stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית יגאל אלון

| --- | --- |

חזיתו הראשית של בית יגאל אלון, אפריל 2008
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  קיבוץ גינוסר
 מיקום:  גינוסר 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1986
 קואורדינטות:  32°50′40″N 35°31′31″E﻿ / ﻿32.844444444444°N 35.525277777778°E﻿ / 32.844444444444; 35.525277777778
 http://bet-alon.co.il
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית יגאל אלון(למפת הגליל העליון רגילה) בית יגאל אלון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית יגאל אלון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית יגאל אלון
 
חזית בית יגאל אלון ושער הרעות - תבליט דו-צידי שבוצע על ידי עשרה פסלים יהודים ועשרה ערבים בשנת 2005. אבנים בגודל 80X80X100 סודרו יחד בצורה של שער. מתנשא לגובה 8.5 מ'.
פסיפס סמלי בכניסה לבית יגאל אלון
בית יגאל אלון במבט מהאוויר.
בית יגאל אלון או מוזיאון אדם בגליל הוא מוזיאון ומרכז חינוכי השוכן בקיבוץ גינוסר לחוף הכנרת. המוסד נפתח ב-1987 על שמו של יגאל אלון, שהיה חבר הקיבוץ ונקבר בו, ומשמש מוזיאון לתולדות הגליל ומרכז לפעילויות חינוכיות וחברתיות לנוער, חיילים וסטודנטים. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הגישה החינוכית

יגאל אלון כותב על החינוך:
החינוך הוא מטרה בפני עצמה, אך הוא גם פרוזדור לעולם עתיק, רחב ועמוק ממנו, עולם התרבות הלאומית והכלל אנושית כפי שהצטברה, רובד אחר רובד במרוצת הדורות. בלעדי החינוך לא יתואר קיומה של התרבות, שימורה פיתוחה וקידומה.
המוזיאון מפעיל ואינו פסיבי. המבקר, נדרש להיות מעורב, לחשוב, לנקוט עמדה, להכריע. 
הפעילות החינוכית נשענת על התצוגה המוזיאלית ועל סדנאות העוסקות בשאלות ערכיות באמצעות דיון במנהיגות ובחברה הישראלית.
המוזיאון מציג את הנושאים כחוויה, אשר מעניקה פרספקטיבה היסטורית מנקודת מוצא ערכית, הנושאים המוצגים הם בסיס לשיחה.
המרכז החינוכי ע"ש יגאל אלון הוא לב-ליבו של המוזיאון. חשיבותו של הזיכרון ההיסטורי כמקור סמכות והשראה בעיצוב פני החברה מודגש בחדרי התצוגה. במוזיאון מוצגים קטעים מתוך הוויית הזיכרון הקולקטיבי של העם היהודי, מתקופת המשנה והתלמוד, ראשית מימוש הרעיון הציוני ועד היום.
מרכזיות האדם, אחריותו למעשיו ולחברה, לסביבה בה הוא חי, המניעים מתוכם פועל, ההתלבטויות, הקשיים, בחירתו בצומתי הכרעה, כל אלה מוצגים מנקודת מוצא ערכית. המבקר נחשף למעשיהם ושיקוליהם של מנהיגים ואנשים מהשורה, מפקדים וחיילים, צעירים ומבוגרים, בתקופות וזמנים שונים.
כל אלה יחד הם לב ליבה של התפיסה החינוכית במוזיאון.
התצוגה

המוזיאון שוכן בבניין שתוכנן על ידי האדריכל חנן הברון, והוא מציג את ההתיישבות בגליל באמצעות ארבע תערוכות קבע:
תקופת המשנה והתלמוד - אופי היישוב היהודי בגליל בתקופות אלה.
אבן מגדלא  - האבן, שנמצאה באתר החפירות מגדלא, מספרת את סיפור הקשר בין יהודי הגליל למקדש בירושלים.
יגאל אלון - חדר העוסק בסיפור חייו של יגאל אלון, החל מילדותו בכפר תבור, לימודיו בבית הספר כדורי, הפלמ"ח ותפקידיו בממשלה.
כנרת - תצוגה על ימת הכנרת. התצוגה משקפת את מצבה העגום של מדיניות המים בישראל באמצעות המחשה סביבתית ותוכנית.
בנוסף לתערוכות הקבע, יש במוזיאון גלריה לתערוכות אמנות מתחלפות, ספרייה, ארכיון ומאגר מידע ממוחשב על הגליל, אזור הכנרת, ועל חייו של יגאל אלון.
בית יגאל אלון מארגן פעילויות רבות לבני נוער ומפגשי אמנים, בדגש על שיתוף פעולה בין שכנים יהודים וערבים בגליל. פעילויות אלו נקראות בשם "מפגש האביב", והן הולידו חלק ניכר מעבודות האמנות והפסיפס המעטרות את המוזיאון ואת הגן סביבו.
ליד המוזיאון שוכנת חורשת הפלמ"ח המוכרת כאתר מורשת. זוהי חורשת אקליפטוסים שניטעה בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי פיק"א. בחורשה זו התכנסה לראשונה בשנת 1941 פלוגה א' של הפלמ"ח שיגאל אלון היה מפקדה, לאימונים. בחורשה זו קיים אלון את מפגשיו השנתיים עם נכבדים ערבים.
הסירה מגינוסר

