stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא מצרים

| --- | --- |
 סמל הכוחות המזוינים המצריים

 האוקטגון – מבנה משרד ההגנה המצרי והמטה הכללי של הכוחות המזוינים של מצרים
 מדינה:   מצרים
 תקופת הפעילות:  1882–הווה (כ־143 שנים) 
 זרועות בצבא:   צבא היבשה המצרי   חיל האוויר המצרי   הצי המצרי   חיל ההגנה האווירית המצרי
 מטה:  מצרים האוקטגון,  הבירה המנהלית החדשה, מצרים
 מנהיגות
 המפקד העליון:   נשיא מצרים
 ראש הצבא:  גנרל אסאמה עסכר
 שר ההגנה:  גנרל מחמד זכי
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  18–49
 אורך השירות:  בין שנה ל-3 שנים
 זמינות לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  18,347,560 (2005)
 מתאימים לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  15,540,234 (2005)
 גודל מחזור שנתי המגיע לגיל הגיוס:  802,920 (2005)
 כוחות פעילים:  450,000
 תקציב
 תקציב שנתי:  5.85 מיליארד דולר
 אחוזי תמ"ג:  3.12%~
 
צְבָא מִצְרַיִם או הכוחות המזוינים המצריים (בערבית: القوات المسلحة المصرية) הוא צבאה של מצרים. הוא מורכב מזרוע יבשתית, זרוע ימית, זרוע אווירית וזרוע הגנה אווירית. זהו הצבא הגדול ביותר ביבשת אפריקה.
היסטוריה > ראשית דרכו של הצבא המצרי

ראשיתו של הצבא המצרי המודרני היא בימיו של מוחמד עלי, שליט מצרים במחצית הראשונה של המאה ה-19. הצבא הוקם בסיוע מדריכים מצרפת ובהנחייתם ננטשו המבנה ושיטות הלחימה שהיו נהוגות עוד מזמן השלטון הממלוכי ויושמו דפוסי ארגון ולחימה מערביים. הצבא המצרי זכה להצלחה במערכות בחצי האי ערב, בסודאן ואף ניצח את הצבא העות'מאני בארץ ישראל ובסוריה.
בסיס כוח האדם של הצבא הייתה האוכלוסייה הפלאחית המצרית. בשלבים שונים שולבו בו גם טורקים ובדווים. בתקופת הח'דיווים צומצם היקפו של הצבא והוא הפך לחיל מצב. בזמן מרד עוראבי ב-1882 עמד הצבא לצד עוראבי, אך הוכה על ידי הצבא הבריטי בתל אל-כביר. במשך רוב שנות שלטונה של בריטניה במצרים היה הצבא המצרי נתון להשפעת הצבא הבריטי ורוב קציניו הגיעו משכבת האצולה המצרית. על רקע נטיית חלק מהקצינים המצרים לכיוון מדינות הציר, לא השתתף הצבא המצרי במאמץ המלחמתי הבריטי במלחמת העולם השנייה. במיוחד בלטה נטייה זו אצל הגנרל עזיז עלי אל-מסרי ובקרב חבורה של קצינים צעירים שהיו הגרעין של מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952.
היסטוריה > מלחמת 1948

ב-1948 נטל הצבא המצרי חלק מרכזי במלחמת העצמאות. הוא פלש לארץ ישראל וכבש את רוב מישור החוף עד אשדוד ובמקביל חדר מזרחה לבאר שבע. בסוף המלחמה נהדף הצבא המצרי אל מעבר לקו הגבול הישראלי כשחטיבה שלו נותרה מכותרת בכיס פלוג'ה והיא שבה למצרים רק עם סיכום הסכמי שביתת הנשק ב-1949. על לחימת הכוחות המצריים במלחמת העצמאות העיבו פרשות שחיתות ואספקת ציוד פגום שפגעו בכוחות הלוחמים. פרשות אלו היו אחד הזרזים להתארגנות "הקצינים החופשיים", שברובם נטלו חלק במלחמה ורבים מהם נמנו על מחזור 1938 באקדמיה הצבאית המצרית שהיה המחזור הראשון שבו שולבו קצינים מהשכבות העממיות. מנהיג הקצינים החופשיים, נאצר, השתתף בקרבות והיה בין הכוחות שנקלעו למצור בכיס פלוג'ה.
היסטוריה > הלאמת תעלת סואץ

