stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארין פוליטו
עמדות

פוליטו תוארה כ"רפובליקנית מתונה" מבחינה חברתית, שבדרך כלל שמרנית במרבית הסוגיות האחרות. הארגון "On the Issues", מוסד לא-מפלגתי המתעד עמדות של פוליטיקאים שונים על מגוון סוגיות ונושאים, תיאר את פוליטו כ"שמרנית מתונה". לראיה, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 פוליטו לא הצביעה למועומד מפלגתה דונלד טראמפ, ובבחירות 2020 לנשיאות בהן התמודד מחדש מיאנה לתמוך בו. היא תומכת בצמצום מסים, הגבלת קדנציות וביטול מתן פנסיות לנבחרי ציבור, והיא תומכת בזכות להפיל. עם זאת, היא קיבלה דירוגים גבוהים מאיגוד הרובאים הלאומי, וכחברת בית הנבחרים המדינתי ב-2007 תמכה בחיוב לתיקון חוקתי המגדיר נישואין ככזה בין גבר לאישה בלבד. היא גם התנגדה ליוזמת הנשיא טראמפ לבנות חומה בגבול ארצות הברית–מקסיקו.
הערות שוליים

↑  קארין פוליטו, Polito: Commonwealth makes inroads against opioid crisis, באתר Worcester Sun‏, 9 בדצמבר 2017 (באנגלית)
↑  Polito reflects on a busy first year as lieutenant governor, באתר Community Advocate‏, 16 בספטמבר 2015 (באנגלית)
↑  Republican Candidate For Lieutenant Governor, Karyn Polito, באתר WBUR-FM‏, 21 באוקטובר 2014 (באנגלית)
↑  GOP state representative Karyn Polito running for treasurer, באתר MassLive‏, 1 במרץ 2010 (באנגלית)
↑  Massachusetts - Election Results 2010, באתר הניו יורק טיימס, נובמבר 2010 (באנגלית)
↑  GOP’s Polito Announces Run For Lieutenant Governor, באתר CBS‏, 3 דבצמבר 2013 (באנגלית)
↑  שירה שואנברג, Republican Charlie Baker defeats Democrat Martha Coakley to win Massachusetts governor's race, באתר MassLive‏, 5 בנובמבר 2014 (באנגלית)
↑  אליסון קינג, Lt. Gov. Karyn Polito Discusses Personal Approach to Politics in Massachusetts, באתר NBC Boston‏, 25 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Republican Polito To Run For Lt. Gov, באתר WBUR-FM‏, 3 בדצמבר 2013 (באנגלית)
↑  פאולה אבן, Lt. Gov. Karyn Polito On 2020 Election, Political Future, באתר CBS Boston‏, 20 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  שירה שואנברג, Lieutenant governor candidate Karyn Polito 'regrets' 2003 support for 'right to know' law backed by anti-abortion group, באתר MassLive‏, 16 ביולי 2014 (באנגלית)
↑  Trump's immigration order "not something that we support," Polito says, באתר Worcester Business Journal‏, 2 בפברואר 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1222520575  VIAF: 2372160728553610380004   WorldCat (עם VIAF): 2372160728553610380004
אדריאן ברואר

| --- | --- |
אנתוני ואן דייק, דיוקן של אדריאן ברואר
אנתוני ואן דייק, דיוקן של אדריאן ברואר
 לידה:  1605 אודנארדה, בלגיה 
 פטירה:  1638 (בגיל 33 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 מקום קבורה:  אנטוורפן 
 לאום:  פלמים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  בארוק 
 יצירות ידועות:  A Fat Man, Peasant Brawl, Poor Folk Drinking in a Tavern, Village Barber's Shop 
 
אדריאן ברואר (באנגלית: Adriaen Brouwer; בערך 1605, אודנארדה – ינואר 1638, אנטוורפן) היה צייר פלמי, שפעל בפלנדריה וברפובליקה ההולנדית במחצית הראשונה של המאה ה-17. ברואר היה מחדש חשוב בציור הז'אנר באמצעות תיאורים עזים של איכרים, חיילים ואנשים אחרים מהמעמדות הנמוכים העוסקים בשתייה, עישון, משחקי קלפים או קוביות, נגינה בטברנות או בסביבה כפרית. ברואר תרם להתפתחות ז'אנר הטרוניות, כלומר מחקרי ראש או פנים, שהדגישו לימוד דרכי הביטוי. בשנתו האחרונה ייצר כמה ציורי נוף. ליצירתו של ברואר הייתה השפעה חשובה על הדור הבא של ציירי הז'אנר הפלמי וההולנדי.
ביוגרפיה

