stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטור דה קוסטה אה סילבה
הערות שוליים

↑  כתבה במגזין טיים. (באנגלית)
↑  דילבה פראזאו, קוסטה אה סילבה; נשיא לשעבר של ברזיל - קריירה צבאית, באתר ביוגרפיה (בפורטוגזית), ‏28 במאי 2019
↑  ארטור דה קוסטה אה סילבה; ביוגרפיה, באתר המרכז למחקר ותיעוד היסטוריה עכשווית של ברזיל (CPDOC) (בפורטוגזית)
↑  מי היה ארטור דה קוסטה אה סילבה - ממשלתו של קוסטה אה סילבה, באתר כל החומר (Toda Materia) (בפורטוגזית)
↑  ממשלתו של ארטור דה קוסטה אה סילבה - עליית האופוזיציה והקשחת המשטר, באתר היסטוריה של העולם (Historia do MUNDO) (בפורטוגזית)
↑  לואיש אנטוניו דה גאמה אה סילבה, חקיקת חוקת ברזיל החמישית (Institutional Act No. 5), הוצאות אוניברסיטת דיוק, 2019
↑  ברזיל - המעורבות הצבאית והדיקטטורה: המנהל של קוסטה אה סילבה, אמיליו מדיסי וארנסטו גייזל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  הוצאת למרחב, בעקבות פנייתו של הנשיא שזר דחו ברזיל וארגנטינה הגשת הצעתן, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏16 בנובמבר 1967
| נשיאי ברזיל |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הישנה | דאודורו דה פונסקה • פלוריאנו פיישוטו • פרודנטה דה מוראיס • קמפוס סאלס • רודריגס אלווס • אפונסו פנה • נילו פסניה • ארמס דה פונסקה • ונססלאו בראז • רודריגס אלווס • דלפים מוריירה • אפיטסיו פסואה • ארתור ברנרדס • וושינגטון לואיס • ז'וליו פרסטס | דגל ברזיל |
| עידן ורגאס | ז'טוליו ורגאס • ז'וזה ליניארס | דגל ברזיל |
| הרפובליקה השנייה | גספאר דוטרה • ז'טוליו ורגאס • קפה פיליו • קרלוס לוז • נראו דה אוליביירה • ז'וסלינו קוביצ'ק • ז'אניו קואדרוס • רניירי מזילי • ז'ואאו גולאר | דגל ברזיל |
| הדיקטטורה הצבאית | רניירי מזילי • קסטלו ברנקו • קוסטה אה סילבה • אמיליו גרסטזו מדיסי • ארנסטו גייזל • ז'ואאו פיגיירדו | דגל ברזיל |
| הרפובליקה החדשה | טנקרדו נווס • ז'וזה סרניי • פרננדו קולור דה מלו • איתמר פרנקו • פרננדו אנריקה קרדוזו • לואיז אינסיו דה סילבה • דילמה רוסף • מישל טמר • ז'איר בולסונארו • לואיז אינסיו דה סילבה | דגל ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb120759477 (data)  GND: 1056323981  ISNI: 0000 0000 2595 8179  LCCN: n83328532  VcBA: 495/201279  VIAF: 4954230   WorldCat (עם VIAF): 4954230
קרב אשדון

קרב אשדון (באנגלית: Battle of Ashdown) נערך ב-8 בינואר 871 בברקשייר (ככל הנראה חלק מאוקספורדשייר של ימינו). אלפרד הגדול, אז עדיין נסיך בן 22, פיקד על חלק מצבא אחיו אתלרד הראשון, מלך וסקס, בקרב שהסתיים בניצחון על כוח הפלישה של הוויקינגים הדנים.
תיאור הקרב מבוסס ברובו על הכרוניקה האנגלו-סקסונית ועל הביוגרפיה שכתב אשר, בישוף שרבון, "חיי המלך אלפרד", אם כי קיימות מחלוקות באשר לאותנטיות של דיווחים אלה.
רקע

הדנים, שביטחונם גבר לאחר ניצחונם בקרב רדינג, צעדו מערבה כדי לתקוף את האנגלו-סקסונים, אשר נסוגו לאחר מפלתם לעבר גבעות ברקשייר (Berkshire Downs) על מנת לארגן מחדש את צבאם. אלפרד נאלץ לפעול במהירות כדי להימנע מתבוסה, וצבא המלך היה צריך להשען בעיקר על תושבי הסביבה. מסופר, כי אלפרד רכב לעבר גבעה עליה ניצבה אבן סארסן גדולה ובעלת חללים אשר כונתה "אבן הנשיפה". אדם בעל יכולת מתאימה היה מסוגל להפיק צליל עוצמתי באמצעות נשיפה אל תוך אחד החורים, ואלפרד הצליח להשמיע את האזעקה ברחבי אזור הגבעות וכינס באמצעותה את אנשיו להגנה על ביתם.
הפלישה הדנית