עד 1955 עסק הצבא המצרי גם בתקריות גבול עם ישראל אך עניינו המרכזי היה השגת פינוי הבסיסים הבריטיים מתעלת סואץ, דבר שהתרחש ב-1954. ב-1955 נחתמה עסקת הנשק הצ'כית וזו הובילה למפנה בצבא המצרי. יחד עם קליטת הציוד הסובייטי הוחל בהרחבת תהליכי ההדרכה על פי הדוקטרינה הצבאית הסובייטית ובבניית מסגרות ארגוניות חדשות בצבא. מי שפיקד על תהליך ההתחמשות וההדרכה היה מפקד הכוחות המזוינים, הגנרל עבד אל-חכים עאמר שהיה באותה עת שותפו הקרוב של נאצר.
לאחר ההפסד שנחלה מצרים במלחמת סיני מול בריטניה, צרפת וישראל התעצם תהליך החימוש הסובייטי והגיע לשיאו בעת מעורבות מצרים במלחמת האזרחים בצפון תימן (שנמשכה מ-1962 ועד 1970). ב-1965 מנה הצבא המצרי מעל ל-250,000 חיילים, מהם 70,000 שהיו ב"משמר הלאומי", אשר כלל שתי דיוויזיות שריון, שש דיוויזיות רגלים (חלקן ממוכנות) ודיוויזיה פלסטינית מוקטנת.
היסטוריה > מעורבות בתימן

בקרבות שהיו בתימן סבל הצבא המצרי אבדות והתקשה להתמודד עם לוחמת הגרילה שהפעילו כנגדו הלוחמים הבלתי-סדירים של השבטים המלוכנים שבצפון תימן, וזאת, למרות ששלט ברוב שטחי הלחימה וברוב הדרכים העיקריות. בתימן עשה הצבא המצרי, בפעם היחידה עד עתה (נכון ל-2012), שימוש בקנה מידה נרחב בלוחמה לא קונבנציונלית כימית (לוחמת גזים).
הגידול בהיקף כוח האדם בצבא המצרי בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, התאפשר על ידי הנהגת גיוס חובה, שבו כפו לעיתים על החיילים שירות בן שש שנים. גם חיל המילואים וצבא הקבע הוגדלו ולקציני הצבא הוענקו זכויות-יתר. הקצונה המשיכה להיות מזוהה עם המשטר הנאצריסטי ולכן לא נחשבה כמסכנת את המשטר, אלא כאחד מבסיסי הכוח שלו.
היסטוריה > מלחמות נגד ישראל

ביוני 1967, במלחמת ששת הימים, ספג הצבא המצרי תבוסה קשה מידי צה"ל. חלק גדול מחיל האוויר המצרי הושמד במבצע מוקד שפתח את המלחמה וגם חיל השריון המצרי ספג אבדות קשות. גם מבחינה מוראלית ספג הצבא המצרי מכה קשה. הוא איבד את חצי האי סיני ונסיגת כוחותיו הפכה למנוסה ולא נזקפה לזכותו שום הצלחה ממשית בקרב כלשהו מול כוחות צה"ל.
בעקבות התבוסה, הודח חלק גדול מהפיקוד הבכיר, ובמיוחד הקצינים שהיו מקורביו של שר ההגנה, עבד אל-חכים עאמר, שהואשם בבגידה והתאבד. במקומם מינה נאצר קצינים שנחשבו כמקצועיים יותר כמו עבד אל-מונעם ריאד שמונה כרמטכ"ל ומוחמד פאוזי, הרמטכ"ל לשעבר, שמונה כשר ההגנה שמשימתם הייתה הבראת הצבא המצרי ממפלת 1967 והכנתו למלחמה שמטרתה הייתה החזרת שטחי סיני למצרים.
שיקום הצבא המצרי נעשה בנשק ובהדרכה של ברית המועצות, שהחזיקה במצרים באותן שנים צוותים גדולים של מדריכים. קו החזית מול ישראל בתעלת סואץ חולק לשתי ארמיות: הארמייה השנייה והארמייה השלישית. הוגבר מאוד מערך ההגנה האווירית על ידי הצטיידות בסוללות טילי קרקע-אוויר מדגמי SA-2 ו-SA-3. כמו כן, חוזק חיל האוויר שקיבל מטוסים חדישים ומספר המטוסים בו עלה מ-430 ב-1967 ל-560 ב-1973.
ביחידות השדה גדל בצורה משמעותית מספרם של הקצינים בעלי השכלה אקדמאית וניתן דגש בצבא למערך ההדרכה וההשתלמות ולנושא ההשכלה בכללותו. במשך שנות מלחמת ההתשה נמשכה התעצמות הצבא המצרי וב-1973, ערב מלחמת יום הכיפורים הוא מנה 650,000 חיילים. הכוח הלוחם מנה 14 דיוויזיות, מתוכן ארבע דיוויזיות נ"מ. גם חיל הים המצרי התעצם והתחמש בספינות טילים מסוג אוסה וקומאר שהצליחו להטביע באוקטובר 1967 את המשחתת הישראלית אילת.
בשנים שלאחר מלחמת יום הכיפורים לא גדל הצבא המצרי בהיקפו אך נעשה מאמץ לגוון את מקורות הנשק שלו ולא להתבסס רק על נשק סובייטי. אחרי המלחמה רכשה מצרים מערכות נשק בריטיות וצרפתיות והמשיך התהליך של קידום קצינים בעלי רמה מקצועית גבוהה.
היסטוריה > לאחר 1977

