stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשון הקודש
הלשון העברית לדורותיה כלשון הקודש > לשון הרמח"ל

במשך דורות רבים לאחר תור הזהב של שירת יהדות ספרד, שירת רוב המשוררים העבריים הייתה שירה של מלאכה ומעשה להטים, עד שהרמח"ל עורר את הלשון העברית לחיים חדשים.
לדעת הרמח"ל, אפשר לדבר בלשון הקודש בשלוש דרכים:
בקחתנו הלשון מן הכ"ד הספרים (מקרא), ויהיה מגמתנו ומבטנו לקחת חלקי הפסוק כהויתם, וחברם יחד בדרך נכון, שיראה המאמר כולו חיבור אחד.
בקחתנו לשון חכמים, כלשון המשנה והש"ס, ואף לשונות תרגום שבהם יוקחו, אם ניקחם כמות שהם.
אשר נתדמה ממש אל לשון הפסוק מבלי קחתנו מהפסוקים חלקיהם כהויתם, אך המלות תיבחרנה מן הכ"ד ספרים, ואנחנו נקשור ונחבר אתהן ונמציא העתקים כרצוננו.
הרמח"ל חיבר את מחזותיו בדרך השלישית. כתב יעקב פיכמן: 'בשירתו שב והתלבלב הניב התנ”כי הקדמון, כאילו שוחרר בבת אחת מכל מה שנטפל לו, מכל מה שנערם עליו מתוספת מאוחרה זו, שערבבה את קולו וטשטשה את אָפיו. בזה היה החידוש, שהניב התנ“כי לא נעשה כאן אמצעי – לא לחידוד, לא לדרוש, כי אם האיר לעצמו, נעשה כלי ישר למבע נפשי. ככל משורר אמיתי, לא את לשון יצירתו בלבד חידש, כי אם חידש עמה גם את לשון המקור, שיניקתו הייתה ממנה'.
הרמח"ל זיקק וטיהר בטוב-טעם ובדעת את הלשון העברית, הקדים תוכן לצורה (מה שנחשב בזמנו לחידוש גדול), ובמחזותיו שחרר את השירה העברית משיבוץ מלאכותי של פסוקים מהמקרא, קירב את לשון השירה העברית לשפה מדוברת, מחבר שירה ברוח הנשגב, בשפה צחה המצטיינת בפשטות, בנועם, ובזכות הגיון.
כתב חיים נחמן ביאליק: "מעפר דורות את שכינת עמו ורוח קדשו, שפת חוזי אלוהים, שפת האמת והנכוחה, אחרי היותה לסיגים ולחלאה כלה, השמיעה שוב, ובכוח חדש, את תרועת חצוצרתה הזכה. הוֹשב אליה פתאם צליל הזהב הטהור, מי אשר לא מלא בנעוריו את אזניו ואת נפשו משפת חזיונות רמח"ל ומתרועת בוקרה – הוא לא ידע מה קול עברי נקי וזך מימיו".
הלשון העברית לדורותיה כלשון הקודש > שירת ישראל המתחדשת