עדיין קיימות שאלות לא פתורות סביב חייו והקריירה של אדריאן ברואר. הביוגרף ההולנדי ארנולד הוברקן כלל אמירות שגויות על ברואר בספרו "התיאטרון הגדול של הציירים ההולנדים בשנים 1718–1919". הטעויות הבולטות ביותר של הוברקן היו ביחס למקום הולדתו של ברואר בהארלם ברפובליקה ההולנדית ולזהוי של פרנס הלס כמורה שלו.
מקובל עכשיו כי ברואר נולד באודנארד בפלנדריה בשנת 1605 או 1606. אביו שכונה גם אדריאן עבד כמעצב שטיחי קיר באודנארד, באותה תקופה מרכז חשוב לייצור שטיחי קיר בפלנדריה. האב נפטר בעוני כשאדריאן הצעיר היה רק בן 15–16, ועזב את הבית.
ברואר עבד באנטוורפן בשנת 1622. עד מרץ 1625 תועד אדריאן ברואר באמסטרדם שם התגורר בפונדק של הצייר ברנד ואן סומרן, אמן פלמי אחר שהתגורר ברפובליקה ההולנדית. ברואר נרשם בהמשך ב־23 ביולי 1626 כעד נוטריון כאשר חתם על הצהרה של ברנד ואן סומרן ואדריאן ואן ניולנדט על מכירת תמונות באמסטרדם. ייתכן שעד אז הוא כבר התגורר בהארלם. הוא היה פעיל בלשכת הרטוריקה בהארלם. המוטו של חוג חובבי הספרות הזה היה: "מאוהב מעל הכל".
בשנת 1631 שב ברואר לארץ הולדתו, שם היה רשום כמאסטר בגילדת לוקאס הקדושק באנטוורפן. האמן המשיך לחיות ולעבוד באנטוורפן עד מותו בגיל 33. שמו מופיע באופן קבוע ברשומות באנטוורפן בדרך כלל בקשר להסדרים לחובותיו השונים.
בשנת 1633 נכלא ברואר במצודת אנטוורפן. הסיבה למאסר אינה ברורה. ייתכן שמדובר בהעלמת מס, או לחלופין מסיבות פוליטיות מכיוון שהרשויות המקומיות אולי ראו אותו כמרגל של הרפובליקה ההולנדית. הפעלת המאפייה במצודת אנטוורפן הייתה בידי האופה יוס ואן קרייסבק. ההנחה היא שברואר ו-ואן קרייסבק התוודעו זה לזה במהלך תקופת המאסר. בהתבסס על מידע שנמסר על ידי הביוגרף הפלמי בן הזמן ההוא – קורנלוס דה בי בספרו "הקאנט גולדן", מאמינים כי ואן קרייסבק הפך לתלמידו של ברואר וחברו הטוב ביותר. נראה כי הדמיון הסגנוני של עבודתו המוקדמת של ואן קרייסבק עם זו של ברואר מאשש כי אמנם היה תלמידו.
ב־26 באפריל 1634 אדריאן ברואר התגורר בביתו של החרט פאולוס פונטיוס כשהשניים הפכו לחברים קרובים. באותה שנה הצטרף הזוג לחוג המקומי של הרטוריקה ויולה. הוצע כי הציור של ברואר המכונה "איש שמן" או לוקסוריה (מאוריציוס), מייצג אולי את חטא התאווה, הוא בעת ובעונה אחת דיוקן של פאולוס פונטיוס.
ביוגרפים מוקדמים מתארים כיצד אדריאן ברואר וחבריו האמנים בילו חלק ניכר מזמנם במסיבות במסבאות המקומיות, שאליהם הצטרפו לעיתים קרובות אמנים עמיתים. ברואר צייר סצנת בית מרזח בשם "המעשנים", שכלל דיוקן עצמי יחד עם דיוקנאות של יאן קוסייר, יאן ליוונס, יוס ואן קרייסבק ואחרים (בערך 1636), החבורה מוצגת כשהיא יושבת סביב השולחן ומעשנת. ברואר הוא הדמות באמצע שפונה אל מול הצופה. סוג זה של דיוקן קבוצתי שוכפל כייצוג של אחד מחמשת החושים (במקרה זה חוש הטעם).
למרות אורח חייו וההעדפה שלו לציור נושאים של חיי המעמדות הנמוכים, ברואר זכה להערכה רבה על ידי עמיתיו, מה שמסביר את העובדה שלרובנס היה בבעלותו 17 יצירות של ברואר בעת מותו. רובנס הכיר את ברואר באופן אישי. גם לרמברנדט היו כמה ציורים של ברואר באוסף שלו.
ב-1635 קיבל ברואר את יאן-בפטיסט דנדוי (פעיל 1631–1638) כתלמידו הרשום הרשמי היחיד. בינואר 1638 נפטר אדריאן ברואר באנטוורפן. כמה ביוגרפים מוקדמים קישרו את מותו המוקדם עם אורח חייו הפרוע ושתיית אלכוהול. אולם הוברקן מייחס את מותו למגפה. עדויות לכך הן כי במקור נקברו שרידיו בקבר משותף. חודש לאחר מותו ב-1 בפברואר 1638, גופתו הוחזרה לכנסייה הכרמלתית באנטוורפן לאחר טקס השכבה באירוע בנוכחות חבריו האמנים.
יצירתו > כללי