ב-1978 כרתה מצרים הסכם שלום עם ישראל, הסכם קמפ-דייוויד, ונעשתה לבעלת-ברית של ארצות הברית. הצבא המצרי החל להסתמך יותר ויותר על נשק מערבי, והצבא המצרי אף מתאמן באופן קבוע באימונים משותפים עם צבא ארצות הברית. לאחר הירצחו של הנשיא אנואר סאדאת תפס את מקומו סגנו חוסני מובארכ, שהיה בעברו מפקד חיל האוויר. הצבא נותר גורם רב-השפעה בפוליטיקה המצרית.
במלחמת המפרץ הראשונה, ב-1991, השתתפה מצרים בקואליציה הבין-לאומית שהוקמה כדי לשחרר את כווית מידי עיראק, שנשלטה בידי סדאם חוסיין.
כאשר פרצה ב-2011 תסיסה עממית נגד שלטון מובארכ, במסגרת גל ההתקוממויות בארצות ערב ניצב הצבא, לאחר תקופה קצרה של היסוס, לצידם של המפגינים. המועצה העליונה של הכוחות המזוינים במצרים, בראשות שר ההגנה מוחמד חוסיין טנטאווי, תפסה את השלטון במדינה. בשנת 2012 הועברו מושכות השלטון במדינה לאיש האחים המוסלמים מוחמד מורסי לאחר ניצחונו בבחירות כלליות, אולם כעבור כשנה, הדיח הצבא בראשות שר ההגנה עבד אל-פתאח א-סיסי את מורסי מתפקידו כנשיא מצרים ומינה תחתיו ממשלת מעבר אזרחית בראשות נשיא בית המשפט החוקתי העליון של מצרים עדלי מנסור. בשנת 2014 זכה שר ההגנה לשעבר א-סיסי בבחירות לנשיאות מצרים ברוב של 96.91% והפך לנשיא מצרים.
מבנה הצבא המצרי

הצבא המצרי כולל כוחות יבשה של 16 דיוויזיות וכוחות עצמאיים כגון כוחות מיוחדים וצנחנים.
3 דיוויזיות מאבטחות את הממשלה ולא משתתפות במלחמה.
4 דיוויזיות משוריינות
9 דיוויזיות ממוכנות.
כוחות עצמאיים שגודלם המצרפי בערך 2 דיוויזיות.
חיל אוויר.
חיל ים – הנחשב כשישי בגודלו בעולם (2017).
חיל משמר הגבול
מבנה הצבא המצרי > חיל השריון

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
טנקים
| רעמסס השני (טנק) | 600 |  |
| T-55 | 254 |  |
| T-62 | 500 |  |
| M60 פטון | 1700 |  |
| PT76 | 15 |  |
| M1 אברהמס | 1,340 |  |
| סה"כ | 4,174 |  |
מבנה הצבא המצרי > חיל האוויר

| --- | --- |
מטוסים
שם המטוס: מספר היחידות
מיראז' 2000: 17
F-16: 213
מיג 21: 74
מיראז' 5: 70
F-4 פנטום: 29
סה"כ: 403

בנוסף לכך, ברשות חיל האוויר המצרי מטוסי תובלה ואימון נוספים שאינם כלולים בסד"כ למעלה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מסוקים
| שם המסוק | מספר היחידות |  |
| מיל מי-6 | 6 |  |
| מיל מי-8 | 25 |  |
| AS-61 סי קינג | 2 |  |
| CH-47 צ'ינוק | 19 |  |
| UH-60 בלק הוק | 4 |  |
| SA342 גאזל | 75 |  |
| AH-64 אפאצ'י | 35 |  |
| סה"כ | 166 |  |
מבנה הצבא המצרי > חיל הים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
ספינות קרב
| קורבטה | אל סואץ | 4 |
| קורבטה | נאג'ים אל זפיר | 2 |
| פריגטה | מובאראק | 4 |
| פריגטה | דאמיאט | 2 |
| ספינת סיור | ז'וק | 8 |
| סה"כ | 20 |  |
מסוקים של חיל הים
| SA342 גאזל | 20 |  |
| SH2 סי ספרייט | 10 |  |
| SeaKing47 | 5 |  |
| סה"כ | 35 |  |
מבנה הצבא המצרי > חיל הים > צוללות

4 צוללות מתוצרת רוסית מדגם רומיאו.
מצי שכלל 16 צוללות מיושנות מסוג רומיאו נותרו למצרים 4 בלבד, ה-4 הללו שנמסרו על ידי הסינים בשנות ה-80 עברו שדרוגי מערכות נשק ומערכות מכ"ם וסונאר באמצע שנות ה-90.
מבנה הצבא המצרי > מודיעין

