stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל זקס
הערות שוליים

↑  שירות כלכליסט, החברה שהקפיצה את וול סטריט בגלל ניסוי חיובי בחיסון לקורונה - והקשר הישראלי, באתר כלכליסט, 18 במאי 2020
↑   טל זקס, ברשת החברתית LinkedIn
↑  Tal Zaks, MD, PhD | Board Member, Adaptimmune Therapeutics Plc (באנגלית)
↑  סופי שולמן, ד"ר טל זקס, לשעבר המדען הראשי של מודרנה, מצטרף לדירקטוריון טבע, באתר כלכליסט, 27 באוגוסט 2021
↑  מיקי גרינפלד, טל זקס, המנהל הרפואי של מודרנה, פורש, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2021
↑  איתי גל, הצלחה לשלב ראשון בחיסון לקורונה של חברת "מודרנה", באתר ynet, 18 במאי 2020
↑  גלי וינרב, ‏ה-FDA אישרה למודרנה לעבור לשלב II של הניסויים בחיסון לקורונה, באתר גלובס, 7 במאי 2020
↑  "החיסון עובד, אפילו במינון הכי קטן", באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2020
↑  המנהל הרפואי הישראלי של "מודרנה": "החיסון יינתן לפני שיאושר", באתר ynet, 16 ביולי 2020
↑   המנהל הרפואי של חברת מודרנה, ד"ר טל זקס קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן, סרטון  באתר יוטיוב, 25 באפריל 2021
↑  הודעה של חברת טבע, באתר "מאיה", 27 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585490205171  VIAF: 24147481481949241909   WorldCat (עם VIAF): 24147481481949241909
חיים משאש

הרב חיים משאש (ח' באלול ה'תר"ג, 1843 - ח' בתמוז ה'תרס"ד, 1904) היה דיין, פוסק הלכה, ראש ישיבה, ומשורר במקנס שבמרוקו במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. אביו של רבי יוסף משאש.
קורותיו

נולד במקנס שבמרוקו לאביו רבי זכרי ולאימו מירא. היה מתנהג בחסידות. נהג ללמוד עם תפילין של ר"ת עד הצהריים. נהג ללמוד את המסכתות שלא רגילים ללמוד בישיבות. כמוכן עסק בגמילות חסדים, וכן דאג לקנות כלי אפייה ובישול כדי להשאילם לעניים. בשנת ה'תרל"ה התמנה לש"ץ קבוע בבית הכנסת של המהרח"ט. לאחר פטירתו של רבי שמואל עמאר, בשנת ה'תר"ן, התמנה לדיין בבית דינו של רבי יעקב בירדוגו (ה'עדות ביעקב'), יחד עם דיינים חדשים: רבי אברהם בן חסין, רבי שמואל טולידאנו, ורבי שלום עמאר. שיטתו הייתה לנסות לפשר בין הצדדים, מבלי שיצטרך לחרוץ את הדין.
כראש ישיבה, העמיד קרוב למאה וחמשים תלמידים, והעמיד את המנהיגים הרוחניים העתידיים של קהילת מקנס. בין תלמידיו יש למנות את רבי חיים בירדוגו, רבי יוסף אלקובי, רבי יוסף בירדוגו, רבי אברהם אביחצירא, רבי ברוך אברהם טולידאנו, רבי יעקב טולידאנו בן יוסף ורבי רפאל ברוך טולידאנו ורבי יוסף משאש. לצד התנהגותו המתחסדת, הקפיד שלא להחמיר לציבור יותר משורת הדין. מפסיקותיו: ביאר שהמנהג לשתות חלב נוכרי, וכן שנשים לא שומעות את קריאת המגילה ביום הפורים (רק בלילה בלבד). כמו כן עסק בשירה, וכתב שירים רבים.
קורותיו > אהבתו לארץ ישראל

רבי חיים משאש תכנן לעלות לארץ ישראל פעמיים, ולא עלתה בידו. הפעם הראשונה הייתה בעקבות עלייתם של למעלה משמונים יהודים בשנת ה'תרמ"ה. בעקבות זאת, רבי חיים ואחיו הגדול רבי שלום התעוררו גם הם לעלות לארץ ישראל, ותכננו את עלייתם לקיץ ה'תרמ"ו. אך בפסח של ה'תרמ"ו חלה רבי שלום את חוליו ונפטר תוך זמן קצר, וכך העלייה התבטלה. הפעם השנייה הייתה בתשרי ה'תר"ס, או אז תכנן לעלות יחד עם חבירו רבי שלום עמאר. אך ימים ספורים לפני מועד העלייה, רבי שלום נפטר בפתאומיות, וכך העלייה לא יצאה לפועל. חודשים ספורים לאחר שעלייתו לא יצאה לפועל, נשלח מכתב למקנס מאת אחד העולים בו הוא מתלונן על כך שלא נמצאה פרנסה בשפע בארץ. רבי חיים התרגז לשמע המכתב, וכה התבטא: "משוגעים האנשים הללו מה חושבים? הארץ והפרנסה... חבל! חבל שאין מכירין בערך הארץ". וציווה לקרוע את המכתב ולא לספר את הכתוב בו לשום אדם, שלא ירפה את ידי הרוצים לעלות. ועוד ציווה על הכותב, שיכתוב מעתה רק דברים טובים על ארץ ישראל וחכמיה.
רגעים ספורים לפני פטירתו, פנה בתפילה לה' שיזכו ישראל לנחול את ארץ ישראל: "זכור לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך אשר נשבעת להם בך, ותדבר אליהם ארבה את זרעכם ככוכבי השמים, וכל הארץ הזאת אשר אמרתי אתן לוזרעם ונחלו לעולם. וינחם ה' על הרעה אשר דבר לעשות לעמו".
קורותיו > פטירה והנצחה

