stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלהבית
תפוצת הסוג ומיניו

רוב מיניו של הסוג מרוכזים באזור הצומח האירנו טורני, בעיקר בחלקו המזרחי - בסין מצויים 43 מיני שלהבית. מספר מינים מועט יחסית חודר גם לים תיכוני. נובע מכך, שארץ ישראל מהווה גבול תפוצה מערבי לחלק מהמינים. דגם תפוצה זה גורם לשתי תופעות מעניינות הקשורות למיני שלהבית בארץ:
תפוצה באזור הספר: מיני שלהבית נמצאים בכל אזורי הארץ, אך בחבל הספר, שמפריד בין החבל הים-תיכוני לחבל המדברי, מיני השלהבית בולטים במיוחד באופן מספרי, ואף מאפיינים את בית הגידול. לדוגמה, החבל הערבתי במזרחה של ישראל, מן הגליל התחתון ועד צפון-מזרח הנגב מאופיינים בחברת סירה קוצנית ושלהבית קצרת-שיניים ובדרום השומרון חברת רותם המדבר ושלהבית קצרת-שיניים נפוצה ברום 600 מ' עד 700 מ'. יוצאת דופן מכלל זה היא שלהבית דביקה, שאופיינית אך ורק לחבל הים תיכוני והיא אחת מהצמחים השליטים בחברות הגריגה (תצורת צומח ים תיכוני, ששולטים בו שיחים, שגובהם כדי מטר אחד.
אנדמיות: אחת מדרכי הספציאציה (היווצרות מינים) הנפוצות, היא היווצרות מינים חדשים בשולי תחום התפוצה של מין המוצא. ההשערה היא שגורמים אקולוגיים המשתנים בחריפות בשולי אזור התפוצה, מהווים גורם לשינויים גנטיים באוכלוסיות אלה, דבר שמביא להיווצרות מינים שונים. המינים שלהבית קִצרת-שיניים, שלהבית המדבר ומין הכלאיים שלהבית קצרת-שיניים X שלהבית הגלגל הם מינים אנדמיים לארץ ישראל. כמו כן, מינים אנדמיים מסוג זה מצויים בארצות השכנות לישראל: מצרים (בסיני) ובקפריסין.
דמיון רב קיים בין נתוני התפוצה של הסוג קדד לבין נתוני התפוצה של סוג זה: שניהם מינים אירנו-טורניים גדולים, שבארצנו מופיעים בעיקר בחבלי ארץ יובשניים למחצה, וסקציה מהם מצויה בהרים גבוהים, במקרה דנן - בחרמון. בשני המינים, קיימים מינים אנדמיים או תת-אנדמיים לארץ ישראל.
בשל ריבוי מינים אנדמיים מסוג זה, יש חשיבות רבה להיכרות עם מיני השלהבית, הן באמצעות מחקר אקדמי והן באמצעות העברת הידע לקהל הרחב, שיביא והגנה עליהם. האקולוג אבי שמידע מרבה לחקור את הסוג.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית דביקה

שַׁלְהָבִית דְּבִיקָה (.Phlomis viscosa Poir) - בני-שיח או שיחים ים-תיכוניים מעוצים, דביקים בייחוד בחלקם העליון, וגובהם 80 עד 150 ס"מ. שלהבית דביקה גבוה יחסית לשאר מיני הסוג. העלים, שאורכם בין 5.5 עד 8 ס"מ, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה או משולשים, רחבים, עבים, מקומטים, כפופים כלפי מעלה, ומתחדדים בראשם ודמוי לב או מעוגלים בבסיסם. שפת העלה משוננת או חרוקה. העלים דביקים, ירוקים, שעירים אפורים בחלקם התחתון ובמקצת גם בצידם העליון. עלי התפרחת ארוכים בהרבה מדורי הפרחים. דורי הפרחים לאורך גבעול התפרחת מועטים (2 עד 4) ומרחק די ניכר חוצץ ביניהם. הפרחים צהובים וגדולים (4 ס"מ). הגביע, שאורכו כ-2 ס"מ, ירוק, דביק, מכוסה שערות כוכביות, שיניו מעוגלות, אך מסתיימות פתאומית בחוד דוקרני שאורכו 2 עד 3 ס"מ. שתי השיניים התחתונות ארוכות יותר. החפים, שמלווים את הפרחים, מרובים וערוכים בזוגות או בשלשות כפופים פנימה וריסניים. צורתם דמוית מרזב, שקודקודו חד. אורכם כאורך הגיע ורוחבם אינו עולה על 3 מ"מ. הכותרת צהובה, והיא ארוכה כפליים הגביע. השפה העליונה של הכותרת דו-אונתית. הכותרת כמו גם הגביע משתיירים אחרי הפריחה ועוטפים את הפירות הנותרים עד לעונה הבאה. תפוצתו העולמית במזרח הים התיכון. בישראל הוא נפוץ בגליל העליון, בהרי יהודה; מצוי בכרמל, בשומרון, בשפלה, בגלעד; נדיר בגולן, בגליל התחתון (יחד עם אזוב מצוי בחברת אלון התבור ולבנה רפואי); ונדיר מאוד בחוף הכרמל, בשפלת החוף הדרומי, מדבר שומרון. היא גדלה בחגורת החורש הים תיכוני בחרמון עד לרום של 1,200 מ', ומחליפה אותה שלהבית צהובת-עלים מרום 1,250 עד 1,900 מ'. שלהבית דביקה גדלה בישראל גם כצמח נוי של אור מלא. היא עמידה בקרה בשרב ובגיר, רגישה למליחות בקרקעות כבדות ומנוקזות. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות חלוקה בסתיו ובחורף. הפריחה במרץ עד מאי.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית הגלגל

