stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולייטה
תמצית העלילה

חולייטה (אמה סוארס) מתגוררת במדריד ומתכננת לעבור לפורטוגל עם ידידהּ לורנסו (דריו גרנדינטי). פגישה מקרית ברחוב עם ביאטריס (מישל ג'נר), חברת ילדות של בתה אנטיה, מלמדת את חולייטה שאנטיה, שניתקה את הקשר אתה 12 שנים קודם לכן, חיה בשווייץ ולה שלושה ילדים. מידע זה גורם לחולייטה לשנות את תוכניותיה. היא נשארת במדריד ושוכרת דירה בבניין שבו התגוררה עם אנטיה טרם ניתוק הקשר ביניהן. בדירה זו כותבת חולייטה ספר זיכרונות המופנה אל אנטיה, ובו קורות חייהן מהמפגש הראשון עם שואן, אביה של אנטיה, ועד לתקופה הראשונה שלאחר ניתוק הקשר ביניהן. משלב זה וכמעט עד סופו, הסרט מוצג כפלשבק המציג את זיכרונותיה של חולייטה.
בצעירותה הייתה חולייטה (אדריאנה אוגרטה) מורה לספרות קלאסית. לאחר שעבודתה כממלאת מקום הסתיימה, היא חזרה למדריד בנסיעה ארוכה ברכבת. במהלך הנסיעה הצטרף לתאה גבר מבוגר, שניסה לפתוח אתה בשיחה, אך היא לא גילתה עניין בכך, ולבסוף יצאה מתאה והלכה לקרון המסעדה, שם שוחחה עם שואן (דניאל גראו), דייג צעיר שנסע למדריד לרכישת ציוד. שואן סיפר לחולייטה שאשתו שרויה בתרדמת. לאחר עצירה לזמן מה הרכבת חוזרת לנסוע ובעקבות עצירת חירום מתברר שהגבר המבוגר שנכנס לתאה של חולייטה התאבד מתחת לגלגלי הרכבת. שואן מצטרף אל חולייטה הנסערת בתאה, ועם בוא הלילה השניים שוכבים.
כעבור זמן מה חולייטה, שהרתה מאותו מפגש חד-פעמי, מגיעה לביקור בביתו של שואן, בכפר הדייגים רדס (ספ') שבגליסיה. בבית נמצאת רק המשרתת, מריאן (רוסי דה פלמה), המספרת לחולייטה שאשתו של שואן נפטרה יום קודם לכן, וששואן כנראה יבלה את הלילה עם ידידתו אווה, וממליצה לחולייטה לחזור למדריד. חולייטה מחליטה להמתין לשואן, וכאשר הוא מגיע הם שוכבים מיד. חולייטה נשארת לגור עם שואן, ויולדת את בתם, אנטיה.
השנים עוברות, ואנטיה יוצאת למחנה קיץ, שבו היא מתחברת עם ביאטריס, שבאה ממדריד, ובתום השהות במחנה עוברת לימים אחדים לביתה של ביאטריס. בין שואן לחולייטה פורצת מריבה על רקע קשריו עם אווה (אינמה קווסטה), ידידת נעוריו העוסקת בפיסול, והוא יוצא לדיג בים הסוער. סירתו מתהפכת והוא טובע.
חולייטה עוזבת את רדס ועוברת להתגורר עם אנטיה במדריד. הקשר בין חולייטה לאביה מתערער, משום שחולייטה אינה רואה בעין יפה את קשריו של האב עם העוזרת שלקח לסיוע בטיפול באשתו החולה (אמהּ של חולייטה). הקשר בין אנטיה לביאטריס הופך לידידות אמיצה. כאשר אנטיה מגיעה לגיל 18 היא יוצאת לשלושה חודשי התבודדות בפירנאים, ובסופם מנתקת את קשריה עם חולייטה. חולייטה מקווה שאנטיה תשוב הביתה ביום הולדתה ה-19, אך מגיעה ממנה רק כרטיס ברכה. ביום הולדתה ה-20 לא מגיע אפילו כרטיס ברכה.
חולייטה מתיידדת עם לורנסו (דריו גרנדינטי), שערך ספר על יצירתה של אווה, ושאותו היא פוגשת בבית החולים שבו מאושפזת אווה.
בשיחה נוספת של חולייטה עם ביאטריס מתברר לחולייטה שהמשרתת מריאן סיפרה לאנטיה על המריבה שקדמה למותו של שואן, והדבר עורר זעם כבוש באנטיה.
מכתב מגיע מאנטיה אל חולייטה, ובו היא מספרת שבנה הבכור בן ה-9, הקרוי שואן על שם אביו, טבע בנהר. הכאב על מותו הבהיר לאנטיה עד כמה גדול כאבה של חולייטה. הסרט מסתיים בכך שחולייטה ולורנסו נוסעים לביקור אצל אנטיה, לפי כתובתה במכתב ששלחה.
שחקנים

