stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנה פוזננסקי
השכלה ופרסומים

בשנת 1970 סיימה פוזננסקי לימודי תואר במכון למדע המדינה פריז ולימודים רוסיים בסורבון. בשנת 1971 סיימה תואר שני בלימודים רוסיים בסורבון. נושא התזה שלה היה "שמעון דובנוב - היבטים היסטוריים ואידאולוגיים בתפיסה האוניברסלית של העם היהודי". בשנת 1973 עלתה לישראל. בשנת 1979 סיימה דוקטורט במדע המדינה במכון למדעי המדינה בפריז, בהדרכתה של הלן קארר דנקוס (Hélène Carrère d'Encausse), חברת האקדמיה הצרפתית, דוקטורט שכותרתו: "אינטליגנציה ומהפכה - שלושה סופרים רוסים מתעמתים עם אירועי המהפכה של 1917".
בהמשך התמקדה פוזננסקי במחקר קורותיה של יהדות צרפת בעת החדשה, ובמיוחד בתקופת השואה.
השכלה ופרסומים > להיות יהודי בצרפת

בספרה להיות יהודי בצרפת (יד ושם, 1999) בחנה פוזננסקי את הציבור היהודי בצרפת תחת עול הגרמנים והתמקדה בממד החברתי, ההתנהגותי והאינדיבידואלי של התנהגותם תחת הנידוי והמצודים, איך התגוננו ומה היו יחסיהם עם שכניהם ועם מכריהם הנוצרים. זאת לאור פעילותם של הארגונים היהודיים, מדיניותם של הגרמנים והחקיקה האנטישמית של משטר וישי.
השכלה ופרסומים > ספרים נוספים

Renée Poznanski, Denis Peschanski, Drancy en France: de la Cité de la Muette au “camp des Juifs”, Paris, Fayard, 2015.
Renée Poznanski (ed.), Jacques Biélinky, Journal 1940-1942. Un journaliste juif à Paris sous l’Occupation, Paris, Éditions du CNRS and Cerf, sept. 2011, (First edition 1992).
Renée Poznanski, Propagandes et persécutions, La Résistance et le “problème juif”, Paris, Fayard, 2008.
Renée Poznanski, Les Juifs en France, pendant la Seconde Guerre mondiale, New pocket edition (in French), January 2005, Pluriel, Hachette-Littératures, Paris (First edition in 1994 ; English edition in 2001 ; Hebrew edition in 1999: להיות יהודי בצרפת, הוצאת יד ושם).
הערות שוליים

↑  "Renée Poznanski | Radcliffe Institute for Advanced Study at Harvard University". www.radcliffe.harvard.edu. נבדק ב-2016-11-12.
↑  "Renee Poznanski". in.bgu.ac.il (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-03-23.
↑  על הספר, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266890405171  PLWABN: 9810677145905606  BIBSYS: 4012149  BnF: cb11920517c (data)  CiNii: DA09023967  GND: 104823553X  ISNI: 0000 0001 1608 7671  LCCN: n82030723  NKC: jo20181015257  NTA: 069435421  RERO: 02-A003709164  SUDOC: 027081591  VIAF: 24606816   WorldCat (עם VIAF): 24606816 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רויטל איתן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1957 (בת 67) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 מספר צאצאים:  2 
 www.revitaleytan.com
 
רויטל איתן (נולדה ב-29 בספטמבר 1957) היא מרצה לתיאטרון, סופרת, במאית, מחזאית ודרמטורגית.
ביוגרפיה