המנהל הצבאי המצרי למודיעין ולאיסוף (אנ') הוא אחד משלושת גופי קהיליית המודיעין המצרית, הכוללת גם את המודיעין הכללי של מצרים ואת שירות ביטחון המדינה של מצרים.
תפקידיו המרכזיים הם: הגנת המדינה מהתקפה אפשרית של האויב ואיסוף מידע על יכולות האויב, תכנון ותיאום עם המשטרה הצבאית לאבטחת מתקנים ובסיסים של צבא מצרים, אבטחת מידע בצבא המצרי, ביון נגדי, איסוף מידע על צבאות האויב, שמירה על משמעת ונאמנות של קצינים וחיילים ושיתוף פעולה עם חֵילות מודיעין של צבאות אחרים למען הביטחון הלאומי של מצרים.
זכריא מוחי א-דין היה ראש המודיעין הצבאי הראשון וכיהן בשנים 1952–1953. בין השנים 1966 ל-1969 עמד בראש המודיעין הצבאי המצרי פריק מוחמד אחמד סאדק. לפני מלחמת ששת הימים התמקד המודיעין המצרי בעניינים פנימיים כמו זיהוי גורמים שיכולים להתנגד למשטר. בשל חוסר המיקוד בגורמי חוץ ובישראל, בשל בעיות תיאום עם המודיעין הכללי של מצרים, והודות לתוכנית הונאה ישראלית, נחל המודיעין הצבאי המצרי כישלון במלחמת ששת הימים.
ב-1968 הוקמה מנהלת לחימה אלקטרונית שהפעילה פעילות אלינט וסיגינט שהתבססו על ציוד סובייטי.
בתקופת מלחמת ההתשה הפעילו המצרים את "ארגון סיני הערבי" שהתבסס על בדואים ותושבים מעזה להשגת יומינט (מודיעין אנושי).
ב-1969 מונה לואא' מוחרז מוסטפא עבד א-רחמן (ער') למפקד המודיעין הצבאי המצרי במקומו של צאדק. מוחרז מוסטפא כיהן עד 1972, ואז הוחלף לתקופה קצרה על ידי מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי, שאחר כך הוחלף על ידי אבראהים פואד נסאר.
בין ראשי המודיעין הצבאי שהמשיכו לתפקידים בכירים בצבא ובממשל המצרי בולטים: עבד אל-חלים אבו ע'זאלה (אנ') ‏(1979–1980) שכיהן כשר ההגנה בשנים 1981–1989, עומר סולימאן (1991–1993) ששימש כראש המודיעין הכללי של מצרים וכסגן נשיא מצרים, מוחמד פריד תוהאמי (2004), מוראד מוואפי (2004–2010), עבד אל-פתאח א-סיסי (2010–2012) שהפך לנשיא מצרים ומחמוד אבראהים חיגאזי (2012–2014) שהפך לרמטכ"ל צבא מצרים (2014–2017).
החל מדצמבר 2018 משמש בתפקיד ראש המודיעין הצבאי הגנרל ח'אלד מגאוור (אנ') ששימש לפני כן כמפקד הארמייה השנייה וכנספח צבאי בארצות הברית.
מבנה הצבא המצרי > כוחות מיוחדים

כוחות א-סאעקה (בערבית: قوات الصاعقة) היא יחידת הכוחות המיוחדים של הכוחות המזוינים של מצרים. היחידה נוסדה בשנת 1955 והיא הכוח בעל הרמה הגבוהה במיומנויות של הצבא המצרי. ייעודה הוא לבצע מבצעים מיוחדים, ולכן היא מאורגנת, מצוידת ומאומנת ביחידות רב-תכליתיות. כוחות א-סאעקה כוללים יחידות סיור מיוחד כוחות צנחנים, לוחמה בטרור, התערבות ויחידות טקטיות אחרות הפועלות התומכות במבצעים משולבים עם יחידות אחרות.
השפעה

לכוחות המזוינים השפעה גדולה מאוד על היבטים רבים בחברה המצרית, החורגים מתחום תפקידו הטבעי של צבא במדינה. הצבא עוסק לא רק בתפקידי לוחמה גרידא, אלא אף מעורב בצורה מהותית בפוליטיקה, כלכלה, יחסי חוץ ותחומים נוספים בהתנהלותה של מצרים כמדינה. מהפכת הקצינים החופשיים העמידה בראש המדינה את אנשי הצבא שעברו הסבה לתפקידים אזרחיים. בעקבות ההפיכה במצרים (2011) מפקד הצבא הפילדמרשל מוחמד חוסיין טנטאווי, כיהן כראש המדינה עד שנבחר מוחמד מורסי לנשיאות. בנוסף, הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי היה, טרם היבחרו לנשיאות, שר ההגנה בממשלת מצרים, יושב ראש המועצה העליונה של הכוחות המזוינים ומפקד צבא מצרים.
סיוע חוץ

למצרים קשרים טובים עם ספקיות הנשק הגדולות בעולם, ובבעלותה אמצעי לחימה מתוצרת ארצות הברית, בריטניה, סין, איטליה, צרפת ורוסיה.
דרגות הקצונה בצבא המצרי

