stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ילבר פרו
קריירת משחק > קריירה כחובבן

לאחר סגירת ליגת הצעירים הראשונה של קוויבק, פרו הצטרף למונטריאול ג'וניור קנדיאנס של איגוד ההוקי של אונטריו (OHA) בעונת 1968, הראשונה מבין שלוש שנים עם ג'וניור קנדיאנס. 49 הנקודות שלו ב-47 משחקים עזרו לג'וניור קנדיאנס להגיע למקום השני. במהלך השנה השנייה שלו בקבוצה, אחת שכללה את כישרונות ה-NHL העתידיים רז'אן הול ואנדרה דופונט, וכן חברי הקבוצה המקצוענים לעתיד ג'וסלין גוברמון ורישאר מרטן, ביניהם פרו פרח וצמח. 97 הנקודות שלו העמידוהו במקום השני בקבוצה לאחר 108 הנקודות של הול, והן זיכו אותו בנבחרת האולסטאר הראשונה ב-OHA. כאשר פרו פרח וצמח, קבוצתו הצטיינה. בעונתו השנייה, הקבוצה סיימה ראשונה ב-OHA וזכתה באליפות בגביע הזיכרון בשנת 1969. זו הייתה הזכייה הראשונה של מונטריאול בגביע הזיכרון מאז 1950.
לאחר שהול הפך לבחירה הכללית הראשונה של ה-NHL, פרו קיבל על עצמו את תפקיד המנהיגות וצבר 51 שערים ו-71 אסיסטים, שהובילו את הקבוצה בשתי הקטגוריות במקום השני בליגה, לאחר 132 נקודותיו של מרסל דיון. הקנדיאנס ניצחו את ווייבורן רד וינגס והפכו לנבחרת הצעירה השלישית שמגינה בהצלחה על האליפות שלהם ועל גביע הזיכרון. פרו נבחר לשחקן המצטיין של איגוד ההוקי של אונטריו.
השיא של מונטריאול ג'וניור קנדיאנס ב-1969 ו-1970 בפלייאוף היה כל כך יוצא מן הכלל שגרם לשינוי בכללי הזכאות לגביע הזיכרון. בעבר, כל מועדוני הנוער בקנדה היו זכאים לגביע, אבל ג'וניור קנדיאנס הביסו קבוצה מהאי הנסיך אדוארד בצורה כל כך גרועה בפלייאוף, ש'ג'וניור A' אורגנה מחדש ל'מייג'ור ג'וניור' ו'ג'וניור A'. מאז, רק מועדוני מייג'ור ג'וניור זכאים לגביע.
קריירת משחק > קריירה מקצועית

