stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו ריבר (הרי האפלצ'ים)
מקורות הנהר מהלכו ומשמעויותיו לשימור החי והצומח > משמעויות מהלכו לשימור החי והצומח > שימור החי

מגוון רחב של בעלי חיים חיים בסביבות הניו ריבר, בערוץ וביערות שמסביב. היות שהנהר שימש זמן רב כמסדרון נדידה גם עבור בעלי חיים, הרי שבעלי חיים הנפוצים מאד הרבה יותר דרומה, עשויים להגיע להיקף הצפוני של תפוצתם באזור ניו ריבר ג'ורג' ולהפך; בעלי חיים המזוהים יותר עם היערות הצפוניים, עשויים להגיע להיקף הדרומי של תפוצתם באזור זה. בנוסף להיות הניו ריבר מפגש של בעלי חיים מדרום ומצפון, בעלי חיים אחרים נמצאים רק באזור ניו ריבר. מינים אלה, הנקראים אנדמיים, בודדו מאוכלוסיות דומות על ידי השטח התלול והמחוספס של קניון ניו ריבר ו/או המפלים הסוערים של הנהר. בעלי חיים אלה התפתחו כדי להיות מותאמים לנסיבות הייחודיות של ניו ריבר ג'ורג'.
ידוע על כ-65 מינים של יונקים באזור קניון ניו ריבר כגון: בונה, חורפן, מושק ולוטרת נהר. שילוב של יער מתמשך, מכרות נטושים, ונהרות ונחלים, מספק בית גידול למגוון מגוּון של דו-חיים כמו סלמנדרת ענק אמריקנית. ישנם כמעט 40 מינים של זוחלים כמו: לטאת הגדר המזרחית(אנ'), חומטיים, נחש מוקסין הנחושת, נחש חולדה שחורה(אנ'), צב קוטר נהרות(אנ'), צב מצחין מצוי וצבים נשכניים. כמו כן חסרי חוליות רבים, כולל: תולעים, סרטנאים, וצורות לא בוגרות של חרקים מימיים(אנ') כגון שפיריות ובריומאים.
הנהר ואזור הערוץ מספקים בית גידול קריטי לציפורים כמו: עיטם לבן-ראש, שָלָךְ, אנפות כחולות גדולות, שלדגים, ברווזים רבים ועופות מים נודדים כמו צוללנאים, קורמורנים, מרגונים עם ברדס וציפורים נודדות אחרות, כולל ציפור סרולין וורבלר(אנ'), שנמצאת בסכנת הכחדה.
באגן הניו ריבר יש שבעה מינים אנדמיים של דגים, שהם: דרטר אפלאצ'יה(אנ'), ביגמאות' צ'וב(אנ'), קנדי דארטר(אנ') סקולפין כחול אבן, קָאנַאוַוה דארטר(אנ'), קאנאווה מינואו(אנ'), וניו ריבר שינר(אנ').
בשולי פרק זה יאמר, שמהלך הנהר ומפערי המים שיצר במהלך ההיסטוריה הגאולוגית, משמשים כיום גם כמעבר למסילות הברזל והכבישים המהירים, באזור, וחלקים מסוימים של הנהר נסכרו כדי לייצור אנרגיה הידרואלקטרית.
מקורות הנהר מהלכו ומשמעויותיו לשימור החי והצומח > אקולוגיה > בצפון קרוליינה

הנהר החדש הוא אחד מהנהרות הפחות מתועשים במדינת צפון קרוליינה. נתיב הנהר ממוצאו, מאוכלס במדינה זו משני צדיו בעיירות קטנות יחסית, וזורם כמעט ללא נגיעה דרך קילומטרים רבים של שטחים גבוהים. כך שמעלה הנהר הוא אחד הנקיים במזרח ארצות הברית. הממשלה הפדרלית הכריזה בשנת 1976 על 26 מיילים של נהר סאות' פורק ניו ריבר כנהר נופי לאומי על ידי הממשלה הפדרלית, ובשנה שלאחר מכן מדינת צפון קרוליינה הקימה את הפארק הלאומי ניו ריבר במאמץ להגן על היופי הטבעי של הנהר ומשאביו. ה-ניו ריבר הוכרז נהר מורשת אמריקאית בשנת 1998. קבוצות שימור, כולל הוועד הלאומי ל"נהר החדש", ממשיכות לפעול להגנה על הנהר מפני מיזמי פיתוח שעלולים להזיק ולשפר את הסביבה של יותר מ-765 קילומטרים רבועים של אגן הניקוז שלו בתחום מדינת צפון קרולינה.
מקורות הנהר מהלכו ומשמעויותיו לשימור החי והצומח > אקולוגיה > בווירג'יניה ובמערב ווירג'יניה

