stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזה (זמרת)
מיזמים אחרים > השפעה

נכון ליוני 2023, רוזה היא כוכבת הקיי-פופ הרביעית הנעקבת ביותר באינסטגרם עם יותר מ-72 מיליון עוקבים.
רוזה מופיעה ברשימת הכוכבות אשר משפיעות באופן משמעותי וחיובי על מוניטין של חברה ומותגים, רוזה מופיעה ברשימה הזו מאז 2018.
רוזה מוקמה במקום גבוה בטבלת 20 הזמרים אשר מחפשים עליהם הכי הרבה ברשתות החברתיות.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2024: rosie
דיסקוגרפיה > אלבומי סינגל

| שם | פרטי האלבום | מיקומי שיא> KOR | מכירות |
| --- | --- | --- | --- |
| R |  השקה: 12 במרץ 2021  חברת תקליטים: אינטרסקופ • YG  פורמטים: הורדה דיגיטלית | — | — |
דיסקוגרפיה > כאמנית ראשית

| שם> שם.שם.כאמנית מובילה | שנה> שנה.שנה.כאמנית מובילה | מיקומי שיא> KOR.Gaon .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> KOR.Hot .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> AUS .AUS .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> CAN .CAN .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> HUN .HUN .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> MLY .MLY .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> SGP .SGP .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> UK .UK .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> US .US .כאמנית מובילה | מיקומי שיא> WW .WW .כאמנית מובילה | מכירות> מכירות.מכירות.כאמנית מובילה | אלבום> אלבום.אלבום.כאמנית מובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "On the Ground" | 2021 | 4 | 3 | 31 | 35 | 6 | 1 | 1 | 43 | 70 | 1 |  העולם 29,000 | R |
| "Gone" | 2021 | 6 | 5 | 63 | 77 | 9 | 1 | 2 | — | — | 29 |  העולם 25,000 | R |
כאמנית אורחת
| "Without You" (결국) (ג'י-דרגון בהשתתפות רוזה) | 2012 | 10 | 15 | — | — | — | — | — | — | — | — |  קוריאה הדרומית 646,074 | One of a Kind |
"-" מציין סינגל שלא נכנס למצעדים או לא הופץ באזור זה.
פילמוגרפיה > תוכניות טלוויזיה

| שנה | שם | רשות שידור | תפקיד | פרקים | אזכור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | King Of Mask Singer | MBC | מתמודדת | פרקים 103–104 |  |
| 2017 | Fantastic Duo | SBS | מתמודדת | עונה 2, פרקים 19–20 |  |
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס MAMA | 2024 | סנסציה עולמית | רוזה | זכייה |  |
כביש 55

| --- | --- |

מעבר אליהו
מעבר אליהו
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  25.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  כפר סבא
 נקודת התחלה:  צומת כפר סבא מזרח
 נקודת סיום:  צומת עם כביש 60 סמוך לקדומים
 
 קואורדינטות:  32°10′54″N 35°02′39″E﻿ / ﻿32.18166667°N 35.04416667°E﻿ / 32.18166667; 35.04416667
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 55 וצומת הכניסה לעזון (כביש 574)
כביש 55 הוא כביש רוחב ודרך היסטורית המובילה מכפר סבא שבשרון הדרומי עד מבואות העיר שכם שבשומרון, שם הוא מתחבר עם כביש 57 המוביל לבקעת הירדן ועבר הירדן, ועם כביש 60. אורכו של הכביש 25.5 ק"מ. בכביש נתיב אחד לכל כיוון והוא מואר לכל אורכו. בכביש שוליים למעט בגשרים, והעקיפה מותרת בו במספר מועט של קטעים. הכביש נמצא בהליכי תכנון וביצוע להכפלתו וסלילתו ככביש עם שני נתיבים לכל כיוון.
היסטוריה

הדרך מקלקיליה לשומרון ולשכם דרך עזון היא אחת הדרכים העתיקות ביותר במערב השומרון. בסקר ארכאולוגי שבוצע באזור בשנות ה-80 של המאה ה-20 נמצאו לאורכו ביצורים מתקופת הברזל הקדומה II ועד התקופה ההלניסטית.
בחלק מהתקופות הייתה הדרך במצב תחזוקה רע, ונעשה שימוש בכביש 57 הצפוני והארוך יותר לחיבור תעבורתי בין אזור יפו והשרון הדרומי לאזור שכם. הכביש נסלל בשנת 1935 במסגרת הקלת הנגישות של כפרי השומרון לשכם. הכביש קיצר את הדרך מקלקיליה לשכם בכ-20 קילומטר לעומת המצב לפני סלילתו, עת נדרשו הנוסעים לעבור דרך טולכרם.
היסטוריה > סלילת עוקף קלקיליה ועזון

בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, היה "כביש 55" לציר מרכזי בתוכנית לפיתוח שורה של התנחלויות. באוגוסט 1978 הציג שר החקלאות אריאל שרון, שקיבל את האחריות לפיתוח יהודה ושומרון לאחר "המהפך" הפוליטי בבחירות לכנסת התשיעית, ועליית הליכוד לשלטון, את תוכנית הפיתוח של האזור. שרון הכריז על תוכנית להקמת אשכול יישובים לאורך הכביש, שיכלול 2,000 יחידות דיור. המטרה הייתה ליצור חיץ בין היישובים הערבים בצפון ודרום השומרון, באמצעות התיישבות יהודית. ההתנחלויות שהוקמו לאורך הציר כללו את קרני שומרון, מעלה שומרון, אלפי מנשה, קדומים ועמנואל. באותה עת כביש 55 עבר בתוך קלקיליה, עזון ונבי אליאס. כביש 55 המשיך צפונית מזרחית מצומת כפר סבא מזרח היישר לתוך קלקיליה, עבר בקטע קצר של כביש 444 בתוך קלקיליה, והמשיך מזרחה. משיקולי ביטחון ותחבורה הכריז
שר השיכון דוד לוי, בקיץ 1987, על תוכנית לסלילת כביש עוקף קלקיליה. בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה וריבוי מקרים של יידוי אבנים ובקבוקי תבערה על כלי רכב ישראלים שנסעו בתוך קלקיליה, אישר שר הביטחון יצחק רבין, בפברואר 1988, הפקעת קרקעות לצורך סלילת עוקף קלקיליה. שנה אחר כך, בפברואר 1989, נחנך הקטע הראשון של העוקף, באורך שלושה ק"מ, והוחל בסלילת עוקף עזון. במהלך טקס חנוכת העוקף הפגינו פעילי תנועת "כך" נגד הסלילה, בטענה שסלילת כבישים עוקפים היא כניעה לטרור. עוקף עזון נחנך באמצע שנות ה-90.
בצידו המזרחי ממשיך כביש 55 כשמונה ק"מ נוספים, ומגיע עד מרכז שכם, מקום בו נפגש כביש ההמשך עם כביש 57 ועם כביש 60. בעבר סומן גם קטע זה כחלק מכביש 55, אולם מאז סלילת כביש עוקף שכם בתחילת שנות ה-90, והסטת תוואי כביש 60 כך שיעקוף את שכם ממערב, הוסר סימון כביש 55 מקטע זה.
היסטוריה > סלילת חיבור לכביש 531

בצידו המערבי כביש 55 מתחבר לרחוב ויצמן בכפר סבא, המחבר את הכביש לקרבת צומת רעננה. בעבר נכלל קטע זה בכביש 55, ורוב התנועה על כביש 55 עברה דרך הרחוב הראשי של כפר סבא. עם סלילת כביש 531, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, נסלל חיבור למחלף אלישמע. תושבי שכונת "גאולים" בכפר סבא, עתרו לבית המשפט נגד סלילת הכביש. אחר כך נמשכו העבודות וביולי 2001 עתר תושב השכונה לבית המשפט לעניינים מינהליים לאסור על פתיחת קטע הכביש לתנועה, בטענה שהכביש הוקם שלא על פי תוכנית המתאר, על שטח ציבורי פתוח, וללא שמע"צ ועיריית כפר סבא דאגו להקמת מיגון אקוסטי שיגן על הבתים בשכונה מפני רעש.
ב-23 במאי 2002 נחנך לבסוף הכביש שמחבר את צומת עדנים דרך נווה ירק לצומת כפר סבא מזרח. כביש זה סומן בתחילה כחלק מכביש 55, במקום רחוב ויצמן שהוצא מהסימון של כביש 55 והוגדר כדרך עירונית. בהמשך שונה הסימון של הקטע החדש ומאז הוא נחשב לחלק מכביש 40, וכביש 55 מתחיל בצומת כפר סבא מזרח.
היסטוריה > בניית גדר ההפרדה ומעבר אליהו

בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2002, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר הפרדה החוצה את תוואי הכביש. לצורך הפרדת תנועת כלי הרכב הפלסטיניים והישראליים לאורך הכביש, תוכנן תחילה כביש חדש בין קרני שומרון ליישוב מתן, כביש 5250, שישמש את התנועה הישראלית בלבד. כך שתנועת כלי הרכב הפלסטינים לכיוון קלקיליה והכפר חבלה תמשיך על כביש 55 שהמשכו לכיוון כפר סבא יחסם. לתוכנית כביש 5250, עלו התנגדיות רבות. בהן תושבי היישוב מתן שחששו מהתנועה הרבה שתעבור דרך היישוב. בנוסף תוואי הכביש עבר בשטח הררי קשה לבנייה ודרש הפקעה של מאות דונמים של קרקעות מהכפרים הפלסטינים, בנוסף לקרקעות שהופקעו לצורך בניית הגדר. במקום זאת נבנתה גדר ההפרדה באזור כך שתכלול גם את אלפי מנשה וכביש 55 בקטע המוביל אליה, שאחריו נבנה מעבר אליהו.
כחלק מבניית גדר ההפרדה הוקמה מנהרה באורך כמה עשרות מטרים מתחת לכביש 55, המחברת בין העיר קלקיליה לכפר חבלה מדרום. בעקבות הערכת המצב שגיבשו תושבי הכפרים ולאחר שבית המשפט הבין-לאומי בהאג פסק שבניית גדר ההפרדה אינה חוקית, הם עתרו לבג"ץ. לטענתם, התוואי הקיים של כביש 55 גורם לכך כי לפלסטינים תהיה רק יציאה אחת מקלקיליה ומעברים עם פיקוח ביטחוני בשאר היציאות לשטחים החקלאיים מסביב לעיר. ב-15 בספטמבר 2005 ניתן פסק הדין שקבע כי תוואי גדר ההפרדה בסביבות העיר קלקיליה יעבור שינוי. בעקבות הפסיקה נעשו שינויים בתוואי הגדר, אך הוגשו שתי עתירות נוספות על ידי המועצה המקומית אלפי מנשה, שביקשה לתקן את התוואי כך שיאפשר ליישוב להתרחב בעתיד, ומועצות חמישה כפרים פלסטיניים, שביקשו לתקן את התוואי כך שיורחק מאדמותיהן ומבתיהן לכיוון הקו הירוק. בית המשפט קבע כי הפגיעה בעותרים הפלסטינים היא מידתית, דחה על הסף את העתירה של מועצת אלפי מנשה, וקיבל את התוואי שקבעה הממשלה. במאי 2010 השלים משרד הביטחון את ביצוע הוראת בג"ץ מספטמבר 2005, לשנות את תוואי גדר ההפרדה באזור אלפי מנשה. עם ביטולו והזזתו של תוואי הגדר, שלושה כפרים פלסטיניים הוצאו מהמובלעת שיצרה גדר ההפרדה: ראס א-טירה, א-דבעה וואדי רשא. בעוד שניים אחרים נשארו בה, הכפרים הבדוויים ערב א-רמאדין וערב אבו פרדה. עם זאת החיבור בין קלקיליה לחבלה נשאר כפי שנבנה, כלומר המעבר הוא במנהרה כך שחלק מהאדמות החקלאיות של הכפרים נותרו מצידה השני של הגדר.
היסטוריה > סלילת עוקף נבי אליאס והרחבת הכביש

בתחילת שנת 2016 הוחל בהכנות לסלילת עוקף נבי אליאס, שיסיט את תוואי כביש 55 אל מחוץ לכפר. לצורך כך הוצאו צווי הפקעה ל-104 דונם של קרקע חקלאית בקרבת הכפר נבי אליאס, שהייתה בבעלות פרטית של פלסטינים. בעלי האדמות עתרו לבג"ץ, שבנובמבר 2016 דחה את העתירה. 250 עצי זית עתיקים נכרתו לצורך סלילת הכביש העוקף. בינואר 2018 הסתיימו העבודות לסלילת הכביש והוא נפתח לתנועה.
בשנת 2018 אושרה תוכנית להרחבת הכביש והפיכתו לדו-מסלולי, בקטע שבין מעבר אליהו לכניסה לקרני שומרון. באוגוסט 2021 אישרה מועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי, תוכנית להרחבת הכביש גם בקטע שבין מעבר אליהו לקו הירוק. בקטע זה, הידוע בשם "ציר המשתלות", אושרה הפקעה של 68 דונם קרקע שעליה ממוקמות חממות של תושבי הסביבה.
באפריל 2023 החלו העבודות להרחבת הכביש והפיכתו לדו-מסלולי, במקטע שבין מעבר אליהו וצומת אלפי מנשה.
היסטוריה > התוכנית לסלילת מקטע עוקף פונדוק