נולדה בשכונת בורוכוב בגבעתיים ולה שתי אחיות. אמה, שולמית איתן לבית גולדמן, הייתה נצר לשושלת רבנים וסופרים מירושלים. אביה, אליעזר איתן לבית ורסנו, יליד סלוניקי, היה איש עסקים. בשנות ה-60 הקימו הוריה תיאטרון לילדים, שהיה בין הראשונים בישראל. בנעוריה הדריכה בתנועת "הנוער העובד" בקן בורוכוב בגבעתיים. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכה בחיל הקשר, מד"סית, ובמסלול נח"ל חלקי בכפר עזה.
בוגרת בית צבי במגמת משחק 1981 ובעלת שלושה תארים בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטורט שלה עשתה על התיאטרון של שולמית בת-דורי בהנחיית פרופסור שמעון לוי.
שיחקה בתיאטרון באר שבע, התיאטרון לילדים ולנוער ותיאטרון נווה צדק, והייתה בגרעין המייסד של "המרכז לתיאטרון עכו" בהובלת שולי כהן ודודי מעיין.
הייתה עוזרת במאי של גדליה בסר והלל מיטלפונקט, מנהלת הצגות בצוותא, לקטורית בהבימה וניהלה את התיאטרון הקהילתי פרדס כץ.
בין השנים 2005-1980 הדריכה והנחתה קבוצות תיאטרון בקיבוצים, בחינוך הבלתי פורמלי ובמתנ"סים ברחבי הארץ.
החל מ-שנות ה-90 עוסקת בהוראת תיאטרון בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, מכללת בית ברל, בית הספר לכתיבת דרמה של יובל המון, המכללה האקדמית לחברה ואמנויות נתניה, המרכז האקדמי אונו, ובמשך למעלה מ־25 שנים מרצה בכירה בסמינר הקיבוצים, וחונכת של "תרגילי הבימוי הקצרים והארוכים" - עבודות הגמר של בוגרי מסלול הבימוי בסמינר. שימשה כמדריכה פדגוגית לפרחי הוראה בבתי ספר תיכוניים, וזכתה בפרס הצטיינות על הקורס "סגנונות בתיאטרון ובאמנות המאה העשרים" שיצרה. עסקה במחקר ובהנחיית תזות לתואר שני בשלוחה הישראלית של "לסלי קולג" ישראל ובסמינר הקיבוצים.
בשנים 1989–1999 עמדה בראש מגמת התיאטרון בתיכון לאמנויות "אלון" ברמת השרון, ובמקביל שימשה כיועצת למפמ"ר התיאטרון במשרד החינוך. במסגרת תפקידה הייתה אחראית לכתיבת בחינות הבגרות העיוניות בתיאטרון ולבחינות בגרות מעשית ברחבי הארץ, הייתה חברה בוועדה מול המל"ג לבניית תוכנית למסלול הבימוי והוראת התיאטרון בסמינר הקיבוצים, והשתתפה בוועדה מטעם האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך לכתיבת תוכנית לימודים עבור בתי הספר לחינוך מיוחד.
בתחילת שנות האלפיים הובילה את פרויקט "אמן ביישוב" מטעם אמנות לעם בקריית גת[דרוש מקור], ריכזה ולימדה תוכניות הבימוי לנוער במתא"ן, לימדה ובנתה השתלמויות במרכז פסג"ה.
מנחה קורסים מעורבים לנשים ערביות ויהודיות ישראליות בתחומי העצמה נשית ותיאטרון. מנחה מחזאים ובמאים צעירים בתחום הכתיבה הדרמטית.
לאחר הכשרה עיונית, סדנאית, וסטז' בתוכנית הלימודים "הכשרת מטפלים רגשיים בעזרת בעלי חיים בפינות חי ובטבע" במכללת דוד ילין בירושלים - משמשת כמטפלת רגשית מוסמכת ל"טיפול רגשי בעזרת בעלי חיים".
ביוגרפיה > חיים אישיים

איתן אם לשניים.
קריירה מקצועית > משחק

אופרת הקבצנים - תיאטרון באר שבע, 1981
קרמבו בעורף האויב - המרכז התיאטרוני בנווה צדק, 1986
המלך הלך לישון - המרכז התיאטרוני בנווה צדק 1985
שמוליק של זוהרה - עיבוד לבמה של סיפור חייהם של זהרה לביטוב ושמוליק קופמן. התיאטרון לילדים ולנוער, 1981
חיים חדשים - המרכז לתיאטרון עכו 1985
קריירה מקצועית > ספריה

התיאטרון של שולמית בת-דורי (הוצאת 'ספרא' ו'אסף מחקרים' אוניברסיטת תל אביב, 2013)
איילה עפה (הוצאת כרמל, 2015)
ריקוד העקרב - על הבמאי ואיש התיאטרון יוסי יזרעאלי, יצירתו ושיטתו (הקיבוץ המאוחד, 2018)
קריירה מקצועית > בימוי