עד שנת 871 הייתה כבר מרביתה של אנגליה תחת שלטון לא אנגלי (אנגלו-סקסוני). במהלך השנים שעברו פשטו הוויקינגים הדנים על הממלכות האנגלו-סקסוניות השונות באי הבריטי וכבשו את רובן. ב-871 נותרה רק ממלכת וסקס כמעוז התנגדות לפלישה. הממלכה נשלטה בידי המלך אתלרד הראשון, אך שניים מאחיו כבר שימשו כמלכים לפניו ומתו. כעת, נותרו רק אתלרד ואחיו הצעיר אלפרד כממשיכי השושלת.
תנועה והיערכות

בתחילת שנת 871 הוליך אתלרד את צבאו כנגד המחנה המבוצר הדני ברדינג. ההתקפה נכשלה והאנגלו-סקסונים נסוגו לעבר לוברי היל (Lowbury Hill), כ-25 ק"מ צפונית-מערבית לרדינג, שהייתה נקודת הציון הגבוהה ביותר בגבעות ברקשייר. תגבורות הגיעו ללוברי היל, ואתלרד ארגן מחדש את כוחותיו לאחר שהגיע למקום עם אלפרד בשעות הערב של 5 בינואר, וחנה סמוך לצומת הדרכים של דרך הרכס (מערכת שבילים ודרכים עתיקה בה נעשה שימוש עוד מתקופת שלטון הרומאים באי). הצבא הדני, בפיקודו של המלך בגסק, לא מיהר לצאת למרדף לאחר ניצחונם, אך ידיעות על נוכחות צבא אנגלו-סקסוני במרחק לא רב מרדינג גרם לו לצאת לעברו, מתוך ציפייה לניצחון קל. הדנים התקרבו בערב 7 בינואר והקימו מחנה משלהם על רכס גבוה יותר, מול הרכס עליו ניצב מחנה האנגלו-סקסונים. בבוקר 8 בינואר נערכו הדנים בשני טורים, אחד בפיקודם של המלכים הדניים בגסק והאלפדן רגנרסון, והשני בפיקודם של חמישה רוזנים. בתגובה, פיצל גם המלך אתלרד את צבאו לשניים, כאשר יחידה אחת בפיקודו נערכה מול טור המלכים הדנים, בעוד אחיו אלפרד עמד בראש היחידה השנייה, מול הטור בפיקודם של הרוזנים.
הקרב

בזמן ששני הצבאות ניצבים אלה מול אלה בהמתנה לתחילת הקרב, החליט אתלרד במפתיע לקיים מיסה דתית באוהלו ולהתפלל לניצחון בקרב, וסירב להורות על התקדמות כוחותיו עד לסיום הטקס. הדנים החלו להתקדם ואלפרד החליט להורות על הסתערות בטרם יגיעו הדנים אל עמדתו. האנגלו-סקסונים בפיקודו של אלפרד הסתערו על הדנים במורד ופגשו בהם בעמק רדוד בו נפגשו שני הרכסים. מעוצמת ההסתערות נסוגו הדנים לאחור לעבר צומת בה נפגשו חמישה שבילים עתיקים, בנקודה בה ניצב עץ קוצני אשר שימש בעבר כמקום מפגש לטקסי דרואידים, וסביבו התנהלה לחימה עזה. אף על פי שלא קיים תיאור של הלחימה עצמה, ככל הנראה השתמשו שני הצדדים בלוחמים אשר יצרו מערך של "קיר מגנים" (Shield wall) באמצעותו דחפו והכו בצד שכנגד. רק לאחר שהקרב כבר התנהל הצטרף אליו אתלרד בראש כוחותיו והפתיע את הדנים, מערך הלחימה שלהם נשבר, והם נמלטו דרך הגבעות לעבר בסיסם ברדינג כאשר הסקסונים מזנבים בהם.
לסקסונים היה יתרון קל בכוח אדם (בין 800 ל-1,000 איש), אך לדנים היה יתרון מבחינת תוואי השטח. הקרב, שהיה מעט יותר מהתנגשות הדדית של מגנים הסתיים בניצחון לטובת אלפרד ואתלרד. אף על פי כן, הניצחון לא היה מכריע ועלה באבדות רבות, וכתוצאה מכך הצליחו הדנים לנצח בקרבות הבאים לאחר שקיבלו תגבורות. עם זאת, ייתכן שהלחימה העזה שכנעה את הדנים להיות זהירים יותר בפשיטותיהם לתוך וסקס ולהעדיף מטרות קלות יותר.
מיקום

אשדון (באנגלית עתיקה: Æscesdūn) הוא השם הכולל שניתן לכל אזור גבעות ברקשייר ולא של נקודה ספציפית. המיקום המדויק של שדה הקרב אינו ידוע, ובין המקומות שהוצעו באזור, ניתן למנות אתרים כגון קינגסטנדינג היל (Kingstanding Hill) או וייטהורס היל (Whitehorse Hill), בעוד מחקרים מודרניים מציעים את אזור דרך הרכס שבין הכפרים אלדוורת' (Aldworth) ואסטון טירולד (Aston Tirrold) כמקום המשוער בו נערך.
תוצאות