עלילת הסרט מתפרסת על פני עשרות שנים, ולכן דמויות עיקריות מוצגות על ידי יותר משחקנית אחת לכל דמות: חולייטה מוצגת על ידי שתי שחקניות, אנטיה מוצגת על ידי שלוש שחקניות וביאטריס מוצגת על ידי שתי שחקניות. הליהוק הכפול לדמות הראשית, חולייטה, הוא גם מחווה לסרטו של לואיס בוניואל, "תשוקה אפלה", שבו שתי שחקניות גילמו אותה דמות בשלבים שונים של חייה.
| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אמה סוארס: חולייטה בבגרותה
אדריאנה אוגרטה: חולייטה בצעירותה
דניאל גראו: בעלה של חולייטה ואביה של אנטיה
אינמה קווסטה: אווה, פסלת, ידידתו של שואן
מישל ג'נר: ביאטריס, חברת ילדות של אנטיה
דריו גרנדינטי: לורנסו, עורך ספרה של אווה וידיד של חולייטה
רוסי דה פלמה: מריאן, משרתת של שואן
פילאר קסטרו: קלאודיה, אמהּ של ביאטריס
הפקה

הסרט הוא סרטו העשרים של אלמודובר. הוא מבוסס בחופשיות בהשראת שלושה סיפורים קצרים מאת הסופרת הקנדית אליס מונרו, "שתיקה", "סיכוי" ו"בקרוב", שנכללו בספרה "בריחה", שיצא לאור ב-2004. שמו הראשון של הסרט, בעת הפקתו, היה "שתיקה" ("Silencio"), אך בהמשך שונה השם, כדי שלא לבלבל עם סרט מתוכנן של מרטין סקורסזה בעל אותו שם, וגיבורת סיפוריה של מונרו, ג'ולייט, הפכה בספרדית לחולייטה ונתנה לסרט את שמו. שם בתה של ג'ולייט, פנלופה, עבר טרנספורמציה מהותית יותר, ובסרט קרויה הבת אנטיה, שם שמקורו ב"איליאדה", ומתחבר לעבודתה של חולייטה כמורה לספרות קלאסית.
תחילה תכנן אלמודובר לצלם את הסרט בוונקובר ובניו יורק, כסרט דובר אנגלית בכיכובה של מריל סטריפ, שתגלם אישה בגיל 20, 40 ו-60, אך בהמשך נסוג מרעיון זה, וחזר לשפה ולאזור המוכרים לו.
צילומי הסרט החלו ב-18 במאי 2015 והסתיימו ב-7 באוגוסט 2015.
הקרנת הסרט

הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-4 באפריל 2016 בברצלונה, והקרנות לציבור הרחב החלו ב-8 באפריל בספרד. על הקרנות אלה העיב פרסום שמם של אוגוסטין ופדרו אלמודובר במסמכי פנמה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב. ב-7 ביולי הוקרן הסרט בבריכת הסולטן בפתיחת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
הערות שוליים

