stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירנוזאורוס
בתרבות > טירנוזאורוס נגד טריצרטופס

נושא פופולרי מיוחד בקשר לטירנוזאורוס, בייחוד בספרי ילדים על דינוזאורים ותוכניות טלוויזיה, הוא "דו-קרב הענקים" בין הטירנוזאורוס רקס האימתני לבין הטריצרטופס, הדינוזאור הצמחוני הגדול בעל הקרניים הארוכות והחדות. ב-1942 צייר צ'ארלס נייט ציור גדול ומפורסם המתאר עימות בין השניים במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע (FMNH) בשיקגו עבור נשיונל ג'יאוגרפיק. ציור זה טבע את חותמו בתרבות וקיבע את מעמדם של הטריצרטופס והטירנוזאורוס רקס כאויבים קלאסיים. הפלאונטולוג בוב בקר (Bob Bakker) אמר על היריבות בין שני הדינוזאורים: "שום קרב בין טורף לטרף לא היה כה דרמטי. זה ראוי ששני גיבורים ענקיים אלה חיו את היריבות הקו-אבולוציונית ביניהם עד סוף הימים האחרונים של הפרק האחרון בעידן הדינוזאורים". מאז ניסו סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ותוכניות מדע פופולרי לשחזר את הקרבות האדירים שאולי התרחשו בין השניים.
השאלה האם טירנוזאורוס רקס וטריצרטופס אכן נלחמו זה בזה הייתה הרבה זמן פתוחה. אין ספק שהטירנוזאורוס היה ניזון בין השאר מפגרים של טריצרטופסים מתים וצד פרטים צעירים או זקנים של טריצרטופס, אך השאלה האם הוא תקף טריצרטופסים בוגרים ובריאים נותרה פתוחה. על אף שהסברה הייתה שהם אכן נלחמו זה בזה, זמן רב לא נמצאו לכך ראיות במאובנים, אך גולגולת של טריצרטופס שמצא הפלאונטולוג ג'ון האפ במונטנה כללה קרן שנשברה על ידי נשיכה וצלקת עם סימני שיניים בעטרה שזוהו כשיניו של הטירנוזאורוס רקס – הוכחה לכך שהטירנוזאורוס אכן תקף טריצרטופס והשניים נלחמו. פצע הנשיכה בעטרה החלים, דבר המעיד שהטריצרטופס שרד את ההתקפה, וכנראה ניצח בקרב או הרג את הטירנוזאורוס התוקף.
למרות המוניטין שיצא לטירנוזאורוס כטורף קטלני, הפלאונטולוג פיטר דודסון מעריך דווקא שהיתרון בדו-קרב בין טריצרטופס בוגר לטירנוזאורוס רקס, נטה בבירור לטובת הטריצרטופס – שקרניו הארוכות יכלו בקלות לפצוע קשה ואף להרוג כל טורף שאיים עליו.
מחקר הראה[דרוש מקור] שהטירנוזאורוס לא נהג לתקוף חיות ששקלו יותר ממנו עצמו, וזאת על מנת להבטיח ניצחון די ברור בקרב. אם סברה זו נכונה ניתן להבין שטירנוזאורוס בוגר תקף טריצרטופס בוגר רק לעיתים נדירות, שכן הטריצרטופס שקל בין 2 ל-4 טון יותר ממנו, והיה חזק ומסוכן מספיק כדי לפצוע ואף להרוג את הטירנוזאורוס התוקף. לכן סביר להניח שהטירנוזאור נהג לתקוף טריצרטופסים צעירים, זקנים, חולים או פצועים ומהם ניזון, ולא טריצרטופסים בוגרים בריאים שיכלו לו.
ראו גם

טרבוזאורוס
סו (טירנוזאורוס) - השלד השלם ביותר של טירנוזאור רקס, מוצג במוזיאון FMNH בשיקגו.
סטן (טירנוזאורוס) - אחד השלדים הגדולים והשלמים ביותר, מוצג בסמית'סוניאן המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע
סקוטי (טירנוזאורוס) - המאובן הגדול ביותר של טירנוזאורוס
הערות שוליים

