stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטה (תכונה)

פסל האלה ארטה בחזית שרידי הספרייה באפסוס.
אָרֶטֶה (ביוונית: ἀρετή) הוא מונח המתייחס למידות הטובות וכן למצוינות מכל סוג שהוא. בעברית מקובל לקרוא למונח גם המידה הטובה, הסגולה הטובה או המצוינות.
ביוון העתיקה, המושג הזה מופיע ביחס למצוינות בהקשר מובהק לתחושת מימוש מטרה או מימוש עצמי.
החל מתקופת הומרוס, המונח אינו מגדרי. הומרוס מייחס את המושג לגיבורים הטרויינים והיוונים, כמו גם לדמויות נשיות כמו פנלופה, אשת הגיבור היווני אודיסאוס. בשירה ההומרית, המושג ארטה קשור לעיתים קרובות עם גבורה ובעיקר עם השפעה. איש או אישה בעלי ארטה, הם אנשים משפיעים ביותר. בדרך כלל הם מנצלים את מלוא יכולותיהם – כח, אומץ וחכמה, על מנת להשיג תוצאות משמעותיות. בעולם ההומרי, ארטה משלבת את מגוון היכולות והפוטנציאל של האדם, על מנת להשפיע כפרט על העולם בו הוא חי, עולם המאופיין בשונות ועימותים.
בהקשרים מסוימים, המונח ארטה קשור עם הידע האנושי. הפוטנציאל האנושי הגבוה ביותר הוא הידיעה וכל יתר היכולות האנושיות נובעות מיכולת מרכזית זו. אם ארטה היא ידע ולימוד, הידע האנושי הגבוה ביותר הוא הידע על הידע עצמו, שהוא לדברי אריסטו היכולת האנושית הגבוהה ביותר והסיבה העיקרית לאושר האנושי.
היסטוריה

ביוון העתיקה, המושג יוחס לכל תחום ועצם. כך למשל ניתן להתייחס לארטה של ארובה, של פר הרבעה ולמצוינות אנושית. משמעות המילה משתנה בהתאם למתואר באמצעותה, שכן לכל תחום יש מאפייני מצוינות משלו. בעקבות אפלטון ומשל המערה, הארטה של אדם היא ייחודית ושונה מזו של סוס למשל. המעמד האריסטוקרטי האתונאי, בעצם הגדרתו, מאופיין בארטה ועל כך גם מצביע שורש המילה המשותף לשתי המילים – aristis, המתייחס ליכולת יוצאת דופן כמו גם לאצולה בכלל.
במאות ה-4 וה-5 לפנה"ס, ארטה אנושית כללה מעלות נוספות כמו צדק וריסון עצמי, בעקבות הפילוסופיה המוסרית שפיתח אפלטון ובעיקר בזכות אריסטו בספרו.
אפלטון התייחס גם לחינוך לארטה, למשל כשהתייחס לאימון אתלטי וחינוך הנערים. חינוך לארטה פירושו חינוך לרכישת דברים שיהיו שימושיים לחייו של החניך. עם זאת, כיוון שאפלטון עצמו לא הגדיר את הארטה פרט לכך שהיא מתייחסת למצוינות ולמימוש ולכך שהיא נוגעת לפיתוח וטיפוח המחשבה, הגוף והנפש, הוא גם לא יכול היה להתוות את הדרך לחינוך לארטה. עם זאת, החינוך לארטה מהווה חלק משמעותי בפאידיאה (Paideia) של היוונים הקדמונים, קרי בתהליך הכשרתו של הילד לגבריות. אימון לארטה כלל אימון גופני בגימנסיון, אימון מנטלי, שכלל נאום, רטוריקה, ומדעים והדרכה רוחנית, שכללה מוזיקה.
הומרוס

באיליאדה והאודיסיאה, ארטה מתארת בעיקר לאומץ והכח של גיבורים ואצילים. עם זאת, ישנן לארטה גם משמעויות נוספות. כך למשל הארטה של פנלופה, הזוכה לשבחיו של אגממנון, מתייחסת ליכולתה לשתף פעולה. המצוינות של אלים בדרך כלל באה לידי ביטוי בכוחותיהם, אך באודיסיאה היא באה לידי ביטוי ביכולתם של האלים להעניק פריחה ומצוינות לחיים. ארטה היה גם שמה של אשת המלך אלקינוס ומקושרת גם למילה היוונית araomai – תפילה.
באיליאדה, האופן בו מתואר אכילס משמש דוגמה לארטה. ארטה מקושרת לטוב הלב, לאומץ, לתעוזה ולנכונות להקרבה של הלוחם.
דמותה של ארטה