הסירה מגינוסר מוצגת באולם תצוגה מיוחד במוזיאון. זוהי סירת עץ שנתגלתה באקראי בשנת 1986 בין קיבוץ גינוסר למגדל, כאשר מי הכנרת היו בשפל. אופייה של הסירה ובדיקה באמצעות תיארוך פחמן-14 איפשרו לתארכה לתקופה שבין שנת 50 לפנה"ס ועד שנת 70 לספירה.
לקריאה נוספת

בית יגאל אלון - מוזיאון אדם בגליל, ספר הכנרת, חלק ב': חופים ואתרים בעריכת יצחקי גל, משרד הביטחון, ההוצאה לאור.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 32
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258782205171  ISNI: 0000 0001 2225 4181  LCCN: no2009181795  VIAF: 145954118   WorldCat (עם VIAF): 145954118
ברוק טסמאכר

| --- | --- |

אדמס, יולי 2010
 לידה:  4 בדצמבר 1984 (בת 39) סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
 שם במה:  ברוק ברוק אדמס ברוק טסמאכר מיס טסמאכר
 משקל:  51 ק"ג
 גובה:  1.63 מטר
 מקום מגורים:  יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  16 בנובמבר 2006 – 2017 (כ־10 שנים) 
 מאמנים:  Deep South Wrestling Florida Championship Wrestling
ברוק ניקול אדמס (באנגלית: Brooke Nichole Adams; נולדה ב-4 בדצמבר 1984) הידועה יותר בשם הבמה שלה, ברוק טסמאכר היא דוגמנית ומתאבקת עבר אמריקאית.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling‏ (TNA), שבו הייתה שלוש פעמים אלופת הנוקאאוטס של TNA ופעם אחת אלופת זוגות הנוקאאוטס של TNA ביחד עם טארה, כשהשתיים נודעו בשם TnT. כמו כן, היא מוכרת בשל תקופתה בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment‏ (WWE) בין השנים 2006 ל-2007, שבו היא הופיעה לצד קלי קלי וליילה כחלק מקבוצת Extreme Expose במותג ECW של הארגון.
ביוגרפיה

ברוק אדמס נולדה ב-4 בדצמבר 1984 בסנט לואיס, מיזורי ובגיל שבע עברה ליוסטון, טקסס.
לפני שהחלה בקריירת ההיאבקות, אדמס השתתפה בתחרויות ביקיני כמו מיס הוואין טרופיק, מיס בגדי הים של ארצות הברית ומיס הוטרס.
חיים אישיים

לאדמס יש אחות תאומה לא זהה בשם בריטני, הצעירה ממנה בשמונה דקות.
היא מאורסת לדוגמן ומאמן הכושר, וסטון ויין פייפר. בנם הראשון, ג'ייס, נולד ב-3 בספטמבר 2016. בתם הראשונה, פיניקס פרסלי-לי פייפר, נולדה ב-31 באוקטובר 2018.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותה במקום ה-7 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2012
הישגים בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action – TNA
אליפות הנוקאאוטס של TNA‏ (3 פעמים)
אליפות זוגות הנוקאאוטס של TNA (פעם אחת)  - עם טארה
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter – WON
הגימיק הגרוע ביותר (2013)  - Aces & Eights
הערות שוליים