הראי"ה קוק הדגיש שהקדושה קודמת ללשון ולא הלשון לקדושה: "כל לשון נובעת מהשקפה מיוחדת על המציאות. השקפה של קודש על המציאות כולה היא ההשקפה הישראלית, וזאת ההשקפה המיוחדת חוללה את הלשון העברית, שהיא באמת השפה הקדושה". לפיכך, אמר: "רק אנשי קודש ראויים להיות שרי (משוררי) קודש". לדבריו, שירת הקודש מיוסדת על שני דברים הדרושים לשלמות האדם (המצויים בדוד נעים זמירות ישראל):
שכל, שמקורו בדעה המופתית והחכמה הלימודית והניסיונית, בהתבוננות בחכמה רבה אל כל מעשה ד' והנהגתו את האדם ("פיה פתחה בחכמה").
רגש, שמוצאו מכוח המדמה והתגברות הכוח הפיוטי שבנפש האדם, בהרגישה את הנשגב, עד שתכלית מעלתה היא אהבת השם יתברך. רגש כזה אינו בא ממקור רגש טבעי פשוט כי-אם אחרי עמל וידיעה עמוקה, והוא חיבור של תורת חסד שממנה תוצאות לרגש ושירה, עם מקור חכמה לדעת ולהבין בחשבון את משטר המעשים, שעליהם הרגש בנוי ("ותורת חסד על לשונה").
בשירי הראי"ה קוק יש מעין מלחמה בין דומיית המחשבה השטה כעב במרומים ואוסרת את רעיונותיו הטמירים, לבין רצונו לדבר ולכתוב את כל אשר ירחש לבו. כך כתב: כשאני מתאוה להגיד מלה / הרי כבר ירדה הרוחניות העליונה / מראשית חביון עוזה: / עד שבאה לדפק בנימי רצוני / התגלם ההמון הרב של שורשי נשמות, / ראשי ראשים של תעלומות, / ויהיו לאותיות דופקות / בצד התחתון של נשמתי, / אותו הצד הקרוב לתוכן הגויה / ומקשר ברכוזה, / והנני נאלץ לדבר. / מדבר אני מתוך אוצר החיים שלי / והדברים שוטפים, / פרים הרעיונות, / מתפזרים הצלצולים, / וקול בקול יפגש; / הזרם העולה מתחתית הרכוז הגויתי / מתאחד עם הזרם העולה ממרום שרשי הנשמה. / ואורות זרועים / ממלאים אור עולם / כל ככר הויתי.
הרב קוק ראה במשורר יוסף צבי רימון איש טהור העשוי לפתוח מסלול הקודש בשירת ישראל המתחדשת. שירת יוסף צבי רימון מתאפיינת בשיח ישיר בין המשורר לאלוהיו, בפשטות וכנות, בחזון ורזים ותעוזה, בתום. השקפתו שרוח ישראל מרקיע מעלה, נועם לשונו ומליצתו אין חקר, ולא כאמן ומשורר יביע מילים, רק כחוזי אלקים יחצוב שלהבות, וכחכמי הנצחים יחתום פלא דבריו, כל הגיגו קודש. כך כתב:
הַשִּׁיר אֲשֶׁר לֹא שַׁרְתִּי,
הִתְפַּשֵּׁט בִּזְהָבוֹ עַל מֶרְחָבִים
צָחֲקוּ שְׁמֵי-הַתְּכֵלֶת מִמַּעַל.
וַאֲנִי עִנְיָן לְכָל מַה שֶׁבַּבְּרִיאָה.
הַשִּׁיר אֲשֶׁר לֹא שַׁרְתִּי,
הֶחֱרִיד אֶת נִימֵי-נַפְשִׁי,
וַאֲנִי כְּמִתְבּוֹנֵן אֶל עָתִיד מִתְקָרֵב,
בּוֹ יִצְמַח יֶשַׁע לְיִשְׂרָאֵל וְלָעוֹלָם.
הַשִּׁיר אֲשֶׁר לֹא שַׁרְתִּי,
נָשַׁק לְנֶכְדָּתִי לְנָעֳמִי,
הִיא יַלְדַּת-הַחֵן, בַּת-הַשַּׁעֲשׁוּעִים
לְעֵת מוֹעֵד יִשָּׁמַע הַשִּׁיר, מוֹעֵד-גְּאֻלָּה.
לקריאה נוספת

משה וילנסקי, תולדות היצירה הישראלית, ע' 36-17, תל אביב תשכ"ז.
יונה דב בלומברג, מאמר הדבור העברי על פי מקורי חז"ל, יפו תרע"ד. (באתר פרויקט בן-יהודה)
שמואל יוסף פין, שפה לנאמנים: להוכיח מעלת השפה העבריה ותועלתה, וילנה תרמ"א.
נחום סוקולוב, השפה העברית החיה ביסודה של המשנה, ספר קלוזנר, ע' 109–131, תרצ"ז.
יוסף צבי רימון, זרעונים, קול-תורה, חוברת ב-ג, ע' מב, ירושלים תר"ץ.
יהודה אריה רוכלין, קונטרס לשון הקודש, רחובות תשט"ז. (באתר היברובוקס)
אברהם קורמן, התורה וכתבה, ע' 234–247, תל אביב תשס"ג.
שלמה הרמתי, "מדוע נקראת העברית 'לשון הקודש'?", בתוך: עברית חיה במרוצת הדורות - מרס"ג ועד טלר, הוצאת מסדה, 1992
הערות שוליים

