stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליוס אייכברג
הערות שוליים

↑  "The Musical Times - Google Books". 1893. נבדק ב-2016-07-04.
↑  "The mysterious jews of mount auburn cemetery". The Times of Israel. נבדק ב-2019-10-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283666005171  BnF: cb167124678 (data)  GND: 117736821  ICCU: MUSV024083  ISNI: 0000 0000 8367 3163  LCCN: n82099625  MusicBrainz: 46cc50ee-a012-436d-9a83-0a6cfed0cadb  NKC: mzk2009539541  NTA: 315035536  SNAC: w6670jms  VIAF: 27856507   WorldCat (עם VIAF): 27856507 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאל פרידלנדר

מיכאל פרידלנדר
מיכאל פרידלנדר (באנגלית: Michael Friedländer‏; 29 באפריל 1833 - 10 בדצמבר 1910) היה מזרחן ומנהלו של בית הספר ללימודי יהדות של לונדון (Jews' College). ידוע במיוחד בשל תרגומו לאנגלית של ספר מורה נבוכים של הרמב"ם. היה זה התרגום הנפוץ ביותר עד תרגומו החדש יותר של שלמה פינס והוא עדיין מופץ בחנויות.
קורות חיים

פרידלנדר נולד ביוטרושין בדוכסות הגדולה של פוזנן. למד בבית הספר הקתולי המקומי ואת חינוכו היהודי קיבל בחדר ומאביו שהיה ובקי בדקדוק עברי. אחרי כן למד בגימנסיה ובאותו זמן המשיך את לימודי היהדות שלו אצל הרבנים יעקב יוסף אטינגר ואלחנן רוזנשטיין.
ב-1856 הוא התחיל ללמוד שפות קלסיות ומתמטיקה באוניברסיטאות של ברלין והאלה. הוא קיבל תואר דוקטור ב-1862. במקביל ללימודיו באוניברסיטה המשיך ללמוד תלמוד. כשהוא התיישב בברלין הוא מונה להיות מנהל תלמוד תורה והתפטר ב-1865 כדי להיות מנהל בית הספר ללימודי יהדות בלונדון כמחליפו של ברנט אברהמס (Barnett Abrahams). שם הוא לימד תאולוגיה, פרשנות מקרא ותלמוד, היסטוריה יהודית, מתמטיקה וערבית.
הוא פרש מתפקיד זה ב-1907 ונפטר ב-1910. חתנו הוא משה גסטר (1856–1939) שהיה רב הקהילה  הספרדית והפורטוגזית בלונדון ובלשן עברי.
חיבוריו

פרידלנדר פרסם הרבה מאוד. הוא כתב כמה עשרות ערכים  לאנציקלופדיה היהודית. כחבר באגודה לספרות עברית (Society of Hebrew Literature) הוא פרסם תחת חסותה:
The Commentary of Abraham ibn Ezra on Book of Isaiah|Isaiah, translated into English with extensive annotations (available on Google Books)
An Essay on the Writings of Ibn Ezra
The guide for the perplexed. translated from the original Arabic text   (1881).
The Jewish Religion (1890, American edition: 1946)
German language|German commentary upon the Song of Songs (1867).
הוא גם ערך 'תנ"ך יהודי משפחתי' ('Jewish Family Bible) (1881 באנגלית ועברית. חיבר ספר שימוש של הדת היהודית, עסק בלוח העברי ותרם מאמרים ל-Jewish Quarterly Review ל- Dictionary of National Biography ולפרסומים נוספים.
לקריאה נוספת

Theodor Gaster, Dr. Michael Friedländer (a biographical sketch)", in Michael Friedländer, The Jewish Religion (2nd ed.), New York: Pardes
Jewish Year Book, 1899;
Jewish Chronicle, May 8, 1903.J
אהרן הכהן מראגוזה

| --- | --- |
 לידה:  1580 רגוזה, איטליה 
 פטירה:  1656 (בגיל 76 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1656 
 
רבי אהרן בן דוד הכהן מראגוזה (נולד ב-1580 לערך) היה רב בראגוזה, בימינו דוברובניק.
סבו מצד אמו היה המקובל רבי שלמה אוהב, גם הוא רב באותה עיר. רבי אהרן למד בעיר הולדתו ולאחר מכן בוונציה, ומשם חזר לכהן כרב בראגוזה. בשנת 1623 נכלא כשותף כביכול של יצחק ישורון, שהואשם באשם כוזב בעלילת דם. דרשותיו של רבי אהרן, "זקן אהרן", יחד עם דרשות סבו, "שמן הטוב", וסיפור מותו של יצחק ישורון, פורסמו בוונציה בשנת 1657, לאחר פטירתו.
תיאורה של עלילת הדם, יחד עם מסמכים מארכיון ראגוזה, פורסמו ב-1882.
לקריאה נוספת