האנגלו-סקסונים זכו בניצחון, אך האבדות לשני הצדדים היו כבדות. הדנים נסוגו מזרחה דרך ברקשייר ובחזרה לרדינג, ומאות גופות נותרו בשדה הקרב. מלך הדנים בגסק נהרג והכרוניקה האנגלו-סקסונית מציינת את שמות חמשת הרוזנים אשר נהרגו אף הם. לאבדות הכבדות היו משמעויות שונות לשני הצדדים: בעוד האנשים שאיבדו הדנים היו לוחמים אשר השיגו את האספקה שלהם מביזת סביבם הקרובה, היה עיקר הצבא האנגלו-סקסוני מורכב מחקלאים אשר אובדנם היווה מכה קשה להמשך קיום החקלאות בכפרי האזור. בנוסף, חזרו מרבית האנשים ששרדו אל כפריהם לאחר הקרב ואתלרד ואלפרד נותרו עם כוח קטן בהרבה, שלא היה מסוגל לתקוף את הבסיס הדני ברדינג ולהשמיד סופית את הפולשים.
שבועיים לאחר הקרב באשדון התאושש הצבא הדני מתבוסתו, יצא מרדינג ונע לכיוון בירת ממלכת וסקס, וינצ'סטר. הצבא הסקסוני המוחלש נאלץ לחסום את דרכם והובס בקרב בסינג, כ-30 ק"מ דרומית לרדינג, אך ניצחונם של הדנים לא היה מכריע, והאבדות שספגו מנעו את המשך מסעם לווינצ'סטר.
השפעה

אשדון היה אחד הקרבות הבודדים בהם נחלו האנגלו-סקסונים ניצחון כנגד הדנים, והיחיד שלהם באותה שנה מתוך שישה שנערכו. במונחים של המצב האסטרטגי, הייתה לקרב השפעה מועטה. עם זאת, באפריל 871 מת המלך אתלרד, אלפרד קיבל את הכתר והפך לתקוותה האחרונה של ממלכת וסקס. קרוב לוודאי שלידע ולכבוד אותו רכש בשדה הקרב של אשדון היה תפקיד משמעותי ביכולתו להטות לבסוף את הסיכויים לטובתו, לעצור את התקדמות הפולשים הדנים ובסופו של דבר להתחיל בכיבושה מחדש של אנגליה.
לקריאה נוספת

Merkle, Benjamin R. The White Horse King: The Life of Alfred the Great. Thomas Nelson, 2009. ISBN 1418581038
הערות שוליים

↑  Merkle, עמודים 46-47
↑  Bauer, Susan Wise. The History of the Medieval World: From the Conversion of Constantine to the First Crusade. W. W. Norton & Company, 2010. ISBN 0393078175. עמודים 460-461
↑  Burne, A.H. The Battlefields of England. Pen and Sword, 2005. ISBN 1844152065. עמודים 45-47
↑  Merkle, עמוד 52
↑  Burne, עמודים 47-50
↑  Merkle, עמודים 54-62
↑  Merkle, עמודים 42-43
↑  Merkle, עמודים 43–45, 47-49
↑  "A Local Battle: The Battle of Ashdown". The Astons Community Website
↑  Burne, עמודים 49-50
↑  Merkle, עמודים 62-64
↑  Merkle, עמודים 65-66
↑  Burne, עמוד 44
↑  Stenton, Frank M. Anglo-Saxon England. OUP Oxford, 2001. ISBN 0192801392. עמודים 249-250
| פלישות הוויקינגים לאיים הבריטיים |
| --- | --- | --- |
| הצבא הוויקינגי הגדול (865 - 878) | אנגלפילד • רדינג • אשדון • בסינג • מרטון • וילטון • סינוויט • אדינגטון |  |
| דנלואו | בטינגטון • סטמפורד (894) • הולם • טטנהאל • טמפספורד • דרבי • סטמפורד (918) • קורברידג' • ברוננבורג • סטיינמור • מלדון • אלטון הראשון • יום סנט ברייס • פינהו • רינגמר |  |
| קנוט הגדול (1015 - 1016) | אסאנדון • ברנטפורד |  |
| האראלד הארדרדה (1066) | פולפורד • גשר סטמפורד |  |
רומנובקה

