stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכס קנט

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  הנסיך אדוארד
 תאריך כניסה לתפקיד:  1942
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  12 באוקטובר 1934
 איוש ראשון:  הנסיך ג'ורג'
 
דוכס קנט (באנגלית: Duke of Kent) הוא תואר אצולה בממלכה המאוחדת. כעת נושא בתואר זה הנסיך אדוארד, נכדו של המלך ג'ורג' החמישי ובן דודה של המלכה אליזבת השנייה.
היסטוריה > מלכי קנט

התואר הראשון הקשור לממלכת קנט - אחת משבע הממלכות אשר לימים התאחדו לממלכת אנגליה - היה התואר מלך קנט - תואר אותו נשא שליט הממלכה החל משנת 449 ועד כיבוש ממלכת קנט בשנת 825 על ידי אגברט, מלך ווסקס. החל משנה זו הייתה ממלכת קנט ממלכה תלויה של ממלכת וסקס, ושלטו בה מלכים, שהיו וסאלים של מלך וסקס. בפועל היו מלכים אלה בני משפחת המלוכה של ממלכת וסקס והתואר "מלך קנט" הפך לתואר של יורש העצר של הממלכה (בדומה לתואר נסיך ויילס של ימינו).
היסטוריה > רוזן קנט

התואר הראשון המשויך לקנט בממלכת אנגליה היה תואר רוזן קנט. לאחר מותו של גודווין, רוזן וסקס, בנו, לאופווין גודווינסון קיבל את התואר רוזן וסקס (ככל הנראה בין השנים 1056–1058). לאחר מותו של לאופווין בקרב הייסטינגס בשנת 1066, ויליאם הכובש העניק את התואר לאחיו החורג אודו מבייו. אודו איבד תואר זה בשנת 1082 כאשר נכלא על ידי אחיו, אולם התואר הושב לו לאחר שחרורו. התואר נגזל ממנו בשנית בשנת 1088 לאחר שניסה למרוד באחיו, ובעקבות כישלון המרד נמלט מאנגליה.
התואר ניתן בשנית בשנת 1141 עת הוענק לויליאם דה אפרה, אולם התואר נלקח ממנו בשנת 1155. בשנת 1227 הוענק התואר ליובר דה בורג', ובמותו הושב התואר אל הכתר.
בשנת 1321 הוענק התואר לאדמונד מוודסטוק, ובעקבות נישואי בתו, ג'ואן מקנט לתומאס הולנד עבר התואר למשפחת הולנד, אשר נשאה בו עד שנת 1408.
בשנת 1461 הוענק התואר לויליאם נוויל, ולאחר מותו הוענק התואר בשנת 1465 לאדמונד גריי. משפחת קנט נשאה בתואר עד שהנרי גריי קיבל את התואר "דוכס קנט".
היסטוריה > מרקיז קנט ודוכס קנט

לאחר שהנרי גריי ירש את אביו, בשנת 1702, אנתוני גריי, הרוזן ה-11 מקנט, וקיבל את התואר "הרוזן ה-12 מקנט", הוא הועלה בתוארו בשנת 1706 וקיבל את התואר "מרקיז קנט". בשנת 1710 זכה לתואר "דוכס קנט" ובשנת 1740 קיבל את התואר "מרקיז גריי".
להנרי היה בן אחד וחמש בנות מאשתו הראשונה, ג'מימה קרו (Jemima Crew), אשר נפטרה בשנת 1728, ובן אחד ובת אחת מאשתו השנייה, סופיה בנטינק (Sophia Bentinck). שני בניו נפטרו עוד בימי חייו (אנתוני בשנת 1723 וג'ורג' בשנת 1733), ולכן לא היה בן זכר שיירש את התואר "דוכס". נכדתו, ג'מימה יורק ירשה את התואר "מרקיזת גריי וברונית לוקס".
ב-23 באפריל 1799 הוענקה דוכסות קנט (יחד עם דוכסות סטראת'רן ורוזנות דבלין) לבנו הרביעי של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיך אדוארד אגוסטוס. לאדוארד היה בת אחת - ויקטוריה (לימים מלכת הממלכה המאוחדת) ולכן במותו, בשנת 1820 בוטל התואר.
בשנת 1866 הושב התואר "רוזן קנט" לשימוש, והוא הוענק לנסיך אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה השני של המלכה ויקטוריה. בנו של אלפרד, הנסיך אלפרד מאדינבורו, נפטר בשנת 1899 קודם למות אביו בשנת 1900 ולכן במותו של אלפרד בוטל התואר.
בשנת 1934 הוענק התואר "דוכס קנט" לנסיך ג'ורג', בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי ושל המלכה מרי. במותו של הנסיך ג'ורג', ירש בנו, הנסיך אדוארד, דוכס קנט את התואר, אותו הוא נושא עד היום.
תארים ותפקידים רשמיים

