stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה
ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה במילאנו ב-1 בנובמבר 1773, לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה.
ב-25 באפריל 1789 התחתנה מריה תרזה עם ויטוריו אמנואלה, דוכס אאוסטה, ממנו היו לה 7 ילדים. מריה תרזה הייתה ביחסים טובים מאוד עם גיסתה מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, אשתו חשוכת הילדים של קרלו אמנואלה, נסיך פיימונט.
בשנת 1802 ויתר גיסה קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה על הכתר, ומכיוון שלא היו לו ילדים, עלה בעלה ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה לשלטון במקומו, אולם הם נאלצו לשהות בסרדיניה אליה ברחו מפני נפוליאון.
בשנת 1814, עם התמוטטות הקיסרות הנפוליאונית, שב בית סבויה לנחלותיו בפיימונטה ובסבויה, ואף נוספו להן נחלות שהיו שייכות לרפובליקת ג'נובה שחדלה מלהתקיים. הסדרים אלו אושרו על ידי קונגרס וינה. בתחילה התקבלה מריה תרזה בטורינו בהתלהבות, אך עד מהרה היא עוררה אי-נחת בקרב הציבור, והואשמה בכך שרצתה לערער ולבטל עד כמה שניתן את הרפורמות שיושמו במהלך הכיבוש הצרפתי, וכן שהיא מתייחסת לכל מי ששיתף פעולה עם הצרפתים בבוז.
בשנת 1821 פרצו התקוממויות בממלכה בדרישה ליותר חופש וליברליזם, ומשום כך ויתר בעלה ויטוריו אמנואלה על הכתר. מכיוון שהיו להם רק בנות ולא בנים, עלה אחיו קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה לשלטון במקומו. בתחילה ניסתה מריה תרזה להתמנות כעוצרת, אולם עד מהרה עברה להתגורר עם בעלה בניס. בשנת 1824 מת בעלה ויטוריו אמנואלה, אולם מריה תרזה לא הורשתה לחזור לטורינו עד לשנת 1831, וב-29 במרץ 1832 מתה מריה תרזה בז'נבה.
משפחתה

ב-25 באפריל 1789 התחתנה מריה תרזה עם ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה, ממנו היו לה 7 ילדים:
מריה ביאטריצ'ה (1792–1840).
מריה אדליידה קלוטילדה (1794–1802).
קרלו אמנואלה (1796–1799).
בת (1800–1801).
מריה תרזה פרננדה פליצ'יטס גאטנה (1803–1879).
מריה אנה ריקרדה קרלוטה מרגריטה (1803–1884).
מריה כריסטינה קרלוטה ג'וזפינה גאטנה (1812–1836).
מריה תרזה מנאפולי וסיציליה

מריה תרזה מנאפולי וסיציליה (באיטלקית: Maria Teresa Carolina Giuseppina di Napoli e Sicilia‏; 6 ביוני 1772 – 13 באפריל 1807) הייתה אשתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהפך לאחר מכן לקיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה ב-6 ביוני 1772 בנאפולי, לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. ב-15 בספטמבר 1790 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו היו לה 12 ילדים.
לאחר שעלה בעלה פרנץ לשלטון, סייעה לו מריה תרזה בניהול המדינה, והייתה מעורבת בקבלת ההחלטות. ב-13 באפריל 1807, פחות משבוע לאחר שילדה את אמליה תרזה, מתה מריה תרזה במפתיע, כתוצאה ממחלה, ונקברה בקריפטה המלכותית בווינה.
משפחתה

ב-15 בספטמבר 1790 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בנם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד. ממנו היו לה 12 ילדים:
מריה לואיזה (1791–1847)
פרדיננד (1793–1875)
מריה קרולינה (1794–1795)
קרולינה לודוביקה (1795–1797)
מריה לאופולדינה (1797–1826)
מריה קלמנטינה (1798–1881)
פרנץ יוזף (1799–1807)
מריה קרולינה (1801–1832)
פרנץ קרל (1802–1878)
מריה אנה (1804–1858)
יוהאן נפומוק (1805–1809)
אמליה תרזה (1807)
מריה תרזה מאוסטריה (1801–1855)

מריה תרזה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Theresia von Österreich-Toskana; ‏21 במרץ 1801 - 12 בינואר 1855), הייתה בתו של פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה

