stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התעמלות אקרובטית בישראל
אליפות עולם

| שנה | מקום | דירוג | שם הספורטאי/ת והתחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | קוימברה, פורטוגל |  | שלישיית נשים: טל אבן-חן, חן אברם, טופז שרון | הופעה ראשונה של ישראל באליפות העולם |
| 2012 | אורלנדו, פלורידה | מקום 14 במוקדמות | זוג מעורב |  |
| 2014 | לוולואה-פרה, צרפת | מקום 13 במוקדמות | שלישיית נשים: אביה ברנר (אנ'), מאי מילר (אנ'), שובל סופר (אנ') |  |
| 2016 | פוטיין, סין |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2018 | אנטוורפן, בלגיה |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2018 | אנטוורפן, בלגיה |  | נבחרת ישראל (ציון משוקלל לפי ביצועי כל הצוותים): דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ', אור ערמוני, צליל הורביץ, יובל ויינגולד, מיקה לבקוביץ', רוני סורזון |  |
| 2018 | אנטוורפן, בלגיה |  | זוג נשים: מיקה לבקוביץ', רוני סורזון |  |
| 2018 | אנטוורפן, בלגיה | מקום שני כללי בטבלת המדליות | נבחרת ישראל | רוסיה ראשונה, ישראל שנייה ובלארוס שלישית |
| 2021 | ז'נבה, שווייץ |  | רביעיית גברים: חן בנוז, אמיר דאוס, תומר אופיר, ליאור בורודין |  |
| 2022 | באקו, אזרבייג'ן |  | רביעיית גברים בתרגיל הדינאמי: חן בנוז, אמיר דאוס, תומר אופיר, ליאור בורודין |  |
| 2022 | באקו, אזרבייג'ן |  | רביעיית גברים: חן בנוז, אמיר דאוס, תומר אופיר, ליאור בורודין |  |
| 2022 | באקו, אזרבייג'ן |  | רביעיית גברים בתרגיל הבאלאנס: חן בנוז, אמיר דאוס, תומר אופיר, ליאור בורודין |  |
| 2022 | באקו, אזרבייג'ן |  | שלישיית נשים בתרגיל הדינאמי: ירין עובדיה, משי הורביץ, נבל זיתוני |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | זוג נשים בתרגיל הדינאמי: רוני כהן, מאיה ולנר |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | זוג מעורב בתרגיל הבאלאנס: איימי רפאלי, יונתן פרידמן |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | זוג מעורב בתרגיל הדינאמי: איימי רפאלי, יונתן פרידמן |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | זוג נשים בתרגיל הבאלאנס: אוריין יהודה, אלמוג גרין |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | רביעיית גברים בתרגיל הבאלאנס: אור אברהם, תומר אופיר, רותם עמיחי, ליאור בורודין |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | רביעיית גברים בתרגיל הדינאמי: אור אברהם, תומר אופיר, רותם עמיחי, ליאור בורודין |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | רביעיית גברים בתרגיל המשולב: אור אברהם, תומר אופיר, רותם עמיחי, ליאור בורודין |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | שלישיית נשים בתרגיל הבאלאנס: אורי דקל, רוני רוטמן, סיון גרבר |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | זוג נשים בתרגיל המשולב: רוני כהן, מאיה ולנר |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | שלישיית נשים בתרגיל המשולב: אורי דקל, רוני רוטמן, סיון גרבר |  |
| 2024 | גימראייש, פורטוגל |  | נבחרת ישראל (ציון משוקלל לפי ביצועי כל הצוותים): אור אברהם, תומר אופיר, רותם עמיחי, ליאור בורודין, איימי רפאלי, יונתן פרידמן, רוני כהן, מאיה ולנר |  |

אליפות העולם בהתעמלות אקרובטית לשנת 2024 אמורה הייתה להתקיים בעיר חולון, בישראל, וזו הייתה אמורה להיות הפעם הראשונה שבה ישראל תארח אליפות עולם בענף כלשהו בהתעמלות, אולם בשל מלחמת חרבות ברזל, התחרות הועברה לעיר גימראייש בפורטוגל.
אליפות עולם > אליפות העולם לקבוצות גיל

| שנה | מקום | דירוג | קבוצת גיל | תחרות | שם הספורטאי/ת | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | ז'נבה, שווייץ |  | 13-20 | שלשת בנות | ירדן רון, תמר סטולר, מיכל סטרטיאבסקי |  |
| 2021 | ז'נבה, שווייץ |  | 11-17 | רביעיית בנים | ערן רודנאי, נבו גברא, לירן כהן, ליעד מדר |  |
| 2021 | ז'נבה, שווייץ |  | 11-17 | זוג מעורב | תמר צחור, איליי קדוש (מעופפי חיפה) |  |
| 2021 | ז'נבה, שווייץ |  | 12-19 | רביעיית בנים | דניל גלדקי, ערן זיידמן, גלעד ששון, יבגני פינצקוב |  |
| 2021 | ז'נבה, שווייץ |  | 13-20 | זוג מעורב | איימי רפאלי, יונתן פרידמן |  |
אליפות אירופה

