stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים ארלוזורוב (אוניית מעפילים)
"חיים ארלוזורוב" - אוניית מעפילים > איסוף מעפילים בשוודיה והפלגה לים התיכון

על פי התוכנית המקורית נועדה האונייה להוביל מעפילים משוודיה ולהעבירם במזרח הים התיכון לאונייה קטנה, 'הברק', שתובילם לחופי ארץ ישראל, וזאת על מנת למנוע את תפיסתה בהפלגתה הראשונה בשל ההסגר הימי הבריטי על חופי הארץ.
האונייה הפליגה ממרסיי ב-1 בינואר 1947. לאחר עגינה קצרה בנמל קופנהגן בשל קפיאת המים בנמלי שוודיה היא הגיעה ליעדה, נמל טרלבורג שבדרום שוודיה, ב-23 בינואר.
זהות האונייה הייתה ידועה גם לשלטונות השוודיים, אך אלו לא הערימו קשיים על ההפלגה, אפשר שבשל הכנה מראש של אנשי המוסד בסיוע כמה מראשי יהדות שוודיה.
בנמל זה בשוודיה עלו על האונייה 664 מעפילים. 550 מהם היו נשים והיתר גברים. הנשים היו נערות ניצולות מחנות ריכוז ומחנות השמדה נאציים, חלקן הגיעו לשוודיה סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה בעקבות משא ומתן בין נציג יהדות שוודיה לגסטאפו. חלק נוסף הגיעו לדנמרק ב-2 רכבות רפאים[דרושה הבהרה]. מרבית הגברים היו ילדים בני 9–12 עם פרוץ המלחמה, ומרביתם הגיעו בספינות הלבנות מליבק גרמניה[דרושה הבהרה]. חלק קטן היו אנשי ארגון החלוץ מגרמניה, שהגיעו לדנמרק והוברחו לשוודיה לאחר הפלישה הגרמנית לדנמרק. בידי הנוסעים היו דרכונים מכמה מדינות אירופאיות ובהם אשרות הגירה לקובה.
האונייה עזבה את טרלבורג ב-24 בינואר והפליגה דרומה דרך הים הצפוני והתעלה האנגלית. אחרי חמישה ימי הפלגה, בשל בעיות מכניות ואובדן דלק, היא נכנסה לתדלוק ולטיפול בנמל לה הבר שבצרפת. שם אסרו השלטונות על האונייה לעזוב את הנמל, בהשפעתה של ממשלת בריטניה. לאחר פעילות של מטה המוסד לעלייה ב' אצל מיניסטריון הצי הצרפתי, תודלקה האונייה ושוחררה לדרכה. בהמשך חצתה האונייה את מפרץ ביסקאיה במזג אוויר סוער וקשה מאוד. נוסעיה סבלו מאוד ממחלת ים, ועקב טלטולי הגלים החלו משכבי העץ שלהם להישבר והיה צורך לערוך בהם תיקוני חירום. כמו כן היה הכרח להטיל לים – תוך סיכון עצמי של אנשי הצוות - מכלי דלק נוספים שהוצמדו לסיפון העליון, אשר נעקרו ממקומם עקב הטלטולים וסיכנו את האונייה. בעת הסערה עברה ליד הספינה שיירת הספינות של המשפחה המלכותי הבריטית שבה הייתה גם אליזבת הצעירה.
ליד חופי פורטוגל שככה הסערה שאיימה על האונייה. לאחר שעברה במצר גיברלטר ונכנסה לים התיכון, הורה לה מטה המוסד להצטייד בנמלי צפון אפריקה הצרפתית במזון וכן בדלק במקום זה שאבד בסערה. לצורך זה עגנה האונייה מול נמלי אלג'יר ופיליפוויל (Skikda) שבאלג'יריה וסוסה שבתוניסיה.
"חיים ארלוזורוב" - אוניית מעפילים > איסוף מעפילים באיטליה