↑  ברוק אדמס מתארסת באינסטגרם
↑  "אהבת חיינו, ג'ייס" באינסטגרם
↑  "ברוכה הבאה לעולם, מלאכית קטנה שלי, פיניקס פרסלי-לי פייפר" באינסטגרם
| אלופות הנוקאאוטס של אימפקט |
| --- | --- | --- |
| 2000 | גייל קים • אווסום קונג • טיילור ויילד • אנג'לינה לאב • טארה • ODB |  |
| 2010 | מדיסון ריין • מיקי ג'יימס (נוכחית) • ווינטר • ולווט סקיי • מיס טסמאכר/ברוק • האבוק • טרן טרל • ג'ייד • סיינה • אלי • מריה קנליס-בנט • רוזמרי • לאורל ואן נס • סו יאנג • טסה בלנצ'רד • טאיה ואלקירי |  |
| 2020 | ג'ורדיין גרייס • דיאונה פוראזו • טאשה סטילז |  |
| אלופות זוגות הנוקאאוטס של אימפקט |
| --- | --- | --- |
| 2000 | שריטה וטיילור ויילד |  |
| 2010 | אווסום קונג והאמאדה • The Beautiful People (לייסי ואן אריק, מדיסון ריין וולווט סקיי) • האמאדה וטיילור ויילד • אנג'לינה לאב ווינטר • אמריקה המקסיקנית (רוסיטה ושריטה) • TnT (ברוק טסמאכר וטארה) • גייל קים ומדיסון ריין • אריק יאנג ו-ODB |  |
| 2020 | Fire 'N Flava (קירה הוגאן וטאשה סטילז) • ג'ורדיין גרייס ורייצ'ל אלרינג • Decay (האבוק ורוזמרי) • The IInspiration (ג'סי מקיי וקאסי לי) • The Influence (מדיסון ריין וטניל דאשווד) • רוזמרי וטאיה ואלקירי • VXT (צ'לסי גרין ודיאונה פוראזו) • The Death Dollz (ג'סיקה, רוזמרי וטאיה ואלקירי) (נוכחיות) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1177434  MusicBrainz: 0eec7a9b-ca01-48bf-b34e-ef94e48e714a  VIAF: 7449150869811422190008   WorldCat (עם VIAF): 7449150869811422190008
ארבעת הימים של נאפולי

ארבעת הימים של נאפולי (באיטלקית: Quattro giornate di Napoli) הייתה התקוממות בנאפולי, איטליה, נגד כוחות הכיבוש הגרמניים מ-27 בספטמבר עד 30 בספטמבר 1943, זמן קצר לפני הגעת כוחות בעלות הברית לנאפולי ב-1 באוקטובר במהלך מלחמת העולם השנייה.
ההתקוממות הספונטנית של ההתנגדות הנפוליטנית והאיטלקית נגד כוחות הכיבוש הגרמניים, למרות חימושם המוגבל, וללא ארגון או תכנון מתאים, שיבשה בהצלחה את התוכניות הגרמניות לגרש את הנפוליטנים בהמוניהם, להרוס את העיר ולמנוע מכוחות בעלות הברית להשיג בה דריסת רגל אסטרטגית.
העיר זכתה לאחר מכן במדליית הזהב לאומץ צבאי. ארבעת הימים נחגגים מדי שנה והיו הנושא של הסרט "ארבעת הימים של נאפולי" משנת 1962.
רקע > רקע היסטורי

מ-1940 עד 1943, נאפולי סבלה מהפצצות כבדות של בעלות הברית, שגרמו לנזק חמור ולאבדות כבדות בקרב האוכלוסייה האזרחית. מעריכים ש-20,000 נפוליטנים אזרחים מתו בהתקפות האוויריות. יותר מ-3,000 מתו בפשיטה ב-4 באוגוסט 1943 בלבד, וכ-600 נהרגו ו-3,000 נפצעו מהפיצוץ של הספינה Caterina Costa בנמל ב-28 במרץ. גם למורשת האמנותית והתרבותית של העיר נגרם נזק, כולל הרס חלקי של כנסיית סנטה קיארה ב-4 בדצמבר 1942. עם התקדמות בעלות הברית בדרום איטליה, אנטי-פשיסטים באזור נאפולי, כולל פאוסטו ניקוליני, קלאודיו פרי ואדולפו אומודאו, החלו ליצור קשרים הדוקים יותר עם מפקדי בעלות הברית וביקשו את שחרור נאפולי.
מ-8 בספטמבר 1943, היום שבו נכנסה לתוקף שביתת הנשק בקסיביל, התקדמו כוחות הצבא האיטלקי באזור לכיוון נאפולי, ללא פקודות, כפי שעשו מרבית היחידות באותה תקופה. בעיר המצב כבר היה קשה בגלל ההפצצות הבלתי פוסקות וחוסר האיזון בכוחות, עם 20,000 גרמנים נגד 5,000 איטלקים בכל קמפניה. המצב בנאפולי התפתח במהרה לכאוס, כאשר פקידים בכירים רבים שלא היו מסוגלים לקחת יוזמה או אפילו שיתפו פעולה ישירות עם הנאצים, נטשו את העיר, ואחריהם החיילים האיטלקיים. בין הנמלטים היו ריקרדו פנטימאלי ואטורה דל טטו, הגנרלים שנשאו באחריות הצבאית לנאפולי, שנמלטו בלבוש אזרחי. פעולותיו האחרונות של דל טטו לפני שנמלט היו למסור את העיר לידי הצבא הגרמני ולפרסם צו האוסר על אסיפות ומתיר לצבא לירות על אלו שמתעלמים מהאיסור. למרות זאת, ניסיונות התנגדות ספורדיים אך עקובים מדם התעוררו ברחבי צריף זנזור, עד לבסיס הקרביניירי בפאסטרנגו וב"מרכז הגילוי המוקדם" (Centro di Avvistamento) ה-21 של קאסטל דל'אובו.
רקע > אנדרלמוסיה

