stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבן אל-עלקמי
חייו

אבן עלקמי התחנך בפרס. הוא למד במדרסה והיגר לבגדאד, שם מצא תעסוקה כפקיד בחצר הח'ליפות. בשנת 1244 מונה לווזיר תחת אל-מסתעצם. אבן עלקמי קשר קשר עם הולאגו חאן בתיווכו של הפילוסוף השיעי ממשהד, טוס נסיר א-דין א-טוסי. הוא קיווה שלאחר שבגדאד תיפול, תימסר לידיו משרת מושל העיר. הוא אכן זכה לכהן כמושל, אך רק לחודשים ספורים. הוא נפטר בעיר ונקבר בקרבת המקדש השיעי של האימאמים ה-7 וה-9 בקזימין, ובנו עז א-דין ירש אותו כמושל, אף הוא למשך חודשים ספורים, עד שהוחלף בידי עטאא אל-מולכ אל-ג'ביני.
מסופר מפי היסטוריונים סונים כי לאחר שנכנס לעיר הוא "הושפל על ידי הטטרים ונאלץ לרכוב על חמור. אישה אחת שראתה אותו אמרה לו: 'האם כך ראית את בני עבאס נוהגים?, וכעת הגענו למצב זה בשל מעשי ידיך'. לאחר מכן הסתגר בביתו למשך יומיים וזאת הסיבה שמת מודאג ועצוב". בזיכרון ההיסטורי הערבי מציינת דמותו משל לבוגד (לרוב שיעי) במדינה המבקש למסור אותה בידי אויבים חיצוניים.
ראו גם

נפילת בגדאד (1258)
אבאוקוטה

| --- | --- |

אבאוקוטה כפי שהיא נשקפת ממרומי מצוקי האולומו
 מדינה:  ניגריה ניגריה
 מדינה:  אוגון
 שפה רשמית:  יורובה 
 תאריך ייסוד:  1825
 שטח:  879 קמ"ר
 גובה:  66 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  735,000 (21 במרץ 2022)
  ‑ במטרופולין:  1,117,000 (2012)
 קואורדינטות:  7°09′39″N 3°20′54″E﻿ / ﻿7.16083333333333°N 3.34833333333333°E﻿ / 7.16083333333333; 3.34833333333333
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניגריה מוגדלת) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאבאוקוטה(למפת ניגריה רגילה) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאבאוקוטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אַבֵּאוֹקוּטָה (ביורובה: Abẹ́òkúta; מילולית: "תחת הסלעים") היא בירת מדינת אוגון בדרום-מערב ניגריה. העיר שוכנת על גדת נהר האוגון, כ-100 ק"מ צפונית ללאגוס ברכבת, או כ-130 ק"מ במעלה הנהר. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית מתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-735,000 תושבים.
היסטוריה

אבאוקוטה, אשר קיומה מתועד למן שנת 1825, חבה את הקמתה לפשיטותיהם של ציידי העבדים מדהומיי ואיבדאן, אשר פעולותיהם הכריחו את האוכלוסייה הכפרית שהייתה פזורה ברחבי הארץ למצוא מקלט בינות לסלעים ולמצוקים המקיפים את העיר. במקום זה הם ייסדו לעצמם קונפדרציה חופשית שכללה בני מחוזות שונים, אשר שמרו על מנהגיהם המסורתיים, פולחניהם הדתיים ואפילו על שמות כפריהם המקוריים.
גאוגרפיה

אבאוקוטה שוכנת באזור סוואנה פורה, שבקרקעו פזורים סלעי גרניט אפורים ומרוחקת כ-78 ק"מ מצפון ללאגוס. העיר משתרעת על פני שטח נרחב ומוקפת על ידי קירות בוץ באורך 29 ק"מ. היא שוכנת למרגלות מצוקי האולומו, שבהם מצויים מספר מערות ואתרי פולחן.
כלכלה

תוצריה העיקריים של העיר הם שמן דקלים, עצים, גומי, בטטות וחמאת אגוזי שיאה.
הערות שוליים

↑  Nigeria: States & Agglomerations - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562584105171  BnF: cb124329539 (data)  GND: 4000092-8  LCCN: n86102136  VIAF: 145502572   WorldCat (עם VIAF): 145502572 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ניגריה ובנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
א.א.ק. אתונה (כדורסל)

א.א.ק. אָתוּנָה (ביוונית: AEK, קיצור של Αθλητική Ένωσις Κωνσταντινουπόλεως – איגוד הספורט של קונסטנטינופוליס) הוא מועדון כדורסל יווני מהעיר אתונה, המתמודד בליגת העל היוונית ובליגת האלופות.
היסטוריה

