stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריתרופויאטין
היסטוריה

ב-1906 פאול קרנוט, פרופסור לרפואה בפריז, והאסיסטנט שלו דהפלנדר (DeFlandre) העלו את הרעיון כי הורמונים מבקרים את הייצור של תאי דם אדומים. לאחר ניסויים בארנבות שהקיזו את דמן, הבחינו השניים בעלייה בתאי הדם האדומים בארנבות הודות להמופויטין (hemopoietin). אווה בונסדורף ואווה ילביסטו שחקרו את ייצור תאי הדם האדומים העניקו להורמון את השם אריתרופויאטין. מחקרים נוספים נערכו על ידי ריזמן (Reissman) וארסלב (Erslev) הראו כי חומר מסוים במחזור הדם מסוגל לעודד יצירה של תאים אדומים ומגדיל את ההמטוקריט. החומר בודד וזוהה כאריתרופויאטין, ובכך נפתחה הדלת לשימושים העתידיים בו לטיפול במחלות כאנמיה.
ההמטולוג ג'ון אדמסון והנפרולוג ג'וזף אשבך (Eschbach) בחנו סוגים שונים של כשלים כלייתיים ואת תפקידו של ההורמון הטבעי אריתרופויאטין בייצור תאי דם אדומים. השניים שחקרו כבשים וחיות נוספות במהלך שנות השבעים תרמו להבנה כי אריתרופויאטין מעודד ייצור של תאי דם אדומים במח העצמות ועשוי לסייע בטיפול באנמיה בבני אדם. ב-1968 גולדווסר (Goldwasser) וקנג (Kung) התחילו בניסיונות לטיהור אריתרופויאטין אנושי, וכעבור תשע שנים הצליחו השניים לטהר 10 מ"ל. האריתרופויאטין המנוקה איפשר לרצף את חומצות האמינו באופן חלקי ולזהות את הגן המקודד להורמון זה. מאוחר יותר מחקר במימון NIH שנעשה באוניברסיטת קולומביה גילה דרך לסנתז אריתרופויאטין. על בסיס מחקר זה החלה חברת אמג'ן בייצור אריתרופויאטין מלאכותי בשם אפוגן (Epogen), שזכה לאישור ה-FDA ב-1989.
ראו גם

CERA
הערות שוליים

↑  Siren AL (2001). "Erythropoietin prevents neuronal apoptosis after cerebral ischemia and metabolic stress". Proc Natl Acad Sci USA. 98: 4044–4049. doi:10.1073/pnas.051606598. PMID 11259643.
↑  Jelkmann W (במרץ 2007). "Erythropoietin after a century of research: younger than ever". Eur. J. Haematol. 78 (3): 183–205. doi:10.1111/j.1600-0609.2007.00818.x. PMID 17253966. {{cite journal}}:  (עזרה)
| הורמונים |
| --- | --- | --- |
| היפותלמוס ובלוטת יותרת המוח | הורמון משחרר תירוטרופין (TRH)‏ • CRH‏ • GnRH •‏ הורמון משחרר הורמון גדילה (GHRH) • סומטוסטטין (SST) • דופמין • וזופרסין (ADH) • אוקסיטוצין • תירוטרופין (TSH) • הורמון מחלמן (LH) • הורמון מגרה זקיק (FSH) • הורמון הגדילה (GH) • פרולקטין (PRL) • הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH) |  |
| ציר בלוטת יותרת הכליה | אדרנלין (אפינפרין) • נוראדרנלין (נוראפינפרין) • אלדוסטרון • קורטיזול • דהידרו-אפיאנדרוסטרון (DHEA) |  |
| ציר בלוטת התריס | בלוטת התריס: תירוקסין • תריודוטירונין • קלציטונין • בלוטת יותרת התריס: PTH |  |
| ציר בלוטות המין | אשכים: טסטוסטרון • AMH • אינהיבין.  שחלות: אסטרדיול • פרוגסטרון • אינהיבין/אקטיבין • רלקסין |  |
| בלוטות אנדוקריניות אחרות | לבלב: גלוקגון • אינסולין • סומטוסטטין. בלוטת האצטרובל: מלטונין |  |
| בלוטות לא אנדוקריניות | שליה: גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG)‏ • HPL • אסטרוגן (אסטריול, אסטרדיול, אסטרון) • פרוגסטרון. כליה: רנין • אריתרופויאטין (EPO) • קלציטריול • פרוסטגלנדין. חדרי הלב: ANP. קיבה: גסטרין • גרלין. תריסריון: כולציסטוקינין (CCK)‏ • GIP • סקרטין • מוטילין • VIP. המעי העקום: אנטרוגלוקגון. רקמות שומן: לפטין • אדיפונקטין • רסיסטין. התימוס: תימוסין • תימופואיטין • תימולין. שלד: אוסטאוקלצין. כבד: IGF-1‏ • IGF-2 |  |
| נוצרים באתר המטרה | NGF • BDNF • NT-3 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553190405171  GND: 4152964-9  LCCN: sh85044756  NDL: 00577035 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנולד מרי