ברואר השאיר אוסף עבודות קטן שהסתכם בכ־60 עבודות. רק כמה מיצירותיו חתומות, ואף אחת מהן אינה מתוארכת. מכיוון שברואר הועתק אחר תקופתו, לעיתים ייחוס יצירה מלווה במחלוקת. לדוגמה, "המעשן" (לובר) המציגה אדם שאוחז בקבוק משקה אלכוהולי יוחסה במשך זמן רב לברואר, אך כעת מיוחסת לחסידו של ברואר, ואולי גם תלמיד ואן קרייסבק.
הנושא העיקרי של ברואר הוא סצנות ז'אנר עם איכרים, חיילים ואנשים מהמעמד הנמוך, העוסקים בשתייה, עישון, משחק קלפים או קוביות, קטטות וכו. סצנות המוצגות לעיתים קרובות בטברנות או בסביבה כפרית. ברואר גם תרם להתפתחות ז'אנר הטרוניות, כלומר לימוד הבעות ראש או פנים. הוא ייצר כמה תמונות נופים בשנים האחרונות לחייו. הקומפוזיציות של ברואר כמעט כולן בפורמט קטן.
ברואר הושפע מדירק האלס, צייר ז'אנר שהיה פעיל בהארלם. לא ניתן לעקוב אחר ההתפתחות הסגנונית של ברואר בוודאות. על פי ההערכה, תמונות בצבעים טבעיים בהירים נצבעו בשנות ה-20 של המאה ה-17. בסביבות שנת 1630 החל לוח הצבעים של ברואר להראות העדפה חזקה לחומים, אפורים וירוקים. לצייר היה צורת ציור חופשית והשתמש בשכבת צבע דקה.
יצירתו > סצנות ז'אנר

נראה כי המטרה היחידה של יצירותיו הייתה תיאור המעמד הנמוך – מניע אמנותי. עם זאת, עדיין יש המערערים על כך וחושבים שהוא התכוון להעביר גם מסר מוסרי כלשהו. במבט כולל על עבודותיו, נראה כי בהדרגה הוא התרכז יותר בביטויים של מושאי הציור המעבירים רגשות של כאב, כעס, גועל ושמחה. מסקנה זו בולטת במיוחד בציוריו הרבים של קטטות בבית מרזח, כמו קטטה בין איכרים לשחקני קלפים. קומפוזיציות אלה מתארות כיצד זעם בשלביו ובדרגותיו המשתנות בא לידי ביטוי בהבעות הפנים של האנשים המתווכחים. נראה כי ברואר לא מגנה את התפרצויות הכעס הללו כחטא נוצרי אלא כביטוי לחוסר שליטה עצמית. השקפה זו התבססה ככל הנראה על רעיונותיו האתיים של סנקה שהתגלו מחדש והתפתחו לנאו-סטואיזם על ידי הפילולוג וההומניסט הפלמי, יוסטוס ליפסיוס. רעיונות חדשים אלה התקבלו בדרך כלל במעגל ההומניסטי של אנטוורפן, שברואר היה חלק ממנו.
יצירתו > דיוקנאות וטרוניות