שם הגדולים, חלק ב, מערכת ש, אות פט (שמן הטוב).
הערות שוליים

1 2 3  גוטהרד דויטש, ‏"AARON BEN DAVID COHEN OF RAGUSA", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  שמן הטוב זקן אהרן. ונציה. 1657. OCLC 233044892. נבדק ב-5 יולי 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257436505171  GND: 1146572026  ISNI: 0000 0000 7911 8124  LCCN: nr2002035193  VIAF: 29471973   WorldCat (עם VIAF): 29471973
קרב רגילוס

קרב אגם רגילוס (Regillus) היה קרב ספק מיתולוגי ספק היסטורי, בו ניצחו הרומאים את כוחות הברית הלטינית. לפי מסורות שונות, התנהל הקרב בשנים 509 לפנה"ס, 496 לפנה"ס או 493 לפנה"ס.
מקומו של האגם אינו ידוע בוודאות, אך לפי ההיסטוריון טיטוס ליוויוס, הוא נמצא באזור טוסקולום, עיר עתיקה בלאטיום. לפי מקורות מסוימים, עמד בראש הצבא הלטיני לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, מלכה האחרון של רומא, שגורש על ידי לוקיוס יוניוס ברוטוס מכס המלכות, גלה לקימה לחצרו של אריסטודמוס מקומאי וניסה להשתלט מחדש על רומא. בראש הכוחות הרומים עמדו הדיקטטור אפיוס פוסטומיוס וסגנו טיטוס איבוטיוס. את המורדים הנהיגו, כאמור, אוקטאביוס מאמיליוס וטארקוויניוס סופרבוס ובניו.
תוצאות הקרב לא היו חד-משמעיות, ונראה שבעקבות אי ההכרעה נחתמה ברית חדשה בין הליגה הלטינית לבין רומא, שהעניקה לשני הצדדים מעמד שווה, ברית צבאית משותפת וחלוקה של שלל מלחמה.
לפי המסורת הרומית, נבנה מקדש קסטור ופולוקס לאות תודה על ניצחון העיר רומא. על פי האגדה, נשבע הדיקטטור פוסטומיוס כי אם ינצח בקרב יבנה מקדש לקסטור ופולוקס. השניים הופיעו רכובים על סוסים בשדה הקרב והצילו את הרפובליקה הרומית. מאוחר יותר הופיעו אלו בפורום ובישרו לתושבי העיר כי עירם ניצלה. המקדש נבנה במקום בו, על פי האגדה, הופיעו התאומים ובנייתו הושלמה בשנת 484 לפנה"ס.
אברהם צפיג

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־18 תוניס, תוניסיה 
 פטירה:  1804 אמסטרדם 
 מדינה:  Vilayet of Tunis 
 תקופת הפעילות:  ?–1804 
 
רבי אברהם צפיג (בערך בשנת ה'ת"ק 1740 בתוניס - אחרי ה'תקס"ד 1804) היה רב יליד תוניס שלימים היה מחכמי ירושלים. מחבר הספר עיני אברהם על הלכות מעשה הקרבנות במשנה תורה לרמב"ם.
ביוגרפיה

נולד בתוניס לר' יהודה צפיג. מעת לידתו היה עיוור. הרבה ללמוד תורה בהקשבה לשיעורי רבותיו. בשנת ה'תקל"ה עלה לארץ ישראל ולמד שם עם רבי רפאל חיים נבון (בנו של רבי יהודה נבון מחבר הספר "קריית מלך רב", ונכד של רבי אפרים נבון ה"מחנה אפרים"). רבי רפאל חיים סייע לרבי אברהם צפיג, למד עמו זמן רב ורשם את חידושי תורתו, ומחידושים אלה נערך הספר "עיני אברהם". הספר הודפס באמשטרדם בשנת ה'תקמ"ד, והודפס עם הסכמות נרגשות של גדולי דורו מעדות ישראל השונות: מהרי"ט אלגזי, רבי דוד פארדו, רבי שאול מאמסטרדם, רבי רפאל יוסף בן רובי ועוד. בשנת ה'תקמ"ג ביקר בפראג וקיבל את הסכמת רבי יחזקאל לנדא, בעל הנודע ביהודה, שכותב עליו: "הגם שעיני אברהם כבדו... אבל עיני השכל לא עמדו, ולבו ראה הרבה חכמה ודעת...". ספרו מצוטט אצל חכמי הדורות שלאחריו שעסקו בנושאים בהם עוסק הספר, כגון: רבי שלמה קמחי, רבי נסים הכהן, רבי משה בארקי ועוד.
יש עדויות לפיהן שימש כשד"ר וביקר בשנת ה'תקס"ג באדריאנופול, ובשנת ה'תקס"ד ברודוס, כשליח העיר חברון.
לקריאה נוספת

אריה רודריגז, ספר הסומא, עמ' 125–127
עקיבא להרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1795 
 פטירה:  19 בנובמבר 1876 (בגיל 81) 
 מדינה:  הולנד 
 
