stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס טיפטרי ג'וניור
תמות

שלדון הייתה סופרת אקלקטית, שכתבה בז'אנרים וסגנונות מגוונים. היא אהבה לערבב את הצד ה"קשה" של מדע בדיוני טכנולוגי עם הצד ה"רך" הסוציולוגי, יחד עם ניסויים סגנוניים של תנועת הגל החדש במדע הבדיוני.
הסיפור הראשון שלה שזכה לתהודה היה סיפורה הקצר ביותר, "הטיסה האחרונה של ד"ר אין", ב-1969. הסיפור הוא פורטרט אוהד של מדען שמרוב דאגתו להרס האקולוגי של כדור הארץ, מכחיד את האנושות.
ישנם ברבים מסיפוריה רפרנסים סגנוניים לאופרות החלל שהכירה בילדותה, אך בדרך כלל היה בכתיבתה טון הרבה יותר אפל: למסעות הקוסמיים של דמויותיה נלווים ניתוק רוחני או חוויית התעלות אשר מביאים איתם סיפוק, אך גם מוות. ג'ון קלוט כתב ש"זה נדיר שסיפור של ג'יימס טיפטרי לא יעסוק גם במוות באופן ישיר וגם במוות של הנשמה, או של כל תקווה, או של האנושות כולה.". סיפורים מסוג זה כוללים את "Painwise", בו חוקר חלל עובר שינוי גופני שמחסן אותו מפני כאב, אך הוא מוצא את הקיום הזה בלתי נסבל, וכן "A Momentary Taste of Being", בו המטרה האמיתית של האנושות, המתגלה בכוכב רחוק, הופכת כל קיום איניווידואלי לחסר תכלית.
עוד תמה מרכזית בכתיבתה היא המתח בין רצון חופשי לדטרמיניזם ביולוגי, או בין ההגיון לתאווה מינית. "Love Is the Plan the Plan Is Death", אחד מסיפורי המדע הבדיוני הנדירים בהם אין כלל דמויות אנושיות, מתאר את הרציונליזציות הרומנטיות של יצור זר לגבי האינסטינקטים הברוטליים אשר מניעים את מחזור החיים שלו. "The Screwfly Solution" מרמז כי גם בני אנוש מתרצים באופן דומה את מגפת האלימות המינית הרצחנית שלהם. סקס, בסיפורי טיפטרי, הוא נושא גלוי, שלפעמים מקבל טיפול משעשע, אך לעיתים קרובות יותר, מוצג ככוח מאיים.
לפני שזהותה של שלדון התגלתה, טיפטרי היה מתואר כסופר "מאצ'ו" במיוחד, ובו זמנית כסופר מדע בדיוני פמיניסט (לפחות יחסית לגבר), במיוחד בשל הסיפור "הנשים שהגברים אינם רואים אותן", בו שתי נשים יוצאות למסע חיפוש אחר חייזרים כדי להימלט מהחברה תחת שליטה גברית הרווחת בכדור הארץ. אך העמדה של שלדון לגבי פוליטיקה מינית לא הייתה חד-משמעית, כפי שניתן לראות ב-"יוסטון, יוסטון, האם שומעת?", שם חברה של נשים משובטות נאלצת להתמודד עם שלושה אסטרונאוטים גברים הנוסעים בזמן.
תמת הפמיניזם חזרה על עצמה ברוב העבודות של שלדון. ב"הנשים שהגברים אינם רואים אותן" שלדון הציגה עמדות פמיניסטיות דרך דמות מרכזית גברית דווקא – המספר, דון פנטון, שופט את דמויות הנשים על פי מידת היופי שלהן בעיניו, ומתרגז כשהן לא "מתאימות לתפקידי מגדר נשיים סטריאוטיפיים". בנוסף, חוסר היכולת של פנטון להבין את מצוקתן של הנשים ואת תחושת הניכור של דמות האם, רות פרסונס, מדגישה את ההבדלים בין נשים וגברים בחברה. גם כותרת הסיפור מתייחסת לכך שנשים בחברה הן בלתי נראות.
מותה

