stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באר עינות ניסנית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הנאוליתית
 סוג:  באר
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°35′41″N 35°10′46″E﻿ / ﻿32.59472222°N 35.17944444°E﻿ / 32.59472222; 35.17944444
  (למפת הכרמל מוגדלת) באר עינות ניסנית(למפת הכרמל רגילה) באר עינות ניסנית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום באר עינות ניסנית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום באר עינות ניסנית
 
באר עינות ניסנית
באר עינות ניסנית הוא שמה של באר עתיקה מהתקופה הנאוליתית הנמצאת ליד צומת כביש הגישה למושב היוגב. זוהי אחת הבארות הקדומות ביותר שנתגלו עד כה בארץ ישראל.
גילוי הבאר

הבאר היא חלק מאתר ארכאולוגי הנקרא "עינות ניסנית" השוכן על שוליו המערביים של עמק יזרעאל משני צידי כביש 66, הכביש מיקנעם למגידו, מצפון מערב לתל מגידו. בשנת 2003 נערכה באתר חפירת הצלה ונתגלה אתר רב-תקופתי. בשנת 2012 נערכה באתר חפירת הצלה נוספת מטעם רשות העתיקות בראשותו של יותם טפר, בה התגלתה הבאר. הבאר מיועדת לשימור כאתר ארכאולוגי.
על פי ממצאי החפירה, הבאר היא בעומק של 8 מטר עם פתח סגלגל בקוטר של 1.3 מטר. חלקה העליון הסמוך לקרקע בנוי מאבני גוויל בגודל בינוני בגובה מטר, חלקה התחתון של הבאר בעומק 7 מטר חצוב בסלע. הבאר נחצבה עד מפלס מי התהום. הבאר נחשפה במרכזו של מפלס חיים, והייתה כנראה חלק מיישוב חקלאי קדום. על פי הבאר נמצאו שתי אבנים גדולות שהצרו את פתחה.
הממצאים שנמצאו במפלס החיים ליד הבאר ובתוכה כוללים להבי צור בעלי שינון עמוק ששימשו כנראה לקציר אשר על פי הארכאולוגים הם אופייניים לתרבות הירמוכית. בנוסף נמצאו ראשי חץ וכלי אבן, וחומר אורגני הכולל עצמות בעלי חיים. בתחתית הבאר נמצאו עצמות של אישה וגבר.
תיארוך הבאר

במפלסי החפירה השונים לא נמצאו כלי חרס, העדרם הביא את החופרים להשערה שהבאר והיישוב סביבה התקיימו בתקופה הנאוליתית קדם קרמית ג' (האלף השביעי לפנה"ס). בכוונת החופרים לבצע בדיקות תיארוך פחמן-14 לממצאים האורגניים שהתגלו בתוך הבאר, על מנת לתארך אותה בדיוק רב יותר.
חשיבות הבאר

באר מתקופה זו מעידה על יכולת ארגונית של תושבי היישוב ועל ידע בהידרולוגיה וגאולוגיה שאפשרו את חפירתה. בארץ ישראל נמצאו שתי בארות נוספות מהתקופה הנאוליתית, אחת באתר הטבוע עתלית-ים המתוארכת לתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ג', ובאר מאוחרת במקצת, מהתרבות הירמוכית של התקופה הנאוליתית הקראמית באתר שער הגולן.
הערות שוליים

↑  יותם טפר, ‏עינות ניסנית (צומת היוגב) - דוח סופי, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 119, 8 בנובמבר 2007
↑  תקציר ההרצאה על גילוי הבאר בכנס חפירות ומחקרים בצפון הארץ, אוניברסיטת חיפה 2012
↑  יוסף גרפינקל, שער הגולן - אמנות קדומה בעמק הירדן, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות בקיבוץ שער הגולן, והמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, 2002, 184 עמ'.
בזיליקה אמיליה

תרשים משנת 1905 המנסה לשחזר את מראיה של הבזיליקה אמיליה
הבזיליקה אמיליה הייתה מבנה בזיליקה ששימש למטרות מסחר ציבוריות בפורום שבעיר רומא בעת העתיקה.
כיום נותרו מן הבזיליקה שרידים מעטים.
הקמת הבזיליקה