מריה תרזה נולדה ב-21 במרץ 1801 בווינה, לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וללואיזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה.
בשנת 1803 קיבל אביה פרדיננד את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.
לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל אביה את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו אביה קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.
ב-30 בספטמבר 1817 התחתנה מריה תרזה עם קרלו אלברטו, נסיך קריניאנו, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1831 מת קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה ללא ילדים, ובעלה הוכתר כקרלו אלברטו, מלך סרדיניה. במרץ 1849 התפטר בעלה קרלו אלברטו מתפקידו, בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה, ובנה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה.
בשנת 1851 חזרה מריה תרזה לאיטליה, וב-12 בינואר 1855 מתה בארמון המלכותי בטורינו.
משפחתה

ב-30 בספטמבר 1817 התחתנה מריה תרזה עם קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה (1820–1878), התחתן עם אדליידה מאוסטריה.
פרדיננדו, דוכס ג'נובה (1822–1855), התחתן עם אליזבת, נסיכת סקסוניה.
מריה כריסטינה, נסיכת סבויה (1826–1827).
מרגלי קיימברידג'

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה היסטורית
 כותבים:  פיטר מופאט
 בימוי:  טים פייוול
 שחקנים:  טום הולנדר טובי סטיבנס סמואל וסט רופרט פנרי-ג'ונס
 פסקול:  ג'ון לון
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 הפצה:  BBC 
 מוזיקה:  ג'ון לון 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  9 במאי 2003 – 30 במאי 2003 
 תקופת שידור בישראל:  30 במאי 2003
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מרגלי קיימברידג' (באנגלית: Cambridge Spies) סדרת דרמה בריטית בת ארבעה פרקים העוסקת בחייהם של חברי רשת קיימברידג' משנת 1934 ועד לעריקתם של גאי ברג'ס ודונלד מקלין לברית המועצות.
הסדרה נוצרה בשנת 2003 בבימויו של טים פייוול ובהפקת ה-BBC. את התסריט כתב טים פייוול (אנ').
צוות השחקנים > תפקידים ראשיים

טובי סטיבנס בתפקיד קים פילבי
רופרט פנרי-ג'ונס בתפקיד דונלד מקלין
סמואל וסט בתפקיד אנתוני בלאנט
טום הולנדר בתפקיד גאי ברג'ס
צוות השחקנים > תפקידי משנה

פטריק קנדי – ג'וליאן בל
ג'וליאן פירת' – הנסיך מוויילס
אנתוני אנדרוז – המלך ג'ורג' השישי
ג'ון לייט - ג'יימס אנגלטון
רונלד פיקאפ – קולונל וינטר
אנה-לואיז פלאומן – מלינדה, אשתו של דונלד מקלין
ג'יימס פוקס – לורד האליפקס
סיימון וודס – צ'ארלס גיבנס
בנדיקט קמברבאץ' – אדוארד הנד
אימלדה סטונטון – אליזבת, המלכה האם
מרסל לורס - ארנולד דויטש
הערות שוליים

↑  "BBC - Press Office - Cambridge Spies".
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרדכי רוזנגרטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1898 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בדצמבר 1986 (בגיל 88 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תקופת הפעילות:  1935–1965 (כ־30 שנה)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
מרדכי רוזנגרטן (1898 – 1 בדצמבר 1986) היה אדריכל ישראלי.
קורות חיים

מרדכי רוזנגרטן נולד בוורשה בשנת 1898 ואת הכשרתו כמהנדס רכש באוניברסיטה הגרמנית בפראג, את לימודיו בה סיים בשנת 1925. רוזנגרטן היגר לארץ ישראל ב-1932. משנת 1935 החל בעבודתו כמהנדס בתל אביב, והפך לאחד המתכננים הפוריים בתל אביב. רבים מבתי המגורים שתכנן הוקמו בתל אביב עבור האוכלוסייה הבורגנית והם תוכננו בסגנון הבינלאומי שהיה אופייני באותן שנים. לפי חוקרת אדריכלות העיר הלבנה ניצה מצגר-סמוק, רוזנגרטן שכלל את הפלסטיות של גושי הבניין ופרטיו ודבק בקווים רכים ומעוגלים, מה שיחד את סגנונו.
לאחר הקמת מדינת ישראל פעל במסגרת שותפות עם המהנדס ג'ורג' קויגן. יחד תכננו בתי מגורים משותפים, אלא שלא עוד לבורגנות התל אביבית אלא שיכונים פשוטים. בהמשך התמנה לתפקיד מהנדס העיר בת ים ולאחר מכן חזר לעבוד כמתכנן עצמאי. נפטר ב-1986 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
ב-1994 פרסמה האדריכלית מצגר-סמוק את ספרה "בתים מן החול" ובחרה בחזית בניין שתכנן רוזנגרטן לעטר עמו את כריכת הספר הקדמית והאחורית, דבר המעיד על איכות וחשיבות עבודתו בתקופה משמעותית זו של האדריכלות המקומית.
מבנים בולטים שתכנן בתל אביב וביפו

