stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גזרות אדריאנוס
עיתוי הגזרות

קיימת מחלוקת לגבי עיתוי האיסור על המילה ועל הקמת העיר האלילית איליה קפיטולינה.
בין המקורות המעידים כי חלק מהגזרות קדמו למרד בר כוכבא וגרמו לו, החשוב ביותר הוא ההיסטוריון דיו קסיוס, שכתב: "משיסד אדריינוס בירושלים עיר חדשה במקום זו שחרבה, וקרא לה איליה קפיטולינה (Aelia Capitolina). הוא אף בנה, במקום היכל האלוהים, מקדש אחר לזיאוס. מעשה זה גרם למלחמה קשה וארוכה, שכן איום נראה הדבר בעיני היהודים, שנוכרים ישבו בעירם ומקדשי נוכרים ייווסדו בתוכה".
ההיסטוריה אוגוסטה, לעומת זאת, מציינת את האיסור על המילה כגורם למרד: "בפרק זמן זה, גם היהודים התעוררו למלחמה, לפי שנאסר עליהם להשחית באברי מינם". אולם למרות שההיסטוריה אוגוסטה מנסה להציב את עצמה כמקור בן הזמן היא למעשה נכתבה רק בסוף המאה ה-4 ויש הסכמה בקרב החוקרים שהיא בעלת אמינות היסטורית נמוכה.
בהתייחס למקורות יהודיים כמו התוספתא בשבת, שבו נאמר כי הרבה משוכי עורלה מלו בימי בר כוכבא היו כמו יוסף דרנבורג שניסו ללמוד כי הגזרה על המילה קדמה למרד, והיו כמו צבי גרץ, שסברו שהדבר נבע מרצון היהודים להימלט מתשלום מס האפליה, "פיסקוס יודאיקוס".
אוסביוס מקיסריה, שנולד כ-140 שנה לאחר פרוץ המרד, צפה על המאורעות מריחוק היסטורי וקיבל את הדברים מכלי שני, סבר כי העיר איליה קפיטולינה נבנתה לאחר המרד: "וכשמרד היהודים שוב פשה וגדל, קיבל רופוס, נציבה של יהודה, חיל עזר שנשלח לו בידי הקיסר, ונהג עמהם באכזריות, בגלל טירוף דעתם, והכחיד רבבות אנשים, נשים וטף. ואת קרקעותיהם הפקיע במשפט המלחמה. באותם הימים הנהיג את חיל היהודים אדם אחד ושמו בר-כוכבא, פירושו: כוכב, איש רצחן וליסטס, שעלתה בידו מכל מקום לגנוב את דעתם של היהודים כדרך שמתפתים העבדים שיאמינו בו בתוקף מופת כינויו הנ"ל, שירד אליהם ככוכב מן השמים לגאלם מצרותיהם...וכך שממה ירושלים לחלוטין מן העם היהודי ומן תושביה הקדמונים, ונושבה מבני עם נוכרי, ואותה עיר רומית שנוסדה לאחר מכן, נשתנה שמה ונקראה: איליה, לשם הקיסר איליוס אדריאנוס ולכבודו."
הרב יצחק אייזיק הלוי, והחוקר גדליה אלון, סוברים בעקבות מקורות אלו ואחרים כי חלק מהגזרות קדמו למרד, והיוו עילה לו.
בין החוקרים שמקבלים את מהימנות העדות של ההיסטוריה אוגוסטה יש הקובעים את זמן הטלת האיסור בין השנים 128–132. יש שמציינים שלא כוון בהכרח כנגד היהודים, אלא היה חלק מחוק שאסר את המילה על כל עמי האימפריה.
אין שום תיעוד לחוק רומאי כלשהו שאסר על ביצוע המילה לפני זמנו של אדריאנוס. יש מידע על כך בזמן שלטון דומיטיאנוס, אולם מדובר רק על איסור על סירוס, שאושרר על ידי נרווה ואדריאנוס. לדעת מנחם שטרן, סביר להניח שחקיקתו של אדריאנוס בנוגע למילה הייתה מעין המשך לחקיקה האזרחית בנוגע לסירוס, ולכן לא הייתה צעד ספציפי המכוון כנגד יהודים.
החוקר אהרן אופנהיימר שמעדיף את דיו קסיוס על ההיסטוריה אוגוסטה, ובעקבות הממצאים הארכאולוגיים של מטמוני מטבעות של איליה קפיטולינה עם מטבעות הקשורים למרד, סבר כי עילת המרד הייתה בניית איליה קפיטולינה.
מאידך חוקרים רבים אחרים, מעדיפים להסתמך על מקורות היסטוריים כמו אוסביוס, וסוברים כי הגזרות כולל המילה ובניית העיר האלילית נגזרו אחרי מרד בר כוכבא כצעד ענישתי. כך למשל החוקר חיים דב מנטל סבר כי רצון היהודים בעצמאות לאומית, היה עילת המרד.
מטרת הגזירות