בשנת 2021 הוחלט לסלול מקטע שיעקוף את הכפר אל-פונדוק, שנחשב לאחד הקטעים המסוכנים בכביש ומספר פעמים נרגמו מכוניות ישראליות כשנסעו בקטע הכביש העובר בתוך הכפר.
לאחר שנבחן השטח ותוכנן תוואי לכביש, פלש פלסטיני בן הכפר פונדוק אל התוואי, והחל בבנייה בלתי חוקית במקום. התרעותיה של תנועת רגבים, שדיווחה בראשית הבנייה, לא טופלו, וכחלוף שנה הושלמה הבנייה ובמקום ניצבת וילה גדולה בעלת מגרש רחב, החוסמת את תוואי הכביש המתוכנן.
כמו כן, במקטע נוסף של התוואי, הוקם מאהל בדואי. פלישות אלו מונעות את סלילת הכביש כמתוכנן.
לאחר הפיגוע הקשה בכביש בו' טבת ה'תשפ"ה, החלו העבודות במקום.
היסטוריה > פיגועי טרור בכביש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. היו גם קודם למלחמת חרבות ברזל.
במהלך שנת 2023 היו מקרים של יידוי אבנים על רכבים שעברו בכביש באזור עזון.
בבוקר כ"ח באדר ב' תשפ"ד אפריל 2024 התבצע פיגוע ירי בכביש.[דרוש מקור]
בבוקר ו' טבת ה'תשפ"ה, 6 בינואר 2025 התבצע בכביש פיגוע הירי באל-פונדוק, שני מחבלים רצחו בירי שלושה יהודים ופצעו שבעה נוספים.
תוואי הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 55 ממערב למזרח
| 0 | צומת כפר סבא מזרח (נבי ימין) |  | נווה ימין |   כביש 40 כביש 5504 |  |
| 1.5 | צומת נווה ימין |  | ליד נווה ימין |   כביש 444 |  |
| 1.7 |  |  | ליד נווה ימין |  מעל   כביש 6 |  |
| 3.8 | צומת טל עופרה |  | ליד אלפי מנשה | כניסה לאלפי מנשה |  |
| 5.7 | מחסום צה"ל |  | מעבר אליהו |  |  |
| 6.2 | כיכר צופים |  | מעבר אליהו | כביש 5504 גישה לקלקיליה וצופים |  |
| 7 | כיכר נבי אליאס |  | נבי אליאס | כביש גישה לנבי אליאס (על תוואי כביש 55 הישן) |  |
| 8.9 | כיכר תחסין מנצור |  | נבי אליאס | כביש גישה לנבי אליאס, עזבת טביב ועזון |  |
| 11.4 | עזון |  | עזון |  מעל   כביש 574 לשעבר וצומת הכניסה לעזון |  |
| 13.8 | כיכר מעלה שומרון |  | מעלה שומרון | כניסה למעלה שומרון (קרני שומרון) |  |
| 15.1 | כיכר קרני שומרון |  | קרני שומרון | כניסה לגינות שומרון ולקרני שומרון |  |
| 15.2 | צומת כפר לאקף |  | ליד כפר לאקף | כניסה לכפר לאקף |  |
| 15.7 | כיכר נווה מנחם |  | נווה מנחם | גישה לנווה מנחם (קרני שומרון) |  |
| 18 | צומת עמנואל גדול |  | אל פנדק |   כביש 5066 (לעמנואל, יקיר, רבבה, ו  כביש 5) |  |
| 18.5 | צומת ללא שם |  | אל פנדק | כביש 5506 גישה לכפר כור |  |
| 22.2 | כיכר קדומים |  | קדומים | כניסה לקדומים. |  |
| 23.1 | צומת מצפה ישי |  | מצפה ישי | כניסה למצפה ישי |  |
| 23.6 | צומת ליד ג'ית |  | ג'ית | כניסה לג'ית וכניסה נוספת לקדומים |  |
| 25.5 | צומת ג'ית |  | ליד ג'ית |   כביש 60 |  |
דמוקרטיה גזעית

