stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אשור
שירות בחיל הים > הזירה הימית במלחמת לבנון

במלחמת לבנון מונה אשור למפקד הכוחות הימיים ופיקד על מבצעי הנחיתה. שר הביטחון אריק שרון ציין ב-14 ביוני 1982 לשבח את חיל הים ומנוסח הדברים עולה כי את הצל"ש הביאו הנחתות ואשור כמפקד ההנחתה.
בנוסף להכנת הנחתות הישנות לרמה שתאפשר את הביצוע, עמדו לפני מפקד הכוח הימי בעיות שעליהן נדרש אשור להחליט בים. עד לפני הביצוע ממש דרש הכוח היבשתי שתי אפשרויות להנחתה. מדרום ומצפון לעיר צידון. הנחתת כוחות באמצעים שעמדו לחיל הים חייבה חוף תלול יחסית ונקי ממכשולים. רצועת החוף שנבדקה מדרום לצידון, הידועה כחוף הזהראני הייתה נוחה מבחינת השיפוע אך מוקפת חגורות סלעים תת-מימיים בעומק 2–3 מטר. בעומק זה עלולים המדחפים לפגוע בסלעים ולהישבר. מצב שימנע אפשרות של נחיתה בלילה. בחוף הרחוק יותר מצפון לצידון נמצאה רצועת החפה אפשרית רק כשבוע לפני הנחיתה, חוף האוולי. למרות הודעת מפקד הנחתות מייק אלדר על הסיכון הרב בהחפה בזהרני יצא כוח הנחיתה לים כאשר שתי האפשרויות על הפרק והזהרני קרוב יותר מהאוולי כך שקיבל עדיפות. אשור הבין יותר מכולם את המצב וכמפקד כוח הנחיתה העדיף לשכנע את מפקד האוגדה עמוס ירון במהלך השיט ולא להתעמת עם מפקד חיל הים בחוף. ואכן במהלך השיוט השתכנע ירון והנחיתה באוולי נעשתה בהצלחה.
החלטה חשובה נוספת לקח אשור למחרת כאשר החליט להנחית את הסבב השני באור יום. מתוך היענות לצרכים של האוגדה אף על פי שלא שותקו מקורות הירי שהפגיזו את חוף הנחיתה. תעבורת הקשר ממפקד חיל הים השאירה את ההחלטה בידי אשור. הנחיתה התקיימה בשעה 14:00. התותחים של המחבלים ירו. הנפילות היו קרובות אך לא היו פגיעות. שעתיים מאוחר יותר הגיעה הנחתת הגדולה אח"י בת שבע והתהליך חזר על עצמו. אשור הורה להנחית. גם הפעם לא היו פגיעות מאש המחבלים.
שירות בחיל הים > תפקידים בכירים

בשנים 1983–1985 היה אשור ראש מספן המודיעין במפקדת חיל הים והועלה לדרגת תא"ל. לתפקיד זה תחומי אחריות מגוונים ובמהלך התפקיד עמד בקשר עם מקביליו בחיל הים המצרי.
בסיום תפקיד מפקד בסיס אשדוד, 1982, נשלח עם משפחתו למכללת הצי של ארצות הברית בניופורט לקורס פיקוד ימי במהלך הקורס רכש תואר M.A בניהול. בנוסף ללימודים במכללה, גילה את תחביב הטיסה והוסמך כטייס במטוסים קלים. מאוחר יותר עשה תחביב זה למקצוע ונעשה מדריך טייס אזרחי.
בשנים 1985–1987 היה ראש מספן כוח האדם.
בשנים 1987–1990 היה נספח חיל הים בוושינגטון וקידם את הקשרים הטובים של חיל הים וישראל בארצות הברית.
במפגש מפקדים לרגל 30 שנה למלחמת לבנון הראשונה נמסרה תעודת ההוקרה למשפחתו ממפקד חיל הים רם רוטברג, לציון פעולותיו כמפקד הימי של מבצעי הנחיתה בזירה הימית במלחמת לבנון.
גאוותו הגדולה של אשור הייתה על כי במהלך כל שירותו הצבאי החזיר את כל פקודיו בשלום לביתם.
שירות בחיל הים > גלריה

