stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כן מה?!

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ענת וגידי גוב
 כותבים:  ענת גוב, אורלי זילברשץ,  עידית טפרסון, דב נבון
 בימוי:  אבי אמבר
 שחקנים:  גידי גוב, אורלי זילברשץ
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  דליה מור
 חברת הפקה:  מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית
 עורכים:  דליה מור
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 מוזיקה:  להקת משינה
 אורך פרק:  28 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  12 בדצמבר 1988 – 16 בינואר 1989
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"כן מה?!" הייתה קומדיית מצבים, מבית היוצר של הערוץ הראשון, שהופקה ושודרה מסוף 1988. הסדרה נכתבה על ידי ענת גוב.
אות הפתיחה והסיום של הסדרה נכתבו בידי להקת משינה.
עלילה

עלילת הסדרה התמקדה במשפחה ישראלית ממוצעת, המורכבת מזוג הורים, מליק (מגולם על ידי גידי גוב), איש קבע בצה"ל ושוביניסט בדעותיו, אשתו סוניה (המגולמת על ידי אורלי זילברשץ), בנותיהם יעל ושרון (מירה ודפנה רובינשטיין), שכנם איציק (אשר מגולם על ידי דב נבון) והנהגת של מליק, נעה (עידית טפרסון).
הפקה ושידור

הפקת הסדרה החלה ביולי 1987, ביוזמת מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית. פרק פיילוט ראשון צולם באולפני הרצליה ואחריו הוחלט לצלם שישה פרקים של הסדרה שנקראה תחילה "גימל 7". ביוני 1988 הסתיימו צילומי הסדרה, אך הוחלט להקליט את פרק הפיילוט מחדש. בספטמבר הייתה הסדרה מוכנה לשידור וענת גוב החליטה לשנות את שמה ל"כן מה?!". הפרק הראשון שודר ב-12 בדצמבר 1988.
בעקבות סקר שערכה רשות השידור בקרב הצופים, הוחלט על הפקת עונה שנייה. באוגוסט 1988 החלו צילומי עונה שנייה עם מספר כותבים נוספים, והמפיקה והעורכת דליה מור, הודיעה שתחזיק בזכות המילה האחרונה לגבי התסריט והמשחק ולא ענת גוב. לאחר שצולמו שני פרקים הופסקו הצילומים בעקבות חילוקי דעות קשים של ענת גוב והשחקנים עם המפיקה דליה מור, והתפטרותו של הבמאי.
הערות שוליים

↑  יעל אדמוני, הערב סרט, מחר ניצן חוזר, חדשות, 30 ביולי 1987
↑  "גימל :"7 פוחדים מהשוואה עם מאש"ה, מעריב, 14 ביוני 1988
↑  יש כסף ־ חסר תסריטים, מעריב, 15 בספטמבר 1988
↑  החיים אחרי מאש"ה, כותרת ראשית, 7 בדצמבר 1988
↑  כן, מה תכתוב ענת גוב?, מעריב, 31 באוגוסט 1989
↑  כן, מתי?, מעריב, 1 בפברואר 1990
חטיפת השליחים הישראלים באלג'יריה

רפאל בן גרא
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יעקב חסן
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
חטיפת השליחים הישראלים באלג'יריה התרחשה ב-17 בפברואר 1958. שני שליחי עלייה, שפעלו באלג'יריה לשם העלאת היהודים משם לישראל, נחטפו על ידי אנשי מחתרת ה-FLN, שמרדה בשלטון הצרפתי באלג'יריה. כחודשיים לאחר החטיפה הם נרצחו על ידי שוביהם. הדבר נודע לישראל רק לאחר זמן. גופותיהם לא נמצאו.
החטיפה והרצח

