stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידת האוכף

| חסידת האוכף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חסידתיים
סוג:: חסידת אוכף
מין:: חסידת האוכף
שם מדעי
 Ephippiorhynchus senegalensis ‏שו, 1800

חֲסִידַת הָאוּכָּף או חסידה אוכפית (שם מדעי: Ephippiorhynchus senegalensis) היא מין עוף גדול ממשפחת החסידתיים. תוחלת חייה יכולה להגיע עד 36 שנים. היא חיה בערבות עשב ביבשת אפריקה.
מאפיינים

זהו מין גבוה יחסית; גובהה של החסידה כ-1.5 מטר. ההבדלים בין הזכר לנקבה בולטים ובהם ההבדל בקשתית העין: לזכר קשתית חומה ולנקבה-צהובה. מאפיין נוסף הוא שהנקבה קטנה יותר מהזכר. מאפיין ייחודי למין מכל המינים האחרים במשפחת החסידאיים הוא קסדה צהובה וצרה מעל המקור. הצבעים השולטים בגופם של הזכר והנקבה הם שחור ולבן בעוד שהכנפיים, הצוואר והזנב שחורים ושאר הגוף לבן. המקור כתום אך באמצעו ישנו פס שחור עבה. על המקור בולטת ביותר ה"קסדה" הצהובה, בדומה לקסדתו של הקזואר.
החסידה שקטה בדרך כלל, מלבד לנקישות-מקור בין הזכר לנקבה כשהם בקן. חסידת האוכף עפה כשצווארה מתוח, בשונה מהחסידה הלבנה. זהו מין יחידאי, והחסידה נראית בדרך כלל לבד או בזוג. היא מקננת בדרך כלל בביצות מיוערות. הקן גדול, בנוי מזרדים, וממוקם בדרך כלל על עץ. הנקבה מטילה 1-2 ביצים לבנות, שמשקל כל אחת מהן כ-146 גרם. הדגירה נמשכת בין 30 ל-75 ימים; הגוזלים פורחים בגיל 75-100 ימים.
החסידה ניזונה בעיקר מדגים, צפרדעים, חלזונות, חרקים וסרטנאים אך גם מזוחלים ועופות אחרים.
הערות שוליים

↑  חסידת האוכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חסידת מגווארי

| חסידת מגווארי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חסידתיים
סוג:: חסידה
מין:: חסידת מגווארי
שם מדעי
 Ciconia maguari ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


חסידת מגווארי (שם מדעי: Ciconia maguari) היא מין של חסידה ממשפחת החסידתיים החיה באמריקה הדרומית והיא אחת משלושה מיני חסידות החיות ביבשת (לצד חסידת עצים והיאבירו).
מאפיינים

גובהה של חסידה זו 97–120 ס"מ ומוטת כנפיה 150–180 ס"מ. משקלה מגיע ל-3.5-4 ק"ג בממוצע. החסידה בעלת נוצות לבנות עם קצוות שחורים בכנפיים ובזנב. היא בעלת עיניים צהובות וסביבן עור אדום. המקור אפור ארוך ומעט מעוקל. רגליה אדומות.
חסידה זו חיה בחלקים הצפוניים של ונצואלה, צפון קולומביה, גויאנה, מזרח בוליביה, ברזיל (לא כולל את אגן האמזונאס), פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה. ייתכן שהיא נמצאת גם באי טרינידד. החסידה חיה בערבות, ביצות, מקווי מים רדודים וסוואנות לחות ואינה מצויה ביערות. היא בולטת בעיקר בשטחי הלוס יאנוס של צפון ונצואלה ונפוצה גם בביצות הפנטנל.
החסידה ניזונה מדגים שונים, חסרי חוליות כמו חרקים, סרטנים ושלשולים, דוחיים, נחשים, לטאות, מכרסמים קטנים וביצי עופות. היא מחפשת מזון במים הרדודים ונועלת את מקורה על טרף שנתפס. לעיתים הצייד מתבצע על ידי צוות. באזורים יבשים החסידות אוכלות גם פגרים וצואה ולעיתים גם יחטפו מזון מעופות אחרים.
החסידה היא ציפור מונוגמית. מקננת על הקרקע.
מצב השימור של חסידה זו הוא ללא חשש.
הערות שוליים

↑  חסידת מגווארי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
חרמן סאנצ'ס

