stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הונג קונג
הכיבוש היפני

על המושבה הגנו כוחות צבאיים מבריטניה, קנדה והודו אולם הם לא עמדו בפני מתקפת צבא יפן בראשות סאקאי טאקאשי שהחלה ב-8 בדצמבר 1941 - שמונה שעות לאחר המתקפה על פרל הארבור. ביום הקרבות הראשון השיגה יפן שליטה אווירית, והכוחות הבריטיים נסוגו מקו שותי הג'ין ובהמשך גם מקו ההגנה בצים שא צוי שבקאולון בשל המתקפות האוויריות הכבדות. הקרבות נמשכו גם כאשר היפנים חצו את המצר הימי של נמל ויקטוריה ופלשו לאי הונג קונג וכאשר חצו את האי וכבשו את מאגרי המים שלו נאלצה המושבה להיכנע.
ב-25 בדצמבר 1941, יום חג המולד שמכונה מאז, בהונג קונג, "חג המולד השחור" נאלץ מושל הונג קונג מארק אייצ'יסון יאנג להיכנע בפני המפקד היפני. טקס הכניעה נערך בקומה השלישית של מלון פנינסולה שבצים שא צוי. לאחר הכניעה הפך איסוגאיי רנסוקה למושל המושבה.
בין ה-25 בדצמבר 1941 וה-15 באוגוסט 1945 שלטה יפן בהונג קונג. תקופה זו כונתה "שלוש השנים ושמונה החודשים" ובה למעשה נעצרה כלכלת המושבה אשר התבססה על סחר. בשל עצירת הסחר, ובהיעדר מקורות מזון טבעיים סבלה המושבה מהיפר-אינפלציה. השלטונות היפנים הנהיגו קיצוב מזון. מטבע המושבה הדולר ההונג קונגי בוטל, והוחלף בין צבאי יפני - מטבע בלא רזרבות שתומכות בו אשר הודפס על ידי השלטונות האדמיניסטרטיביים וערכו ירד בלא הפסקה.
תושבי המושבה המערביים נכלאו, ותושבים סינים רבים נאנסו ונרצחו. בשל הקיצוב והמחסור במזון רבים מתושבי המושבה סבלו רעב כבד, שהביאו אותם להימלט לסין (הכבושה אף היא על ידי יפן).
בתקופת הכיבוש אוכלוסיית המושבה קטנה ל-600,000 תושבים (פחות ממחצית התושבים בשנת 1941), מבני המושבה היו הרוסים ברובם, כמו גם כלכלתה.
בשנת 1945 שוחררה המושבה על ידי כוחות בריטיים וסינים.
השלטון הבריטי (שנות ה-50 של המאה ה-20 – 1997) > שנות ה-50

המהפכה הקומוניסטית בשנת 1949 שהביאה להקמת סין העממית הביאה להגירה רבה להונג קונג מסין. עם זאת המהפכה הפכה את הונג קונג לנמל מרכזי של כניסת סחורות לסין, בייחוד לאחר האמברגו שהוטל עליה בתקופת מלחמת קוריאה. נסיבות אלה הביאו להתאוששות מהירה של כלכלת הונג קונג.
המהגרים הרבים הגיעו להונג קונג מסין בעקבות המהפכה הקומוניסטית הציבו לשלטונות המושבה אתגרים רבים מחד - היה צריך למצוא מגורים למהגרים אלה, ולדאוג למי שתייה ולחינוך לאותם מהגרים שהתגוררו בשכונות עוני ארעיות; ומאידך הביאו למושבה כוח עבודה זול ומיומן, אשר אפשר את שיקום כלכלתה של המושבה.
המהפכה הקומוניסטית בסין הביאה לכך שחברות זרות העבירו את משרדיהם משאנגחאי להונג קונג, ובכך השקיעו כספים רבים במושבה - הן במימון הקמת מבני משרדים ומבני מסחר והן בהבאת צרכנים מערביים אשר רכשו מוצרי צריכה רבים.
כוח האדם הזול והמיומן אפשר מעבר מכלכלה של סחר (נמל סחורות המיובאות למושבה על מנת שיועברו בדרך היבשה לסין) לכלכלה של ייצור - הקמת מפעלים רבים וייצוא סחורות המיוצרות בהונג קונג עצמה לרחבי העולם. התעשייה המקומית החדשה יצרה מוצרי צריכה רבים במפעלים קטנים - בין היתר יוצרו במושבה כפתורים, פרחים מלאכותיים, מטריות, מוצרי טקסטיל, מוצרי אמייל, נעלים ומוצרי פלסטיק.
מחנות המהגרים הרבים באי היו מפגע תברואתי וסכנה למתגוררים בהם. שריפת שק קיפ מיי הביאה לנפגעים רבים בנפש, ובעקבותיה יזם מושל הונג קונג אלכסנדר גרנתהאם מיזם של בניית גורדי שחקים ובהם דירות קטנות וזולות עבור המהגרים - כאשר המהגרים חלקו את חדרי המטבח והשירותים. יוזמה זה החלה את הבנייה הרבה שהביאה ליצירת קו הרקיע המפורסם של הונג קונג.
בתקופה זו החל להתפתח הקולנוע ההונג קונגי והתיירות להונג קונג.
השלטון הבריטי (שנות ה-50 של המאה ה-20 – 1997) > שנות ה-60