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז מיקולאייב מחוז מיקולאייב
 תאריך ייסוד:  1841 
 שטח:  0.462 קמ"ר
 גובה:  41 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  188 (2001)
 קואורדינטות:  47°26′07″N 32°56′41″E﻿ / ﻿47.435277777778°N 32.944722222222°E﻿ / 47.435277777778; 32.944722222222 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםרומנובקה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםרומנובקה(למפת מחוז מיקולאייב רגילה) מיקולאייב פרבומייסק ווזנסנסק יוז'נואוקראינסק נובי בוה אוצ'קיב נובה אודסה קירובוגרד דנ. חרסון אודסהרומנובקה(למפת מחוז מיקולאייב מוגדלת) מיקולאייב פרבומייסק ווזנסנסק יוז'נואוקראינסק נובי בוה אוצ'קיב נובה אודסה קירובוגרד דנ. חרסון אודסהרומנובקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רומנובקה (באוקראינית: Романівка, רומניבקה, ברוסית: Романовка) הוא כפר במחוז מיקולאייב, בו מתגוררים 188 תושבים לפי מרשם מ-2001. לפני שואת יהודי אוקראינה הכפר היה שטעטל יהודי, חלק מיהדות פלך חרסון.
מהמאה ה-19 ועד למהפכת אוקטובר

היישוב הוקם כישוב יהודי חקלאי בפלך חרסון, במסגרת ההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה ב-1841, ביוזמת השלטון המרכזי. זה היה חלק מגל ההגירה היהודי בתוך האימפריה הרוסית שהתחיל ב-1837. במסגרת גל זה הוקמו בנוסף היישובים: נובו-בריסלב, לבובו, שדה מנוחה הקטנה, נובו-פולטבקה, סהיידק, נובו-ויטבסק, נובו-פודולסק, נובו-קובנו, נובו-ז'יטומיר, גרומוקליי וולניה. מרבית המתיישבים ברומנובקה הגיעו מפולאצק (בלרוס כיום) והיו ממשפחות לא אמידות וללא ניסיון מעשי בחקלאות. המתיישבים קיבלו שלל הטבות מהמדינה, בדמות קרקעות, פטור ממסים ל-10 שנים ודחיית גיוס לצבא ל-25 שנה (כלומר למעשה פטור מגיוס). היישוב נקרא על שם האזור שבו הוקם.
בנוסף ליהודים, יושבו בפלך חרסון גרמנים, שאף הם עסקו בחקלאות. לפי הרישום מ-1844 התגוררו ברומנובקה 128 משפחות. נכון ל-1845 היו ביישוב 766 נפשות שחיו ב-132 בתי מגורים, מתוכם 16 מבני אבן והיתר מבני עץ, שהיו בבעלות המדינה. העיסוק המרכזי של האיכרים היה גידול תבואה. בנוסף, חלק עסקו בגידול בעלי חיים כמו פרות, תרנגולות וסוסים. שפת הדיבור והכתיבה הייתה יידיש, ורבים מהתושבים לא ידוע לקרוא רוסית או אוקראינית.
רומנובקה הקטנה הוקמה ב-1855 סמוך לרומנובקה, שקיבלה את השם "רומנובקה הגדולה". הנהלת שני היישובים הייתה משותפת ומרשמי האוכלוסין ראו בשני הכפרים יישוב אחד. שני היישובים אכן התמזגו בהמשך. ב-1859 התגוררו ביישוב 1,088 תושבים, פעלו בית כנסת וישיבה חסידית. הרב הראשון של הישיבה היה אברהם דוד לבוט, שאותו החליף ב-1860 הרב ישראל ליב ינובסקי (אביו של הרב מאיר שלמה ינובסקי). ב-1882, עם מותו של ינובסקי, הישיבה נסגרה.
ב-1877 התגוררו במושבה 1,476 תושבים ב-83 משקי בית. פעלו ארבעה בתי תפילה ובית ספר אחד.
ב-1886 נרשמו 1,209 איש. שטח הכפר היה 5,221 דסיאטין, שמתוכם 2,860 היו אדמות חקלאיות. בבית ספר למדו 57 ילדים, פעלו שבעה עסקי מסחר ושלושה עסקי תעשייה. ב-1897 חיו במושבה 1,302 בני אדם, 98.5% מתוכם יהודים. ליותר ממחצית ממשקי הבית היו כלי חרישה. ב-1899 התרחש בשטעטל ניסיון לבצע פוגרום, שנהדף על ידי התושבים שהיו חמושים בכלים חקלאיים. לפי הרישומים מ-1890–1891 התגוררו ברומנובקה 1,406 נפשות ב-88 משקי בית. לפי רישומי 1906–1907 התגוררו ביישוב 217 משפחות שמנו 1,389 נפשות.
ב-1903 נפתח בית ספר יסודי עם שתי כיתות לימוד. ב-1911 נפתחה ספרייה בה כ-1,500 ספרים. מתוכם 283 ביידיש. הרב ישראל ליב איטקין היה לרבה של רומנובקה החל מ-1912. ב-1916 פעל ביישוב סניף דואר והתגוררו במושב 1,611 תושבים.
בין שתי מלחמות עולם