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
דרגות
| דרגה |  | מקבילה בצה"ל |
| מֻלאזם |  | סגן משנה |
| מֻלאזם אוול |  | סגן |
| נקיב |  | סרן |
| ראא'ד |  | רב-סרן |
| מֻקדם |  | סגן-אלוף |
| עקיד |  | אלוף-משנה |
| עמיד |  | תת-אלוף |
| לִואא' |  | אלוף |
| פָרִיק |  | רב-אלוף |
| פָרִיק אַוַול |  | מקבילה לגנרל ארמייה בברית המועצות |
| מֻשיר |  | מקבילה לפילדמרשל בצבאות המערב |
ראו גם

צבא מצרים במלחמת יום הכיפורים
לקריאה נוספת

The Egyptian Strategy for the Yom Kippur War, MacFarland, Jeferson, North Carolina, U.S.A., 2009, Dani Asher
Kenneth M. Pollack, פרק בספר Arabs at war עמ' 14–147
הערות שוליים

↑  African Military Strength (2025), www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
↑  ניר יהב‏, השליט המצרי בפועל: "ביטחוניסט", מקורב לנשיא, באתר וואלה, 12 בפברואר 2011
↑  ג'קי חוריו אבי יששכרוף, מוחמד מורסי הושבע לנשיאות מצרים: "אסייע לפלסטינים", באתר הארץ, 30 ביוני 2012
↑  רועי סמיוני, הכירו את א-סיסי, הגנרל שנעץ במורסי סכין בגב, באתר ynet, 3 ביולי 2013
↑  מצרים בחרה נשיא: הגנרל עבד אל פתח א-סיסי זכה ב-96.5%, באתר גלובס, 29 במאי 2014
↑   כציד תראה מלחמה מול מצרים? מה יכול לגרום למצרים לפתוח במלחמה? - אלי דקל, סרטון בערוץ "Alex Tseitlin", באתר יוטיוב (אורך: 43:01)
↑  סא״ל (מיל׳) אייל פינקו, התעצמותו של חיל הים המצרי, מערכות 482, 2017, עמ' 5
↑  "Nasser appoints two new chiefs". Herald Journal. Beirut. AP. 19 בספטמבר 1969. נבדק ב-31 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  פסח מלובני, ‏המודיעין הצבאי המצרי במלחמת ההתשה, מבט מל"מ עמ' 24
↑  הגנרל חאלד מגאוור מונה לתפקיד ראש המודיעין הצבאי במצרים, באתר מעריב אונליין, 23 בדצמבר 2018
↑  שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1987, עמ' ח' במבוא
| כוחות צבאיים בעולם הערבי |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אלג'יריה אלג'יריה • בחריין בחריין • קומורו קומורו • ג'יבוטי ג'יבוטי • מצרים מצרים • עיראק עיראק • ירדן ירדן • כווית כווית • לבנון לבנון • לוב לוב • מאוריטניה מאוריטניה • מרוקו מרוקו • עומאן עומאן • קטר (מדינה) קטר • ערב הסעודית ערב הסעודית • סומליה סומליה • סודאן סודאן • סוריה סוריה • תוניסיה תוניסיה • איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות • תימן תימן • צ'אד צ'אד |  |
| מדינות עם הכרה מוגבלת | הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הרפובליקה הדמוקרטית הערבית הסהראווית • סומלילנד סומלילנד |  |
| כוחות מזוינים אזוריים אוטונומיים | פשמרגה |  |
| שחקנים משמעותיים אחרים | המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית • חמאס חמאס • חזבאללה חזבאללה • חות'ים חות'ים • היחידות להגנת העם |  |
מטוס מצרי שהופל בתל אביב במלחמת העצמאות
חיילים מצרים בצליחת תעלת סואץ, מלחמת יום הכיפורים
חיילי צבא מצרים
חיילים מצרים באימון משותף עם הצבא האמריקאי
צנחן מצרי
שוטרים צבאיים מצרים באלכסנדריה
F16 מטוס קרב המצרי
מטוס Lockheed C-130H הרקולס
פריגטת טילים מונחים מסדרת KNOX
פריגטת טילים מונחים מסדרת Fremm
חיילי כוחות א-סאעקה בתרגיל
לוחמי יחידה 999 של כוחות א-סאעקה
ישמעאל שלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דניאל קווין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בנטם 
 תאריך הוצאה:  1997
 מספר עמודים:  212
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  קדמת עדן
 תאריך:  2006
 תרגום:  יונתן בר
 סדרה
 סדרת ספרים:  ישמעאל
 ספר קודם:  סיפורו של B
 הספר הבא:  Beyond Civilization 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002650424
 
ישמעאל שלי הוא ספרו השלישי בטרילוגיה "ישמעאל" של הסופר האמריקאי דניאל קווין. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1997. ב-2006 יצא לאור בעברית בהוצאת קדמת עדן, בתרגומו של יונתן בר.
חלקו של הספר בטרילוגיה