ארטה מגולמת כאלה, אחותה של Homonoia והבת של אלת צדק, Praxidike. בדומה לאלים קטנים אחרים במיתולוגיה היוונית, כמעט ואין סיפורים אודותיה. הסיפור היחיד המתייחס לארטה נכתב במאה ה-5 לפנה"ס על ידי פרודיקוס (Prodikos) ונוגע לראשית חייו של הגיבור הרקולס. ארטה הופיעה בפני הרקולס כנערה צעירה, והציעה לו תהילה תמורת מאבק מתמיד ברוע. לצידה הופיעה אלת הרוע והחטא המוסרי Kakia, שהציעה להרקולס עושר והנאה. הרקולס בחר ללכת בדרך שהוצעה לו על ידי ארטה. סיפור זה היווה השראה לסופרים נוצריים מאוחרים יותר.
הערות שוליים

↑  Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon
↑  [https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/arete Definition of 'arete'
in British English], Collins English Dictionary. Copyright © HarperCollins Publishers
Word origin
↑  Xenophon (1897), translated by Dakyns, "The Memorabilia Recollections of Socrates", Book II, Macmillan and Co., retrieved 2021-06-11, "The Memorabilia Recollections of Socrates"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537275405171  BnF: cb16185019f (data)  GND: 4133864-9  LCCN: sh96000276
בד"ץ קהילות

בד"צ קהילות הוא מערך כשרות פרטי חרדי הפועל בישראל מראשית העשור השני של המאה ה-21.
רקע והתנהלות

בתחילת העשור השני של המאה ה-21 (תש"ע), החליטה קבוצת רבנים הפעילים בתחום הכשרות להקים גוף כשרות חרדי שיתחשב בפסקים ובמנהגי כל הקהילות החרדיות כך שיהיה מקובל על כלל הקהילות החרדיות. למרות שמועצת הרבנים העליונה של גוף הכשרות מנתה נכון ל-2019 רק רבנים אשכנזים, פסק הרב שמעון בעדני חבר מועצת חכמי התורה של תנועת ש"ס שגם בני עדות המזרח ההולכים לאור פסיקותיו של הבית יוסף יכולים לסמוך על ההשגחה.
ליוזמה הצטרפו מספר רבנים, שחלקם שימשו בעברם בתחום הכשרות:
הרב ישראל פישביין, רבם של חסידי גור בפתח תקווה שבמשך שנים היה הרב המכשיר של בד"ץ אגודת ישראל.
הרב שבח צבי רוזנבלט, כיום מרבני העיר בני ברק ומחברי בד"ץ שארית ישראל.
הרב פנחס לייבוש פדווא רבם של חסידי בעלזא בקריית גת ומומחה כשרות ששימש בעברו כרב הקהילה החסידית באמסטרדם. בהמשך פרש הרב פדווא לדרך עצמאית בתחום הכשרות.
הרב צבי הירש ויז'ניצר רבם של חסידי ויז'ניץ באשדוד.
הרב אברהם נחמן גוטרמן, רב חסידי גור בדימונה.
בשלב ראשון העניק הבד"ץ כשרות אך ורק על שחיטת עופות ובקר. רק כעבור שנתיים של התבססות וגיוס מומחים נוספים, הוקמו אגפים נוספים ובד"צ קהילות החל להעניק כשרות למפעלים ועסקי מזון שונים ברחבי מדינת ישראל, כמו כן מעניק בד"צ קהילות את כשרותו על מוצרים רבים המיוצרים בחו"ל.
לגוף הכשרות החדש, אתגרים מול גופי כשרות אחרים, ותיקים או מקומיים. כך למשל בשנת 2019 לאחר פטירת רב העיר בני ברק הרב משה יהודא ליב לנדא שגוף הכשרות שבראשו עמד נהנה ממונופול מוחלט על רוב האולמות ועסקי המזון בעיר, ביקשו כמה אולמות לעבור לכשרות 'קהילות', דבר שעורר סערה רבה. בסופו של דבר ובהוראתו של הרב חיים קניבסקי נדחה המהלך.
הערות שוליים

↑  דעת הרב בעדני שאפשר לסמוך על כשרות האשכנזים, באתר כיכר השבת
↑  יענקי כץ, ‏מלחמת הכשרויות עולה שלב; שלושה אולמות החליפו כשרות, באתר כיכר השבת
↑  שלומי זייבלד, ‏הגר"ח בירך ובד"צ קהילות ביטל, באתר כיכר השבת
ארננדו דה סוטו

| --- | --- |

 לידה:  1496 Jerez de los Caballeros, כתר קסטיליה 
 פטירה:  21 במאי 1542 (בגיל 46 בערך) אזור ארקנסו
 לאום:  ספרדי
 בן או בת זוג:  אינס דה בובדייה 
 תקופת הפעילות:  1532–1542 (כ־10 שנים)
 מספר מסעות:  4
 גילויים בולטים:  היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
 אזורים שחקר:  צפון אמריקה
 אתר על חייו
 