התיעוש המהיר ופיתוח תעשיית האלקטרוניקה, יצר מקומות עבודה רבים, והיווה נקודת מפנה בכלכלת הונג קונג. המותג "יוצר בהונג קונג" (Made in Hong Kong) הפך ממותג המתאר מוצרים זולים באיכות נמוכה, למוצרי אלקטרוניקה באיכות גבוהה.
מהפכת התרבות שנערכה בסין העממית הביאה לגל הגירה נוסף להונג קונג. מהגרים רבים היו אישי תרבות אשר נמלטו מסין ופיתחו את התרבות המסורתית בהונג קונג. מאידך - בתקופה זו התפתחה הפוליטיקה בהונג קונג, ואירעו מהומות הונג קונג בשנת 1967. המשטרה המקומית הביאה מומחים מאנגליה ואישי צבא ופורקו כ-8,000 פצצות ביתיות.
הגידול באוכלוסייה והתיעוש הרב הביאו למחסור במי שתיה ולקיצוב מי השתייה.
השלטון הבריטי (שנות ה-50 של המאה ה-20 – 1997) > שנות ה-70

בשנות ה-70 של המאה ה-20 פותח החינוך בהונג קונג במימון ממשלתי, וחינוך החובה הורחב משש שנות לימוד לתשע שנות לימוד.
במקביל פעלה ממשלת הונג קונג בתחום שמירת הטבע, והוקמו בהונג קונג פארקים וגנים רבים.
בתקופה זו פתחה סין את שעריה בפני מפעלים זרים, ומפעלים הונג קונגים רבים עברו לסין במטרה להיעזר בכוח העבודה הזול שבה. מאידך הונג קונג בססה את מעמדה כמרכז מסחר ותיירות. העלייה ברמת החיים וביוקר המחיה הביאה לבניית מבני מגורים רבים עבור מעמד הביניים הגדל והולך. בשל המחסור במקום דירות אלה נבנו בגורדי שחקים אשר החלו ליצור את קו הרקיע המודרני של העיר.
השלטון הבריטי (שנות ה-50 של המאה ה-20 – 1997) > שנות ה-80

בשנת 1982, בעקבות פתיחות ממשלת סין העממית לרפורמות כלכליות, החל דיאלוג בין ממשלת בריטניה לבין ממשלת סין העממית בדבר עתידה של הונג קונג. מרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה באותה עת קיוותה כי סין תסכים להמשך השליטה הבריטית בטריטוריות החדשות והחלה במשא ומתן עם סין. התוצאה של משא ומתן זה היה ההכרזה הסינית-בריטית המשותפת שהציע את שיטת מדינה אחת, שתי שיטות - לפיה תועבר הונג קונג לשליטת סין, אולם כלכלתה והשיטה המשפטית שלה (לרבות זכויות האזרח המוגנות בה) לא יפגעו.
כלכלת הונג קונג פרחה, והעיר הייתה לאחת הערים העשירות במזרח הרחוק מחד, אולם החשש מפני העברת השלטון לסין בשנת 1997 הביא להגירה מהונג קונג לארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת ואוסטרליה.
השלטון הבריטי (שנות ה-50 של המאה ה-20 – 1997) > שנות ה-90