חרמן סאול סאנצ'ס סאנצ'ס (בספרדית: Germán Saúl Sánchez Sánchez; נולד ב-24 ביוני 1992 בגוודלחרה) הוא קופץ למים מקסיקני. הוא סגן האלוף האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בקפיצה מ-10 מטרים, ובקפיצות סינכרוניות מ-10 מטרים הוא סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן אלוף עולם (קאזאן 2015). בן זוגו בקפיצות הסינכרוניות הוא איוואן גארסיה.
קריירה

הישגו המשמעותי הראשון של סאנצ'ס בזירה הבינלאומית היה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בשנת 2010 במאיאגואס שבפוארטו ריקו, כשזכה, יחד עם גארסיה, במדליית הזהב בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטרים. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-2011 בעיר הולדתו, גוודלחרה, זכה סאנצ'ס בשתי מדליות זהב, הן במקצה היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם גארסיה. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בשאנגחאי סיימו גארסיה וסאנצ'ס במקום השביעי.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום ה-14, ויחד עם גארסיה זכה במדליית הכסף בקפיצות הסינכרוניות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2013 סיים במקום הרביעי הן במקצה היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות עם גארסיה.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן ב-2015 זכו סאנצ'ס וגארסיה במדליית כסף נוספת. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית הכסף בקפיצות ליחידים, ויחד עם גארסיה סיים במקום החמישי בקפיצות הסינכרוניות.
חסידן צבוע

| חסידן צבוע |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חסידתיים
סוג:: חסידן
מין:: חסידן צבוע
שם מדעי
 Mycteria leucocephala ‏פננט, 1769
תחום תפוצה


חסידן צבוע (שם מדעי: Mycteria leucocephala) הוא עוף מים גדול ממשפחת החסידתיים החי בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים

גובהו של החסידן 93-102 ס"מ, מוטת כנפיו 150-160 ס"מ ומשקלו 2-3.5 ק"ג. לחסידן יש מקור צהוב מעוקל כמו מקור מגלן ופנים ורודות עם עיניים שחורות. שאר הגוף לבן עם קצוות כנפיים וזנב שחורים ושולי הכנפיים האחוריים והזנב ורודים. הרגליים ורודים. שני הזוויגים דומים אחד לשני.
החסידן הוא עוף ביצות החי בעיקר סביב המישורים של הודו, סרי לנקה, דרום סין ודרום-מזרח אסיה עד מלזיה ותאילנד. הוא מצוי בחבורות גדולות סביב נהרות טרופיים מהם הוא חוטף דגים ויצורים קטנים נוספים בעזרת מקורו המעוקל.
החסידנים מקננים במושבות צפופות על העצים לצד הנהרות והביצות. המושבות עוזרות לחסידנים להתגונן מטורפי אפרוחים כמו עיטים ועיטמים.
הערות שוליים

↑  חסידן צבוע באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
חסידן תופס דג במים
טאבארד

טאבארד לבוש מעל שריון
טאבארד הוא מעיל קצר, מעוטר מלפנים ומאחור בשלט האצולה של שליט או ריבון, הנחשב ללבוש טיפוסי של כרוזים. לטאבארד מספר גזרות - ללא שרוולים, עם ריפוד לכתפיים או עם שרוולים קצרים. לבוש דומה שימש את האבירים בימי הביניים לכיסוי שריונם - עם ובלי הדפסי שלט אצולה.
בימי קדם השם "טאבארד" שימש, כמו כן, לתיאור אריג צמר גס ומחוספס אותו לבשו בעיקר צמיתים.
חיים מלכה

חיים מלכה (נולד ב-18 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק  בעמדת הבלם.
קריירה

מלכה גדל ושיחק במחלקת הנוער של הפועל אשקלון, ועלה לבוגרים בעונת 1999/2000. עונתו הראשונה לא הייתה מוצלחת והיא הסתיימה בירידה לליגה הארצית, אז הליגה השלישית בישראל. מלכה המשיך לשחק בקבוצה במשך חמש שנים נוספות, וזכה עם קבוצתו שלוש פעמים בגביע הטוטו של הליגה הארצית, וכן העפיל עמה לחצי גמר גביע המדינה.
בקיץ 2005 עזב חיים מלכה את הפועל אשקלון אחרי 6 שנים בקבוצה, וחתם במכבי הרצליה שבשורותיה שיחק במשך שלוש עונות. בעונתו הראשונה עלה מלכה עם הרצליה לליגת העל, בעונתו השנייה זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לקבוצות ליגת העל ובעונתו השלישית ירד מלכה עם הרצליה לליגה הלאומית.
לאחר שעזב את הרצליה חתם חיים מלכה בהפועל רעננה, ועזר לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לליגת העל. בקיץ 2009 חתם מלכה בהפועל רמת גן, העולה החדשה לליגת העל, ובינואר 2010, עם פתיחת מועד העברות, עזב את הקבוצה וחתם בשורות הכח עמידר רמת גן, במדיה שיחק שלוש וחצי שנים בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2014 חזר מלכה לקבוצת נעוריו, הפועל אשקלון, ובתום העונה ירד עמה לליגה א'.
בקיץ 2014 חתם מלכה במכבי שעריים מליגה א'. מלכה היה שותף לעליית מכבי שעריים לליגה הלאומית בעונתו השנייה בקבוצה, ואחריה פרש מכדורגל.
הערות שוליים

