stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המודיעין הישראלי ערב מלחמת יום הכיפורים
רקע > רמזים ומידע

בסוף 1972 התקבלו במודיעין פיקוד צפון דיווחים על פיהם החלו הסורים לחפור עמדות לתותחים כבדים בקוטר 130 מ"מ שטווח הפעולה שלהם מכסה את כל רמת הגולן והגליל העליון.
בתחילת 1973 שברו הסורים את שגרת מערכי הצבא שלהם והתנהלותו. עד אז היו הסורים מדללים את הכוחות לקראת החורף בחדשים ספטמבר - אוקטובר ומעבים שוב באביב (מרץ-אפריל). הפעם הם הפסיקו ובמקום לדלל תגברו את הכוחות. באותו הזמן בעת "כוננות כחול לבן" התגלתה יכולתם של הסורים להניע כוחות במשך לילה אחד ממפקדות העורף עד לקו החזית תוך שמירת דממת אלחוט מלאה.
ביולי התברר מפענוח תצלומי אוויר שהסורים החלו לחפור עשרות אתרים לקליטת טילי קרקע-אוויר. במקביל, דיללו הסורים את מערך הטילים סביב דמשק והציבום בקו החדש בין דמשק לרמת הגולן. באותו חודש יצא דו"ח סודי של חיל האוויר שהתריע על כך שהטילים כאשר יוצבו באתרים החדשים יגבילו מאוד את חופש הפעולה של חיל האוויר ברוב חלקי רמת הגולן וכמשתמע מכך יפחיתו את יכולתו של חי"א לסייע לכוחות הקרקע. הטילים עצמם הוצבו באתרים החדשים לקראת סוף חודש אוגוסט. סך הכול הוצבו כ-30 סוללות שחציין מסוג SA-6.
באותו הזמן התגלו מחפורות חדשות שנועדו למרגמות כבדות מסוג 240 מ"מ. לפי הדוקטרינה הרוסית על פיה פעל הצבא הסורי, נועדו מרגמות אלה לשמש לכתישת מוצבי החי"ר לקראת הבקעת כוחות השריון.
בחודשים אוגוסט וספטמבר החל תיגבור יוצא דופן של מערכי הטנקים והתותחים הסורים.
כחודש וחצי לפני המלחמה החלו לזרום ידיעות שהצביעו על הכנות במצרים ובסוריה למלחמה.
יצחק חופי, אלוף פיקוד הצפון, התריע כי הצבא הסורי נמצא במוכנות למתקפה (24.9.73).
בפגישה שהתקיימה ב-25 בספטמבר בישראל, בין גולדה מאיר ובין חוסיין מלך ירדן, עדכן המלך חוסיין כי בכוונת מצרים וסוריה לתקוף בקרוב את ישראל. מידע זה הועבר לראש אמ"ן ולראש המוסד, אך לא נלקח ברצינות.
בחיל המודיעין נאסף מידע רב ממקורות גלויים וסמויים.
משפחות היועצים הרוסים עזבו במפתיע באמצעות רכבת אווירית את מצרים וסוריה לפני תחילת המלחמה. עיקר העזיבה התרחשה ב-4.10.73, והיא התגלתה על ידי קציני איסוף מידע ישראליים.
סוכנות הביון ה-CIA של ארצות הברית, העבירה לישראל מידע כי הסורים מתכוונים לתקוף בקרוב.[דרוש מקור]
ב-5 באוקטובר נפגש ראש המוסד, צבי זמיר, עם הסוכן אשרף מרואן, קיבל ממנו מידע מפורט על מועד פרוץ המלחמה ועל תוכניות המלחמה של המדינות המשתתפות, והעבירם בבהילות לממשלה.
טיסות איסוף מודיעין ומתצפתים קרקעיים דיווחו על הכנות למתקפה, הן בחזית הסורית, הן על גדת התעלה.
ראש ענף סוריה במודיעין, אביעזר יערי, התריע על מוכנות הצבא הסורי למלחמה קרובה.
תרגיל "תחריר 41" לא התקיים כמצופה, והחיילים המצריים קיבלו פקודה לאכול ולהיות בכושר למרות צום הרמדאן.
רקע > אגף המודיעין

אגף המודיעין של צה"ל הביא שפע של ממצאים ומידע אשר נאסף בחודשים, בשבועות ובימים שלפני המלחמה. המידע הגיע ממקורות טובים, ונדירים באיכותם, וחיבור המקורות הצביעו בבירור על המגמה כי פניהן של מצרים וסוריה למלחמה.
מניתוח ההתנהגות ותהליך הסקת המסקנות של מחלקת המחקר, אמ"ן, וראש אמ"ן, עולה הכשל במלואו, כאשר מקבלי ההחלטות היו שבויים בקונספציה השוללת אפשרות של מלחמה, עד כדי כך שגם נתונים מובהקים אשר הוצבו בפניהם לא הזיזו אותם מדעתם.[דרוש מקור]
רקע > סבירות נמוכה