↑  אמר מר זוטרא ואיתימא מר עוקבא: בתחלה ניתנה תורה לישראל בכתב עברי ולשון הקודש, חזרה וניתנה להם בימי עזרא בכתב אשורית ולשון ארמי, ביררו להן לישראל כתב אשורית ולשון הקודש, והניחו להדיוטות כתב עברית ולשון ארמי (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כא, עמוד ב)
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה, פרק א, הלכה ט
↑  וכתב האברבנאל: "אחרי שאנו רואים בלשון העברית ששמות האנשים הפרטיים הם נגזרים מהעניינים בלשון נופל על לשון, כאדם מאדמה, ושת משת לי א-להים, ודומיהם, יתחייב בהכרח ללשוננו זאת העברית שהיא הייתה הלשון הראשונה שדיברו בה אדם וזרעו ושבה ניתנה התורה".
↑  וכיוצא בזה ספרי פרשת עקב, מו; תלמוד ירושלמי, מסכת סוכה, פרק ג, הלכה יב
↑  מלכים ב' פרק יט; ישעיהו פרק לו; נחמיה יג, כג; דברי הימים ב' לב, יח
↑  שד"ל, תהלות מלאכת השיר
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ג, עמוד א'.תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד ב'.
↑  מדרש שיר השירים רבה, יב
↑  בספרו "עשרה כלי כסף"
↑  ר' יצחק בן משה המכונה פרופייט דוראן הלוי, ספר מעשה אפד, וינה: י"ט פרידלנדר ויעקב כהן, תרכ"ה, עמ' 178-177
↑  פירוש האברבנאל לפרשת בראשית. וכן דעת רבי יהודה בספר הכוזרי (ב, סח), ודעת ר' פרופייט דוראן בספר "מעשה אפד", פרקים ראשון - שלישי.
↑  ובלשון הרמח"ל: מילות לשון הקודש אינן על צד ההסכמה, אך תורנה העניין אשר תורנה מצד מהותו (ספר לשון למודים).
↑  ספר הכוזרי א, מט
↑  מסכת ידיים ג, ה
↑  פירוש המלבי"ם לתהלים קד, א
↑  שמריהו לוין, שירת ישראל, ורשה: אחיאסף, תרנ"ו, עמ' 9
↑  כִּי שִׂפְתֵי כֹהֵן יִשְׁמְרוּ דַעַת וְתוֹרָה יְבַקְשׁוּ מִפִּיהוּ (מלאכי ב, ז).
↑  נחום סוקולוב, השפה העברית החיה ביסודה של המשנה, ספר קלוזנר, תרצ"ז, עמ' 131-109
↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת תרומות, פרק א' משנה א'. וכתב ישראל חיים טביוב: "מכל האמור למעלה יוצא, כי לשון המשנה בדרך כלל עברית היא, וכי חכמי המשנה השתדלו להרחיב ולהעשיר את לשוננו לפי חוקות השפה וברוח עברי אמיתי. אבל בנוגע לסגנון המשנה, עלינו להודות כי רחוק הוא מאד מהסגנון העברי האמיתי. סגנון המשנה הוא פשוט קצר ומדויק, אף גם יבש עד מאד, ואין בו כל לחלוחית של מליצה. אמנם מובן מאליו הוא, כי פסקי הלכות אינם יכולים להיאמר בשפה נמלצה ובשפעת תמונות ודמיונות או בכפל הדברים בשמות נרדפים ובמשפטים מקבילים, כדרכי המליצה העברית בתנ“ך. אבל גם הסגנון הפשוט של הפרוזה העברית נעלה מסגנון המשנה; וכמעט שאין כל דמיון אף בין הסגנון ה”דיני" שבפרשת משפטים ובין אותו שבמשנה בסדר נזיקין, אף-על-פי ששניהם עוסקים באותם העניינים בעצמם".
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף נ"ח, עמוד ב'.
↑  רבי שם טוב בן יוסף אבן פאלקירא, ספר המבקש, האג: ליב זוסמנש, תקל"ח, עמ' סא
1 2  חיים נחמן ביאליק, "דברים שבעל פה": לתולדות השירה העברית החדשה, תל-אביב: דביר, תרצ"ה
↑  משה חיים בן יעקב לוצאטו, ספר לשון למודים, ורשה, תרנ"א, עמ' 79
↑  יעקב פיכמן, מאמרים ומסות: משה חיים לוצטו, תל-אביב: מוסד ביאליק ע"י דביר, 1938
↑  חיים נחמן ביאליק, "דברי ספרות": הבחור מפאדובה, תל-אביב: דביר, תשכ"ה
↑  פישל לחובר, אברהם מאפו, הצפירה 35, מרחשון תרע"ח
↑  נחום סוקולוב, אליעזר בן-יהודה (מתוך ספרו "אישים")
1 2  יהושא חנא רבניצקי, מאמרים ומסות: מנדלי מוכר-ספרים, תל-אביב: דביר, תרפ"ז
↑  ראובן בריינין, יהודה ליב גורדון וייחוסו אל השפה
↑  הראי"ה קוק, חזון הגאולה, ע' רעב-רעג
↑  אורות ישראל ז, יב
↑  הקדמת הרב קוק לשיר השירים.
↑  "עין איה" על ברכות א, קכז
1 2  משלי לא, כו
↑  יוסף צבי רימון, הגיוני קדש, קובץ קול התור חוברת ו-ח, תרפ"א, עמ' עג-עד
פורמט VCF

פורמט Variant Call Format-VCF (פורמט רשומות משתנים) הוא מאפיין פורמט של קובץ טקסט (txt) המשמש בביואינפורמטיקה על מנת לאחסן מידע על וריאציות רצפי גנים.
הפורמט פותח בד בבד עם התקדמות היכולת בגילוי השונות הגנטית ופרויקטי ריצוף הדנ"א, כמו למשל מיזם אלף הגנומים.
פורמטים קיימים עבור המידע הגנטי כמו General Feature format-GFF (פורמט מאפיינים כללי) אחסנו בתוכם את כל המידע הגנטי, שחלקים רבים ממנו הם מיותרים, היות שהוא יהיה משותף לחלקים רבים בגנום. על ידי שימוש בפורמט VCF, ניתן לשמור רק את הווריאציות ויחד עימם את הקישור לגנום.
הפורמט המקובל לשימוש הוא גרסה 4.3 של הפורמט, אף על פי שמיזם אלף הגנומים פיתח אפיון משלו עבור וריאציות מבניות, כמו דופליקציות, אשר לא מתאימות בקלות לרישום בפורמטים הקיימים. בנוסף, קיים גם פורמט VCF גנומי, (gVCF-genomic VCF) אשר מרחיב את פורמט הVCF, ומוסיף אליו מידע נוסף אודות 'הבלוקים' אשר מתאימים לגנום הרפרנס ולסוגים שלו. כמו כן, קיימת ערכת כלים הזמינה לעריכה ושינוי של הקבצים.
דוגמה