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1919 טאלין, אסטוניה 
 פטירה:  27 במרץ 2009 (בגיל 89) טאלין, אסטוניה 
 מדינה:  ברית המועצות, אסטוניה 
 השכלה:  מוסד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה
 מדליה על שם ז'וקוב  עיטור הכוכב האדום  עיטור הידידות בין העמים  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית ותיק העמל  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור אות הכבוד  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור לנין  גיבור ברית המועצות  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 
 
ארנולד מרי (באסטונית: Arnold Meri‏; 1 ביולי 1919 - 27 במרץ 2009) היה גיבור ברית המועצות (15 באוגוסט 1941), קולונל בצבא האדום, פקיד בכיר ואיש ציבור אסטוני.
ביוגרפיה

נולד בטאלין בירת אסטוניה ב-1919. בשנת 1926 היגר עם הוריו ליוגוסלביה, שם למד יחד עם ילדי הגולים הרוסים בגימנסיה הרוסית של בלגרד. בשנת 1938 חזר עם משפחתו לאסטוניה והתגייס לצבא. באוגוסט 1940 אסטוניה סופחה לברית המועצות ומיחידות הצבא האסטוני הורכבו שתי דיוויזיות אסטוניות של הצבא האדום. לאחר פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות לחם כקצין בשורות הצבא האדום. היה האסטוני הראשון שזכה לעיטור גיבור ברית המועצות.
לאחר המלחמה נבחר לתפקיד יושב ראש של הקומסומול האסטוני. בהמשך שימש כפקיד בכיר ובשיא הקריירה שלו מונה לסגן שר החינוך בממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה (1961).
בן דודו, לנארט מרי, כיהן כנשיא אסטוניה הראשון לאחר עצמאותה המחודשת בשנים 1992 עד 2001. בראיונותיו הרבים ארנולד מרי אמר, שהשקפת עולמו ונקודת מבטו על אירועים רבים בהיסטוריה של אסטוניה שונים בהרבה מאלה של בן דודו המפורסם.
עד יום מותו שימש בתפקיד יושב ראש הוועד האנטי-פאשיסטי של אסטוניה. הוועד התנגד לכינוסי ותיקי ואפן אס אס האסטונים ומחה נגד העברת אנדרטה לחיילי הצבא האדום ממרכז העיר טאלין (חייל הברונזה) לבית העלמין הצבאי.
ארנולד מרי נפגש עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה לשעבר וזה רחש לו כבוד.
בשנה האחרונה לחייו, לצד המאבק במחלת הסרטן, הועמד ארנולד מרי לדין בגין השתתפותו בגירושם לסיביר של 259 מתושבי האי היומאה (כולל 16 קשישים וכ-60 ילדים מתחת לגיל 12) במרץ 1949 (11 מתוכם מתו כתוצאה מהגירוש). מרי הכחיש בתוקף את ההאשמות והתיק נסגר בשל פטירתו .
נפטר ממחלת הסרטן ב-27 במרץ 2009.
לאחר מותו הוענק לו עיטור הכבוד על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב. מועצת העיר הרוסית גורנו-אלטאיסק החליטה לקרוא רחוב על שמו של ארנולד מרי.
ארי פינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1987 (בן 37) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארי פינס (נולד ב-7 באוגוסט 1987) הוא במאי, תסריטאי, מפיק קולנוע ועיתונאי ישראלי. מיוצרי התעודה הבולטים בישראל.
פינס גדל ברמת השרון.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון, במגמת קולנוע.
ביים סדרות וסרטים לישראל ולארצות הברית. מיוצרי ובמאי סדרת הדוקו זוכת שלושת פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה "צל של אמת". ביים, כתב והפיק עבור רשת שואוטיים האמריקאית את סדרת הדוקו "Buried", שהייתה מועמדת לשני פרסי אמי. הבמאי הראשי של תוכנית התחקירים של כאן, זמן אמת. הסדרות והתחקירים שיצר וביים הובילו לשחרורם של שני אנשים שהורשעו לשווא ברצח - אלישע חייבטוב ורומן זדורוב.
Buried

