stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניר לוין
קריירה כשחקן

ניר לוין גדל ברחובות והחל לשחק כדורגל כילד במכבי רחובות, שם שיחק כמגן ימני. בגילאי הנערים והנוער שיחק בהפועל מרמורק כבלם, תפקיד אותו שיחק גם בנבחרת הנוער. בנעוריו הצטיין גם כשחקן כדוריד בהפועל רחובות. בין 1980 ל-1984 שיחק בבוגרים של מרמורק בליגה א'. במהלך הזמן הוסב תפקודו במגרש לחלוץ.
בעונת 1984/1985 עבר להפועל פתח תקווה, בשורותיה שיחק בשמונה מתוך תשע העונות הבאות. במשך חמש עונות רצופות בפתח תקווה הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה, ובעונתו הטובה ביותר הצליח להבקיע 20 שערים. בשמונה עונותיו כשחקן הפועל הבקיע 93 שערי ליגה והוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המדינה בכדורגל ב-1992. פעמיים סיים עם הקבוצה שאימן אברהם גרנט במקום השני, אחרי האלופה מכבי חיפה. ב-1991 הפסיד עימה בגמר הגביע, גם כן לחיפה.
בעונת 1989/1990 עבר לוין לקבוצת גנט מליגת העל הבלגית, לאחר שעוזר המאמן שלה התרשם מביצועיו במשחק מול הפועל כפר סבא. שם נולדה בתו הבכורה רוני. לוין ספג פציעה כבר בתחילת העונה בבלגיה, לא השתתף במשחקים רבים והצליח להבקיע רק 3 שערים.
בתום העונה חזר לוין להפועל פתח תקווה. עונת 1990/1991 הייתה שנת שיא אישית עבור לוין, שהוכתר כמלך השערים של הליגה עם 20 שערים ב-32 הופעות (0.625 שערים במשחק), ונבחר לכדורגלן העונה בישראל בצוותא עם טל בנין ממכבי חיפה, עמה נאבקה הפועל פתח תקווה לאורך כל העונה האליפות, ובתום העונה זכתה מכבי חיפה בדאבל לאחר שניצחה את הפועל פתח תקווה גם בגמר גביע המדינה. בעונה שלאחר מכן סבל מפציעה קשה בשרירי הבטן והסתפק בשלושה שערים. למרות זאת הוא היה שותף בזכיית הקבוצה בגביע המדינה.
יכולתו של לוין השתפרה בעונת 1992/1993, בה הצליח להבקיע תשעה שערים. לקראת עונת 1993/1994 עזב את הפועל פתח תקווה ושיחק בבני יהודה והפועל ירושלים. בעונה שלאחר מכן שיחק בשורות מכבי קריית גת והפועל אשקלון מהליגה הארצית, ובשנת 1995 פרש ממשחק פעיל.
במדי נבחרת ישראל הופיע 15 פעמים והבקיע 6 שערים. ב-23 במרץ 1988, במשחק נגד טאיוואן במסגרת הטורניר הקדם אולימפי הבקיע לוין שלושער בתוך שמונה דקות, השלושער המהיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרת.
קריירה כמאמן