טרילוגיית הספרים מציגה נקודת מבט אלטרנטיבית להיסטוריה האנושית ומציעה דרך לשינוי אורח חייו של האדם המודרני, בה הטענה העיקרית היא, שאין לאדם המודרני צורך ב'המצאת' דרכי חיים מאחר שהאבולוציה יוצרת אותן בעבורו. בכל אחד מחלקי הטרילוגיה, נפרשת בפני הקורא רעה אחרת שהומצאה בידי האדם על מנת להעניק לו את השלטון בעולם ובשאר המינים החיים.
החלק הראשון - ישמעאל - דן בחקלאות הטוטליטרית, צורת החקלאות הקובעת כי כל המזון בעולם שייך למין האנושי.
החלק השני - סיפורו של B - דן בשכחה הגדולה, אותה היסטוריה כתובה אשר נועדה להשכיח מאתנו את עברנו ודרכי חיינו טרום המהפכה החקלאית. כמו כן דן הספר בתוצאות צפיפות האוכלוסייה.
החלק השלישי - ישמעאל שלי - דן בנעילת המזון ומשמעותו, אשר גורסת כי הכלכלה שהחלה להיווצר עקב מאורע זה גררה אחריה את מלחמות הכיבוש, האימפריאליזם, המצאת הדתות ואפילו מערכות מודרניות בסיסיות כמערכת החינוך והסעד.
כמו כן, בספר זה ישנה מעין "סגירת מעגל" כאשר יש בו נגיעות לפתרונות אפשריים, לעומת הספרים שקדמו לו שהתעסקו בהצפת בעיות.
תקציר עלילת הספר

הסיפור מתרחש באותה נקודת זמן בה מתרחש החלק הראשון 'ישמעאל'. הגיבורה, ילדה בת 12 בשם ג'ולי גרצ'ק, נתקלת במודעה בעיתון בה נכתב - מורה מחפש תלמיד, חייב להיות בעל תשוקה כנה להציל את העולם. ג'ולי עונה למודעה ומגלה כי מפרסמה הוא גורילה בשם ישמעאל. היא מספרת לו על חששותיה לגבי עתידה וגורל האנושות וישמעאל פורש בפניה את משנתו.
עד לפני כעשרת אלפים שנה, טרם המהפכה החקלאית, חיו בני האדם, שמספרם לא עלה על 10 מיליון, באלפים ואפילו עשרות אלפים של שבטים נפרדים אשר לכל אחד מהם הייתה דרך חייו משלו, דרך חיים אשר לא הומצאה על ידי שליטים או נביאים אלא הגיעה לידי שלמות על ידי אבולוציה. כשם שהאבולוציה יצרה לכל בעל חיים דרך חיים מספקת בעבורו אשר הרשתה לו להתפתח ולחיות בשלום עם שאר המינים, כך עשתה האבולוציה גם בעבור בני האדם. לכל שבט היו חוקים משלו, העדפות מזון משלו, מסורות משלו וכיוצא בזה, וכמובן דרך משלו לעידוד חקלאות. שבטים מסוימים לא עסקו בה כלל והעדיפו רק לצוד וללקט, חלק עסקו בה מספר שעות בחודש וחלק אפילו מספר שעות בשבוע. כאשר שבט אחד העדיף לחיות לחלוטין על חקלאות והחל לעסוק בה כל יום, כל היום, התוצאות היו מדהימות. עודפי המזון העצומים שנוצרו העניקו לשבט את היכולת לגדול ולהתרבות ללא היכר עד שהאמינו כי מצאו את דרך החיים הנכונה היחידה בה על בני האדם לחיות וניסו לכפות אותה על כולם. אך מאחר שלא כל אדם השתוקק לעבוד שעות כה רבות בעבור מזון אשר בכל מקרה חופשי לכולם, הגו ראשי השבט את רעיון נעילת המזון. בכך נפלה למקומה השיטה הכלכלית הנהוגה עד היום, כאשר בני האדם מגדלים את המזון, נועלים אותו מפני עצמם, ואז עמלים 8, 10 ואף 12 שעות ביום רק כדי להשיבו.
בכל פרק של הספר מתוארות תוצאותיהן של החקלאות הטוטליטרית ונעילת המזון. לדוגמה: אם בעבר אף שבט לא יכול היה להשתלט על שכנו הרי שכעת עודפי המזון האדירים נותנים כוח שאף נשק או אומץ לב אינם יכולים לגבור עליו וכך לאט לאט, השתלטה אותה תרבות בודדת, אשר הנה תרבותנו שלנו, במלחמות אינסופיות, על העולם כולו. כמערכת כלכלית, נעילת המזון גרמה לכך שניתן יהיה לצבור עושר ודרכה נוצרו המעמדות החברתיים השונים, הבנויים כפירמידה בה ההמון הפועל מחזיק על גבו את קומץ השליטים.
בהמשך הספר מוצגות השוואות בין הפתרונות החברתיים/כלכליים הנהוגים על ידי תרבותנו בסוגיות של חינוך, סעד, שמירה על החוק וכיוצא בזה אשר מבזבזות כסף רב ושעות עבודה ואין להן כל תוצאות לבין אותם פתרונות שהיו נהוגים בשבטים קדומים אשר לא דרשו כמעט מאמץ ותפקדו על הצד הטוב ביותר, כלומר - לא למען הכלכלה אלא למען האנשים עצמם.
הספר מסתיים כאשר ישמעאל שולח את ג'ולי למשימה באפריקה שתציל את חייו וכך פותח בעבורה, ובעבורנו הקוראים, פתח להפוך למורים בעצמנו.
ראו גם