↑  Zhuo-Ning Su, Emma Suarez on the Inspirations Behind ‘Julieta’ and Being Part of Pedro Almodóvar’s World, The Film Stage, May 23, 2016
↑  תרגום לעברית יצא לאור ב-2008 בהוצאת "מחברות לספרות"
↑  Pamela Rolfe, Pedro Almodovar Changes Title of Upcoming Film to Avoid Confusion With Scorsese, The Hollywood Reporter, November 18, 2015
↑  שרה בן ראובן, מיהי אנטיאה בסרט "חולייטה", באתר הארץ, 10 באוגוסט 2016
↑  Julie Miller, Meryl Streep and Pedro Almodóvar Almost Made a Movie That Would’ve Blown Your Mind, Vanity Fair, May 16, 2016
ELSA FERNÁNDEZ-SANTOS, El drama más seco de Almodóvar, El País, 20 MAR 2016
↑   אמיר קמינר, בוסתן ספרדי, באתר "ידיעות אחרונות", 8 ביולי 2016
↑  חולייטה, באתר של פסטיבל הקולנוע ירושלים
הבמאי והשחקנים בפסטיבל קאן. מימין לשמאל: אינמה קווסטה, אמה סוארס, פדרו אלמודובר, אדריאנה אוגרטה, דניאל גראו, מישל ג'נר
חריסטו סטויצ'קוב

חריסטו סטויצ'קוב (בבולגרית: Христо Стоичков; נולד ב-8 בפברואר 1966 בבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ומאמן כדורגל בהווה. שיחק בעמדת החלוץ או הקיצוני, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הבולגרים בהיסטוריה. סטויצ'קוב נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם והיה נציגה היחיד של בולגריה ברשימה זו. ככדורגלן וכמאמן, ידוע סטויצ'קוב על מזגו החם, שהובילו אותו לא פעם לתקריות אלימות וסנקציות מסוגים שונים.
קריירת מועדונים

סטויצ'קוב החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצה בעיר הולדתו, פלובדיב, ששיחקה אז בליגה השנייה בבולגריה. תוך שנה זוהה כישרונו על ידי קבוצה מהליגה הראשונה, חברוס חרמנלי. בעונתו השנייה במדי הקבוצה הציג יכולת טובה - הוא הבקיע עשרה שערים בליגה – והמועדון הבולגרי המוביל צסק"א סופיה צירף אותו לשורותיו. בעונתו הראשונה במועדון זכה סטויצ'קוב עם הקבוצה בגביע הבולגרי, אך קטטה שהיה שותף לה במשחק הגמר הובילה להשעייתו לכל העונה הבאה. בעונה שלאחר מכן, עונת 1986/1987 עת חזר לשחק במגרשים, זכה עם צסק"א סופיה בדאבל הבולגרי תוך שהוא מבקיע שישה שערים.
בעונת 1987/1988 זכתה צסק"א סופיה רק בגביע, אך שנה לאחר מכן זכתה פעם נוספת בדאבל, כשסטויצ'קוב היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה ובליגה הבולגרית – הוא הבקיע 23 שערים ב-26 הופעות. העונה הבאה הייתה יוצאת מגדר הרגל, כשסטויצ'קוב רשם לזכותו 38 שערים ב-30 הופעות. הוא זכה בנעל הזהב האירופית בצוותא עם הוגו סאנצ'ס על היותו המבקיע המוביל בכל הליגות באירופה. היכולת המצוינת שהציג בבולגריה משכה את תשומת לבה של ברצלונה, מהקבוצות המובילות בספרד ובאירופה כולה, והיא שילמה תמורת העברתו אליה 400 מיליון פזטות.
בברצלונה, תחת אימונו של יוהאן קרויף, היה סטויצ'קוב חלק מ"קבוצת החלומות" שזכתה בארבע אליפויות לה ליגה רצופות ובליגת האלופות ב-1992. בעונתו הראשונה בקבוצה הספיק סטויצ'קוב לקבל השעיה למשך כחצי עונה על שדרך על רגלו של אחד השופטים. אי לכך הבקיע סטויצ'קוב 14 שערים בליגה הספרדית. העונה הבאה הייתה אחת המוצלחות ביותר בהיסטוריה של המועדון, עת זכה הן באליפות ספרד והן באליפות אירופה, לאחר ניצחון 1:0 במשחק הגמר על סמפדוריה. בעונה זו היה סטויצ'קוב חלק משמעותי מהקבוצה – בליגה הבקיע 17 שערים ובאירופה ארבעה נוספים. גם בשתי העונות זכתה ברצלונה באליפות ספרד, תוך שסטויצ'קוב מבקיע בסך הכול 48 שערים בכל המסגרות. בעונת 1993/1994 הגיעה ברצלונה פעם נוספת לגמר ליגת האלופות, אך היא הובסה בו על ידי מילאן בתוצאה 4:0, מה שסימן סוף תקופת "קבוצת החלומות".
העונה שלאחר מכן הייתה שפל הן מבחינתו של סטויצ'קוב והן מבחינת הקבוצה. סטויצ'קוב הבקיע 9 שערים בלבד, ובמקביל כשלה הקבוצה לזכות בתואר כלשהו. בסוף העונה עזב סטויצ'קוב לפארמה האיטלקית. סטויצ'קוב לא הותיר את חותמו באיטליה, ובתום עונה לא מוצלחת במדי פארמה שב לברצלונה. בעונת 1996/1997 סבל ממספר פציעות שפגעו במעמדו בקבוצה. סטויצ'קוב הבקיע במדי ברצלונה בעונה זו 8 שערים, עת זכתה הקבוצה בגביע המחזיקות תחת הובלתו של השחקן הברזילאי הצעיר, רונאלדו. לאחר מספר משחקים בעונה שלאחר מכן חזר למולדתו, כדי לשחק בצסק"א סופיה, אך הקדנציה השנייה שלו במדי הקבוצה הייתה קצרה, ובמהרה עבר סטויצ'קוב לא-נסר, קבוצה מבירת ערב הסעודית. עם קבוצה זו זכה בגביע אסיה למחזיקות גביע לעונת 1997/1998.
בסוף השנה עבר סטויצ'קוב לשחק ביפן למשך שנה, לפני שעבר מדינה פעם נוספת – הפעם לארצות הברית בשנת 2000, שם סיים את הקריירה שלו כעבור 3 שנים. ממש לקראת פרישתו היה מעורב בתקרית מצערת, כשתיקול חריף שלו על שחקן בקבוצה היריבה הוביל לשבר ברגלו. בעקבות התקרית נקנס על סך 2,000 דולר והושעה משני משחקים.
קריירה בנבחרת בולגריה