##fileformat=VCFv4.3
##fileDate=20090805
##source=myImputationProgramV3.1
##reference=file:///seq/references/1000GenomesPilot-NCBI36.fasta
##contig=<ID=20,length=62435964,assembly=B36,md5=f126cdf8a6e0c7f379d618ff66beb2da,species="Homo sapiens",taxonomy=x>
##phasing=partial
##INFO=<ID=NS,Number=1,Type=Integer,Description="Number of Samples With Data">
##INFO=<ID=DP,Number=1,Type=Integer,Description="Total Depth">
##INFO=<ID=AF,Number=A,Type=Float,Description="Allele Frequency">
##INFO=<ID=AA,Number=1,Type=String,Description="Ancestral Allele">
##INFO=<ID=DB,Number=0,Type=Flag,Description="dbSNP membership, build 129">
##INFO=<ID=H2,Number=0,Type=Flag,Description="HapMap2 membership">
##FILTER=<ID=q10,Description="Quality below 10">
##FILTER=<ID=s50,Description="Less than 50% of samples have data">
##FORMAT=<ID=GT,Number=1,Type=String,Description="Genotype">
##FORMAT=<ID=GQ,Number=1,Type=Integer,Description="Genotype Quality">
##FORMAT=<ID=DP,Number=1,Type=Integer,Description="Read Depth">
##FORMAT=<ID=HQ,Number=2,Type=Integer,Description="Haplotype Quality">
#CHROM POS ID REF ALT QUAL FILTER INFO FORMAT NA00001 NA00002 NA00003
20 14370 rs6054257 G A 29 PASS NS=3;DP=14;AF=0.5;DB;H2 GT:GQ:DP:HQ 0|0:48:1:51,51 1|0:48:8:51,51 1/1:43:5:.,.
20 17330 . T A 3 q10 NS=3;DP=11;AF=0.017 GT:GQ:DP:HQ 0|0:49:3:58,50 0|1:3:5:65,3 0/0:41:3
20 1110696 rs6040355 A G,T 67 PASS NS=2;DP=10;AF=0.333,0.667;AA=T;DB GT:GQ:DP:HQ 1|2:21:6:23,27 2|1:2:0:18,2 2/2:35:4
20 1230237 . T . 47 PASS NS=3;DP=13;AA=T GT:GQ:DP:HQ 0|0:54:7:56,60 0|0:48:4:51,51 0/0:61:2
20 1234567 microsat1 GTC G,GTCT 50 PASS NS=3;DP=9;AA=G GT:GQ:DP 0/1:35:4 0/2:17:2 1/1:40:3
כותרת הפורמט

הכותרת היא בראשית הקובץ ומספקת את רשימת הנתונים המאפיינים את גוף הקובץ. שורות הכותרת מאופיינות בכך שמתחילות בתיו #. כאשר ישנו שימוש במילות מפתח מיוחדות, השורה תתחיל ב-##. מילות מפתח מומלצות הם:
גרסת הקובץ - fileformat
תאריך הקובץ - fileDate
רפרנסים - reference
אופציונלי: הכותרת יכולה להכיל מילות מפתח אשר יתארו סמנטית ותחבירית שדות אשר בשימוש בגוף הקובץ, בעיקר: INFO, FILTER, FORMAT. אנא ראו בהרחבה מטה על משמעות השדות.
עמודות הפורמט

גוף פרומט הVCF יבוא לאחר הכותרת, והוא בנוי מערכים המופרדים על ידי התו <TAB>, ל:8 עמודות חובה (ראו הטבלה להלן), ומספר לא מוגבל של עמודות בחירה נוספות אשר ניתן להשתמש בהם כדי לאחסן מידע על הרשומה. כאשר משתמשים בעמודות נוספות מעבר לעמודות החובה, העמודה האופציונלית הראשונה משמשת לתיאור הפורמט של העמודות האופציונליות האחרות שיבואו אחריה.
|  | שם | פירוש | הסבר מקוצר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | CHROM | כרומוזום | שם הרצף (לרוב כרומוזום) אשר בו נמצאת הווריאציה. הרצף לרוב מוכר בתור 'רצף הרפרנס' אשר כנגדו ניתנת רשומת הווריאציה. |
| 2 | POS | מיקום | מיקום נקודתי של הוראיציה על הרצף הנתון. |
| 3 | ID | ת.ז, מזהה | מזהה הווריאציה, לדוגמה: dbSNP rs identifier (מזהה ממאגר הdbSNP, שונות בנוקלאוטיד נקודתי) אם לא ידוע יסומן '.' מספר מזהים יופרדו על ידי ';' ללא רווחים. |
| 4 | REF | רפרנס | בסיס ההרפרנס (או בסיסים במקרה של indel (הוספה/מחיקה של מספר בסיסים) במיקום הנתון ברצף הרפרנס. |
| 5 | ALT | חילופי | רשימת האללים החילופיים לנקודה זו |
| 6 | QUAL | איכות | ציון האיכות הקשור להופעת האללים בעמודה 5. |
| 7 | FILTER | פילטר | דגל, מציין אילו מהפילטרים האמורים בכותרת הרשומה עברה. PASS אם עברה הכול. אחרת, יופיע השם של הפילטר אשר נכשלה בו. |
| 8 | INFO | מידע | רשימה הניתנת להרחבה של צמדי ערך-מפתח (key-value) - המתארים את הווריאציה. אנא ראו מטה מספר שדות נפוצים. מספר שדות לאותה רשומה יופרדו ביניהם בתיו ';' עם ערכים אופציונליים ביניהם. כך למשל, הרשומה בעמודה השמינית יכולה להראות: <key>=<data>[,data]  |
| 9 | FORMAT | (אופציונלי) פורמט | רשימה אופציונלית הניתנת להרחבה של שדות לתיאור הדוגמאות. אנא ראו מטה למספר שדות נפוצים |
| + | SAMPLEs | (אופציונלי) רשומות | עבור כל רשומה אשר תוארה בעמודות לפני כן, ניתן להוסיף ערכים אשרהרשום בעמודה 9 (הפורמט) |
שדות מידע נפוצים אופציונליים

