stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל דל רייגו
חייו

דל רייגו נולד ב-9 באפריל 1784 (מקורות אחרים טוענים 24 בנובמבר 1785) בסנטה מריה דה טוניאס (Santa María de Tuñas) שבאסטוריה. אחרי שהשלים לימודיו באוניברסיטת אוביידו ב-1807, הוא עבר להתגורר במדריד, ושם הצטרף לצבא. ב-1808 במהלך מלחמת העצמאות הספרדית הוא נשבה על ידי הצרפתים ונכלא באל אסקוריאל משם הצליח להימלט.
ב-10 בנובמבר השתתף בקרב "אספינוסה דה לוס מונטרוס", שבו שוב נפל בשבי. שלושה ימים אחר כך נשלח לצרפת ובסופו של דבר שוחרר משביו. הוא נדד באנגליה ובנסיכויות גרמניה וב-1814 חזר לספרד והצטרף שוב לצבא בדרגת לויטננט קולונל.
במהלך שש השנים האבסולוטיות הוא הצטרף לבונים החופשיים ולליברלים בקשר כנגד המלך פרננדו השביעי. ב-1819 הקים המלך 10 גדודים על מנת להילחם בתנועות השחרור של דרום אמריקה. רייגו מונה למפקדו של הגדוד האסטורי. אך ב-1 בינואר 1820, במקום בשם קבסס דה סן חואן לא רחוק מהעיר קדיס החל במרידה יחד עם קצינים נוספים, ודרש את החזרת החוקה של 1812. עימות זה היה הפתיחה לתקופה ההיסטורית שנקראה בשם שלוש השנים החוקתיות 1820–1823 ובו הוחזר המשטר הליברלי שבוטל על ידי מלך ספרד פרננדו השביעי בשנת 1814. כוחותיו של רייגו צעדו דרך ערי אנדלוסיה בתקווה להתחיל התקוממות אנטי מלכותית, אבל האוכלוסייה המקומית הייתה אדישה ברובה.
עם זאת, בגליסיה החלה התקוממות אשר התפשטה במהרה בכל ספרד. ב-7 במרץ 1820 הוקף ארמון המלוכה במדריד בחיילים בפיקודו של הגנרל באייסטרוס, וב-10 במרץ הסכים המלך להשיב את החוקה על כנה, ויוחסה לו האימרה "נצעד ביחד, ואני הראשון בשביל החוקתי".
הממשלה החדשה ה"פרוגרסיסטית" שהוקמה קידמה את רייגו לדרגת פילדמרשל ומינתה אותו ל"קפטן חנרל" של גליסיה. ב-8 בינואר 1821 נטל פיקוד על אראגון ועבר לסרגוסה. ב-18 ביוני של אותה שנה נשא לאישה את בת דודתו "מריה טרסה דל ריגו אי בוסטיוס". ב-4 בספטמבר 1821 נכלא באשמת שווא של תמיכה ברפובליקניזם, עקב מרידה רפובליקנית כושלת. למרות זאת, הפופולריות שלו התגברה ובמדריד פרצו הפגנות בדרישה לשחררו. במרץ 1822 נבחר לקורטס (בית הנבחרים הספרדי) ובסופו של דבר שוחרר מהכלא.
בקונגרס ורונה שהתקיים בדצמבר 1822, החליטו מדינות הברית הקדושה כי ספרד ליברלית תהווה איום על מאזן הכוחות באירופה, מאחר שכמה מרידות ליברליות שנערכו באירופה בראשית שנות העשרים של המאה התשע-עשרה נעשו בהשראתה. צרפת נבחרה איפוא להחזיר את המלוכה האבסולוטית לספרד. ב-7 באפריל 1823 חצה הצבא הצרפתי את גבול ספרד, בפלישה של חיילים צרפתיים אשר נודעה בשם מאה אלף בני לואי הקדוש (cien mil hijos de San Luis, בפועל פלשו כ-60,000). רייגו פיקד על הארמייה הספרדית השלישית שנלחמה בפולשים ובקבוצות שתמכו במלוכה. אך עקב בגידה הוא נשבה ב-15 בספטמבר בכפר ארקיוס באזור חאאן ונלקח למדריד. אף שהוכרזה חנינה מוחלטת, חצר המלוכה הכריז על רייגו כבוגד, כיוון שהיה אחד מחברי הפרלמנט שהצביעו בעד נטילת סמכויות מהמלך. רייגו נתלה בככר "לה סבאדה" שבמדריד ב-7 בנובמבר 1823
הנצחה