דמוקרטיה גזעית היא מונח המתייחס ליחסים הבין-גזעיים בברזיל. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 נמצא המונח תחת מתקפה חריפה ויש הטוענים כי הרעיונות המגולמים במושג הם מיתוס אשר מהווה את מקור הגזענות בברזיל.
שלא כמו במקומות רבים אחרים, כבארצות הברית למשל, תהליך ביטול העבדות בברזיל היה ממושך והדרגתי, ולא היה מלווה בשפיכות דמים. מכיוון שכך לא נוצרה בברזיל מערכת חוקית של אפליה על בסיס גזעי מיד עם סיום העבדות. לחלופין נוצרה בברזיל מערכת חברתית בה בין בני הגזעים השונים קיימים יחסים ייחודיים המתבססים על שני עקרונות מרכזיים:
ה"הלבנה" - אידיאל להגשמה אישית ולאומית שיושג באמצעות הגירה אירופאית ונישואי תערובת.
ההגמוניה הגזעית והעדר האפליה הגזעית - רעיון שפותח בידי פוליטיקאים ואינטלקטואלים ברזילאים.
רעיון ה"הלבנה" טמן בחובו את ההנחה כי הגזע הלבן עליון על פני גזעים אחרים וכי באמצעות נישואי תערובת יועברו תכונותיו החיוביות, התרבותיות והפיזיות כאחת, לשאר האוכלוסייה. המטרה בהלבנה לא הייתה לשיפור המעמד החברתי של צאצאי העבדים האפריקאים, אלא להפך, הומוגניזציה של האוכלוסייה ליצירת גזע דומיננטי.
רעיונות אלו קיבלו חיזוק משמעותי עם פרסומו בשנת 1933 של ספרו רב ההשפעה של הסוציולוג ז'ילברטו פריירה הבית הגדול ומגורי העבדים. בספר תואר התהליך ההיסטורי אשר אמור להביא את החברה הברזילאית להגשמת האידיאל של דמוקרטיה גזעית. פריירה תיאר את משטר העבדות בברזיל כמורכב מאדונים טובים ומעבדים כנועים, תיאור המאפשר לפריירה לתאר את יחסי הניצול והשיעבוד שבעבדות כיחסי הרמוניה. תיאור מעוות זה של המציאות ההיסטורית הוא הבסיס לאחת הביקורות על המושג "דמוקרטיה גזעית", המתמקדת באופן הוולונטרי בו אמורים היו להתקיים נישואי התערובת. לטענת המבקרים לא כך היו הדברים בברזיל מעולם, וכי העירוב הגזעי בברזיל נוצר כתוצאה של ניצול מיני של השפחות האפריקאיות ובניגוד לרצונן. כיצד, אם כך, יכולה אלימות מינית וגזעית שכזו ליצור דמוקרטיה גזעית?
לאחר מלחמת העולם השנייה שיגרו האומות המאוחדות משלחת מיוחדת לברזיל על מנת ללמוד על היחסים הבין-גזעיים במדינה זו, לאור האמונה בנכונותו של המיתוס. החוקרים שבאו זיהו את הפער בין המעמדות של השחורים והלבנים אבל הם הגיעו ממדינות שבהן התופעה כלפי חוץ הייתה אלימה ולעומת זאת בברזיל השחורים קיבלו את העובדה שהם היו במעמד חברתי ירוד ורצו לדמות ללבנים. לכן, הם הסבירו את הבדלי המעמדות הללו לא כגזענות אלא כתולדה של הבדלים כלכליים גדולים במשך דורות רבים. בשנות ה-60 האנתרופולוג מרווין הריס טען שבהיעדר הסכמות לגבי הגזעים בברזיל, אי אפשר היה לקטלג לפי הגזע. קביעה זו שמשה כסיבה רשמית לכך שמרשמי אוכלוסין בברזיל היו נערכים ללא קטגוריה של גזע. הסכמה על הגדרות ברורות לגזעים בברזיל נמנעה בעיקר על ידי שלטון הגנרלים שרצה לדכא כל מושג או הגדרה שמהווים תפיסה מנוגדת לזו של"הדמוקרטיה הגזעית". לטענת המצדדים בדמוקרטיה הגזעית כל ההבדלים בין בני גזעים שונים, כלומר הגזענות לכאורה, היו תלויים במצבם הכלכלי הירוד של הלא לבנים וגזענות לא הייתה סיבה בפני עצמה להבדלים אלה. נראה שחוסר העניין של השלטונות בהגדרות כאלה נבע מכך שאפילו הדיון היה לתועלת האפרו-ברזיליים באופן ישיר.
בשנות ה-80 במרשם אוכלוסין שנערך בברזיל משתתפי המרשם נדרשו לראשונה לציין את צבעם. נראה שתושבים לא לבנים רבים התחמקו מהתשובות שחורים ומעורבים, ובמרשם התקבלו בסעיף הצבע 136 תשובות שונות. ניתוח המרשם הצביע על דפוס גזעני ברור נגד האפרו-ברזילאים. פרסומים אלה ושל מחקרים רבים שהפריכו את אמיתותו של מיתוס הדמוקרטיה הגזעית הצביעו על האופנים השונים בהם קיימת גזענות בברזיל. אף על פי כן המיתוס אודות קיומה של דמוקרטיה גזעית בברזיל עדיין נפוץ למדי בשיח העממי.
טירונות (מחזה)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מייק ניקולס 
 הופק בידי:  סרטי ראסטר
 תסריט:  ניל סיימון 
 עריכה:  סאם אוסטין 
 שחקנים ראשיים:  מתיו ברודריק   כריסטופר ווקן   פנלופה אן מילר   קורי פארקר
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו 
 צילום:  ביל באטלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 במרץ 1988
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט להט"בי, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  מיסיסיפי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   biloxiblues
 סרט קודם:  יומן חוף ברייטון
 סרט הבא:  בדרך לברודוויי
 דף הסרט ב־IMDb
 
טירונות (במקור Biloxi Blues - בלוז לבילוקסי) הוא מחזה אוטוביוגרפי בחלקו שנכתב על ידי המחזאי האמריקאי ניל סיימון והוסרט לקולנוע בשנת 1988. המחזה (והסרט) הוא השני מתוך "טרילוגיית יוג'ין" (המחזה והסרט הראשון הוא "יומן חוף ברייטון" והמחזה והסרט השלישי הוא "בדרך לברודוויי").
עלילה

עלילת המחזה עוקבת אחר יוג'ין מוריס ג'רום בן ה-20, שמתגייס לצבא ארצות הברית ונשלח מברוקלין בה גדל למחנה אימונים בבילוקסי שבמדינת מיסיסיפי במהלך השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה.
ג'רום מתמודד עם עזיבת הבית, פוגש במחלקתו חיילים מסביבות סוציואקונומיות ותרבותיות שונות, מתאהב, ומאבד את בתוליו. הסרט עוקב אחר התמודדותו עם הסביבה החדש ועם מפקד קשוח.
המחזה