המועדון צמח להיות אחד ממועדוני הפאר היוונים, תוך זכייה ב-8 אליפויות הליגה היוונית, 5 פעמים בגביע היווני והשתתפות בגמר הליגה האירופית. במועדון שיחקו טובי הכדורסלנים באירופה ובהם: ג'ייק צאקאלידיס, ג'ון רוברט הולדן, קורט רמביס ורבים אחרים. בסיום עונת 2010/2011 ירדה הקבוצה לליגה אתניקי A2, שהיא ליגת המשנה היוונית. ולאחר עונה אחת ירדה לליגה השלישית. בסיום עונת 2012/2013 העפילה לליגה השנייה. ובסיום עונת 2013/2014 העפילה בחזרה לליגת העל. בעונת 2015/2016 התמודדה הקבוצה ביורוקאפ, שם סיימה את דרכה בשלב הבתים הראשון במקום החמישי בבית ו'.
בהובלת המאמן דרגן שקוטה הקבוצה זכתה בעונת 2017/2018 בליגת האלופות בכדורסל ובאותה עונה זכתה גם בגביע היווני.
תארים והישגים

הליגה היוונית :
אליפות (8): 1958, 1963, 1964, 1965, 1966, 1968, 1970, 2002
מקום שני: 1955, 1967, 1969, 1971, 1974, 1997, 2003, 2005
הגביע היווני :
זכייה (5): 1981, 2000, 2001, 2018, 2020
גמר: 1976, 1978, 1980, 1988, 1992, 1998, 1999
גביע ספורטה :
זכייה (2): 1968, 2000
סופרוליג:
מקום שני: 1998
ליגת האלופות :
זכייה (1): 2018
הגביע הבין-יבשתי :
זכייה (1):2018
ראו גם

א.א.ק. אתונה - קבוצת הכדורגל של המועדון
אהוד פדרמן (כדורגלן)

אהוד פדרמן (נולד ב-1936 בתל אביב יפו) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן והקשר בקבוצת בית"ר ירושלים במשך כ-9 עונות, לאחר מכן היה גם יו"ר הקבוצה לתקופה מסוימת והיה מעורב בניהול של מספר ארגונים.
ביוגרפיה > קריירה ככדורגלן

אהוד פדרמן נולד בתל אביב. בילדותו למד בבית הספר העממי (חביב) בראשון לציון ומאוחר יותר – בתלמוד תורה במושבה, בהמשך, למד בפתח תקווה, בתל אביב ולאחר מכן בירושלים. עוד בנערותו שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים, וב-1954 עלה לשחק בבוגרים, בעמדת הקשר והמגן. נודע בעיקר בזכות יכולת הכדרור הטובה שלו. במשך תקופה שיחק לצד אחיו, שגם היה שחקן בית"ר, עמי פדרמן (רם). אביו, דוד פדרמן היה שליח מטעם בית"ר ובמסגרת תפקידו העלה ארצה שני כדורגלנים שהפכו לבולטים בהיסטוריה של המועדון: סמואל רזניק הארגנטינאי וראול גלר הפרואני. לאחר מכן פרש בשנת 1963, כשבאמתחתו 155 הופעות ו-8 שערים, ב-9 עונות בהם שיחק במועדון, כאשר תקופה לא קצרה כיהן גם כקפטן המועדון. פדרמן אף הוזמן לסגל נבחרת ישראל אך לא שיחק בה.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