המנונה של הרפובליקה הספרדית השנייה (1931 – 1939) "אימנו דה רייגו" (Himno de Riego) נכתב לכבודו של רייגו.
כיום מתנוסס דיוקנו בבניין הקורטס.
רכס אוסטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Austa 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 אורך הרכס:  24 ק"מ 
 קואורדינטות:  65°15′30″S 62°16′00″W﻿ / ﻿65.25833333°S 62.26666667°W﻿ / -65.25833333; -62.26666667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס אוסטה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס אוסטה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס אוסטה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס אוסטה
 
רכס אוסטה (באנגלית: Austa Ridge; בבולגרית: хребет Ауста) הוא רכס הרים שאינו מכוסה קרח בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 24 קילומטרים; ורוחבו 11 קילומטרים.
הרכס יורד לכיוון מזרח, מהקצה הדרומי ביותר של רמת פורבידן ועד נקודת קושן.
שיא גובהו של הרכס (בקצהו המערבי) הוא 1,500 מטרים מעל פני הים.
הרכס מתנשא מעל קרחון ג'ורום; מעל מפרץ בורימה שמצפון לו; מעל מפרצון אקזאספריישן שממזרח לו; ומעל פיורד ספיליין וקרחון קריין שמדרום לו.
היסטוריה > מיפוי הרכס

הרכס מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שם הכפר אוסטה שבדרום בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
רימה

ערך זה עוסק בשלב במחזור חיי הזבוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רימה; Dalius Baranauskas
רִימָּה היא שלב הזחל במחזור חייו של הזבוב.
מבנה ותיאור

גודל הרימה נע בין 2 עד 12 מילימטר בהתאם לשלב הגדילה בו היא נמצאת. צבען של מרבית הרימות משתנה בטווח של לבן כבוי (Off-White) עד חום בהיר, אף על פי כן חלקן יכולות אף להיות בצבע צהוב או אדמדם.
הן בעלי זוג גפיים דקים דמויות קרס המשמשות לאכילה אך חסרות רגליים.
מחזור חיים

מחזור החיים של הזבוב מורכב מ-4 שלבים: ביצה, רימה, גולם ובוגר (זבוב). הביצים יכולות להיות מוטלות בכל מקום בו יש די מזון עבור הרימות ובתנאי שהוא לח במידה מספקת. בין מקומות אלו נמנים צואת בעלי חיים, דשן, בריכות מים אך בעיקר בבשר נרקב. הביצים בוקעות בתוך 20-8 שעות מרגע הטלתן, מיד עם הבקיעה מופיעה הרימה המאביסה עצמה בבשר עד שהיא מוכנה לעבור לשלב הגולם. בשלב זה עוזבת הרימה את מקור המזון ועוברת למקום לחלוחי יותר על מנת להפוך לגולם. לאחר 12–14 ימים בוקע מן הגולם זבוב בוגר.
שימושים

האדם למד לרתום את תכונותיה המיוחדות של הרימה למטרות שונות בתחומים מגוונים.
שימושים > שימושים ברפואה

הרפואה בעבר ובהווה משתמשת ברימות בשל טבען - הן מכרסמות בעור נגוע מבלי לפגוע ברקמות הבריאות. השימוש ברימות מאפשר למעשה לנקות ולחטא פצעים פתוחים מתאים מתים. בעבר, טרם המצאת האנטיביוטיקה, השתמשו רופאים ברימות כדי לחטא פצעים פתוחים.
גם כיום, ברפואה המודרנית, כאשר לא ניתן לבצע ניתוחים להסרת נמקים וזיהומים בשל חשש מסיבוכים, אחד הפתרונות הוא שימוש ברימות לצורך החיטוי של האזור מהתאים הנגועים. הרימות הלבנות מפוזרות ממבחנה סטרילית על פני האזור הנגוע ומיד מכוסות בתחבושות כדי לשמור על הסטריליות של האזור. זמן ההמתנה תלוי בהיקף הפציעה, ובסיומו הרימות תופחות לגודלן המרבי, בעוד האזור הנגוע מתנקה לחלוטין מזיהום. הטיפול נחשב לטיפול חדשני ומקובל כיום בבתי חולים רבים ברחבי העולם.
שימושים > שימושים נוספים

חוקרי זיהוי פלילי בוחנים לעיתים רימות הנמצאות בגופות על מנת לקבוע את שעת המוות.
הרימות משמשות כפתיון בדייג.
רימות מהוות מזון לחיות מחמד כמו ציפורים וזוחלים.
הרימה בתנ"ך

יש כמה פסוקים בהם מופיעה הרימה, בדברי איוב: ”לָבַשׁ בְּשָׂרִי רִמָּה וגיש [וְגוּשׁ] עָפָר עוֹרִי רָגַע וַיִּמָּאֵס” (ספר איוב, פרק ז', פסוק ה'). בדרך כלל הרימה נזכרת כסמל או כחלק מתיאור של מוות. לפעמים המקרא גם כותב תולעת בהקשרים שכנראה הכוונה לרימות, לדוגמה: ”אַף כִּי אֱנוֹשׁ רִמָּה וּבֶן אָדָם תּוֹלֵעָה” (ספר איוב, פרק כ"ה, פסוק ו').
ראו גם