המונח "סבירות נמוכה", נתפס בהקשרו למלחמת יום כיפור, כביטוי של שאננות, אי בדיקת הנתונים שהיו גלויים וברורים, וכחטא של יוהרה שהובילו לכשל הצבאי והמדיני. מאז החלו להצטבר עדויות על פריצה אפשרית של מלחמה, העריך המודיעין הישראלי שקיימת "סבירות נמוכה" למתקפה מצרית על ישראל.
הערכות המודיעין נשארו יציבות כי קיימת "סבירות נמוכה" לפרוץ מלחמה, זאת למרות אזהרות של המוסד (אשר הערכותיו לא התקבלו, וניתנה עדיפות לדעת אמ"ן).
בישיבת המטה הכללי של צה"ל שהתקיימה ב-5 באוקטובר אמר ראש אמ"ן, אלי זעירא שמלחמה היא "בסבירות נמוכה ואפילו נמוכה מהנמוכה".
גם כאשר הביא ראש המוסד יומיים לפני פרוץ המלחמה, ידיעה ממקור מהימן - הסוכן "בבל", שמצרים וסוריה מתכוונות לתקוף, נשארו אנשי אגף המודיעין (אמ"ן) בדעתם כי הסבירות נמוכה לפרוץ מלחמה, ובשל היוקרה ממנה נהנו אמ"ן, נתקבלה דעתם על ידי הדרג המדיני.
ערב המלחמה, כאשר הצטברו נתונים משמעותיים, פנה הרמטכ"ל, דוד אלעזר, לממשלה וביקש לגייס אנשי מילואים. אך הממשלה דחתה את הבקשה.[דרוש מקור: כנראה טעות]
ביום שישי, 5 באוקטובר, הרמטכ"ל אמר שהוא שומר את גיוס המילואים לאינדיקציה נוספת, זאת בתשובה לשר גלילי בישיבה עם ראש הממשלה.
גם ביום שישי בערב, כאשר נודע שפינוי המשפחות הרוסיות מסוריה ומצריים הוא בגלל מלחמה קרובה, (ידיעת יחמור) נשארו אנשי אגף המודיעין (אמ"ן) בדעתם כי הסבירות נמוכה לפרוץ מלחמה, ובשל היוקרה ממנה נהנו אמ"ן, נתקבלה דעתם על ידי הדרג המדיני.
המודיעין הישראלי

בעת המלחמה רוכז המודיעין הצבאי על ידי אגף המודיעין של המטה הכללי (אמ"ן)
| מפקדי צה"ל באגף המודיעין והמוסד> תפקיד | מפקדי צה"ל באגף המודיעין והמוסד> דרגה ושם | מפקדי צה"ל באגף המודיעין והמוסד>  | מפקדי צה"ל באגף המודיעין והמוסד>  | מפקדי צה"ל באגף המודיעין והמוסד>  | מפקדי צה"ל באגף המודיעין והמוסד>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רמטכ"ל | רב-אלוף דוד אלעזר (דדו), רמטכ"ל צה"ל, האמין כי עומדת להיפתח מלחמה, והזהיר על כך. החל על דעת עצמו, וללא אישור דיין, בגיוס מילואים מצומצם החל מ-5 באוקטובר, כמו כן דרש דדו לפתוח במכה מקדימה של מטוסי חיל האוויר, ביום הכיפורים בשעה 11:00, ואף הוציא פקודה למתקפה זו, אך דיין לא אישר מתקפה זאת. דדו ניהל את המלחמה בקור רוח ובשיטתיות עד שהגיע למהפך בתוצאות שדה הקרב. למרות זאת, מצאה ועדת אגרנט את דוד אלעזר נושא באחריות הצבאית לכשל, והמליצה על הפסקת כהונתו של דדו כרמטכ"ל יחד עם סיום כהונתו של ראש אמ"ן, האלוף אלי זעירא. בדו"ח הוועדה נכתב כי אלעזר "נושא באחריות אישית גם בעניין הערכת המצב וגם בעניין מוכנותו של צה"ל". בעקבות המלצת הוועדה, הגיש דוד אלעזר את התפטרותו לממשלה ב-3 באפריל 1974, וזאת תוך שהוא טוען כי נגרם לו עוול, בעיקר על רקע העובדה כי הוועדה לא המליצה על סנקציות כלשהן נגד הדרג המדיני, וכי לא נלקח בחשבון תפקודו במהלך המלחמה, והעובדה כי בסופו של דבר הסתיימה המלחמה בניצחון. |  |  |  |  |
| ראש אמ"ן | אלוף אלי זעירא, ראש אגף המודיעין, לפי ועדת אגרנט - אבי הקונספציה, החזיק בדיעה כי מצרים וסוריה לא יעזו לתקוף את מדינת ישראל ללא יכולת תקיפה בעומק ישראל, ולכן – הסבירות למלחמה נמוכה. אלי זעירא החזיק בגרסתו ממש כמעט עד פרוץ המלחמה, ומשום היוקרה לה זכה בדרג הפוליטי, השפיעה דעתו על החלטתם של משה דיין וגולדה מאיר, אשר העדיפו את גרסתו על פני גרסת ראש המוסד - צבי זמיר. ועדת אגרנט מצאה את אלי זעירא כאשם וכאחראי יותר מכל להפתעה שפקדה את צה"ל עם תחילת המלחמה. בשל חלקו במחדל יום הכיפורים המליצה הוועדה להדיחו מראשות אמ"ן. |  |  |  |  |
| ראש המוסד | צבי זמיר התריע לכל אורך הדרך על סימנים להכנות למלחמה. 10 שעות לפני פרוץ המלחמה, בעקבות פגישתו בלונדון עם סוכן המוסד הבכיר בבל, מפגש זה שכנע את זמיר כי פני מצרים וסוריה למלחמה. לפנות בוקר, ביום הכיפורים, התריע זמיר לראש הממשלה, לשר הביטחון, לרמטכ"ל ולגורמים נוספים - "היום תפרוץ מלחמה", ובעקבות כך גייסו מילואים. לאחר המלחמה האשים זמיר את אלי זעירא בכשל המודיעיני לפני המלחמה, ובכנס של ראשי המודיעין אף טען כי "הפיקוד הבכיר ביותר של החיל (מודיעין) סגר עיניים והתעלם". |  |  |  |  |
המודיעין המצרי