שַׁלְהָבִית הַגַּלְגַּל (Phlomis herba-venti), למין זה 5 תת-מינים, ובישראל צומח תת-מין מחודד ששמו המדעי: Phlomis herba-venti subsp. pungens (Willd.) Maire ex DeFilipps. שלהבית הגלגל היא צמח עשבוני רב-שנתי, שגובהו עד 60 ס"מ. פרחיו, שאורכם 1.5 ס"מ, לילכיים (סגול-לילך דהוי) בשונה משאר מיני הסוג בישראל שצבעם צהוב. הפרחים מעטים בדור (2 עד 6) וחפי הפרחים קשים ובלתי גמישים, נימיות (דומים למחטים), שאורכם (10 מ"מ עד 26 לעיתים רחוקות 5 מ"מ) כאורך הגביע כמעט. בישראל מין זה גדל: בגולן, בשומרון ובהרי יהודה בעיקר בגליל התחתון ובעמק יזרעאל. בירדן הוא גדל: בגלעד, בעמון, במואב ובאדום. שלהבית הגלגל גדל בשדות בור, בשולי שדות חקלאיים וחורשות, על אדמות כבדות ואף בזלת ונחשב כעשב רע. בישראל הוא נחשב לצמח פגיע בגלל התרחבות של שטחי חקלאות וריסוסים, אך הוא אינו בסכנת הכחדה עולמית. הפריחה ממאי עד אמצע יולי.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית הכלאיים

שלהבית הכִּלאיים (Phlomis brachyodon x pungens Danin & Ladzinskyi) - טקסון שנחשב למין נפרד, נדיר מאוד בסכנת הכחדה בעקבות נטיעת יער יתיר. הוא מתייחס לאוכלוסיית כלאיים עקרים לרוב בין שלהבית הגלגל, שצבע פרחיה סגול לשלהבית קצרת שיניים שצבעה צהוב. מין זה מצוי בהר עמשא בחבל יתיר בדרום הרי יהודה. אורך הכותרת 2.5 עד 3 ס"מ, צבע הכותרת משתנה עם גיל הפרח; יש פרטים המתחילים סגולים ובהזדקנם מצהיבים ואחרים מתחילים צהובים.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית המדבר

שַׁלְהָבִית הַמִּדְבָּר (Phlomis platystegia Post) - בן-שיח מדברי, ונדיר מאוד ובסכנת הכחדה. גובהו 50 עד 100 ס"מ, איבריו צמירים, ענפיו הראשונים מעוצים ומסועפים ופרחיו צהובים. הפרחים מלווים בחפים אליפטיים, שפרושים לכל רוחבם (אינם מקופלים), רוחבם כ-6 עד 10 מ"מ. אורכם כאורך הגביע או מעט יותר. זהו שיח נדיר, אנדמי לארץ ישראל ומופיע משני עברי הירדן, במחשופים של סלעים קשים בערבות ובבתות הספר (כדוגמת הר הנגב ורמות עבר הירדן) ובנחלים במדבר. טיפוס תפוצתו הוא אירנו-טורני, באזור המעבר מן החבל הים-תיכוני לחבל המדברי. הוא מצוי במדבר יהודה, מואב ואדום; נדיר בהר הנגב; נדיר מאוד בהרי יהודה (נחל פרת) ובצפון הנגב (הרי ערד). הפריחה באביב בחודשים מרץ עד יוני.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית הררית

שַׁלְהָבִית הֲרָרִית (.Phlomis brevilabris Ehrenb. ex Boiss) - בן-שיח ים-תיכוני הררי לא מצוי המאפיין את מורדות החרמון הגבוה. הוא נדיר בארץ ישראל המערבית (פרטים אחדים נמצאו בגלבוע), גדל בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים. שלהבית הררית היא בן-שיח נמוך, שגובהו 20 עד 70 ס"מ. ענפיו אינם מעוצים, בחלקם הם שרועים ובחלקם זקופים. העלים קטנים (2 עד 4 ס"מ) משולשים-מאורכים ומרושתים בצורה בולטת במיוחד בצדם התחתון, ומעט צמירים. קודקוד העלה קהה לרוב, ובסיסו לבוב או לבוב באופן רדוד או קטום. הגביע שעיר ואורך שיניו קטן פי 3 מצינור הגביע. החפים של הפרחים קצרים. השפה העליונה של הכותרת דמוית קסדה וצבעה חום ואלו השפה התחתונה פרושה וצבעה צהוב כהה ובנבילתה הופכת חומה. הכותרת כמו גם הגביע משתיירים אחרי הפריחה ועוטפים את הפירות הנותרים עד לעונה הבאה. הפריחה בקיץ בחודשים מאי עד אוגוסט. שמה העברי הקודם - שלהבית קצרת שפה.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית סורית