לרווה
הערות שוליים

↑  ד"ר איתי גל, התולעים כירסמו את הנמק מהכוויה, באתר ynet, 4 בנובמבר 2009
רפורמת טאיקה

רפורמת טאיקה (יפנית: 大化の改新) הייתה סדרה של דוקטרינות שחיבר קיסר יפן קוטוקו בשנת 645. הדוקטרינות נכתבו זמן קצר לאחר מותו של הנסיך שוטוקו ולאחר איחוד יפן תחת שלטון מרכזי. לאחר פרסום הדוקטרינות קבע להן הקיסר את השם טאיקה, שפירושו ביפנית הוא "רפורמה גדולה."
הרפורמה החלה בשינוי שיטת חלקות האדמות במדינה, והתבססה בכך על רעיונות קונפוציאניים ופילוסופיות סיניות שונות, אך מטרתן האמיתית הייתה לחזק את השלטון המרכזי של הקיסר ולהגביר את השפעתו, כפי שהיה נהוג באותה עת בסין. משלחות של מלומדים ושל תלמידים יצאו לסין על מנת ללמוד כל שיכלו, החל בכתב הסיני, דרך ספרות, דת ואדריכלות, וכלה בדיאטה.
רקע

לאחר שהסתיימה תקופת עוצרותו של הנסיך שוטוקו, נטלו בני שבטו, שבט סוֹגה, את השליטה בחצר הקיסרית של תקופת יאמטו. אנשי השבט התנגדו לירושתו של בנו של שוטוקו והרגו אותו ב-643. כשעלתה לשלטון הקיסרית קוגיוקו, היה ראש שבט סוגה, סוגה נו אירוּקה, לשליט העליון של המדינה. המתנגדים למהלך זה היו אחיה של הקיסרית, קארו (לימים הקיסר קוטוקו), ובנה, נאקה נו אוֹאֶה-שינוֹ (לימים הקיסר טנג'י) ומספר בני משפחה נוספים. הם סיימו את שלטונו של אירוקה בהפיכה ב-645, בה הוא נרצח. הקיסרית קוגיוקו ויתרה על כסאה ואחיה קארו עלה במקומה וקיבל את השם קוטוקו. הקיסר החדש, יחד עם הנסיך הקיסרי נאקה נו אוֹאֶה, ערך מספר רפורמות שהגיעו לשיאן ברפורמת טאיקה ב-646. באותה עת זכו שני מלומדים, טקמוקו נו קורומארו והנזיר מין, בתואר "קוני נו הקושי" (国博士; מלומד לאומי), ונראה כי לשניהם היה חלק גדול בחיבור הרפורמה שלמעשה הניחה את היסודות לשיטה הקיסרית ביפן. על פי הדוקטרינות החדשות, השליט לא היה ראש שבט גרידא, כי אם קיסר ששלט על פי צו שמיימי ולו היה נתון כוח אבסולוטי.
הדוקטרינות החדשות הגבילו את עצמאותן של השליטים המקומיים ברחבי המדינה, וביססה את החצר הקיסרית כיעד כמכריעה בבעיות ציבוריות. בנוסף, ביטלו הדוקטרינות מספר מנהגים חברתיים יפנים, זאת על מנת ליישר קו עם החברה הסינית בנושאים מסוימים. יישום הרפורמה החדשה ארך שנים, אך לבסוף התקבעה. עם זאת, לרעיון הקיסר על פי המודל הסיני עתיד לקחת מספר מאות שנים להשתרש בתודעה היפנית.
רכס אולימפוס

ערך זה עוסק ברכס באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אולימפוס 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 קואורדינטות:  77°29′00″S 161°30′00″E﻿ / ﻿77.4833°S 161.5°E﻿ / -77.4833; 161.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס אולימפוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס אולימפוס
 
רכס אולימפוס (באנגלית: Olympus Range) הוא רכס הרים שאינו מכוסה קרח באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם בין עמק ויקטוריה שמצפון לרכס ועמק רייט שמדרום לו.
פסגות הרכס מגיעות לגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי העמק

העמק מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית (VUWAE) של אוניברסיטת ולינגטון מוולינגטון ניו זילנד, שחקרה את האזור בין השנים 1958–1959.
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שם הר האולימפוס, מקום משכנם של האלים במיתולוגיה היוונית, והרי הרכס נקראים על שם דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
לקריאה נוספת