↑  https://globalnews.ca/news/5085300/scotty-tyrannosaurus-rex-alberta/
↑  רויטרס, בקהאם תיזהר, דינוזאור מאחוריך, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2007
↑  Paul, Gregory S.; Persons IV, W. Scott; van Raalte, Jay (2022). "The Tyrant Lizard King, Queen and Emperor: Multiple Lines of Morphological and Stratigraphic Evidence Support Subtle Evolution and Probable Speciation Within the North American Genus Tyrannosaurus". Evolutionary Biology. doi:10.1007/s11692-022-09561-5.
↑  Dalman, Sebastian G.; Loewen, Mark A.; Pyron, R. Alexander; Jasinski, Steven E.; Malinzak, D. Edward; Lucas, Spencer G.; Fiorillo, Anthony R.; Currie, Philip J.; Longrich, Nicholas R. (2024-01-11). "A giant tyrannosaur from the Campanian–Maastrichtian of southern North America and the evolution of tyrannosaurid gigantism". Scientific Reports (באנגלית). 13 (1). doi:10.1038/s41598-023-47011-0. ISSN 2045-2322. PMID 38212342..
↑  יוגב ישראלי, התגלה קרוב המשפחה הקרוב ביותר של טי רקס, באתר ynet, 16 בינואר 2024.
1 2  Bakker, R.T. 1986. The Dinosaur Heresies. New York: Kensington Publishing, p. 240. On that page, Bakker has his own T. rex/Triceratops fight.
↑  סרטון קצר של ג'ון האפ מסביר על התגלית באתר ה-BBC
↑  תוכנית "The Truth About Killer Dinosaurs" של ה-BBC. קטעים מהתוכנית ניתן למצוא גם באתר ה-BBC, בקישור הזה.
↑  פיטר דודסון, The Horned Dinosaurs, הוצאת פרינסטון. עמ' 19.
↑  אבי בליזובסקי, ‏טי רקס היה צייד ולא אוכל נבלות, באתר "הידען", 17 ביולי 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558898505171  GND: 4311309-6  LCCN: sh2002008936  NDL: 001210415 
הפאונה של תצורת הל קריק בגיל המאסטריכט, 66 מיליון שנה לפני זמננו (למעט האדם שנמצא באיור רק לצורך השוואת הגודל). הטירנוזאורוס בצבע בורדו.
הציור המפורסם של צ'ארלס נייט ב-FMNH המתאר קרב בין שני טירנוזאורים לטריצרטופס
גולגולת של טירנוזאורוס מוצגת מול גולגולת של טריצרטופס, כשמעליהן שחזור ראש של טירנוזאורוס. תצוגה במוזיאון להיסטוריה של הטבע בווינה.
פטרה ולובה

פטרה ולובה (בסלובקית: Petra Vlhová; נולדה ב-13 ביוני 1995) היא גולשת סקי אלפיני סלובקית, אלופה אולימפית בסלאלום מאולימפיאדת בייג'ינג (2022). אלופת עולם, בעלת ארבע מדליות כסף ומדליות ארד באליפויות העולם בסקי אלפיני.
ולובה, זכתה ב-19 ניצחונות במסגרת גביע העולם, בגביע העולמי בסלאלום בשנת 2020 ובגביע העולם ב-2021.
ביוגרפיה

ולובה נולדה בליטובוסקי מיקולאס, השוכנת בנהר ואה.
באליפות העולם שנערכה באורה בפברואר 2019 היא זכתה בשלוש מדליות, אחת מכל צבע. מדליית זהב בסלאלום ענק לפני ויקטוריה רבנסברג מגרמניה ומיקיילה שיפרין מארצות הברית מדליית כסף במשולב אחרי ונדי הולדינר משווייץ ולפני ראגנהליד מונוונקל מנורווגיה ומדליית ארד בסלאום אחרי מיקיילה שיפרין מארצות הברית ואנה סוון לארסון משוודיה.
באליפות העולם שנערכה בקורטינה ד'אמפצו בפברואר 2021 היא זכתה בשתי מדליות כסף במשולב אחרי שיפרין ולפני מישל גיסין משווייץ ובמדליית הכסף בסלאלום אחרי קתרינה לינסברגר מאוסטריה ולפני שיפרין.
דירוג עונה בגביע העולם

| עונה | גיל | כללי | סלאלום | סלאלום ענק | סופר G | גלישה במורד | משולב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | 17 | 91 | 42 | — | — | — | — |
| 2014 | 18 | — | — | — | — | — | — |
| 2015 | 19 | 81 | 34 | — | — | — | — |
| 2016 | 20 | 24 | 6 | — | — | — | — |
| 2017 | 21 | 10 | 5 | 11 | — | — | — |
| 2018 | 22 | 5 | 4 | 13 | — | — | 7 |
| 2019 | 23 | 2 | 2 | 2 | — | — | — |
| 2020 | 24 | 3 | 1 | 2 | 14 | 16 |  |
דורותי וסט

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1907 בוסטון, מסצ'וסטס
 פטירה:  16 באוגוסט 1998 (בגיל 91) בוסטון, מסצ'וסטס
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאית
 שם עט:  Mary Christopher 
 עיסוק:  עיתונאית, סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת בוסטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  הרנסאנס של הארלם
 נושאי כתיבה:  חיי שחורים מהמעמד הגבוה; אפליה בין שחורים על בסיס צבע
 יצירות בולטות:  The Living Is Easy  The Wedding
 פרסים והוקרה:  אניספילד-וולף
 