הבזיליקה הוקמה במיקום בו עמד במאה החמישית לפני הספירה שוק הבשר (tabernae lanienae - "חנויות הבשר") של רומא העתיקה, ובמאה הרביעית לפני הספירה ה-tabernae argentariae - שהיה המרכז הפיננסי של העיר. לאחר שרפה שאירעה במקום שונה שם הרחוב לטברנה נובה (tabarnae novae- החנויות החדשות).
הבזיליקה הראשונה שנבנתה במקום הוקמה בין השנים 210 לפנה"ס ל-191 לפנה"ס לערך. מבנה זה כלל שלושה אולמות עיקריים והיה בנוי מאבן טופה.
בשנת 179 לפנה"ס בנה הקנסור הרומי מרקוס פולביוס נוביליור את הבזיליקה וקרא לה "בזיליקה פולביה" (Basilica Fulvia). לאחר מותו השלים עמיתו מרקוס אמיליוס לפידוס את הבזיליקה וקרא לה על שמו - הבזיליקה אמיליה.
חזית הבזיליקה שונתה בין השנים 55 לפנה"ס ו-34 לפנה"ס על ידי לוקיוס אמיליוס פאאולוס לפידוס. חזית זו הייתה קצרה באורכה מהחזית המקורית של המבנה.
עמודי אולם התווך של המבנה היו עשויים משיש אפריקאי, והיו בנויים בסגנון קורינתי, עמודי האולמות הצדדיים היו בנויים משיש מקומי והיו להם כותרות יוניות ולעמודים החיצוניים היו כותרות בסגנון דוריות
המבנה ניזוק בשרפה, ובעקבותיה, בשנת 14 לפנה"ס יזם הקיסר אוגוסטוס שיפוץ של המבנה שכלל שינוי חזית המבנה, ובנייה מחודשת של קומה שנייה למבנה. המבנה החדש עוטר באלמנטים של צימחייה ופסלים בעלי אופי "ברברי".
הבזיליקה שופצה בשנת 22 לספירה, במלאת מאתיים שנה לקיומה, ותוארה על ידי פליניוס הזקן כמבנה היפה ביתר בעיר רומא.
לא נותרו שרידים רבים מהמבנה, אולם ניתן לראות על מרצפות השיש של המבנה כתמי ברונזה - כתמים אלה נוצרו כאשר נמסו מטבעות בעת שנשרף המבנה בעת הביזה של רומא על ידי הויזיגותים בהנהגת אלאריק הראשון בשנת 410.
שרידי הבזיליקה נותרו עומדים עד תקופת הרנסאנס אולם אז נלקחו השרידים ונעשה בהם שימוש משני בבניית ארמון ז'ירו-טורלוניה (Giraud-Torlonia), אשר אף הוא אינו קיים בימינו.
גלריית תמונות

ציור של שרידי הבזיליקה מעשי ידי הצייר האיטלקי ג'וליאנו דה סאנגאלו משנת 1480
חזית הבזיליקה על מטבע רומי מתקופת מרקוס אמיליוס לפידוס (61 לפנה"ס)
באה מאהבה (שיר)

"באה מאהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית יהודית רביץ, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, בעל אותו השם, באה מאהבה. השיר יצא לאור במאי 1987, כסינגל מתוך האלבום וכשיר הנושא מתוכו, על ידי חברת התקליטים CBS ישראל.
כמה שבועות לאחר צאתו, כבש השיר את פסגת המצעד של רשת ג'.
ביקורת וכתיבה

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי סקר את האלבום באה מאהבה, תוך שהוא כתב על השיר כי "בשיר הזה אין טראומות, אלא שמחה על בוא האהבה. יש הרבה דברים שיעידו בה. האם ניתן לבטא את טעם האהבה? לפחות מבחינת הקצב שרקח המעבד, זה משהו סוער עד גבה גלי, משהו שמזכיר את פולחני הקצב של הרכבי כלי ההקשה בשנים האחרונות בנוסח מיומנה. גם כאן זו זעקה – אבל מתוך פרץ של אושר".
השיר נכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט, הולחן על ידי יהודית רביץ עצמה, והופק על ידי ירון בכר.
הצלחה

