stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדעון זינגר
קורות חייו

זינגר נולד ב-1926 בברנו שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה). ב-1940 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והיה באוניית הגירוש "פאטריה" שטובעה על ידי ארגון "ההגנה". בנעוריו גר בשכונת מחלול בתל אביב ולמד שירה ונגינה על כינור. סיים הכשרה מקצועית כמלטש יהלומים.
לחם בפלמ"ח ולאחר פציעה הצטרף לצ'יזבטרון. הוא היה הסולן בביצוע המקורי של שיר "הרעות". שיר זה הוקלט והופץ על ידי חברת התקליטים צליל בשנת 1949.
בשנות ה-50 וה-60 היה חבר בהרכב הזמר והבידור "רביעיית מועדון התיאטרון". הופיע פעמיים בפסטיבל הזמר וזכה במקום הראשון ב-1961 עם השיר "שאני עמך", שכתבה פנינה אבני, הלחין ועיבד צבי אבני. בן זוגו ברבות מהופעותיו היה יעקב בן-סירא.
גדעון זינגר הופיע בדו-רה-מי, בהבימה, בקאמרי ובצוותא בהצגות "אופרה בגרוש", "הזוג המוזר", "הבה נתגרש", "אדם הוא אדם", "זעקי ארץ אהובה", "הלילה השנים עשר" ועוד. כמו כן השתתף במחזמר "איש למנשה" של המפיק גיורא גודיק והופיע בהצגות ילדים בתיאטרון לילדים מארץ עוץ. בסוף שנות השישים החל להופיע בתיאטרון באירופה ובברודוויי בתפקיד דון קישוט בהצגה "איש למנשה". בשנת 1977 חזר לישראל והצטרף לתיאטרון באר שבע.
זינגר שיחק בסרטי קולנוע רבים, בהם: "רק בלירה", "הסנדלר העליז", "השכונה שלנו", "הגמל המעופף", "איי לייק מייק", "סאלח שבתי", "תעלת בלאומילך", "חבורה שכזאת", "טרנזיט", "נחצ'ה והגנרל", "דליה והמלחים", "המניע לרצח", "עזית של הצנחנים" ,"רק היום", "מיליונר בצרות", "השועל בלול התרנגולות", "טעות במספר", "אמי הגנרלית", "חמש חמש", "הגלולה" ועוד. זינגר הופיע גם בתוכניות טלוויזיה (כמו סדרת הילדים "דלת הקסמים" משנות השבעים, בה שיחק את הקוסם אדון קוק) וכן דיבב את אדון ינשוף בסדרה המונפשת "סיפורימפו" ו-"למה כובע: עלילות בריהו".
ב-1983 פוטר מתיאטרון הבימה ובעקבות כך עזב את ישראל.
משנת 1987 התגורר בווינה ושיחק בתיאטרון Theater in der Josefstadt כשחקן מן המניין וחבר של כבוד. כמו כן השתתף בסרטים גרמניים ואוסטריים ובתיאטראות קיץ והשתתף בתוכניות טלוויזיה. זמן לא רב לפני מותו הופיע בתפקיד קטן בסרט "האישה בזהב".
משנת 2005 היה נשוי לסוכנת השחקנים שירה זינגר, אשר ניהלה את הקריירה שלו בחו"ל. בשנת 2006 חגג לו תיאטרון הבימה את יום הולדתו ה-80 וזינגר הגיע לארץ לרגל האירוע.היה אב לארבעה ילדים מנישואים קודמים: אחד מילדיו הוא עורך הדין יואל זינגר, שהיה היועץ המשפטי למשרד החוץ בתקופת המשא ומתן להסכמי אוסלו. בתו, ניקי, נשואה לאריק אבנרי (פסיכולוג), שהיה שבוי בכלא הסורי במלחמת יום הכיפורים ומתמחה בטיפול במצבי משבר, בפוסט-טראומה ובפדויי שבי.
זינגר נפטר בבית החולים איכילוב כתוצאה מסיבוכים של ניתוח לב שעבר באוסטריה ב-11 במאי 2015 ונטמן בבית העלמין ירקון.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב ליסין 23.
הערות שוליים

↑  "שירים ששמענו פעם" שיר מס' 11
↑  יעקב העליון, גדעון זינגר יופיע כ"איש לאמנשה" בברודוויי, מעריב, 25 בדצמבר 1969
גדעון זינגר מצליח בברודוויי, מעריב, 24 בינואר 1971
↑  גדעון זינגר לתיאטרון באר-שבע, דבר, 12 באוקטובר 1977
↑  סיפורימפו, באתר אישים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310261705171  GND: 1021134902  ISNI: 0000 0003 6940 724X  LCCN: no2006116669  MusicBrainz: 26c723e0-67be-4fad-9edd-db6eb64592c6  VIAF: 247018689   WorldCat (עם VIAF): 247018689
עוז דוידיאן