אשור כקדט שנה ראשונה בבית הספר לקציני ים עכו, 1957.
סגן אברהם אשור (שני מימין) מפקד טרפדת עם רס"ן יוסף הררי מפקד פלגה 912 באילת, 1965.
אברהם אשור על גשר פיקוד הטרפדת 1966.
אשור חותם על היומן כמפקדה של אח"י מזנק, 1971.
אשור בטקס ההשקה של אח"י רומח (סער 4), במספנות ישראל, 1974.
אשור כנספח חיל הים בוושינגטון, מארח את חברו מפקדו אלוף מיכה רם (יושב), מימינו תא"ל יצחק אלמוג (קורל) מרכז פרויקט סער 5, 1986.
תעודת הוקרה מטעם מפקד חיל הים רם רוטברג שנמסרה למשפחתו של אשור לציון 30 שנה לאיגוף הימי במלחמת לבנון הראשונה.
לימודים

תואר BA בהיסטוריה של המזרח התיכון ובגאוגרפיה.
תואר MA בניהול ממכללת הצי של ארצות הברית בניופורט (1983).
השתלמות מפקדי אוגדות בצה"ל.
פעילות באזרחות

עיסוקו העיקרי היה בהדרכת טיס למטוסים קלים. את הכשרתו הראשונית רכש בארצות הברית ובהמשך הוסמך כמדריך טיסה בישראל.
ייצג בישראל את חברת David Clark שעוסקת בתחום אוזניות למערכות הקשר במטוסים ובנוסף עסק בשיווק מוצרים אקולוגיים המסייעים לכיבוי אש וניקוי מים.
מפקד חיל הים עמי אילון אשר יזם את פרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת מינה את אשור כחבר בצוות זה. אשור מילא את התפקיד במשך 8 שנים.
תחביבים

כאיש ים אהב להפליג בכל עת ביאכטה המשפחתית הנקראת כיום על שמו.
את תחביבו השני - טיסה - הפך למקצוע לאחר תום שירותו הצבאי.
אחת האהבות הגדולות ביותר שלו הייתה המוזיקה היוונית והוא הדביק את כל הסובבים אותו באהבה זו. לאחר מחלתו ולמרות עיוורונו, רכש תחביב נוסף - נגינה בבוזוקי.
אחרית ימיו

בשנת 2006 אובחן אשור כחולה סרטן המוח, מחלה אשר הובילה לעיוורונו. במהלך מחלתו הוכר כנכה צה"ל. הוא נלחם במחלה באומץ לב ובאופטימיות רבה והאמין שיוכל לה, עודד את הסובבים אותו ולא מנע מעצמו להשתתף באף אירוע. הוא לא עשה לעצמו הנחות ואף המשיך לתקן אוזניות טייס על אף מצבו. אשור נפטר ב-2 באוקטובר 2010 ונקבר בחלקת הימאים בבית הקברות עין כרמל לצלילי מוזיקה יוונית שאהב ומטס כבוד של שישה מתלמידיו עובר מעל הקבר.
השאיר אחריו את אשתו אורה, בנו הבכור ד"ר אמיר שעוסק בחקר גניזת קהיר באוניברסיטת קיימברידג'. בתו ד"ר אסנת חוקרת מחלת הסרטן ובתו הצעירה נעמה בעלת תפקיד בכיר במשרד להגנת הסביבה.
הנצחה

זכרו של תא"ל אשור מועלה בשיוט שנתי הנערך בחודש ספטמבר על ידי אגודת יורדי ים זבולון בחיפה. בשיוט משתתפות סירות מדגמים שונים של האגודות הימיות ובית הספר לקציני ים. כמו כן משתתפת בשיוט סירת "סנונית" אשר נתרמה לאגודת זבולון על ידי משפחתו ונושאת את כינויו "מוסלי" (שם משפחתו המקורי).
לקריאה נוספת

מייק אלדר, שייטת 11, ספרית מעריב, 1996.
מייק אלדר, שייטת 13, ספרית מעריב, 1993, עמודים 535, 609-612.
ביאורים

↑  זאת אף על פי שמפקד בסיס חיפה אלי רהב שניהל את פעולות החילוץ במקום סבר כי בגלל הסערה לא תוכל האניה להיכנס בין המצופים והעמודים ואין בה תועלת בחדרה.
הערות שוליים

↑  יובל מלחי ונתן פוזניאק, אח"י מעוז יוצאת לחדרה פרק 299 פודקאסט, פורסם 14 במרץ 2019.
↑  לאחר המלחמה המליץ אשור על ציון לשבח נוסף ומיוחד ליחידת הנחתות. יוזמתו נענתה בחיוב רק עשר שנים מאוחר יותר על ידי מפקד חיל הים עמי אילון.
כחניך המצטיין בקורס החובלים, מקבל אשור את דרגת הסג"ם מדוד בן-גוריון, 1962
אברהם אשור בטיסת פרידה עם מדריך עמית, 2009.
אוניברסיטת אילינוי בשיקגו

