stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה במרכז הודו (1858)
מהלך המערכה > גוואליור

כוח המורדים במרכז הודו, בפיקודם של טאנטיה טופי, רני לאקשמי וראו סאהיב, איבד את אחיזתו בג'האנסי וקלפי והיה במנוסה מפני הכוח הבריטי בפיקודו של הגנרל יו רוס. כהימור אחרון, הגיע כוח המורדים לעיר גוואליור מצפון לג'האנסי, 122 ק"מ דרומית לאגרה. 
העיר גוואליור הייתה עיר מבוצרת ונחשבה למעוז חשוב במרכז הודו ולאחד המבצרים החזקים ביותר בהודו. שליט העיר (המהראג'ה של גוואליור) שהיה נאמן לבריטים, ניסה להילחם במורדים באזור מוראר (Morar) עם מי מכוחותיו שנותרו נאמנים לו, אך נכשל וברח מהעיר. עם עזיבת המהראג'ה, כוחות העיר הצטרפו לכוח המורדים והעיר נפלה לידיו יחד עם מצבור נשק נרחב.
כאמור ב-1 ביוני תכנן רוס לעזוב את הפיקוד על 'כוח מרכז הודו' שגם הוא עתיד היה להתפרק. לאור ההתפתחות החדשה מצד המורדים, חזר רוס לפיקוד הכוח לאחר ששמע על כיבוש העיר ב-4 לחודש, יומיים לאחר מכן יצא עם כוחו בתנועה מהירה במטרה לשחרר את העיר לפני תחילת עונת הגשמים.
ב-17 ביוני, נתקל רוס בכוח המורדים באזור קוטה-קי-סראי (Kota-Ki-Serai) והביס אותו בקרב פרשים. בקרב זה נפצעה הרני לאקשמי באופן אנוש ונפטרה לאחר יומיים מפצעיה. יומיים לאחר מכן, לאחר כ-5 שעות לחימה כנגד כ-10,000 מורדים מחוץ לעיר, כבש לבסוף רוס את גוואליור מידי המורדים. טופא וראו סאהיב ברחו בינתיים מהעיר עם כוח קטן ונידונו למספר חודשים של בריחה מהבריטים.
לקריאה נוספת

Abraham, Rony, The Great Mutiny India, 1857, Haifa University, 2005.
Fremont-Barnes, Gregory, Essential Histories: The Indian Mutiny 1857-58, London, UK, Osprey Publishing, 2007.
Raugh, Harold E. Jr., Victorians at war, 1815-1914: Encyclopedia of British military history, California, US, ABC-CLIO, 2004.
Wilkinson-Latham, Christopher, The Indian Mutiny, London, UK, Osprey Publishing, 1977.
הערות שוליים

↑  Fremont-Barnes, 2007, עמ' 78-79.
↑  Raugh, 2004, עמ' 284; Fremont-Barnes, 2007, עמ' 79-80.
↑  Fremont-Barnes, 2007, עמ' 80-81.
↑  Fremont-Barnes, 2007, עמ' 81; Raugh, 2004, עמ' 156-157.
| המרד ההודי הגדול |
| --- | --- | --- |
| קרבות עיקריים | מיראט • דלהי • קאנפור • לקנאו • מרכז הודו |  |
| אישים הודים בולטים | מנגל פאנדי • בהאדור שאה • ננה סאהיב • טאטיה טופא • רני לאקשמיבאי |  |
| אישים בריטים בולטים | צ'ארלס קנינג • קולין קמפבל • ג'ורג' אנסון‏ • יו רוס • פטריק גרנט • ג'יימס אוטרם |  |
| נושאים שונים | הודו הבריטית • חברת הודו המזרחית • ממלכת אווד • מדליית המרד ההודי |  |
שער בהנדרי שבמצודת ג'האנסי.
המצור על הליקרנסוס

המצור על הליקרנסוס (ביוונית: Πολιορκία της Αλικαρνασσού) היה מצור שהטיל אלכסנדר הגדול מלך מוקדון בשנת 334 לפנה"ס על העיר הליקרנסוס באסיה הקטנה. המצור הסתיים בניצחון מוקדוני ובכיבוש העיר.
רקע