את שירותו הצבאי פדרמן עשה עשה בנח"ל, בגרעין בית"ר "תגר". עוד בהיותו שחקן פדרמן למד וסיים תואר ראשון במדעי המדינה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך גם לימודים לתואר שני. השתלם בהוראת עברית בשיטה אורקולית בטכניון בחיפה ובקורס מחשוב במכללת "קדם" למחשבים ולמערכות מידע בירושלים. לאחר מכן עבד בנציבות מס הכנסה בירושלים.
לאחר פרישתו מכדורגל ב-1963 היה שליח בית"ר מטעם הסוכנות היהודית לרודזיה שבאפריקה, ומאוחר יותר – מנהל אולפן ללימודי עברית בשיטה אורקולית בדרום אפריקה, ובהמשך היה נציג בארץ של חברת תמרוקים ותרופות דרום אפריקאית, וכיהן כמנכ"ל תעשיות ירושלים מאוחדות בע"מ, כמזכ"ל לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים בירושלים. ב-1967 כיהן כיו"ר מחלקת הנוער של קבוצת בית"ר ירושלים בה שיחק בעבר. ב-1983 ועד 1986 כיהן פדרמן כיו"ר התאגיד. ב-1987 ניהל את סניף ירושלים והדרום של התאחדות התעשיינים, וב-1988 היה כמנכ"ל המרכז לטניס ברמת השרון.
בפוליטיקה המקומית כיהן פדרמן כחבר מועצת סניף הליכוד ויו"ר ועדות שעוסקות באיכות הסביבה, מתאם המועצה הכלכלית לירושלים, מרכז הלובי של חברי הכנסת למען ירושלים ופעיל בהקמת הרשות לפיתוח ירושלים ופיתוח התעשייה והכלכלה בעיר. חבר הנהלת התאחדות התעשיינים בירושלים. כמו כן זכה פדרמן בפרס הניהול לשנת 1998 מטעם פורום המנהלים הישראלי.
בשנת 2000 מונה פדרמן להיות נציגה של בית"ר ירושלים בהתאחדות לכדורגל עד 2010, וכאחראי מחלקת הנוער של המועדון עד 2012.
הערות שוליים

↑  אהוד פדרמן באלבום משפחות של המרכז הגנאלוגי, ראשון לציון
↑  שלמה חסיד, פדרמן החליף את דדש, באתר ynet, 20 בנובמבר 2000
אבי ברכר

אָבִי בְּרֵכֶר (נולד ב-22 בדצמבר 1969) הוא במאי תיאטרון ורופא ילדים ישראלי.
ביוגרפיה

ברכר, בן יחיד לוויגדור, יליד רומניה, ומרים, ילידת אוסטריה, נולד וגדל בחיפה. בשנת 1987 סיים בהצטיינות את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי במגמה ריאלית.
ביוגרפיה > רפואה

למד רפואה בפקולטה לרפואה של הטכניון במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1995 קיבל את התואר דוקטור לרפואה בהצטיינות. עם סיום לימודיו שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון. בין השנים 2000–2004 התמחה ברפואת ילדים במרכז רפואי כרמל.
החל משנת 2004 עובד כרופא ילדים התפתחותי במכון לנוירולוגיה והתפתחות הילד, מטעם "שירותי בריאות כללית" ומומחה ברפואת ילדים במרפאה עצמאית. מעניק ייעוץ מקצועי בעמותת אלווין בגן לילדים בספקטרום האוטיזם וילדים עם צרכים מיוחדים.
נותן מגוון הרצאות בתחומי התפתחות הילד (בהן השפעת המדיה על הגיל הרך, קשיי ויסות, על רצף האוטיזם).
ביוגרפיה > תיאטרון

בגיל 8 לקחו אותו הוריו להצגה "הכתובה" בתיאטרון הבימה, בכיכובם של נסים עזיקרי וליא קניג. ברכר הוקסם ומאותה עת ואילך צפה בהצגות רבות וקרא ואסף אלפי מחזות. במהלך תקופת ההתמחות שלו ברפואה, החליט להגשים את חלומו וללמוד תיאטרון. הוא בוגר תואר ראשון במסלול בימוי של החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיו ביים שלוש הצגות באורך מלא: "חתונה בורגנית קטנה", "שלום ולהתראות" ו"ספק".
משנת 2003 ברכר חבר ועדת הרפטואר של "תיאטרון הצפון" בקריית חיים. בשנים 2004-2002 היה גם חבר האקדמיה לפרס התיאטרון הישראלי.
ברכר עיבד את "סיפורו של סוס", יצירתו של לב טולסטוי, לתיאטרון. המחזה הוצג ב-2006 בפסטיבל הצגות היחיד מסרחיד בבימויו של ברכר בשפה הערבית וזכה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל.
ב-2008 ביים את "כל הגברים אותו דבר" שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר במסגרת פסטיבל ACT2, ההצגה המשיכה ורצה בתיאטרון תמונע וברחבי ישראל. כותב המחזה הוא מאור הרוש, שגם שיחק בהצגה, ולצדו שיחקה בתחילה מלי לוי ואחר-כך ענת מגן-שבו וליטל שוורץ לסירוגין.
ב-2009 ביים את מופע השירים "בנימה אישית" מאת מייק ברנט, שהציג בתיאטרון הספרייה ורץ ברחבי ישראל. הזמר הוא גיא הררי והמנהל המוזיקלי הוא קובי ארליך.
ב-2013 ביים את המחזה "Cock" מאת מייק ברטלט במסגרת תיאטרון תהל. ההצגה עוסקת בג'ון, גבר שיצא מהארון וחי שבע שנים עם גבר, ובהמשך מתאהב באישה וצריך לבחור בין שניהם. ברכר ביים את ההצגה בתוך זירת אגרוף.
בין השנים 2021-2008 ברכר נהל את ארכיון הקאמרי ביחד עם יורם אמיר. ברכר ארגן גם את הארכיון של תיאטרון חיפה בשנים 1988–2003.
בשנת 2017 ביים את ההצגה "האור הגדול של לאונרד פלקי" מאת ג'יימס לסין במסגרת פסטיבל תיאטרונטו בכיכובו של רפי ויינשטוק. ההצגה זכתה במקום הראשון בפרס השחקן המצטיין ע"ש נסים עזיקרי על "ביצוע וירטואוזי ומרגש של רפי וינשטוק".
ברכר הוא ממקימי קרן "רז-רם", קרן המסייעת ליתומים החל משנת 1999 לקדם את עצמם בתחומי אמנות שונים. שימש עד 2005 בתור מזכיר הקרן. החל משנת 2014 מכהן כיו"ר הקרן. בין השנים 2003- 2021 ברכר חבר ועדת הרפטואר של תיאטרון הצפון בקריית חיים.
ביוגרפיה > טלוויזיה