עקיבא להרן (בהולנדית: Lehren; ביידיש: לעהרן; 30 ביולי 1795 – ג' בכסלו ה'תרל"ז, 19 בנובמבר 1876) היה בנקאי ונדבן יהודי-הולנדי, שעמד בראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם בין השנים 1861–1876.
כמו שני אחיו, צבי הירש (שהיה גם חמיו) ויעקב מאיר, שעמדו לפניו בראש הפקוא"מ, נחשב עקיבא להרן לצד היותו עשיר מופלג ופילנתרופ, כשמרן קנאי שמילא תפקיד מרכזי במאבק ברפורמה ביהדות ובהתבוללות, בקהילה היהודית באמסטרדם. וכמי שייצג את מוסד 'החלוקה' בארץ ישראל אל מול ניסיונות הפרודוקטיביזציה באמצע המאה ה-19.
ביוגרפיה

נולד לר' אברהם משה להרן, יוצא העיר מנהיים שבדרום מערב גרמניה. אחיו הגדולים ממנו היו צבי הירש ויעקב מאיר. שלושת האחים היו עשירים מופלגים ואורח חייהם הדתי, ששאב ממסורת חסידות אשכנז ומנהגים נוספים כמו תפילה לפי נוסח ספרד, הביא אותם לניסיונות חוזרים וכושלים של הקמת בתי כנסת פרטיים בערים ההולנדיות שבהן חיו.
עקיבא נישא לצפורה געלה בתו של אחיו הגדול צבי הירש, אך לא היו להם ילדים. הוא נחשב לתלמיד-חכם הגדול יותר מבין האחים להרן, ועמד בראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם בשנות השיא שלו, במשך תקופה ממושכת (בניגוד לאחיו האמצעי, יעקב מאיר, שלא הותיר חותם משמעותי בתקופת כהונתו הקצרה בין השנים 1857–1861).
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 התחייב לתרום קרקע להקמת בית כנסת בירושלים, הקמת בית הכנסת לפי תנאיו של התורם, גרמה לפילוג בקהילת הפרושים ובית הכנסת סוכת שלום ב"חצר ר' ישעיה", הקנה לאחת הקבוצות את שמה "סיעת החצר" (הקבוצה השנייה היא "סיעת החורבה").
הוא ראה בפניות אליו מצד תומכי ההתיישבות בארץ ישראל, כמו הרב צבי הירש קלישר ויחיאל מיכל פינס, במכתבים פרטיים ועל גבי העיתונות, כניסיונות להסיט אותו מתפקידו כראש הפקוא"מ, שאותו ראה כאחראי לאיסוף תרומות למען החזקת לומדי התורה בארץ ישראל. וסירב לכל שינוי בעניין זה. יוצא מכלל זה, שיתוף הפעולה שלו עם הרב עזריאל הילדסהיימר לטובת הקמת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים.
נפטר באמסטרדם ב-19 בנובמבר 1876, ליוו אותו למנוחות המונים. לפי צוואתו ספד לו במסע ההלוויה רק הרב יוסף צבי דינר.
לקריאה נוספת

מרדכי אליאב, ר' עקיבא לעהרן – האיש ופועלו, סיני, כרך המאה, ירושלים תשמ"ז, עמ' פז–צד.
יוחנן לוריא

רבי יוחנן לוריא (אלזס, ה'ר' 1440 בערך, - ה'רע"ד 1514) היה רב, ראש ישיבה, דרשן ופרשן מקרא. מגדולי רבני דורו.
ביוגרפיה

נולד בסביבות שנת ה'ר' (1440) באלזס, חבל צרפתי הגובל בשטחי גרמניה ושווייץ; אז, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. הוריו שלחוהו ללמוד תורה בישיבותיה של גרמניה, ומשהשלים את לימודיו חזר לארץ מולדתו והיה לרבן של כמה קהילות יהודיות בחבל אלזס. שיא פעילותו היה בסוף המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16, אז התיישב בה והקים בה ישיבה ברישיון ממשלתי.
אביו, הרב אהרן לוריא, היה מידידיו של המהר"ם מינץ שעמד עמו בקשרי מכתבים. בחלק מהמכתבים מזכיר המהר"ם מינץ את בנו יוחנן, ואחרי מות אביו המשיך להתכתב עם הבן. משפחתו משפחת לוריא הייתה מפורסמת ומיוחסת לרש"י וממנו לדוד המלך.
אחיו, הרב יחיאל לוריא היה רבה הראשון של בריסק דליטא הידוע בשמו, אבי סבו של המהרש"ל.
יצירתו