הצלחת המיסוך והסודיות של קברניטי הצבא וההנהגה המצרית, גרמו לכך שבישראל לא הצליחו לזהות בוודאות את נכונותה של מצרים לצאת למלחמה. המיסוך וההטעייה, יחד עם שאננות היתר ו"ליקוי המאורות" של מקבלי ההחלטות בישראל, הובילו צעד אחר צעד עד לפרוץ המלחמה בהפתעה גמורה מבחינת ישראל.
המצרים הסתירו את כוונתם לצאת למלחמה מבכירי הצבא, וגם משותפיהם בסוריה. רק יומיים לפני ההתקפה עודכנו מפקדי הארמיות המצריות בפרטי המבצע, בעקבותיו דילגו כוחות לכיוון התעלה בצורה זהירה, ובמסווה של "תרגיל צבאי".
צוות ההסברה והחוץ של מצרים עודכן, ועדכן כך את העולם ואת ישראל, כי הפעילות במצרים אינה אלא תרגיל צליחה צבאי. ואכן, ההודעות שולבו בתרגילי צליחה שנערכו על שפת התעלה, עד ל"הרדמת" הערנות של המודיעין הישראלי.
בעקבות הצלחת ההטעיה המצרית, גויסו בשבועות שלפני המלחמה כוחות מילואים במסווה של תרגיל עוצבתי. מאז סיום מלחמת ההתשה מצרים עדיין החזיקה קרוב ל-5 דיוויזיות בקו התעלה, ועל כן לא היו צריכים גיוס מילואים נרחב.
בשעות הבוקר ביום כיפור עצמו, מדווח פרדי עיני, ראש לשכתו של צבי זמיר, בעקבות פגישתו בלונדון עם הסוכן "בבל", כי מלחמה תפרוץ במהלך היום. אך עדיין ראש אמ"ן אלי זעירא, דבק בעמדתו כי לא תפרוץ מלחמה, והחזיק בעמדתו זו עד לתחילת נפילת הפגזים הראשונים.
ביום כיפור בשעה 13:55, מתחילה הפגזה כבדה בחזית התעלה ובחזית הסורית, ולאחריה חוצים המצרים את התעלה על גבי 12 ראשי גשר, עוקפים את קו המעוזים, ומגיעים למרחק 8 קילומטרים מהתעלה.
במקביל, פורצים הכוחות הסוריים לרמת הגולן, ושועטים כמעט ללא הפרעה עד לדרום הרמה, ומדרונות הכנרת, ועוצרים. במקביל, מתחולל קרב שריון בשריון עז ב"עמק הבכא", דבר שישפיע בהמשך המלחמה על הכוחות המתקדמים בדרום הרמה, ויביא בסופו של דבר לעצירת, ואף להדיפת הכוחות הסוריים.
חקירת הכשל > ועדת אגרנט

ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה ב-21 בנובמבר 1973 בעקבות תפקוד צה"ל והדרג המדיני לפני ובתחילת מלחמת יום-הכיפורים.
הוועדה נקראה על שמו של יושב-ראש הוועדה - נשיא בית-המשפט העליון ד"ר שמעון אגרנט.
חברי הוועדה
נשיא בית-המשפט העליון ד"ר שמעון אגרנט
שופט בית-המשפט העליון משה לנדוי
מבקר המדינה ד"ר יצחק נבנצל
הרמטכ"ל לשעבר רב-אלוף (מיל') פרופסור יגאל ידין
הרמטכ"ל לשעבר ונציב קבילות חיילים רב-אלוף (מיל') חיים לסקוב
מטרות הוועדה
על חברי הוועדה הוטל להכין דוח על המידע שהיה זמין לפני המלחמה בקשר לתנועותיהן ולכוונותיהן של מצרים וסוריה, על הערכת אותו מידע על ידי המוסדות הצבאיים והאזרחיים המוסמכים ועל מוכנותו של צה"ל למלחמה בכלל, ובמיוחד ביום שלפני פרוץ המלחמה, 5 באוקטובר 1973.
חקירת הכשל > מסקנות עיקריות של הוועדה