שנותיה האחרונות של שלדון לא היו מאושרות, שכן טינג היה אז חולה, נכה ועיוור, ללא יכולת לטפל בעצמו, והיא נאלצה לטפל בו בעת שהיא עצמה סבלה מבעיות בריאותיות. ב-1976 כתבה שלדון מכתב לחברה בה הביעה את רצונה לסיים את חייה כשהיא עדיין מתפקדת. אך היא הרגישה שאין ביכלתה להשאיר את טינג ללא מי שידאג לו, שהדבר יהווה עונש מוות.
כעבור אחת עשרה שנים, ב-19 במאי 1987 שלדון ירתה בטינג בשנתו ואז בעצמה. השניים נמצאו ללא רוח חיים במיטתם, מחזיקים ידיים. בשנותיהם האחרונות הזוג הפך ליותר ויותר מבודד, ככל שבריאותם התדרדרה. בבוקר לפני שביצעה את המעשה, התקשרה שלדון לעורך דינה וסיפרה לו את תוכניתה. על פי כותבת הביוגרפיה שלה, ג'ולי פיליפס, מכתב ההתאבדות של שלדון נכתב שנים קודם לכן, ונשמר לעת הצורך.
פרס ג'יימס טיפטרי מוענק כל שנה לעבודת מדע בדיוני או פנטזיה אשר מרחיב את הבנתנו בתחום המגדר.
פרסומים > ספרים

Up the Walls of the World  (1978) (על חומות העולם)
Brightness Falls from the Air (1985)
פרסומים > אוספים אחרים

Neat Sheets: The Poetry of James Tiptree, Jr. (Tachyon Publications, 1996)
Meet Me at Infinity (a collection of previously uncollected and unpublished fiction, essays and other non-fiction, with much biographical information, edited by Tiptree's friend Jeffrey D. Smith) (2000)
פרסומים > עיבודים

"The Man Who Walked Home" (1977): comic book adaptation in Canadian underground comic Andromeda Vol. 2, No. 1; September; Silver Snail Comics, Ltd.; Toronto; pp. 6–28. Pencils by John Allison, inks by Tony Meers.
"Houston, Houston, Do You Read?" (1990): radio drama for the National Public Radio series Sci-Fi Radio. Originally aired as two half-hour shows, February 4 & 11.
"Yanqui Doodle" (1990): half-hour radio drama for the National Public Radio series Sci-Fi Radio. Aired March 18.
"Weird Romance" (1992): Off-Broadway musical by Alan Menken. Act 1 is based on "The Girl Who Was Plugged In".
"The Girl Who Was Plugged In" (1998): television film: episode 5 of the series Welcome to Paradox
"The Screwfly Solution" (2006): television film: season 2, episode 7 of the series Masters of Horror
Xenophilia (2011) – based on the lives and works of Tiptree and Connie Converse; arranged and choreographed by Maia Ramnath; produced by the aerial dance and theater troupe Constellation Moving Company, performed at the Theater for the New City, presented November 10–13, 2011. Reviewer Jen Gunnels writes, "The performance juxtaposed some of Tiptree's short stories with Converse's songs, mixing in biographical elements of both women while kinesthetically exploring both through dance and aerial work on trapeze, lyra (an aerial ring), and silks (two lengths of fabric which the artist manipulates to perform aerial acrobatics). The result was elegant, eerie, and deeply moving."
פרסים והכרה

שלדון צורפה להיכל התהילה של המדע הבדיוני ב-2012. היא גם זכתה במספר פרסים יוקרתיים עבור עבודתה:
פרסי הוגו: ב-1974 עבור הנובלה "The Girl Who Was Plugged In"; בשנת 1977 עבור הנובלה "Houston, Houston, Do You Read?".
פרסי נבולה: 1973, עבור הסיפור הקצר "Love Is the Plan the Plan Is Death"; 1976 עבור הנובלה "Houston, Houston, Do You Read?"; 1977 עבור הנובלט "The Screwfly Solution" (פורסם תחת שם העט רקונה שלדון).
פרס הפנטזיה העולמי: 1987 עבור האוסף Tales of the Quintana Roo.
פרס לוקוס: 1984 עבור הסיפור הקצר "Beyond the Dead Reef"; 1986 עבור הנובלה "The Only Neat Thing to Do".
פרס Science Fiction Chronicle‏: 1986 עבור הנובלה "The Only Neat Thing to Do"
פרס ג'ופיטר(אנ'): 1977 עבור הנובלה "Houston, Houston, Do You Read?"
הערות שוליים