שלום עליכם 47
בית אברהם בידר, בלפור 33
ויזל 11
בית וילוז'ני, החשמל 31 (פינת מקוה ישראל)
בית שנץ - אבן גבירול 27/רוזנבאום 7
בית בירנבאום ולוריא, הנביאים 13
הנביאים 18
בית לוסטיג ורוזנטל, בן עמי 3
בית פרידמן, בן עמי 4
בורוכוב 9
דיזנגוף 127
שדרות ירושלים 117
מקוה ישראל 23
הר ציון 4 פינת שביל עכו 1
רחוב דוד חכמי 19, בית חרושת הדר-שפלן (בשיתוף גרטרוד גולדשמידט), נהרס
בית אדלר-בורנשטיין, רופין 4
מזא"ה 59
פרישמן 70 פינת שלמה המלך
יהודה הלוי 83
שלמה המלך 21-33
ריינס 46
רוזנבאום 4
דיזנגוף 118
דיזנגוף 126
גליקסון 8
שלמה המלך 19
אבן גבירול 59
רוטשילד 15
אלנבי 9
בית לבקובסקי - פילון 8
נס ציונה 4 (סמטה) בית ביזר
גלריית תמונות

לוח האבן בכניסה לבית ברחוב בלפור 33 המציין את מרדכי רוזנגרטן כמתכנן
חלקו הפנימי העליון של חדר המדרגות בבית ברחוב בלפור 33
חזית בית דירות ברחוב ויזל 11
מבואת הכניסה לבית הדירות ברחוב ויזל 11
לקריאה נוספת

