stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנוער ההיטלראי
היסטוריה > עליית הנאצים לשלטון

ביום עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933 מנה הנוער ההיטלראי 107,000 חברים. זמן קצר אחרי עליית היטלר לשלטון, נטמעו ארגוני הנוער השמרנים בנוער ההיטלראי, ואילו ארגוני הנוער של השמאל הוצאו מחוץ לחוק. ב-1939 הפכה החברות בארגון חובה לכל ילד גרמני. הנוער ההיטלראי לקח גם חלק בליל הבדולח.
בין המשימות שנטל על עצמו הפגנות אלימות ובוטות כנגד היהודים. הצקות, בצורת דחיפות והפלות, בעיטות ואגרופים, משיכות בזקנים, הגכחה והשפלה, כינויי גנאי וזאת במטרה להשניא את האוכלוסייה היהודית ולעשות אותה ללעג ולקלס.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הנוער ההיטלראי לקח על עצמו לסייע במאמץ המלחמתי. חברי הארגון חילקו תלושי מזון, עברו מדלת לדלת ואספו גרוטאות מתכת וחומרים נוספים הנחוצים לתעשיית המלחמה.
בשנת 1940 פון שיראך התגייס לצבא והוחלף על ידי ארתור אקסמן כמנהיג הנוער ההיטלראי. ארתור אקסמן נכנס לתפקיד ראש הנוער ההיטלראי כדי להפוך את הארגון לכוח עזר שימושי בהקשר של מלחמה. הנוער ההיטלראי מסייע לכבאים ולמאמץ לבנות מחדש ערים במהלך הפצצות בעלות הברית. הם מבצעים משימות בשירות הדואר, מסילות הברזל, שירות השידורים ומשרתים בצוותי הגנה נגד מטוסים. חברי הארגון גם איישו עמדות נ"מ וככל שמצבה של גרמניה התדרדר, כך גויסו יותר ויותר חברים לכוחות המזוינים וגיל המגויסים ירד. ב-1944 הוקמה דיוויזיית וואפן אס אס בשם "היטלריוגנד" שהייתה מורכבת ממתנדבי הנוער ההיטלראי. יחידות של הנוער ההיטלראי גם מילאו תפקיד חשוב בקרב על ברלין.
בסביבות שנת 1943 הפכו מנהיגי הנאצים את הנוער ההיטלראי למילואים צבאיים שממנו שאבו חיילים בעקבות אבדות המלחמה ההולכות וגדלות. לפיכך דיוויזיית הפאנצר ה-SS 12 היטלריוגנד בפיקודו של פריץ וויט מורכבת כולה מנערים צעירים בני שש-עשרה עד שמונה-עשרה שגויסו מהנוער ההיטלראי. דיוויזיה זו נפרסה במהלך קרב נורמנדי נגד כוחות קנדיים ובריטים מצפון לקאן. במהלך החודשים שלאחר מכן צברה האוגדה מוניטין של אכזריות וקנאות. כאשר פריץ וויט נהרג על ידי ארטילריה של בעלות הברית, מפקד ה-SS-Brigadeführer קורט מאייר לקח את הפיקוד והפך למפקד הדיוויזיה הצעיר ביותר כשהוא בגיל 33.
במהלך פלישת בעלות הברית לגרמניה, גייס הוורמאכט חברים צעירים יותר ויותר מהנוער ההיטלראי. בשנת 1945, הפולקסשטורם עוסקים בלחימה קטלנית וחסרת תקווה באמצעות חברי הנוער ההיטלראי בשכבות גיל שתים עשרה ומעלה.
הנוער ההיטלראי היה חלק חשוב מהכוחות הגרמניים במהלך קרב ברלין, ונלחם בקנאות (אלפרד צ'כי אף היה החייל הצעיר ביותר שעוטר על ידי אדולף היטלר). מפקד העיר, הגנרל הלמוט ויידלינג, פוקד על ארתור אקסמן לפרק את היחידות הלוחמות של הנוער ההיטלראי, פקודה זו לעולם אינה מתבצעת בגלל הבלבול של קרב ברלין.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם השנייה

ב-1945, אחרי הכניעה הגרמנית, הוציאו בעלות הברית את הנוער ההיטלראי מחוץ לחוק. חשדות נגד חבריו בפשעי מלחמה מעולם לא נבדקו יסודית בשל גילם הצעיר של החברים. הסגל הבוגר של הנוער ההיטלראי, ובראשם באלדור פון שיראך, הועמד לדין באשמת פשעים נגד השלום.
אחרי המלחמה הושם דגש על חינוכם של הילדים שהיו חברים בנוער ההיטלראי. כל תנועות הנוער במערב הפכו שוב לחוקיות ובמזרח חברים לשעבר של הנוער ההיטלראי הצטרפו לתנועת הנוער הקומוניסטית הנוער הגרמני החופשי.
מבנה התנועה

