stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אזוביקה אוקצ'וקו
הערות שוליים

↑  Emre Sarigul, Video: Basaksehir Dedicate Video To Teach Teammates & Fans How to Pronounce New Transfer Azubuike Okechukwu's Name, Turkish Football, ‏2019-07-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  INTERVIEW SEGMENT WITH SUPER EAGLES MIDFIELDER Azubuike Okechukwu, נבדק ב-2022-08-24
↑  Luke McBride, Pyramids beat Galatasaray to signing Okechukwu Azubuike, KingFut, ‏2018-08-19 (באנגלית בריטית)
↑  Sporx, Çaykur Rizespor, Azubuike ile anlaştı!, Sporx, ‏2019-01-23 (ב־)
↑  Medipol Başakşehir, Okechukwu Azubuike'yi renklerine bağladı, NTVSpor.net (בטורקית)
↑  Okechukwu hopes Turkish title opens Super Eagles door, ESPN.com, ‏2020-08-25 (באנגלית)
↑  Adeboye Amosu, Azubuike Okechukwu Joins Turkish Club Sivasspor On Loan, Complete Sports, ‏2021-07-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Egypt - Nigeria, Mar 29, 2016 - Africa Cup of Nations qualification - Match sheet, www.transfermarkt.com (באנגלית)
↑  "Nigeria pick Iheanacho for Olympics". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-08-24.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אזוביקה אוקצ'וקו".
איליה קאטונין

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1908 הומל, האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס)
 פטירה:  23 באפריל 1944 (בגיל 35) ורנגרפיורד, נורווגיה
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Yeysk Higher Military Aviation Institute 
 השתייכות:  הצי הסובייטי הצי הסובייטי
 תקופת הפעילות:  1932 -1935, 1941- 1944
 דרגה:   קפיטן (סרן)
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד טייסת
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות   עיטור לנין   עיטור הדגל האדום
 הנצחה
 רחוב על שמו בעיר הומל, עיירה על שמו במחוז ארכנגלסק
 
איליה בוריסוביץ' קאטונין (ברוסית: Илья Борисович Катунин;‏ 1908 – 1944) היה טייס יהודי-סובייטי, גיבור ברית המועצות.
ביוגרפיה

נולד בעיר הומל שבפלך מוהילב של האימפריה הרוסית (כיום שייכת העיר למדינת בלארוס) במשפחת פועלים. קיבל השכלה מקצועית. עבד כמסגר בבית חרושת בעיר הולדתו. בשנת 1932 התגייס לצי הסובייטי. סיים קורס טיס. בשנת 1935 השתחרר מהשירות. עבד כמדריך טיסה בבית ספר לטיס אזרחי בעיר בריאנסק.
ביוני 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, התגייס שוב לשירות הצבאי. הוצב כמדריך בבית הספר לטיסה. במשך שנה וחצי הגיש בקשות לעבור לשרת בתפקיד קרבי. בסטף 1942 בקשתו אושרה. הוא נשלח לקורס הסבה למטוסי איליושין-2.
החל ממרץ 1943 לחם במסגרת רגימנט מפציצי סער מס' 46 של הצי הצפוני. ב-9 ביולי 1943 השתתף בתקיפת בסיס גרמני בכף קיבירגנס (אזור פינמרק). מטוסים מיחידתו של קאטונין הצליחו לפגוע במכלי דלק ובעמדות תותחי חוף. ב-9 בספטמבר 1943 הוביל רביעיית מטוסי IL-2 לתקיפת ספינת משא גרמנית שהייתה מלווה בטרפדת. קאטונין הצליח להטביע את ספינת המשא ופקודיו פגעו קשות בספינת הליווי. ב־27 בספטמבר הטביע ספינת משמר גרמנית. ב-6 במרץ 1944, השתתף בתקיפת שיירת ספינות משא גרמניות, שהייתה בדרכה לנמל קירקינס. ב-5 במרץ 1944 הוביל שישיית מפציצי IL-2 לתקיפת שיירה גרמנית נוספת. במהלך התקיפה נפגע מטוסו מאש נ"מ, אך הוא הצליח למשוך את המטוס אל החוף ונחת נחיתת אונס. ב־15 במרץ 1944 הוביל איליה קאטונין רביעיית מפציצים לתקיפת בסיס ימי בצפון נורווגיה. במהלך התקיפה הוטבעו שלוש ספינות משמר וזוהו פגיעות במחסני דלק ותחמושת בבסיס.
ב-24 באפריל 1944 כוח של 8 מפציצי IL-2 בפיקודו של סגן מפקד טייסת, קפיטן איליה קאטונין, תחת חיפוי של 8 מטוסי יירוט קרטיס P-40 וורהוק ו6 מטוסי יירוט בל P-39 איירקוברה תקף שיירה של 15 ספינות גרמניות, שהו בדרכם אל נמל קירקינס. במהלך התקיפה נפגע מטוסו של קאטונין מאש נ"מ והחל לבעור. הוא כיוון את מטוסו הבוער לעבר אחת מספינות השיירה ווהתנגש בה.
על פועלו ואומץ ליבו עוטר איליה קאטונין (לאחר מותו) בתואר גיבור ברית המועצות.
על שמו נקרא אחד הרחובות בעיר הולדתו - הומל. כמו כן, אחת העיירות במחוז ארכנגלסק נקראה על שמו - עיירת "קאטונינו".
איליה צ'אושסקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1926 סקורניצ'שט, רומניה 
 פטירה:  1 באוקטובר 2002 (בגיל 76) בוקרשט, רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות גנצ'אה 
 מדינה:  רומניה 
 השתייכות:  הכוחות המזוינים של רומניה 
 דרגה:  גנרל 
 