העונשים שהטיל הקיסר על התושבים המורדים ומכלול פעולות העונשין שנקראו במקורות "גזרות השמד" מלמדות על רצונו של אדריאנוס לפתור את "בעיית היהודים". האוכלוסייה היהודית של יהודה לא התאוששה ממרד בר כוכבא. עם סיומו, היהודים לא היו עוד הרוב ביהודה, והמרכז היהודי עבר אל הגליל. בנוסף, היהודים סבלו משורה של צווים דתיים עליהם הודיע אדריאנוס, ושמטרתם הייתה לעקור את האלמנטים הלאומיים/הדתיים מן הקהילה היהודית ביהודה, אלו הן גזירות השמד של אדריאנוס, הכוללות איסורים על המילה, על סמיכת חכמים ועל שמירת השבת שהופעלו במלוא חומרתן. העיר האלילית איליה קפיטולינה נבנתה על חורבות ירושלים, ובכך הוגשמה התוכנית שגרמה למרד מלכתחילה. החכמים ששמרו על המצוות הוצאו להורג בעינויים, ומתקופה זו מגיע עיקר סיפורם של עשרת הרוגי מלכות.
מטרת הגזירות > גישת אלון

לפי אלון מטרת הגזרות הייתה לפגוע בקיום הלאומי של היהודים בארץ-ישראל. טענה זו מבוססת על הגזרות שהוטלו כלפי בתי הדין. גזירת האיסור על הסמיכה היא ביטוי לביטולם של בתי הדינים היהודיים. קיומם של בתי דינים לאומיים לא היה דבר ייחודי ליהודים, ברחבי האימפריה הרומית לא בוטלו בתי המשפט והם נסבלו על ידי רומא. לאחר מרד בר-כוכבא, אחת הגזרות שהטילה רומא, הייתה אם כן ביטול בתי הדין והשיפוט היהודי. גזרה שכזו לא הצריכה החלטה של הקיסר אלא צעד אדמיניסטרטיבי בלבד. גם את הגזירה על איסור תלמוד תורה ברבים וסגירת בתי כנסיות משייך אלון למטרה הלאומית. יוליוס קיסר והקיסרים אחריו הוציאו את היהודים מן הכלל ואישרו קיום אסיפות, שנאסרו ברחבי האימפריה, למעט איגודים שאושרו על ידי הסנאט. לאחר המרד, הוטלה הגזירה שאסרה תלמוד תורה ברבים וחייבה סגירת בתי כנסיות, והיא על פי טענה זו ביטול הפריבילגיה שניתנה ליהודים על קיום אספות. גם מקרה זה לא הצריך חקיקת חוק מיוחד. תכלית הגזרות לא הייתה עקירת הדת, אלא פגיעה ועקירה למעשה של החיים הלאומיים היהודיים בפרוביניקיה, בשביל ליטול את כוחה ואת ליכודה שהיו מבוססים על קיום התורה ומצוותיה.
לגבי שאר הגזירות קשה לדעת האם הן נגזרו במידה שווה בכל רחבי הארץ. על פי תקופות קדומות, כמו בימי המרד הגדול שעליו מוסר יוספוס פלביוס, גזרות בוטלו בכל הארץ בהוראת הנציב, השלטון הפרובינציאלי ולא הקיסר. לדעת אלון נגזרו גם גזרות על מצוות לא תעשה. הן לא הגיעו מן הקיסר עצמו אלא מנציב הפרובינציה. הראיות לגזרות אל תעשה מצויות לטענתו במקורות תנאיים. אלון מייחס זאת גם לעובדה כי אנשי השלטון המקומי וקציני הצבא היו פטורים לאחר המרד מלדווח ולתת דין וחשבון לרשות הגבוהה ברומא, בעקבות מעשים פטריוטיים ועל כן נתאפשר להטיל גזרות גם על מצוות לא תעשה.
כאמור לעיל, מייחסים תומכי טענה זו את הטלת הגזרות על הנציב. הגזרות לא יצאו מן הקיסר משום שאין אזכור לצו מלכותי כולל המבטל את הדת היהודית, או על גזירה שהוטלה לפני המרד (להוציא את המילה). על כן הגזרות יצאו מנציב הפרובינקיה טיניוס רופוס שביטל כל מעמד מיוחד, אזרחי-קיבוצי של היהודים ושלל מהם כל משפט ציבורי ולפיכך אין לגביהם כל הגנה של זכויות לאומיות או דתיות ולכן הנציב זכאי לאסור או להתיר כל מעשה שיש בו משום ייחוד דתי או תרבותי לאומי. אלון מוסיף וטוען שלעצם העובדה שהגזרות הוטלו על היהודים בארץ-ישראל ולא בתפוצות יש גם משום חיזוק לכך שטיניוס רופוס הוא יוזם הגזרות.
התגובה לגזירות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ...מה עשה רבי יהודה בן בבא? הלך וישב בין שני הרים גדולים, ובין שתי עיירות גדולות, בין ב' תחומי שבת בין אושא לשפרעם וסמך שם חמשה זקנים: רבי מאיר ורבי יהודה ורבי יוסי ורבי שמעון ורבי אלעזר בן שמוע, ורב אויא מוסיף אף רבי נחמיה.   כיון שהכירו בהם אויבים אמר להם: "בני רוצו". אמרו לו: "רבי ואתה מה תהא עליך?" אמר להם: "הריני מוטל לפניהם כאבן שאין לה הופכין".   אמרו: "לא זזו משם, עד שנעצו לגופו ג' מאות לולניאות של ברזל ועשאוהו לגופו ככברה." | “ |

