stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אלכסנדר מקדונלד
ביוגרפיה > ראש ממשלת קנדה > הממשלות החמישית והשישית (1887–1891)

מתוך חשש מאובדן כוח פוליטי עם התמשכות המצב הכלכלי הקשה, תכנן מקדונלד קיום בחירות בסוף 1886, אך לא היה סיפק בידו לפזר את הפרלמנט לפני שהוכרז על קיום בחירות באונטריו על ידי תלמידו לשעבר, ראש ממשלת אונטריו הליברלי, אוליבר מווט. הבחירות בפרובינציה בישרו את שעתיד היה להתרחש בבחירות הכלליות. על אף מערכת בחירות מחושבת מצדו של מקדונלד, הליברלים של מווט שבו לשלוט באונטריו והגדילו את הרוב שלהם. בסופו של דבר פיזר מקדונלד את הפרלמנט ב-15 בינואר 1887 והבחירות נקבעו ל-22 בפברואר. במהלך מערכת הבחירות ספג מקדונלד מכה נוספת כאשר הליברלים בקוויבק הצליחו להרכיב ממשלה, לאחר הבחירות שהתקיימו שם באוקטובר 1886 והדיחו את השמרנים מממשלת הפרובינציה. על כל פנים, מקדונלד והקבינט שלו ניהלו מערכת בחירות קשה בחורף, שטאפר (שמונה לנציב העליון של קנדה בלונדון) דחה את יציאתו כדי לנסות ולחזק את תקוותיהם של השמרנים בנובה סקוטיה. מנהיג הליברלים, אדוארד בלייק, ניהל מערכת בחירות חסרת השראה והשמרנים זכו ברוב ארצי של 35 מושבים וניצחו בקלות באונטריו, בנובה סקוטיה ובמניטובה. השמרנים אף זכו ברוב דחוק בקוויבק, על אף התרעומת הקשה על תלייתו של ריאל. מקדונלד ניצח בקינגסטון ושב לייצג את מחוז נעוריו. אפילו השרים הצעירים, כמו ראש הממשלה לעתיד, ג'ון תומפסון, שלעיתים חלקו על מדיניותו של מקדונלד, הודו שראש ממשלה הוא נכס אלקטורלי חיוני עבור המפלגה השמרנית.
בלייק, אותו תיאר הביוגרף של מקדונלד, גווין, כ"מנהל מערכת הבחירות הגרוע ביותר של המפלגה הליברלית עד סטפן דיון בראשית המאה ה-21", התפטר בעקבות תבוסת מפלגתו והוחלף בוילפריד לורייה. בימי ראשית מנהיגותו של לורייה, המפלגה הליברלית, שאנשיה קיבלו את רוב חלקי המדיניות הלאומית בתקופתו של בלייק עם הסתייגויות מסוימות, דחו אותה לחלוטין וקראו ל"הדדיות בלתי מוגבלת", או להסכם סחר חופשי עם ארצות הברית. תומכי תוכניתו של לורייה טענו שהסחר בכיוון של צפון-דרום הוא יותר הגיוני מבחינה כלכלית בהשוואה לניסיונות לסחור במרחבי הישימון הריק תוך עשיית שימוש בקו הרכבת הפסיפית שכבר עוררה מורת רוח על מה שנראה כתעריפי תובלה גבוהים. מקדונלד שאף לקיומן של יחסי גומלין עם ארצות הברית, אך סירב להוריד את שיעור המכסים. אמריקאים שתמכו במה שהם כינו "איחוד מסחרי", ראו אותו כהקדמה לאיחוד פוליטי, ולא היססו לומר זאת, תוך שהם גורמים למחלוקות נוספות בתוככי קנדה.
מקדונלד הכריז על עריכת בחירות ב-5 במרץ 1891. הליברלים נתמכו כספית על ידי בעלי אינטרסים אמריקאים והשמרנים קיבלו תמיכה כספית רבה מחברת הרכבת הפסיפית. במהלך מערכת הבחירות התמוטט ראש הממשלה שהיה אז כבר בן 76 וניהל את הפעילות הפוליטית מבית גיסו בקינגסטון. השמרנים הצליחו לשמור על כוחם בהצבעה הכללית, אך במספר המושבים בבית הנבחרים הצטמצם הרוב שלהם ל-27. שתי המפלגות הגדולות הגיעו לשוויון בחלקים המרכזיים של קנדה, אך השמרנים שלטו בפרובינציות הימיות ובמערב קנדה, ועל רקע זה טען חבר הפרלמנט הליברלי, ריצ'רד ג'ון קרטרייט, שהרוב של מקדונלד נשען על "הקרעים והטלאים של האיחוד". לאחר הבחירות קיבלו לורייה והליברלים בהדרגה את המדיניות הלאומית וכאשר לורייה עצמו כיהן לימים כראש הממשלה, הוא אימץ אותה עם שינויים קלים בלבד. מקדונלד היה חבר במסדר הבונים החופשיים, ואח בלשכת סנט ג'והן מספר 758 בקינגסטון, אונטריו.
ביוגרפיה > מותו