ספר מוסר בשם "הדרכה". כתבי יד רבים שלו נשתמרו, דבר המראה על תפוצתם הרבה; חלקם נמצאים בבית הספרים הלאומי בירושלים. נדפס לראשונה בקראקא ה'שנ"ז (1597).
ספר "משיבת נפש", פרשנות בסגנון אגדתי על התורה, המבוססת על דרכו של רש"י בפרשנות המקרא. לספר צורפו סיכומי ויכוחים שניהל עם נוצרים כדי להפריך את טיעוניהם נגד היהדות. כתבי יד נפרדים של חלק פולמוסי זה, נקראו "תשובת המינים"
ספר זה מצוטט רבות על ידי חכמי אשכנז בדורות שאחרי המחבר, כמו רבי נפתלי הירץ טריוויש מפרנקפורט, ורבי נתן שפירא מהורדנה. בדור שאחריהם, רוב הספריות הפרטיות רכשו ספרי דפוס, וכתבי היד הפכו לנדירים. מסיבה זו, "משיבת נפש" שלא נדפס, נדחק וירד מסדר יומם של תלמידי החכמים. יצא לאור מכתבי יד בעריכת הרב יעקב הופמן, ירושלים: מכון ירושלים, תשנ"ג. מהדורה שנייה מתוקנת, תשנ"ח.
לקריאה נוספת

חיים הלל בן-ששון, משנתו החברתית של ר' יוחנן לוריא, ציון, כז (תשכ"ב), עמ' 166–198.
יעקב הופמן, ספר "משיבת נפש" לרבינו יוחנן לוריא, מוריה, גיליון קכט-קל, תשמ"ב
אברהם חבצלת, רבינו יוחנן לוריא, בתוך: משיבת נפש, ירושלים, תשנ"ג. עמ' 13–22.
הערות שוליים

↑  ראו: שו"ת מהר"ם מינץ, סימנים י"ט וע"ב.
↑  בספריה הלאומית מצוי עותק אחד נפרד של חלק זה, וראו עוד: ספרים וכתבי יד שחיבר הרב יוחנן בן אהרן לוריא בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307527805171  ISNI: 0000 0000 3100 2114  LCCN: n94026723  VIAF: 243244926   WorldCat (עם VIAF): 243244926 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאיר ציפסר

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1815 בלשגיארמט, הונגריה 
 פטירה:  10 בדצמבר 1869 (בגיל 54) רכניץ, אוסטריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 חתימה:   
 
הרב מאיר ציפסר, 1858
הרב מאיר ציפסר (בכתיב יידי: ציפסער; ח' באב ה'תקע"ה, 14 באוגוסט 1815 - ו' בטבת ה'תר"ל, 10 בדצמבר 1869) היה רב והיסטוריון הונגרי. בראשית דרכו היה מזוהה עם האורתודוקסים, אך במהלך הקריירה הרבנית שלו נטה לנאולוגים.
ביוגרפיה

נולד בבלשג'רמט. למד בישיבות שונות, בין רבותיו: רבי בנימין זאב וולף בוסקוביץ ורבי מאיר איזנשטטר. הוא רכש השכלה כללית באופן עצמאי ובסיוע הרב הנאולוגי ליב שוואב.
משנת 1843 כיהן כרב בסקשפהרוואר (בשמה הגרמני: שטול-ווייסנבורג). ב-1849 פרץ סכסוך בעיר, כאשר הנפיק גט לאישה במקום בניגוד לנוהג שלא לעשות כן, בגלל שמה הסבוך של העיר. הרב ציפסר ניסה להסביר את עמדתו בפמפלט "מי השילוח" (פשט תרי"ג) בהסכמת הרב ליב שוואב, אך ללא הועיל, הרב ידידיה גוטליב פישר מתלמידי החת"ם סופר וסוחר מצליח (לימים רבה האורתודוקסי של העיר), פרסם את החיבור "דלתים ובריח" נגד הסבריו של הרב ציפסר, והוא אולץ להתפטר. במקומו התמנה הרב יוסף גוגנהיים, חתנו של רש"ר הירש.
בעקבות הפרשה, סומן הרב ציפסר כנאולוג. הכתב סופר כינה אותו במליצה במכתבים לרבני הערים הסמוכות: "סורר ומורה לעדתו" (מכתב לרבה של שרבוגראד, אברהם צבי אבלס); "רב החובל פרוץ ומקולקל" (מכתב לרבה של קמרן, פנחס ליב פרידן). בחוברת "דלתים ובריח" שזכתה להסכמתם של רבנים ידועי שם כמו הרב חיים יוסף פולק, האריך המחבר בהקדמתו למצוא רמזים בכתביו הלועזיים של ציפסר לכך שהוא "מכת החדשים אשר מקרוב באו".
הרב ציפסר עבר לכהן כרבה של רכניץ, שבה כיהן למעלה מעשור עד לפטירתו בשנת 1869.
לקריאה נוספת

נתנאל קצבורג, ההיסטוריוגרפיה היהודית בהונגריה, סיני, מ, תשי"ז. הפרק על 'מאיר ציפסר', עמ' קכ-קכא.
הערות שוליים