| שנה | מקום | דירוג | שם הספורטאי/ת והתחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | אודיבלס, פורטוגל | מקום 7 | שלישיית נשים |  |
| 2015 | ריזה, גרמניה |    | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' | רביעיית גברים - שווי משקל, זוג גברים - דינמי, רביעיית גברים - קרב רב |
| 2017 | זֶ'שוּב, פולין |    | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2017 | זֶ'שוּב, פולין |    | זוג נשים: מיקה לבקוביץ', רוני סורזון |  |
| 2019 | חולון, ישראל |  | שלישיית נשים: אור ערמוני, ירין עובדיה, צליל הורביץ | תרגיל שיווי משקל (באלאנס) |
אליפות אירופה בהתעמלות אקרובטית לשנת 2019 התקיימה לראשונה בישראל, בעיר חולון מה-30 באוקטובר ועד ה-3 בנובמבר 2019.
סבב גביע עולמי

| שנה | מקום | דירוג | שם הספורטאי/ת והתחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | מאיה, פורטוגל (אנ') |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2015 | מאיה, פורטוגל (אנ') |  | שלישיית נשים: אביה ברנר (אנ'), מאי מילר (אנ'), שובל סופר (אנ') |  |
| 2015 | ז'נבה, שווייצריה |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2017 | ליסבון, פורטוגל |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2017 | ליסבון, פורטוגל |  | זוג נשים: מיקה לבקוביץ', רוני סורזון |  |
| 2017 | מאיה, פורטוגל (אנ') |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2017 | פורס (אנ'), בלגיה |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
| 2017 | פורס (אנ'), בלגיה |  | זוג נשים: מיקה לבקוביץ', רוני סורזון |  |
| 2018 | מאיה, פורטוגל (אנ') |  | זוג נשים: מיקה לבקוביץ', רוני סורזון |  |
| 2019 | ליסבון, פורטוגל |  | שלישיית נשים: אור ערמוני, ירין עובדיה, צליל הורביץ |  |
משחקי העולם

| שנה | מקום | דירוג | שם הספורטאי/ת והתחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | ורוצלב, פולין |  | רביעיית גברים: דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' |  |
אולימפיאדת הנוער

| שנה | מקום | דירוג | שם הספורטאי/ת והתחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | בואנוס איירס, ארגנטינה |  | זוג מעורב: נועה קזדו יקר, יונתן פרידמן | הופעה ראשונה של הענף במשחקים האולימפיים לנוער. |
ראו גם

התעמלות אמנותית בישראל
הערות שוליים

↑  Israel to host its first-ever World Championships in gymnastics, sportbusiness.com (באנגלית)
↑  יניב טוכמן‏, סופית: אליפות העולם באקרובטיקה לא תתקיים בישראל, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2023
ספירו שרלרואה

ספירו באסקט שרלרואה (בצרפתית: Spirou Charleroi) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר שרלרואה, המתמודדת בליגת העל הבלגית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1989, על חורבותיו של מועדון הכדורסל "מונסו שרלרואה".
הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1992. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה, גביע יול"ב (רבע גמר 2005), יורוצ'לנג', יורוקאפ והיורוליג (טופ-16).
אולם הבית של המועדון הוא הספירודום המכיל 6,300 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה הבלגית :
אליפות (10): 1996, 1997, 1998, 1999, 2003, 2004, 2008, 2009, 2010, 2011
מקום שני: 1993, 1994, 2002, 2005, 2012
הגביע הבלגי :
זכייה (5): 1996, 1999, 2002, 2003, 2009
גמר: 1995, 1997, 2001, 2005, 2006, 2008, 2010, 2020
הסופרקאפ הבלגי :
זכייה (7): 1996, 1997, 1999, 2001, 2002, 2008, 2010
גמר: 2009
תארים והישגים > שחקני עבר בולטים

ארצות הברית מייק באטיסט
בלגיה אריק סטרולה
ניגריה טונג'י אווג'ובי
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו דידייר אילונגה מבנגה
ארצות הברית דמונד מאלט
שאקיל אוניל