• I.B. Campbell, G.G.C. Claridge, , PP 30 - 32
• Vivien Gornitz, , P 64
• Adam R. Lewis, David R. Marchant, Allan C. Ashworth, Lars Hedenäs, Sidney R. Hemming, Jesse V. Johnson, Melanie J. Leng, Malka L. Machlus, Angela E. Newton, J. Ian Raine, Jane K. Willenbring, Mark Williams, and Alexander P. Wolfe, , PNAS August 5, 2008 105 (31) 10676-10680; https://doi.org/10.1073/pnas.0802501105
לקריאה נוספת > צמחים שקפאו לפני 14 מיליון שנים התגלו ברכס

• Roger Highfield, , The Telegraph, Sunday 25 November 2018
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
רפאל (מלאך)

רפאל הוא שמו של מלאך בדת היהודית, הנוצרית והאסלאמית. ומקורה כפי הנראה הוא בקבלה היהודית. משמעות השם בעברית היא "האל ירפא".
ביהדות

רפאל הוא אחד מבכירי המלאכים ונמנה כאחד מהארבעה העומדים לפני כיסא הכבוד וכחלק מתפקידם שומרים ומשגיחים על ארבע כנפות הארץ (גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל).
לפי האמונה היהודית זהו מלאך הממונה על הרפואה. לפי מסורת חז"ל, רפאל היה אחד משלושת המלאכים שבאו לבקר את אברהם, והוא המלאך שריפא את אברהם אבינו לאחר שנימול.
בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. כבר בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבלית, שהובאו לארץ ישראל עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.[דרוש מקור]
מתוך כל המלאכים ביהדות, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: גבריאל, ומיכאל. שמות מלאכים נוספים מוזכרים החל מהמאה השלישית לפני הספירה, בספר חנוך א', וכן במדרשים. רפאל מופיע כדמות חשובה בספר טוביה, אחד מהספרים החיצוניים.
בנצרות

המיתולוגיה הנוצרית מקבלת את יכולות הריפוי המיוחדות למלאך רפאל, ואף כאן הוא מוכר כמלאך שריפא את אברהם אבינו בשליחות האל. אולם תפקידו במלכות השמיים אינו קשור באופן ישיר לריפוי, אלא לעצם השליחות. המלאך רפאל הוא הממונה על המסעות והשליחויות, והוא השומר על הנוסעים בדרכים.
באסלאם

גם במיתולוגיה האסלאמית דמות המלאך רפאל משמעותית. רפאל, המכונה בערבית איסראפיל (ﺇﺳﺮﺍﻓﻴﻞ), הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בכתבים, ביחד עם המלאכים ג'יבריל (גבריאל), מיכָּאִיל (מיכאל), ואיזְרָעאִיל (עזריאל). בניגוד לשלושת המלאכים האחרים המוזכרים בקוראן עצמו, מוזכר המלאך רפאל/איסראפיל בספרות החדית'.
לפי החדית', יהיה המלאך רפאל המבשר את הגעת יום הדין, על ידי נשיפה בקרן עצומת ממדים, הקרויה "סוּר". לפי האמונה, ינשוף המלאך רפאל בקרן פעמיים: הנשיפה הראשונה תבשר את תחילת יום הדין, ואלו בנשיפה השנייה ייאספו כל נשמות המתים בנקודת האמצע בין גן עדן לגיהנום, שם ייחקרו על חטאיהם ועל מעשיהם הטובים.
ספר רפאל המלאך

הספר רפאל המלאך הוא חיבור המיוחס לר' יהודה יודל רוזנברג, ובו אוצרות של קמיעות, רפואות, סגולות, השבעות, לחשים הקשורים ברפאל המלאך.
המלאך רפאל בתרבות

רפאל המלאך מופיע בסדרה "המלאך השומר שלי" בתור יריבו של המלאך יניב (בן אדם) והמלאך השומר של לפיד (יון תומרקין). את דמות המלאך משחק ישראל אטיאס.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ו, עמוד ב'
↑  בראשית רבא, מ"ח, ט': "אמר רבי חנינא: שמות חודשים עלו מבבל. ריש לקיש אמר: אף שמות מלאכים מיכאל רפאל וגבריאל".
↑  ספר דניאל, פרק ח', פסוק ט"ז ושם בהמשך ט, כא
↑  ספר דניאל, פרק י', פסוק י"ג; שם, פרק י', פסוק כ"א;  פרק י"ב, פסוק א'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008896586205171  PLWABN: 9810604223605606  GND: 119520761  LCCN: n2014010236  NKC: ph668339  VIAF: 37728471   WorldCat (עם VIAF): 37728471 
אסראפיל תוקע בשופר, איור לספר של זכריא אל-קזוויני, 1280
רשות הציבור