נפטר ונקבר במקנס. תלמידיו רבי יוסף בירדוגו ורבי יהושע אדרעי כתבו קינות לשמע פטירתו. בנו, רבי יוסף משאש בהגיעו לחיפה הקים בית כנסת 'נשמת חיים' על שמו. וכן קרא את ספר השו"ת שלו - 'מים חיים' להנציח את שמו.
משפחתו

אבי סבו של רבי חיים הוא רבי ברוך טולידאנו שכיהן בדיינות עם רבי רפאל בירדוגו. אביו של רבי חיים - רבי זכרי, נשא תחילה את סרירה, וממנה הוליד את רבי שלום משאש (הזקן), ולאחר פטירתה, נשא את מירא והוליד ממנה את רבי דוד ואת רבי חיים משאש.
רבי חיים נשא את שמחה לבית משפחת זנו, ממנה הוליד את מירא ואת רבי יוסף משאש. לאחר פטירת אשתו בשנת ה'תרנ"ה, נשא את ביידא לבית משפחת בוסידאן, והוליד ממנה שני בנים ובת.
חיבוריו

נשמת חיים - דרשות ופנינים על התנ"ך.
לקט הקמח - מערכת חידושי דינים על סדר הא-ב.
החיבורים יצאו לאור בהשתדלותו של רבי יוסף משאש, שדיווח כי רבים מכתביו התבלו או אבדו, וכי הצליח להוציא לאור רק את שרידי כתביו.
לקריאה נוספת

ראו: רבי יוסף משאש, קונטרס 'תפארת בנים אבותם', בתוך: 'נשמת חיים'.
חתול סיאמי

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  תאילנד
 תכונות
 משקל:  5 ק"ג 
 גובה:  8 אינץ' 
 תוחלת חיים:  15 שנה 
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר
 
גור של חתול סיאמי
חתול סיאמי (בתאית: ‏วิเชียรมาศקובץ:Th-Siamese cat.ogg‏Ⓘ‏; מילולית יהלומי ירח) הוא גזע של חתול הבית. מוצאו בממלכת סיאם, הידועה כיום כתאילנד. במהלך המאה ה-20, החתול הסיאמי נהפך לאחד מזני החתול הנפוצים באירופה ובצפון אמריקה. מאופיין בעיניים כחולות ובפרווה לבקנית למחצה – לבנה בכל הגוף, למעט בזנב ובפנים.
היסטוריה של הגזע הסיאמי

החתול הסיאמי הגיע מהמזרח הרחוק, שם גידלו וטיפחו אותו במקדשים הבודהיסטיים. חתולים אלו נחשבו כקדושים ואף האמינו כי הם גלגול של נשמות אדם. בתחילת המאה ה-20 הוא הובא לאנגליה, שם גידלו את הגזע בבתי גידול מיוחדים.
מאפיינים

מבנה גוף – ראשו בצורת משולש, עיניו מלוכסנות ובעלות גוונים של כחול אך יכולות להיות גם בעל צבע שונה כגון אפור וסגול, אוזניו ארוכות וגדולות (דמויות אוזני עטלף) וזנבו דק וארוך.
פרווה – פרוותו בהירה עם "קצוות כהים"; אוזניים, אף, רגליים וזנב שחורים. מתכהה עם הגיל.
משקל – נקבה בוגרת בדרך כלל בטווח 3–4.5 קילוגרם, זכר 4–6 קילוגרם.
תוחלת חיים – הסיאמיים יכולים להגיע לגיל של כ-20 שנה.
אופי

הסיאמי נוח ונעים לגידול. הזכר חברותי, איננו תוקפן, "דברן" גדול ולא פעם יבוא כשבעליו יקראו בשמו. הנקבה פחות מפגינה חיבה ויותר חשדנית.
סיאמים נחשבים לחתולים אינטליגנטים, סקרנים יותר, פעילים יותר מחתולים אחרים, ולכן זקוקים לסביבת חיים עם גירויים וחברה.
הערות שוליים