שַׁלְהָבִית סוּרִית (.Phlomis syriaca Boiss) - בן-שיח ים-תיכוני המעוצה רק בבסיסו, שגדל כגוש בעל עמודי פריחה רבים בגובה 60 עד 90 ס"מ נשארים בחודשי הקיץ. הוא נחשב כנכחד, אך הוא התגלה בשנת 2017 על ידי שמואל מזר. כיום הוא נחשב לנדיר מאוד, פגיע ובסכנת הכחדה בישראל. עלי הגבעולים קטועים בבסיסם, והעלים התחתונים ארוכים מאד. הפרחים צהובים, מסודרים בדורים של 4 עד 8. הפרח דו-שפתני גדול מאוד (20 עד 25 מ"מ), השפה העליונה דמוית כובע קמור, פחוס מצדדיו. השפה התחתונה ארוכה בהרבה מהעליונה, בעלת שתי שיניים צדדיות. הכותרת איננה נושרת לאחר הפריחה אלא נשארת יבשה חומה על התפרחת תקופה ארוכה. הוא גדל באתר אחד ביער אודם בצפון הגולן על מדרונות טוף וקילוחי בזלת. הכותרת כמו גם הגביע משתיירים אחרי הפריחה ועוטפים את הפירות הנותרים עד לעונה הבאה. מצבו ברמות של עבר הירדן לא ידוע והוא אינו מופיע ברשימות של צמחים אדומים בארצות האחרות של תפוצתו כמו לבנון, סוריה וטורקיה. הפריחה בקיץ מאמצע אפריל עד אמצע אוגוסט.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית צהובת-עלים

שַׁלְהָבִית צְהֻבַּת-עָלִים (.Phlomis chrysophylla Boiss) - שיח ים-תיכוני הררי וירוק-עד שגובהו 80 עד 100 ס"מ. מבסיס הצמח עולים ענפים מעוצים מרובים. הצמח כולו אינו דביק (בשונה משלהבית דביקה). העלים המבוגרים צמירים, מצהיבים-מכסיפים, מעוגלים בקצותיהם ולרוב אינם לבובים בבסיסם. הפרחים סדורים בראש הגבעול לרוב בדור בודד ולעיתים רחוקות בשני דורים. דורי הפרחים בכל גבעול 1 או 2. החפים מרובים, גלולים, דומים למחטים ואינם עולים באורכם על מחצית אורך הגביע. הגביע צמיר, שניו דמויות משולש או קונוס חד ואוכן 1 מ"מ. הכותרת גדולה (25 עד 30 מ"מ), בולטת מאוד מתוך הגביע. השפה העליונה שעירה, קמורה כקסדה, מפורצת קמעה או לא וצבעה צהוב. השפה התחתונה רחבה ומחולקת לשלוש אונות. גדלה בישראל רק בגליל העליון, באתר בודד בקניון נחל קדש ונפוצה מאוד בשטחים מסוימים בחגורה התיכונה של החרמון, מרום 1,250 עד 1,900 מ', ומגיעה שם לעיתים לכדי שליטה מלאה. היא מחליפה את שלהבית דביקה הגדלה בחגורה הים-תיכונית ברום 200 עד 1,200, ואילו ברום 1,100 עד 1,300 מ', נמצאו בני כלאיים. הפריחה בסוף אפריל ובמשך מאי.
מיני הבר בצמחיית ישראל > שלהבית קצרת שיניים