אוניל במדי לוס אנג'לס לייקרס
שאקיל (שאק) ראשון אוניל (באנגלית: Shaquille Rashaun O'Neal; נולד ב-6 במרץ 1972 בניוארק שבניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, שיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA. אוניל נחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הכדורסל, ומדורג תשיעי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA. נודע בממדי גופו הגדולים במיוחד ובדומיננטיות שלו במאבקים מתחת לסל. במהלך הקריירה שיחק בין היתר באורלנדו מג'יק, לוס אנג'לס לייקרס ומיאמי היט וזכה בארבע אליפויות NBA, בנוסף לתארים אישיים רבים. באפריל 2016 הוכרז כי נבחר להיכנס להיכל התהילה של הכדורסל, והוא הוצג כחבר בו בספטמבר 2016. שאקיל קלע רק שלשה אחת בכל הקריירה שלו, ולפני שנבחר בדראפט הוא היה יכול להגיע לגובה של 3.65 מטרים בקפיצה במקום.
מלבד היותו כדורסלן, אוניל הוא גם די ג'יי, שחקן, ראפר, שוטר ופרשן כדורסל. הוא שיחק במעל עשרה סרטים, הוציא ארבעה אלבומים מוזיקליים וכיכב בשתי תוכניות מציאות בשם "Shaq vs.", ו-"Shaq's Big Challenge". הוא בעל תואר דוקטור לחינוך (Ed.D) מאוניברסיטת ברי בפלורידה.
בתחום התקליטנות הוא מופיע במועדונים ופסטיבלים גדולים בעולם בתור DJ Diesel, מנגן בעיקר מוזיקת דאבסטפ וטראפ ומעורב מאוד בסצנה של הז'אנרים האלה.
הופיע בבמה המרכזית של פסטיבל המוזיקה האלקטרונית המוביל טומורולנד בפעם הראשונה ב-2019.
ביוגרפיה

שאקיל אוניל נולד בניוארק שבמדינת ניו ג'רזי, ארצות הברית. אוניל פרץ לתודעה הלאומית בחטיבת הביניים כאשר כיכב בנבחרת הכדורסל של בית ספרו, לינטון מידל. אוניל המשיך לימודיו בתיכון רוברט ג. קול בסן אנטוניו, טקסס, שם הוביל את קבוצת הכדורסל הבית-ספרית למאזן 68 ניצחונות והפסד בודד במשך שתי שנותיו הראשונות, ולזכייה באליפות המדינה בשנתו האחרונה. בעונת 1989 של ליגת התיכונים הוריד 791 ריבאונדים, שיא עונתי למדינת טקסס שטרם נשבר.
עם גמר תיכון שם אוניל פעמיו לכדורסל מכללות ולימודי עסקים בשורות אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (LSU). בשנת 1992, לאחר שלוש שנות לימוד ומשחק בשורות המכללה, נשר אוניל לטובת קריירה בליגת ה-NBA, אם כי בשנת 2000 שב והשלים את לימודי התואר בוגר אוניברסיטה.
במדי נבחרת המכללה נבחר אוניל פעמיים לנבחרת ה"אול-אמריקן", פעמיים לשחקן השנה באזור ה-SEC של ליגת המכללות, וזכה בפרס אדולף רופ לשחקן המצטיין בליגת המכללות האמריקאית בשנת 1991. אוניל מחזיק בשיא החסימות למשחק בתולדות המכללות, לאחר שחסם 17 זריקות במשחק נגד אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי בדצמבר 1990. אוניל הונצח בהיכל התהילה של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ובהיכל התהילה של ניו ג'רזי.
קריירה ב-NBA > אורלנדו מג'יק