↑  חתול סיאמי, באתר ד"ר אברהם לבנון – המרכז הרפואי הוטרינרי חיפה
↑  חתול סיאמי, באתר ביופט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541358205171
חברה קומוניסטית

קרל מרקס, הוגה רעיון החברה הקומוניסטית
במחשבה המרקסיסטית, חברה קומוניסטית או מערכת קומוניסטית היא סוג חברה ומערכת כלכלית שלפי ההנחה תצמח באופן טבעי מהתקדמות טכנולוגית. חברה זו היא המטרה הסופית של האידאולוגיה הפוליטית של הקומוניזם. חברה קומוניסטית מאופיינת בבעלות ציבורית על אמצעי הייצור עם גישה חופשית למוצרי הצריכה. חברה זו היא חסרת מעמדות, ואין בה צורך במדינות או בכסף, מה שמעיד על כך שאין בה ניצול של מעמד העובדים לפי התורה המרקסיסטית.
יש להבחין בין המושג חברה קומוניסטית לבין התפיסה המערבית של מדינה קומוניסטית. מדינות קומוניסטיות הן לרוב מדינות הנשלטות על ידי מפלגה המגדירה את האידאולוגיה שלה כסוג של לניניזם או מאואיזם. מדינות כאלה לרוב שואפות לייצר חברה קומוניסטית, אך אף אחת מהן לא הגיעה למצב בו היא ביטלה לחלוטין את הקיום של כסף או מעמדות. מדינות אלה לרוב לא נהנות משפע חומרי וכוללות מגבלות רבות על חירויות. לעומת זאת, החברה הקומוניסטית היא שלב ספציפי בהתפתחות החברתית-כלכלית לפי התורה המרקסיסטית המבוסס על שפע חומרי אשר נובע מהתקדמות בטכנולוגיות הייצור ובמקביל משינויים ביחסים החברתיים. שינויים אלה אמורים לאפשר הפצה של מוצרים על בסיס צרכים ויחסים חברתיים המבוססים על פרטים הקשורים בחופשיות.
היבטים כלכליים

המערכת הכלכלית הקומוניסטית תתאפיין בטכנולוגיה יצרנית מתקדמת המאפשרת שפע חומרי וחלוקה חופשית של רוב התפוקה הכלכלית או כולה תוך החזקה ציבורית של אמצעי היצור. מבחינה זו הקומוניזם נבדל משאר זרמי הסוציאליזם, אשר מתוך הכרח כלכלי מגבילים את הגישה לשירותים ומוצרי צריכה על בסיס תרומת הפרט לכלכלה.
בניגוד נוסף למערכות כלכליות אחרות, המערכת הקומוניסטית מאופיינת בהחזקה ציבורית של משאבי הטבע ואמצעי הייצור, ולא בבעלות פרטית כמו בקפיטליזם או בבעלות ארגונים ציבוריים ושיתופיים שמגבילים באופן דומה את הגישה למשאבים אלה. במובן זה, קומוניזם כרוך ב"שלילת הקניין" בהנחה שלא יהיה היגיון כלכלי לשליטה בלעדית על נכסי ייצור או טבע בסביבה של שפע חומרי.
על פי ההנחה, המערכת הקומוניסטית צפויה להתפתח ממערכת סוציאליסטית שתקדם לה. מרקס החזיק בדעה שסוציאליזם - שיטה המבוססת על בעלות ציבורית של אמצעי הייצור - תאפשר התקדמות לקראת פיתוח מערכת קומוניסטית מלאה על ידי קידום מואץ של טכנולוגיה. תחת הסוציאליזם, ככל שהאוטומציה תגבר, שיעור גדול יותר של סחורות יחולקו בחופשיות.
היבטים חברתיים > אינדיבידואליות, חופש ויצירתיות

חברה קומוניסטית אמורה לשחרר פרטים משעות עבודה ארוכות על ידי אוטומציה של הליכי הייצור ובנוסף לבטל את הניצול המובנה הנובע מהחלוקה בין עובדים לבעלים. לפי מרקס המערכת הקומוניסטית תשחרר פרטים מניכור וממבנה חיים המבוסס על הישרדות. כתוצאה מכך, חברה קומוניסטית נתפסת כחברה אינטלקטואלית עם זמן ומשאבים לעסוק בתחביביה היצירתיים ובתחומי העניין האמיתיים שלה, ולתרום לעושר החברתי בדרך זו. מרקס ראה ב"עושר אמיתי" את משך הזמן שעומד לרשות הפרט כדי לעסוק בתשוקות היצירתיות שלו. לפי פרשנות זו של החברה הקומוניסטית, התפיסה של מרקס היא אינדיבידואליסטית באופן קיצוני.
התפיסה של מרקס לגבי חירות הולכת יד ביד עם רעיונותיו על סיום חלוקת העבודה, שלא תידרש בחברה עם ייצור אוטומטי ותפקידי עבודה מוגבלים. בחברה קומוניסטית, הצורך הכלכלי והיחסים הכלכליים יפסיקו להשפיע על היחסים התרבותיים והחברתיים. ככל שהמחסור החומרי יבוטל, הניכור מהעבודה ייפסק ואנשים יהיו חופשיים לרדוף אחרי מטרותיהם האישיות.
היבטים חברתיים > פוליטיקה, משפט וממשל