להלן שדות INFO נפוצים לשימוש. ניתן להוסיפם בעמודה 8, ובכותרת קובץ הVCF. ניתן להוסיף מפתחות שרירותיתיים אשר אינם מופיעים כאן, אם כי המפתחות שכאן שמורים (גם אם אופציונליים ולא חובה לממש אותם):
| שם שדה | ראשי תיבות | הסבר מקוצר |
| --- | --- | --- |
| AA | ancestral allele | אלל קדום |
| AC | allele count | מספר האללים בגנוטיפ עבור כל ALT, באותו סדר כמו שנרשם |
| AF | allele frequency | תדירות האללים בכל אלל אלטרנטיבי, באותו הסדר כמו שנרשם (השתמש בזה כאשר ההערכה היא מהמידע הראשוני, לא הגנוטיפ בשימוש) |
| AN | total number of alleles | המספר הכול של האללים בגנוטיפ האמור |
| BQ | RMS base quality at this position | ממוצע השורש הריבועי (RMS) במיקום זה. |
| CIGAR | cigar | מחרוזת ה'cigar' המתארת איך להתאים אלל אלטרנטיבי לאלל הרפרנס. |
| DB | dbSNP | מספר שייכות למאגר ה-dbSNP |
| DP | combined depth across samples, e.g. DP=154 | העומק המשולב סביב הרשומות |
| END | end position of the variant | סוף המקטע השונה, המתואר ברשימה (לשימוש יחד עם אללים סמליים) |
| H2 | hapmap2 | מספר שייכות אל hapmap2 |
| H3 | hapmap3 | מספר שייכות אל hapmap3 |
| MQ | RMS mapping quality, e.g. MQ=52 | איכות ממוצע השורש הריבועי (RMS) |
| MQ0 | Number of MAPQ == 0 reads covering this record | מספר הקריאות אשר בהם MQ שווה ל-0 באזור זה. |
| NS | Number of samples with data | מספר הרשומות עם מידע |
| SB | strand bias at this position | הטיות הגדיל בעמדה זו. |
| SOMATIC | סומטית | סומטי, מציין שהרשומה היא מוטציה סומטית, עבור גנומיקה סרטנית |
| VALIDATED | validated by follow-up experiment | נבדק על ידי ניסוי המשך |
| 1000G | membership in 1000 Genomes | הימצאות במאגר אלף הגנומים |
ראו גם

פורמט FASTA, המשמש לייצוג רצפים גנומיים.
פורמט FASTQ, המשמש לייצוג רצפי דנ"א מרוצפים, יחד עם ציון איחוצ לכל ריצוף.
אפיון הVCF כבר לא מתוחזק על ידי מיזם אלף הגנומים. הקבוצה שמובילה את התחזוק וההרחבה של הפורמט היא: Global Alliance for Genomics and Health-GA4GH,
הערות שוליים

↑  , קובץ אפיון לפורמט VCF, גרסה 4.3, 22 באוגוסט, 2019
↑  אפיוני SAM/BAM וקבצי פורמטי ריצוף רחבים קשורים, באתר https://github.com/samtools/hts-specs, ‏24.06.2014
↑  Encoding Structural Variants in VCF (Variant Call Format) version 4.0, https://www.internationalgenome.org/, ‏20.10.2016
↑  VCF/GVCF Long-term support overview and knowledge base, WABI wiki, ‏16.07.19
↑  VCFtools from github.io, ‏20.10.2016
↑  bio-itworld, ‏26.10.2018
↑  The Global Alliance for Genomics and Health site
נינג'ה

ערך זה עוסק בלוחם גרילה ביפן הפאודלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ציור של ארכיטיפ הנינג'ה בלבוש הלקוח מתיאטרון הקבוקי מאת קצושיקה הוקוסאי, 1817
תנועות של נינג'ה
נינג'ה (בקאנג'י: 忍者) הוא מושג שנטבע בסוף המאה ה-17 על מנת לתאר בדיעבד קבוצות מגוונות של לוחמי גרילה סדירים או שכירי חרב מתקופת הסנגוֹקוּ ביפן, שהתרחשה במאות ה-15 וה-16.
אטימולוגיה