אדריאן ברואר נחשב לחדשן חשוב בציורי דיוקן, ז'אנר בולט באמנות ההולנדית.
דיוקנו הקבוצתי המפורסם ביותר ממוקם בבית מרזח ומכונה "המעשנים" (1636). למרות הכותרת המודרנית, הסצנה היא דיוקן קבוצתי של אמנים עמיתים של אדריאן ברואר שהתגוררו באנטוורפן. לא כולם זוהו בוודאות. ברואר הוא הדמות השנייה משמאל שפונה לעבר הצופה. עיניו פקוחות לרווחה, אוחז בידו הימנית כד בירה ונושף עשן מהמקטרת שלו. הדמות בצד ימין הקיצוני זוהתה כיאן דוידזון דה הם. האמנים האחרים לא זוהו בוודאות, אך הוצע כי יאן לווינס הוא האדם מצד שמאל, ואן קרייסבק האדם באמצע ויאן קוסיירס האדם השני מימין.
ציורים דומים של דיוקנאות חברים, הכוללים דיוקן עצמי נוצרו בעבר על ידי רובנס בדיוקן העצמי שלו בחוג חברים ממנטואה ועל ידי סימון דה ווס, בדיוקן הקבוצתי שלו יוהאן ג'רלוף ויאן קוסיירס המכונה "אספה של מעשנים" ושתיינים. בעוד ששני דיוקני הידידות האחרונים היו קונבנציונליים למדי, ברואר חידש את הסגנון בציור "המעשנים". הוא השיג זאת על ידי הרחבת הדיוקנאות לדיוקנאות באורך מלא, הגדרת הסצנה בבית מרזח, אקספרסיביות הפרצופים וההתנהגות הנונשלנטית והלבוש של הדמויות. הדינמיות של הקומפוזיציה מקרבת את הדיוקן הקבוצתי יותר לסצנות בית המרזח של ברואר מאשר לציורי דיוקן.
ציור "המעשנים" נופל גם בז'אנר הדיוקנאות של האמן 'המתמוסס' שהשתרש בציור הז'אנר ההולנדי והפלמי במאה ה-17. הז'אנר היה היפוך של האידיאל שהוצג ברנסאנס של 'פיקטור דוקטוס', היינו – האמן כאינטלקטואל וג'נטלמן. אידיאל זה הוחלף בדגם החדש של האמן ההולך ומתאפיין בהשראתו היצירתית ובכישרונותיו. דיוקנאות (עצמיים) אלה הדגישו את טבעם של האמנים על ידי יצירת אסוציאציות לנושאים מוסריים מסורתיים כמו חמשת החושים, שבעת החטאים והבן האובד בטברנה.
ברואר מילא תפקיד חשוב בהתפתחות ז'אנר ה"טרוניה". המונח טרוניה מתייחס בדרך כלל ללימוד איור של אדם שלא נועד לתאר אדם מסוים, שניתן לזהותו, אלא לחקור צורות ביטוי הרגש. מכיוון שטרוניות כאלה הן סוג של ציור ז'אנר בפורמט דיוקן. אדריאן ברואר תרם לז'אנר זה, כיוון שהיה לו כישרון להבעת רגשות בפנים. כאמור, עבודתו פנתה לדמויות מהמעמד הנמוך על ידי הבלטת רגשות אנושיים מוכרים ומבטאים בצורה חיה – כעס, שמחה, כאב והנאה. הציור "נער עושה פנים" (בערך 1632/1635) מראה בחור צעיר עם הבעה סאטירית ולעגנית שמאפיינת אותו. השימוש הנמרץ של ברואר בצבע בקומפוזיציה זו, עם משיחות מכחול קצרות, מגביר את האפקט הדרמטי.
ציירי ז'אנר חזרו לעיתים קרובות לנושא הישן של האלגוריה של חמשת החושים ויצרו סדרות של טרוניות המתארות את חמשת החושים או את שבעת החטאים. גם ברואר צייר מספר דיוקנאות ז'אנר המייצגים את חמשת החושים או את שבעת החטאים. דוגמה לכך היא הציור שנקרא "איש השמן" שלפי הערכות הוא דיוקן של פאולוס פונטיוס וכן ייצוג של חטא התאווה הקטלני ('לוקסוריה' בלטינית).
יצירתו > נופים

ברואר צייר באחרית ימיו כמה נופים בנוסף לסצנות הכפריות שלו. הם מלאי אווירה וצבועים במגע רופף. נופים אלה השפיעו על ציירי נוף אחרים כמו לודוויק דה ואדר אשר נוף הדיונות הנרחב שלו עם מטיילים וכלב על שביל לצד מפרץ, שואב בבירור השראה מנוף הדיונה של ברואר לאור ירח.
יצירתו > השפעה

ברואר השפיע על מספר גדול של ציירים פלמיים והולנדים ובהם קורנליוס ספטלבן, דייוויד טניאר הצעיר, מטהאוס ואן הלמונט, הורטיוס בולונגייר, ג'אקומו פרנצ'סקו ציפר, דניאל בון וג'וזף דנהאוזר.
הערות שוליים

↑  שמות אלטרנטיביים: Adriaan Brouwer, Adriaen Brauwer, Adriaen de Brauwer
1 2 3  Adriaen Brouwer at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2 3 4 5  Konrad Renger. "Brouwer, Adriaen." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. Konrad Renger, Craesbeeck [Craesbeke], Joos van, Grove Art Online. Oxford University Press. Web. 3 January 2016.
1 2 3 4 5 6 7  Matthias Depoorter, 'Adriaen Brouwer' Archived 16 March 2016 at the Wayback Machine at Baroque in the Southern Netherlands
1 2 3 4 5  Ingrid A. Cartwright, Hoe schilder hoe wilder: Dissolute Self-Portraiture in Seventeenth-Century Dutch and Flemish Art, Advisors: Wheelock, Arthur, PhD, 2007 Dissertation, University of Maryland University of Maryland (College Park, Md.), p. 8
1 2 3 4 5  F. J. Van den Branden, 'Adriaan de Brouwer en Joos van Craesbeeck', Dela Montagne, 1882 (in Dutch)
↑  J.H.W. Unger, 'Adriaan Brouwer te Haarlem', Oud-Holland 2 (1884), p. 161-169 (in Dutch)
↑  Liechtenstein, the Princely Collections, Metropolitan Museum of Art, 1985, p. 304-305
1 2  Konrad Renger, Craesbeeck [Craesbeke], Joos van, Grove Art Online. Oxford University Press, Web. 3 January 2016.
1 2 3 4  Karolien de Clippel; Adriaen Brouwer, Portrait Painter: New Identifications and an Iconographic Novelty, in: Simiolus: Netherlands Quarterly for the History of Art, Vol. 30, No. 3/4 (2003), Stichting Nederlandse Kunsthistorische Publicaties, pp. 196-216
↑  Joos van Craesbeeck, Le Fumeur (portrait de l'artiste ?) at the Louvre (in French)
↑  Adriaen Brouwer: The Smokers". The Metropolitan Museum of Art. Retrieved 9 January 2015.
↑  Brouwer, Adriaen, Youth Making a Face at the National Gallery of Art
↑  Lodewijk de Vadder, Extensive dune landscape with travelers and a dog on a path alongside an inlet at Lawrence Steigrad Fine Arts
↑  Mattheus van Helmont, A young fiddler making music at Christie’s
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393043005171  PLWABN: 9810683503605606  AAG: 2410  BNE: XX901150  BnF: cb12045628h (data)  BPN: 05840751  GND: 118674382  ICCU: NAPV121204  ISNI: 0000 0001 0854 9848  KulturNav: 088f8d6c-3a18-430e-87d5-00bcfc2260a4  LCCN: n85349860  NGV: 4758  NKC: xx0026141  NLA: 35065669  NTA: 070352704  RKD: 13036  SNAC: w6xd240r  SUDOC: 185470068  TePapa: 65184  Trove: 816447  ULAN: 500012394  VcBA: 495/310079  VIAF: 8181420   WorldCat (עם VIAF): 8181420 
אדיראן ברואר, השתיין
אדריאן ברואר, המעשנים – דיוקן עצמי עם חבריו הציירים
אדריאן ברואר, איכרים מתקוטטים במשחק קלפים
אדריאן ברואר, ילד עושה פרצוף
אדריאן ברואר, השתיין
אדריאן ברואר, נוף דיונה בלילה
מיכיל סוורץ