ב-1918 נפתח ברומנובקה חוג תיאטרון מקומי שהעלה מספר הצגות בעיירה. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה נפתח בית יתומים. ב-1928 מספר התושבים הגיע ל-1,625 אנשים שהיו פזורים ב-357 משקי בית, 14 מתוכם בעלי מלאכה לא חקלאית. כמו כל יתר היישובים החקלאיים באותה התקופה, גם רומנובקה עברה קולקטיביזציה והלאמה כפויה של הרכוש הפרטי. בשנים 1929–1930 נפתחו ברומנובקה שני קולחוזים במקביל "אינטרנציונל" ו"צורופה" (על שמו של אלכסנדר צורופה (אוק')). ב-1929 נסגר בית הכנסת המרכזי של היישוב ובמקומו הוקם בית ספר. עד ל-1931 אוכלוסייה הצטמצמה ל-1,261 איש, בעקבות רעב והגירה מהישוב. שישה אנשים נעצרו במסגרת חיסול מעמד הקולאקים. ב-1932 16 משפחות עברו לחצי האי קרים.
השואה

עם פלישתה של גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 החל פינוי של האוכלוסייה מהיישוב מזרחה. באוגוסט, עם התקרבות כוחות גרמניה ליישוב, התקבלה החלטה שכלל תושבי הקולחוז צריכים להיפנות במהירות, יחד עם חיות המשק. אך הפינוי נכשל, כיוון שהגשר דרך הנהר הבוג הדרומי הושמד על ידי הצבא האדום הנסוג. התושבים הנמלטים חזרו אל היישוב, שכעבור מספר ימים נכבש על ידי הנאצים. ב-14 בספטמבר כלל התושבים היהודים נדרשו להתייצב בקרבת בית הספר. מספר מצומצם של יהודים ניסו להימלט בשלב הזה, אך נתפסו. התושבים נדרשו לחפור בורות ירי אליהם הושלכו הנרצחים לאחר סיום החפירה. באותו היום נרצחו 998 יהודים ובכך הסתימה ההיסטוריה היהודית של רומנובקה.
לאחר השואה

לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה מספר מצומצם של יהודים חזר אל חורבות היישוב, אך לא שב לגור בו. השורדים התפזרו במחוז ניקולייב ומחוז חרסון. חלק קטן עברו למחוז יהודי אוטונומי. מספר קטן של תושבים אוקראינים נשארו להתגורר בכפר. ב-1978 במקום בו נורו תושבי הכפר הוקמה אנדרטה, ביוזמת השורדים ועל חשבונם. ב-2005 הוצבה אנדרטה חדשה. נכון ל-2001 התגוררו ברומנובקה 188 איש.
הערות שוליים

↑  Р о м а н о в к а
↑  Щукин В. В., Павлюк А. Н. Еврейские земледельческие колонии Херсонской губернии (ХІХ - начало ХХ вв.) : очерки истории / В.В. Щукин, А.Н. Павлюк; под ред. М.Д. Гольденберга. - Николаев : Изд. Шамрай П.Н., 2016. - 408 с., נספחים
↑  Романовка (еврейская земледельческая колония)
↑  עליו ראו: ישראל לייב ינובסקי, באתר חב"דפדיה
↑  עליו ראו: ישראל לייב איטקין, באתר חב"דפדיה
משפחה יהודות מרומנובקה, אב המשפחה נרצח במהלך הפוגרומים, ב-1918
רארג

| --- | --- |

כרזת הסרט רארג
 בימוי:  טוני קולינגווד
 הופק בידי:  כריסטופר אוהייר
 תסריט:  טוני קולינגווד
 שחקנים ראשיים:  נייג'ל הות'ורן   מייקל גאף   רוני סטיבנס   אן ג'יימסון
 מוזיקה:  פיליפ אפלבי   (מבוצעת על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון)
 הקרנת בכורה:  בריטניה (1989)
 משך הקרנה:  23 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית,   מתורגם לעברית.
 דף הסרט ב־IMDb
רַארְג (באנגלית: Rarg) הוא סרט מונפש קצר, אשר נכתב ואויר על ידי האנימטור טוני קולינגווד, בשיתוף עם המפיק כריסטופר אוהייר, בעת שהיה סטודנט באקדמיה הבריטית לקולנוע ולטלוויזיה, בשנת 1989. המוזיקה המקורית בסרט נכתבה על ידי פיליפ אפלבי ומבוצעת על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון. הסרט מספר את סיפורה של העיירה הבדיונית "רארג", שתושביה מגלים יום אחד תגלית מרעישה אודות קיומם. הסרט היה מועמד בשנת 1989 לפרס סרט האנימציה הטוב ביותר מטעם האקדמיה הבריטית לקולנוע ולטלוויזיה. בישראל, שודר הסרט בתחילת שנות ה-90 בערוץ הראשון, במסגרת רצועת "התוכניות לילדים ולנוער".
עלילת הסרט