חלק גדול מהמסלול של הנהר במוֹרָדוֹ, עובר דרך מערב וירג'יניה ומוגדר מאז דצמבר 2020 כפארק הלאומי קניון ניו ריבר. כאן הנהר סובל מהזיהומים המאפיינים את שפכי מכרות הפחם של המדינות הללו, וזיהומים נוספים אחרים. הכרזת אזור הקניון של הניו ריבר כפארק לאומי, וההכרזה על הנהר כנהר מורשת אמריקאית, הביאו לפעולות ניקוי המאפשרות פעילויות נופש כמו ראפטינג במים הלבנים של מערב וירג'יניה. עם זאת עדיין קיימים אלמנטים מזוהמים ומזהמים במימי הנהר, למרות ששירות הפארקים הלאומי מנטר את איכות המים בכארבעים אתרים.
מקורות הנהר מהלכו ומשמעויותיו לשימור החי והצומח > סכרים במהלכו וגשרים מעליו

הניו ריבר נסכר על ידי סכר בלוסטון, ויוצר את אגם בלוסטון(אנ') במחוז סאמרס(אנ'), מערב וירג'יניה. יובל נהר הבלוסטון(אנ') מצטרף לניו ריבר באגם בלוסטון. נהר גרינברייר(אנ') מצטרף לניו ריבר ממש מתחת לסכר, שממשיך את דרכו צפונה לתוך קניון ניו ריבר. סמוך לקצה הקניון, זורם הנהר ליד העיירה פייטוויל(אנ'), מערב וירג'יניה. כמה מיילים צפונית-מערבית לפאייטוויל, חלק גדול מהזרימה של ניו ריבר מופנה דרך מנהרת "קן הנץ"(אנ') באורך 4.8 קילומטר, לשימוש בייצור חשמל. המים חוזרים שוב לנהר ממש במעלה הזרם של גשר גאלי(אנ'), שם הניו ריבר מתמזג עם נהר גאלי ויוצר את נהר קָאנַאוַוה. הקָאנַאוַוה הוא יובל של נהר אוהיו, שבתורו הוא יובל של נהר המיסיסיפי.
כבישים מהירים מעטים חוצים את הערוץ, כשהגשר הדרמטי ביותר הוא גשר קניון ניו ריבר(אנ') שהכביש הבין מדינתי מס' 19(אנ') עובר עליו (ראו במסגרת העליונה לצד הפתיח לערך וכן בתמונה הפנורמית להלן). מדובר בגשר קשתות(אנ') פלדה, המשתרע על פני 518 מטרים, כאשר הכביש נמצא בגובה ממוצע של 267 מטרים מעל הקניון. מבנה זה הוא גשר החד-קשת הארוך ביותר בארצות הברית, והוא גם גשר כלי הרכב השלושים וארבעה בגובהו בעולם(אנ') והרביעי בגובהו ביבשת אמריקה. לעת בנייתו, גשר קניון ניו ריבר(אנ') היה גשר הקשתות הארוך בעולם, תואר בו החזיק עד 2003 כשגשר ליגואנג'(אנ') בסין נבנה.
כמה מאות מטרים מצפון מזרח לגשר קניון ניו ריבר, במורד הזרם, עומד הגשר הוותיק יותר ושמו Fayette Station Bridge. הגשר נבנה בשנת 1889 כדי להחליף מעבורת שחיברה בין שתי קהילות כריית פחם מתפתחות שנוסדו ב-1873 לאורך מסילת הרכבת של צ'ספיק ואוהיו(אנ'). בשנת 1978, פחות משנה לאחר השלמת גשר קניון ניו ריבר, נסגר הגשר הישן לתנועת כלי רכב. בעת סגירתו, נשא הגשר את כביש WV 82. שחזור הגשר התרחש בין השנים 98–1997, ונוספו לו שני שבילים להולכי רגל. הגשר המשוחזר נקרא מחדש כגשר Tunney Hansaker(אנ') ב-8 בנובמבר 1998.
מקורות הנהר מהלכו ומשמעויותיו לשימור החי והצומח > סכרים במהלכו וגשרים מעליו > גשר ניו ריבר גורג' כאטרקציה תיירותית

מסלול פלדה ברוחב 60 סנטימטרים עובר לכל אורכו של הגשר מתחת לכביש. המסלול נבנה במקור כדי להקל על הבדיקות בגשר, אך הוא פתוח לסיורי "הליכת גשר" מודרכים, נגישים לנכים; מבקרים משתמשים בציוד בטיחות כמוצג בתמונה משמאל (מעל התמונה הפנורמית). פעם בשנה, בשבת השלישית בכל אוקטובר, מציינים על הגשר את "יום הגשר"(אנ'), שמנציח את השלמת גשר ניו ריבר ג'ורג' ב-1977. ביום זה, כל ארבעת הנתיבים של הגשר סגורים לכלי רכב, ונפתחים להולכי רגל. כמו כן באותו יום מאפשרים קיום קפיצות בסיס מהגשר .
מקורות הנהר מהלכו ומשמעויותיו לשימור החי והצומח > סכרים במהלכו וגשרים מעליו > גשר ניו ריבר גורג' כאטרקציה תיירותית > פעילויות תיירותיות נוספות לאורך הנהר וקניונו