נמתחה ביקורת קשה על חוסר מוכנות הצבא ללחימה ועל הליקויים בתיאום הבין-זרועי.
הוועדה קבעה כי בצה"ל רווחה קונספציה שלא תפרוץ מלחמה, ובעטיה, איתותים ברורים לא הוערכו כראוי וגרמו ל"ליקוי מאורות".
בין התוצאות המעשיות של דוח הוועדה:
חיזוק כלי ההערכה של המוסד ושל מחלקת המחקר של משרד החוץ, כהשלמה לאלו של אמ"ן.
מינוי יועצים לראש הממשלה לענייני מודיעין ולענייני ביטחון.
פיטורי הרמטכ"ל וראש אג"ם (אגף מבצעים).
העברת קצינים שונים לתפקידים אחרים.
חקירת הכשל > משבר אמון בהנהגה

לאחר פרסום דו"ח ועדת אגרנט בציבור, ומשהתברר כי הוועדה לא מצאה דופי בהתנהגותו של שר הביטחון משה דיין, וגם שיבחה את התנהגותה של ראש הממשלה גולדה מאיר, גברה התסיסה בציבור, והועמק משבר האמון של רוב הציבור בהנהגה המדינית. 

החלו לפעול מספר תנועות מחאה עם דגשים שונים, כאשר המשותף לכולם הוא הדרישה מהדרג המדיני ובמיוחד מראש הממשלה גולדה מאיר ומשר הביטחון משה דיין - לשאת באחריות ולהתפטר.
תנועת המחאה המפורסמת מכולם החלה משביתת רעב יחיד של מוטי אשכנזי, שהיה מפקד מעוז בודפשט, המעוז הצפוני ביותר בקו בר-לב, והמעוז היחידי שלא נכבש במלחמה.
מוטי אשכנזי דרש את התפטרותו של שר הביטחון משה דיין. והחל בשביתת רעב מול משרד ראש הממשלה בגפו.
המחאה של אשכנזי, שהתחיל כמפגין בודד, תפסה תאוצה ועם הזמן הצטרפו אליו רבבות אזרחים וחיילי מילואים שהגיעו ישר מהחזית, שקראו להתפטרות הממשלה.
תוצאות הכשל > מדינות ערב

למדו מהכשל כי ישראל אינה בלתי מנוצחת, וכי יש לה נקודות תורפה, גם כאלה הנובעות מ"שאננות יתר", ומטעויות אנוש ואגו.
עד היום נלמדת מלחמת יום הכיפורים בחלק ממדינות ערב כהצלחה וכמלחמת ניצחון של הערבים, זאת למרות המהפך והחזר השליטה בשטח על ידי צה"ל בעיקר בשבוע השני של המלחמה.
תחושת הניצחון בקרב, נובעת בעיקרה מתחושת הכוח של מדינות ערב, אשר נבעה בעיקרה מנטילת היוזמה והשליטה המוחלטת של צבאות סוריה ומצרים בשטח בימים הראשונים למלחמה, זאת מול ההפתעה, ותחושת אין האונות והייאוש בצד הישראלי. אלה החזירו למדינות ערב את הביטחון העצמי ואת האמונה ביכולתן ובכוחן, שאבדו מאז מלחמת ששת הימים.
תוצאות הכשל > בישראל

אחד הלקחים שיושמו בעקבות המלחמה, הוא הקמת מחלקת בקרה של חיל המודיעין, אשר תפקידה הוא לבחון דווקא את האפשרויות הבלתי סבירות, ואת ההפך מהגרסאות של מקבלי ההחלטות, ולהביא נימוקים שכנגד, וכך לצמצם הפתעות בשדה המערכה העתידי.
ראו גם

מלחמת יום כיפור
ועדת אגרנט
הקונספציה
מבצע באדר
מבצע ברברוסה#התרעות מודיעיניות ביחס למתקפה הגרמנית וההכנות הסובייטיות לקראתה
שתיקת הצופרים - סרט המשחזר את ההתרחשויות באמ"ן בשבועיים לפני פרוץ המלחמה.
לקריאה נוספת