מעגל הגיר הקווקזי - תיאטרון קהילתי פרדס כץ, 1987
תל אביב בת 80 - בית הספר אליאנס (תל אביב), 1987
שחור על גבי לבן - מעשייה סאטירית של אפרים קישון. תיאטרון קהילתי פרדס כץ, 1988
חוות החיות - תיכון לאמנויות "אלון", 1990
הבט אחורה בזעם - אוניברסיטת תל אביב, 1990
פיקניק בשדה הקרב - ארבאל, אוניברסיטת תל אביב, 1994
שעת הילדים - סמינר הקיבוצים, 1994
הכלה וצייד הפרפרים - אוניברסיטת תל אביב, 1995
מונרו - אוניברסיטת תל אביב, 1995
מדמוזאל ז'ולי - גרסה עברית למחזה של אוגוסט סטרינדברג העוסק במלחמת המעמדות ובמאבק המגדרי. אוניברסיטת תל אביב, 199
ארטן - מחזה של דניאלה כרמי. זוכה פרסי המחזה הטוב והשחקנית המצטיינת בפסטיבל עכו, 1998
לדבר עם - מחזה מאת ג'יין מרטין. סמינר הקיבוצים ותיאטרון הפרינג' בית ציוני אמריקה, 1998.
קרום - סמינר קיבוצים, 1998
קברט לוין - מבחר ממערכוניו של חנוך לוין. בית הספר למשחק יורם לוינשטיין, 1999
הכל מותר - מחזה על פי [[ברטולט ברכט|ברכט[דרוש מקור]]]. סמינר הקיבוצים, 1999
בסמטאות ירושלים - מחזה של יהושע בר-יוסף. אוניברסיטת תל אביב, 1999.
תפוזי דם - מחזה של אלישבע גרינבאום בפסטיבל תיאטרון קצר, 1999
הם יורים גם ביונים - מחזה אודות רצח יצחק רבין מאת חיים אידיסיס. ההצגה רצה במשך 4 שנים בהשתתפות טלי אורן, רועי בר-נתן, אורי אומנותי ואחרים. הבימה, 2000-2004.
סדר חדש - דרמה משפחתית מאת ציפי טרופה. בית לסין, 2001
סוקרטס - תרגום חופשי למחזה של שרה שטרסברג-דיין בהתאמה למציאות הישראלית. פסטיבל מחזות בבית תמי, 2001
ציפור נודדת - מחזה מאת ערמון[דרוש מקור]. בית הספר לכתיבת דרמה ו"צוותא", 2001.
הבן של יהודית - מחזה מאת חנה ליבנה. פסטיבל הרמת מסך, צוותא, 2002.
מגשים הבקשות - מחזה מאת גרטנר[דרוש מקור]. בית הספר לכתיבת דרמה ו"צוותא", 2002
ואולי - מחזה מקורי פרי עטה של איתן, על חיי רחל בשילוב שיריה של המשוררת. תיאטרון אורנה פורת, 2004
תעשי את עצמך מתה - מחזה מאת פולי ברינר. פסטיבל תיאטרונטו ותיאטרון החאן, 2006
חוות החיות - סמינר הקיבוצים, 2011.
שום גמדים לא יבואו - עיבוד בימתי לרומן הביכורים של שרה שילה. תיאטרונטו, 2012
נמר חברבורות - הפקה מחודשת למחזה של יעקב שבתאי. תיאטרון סמינר הקיבוצים והבימה, 2015
פדריקו ורוסיטה - עיבוד של איתן למחזה דוניה רוסיטה הרווקה. סמינר הקיבוצים, 2019
מאמרים
כשיצאת איש פשוט לדרך, תיאטרון - רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 36 חורף 2013, עמודים 95- 110
הקולנוען שלא הכרנו, תיאטרון - רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 45 חורף 2018 עמודים 28–47
התיאטרון הקיבוצי - מן הלב עד השוליים, אסופת מאמרים על התרבות הקיבוצית בהוצאת יד טבנקין, 2020
הערות שוליים

↑  שולמית בת-דורי, ביוגרפיה, באתר arts.tau.ac.il
↑  ⁨רויטל איתן ופטר גדיש מאחורי הקלעים: "שמאלה. בעצם יותר ימינה " (צילום: משה שי)⁩ | ⁨חדשות⁩ | 20 אפריל 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨יחסים מסוכנים⁩ | ⁨חדשות⁩ | 7 דצמבר 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  עיזים - דניאלה כרמי, באתר www.text.org.il
↑  פותחים מסך עם תאטרון ישראלי, באתר ynet, 4 ביוני 2002
↑  תיאטרון - ואולי, באתר www.habama.co.il
↑  תעשי את עצמך מתה, באתר www.tmu-na.org.il
↑  שום גמדים לא יבואו | תיאטרון בסלון, ‏2019-06-11
↑  תיאטרון - נמר חברבורות - תיאטרון הבימה, באתר www.habama.co.il
↑  תיאטרון - סמינר הקיבוצים מעלה: פדריקו ורוסיטה, באתר www.habama.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297381005171  LCCN: no2014091632  VIAF: 98343245   WorldCat (עם VIAF): 98343245
רענן ריין

| --- | --- |

רענן ריין, תל אביב 2019
 לידה:  17 ביוני 1960 (בן 64) גבעתיים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  שלמה בן עמי וצבי מדין
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר ההיסטוריה של אמריקה הלטינית
 