ב-1970 הוענקו שני זיכיונות חדשים ב-NHL: באפלו סייברס וונקובר קנאקס. כבר היה ברור לכל מראש שפרו יהיה הבחירה הראשונה בדראפט 1970. שתי הקבוצות החדשות השתתפו בסיבוב רולטה כדי לקבוע מי יקבל את הבחירה הראשונה. בסופו של דבר, לקנאקס הוקצו מספרים 2–6 על הגלגל, בעוד לסייברס היו 8–12 (מקום מספר 7 היה נייטרלי, כלומר המצביע שנחת עליו היה מצריך סיבוב מחדש). כשנשיא הליגה קלרנס קמפבל סובב את הגלגל, הוא חשב בתחילה שהמחוג נחת על 1 (במציאות, לגלגל לא היה מקום למספר 1) והחל לברך את המשלחת של ונקובר. עם זאת, מאמן ומנכ"ל הסייברס פאנץ' אימלק ביקש מקמפבל לבדוק זאת שוב. כפי שהתברר, המחוג הצביע על 11. אימלק בחר 8–12 לסיבוב הרולטה מכיוון שהוא כלל 11, שהיה המספר המועדף עליו. זו הייתה השנה הראשונה של מונטריאול קנדיאנס בה לא הייתה לה זכויות עדיפות לבחור בדראפט שחקנים מקוויבק. כתוצאה מכך, פרו היה זמין ונבחר ראשון על ידי הסייברס.
במקרה, פרו לבש את מספר 11 לאורך הקריירה הצעירה שלו, ושמר אותו בבאפלו לכבוד בחירת גלגל הרולטה. כצפוי, הוא הפך לכוכב מידי. הוא כבש שער במשחק הראשון של הקבוצה, שהיה ניצחון 1–2 ב-10 באוקטובר 1970, נגד פיטסבורג פינגווינס. במהלך עונתו הראשונה, הוא הוביל את הסייברס בניקוד - הישג שלעולם לא נכשל בכל עונה בה לא החמיץ זמן משמעותי לפציעה לפני שנתו אחת לפני האחרונה - וזכה בגביע קאלדר בתור רוקי השנה.
פרו פיתח מוניטין של שחקן בעל שליטת מקל מעולה וכבש שער במשמרת הראשונה שלו במערכה מקצועית. בובי אור אמר פעם על פרו: "הראש והכתפיים שלו הולכים לכיוון אחד, הרגליים שלו הולכות לכיוון השני, והדסקית עושה משהו אחר. כשראיתי את זה לראשונה, לא יכולתי להאמין לזה." הפופולריות והכבוד שלו עלו על או. ג'יי. סימפסון בסקר של תושבי באפלו על הספורטאי הטוב ביותר בבאפלו. פיל אספוזיטו אמר פעם שאם מישהו ישבור את שיאי העונה שלו עם 76 שערים ו-152 נקודות "זה יהיה ז'ילבר פרו."
לפני עונת 1972, הסייברס בחרו בדראפט את חברו לקבוצת ג'וניור קנדיאנס של פרו, ריק מרטין כבחירתם הראשונה. השניים התקדמו זה אחר זה כשכל אחד צובר 74 נקודות. בסוף העונה הסייברס החליפו את אדי שאק תמורת רנה רובר. השלישייה יצרה את אחד הקווים הזכורים והמרגשים של העשור, הידוע בשם "הקשר הצרפתי" עם רובר באגף ימין ומרטין באגף שמאל. הם סיימו את עונת 1973 שלאחר מכן, כשהם תופסים את שלושת מיקומי הניקוד המובילים של הקבוצה והובילו את הקבוצה להופעה ראשונה בפלייאוף כשפרו זכה בגביע ליידי בינג. בשנים 1974, פרו סבל משבר רגל שהגביל אותו ל-55 משחקים.
עונת 1975 הייתה בלתי נשכחת עבור הופעת גמר גביע סטנלי של הסייברס. הקבוצה סיימה ראשונה בחטיבת אדמס החדשה של הליגה, וחברי הקשר הצרפתי סיימו כל אחד בעשירייה הראשונה בניקוד הליגה. הסייברס ניצחו את קבוצות "שש המקוריות" שיקגו בלאק הוקס ומונטריאול קנדיאנס בדרך להופעה בגמר נגד פילדלפיה פליירס. הסייברס הפסידו בסדרה ארבעה משחקים מול שניים. עונת 1975 הייתה הקרובה ביותר שפרו היה זוכה בגביע סטנלי.
קריירת משחק > קריירה בינלאומית

פרו נקרא לנבחרת קנדה שהשתתפה בסדרת הפסגה 1972 נגד ברית המועצות. הוא הצליח לתרום שתי נקודות בשני משחקים אך עזב את הנבחרת לאחר המשחק החמישי.
ב-1976 אירחה קנדה את סדרת גביע קנדה הראשונה. פרו שיחק עם חברי היכל התהילה העתידיים כגון בובי אור, דאריל סיטלר, בובי האל, גי לפלר ומרסל דיון. פרו שיחק לעיתים קרובות על קו עם עמיתיו מקוויבק לפלר ודיון. קנדה זכתה בסדרה לאחר שניצחה את צ'כוסלובקיה בשני משחקים בגמר הטוב משלוש. מאוחר יותר שיחק בגביע קנדה 1981 בקו עם וויין גרצקי ולפלר. הוא שיחק בכמה ממשחקיו הטובים בקריירה שלו, והוביל את כל המבקיעים עם תשע נקודות בארבעה משחקים, עד שנאלץ לצאת מהטורניר עקב קרסול שבור. קנדה הפסידה בגמר לברית המועצות 1–8. פרו נקרא לנבחרת האול-טורניר, אף על פי ששיחק רק בארבעה מתוך שבעת המשחקים של קנדה.
פרישה