המחזה הוצג לראשונה בברודוויי ב-28 במרץ 1985. במחזה כיכבו מתיו ברודריק בתפקיד ג'רום, וויליאם סיידר במתפקד סמל מרווין ג'. טומי. פנלופה אן מילר גילמה את דמותה של דייזי האניגן בה מתאהב ג'רום.
המחזה הציג במשך 524 הופעות (עד ה-28 ביוני 1986) וזכה בפרס טוני עבור המחזה הטוב ביותר בשנת 1986. ג'ין סאקס זכה בפרס טוני עבור בימוי המחזה ובארי מילר זכה בפרס טוני עבור שחקן המשנה הטוב ביותר.
הסרט

הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1988 בוים על ידי מייק ניקולס. בסרט כיכבו ברודריק, מולהלם ופנלופה אן מילר אשר השתתפו בהצגה. כריסטופר ווקן גילם את תפקידו של סמל טומי, וקורי פארקר גילם את תפקידו של אפשטיין, חברו של ג'רום.
בעוד שעלילת המחזה מתרחשת בשנת 1943, עלילת הסרט מתרחשת בקיץ 1945, בשלהי המלחמה.
הסרט > שחקנים

מתיו ברודריק - יוג'ין מוריס ג'רום (Eugene Morris Jerome)
כריסטופר ווקן - סמל טומי (Sgt. Toomey)
מאט מלהורן - ג'וזף וייקווסקי (Joseph Wykowski)
קורי פארקר - ארנולד ב. אפשטיין (Arnold B. Epstein)
קייסי סימאזקו - דון קרני (Don Carney)
מייקל דולן - ג'יימס ג'יי. הנסי (James J. Hennessey)
פנלופה אן מילר - דייזי (Daisy)
תוחלת (יישוב)

תוחלת היה יישוב כפרי במרכז מישור החוף, כשני ק"מ דרומית-מזרחית לצומת בית דגן. הוא נוסד בשנת 1949 על ידי קבוצת עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה. במשך השנים עברו להתגורר בו גם משפחות של עולים מתימן ומברית המועצות. בתחילה עסקו רוב המתיישבים בחקלאות, ולאחר זמן מה החלו לעסוק במתן שירותים ובעבודות חוץ.
בשנת 1966 החליטה ועדה ממשלתית לספח את קרקעות תוחלת לכפר חב"ד, בניגוד לרצון התושבים, לאחר מסע לחצים של תנועת חב"ד על ראשי המדינה. בשנות ה-70 פונו רוב משפחות הכפר.
היסטוריה

היישוב נוסד בתחילת שנת 1949 על ידי קבוצת עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה שהייתה מזוהה עם תנועת "הפועל המזרחי", שהתיישבו בבתיו של הכפר הערבי הנטוש סאפריה. בתחילה נקרא היישוב סאפריה א' ובהמשך שונה שמו לתוחלת.
במאי 1949 הוקם בסמוך לתוחלת מושב שפריר, על ידי קבוצת חסידי חב"ד שעלו מרוסיה. בהמשך שונה שמו לכפר חב"ד. מנהיגי חב"ד טיפחו את היישוב ודאגו לצורכי תושביו.
לאחר הקמת היישוב צפריה עברו אליו רוב תושבי תוחלת, ולמקום נכנסו משפחות עולות מתימן ששילמו כעין דמי מפתח לדיירים הקודמים שנכנסו לבתי הקבע.
רוב תושבי תוחלת היו דתיים וביישוב פעלו מספר בתי כנסת. הבתים בתוחלת היו בתים ערביים, חלקם היו עשויים אבן והיו במצב רעוע, לעיתים ללא חלונות ודלתות. הדיירים הוסיפו להם צריפונים, סככות ומבנים שונים והקימו, סמוך לבתיהם, משקים ששימשו לגידול בעלי חיים, בעיקר תרנגולות, בקר ואווזים לפיטום. בין בתי הכפר צמחו שיחי צבר בכל פינה. במשך השנים עברו להתגורר בו גם משפחות של עולים מתימן ומברית המועצות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו התושבים לעסוק במתן שירותים ובעבודות מחוץ ליישוב. תושבים רבים עבדו במפעל לבשר ולכבד אווז בשם "תוחלת" שהוקם בצמוד ליישוב, בשותפות המחלקה הכלכלית של "הפועל המזרחי". חלק מתושבי תוחלת הועסקו במוסדות כפר חב"ד, ורק למיעוטם נותרו משקים חקלאיים גדולים.
היישוב תוחלת היה מוזנח בכל שנות קיומו, ותושביו התגוררו בו ללא תשתיות נאותות וללא שירותים סבירים. בנוסף על כך היו סכסוכים וחילוקי דעות בין התושבים, וחלקם השמיעו האשמות חמורות על ניהול העניינים הכספיים על ידי ועד היישוב, האשמות שהביאו להתערבותו של מבקר המדינה.
כתוצאה מגורמים אלה, מוסדות השלטון לא סיפקו לתושבים שירותי בריאות, דת וחינוך נאותים, כפי שסיפקו ליישובים אחרים באזור. תנאים אלו גרמו לתושבים רבים לעזוב את היישוב. חלקם עברו למושב צפריה, ובמקומם התיישבו בבתי הכפר משפחות של עולי תימן.
הסכסוך עם כפר חב"ד