דוכס קנט נושא במספר תפקידים רשמיים מתוקף תוארו. כיום משמש דוכס קנט בתפקיד "המאסטר הגדול" של הבונים החופשיים באנגליה, וכן כנשיא איגוד הצופים של הממלכה המאוחדת (תפקיד בו הוא מכהן מאז שנת 1975). דוכס קנט ביקר במספר ממדינות חבר העמים הבריטי כנציגה של מלכת אנגליה. הדוכס משמש בתפקיד "המאסטר הגדול" של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג'.
שלט האצולה

במרכז שלט האצולה של הדוכס מתואר הסוס הלבן של קנט - סוס לבן ניצב על שתי רגליו האחוריות על רקע של שדה אדום. סמל זה נחשב לסמלה ההיסטורי של ממלכת קנט.
מגורים

דוכס ודוכסית קנט מתגוררים כיום בבית ורן (Wren House) שבארמון קנזינגטון, אולם משרדם ממוקם בבית יורק שבארמון סנט ג'יימס.
ראו גם

רוזן קנט
ממלכת קנט
הערות שוליים

↑  מלכי קנט
סופרמן 2

ערך זה עוסק בסרט מ-1980. אם התכוונתם לעיבוד המחודש מ-2006, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  סופרמן (קומיקס)
 בימוי:  ריצ'רד לסטר ריצ'רד דונר (ללא קרדיט)
 הופק בידי:  פייר ספנגלר
 תסריט:  קומיקס: ג'רי סיגל ג'ו שוסטר תסריט: מריו פוזו דייוויד ניומן לזלי ניומן טום מנקוויץ'
 עריכה:  סטוארט ביירד ג'ון ויקטור סמית'
 שחקנים ראשיים:  ג'ין הקמן כריסטופר ריב מרגו קידר טרנס סטמפ
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס קן ת'ורן
 צילום:  רוברט פיינטר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 4 בדצמבר 1980
 משך הקרנה:  127 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה 
 תקציב:  $54,000,000
 הכנסות:  $108,185,706
 הכנסות באתר מוג'ו:   superman2
 פרסים:  פרס סאטורן לסרט מדע בדיוני 
 סרט קודם:  סופרמן: הסרט
 סרט הבא:  סופרמן 3
 דף הסרט ב־IMDb
 
סופרמן 2 (באנגלית: Superman II) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 1980 בבימויו של ריצ'רד לסטר, שהיה סרט ההמשך לסרט "סופרמן" משנת 1978. בסרט מככבים ג'ין הקמן כלקס לות'ר, כריסטופר ריב כקלארק קנט/סופרמן, מרגו קידר כלואיס ליין, טרנס סטאמפ כגנרל זוד, נד ביטי, שרה דאגלס, וג'ק או'הלוראן.
הסרט התפרסם בתור סרט סופרמן היחיד שצולם על ידי שני במאים. מסיבה זו, סופרמן 2 ספג ביקורת על כך שהבמאי המקורי שנשכר לגלם את הסרט, ריצ'רד דונר, למעשה השלים את הצילומים עד שהוחלט להחליפו על ידי ריצ'רד לסטר. לכן, רבות מהסצנות שהיו אמורות להופיע בסרט נחתכו ונוספו אחר כך בעריכה המחודשת שנעשתה לסרט, "סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר"
"סופרמן 2" המקורי יצא לאקרנים באוסטרליה ואירופה ב-4 בדצמבר 1980 ובמדינות מסוימות יצא שנה אחרי. עם יציאתו לאקרנים, הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד מצד מבקרי קולנוע ששיבחו את האפקטים, העלילה והמשחק. אך למרות תגובה ביקורתית חיובית, הסרט נחל הצלחה בקופות כשהרוויח 190 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 54 מיליון דולר. בשנת 2006 יצאה הגרסה של ריצ'רד דונר, ששחזרה רבות מהסצנות שצילם, אשר לא נכללו בגרסה הקולנועית המקורית.
שחקנים ראשיים

כריסטופר ריב - קאל-אל/קלארק קנט/סופרמן
מרלון ברנדו - ג'ור-אל
ג'ין הקמן - לקס לות'ר
טרנס סטמפ - גנרל זוד
מרגו קידר - לויס ליין
שרה דאגלס - אורסה
ג'ק אוהלורן - נון
ג'קי קופר - פרי וייט
מארק מקלור - ג'ימי אולסן
נד ביטי - אוטיס
ולרי פרין - מיס טסמאכר
סוזאנה יורק - לארה, אשתו של ג'ור-אל ואמו הביולוגית של סופרמן
ראו גם

סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר
הערות שוליים

↑  "סופרמן 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
מרי מאלון

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1869 קוקסטאון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 בנובמבר 1938 (בגיל 69) נורת' ברד'ר, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Saint Raymond's Cemetery 
 
מרי מאלון (באנגלית: Mary Mallon;‏ 23 בספטמבר 1869 - 11 בנובמבר 1938), הידועה בעיתונות התקופה בכינוי מרי טיפוס (Typhoid Mary), הייתה טבחית מניו יורק, שאובחנה בתור הנשא האסימפטומתי (ללא תסמינים) הראשון של טיפוס הבטן בעולם.
מאלון הפיצה את מחלת הטיפוס בקרב המשפחות שהועסקה על ידן כטבחית (החיידק עובר כתוצאה ממגע עם צואה או שתן של הנשא), לפני שנעצרה על ידי רשויות הבריאות (אנשים מספרים שתקפה אחד מאנשי הרשויות במזלג בשר) והוחזקה בבידוד.
לאורך חייה הכחישה מאלון את תפקידה בהפצת המחלה וסירבה לחדול מעבודתה כטבחית עד מעצרה. מעריכים שהיא הספיקה להדביק במהלך עבודתה 51 אנשים במחלה, שלושה מהם מתו.
מרי בציור מ-1909
הערות שוליים

↑  מה יש בזה- הארכיון, מה יש בזה - הארכיון - פרק 112 - מארי מדביקה את כולם, באתר Google Podcasts
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269286105171  PLWABN: 9810595175605606  BIBSYS: 90517558  BNE: XX6049136  BnF: cb179048225 (data)  CANTIC: a12304736  GND: 1216067708  ISNI: 0000 0000 7902 8372  LCCN: n82217096  NKC: xx0159098  RERO: 02-A010173143  SUDOC: 250768127  VIAF: 35812984   WorldCat (עם VIAF): 35812984 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צינור השקיה

צינור השקיה
צינור השקיה הוא צינור המשמש להשקיה, שניתן לשינוע מאתר לאתר. מצדו האחד הוא מחובר למקור מים, כגון ברז, ומצדו האחר פתוח ומזרים את הנוזלים אל מרחב מוגדר. צינור השקיה נמצא ברוב הגינות ומרחבי הנוי. מיוצר מחומרים פלסטיים, וגם בתוספת חוטי מתכת, לנוחות המשתמשים.
ראו גם

ממטרה
טפטפת
אדוארד טלפייר

אדוארד טלפייר (באנגלית: Edward Telfair;‏ 1735 –  17 בספטמבר 1807) היה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-19 בשנים 1786–1787, ושוב בשנים 1789–1793. הוא היה חבר הקונגרס הקונטיננטלי ואחד החותמים על תקנון הקונפדרציה.
ראשית חייו

אדוארד טלפייר נולד בטורון הד (Toron Head), אחוזת משפחתו שבמערב סקוטלנד. הוא סיים את בית הספר היסודי בקורקוברי (Kirkcudbright) לפני שרכש הכשרה במסחר. ב-1758 הוא היגר לאמריקה כסוכן של בית עסק, והתיישב במושבת וירג'יניה. לאחר מכן הוא עבר להליפקס שבפרובינציית קרוליינה הצפונית, ולבסוף התיישב ב-1766 בסוואנה שבפרובינציית ג'ורג'יה, בעקבות אחיו ויליאם שהיגר לשם קודם לכן, שם הוא הקים חברה לסחר בעבדים בשותפות עם בזיל קאופר. ב-1774 נשא טלפייר לאישה את שרה גיבונס בת ה-16 באחוזת אמה, אחוזת שרון, ממערב לסוואנה.
טלפייר היה בעל עבדים וייעץ לאחרים בנושאים הקשורים לעבדות. בית העסק שלו עסק בין השאר בסחר עבדים, והתכתבויות שלו מהתקופה כללו דיונים על סוגיות הקשורות להחזקת עבדים, רכישתם ומכירתם, עבדים נמלטים, שיעור התמותה של עבדים שנולדו באחוזות המטעים, הקשיים במכירת עבדים בעלי משפחות, והיחסים בין הלבנים לבין השחורים החופשיים.
קריירה פוליטית