↑  חיים מלכה חוזר להפועל אשקלון. חתם בקבוצה לעונה אחת, באתר אשקלון ניוז
↑  חיים מלכה: "רציתי לפרוש במכבי שעריים, אבל לא בצורה הזאת", באתר דאבל פס, 13 בספטמבר 2016
טיט (חומר)

טִיט הוא חומר בניין העשוי מאדמה וחומרים אורגניים. רוב הבניינים שנבנו בטיט דומים לבניינים שנבנו באדמה או באדמה נגוחה. המבנה הקדום ביותר שנבנה מטיט נמצא בלוס מורטורס, פרו, והוא מתוארך לשנת 5,100 לפני הספירה.
באקלים יבש, מבנים שנבנו מטיט הם עמידים ובעלי מסה תרמית (אנ') גדולה, וחלק מאותם מבנים הם המבנים שהחזיקו מעמד הכי הרבה זמן. עם זאת, מבנים אלו רגישים במיוחד לרעידות אדמה, ובעיקר אם אינם מתוחזקים.
מבנים שנבנו מטיט הם נפוצים ברחבי העולם, בעיקר בשל פשטות העיצוב והייצור שלו. קיימים ממצאים המראים כי היה שימוש בחומר זה בקרב מספר עמים ילידים ביבשת אמריקה, בעיקר בדרום-מערב ארצות הברית, מסו-אמריקה והרי האנדים.
הערות שוליים

↑  Mauricio, Ana Cecilia; Grieseler, Rolf; Heller, Andrew R.; Kelley, Alice R.; Rumiche, Francisco; Sandweiss, Daniel H.; Viveen, Willem (2021-11-30). "The earliest adobe monumental architecture in the Americas". Proceedings of the National Academy of Sciences (באנגלית). 118 (48). Bibcode:2021PNAS..11802941M. doi:10.1073/pnas.2102941118. ISSN 0027-8424. PMC 8640935. PMID 34782482.
↑  Short documentary about adobe preparation and 2010 Chile earthquake Livingatlaschile.com, FICh. Retrieved 5 March 2014 (אורכב 24.06.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  Collyns, Dan (15 באוגוסט 2009). "Peru rebuilds two years on from quake". BBC. ארכיון מ-15 באוגוסט 2009. נבדק ב-24 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Marchand, Trevor (2009). The Masons of Djenne. Bloomington: University of Indiana Press
↑  Rose, William I.; Julian J. Bommer (2004). Natural hazards in El Salvador. Geological Society of America. p. 299. ISBN 978-0-8137-2375-4.
↑  Beck, Roger B.; Linda Black; Larry S. Krieger; Phillip C. Naylor; Dahia Ibo Shabaka (1999). World History: Patterns of Interaction. Evanston, IL: McDougal Littell. ISBN 978-0-395-87274-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4407621-6
טיטאן (כלב)

| --- | --- |

 לידה:  2005 
 מוות:  31 במרץ 2010 (בגיל 5 בערך) 
 גזע:  כלב דני ענק
 זוויג:  זכר 
 משקל:  86 קילוגרמים
 בעלים:  דיאנה טיילור מאטלנטה
 ידוע בשל:  הוכתר על ידי ספר השיאים של גינס ככלב הגבוה ביותר בעולם. גובהו הרשמי היה 107.3 סנטימטרים
 תקופת הפעילות:  13 בנובמבר 2009 – 22 בפברואר 2010 (102 ימים)
 
טיטאן (2005 - 31 במרץ 2010) היה כלב דני ענק שהוכתר על ידי ספר השיאים של גינס ככלב הגבוה ביותר בעולם. גובהו הרשמי היה 107.3 סנטימטרים מכתפיו עד לארץ. גובהו של השיאן הקודם בקטגוריה, גיבסון, היה 107.2 סנטימטרים והוא נפטר באוגוסט 2009. ב-22 בפברואר 2010 טיטאן איבד את תוארו לדני ענק אחר מאריזונה בשם "ג'ורג' הענק" (אנ').
ביוגרפיה