ב-4 באפריל 1990 נחקק חוק יסוד הונג קונג על ידי בית המחוקקים של סין העממית, במטרה שחוק זה יהווה את החוקה של הונג קונג לאחר העברת השליטה לסין. חקיקת החוק הביאה למחלוקת בין הונג קונג בין תומכי העברת השליטה, אשר ראו בחוק חוק דמוקרטי ביותר (ומצב יותר טוב מבחינת זכויות מאשר זה שהיה תחת שלטון בריטניה). מתנגדי העברת השליטה טענו כי החוק אינו דמוקרטי דיו.
ביולי 1992 מונה כריס פאטן לתפקיד מושל הונג קונג האחרון, והיה הפוליטיקאי הראשון שמונה לתפקיד זה. (פאטן היה חבר המפלגה השמרנית של בריטניה, והפסיד את מושבו בבחירות 1992).
פאטן הוביל סדרה של רפורמות דמוקרטיות, והגדיל את מספר החברים הנבחרים באופן ישיר במועצה המחוקקת של הונג קונג. פעולות אלה הביאו למחלוקת עם ממשלת סין, משזו ראתה ברפורמות הפרה של חוק היסוד של ההסכם עם בריטניה. כצעד נוגד מינתה סין מועצה מחוקקת משלה שנבחרה על ידי ממשלת סין.
| לא שונה לאחר 1997 | שונה לאחר 1997 |
| --- | --- |
 אנגלית נלמדת בבתי הספר. עם זאת בעוד שבעבר נלמדה לצד האנגלית רק הקנטונזית כעת נלמדת גם המנדרינית  נותר גבול בין סין והונג קונג שהמעבר דרכו אינו אפשרי לכל אחד. אזרחי סין נדרשים לקבל ויזה על מנת להיכנס להונג קונג.  הונג קונג נותרה חברה עצמאית בארגונים בינלאומיים שונים ובהם IOC, APEC ו-WTO.  להונג קונג רשות להיות צד עצמאי לאמנות בינלאומית בנושא תעופה, ולהתקשר באמנות חדשות. הטיסות בין הונג קונג לבין סין נחשבות טיסות בינלאומיות.  לאזרחי הונג קונג אפשרות כניסה קלה למדינות אירופה - דבר שאינו ניתן לאזרחי סין.  הונג קונג נהנית מחירויות פוליטיות רבות אשר אינן ניתנות לאזרחי סין ובהם חופש העיתונות.  כלי רכב בהונג קונג נוהגים בצידו השמאלי של הכביש (בניגוד לרכבים בסין הנוהגים בצידו הימני).  תקעים חשמליים ושיטת השידור הטלוויזיונית (PAL) נותרה בהתאם לסטנדרטים של הממלכה המאוחדת, אולם תקעי הטלפונים שונו.  להונג קונג קידומת טלפון בינלאומית עצמאית ושונה מזו של סין (+852).  פסלי המונרכים הבריטים כגון פסלה של המלכה ויקטוריה והמלך ג'ורג' נותרו במקומם.  שמות הרחובות כגון "דרך המלכה", רחובות הנושאים שמות של אישי בית המלוכה הבריטי ושל מושלי הונג קונג נותרו בלא שינוי.:  בראש הרשות המבצעת, במקום מושל הונג קונג ניצב ראש הרשות המבצעת של הונג קונג הנבחר על ידי חבר אלקטורים בן 800 חברים הנבחרים מבין חברי איגודים מקצועיים שונים.  כל המתקנים הרשמיים ומשרדי הממשלה מניפים את דגל הרפובליקה העממית של סין לצד דגל הונג קונג.  דיוקנה של אליזבת השנייה הוסר משטרות הדולר ההונג קונגי, ומבולי הדואר וכן ממבנים רשמיים (כגון אולמות המשפט).  הכותרת "המלכותי" הוסרה מגופים רבים שהשתמשו בו בשמם. יוצא מן הכלל הוא מועדון היאכטות המלכותי של הונג קונג.  בחקיקה הוחלף המונח "הכתר" ב"המדינה".  חגים רשמיים בהונג קונג שונו ויום הולדתה הרשמי של המלכה הוחלף בחגים ואירועים המבוססים על חגים בסין.  אזרחים בריטיים השוהים בהונג קונג למעלה משנה נדרשים לקבל ויזה.  שיטת ההשכלה הגבוהה שונתה מהשיטה הבריטית לשיטה הסינית (מספר שנות לימוד שונה)
הונג קונג תחת שלטון סין (1997 – ימינו) > המאה ה-21