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

סמל האוניברסיטה
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  ללמד, לחקור, לשרת, לדאוג.
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  טימותי ל. קילין (אנ')
 סגל:  3,243
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  34,199 (2021)
 סטודנטים לתואר ראשון:  22,279 (2021)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  11,920 (2021)
 שונות
 הון עצמי:  2.40 מיליארד דולרים
 מיקום
 מיקום:  שיקגו, אילינוי  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  41°52′19″N 87°38′57″W﻿ / ﻿41.871889°N 87.64925°W﻿ / 41.871889; -87.64925
 www.uic.edu
  (למפת שיקגו מוגדלת) אוניברסיטת אילינוי בשיקגו(למפת שיקגו רגילה) אוניברסיטת אילינוי בשיקגוhe
 
אוניברסיטת אילינוי בשיקגו (באנגלית: University of Illinois at Chicago; בראשי תיבות: UIC) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית, הממוקמת בשיקגו שבארצות הברית, אשר הוקמה בשנת 1982. האוניברסיטה היא הגדולה ביותר באזור שיקגו, עם מעל ל-34,000 סטודנטים. הקמפוס שלה נמצא בשכונת ניר וסט סייד.
נכון לשנת 2022, מציעה אוניברסיטת אילינוי בשיקגו 91 תוכניות לתואר ראשון, מעל 100 תוכניות לתואר שני ו-61 תוכניות לדוקטורט. האוניברסיטה כוללת 16 קולג'ים ואת בית הספר הציבורי הראשון והיחיד למשפטים בשיקגו. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את קרול מוזלי בראון, ג'סטין הארטלי ואדריאן סמית'.
האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות הערים הגדולות (GCU) ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA).
היסטוריה

שורשיה של האוניברסיטה טמונים במספר מוסדות אקדמיים שנוסדו עוד במהלך המאה ה-19, ובהם הקולג' לרוקחות בשיקגו, שנפתח בשנת 1859, הקולג' לרפואה ומנתחים (1882) והקולג' לרפואת שיניים (1891). מוסדות אלו אוחדו בשנת 1913. לאחר מלחמת העולם השנייה הלימודים בקולג'ים התרחבו מאוד, כתוצאה מתגמולים שניתנו לסטודנטים שלחמו במלחמה. הקולג'ים הפכו לאוניברסיטה בספטמבר 1982.
קולג'ים ובתי ספר

הקולג' לרוקחות (אנ') (1859)
הקולג' לרפואה (אנ') (1882)
הקולג' לרפואת שיניים (אנ') (1891)
הקולג' להנדסה (1946)
הקולג' לאדריכלות, עיצוב ואמנויות (1946)
הקולג' לאמנויות ומדעים ליברליים (1946)
הקולג' לסיעוד (1951)
הקולג' למנהל עסקים (1965)
הקולג' לחינוך (1965)
הקולג' לעבודה סוציאלית ע"ש ג'יין אדמס (1965)
הקולג' למוסמכים (1965)
הקולג' לתכנון ערים וענייני ציבור (1973)
הקולג' למדעי הבריאות היישומיים (1979)
הקולג' ללימודים מתקדמים ומקצועיים (1982)
בית הספר למשפטים (אנ') (1899)
בית הספר לבריאות הציבור (אנ') (1970)
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי - מקום 301–400 (2024)
דירוג Times Higher Education - מקום 201–250 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 323= (2024)
אינדונזיה הוט 100

לוגו מגזין הבילבורד
אינדונזיה הוט 100 או בילבורד אינדונזיה הוט 100 הוא מצעד המוזיקה הרשמי של תעשיית המוזיקה באינדונזיה עבור שירים בשפה האינדונזית או בשפה האנגלית-אינדונזית. המצעד הורכב באופן עצמאי על ידי אנדהיקה ספטיאן בשיתוף פעולה עם ASIRI. בנוסף לכך, הוא ידוע כמי שפיתח את מתודולוגיית חישוב הנתונים, של בילבורד אינדונזיה הוט 100 שמפורסם מדי שבוע על ידי בילבורד אינדונזיה. הוא מדרג את השירים הפופולריים ביותר באינדונזיה בהתבסס על הורדות דיגיטליות, נתוני רדיו וסטרימינג (גם וידאו) ונתוני קריוקי.
המצעד הראשון פורסם לראשונה ב-25 בספטמבר 2019, כאשר השיר הראשון שכבש את פסגתו היה "Cinta Karena Cinta" של ג'ודיקה.
הערות שוליים