לאחר הבחירות לקה מקדונלד בשבץ מוחי, שהותיר אותו משותק חלקית ונטול יכולת דיבור. "ראש השבט הזקן" גסס במשך כמה ימים כשהוא מודע חלקית לנעשה סביבו. ג'ון אלכסנדר מקדונלד מת בשבת בערב, 6 ביוני 1891. אלפים עברו לפני ארונו הפתוח שהוצב באולם הסנאט. גופתו הועברה ברכבת לעיר נעוריו קינגסטון, כשההמונים חולקים לו כבוד בעצירותיה בערים השונות שעל הדרך. עם הגעת ארונו לקינגסטון, הוא הוצב בבניין העירייה המקומי, כשהוא לבוש במדי חבר המועצה המלכותית. מקדונלד נטמן בבית הקברות קטרקי שבעיר, לצד אשתו הראשונה, איזבלה.
וילפריד לורייה הספיד את מקדונלד בדברים שנשא בבית הנבחרים:
למעשה מקומו של סר ג'ון א. מקדונלד בחייה של ארצנו היה כה גדול וכה מרתק, שכמעט בלתי אפשרי להעלות על הדעת שמדיניותה של הארץ הזו, גורלה של הארץ הזו, יימשך בלעדיו. הליכתו הכתה אותנו בהלם.
ביוגרפיה > מורשתו והנצחתו

