stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצוצרה (סוג חילזון)
הערות שוליים

↑  Bouchet, P.; Gofas, S. (2015). Charonia Gistel, 1847. Accessed through: World Register of Marine Species at http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=138425 on 2015-03-15
↑  Fossilworks
↑  Gastropods
↑  Christopher Mah Snails that eat Starfish : Predation in the tropical Indo-Pacific
↑  WoRMS - World Register of Marine Species - Charonia Gistel, 1847, www.marinespecies.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554166405171 
המאבק בין כוכב ים וחצוצרה אצילה יכול להימשך עד שעה לפני שכוכב הים מובס על ידי הריר המשתק של החילזון
יעד 2 לפיתוח בר קיימא

מטרת פיתוח בר קיימא מספר 2 של האו"ם: סיום הרעב, הגעה לביטחון תזונתי, שיפור איכות התזונה וקידום חקלאות בת קיימא (באנגלית: Goal 2: End hunger, achieve food security and improved nutrition and promote sustainable agriculture) נבחרה להיות חלק מיעדי פיתוח בר קיימא של האו"ם בשנת 2015 (Sustainable Development Goals - SDG's). תוכנית זו ידועה בשם אתגר אפס הרעב (Zero Hunger Challenge), והוכרזה לראשונה בוועידת האו”ם לפיתוח בר־קיימא "ריו+20" בשנת 2012. מטרתו של יעד זה היא לסיים הן את תופעת הרעב והן את תת-התזונה בתפוצה הבינלאומית, וזאת תוך מתן דגש על אוכלוסיות מחולשות ועניות. מטרה זו מצריכה יישום טכנולוגיות חקלאיות ברות-קיימא תוך שיתוף פעולה והשקעה בינלאומית על מנת למנף את התפוקה החקלאית.
תתי היעדים

תתי-יעדים שהוצבו על מנת למגר את התופעה עד שנת 2030:
יש למגר את הרעב ולוודא גישה לכלל האנשים, בפרט העניים ואנשים במצבים פגיעים, כולל תינוקות, למזון בטוח, מזין ומספק לכל אורך השנה.
סוף לכל סוגי תת-התזונה, כולל השגת יעדים מוסכמים בינלאומית על ציד ופסולת אצל ילדים מתחת לגיל 5, ולטפל בצרכים התזונתיים של מתבגרים, נשים הרות ומניקות ומבוגרים עד שנת 2025.
הכפלת התפוקה החקלאית והכנסות של יצרני מזון בקנה מידה קטן, במיוחד נשים, עמים ילידים, חקלאים משפחתיים, רועים ודייגים, כולל באמצעות גישה מאובטחת ושווה לקרקע, משאבים פרודוקטיביים אחרים, ידע, שירותים פיננסיים, שווקים והזדמנויות לתוספת ערך ולתעסוקה שאינה חקלאית.
הבטחת מערכות ייצור מזון בנות קיימא ויישום פרקטיקות חקלאיות גמישות להגברת התפוקה והייצור, המסייעים לשמור על מערכות אקולוגיות. חיזוק היכולת להסתגל לשינויי האקלים, מזג אוויר קיצוני, בצורת, הצפה ואסונות אחרים, אשר בהדרגה ישפרו את איכות הקרקע.
הגדלת ההשקעה, לרבות באמצעות שיתוף פעולה בינלאומי משופר, בתשתיות כפריות, מחקר חקלאי שירותי הרחבה, פיתוח טכנולוגיה ובנק גנים של בעלי חיים על מנת לשפר את יכולת הייצור החקלאי במדינות מתפתחות.
תיקון ומניעת הגבלות סחר ועיוותים בשווקים החקלאיים בעולם.
אימוץ אמצעים להבטחת תפקודם התקין של שוקי מוצרי המזון ונגזרותיהם, וכן לאפשר גישה מהירה למידע השוק, לרבות על עתודות מזון, על מנת לסייע בהגבלת התנודתיות במחירי המזון
חשיבות היעד

יעד זה הכרחי ליישום מאחר שחוסר ביטחון תזונתי הוא חסם לפיתוח בר קיימא ויוצר מלכודת ממנה אנשים אינם יכולים להיחלץ. מלכודת זו מובילה לאזרחים שאינם תורמים, בעלי נטייה למחלות, שלא יוכלו לשפר את איכות ורווחת חייהם. ישנם קרוב ל-800 מיליון אנשים הסובלים מרעב וחוסר ביטחון תזונתי, רובם במדינות מתפתחות. מעבר להבנה כי לכל בן אדם מגיעים תנאים בסיסיים לחיים נורמליים שכוללים מזון בעל ערך תזונתי, לעולם ללא רעב ישנה השפעה בינלאומית בתחומים נוספים כגון כלכלה והתפתחות חברתית. ללא השגת יעד זה, אין דרך להשיג את שאר היעדים שהציב האו"ם - חינוך, בריאות, שוויון מגדרי ועוד. זאת לא רק משום שיעדי האו"ם בתוכנית שזורים זה בזה, אלא מיגור הרעב הוא הבסיס עליו נבנים יעדים נוספים.
דרך היישום