איליה צ'אושסקו (ברומנית: Ilie Ceaușescu;‏ 8 ביוני 1926 – 1 באוקטובר 2002) היה גנרל בצבא רומניה, פוליטיקאי וסגן שר ההגנה של רומניה, אח של שליט רומניה הקומוניסטית, ניקולאה צ'אושסקו.
ביוגרפיה

איליה נולד ב-Scornicești, ילד שישי למשפחת צ'אושסקו ולמד שבע שנות בית ספר יסודי ולאחר מכן ניסה להתקבל כחניך בבית חרושת בבוקרשט, אך נדחה בגלל חוסר מקום פנוי – על מאה מקומות עבודה התחרו אלף וחמש מאות מועמדים. הוא שב לכפר הולדתו ועיבד את אדמת המשפחה.
באוקטובר 1946 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית והיה פעיל בתעמולה לקראת הבחירות. לאחר מכן נשכר כקופאי בקואופרטיב הצרכני בכפר, שם נשאר עד 1950. ב-1952 נשלח ללימודים בבית הספר הצבאי הפוליטי מספר 3 ולאחר שנת הכנה הועלה לדרגת סגן. בשנים 1953–1954 היה למנהל הספרייה של בית הספר ולראש המועדון ובשנים 1954–1955 לימד כלכלה פוליטית בבית הספר התיכון הצבאי "שטפאו הגדול". בשנים 1955–1959 למד באקדמיה הצבאית של בוקרשט בפקולטה הצבאית פוליטית. בסיום לימודיו הוסמך להיות מדריך של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ולאחר שעבר מבחנים מתאימים, קיבל ב-1963 דיפלומה של בוגר הפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט. בהמשך, ב-1969, קיבל צ'אושסקו תואר של דוקטור בהיסטוריה.
לאחר הגעתו של ניקולאה צ'אושסקו לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית התקדם איליה בתפקידיו במסגרת האקדמיה הצבאית וגם בדרגותיו, ב-1977 קיבל דרגת גנרל מיור וב-1982 כבר היה גנרל לויטננט עם שני כוכבים. הוא התמנה לתפקיד סגן שר ההגנה ובמהלך המהפכה הרומנית היה שר ההגנה בפועל לכמה שעות. גנרל ֻֻסטנקולסקו, שהתמנה לתפקיד שר ההגנה, הורה על מעצרו של איליה צ'אושסקו.
בשלבים המוקדמים של המהפכה הרומנית, ב-20 בדצמבר, כאשר החלו הפגנות בקלוז'-נאפוקה, הגיע לשם איליה צ'אושסקו ולאחר התייעצות עם הגורמים המקומיים הכריז על מצב חירום ועזב. על כך הוגש נגדו כתב אישום לאחר המהפכה, כשהוא נחשד ב"הסתה להריגה". הוא גם הועבר מהכוחות הסדירים לכוחות המילואים.
איתמר פרנקו