במאי 334 לפנה"ס, הביס אלכסנדר הגדול מלך מוקדון את הפרסים בקרב גרניקוס. לאחר הקרב בחר אלכסנדר לנוע לאורך החוף, במטרה לנתק את הצי הפרסי מבסיסיו החשובים. הערים החשובות סרדיס ואפסוס פתחו את שעריהם בפניו, אולם לא כן נהגה העיר מילטוס. המצור על מילטוס היה קצר, אולם במהלכו הגיע אלכסנדר להחלטה חשובה: הוא פירק את הצי שלו, שבלאו הכי לא היה יכול להביא לו תועלת מול הצי הפרסי האדיר וכלכלתו עלתה ממון רב. לאחר כיבוש מילטוס, המשיך אלכסנדר את מסעו במסלול שעבר סמוך לחוף הדרומי של אסיה הקטנה דרך קאריה, לעבר העיר החשובה הליקרנסוס. כמוהו נהג הצי הפרסי, שאיבד את מרבית בסיסיו ונאלץ לעקור להליקרנסוס.
המושל הפרסי באזור היה אורונטובטס, ולצדו עמד ממנון מרודוס - מצביא מוכשר ממוצא יווני אשר פיקד על כוחות שכירי חרב יווניים בקרב גרניקוס. בדרך כבש אלכסנדר ערים אחדות והביס את חיל המאסף הפרסי מהעיר מילאסה (מילאס המודרנית) החשובה, שטמן לו מארב בהרים. דרך קאריה הגיע לאלינדה. באלינדה הוא כרת ברית עם אדה, בתו של שליט קאריה לשעבר הקאטומנוס, אשר שלטה בעבר בהליקרנסוס עד שהודחה בידי אחיה, שהודח בידי אורונטובטס. אדה העבירה לו את אלינדה, ובהמשך אף אימצה אותו באופן רשמי כבנה החורג.
המצור