הילדים היו "טירונים" עד גיל 10, אז הם עברו בחינות באתלטיקה, בהיסטוריה הגרמנית ובאידאולוגיה הנאצית. כאשר עבר הילד את הבחינה הוא קיבל תעודת "חבר צעיר".
השלב הבא בהכשרת החניכים התחיל בגיל 14 ונמשך עד לגיל 18 והוא היה רווי אלימות וחינוך קשה. לאחר השלב הזה עברו החניכים, שהתבגרו בינתיים, לשירות הצבא או המדינה.
ב"נוער ההיטלראי" הושם דגש על חינוך שהועבר על ידי חניכים לחניכים, על חלוקה לדרגות ועל נוהלי כבוד והשפלה. לנער בעל הדרגה הגבוהה יותר מותר היה להשפיל את חברו בעל הדרגה הנמוכה, וזה בעל הדרגה הנמוכה חייב היה לנהוג בכבוד ולשמור מרחק מחברו בעל הדרגה הגבוהה. הנערים שמרו על קודי התנהגות אלו גם מחוץ לפעילות התנועה, ותפיסה זו גרמה להם לנזק פסיכולוגי ומוסרי חמור.[דרוש מקור]
הנוער ההיטלראי הוציא לאור עיתון מפורסם שיצא בכל רחבי גרמניה ושמו "עיתון הנוער הגרמני" (Die deutsche Jugendzeitung) שהכיל תכנים גזעניים ואנטישמיים. תהליך ההשתלטות על הנוער היה מהיר ומחוכם. דוגמה לסכנה של תנועה מסוג "הנוער ההיטלראי" במציאות של ימינו הודגמה בניסוי חברתי שנעשה בתיכון אמריקאי ועלילת הסרט "הנחשול" (The Wave) מבוססת עליו.
ראו גם

אגודת הנערות הגרמניות
מפלגת הנוער הגדולה של יפן - תנועת הנוער שהוקמה בימי האימפריה היפנית והוקמה לפי המודל של הנוער ההיטלראי.
מחנה אוהלים של הנוער ההיטלראי, 1933
שושלת ג'ין (265–420)

| --- | --- |

  תחום שלטונה של שושלת ג'ין ב-280 לספירה
 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 שפה נפוצה:  סינית תיכונה
 עיר בירה:  לוו-יאנג – 265–311   צ'אנגאן (שיאן) – 312–316,   ג'יין-קאנג (אנ') – 317–420
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  265 לספירה
 פירוק:   
 כניעה לליו סונג:  420 לספירה
 ישות קודמת:  שלושת הממלכות
 ישות יורשת:  השושלות הדרומיות והצפוניות
 דמוגרפיה
 דת:  קונפוציאניזם, דאואיזם, בודהיזם, הדת הסינית העממית
 
שושלת ג'ין (בסינית: 晉; בפיניין: Jìn) שלטה בסין בשנים 265–420. נחשבת לשנייה מבין שש השושלות. מיקומה של שושלת קיסרים זו בהיסטוריה של סין בין שלוש הממלכות והשושלות הדרומיות והצפוניות.
השושלת נוסדה על ידי משפחת סְי-מָה (בסינית: 司马; בפיניין: Sīmǎ), בשיאה שלטה השושלת על 20 מיליון תושבים.
עקב פלישות של עמים נוודים מצפון, ומלחמת אזרחים פנימית של נסיכי השושלת נחלשה הקיסרות, נרצחו שני קיסרים, ושלטון השושלת נקטע בין 311–313 ובין 316–317.
בני ההאן נמלטו לדרום הנהר הצהוב, ושם, בשנת 317, הקיסר סְי-מָה יְוֵּ'אן דִי חידש את שלטון השושלת.
מצפון, בין השנים 304–439 שלטו שש-עשרה הממלכות שהורכבו בעיקרן מעמים לא-סינים ונלחמו לעיתים קרובות בינן לבין עצמן וכן בשושלת ג'ין.
שש השושלות

שושלת ג'ין נכללת ב "שש השושלות", ששנות שלטונן החל בנפילת שושלת האן המזרחית, והסתיים בעת הקמת שושלת סווי.