מיכאל יעקובסון: סיבוב בדיזנגוף 127 עם בריכת דגי זהב, באתר 'חלון אחורי', 9 באוקטובר 2018
מיכאל יעקובסון: סיבוב בבלפור 33 שמופיע על כריכת הספר בתים מן החול, באתר 'חלון אחורי', 4 באוגוסט 2018
מיכאל יעקובסון: סיבוב ברחוב ויזל 11 בתכנון מרדכי רוזנגרטן, באתר 'חלון אחורי', 11 בספטמבר 2021
ג'ני קרשינסקי וטדי קופמן: שדרות ירושלים 117, בית הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב
Klute, Christof and Hans-Jürgen Lechtreck. White City. Bruzella : Fondazione Rolla, 2012
Bundesinstitut für Bau-, Stadt - und Raumforschung. (2015). Tel Aviv White City: modernist buildings in Israel and Germany: A project within the research programme "Future Building" conducted by the German Federal Ministry for the Environment, Nature Conservation, Building and Nuclear Safety. (Zur Erhaltung von Gebäuden der Moderne in Israel und Deutschland.) Bonn: BBSR.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  פרנקל, אליעזר והסדנה לעצוב ואדריכלות. (1993). כרונולוגיה: תולדות האמנות: אדריכלות, עיצוב, פיסול, ציור. עמ' 647 / כתב וערך: אליעזר פרנקל.
↑  Metzger-Szmuk, Nitsah. Des maisons sur le sable: Tel-Aviv, mouvement moderne et esprit Bauhaus, p. 86. éditions de l’éclat, 2004.
↑  Metzger-Szmuk, Nitsah. Des maisons sur le sable: Tel-Aviv, mouvement moderne et esprit Bauhaus, p. 365. éditions de l’éclat, 2004.
↑  Metzger-Szmuk, Nitsah. Des maisons sur le sable: Tel-Aviv, mouvement moderne et esprit Bauhaus, p. 96. éditions de l’éclat, 2004.
↑  התערוכה The Transformation of Israeli Cities בה מוצג הבניין ברח' בן עמי 3 בתכנון רוזנגרטן באתר משרד החוץ
↑  התערוכה The White City of Tel Aviv Tel Aviv's Modern Movement באתר המוזיאון לאדריכלות פינית, הלסינקי, בה הוצג הבניין ברח' בן עמי 3 בתכנון רוזנגרטן
↑  Metzger-Szmuk, Nitsah. Des maisons sur le sable: Tel-Aviv, mouvement moderne et esprit Bauhaus, p. 74. éditions de l’éclat, 2004.
↑  Weill-Rochant, C. (2004). Sur les traces du modernisme: Tel-Aviv, Haïfa, Jérusalem. p. 68 Bruxelles: Centre international pour la ville, l'architecture et le paysage.
↑  קטלוג פרטים אופייניים לבניה בתחום השימור בעיר תל אביב, אורית מילבאור-אייל בשיתוף מנהל ההנדסה, עיריית תל אביב-יפו, עמ' 427
↑  תיק שימור לבניין בשד' ירושלים 117 בהנחיית אדר' סרג'יו לרמן ואדר' אמנון בר אור, אוניברסיטת תל אביב
↑  דני רכט, ביח"ר הדר-שפלן, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  קטלוג פרטים אופייניים לבניה בתחום השימור בעיר תל אביב, אורית מילבאור-אייל בשיתוף מנהל ההנדסה, עיריית תל אביב-יפו, עמ' 380
↑  גרוס, מיכה. בין הציבורי לפרטי: בבנייני באוהאוס והסגנון הבינלאומי בתל אביב. עמ' 158. תל אביב: מרכז באוהאוס, 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601820805171  VIAF: 316604563   WorldCat (עם VIAF): 316604563
משוואה אינטגרלית

משוואה אינטגרלית היא משוואה שבה פונקציה לא ידועה מופיעה תחת סימן האינטגרל. ישנו קשר הדוק בין משוואה דיפרנציאלית למשוואה אינטגרלית, ולעיתים ניתן לנסח בעיות בשתי הדרכים. דוגמה בולטת לכך היא משוואות מקסוול.
סקירה כללית

הטיפוס הבסיסי ביותר של משוואה אינטגרלית נקרא משוואת פרדהולם מהסוג הראשון:
הסימון לעיל הוצע על ידי ג'ורג' ארפקן. כאן  \varphi  היא פונקציה לא ידועה,  f היא פונקציה ידועה ו- K היא פונקציה ידועה אחרת של שני משתנים שלעיתים נקראת פונקציית הגרעין.
אם הפונקציה הנעלמת מופיעה בתוך האינטגרל ומחוצה לו, המשוואה נקראת משוואת פרדהולם מהסוג השני, וניתן לכתוב אותה בצורה:
כאשר הפרמטר  \lambda  הוא פקטור לא ידוע, אשר יש לו תפקיד כערך עצמי במשוואה אלגברית.
בשני המקרים לעיל, גבולות האינטגרציה היו קבועים. אם אחד מגבולות האינטגרציה משתנה, המשוואה נקראת משוואת וולטרה. המשוואות הבאות נקראות משוואות וולטרה מהסוג הראשון והשני, בהתאמה:
בכל סוגי המשוואות הנזכרים לעיל, אם הפונקציה הידועה  f מתאפסת באופן זהותי, המשוואה נקראת משוואה אינטגרלית הומוגנית. אחרת, המשוואה נקראת משוואה אינטגרלית לא הומוגנית.
מרקם פויקוליטי