רענן ריין  (Raanan Rein; נולד ב-17 ביוני 1960) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין, לשעבר סגן נשיא אוניברסיטת תל אביב, וראש מרכז דניאל אברהם ללימודים בינלאומיים ואזוריים באוניברסיטת תל אביב. ריין הוא פרופסור להיסטוריה ספרדית ולטינו-אמריקאית ומחברם של ספרים ומאמרים רבים, שהתפרסמו בשפות שונות. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה מודרנית של ארגנטינה, היסטוריה של ספרד ומערכת היחסים בין שתי מדינות אלו, תנועות פופוליסטיות באמריקה הלטינית, יהודי אמריקה הלטינית בכלל, ויהודי ארגנטינה בפרט ומשולש היחסים שבין ארגנטינה, ישראל והקהילה היהודית בארגנטינה. מחקריו הנוכחיים עוסקים בספורט ובפוליטיקה באמריקה הלטינית, בארגונים של הגנה עצמית יהודית בדרום אמריקה ובמתנדבים היהודים שיצאו מארץ ישראל למלחמת האזרחים בספרד.
חייו

ריין, רענן נולד בגבעתיים בה גדל ולמד בתיכון "שמעון בן צבי". נשוי לד"ר מוניקה אסתי ריין ואב לשני ילדים. את דרכו החל בקריירה עיתונאית, עם גיוסו לצה"ל שירת כעורך חדשות החוץ ב-"גלי צה"ל" ולאחר שחרורו נמנה עם מייסדי היומון "חדשות". במהלך שנות ה-80 כתב מאות ידיעות חדשותיות ומאמרים במספר עיתונים בהם "חדשות", "על המשמר" ו"דבר".
אקדמיה

במקביל לעשייתו העיתונאית, השלים ריין את לימודיו האקדמיים החל מהתואר הראשון ועד התואר השלישי באוניברסיטת תל אביב. את לימודי התואר הראשון סיים בשנת 1986 בחוגים להיסטוריה כללית ומדעי המדינה. במהלך לימודי התואר השני עבר ריין למסלול ישיר לדוקטורט בהנחיית פרופ' שלמה בן עמי ופרופ' צבי מדין. נושא עבודת הדוקטורט היה הברית פרנקו-פרון ויחסי ספרד-ארגנטינה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1992, לאחר קבלת תואר דוקטור להיסטוריה, הצטרף לחוג להיסטוריה כללית כמרצה ובגיל 38 זכה לתואר פרופסור.
ריין היה עורך-שותף של כתב העת Estudios Interdisciplinarios de América Latina y el Caribe, "עורכה של סדרת הספרים בספרדית" Nuevas miradas a la Argentina del siglo XX" בהוצאת Lumière שבבואנוס איירס (ארגנטינה) ועורך של סדרת הספרים Jewish Latin America: Issues and Methods בהוצאת Brill שבארצות הברית. ריין הוא גם חבר מערכת של שבעה כתבי עת אקדמיים ברחבי העולם והיה עורך אורח של מספר גיליונות מיוחדים בכתבי עת שונים ביניהם: ,History & Memory זמנים, Mediterranean Historical Review ו-.Jewish History. בשנת 2012, ערך עם עדנה אייזנברג גיליון מיוחד של Estudios Interdisciplinarios de América Latina y el Caribe (EIAL). בשנת 2014, ערך בשיתוף עם ד:ר צבי טל גיליון מיוחד של International Journal of Jewish Film, Television and New Media. ריין לימד כמרצה אורח באוניברסיטת מרילנד, קולג` פארק, באוניברסיטת אמורי (אטלנטה, ארצות הברית) ובאוניברסיטאות בארגנטינה.
במקביל לעבודתו האקדמית הענפה עוסק ריין גם בניהול אקדמי, במסגרתו נשא בתפקידים רבים ומגוונים באוניברסיטה: שימש כראש המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית בין השנים 2000–2004 יושב ראש ועדת ההוראה הפקולטית של הפקולטה למדעי הרוח בין השנים 2003–2005, סגן רקטור האוניברסיטה בשנים 2005–2009, וסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב לקשרים אקדמיים בינלאומיים בשנים 2012–2020. ריין היה מייסדו ומנהלו הראשון של המרכז ללימודים בינלאומיים ואזוריים ע"ש ס' דניאל אברהם. המרכז הוקם בשנת 2004 באוניברסיטת תל אביב ובמשך 17 השנים שבהן עמד ריין בראשו הוא קידם מחקר והוראה בין-תחומיים ופעל ליצירת קשרים עם אוניברסיטאות מובילות ברחבי העולם
במטרה לקדם חילופי ידע בנושאים בינלאומיים ואזוריים.
פרסומים ומענקים