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1971 (בן 53) פטיש, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  מעשה גבורה ב-7 באוקטובר 2023
 מעסיק:  הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב 
 תואר:  עורך דין
 מספר צאצאים:  4
 
רמי דוידיאן (מימין) ועוז דוידיאן (במרכז), עם אנשי מושב פטיש במפגש עם נשיא המדינה יצחק הרצוג, דצמבר 2023
גרפיטי המנציח את פועלו של עוז דוידיאן בקריית המלאכה בתל אביב
עוז דוידיאן (נולד ב-29 בנובמבר 1971) הוא אזרח ישראלי שבמהלך טבח שבעה באוקטובר הציל את חייהם של עשרות אנשים מאזור הטבח במסיבה ברעים.
ביוגרפיה

דוידיאן נולד בשנת 1971 במושב פטיש, לאברהם דוידיאן, שעלה לישראל בגיל צעיר מהאזור הכורדי של איראן ולרות, בת למשפחת זאדה הירושלמית. לדוידיאן שבעה אחים.
למד בבית הספר יסודי ותיכון של המועצה האזורית מרחבים. מגיל צעיר עבד במשק המשפחתי.
את שירותו בצה"ל עשה בפיקוד העורף. לאחר שירותו הצבאי, התגייס לשרת במשמר הגבול בתחום המודיעין, בגוש קטיף. במקביל, למד היסטוריה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון ולאחר מכן, למד משפטים במכללת רמת גן והוסמך כעורך דין. בשנת 2008 עזב את המשטרה והתמחה בסנגוריה הציבורית בתחום הפלילי ובדיני תעבורה. בהמשך, עבד כעורך דין לדיני תעבורה והחל ללמוד לתואר שני במשפטים במכללת שערי משפט. החל מיולי 2021 הוא עובד כאיש משא ומתן במסגרת הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב.
במקביל לשירותו המשטרתי ולאחריו, הקים עם אביו את חוות הבודדים "חוות אברהם" שבין מושב פטיש לרעים. במסגרת עבודתו בחווה, נחשף להתעמרויות ואירועי אלימות מצד בדואים מהסביבה. לאחר מותו של אביו עזב את החווה, עבר עם משפחתו למושב מסלול והעביר אותה לניהולם של אחותו וגיסו.
ביוגרפיה > מעשה הגבורה

בבוקר 7 באוקטובר נודע לדוידיאן מאחותו שבחווה, הממוקמת סמוך לשטח פסטיבל הנובה, כי באזור מסתתרים פצועים וניצולים רבים מהטבח. דוידיאן, שהכיר את השטח היטב, יצא עם הטנדר הפרטי שלו בכ-15 גיחות תחת אש לאזור, כשבכל גיחה כזו אסף מהשטח כמה אנשים שהתחבאו והעביר אותם למושב פטיש ומסלול. בסך הכול, לפי הדיווחים בתקשורת, הציל כ-120 איש. באמצעות הצעירים שאיתר והציל הופץ מספר הטלפון שלו בקרב משפחות של צעירים שהיו בפסטיבל, וכך קיבל הודעות עם מיקומים של ניצולים מהטבח, שהתחבאו.
במהלך חלק מהגיחות אף נתקל במחבלים, ניהל איתם קרב יריות מנשקו האישי, וחיסל אותם. לאחר שנגמרה התחמושת בנשקו האישי, לקח נשק מגופת אחד מהמחבלים שהרג. במקרה אחר דרס שני מחבלים שירו לעברו. על מנת שיזהו שמדובר ברכב ידידותי, הציב בשלב מסוים על הרכב דגל ישראל. חלק מהזמן, פעל יחד עם האלוף במיל' יאיר גולן אותו פגש בשטח באחת הגיחות. הנסיעות, המחבלים בהם נתקל והזוועות שראה בדרך תועדו באמצעות מצלמות הרכב.
ביוגרפיה > הכרה