↑  Phillips, Julie. "Alice Bradley Sheldon, 1915–1987". James Tiptree Jr. :The Double Life of Alice B. Sheldon. October 23, 2011.
↑  James Tiptree, Jr. : the double life of Alice B. Sheldon. p. 95. ISBN 0312203853.
↑  James Tiptree, Jr. : the double life of Alice B. Sheldon. p. 104.
↑  Profile in April 1983 issue of Isaac Asimov's Science Fiction Magazine.
1 2  "The Secret Sci-Fi Life of Alice B. Sheldon". NPR.org.
↑  "Understanding Gender". Gender Spectrum. 2015.
↑  Cranny-Francis, Anne. Feminist Fiction. New York: St. Martin’s Press. 1990. pp. 30, 33, 38.
↑  Osgood, N.J. (1992). Suicide in Later Life: Recognizing the Warning Signs. Lexington Books. p. 7. ISBN 9780669212143.
↑  Gunnels, Jen (בינואר 2012). "Xenophilia, based on the works of James Tiptree, Jr., and Connie Converse". The New York Review of Science Fiction. Pleasantville, NY: Dragon Press. 24 (5): 1, 8–11. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Roberts, Lauren (1 בנובמבר 2011). "Aerial Dance Theater Show Features Draper's Maia Ramnath". Draper Program. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508161105171  PLWABN: 9810656387605606  BIBSYS: 11051260  BNE: XX932781  BnF: cb11926692v (data)  CANTIC: a1018174x  CiNii: DA12333882  GND: 108695751  ISNI: 0000 0000 8141 9268  LCCN: n83126414  MusicBrainz: 69662c42-160a-45c1-a0a3-7b5e155c9b36  NDL: 00458824  NKC: xx0022161  NLA: 35550973  NLG: 68129  NLK: KAC200706580  NSK: 000203427  NTA: 072312602  RERO: 02-A012390202  SELIBR: 281867  SNAC: w6z6382x  SUDOC: 073400823  VIAF: 62099890   WorldCat (עם VIAF): 62099890 
חתימות של שלדון במספר פסאבדונימים שלה
אלדורדו: כל מה שהנאצים שונאים

| --- | --- |

 בימוי:  Benjamin Cantu, Matt Lambert 
 הופק בידי:  Benjamin Cantu, Felix Kriegsheim 
 תסריט:  Benjamin Cantu, Felix Kriegsheim 
 עריכה:  Barbara Gies 
 שחקנים ראשיים:  Eren Güvercin Antonio Lallo 
 מוזיקה:  Uno Helmerson 
 מדינה:  גרמניה 
 הקרנת בכורה:  2023 
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית
 סוגה:  סרט דוקומנטרי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלדורדו: כל מה שהנאצים שונאים (באנגלית: Eldorado: Everything the Nazis Hate) הוא סרט דוקומנטרי משנת 2023 בבימויו של בנג'מין קאנטו.
תקציר

הסרט עוסק בחייהם של להט"בים ברפובליקת ויימאר ובתקופת שלטונה של גרמניה הנאצית. הסרט מתאר את אלדורדו, מועדון לילה קווירי בברלין, ומתמקד במספר דמויות קוויריות בגרמניה במהלך שנות ה-20 וה-30, בהן ארנסט רהם, מגנוס הירשפלד, גוטפריד פון קראם, מנאסה הרבסט, שרלוט שרלאק וטוני איבל.
הסרט כולל ראיונות עם וולטר ארלן (אנ'), שגדל כצעיר יהודי הומוסקסואלי באוסטריה בין מלחמות העולם, ודן בשימוש בסעיף 175 ברפובליקת ויימאר, בגרמניה הנאצית, ועל רקע כתוביות סיום, גם בגרמניה המערבית שלאחר מלחמת העולם השנייה.
תגובות וביקורות

ב-Edge Media Network נכתב כי כל "מי שרוצה את ההבנה והפרספקטיבה שהעבר מציע לנו, אלדורדו: כל מה שהנאצים שונאים הוא חתיכת היסטוריה נגישה ועוצמתית שמוטב שנמנע מלחזור עליה".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | הסרט התיעודי הטוב ביותר | "אלדורדו: כל מה שהנאצים שונאים" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  "Eldorado: Everything the Nazis Hate". BBFC. 2023-06-27. נבדק ב-2023-08-26.
↑  "Stream It or Skip It: Eldorado: Everything the Nazis Hate on Netflix is a Glitzy Doc about Queer Love in Tragic Times". Decider. 28 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Vogner, Chris (2023-06-29). "Netflix Exposes the Secret Gay History of Nazi Germany". Rolling Stone.
↑  Pener, Degen (17 ביוני 2023). "Rock Hudson and George Michael Spotlights Lead a Wave of LGBTQ-Themed Documentaries This Summer". The Hollywood Reporter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kramer, Gary M. (2023-06-23). "Eldorado documentary explores LGBTQ+ Weimar Germany". Philadelphia Gay News. נבדק ב-2023-08-26.
↑  Melloy, Kilian (27 ביוני 2023). "Review: Eldorado – Everything the Nazis Hate Recreates a Moment of LGBTQ+ Liberation". Edge Media Network. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jack Dunn, ‘Red, White & Royal Blue,’ ‘The Last of Us’ and ‘Heartstopper’ Win Top Prizes at New York GLAAD Media Awards, Variety, ‏2024-05-12 (באנגלית אמריקאית)
רמי שולר