|  – תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ח', עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ד, עמוד א'. |  – תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ח', עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ד, עמוד א'. |  |
התגובה לגזירות > ההתייחסות לגזירות

בניגוד לגזירות השמד שהטיל אנטיוכוס הרביעי שעוררו את מרד החשמונאים, גזירות אלו נגזרו לאחר מפלה נוראה של ישראל במרד בר כוכבא, והיהודים שספגו מכה אנושה, הבינו כי לא יוכלו לפרוק את הגזירות בכוח הזרוע, והם צריכים לעשות ככל יכולתם, כדי לסכל את הרצון לעקור את היהדות, בשעה קשה זו שכונתה בפיהם "שעת הסכנה".
החכמים נקטו בשלוש דרכי תגובה לגזרות.
סירוב לציית לגזירות בגלוי, ונכונות למות על קידוש ה'. זו הייתה דרכם של עשרת הרוגי מלכות, ששובחו בתלמוד בדורות שלאחר מכן.
השלמה חיצונית עם גזירות הדת, וקיום המצוות בסתר, או בשינוי מסוים. ואף הכחשת קיום המצוות. אלו הסתמכו על הפסוק - "וחי בהם". ונראה שהם ראו היתר לעצמם, כיוון שדובר בביטול מצוות עשה בעיקר.
נכונות למסור את הנפש רק אם מחייבים לעבודה זרה בפומבי, כדין יהרג ואל יעבור.
תגובת חלק מהחכמים לגזרות הייתה ניסיון להתחמק מהם ולקיים מצוות בסתר. ככל הנראה ננקטה דרך זו מכיוון שהגזרות היו על מצוות עשה, על ידי הגמשת ההלכה כדי לעקוף את הגזרות. במקרה שיהודי נתפס הוא נקט גישה של הכחשת האשמות או הודאה באשמה.
תגובה של חלק אחר מהחכמים שסירבו לציית לגזרות מתוך עיקרון, ולכן הפרו אותם ומתו על קידוש השם. התלמוד מאריך מאוד בסיפוריו על חכמים אלו, שמסרו את נפשם או שהסתכנו בכך. בין חכמים אלו ניתן למנות את רבי עקיבא בן יוסף, רבי חנינא בן תרדיון ורבי אלעזר בן שמוע שלימדו תורה ברבים, ורבי יהודה בן בבא שסמך זקנים בבקעה אחת. חכמים נוספים שנכללו בעשרת הרוגי מלכות שנהרגו בין חורבן בית שני לגזרות אדריאנוס, היו רבי חוצפית המתורגמן, רבי ישבב הסופר ורבי חנינא בן חכינאי.
חכם נוסף שמסופר עליו כי נתפס היה רבי אלעזר בן פרטא. ישנם מקורות התולים את מותו בלא עת של בן עזאי בכך שהוצא להורג בידי הרומאים בזמן אדריינוס ויש מקורות הסוברים כי הדבר נבע בשל הצצתו לפרדס הקבלה.
על פי הפיוט "אלה אזכרה" תלמידי חכמים נוספים שעברו על הגזרות וסיכנו את עצמם בכך שנסמכו לשופטים היו: רבי מאיר, רבי יהודה בר אילעאי, רבי יוסי בן חלפתא, רבי שמעון בר יוחאי, רבי אלעזר בן שמוע, ויש אף מוסיפים את רבי נחמיה.
סיפור יוצא דופן מספר התלמוד על רבי מאיר, תלמידו של רבי עקיבא ומחשובי חכמי המשנה, שהצליח באמצעות שוחד לפדות מבית בושת, את אחות אשתו שהייתה בתו של רבי חנינא בן תרדיון, אליו הוכנסה כענישה בשל לימוד התורה של אביה. כאשר נודע הדבר לשלטונות הוא נהפך למבוקש ודמותו נחקקה על שערי רומי. כאשר כמעט תפסוהו ברח לבית בושת והתחזה לאחד מהאנשים שם, והצליח להימלט בסופו של דבר בעור שיניו. רדיפת השלטונות היא שגרמה לו לברוח מארץ ישראל לבבל.
התגובה לגזירות > שבח על מסירותם של אנשי תקופה זו