מקדונלד כיהן בסך הכל קצת פחות מ-19 שנים, תקופת כהונה שהייתה שנייה באורכה רק לזו של ויליאם ליון מקנזי קינג. שלא כמו מקבילו האמריקאי, ג'ורג' וושינגטון, לא נקראו על שמו שמות יישובים או אפילו מחוזות בחירה (למעט כפר קטן במניטובה), ולא הוצבו לזכרו אנדרטאות גדולות כלשהן. פסגת הר מקדונלד ברכס רוג'רס שבהרי הרוקי, נקראה על שמו. ב-2001 קבע הפרלמנט את ה-11 בינואר, יום הולדתו, כיום לזכרו, אך יום זה הוא לא יום חג פדרלי ולא מצוין באופן מיוחד. דמותו של מקדונלד הופיעה על שטר של 10 דולר קנדי שהודפס בין השנים 1971–2018. ב-2015, במלאת מאתיים שנה להולדתו, הוטבעה דמותו על מטבע של שני דולר קנדי. שמו גם מונצח בטיילת שעל גדת הנהר באוטווה, בנמל התעופה הבינלאומי מקדונלד-קרטייה שבאוטווה ובכביש המהיר מספר 401 (מקדונלד-קרטייה), אם כי לעיתים נדירות נעשה שימוש רגיל בשמו כאשר מתייחסים למקומות אלה.
מספר אתרים הקשורים למקדונלד התשמרו. קברו הוכרז כאתר היסטורי לאומי בקנדה. בית בלוויו בקינגסטון, ששימש כמעונה של משפחת מקדונלד בשנות הארבעים של המאה ה-19, הוכרז גם הוא כאתר היסטורי לאומי ומנוהל על ידי רשות הפארקים הקנדית ושוחזר למראהו בתקופת מגוריו של מקדונלד שם. ביתו באוטווה עדיין ניצב במקומו וכיום משמש כמעונו הרשמי של הנציב העליון הבריטי בקנדה. ברחבי קנדה הוצבו פסלים לזכרו. אחד מהם ניצב על גבעת הפרלמנט באוטווה. פסל של מקדונלד ניצב גם על גבי מסד גרניט שיועד במקור לפסלה של המלכה ויקטוריה בפארק המלכה שבטורונטו ופניו מופנים דרומה לכוון שדרת האוניברסיטה. פסל של מקדונלד ניצב גם בפארק העירוני של קינגסטון והחברה ההיסטורית של קינגסטון עורכת מדי שנה טקס לזכרו. בעתיד מתוכנן לקרוא על שמו כיכר שמחוץ לתחנת הרכבת יוניון שבטורונטו. בשנת 1895 לערך הוקמה אנדרטה לזכרו בחזית כנסיית סנט דייוויד שברחוב אינגרם שבגלאזגו, בסמוך לבית הקברות רמשורן, ליד מקום הולדתו.
ב-30 באוגוסט 2020 הסתערו מפגינים מתנועת "חיי שחורים חשובים" על פסלו במונטריאול. משכו אותו באמצעות כבל, עד שנפל מהבסיס ארצה. הפסל התנפץ וראשו ניתז, לקול מצהלות ומחוות גנאי של ההמון.
הסנאטור השמרני, יו סיגל, מאמין שהאנדרטה האמיתית לזכרו של מקדונלד היא קנדה עצמה: "ללא מקדונלד היינו ארץ שגבולותיה משתרעים לא יותר מערבה מגבול מניטובה-אונטריו ועד קו כלשהו מזרחה. ניופאונדלנד הייתה משהו שדומה לאלסקה ואני סבור שאותו דבר היה קורה למניטובה, ססקצ'ואן, אלברטה וקולומביה הבריטית ואנו היינו רוכשים את הנפט שלנו מארצות הברית. מצב זה היה מוריד את איכות חיינו ואת אפשרויות התעסוקה שלנו ותפקידנו במפה העולמית היה מצומצם עד מאוד". הביוגרפים של מקדונלד ציינו את תרומתו לאיחוד קנדה וייסודה כאומה. סווינסון גורס ששאיפתו של מקדונלד לקנדה חופשית וסובלנית הפכו לחלק מתפיסתה הלאומית: "לא רק שהוא סייע ליצור את קנדה, אלא שהוא תרם ללא ליאות לדמותה". גווין אמר על מקדונלד:
הישגיו היו מדהימים: האיחוד מעל הכל, אך חשוב לא פחות, אם לא יותר, הרחבת גבולות הארץ לרוחב היבשת באמצעות מסילת הברזל שהייתה, באופן אובייקטיבי, שטות כלכלית ופיננסית... מאידך, הוא היה אחראי לשערורייה הפסיפית, להוצאתו להורג של לואי ריאל ועל הטלת מס הגולגולת על הפועלים הסינים. לפיכך קשה לשפוט אותו. חייו האישיים היו לא קלים לחלוטין. אך עדיין רק למנהיגים קנדים מעטים – פייר אליוט טרודו, ג'ון דיפנבייקר ווילפריד לורייה – היה את אותה יכולת להשרות אהבה.
הערות שוליים

