טוד היינס
קריירה

היינס זכה לתשומת לב ציבורית לראשונה עם סרטו הקצר והשנוי במחלוקת Superstar: The Karen Carpenter Story‏ (1987), המתאר את חיה ומותה הטרגיים של הזמרת קארן קרפנטר, תוך שימוש בבובות ברבי כשחקנים. היינס לא השיג רישיון מתאים לשימוש במוזיקה של קרפנטר, מה שגרר תביעה מצד אחיה המוזיקאי ריצ'רד קרפטר, שהוצג בסרט באור שלילי, ואסר על הפצתו. ברבוות השנים הסרט הפך לסרט פולחן.
סרט הבכורה המלא של היינס "רעל" (1991), הוא מחקר פרובוקטיבי, בן שלושה חלקים, אודות תפיסות קוויריות בעידן האיידס. הסרט ביסס את מעמדו כדמות של קולנוע טרנסגרסיבי חדש. רעל זכה בפרס חבר השופטים הגדול של פסטיבל סאנדנס ונחשב ליצירה מכוננת של הקולנוע קווירי החדש. היינס זכה לשבחים נוספים על סרטו העלילתי השני Safe (1995), דיוקן סימבולי של עקרת בית שמפתחת רגישות בריאותית משונה. הסרט נבחר לסרט הטוב ביותר בשנות התשעים על ידי The Village Voice Film Poll. סרטו השלישי,  "Velvet Goldmine" ‏(1998), הוא מחווה לעידן הגלאם רוק של שנות השבעים, המהווה מחווה ברורה ליוצרים מיתולוגיים כמו דייוויד בואי, איגי פופ ולו ריד הסרט זכה בפרס חבר השופטים המיוחד לתרומה האמנותית הטובה ביותר בפסטיבל קאן בשנת 1998 ולמועמדות לפרס האוסקר על עיצוב התלבושות הטוב ביותר.
היינס זכה לשבחי הביקורת ולהצלחה קופתית עם סרטו הרביעי משנת 2002, "הרחק מגן עדן". הסרט שנוצר בהשראת סרטיו של דאגלס סירק, היא מלודרמה-תקופתית המתרחשת בשנות החמישים, אודות עקרת בית שמגלה שבעלה הוא הומו ומפתחת רומן אסור עם הגנן האפרו-אמריקאי שלה. הסרט זכה בארבע מועמדויות לפרס האוסקר, כולל התסריט המקורי הטוב ביותר עבור היינס. בנוסף זכה הסרט בשורה של פרסים, בהם: פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי, פרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס ופרס אינדפנדנט ספיריט.
סרטו החמישי, "אני לא שם" (2007), הוא ביוגרפיה חופשית ולא ליניארית, המתארת פנים שונות של בוב דילן דרך שבע דמויות בדיוניות שגילמו חמישה שחקנים ושחקנית. את התסריט כתב יחד עם הקולנוען הישראלי אורן מוברמן. "אני לא שם" זכה לשבחי הביקורת ולמועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור קייט בלאנשט.
בשנת 2011 ביים היינס וכתב במשותף עם אחרים את סדרת המיני-סדרה HBO "מילדרד פירס", שגרפה 21 מועמדויות לפרס אמי לבידור בפריים טיים, וזכתה בחמשים, כמו גם ארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב וזכייה לשחקנית הראשית קייט וינסלט.
בשנת 2015 חזר היינס למסך הגדול עם סרטו העלילתי השישי, קרול. עיבוד לרומן הרומנטי של פטרישה הייסמית' "The Price of Salt". הסרט מגולל סיפור אודות רומן אהבה אסור בין שתי נשים ממעמדות שונים וממוצאים שונים, בתחילת שנות ה-50 בניו יורק. הסרט זכה לשבחי המבקרים ולשבחים רבים, כולל מועמדות לפרס דקל הזהב, שש מועמדויות לפרס האוסקר, תשע מועמדויות לפרס באפט"א לקולנוע וחמש מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרטו "מעשה פלאים", דרמה המתרחשת בשני צירי זמן, ש-50 שנים מפרידות ביניהם. האחד הוא 1927, השני 1977. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר ילדים מאויר באותו שם מאת בריאן סלזניק. החלק הראשון הוא בשחור לבן וללא דיאלוגים כסרט אילם מלווה במוזיקה בלבד ועוקב אחר קורותיה של ילדה חירשת הבורחת מאביה המנוכר רגשית ויוצאת לבדה לניו יורק כדי לחפש את אמה השחקנית (ג'וליאן מור). החלק השני מצולם בצבע מלא, עם פסקול עשיר, בו העלילה עוקבת אחר נער בן 12 שמעולם לא הכיר את אביו. לאחר שאמו נהרגת בתאונת דרכים והוא מאבד את יכולת השמיעה שלו בתאונה ביתית, הוא יוצא לבדו לניו יורק במטרה לאתר את האב האבוד. הסרט הוקרן בבכורה בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע בקאן
ב-22 בנובמבר 2019 יצא לאקרנים הסרט פרשת המים ("Dark Waters"), מותחן-משפטי בבימויו. המבוסס על סיפור אמיתי על מאבקו ארוך השנים של עורך דין בתאגיד הכימיקלים דופונט, כדי לגרום לה להודות בנזק הבריאותי והכלכלי העצום שגרמה לתושבי וירג'יניה המערבית, כששפכה כמויות עצומות של פסולת רעילה למים במדינה.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרט תיעודי שיצר על להקת הוולווט אנדרגראונד, שזכה לשבחי הביקורת. הסרט כלל קטעי ארכיון וראיונות, שחלק מהזמן המסך מפוצל, שהדוברים על המסך לצד תמונות הארכיון, בעוד המרואיין חולק זיכרונות במשבצת אחרת.
בשנת 2023 יצא לאקרנים  "הצצה ליחסים" סרט מתח פסיכולוגי בבימויו, בכיכובן של ג'וליאן מור ונטלי פורטמן