שַׁלְהָבִית קִצְרַת-שִׁנַּיִם (.Phlomis brachyodon (Boiss.) Zohary ex Rech.f) - בן-שיח שרוע, מעוצה רק בבסיסו, צמיר מאוד, גובהו מגיע כדי 30 עד 50 ס"מ. שלהבית זאת גדלה בגושים קטנים. העלים, שאורכם 4 עד 10 ס"מ, בינוניים, צמירים מאוד וצהבהבים, עלי הגבעול, במיוחד בעלי החורף בעלי פטוטרות ארוכות. העלים מאורכים, לרוב בסיסם דמוי לב וקודקודם קהה. עלי הקיץ בעלי כסות עבה של שערות צהבהבות-לבנות צפופות וזקופות ועלי החורף ירוקים ודקים. עלי התפרחת שונים מעלי הגבעול ואינם דמויי לב בבסיסם ואורכם כאורך הפרחים או מעט יותר. עמודי התפרחות זקופים. בכל דור 4 עד 8 פרחים, והוא מלווה במספר קטן של חפים. הגביע, שאורכו 12עד 15 מ"מ, צינורי, שעיר ובעל צלעות. שיני הגביע הן משולשות, קצרות מאוד, פי 3 ויותר מצינור הגביע וקודקודם חד. הכותרת שעירה וצבעה צהוב. השפה העליונה קצרה מהתחתונה. הכותרת כמו גם הגביע משתיירים אחרי הפריחה ועוטפים את הפירות הנותרים עד לעונה הבאה. שלהבית קצרת-שיניים היא מין אנדמי לארץ ישראל השולט בבתות ספר הגובלות בחבל הים תיכוני והמדברי בארץ ישראל. הוא נפוץ במדבר שומרון, במדבר יהודה ובמואב; מצוי בבקעת בית שאן, בערבות הירדן, בשפלה, בהרי יהודה, בצפון הנגב, בגלעד, בעמון ובאדום; נדיר בדרום שפלת החוף ובהר הנגב; נדיר מאוד בגולן, בגליל התחתון, בשומרון ובבקעת ים המלח. הפריחה בסוף האביב וראשית הקיץ.
מינים בספק או בסביבות ישראל > שלהבית אשונה

שַׁלְהָבִית אֲשׁוּנָה (.Phlomis rigida Labill) - עשבוני רב-שנתי, צבע כותרת הפרח ורוד, אורך הכותרת כ-5 ס"מ. הוא צומח בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים באזורים אירנו-טורני. נראה שמין זה נכחד. פריט משומר שלו מצוי בעשביית אהרון אהרונסון משנת 1910.
מינים בספק או בסביבות ישראל > שלהבית זהובה

שלהבית זהובה (Phlomis aurea Decne) - מין אנדמי מצוי במדרונות ההרים הגבוהים בדרום חצי האי סיני. החפים של הפרחים פרושים, רכים, לא דוקרניים וראשם קהה. הגביע מכוסה שער צמרי צהוב ושניו קצרות מאוד. הפריחה בחודשים אפריל עד מאי.
מינים בספק או בסביבות ישראל > שלהבית כורדית

שַׁלְהָבִית כּוּרְדִית (Phlomis kurdica Rech.f.) - עשבוני רב-שנתי, מצוי בגולן, בחרמון וברמות עבר הירדן. הפריחה בקיץ [אין מקור].
מינים בספק או בסביבות ישראל > שלהבית קפריסאית

שלהבית קפריסאית (Phlomis cypria Post) - מין אנדמי לאי קפריסין, דוגמה נוספת לספאסיזציה של השלהבית באזורנו.
מינים בספק או בסביבות ישראל > שלהבית שיחנית

שלהבית שיחנית (.Phlomis fruticosa L) - מין נפוץ בדרום אירופה (אלבניה, קפריסין, איטליה, יוון ויוגוסלביה שלעבר) אך לא בישראל. ככל הנראה, מהווה את מין המוצא של שלהבית המדבר. מין זה משמש כצמח נוי, והוא מכונה באנגלית 'Jerusalem Sage', שם שבו צפונות שתי טעויות - האחת, מדובר בשלהבית ולא במרווה, ששמה האנגלי הוא sage; השנייה היא אינה גדלה בירושלים.
מינים בספק או בסביבות ישראל > שלהבית קצרת-שפה

שלהבית קצרת-שפה (.Phlomis brevilabris Ehrenb. ex Boiss) - בן-שיח הגדל בסוריה ולבנון. נמצא בהרי החרמון ברום 1,700 עד 2,800.
לקריאה נוספת

שמידע, אבי וכהן, עופר. (1989). שלהבית המדבר. טבע וארץ, חוברת ל"א. עמ' 45. ניתן לקרוא את המאמר באתר 'סנונית' .ων δξΰξψ: ωμδαιϊ δξγαψ, web.archive.org, ‏2009-02-02
שמידע, אבי. (1983). החי והצומח של ארץ ישראל (כרך 11, עמודים 65–66), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
פינברון-דותן, נעמי ודנין, אבינעם. (1991). המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (564-566). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  30. Phlomis Linnaeus, Flora of China @ efloras.org
↑  Phlomis L., WFO (2022): Phlomis L. Published on the Internet
1 2  יואב ויזל, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 8, רמת גן: משרד הביטחון - ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1984, עמ' 64, 124, 125
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי תרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998
1 2  וולטר פרגסון, אבי שמידע, הזר ווד, מיכה לבנה, בין שלגי חרמון, רמת גן: משרד הבטחון ההוצאה לאור ורשות שמורות הטבע
↑  שלהבית סורית, באתר צמחיית ישראל ברשת
↑  שלהבית סורית, באתר צמח השדה
↑  שלהבית סורית, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל של רשות הגנים והטבע
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, שנייה מורחבת, תל אביב: עם עובד, 1976
↑  שלהבית צהובת-עלים, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל
↑  שלהבית כורדית, באתר צמחית ישראל ברשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554101505171 
שלהבית הררית
גידול ירקות

