הוועד לתיאום יהודי
פעילות הוועד

גם לאחר חיסול גטו ורשה נותרו בעיר יהודים, ומספרם נאמד בכ-20,000 איש. שרידי כוחות ההתנגדות מהגטו שעברו לחיות בצד הארי, שינו את צורת מאבקם.
פעולותיו העיקריות של ועד-התיאום היהודי היו:

א. הושטת עזרה חומרית ליהודים המתחבאים בצד הארי.

ב. השגת תעודות מזויפות ליהודים.

ג. השגת דירות ליהודים בבתי פולנים והתקנת מחבואים.

ד. עזרה לילדים.

ה. קשרים עם מחנות עבודה והגשת עזרה ליושביהם.

ו. קשר עם הפארטיזנים היהודים.

ז. קיום קשר עם ארצות חוץ.

ח. קיום מגע מתמיד עם תנועת המחתרת הפולנית.
.
יהודים רבים מצאו מסתור בצד הארי, כבר מתחילת הכיבוש הנאצי, ומספרם הלך וגדל ככל שקרב קץ הגיטו. חלקם חיו בזהות בדויה, וחלקם חיו במסתור ללא קשר עם החוץ. בתחילה, ניסו היהודים ניסו להסתדר בכוחות עצמם, בעזרת משאבים כלכליים שהיו זמינים להם וקשרים אישיים עם פולנים. הם ניסו לאתר מקומות לדיור, מסמכים שיעידו על זהות בדויה ומקור פרנסה. עם הזמן והתארכות המלחמה, הכסף הזמין הלך ואזל, והעקבות כך גם יחסם של בעלי הדירות הפולנים הורע, הרעב והמצב הבריאותי החמירו. יהודים רבים נעצרו, נסחטו, נשדדו ונקלעו למצוקה פיזית ונפשית. רק בלית ברירה פנו לארגוני הסיוע המחתרתיים בכדי לקבל עזרה, מכיוון שהדבר היה כרוך בסיכונים רבים.
יהודים הצליחו ליצור קשר עם המחתרת בעקבות מפגש אקראי עם פעיל מחתרת או אדם אחר שהכיר את פעילותם, בעקבות מידע שהשיגו מנתמכים אחרים או מפולנים, ומפעילות יזומה של המחתרת שחיפשה יהודים משוטטים בצד הארי. לוועד לתיאום יהודי היה תקציב מוגבל, וכדי לתעדף פניות דרשו מכל פונה לכתוב ביוגרפיה קצרה ואת מצבם הנוכחי ולהצהיר אם הם מקבלים סיוע ממקומות אחרים (ומהו). הם נדרשו לפרט מהו שמם המקורי וכתובת המגורים בגטו כדי שיהיה ניתן לזהות שאינם מלשינים. מעבר לכך, הביוגרפיות נועדו לצרכים היסטוריים. בשלב מאוחר יותר נדרשו הנתמכים לחתום על אישור לגבי גובה הסיוע שהתקבל והתאריך, וכן הקשרים דיווחו בכתב על הכספים שהועברו, כדי לוודא שלא יהיו תמיכות כפולות.
שני סוגי היהודים המסתתרים נזקקו לסיוע שונה. היהודים שחיו בזהות בדויה נזקקו למספר תעודות שונות (לדוגמה: תעודת זהות, אישור עבודה, תעודת לידה, אישור רפואי לברית מילה), למראה ארי, לשליטה בשפה הפולנית ובקודי ההתנהגות. היהודים במסתור נזקקו למסייע שיספק עבורם את צורכי הקיום הבסיסיים, והיו תלויים בחסדו. קצבת הסטנדרטית שקיבלו מהוועד היה 500 זלוטי בחודש, בעוד שלקיום מינימלי היו דרושים 2,000 זלוטי.
מעבר לסיוע הכספי, הוועד לתיאום יהודי סייע ליהודים בדרכים נוספות. הוועד סייע לבנות מקומות מסתור בתוך דירות המסתור, כדי שהיהודים יוכלו להתחבא שם במהלך חיפושים או כאשר זרים נכנסו לבית. הוועד סיפק הן את חומרי הבניין והן את כוח האדם לביצוע המשימה. לז'גוטה היו מעבדות לייצור תעודות מזויפות, וארגוני המחתרת היהודים העסיקו צלמים שהגיעו לצלם את המסתתרים לטובת צילום לתעודות, שהועברו למעבדות. מעבר לכך נתנו ליהודים אישורים מזויפים אחרים, כמו המלצות מבעל בית קודם. פעילי הוועד ניסו למצוא ליהודים המתחזים כפולנים עבודה כדי שיוכלו להתפרנס. לעיתים ניתן סיוע חד פעמי, שיועד לרכישת חומרי גלם או ביגוד מתאים. הוועד יצר גם מקומות עבודה ליהודים המסתתרים – ושילם עבור שירותים כמו כתיבת מאמרים, סריגה, תיקון נעליים ועוד. תוצרים אלו הועברו לנזקקים אחרים או לצרכים מחתרתיים. הם גם סיפקו תשלום עבור שירותי רפואה – אנשי מקצוע ותרופות – כולל לידות, הפלות, ניתוחים קוסמטיים להסתרת סממנים יהודיים (אף ועורלה).
מעבר לתמיכה החומרית, הוועד נתן תמיכה נפשית. הוא העניק ליהודים את התקווה, הראה להם שיש מי שעוד אכפת להם ודואג לשלומם. התשלום עבור השירותים שהוזכר לעיל העניק עבור תחושה של משמעות ושל ערך עצמי. האחווה היהודית העניקה לנתמכים תחושה של שייכות ופשר לסבל המתמשך. הקשרים היו מעדכנים את המסתתרים על הנעשה בסביבתם הקרובה ובעולם, ובכך צמצמו מעט את תחושת הבדידות.
את הסיוע בפועל העניקו קשרים, ובעיקר קשריות, בעלי מראה ארי. הם הסתובבו בזהות בדויה, עם תעודות מזויפות, ברחבי ורשה ובערים הסמוכות.