השיר זכה להצלחה כה גדולה, עד שהצליח לשהות במשך שבועיים בפסגת המצעד של רשת ג', תוך שדורג במקום ה-21 במצעד העשור תש"ן–תשנ"ט. בנוסף לכך, דורג במקום ה-87 במצעד של המדינה, שהיה מצעד שנערך על ידי עיתונאים ואנשי רדיו שונים בראש השנה ה'תש"ע (2009), לדירוג 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי.
כמו כן, זכה השיר בתואר "שיר השנה", במצעד השנתי של רשת ג' שנערך בשנת 1987. במצעד שירי יהודית רביץ דורג השיר במקום החמישי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1987)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1987)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1987)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1987)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1980-89)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1980-89)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1980-89)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1980-89)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 21 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 87 |  |
|  ישראל | מצעד שירי יהודית רביץ | 5 |  |
גרסאות כיסוי

באלבומה עד לאן שהלב לוקח, קיימת גרסת כיסוי אלקטרונית שביצעה רביץ בעצמה עם גידי גוב.
בשנת 2004 ביצעו עדי כהן, הראל סקעת והראל מויאל יחד עם להקת שקטק גרסת כיסוי לשיר במסגרת הגמר הגדול של התכנית "לא נפסיק לשיר-כוכב נולד 2".
השיר בספרי תווים

יעקב רוטבליט, מאבד תמלילים, עמ' 100, הוצאת כנרת, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
אילן מוכיח (עורך), יהודית רביץ - אהבה יומיומית: מילים, תווים ואקורדים, עמ' 26, הוצאת מודן, 2002. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2 3  באה מאהבה - יהודית רביץ, באתר he.israel-music.com
↑  26.5.1987 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
1 2  באה מאהבה – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  "באה מאהבה", באתר יוסמיוסיק, ‏2019-12-16
↑  מצעד העשור תש"ן–תשנ"ט – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
1 2  המצעד של המדינה – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  תשמ"ז – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  מצעד שירי יהודית רביץ – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
| יהודית רביץ |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | יהודית רביץ (1979) • גלוי ונעלם (1980) • בוא לריו (1983) • דרך המשי (1984) • באה מאהבה (1987) • שֵׁם (1990) • ומאוד לא פשוט לחכות (1993) • עד לאן שהלב לוקח (1994) • איזו מין ילדה (1997) • געגוע (2000) • עיר קטנה (2007) • סופות של חול (2012) |  |
| אלבומי אוסף | מילה טובה ואוסף שירים (1982) • מיטב השירים (1994) • מיטב השירים 2 (2002) • אוסף להיטים (2004) • מיטב השירים 1 + 2 (2007) |  |
| שיתופי פעולה | ששת (1977) • ארץ טרופית יפה (1977) • הכבש השישה עשר (1978) • באופן קבוע וחד פעמי (1979) • שירי מולדת ג' (1987) • העיקר זה הרומנטיקה (1991) • חברים שרים קורין (1998) • לו באת - נשים שרות שם טוב לוי (2006) • בללי, רביץ, רביקוביץ (2009)  • יהודית ויעקב, שירים מהבית (2010) |  |
| הופעות וסרטי DVD | יהודית רביץ והפילהרמונית (2001) • ילדות (2004) • גם אני רוצה חיבוק (2006) • באה מאהבה - קיסריה 2008 (2008) • גם אני רוצה חיבוק (2008) |  |
אריה רייך

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1959 (בן 65) גטבורג, שוודיה שוודיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1973
 השכלה:  ישיבת ההסדר ברכת משה, הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת טורונטו (תואר שני ודוקטורט)
 תחומי מחקר:  משפט הסחר הבינלאומי, משפט האיחוד האירופי 
 תפקידים בולטים:  סגן הרקטור ודיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן
 פעילויות נוספות:  חבר בוועדות בוררות בינלאומיות מטעם מדינת ישראל
 