אוניל נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA של 1992 על ידי קבוצת אורלנדו מג'יק. בעונתו הראשונה בליגה, עונת 1992/1993, סייע אוניל לאורלנדו לנצח עשרים משחקים יותר מאשר בעונה שקדמה לה, אך קבוצתו לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף, בשל נחיתות בשובר שוויון מול אינדיאנה פייסרס. אוניל השיג בעונה זו ממוצעים של 23.4 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק (ממוצע הריבאונדים ה-13 בטיבו לרוקי), זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונתו השנייה, 1993/1994, חבר אוניל באורלנדו לבחירת הדראפט החדשה פני הארדוויי. הוא קלע 29.3 נקודות בממוצע למשחק בעונה זו והוביל את הליגה בקליעות מטווח השדה עם קליעה של 60 אחוז. בדומה לשנה הקודמת, הוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה, וסייע לאורלנדו להעפיל הפעם למשחקי הפלייאוף שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי אינדיאנה פייסרס. במשחק נגד ניו ג'רזי נטס בנובמבר 1993, השיג אוניל לראשונה בקריירה שלו טריפל דאבל, כאשר קלע 24 נקודות לצד שיאי קריירה של 28 ריבאונדים ו-15 חסימות.
בעונת 1994/1995 זכה אוניל בתואר מלך הסלים של הליגה עם ממוצע זהה של 29.3 נקודות למשחק, ונבחר בפעם השלישית ברציפות להשתתף במשחק האולסטאר. אורלנדו ניצחה 57 משחקים במהלך העונה הסדירה וזכתה באליפות הבית האטלנטי. במשחקי הפלייאוף גברה אורלנדו על שיקגו בולס שהובלה על ידי מייקל ג'ורדן ועל אינדיאנה פייסרס שהובלה על ידי רג'י מילר והעפילה לסדרת הגמר, אך הפסידה ליוסטון רוקטס לה הייתה זו אליפות שנייה ברציפות. אוניל נבחר לחמישייה השנייה של העונה וסיים במקום השני בבחירות ל-MVP של העונה.
בעונת 1995/1996 סבל אוניל מפציעה ממושכת והחמיץ 28 ממשחקי העונה הסדירה. למרות זאת, הוא קלע 26.6 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה השלישית של העונה. במשחק האולסטאר באותה עונה, שהיה הרביעי בו השתתף, הוא קלע שיא של 25 נקודות והוריד 10 ריבאונדים. עם אורלנדו ניצח אוניל 60 משחקים בעונה הסדירה וזכה עמה פעם נוספת בבית האטלנטי, אך הודח עמה בגמר האזור המזרחי בפלייאוף, על ידי שיקגו בולס שזכתה לבסוף באליפות.
קריירה ב-NBA > לוס אנג'לס לייקרס

לאחר ששוחרר מאורלנדו והפך לשחקן חופשי, הואשם אוניל בכך שהוא מתעסק יותר מדי בסרטים ובאלבומי ראפ, במקום בכדורסל. בקיץ של 1996 הוא זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה, ולאחר האולימפיאדה הצטרף לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס. בעונתו הראשונה בלייקרס, 1996/1997 קלע אוניל 26.2 נקודות למשחק ונבחר לחמישייה השלישית של העונה, אך קבוצתו הפסידה בסדרת חצי גמר פלייאוף המערב ליוטה ג'אז.
בעונת 1997/1998 צורפו לקבוצה שחקני המפתח ריק פוקס ורוברט הורי. השילוב של אוניל יחד איתם התברר כמוצלח והקבוצה ניצחה 61 משחקים בעונה הסדירה, אך בגמר המערב הובסה 0–4 על ידי יוטה. אוניל נבחר בעונה זו, לראשונה בקריירה שלו, לחמישייה הראשונה של העונה, לאחר מספר בחירות לחמישייה השנייה והשלישית.
בעונת 1998/1999, עם השילוב של אוניל ושל הכוכב הצעיר קובי בראיינט, נתלו ציפיות רבות בהצלחתה של הלייקרס. אף על פי כן, הלייקרס סבלה מבעיות רבות לאורך העונה, בהן עזיבת מספר שחקנים ותיקים ופיטורי המאמן דל האריס, והתקשתה להעפיל למשחקי הפלייאוף. היא סיימה את דרכה בפלייאוף לאחר הפסד בסיבוב השני לסן אנטוניו ספרס של טים דאנקן ודייוויד רובינסון, שהמשיכה לזכייה באליפות.
בקיץ של 1999 מונה פיל ג'קסון למאמן לוס אנג'לס לייקרס. עונת 1999/2000 הייתה עונת השיא של אוניל. הוא סיים עם הלייקרס במקום הראשון בליגה בעונה הסדירה עם 67 ניצחונות, ובנוסף זכה לראשונה בקריירה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה. הוא זכה גם בתואר מלך הסלים עם 29.7 נקודות בממוצע למשחק, וסיים במקום השני בדירוג הריבאונדים (13.6 בממוצע) ובמקום השלישי בחסימות (3 בממוצע). הדרכתו של ג'קסון הביאה לשיפור גדול ביכולת ההגנתית של אוניל, מה שהתבטא בזכייתו בבחירה ראשונה בקריירה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
במשחקי הפלייאוף של אותה עונה ניצחה לוס אנג'לס את סקרמנטו קינגס בסיבוב הראשון, את פיניקס סאנס בחצי גמר המערב, ואת פורטלנד טרייל בלייזרס בגמר האזור המערבי. בסדרת הגמר של ה-NBA, מול אינדיאנה פייסרס, השיג אוניל ממוצעים גבוהים מאוד של 38 נקודות ו-16.6 ריבאונדים והוביל את הלייקרס, יחד עם בראיינט, לניצחון 2–4 בסדרה ולזכייה באליפות הליגה. הייתה זו האליפות הראשונה בקריירה של אוניל, כשבנוסף הוא זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
בעונת 2000/2001 קלע אוניל 28.7 נקודות והוריד 12.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, ונבחר שוב לחמישייה הראשונה של העונה, אף שאיבד את תואר ה-MVP לאלן אייברסון. גם בעונה זו הוא הוביל את הלייקרס לזכייה באליפות לאחר ניצחון 1–4 על פילדלפיה 76' בסדרת הגמר, שבסיומה זכה פעם נוספת בתואר ה-MVP של הסדרה. בעונת 2001/2002, על אף שממוצעי התפוקה שלו היו נמוכים יותר מאשר בעונות הקודמות, הוא הוביל את הלייקרס לאליפות שלישית ברציפות ושלישית בקריירה שלו. הוא זכה גם בתואר שלישי של ה-MVP של סדרת הגמר, בה הביסה לוס אנג'לס את ניו ג'רזי נטס, ונבחר לחמישיית העונה.
בעונת 2002/2003, הראשונה שלאחר שלוש האליפויות הרצופות, הודח אוניל עם קבוצתו על ידי סן אנטוניו בחצי גמר המערב. בעונת 2003/2004 הצטרפו לקבוצה גארי פייטון וקארל מלון ששיפרו את סיכוייה לזכייה בתואר. אוניל סייע ללייקרס להעפיל עד לסדרת הגמר, אך שם היא הפסידה בתוצאה 1–4 לדטרויט פיסטונס.
קריירה ב-NBA > השנים האחרונות

