פמיניזם סוציאליסטי
התפתחותן של תאוריות פמיניסטיות סוציאליסטיות

בעוד בגל הראשון עיקר הדגש היה על פעילות ומאבק פוליטי, בגל השני החלה לצמוח תאורטיזציה סדורה יותר. התאוריה הפמיניסטית הסוציאליסטית התפתחה בזמן קצר בין השנים 1975–1983, והושפעה מעבודות קודמות של התאורטיקניות הבריטיות והקנדיות, ג'ולייט מיטשל, מרגרט בנסטון ושילה רובותהאם. ג'ולייט מיטשל ראתה את כישלונם של המרקסיזם והסוציאליזם בכך שלא ניתחו את דיכוין נשים והתעלמו לחלוטין מגורמים נוספים שאינם כלכליים. הדרך היחידה לפנות לבעיה זו לדעתה, היא לנתח את מצבן של נשים בארבעה ערוצים: ייצור, רבייה, מיניות, והסוציאליזציה של טיפול בילדים. לניתוח שלה היא הוסיפה נקודת מבט פסיכואנליטית ופמיניסטית רדיקלית. מרגרט בנסטון הצביעה על כך שהמשפחה הגרעינית ונשים תפקדו ככוח מייצב עבור הקפיטליזם לא רק מפני שנשים ביצעו עבודות בית ללא תשלום אלא משום שהן תפקדו כיחידה צרכנית וככוח עבודה רזרבי. לדידה, הדרך היחידה לחירות נשית היא הפיכת עבודת הבית לקהילתית ולקיחת אחריות חברתית על טיפול בילדים. שילה רובותהאם טענה כי הפמיניזם הליברלי הגיע לגבול יכולותיו משום ששיפור חייהן של נשים אינו מתמצה רק בחקיקה, אלא נדרש שינוי בתפיסה של עולם הייצור, שוק העבודה, מיניות והמשפחה. על מנת להביא נשים לאמנציפציה צריך לשנות לא רק את האופן שבו הכלכלה פועלת אלא גם את התודעה הקולקטיבית בדבר טיפול בילדים. רק כך נשים תוכלנה ליצור דמות אלטרנטיבית של עצמן ושל תפקידן בחברה. מאחר שכותבות אלו הושפעו מן האירועים שקרו בארצות הברית בשנות ה-60, ההשפעה הייתה הדדית. על אף הפריחה הספרותית בתחום, כתביהן של חמש חוקרות עיקריות מהווים את הקאנון של התאוריה הפמיניסטית הסוציאליסטית הקלאסית בארצות הברית:
היידי הרטמן – כתבה את החיבור The Unhappy Marriage of Marxism and Feminism ב-1975, ובעקבות מיטשל ושולמית פיירסטון, ביקשה לקחת את המתודה האנליטית של המרקסיזם ולנתח באמצעותה את מצבן ומעמדן של נשים. הבסיס המטריאלי של הפטריארכיה הוא לטענתה, השליטה על כוח העבודה הנשי. כך, בעוד גברים קיבלו שכר שיש בו לפרנס את משפחתן, נשים ושחורים קיבלו שכר זעום. תפקידיה של האישה במשפחה ושכרה הנמוך, שימרו אם כך את יציבותה של הכלכלה ושל המשפחה כיחידה צרכנית. היא הצביעה על הצורך בהבנת הפסיכולוגיה שעומדת מאחורי הקבלה של אנשים את המבנה הנוכחי, וביקשה להבין את ההכרה האנושית וללמוד כיצד חוקים חברתיים הפכו פנימיים לאדם ויצרו את המבנה האנושי ככזה. לטענתה, רק תאוריה של מערכת דואלית תעניק הסבר מטריאלי גם לפטריארכיה וגם לקפיטליזם, תאפשר לנו להבין את הקשר בין השניים ולהביא למצב בו נשים תוכלנה למצוא שוויון. מאבק בקפיטליזם לבדו, היא טוענת, נועד לכישלון משום שהדבר יהווה התעלמות מהתמיכה הבסיסית של הפטריארכיה בקפיטליזם ומהיחסים ביניהם. עבודתה למעשה החלה אחר החיפוש התאורטי אחר פמיניזם סוציאליסטי בארצות הברית ושימשה כהזמנה לחוקרות נוספות.