דרך יישום הפתרון כוללת הגדלת התפוקה וההכנסה של יצרנים מקומיים תוך מתן גישה שווה למשאבים כמו קרקע פורייה, השכלה, שירותים פיננסיים ושוויון הזדמנויות, במקביל לדיכוי של ייצוא חקלאי והטלת הגבלות על הסחר הבינלאומי. כמו כן, ייצור מזון ויישום שיטות חקלאיות תוך שימוש בטכנולוגיות ברות קיימא על מנת שיהיו עמידות לשינויי אקלים, מזג אוויר קיצוני, בצורות ואסונות נוספים. עבודה בשיטה זו תביא לשימור של מערכות אקולוגיות ושיפור איכות הקרקע. היעד של "אפס רעב" עד שנת 2030 הוא יעד בר השגה אך מורכב מאוד, ולכן דורש שיתוף פעולה רחב הכולל ממשלות, אזרחים, ארגוני זכויות אדם ואת המגזר הפרטי/עסקי.
שיתוף הפעולה

ישנו שוני בין מדינות מבחינת מצבם הכלכלי, החברתי והפוליטי, ולכן הפתרון שונה בין מדינה למדינה. ישנם מספר ארגונים בינלאומיים שמשתפים פעולה ביניהם כמו WFP, FAO, IFAD ,UNICEF. לדוגמה ארגון WFP מגבש תוכנית אסטרטגית עבור כל מדינה (CPS’s – Country Strategic Plans) שמעוצבת באופן ייחודי להשגת היעד. בנוסף לכך, ישנם ארגונים התנדבותיים נוספים שתורמים למהלך הפעולה להשגת היעד שהציב האו"ם.
תקציבים

ע"פ דו"ח שהוגש על ידי ה-FAO, IFAD, WFP יש לתת תוספת של 267 מיליארד דולר בשנה (סכום ששווה ל-30% מהתמ"ג העולמי), כלומר תוספת של 160 דולר בשנה לכל בן אדם שחי בעוני קיצוני, עד שנת 2030. אם לא נפעל לפי תקציב זה, ונמשיך ע"פ נוהל "עסקים כרגיל" עדיין יהיו יותר מ-650 מיליון אנשים אשר סובלים מרעב. ההשקעות של הכסף והמשאבים צריך להיות ממוקד בפיתוח כפרי וחקלאות באזורים עירוניים – דבר שיוביל לטובת העניים. החלוקה של התקציב צריכה להתחלק כאשר 116 מיליארד דולר מיועד לאמצעי הגנה חברתיים עבור אנשים המצויים בעוני קיצוני (מתחת ל-1.25$ ליום), בעוד 151 מיליארד דולר צריך להיות מושקע בפיתוח אוכלוסין ופיתוח כפרי. הדגש החשוב הוא HEALTHY NOT WEALTHY – איכות מזון.
ארגונים הפועלים למען השגת המטרה

ארגון גלובלי ללא מטרות רווח בשם "The Hunger Project" פועל למען השגת יעד סיום הרעב. ארגון זה, הוקם בשנת 1977, כאשר מטרתו היא סיום בר קיימא לרעב העולמי. הפרויקט פועל כשילוב בין 22 מדינות ברחבי העולם. המדינות חברות הארגון, לא רק תומכות בעצמן אלא בעזרת הארגון פועלות למיגור הרעב ולתמיכה בקהילות מאפריקה, דרום אסיה ודרום אמריקה.
נכון לתחילת 2016, הארגון זכה בציון 92 מתוך 100 על ידי "Charity Navigator", אתר המציג דירוג ארגוני צדקה לפי השירות שהם נותנים. בתחום שקיפות ופעילות זכה הארגון בציון 100 ובתחום הנגישות לכספים בציון 88.65. ציון זה נקבע כ-4/4 כוכבים כאשר לאורך השנים נדיר לראות ציונים נמוכים יותר שקיבל הארגון.
פעילות הארגון אינה מתמקדת רק בתמיכה באזורים לא מפותחים אלא בלימוד ידע חשוב עבור עתיד המקומיים, כך שיוכלו להמשיך ולקיים את חייהם בצורה בת קיימא ללא עזרה חיצונית או עם עזרה חיצונית מועטה גם בעתיד, ויוכלו לצאת ממעגלי הרעב והעוני.
כדי להתגבר על הקשיים השונים במקומות השונים בהם פועל הארגון, כלל התוכניות פועלות על בסיס של שלושה קווים מנחים:
התמקדות בפרויקטים של העצמת נשים מקומיות, אשר בחברות המתפתחות נושאות במרבית האחריות כלפי כלכול ודאגה למשפחה. בין השאר מאפשרים לנשים אלו גישה לבדיקות של מחלות כמו איידס, גישה למיקרו מימון של עסקים קטנים, גישה לאוכל מזין ועוד.
התמקדות בחיזוק כלל הקהילה על ידי לימוד שיטות ופעולות שיאפשרו התנהלות עצמאית וחשיבה לעתיד של הקהילה.
הנעת ניסיון לשיתוף פעולה עם ממשלות מקומיות למען אפקטיביות מרבית של השינוי שניסו לגרום לו בקהילה.
שלושת הקווים המנחים שהזכרנו לעיל מתמקדים לא רק ביעד מיגור הרעב אלא גם ביעדים נוספים מ-17 היעדים אותם קבע האו"ם והם: מיגור עוני (יעד 1), מיגור רעב (יעד 2), הבטחת חיים בריאים ורווחה (יעד 3), חינוך (יעד 4), שוויון מגדרי (יעד 5), הפחתת אי שוויון (יעד 10) ואף חיזוק האמצעים למימוש פיתוח בר קיימא בשותפות עולמית (יעד 17). פרויקט זה לבדו משלב כלל יעדים אלו למען המטרה הגדולה של היעד השני - מיגור הרעב העולמי.
הארגון מתגאה בניסיונו להביא אנשים פרטיים ממצב של "אני לא יכול" למצב של "אני יכול" ולאחר מכן למצב קהילתי של "אנחנו יכולים ביחד". בכך מתחזקים קשרי הקהילות וננקטים צעדים קהילתיים להגשמת המטרות וצמצום הרעב והעוני.
ראו גם