ישנן שתי גירסות לשש השושלות:
שש השושלות > שש השושלות גרסה 1

שש השושלות אשר בירתן שכנה בגְ'ייֵן-קָאנְג היא נאנג'ינג (מדרום לנהר הצהוב):
ווֹ 222–280.
ג'ין 265–420.
לְיוֹ-סונְג 420–479.
צִ'י 479–502.
לְיָאנְג 502–557.
צֶ'ן 557–589.
שש השושלות > שש השושלות גרסה 2

שש השושלות אשר זמן שלטונן מסודר ברצף כרונולוגי:
וֵיי 220–265.
ג'ין 265–420.
לְיוֹ-סונְג 420–479.
צִ'י 479–502.
לְיָאנְג 502–557.
צֶ'ן 557–589.
ההיסטוריה של השושלת

שושלת ג'ין נחלקת לשתי תקופות:
שושלת ג'ין המערבית – 265–316 לספירה, בת 5 קיסרים.
שושלת ג'ין המזרחית – 317–420 לספירה, בת 11 קיסרים.
ההיסטוריה של השושלת > תקופת שלוש הממלכות

תקופת שלוש הממלכות הייתה תקופה קשה בהיסטוריה של סין, שהחלה עם נפילת שושלת האן וסיום מרד הטורבן הצהוב (מלחמת אזרחים שבה נפגעה סין קשות).

בתחילת התקופה התפצלה קיסרות שושלת האן המזרחית, לשלוש ממלכות (魏 – ויי-צאו, 屬 – שו-האן, 吳 – סאן-וו), ונמשכה משנת 220 ועד שנת 280 לספירה (אז אוחדה על ידי שושלת ג'ין).
ההיסטוריה של השושלת > איחוד הממלכות תחת שושלת ג'ין

בשנת 263 לספירה נכבשה ממלכת שו-האן על ידי צבא סאן-וו המיומן.
כעבור שנתיים (בשנת 265) השתלט סְה-מָה יְוֵּ'אן דִי הקיסר הראשון של ג'ין על ממלכת סאן-וו, וייסד את שושלת ג'ין (ג'ין המערבית, תוך איחוד שתיים משלוש הממלכות).
תהליך האיחוד הושלם בשנת 280 לספירה עם כיבוש ויי-צאו.
ההיסטוריה של השושלת > הקיסרים משושלת ג'ין המערבית

| מספר | שם הקיסר | שנות שלטונו | הרחבה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ווּ דִי סְה-מָה יֵן | 265–280   280–290 | בתקופה הראשונה שלט על שו-האן וסאן-וו.  תהליך האיחוד הושלם בשנת 280 לספירה עם כיבוש ויי-צאו. |
| 2 | חְווֵי סְה-מָה דִי | 290–307 |  |
| 3 | סְה-מָה לוּן דִי | 307 פברואר–מאי | שלט רק 4 חודשים |
| 4 | חְווָאי סְה-מָה דִי | 307–311 | נרצח בשנת 311 |
| 5 | מִין סְה-מָה דִי | 313–316 | נרצח בשנת 316 |
מלחמת האזרחים ופלישות של עמים לא-סינים מצפון > מלחמת שמונת הנסיכים

מלחמת שמונה הנסיכים הוא שמה של מלחמת אזרחים הרסנית, אשר פרצה במסגרת מאבקי כוח בתוך משפחת הקיסרות ג'ין, בין השנים 291–306.
הלחימה נערכה רובה בצפון סין, וגרמה נזקים קשים לקיסרות, פגעה בממשל המרכזי של הקיסרות, הביאה לבריחה המונית של אוכלוסייה סינית (בני האן) לכיוון דרום הנהר הצהוב, ופלישת עמים נוודים לצפון סין (תוך ניצול החולשה הסינית).
מלחמת האזרחים ופלישות של עמים לא-סינים מצפון > שלוש הבירות של השושלת

בין השנים 265–311 הייתה בירת השושלת של ג'ין העיר לְווֹיָאנְג.

כתוצאה מפלישות עמים לא סינים מצפון ורצח הקיסר הרביעי של השושלת נאלצה משפחת הקיסרות ג'ין להעביר את הבירה לצָ'אנְגְאָן בשנים 312–316.

לאחר רצח הקיסר החמישי של השושלת, נמלטו בני ההאן יחד עם שארית משפחת הקיסרות לדרום המדינה.
העיר גְ'ייֵן-קָאנְג הפכה לבירת השושלת משנת 317 ועד שנת 420 (בעת הקמת שושלת ג'ין המזרחית על ידי הקיסר הראשון של השושלת (השישי של שושלות ג'ין) סְה-מָה יְוֵּ'אן דִי.
מלחמת האזרחים ופלישות של עמים לא-סינים מצפון > רצח 2 הקיסרים