ב-10 באוקטובר 2021 עלתה ברשת שואוטיים האמריקאית סדרה בת ארבעה פרקים בשם "Buried", אותה פינס כתב, ביים והפיק. הסדרה, שזכתה לביקורות חיוביות, עוקבת אחרי סיפורה של איילין פרנקלין, אישה צעירה אשר נזכרה בשנת 1989 שבגיל שמונה, עשרים שנה לפני כן, היא הייתה עדה לרצח של חברתה הטובה ביותר, סוזן נייסון, וכי הרוצח הוא אביה, ג'ורג' פרנקלין. פרנקלין הפך לאדם הראשון בתולדות ארצות הברית שעומד למשפט פלילי בהתבסס על זיכרון מודחק של הפשע, ומשפטו הגדיר מחדש את האופן שבו מומחים לדין הפלילי ולבריאות הנפש מתייחסים למושגים כמו זיכרון וטראומה. מיד לאחר עלייתה נרכשו זכויות השידור של הסדרה בישראל על ידי HOT ו-yes, והיא עלתה לשידור בנובמבר 2021 תחת השם "הבזק של רצח". ב-2022 הסדרה הייתה מועמדת לשני פרסי אמי, בקטגוריות של סדרת הדוקו הטובה ביותר והצילום הטוב ביותר.
צל של אמת

ב-26 במרץ 2016 עלתה לשידור בערוץ 8 הסדרה הדוקומנטרית הראשונה שיצר וביים (יחד עם יותם גנדלמן), "צל של אמת", אשר עוסקת בפרשת הרצח של תאיר ראדה. הסדרה יצרה סערה ציבורית ותקשורתית סביב פרשת הרצח וזכתה לשבחים מהמבקרים, שרובם אף הכתירו אותה כאחת הסדרות החשובות ששודרו בישראל. בינואר 2017 נודע כי הסדרה נרכשה להפצה בינלאומית על ידי ענקית המדיה נטפליקס, והיא עלתה לשידור עוד באותו יום במעל 190 מדינות בגרסתה המקורית בעברית עם כתוביות בשפות שונות. הסדרה זכתה ב-3 פרסי האקדמיה הישראלית - על הסדרה הדוקומנטרית הטובה ביותר, העריכה והאפקטים החזותיים.
בשנת 2021 שודר סרט התעודה "צל כבד", של הבמאי עידו הר, ובו סיפורה של האישה מאחורי ראשי התיבות א"ק - אולה קרבצ'נקו, לטענת הסרט נהגו יוצרי "צל של אמת" בחוסר יושר ובחוסר אחריות כלפי קרבצ'נקו, ושגו כשגרמו לקהל להאמין בנכונות גרסתו של בן זוגה לשעבר שהאשים אותה ברצח. יוצרי הסדרה סירבו להתנצל והסבירו שהם עומדים מאחורי היצירה שלהם, ופינס אף כתב טור נרחב באתר הארץ שבו הסביר את עמדתו וטען כי העובדות בפרשה נדחקו לשוליים לטובת פוליטיקת הזהויותבנובמבר 2021 הגישה אולה קרבצנקו תביעת לשון הרע בסך 5.4 מיליון ש"ח נגד יוצרי סדרת התעודה "צל של אמת", ארי פינס ויותם גנדלמן, ונגד עו"ד ירום הלוי. בסופו של דבר, קרבצ'נקו זומנה להעיד במשפטו החוזר של רומן זדורוב, במסגרת הניסיון של צוות ההגנה של זדורוב להוכיח כי היא הרוצחת האמיתית לכאורה. פסק הדין שזיכה את זדורוב עסק בה בהרחבה, ובסעיף 495 להחלטתו כתב ראש הרכב השופטים אשר קולה כי הראיות נגד קרבצ'נקו "מטרידות ומחייבות, כך למיטב הבנתי, בדיקה נוספת".
ביולי 2019 שודרה בערוץ 8 העונה השנייה של הסדרה, "צל של אמת: רוצח כביש החוף", אשר עוסקת בשורת מקרי רצח של נשים צעירות שהתרחשו לאורך כביש החוף בשנות ה-70 וה-80, ובאפשרות שהם בוצעו על ידי רוצח סדרתי.
זמן אמת