ערך זה עוסק בידע ובהמצאות מורשים לשימוש חופשי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סמליל
רשות הציבור או נחלת הכלל (באנגלית, "Public Domain" או בראשי התיבות המקובלים, PD) מכיל את כל היצירות שלא חלות עליהן זכויות קניין רוחני בלעדיות. ייתכן שזכויות אלו פגו, חולטו, ויתרו עליהן במפורש, או שאינן ניתנות ליישום. מכיוון שאף אחד לא מחזיק בזכויות הבלעדיות, כל אחד יכול להשתמש או להתייחס באופן חוקי ליצירות הללו ללא רשות.
תקופת ההגנה המשפטית על יצירות מוגבלת בזמן (בדרך כלל למשך חיי היוצר ועוד שבעים שנה לאחר מכן), וכך גם תקופת ההגנה על פטנטים (בדרך כלל למשך עשרים שנה מיום הגשת הבקשה לפטנט). בתום התקופה הזו, היצירות וההמצאות אינן עוד בבעלות כלשהי, וכל אחד רשאי להשתמש בהן ללא בקשת רשות ממי שהיו הבעלים, וללא תשלום כלשהו. יצירותיו של חיים נחמן ביאליק למשל, נמצאות בעשור השני של המאה ה-21 בנחלת הכלל, משום שחלפו למעלה משבעים שנה מאז מותו, בשנת 1934. לאזכור המעבר של יצירות לרשות הציבור חוגגים ברחבי העולם ב-1 בינואר את יום נחלת הכלל.
בתחום הפטנטים, כאשר ההגנה המשפטית פוקעת, כל גורם רשאי ליצור את ההמצאה, בכפוף למגבלות בדינים אחרים. כך, כאשר פטנט על תרופה פוקע, יכולות חברות תרופות אחרות לייצרו, וזו נקראת תרופה גנרית. אך עדיין דרוש אישור של משרד הבריאות לשיווק התרופה.
גארט הרדין במאמרו האקדמי הטרגדיה של המאגר המשותף (או "הטרגדיה של נחלת הכלל" על פי תרגום אחר) הראה כיצד שיתוף במשאבים מוגבלים ללא שיתוף בהוצאות, מביא לשימוש יתר של המאגר המשותף, עד שהמאגר מתכלה לחלוטין. דוגמה קלאסית היא של מרעה שנמצא בבעלות משותפת, שהפרות שרועות בו הן בבעלות פרטית. כדי לפתור את הכשל הזה, שאותו כינה "הטרגדיה של המאגר המשותף", הפתרון שהציע הוא קניין פרטי, שבו המאגר המשותף יפוצל, וכל אחד יהיה בעלים של חלק, ובאותו חלק יישא בעלויות וייהנה מהרווחים. יש טוענים כי מסקנות אלו תקפות גם לקניין רוחני למרות היותו בלתי מוגבל.
בתרבות הדיגיטלית, נחלת הכלל נתפסת כאינטרס ציבורי חשוב.
כל יצירות הממשל הפדרלי בארצות הברית הן נחלת כלל ואין שום מניעה להשתמש בהן מבחינה זו. סעיף 105 של פרק 17 לקוד האמריקאי קובע כי "שמירת זכויות יוצרים תחת הוראות פרק זה אינה קיימת על כל יצירה של ממשלת ארצות הברית, אולם ממשלת ארצות הברית אינה מנועה מלקבל ולשמור על זכויות יוצרים המועברות אליה על ידי רישום, עזבון, או בדרך אחרת." מטרת חקיקה זו היא להעביר לרשות הציבור את כל היצירות של ממשלת ארצות הברית, אשר מוגדרות בסעיף 101 של פרק 17 לקוד האמריקאי, כיצירות אשר נוצרו בידי פקיד או עובד של ממשלת ארצות הברית כחלק מתפקידיו הרשמיים של אותו אדם. חוק דומה קיים גם בישראל.
הערות שוליים

↑  U.S.C. 17, § 105. Subject matter of copyright: United States Government works
↑  U.S.C. 17 - § 101. Definitions – A “work of the United States Government”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546172205171  NKC: ph609499 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
שירות הביטחון של קוויבק