מרקס ואנגלס טענו כי בחברה קומוניסטית לא יהיה צורך במדינה כפי שהיא קיימת בחברה הקפיטליסטית בת זמננו. המדינה הקפיטליסטית קיימת בעיקר כדי לאכוף יחסים כלכליים היררכיים, לאכוף את השליטה הבלעדית ברכוש ולהסדיר פעילויות כלכליות קפיטליסטיות - כל אלה לא יהיו רלוונטיים למערכת קומוניסטית.
אנגלס ציין כי במערכת קומוניסטית תפקידם העיקרי של מוסדות הציבור יעבור מיצירת חוקים ולשלוט באנשים לתפקיד טכני של ניהול תהליכי ייצור, תוך ירידה בהיקף הפוליטיקה המסורתית וחלופה שלה בקבלת החלטות מדעית. עם זאת החברה הקומוניסטית מאופיינת בתהליכים דמוקרטיים, לא רק במובן האלקטורלי, אלא במובן הרחב יותר הכולל דמוקרטיזציה ופתיחות של המרחב הציבורי ומקומות העבודה.
מרקס מעולם לא ציין בבירור אם הוא חשב שחברה קומוניסטית תהיה צודקת או לא. הוגים אחרים שיערו שהוא האמין שחברה קומוניסטית תתעלה מעל הצדק ותיצור חברה ללא קונפליקטים ולפיכך ללא צורך בכללי צדק.
היבטים חברתיים > שלבי מעבר

מרקס כתב שבין החברה הקפיטליסטית לקומוניסטית תתקיים תקופת מעבר המכונה דיקטטורה של הפרולטריון. במהלך שלב זה של ההתפתחות החברתית, היחסים הכלכליים הקפיטליסטיים יבוטלו בהדרגה. משאבי טבע יהפכו לרכוש ציבורי ומרכזי הייצור ומקומות העבודה יעברו לבעלות חברתית ולניהול דמוקרטי. הייצור יהיה מאורגן על ידי הערכה ותכנון מדעיים, וכך תתבטל מה שמרקס כינה "האנרכיה בתחום הייצור". אוטומציה הדרגתית תקטין את כח העבודה האנושי במידה המקסימלית ללא פגיעה חומרית בפרטים.
ייצור בקוד פתוח

היבטים רבים של כלכלה קומוניסטית הופיעו בעשורים האחרונים בתחום של תוכנה וחומרה בקוד פתוח, כאשר קוד המקור, ובכך אמצעי ייצור התוכנה משותפים ונגישים לכולם באופן חופשי.
ריי קורצווייל טוען שמטרות הקומוניזם ימומשו על ידי פיתוחים טכנולוגיים מתקדמים במאה ה-21, שבה המפגש בין עלויות ייצור נמוכות, שפע חומרים ופילוסופיות קוד פתוח יאפשרו את מימוש העיקרון "מכל אחד לפי יכולתו, לכל אחד לפי צרכיו".
באידאולוגיה הסובייטית

המערכת הכלכלית הקומוניסטית נמנתה באופן רשמי כמטרתה העליונה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות במצע המפלגתי שלה.
בתיאוריה הפוליטית של ולדימיר לנין, חברה חסרת מעמדות תהיה חברה הנשלטת על ידי היצרנים הישירים, המאורגנת לפי מטרות שמוסכמות על ידי החברה. חברה כזו, לפי לנין, תפתח הרגלים שיהפכו בהדרגה את הייצוג הפוליטי למיותר, שכן האופי הדמוקרטי של הסובייטים יוביל את האזרחים להסכמה מלאה עם הנציגים שלהם. לפיו, רק בסביבה זו תוכל המדינה להתחיל לחדול מלהתקיים, וכך תתחיל תקופה של קומוניזם ללא מדינות וגבולות.
המדינה הסובייטית טענה שהחלה את שלב המעבר של "בנייה סוציאליסטית" דרך יישום תוכניות החומש הראשונות במהלך שנות ה-30, שהכניסו כלכלה מתוכננת מרכזית והלאמה של הכלכלה. תוכנית 1962 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שפורסמה בהנהגתו של ניקיטה חרושצ'וב, טענה כי הסוציאליזם התבסס היטב בברית המועצות, וכי המדינה תתקדם כעת ל"בנייה בקנה מידה מלא של הקומוניזם", אם כי ניתן לפרש אימרה זו כהתייחסות לבנייה של היסודות הטכניים של קומוניזם ולא להתחלה של ביטול המדינה והמעמדות. עם זאת, אפילו במהדורה הסופית של תוכניתה לפני פירוק המפלגה, לא נטען כי הקומוניזם התבסס במלואו,  במקום זאת נטען שהחברה עוברת תהליך איטי והדרגתי מאוד של מעבר.
בתרבות הפופולרית