איתמר אָאוּגוסטו קאוטיירו פרנקו (בפורטוגזית: Itamar Augusto Cautiero Franco; ‏28 ביוני 1930 - 2 ביולי 2011), פוליטיקאי ברזילאי שכיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1992‏-1994.
איתמר פרנקו נבחר כסגן-נשיא ברזיל בשנת 1990 והתמנה לנשיא ברזיל ב-1992 לאחר התפטרותו של הנשיא פרננדו קולור דה מלו עקב האשמת שחיתות שלטונית.
לאחר סיום כהונתו התמנה לשגריר ברזיל בפורטוגל ולאחר מכן לשגריר ברזיל בארגון מדינות אמריקה. בין השנים 1999 ו-2003 כיהן כמושל מדינת מינאס ז'ראיס. בשנת 2011 כיהן כסנטור מטעם מינאס ז'ראיס עד מותו בחודש יולי.
איתמר סימונסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1951 (בן 72) ישראל 
 ענף מדעי:  כלכלה, שיווק 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת דיוק  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  זיו כרמון 
 
איתמר סימונסון (נולד ב-25 בדצמבר 1951) הוא פרופסור ישראלי לכלכלה ושיווק. מלמד בבית הספר למוסמכים במינהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
סימונסון הוא בנו של אדם סימונזון, ובוגר לימודי תואר ראשון במדעי המדינה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים משנת 1976. בשנת 1978 השלים לימודי מוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1987 השלים דוקטורט בשיווק מאוניברסיטת דיוק.
אור מופלא

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טרי פראצ'ט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1986
 מספר עמודים:  252
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת
 תאריך:  1995
 תרגום:  נורית שרעבי
 סדרה
 סדרת ספרים:  עולם הדיסק, סתמרוח
 ספר קודם:  צבע הכשף
 הספר הבא:  מעשי קסמים
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001757987
אור מופלא (באנגלית: The Light Fantastic) הוא ספר פנטזיה הומוריסטי מאת טרי פראצ'ט, הספר השני בסדרת עולם הדיסק. הספר יצא לאור ב-1986. הספר הוא פארודיה על ספרי הפנטזיה ועל התרבות האנושית. ספר זה הוא הספר השני בסדרת סתמרוח - מכשף כושל, ציני ופחדן, שהלחש היחיד הטמון בראשו יכול להציל את עולם הדיסק מהאסון ההולך וקרב. הספר מהווה המשך ישיר לעלילות הספר "צבע הכשף". הספר זכה לעיבודים בתור רומן גרפי וסרט טלוויזיה.
עלילת הספר