השליחים היו רפאל בן גרא הכט, יליד גרמניה בן 42 ויעקב חסן, יליד תוניסיה בן 32. הם נשלחו למרוקו ב-1955 על ידי הסוכנות היהודית כדי לארגן שם את עלייתם של יהודים. בסוף שנת 1956 עברו לפעול באלג'יריה וסייעו למשפחות רבות לעלות לישראל.
ב-17 בפברואר 1958 ביקשו השניים לנסוע מהעיר טיארט (אנ') בצפון המדינה אל העיר אפלו (אנ'), שנמצאה כ-170 קילומטר מדרום מזרח לה. הם שכרו מונית שהייתה נהוגה על ידי תושב מקומי, אך לא הגיעו ליעדם. כשחברים יצאו לחפשם התגלתה המכונית שבה נסעו כשהיא שרופה במרחק של כעשרה קילומטר מאפלו. השליחים עצמם נעלמו. בתחילת מרץ התברר מפי תושבים מקומיים שהם נחטפו על ידי כנופיה של אנשי ה-FLN.
פעילות נמרצת ננקטה כדי לאתר את השניים. ישראל פנתה אל ארגון הצלב האדום הבינלאומי ואנשי הקונגרס היהודי העולמי בארצות הברית יצרו קשר עם נציגי ה-FLN שליד ארגון האומות המאוחדות. במשך מספר חודשים התנהלו עמם מגעים והובטח מספר פעמים כי השניים ישוחררו, אך הדבר לא קרה. בדיעבד התברר כי אנשי ה-FLN ניסו שלא לחשוף את העובדה שהשניים כבר לא היו בין החיים.
באמצע חודש יולי הודיע ארגון הצלב האדום כי שני החטופים נרצחו על ידי שוביהם כבר ב-14 באפריל. בחודש אוגוסט אישרו אנשי ה-FLN בארצות הברית את הידיעה - לדבריהם השליחים הומתו כ-4–6 שבועות לפני כן.
יום ה-14 באפריל נקבע כיום מותם הרשמי של שני השליחים. גופותיהם לא נמצאו ולא הוחזרו.
בן גרא, תושב מושב בצרה, הניח אשה ושני ילדים. חסן, תושב מושב בית הגדי, הניח אשה וחמישה ילדים.
הנצחה

רחוב בעיר אשדוד נקרא על שם שני השליחים - רחוב חסן ובן-גרא. בית כנסת הוקם על שם חסן בעיר נתיבות.
בשנת 1986 הונצחו שמות השניים באתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין.
לקריאה נוספת

השניים שלא חזרו: יעקב חסן, רפאל בן-גרא, תל אביב, המחלקה להתיישבות, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1986
פורט בלייר

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 טריטוריית איחוד:  איי אנדמן וניקובר איי אנדמן וניקובר
 מחוז:  דרום אנדמן
 תאריך ייסוד:  1858 
 שטח:  16.64 קמ"ר
 גובה:  17 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  100,608 (2011)
 קואורדינטות:  11°40′N 92°46′E﻿ / ﻿11.67°N 92.76°E﻿ / 11.67; 92.76
 אזור זמן:  UTC+5:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איי אנדמן וניקובר מוגדלת) פורט בלייר(למפת איי אנדמן וניקובר רגילה) פורט בלייר(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיפורט בלייר(למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיפורט בלייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פורט בלייר (בהינדי: पोर्ट ब्लेयर) ובשמה הרשמי: סרי ויג'יה פורם (श्री विजयपुरम) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז אנדמן באי אנדמן השייך לאיי אנדמן וניקובר שבהודו.
העיר ממוקמת בחלק המזרחי של אי אנדמן הדרומי והיא שער הכניסה העיקרי לאי הן בדרך הים, בנמל פורט בלייר, והן בדרך האוויר, בנמל התעופה ויר סאבארקר שנמצא 2 ק"מ דרומית מהעיר.
בנמל העיר נמצא בסיס גדול של חיל הים ההודי.
היסטוריה

פורט בלייר נקראת על שם קפטן ארצ'יבלד בלייר מחברת הודו המזרחית הבריטית אשר בשנת 1789 ניסה ללא הצלחה ליישב את האי על ידי בריטים. פורט בלייר הוקמה מחדש בשנת 1858 כבית כלא לאסירים פוליטיים אשר התנגדו לנוכחות בריטניה בהודו. האסירים בכלא נדונו ברובם למאסר עולם תחת תנאים קשים ועבודת פרך. רבים מהם הוצאו להורג בתלייה ואחרים מתו מרעב, תשישות ומחלות.
בשנים 1896 עד 1902, כאשר תנועת העצמאות ההודית גדלה וצברה יותר ויותר פופולריות, נבנה כלא חדש הנקרא בית הסוהר סלולר (בהינדית: काला पानी - "קָאלָה פָּאנִי", ובתרגום לעברית "מים שחורים"). כלא זה הכיל צינוק במקום תא מאסר. כיום, הכלא משמש כאתר תיירות וכאנדרטה לזכרם של האסירים הרבים שמתו בו.
בשנים 1943-1944, פורט בלייר הייתה מפקדה של צבא הודו.
בשנת 2004 ניזוקה העיר כמו כל האי מרעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי. בזכות מיקומה של העיר בצד הצפון-מזרחי של האי, הפגיעה בעיר לא הייתה קטלנית כמו בחלקים הדרומיים של איי אנדמן וניקובר, והעיר אף הפכה לבסיס חילוץ אליו הביאו את הנפגעים וממנו נשלחו צוותי חילוץ למתן עזרה לאיים.
בספטמבר 2024 שונה שם העיר לסרי וירג'ה פורם.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין ההודי בשנת 2011, מתגוררים בפורט בלייר 100,608 תושבים. 52% מתושבי העיר הם גברים ו-48% נשים.
הערות שוליים