ב-2017 החל פינס לביים סרטים עבור תוכנית התחקירים והדוקו של כאן 11, "זמן אמת". בין היתר ביים את "העוקץ של המאה", אשר עסק בהונאת הענק של בורסת הפחמן הדו-חמצני שבוצעה מישראל על ידי נוכלים יהודים-צרפתים, "האיש שפיצח את הלוטו" שחשף את סיפורו של סטפן מנדל, יהודי-רומני שזכה בלוטו 14 פעם באמצעות אלגוריתם מתמטי שפיתח, ו"פוטו רצח" שגולל חקירה סמויה של המשטרה שעשתה שימוש באמצעים קולנועיים כדי ללכוד רוצח.
סרטיו זכו לביקורות חיוביות, בעיקר בזכות האסתטיקה הקולנועית שמאפיינת אותם וההתמקדות בעוולות של מערכת המשפט.
הודאה תחת השפעה

באוגוסט 2017 שודר ב"זמן אמת" סרט שביים בשם "הודאה תחת השפעה", אותו יצר פינס יחד עם העיתונאית גלי גינת. הסרט העלה טענות לשחיתות ולעבירות פליליות שבוצעו לכאורה על ידי שוטרים במהלך חקירתו של אלישע חייבטוב, אסיר שהורשע ב-2011 בשוד וברצח במועדון סנוקר. בסרט נחשף לראשונה התיעוד מתא המעצר, בו נראה המדובב המשטרתי כשהוא משדל את חייבטוב לצרוך איתו הרואין, וכן הקלטות של חוקרי המשטרה, שמשוחחים על כוונתם להעלים ראיות מבית המשפט. כשנה לאחר שידור הסדרה, זיכה הרכב של שלושה שופטי עליון את חייבטוב פה אחד, תוך שהוא מותח ביקורת על עבודת המשטרה, שגרמה ל"טשטוש הגבולות בין הגורמים האמונים על אכיפת החוק לבין העולם העברייני", כדברי השופטת דפנה ברק-ארז. הייתה זו הפעם הראשונה בישראל שאדם שהורשע ברצח זוכה בעקבות תחקיר טלוויזיוני.
הערות שוליים

↑  Showtime digs up the truth about recovered memories in Buried docuseries, AV Club (ב־)
↑  Her Repressed Memory Got Him a Life Sentence for Murder. Was It Real?, Daily Beast (ב־)
↑  True Crime Meets Greek Tragedy in Father-Daughter Murder Story Buried, Vanity Fair (ב־)
↑  THE 43rd NEWS & DOCUMENTARY EMMYS, theemmys (ב־)
↑  עמי פרידמן, "צל של אמת": אגרוף אדיר לבטן, באתר ynet, 27 במרץ 2016
↑  עידו ישעיהו‏, פתחי הדלת: "צל של אמת" חושפת ספקות גדולים בפרשת תאיר ראדה, באתר וואלה, 27 במרץ 2016
↑  שירי ברייט, "צל של אמת": "סכנה לדמוקרטיה" או הסדרה הכי חשובה שנעשתה בישראל?, באתר nrg
↑  ניר גונטז', יש ספק, אין ספק, באתר העין השביעית, 11 באפריל 2016
↑   ניב הדס, החדשות הפכו לסקר אינטרנטי, באתר הארץ, 21 באפריל 2016
↑  נטע חוטר, ‏דם אמיתי: למה אתם חייבים לראות את "צל של אמת"?, באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2016
↑  איתי שטרן, נטפליקס רכשה את הסדרה הישראלית "צל של אמת" להפצה בינלאומית, באתר הארץ, 27 בינואר 2017
↑  יונתן כיתאין, ‏15 זכיות להוט בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה, באתר גלובס, 19 במרץ 2017
↑  מערכת כאן, צל כבד | הסרט המלא, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 במרץ 2021
↑  נדב מנוחין‏, "צל כבד" חושף את העוול כלפי א"ק. הגיע הזמן שנחשוב על ז'אנר הפשע האמיתי מחדש, באתר וואלה, 21 במרץ 2021
↑   אריאנה מלמד, "צל כבד" מראה כיצד טלוויזיה הופכת אישה פגועה נפשית לחומר גלם, באתר הארץ, 20 במרץ 2021
↑   ארי פינס, התקשורת בפרשת זדורוב — לעזאזל עם העובדות, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2022
↑  אורן פרסיקו, א"ק תובעת 5.4 מיליון שקל, באתר העין השביעית, 1 בדצמבר 2021
↑  הכרעת דין במשפט החוזר של רומן זדורוב, jus-tice
↑  אריק וייס, האם יוצרי "צל של אמת" פיענחו את תעלומת "רוצח כביש החוף"?, באתר חדשות 13, 6 ביולי 2019
↑   העוקץ של המאה חלק א', סרטון  באתר יוטיוב (שודר ב-12 ביוני 2017)
↑   האיש שפיצח את הלוטו, סרטון  באתר יוטיוב (שודר ב-26 באפריל 2018)
↑   פוטו רצח, סרטון  באתר יוטיוב (שודר ב-12 ביוני 2018)
↑  גיא פרחי, תכנית התחקירים החדשה של "כאן" מקפיצה את הרמה של ערוץ כאן 11, ‏13 ביוני 2017
↑  איימן סיכסק‏, מדיר שינה: "הודאה תחת השפעה" הוא חוויה טלוויזיונית מטלטלת, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2017
↑   הודאה תחת השפעה, סרטון  באתר יוטיוב (שודר ב-15 באוגוסט 2017)
↑  איתי שטרן, כשמשטרת ישראל גבתה עדות מפלילה בעזרת הרואין, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2017
↑  לילך דניאל, דרמה בעליון: ביהמ"ש זיכה את אלישע חייבטוב מרצח שי אדרי לפני 16 שנה, באתר "תקדין", 2 באוגוסט 2018(הקישור אינו פעיל, 9.08.2018)
↑  איתמר רונאל, ‏"השוטרים ידעו שהמדובב מסמם את החשוד שלהם", באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346300305171  VIAF: 27149842004102842606   WorldCat (עם VIAF): 27149842004102842606
אמנות האג

