stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתנקשים (משחקי Assassin's Creed)
היסטוריה בדיונית של הארגון > ההיסטוריה המוקדמת > הקמת הנחבאים

בשנת 49 לפנה"ס, מספר חברים של מסדר העתיקים ערכו מסע לנווה המדבר סיווה שבמצרים העתיקה כדי לחקור את הכספת התת-קרקעית שחבויה מתחת למקדש של אמון. כדי לעשות זאת, הם חטפו את באייק ואת בנו ח'מו כדי לאלץ את המדג'אי למסור להם מידע. התקרית ביניהם הובילה למותו של ח'מו ולמסע נקמה של באייק ואשתו איה נגד מסדר העתיקים. אחרי שהרג את מטרתו הראשונה, רודג'ק, באייק חזר לסיווה כדי להרוג את האורקל הכוזב מֵדוּנַמוּן, ממנו השיג את תפוח העדן. לעומתו, איה הייתה מחויבת לחובותיה למלכה קלאופטרה, שניהלה מלחמת אזרחים נגד אחיה תלמי השלושה עשר, שזכה לתמיכה של מסדר העתיקים. בזמן היעדרה, באייק רדף אחרי האחראים למות בנו והקים קבוצה של מתנגדים למסדר העתיקים ונאמנים לקלאופטרה. כאשר באייק הרג את מרביתם של חברי המסדר, הוא ואיה שינו את התמקדותם במאמצים לעזור לקלאופטרה לכרות ברית עם גנאיוס פומפיוס מגנוס נגד תלמי, ובכך לזכות בתמיכתה של האימפריה הרומית. כאשר מסדר העתיקים רצח את פומפיוס, באייק ואיה ארגנו מפגש בין קלאופטרה לבין יריבו יוליוס קיסר, והשניים כרתו ביניהם ברית. בזמן זה, מסדר העתיקים החל להשפיע על יוליוס קיסר ובהמשך גם על קלאופטרה, והשניים בגדו בבאייק ובאיה. השפעתו של מסדר העתיקים על קלאופטרה איפשרה למסדר להשיג את מטה עדן מקברו של אלכסנדר הגדול. באייק ואיה עמדו בפני התנגדות גדולה יותר, ונפגשו עם בני בריתם כדי להקים את היסודות לאחווה חדשה. איה גייסה את תמיכתם של מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס, המתנגדים לקיסר, ותכננה לעזוב עמם לרומא כדי ללחום במסדר העתיקים שם. לפני עזיבתה, היא ובאייק קראו לאחווה החדשה שהקימו בשם "הנחבאים" וביססו את החוק הראשון לאמנה שלהם. השניים הקימו את הלשכה הראשונה של הנחבאים, אחת בממפיס ואחת ברומא.
היסטוריה בדיונית של הארגון > ההיסטוריה המוקדמת > עלייתה ונפילתה של האימפריה הרומית

בשנת 27 לפנה"ס, אוגוסטוס קיסר שינה את פני הרפובליקה הרומית והפך אותה לאימפריה הרומית. הקיסר השלישי שמלך על האימפריה החדשה היה קליגולה המטורף, ששלטונו הרודני נתמך בידי מסדר העתיקים. הוא נרדף בידי חבר הנחבאים ליאוניוס, שסימן אותו כמטרה והרג אותו בשנת 41 לפנה"ס. עד למאה ה-1, הנחבאים הרחיבו את נוכחותם מעבר לאימפריה הרומית, והקימו לשכות מצפון בפרובינקיה בריטניה ועד מזרח בהודו. עד למחציתה של המאה ה-3, קבוצת נחבאים החלה לפעול ברחבי הטריטוריות של האימפריה והיו ידועים בשם "ליברליס קירקולום".
היסטוריה בדיונית של הארגון > ימי הביניים

פעילותם של המתנקשים בתקופת ימי הביניים מכסה אירועים רבים בהם השתתפו. בין האירועים נמנים מרד אן לושאן (שנים 754-751), הח'ליפות העבאסית (שנים 867-824), החזרה לאיים הבריטיים בעידן הויקינגים (שנים 985-870), רפורמה של הארגון בלבנט וגלובליזציה כלל-עולמית בתקופת מסעי הצלב (שנים 1201-1191 לערך), מלחמת הברונים הראשונה (שנים 1217-1215), ההתנקשות בג'ינגיס חאן (שנים 1227-1217) ונפילת מסיאף (שנים 1257-1226), לידה מחדש כמסדר סודי (שנים 1402-1304), מלחמת מאה השנים (שנים 1453-1337), תקופת הרנסאנס האיטלקי (שנים 1493-1476), האינקוויזיציה הספרדית (שנים 1499-1490), שלטון בית בורג'ה ושחרור רומא (שנים 1506-1497), קונפליקט עם האימפריה המונגולית והטמפלרים הביזנטים (שנים 1515-1509), התפשטות אל עבר העולם החדש (שנים 1533-1503), הקמה מחדש של אחוות המתנקשים הסינית (שנים 1532-1521) וההתרחבות ליפן (שנים 1590-1549).
היסטוריה בדיונית של הארגון > העולם החדש ועידן האימפריאליזם