אף שגזרות שמד אלו לא נמשכו שנים רבות, הן הותירו רושם עז במקורות היהודים. מאוחר יותר אנו רואים שגדול אמוראי ארץ ישראל בדור השני רבי יוחנן, שנולד כחצי יובל לאחר המרד, ממשיך את גישת רבי עקיבא וחביריו: "כל עבירות שבתורה אם אומרים לאדם עבור ואל תהרג, יעבור ואל יהרג. חוץ מעבודת כוכבים, וגילוי עריות ושפיכות דמים. אמר רבי יוחנן: לא שנו אלא שלא בשעת גזירת המלכות, אבל בשעת גזירת המלכות אפילו מצווה קלה יהרג ובל יעבור". במקור נוסף חז"ל משבחים את מסירותם של בני דור זה: "אִשָּׁה יִרְאַת ה' - זה דורו של רבי יהודה ברבי אילעאי (תלמידו של רבי עקיבא), שהיו שישה תלמידים מתכסים בטלית אחת ועוסקים בתורה". גם הרמב"ם בימי הביניים הצדיק את גישתם של 'רבי עקיבא וחבריו', וכתב שאלו "הם הרוגי מלכות, שאין מעלה על מעלתם".
מעבר לכל האמירות ההיסטוריות והאגדתיות המתייחסות למצב בתקופה זו, ניתן למצוא בהלכה משקעים מתקופה זו כמו אמירתו של רבי יוחנן הטוען כי משנה מסוימת במסכת ראש השנה התייחסה לתקופת השמד ואיננה רלוונטית יותר. וכנ"ל אמירתו של רב יהודה במסכת גיטין לגבי עניין אחר. חז"ל אף קבעו את הכלל ההלכתי שאין עוקרים תקנה בגלל גזרת שמד, מפני שהגזרה תתבטל בסופו של דבר. במשנה ישנה הלכה מיוחדת הקשורה למציאת תפילין, גם בתוספתא ישנן עדויות שונות לגבי צורת ביצוע מצוות כמו קריאת שמע, קריאה בספר תורה, קריאת מגילה וסוכה, שנשנו לתקופה זו בלבד.
ספיחים לגזרות אדריאנוס ניתן למצוא בסיפור מפורסם הוא על רבי שמעון בר יוחאי תלמידו של רבי עקיבא, שהתנגד לרומאים בעיקר בשל הריגת רבו רבי עקיבא ושאר החכמים, בתקופה שלאחר ביטול חלק מהגזרות, ונרדף על ידם עד שהוצרך להתחבא במערה בפקיעין, ממנה יצא רק לאחר 13 שנה במות הקיסר אנטונינוס פיוס.
התגובה לגזירות > היחס אל אדריאנוס

בניגוד חד לתדמיתו החיובית של אדריאנוס בתרבות הרומאית, ביהדות בשל הגזרות החמורות שנועדו לקעקע את היהדות ובניין העיר האלילית על שרידי המקדש, הוא זכור כאדם אכזר ושונא ליהדות, העומד בשורה אחת עם צוררים אחרים של העם היהודי כאנטיוכוס וטיטוס. על פי התלמוד דוגמה לשנאתו הוא שלא הניח להביא את מתי ביתר לקבורה בחייו. במקורות היהודים הוצמד לשמו הכינוי "שחיק עצמות" - כלומר, איחול לכך שימות ותשחקנה עצמותיו.
אף שהגזרות הותירו רושם רב על היהדות, הן לא נמשכו שנים רבות. לאחר מותו של אדריאנוס, על פי הבבלי בתענית, רבי יהודה בן שמוע וחבריו ערכו הפגנה בלילה ברומי, והצליחו לבטל את הגזירות.
התגובה לגזירות > המשך הקיום היהודי בארץ ישראל