אמנות האג הן הסכמים בינלאומיים שנוסחו בוועידות השלום הראשונה והשנייה שנערכו בעיר האג בהולנד בשנים 1899 ו-1907, ולצד אמנות ז'נבה הן מכילות את הניסוחים הרשמיים הראשונים של דיני מלחמה ופשעי מלחמה כחלק מן המשפט הבינלאומי הפומבי. ועידת שלום שלישית אשר נועדה להתכנס בשנת 1914 (ונדחתה לשנת 1915), לא התכנסה עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אמנת האג משנת 1899

ב-29 באוגוסט 1898 יזם הצאר ניקולאי השני כינוס ועידת שלום. הוועידה התכנסה בין המועדים 18 במאי ועד 29 ביולי 1899. ביומה האחרון נערך מעמד החתימה על האמנה אשר נכנסה לתוקף ב-4 בספטמבר 1900. אמנת האג משנת 1899 מכילה ארבעה פרקים ושלוש הצהרות נוספות (הפרק האחרון זהה משום מה להצהרה הראשונה):
פרק ראשון – ישוב סכסוכים בינלאומיים בדרכי שלום
פרק שני – דינים ומנהגים של מלחמה ביבשה
פרק שלישי – יישום עקרונות ועידת ז'נבה משנת 1864 למלחמה בים
פרק רביעי – איסור על שיגור קליעים וחומרי נפץ מכדורים פורחים
הצהרה ראשונה – על שיגור קליעים וחומרי נפץ מכדורים פורחים
הצהרה שנייה – על שימוש בקליעים אשר מטרתם פיזור גז הגורם חנק או הזיות
הצהרה שלישית – על שימוש בקליעים המתרחבים או נמעכים בקלות בגוף האנושי
ההשפעה העיקרית של אמנת האג משנת 1899 הייתה באיסור על שימוש באמצעים צבאיים מסוימים, פרי הטכנולוגיה המודרנית: הפצצות מן האוויר, נשק כימי וקליעי הולופוינט. האמנה אף יצרה את בית הדין הקבוע לבוררויות (Permanent Court of Arbitration) אשר מקום מושבו בהאג.
אמנת האג משנת 1907