את קריירת האימון שלו החל כעוזרו של ויקו חדד בהפועל באר שבע בעונת 1995/1996. בשתי העונות שלאחר מכן מונה לקדנציה הראשונה מבין ארבע כמאמן הפועל פתח תקווה. בעונה הראשונה סיימו במקום השני וזכו בכרטיס לגביע אופ"א ובשנייה ירדו למקום החמישי. בעונת 1998/1999 אימן את מכבי עירוני אשדוד, ובעונת 1999/2000 חזר לאמן את הפועל פתח תקווה.
את עונת 2000/2001 פתח כמאמנה של הפועל צפרירים חולון. שלושה מחזורים בלבד אל תוך העונה, נקרא על ידי לוני הרציקוביץ' לאמן את מכבי תל אביב במקום שלמה שרף שפוטר. בעקבות עזיבתו, הגישה צפרירים חולון תביעה נגד לוין ומכבי תל אביב, וב-11 בדצמבר 2002 נקבע בבוררות כי על לוין לשלם לצפרירים 235 אלף שקלים. בשתי עונותיו במכבי תל אביב סיימה הקבוצה במקומות הרביעי והשלישי, זכתה פעמיים בגביע המדינה והעפילה למוקדמות גביע אופ"א. בתום חוזהו הוחלף בניר קלינגר ומונה בשלישית למאמן הפועל פתח תקווה. לאחר 13 מחזורים פוטר והוחלף בפרדי דוד.
בשנת 2003 החל לוין לשמש כפרשן כדורגל בטלוויזיה.
בעונת 2004/2005 אימן את הפועל חיפה ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגת העל. ב-2005 חזר להפועל באר שבע, הפעם כמאמן ראשי של הקבוצה שירדה לליגת המשנה. בנובמבר 2005 לקח עליו בפעם הרביעית את תפקיד מאמן הפועל פתח תקווה והצליח להשאיר את הקבוצה בליגת העל. בסוף העונה הוחלף על ידי אייל לחמן.
באמצע עונת 2006/2007 החליף בתפקיד מאמן הפועל תל אביב את יצחק שום שפוטר. לוין חתם לארבעה חודשים בלבד בקבוצה וזכה עמה בגביע המדינה אחרי ניצחון במשחק הגמר בבעיטות הכרעה מ-11 מטר מול הפועל אשקלון מתחתית הליגה הלאומית. עם תום חוזהו בסיום העונה נפרד לוין מהפועל תל אביב.
בתחילת עונת 2007/2008 הוחתם ניר לוין לקדנציה שנייה כמאמן מכבי תל אביב, אחרי פיטוריו של אלי כהן. במרבית העונה נאבקה הקבוצה בתחתית הטבלה וסיימה במקום השישי. בסוף העונה הוחלף לוין על ידי רן בן שמעון ולוין מונה למנהל מחלקת הנוער של המועדון במקומו של בני טבק. באמצע עונת 2009/2010 עזב מרקו בלבול, שהיה עוזר המאמן בקבוצה הבוגרת, לטובת עמדת המאמן בבני סכנין. לפי תקנות אופ"א מחויבות קבוצות בליגה הראשונה להחזיק מאמן בעל תעודת פרו, ומשום שמאמן הקבוצה אבי נמני ועוזר המאמן השני איציק עובדיה לא החזיקו בתעודה זו, הוחזר לוין לקבוצה הבוגרת בתפקיד עוזר מאמן עד לסיום העונה, במקביל לעבודתו כמנהל מחלקת הנוער. בדצמבר 2011 חזר לעמדת המאמן הראשי במכבי תל אביב בעקבות פיטוריו של מוטי איוניר. בתום העונה סיים את תפקידו וחזר לעמדת המנהל המקצועי במחלקת הנוער של המועדון.
במרץ 2016 מונה למנהל הטכני של הנבחרות הצעירות. בתקופתו של לוין זכתה נבחרת הנערים בטורניר החורף בפברואר 2017.
במרץ 2019 מונה למאמן הנבחרת הצעירה, וסיים את תפקידו בפברואר 2021. באוגוסט 2021 מונה ליועץ מחלקת הנוער של עירוני טבריה. ב-2 באוגוסט 2023 מונה ליועץ מקצועי במכבי אשקלון.
במאי 2024 לקראת עונת 2024/2025 מונה למנהל הספורטיבי בקבוצת הפועל פתח תקווה בהסכם לשני עונות.
עיסוקים נוספים

ב-2008 נבחר לכהן כחבר במועצת מזכרת בתיה.
תארים > כשחקן

גביע הטוטו: 1990/1991
גביע המדינה: 1991/1992
כדורגלן העונה בישראל: 1990/1991
מלך השערים של הליגה הלאומית: 1990/1991 (20 שערים)
תארים > כמאמן

גביעי מדינה (2): 2000/2001, 2001/2002
גביעי מדינה: 2006/2007
הערות שוליים

↑  פרשת שרף: צפרירים חולון תובעת 6.3 מיליון ש"ח, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2000
↑  ‏משה גוזגל, בוררות: ניר לוין ישלם לצפרירים 235 אלף שקלים, באתר ynet, 11 בדצמבר 2002
↑  אסי ממן, ‏ניר לוין נבחר למנהל הטכני של הנבחרות הצעירות, באתר ONE‏, 25 במרץ 2016
↑  רשמי: ניר לוין סיים את תפקידו בנבחרת הצעירה, באתר ONE‏, 21 בפברואר 2021
↑  יונתן גינזבורג, ‏ניר לוין ישמש כיועץ מקצועי בכיר במכבי אשקלון, באתר ONE‏, 3 באוגוסט 2023
סימור קריי

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1925 צ'יפווה פולס, ארצות הברית 
 פטירה:  5 באוקטובר 1996 (בגיל 71) קולורדו ספרינגס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת מינסוטה  Chippewa Falls High School 
 מעסיק:  קונטרול דאטה, Cray 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר הארי גוד (1972)  פרס מאוצ'לי-אקרט (1989)  פרס ולס מקדוול (1968)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1997)  מדליית הווארד נ. פוטס (1979)  פרס המנהגיות ע״ש ארנסט ובר של IEEE 
 
סימור קריי
סימור רוג'ר קריי (28 בספטמבר 1925 – 5 באוקטובר 1996) היה מהנדס חשמל אמריקאי וארכיטקט מחשבי-על, אשר ייסד את החברה Cray Research וקודם לכן נמנה עם מייסדי חברת קונטרול דאטה.
ביוגרפיה