| --- | --- |
מיכיל סוורץ, דיוקן עצמי עם גולגולת, 1660
 לידה:  ספטמבר 1618 כנראה בריסל, בלגיה 
 פטירה:  1664 גואה, הודו 
 תקופת הפעילות:  1643–1661 (כ־18 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  בארוק 
 יצירות ידועות:  A Sleeping Boy and a Man Removing Fleas from Himself, Peasant Family, with a Man Removing Fleas from Himself, A Painter’s Studio 
 
מיכיל סוורץ (בהולנדית: Michiel Sweerts; ‏ 29 בספטמבר 1618 – נפטר 1 ביוני 1664) היה צייר פלמי מתקופה הבארוק, וידוע בציוריו האלגוריים וציורי הז'אנר, ודיוקנאות. האמן ניהל חיים נוודיים ועבד ברומא, בריסל, אמסטרדם, פרס והודו (גואה). ברומא סוורץ התחבר לקבוצת הציירים ההולנדים והפלמיים המכונה הבמבוצ'יאנטי. תרומתו של סוורץ לז'אנר הבמבוצ'אנטי מציגה בדרך כלל שליטה סגנונית גבוהה יותר ורגישות חברתית-פילוסופית מזו של שאר האמנים שעבדו בסגנון זה. בעוד שהצליח במהלך חייו, יצירותיו נפלו לתהום הנשייה עד שנחשף מחדש במאה ה -20 כאחד האמנים המסקרנים ביותר בתקופתו.
ביוגרפיה > ברומא

מיכיל סוורץ נולד בבריסל שם הוטבל ב-29 בספטמבר 1618 בכנסיית סנט ניקולאס כבנו של דייוויד סוורץ, סוחר פשתן. מעט ידוע על ראשית חייו של האמן ושום דבר על הכשרתו.
הוא הגיע לרומא בשנת 1646 ושם נשאר פעיל עד שנת 1656. ברומא הוא התחבר במהרה לחוג הציירים הפלמיים וההולנדים הקשורים לפיטר ואן לאר, הנחשב למייסד הבמביוצ'נטי. עד שהגיעו סוורץ לרומא ואן-לר עצמו כבר עזב את העיר. הבמבוצ'אנטי הביאו איתם לאיטליה מסורות קיימות המתארות חיי איכרים מן האמנות ההולנדית מהמאה השש-עשרה. הם יצרו ציורים קטנים או תחריטים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובאזור הכפרי שלה.
ברומא ציירו סוורץ ציורי ז'אנר בסגנון הבמבוצ'אנטי וכן סדרת בדים על פעילויות והכשרה של ציירים באולפנים שלהם - השתתפות בשיעורים או בעבודה על דוגמנים חיים. הוא התגורר בסנטה מריה דל פופולו. בשנת 1647, סוורץ הפך לעמית באקדמיה סנט לוקה - אגודה רבה יוקרה של אמנים מובילים ברומא. סוורץ נרשם גם כמי שיש לו קשרים עם חברי הקונגרזציונה. זאת הייתה אגודה של אמנים שארגנה תערוכות שנתיות של ציורים על מעקות המתכת מול חזית הפנתיאון. אין שום הוכחה כי סוורץ הפך את בעצמו כחבר באגודה זו. סוורץ התגורר בשנים 1646 - 1651 בוויגה מרגוטה, בה התגוררו אמנים זרים רבים. בהיותו ברומא, סוורץ היה המורה של וילם רויטר, צייר פלמי נוסף מבריסל שבילה ברומא והושפע מהבמביוצ'נטי.
למרות המידע המקוטע הנוגעה לקריירה שלו ברומא, נראה שסוורץ הצליח ליצור לעצמו מוניטין מספיק גבוה כדי להיות מוזמן לעבוד בשירות משפחת האפיפיור השלטת, משפחת פמפילי, ובמיוחד הנסיך קמילו פמפילג', אחיינו של האפיפיור המכהן. אומרים שהוא צייר דיוקן של קמילו פמפילג'. סוורץ צייר גם תפאורות תיאטרון עבור קמילו פמפילג' ורכש עבורו יצירות אמנות. סביר להניח שהפטרון שלו, הנסיך קמילו פמפילג', עירב את סוורץ בארגון האקדמיה לאמנות ברומא. ביוזמת קמילו, האפיפיור העניק לסוורץ תואר כבוד.
בתקופתו ברומא פיתח סוורץ מערכת יחסים לכל החיים עם משפחת דהאוטז שהייתה אחת ממשפחות המסחר הבולטות ביותר באמסטרדם. בשנת 1651 נתן יאן דהאוטז לסוורץ ייפוי כוח לפעול מטעמו במכירת משי. האחים דהאוטז רכשו גם ציורי של סוורץ דרך שוק האמנות באיטליה. סוורץ פעל לטובת הדהאוטז כסוכן בשוק האמנות האיטלקי. ההערכה היא כי דיוקן האדם עם גלימה אדומה (בערך 1650) הוא למעשה דיוקן של יאן דהאוטז שהיה כנראה ברומא.
ביוגרפיה > בריסל ואמסטרדם