לאחר העברת השליטה לידי סין, ועל אף חששות רבות, הסתגלה האוכלוסייה המקומית למצב החדש, אף שמחלוקות בדבר פרשנות סעיף 23 לחוק יסוד הונג קונג הביאה להפגנות המוניות בהן השתתפו כ-750,000 מפגינים (כ-10% מאוכלוסיית הונג קונג באותה עת).
פרוץ מגפת הסארס בשנת 2003 ושפעת העופות הביאו לפגיעה בתיירות ובכלכלת הונג קונג ולמיתון, שגבר בעקבות המיתון העולמי. על אף זאת בספטמבר 2005 נפתח אתר הנופש דיסנילנד באי לנטאו.
קו הרקיע של הונג קונג המשיך להתפתח, ובשנת 2003 הושלם מבנה מרכז המימון העולמי 2 שגובהו 415 מטרים ובו 88 קומות. בשנת 2010 הושלמה בניית מרכז המסחר העולמי - מגדל שגובהו 484 מטרים ובו 118 קומות.
בספטמבר 2014 התנהלו הפגנות רחבות היקף בהונג קונג בתביעה לשנות את שיטת בחירת מושל הונג קונג ולהפכה לדמוקרטית יותר באמצעות ביטול הדרישה שהמועמדים לתפקיד יאושרו מראש על ידי השלטון המרכזי בסין.
בפברואר 2018 הסתיימה בנייתו של גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו, המחבר בין הונג קונג לגדה המערבית של מפרץ נהר הפנינה, ולערים מקאו וג'והאי.
ב-2019 החלה מחאה בהונג קונג כנגד חוק ההסגרה הסיני. המחאות כללו מיליוני אנשים וזכו לסיקור תקשורתי נרחב. בשנת 2020 העבירה סין את חוק הביטחון, שאוסר על האזרחים לבגוד, להסית או לחתור תחת סין, ובפועל מאפשר לאסור מפגינים למען עצמאות מסין או הגברת דמוקרטיזציה.
ביולי 2020, קארי לאם וממשלת סין דחו את הבחירות למועצה המחוקקת של הונג קונג בשנה שלמה (ל-5 בספטמבר 2021) (אנ'), בתואנה שלא ניתן לקיים בחירות בשל התפרצות נגיף הקורונה בסין.
האופוזיציה הדמוקרטית (אנ') טוענת שזהו תירוץ, שיוביל בסופו של דבר לביטול מדיניות מדינה אחת, שתי שיטות ולסיפוח מלא של הונג קונג על ידי הרפובליקה העממית של סין.
ראו גם

הונג קונג הבריטית
מושל הונג קונג
הערות שוליים

↑  מדינות לפי תל"ג מתוך ספר העובדות של ה-CIA
↑  דני מולכו, סין העבירה את "חוק הביטחון": האוטונומיה של הונג קונג בסכנה?, באתר חדשות 13, 28 במאי 2020
↑  הונג קונג דוחה בשנה את הבחירות בשל הקורונה; האופוזיציה: זה תירוץ, באתר וואלה, 31 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539667505171  LCCN: sh95002051 
תחריט דתי מהתקופה הנאוליתית
מפה גרמנית של הונג קונג ומקאו, משנת 1888.
הסכם בייג'ינג
הונג קונג בשנות ה-50
הונג קונג בשנות ה-60. מבט מפסגת ויקטוריה לעבר נמל ויקטוריה ואזור צים שא צוי בחצי האי קאולון. במרכז התמונה - הבניין הראשי של HSBC (הדור השלישי של הבניין).
הונג קונג בשנות ה-70
הונג קונג בשנות ה-80
הונג קונג בשנות ה-90
הונג קונג בראשית שנות ה-2000.
דגל הונג קונג
זיפיוס חלול-חרטום

| זיפיוס חלול-חרטום |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: לווייתני מקור
סוג:: זיפיוס
מין:: זיפיוס חלול-חרטום
שם מדעי
 Ziphius cavirostris ‏קיווייה, 1823
תחום תפוצה


זיפיוס חלול-חרטום (שם מדעי: Ziphius cavirostris) הוא מין יחיד בסוגו (Ziphius) במשפחת לווייתני המקור והנפוץ ביותר מביניהם. אורכו - עד שבעה מטרים, ומשקלו מגיע עד לחמישה טון וחצי.
מאפיינים