הוועידה השנייה לשלום התכנסה בשנת 1907 בעקבות קריאה של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט בשנת 1904, אולם מועד כינוסה נדחה עקב פרוץ מלחמת רוסיה–יפן. הוועידה התכנסה ב-15 ביוני 1907 וננעלה ב-18 באוקטובר ומטרתה הייתה להרחיב את אמנת האג משנת 1899, לשנותה בהתאם לנסיבות ולהוסיף לה חלקים נדרשים, תוך התמקדות במלחמה בים. הבריטים ניסו בוועידה להגביל את השימוש בסוגי נשק שונים, אולם לא זכו לשיתוף פעולה של המעצמות האחרות ובראשון גרמניה אשר חששה כי הבריטים מנסים לחבל בצמיחת הצי הגרמני. גרמניה אף דחתה הצעה לבוררות חובה. אולם הוועידה הרחיבה את מנגנון הבוררות מרצון וקבעה תנאים לגביית חובות, דיני מלחמה, וכן זכויות וחובות של מדינות נייטרליות. ב-18 באוקטובר 1907 נחתם הנוסח הסופי של אמנת האג השנייה והוא נכנס לתוקפו ב-26 בינואר 1910. לאמנה 13 פרקים, 12 מתוכם אושררו ונכנסו לתוקפם:
פרק 1 – ישוב סכסוכים בדרכי שלום
פרק 2 – הגבלות על השימוש בכוח לגביית חובות חוזיים
פרק 3 – פתיחה במעשי איבה
פרק 4 – דינים ומנהגים של מלחמה ביבשה
פרק 5 – הזכויות והחובת של אנשים וכוחות נייטרליים בעת מלחמה ביבשה
פרק 6 – מעמד אוניות סוחר של האויב בפרוץ מעשי איבה
פרק 7 – הסבת אוניות סוחר לאוניות מלחמה
פרק 8 – הטמנת מוקשים תת-מימיים אוטומטיים
פרק 9 – הפצצות מכוחות צי בעת מלחמה
פרק 10 – יישום עקרונות אמנת ז'נבה למלחמה בים
פרק 11 – הגבלות מסוימות ביחס לזכות לתפיסת רכוש בעת מלחמה בים
פרק 12 – יצירת בית דין בינלאומי לשלל מלחמה (לא אושרר)
פרק 13 – זכויות וחובות של כוחות נייטרליים בעת מלחמה ימית
שתי הצהרות נחתמו בוועידה:
הצהרה ראשונה – הרחבת ההצהרה השנייה מוועידת האג משנת 1899 לכלי טיס נוספים
הצהרה שנייה – על בוררות חובה
פרוטוקול ז'נבה לאמנת האג

אף שפרוטוקול ז'נבה לא הוסכם בעת ועידת השלום בהאג, הוא נחשב לתוספת לאמנה. הפרוטוקול נחתם ב-17 ביוני 1925 ונכנס לתוקפו ב-8 בפברואר 1928. הפרוטוקול מטיל איסור קבוע על השימוש בכל סוגי הנשק הביולוגי. שמו המלא של הפרוטוקול הוא "פרוטוקול לאיסור על השימוש בנשק כימי חונק, מרעיל או אחר ובשיטות מלחמה בקטריולוגיות" (באנגלית: Protocol for the Prohibition of the Use in War of Asphyxiating, Poisonous or Other Gases, and of Bacteriological Methods of Warfare). פרוטוקול זה בא על רקע דאגה ציבורית גוברת כנגד השימוש בנשק כימי לאחר השימוש בגז חרדל וכלי נשק דומים במהלך מלחמת העולם הראשונה, וחשש כי שימוש בכלי נשק כימי וביולוגי עלול להוביל לתוצאות הרות אסון במלחמה עתידית. להוראות פרוטוקול זה נוספה אמנת הנשק הביולוגי (Convention on the Prohibition of the Development, Production and Stockpiling of Bacteriological (Biological) and Toxin Weapons and on their Destruction) משנת 1972 ואמנת הנשק הכימי משנת 1993.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, המתופף העיקש, הג 1899 ו-1907, פרק מתוך: המגדל הגאה: דיוקן העולם לפני מלחמת העולם הראשונה, 1890–1914, תרגום: עמי שמיר, תל אביב: דביר, תשנ"ט, 1998.
אריאל משעל

אריאל משעל (נולד ב-3 באוגוסט 1974) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כמנכ"ל המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
ביוגרפיה