לאחר העגינה בתוניסיה הורה מטה המוסד לאונייה להפליג לדרום איטליה ולאסוף משם מעפילים נוספים. לשם קליטתם היה צורך לרוקן מחסנים של חביות דלק באונייה, כדי להכין עבורם שטח לינה. צוות המלווים עשה זאת בעזרתן של חבורות עבודה שגויסו מבין המעפילים שכבר שהו על האונייה. בנוסף התבקשו המעפילים והסכימו להטיל חלק ממטענם האישי לים כדי לפנות מקום נוסף באונייה – פעולה שהדגימה את הסולידריות הגבוהה שלהם.
ב-21 בפברואר הטילה האונייה עוגן כ-500 מטר מחוף מחנה ההעפלה במטפונטו (Metaponto) שבמפרץ טרנטו. המעפילים הנוספים – 684 במספר (שלושה רבעים מהם גברים) – הובאו אליה לאחר החשכה, בשיטה שפותחה על ידי המוסד באיטליה – שיט בסירות גומי שנעו לאורכו של כבל אשר נמתח בין החוף לבין האונייה. לאחר סיום הפעולה היו על האונייה 1,384 נפשות – 1,348 מעפילים ו-36 מלווים ואנשי צוות. בין נוסעי האוניה היו הוריו של בני גנץ.
"חיים ארלוזורוב" - אוניית מעפילים > השיט אל חופי ארץ ישראל

מאיטליה הפליגה האונייה לכיוון כרתים ומשם לכיוון פורט סעיד שבמצרים. התוכנית שהותוותה עבורה הייתה שיט צפונה מפורט סעיד בניסיון להגיע לחוף ניצנים ולהוריד שם את המעפילים. עם זאת היה ברור לצוות האונייה כי לאור העובדה שהבריטים מודעים להפלגת האונייה, סיכוייה לחמוק ולפרוץ את ההסגר על חופי הארץ בחשאי הם קלושים ביותר.
עם התקרבות האונייה לחופי הארץ אורגנה בה ההתנגדות לקראת הניסיון הצפוי של הבריטים להשתלט עליה, על סמך הניסיון בנושא זה שצבר המוסד לעלייה ב' עד אז. עוד במספנה בצרפת הוצמדו לשני צדי האונייה במרכזה שתי קורות עץ (שנצבעו אפור ונראו כקורות פלדה), והונעו במנופים על מנת שניתן יהיה להציב אותן בניצב לאונייה ובכך לנסות ולהרתיע את ספינות הצי הבריטי מלהיצמד אליה ולהנחית נחתים על סיפונה. הוכנו לפעולה צינורות להתזת מים בלחץ גבוה נגד הנחתים הבריטים. אמצעים ננקטו על מנת להקשות על הבריטים להשתלט על חדר המכונות של האונייה. לבסוף, בהתייעצות עם המעפילים, ארגן הצוות קבוצות התנגדות שלהם – בסך הכול כ-700 איש - שנועדו לפעול בארבע גזרות על הסיפון כדי להדוף את הנחתים הבריטים. הם צוידו בנשק קר, ברגים וגרוטאות מתכת להטלה ובגרזנים לקיצוץ חבלים שינסו הבריטים לקשור לאונייה. ימי ההפלגה האחרונים נוצלו לצורך אימון כלל המעפילים לקראת המאבק על האונייה.
ב-27 בפברואר אחר הצהריים אותרה האונייה בדרכה צפונה, כ-60 ק"מ מפורט סעיד, על ידי מטוס סיור בריטי, אשר כיוון אליה את ספינות הצי הבריטי. משחתת בריטית ראשונה פגשה את האונייה לפני החשכה, ובמהלך הלילה ועם בוקר הצטרפו אליה חמש ספינות בריטיות נוספות, חלקן נושאות נחתים. האונייה המשיכה לנוע תחת ליווי בריטי לכיוון צפון לאורך חוף ארץ ישראל ומחוץ לתחום המים הטריטוריאליים שלה. בתחילה הזדהתה האונייה בפני הבריטים באיתות אור בשם "אולואה", אך מאוחר יותר הודיעה שהיא משנה את שמה ל"חיים ארלוזורוב".
"חיים ארלוזורוב" - אוניית מעפילים > הקרב על האונייה

