stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביעד בר-חיים
מבחר מפרסומיו > בעברית

(עם זאב שביט), סידורי זמן עבודה חליפיים, ירושלים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1987.
"דפוסי השתלבות עדתית בקרב הקצונה הבכירה בצה"ל", מגמות, כרך ל', מס' 3, 1987, עמ' 276-287.
"שריף בערבות המפעלים ההסתדרותיים - מנהל כוח-אדם ב'כור' ", רבעון לכלכלה, מס' 145, 1990, עמ' 219-229.
(עם אור קרסין), "כיצד רגולציה משפיעה על אחריות תאגידית: אחריות תאגידית לסביבה בתרחישי רגולציה שונים", ביטחון סוציאלי, 105, אוגוסט 2018, עמ' 17-49.
הערות שוליים

↑  עמנואל בר-חיים, בדרך אל רמת-רחל (זכרונות מי שהיה חבר בגדוד העבודה ומבוני רמת-רחל), ירושלים: הספריה הציונית, 1972 (הוצאה שנייה 2022)
↑  אביעד בר-חיים, מערכת יחסי העבודה ביישוב היהודי בא"י בתקופת המנדט עד תום מלחמת העולם השנייה (בהדרכת משה ליסק), ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית, 1972
↑  אביעד בר-חיים, שיתוף עובדים בניהול מפעלי תעשייה, בנייה ומלאכה (בהדרכת רבקה בר-יוסף), ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, 1980
↑  רחל בר-חיים, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  23 במאי 2002 
 מקום:  רמת השרון 
 קואורדינטות:  32°08′26″N 34°48′16″E﻿ / ﻿32.140478°N 34.804389°E﻿ / 32.140478; 34.804389
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  מטען חבלה 
 הרוגים:  0 
 פצועים:  0 
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת גוש דן מוגדלת) ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות(למפת גוש דן רגילה) ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות
 
ניסיון הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות הוא פיגוע טרור פלסטיני שביצע החמאס באתר פי גלילות ב-23 במאי 2002 במהלך האינתיפאדה השנייה, באמצעות פיצוץ מכלית דלק ממולכדת שהגיעה לתוך המתחם. בפיגוע זה לא היו נפגעים, אך נגרם נזק.
הפיגוע

ביום שישי 23 במאי 2002, בשעת בוקר, יצא נהג מכלית דלק מחניון בחולון לעבר אתר פי גלילות, במטרה למלא את המכלית לקראת חלוקת דלק בתחנות דלק. משהגיע לשערי האתר נבדקה משאיתו באופן שגרתי. בעת שמילא הנהג את המכלית בדלק, ושהה מחוץ לתא הנהג, אירע הפיצוץ. מן הפיצוץ התלקחה המשאית, אך המערכות האוטומטיות לכיבוי שריפות כיבו מיידית את האש.
מחקירת כוחות הביטחון התברר שהמטען הונח בלילה הקודם. הכוחות שסרקו את האזור מצאו במקום שרידים של מטען חבלה ושרידי טלפון סלולרי להפעלת המטען מרחוק.
באוגוסט 2002 נתפס תא טרור של ערבים תושבי הכפר סילואן שבמזרח ירושלים. התא כונה "חוליית סילואן" ואנשיו הועמדו לדין על ביצוע הפיגוע. חוליית הטרור ביצעה גם את הפיגוע בקפה "מומנט" בירושלים, את הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון ואת הפיגוע בקפיטריית פרנק סינטרה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אבראהים חאמד, שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונידון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
הפיגוע זירז את ממשלת ישראל להחליט על פינוי אתר פי גלילות. האתר פונה ביוני 2004.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, סוף לטרור: 1,350 שנות מאסר למתכנן 54 פיגועים, באתר וואלה, 1 ביולי 2012
↑  דורון נחום, נסגר אתר פי גלילות, באתר nrg‏, 11 ביוני 2004
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
חורבת עוזה