הסרט מספר על עיירה שלווה במיוחד בשם "רארג", עליה מסופר כי השמש זורחת בה רק לאחר שכל תושביה התעוררו. במרכזה של העיירה ניצבת הספרייה המרכזית, ותושבי העיירה עוסקים בגילוי תגליות מדעיות ובהצגתן למושל העיירה. השלווה הקסומה בעיירה מופרת יום אחד, כאשר אחד המדענים מגלה, להפתעת כולם, כי העיירה כולה היא חלום בלבד והיא קיימת רק בראשו של אדם בשם אדווין בארנס. המדען מגלה כי אותו בארנס ישן כעת וכי הוא צפוי להתעורר בזמן הקרוב על ידי השעון המעורר שלו - ובכך "להעלים" את העיירה על תושביה. על מנת להציל את עתידם, נרתמים כל תושבי העיירה למשימה מיוחדת, שמטרתה למנוע מבארנס להתעורר. הם בונים שער מעולם החלום אל עולם המציאות, ושולחים דרכו משלחת מיוחדת אל חדרו של בארנס. ארבעת חברי המשלחת, שצוידו באמצעים משתיקי קול, גוררים את בארנס על מיטתו בחזרה אל עולם החלום (דהיינו - אל תוך חלומו שלו), ומשכנים אותו בתוך אולם אטום לקול, על מנת שלא יתעורר לעולם. מסע הבאתו של בארנס אל תוך האולם מהווה את שיאו של הסרט, ובעת הסעת המיטה דרך רחובות העיר צופים כל תושביה במתרחש בדממה מוחלטת. המשימה מסתיימת בהצלחה, לשמחתם של כל תושבי העיירה, ונראה כי חייהם ניצלו. ובאותו הרגע ממש, מתהפך בארנס במיטתו, ומתחיל לחלום חלום אחר, שונה לחלוטין. הסרט מסתיים בכך שכל תושבי העיירה הופכים בזה אחר זה לעופות פלמינגו ורודים - מושא חלומו החדש של בארנס.
הדמויות

המספר - עלילת הסרט מסופרת בקולו של נייג'ל הות'ורן.
המושל - מוצג באור לעגני, כחסר כישורי מנהיגות וכדמות אינפנטילית החובבת צעצועים ותגליות חדשות.
המדען - הדמות הרצינית בעיירה, אשר מסמל את הידע הרב והרציונליות.
התינוק - דמות מפתח, אשר מגלה לכל תושבי העיירה את הסכנה שטמונה בשעון המעורר המוצב ליד מיטתו של בארנס (בדומה לדמות הילד מהסיפור בגדי המלך החדשים). התינוק הוא גם זה המציע את פתרון הבעיה, ומנהל את העבודה סביב בניית השער.
אדווין בארנס - חולם החלום, מוצג כדמות שמנמנה וישנונית.
חברי המשלחת - מוצגים ככוח צבאי מיומן, ועטופים מכף רגל ועד ראש בכריות על מנת למנוע מהם ליצור רעש כלשהו.
רעיונות פילוסופיים בסרט

הרעיון המרכזי של הסרט, לפיו קיומם של תושבי העיירה הוא אך ורק חלום, מופיע בהגות הפילוסופית של הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, בן המאה ה-17. על מנת להגיע למסקנה כי המחשבה היא אשר מכוננת את הקיום, התחבט דקארט בשאלה הפילוסופית - האם ניתן להוכיח כי קיומנו אינו אך ורק חלום?
שאלת הקיום של העולם כפי שאנו מכירים אותו, והרעיון לפיו האדם מתקיים כדמות בסיפור אליו הוא לא מודע, מופיעים בהטיות שונות בסרטי קולנוע מוכרים - ביניהם "המופע של טרומן" ו"גברים בשחור".
רחבה דפומבדיתא

רחבה דפומבדיתא (נכתב גם רחבא מפומבדיתא) היה אמורא, בדור הרביעי לאמוראי בבל, תלמיד מובהק של רב יהודה.
ביוגרפיה

רחבה (רב אהבה) למד בישיבת פומבדיתא בראשותו של רב יהודה שעמד באותה תקופה בראשות הישיבה. הוא נחל הצלחה רבה בלימודו, והיה מוסר את שמועותיו של רב יהודה בצורה מדויקת, עד שזכר אפילו מי מוסר השמועה - וכאשר רב יהודה היה מסתפק מי מסר את השמועה, הוא זכר את כל ספקותיו של רב יהודה מי אמר את השמועה. מסיבה זו, כאשר בתלמוד הבבלי מבקשים להדגים אדם המדייק בשמועותיו (כמו למשל רב יוסף), מדגימים זאת שדייק כרחבה דפומבדיתא.
הודות לכישרונו זה, הוא נודע לכול על שם הישיבה בה למד "רחבה דפומבדיתא".
משפחתו

בהגיעו לפרקו, נשא את חומא, נכדתו של רב יצחק בריה דרב יהודה - בת בנו איסי, ונינתו של רב יהודה. בעקבות הנישואין עם חומא, שנתבררה לפי האמונה שלהם לאחר זמן כאשה קטלנית - אשה שמי שנושא אותה מת, הוא נפטר בצעירותו.
בניו, עיפה ואבימי, גם הם תלמידי ישיבת פומבדיתא, היה ידועים על שם חריפותם, והם נקראו בשם "חריפי דפומבדיתא".
ריתמיקון