בעידן האימפריאליזם, האירועים בהם המתנקשים נאלצו לפעול היו בין היתר ציד המכשפות בסיילם (שנת 1692), החיפוש אחר המצפה (שנים 1722-1670) ונפילת אחוות המתנקשים הלונדונית (שנים 1754-1723), מבצעים חשאיים באמריקה הצפונית (שנים 1763-1735), שלוש עשרה המושבות והמהפכה האמריקאית (שנים 1784-1769), הבסת הטמפלרים בלואיזיאנה (שנים 1777-1750), המהפכה הצרפתית (שנים 1794-1789), החיפוש אחר יהלום הקוהינור (תחילת המאה ה-19-שנת 1805) וקונפליקט באימפריה הסיקית (שנים 1841-1839).
היסטוריה בדיונית של הארגון > העידן המודרני המוקדם

עם תחילתו של העידן המודרני, המתנקשים נכחו בזמן אירועים כמו הבהלה לזהב בקליפורניה (שנת 1852), מלחמת האזרחים האמריקאית (שנים 1865-1861), שחרור לונדון (שנים 1888-1868), התנגדות לרוסיה האימפריאליסטית (שנים 1908-1881), מלחמת העולם הראשונה (שנים 1914-1918), המהפכה הרוסית (שנים 1924-1917), מלחמת האזרחים הספרדית (שנים 1939-1936) ומלחמת העולם השנייה (שנים 1945-1939).
אמנת המתנקשים

שום דבר אינו נכון, הכל אפשרי.
המקור בערבית
لا شيء صحيح، كل شيء مسموح به
מסדר המתנקשים מאמין במערכת עקרונות שמפקחת באופן נוקשה על דרך חייהם, ומיוחסת בתור "אמנת המתנקשים". אמנה זו כוללת כלל מדריך אחד ושלוש דוגמות עיקריות:
"השהה את להבך מבשרם של החפים מפשע".
"התחבא מפני כל, היה אחד עם הקהל".
"לעולם אל תסכן את האחווה".
דוגמות אלו מחלחלות לתוך כל אספקט בחיים היומיומיים של המתנקשים, בנוסף למלחמתם למען השלום. המתנקשים מבצעים את מטלתם באמצעות התנקשויות פוליטיות ואסטרטגיות בלבד, מתוך תקווה שהריגתו של אחד תביא לישועתם של אלפים. הם גם מאמינים שהם נלחמים בשם אלה שאינם מחזיקים ביכולות, במשאבים או בידע כדי לדבר ולפעול נגד אלה שעושים שימוש לרעה בכוח.
פילוסופיה ומטרות

להבין ששום דבר אינו נכון והכל אפשרי. שחוקים אינם נובעים מאלוהות אלא מתוך הגיון. אני מבין עכשיו שהאמנה שלנו לא מצווה עלינו להיות חופשיים. היא מצווה עלינו להיות חכמים יותר.
המקור באנגלית
To recognize nothing is true and everything is permitted. That laws arise not from divinity, but reason. I understand now that our Creed does not command us to be free. It commands us to be wise.
שיטות פעולה

תרבויות, דתות ושפות משאירות את בני האדם מחולקים. אך יש משהו באמנה של המתנקשים שחוצה את כל הגבולות. חיבה לחיים ולחירות.
המקור באנגלית
Cultures and religions and languages keep folks divided. But there's something in the Assassin's Creed that crosses all boundaries. A fondness for life and liberty.
שיטות פעולה > דיוק והתגנבות