ערך זה עוסק בתל הארכאולוגי בעין חצבה, המזוהה עם היישוב המקראי תמר. אם התכוונתם למושב הסמוך, ראו .
| --- | --- |
חורבת עוזה
חורבת עוזה
 מידות
 גובה מעל פני הים:  537 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית התרבות הנבטית התרבות ההלניסטית
 תקופות:  תקופת הברזל II התקופה ההלניסטית התקופה הרומית
 עשוי מ:  אבן
 ננטש:  התקופה הרומית
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1982–1985
 ארכאולוגים:  יצחק בית אריה וברוס קרסון מטעם המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת ביילור, בטקסס
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  גבולה המזרחי של בקעת ערד, מעל לנחל קינה
 קואורדינטות:  31°12′33″N 35°09′56″E﻿ / ﻿31.20918846°N 35.1656723°E﻿ / 31.20918846; 35.1656723
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) חורבת עוזה(למפת צפון הנגב רגילה) חורבת עוזה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת עוזה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת עוזה he
 
פרט בחורבת עוזה
חורבת עוזה (ח'ירבת ע'זה) היא אתר ארכאולוגי רב שכבתי בגבולה המזרחי של בקעת ערד, מעל לנחל קינה. החורבה שימשה כמצודה לכל אורך התקופות ושלטה על דרך עתיקה העוברת בנחל. יש המתארכים אותה אולי אפילו מהתקופה הפרהיסטורית אך בוודאות דרך זו הייתה קיימת לאורך כל התקופות העתיקות.
החפירות

בראשית המאה ה-20 סקר אלואיס מוסיל את חורבת עוזה לראשונה, אלא שתיאר אותה בקצרה ולא תיארך אותה. אלברכט אלט ואבי יונה זיהו באתר מצודה רומית, ולא ציינו שרידים מתקופות אחרות. בשנת 1956 סקר יוחנן אהרוני את האתר ביסודיות ופרסם תוכנית של המצודה שנראית על פני השטח. לדעת אהרוני שכנה באתר מצודת סוגרים ישראלית בעלת מגדלים. הוא ציין שנאספו מהמצודה מעט חרסים מהתקופה הפרסית, ההלניסטית והביזנטית. המצודה תוארכה על ידו למאות 7-8 לפנה"ס. בהתבסס על חרסים שנאספו במורד הנחל טען שהאתר עצמו קדום יותר, כנראה מהמאות 9-10 לפנה"ס. בשנים 1982–1985 נערכו שש עונות חפירה באתר בראשותו של פרופ' יצחק בית אריה וד"ר ברוס קרסון מטעם המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת ביילור שבעיר ואקו, טקסס. החפירות נערכו בעיקר בתחום המצודה ובשוליה, אך נפתחו גם שטחים בתחום היישוב.
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס)

שכבה IV תוארכה לתקופת הברזל השנייה, כאשר המבנה המרכזי שנחפר הוא המצודה.
המצודה היא חלק ממערכת מצודות יהודה הישראליות שהגדולות שבה הן המצודה בתל עירא ומצודת ערד. פריחת המצודות וההתיישבות במאה ה-7 לפנה"ס נבעה ככל הנראה משיקום האזור בעקבות "השלום האשורי" ששרר אחרי מסע סנחריב בארץ ישראל שהתקיים בשנת 701 לפנה"ס. 
דעות החוקרים חלוקות האם הפריחה היישובית התרחשה מיד לאחרי מסע סנחריב ולפיכך את התהליך הוביל מנשה מלך יהודה בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס או שהדבר נעשה בימי יאשיהו, בחלקה השני של המאה ה-7 לפנה"ס, בעת שההשפעה האשורית באזור נחלשה בעקבות מלחמת האזרחים ופשיטות נוודים על גבולה.
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס) > זיהוי האתר בתקופת הברזל השנייה