בימים שלאחר שביתת הנשק, גילויים של חוסר סובלנות והתנגדות מזוינת נגד הכובשים הגרמנים של נאפולי התגברו ונהיו מאורגנים יותר, כולל ב-1 בספטמבר, כאשר התרחשה הפגנת סטודנטים בפיאצה דל פלבישיטו, והמפגש הראשון של Liceo Sannazaro בוומרו.
ב-9 בספטמבר, קבוצת אזרחים נתקלה בחיילים גרמנים בפאלאצו די טלפוני והצליחה להימלט לרחוב ויה סנטה בריג'ידה. אחד המקרים היה כאשר חבר בקרביניירי, פתח באש כדי להגן על חנות מפני חיילים גרמנים שניסו לבזוז אותה.
ב-10 בספטמבר, בין פיאצה דל פלבישיטו והגנים למטה, התרחשה התנגשות הדמים הראשונה, כשהנפוליטנים חסמו בהצלחה כמה כלי רכב גרמניים. בקרבות נהרגו שלושה מלחים גרמנים ושלושה חיילים גרמנים. הכובשים הצליחו לשחרר חלק מאלו שנפלו בידי המתפרעים הודות לצו של פקיד איטלקי, שזימן את בני ארצו למסור חלק מבני הערובה שלהם ואת כל נשקם. התגמול על העימותים בפיאצה דל פלבישיטו התבצע במהירות, והגרמנים הציתו את הספרייה הלאומית ופתחו באש על ההמון שהתאסף שם.
ב-12 בספטמבר נהרגו חיילים רבים ברחובות נאפולי, וכ-4,000 חיילים ואזרחים איטלקים גורשו לעבודות כפייה. הודעה ב-22 בספטמבר קבעה עבודת חובה לכל הגברים מגיל 18 עד 33, אשר היו אמורים להיות מגורשים למחנות עבודה בצפון איטליה ובגרמניה.  הנפוליטנים סירבו, וכאשר גברים נאספו והובאו לאצטדיון בוומרו, התפתחה התקוממות אזרחית.
רקע > מצב מצור

עוד באותו יום, אוברסט ולטר של קיבל על עצמו את הפיקוד על הכובשים הצבאיים בעיר והכריז על עוצר ומצב מצור, תוך פקודה להוציא להורג את כל האחראים לפעולות עוינות נגד החיילים הגרמניים, ועד 100 נפוליטנים על כל הרוג גרמני.
הכרוזים הבאים הופיעו על חומות העיר ב-13 בספטמבר:
בפעולה מיידית מהיום, אני מקבל את השליטה המוחלטת בסמכויות מלאות של העיר נאפולי והסביבה.
כל אזרח בודד שמתנהג כראוי ייהנה מההגנה שלי. מצד שני, כל מי שיפעל בגלוי או בחשאי נגד הכוחות המזוינים הגרמניים יוצא להורג. יתרה מכך, ביתו של המתנגד וסביבתו הקרובה יהרסו ויהפכו להריסות. כל חייל גרמני שייפצע או ירצח יביא לנקמה פי מאה.
אני מורה על עוצר מ-8 בערב עד 6 בבוקר. רק במקרה של אזעקה יתאפשר שימוש בכביש על מנת להגיע למקלט הקרוב.
מוכרז על מצב מצור.
תוך 24 שעות יש למסור את כל הנשק והתחמושת מכל סוג, לרבות רובי ציד, רימוני יד וכו'. מי שאחרי אותה תקופה יימצא ברשותו נשק יוצא להורג לאלתר. מסירת הנשק והתחמושת תתבצע לסיורים הצבאיים הגרמניים.
אנשים חייבים לשמור על קור רוח ולפעול בצורה סבירה.
בעקבות הפקודות בוצע ירי של שמונה שבויי מלחמה ב-via Cesario Console, וטנק פתח באש על סטודנטים שהחלו להתאסף באוניברסיטה הסמוכה ועל כמה מלחים איטלקים מול הבורסה.
מלח צעיר הוצא להורג במדרגות המפקדה, ואלפי אנשים נאלצו להשתתף על ידי חיילים גרמנים. באותו יום גורשו בכוח 500 בני אדם לטברולה, ליד קזרטה, ונאלצו לצפות בהוצאתם להורג של 14 שוטרים, שהציגו התנגדות מזוינת לכוחות הכיבוש.
זרעים של מרד