צילה אייזנשטיין – במאמרה Constructing a Theory of Capitalist Patriarchy and Socialist Feminism שנכתב ב-1977, אייזנשטיין הציגה גם היא תאוריה דואלית ובה תיארה את הפמיניזם הסוציאליסטי כסינתזה של אנליזה מרקיסיסטית ופמיניזם רדיקלי. לדידה, מרקסיזם לא בחן את יחסי הרבייה כחלק מהאנליזה שלו את שוק העבודה תחת הקפיטליזם, אלא הניח שהאמנציפציה של נשים תתרחש מאליה כאשר נשים תהיינה מעורבות יותר בשוק העבודה ואז עבודת הבית תצריך מהן זמן לא משמעותי. אייזנשטיין כינתה את המערכת החברתית והכלכלית 'פטריארכיה קפיטליסטית' – מערכת הדדית של תלות, ומערכת היררכית ונצלנית שמפעילה דיכוי גזעני, מיני ומעמדי. עם זאת, מערכת סימביוטית זו בין השניים מאוימת ללא הרף על ידי חלוקת העבודה בין המינים. הפוטנציאל לשינוי טמון בחייהן של נשים משום המתח שבין הדרישות שמופנות כלפיהן בשוק העבודה ובין הדרישות שמופנות אליהן מתפקידן כאימהות ורעיות. כך נשים הופכות להיות כוח דינמי לשינוי תוך שהן נאבקות עם חוסר הלגיטימציה שבתנאי חייהן. אייזנשטיין הציעה לבצע מיון של קבוצות שונות של נשים עובדות (עקרות בית, מעמד הפועלים, מובטלות וכו'), ולראות את היחס שבין העבודות שלהן ובין פעילויות אחרות של רבייה, גידול ילדים, מיניות, צרכנות וכך לקבל תמונה מורכבת ונכונה של חייהן של נשים במעמדות שונים. לטענתה הדרך הטובה ביותר לבנות תנועה מאוחדת היא לפנות לפמיניזם הליברלי (שלא מכירות בכך שהשוויון שהן מבקשות דורש ביטול של הפטריארכיה) ולשכנע אותן לעבוד יחד על נושאים כמו מעונות לילדים, ביטוח רפואי, זכויות הולדה ועוד.
איריס יאנג – פילוסופית, ביקרה את הרטמן ואייזנשטיין על כך שהציבו שני מבנים נפרדים – אחד עבור הפטריארכיה והשני על מנת לבחון את הקפיטליזם. לטענתה, תאוריה של מערכת דואלית היא התקדמות תאורטית גדולה מול המרקסיזם המסורתי אודות נשים, אולם היא עדיין לקויה משום שבמערכת זו תיאורית המגדר היא משנית ביחס למרקסיזם שנותר דומיננטי. מה שנדרש לעשות במקום, הוא להפוך את המרקסיזם לתאוריה שבה המגדר הוא הגרעין העיקרי. הדרך לעשות זאת, היא להחליף את המעמד (קטגוריה שעיוורת למגדר) בחלוקת העבודה כקטגוריה מרכזית שבה חלוקה מגדרית היא בסיסית. אנליזה של חלוקה מגדרית תעניק הסבר למצבן של נשים תחת הקפיטליזם כחלק ממי שמתפקד במבנה ואת הדינמיקה של הקפיטליזם עצמו ותראה שהכוח המשני בשוק העבודה – נשים, הוא חלק הכרחי מהקפיטליזם ונתן לגברים פריבילגיה היסטורית. חששה של יאנג היה לא רק שנושאים מגדריים עלולים להיות מופרדים מהתנועה האנטי קפיטליסטית, אלא גם למחויבותן של הפמיניסטיות למאבק נגד קפיטליזם ושחרור נשים. עבודה פוליטית מבוססת פמיניזם סוציאליסטי תוכל לייצר ארגונים נשיים אוטונומיים בעלי תודעה פמיניסטית אנטי קפיטליסטית, ותיצור קשר ברור בין דיכוי נשים וצורות אחרות של דיכוי. יתרה מזו, פמיניזם סוציאליסטי, טענה יאנג: "Take a basic principle that feminist work should be anti capitalist in its thrust and should link women's situation with the phenomena of racism and "imperialism.
ננסי הרטסוק – פילוסופית של הפמיניזם הסוציאליסטי, אחת התאורטיקניות המרכזיות של ההגות הפמיניסטית הסוציאליסטית של סוף המאה ה-20 בעולם המערבי. יחד עם חוקרות נוספות היא פיתחה את "תאוריית נקודת המבט הפמיניסטית", והטקסט המכונן של תאוריה זו הוא "The Feminist Stand Point: Developing the Ground for a Specifically Feminist Historical Materialism" שבו מבקרת הרטסוק את המרקסיזם שלוקה ב"עיוורון מגדרי" ומתעלם מדיכוי נשים בהיסטוריה האנושית ובחברה הקפיטליסטית. לטענתה, עבודת נשים אינה דומה כלל לעבודת גברים, ולכן היא מציעה פמיניזם סוציאליסטי שיוצר מטריאליזם היסטורי אחר המבוסס על המרקסיזם, על הפמיניזם הרדיקלי ועל הפסיכואנליזה והסוציולוגיה הפמיניסטיות. הרטסוק פיתחה קונספט של מטריאליזם היסטורי פמיניסטי שמרחיב את התאוריה של מרקס ולפיה המפגש שלנו עם הטבע בתהליך הייצור מעצב בני אדם ותאוריות של ידע. להבדל בין הפעילות של גברים לזו של נשים השפעה עצומה על אפיסטמולוגיה. בעוד החשיבה הגברית תחת קפיטליזם הובילה לחשיבה דואליסטית, אבסטרקטית והיררכית של החברה, פעילותן המנוגדת של נשים (שעסקו בייצור דברים בעלי ערך) וחייהן כאימהות הובילו אותן לפתח חשיבה קונקרטית, ותחושה של קשר, חיבור והמשכיות עם אחרים ועם העולם הטבעי. ניתוח שנקודת המוצא שלו היא חלוקת העבודה על פי מין, יכול להניח יסודות לניתוח המבנים האמיתיים של דיכוי נשים. זהו ניתוח שלא ידרוש ניתוק בין הביולוגיה והחברה, בין הטבע לתרבות ויחשוף את האופן שוב נשים מתנגדות לשעבוד שלהן אך גם לוקחות בו חלק. החלת הפעילות בחייהן של נשים על כלל המערכת תאפשר כינון של קהילה אנושית מלאה המבוססת על קשר.