ביולי 2004 עזב אוניל את לוס אנג'לס לייקרס והועבר לקבוצת מיאמי היט, בעסקה במסגרתה עברו ללייקרס קארון באטלר, למאר אודום ובריאן גראנט. באוניל נתלו תקוות רבות שיוביל את מיאמי לאליפות, והוא החל לשתף פעולה עם כוכב מתהווה של הקבוצה, דוויין וייד. אוניל הפגין יכולת מרשימה בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/2005, השיג ממוצעים של 22.9 נקודות ו-10.4 ריבאונדים, והוביל את קבוצתו להעפלה לגמר האזור המזרחי. בסדרת גמר המזרח הודחה מיאמי מול דטרויט פיסטונס, רק לאחר שבעה משחקים. אוניל נבחר לחמישייה הראשונה של העונה וסיים במקום השני בבחירת ה-MVP, אחרי סטיב נאש.
בתחילת עונת 2005/2006 סבל אוניל מפציעה קשה, שגרמה לו להחמיץ 18 משחקים. לאחר חזרתו מהפציעה הוא התקשה לשחזר את יכולתו הטובה, מה שהוביל למיעוט בדקות המשחק שקיבל מהמאמן פט ריילי. בעונה זו הוא השיג את הממוצעים הנמוכים בקריירה שלו במספר הנקודות, הריבאונדים והחסימות, אך הוביל את הליגה באחוז הקליעות מהשדה, והפך לשחקן היחיד מלבד וילט צ'מברלין שעושה זאת תשע פעמים. עם זאת, השילוב של אוניל ושל וייד הוביל את מיאמי לזכייה באליפות הראשונה בתולדותיה בעונה זו, לאחר ניצחון על דטרויט בגמר המזרח ועל דאלאס מאבריקס בתוצאה 2–4 בגמר הליגה. הייתה זו האליפות הרביעית בקריירה של אוניל, בגיל 34.
בעונת 2006/2007 החמיץ אוניל למעלה משלושים משחקים בשל פציעה נוספת. לראשונה בקריירה שלו הוא הגיע לממוצע עונתי נמוך מ-20 נקודות - 17.3 למשחק, בנוסף ל-7.4 ריבאונדים ו-1.4 חסימות. מיאמי לא הצליחה לזכות בשנית בתואר האליפות, לאחר שהודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי שיקגו בולס, בתוצאה חלקה של 0–4. גם בעונה שלאחר מכן המשיך אוניל להפגין יכולת ירודה, ובעקבות כך הועבר בפברואר 2008 לפיניקס סאנס. גם במדי פיניקס השיג ממוצעים נמוכים יחסית עד לסיום העונה.
עונת 2008/2009 הייתה טובה יותר עבור אוניל, שקלע 17.8 נקודות והוריד 8.4 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישייה השלישית של העונה. הוא אף זכה בפעם השלישית בקריירה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, במשותף עם קובי בראיינט. אף על פי כן, הוא לא הצליח למנוע את כישלונה הקבוצתי של פיניקס שלא העפילה למשחקי הפלייאוף. לאחר עונה זו, ביוני 2009, הועבר אוניל לקבוצת קליבלנד קאבלירס, בעסקה במסגרתה עברו לפיניקס סאשה פבלוביץ' ובן וולאס. בקליבלנד הוא חבר ל-MVP של הליגה באותו זמן, לברון ג'יימס. אוניל סבל מפציעה באגודלו, נאלץ לעבור ניתוח והחמיץ חלק ניכר מהעונה, בסיומה השיג ממוצעים של 12 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 2010 הצטרף אוניל לבוסטון סלטיקס. במהלך העונה סבל מפציעות רבות, כולל בגיד האכילס, ושותף ב-37 משחקים בלבד. הוא לקח חלק שולי בקבוצה במהלך משחקי הפלייאוף, וביוני 2011 הודיע על פרישתו ממשחק.
בשנת 2011 החל ללמוד בימוי קולנוע באקדמיה לקולנוע של ניו יורק. [דרוש מקור]
בשנת 2013 השתתף בסרט "מגודלים 2". בנוסף, ב-22 בספטמבר 2013 רכש מניות בקבוצת סקרמנטו קינגס.
בשנת 2014 אוניל שקל לחזור לשחק בליגת ה-NBA אך משיקולים בריאותיים החליט לוותר.
נבחרת לאומית