אורונטובטס וממנון ביצרו את העיר היטב לקראת ההתקפה המוקדונית הקרבה. אוניות רבות של הצי הפרסי עגנו בנמל של העיר, ומלחיהן הצטרפו להגנה. נחפרה תעלה שנועדה למנוע ממכונות המלחמה של אלכסנדר להתקרב למרחק פגיעה בחומה. אלכסנדר החליט לתקוף בחסות החשכה, ואנשיו תקפו את החומות ללא סולמות או מגדלי מצור. הם הצליחו להפיל את אחד הצריחים, אולם הנפילה לא יצרה חור משמעותי בחומה. למחרת הורה אלכסנדר לאנשיו להתחיל למלא את התעלה, ולאחר מכן החל להניע מגדלי מצור לכיוון החומה. בלילה, תקפו הפרסים, ושרפו את מגלי המצור. המוקדונים התאוששו במהירות, והרגו 170 פרסים, לעומת 16 מוקדונים הרוגים ו-300 פצועים.
לילה לאחר מכן, חיילים מוקדונים מהטקסיס של פרדיקס, התחילו לשתות ולהלל כל אחד את מעשיו שלו עצמו וגבורותו. ככל שהוסיפו לשתות כך גברה היריבות ביניהם, עד שהחליטו לחמש את עצמם וללכת להתקיף את חומת העיר על מנת להוכיח את כוחם. כמה מיושבי העיר, שהבחינו בזוג החיילים שיכורים עושים את דרכם אל עבר חומות, נחפזו למקום והרגו אותם. לאחר מכן החלו לירות מטחי חיצים על כוחות מוקדונים רחוקים יותר, תוך שהם נהנים מיתרון הגובה. כוחות נוספים מחייליו של פרדיקס, כמו גם נוספים מתושבי העיר, נהרו אל החומות וקרב קשה פרץ סביבן. כמו במהלך המצור על תבאי, גם כאן נוצרה פרצה בהגנת העיר והחיילים המוקדונים אף הצליחו להיכנס לתוך העיר. אריאנוס טוען שאילו כל הכוח היה תוקף יחד, העיר הייתה נופלת. דיודורוס מספר שיותר משני חיילים צעדו שיכורים אל העיר. ממנון, שהבחין באירוע המוזר, שלח מספר גדול של כוחות והרג רבים מהתוקפים. אלכסנדר נאלץ להיגרר לתגובה ויצא עם כוחות גדולים של חיילים לסייע לחייליו של פרדיקס. כשהגיע אלכסנדר, נסוגו הפרסים אחורה וכרוזו של אלכסנדר ביקש הפסקת אש מממנון, שהסכים לה, על מנת לפנות את ההרוגים.
במשך כמה ימים עמלו המוקדונים להפיל את החומה, ואכן הצליחו לפעור בה כמה חורים ולהפיל עוד צריח. עם זאת, בכל פעם שניסו לקרב מתקני טיפוס לחומות, היו הפרסים מעלים אותם באש. הפרסים מצדם, במקום לנסות לסתום את הפרצות בחומות, בחרו לבנות חומה נוספת פנימית. מדי פעם היו הפרסים מעזים לבצע גיחות על הצרים, שלרוב היו מסתיימות בקרבות דמים. דיודורוס מספר שאחד מקציניו של ממנון, אתונאי בשם אפיאלטס, ביקש מממנון לפתוח בהתקפה של שכירי החרב היוונים על המוקדונים. ממנון לא התלהב מההצעה, אולם נתן לאפיאלטס 2,000 איש והתיר לו לעשות כרצונו. אפיאלטס תקף באישון לילה והסב מהומה ובלבול במחנה המוקדוני. מגיני העיר החלו להמטיר חיצים והגבירו כך את המהומה, וכעת יצא ממנון בעצמו עם שאר הכוח ואלכסנדר מצא עצמו חסר אונים. אלא שאז הצליחו המוקדונים לארגן מחדש את שורותיהם, והדפו את התוקפים חזרה לתוך העיר באבדות כבדות. אריאנוס מספר כי הפרסים פתחו במנוסה באמצעות גשר דק שנמתח בין שני צידי התעלה, אולם הגשר קרס תחת כובד משקלם. גם המעטים שהצליחו להגיע לצד השני לא ניצלו. המגינים בתוך העיר חששו שאם יכניסו אותם, יכנסו אחריהם גם המוקדונים, ולכן נעלו את שערי העיר והניחו למוקדונים לשחוט אותם.
תוצאות

לאחר האירוע הזה הבינו הפרסים כי הקרב אבוד. ממנון ואנשיו התחמקו מהעיר, ואורונטובטס הורה להעלות אותה באש. רוח שנשבה גרמה להתפשטות האש, ואחרוני המגינים נסוגו אל כמה מבצרים קטנים. אלכסנדר הבחין בשריפה, והורה לחדור אל העיר מיד. הוא עצר את אלו שעדיין עסקו בהצתת העיר, וניסה להציל חלק מהתושבים מהשריפה. הוא החליט לא לבזבז זמן בהטלת מצור על המבצרים, ומינה סומאטופילקס בשם תלמי (אין לבלבל בינו לבין תלמי בן לאגוס המפורסם), והעניק לו 3,000 חי"ר ו-200 פרשים כדי שיסיים את הכרעת המבצרים. הוא מינה את אדה כשליטת קאריה כולה מטעמו, והיא בתמורה השתמשה בקשריה כך שליקיה נפלה בידו ללא קרב.
לקריאה נוספת