בשנים 1775–1776 היה טלפייר חבר ועדת הביטחון (Committee of safety) ונציג בקונגרס הפרובינציאלי של ג'ורג'יה שהתכנס ב-1776 בסוואנה. באותה שנה הוא היה חבר בוועדת המודיעין של ג'ורג'יה. בשנים 1778, 1780, 1781 ו-1782 הוא נבחר לקונגרס הקונטיננטלי. הוא היה אחד מחותמי תקנון הקונפדרציה.
ב-1783, במהלך מלחמות האמריקאים-צ'רוקי, היה טלפייר מעורב בהסכם עם שבטי הצ'יקמאוגה של הצ'רוקי. הוא היה נציג ג'ורג'יה בשיחות שמטרתם הייתה להסדיר את סכסוך הגבול עם קרוליינה הדרומית בפברואר 1783. שטח האדמה השנוי במחלוקת היה באופן כללי שטחם של האינדיאנים משבטי המוסקוגי, כך שהצ'רוקי חתמו על ההסכם ללא כל בעיה, לעומת המוסקוגי שסירבו. אף על פי שתושבי מחוז פרנקלין התחננו בפניו לתגובה, מזכיר המלחמה של ארצות הברית, הנרי נוקס, הורה לטלפייר לא לנקום במוסקוגי.
טלפייר כיהן כמושל ג'ורג'יה בשנים 1786–1787, ושוב בשנים 1789–1793. במהלך תקופת כהונתו השנייה, הוא העניק באופן בלתי חוקי קרקעות בשטח של אלפי אקרים לספסרי קרקעות כחלק משערוריית הקרקעות של יאזו (Yazoo land scandal). טלפייר היה אחד מ-12 האנשים שקיבלו קולות של חבר האלקטורים בבחירות הראשונות לנשיאות ארצות הברית ב-1789, כאשר קיבל את קולו של אחד הנציגים ממדינתו, ג'ורג'יה.
מותו ומורשתו

אדוארד טלפייר נפטר בסוואנה ב-17 בספטמבר 1807. בתחילה הוא נטמן בחלקת הקבר של המשפחה באחוזת שרון. מאוחר יותר במאה ה-19, הועברה גופתו לבית הקברות בונוונטור שבסוואנה. שלושה חודשים לאחר מותו, קראה ג'ורג'יה לאחד ממחוזותיה על שמו. מאוחר יותר, במהלך המאה ה-19, נקראה כיכר סנט ג'יימס שבסוואנה על שמו ועל שם משפחתו.
אחד מבניו של טלפייר, תומאס טלפייר, היה נציג ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הבכורה מבין בנותיו של טלפייר, מרי טלפייר, האריכה ימים אחרי כל אחיה ואחיותיה, והייתה לנדבנית שתמכה במוזיאון הציבורי הראשון לאומנות בדרום ארצות הברית שכיום הוא מכלול של שלושה בניינים שקרוי המוזיאונים של טלפייר בסוואנה. לאחר מותה ב-1875 היא הורישה בצוואתה כספים להקמת בית חולים לנשים, שכיום ידוע בשם בית החולים לנשים על שם מרי טלפייר.
אידה לופינו

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1918 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  3 באוגוסט 1995 (בגיל 77) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1931–1978 (כ־47 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1934)  Brighton Girls  בית ספר המקצועי לילדים 
 בן או בת זוג:  Louis Hayward (1938–1945)  Collier Young (1948–1951)  הווארד דאף (1951–1984) 
 פרסים והוקרה:  פרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1976)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אידה לופינו (באנגלית: Ida Lupino; ‏ 4 בפברואר 1918 – 3 באוגוסט 1995) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית ילידת בריטניה וחלוצת במאיות הקולנוע, היא גם השתתפה בהפקת וכתיבת חלק מסרטיה.
תולדות חייה