קריי נולד בשנת 1925 בוויסקונסין. אביו היה מהנדס אזרחי, אשר טיפח את משיכתו של קריי למדע ולהנדסה. בגיל 10 הצליח קריי לבנות התקן להמרת נייר מנוקב לאותות קוד מורס. מחסן בית המשפחה ניתן לקריי הצעיר והפך למעבדתו.
קריי סיים בית ספר תיכון בשנת 1943 וגויס לצבא כמפעיל רדיו במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך שירותו הצבאי, שהה באירופה ולאחר מכן בזירה הפסיפית, שם שירת כמפענח צפנים יפניים. עם שובו לארצות הברית, קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 1950. לאחר כשנה קיבל תואר M.Sc במתמטיקה שימושית.
בשנת 1951 הצטרף לחברת Engineering Research Associates, ופיתח בה את המחשב ERA 1103, המחשב המדעי הראשון שזכה להצלחה מסחרית. בשנת 1957 ייסד, יחד עם ויליאם נוריס (אנ') את חברת קונטרול דאטה, שהפכה ליצרנית בולטת של מחשבים מהירים.
בתחילת דרכו בקונטרול דאטה פיתח מחשב של 6-ביט מבוסס טרנזיסטורים, לשם בחינת רעיונותיו למחשב גדול יותר. המחשב, שכונה "CDC Little Character", זכה להצלחה רבה. בשנת 1959 הציגה החברה מחשב של 48-ביט מבוסס טרנזיסטורים, CDC 1604 (אנ'). קריי החל במיזם שמטרתו לייצר את המחשב המהיר בעולם, מהיר פי 50 מ-CDC 1604. מיזם זה חייב שינוי יסודי במבנה המחשב, ונמשך שנים אחדות. התמשכות המיזם הייתה למורת רוחה של הנהלת החברה. בתגובה דרש קריי ב-1962 לקבל מעבדה נפרדת אחרת יתפטר, והמעבדה הוקמה בצ'יפווה פולס (אנ') שבוויסקונסין. בשנת 1964 הסתיים פיתוחו של המחשב שעליו עמלו קריי וצוותו. המחשב, CDC 6600, היה מהיר פי עשרה ממתחריו, ונחשב למחשב-על. מחירו הגיע לשמונה מיליון דולר. גרסאות זולות יותר שלו היו CDC 6400 ו-CDC 6500.
בשנת 1972 פרש קריי מקונטרול דאטה והקים את חברת Cray Research, שעסקה בפיתוח וייצור של מחשבי-על.
קריי נפטר ב-5 באוקטובר 1996, שבועיים לאחר שנפגע בתאונת דרכים.
ראו גם

UNICOS
סבויה

ערך זה עוסק באזור בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סַבוֹיָה (באיטלקית: Savoia, בצרפתית: Savoie – סבואה; בפרנקו-פרובנסאלית: Savouè; בלטינית: Sapaudia) הוא אזור בצרפת. המשתרע באלפים המערביים בין אגם ז'נבה בצפון ודופינה בדרום, הנחלק כיום בין מחוזות צרפת סבואה וסבואה עילית.
אזור סבויה ההיסטורי החל כטריטוריה הפיאודלית של משפחת האצולה של בית סבויה במאה ה-11, כאשר רודולף השלישי, מלך בורגונדיה העניק את תואר האצולה רוזן לאומברטו הראשון, מייסד בית סבויה, ב-1003. שושלת בית סבויה עתידה הייתה להפוך לבית המלוכה האירופאי ששרד במשך התקופה הארוכה ביותר. השליטים לבית סבויה שלטו תחילה על רוזנות סבויה, וב-1416, בעקבות קידום מעמדם לדוכסים, כונה האזור שבשליטתם דוכסות סבויה. שליטי בית סבויה השכילו להגדיל עם השנים את תחום שלטונם שכבר בתקופת רוזנות סבויה כללה אזורים שכיום הם במחוזות אחרים בצרפת ובאיטליה, דוגמת טורינו ושטחים אחרים בפיימונטה, אזור בצפון-מערב איטליה על גבול סבויה. בירת הרוזנות, וגם הבירה הראשונה של הדוכסות הייתה העיר שאמברי בסבויה. ב-1563, הועברה בירת הדוכסות לטורינו.
ב-1714 קודם מעמד השליטים לבית סבויה שוב, כאשר העומד בראש הבית הוכרז תחילה מלך סיציליה, ואחר-כך מלך סרדיניה.
הטריטוריה של סבויה סופחה זמנית לצרפת ב-1792 תחת הרפובליקה הצרפתית הראשונה, בטרם הושבה לממלכת סרדיניה ב-1815. סבויה סופחה סופית לצרפת תחת הקיסרות השנייה ב-1860 כחלק מההסכם המדיני שהושג בין הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי וויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה שהחל את תהליך איחוד איטליה. ויטוריו אמנואלה שמר על שטחיו באיטליה: פיימונטה וליגוריה עבור שושלתו, בית סבויה, בדרך להכתרתו כמלך איטליה.
גאוגרפיה