דיאנה טיילור מאטלנטה, בעליו של טיטאן, אימצה אותו בשנת 2005 מארגון צער בעלי חיים. כבר כשהיה בן שלושה חודשים שקל 25 קילוגרמים. היא אף אימצה כלבת דני ענק נוספת בשם ארי, גובהה היה 97 סנטימטרים "בלבד".
טיטאן סבל ממספר בעיות רפואיות, הוא היה אפליפטי, חירש וככל הנראה סבל מעיוורון בדרגה מסוימת. הוא אולף להגיב לפקודות במגע, וקודם לכן כשאחת מעיניו תפקדה במלואה דיאנה למדה אותו שפת סימנים. מצבו הבריאותי הצריך טיפולי אקופונקטורה וטיפולים כירופרקטיים אחת לשלושה שבועות. בשל גודלו העצום ילדים חשבו שהוא מין סוס או פרה.
משקלו הרשמי היה 86 קילוגרמים וגובהו הרשמי (מן הכתפיים ארצה) היה 107.3 סנטימטרים. בעליו שאפה להשתמש בפרסומו כדי ללמד את הציבור על גזע הדני הענק ועל בעיותיו הרפואיות. כלב דני שצבע עורו הוא בעיקר לבן יהיה לרוב חירש ויסבול מבעיות ראייה כמו של טיטאן.
הוא הוכרז ככלב הגבוה ביותר בעולם ב-13 בנובמבר 2009 ומיד לאחר מכן הופיע בתוכנית האירוח של קונאן או'בריאן.
ב-31 במרץ 2010 הוא מת מסיבוכים הקשורים לקרע במעיים.
ועידת דרוסקניק

ועידת דרוּסְקֶניק הייתה הוועידה השלישית של חובבי ציון. היא התקיימה בעיירה דרוסקניק שליד גרודנו ברוסיה (כיום דרוסקינינקאי בליטא) מיום ו' בתמוז תרמ"ז (16 ביוני 1887) ועד ט' בתמוז (19 ביוני). השתתפו בה שלושים צירים מעשרים ערים מרחבי האימפריה הרוסית, והנוכחים כולם באו אך ממנה.
רקע

הרקע לכינוס הוועידה היה הוויכוח על ניהול הכספים שנאספו באגודות "חובבי ציון", עד הגיעם אל קופה המרכזית, באגודה הכוללת באודיסה. כמו כן היה סכסוך בין אגודת ביאליסטוק בראשותו של שמואל מוהילבר, מנהיג הזרם הציוני הדתי והחרדי, לבין אגודת ורשה שבראשה עמד ישראל יסינובסקי. וכן, נאמר כי שפ"ר נוטל לעצמו סמכות יתר כמזכיר מרכז משנה של התנועה בורשה ופועל לרעת הדתיים והחרדים.
רקע > סכסוכים פנימיים

זמן מה לאחר ועידת קטוביץ קמה אופוזיציה להנהגה המרכזית של חובבי ציון. האגודות הפעילות ביותר באופוזיציה היו של מוסקבה ושל ביאליסטוק, לשתיהן היו מניעים שונים. היה יסוד אובייקטיבי בביקורת כלפי ההנהגה, אבל לא זה הניע את האופוזיציה. המעוררים העיקריים במוסקבה היו משפחת פינס, הסיבה לכך הייתה בכך שיחיאל מיכל פינס לא נבחר לבא-כוח של ההנהגה בארץ ישראל. ביאליסטוק עמדה באופוזיציה בהשראתו של הרב מוהילבר, הוא סבר כי רוב "חובבי ציון" הם חרדים ולא השלים עם העובדה כי ההנהגה היא בידי המשכילים. הוא סבר כי יש להעביר את ההנהגה לידי חרדים והוא בעצמו שאף לעמוד בראשה.
קיום שני מרכזי ההנהגה, האחד באודיסה, והשני בוורשה, הכביד על אחידות הפעולה. האגודות של ביאליסטוק ומוסקבה שלחו מכתבים לאגודות אחרות, הם דרשו לבטל את המרכז בורשה ולרכז הנהגה במקום אחד, ולכנס ועידה בתום שנה מועידת קטוביץ.
הוועידה