על אף המצב הקשה ששרר לאחר המרד, לא היה זה סופו של הקיום היהודי בארץ ישראל. קהילות יהודיות בעלות חיוניות וכוח המשיכו במפעל של כתיבת המשנה והתלמוד בארץ ישראל. עם חורבן ירושלים בימי המרד הגדול, עבר מרכז ההנהגה ליבנה ולאחר מכן אל אושא, שפרעם, בית שערים, ציפורי וטבריה. היישוב אמנם לא הצליח להקים ביהודה מרכז רוחני, והמרכז הרוחני נדד אל הגליל, אך יהודים ישבו בארץ ישראל עוד מאות שנים לאחר מרד בר כוכבא. למרד הייתה השפעה משמעותית על השפה העברית. מאחר שבגליל לא הייתה מדוברת השפה העברית, הביא השינוי הדמוגרפי לכך שמעמדה של השפה פחת והלך, עד שכשני דורות לאחר המרד כמעט שחדלה העברית לשמש כשפה מדוברת.
ראו גם

עשרת הרוגי מלכות
גזירות אנטיוכוס
אלישע בעל כנפיים
מרד בר כוכבא
לקריאה נוספת

משה דוד הר, גזירות השמד וקידוש השם בימי הדריינוס, מלחמת קודש ומרטירולוגיה/העיר והקהילה, ירושלים תשכ"ח עמ' 73–92
Herr M D, Persecutions and Martyrdom in Hadrian's Days, Scripta Hierosolymitana 23 (1972), pp. 85 – 125
היטל הטמנה

היטל הטמנה הוא סוג של מס המוטל במדינות מסוימות כדי להגדיל את עלות הטמנת הפסולת. המס מוטל בדרך כלל ביחידות של מטבע ליחידת משקל או נפח (£ / t, € / t, $ / yard³). המס הוא חלק מהעלות הכוללת של עלות הכניסה למטמנה.
היטל זה הוא מס ירוק, שמטרתו להפנים את ההשפעות החיצוניות השליליות של הטמנת הפסולת אצל יצרני הפסולת (העיקריים שבהם – רשויות מקומיות ומפעלים), וכן לייקר את ההטמנה כך שיצרני הפסולת יעדיפו את חלופת המיחזור.
היטל הטמנה בישראל

בישראל ההיטל מוטל מכוח חוק שמירת הניקיון. ראשיתו בשנת 2000, אז תוקן חוק שמירת הניקיון במסגרת חוק ההסדרים. החוק הסמיך את השר לאיכות הסביבה לקבוע את שיעורי ההיטל בתקנות באישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, ואולם במהלך השנים סיכל מרכז השלטון המקומי את התקנתן, והחוק הפך לאות מתה. במסגרת חוק ההסדרים של 2006, יזמה הממשלה תיקון נוסף של חוק שמירת הניקיון, ובו הביאה למעשה את נוסח התקנות עצמן. התיקון אושר ב-2007, נכנס לתוקף ביולי אותה שנה, ושיעורי ההיטלים שנקבעו בו עולים בהדרגה מדי שנה עד 2011, בהתאם לסוג הפסולת (פסולת מעורבת, פסולת יבשה, בוצה, בוצה תעשייתית ופסולת בניין.
לפי החוק, עירייה בסדר גודל של עירית רמת גן, המייצרת מדי שנה כ-70 אלף טונות של פסולת מעורבת (יבשה ורטובה), הייתה צפויה לשלם בשנת 2008 היטל הטמנה בשיעור של כ-1.4 מיליון שקלים חדשים, ובשנת 2011 כ-3.5 מיליון שקלים חדשים. ההנחה היא שכדי להפחית את העלויות, תעדיף העירייה למצוא פתרונות של מיחזור.
בשנת 2011, לאחר שהתברר שהתעריפים הקבועים בחוק אינם מהווים תמריץ מספיק, פרסם השר להגנת הסביבה צו המעלה את התעריפים בהדרגה.
נוסח עדכני של חוק הניקיון נכון ליום: 18-09-2023.
השימוש בכספי היטל ההטמנה