אחרי שהמכשף סתמרוח נפל מעבר לשפה של עולם הדיסק (עולם שטוח הנישא על גבי ארבעה פילים שנמצאים על גב שריונו של צב (או צבה) ענק בשם א'טואין הגדול) האוקטאבו - ספר קסמים המכיל את 8 הלחשים החזקים ביותר בעולם (למעט אחד, שעבר לראשו של סתמרוח) - מציל את חייו ומחזיר אותו ליער מכושף (בו העצים מדברים) בעולם הדיסק. בינתיים, בעקבות פולחן האשקאנטה מגלה מוות (אותו שלד עם חרמש האחראי לנטילת חייהם של אלה שמתים) לבכירי המכשפים באוניברסיטה הנעלמת של אנק-מורפורק שעולם הדיסק יהרס אלמלא יקראו בקול רם 8 הלחשים של האוקטאבו. מאחר שאחד מתוך 8 הלחשים נמצא במוחו של סתמרוח, שולחים המכשפים מספר מסדרי מכשפים כדי ללכוד אותו ואת הלחש. הללו מונהגים בידי טרימון, שלמד בכיתתו של סתמרוח ורוצה את עוצמת הלחשים לעצמו.
אחרי שסתמרוח, שנפגש מחדש עם התייר התמים זוגפרח ותיבת המטען הקסומה והתוקפנית שלו, נמלט מהמכשפים, מתברר לו ולשאר תושבי עולם הדיסק שהצב א'טואין הגדול, הנושא על גבו את עולם הדיסק, שט בחלל בנתיב להתנגשות עם כוכב אדום ענק עם 8 ירחים. אליהם מתלווים כוהן הברברי (פארודיה על קונאן הברברי), אחד מגדולי גיבורי עולם הדיסק, לוחם עז-רוח בן 87, עם בעיות גב וללא שיניים, ובת'אן - בתולה שנועדה להקרבה בפולחן דרואידי - ניצלת על ידי כוהן, סתמרוח וזוגפרח ומתאהבת בגיבור הברברי.
במהלך מסעם, סתמרוח נהפך לאחד מבין האנשים הבודדים שמבקרים בעולמו של מוות בעודם בחיים. הוא מגלה שם שזוגפרח לימד את מוות וארבעת פרשי האפוקליפסה משחק קלפים של "משהו מעל מים" (פארודיה על ברידג') וכמעט נהרג בידי איזבל, בתו המאומצת של מוות, אך ניצל בידי תיבת המטען הקסומה.
בנוסף, נתקלת החבורה בעיר בה כת "הכוכב האדום" מטילה אנרכיה ושורפת ספרים ומכשפים, ובאנשים הבורחים להרים (לא כדי להימנע מהאסון הקרב ובא, אלא כדי ליהנות ממראה טוב יותר של האפוקליפסה). בעיר זו מצליח סתמרוח לבצע כשף יחיד (אך הוא מבין הלחש בראשו הוא זה שביצע את הכשף עבורו). כמו כן, הם נכנסים לחנות קסומה המוכרת חפצים שונים ומוזרים (זוגפרח נשבה בקסמו של כדור זכוכית מלא שלג ובתוכו מבנה קטן ומעוצב, פארודיה על מזכרות). החנות כל פעם נעלמת ומופיעה במקום אחר, ונידונה לגורל זה לנצח בעקבות קללה של מכשף שנכנס לחנות ומצא שאזל מוצר מסוים במלאי.
ככל שהכוכב האדום מתקרב לעולם הדיסק, הכשף נהפך לחלש יותר, טרימון מנסה להכניס את שבעת הלחשים שבאוקטאבו אל תוך ראשו כדי לזכות בעוצמה מוחלטת. ברם, הלחשים חזקים מדי עבורו ומוחו נהפך לשער אל "ממדי הצינוק" שמתוכם מנסים יצורים נוראים ושדים שונים לברוח אל תוך עולם הדיסק. סתמרוח מגיע בזמן ומצליח להילחם בטרימון ובהם, הוא משיג את האוקטאבו ובעזרת כוהן הברברי, זוגפרח ובת'אן, הוא קורא את 8 הלחשים בקול רם. אחרי הקריאה 8 הירחים של הכוכב האדום בוקעים לעולמות הנישאים על גבי צבי-עולם קטנים שעוקבים אחרי א'טואין הגדול והצב הענק משנה מסלול ומתרחק מהכוכב. אחרי הצלת העולם, ספר האוקטאבו נאכל על ידי התיבה הקסומה של זוגפרח.
הספר מסתיים בפרידתם של סתמרוח וזוגפרח, החוזר לביתו באימפריה האגאנטית במטרה להעלות זכרונות על טיולו בעולם הדיסק. הוא משאיר לסתמרוח את התיבה הקסומה בתור מתנת פרידה. סתמרוח מקווה להפוך למכשף אמיתי אחרי שהלחש עזב את ראשו.
איליה פרנק

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1908 סנקט פטרבורג, מחוז סנקט פטרסבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 ביוני 1990 (בגיל 81) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1930)  האקדמיה הרוסית למדעים 
 מנחה לדוקטורט:  סרגיי ואווילוב 
 מוסדות:  מכון לבדב לפיזיקה (1934–1970)  המכון המאוחד למחקר גרעיני  Institute for Nuclear Research 
 תלמידי דוקטורט:  יוסיף שפירו, פיודור שפירו 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1946)  פרס נובל לפיזיקה (1958)  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מסדר קירילוס ומתודיוס  מסדר כוכב הקוטב  מסדר הידידות של וייטנאם  פרס סטלין, דרגה 1  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  פרס ברית המועצות  עיטור אות הכבוד  עיטור לנין  עיטור מהפכת אוקטובר  פרס סטלין, דרגה 2 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 מחקרים על קרני גמא וקרני נייטרון, גילוי ופירוש קרינת צ'רנקוב.
 