ארננדו דה סוטו (בספרדית: Hernando de Soto‏; 1496 לערך – 21 במאי 1542, מאוזכר גם כהרננדו וכפרדיננד) היה מגלה ארצות וקונקיסטאדור ספרדי אשר, בזמן שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי.
שנותיו הראשונות

עוד בצעירותו התבלט כאיש צבא מצליח, והשתתף באופן פעיל בכיבוש מרכז אמריקה.
שנותיו הראשונות > מסע ראשון - כיבוש פרו

ב-1532 הצטרף דה סוטו לפרנסיסקו פיסארו בכיבוש אימפריית האינקה ומונה לסגנו של פיסארו. הם הגיעו אל העיר טומבס החרבה, עקב מלחמת האזרחים שהתנהלה חודשים מספר לפני כן. ביולי אותה שנה הונחה אבן הפינה לעיר סן מיגל דה פּיוּרה. לאחר הקמת היישוב, יצאה משלחת בראשותו של דה סוטו אל לב פרו וחזרה כעבור ימים אחדים עם תשורות זהב ועם שליחו של אטוואלפה, אשר הציע לספרדים להיפגש עם הקיסר בעיר המרפא קחאמרקה, ובה נשאר מיד בסיומה של מלחמת האזרחים בשל פציעה ברגלו. שנים ספורות אחר כך חזר לספרד כאיש עשיר מאוד.
שנותיו הראשונות > חזרתו לספרד

דה סוטו חזר לספרד עם עושר רב מכיבוש אימפריית האינקה. הוא התקבל כגיבור ואף התקבל למסדר סנטיאגו. ב-1537 נשא דה סוטו לאישה את אינס דה בובדייה, בתו של הקונקיסטאדור הספרדי פדראריאס אווילה, שייסד את פנמה סיטי. דה סוטו שימש באותה העת מושל קובה, וכאשר יצא למסעו בפלורידה ובדרום ארצות הברית של ימינו, מילאה דה בובדייה את מקומו, עד שהלכה לעולמה ב-1543.
חוקר צפון אמריקה > 1539 עד תחילת 1540 - בפלורידה

במאי 1539 נחת דה סוטו, בראש תשע אוניות, עם 620 איש ו-220 סוסים בנמל שארלוט, פלורידה. הוא קרא למקום 'אספיריטו סנטו' על שם רוח הקודש.
חוקר צפון אמריקה > 1540 - בג'ורג'יה, דרום קרוליינה, טנסי, אלבמה ומיסיסיפי

ארננדו דה סוטו היה האירופאי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי. על פי סברה אחרת היה זה אלונדו אלברס דה פינדה.
חוקר צפון אמריקה > 1541 - במערב ארקנסו, אוקלהומה וטקסס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ארננדו דה סוטו
הנתיב המשוער של משלחת דה סוטו
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Ernest II Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg;‏ 30 בינואר 1745 – 20 באפריל 1804) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1772–1804.
ביוגרפיה > ילדותו

ארנסט נולד ב-30 בינואר 1745 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וללואיזה דורותיאה, דוכסית סקסוניה-מיינינגן, בתו של ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אמו דאגה מאוד לחינוכו יחד עם אחיו הצעיר אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ודאגה להם למורים מצוינים. בשנים 1768–1769 יצאו שני הנסיכים לטיול בהולנד, באנגליה ובצרפת.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-10 במרץ 1772 מת אביו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וארנסט עלה לשלטון במקומו. ארנסט היה שליט ליברלי ונאור, שהתעניין באמנויות ובמדעים והשתמש בשלטונו כדי לקדם אותם. הוא קידם מאוד את מערכת החינוך והכלכלה במדינה, וכן דאג לתיאטרון, לאוספי אמנות ולספריות. ארנסט התעניין במיוחד באסטרונומיה ובפיזיקה, ואף הקים את מצפה הכוכבים של גותה שהתפתחה למרכז אירופאי לאסטרונומיה.
בשנת 1774 הצטרף ארנסט לבונים החופשיים, ובשנת 1783 הצטרף ארנסט לאילומינטי בבוואריה. ב-20 באפריל 1804 מת ארנסט, ובנו אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-21 במרץ 1769 התחתן ארנסט עם שרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ממנה היו לו 4 ילדים:
ארנסט (27 בפברואר 1770 - 3 בדצמבר 1779).
אוגוסט (23 בנובמבר 1772 - 17 במאי 1822), התחתן עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ואחריה עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל.
פרידריך (28 בנובמבר 1774 - 11 בפברואר 1825).
לודוויג (21 באוקטובר 1777 - 26 באוקטובר 1777).
אסיאט