אחת מהפעילויות התיירותיות הפופולריות בנהר היא פעילות רפטינג במים לבנים. מדובר בעונת הקיץ במסלולים מדרגה II עד IV בסולם הבינלאומי לסיווג קושי נהר, ובאביב לעת הפשרת השלגים בדרגות IV ו־V. המצוקים באזור הגשר, מורכבים מאבן חול קשה מאוד, וגובהם נע בין 9 ל-36 מטרים. הסלע מאופיין בשפע של סדקים, צנירים, ובליטות, עובדה שהופכת את הנהר למוקד משיכה למטפסי הרים. יש שם למעלה מ-1400 מסלולים לטיפוס הרים ספורטיבי. רוב המסלולים הם מדרגה 5.9 ומעלה בסולם YDS-USA לדרגות הקושי האמריקאיות לטיפוס הרים. בנוסף קיימים שבילים המתאימים לטיולים רגליים ולרכיבה על אופני הרים, ומגוון של טיולים מודרכים. כל אלה מופעלים על ידי יזמים פרטיים המורשים מטעם שירות הפרקים הלאומיים. בקצה הצפוני של הגשר מפעיל שירות הפארקים מרכז מבקרים; יש בו תצפיות נוף לנהר, וגרם מדרגות היורד חלק מהדרך לתוך הערוץ.
גאומורפולוגיה וגאולוגיה

הניו ריבר זורם בדרך כלל מדרום לצפון, וחוצה את הרכסים שכיוונם מדרום-מערב לצפון-מזרח, ואת המרקם הגאולוגי של הרי האפלצ'ים, וזורם ישירות דרך מישור האפלצ'ים(אנ'). זאת בניגוד למסלול של רוב הנהרות הגדולים במרכז האפלצ'ים, שהם מדרום מזרח למישור האפלצ'ים, עוקפים את רכסי ההרים ומתנקזים מזרחה אל האוקיינוס האטלנטי. זהו אחד הנהרות הגדולים הבודדים ביבשת ארצות הברית שזורמים צפונה.
הניו ריבר היה כנראה במסלולו הנוכחי לפחות החל מלפני 65 מיליון שנה. בעבר הגאולוגי, הניו ריבר היה נהר ארוך בהרבה ונקרא נהר טֶיְיס(אנ'). הוא זרם דרך מרכז אוהיו, אינדיאנה ואילינוי של ימינו, לפני שהתרוקן לנהר המיסיסיפי. ההתקדמות האחרונה של הקרחון היבשתי בפלייסטוקן, קברה את רוב הנהר הזה. באותה תקופה, מימיו של הניו ריבר הופנו לנהרות קָאנַאוַוה ואוהיו של ימינו, שנוצרו על ידי נסיגת הקרחונים.
הסלעים שקבורים מתחת למחשופי הנהר הם הסלעים שנמצאים בבסיס רמת האפלצ'ים ואשר מורכבים מבסיס של סלע פרה-קמברי, שמעליו סלע משקע מהתקופה הפליאוזואית. על גבי בסיס זה, שכבה עבה, של כ-6 קילומטרים, של תערובת של סלעי קמבריון, אורדוביק וסילור תיכוני. סלעים אלה מורכבים מפצלים, אלוביום שהתמצק ואבן חול, שחלקם נחשפים על ידי התחתרות הנהר דרך הרכסים. מעל שכבה זו נמצא אגן האידוי הסילורי העליון, או אגן של סלעי משקע שנוצרו כימית. חגורת הקימוט של רמת האפלצים מורכבת משכבות פליאוזואיות אשר נלחצו על פני סלעי האידוי הצעירים יותר.
ראו גם