איליה מיכאילוביץ' פרנק (ברוסית: Илья́ Миха́йлович Франк; ‏23 באוקטובר 1908 - 22 ביוני 1990) היה פיזיקאי סובייטי שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1958 (ביחד עם פאבל צ'רנקוב ואיגור תם), על גילוי ופירוש קרינת צ'רנקוב. אחיו, גלב פרנק, היה מדען בולט.
ביוגרפיה

פרנק נולד בסנקט פטרבורג לאב שהיה פרופסור למתמטיקה. הוא היה נצר למשפחה יהודית ידועה ממוסקבה. אימו של איליה פרנק הייתה בת כומר אורתודוקסי. הם התחתנו במינכן בכנסייה רוסית של העיר ולשם כך אביו התנצר.
לאחר שאיליה פרנק סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1930, הוא החל לעבוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1934 החל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה שבמוסקבה. באותה שנה גילה צ'רנקוב כי אור נפלט מחלקיקים טעונים הנעים במהירויות גבוהות בתוך מים. פרנק ותם סיפקו את ההסבר התאורטי לאפקט, המתרחש כאשר חלקיקים נעים בחומר במהירות הגדולה מהמהירות בה נע האור בתוך חומר זה, כאשר החומר שקוף מספיק כדי לראות את הקרינה הנפלטת ממנו. גילוי זה התאפשר בזכות פיתוחן של שיטות חדשות לאיתור ומדידות של חלקיקים אטומיים הנעים במהירויות גבוהות.
פרנק שיתף פעולה עם צ'רנקוב ותם גם במחקר על קרינת אלקטרונים. הוא התמחה בקרני גמא ובקרני נייטרון. בשנת 1944 מונה לראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת מוסקבה ולחבר באקדמיה המדעית של ברית המועצות בשנת 1946. החל משנת 1957 הוא היה מנהל מעבדה במכון המאוחד למחקר גרעיני.
הוא נשא אישה ב-1937.
הוא זכה בפרסים מדעיים חשובים בברית המועצות, כולל שלוש פעמים פרס ברית המועצות.
אלברכט, מלך שוודיה

אלברכט (בשוודית: Albrekt av Mecklenburg, בגרמנית: Albrecht III, Herzog zu Mecklenburg; ‏1338 לערך – 1 באפריל 1412) היה מלך שוודיה בין השנים 1364 – 1389 ודוכס מקלנבורג-שוורין בין השנים 1384 – 1412 תחת השם אלברכט השלישי.
ראשית חייו

אלברכט היה בנם השני של אלברכט השני, דוכס מקלנבורג ושל יופימיה, בתו של אריק מגנוסון, דוכס סדרמנלנד ואחותו של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה. הוא נישא לריקרדיס, בתו של אוטו, רוזן שוורין. ריקרדיס מתה ב-1377.
ב-1384 הוא ירש את תואר דוכס מקלנבורג ואיחד את הדוכסות עם שוודיה באוניה פרסונלית. אלברכט ביסס את תביעתו לכתר השוודי על סמך שני קשרי משפחה עם בית סברקר, שניהם דרך משפחתה של אמו, ובדרך זו הוא מוקם ראשון בסדר הירושה השוודי. בנוסף הוא היה צאצא של כריסטינה, בתו של סברקר השני ("סברקר הצעיר"), שמלך בשוודיה בין השנים 1208-1196.
מלך

ב-1363 הגיעו חברי מועצת האצולה של שוודיה, בהנהגתו של בו יונסון גריפ לחצר דוכסות מקלנבורג. הם גורשו משוודיה לאחר מרד כנגד מגנוס הרביעי שהיה בלתי פופולרי בקרב האצולה. על פי בקשת האצילים, שיגר אלברכט פלישה לשוודיה שנתמכה על ידי כמה דוכסים ורוזנים גרמנים. כמה מערי ערי הנזה ודוכסים מצפון גרמניה הביעו את תמיכתם במלך החדש.
אלברכט הוכרז כמלך שוודיה והוכתר רשמית ב-18 בפברואר 1364. טקס ההכתרה התקיים ב"אבני מורה" (Mora stenar). הגעתו של אלברכט לשוודיה החלה שמונה שנים של מלחמת אזרחים בין תומכיו של אלברכט לבין תומכיו של מגנוס הרביעי. בקרב שנערך ב-1365 ליד אנקופין (Enköping) בין כוחותיו הגרמנים של אלברכט לבין כוחותיו של מגניוס, בתמיכת הוקון השישי, מלך נורווגיה (בנו של מגנוס), הובס מגנוס ונלקח בשבי על ידי אלברכט. לאחר תבוסה זו, התערב ולדמר הרביעי, מלך דנמרק לטובתם של מגנוס והוקון ולכוחותיו של ולדמאר הצטרפו איכרים שתמכו במגנוס. מלבד המעוזים הגרמנים כמו סטוקהולם, אלברכט לא זכה לאהדה בקרב השוודים שלא היו שבעי רצון מכך שהוא מינה גרמנים לתפקידים רשמיים במחוזות הממלכה.
בסיועם של בעלי בריתו הדנים והשוודים, הצליח הוקון להביס את אלברכט וב-1371 הוא הטיל מצור על סטוקהולם. אף על פי כן, המצור היה קצר ימים. בסיוע של האצולה השוודית בסטוקהולם, הצליח אלברכט להביס את הנורווגים והדנים. נחתם הסדר שלום ועל פיו שוחרר מגנוס והותר לו לשוב לנורווגיה, שם הוא בילה את שארית חייו. אלברכט הבטיח לעצמו את כס המלכות השוודי, אך הוא גם אולץ לשאת שבועת הכתרה מאוחרת שבה הוא הסכים לוויתורים נרחבים לטובת האצולה השוודית במועצת הממלכה. בו יונסון ניצל את הסמכות הזאת כדי לתפוס בכוח 1,500 חוות ועד מהרה הוא היה לבעל הקרקעות הגדול ביותר בשוודיה.
הדחה