במהלך העידנים בהם התרחשה המלחמה בין המתנקשים לטמפלרים, חברים משתי הסיעות הרהרו לעיתים על הדמיון של מטרותיהם ועל הניגודיות שבשיטות הפעולה שלהם. עם זאת, הטמפלרים הסכימו ששיטות הפעולה של המתנקשים היו זהות לשלהם מתוך העיקרון שאומר "רוע שולי לטובת הכלל". ואכן, המתנקשים רדפו באופן נרחב אחרי מספר מטרות עיקריות ורצחו אותן בגלל שקבעו שהן מושחתות או מסוכנות מדי לאנושות, והדבר הפך לאחד המאפיינים שהגדירו אותם. הבדל קריטי היה בדוגמה הנוקשה שאוסרת על המתנקש לפגוע בחפים מפשע. לדברי אלטאיר, הטמפלרים היו ברוטליים ולשיטות שלהם היה חסר דיוק: שריפת ספרים שלמים, גרימת טבח המוני, ובהיסטוריה מאוחרת יותר - טיהורים של אומות שלמות.
בהתאם, הדיוק היה העיקרון המנחה מאחורי הטכניקה של המתנקשים והגורם מאחורי ההתמקדות שלהם בהתגנבות ובדיסקרטיות. על ידי מזעור הנזק המשני ואת האפשרות לעימות פומבי, היה מספר הנפגעים נמוך יותר. טקטיקה זו התאזנה עם הכבוש של המתנקשים לאנושות ולחיים, ובתיאוריה (אם כי לא תמיד במעשי), התנקשויות התבצעו רק כאשר הדבר היה הכרחי ביותר. ברגע שהמטרה נהרגה, סוכני המתנקשים היו מנועים מהבעת שמחה לאיד על מותן, וכמה מהם אף אימצו את המנהג להביע כבוד אחרון למתים, ולא משנה עד כמה מזוויעים היו מעשיהם.
למרות שלא כל מתנקש פעל באותה רמת פרפקציוניזם שהוצגה על ידי האמן הונציאני פרנצ'סקו וצ'ליו, מידע עצום היה יכול להתקבל במידה והיה אפילו ניסיון להתנקשות. כישלון לבצע זאת היה מוביל לטעויות קטסטרופליות - כמו למשך ההתנקשות השגויה של ארנו דוריאן בבן בריתם של המתנקשים קרטיין לפרנייה. עבור עבודת המחקר שלהם, המתנקשים התייחסו למגוון אמצעים כמו ריגול, גניבת מסמכים וכן התערות עם הקהל המקומי.
במידה מסוימת, הרפורמות אותן ביצע אלטאיר בתקופת מסעי הצלב איפשרו רמה גבוהה יותר של חמקנות מאשר בתקופת חניכותו תחת קודמו, ראשד א-דין סנאן. לפני כן, הייתה זו פרקטיקה שכיחה בקרב המתנקשים בלבנט לבצע התנקשויות בסיכון גבוה וכמעט-התאבדותיות, אך עדיין מרשימות באזורים מלאי קהל. גישה זו הסתמכה על אפקט ההלם כדי להרשים את הציבור בכוחם של המתנקשים - דרך השימוש בפחד. תחת הדרכתו של אלטאיר, המתנקשים נסוגו יותר לצללים, וגישה זו לא עודדה יותר ולמעשה בוטלה, והאיסורים על שיטות מוחרמות כמו השימוש ברעל הוסרו. בעוד כמה חברים במסדר המתנקשים היו חסרי סבלנות בנושא הסודיות שנדרשה בידי האחווה, מתוך חשש שהיא תפגע בהתקדמותם ובהשפעתם, אלטאיר חשש מהסיכונים הרבים שבחשיפה לציבור. לדעתו, באם המתנקשים ימשיכו בכיוון זה, הם יוכרזו כמטורפים ובסופו של דבר יוכחדו אם יישארו חשופים כמטרות. כך למשל, בזמן נפילת מסיאף לידי האימפריה המונגולית, אלטאיר הסיג את האחווה יותר לעבר הצללים. לפיכך, סודיות היא סיבה נוספת למדיניות ההתגנבות של המתנקשים. למרות זאת, לא היה שכיח שהמתנקשים גם אחרי ימי הביניים יבחרו בעימותים פומביים, וטקטיקות שכאלה נסובו סביב חקירתן של מהומות, גיוסם של שכירי חרב, או הסתערות גלויה על מוצב צבאי.
שיטות פעולה > רפורמות חברתיות

בזמנו של אלטאיר, המתנקשים חששו שקידום האידיאלים שלהם בפומבי יוביל לרפורמות חברתיות. כתוצאה מכך, רבות מפעולותיהם נסובו סביב חיסולם של אלה אותם האמינו כמסכנים את זכויות האנושות, וחיבול בתוכניותיהם. עם החלום שלהם שהאנושות תגיע לאוטופיה באמצעות הרצון החופשי, דרך הלימוד שלהם הייתה בעקיפין, תוך דגש על למידה עצמאית באמצעות ניסיון נרכש. כך למשל, דרך הלימוד של אציו אודיטורה שלא ללכת בדרכי הנקם הייתה לאפשר לו לעשות את המסע האישי בעצמו ולהגיע למסקנה הזו לבדו.
עם הזמן, המדיניות של המתנקשים התפתחה במהלך הרנסאנס האיטלקי. המתנקשים תחת מנהיגותו של אציו אודיטורה רכשו את אהבת הציבור כלפם. הייתה זו אמונתו של אציו שחוזקה של אחוות המתנקשים נבעה מחוזקו של העם הפשוט - רגש שבתחילה נדחה בידי מנהיג המתנקשים הקודם, ניקולו מקיאוולי הציניקן. בהתאם, המערכה של המתנקשים ברומא הצליחה בשיקום חורבות העיר תחת שלטונו המושחת של בית בורג'ה - אם במימונם של מבנים חדשים, תמיכה בסוחרי רחוב והצלה של אזרחים.
המסדר המשיך להסתגל בהדרגה ולעבור רפורמות נוספות במהלך המאות, ועד למאה ה-20, פעולותיהם החלו להשתנות לרפורמות חברתיות שאינן אלימות מאשר לאכיפה אגרסיבית. אולם, שינוי זה היה רצוף במתחים - מספר לשכות של המתנקשים (כמו למשל באמריקה הצפונית בהנהגתו של אכילס דבנפורט או התנועה המחתרתית נרודניה ווליה) עסקו במבצעים שנועדו למגר את הטרוריזם. היה זה רק לאחר מלחמת העולם השנייה שהמתנקשים מיקדו את פעולותיהם לכיוון של מתן דוגמה כדי לעורר שינויים מעוררי השראה. ההתנקשויות היו יותר נדירות, עד אשר בטיהור הגדול של שנת 2000, מלחמת הצללים נגד הטמפלרים נוטרלה והפכה יותר לחבלה חשאית וסמויה בבחירות פוליטיות.
מנהגים > חניכה למסדר