כספי היטל ההטמנה מופקדים ב"חשבון היטל ההטמנה" בקרן לשמירת הניקיון המנוהלת על ידי המשרד להגנת הסביבה. כספים אלה אמורים לשמש לפיתוח, הקמה וייעול של אמצעים חלופיים להטמנת פסולת וכן לשיקום אתרי פסולת ומפגעי פסולת. להמחשת סדר הגודל של סכומי ההפקדות, בשנת 2015 הופקדו בחשבון היטל ההטמנה כ-450 מיליון ש"ח והיו בקרן כספים עודפים שלא נוצלו בסך כ-1 מיליארד ש"ח. כספי היטל ההטמנה מופקדים בקרן לשמירת הניקיון.
בשנת 2015 עתר מרכז השלטון המקומי לבג"ץ בדרישה לבטל את היטל ההטמנה, היות שהכספים שהופקדו בקרן לשמירת הניקיון לא נוצלו. במקביל, יזם המשרד להגנת הסביבה מנגנון חדש למימוש הכספים שהצטברו בקרן.
במהלך השנים הקרן צברה מיליארדי שקלים, שלא מומשו על פי מטרות הקרן ובהם הפחתת פסולת להטמנה. קיים חשש כי כספים אלו ישמשו כקופה קטנה למשרד האוצר ולמשרד הפנים. במאי 22 רוקן האוצר כשליש מכספי הקרן (1.66 מיליארד ש"ח).
במאי 2022 פורסם דו"ח מבקר המדינה שבחן את פעילות הקרן לשמירת הניקיון מבחינת ההיבטים הכספיים, ומביקורת זו אכן עלה כי היה רק ניצול חלקי של כספי הקרן בשיעור של 36.9%, ונוצר עודף מצטבר ניכר של יותר מ-3.2 מיליארד ש"ח, והדבר מנע מהקרן להשיג את מטרותיה.
המס על כלים חד פעמיים שנכנס לתוקף באוקטובר 2022 הפחית את צריכת החד"פ ב-, 34%, דבר שהשפיע על צמצום הפסולת להטמנה, אך עם קום הממשלה הנוכחית – ממשלת ישראל ה-37, שר האוצר ביטל את החוק
הערות שוליים

↑  צו שמירת הניקיון (שינוי התוספת לחוק), התשע"א-2011, באתר משרד המשפטים
↑  נבו, תקנות שמירת הנקיון (קרן לשמירת הנקיון), תשמ"ו-1986, באתר www.nevo.co.il
1 2  אילנה קוריאל, הקרן לשמירת הניקיון, שבה מיליארדים, תועבר גם למשרד הפנים. סילמן מתנגדת, באתר ynet, 18 בפברואר 2023
↑  משרד מבקר המדינה ונציבות תלונות הציבור, דוח שנתי של מבקר המדינה - מאי 2022 - המשרד להגנת הסביבה | הקרן לשמירת הניקיון - היבטים כספיים, 2022
↑  גד ליאור, עוד 1.5 מיליארד שקל למטרות פוליטיות: סמוטריץ' יאריך פטורים ממסי חד"פ וסוכר, באתר ynet, 6 בדצמבר 2023
החוג ללימודי עבודה, אוניברסיטת תל אביב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′41″N 34°48′09″E﻿ / ﻿32.111268267264°N 34.802535181592°E﻿ / 32.111268267264; 34.802535181592
 אתר רשמי
  (למפת גוש דן מוגדלת) החוג ללימודי עבודה, אוניברסיטת תל אביב(למפת גוש דן רגילה) החוג ללימודי עבודה, אוניברסיטת תל אביב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום החוג ללימודי עבודה, אוניברסיטת תל אביב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום החוג ללימודי עבודה, אוניברסיטת תל אביב
 
החוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב הוא חוג בין-תחומי בפקולטה למדעי החברה המשויך לבית הספר ללימודי חברה ומדיניות העוסק במחקר והוראה של ניהול משאבי אנוש, יחסי עבודה, ניתוח תהליכים בשוק העבודה, לימודי הארגון והיסטוריה של העבודה. החוג מציע תוכניות לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט ומשלב גישה אקדמית-מחקרית עם אוריינטציה יישומית.
הלימודים בחוג