הפארק הלאומי קניון ניו ריבר
ביאורים

↑  יש 2 אפשרויות לבטא ולתעתק את שם הנהר. יש להעדיף את ההיגוי שפשוט יותר להיגוי בשפה העברית: לאפשרות א', הפחות נוחה, לחצו כאן; לאפשרות ב' שנבחרה לחצו כאן.
↑  מפת פריי-ג'פרסון, שפורסמה לראשונה ב-1753, הייתה המפה הסופית של וירג'יניה במאה ה-18. היא נוצרה על ידי שניים מהמודדים המוכשרים ביותר של המושבה, ג'ושוע פריי(אנ') ופיטר ג'פרסון(אנ').
↑  אמנם ביתה היה בווירג'יניה, אך היא נחטפה מהמאחז בווירג'יניה המערבית
↑  הרי הבלו רידג' מכונים לעיתים “הגג של מזרח אמריקה”. הם מכונים כך, מכיוון שארבע נהרות מתחילים מהם את זרימתם. כאן הניו ריבר מתחיל במסעו הארוך, כמעט 3,220 קילומטרים, כולל הנהרות אליהם נשפך עד לנהר המיסיסיפי - ראו להלן. סימוכין ראו כאן.
↑  לצפייה בנקודת המפגש של ניו ריבר שמגיע מדרום מזרח, עם נהר גאלי שמגיע מצפון מזרח, ושיחד יוצרים את נהר קָאנַאוַוה הזורם בכיוון כללי מערבה, לחצו כאן.
↑  גם נהר ססקואנה חוצה את האפלאצ'ים בצורה דומה ויוצר מפערי מים - ראן פרק מפערי המים שהנהר יוצר בנתיבו והגאולוגיה שלו בערך ססקואנה (נהר).
↑  הפידמונט הוא אזור רמתי הממוקם במזרח ארצות הברית. הוא ממוקם בין המישור האטלנטי והרי בלו רידג'(מקור הניו ריבר - חפשו את המילה Piedmont במפה הגאולוגית ממזרח לרכס הבלו רידג'), המשתרע מניו יורק בצפון ועד מרכז אלבמה בדרום. מחוז הפידמונט הוא פרובינציה פיזיוגרפית (פיזיוגרפיה) של החטיבה הפיזיוגרפית הגדולה ביותר של הרי האפלצ'ים, ומורכבת מהאזור העליון של הפידמונט ומחלקי שפלת הפידמונט. בהכללה מדובר בשפלה שלרגלי הרכסים המזרחיים וממזרחם של הרי האפלאצ'ים, והרי הבלו רידג' בתוכם. סימוכין ראו כאן.
↑  שמות שני העצים האחרונים הם תרגום מהערך בוויקיפדיה האנגלית, כאשר אין ערכים בשמות אלה בוויקיפדיה, כך שיש להתייחס לשמות אלה בזהירות.
↑  אין עליו עדיין ערך בוויקיפדיה האנגלית
↑  לצפייה במפת אגם בלוסטון כשהניו ריבר מגיע אליו מדרום ונהר גרינברייר ממזרח, כשהאגם עצמו שנוצר מסומן בנקודות אדומות, לחצו כאן.
↑  לצפייה באזור פייטוויל, עם הגשר המפורסם שעל הכביש הבין מדינתי מס' 19, ואשר מהווים חלק מהפארק הלאומי "New River Gorge National Park and Preserve" לחצו כאן.
↑  לצפייה בשני הכבישים: הבין מדינתי מס' 19, והמדינתי מספר 82, לרבות המסלול המפותל של האחרון ראו כאן.
↑  לצפייה בדרגות הקושי של הסולם האמריקאי, והשוואתו לסולמות בינלאומיים אחרים ראו כאן.
צי ארצות הברית

| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא ארצות הברית
  צי ארצות הברית
  חיל האוויר של ארצות הברית
  חיל הנחתים של ארצות הברית
  משמר החופים של ארצות הברית
  חיל החלל של ארצות הברית
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 נשיא ארצות הברית
 מזכיר ההגנה של ארצות הברית
 פיקוד קרבי מאוחד
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ארצות הברית
 היסטוריה של ארצות הברית
 חוק גולדווטר-ניקולס
דגל הצי האמריקני
תחומי האחריות של ציי חיל הים האמריקאי
צי ארצות הברית (אנגלית: United States Navy‏, USN) הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. זהו הצי הגדול בעולם ובעל העוצמה הגדולה ביותר מבין כלל ציי המלחמה בעולם: ההדחק הכולל המוערך של כל אוניות המלחמה בצי ארצות הברית, לא כולל אוניות שירות וסיוע, גדול מההדחק הכולל של 13 ציי המלחמה הבאים אחריו בגודלם גם יחד. צי ארצות הברית מפעיל 11 נושאות מטוסים, שתיים נוספות נמצאות בתהליכי בנייה וחמש נוספות בתכנון; לעומת 17 נושאות מטוסים בכל שאר ציי המלחמה. ההדחק הכולל של נושאות המטוסים בצי ארצות הברית (המכונות "נושאות על") גדול ביותר מ־145% מההדחק הכולל של כלל נושאות המטוסים בציי העולם האחרים. נכון לפברואר 2022 הצי כולל 296 ספינות ומעל 3,700 מטוסים. משרתים בו 335,469 חיילים סדירים (מתוכם 55,485 קצינים), 101,583 חיילי מילואים ובנוסף עוד 274,854 אזרחים.
ראשיתו של צי ארצות הברית בצי הקונטיננטלי שהוקם במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775 – 1783). זמן קצר לאחר סיום המלחמה פורק הצי הקונטיננטלי. בעשור שלאחר המלחמה סבלו אוניות סוחר אמריקאיות מידיהם של שודדי ים ברברים, וכדי להגן עליהן הועבר בקונגרס ב־1794 חוק ההתחמשות הימית, שאישר בניית שש פריגטות כבדות, שהיו למעשה האוניות הראשונות של צי ארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (1861–1865) מילא הצי תפקיד מרכזי בהטלת הסגר ימי על קונפדרציית המדינות של אמריקה והשתלטות על הנהרות החשובים שעברו בה. במלחמת העולם השנייה נטל צי ארצות הברית חלק מרכזי באבטחת האספקה הימית לבריטניה, שאפשרו את עמידתה במתקפות של גרמניה הנאצית. המתקפה על בסיס הצי בפרל הארבור הייתה העילה להצטרפות ארצות הברית למלחמה, והצי היה המרכיב העיקרי במלחמה נגד הקיסרות היפנית. עם סיום המלחמה היה צי ארצות הברית הצי החזק בעולם. בעשור השני של המאה ה־21 יש לצי נוכחות גלובלית גדולה, ויחידות הצי פרוסות בהיקפים משמעותיים במערב האוקיינוס השקט, הים התיכון והאוקיינוס ההודי. צי ארצות הברית הוא צי "מים כחולים", כלומר בעל יכולות לפעול בכל העולם (להבדיל מ"צי מים חומים", הפועל במימי נהרות, ו"צי מים ירוקים", הפועל סמוך לחופים) כולל מרחבי האוקיינוסים הגדולים, אך גם בעל יכולות לפעול במימי חופים. יחידות הצי פועלות בפריסות קדמיות של ארצות הברית בימי שלום והן בעלות יכולת להגיב במהירות למשברים באזורים שונים בעולם. בכך מהווה הצי שחקן פעיל לעיתים קרובות במדיניות החוץ של ארצות הברית ובמדיניותה הצבאית.
הצי הקונטיננטלי היה כפוף למחלקת המלחמה של ארצות הברית עד להקמת מחלקת הצי ב־1798. משנת 1947 כפופה מחלקת הצי למחלקת ההגנה. לצד הצי משתייך גם חיל הנחתים של ארצות הברית, זרוע האחות של הצי, למחלקת הצי. מחלקת הצי, כאמור, היא חלק ממחלקת ההגנה, שבראשה עומד מזכיר ההגנה של ארצות הברית. הקצין הבכיר ביותר במחלקת הצי הוא ראש המבצעים הימיים (Chief of Naval Operations,‏ CNO), קצין בדרגת אדמירל.
היסטוריה > שלוש עשרה המושבות ומלחמת העצמאות