רמי שולר
רמי שולר (נולד ב-13 ביוני 1967) הוא מוזיקאי ישראלי, מלחין, מעבד ומנגן בכלי הקשה רבים, ביניהם תופים, ויברפון, מרימבה, פאנטם וגלוקנשפיל. זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בתחום הג'אז 2012. מחבר הספר "להיות מוזיקאי" על החיים בתעשיית המוזיקה הישראלית.
ביוגרפיה

רמי שולר נולד בקיבוץ שמיר. כבר מילדות התגלו אצלו משיכה גדולה וכישרון למוזיקה. בנערותו השקיע זמן רב בנסיעות מקיבוצו שבצפון למרכז הארץ ללימודי מוזיקה אצל מיטב המורים.
הוא ניגן בטימפני, קסילופון וכלי הקשה נוספים בתזמורת בני הקיבוצים ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה. היה תלמידו של אלון בור (ראש סקציית ההקשה בפילהרמונית). שולר ניגן גם במספר קונצרטים עם התזמורת הבוגרת.
את שירותו הצבאי עשה בתזמורת חיל האוויר (1985-1988) כנגן קסילופון וכלי הקשה ובהמשך גם כמעבד.
לאחר הצבא עזב את הקיבוץ, השתקע בתל אביב והחל לפלס את דרכו כנגן תופים, קסילופון וכלי הקשה בתעשיית המוזיקה המקומית. המעבד אלכס וייס הנחה אותו כיצד לבצע עיבודים ושימש לו מקור השראה.
הוא השתתף בהפקות מוזיקליות שונות, הצגות ילדים ומבוגרים, ליווי זמרים ולהקות מחול.
לשולר יש אולפן הקלטות פרטי והוא מלחין ומפיק מוזיקה לעצמו ולפרויקטים שונים. כמו כן מופיע ומנהל הרכבים מוזיקליים בסגנונות הג'אז, מוזיקה ברזילאית ומוזיקה מקורית משלו.
רמי שולר מתגורר במודיעין עם אשתו לימור ושני ילדיו שירי וגפן.
השכלה מוזיקלית

1985-1982: למד מוזיקה אצל מורים פרטים כמו: אלון בור, ג'רי גרבל, שמעון וולף, מיכה ברעם, צביקה יופה.
1990-1988: למד עיבוד אצל אלכס וייס ועמיקם קימלמן.
1995: למד מוזיקה ב- MANNES SCHOOL OF MUSIC - N.Y
למד קומפוזיציה אצל פסנתרן הג'אז פיל מרקוביץ בניו יורק.
קריירה מוזיקלית

מוזיקה לסרט "זוג או פרד - של הבמאי טומי לנג" (2011)
מוזיקה לאנימציה (doodle baby (2008), baby planet (2007
מלחין מוזיקה הצגות ילדים ומבוגרים - "סיפורי בדים" - תיאטרון המטמון (2013)
מוזיקה למחול - "מי לקח את הגבינה שלי" - קולבן דאנס (2010)
יוצר ומופיע בקונצרטים מוסברים לילדים ומבוגרים בכל רחבי הארץ
מופיע במסגרות החינוך המיוחד ואקי"ם.
שותף למיזם חברתי בנושא האוכלוסיות המיוחדות ואף הלחין ועיבד בהתנדבות שיר מיוחד לקידום המודעות לנושא שנקרא "יש לך אותי" (מילים: נעם חורב)
2021 הוציא לאור את ספרו הראשון "להיות מוזיקאי" על החיים בתעשיית המוזיקה הישראלית
פרסים ומלגות

1985: זכה במלגות קרן התרבות אמריקה–ישראל בנגינה והלחנה.
2012: זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיציה בתחום הג'אז לשנת 2012, על יצירה שכתב "הרוח הבלתי נשכחת" - סוויטת ג'אז בת חמישה פרקים שהוקלטה בניו יורק על ידי נגני ג'אז ידועים, ביניהם: החצוצרן רנדי ברייקר והסקסופוניסט בוב מינצר.
דיסקוגרפיה