מטרות לפיתוח בר קיימא
פיתוח בר-קיימא
אמנת פריז
רעב
האומות המאוחדות
קיימות
תת-תזונה
יונקים ארסיים

לסולנודון קובני יש נשיכה ארסית
חדף קצר-זנב דרומי
ברווזן
לוריס איטי
יונקים ארסיים הם בעלי חיים ממחלקת היונקים המייצרים ארס, בו הם משתמשים כדי להרוג או להשבית את הטרף, במטרה להגן על עצמם מפני תקיפה של בעל-חיים אחר כלפיהם. הם מתחלקים למספר קבוצות על פי דרכי פעולה של הארס שלהם: אוכלי חרקים, יונקי הביב ועטלפים (הוצע שגם לפרימטים יהיו נציגים שיוכנסו תחת ההגדרה של יונקים ארסיים).
בטבע המודרני, היונקים הארסיים נדירים, אך למרות זאת ישנה אפשרות שהארס עשוי להיות תכונה קדומה בקרב יונקים, אשר התקיים באבותיהם הקיינודונטיים או התראפסידים האחרים.
הגדרה

לאורך השנים הוצעו מספר הגדרות לבעלי חיים ארסיים:
לבעלי חיים ארסיים חייבת להיות לפחות בלוטת ארס אחת, מנגנון להפרשה או הוצאה של הארס ומערכת המשמשת לפציעה.
בעלי החיים הארסיים מייצרים ארס בקבוצה של תאים או בלוטות, ויש להם מנגנון אשר מעביר את הארס על ידי הזרקה במהלך נשיכה או עקיצה. מנגנון הארס כולל הן את בלוטות ייצור הארס והן את מנגנון ההזרקה, אשר חייבים להיות מחוברים ישירות.
ארס הוא הפרשה המיוצרת בבלוטה מיוחדת בבעל חיים אחד ומועבר לבעל חיים אחר באמצעות גרימת פצע. הפרשה זו חייבת להכיל מולקולות המשבשות תהליכים פיזיולוגיים נורמליים על מנת להקל על האכילה או הגנה של בעל החיים שהזריק את הארס.
דוגמאות > ערפדים

תת-משפחת הערפדים ממשפחת הזיזפיים מכילה 3 מינים החיים ביערות אמריקה המרכזית והדרומית: ערפד מצוי, ערפד לבן-כנפיים וערפד שעיר רגליים. הערפד המצוי ניזון בעיקר מדם יונקים. עטלפים אלה מגיחים בלילה לעבר יונק גדול, דוקרים אותו בניביהם ומלקקים את דמו. כדי שהדם לא יקרוש במהירות ויגרום לערפד לדקור את הקורבן שוב, מה שעשוי להעירו, הרוק שלו מכיל את האנזים דראקולין, אשר פועל כמעכב לא תחרותי של גורמי הקרישה IXa ו-Xa, ובכך מונע קרישה.
דוגמאות > אוכלי חרקים