דורותי וסט (2 ביוני 1907 – 16 באוגוסט 1998) הייתה סופרת מתנועת הארלם רנסאנס. היא מוכרת בשל הספרים The Living Is Easy ו-The Wedding, וכן סיפוריה הקצרים והמאסות שכתבה אודות החיים של שחורים מהמעמד הגבוה.
ראשית דרכה

וסט נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-2 ביוני 1907, לאייזק כריסטופר וסט, שהיה עבד משוחרר אשר הפך לאיש עסקים מצליח, ורייצ'ל פיז בנסון, בת למשפחה מרובת ילדים. אמה של וסט הייתה מזמינה את קרובי המשפחה לחיות איתם בביתם הגדול, ותמיד היו הרבה ילדים בסביבה. וסט סיפרה שמכיוון שהילדים היו צאצאי כל כך הרבה משפחות, הם גם היו מאוד מגוונים בצבע עורם, משחור כהה ועד עובר כלבן, דבר שהיה מעורר תגובות קשות אצל הלבנים שהיו נקרים בדרכם.
וסט כתבה את סיפורה הראשון בגיל שבע, ופרסמה סיפור קצר ראשון בגיל 14 בבוסטון פוסט, וכן זכתה בתקופת לימודיה במספר תחרויות כתיבה מקומיות. היא סיימה את לימודיה בבית הספר בגיל 16, ואז המשיכה בלימודיה באוניברסיטת בוסטון ואחר כך בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה.
ב-1926, בהיותה בת 19, היא הגיעה למקום שני בתחרות מטעם ה-National Urban League, עבור סיפורה "The Typewriter". חילקה איתה את המקום השני הסופרת לעתיד זורה ניל הרסטון.
בין 1928–1930, כתבים אחרים שלה פורסמו בכתב העת הספרותי Saturday Evening Quill, שווסט הייתה בין מקימיו.
מותה

וסט נפטרה ב-16 באוגוסט 1998, בגיל 91, מסיבות שלא פורסמו אך כנראה בנסיבות טבעיות.
שנתיים לפני מותה, זכתה וסט בפרס אניספילד-וולף למפעל חיים.
עבודות

The Living Is Easy (1948; reissued 1982)
The Wedding (1995)
The Richer, The Poorer: Stories, Sketches, and Reminiscences (1995)
The Dorothy West Martha's Vineyard: Stories, Essays and Reminiscences by Dorothy West Writing in the Vineyard Gazette eds. James Rober Saunders and Renae Nadine Shackelford (2001)
Where the Wild Grape Grows: Selected Writings, 1930-1950, University of Massachusetts Press (December 1, 2004)
The Last Leaf of Harlem: Selected and Newly Discovered Fiction by the Author of The Wedding, St. Martin's Press; First Edition edition (February 5, 2008)
ראו גם

ספרות אפרו-אמריקאית
הרנסאנס של הארלם
לקריאה נוספת

Shockley, Ann Allen, Afro-American Women Writers 1746-1933: An Anthology and Critical Guide, New Haven, Connecticut: Meridian Books, 1989. ISBN 0-452-00981-2
Sherrard-Johnson, Cherene, Dorothy West's Paradise: A Biography of Class and Color, New Brunswick, New Jersey: Rutgers University Press, 2012. ISBN 978-0-813-55167-8
Streitfeld, David, "From Renaissance to Rebirth: Author Dorothy West", The Washington Post, Washington DC, 1998.
Oliver, Myrna, "Obituaries: Dorothy West: Harlem Literary Icon", Los Angeles Times, 1998.
הערות שוליים

1 2 3 4  Dorothy West, a Harlem Renaissance Writer, Dies at 91, Andrew L. Yarrow, The New York Times, August 19, 1998
↑  Aaron Myers, "Dorothy West — 1996 Lifetime Achievement", Anisfield-Wolf Book Awards.
↑  Dorothy West page at African American Literature Book Club (AALBC).
↑  Cherene Sherrard-Johnson, "To Russia with Love", Dorothy West's Paradise: A Biography of Class and Color, Rutgers University Press, 2012, pp. 77–103.
1 2  Margaret Busby, "Dorothy West: Treasure in Harlem" (obituary), The Guardian, August 22, 1998, p. 25.
↑  "The Wedding" reviewed at Publishers Weekly, January 1995.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349675105171  PLWABN: 9812801092205606  BIBSYS: 90856744  BnF: cb12505535j (data)  CiNii: DA01047484  GND: 124511104  ICCU: UFIV127356  ISNI: 0000 0001 1771 9538  LCCN: n82020079  NKC: kup19960000110970  NTA: 172503388  SNAC: w6fr0pvx  SUDOC: 034284966  VIAF: 79153789   WorldCat (עם VIAF): 79153789
הבעל הנצחי (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פיודור דוסטויבסקי
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  האימפריה הרוסית 
 הוצאה
 הוצאה:  רוסקי וסטניק 
 תאריך הוצאה:  1870 
 סדרה
 ספר קודם:  אידיוט 
 הספר הבא:  שדים 
 