בחוג נלמדות גישות המחקר האיכותניות, הכמותיות וההיסטוריות הנהוגות בתחום. התוכנית שמה דגש על ניתוח מערכת יחסי העבודה הישראלית ומגוון היחסים והקבוצות שבה.
החוג הוא היחיד בישראל בתחום זה. הוא קיים למעלה מארבעים שנה. עד תחילת העשור השני של המאה ה-21 הציע החוג לימודים לתארים מתקדמים בלבד.
התוכנית עוסקת בפעילותם של שוקי עבודה, גישות לניהול עובדים, תהליכים ארגוניים, דיני עבודה, מקומה של העבודה בשיח הפוליטי, בעולם הרוח ובהיסטוריה. החוג משלב מספר תחומים דיסיפלינריים (כגון ניהול, כלכלה, משפטים, היסטוריה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה), ובוחן את הקשרים ביניהם.
חברי הסגל בחוג

חברי הסגל בחוג הם חוקרים בעלי רקע מגוון הכולל סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, יחסי עבודה, היסטוריה של העבודה וניהול, תאוריה והתנהגות ארגונית, דיני עבודה, ניהול משאבי אנוש, פיתוח וייעוץ ארגוני.
עם חברי הסגל בחוג נמנו פרופ' אריה שירום, ממייסדי החוג, פרופ' אריה גלוברזון, פרופ' דן יעקבסון, פרופ' יואב ורדי, פרופ' ינון כהן, פרופ' חיה שטייר ופרופ' משה סמיונוב.
עם הסגל הבכיר הנוכחי של החוג נמנים הפרופסורים יצחק הברפלד, גיא מונדלק (המלמד גם בפקולטה למשפטים), גדעון קונדה, דוד דה פריס ואלי וייץ.
היינריך אולק

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1599 טירת קרונבורג, דנמרק 
 פטירה:  9 בספטמבר 1633 (בגיל 34) Triebel, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שלושים השנים 
 
היינריך אולק (בגרמנית: Heinrich Holk; ‏18 באפריל 1599 –ֻ 9 בספטמבר 1633) היה גנרל דני-גרמני שלקח חלק פעיל במלחמת שלושים השנים, תחילה בצד הפרוטסטנטי בצבאו של מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי ואחר כך בצד הקתולי בצבא האימפריה הרומית הקדושה. אולק היה איש סודם של הגנרלים הקתולים אלברכט פון ולנשטיין ויוהאן ט'סרקלס פון טילי נודע לשמצה בשל אכזריותו הרבה ובכך ששיבח את טבח מגדבורג שבוצע בידי טילי והדוכס גוטפריד היינריך פון פפנהיים.
ביוגרפיה

אולק נולד בטירת קרונבורג הנמצאת באי זילנד השייך לדנמרק. אביו, בן למשפחת אצולה דנית, היה מפקד המבצר. בילדותו למד בבתי ספר בדנמרק ובגרמניה וערך טיולים בצרפת איטליה ואנגליה. עם הפלישה הדנית לגרמניה במהלך מלחמת שלושים השנים התגייס אולק והפך לאחד ממפקדי הגייסות הדנים בתפקיד זה כבש כמה מבצרים גרמניים בשלזוויג-הולשטיין אולם נפל בשבי ונכלא בפראג.
שוחרר תמורת כופר של 4,000 טאלר מיד עם שחרורו זימן אותו מלך דנמרק לפקד על חיל מצב דני שהגן על העיר שטרלזונד שהותקפה בידי אלברכט פון ולנשטיין שכיר החרב של הקיסר. כעבור 11 שעות נסוגו הקתולים אולם אולק נאלץ להתפנות יחד עם שאר חיל המצב הדני לטובת חיל המצב השוודי בפיקודו של אלכסנדר לסלי. לאחר חתימת הסכם ליבק בין האימפריה הרומית הקדושה לבין דנמרק קרא הקיסר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאולק והציע לו ללחום לצידו בתשלום אולק קיבל את ההצעה והפך לגנרל בצבא האימפריה.
הגנרל הצעיר והנחוש משך את תשומת לבו של אלברכט פון ולנשטיין והפך לאיש סודו. אולק לא חשש למתוח ביקורת נוקבת על גנרלים רבים שגילו רכרוכיות אולם הוא שיבח את יוהאן ט'סרקלס פון טילי ואת גוטפריד היינריך פון פפנהיים על טבח מגדבורג בו טבחו באזרחיה הפרוטסטנטים של העיר מגדבורג כמו כן תמך אולק בזכותם של החיילים לרצוח ולבזוז ואף הראה דוגמה אישית בשלל מעשי זוועה שביצע באזורים שכבש יחד עם ולנשטיין. פיקד על הכוחות הקתוליים בקרב ליצן בו נהרג מלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס. בקרב זה איבד אולק את עינו השמאלית. לאחר הקרב קידם אותו הקיסר לדרגת פילדמרשל. חיבתו העזה של הקיסר לגנרל הדני עוררה לאולק אויבים רבים.
אולק נפטר ב-9 בספטמבר 1633 ממגפה בסקסוניה. גופתו הועברה לאחר מותו לקופנהגן בירת דנמרק.
לקריאת נוספת