ביטחון קוויבק (בצרפתית: Sûreté du Québec, באנגלית: Québec Safety), הוא כוח משטרה לאומי בקוויבק, קנדה.
הכוח מעסיק כ-5,100 שוטרים ומטהו ממוקם ברחוב פארטנאייס במונטריאול. מפקד המשטרה הוא רישאר דשן, הכפוף לשר לביטחון הציבור של קוויבק, ז'אק דיוּפּיוּאי.
המשטרה אחראית לתפקידי שיטור ואכיפת חוק בקוויבק מאז הקמתה ב-1 במאי 1870, כשהוקמה בשם "משטרת הפרובינציה של קוויבק", על ידי הנציב הכללי השופט פייר אנטואן דוקֶה. בחלוף השנים הלך הכוח והתרחב והפך למשטרה העיקרית בחבל קוויבק.
במהלך שנות ה-70 וה-80 נאבק הכוח בין השאר בארגון "החזית לשחרור קוויבק" ומאבקו להתבדלות קוויבק מקנדה.
השוטרים עבורים הכשרה מקצועית באקדמיה הלאומית לשוטרים.
רשימת המלכים מכרנכ

ציור של הקיר משנת 1843
קטע מהקיר במוזיאון הלובר
רשימת המלכים מכרנכ היא רשימה של מלכי מצרים אשר נמצאה על קיר ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" במתחם אמון-רע בכרנך שבמצרים העליונה. הקיר שעליו הרשימה נמצא כיום במוזיאון הלובר בפריז.
הרשימה כללה במקורה 61 שמות של מלכים. היא נוצרה בתקופתו של תחותמס השלישי מלך מצרים מהשושלת ה-18, שמלך במאה ה-15 לפנה"ס בתקופת הממלכה החדשה. הרשימה החלה מהמלך סנפרו מהשושלת הרביעית (תקופת הממלכה הקדומה) שמלך במאה ה-26 לפנה"ס. מהרשימה המקורית שרדו 39 שמות קריאים של מלכים. שם של מלך אחד לא נכתב בכרטוש.
הרשימה המקורית לא כללה את כל המלכים, מלכים נוספים היו ידועים ממקורות עתיקים אחרים, חשיבותה הנוספת של הרשימה נובעת מכך שהיא כללה רשימות של מלכים מתקופת הביניים הראשונה והשנייה שנעדרו מהרשימות האחרות.
הרשימה תוארה לראשונה על ידי האגיפטולוג הבריטי ג'יימס ברטון (James Burton) בשנת 1825.  בשנת 1843  משלחת גרמנית, ברשותו של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס (Karl Richard Lepsius), עשתה את דרכה לאורך הנילוס לכיוון כרנכ. הארכאולוג והאגיפטולוג הצרפתי אמיל פריס ד'אוואן (Emile Prisse d'Avennes), ששהה במצרים שנים רבות ורצה להבטיח את הממצא לצרפתים, פירק את האבנים בקיר שהכילו שמות של מלכים ושלח אותן לצרפת. חלק מהאבנים ניזוקו. במקדש בכרנך מוצג העתק של הרשימה.
רשימה זו ביחד עם רשימות מלכים אחרות שנמצאו - אבן פלרמו, רשימת המלכים מטורינו, רשימת המלכים מאבידוס, ספרו של מנתון "אגיפטיקה" ועוד - שימשו את האגיפטולוגים במחקרם ליצירת רשימה של מלכי מצרים בעת העתיקה, וכתיבת הכרונולוגיה המצרית, תוך הצלבת המידע מהמקורות השונים.
ציור של רשימת המלכים, החלק בצבע שרד, החלק בלבן אבד
ראו גם

אבן פלרמו
רשימת המלכים מטורינו
הכרונולוגיה המצרית
פרעוני מצרים
לוח סקארה
קתדרלת בריסטול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה אנגליקנית 
 על שם:  השילוש הקדוש 
 מיקום:  בריסטול 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־12
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־12 
 תאריך פירוק:  1540 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נורמנית 
 קואורדינטות:  51°27′06″N 2°36′02″W﻿ / ﻿51.451666666667°N 2.6005555555556°W﻿ / 51.451666666667; -2.6005555555556
 www.bristol-cathedral.co.uk
 he
 
החזית המערבית של הקתדרלה
מבט מצפון על הספינה הראשית ובית הרוחב
קתדרלת בריסטול, או בשמה המלא The Cathedral Church of the Holy and Undivided Trinity ("קתדרלת השילוש הקדוש והבלתי ניתן-לחלוקה") היא קתדרלה אנגליקנית בעיר בריסטול שבאנגליה. הקתדרלה ממוקמת בקולג' גרין, פארק רחב ידיים בבריסטול.
הכנסייה הוקמה ב-1140 ונהפכה למושב בישוף ב-1542. המבנה הנוכחי נבנה בסגנון גותי מקושט בין המאות ה-13 ל-16, נהרס בחלקו והושלם רק במאה ה-19 בגל התחייה הגותית. אף על פי שנבנתה במהלך למעלה מ-700 שנה, הקתדרלה מציגה מראה הרמוני של חלונות גותיים גבוהים ושורת צריחונים, לצד מגדלים מרובעים הבנויים בסגנון גותי אנגלי.
הקתדרלה זוכה לעניין רב בשל מאפייניה האדריכליים (למשל, היותה כנסיית אולם בה גובה כל הספינות שווה), המונומנטים שבתוכה והעוגב ההיסטורי.
היסטוריה