אף על פי שנהנה מחסותם של הדרגים הגבוהים ביותר ברומא, סוורץ עזב את רומא מסיבות לא ידועות בין 1652 ל־1654. הוא תועד בבריסל ביולי 1655 בטבילת הבן של אחותו. בהיותו בבריסל הצטרף לגילדת סנט לוק ב 1659. הוא פתח סדנא בבריסל שבה תלמידיו היו יכולים לעבוד בציור מודלים חיים או בהעתקות. הוא גם יצר סדרת הדפסים של הבעות אנושיים שונות, ששימשו להכשרה של תלמידיו.
סוורץ הצטרף באותה תקופה לארגון מיסיונרים קתולי, שהיו חסידיו של ונסן דה פול והתחייבו לשליחות במזרח. הוא הפך לנוצרי אדוק. לזרוס, כומר שנפגש או סוורץ, 1661 דווח כי הוא כנראה חווה "המרה דתית עמוקה" הפסיק לאכול בשר, צם מדי יום, נתן את חפציו ועוד.
בשנת 1658 סוורץ צייר עבור גילדת סנט לוקס בבריסל דיוקן עצמי כמתנת פרידה. הוא שהה אולי באמסטרדם, ככל הנראה כבר בשנת 1658. הוא מתועד כנוכח באמסטרדם מספר חודשים בשנת 1661 רגע לפני שיצא לדרך עם המיסיון הנוצרי למזרח הרחוק. במהלך שהותו באמסטרדם הוא עזר לפקח על בניית הספינה שתוביל אותם מזרחה.
ביוגרפיה > נסיעה למזרח

בדצמבר 1661 הגיע סוורץ למרסיי משם עזבה אנייתו לארץ ישראל בינואר 1662. סוורץ הפליג לאלכסנדרטה עם הבישוף פרנסואה פאלו, 7 כמרים ואח. בסוריה הוא אמר שהפיק כמה ציורים. בזמן הנסיעה היבשתית בסוריה הוא הפך בלתי יציב נפשית והודח מהמיסיון במקום לא ידוע בין אספהאן לתבריז בפרס. לאחר מכן הוא המשיך אל הישועים הפורטוגזים בגואה שם דווח שהוא מת בגיל 46.
יצירתו > כללי

העבודות שנותרו של סוורץ מתוארכות לרוב לתקופת מגוריו ברומא. בגלל הקושי לייחס יצירות לאמן שלעיתים נדירות חתם על יצירותיו, מספר הבדים שיוחסו לו משתנה בין 40 ל 100. חלק מיצירותיו של סוורץ היו כה פופולריות בתקופתו עד שנעשו מהם עותקים שנים רבות, חלקן על ידי סוורץ עצמו, ואחרים על ידי תלמידים או עוקבים. לא תמיד קל לקבוע את רמת המעורבות של סוורץ (אם בכלל) ביצירת עותקים אלה. למשל, יש לפחות ארבעה עותקים מוקדמים, באיכות משתנה, של הסטודיו של האמן שלו עם אישה תופרת. לא ידוע על ציור ששרד, שנעשה לאחר שעזב את אירופה.
מרבית יצירתו מתחלקת לשתי קטגוריות: סצנות ז'אנר של נושאים עממיים מחיי רומא, רחובותיה ודיוקנאות. קטגוריה שלישית היא יצירות אלגוריות, הנחשבות לחידתיות ויש לגביהן פרשנות מתמשכת של היסטוריונים. לפי הדיווחים, סוורץ צייר קומפוזיציות של נושאים מקראיים, שחלקם מוזכרים ברשימות הקיימות, אבל לא ידוע על אף אחד מהם ששרד. אחד הציורים הדתיים שלו, איכה ידוע מההדפס, אותו סוורץ עצמו יצר קומפוזיציה יוצאת דופן בגלל המחווה המנחמת של הבתולה כלפי מריה מגדלנה.
סוורץ הוא אמן חידתי וקשה לקטלגו, שכן הוא ספג מגוון השפעות ליצירת סגנון אקלקטי שהתאים את ציור הז'אנר ההולנדי לסגנונות בארוקיות וקלאסיות מעורבבות.
יצירתו > סצנות ז'אנר