↑  S. Azzi, N. Hillmer. "Ranking Canada's best and worst prime ministers",Maclean's, October 2016.
↑  Grand Lodge of Canada in the Province of Ontario - Grand Lodge of Canada in the Province of Ontario, grandlodge.on.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274135005171  PLWABN: 9810675592605606  CiNii: DA11861717  GND: 118781006  ISNI: 0000 0000 8142 2352  LCCN: n50041960  NKC: jx20070209009  NLA: 35318514  NTA: 120666227  SNAC: w6p561bx  SUDOC: 084364653  Trove: 909982  VcBA: 495/203007  VIAF: 62344756   WorldCat (עם VIAF): 62344756 
איזבלה קלארק מקדונלד
מקדונלד ב-1858
ועידת קוויבק. מקדונלד יושב רביעי משמאל
התפתחות הגבולות של קנדה והחלוקה לפרובינציות ולטריטוריות
מקדונלד ב-1872
"לאן אנחנו נסחפים?" מקדונלד מוצג כמנצח על קבלת דחייה לפיזור הפרלמנט, אך הוא רומס את קנדה שכורעת ובוכה. הוא מוצג עם בקבוק בכיס בקריקטורה זה מאוגוסט 1873 על ידי ג'ון וילסון בנגו. מקדונלד טוען לידיים נקיות, אבל על כף ידו נכתב "שלח לי עוד 10,000 דולר".
בקריקטורה זו של בנגו, מקדונלד (יושב במרכז גבו של הפיל בסיקול רגליים) רוכב על הפיל של "המדיניות הלאומית" לשלטון בבחירות של 1878, רומס את הליברלים מתחת לרגליו. ראש הממשלה אלכסנדר מקנזי נחנק גם הוא מחדק הפיל.
האנגלים-הפרוטסטנטים רוצים במותו של לואי ריאל, הצרפתים-הקתולים רוצים שיחיה. ההחלטה על הוצאתו להורג של ריאל הייתה נושא לוויכוח קשה בקנדה והיא הרחיקה לזמן מה את הצרפתים קנדים מהמפלגה השמרנית.
כרזת בחירות של השמרנים בבחירות 1891.
מסע ההלוויה של מקדונלד בקינגסטון
האנדרטה לזכר מקדונלד במונטריאול
בול קנדי משנת 1927 עם דמותו של מקדונלד
ברושים (ואן גוך)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1889
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  74 ס"מ 
 גובה:  93.4 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  49.30 (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק, ארצות הברית
 
ברושים (בצרפתית: Les Cyprès)  הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1889. ביצירה מתוארים שני עצי ברוש באזורי הכפר בצרפת. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק.
היצירה נוצרה בעת שהייתו של ואן גוך במוסד לבריאות הנפש ע"ש סן-פול בסן רמי. על אף שהותו במוסד הותר לו להמשיך לצייר. שניים הנושאים שהעסיקו אותו היו עצי ברוש ואורן. הוא תיאר את עצי ברוש כ-"יפיפיים מבחינת קווים ופרופורציות, כמו אובליסק מצרי". התעניינותו של ואן גוך בעצי הברוש הובילה לכמה יצירות מלבד ברושים, כגון דרך ברושים וכוכב, שדה חיטה עם ברושים וליל כוכבים. ניתן לראות גם את הקווים המעוגלים המאפיינים לצייר וכן ירח במצב סהר. בשנת 1890, היצירה הוצגה במפגש של האמנים העצמאיים (Société des Artistes Indépendants) בפריז.
הערות שוליים

↑  "Cypresses", www.metmuseum.org (באנגלית)
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשם • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • החופרים • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • נעליים • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עץ התות • עצי זית • עצים וסבך • פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שדה פרגים • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
גירוש הגר וישמעאל (חבריאל מטסו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  חבריאל מטסו 
 תאריך יצירה:  1653 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  87 ס"מ 
 גובה:  113 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק, תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  S 2209 (Museum De Lakenhal) 
 מיקום:  Museum De Lakenhal
 