לאורך השנים זכה ריין בפרסים רבים. בשנת 2002 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית להיסטוריה של ארגנטינה והיה הישראלי הראשון שהתקבל לשורות מוסד זה. במאי 2009 זכה באות "מפקד במסדר המשחרר סן מרטין" מידי ממשלת ארגנטינה על תרומתו לחקר ההיסטוריה של מדינה זו. בשנת 2013 זכה בפרס מטעם אגודת לימודי יהדות אמריקה הלטינית (LAJSA) על הספר שערך עם אדריאנה ברודצקי The New Jewish Argentina: Facets of Jewish Experiences in the Southern Cone. בשנת 2016 זכה ריין בפרס Reimar Lüst Award, בשיתוף עם Alexander von Humboldt Foundation and the Fritz Thyssen Foundatio, בעיטור מטעם ממשלת ספרד על תרומתו לקשרי התרבות והאקדמיה בין שתי המדינות וכן בעיטור Huesped de Honor Extraordinario מטעם אוניברסיטת לה פלטה בארגנטינה. בשנת 2016 הוענק לריין "חותם העצמאות" על ידי הרשות הלאומית לציון 200 שנות עצמאות לארגנטינה. במרץ 2017, עיריית בואנוס איירס העניקה לו את התואר "אורח של כבוד". במאי 2017 הוענק לריין תואר "דוקטור של כבוד" מטעם אוניברסיטת סן מרטין (UNSAM) בארגנטינה. בינואר 2020 ממשלת איטליה העניקה לו את התואר Ufficiale dell'Ordine della Stella d'Italia על תרומתו לקידום יחסים אקדמיים ושיתוף פעולה בין איטליה לישראל.
שגיב שיפמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוגוסט 1971 (בן 53) 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 ביולי 2008) 
 
שגיב שיפמן (נולד ב-2 באוגוסט 1971) הוא מדען ישראלי, פרופסור מן המניין בתחום הנוירו-גנטיקה, במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן שבאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא מחזיק בקתדרה לנוירוביולוגיה על שם ארנולד ובס זלדיך אונגרמן.
ביוגרפיה

שיפמן נולד בירושלים בשנת 1971 להוריו רחל ופנחס שיפמן. את כל תאריו הוא השלים באוניברסיטה העברית. את הדוקטורט עשה בהנחייתו של פרופ' אריאל דרבסי בתחום הגנטיקה של תכונות מורכבות בדגש על מיפוי גנטי של סכיזופרניה. בשנת 2004 יצא ללימודי בתר דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד, במעבדה של ג'ונתן פלינט, שם עסק במיפוי גנטי בעכברים וגנטיקה של נוירוטיות בבני אדם. בשנת 2008 שב לישראל והקים את מעבדת המחקר לנוירו-גנטיקה באוניברסיטה העברית, במחלקה לגנטיקה שבמכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן. בשנת 2015 הוזמן לשמש כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) שבארצות הברית, שם שהה כשנה.
ב-2013 זכה פרס קריל מטעם קרן וולף להצטיינות במחקר מדעי.
בין השנים 2021–2017 שימש כראש החוג לגנטיקה באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן כראש המחלקה.
שגיב שיפמן נשוי לפרופ' לימור שיפמן, אב לשניים ומתגורר בירושלים.
מחקר