קתדרלת בריסטול נוסדה ב-1140 ככנסיית מנזר על שם אוגוסטינוס הקדוש בידי רוברט פיצהארדינג, בעל אחוזה עשיר ובכיר במנגנון המלכותי. מנזר זה אכלס קנונים (סוג של כמרים) אוגוסטיניאנים. כיום רק פירורי שרידים נשארו מכנסיית המנזר, שנבנתה בשנים 1140–1148 בסגנון רומנסקי נורמני. מספר מבני אבן נוספים הוקמו באתר בשנים 1148–1164. שלוש דוגמאות טובות של שלב זה שרדו: הבית מועצת הקתדרלה, השער וביצוריו (שכיום משמש כמשרדי הדיוקסיה) ושער רומנסקי נוסף. ט.ה.ב בארו מתאר את הצ'פטר האוס כיפה ביותר שעדיין קיים.
תחת אב המנזר דוד (1216-1234) החל שלב חדש בבנייה (בערך ב-1220), ובו בלטה הקמת קפלה המוקדשת למריה הבתולה בצד הצפוני של בית המקהלה. מבנה זה, שעדיין ניצב על תילו ידוע כ"קפלת הגבירה הבכירה". משערים שאדריכל המבנה, הידוע רק באות 'L', הוא אדם לוק, רב-הבנאים של קתדרלת ולס. פיתוחי האבן של החלון המזרחי של הקפלה סותתו בידי ויליאם הגאומטר, בסביבות 1280.
תחת אב המנזר אדוארד נואל (Edward Knowle), נבנתה כנסיית המנזר מחדש. בין השנים 1298 ל-1332 נבנה מחדש החלק המזרחי של הכנסייה בסגנון גותי מקושט. הבנייה פסקה למאה שנים בערך וחודשה באמצע שנות ה-1440, אז נבנו בית הרוחב (טרנספט) ומגדל המצלב.
אב המנזר ג'ון ניולנד (1481–1515) החל בבנייה מחדש של הספינה הראשית, אך היא הייתה עדיין לא שלמה כשהוחלט על פירוק המנזרים ב-1539. הספינה הראשית הבנויה למחצה נהרסה, והחלק המזרחי של הכנסייה נסגר עד שנפתח מחדש כקתדרלה תחת כמורה הכפופה למלך ולא לכנסייה הקתולית. ב-1542 העלה הנרי השמיני, מלך אנגליה את הכנסייה לדרגת קתדרלה בדיוקסיה החדשה של בריסטול והקתדרלה הוקדשה ל"שילוש הקדוש והבלתי ניתן-לחלוקה".
במאה ה-19 עבר על בריטניה גל התחייה הגותית בו שוב החלו לבנות באדריכלות המסורתית של ימי הביניים. בשנים 1868–1877 בנה האדריכל ג'ורג' אדמונד סטריט מחדש הספינה הראשית בסגנון הרמוני עם החלק המזרחי. את החזית המערבית, עם שני המגדלים תכנן ג'ון לאופבורו פירסון (John Loughborough Pearson) והיא הושלמה ב-1888.
הפעמונים נוצקו בשנים שונות ומגוונות, לרבות שניים מ-1726, אחד מ-1740 ושניים מ-1789, כולם נוצקו בידי משפחת בילבי.
אדריכלות

קתדרלת בריסטול היא בניין רשום לשימור מדרגה I. טים טאטון-בראון כותב על החלק המזרחי מהמאה ה-14 כ"אחד מהמבנים המעניינים והנהדרים ביותר בארץ זו."
אדריכלות > כנסיית אולם

החלק המזרחי של קתדרלת בריסטול הוא מאוד לא רגיל ממספר סיבות. ראשית, הוא נבנה כ"כנסיית אולם", כלומר: האגפים הצידיים הם באותו גובה של בית המקהלה. בעוד שמבנה כזה הוא מאפיין של כנסיות גרמניות מסוימות, הוא נדיר מאוד בבריטניה, וקתדרלת בריסטול היא הדוגמה החשובה ביותר לכך. במאה ה-19 תכנן סטריט את הספינה הראשית ככנסיית אולם גם כן.
ההשפעה של מבנה זה הייתה חסרונה של קומת תאורה עם חלונות גדולים שיאירו את חלל המבנה, כפי שנהוג בדרך כלל בכנסיות אנגליות מימי הביניים. כל האור הפנימי היה מוכרח לבוא מחלונות האגפים והספינות המשניות, שהיו בהתאמה מאוד גדולות. בבית המקהלה, החלון הענקי של קפלת הגבירה נועד כדי להאיר את החלק העליון של הקיר, כך שהוא שוטף את הקמרונות באור יום, בעיקר בבוקר.
בגלל חסרונה של קומת תאורה, הקמרונות הם יחסית נמוכים, גובהם נע בין 15 ל-16 מטר, כמחצית מגובה הקמרונות של מנזר וסטמינסטר. פנים הקתדרלה רחב ומרווח.
אדריכלות > קמרונות