המילה "נינג'ה" אינה בת התקופה, אלא מושג שנטבע בדיעבד. מקורה בקריאת אונ-יומי (קריאה סינית של סימני קאנג'י יפניים) של הסימנים 忍者. בהגיית קונ-יומי (הגייה יפנית קלאסית) המילה מבוטאת שינוֹבי, גרסה מקוצרת של הביטוי 忍の者 (רומאג'י: shinobi-no-mono) שמשמעותו בקירוב היא "האדם הגונב" או "האדם המסתיר". המילה נינג'ה לא הייתה בשימוש בתקופת הסנגוקו, באזורים שונים השתמשו במילים שונות על מנת לתאר לוחמי גרילה ומודיעין שדה. בנוסף לשינובי (שהיא המילה שמוזכרת ברוב תעודות המקור), השתמשו בביטויים מוֹנוֹמי ("האחד שרואה"), נוֹקיזארוּ ("מקוק על הגג") ראפָּה ("בריון" או "פרחח"), קוּסא ("עשב", על שם שיטת מארב בה לוחמי גרילה היו מסתתרים בעשב גבוה), או איגה-נו-מוֹנוֹ ("בן מחוז איגה"), על שם מחוז איגה (Iga Province), שהיה מפורסם בלוחמי הגרילה שאומנו בו.
המושג קוּנוֹאיצ'י (רומאג'י: kunoichi, היראגאנה: くノ一) משמש, בעיקר בספרות המודרנית כדי לתאר נינג'ה אישה. מקור המושג הוא בשפת גנבים יפנית, סימני ההירגאנה く ノ 一(המבוטאים קוּ, נוֹ ו- איצ'י משמאל לימין) דומים לפירוק סימן הקאנג'י 女 (המבוטא אוֹנַה) שמשמעותו "אישה".
שינובי במאות ה-15 וה-16

מיומנים, ספרי היסטוריה מקומיים וכרוניקות של משפחות לוחמים, עולה תמונה מגוונת ומורכבת על תולדות לחימת גרילה בתקופת הסנגוקו. חלק מלוחמי הגרילה היו נזירים שניטו-בודהיסטים הרריים ומיליטנטיים המכונים שוּגֶנְדוֹ, אשר הסתמכו על היכרותם עם ההרים על מנת לאסוף מודיעין עבור צבאות של דאימיו שונים. אחרים היו סמוראים שנודעו כבעלי כישרון התגנבות, וביצעו משימות ריגול או לחימת גרילה בשעת הצורך. בצבאות אחדים היו לוחמי גרילה מקצועיים שנודעו בשם קוּסָא (מילולית: עשב). הקוסא היו יחידות שהתמחו במארבים לפרשי האויב בתוך צמחייה גבוהה, הפילו אותם מסוסיהם והרגום. קבוצה אחרת שכונתה שינובי ופעלה בעיקר במזרח יפן, נקראה רָאפָּה (מילולית: בריונים או פרחחים). הראפה היו דומים לפריבטירים, שודדי הים ברישיון ממעצמות אירופה. כנופיות מאורגנות של ראפה עבדו עבור שלל ביזה לטווח ארוך עבור אדון מסוים, הגנו על נחלותיו מפושעים ומפולשים, וחדרו לנחלות של אדונים אחרים כדי לשדוד, לשרוף, לאסוף מודיעין ולחטוף בני ערובה. כרוניקת לוחמים בשם הוג'ו גודאייקי מספרת על צבא מאורגן של ראפה, בראשותו של "אדם רשע" בשם קָזַאמָה (או פוּמָה) קוטארו, שנוהל על ידי ארבעה קציני מטה: אחד התמחה בשוד הרים, שני התמחה בשוד ים, ושני האחרים היו "שודדים ופושעים" באופן כללי [דרוש מקור].
קומונות השינובי של איגָה וקוֹגָה