החל מתקופת נפילתה של שושלת האן המזרחית החלו עמים נוודים (לא סינים) לנצל את המאבקים, וחוסר האיחוד בשטח הקיסרות, הם פלשו לשטח צפון סין (עד לנהר הצהוב).
בשנת 304 החלו להתמרד בני הווּ-הו ששהו בשטחי הקיסרות.
בשנת 311 נרצח הקיסר הרביעי חְווָאי דִי סְה-מָה, הקיסרות הפסידה שטחים ונאלצה לעבור למיקום אחר.
לאחר חיסולו של הקיסר החמישי מִין דִי סְה-מָה בשנת 316, נפלה שושלת ג'ין המערבית.
חידוש שלטון השושלת מדרום לנהר הצהוב – בצפון מוקמות ממלכות לא-סיניות > הקיסרים משושלת ג'ין המזרחית

| מספר | שם הקיסר | שנות שלטונו | הרחבה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סְה-מָה יְוֵּ'אן דִי | 317–323 | נמלט עם שאר בני ההאן מפני העמים הנוודים שפלשו לצפון סין, הקים את שושלת ג'ין המזרחית. |
| 2 | סְה-מָה מִינְג דִי | 323–325 |  |
| 3 | סְה-מָה צֶ'נְג דִי | 325–342 | הוכתר עקב מות אביו בגיל 4, בעת שלטונו נחלש כח הקיסרות מול שכנותיה |
| 4 | סְה-מָה קָאנְג דִי | 342–344 |  |
| 5 | סְה-מָה מוּ דִי | 344–361 | הוכתר בגיל שנה, בזמן שלטונו שושלת ג'ין הרחיבה את שליטתה על שטחים נוספים, מת חשוך ילדים. |
| 6 | סְה-מָה אָי דִי | 361–365 | היה אחוז אובססיה לחיי נצח, נטל גלולות שגרמו לבסוף למותו. |
| 7 | סְה-מָה פֵיי דִי | 365–372 | הודח מהשלטון על ידי גנרל מהצבא. |
| 8 | סְה-מָה גְ'ייֵן וֶן דִי | 372 |  |
| 9 | סְה-מָה שְׂיָאו ווּ דִי | 372–396 | קיסר ג'ין בפועל האחרון, שלא נשלט על ידי עוצר או שר מלחמה |
| 10 | סְה-מָה אָן דִי | 396–419 | קיסר בעל מוגבליות, השלטון בפועל היה בידי דודו. |
| 11 | סְה-מָה גונְג דִי | 419–420 | נאלץ לוותר על כתרו, תוך שנה. |
חידוש שלטון השושלת מדרום לנהר הצהוב – בצפון מוקמות ממלכות לא-סיניות > שש-עשרה הממלכות

כתוצאה מנסיגת שושלת ג'ין ובני העם הסיני (האן) מצפונה של סין עד קו הנהר הצהוב, השתלטו בהדרגה על השטח מספר שבטים נוודים לא סינים (בעיקר טורקים, הונים, מונגולים וטיבטים) והקימו סדרה של ממלכות שהתחרו בינן ולבין עצמן וכן בשושלת ג'ין על השליטה בצפון סין. ממלכות אלו התקיימו בין השנים 304–439 וידועות כשש-עשרה הממלכות.
חידוש שלטון השושלת מדרום לנהר הצהוב – בצפון מוקמות ממלכות לא-סיניות > דעיכת השושלת

עם הפליטים שנסו לדרומה של המדינה, היה גם הקיסר יְוֵּ'אן, נצר לשושלת ג'ין, שחידש את שלטון השושלת בדרום המדינה.
משנת 317 שלטה שושלת ג'ין המזרחית (המחודשת) רק על האזור שמדרום לנהר הצהוב, בעוד שצפון סין נשלט על ידי שש-עשרה הממלכות הלא-סיניות העיקריות.
רוב קיסרי השושלת הוכתרו בעת שהיו ילדים או נערים, חסרי ניסיון וכח ממשי.
הדבר פגע בתפקוד השלטון, ובהרתעה כנגד עמים שכנים.
במשך 103 שנים שלטו 11 קיסרים, פחות מעשור לכל קיסר.
חידוש שלטון השושלת מדרום לנהר הצהוב – בצפון מוקמות ממלכות לא-סיניות > נפילת השושלת

השושלת שרדה עד שנת 420 לספירה, אז אולץ הקיסר סְי-מָה גונְג דִי (הקיסר ה־11 של שושלת ג'ין המזרחית או ה־16 של כלל השושלת) לפרוש. בשנת 420 נכנסה סין לעידן השושלות הצפוניות והדרומיות.
גלריה

מיסד השושלת ווּ דִי סְה-מָה יֵן.
כד עם דמויות בודהסטיות, מתקופת שושלת ג'ין.
מפת סין בשנת 280 – בעת שלטון שושלת ג'ין המערבית.
מפת סין בזמן ג'ין המזרחית ושש-עשרה הממלכות בסביבות שנת 317.
לבנה מצוירת של קבר מתקופת ג'ין המערבית.
לבנה מצוירת של קבר מתקופת ג'ין המערבית.
לבנה מצוירת של קבר מתקופת ג'ין המערבית.
מיקומה של השושלת בהיסטוריה של סין