לופינו נולדה למשפחת אמני במה. אביה, סטנלי לופינו, היה קומיקאי, ואמה, קוני אמרלד, הייתה שחקנית. דודה, לופינו ליין (Lane), היה שחקן ומנהל תיאטרון.
למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. עד שנת 1933 שיחקה במספר סרטים בריטיים לפני שעברה להוליווד שם קיבלה תפקיד ראשי בהפקה של עליזה בארץ הפלאות. בהמשך שיחקה בעשרות סרטים בחברת האחים וורנר, בהם "הנוסעים בלילה", "זאב הים" ו"הרי הסיירה הגבוהים" (שלושתם מ-1941) לצד האמפרי בוגרט ובבימויו של ראול וולש.
האולפנים גילו חוסר נחת הולך וגובר כיוון שלופינו סירבה לשחק בתפקידים שתפסה כמעליבים ומשפילים. לופינו גם החלה להשתעמם מעבודתה כשחקנית, כאשר חבורת גברים מבצעת את התפקידים המעניינים יותר של כתיבה, בימוי, הפקה ועריכה. יחד עם בעלה קוליר יאנג הקימה ב-1947 את חברת ההפקה העצמאית "The Filmakers". החברה הפיצה 12 סרטים, שבשישה מתוכם השתתפה לופינו בבימוי, הפקה וכתיבה. ב-1950 כתבה וביימה את הסרט "Outrage", שעסק באונס. ב-1953 יצרה את הסרט האפל הראשון שיצרה אשה, "הטרמפיסט". בשנת 1948 הייתה לאזרחית ארצות הברית.
בשנות השישים והשבעים ביימה בעיקר פרקים בסדרות טלוויזיה כ"אלפרד היצ'קוק מגיש", "אזור הדמדומים", "המופע של דונה ריד", "הנמלט" ו"מעשי כשפים". כן השתתפה כשחקנית בפרקים בסדרות "בוננזה", "קולומבו", "אזור הדמדומים", "המלאכיות של צ'רלי" ועוד.
ב-1966 ביימה את "הצרה עם מלאכים" בכיכובן של היילי מילס ורוזלינד ראסל.
ב-1974 השתתפה כשחקנית בסרט "The Devil's Rain", הופעה שזיכתה אותה בפרס סאטורן לשחקנית המשנה.
מרתה שלמה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1923 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  6 באוקטובר 1985 (בגיל 62) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  סטודיו אייץ' בי 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרתה שְּלַמֶּה (באנגלית: Martha Schlamme‏; 25 בספטמבר 1923 – 6 באוקטובר 1985) הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית יהודיה.
חייה

מרתה הפטל נולדה למשפחה יהודית אורתודוקסית בווינה, אוסטריה. שם למדה בבית ספר ציבורי ובבית ספר יהודי. אביה מאייר הפטל היה מסעדן. במסעדה של אביה עשתה כילדה את צעדיה הראשונים בשירה, ושרה שירים פופולריים באותה תקופה. בשנת 1938 לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית הוריה שלחוה לצרפת להתגורר אצל קרובי משפחה. אחר כך הצטרפה למשפחתה באנגליה, שם חיו במחנה כנתיני אויב באי מאן. במחנה היא הופיעה לראשונה בהפקה בשפה הגרמנית של "כטוב בעיניכם". באותו המחנה שהה זמר הפולק הדני-איסלנדי אנגל לוּנד (Engel Lund), וזו הייתה חשיפתה הראשונה לרפרטואר של לונד, שכלל שירים מסורתיים ביידיש, ובהשראתו החלה לפתח קריירה מוזיקלית. אחרי המלחמה התגוררה בלונדון, ועסקה לפנסתה בעבודה משרדית בזמן לימודי פיתוח קול ופסנתר, ולפעמים הופיעה על במה וברדיו.
בשנת 1948 היגרה לארצות הברית, שם נישאה לבעלה הראשון, הנס שְּלַמֶּה. היא פירנסה את עצמה בביצוע רפרטואר של שירי עם שכלל שירים בחצי תריסר שפות, במועדוני הלילה ואולמי קונצרטים בהרי הקטסקיל ובמקומות אחרים.
בתקופה זו החלה בשיתוף פעולה עם המלחין הישראלי נחום נרדי. אף שלא הייתה דוברת עברית, שרה עשרות שירים בשפה זו, ביניהם "ושאבתם מים בששון", "למדבר", "מלאו אסמינו בר", "עורו אחים" ו"הורה אגדתי".
בשנת 1959, ביצעה שירים מהאופרות ומהמחזות הזמר של המלחין הגרמני קורט וייל בפסטיבל אדינבורו, הופיעה בפסטיבל ניו-פורט והחלה להתפרסם בקהלים רחבים. בראשית שנות ה-70 וב-1980 הופיעה במחזות זמר בברודוויי. בשנת 1985 ביקרה בישראל והתראיינה לטלוויזיה הישראלית בתוכניתו של רם עברון, ואף שרה מספר שירים באולפן. היא המשיכה להופיע עד מותה חודשיים לאחר שלקתה בשבץ על הבמה, בשנת 1985 בג'יימסטאון, ניו יורק.
תה שעורה

| --- | --- |

תה שעורה עם גרגירי שעורה לידו
 סוג:  תה
 מוצא:  מזרח אסיה
 משקאות קשורים:  חלב שעורה  בירה
כוס מלאה בתה שעורה.
תה שעורה (ביפנית: 麦茶, תעתיק mugicha; בסינית: 大麦茶; בפין-יין màichá; בקוריאנית 보리차, תעתיק Boricha) או תה שעורה קלוי הוא משקה ללא קפאין שעשוי מגרעיני שעורה, אשר נפוץ במטבחים הסינים, היפנים, והקוריאנים.
אנגוס דיטון