פרו פרש בסוף עונת 1986. לאחר מכן, שינויים בפנסיה נכנסו לתוקף והגדילו משמעותית את הפנסיה של שחקנים בדימוס ששיחקו לפחות 20 משחקים בעונת 1987. הוא יצא כדין מפרישה ועדיין שיחק ביעילות, כשהבקיע 9 שערים ב-14 המשחקים הראשונים. הוא פרש סופית ב-24 בנובמבר 1986, לאחר משחק מספר עשרים.
הוא סיים את הקריירה שלו עם כבישת 512 שערים ו-814 אסיסטים עבור 1,326 נקודות ב-1,191 משחקים. בזמן פרישתו, פרו הוביל במקום השישי בתולדות ה-NHL. יחד עם שני חבריו מקו הקשר הצרפתי, פרו התקבל להיכל התהילה של באפלו סייברס ב-1989. הוא התקבל להיכל התהילה של ההוקי ב-1990, והסייברס הפרישו את המספר 11 שלו באותה שנה, לאחר שהיה השחקן היחיד שלבש את מספר 11 עבור קבוצתו; מספר 11 שלו היה המספר הראשון שהופרש על ידי הקבוצה. כאשר המספרים של חבריו לקשר הצרפתי הופרשו, מספר 11 של פרו הורד והועלה בחזרה בין מספר 7 של מרטן למספר 14 של רובר, כאשר באפלו סייברס הפרישו את קו הקשר הצרפתי כקבוצה, ורשמו את שלושת השחקנים הראשונים שמספרם הופרש על ידי הסייברס. פסל של "הקשר הצרפתי" שנחשף ב-2012, ממוקם מחוץ לזירת הסייברס, הידועה כיום כקי בנק סנטר.
מאז פרישתו מהוקי, פרו נשאר פעיל במשחק, ואימן קבוצות נוער בליגת ההוקי של קוויבק. בנוסף, הוא גם משחק מדי פעם עם נבחרת ההוקי של בוגרי באפלו סייברס לאירועי צדקה.
חיים אישיים

פרו נשוי לכרמן ואב לשני בנים, מרק-אנדרה (יליד 1978) ושון (יליד 1986), ועדיין מתגורר בעיר הולדתו ויקטוריאוויל, קוויבק. לאחר פרישתו ממשחק, פרו אימן קבוצות נוער והשקיע בנדל"ן. בזמנו הפנוי, פרו נהנה לשחק גולף, להאזין למוזיקה וללכת לקולנוע.
הישגים

מחזיק בשיא קבוצתי עם הכי הרבה משחקים (1,191), שערים (512), אסיסטים (814) ונקודות (1,326) לבאפלו סייברס.
זכה בגביע קאלדר בשנת 1971.
זכה בגביע ליידי בינג בשנת 1973.
נקרא לנבחרת אולסטאר שנייה ב-1976 ו-1977.
נבחר לשחק בשמונה משחקי אולסטאר ב-1971, 1972, 1974, 1975, 1977, 1978, 1980 ו-1984, וכן בגביע האתגר 1979, שריחם על שחקני NHL נגד נבחרת שיצגה את ברית המועצות, במקום משחק אולסטאר ב-1979.
ב-1998, הוא דורג כמספר 47 ברשימת מאה שחקני ההוקי הגדולים ביותר של ההוקי ניוז.
הערות שוליים

↑  "Gilbert Perreault". The Internet Hockey Database. נבדק ב-2007-07-24.
1 2 3  "The Legends:Gilbert Perreault". legendsofhockey.net. Hockey Hall of Fame and Museum. 2007. נבדק ב-2007-07-24.
↑  "100 Greatest NHL Players". NHL.com. 27 בינואר 2017. נבדק ב-27 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Buffalo Sabres". Tank Productions. 2007-05-10. נבדק ב-2007-07-24.
1 2 3 4 5 6  "One on One with Gilbert Perreault". legendsofhockey.net. Hockey Hall of Fame and Museum. 2007. אורכב מ-המקור ב-11 במרץ 2007. נבדק ב-2007-07-24. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Dryden, p. 123.
↑  "Pee-Wee players who have reached NHL or WHA" (PDF). Quebec International Pee-Wee Hockey Tournament. 2018. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2019-03-06. נבדק ב-2019-01-01.
↑  "1969-70 Ontario Hockey Association [OHA]". hockeydb.com. נבדק ב-2008-10-10.
↑  Duhatschek, Eric;  et al. (2001). Hockey Chronicles. New York City: Checkmark Books. ISBN 0-8160-4697-2.
↑  "First Overall Selections". National Hockey League. אורכב מ-המקור ב-2009-07-03. נבדק ב-2008-06-20.
1 2  "Calder Memorial Trophy". NHL. אורכב מ-המקור ב-2006-04-23. נבדק ב-2007-08-21.
↑  Bailey, p. 12.
↑  McKinley, p. 180.
↑  "1981 Canada Cup". Hockey Canada. נבדק ב-2008-10-10.
↑  DeLuca, Dave (23 ביולי 2020) [September 19, 2016]. "20 years, 1 building, 4 names: Buffalo's downtown arena". The Buffalo News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Buffalo Sabres All-Time Roster". 2008-10-10. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kostya Kennedy (1998-03-02). "Gilbert Perreault, Buffalo Sabres Center". Sports Illustrated. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2008. נבדק ב-2008-10-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Retired numbers". Buffalo Sabres. אורכב מ-המקור ב-2008-09-12. נבדק ב-2008-10-10.
↑  "Lady Byng Memorial Trophy history". NHL. אורכב מ-המקור ב-2008-03-05. נבדק ב-2007-08-20.
↑  "Gilbert Perreault". Buffalo Sabres. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2008. נבדק ב-2008-10-10. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 317274047   WorldCat (עם VIAF): 317274047
איש המרתון