יוזף שילינגר והריתמיקון (1932)
הריתמיקון (באנגלית: Rhythmicon), המוכר גם בשם פוליריתמופון, היה מכונת התופים האלקטרונית הראשונה ("מכונת קצב", בשמה המקורי).
פיתוח

המלחין האוונגארדי ותאורטיקן המוזיקה האמריקאי הנרי קוול עבד בשנת 1930 בשיתוף פעולה עם הממציא הרוסי לב סרגייביץ' טרמן בתכנון ובנייה של הריתמיקון החדשני. קוול רצה ליצור כלי, שיוכל לנגן בו יצירות בעלות תבניות קצב מרובות, שאינן אפשריות לביצוע על מקלדת אקוסטית או על כלי הקשה בידי נגן יחיד. ההמצאה, אותה השלים טרמן בשנת 1931, יכולה להפיק עד שישה-עשר מקצבים שונים - מקצב בסיס מחזורי על גובה צליל יסודי נבחר, וחמישה-עשר מקצבים במהירות גדלה והולכת, שכל אחד מהם קשור לאחד מן הצלילים העולים של סדרת הצלילים העיליים של גובה הצליל היסודי. בדומה לסדרת הצלילים העיליים עצמה, המקצבים מתקדמים במהלך אריתמטי, כך שלכל פעמה יחידה של הבסיס, הצליל העילי הראשון (אם הוא מנוגן) מושמע פעמיים, הצליל העילי השני מושמע שלוש פעמים, וכן הלאה. בשימוש במקלדת של המתקן, אפשר להפיק כל אחד משישה-עשר המקצבים בנפרד או בכל צירוף שהוא. קליד נוסף, השבעה-עשר במספר, מאפשר סינקופה לפי בחירה. הכלי מפיק צליל דמוי-הקשה בשימוש במערכת, לפי הצעת קוול, הכרוכה בהעברת אור דרך חורים ערוכים במעגל בסדרה של דיסקיות "גלגלי שיניים", לפני שהוא מגיע אל קולטני אור חשמליים. זמן קצר לאחר מכן החליף לורנס האמונד את הטכנולוגיה האופטית-מכנית בטכנולוגיה מגנטית-מכנית, ויישם אותה באורגן ההאמונד הראשון בשנת 1935.
תצוגה

קוול תכנן להציג את הריתמיקון באירופה. באוקטובר 1931, במכתב אל אייבס מברלין, אמר, "אני עוסק בהלחנה וסיימתי את הפרק השני של יצירתי לריתמיקון עם תזמורת, שניקולאס ישתמש בה בפריז בפברואר". המלחין צ'ארלס אייבס, ידידו הקרוב של קוול, פנה אל טרמין בבקשה לבנות דגם שני של הריתמיקון לשימוש קוול ועמיתו, המנצח ניקולס סלונימסקי.
הריתמיקון הוצג לראשונה באופן רשמי ב-19 בינואר 1932 על ידי קוול והמחנך המוזיקלי והתאורטיקאי יוזף שילינגר בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק. שילינגר הכיר את טרמין משנות העשרים המוקדמות והתעניין במשך כל חייו בטכנולוגיה ומוזיקה.
הערות שוליים

↑  אלברט גלינסקי,  Theremin: ether music and espionage. Urbana and Chicago: University of Illinois Press, 2000 p.136.  ISBN 0-252-02582-2
↑  online
↑  ThereminVox.Com, Lev Sergeivitch Termen: The Inventor of the Theremin, p. 3. "המכשיר הזה, ששני דגמים שלו קיימים, האחד ברשותו של קוול ואת השני נתן סלונימסקי לשילינגר - עורר עניין רב בשנת 1932 במהלך קונצרט מוקדם בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק." שילינגר רכש בסופו של דבר מכונה מקורית. אלמנתו של שילינגר תרמה את המכשיר למכון הסמיתסוני בשנת 1966.
ריתוק (תעופה)

מטוס משאיר פס התעבות במהלך שהיה בתבנית ריתוק מעגלית בקרבת נמל התעופה שטוטגרט.
ריתוק (לעיתים נקרא גם המתנה או מעגל המתנה, באנגלית: Holding Pattern) בתעופה הוא הליך של הגבלת כלי הטיס לטיסה בתבנית מעל נקודת ציון ובגובה מסוימים על ידי הליכי טיסה מקומיים או גורמי בקרה אווירית לטובת יצירת הפרדה וסידור התנועה האווירית באזור מסוים. לדוגמה בשלבי הגישה לנחיתה באזור בקרה של נמל תעופה מסוים. הליך ותבנית הריתוק מתוכננים לטיסה בתנאי מכשירים בשביל שכל כלי טיס לבצע אותם בצורה בטוחה.
תבנית ריתוק