גירוש הגר וישמעאל (בהולנדית: De wegzending van Hagar en Ismaël) הוא ציור מעשה ידי הצייר ההולנדי חבריאל מטסו בשנת 1650. היצירה מתארת את גירוש הגר וישמעאל מבית אברהם, בהשראת הסיפור המקראי המתואר בספר בראשית, פרק כ"א. הציור מאופיין בסגנון הבארוק ההולנדי, ומשלב דרמה רגשית עם סמלים ותיאורים ריאליסטיים המאפיינים את אמנות התקופה. הציור של חבריאל מטסו הוא יצירה עשירה בפרטים ובמשמעויות, המשלבת נאמנות לטקסט המקראי עם פרשנות אמנותית וחברתית. באמצעות קומפוזיציה דינמית ושימוש חכם באור וצל, הציור מתאר את הרגע הדרמטי של הפרידה, תוך מתן דגש על הדילמות הרגשיות של הדמויות.
תיאור היצירה ופרשנות

בתמונה נראית הגר רגע לפני צאתה מן הבית. אברהם, המתואר כאיכר חסון, דוחף אותה בעדינות קדימה, בעוד רגליו נטועות על המפתן. לעומתו, רגליה של הגר מבטאות את המעבר שבחייה – רגלה השמאלית עדיין על המדרגה, כמעט נוגעת ברגלו של אברהם, אך רגלה הימנית כבר נמצאת מחוץ לבית. היא לבושה שמלה אדומה בולטת, המסמלת חיוניות אך גם ממד פרובוקטיבי. מעל ראש הגר, מבעד לחלון, מציצה שרה ומורה לה על הדרך החוצה. תנועות הידיים של אברהם ושל שרה מתואמות, ויוצרות נתיב חזותי המוביל את הגר וישמעאל אל מחוץ לבית. שרה מוצגת בעמדה גבוהה יותר, כסמל לסמכות ולעמדה הדומיננטית בסיפור.
רקע וסמלים

הסצנה ממוקמת בסביבה ביתית הולנדית, בהתאם למנהגי התקופה שבהם סיפורים מקראיים תוארו בהקשרים עכשוויים. ברקע, העננים הכבדים מרמזים על סערה קרובה, רמז למשבר שעתיד לפקוד את הגר ובנה במדבר. חורבות טירה במישור האחורי מסמלות את השממה שאליה היא נשלחת, בעוד גשר סמוך עשוי לרמז על הדרך החדשה שנפתחת בפניה.
בתחתית התמונה מופיעים שני כלבים: אחד מהם מרחרח עצם יבשה, אולי כרמז לרעב הצפוי להגר, והשני מציץ מתוך מלונה – הדים סמליים לניגוד בין ביתיות לבין גלות.
דמויות ורגשות

אברהם משדר אסרטיביות בהחלטתו, אך מבטו נוגה, מבטא את הקושי הרגשי בפרידה. הגר נראית עצובה, אך נחושה. כל האור בציור מתרכז בה, מה שמדגיש את דמותה כמרכז הדרמה. ישמעאל, הצועד ברגליים יחפות, מבטא ספק ותהייה במבטו.
פרשנות והקשר תרבותי

הציור מבטא את הרגישות הדרמטית שאפיינה את אמנות הבארוק, תוך שימוש בתנועה, אור וקומפוזיציה ליצירת מתח רגשי. דמותה של הגר, הלבושה בגדים בולטים ויוצאת אל הלא נודע, עשויה לשקף גם מסר מוסרי על הסכנה שבהכנסת אישה ממעמד נמוך לבית מהוגן.
לקריאה נוספת

יעל מאלי, אמנות כפרשנות: פרשת השבוע בראי האמנות, 2017, ידיעות אחרונות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 2574
אלון אברהם (ציור)

| --- | --- |

אלון אברהם
 מידע כללי
 צייר:  הנרי אוסאווה טאנר
 תאריך יצירה:  1905 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  72.8
 גובה:  54.4
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1983.95.185 (מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית) 
 מיקום:  סמית'סוניאן וושינגטון די. סי.
 