1992: בנשימה אחת" - רמי שולר גרופ
1995: Across The Ocean
2001: "עננים" - רמי שולר וחברים
2008 כלי הקשה מסביב לעולם - אלבום לילדים
2008: מחול החרבות
2008: "המזונות הקסומים" - שירים העוסקים בתזונה נכונה לילדים עבור משרד החינוך
2009: רמי שולר בדואטים אל תוך הלילה
2011: "טיול לילי" - עם להקת cool vibe
2013: צלילי עולם - אלבום לילדים
טלוויזיה חינוכית

סמליל הטלוויזיה החינוכית במקסיקו
סמליל התוכנית בלי סודות העוסקת בהקניית מיומנויות קריאה לילדים
הגברת הראשונה ברברה בוש משתתפת עם ציפורת בהקלטה חינוכית בטלוויזיה האמריקאית של רחוב סומסום ב-1989
טלוויזיה חינוכית או טלוויזיה לימודית היא השם לשימוש בתוכניות טלוויזיה לטובת מטרות חינוכיות. טלוויזיה חינוכית יכולה לפעול באמצעות שידור תוכניות טלוויזיה בודדות או שידור ערוצים ייעודיים.
בטלוויזיה החינוכית משודרות גם תוכניות לקהל הצופים המבוגר יותר. דוגמה לכך ניתן למצוא בשידור תוכניות האוניברסיטה הפתוחה ב-BBC בבריטניה.
סדרות טלוויזיה רבות לילדים הן חינוכיות, ונעות בין תוכניות שמטרתן המוצהרת היא ללמד את הצופים לבין תוכניות אשר מטרתן להעביר בעקיפין מסר לצופים. יש סדרות שנכתבו כך שיש מוסר השכל ספציפי מאחורי כל פרק, לעיתים קרובות מוסבר בסוף על ידי הדמות שלמדה את הלקח.
יתרונות

בהיבטים החברתיים של הטלוויזיה החינוכית, בכמה מחקרים נמצא כי לטלוויזיה החינוכית יתרונות רבים. רשת המודעות לתקשורת מסבירה במאמרה "הדברים הטובים בטלוויזיה" שטלוויזיה יכולה להיות כלי למידה חזק ויעיל מאוד לילדים אם משתמשים בה בחוכמה. המאמר קובע שטלוויזיה יכולה לעזור לילדים או לבני נוער לגלות היכן הם משתלבים בחברה, לפתח קשרים קרובים יותר עם בני גילם ומשפחה, וללמד אותם להבין היבטים חברתיים מורכבים של תקשורת.
שיפור מיומנויות פרו-חברתיות- מחקרים בדרום אסיה ובאפריקה שמדרום לסהרה הוכיחו שטלוויזיה חינוכית יכולה לשפר את היכולות של ילדים בשיתוף, שיתוף פעולה ופתרון סכסוכים.
עמדות כלפי מוגבלויות- חשיפה למופעים המציגים דמויות עם מוגבלויות הובילה לעמדות חיוביות יותר כלפי אנשים עם מוגבלויות פיזיות ועם איידס.
חשיבה חברתית- בהודו, חשיפה מעורבת לטלוויזיה חינוכית חינוכית, במיוחד "רחוב סומסום", עזרה לילדים להגיב בצורה מתאימה יותר למצבים חברתיים-רגשיים מאתגרים.
הטלוויזיה החינוכית הראתה יעילות בשיפור הביצועים הלימודיים של ילדים, במיוחד בנושאי ליבה כמו אוריינות וחשבון. העדויות המשכנעות ביותר מגיעות ממחקרים על "רחוב סומסום" והעיבודים הבינלאומיים שלו, ששודרו בלמעלה מ-150 מדינות. מחקרים נוספים אישרו ממצאים אלה. לְמָשָׁל בטנזניה וברואנדה, הוכח שהאנימציה החינוכית "אקילי ואני" משפרת את זיהוי האותיות, כישורי האנגלית, הידע בעיצוב, זיהוי מספרים ויכולות ספירה בילדים צעירים. תוכנית חינוכית פופולרית נוספת בטנזניה, "Ubongo Kids" בטנזניה, השפיעה באופן חיובי על כישורי החשבון אצל צופים בגילאי 6-16.
חסכון- התערבויות חינוכית באמצעות טלוויזיה היא דרך חסכונית לשיפור תוצאות הלמידה של תלמידים.
השפעה לטווח ארוך- מחקר שנערך על ההשפעות ארוכות הטווח של צפייה ב"רחוב סומסום" הראה על תוצאות חינוכיות משופרות בתקופת החטיבה והתיכון ועל השפעה חיובית מסוימת על השתתפות בשוק העבודה ועל גובה השכר בבגרותם.
מדיום הטלוויזיה יכול לשמש ואכן שימש, למספר רב של מטרות חינוכיות. חלק מתוכניות הטלוויזיה הן חינוכיות בהגדרתן, בעוד שאחרות עושות זאת רק באופן לא מכוון. כמה פורמטים משלבים בין השניים בניסיון לשעשע אבל גם לשמור על ערך חינוכי מסוים. אפקטיביות השפעות הטלוויזיה החינוכית יכולה לעלות בהשפעת תוכניות אפקטיביות שמקיימות קשר הדוק בין תוכן נרטיבי ולימודי, ומבטיחות ששתיהן ברורות ומרתקות. וכן בהשפעת צפייה משותפת פעילה, שבה מבוגרים מגיבים ומסבירים תוכן, יכולה לשפר את היתרונות החינוכיים.
רפורמות שעוסקות בתוכניות מבוססות חינוך