היו שתי דרכים להתקבל למסדר: מלידה (כמו אלטאיר אבן לא-אחד, אציו אודיטורה ודזמונד מיילס) ודרך גיוס (כמו חניכי המתנקשים אדוארד קנוויי ושון הייסטינגס).
אחרי שהחניך הכריז על עצמו כמתנקש בשירותו של המסדר, הוא ייבחן לנאמנותו למשך זמן לא מוגדר. כך למשל, אציו נשלח לרדוף אחר קושרי קשר טמפלרים במשך מספר שנים לפני שהתקבל רשמית למסדר, בעוד חניכי מתנקשים אחרים נאלצו לרכוש מספיק ניסיון במשימות חוזי ההתנקשות שלהם ברחבי העולם בטרם יצטרפו לליגת המתנקשים כחברים מן המניין.
מנהגים > אימונים

המתנקשים נהגו להתאמן כל חייהם על מנת להרוג. מגיל צעיר, הם אומנו לבחון את סביבתם ולתכנן מראש. כישורי קרב היו הכרחיים והתמקדו בכלי נשק בעלי להב. אולם, השיקול החשוב ביותר באימוני המתנקש היה מידת חמקנותו. התגנבות הייתה נשקו הגדול ביותר של המתנקש, והכל בחייהם הוקדש לכך. היה זה חיוני עבור המתנקש להגיע למטרתו מבלי שישימו לב לכך, ולאחר מכן לחמוק חזרה אל תוך הקהל אחרי ביצוע העבודה.
התמקדות חשובה נוספת באימוני המתנקש הייתה תנועתיות. עד לרגע בו המתנקש הגיע לרמת מתנקש אומן (Master Assassin), הוא התמקצע בריצה חופשית כצורה מוקדמת יותר של אמנות הפארקור של ימינו. תנועתיות זו נחשבה למוזרה בקרב האוכלוסייה המקומית, ואיפשרה להם להגיע למקומות שלא היו נגישים עד כה. הריצה החופשית העניקה למתנקשים יתרון משמעותי על פני מרבית אויביהם ושומרי העיר, וניתן היה להשתמש בה כדי לנוע במהירות וביעילות בתוך סביבה אורבנית צפופה.
אולם, לא כל המתנקשים אומנו מלידה, ובמיוחד אלה שגויסו בשלב מאוחר בחייהם. חניכים היו צריכים ללמוד להשתמש בדרכי האמנות באמצעות ניסיון אישי והדרכות ממתנקשים בתנאי השטח. כך למשל, אציו למד בתחילת דרכו חמקנות מהקורטיזנה פאולה בפירנצה, כישורי קרב מדודו מריו במונטריג'וני ותנועתיות מהמתנקשת רוזה בוונציה, כמו גם כמה טכניקות בסיסיות לאחר שקרא מהקודקס של אלטאיר. מספר מאות לאחר מכן, אדוארד קנוויי השתמש בכישורים שרכש כשודד ים כדי להשחיז את מיומנותו כמתנקש.
שלא כמו סיעות אחרות, למתנקשים לא היה סגנון לחימה מיוחד. מלבד הלהב הנסתר שלהם, כל לשכה השתמשה בכלי הנשק שהיו אופייניים לאותו אזור מקומי. כך למשל, המתנקשים העות'מאנים העדיפו להשתמש בלהבים מעוקלים, בעוד המתנקשים הסינים השתמשו באמנות הוושו.
מנהגים > ציוד