אריה רייך (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא משפטן ישראלי המומחה לדיני סחר בינלאומי ומשפט האיחוד האירופי, פרופסור מן המניין וסגן הרקטור של אוניברסיטת בר-אילן. בעבר שימש כדיקן הפקולטה למשפטים שם ודיקן הסטודנטים.
ביוגרפיה

רייך נולד בגטבורג שבשוודיה. הוריו, ניצולי שואה, הגיעו לשוודיה כדי להתאחד עם בני משפחה שהגיעו לשם אחרי השואה. בשנת 1973, חודשים ספורים לפני פרוץ מלחמת יום כיפור, עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בהרצליה פיתוח. לאחר סיום לימודיו בתיכון צייטלין הצטרף רייך לגרעין של בחורי ישיבה בראשות הרב חיים סבתו והרב יצחק שילת, שהיווה את המחזור המייסד של ישיבת ההסדר ברכת משה שבמעלה אדומים. בשנת 1978 התגייס רייך לחיל השריון ושימש כתותחן. במקביל ללימודיו בישיבת ההסדר השלים רייך לימודי תעודת הוראה למקצועות היהדות במכללת ליפשיץ.
לאחר סיום לימודי תואר ראשון בפקולטה למשפטים בבר-אילן, התמחה רייך במשך שנה אצל השופט אברהם מישר בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לאחר מכן התמחה במשרד עו"ד מירון, בן-ציון ופריבס בתל אביב, שם המשיך לעבוד כעורך-דין לאחר שעבר את בחינות לשכות עוה"ד בשנת 1987. כעבור כשנתיים, נסע רייך עם אשתו ושני ילדיו ללימודי תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת טורונטו, בנושא דיני סחר בינלאומי. את התיזה לתואר שני כתב בהנחיית פרופ' יעקב זיגל, ואת הדוקטורט כתב בהנחיית פרופ' מייקל טרבילקו (Michael Trebilcock). כבר במהלך לימודיו פרסם שני מאמרים בכתב העת Canadian Business Law Journal בנושא דיני המכרזים והרכש הציבורי. בשנת 1991 הוצע לו להצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. לאחר שחזר לישראל פרסם רייך ספר בנושא רכישות ממשלתיות ומשפט בינלאומי.
רייך מילא תפקידים רבים באוניברסיטת בר-אילן, וביניהם מנהל ויו"ר המרכז למשפט מסחרי, סגן דיקן הפקולטה למשפטים (2003-2007), דיקן הפקולטה למשפטים (2008-2012) ודיקן הסטודנטים (2018-2020) והוא משמש היום כסגן הרקטור של האוניברסיטה. הוא מחזיק בקתדרה ע"ש ז'אן מונה (Jean Monnet) למוסדות ולמשפט של האיחוד האירופי.
במהלך השנים, כיהן רייך בתפקידים ציבוריים שונים, ביניהם חבר הוועדה הבין-משרדית ליישום הסכמי גאט"ט בישראל (1995), חבר הוועדה המקצועית של לשכת עורכי הדין לעניין האיחוד האירופי (בשנים 1995-1999) ויושב ראש ועדת היטלי הסחר בישראל (שנים 1996-2002). בשנת 2003 מונה רייך כחבר ברשימת הבוררים מטעם מדינת ישראל למנגנון ליישוב סכסוכים של הסכם הסחר החופשי בין ישראל למקסיקו, ובשנת 2004 מונה כחבר פאנל הבוררים של המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות בוושינגטון (ICSID) מטעם מדינת ישראל. מאז כיהן רייך פעמים רבות כבורר בסכסוכים בינלאומיים, כגון סכסוך הברגים בין סין והאיחוד האירופי בשנת 2010, וכן חבר בוועדת הבוררים בסכסוך בין ארצות הברית לאיחוד האירופי בשנת 1999. בין השנים 2003–2007 כיהן רייך כנשיא האגודה הישראלית לחקר האינטגרציה האירופית (IASEI). הוא משמש גם כיועץ במשרד עורכי-הדין וייס, פורת ושות' בתל אביב.
מלבד ההוראה באוניברסיטת בר-אילן עסק רייך בהוראת מקצוע המשפטים במוסדות שונים כמרצה אורח - בUCLA, אוניברסיטת טורונטו (2005-2006), אוניברסיטת פנסילבניה (2011), אוניברסיטת לוקסמבורג (2013) באוניברסיטה לעסקים ולכלכלה בינלאומית בבייג'ינג (2014), וכחוקר אורח באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית (2013) ובאוניברסיטה האירופית בפירנצה (אנ') (2016-2017). הוא גם לימד באוניברסיטת חיפה (1994-1995), במרכז הבינתחומי הרצליה (1995-1996), מכללת שערי משפט ומכללת נתניה.
הערות שוליים