אורי בר-יוסף, הצופה שנרדם - הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה, הוצאת זמורה ביתן, 2001
אלי זעירא, מלחמת יום כיפור מיתוס מול מציאות, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1993
צבי לניר, ההפתעה הבסיסית: מודיעין במשבר, הקיבוץ המאוחד, 1983.
יואל בן-פורת, נעילה: סיפור ההפתעה של מלחמת יום הכיפרים, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1991
אפרים קם, מתקפת פתע, תל אביב: הוצאת מערכות, 1990
אריה שלו, Israel’s Intelligence Assessment before the Yom Kippur War, מאי 2010
אורי בר יוסף, המלאך: אשרף מרואן, המוסד והפתעת יום הכיפורים, הוצאת זמורה-ביתן, 2010
אורי בר-יוסף, התאוששות: צה"ל במבחן מלחמת יום הכיפורים, הוצאת דביר, 2023
תא"ל (מיל') עמוס גלבוע, מודיעין-ים התריע: תהיה מלחמה. אף אחד לא הקשיב, מעריב, 29 בספטמבר 1998
צבי נטע, סימנים מעידים - מחדל המודיעין בפיקוד הדרום במלחמת יום הכיפורים, הוצאת ידיעות ספרים, 2022
ר"מ, "פעם כאשר מותר יהיה לספר..." - המוסד ומלחמת יום הכיפורים, המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים - מחלקת ההיסטוריה, 2023
הערות שוליים

↑  אלי זעירא, ראש אמ"ן, בהופעה בפני ועדת החוץ והביטחון, 10 באוגוסט 1973, "אין בליבה של מצרים שום ספק שיחסי הכוחות והמצב הפולטי העולמי, אינם מאפשרים מהלך הגיוני של פתיחה באש"אין בליבי ספק...
↑  חיים פרנקל, חד, חלק, אלגנטי, באתר העין השביעית, 8 באוקטובר 2011
↑  ירון דרוקמן, ראש אמ"ן בערב יום כיפור 1973: הסבירות למלחמה נמוכה מהנמוכה, באתר ynet, 17 בספטמבר 2018
↑  המרכז למורשת המודיעין, עמוס גלבוע,"ידיעת זהב" מודיעינית שהוחמצה
↑  הדרגה רשומה כפי שנשאו בעת המלחמה
לקט מודיעין על התרגיל המצרי - תחריר 41 שיצא ב-30 בספטמבר 1973 על ידי אמ"ן
המסמך שכתב ראש המוסד צבי זמיר בתום פגישתו עם המקור אשרף מרואן בלונדון
סיכום מסמך ההערכה שהוציאה אמ"ן/מחקר ב-5 באוקטובר 1973, יום לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים
עמית שרף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1988 (בן 36)
 קבוצות כמאמן
 2016–2018   2023–2018   2023–2024   2024–:  עירוני נס ציונה (ע.)   הפועל חולון (ע.)   הפועל חולון   עירוני נס ציונה
 
עמית שרף (נולד ב-9 במרץ 1988) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן את עירוני נס ציונה מליגת העל ומשמש כעוזר המאמן של נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20. שרף החל את דרכו בעירוני נס ציונה שם אימן במחלקת הנוער והיה עוזר המאמן של הקבוצה הבוגרת. ב-2018 הגיע להפועל חולון וכעוזר המאמן היה שותף לזכייתה באליפות המדינה ב-2022.
קריירה

שרף שיחק כדורסל עד שירותו צבאי ולאחר שהשתחרר החל לעבוד בעירוני נס ציונה. הוא אימן במחלקת הנוער ובמקביל עבד גם בקבוצה הבוגרת. בתחילה שימש שרף כמנהל לוגיסטי וסקאוט ובמשך שנתיים היה עוזר המאמן של הקבוצה, תחת רועי חגאי ונדב זילברשטיין. ב-2017 היה שרף שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות הליגה הלאומית והעפלתה לליגת העל.
ב-2018 עבר שרף להפועל חולון ובמשך חמש עונות היה עוזרם של דן שמיר, שרון דרוקר, סטפאנוס דדאס, מאוריציו בוסקאליה וגיא גודס. במהלך עונת 2019/2020 הושעתה פעילותה של הליגה עקב התפרצות הקורונה בישראל. הליגה חידשה את פעילותה בקיץ 2020 ושרף שימש באופן זמני כמאמנה של הקבוצה היות שהמאמן סטפאנוס דדאס שהה ביוון. בהדרכתו הפסידה הקבוצה שבעה משחקים במסגרת העונה הסדירה והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף 1–2 להפועל גלבוע גליל.
שרף היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית ב-2021 ובאליפות ליגת העל ב-2022. ביוני 2023 התמנה למאמנה הראשי של הקבוצה במקומו של גיא גודס.בעונתו הראשונה בקבוצה סיימה חולון את העונה הסדירה במקום החמישי והודחה על-ידי הפועל ירושלים ברבע גמר הפלייאוף. חולון הגיעה לשלב הטופ-16 בליגת האלופות ורבע גמר גביע המדינה. ב-13 ביוני 2024 סיים את דרכו כמאמנה של חולון.
במקביל לעבודתו בחולון מונה שרף בינואר 2023 לעוזרו של אלעד חסין בנבחרת העתודה לצדו של שי סגלוביץ'. הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה ביוון בקיץ 2023 שם הגיעה למקום השני. בקיץ 2024 באליפות אירופה שנערכה בפולין הגיע עם הנבחרת למקום העשירי.
ביוני 2024 מונה למאמנה של עירוני נס ציונה במקומו של מאיר טפירו, שמונה למנהל המקצועי של נס ציונה, וחתם לעונה אחת.
חיים אישיים