במהלך העידנים, היה לאחוות המתנקשים מגוון רחב של כלי נשק בהם עשתה שימוש. בימים העתיקים, לא היה למתנקשים לבוש או ציוד סטנדרטי, ומתנקשים מתקופות קדומות השתמשו בחניתות, רעל, חץ וקשת וכלי נשק נוספים. עד לשיאם של ימי הביניים, הם לבשו גלימות לבנות עם ברדסים מחודדים בתור הלבוש השגרתי שלהם.
עידן זה היה העידן בו נעשה גם השימוש הראשון בלהב המסורתי והידוע של המתנקשים - להב שניתנת לשליפה ואשר תוכננה לראשונה בידי דריווש. כלי נשק נוספים שהמתנקשים עשו בהם שימוש היו חרבות, חרבות קצרות וסכיני הטלה. השימוש ברעל גם היה שכיח, אם כי המסדר אסר על כך משום שזהו "דרכו של פחדן". חוקים רבים השתנו במהלך מנהיגותו של אלטאיר, שעשה שימוש ראשון בטכניקות ובהמצאות בעזרת תפוח העדן. המצאות אלה כללו את הלהב המורעלת, האקדח הנסתר ודרכים חדשות לביצועי התנקשות ששינו באופן דרמטי את הפרקטיקות של המסדר.
מתקופת הרנסאנס והלאה, ציוד המתנקשים לא השתנה בהרבה, אך מספר נשקים התווספו לארסנל שלהם. השימוש בשריון גוף על פני גלימות היה פופולרי, אם כי יש כאלה שעדיין לבשו את הגלימות הלבנות והברדס המחודד. אציו אודיטורה ומתנקשים איטלקים אחרים השתמשו בנשק המוסתר, קשת מוצלבת, חצים מורעלים, פצצות עשן וכן להב נסתר נוסף, בנוסף לכלי נשק קונבנציונליים אחרים כחרבות וסכינים. במספר אזורים השתמשו בכלי נשק מקומיים שלא נראו במקום אחר, כמו הטומהוק של ראדונהאגדו, או להבי הקרס, שנעשה בהם שימוש בתחילת המאה ה-16 באימפריה העות'מאנית. אולם, יש כאלה שעדיין לא לבשו ברדסים מחודדים כמו המתנקשים בקריביים.
תחת מנהיגותו של ג'יאדיפ מיר הסיקי, מתנקש בריטי ממוצא הודי, אחוות המתנקשים הבריטית אימצה את טקטיקת השימוש בפחד מאחוות המתנקשים ההודית, והשתמשה בסמי הזיה ופצצות פחד. על ידי הפחדת אויבים משדה הקרב, המתנקשים ההודים והבריטיים היו יכולים להתחמק מהאילוץ להרוג אותם, ובכך למזער נפגעים.
בזמנים המודרניים, המתנקשים המשיכו בעקבות שאר החברה אל תוך העידן החדש. ככל שהטכנולוגיה התקדמה, אקדחים הפכו לשכיחים יותר, ומחשבים לנפוצים יותר, כשהמתנקשות רבקה קריין והאנה מיולר התמקצעו בשימוש בהם. כשדזמונד מיילס הוחזק במתקן של אבסטרגו ברומא, קבוצה קטנה של מתנקשים ניסתה להצילו והשתמשה בנשק אוטומטי.
מנהגים > התמחות

בעוד המתנקש הקלאסי מתמחה באמנות הפארקור, שמחסל את אויביו בפעולות חמקניות, לא כל המתנקשים עומדים בדפוס הארכיטיפי הזה, כמו למשל סוכני שטח. אחוות המתנקשים היא יותר מאשר ארגון מיליטריסטי, ומשמשת כמדינה ריבונית בינלאומית משל עצמה. היא מורכבת ממשפחות שלמות שנולדות לתוך המסדר, וכוללת סט מיומנויות מגוון שאינו בהכרח מתמקד בלוחמה. מתנקשים רבים משרתים בתפקידי תמיכה, כמו שון הייסטינגס, שמתמחה כאנליסט היסטוריה, ורבקה קריין, טכנאית מחשבים ומומחית אבטחה. בתוך הקבוצה שלהם, דזמונד מיילס ומאוחר יותר גלינה ווֹרונינה שימשו כסוכני שטח.
אפילו בקרב המתנקשים שאומנו לתפקידי לוחמה, היה מגוון רחב של התמחויות. האחווה האיטלקית שבתחילת המאה ה-16 שלחה קבוצות כמו זו של פרנצ'סקו וצ'ליו, בה נכחה טסה ורזי, הרבליסטית בעלת ידע מקיף על רעלנים, וסיפריאנו אנו, קשת רב-אמן. בין יתר האחוות אשר כללו חברים בעלי התמחויות שונות נמנות אחוות המתנקשים האיטלקית, הספרדית והצרפתית.
טריוויה