↑  Arie Reich, International Public Procurement Law: The Evolution of International Regimes on Public Purchasing (London: Kluwer Law International, 1999)
↑  צמרת פרנט, פרופסור אריה רייך מונה לבורר בסכסוך מסחרי בין סין לאיחוד האירופי, באתר כלכליסט, 4 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305836605171  BIBSYS: 99048594  GND: 171675908  ISNI: 0000 0000 7411 5741  LCCN: n98069696  LNB: 000332603  NKC: xx0278477  NTA: 182224333  ORCID: 0000-0002-3133-851X  SUDOC: 236434632  VIAF: 75632450   WorldCat (עם VIAF): 75632450
אשנטי גולד

אשנטי גולד (אנגלית: Ashanti Gold SC) היא קבוצת כדורגל מהעיר אובואסי שבגאנה.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1978 על ידי קבוצת עובדים במפעל אשנטי גולדפילדס קורפוריישן. לאורך שנים ביקשו הפועלים מהנהלת המפעל לממן את הקבוצה אך זו סירבה פעם אחר פעם. ההנהלה המשיכה לא לממן את פעילות הקבוצה עד שבשנת 1984 הגיעה הקבוצה למעמד גמר הגביע הגאנאי, בו הפסידה. בעקבות ההישג המרשים החליטה ההנהלה לעזור בניהול הקבוצה והביאו מנהל לקבוצת מאנגליה כדי שיעזור לפתח אתהקבוצה ולהכשירה לרמות הגבוהות של הכדורגל הגאנאי והאפריקאי. בעקבות ההישג המרשים בגביע הועלת הקבוצה לליגה הגאנאית הבכירה, בה היא נשארה עד ימינו. במשך כעשור הקבוצה סבלה מבעיות ארגון וניהול כושל עד לשנת 1993 בה לקח את הקבוצה מנהל חדש, גם הוא אנגלי.
שנה לאחר השינוי בקבוצה זו סיימה במקום השלישי בליגה לאחר קבוצות הפאר הגאנאיות אסאנטה קוטוקו והארטס אוף אוק. לאחר העונה המוצלחת הזו שינתה ההנהלה את פניה לדירקטוריון של 13 חברים והקבוצה זכתה בעונה זו באליפות גאנה. הקבוצה זכתה גם בשנתיים הבאות לאחר מכן, דבר שהפך אותה לקבוצה הראשונה בגאנה שזוכה בשלוש אליפויות רצופות.
בעקבות ההצלחות בליגה השתתפה הקבוצה במפעלים האפריקאים, בליגת האלופות האפריקאית כאשר הקבוצה בעונת 1995 הגיעה לרבע גמר המפעל. שנה לאחר מכן, בעונת 1996, הגיעה הקבוצה רק לשמינית גמר המפעל. בשנת 1997 רשמה הקבוצה את הישגה הגדול ביותר באפריקה וסיימה כסגנית מחזיקת ליגת האלופות האפריקאית לאחר שניצחה בסיבוב הראשון של המפעל את קבוצת ג'וניור פרופשיונלס מליבריה ובסיבוב השני ניצחה את קבוצת אל הילאל מסודאן. בשלב הבתים של המפעל פגשה הקבוצה בקבוצת א-זמאלכ ממצרים, פרוביאריו ממוזמביק וקלאב אפריקן מתוניסיה כאשר היא מסיימת במקום הראשון עם מאזן של שלושה ניצחונות, תוצאת תיקו אחת ושני הפסדים ואז הגיעה לגמר, שבו הפסידה לראג'ה קזבלאנקה המרוקאית בפנדלים 5-4 לאחר ששני המשחקים נסתיימו בתיקו 1-1 מסכם.
מאז הזכייה בשלוש האליפויות הקבוצה לא שחזרה הישג זה אך נשארו אחת הקבוצות המובילות בליגה הגאנאית הבכירה כאשר היא שולחת שחקנים לאירופה ואף לנבחרת גאנה.
תארים > בגאנה