ההוצאות להורג ללא הבחנה שאירעו במהלך המלחמה, הביזה, השליטה באוכלוסייה האזרחית, הגברת העוני וההרס, כל הגורמים יחד, דרבנו מרד ספונטני לחלוטין בעיר, ללא ארגון חיצוני.
זרעים של מרד > 22 בספטמבר

ב-22 בספטמבר הצליחו תושבי רובע וומרו לגנוב תחמושת מסוללת ארטילריה איטלקית; ב-25 בספטמבר 250 רובים נגנבו מבית ספר; וב-27 בספטמבר תפסו המורדים הנפוליטנים כלי נשק ותחמושת נוספים.
זרעים של מרד > 23 בספטמבר

בינתיים, הורה אוברסט של ב-23 בספטמבר על צעדים נוספים לדיכוי האוכלוסייה, כולל הפינוי (בתוך 20 שעות באותו יום) של כל אזור החוף במעלה 300 מטרים (328 יארד) מקו המים. בערך 240,000 אנשים ייאלצו לנטוש את בתיהם כדי לאפשר יצירת "אזור ביטחון צבאי", שעלול להיות הקדמה להרס הנמל. כמעט במקביל, מניפסט מטעם המחוז של העיר קרא לעבודת חובה לכל הגברים בין הגילאים 18–30, למעשה גירוש כפוי למחנות עבודה בגרמניה. רק 150 נפוליטנים מתוך 30,000 המתוכננים נענו לקריאה, מה שהוביל את של לשלוח חיילים לנאפולי כדי לאסוף ולהוציא להורג מיד מתנגדים.
זרעים של מרד > 26 בספטמבר

בתגובה, ב-26 בספטמבר, קהל לא חמוש זרם לרחובות, התנגד להתכנסות הנאצים ושחרר את העצורים מגירוש. אל המתנגדים הצטרפו חיילים איטלקים לשעבר שנשארו עד כה מוסתרים.
ארבעת הימים > 27 בספטמבר

ב-27 בספטמבר, מספר רב של חיילים גרמנים לכדו כ-8,000 נפוליטנים, ו-400–500 פורעים חמושים הגיבו בהתקפה.
אחת מההתפרצויות הראשונות של הקרבות התרחשה בוומרו, שם עצרה קבוצת גברים חמושים מכונית גרמנית והרגה את נהג המש"ק הגרמני. באותו יום התנהלו קרבות עזים באזורים שונים בעיר בין המורדים לחיילים גרמנים. הגרמנים החלו להתפנות, על בסיס ידיעות, שהתבררו מאוחר יותר כשקריות, על נחיתה קרובה של בעלות הברית בבגנולי.
לוטננט איטלקי, אנצו סטימולו, הוביל קבוצה של 200 מורדים נגד מחסן נשק בקאסטל סנטאלמו, שנלכד באותו ערב למרות הגעתה של תגבורת גרמנית מאזור וילה פלורידיאנה ומאזור קמפו ספורטיבו דל ליטוריו.
בינתיים, קבוצת אזרחים נעה בפארק קפודימונטה בתגובה לשמועות שגרמנים מוציאים להורג שבויים שם. תוכנית המורדים הייתה למנוע מחיילי הנדסה גרמנים להרוס את פונטה דלה סניטה (גשר מדלנה צ'רסואולו) ובכך לבודד את מרכז העיר והיא בוצעה למחרת.
באותו ערב, מורדים תקפו ושדדו כלי נשק בבסיסים ב-Via Foria ו-Via San Giovanni a Carbonara.
ארבעת הימים > 28 בספטמבר