עם בוקר, ב-28 בפברואר, הונף על תורן האונייה הדגל הלאומי והוצבו על סיפונה שלטים עם שמה החדש. בשעה 10 בבוקר התקרבה האונייה למפרץ חיפה, כאשר הספינות הבריטיות שטות סביבה במבנה הדוק בצורת יהלום. אז הגבירה האונייה את מהירותה, נכנסה לתחום מי החופים של הארץ וניסתה לתמרן כדי לפרוץ את מסך המשחתות ולהביא את האונייה אל בין הספינות שעגנו מחוץ לשובר הגלים של נמל חיפה.
בתחילה נרתעו הבריטים מהאונייה הדוהרת, אך לאחר מכן החלו לנגוח בה בספינותיהם, מנעו ממנה מלהתקרב לשובר הגלים והסיטו את מסלולה לכיוון חוף בת גלים. בהמשך הצליחה אחת מספינותיהם להיצמד אל דפנה למרות החפצים שהטילו המעפילים לכיוונה, לחתוך את מוט העץ שהותקן שם ולהזניק אל סיפונה כ-13 נחתים בריטיים. אלו הסתערו לכיוון גשר הפיקוד של האונייה תוך ירי גז מדמיע. בכל זאת הצליחו המעפילים להתגבר עליהם ולהשליך עשרה מהם (לפי גרסה אחרת - שניים) לים, שממנו הם נמשו על ידי אנשיהם. האחרים נותרו באונייה כשבויים.
הבריטים דרשו דרך רמקול לדבר עם מפקד האונייה. אנשי הפלי"ם הציגו בתגובה ילד בלבוש קפטן ענוד משקפת. היה זה אחיו של אוסי רביד, איש הפלי"ם, שמצא את שלושת אחיו במחנה פליטים ליד זלצבורג.
כאשר הגיעה האונייה למרחק של כ-1,500 מטר מחוף בת גלים, לאזור בו מי הים היו רדודים מדי להשטת הספינות הבריטיות, הסתערה משחתת על האונייה והצליחה להנחית עליה כמה עשרות נחתים. אלו הסתערו וכבשו את גשר האונייה. לאחר מכן הם פעלו על מנת להשתלט על הסיפון העליון כולו תוך מאבק עם המעפילים שעליו, אך לא הצליחו לעצור את שיט האונייה. בסופו של דבר עלתה האונייה על שרטון ונעצרה כ-50 מטר מהחוף, מול מחנה הצבא הבריטי בבת גלים. אז שיתק צוות חדר המכונות את מכונותיה ופתח את שסתומי הטביעה (Scuttle Valves) שם - אמצעי שנועד לאפשר חדירה מכוונת של מים לבטן האונייה. האונייה שקעה במקצת והתייצבה על סלעי הקרקעית. גם עוגני האונייה הוטלו למים.
בכך נסתיימה ההתנגדות הפעילה של האונייה. במהלכה נפצעו 30 מאנשיה, שלושה מהם באופן קשה (שניים כנראה מיריות). מבין הבריטים נפצעו 12, מהם ארבעה קשה.

חלק מהמעפילים קפצו למים ושחו לחוף. מספר מעפילים אף הגיעו לבית חולים רמב"ם ובידיעת מנהל בית החולים, אושפזו במחלקה פנימית כחולים ונשארו בארץ ישראל.
"חיים ארלוזורוב" - אוניית מעפילים > לאחר הקרב

בצהרי יום ההשתלטות ניסו הבריטים לגרור את האונייה ממקומה ללא הצלחה. לפיכך הובאו אליה אסדות נחיתה והמעפילים הועברו אליהן על ידי צנחנים בריטיים (מהדיוויזיה המוטסת ה-6, שחייליה כונו "הכלניות") תוך גילוי התנגדות פסיבית. המעפילים הובאו לנמל חיפה, והועברו לקפריסין בשתי פעימות: הראשונה, ע"ג האוניות "אמפייר קומפורט" ו-"אמפייר לייףגארד" שהתקינו הבריטים לגירוש מעפילים, שעגנו ביום 2 במרץ 1947. על סיפונם היו 527 מעפילים, 226 מתוכם גברים ו-293 נשים ושמונה ילדים. כעבור ימים אחדים, בפורים, 6 במרץ 1947, הגיעה הפעימה השניה של מעפילי 'חיים ארלוזורוב' שגורשו לקפריסין ע"ג הספינה "אושן ויגור": 430 גברים, 406 נשים, ועשרים וארבע ילדים - סך הכלל 860 מעפילים. בכך הושלם גירושם לקפריסין של 1,387 מעפילי אניית החיים ארלוזורוב. עם הגעתם הוכנסו המעפילים למחנות מעצר. לאחר הקמת מדינת ישראל הם שוחררו מהם בהדרגה והגיעו ארצה.
שלושה מהמלווים הארץ-ישראלים של האונייה - ניסן, ישרוליק ואברהם - נצטוו להתחבא בתוך מכלים בבטן האונייה עם תום הקרב עליה. בלילה, לאחר שהבריטים ירדו כולם מן האונייה המקורקעת (לאחר שערכו בה חיפוש) הם יצאו ממחבואם, שחו לחוף ודיווחו למטה ארגון ההגנה על קורות הקרב על האונייה.
האונייה נותרה תקועה מול חוף בת גלים. בשלהי מלחמת העצמאות היא נמכרה וחלקים ממנה נמכרו לגרוטאות .
השנה שנת 2022 75 שנה להגעתה לחוף בת גלים ציינו משפחות המעפילים ודורות ההמשך את האירוע בטקס שנערך ב-28.2.22 במוזיאון ההעפלה בחיפה ובמדליה מיוחדת שהונפקה לכבוד האירוע.
מאמץ מיוחד נעשה על מנת שבשנה זו תוקם האנדרטה לכבודם של המעפילים ואנשי הצוות. עירית חיפה אישרה את הקמתה ומתקיים מבצע לגיוס הכסף (בסיוע הקרן לחיפה) שיאפשר את ההקמה.
ייצוגיה בתרבות