אליפות הפרמייר ליג הגאנאי
הגביע הגאנאי
תארים > באפריקה

סגנות ליגת האלופות האפריקאית
שחקנים מפורסמים

ג'ורג' אוו
אלפרד ארתור
עמנואל אוסיי קופור
נאסיר לאמין
אייזק בואקייה
סטפן באידו
ליבריה אנטוני סלוטי לאפור
ולנטיין אטם
ווקאסו מובארק
בילי ברמנר

ויליאם ג'ון "בילי" ברמנר (באנגלית: William John "Billy" Bremner;‏ 9 בדצמבר 1942 - 7 בדצמבר 1997) היה כדורגלן סקוטי ששימש כקפטן והיה משחקניה הבולטים ביותר של קבוצת הכדורגל לידס יונייטד בשנות השישים והשבעים. כמו כן שימש כקפטן נבחרת סקוטלנד, והיה מן השחקנים המובילים בה באותה תקופה.
קריירה

ברמנר נולד בסטירלינג, סקוטלנד. הוא צד את עינם של מגלי הכישרונות של לידס יונייטד בגיל 17 בעת ששיחק כדורגל בבית הספר, והוחתם בקבוצה בשנת 1959. הוא ערך את הופעת הבכורה בלידס ב-1960 ושיחק בקישור הקבוצה במשך כ-16 שנה בתקופת הזוהר של המועדון תחת שרביט האימון של מאמנה המצליח והמפורסם ביותר בכל הזמנים, דון ריווי, במהלכן זכה עימה בשתי אליפויות אנגליה, בגביע האנגלי ובגביע הליגה, ובשני גביעי ערי הירידים, והיה שותף להופעתה ההיסטורית של לידס בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע מול מילאן ב-1973, ובגמר גביע אירופה לאלופות 1975 מול באיירן מינכן.
ברמנר נודע כשחקן קשוח ולא מתפשר, וניחן בתזמון ובדיוק מעולים. הוא הצטיין במעמדים גדולים, וכבש כמה מן השערים המכריעים עבור המועדון במשחקים מסוג זה. לאחר פרישתו ממשחק שב ללידס באמצע שנות השמונים, הפעם כמאמן בניסיון להעלות את הקבוצה שבילתה כ-8 שנים מן העשור בליגת המשנה. ברמנר הצליח להביא את הקבוצה לגמר הפלייאוף בעונת 1986–1987, אך היא נוצחה במעמד זה על ידי צ'רלטון אתלטיק.
הוא פוטר מלידס בעונת 1988, ושימש לאחר מכן כמנג'ר קבוצת הכדורגל של דונקסטר רוברס, שם סיים את תפקידו ב-1991.
ברמנר הוא סגן שיאני ההופעות במדי לידס יונייטד (במקום הראשון ניצב ג'ק צ'רלטון) עם כ-772 הופעות, אחת פחות מלצ'רלטון.
ברמנר היה בנוסף גם שחקן מפתח בנבחרת סקוטלנד המשתפרת של שנות השבעים. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה ב-1965 מול נבחרת ספרד, וב-1967 שיחק בניצחון נבחרתו (2–3) על אלופי העולם, נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי. ב-1974 שימש כקפטן הנבחרת במסגרת טורניר מונדיאל 1974 שנערך במערב גרמניה.
ברמנר נפטר בביתו שבדונקסטר כתוצאה מהתקף לב, יומיים לפני יום הולדתו ה-55.
לאחר מותו הנציחה הנהלת הקבוצה את זכרו, והציבה בשערי אלנד רואד פסל ברונזה של השחקן שהפך לאגדה ולסמל בתנוחה אופיינית, כשידיו מונפות מעלה בתנועת ניצחון.
הפסל לזכרו של בילי ברמנר באלנד רואד
באר פטריציו הקדוש