ב-28 בספטמבר, הלחימה גברה עם אזרחים נפוליטנים נוספים שהצטרפו למהומה. במטרדי, סיור גרמני שתפס מחסה בבניין אזרחי היה מוקף ונצור במשך שעות, עד שהגיעה תגבורת. שלושה נפוליטנים מתו בקרב.
בפורטה קפואנה, קבוצה של 40 גברים, חמושים ברובים ומכונות ירייה, הציבו מחסום, הרגו שישה חיילי אויב ולכדו ארבעה. קרבות פרצו גם בקאסטל נואובו, ואסטו ומונטוליבטו.
גרמנים פתחו בפשיטות בוומרו ולקחו שבויים לתוך Campo Sportivo del Littorio, מה שגרם להתקפה על מגרש הספורט על ידי יחידה בראשות אנצו סטימולו, ששחררה אסירים למחרת.
ארבעת הימים > 29 בספטמבר

ביום השלישי של המהומה היו רחובות נאפולי עדים לעימותים עזים. מכיוון שלא ניתן היה ליצור קשר עם ארגונים אנטי-פשיסטיים לאומיים כגון Fronte Nazionale (שלוחה של Comitato di Liberazione Nazionale), ההתקוממות עדיין הייתה ללא הכוונה מרכזית, והפעולות בוצעו תחת פיקודם של מנהיגים מקומיים.
בכיכר ג'וזפה מאציני, יחידה גרמנית משמעותית, מתוגברת בטנקים, תקפה 50 מורדים, הרגה 12 ופצעה יותר מ-15. רובע הפועלים של פונטיצ'לי ספג הפגזה ארטילרית כבדה, ולאחר מכן, יחידות גרמניות ביצעו מספר מעשי טבח חסרי הבחנה בקרב האוכלוסייה. קרבות נוספים התרחשו ליד נמל התעופה קאפודיצ'ינו ופיאצה אוטוקאלי, בהם נהרגו שלושה טייסים איטלקים.
באותן שעות, במפקדה הגרמנית בקורסו ויטוריו אמנואלה, שהייתה נתונה להתקפות חוזרות ונשנות של מורדים, החל משא ומתן בין של לסטימולו להחזרת אסירי קמפו ספורטיבו בתמורה לנסיגה חופשית של הגרמנים מנאפולי.
ארבעת הימים > 30 בספטמבר

בעוד הכוחות הגרמנים כבר החלו בפינוי העיר לפני הגעתם של כוחות אנגלו-אמריקאים מנוצ'רה אינפיריורה, אנטוניו טרסיה בקוריה, מורה בתיכון, הכריז על עצמו כראש המורדים וקיבל על עצמו סמכויות אזרחיות וצבאיות מלאות. בין היתר הוא הוציא הוראות לגבי שעות הפתיחה המדויקות של החנויות ומשמעת האזרחים.
הלחימה לא פסקה, והתותחים הגרמנים ברמת קאפודימונטה הפגיזו את האזור שבין פורט'אלבה לפיאצה מאציני במשך כל היום. קרבות נוספים התרחשו באזור פורטה קפואנה.
הגרמנים הנמלטים הותירו אחריהם שריפות ומעשי טבח, כולל שריפת ארכיון המדינה של נאפולי, שגרמו לאובדן גדול של מידע ומסמכים היסטוריים. כמה ימים לאחר מכן, אירע פיצוץ בפאלאצו דלה פוסטה, נאפולי, שיוחס לחומרי נפץ גרמניים.
שחרור נאפולי

בשעה 09:30 ב-1 באוקטובר, סיורים משוריינים של משמר הדרגונים של המלך היו היחידות הראשונות של בעלות הברית שהגיעו לנאפולי, ואחריהן הגיעו ה-Royal Scots Greys מתוגברים בכוחות של הדיוויזיה המוטסת ה-82.  בסופו של יום, המפקד העליון הגרמני באיטליה - גנרל-פלדמרשל אלברט קסלרינג - ראה שהנסיגה הסתיימה בהצלחה.
הנתונים הסטטיסטיים עבור ארבעת הימים של נאפולי משתנים: על פי כמה מחברים, נהרגו 168 מורדים ו-159 אזרחים לא חמושים. לפי ועדת השרים להכרה בקורבנות הפרטיזנים שלאחר המלחמה, 155 נהרגו, אך בפנקסי בית הקברות של פוג'יוריאלה נרשמו 562 מקרי מוות.
בניגוד לגילויי התנגדות אחרים באיטליה לאחר שביתת הנשק ב-8 בספטמבר, בהם היו מעורבים גם פשיסטים איטלקים,  רוב הקרבות היו בין איטלקים לגרמנים. המרד מנע מהגרמנים לארגן התנגדות בנאפולי נגד מתקפה של בעלות הברית או להרוס את העיר לפני נסיגה גרמנית, כפי שהורה אדולף היטלר.
ב-22 בדצמבר נידונו הגנרלים ריקרדו פנטימאלי ואטורה דלטטו, שנטשו את נאפולי לגרמנים לאחר ה-8 בספטמבר, על ידי בית המשפט הגבוה לצדק ל-20 שנות מאסר צבאי,  בגין שיתוף פעולה פעיל עם גרמנים. דומניקו טילנה, ראש מדור המחוז הפשיסטי במהלך המהומות, נידון לשש שנים ושמונה חודשים.
בתרבות נפוצה