סבויה שוכנת בין שווייץ, מחוז פיימונטה באיטליה, והמחוזות אן ואיזר בצרפת. שטחה 10,416 קמ"ר ומתגוררים בה, נכון ל-2008, 1,125,119 תושבים. סבויה היא חבל הארץ הגבוה ביותר באירופה. רכסי ההרים העיקריים הם: בצפון, האלפים של סבויה, הכוללים את רכס המון בלאן (גובה 4,810 מטרים); במרכז, האלפים הגראיים (Alpes Grées) הכוללים את מסיב ואנוֹאַז (massif de la Vanoise), ובו ההר גרנדה קסה (Grande Casse‏; 3,855 מטרים) עם מעברי ההרים סן ברנאר הקטן ומון סני; ובדרום האלפים הקוטיים (עם הר תבור הצרפתי (Mont Thabor) בגובה 3,173 מטרים). את החבל חוצים כמה נהרות: אַרְוו (Arve), איזר ואַרְק (Arc), והם יוצרים עמקים עמוקים ונרחבים.
האוכלוסייה דוברת צרפתית. מיעוט דובר את הניב ארפיטנית. התושבים מכונים בצרפת "סבויאר" (Savoyards), אם כי הצורה המועדפת על תושבי החבל היא Savoisiens ו-Savoyen.
אפשרויות התעסוקה המוגבלות בחבל הארץ גרם במשך מאות בשנים לתושבי סבויה הצעירים להגר. כלכלת האזור כיום מבוססת על תעשייה (שעונים ואלקטרוניקה), חקלאות (גפנים, וגידול בקר לבשר, חלב וייצור גבינות) ותיירות (טיפוס הרים, ספורט חורף, לדוגמה בשאמוני ותיירות מרפא, לדוגמה באקס לה בן)
גאוגרפיה > חלוקה מנהלית

בצרפת של ימינו סבויה היא חלק מחבל רון-אלפ. לאחר סיפוחה לצרפת חולקה סבויה מנהלית בין שני מחוזות נפרדים: סבואה וסבואה עילית.
הבירה המסורתית היא עדיין שאמברי על הנהרות ליס (Leysse) ואלבן (Albane), ובה הטירה של בית סבויה והסנאט של סבויה. בסבויה כלולים שש נפות:
סבואה פרופרה (Savoie Propre), לעיתים מכונה סבויה הדוכסית, הבירה: שַמבֶּרי
שבלה (Chablais), הבירה: תונון לי בה (Thonon-les-Bains)
פוסיי (Faucigny), הבירה: בונוויל (Bonneville)
טראנטז (Tarentaise), הבירה: מואיטייה (Moûtiers)
מאוריין (Maurienne), הבירה: סן-ז'אן-דה-מאוריין (Saint-Jean-de-Maurienne)
ז'נוואה (Genevois), הבירה: אַנֶסי (Annecy)
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

האזור היה מיושב על ידי האלוברוגים, שבט קלטי וצורף לקיסרות הרומית. מקור השם סבויה מלטינית מאוחרת: "סאפאודיה" (Sapaudia) המתייחס ליערות האשוח. שם זה מופיע לראשונה בכתביו של ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מארקלינוס (354) על מנת לתאר את חלקה הדרומי של הפרובינקיה "מקסימה סקוואנורום" (Maxima Sequanorum). על פי הכרוניקה הגאלית (Chronica Gallica) של 452 (אנ') נותק שטח זה מהטריטוריות של בורגונדיה בשנת 443, לאחר תבוסת הבורגונדים בקרב מול פלביוס אאטיוס.
היסטוריה > ימי הביניים

במאה ה-8 הייתה הטריטוריה שעתידה להיקרא סבויה חלק מהאימפריה הפרנקית, וכשהאימפריה חולקה על פי הסכם ורדן ב-843 היא הייתה חלק מהממלכה קצרת הימים של פרנקיה התיכונה. עם מותו של לותאר הראשון ב-855, 12 שנים אחר-כך, חולקה פרנקיה התיכונה ללותרינגיה, צפונית לאלפים, ממלכת איטליה דרומית לאלפים, וחלקים מבורגונדיה באלפים המערביים אותם ירש שארל, בנו של לותאר. שטחים אחרונים אלו מרכיבים את חבלי הארץ העתידים: סבויה, ופרובאנס.
מהמאה העשירית למאה ה-14 היו השטחים של סבויה בתוך ממלכת ארל. החל מהמאה ה-11 השתקף כוחו העולה של בית סבויה בגידול המתמשך בטריטוריה רוזנות סבויה שתחת שלטונם בין 1003 ל-1416.
רוזנות סבויה נותקה רשמית מממלכת ארל על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1361. היא רכשה את רוזנות ניס ב-1388 וב-1401 היא צרפה את רוזנות ז'נוואה – אזור ז'נבה, למעט העיר עצמה, שנשלטה על ידי נסיך-בישוף, באופן נומינלי תחת שלטונו של רוזן (ומאוחר יותר דוכס) סבויה. כל הבישופים של ז'נבה היו, על פי הסכמה בשתיקה, מבית סבויה. הסדר זה הסתיים ב-1533.
היסטוריה > דוכסות סבויה