הבעל הנצחי (ברוסית Вечный муж) הוא רומן מאת פיודור דוסטויבסקי. העוסק באלמן טרי המגלה שבתו היא פרי אהבה זרה של אשתו המנוחה. הבעל יוצא למסע בו מתעמת עם המאהב ויחד עוסקים במקורה של האהבה בנבכי הנפש הסמויים של האדם. הרומן פורסם לראשונה בשנת 1870 במגזין "Zarya".
הספר תורגם לעברת פעמיים: פעם בקובץ יחד עם "מעשה מגעיל", סיפור נוסף של דוסטויבסקי (2011, הוצאת כרמל), ופעם בהוצאת הקיבוץ המאוחד, לבדו (1973).
תקציר העלילה

אלכסיי איבנוביץ' ולצ'אנינוב הוא בעל קרקע המתגורר בסנט פטרסבורג ונלחם משפטית על פיסת אדמתו. הוא זוכה לביקור של פאוול פבלוביץ טרסוצקי, מכר ותיק שהתאלמן לאחרונה. ולצ'אנינוב ניהל רומן עם אשתו של טרסוצקי נטליה, והוא מבין שהוא האב הביולוגי של ליזה, בתו בת השמונה של טרסוצקי. ולצ'אנינוב, אשר לא רוצה שביתו הביולוגית תגודל על ידי אלכוהוליסט, דואג להביא את ליזה למשפחה אומנת, שם היא מתה.
לאחר מכן מתכנן טרסוצקי להתחתן עם נדיה, בתו בת ה-15 של זאחליובינין עובד המדינה. היא הבת השישית מתוך שמונה. טרסוצקי לוקח את ולצ'אנינוב איתו לבקר את ארוסתו וקונה לה צמיד. טרסוצקי הופך למושא ללעג על ידי בנותיו של זאחליובינין שנועלות אותו במהלך משחק מחבואים וגנבים. נדיה מביאה את הצמיד לוולצ'אנינוב, ומבקשת ממנו להחזיר אותו לטרסוצקי ולומר לו שהיא לא רוצה להתחתן איתו. נדיה מאורסת בחשאי לאלכסנדר לובוב, נער בן תשע-עשרה.
טרסוצקי מבלה את הלילה בביתו של ולצ'אנינוב ומנסה להרוג אותו עם סכין גילוח. ולצ'אנינוב מצליח להגן על עצמו, ופוצע את ידו השמאלית.
זמן קצר לאחר מכן, כאשר ולצ'נינוב זוכה במשפט על הקרקע, השניים נפגשים שוב בתחנת הרכבת. טרסוצקי נשוי בשנית, כאשר קצין צבא צעיר נוסע יחד איתו ועם אשתו. אשתו החדשה של טרסוצקי מזמינה את ולצ'אנינוב לבקר אותם, אבל טרסוצקי מבקש ממנו להתעלם הזמנה זו. ובזאת הם נפרדים.
ביקורות

הבעל הנצחי הוא אחד הרומנים הפחות מוכרים של דוסטויבסקי. הנושא של בעל מרומה קל יותר מאשר ברומנים האחרים שלו, אבל כמה מבקרים אומרים שזה הרומן שמדורג גבוה בין עבודותיו בגלל הסגנון והמבנה שלה. אלפרד בם מכנה זאת "אחת היצירות השלמות ביותר של דוסטויבסקי ביחס להרכבה ולהתפתחותה".
עיבודים

"הבעל הנצחי" הוצג בהבימה בשנת 1999 בכיכובם של חיים חובה, מיכאל כורש, קרן וולף בעיבוד עדנה שביט ובבימויו של שלמה בר-שביט
הערות שוליים

↑  נילי ברקן, ‏אף אחד לא מציל את הדייסה הזו, באתר גלובס, 8 בדצמבר 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435551305171  LCCN: n88673394  VIAF: 175050144   WorldCat (עם VIAF): 175050144
דף נתונים

דף נתונים של רכיב המשלב מדידת גובה, לחץ וטמפרטורה
דף נתונים, גיליון נתונים או מפרט הוא מסמך המציג מוצר מסוים ואת נתוני המוצר, לרוב בצורה מדויקת או מספרית. בדרך כלל דף הנתונים של מוצר מסופק על ידי היצרן, ובמידת הצורך מתורגם על ידי היבואן.
מבנה