| --- | --- |

באר פטריציו הקדוש
 מידע כללי
 סוג:  באר מים
 שימוש:  באר מים אתר תיירות
 על שם:  פטריק הקדוש
 כתובת:  Viale Sangallo,  - Orvieto, Viale Sangallo 1, 05018 Orvieto, Viale Sangallo 1, Orvieto 
 מיקום:  אורבייטו, אומבריה
 מדינה:  איטליה איטליה
 בעלים:  עיריית אורבייטו
 מייסדים:  קלמנס השביעי 
 מבקרים בשנה:  122,344 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1527–1537 (כ־10 שנים)
 אדריכל:  אנטוניו דה סנגלה הצעיר (אנ')
 סגנון אדריכלי:  רנסאנס
 מידות
 אורך:  13 מטר
 רוחב:  13 מטר
 גובה:  5 מטר
 גובה פנימי:  53 מטר
 שטח:  133 מ"ר
 קואורדינטות:  42°42′59″N 12°06′42″E﻿ / ﻿42.71647°N 12.111569°E﻿ / 42.71647; 12.111569
 אתר רשמי
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבאר פטריציו הקדוש(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבאר פטריציו הקדוש
 באר פטריציו הקדוש
 
באר פטריציו הקדוש (באיטלקית: Pozzo di San Patrizio) היא באר היסטורית על שם פטריק הקדוש שנבנתה בעיר אורבייטו שבמחוז אומבריה באיטליה במאה ה-16. הבאר מוגדרת כאתר מורשת ופתוחה לביקורי תיירים.
ההיסטוריה של הבאר

הבאר נבנתה באורבייטו בהוראת האפיפיור קלמנס השביעי שנמלט מרומא ב-1527 בעקבות המהומות ברומא שחוללו חייליו של הקיסר קרל החמישי. האפיפיור חשש שחייליו של הקיסר יטילו מצור גם על אובייטו ולכן קידם פתרונות לאספקה סדירה של מים לעיר.
הבאר תוכננה על ידי האדריכל אנטוניו דה סנגלה הצעיר (אנ') מפירנצה ונבנתה על ידי ג'יובני בטיסטה דה קורטונה (Giovanni Battista da Cortona) כשהדקורציה נעשתה על ידי סימונה מוסקה (Simone Mosca). לכבוד תחילת העבודות הזמין האפיפיור מהאמן בנוונוטו צ'ליני להטביע מדליית ברונזה בה מופיעה דמותו של משה מכה בסלע ותחתיו הכתובת "כדי שהעם ישתה" (UT BIBAT POPULUS).
הבנייה החלה ב-1527, נמשכה כ-10 שנים והסתיימה ב-1537. קלמנס השביעי נפטר ב-1534 ומחליפו פאולוס השלישי היה זה שחנך את הבאר.
הבאר העמוקה נקראה תחילה "הסלע" (Rocca) בגלל קרבתה למבצר אלברונוז (The Albornoz fortress‏ או Rocca Albornoz) ובמאה ה-18 שונה השם ל"באר פטריציו הקדוש" (באר פטריק הקדוש) בגלל הדמיון למערה (כור המצרף) בה התבודד והתפלל פטריק הקדוש מתחת בזיליקת פטריק הקדוש (אנ') באירלנד.
מבנה הבאר