ביל יני, אלכסנדר הגדול - לקחים מפועלו של המצביא הבלתי-מנוצח בהיסטוריה, הוצאת מודן, 2012.
י. מודז'ייבסקי, אלכסנדר מוקדון, הוצאת הדר, 1960.
דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.
פאול קלושה, אלכסנדר הגדול, הוצאת מ. מזרחי, 1963.
פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון; תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי; הביוגרפיות סולון, תימיסטוקליס ואלקיביאדיס – תרגמן והוסיף להן הערות מ"ה בן שמאי, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשל"א.
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
Arrian, The Campaigns of Alexander, translated by Aubrey de Sélincourt, Penguin Classics, 1958 and numerous subsequent editions.
Quintus Curtius Rufus. "Historiarum Alexandri Magni Libri Qui Supersunt" (בלטינית).
הערות שוליים

1 2  אריאנוס, "אנבסיס", ספר ראשון, 20.
↑  אריאנוס לא מזכיר את הגעתו לאלינדה. השוו: Freya Stark, Alexander's March from Miletus to Phrygia, The Journal of Hellenic Studies, Vol. 78 (1958) p. 106
↑  יני, עמ' 53-54.
↑  יחידה בגודל של חטיבה הכוללת 1,500 איש
↑  אריאנוס, "אנבסיס", ספר ראשון, 21.
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 25, 5.
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 25, 6.
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 27.
↑  אריאנוס, "אנבסיס", ספר ראשון, 22.
↑  אריאנוס, "אנבסיס", ספר ראשון, 23.
| מלחמותיו של אלכסנדר הגדול |
| --- | --- | --- |
| אזורים גאוגרפיים | חבל הבלקן • אסיה הקטנה • סוריה-ארץ ישראל-מצרים • מסופוטמיה • פרסיס • באקטריה • סוגדיאנה • תת-היבשת ההודית • גרוסיה | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| קרבות וכיבושים | * המערכה הבלקנית של אלכסנדר הגדול: המצור על תבאי כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול: קרב גרניקוס • המצור על מילטוס • המצור על הליקרנסוס • קרב איסוס • המצור על צור • המצור על עזה • קרב גאוגמלה • קרב השערים הפרסיים    כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה: המצור על הסלע הסוגדיאני  הפלישה להודו: קרב הידספס • המצור על עיר המאלים | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| נושאים בביוגרפיה של אלכסנדר | אלכסנדר הגדול באגדות היהודיות • אלכסנדר הגדול באגדות הפרסיות • אופיו של אלכסנדר הגדול | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| יוונים ומוקדונים | פיליפוס השני • אולימפיאס • אריסטו • הפאיסטיון • פרמניון • פילוטאס • פרדיקס • תלמי הראשון • סלאוקוס הראשון • ליסימכוס • אנטיגונוס מונופתלמוס • אנטיפטרוס • קליטוס השחור • ניקנור • פוליפרכון • •אלקטס •מלאגרוס • פאיתון • קרטרוס • בלקרוס • אגיס השלישי | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| פרסים ושכירי חרבם, הודים ואחרים | דריווש השלישי • ממנון • בסוס • פורוס • ארטבזוס • פרנבזוס • אריוברזנס • מזאוס • אאוטופרדטס • ספיטמנס • אוקסיארטס • ארסמס | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
הפרשת נתרן יחסית

הפרשת נתרן יחסית (באנגלית: Fractional excretion of sodium או FENa) היא נוסחה ברפואה המשמשת לחישוב אחוז הנתרן, שהופרש בשתן, ביחס לכמות הנתרן שסוננה על ידי הכליה. הנוסחה משמשת לבירור הגורמים לאי ספיקת כליות חריפה.
הבסיס התאורטי

שיווי המשקל (הומאוסטזיס) של הנוזלים בגוף תלוי ביכולת של הכליה לקבוע איזה מומס יופרש בכליה. 
כמות המומס המופרש היא תלוי שלשה משתנים.
קצב הסינון, המתרחש בפקעית, כפי שהיא הנגזרת של קצב הסינון הכלייתי - GFR והריכוז של אותו מומס בפלזמה.
קצב הספיגה של אותו מומס באבובית הכליה.
קצב ההפרשה של אותו מומס באבובית הכליה
במקרה זה המומס הוא נתרן אך החישוב  רלוונטי לכל אלקטרוליט ומומס אחר הקיים בגוף האדם. 
החישוב הבסיסי של כמות המומס הוא 
(כמות המומס שסונן בפקעית + כמות המומס שהופרש באבובית) - כמות המומס שנספג באבובית = לכמות החומר שהופרש. 
בפועל החישוב הזה ישתנה בין כל מומס שכן לכל מומס יש את הדינמיקה שלו בתוך הכליה.
על כן כאשר מחשבים את הדרך בה הכליה מתנהלת עם מומס מסוים יש להתחשב ביחס בין כמות המומס שעברה סינון לכמות המומס שהופיע בפועל בשתן.
הנוסחה במקרה בו המומס הוא נתרן - FeNa