תבניות ריתוק מתאפיינת בשימוש בקֶבַע (אנ') – נקודת ציון מוכרת. לרוב בטיסה בכללי מכשירים משתמשים בקבע ממקור חיצוני כגון מיקום משואת NDB, ‏VOR או נקודת הצטלבות וקטורי VOR מסוימים. עם הגעה לנקודה הטייס מתחיל בתבנית פניות ימינה (אלא אם יש הגבלה מרחבית בגללה נדרש שינוי כיוון התבנית) שנראית כמו מסלול מרוצים. אורכה של כל תבנית הוא 4 דקות, כאשר כל צלע של התבנית היא באורך של דקת טיסה שאחריה מתבצעת פנייה של 180 מעלות בקצב של 3 מעלות בשנייה (Rate One Turn) שאורכה כדקה.
על הצוות המטוס לבחור שיטת גישה לנקודת הקבע באופן שיתאפשר להם לבצע את הפנייה הראשונית ולהיכנס לתבנית כפי שמוגדר לרוב בתרשימי טיסת המכשירים. ישנן 3 שיטות גישה והשתלבות לתבנית ריתוק התלויות בזווית וקטור הכניסה של כלי הטיס יחסית לתבנית.
השתלבות ישירה
השתלבות במקביל
השתלבות בצורת טיפה
לעיתים נקודת הריתוק נקבעת על ידי קריאת מרחק DME מסוימת בוקטור יוצא של משואת VOR, במצב זה, אם כל התבנית מיושרת על אותו הווקטור, אורך צלעות של התבנית יקבעו על ידי קריאת המרחק במקום זמן.
בתלות באזור, הנהלים והוראות הפקח, אורך כל צלע של התבנית נקבע לעיתים ל־3 דקות (הפניות מתבצעות באותו קצב תמיד).
בתנאי טיסת ראייה, נקודת הקבע יכולה להיות נקודת ציון מוכרת וקלה לזיהוי דוגמת צומת, בניין בולט או גבעה וכדומה.
מהירויות ריתוק

מפני שמרבית תבניות הריתוק מבוססות על תזמון, במהירויות הטיסה שונות גודל התבנית משתנה. לכן במרבית המקרים יש הגבלה על מהירות בה מבצעים את התבנית. המהירות נקבעת לרוב על פי גובה הטיסה, שכן בגובה רב אי אפשר לטוס לאט כמו גובה נמוך יותר, אחרת יש סכנה של כניסה להזדקרות בגלל האוויר הדליל יותר.
הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) מגדיר מהירויות ריתוק מרביות:
בגבהים של עד 14,000 רגל – 230 קשר
בין 14,000 רגל ועד 20,000 רגל – 240 קשר
בין 20,000 רגל ועד 34,000 רגל – 265 קשר
מעל 34,000 רגל – מאך 0.83 – 550 קשר
עם זאת, מטוסי קרב מסוימים שלא מסוגלים להיצמד למהירויות אלו בגלל ביצועיהם עשויים לטוס מהר יותר.
ראו גם

הקפה (תעופה)
תעופה - מונחים
| תעופה • תעופה צבאית • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| עקרונות | אווירודינמיקה • כוח עילוי • גרר • מספר מאך • זווית התקפה • הזדקרות • פרופיל אווירודינמי • עומס כנף • מערבולת • אפקט קואנדה • יחס גלישה • פינת ארון המתים | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| כלי טיס | מטוס • מסוק • כדור פורח • ספינת אוויר • דאון • המראה ונחיתה אנכית (VTOL) • המראה ונחיתה קצרה (STOL) | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מבנה | כנף • כנפון קצה־כנף • מדף • מאזנות • ספוילר • מעצור אוויר • מוטת כנפיים • כונס אוויר • כני נסע • הגה גובה • הגה כיוון • תא הטייס • משטחי היגוי • קנארד | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| הנעה | מנוע בעירה פנימית • מנוע כוכבי (רדיאלי) • מדחף • מנוע סילון • היפוך דחף • מנוע מגח סילון • מנוע על-מגח סילוני • מנוע רקטי • חשמל | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| תופעות | גלגול הולנדי • צימוד אינרציאלי • בום על-קולי • התעבות סביב כלי טיס • אוסצילציה • ורטיגו • התקרחות | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מערכות | מחווני טיסה • צינור פיטו • מכל דלק נתיק • מצנח בלימה • אוויוניקה • מערכת בקרת טיסה • חיווט תעופתי • קופסה שחורה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| שלבי טיסה | הסעה ודחיפה • המראה • טיפוס • הנמכה • שיוט • נחיתה • אווירובטיקה • הקפה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מקצועות | צוות אוויר • טייס  • מהנדס טיסה • צוות קרקע • הנדסת אווירונאוטיקה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
מונחים בתעופה
תרשים של תבנית ריתוק בקרבת דטרויט המתחיל בנקודת הציון SPICA.
פס התעבות של מטוס שרק יצא מתבנית ריתוק מעל לנקודת ציון BASUM בכניסה לנתיב הגעת מכשירים לנמל התעופה המבורג פולסביטל.