תיאור ההתנגדות פורסם בעלון הפלמ"ח ומאוחר יותר בירחון "מערכות", ביטאונו של ארגון ההגנה, שיצא לאור בנובמבר 1947. התנגדות אנשי האונייה לבריטים – הן ההתנגדות למשחתות והן המאבק שהתנהל על סיפונה - הפכה לדוגמה ולמודל לחיקוי לאנשי ספינות המעפילים שבאו אחריה.
הנצחה והנחלת מורשת

ארגון מעפילי קפריסין פועל להנצחת המעפילים ואלו שתמכו בהם בספינות שהבריטים השתלטו עליהן וגירשו את מעפיליהן לקפריסין. צוות המורשת אח"א - אולואה חיים ארלוזורוב פועל במסגרת הארגון. הצוות הקים אתר אינטרנט ובו פירוט מסע הספינה, הצוות, רשימת מעפילים ודף פעילויות מורשת. בדף הפעילויות כתבות, סרטי הכנסים שנערכו, ראיונות, הרצאות, והפניות לאתרי ההנצחה בישראל: האנדרטה בטיילת חולדה גורביץ בהקמה ואבן ההנצחה התת-מימית באתר השרטון עליו עלתה הספינה - ועוד.
לקריאה נוספת

אריה (לובה) אליאב, הספינה "אולואה": סיפורו של ארטור, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1977.
נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה, 1945-1948, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1993, עמ' 149–168
הלל ירקוני, ספינות מעפילים מא-עד ת' : או מ-"כוכב" עד "קרב עמק איילון", הוצאת חלונות/גוונים, 2005
הערות שוליים

↑  על פי יהודה ואלך (עורך), אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה", ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 83.
↑  USS Unalga (WPG-53)
↑  USS Unalga באתר משמר החופים האמריקאי
↑  USCGC Unalga (WPG 53) באתר NavSource Online
↑  על חשיבות "האוניות האמריקאיות" במפעל ההעפלה ראו: מח"ל בהעפלה, באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
↑  בוגנר, 152.
↑  אליאב, 103.
↑  בוגנר, 155.
↑  עד אז היחס בין גברים לנשים בספינות המעפילים היה שניים לאחת.
↑  סיפור הפלגת 'חיים ארלוזורוב'
1 2  בוגנר, 158.
↑  בוגנר, 164; אליאב, 188.
↑  קראו עליו גם באף-על-פי-כן.
↑  דניאלה רן, מרכז רפואי רמב"ם 1998-1938, 1999, עמ' 20.
↑  ⁨The Palestine Post⁩ | Page 1 | 3 March 1947 | Newspapers | The National Library of Israel, www.nli.org.il (באנגלית)
↑  ⁨The Palestine Post⁩ | Page 1 | 7 March 1947 | Newspapers | The National Library of Israel, www.nli.org.il (באנגלית)
↑  צוות המורשת אח"א, מורשת אח"א, באתר האולואה - חיים ארלוזורוב, ‏2021
↑  אקי פלקסר, חלון לים התיכון: אנדרטה חדשה מנציחה את אוניית המעפילים 'ארלוזורוב' בחוף הים בחיפה, באתר חי פֹּה: תאגיד החדשות המקצועי והמקיף בחיפה והסביבה, ‏10/12/2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008637772505171  LCCN: n97104793  VIAF: 136217292   WorldCat (עם VIAF): 136217292 
תרשים חתך ה"חיים ארלוזורוב" והתארגנות ההתגוננות כנגד השתלטות הבריטים עליה.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
השלב האחרון ברדיפת הבריטים אחרי "חיים ארלוזורוב".
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
צופים מהחוף ב"חיים ארלוזורוב"
אולד טראפורד