תחום המחקר המרכזי של פרופ' שיפמן הוא גנטיקה של הפרעות נוירו-התפתחותיות ופסיכיאטריות. במחקריו הוא מתמקד במנגנונים גנטיים, מולקולריים ונוירוביולוגיים שיכולים להוביל להפרעות הללו. המעבדה שלו מתמקדת בחקר של וריאציות גנטיות בגנום האנושי, זיהוי וריאנטים גנטיים המשפיעים על תפקוד גנים או ויסותם, ובחקירת הקשר בין גנומיקה להפרעות נוירו-התפתחותיות, בדגש על הספקטרום האוטיסטי.
עבודותיו פרוסות על פני מספר תחומים, וניתן לחלק אותן לשלושה נושאים עיקריים:
מיפוי גנטי של מחלות פסיכיאטריות - עבודותיו המוקדמות של פרופ' שיפמן עסקו ביצירת מפות גנטיות באדם ובעכבר ובזיהוי של גנים הקשורים לסכיזופרניה ונוירוטיות.
מנגנונים ביולוגיים הקשורים לספקטרום האוטיסטי - קבוצתו של פרופ' שיפמן הייתה חלוצה בפיתוח גישות לחקר הגנים הקשורים לאוטיזם באמצעות אנליזה של רשתות גנים ודפוס הביטוי שלהם במוח האנושי. באמצעות השיטות הללו הצליחו חברי הקבוצה להראות לראשונה שגנים הקשורים לאוטיזם מעורבים בבקרה של שעתוק, ורבים מהם מעורבים גם בבקרה של הכרומטין, והגנים הללו פעילים במהלך התפתחות המוקדמת של המוח. בסדרת מאמרים הם הראו את מנגנון הפעולה של גנים מבקרי כרומטין הקשורים לאוטיזם במודלים תאיים, בעכבר ובזבוב.
גנים חיוניים בעכבר ואדם – בכדי לחקור גנים רגישים למוטציות, ביצעה קבוצתו של שיפמן סקר באמצעות ספריית CRISPR של הגנים החיוניים לתאי גזע עובריים של העכבר. במחקר זה, הם מדווחים על הניתוח המקיף והשיטתי ביותר של גנים חיוניים בגנום העכבר ומרחיבים במידה ניכרת את ההבנה של גנים חיוניים לתאי גזע עובריים. הם מראים בעבודה זו שרבים מהגנים הקשורים להפרעות נוירו-התפתחותיות חיוניים כבר בשלבים עובריים מוקדמים מאוד. במחקרים נוספים הם מזהים את המנגנונים שגורמים לגנים להיות חיוניים באופן שונה בתאי סרטן אנושיים שמקורם ברקמות שונות, וכן הם מזהים גנים המושפעים מכרומוזומי המין ומראים הבדלים בחיוניות בזכרים ונקבות.
יחסי קמבודיה–תאילנד

| יחסי קמבודיה–תאילנד |
| --- | --- |
קמבודיה: תאילנד


קמבודיה: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
181,035: 513,120
אוכלוסייה
17,743,942: 71,643,735
תמ"ג (במיליוני דולרים)
31,773: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,791: 7,188

יחסי קמבודיה–תאילנד הם היחסים דו-צדדיים שבין קמבודיה לבין תאילנד. תחילת היחסים בין המדינות מתוארכת למאה ה-13 לספירה. החל מהמאה ה-14 לספירה החלה ממלכת איוטהאיה  במהלך המאה ה-19 וה-20 הפרוטקטורט הצרפתי הפריד בין קמבודיה ותאילנד. שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים ב-19 בדצמבר 1950.
גם כיום היחסים הדיפלומטיים מורכבים. חילוקי דעות בענייני גבולות הביאו לתקריות בגבול, הידועה שבהן באזור מקדש פראה ויהאר שאף עמדה לדיון בבית הדין הבינלאומי לצדק ב-1962, אך עדיין גרמה לשורה של תקריות בגבול בין 2008 ל-2011. כמו כן, סכסוכים פנימיים בתוך קמבודיה בשנות ה-70 וה-80 זלגו לתאילנד, שמצידה קיבלה פליטים ולצד זאת העניקה סיוע לא ישיר לקמר רוז'. כיום תאילנד משפיעה רבות על הכלכלה של השכנה הענייה ביותר שלה, והיא המשקיעה הזרה השישית בגודלה בקמבודיה. אף שהיחסים המדיניים הם ברובם שלווים, עדיין העמים מתייחסים האחד לשני במידת מה של עוינות, תחושה שגרמה גם לאלימות מצד גורמים לאומנים. אירועים ידועים שהתרחשו הם המתקפה על שגרירות תאילנד בפנום פן ב-2003 שגרמה להורדת דרג הקשר בין המדינות על ידי תאילנד. תאילנד הורידה את היחסים שוב ב-2009 בתגובה לתמיכת ממשלת קמבודיה בראש ממשלת תאילנד לשעבר תאקסין צ'ינוואט; מצידה, קמבודיה הודיעה פעמיים בעבר ב-1958 וב-1961 על ניתוק היחסים בשל המשבר במקדש פראה ויהאר.
בשנת 2016 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-2.6 מיליארד דולר.
היסטוריה > עידן אנגקור