גידול מגוון ירקות לצריכה ביתית, הממלכה המאוחדת
גידול מגוון ירקות, דרום אפריקה
גידול ירקות הוא ענף בחקלאות העוסק בגידול ירקות למטרות צריכה של בני האדם. "ירקות" הוא מונח מתחום הקולינריה והתזונה המתאר חלקים אכילים מצמחים. במשמעות הקולינרית של המושגים, מבחינים בין ירקות ופירות על פי הטעם.
על פי רוב ירקות הם בעלי טעם מר, חריף, או חסרי טעם ופירות הם בעלי טעם מתוק או חמוץ. עם זאת, מבחינה בוטנית מתייחסים לפירות כמשמעותם: פרי הצמח, לעומת ירקות שהם מהווים מרכיב אחר כמו השורש (בצל, תפוח אדמה) העלים (חסה, ברוקולי) או הגבעול (אספרגוס, סלרי). לפי ההגדרה הבוטנית, ישנם ירקות שהם פירות, כמו עגבנייה ומלפפון.
היסטוריה והתפתחות

גידול ירקות קלאסי נעשה על גבי חלקת אדמה, בה נזרעים או נשתלים הירקות בשורות או במקבצים.
בעבר נועד גידול הירקות בעיקר לצריכתם של תושבי החווה החקלאית או משק הבית אליהם השתייכה הקרקע; כל חווה גידלה מגוון סוגים של ירקות, והירקות שנותרו נועדו למכירה בעיירות הסמוכות. ביישובים וקהילות גדולים יכלו התושבים להתמחות בייצור ירקות מסוימים, ובשל המרחק הקצר משוקי הירקות יכל כל חקלאי להעביר את הירקות למכירה בעודם עדיין טריים. האינדיאנים באמריקה נהגו לשתול שלושה סוגי ירקות (שיטת "שלוש האחיות") – תירס, שעועית ודלעת, שעודדו זה את גדילתו של זה.
בחקלאות המודרנית נשתלים הירקות בשורות ארוכות, המאפשרות למיכון החקלאי לעבד את הקרקע ובכך להגביר את כמות ואיכות התוצרת. עם זאת, בשל המגוון הרחב של גידולי הירקות, נדרש מגוון של טכניקות עיבוד לשם גדילה אופטימלית של כל ירק. לפיכך עברו כיום חלק מהמשקים החקלאיים במדינות המפותחות להתמחות בגידול ירק אחד או בסוגי ירקות בודדים על פני שטח רחב, ורובם המכריע נשלח לשווקים. במדינות מתפתחות ובחקלאות נישה, דוגמת חקלאות אורגנית, משקים חקלאים רבים עדיין מגדלים מגוון רחב של ירקות.
שיווק ומכירה

בשל חשיבות העברת הירקות לשיווק בעודם טריים, דבר המחייב את אסיף התוצרת, מיונה ואריזתה לשיווק בפרק זמן קצר יחסית, ובשל העובדה שבחלק מסוגי הירקות טרם פותח אסיף מכני והאסיף מתבצע בצורה ידנית, קיים ביקוש גבוה לעובדים בתחום גידולי הירקות. במדינות המפותחות ישנם חקלאים מעטים שפותרים את הבעיה באמצעות שיטה בה הצרכנים מגיעים לשדה וקוטפים את הירקות לצריכה אישית בעצמם. אך רוב החקלאים באותן מדינות מנצלים שיטות טכנולוגיות שפותחו כדי להביא להבשלה מתאימה של הירק וכן שיטות קירור מתקדמות, שהפחיתו את בעיית הטריות והביאו לכך שהתוצרת מגיעה כיום לשיווק במצב טוב יחסית.
כיום, חלק מהמשקים החקלאים מגדלים כמות גדולה של ירקות ומוכרים אותם לשווקים גדולים בסיטונאות, דבר הדורש יכולת תפעול רחבה בגידול הירקות. משקים חקלאים אחרים, הקטנים בהיקפם בדרך כלל, מוכרים לצרכנים מקומיים, דבר הדורש מאמצים גדולים בתחום ההפצה. הדבר גם תלוי בסוג הירקות, מידת ההבשלה ואורך חיי המדף שלהם.
עלמות מקבוצת חנה מייזל בחצר כנרת בעבודת גן הירק, 1912
גידול כרוב בשדה רחב ידיים, תוך שימוש במיכון חקלאי, קולורדו
האספה המחוקקת של הריאנה

| --- | --- |
 מדינה:  הודו 
 סוג:  וידהאן סבהה, בית מחוקקים חד-ביתי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 בנובמבר 1966 – הווה (58 שנים)
 רשות קודמת:  האספה המחוקקת של פנג'אב
 הרכב
 מספר מושבים:  90
 