| --- | --- |

האצטדיון ממבט על
 כינוי:  תיאטרון החלומות
 מיקום:  טראפורד, מנצ'סטר רבתי, אנגליה
 קואורדינטות:  53°27′47″N 2°17′29″W﻿ / ﻿53.463055555556°N 2.2913888888889°W﻿ / 53.463055555556; -2.2913888888889
 אבן יסוד:  1909
 תקופת הפעילות:  19 בפברואר 1910 – הווה (115 שנים)
 הורחב:  2005-2006
 עלות הבנייה:  90,000 ליש"ט (1909)
 בעלים:  מנצ'סטר יונייטד
 מפעיל:  מנצ'סטר יונייטד
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ארצ'יבלד לייטץ'
 קבוצות:  מנצ'סטר יונייטד
 מושבים:  75,643
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנצ'סטר רבתי מוגדלת) אולד טראפורד(למפת מנצ'סטר רבתי רגילה) אולד טראפורד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אולד טראפורד (באנגלית: Old Trafford) הוא אצטדיון כדורגל (ניתן לו הכינוי תיאטרון החלומות על ידי בובי צ'רלטון או הכינוי המקדש ממנצ'סטר בקרב אוהדי הקבוצה), הממוקם ברובע המטרופוליטני טראפורד שבמחוז מנצ'סטר רבתי. האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של מנצ'סטר יונייטד, אחד ממועדוני הכדורגל הגדולים בעולם, מאז שנפתח ב-1910.
היסטוריה

האצטדיון הופצץ ב-1941 במהלך הבליץ על מנצ'סטר במלחמת העולם השנייה, והקבוצה נאלצה לשחק באצטדיון של היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, המיין רואד, עד שבנייתו מחדש של האולד טראפורד הושלמה ב-1949.
בעקבות דוח טיילור בשנות ה-90, הוסב האצטדיון למקומות ישיבה בלבד, כך שבמקום כ-60,000 מקומות שחלקם בעמידה ירדה התכולה ל 44,000 מקומות ישיבה. ב-1995 נהרס ונבנה מחדש היציע הצפוני והתכולה עלתה ל-55,000. בתחילת שנות ה-2000, הושלמה הקמתם של מפלס שני ביציע המערבי והמזרחי והתכולה עלתה ל-68,000.
מ-2003 ועד שבנייתו של אצטדיון ומבלי החדש הושלמה ב-2007, נחשב אולד טראפורד לאצטדיון הכדורגל הגדול ביותר באנגליה. אולד טראפורד הוא שטח האדמה הגדול ביותר ששייך לקבוצה אחת בבריטניה. לעיתים קרובות משוחק בו חצי גמר הגביע האנגלי (בתנאי שהמארחת אינה בין הקבוצות המשתתפות). האצטדיון אירח חלק מהמשחקים במונדיאל 1966 ויורו 1996. אצטדיון זה היה מגרש הבית במשחקי הבית של נבחרת אנגליה עד להשלמתו של ומבלי וכן אירח את גמר ליגת האלופות 2003. בשנת 2012 אירח את טורניר הכדורגל האולימפי במסגרת אולימפיאדת לונדון 2012.
בשנת 2006 הושלמה הרחבה נוספת על ידי הקמת מפלס שני בפינות הצפון מערבית והצפון מזרחית של האצטדיון, והתכולה עלתה ל-76,000.
בשנת 2010, בעלי הקבוצה, משפחת גלייזר, מישכנו את האצטדיון כעירבון להנפקת איגרות חוב בשווי של חצי מיליארד ליש"ט, שהנפיק בנק ג'יי פי מורגן צ'ייס.
גלריה

פנים האצטדיון
פנים האצטדיון
מבט מבחוץ
פסל בסמוך לאצטדיון של "השילוש הקדוש" - ג'ורג' בסט, דניס לאו ובובי צ'רלטון
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, אולד טראפורד מועמד לאירוח גמר האלופות, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2001
↑  מערכת גלובספורט, ‏לונדון 2012: עדיין נותרו 950,000 כרטיסים למכירה, באתר גלובס, 18 ביולי 2012
↑  סוכנויות הידיעות, למי שייך אצטדיון אולד טראפורד? מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטיד מישכן המתקן לג'יי פי מורגן, באתר TheMarker‏, 11 בפברואר 2010
בלומברג, מנצ'סטר יונייטד מישכנה את איצטדיון אולד טראפורד, באתר הארץ, 11 בפברואר 2010
| אתרי אולימפיאדת לונדון (2012) |
| --- | --- | --- |
| האזור האולימפי | האצטדיון האולימפי • מרכז ספורט המים • ולופארק • ריברבאנק ארנה • הארנה לכדורסל • קופר בוקס • הארנה לכדורמים |  |
| אזור הנהר | מרכז התערוכות אקסל • צפון גריניץ' ארנה • פארק גריניץ' • קסרקטיני חיל התותחנים המלכותי |  |
| אתרים אחרים בלונדון | אצטדיון ומבלי • הארנה של ומבלי • אצטדיוני הטניס בווימבלדון • מגרש הקריקט לורדס • ריג'נטס פארק • רחבת משמר הסוסים • הייד פארק • מרכז התערוכות ארלז קורט • מסלול המרתון |  |
| אתרים מחוץ ללונדון | מרכז החתירה במים סוערים עמק לי • אגם דורני • אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד • טירת האדלי |  |
| אצטדיוני כדורגל | אצטדיון ומבלי • האמפדן פארק • אצטדיון המילניום • אולד טראפורד • סנט ג'יימס פארק • ריקו ארנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 52c1fef0-ff76-4e3e-85db-f33029e235d9
משפחה (שבועון)