1 2  India Today News Desk, Port Blair renamed Sri Vijaya Puram 'to free nation from colonial imprints', India Today, ‏13 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557456805171  GND: 4427169-4  LCCN: n82028960  VIAF: 158294015   WorldCat (עם VIAF): 158294015
שמש (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 שיר הנושא:  "איזה עולם" של טיפקס
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  צביקה הדר אסף אשתר רובי דואניאס אריק זילברמן קובי מחט אורי הלוי אור ישראלי איתי שגב שגיב פרידמן יואב צפיר אייל דורון רשף לוי
 כותבים:  אסף אשתר רובי דואניאס אריק זילברמן קובי מחט אורי הלוי אור ישראלי איתי שגב שגיב פרידמן יואב צפיר אייל דורון רשף לוי נועה ברנר אבי טנג'י
 בימוי:  יואב צפיר רובי דואניאס עופר ויצמן שירלי שטרן
 שחקנים:  צביקה הדר גלית גיאת זבולון מושיאשווילי אורלי ויינרמן אליעד נחום גדי רבינוביץ'
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  142
 הפקה
 מפיק:  נאוה קולטון טמירה ירדני (מפיקה אחראית) דודו ירדני (מפיק אחראי)
 חברת הפקה:  טדי יזמות והפקות
 עורכים:  יואב צפיר (עורך ראשי) עמי טיר עמית עזז ליבי בן עמוס בועז רוזנפלד טלי שפי ליאור פאוסט ענת סלומון איתי שגב
 מוזיקה:  טיפקס
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2) - (עונות 1–3)   yes‏ (ערוץ 3) - (עונות 4–6)   YES VOD‏   HOT VOD   ערוץ הילדים (ש.ח)   ערוץ 24 (ש.ח)   וואלה VOD   ערוץ טדי (ש.ח 2017 - 2021)   קשת 12 (ש.ח, 13 במאי 2018 - הווה)   קומדי סנטרל (ש.ח 2011 - 2022)
 תקופת שידור מקורית:  25 בדצמבר 1997 – 22 ביוני 2004
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שמש היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת והופקה על ידי טדי הפקות בין השנים 1997–2003, ובמגוון ערוצי טלוויזיה הן של yes והן של HOT, וכמו כן התפרסמה באתר האינטרנט וואלה.
התוכנית שופעת בסטריאוטיפים עדתיים במתכוון. במשך השנים היא זכתה לפופולריות נרחבת בישראל והפכה לאחת מסדרות הקומדיה המצליחות ביותר בטלוויזיה הישראלית ולסדרת קאלט.
הסדרה מגוללת את סיפורו של נחום שמש, שעבר מבאר שבע לתל אביב, והקים בה מסעדה בשם "אימפריית השמש", ברח' יהודה הלוי 93 פינת נחמני. דמותו מבוססת בחלקה על קורות חייו של השחקן המגלם אותו - צביקה הדר.
כאשר הסדרה שודרה, היא פנתה לקהל המבוגר, אולם מספר שנים אחרי סיום הסדרה החלה לפנות לקהל הילדים והנוער על ידי כך שהתחילו לשדר אותה באופן קבוע בערוץ הילדים.[דרוש מקור] בריאיון עם כוכבי הסדרה ב-אוקטובר 2013 אמרו שחקני הסדרה כי: "בעבר הסדרה פנתה למבוגרים ורק מעט ילדים ונוער ראו, היום הסדרה חזקה הרבה יותר ממה שהיא הייתה פעם, והיא פונה לקהל הצעיר הרבה יותר".[דרוש מקור]
ב-2017 נתנה המועצה לשידורי כבלים ולווין הוראה להוריד את התוכנית מלוח השידורים של ערוץ הילדים ושל ערוצים אחרים, בטענה כי התוכנית: "רוויה בייצוגים סטריאוטיפיים בהיבט האתני, המגדרי, התעסוקתי והגאוגרפי גם יחד", וכן "מוצגים בה דימויי גוף ומיניות נשית בוטים, אשר אינם ראויים לצפייה בקרב ילדים".
שיר הפתיחה של התכנית הוא "איזה עולם" של טיפקס. המעברונים בתוכנית מלווים במנגינה מתוך השיר "עוד שבת", גם הוא של טיפקס.
ב-13 במאי 2018 עלתה הסדרה בשידור חוזר בערוץ 12 באיכות HD.
הדמויות > שחקנים אורחים