בעקבות פועלו, העיד ביום הוקרה שנערך בכנסת: ”רבים אומרים לי שאני גיבור ושהצלתי 120 נערות ונערים. לא ביקשתי להיות גיבור. הגיבורים הם אלה שנלחמו על חייהם, רצו והתחבאו. אני הייתי הכלי שהקב"ה שלח לעזור להם להגיע הביתה. יש בי עצב על אלה שלא הספקתי להגיע אליהם, כל אלה שנקטפו. הכאב שלי על חבריי מזרועות הביטחון שלחמו בקווים הראשונים והגנו על כולנו”.
על מעשה הגבורה הוענק לדוידיאן במאי 2024, אות יו"ר לשכת עורכי הדין. ב-30 באוקטובר 2024, הוכרז כי הוענק לו אות נשיא המדינה לגבורה אזרחית, עיטור האומץ האזרחי הגבוה ביותר בישראל.
במסגרת עבודתו ברשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב חילק אותות הוקרה לאזרחים בדואים שפעלו במהלך 7 באוקטובר אף הם להצלת חיי אדם.
ב-5 באוקטובר 2024, יצא לאור הסרט התיעודי "הרשימה של עוז" שעוסק במעשי הגבורה של דוידיאן במהלך טבח שבעה באוקטובר והופק על ידי רשת 13. הוא הוקרן לראשונה בארצות הברית באוקטובר 2024, בתיאטרון סבן בבוורלי הילס. הסרט כולל קטעים גרפיים שצולמו במצלמות המשאית של דוידיאן. הסרט זכה לשבחים מצד הקהל אך סביר להניח שלא יוקרן שוב בארצות הברית בשל האקלים הפוליטי ההוליוודי והקושי להתמודד עם תוכן על מלחמת חרבות ברזל. הסרט נתקל בקשיים להפצה בשל היותו בשפה העברית ובשל התוכן הגרפי שבו, שמציג גופות ומראות קשים מהמתקפה. יוצר הסרט, יוסי אלי, ציין כי הוא שוקל ליצור גרסה בינלאומית של הסרט, עם קריינות באנגלית או תוספות ויזואליות, ואף פיתוח סרט עלילתי נפרד המבוסס על הסיפור.
חיים אישיים

דוידיאן נשוי לליאת, עובדת סוציאלית ואב לארבע בנות. בעל תואר שני במשפטים מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. דודו הוא רמי דוידיאן, שבדומה לו הציל עשרות אזרחים מהטבח במסיבה ברעים, והדליק משואה ביום העצמאות ה-76 לישראל. קרובת משפחה נוספת, אופיר דוידיאן, נהרגה בטבח שבעה באוקטובר. דוידיאן דובר עברית וארמית ואוהד את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
הערות שוליים

1 2 3 4  עדינה בר-אל, פרויקט ההצלה של עוז, באתר כנס מדיה, 17 באוקטובר 2023
↑  שמעון כהן, תוקפי החוואי מהדרום שוחררו בערבות, באתר ערוץ 7, 1 ביוני 2009
1 2  "אם לא אני – אין מי שיוציא אותם". ריאיון עם עוז דוידיאן - הביטחוניסטים, באתר הביטחוניסטים, ‏7 בנובמבר 2023
1 2 3 4  שרון דינר, מלאך בטנדר עוז דוידיאן הציל יותר מ-120 צעירים וצעירות בפסטיבל הנובה, באתר באר שבע נט
↑  עומר ירדני, "הוא הרגיע אותי, עשה לי שקט בלב": המפגש המרגש בין הניצולה מהמסיבה לנהג שהציל אותה, באתר חדשות 13, 15 בנובמבר 2023
↑  סיון חילאי, הכנסת הצדיעה לגיבורי המלחמה: "חטפנו יריות ורימונים, אך ידענו שהמחבלים ימותו לפנינו", באתר ynet, 13 בדצמבר 2023
↑  ביני אשכנזי‏, לשכת עורכי הדין העניקה לעו"ד עוז דוידיאן אות הוקרה על פעילותו ב-7 באוקטובר, באתר וואלה, 27 במאי 2024
↑  שושי חתוקה, ‏עמית מן ז"ל וילדי משפחת תעסה: אות נשיא המדינה לגבורה אזרחית, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2024
↑  יניב שרון, ‏הצילו חיים ב-7 באוקטובר: 13 גיבורים מהחברה הבדואית קיבלו אות הוקרה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 בפברואר 2024
↑  Alex Ben Block, The Other ‘Oz’: An Israeli Documentary You’ll Likely Never See, The Hollywood Reporter, ‏2024-11-23 (באנגלית אמריקאית)
מעיל זנבות