חלק גדול מהיצירה של סוורץ מורכבת מסצנות ז'אנר. חלקם מזכירים את הנושאים הפופולריים בקרב חסידיו של קאראווג'ו כמו שחקני קלפים וקוביות. כך לדוגמה הציור "שחקני הקלפים" המתאר קבוצה של אנשים שמשחק הקלפים שלהם נקטע על ידי קטטה. עיניהם שולחות את מבטו של הצופה ימינה, לכיוון הזרוע הכפופה של האיש בחזית. ייתכן שציור זה מסמל עצלות - ילד ערמומי מנצל את הכאוס כדי לשדוד את האיש בכחול.
ציורי ז'אנר אחרים מאת סוורץ מתארים סצנות חיים פשוטים שהיו ברחובות רומא בסגנון קרוב לזה של הבמבוצ'יאנטי. דוגמה לכך הוא אדם מנמנם וילד ישן (בערך 1650 - 1654). יצירותיו של סוורץ נבדלות, מאלו של שאר ציירי הקבוצה על ידי העדפתו לציור פיסול עתיק ומראה אצילי של דמויותיו המונומנטליות. סוורץ משמש לעיתים קרובות במשחק של אור וצל כדי ליצור אווירה דרמטית ומסתורית.
הסגנון האישי שלו בא לידי ביטוי בבירור בסדרת "שבעה מעשי הרחמים" (בערך 9–1646), סדרה של 7 בדי ציור שצייר ברומא בסגנון נושא דתי. הבדים מפוזרים כעת במוזיאונים שונים. נושא שבעת מעשי הרחמים מבוסס על הבשורה על-פי מתי, 25: 31-46. פסוקים אלו מכריזים על פסק הדין האחרון - האירוע שבמהלכו נאמר שהמשיח ישפוט את האדם על פי מעשיו. סוורץ תיאר את היצירות הטובות בסביבה רומית של תקופתו ושילב אלמנטים טופוגרפיים מהשכונה בה הוא חי באותה תקופה. סוורץ מראה בסצנות אלה את העדפתו לשמים ורקע כהים של לילה, שמאירים באופן דרמטי את הדמויות. קומפוזיציות אלה מייצגות את הסצנות בתנועה קפואה בסגנון חלומי כמעט כמו בסרט. בעבודות אלה מבטא סוורץ את חמלתו ואמפתיה לסבלם של האזרחים ותמיכתו במעשי הצדקה שבוצעו עבורם.
סוורץ פיתח נושאים חדשים כמו של המתאבקים הרומיים. במשחק ההיאבקות שלו (1649), תיאר סוורץ את משחקי ההיאבקות הפופולריים שהתרחשו ברחובות רומא והשתתף בהם קהל גדול. הייצוג אמיתי, אך עם זאת לא מציאותי. לא רק בגלל התאורה הדרמטית, אלא גם מפני שתנועתם של הגברים נראית קפואה. סוורץ הסתמך על הדמויות הראשיות מתמונות קלאסיות. באמצעות הדמות הגדולה של המתאבקים העירומים בקומפוזיציה זו הביא סוורץ את הנושא 'הוולגרי' לרמה גבוהה יותר.
סוורץ צייר עוד קומפוזיציות המתארות עירום גברי כמו "גברים ברחצה". הוכח כי הוא עבר לגור לסביבה ברומא שממנה בדרך כלל הודרו נשים. נשאלת השאלה האם יש לפרש חלק מציוריו של עירום גברי כמסמל מסר הנוגע להומוסקסואליות.
יצירתו > אולפן האומן