שלוש הממלכות ב-262
מפת סין בזמן שושלת ג'ין המערבית בשנת 280 לספירה.
מפת סין בזמן שושלת ג'ין המזרחית בשנת 376
יהודה קופרמן

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1929 כ"ח באייר תרפ"ט 
 פטירה:  4 בינואר 2016 (בגיל 86) כ"ג בטבת ה'תשע"ו 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בית יוסף 
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בינואר 2016 
 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2007)  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1985) 
 
קבר הרב יהודה קופרמן
הרב ד"ר יהודה קופרמן (כ"ח באייר תרפ"ט, 7 ביוני 1929 - כ"ג בטבת ה'תשע"ו, 4 בינואר 2016) היה מחנך ישראלי ופרשן מקרא, מייסדה ומנהלה של המכללה לבנות בירושלים.
ביוגרפיה

הרב קופרמן נולד בשנת תרפ"ט (1929) בדבלין שבאירלנד. למד משפטים וביקורת המקרא באוניברסיטה, ובמקביל למד בישיבת גייטסהד. בתחילת שנות ה-50 עלה לישראל, ולמד בישיבת חברון.
נשא את ציפורה, בתו של הרב שרגא פייבל פינקוס משיקגו (בנו של הרב אברהם צבי פינחס). אחרי נישואיהם הם התגוררו מספר שנים בשיקגו, ולאחריהן חזרו ארצה והרב קופרמן שימש כמורה ומנהל לימודי התיכון בישיבה התיכונית "מרום ציון". בתקופה זו החל לעסוק בהוראת המקרא, ופרסם חוברות ל"לימוד סוגיות מן התורה על פי המקורות", בהתאם לתוכנית הלימודים לבחינות הבגרות.
ב-1964, הקים את המכללה לבנות בירושלים מתוך שאיפה לשלב בין מחקר והכשרת מורות ברמה אקדמית נאותה לבין הכרה בסמכות הדת. במכללה היה מן הראשונים שדגלו בלימוד תורה לנשים באופן מעמיק, כחלק מתפיסתו את הלימודים הנדרשים להכשרות מורות דתיות. עם זאת, התנגד לפמיניזם הדתי, ובשל כך נמנע מלהורות במכללה גמרא והתמקד בלימוד תנ"ך בעיון. בני הזוג, הרב ואשתו, הרבנית ציפורה קופרמן (נפטרה בכ"ט בתמוז תשע"ג), היו דמויות תורניות וחינוכיות מרכזיות במכללה במשך כארבעה עשורים, והיה להם חלק רב בעיצוב דמותן של בוגרות המכללה. על פועלו זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת תשס"ז.
הרב קופרמן נפטר בכ"ג טבת תשע"ו, בצוואתו ביקש לחרות על מצבתו את הפסוק "ואת יהודה שלח לפניו להורות" בנמקו, שזו הסיבה, להבנתו, שהקדוש ברוך הוא זיכהו, ילד קטן ויתום, להנצל מאימי המלחמה ולכונן את חייו בארץ, כדי שיוכל "להורות".
ביוגרפיה > משפחתו

בניו הם הרב אברהם קופרמן חתנו של הרב יצחק זילבר ר"מ בישיבת מיר בירושלים, הרב חיים זלמן קופרמן ר"מ בישיבת נחלת הלויים בחיפה, הרב מרדכי קופרמן ראש צוות מנהלי ורכז לימודי היהדות במכללת בית וגן, והרב הלל קופרמן מנהל הגמ"ח המרכזי של ישיבת מיר בירושלים. בתו של הרב קופרמן, פרופ' דבורה רוזנווסר, מנהלת כיום את המכללה בירושלים, ובתו שפרה גולדשטיין מרצה במכללה.
אחיינו הוא הרב אברהם נחשון, רב הקהילה הדתית-לאומית בעיר אלעד.
שיטתו הפרשנית