אלברכט ניסה לצמצם את שטח האחוזות של האצולה השוודית, עד שהוא איבד את התמיכה שלו בסטוקהולם. ב-1389, לנוכח אובדן היקף החזקות הקרקע ואובדן העושר, פנתה המועצה המלכותית למרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק בבקשה לעזרה בהדחתו של אלברכט. בפברואר 1389 שיגרה מרגרטה כוחות והדנים הביסו את אלברכט בקרב אוסל (Åsle). הוא נשבה, הודח ונשלח לטירת לינדהולמן שבסקונה, שם הוא בילה את שש השנים הבאות. ב-1395, לאחר 16 ימים של משא ומתן הוא שוחרר בתנאי שיוותר על סטוקהולם או שישלם סכום כסף גדול תוך שלוש שנים. בחלוף זמן זה בחר אלברכט לוותר על סטוקהולם ולא לשלם את הסכום וב-1398 נכנס ההסכם לתוקף ומרגרטה קיבלה את הבעלות על סטוקהולם.
אלברכט מת ב-1412 ונקבר במנזר דוברן (Doberan) שבמקלנבורג.
איי אמוואג'

| --- | --- |

נוף אווירי של איי אמוואג' ומוחארק במבט דרומה.
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  המפרץ הפרסי 
 קואורדינטות:  26°17′28″N 50°39′55″E﻿ / ﻿26.291111111111°N 50.665277777778°E﻿ / 26.291111111111; 50.665277777778
 ארכיפלג:  9 איים: אמוואג', נג'מאן, טאלה, ווארדה, חמאמה, דלפין, פראשה, דילמונייה, קסר ג'ורדי
 סוג:  ארכיפלג
 שטח:  4.31 קמ"ר
 גובה מרבי:  0 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  בחריין בחריין
 אוכלוסייה:  10,000 (2010)
  (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןאיי אמוואג'(למפת בחריין רגילה) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןאיי אמוואג'
 he
 
התוכנית לאיי אמוואג'
איי אמוואג' (בערבית: جزر أمواج; בתעתיק מדויק: ג'זר אמואג') הם ארכיפלג איים מלאכותיים, הממוקמים במפרץ הפרסי מצפון לבחריין ליד חופי העיר מוחארק. הם שוכנים 10.5 ק"מ צפונית מערבית לעיר הבירה מנאמה.
גאוגרפיה

שטחם של האיים הוא 4.31 קמ"ר.
האיים נוצרו על ידי אחזור קרקע של מים רדודים יחסית, צפון-מערבית לאי מוחארק, האי הצפוני ביותר בבחריין.
בשנת 2000 תוכנן לראשונה פרויקט חלוצי אשר יציע בעלות של 100% בעלות קרקעית לזרים שגרים בבחריין, וכך נוצרה התוכנית לבניית האיים. התוכנית כללה גם את הגדלת הרכוש על קו המים, שנמצא בכמות קטנה בממלכה. הפרויקט פותח על ידי חברת אואזיס לפיתוח נדל"ן בעלות של 1.5 מיליארד דולר. בשנת 2002, יצא לדרך פרויקט בניית האיים. שלב הבנייה הראשון הושלם ב-2003. השני, שבו סיסקו מערכות ואורקל החלו להניח סיבי תקשורת באי, ב-2004. בשנת 2016 הושלמו בנייתן של תשתיות כמו חשמל, כבישים, מים, מערכות ביוב ותקשורת והמקום הוכשר למגורים.
במהלך העשור האחרון נפתחו באי גם סדרה של מלונות כמו מלון ארט רוטנה, מלון "דה גרוב", מלון סוויטות מרשת רמדה, "דה סי לופט" ומלון "דה דרגון".
סביב הארכיפלג, נבנו שוניות מלאכותיות שנועדו לספוג 60% מעוצמת הגלים על מנת להקטין את הסיכון לשחיקה.
תיאור