שקף של אוגיט פויקוליטי שבתוכו גבישים של פלגיוקלז
מרקם פויקוליטי הוא מרקם של סלעי יסוד המתאפיין בגבישים גדולים המכילים גבישים קטנים יותר של מינרלים אחרים המפוזרים בחוסר סדר בתוכם. בסלעים פויקוליטיים הגביש הקטן המוכל בגביש הגדול יותר קרוי "צ'אדאקריסט" (chadacryst) והפנוקריסט מכונה "אויקוקריסט" (oikocryst). הדרך הטובה ביותר לצפות במרקם פויקוליטי היא באמצעות שקף (אנ') פטרוגרפי.
בחלק מהסלעים נראה כאילו יש למינרלים נטייה להימנע מלעטוף מינרלים אחרים. מצב זה מתרחש ברבים מסלעי הגברו, האפליט (אנ') והגרניט. הגרגירים שוכנים זה בצד זה כאשר פאות הגבישים של המינרלים המאוחרים יותר מותכים או מותאמים למבנה הגבישי המושלם יותר של המינרלים המוקדמים יותר.
כאשר הגבישים הקטנים האידומורפים שנוצרו קודם מפוזרים בחוסר סדר בתוך הגבישים המאוחרים הגדולים יותר, המבנה מכונה "פויקוליטי". מקור המונח מיוונית עתיקה "פויקילוס" (ποικίλος – "מפוזר").
"פויקיובלסט" (poikioblast) הוא גביש גדול המכיל גבישים קטנים יותר של מינרלים אחרים בסלעים מותמרים.
מרקם אופיטי

וריאציה של מרקם פויקוליטי המכונה "מרקם אויפטי" (ophitic מיוונית "אבן הנחש") הוא מרקם אופייני נפוץ לסלעי דיאבז (אנ') רבים, שבהם גבישים גדולים של אוגיט עוטפים רצועות קטנות יותר של פצלת השדה מסוג פלגיוקלז. ביוטיט והורנבלנדה עוטפים את פצלת השדה לעיתים קרובות במרקם אופיטי. נפוצים פחות הם גבישים של תחמוצות ברזל וטיטניט. בפרידוטיט המבנה המכונה "מבריק-מנומר" (lustre-mottled) נובע מפירוקסן או הורנבלנדה העוטפים אוליבין באותה צורה. במקרים אלו אין קשר קריסטלוגרפי בין שני המינרלים (העוטף והנעטף).
ביאורים

↑  idiomorphic – בעלי צורה תקינה – מינרלים שלא הייתה הפרעה בעת שצמחו
הערות שוליים

↑  Earth Materials Textures
מרד הנפילים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איין ראנד
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  סינית, הולנדית, גרמנית, צרפתית, הונגרית, איטלקית, עברית, יפנית, מראטהי, מונגולית, נורווגית, פולנית, פורטוגזית, רוסית, ספרדית, שוודית, טורקית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  Random House
 תאריך הוצאה:  1960, 1999, 2012
 מספר עמודים:  1,168 (מהדורה ראשונה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת ש. פרידמן, כנרת זמורה-ביתן דביר
 תרגום:  יצחק אברהמי (1960), יעל סלע-שפירו (2012)
 פרסים
 פרס פרומתאוס (איין ראנד, 1983) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001882360, 001923215, 002264747, 002152008, 003425908, 003959410
 
מרד הנפילים (באנגלית: Atlas Shrugged) הוא רומן מאת איין ראנד שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1957. הספר נחשב לאחד הספרים המשפיעים ביותר במאה העשרים, ובה בעת לאחד השנויים ביותר במחלוקת: הספר הצית דיון ציבורי סביב תפיסת העולם הלא שגרתית של ראנד.
מרד הנפילים נחשב למגנום אופוס של ראנד וכתיבתו ארכה 12 שנים. לאחר פרסומו ועד מותה בשנת 1982 לא פרסמה יצירה ספרותית נוספת. שנתיים מתקופת הכתיבה הארוכה הוקדשו ל"נאום גאלט", מסה פילוסופית בת 57 עמודים המופיעה כנאום רדיו בשיא העלילה.
שם הספר

שם הספר במקור, Atlas Shrugged, "אטלס התנער [ממשאו]", שאוב מן המיתולוגיה היוונית. אטלס (ביוונית Άτλας: "זה שהעז או סבל") הוא בנם של הטיטאנים יאפטוס ואסיה, ואחיהם של פרומתאוס, אפימתאוס ומנויטיוס. בשל מלחמתו לצד הטיטאנים נגד אלי האולימפוס, העניש אותו זאוס בנשיאת הנטל של כיפת השמים והארץ על כתפיו. מכאן שם הספר, לו אטלס ימאס במשימתו וימשוך בכתפיו - העולם ייפול. יתרה מכך בהגות מזוהה דמותו של אטלס עם סבלנות והתמדה. ראנד משתמשת באטלס כמשל לאותה קבוצת פרטים מצומצמת שבכישרונם וביכולתם לחדש וליזום תלויה למעשה החברה האנושית. העלילה מתארת דיסטופיה בה עקב התעמרות ושחיתות ממשלתית המסוות בססמאות הנוגעות לשוויון אותם פרטים – אנשי עסקים, יזמים וגדולי רוח, נוטשים את העולם.
שם הספר בעברית - מרד הנפילים, ניתן לו על ידי המוציא לאור שמואל פרידמן. השם ניתן בהשראת ספר בראשית, פרק ו', בו מסופר על נפילים, שעל פי המסורת היהודית הם חצי-מלאכים חצי בני-אנוש, ומחזיקים בכישרונות ויכולות חריגות.
פילוסופיה