אקולוגיה חברתית
פוליטיקה של לבנון

פוליטיקה של לבנון היא שיטה פוליטית אשר ייחודית ללבנון, במסגרתה מתקיימת דמוקרטיה פרלמנטרית על בסיס עדתי/דתי, לפיה המשרות הבכירות מתחלקות בין העדות השונות על בסיס מפתח קבוע. שיטה דומה התפתחה בעיראק לאחר הפלתו של סדאם חוסיין. החוקה הלבנונית קובעת כי על הבחירות לבית המחוקקים להתקיים אחת ל-4 שנים. בית המחוקקים בוחר את הנשיא לתקופה יחידה של 6 שנים והנשיא וחברי בית המחוקקים בוחרים את ראש הממשלה. בפועל, משנות ה-70 ועד 1992 לא התקיימו בלבנון בחירות עקב מלחמת האזרחים.
גם לאחר מלחמת האזרחים לבנון לא מצליחה לבסס יסודות של דמוקרטיה חופשית, כאשר בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 השתלט ארגון חזבאללה בפועל על המערכת הפוליטית בלבנון ועל צבא לבנון, ובמקרים שונים משפיע על החלטות כך שיתאימו לאינטרסים של הארגון.
התפתחויות פוליטיות מאז הקמת המדינה

מאז עצמאות לבנון בשנת 1943 הפוליטיקה הלאומית הושפעה בעיקרה על פי המבנה העדתי של לבנון. האמנה הלאומית קובעת את חלוקת עמדות הכוח והתפקידים בפוליטיקה הלבנונית, בהתאם למפקד האוכלוסין משנת 1932 וקובע:
יחס שוויוני בין הנוצרים למוסלמים בפרלמנט והיחס שוויוני גם במשרדי הממשלה (עד להסכם טאיף משנת 1989 היחס היה 5:6 לטובת הנוצרים) וזאת למרות שנכון ל-2021 הנוצרים הם מיעוט של 33.7% בלבנון.
הנשיא הוא נוצרי מרוני.
ראש הממשלה הוא מוסלמי סוני.
יושב ראש הפרלמנט הוא מוסלמי שיעי.
הרשות המבצעת

הנשיא נבחר על ידי הפרלמנט לתקופה יחידה של 6 שנים (בפעם האחרונה בשנת 2004 הארכה של 3 שנים בתקופתו של הנשיא אמיל לחוד). ראש הממשלה וסגנו נבחרים על ידי הנשיא בהתייעצות עם הפרלמנט. על פי החוק, הנשיא חייב להיות נוצרי מרוני. כמו כן, על ההחלטות החשובות של הממשלה להתקבל ברוב של שני שלישים משריה.
הרשות המחוקקת

הפרלמנט הלבנוני מכונה "אספת הנציגים" ("מגליס (אל)נואב" בערבית) ומונה 128 נציגים על פי החלוקה העדתית. הנציגים נבחרים לחמש שנים (בעבר היה ארבע שנים). הפרלמנט עבר רפורמה מקיפה יחד עם הסכם טאיף, שבו הפך היחס בין הנוצרים למוסלמים לשוויוני וכמות הצירים גדלה מ-99 ל-128. המושבים בפרלמנט מחולקים על פי חלוקה עדתית אך הבחירות לפרלמנט הן כלליות. כל אדם בוגר רשאי להצביע ולכן על כל חבר פרלמנט להשיג רוב באזור הבחירה שלו. הרוב יכול שיהיה מושג לאו דווקא באמצעות העדה של חבר הפרלמנט, כך מעודדים שההצבעה לא תהיה עדתית כי אם מפלגתית.
| העדה | לפני הסכם טאיף | אחרי הסכם טאיף |
| --- | --- | --- |
| מרונים קתולים | 30 | 34 |
| יוונים אורתודוקסים | 11 | 14 |
| יוונים קתולים | 6 | 8 |
| ארמנים אורתודוקסים | 4 | 5 |
ארמנים קתולים: 1
פרוטסטנטים: 1
נוצרים אחרים: 1
| סה"כ נוצרים | 54 | 64 |
| סונים | 20 | 27 |
| שיעים | 19 | 27 |
| דרוזים | 6 | 8 |
| עלווים | 0 | 2 |
| סה"כ מוסלמים ואחרים | 45 | 64 |
| סה"כ | 99 | 128 |
המפלגות