לסתו העליונה קצרה במעט מן התחתונה. בלסת התחתונה 2–4 שיניים ובעליונה אין שיניים כלל. הוא ניזון בעיקר מדיונונים. צבעו לא אחיד, לרוב אפור עם כתמים לבנים בגחון. שוכן באוקיינוס האטלנטי והשקט ומגיע גם לים התיכון ולחופי ישראל.
למרות העדפתו למגורים בעומק של קילומטר ויותר והימנעותו מהתקלות בספינות, הוא נצפה פעמים רבות בידי בני-אדם.
המין והסוג תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז' קיווייה בשנת 1823, על-פי גולגולת לא שלמה מחופה הים-תיכוני של צרפת, במחוז שפך הרון.
באפריל 2008 נסחפה אל חוף הכרמל בחיפה, גופת לוויתן באורך 7 מטר. ביולי 2002 נמצא זכר צעיר בחוף סידנא-עלי בהרצליה, הניסיונות להצילו לא צלחו ובמהלך הנתיחה נמצאו שקיות פלסטיק בבטנו. ב-20 ביולי 2018 נצפו שישה לווייתנים כ-150 ק"מ מערבית לחיפה. בשנת 2019 נפלט לחוף דור פגר של נקבה ממין זה. הפגר נאסף על ידי אנשי רשות הטבע והגנים ואנשי מחמל"י, לצורך נתיחת הגופה
הערות שוליים

↑  זיפיוס חלול-חרטום באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  זיפיוס חלול-חרטום, באתר מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
↑  Cuvier, Recherches sur les ossemens fossiles, pp. 350-2
↑  גופת לוויתן באורך 7 מ' נסחפה אל חוף הכרמל, באתר וואלה, 9 באפריל 2008
↑  זיפיוס - יולי 2002
↑  אחיה ראב"ד, פגר נקבת לווייתן באורך של כ-5 מטרים נמצא בחוף דור, באתר ynet, 22 באפריל 2019
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
זיפיוס שצולם בים הליגורי
המלוכה של ברבדוס

| --- | --- |
סמל הוד מלכותה מלכת ברבדוס

דגל הוד מלכותה מלכת ברבדוס
 
 אליזבת השנייה
 תואר:  הוד מלכותה
 השליט הראשון בבית זה:  אליזבת השנייה
 השליט האחרון בבית זה:  אליזבת השנייה
 תקופת המלוכה:  30 בנובמבר 1966 – 30 בנובמבר 2021 (55 שנים)
 מעון רשמי:  לונדון
 שטח שיפוט:  חבר העמים הבריטי
שיטת הממשל בברבדוס הייתה עד 2021 מלוכה על פיה עמד בראש המדינה מונרך. מאז עצמאותה של ברבדוס ב-30 בנובמבר 1966, ועד 2021 מלכה בברבדוס המלכה אליזבת השנייה המכונה "מלכת ברבדוס" (באנגלית: "Queen of Barbados"). יורש העצר היה בנה הבכור של אליזבת, הנסיך צ'ארלס. עם זאת, המלכה הייתה החברה היחידה במשפחה המלכותית עם תפקיד חוקתי כלשהו.
בנוסף, אליזבת השנייה כיהנה עד מותה בשנת 2022 הן כמלכת הממלכה המאוחדת והן כמלכת 15 ממלכות חבר העמים ועמדה בראש חבר העמים הבריטי - בו חברות 52 מדינות, אולם בכל ממלכה וממלכה עמדה המלכה בנפרד כראש ממלכה עצמאית ונפרדת. המלכה התגוררה בממלכה המאוחדת - הממלכה הראשונה ומרובת התושבים מבין כל ממלכות חבר העמים.
חלק מסמכויות הכתר ניתנו לביצוע על ידי המלכה עצמה בלבד (כגון מינוי מושלים כללים); סמכויות אחרות היו נתונות בידיו של המושל הכללי של ברבדוס (כגון הכרזה על בחירות לפרלמנט). חתימת המונרך נדרשה על מנת לתת תוקף למכתבי הרשאה ולתת תוקף לפקודות דבר המלך במועצתו. אך הסמכות למעשים אלה נבעו מהאוכלוסייה הברבדית, ובמסגרת התנאים המקובלים במלוכה חוקתית, השתתפותו הישירה של הריבון בכל אחד מתחומי הממשל הללו היו מוגבלת, ורוב הסמכויות הקשורות לכך הופקדו למימוש (באמצעות ייעוץ או הנחיה המונרך או המשנה למונרך) לחברי הפרלמנט הנבחרים, או לשרי המדינה הנבחרים (בדומה למצב בממלכה המאוחדת), כך לדוגמה, באופן רשמי המונרך הוא שמינה את ראש הממשלה ואת השופטים, אולם בפועל העם בחר את ראש הממשלת בבחירות דמוקרטיות.
מפת ממלכות חבר העמים
סדר ההורשה