| --- | --- |

כרזת הסרט (אנגלית)
 מבוסס על:  ספר "איש המרתון"
 בימוי:  ג'ון שלזינגר
 הופק בידי:  רוברט אוונס (אנ') וסידני בקרמן (אנ')
 תסריט:  ויליאם גולדמן, רוברט טאון 
 עריכה:  ג'ים קלארק 
 שחקנים ראשיים:  דסטין הופמן לורנס אוליבייה רוי שיידר
 מוזיקה:  מיכאל סמול 
 צילום:  קונרד הול 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  ארצות הברית סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 באוקטובר 1976
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, פריז 
 תקציב:  $6,500,000
 הכנסות:  $28,200,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   marathonman
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש המרתון (באנגלית: Marathon Man) הוא מותחן מ-1976 המתאר את התמודדותו של סטודנט תמים (דסטין הופמן) שהופך להיות מעורב, בעל כורחו, בפרשה שבה מעורבים סוכנים ממשלתיים, פושע נאצי (לורנס אוליבייה) ועוזריו, הרודפים אחרי יהלומים שנשדדו מיהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה. הסרט, בבימויו של ג'ון שלזינגר, התבסס על ספר שכתב ויליאם גולדמן. הסרט זכה להצלחה רבה, ואוליבייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט.
ליהוק

| שם במה | שחקן/שחקנית | תפקיד בסרט |
| --- | --- | --- |
| תומאס "בייב" לוי | דסטין הופמן | סטודנט לתואר שלישי בהיסטוריה באוניברסיטה בניו יורק ורץ מרתון חובב. אחיו של "דוק" לוי. |
| הנרי "דוק" לוי | רוי שיידר | אחיו של תומאס "בייב" לוי. סוכן ממשלתי וסייען של כריסטיאן זל |
| ד"ר כריסטיאן זל | לורנס אוליבייה | נאצי ששירת כרופא באושוויץ. מנהל מרדף אחר היהלומים ששדד מיהודים |
| פיטר "ג'ני" ג'נוואי | וויליאם דביין (אנ') | מפקדו של "דוק" לוי בארגון הממשלתי הפועל כסוכן כפול וכסייען של זל |
| אלזה אופל | מרתה קלר (אנ') | חברתו השווייצרית של "בייב" וסייענית של זל |
הפקת הסרט

הסרט התבסס על ספר בשם דומה שכתב ויליאם גולדמן ב-1974. ב-1975 התבקש גולדמן להפוך את ספרו לתסריט שהפך לסרט בבימויו של ג'ון שלזינגר ובהפקתם של רוברט אוונס (אנ') וסידני בקרמן (אנ').
צילומי הסרט החלו באוקטובר 1975 והסתיימו בפברואר 1976. חלק מהסצנות צולמו ברחובות ניו יורק. היה זה הסרט השני שבו נעשה שימוש בטכנולוגיית הצילום המתקדמת סטדיקאם בסצנות הריצה ברחובות העיר. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 באוקטובר 1976 וזכה להצלחה.
הערכה

לורנס אוליבייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט זה.
כמו כן זכה אוליבייה בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט.
הופמן היה מועמד ב-1976 לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה; וב-1977 לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
דמותו של כריסטיאן זל דורגה במקום 34 בדירוג מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.
הסרט זכה להצלחה בקופות כמו גם בדירוגים של מבקרי הקולנוע והצופים (7.35/10 באתר Rotten Tomatoes). יחד עם זאת, בעקבות ביקורת בהצגות הבכורה על עודף אלימות החליט הבמאי לחתוך כמה סצנות.
הערות שוליים

↑  משה אורן, על סרטים - זינוק פסול למירוץ מיותר - "איש המאראתון" (פאראמונט). במאי: ג'ון שלזינגר. תסריט: ויליאם גולדמן (עפ"י ספרו), על המשמר, 20 בינואר 1977
↑  השם הוא בהשראת כינויו של הרופא הנאצי ד"ר יוזף מנגלה
↑  אותם שניים שדדו את "בייב" וחברתו מוקדם יותר
↑  ויליאם גולדמן, איש המרתון, תרגם מאנגלית: אליעזר כרמי, בהוצאת ספרי ארז, תל אביב
↑  תמורת תיסרוט הספר קיבל גולדמן כ-500,000 דולר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7539128-4  VIAF: 198564334   WorldCat (עם VIAF): 198564334
גן העדן הארצי עם חטא אדם וחוה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פטר פאול רובנס 
 תאריך יצירה:  1615 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  114.7 ס"מ 
 גובה:  74.3 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  253 (מאוריצהאוס) 
 מיקום:  מאוריצהאוס
 