ימים אחדים לפני כינוס הוועידה באה הידיעה מפטרבורג כי השלטונות לא אישרו להקים חברה יהודית שתעסוק ביישוב ארץ ישראל. הסירוב הזה, החיכוכים הפנימיים, ניגודים בין משכילים לחרדים, כל אלו היו מכה קשה לפינסקר, כמו כן בריאותו היה רופף מאוד. בוועידה הוא ביקש להתפטר מכל תפקידיו. פינסקר ביקש בוועידה לשחררו מתפקידו, אך הוועידה הפצירה בו להישאר בתפקיד והוא נכנע והמשיך לנהל בתפקיד.
הרב מוהילבר ותומכיו באו לוועידה בכוונה תחילה להחליף את ההנהגה של הארגון, הם התכוונו להעמיד רבנים בעלי סמכות בקרב יהדות רוסיה במקום משכילים. יום לפני כן רב מוהילבר ביקש מפינסקר שלא יתפטר מהנהגה ויום לאחר שפינסקר נבחר הוא התרגז על כך. בוועידה ביקש הרב מוהילבר להעמיד בראש "יהודים כשרים", זה עורר סערת רוחות וחילופי דברים חריפים בין הרב מוהילבר לבין ישראל יסינובסקי. לבסוף הרוחות נרגעו וכל הנוכחים עברו לעבודה שוטפת.
החלטות הוועידה

לפי החלטת הוועידה נשארה ההנהגה באודיסה, בראש ההנהגה המשיך לעמוד יהודה לייב פינסקר, משה לייב ליליינבלום נבחר שוב לתפקיד מזכיר. מעתה תפקידו של פינסקר נקרא "גבאי ראשון", כמו כן נבחרו שישה "גבאים יועצים". שלושה מהיועצים היו רבנים: שמואל מוהילבר, מרדכי אליאשברג ונפתלי צבי יהודה ברלין; והשלושה הנותרים היו: שמואל יוסף פין, ישראל יסינובסקי ומאיר פריידנברג. מלבד היועצים נבחרו גם שלושה עשר "גבאים נכבדים", רובם רבנים וסוחרים עשירים. ההנהגה נבחרה לתקופה של שלוש שנים. סוכם כי יש להתכנס פעם לשנה להתייעצות כללית. עוד מהחלטות הוועידה היו:
לחדש ניסיון להשיג רישיון מהממשלה הרוסית לייסוד חברה ליישוב ארץ-ישראל.
עד השגת הרישיון - לתמוך במתיישבים בארץ ישראל ולפעול לפי חוקי רוסיה.
לייסד לשכה בארץ ישראל שתרכז מידע על קרקעות העומדות למכירה, כדי לייעץ לקונים.
לתמוך במושבות; בגדרה כדי לבססה, וכן בפתח תקווה ויסוד המעלה.
כמו כן הוחלט לשנות את השם של החברה מ"יסוד מזכרת למשה מונטפיורי" לחברת "חובבי ציון".
לא היו לוועידה זו הישגים מעשיים ניכרים, אך היא הצליחה ללכד מחדש כוחות והצליחה להעיד כי התנועה הלאומית עדיין פועלת.
ראו גם

ציונות ברוסיה
חובבי ציון
ועידת קטוביץ
ועידת וילנה
לקריאה נוספת

אריה רפאלי (צנציפר), פעמי הגאולה, ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, תל אביב: הוצאת נ’ טברסקי, תשי"ב-1951, עמ' 65.
יצחק מאור, התנועה הציונית ברוסיה, ירושלים: הספרייה הציונית, הוצאת מאגנס, תשמ"ו-1986, עמ' 81–84.
הערות שוליים

1 2  מאור, עמ' 79.
↑  מאור, עמ' 82.
↑  מאור, עמ' 83-82.
חיים אלפאנדרי הזקן

| --- | --- |
 לידה:  ה'שמ"ח
 פטירה:  ה'ת' (בגיל 52 בערך)
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום מגורים:  קושטא
 רבותיו:  אהרן ששון 
 בני דורו:  רבי אברהם אליגרי, רבי יוסף מטראני
 חיבוריו:  שו"ת מגיד מראשית
 אב:  רבי יעקב
 צאצאים:  רבי יצחק רפאל, רבי יעקב אליפנדרי, נכדו - רבי חיים אלפאנדרי
 
רבי חיים אלפאנדארי או אלפאנדארי הזקן (ה'שמ"ח - ה'ת') היה רב, דיין וראש ישיבה בקושטא ומחבר ספר מגיד מראשית.
ביוגרפיה