אין הסכמה בין החוקרים על זיהוי האתר אהרוני הציע לזהותו עם רמת נגב, יישוב הנזכר ברשימת ערי מחוז הנגב בנחלת שמעון בספר יהושע ”כָל הַחֲצֵרִים אֲשֶׁר סְבִיבוֹת הֶעָרִים הָאֵלֶּה, עַד-בַּעֲלַת בְּאֵר, רָאמַת נֶגֶב – זֹאת נַחֲלַת מַטֵּה בְנֵי-שִׁמְעוֹן לְמִשְׁפְּחֹתָם” וכמו כן במכתב מספר 24 מתל ערד, שבו מצווה מפקד המצודה לשלוח תגבורת לרמת נגב. מכיוון שבחפירות לא התגלו שרידים מלפני המאה ה-7 לפנה"ס, ישנם חוקרים כמו אנדרה לאמייר, אנסון רייני ונדב נאמן ששוללים זיהוי זה, כיוון שרמת נגב מוזכרת כעיר בתחום ממלכתו של דוד המלך ולפיכך צריכים להיות בה ממצאים מהמאה ה-10 לפנה"ס לפיכך סביר יותר שחורבת עוזה היא קינה שמופיעה דווקא בגבול יהודה. ”יִּהְיוּ הֶעָרִים מִקְצֵה לְמַטֵּה בְנֵי-יְהוּדָה אֶל-גְּבוּל אֱדוֹם בַּנֶּגְבָּה.... וְקִינָה וְדִימוֹנָה וְעַדְעָדָה”
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס) > המצודה

המצודה נבנתה במאה ה-7 לפנה"ס לפי תוכנית אחידה שזהה למצודות נוספות באזור דוגמת מצודות המגדלים בתל ערד ובקדש ברנע. זוהי מצודה מלבנית שמידותיה 42X51 מטר. היא מוקפת חומה שעוביה 1.5 מטר. בפינותיה ובצלעותיה ניצבו מגדלים מרובעים, סך הכל 10 מגדלים. למצודה יש שער בצד הצפוני, שממנו יוצא רחוב שמפריד את השטח הפנימי בתוך המצודה לשני גושי מבנים. כנגד החומה מבפנים נבנו חדרי סוגרים, שרוחבם כ-2.5 מטר. החדרים רוצפו באבן או בטיח. במצודה נתגלו מתקנים שונים כגון תאים, תנורים, אגני אבן, בורות מדופנים, אבני שכב ורכב ומשקולות נול. הממצאים הללו מעידים שבנוסף לפעילות הצבאית התקיימה במצודה גם פעילות אזרחית יום יומית. במצודה נחפרה תעלת ניקוז שאורכה יותר מ-20 מטר, שניקזה את מי הנגר מתוך המצודה והובילה אותם לשער ומשם לבור חצוב בראש המדרון, התעלה כוסתה בלוחות אבן.
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס) > הבמה

בחצר המצודה, בסמוך לשער, נחשפה במה בנויה של אבני גוויל. אורכה 1.5 מטר ורוחבה 1 מטר וגובהה 1 מטר. בצדה הדרומי מערבי יש שלוש מדרגות שמוליכות לראשה. לצדה נמצאה שכבה עבה של אפר, ובה עצמות בעלי חיים. כנראה במה זו שימשה לפולחן והקרבת בעלי חיים כחלק מהפולחן.
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס) > היישוב

היישוב משתרע על 7 דונם. הוא שוכן במעלה המדרון שמצפון למצודה. ניתן להבחין במבנים הבנויים על טראסות מלאכותיות. ישנם גושי מבנים שביניהם עוברים רחובות שרוחבם 2–4 מטר. נחפר מבנה שאורכו 14 מטר ורוחבו 6 מטר, הוא כולל אגף מערבי בן שלושה מרחבים. בין החצר המרוצפת ובין חדר האורך יש טור אומנות. הכניסה הייתה דרך שני פתחים בקיר המערבי שגובל ברחוב. האגף המזרחי הכיל חדר אחד.
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס) > הממצא החומרי

הממצא כלל קרמיקה, אוסטרקאות, חפצי מתכת שונים בעיקר עשויים מברזל, ראשי חצים, חותמות וחרוזים.
הקרמיקה מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס ולראשית המאה ה-6 לפנה"ס. הקרמיקה כוללת צורות רבות של קערות וקעריות, קדירות מחופות אדום וממורקות, סירי בישול עם שפה שטוחה, סירים מרוכסים, קנקנים, פערורים, לגינים, פכים דמויי לגין, פכיות ונרות בעלי בסיס גבוה. המכלול אופייני לאתרים אחרים באזור יהודה כגון לכיש שכבה II, ערד שכבות VII–VI, תל עירא שכבה VI, תל ערוער שכבה V, עין גדי שכבה X ועיר דוד.
ממצאים > תקופת הברזל השנייה (700–550 לפנה"ס) > אוסטרקונים