דף נתונים מתחיל בהקדמה קצרה אודות המוצר ויתרונותיו, המחשה ויזואלית של המוצר באמצעות צילום, תרשים, או סימון מוסכם, בהתאם למקובל בתחום המקצועי שאליו משתייך המוצר המתואר. לעיתים כולל דף הנתונים גם דוגמה פשוטה לשימוש במוצר, בין אם בתרשים או קוד מקור (בהתאם לסוג המוצר).
בהתאם למטרה הספציפית, דף נתונים יכול לציין פרמטרים המתארים את המוצר, את עמידתו בתקנים, וערכים מספריים חשובים. כל ערך מספרי יכול להיות ערך ממוצע, ערך טיפוסי, טווח ערכים, טווח שגיאה וחריגה, ערך נומינלי ועוד. סוג ומקור הנתונים בדרך כלל מצוין גם הוא בדפי נתונים.
מבנה > מרכיבים נפוצים בדפי נתונים

שם היצרן או הספק, לוגו, פרטי קשר
שם המוצר, כינוי, מספר קטלוגי
המחשה ויזואלית של המוצר (צילום או תרשים)
תיאור קצר של המוצר ויתרונותיו
דוגמאות לשימושים במוצר
תקנים בהם עומד המוצר
מאפיינים מספריים של המוצר בהתאם לתחום אליו משתייך המוצר (דוגמה: מהירות או טמפרטורה)
תנאים נדרשים לשימוש במוצר (דוגמה: אספקת חשמל, רישיון שימוש)
מבנה > דף נתונים אלקטרוני

דף נתונים אלקטרוני הוא סוג של קובץ מחשב המכיל בצורה מסודרת את המאפינים של מוצר מסוים. פורמט הקובץ מאפשר למידע אודות המוצר המתואר להיות מעובד על ידי מכונות ומחשבים. צורה זו של דף נתונים יכולה להקל על איתור מוצרים, איסוף מידע, תצוגה, עיצוב, בדיקות, התממשקות, אימות ועוד. דוגמאות לקבצים כאלו הם קובצי CANopen ו-SensorML.
שימושים

השימוש העיקרי בדף נתונים של מוצר הוא על מנת לבחון האם מוצר זה מתאים ליעודו, ומה משתמע מהשימוש בו. כאשר למוצר מסוים קיימים מספר דגמים, דף הנתונים מפרט את ההבדלים בין הדגמים ומאפשר את בחירת הדגם המתאים.
בנוסף, דפי נתונים של מוצרים דומים או מקבילים מאפשר להשוות בין המוצרים לשם בחירה באיזה מהם להשתמש.
דוגמאות

בתחום כלי הרכב, דף נתונים יכול לתאר תכונות, מפרטים, נתונים הנדסיים, טכניים אודותיו. דף נתונים שכזה יכול להכיל מידות, משקל, צריכת דלק, מנוע, טווח נסיעה, יכולת גרירה, תכונות בטיחות, אביזרים, אחריות, וכו'.
בתחום החומרים, גיליון בטיחות חומרים הוא סוג של דף נתונים המכיל מידע הנוגע למאפייניו של חומר מסוים. הוא נועד לספק לעובדים המתעסקים עם החומר ולכוחות חירום את הנהלים לטיפול או לעבודה עם חומר זה בצורה בטוח.
השוואה למסמכים דומים

עלון או ברושור – מציגים את המוצר בצורה יותר פרסומית ופחות מדויקת, והם מציגים פחות פרמטרים מדויקים, ויותר יתרונות של המוצר ומקרים בהם המוצרים מתאים לשימוש או שילוב.
קטלוג – מכיל מגוון של מוצרים, לרוב הוא כולל פחות פרמטרים המתארים את המוצר, בהשוואה לדף נתונים.
מדריך למשתמש – עוסק לרוב בתיאור של אופן השימוש במוצר. תיאור זה לרוב מגיע בהסברים שלב-אחר-שלב. לעיתים מדריכים למשתמש כוללים נספח בו מוצגים פרמטרים המאפיינים את המוצר, בצורה דומה לדף נתונים.
מפרט דרישות – משמש לרוב את הצוות היוצר או מכין את המוצר, בטרם או במהלך הכנת המוצר, וייתכן שהוא מכיל נתונים אשר ישתנו או יבוטלו במהלך יצירת המוצר. לעומת דף נתונים, מפרט דרישות לרוב לא משמש לטובת בחירת המוצר על ידי לקוחות ואנשי מקצוע.
ראו גם