בימי הביניים, מתנקש היה מוכיח את דבר החיסול של מטרתו על ידי טבילת נוצה בדם המטרה. מנהג זה נשכח בתקופת הרנסאנס, אולם זכה לחידוש מסוים בתקופה הוויקטוריאנית. ג'ייקוב ואיווי פריי עשו שימוש במנהג, אם כי טבלו מטפחת לבנה בדם מטרותיהם.
רבקה קריין - המתנקשת האנליסטית מהזמנים המודרניים - ציינה שגם המתנקשים וגם הטמפלרים היו קיימים עוד מלפני הקמתם של החשישיון ומסדר אבירי היכל שלמה, וערכה מחקר על שמם הקודם של שני המסדרים.
דוגמה אחת לשם קדום של המתנקשים נעוץ במתנקשים הרומאים, שנהגו לקרוא לעצמם "ליברליס קירקולום" (לטינית ל"מעגל הליברלים").
מבחינה היסטורית, החשישיון הייתה סיעה של מוסלמים שיעים קיצוניים מממלכת פרס, שנאמר כי תחת פיקודו של חסן-י סבאח נטלו סם בשם חשיש, ותחת השפעתו חוו השפעות "גינת גן עדן". בתמורה, הם קיבלו הוראה לרצוח את יריביו הפוליטיים והדתיים של סבאח. עקב האופוריה שנגרמה מהשפעת הסם, הם הפכו לנאמנים לסבאח ללא לאות.
המילה האנגלית ל"חשישיון" (Hashashin) הביאה לבריאתה של המילה Assassin (מתנקש).
הדוֹגמוֹת הראשונה והשלישית של אמנת המתנקשים מבוססות בעיקר על פתגמים באסלאם. הדוֹגמה הראשונה (לא להרוג חפים מפשע) מתאימה למספר רב של חדית' וגרסאות שונות של הקוראן. הדוֹגמה השלישית (סיכון האחווה) מתייחסת לקיום מלחמה נגד האלוהים באסלאם ושבירת האמון של אנשים אחרים. גם באחווה וגם באסלאם, העונש שבעבירה על החוקים דינו מוות.
ביאורים

1 2  במשחק Assassin's Creed Odyssey ניתן לבחור אחד מתוך שתי הדמויות הראשיות - אלכסיוס או קסנדרה. בעוד דמותה של קסנדרה היא הקאנונית לסדרת המשחקים, אחיה אלכסיוס הופך לנבל הכת של קוסמוס שעונה לכינוי דיימוס, ולסירוגין, בהתאם לבחירת השחקן.
↑  במשחק Assassin's Creed: Revelations, אציו אודיטורה מסביר לסופיה סרטור את הכלל המדריך של האמנה - "להגיד ש'שום דבר אינו נכון' משמעו להבין שיסודות החברה שלנו שבריריים, ושעלינו לשמש כרועים עבור הציוויליזציה שלנו. להגיד ש'הכל אפשרי' משמעו להבין שאנחנו הארכיטקטים של מעשינו, ושעלינו לחיות עם השלכותיהם, בין אם הם יהיו מפוארים או טרגיים."
טמפלרים (משחקי Assassin's Creed)
היסטוריה בדיונית של הארגון

אפילו כשנדמה שאנשים כמותכם חושבים שהם מנצחים, אנחנו עדיין מתקוממים נגדכם. ואתה יודע למה? בגלל שהמסדר נולד מתוך ריאליזציה. אנחנו לא זקוקים לשום אמנה. שום דוקטרינה של אנשים זקנים ונואשים. כל מה שאנחנו צריכים הוא שהעולם יישאר כמו שהוא. וזוהי הסיבה מדוע הטמפלרים לעולם לא יושמדו.
המקור באנגלית
Even when your kind appears to triumph... Still we rise again. And do you know why? It is because the Order is born of a realization. We require no creed. No indoctrination by desperate old men. All we need is that the world be as it is. And THIS is why the Templars will never be destroyed.
ההיסטוריה של הטמפלרים מקיפה כמה מאות אלפי שנים, מאז שחר האנושות ועד לזמנים המודרניים. למרות שהטמפלרים המודרניים נוסדו רק בימי הביניים, אבותיהם הקדומים - ובעיקר מסדר העתיקים - היו פעילים עוד מהתקופה העתיקה, הפעילו מניפולציה על אנשים משפיעים לאורך ההיסטוריה ומשנים אירועים היסטוריים לתועלתם הפרטית וליצירת סדר עולמי חדש.
למשך מרביתה של ההיסטוריה, הטמפלרים ניהלו מלחמה חשאית נגד המתנקשים וקודמיהם הנחבאים, אשר התנגדו למטרותיהם בהאמינם שהאנושות צריכה להיות חופשית לבחור בעצמה את גורלה.
היסטוריה בדיונית של הארגון > העולם העתיק