איור של מעיל זנבות לערב
מעיל זנבות הוא מעיל המגיע עד גובה הברכיים וחתוך מלפנים. מקורו של מעיל הזנבות הוא במעילי רכיבה, אבל מאזור המאה ה-18 הוא נהיה בגד רשמי ובעל חזית נקייה יותר במקום מעילי היוסטאוקורפס המקושטים בכבדות.
רק שני סוגים של מעילי זנבות עדיין נלבשים:
מעיל זנבות לערב (אחרי שש בערב) שחתוך בזווית חדה מלפנים, נלבש כחלק מקוד הלבוש עניבה לבנה.
מעיל זנבות לבוקר (לפני שש בערב) שמתעקל אחורה לכיוון הזנבות, נלבש כחלק מקוד הלבוש חליפת בוקר.
לרוב שכמציינים את השם "מעיל זנבות" הכוונה היא למעיל הזנבות הראשון שנלבש כחלק מעניבה לבנה.
מעיל זנבות לערב

מעיל זנבות לערב הוא המעיל שנלבש מאז שנות ה-50 של המאה ה-19 כחלק מקוד הלבוש עניבה לבנהכמו שצוין קודם לרוב כשאומרים סתם "מעיל זנבות" הכוונה היא למעיל זנבות לערב, אבל אצל חייטים והיסטוריוני לבוש דוברי אנגלית (בריטים ואמריקאים) הוא לרוב מכונה "dress coat" כדי להבדיל אותו מסוגים אחרים של מעילי זנבות.
מעיל הזנבות לערב המודרני בא ממעיל זנבות שנלבש לכל שעות היום הוא היה מאוד פופולרי בשנות ה-90 של המאה ה-18 בנפוץ במיוחד בתקופת העוצרות באימפריה הבריטית ובאמריקה משנות ה-30 עד ה-50 של המאה-19 המעיל המקורי הוחלף בשנות ה-40 של המאה ה-19 בפראק שמאוחר יותר באותה מאה הוחלף במעיל הזנבות לבוקר. בתקופת העוצרות למעיל הזנבות היו כפתורים מוזהבים והוא נלבש עם כפתורים פרופים עם מכנסיים או אברקיים בצבע בהיר, בכל שעות היום, אבל מאז התקופה הוויקטוריאנית מעיל הזנבות נלבש עם מכנסיים שחורים מאותו בד בעלי גַּלְאוֹן: פס של עיטור המורכב משני פסי משי להסתרת התפרים החיצוניים של המכנסיים, החליפה המתקבלת משני אלה מכונה של ידי חייטים דוברי אנגלית "dress suit", והיא נלבשת היום רק כחלק מקוד הלבוש "עניבה לבנה".
מעיל הזנבות לערב מגיע מלפנים ומאחור עד גובה המותניים, ושם הוא נגמר מקדימה בזווית כמעט ישרה (°80~), אבל מאחורה יש לו שני "זנבות" שממשיכים עד גובה הברכיים (הגומץ), ומעליהם בתפר המותניים יש שני כפתורים כקישוט בחלק ממעילי הזנבות יש כיס פנימי לכפפות עד שנות ה-40 של המאה ה-19 היו למעיל הזנבות כיסים בעלי דש. מאז תחילת המאה העשרים חייטים התחילו לתפור כיס ממחטה למעילי זנבות, אחרי שישים שנים שלא היו למעיל כיסים בכלל. מאז אזור שנות השלושים של המאה התשע עשרה מעיל הזנבות נתפר עם תפר מותניים כדי לתת להן מראה צר וצמוד יותר לגוף. מהתקופה הוויקטוריאנית נוספו למעיל דשים מבריקים לרוב מסאטן או גרוסגריין, למרות שיש לט חזית כפולה (שני טורים של כפתורים) מאז שנות ה-70 של המאה ה-19 הפסיקו לפרוף את הכפתורים במעיל הזנבות, ולכן הוא גם נתפר בצורה שהכפתורים הם רק קישוט. ב"זנבותיו" של המעיל נתפרו כיסים, מקור המנהג ככל הנראה בכך שהיה נהוג בקרב חלק הג'נטלמנים שלא להניח שום דבר בכיס החזה שלהם, ולא לתפור כיסים במותניים כדי לא לפגוע בצלליתו של המעיל, לרוב היו שמים בהם ממחטות או מבריחים בהם אלכוהול.
מעיל זנבות לערב נלבש כחלק מקוד הלבוש "עניבה לבנה" עם חולצה בעלת צווארון כנפיים, חפתים בודדים וחזית קשיחה מבד פיקה, ניטים לחולצה, כפתורי חפתים, עניבת פפיון לבנה ווסט לבן או שחור מבד פיקה, מכנסיים עם שני פסי גלאון, גרבי משי בגובה המגיעים עד סוף השוק ונעליים שחורות מצופות בלכה מסוג אוקספורד (סגנון שבו לשון הנעל נתפרת מתחת לחלקה העליון של הנעל) או נעלי אופרה. ניתן גם ללבוש כובע צילינדר, עיטורים, צעיף לבן, כפפות ערב, שכמיות, מקל הליכה ושעון כיס.
מעיל זנבות לבוקר