מספר יצירות אוטופיות תיארו גרסאות שונות של חברה קומוניסטית. בין היצירות ניתן למצוא את מהפכת הנשים (391 לפנה"ס) מאת אריסטופאנס, יצירה מוקדמת של סאטירה אוטופית שלועגת למאפייני הדמוקרטיה האתונאית וליחסים בין המגדרים דרך סיפורן של הנשים האתונאיות שמשתלטות ומייסדות אוטופיה פרוטו-קומוניסטית.
חוק החופש (1652, אנגלית: The Law of Freedom in a Platform) מאת ג'רארד וינסטנלי, אשר מפרט חזון קומוניסטי רדיקלי של מדינה אידיאלית. חדשות משומקום (1892) מאת ויליאם מוריס, המתאר חברה עתידית המבוססת על בעלות משותפת ושליטה דמוקרטית באמצעי הייצור. כוכב אדום (1908, רוסית: Красная звезда), רומן מדע בדיוני מאת אלכסנדר בוגדנוב על חברה קומוניסטית במאדים. המנושל (1974) מאת אורסולה לה גווין, המתרחש בין זוג כוכבי לכת: אחד שכמו כדור הארץ נשלט היום על ידי רכוש פרטי, מדינות לאום, היררכיה מגדרית ומלחמה, והשני שמתקיימת בו חברה אנרכיסטית ללא רכוש פרטי.
הכלכלה והחברה של פדרציית הכוכבים המאוחדת במסע בין כוכבים תוארו כמו חברה קומוניסטית שבה המחסור החומרי בוטל בשל הזמינות הרחבה של טכנולוגיית "המשכפל" המאפשרת הפצה חופשית של מוצרים, ושאין בה צורך בכסף.
סדרת רומני התרבות (אנגלית: The Culture) מאת איאן בנקס מתרכזת בכלכלה חסרת מחסור וקומוניסטית שבה הטכנולוגיה התקדמה עד כדי כך שכל הייצור הוא אוטומטי ואין שימוש בכסף או רכוש פרטי מלבד רכוש בעל ערך סנטימנטלי. בני האדם בתרבות חופשיים לעסוק במה שהם רוצים והחברה פתוחה ומתירנית.
ראו גם

אוטומציה
אוטופיות טכנולוגית
אנרכו-קומוניזם
דטרמיניזם טכנולוגי
הלאמה
כלכלה משתפת
כלכלה מתוכננת
מחסור
מרקסיזם
קוד פתוח
קומוניזם
קפיטליזם
לקריאה נוספת

אולמן, ברטל. "חזון הקומוניזם של מרקס", מרקסיזם דיאלקטי, אוניברסיטת ניו יורק.
ריגי, יעקב. "הפקה עמית לעמית כאלטרנטיבה לקפיטליזם: אופק קומוניסטי חדש", כתב עת להפקת עמיתים .
טכנה

המושג "טכנה" (ביוונית: technē) מבטא את המושג "אמנות", כפי שנתפס בעת העתיקה, ומשמעותו: "כושר שכלול המיומנות האנושית ביצירה".
תפיסה זו של האמנות איפשרה למיומנויות רבות, להיכנס תחת הגדרת ה"טכנה" כאמנויות ובתמורה, נדרשו ה"אמנים" להוכיח ביצוע איכותי של מלאכתם בהתאם לחוקיות שכלית-מתמטית מקובלת.
את ה"טכנה" במשמעותה זו ניתן למצוא בדיונים על אמנות, של מייסדי ההגות המערבית, כגון; אפלטון על השראת המשוררים: "הם מפיקים מילים אלה, לא בזכות "טכנה" (מיומנות) כלשהי, אלא בזכות כח אלוהי". ואריסטו שרשימת האמנים בכתביו כורכת מפורשות את הפסל עם הסנדלר, קובע כי להיות אמן טוב ומיומן פירושו לבצע את "תפקידו הייחודי" וכי "אמנות היא כושר יצירה מתוך שיקול דעת". [הבהרה ל"סוגיית המלאכות" נמצאת ב"שמונה פרקים" לרמב"ם, בדיונו על "השכל המעשי"].
ה"טכנה" כהגדרת האמנות, לא היטיבה עם המוניטין של "עולם האמנות" דאז, וזאת, בשל הפקעת ההישג האנושי-אישי מפרמטרים בלתי- מדידים כ"השראה", "יחודיות" ו"רגשות", קבורתם כ"אלמנט שגעוני" או כ"אינטרוונציה אלוהית" והקרבתם על מזבח הטכניקה והאימונים הסזיפיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541560705171  BnF: cb137363371 (data)  GND: 4059202-9  LCCN: sh87001566  SUDOC: 059300612 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טום (גבינה)