↑  גוטליב פישר, דלתים ובריח למי השילוח, וינה תרט"ו, באתר היברובוקס.
↑  להרחבה על הפרשה ראו: יעקב כ"ץ, הקרע שלא נתאחה, ירושלים תשנ"ה, עמ' 65–68.
↑  שו"ת כתב סופר, אבן העזר סימן מ"ח.
↑  שו"ת כתב סופר, אבן העזר סימן מ"ט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298140305171  GND: 130092554X  ISNI: 0000 0003 8542 4437  NTA: 256170606  VIAF: 237801638   WorldCat (עם VIAF): 237801638
ישראל ורמן

| --- | --- |
 לידה:  1755 Óbuda, הונגריה 
 פטירה:  24 ביוני 1826 (בגיל 71 בערך) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ישראל בן שלמה ורמן (בהונגרית: Israel Wahrmann, אובודה, 1755 - פשט, 24 ביוני 1826)  היה הרב המוכר הראשון של פשט בהונגריה.
ביוגרפיה

ורמן נולד באובודה, אז עיר בגדה המערבית של הדנובה מול העיר פשט, כיום חלק מבודפשט. ב-1799 הוא נקרא למלא את תפקיד רבה של פשט והיה הרב המוכר הראשון של הקהילה שהתפתחה במהירות בהנהגתו. עקשנותו הניעה את כתיבת תקנות הקהילה הראשונות. המוסד החשוב ביותר הקשור בשמו הוא ה- Nationalschule – בית ספר יסודי שהוקם ב-8 בספטמבר 1814 והיה גורם חשוב בהעלאת קרנה האינטלקטואלי של הקהילה. תוכנית הלימודים בו כללה הונגרית, מדעים ועברית.
ורמן נפטר בבודפשט ב- 24 ביוני 1824. האבל על מותו בא לידי ביטוי בשיר העברי והגרמני של פיליפ וייל אבל ישראל, או, Totenfeier. 

נכדו הוא ראש הקהילה היהודית וחבר הפרלמנט ההונגרי מוריץ ורמן.
מידע נוסף

לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Bp., Zsidó Lexikon, 1929
מצבות יהודיות בבודפשט Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Bp., Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004
כתביו

Predigt zur Erweckung der Mildthätigkeit seiner Gemeinde... den 1. Febr. 1806. Ins Deutsche übersetzt von Philipp Jakobovics. Pesth, 1806.
Patriotische Blume und Siegesfeyer, welche wegen des 18. u. 19. Oct. 1813. erfochtenen Sieges gehalten wurde. Übersetzt von Karl Kohlmann. Pesth, 1814.
Andachtsübung der Israeliten der Kön. Freystadt Pesth zur Feyer des glücklichen Tages, an dem Se. Majestät unser Kaiser mit dem Kaiser von Russland und dem König von Preussen... diese Stadt mit Ihrem Besuche beehrten den 25. Oktober 1814. Ofen, 1814.
רבי יצחק דמן קרטיגנין

לפי גרסת ש"ס וילנא לתלמוד הבבלי, רבי יצחק דמן קרטיגנין היה אמורא תושב קרטיגנין המוזכר בתלמוד פעם אחת בלבד.
אזכורים אפשריים בספרות חז"ל

רבי יצחק דמן קרטיגנין הסביר מדוע תיקנו בתפילת מוסף של ראש השנה תשע ברכות:
אמר רבי יצחק דמן קרטיגנין: כנגד תשע אזכרות שאמרה חנה בתפלתה, דאמר מר: בראש השנה נפקדה שרה, רחל וחנה.
לפי כתבי היד בעל המאמר הוא רבי אבא קרתיגנייא, שבתלמוד הירושלמי מובא בשמו מאמר דומה, וכלל לא היה אמורא בשם רבי יצחק דמן קרטיגנין.
בפסיקתא דרב כהנא (פרשת פרה אדומה, פיסקה ד) מופיעה דרשה בשם "לולינס בר טיבריס בשם ר' יצחק קאטריקו, לפיה ”אמר לו הקדוש ברוך הוא: משה, לך אני מגלה עסקי פרה, אבל לאחרים - חוקה”. שלמה בובר בהערותיו לפסיקתא מציע להחליף קאטריקי או קאטריגי, לקארטיגני ולזהותו עם רבי יצחק מקרטיגנין.
זיהוי מקום מגוריו

לגבי זיהויה של קרטיגנין קיימת מחלוקת בין החוקרים: יש המזהים אותה עם קרתגו. הייתה בקרתגו קהילה יהודית בתקופה שבה הייתה קרתגו מושבה רומאית. יש המזהים את קרטיגנין, על כל אזכוריה בספרות חז"ל, עם קרטחנה שבספרד. לדברי חוקרים אלו שימש השם "קרטיגנא" בתקופות מסוימות ככינוי כללי לגולה היהודית בספרד, בדומה לכינוי "אספמיה". ישנה גישה המזהה את קרטיגני באזור כורדיסטן[דרוש מקור].
ראו גם