נולד בשנת שמ"ח (1588) בקושטא לרבי יעקב. למד את תורתו מפיו של רבי אהרן ששון, מחבר ספר תורת אמת וכיהן כדיין בקושטא. היה בן דורו של המהרי"ט, שפנה לרבי חיים בשאלות בהלכה, וכן של רבי אברהם אליגרי, בעל ספר לב שמח על הרמב"ם, עמו התווכח "ויכוח גדול" כלשונו של החיד"א בנושא סבלונות, המובא בספרו של רבי חיים. התכתב גם עם רבי חייא רופא מחבר ספר בני חיי, שכותב לו תשובתו:
ובכן יישר כחך ודעתך ירבו בישראל כמותך וה' ישימך גאון עולם משוש דור ודור ישמח אביך ותגל יולדתך כנפש המושיבך באהלי אפדני קירות מורשי לבבי
מעט מתשובותיו נדפסו על ידי נכדו, רבי חיים אלפאנדרי, בספר מגיד מראשית. כמו כן ישנה תשובה שכתב לבנו בשנת ה'שע"ט, המופיעה בספרו של האחרון, מוצל מאש.
נפטר בשנת ה'ת ליצירה, והוא כבן חמשים ושתיים.
ביוגרפיה > צאצאיו

בנו הבכור היה רבי יעקב אליפנדרי, מחבר ספר מוצל מאש.
בנו הצעיר הוא רבי יצחק רפאל, שהיה ”בן חיל במלחמתה של תורה, דבורו בנחת מסק"ל שני סלעי"ם ועקר טורי” (מגיד מראשית, דף נו עמוד א) ואביו של רבי חיים אלפאנדרי השני, מחבר ספר אש דת.
חיבוריו

כתב ספרים רבים, ונכדו רבי חיים מעיד כי בידו חיבורים רבים של סבו וביניהם שיטות על שישה סדרים, בפלפול עצום, ופסקי דינים רבים.
שו"ת מגיד מראשית (קושטא ת"ע).
לקריאה נוספת

שם הגדולים, מערכת גדולים אות ח, סימן יב, מהר"ר חיים אלפאנדרי הזקן.
שו"ת הסבא קדישא, חלק א', תולדות, עמוד ט'.
ארזי הלבנון אנציקלופדיה לגאוני ספרד, ח-י, עמוד 580.
הערות שוליים

↑  כך שמו המקובל בפוסקים (ראה למשל שם הגדולים בערכו) כדי להבדילו מנכדו, רבי חיים אלפאנדארי השני
↑  מגיד מראשית, סימן ה', דף ל"ה עמוד ג'
1 2  סוף ספר מגיד מראשית
↑  למשל: מגיד מראשית, סימן א', סימן ב', סימן ז'
↑  שם הגדולים מערכת גדולים אות א [יח] מהר"ר אברהם אליגרי
↑  מגיד מראשית, סימן ד' וה'
↑  סימן נ"ה
↑  מגיד מראשית, אל עין הקורא
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער ספר מגיד מראשית לרבי חיים אלפאנדארי הזקן
חנן בן אבישלום

התנא חנן בן אבישלום היה מדייני הגזרות שבירושלים, יחד עם אדמון וחנן המצרי, בסוף ימי בית המקדש השני, סמוך לסוף תקופת הזוגות ותחילת תקופת התנאים. שתי מחלוקות שלו עם חכמים אחרים נזכרו במשנה. רבן יוחנן בן זכאי סבר כדעתו של חנן, וניסח על פי דבריו את הביטוי "הניח מעותיו על קרן הצבי".
שני דייני גזירות

כך נאמר במשנה במסכת כתובות:
שני דייני גזירות היו בירושלים, אדמון וחנן בן אבישלום. חנן אומר שני דברים, אדמון אומר שבעה.
בירושלים שלפני חורבן בית שני היו מצויים בתי מדרשות רבים, ובין הדיינים הרבים שבירושלים מיוחדים היו דייני הגזירות, שנקראו גם "דייני גזילות", ובתפקידם היה קביעת קנסות ותקנות על מקרי גזל, סמכות שלא ניתנה לשאר הדיינים. הייתה להם הסמכות לקצוב קנסות גם מעבר לשורת הדין.
לפי המשנה, דייני הגזירות היו שניים במספר - אדמון וחנן בן אבישלום. לדעתו של התנא רבי נתן היו שלושה, שהיה עימם נחום המדי. דעה אחרת בברייתא מונה את חנן המצרי בין דייני הגזירות. לפי ההסבר בתלמוד המשנה מנתה רק את אדמון וחנן כיוון שהם היו החשובים שבדייני הגזירות.
בספר יוחסין השלם וב"סדר הדורות" נאמר שדייני הגזירות פעלו בתקופתם של שמעיה ואבטליון, הזוג הרביעי של תקופת הזוגות, כ-120 שנה לפני חורבן בית שני. הרב זאב יעבץ ("תולדות ישראל") כתב שאי אפשר להקדים את זמנם של דייני הגזירות יותר מזמנו של רבן גמליאל הזקן, הדור הראשון לתנאים וסמוך לחורבן. בתלמוד מוזכרת דעתו של רבי נתן שגם נחום המדי היה מדייני הגזירות, ומכך משתמע שנחום חי בזמנם של חנן בן אבישלום ואדמון, ובמקום אחר מסופר שנחום המדי חי בזמן חורבן בית שני. לכן, אפוא, אי אפשר להקדים יותר את זמנם של דייני הגזירות.
מתורתו