| --- | --- |
גבינת טום תוצרת בוז'ולה
גבינת טום תוצרת בוז'ולה
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 אזור מוצא:  רכס הרי האלפים
 מוצא:  שווייץ, צרפת
 גבינות
 סוג חלב:  פרה/עיזים/כבש
טום (בצרפתית: Tomme) הוא שם כללי הניתן לקבוצה של גבינות שמיוצרות בעיקר בהרי האלפים הצרפתיים ובשווייץ. גבינות טום מיוצרות בדרך כלל מחלב דל שומן, שנשאר לאחר שהשומן הוסר למטרת ייצור חמאה וגבינות עשירות יותר, או כאשר יש מעט מדי חלב כדי לייצר גבינה בכמות מלאה. כתוצאה מכך, גבינות טום, הן בעלות אחוזי שומן נמוכים.
ישנם סוגים רבים של גבינות טום, אשר מזוהים בדרך כלל על פי מקום מוצאם. הסוג המפורסם ביותר הוא Tomme de Savoie על שם אזור סבויה בצרפת.
חיל המשלוח המצרי (1916)

סוללת תותחים בריטית מול עזה, 1917
חיל המשלוח המצרי (באנגלית: Egyptian Expeditionary Force – EEF) היה חיל משלוח בפיקוד בריטי שחנה במצרים במלחמת העולם הראשונה. מפקדת הכוח הייתה בקהיר וייעודו העיקרי היה הגנה על תעלת סואץ, עורק החיים העיקרי למושבות האימפריה הבריטית שבמזרח. על הכוח פיקד גנרל ארצ'יבלד מארי, שהיה תקופה קצרה ראש המטה הכללי של הצבא הבריטי האימפריאלי (Chief of the Imperial General Staff), ולאחר שכשל בניסיונותיו לכבוש את העיר עזה הוחלף בידי הגנרל אלנבי.
במקור הורכב החיל מחיילים מצריים, הודיים ואחרים, ברובם מוסלמים כשהחיילים ההודים השתייכו לכוח E של חיל המשלוח ההודי. לאחר שהאימפריה העות'מאנית הכריזה שמלחמתה היא מלחמת ג'יהאד מול הכופרים הנוצרים הועמדה נאמנותם של החיילים המוסלמים בספק. לפיכך, שונה הרכב חיל המשלוח המצרי והורכב בעיקר מגייסות בריטיים, אוסטרלים וניו זילנדים, וכשחלק מהכוחות הללו הופנו לחזית המערבית באביב 1918, החליפו אותם הגדודים העבריים וחיילים הודיים נוספים.
כיבוש סיני

החיל הגן על תעלת סואץ מפני התקפות עות'מאניות ואחר כך יצא למתקפת-נגד לתוך חצי האי סיני על-מנת להרחיק את האיום על התעלה. הכוח, בפיקודו של מארי, כבש את סיני, אך התעכב בניסיונותיו להתקדם לארץ ישראל כשלא הצליח לפרוץ את הקו העות'מאני בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני באביב 1917.
תחת פיקודו של אלנבי

מארי הוחלף על ידי אלנבי שהטעה את העות'מאנים וכבש את באר שבע בקרב באר שבע. הכוח פרץ לארץ ישראל, כבש את ירושלים בדצמבר 1917, צלח את מעברות הירקון, התייצב למשך תשעה חודשים על קו שתי העוג'ות, וגבר על הצבא העות'מאני בקרב מגידו. בסופו של דבר, הגיע הכוח לדמשק ולחלב והכניע סופית את הכוחות העות'מאניים באזור.
הרכב הכוח

סדר הכוחות של חיל המשלוח המצרי השתנה במהלך שנות המלחמה בארץ ישראל:
הרכב הכוח > קרבות תעלת סואץ