האוסטרקונים באתר מהווים את גולת הכותרת של המחקר באתר, ונותנים לו חשיבות משמעותית בחקר הארכאולוגי של האזור. נמצאו 17 אוסטרקונים: אחד כתוב אדומית והשאר כתובים עברית. רק שני אוסטרקונים נתגלו ביישוב עצמו, והשאר נתגלו במצודה. האוסטרקונים כוללים בין היתר רשימות של אנשים הקשורות כנראה לחלוקת מזון, רשימה שתוכנה כנראה צבאי, טקסט ספרותי, ומכתב אדומי.
–לם. לאחקם.בן. מנחם

עמדיהו.בן. זכר. ממלדה

הושעיהו.בן. נוי. מרנתן

מכי.בן. הצליהו. ממקדה
לדעתו של בית-אריה, אוסטרקון זה כולל שמות אנשים עם שמות אבותיהם או אחר ומקום מגוריהם והם נקראים להתייצב במצודה. המילה הראשונה מטושטשת, אבל כנראה ניתן לקרוא [ש]לם, כלומר "שלום". המכתב מופנה לאחקם בן מנחם שאולי היה מפקד המצודה. בהמשך נזכרים שמותיהם של שלושה אנשים ומקומות מושבם. המקומות הם מלדה, רנתן ומקדה. מלדה נזכרת ברשימת הערים בנגב יהודה, יש חוקרים המזהים את מלדה עם תל מלחתה. רנתן מוזכרת לראשונה ולא ברור המיקום של היישוב. מקדה זהו כנראה יישוב ששכן בשפלת יהודה, ישנם חוקרים המזהים אותו עם חורבת בית מקדום שנמצאת 11 קילומטר מלכיש. לדעת בית אריה המכתב הוא לא סתם רשימה שמית, אלא צו הצבה של אנשים שגויסו מרחבי יהודה להגנת המצודה, סמוך לחורבן בית ראשון. הוא משווה את האוסטרקון הנ"ל לאוסטרקון מספר 24 מערד, שבו מצווה מפקד המקום להחיש אנשים לעזרת רמת נגב.
אמר. למלך. אמר. לבלבל.

השלם. את. והברכתך

לקוס. ועת. תן. את. האכל

אשר. עמד. אחאמה ( )

והרם ע (ז). אל. עלמז (בח?)

( ) חמר. והאכל
לפי בית אריה, פירוש הכתובת הוא הוראה מפקיד אדומי רם דרג למפקד המצודה לתת מזון למוסרי המכתב.
חשיבות האסטרקון היא בזיהוי האתניות של תושבי המצודה לאורך התקופות: עולה ממנו בבירור כי הייתה במקום ישיבה אדומית. בהשוואה לאתרים אחרים באזור, מדובר על השתלטות אדומית על המצודה בסמוך לחורבן בית ראשון בשנת 586 לפנה"ס, או מיד לאחריו.
נוסח כתובת מס' 1:
ראשן.

על ידי נתן נחמי (הו)

קצין למטה גודלי.

שני לנמיהו אל...

שני לתחתנה. מל (ש)

שלש (י)

רבע (י)

הו...
נוסח כתובת מס' 2:
(ק)צין אלנתן

(ק)צין למטה גודלי

שני לדטד. מלש

שני לגעלי אביהו

שלשי למלש יאזניהו בן צ...

שלשי לאביהו אלישב

רבעי ליאזניהו יאזניהו בן...