למעט עטלפים מתת-משפחת הערפדים, אוכלי חרקים הם היונקים היחידים שנצפו המייצרים רוק רעיל. למינים אלה יש בלוטות רוק גדולות בצורה ניכרת שבהם מיוצר הרוק הרעיל.
גם לסולנודון קובני וגם לסולנודון ההיספניולי יש נשיכות ארסיות. הארס מועבר מבלוטות רוק מותאמות דרך תעלות אל השיניים החותכות. דווח כי המוות היה שכיח בין סולנודואים היספניולאים שנמצאו במתחם משותף, כאשר הסימנים היחידים שניתן היה לראות מבחוץ היו סימני נשיכה על רגליהם. מאבק בין שני פרטים הוא כנראה סיבה משנית להכחדתם בנוסף על ציד.
חדף קצר-זנב צפוני (Blarina brevicauda), חדף מים ים תיכוני (Neomys anomalus), וחדף המים מסוגלים להעביר ארס בנשיכה. לשאר מיני החדף קצר-הזנב האמריקני: החדף קצר-זנב דרומי (Blarina carolinensis), החדף קצר-זנב אליוט (Blarina hylophaga), החדף קצר-זנב אוורגליידס (Blarina peninsulae) וחדף המים הטרנסקווקזי (Neomys teres) אולי יש נשיכה ארסית.
לחפרפרת האירופית, ואולי גם לעוד מינים אחרים של החפרפרת, ישנם רעלנים ברוק שיכולים לשתק תולעים, ומאפשר לחפרפרות לאחסן אותן חיות למועד מאוחר יותר.
דוגמאות > ברווזן

אצל זכרי הברווזן מתפתח דורבן בעקב רגליהם האחוריות ובלוטות ארס המחוברות אליו. הם משתמשים בארס כחלק מקרבות החיזור, ולא כאמצעי הגנה או תפיסת טרף, לכן ארס הברווזן מיועד לגרום כאב ולא מוות. אצל בני האדם הארס גורם לכאב רב שאינו ניתן לשיכוך באמצעות מורפיום.
דוגמאות > פרימטים

בתוך סדרת הפרימטים רק הלוריס האיטי ידוע כבעל ארס, הוא מייצר את הארס על ידי שילוב של הרוק שלו יחד עם הפרשה דמוית שמן מבלוטות ריח מיוחדות בצד הפנימי של מרפקיו.
הלוריס מפזר את הארס על מרבית חלקי פרוותו, באמצעות מציצת ההפרשה עם השיניים התחתונות וליקוק הפרווה ובשעת סכנה הוא מצטנף לכדור וחושף בפני הטורף את הפרווה החיצונית הארסית שלו. הנקבות נוהגות ללקק ולמרוח על צאצאיהן את ההפרשה הארסית כדי להגן עליהם מטורפים. הטורפים שמריחים את הריח נמנעים מלכתחילה מלתקוף את הלוריס, מה שמחפה על האיטיות שלו.
בעת סכנה הלוריס גם עלול להכניס את ראשו בין מרפקיו, למצוץ את הארס עם שיניו מההפרשה ואז לנשוך את התוקף בצעד הגנתי; בשל כך הנשיכה של הלוריס האיטי מכאיבה מאוד והיא עשויה לגרום לתופעות אלרגיות חמורות אצל בני אדם. דווח אף על מקרה אחד בו אדם לקה באנפילקסיס בעקבות נשיכת הלוריס האיטי.
דוגמאות > יונקים בעלי התגוננות בעזרת ארס ולוחמה כימית

קיפודים וטנרקיים יכולים לאגור רעל של חיות רעילות כמו קרפדות באמצעות קוציהם. טורף אשר ינסה לנשוך קוצים המשוכים ברעל קרפדות יכול לסבול מהשלכות הרעל. כך גם חולדת הרעמה בעלת בלוטות עור מאחורי שערותיה והיא יכולה לזקור אותם לצד צמחים ממשפחת ההרדופיים המכילים רעל. אם טורף יתקוף את החולדה היא יכולה לזקור את הבלוטות ולפגוע בטורף.
מספר יונקים ידועים בהתגוננות כימית חזקה. הידועים ביותר הם הבואשיים המפרישים מבלוטות בפי הטבעת חומרי ריח חריפים היכולים לפגוע ברקמות או לגרום לעיוורון. מספר יונקים יכולים לחקות את ריח ההגנה הכימי של הבואש אך ריחניים פחות, ביניהם: גירית הדבש, גירית אמריקאית, הזורילה, חמוס מבאיש ועוד מיני סמוריים, ארמדיל ארוך-אף גדול וייתכן שאצל כמה פנגולינים.
הערות שוליים

↑  Jørn H. Hurum, Zhe-Xi Luo, and Zofia Kielan, Jaworowska, Were mammals originally venomous?, Acta Palaeontologica Polonica 51 (1), 2006: 1-11
↑  Ligabue-Braun, R.; Verli, H.; C.R., Carlini, "Venomous mammals: A review", Toxicon. 59 (7–8): 680–695. doi:10.1016/j.toxicon.2012.02.012. PMID 22410495.
↑  Javan slow loris (Nycticebus javanicus)
↑  Anaphylactic Shock Following Bite by a ‘Slow Loris,’ Nycticebus Coucang
מעכבי SGLT2