↑  "Tangga Lagu Billboard akan Hadir di Indonesia".
↑  Solotrust.com, Billboard Hadir di Indonesia, Bakal Ada Chart Hot 100 Untuk Penyanyi-Penyanyi Tanah Air, solotrust.com
↑  "Billboard Indonesia Siap Meluncurkan "Billboard Indonesia Top 100"".
↑  "Kepala Bekraf Hadiri Peluncuran Billboard Indonesia Top 100"
↑  "Billboard Indonesia Top 100 - Billboard Indonesia"
↑  Lagu Cinta Karena Cinta yang Dinyanyikan Judika Menempati Posisi Pertama Billboard Indonesia Top 100, Warta Kota (ב־)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
אחאב בן קוליה

אַחְאָב בֶּן קוֹלָיָה היה נביא שקר שפעל במאה ה-6 לפנה"ס, בימי מלכותו של צדקיהו מלך יהודה. בתלמוד מסופר שהוצא להורג בפקודת נבוכדנצר מלך בבל.
בספר ירמיהו הנביא ירמיהו מקלל את אחאב ועמיתו נביא השקר צדקיה בן מעשיה, שיהיו לקללה לכל גלות יהודה הנמצאת בבבל:
"כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל אֶל אַחְאָב בֶּן קוֹלָיָה וְאֶל צִדְקִיָּהוּ בֶן מַעֲשֵׂיָה הַנִּבְּאִים לָכֶם בִּשְׁמִי שָׁקֶר הִנְנִי נֹתֵן אֹתָם בְּיַד נְבוּכַדְרֶאצַּר מֶלֶךְ בָּבֶל וְהִכָּם לְעֵינֵיכֶם. וְלֻקַּח מֵהֶם קְלָלָה לְכֹל גָּלוּת יְהוּדָה אֲשֶׁר בְּבָבֶל לֵאמֹר יְשִׂמְךָ ה' כְּצִדְקִיָּהוּ וּכְאֶחָב אֲשֶׁר קָלָם מֶלֶךְ בָּבֶל בָּאֵשׁ"
אוריגנס כתב שאחאב וצדקיה בן מעשיה היו שני הזקנים שהעלילו על שושנה בת חלקיהו בסיפור המופיע בתוספות לספר דניאל. גם בספר יוחסין ובסדר הדורות כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ג, עמוד א'.
↑  שושנה, אתר דעת
↑  אברהם זכות, ספר יוחסין, ירושלים, התשכ"ג, מאמר שישי, באתר היברובוקס
אינאנץ'

אינאנץ' (בהונגרית: Ináncs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי אינאנץ'

באינאנץ' הייתה קהילה יהודית קטנה ובמקום עדיין קיימים קברים יהודיים.
תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בסיקסו.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 32 | 891 |
| 1910 | 49 |  |
| 1920 | 32 |  |
| 1930 | 31 |  |
| 1941 | 19 | 1,061 |
אושר בלי גבולות

| --- | --- |

תצלום מסך מהמשחק אושר בלי גבולות
 כללי
 תאריך הוצאה:  26 בספטמבר 2007
 סוגה:  משחק הרפתקאות גרפי
 פיתוח:  יונתן ילון אורי וכטל
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Adventure Game Studio
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  מחשב אישי
 www.osherbligvulot.com
אושר בלי גבולות הוא משחק מחשב עצמאי קומי-סאטירי בעברית המשתייך לסוגת משחקי ההרפתקה (קווסטים). הוא עוקב אחר ניסיונותיו של אושר, גיבור המשחק, להיבחר לראשות הממשלה בישראל. המשחק, שפותח ללא מטרות רווח, יצא על ידי יוצריו להורדה חופשית באינטרנט ב-26 בספטמבר 2007.
עלילת המשחק

בפתיחת המשחק מוצג אושר ישראלי, יורד בן שלושים המתגורר במיאמי, כאשר הוא יושב בדיינר בעיר יחד עם דודו, המנהל עסק מקומי של כיסאות נוח. לאחר פגישה עם לקוח פוטנציאלי, נתפס אושר על ידי משטרת מיאמי כשוהה בלתי חוקי, והוא מגורש חזרה לישראל.
בישראל אושר מגלה מכתב מהביטוח הלאומי, הטוען כי הוא חייב למוסד שמונה מיליון שקלים. אושר, המזועזע מהטעות הביורוקרטית פונה לסניף הביטוח הלאומי, אך מגלה להפתעתו שהפקיד המקומי מסרב לבטל את החוב. לאחר התייעצות עם עורך דינו וכאקט של נקם, אושר מחליט לרוץ לראשות הממשלה, על מנת לבטל לאלתר את המוסד לביטוח הלאומי וכדרך אגב גם את חובו הפרטי.
רוב המשחק מתמקד בקמפיין הבחירות של אושר, המתאפיין בהידרדרות מוסרית מתמשכת, כאשר הוא נדרש למשימות כגון זיוף מסמכים, העברת שוחד לפעילים והשמצה חסרת בסיס של יריביו הפוליטיים. המשחק מהווה סאטירה שאינה משתמעת לשתי פנים כלפי התרבות השלטונית בישראל.
הפקה ומאפיינים