בלבנון מספר רב של מפלגות אבל תפקידן משמעותי פחות מהתפקיד המסורתי של מפלגות בדמוקרטיות מסורתיות. המפלגות בדרך כלל מהוות אוסף אנשים התומכים במועמד מסוים לתפקיד ראש הממשלה. בדרך כלל מורכבת הרשימה רק לקראת הבחירות ולעיתים נדירות מצליחה לצור קואליציה יציבה בפרלמנט לאחר הבחירות. מעולם לא זכתה מפלגה ביותר מ-12.5% מסך הקולות ולא הייתה קבוצת מפלגות שזכתה ביותר מ-35%. בעיקר מחוץ לערים הגדולות, ישנה נטייה לבחירות להתמקד בצרכים מקומיים ולא לאומיים, כך שיריבים פוליטיים יכולים לחבור יחד למען מטרה ספציפית.
הרשות השופטת

לבנון מחולקת לשישה מחוזות: ביירות, הר הלבנון, צפון, בקאע, דרום ומחוז אל-נבטיה. במדינה 3 ערכאות לעניינים אזרחיים, ערכאה למשפטים פליליים, בית משפט חוקתי ובית דין צבאי שיכול לשפוט אזרחים ככל שהדבר נוגע לביטחון המדינה.
לקריאה נוספת

קייס פירו, לבנון – אתגר השונות (ספר 5 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ג–2013.
הערות שוליים

↑  השפעת המפה הפוליטית בלבנון על תגובתה למבצע "מגן צפוני", באתר מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון
↑  ספר העובדות העולמי, דמוגרפיה של לבנון.
↑  צבי בראל, גנרל בנוצות של ברבור, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560524905171  LCCN: sh85075639
יוני גרשטין

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1944 (בן 81) 
 www.yony.co.il
 
יוני (יונתן) גרשטין (נולד בכ"ט בשבט ה'תש"ד, 23 בפברואר 1944) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט חרדי-ישראלי מהזרם הליטאי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, עוד מגיל הגן בלטו הוא ואחיו התאום, דוד גרשטיין בתחום הציור. לאחר שירותו הצבאי נשלח יוני ללמוד ציור בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז בשנת 1965–1967.
גרשטין נחשב לחלוץ המאיירים החרדים וסגנונו משפיע במידה רבה על חלק מהמאיירים אחריו. בעצת הרב שך, הוא חזר לתחום האיור אותו זנח לאחר שבגיל 38 חזר בתשובה ולמד בישיבת נתיבות עולם. עבודתו הראשונה בציבור החרדי הייתה ביתד נאמן ואחריה המשיך בציורי ילדים. באותה תקופה, שנות ה-80, היה גרשטין האמן החרדי היחיד בשוק איורים. גם עלון פרשת השבוע מטעמים לשולחן שבת מפרסם ציור שלו מדי שבוע.
גרשטין הוציא ספרי קודש רבים מלווים בציורים בהם מסכתות משניות בסדרה הנקראת "פני המשנה", פרקי גמרא בסדרה הנקראת "פני ישראל" וספר "ל"ט מלאכות של שבת".
גרשטין נשוי ואב ל-8 ילדים.
הערות שוליים

↑  משה גרילק, שיח שבים, בני ברק, 1995, ברשימת המשתתפים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261789305171  PLWABN: 9810660437305606  BnF: cb130161057 (data)  ISNI: 0000 0000 6666 4417  LCCN: n80042310  SUDOC: 057226288  VIAF: 29951236   WorldCat (עם VIAF): 29951236 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שדרת הכוכבים (הונג קונג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, טיילת 
 כתובת:  צים שא צוי 
 מיקום:  יאו צים מונג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2003
 תאריך פתיחה רשמי:  2003 
 
 קואורדינטות:  22°17′35″N 114°10′30″E﻿ / ﻿22.2931°N 114.175°E﻿ / 22.2931; 114.175
 www.avenueofstars.com.hk
 he
 
הכניסה לשדרת הכוכבים.
חתימתו וחתימת ידו של הבמאי ג'ון וו
השדרה ביום שמש. ברקע ניתן לראות את האי הונג קונג.
שדרת הכוכבים (באנגלית: Avenue of Stars; בסינית: 星光大道) היא אתר המוקדש לכוכבי הקולנוע ההונג קונגי הממוקמת לחוף נמל ויקטוריה בקצהו הדרומי של צים שא צוי בחצי האי קאולון למול האי הונג קונג שבהונג קונג.
היסטוריה

בשנת 1982 יזמה חברת ניו וורלד דוולופמנט (New World Development Co. Ltd) הקמת טיילת בסמוך למרכז ניו וורלד שבצים שא צוי מזרח. בשנת 2003 השקיעה החברה 40 מיליון דולר הונג קונגי, בשיתוף עם מועצת התיירות של הונג קונג ובתמיכת ממשלת הונג קונג לשיקום הטיילת והפיכתה לשדרת הכוכבים, בדומה לשדרת הכוכבים שבהוליווד.
טקס חנוכת השדרה נערך ב-27 באפריל 2004 והשדרה נפתחה לציבור ב-28 באפריל 2004.