לאורך שנותיה, הופיעו בסדרה שחקנים אורחים רבים. בין התפקידים האורחים ניתן למנות את: אברהם סלקטר, ארז טל, אריאל פורמן, צביקה שוורצברג, יובל סגל, אביעד בנטוב, גבי שושן, יעקב בודו, אבי ביטר, דדי זהר, פיני קידרון, אמנון וולף, ליאור מילר, אריק זילברמן, עלמה זק.
עלילת הסדרה > עונה ראשונה

בעונה הראשונה, כמו ביתר העונות, העלילה מתמקדת בבית הקפה "אימפריית השמש". בבית הקפה מוצגות שבע הדמויות הראשיות: שמש, בעל הבית הקמצן מבאר שבע; אתי, המלצרית התימנייה מלוד; ששי, הטבח הטיפש מנס ציונה; רקפת, מורה רוחנית וחברתה הטובה של אתי; בר, בנה החכם של רקפת; עוגן, השכנה הבלונדינית והטיפשה; טנצר, עורך דין חמדן. שמש, טנצר, בר ורקפת גרים באותו הבניין שמעל בית הקפה. במהלך העונה שמש נפגש לביקור לא מוצלח עם נסיך שוודיה, קונה ליום הולדתו של בר משחק בשם "זולטן שטן הזמן", מתמודד בבחירות לראשות ועד הבית מול טנצר, מוצא איש מת באימפריה, מתחזה לחסיד כדי להתחמק מהמילואים ופוגש את חברתו לשעבר שושי, בעוד שאתי מתאהבת באינסטלטור, וכל האימפריה נחטפת על ידי גנב.
עלילת הסדרה > עונה שנייה

לצוות השחקנים בעונה זאת מצטרף צ'רלי בוזגלו בתור מאנו, סטודנט לפילוסופיה ממוצא איטלקי אשר הופך לבן זוגה של אתי. מאוחר יותר מתגלה מאנו כאביו של בר. בפתיחת העונה השנייה, הקיוסק-מסעדה סיים לעבור את השיפוצים שהיו בין עונות 1 ו-2. בעונה מתרחשים מספר אירועים מרכזיים: שמש מציל איש מתאונה בטוחה, מרכוס עמק, והוא לא מפסיק להציק לו, עוגן מתאהבת במנעולן, ששי מתאהב בבחורה עיוורת ומתכתב עם ביתו של שר החוץ האיראני באינטרנט, טנצר מנוצל על ידי בחורה ופותח תחנת רדיו שלו, ששי הופך לדוגמן ומוצא את המעיין הפרטי שלו ובר מתקבל לקבוצת כדורגל. העובדה שמאנו הוא אביו של בר מדאיגה את בר באשר ליחסיו עם שמש אשר שימש לו כאב. בסוף הפרק האחד לפני האחרון אתי נפגשת עם מיליונר שמציע לה לבוא איתו לחו"ל, וצוות האימפריה עושה הכול כדי שתישאר תחת הסלוגן - "אתי, אל תסעי".
עלילת הסדרה > עונה שלישית

בעונה השלישית מצטרפת לסדרה דורית בר אור בתור סיוון. שמש, טנצר וששי מתחרים ב"פספוסים" ושם שמש פוגש את סיוון, שעובדת כעוזרת הפקה, פעם שנייה לאחר שעזר לה עם האוטו שנתקע. סיוון מתגלה כאישה רעה וקשה, שרוצה להתחתן עם שמש כדי "לגנוב" לאתי את מי שחשבה שהוא בן זוגה. טנצר יוצא עם עוגן, ומתחזה לבעלה. בר מתחזה למחונן, אתי ושמש מתערבים שהחתונה עם סיוון תהיה באימפריה, ששי מגלה שאביו הוא שר החוץ הגרוזיני, הצוות נרשם לליגה למקומות עבודה בכדורגל, ומנצח את כל הטורניר עקב פנדל ששמש הבקיע לחברו קובי שהבריז לו מאימון בתחילת הפרק, טנצר זוכה במסך הזהב (בגלל סרטון שבו שחקן סוטר לטנצר), שמש כמעט מתחתן, החבורה מתקדמת עשרים שנה, ששי חולה בדיוק ביום של באג 2000, שמש מנסה להרשים את הוריה של סיוון אך ללא הצלחה ובפרק הסיום כל הצוות נוסע לחופשה בחיפה. במהלך החופשה שמש ואתי רואים אנשים שהם התאהבו בהם בעבר (סיוון ומאנו), שמש ואתי מתקרבים, אך לבסוף מאנו וסיוון (שחוזרים בפרק האחרון), זוכים בתואר הזוג של חיפה, בעוד אתי ושמש במקום השני.
עלילת הסדרה > עונה רביעית