במשנה במסכת כתובות, מובאות שתי מחלוקות בין חנן לבין "בני כהנים גדולים" בדיני חיוב הבעל במזונות אשתו. בשתיהן הצטרף רבן יוחנן בן זכאי לדעתו של חנן, לעומת רבי דוסא בן הרכינס שסבר כדעתם של בני כהנים גדולים.
שני דייני גזירות היו בירושלים: אדמון, וחנן בן אבישלום. חנן אומר שני דברים, אדמון אומר שבעה.
מי שהלך למדינת הים ואשתו תובעת מזונות - חנן אומר: תישבע בסוף ולא תשבע בתחילה. נחלקו עליו בני כהנים גדולים ואמרו: תישבע בתחלה ובסוף. אמר רבי דוסא בן הרכינס כדבריהם. אמר רבן יוחנן בן זכאי: יפה אמר חנן, לא תישבע אלא בסוף.
מי שהלך למדינת הים ועמד אחד ופרנס את אשתו. חנן אומר: איבד את מעותיו. נחלקו עליו בני כהנים גדולים ואמרו: יישבע כמה הוציא, וייטול. אמר רבי דוסא בן הרכינס כדבריהם. אמר רבן יוחנן בן זכאי: יפה אמר חנן, הניח מעותיו על קרן הצבי.
האמוראים פסקו הלכה כחנן בן אבישלום, כך אמר בתלמוד רבי זירא בשם רבה בר ירמיה. בעקבותיהם, פסקו גם הרמב"ם והשולחן ערוך כחנן (ראו: הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו).
ורנר אוטו פון הנטיג

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1886 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1984 (בגיל 98) לינדסנס, נורווגיה 
 מדינה:  גרמניה, הרייך הגרמני, הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  גרמיש-פרטנקירכן 
 תפקיד:  שגריר גרמניה באינדונזיה (1952–1954)  שגריר 
 בן או בת זוג:  Nita von Kügelgen (1923–1926)  לואיז (1930–8 באוגוסט 1984) 
 פרסים והוקרה:  צלב הברזל, דרגה ראשונה 
 
ורנר אוטו פון הנטיג (בגרמנית: Werner Otto von Hentig;‏ 22 במאי 1886 - 8 באוגוסט 1984), דיפלומט גרמני, שבימי מלחמת העולם השנייה, בעת ששימש כנציג דיפלומטי של גרמניה הנאצית בלבנון, נפגש עם נציג הלח"י, נפתלי לובינצ'יק, שבא מארץ ישראל על מנת להציע לו שיתוף פעולה של הלח"י עם מדינות הציר (גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית) במלחמתן בבריטניה.
ראשית דרכו

פון הנטיג נולד בברלין בשנת 1886. בשנת 1909 הוענק לו תואר דוקטור למשפטים ובשנת 1911 הצטרף לשירות החוץ הגרמני ויצא בשליחותו לבייג'ינג (שנקראה אז פקינג), איסטנבול וטהראן.
בימי מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1915, נשלח פון הנטיג לאפגניסטן, דרך טורקיה ואיראן (שנודעה אז כממלכת פרס), במטרה לעורר את השבטים ההודיים בגבול הודו-אפגניסטן למרוד בבריטים. ב-26 בספטמבר 1915 הגיע לקאבול. הוא נתקבל בטקס צבאי, אך למעשה נתון היה במעצר בית. רק באיום כי ישבות שביתת רעב הצליח להתקבל אצל שליט אפגניסטן האמיר חביבאוללה חאן וניסה לשכנעו, ללא הצלחה, לתקוף את הכוחות הבריטיים בהודו. בתמורה להצעת סיוע כספי ואספקת 100,000 רובים ו-300 תותחים, חתם השליט האפגני ב-25 בינואר 1916 על הסכם ידידות בין גרמניה לאפגניסטן, ופון הנטיג הוכר כנציג דיפלומטי רשמי של גרמניה באפגניסטן. הגרמנים ראו בפון הנטיג מעין לורנס איש ערב גרמני במרכז אסיה. למרות זאת המשיך שליט אפגניסטן לנקוט במדיניות נייטרלית ולשמור על יחסים טובים עם השליטים הבריטים של הודו. הגרמנים נוכחו לראות כי שליחותו של פון הנטיג נכשלה, ופון הנטיג עזב את אפגניסטן במאי 1916 ושב לברלין.
לאחר תום המלחמה עזר פון הנטיג לפריטיוף נאנסן בפעולתו לשחרור שבויי המלחמה הגרמנים שהיו כלואים בסיביר. בשנת 1921 יצא כנציג דיפלומטי של גרמניה לאסטוניה ולאחר מכן לסופיה בירת בולגריה. בשנת 1924 נתמנה כקונסול הכללי של גרמניה בעיר פוזנן שבפולין.
בשירות החוץ הנאצי