שורשיו של הצי בתושבי שלוש עשרה המושבות, שהיו יורדי ים בעלי מסורת ארוכה והצמיחו מתוכם קהילה גדולה של ספנים, קברניטים ובוני אוניות. ניצנים ראשונים לצי היו כבר בשלביה המוקדמים של מלחמת העצמאות של ארצות הברית, כאשר המושבה מסצ'וסטס הפעילה מיליציה ימית משלה. הקונגרס הקונטיננטלי השני התלבט בשאלת בניית הצי; תומכי הצי הצביעו על הצורך להגן על חופי המושבות ועל אוניות הסוחר, וגם על החשיבות בקיום הצי כדי להקל על יצירת קשר עם מדינות זרות. המתנגדים טענו שקריאת תיגר על הצי המלכותי הבריטי, שהיה באותה עת הכוח הימי הגדול והעוצמתי ביותר בעולם, היא מעשה חסר הגיון וחסר סיכוי. ג'ורג' וושינגטון, מפקד הצבא הקונטיננטלי, הכריע את הוויכוח כאשר רכש את הסקונר האנה, שמשימתה הייתה למנוע את הסחר הימי הבריטי, ודיווח לקונגרס על אוניות הסוחר הבריטיות שנלכדו.
ב־13 באוקטובר 1775 אישר הקונגרס הקונטיננטלי רכישת שני כלי שיט חמושים, לפעולה נגד אוניות סוחר בריטיות. החלטה זו יצרה למעשה את הצי הקונטיננטלי ונחשבת להקמה הראשונה של הצי. במהלך המלחמה הפעיל הצי כחמישים ספינות, מתוכן עשרים ספינות מלחמה עיקריות. הישגי הצי היו מעורבים; אוניותיו השיגו מספר הצלחות בקרבות נגד אוניות מלחמה בריטיות, ולכדו מספר רב של אוניות סוחר בריטיות, אך איבד 24 כלי שיט במהלך המלחמה ובשלב מסוים במלחמה נותרו בצי רק שני כלי שיט פעילים.
היסטוריה > המאה ה־20

בשנות ה־80 של המאה ה־19 הוחל בתוכנית חידוש ומודרניזציה של הצי. בניית אוניות מחופות שריון עבור הצי הניעו את תעשיית הפלדה של ארצות הברית, והולידו את "צי הפלדה החדש". ב־1898 הנחיל הצי תבוסה מוחצת לצי הספרדי במהללך מלחמת ארצות הברית–ספרד ורכש הערכה מחודשת לרמתו הטכנולוגית וליכולתו המבצעית. בנייה מהירה של אוניות מערכה, תחילת פרה־דרדנוט ולאחר מכן דרדנוטים הביאו את הצי לשורה הראשונה של ציי המלחמה בעולם, כולל הצי המלכותי הבריטי והצי הקיסרי הגרמני. ב־1907 יצאו רוב אוניות המערכה של הצי האמריקני, יחד עם כמה אוניות סיוע, למסע סביב העולם. הצי שיצא למסע נקרא "הצי הלבן הגדול", ומטרתו - כפי שהוגדרה על ידי נשיא ארצות הברית, תיאודור רוזוולט, הייתה להפגין את יכולתו של הצי לפעול גם בזירה העולמית. המסע נמשך 14 חודשים, ובמהלכו הקיף הצי את כדור הארץ. ב־1911 כבר היה הצי בעיצומן של בניית אוניות מערכה מסוג סופר דרדנוט בקצב גבוה, שהיה עתיד להגיע בתוך כמה שנים לתחרות ישירה עם הצי הבריטי, אז הצי הגדול והעוצמתי ביותר בעולם. באותה שנה, 1911, רכש הצי את המטוס הראשון, מהלך שהוביל להקמת הגיס האווירי של צי ארצות הברית, אם כי מטרתו הייתה הגנת בסיסים יבשתיים. רק ב־1921 החל הצי להפעיל זרוע אווירית במשמעותה האמיתית.
היסטוריה > המאה ה־20 > מלחמת העולם הראשונה והשנים שבין מלחמות העולם