הושעיהו נוה. מפלקמ
על פי בית-אריה, מדובר בשני חלקים של כתובת אחת. הכתובת היא רשימה הירארכית של אנשים שמצוינים בה גם שמותם וגם תאריהם לדוג. "קצין למטה גודלי" נוסח הדומה לנוסח מקראי.
לדעתו של בן אריה, הרשימה נכתבה מסיבות פונקציונליות: לחלוקה או לסידור משמרות בין שוכני המצודה
ממצאים > התקופה ההלניסטית (170–63 לפנה"ס)

בתקופה ההלניסטית שוקמה המצודה בחלקה. בתקופה זו צומצם שטחה לשני שלישים מזה של תקופת הברזל. בתוך המצודה מתקופת הברזל, הוקמה חומת סוגרים חדשה עם מגדל במזרח. החדרים בחומה שהמשיכה לשמש את המצודה בצדדיה האחרים הורחבו, כך שבצפון ובדרום רוחבם היה 4 מטר, לעומת 2.5 מטר בתקופת הברזל. מקומו של השער לא השתנה, אך נעשו שינויים במבנה שלו. מפתן השער הוגבה, וניבנו בו חדרי מגורים רגילים, פתחו הוצר ל-1.75 מטר, ואליו הובילו מדרגות רחבות. מגדלי השמירה בחומת הסוגרים שהמשיכה להיות חלק מהמצודה החדשה, שוקמו ושימשו שוב. בניגוד למצודה הברזלית, רק חדרי החומה שימשו להתיישבות, והחצר נותרה ריקה. החצר הכילה מתקנים כמו ממגורה. הממצא העיקרי הוא כלי חרס שתוארכו על ידי יצחק בית אריה למאה ה-2 לפנה"ס, אוסטרקאות, לוחית משחק, חותם של ברונזה וכלי עצם. יצחק בית אריה מיחס את בניית המצודה לסלאוקים, אך מאוד יכול להיות שהמצודה נבנתה בתקופה החשמונאית. העדות לכך הוא מטבע של חרתת הראשון או השני, מלכים נבטיים ששלטו במאה ה-2 לפנה"ס, בתקופה שחפפה למרד החשמונאים.
ממצאים > התקופה הרומית (1–300 לספירה)

בתקופה הרומית נבנתה מצודה על בסיס המצודה ההלניסטית. החומה המשיכה לשמש גם בתקופה זו, וניבנו חדרים חדשים. במצודה התגלו שתי שכבות מהתקופה הרומית. השכבה הראשונה מתוארכת למאה ה-1 לספירה, והשכבה השנייה מתוארכת למאות 3–2 לספירה. בתקופה זו יסודות החדרים היו בעומק רב יותר, בצלע המערבית ובפינה הדרומית מולאו חדרי הסוגרים ההלניסטיים באבנים ויצרו משטחים שמתנשאים כ-2 מטר מפני הקרקע. למישטח שבפינה הדרומית הובילו מדרגות. למצודה נוספו בתקופה זו מתחמים ממזרח ומצפון. המתחמים הוקפו בקירות בעובי של 1 מטר. באמצע הקיר של המתחם המזרחי נחשף מבנה של שער. אולי המתחמים שימשו כמחנות מבוצרים ליד המצודה. בחפירות נמצאו מטבעות של אשקלון מימי אספסיאנוס, מטבעות של עזה מימי ספטימיוס סוורוס ומטבעות של קיסריה מימי מרקוס אורליוס.
לקריאה נוספת

יצחק בית-אריה, חורבת עוזה — מצודת-גבול בנגב המזרחי, קדמוניות יט 1–2 (73–74), 1986, עמ' 31–40. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

1 2  בית אריה (1986), עמ' 32
↑  נדב נאמן, הנגב בשלהי ימי ממלכת יהודה, קתדרה 42, תשמ"ז, עמ' 11
↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ח'
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים כ'–כ"א
↑  בית אריה (1986), עמ' 33
↑  בית אריה (1986), עמ' 36
↑  י' בית אריה, אוסטרקון אחקם מחורבת עוזה, ארץ ישראל י"ח, תשמ"ה, עמ' 94–96
↑  בית אריה (1986), עמ' 39
↑  י' בית אריה, קנקן כתובות מחורבת עוזה, ארץ ישראל כ"ד, תשנ"ד, עמ' 34–40
↑  בית אריה (1986), עמ' 39–40.
↑  בית אריה (1986), עמ' 40
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564123805171 
בור המים
עזרא יכין

| --- | --- |

עזרא יכין בהרצאה בפני תלמידים בשנת 2009
 לידה:  11 ביוני 1928 (בן 96) יפו, פלשתינה (א"י)
 לאום:  יהודי
 תחום יצירה:  ספרות עברית
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2021)  מדליק משואה (2024) 
 