אלון אברהם הוא ציור מאת הצייר האמריקאי הנרי אוסאווה טאנר, אשר חי ופעל בצרפת. הציור הושלם בשנת 1905 לערך. בעוד שטאנר ידוע בעיקר בזכות שני ציוריו המתארים משפחות אפרו-אמריקאיות, שיעור הבנג'ו והעניים המודים, מרבית יצירותיו עוסקות בנושאים תנ"כיים. על פי המסורת, "אלון אברהם" היה המקום בו חנה אברהם, הקים מזבח לאלוהים, אשר הבטיח לו ולצאצאיו את ארץ כנען, ושם נגלו אליו מלאכים.
ייתכן כי טאנר ביקר בעץ המפורסם במהלך מסעו למזרח התיכון. בעת ביקורו, היה העץ במצב של שקיעה, עם גזע נתמך ומעט עלים. עם זאת, טאנר אסף לפחות גלויה אחת של העץ, ציור מאת יוהאן פרידריך פרלברג, וצייר אותו מזיכרון, שנים לאחר ביקורו בשנים 1897–1899. הציור הוא אחד מרבים שצייר טאנר המתארים נופים בתאורה לילית.
משמעות עמוקה

במהלך חייו הושפע טאנר מסגנונות ציור שונים, ויצר יצירות בעלות מאפיינים של ריאליזם, סימבוליזם, אימפרסיוניזם ואוריינטליזם. לעיתים שילב ביניהם; לדוגמה, שיעור הבנג'ו הוא ציור ריאליסטי עם שימוש מרומז באור אימפרסיוניסטי. גם העניים המודים מכיל אלמנטים אימפרסיוניסטיים בתוך הקשר של ז'אנר ריאליסטי אמריקאי.
במקרה של אלון אברהם, הציור מאופיין כסגנון אימפרסיוניסטי, תוך התמקדות בצבע, צורה ואור תוך ויתור על פירוט. הציור מציג עץ תחת שמיים מוארים בירח ושתי דמויות ההולכות לאורו, אך הפרטים אינם ברורים. התחושה מועברת באמצעות הצבעים והצורות הכלליות.
בנוסף, אלון אברהם הוא ציור סמלי, המבטא רעיונות באמצעות אימפרסיוניזם. העיתונאית סטפני ברומר תיארה את הציור כמשדר "שלווה רוחנית מיסטית, עם אור ירח חיוור וסמליות האלון, המזכיר את שהותו של אברהם בארץ כנען."
בעלות ותצוגה > 1905

הציור הוצג תחת השם "אלון אברהם ליד חברון" בתערוכה של מכון האמנות של שיקגו בשנת 1905.
בעלות ותצוגה > 1909

בשנת 1909, הציור היה חלק מתערוכה שכללה 33 מיצירותיו הדתיות של טאנר בגלריות האמנות האמריקאיות בניו יורק. הציור היה בבעלות אספן האמנות אתרטון קרטיס.
ראו גם