תחילת דרכו של סטויצ'קוב בנבחרת בולגריה הייתה עוד כששיחק בצסק"א סופיה, בשנת 1986. סטויצ'קוב לא זכה להצלחה רבה בשנותיו הראשונות עם הנבחרת, אך במונדיאל 1994 הגיע רגע הפריצה של הנבחרת בכלל ושל סטויצ'קוב בפרט. סטויצ'קוב הוביל את נבחרתו למקום הרביעי – בשמינית הגמר מול נבחרת מקסיקו, שהסתיים בניצחון של בולגריה בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תוצאת 1:1 בסוף המשחק, הבקיע את השער היחידי של נבחרתו. ברבע הגמר הבקיע את השער הראשון מול נבחרת גרמניה, כשבסיום ניצחה נבחרת בולגריה 2:1. גם בחצי הגמר מול נבחרת איטליה הבקיע סטויצ'קוב, אך במשחק זה הפסידו הבולגרים 2:1. בסיכום הטורניר הבקיע סטויצ'קוב שישה שערים, בכך היה המבקיע המוביל של הטורניר בצוותא עם אולג סלנקו. סטויצ'קוב נבחר לשחקן השלישי הטוב ביותר בטורניר (מאחורי רומאריו ורוברטו באג'ו, ובסוף השנה אף זכה בתואר כדור הזהב.
במוקדמות יורו 1996 היה פעם נוספת השחקן הבולט בשורות נבחרתו, כשהבקיע עשרה שערים ועזר לנבחרת בולגריה להעפיל לטורניר הגמר שנערך באנגליה. בטורניר עצמו הבקיע שלושה שערים, אך נבחרת בולגריה לא הצליחה לעבור לשלב רבע הגמר. סטויצ'קוב היה שותף גם למונדיאל 1998, אך נבחרת בולגריה, שלא הייתה חזקה כבשנים עברו, הודחה כבר בשלב הבתים בבית שכלל את נבחרות פרגוואי וספרד. שנה לאחר מכן פרש סטויצ'קוב מהנבחרת, כשבאמתחתו 37 שערים ב-83 הופעות. בנובמבר 2003 נבחר במסגרת פרסי היובל של אופ"א לכדורגלן הזהב של בולגריה.
קריירת אימון