משעל נולד וגדל בתל אביב-יפו, בנם הבכור של מרים והעיתונאי ניסים משעל.
לאחר שירותו בצה"ל למד לתואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט. הוא התמחה במשרדו של חנן מלצר והוסמך לעורך דין.
במהלך השנים עבד כעורך בערוץ 2 ובשנת 2003 היה ממייסדי חדשות 10, שם עבד כעורך בכיר בתוכניות האקטואליה. ניהל מספר מכרזים בתחום התקשורת;[דרושה הבהרה] בין היתר מכרזי ערוץ 2, ערוצי הספורט ומכרזי הרדיו האזורי.
באוקטובר 2012 המליצה ועדת איתור למנותו ליושב ראש המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לווין, אולם כיוון שהייתה זו תקופת הבחירות לכנסת התשע עשרה המינוי הוקפא. משעל עתר עוד לפני הבחירות לבית המשפט הגבוה לצדק בבקשה להשלים את מינויו ליו"ר מועצת הכבלים. לאחר הבחירות החליט השר הנכנס להרחיב את ועדת האיתור כדי לשקף שינויים במדיניות. בג"ץ התיר לשר לעשות זאת, אך קבע ש"לטעמנו צריך להיות להחלטה הקודמת משקל משמעותי בהחלטת הוועדה החדשה". ועדת האיתור בחרה במועמד אחר לתפקיד ובג"ץ אישר זאת, תוך שהשופטים כתבו: "דעתנו אינה נוחה מהעובדה כי לא הושלמו הליכי מינויו של העותר לתפקיד, ... ראוי שמשהמליצה ועדת איתור כפי שהמליצה, לא תרוקן המלצתה מתוכן בדרך של הרחבתה או מינוי אחרת תחתיה. פעולה זו עלולה לפגוע במספר אינטרסים חשובים ואף חלילה לשמש כלי להגשמת תכליות שאינן ראויות אשר נורמות של מנהל תקין אינן יכולות להשלים עמן".
בדצמבר 2016 אישרה ממשלת ישראל את מינויו למנכ"ל המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
חיים אישיים

משעל נשוי ולו שלושה ילדים, מתגורר בגבעת שמואל.
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏אריאל משעל צפוי לכהן כיו"ר מועצת הכבלים והלוויין, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2012
↑  אריאל משעל עתר נגד עצירת הליך מינויו למועצת הכבלים והלוויין, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2012
↑  מדוע מעוכב מינויו של אריאל משעל ליו"ר מועצת הכבלים והלווין?, באתר וואלה, 27 ביוני 2013
↑  בג"ץ 8989/12 אריאל משעל נ' נציב שירות המדינה ואחרים, ניתן ב־18 ביוני 2014
↑  אריאל משעל מונה למנכ"ל המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, באתר מעריב אונליין, 18 בדצמבר 2016
אריאל מליאר

אריאל (אריק) מליאר (נולד ב-5 במרץ 2000) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי.
חייו

מליאר נולד עם שיתוק מוחין במרכז הרפואי בני ציון שבחיפה, לאלכס ולדיאנה. אחיו התאום, מארק מליאר, הוא שחיין ואלוף פאראלימפי המתחרה בדרגת נכות S7.
מליאר סובל משיתוק ביד שמאל ובשתי רגליו. הוא החל להתאמן בשחייה בגיל 5 יחד עם אחיו כחלק מטיפול הידרו-תרפי. לאחר מספר שנים עברו לנבחרת השחייה של איל"ן חיפה והוא מתאמן בבריכת איל"ן בקריית חיים, בהדרכת יעקב ביננסון. במהלך השנים הראשונות התחרה בתחרויות ארציות, ועם הצלחותיו התקדם לאליפויות אירופה והעולם.
בשנת 2018 דורג במקום השמיני באליפות אירופה ובשנת 2019 דורג תשיעי באליפות העולם.
במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) התחרה בארבעה משחים בדרגת נכות S4. במשחה 50 מטר בסגנון חופשי העפיל למשחה הגמר וסיים במקום השביעי עם תוצאה של 41.70 שניות, ובשלושה משחים השתתף במשחה המוקדמות: במשחה 50 מטר בסגנון גב סיים את משחה המוקדמות עם תוצאה של 58.81 שניות, במשחה 100 מטר בסגנון חופשי סיים את משחה המוקדמות עם תוצאה של 1:36.04 דקות ובמשחה 200 מטר בסגנון חופשי סיים את משחה המוקדמות עם תוצאה של 3:38.51 דקות.
מליאר מתגורר בקריית מוצקין.
הערות שוליים

↑  ליאור ברטל, ‏הכירו את השחיין הפראלימפי מארק מליאר, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 9 בספטמבר 2019
↑  אריאל מליאר באתר הוועד הפאראלימפי הישראלי
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
אריאל מייזליץ