הרב קופרמן דגל בלימוד על פי העיקרון: "אין מקרא יוצא מידי פשוטו". הוא מתבסס על דברי הרמב"ן ש"חז"ל לא אמרו שאין במקרא אלא פשוטו" (ומקור דבריו בגמרא מסכת שבת סג ע"א). בשיטתו הוא משלב מחקר אקדמי עם פרשנותם של חז"ל ו"אמונה בתורה משמים".
במידה רבה, המשיך הרב קופרמן את הגישה התורנית - שמרנית השואפת להראות את איחוד המקרא עם התורה שבעל פה. במאמריו הרבה הרב קופרמן להתבסס על דברי הפרשנים הראשונים והאחרונים.
 בשנת תשמ"ה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית, על ההדרת הספר "משך חכמה" עם הערותיו.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפשוטו של מקרא (2 כרכים) הוצאת מכללה ירושלים.
מבוא ללימוד תורה הוצאת מכללה ירושלים.
קדושת פשוטו של מקרא הוצאת מוסד הרב קוק.
בא לכלל כעס בא לכלל טעות הוצאת מכללה ירושלים.
נתעלמה ממנו הלכה הוצאת מכללה ירושלים.
סוגיות בפרשת שופטים הוצאת מכללה ירושלים.
תורת המשך חכמה ירושלים תשע"ח.
תורת המידות מתוך המשך חכמה ירושלים תשס"ח.
פרקי מבוא לפירוש הכתב והקבלה על התורה הוצאת השכל ליד מכללה ירשלים תשס"ו.
עיונים בפרשנות המקרא הצואת מכללה ירושלים תשנ"ז.
נבואה לדורות הוצאת השכל ליד מכללה ירושלים תשמ"ה.
לימוד סוגיות בתורה בעל פי המקורות שמונה עשר חוברים על כל מיני סוגיות בתורה הוצאת קריה נאמנה ירושלים תשכ"ב.
ההדיר ופירש ספרים שונים:
פרוש ספורנו על התורה. יצא במהדורה חדשה ומהודרת, שנת תשע"ז (שני כרכים).
מאמר כונות התורה לרבינו עובדיה ספורנו זצ"ל, ירושלים תשנ"ד.
משך חכמה של רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק.
פרוש "העמק דבר" על התורה של הנצי"ב בשיתוף עם בנו הרב מרדכי קופרמן.
לקריאה נוספת

חיים שלם, ואת יהודה שלח לפניו... להורות  הרב יהודה קופרמן זצ"ל סיפור חייו, מכללה ירושלים, תשפ"ב.
הערות שוליים

1 2  חגית רוזנבאום, "מורן ורבן", ריאיון עם הרב יהודה קופרמן, בשבע, מוסף אתנחתא 635, כ"א באדר תשע"ה. (להורדה)
↑  מגמה ריאלית בישיבת "מרום ציון", מעריב, 18 ביוני 1961.
↑  יהודה קופרמן, לימוד סוגיות מן התורה עפ"י המקורות: חוברת א' – פרשת עדים זוממים, ירושלים תשכ"ב, באתר אוצר החכמה.
↑  יקירי ירושלים לשנת תשס"ז - 2007 באתר עיריית ירושלים.
↑  ראו דבריו ב"תעודת הזהות" של המכללה (נמצא גם באתר המכללה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305719305171  ISNI: 0000 0000 8452 1452  LCCN: n83300401  SUDOC: 250196387  VIAF: 48224064   WorldCat (עם VIAF): 48224064
1918 בארץ ישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««   1917  1916 1915 | 1918  בארץ ישראל |  »»»  1919   1920   1921 |  |
 כל ערכי השנים בארץ ישראל  כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל  אירועים בולטים בעולם ב-1918 פורטל היישוב • לוח שנה של שנת 1918
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1918 באזור ארץ ישראל.
הנהגה

הנהגת היישוב
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
4 באפריל – העיתון "הארץ" נוסד בירושלים, בשם "חדשות מהארץ הקדושה"
24 ביולי – מתקיים טקס הנחת אבן הפינה לאוניברסיטה העברית בירושלים
19 - 21 בספטמבר - קרב מגידו: הקרב אשר התחולל בעמק יזרעאל בין האימפריה הבריטית לאימפריה העות'מאנית הסתיים בניצחון הכוחות הבריטיים בפיקודו של גנרל אדמונד אלנבי. משלב זה התקדם צבאו של אלנבי בקצב אדיר, ללא התנגדות כמעט. דמשק נכבשה ב-1 באוקטובר וחלב ב-25 באוקטובר.
30 באוקטובר – הפסקת האש של מודרוס: האימפריה העות'מאנית חותמת על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית ובכך מסיימת את מלחמת העולם הראשונה במזרח התיכון
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
10 באוקטובר – יגאל אלון, מפקד הפלמ"ח, מראשי תנועת העבודה ושר בממשלות ישראל, (נפטר ב-1980)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
(קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1918)
אברהם משה לונץ היה תלמיד חכם, סופר, מו"ל, עסקן, עיתונאי חוקר ארץ ישראל וגאוגרף ארצישראלי (נולד ב-1854)
ישראל גלעדי ממייסדי ארגון בר גיורא, ממנהיגי השומר וממקימי כפר בר גיורא (נולד ב-1886)
ישראל קרדונר היה מהרבנים הבולטים בדור הרביעי של חסידות ברסלב (נולד ב-1867)
אברהם חיים גרין היה רופא, ואיש ציבור ביישוב, פעיל ב"ועד ההגירה" לעזרת מגורשי תל אביב (נולד ב-1892)
דוד צבי שלמה בידרמן היה האדמו"ר הרביעי מלעלוב (נולד ב-1843)
שמחה וילקומיץ היה מראשוני המורים העבריים ברחובות ובמושבות הגליל (נולד ב-1871)
צבי בקר היה חבר תנועת פועלי ציון וממייסדי ארגוני השמירה בר גיורא והשומר (נולד ב-1887)
נתנאל תפילינסקי היה רב ירושלמי (נולד ב-1866)
צבי הירשפלד היה איש העלייה הראשונה, שעמד בראש מתיישבי רוחמה (נולד ב-1882)
אברהם משה לונץ
נביעות

