מתקן חולות
היסטוריה

בשנת 2007 החלה עליה משמעותית במספר הנכנסים לישראל באופן לא חוקי דרך גבול ישראל-מצרים, רובם ממדינות אפריקה. משנתפסו באזור הגבול על ידי צה"ל הובאו ל"כלא סהרונים" שבקציעות, שם עברו רישום ושימוע לקביעת מעמדם. מי שנקבע שהוא בר הרחקה הוחזק במתקן עד גירושו. מי שנקבע שאינו בר הרחקה קיבל אשרה שהייה מיוחדת ושוחרר מהמתקן. רוב הנכנסים שנקבע שאינם בני הרחקה היו אזרחי אריתריאה וסודן שזכו להגנה קבוצתית עקב המצב בארצם. תיקון החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)  בראשית שנת 2012 הגדיר אנשים אלו כמסתננים ואפשר בהוראת שעה את  החזקתם במשמורת (דהיינו, כליאתם, לרוב בכלא סהרונים) למשך שלוש שנים ויותר. בפועל נכלאו בסהרונים מי שנכנסו לישראל החל מיוני 2012.
בפסק הדין בג"ץ אדם נגד כנסת ישראל שהתקבל בספטמבר 2013, נקבע כי החוק המאפשר כליאה של מסתננים במתקן סגור לתקופה של 3 שנים איננו חוקתי. בעקבות כך, הכנסת קיצרה תקופה זו לשנה והחילה אותה על מסתננים שנכנסו לישראל לאחר העברת התיקון. לגבי מי שכבר נמצאים בישראל, נקבע שניתן לחייב אותם לשהות במרכז שהייה פתוח ללא הגבלת זמן, במסגרת הוראת שעה לשלוש שנים. לצורך כך הוקם מתקן "חולות", שהחל לקלוט מסתננים שהועברו אליו מ"סהרונים". בתחילת הדרך נדרשו השוהים בו לחתום נוכחות שלוש פעמים ביום. במתקן התקיימו חוגים באומנות, ספורט ונגינה וכן לימודי אנגלית ומתמטיקה על ידי מורים, במימון משרד החינוך. על השוהים נאסר לעבוד מחוץ למתקן, אך חלקם הורשו לעבוד במסגרתו בעבודות תחזוקה, שירותים וניקיון.
חלק מהשוהים במתקן נטשו אותו[דרושה הבהרה] על מנת לקיים צעדת מחאה. חלקם הועבר לבית הסוהר סהרונים בשל הפרת כללי המשמעת. סמוך לראשית 2014 החל משרד הפנים לזמן למתקן "חולות" גם מסתננים ותיקים השוהים בערים בישראל שהגיעו להארכת אשרת השהייה שלהם. בעקבות כך פתחו אלפי מסתננים בינואר 2014 בשביתות ובהפגנות בתל אביב ומול הכנסת בדרישה שיוחל עליהם מעמד של פליטים. בארגון ההפגנות השתתפו ארגון א.ס.ף, הקרן החדשה לישראל ורופאים לזכויות אדם. ביוני 2014, כשנה לאחר שהחל לפעול, שוהו במתקן כ-2,370 מבקשי מקלט, רובם מסודאן ומאריתריאה.
ב-22 בספטמבר 2014 נקבע בבג"ץ איתן נגד ממשלת ישראל, כי התיקון שהסדיר את הפעלת מתקן "חולות" (וכן התיקון שהתיר כליאה של מסתננים למשך שנה) אינו חוקתי ולא ניתן להפעיל מכוחו את מתקן "חולות", וזאת כיוון שמאפייני המתקן דומים יותר למתקן "סגור", חובה להתייצב בו שלוש פעמים ביום כך שאפשרות היציאה ממנו מוגבלת בפועל, משך הוראות השהייה בו אינו קצוב בזמן, והסדר ההעברה לכליאה של שוהים שהפרו את תנאי המשמעת אינו מידתי. בתגובה, אושר בכנסת ב-8 בדצמבר 2014 חוק הקוצב את ההחזקה ב"חולות" לתקופה של 20 חודשים וקובע כי חובת ההתייצבות לשוהים במקום תעמוד על פעם אחת ביום. חוקתיותו של חוק זה אושרה בבג"ץ ב-11 באוגוסט 2015, פרט למשך ההחזקה של 20 חודשים ב"חולות" שנקבע שאינו חוקתי; הכנסת תיקנה את החוק והגבילה את משך ההחזקה בחולות ל-12 חודשים.
בינואר 2015 עתרו לבג"ץ המוקד לפליטים ולמהגרים, האגודה לזכויות האזרח ורופאים לזכויות אדם למסתננים בדרישה לחייב את המדינה לספק אמצעי חימום למתקן. בתגובה המדינה החלה בהתקנת מזגנים בחדרי השוהים במתקן והודיעה כי מסתננים יוכלו לקבל פטור של 72 שעות מנוכחות במתקן בשל תנאי מזג האוויר. ביוני 2015 שהו במתקן 1,700 מסתננים. ביולי 2015 הגישו ארגוני זכויות אדם עתירה לבג"ץ בדרישה לאפשר לשוהים במתקן להכניס אליו מזון ולבשל אותו. ב-2017 קיבל בג"ץ את העתירה בחלקה וקבע כי בטל האיסור הגורף על הכנסת מזון בהיותו בלתי סביר.
ב-14 במרץ 2018 נסגר המתקן, לפי החלטת ממשלה שהתקבלה בנובמבר 2017 לא להאריך את ההסדרים הנוגעים אליו בחוק.
ב-19 במרץ 2018 הציע שופט בג"ץ חנן מלצר את המתקן כפתרון לבעיית הצפיפות בבתי הכלא.