| --- | --- |
סמל אסיאטסמל אסיאט
אסיאט בציור משנת 1879
אסיאט בציור משנת 1879
 טריטוריה:  גרינלנד גרינלנד
 מחוז:  קקרטליכּ
 ראש העיר:  אולה דורף (סיומוט)
 תאריך ייסוד:  1759
 שטח:  4,000 קמ"ר
 גובה:  1.0 מטר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,069 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  68°42′35″N 52°52′10″W﻿ / ﻿68.709722222222°N 52.869444444444°W﻿ / 68.709722222222; -52.869444444444 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.aasiaat.gl//
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור אסיאט(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור אסיאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אָסִיאָט (בגרינלנדית: Aasiaat – עכבישים, ובאורתוגרפיה הישנה Ausiait), לשעבר אֵגֵדֶסְמִינְדֶה (בדנית: Egedesminde), היא עיר במערב גרינלנד השוכנת בדרום מפרץ דיסקו. זוהי העיר החמישית בגודלה בגרינלנד, והיא שייכת מנהלית למחוז קקרטליכּ.
היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור העיר, נמצאו שרידים המתוארכים לאלף החמישי לפני הספירה. המתיישבים המודרניים הגיעו לאזור בסביבות שנת 1200. מתיישבים אלו התבססו על ציד כלב ים נבלי ודגי קפלין בסתיו ובאביב, דג הליבוט ואייל הצפון בקיץ, ושל חדשן ולבנתן לבן בחורף. בקיץ, כשהמפרץ הפשיר, השתמשו התושבים בקייאקים ובאומיאקים (Umiak), ובחורף השתמשו במזחלות כלבים.
היישוב הנוכחי נוסד בשנת 1759 על ידי נילס אגדה (Niels Egede), בנו של המיסיונר הנורווגי הנס אגדה, והוא קרא ליישוב על שמו. בשנת 1763 הועבר היישוב למיקומו הנוכחי, לאחר שבתחילה הוקם היישוב כ-125 קילומטרים דרומית. מרבית תושבי אסיאט התפרנסו מציד לווייתנים. בשנת 1770 התפשטה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שהרגה תושבים רבים. בתחילת המאה ה-19 החלה האוכלוסייה להתייצב, והיא צמחה מ-390 בשנת 1805, ל-1,260 בשנת 1901.
ב-3 במאי 1940 נחתם הסכם קקרטרסואק, שאפשר למטוסי הסיוע של ארצות הברית וקנדה להשתמש במרחב האווירי של גרינלנד, איסלנד וסקוטלנד, בדרכם לאיים הבריטיים. דנמרק, שהייתה תחת שלטון הנאצים, נותקה מגרינלנד המרוחקת. ארצות הברית וקנדה ניצלו זאת ואחסנו אספקה ליד העיר, וכן ליד ערים נוספות באזור כסיסימיוט, ואומאנאק (Uummannaq).
בשנת 1942 בנתה ארצות הברית בעיר תחנה לחיזוי מזג אוויר. בשנת 1950 נבנו בעיר תחנת כוח ותחנת תקשורת.
בשנת 1998 נפתח בעיר שדה התעופה שבו מסלול באורך 799 מטרים. לפני כן התחבורה האווירית בוצעה באמצעות מסוקים בלבד. נכון ל-2013 מתגוררים באסיאט ובעיירה הסמוכה כּנגאציאק (Kangaatsiaq) כ-4,800 תושבים.
גאוגרפיה

תחום השיפוט של אסיאט כולל בתוכו מספר איים. האי הגדול הוא הארכיפלג אסיאט סקרשֹיופ נונה (Saqqarliup Nunaa) שאינו מיושב בקביעות, אולם קיימים בו מבנים המשמשים לתיירים. בקצה המערבי של האי נמצא הכפר הנטוש מאנרמיוט (Manermiut).
העיר אסיאט, נמצאת על אי ששמו אסיאט, וממוקם צפונית-מערבית לסאקארליופ נונה.
היישוב אכּונאק (Akunnaaq) ממוקם באי בשם זה, הנמצא כ-23 קילומטרים מזרחית לאסיאט.
היישוב כּיציסוארסואיט (Kitsissuarsuit) ממוקם באי בעל אותו השם, הנמצא כ-21 קילומטרים צפונית-מערבית לאסיאט.
האי וסטר איילן (Vester Ejland) ובו כפר נטוש באותו השם, נמצא כ-29 קילומטרים דרומית-מערבית לאסיאט.
דמוגרפיה