אוניל זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של ארצות הברית לאליפות העולם בשנת 1994. הוא שיחק בטורניר זה לצד מספר כוכבי NBA אחרים, כדוגמת לארי ג'ונסון, רג'י מילר, דומיניק וילקינס ואלונזו מורנינג. אוניל היה הקלע המוביל של הנבחרת באליפות עם 18 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לה לזכות בטורניר לאחר ניצחון 91–137 בגמר על רוסיה. הוא זכה בתואר ה-MVP של אליפות העולם ונבחר לחמישיית הטורניר.
בשנת 1996 זומן אוניל פעם נוספת לסגל הנבחרת, לטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה. הוא היה אחד משני שחקנים, יחד עם מילר, שהשתתפו עם הנבחרת גם באליפות העולם 1994 וגם באולימפיאדה זו. אוניל סייע לנבחרתו לזכות בטורניר לאחר ניצחון בגמר על יוגוסלביה בתוצאה 69–95, ובכך הייתה זו מדליית הזהב האולימפית הראשונה שלו. מאז לא שיחק יותר אוניל במדי הנבחרת.
סטטיסטיקות קריירה

נכון ל-12 במאי 2011‏[1]
סטטיסטיקות קריירה > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992/1993 | אורלנדו | 81 | 81 | 37.9 | 0.562 | 0.000 | 0.592 | 13.9 | 1.9 | 0.7 | 3.5 | 23.4 |
| 1993/1994 | אורלנדו | 81 | 81 | 39.8 | 0.599 | 0.000 | 0.554 | 13.2 | 2.4 | 0.9 | 2.8 | 29.3 |
| 1994/1995 | אורלנדו | 79 | 79 | 37.0 | 0.583 | 0.000 | 0.533 | 11.4 | 2.7 | 0.9 | 2.4 | 29.3 |
| 1995/1996 | אורלנדו | 54 | 52 | 36.0 | 0.573 | 0.500 | 0.487 | 11.0 | 2.9 | 0.6 | 2.1 | 26.6 |
| 1996/1997 | לייקרס | 51 | 51 | 38.1 | 0.557 | 0.000 | 0.484 | 12.5 | 3.1 | 0.9 | 2.9 | 26.2 |
| 1997/1998 | לייקרס | 60 | 57 | 36.3 | 0.584 | 0.000 | 0.527 | 11.4 | 2.4 | 0.6 | 2.4 | 28.3 |
| 1998/1999 | לייקרס | 49 | 49 | 34.8 | 0.576 | 0.000 | 0.540 | 10.7 | 2.3 | 0.7 | 1.7 | 26.3 |
| 1999/2000 | לייקרס | 79 | 79 | 40.0 | 0.574 | 0.000 | 0.524 | 13.6 | 3.8 | 0.5 | 3.0 | 29.7 |
| 2000/2001 | לייקרס | 74 | 74 | 39.5 | 0.572 | 0.000 | 0.513 | 12.7 | 3.7 | 0.6 | 2.8 | 28.7 |
| 2001/2002 | לייקרס | 67 | 66 | 36.1 | 0.579 | 0.000 | 0.555 | 10.7 | 3.0 | 0.6 | 2.0 | 27.2 |
| 2002/2003 | לייקרס | 67 | 66 | 37.8 | 0.574 | 0.000 | 0.622 | 11.1 | 3.1 | 0.6 | 2.4 | 27.5 |
| 2003/2004 | לייקרס | 67 | 67 | 36.8 | 0.584 | 0.000 | 0.490 | 11.5 | 2.9 | 0.5 | 2.5 | 21.5 |
| 2004/2005 | מיאמי | 73 | 73 | 34.1 | 0.601 | 0.000 | 0.461 | 10.4 | 2.7 | 0.5 | 2.3 | 22.9 |
| 2005/2006 | מיאמי | 59 | 58 | 30.6 | 0.600 | 0.000 | 0.469 | 9.2 | 1.9 | 0.4 | 1.8 | 20.0 |
| 2006/2007 | מיאמי | 40 | 39 | 28.4 | 0.591 | 0.000 | 0.422 | 7.4 | 2.0 | 0.2 | 1.4 | 17.3 |
| 2007/2008 | מיאמי | 33 | 33 | 28.6 | 0.581 | 0.000 | 0.494 | 7.8 | 1.4 | 0.6 | 1.6 | 14.2 |