תרופות ממשפחת מעכבי SGLT2, הן תרופות לטיפול בסוכרת, שנקראות גם גליפלוזינים Gliflozin (מאחר שזוהי הסיומת של השמות הגנריים של התרופות האלו). התרופה הראשונה שיצאה לשוק היא dapagliflozin (שם מסחרי: Forxiga) והיא אושרה לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בינואר 2014..
תרופות אלו מעכבות קו-טרנספורטר של נתרן-גלוקוז מסוג SGLT2, שמבוטא באבובית המפותלת המקורבת של הנפרון. עיכוב זה גורם למניעת הספיגה מחדש של הגלוקוז, שכבר הגיע לשתן, חזרה אל הכליות. כתוצאה מכך, מוגבר ריכוז הגלוקוז בשתן ומופחתת רמת הגלוקוז בדם. כמו כן תרופות אלו מסייעות בהפחתת לחץ הדם במידה מתונה.
מנגנון הפעולה

על מנת שגלוקוז יגיע לתאים בגוף האדם, קיימים חלבונים על ממברנות התאים שהם נשאים של גלוקוז ונתרן. חלבונים נשאים אלו מכונים Sodium-Glucose Transport protein. קיימים כחמישה סוגים של SGLT, כאשר בכליות קיים חלבון ממשפחה זאת המכונה SGLT2. חלבון זה אחראי לכמעט 90% ספיגה בחזרה של גלוקוז בכליות. הכרת מנגנון זה היוותה את הקרקע להיווצרותם של התרופות שמעכבות את SGLT2.
מעכבי SGLT2 מעכבים את החלבון שאחראי לספיגת הגלוקוז מהשתן לדם וגורמים ל:
הפרשת גלוקוז בשתן
הורדת רמות הגלוקוז בדם
מאידך, מחקר חדש שפורסם לאחרונה, הראה שעיכוב SGLT2 בתאי אלפא בלבלב בעכברים (על ידי dapagliflozin) עלול דווקא לגרות הפרשת גלוקגון ומכאן לגרום לעלייה ברמות הגלוקוז בדם. לא ידוע אם השפעה זאת קיימת גם בבני אדם אבל במידה והיא קיימת גם בבני אדם, מן הסתם היא תעלה שאלות בנוגע לאיזון הגלוקוז בדם במטופלים עם סוכרת שמקבלים את מעכבי SGLT2.
יתרונות הטיפול במעכבי SGLT2

מאחר שהתרופות השייכות למשפחה זאת הן תרופות חדשות, אין מספיק מידע לגבי הבטיחות שלהן ולכן הן אינן נחשבות כקו ראשון לטיפול. יחד עם זאת הן יכולות לשמש כקו שני או שלישי במטופלים שאינם מאוזנים על טיפול אופטימלי באחת או שתי תרופות לטיפול בסוכרת ובמטופלים שמסרבים להשתמש באינסולין.
התרופות ממשפחת מעכבי SGLT2 נחקרו במספר מחקרים קליניים שכללו גם טיפול יחידני (מונותרפיה) בהן וגם שילוב שלהן עם תרופות אחרות כגון מטפורמין, תרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה, אינסולין, מעכבי האנזים DPP-IV (סיטאגליפטין) ועם פיוגליטזון. מכאן שניתן לתת אותן למטופלים שמקבלים תרופות אחרות לטיפול בסוכרת.
השפעתן על איזון הסוכרת היא השפעה מתונה. מבחינת הורדת ערכי המוגלובין מסוכרר, הן מורידות את הרמות שלו בערכים שבין 0.5-1%. היתרונות של התרופות הן הורדה במשקל והורדה מתונה של לחץ הדם ללא תופעות של תת-לחץ דם תנוחתי.
בהשוואה לתרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה הן פחות גורמות להיפוגליקמיה והן תורמות בירידה במשקל לעומת עלייה במשקל בטיפול עם סולפוניל-אוראה.
תרופות ממשפחת ה-SGLT2

נכון ל-2015 ה-FDA ו-EMEA אישרו לשימוש שלוש תרופות ממשפחה זאת. בארץ אושרו לשימוש, נכון ל-2015 רק שתי תרופות מסוג זה: פורסיגה וג'ארדיאנס. יחד עם זאת קיימות גם תרופות שנמצאות בשלבי פיתוח. הטבלה הבאה מרכזת את שמות התרופות הקיימות בארץ:
| שם גנרי בעברית | שם גנרי באנגלית | שם מסחרי בישראל | צורת מתן | כמות מ"ג ביחידה | יצרן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דאפאגליפלוזין | Dapagliflozin | Forxiga | טבליות מצופות | 5 מ"ג 10 מ"ג | בריסטול מאייר סקוויב ואסטרה זנקה (אושרה לשימוש בישראל) |
| קאנאגליפלוזין | Canagliflozin | Invokana | טבליות מצופות | 100 מ"ג 300 מ"ג | יאנסן-סילאג (יש צורך באישור מיוחד 29ג) |
| אמפאגליפלוזין | Empagliflozin | Jardiance | טבליות מצופות | 10 מ"ג 25 מ"ג | בוהרינגר אינגלהיים (BI) (אושרה לשימוש בישראל) |
מחקר גדול שפורסם ב-2015 הראה שגארדיאנס מוריד תמותה קרדיו-וסקולרית ב-38% לעומת אינבו.
תופעות לוואי