מעיל זנבות לבוקר הוא מעיל עם כפתור אחד או סגירת קישור (לעיתים רחוקות יש לו שני כפתורים) שממנו המעיל מתעקל אחורה לכיוון הזנבות שמעליהם בתפר המותניים, כמו במעיל הזנבות לערב יש שני כפתורים כקישוט, יש לו כיסים "בזנבות". למעיל יש דשים מחודדים ולא דשי מדרגה בגלל שדשים מחודדים הם רשמיים יותר, בתקופה הוויקטוריאנית כשהתחילו ללבוש את מעיל הזנבות לבוקר, תפרו אותו גם עם דשי מדרגה, כי הוא נלבש כבגד חצי רשמי, כאשר הפראק הוא הבגד הרשמי. מעיל הזנבות לבוקר הוא לרוב בצבע שחור, אבל נהוג לתפור מעילי בוקר בצבעים דומים. ובקוד הלבוש חליפת בוקר נהוג ללבוש אותו עם מכנסיים תואמים, מכנסי פסים או משבצות.
מעיל הזנבות לבוקר משמש כבגד הראשי בקוד הלבוש חליפת בוקר. מקור השם הוא במנהג של ג'נטלמנים במאה התשע עשרה לרכוב על סוס בבוקר עם מעיל זנבות. עם הזמן מעיל הזנבות לבוקר התחיל להחליף את הפראק כלבוש הרשמי בשעות היום, ומאז המאה ה-19 חליפת בוקר נלבשת באירועים כמו חתונות, מרוצי סוסים במסלול המרוצים אסקוט והלוויות, אבל לעיתים קרובות בארוחות צהריים רשמיות. חברי ממשלת יפן לובשים חליפות בוקר בהשבעת הממשלה.
חליפת בוקר אינה נפוצה בארצות הברית אחד המקומות הבודדים שבהן היא נלבשת הוא בטקס קבלת התארים בהרווארד. לפעמים היא נלבשת בחתונות בעלות אופי מסורתי ואירועים פוליטיים רשמיים. למרות שהנשיא האחרון שלבש חליפת בוקר לטקס השבעתו לנשיאות היה ג'ון קנדי. אבל בווירג'יניה המושל הנבחר צריך ללבוש חליפת בוקר לטקס השבעתו.
פרקליט המדינה של ארצות הברית צריך ללבוש חליפת בוקר עם מכנסי פסים (אם הוא זכר) כשהוא נושא טיעון בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית, וגם סגנו לובש חליפת בוקר כשהוא בבית המשפט העליון.
סוגים אחרים של מעילי זנבות > קואוטי

מ-1790 בערך עד מלחמת קרים, מעיל זנבות אדום וקצר בשם "קואוטי" (coatee) היה חלק ממדי חיל הרגלים הבריטי. הצאוורון והחפתים היו בצבעי הגדוד, ועליהם, בתחתית המעיל ובחזיתו של המעיל היה קישוט מרצועת בד לבן. ליחידות חיל רגלים עיליות תפרו מעילים קצרים יותר בצבע ירוק בשביל הסוואה, ולא להגביל את טווח התנועה של החיילים.
לצבא ארצות הברית היו מעילים כחולים דומים ממלחמת 1812 עד 1833, קצינים בצבא המשיכו ללבוש מעילי זנבות עד סוף מלחמת מקסיקו ב־1848, עד שפראק הפך לסטנדרט
סוגים אחרים של מעילי זנבות > וייזלבלי

גרסה מסוימת של מעיל הזנבות שנלבש לפעמים ברכיבה על סוסים בשעות היום נקראת וייזלבלי (weaselbelly), הוא יותר דומה במראהו למעיל שממנו באו שני מעילי הזנבות המוכרים מאשר לאחד מהם. וייזלבלי לנשים נקרא שאדבלי (Shadbelly).
סוגים אחרים של מעילי זנבות > לווה

לֵוֵוהֵ הוא סוג של מעיל זנבות מעוטר בכבדות שנלבש בדרך כלל בבתי משפט עד אמצע המאה ה-20, הוא עשוי מקטיפה שחורה. לתקופה קצרה הייתה גרסה מבארטהאה (תערובת של צמר, משי וכותנה) נלבשה באירועים דיפלומטיים. למעיל זנבות מסוג לווה יש טור אחד של כפתורים, צווארון זקור, חפתים מקופלים שישה כפתורים, כיסים בעלי דש בחזית ושני כפתורים כקישוט מאחור כמו במעיל זנבות טיפוסי. המעיל היה מרופד במשי שחור והזנבות היו מרופדים בלבן. הוא נלבש עם אברקיים, גרביים גבוהות ממשי, עניבת פרפר לבנה כפפות בצבע תואם ונעלי אופרה עם אבזמי פלדה (לרוב נראות בקריקטורות ישנות על בריטים). המעיל חתוך מלפנים כמו מעיל זנבות לערב.
סוגים אחרים של מעילי זנבות > מעיל חיל הרגלים