בעונה הרביעית לסדרה מצטרפים יחזקאל לזרוב בתור חמי, מפיק פרסומות, ואריה מוסקונה בתור מרכוס עמק, השותף החדש באימפריה. בעונה הזאת שמש נקלע לבעיה כלכלית ויוצר שותפות עם משקיעים קוריאנים שנציגם הוא מרכוס, שמסכים לעשות "קומבינה" אחרונה למענו בשל זה שהציל אותו בפרק הראשון של העונה השנייה. במהלך העונה שמש ומרכוס מארגנים ערב קריוקי, אתי מגלה שהיא בהריון, בר נהפך לסלבריטי, ששי מתפטר מהאימפריה בגלל חוסר מוטיבציה ובפרק ה-16 שמש קונה את החלק של הקוריאנים וכך גורם לעזיבתו של מרכוס. חברי האימפריה מגלים אריה בחדר האחורי, בפרקים האחרונים שמש נכנס לכלא בשל שוחד במהלך משחק כדורגל, ששי וחמי מתחרים על לִבה של עוגן, מתברר כי ששי פעם היה חכם ובוגר ככולם והוא מהופנט שנים רבות, עוגן, ששי וחמי מתחתנים בשיטת הזכיינות המתחלפת של ערוץ 2.
עלילת הסדרה > עונה חמישית

בעונה זאת מצטרפת מורן סטויצקי בתפקיד זואי, קלאברית צעירה שעברה להתגורר בתל אביב. אתי ושמש עוברים לגור ביחד, החבורה נתקעת באימפריה בזמן הפסקת חשמל, חברי האימפריה חיים בסרט אימה, זואי משלימה בגרויות במתמטיקה על מנת להתקבל לבית ספר גבוה ל"מדעי האופנה", שמש ואתי מתחלפים בגופם ליום שלם. עוגן, ששי וחמי מתרגלים לחיות בתור שלישייה נשואה. עוגן הופכת למקק, שמש וטנצר מתחרים בתוכנית "מי רוצה לפתות מיליונר בכספת", פרודיה על מי רוצה להיות מיליונר, הפיתוי והכספת. שמש מפסיד מאחר שטנצר ניתק את חוט הטלפון בזמן שדיבר עם אתי בתור גלגל הצלה, וטנצר הפסיד כיוון שלא הקשיב לשמש שאמר לו את התשובה הנכונה (באותו סוג של גלגל הצלה לאחר שניסה לשאול עוד שלושה אנשים לפני כן והם ניתקו לו את הטלפון עם קללות נאצה) טנצר החליט ללכת על התשובה השנייה מפני שטען ששמש מתכנן "לדפוק" אותו ולגרום לו לטעות וכל זה קרה בשלב האחרון של המשחק (על 7 מיליון שקלים), אתי ושמש נוסעים בזמן לפרק מהעונה השנייה ואתי אף מדמיינת שהיא בארץ הפלאות. במהלך העונה בר מנהל את העיר ליום כיוון שזכה להיות יושב ראש מועצת התלמידים של בית הספר וטנצר העוזר שלו. בסוף הפרק טנצר במעצר אחרי כל מה שעשה בעירייה, ובר שוחרר בשל היותו קטין, אך מפוטר ממועצת התלמידים. בסוף העונה בר מנהל את האימפריה ליום. עוגן נכנסת להריון ויולדת תינוק בעל צבע עור כהה ושמש מציע לאתי נישואים.
עלילת הסדרה > עונה שישית ואחרונה

לצוות השחקנים בעונה זו מצטרפת שרון דוראני בתפקיד רווית, אחותה הצעירה של אתי. העונה השישית של הסדרה נפתחת בחתונתם של אתי ושמש באימפריה יחד עם ברית המילה של יעקב (יעקובו), בנם של ששי, חמי ועוגן. חמי אשר בורח לששי ועוגן, משאיר פתק בו הוא כותב כי הסיבה שהוא בורח היא שברור שהילד הוא לא שלו, עקב צבע עורו. במשך העונה בר מתאהב ברווית, אחותה של אתי. אתי מככבת לזמן קצר בטלנובלה "לחיי הלגעת" (שילוב, קריצה ופרודיה לטלנובלות "לגעת באושר" בה השתתפה שרון דוראני, ו"לחיי האהבה"). בהמשך, רווית, מתוך חוסר ברירה ולחץ של אתי כלפי שמש, עוברת לגור בצוותא יחד עם שמש ואתי בדירה. גשש בלש מגיע לאימפריה, טנצר עושה שמרטפות ליעקובו והוא ושמש עורכים תחרות אכילת סנדוויצ'ים.
עלילת הסדרה > פרקי סיום הסדרה