עלון
טכנולוגיה
ניהול מחזור חיי מוצר
המאבק על כל טיפה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוגה:  עיון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2015
 מספר עמודים:  338
 עורך:  שמואל דהן
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת סלע מאיר
 תאריך:  2016
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  1
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003933067
המאבק על כל טיפה: כיצד הניסיון הישראלי מציל את העולם מצמא (באנגלית: Let There Be Water: Israel's Solution for a Water-Starved World) הוא ספר מאת איש העסקים האמריקאי סת' סיגל העוסק בהתמודדותה של מדינת ישראל עם משבר מים.
הספר יצא לאור באנגלית ב-2015 ותורגם ל-15 שפות, בהן סינית, פורטוגזית וצ'כית. הספר תורגם לעברית בשנת 2016 על ידי מתן דרור ויצא לאור בהוצאת סלע מאיר. הספר זכה לשבחים של מנהיגים בישראל ובעולם: שמעון פרס, רוהאקנה רוגונדה, טוני בלייר ומייקל בלומברג והופיע ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".[דרוש מקור]
הספר

הספר סוקר ומתאר את התהליכים שבוצעו במדינת ישראל כדי להתמודד עם מחסור במים, הן מצד הרשויות והן מצד יזמים פרטיים. לטענת סיגל, ישראל היא המדינה היחידה שהצליחה לצמצם את שטחי המדבר (בניגוד לתהליך העולמי של מדבור) ומהווה מודל עולמי לחיקוי.
הסקירה מתחילה מהתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל ונמשכת עד למאה ה-21. בין ההמצאות שנסקרות בספר: הטפטפות שהמציא שמחה בלאס, זרעים עמידים לבצורת, שיטות לניצול מי שפכים להשקיה וזרעים סופגי מלח.
בנוסף להתייחסות הישירה לנושא המים, מנסה הספר להראות כיצד הפיתוחים הישראליים מחזקים את מעמדה הדיפלומטי של ישראל בעולם. כך, לדוגמה, לטענתו של המחבר, יחסי ישראל–סין התחדשו כתוצאה מהצורך הסיני להיעזר בפיתוחים הישראליים בתחום משק המים.
הערות שוליים

↑  האתר של SETH M. SIEGEL
אסתר בלנדה נודסטרם

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1891 סטוקהולם, שוודיה
 פטירה:  15 באוקטובר 1948 (בגיל 57) סטוקהולם, שוודיה
 שם לידה:  Ester Blenda Elisabet Nordström 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Boo old cemetery 
 מקום לימודים:  Wallinska skolan Palmgrenska samskolan
 שפות היצירה:  שוודית 
 תחום כתיבה:  עיתונות, ספרי תעודה ומסעות, ספרי ילדים
 בן זוג:  René Malaise
 
אסתר בלנדה אליזבת נודסטרם (בשוודית: Ester Blenda Elisabet Nordström; ‏31 במרץ 1891 – 15 באוקטובר 1948) הייתה עיתונאית, סופרת והרפתקנית שוודית. כתיבתה העיתונאית התאפיינה בתחקירים בעלי אופי חברתי ומגדרי שעוררו תשומת לב ציבורית רבה בשוודיה. נהגה לפרסם חלק גדול מעבודותיה תחת שם העט "באנסאי". הרבתה לצאת למסעות ממושכים ברחבי העולם. פרסמה סדרת ספרי ילדים בהם הגיבורה היא דמות של ילדה עצמאית ומשוחררת. מחקר משנת 2011 מעלה את הסברה שדמות הגיבורה מספריה של אסתר בלנדה שימשה השראה לסופרת אסטריד לינדגרן בעיצוב דמויותיהן של הילדות פיפי (בילבי) ומאדיקן.
ראשית דרכה

אסתר בלנדה נולדה בסטוקהולם לאביה דניאל יוהאן יוהנסון נודסטרם ולאימה שרלוטה וילהלמינה. אביה היה צייר שהפך לאיש עסקים מצליח ומבוסס. למשפחה נולדו חמישה ילדים. אסתר בלנדה הייתה בת הזקונים. אחיה, ד"ר פריטהויף נודסטרם, היה אנטומולוג (חוקר חרקים) ורופא שיניים. כבר בילדותה התאפיינה בהתנהגות נערית, רצה ורכבה על אופניים בפראות, אך במקביל הוציאה מרץ רב גם בכתיבה. אסתר בלנדה לא ביקרה בבית ספר אלא למדה בביתה בעזרת מורים פרטיים. היא הייתה תלמידה גרועה ובעייתית שנענשה רבות. בהיותה בגיל 13 הורחקה מהבית לפנימייה של הכנסייה בניהולו של דודה הכומר, בתקווה שהמשמעת שם תשפר את התנהגותה והישגיה בלימודים. הכומר המלומד התגלה כמחנך גרוע והיא הוחזרה לביתה ולידי מורה פרטי חדש, אך ציוניה לא השתפרו. לאחר גיל 16 החלה ללמוד בבית ספר לבנות שם סיימה את לימודיה כראוי ואף הצטיינה בכתיבת חיבורים. במהלך שנות ילדותה המשפחה התעשרה הודות להצלחת עסקי אביה. שרכש נכסים רבים, ובנה בית מפואר עם סטודיו לציור.
תחילת עבודתה העיתונאית