בעונת 2003/2004 החל סטויצ'קוב בקריירת אימון, כשאימן את שחקני ההתקפה של ברצלונה. לאחר שמאמן נבחרת בולגריה, פלמן מרקוב, פרש בשל הדחתה המוקדמת של בולגריה מיורו 2004, התאחדות הכדורגל הבולגרית מינתה את סטויצ'קוב למאמן הנבחרת ב-15 ביולי 2004. סטויצ'קוב כשל להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2006, כשבמקביל נודעו סכסוכים בינו לבין שחקנים בנבחרת הבולגרית. קפטן הנבחרת, סטיליאן פטרוב, הצהיר בתקשורת כי אינו מוכן לשחק במדי הנבחרת כל עוד סטויצ'קוב הוא מאמנה.
גם במוקדמות יורו 2008 הציגה הנבחרת יכולת חלשה, וסטויצ'קוב נאלץ להודיע על התפטרותו מאימונה ב-2007. אחר כך עבר לאמן את סלטה ויגו ששיחקה אז בליגה השנייה בספרד, אך גם שם לא הצליח לעזור לקבוצה, שהידרדרה מספר מקומות בטבלת הליגה, והוא פוטר באוקטובר אותה שנה. ב-2009 הצהיר מועדון כדורגל איראני על החתמת סטויצ'קוב כמאמן הקבוצה, אך סטויצ'קוב שינה תוך זמן קצר את דעתו מפאת המצב המתוח פוליטית באיראן. במקום זאת, החל סטויצ'קוב לאמן בדרום אפריקה, החל מיוני 2009 ועד התפטרותו במרץ 2010. בעונה 2011/2012 עבד כעוזר נשיא ברוסטוב. בינואר 2012 סיכם את תנאיו כמאמן ליטקס לובץ' הבולגרית.
ביוני 2013 מונה למאמן צסק"א סופיה. ביולי 2013 התפטר מתפקידו בעקבות מחלוקת עם הנהלת המועדון.
ז'ואקים קרוז

ז'ואקים קרווליו קרוז (בפורטוגזית: Joaquim Carvalho Cruz;‏ נולד ב-12 במרץ 1963) הוא אתלט עבר ברזילאי, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984), סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (הלסינקי 1983) ובעל התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה

קרוז נולד בברזיל. למד בבית ספר יסודי ותיכון בעיר הולדתו. לאחר שקבע שיא עולמי לנוער ב-1981 זכה ב-1983 במלגה מטעם אוניברסיטת אורגון ועבר ללמוד שם.
החל מ-1981 הקדיש קרוז את זמנו לפיתוח הקריירה הספורטיבית שלו. קרוז המשיך בפעילותו עד שלהי שנות ה-90 אז פרש מעיסוק פעיל בספורט עקב הגיל ובעיות בריאות. לאחר פרישתו מונה למאמן ריצה במרכז הספורט של צ'ולה ויסטה שבקליפורניה.
קריירה ספורטיבית

קרוז החל להתחרות כבר בגיל 13.
קריירה ספורטיבית > 1981

בתחרות שנערכה בריו דה ז'ניירו ב-27 בינואר 1981, בגיל 18, קבע קרוז בריצת 800 מטר שיא עולם לנוער של 1:44.3 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1983 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד זכה קרוז במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.27 דקות, אחרי וילי וולבק מגרמניה המערבית (1:43.65 דקות) ורוב דרופרס מהולנד (1:44.20 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1984 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:43.00 דקות, לפני שיאן העולם סבסטיאן קו מבריטניה (1:43.64 דקות) וארל ג'ונס מארצות הברית (1:43.83 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף בשלב המוקדמות בריצת 1500 מטר וניצח את המקצה שלו בתוצאה של 3:41.01 דקות, אך לא התייצב לריצת חצי הגמר בגלל התקררות. שבועיים וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ הוא ניצח בשיא לאומי חדש של 1:42.34 דקות ובכך היה לאתלט השני בהיסטוריה שירד מגובל 1:43 דקות בריצה זו. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה הוא ניצח בתוצאה של 1:42.41 דקות. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקלן, גרמניה ב-26 באוגוסט הוא קבע את תוצאת השנה בעולם של 1.41.77 דקות, 4 מאיות השנייה איטי משיא העולם של סבסטיאן קו. מגזין חדשות האתלטיקה דרג אותו, בפעם הראשונה, כספורטאי השנה בעולם.
קריירה ספורטיבית > 1985