מעיל חיל הרגלים דומה ללווה אך הוא פחות מקושט ממנו הוא הגיע עד לגובה הברך כמו מעיל זנבות טיפוסי, והוא מתעקל אחורה לכיוון הזנות כמו מעיל זנבות לבוקר היו לו כיסים עם דשים מחודדים בקצוות. הוא לרוב נלבש על ידי משרתים.
סוגים אחרים של מעילי זנבות > היילנד קואוטי

נלבש כחלק מלבוש סקוטי מסורתי עם לרוב עם חצאית טיפוסית, והוא חתוך מלפנים כמו מעיל זנבות לערב, אבל הוא הרבה יותר קצר ממנו.
בבילוגרפיה

Antongiavanni, Nicholas: The Suit, HarperCollins Publishers, New York, 2006. ISBN 0-06-089186-6
Ashelford, Jane: The Art of Dress: Clothing and Society 1500-1914, Abrams, 1996. ISBN 0-8109-6317-5
Byrd, Penelope: The Male Image, Men's Fashion in England 1300-1970. B.T. Batsford Ltd, London, 1979. ISBN 0-7134-0860-X
Croonborg, Frederick: The Blue Book of Men's Tailoring. Croonborg Sartorial Co. New York and Chicago, 1907
Cunnington, C. Willett; Cunnington, Phillis (1959): Handbook of English Costume in the 19th Century, Plays Inc, Boston, 1970 reprint
Devere, Louis: The Handbook of Practical Cutting on the Centre Point System (London, 1866) revised and edited by R. L. Shep. R. L. Shep, Mendocino, California, 1986. ISBN 0-914046-03-9
Doyle, Robert: The Art of the Tailor, Sartorial Press Publications, Stratford, Ontario; 2005. ISBN 0-9683039-2-7
Druessedow, Jean L. (editor): Men's Fashion Illustration from the Turn of the Century Reprint. Originally published: New York: Jno J. Mitchell Co. 1910. Dover Publications, 1990 ISBN 0-486-26353-3
Flusser, Alan: Dressing the Man, Harper-Collins, 2002. ISBN 978-0-06-019144-3
Mansfield, Alan; Cunnington, Phillis: Handbook of English Costume in the 20th Century 1900-1950, Plays Inc, Boston, 1973
Minister, Edward: The Complete Guide to Practical Cutting (London, 1853) Vol 1 & II. Edited with notes by R.L. Shep, Mendocino, California, 1993. ISBN 0-914046-17-9
Peacock, John: Men's Fashion: the complete sourcebook, Thames and Hudson Ltd, London, 1996. ISBN 0-500-01725-5
Roetzel, Bernhard: Gentleman: a timeless fashion. Könemann, Köln, 2004. ISBN 3-8331-1061-9 *Salisbury, W. S.: Salisbury's System of Actual Measurement and Drafting for all Styles of Coats upon Geometric Principles. New York 1866. Reprinted in Civil War Gentlemen: 1860 Apparel Arts and Uniforms by R. L. Shep, Mendocino, California, 1994. ISBN 0-914046-22-5
Tozer, Jane and Sarah Levitt, Fabric of Society: a century of people and their clothes 1770-1870. Laura Ashley Press, Carno, Powys ISBN 0-9508913-0-4
Unknown author: The Standard Work on Cutting Men's Garments. 4th ed. Originally pub. 1886 by Jno J. Mitchell, New York. ISBN 0-916896-33-1
Vincent, W. D. F.: The Cutter's Practical Guide. Vol II "All kinds of body coats". The John Williamson Company, London, circa 1893.
Waugh, Norah: The Cut of Men's Clothes 1600-1900, Routledge, London, 1964. ISBN 0-87830-025-2
Whife, A. A. (ed): The Modern Tailor Outfitter and Clothier. The Caxton Publishing Company Ltd, London, 1951
הערות שוליים