בשנים 2011–2012 הגיש פינת המלצות תרבות בימי חמישי ב"חדשות המקומיות" בערוץ 3. בשנת 2014 השתתף בפרק שעסק באבהות חד-הורית במסגרת תוכנית הטלוויזיה "משפחה מאושרת בשישה שיעורים", שיצר אייל דורון ושודרה בערוץ 2, בהנחיית יורם יובל ואירי ריקין.
פרסים

2006 – "סיפורו של סוס" זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר במסגרת פסטיבל מסרחיד.
2008 - "כל הגברים אותו דבר" זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר במסגרת פסטיבל T2AC.
2012 - פרס ראש עיריית תל אביב ע"ש אברהם בן-יוסף (ביחד עם יורם אמיר) – עובד מצטיין (ארכיון תיאטרון הקאמרי).
2017 - פרס השחקן המצטיין ע"ש נסים עזיקרי לרפי וינשטוק על הופעתו בהצגה "האור הגדול של לאונרד פלקי" בבימויו של ברכר בפסטיבל תיאטרונטו.
בימוי ומשחק

| שנה | הצגה | מחזאי | תפקידים | תיאטרון/פסטיבל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | קומדיה שחורה | פיטר שאפר | בימוי | החוג לתיאטרון אוניברסיטת חיפה |
| 2017 | האור הגדול של לאונרד פלקי | ג'יימס לסין | בימוי ועיצוב | תיאטרונטו |
| יוני 2015 | הטרגדיה הגדולה של גברת צוקרמן | נועה שכטר | בימוי | פרויקט המחזאים 2 |
| פרויקט המחזאים 2 | R&J (עיבוד לרומיאו ויוליה של שייקספיר) | ג'ו קאלארקו | בימוי ועיצוב | תיאטרון תהל |
| אוקטובר 2013 | Cock | מייק ברטלט | בימוי ועיצוב | תיאטרון תהל |
| 2012 | מעבר לגבולין | ישראל המאירי | משחק | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| יוני 2009 | בית ספר לנשים | מולייר | עיבוד ובימוי | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| מרץ 2009 | בנימה אישית מייק ברנט | מופע שירים של מייק ברנט | בימוי | תיאטרון הספרייה ורחבי ישראל |
| יוני 2008 | כל הגברים אותו הדבר | מאור הרוש | בימוי | פסטיבל ACT2 ואחר כך תיאטרון תמונע וקפה-תיאטרון הקאמרי |
| אוגוסט 2007 | שמועות | ניל סיימון | בימוי | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| מאי 2007 | עיר גוססת | כריסטופר שין | בימוי | הבמה השלישית בבית צבי |
| אוקטובר 2006 | סיפורו של סוס | על פי לב טולסטוי | עיבוד ובימוי | במסגרת מסרחייד 5 בעכו (פסטיבל הצגות יחיד) |
| מרץ 2006 | חתונה מושלמת | רובין האודן | עוזר במאי של מוני מושונוב | הבימה |
| אוגוסט 2005 | ספק | ג'ון פטריק שאנלי | בימוי | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| מאי 2005 | אדיפוס | סנקה | עוזר במאי של מייק רוטנברג | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| מרץ 2005 | חתונה בורגנית קטנה | ברטולט ברכט | בימוי | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| 2004 | אונדין, בבימויה של דליה שימקו | ז'אן אנוי | משחק | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| 2004 | הקומיקאים | ניל סיימון | עוזר במאי של אילן רונן | הבימה |
| 2004 | שלושה ימים של גשם | ריצ'רד גרינברג | עוזר במאי של אתי רזניק | תיאטרון הספרייה |
| 2004 | שלום ולהתראות | את'ול פיוגארד | בימוי | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
| 2003 | עשב השדה | שרה דניאלס | עוזר במאי של עמית גזית, מנהל הצגה ומשחק בתפקיד משנה | החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה |
לקריאה נוספת