 קואליציה (הברית הדמוקרטית הלאומית) (53):      מפלגת העם ההודית (48)       עצמאיים (3)  לוק דאל הלאומית ההודית (2)  אופוזיציה (37)      הקונגרס הלאומי ההודי (37)
 בחירות
 בחירות קודמות:  6 באוקטובר 2024
 בחירות הבאות:  אוקטובר 2029
 מנהיגים
 ראש הבית (ראש השרים):  נייב סינג
 משכן
 
 בניין האספה המחוקקת של הריאנה בצ'אנדיגאר
 אתר אינטרנט
 haryanaassembly.gov.in
 
האספה המחוקקת של הריאנה או הריאנה וידאהן סבהה (בהינדי: हरियाणा विधान सभा), היא הפרלמנט המדינתי של הריאנה. באספה חברים 90 נציגים, הנבחרים ממחוזות בחירה.
היסטוריה

האספה המחוקקת של הריאנה הוקמה ב-1966, כשפנג'אב חולקה בין הסיקים, שהיו לרוב בפנג'אב, והינדואים, שהיו לרוב בהריאנה. האספה המחוקקת של פנג'אב, בה היו 154 חברים, פוצלה בין שתי המדינות, כאשר באספה המחוקקת של הריאנה היו 54 חברים ממחוזות הבחירה שנמצאו בשטח המדינה החדשה. בבחירות הראשונות לאספה שהתקיימו ב-1967 הועמד מספר חברי האספה על 81 חברים, מספר שהוגדל ב-1977 ל-90, שהוא מספר החברים כיום.
משכן

האספה המחוקקת שוכנת במבנה אחד עם האספה המחוקקת של פנג'אב במבנה שהן חולקות בבירתם המשותפת, צ'אנדיגאר. המבנה תוכנן על ידי לה קורבוזיה, שתכנן את צ'אנדיגאר עבור ממשלת הודו. במבנה שכנה בעבר גם המועצה המחוקקת של פנג'אב, עד לפירוקה בינואר 1970, והאולם ששימש בעבר את המועצה משמש כיום כמשכנה של האספה המחוקקת של הריאנה.
הרכב נוכחי

ההרכב הנוכחי של האספה המחוקקת של הריאנה היא האספה המחוקקת ה-15, שנבחרה באוקטובר 2024. בהרכב שולטת מפלגת העם ההודית, המחזיקה ב־48 מושבים, בקואליציה עם שלושה עצמאים ומפלת לוק דאל הלאומית ההודית המחזיקה בשני מושבים. מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, הנמצאת באופוזיציה, מחזיקה ב־37 מושבים.
האספה בוחרת את חמשת נציגי הריאנה ברג'יה סבהה.
הערות שוליים

↑  The Punjab Reorganisation Act, 1966, India Code
↑  Haryana Election Results, Result University
↑  about us, באתר האספה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n50046527  VIAF: 130152659   WorldCat (עם VIAF): 130152659
אייז'ה וילסון

אייז'ה ריאד וילסון (באנגלית: A'ja Riyadh Wilson; נולדה ב-8 באוגוסט 1996) היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בקבוצת לאס וגאס אייסז מליגת ה-WNBA. וילסון נחשבת לאחת השחקניות הבולטות בליגת ה-WNBA, ונבחרה שלוש פעמים ל-MVP של הליגה (2020, 2022, 2024), זכתה בשתי אליפויות (2022, 2023), והייתה שותפה לנבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות זהב בטורניר הכדורסל האולימפי בטוקיו 2020 ופריז 2024.
ביוגרפיה

וילסון נולדה בקולומביה, קרוליינה הדרומית, להורים רוסקו ואווה וילסון. אביה שיחק כדורסל מקצועי באירופה, והיא קיבלה את שמה מהמוזיקה האהובה על אביה - השיר "Aja" של להקת "סטילי דן". אייז'ה למדה והצטיינה בלימודיה ובכדורסל בתיכון בדרום קרוליינה, שם הובילה את קבוצתה לאליפות המדינה והפכה לשחקנית הכדורסל התיכונית המובילה בארצות הברית בשנת 2014.
וילסון שיחקה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית (2014–2018) תחת המאמן דון סטיילי. היא הובילה את הקבוצה לאליפות ה-NCAA בשנת 2017 ונבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר. במהלך הקריירה שלה במכללה זכתה שלוש פעמים בתואר שחקנית השנה של ה-SEC, ובשנת 2018 קטפה את כל תוארי השחקנית המצטיינת הלאומיים, כולל גביע וייד, פרס נייסמית', ופרס ה-AP לשחקנית השנה.
ביוגרפיה > קריירה מקצוענית