רבי אבא מקרטיגנא
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ב', הלכה ב'
↑  למשל "מלכי תרשיש" במבוא, ועוד
↑  להרחבה על עמדה זו ראו: זאב יעבץ, תולדות ישראל, ח"ט, ירושלים תרצ"ח. עמ' 57–58 ובהערה 11 שם בשם אברהם אליהו הרכבי.
רבקה גרץ

| --- | --- |

אחד משני דיוקנאות של רבקה גרץ שצייר תומאס סולי
 לידה:  4 במרץ 1781 לנקסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  27 באוגוסט 1869 (בגיל 88) לנקסטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית קברות מקווה ישראל 
 השכלה:  מכללת פרנקלין ומרשל 
 
רבקה גרץ (באנגלית: Rebecca Gratz; ‏4 במרץ 1781 – 27 באוגוסט 1869) הייתה מחנכת ופילנתרופית יהודיה אמריקאית באמריקה של המאה ה-19. בת למשפחת גרץ, שהייתה משפחה יהודית בולטת בעיר פילדלפיה ובמדינת פנסילבניה, ומוצאה כנראה בשלזיה.
ביוגרפיה

נולדה בלנקסטר, פנסילבניה. השביעית משנים עשר ילדיהם של מרים סיימון ומיכאל גרץ. הסב, ג'וזף סיימון היה סוחר יהודי בולט בלנקסטר, וחתנו מיכאל, היגר לארצות הברית מלנגנדורף (אנ') שבשלזיה. מרים ומיכאל, שהיה צאצא לשושלת ארוכה של רבנים, היו יהודים שומרי מצוות וחברים פעילים בבית הכנסת הראשון בפילדלפיה "קהל קדוש מקוה ישראל".
מגיל צעיר מאד, בראשית שנות ה-20 לחייה, פצחה רבקה בקריירה פעלתנית נשית, שכללה הקמת אגודות לסיוע לנשים וילדים שמשפחותיהן נפגעו כלכלית במלחמת העצמאות של ארצות הברית, מוסדות ליתומים ואגודות עזר לאלמנות.
אגדה מקובלת, אך לא מבוססת, קובעת כי רבקה שימשה מודל ל'רבקה' גיבורת הרומן "אייבנהו" של וולטר סקוט שהיה הרומן האנגלי הראשון שהציג דמות יהודיה באור חיובי. סביב הטענה הזו התפתחה מחלוקת, אך יש בה כדי להבין את דמותה ומעמדה של רבקה גרץ בתרבות המקומית.
רבקה גרץ הייתה יהודיה אורתודוקסית וראתה בשדה הפעילות הסוציאלי-יהודי, תרופה כנגד היהדות הרפורמית שבה ראתה, בעקבות מקרי נישואי תערובת במשפחתה, סוס טרויאני המוביל להתבוללות.
רבקה גרץ נפטרה בפילדלפיה, פנסילבניה, ונקברה בבית הקברות היהודי "מקוה ישראל" במרכז העיר. אחיה היימן הקים ומימן לזכרה את קולג' גרץ (אנ'), מכללת מורים בפילדלפיה.
לקריאה נוספת

סיימון שאמה, הסיפור של היהודים: II: להשתייך. 1492–1900, תרגם: אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2021, עמ' 590–591 ו-593.
הערות שוליים

↑  על המשפחה ראו: ג'וזף ג'ייקובס ואחרים, ‏"גרץ", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
↑  שאמה, הסיפור (להלן 'לקריאה נוספת'), עמ' 590.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262071505171  BnF: cb144835694 (data)  GND: 120599155  ISNI: 0000 0000 8155 4064  LCCN: n85173313  NTA: 176586792  SNAC: w6h52fkz  SUDOC: 139578137  Trove: 839938  VIAF: 74687882   WorldCat (עם VIAF): 74687882
דוד זכות

| --- | --- |
 לידה:  1778 ה'תקל"ח מודנה, איטליה 
 פטירה:  מאי 1865 (בגיל 87 בערך) כ"ט באייר ה'תרכ"ה מודנה, איטליה 
 מקום קבורה:  מודנה, איטליה
 מקום פעילות:  מודנה, איטליה
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 תחומי עיסוק:  רבנות, ברית מילה
 תפקידים נוספים:  חינוך
 רבותיו:  הרב ישמעאל הכהן ממודנה, הרב שמשון חיים נחמני
 חיבוריו:  זכר דוד, לימודי ה', שלל דוד
 
רבי דוד זכות (ה'תקל"ח, 1778 - כ"ט באייר ה'תרכ"ה, מאי 1865) היה רב ומחבר בקהילת מודנה, איטליה.
ביוגרפיה