בשני פרקי הסיום שבים כל השחקנים אשר השתתפו בסדרה מהעונה הראשונה ועד לשישית. בפרק הרביעי לפני סיום העונה השישית, טנצר מתאהב בצילה, פקחית בעיריית תל אביב ומתחתן איתה באימפריה, בצוותא עם בר המצווה של בר שגם מתקיימת באותו מקום (למעשה, עלילת פרקי הסיום החלה כבר בפרק "עצה וקריצה לעבודה", בו נחשפו נסיונותיהם הקשים של אתי ושמש להיכנס להיריון, וההתאהבות הראשונה של טנצר שערה הפרידה ממנה התאהב בצילה). חמי ששב לשני הפרקים האחרונים הפיל בטעות עציץ על שמש וגרם לפטירתו, ונשמתו נשלחת למשפט בגן עדן שם מיצו עמו את הדין כיוון שחטא בעבירות "קמצנות", אך ברגע האחרון מגיע בנו של שמש מהעתיד ומציל אותו כשהוא מראה לאלוהים השופט (עוגן) ששמש אמור לבוא למשפט רק בשנות השישים של המאה ה-21, כלומר לפחות 60 שנה אחרי זה, ולקראת סיום שמש מגלה שאתי קראה לבנו יוגב, ומתמלא בכעס, כיוון שקיווה לשם בסגנון של כדורגלן. שמש מבטיח לנסות להיות פחות "קמצן" ומבטיח לממן את החתונה של טנצר וצילה. אתי מקבלת טלפון מהמכון הרפואי שבה עשתה את בדיקת ההריון שלה ומגלה שהיא בהריון משמש. הסדרה מסתיימת עם שיר הנושא של הסדרה בביצוע להקת טיפקס - "איזה עולם", עם הצגת כל הצוות שהכין את הסדרה. לאחר מכן מוצג מקבץ פספוסים מכל עונות הסדרה ולסיום קליפ "אם יש לך שמש" בביצוע שחקני הסדרה.
צילומי הסדרה

על אף הצגת מיקום ה"אימפריה" ביהודה הלוי 93, בפועל ה"אימפריה" עצמה הוקמה באולפן שהוקם במיוחד לצילומי הסדרה במרתף הסינרמה בשכונת יד אליהו בתל אביב. בהתאם לכך רוב צילומי החוץ המציגים את האזור מסביב לאימפריה, צולמו בשכונת יד אליהו, ולא ברחוב יהודה הלוי. בנוסף, גבעת קוזלובסקי בגבעתיים הייתה לאורך כל העונות מיקום פופולרי לצילומי חוץ.
שידורי הסדרה

שידור הבכורה של הסדרה היה בדצמבר 1997 בערוץ 2, במסגרת "שידורי קשת". החל מהעונה הרביעית, שידור הבכורה של הפרקים היה בערוץ +yes למנויי הלוויין ורק לאחר מכן, שודרו הפרקים בערוץ 2.
אחוזי הצפייה ותאריכי השידור שבטבלה להלן מתייחסים לשידור הפרקים בערוץ 2:
| עונה | תאריכי שידור מקורי | תאריכי שידור מקורי | פרקים | ממוצע רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יום חמישי, 25 בדצמבר 1997 | יום חמישי, 18 ביוני 1998 | 22 | 27.6% |
| 2 | יום חמישי, 22 באוקטובר 1998 | יום שבת, 5 ביוני 1999 | 22 | 30.8% |
| 3 | יום שבת, 30 באוקטובר 1999 | יום רביעי, 29 במרץ 2000 | 22 | 26.6% |
| 4 | יום שלישי, 6 במרץ 2001 | יום שלישי, 4 בספטמבר 2001 | 25 | 13.0% |
| 5 | יום שני, 8 ביולי 2002 | יום חמישי, 13 במרץ 2003 | 25 | 19.9% |
| 6 | יום שבת, 3 בינואר 2004 | יום שלישי, 22 ביוני 2004 | 26 | 16.4% |
* הממוצע מתייחס רק לפרקים ששודרו החל מאמצע פברואר 1998, אז החלו למדוד את הרייטינג באופן אלקטרוני. הפרקים ששודרו לפני המדידה החדשה (8 פרקים) השיגו 24.5% על פי סקרי הצפייה שהיו נהוגים באותה התקופה.
נתוני הרייטינג באדיבותה של "הוועדה הישראלית למדרוג" ובהפקתה של חברת הרייטינג הישראלית "TNS טלגאל". תאריכי שידור העונות ומספרי הפרקים מבוססים על רישומיה של "הרשות השנייה" כפי שהם מובאים באתרה.
הערות שוליים