עזרא "אלנקם" יכין (נולד ב-11 ביוני 1928) הוא איש מחתרת וסופר ישראלי, מלוחמי תנועת הלח"י ומנחיל מורשת קרב על פעילותו במחתרת ובמלחמת העצמאות. בשנת 2011 הצטרף למילואים ברבנות והחל להעביר הרצאות, מורשת קרב ושיעורים ביחידת המרצים של החיל, שמטרתה לחזק את רוח הלחימה של החיילים.
ב-2023, במלחמת חרבות ברזל, התגייס למילואים בגיל 95 והפך למשרת המילואים המבוגר בתולדות מדינת ישראל.
משפחה

אשתו הראשונה של יכין הייתה חיה צין, ולזוג נולדו שלושה בנים ובת. בשנת תשנ"א חיה נפטרה, ויכין נישא בשנית לחנה וינברג. אחיו הם הצייר אברהם יכין, לוחם אצ"ל לשעבר דוד יכין, ולוחם לח"י לשעבר יהושע יכין.
ספריו

אלנקם – סיפורו של לוחם חרות ישראל, הוצאת יאיר, תל אביב (מהדורה י"ז – תשע"ה)
הסוד הגדול של אלי פאצ'ה, הוצאת בית עלים
שירת השולמית – סיפורה של מרגלת ציונית, הוצאת שונים
עם ישראל – עם הספר
מוות בכבלים, סיפורם של חברי מחתרות שנהרגו בידי הבריטים ללא משפט
האויב
ארץ הברית – הגות במצוות ירושת ארץ-ישראל. פירוש וביאור לחמישה חומשי תורה בדגש על מצוות יישוב הארץ
ייבנה! – סיפורו של "דני בית המקדש" לוחם חירות ישראל, הוצאת ירון גולן, 1996
בחזון ובחזית – אסופת מאמרים ודברי הגות, עריכה: אסתר שניאורסון גרי, הוצאה עצמית, 2011
צלקות – המעפיל שעלה מן המדבר, הוצאת יאיר
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, הלוחם שאיבד את אחיו והמשיך בקרב, התצפיתנית שנחטפה: החיילים שישיאו משואה ביום העצמאות, באתר וואלה, 8 במאי 2024
↑  המבוגר האחראי: עזרא יכין התגייס למילואים בגיל 95 - זה התפקיד שקיבל,  באתר כיפה, 10 באוקטובר 2023
↑  עזרא יכין, אלנקם - סיפורו של לוחם חרות ישראל, 17, תל אביב: הוצאת יאיר, 2015
↑  גיורא גודמן, אחרי 57 שנים: גילויים בפרשת הרצח, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2004
↑  מפי אחד הלוחמים, דוד חרלפ המכונה 'עקיבא', שהיה הנשק של מחנה לח"י ברוממה.
↑  אורלי הררי, הוענקו עיטורי יקיר ירושלים: "דוגמא וסמל לעשייה יוצאת דופן", באתר ערוץ 7, 6 במאי 2021
↑  חזקי ברוך, עזרא יכין, איריס חיים והאמנים רביב כנר, עברי לידר וחיים אוליאל ישיאו משואה, באתר ערוץ 7, 6 במאי 2024
↑  נכון ל־2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310291005171  ISNI: 0000 0000 6693 0500  LCCN: n79119754  VIAF: 55430940   WorldCat (עם VIAF): 55430940
נמל יבשתי

נמל יבשתי הוא מסוף יבשתי המחובר ישירות באמצעות כבישים או מסילות ברזל לנמל ימי ופועל כמרכז לאחסון סחורות והעברתם ליעדים בתוך יבשת.
בנוסף לתפקיד זה, נמל יבשתי עשוי לכלול גם מתקנים למיון ואיחוד סחורות, מתקני תחזוקה למובילי מטענים ושירותי מכס.
המיקום של מתקנים אלה בנמל יבשתי מעלה תחרותיות שלו מול נמל ימי בתחום אחסון וטיפול בסחורות.
תוכניות לנמל יבשתי בישראל