אריאל מייזליץ (נולד ב-1933) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

מייזליץ הוא יליד קהיר, 1933, ובגיל שנה וחצי היגר עם הוריו לארץ ישראל. גדל בתל אביב ואת הכשרתו המקצועית כאדריכל השלים בטכניון במסלול עתודה, במחזור שבו למדו גם אדריכלים כמו מרדכי בן-חורין, עדינה וניסן כנען, אברהם ונטורה וגם שלמה פלד שהיה כמוהו עתודאי. יחד עם פלד המשיך לשירות צבאי כאדריכל בפיקוד הדרום ויחד הם גם סיימו קורס קצינים. בתום שירותו הצבאי עבד כשכיר במשך שנה במשרדו של האדריכל יצחק מור, ולאחר מכן המשיך למשרדו של האדריכל דב כרמי.
ב-1962 חבר לפלד ויחד הקימו שותפות שהחזיקה מעמד עד לפטירתו הפתאומית של פלד ב-1984. לאורך השנים הם זכו בתחרויות תכנון רבות, בפרסים גבוהים או בפרסי קניה. שותפות מייזליץ-פלד הייתה מהשותפויות הבולטות והפוריות של הברוטליזם בישראל בשנות השיא של הזרם (שנות ה-60 וה-70).
בין הפרויקטים המפורסמים שתכננו ניתן למנות את שיכון העובדים הטכניים במכון ויצמן למדע ברחובות, תיכון אורט "יד שפירא" ביפו, קמפוס הישיבה התיכונית הטכנולוגית "קריית נוער" בשכונת בית וגן בירושלים, מלון רמדה רנסאנס בחוף הים של תל אביב, "מצודת כפיר" (כיום מחנה נחמיה, המשמש את מפקדת פיקוד המרכז), בניין הנהלת משרד החקלאות בקריה החקלאית בבית דגן ובניין בנק הדם המרכזי הארצי של מגן דוד אדום בבית החולים שיבא
ארכיון עבודותיהם של השניים לא נשמר, מלבד כמה עשרות פריטים ששמורים בארכיון אדריכלות ישראל.
מייזליץ פרש מעבודה בשנת 2000. בתו היא האדריכלית גנית מייזליץ כסיף.
מצודת כפיר (כיום: מחנה נחמיה), 1971
מתחם מגורים ברחוב הטייסים באשקלון, 1992
לקריאה נוספת

אליעזר פרנקל, כרונולוגיה: תולדות האמנות: אדריכלות, עיצוב, פיסול, ציור, תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993 (מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת: תל אביב: מכללת הסביבה – הסדנא לעצוב ואדריכלות, 1996), עמוד 778
צבי אפרת, הפרויקט הישראלי - בנייה ואדריכלות 1973-1948, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2004, עמודים 201, 364, 449, 946, 947
ירמי הופמן והדס נבו-גולדברשט, אפוריה - ארכיטקטורה של עצמאות, הטכניון, חיפה, 2016, עמודים 22, 177, 263
אפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים

| --- | --- |
 תחום:  נוירולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1185061 
 MeSH:  D020190
 
אפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים (JME) הידועה גם כתסמונת יאנץ (Janz syndrome) היא צורה נפוצה למדי של אפילפסיה אידיופתית כללית תורשתית המייצגת 5%–10% מכל סוגי האפילפסיות. ליקוי זה מתגלה לראשונה, בדרך כלל בין גילאי 12 ל-18 בהתקפי מיוקלונוס המתרחשים בבוקר. היא מאופיינת בהתקפים מיוקלוניים בזמן התעוררות, בהתקפי ניתוק, ובהתקפי טוני-קלוני. מחקרי תאחיזה הראו 6 לוקוסים ל-JME, מהם ארבעה עם גורמים ידועים בגנים. רוב הגנים האלה הם תעלות יונים כשהגן היחיד שאינו תעלת יונים הוכח לגביו שהוא משפיע על זרמים בתעלת היונים.
סימנים וסימפטומים

הסימנים של JME הם התקפי מיוקלונוס המתרחשים השכם בבוקר. רק לעיתים רחוקות קורה שהחולה נופל כתוצאה מהם אבל לעיתים קרובות הוא מפיל חפצים מהידיים. התקפי המיוקלונוס נפוצים יותר בזרועות מאשר ברגליים. סוגי התקפים אפילפטיים כמו התקף טוני-קלוני כללי וניתוקים יכולים לקרות גם כן. התקפי מיוקלונוס יכולים לקרות גם בחלק מאוחר יותר של היום והם לא מוגבלים לזרועות ולידיים. הם עלולים להיות גם בחלק התחתון של הרגלים כשהם גורמים בכך לחולה למעוד על רגליו שלו. צברים של התקפי מיוקלונוס יכולים להוביל להתקפי ניתוק וצברים של התקפי ניתוק יכולים להוביל להתקפי טוני-קלוני כלליים. המחלה יכולה להופיע גם בגיל צעיר של 18 חודשים.