Keegan, John; Wheatcroft, Andrew (1996). Who's who in military history: From 1453 to the present day (2 ed.). Routledge. ISBN 0-415-12722-X. נבדק ב-2009-08-02.
Mackillop, Andrew; Murdoch, Steve (2003). Military governors and imperial frontiers c. 1600-1800: A study of Scotland and empires. BRILL. ISBN 90-04-12970-7.
Jens E, Olesen (2003). "Christian IV og dansk Pommernpolitik".  In Asmus, Ivo; Droste, Heiko; Olesen, Jens E. (eds.). Gemeinsame Bekannte: Schweden und Deutschland in der Frühen Neuzeit (בדנית). Berlin-Hamburg-Münster: LIT Verlag. ISBN 3-8258-7150-9.
Wilson, Peter (2009). The Thirty Years War: Europe's Tragedy. London: Penguin Group. p. 529. ISBN 978-0-674-03634-5.
היינריך-אנטון דבוי

| --- | --- |

היינריך-אנטון דבוי
 לידה:  6 באפריל 1893 לנדסהוט, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  5 ביולי 1955  (בגיל 62) וויקובו, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1912–1943 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל-לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-44
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה קרב סטלינגרד
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
היינריך-אנטון דבוי (בגרמנית: Heinrich-Anton Deboi‏; 6 באפריל 1893 – 5 ביולי 1955), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

דבוי נולד ב-6 באפריל 1893 בלנדסהוט, ובשנת 1912 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-2 (נסיך הכתר), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת אובר-לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל דבוי את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואות הפציעה בכסף.
לאחר המלחמה הצטרף דבוי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1925 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוגוסט 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-91. ב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-199.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה פיקד דבוי על רגימנט הרגלים ה-199, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-57, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה. ב-31 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-44, וב-21 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, ובקיץ 1942 הוא הוביל את אוגדתו בחלקה הדרומי של החזית המזרחית בהתקפה על סטלינגרד. על הישגיו בקרבות הוענק לו ב-10 בספטמבר 1942 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-29 בינואר 1943 נכנע דבוי עם שרידי כוחותיו לכוחות הצבא האדום, וב-5 ביולי 1955 הוא מת במחנה השבויים וויקובו (אנ').
האגן דאז

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  מותג גלידה
 מוטו:  "Made like no other"
 מייסדים:  רובן ורוז מאטוס
 תקופת הפעילות:  1961, ארצות הברית ארצות הברית – הווה
 חברת אם:  General Mills
 מיקום המטה:  אוקלנד 
 בעלות:  חברת פילסברי
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
 מוצרים עיקריים:  גלידה
  
 www.haagen-dazs.com
 
האגן דאז (באנגלית: Häagen-Dazs) היא מותג גלידה אמריקני. יצרנית הגלידה האגן דאז נוסדה בשנת 1961 על ידי שני יהודים-אמריקאים בברונקס שבניו יורק. כיום מיוצרות גלידות תחת המותג האגן דאז שמשתייך לתאגיד המזון הבינלאומי ג'נרל מילס. גלידת האגן דאז נחשבת לגלידת סופר-פרימיום בשל העובדה שבמהלך ייצורה מוחדרת לתוכה כמות קטנה מאוד של אוויר, ולא מוספים לה חומרים מתחלבים פרט לביצים טריות.
היסטוריה

בשנת 1961 פתחו בני הזוג רובן ורוז מאטוס, יהודים ממוצא פולני, חנות גלידה בשם האגן דאז בברונקס שבניו יורק. תחילה הציעו שלושה טעמים בלבד: וניל, שוקולד וקפה. בתוך מספר שנים הפכה האגן דאז לרשת גלידריות הפרוסה לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית ובעוד 54 מדינות אחרות, ואף החלה למכור את תוצרתה במרכולים.
בשנת 1983 נמכרה האגן דאז לחברת פילסברי שהיא חברה בת של ג'נרל מילז. בארצות הברית ובקנדה מיוצרות הגלידות על ידי שותפות בין פילסברי לבין תאגיד המזון הבינלאומי נסטלה.