אירית רונה, "מערכה ראשונה, מרופא", בעיתון "כלבו", 30 ביוני 2006, עמ' 50-48.
יונתן הללי, "דוקטור לתיאטרון", בעיתון "מעריב", 16 במרץ 2006, עמ' 13.
אריה יאס, כתבה על ההצגה "סיפורו של סוס", בערוץ 33, 2006.
הערות שוליים

↑   יאיר אשכנזי, רפי ויינשטוק זכה בפרס השחקן בתיאטרונטו; בפסטיבל חיפה להצגות ילדים זכתה "הגשם של סבא אהרן", באתר הארץ, 16 באפריל 2017
↑  ועדת הרפרטואר של תיאטרון הצפון,5 בינואר 2020, עמ' 5
↑  רפרטואר מתוק, הד הקריות, 10 בספטמבר 2012
↑  תיאטרונטו 2017: ביקור במחלקה לבריאות הנפש, nrg‏, 18 באפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009624169805171  VIAF: 8161935456839672104   WorldCat (עם VIAF): 8161935456839672104
Off My Face

Off My Face הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר־יוצר הקנדי ג'סטין ביבר לאלבום האולפן השישי שלו, Justice. השיר נכתב על ידי ביבר בשיתוף עם צוות דרים-לאב (אנ'), טיה סקולה וג'ייק טורי, ויצא לאור ב-19 במרץ 2021 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, בתור השיר הרביעי באלבום.
לחן ומילים

"Off My Face" הוא שיר בלדה רומנטי אשר נכתב בסולם אה מז'ור, באורך 2:36 ובעל קצב של 93 פעימות לדקה. המבקרים השוו אותו אל השיר "Mrs. Robinson" של צמד המוזיקאים האמריקאי סיימון וגרפונקל ואל השיר "Love Yourself" של ביבר מ-2015. בשיר, בליווי מנגינה של גיטרה עדינה, מבטא ביבר את מה שהאהבה לימדה אותו וכיצד עזרה לו לגלות את מטרתו בחיים. השיר האקוסטי תואר על ידי NME כ"עליז" שסובב סביב אשתו של הזמר, היילי ביבר.
"Off My Face" מתאר את כברת הדרך שעברו בני הזוג במערכת היחסים שלהם, והוא תואר על ידי כריס דה-וויל מ-Stereogum כבעל לשון מטאפורית שיכולה להיתפש כהתבטאות לגבי מין אוראלי.
קבלה

אנה קלרה ריביירו מ-PopMatters כתבה כי השיר "מעוצב להפליא" ומציג את ביבר במיטבו. מבקר הבילבורד ג'ייסון ליפשוץ דירג את "Off My Face" במקום השביעי מבין שירי האלבום ותיארו כ"טייק ווקאלי בעל משמעות רצינית". אליסון סטיוארט מהוושינגטון פוסט תיארה אותו בתור "הבן דוד הרחוק" של שירו של דה ויקנד מ-2015, Can't Feel My Face. גל אוחובסקי ממאקו כינה אותו "בלדה שמגיעה כמעט עד ג'וש גרובן", בעוד ראוויה קמאייר ממגזין פיצ'פורק כתבה כי הוא מהביצועים הווקאליים הבולטים ביותר של הזמר, וכי הוא מתוק ומשכנע לחלוטין, למרות הקלישאה שבו.
הצלחה מסחרית

עם יציאתו של Justice, העפיל "Off My Face" אל מקום 5 במצעד בניו זילנד, מקום 15 בדנמרק, 42 באוסטרליה, 25 בקנדה, 40 בשוודיה, 40 באיסלנד, 35 בדרום קוריאה, ו-64 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. ב-4 בנובמבר 2022, הוענק לשיר הסמכת זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ביצועים