ב-19 בפברואר 1416 קידם זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את רוזנות סבויה למעמד של דוכסות, כשאמדאו השמיני, דוכס סבויה הוכתר כדוכס הראשון. מיקומה של סבויה בהרי האלפים הציב אותה בין שני אזורי השפעה, צרפת מחד וצפון איטליה מאידך. סבויה כמעט שלא התפתחה בתקופת הרנסאנס, עריה היו מעטות וקטנות, ועיקר פרנסתה הייתה על חקלאות. למיקומה הגאוגרפי של סבויה הייתה חשיבות צבאית. במהלך המלחמות הבלתי פוסקות בין צרפת לספרד על השלטון בצפון איטליה הייתה לסבויה חשיבות לצרפתים משום שדרכה אפשר היה לפלוש לאיטליה. סבויה הייתה חשובה לספרדים כחיץ בין צרפת לשטחים הספרדים באיטליה. ב-1563 העביר אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה את בירת הדוכסות משאמברי לטורינו, שהייתה חשופה פחות להתערבות צרפתית.
קנטון וו סופח לברן ב-1536, וסבויה הכירה רשמית בשלטון ברן על וו בהסכם לוזאן מה-30 באוקטובר 1564.
ב-1714, כתוצאה ממלחמת הירושה הספרדית הוענקה ממלכת סיציליה לבית סבויה לתקופה קצרה, ואז, לאחר שסיציליה נכבשה על ידי הספרדים ב-1718, ונכבשה שוב על ידי האוסטרים ב-1720, קיבל בית סבויה מאוסטריה את האי סרדיניה כתחליף לסיציליה. החל מ-1723 החלו שליטי בית סבויה להיקרא מלכי סרדיניה, אם כי בירתם נשארה טורינו.
היסטוריה > מלחמות המהפכה הצרפתית

סבויה נכבשה בידי הצבא המהפכני הצרפתי ב-1792. חבל הארץ צורף למחוז מון בלאן (département du Mont-Blanc), מחוז צרפתי שהיה קיים בשנים 1792–1815. בעקבות הוצאתו להורג של לואי השישה עשר, מלך צרפת בינואר 1793 פרץ בסבויה מרד. כוחות בית סבויה שכללו את תושבי סבויה, פיימונטה ועמק אאוסטה הצליחו לכבוש את אנסי, אבל הובסו בקרב מריבל (Méribel) ב-13 בספטמבר 1793. סבויה עתידה הייתה להישאר בידי הצרפתים עד 1815.
ב-1798 חולקה סבויה בין המחוזות מון-בלאן ולימן (département du Léman השם הצרפתי לאגם ז'נבה), מחוז צרפתי שהיה קיים בשנים 1798–1813. ב-1801 התנתקה סבויה רשמית מהאימפריה הרומית הקדושה. ברסטורציה הראשונה של 1814 בעקבות התפטרות של נפוליאון הוחזרו כשני שלישים משטח סבויה לממלכת סרדיניה. שליש משטח סבויה, כולל הערים החשובות שאמברי ואנסי, נשאר בצרפת. לאחר שנפוליאון חזר לשלטון לתקופה קצרה בת מאה הימים שהסתיימה בתבוסה בקרב ווטרלו, הוחזר השליש הנותר של סבויה לממלכת סרדיניה בקונגרס וינה במטרה לחזק את סרדיניה כמדינת חיץ על גבולה הדרום-מזרחי של צרפת.
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

מ-1815 ועד 1860 הייתה סבויה חלק מממלכת פיימונטה-סרדיניה.
היסטוריה > היסטוריה מודרנית > סיפוח לצרפת