מסע אברהם לארץ כנען
הערות שוליים

1 2 3 4  Richmond-Moll, Jeffrey. "A Souvenir from the Holy Land: On Henry Ossawa Tanner's Abraham's Oak". Smithsonian American Art Museum.
↑  "Tanner's Exhibition". The Colorado Statesman. Vol. 15, no. 18. Denver. 23 בינואר 1900. "Abraham's Oak," under which tradition says an angel visited the patriarch... {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ossawa Tanner Henry Ossawa Tanner AMERICAN PAINTER". theartstory.org.
↑  Dr Richard Stemp. "Day 81 – The Banjo Lesson".
↑  "Ossawa Tanner Henry Ossawa Tanner AMERICAN PAINTER". theartstory.org.
1 2  "Walters exhibiting a unique 19th century black show". The Star-Democrat. Easton, Maryland. 5 בפברואר 1986. p. 25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brommer, Stephanie (5 בפברואר 1986). "Walters exhibiting a unique 19th century black show". The Star-Democrat. Easton, Maryland. p. 25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mr. Stone Reviews Paintings". The Topeka Daily Capital. Topeka, Kansas. 6 בנובמבר 1905. p. 4. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A Negro Artist". The Macon Telegraph. Macon, Georgia. 2 בינואר 1909. p. 4. {{cite news}}:  (עזרה)
הבית הלבן לעת לילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  72.5 ס"מ 
 גובה:  59 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  ЗКРсэ-511 (ארמיטאז') 
 מיקום:  מוזיאון הארמיטאז', סנקט פטרבורג
 
הבית הלבן בלילה או הבית הלבן לעת לילה הוא ציור שמן על בד, מעשה ידי הצייר הפוסט-אימפרסיוניסטי ההולנדי וינסנט ואן גוך.
היצירה צוירה שישה שבועות לפני מותו של האמן, ב-16 ביוני 1890 בערב, בעיר אובר-סור-אוּאז, הסמוכה לפריז.
בתמונה מופיע בית צבוע לבן, בשעות הערב, שמעליו כוכב בהיר. בשל התאריך בו צוירה התמונה, האסטרונומים דונלד אולסן וראסל דושר מאוניברסיטת מדינת טקסס זיהו את הכוכב ככוכב הלכת נוגה שהיה בהיר בשמי הערב ביוני 1890, וקבעו כי היצירה צוירה בשעה 8 בערב.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעלמה היצירה, ונחשבה לאבודה. בעקבות התפרקות ברית המועצות התגלתה היצירה במוזיאון הארמיטאז'. ככל הנראה, היא הגיעה אל המוזיאון לאחר שנבזזה על ידי חיילי הצבא האדום בתום מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  כתבת חדשות של רשת BBC. מיקום הכוכב נוגה מאפשר זיהוי מדויק של מועד ציורו של ואן גוך.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשם • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • החופרים • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • נעליים • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עץ התות • עצי זית • עצים וסבך • פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שדה פרגים • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
שדה חיטה עם ברושים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1889
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק סיטי
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1889
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 נתונים על היצירה
 מיקום:  הגלריה הלאומית, לונדון
שדה חיטה עם ברושים היא סדרה ובה שלוש יצירות של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך משנת 1889. כל היצירות הוצגו במרכז הפסיכיאטרי שבמנזר סן-פול דה מסול שבסן רמי דה פרובאנס, בתקופה שואן גוך אשפז את עצמו מרצון בין מאי 1889 למאי 1890. הנוף המתואר ביצירות הוא מחדרו של ואן גוך במוסד המשקיף לשדה ולהרים הסמוכים.
אודות היצירה