ביבר ערך את הביצוע הראשון של "Off My Face" בלייב ב-14 באפריל 2021, במהלך הקונצרט שלו, "Live from Paris", אשר צולם במלון קריון, בפריז שבצרפת, שם הוא ביצע כמה מהרצועות האחרונות של האלבום. כמו כן, ביבר ביצע את השיר במהלך הופעותיו במסגרת סבב ההופעות הרביעי שלו, Justice World Tour.
ביצועים > גרסאות כיסוי

ב-10 במאי 2021, פרסמה הזמרת הדרום קוריאנית, IU (אנ'), קליפ בן חצי דקה במהלכו היא שרה חלקים מהשיר בביצוע אקוסטי ובליווי גיטרה. ב-22 באוקטובר פרסמה הזמרת גרסת כיסוי מלאה ל"Off My Face".
ב-31 באוגוסט 2021, ביצע את השיר הזמר הדרום קוריאני ג'ונגקוק, חבר הלהקה הדרום קוריאנית BTS.
ב-30 במאי 2022, יצאה גרסת כיסוי של הזמר Heeseung מהלהקה הדרום קוריאנית Enhypen (אנ'). ואמר כי "'Off My Face' הוא שיר שאני נהנה להאזין לו לעיתים קרובות, פרי יצירתו של אמן שאני מאוד מכבד".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים שבועיים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים שבועיים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים שבועיים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים שבועיים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 34 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 45 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 40 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 64 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 15 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 52 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 5 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 46 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 70 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 35 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 25 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 68 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 75 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 35 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
אוטוקרטיה ליברלית

אוטוקרטיה ליברלית (באנגלית: Liberal autocracy) היא ממשלה לא דמוקרטית שמקיימת את עקרונות הליברליזם. עד המאה ה-20, מרבית המדינות במערב אירופה היו "אוטוקרטיות ליברליות, או במקרה הטוב חצי דמוקרטיות". דוגמה אחת ל-"אוטוקרטיה ליברלית קלאסית" הייתה האימפריה האוסטרו-הונגרית. על פי פריד זקריה, דוגמה עדכנית יותר היא הונג קונג עד 1 ביולי 1997, שנשלטה על ידי הכתר הבריטי (אנ'). לדבריו, עד שנת 1991 "הונג קונג מעולם לא קיימה בחירות משמעותיות, אך ממשלתה גילמה את הליברליות החוקתית, והגנה על זכויותיה הבסיסיות של אזרחיה ואף ניהלה מערכת משפט הוגנת ובירוקרטיה". פרידריך האייק טען כי גם משטרו של אוגוסטו פינושה בצ'ילה היה אוטוקרטיה ליברלית וטען כי הוא "לא הצליח למצוא אדם אחד אפילו בצ'ילה שלא הסכים שהחופש האישי היה הרבה יותר גדול תחת פינושה ממה שהיה לו היה תחת אלנד". עם זאת, התיעוד ההיסטורי ודיווחים רבים על ידי משקיפים אחרים מצביעים אחרת, ומציינים את הפרות זכויות האדם ודיכוי החברה האזרחית שהתרחשו בתקופת שלטונו של פינושה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבן הירח (סרט, 1909)

| --- | --- |
 מבוסס על:  הרומן "אבן הירח" מאת וילקי קולינס
 הופק בידי:  ויליאם ניקולאס זליג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Selig Polyscope Company
 הקרנת בכורה:  10 ביוני 1909
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט אילם, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אבן הירח (באנגלית: The Moonstone) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1909 שהפיק ויליאם ניקולאס זליג, והופץ על ידי Selig Polyscope Company. זהו סרט אבוד, אין מקור לכך שקיימים עותקים כלשהם של הסרט. גם שמות השחקנים והבמאי אינם ידועים.
הסרט מבוסס על הרומן הבריטי "אבן הירח" מאת וילקי קולינס, שיצא לאור בשנת 1868 בשלושה כרכים (בסגנון שהיה מקובל באותה תקופה בבריטניה). הספר נחשב לאחד מהרומנים הראשונים בסוגת הספרות הבלשית. אותו סרט נוצר מחדש בשנת 1915, והוא אחד העיבודים הישנים ביותר של הרומן. עיבודים נוספים לקולנוע של הרומן נעשו ב-1934, 1972 ו-1997.
הערות שוליים

↑  "The Moonstone".
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדוארדו רידל