הרפובליקה הצרפתית השנייה ניסתה לספח את סבויה ב-1848. כוחות שנשלחו מליון, פלשו לשאמברי בירת סבויה, והכריזו על סיפוחה לצרפת. השמועה על ניסיון הסיפוח התפשטה ברחבי סבויה, ואיכרים חמושים בקלשונים וחרמשים התרכזו במטרה לעלות על שאמברי. הצרפתים גורשו מהעיר בידי האוכלוסייה המקומית, ורבים מהם נטבחו.
במטרה לכרות ברית כנגד אוסטריה במלחמת לאיחוד איטליה נפגש ראש ממשלת ממלכת פיימונטה-סרדיניה, קמילו בנסו די קאבור ב-21 ביולי 1858 בחשאי עם קיסר צרפת נפוליאון השלישי בעיירה פלומביאר לה בן (Plombières-les-Bains) שבמחוז ווז'. במהלך הדיונים הסכים קאבור למסור את ניס ואת סבויה לצרפת בתמורה לתמיכה צבאית במלחמה המתוכננת כנגד האימפריה האוסטרית. אף שהסכם פלומביאר היה סודי, נחשף קיומו במהרה.
הסכם טורינו שבו סופחו ניס וסבויה רשמית לצרפת נחתם בטורינו ב-24 במרץ 1860. תושבים בנפות הצפוניות של סבויה: שבלה ופוסיי הביעו רצון להסתפח דווקא לשווייץ השכנה, שאיתה היו לנפות הצפוניות קשרים כלכליים עתיקי יומין. על מנת לצמצם את השאיפה להסתפח לשווייץ הכריזה ממשלת צרפת על אזור סחר חופשי ששימר את קשרי המסחר ארוכי הימים הפטורים ממס שבין הקהילות הצפוניות של סבויה לבין ז'נבה. ב-22–23 באפריל נערך משאל עם שבו התבקשו הגברים במחוז לאשר את הסכם טורינו, שפירושו הצטרפות לצרפת או לדחותו. הייתה התנגדות מה לנוסח השאלה במשאל שלא כללה אפשרויות אחרות: הצטרפות לשווייץ, הישארות באיטליה או עצמאות מחודשת לחבל. תוצאות המשאל, על פיו תמכו 99.8% מהנשאלים בהצטרפות לצרפת, גררו האשמות על זיוף תוצאות הבחירות, בייחוד על ידי הממשלה הבריטית, שהתנגדה להתפשטות הטריטוריאלית של האויב הצרפתי המסורתי.
כתב העיתון הטיימס בסבויה ששהה בבונאוויל ב-22 באפריל כינה את ההצבעה "הפרסה הנחותה והבלתי מוסרית ביותר שהתחוללה אי פעם בתולדות העמים" הוא סיים את מאמרו במילים:
אני משאיר לכם להגיע למסקנות בכוחות עצמכם ממסע זה, המראה בבירור מה הייתה ההצבעה בחלק זה של סבויה. ההצבעה הייתה האירוניה המרה ביותר שאי פעם נעשתה על זכות ההצבעה העממית. הקלפיות בידיהם של אותן רשויות שהוציאו את הצווים, שום פיקוח אפשרי; אפילו מתיירים חששו והתחמקו שמא הם ינסו להעמיק בעניין; כל התנגדות הוצמתה באיומים, וכל חופש פעולה ניטל לחלוטין. אינך יכול באמת להוכיח את האופוזיציה על שהחליטה לפרוש מהמשחק, הכוח שפעל נגדה היה גדול מדי. ולכן באשר לתוצאות ההצבעה, אין צורך בכלל להיות מוטרד בגינן, הן תהיינה מזהירות כמו אלו שנערכו בניס. הסכנה היחידה היא שהרשויות בסבויה בקנאותם עלולים להגיע לתוצאות כפי שקרה לצרפתים ב-1852, כשמצאו להפתעתם כי היו יותר פתקים בהצבעה ממספר המצביעים ברשימות.
במכתבו לשגריר בווינה, לורד אוגוסטוס לופטוס (Augustus Loftus), כתב שר החוץ הבריטי ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון "ההצבעה בסבויה ובניס היא פרסה... אנחנו איננו משועשעים או מושכלים".
הסיפוח הוכרז רשמית ב-14 ביוני 1860. שני הסכמים נחתמו בין הקיסרות הצרפתית השנייה ובין ממלכת פיימונטה-סרדיניה ב-23 באוגוסט 1860, וב-7 במרץ 1861, על מנת ליישב את הנושאים הנותרים בהקשר לסיפוח.
כתוצאה מסיפוח, קו אסיון שנבנה על ידי איטלקים להגנה מפני פלישה צרפתית נמצא עתה בצרפת והוא מגן על פלישה מצד האיטלקי.
היסטוריה > היסטוריה מודרנית > המאה ה-20