אסיאט היא העיר החמישית בגודלה בגרינלנד.
אוכלוסיית העיר בין השנים 1991-2010. מקור: משרד הסטטיסטיקה הגרינלנדי
כלכלה

דיג שרימפסים וסרטנים ובניית סירות הם מקור ההכנסה העיקרי לרבים מתושבי העיר. אזור הארכיפלג מציע אטרקציות תיירותית מגוונות, כשיט בקיאקים, סקי למרחקים, נסיעה במזחלות כלבים וצפייה בלווייתנים.
חינוך

בעיר יש בית ספר יסודי בשם "Gammeqarfik", בית ספר תיכון בשם "GU-Aasiaat", בית ספר מקצועי בשם "Piarersarfik" ובית ספר ללקויי למידה בשם "ADO Lyngep Atuarfia".
תחבורה

קו המעבורת "Arctic Umiaq", המקשרת בין נארסאק לאילוליסאט, עוצר בעיר. חברת הספנות "Diskoline" מפעילה קווי מעבורת בתוך מפרץ דיסקו.
משדה התעופה של העיר יוצאות טיסות סדירות של אייר גרינלנד לכפרים במפרץ דיסקו, לאילוליסאט ולקאנגרלוסואק. חברת התעופה פליגפיילג איסלנדס מפעילה לעיתים טיסות שכר לשדה.
אקלים

| אקלים באסיאט> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באסיאט> ינואר.−10.2.−16.7.16 | אקלים באסיאט> פברואר.−12.2.−19.1.16 | אקלים באסיאט> מרץ.−12.8.−19.9.18 | אקלים באסיאט> אפריל.−6.3.−13.4.20 | אקלים באסיאט> מאי.0.7.−4.5.18 | אקלים באסיאט> יוני.5.2.0.2.24 | אקלים באסיאט> יולי.8.5.3.0.27 | אקלים באסיאט> אוגוסט.7.7.3.0.34 | אקלים באסיאט> ספטמבר.4.2.0.5.37 | אקלים באסיאט> אוקטובר.−0.4.−4.2.29 | אקלים באסיאט> נובמבר.−3.9.−8.3.37 | אקלים באסיאט> דצמבר.−7.2.−12.7.26 | אקלים באסיאט> שנה.−2.22.−7.67.302 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: המכון המטאורולוגי הדני
הערות שוליים

↑  אתר בית הספר gammeqarfik
↑  אתר תיכון GU-Aasiaat
↑  האקלים באסיאט באתר המכון המטאורולוגי הדני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017016288  MusicBrainz: 4482e417-2ea7-4bef-95ad-ca71890dd06b  VIAF: 6022149068458765730004   WorldCat (עם VIAF): 6022149068458765730004
בית שימוש כימי

תא שירותים כימיים נייד
שירותים כימיים ברכבת
בית שימוש כימי או שירותים כימיים הוא בית שימוש שאינו מחובר למערכת ביוב מרכזית כלשהי. במקום זאת ישנה אסלה (או מכל) ובה חומרי ניקוי, חיטוי וריח שונים. הנוזל הכימי המשמש כחומר החיטוי צבוע בכחול, והוא מכונה (באוסטרליה ובארצות הברית) "Anotec". התרכובת הכימית הנפוצה היא פורמלין או תרכובת דומה. בתי שימוש מודרניים, מבוססים על חנקה והם נקראים שירותים ביולוגיים. מאחר שפורמלין הוא חומר המזיק לעור, לאף ולגרון, הוא מוחלף לעיתים בתרכובות כימיות אחרות כגון גלוטראלדהיד, שאינה מכילה צבע מלאכותי אך מכילה בושם טבעי.
האסלה בנויה כך שאפשר לשאוב מתוכה את תכולתה ולמלאה בחומרים חדשים בקלות יחסית, באמצעות חיבור צינור שבקצהו השני משאבה.
ניתן למצוא בתי שימוש כימיים בשתי צורות עיקריות:
בצורה ניידת - תא פרטי נוח להובלה ולהצבה במקומות ארעיים.
בצורה קבועה - בעיקר בכלי תחבורה שונים כמו מטוסים, אוטובוסים ורכבות.
ראו גם