אדוארדו קוריה רידל (בפורטוגזית: Eduardo Riedel; נולד ב-5 ביולי 1969) הוא המושל הנוכחי של מאטו גרוסו דו סול.
בשנת 1995 הוא קיבל לידיו את ניהול הנכס הכפרי של המשפחה ב-Maracaju, וצבר ניסיון בניהול. מאז לקח על עצמו תפקידים הקשורים לניהול.
בשנת 2015, רידל התפטר מתפקיד נשיא מנהל פמאסול (2012–2014), תוך שהוא מקבל את ראש מזכירות המדינה לממשל וניהול אסטרטגי של מאטו גרוסו דו סול, בממשלת ריינאלדו אזמבוג'ה, תפקיד בו הוא נשאר עד 2021.
במהלך מגפת הקורונה ממשלת מאטו גרוסו דו סול, בתמיכת ארגון הבריאות הפאן-אמריקאי, יצרה את תוכנית הבריאות והבטיחות בכלכלה, שמטרתה לספק מידע ומדדים לחברה. כמו פיתוח פעולות יעילות יותר לטיפול בהשפעות הקורונה במדינה.
חיים אישיים

ב-1994 התחתן עם מוניקה מוראיס, איתה יש לו שני ילדים.
הערות שוליים

1 2 3  "Saiba quem é: Eduardo Riedel, candidato ao governo de MS". correiodoestado.com.br. dothnews.com.br. נבדק ב-2022-10-22.
↑  "Riedel assume Seinfra com missão de reconstruir pontes e conduzir obras do 'governo presente' em MS". www.topmidianews.com.br. dothnews.com.br. נבדק ב-2022-10-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2ead2dea-cf41-4f8a-8b68-8e37e497bfb4
אביגדור דגן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1912 הראדץ קראלובה, צ'כיה 
 פטירה:  28 במאי 2006 (בגיל 93) ירושלים 
 שם לידה:  Viktor Fischl 
 מדינה:  צ'כיה, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  הפקולטה לאמנות באוניברסיטת קארל בפראג, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת קארל בפראג, אוניברסיטת קארל בפראג 
 שפות היצירה:  עברית, צ'כית 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של הראדץ קראלובה (1992)  פרס ירוסלב סיפרט (2004)  עיטור ארטיס בוהמי אמיקיס (30 במאי 2002)  מסדר טומאש מסריק 
 
אביגדור דגן (במקור ויקטור פישל, בצ'כית: Viktor Fischl;‏ 30 ביוני 1912, הראדץ קרלובה – 28 במאי 2006, ירושלים, קריית משה) היה משורר וסופר ישראלי, ששירת כדיפלומט של משרד החוץ.
קורות חיים

דגן נולד בעיר הראדץ קראלובה שבבוהמיה, אוסטרו-הונגריה (כעבור שנים ספורות במדינה החדשה צ'כוסלובקיה; כיום בצ'כיה) בשם ויקטור פִישְל (Viktor Fischl) ונשא שם זה עד שעיברת את שמו בשנת 1955. הוא למד באוניברסיטת קארל בפראג וקיבל תואר דוקטור למשפטים ומדע המדינה. נשאר בפראג עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנותיו בפראג ערך שבועון ציוני והיה מזכיר הסיעה היהודית בבית הנבחרים הצ'כוסלובקי.
בשנת 1939 יצא ללונדון ועבד שם לצד שר החוץ הצ'כוסלובקי הגולה, יאן מסריק. ב-1948, בעצת מסריק, נמלט דגן מצ'כוסלובקיה, שעמדה בפני השתלטות קומוניסטית. עלה לישראל והתקבל לעבודה במשרד החוץ. במהלך הקריירה הדיפלומטית שלו כיהן ביפן ובבורמה, היה ציר ביוגוסלביה, שגריר בפולין, נורווגיה ואוסטריה, ושגריר שאינו תושב לאיסלנד. ניהל את המשא ומתן לכינון יחסים עם נפאל ב-1962. ב-1977 פרש דגן ממשרד החוץ והחל מקדיש את כל זמנו לכתיבה.
אביגדור דגן התחיל לכתוב בפראג, שם הוציא לאור ספרי שירה אחדים. בנוסף, הוא תרגם משירת רחל לצ'כית. ספרו "מנגינות עבריות" זכה בפרס ספרותי חשוב.[דרושה הבהרה] הוא המשיך בכתיבת שירה גם בלונדון. הפואמה שלו, "הכפר המת", המספרת על חורבן הכפר לידיצה בידי הנאצים, כגמול על רצח היידריך, תורגמה למספר שפות. הנובלה "ליצני החצר" עוסקת אף היא בשואה, והיא יצירה מטלטלת בעלת עומק תאולוגי ופילוסופי, שאף עובדה למחזה.
הרומן הראשון שלו, "שיר הרחמים", נאסר לפרסום בצ'כוסלובקיה אחרי שהקומוניסטים תפסו שם את השלטון בשנת 1948. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 1951. הרומן השני של דגן, "בינת השכוי", יצא לאור בשווייץ בשפה הצ'כית, ודורג במקום הראשון במשאל שערך רדיו אירופה החופשית. דגן כתב גם שני ספרים לא-בדיוניים: "שיחות עם יאן מסריק" (1952), ו"מוסקבה וירושלים" (Moscow and Jerusalem: Twenty Years of Relations between Israel and the Soviet Union,‏ 1970), סקירה של יחסי ישראל והגוש המזרחי.
בשנת 1997 העניק לו נשיא הרפובליקה הצ'כית ואצלב האוול אות הצטיינות על כתיבתו. דגן קיבל גם תואר דוקטור לשם כבוד בתאולוגיה מאוניברסיטת קארל בפראג, כהוקרה על תרגום תהילים ושיר השירים לצ'כית מודרנית.
היה נשוי לסְטֶלה ברגר ואב לשני בנים.
אחיו הצעיר, גבריאל דגן, היה מחזאי ושחקן תיאטרון ידוע שעבד כפסיכולוג. שני האחים דגן כתבו והוציאו יחד את "השען מסמטת המזלות".
ארכיון אביגדור דגן מופקד במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
ספריו וכתביו