סדר ההורשה היה בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי ובדומה לסדר הירושה לכתר הבריטי. אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים היוו חלק מהמשפט החוקתי הברבדי, והיו נתונים לשינוי על ידי הפרלמנט הברבדי. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה הברבדיים היו זהים לאלה של הממלכה המאוחדת.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים יכלו לרשת את הכתר הברבדי.
אף שחוקים אלה נחקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, הם הועתקו לתוך החוקה הברבדית, במסגרת חוק הירושה משנת 2013 (Succession to the Throne Act, 2013).
עם פטירתו של הכתר (מותו או התפטרותו של ריבון), יורשו של הריבון המנוח מצליח באופן אוטומטי באופן אוטומטי, ללא צורך באישור או טקס נוסף; מכאן עולה המשפט " המלך מת. יחי המלך! " לאחר תקופת אבל מתאימה, המלוכה מוכתרת גם בממלכה המאוחדת, אם כי טקס זה אינו הכרחי כדי שריבון ימלוך.
לאחר שאדם עולה על כס המלוכה, הוא או היא בדרך כלל ממשיכים למלוך עד המוות. למלכים אסור להתפטר באופן חד צדדי; המלך היחיד שהתפטר, אדוארד השמיני, עשה זאת לפני שברבדוס הייתה עצמאית, ואפילו אז, הדבר בוצע באישר ממשלות בריטניה וכל הדומיניונים ונחקקו חוקים מיוחדים לעניין זה בפרלמנטים של הממלכה המאוחדת וכל הדומיניונים.
תפקידים וסמכויות

כיוון שבני בית המלוכה והמונרך המכהן לא נמצאו בברבדוס דרך קבע, מילא המושל הכללי של ברבדוס, בהתאם למשפט החוקתי הברבדי, את תפקיד המלך או המלכה בהיעדרה.
המונרך סימל את המדינה, ולכן כל תביעה שנוגעת למדינה הייתה תביעה נגד, או מטעם "הוד מלכותה המלכה, כמלכת ברבדוס" (Her Majesty the Queen in Right of Barbados).
המונרך היה הבעלים של כל אדמות המדינה (שכונו "אדמות הכתר" - Crown land).
המונרך היה הבעלים של כל התאגידים הממשלתיים, וכן באופן רשמי הוא טיפל בכל הילדים היתומים (שכונו "בני חסות הכתר" - "Crown wards").
השופטים, אנשי צבא ברבדוס, אנשי משטרת ברבדוס, חברי הפרלמנט, והמושל הכללי, נחשבו עובדי המונרך, ונדרשו להישבע שבועת נאמנות למונרך בטרם החלו בתפקידם.
סמכויות המונרך כללו את הסמכות להחליט ולחתום על אמנות בינלאומיות, לשלוח שגרירים למדינות זרות ולאמן שגרירים. תפקיד המונרך היה להגן על המדינה מחוץ ומבית (ולכן המלכה עמדה בראש הצבא הברבדי).
הסמכויות האמורות היו נתונות בידי המונרך, והוא לא היה זקוק לאישור בית הנבחרים להחלטותיו, אולם חקיקה של הפרלמנט הנוגעת לסמכויות בית המלוכה דרשה הסכמה של המונרך.
המונרך הוא שמינה את ראש ממשלת ברבדוס (על פי המקובל, המונרך, או המושל הכללי שפעל מטעמו, בחרו את חבר הפרלמנט שסיכוייו להקים קואליציה היו הגבוהים ביותר. לרוב נבחר ראש מפלגת הרוב בפרלמנט, או, בהיעדר מפלגת רוב, ראש המפלגה שיצר קואליציה בין מפלגות).
למונרך הייתה הסמכות להכריז על מלחמה, לכרות הסכמי שלום, ולהורות לצבא לפעול (סמכויות אלה בוצעו בשם המונרך על ידי ראש הממשלה).
למונרך הייתה הסמכות לכרות אמנות בינלאומיות אולם לאמנות אלה לא היה תוקף במשפט הפנימי מבלי אשרור של הפרלמנט.
המושל הכללי, בשם המונרך, זימן את בית הנבחרים והוא היה מוסמך לפזר את הפרלמנט. המושל הכללי מונה על ידי המונרך, לאחר שהמונרך התייעץ עם ראש ממשלת ברבדוס.
בטקס פתיחת הפרלמנט הקריא המושל הכללי את הנאום מן הכס באולם הסנאט, ובו הוא תיאר את הפעולות שהתכוונה הממשלה לנקוט בשם המונרך בשנה הקרובה. נהוג היה שהמושל הכללי מפזר את הפרלמנט במועד שנקבע לבחירות, אולם הוא היה מוסמך להימנע מפיזור הפרלמנט במועד זה.
תפקיד משפטי וחקיקתי