| --- | --- |

 תדירות:  שבועון
 סוגה:  חדשות ומוספי תוכן
 מייסד:  אשר צוקרמן
 בעלים:  אלי פלאי
 עורך ראשי:  יוסי אליטוב
 מנכ"ל:  יהודה נחשוני
 תאריכי הופעה:  דצמבר 1987, טבת תשמ"ח – הווה (כ־37 שנים)
 שפה:  עברית, אנגלית וספרדית
 מערכת:  כנפי נשרים 35, גבעת שאול ירושלים
 תפוצה:  מנויים ונקודות מכירה בישראל ומחוץ לה
 מדינה:  ישראל ישראל
 https://he.mishpacha.com
 
גיליון אמצע השבוע, מאי 2013
משפחה הוא שבועון חרדי היוצא לאור מאז דצמבר 1987.
החל משנת 2004 יוצא העיתון גם בשפה האנגלית בתפוצה של 50,000 עותקים. מדי שבוע מופץ העיתון בארבעה חלקים: חדשות, מגזין, מגזין נשים בשם "בתוך המשפחה" ומגזין ילדים. אחת לחודש מצורפים לעיתון גם מוסף תורני בשם 'קולמוס', ומוסף קולינרי תחת השם 'טעימות"
לפי סקר TGI הוא השבועון החרדי וגיליון סוף השבוע החרדי הנפוצים ביותר בישראל.
היסטוריה

העיתון נוסד בדצמבר 1987 (טבת תשמ"ח) על ידי אשר צוקרמן, שפרש מיום השישי ושימש כעורכו הראשון. צוקרמן צירף עמו כמשקיע את יהודה פלאי שהפך לבעל השליטה בעיתון. תחילה יצא העיתון כירחון ונקרא "משפחה: ירחון הבית היהודי". מאוחר יותר הפך לשבועון בשם "השבוע של משפחה". בטבת תשנ"ג עזב צוקרמן את העיתון, כאשר גיליון אחד הופק במקביל הן על ידי המערכת בבעלות פלאי והן בהוצאת צוקרמן. שבוע לאחר מכן הופיעה מהדורתו של צוקרמן בשם "השבוע", שהפך לכל השבוע ואחר כך לשעה טובה.
לפי סקר TGI מספטמבר 2016 שיעור החשיפה של "משפחה" הוא 24.1%. לאור זאת, הוא השבועון החרדי וגיליון סוף השבוע החרדי הנפוצים ביותר בישראל, ירחון "טעימות" שיוצא אף הוא על ידי משפחה, זוכה על פי סקר זה ל-6.7% חשיפה. העיתון נמצא בבעלות אלי פלאי. בשנים 2011–2013 הוציא "משפחה" חינמון שחולק באמצע השבוע, אך הוצאתו הופסקה בעקבות לחץ מצד מערכת עיתון יתד נאמן שאף הוא מוציא מהדורה חינמית באמצע שבוע.
באוקטובר 2019 עורר השבועון סערה כאשר פרסם מעין ריאיון עם ראש "המוסד", יוסי כהן, ובו התבטאויות בנושאי ביטחון ופוליטיקה.
בספטמבר 2020 פורסמו בחדשות 12 הקלטות מתוך ריאיון שנתן אביחי מנדלבליט למגזין החג של עיתון "משפחה" לעיתונאי ישראל יוסקוביץ. ובהם התבטאויות בתיקי ראש הממשלה בנימין נתניהו שעוררו סערה.
מבנה העיתון