ערך זה עוסק בחברת המשקאות הישראלית. אם התכוונתם ליישוב הישראלי בסיני, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  לגוף ולנשמה
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים)
 חברת אם:  החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
 מיקום המטה:  קריית שמונה
 קואורדינטות:  33°13′00″N 35°34′00″E﻿ / ﻿33.2167°N 35.5667°E﻿ / 33.2167; 35.5667 
 מוצרים עיקריים:  מים מינרליים
 מנכ"ל:  עופר יאנקו
  
 www.neviot.co.il
 he
 
נביעות טבע הגליל בע"מ היא חברה ישראלית לאריזה ושיווק מים מינרליים.
היסטוריה

נביעות היא חברה פרטית בבעלותה של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (CBC), שרכשה כ-43% ממניותיה בשנת 2000, והשלימה את הרכישה בשנת 2004, כשרכשה את כל המניות הפרטיות (86%).
החברה הוקמה על ידי משה פודהורצר וחיים ארבל בשנת 1989, והחלה לשאוב מים ממעיין עין זהב שבסמוך לקריית שמונה. המעיין מכיל מי גשמים המחלחלים במשך 3 שנים דרך סלעי הגיר, עד הגעתם לשכבת סלע אטומה. בסמוך למעיין הוקם מפעל, והמים מוזרמים ישירות אליו, באמצעות צינור תת-קרקעי. במפעל פועלים ארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים. ב-1991 החלה נביעות גם בשיווק של כדי מים מינרליים, בנוסף לפס הייצור של הבקבוקים. בשנת 2021 הפסיקה נביעות את שיווק הכדים.
על פי הצהרת החברה, החל משנת 2011 מי נביעות אינם מופקים ממעיין נובע, אלא מופקים ממים שמקורם בקידוח מ"אקוות ההר אשר בגליל העליון". למעשה מדובר בקידוח של מקורות, ששמו "חולה 7" - ומאותו קידוח מספקת מקורות מים גם לתושבי מטולה וקריית שמונה.
44% מהמניות רכשה החברה המרכזית ממייסד נביעות ומנכ"ל טמפו לשעבר, איש העסקים משה פודהורצר.
בעבר נסחרה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, עד שבתחילת 2012 רכשה חברת האם החברה המרכזית לייצור משקאות קלים את יתרת 10.6% המניות שהוחזקו על ידי הציבור, ונביעות הפכה לחברה פרטית.
סמליל החברה עוצב על ידי עמנואל רפפורט ואיתן אלון בשנת 2002 ושונה ב-12 במאי 2013 כחלק ממהלך הכולל החלפה של כל הבקבוקים הכחולים שלה לבקבוקים חסרי צבע. ההסבר לצעד זה הוא שהמטרה היא לייעל את תהליך המיחזור של הפלסטיק למען איכות הסביבה. בשפה הגרפית החדשה של נביעות ישנם מוטיבים מעולם החי כגון ציפורים וצמחים.
הערות שוליים

↑  נורית קדוש, נביעות סוגרת את הברז לפעילות כדי המים המינרליים, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2021
↑  מחליפה מקור המים, תעבור להפקת מים מינרליים טבעיים מקידוח, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  מים מינרלים טבעיים מאקוות ההר בגליל העליון, באתר החברה
↑  עדיה פיטרמן, מהו באמת מקור המים המינרליים שאנחנו שותים?, באתר TheMarker‏, 12 בפברואר 2012
↑  סוגיות הנוגעות להסדרת שוק המים המינרליים - אתר הכנסת
↑  אורן פרוינד, מוזי ורטהים מוחק את נביעות מהמסחר, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2012
↑  הפיכה לחברה פרטית ביום 8.3.12, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑   עידו אפרתי, נביעות נפרדת מהצבע הכחול ועוברת לבקבוקים שקופים, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2013
אמנון (דג)

| אמנון |
| --- | --- |
 אמנון מהמין Pelmatolapia mariae
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: אמנוניים
אמנון מהמין Coptodon rendalli
Tilapia mariae נתפס בחכה
אמנונים באקווריום
אמנון מהמין Tilapia buttikoferi
אמנון שוחה
עיטם קולני עם אמנון בטפריו
אַמְנוּן, או מוּשְט הוא שם כולל למספר מינים של דגי מאכל ונוי ממשפחת האמנוניים מהשבט Tilapiini, המצויים באגמים ונהרות חמים באפריקה, באסיה ובאמריקה הדרומית. חלקם מצויים אפילו בקרבת החופים. האמנון ניזון בעיקר מן הצומח אך מספר מינים ניזונים מן החי. את האמנונים למטרות אכילה דגים או מגדלים בבריכות ובשרם נחשב למשובח. משום שיש לו סנפיר וקשקשת, הדג כשר למאכל לפי היהדות.
אטימולוגיה