היפוגליקמיה - היפוגליקמיה היא תופעת לוואי אפשרית של תרופות לטיפול בסוכרת. היפוגליקמיה על רקע מעכבי SGLT2 התרחשה בעיקר שהתרופות ניתנו יחד עם אינסולין או תרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה
זיהומים - השימוש בתרופות אלו מעלה את הסיכון לזיהומים במערכת המין והשתן (בשל ריכוז גבוה של גלוקוז בשתן) כגון זיהומים פטרייתיים בנרתיק, זיהומים בדרכי השתן, דלקת העטרה אצל גברים (balanitis) וזיהומים נוספים. יש להיזהר במתן של התרופות האלו למטופלות שנוטות לסבול מזיהומים חוזרים במערכת המין והשתן. גברים ערלים נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח את דלקת העטרה.
תת-לחץ דם - בעיקר במטופלים עם תפקוד כליה לקוי, קשישים, מטופלים שנוטלים תרופות להורדת לחץ הדם ומטופלים שיש להם לחץ דם סיסטולי נמוך.
שתן מוגבר וכאבים במתן השתן
השפעות כלייתיות - התרופות עלולות לגרום להחמרה בתפקוד הכליה (עם עלייה בערך הקריאטינין בדם) ולכן יש לעקוב אחרי תפקודי הכליה. אין להשתמש בדאפאגליפלוזין במטופלים שיש להם קצב סינון גלומרולרי מתחת ל-60 מ"ל/דקה/מ"ר ואין להשתמש בקאנאגליפלוזין במטופלים שיש להם קצב סינון גלומרולרי מתחת ל-45 מ"ל/דקה/מ"ר. מאידך, במטופלים סוכרתיים שסובלים מסינון יתר של הכליות (היפרפילטרציה), מתן של מעכבי SGLT2 יכול לשפר את התפקוד הכלייתי.
הפרעות באיזון פרופיל השומנים - עלייה ברמות כולסטרול LDL תתכנה על רקע מתן תרופות אלו. הן בדרך כלל גורמות להעלאה של עד 5% ברמות LDL
תופעות לוואי במערכת העיכול - תרופות אלו די נסבלות אבל בדומה להרבה תרופות עלולות לגרום לשלשול או עצירות, בעיקר בתחילת הטיפול בתרופה
היפרקלמיה - עלייה ברמות אשלגן ומגנזיום נצפו במתן התרופות ממשפחת מעכבי SGLT2, בעיקר עם קאנאגליפלוזין. יש לעקוב אחרי רמות האלקטרוליטים האלו בדם ולהיזהר במיוחד כשנותנים אותם עם תרופות נוספות שמעלות את רמות האשלגן כגון מעכבי ACE או ARB
חמצת קטוטית סוכרתית - במאי 2015 ה-FDA יצא עם אזהרה כי התרופות ממשפחת מעכבי ה-SGLT2 עלולות לגרום לחמצת קטוטית סוכרתית. חמצת קטוטית סוכרתית היא בדרך כלל איננה שכיחה אצל מטופלים עם סוכרת מסוג 2, אבל הוצעו מספר סיבות לכך שהתרופות הללו עלולות לגרום לחמצת קטוטית סוכרתית וביניהם עלייה בהפרשת גלוקגון (על ידי עיכוב SGLT2 בתאי אלפא בלבלב), צורך במינונים נמוכים יותר של אינסולין כאשר יש טיפול משולב עם מעכבי SGLT2 וירידה בהפרשת גופי קטון בשתן (אפקט שנצפה על ידי phlorizin, שהוא חומר המופק מקליפת עץ התפוח וממנו פיתחו את מעכבי SGLT2)
ה-FDA חוקר כרגע גם את הבטיחות של התרופות מבחינת סרטן (ניתוח המחקרים הראה כי בקבוצה של dapagliflozin היו מספר אירועים של סרטן שלפוחית השתן, אבל הקשר לתרופה איננו ברור) ומבחינת בטיחות לבבית
הערות שוליים

↑  http://www.fda.gov/NewsEvents/Newsroom/PressAnnouncements/ucm380829.htm
↑  Dagan A et al. SGLT2 inhibitors: a new therapeutic class for the treatment of type 2 diabetes mellitus. Harefuah. 2015 Mar;154(3):200-3, 210.
↑  Bonner C et al. Inhibition of the glucose transporter SGLT2 with dapagliflozin in pancreatic alpha cells triggers glucagon secretion. Nat Med. 2015 May;21(5):512-7. doi: 10.1038/nm.3828. Epub 2015 Apr 20.
↑  Hattersley AT and Thorens B. Type 2 Diabetes, SGLT2 Inhibitors, and Glucose Secretion. N Engl J Med. 2015 Sep 3;373(10):974-6. doi: 10.1056/NEJMcibr1506573.
↑  Whalen K et al. The Role of Sodium-Glucose Co-Transporter 2 Inhibitors in the Treatment of Type 2 Diabetes. Clin Ther. 2015 Jun 1;37(6):1150-66. doi: 10.1016/j.clinthera.2015.03.004. Epub 2015 Apr 16.
↑
↑  S. Halimia and B. Vergèsb. Adverse effects and safety of SGLT-2 inhibitors. Diabetes & Metabolism 40 (2014) S28-S34
↑  http://www.fda.gov/Drugs/DrugSafety/ucm446845.htm
↑  Taylor SI et al. SGLT2 Inhibitors May Predispose to Ketoacidosis. J Clin Endocrinol Metab. 2015 Aug;100(8):2849-52. doi: 10.1210/jc.2015-1884. Epub 2015 Jun 18.
↑  Vivian EM. Sodium-glucose co-transporter 2 (SGLT2) inhibitors: a growing class of antidiabetic agents. Drugs Context. 2014; 3: 212264.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph920009 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גנו (בעל חיים)