אליסון ג'אגר – פילוסופית, הידועה בעיקר בשל ספרה Feminist Politics and Human Nature. התרומה הייחודית שלה לפמיניזם הסוציאליסטי היא בכך שלקחה את תיאורית הזרות של מרקס ואימצה אותו אל תוך הפמיניזם הסוציאליסטי תוך שכללה תובנות מן הפמיניזם הרדיקלי ומן הפסיכואנליזה. היא מעמידה את הדיון על המושג "עיוורון מגדרי", וטוענת כי המאבק המרקסיסטי היה עיוור ביחס לנשים משום שהוא לא טרח לדון בדיכוי של נשים במסגרת ניהול משק הבית. לטענתה, החלוקה המגדרית של עבודת ייצור ועבודת רבייה הנעדרים מחופש בחירה, וההטרוסקסואליות הכפויה, יוצרים זרות של נשים מעצמן ומגופן. על מנת להתגבר על כך, יש צורך להיפטר מחלוקת התפקידים המגדרית בכל אספקט של החיים. מטרת הפמיניזם הסוציאליסטי היא לבטל את היחסים החברתיים שמשרטטים בני אדם כעובדים בלבד. על נשים להיפטר מההחפצה על גופן ומהצורך שלהן להיות נשיות על מנת שיוכלו להתגבר על הזרות שנוצרה כתוצאה מהמיניות שלהן. עליהן לשלוט בתנאים שבהם הן הופכות לאימהות – לידה, גידול ילדים, הפלות וכן על שכרן בשוק העבודה. כך, פוליטיקה של פמיניזם סוציאליסטי צריכה להתמקד לא רק בגישה שוויונית לזכויות ובתנאי עבודה ושכר, אלא גם בזכויות הקשורות ברבייה והפלות. מבנה עבודתן של נשים בשוק העבודה וכן שכרן צריך להתבצע תחת אקטיביזם ולצאת לפועל תחת עבודה משותפת של ארגונים ואיגודים דוגמת Woman Employs (שנוסד ב-1790). המהפכה עצמה צריכה להיות הגדלת פעילותו של הפמיניזם הסוציאליסטי על מנת ליצור שינויים לא רק במבנה החברה ובחקיקה אלא גם בתודעה הקולקטיבית.
יש הטוענים כי התאוריה הפמיניסטית הסוציאליסטית נעלמה החל מ-1983 בשל סיומה של המלחמה, ההתנגדות לפמיניזם והאטמוספירה הפוליטית החדשה והשמרנית בזמנם של רונלד רייגן ומרגרט תאצ'ר. עליית פוליטיקת הזהויות והפוסט מודרניזם גם הם תרמו לכך משום שתאורטיקנים התרחקו מאוניברסליזם ומהותנות שהיו מנת חלקן של עבודות רדיקליות וסוציאליסטיות פמיניסטיות מוקדמות. אולם לטענת חוקרים אחרים, על אף שהתאוריה הפמיניסטית הסוציאליסטית נעדרה כזרם מרכזי בתאוריה הפמיניסטית שהתפתחה באקדמיה המשפטית של שנות ה-80', התאוריה הפמיניסטית הסוציאלית מעולם לא איבדה את נחיצותה, ונותרה מתוחכמת, רלוונטית, ומספקת מענה ליחסים שבין מגדר, גזע, ומעמד. הפמיניזם הסוציאליסטי המשיך להתקיים באקדמיה בדיסציפלינות שונות כמו פילוסופיה, סוציולוגיה ומדעי המדינה, בכנסים שקוימו בנושא במדינות שונות בעולם, וכן בכתביהן המאוחרים של פמיניסטיות סוציאליסטיות כמו ננסי פרייזר, איריס יאנג וצילה אייזנשטיין. הזרעים שנזרעו בידי האקטיביסטיות והתאורטיקניות של הפמיניזם הסוציאליסטי בשנות השבעים המוקדמות ותחילת שנות השמונים המשיכו לשאת פירות באקדמיה זמן רב לאחר מכן וסיפקו צורות מחשבה ותאוריות במדעי החברה והרוח.