גן העדן הארצי עם חטא אדם וחוה (בהולנדית: Het aardse paradijs met de zondeval van Adam en Eva) הוא ציור שנוצר במשותף על ידי פטר פאול רובנס ויאן ברויגל האב בסביבות שנת 1615. הציור הוא חלק מאוסף מאוריצהאוס שבהאג.
תיאור

כנראה שברויגל יזם את היצירה, שכן ציורים של גן עדן היו התמחותו מאז 1594. בסך הכול צייר לפחות 106 יצירות בנושא זה, כאשר דמויותיהם של אדם וחוה בדרך כלל היו משניות, והעיקר היה תיאור הנוף השופע של גן העדן, עם עושר צמחייה ובעלי חיים. כבר בראשית דרכו, בסביבות 1596, יצר יחד עם הנדריק דה קלרק סצנה המזכירה את גן העדן הארצי שבמאוריצהאוס.
בצד שמאל של הציור, אדם וחוה תופסים מקום מרכזי. הם ניצבים תחת עץ הדעת טוב ורע, שעליו צומחים לא רק תפוחים אלא גם פירות נוספים. חוה מושיטה לאדם תפוח תוך כדי שהיא קוטפת תפוח נוסף בידה השנייה. תנוחתו של אדם מבוססת על "טורסו בלוודרה", יצירה שרובנס ראה ברומא ושילב ביצירותיו לעיתים קרובות. למטה משמאל, קוף נוגס בתפוח – סמל לחטא. עם זאת, מעל ראשו של אדם ניתן להבחין גם בצרור ענבים, המסמל את צליבת ישו ואת גאולת החטא הקדמון. בצדו השני של הנחל נמצא עץ החיים.
ברויגל תכנן את הקומפוזיציה בקווים כלליים, ולאחר מכן רובנס היה הראשון שהחל לצייר. הוא היה אחראי לדמויות אדם וחוה, לסוס החום, לנחש ולעצם הסלע שעליו יושב אדם. ניתן לקבוע זאת מתוך ההבדלים הסגנוניים בין השניים: רובנס השתמש בשכבות צבע שקופות רבות, בעוד ברויגל מרח את הצבע בשכבות אטומות עם משיכות מכחול נראות לעין.
למרות שמעטים נשתמרו, ברויגל ככל הנראה הכין רישומים רבים של בעלי חיים. ניתן לראות כי דמויותיהם של חלק מהחיות חוזרות ביצירות שונות בצורות דומות. למשל, במוזיאון לתולדות האמנות בווינה שמור רישום שבו מופיע הקוף הנוגס בתפוח. קרוב לוודאי שברויגל ראה חיות רבות במו עיניו. עם זאת, יש גם יוצאים מן הכלל – האריה והסוס הלבן ברקע, לדוגמה, מבוססים על ציוריו של רובנס.
היסטוריה

הציור זכה להערכה כבר בתקופתו. בשנת 1766 נכלל באוסף הסטאדהולדרי. ארנולד האוברקן התייחס אליו בספרו החשוב De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen.
היצירה המופלאה ביותר באמנות שראיתי מברויגל היא זו הנקראת 'גן העדן', המצויה אצל האדון לה קורט ואן דר וורט בליידן, ובה נראה ריבוי של חיות מכל הסוגים, בציור האמנותי ביותר, בתוך נוף לא פחות אמנותי; ואדם וחוה צוירו בפירוט הרב ביותר בידי רובנס.
הציור היה ככל הנראה בבעלותו של יוהאן דה ביי בליידן, עד שעבר לידי אדריאן ויטרט ואן דר אה, ולאחר מכן, בשנת 1710, נרכש על ידי פיטר דה לה קורט ואן דר וורט. בשנת 1739 עבר בירושה לבנו, אלרד דה לה קורט ואן דר וורט, וב-1755 נותר בידי אשתו, קתרינה דה לה קורט ואן דר וורט לבית בקר. ב-8 בספטמבר 1766 נרכש הציור במכירה פומבית בליידן על ידי טטהארט האג עבור וילם החמישי תמורת 7,350 גילדן. בשנת 1774 הועבר לגלריה הנסיכותית של וילם החמישי, בשנת 1795 הועבר למוזיאון הלובר שבפריז, בשנת 1815 הוחזר לגלריה הנסיכותית של וילם החמישי, ולבסוף, בשנת 1822, עבר למוזיאון מאוריצהאוס.
תמונות נוספות