דוד זכות נולד בסביבות שנת ה'תקל"ח (1778) לאביו מזל טוב מודינא בעיר מודנה (מודינה, בפי היהודים), מצאצאיו של רבי משה זכות, דודו ורבו היה רבי שמשון חיים נחמני (אחיין של רבי שמשון חיים נחמני, מחבר ספר "זרע שמשון"). בנוסף היה תלמיד מובהק של רבי ישמעאל הכהן ממודנה בעל שו"ת זרע אמת.
כיהן כרבה של מודנה משנת ה'תר"ט (1849). היה מוהל מומחה, וכתב על כך חיבורים הלכתיים שהסתמכו על הידע שנרכש בתחום הרפואה והאנטומיה. כמו כן עסק בחינוך. התנגד להתבוללות, ולפילוסופיה, אך לא נמנע לאמץ את חידושי המדע והתרבות שאינם סותרים את הדת היהודית.
נפטר בכ"ט באייר ה'תרכ"ה (1865) ונקבר בעיר מודנה.
צאצאים ישירים שלו מתגוררים כיום בנתניה ובצפון איטליה.
ספריו

זכר דוד - דרשות, שלשה חלקים על טעמי ומנהגי מצות ברית מילה, על ענייני התפלה, ועל מועדי ישראל, ליוורנו, ה'תקצ"ז (1837)
לימודי ה' - אמונה, עיקרי יסודות הדת לילדים, ריגייו, ה'תקע"ד (1814)
שו"ת על ארבעה טורים.
תפלה לדוד - פירוש על התפילה ועל המחזור לפי מנהגי איטליא (לא הודפס).
שלל דוד - פירוש על התורה ו-300 דרשות (עדיין בכת"י, לא הודפס).
תולדות האר"י (עדיין בכת"י)
הערות שוליים

↑  כך מופיע בשער ספרו
↑  לדוגמה בספרו התבטא נגד הפילוסוף הרב בן ציון רפאל פריצי
↑  שלל דוד : פרוש לפרשת במדבר NY JTS Rab. 408, באתר web.nli.org.il
↑  תולדות האר”י תולדות האר”י., באתר web.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265574305171  GND: 1230896651  ISNI: 0000 0000 6905 5799  LCCN: n96105287  NTA: 380626225  VIAF: 308223368   WorldCat (עם VIAF): 308223368 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתורו וידאל

ארתורו ארסמו וידאל פרדו (בספרדית: Arturo Erasmo Vidal Pardo; נולד ב-22 במאי 1987) הוא כדורגלן צ'ילאני המשחק בעמדת הקשר בקולו קולו ובנבחרת צ'ילה. וידאל ידוע כשחקן מוכשר, בעל כושר מסירה ותיקול גבוהים.
קריירת מועדונים

וידאל החל את קריירת הנעורים שלו במועדון הפאר הצ'יליאני קולו קולו. הופעת הבכורה בהרכב הבוגרים הייתה בטורניר האפרטורה בשנת 2006, בו נכנס כמחליף במשחק מול אוניברסידד דה צ'ילה שבו ניצחה קבוצתה 1–2 והמשיכה לזכייה באליפות ליגת העל הצ'יליאנית. בטורניר הקולואסורה של אותה השנה הפך וידאל לחלק אינטגרלי יותר במועדון, אשר זכה באליפות שנייה ברציפות. וידאל הופיע במשחקים בינלאומיים של קבוצתו בגביע סודאמריקנה, שם הבקיע ומשך את עיניהם של סקאוטים מרחבי העולם.
בשנת 2007 חתם במועדון הגרמני באייר לברקוזן לאחר שמנהלה הספורטיבי רודי פלר טס לצ'ילה לדבר אל ליבו. הקבוצות סיכמו על סכום רכישה של 11 מיליון דולר, שיא העברות לשחקן מהליגה הצ'יליאנית. משחקו הראשון בקבוצה הגרמנית היה ב-19 באוגוסט 2007 בהפסד להמבורג. וידאל השתלב בקבוצתו החדשה, ואף הבקיע במהלך הקמפיין שלה בגביע הגרמני, שנגמר בהפסד לורדר ברמן בגמר.
בקיץ 2011 חתם במועדון האיטלקי יובנטוס בתמורה ל-12.5 מיליון אירו. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במשחקו הראשון במסגרת הסרייה א', נגד פארמה, במשחק שהסתיים בניצחון 1–4 ליובנטוס.
ב-28 ביולי 2015 הצטרף לאלופה הגרמנית באיירן מינכן תמורת 37 מיליון אירו.
ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהסופר קאפ הגרמני בו קבוצתו הפסידה לוולפסבורג בדו-קרב פנדלים, בו הבקיע. ב-9 באוגוסט 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על נוטינגן בגביע הגרמני, כחמש דקות לאחר שריקת הפתיחה.
ב-6 באוגוסט 2018 חתם בברצלונה הספרדית לשלוש שנים תמורת 18 מיליון אירו, יחד עם שלושה מיליון בבונוסים עתידים.
ב־12 באוגוסט 2018 עשה את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה בסופר קאפ הספרדי וגם זכה בתואר הראשון שלו עם הקטאלונים כאשר ברצלונה ניצחה את סביליה 2-1. בחודש אפריל זכה באליפות ספרד ובתואר ליגה שמיני בקריירה שלו ובכך הפך לאחד השחקנים הבודדים שזכו בתואר ליגה בשלוש מדינות שונות (איטליה, גרמניה וספרד).
ב-20 בספטמבר 2020 עבר לאינטר מילאנו.
ב-14 ביולי 2022 חתם בפלמנגו מהליגה הברזילאית לעונה וחצי.
ב-14 ביולי 2023 חתם באתלטיקו פרנאאנסה עד לדצמבר 2023.
ב-22 בינואר 2024 חזר לאחר 17 שנה לקולו קולו.
קריירה בינלאומית