FeNa = (כמות הנתרן בשתן X כמות הקריאטינין בדם) / (כמות הנתרן בדם X כמות הקראטנין בשתן) 
את כל הערכים יש לחשב במ"ג/ד"ל ולהכפיל ב 100 על מנת לקבל אחוז.
הסיבה שהקראטנין נכנס למשוואה היא שהיחס בין כמות הקראטנין בדם לכמות הקראטנין בשתן מביאה אותנו לחישוב קצב הסינון הכלייתי או ה GFR
השימוש במשוואה והבנת התוצאה

ניתן לחלק את הסיבות לאי ספיקת כליות חריפה לשלוש
1. סיבות פרה-רנאליות. קרי המחלה הבסיסית איננה בכליה, אך ירידה בנפח התוך כלי ופגיעה באספקת הדם לכליה גורמת לפגיעה בתפקוד הכלייתי בשל[דרושה הבהרה]. 
2. סיבות רנאליות - מחלה שמקורה בכליה עצמה שכעת באה לידי ביטוי באי ספיקת כליות חריפה. 
3. סיבה פוסט-רנאלית - לרוב חסימה מכנית של דרכי השתן. 
במקרים בהם רוצים להבדיל בין סיבה פרה-רנאלית לרנאלית נוכל להשתמש בנוסחה[דרושה הבהרה].
ערך קטן מ 1% מדגים שני דברים, ראשית שהיכולת של הכליה לספוג מחדש את הנתרן שמורה, ושנית שלגוף יש חוסר בנוזלים ולכן ישנה ספיגה מוגברת של נתרן חזרה לגוף על מנת להגדיל את כמות הנוזלים. ועל כן במקרה כזה מדובר באי ספיקת כליות ממקור פרה-רנאלי או PRE RENAL AZOTEMIA דוגמת אי ספיקת לב, התייבשות, והלם תת-נפחי. 
ערך גדול מ 1% מדגים את שני הצדדים ההפוכים של אותו המטבע. ייתכן ויכולת הספיגה של נתרן נפגעה - כמו בעת מתן סוגים מסוימים של תרופות משתנות ושלא קיים חוסר בכמות הנוזל התוך כלית, ועל כן המקור לאי ספיקת הכליות הוא כליית או RENAL AZOTEMIA.[דרושה הבהרה]
העיר החדשה של אדינבורו

העיר החדשה של אדינבורו (באנגלית: New Town, Edinburgh) היא האזור המרכזי של אדינבורו, בירת סקוטלנד, ונחשבת ליצירת מופת בתחום תכנון הערים. בשל כך היא הוכרזה בשנת 1995 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. במקביל הוכרזה גם העיר העתיקה באדינבורו כאתר מורשת עולמית.
למרות שחלק זה של העיר מכונה "העיר החדשה", הוא נבנה למעשה בכמה שלבים נפרדים בין 1765 ל-1850 ומשמר את רוב מאפייני האדריכלות הנאו קלאסיציסטית המקורית שלו. הרחוב המוכר ביותר באזור זה הוא רחוב הנסיכים, הניצב מול טירת אדינבורו והעיר העתיקה לאורך שקע גאוגרפי של נור לוך.
מלון בלמורל.
בית הרשומה החדש
המונמנט לזכר וולטר סקוט
תחנת ווייברלי
הכנת הקרקע