גן עדן – ברויגל (1612)
טורסו בלוודרה – רובנס (סביבות 1601-02)
מחקר ראשוני על ציור של חתולים, חמורים וקופים לקראת ציור היצירה
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ב', פסוק ט'
↑  בשנת 1604, למשל, ביקר בגן החיות של רודולף השני בפראג.
↑  מצוטט מתוך: Anne T. Woollett & Ariane van Suchtelen, Rubens & Brueghel: A Working Friendship, Getty Publications, 2006, p. 70.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 5016
טירה (רמלה)

| --- | --- |
שרידי מסגד הכפר
שרידי מסגד הכפר
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת רמלה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-17
 שטח:  6,956 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מבצע דני
 תאריך נטישה:  10 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  טירת יהודה, ברקת, גבעת כח
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,290 (1945)
 קואורדינטות:  32°01′02″N 34°56′35″E﻿ / ﻿32.017222°N 34.943056°E﻿ / 32.017222; 34.943056
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) טירה(למפת גוש דן רגילה) טירה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טירה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טירה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רמלה, לוד והכפרים הסמוכים במלחמת העצמאות
טירה (בערבית: الطيرة) היה כפר ערבי בשפלת יהודה, כ-12 קילומטרים צפונית-מזרחית לרמלה.
טירה נכבש בידי חטיבת אלכסנדרוני, במהלך מלחמת העצמאות, ביולי 1948, ורוב בתיו נהרסו מאוחר יותר.
היסטוריה

באזור הכפר נתגלו שרידים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה הקדומה, מתקופת הברזל השנייה, מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה הרומית המאוחרת (גת). כמו כן נתגלה בור מים מהתקופה הטרום-ביזנטית ושרידים מהתקופה הצלבנית והממלוכית.
במפקד האוכלוסין העות'מאני מ-1596 מנו תושביו 160 נפשות, ב-26 בתי אב.
ב-1863 ביקר בכפר החוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב עליו:
בכפר הזה, היושב על גבעה שכמעט אינה נישאה מעל המישור, יש 500 תושב. בתיו, שרובם בנויים בנייה גרועה, נבנו חלקית מאבנים עתיקות. פתחו של אחד מהם, כמו של עוד אחרים, כנראה עתיק כולו: שתי המזוזות בנויות מאבני גזית גדולות, והמשקוף הוא אבן נהדרת שעוטרה לפנים, אלא שהגילופים נפגמו וכמעט נמחו. כמה מרתפים וקבר חצוב בסלע מעידים גם הם שהיה באתר הזה כפר יהודי".
מסגד הבנוי מאבנים עתיקות.
מרישומים עות'מאנים מסביבות 1870 עולה שבכפר גרו 385 גברים וכלל 54 בתים.
ב-1882 ביקרה בכפר הקרן לחקר ארץ ישראל ודיווחה: "כפר בגודל בינוני שבתיו בנוים מטיט, עם משוכות צבר, ממוקם בקצה מישור, מאחוריו מתנשאות גבעות; במערב, ליד הכביש הראשי שוכנת באר מים טובה ולצידה שרידי מבנה מאבן.
ב-1896 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-210 תושבים.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. שדה התעופה לוד הוקם בידי הבריטים כשישה קילומטרים דרומית-מערבית לכפר.
ב-1922 נפתח בית ספר בכפר לבנים ולבנות. בשנת 8–1947 למדו בבית הספר לבנים מעל 110 תלמידים ו-22 תלמידות.
במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 640 תושבים ובמפקד של  1931, 822 תושבים ב-175 בתים.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,290 תושבים.
אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה ערבית לפי החלטת החלוקה של האו"ם מ-29 בנובמבר 1947.
באמצע מאי 1948 הכפר נתפס בידי חיילי הלגיון הערבי.
בבוקר ה–10 ביולי, גדוד 89 של חטיבת אלכסנדרוני יועד לכבוש את הכפר ואת הכפר הסמוך, קולה, במסגרת השלב הראשון של "מבצע דני" כהכנה לכיבוש הערים רמלה ולוד הסמוכות.
הכפר הותקף על ידי פלוגה א', בפיקודו של יעקב גרנק ('דב הבלונדיני').
הפלוגה נתקלה בהתנגדות קלה בלבד, והכפר נכבש ללא אבדות. התושבים ברחו או גורשו.
ב-10 ביולי הורה מטה מבצע דני לחטיבת יפתח ולחטיבה 8 לפוצץ את רוב בתי הכפר (כמו גם את בתיו של הכפר ענאבה (אנ')) ולהותיר על תלם מעט בתים, כדי שניתן יהיה לאכסן בהם חיל מצב קטן. ניתנה הוראה לפוצץ את רוב המבנים גם בכפר קולה. בתחום מושב ברקת שרדו מספר מבני אבן של הכפר.
על אדמות הכפר הוקם מושב טירת יהודה ב-1949. ב-1952 הוקם מושב ברקת.
מעברת גבעת כ"ח שהוקמה תחילה ב-1950 בכפר הסמוך קולה, הועברה לשטח הכפר והפכה למושב באותו השם ב-1952.
בסרט הישראלי "חכם גמליאל" שצולם גם בטירת יהודה, מופיע אחד הבתים ששרד מן הכפר (ועומד עדיין על כנו).
בכניסה למושב טירת יהודה ניצב מסגד ובו מחראב וכיפה הנקרא במפות ישנות "נבי כיפל".
הערות שוליים