ב-1911, בגיל 20, החלה לעבוד בהתנדבות בעיתון סטוקהולם דאגבלד(אנ'). היו במערכת עוד שלוש עיתונאיות שקיבלו אותה בברכה. מאמר ראשון שלה פורסם תחת שם העט "הנער". היא פיתחה סגנון כתיבה שכלל ציטוטים בסלנג ובניבים שונים של שוודית. בתחילת דרכה נפגשה עם הסופרת והעיתונאית הפמיניסטית אלין וגנר שהפכה ידידתה הקרובה ומודל חיקוי עבורה. בהמלצת וגנר, היא הצטרפה לפעילות פורום נשים שפעל למען שיפור שכרן ותנאי עבודתן של נשים. ב-1912 ניתנה לה הזדמנות לכתוב בחתימת שמה בעיתון דאגנס ניהטר. שם יזמה חידוש, והחלה לשלב בכתבותיה תמונות שצילמה בעצמה. לאחר כששה חודשים הוצעה לה משרה בסוונסקה דאגבלדט על ידי העורך הראשי באותה עת, שחתר לפתח את סגנון העיתונות החוקרת. היא החלה לחתום בשם העט "באנסאי" (Bansai), קריאת הקרב והניצחון היפנית שנשמעה פעמים רבות במהלך המשחקים האולימפיים בסטוקהולם, בשנת 1912, בהם היא נכחה. כתבותיה הפכו פופולריות וצוטטו במהלך מסע הפרסום של העיתון. עם התבססות מעמד הביניים והגידול שחל במספר הקוראות בראשית המאה ה-20, החל העיתון להקדיש יותר ויותר תכנים ומידע הפונים לנשים. אסתר בלנדה שאפה להתרחק מעיתונות המיועדת לנשים בלבד. בניסיונה להימנע מכתיבה בסגנון העיתונאי השולט באותה עת, שהתבסס בעיקר על העברת מידע באמצעות ראיונות קצרים, היא פיתחה סגנון כתיבה בו היא דיווחה, על אירועים וחוויות שהיא עצמה התנסתה בהם באופן בלתי אמצעי. באביב 1914 תכננה בעזרת אלין וגנר משימה עיתונאית בשיטה חדשנית שטרם נוסתה קודם לכן בשוודיה. היא הגישה מועמדות בזהות בדויה והתקבלה לעבודה כפועלת בחווה גדולה. זאת במטרה לחקור את תנאי עבודתן של הנשים המועסקות במשק, וכדי להבין מדוע רבות כל כך נמלטו ממקום עבודתן והיגרו לאמריקה. במאי 1914 אסתר בלנדה החלה לעבוד בחווה במחוז בסודרמנלנד(אנ'), מערבית לסטוקהולם, על מנת להתנסות מקרוב באורח חייהן של העובדות. המשימה ארכה כחודש והיא הניבה תשעה מאמרים (הראשון התפרסם ביום בו נורה יורש העצר האוסטרי בסארייבו) שהתפרסמו כסדרה עד ספטמבר 1914, בשם "חודש כפועלת בחווה". הוצאת ספרים הציעה לאסתר בלנדה להוציא לאור את המאמרים כספר, והיא הוסיפה טקסטים נוספים שצורפו לקובץ. הספר "נערה בין משרתות" (בשוודית En piga bland pigor) יצא בחתימת שמה המלא, הפך לרב מכר שהודפס ב-15 מהדורות ונמכר ב-35,000 עותקים. בשנת 2012 יצא הספר במהדורה חדשה. הספר עובד למחזה שהועלה 175 פעמים בתיאטרון בגטבורג, ואף לסרט באורך 56 דקות שהוקרן ברחבי שוודיה בשנת 1924. שיטת עבודתה העיתונאית, ובמיוחד ההתחזות, חשפה את אסתר בלנדה לביקורת חריפה שפגעה בה. כמו כן נגע לליבה הסבל שנגרם לנערות מהחווה, בעקבות פרסום עדויותיהן בעיתון. בעל החווה, שהייתה במוקד הסיקור העיתונאי, פרסם להגנתו ספר, שנכתב עלי ידי סופר צללים ב-1915, ובו התקפה על אסתר בלנדה ועל עבודתה העיתונאית. אסתר בלנדה נמלטה מהביקורת הציבורית לבית אימה ונמנעה מלהופיע בציבור לתקופת מה.
בתקופה זאת הכירה את קארין פריסל (בשוודית Carin Waern Frisell) שהייתה בתו של תעשיין אלומיניום עשיר מאוד. אמה הייתה בת למשפחת אצולה דנית. אסתר בלנדה וקארין פריסל נפגשו ככל הנראה באחד מהמפגשים הפוליטיים של חוג הליברלים, שאמה של קארין ארגנה בביתם, ואשר אליו השתייכה גם אלין וגנר. קארין הייתה בת תפנוקים, ללא מקצוע או עבודה. ובעלת יצר הרפתקנות שתאם את מזגה של אסתר בלנדה. השתיים הירבו לטייל על אופנוע בנסיעות ארוכות מחוץ לעיר. יחסי האהבה שהתפתחו ביניהן נמשכו לכל אורך חייה של אסתר בלנדה - זאת בתקופה בה יחסי אישות חד מיניים הוגדרו כמחלה וכמעשים בני-ענישה.
מסעות וכתיבה > הספר על לפלנד