מרד הנפילים הוא רומן פילוסופי. הרעיונות המובאים בו הם חלק מתורה פילוסופית שראנד פיתחה, המכונה אובייקטיביזם. התורה מבוססת על הכרה בלתי מתפשרת של המציאות, הרואה את היצירתיות האישית של הפרט כעמוד תווך של החברה. היא קוראת לאנשים לחיות למען עצמם, כאשר התכלית המוסרית של חייהם היא השגת אושרם האישי, תוך דחיית כל צורה של קולקטיביזם והקרבה עצמית. הספר תוקף גם את הדתות, ובמיוחד את אידאת ההקרבה העצמית של הנצרות, הקומוניזם והפשיזם.
הספר ממחיש כיצד כוחה של החברה ושגשוגה נובעים בזכות פרטים בעלי יכולת וכוח יצירתי, וכי חברה תיחלש אם אותו מיעוט ינטוש אותה, היא תשקע ואף תתמוטט לחלוטין. ראנד רואה את הרעיון כי ניתן להציב את הכלל לפני הפרט כבלתי מוסרי ובלתי מעשי. החתירה ליעדים כמו העולם הבא, "הדורות הבאים", "טובת הכלל" או הקרבה עצמית כערך מוסרי פסולה בעיניה. הספר קורא להעמיד במרכז את הפרט הבודד, כאדם חופשי ורציונלי, המשתף פעולה עם אחרים מרצון בסחר הדדי ולמען רווח הדדי. ומכאן זכות הקיום היחידה שיש לממשלה היא בהגנה על זכויות אלה.
עלילה

הספר מתרחש בעולם המזכיר מבחינת מאפייניו הטכנולוגיים את שנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, אך עם מספר שינויים בולטים. הפרטים נותרים מעורפלים במכוון, אך ניתן להבין כי מלחמת העולם השנייה לא התרחשה, ורוב מדינות העולם הפכו למדינות קומוניסטיות, כאשר ארצות הברית נותרת המדינה היחידה המחזיקה בחופש כלכלי כלשהו. העלילה, המתרחשת בארצות הברית, מתארת את תהליך הקריסה כאשר עולים לשלטון אנשים בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית. הממשלה מתערבת בשוק החופשי, מעורבות ההולכת וגדלה ככל שהספר מתקדם. במקביל לתהליך זה נעלמים אנשים יוצרים: תעשיינים, בנקאים, מלחינים והוגים.
לאורך הספר מופיעה כצל דמות מופלאה, הנזכרת תחילה רק באמרה השגורה בפיהם של האנשים – "מיהו ג'ון גאלט?" שמשמעותה "אין מה לעשות" ואותה אנשים אומרים כהשלמה עם המתרחש. גיבורי הספר, שאינם משלימים עם אוזלת היד, מציבים להם את ג'ון גאלט כאויבם וכאחראי להידרדרות התעשייה, הכלכלה והתרבות המתרחשת במהלך הספר. במקביל, הממשלה מעבירה מספר חוקים אשר מקשים יותר ויותר על ייצור. דאגני טאגרט היא סגנית נשיא למבצעים בחברת הרכבות "טאגראט טרנסקונטיננטל"; בפועל היא מנהלת את החברה. לצדה ניצב האנק רירדן, בעל תעשיות "פלדת רירדן", היוצר סוג חדש של סגסוגת פלדה חזקה וקלה במיוחד. שניהם אנשי תעשייה בולטים המסרבים להיכנע ל"מחריב". הם נתקלים בקשיים הולכים וגוברים בעבודתם, בגלל מעורבות הממשלה, גם כאשר אנשי המעשה האחרים, שעליהם סמכו במשך שנים, נוטשים את מפעליהם ונעלמים ללא הסבר. לאורך הספר הם מנסים לגלות מדוע אנשי המעשה עושים זאת והיכן הם נמצאים. טאגרט קוראת תיגר על המחריב, הגורם להיעלמות, ונשבעת לחסלו כשתמצא אותו. אך ככל שעובר הזמן מבינים טאגרט ורירדן בהדרגה שאינם חייבים כלום לחברה, והדרך היחידה להציל את העולם היא לנטוש אותו, כי עבודתם ומאמציהם לא עוזרים לעולם אלא נופלים לידי הסוציאליסטים שממשיכים לגרום לשקיעת העולם בעזרתם. לבסוף, טאגרט מוצאת בעצמה את הכוח להסתלק ולהניח לחברת הרכבות להתמוטט. סופו של הספר הוא בהתמוטטות ארצות הברית בעקבות נטישת כל אנשי היצירה. אולם, התמוטטות זו מוצגת כפתח להיווסדות חברה חדשה, שתבוסס על ההכרה בחשיבותם של אנשי המעשה והיצירה.
היחס לספר