תחילת שנות ה-60, הייתה תקופת זמן שאופיינה בשינויים. תקופה בה הטלוויזיה והרדיו התחרו ביניהם. ההיסטוריון מייקל קרטין סיפר שיו"ר ה-FCC דאז, ג'ון דורפור, וראשי רשתות הטלוויזיה, הגיעו להסכמה בנוגע לכך ששרוב תוכניות הטלוויזיה מבוססות על מסחריות ומדגישות יותר מדי את הבידור. כדי לסייע באיזון זה, גובשה תוכנית מאורגנת להפקת חדשות ותוכניות דוקומנטריות רציניות יותר. מדיניות זו הוכנסה בדיוק בזמן בו רשתות יכלו להרחיב את הסיקור החדשותי שלהן על הקמפיינים והדיבייט של קנדי-ניקסון. הגידול הזה בסיקור הסעירה את הסוקרים כאשר אלה שראו את הדיבייט, עם המראה המרשים והביטחון של קנדי, החליטו שהוא ניצח, בעוד שמי שהאזינו התרשמו יותר מניקסון.
עד 1962, הרפורמה בטלוויזיה הייתה בעיצומה, והופקו בתקופה זו 400 סרטי פריים טיים דוקומנטריים, לעומת אף סרט דוקומנטרי בשנת 1957. קרטין ציין כי תוכניות החדשות הורחבו למקטעים שלמים של חצי שעה, ונושאים זרים ומקומיים החלו לזכות ליותר תשומת לב.
חינוך וטלנובלות

חלק מתוכניות הטלוויזיה מתוכננות עם מטרות שהן בראש ובראשונה חינוכיות, למרות שהן עשויות להסתמך במידה רבה על בידור כדי להעביר את המסרים החינוכיים שלהן. בתוכניות המכוונות לילדים, בידור חינוכי (edutainment) הופך למהנה ומעניין עבור הילד אך עדיין יכול להיות חינוכי.
תוכניות טלוויזיה אחרות נועדו להעלות את המודעות החברתית. צורה אחת של בידור פופולרי באמריקה הלטינית היא הטלנובלה החינוכית. מיגל סבידו, מפיק טלנובלות משנות ה-70 ואילך, שילב תאוריית תקשורת עם מסרים שתומכים בבריאות/חינוך כדי לחנך קהלים ברחבי אמריקה הלטינית בתחומים הקשורים לתכנון משפחה, אוריינות ועוד. הוא פיתח מודל ששילב את עבודתם של אלברט בנדורה ושל תאורטיקנים אחרים, כמו גם מחקר, כדי לקבוע אם התוכניות השפיעו על התנהגות הקהל.
סדרת הטלוויזיה הראשונה מאז ומעולם, הופקה במדינת ונואטו באי האוקיינוס השקט, בשם Love Patrol . היא הושקה בשנת 2007, וזכתה לשבחים כסדרת בידור, מכיוון שמטרתה הייתה ללמד את הצופים בנושא האיידס, ובו זמנית לספק סיפור משעשע.
סדרת הטלוויזיה המקורית של הולו East Los High נתמכת ביוזמת בריאות במטרה ללמד התנהגויות מיניות בריאות (למשל שימוש באמצעי מניעה ובדיקת מחלות המועברות במגע מיני).
בידור