ההחלטה לבנות חלק חדש לעיר התקבלה על ידי פרנסיה, לאחר שצפיפות האוכלוסין בתוך חומות העיר הייתה בלתי נסבלת. עידן האורות הגיע לאדינבורו, והמראה הלא מעודכן של העיר לא התאים למנהגי אותה תקופה. הלורד פרובוסט ג'ורג' דראמונד הצליח להרחיב את גבולות העיר כך שהיא תכיל את השדות הצפוניים ואת נור לוך, שהיא לוך מזוהם ששכן בעמק ששכן צפונית לעיר באותה תקופה. הנהגת העיר החלה לפעול על מנת לייבש את הלוך, אך התהליך הושלם רק ב-1817. נבנו מספר נקודות חצייה על מנת להגיע לקרקע החדשה: הגשר הצפוני ב-1772 וגבעה מלאכותית, שהחלה כבליטה של חומרים שנחפרו במהלך בניית העיר החדשה. הגבעה קיבלה את צורתה הנוכחית רק בשנות ה-30 של המאה ה-19.
כאשר העיר החדשה המשיכה להתפתח העשירים עברו להתגורר בחלקה הצפוני, ובנו בתים ג'ורג'יאנים רחבים במקום הבתים הצרים של העיר העתיקה. האוכלוסייה הענייה נותרה בעיר העתיקה.
העיר החדשה הראשונה

בינואר 1776 נערכה תחרות עיצוב שמטרתה הייתה לבחור במתאר מודרני עבור הפרוור החדש. המנצח היה ג'יימס קרייג בן ה-22, שהציע רשת בנייה פשוטה עם דרך ראשית המחברת בין הכיכרות השונות. שתי דרכים ראשיות נוספות נבנו במורד הגבעה לכיוון צפון ודרום, כאשר שני מזים מהווים שביל עבור הבתים הגדולים. החלקים האחרים של הרשת הבסיסית הם שלושה רחובות שנבנו בכיוון צפון-דרום.
העיר החדשה הראשונה > שמות הרחובות

הרחוב הראשי נקרא רחוב ג'ורג', על שמו של המונרך ג'ורג' השלישי ששלט באותה תקופה. רחוב המלכה, על שם רעיית המלך, היה אמור להיבנות צפונית לרחוב זה ורחוב סנט גיילס הנקרא על שם הקדוש המגן של העיר דרומית לרחוב ג'ורג'. כיכר סנט אנדרוז וכיכר סנט ג'ורג' היו השמות שנבחרו על מנת לייצג את האיחוד בין סקוטלנד לאנגליה. הרעיון המשיך להתפתח עם בנייתו של רחוב הדרדר (עבור הפרח הלאומי של סקוטלנד) בין רחוב ג'ורג' ורחוב המלכה, ורחוב השושנה (עבור הפרח הלאומי של אנגליה) בין רחוב ג'ורג' ורחוב הנסיכים.
אולם, המלך ג'ורג' התנגד לקרוא לרחוב בשם סנט גיילס, ובמקום זאת הוא נקרא רחוב הנסיכים על שם הבנים שלו. שמה של כיכר סנט ג'ורג' שונה לכיכר שארלוט על שם אשתו, על מנת למנוע בלבול עם כיכר ג'ורג' שבחלק הדרומי של העיר. שמם של החלקים המערביים של רחוב הקוץ שונה לרחוב היל ולרחוב יאנג, כך שאורכו של הרחוב "הסקוטי" היה חצי מזה של הרחוב "האנגלי". שלושת הרחובות המשלימים את הרשת הבסיסית הם רחוב הטירה, רחוב פרדריק ורחוב הנובר. הרחובות נקראו על שם הנוף הנשקף מהטירה, אביו של המלך ובית הנובר שאליו השתייך ג'ורג' השלישי.
העיר החדשה הראשונה > התפתחות