בתקופה המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה (כולל קרב רומני) כלל חיל המשלוח את הכוחות הבאים:
הבריגדה הרכובה ה-5 ("יומנרי")
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק בפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי שובל הכוללת:
הבריגדה ה-1 של הפרשים הקלים האוסטרלים (פ.ק.א) (אנ') בפיקוד בריגדיר גנרל צ'ארלס פרדריק קוקס (אנ').
הבריגדה ה-2 של הפרשים הקלים האוסטרלים (פ.ק.א) (אנ') בפיקוד בריגדיר גנרל גרנוויל ריירי.
הבריגדה ה-3 של הפרשים הקלים האוסטרלים (פ.ק.א) (אנ').
בריגדת הרובאים הרכובים הניו זילנדית
הדיוויזיה ה-52 בפיקוד מייג'ור גנרל ווילפריד סמית Wilfrid E.B. Smith.
הדיוויזיה ה-53 בפיקוד מייג'ור גנרל אליסטר דאלאס Alister G. Dallas.
קורפוס הגמלים הקיסרי בפיקוד בריגדיר גנרל קלמנט לזלי סמית'.
דיוויזיית הרגלים ההודית ה-10 (מכוח F של חיל המשלוח ההודי) (אנ')
דיוויזיית הרגלים ההודית ה-11 (מכוח E של חיל המשלוח ההודי) (אנ')
הרכב הכוח > קרבות רצועת עזה

במהלך הקרבות באזור רצועת עזה (כולל כיבוש אל עריש, קרב מגדבה, קרב רפיח, קרב עזה הראשון וקרב עזה השני) כלל חיל המשלוח את הכוחות הבאים:
"שדרת המדבר" בפיקוד פיליפ צ'טווד:
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק בפיקוד גנרל הנרי שובל (הכוללת את הבריגדה ה-2 של הפ.ק.א, הבריגדה של הרובאים הרכובים הניו זילנדית ואת הבריגדה הרכובה ה-22).
הדיוויזיה הרכובה הקיסרותית בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי הודג'סון (הכוללת את הבריגדה ה-3 של הפ.ק.א והבריגדות הרכובות ה-5 וה-6).
הדיוויזיה הרגלית ה-53 הוולשית בפיקוד מייג'ור גנרל אליסטר דאלאס Alister G. Dallas (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
"הכוח המזרחי" בפיקוד צ'ארלס דובל (אנ') :
קורפוס הגמלים הקיסרי.
הדיוויזיה ה-52 הסקוטית בפיקוד מייג'ור גנרל ווילפריד סמית Wilfrid E.B. Smith (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-155, ה-156 וה-157).
הדיוויזיה הרגלית ה-54 (של אנגליה המזרחית) בפיקוד מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-161 ה-162 וה-163)
הדיוויזיה ה-74 "יומנרי" בפיקוד מייג'ור גנרל אריק גירדווד (הכוללת את בריגדת הרגלים ה-229).
הרכב הכוח > כיבוש באר שבע, מרדף פלשת וכיבוש ירושלים

במהלך קרבות מרכז ארץ ישראל (קרב באר שבע, קרב תל חווילפה, קרב תל א-שריעה, קרב עזה השלישי, הקרב על גבעות מע'אר, קרב עיון קרא וכיבוש ירושלים) כלל חיל המשלוח את הכוחות הבאים:
קורפוס המדבר הרכוב בפיקוד גנרל הנרי שובל:
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ורג' בארו (הכוללת את הבריגדות הרכובות ה-6, ה-8 וה22).
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק בפיקוד גנרל אדוארד צ'ייטור (הכוללת הבריגדות ה-1 וה-2 של הפ.ק.א ואת בריגדת הרובאים הרכובים הניו זילנדית)
דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי הודג'סון (הכוללת הבריגדות ה-3 וה-4 של הפ.ק.א והבריגדה הרכובה ה-5).
הבריגדה הרכובה ה-7.
קורפוס הגמלים הקיסרי בפיקוד בריגדיר גנרל קלמנט לזלי סמית'
הקורפוס ה-20 בפיקוד גנרל פיליפ צ'טווד:
הדיוויזיה ה-10 (האירית) בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון לונגלי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-29, ה-30 וה-31).
הדיוויזיה ה-53 הוולשית בפיקוד מייג'ור גנרל סטנלי מוט (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
הדיוויזיה ה-60 הלונדונית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון שיי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-179, ה-180 וה-181).
הדיוויזיה ה-74 ("יומנרי") בפיקוד מייג'ור גנרל אריק גירדווד (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-229, ה-230 וה-231).
רגימנט הפרשים של הקורפוס "יומנרי"
הקורפוס ה-21 בפיקוד גנרל אדוארד באלפין:
הדיוויזיה ה-52 של שפלת סקוטלנד בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון היל (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-155, ה-156 וה-157).
הדיוויזיה ה-54 של מזרח אנגליה בפיקוד מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-161, ה-162 וה-163).
הדיוויזיה ה-75 בפיקוד מייג'ור גנרל סר פיליפ פיילין (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-232, ה-233 וה-234).
רגימנט הפרשים של הקורפוס "יומנרי".
הרכב הכוח > מערכת מגידו