שרף התגייס לגבעתי, סיים קורס קצינים והגיע לתפקיד סגן מפקד פלוגה. הוא גויס למילואים עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
שרף הוא אב לשלושה ומתגורר בנס ציונה. הוא איננו קרוב משפחה של מאמן העבר צביקה שרף.
הערות שוליים

1 2  נועה פופלינגר, ‏ידו בכל: העבודה של עמית שרף בחולון, באתר ערוץ הספורט, 16 באפריל 2022
↑  עמרי מנהיים, ‏המחליף: עמית שרף מונה למאמן הפועל חולון, באתר ערוץ הספורט, 21 ביוני 2023
↑  אור שקדי‏, עמית שרף סיים את דרכו בחולון, צפוי לחתום בנס ציונה, באתר וואלה, 13 ביוני 2024
↑  תומר גבעתי, אלעד חסין מונה למאמן נבחרת העתודה, באתר ישראל היום, 10 בינואר 2023
↑  סתיו איפרגן, "סגירת מעגל מרגשת עבורנו": עמית שרף חתם לעונה בעירוני נס ציונה, באתר ynet, 19 ביוני 2024
↑   אריה ליבנת, במקום לפתוח את עונתו הראשונה כמאמן בליגת העל, עמית שרף מצא את עצמו במילואים, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2023
↑  אהרלה ויסברג‏, עמית שרף: "רק בקורונה, מאמן יכול לפרגן ולהציע שתחליף אותו לחודשיים", באתר וואלה, 1 ביוני 2020
ופיק ספא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 65 בערך) זבדין (ער'), לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 עיסוק:  פוליטיקאי
 מפלגה:  חזבאללה חזבאללה
 
ופיק ספא (בערבית: وفيق صفا, תעתיק מדויק: ופיק צפא; נולד ב-1960) הוא איש ביטחון לבנוני ובכיר בארגון הטרור והמיליציה חזבאללה. היה מקורב למזכ"ל הארגון חסן נסראללה, ונשוי לאחותו. הוא משמש כראש מנגנון ביטחון הפנים המרכזי ומפקד היחידה לקשרי חוץ, ולעיתים מכונה "שר הביטחון" או "שר הפנים" של חזבאללה.
במסגרת תפקידו הנוכחי הוא אחראי על ביטחון הפנים בארגון ועל הקישור והתיאום בין שירותי הביטחון הלבנונים לחזבאללה, וכן עוסק מטעם הארגון בפרויקטים מיוחדים.
ביוגרפיה

ספא נולד בלבנון בשנת 1960.
בשנת 1984 הוא הצטרף לשורות ארגון חזבאללה וטיפס בסולם הדרגות.
בשנת 1987 מזכ"ל הארגון חסן נסראללה מינה אותו לתפקיד ראש "ועדת הביטחון", שמאוחר יותר שונה שמה ל"יחידת הקישור והתיאום" של הארגון.
על-פי גורמים אמריקנים, ספא היה מעורב ברצח רפיק אל-חרירי בפברואר 2005. כמו כן, הוא עמד בראש ועדת המשא ומתן עם ישראל בנושא חילופי השבויים בין שני הצדדים והיה מעורב בעסקת החזרת גופותיהם של אלדד רגב ואהוד גולדווסר.
עלי מנטש, סוכן ישראלי שנתפס ב-25 באפריל 2009 בידי חזבאללה והועבר לחקירת כוחות הביטחון הלבנוניים, הואשם שנדרש לספק מידע אישי ומפורט על ספא בשנים שבהן החזיק הארגון בנעדרי צה"ל.
ביולי 2019 ארצות הברית הטילה עליו סנקציות ביחד ביחד עם שני חברי פרלמנט מטעם חזבאללה.
ביוגרפיה > מעורבותו בפרשות שחיתות

ב-26 באפריל 2018 התפרסמו ידיעות כי ספא נעצר באשמת מעילה בסך של 350 מיליון דולר ובסחר בסמים ובהלבנת הון. מאוחר יותר הכחישו בני משפחתו את הידיעה ורשת אל-מיאדין דיווחה כי "ספא מכחיש את עובדת מעצרו".
ב-18 באפריל 2020 שודרה תוכנית בערוץ הטלוויזיה "אל־ג'דיד" בלבנון, בה נטען כי לספא נדל"ן בהיקף של 30 דונם הרשומים על שמו בעיירה אל־נמירייה במדינה וכי הוא גם מחזיק בכמה חברות מסחריות הרשומות על שם בנו. הפרסום עורר סערה ברשתות החברתיות במדינה.
ניסיון התנקשות

ב-10 באוקטובר 2024 תקף צה"ל בביירות באופן ממוקד את ופיק ספא. ניסיון החיסול נכשל, וספא נצפה בפומבי שעות בודדות לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף ב-27 בנובמבר.
לקריאה נוספת