בהתאם לחוקת ברבדוס, בברבדוס מערכת ממשל פרלמנטרית הדומה לשאר ממלכות חבר העמים, תפקידם של המונרך והמושל הכללי מטעמו היה משפטי ומעשי, אך לא פוליטי. באופן חוקתי, הממשלה פעלה מטעם המונרך ומילאה את רצונו, ולכן הממשלה כונתה רשמית "ממשלת הוד מלכותה/הוד מלכותו".
נאמר כי כל מוסדות השלטון פעלו בסמכות הריבון; כך לדוגמה, לא נדרש אישור פרלמנטרי למימוש הזכות המלכותית; יתרה מכך, היה צורך לקבל את הסכמת הכתר לפני שאחד מבתי הפרלמנט אף עשוי לדון בהצעת חוק שהשפיעה על זכויותיו או האינטרסים של הריבון. הזכות המלכותית הייתה אמנם רחבה, אך היא לא הייתה מוגבלת; למשל, למלוכה לא הייתה זכות להטיל ולגבות מיסים חדשים - פעולה כזו חייבה אישור של הפרלמנט. יתר על כן, החוקה הורתה כי כל שינוי בעמדת המלך, או נציג המלך בברבדוס, חייבה הסכמה של שני שלישים מכל חברי כל אחד מבתי הפרלמנט.
תפקיד משפטי וחקיקתי > הרשות המבצעת (מועצת המונרך)

אחת מתפקידיו העיקריים של הכתר היה מינוי ראש ממשלה, שעמד לאחר מכן בראש הממשלה, ובאופן רשמי ייעץ למונרך, או למושל הכללי כיצד להפעיל את סמכויותיהם בכל היבטי פעולות הממשלה וענייני החוץ.
בפועל, מאחר שברבדוס הייתה דמוקרטיה פרלמנטרית ומונרכיה חוקתית, הייעוץ שניתן על ידי הממשלה היה בדרך כלל מחייב; והדרישה שהמושל הכללי יבצע את "עצות השרים" או "עצות ראש הממשלה" עוגנה באופן חוקתי בברבדוס (וזאת בשונה ממלכות חבר העמים האחרות - בהן הדבר הוא נוהג שאינו מעוגן במשפט החוקתי).
מאז מותה של המלכה אן בשנת 1714 (היא הייתה המלכה האחרונה שעמדה בראש הקבינט הבריטי - היינו ישיבה בפועל בממשלה), תפקידו של המלך (והמשנה למלך מטעמו), היה כמעט סמלי ותרבותי, והוא שימש כסמל של הסמכות החוקית לפיה פעלו כל הממשלות והסוכנויות, ואילו הממשלה הפעילה את סמכויותיו - כגון הסמכות להכריז על מלחמה, לתת פקודות לצבא, לפזר את הפרלמנט, ולהכריז על בחירות. עם זאת, הזכות המלכותית הייתה שייכת לכתר ולא לממשלה, והחוקה איפשרה למושל הכללי להשתמש באופן חד צדדי בסמכויותיו אלה ביחס לפיטורי ראש ממשלה, פירוק הפרלמנט והדחתו של שופט.
המושל הכללי, כדי לשמור על יציבות השלטון, הצטרך למנות כראש ממשלה את האדם הסביר ביותר שיקבל את תמיכת בית הנבחרים. על פי רוב היה זה מנהיג המפלגה אשר קיבלה רוב בבחירות. כאשר אף מפלגה לא זכתה ברוב בבחירות, היה רשאי המושל הכללי למנות כראש ממשלה מנהיג מפלגה אחרת (מצב המכונה ממשלת מיעוט). על המושל הכללי היה למנות לקבינט, בהנחיית ראש הממשלה, לפחות חמישה שרים שתארם הרשמי הוא "שרי הכתר" (ministers of the Crown). לבית הנבחרים הייתה סמכות פיקוח על הממשלה, ושרי הממשלה היו מחויבים לדווח על פעולותיהם לבית הנבחרים.
בסמכות הכתר היה להורות על הקמת ועדות חקירה, המכונה ועדות חקירה מטעם המונרך (Royal Commissions).
תפקיד משפטי וחקיקתי > הרשות המחוקקת