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1945 (בן 79) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  מיקרו-כלכלה, צדק חברתי, אי־שיוויון חברתי, בריאות, צדק חלוקתי, כלכלה, עוני, subjective wellbeing 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג' (1975)  Hawick High School  פטס קולג'  פיצוויליאם קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'רד סטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1 ביולי 1983)  אוניברסיטת דרום קליפורניה (1 בספטמבר 2016)  אוניברסיטת בריסטול  אוניברסיטת פרינסטון 
 תלמידי דוקטורט:  Serena Ng, Scott Lansing Fulford, Douglas Lee Miller, Duncan Thomas, John Edward McLaren 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2015)  עמית החברה האקונומטרית (1978)  עמית האקדמיה הבריטית (2001)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה (2010)  Cozzarelli Prize (2015)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2011)  פרס לאונטיף (2014)  Clarivate Citation Laureates (2012)  מדליית פריש (1978)  הרצאת פישר-שולץ 
 בן או בת זוג:  אן קייס 
 אתר רשמי
 
אנגוס דיטון (באנגלית: Angus Deaton; נולד ב-19 באוקטובר 1945) הוא כלכלן סקוטי-אמריקאי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2015. כיהן בעבר כנשיא האיגוד האמריקאי לכלכלה. על שמו קרוי "פרדוקס דיטון", לפיו עקומת הצריכה לא משתנה ביחס דומה לשינויים חדים ברמת ההכנסה.
קורות חייו

דיטון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. למד בבית הספר התיכון פטס קולג' שבעיר.
בשנת 1967, סיים לימודי תואר ראשון. בשנת 1971, קיבל תואר שני ובשנת 1974 השלים דוקטורט, כולם במסגרת לימודי כלכלה באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
בשנים 1976–1983, עבד כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת בריסטול שבאנגליה.
בשנת 1983, עזב את אוניברסיטת בריסטול ועבר לאוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית, שם שימש כפרופסור לכלכלה ויחסי חוץ בבית הספר ליחסי חוץ ומנהל ציבורי על שם וודרו וילסון.
בשנת 2001, התמנה לחבר במועצה המייעצת של הכלכלן הראשי של הבנק העולמי.
בשנת 2007 התמנה למדען בכיר במכון גאלופ.
בשנת 2009 החל לכהן כנשיא האיגוד האמריקאי לכלכלה.
בשנת 2011 זכה בפרס חזית הידע של קרן BBVA לאות הכרה בתרומתו המהותית לתחום הכלכלה.
דיטון נשוי לאן קייס, פרופסורית לכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון ואב לשתיים.
עבודתו

תרומתו הגדולה הראשונה של דיטון הייתה מחקר משנת 1975 בתחום הכלכלה ההתפתחותית, במסגרת עבודת הדוקטרט שלו. דיטון בדק את התפתחות הביקוש הצרכני בבריטניה מראשית המאה העשרים, תוך שימוש בשיטה חדשה לעיצוב מודלי צריכה. בגין עבודה זו הפך ב-1978 לזוכה הראשון במדליית פריש - פרס שמעניקה מדי שנתיים אגודת החברה האקונומטרית בגין מאמר ניסיוני או תאורטי-שימושי המתפרסם בכתב העת הכלכלי של האגודה - "Econometrica".
בשנת 1980, מחקרו בנושא הקשר שבין ביקוש לסחורות ובין הכנסה וגובה המחירים, התפרסם ב-American Economic Review ונחשב לאחד מ-20 המאמרים המשפיעים ביותר של המגזין הכלכלי מאז 1970. המודל, שפיתח ביחד עם עמיתו ג'ון מולבאואר נקרא "מערכת הביקוש הכמעט אידיאלית" (AIDS) והוא עוסק בביקוש צרכנים.
עבודתו > פרס נובל לכלכלה

