דווייט אייזנהאואר
נשיאותו (1953–1961) > מדיניות חוץ > בלימת ברית המועצות

תקופת נשיאותו עמדה בסימן המלחמה הקרה - הוא המשיך בעימות עם ברית המועצות שהחל בתקופת הנשיא הקודם, הארי טרומן. הוא המשיך במדיניות הבלימה של ממשל טרומן ובחיזוק כלכלות מערב אירופה. הוא הוסיף דגש על הרתעה גרעינית אמריקנית (ובריטית) כהגנה מפני פלישה. הוא רצה שבעלות הברית יספקו את הביטחון המקומי. מטרתו הייתה הקטנת מספר החיילים באירופה, הקטנת ההוצאות הצבאיות, וחלוקת הנטל עם המדינות האירופאיות. האירופאים לא סמכו על ההרתעה הגרעינית ולא רצו להקים קהילה אירופאית ביטחונית במקום נאט"ו. כתוצאה מכך נותרו חיילים אמריקנים באירופה.
עם מותו של יוסיף סטלין במרץ 1953, הפך גאורגי מלנקוב למנהיג ברית המועצות. מלנקוב הציע "דו-קיום בשלום" עם המערב, וראש הממשלה הבריטי וינסטון צ'רצ'יל הציע ועידה עולמית של מנהיגים. מתוך חשש שהוועידה תמנע את חימושה מחדש של גרמניה המערבית, ומתוך ספקות בכוונותיו של מלנקוב וביכולתו לשרוד בשלטון, סירב אייזנהאואר לוועידה המוצעת. באפריל, נאם אייזנהאואר נאום שנקרא "הסיכוי לשלום", בו קרא לשביתת נשק בקוריאה, בחירות חופשיות לאיחוד גרמניה, עצמאות מלאה למדינות מזרח אירופה, ושליטה של האו"ם על אנרגיה אטומית. הנאום התקבל במערב כרצון לפיוס בין הגוש המערבי לגוש המזרחי, אולם בברית המועצות התקבל הנאום כתעמולה. ב-1954, עלה לשלטון ניקיטה חרושצ'וב. אייזנהאואר פקפק ביכולת של ברית המועצות לשתף פעולה לאחר שסירבה לתוכנית לשימוש באנרגיה אטומית לצורכי שלום, שדרשה את יצירת הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית ותחנות להפקת אנרגיה גרעינית.
לאחר סיום המלחמה בקוריאה, הקטין אייזנהאואר את התלות ביחידות צבא יקרות והעדיף נשק גרעיני זול כאמצעי הרתעה. מטרתו הייתה קידום הביטחון הקיבוצי של נאט"ו ובעלות הברית האמריקניות, חיזוק העולם השלישי מול הסובייטים, הימנעות מעוד מלחמת קוריאה, ויצירת אקלים שיחליש את השפעת הסובייטים. אייזנהאואר הכיר בכך שלארצות הברית יש יתרונות אחרים על ברית המועצות: הדמוקרטיה, הכלכלה, הטכנולוגיה, המודיעין, הדיפלומטיה, התעמולה והסיוע לעולם השלישי.
הפנטגון באוגוסט 1954 רצה שאייזנהאואר יתמוך באסטרטגיה להכרעת הסובייטים באסיה. אייזנהאואר הנחה את המועצה לביטחון לאומי לאתר הזדמנויות להקטין את כוחם של הסובייטים. הוא הכיר בתורת הבלימה, אולם רצה לפגוע בברית המועצות בצורה יותר פעילה. ממשלו השתמש במבצעים חשאיים של ה-CIA כדי לפגוע בממשלות קומוניסטיות. ב-1953 הוא הורה ל-CIA בראשות אלן דאלס לדאוג להדיפתו והדחתו של ראש הממשלה מוחמד מוסאדק באיראן, ולשימור משטרו הפרו מערבי של השאה מוחמד ריזה פהלווי. השאה והכוחות המלוכניים הדיחו את מוסאדק במבצע אייג'קס, מבצע חשאי. הייתה זו פעולה אשר מנעה את החלפת המשטר המלוכני, אף כי הגבירה רגשות טינה בקרב החוגים האיראנים הרדיקליים והפונדמנטליסטיים. הפעולה הצליחה ועברו עוד כעשרים וחמש שנים ומעלה בטרם הודח השאה על ידי רוחאללה ח'ומייני.
אייזנהאואר גם הנחה את ה-CIA לתמוך בהפיכה בגואטמלה ב-1954, שבה הדיח הצבא את הנשיא חקובו ארבנס גוסמן. האמריקנים טענו שגוסמן נטה לכיוון ברית המועצות. רבים טענו ששיקולים זרים היו מעורבים בפעולה, אולם מסמכי ה-CIA לא חשפו מעורבות של חברת הפירות המאוחדת בתהליך, וגם לא השפעה סובייטית. הריאליסטים טענו שהמלחמה הקרה החלה בגלל מדיניות ברית המועצות, וראו בגוסמן בובה של הסובייטים שיש להדיח. רוויזיוניסטים, שהאשימו את ארצות הברית במלחמה, טענו שארצות הברית רצתה להרחיב את השפעתה הכלכלית בעולם השלישי, ושהמעורבות נועדה לשמור על חברת הפירות המאוחדת.
ב-1953 חידש אייזנהאואר את היחסים עם ספרד של פרנסיסקו פרנקו. אף על פי שלא הייתה דמוקרטית, ספרד הייתה במקום אסטרטגי במלחמה הקרה והזדהותה עם ארצות הברית אפשרה לבנות סחר וברית צבאית, שסיימו את בידודה של ספרד לאחר המלחמה והביאו צמיחה כלכלית מרשימה לאזור.