השבועון מופץ בנקודות מכירה בישראל ומחוץ לה, וכן למנויים.
למגזין מצורפים בכל שבוע המוספים:
חדשות משפחה – כתבות חדשותיות, תחקירים, טורים פובליציסטים מבכירי העיתונאים החרדים ומוסף כלכלי – בעריכת ישראל יוסקוביץ
בתוך המשפחה – מוסף נשים העוסק בנושאי הורות, בריאות, אופנה ומתכונים בעריכתה של חנה אפיק.
ילדים – עיתון הפונה לשכבת הגילאים 6–13, בעריכת אתי ניסנבוים.
מגזין משפחה – כתבות עומק, ראיונות, תחקירים, נושאי החדשות בהרחבה וטורים אישיים. בעריכת אריה ארליך.
בנוסף, מצורפים אחת לתקופה:
קולמוס – ירחון תורני, בעריכת ישראל א. גרובייס
טעימות – מגזין לענייני אוכל ומתכונים (למנויים בלבד; ניתן לרכישה בנפרד בחנויות) היוצא בחגים.
בריא יותר – מגזין בריאות היוצא אחת לרבעון.
נעורים – לצעירים, היוצא בחגים.
מוספי השבועון מופיעים בפורמט מגזין על גבי נייר כרומו, למעט "חדשות משפחה" המופיע על נייר עיתון בפורמט טבלואיד. מעת לעת מוציא העיתון מוספים בנושאי דיור, נישואים, תינוקות ועוד.
במקביל לגרסה העברית של העיתון קיימת גם גרסה באנגלית.
בספטמבר 2017 העיתון החל לפרסם גרסה בספרדית.
מבנה העיתון > פודקאסט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החל משנת 2021 החל העיתון בהוצאת פודקאסטים, בשלל נושאים ביניהם פוליטיקה, היסטוריה, חינוך, מוזיקה כלכלה, ונפש.
נכון ל-1 בספטמבר 2023 יצאו לאור 34 סדרות הכוללים קרוב ל-240 פרקים.
פיקוח ותכנים

לשבועון ועדה רוחנית בראשות הרב מנחם כהן, וחברים בה הרב אליהו גוט והרב אפרים זלמן גלינסקי. מערכת העיתון רואה כמנהיגה הרוחני את הרב אשר וייס, אליו היא פונה להכרעות מורכבות (דוגמת הביקורת על השבועון ב-2010). הוועדה מבקרת את תוכני העיתון מבחינה דתית ורעיונית. להבדיל מהעיתונים המפלגתיים, פונה השבועון לכל הזרמים החרדיים. כמו בעיתונים חרדיים אחרים, בעיתון לא מתפרסמות תמונות של בנות ונשים מעל גיל 3. לעיתים מטושטשות או מוסרות דמויות נשיות המופיעות בתמונה. לדוגמה, בתמונת חדר המצב בבית הלבן הוסרה הילרי קלינטון בוויקיליקס פורסם שהיא התלוננה על כך, בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 פורסמה תמונתה בצורה מחושמלת מה שהיווה תקדים.
ככתב עת בלתי מפלגתי מרבה "משפחה" לבקר את העסקנים והפוליטיקאים החרדיים. סגנונו של השבועון פתוח יחסית לשאר העיתונים החרדים. בשונה מהעיתונות החרדית השמרנית, "משפחה" נותן במה למגוון דעות ובכלל זה של אישים שאינם מהמגזר החרדי, ובהם רבנים ואנשי ציבור מן המחנה הדתי לאומי.
בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, פרסם העיתון את תמונות הנופלים, לצד מילות הערכה אישיות. יו"ר העיתון, אלי פלאי, אמר כי הפרסום הוא אכן תופעה חדשה בעיתונות החרדית אך היא נותנת ביטוי לתודעת האחדות הכלל-יהודית שהופגנה באותה תקופה, מאז רצח שלושת הנערים.
פיקוח ותכנים > המאבק נגד העיתון