לאחר מותו של ג'אוורמן השביעי חוותה האימפריה החמרית היחלשות הדרגתית. אחד הגורמים החשובים לכך הייתה האגרסיביות של העמים השכנים (ובמיוחד הסיאמים, כיום התיאלנדים), העימותים הממושכים בתוך השושלת וכן ההידרדרות ההדרגתית של מערכת ההשקיה שהבטיחה עודפים בגידולי האורז. הממלכה האנגקוריאנית שרדה עד 1431 כשהתאילנדים כבשו את הבירה אנגקור תום והמלך ברח לאזורים דרומיים יותר.
היסטוריה > תקופת לונגווק

הכיבוש התאילנדי של הבירה החדשה לובק ב-1594 כחלק ממלחמת סיאם–קמבודיה סימנה ירידה בעושרה של קמבודיה. עקב כך קמבודיה הפכה לזירה בה נלחמו שתי שכנותיה החזקות, סיאם ווייטנאם. ההתיישבות הווייטנאמית בדלתת המקונג הביאה לסיפוח השטח במאה ה-17. כך, וייטנאם אימצה אסטרטגיה של התיישבות ולאחר מכן דרישת חזקה על השטח. פלישות מעין אלו נמשכו עד המחצית הראשונה של המאה ה-19. פלישה מוצלחת של וייטנאם לפרוטקטורט הסיאמי בקמבודיה הפכה את הממלכה לחלק משטחי שליטתה המלאים של וייטנאם.
היסטוריה > הכיבוש הצרפתי בקמבודיה

במטרה למנוע משתי שכנותיו להמשיך ולנגוס בשטחיה של קמבודיה, מלך קמבודיה, נורודום הזמין את צרפת להפוך את הממלכה שלו לפרוטקטורט ב-11 באוגוסט 1863. קמבודיה נותרה תחת שלטונה של צרפת עד 9 בנובמבר 1953.
היסטוריה > המלחמה הקרה

במהלך שנות ה-70 שלט בקמבודיה ארגון הקמר רוז' בשם קמפוצ'יאה הדמוקרטית תוך שהוא מבצע במדינה את רצח העם בקמבודיה. רצח העם גרם לפליטים רבים להגיע לאזור גבול תאילנד כדי להימלט ממשטרו של פול פוט.
ב-1 בינואר 1979 פלשה וייטנאם לקמבודיה והפילה את המשטר. תחת זאת הוקמה הרפובליקה העממית של קמפוצ'יאה בגיבוי סובייטי, שהידרדרה למלחמה של 11 שנים. במהלך השנים הללו תאילנד סירבה להכיר ברפובליקה והמשיכה לתמוך במשטר קמפוצ'יאה העצמאית, אף על פי שהקמר רוז' ושני הפלגים האנטי–קומוניסטים הקימו את ממשלת קמפוצ'יאה הגולה שזכתה לגיבוי מהרפובליקה העממית של סין, קוריאה הצפונית, איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה ומעצמות המערב. באותה עת תקפו החיילים הווייטנאים מחנות פליטים בסמוך לגבול עם תאילנד.
בתקופה בה המשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה קרסו, וייטנאם הסיגה את כוחותיה מקמבודיה בסוף 1989 בצעד שתרם לגיבוש הסכמי השלום בפריז ב-1991 שיצרו דרך להשבת המונרכיה לקמבודיה ב-1993.
סכסוכים > מהומות 2003

בינואר 2003 פרצו מהומות בפנום פן אחרי שעיתון קמבודי פרסם דיווח שגוי ששחקן תאילנדי הודיע כי אנגקור ואט שייך לתאילנד. ב-29 בינואר הוצתה שגרירות תאילנד ומאות מהגרים תאילנדים נמלטו מהמדינה על מנת להימנע מהאלימות המשתוללת. קמבודים שרפו גם תמונות של ראמה התשיעי שעה שתאילנדים בבנגקוק מחו מול שגרירות קמבודיה תוך שהם שורפים את דגלי קמבודיה. אירועים אלו הביאו את ממשלת תאילנד להודיע על הורדת דרג היחסים בין המדינות. ראש ממשלת קמבודיה הון סן החרים בתגובה תוכניות וסרטים תאילנדים.
סכסוכים > התקריות בגבול ב-2008