ב-12 באוקטובר 2015, הוכרז כחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2015. ועדת הפרס ציינה כי המחקרים שבזכותם זכה דיטון בפרס עוסקים בשלושה נושאים מרכזיים:
כיצד צרכנים מחלקים את הוצאותיהם בין מוצרי הצריכה השונים.
ניתוח האופן שבו חברה[דרושה הבהרה] מוציאה את הכנסותיה וכמה היא חוסכת.
הבנת תנאי המחיה והעוני במדינות מפותחות (או כיצד מודדים ומנתחים איכות חיים ועוני בצורה הטובה ביותר).
במסגרת מחקריו מצא דיטון פגמים במדדים הקיימים להשוואת רמות עוני לאורך זמן ובמקומות שונים, והראה כיצד ניתן להשתמש במדדים אמינים יותר של רמות הצריכה של משקי בית אינדיבידואלים. כמו כן הדגים דיטון כיצד שימוש נכון בנתונים על משקי בית יכול לעזור להבין סוגיות כמו הקשר בין הכנסה לצריכת קלוריות ומידת האפליה המגדרית בתוך המשפחה.
אמיר גרומן

ערך זה עוסק בראש אגף המבצעים של השב"כ. אם התכוונתם לסולן להקת הרוק מריונטה סול, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   שירות הביטחון הכללי
 תפקידים בשירות
 מפקד היחידה המבצעית  ראש חטיבת האבטחה מעבר לים  ראש אגף המבצעים
 
אמיר גרומן הוא ראש אגף המבצעים של השב"כ לשעבר וקודם לכן מפקד היחידה המבצעית של הארגון.
ביוגרפיה

גרומן גדל והתחנך בכפר ביאליק. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה.
לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ולקח חלק בפעילות מבצעית במהלך האינתיפאדה הראשונה. בהמשך מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה ומונה למפקד היחידה המבצעית, אותה הוביל בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כראש חטיבת האבטחה מעבר לים וכראש אגף המבצעים בשירות.
לאחר פרישתו מהשירות הצטרף לחברה הביטחונית "USS Security VIP".
הערות שוליים

↑  נעמה פרי, ‏״רק מי שהיה שם יכול להסביר מה זה לעמוד מול מחבל מתאבד״, באתר ‏מאקו‏, 11 בפברואר 2021.
1 2  מי אנחנו, באתר "USS Security VIP"
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמיר גרומן".
עינת פלד

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1963 (בת 61) 
 ענף מדעי:  אלימות נגד נשים, זנות, סחר בבני אדם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת מינסוטה
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 מספר צאצאים:  3 
 https://www.einatpeled.sites.tau.ac.il/
 
עינת פלד (נולדה ב-2 באפריל 1963) היא חוקרת ישראלית בתחום האלימות נגד נשים במשפחה ומחוצה לה, ושל מצוקות נשים ונערות בחברה. פרופסור מן המניין וראש החוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. יו"ר עמותת "רוח נשית" לשעבר. ממקימות האגודה הישראלית לחקר זנות, עבודת מין וסחר במין.
ביוגרפיה

פרופסור פלד גדלה בירושלים, היא בוגרת תיכון רנה קסין. בשנת 1987 סיימה תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת חיפה. בשנת 1989 סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת חיפה אף הוא. את התזה עשתה בהנחיית פרופסור צבי איצקוביץ'. בשנת 1993 סיימה דוקטורט מאוניברסיטת מינסוטה בהנחיית פרופסור ג'פרי אדלסון.
מחקרה

פרופ' פלד היא פרופ' מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית וחוקרת ביקורתית בתחום המגדר בעבודה סוציאלית. עבודתה מתמקדת באלימות מגדרית ובאלימות במשפחה, בילדים החשופים לאלימות ובתופעת הזנות. מחקרה עוסק בתפיסות חברתיות, אלימות במשפחה, אימהות החיות בעוני ובזנות.
כעובדת סוציאלית היא עוסקת, מעבר למחקר, גם בפיתוח דרכי התערבות בתחום האלימות במשפחה והזנות בשיתוף עם אנשי המקצוע שונים. במסגרת זו היא הצליחה להטמיע את המודלים שפיתחה בשגרת העבודה בקבוצות הטיפול והתמיכה שמפעילים המרכזים למניעת אלימות בישראל.
פלד מתמחה במתודולוגיות המאפשרות בחינה מורכבת ומעמיקה של חוויות ותפיסות בהקשרים אישיים, בינאישיים וחברתיים. בשנים האחרונות היא שותפה ומובילה יוזמות שונות להרחבת השיח המחקרי בנושא הזנות והמין בתשלום. מחקריה בתחום הזנות עוסקים בגורמים המביאים גברים לשלם על מין ותפיסותיהם את משמעות התשלום, מתוך מטרה להפחית את התופעה של ניצול מיני של נשים וסחר בנשים. בנוסף עוסקת בהבנת ההיעזרות של בני נוער וצעירים בזנות, בסיוע לאנשים בזנות בתקופת הקורונה, בהבנת תפיסותיהם של עובדים בתחום ההתמכרויות ביחס לזנות בקרב מטופליהם ובפיתוח התערבות מיטבית לנשים בזנות סביב הריון ולידה.
במקביל למחקר האוניברסיטאי ולפיתוח מתודולוגיות של עזרה לאוכלוסיות מוחלשות, פועלת פרופסור פלד באופן אקטיבי למיגור אלימות וניצול מגדריים, פרופסור פלד הייתה שותפה בהערכה ובפיתוח של התוכנית "הלב 24/7" מטעם עמותת "עלם", משרד הרווחה ועיריית תל אביב-יפו, לטיפול באוכלוסיית הקטינים והצעירים שעוברים ניצול מיני-מסחרי.
בשנת 2020 מונתה פלד לראש בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב, היא החליפה בתפקידה את פרופ' עידית וייס-גל.
רוח נשית