בתקופה שבין קרב צליחת מעברות הירקון ליציאה למערכת מגידו ערך הפיקוד הבריטי שינויים משמעותיים בסדר הכוחות. שינויים אלו נבעו מהחלטת הפיקוד להעביר לחזית אירופה יחידות בריטיות בעלות ניסיון ולהביא במקומן יחידות הודיות בעלות ניסיון מועט. תהליכים אלו הביאו לסדר הכוחות הבא:
קורפוס המדבר הרכוב בפיקוד גנרל הנרי שובל:
דיוויזיית הפרשים הרביעית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ורג' בארו (הכוללת את בריגדות הפרשים ה-10, ה-11 וה-12) - הועברה מכוח A של חיל המשלוח ההודי.
דיוויזיית הפרשים החמישית בפיקוד מייג'ור גנרל מאק-אנדריו H.J.M. Macandrew (הכוללת את בריגדות הפרשים ה-13, ה-14 וה-15) - הועברה מכוח A של חיל המשלוח ההודי.
הדיוויזיה האוסטרלית הרכובה (אנ') בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי הודג'סון (הכוללת את בריגדות הפ.ק.א ה-3 וה-4).
הקורפוס ה-20 בפיקוד גנרל פיליפ צ'טווד:
הדיוויזיה ה-53 בפיקוד מייג'ור גנרל סטנלי מוט (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
הדיוויזיה ה-10 בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון לונגלי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-29, ה-30 וה-31).
חיל ווטסון (שכלל את רגימנט הפרשים הקורפוסי ה"יומנרי" ובטליוני חפרים).
הקורפוס ה-21 בפיקוד גנרל אדוארד באלפין:
הדיוויזיה השלישית "לאהור" (צבא הודו הבריטית) בפיקוד מייג'ור גנרל סר ארתור רג'ינלד הוסקינס (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-7, ה-8 וה-9) - הועברה מכוח D של חיל המשלוח ההודי.
הדיוויזיה השביעית "מירוט" (צבא הודו הבריטית) בפיקוד מייג'ור גנרל פיין Sir V. B. Fane (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-19, ה-21 וה-28)- הועברה מכוח D של חיל המשלוח ההודי.
הדיוויזיה ה-54 של מזרח אנגליה בפיקוד מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-161, ה-162 וה-163).
הדיוויזיה ה-60 הלונדונית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון שיי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-179, ה-180, ה-181, בריגדת פ.ק.א ה-5 ורגימנט הפרשים של הקורפוס ה"יומנרי").
חיל צ'ייטור בפיקוד גנרל אדוארד צ'ייטור:
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק
הבטליונים ה-38 וה-39 מהגדודים העבריים
הבריגדה ההודית ה-20 בפיקוד בריגדיר גנרל מוראיי E.R.B. Murray
לקריאה נוספת

ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012.
ערן דולב, אלונקה על גב גמל, תל אביב: מערכות והוצאת מודן, 2017.
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.
טוני נדאל

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1961 (בן 63) מנקור, ספרד 
 שם לידה:  Antonio Nadal Homar 
 מדינה:  ספרד 
 
אנטוניו "טוני" נדאל הומאר (בספרדית: Antonio "Toni" Nadal Homar; נולד ב-21 בפברואר 1961) הוא מאמן טניס ספרדי, מאמנו של הטניסאי רפאל נדאל.
ביוגרפיה

נדאל נולד במיורקה שבספרד. אחד מאחיו הוא הכדורגלן מיגל אנחל נדאל. מתגורר בפורטו כריסטו.
נדאל החל את קריירת האימון ב-1985.
נדאל הוא דודו ומאמנו של הטניסאי רפאל נדאל, שזכה ב-16 טורנירי גראנד סלאם תחת אימונו, מ-1990. בשל כך הוא נחשב למאמן הטניס המוצלח ביותר בהיסטוריה, במונחי זכיות בגראנד סלאם (השני בהיסטוריה הוא לנארט ברגלין, שתחת אימונו זכה ביורן בורג ב-11 טורנירי גראנד סלאם בשנות ה-70). למרות מספר כישלונות בטורנירים בשנים 2015-2016, נשאר נדאל בתפקידו בשל סירובו של אחיינו רפאל להחליף אותו.
הערות שוליים

↑  ג'ון מקנרו תוקף: "נדאל חייב להחליף מאמן, הגיע הזמן לדם חדש", באתר וואלה, 3 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15766863v (data)  LCCN: ns2017001088  NDL: 001266609  NKC: xx0310917  VIAF: 169149616718203750960   WorldCat (עם VIAF): 169149616718203750960 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טל זילברשטיין

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1969 (בן 54) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
טל זילברשטיין (נולד ב-1969) הוא יועץ פוליטי ואיש עסקים ישראלי. שימש יועץ למנהיגים בולטים בישראל ובעולם, בהם ראשי הממשלה אהוד ברק, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו. זילברשטיין הוא המייסד והמנכ"ל של חברת הייעוץ התקשורתי GCS, שימש עד שנת 2006 כמנכ"ל פורום החברות הסלולריות ומכהן כיועץ תקשורת של מגוון חברות מסחריות.