המשחק פותח במשך למעלה משלוש שנים באופן עצמאי על ידי יונתן ילון – מנהל הפרויקט שגם גיבש את הסיפור המקורי, המוזיקה, התכנות וההפקה הגרפית, ואורי וכטל – השחקן הראשי שגם כתב את התסריט והדיאלוגים, סייע בתכנות וביים את דיבוב הדמויות. השניים נעזרו בכמה עשרות שחקנים, מדבבים, בודקים וגרפיקאים שנרתמו לפרויקט באופן התנדבותי וארעי.
הגרפיקה של המשחק היא בסגנון ריאליסטי, המבוסס על דמויות שצולמו בווידאו, שנעות על גבי רקעים שצולמו בסטילס.
המשחק כולל דיבוב עברי מלא, ופסקול המכיל שלושים שירים ונעימות באורך של כשעה.
להשלמת המשחק נדרשות כעשר שעות משחק. הוא פותח על גבי המנוע החופשי Adventure Game Studio, ששימש לפיתוח משחקי הרפתקה עצמאיים רבים.
השליטה במשחק מבוססת על ממשק "הצבע והקלק", הדומה לזה ששימש את חברת Sierra במשחקי ההרפתקה המאוחרים שלה. השליטה בגיבור מתבצעת דרך העכבר בלבד, כאשר לחיצה על המקש הימני של העכבר משמשת למעבר בין הפעולות האפשריות (הליכה, דיבור, הסתכלות, נגיעה ושימוש בחפצים), ולחיצה על המקש השמאלי משמשת לביצוע הפעולה. עם זאת, יש אפשרות להזיז את הגיבור גם באמצעות המקלדת.
לפי נתוני המפתחים, במהלך החודש הראשון להפצתו הורידו את המשחק 20 אלף איש. נכון ל-2011, הורידו את המשחק כ-150 אלף איש בסך הכול. בסקר גולשים רחב היקף שנערך ב-ynet והתפרסם באפריל 2011 במגזין המשחקים של ידיעות אחרונות, נבחר "אושר בלי גבולות" כמשחק הישראלי הטוב בכל הזמנים.
| שנה | פרס | מעניק/ת הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | המשחק הישראלי הטוב ביותר בכל הזמנים | מגזין GAMEZ (ידיעות אחרונות) | זכייה |
בספטמבר 2023 יצאה לאור גרסה מחודשת של המשחק, במסגרתה המשחק נבנה מחדש בגרסה עדכנית של המנוע בתוספת כתוביות בעברית. את העדכון פיתח גל שמש בשיתוף משתמשי קהילת הפייסבוק "הרפתקה עברית".
הערות שוליים

↑  מגזין Gamez, הספירה לאחור: המשחקים הטובים בכל הזמנים, באתר ynet, 12 באפריל 2011
↑  גל שמש, פוסט בקבוצת "הרפתקה עברית" המפרסם את העדכון, באתר פייסבוק, ‏3 בספטמבר 2023
אורי לוטן

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1951 תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  6 במאי 2005 (בגיל 54) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  פחד ותיעוב בלאס וגאס 
 
אוּרִי לוֹטָן (11 באפריל 1951 - 6 במאי 2005) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה

אורי לוטן נולד וגדל בתל אביב. הוא יצא בגיל 16 למסע ברחבי יבשת אירופה, וכשחזר ב-1969 התגייס לצבא, והחל לשדר בגלי צה"ל תוכניות מוזיקה. במשך ארבע שנים היה לוטן מהראשונים שחשפו את תרבות הפופ והרוק החדשה לקהל הישראלי. בין השאר הגיש במשך שנים את התוכנית "ציפורי לילה" והיה הישראלי הראשון ששידר בתחנת קול השלום של אייבי נתן.
לוטן עזב את ישראל בסוף שנות ה-70, וחי שנים רבות בארצות הברית בחוף המערבי. שם גם נחשף לתרבות הפסיכדלית, אותה הכיר לקהל הישראלי. כמו כן, עבר לגור כשבע שנים בפונה שבהודו והושפע מאושו ותורתו, אולם נטש אותה באכזבה, ובשנותיו האחרונות אף יצא כנגד אושו.
לוטן כתב במשך שנים על מוזיקה בעיתונים והיה מחסידי הכתיבה בסוגת הניו-ג'ורנליזם בישראל. הוא שלט באופן שוטף בארבע שפות: עברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. תרגם לעברית ספרים אחדים, ביניהם "פחד ותיעוב בלאס וגאס" של העיתונאי והסופר האנטר ס. תומפסון.
לוטן היה אחד מגדולי מעריציה של להקת גרייטפול דד בישראל והחזיק באוסף של כ-3,000 הקלטות שונות של הלהקה, ביניהן כ-1000 הופעות חיות.
בפברואר 2005 נפל לוטן במדרגות ביתו, שבר את מפרקתו והפך למשותק. ב-6 במאי 2005 נפטר ונקבר בבית העלמין ירקון.
הנצחה

בשנת 2007 הזמר נעם רותם הוציא את השיר "ללכת כמו אריה" (מתוך האלבום "עזרה בדרך"), שהוקדש לזכרו של לוטן.
מספריו

החיים כבצל, כנרת זמורה-ביתן דביר (2004)
יש חדש במערב - תולדות הניו אייג', מדף הוצאה לאור (2006)
מספריו > מתרגומיו

עד שייצא עשן (אנ'), מאת אנה קמפיון וג'יין קמפיון, הוצאת פן (1999)
דור הפרוזק, מאת אליזבת וורצל, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, ופן הוצאה לאור (2002)
פחד ותיעוב בלאס וגאס, מאת האנטר ס. תומפסון, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, ופן הוצאה לאור (2004)
שחייה בעירום (אנ'), מאת קרל היאסן, הוצאת מעריב (2006)
הערות שוליים

↑  מת איש הרדיו והמתרגם אורי לוטן, באתר וואלה, 6 במאי 2005
↑  על השיר ללכת כמו אריה, באתר מימה
↑  זאב שביידל, מישוע לאושו, באתר הארץ, 25 באפריל 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307927405171  GND: 133407020  ISNI: 0000 0000 6693 5504  LCCN: n96050296  VIAF: 82213168   WorldCat (עם VIAF): 82213168
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

הבניין לפיזיקה ולכימיה
 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  פלורידה 
 מוטו:  Spes Scientia Facultas. 
 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־59 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Mark B. Rosenberg 
 צוות:  9,856
 סגל:  2,338
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  58,787
 סטודנטים לתואר ראשון:  41,794
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  16,993
 שונות
 הון עצמי:  1.5 מיליארד דולרים
 מיקום
 מיקום:  מיאמי, פלורידה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  25°45′10″N 80°22′24″W﻿ / ﻿25.7529°N 80.3732°W﻿ / 25.7529; -80.3732
 www.fiu.edu
 he
 
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית (באנגלית: Florida International University; בראשי תיבות: FIU) היא אוניברסיטה הממוקמת במיאמי שבארצות הברית, אשר הוקמה בשנת 1965. זוהי האוניברסיטה השנייה בגודלה בפלורידה, והרביעית בגודלה בארצות הברית עם כ־59,000 סטודנטים.  האוניברסיטה שייכת למערכת אוניברסיטת מדינת פלורידה (אנ') והיא אחת מאוניברסיטאות המחקר העיקריות של פלורידה.
נכון לשנת 2020 האוניברסיטה הבין־לאומית מציעה כ־191 תוכניות לימוד, מתוכן כ־81 תוכניות לתואר שני ו־34 תוכניות ללימודי תואר שלישי. אוניברסיטת פלורידה חברה באיגוד אוניברסיטאות הערים הגדולות.
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את אליאנה רוס-לאטינן, אנדי גרסיה וקרלוס ארויו וריצ'רד בלנקו.
היסטוריה

הצעת החוק הראשונה להקמת אוניברסיטה בדרום פלורידה הועלתה בשנת 1943 אך לא עברה. בסופו של דבר, ההחלטה להקים את האוניברסיטה התקבלה בשנת 1964. בספטמבר 1972 כבר למדו במוסד כ־5,667 סטודנטים.
ב־15 במרץ 2018 קרס אחד הגשרים החדשים שנבנו באוניברסיטה, אסון אשר הוביל למספר הרוגים.
ארגון אקדמי