↑  Tailcoat construction, Tea in a Teacup (באנגלית)
↑  Regency Evolution (1800 - '30s) - Colorful Tailcoat & Cravat, ‏2018-11-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  James La Barrie, White Tie Dress Code vs Black Tie, R. Hanauer Bow Ties, ‏2022-12-05 (באנגלית)
↑  White Tie Dress Code | Debrett's, web.archive.org, ‏2020-03-23
↑  We Make History: An Introduction to Gentlemen's Fashions of the Regency Era, wemakehistory.com
↑  Cutting white tie, Anderson & Sheppard - The Notebok Blog, ‏2012-05-28 (באנגלית)
↑  Cambridge University Heraldic and Genealogical Society, web.archive.org, ‏2015-10-04
↑  Regency Coats, www.vintageconnection.net
↑  Up Close: The Hidden Tailcoat Pocket, ‏2013-02-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  C-SPAN Supreme Court Week - TV Programs - Clerk of the Supreme Court William Suter, web.archive.org, ‏2015-03-09
↑  19th Regiment of Foot, The Green Howards - Crimean War Impression | Archive, www.19thfoot.co.uk
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2021-02-26
↑  Jacket Sleeves With Cuffs, ‏2012-06-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Court Dress
מעיל יוסטאוקורפס
דשים מחודדים
סגירת קישור
דשי מדרגה
מעיל זנבות לבוקר
חלקו האחורי של מעיל זנבות
מעיל זנבות מסוג "לווה"
מכון הדסון

| --- | --- |


 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי., אינדיאנפוליס, קרוטון-און-הדסון 
 מייסדים:  הרמן קאן, Oscar M. Ruebhausen, Max Singer 
 יושב ראש:  Sarah May Stern, Walter Phillips Stern 
 מנכ"ל:  John P. Walters 
 תקופת הפעילות:  20 ביולי 1961 – הווה (63 שנים) 
 www.hudson.org
 קואורדינטות:  38°53′45″N 77°01′44″W﻿ / ﻿38.895722222222°N 77.028916666667°W﻿ / 38.895722222222; -77.028916666667
 he
 
מכון הדסון (באנגלית: Hudson Institute) הוא צוות חשיבה אמריקאי שמרני אשר נוסד בשנת 1961 על ידי הרמן קאהן וחברים נוספים מתאגיד ראנד, במטרה לקדם שינויים במדיניות הציבורית בארצות הברית, מתוך מחויבות לעקרון השוק החופשי ואמונה בכך שהקידמה הטכנולוגית יכולה לסייע לפיתוחה וביטחונה. המטרה המוצהרת של הארגון היא לעסוק בהעלאת רעיונות חדשניים ומאתגרי מוסכמות בנושאי ביטחון, יחסים בין-לאומיים, כלכלה, תרבות, מדע, טכנולוגיה ומשפט.
בין היתר, עסקו חוקרי המכון בייעוץ למדינות הבלטיות בפיתוח הדמוקרטיה והשוק החופשי בארצן לאחר התפרקות ברית המועצות, וכן לקחו חלק בפיתוח ויישום תוכנית מהל"ב (מהבטחת הכנסה לתעסוקה בטוחה – תוכנית ויסקונסין) בארצות הברית. חוקרי המכון הביעו במשך השנים דעות המתנגדות לסביבתנות.
המכון הוקם ב-1961 בעיר ניו יורק, אך בשנת 1962 עבר לעיירה קרוטון און הדסון (אנ') ליד ניו יורק (ומשם שמו). בשנת 1984 עבר המכון לאינדיאנפוליס ובשנת 2004 עבר לוושינגטון די. סי.. המכון זוכה לתקצוב נרחב מתאגידים שונים, כגון פרוקטר אנד גמבל, אלי לילי, סאנדוז ועוד.
בשנת 1991 הוקם בסיאטל מכון דיסקברי - צוות חשיבה שמרני מבחינה פוליטית הדוגל בתכנון תבוני, כנצר ללא מטרות רווח של מכון הדסון. מסע הפרסום של המכון "ללמד את המחלוקת" נועד לאפשר לימוד אמונות אנטי-אבולוציה, עיצוב תבוני בשיעורי מדע של בתי ספר תיכון ציבוריים בארצות הברית במקום תיאוריות מדעיות מקובלות, תוך הנחה שקיימת מחלוקת מדעית על נושאים אלו כאשר למעשה אין הדבר כך.
בפברואר 1999 נחשף מסמך סודי של מכון דיסקברי המתאר את אסטרטגיית טריז שלו - תוכנית "להפוך את הדומיננטיות החונקת של השקפת העולם המטריאליסטית", המיוצגת על ידי התאוריה המדעית של האבולוציה, לטובת "מדע העולה בקנה אחד עם אמונות נוצריות ותיאיסטיות".
הערות שוליים