ב-1985 המשיך קרוז בניצחונותיו תוך שהוא מגיע ראשון ב-6 מתוך 8 התחרויות בהן התחרה כשב-3 תחרויות ירד מתחת ל-1:43 דקות. השגים אלו הביאו את מגזין חדשות האתלטיקה לדרג את קרוז, בפעם השנייה, כספורטאי השנה.
קריירה ספורטיבית > 1987

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס שבארצות הברית ב-12 באוגוסט 1987 זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.34 דקות, לפני ג'ים ספיווי (3:47.46 דקות) וסגן אלוף העולם סטיב סקוט (3:47.76 דקות), שניהם מארצות הברית.
קריירה ספורטיבית > 1988

באולימפיאדת סיאול זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.90 דקות, אחרי פול ארנג מקניה (1:43.45 דקות) ולפני סעיד עוויטה ממרוקו (1:44.06 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
בשנים שלאחר אולימפיאדת סיאול סבל קרוז מבעיות רפואיות (למשל בעיות בגיד אכילס) שמנעו ממנו לשמור על מקומו בפיסגת הספורט העולמי.
קריירה ספורטיבית > 1993

ב-1993 ניסה קרוז לחזור לתחרויות משמעותיות אך לא הצליח לשחזר את הישגיו הקודמים.
קריירה ספורטיבית > 1995

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה שבארגנטינה ב-19 במרץ 1995 זכה קרוז במדליית זהב בריצת 1500 מרט בתוצאה של 3:40.26 דקות, לפני טרנס הרינגטון (3:40.97 דקות) וג'ייסון פיירה (3:42.34 דקות), שניהם מארצות הברית.
קריירה ספורטיבית > 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קרוז לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה. במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 45 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.32 דקות.
הוקרה

באולימפיאדת אטלנטה ב-1996 היה קרוז נושא הדגל שהוביל את נבחרת ברזיל בטקס הפתיחה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים, שנערכו בריו דה ז'ניירו שבברזיל ב-2007 היה קרוז מדליק לפיד המשחקים.
חסידות ווערדאן

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מייסד:  רבי יוסף לייפר
 אדמו"ר:  חיים מרדכי לייפר  שמואל זנוויל לייפר
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  פלטבוש  ירושלים  בורו פארק
חסידות ווערדאן היא חצר חסידית מגזע חסידות נדבורנה, שהוקמה בארצות הברית.
תולדות החסידות > הדור הראשון

רבי יוסף לייפר (תרפ"ו, 1926 - ז' בניסן תש"פ, 2020) בן רבי אהרן משה מגרוסוורדיין, הקים חצר חסידית בפלטבוש בשם ווערדאן.
בזיווג ראשון חתנו של רבי יצחק אייזיק מזוטשקא, מזיווג זה נולדו בנותיו, ובזיווג שני היה חתנו של הרב יוסף קופמן, ומשידוך זה נולדו ארבעת בניו. חתניו הם רבי שמואל דוד קרויז אב"ד אודווארי (בן רבי שלום), רבי ישראל יעקב לייפר מחוסט, רבי יהושע כץ האדמו"ר ממגרוב פלטבוש, ורבי לוי יצחק גרינבערג רב קהילת מיהאלאוויץ בלייקווד.
תולדות החסידות > הדור השני

בנו  של רבי יוסף, רבי חיים מרדכי לייפר, חתן האדמו"ר ממישקולץ, מכהן בירושלים. בית מדרשו ברחוב אלקנה בשכונת תל ארזה. בן אחר, רבי שמואל זנוויל לייפר מכהן כאדמו"ר בבורו פארק, ארצות הברית.
יתר בני רבי יוסף, הרב ישראל והרב דוד אליהו, לא מכהנים כאדמו"רים.
לקריאה נוספת