הקולג' לתקשרות, אדריכלות ולאמנויות
הקולג' לאמנויות, מדעים וחינוך
הקולג' למנהל עסקים (אנ')
הקולג' להנדסה ולמחשבים (אנ')
הקולג' למשפטים (אנ')
הקולג' לרפואה (אנ') ע"ש הרברט ורטהיים (אנ')
הקולג' לסיעוד ולמדעי הבריאות (אנ') ע"ש ניקול ורטהיים
הקולג' לבריאות הציבור ולעבודה סוציאלית (אנ') ע"ש רוברט סטמפ (אנ')
הקולג' למצטיינים
בית הספר לניהול אירוח ותיירות (אנ') ע"ש צ'פלין
בית הספר ליחסים בין־לאומיים וציבוריים ע"ש סטיבן ג'יי גרין
דירוגים בין־לאומיים

דירוג שאנגחאי: מקום 401–500 (2021)
Times Higher Education: מקום 401–500 (2022)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 801–1000 (2023)
אינוברוצלב

אינוברוצלב (בפולנית: Inowrocław, נהגה: [inɔˈvrɔtswaf]; עד 1904: Inowrazlaw, בגרמנית: Hohensalza, ובעבר הרחוק יותר: Jungleslau [=לסלאו החדשה], ולעיתים רחוקות: Jungbreslau [=ברסלאו החדשה]; בפי יהודיה: לעסלא) היא עיר תעשייתית בצפון-מרכז פולין, המשתייכת מנהלית מאז 1999 לפרובינציית קויאוויה-פומרניה.
העיר היא אחת הגדולות והמשמעותיות מבחינה היסטורית בפרובינציה. היא ממוקמת כ-40 קילומטרים דרומית-מזרחית לבידגושץ'. בראשית 2021 היו בה 71,674 תושבים.
לקריאה נוספת

אברהם ויין (עורך), פנקס הקהילות: פולין, כרך שישי: פוזנן ופומרניה, עמ' 21–25.
אושר (מחזה)

מיכאל גורביץ' מחזאי ובמאי
אושר הוא מחזה מאת מיכאל גורביץ' ובבימויו, שעלה לראשונה בתיאטרון החאן ב-30 בדצמבר 2004.
עלילה

העלילה מתרחשת בבית בן שלוש קומות: בקומה העליונה גרים זוג נשוי, ויוי ואושר; בקומה האמצעית גר אביו של אושר; ובקומת המרתף משחקים ארבעה גברים בקלפים. ויוי היא בחורה משועממת, כי אושר בעלה אינו שם לב אליה, היא צופה בתוכנית בטלוויזיה בה נראים שלושת הגברים מהמרתף משחקים בקלפים. אושר מוצא נעל של בחורה, מכניס אותה לתיקו, וויוי אשתו מגלה זאת ומזמינה את הקלפנים מהמרתף להרוג את בעלה.
מנחה הערב שמספר על ההצגה, מזמין שני פרשנים מלומדים להסביר את ההצגה לקהל והם מוצאים עצמם בתוך העלילה. אדם היושב בקהל מקבל צלצול טלפון והוא עולה לבמה ומצטרף למשחק הקלפים. אשתו צופה בו ומנסה לעלות על הבמה ולהצטרף אליו.
אושר רוצה להכניס את אביו לבית אבות. לבית אביו של אושר מגיע מלאך, שעוזר להם לשקם את היחסים ביניהם. בהמשך העלילה הקלפנים מנסים להרוג את אושר ואושר מנסה להשיב אליו את אשתו ולזכות מחדש באהבתה.
יוצרים

מחזה ובימוי: מיכאל גורביץ'
עיצוב תפאורה: סבטלנה ברגר
עיצוב תלבושות: ילנה קלרייך
הלחנת מוזיקה: ערן דינור
עיצוב תאורה: רוני כהן
עיצוב תנועה: רננה רז
שחקנים

טכנאי ומנחה: ניר רון
ד"ר עיני וגבר שלוש: יוסי עיני
ד"ר דלתותקין ופלוטניק: יואב היימן
ויוי: שרון שטרק
שמואל: יהויכין פרידלנדר
אלישבע: פלורנס בלוך
אושר: לירון ברנס
האב: אבינעם מור-חיים
הנער: אודי רוטשילד
המפקד: אריה צ'רנר
המחזה בדפוס