הספר זכה לפופולריות רבה לצד ביקורות שליליות רבות. מבקרים רבים התלוננו על אורכו, מעל 1,100 עמודים. הוצאת הספרים דרשה לקצר את הנאום של ג'ון גאלט אולם ראנד סירבה והסכימה לוותר על חלק ניכר משכר הסופרים בתמורה לפרסומו המלא. סגנון הספר זכה אף הוא לביקורת. נקבע כי הדמויות שטוחות, מדברות באותו קול, קול הסופרת, ומייצגות ברובן רעיון אחיד. למרות זאת הספר זכה לפופולריות רבה בעשורים שלאחר פרסומו עד שנות התשעים. בסקר שערכה ספריית הקונגרס ב-1991 הוא דורג כספר המשפיע ביותר בחיי האמריקאים אחרי התנ"ך.
ב-2008 חלה בארצות הברית התעניינות מחודשת בספר והגותו, בעיקר בקרב הציבור הרפובליקני, זאת נוכח המשבר הכלכלי וניצחון המפלגה הדמוקרטית. בעקבות כך חלה עלייה ניכרת במכירותיו והוא הגיע שוב לרשימת רבי המכר, למעלה מ-50 שנה אחרי צאתו לאור.
עיבודים קולנועיים

נעשו מספר ניסיונות לעבד את "מרד הנפילים" לסרט. ב-1972, אלברט ס. רודי (מפיק הסרט הסנדק) הציע לראנד להפיק סרט המבוסס על הספר. ראנד הסכימה אך דרשה לאשר אישית את התסריט הסופי, רודי סירב וההפקה נגנזה. ב-1978, הנרי ומייקל ג'ף ביקשו להפיק מיני סדרה לטלוויזיה, הם שכרו את סטירלינג סליפנט לכתוב את התסריט וזכו לאישורה של ראנד. אבל מנכ"ל רשת NBC, פרד סילברמן, גנז את ההפקה.
ראנד החליטה לעבד בעצמה את הספר לתסריט אבל הספיקה להשלים רק שליש ממנו לפני פטירתה ב-1982. הזכויות לספר נמסרו על פי צוואתה לתלמידה לאונרד פיקוף. פיקוף מכר את הזכויות למייקל ג'ף ולאד סינדר אך לא הסכים לתסריט שהם כתבו והעסקה לא יצאה לפועל.
ב-20 ביולי 2011 יצא לאקרנים הסרט "מרד הנפילים: חלק 1". הוא זכה לביקורות שליליות מצד מבקרים בארצות הברית.
ב-12 באוקטובר 2012 יצא לאקרנים סרט ההמשך: "מרד הנפילים: חלק 2" ובדיוק שנתיים לאחר מכן יצא לאקרנים הסרט השלישי והאחרון.
תרגום לעברית