ב-2018 נבחרה וילסון במקום הראשון בדראפט ה-WNBA על ידי קבוצת לאס וגאס אייסז, ובמשחק הבכורה שלה בליגה היא קלעה 14 נקודות בנוסף ל-10 ריבאונדים. וילסון המשיכה להצטיין בעונה הראשונה שלה, וזכתה בתואר רוקית השנה של ה-WNBA. בעונות הבאות היא הובילה את האייסז לגמרים ולשתי אליפויות רצופות (2022, 2023), תוך כדי זכייה בפרסים אישיים רבים כמו MVP של הליגה ו-MVP של סדרת הגמר בשנת 2023.
בשנת 2024 שברה את שיא הנקודות לעונה בליגה והייתה לשחקנית הראשונה בהיסטוריה של ה-WNBA שהשיגה 1,000 נקודות בעונה אחת.
וילסון זכתה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת טוקיו 2020 והמשיכה להוביל את נבחרת ארצות הברית לזכייה נוספת במדליית זהב בפריז 2024, שם גם נבחרה ל-MVP של הטורניר.
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

וילסון כתבה את הספר "Dear Black Girls", שהפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס. היא גם פעילה חברתית והקימה את "קרן אייז'ה וילסון" למניעת בריונות וקידום חינוך על דיסלקסיה.
הערות שוליים

↑  "מהגדולות אי פעם": אג'ה ווילסון השוותה את שיא הנקודות ב-WNBA, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2023
↑  Gamecock great A'ja Wilson promotes new book, praises Dawn Staley in TV appearances, TheState.com
↑   אתר האינטרנט הרשמי של קרן אייז'ה וילסון
ספנדיוס

ספנדיוס היה עבד קמפני אשר הנהיג יחד עם מאתוס את מרד השכירים בקרתגו בין 240-238 לפנה"ס. נפל בשבי לאחר קרב המשור, והוצא להורג.
ביוגרפיה

ספנדיוס היה עבד קמפני, שבמהלך המלחמה הפונית הראשונה נמלט מאדוניו הרומאי והתגייס כשכיר לצבא קרתגו. לאחר קרב אייגוסה, הובסו הקרתגים סופית, ונאלצו לחתום על חוזה שלום משפיל עם הרפובליקה הרומית. בין התנאים שנכללו בהסכם התחייבה קרתגו לשלם לרומא 3,200 כיכרות, פיצויי מלחמה. עקב כך וגם בשל ההוצאות הרבות במלחמה התקשו הקרתגים לשלם לשכיריהם את המגיע להם. המפקדים רצו לשלוח את השכירים לאפריקה בקבוצות קטנות כדי שיהיה קל יותר לשלם להם. אולם מועצת הזקנים סברה שתוכל לשכנע את השכירים לוותר על חלק מהתשלום אם ירוכזו כולם במקום אחד. ועל כן ריכזו אותם בסיקה, ושלחו את חנו אליהם למשא ומתן. הניסיון נכשל, והשכירים איימו לעלות על קרתגו באם לא ישולם להם שכרם. הקרתגים נבהלו ושלחו את גיסקו, קצין ותיק שהיה אהוד על השכירים למשא ומתן. הוא הצליח יותר מחנו והגע להסכם עם השכירים.
ספנדיוס חשש שיוסגר לרומאים ויוצא להורג. גם מאתוס מפקד לובי חשש שהקרתגים מתכוונים להיפטר מהשכירים מיד לאחר שיתפזרו. ועל כן השניים החלו מסיתים את השכירים. גיסקו ששם לב לכך, העליב את השכירים שדרשו את שכרם באומרו שידרשו אותו ממאתוס. הדבר הכעיס את השכירים שאסרו אותו ואת האנשים שהיו עמו. כעת התלקח המרד ביתר שאת, השכירים העמידו בראשם את ספנדיוס ומאתוס, וקראו לערי אפריקה המשועבדות לקרתגים להצטרף אליהם. מרבית הערים הצטרפו, אולם הערים אוטיקה והיפקארה נותרו נאמנות לקרתגו. על כן התפלגו השכירים, מאתוס יצא לצור על היפקארה, וספנדיוס על אוטיקה. הקרתגים שלחו למשימת הגנת הערים את חנו שנעדר כישרון צבאי. הוא הביס בקרב את השכירים, אולם לא יצא לרדוף אחריהם, ואפשר להם להתארגן מחדש ולהביס אותו בהתקפת פתע.
הקרתגים מינו במהירות את חמלקרת ברקה למפקד. הוא יצא בראש 10,000 איש, ונתקל בכוחותיו של ספנדיוס שמנו 15,000 איש. השניים התנגשו בקרב מקאר, ספנדיוס הובס. לאחר הקרב ערקו 2,000 נומידיים תחת פיקודו של נארואס מצבא השכירים אל צבאו של חמלקרת. זה האחרון נהג בנדיבות כלפי שכירים שנכנעו וכלפי שבויים. ספנדיוס חשש שמא יחס זה יעודד עריקות נוספות, על כן, טען בפני חייליו שאדיבותו של חמלקרת אינה אלא תכסיס. הוא קרא להוציא להורג את גיסקו ושאר הקרתגים שנפלו בשבי. השכירים התלהבו מההצעה והוציאו את גיסקו להורג בעינויים אכזריים. כששמע על כך חמלקרת החליט לנקוט קו דומה, והשליך כל שבוי אל רגלי הפילים.
אותו זמן השלימו מאתוס וספנדיוס את כיבוש אוטיקה והיפקארה. והחלו לצור על קרתגו עצמה, חמלקרת יחד עם מצביא נוסף בשם חניבעל, החלו לנתק את דרכי האספקה שלהם, ואילצו את ספנדיוס יחד עם 50,000 איש לסגת מהמצור. ספנדיוס השתדל להימנע מקרבות במישור פתוח, מכיוון שחשש מהפילים של חמלקרת. על כן נכנס עם חייליו למצר שפוליביוס מכנה "משור", על שום צורתו המשוננת. חמלקרת דאג מראש לחסום את דרכי היציאה, וגרם לשכירים רעב חמור שהכריח אותם לבסוף להיכנע. ספנדיוס הגיע להסכם עם חמלקרת, לפיו הקרתגים יוכלו להרוג את המפקדים, אף על פי שידע שגם אותו יכללו ביניהם. אולם חמלקרת הפר את ההסכם, וטבח במרבית השכירים, ביניהם מרבית המפקדים. ספנדיוס נלקח בשבי, חניבעל צלב אותו מול חומות קרתגו, כדי לדכא את רוחם של השכירים שצרו עליה.
ספנדיוס בתרבות