| גנו |
| --- | --- |
 גנו כחול
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: בובאלים
סוג:: גנו
מינים
 גנו שחור  גנו כחול
שם מדעי
 Connochaetes ‏ליכטנשטיין, 1812
תחום תפוצה


גְּנוּ (שם מדעי: Connochaetes, באנגלית נקרא Wildebeest - "בהמת פרא" באפריקאנס או "חיית פרא" בהולנדית, עקב הדמיון לפרה) הוא פרסתן בינוני דמוי-בקר המשויך למשפחת הפריים ולתת-משפחת הבובאלים ואנדמי ליבשת אפריקה. הגנו כולל שני מינים עיקריים: הגנו השחור או בשמו הנוסף גנו לבן-זנב (Connochaetes gnou) והגנו הכחול הקרוי גם גנו הפסים (Connochaetes taurinus).
כיום ישנם חמישה תת-מינים של הגנו הכחול החיים ברחבי יבשת אפריקה. לעומתו, הגנו השחור חי בדרום היבשת בלבד ואין לו תת-מינים.
מיון ושיוך זני הגנו ביבשת אפריקה > היסטוריית גילוי הזנים

על פי ניתוח מולקולרי והערכות ממאובנים שתועדו, נמצא כי שני הזנים התפצלו לפני כמיליון שנה לסוג צפוני ודרומי. לכל סוג מאפיינים ייחודיים שהתפתחו בהתאם למיקום. בעקבות התפצלות זו, שושלת הגנו הכחול השתנתה ביולוגית ממאפייניו הביולוגיים המקוריים. בנוסף כחלק מהשינוי הביולוגי המצטבר, הגנו השחור החל להסתגל לשטחי ערבה פתוחים.
מיון ושיוך זני הגנו ביבשת אפריקה > סממנים פיזיים

הגנו השחור והכחול מאופיינים כמכפילי פרסה ובעלי קרניים. לשני המינים יש פלג גוף קדמי גדול וכבד ביחס לפלג הגוף האחורי ושניהם בעלי חרטום ארוך ומקושת. הגנו הכחול הוא הגדול מבין השניים.
כמו כן הזכרים גדולים יותר מהנקבות ובעלי קרניים חזקות יותר. השוני הביולוגי הבולט בין הגנו הכחול לגנו השחור הוא במיקום ובעקימות הקרניים שלהם, בצבע הפרווה וכן בצבע ואורך הזנב.
| מאפיין | נקבת גנו שחור | זכר גנו שחור | נקבת גנו כחול | זכר גנו כחול |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| משקל | 110–160 ק"ג | 147–193 ק"ג | 140–260 ק"ג | 210–260 ק"ג |
| גובה כתף | 106–116 ס"מ | 111–121 ס"מ | 122–135 ס"מ | 130–150 ס"מ |
| אורך הראש והגוף | 170–220 ס"מ | 170–220 ס"מ | 170–223 ס"מ | 213–242 ס"מ |
| אורך הזנב | 80–100 ס"מ | 80–100 ס"מ | 60–100 ס"מ | 60–100 ס"מ |
| אורך הקרניים | 45–78 ס"מ | 45–78 ס"מ | 30–40 ס"מ | עד 83 ס"מ |
| צבע שיער | חום | חום | חום בהיר, אפור וייתכן ברק כחלחל - כסוף | חום בהיר, אפור וייתכן ברק כחלחל - כסוף |
| צבע רעמה | גוונים בין קרם לשחור | גוונים בין קרם לשחור | שחור | שחור |
| צבע זנב | קרם | קרם | שחור | שחור |
| אזורי מחיה עיקריים | יערות וערבות | יערות וערבות | שטחי ערבה פתוחים | שטחי ערבה פתוחים |
תמונה כללית:
אקולוגיה > מחייה

הגנו חי בערבות ובשטחים מיוערים פתוחים באפריקה, בעיקר בטנזניה. המערכת האקולוגית בסביבת הסוואנה האפריקאית מכילה 28 פרסתנים, ביניהם הגנו, לצד כ-10 מיני קרניבורים גדולי ממדים הניזונים מהם. ממצאים אלו מפתיעים מכיוון שמדובר בכמות גבוהה של מינים שונים, המצליחים להתקיים חרף הירידה ההדרגתית בכמות המשאבים הטבעיים.
אקולוגיה > בית הגידול והישרדות בטבע