בשל זנבו שצורתו כמסרק קיבל הדג את הכינוי מושט, שפירושו בערבית "מסרק". משמעות השם העברי הוא מהמילה נון = דג בארמית ואם = אמא, כלומר: דג המשמש כאמא. לדג ניתן שם זה היות שהורי הצאצאים (בחלק מהמקרים רק האם) מגינים ושומרים על הצאצאים בחירוף נפש, יתקפו ויגרשו כל דג או בעל חיים אחר שמתקרב אליהם וכן מבריחים אותם לתוך פיהם בעת סכנה. האמנונים הם מבין ההורים המסורים ביותר מבין דגי המים המתוקים.
מבנה גוף

לאמנונים קשקשים רבים לאורך גופם. סנפיר גבם מוארך, חלקו הקדמי קוצני ומשונן, בעוד חלקו האחורי פחות קוצני ואף רך. קוצים נוספים ימצאו גם בסנפיר השת של האמנון. בלסתותיו של האמנון מספר רב של שיניים קטנות מאוד. הוא משתמש בשתי לוחיות גרם הנמצאות בבית הבליעה לשם טחינת מזונו.
רבייה

בתקופת הרבייה, בעונת הקיץ, הזכר תוחם לעצמו טריטוריה קטנה במים רדודים ומגרש ממנה זכרים אחרים. כאשר מתקרבת נקבה בשלה לרבייה נערך טקס חיזור שבסופו מטילה הנקבה כמה מאות ביצים אל תוך המים והזכר מפריש עליהן את תאי הזרע שלו. לאחר ההטלה וההפריה מתקרבים שני ההורים אל הביצים ואוספים אותן אל פיהם. שם הן נשמרות עד שבוקעים הדגיגים. גם בשעת סכנה נמלטים הדגיגים הצעירים אל תוך חלל הפה של אחד מההורים. המים הנכנסים לפה עוברים על פני הביצים ומספקים להן חמצן.
ההורה, הנושא את הביצים המופרות בפיו, אינו אוכל מזון, במהלך התפתחותן ועד לסוף תקופת השמירה עליהן. כשהם בני חודש ניתק הקשר בין בני הזוג לבין להקת הצאצאים, והאמנונים הצעירים עוזבים את הוריהם ושוחים לדרכם. ההורים נערכים להטלה שנייה.
מינים

אמנון מצוי (Tilapia zilli)
אמנון הגליל (Sarotherodon galilaeus)
אמנון הירדן (Oreochromis aureus)
אמנונית יוסף (Astatotilapia flaviijosephi)
טברנון לסתני (Tristramella sacra)
טברנון כנרתן (Tristramella simoni)
אמנון היאור (Oreochromis niloticus)
אדמונית או אמנון אדום (Oreochromis rossa)
ראו גם

דג אוסקר
דגי נוי
גידול דגי נוי
הערות שוליים

↑  דג שאוכל אבנים התגלה בכינרת, באתר וואלה, 24 במאי 2006
↑  "חוות גידול דגי נוי". Monday, 10 December 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00576381
אוולין קפלון

| --- | --- |

אוולין קפלון
 לידה:  4 בנובמבר 1971 (בת 53) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 שם לידה:  Эвелин Каплун 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (1999) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוולין קפלון בסרטו של אריק קפלון, "החברים של יאנה", 1999
אוולין קפלון (בחזית משמאל), לצידה דורית בר-אור, יעל פוליאקוב (מאחור) בסרטו של ינקול גולדווסר "אין לה אלוהים", 2006
אוולין (אווה) קפלון (ברוסית: Эвелин Каплун; נולדה ב-4 בנובמבר 1971 בברית המועצות) היא שחקנית ישראלית זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסרט "החברים של יאנה".
ביוגרפיה

קפלון נולדה וגדלה בלנינגרד שברוסיה הסובייטית. ב-1987, כשהייתה בת 16 בלבד, עזבה את בית הוריה, עברה לגור במעונות בעיר מולדתה והחלה ללמוד משחק בבית ספר למשחק. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1990, עלתה לארץ ללא משפחתה.