מקורותיו של מסדר הטמפלרים נותר בגדר תעלומה. יש המאמינים שהטמפלרים קיימים עוד משחר האנושות, או לפחות מאז שהאנושות תבעה את חירותה מיוצריה, חייזרים קדומים שנודעו בתור בני האיסו.
מעט אחרי אסון טובה בשנת 75,000 לפנה"ס, קין, בנם של אדם וחוה, רצח את אחיו הבל והשיג לרשותו את תפוח העדן. בגלל פשעיו, הוטבע עליו צלב אדום (סמל הטמפלרים) והוא היה האדם הראשון שלקח על עצמו את האידאולוגיה של הטמפלרים. חסידיו המאוחרים של קין, הטמפלרים של הימים העתיקים, החשיבו את עצמם בתור "ילדיו של קין" וקראו לחותם צלב האדום בשם אות קין.
היסטוריה בדיונית של הארגון > העולם העתיק > ההיסטוריה המוקדמת

באופן רשמי, מסדר האבירים הטמפלרים הוקם בשנת 1129, אך אנחנו שרדנו, תחת תארים שונים, עוד הרבה לפני המאה ה-12.
המקור באנגלית
Officially, the Order of the Knights Templar was created in 1129, but we have endured, under various appellations, since well before the 12th century.
בשנת 1334 לפנה"ס, אבותיו הקדומים של מסדר האבירים הטמפלרים הוקמו במהלך השושלת השמונה עשרה של מצרים כאשר הפרעה סמנח כא רע הקים את מסדר העתיקים. לרשותו של סמנח כא רע הגיעה טכנולוגיה של בני האיסו, מה שסיפק למסדר העתיקים השראה לחפש אחר ידע נוסף מאותם שרידים מהעולם הקדום. במשך שאר ימי ההיסטוריה של מסדר העתיקים, חברי המסדר הקדישו את מיטב משאביהם כדי לחשוף עוד מידע מבני האיסו, והם החשיבו את עצמם בתור ממשיכי דרכם של האבות הקדומים והמנהיגים הראויים של האנושות. הם סגדו להנהגה של האיסו, ביניהם אב ההבנה (Father of Understanding), אם החוכמה (Mother of Wisdom) והקול הקדוש (Sacred Voice), ומידלו לפיהם את ההיררכיה של המסדר שלהם.
כדי להנחיל חזון משלהם על העולם, העתיקים נצמדו קרוב לצמרת השלטון של המדינה ולמעמדות הדת, וזאת כדי להפעיל מניפולציה על החברה לתועלתם. דרך פעולה זו נמשכה למשך אלפי שנים - הרבה אחרי הארגון מחדש של המסדר כמסדר הטמפלרים - עד אשר פרנסואה תומאס ז'רמיין השתמש במהפכה הצרפתית בסוף המאה ה-18 כדי לנווט את עצמם לכיוון מעמד הפועלים החדש, בו השתמשו כאמצעים לתמרון, והחליפו את מסווה האצולה במסווה התאגידים.
פועלם של הטמפלרים בעת העתיקה כלל התערבות במספר אירועים היסטוריים, כמו למשל כיבושיו של חשיארש הראשון (465-480 לערך), המלחמה הפלופונסית (420-429 לערך), כריתת ברית עם אלכסנדר הגדול ותמיכה באימפריות המזרח של צ'ין שה-חואנג, קיסר סין (המאה ה-4 לפנה"ס-המאה ה-3 לפנה"ס), מצרים העתיקה בתקופת ממלכת בית תלמי (70 לפנה"ס-46 לפנה"ס) והאימפריה הרומית (44 לפנה"ס-27 לפנה"ס).
היסטוריה בדיונית של הארגון > ימי הביניים

מסדר העתיקים המשיך לפעול גם אנגליה של המלך ארתור (סוף המאה ה-5-תחילת המאה ה-6), מרד אן לושאן (שנים 757-755) והח'ליפות העבאסית (שנים 860-824 לערך) עד לדעיכתו במאה ה-9 ולידתו מחדש כמסדר האבירים הטמפלרים בסוף העידן הויקינגי (שנים 873-845).
בסוף המאה ה-10, המסדר החל לשלוט בכנסייה הקתולית, ואחד ממנהיגיו הפך לאפיפיור סילבסטר השני. לקראת מסע הצלב הראשון, המסדר הוקם מחדש כמסדר מיליטריסטי (שנים 1191-1118) וניהל מאבקים שנמשכו עד למסע הצלב השלישי, עד אשר נפל מגדולתו (שנים 1314-1307). במאות ה-14 וה-15 - טרם פריצתה של מלחמת מאה השנים - המסדר נולד מחדש כמסדר חשאי ונלחם נגד האימפריה העות'מאנית (שנים 1476-1321).
היסטוריה בדיונית של הארגון > תקופת הרנסאנס