לאחר עלית הנאצים לשלטון המשיך פון הנטיג לשרת בשירות החוץ הגרמני, ושימש כקונסול הכללי של גרמניה בסן פרנסיסקו ובבוגוטה בירת קולומביה.
בשנים 1937 עד 1939 שימש פון הנטיג, שנחשב כמומחה לענייני המזרח ושלט בשפה הערבית, כמנהל מחלקת המזרח (Orientabteilung) במשרד החוץ הגרמני.
בסוף חודש אפריל 1939 ביקר פון הנטיג במצרים ובארץ ישראל. ביקורו בארץ ישראל נועד למטרת גישוש על הלכי הרוח בקרב היהודים והערבים, כמטרת ביקורו של אדולף אייכמן בארץ ישראל בשנת 1937. פון הנטיג ביקר בלוד ובחיפה ועזב לגרמניה דרך ביירות.
בשירות החוץ הנאצי > פגישה בביירות

לאחר נפילת צרפת בחודש יוני 1940 וכינון משטר וישי, היו סוריה ולבנון נתונות לשלטון וישי. פון הנטיג שוגר לביירות להיות הנציג הדיפלומטי של גרמניה בסוריה ולבנון. בסוף שנת 1940 הגיע לביירות מארץ ישראל נציג הלח"י נפתלי לובינצ'יק, וביקש להפגש עם פון הנטיג. בפגישה שנערכה במלון "מונופול" שבו התגורר פון הנטיג, הופתע פון הנטיג מן ההצעה שלובינצ'יק העלה בפניו בשם הלח"י, הצעת ברית בין הלח"י לבין הנאצים לשתף עמם פעולה במלחמה נגד בריטניה, כתמורה להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. פון הנטיג ביקש מאורחו להעלות את ההצעה על הכתב ולובינצ'יק פירט את הצעתו בתזכיר מפורט. פון הנטיג העביר את התזכיר למשרד החוץ בברלין, אך מעולם לא הגיעה תשובה להצעה.
בשירות החוץ הנאצי > באפגניסטן

זמן לא רב לאחר פגישתו עם לובינצ'יק יצא פון הנטיג, בראשית שנת 1941, לאפגניסטן על מנת להחליף את הציר הגרמני במדינה זאת. מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית ה-SOE קיבלה הוראה להתנקש בחייו בדרכו מביירות לקאבול, אולם הדבר לא צלח ופון הנטיג הגיע לאפגניסטן בשלום. כאן ציפתה לו אכזבה כאשר שלטונות אפגניסטן סירבו לאשר את מינויו. לימים, בשנת 1970, ישוב פון הנטיג לאפגניסטן כאורחו של המלך מוחמד זאהיר שאה.
בשירות מערב גרמניה

לאחר תום מלחמת העולם השנייה וכינון הרפובליקה הפדרלית של מערב גרמניה המשיך פון הנטיג לשרת בשירות החוץ של הרפובליקה הפדרלית בשנים 1952–1953 והיה השגריר של מערב גרמניה באינדונזיה. לאחר סיום שירותו בשירות החוץ נעשה פון הנטיג למשך שנתיים ליועצו של סעוד מלך ערב הסעודית. בתפקידו זה שימש כיועץ של המשלחת הסעודית לועידת באנדונג.
ורנר אוטו פון הנטיג מת בנורווגיה בשנת 1984 בהיותו בן 98 שנים.
ספרי זכרונותיו

Von Kabul nach Sanghay, 2003 ("מקבול לשנחאי")
Mein Leben eine Dienstreise, 1962 ("חיי כשליח נודד")