המונרך היווה אחד משלושת הגופים שהרכיבו את הפרלמנט של ברבדוס (יחד עם הסנאט של ברבדוס, ואספת הנבחרים של ברבדוס) והסכמת המונרך נדרשה על מנת שחוק יכנס לתוקפו, וכל חוקי המדינה והפרובינציות נחתמו על ידי המונרך או על ידי המשנה למונרך.
בפועל, המונרך לא השתתף בתהליך החקיקה; אולם חוק לא נכנס לתוקפו בלי "הסכמה מלכותית" שנתנה על ידי המשנה למלך.
כל חוקי המדינה נחתמו על ידי המונרך או על ידי המשנה למונרך. כל חוק התחיל במילים:
"עתה, הוד מלכותה, בהתאם לסמכויות שבידה, על פי סימן 5 לחוק עצמאות ברבדוס, 1966, ומכוח כל סמכויותיה האחרים, על פי רצונה, ובעצת מועצת המלכה, מחוקקת כדלקמן..."
חברי אספת הנבחרים נבחרה בבחירות. המשנה למלך מינה את חברי הסנאט. כמו בממלכות חבר העמים האחרות, מינוי חברי הסנאט נעשה בהתייעצות עם ראש הממשלה (שעמד, על פי רוב, בראש הקואליציה). עם זאת, באופן ייחודי לחוקת ברבדוס (ובשונה מייתר ממלכות חבר העמים), החוקה קבעה כי יש למנות שני סנאטורים בהתייעצות עם מנהיג האופוזיציה ולמושל הכללי הייתה סמכות למנות שבעה סנטורים על פי שיקול דעתו.
המושל הכללי, בשם המונרך, זימן את בית הנבחרים ובסמכותו היה לפזר את הפרלמנט. בטקס פתיחת הפרלמנט הקריא המושל הכללי את הנאום מן הכס באולם הסנאט, ובו הוא תיאר את הפעולות שהתכוונה הממשלה לנקוט בשם המונרך בשנה הקרובה. הנאום נערך באולם הסנאט, וזאת מאחר שבמשפט הבריטי, המונרך אינו רשאי להיכנס לבית אספת הנבחרים. חברי האספה הוזמנו לנאום עם ידי על ידי שליח הכתר, סדרן המוט השחור, אשר באופן סמלי הגיע לבית הנבחרים, ודלתות בית הנבחרים היו נטרקות בפניו. הוא דפק בדלתות הבית במוט השחור, והזמין את חברי האספה הכללית.
תפקיד משפטי וחקיקתי > בתי משפט

המונרך נחשב כ"מקור הצדק" ("fount of justice") ומשכך היה אחראי למתן משפט צדק לכל נתיניו. המונרך לא שפט את הנתינים בעצמו, אלא מינה שופטים שיפעלו מכוחו. מאחר שעל פי המשפט המקובל "המלך אינו יכול להרע" - לא היה ניתן להגיש תביעה פלילית אישית כנגד המלכה, אולם ניתן היה להגיש תביעה נזיקית כנגד הכתר במקרה בו המדינה הזיקה לאדם.
שופטי בתי המשפט מונו (רשמית) על ידי המונרך, והם נציגה/נציגו, ולכן באופן רשמי, המונרך הוא שישב על כס המשפט (Queen-on-the-Bench). בנוסף, המלוכה שימשה גם סמל ללגיטימיות של בתי משפט לצדק וסמכותם השיפוטית. תמונה של המלכה או סמל ברבדוס הוצגה בכל אולמות המשפט.
במקרים בינלאומיים, כריבון ותחת עקרונות קבועים של החוק הבינלאומי, מלכת ברבדוס לא הייתה נתונה לתביעה בבתי משפט זרים ללא הסכמתה המפורשת. הריבון, ובהרחבה המושל הכללי, הפעיל גם את זכות הרחמים (חנינה), ועשוי היה לתת חנינה לעבירות נגד הכתר, לפני משפט, במהלך או אחריו.