ספנדיוס הוא אחד הדמויות הבולטות ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו". בספר ספנדיוס הוא עבד יווני משוחרר הצולע ברגלו.
לקריאה נוספת

פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון - ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991).
הערות שוליים

↑  פוליביוס, ספר ראשון, 69.
↑  פוליביוס, ספר ראשון, 70.
↑  פוליביוס, ספר ראשון, 78.
↑  פוליביוס, ספר ראשון, 80.
↑  דיודורוס, ספר 25, 3.
↑  פוליביוס, ספר ראשון, 85.
↑  תרגם לעברית אריה חשביה, הוצאת לדורי, 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1259377350  VIAF: 7040165573965337800009   WorldCat (עם VIAF): 7040165573965337800009
מרסלינו אבאד טולנטינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1900  (בן 124) וואנוקו, פרו 
 מדינה:  פרו 
 כינויים נוספים:  מאשיקו, דון משיקו
 השכלה:  חסר השכלה
 מקצוע:  חקלאי
 
מרסלינו אבאד טולנטינו (בספרדית: Marcelino Abad Tolentino; נולד ב-5 באפריל 1900) הוא חקלאי פרואני, שטוען שהוא האדם החי הכי זקן בפרו וסביר להניח גם בעולם, עם גיל שהוא טוען שהוא בן 124 שנים, והאדם האחרון החי שנולד במאה ה-19. באפריל 2024 הודיע משרד הפיתוח וההכלה החברתית כי יגיש את מצב הגיל שלו לספר השיאים של גינס על מנת לאשר את גילו האמיתי.
בשנת 2019, מרסלינו החזיק תעודת זהות לאומית (DNI), דבר שהעניק לו גישה לקצבה שהמדינה מספקת. בשנת 2021 טולנטינו קיבל את החיסון נגד COVID-19. העיתון הרשמי אל פרואנו הנציח את 123 שנות קיומו בשנת 2023.
ביוגרפיה

אבאד הוא אזרח פרואני שחייו היו מלאים בעבודה קשה ומסירות לחקלאות.
בגיל 7, לאחר שאמו ואביו מתו בניסיון לחצות נהר בכיכר. בעקבות זאת, מרסלינו אומץ על ידי בעלי חווה. מגיל צעיר נאלץ לתעדף עבודה על פני לימודים בשל חוסר משאבים כספיים. על פי חשיפת משרד הפיתוח וההכלה החברתית (מידיס), במהלך השנים עבד בעבודות שונות, בהן כפועל במשקים, לבנים ומוכר מזון. בארבעים השנים האחרונות הוא התמסר לגידול פירות וירקות לפרנסתו.
בשנת 2019, יצר עמו קשר צוות נציגים ממערכת מיקוד משקי הבית (Sisfoh).
חיים אישיים

מרסלינו מתגורר באזור מרוחק במחוז צ'אג'ה, שבמחוז הוואנוקו של פאצ'יטה, כדי להגיע לבית הגידול שלו יש צורך ללכת שלוש שעות לחווה שלו. למרות שלא ידע לקרוא או לכתוב, הוא קיבל סיוע סוציאלי מהתוכנית הממשלתית Pensión 65 בשנת 2019.
מרסלינו כיום מתגורר במעון לקשישים, שם חגג את יום הולדתו ה-124.