↑  Forrest, Barbara (May 2007). "Understanding the Intelligent Design Creationist Movement: Its True Nature and Goals" (PDF). Center for Inquiry. Washington, D.C.: Center for Inquiry. עמ' 20 ,בארכיון האינטרנט
↑  מסמך הטריז, מכון דיסקברי, 1998, מאורכב בארכיון האינטרנט, עמ' 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262956205171  BIBSYS: 90183719  BnF: cb118698934 (data)  CiNii: DA01130952  GND: 42309-9  ISNI: 0000 0001 0604 191X  LCCN: n79032831  NDL: 00876318  NKC: uk2011388111  NLA: 867102  RERO: 02-A003387859  SUDOC: 02645355X  VIAF: 135375248   WorldCat (עם VIAF): 135375248 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיליאד סיאנסז

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (1992–GILD) 
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 חברות בנות:  Gilead Sciences Ltd  גיליאד סיאנסז (אוסטרליה)  קייט פארמה 
 מיקום המטה:  פוסטר סיטי, קליפורניה
 ענפי תעשייה:  תעשיית התרופות 
 מוצרים עיקריים:  Descovy, Epclusa, Vemlidy, Bictegravir/emtricitabine/tenofovir alafenamide, Vosevi, Harvoni, Zydelig, axicabtagene ciloleucel, Letairis, Ranexa, Tybost, Viread, Stribild, Genvoya, Odefsey, Emtriva, Complera, Atripla, Eviplera, Truvada, AmBisome 
 שווי שוק:  115.13 מיליארד דולר (15 בינואר 2025)
 הכנסות:  27,281,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  7,330,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  4,592,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  22,650,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 בדצמבר 2019) 
 מנכ"ל:  Daniel O'Day 
 עובדים:  11,800 (נכון ל־31 בינואר 2020) 
  
 http://www.gilead.com
 
גיליאד סיאנסז (באנגלית: Gilead Sciences,‏ NASDAQ: GILD) היא חברת ביופארמה אמריקאית המפתחת תרופות מסחריות. במשך שנים רבות מאז היווסדה התרכזה החברה בתרופות אנטי-ויראליות המשמשות לטיפול ב-HIV, הפטיטיס B, הפטיטיס C, ושפעת. ב-2006 רכשה גיליאד  שתי חברות שעסקו בפיתוח תרופות לטיפול בחולים עם מחלות ריאה שונות.
בעשור השני של המאה ה-21, מייצרת החברה מגוון של מוצרים זמינים מסחרית, כשהידועים שבהם הם עבור הפטיטיס C, כגון Harvoni ו-Sovaldi.
החברה פיתחה את התרופה רמדסיביר (באנגלית: Remdesivir), תרופה אנטי-ויראלית. התרופה נחקרה במהלך 2020 כטיפול פוסט-זיהומי אפשרי ב-COVID-19. ב-1 במאי 2020 הפכה התרופה לתרופה הראשונה שאישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בקורונה.
משרדיה הראשיים ממוקמים במקום הייווסדה בפוסטר סיטי שבקליפורניה, ושלוחות רבות נמצאות בצפון אמריקה, באירופה ובאוסטרליה. השלוחה בישראל, גיליאד סיאנסז ישראל בע"מ, שוכנת בהוד השרון. נכון לשנת 2017, לחברה מעל ל-9000 עובדים.
גיליאד סיאנסז הונפקה בנאסד"ק בשנת 1992 עם גיוס של 86.25 מיליון דולר. היא נמנית עם מדד הביוטכנולוגיה של נאסד"ק ועם S&P 500.
צמיחה ורכישות

1999 - רכישת NeXstar שבבולדר, קולורדו והקמת פעילות בינלאומית
2002 :
ינואר - לראשונה עוברת גיליאד סיאנסז למאזן חיובי מהפעילות
פברואר - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
2004 :
יוני - גיליאד סיאנסז מתווספת למדד S&P 500 היוקרתי
יולי - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
נובמבר 2006 - רכישת Raylo Chemicals ו Myogen
2007
אוגוסט - רכישת מפעל הייצור של Nycomed באירלנד
מאי - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
אפריל 2009 - רכישת CV Therapeutics שבפאלו אלטו
יולי 2010 - רכישת CGI Pharmaceuticals שבקונטיקט
2011 :
ינואר - רכישת Arresto Biosciences שבפאלו אלטו
אפריל - רכישת Calistoga Pharmaceuticals שבסיאטל
2012 :
ינואר - רכישת Pharmasset שבפרינסטון
דצמבר - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
פברואר 2013 - רכישת YM BioSciences שבאונטריו
מאי 2015 - רכישת EpiTherapeutics ApS שבקופנהגן
2017 :
אוגוסט - רכישת קייט פארמה  תמורת 11.9 מיליארד דולר אמריקני