בשנת 1914 יצאה לראשונה לביקור בלפלנד אצל אנשי שבט הסאמי – רועי איילי הצפון – למרגלות הר רוקומבור(אנ'), משם שלחה 5 כתבות לעיתון. בשנת 1915 שהתה בקירונה, אצל הגאולוג והכימאי היילמר לונדבוהם(אנ') שם למדה פינית על מנת לחזור אל שבט הסאמי כמורה. במהלך 1915 היא חזרה ללפלנד והצטרפה למסעו של השבט אל מחנה הקיץ שלו. היא שימשה כמורה בקהילה, התגוררה באוהל הטיפוסי לשבטי הסאמי (הורן – באנגלית Horn), והתנסתה מקרוב באורח החיים ובמלחמת הקיום של הרועים. כל זאת על רקע הוויכוח בשוודיה על תרבותם של הסאמי ומוצאם הגזעי. בתקופת שהותה בלפלנד שלחה כתבות שעוררו עניין ציבורי רב ותרמו לדיון על מהות היחסים שבין החברה השוודית לבין אנשי הסאמי. מאמרה האחרון בנושא הופיע בראשית 1916. עם שובה מלפלנד התגוררה עם אמה, שחלתה בעקבות מות אב המשפחה, דניאל, בשנת 1915. היא התקשתה בכתיבת ספרה על לפלנד והחליטה להתנתק מהעיתון. בעזרתה של אלין וגנר, שפיקחה על סדר יומה, היא התיישבה לכתוב על אנשי הסאמי. הספר "אנשי ההורן" (בשוודית Kåtornas folk) יצא לאור בשנת 1918, תורגם לאנגלית ולגרמנית והביא לה הכרה בינלאומית. מהדורה חדשה של הספר יצאה לאור לאחרונה בשוודיה.
מסעות וכתיבה > ספר הילדים הראשון

ביוני 1917 התפטרה מהעיתון והחלה ללמוד חקלאות בית הספר החקלאי באופסלה במטרה להפוך לחוואית. בשנת 1918 במהלך לימודיה כתבה את ספר הילדים הראשון שלה שבו דמות הגיבורה היא ילדה מאומצת, עצמאית ושובבה בשם אן-מארי לינדלוף (בשוודית Ann-Mari Lindelöf) הספר "פרחחית" (בשוודית En rackarunge) יצא לאור בסתיו 1919 ומאז הודפס במהדורות רבות, וזכה להצלחה בקרב קוראים ומבקרים שהגדירו אותו כחדשני. דמות הילדה השובבה אן-מארי לינדלוף הפכה לגיבורה בסדרת ספרים שאף עובדה לסדרת רדיו. בשנת 1923 הופק סרט באורך מלא בשם "פרחחית" (בשוודית En rackarunge) על בסיס כמה מהסיפורים בספרה של אסתר בלנדה. בסרט, אן-מארי בורחת מביתה במסע רכבת, שטה ברפסודה עם פושע נמלט ומבצעת מתיחות ומעשי קונדס שונים.
מסעות וכתיבה > מסע לפינלנד

כשפרצה מלחמת האזרחים בפינלנד, על רקע הכרזת עצמאותה, בדצמבר 1917, התחולל במדינה משבר מזון נרחב שהביא למחסור ולרעב בקהילות מבודדות. במרץ 1918, הודות לשליטתה בשפה הפינית, נשלחה אסתר בלנדה לפינלנד, על מנת לדווח על המצב בחוות המרוחקות בהן שרר מחסור במזון. מאמרה על הרעב התפרסם כעבור כשבוע ועורר מיד זרם של תרומות שסייע לממן מספר משלוחי מזון ועזרה ראשונה לנזקקים. אך המשימה לא הושלמה כיוון שהממשלה השוודית סירבה להמשיך לנפק רישיונות יצוא למרות הרעב המתמשך בפינלנד.