הסכסוך הממושך בין המדינות בעניין הגבול ביניהן הביא למספר מקרים של אלימות.
באוקטובר 2008 אירעה תקרית צבאית. באפריל 2009 ניזוקו 66 אבנים ממקדש פראה ויהאר מיריות של חיילים תאילנדים. בפברואר 2010 מילאה ממשלת קמבודיה טופס תלונה רשמי בפני גוגל מפות על שהציגה גבול טבעי כגבול הבינלאומי במקום קו הגבול הצרפתי מ-1907 שהיה בשימוש על ידי בית הדין הבינלאומי לצדק ב-1962.
בפברואר 2011, כשפקידים תאילנדים היו בקמבודיה במשא ומתן לפתרון הסכסוך, אירעה תקרית בין כוחות משתי המדינות שהביאה להרוגים ופצועים בשני הצדדים. הפגזה ארטילרית התרחשה באזור במהלך התקרית. לאחר מכן טענה ממשלת קמבודיה כי נגרם נזק למקדש. עם זאת, משלחת אונסק"ו למקום שקבעה את היקף הנזק קבעה כי מדובר בתוצאה של ירי קמבודי ותאילנדי.
מאז 4 בפברואר 2011 שני הצדדים השתמשו בארטילריה אחד נגד השני תוך שהם מאשימים האחד את השני בפרוץ האלימות. למחרת, קמבודיה התלוננה באופן רשמי בפני האומות המאוחדות באומרה כי "הפעולות הצבאיות התאילנדיות האחרונות עברו על הסכמי השלום של פריז מ-1991, אמנת בריטניה ופסק הדין מ-1962 מבית הדין הבינלאומי לצדק". ב-6 בפברואר הודיעה ממשלת קמבודיה כי המקדש נפגע. בפברואר 2011 הורה בין הדין הבינלאומי לצדק לשתי המדינות להסיג את כוחותיהם מהאזור.
ראו גם

גבול קמבודיה–תאילנד
רותי סלע

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בת 51 בערך) ירושלים, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  וידאו ארט
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2011) 
 rutisela.net
 
רותי סלע (נולדה ב-1974) היא אמנית וידאו ישראלית.
ביוגרפיה

סלע נולדה בירושלים. סיימה לימודי אמנות ב"בצלאל" בהצטיינות ולמדה בתוכנית לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1999–2000 למדה אמנות ב-"Politecnica De Valencia" בספרד.
במהלך שנת 2011, הוזמנה סלע להתארח בתוכנית שהות האמן של Rijksakademie באמסטרדם, הולנד. בשנת 2012, פורסם ספר על עבודותיה של סלע במסגרת Steirischer Herbst, אוסטריה. יחד עם מעין אמיר ערכה סלע את הספר "מבוא למחשבה אקסטריטוריאליות", שראה אור בהוצאת פונקטום ניו יורק, בשנת 2016.
סלע מלמדת בפקולטה לאמנויות – המדרשה, במכללה האקדמית בבית ברל, בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה, בבית הספר בסיס לאמנות ותרבות ובתוכנית התואר השני באמנות של האקדמיה בצלאל.
עובדת ומתגוררת בתל אביב.
יצירתה

עבודותיה של סלע משלבות שתי מסורות של קולנוע דוקומנטרי, באחת היא לוקחת עמדה של ״זבוב על הקיר״ בתוך הסיטואציה המצולמת ובשנייה היא דווקא לוקחת חלק משמעותי בבניית הסיטואציה. סלע מרבה לערב את דמותה שלה בתוך הסיטואציות שהיא מצלמת. רבות מעבודותיה של סלע עוסקות בתהליך הפקת עבודות אמנות, תוך תיעוד תהליך העבודה כעבודה עצמה.
עבודותיה נוצרות בתוך הגבול שבין קולנוע ווידאו ארט ומשלבות טכניקות משני המדיומים. סלע משתמשת בחומרי וידאו שהיא מצלמת בעצמה, אשר פעמים רבות מתבססים על ראיונות שהיא עורכת עם דמויות שונות, או כשהיא מתעדת את עצמה בתוך סיאוטאציות שונות. דרך מניפולציות שונות שמפעילה על מרואינייה סלע מתעדת ומתעסקת במערכים שונים של יחסי כוחות, פעמים רבות בהקשר של פוליטיקה ומיניות. עבודותיה הוצגו, בין היתר, בביאנלה של סידני, בביאנלה של איסטנבול ובמוזיאון ישראל.