הצעתו של קרייג עוררה קשיים נוספים כאשר הבנייה עצמה החלה. האתר החדש לא היה פופולרי, כך שהיה צורך להציע בונוס של 20 לירות שטרלינג לראשון שיבנה שם. אולם, הבעיות נפתרו תוך זמן קצר והבנייה החלה בחלק המזרחי עם כיכר סנט אנדרו.
קרייג הציע כי רחוב ג'ורג' יסתיים בשתי כנסיות גדולות, הנמצאות בכל אחת מהכיכרות. אולם, סר לורנס דאנדאס היה הבעלים של הקרקע, והחליט לבנות שם את ביתו הפרטי בתכנונו של סר ויליאם צ'יימברס. האחוזה הפלדיאנית שנבנתה הושלמה ב-1774, וכיום היא משמשת כמקום המשכן של מטה הבנק המלכותי של סקוטלנד. כתוצאה מכך נוצר הכרח להעביר את כנסיית סנט אנדרוז לאתר אחר ברחוב ג'ורג'. בעיית המחסור בנקודת סיום בולטת לרחוב באה על פתרונה ב-1823, כאשר האדריכל ויליאם ברן בנה מונומנט לזכרו של הנרי דאנדאס.
האירוע המסמל את סוף הבנייה של העיר החדשה הראשונה היה גמר העבודות על כיכר שארלוט ב-1800. הכיכר נבנתה לפי תוכנית של רוברט אדם, והייתה החלק היחיד בעיר החדשה שהיה אחיד מבחינה אדריכלית. אדם הכין גם תוכנית עבור כנסיית סנט ג'ורג', אך תוכניתו נדחתה לטובת זו של רוברט ריד. הבניין משמש כיום את הארכיונים הלאומיים של סקוטלנד, וידוע בכינוי בית הרשומה המערבי. בצד הצפוני של כיכר שארלוט נמצא בית ביוט, שבעבר היה מקום המגורים הרשמי של מזכיר המדינה של סקוטלנד. אולם, כיום הבית משמש את השר הראשון של סקוטלנד.
העיר החדשה הראשונה > פיתוח מחודש

לפי התוכניות המקוריות העיר החדשה הייתה אמורה להיות פרוור מגורים בלבד. לאורך הרחובות הראשיים היו שורות של בתים טוריים. אולם, בתוך זמן קצר החלו אנשים שונים לנצל את הפוטנציאל המסחרי של האזור. ברחוב הנסיכים נפתחו חנויות שונות, ובמהלך המאה ה-19 רוב הבתים העירוניים ברחוב הוחלפו בבניינים מסחריים גדולים יותר. מדי פעם יש תנופות פיתוח בחלק זה של אדינבורו, אם כי ברחובות המקוריים עדיין יש מבנים רבים שהשתמרו בצורתם המקורית מהמאה ה-18. גם חלקים מהעיר החדשה השנייה, שנבנתה החל מתחילת המאה ה-19, נותרו כפי שהם היו בעבר.
תוספות מאוחרות

הצלחתה של העיר החדשה הובילה לאחר 1800 להכנת תוכניות גדולות יותר. האזור השני שתוכנן, שזכה לכינוי "העיר החדשה חדשה", היה אמור להאריך את שטחה של אדינבורו עד לנהר ליית', ולחבר את העיר עם הכפרים העתיקים סטוקברידג', דין, קאנומילס וסילברמילס. תוכניות הפיתוח היו יותר אחידות, למרות שכמה עשרות שנות פעילות של בית המלאכה לעיבוד עורות בסילברמילס גרמו לעיכוב בתוכניות. הפיתוחים החדשים היו במתווה של כיכר שארלוט, כאשר רחובות שלמים נבנים בבת אחת. בצד של הצפוני של רחוב המלכה שכנו גני רחוב המלכה; מעבר לגנים הבניינים נמשכו ברחוב הנובר המורחב, שבאזור זה כבר נקרא רחוב דאנדאס והגיע עד למרחק של קילומטר מנהר ליית' בקאנונמילס. משני צידי הנהר נבנו רחובות וכיכרות גדולים.
בשלב הפיתוח השלישי הגדול והסופי נבנה בית מוראי והרחובות שמסביבו. הקרקע ששימשה לצורך זה הייתה שייכת לרוזן מוראי, ומיקומה היה מערבית לאזור שבו התרחשה תנופת הפיתוח השנייה.
תרבות