אביגדור דגן לא נהג לרוב לכתוב עברית במקור, ספריו תורגמו לעברית בידי מתרגמים שונים מצ'כית, גרמנית ואנגלית. להלן ספריו שראו אור בתרגום לעברית:
שיר הרחמים; תרגם מכתב-היד הצ'כי: גדעון פולאק; ערך: יעקב אליאב, תל אביב: עם עובד, תשי"ג 1953. (רומן)
בינת השכוי; תרגם מאנגלית צבי ארד, תל אביב: עם עובד (ספריה לעם), תשל"ח 1978. (רומן), הוצאה מחודשת, עם עובד, 2016.
מינואט (תורגם מאנגלית), ירושלים – תל אביב: דביר, תשמ"ב 1982.
סיפורים ירושלמיים; מגרמנית: אברהם הוס, ירושלים: דביר, תשמ"ג 1983.
ליצני החצר, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ג 1982. (רומן)
אביגדור וגבריאל דגן, השען מסמטת המזלות; תרגם מאנגלית עופר גיא, תל אביב: עם עובד (ספריה לעם), תשמ"ד 1984.
רחוב ושמו ממילא; עברית: אביבה גור, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1984.
הקרוסלה הכחולה; תרגם מאנגלית יואב לביא, תל אביב: עם עובד (ספריית דן חסכן), תשמ"ה 1985. (לילדים)
מספורי עובדיה הסבל; עברית: תתי כדורי, ירושלים: כתר (ראשית קריאה), 1985. (לילדים)
כתב אישום: סיפורים; מצ’כית: יהודה להב, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ז 1987. (סיפורים קצרים)
חתונת הזהב של פיגרו; מגרמנית: צבי ארד, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988. (סיפורים קצרים) (Figarova Zlata Svatba, 1987)
הרובע החמישי; תרגם מכתב-יד אברהם יבין, תל אביב: עם עובד (ספריה לעם), תשמ"ט.
כולם היו דודי; מאנגלית: נורית לוינסון, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ט 1989.
כובע הצילינדר הישן; מאנגלית: נורית לוינסון, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"א 1991. (סיפוריו משנותיו כשגריר)
פגסוס; מאנגלית: רינה מרקס, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ב 1992. (רומן)
קפקא בירושלים; מצ’כית: אפרים פרויד, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ד 1994.
שלושה משלים; מאנגלית: אברם קנטור, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ז 1997. (התוכן: השרף נותר בגן עדן; מיומני החתול ג’ינגיס-חאן; חיי כלב)
פרידה מירושלים; מאנגלית: נתן יונתן, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ח 1998.
שיחות עם יאן מסריק: קשה להיות צ’כי; מצ’כית: רות בונדי, תל אביב: גוונים, תש"ס 2000. (Hovory s Janem Masarykem, 1952)
מכתביו בעברית:
"סופרים יהודים - דיוקנים ויצירות", יוצאי צ'כוסלובקיה בישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 225 - 229.