יוני בן-מנחם, השחיתות של בכיר חיזבאללה וופיק צפא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 באפריל 2020
הערות שוליים

↑  ארה"ב הטילה סנקציות על שלושה בכירי חיזבאללה, שניים מהם חברי פרלמנט, באתר מעריב אונליין, 9 ביולי 2019
1 2  רונן סולומון, תחקיר: המשמר המלכותי, גרסת חיזבאללה, באתר nrg
↑  גל ברגר, פגישה חשאית בביירות: מקורבו של נסראללה נפגש עם בכירי חמאס, באתר כאן 11, ‏22 ביולי 2019
1 2 3 4 5 6 7 8  יוני בן-מנחם, השחיתות של בכיר חיזבאללה וופיק צפא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 באפריל 2020
1 2  דיווחים סותרים אודות מעצר בכיר ביותר בחיזבאללה באשמת מעילה., באתר נציב.נט, ‏26 באפריל 2018
↑  roi kais • روعي كايس • רועי קייס, ציוץ ב־X
ועידת האו"ם נגד הגזענות (2009)

יחס המדינות לוועידת דרבן השנייה:
  אין מידע לגבי יחסן לוועידה
  שווייץ - המדינה המארחת
  המדינות שאירגנו והשתתפו בוועידה
  מדינות שאישרו את נוכחותן בוועידה (לא כולל ירדן, שהשתתפה גם היא)
  מדינות שהחרימו את הוועידה
ועידת האו"ם נגד הגזענות (2009) נפתחה ב-20 באפריל 2009 בז'נבה. הוועידה מכונה גם "ועידת דרבן השנייה" או "ועידת דרבן 2" (הוועידה הראשונה התכנסה ב-2001 בדרבן שבדרום אפריקה). מטרותיה של הוועידה היו מאבק בגזענות, באפליה על רקע גזעי ובשנאת זרים.
הוועידה, עוד לפני התכנסותה, הוחרמה על ידי המדינות: ארצות הברית, ישראל, אוסטרליה, גרמניה, ניו זילנד, איטליה, קנדה, פולין והולנד, וזאת, לאור העובדה כי בוועידת דרבן הקודמת כונתה ישראל "מדינה גזענית וכובשת", הציונות הושוותה לגזענות והפלסטינים הוגדרו כעם הנמצא תחת כיבוש זר. באופן תקדימי החליטו ראש הממשלה, בנימין נתניהו ושר החוץ, אביגדור ליברמן, להחזיר להתייעצות את שגריר ישראל בשווייץ, אילן אלגר. במשא ומתן שהתנהל עם מארגני הוועידה לקראת הוועידה השנייה, נודע לנציגי המדינות, כי גם בוועידה הנוכחית אין כוונה לשנות את טיוטת הוועידה. לדברי דובר משרד החוץ האמריקני, במהלך המשא ומתן הטיוטה אף הפכה לגרועה יותר.
מועד פתיחת הוועידה היה בסמיכות לערב יום השואה בישראל.
אירועי הוועידה

ביום הראשון, בלט בעיקר נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד שגינה בנאומו את ישראל והציונות, וגרם ל-24 נציגי מדינות שונות לצאת מן האולם במחאה על דבריו. דבריו של אחמדינז'אד זכו לגינויים חריפים רבים, כמו גם מצד ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, נשיא צרפת, ניקולה סרקוזי ומזכ"ל האו"ם, באן קי מון.
רוב הנציגים שעזבו את הוועידה במהלך הנאום היו בעיקר ממדינות האיחוד האירופי, והן:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה אוסטריה  אירלנד אירלנד  אסטוניה אסטוניה  בולגריה בולגריה  בלגיה בלגיה  בריטניה בריטניה  דנמרק דנמרק  הונגריה הונגריה  ירדן ירדן  יוון יוון  לוקסמבורג לוקסמבורג  לטביה לטביה |  |  ליטא ליטא  מלטה מלטה  סלובניה סלובניה  סלובקיה סלובקיה  סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס  ספרד ספרד  פורטוגל פורטוגל  פינלנד פינלנד  צ'כיה צ'כיה - נציגיה של צ'כיה נטשו לגמרי את הוועידה עם נאומו של אחמדינז'אד.  צרפת צרפת  קפריסין קפריסין  רומניה רומניה  |
בתחילת הנאום של הנשיא האיראני ובמהלכו, נציגי איחוד הסטודנטים בצרפת פרצו בצעקות באולם, חבשו פיאות ליצן צבעוניות וקראו לו בצעקות "גזען!", ואף השליכו לעברו חפצים, שפגעו בבימת הנואמים. הסטודנטים הוצאו במהרה על ידי אנשי הביטחון של האו"ם, נעצרו ושוחררו לאחר מכן. גם גורמים ישראלים שנכחו באולם הוועידה פרצו בקריאות במהלך נאומו של הנשיא האיראני, והוצאו מן המקום.
ביום השני, הצטרפו עוד כמה נציגי מדינות ערביות, איתן שר החוץ הפלסטיני, להמשך גינויים על ישראל ונוכחותה בשטחים שמעבר לקו הירוק.
תגובות > בישראל

ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הודיע בפתח ישיבת הממשלה שהתקיימה ב-20 באפריל כי אירועי הוועידה היו בלתי נמנעים לאור שיתוף נשיא איראן בוועידה, ובירך את נציגיהן של המדינות שעזבו את האולם בזמן נאומו של אחמדינז'אד. כמו כן, שלח איגרות ל-8 המדינות שהחרימו את הוועידה ול-24 המדינות שנטשו את האולם בזמן נאום אחמדינז'אד.
שר הביטחון אהוד ברק אמר באותה ישיבה כי "ועידת דרבן זה ביטוי לעולם הפוך. מקום בו אחמדינז'אד יכול להיות אורח כבוד בוועידה נגד גזענות. אנחנו צריכים להיאבק בהיפוך היוצרות הזה, לשם כך אנחנו קיימים".
שר החוץ אביגדור ליברמן הוסיף כי ישראל מודה למדינות שהודיעו שידירו את רגליהן מ"וועידת הצביעות" וקרא למדינות נוספות להחרים את הוועידה. ליברמן אף החליט, יחד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, להחזיר את השגריר הישראלי בשווייץ להתייעצות לאור אירוח אחמדינז'אד בז'נבה ומתן במה לדבריו.
יושבת ראש האופוזיציה, ציפי לבני, קראה לקהילה הבינלאומית לא להשתתף בוועידה.
נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, אמר כי הוא "חש בושה שביום הזיכרון לשואה ולגבורה נפתחת ועידה גזענית בז'נבה שבה אורח הכבוד הוא אחמדינז'אד, אשר קורא למחוק את ישראל מהמפה ומטיף להכחשת השואה". ובנוגע למארחת, שווייץ, הוסיף ש"יש גבול גם לנייטרליות של שווייץ. יש גבול שאותו אסור לחצות" ולאחר כמה דברים סיים ואמר "לישראל אין ועידה, אך יש לה את האל שבשמיים, ואליו נתפלל ביום זה".
תגובות > בעולם

האפיפיור בנדיקטוס ה-16, שיבח את משתתפי הוועידה ודרבן אותם להמשיך להיאבק בגזענות ובאפליה אך התעלם מיחסה של הוועידה לישראל.
מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, הביע צער על החרמת הוועידה מצד חלק מהמדינות ואמר: "אנחנו מדברים על מציאת אחדות חדשה כפי שהתקופה דורשת. אבל נותרנו חלשים ומפולגים ותקועים בזמנים ישנים". אך מאידך הוא גינה, יחד עם נציגי צרפת, בריטניה וקנדה, את נאומו של אחמדינז'אד בוועידה.
נשיא שווייץ, הנס רודולף מרץ, טען בתגובה להחרמת הוועידה ולהשבת השגריר הישראלי להתייעצות, לנייטרליות של ארצו ולדבריו: "שווייץ היא נייטרלית ואינה נוטלת חלק בשום ברית". כמו כן, בריאיון ל"רשת ב'" אמר מרץ שהסיבה להסכמתו להיפגש עם אחמדינז'אד היא כי: "מדובר בהליך מקובל זה שנים רבות. אם מישהו מבקש ממני להיפגש עמו - אני תמיד נענה".
ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, בירך על עזיבת האולם מצד הדיפלומטים המערביים וכינה זאת "התנגדות קולנית למה שהנשיא אחמדינז'אד מייצג ומה שיש לו לומר".
נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, כינה את ההערות "קריאה בלתי נסבלת לשנאה גזענית שבזה לאידיאלים ולערכים המתוארים בהצהרה האוניברסלית של זכויות האדם".
ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, גינה את הצהרותיו של אחמדינז'אד ואף הגדירן כהסתה.
הממשל האמריקני הגיב בקרירות יחסית לדבריו של נשיא איראן, ובהודעתו נאמר, כי דבריו של אחמדינז'אד לא תורמים לשיחים הבינלאומיים, אך פניה של ארצות הברית עדיין לדיאלוג.
במאמר מערכת ביומון הסורי "א-שרק אל-אווסט" שנכתב יום לאחר נאומו של אחמדינז'אד, התייחס העורך טארק אל-חמיד לנאומו של אחמדינז'אד, וטען נגדו: "במה יתרמו דבריו של נשיא איראן לסוגיה הפלסטינית או לטובת האדמות הערביות הכבושות?". לטענתו של אל-חמיד: "הנאום היה בעיקרו מכוון לרחוב הערבי והאיסלאמי ונועד 'להטעין את הכרטיס' של איראן". לדבריו, אין די בנאומים כאלה שלא עוזרים לאינטרס האיסלאמי אלא יש לפעול: "אנו זקוקים למעשים. והמעשים אשר הבחנו בהם אתמול נעלמו בתוך צווחות נאומו של אחמדינז'אד ובהחרמת מדינות המערב את נאומו".
ראו גם

ועידת האו"ם נגד הגזענות (2001)