↑  נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 227.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 595, מס' 95: "טירת יהודה – טירה – 1949".
מגרש הרוסים (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה. אם התכוונתם למתחם במרכז ירושלים, ראו .
| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה היסטורית, סדרת דרמה, פשע 
 יוצרים:  יבגני רומן, דמיטרי מלינסקי
 בימוי:  יבגני רומן, דמיטרי מלינסקי
 שחקנים:  יעקב זדה-דניאל  אנטולי בליי  לנה פרייפלד 
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית, רוסית 
 מספר עונות:  1 
 הפקה
 חברת הפקה:  אנדמול שיין ישראל
 אתר צילומים:  ירושלים 
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11 
 תקופת שידור מקורית:  24 בפברואר 2025 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מגרש הרוסים היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה תקופתית בדיונית. את הסדרה יצרו וביימו יבגני רומן ודימיטרי מלינסקי, והפיקה חברת אנדמול שיין ישראל.
הסדרה משודרת החל מ-24 בפברואר 2025 בכאן 11. בסדרה משחקים בתפקידים הראשיים יעקב זדה-דניאל, אנטולי בליי ולנה פרייפלד.
עלילה

הסדרה מתרחשת בשנות התשעים ברקע העלייה הגדולה מברית המועצות. יהודה (יעקב זדה-דניאל) הוא חוקר במשטרת ירושלים שבמגרש הרוסים. יהודה המעיד על עצמו שהוא מקצוען אמיתי וישראלי גאה, חוקר תעלומת רצח של עולה חדשה. מקרה הרצח דומה מאוד למקרי רצח שקרו בברית המועצות.
נקודת הפתיחה של העלילה היא לאחר הרצח האכזרי של עולה חדשה צעירה המתגוררת בירושלים, והחקירה מופקדת בידיו של יהודה, חוקר בימ"ר. יהודה מגלה שרציחות זהות התרחשו בברית המועצות בסוף שנות ה-80, אז נרצחו 12 נשים. המידע מגיע מאנדריי, אביו של חף מפשע שהורשע ברציחות הללו וכעת ממתין לגזר דין מוות ברוסיה, ועבורו זאת ההזדמנות האחרונה למצוא את הרוצח האמיתי ולנסות להציל את בנו.
שחקנים

יעקב זדה-דניאל - יהודה ג'רסי, בלש משטרה חוזר בתשובה, גרוש ואב לטלי החולה בסרטן.
אנטולי בליי – אנדריי צ'אדוב, שבנו הורשע ברציחות וממתין לגזר דין מוות ברוסיה.
לנה פרייפלד – מאשה קוגן, מורה לתיאטרון.
אלון נוימן - עמוס, מפקד בתחנת המשטרה.
עופרי פרישקולניק - תמר כהן, קצינת נפגעים, גרושתו של יהודה, עובדת עימו בתחנת המשטרה.
אורן פסו
פיליפ שאולוב
אנה דוברובינצקי
עדי פלד - טלי, בתם של יהודה ותמר.
ניר סעדון - שמעוני, שוטר בתחנת לב הבירה.
ניקול פודבלני
קובי זיסלין
מיכאל גולד
ולדימיר פרידמן - גנאדי שוורץ (צ'ורני), חוקר במשטרת לנינגרד שעלה ארצה. מתגורר בנתניה.
אלכסנדר סנדרוביץ' - ויקטור רוז'נסקי, אסיר ציון שעלה ארצה, בכיר במשרד הפנים.
גלעד קלטר - בן זוגה של תמר.
הערות שוליים