הבאר העגולה, שקוטרה 13 מטר, נחצבה לעומק של 53 מטר. במרחק של כ-2 מטר מהקירות החצובים נבנה קיר לבנים עגול העוטף את פיר הבאר. בחלל שנוצר בין קיר הלבנים הפנימי והקיר החצוב המקורי נבנו, גם בלבנים, 2 גרמי מדרגות ספירליים במודל הסליל הכפול כשכל גרם כולל 248 מדרגות. פי הבאר היה פתוח לשמיים וכדי להאיר את חלל המדרגות עצמן נפערו בקיר הלבנים הפנימי 70 חלונות מקושתים. צורת בנייה זו של מדרגות הועתקה ממבנה הקורטיל דה בלוודיר (אנ') בקריית הוותיקן שנבנה מספר שנים מוקדם יותר.
בכניסה לבאר הוטבע לוח ובו נחצבה הכתובת "מה שקצב הטבע במשורה, תספק ההמצאה" (ובלטינית: QUOD NATURA MUNIMENTO INVIDERAT INDUSTRIA ADIECIT)
מבנה המדרגות איפשר לבהמות נושאות כדי מים לרדת לתחתית הבאר ואז לעלות במסלול אחר מבלי לגרום להתנגשות בין השיירות.
הבאר הוזנה ממי מעיין אליו ניתן להגיע מפתח נסתר בתחתית הבאר המוביל למנהרה המוליכה למעיין.
תקרת מבנה הבאר מכוסה כיום ברשת המונעת כניסת ציפורים ולכלוך אך מאפשרת חדירת אור יום.
אתר מורשת

האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת בתחום המים
גלריה

המבנה העילי של הבאר ושער הכניסה אליה
החלונות שנפערו בקירות הבאר להאיר את גרמי המדרגות
תחתית הבאר
ציור של הבאר מ-1895
הערות שוליים

↑  המדרגות רחבות במיוחד כדי שיתאימו לחמורים שהעלו מים מהבאר
↑  כיום מותקנות מנורות בגרמי המדרגות עבור התיירים
↑  St. Patrick’s Well in Orvieto Added to UNESCO’s Global Network of Water Museums, באתר italymagazine.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 242294852   WorldCat (עם VIAF): 242294852
בומברד

בומברד מונס מג.
בומברד הוא כינוי לתותח כבד שהיה בשימוש בשלהי ימי הביניים. הבומברד נכנס לשימוש בסופה של המאה ה-14; משקלו הגיע לעיתים לכמה עשרות טונות, קוטרו היה גדול והוא ירה כדורי תותח במשקלים עצומים של כמה מאות קילוגרמים, שנטענו דרך לוע התותח. שימושו העיקרי היה הבקעת חומות האויב. מרבית הבומברדים נוצקו מברזל.
מספר דוגמאות לבומברדים בימי הביניים:
מונס מג (Mons Meg), בומברד סקוטי מ-1449. קוטרו 50 ס"מ, המונס מג ירה קלעי ברזל במשקל 175 קילוגרם. המלכים הסקוטים עשו לא אחת שימוש בתותח זה בהכנעת אצילים מורדים שהתבצרו בטירותיהם.
דול חריט (Dulle Griete), או "התותח הגדול של גנט" נוצק ב-1382 וירה קלעי גרניט במשקל של 300 ק"ג לערך. קוטרו – 63.5 ס"מ.
תותח דרדנלים (Dardanelles Gun), משקלו 16.8 טון וקוטרו 51 ס"מ, אלו השתתפו במצור על קונסטנטינופול ב-1453 בפיקודו של מהמט השני 'הכובש'.
ראו גם

תותח על
באה בקלות

| --- | --- |

 בימוי:  וויל גלאק 
 הופק בידי:  ויל גלוק זיין דווין
 תסריט:  ברט וי. רויאל 
 עריכה:  סוזן ליטנברג 
 שחקנים ראשיים:  אמה סטון פן בדג'לי אמנדה ביינס תומאס היידן צ'רץ פטרישה קלארקסון קאם ג'יגנדה ליסה קודרו מלקולם מקדואל אליסון מישלקה סטנלי טוצ'י
 מוזיקה:  בראד סגל
 צילום:  מייקל גריידי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סקרין ג'מס 
 חברה מפיצה:  InterCom, סקרין ג'מס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בספטמבר 2010
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט נעורים, סרט להט"בי 
 תקציב:  8 מיליון$
 הכנסות:  73,639,272
 הכנסות באתר מוג'ו:   easya
 letsnotandsaywedid.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
באה בקלות (באנגלית: Easy A) הוא סרט קומדיית נעורים אמריקאי בבימויו של ויל גלוק ובכיכובה של אמה סטון. מוטיבים רבים מהסרט לקוחים מהספר אות השני של נתניאל הות'ורן, והספר אף נידון בשיעורי ספרות המוצגים בסרט.