הפרק ההיסטורי של מרד נאפולי נזכר בסרטו של נאני לוי משנת 1962 "ארבעת הימים של נאפולי", שהיה מועמד לאוסקר לסרט הזר הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.  הסצנות האחרונות של הסרט Tutti a casa בכיכובו של אלברטו סורדי (1960) תיארו גם את האירועים, במיוחד אלה של 28 בספטמבר.
הערות שוליים

↑  קוראדו ברבגאלו, "Napoli contro il terrore nazista"‏, Casa editrice Maone, נאפולי, 1944.
↑  "Iniziano le 4 giornate di Napoli il 27 settembre 1943". Me.Dia.Re. 27 בספטמבר 2018. נבדק ב-13 באפריל 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  de Blasio Wilhelm, Maria (1988).
↑  Fifth Army History, Volume 1. Historical Section, Headquarters Fifth Army. 1945. p. 47.
↑  The Repubblica Sociale Italiana, a German-supported puppet state, was declared on 23 September 1943.
↑  Their conviction was later reduced.
↑  "35th Academy Awards (1962): Nominees and Winners". 6 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1208743 
Biblioteca Nazionale Vittorio Emanuele III בנאפולי שם התרחשו עימותים.
המצב הצבאי האיטלקי בספטמבר 1943
שריונית דיימלר של משמר הדרגונים של המלך ה-1 בבית העירייה בנאפולי, 1 באוקטובר 1943
ג'ולייטה מזינה

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1921 San Giorgio di Piano, איטליה 
 פטירה:  23 במרץ 1994 (בגיל 73) רומא, איטליה 
 מקום קבורה:  Fellini tomb 
 שם לידה:  Giulia Anna Masina 
 סוגה מועדפת:  נאו-ריאליזם איטלקי 
 מדינה:  ממלכת איטליה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  1948–1991 (כ־43 שנים) 
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 בן או בת זוג:  פדריקו פליני (30 באוקטובר 1943–31 באוקטובר 1993) 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הטובה ביותר (1957)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (1990) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'ולייטה אנה מזינה (באיטלקית: Giulia Anna (Giulietta) Masina;‏ 22 בפברואר 1921 – 23 במרץ 1994) הייתה שחקנית קולנוע איטלקייה.
הייתה נשואה לבמאי הקולנוע פדריקו פליני מ-1943 ועד מותו, וכיכבה ברבים מסרטיו. ב-1945 ילדה בן שמת לאחר שבועיים. הוא היה ילדם היחיד של השניים.
מזינה מתה ממחלת הסרטן ברומא ב-1994, בגיל 73, חמישה חודשים לאחר שנפטר בעלה, פליני.
סרטיה