מבחינה הנדסית האיים הציגו מספר טכנולוגיות חדשניות לאזור, כמו צינורות גאוטקסטיל לשלב אחזור האדמה, ביוב ואקום וטכנולוגיית "עיר חכמה" עם סיבים אופטיים, יחד עם דברים נוספים. האי כולל מבני מגורים, מסחר (בבנייה לגובה), מלונאות וקמעונאות, יחד עם מרינה עגולה בקוטר 240 מטר, עם מעל ל-140 מרצפים.
תחבורה

איי אמוואג' מחוברים לאי מוחארק באמצעות שני כבישים, כל אחד באורך של כקילומטר אחד. המרחק בין האי החדש לנמל התעופה הבינלאומי של בחריין הוא 4.5 ק"מ.
הערות שוליים

↑  פיתוח איי אמוואג'
↑  Amwaj Islands |, amwaj.bh
↑  חלקות למכירה
↑  Amwaj Islands Project, Muharraq - Verdict Designbuild, www.designbuild-network.com (באנגלית בריטית)
אלברכט, דוכס בוואריה

אלברכט, דוכס בוואריה (שמו ותאריו המלאים בגרמנית:  Erbprinz Albrecht Luitpold Ferdinand Michael, Herzog von Bayern, Franken und Schwaben, Pfalzgraf bei Rhein, ‏3 במאי 1905 - 8 ביולי 1996), היה ראש בית ויטלסבאך בין השנים 1955–1996.
ביוגרפיה

אלברכט נולד ב-3 במאי 1905 במינכן לרופרכט, נסיך הכתר של בוואריה ולמריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה, בתם של קרל תאודור, דוכס בבוואריה ומריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל.
בשנת 1913 הוכתר סבו כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם עם תום מלחמת העולם הראשונה הוא הודח במהלך המהפכה הגרמנית, והמשפחה עברה להתגורר בטירול באוסטריה.
ב-3 בספטמבר 1930 התחתן אלברכט עם מריה דרסקוביץ', רוזנת טראסקוטיאן, בתם של דיוניס מריה דרסקוביץ', רוזן טראסקוטיאן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו, אולם למרות שאביו רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה אישר את הנישואים, לא תאמו הנישואים את חוקי השושלת, ומשום כך ילדיו לא יכלו לקבל את תאריו.
לאחר עליית היטלר לשלטון, סירב אלברכט להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1940 עבר לאחוזתו בסרוואר, מחוז ואש בהונגריה. לאחר כיבוש הונגריה באוקטובר 1944, נעצרו בני המשפחה בזקסנהאוזן, ובאפריל 1945 הועברו למחנה הריכוז דכאו, משם שוחררו על ידי צבא ארצות הברית.
בשנת 1948 התקבלה החלטה משפטית, כי לראש הבית יש את היכולת לקבוע אילו נישואים קבילים בשושלת, ובעקבות כך הכיר אביו בנישואיו ב-18 במאי 1949 כנישואים שושלתיים, ובעקבות כך קיבלו ילדיו את התארים המשפחתיים.
בשנת 1955 מת אביו רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ואלברכט הפך לראש בית ויטלסבאך. כמו כן הפך אלברכט לטוען לכתר הבריטי, אך כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו.
בשנת 1959 החזיר אלברכט ליוון בטקס רשמי לפאולוס, מלך היוונים, את תכשיטי הכתר היווני שהיו בחזקת בית ויטלסבאך מתקופת אותון, מלך יוון. בשנת 1980 ערך אלברכט טקסים מפוארים בבוואריה, לרגל יום השנה ה-800 לשלטון בית ויטלסבאך בבוואריה.
אלברכט היה צייד מעולה וחוקר איילים, והחזיק ברשותו 3,425 סטים של קרניים, שחלקם מוצגים כיום בתערוכת קבע בטירה המלכותית לשעבר בברכטסגאדן. בנוסף הוא גם חיבר שני ספרים על חיי הצבאים, והוא ואשתו השנייה קיבלו דוקטורט של כבוד מהפקולטה הביולוגית של אוניברסיטת מינכן. בעת ביקורו בברזיל בשנת 1953 פגש אלברכט את זן הכלבים Fila Brasileiro, ואף הביא לגרמניה כמה כלבים כאלה.
ב-8 ביולי 1996 מת אלברכט בטירת ברג על יד שטרנברג בבוואריה, ובנו פרנץ, דוכס בוואריה ירש את תאריו.
משפחתו