בדרום מערב הונשו, האי המרכזי של יפן, במחוז מיאה של היום, שכנו בתקופת הסנגוקו מחוזות הרריים בשם איגה וקוגה. תושבי המחוזות הללו, שהונהגו בידי וסאלים (ג'יזמוראי ביפנית), התארגנו בקומונות חקלאיות עם הסדרי שלטון וחוקות מקומיות והגנו בקנאות על השטח שלהם מפני אדונים פיאודליים שכנים. לפי כרוניקה מקומית בשם איראן קי, הסמוראים הכפריים אימנו את האיכרים הצעירים באמנויות לחימה מדי יום בשעות הבוקר המוקדמות. הטופוגרפיה ההררית של האזור אפשרה לאנשי האיגה והקוגה להסתמך על שיטות של לוחמת גרילה, כגון מארבים, פשיטות פתע והתגנבות בעורף האויב. בהדרגה, בשלהי המאה ה-15 ובמהלך המאה ה-16, אנשי איגה וקוגה התחילו להשכיר את חרבם לאדונים שונים כלוחמים חשאיים. לוחמים אלו נהגו לעבוד בקבלנות עבור המעסיקים שלהם, הדאימיו היה מנסח חוזה ועל הקומונה לבצע אותו. ההתמחות של אנשי האיגה והקוגה הייתה בראש ובראשונה פריצה והתגנבות לטירות מבוצרות בחסות החשיכה כדי לאסוף מודיעין, לחטוף בני ערובה או להעלות אותן באש כדי "לרכך" מטרות לפני תקיפה רגלית. לוחמי אזורים אלו נודעו במומחיותם ושמם, אנשי האיגה (רומאג'י: Iga-no-mono) אף הפך מילה נרדפת ללוחמי גרילה. הם מהוים את הבסיס העיקרי למיתוס הנינג'ה שנוצר ביפן של המאה ה-17 ונדד למערב בתקופה המודרנית.
הקומונות של איגה וקוגה חוסלו לקראת סוף המאה ה-16 על ידי הדאמיו המפורסם אודה נובונאגה כשהחל את פרויקט איחוד יפן לשוגונות אחת. לאחר שהפתיעו וחיסלו ממארב כוח גדול בפיקודו של בנו, אודה נוֹבּוּאוֹ, החליט נובונאגה לשים סוף לקומונות האלה, אותם תיאר כ-"מורדים שחוצפתם אינה יודעת גבול, ואינם מבחינים בין מעמדות גבוהים לנמוכים" [דרוש מקור]. מבחינתו, הם הפריעו לו במאמציו לחיסול המדינות הלוחמות ואיחודה של יפן. בפקודת אביו, חדר נובואו לאיגה ממספר כיוונים, וצבאו שרף בשיטתיות את הכפרים והמקדשים, תוך שהוא ממלא את פקודתיו של נובונאגה להרוג את כל הסמוראים המקומיים. מעטים מאנשי איגה המשיכו ללחום נגד נובונאגה במחתרת, ואף ניסו להתנקש בחייו, אך לא הצליחו להציל את הקומונות שלהם. לבסוף אנשי קוגה נכנעו ככל הנראה. לאחר שנובונאגה נרצח בידי אחד מאנשיו, עברו שרידי השינובי של איגה וקוגה לשרת את יורשו, טויוטומי הידיושי, וביצעו פעולות חשאיות במהלך פלישת הענק שלו לקוריאה. במאה ה-17 עברו לשרת את יורשו של הידיושי והשוגון הראשון ששלט על יפן המאוחדת, טוקוגאווה איאיאסו כיחידת האבטחה המיוחדת של ארמונו. הפעם האחרונה שהשתתפו באופן פעיל בקרב כלוחמים הייתה בשנת 1638, כאשר השתתפו כלוחמי קומנדו בדיכוי מרד שימאבארה שבמערב יפן. המסגרת הצבאית התפזרה באופן סופי ב-1740, כאשר פיטר השוגון טוקוגאווה יושימוּנֵה את אנשי איגה וקוגה מתפקידי האבטחה שלהם בארמונו [דרוש מקור].
מיתוס הנינג'ה בתקופת אדו

בסוף המאה ה-17 נטבע המושג שינובי, בהתחלה לתיאור היסטורי של אנשי איגה וקוגה. מאוחר יותר, הוא הורחב לכל מי שביצע אי פעם פעולת גרילה כלשהי במהלך ההיסטוריה היפנית, והורחב אף לעבר הרחוק, הן של יפן והן של סין העתיקה. מתוכו התפתח מיתוס הנינג'ה, בו הנינג'ות דומו למעין קהילה מקצועית מיתית המרחפת לאורך ההיסטוריה. תקופת אדו הייתה תקופה שקטה בהיסטוריה היפנית, ולפיכך פחת הצורך בלוחמי גרילה. עם זאת, באותה תקופה נוצרה מסורת אזוטרית של אמנויות לחימה יפניות הנקראת נין ג'וטסו (אומנות הנינג'ה) שהועברה באיגרות קנבון סודיות. בתי ספר שלימדו נינג'וטסו משכו אליהם תלמידים לא מעטים במהלך התקופה על אף היותם סודיים. בתי הספר אלו ייחסו לעצמן קשר לשושלות מיתיות וטענו לשורשים ביפן של סוף האלף הראשון, ולעיתים גם לפני כן. במקביל, חדרו הנינג'ה גם לתרבות ההמונים של התקופה, והיו פופולריים הן בהדפסי עץ יפניים והן בתיאטרון הקבוקי.
הנינג'ה כמתנקשים

אין עדויות מהמאות ה-15 או ה-16 על התנקשויות שבוצעו בידי מתנקשים מקצועיים. דאימיו רבים נרצחו במהלך התקופה, אולם לרוב בוצעו מעשי הרצח הללו בידי וסאלים בוגדניים, ולא בידי מתנקשים מקצועיים. העדויות על התנקשויות שבוצעו בידי נינג'ה הן רובן ככולן מאוחרות ובעלות תוקף מפוקפק למדי.
הבגדים השחורים של הנינג'ה