חלק מתוכניות טלוויזיה משלבות מידה ניכרת של מידע היסטורי או עובדתי תוך ניסיון להפוך את ההצגה או המסגור של התוכן הזה למבדר או מרגש. על ידי כך שהלמידה תהיה "מרגשת" הופכים אותה למעוררת סקרנות. הנוכחות של edutainment בולטת במיוחד בסדרות טלוויזיה לילדים, כמו רחוב סומסום, טלטאביז, מגלים עם דורה ובארני וחברים. ערוץ דיסקברי ידוע אף הוא בתוכניותיו השונות הנוקטות בתמה זו. לפעמים תוכניות אלו עשויות להיות משעשעות יותר מאשר חינוכיות ועשויות להחליף תוכניות חינוכיות במערך תוכניות הטלוויזיה.
ערך חינוכי משני

תוכניות מסוימות מכוונות בעיקר לבידור, אך עשויות להכיל כמות אגבית של תוכן חינוכי. תוכן חינוכי עשוי להיות טבוע בעיצוב התוכנית, כמו דרמות רפואיות שבהן העלילה בוחנת סוגיות אנטומיות וביולוגיות. פרס ה-Sentinel, המנוהל על ידי מרכז אננברג לתקשורת של אוניברסיטת דרום קליפורניה, ה־CDC והמכון הלאומי לסרטן ( NCI ), מוענק מדי שנה לתוכניות העוסקות בבעיות בריאות ורפואיות בסיפור שלהן. המועמדים/הזוכים של 2006 כללו:
Numb3rs – עבור עלילה על לחימה בפשע באמצעות מתמטיקה
האנטומיה של גריי – עבור סיפורים על השתלת איברים וסרטן
כפי שהעולם מסתובב – על עלילה הנוגעת לסרטן השד שהיה לדמות מרכזית
ג'ורג' לופז – עבור סיפור על השתלת כליה
בן ואיזי – לסיפור על שני ילדים, בן מאמריקה ואיזי מירדן, היוצרים קשר הדוק למרות הרקע התרבותי השונה שלהם
בעוד שתוכניות מסוימות הן בדרך כלל בידור "טהור", הן עשויות לגשת לתוכן חינוכי בחלק מהזמן. עבור צופים מבוגרים יותר, אפיזודות של קומדיית מצבים משמשים מדי פעם גם כלי בידור חינוכיים. מאידך, תוכניות מסוימות עשויות להיראות כמכילות תוכן חינוכי, בעוד שלמעשה אינן עוסקות בו.
גופי טלוויזיה חינוכית ברחבי העולם > דוגמאות

שירות השידור הציבורי (PBS)
Annenberg Foundation (ערוץ אננברג)
NASA TV
TVOntario
Knowledge Channel
NHK Educational TV (ערוץ השידור הראשון בעולם שהתמחה בחינוך.)
גופי טלוויזיה חינוכית ברחבי העולם > ישראל

בישראל, החל מ-1966 שידרה הטלוויזיה החינוכית הישראלית תוכן חינוכי, ובמשך יותר מעשור נקראה "הטלוויזיה הלימודית". בעשור השני של המאה ה-21, הטלוויזיה החינוכית מפיקה מספר רב של תוכניות בשלל נושאים שונים לקבוצות גילאים שונות, שהעיקרית בהן היא ילדים ובני נוער, והם מופצים הן בערוצי הטלוויזיה ובעיקר בערוץ 23, באתר האינטרנט של החינוכית ובפלטפורמות אינטרנטיות נוספות. על פי חוק השידור הציבורי הישראלי הטלוויזיה החינוכית סיימה את שידוריה ב-14 באוגוסט 2018 ובמקומה הוקם ערוץ כאן חינוכית במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
גופי טלוויזיה חינוכית ברחבי העולם > ארצות הברית

NASA TV היא שירות הטלוויזיה של סוכנות נאס"א, ומשודרת באמצעות הלוויין ובשידורים באינטרנט. ספקי טלוויזיה מקומיים ברחבי ארצות הברית יכולים לשדר את השירות לפי שיקול דעתם, שכן מדובר בשידור ציבורי במימון ממשלת ארצות הברית ולכן נמצא ברשות הציבור.
ראו גם