ב-1919, בניגוד להסכם הסיפוח, ביטלה צרפת רשמית את הפירוז הצבאי של החלקים בסבויה שעליהם הוסכם בקונגרס וינה, ואת אזור הסחר החופשי – שני חלקים בהסכם הסיפוח שבאופן בלתי רשמי פעלה צרפת בניגוד להתחייבויותיה החתומות לגביהם במלחמת העולם הראשונה. ב-1932 גונתה צרפת על ידי בית דין בין-לאומי בשל אי ציותה לסעיפים בהסכם טורינו הנוגעים למחוזות סבויה וניס.
למשך תקופה קצרה, בשנים 1942–1943 הייתה סבויה תחת שלטון איטליה הפשיסטית תחת בניטו מוסוליני.
במהלך השנים קיבלה המילה "סיפוח" קונטציות שליליות, בייחוד אחרי שגרמניה סיפחה את אלזס-לורן ב-1871, ושמו של התהליך שונה ל"צירוף סבויה לצרפת" (Rattachement de la Savoie à la France) וזה היה המונח בו השתמשו ב-1960, בחגיגות מאה שנים לסיפוח סבויה. דניאל רופּ (Daniel Rops) מהאקדמיה הצרפתית הצדיק את המונח החדש במילים אלו:
סבויה החלה לחגוג את החגיגות ב-1960, המנציחים את מאה השנה של צירופה (rattachement) לצרפת. המילה צירוף (rattachement) מודגשת כאן בכוונה. הסבויארים מייחסים לה ערך רב, וזו המילה היחידה בה הם החליטו להשתמש בטרמינולוגיה הרשמית של חגיגות מאה השנה. בזאת הם צודקים לחלוטין. אתמול נעשה שימוש במונח אחר: סיפוח. בעיון מקרוב זו מונח שגוי. האם נוכל לכנות סיפוח כשאנו מדברים על החלטה שאושרה על ידי 130,889 מצביעים מתוך 135,449? ...סבויה לא סופחה .... אלא צורפה מתוך רצונם החופשי של תושביה.
חבר הפרלמנט פ. טפונייה (P. Taponnier), אמר על הסיפוח:
בשלהי מרץ 1860 נערך טקס האירוסין של סבויה לצרפת בארמון הטוילרי... טקס שהיה ברית של אהבה ונאמנות... היה זה מתוך הסכמה חופשית שהיא (סבויה) נתנה את עצמה לצרפת במשאל עם חגיגי שמנהיגנו אינם יכולים להתעלם מהתנאים או מההתחייבויות. הלוואי שפעמוני ערינו... בסבויה יצלצלו בקול אחד להלל, בחגיגות מאה שנים נהדרות אלו, את ההתחייבות המושלמת של סבויה לצרפת. הסבויארים לא חשו איטלקים. מלבד זאת, הם דיברו צרפתית. עובדה זו מסבירה מדוע בשנים 1858–1859, כאשר החלו להתרוצץ שמועות על ההסכם החשאי של פלומביאר, שבו החליטו נפוליאון השלישי וקאבור על גורלה של סבויה, שהסבויארים בעצמם נטלו את היוזמה לבקש צירוף (rattachement).. [...] צירוף, לא סיפוח [...] הצירוף היה פעולה של רצון חופשי, על פי הסדר הלוגי של הגאוגרפיה וההיסטוריה [...]
היסטוריה > יהדות סבויה

המידע המוקדם ביותר על יהודים בסבויה הוא מהמאה ה-13 כשדווח על קהילות בשאמברי, באֶגבֶּל (Aigueblle), מוֹנְמֶליַן (Montmélian) ועוד. היהודים עסקו בעיקר בהלוואות בריבית ובסחר יהלומים. פוגרומים נערכו ביהודי סבויה בעקבות המגפה השחורה ועקב הטפותיו של ויסנט פרר. חלק מיהודי צרפת היגרו לסבויה בעקבות גירוש יהדות צרפת ב-1394, אבל גם בסבויה לא שפר חלקם. ב-1430 הורה אמדאו השמיני, דוכס סבויה ליהודים להתגורר באזורים נפרדים, ולענוד טלאי, וב-1461 גורשו היהודים גם מסבויה, מלבד קהילת שאמברי שגם היא גורשה בראשית המאה ה-16.
פוליטיקה אזורית מודרנית

מאז אמצע המאה ה-20, החלו לצוץ תנועות אזוריות בסבויה, כפי שצצו במחוזות היסטוריים אחרים בצרפת. התנועה האזורית של סבויה (Mouvement Région Savoie) הוקמה בדצמבר 1971 כ"תנועה" (ולא כמפלגה פוליטית מסורתית) התומכת באוטונומיה אזורית. שלא כמו מחוזות היסטוריים אחרים, כולל אלזס וברטאן, סבויה איננה אחד מחבלי צרפת והיא חלק מחבל רון-אלפ. בבחירות המקומיות ב-1996 קיבלה התנועה 19,434 קולות. היא קיבלה רק 4,849 קולות בבחירות האזורית ב-1998. ב-1998 נוסד ארגון בלתי מפלגתי חדש "אני מאמין בחבל סבויה" (La Région Savoie, j’y crois !). הארגון פועל להחלפת מחוזות סבואה וסבואה עילית בממשלה אזורית, נפרד מחבל רון-אלפ, עם אוטונומיה נרחבת יותר.
תנועות בדלניות שוליות קמו בסבויה בעשרים השנים האחרונות, והן מיוצגות בצורה הבולטת ביותר על ידי ה"ליגה של סבויה" (Ligue Savoisienne) שנוסדה ב-1994. בבחירות האזוריות של 1998 הצליח פטריס אבייל מנהיג הליגה לזכות במושב אחד (מתוך 23), והליגה קיבלה 17,865 קולות בני המחוזות יחד. ב-2004 הוקם הארגון "מחכים לחירות בסבויה" (במקור באנגלית Waiting for Freedom in Savoy) שנועד לקדם את מטרת ההיפרדות מצרפת בדרכי שלום עבור צעירים.
על פי סקרים שנערכו בשנת 2000, בין 41% ל-55% מהתושבים הם בעד ההצעה לחבל סבויה נפרד, בעוד ש-19% עד 23% היו בעד התנתקות מצרפת. לקראת סוף 2005 קרא הפולטיקאי הרווה גאימר (Hervé Gaymard), חבר מפלגת האיחוד למען תנועה עממית ושר האוצר לשעבר של צרפת לתת לסבויה מעמד מיוחד, דומה לחבל ארץ, תחת הצעתו "מועצת מדינות סבויה" ('Conseil des Pays de Savoie').
דיונים היסטוריוגרפיים מודרניים