אושר: קומדיה מאת מיכאל גורביץ', מפעל הוצאה לאור של מחזאות מקור.
אינדונזית

| --- | --- |

 מדינות:  אינדונזיה מזרח טימור
 אזורים:  אינדונזיה מלזיה מזרח טימור
 דוברים:  כ-240 מיליון
 שפת אם:  17–30 מיליון
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  אוסטרונזית מלאית-פולינזית מערבית סנדיקית מלאית מלאית מקומית אינדונזית
 לאום:  אינדונזיה
 מוסד:  פוסט בהאסה
 קוד שפה:  id 
 קוד ISO 639-1:  id 
 קוד ISO 639-2:  ind 
 קוד ISO 639-3:  ind 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
אינדונזית (Bahasa Indonesia) היא שפתה הרשמית של אינדונזיה. זוהי שפה אוסטרונזית הקרובה לשפה טאגאלוג. מספר דוברי השפה הוא כמספר תושבי אינדונזיה, כ-240 מיליון איש. מספר דובריה כשפת אם הוא כ-30 מיליון.
ייחוד

השפה האינדונזית (הפירוש המילולי של שמה: "שפת אינדונזיה") ייחודית מבחינות רבות:
זוהי שפתה הרשמית של אחת המדינות המאוכלסות בעולם, אך למעשה רק אחוז קטן מתושבי המדינה דובר אותה כשפת אם. השפה הנפוצה באינדונזיה היא ג'אוונית (המדובר בעיקר באי ג'אווה), ואילו האינדונזית מדוברת כשפה שנייה, ומשמשת בעיקר לתקשורת בין עמיה השונים של אינדונזיה וכשפת הממשל.
זוהי שפה חדשה מאוד, יחסית, וניתן לומר שהיא חצי-מלאכותית. היא נוצרה בשנת 1945 כמין צורה סטנדרטית יותר של מלאית, שפתה של מלזיה. השוני בין שתי השפות אינו רב. השפה האינדונזית היא דינמית ביותר, ונתונה לשינויים תכופים ולקליטה מסיבית של מילים משפות רבות.
למרות היותה שפה אסייתית, היא אחת השפות הנפוצות בעולם הנכתבות בכתב לטיני.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548362505171  BnF: cb11939339h (data)  GND: 4086266-5  LCCN: sh85065767  NDL: 00564096  NKC: ph121089 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוניברסיטת פקין

| --- | --- |


סמל אוניברסיטת פקין
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1898–הווה (כ־126 שנים)
 מייסדים:  צה שי 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Gong Qihuang 
 סגל:  7,137
 סטודנטים
 :  48,600
 מיקום
 מיקום:  בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 קואורדינטות:  39°59′23″N 116°18′19″E﻿ / ﻿39.989722222222°N 116.30527777778°E﻿ / 39.989722222222; 116.30527777778
 pku.edu.cn
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןאוניברסיטת פקין(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןאוניברסיטת פקין
 
אוניברסיטת פקין (במנדרינית: 北京大学) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית, הממוקמת בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין, אשר הוקמה בשנת 1898. אוניברסיטת פקין נחשבת לאחת ממוסדות המחקר הטובים ביותר בסין, וזוכה להישגים בדירוגים שונים. זוהי גם האוניברסיטה הלאומית המודרנית הראשונה שהוקמה בסין, כאשר הוקמה במהלך שושלת צ'ינג. האוניברסיטה נחשבת לדומיננטית בחיי תרבות והאקדמיה בסין, וצמחו בה אישים משפיעים רבים, ובהם מאו דזה-דונג, לי קצ'יאנג ולי דז'או.
עד 2017, הצוות של אוניברסיטת פקין כלל 25 חברים באקדמיה העולמית למדעים (TWAS), 76 אקדמאים באקדמיה הסינית למדעים (אנ') (CAS) ו-19 חברים באקדמיה הסינית להנדסה (אנ') (CAE). באוניברסיטה לומדים כ-48,600 סטודנטים (כולל כמעט 2,500 סטודנטים בין-לאומיים) כמו גם מעל 12,600 אנשי סגל וצוות. ספריית האוניברסיטה היא אחת הספריות הגדולות בעולם עם מעל 8 מיליון כרכים. לאוניברסיטת פקין יש שש פקולטות: מדעי הרוח, מדעי החברה, כלכלה וניהול, מדע, טכנולוגיית מידע והנדסה, כמו גם מדעי הבריאות. היא מורכבת מ-55 בתי ספר ומחלקות, 60 גופי מחקר ועשרה בתי חולים אוניברסיטאיים.
האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמיים רבים, ובהם הברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר, איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה, התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, פורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי וליגת C9. ישנו גם שיתוף פעולה משמעותי עם אוניברסיטת אמורי, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס והמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.