שידור ציבורי
תאגיד השידור השוודי
תאגיד השידור הישראלי
הערות שוליים

↑  Media Awareness Network (MNet) | About Us, web.archive.org, ‏2006-02-02
↑  "The Good Things About Television". אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2006. נבדק ב-3 בפברואר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Joe Watson and Nora McIntyre, Rapid evidence review: Educational television, ‏June 2020
↑  The upside to educational television, evidencebasedliving.human.cornell.edu
↑  Joe Watson Nora McIntyre, Educational Television: A Rapid Evidence Review, ‏June 2020
↑  Sesame Street has Long-Term Positive Outcomes for Viewers in Education and Workforce, Study Says, WUCF (באנגלית אמריקאית)
↑  Hilmes, Michele, "Only Connect: A Cultural History of Broadcasting in the United States" Pg. 219, Wadsworth, Cengage Learning, 2011
↑  Hilmes, Michele, "Only Connect A Cultural History of Broadcasting in the United States" Pg. 219-220, Wadsworth, Cengage Learning, 2011
↑  "Health: LOVE PATROL" (אורכב 06.07.2009 בארכיון Wayback Machine), Nicole Gooch, Islands Business
↑  Singh, Maanvi (11 בינואר 2016). "'East Los High' Isn't Just A Soapy Teen Drama — It's Also A Science Experiment". npr.org. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566382305171  LCCN: sh2001000815  NKC: ph1075933 
סמלילהּ הראשון של הטלוויזיה החינוכית (אז, "המרכז לטלוויזיה לימודית")
סמליל הטלוויזיה של נאס"א
סלמנדרה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יחיאל די-נור
 שפת המקור:  יידיש
 סוגה:  שואה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דביר
 תאריך הוצאה:  1946
 מספר עמודים:  287
 הוצאה בעברית
 תרגום:  י"ד ברקוביץ (מכתב יד)
 סדרה
 סדרת ספרים:  סלמנדרה - כרוניקה של משפחה יהודית במאה העשרים
 הספר הבא:  בית הבובות
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001273022, 003558258, 001272249, 001272356, 001272248, 001272230, 001272221, 001037834, 001271823
סלמנדרה הוא הראשון מבין סדרה של שישה ספרים (ראו אור תחת השם הכולל "סלמנדרה - כרוניקה של משפחה יהודית במאה העשרים") מאת ניצול השואה יחיאל די-נור, אשר השתמש לצורך הכתיבה בשם עט: ק. צטניק. הספר נכתב ביידיש בשנת 1945, בסמוך לשחרורו של די-נור ממחנה ההשמדה אושוויץ והוא בעל מאפיינים אוטוביוגרפים חזקים. הספר תורגם ונערך בידי יצחק ליב ברוך ויצא לאור לראשונה בהוצאת דביר בשנת 1946. הספר עורר עניין וזעזוע רב בציבור היהודי והישראלי בארץ בשל היותו אחד הספרים הראשונים אשר סיפרו על השואה כזיכרון חי. הספר נכלל ברשימת היצירות הנלמדות לבגרות בספרות בבתי הספר בישראל וחולק במהדורה מיוחדת לתלמידי תיכון בישראל.
רקע

די-נור החל בכתיבת הספר "סלמנדרה" לאחר שחרורו ממחנה אושוויץ וכתב את היצירה בתוך כשבועיים וחצי, בזמן ששהה במחנה צבאי בריטי באיטליה. הכתיבה החפוזה נעשתה מחשש שמצב בריאותו הלקויה יכריע אותו בקרוב, והוא לא יספיק לספר על הזוועות אשר התחוללו בשואה ושאותן חווה על בשרו. הספר נכתב לראשונה ביידיש ונמסר לחייל בבריגדה היהודית, אליהו גולדנברג, כדי שיתורגם לעברית.
די-נור לא ציין בכתב היד את שם המחבר והסביר לגולדנברג: "הם שהלכו אל הקרמטוריום, כתבו את הספר הזה! רשום את השם שלהם: ק. צטניק". שם זה הפך מאז לשמו הספרותי.
מקובל להניח שהספר כולל מרכיבים אוטוביוגרפיים משמעותיים. ראשית, הארי פרלשניק הגיבור הוא יליד פולין ושהה באושוויץ, ממש כמו המחבר. שנית, המספר אשר הוטבע על זרועו של פרלשניק, 135633, הופיע במהדורות הראשונות של הספר "סלמנדרה" גם כשם המחבר. מעבר לכל נראה כי פרטים רבים בסיפור העלילה הסתמכו על חוויותיו של די-נור. עם זאת, לא ניתן לאמת זאת בוודאות לאור המידע המועט הקיים אודות חייו של די-נור לפני עלייתו לישראל.