↑  סמדר שילוני, להתראות ז'וז'ו: כשישראל התאהבה ב"שמש", באתר ynet, 11 בינואר 2020
↑  עמי פרידמן, 75 הסדרות שכל ישראלי חייב להכיר: שמש, באתר www.israelhayom.co.il, ‏26-04-2023
↑  גלית גוטמן ויואב לימור, ‏"'שמש' זאת תכנית שאין לה גיל – זה יעבוד תמיד", באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2013
↑  רן בוקר, "הסדרה שמש מלאה בדימויים מיניים בוטים", באתר ynet, 22 בפברואר 2017
↑  שלומית עזגד-טרומר הפנים האחרות של טנצר המניאק
↑  הכירו את עלמה זק, באתר ‏מאקו‏, 2 בספטמבר 2008
שכנים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  יוסף בראל
 כותבים:  דליה כהן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר פרקים:  23
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  20 במאי 1988 – 1993
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"שכנים" הייתה קומדיית מצבים שהופקה על ידי מחלקת השידורים בערבית של הערוץ הראשון. התוכנית שודרה בשנים 1988- 1993 בכל מוצאי שבת. הרעיון לתוכנית היה של מנהל המחלקה הערבית יוסף בראל. את הסדרה כתבה הזמרת דליה כהן וביים ויקטור קמר.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בסוף שנות השמונים בישראל ומתמקדת בזוג יהודים בשם איציק ודורית חרוב (גדי יגיל ועפרה ויינגרטן) ולהם שני ילדים, אשר גר בבית משותף מול דירתם של זוג ערבי בשם בסאם ומונה מדוור (בסאם זועמוט ומרלן בג'אלי) וגם להם שני ילדים. במהלך הסדרה לומדים השכנים להתגבר על הדעות הקדומות ובסופו של דבר לקבל זה את זה. בנוסף קיימים שכנים נוספים, כץ (אלי גורנשטיין), מזרחי (אלברט אילוז) ורוזנפלד (מיכאל כורש).
בשנת 1993 הוחלפו דמויותיהם של הזוג הערבי בזוג אחר (יוסף אבו ורדה ואמל מורקוס) בנוסף לשינויים מהותיים אשר בוצעו בעלילת הסדרה.
הפקה

הסדרה נוצרה ביוזמת יוסף בראל, יחד עם שאול עבדי, מנהל התוכניות, ויקטור קמר, מנהל תוכניות דת, ילדים ונוער ומיקה רביד, מנהלת מחלקת תוכניות הדרכה, הסברה ותעודה בטלוויזיה בערבית, שהחליטו להפיק דרמה של דו־קיום בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה מצד אחד ועליית הכהניזם מצד שני שהביאו למתיחות ביחסי ערבים ויהודים. בראל הסביר:” "מה שהדאיג אותי, הוא מערכת היחסים ההולכת ומתערערת בין העמים. החדשות יוצרות לערביי ישראל דימוי של זורקי אבנים, מבעירי צמיגים ועוסקים בחבלה, או מצד שני, של חוטבי עצים ושואבי מים. וזה לא מייצג את הערבים במדינה”. הם פנו למספר תסריטאים ובחרו בתסריט שכתבה דליה כהן.
הסדרה צולמה באולפני "טלעד" בירושלים ואחר כך באולפני ג.ג. בקריית התקשורת נווה אילן. פרק פיילוט ראשון שודר במאי 1988, העונה הראשונה שודרה בין נובמבר 1989 לינואר 1990. צילומי העונה השנייה החלו בסוף 1990, והיא שודרה במהלך 1991. העונה השלישית צולמה החל מאפריל 1993.
הערות שוליים

↑  "שכנים", סדרת דראמה חדשה, פרק ראשון; שישי, 17.30., כל העיר, 20 במאי 1988
1 2  יעל הדיה, ה״קרובים קרובים" של האינתיפאדה, כל העיר, 13 במאי 1988
1 2  רונית אנטלר, ארצ׳י בנקר משלנו, חדשות, 15 במאי 1988
↑  יהודה גולן, שכנים רחוקים, מעריב, 8 בנובמבר 1990
↑  אילנה באום, בית משותף, מעריב, 17 בנובמבר 1989
↑  דוד לביא, 13 "שכנים" חדשים, מעריב, 30 בדצמבר 1990
↑  ליקי אגינסקי, החלום שלי זה להיות וופי גולדברג, חדשות, 28 באפריל 1993
ישראל עוזרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1901 ה'תרס"א תימן, בית עד'אקה
 פטירה:  28 באפריל 1943 (בגיל 42 בערך) כ"ג בניסן ה'תש"ג תימן, בית עד'אקה
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 28 באפריל 1943 
 תחומי עיסוק:  ראב"ד בית עד'אקה
 רבותיו:  מארי דוד מזעקי
 תלמידיו:  הרב יוסף נחום, הרב אברהם קוצ'אעי, הרב אברהם חייבי, הרב יחיא והב
 