תקופת הרנסאנס הביאה עימה שינויים רבים, מאבקי כוח ושחיתות רבה, כמו למשל עלייתם של הטמפלרים האיטלקים ושלטון בית בורג'ה (שנים 1493-1476), האינקוויזיציה הספרדית (שנים 1499-1491), נפילתו של בית בורג'ה (שנים 1507-1491) שובם של הטמפלרים הביזנטים (שנים 1511-1509), תקופת טיודור באנגליה (סוף המאה ה-15 עד אמצע המאה ה-16), כיבוש אמריקה בידי הספרדים (שנים 1536-1503) ושלטון שמונת הטיגריסים וההתרחבות ליפן (שנים 1590-1506).
היסטוריה בדיונית של הארגון > עידן האימפריאליזם

עידן האימפריאליזם הביא עמו את ציד המכשפות בסיילם (שנת 1692), החיפוש אחר המצפה (שנים 1722-1670) החיפוש אחר אנגקור (המאה ה-16), פעילות הטמפלרים באמריקה הצפונית (שנים 1769-1735), המהפכה האמריקאית (שנים 1782-1770), המהפכה הצרפתית (שנים 1794-1778), החיפוש אחר יהלום הקוהינור (העשור הראשון של המאה ה-19) וכיבוש הודו (1849-1839).
היסטוריה בדיונית של הארגון > העידן המודרני המוקדם

בעידן המודרני המוקדם, הטמפלרים פעלו מאחורי הקלעים כדי לתמרן מספר אירועים היסטוריים כמו מלחמת האזרחים האמריקאית (שנים 1868-1860), נפילת לונדון (שנים 1868-1735), מלחמת בושין (שנים 1869-1855), מלחמת הזרמים (שנת 1874 עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-19), הפעלת מניפולציה על האימפריה הרוסית ותחילתה של תוכנית הקפיטליזם (שנים 1910-1881), מלחמת העולם הראשונה (שנים 1916-1914), המהפכה הרוסית (שנים 1953-1917), מלחמת האזרחים הסינית (תחילת המאה ה-20), מלחמת האזרחים הספרדית (שנים 1937-1936), מלחמת העולם השנייה (1945-1939), ועמדו מאחורי היווסדותו של תאגיד אבסטרגו (שנת 1937-שנות ה-40 של המאה ה-20) ועיצוב העולם מחדש (שנים 1963-1948).
שבועת הטמפלרים

בדומה לאויביהם, אחוות המתנקשים, למסדר הטמפלרים שלוש דוגמות קדושות:
"לאכוף את העקרונות של המסדר שלנו וכל מה שאנחנו מייצגים".
"לעולם לא לשתף את סודותינו או לחשוף את הסיבה האמיתית לפעולותינו".
"לעשות זאת עד למותנו, לא משנה המחיר".
מצופה מן הטמפלרים לשמור על שלושת החוקים הללו כל הזמן, ועבירה עליהם תביא להשלכות קשות על מי שעושה זאת. כך למשל, היית'ם קנוויי - הגראנד מאסטר של מסדר הטמפלרים בשלוש עשרה המושבות - התנקש בחייו של אדוארד בראדוק עקב מעשיו של האחרון, שאיימו על מערכת האמונות של הטמפלרים עם מעשיו, אמונותיו ותאוות הדם שלו.
אידאולוגיה ומטרות

אנחנו יצורים אכזריים ונואשים, שמקובעים בדרכי הכיבוש שלנו. הסקסונים והפרנקים. העות'מאנים והספווים. אני יכול להמשיך שעות. כל ההיסטוריה האנושית היא אינה אלא סדרה של עימותים ושל שעבודים. תאווה לעוד, עוד, עוד.
המקור באנגלית
We're cruel and desperate creatures, set in our conquering ways. The Saxons and the Franks. The Ottomans and Safavids... I could go on for hours. The whole of human history is but a series of conflicts and subjugation. A desire for more, and more, and more.
במהלך המאות, הטמפלרים האמינו שהם מאוחדים בחזונם לשלום נצחי עבור כל האנושות, וקבעו לעצמם מטרה ליצור סדר מושלם בתוך עולם כאוטי שכלל שפיכות דמים בלתי פוסקת, סכסוכים קטנוניים ושחיתות. עבור כל אותם מאמינים נלהבים בחלום הזה, זוהי מטרה אצילית שבה הם לוקחים על עצמם בצורה אלטרואיסטית את המטלה להציל את האנושות מעצמה. כדי לפעול לפי ההצהרה הזאת, הטמפלרים מאמינים שבני האדם צריכים הכוונה בעזרתם של אנשים חכמים יותר מהם, וזו הדרך היחידה לאלף ולסכל את הדחף האנושי לעשיית טעויות. בעיניהם של הטמפלרים, אותם מעטים שראויים לשבח הם אלה שיש להם את כוח הרצון להקריב קורבנות שנחוצים כדי לשים קץ לאנרכיה, הטעיה וחוסר צדק. יתר על כן, ישנם כאלה שהגיעו להארה אודות השחיתות המהותית של האנושות - הארה אותה הם תופסים כאמת אבסולוטית של המציאות סביבם.