במהלך מלחמת העולם הראשונה התמקד צי ארצות הברית במספר משימות. עם כניסת ארצות הברית למלחמה החל הצי לסייע בהגנה על האוניות שהעבירו מאות אלפי חיילים ונחתים מעבר לים, כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית. העברת חיל המשלוח מארצות הברית לצרפת, דרך האוקיינוס האטלנטי, בשיאה של לוחמת הצוללות הבלתי מוגבלת שהתנהלה באותה עת חייבה את ארגון האוניות בשיירות וליווין על ידי אוניות מלחמה. כחלק מהמערכה נגד הצוללות השתתף צי ארצות הברית בהנחת מחסום המוקשים הצפוני. פיקוד הצי היסס בשאלת משלוח אוניות מערכה לבריטניה, ורק לקראת סוף 1917 נשלחה לבריטניה פלגת אוניות המערכה התשיעית, שמנתה ארבע אוניות (מאוחר יותר צורפה אוניית מערכה חמישית). הפלגה נקלטה בצי הגדול כאסקדרון המערכה השישי, ואפשרה לבריטים להוציא משירות אוניות מערכה מיושנות ולחלק את צוותיהן לאוניות אחרות. משחתות וכלי טיס של צי ארצות הברית השתתפו במבצעי לוחמה נגד צוללות. כוחו של צי ארצות הברית המשיך לגדול מתוקף תוכנית שאפתנית לבניית אוניות, שנשענה גם על חוק שהועבר בקונגרס ב־1916.
בוועידה הימית בוושינגטון, שהתקיימה לאחר המלחמה וושינגטון בין 12 בנובמבר 1921 ל־6 בפברואר 1922, הוסכם על הטלת הגבלות על בניית אוניות מלחמה, בעיקר אוניות מערכה. שתי נושאות המטוסים הראשונות של הצי, סרטוגה (CV-3) ולקסינגטון נבנו על בסיס סיירות מערכה שבנייתן הופסקה על פי אמנת וושינגטון, שנחתמה בסיום הוועידה. בשנים הבאות עשה ממשל רוזוולט שימוש בתקציב המינהל לעבודות ציבוריות, שהוקם כחלק מהניו דיל, לבניית אוניות עבור הצי. בין האוניות שנבנו בדרך זו היו יורקטאון (CV-5) ואנטרפרייז (CV-6). ב־1936, עם השלמת נושאת המטוסים וואספ (CV-7) היה ההדחק הכולל של נושאות המטוסים של ארצות הברית 165,000 טון, אם כי הנתון הרשמי היה 135,000 טון, כדי לא לחרוג מההגבלות הרשמיות של אמנת וושינגטון.
אחד מהתומכים העיקריים בצי באותה תקופה היה פרנקלין רוזוולט, שהיה סגן שר הצי במלחמת העולם הראשונה. הוא העריך את הצי ונתן לו סיוע משמעותי. המפקדים הבכירים בצי היו להוטים לחדש וניסו מגוון טכנולוגיות חדשות, בהן טורפדו מגנטי, ופיתחו תוכנית מלחמה שנקראה תוכנית מלחמה "כתום" למלחמה היפותטית עם יפן באוקיינוס השקט, מלחמה שהפכה למציאות בתוך כמה שנים.
היסטוריה > המאה ה־20 > מלחמת העולם השנייה

בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה הפך צי ארצות הברית לכוח ימי משמעותי, לאחר ששב לתוכנית של בניית אוניות מערכה החל מ־1937. הצי הקיסרי היפני ניסה להשמיד איום זה כאשר תקף בהפתעה את בסיס הצי בפרל הארבור ב־7 בדצמבר 1941. בהתקפה הוטבעו חמש אוניות מערכה ושתיים ניזוקו, אך היעדרן של אוניות המערכה הביא לריכוז קבוצות הקרב של הצי סביב נושאות המטוסים, שלא נפגעו בהתקפה, והן הפכו לאוניות הראשה של הצי. במהלך המלחמה גדל הצי מאד, בשל הצורך להילחם בשתי חזיתות: באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט. באוקיינוס השקט התבססה האסטרטגיה של כוחות בעלות הברית, "דילוג איים", על יכולותיו של הצי. צי ארצות הברית לחם בשורת קרבות מכריעים, ובהם קרב ים האלמוגים, קרב מידוויי, המערכה באיי שלמה, קרב ים הפיליפינים, קרב מפרץ לייטה, אחד הקרבות הגדולים בהיסטוריה הימית וקרב אוקינאווה. עד 1943 כבר היה גודלו של צי ארצות הברית כגודלם של כלל ציי המלחמה האחרים בעולם גם יחד. עד סוף המלחמה נוספו לצי מאות אוניות מלחמה, ובהן 18 נושאות המטוסים מסדרת אסקס, 8 אוניות מערכה, ויותר מ־70% מכלל אוניות המלחמה בעולם, שההדחק שלהן עולה על 1,000 טון. ביום הניצחון על יפן פעלו במסגרת הצי 6,768 אוניות.
היסטוריה > המאה ה־20 > המלחמה הקרה ולאחריה