| 2007/2008 | פיניקס | 28 | 28 | 28.7 | 0.611 | 0.000 | 0.513 | 10.6 | 1.7 | 0.5 | 1.2 | 12.9 |
| 2008/2009 | פיניקס | 75 | 75 | 30.0 | 0.609 | 0.000 | 0.595 | 8.4 | 1.7 | 0.6 | 1.4 | 17.8 |
| 2009/2010 | קליבלנד | 53 | 53 | 23.4 | 0.566 | 0.000 | 0.496 | 6.7 | 1.5 | 0.3 | 1.2 | 12.0 |
| 2010/2011 | בוסטון | 37 | 36 | 20.3 | 0.667 | 0.000 | 0.557 | 4.8 | 0.7 | 0.4 | 1.1 | 9.2 |
| קריירה | קריירה | 1207 | 1197 | 34.7 | 0.582 | 0.045 | 0.527 | 10.9 | 2.5 | 0.6 | 2.3 | 23.7 |
סטטיסטיקות קריירה > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993/1994 | אורלנדו | 3 | 3 | 42.0 | 0.511 | 0.000 | 0.471 | 13.3 | 2.3 | 0.7 | 3.0 | 20.7 |
| 1994/1995 | אורלנדו | 21 | 21 | 38.3 | 0.577 | 0.000 | 0.571 | 11.9 | 3.3 | 0.9 | 1.9 | 25.7 |
| 1995/1996 | אורלנדו | 12 | 12 | 38.3 | 0.606 | 0.000 | 0.393 | 10.0 | 4.6 | 0.8 | 1.2 | 25.8 |
| 1996/1997 | לייקרס | 9 | 9 | 36.2 | 0.514 | 0.000 | 0.610 | 10.6 | 3.2 | 0.6 | 1.9 | 26.9 |
| 1997/1998 | לייקרס | 13 | 13 | 38.5 | 0.612 | 0.000 | 0.503 | 10.2 | 2.9 | 0.5 | 2.6 | 30.5 |
| 1998/1999 | לייקרס | 8 | 8 | 39.4 | 0.510 | 0.000 | 0.466 | 11.6 | 2.3 | 0.9 | 2.9 | 26.6 |
| 1999/2000 | לייקרס | 23 | 23 | 43.5 | 0.566 | 0.000 | 0.456 | 15.4 | 3.1 | 0.6 | 2.4 | 30.7 |
| 2000/2001 | לייקרס | 16 | 16 | 42.3 | 0.555 | 0.000 | 0.525 | 15.4 | 3.2 | 0.4 | 2.4 | 30.4 |
| 2001/2002 | לייקרס | 19 | 19 | 40.8 | 0.529 | 0.000 | 0.649 | 12.6 | 2.8 | 0.5 | 2.5 | 28.5 |
| 2002/2003 | לייקרס | 12 | 12 | 40.1 | 0.535 | 0.000 | 0.621 | 14.8 | 3.7 | 0.6 | 2.8 | 27.0 |
| 2003/2004 | לייקרס | 22 | 22 | 41.7 | 0.593 | 0.000 | 0.429 | 13.2 | 2.5 | 0.3 | 2.8 | 21.5 |
| 2004/2005 | מיאמי | 13 | 13 | 33.2 | 0.558 | 0.000 | 0.472 | 7.8 | 1.9 | 0.4 | 1.5 | 19.4 |
| 2005/2006 | מיאמי | 23 | 23 | 33.0 | 0.612 | 0.000 | 0.374 | 9.8 | 1.7 | 0.5 | 1.5 | 18.4 |
| 2006/2007 | מיאמי | 4 | 4 | 30.3 | 0.559 | 0.000 | 0.333 | 8.5 | 1.3 | 0.2 | 1.5 | 18.8 |
| 2007/2008 | פיניקס | 5 | 5 | 30.0 | 0.440 | 0.000 | 0.500 | 9.2 | 1.0 | 1.0 | 2.6 | 15.2 |
| 2009/2010 | קליבלנד | 11 | 11 | 22.1 | 0.516 | 0.000 | 0.660 | 5.5 | 1.4 | 0.2 | 1.2 | 11.5 |
| 2010/2011 | בוסטון | 2 | 0 | 6.0 | 0.500 | 0.000 | 0.000 | 0.0 | 0.5 | 0.5 | 0.0 | 1.0 |
| קריירה | קריירה | 216 | 214 | 37.5 | 0.563 | 0.000 | 0.504 | 11.6 | 2.7 | 0.5 | 2.1 | 24.3 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 1998/1999 50 משחקים בלבד
תארים אישיים