סצנות הז'אנר של סוורץ כוללות כמה קומפוזיציות המתארות אמנים המתאמנים או נמצאים בעבודם באולפנים שלהם או בחוץ. הם מספקים עדויות חזותיות יקרות ערך על הרגלי העבודה והכשרתן של אמנים מהמאה ה-17. סוורץ הציג גם מספר בתי ספר לציור. הוא עצמו היה מעורב באופן פעיל בחינוך לאמנות באקדמיות ברומא ובבריסל.
"הסטודיו של הצייר" שלו (1648–1650) מציג שרטוטים שונים בסטודיו לאחר יצירת דגמי גבס שונים וכנראה עירום חי אחד. יש גם שני מבקרים בסטודיו. נראה כי התמונה מתארת את העקרונות והשלבים העיקריים של תרגול האולפן, החל משרטוט אחר כך יציקה דמויות אנטומיות מגבס ואז ציור ממודל חי.
הבולטות הניתנת לדגמי הגבס שבחזית של הקומפוזיציה מציגה את החשיבות בהכשרה ובתרגול האמנותי של אמנים בחקר יציקות ולא רק מפסלים עתיקים אלא גם מודרניים. בציור אחר על הנושא של סטודיו אמן (1652), מבקר סטודיו אמן בוחן יציקה של גפיים אשר מבוססת על מודל של דמות של פסל פלמי מהמאה ה-17 שעבד ברומא. חפצים אחרים שנמצאים בקומפוזיציה כוללים מכשירי מדידה, וכלי מוזיקה. חפצים אלה מהווים התייחסות לצורך של האמנים לחתור להרמוניה, כמו גם לכבד גודל ופרופורציה מדויקים. הכנסת ספריה לקומפוזיציה מדגישה כי ציירים אינם אומנים, אלא אמנים מלומדים.
יצירתו > דיוקנאות

בדיוקנאותיו הוכיח סוורץ את יכולותיו הדומות לבני דורו המובילים בתחום. על פי ההערכות, סוורץ צייר את הדיוקנאות שלו בבריסל או באמסטרדם, כלומר בין 1655 ל 1661. הוא גילה עניין בתיאור אנשים רגילים וחקירת האופי והביטויים השונים שלו. בחלק מהציורים ישנו אור יום יפה ורקע קטיפתי שכמוהם ניתן למצוא גם ביצירות מאת יאן ורמיר. הוא צייר גם דיוקנאות של נשים צעירות והוסיף להן אביזרים ישנים בדומה לוורמיר.
הציור שלו ראש אישה (בערך 1654) הוא דוגמה בולטת ליכולתו ללכוד את האנושיות העירנית והרגישה אפילו בנושאים הצנועים. בדיוקן של אישה צעירה ( 1660) כנראה דיוקן של שפחה פשוטה, שחושף את העניין של סוורץ בתיעוד אנשים מפשוטי עם. הציור הושווה לנערה עם עגיל פנינה שצייר ורמיר כחמש שנים לאחר מכן. הנערות הצעירות בשתי הקומפוזיציות מתוארות בשילוב של ריאליזם ואידיאליזציה. ישנם הבדלים חשובים בין שתי היצירות: הקומפוזיציה של ורמיר קומפקטית יותר, השתקפויות האור שלו עדינות יותר ורמיר משתמש בגוונים צהובים וכחולים בצורה נועזת יותר. ורמיר מדגיש יותר את הנערה הצעירה העונדת טורבן אקזוטי ועגיל פנינה שנראה גדול מכדי להיות אמיתי. סוורץ מעדיף להציג את הילדה כמשרתת פשוטה.
חלק מהדיוקנאות של סוורץ ניתן לייחס לתיעוד "החיים הפשוטים" של דמויות בהולנד הספרדית באמצעות אדריאן ברואר וחסידיו של פיטר ברויגל האב. סוורץ הצליח לגרום לנושאים אלה להיראות מלבבים יותר. דוגמה לכך הוא האיש המחזיק קנקן. בתיאור זה מבית מרזח, הצליח סוורץ להציג האופי האנושי כמו גם חפצים וחומרים פיזיים ואפקטים קלילים.
סוורץ צייר מספר דיוקנאות של עצמו. הדיוקן העצמי המוקדם ביותר הידוע של בערך 50–1648 מראה את האמן לובש כומתה עם נוצה שמעניקה לו מראה בוהמי מובהק.
הדיוקן העצמי שלו משנת 1656 מציג את האמן בתנוחה בטוחה. דיוקן עצמי זה עומד בשורה ותיקה של דיוקנאות עצמיים של אמנים הולנדיים, המראים את עצמם עם כלי עבודתם. הופעתו האלגנטית, האריסטוקרטית, מביאה לידי ביטוי גם את דיוקנאות האמן באיקונוגרפיה של אנתוני ואן דייק, שפורסמה באנטוורפן בין 1636 ל־1641. הדגש הוא על הצגת האמן כוירטואוז בעל עמדה והערכה אריסטוקרטית. בדיוקן עצמי אחר, שצויר ככל הנראה בערך בשנת 1655, מצביע האמן על גולגולת.
ציור נוסף המשמש כדיוקן עצמי הוא קריאה בחדר בו נראה אדם הקורא ספר מקודש בין סמלים כמו גולגולת וחוליית שעון חול. המסר של הציור יכול להיות שאמונה קיימת בכל מקום. ציור זה יכול לבשר את חזרתו בתשובה של סוורץ שהפכה לקנאות דתית שתביא אותו בסוף לנסוע למזרח.