שירותים אקולוגיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543110805171  LCCN: sh2009006034 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמאן די פאטי דה קלאם

| --- | --- |

ארמאן די פאטי דה קלאם
 לידה:  21 בפברואר 1853 פריז, הקיסרות השנייה צרפת
 פטירה:  3 בספטמבר 1916 (בגיל 63) ורסאי, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מדינה:  צרפת 
 צאצאים:  Charles du Paty de Clam 
 השתייכות:   צבא צרפת
 דרגה:  לוטננט קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  מוות למען צרפת 
 
שארל ארמאן אוגוסט פרדיננד מרסייה די פאטי דה קלאם (בצרפתית: Charles Armand Auguste Ferdinand Mercier du Paty de Clam;‏ 21 בפברואר 1853 – 3 בספטמבר 1916) היה לוטננט קולונל בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פאטי נולד בפריז ב-21 בפברואר 1853. אביו וסבו היו שניהם עורכי דין, אולם הוא פנה לקריירה צבאית. ב-1870 הוא סיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר והתגייס לצבא צרפת. ב-1874 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1877 לדרגת קפטן. ב-1879 הוא הוצב במטה הכללי במשרד הראשון (משרד הניהול), וב-1887 הועבר למשרד השלישי (מבצעים ואימונים). ב-1890 הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
ביוגרפיה > משפט דרייפוס

משפטו של דרייפוס נפתח ב-19 בדצמבר. פאטי העיד נגדו כמובן. אולם בואדפר, גונז ומרסייה היו נחושים להבטיח שהמשפט לא יוכרע לטובת דרייפוס, ולפיכך הכינו תיק עם כמה מסמכים מפלילים שלא היו ידועים להגנה. הם הורו לפאטי להביא את התיק לשופטים כאשר יצאו מאולם המשפט להתייעצות. כאשר הם יצאו, הגיש פאטי את התיק לאב בית הדין הקולונל אמיליין מורל והצהיר: "נתבקשתי להעיר את תשומת לבך להערה חשובה בתוך המעטפה, וששר המלחמה ביקש להודיע על תוכנה לשופטים בלבד בשעת התייעצותם". הגשת מסמכים לשופטים בלי שיינתן להגנה לעיין בהם נחשבה למעשה פלילי בעליל.
לא ברור עד כמה השפיע התיק הסודי על החלטתם של השופטים. מורל טען לימים שקרא רק מסמך אחד, מכיוון שכבר החליט לפני כן שדרייפוס אשם. כך או כך, השופטים החליטו פה אחד שדרייפוס אשם וגזרו עליו את העונש המרבי: שלילת דרגותיו וגלות עולם באי השדים. מורל החזיר את התיק הסודי לפאטי שהביא אותו לראש המחלקה לריגול נגדי ז'אן סאנדהר. מרסייה הורה לסאנדהר לפזר את המסמכים בארגזים שמהם הגיעו. סאנדהר הפקיד את המשימה בידי אובר-ז'וזף אנרי, שמסיבה לא ברורה לא עשה זאת. תחת זאת, הוא הניח את המעטפה בכספת ברזל המיועדת למסמכים סודיים וכתב עליה "תיק סודי".
ביוגרפיה > נגד פיקאר

סאנדהר פרש לימים מתפקידו כמפקד משרד הריגול הנגדי, וזמן קצר לאחר מכן מת ממחלה. את מקומו ירש ז'ורז' פיקאר אשר פתח מחדש את תיק דרייפוס ונדהם מדלות הראיות נגדו. כמו כן, הוא גילה את המרגל האמיתי: פרדיננד אסטרהאזי. כדי לאמת את חשדותיו, פנה פיקאר אל פאטי והראה לו את כתב ידו של אסטרהאזי בלי לספר לו של מי הכתב הזה. פאטי לא הראה שהוא מזהה את הכתב, אולם פתק בכתב ידו שנמצא מאוחר יותר מעיד כי הוא אכן זיהה אותו. בואדפר, גונז ושר המלחמה החדש ז'אן-בטיסט ביו היו נחושים למנוע מפיקאר לחשוף את הפרשה, ולפיכך החלו בזיוף מסמכים במטרה לחזק את האשמתו של דרייפוס ולהאשים תחת זאת את פיקאר בזיוף והדלפה. פאטי היה שותף בכל התהליך, ואף יצר קשר עם אסטרהאזי וסייע לו להתגונן כנגד ההאשמות שהעלו נגדו פיקאר ומתייה דרייפוס. המעשים הפליליים שביצעו פאטי ושאר הקצינים בשיתוף פעולה במהלך הפרשה, זיכו אותם בכינוי "הקנוניה".
ביוגרפיה > נפילתו של פאטי