MVP של העונה הסדירה: 2000
MVP של סדרת הגמר: 2000, 2001, 2002
חמישיות העונה:
החמישייה הראשונה: 1998, 2000–2006
החמישייה השנייה: 1995, 1999
החמישייה השלישית: 1994, 1996, 1997, 2009
חמישיית ההגנה השנייה של העונה: 2000, 2001, 2002
בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA:‏ 1993–2007, 2009
MVP של משחק האולסטאר: 2000, 2004, 2009
רוקי השנה: 1993
בשנת 1996, נבחר אוניל לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA לציון יובל להקמת הליגה.
ראו גם

האק-א-שאק
Shaqtin' a Fool
הערות שוליים

↑  מובילי ה-NBA בנקודות בקריירה באתר basketball-reference.com
↑  שאקיל אוניל, אלן אייברסון ויאו מינג ייכנסו להיכל התהילה, באתר וואלה, 4 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1361012  BnF: cb13972273t (data)  GND: 134909666  ISNI: 0000 0000 7366 6496  LCCN: n93034386  LNB: 000298615  MusicBrainz: 074d8126-20b8-47cd-b874-9d8457df7684  NTA: 168194392  VIAF: 66658782   WorldCat (עם VIAF): 66658782 
אוניל במדי מיאמי היט
אוניל בעת ביקור בבית הלבן עם הלייקרס האלופה
דרור בין

דרור בין, מנכ"ל רשות החדשנות
דרור בין (נולד ב-30 בנובמבר 1966) הוא מנכ"ל רשות החדשנות. כיהן בעבר כנשיא ומנכ"ל חברת RAD ובתפקידים בכירים בחברת קומברס, קרן ההון סיכון ויולה ונצ'רס וחברת הייעוץ האסטרטגי שלדור.
ביוגרפיה

בין נולד וגדל בחיפה. את שירותו הצבאי עשה כקצין בחיל האוויר. השלים תואר BSC בהנדסת מערכות מידע מהטכניון, תואר BSC בתעשייה וניהול מהטכניון ותואר שני MBA במנהל עסקים, בהתמחות שיווק ומימון, באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1995 שימש כשותף בחברת הייעוץ האסטרטגי שלדור ועסק בגיבוש אסטרטגיות לחברות במגוון ענפי הייטק, תעשייה, מסחר ושירותים.
בשנת 2002 החל לעבוד בחברת קומברס, שהייתה מהחברות המובילות בעולם בתחומי שירותי הערך המוסף (VAS) וחיוב (Billing) לעולם התקשורת. בין עסק בפיתוח עסקי, מיזוגים ושיתופי פעולה אסטרטגיים, ובשנת 2003 התמנה לסגן נשיא, וניהל עד לשנת 2008 מגוון של חטיבות עסקיות בחברה. בשנת 2008 מונה לחבר הנהלה וסגן נשיא בכיר האחראי על הפיתוח והשיווק של כלל מוצרי החברה, בכלל מרכזי הפיתוח של החברה בעולם. ב-2009 מונה כחבר הנהלה וסמנכ"ל המכירות הגלובליות של החברה, והוביל את הפעילות מול כלל לקוחות החברה בעולם.
בשנת 2011 הצטרף לקרן ההון סיכון ויולה ונצ'רס (כרמל) כשותף עצמאי (Venture Partner) האחראי על הערכה והשקעה בחברות הזנק טכנולוגיות במגוון שווקים. בהמשך שימש כיו"ר וחבר דירקטוריון במספר חברות פורטפוליו של הקרן.
ב-2012 מונה בין לנשיא ומנכ"ל חברת RAD, המפתחת פתרונות גישה לרשתות תקשורת. לחברה מטה בתל אביב ומפעל ייצור בירושלים וסניפי שיווק ומכירות ברחבי העולם. בשנת 2014, הקימה החברה גם מרכז פיתוח בפארק גב ים נגב בבאר שבע.
משנת 2018 ועד 2021 היה חבר בנשיאות איגוד ההייטק הישראלי בהתאחדות התעשיינים. מ-2019 חבר בוועד המנהל של תגלית.
בשנת 2021 מונה בין למנכ"ל רשות החדשנות.