המאפיין השני הראוי לציון של קתדרלת בריסטול הם הקמרונות של החלל הבא. העבודה שבוצעה תחת אב המנזר נואל היא ייחודית במובן זה. מה שעוד ייחודי, הוא שיש 3 סוגי קמרונות ייחודיים בקתדרלה.
בקמרונות רשת, חלל הגג נתמך בידי צלעות אבן מקושתות, המעבירות את משקל הגג ומשקלם אל רשת עמודי תמיכה לאורך הקירות. בדרך כלל ישנה צלע הנקראת "רכס" שנמתחת לאורך פסגת הקמרון וצלעות ביניים שנקראות tierceron ומוצאן מראשי העמודים שבצידי האולם. בסגנון גותי מקושט ניתן למצוא צלעות רשת המחברות את הצלעות התומכות עם צלעות העמודים בזוויות ובכך יוצרות תבניות מורכבות ומדהימות, דמויות כוכבים גאומטריים על התקרה. מאפיין זה קיים בקתדרלת בריסטול, מתאריך מאוד מוקדם, ושונה מקמרונות הרשת האחרים. במקרה זה אין צלע רכס וצלעות הרשת מאורגנות כדי לסגור סדרה של פאנלים שנמשכת כל הדרך אל מרכז גג בית המקהלה, ויוצרות אינטראקציה עם החלון המזרחי על ידי שיקוף האור ממשטחי הקשת החלקים. מהספינה הראשית ניתן לראות את תחרת האבן המורכבת של החלון המזרחי זוכה לתהודה מקמרונות הרשת של מגדל המצלב (שגבוה רק בקצת מבית המקהלה ולכן נראה בבירור. גם לאגפים הצידיים של בית המקהלה יש קמרונות ייחודיים.
היסטוריון האדריכלות הנודע סר ניקולאוס פווסנר (Nikolaus Pevsner) כתב על קתדרלת בריסטול ש"מנקודת המבט של הדמיון המרחבי היא לא רק עליונה על כל דבר שיש באנגליה או באירופה, אך גם מוכיחה באופן בלתי-ניתן למחלוקת שהתכנון האנגלי עולה על זה של כל שאר הארצות" בזמן זה.
אדריכלות > הספינה הראשית

הספינה הראשית תוכננה ונבנתה על ידי ג'ורג' אדמונד סטריט (George Edmund Street). תכנונו עקב אחרי הצורה של בית המקהלה הגותי. ממבט בתוכנית או מהחזית הצידית של הספינה הראשית, לא ניתן להסיק שהיא נבנתה בעידן אחר משאר הקתדרלה. סטריט, בחוכמה, העדיף להשאיר את תהילת ימי הביניים, ללא תחרות. הוא תכנן את הפנים כך שיכבד את הפרופורציות של הצלעות והתבניות של הבנייה הקדומה יותר, אך לא חיקה את תבניותיהם. הספינה הראשית מקורה בקמרונות שמרניים עם צלעות היוצאות מהעמודים, ומתנשאת לאותו גובה בערך של בית המקהלה, ומבחינה ויזואלית מובילה את העין בדרך מאוד מספקת.
אדריכלות > ההתאמות של פירסון

במהלך המאה ה-16, חלל הקתדרלה בעת תפילות היה דחוס לעייפה. דבר זה הצריך סידור מחדש של הריהוט בקתדרלה. כאשר הספינה הראשית הושלמה היה אפשר להחזיר את הריהוט בבית המקהלה לצורתו הקודמת. האדריכל פירסון היה אחראי לסידור זה, ולהכנסתם של חפצים והתאמות חדשים, בהם מסך עץ לפני החלק המזרחי.
בקתדרלה יש שני מונומנטים לא רגילים שלעיתים קרובות מועתקים, ואלה נקראים "Berkley Memorials". הם ממוקמים בשתי גומחות בקיר, וכל אחד מהם מוקף בחופה של בקשתות עם שקעים (cusped arches). המסך של פירסון, שהושלם ב-1905, מכיל הד למונומנטים אלה ב-3 קשתות רחבות עם שקעים בסגנון הלהבות Flamboyant.