 חתימה:  חתימה מפוענחת של מארי ישראל עזירי
 
מארי ישראל עוזרי (במקור: עְזַיְרִי, ה'תרס"א – כ"ג בניסן ה'תש"ג, 1901 – 28 באפריל 1943) היה רב ואב"ד בעיר בית עד'אקה ומגדולי רבני תימן.
ביוגרפיה

נולד בעיר בית עד'אקה לרבי שלום ורומיה עוזרי. אביו כמו אבותיו הנהיגו את בית המדרש המרכזי במשך מאות שנים, ובמשך הדורות יצאו ממשפחת עוזרי גדולי תורה ומנהיגים רבים, כמו הרב שלום בן רבי משה עוזרי שהיה רב ואב"ד הקהילה לפני כשלוש מאות שנה, ממנו נותר שטר בית דין משנת 1733. הילד ישראל למד אצל סבו מצד אמו, רב העיר, הרב דוד מזעקי. מילדותו שקד על תלמודו וניחן בכישרון גדול בחכמתו, במידותיו ובמנהיגותו.
לימים כשבגר, עמד בראש שיירה שארגן כדי לעלות לארץ ישראל, אולם אז התבשרו כי הבריטים ששלטו בעיר עדן ובארץ ישראל לא מאפשרים את העלייה.
בגיל 16 נשא אישה, אולם לאחר כשנתיים התאלמן עקב פטירת אשתו בסמוך ללידתה את בתם. בהיותו כבן 19 נשא אשה בשנית.
בגיל 17 הוסמך לרבנות. עם פטירת סבו בשנת ה'תרפ"ח (1927) נתמנה לרב העיר ואב בית הדין, והתפרסם כאחד מגדולי הפוסקים במרכז תימן. מנהיגי הקהילות היהודיות פנו אליו בנושאים שונים ולא רק בענייני הלכה.
הוא נודע במלחמתו למען החלשים, ופעמים רבות לא חשש להתעמת מול שליטים אכזרים שהתעללו ביהודים, ובאומץ רב הצליח לשכנע את מלך תימן, האימאם יחיא, לפטר אותם, ובכך הציל קהילות ויהודים רבים מעלילות שווא. מנהיגי הערבים רחשו לו כבוד רב והם החשיבוהו לנביא. לצד דאגתו לענייני הדת ולחינוך הדור הצעיר, פעל רבות בגמילות חסדים ובפרט לעניים ואלמנות. הוא הציל ילדים יהודים רבים משמד. אותם ילדים נלקחו בכוח על ידי המוסלמים לאחר שהוריהם נפטרו. הרב ישראל הצליח להבריח את הילדים תוך סיכון עצמי רב אל מקומות מסתור בתימן, ומשם דאגו להבריחם לארץ ישראל.
כדרכם של חכמי תימן לא התפרנס מתורתו, ונהנה מיגיע כפיו כסוחר, בעיקר ממסחר בקפה.
הרב ישראל התפרסם גם בעיר הבירה צנעא. הוא נהג לבקר רבות בישיבותיה שם נשא ונתן בתלמוד ובפוסקים עם חכמי העיר, ובפרט עם ראב"ד צנעא הרב יחיא יצחק הלוי. הרב יצחק הלוי העריץ את אישיותו וחריפותו של הרב ישראל עוזירי ואף התבטא עליו במילים "אינני מכיר תלמיד חכם מפולפל כמוהו בכל תימן!".
בשנת ה'תש"ב (1942) חלה, ונפטר לאחר שנה, בבוקרו של יום רביעי כ"ג בניסן ה'תש"ג (28 באפריל 1943), בגיל 42. בזמן הלוויה דרשו המוסלמים לקברו בחלקת המוסלמים כי טענו שהוא נביא ועל כן לא ייתכן לקברו בבית הקברות היהודי, הלוויה עוכבה, ולאחר הפצרות ותחנונים מצד היהודים, הצליח המושל המחוזי לשכנע את המוסלמים לבל יפריעו ליהודים לקברו בבית הקברות היהודי.
על שמו הוקמה בשנת ה'תשס"א (2001) הישיבה לחוזרים בתשובה נזר ישראל בעיר מודיעין עילית, בראשות נכדו, הרב מנשה עוזרי.