בשנים האחרונות, בעקבות תנועת הבדלנות הזעירה שקמה בסבויה, הוקדשה תשומת לב רבה לבחינת התוקף החוקי של הסיפוח של 1860. הליגה של סבויה, למשל, דוחה את הסכם טורינו ואת משאל העם שבא בעקבותיו כבטל ומבוטל. היסטוריונים מודרניים מסכימים בדרך כלל שאכן היו אי סדרים במשאל העם של 1860, אבל הם גם מאשרים כי האמצעי שהוביל לסיפוח הוא הסכם טורינו ולא משאל העם, שמטרתו העיקרית הייתה להפגין דעת קהל אוהדת בסבויה לסיפוח לאחר החתימה על ההסכם. בריאיון עם העיתון Le Dauphiné Libéré הגדיר ההיסטוריון סילוון מילבק (Sylvain Milbach) מאוניברסיטת סבויה את משאל העם כנפוליוני, אך הוא גם טען שגם משאל עם חופשי והוגן לא היה משנה את התוצאות באופן דרמטי, כיוון שמרבית הסבוארים רצו להיות צרפתים. זו כיום היא העמדה הרשמית של מחוז סבואה.
הערות שוליים

↑  The Romance of the House of Savoy
↑  הערך סבויה באנציקלופדיה הקתולית מ-1913
↑  בצרפתית מודרנית sapin; sapinière מציין יערות אשוחים
↑  פרובינקיה זו, שאין לה מקבילה מודרנית, השתרעה ככל הנראה בין הנהרות אן ורון, אגם ז'נבה, הרי היורה והנהר ארה, אם כי יש חילוקי דעות בין ההיסטוריונים לגבי הגבולות המדויקים
↑  מאמר ב-Journal de Genève מ-22 באפריל 1860 (בצרפתית)
↑  כפי שהשתקף בדבריו של שר החוץ הבריטי ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון בפרלמנט ביולי 1861
↑  תוכן ההסכם (בצרפתית)
↑  הצרפתים העדיפו להשתמש במילה rattachement (צירוף) ולא במילה réunion (איחוד) שעלולה להזכיר את האנשלוס
↑  La Savoie au miroir du Centenaire de son Rattachement à la France
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ה עמוד 478
↑  אתר הארגון Waiting for Freedom in Savoy
↑  1860, La Savoie de l'Annexion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558351505171  BnF: cb11933188q (data)  GND: 4051850-4  HDS: 006641  NKC: ge130750  SUDOC: 027247740  VIAF: 235911166   WorldCat (עם VIAF): 235911166 
נוף אלפיני של אתר לה סאז (Les Saisies) כפי שנשקף מהר ביזאן (Mont Bisanne)
מפת סבויה במאה ה-16, הקווים הלבנים במפה הגדולה מייצגים את הגבולות המודרניים
רובר לאופלד לפרנס – נוף בסבויה (מוזיאון לאומנות על שם וולטרס)
חזית טירת שאמברי, מושב הממשל, עברה שיפוץ יסודי לאחר הסיפוח
סעדיה בן אור

| --- | --- |

רבי סעדיה בן אור
 לידה:  27 בפברואר 1914 א' באדר ה'תרע"ד דרום תימן, תימן 
 פטירה:  12 בפברואר 1997 (בגיל 82) ה' באדר א' ה'תשנ"ז 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 בפברואר 1997 
 
הרב סעדיה בן אור (דוראני, א' באדר ה'תרע"ד, 27 בפברואר 1914 - ה' באדר א' ה'תשנ"ז, 12 בפברואר 1997) היה רב ומקובל תימני-ישראלי.
חייו > בתימן

נולד בשנת ה'תרע"ד במחוז חוגריה שבדרום תימן ביישוב חרף אל הייגה, בן בכור לעובדיה בן שלום דורני וחממה צבר לבית סינואני. בגיל שלוש ידע קרוא וכתוב[דרוש מקור]. בגיל 13 הוסמך לרבנות על ידי מורו המובהק מארי חיים סינואני.
בסמוך למקום הולדתו הייתה עיר המקובלים מועצירה ובה הרב יעיש מוסא קורין (בעל "מחמדי שמיים" והסבא של רעייתו לימים, רחל), הרב יעיש חדאד, הרב שלמה טביב ועוד. הרב סעדיה בן אור למד והושפע מדמויות אלו כמו גם ממורו הרב חיים סינואני.
אביו רכש עבורו ספרי קודש בכל פעם שסוחר הספרים היה מגיע לכפר פעמיים בשנה. כבר בצעירותו הנהיג את קהילת חרף אל הייגה[דרוש מקור] ולימד ילדים. מעבר למעמדו בקרב היהודים, גם ערביי הסביבה היו עולים לבקש ממנו ברכה ועזרה.[דרוש מקור]