אנשי כפר חב"ד שאפו להרחיב את יישובם, ובשנת 1958 פנו למוסדות ההתיישבות וביקשו לספח לכפרם את שטח כפר תוחלת, בטענה שתושביו אינם עוסקים בחקלאות והשטח החקלאי לא מנוצל כראוי. פעילי חב"ד הפעילו לחץ ושתדלנות על ראשי מוסדות ההתיישבות, וקיבלו עידוד מנשיא המדינה זלמן שזר, שרבני חב"ד נמנו על ידידיו. על רקע זה פרצו בין תושבי תוחלת לכפר חב"ד סכסוכים שגלשו למעשי אלימות, קטטות ותגרות ידיים. הדבר הפך לשגרה ובמספר מקרים נדרשה התערבות המשטרה ואף הוגשו כתבי אישום נגד המעורבים במעשי האלימות.
בשנת 1962 נבנתה תוכנית לפיתוח כפר תוחלת וזו אושרה על ידי כל הגורמים הרלוונטיים, אך בספטמבר 1963 חזר בו מינהל מקרקעי ישראל מן האישור. במכתב שנשלח מטעם המינהל לוועד הכפר נאמר שיש לגנוז את התוכנית, ובמקומה לערוך תוכנית חדשה לפיה יסופח השטח לכפר חב"ד. בשנת 1964 הפגינו תושבי תוחלת בירושלים ליד משרדי מינהל מקרקעי ישראל וליד הסוכנות היהודית נגד עיכוב התוכנית לפיתוח היישוב.
ביוני 1966 מכר אחד מתושבי כפר תוחלת את ביתו לחסיד חב"ד, ועקב כך פרצה תגרה בין תושבי תוחלת לתושבי כפר חב"ד. תלמיד ישיבה של חב"ד נפצע בראשו, וכן נפצעו ארבע נשים מתוחלת. המשטרה עצרה 10 אנשים לחקירה, 5 מכל צד. באוגוסט 1966 הודיעו שר הפנים חיים משה שפירא ושר החקלאות חיים גבתי על הקמת ועדה בין-משרדית שתדון בנושא הסכסוך בין תוחלת לכפר חב"ד, ותנסה לפתור את הסכסוך בין הצדדים. בדצמבר 1966 הגישה הוועדה את המלצתה: לפרק את כפר תוחלת ולספח את שטחו לכפר חב"ד. ועד כפר תוחלת ערער על המלצות הוועדה, ועקב כך הוחלט כי הנושא יועבר לדיונים נוספים בוועדת הפנים של הכנסת, בראשותו של מרדכי סורקיס.
בשיאו של הסכסוך עם כפר חב"ד נפסלה הצעה של כמחצית מתושבי תוחלת, 43 מתוך 90 תושבים, להתמזג עם כפר חב"ד, וזאת בשל חוסר הסכמה. בפרסומים ובמאבקים בתקשורת תואר הסכסוך על אדמות הכפר כסכסוך עדתי נגד העדה התימנית. על פי דובר חב"ד, הרב מנחם ברוד, היישוב תוחלת הוקם באופן בלתי-חוקי על חלקות קרקע שנועדו מלכתחילה לכפר חב"ד. טענה זו נתמכת בטיעון שרוב תושבי תוחלת המקוריים עברו לגור בצפריה, ולתוחלת פלשו משפחות עולים מתימן ללא אישור ממשלתי.
המאבק נגד פינוי היישוב

בסוף פברואר 1967 הגיעו עשרות משפחות מכפר תוחלת, כולל נשים וילדים, להפגין ולשבות מול רחבת הכנסת בירושלים במחאה על הכוונה לפרק את יישובם. הם דרשו הקמת ועדת בדיקה בלתי-תלויה ופיצוי נאות. הם הביאו איתם מספר אוהלים, שאחד מהם שימש כבית כנסת ואף הובא אליו ספר תורה. במהלך ההפגנות התרחשו מספר התנגשויות אלימות בין אנשי תוחלת לבין המשטרה, ואלה סוקרו בהרחבה בעיתונות. השביתה נמשכה כחודשיים. במהלך ההפגנות הקריא המשורר טוביה סולמי שיר ובו השורות הבאות: ”יום גלות תוחלת/ תמהה, שואלת / איך לכת נוכלת / נענו - איוולת...”
ההפגנה זכתה לתמיכת המפד"ל והפועל המזרחי, וכן תמכו בתושבי תוחלת ארגוני זכויות אדם. בישיבת הכנסת שנערכה ב-7 במרץ 1967, בעוד תושבי תוחלת שובתים ומפגינים ברחבת הבניין, הגישו חברי הכנסת חיים לנדאו (גח"ל) ואורי אבנרי ("העולם הזה - כוח חדש") שאילתות בנוגע לגורל הצפוי לתושבי תוחלת. בתשובה לשאילתות אמר שר החקלאות חיים גבתי כי אין שום כוונה לסלק מתיישבים בכפר תוחלת מבתיהם. עם זאת הוא טען שמעולם לא נקבע שכפר תוחלת יהיה כפר עצמאי, ועל פי התכנונים תוחלת וכפר חב"ד מהווים גוש בנוי אחד. הוא אמר כי לדעתו אין לכפר תוחלת סיכוי להחזיק מעמד כישוב נפרד, וציין כי אינו מבין את עמדת השובתים המעוניינים לפתח את כפר תוחלת כיישוב עצמאי.
השביתה הסתיימה ב-10 באפריל 1967, לאחר ששר החקלאות, חיים גבתי, הודיע בכנסת על הקפאתו של ייפוי כוח המאפשר לפנות את תושבי הכפר. בעקבות ההכרזה התפנו רוב השובתים מרחבת הכנסת ושבו ליישוב.
אחרית דבר