פאטי שימש בתחילה כדמות צללים בפרשה, אולם בהדרגה נחשפה השפעתו הרבה על ההליכים. אמיל זולא, במאמרו הנודע "אני מאשים...!" אף הגזים בחלקו של פאטי בפרשה. זולא הצהיר כי "בשורש כל הפרשה נמצא אדם רשע אחד, לוטננט קולונל די פאטי דה קלאם שהיה באותה תקופה מייג'ור. הוא כל פרשת דרייפוס..." בסוף המאמר, כשערך זולא מעין "סיכום" של כל האשמים בפרשה הוא כתב: "אני מאשים את לוטננט קולונל די פאטי דה קלאם כי שימש כלי יוצר לעיוות דין מעשה שטן, תחילה בלא יודעין אני רוצה להאמין, ולאחר מכן הגן במשך שלוש שנים על פועלו, בתחבולות רמייה נפשעות ביותר". מצבו של פאטי נעשה מסוכן כאשר שר המלחמה החדש גודפרואה קווניאק פתח בחקירה כנגד אסטרהאזי, וגילה כי פאטי סייע לו בהליך המשפטי שהתנהל נגדו, וכן שפאטי זייף מסמכים כדי להפליל את פיקאר. עם זאת, בהדרגה השתכנע קווניאק כי פאטי חף מפשע. אולם בהמשך נחשף כי המסמך העיקרי ששימש להאשמתו של דרייפוס, הוא זיוף (זיוף אנרי).
גילוי הזיוף גרם לאנרי להתאבד, לאסטרהאזי לברוח לבריטניה ולהודות באשמה, לבואדפר וקווניאק להתפטר ובהמשך לנפילת ממשלתו של אנרי בריסון ולהקמת ממשלה חדשה אשר האמינה בחפותו של דרייפוס והייתה נחושה לזכות אותו. מפקדי הצבא החדשים מאסו בפאטי והוציאו אותו משירות פעיל בספטמבר 1898. ביוני 1899 הוא נעצר בחשד לזיוף, אולם שוחרר לקראת סוף השנה כאשר הנשיא אמיל לובה החליט להעניק חנינה כוללת לכל הנוגעים בפרשה משני הצדדים. למרות זאת, ב-1901 הוא בחר לעזוב את הצבא.
ביוגרפיה > אחריתו

בשנת 1913 הוא הגיש בקשה להתקבל מחדש לצבא, והוצב כלוטננט קולונל בכוחות המילואים. הוא לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, והיה הקצין היחיד מבין הקצינים המעורבים בפרשת דרייפוס שעשה זאת, למעט את אלפרד דרייפוס עצמו. הוא נפצע בקרב הראשון על המארן בספטמבר 1914, וקיבל את אות לגיון הכבוד. ב-3 בספטמבר 1916 הוא מת מפצעיו בוורסאי.
בנו, שארל די פאטי דה קלאם, מונה לקומיסר הכללי לענייני יהודים תחת ממשלת וישי בין פברואר למאי 1944, בעיקר בשל העובדה שאביו היה מעורב בפרשת דרייפוס.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
ברברה טוכמן, המגדל הגאה, דביר, 1998.
פייר מיקאל, פרשת דרייפוס, מ. מזרחי, 1964.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
הערות שוליים

↑  קוטיק, עמ' 35.
↑  השלושה היו: ראש הבולשת קושפר, מזכירו של קושפר, וגריבלן אשר שימש כאחראי על הארכיון של המשרד הסטטיסטי
↑  ברדן, עמ' 106.
↑  ברדן, עמ' 109.
↑  קוטיק, עמ' 41.
↑  קוטיק, עמ' 68.
↑  ברדן, עמ' 220.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15322184d (data)  GND: 1057909327  Léonore: 259578  VIAF: 10148520   WorldCat (עם VIAF): 10148520
ארבעס

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  חמצה 
 מטבח:  המטבח היהודי 
 מוצא:  המטבח היהודי-אשכנזי
 אופן הגשה:  חטיף
 מרכיבים עיקריים:  גרגרי חמצה; תבלינים: מלח בישול, פלפל שחור, סודה לשתייה
 ברכתו:  האדמה
 
אַרְבֶּעס (או שלום-זכר בּאָנדלעך; במקור היידי גם: עֶרְבְּס) הם כינוי עממי אשכנזי (ממקור יידי) לגרגרי חמצה מבושלים הנאכלים כחטיף, וגם לגרגרי חמצה מבושלים המופיעים כמרכיב של מאכלים מסוימים. הארבעס נפוצים בעיקר במטבח היהודי-אשכנזי, והם תופסים מקום עיקרי בסעודות שלום זכר, ונחשבים כאחד מסמליו, אך נאכלים גם בהזדמנויות אחרות.
הארבעס נאכלים בעיקר כמאכל בפני עצמו, כחטיף, כשהם מוגשים מבושלים (לעיתים בתוספת מעט סודה לשתייה לריכוך) ומתובלים, לרוב במלח ובפלפל שחור.
אטימולוגיה