ב-3 בספטמבר 1930 התחתן אלברכט עם מריה דרסקוביץ', רוזנת טראסקוטיאן, בתם של דיוניס מריה דרסקוביץ', רוזן טראסקוטיאן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מריה גבריאלה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1931), התחתנה עם גאורג, נסיך ואלדבורג-צייל
מריה שרלוטה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1931), התחתנה עם פאול, נסיך קוואדט צו ויקראדט ואיזני
פרנץ, דוכס בוואריה (נולד ב-1933)
הנסיך מקס, דוכס בבוואריה (נולד ב-1937)
בשנת 1971 התחתן אלברכט עם מריה-ינקה קגלביץ', רוזנת בוז'ין, בתם של סטפן קגלביץ', רוזן בוז'ין וקלרה זיקי, רוזנת זיק וואשונקאו, אך לא היו לו ילדים ממנה.
איי אכזיב

| --- | --- |

האי שגביון
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון, מול חוף אכזיב
 קואורדינטות:  33°02′30″N 35°04′59″E﻿ / ﻿33.04166667°N 35.08305556°E﻿ / 33.04166667; 35.08305556
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ישראל ישראל
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) איי אכזיב(למפת הגליל המערבי רגילה) איי אכזיב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איי אכזיב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איי אכזיב
 
איי אכזיב או איי חוף אכזיב הוא שמם של קבוצת איים ישראלים בים התיכון כקילומטר ממערב לחוף אכזיב. הקבוצה מכילה שני איים קטנים, אכזיב ושגביון, ושונית, שונית אכזיב. האיים הם יחידה גאולוגית אחת עם איי ראש הנקרה, הנמצאים מצפון להם.
גודל האיים אכזיב ושגביון הוא כמה מאות מטרים רבועים בודדים, בעוד שהשונית קטנה יותר ומורכבת ממאות גושי כורכר.
איי אכזיב הם חלק משמורת הטבע שמורת ים ראש הנקרה-אכזיב. האיים הם שריד של רכס הכורכר המערבי של מישור חוף הגליל.
מקור השם

האי שגביון קרוי על שם שגביון, ראש בית כנסת בעיר אכזיב בתקופת המשנה.
מעשה בשגביון ראש בית כנסת של אכזיב שלקח כרם רביעי מן הגוי מסוריה ונתן לו את דמיו ובא ושאל את רבן גמליאל שהיה עובר ממקום למקום...
היסטוריה

בדומה לשאר האיים שמול חופי ישראל בים התיכון, איי אכזיב נוצרו בעקבות תהליכי גידוד שגרמו להרס הרכס ולנסיגתו של קו החוף מזרחה. שני האיים והשונית הם הפסגות הדרומיות השורדות של הרכס. האיים נתונים להשפעה מתמדת של גלי ים, דבר היוצר תהליך מתמשך של בלאי וסחיפה בשטחם. הם מאופיינים בריבוי בריכות טבעיות ושלוליות, המשמשות אזור מחיה טבעי לבעלי חיים שונים. יחד עם זה, עקב רסס מי המלח ותהליכי גאות ושפל, הצמחייה באיים מעטה. בשנות ה-90 החלו לעבור ולנוח באיים להקות של קורמורנים.
באיים יש שרידים לחציבת אבנים מימי קדם למטרות בנייה בחוף הסמוך.
בקיץ 1987 הקים שמוליק ויזנגרין, יזם נהרייני, אתר תיירות על האי שגביון שמשך אליו תיירים ישראלים רבים והעניק לאי את הכינוי "אי האהבה". בתום אותו קיץ, בית הקפה נסגר בלחץ רשות שמורות הטבע.
לקריאה נוספת

מדריך ישראל החדש, עורך מושן גבאי, כרך ב', הוצאת כתר, 2001.
אנציקלופדיית מפה, הוצאת מפה, כרך שישי.