רכבת ישראל וחברת נמלי ישראל מקדמות תוכנית להקמת נמל יבשתי באזור השרון, צמוד לכביש 6 ולמסילה המזרחית העתידית. נבחנות שתי חלופות למיקום: באזור קיבוץ אייל או באזור קיבוץ יד חנה שבעמק חפר.
התוכנית להקמת הנמל היבשתי נידונה לראשונה במאי 2007, בקיץ 2010 הייתה אמורה לצאת למכרז. שטח של הנמל המתוכנן אמור להיות 480 דונם עם אופציה להרחבה עתידית של 240 דונם.
אמורים להבנות מסילות הרכבת שיחברו לנמלי אשדוד ולנמל חיפה. הנמל המתוכנן אמור להיות בעל יכולת קליטה מקסימלית של עד 6,000 מכולות.
הקמת המתחם תאפשר את הרחבת שטחי אחסון המכולות ותקל על עומס התנועה בשערי הנמלים ותסיט את תנועת המשאיות מכבישי החוף.
בנוסף מתוכננים נמלים יבשתיים נוספים בישראל באזור כרמיאל, ראש פינה ונתיבות.
מעבר תרקומיא משמש כנמל יבשתי לסחורות בין חברון לנמל אשדוד.
בפרויקט חיבורי נמל המפרץ שנאמד בכ-2 מיליארד ש"ח מוקמת תשתית תחבורה עבור נמל יבשתי בחיפה.
הערות שוליים

↑  אבי בר-אלי, חברת נמלי ישראל והרכבת בוחנות הקמת נמל יבשתי באזור המרכז, באתר TheMarker‏, 31 במאי 2007
↑  ליאור גוטמן, בלעדי ל"כלכליסט": הקמת הנמל היבשתי תצא למכרז כבר הקיץ, באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2010
↑  נחתם הסכם להקמת א"ת משותף למטה יהודה, לכיש והר חברון, באתר www.m-yehuda.org.il
↑  חיבורי נמל המפרץ, באתר ח.פ.ת הנדסה, ‏2018-12-16
ז'ירונדן דה בורדו

מועדון הכדורגל ז'ירונדן דה בורדו (בצרפתית: Football Club des Girondins de Bordeaux), ובקיצור ז'ירונדן דה בורדו (בצרפתית: FC Girondins de Bordeaux), הידוע גם פשוט בתור בורדו (בצרפתית: Bordeaux), הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בשנת 1881.
המועדון זכה בשש אליפויות (1950, 1984, 1985, 1987, 1999, 2009) וארבעה גביעים לאומיים (1941, 1986, 1987, 2013), כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בזירה האירופית היה ההשתתפות בגמר גביע אופ"א ב-1996. בדרכה לגמר גברה בורדו על קבוצות כגון ריאל בטיס, מילאן וסלביה פראג. בגמר הפסידה הקבוצה לבאיירן מינכן, ובכך נמנע ממנה התואר האירופי הראשון שלה.
היסטוריה