השם "ארבעס" מקורו מיידיש (בה הם קיימים גם בשם "עֶרְבְּס"). החמצה מכונה ביידיש "נאהיט", אך קיימת גם בכינוי העממי "ווייסע ארבעס" (בתרגום מיידיש: "אפונה לבנה"), עקב כך שדומה בצורתה לאפונה לעומת צבעה שהוא קרוב ללבן. אפונה בגרמנית היא "Erbse", ומשם הגיע ה"ארבעס" לאפונה ביידיש.
כיום מקובל לכנות את החמצה בשם מקוצר "ארבעס" (שבמקורו מתאר את האפונה, ולא את החמצה), וכן מקובל לכנות כן דווקא את החמצה שהתבשלה.
כתפריט > בשלום זכר

ביהדות מזרח אירופה, ובייחוד אצל יהודים הונגרים, גליציאנים ורומנים, מקובל המנהג לאכול ארבעס בסעודת השלום זכר לכבוד תינוק שנולד, והוא נחשב כמאכל יסוד בשלום זכר ומופיע אחד מסמליו. כיום סעודת ה"שלום זכר" והופעת הארבעס בה נפוצים בהרבה קהילות יהודיות אשכנזיות ואחרות. בציבור החרדי אף קיימים מספר גמ"חים לארבעס.
בטעם הגשת ארבעס בסעודות שלום זכר, יש שכתבו שהוא משום שהוא מאכל אבלים (שכן גרגרי החמצה הם עגולים, ובסעודת הבראה מגישים לאבלים מאכלים עגולים), וזאת בהתאם לטעם של קיום סעודת שלום זכר כסעודת ניחומים לתינוק שמתאבל על ששכח את תלמודו שלמד במעי אמו.
יש שרואים רמז בין הארבעס לבין הפריון המובטח בפסוק שבו אמר ה' לאברהם: ”וְהַרְבָּה אַרְבֶּה אֶת זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם” (לדמיון המילה "ארבה" לארבעס, או לפי שהמילים "ארבה את" בהגייה יידישאית של מזרח אירופה זהה להגיית המילה ארבעס).
כתפריט > בסעודות והזדמנויות אחרות

הארבעס מוגשים במטבח היהודי-אשכנזי גם בסעודות מצווה שונות, ובעיקר בסעודת ליל שבת, והם נאכלים גם בערבי שבתות או בסתם ימי חול. יש שנהגו לאכול ארבעס בסעודת נישואין, כרמז לדברי ה' לאברהם”וְהַרְבָּה אַרְבֶּה אֶת זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם”. יש שציינו מנהג של אכילת ארבעס בסעודת פורים, כזכר לכך שאסתר אכלה זרעונים בארמונו של אחשוורוש.
יש קהילות שנהגו לאכול ארבעס בראש השנה בסימני ראש השנה, כרמז לדברי ה' לאברהם: ”וְהַרְבָּה אַרְבֶּה אֶת זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם” ולפי שבראש השנה נפקדה שרה בזרע.
כמרכיב במאכלים אחרים

הכינוי ארבעס משמש לעיתים גם לגרגרי חמצה המופיעים כמרכיב במאכלים אחרים מהמטבח היהודי, בעיקר בז'רגון האשכנזי, כמו באלו המופיעים כמרכיב בטשולנט בחלק מהמתכונים שלו,[דרושה הבהרה]
או באלו שנוספים לעיתים בסלטי חומוס לטעם ולנוי.
בתרבות

מלבד הופעת הארבעס בסעודות שונות, קיימים גם ניבים וביטויים בהם קיימת התייחסות לארבעס. ביטוי ידוע הוא "כמו ארבעס לקיר" (במקור, ביידיש: "װי (אַן) אַרבעס צום װאַנט", או "ווי ארבעס צו דער וואנט"), שהוא בא לבטא דבר שאינו תואם לדבר אחר, במשמעות הפוכה: כשם שארבעס אינם נדבקים לקיר, אף אותו הדבר אינו מתאים לדבר האחר. הביטוי נחשב לביטוי יידי מוקדם ומופיע כבר אצל אישים מהמאה ה-19 כמו רבי שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם"), וכן אצל שלום עליכם.
ראו גם

חומוס