המו"ל שמואל פרידמן רכש את זכויות היוצרים לתרגום ספריה של איין ראנד ב-1953 בפגישה אישית עמה. הסכום ששילם היה 100 לירות ארץ-ישראלית. הספר יצא לאור בשנת 1960 בתרגום יצחק אברהמי. על מנת לחסוך בנייר הודפס הספר באותיות קטנות ונעשו קיצוצים מהמקור, הבולט שבהם הוא נאום ג'ון גאלט אשר קוצץ בכשליש.
ב-1999 הוצא הספר בעריכה מחודשת על ידי עמיקם שפיר. במהדורה זו הודפס הספר באותיות גדולות, נעשו שינויים קלים בתרגום המקורי והוסף כתיב מלא.
בסוף שנת 2008 קנתה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את הזכויות על מרד הנפילים וכמעיין המתגבר. פרויקט תרגום הספרים ארך כשנתיים. במהדורה זו תורגם הספר במלואו. הספר תורגם על ידי יעל סלע-שפירו ויצא לאור בשנת 2012.
ראו גם

כמעיין המתגבר
רשימת דמויות מרד הנפילים
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ליאור קודנר, איך קרה שספרה של איין ראנד, "מרד הנפילים", מאיים על אובמה ותוכנית השיקום הכלכלית שלו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009.
↑  האקונומיסט מפרסם את מדד "מרד הנפילים", אתר "אנכי", 28 בפברואר 2009.
↑  שקלול ביקורות באתר rotten tomatoes
↑  בועז ארד, לקראת ההוצאה והתרגום החדשים של "מרד הנפילים" ו"כמעיין המתגבר", באתר "אנכי", 10 בינואר 2012.
↑  בועז ארד, ההוצאה לאור המחודשת של ספרי איין ראנד, באתר "אנכי", 1 במאי 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb160962496 (data)  GND: 7592844-9  VIAF: 194773875   WorldCat (עם VIAF): 194773875 
עטיפת הספר בתרגום החדש (2012)
משודרג (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  לי וונל 
 הופק בידי:  ג'ייסון בלאם 
 תסריט:  לי וונל 
 שחקנים ראשיים:  לוגאן מרשל-גרין Clayton Jacobson Sachin Joab כריסטופר קירבי האריסון גילברטסון לינדה קרופר בטי גבריאל Richard Cawthorne Melanie Vallejo 
 צילום:  סטפן דוסקיו 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות 
 חברה מפיצה:  בלאמהאוס הפקות, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 ביוני 2018 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, מותחן, סייברפאנק, סרט מדע בדיוני, סרט פעולה, סרט דיסטופי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   upgrade
 www.upgrade.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
משודרג (באנגלית: Upgrade) הוא סרט פעולה מדע בדיוני אמריקאי-אוסטרלי משנת 2018 שכתב וביים ליי ווינל. בסרט מככבים לוגאן מרשל גרין, בטי גבריאל והאריסון גילברטסון. עלילת הסרט מתארת אדם אשר בגופו מושתל שבב אלקטרוני המאפשר לו לשלוט בגופו לאחר שהפך למשותק בעקבות שוד אלים. ג'ייסון בלאם הפיק את הסרט באמצעות חברת ההפקות שלו בלאמהאוס הפקות.
לאחר הקרנת בכורה שנערכה ב-10 במרץ 2018 בפסטיבל הסרטים South by Southwest, הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-1 ביוני 2018 בהפצת OTL Releasing ו-Blumhouse Tilt. ב-14 ביוני 2018 הסרט עלה לאקרנים באוסטרליה. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים, אשר כינו אותו הכלאה בין "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים" לבין "משאלת מוות", ושיבחו את ההומור השחור שבו ואת קטעי הפעולה.
הערות שוליים

↑  Tiffany, Kaitlyn (13 במרץ 2018). "Upgrade is set up as a colorful near-future thriller, but it's actually pure body horror". The Verge. Vox Media. נבדק ב-5 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McNary, Dave (15 בדצמבר 2016). "'Prometheus' Actor Logan Marshall-Green to Star in Sci-Fi Movie 'Stem'". Variety. Penske Business Media. נבדק ב-7 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McNary, Dave (24 בינואר 2018). "Shailene Woodley's 'Adrift' Set for June Release in 'Deadpool 2' Slot". Variety. Penske Business Media. נבדק ב-24 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Giles, Jeff (31 במאי 2018). "Adrift Gets There Eventually". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-1 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: fd3fda7e-01cd-439b-9798-0d383fd74e8f