הפוטנציאל לעימות צבאי במהלך המלחמה הקרה דרבן את צי ארצות הברית להמשיך בפיתוח הטכנולוגי של מערכות נשק, אוניות וכלי טיס. האסטרטגיה הצבאית של ארצות הברית השתנתה ושמה כעת דגש על פריסה קדמית, לסיוע לבעלות בריתה. גרעין הפריסה האמורה הייתה אמורה להיות קבוצת קרב שגרעינה נושאת מטוסים.
הצי היה אחראי על הטלת ההסגר הימי על קובה במהלך משבר הטילים באוקטובר 1962 ונטל חלק חשוב במלחמת וייטנאם. צוללות הטילים הבליסטיים שנכנסו לשירות בצי החל משנות ה־50 של המאה ה־20 היוו מרכיב מרכזי במדיניות ההתרעה של ארצות הברית. באוקטובר 1983 השתתפו כוחות של הצי במבצע זעם דחוף - פלישת ארצות הברית לגרנדה, וב־1987 וב־1988 נטל הצי חלק במבצעים נגד איראן, העיקרי שבהם - מבצע גמל שלמה. הצי השתתף במלחמת המפרץ (אוגוסט 1990 - פברואר 1991), במבצע משמר דרומי נגד עיראק (קיץ 1992 - אביב 2003), במבצע כוח מחושב נגד רפובליקה סרפסקה (ספטמבר 1995), במבצע שועל המדבר נגד עיראק (דצמבר 1998), ובמבצע כוח מאוחד נגד הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (מרץ - יוני 1999).
היסטוריה > המאה ה־21

גם בעשורים הראשונים של המאה ה־21 ממשיך הצי למלא תפקיד מרכזי בתמיכה באינטרסים של ארצות הברית ברחבי העולם. הצי עבר מהאסטרטגיה של המלחמה הקרה, במסגרתה נערך למלחמה בהיקף גדול מול ברית המועצות, לאסטרטגיה של הפעלת כוחות מיוחדים ותקיפות נקודתיות באזורי עימות ברחבי העולם. הצי נטל חלק במלחמת אפגניסטן (2001–2014) ובמלחמת עיראק (2003–2011), וממשיך ליטול חלק מרכזי במלחמה העולמית בטרור. פיתוח כלי שיט ומערכות נשק חדשות נמשך, ובמסגרתו מתחילות להיכנס לשירות נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד ואוניית מלחמה חופית. בשל גודלו של הצי, הטכנולוגיה המתקדמת שברשותו ויכולתו להפעיל כוח צבאי הרחק מחופיה של ארצות הברית, ממשיך הצי להוות נכס אסטרטגי ומהווה את אמצעי עיקרי דרכו ממשיכה ארצות הברית את מאבקה בטרור, על ידי שמירה על הסחר הבינלאומי והגנה על מדינות בעלות ברית.
ב־2007 הצטרף הצי לחיל הנחתים ולמשמר החופים באימוץ אסטרטגיה ימית חדשה שנקראה "אסטרטגיה משותפת לכוח הימי במאה ה־21". הרעיון המרכזי של אסטרטגיה זו הוא בהתמקדות במניעת המלחמה, בצד המיקוד המקובל בניהולה בפועל. תפיסה זו הוצגה על ידי ראש המבצעים הימיים, מפקד חיל הנחתים ומפקד משמר החופים במהלך סימפוזיון בינלאומי על כוח ימי, שנערך בניופורט, רוד איילנד, ב־17 באוקטובר 2007. האסטרטגיה שגובשה מכירה בקשרים הכלכליים הגלובליים, בפגיעות אפשרית של קשרים אלה ממשברים אזוריים, מעשה ידי אדם או טבעיים, ועל ההשפעה האפשרית על כלכלת ארצות הברית. האסטרטגיה שגובשה מתווה קווים לפעילות משותפת של הצי, חיל הנחתים ומשמר החופים, יחד עם שותפים בינלאומיים, כדי למנוע משברים אלה או כדי להגיב אליהם במהירות.
ב־2010 ציין ראש המבצעים הימיים דאז, אדמירל גארי ראפהד, שהדרישות מהצי הולכות וגדלות, ואילו הצי עצמו מתכווץ לנוכח תקציבים עתידיים, ההולכים וקטנים, צריך הצי להישען יותר ויותר על שיתופי פעולה בינלאומיים. ב־2013 נלחם הצי על החזקתן של אחת עשרה נושאות העל שברשותו, במסגרת התקציב שאושר, על חשבון קיצוץ אוניות קטנות יותר ועיכוב בתוכנית החלפתן של צוללות הטילים הבליסטיים. בשנה שלאחר מכן עמד הצי מול קיצוץ אפשרי גם של נושאת על אחת. ראש המבצעים הימיים, אדמירל ג'ונתן גרינרט אמר שעשר נושאות על לא יוכלו לתת מענה מתאים לצרכים הצבאיים של ארצות הברית. לורד הים הראשון הבריטי, לורד ג'ורג' זאמבלאס, ציין שצי ארצות הברית עובר מתכנון מוכוון תוצאה לתכנון מוכוון משאבים, כהגדרתו.
שינוי מרכזי במדיניות הצי החל בעשור השני של המאה ה־21, עם העברת מוקד התכנון וההיערכות למזרח אסיה. מזכיר הצי, ריי מייבוס, הצהיר כי עד 2020 ייפרש 60% מצי ארצות הברית באוקיינוס השקט. תוכנית בניית האוניות ל־30 שנה של הצי העדכנית מגדירה צי שבו 350 כלי שיט, שנועד להתמודד עם סביבה עולמית תחרותית יותר ויותר.
בשנת 2020 החל הבניית צוללת מסדרה חדשה קולומביה והיא מתוכננת להיכנס לשירות בשנת 2031.
מבנה הצי