רבנים חרדים, בעיקר מהמגזר הליטאי, הביעו את התנגדותם לקו הפתוח של השבועונים החרדים, ובראשם "משפחה". בין השאר טענו כי "משפחה" מעודד השכלה, הכשרה מקצועית והשתלבות אברכים במעגל העבודה. בגיליון חג הסוכות תשע"א (2010) יצא "משפחה" במוסף מיוחד שהוקדש לנושא ההשכלה והתעסוקה בציבור החרדי. בעקבות זאת פרסם העיתון יתד נאמן מאמרים חריפים בגנות "משפחה" ופורסם קול קורא של רבנים ומחנכים האוסר את קריאת העיתון.
בגיליון חג הפסח תשע"א (2011) פורסמה כתבה נרחבת על הרב נסים קרליץ ובה ריאיון לא־רשמי עמו, צעד שניתן היה לפרשו כמתן לגיטימציה מצדו לעיתון. זמן קצר לאחר מכן פרסם יתד נאמן מכתב של הרב קרליץ שבו הוא יוצא נגד השבועונים – תוך אזכור שמו של "משפחה" – "המסלפים ומטשטשים את השקפת תורתנו הקדושה שקיבלו מרבותינו, וחלילה להכניס עיתונים מסוג זה לבית". למכתבו צורף גילוי דעת נוסף של רבנים וראשי ישיבות. בעקבות כך נפגשו ראשי השבועון עם הרב קרליץ ובפגישה הם העלו יוזמה להקמת ועדת פיקוח רוחנית על העיתון שתהיה מקובלת על הרב קרליץ. למרות זאת, כעבור זמן קצר פורסם שוב ביתד נאמן וכן ביומון המבשר מכתבו של הרב קרליץ, ועליו נוספו חתימותיהם של הרב יוסף שלום אלישיב והרב חיים קנייבסקי. עם זאת, ב"המבשר" הושמט שמו של הרב קרליץ, בשל חוסר הוודאות לגבי דעתו, וב"משפחה" נטען שהוא דרש שלא לעשות שימוש במכתבו. בתגובה פרסם יתד נאמן מכתב נוסף בכתב ידו של הרב קרליץ, האומר כי מעולם לא השתנתה דעתו על "חובת ההתרחקות מעיתון משפחה ושאר השבועונים למיניהם". לטענת גורמים המזוהים עם השבועונים, בין סיבות המאבק נגדם כלולה גם התחרות הכלכלית בין העיתונים לשבועונים.
בדצמבר 2011 החל "משפחה" בהפצת חינמון חדש, והדבר הגביר את המאבק נגדו. בריכוזים החרדיים התפרסמו פסקי הלכה של הרבנים קרליץ וקנייבסקי המתירים לסלק את העיתון מתיבות הדואר של אחרים, בנימוק כי "אין בזה גזילה אלא הצלת הרבים, ואדרבה צריך להכיר טובה למי שמוציא אותם ומשליכם, והווי כמסלק נזק מחברו", ו"הוא בכלל 'ובערת הרע מקרבך'". כמו כן פרסמו כחמישים רבני שכונות וקהילות כרוז ובו מזהירים מפני הפצת החינמון בשכונות החרדיות. כעבור זמן כמה מהרבנים ביקשו במכתב ליתד נאמן שלא לעשות שימוש בחתימתם, עד לבירור העניין אצל הרב יהודה סילמן, וכמה מהם טענו כי חתימתם זויפה.
בעקבות זאת פרסם העיתון "משפחה" מכתב מהרב שמואל אוירבך שבו הבהיר שאין הכוונה ל"משפחה" שמבוקר על ידי תלמידי חכמים כראוי: "הנני להודיע ולגלות בזה, כי מה שנתפרסם, וגם אני חתמתי בזה, נגד קריאת עיתונים שאין בהם פיקוח של תלמידי חכמים, מודיע אני בזה, כי אין בזה הכלל העיתון "משפחה", אשר יודע אני שיש בזה פיקוח של ת"ח, ולזה בוודאי שאין הכוונה במה שנתפרסם שום דבר נגד "משפחה", אשר מבוקר היטב על ידי ת"ח כראוי".
בסוף אותו חודש פורסם גילוי דעת של הרב אלישיב, אשר לראשונה יצא במכתב-יחיד כנגד "משפחה": ”כבר הבעתי דעתי אודות השבועון 'משפחה', המסלף ומטשטש השקפת התורה. ועתה בא להרבות השפעתו ותפוצתו. יש לעמוד על המשמר לבל ייכנס לבתי היראים לדבר ד', ובוודאי שאין להכשירו ולסייע בידו”. המכתב פורסם ב"יתד נאמן" וב"המבשר".
שני רבני שכונות שחתימתם הופיעה בגילוי דעת נגד השבועון פרסמו כי מדובר בזיוף.
בתגובה כינסו חברי המערכת וחברי הוועדה הרוחנית אספה במעונו של הרב אשר וייס, שבה הביע תמיכה בעיתון.
סגל

בעלים ויו"ר: אלי פלאי
מנכ"ל: יהודה נחשוני
עורך: יוסי אליטוב
עורך מגזין: אריה ארליך
עורך החדשות וכתב מדיני: ישראל יוסקוביץ
עורך משנה ועורך המוסף קולמוס: ישראל אלתר גרובייס
כתב פוליטי: קובי בורנשטיין, שלומי גיל
טור אישי (הסוגר את המגזין): דוד דמן (פובליציסט חרדי מפורסם ומוותיקי העיתון, המפרסם מעת לעת טורי דעה גם באתר 'הארץ' וב'גלובס').