פרופסור פלד כיהנה כחברת הוועד המנהל של עמותת רוח נשית בין השנים 2007–2010 וכיו"ר העמותה בין השנים 2010–2017. רוח נשית היא עמותה ללא מטרות רווח המסייעת לנשים נפגעות אלימות למצוא תעסוקה ולבסס עצמאות כלכלית כדי שיוכלו להיחלץ ממצבי עוני וסיכון. העמותה זכתה באות השרה לשוויון חברתי נובמבר 2016.
פרסים והוקרה

2017 - זוכת אות קטן, אות הניתן על שם פרופ' יוסף קטן ז"ל, הניתן על ידי איגוד העובדים הסוציאליים למרצים ולחוקרים אשר מפתחים תוכניות בשיתוף עם שירותים וסוכנויות בקהילה, ומטמיעים בהצלחה את הידע האקדמי בפרקטיקת המקצוע. האות ניתן לפלד על תרומתה המשמעותית והחדשנית לפרקטיקת הטיפול בתחום האלימות במשפחה והאלימות כלפי נשים.
חיים אישיים

כיום מתגוררת בגבעתיים. נשואה ואמא לשלושה ילדים.
לקריאה נוספת

גיא פרל ועינת פלד (2006), "אבהות ואלימות : מדריך להתערבות קבוצתית עם גברים אלימים כלפי בת זוגם". ירושלים: הוצאת אשלים.
עינת פלד וגיא פרל (2006), "אמהות בצל אלימות : מדריך להתערבות קבוצתית". ירושלים: הוצאת אשלים.
הערות שוליים

↑  ראו: ג'פרי אדלסון
↑  Social Work -Treating Family Violence- Article 6, hametapel.com
↑  ליטל דוברוביצקי, מחקר: יותר מ-40% מהגברים בישראל צרכו זנות לפחות פעם בחיים, באתר ynet, 9 ביוני 2021
↑  מאת אמונה ספירא, גם באוניברסיטה: מחאה על אלימות כנגד נשים | תזה - מגזין הסטודנטים של תל אביב, באתר טיים אאוט, ‏2018-12-04
↑  פרופ' עינת פלד מונתה לראש בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל, באתר www.tau.ac.il
↑  נעים להכיר, באתר ruach-nashit
↑  http://tau.inwise.net/peled, tau.inwise.net
↑  פרס לפרופ' עינת פלד על תרומתה לשיטות הטיפול בנושאי אלימות מגדרית, באתר socialwork.tau.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266445705171  ORCID: 0000-0002-5540-4366  VIAF: 73086092   WorldCat (עם VIAF): 73086092
ויקי ווטסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בת 65 בערך) ליס, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקי ווטסון (באנגלית: Vikki Watson; נולדה ב-22 באפריל 1959) היא זמרת אמריקאית ממוצא בריטית. ידועה תחת שם הבמה שלה "Aeone".
ביוגרפיה

ווטסון נולדה בהמפשייר, זמן קצר לאחר לידתה עברה למערב סאסקס שם ניהלה משפחתה חנות ענתיקות.
כילדה היא החלה ללמוד שירה וריקוד והיא למדה בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ב-1985 היא זכתה במקום הראשון בתחרות של הBBC "שיר עבור אירופה" עם השיר "Love Is …".
היא ייצגה את בריטניה באירוויזיון 1985 בגטבורג, אותו סיימה במקום הרביעי, עם 100 נקודות.
ב-1991 הוציאה את אלבומה הראשון "Window to a World".
היא לקחה חלק בכתיבת שירים לפסקולים של מספר סרטים.
בשנות התשעים עברה להתגורר בארצות הברית.