הצי מנוהל על ידי מחלקת הצי (Department of the Navy), שכפופה למשרד ההגנה. בראש מחלקת הצי עומד מזכיר הצי. ראש המבצעים הימיים, שכפוף למזכיר הצי, הוא אדמירל ארבעה כוכבים (מקביל לגנרל). מזכיר הצי וראש המבצעים הימיים הם המפקדים של הצי.
מבנה הצי > יחידות עיקריות

הפיקודים המרכזיים של הצי הם:
פיקוד כוחות הצי (בעבר הצי האטלנטי) - המשרת את פיקוד צפון של ארצות הברית ולפיקוד האסטרטגי
צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית - הכפוף לפיקוד האינדו–פסיפי של ארצות הברית
פיקוד אירופה ואפריקה של הצי - הכפוף לפיקוד אירופה של ארצות הברית ולפיקוד אפריקה של ארצות הברית
פיקוד מרכז של הצי - כפוף לפיקוד מרכז של ארצות הברית
פיקוד דרום של הצי - כפוף לפיקוד דרום של ארצות הברית
פיקוד הסייבר של צי ארצות הברית - הכפוף לפיקוד הסייבר של ארצות הברית
פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית - הכפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים
משרד מודיעין הצי - יחידת מודיעין של הצי
יחידות המשנה העיקריות:
הצי השני - החוף המזרחי, מערב וצפון האוקיינוס האטלנטי.
הצי השלישי - מזרח וצפון האוקיינוס השקט. בסיסו בסן דייגו, קליפורניה.
הצי הרביעי - האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט מסביב לאמריקה הדרומית
הצי החמישי - המזרח התיכון. בסיסו בבחריין.
הצי השישי - מזרח ודרום האוקיינוס האטלנטי והים התיכון. בסיסו באיטליה.
הצי השביעי - מערב האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי. בסיסו ביפן.
הצי העשירי - פיקוד הסייבר של הצי
מפקדות קרקעיות עיקריות מוצבות בקוריאה וביפן.
אגפי המטה העיקריים: אספקה, רפואה, הנדסה ופרקליטות (JAG).
מבנה הצי > כוחות מיוחדים

יחידת העילית "אריות הים" (Navy Seals) היא היחידה המיוחדת העיקרית של הצי, זוהי יחידת קומנדו ימי שמתמחה גם בלוחמה בטרור. בנוסף, הצי מפעיל יחידות מיוחדות נוספות.
יחידה זו התפרסמה לאחר שחיסלה את הטרוריסט אוסאמה בן לאדן.
מבנה הצי > בסיסים עיקריים

נורפוק, וירג'יניה - הבסיס הימי הגדול ביותר בעולם. נמצא בדרום מדינת וירג'יניה.
פרל הארבור, הוואיי - נמל מים עמוקים, ומפקדת צי האוקיינוס השקט.
סן דייגו, קליפורניה - הנמל העיקרי בחוף המערבי של ארצות הברית.
קיטסאפ, וושינגטון - נמל הבית של הצוללות נושאות הנשק הגרעיני.
מפרץ גואנטנמו - נמצא בחוף הדרומי של קובה.
יוקוסוקה, יפן - הבסיס הגדול ביותר מחוץ לארצות הברית.
בסיסים ראשיים נוספים נמצאים בפלורידה (נמל ומפקדה אזורית) ובנבדה (בסיס אימון של הזרוע המוטסת של הצי).
האקדמיה הימית של ארצות הברית בסיס האימונים הראשי של הצי שנמצא באנאפוליס שבמרילנד