בחירת בית הגידול על ידי הגנו מושפעת מכמה פרמטרים. הגנו הוא בעל חיים התלוי במים, מה שגורם לו לנוע בעקבות מקורות מים. תנועתו היא בכיוון ההפוך מהחיות שאינן תלויות במים, לרבות הראם והצבי. עקב העובדה שהגנו ניזון בעיקר מעשבים, הוא נע לאורך השנה בהתאם לשינויים העונתיים באדמות.
בחירת סביבת המחיה הטבעית מושפעת מטורפים הנמצאים באזור, כאשר הסכנה לחייו של הגנו מושפעת במידה רבה ממשקלו. גנו מגיע עם בגרותו למשקל של כמה מאות קילוגרמים. הפריטים הפרסתנים השוקלים מעל 150 ק"ג, לרבות גנו, צבי, אימפלה, טופי, בומאל איילי, זברה ווילנד מצוי, פגיעים רק בידי הטורפים הגדולים: צבוע נקוד, אריה ונמר. עקב כך מבין 28 המינים באזור, לחיות הבינוניות והגדולות אורבות פחות סכנות מכיוון שטווח המינים שטורף אותם מצומצם יותר. עם זאת הם מקור המזון המועדף על ידי המינים שטורפים אותם.
טקטיקת ההגנה העיקרית של הגנו היא התקבצות כעדר. הבוגרים עומדים מלפנים ומגנים על הצעירים, כאשר הבריחה מהסכנה נעשית כקבוצה. לצד זה פיתח הגנו טכניקות מתוחכמות יותר, לרבות משמרות שמירה על העדר במהלך הלילה. להקות גנו וזברה עשויות להתאגד בסביבת סוואנה פתוחה בעלת סיכויי תקיפה גבוהים, קרי, אזורים בעלי מספר רב יותר של טורפים המאיימים עליהן. טקטיקה זו מפחיתה עבורן את ממד הסכנה. נתונים שנאספו במשך למעלה משני עשורים בטנזניה מראים שהתנהגות זו מגינה עליהם ומהווה חלק מרכזי בהישרדותם.
תוחלת חייו של גנו עומד על כ-7–8 שנים. אחוזי ההישרדות של הפרט גבוהים יותר כאשר הוא שייך לעדר גדול יותר.
אקולוגיה > הישרדות מינים אחרים בקרבת הגנו

נוכחות הגנו משפיעה על המערכת האקולוגית בסביבה בה הוא חי. במהלך תקופת ההימצאות של אלפי חיות גנו בסביבה מסוימת, כחלק מההגירה העונתית שלהם, ישנה ירידה בכמות התקיפות של פרסתנים אחרים על ידי טורפי על: חלה ירידה בכמות התקיפות של ג'ירפות ובקר על ידי אריות, וכתוצאה מכך עולים אחוזי ההישרדות בקרב הג'ירפות. כמו כן נראתה ירידה בכמות התקיפות של זברות. הסיבה לכך ככל הנראה היא שחיות אלה אינן נודדות, ומהוות מקור הזנה זמין במשך כל השנה – להבדיל מהגנו.
אקולוגיה > דפוסי רבייה

הגנו לא יוצר קשרים זוגיים קבועים. ההתרבות מתחילה בגיל שלוש אצל נקבות ובגיל ארבע בזכרים. תקופת הייחום נמשכת כ-23 ימים, ותקופת ההריון כשמונה חודשים. בתצפית נמצא שכ-80% מנקבות הגנו הרו במהלך תקופת הייחום.
תקופת ההזדווגות חלה בדרך כלל לאחר העונה הגשומה, כאשר הגנואים הזכרים מוזנים היטב ונמצאים בשיאם מבחינה גופנית. בתקופה זו מסמן הגנו הזכר טריטוריה זמנית ומנסה למשוך אליה נקבות. תדירות ההזדמנויות להזדווגות תלויה במיקום הטריטוריה ביחס לעדר הנקבות, כך שישנה תחרות עזה על טריטוריות. זכר הגנו מגן על הטריטוריה שלו מפני זכרים אחרים בעת שהוא מתחרה מולם על הנקבות. על מנת לפתות את הנקבות אל הטריטוריה שלהם, משתמשים הזכרים בנהמות ובהתנהגויות נוספות.
הדמורפיזם הזוויגי (דו-צורתיות זוויגית) בחיית הגנו אינו בא לביטוי באופן בולט במראה החיצוני. ניתן להסביר זאת בחיקוי של התנהגות גברית משנית, כולל קרניים, על ידי האימהות. החיקוי נעשה כאמצעי לדחייה של פינוי הצאצאים עד אשר הם מוכנים לעזוב את עדר האם שלהם וגבולות בתיהם.