מאבקם של תושבי תוחלת נכשל. ב-4 במאי 1970 התקיים דיון במשרד הפנים בו הוחלט לשנות את ייעוד שטח הכפר מקרקע חקלאית לשטח בנוי, שיהיה חלק מכפר חב"ד.
משרד הפנים בנה שכונה באזור עבור תושבי תוחלת, ואלה החלו לעבור לשם בהדרגה. בשנת 1972 דווח כי עדיין התגוררו בתוחלת 350 איש "בתנאי תת-דיור וליקויי תברואה חמורים בגלל סירובו של משרד הפנים לאשר הרחבת מבנים בכפר."
פינוי התושבים נמשך עד שנת 1978.
כל תושבי הכפר, שרובם נמנו על העדה התימנית, אולצו לעקור מבתיהם ולעבור למקומות ישוב אחרים. חלק מהתושבים קיבלו פיצויים ועברו להתגורר באזור, בראשון לציון וביישובים אחרים.
כפר תוחלת פורק ונמחק מהמפות. מהכפר פונו 117 משפחות ומספר מוסדות ציבור, בהם ארבעה בתי כנסת. שתי משפחות שסירבו להתפנות נותרו בבתיהן, שסופחו לכפר חב"ד. על השטח שהתפנה מכפר תוחלת נבנתה שכונת וילות בשם "שכונת לוי יצחק" וכן בניין 770, העתק של בניין מרכז חב"ד העולמי בקראון הייטס שבברוקלין.
ההיסטוריון ד"ר דני בר מעוז חקר את תולדות כפר תוחלת וכתב עליו ספר בשם "ללא תוחלת: סיפור עקירתו של כפר". ממחקרו עולה, כי הגורמים העיקריים לכך שהצליחו לנשל את תושבי תוחלת מכפרם הם: מבנה חברתי רעוע ואי-לכידות חברתית שאפיינו את תושבי תוחלת, והיעדר גב ותמיכה של גוף מפלגתי או התיישבותי.
הערות שוליים

↑  א. פלג, כפר תוחלת מחפש תוחלת, מעריב, 14 במרץ 1960.
↑  אנשי כפר תוחלת הפגינו בירושלים כמחאה על שתוכנית פיתוח הכפר נגנזה, הַבֹּקֶר, 24 בספטמבר 1964.
↑  4 אנשים נפצעו בתגרה בין אנשי חב"ד ותוחלת, מעריב, 30 ביוני 1966.
↑  ללא תועלת: כשקבוצה מ"תוחלת" רצתה להתאחד עם כפר חב"ד, באתר "חב"ד און ליין", ‏22 באוקטובר 2020.
↑  עמוס נוי, שוד העבר בידי מתנחלי סילואן, באתר "התחברות", ‏24 בפברואר 2010.
↑  המפד"ל לימין כפר תוחלת, הצופה, 30 בינואר 1967.
↑  על אף החלטת הכנסת לברר טענותיהם, מתישבי כפר תוחלת ממשיכים בשביתתם, דבר, 8 במרץ 1967.
↑  "שביתת תושבי כפר תוחלת תימשך", מעריב, 8 במרץ 1967.
↑  אהרן פריאל, כפר תוחלת מחדש מאבקו הציבורי נגד התעלמות השלטונות מבעיות קיומו, מעריב, 25 באפריל 1972.
↑  כפר תוחלת נגד כפר חב"ד, מעריב, 24 באפריל 1972.
↑  דליה מזורי, 10 שנים נמשך הסבך הקפקאי של תושב תוחלת, מעריב, 21 במאי 1978.
↑  דני בר-מעוז, ללא תוחלת: סיפור עקירתו של כפר, באתר הספרייה הלאומית.
↑  צבי סופר, תוחלת נגד כפר חב"ד: הסכסוך שהסעיר את הכפר בימי בראשית, באתר "חב"ד און ליין", ‏21 באוקטובר 2020.
מיסוי מקרקעין

מיסוי מקרקעין בישראל כולל מגוון מסים הייחודיים למקרקעין. עיקר המיסים מנויים בחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), אולם ישנם מיסים נוספים שאינם מנויים בו ובתוכם ארנונה עירונית, היטל השבחה ותשלומי חובה למימון תשתיות פיתוח.