המועדון הוקם ב-1881 וב-1937 הפך למקצועי. ב-1941 זכתה לראשונה בגביע הצרפתי. בעונת 1949/50 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הראשונה שלה, כשנה בלבד לאחר שעלתה מליגת המשנה. באותה תקופה כונתה חוליית ההגנה של בורדו "המבצר הבלתי חדיר".
ההצלחה מיעטה לבוא בעשורים הבאים עד שנות ה-80. בעשור זה זכתה בורדו בשלוש אליפויות ובשני גביעים והעפילה במשך מספר שנים רצופות למפעלים אירופיים. אולם, חלה ירידה בכושר של הקבוצה לקראת סוף העשור ובתחילת שנות ה-90 הורדה הקבוצה לליגת המשנה מסיבות כלכליות. הקבוצה הצליחה לחזור לליגת העל בתוך זמן קצר, וב-1996 הגיעה להישג השיא שלה - גמר גביע אופ"א. בשנת 1999 היא זכתה באליפות החמישית שלה. האליפות הבאה הגיעה עשר שנים לאחר מכן, ב-2009, תוך שהיא עוצרת רצף שבע אליפויות של אולימפיק ליון. בעונת 2009/10 בורדו הגיעה לרבע גמר ליגת האלופות, שם התמודדה מול אולימפיק ליון והודחה. בעונת 2012/13 זכתה בורדו בגביע הצרפתי ה-4 בתולדותיה לאחר שניצחה את אביאן בגמר 2–3.
ב-23 במאי 2015 חנכה הקבוצה את אצטדיונה החדש, אצטדיון בורדו-אטלנטיק המונה 42,115 מקומות ישיבה.
בנובמבר 2018 נרכשה על ידי איש העסקים האמריקאי ממוצא צרפתי, ז'וזף דרגוס, מייסד חברת General American Capital Partners.
ב-22 ביוני 2021, בורדו הודיעה כי ז'רארד לופז רכש את המועדון.
בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה השנייה לראשונה מאז 1990/1991. זמן קצר לאחר מכן, ביולי 2022, הורדה הקבוצה לליגה השלישית עקב בעיות כספיות.
ב-25 ביולי 2024 הודיעה הקבוצה על פירוק ויציאה מכלל פעילות עקב קשיים כלכליים. לאחר מכן ב-1 באוגוסט 2024 הוחלט שהקבוצה תחדש את פעילותה כקבוצה לא מקצוענית בליגה הצרפתית הרביעית.
שחקנים ומאמנים נודעים > שחקנים

צרפת זינדין זידאן
צרפת אלן ז'ירס
צרפת כריסטוף דוגארי
צרפת ביצ'נטה ליזארזו
צרפת יואן גורקוף
מרוקו מרואן שמאח'
פורטוגל פאולטה
צרפת ג'ימי בריאנד
צרפת יאסין עדלי
שחקנים ומאמנים נודעים > מאמנים

גוסטבו פוייט
לורן בלאן
וילי סניול
פאולו סוזה
תארים

אליפויות צרפת (6)
1950, 1984, 1985, 1987, 1999, 2009
ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל (1)
1992
הגביע הצרפתי (4)
1941, 1986, 1987, 2013
גביע הליגה הצרפתית (3)
(2002, 2007, 2009)
גביע הדלה אלפי (1): 1980
גביע האינטרטוטו (1): 1996
אופניים

ערך זה עוסק בכלי תחבורה דו-גלגלי. אם התכוונתם לירחון העוסק באופניים, ראו .
חלקי האופניים
פדל שמשמש להנעת אופניים
אופַניים הם כלי תחבורה יבשתי בעל שני גלגלים (אופנִים), המונע בכוח שריריו של אדם, ובדגמים מסוימים בכוחו של מְנוע עזר. האופניים הוצגו לראשונה בשנת 1818 ומאז התפתחו דגמים שונים, בעלי עיצוב, תנוחת ישיבה וצורת הנעה שונים. אופני טנדם הם אופניים המונעים על ידי יותר מרוכב אחד (לרוב שניים).
נסיעה או רכיבה על אופניים הן אחת מצורות התנועה המרכזיות בחלקים מסוימים של העולם. במדינות מתפתחות זהו כלי תחבורה נפוץ מטעמי עלות, ואילו במטרופולינים רבים באירופה וצפון אמריקה האופניים הם כלי תחבורה מהיר ונוח בתנועה הסואנת.
אופניים משמשים גם כלי עבודה, להסעת משא או אנשים (למשל ריקשות), או למופעים אקרובטיים מול קהל. רכיבה על אופניים היא גם צורת בילוי וספורט נפוצה. מדי שנה נערכים מרוצי אופניים מקצועניים, שהמפורסמים שבהם הם הטור דה פראנס והג'ירו ד'איטליה לאופני כביש, ותחרויות אחרות לאופני הרים או אופני BMX. דגמי אופניים מיוחדים מתאימים גם לתחרויות במסגרת ספורט נכים, כמו אופני יד.