ביצירות מוצג רקע של שדות חיטה זהובים שבהן ברוש מצוי הניצב בשמאל הציור הנראה כאובליסק. במרכז התמונה ניתן לראות עצי זית, ובאופק ניתן לראות גבעות והרים וכן שמים בצבע תכלת עם עננים לבנים. הגרסה הראשונה (F717) נעשתה ככל הנראה בין יוני ליולי 1889, בתקופה שלאחר השלמת "ליל כוכבים". ואן גוך כנראה צייר מחוץ למוסד הפסיכיאטרי, בעת שהותר לו לצאת החוצה. ואן גוך החשיב את היצירה כאחת מיצירות הקיץ הטובות ביותר שלו. במכתבו לאחיו, תיאו, הוא ציין כי השדה הזהוב מסמל שדה בשמש בחום רב ועבה כלשונו.
ואן גוך נאלץ להפסיק את עבודתו עקב מצבו הנפשי, ורק בסוף אוגוסט או בתחילת ספטמבר הוא חזר לצייר. הוא העתיק את היצירה המקורית לשני העתקים נוספים; האחד באותו גודל (F615) והשני בגודל קטן יותר (F743). ההעתק הראשון נעשה ללא הפסקה עם שינויים קלים לאחר מכן. תחילת ואן גוך השתמש בפחם כדי ליצור את הסקיצה של הציור ולאחר מכן הוא הוסיף צבעים; תחמוצת אבץ לעננים, כחול קובלט לשמיים, צהוב כרום לשדות חיטה, פיגמנט ירוק-כחלחל בהיר וירוק אזמרגד לשיחים ולעץ הברוש ונגיעות של צבע שני לשיחי הפרג. בגרסה הראשונית נעשתה עבודה רבה, יותר מבהעתקים. ואן גוך שלח את הגרסה הקטנה יותר של היצירה לאימו ולאחותו כמתנה.
ואן גוך שלח את שתי הגרסאות הגדולות של היצירה לתיאו בספטמבר 1890. ב-1900 אלמנתו של תיאו מכרה את הגרסה הראשונית לאמן אמיל שופנקר. היצירה עברה לאחר מכן לידיהם של אלכסנדר ברת'ייר פול קאסייאר, והיא הוצגה בפריז בשנת 1909. פרנץ פון מנדלסון רכש את היצירה ב-1910, והיא נשארה בהחזקת משפחת מנדלסון עד למכירתה לאמיל בוארל בציריך בשנת 1952. ב-1993, בנו של בוארל מכר את היצירה למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בסכום של 57 מיליון דולר בעזרתו של הנדבן ולטר אננברג. זוהי אחת היצירות האמנות היקרות ביותר בעולם עם שווי של מעל 100 מיליון דולר (נכון לשנת 2019). הגלריה הלאומית מחזיקה בגרסה הגדולה השנייה של היצירה. הגרסה המוקטנת של היצירה מוחזקת באוסף פרטי. הגרסה המוקטנת נמכרה לראשונה בסותבי'ס ב-1970, ובארצות הברית ב-1987.
הסקיצה המוחזקת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם, הולנד (F1538)
גרסה מוקטנת המחוזקת באוסף פרטי (F743)
הערות שוליים

↑  https://colourlex.com/project/van-gogh-wheatfield-cypresses/
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשם • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • החופרים • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • נעליים • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עץ התות • עצי זית • עצים וסבך • פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שדה פרגים • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
המוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  גלריה, מוסד ללא כוונת רווח, חברת הפקה 
 כתובת:  5100 Montrose Boulevard 
 מיקום:  יוסטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  Emma Richardson Cherry 
 מבקרים בשנה:  1,269,626 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1900
 תאריך פתיחה רשמי:  1900 
 אדריכל:  לודוויג מיס ון דר רוהה, Rafael Moneo, איסמו נוגוצ'י, William Ward Watkin 
 
 קואורדינטות:  29°43′32″N 95°23′26″W﻿ / ﻿29.725605°N 95.390539°W﻿ / 29.725605; -95.390539
 www.mfah.org
 he
 
המוזיאון לאמנויות היפות ביוסטון (MFAH) הוא מוזיאון אמנות השוכן ברובע המוזיאונים של יוסטון, טקסס. לאחר השלמת פרויקט חידוש קמפוס שנמשך שמונה שנים, כולל פתיחת בניין ננסי וריץ' קינדר בשנת 2020, הפך המוזיאון לאחד מהמוזיאונים הגדולים בעולם מבחינת שטח גלריות התצוגה.
אוספי המוזיאון משתרעים על פני יותר מ-5,000 שנות היסטוריה וכוללים כ-80,000 יצירות משישה יבשות. בשנת 2023 ביקרו במוזיאון למעלה מ-900,000 איש, מה שהופך אותו לאחד מהמוזיאונים הפופולריים ביותר בארצות הברית.