הבגדים השחורים ומסיכת הפנים של הנינג'ה המזוהים איתם יותר מכל במיתוס המערבי אף הם המצאה מאוחרת. המקורות מהמאות ה-15, ה-16 וה-17 לא מתארים מדים ייחודיים ללוחמי גרילה, אולם ניתן להסיק מהם שהתלבשו בהתאם לתפקיד שהוטל עליהם. אין להוציא מכלל אפשרות שלעיתים התלבשו גם בבגדים שחורים, אולם "מדי הנינג'ה" המוכרים הם ככל הנראה מוסכמה אומנותית שמקורה בתיאטרון הקבוקי של המאה ה-17. בתיאטרון זה נהוג להציג תפקידים מסוימים בצורה עקבית בדומה לקומדיה דל'ארטה כדי שהקהל יזהה אותם בקלות, והבגדים השחורים היו סימן הזיהוי של הנינג'ה בהצגות הפופולריות השונות. ניתן לראות נינג'ה בבגדים שחורים גם בהדפסי העץ מאוחרים.
הנינג'ה בתרבות הפופולרית

הנינג'ה, כפי שמוצגים בתרבות הפופולרית, הם לוחמי גרילה לבושי שחורים ורעולי פנים המנצלים ידע באמנויות לחימה לשם ריגול והתנקשויות. הם מומחים בהסוואה, תנועה שקטה וחשאית, העלמות וחמיקה. כלי הנשק האופייניים לנינג'ה בקולנוע המערבי (בעיקר הוליווד) הם חרב נינג'אטו (שאין לה ביסוס היסטורי), פגיונות סאי, שוריקנים ("כוכב נינג'ה"), קונאי ויומי (חץ וקשת יפניים). הם נעזרים גם בפצצות ובפצצות עשן.
נינג'ה מרבים להופיע בסרטי פעולה וסרטי אמנויות לחימה, בעיקר אמריקאיים. "צבי הנינג'ה" הוא חצי-פרודיה על נינג'וטסו כאשר גיבוריו הם ארבעה צבים מוטאנטיים המומחים באמנויות לחימה, ונלחמים כנגד כנופיית נינג'ה בשם שבט הרגל, המונהגת בידי נינג'ה קטלני בשם אורוקו סאקי, הידוע בכינוי "שרדר".
הסרט "נינג'ה קיד" עוסק בשלושה ילדים המאומנים על ידי סבם באמנויות הנינג'ה שנלחמים גם הם נגד כנופיית נינג'ה המונהגת על ידי תלמידו לשעבר של הסב.
גם במשחקי מחשב מופיעות נינג'ה, כגון מאי שיראנוי בסדרה "Fatal Fury" וקאסומי בסדרת "Dead or Alive". בזיכיון משחקי הלחימה "מורטל קומבט" יש דמויות רבות של נינג'ות, הידועות שבהן הן סקורפיון וסאב זירו. קיים גם משחק מבית לגו בשם לגו נינג'גו (הלחם בין 'נינג'ה' ו-'לגו') המספר על הרפתקאות ארבעה לוחמי נינג'ה.
ישנה מוסכמה קולנועית לגבי שימוש בנינג'ות שנקראת בהומור "חוק הנינג'ה ההופכי" או "חוק שימור הנינג'וטסו", לפיה אם תוצג נינג'ה אחת בקרב אמנויות לחימה היא תהיה כמעט בלתי מנוצחת, אבל אם יוצגו מספר נינג'ות הן יוצגו כבשר תותחים שאינם מציבים אתגר לדמות הגיבור.
ספורטאיי הפארקור מכונים גם "נינג'ות אורבניות" בשל האתלטיות וקלות-התנועה הנדרשת לספורט זה.
תחרות נינג'ה ישראל ואחיותיה ברחבי העולם נקראות גם הן על שם הנינג'ה, בגלל הדימוי המקצועי והאתלטי של הנינג'ות.
בישראל יש ליגת נינג'ה, והענף ממשיך לשגשג.
הנינג'ה בתרבות הפופולרית > הנינג'ה בתרבות היפנית העכשווית

הנינג'ה מופיעים רבות בתרבות של יפן המודרנית, בפרט לאחר מלחמת העולם השנייה [דרוש מקור]. אזור איגה, במיוחד, מתגאה במסורת הנינג'וטסו שלו, ה"איגה ריו". ישנו מוזיאון במחוז איגה על תולדות הנינג'ה, בו אפשר אף לנסות להשליך כוכבי נינג'ה ולהתחמק ממלכודות סתרים.
בנוסף הנינג'ות מככבות או מופיעות ברבים ממשחקי המחשב, הסרטים וסדרות הטלוויזיה היפניות, לדוגמה הסדרה נארוטו מציגה עולם בו קהילת סתרים של נינג'ות מתקיימת לצד חברה פאודלית תעשייתית.
ראו גם

נינג'יטסו
לקריאה נוספת

דני אורבך, צל מתעתע: הנינג'ה ללא מסיכה, הינשוף, 25 בפברואר 2012.
Stephen Turnbull, Ninja: The True Story of Japan's Secret Warrior Cult (New York: Firebird Books, 1991
אנסו ברנצ'אה

אנסו אלן תומאס ברנצ'אה (בספרדית: Enzo Alan Tomás Barrenechea; נולד ב-22 במאי 2001 בוויז'ה מריה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ולנסיה מלה ליגה, בהשאלה מאסטון וילה.