תולדות המחבר, ויקהל משה, ברוקלין, ניו יורק: מכון אור המאיר, תשס"א, עמ' קעה
טביעת נעל

טביעת נעל
טביעת נעל היא צורה דו-ממדית או תלת־ממדית המושארת על גבי משטח בעקבות דריכת נעל. טביעות נעליים משמשות בזיהוי פלילי לאיתור חשודים והוכחת הימצאותם באתר פשע. בעוד קיימת הסכמה לגבי היעילות של טביעות נעל לזיהוי סוג הנעל והמידה שלה, הדעות חלוקות לגבי המהימנות של זיהוי חד משמעי של טביעת נעל כמגיעה מנעל מסוימת.
טביעות נעליים מחולקות לשלושה סוגים עיקריים:
טביעות נראות - טביעות של חומר צמיג כמו דם, צבע ובוץ המוטבעות על משטח ונראות עליו. טביעות אלו מצולמות לצורך ניתוח עתידי.
טביעות פלסטיות - טביעות של הנעל בחומר רך היוצרות טביעה תלת־ממדית במשטח. טביעות אלו נהוג לצלם ואחר כך להכין מהם תבנית גבס.
טביעות סמויות - טביעות בחומר בלתי נראה כמו שמן, הנמצאות על משטח. טביעות אלו נאספות על ידי פיזור אבקה ואיסוף התבנית על נייר דביק.
הטביעות הן לרוב מטושטשות וקשות לקריאה וזיהוי. לעיתים ניתן לזהות מטביעת נעל את סוג הנעל. אחד המקרים המפורסמים היה זה של רצח גרושתו של או. ג'יי. סימפסון בו טביעת נעל בזירה זוהתה כשייכת לסוג מסוים ודי נדיר.
במקרים רבים מנסים חוקרי משטרה לא רק לזהות מטביעת נעל את סוג הנעל אלא גם למצוא התאמה בין טביעת נעל לבין נעל ספציפית של חשוד. הדעות חלוקות לגבי הדיוק של זיהויים אלו. בדצמבר 2013 קבע בית המשפט העליון של ישראל שהמשקל הראייתי של עדות על התאמה בין נעל לטביעת נעל הוא אפסי, משום שאין גוף מידע סטטיסטי המגבה את הטענות על מידת התאמה.
ראו גם

רצח תאיר ראדה
טביעות רגליים
הערות שוליים

↑  Forensic Investigations: Using Science to Solve Crimes, Carson-Dellosa Publishing, 2008, page 64
↑  The Use of Forensic Anthropology, page 116
↑  Peg Tyre, Thanks to O.J., Bruno Maglis are really big shoes, CNN interactive, January 23, 1997
↑  ע"פ 1620/10 ניקולאי מצגורה נ' מדינת ישראל, ניתן ב־3 בדצמבר 2013
חורפן אמריקאי

| חורפן אמריקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: חורפן
מין:: חורפן אמריקאי
שם מדעי
 Neovison vison ‏שרבר, 1777
תחום תפוצה


חורפן עם טרפו.
חורפן אמריקאי (שם מדעי: Neovison vison) הוא מין ממשפחת הסמוריים החי באזורי מים שונים בצפון אמריקה. הוא קרוב לשאר הסמורים אך שייך לסוג שונה - חורפן. כמשתמע משמו הוא נפוץ בטבע בצפון אמריקה, אף שהוא הופץ על ידי האדם גם לאירופה ודרום אמריקה, שם הוא מזיק למינים המקומיים.
מאפיינים