↑  כאן – תאגיד השידור הישראלי, מגרש הרוסים, באתר אינסטגרם
↑  אפרת קרסנר, כאן 11 חושפים: כל הסדרות החדשות שיעלו ב-2025 על המסך, באתר אייס, 27 בנובמבר 2024
1 2  גיל משעלי, ‏אחרי הסדרה על קצב: היעד הבא של כוכב "פאודה", באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2023
| תוכניות תאגיד השידור הישראלי  |
| --- | --- | --- |
| חדשות ואקטואליה | חדשות הערב • חדשות הלילה • חדשות שישי • חדשות השבת • ערב ערב • העולם היום • שרון ואורי • מהצד השני עם גיא זהר • משחקי הכיס • עצם העניין • הכול פוליטי • שבע עם איילה חסון • הזמן הירוק |  |
| תוכניות תחקירים | זמן אמת • שטח הפקר • האזרח גואטה • דו"ח רולניק |  |
| דוקו ותעודה | וואי וואי וואי • יוצאים מהכלל • המהפכה הגאה • לבנון • אויבים • שרון • שופטים בשר ודם • לוחמים • הבלתי חשובים • המנדט • בשם האב • מדורות השבטים • חילוניות • 3 שירים |  |
| מציאות תיעודית | טיול אחרי צבא • בואו לאכול איתי • רילוקיישן • סליחה על השאלה • 80 וארבע • מתחילים מאפס • עוד ניפגש • סיפורים מהכורסה • יומני היקר • פרויקט משפחות • היהודי החדש • עולם קטן |  |
| שעשועונים | המרדף • האחוזון העליון |  |
| תרבות וראיונות | סוכן תרבות • פגישה עם רוני קובן • חדר 101 • קארפול קריוקי • פשוט בבית • ארון השירים היהודי • שאלה תשובה • מה שתגידו |  |
| סאטירה, בידור ואירוח | עד כאן! • הלילה עם לוסי וגורי • זהו זה! • ערב עם שי שטרן • ערוץ אפס |  |
| עלילתיות | קופה ראשית • היהודים באים • שב"ס • שטוקהולם • אבא משתדל • מתיר עגונות • טהרן • מנאייכ • שעת נעילה • חזרות • אחד על אחד • מותק בול באמצע • המפקדת • החנות שיש בה הכל • עלומים • שישו ושמחו • קרתגו • שישה אפסים • סובייצקה • הצבי • תיק נעדר • האיש שרצה לדעת הכל • האמת |  |
| סדרות רשת (כאן דיגיטל) | סוף הדרך • הטרמפיסטים • עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי • פגום • משפחת פנסטה |  |
| רדיו והסכתים | חיות כיס • שיר אחד • אגן הים התיכון • המעבדה • לך תזכור |  |
אליפות וימבלדון 2021

| --- | --- |

המגרש המרכזי
 ענף:  טניס 
 תאריך ייסוד:  1877
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  28 ביוני 2021 – 11 ביולי 2021 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  134 
 כספי זכייה:  38 מיליון לירות שטרלינג
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:נובאק ג'וקוביץ' (סרביה)  נשים:אשלי ברטי (אוסטרליה)  זוגות גברים: חואן סבסטיאן כבל/רוברט פרח (קולומביה)  זוגות נשים: שיה שוויי (טאיוואן)/אליסה מרטנס (בלגיה)   זוגות מעורבים:ניל סקפסקי (בריטניה)/דזירה קרווצ'וק (ארצות הברית)
 אתר רשמי
 
 → אליפות וימבלדון 2019 אליפות וימבלדון 2022 ← 
 
אליפות וימבלדון 2021 היא טורניר טניס גראנד סלאם שנערך על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. האליפות התקיימה בין 28 ביוני ל-11 ביולי 2021. תוכנית התחרות כוללת תחרויות יחידים גברים, יחידים נשים, זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים. הטורניר הוא המהדורה ה-134 של האליפות.
בשל מגפת הקורונה בשבוע הראשון של התחרות הייתה מותרת תפוסה של 50%, בשבוע השני מגבלה זו בוטלה אך צופים היו צריכים להציג תעודת חיסון או בדיקת קורונה שלילית שבוצע לא יותר מ-48 שעות לפני התחרות.
האלוף מהאליפות הקודמת, נובאק ג'וקוביץ' שמר על תוארו. (האליפות של שנת 2020 בוטלה בעקבות מגפת הקורונה). לעומתו, האלופה הקודמת סימונה האלפ לא התמודדה בעקבות פציעה בשוק. בטורניר הנשים זכתה אשלי ברטי.