וידאל ייצג את מדינתו לראשונה באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2007 בפרגוואי. בטורניר זה היה סגן מלך השערים עם שישה. הצלחת הנבחרת בטורניר העניקה לה כרטיס לאליפות העולם עד גיל 20 בו היא סיימה במקום השלישי, כאשר וידאל מבקיע שלושה שערים. הופעת הבכורה של וידאל בנבחרת הבוגרת הייתה מול נבחרת ונצואלה, ומאז הוא הפך לחלק אינטגרלי מהנבחרת תחת שרביטם של מרסלו בייאלסה וממשיכו קלאודיו בורגי. וידאל הבקיע שלושה שערים בנבחרת, והשתתף בקופה אמריקה 2011 בארגנטינה, במונדיאל 2010 בדרום אפריקה ובמונדיאל 2014 בברזיל.
. בשנת 2015 זכה וידאל בקופה אמריקה 2015 עם נבחרת צ'ילה לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ארגנטינה בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 במהלך 120 דקות, על אף שבמהלך הטורניר נעצר לאחר שעבר תאונת דרכים כאשר נהג בשכרות. כמו כן, וידאל נכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר. בשנת 2016 זכה וידאל עם נבחרת צ'ילה בקופה אמריקה סנטנריו, לאחר ששוב ניצחה צ'ילה את ארגנטינה בבעיטות הכרעה לאחר 0-0 ב-120 דקות. וידאל החמיץ אמנם את הפנדל שלו, אך נבחרתו ניצחה 2–4 וזכתה בגביע.
ב-11 באוקטובר 2017, הודיע וידאל על פרישה מהמדים הלאומיים של צ'ילה, יום לאחר שנבחרתו כשלה להעפיל למונדיאל 2018 ברוסיה. אבל, שעות ספורות לאחר הודעת הפרישה שלו וידאל חזר בו והבטיח שלא יעזוב את הנבחרת.
בקופה אמריקה 2019 סיימו וידאל וצ'ילה במקום הרביעי.
חיים אישיים

ב-2019 נפרד מאשתו לאחר עשר שנות נישואין.
וידאל אב לשניים.
תארים

אליפות ליגת העל הצ'יליאנית (3): 2006 (אפרטורה), 2006 (קלאוסורה), 2007 (אפרטורה), 2024
אליפות הסרייה א' (4): 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15
הסופר קאפ האיטלקי (2): 2012, 2013
הגביע האיטלקי: 2014/15
אליפות הבונדסליגה: 2015/16, 2016/17, 2017/18
הגביע הגרמני: 2015/16
הסופר קאפ הגרמני: 2016, 2017
אליפות ספרד: 2018/19
הסופר קאפ הספרדי: 2018
תארים > אינטר

אליפות איטליה: 2020/2021
הסופר קאפ האיטלקי: 2021
גביע האיטלקי: 2021/2022
הגביע הברזילאי: 2022
גביע הליברטדורס: 2022
קופה אמריקה (2): 2015, 2016
נבחרת העונה בבונדסליגה: 2010/11
נבחרת העונה בסרייה א' (2): 2012/13, 2013/14
נבחרת הטורניר של קופה אמריקה (3): 2015, 2016, 2019
שחקן העונה של יובנטוס: 2012/13
הערות שוליים

↑  מדור הספורט של הגרדיאן, 100 השחקנים הטובים בעולם: מקומות 41–70, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNC: 000825050  GND: 1123594643  VIAF: 906145857890923020114   WorldCat (עם VIAF): 906145857890923020114 
וידאל במדי ברצלונה, 2019
וידאל במדי נבחרת צ'ילה
דיהרנפורט

צילום של בית הקברות היהודי בדיהרנפורט ב-1910
דִיהֶרנפוּרט (בגרמנית: Dyhernfurth) ובשמה הנוכחי בז'ג דולני (בפולנית: Brzeg Dolny; נהגה: [ˈbʐɛɡ ˈdɔlnɨ]) היא עיירה בשלזיה תחתית, שבדרום-מערב פולין, על גדות נהר האודר, כ-30 ק"מ צפונית מערבית לוורוצלב. נודעה בדברי ימי ישראל בשל בית הדפוס העברי הגדול שפעל בה במשך למעלה מ-150 שנה.