לחורפן האמריקאי גוף עבה יחסית לשאר חברי המשפחה, זנבו מחודד וארוך יותר ושפמו ארוך. הוא מזכיר מעט את החורפן האירופי, אך ראשו גדול יותר ובעל לסת יותר מסיבית וזנבו ארוך בהרבה. פרוותו שחורה או חומה-צהבהבה מעט. הראש יותר כהה מהגוף.
אורכו הממוצע 13-18 ס"מ בזכרים כשהנקבות 12-15 ס"מ ומשקלו המשתנה ע"פ העונות הוא 500-1,580 גרם בממוצע. הנקבות קטנות יותר ושוקלות 400-780 גרם בממוצע.
החורפן חי במגוון בתי גידול שקשורים למקווי מים כלשהם כמו נהרות, אגמים ושפכי נהרות ואפילו בחופי ימים. הם טריטוריאליים מאוד ויתקפו כל חורפן שייכנס לנחלתם. מאורתם נמצאת בחורי עצים או בנקיקי סלע.
טרפו של החורפן מורכב מנברנים, דגים, צפרדעים, עופות קטנים וביציהם, חרקים גדולים וסרטנים. בחורף הוא ניזון בעיקר מטרף מימי. לעיתים נדירות הוא תוקף חיות גדולות יותר כמו ארנבות ותרנגולים. עם זאת הוא לא תוקף עופות כמו מינים אחרים של סמוריים הגורמים לנזקים כלכליים גדולים למשקי עופות.
ראו גם

חורפן
הערות שוליים

↑  חורפן אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292755505171  NARA: 10664908  NKC: ph634627 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חורף געשי

חורף געשי או חורף וולקני (באנגלית: Volcanic winter) הוא כינוי המיוחס לתופעה של התקררות פני כדור הארץ, בעקבות התפרצות געשית עוצמתית. המונח הוטבע כאנלוגיה לא מבוססת כראוי על ידי כמה וולקנולוגים בשנות השמונים ונגזר מהמושג חורף גרעיני שהדיון בו רווח בעת ההיא. החוקרים טענו כי התפרצויות געשיות נפיצות מסוימות בהיסטוריה של כדור הארץ עשויות היו להוביל ל"חורפים געשיים", כתוצאה מהצטברות של כמויות אדירות של אפר וולקני ואירוסול גופריתי בסטרטוספירה. האירוסול הגופרתי חוסם את קרינת השמש המגיעה לכדור הארץ וסופח קרינה יבשתית. השילוב בין תהליכים אלה מקרר את הטרופוספירה שמתחת. אם כמויות האירוסול הגופריתי משמעותיות דיים, הן עלולות לגרום לשינויי אקלים ברחבי העולם במשך שנים לאחר האירוע - לירידה בטמפרטורות ולתנאי מזג אוויר לא טיפוסיים ברחבי כדור הארץ, שינויים שיש בהם כדי לפגוע בחומרה רבה ביותר בצמחייה, ביבולים חקלאיים, בבעלי החיים ובני האדם.
התפרצויות געשיות נפיצות מסוגלות להעיף אבק סלעים, וגזים שונים כמו: חומצה גופרתית ((H2SO4, גופרית דו-חמצנית (SO2) ומימן גופרי (H2S) לסטרטוספירה. בעוד האפר הגעשי יכול להפחית את הראות האזורית במשך כמה חודשים לאחר ההתפרצות, תרכובות גופרית המגיעות לסטרטוספירה הופכות לאירוסולים גופרתיים שיכולים לחסום חלק מאור השמש במשך מספר שנים. פני השטח מתחממים פחות כתוצאה מכך, והטמפרטורות יורדות. בניגוד לטרופוספירה הנמוכה, בסטרטוספירה אין מערבולות אוויר, על כן אירוסולים אלה עשויים להישאר בסטרטוספירה למשך מספר שנים לפני שיתפוגגו. אחת ההשלכות של התפרצויות געשיות כאלו, היא שהחלקיקים האטמוספיריים מקטינים את יכולתם של הצמחים לבצע פוטוסינתזה ובכך לפגוע באופן חמור בצמחייה בכלל וביצור החקלאי בפרט. על כן 'חורף געשי' ממושך יכול לגרום לרעב לבעלי החיים ובני האדם ברחבי העולם.
עוד נמצא כי, החדירה של גופרית וולקנית והלוגנים לסטרטוספירה מובילה ליצירת טיפות חומצה גופרתית ולהידלדלות האוזון המשפיעים על הקרינה האטמוספירית והדינמיקה המפריעה למערכת הרוחות של QBO.