Paisà, בבימוי רוברטו רוסליני (1946)
Senza pietà, בבימוי אלברטו לטואדה (1948)
Luci del varietà, בבימוי אלברטו לטואדה ופדריקו פליני (1950)
Persiane chiuse, בבימוי לואיג'י קומנצ'יני (1951)
Sette ore di guai, בבימוי ויטוריו מץ ומרצ'לו מרקזי (1951)
Cameriera bella presenza offresi..., בבימוי ג'ורג'ו פסטינה (1951)
Wanda la peccatrice, בבימוי דואיליו קולטי (1952)
Il romanzo della mia vita (Luciano Tajoli), בבימוי ליונלו דה פליצ'ה (1952)
Lo sceicco bianco, בבימוי פדריקו פליני (1952)
Europa '51, בבימוי רוברטו רוסליני (1952)
Ai margini della metropoli, בבימוי קרלו ליצני (1953)
Via Padova 46 (Lo scocciatore), בבימוי ג'ורג'ו ביאנקי (1953)
Donne proibite, בבימוי ג'וזפה אמאטו (1954)
Cento anni d'amore (episodio Purificazione), בבימוי ליונלו דה פליצ'ה (1954)
לה סטרדה, בבימוי פדריקו פליני (1954)
Buonanotte... avvocato!, בבימוי ג'ורג'ו ביאנקי (1955)
Il bidone, בבימוי פדריקו פליני (1955)
לילות כביריה, בבימוי פדריקו פליני (1957)
Fortunella, בבימוי אדוארדו דה פיליפו (1958)
Nella città l'inferno, בבימוי רנאטו קסטלני (1959)
La donna dell'altro (Jons und Erdme), בבימוי ויקטור ויקאס (1959)
חיי שעה La gran vita (Das kunstseidene mädchen), בבימוי Julien Duvivier (1960)
ג'ולייטה של הרוחות, בבימוי פדריקו פליני (1965)
Scusi, lei è favorevole o contrario?, בבימוי אלברטו סורדי (1966)
Non stuzzicate la zanzara, בבימוי לינה ורטמילר (1967)
La pazza di Chaillot (The madwoman of Chaillot), בבימוי ברוס פורבס (1969)
ג'ינג'ר ופרד, בבימוי פדריקו פליני (1985)
Sogni e bisogni, בבימוי סרג'ו צ'יטי (1985)
La signora della neve (Frau Holle), בבימוי Jurai Jakubisko (1986)
היום, אולי... (Aujord'hui, peut-ětre...), בבימוי Jean-Louis Bertuccelli (1991)
הערות שוליים

↑  Cowell, Alan (1994-03-24). "Giulietta Masina, Italian Actress Who Inspired Fellini, Dies at 73". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-10-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448478205171  PLWABN: 9810592184705606  BNE: XX1100682  BnF: cb12495984j (data)  CiNii: DA13350592  GND: 119117096  ICCU: RAVV088597  ISNI: 0000 0001 0888 3424  LCCN: n85201901  LNB: 000288319  NKC: pna2007389321  NTA: 074088297  SNAC: w6f31vgw  SUDOC: 034175059  VIAF: 37021297   WorldCat (עם VIAF): 37021297 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בעקובה

| --- | --- |
גשר החוצה את נהר דיאלא בעיר בעקובה
גשר החוצה את נהר דיאלא בעיר בעקובה
 מדינה:  עיראק עיראק
 מחוז:  דיאלא
 מושל:  מות'נא א-תמימי
 שטח:  580 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  268,866 (2014)
 קואורדינטות:  33°45′N 44°38′E﻿ / ﻿33.750°N 44.633°E﻿ / 33.750; 44.633
 אזור זמן:  UTC +3:00
 he
בַּעְקוּבַּה (בערבית: بعقوبة) היא בירת מחוז דיאלא בעיראק, ממוקמת כ-50 ק"מ צפונית מזרחית לבגדאד. זוהי עיר בעלת חשיבות היסטורית, תרבותית וגאופוליטית. תחת הח'ליפות העבאסית, הייתה זו עיר משגשגת שנודעה במטעי התמרים ובבוסתני הפירות שלה, והאזור שסביבה נודע כפורה והיה מאוכלס בכפרים רבים. העיר שימשה תחנה חשובה בכביש בגדאד-ח'וראסאן, שהיה חלק מדרך המשי והתבלינים. פליטים נוצרים אשורים רבים הועברו לעיר על ידי הבריטים, שנתנו להם את חסותם, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מקור השם

למקור השם בעקובה מספר הסברים אפשריים: הראשון, הלקוח מן השפה הארמית, גורס שפירוש השם בעקובה הוא "בית העונשין" ונראה שבעקובה נבחרה בעבר להיות משכנו של בית כלא שבו ריצו נידונים את עונשי מאסרם.
פירוש נוסף לשם בעקובה, גם הוא מהשפה הארמית, הוא "בית השומר" או "בית יעקוב" ונראה כפירוש מאוחר בהרבה, שרותם את שמה של העיר לאירוע שקרה בו בתקופה מאוחרת: העיר שימשה כמחנה פליטים אשורים שברחו מרצח העם האשורי ומחוץ לה הוקם מחנה פליטים שהכיל בין 40,000 ל-50,000 פליטים. לפי הסבר זה לשמה של העיר, העיר נועדה כביכול לשמור על הפליטים ולהגן עליהם מפגיעה.