בעיר החדשה נמצאות הגלריה הלאומית של סקוטלנד והאקדמיה הסקוטית המלכותית. גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד נמצאת ברחוב המלכה. בניינים ידועים אחרים כוללים את חדרי האספה ברחוב ג'ורג', מלון בלמורל (בעבר נקרא המלון הצפון בריטי על שם חברת רכבות) עם מגדל השעון שלו המתנשא מעל תחנת ווייברלי, ומונומנט סקוט לזכרו של סר וולטר סקוט.
בעיר החדשה נמצאים רחובות הקניות הראשיים של אדינבורו. ברחוב הנסיכים נמצאות חנויות של כמה רשתות שיווק וקניון אחד. רחוב ג'ורג' היה בעבר מרכז עסקים, אך כיום יש בו מספר פאבים מודרניים, ואילו שביל מאלטריס החדש בכיכר סנט אנדרוס מכיל כמה חנויות מעצבים. בקצה המזרחי של העיר נמצא מרכז סנט ג'יימס, הנחשב לתוספת גרועה לעיר החדשה כיוון שנבנה בסגנון הברוטליזם.
ראו גם

העיר העתיקה באדינבורו
הערות שוליים

↑  תפקיד דומה לזה של ראש עיר
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
המערכה בצפון אפריקה

במשך מלחמת העולם השנייה, הייתה המערכה בצפון אפריקה החזית היבשתית העיקרית שבה התמודדה בריטניה עם גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית, בין נפילת צרפת ביוני 1940 עד הפלישה לסיציליה ולאחריה לאיטליה עצמה בשנת 1943. המערכה החלה עם תחילת המערכה במדבר המערבי בפלישת איטליה למצרים בסוף 1940, כשהגרמנים מצטרפים למערכה בפברואר 1941, והסתיימה בכניעת שרידי כוחות הציר בתוניסיה עם סיום המערכה בתוניסיה במאי 1943. הגרמנים ראו בזירה זו חזית משנית בלבד ושלחו כתגבורת לאיטלקים רק 4 דיוויזיות (לשם השוואה לברית המועצות פלשו 190 דיוויזיות). לאחר נחיתת כוחות בעלות הברית במרוקו ובאלג'יריה בנובמבר 1942 (מבצע לפיד) תיגברו הגרמנים את כוחותיהם בצפון אפריקה בעוד מספר דיוויזיות, אך היה זה מעט מדי ומאוחר מדי. התגבורות הגרמניות הצליחו רק לעכב את נפילת תוניסיה לידי בעלות הברית במספר חודשים, וכוחות הציר שילמו על כך במחיר יקר מאוד בכוח אדם ובציוד שאבד.
רקע

עם פרוץ המלחמה שלטו בצפון אפריקה שלוש מעצמות: בריטניה שלטה מבחינה צבאית במצרים על פי הסכם בין המדינות, אם כי לכאורה מצרים הייתה עצמאית, איטליה שלטה בלוב, וצרפת שלטה בתוניסיה, אלג'יריה וחלק ממרוקו (חלק נוסף היה בידי ספרד הנייטרלית). לאחר תבוסתה של צרפת ביוני 1940 היו המושבות הצרפתיות בשליטת ממשלת וישי. בעקבות ההשתלטות על הבלקנים באביב 1941 שלטו מדינות הציר כמעט על כל חופי הים התיכון, למעט מצרים, ארץ־ישראל, קפריסין ומלטה שהיו בשליטת הבריטים, וטורקיה וספרד שנותרו נייטרליות.
המערכה האיטלקית־בריטית בצפון אפריקה

ב־13 בספטמבר 1940 פתחו הכוחות האיטלקיים בלוב במתקפה על הכוחות הבריטים במצרים. למרות היתרון המספרי הגדול של האיטלקים (כ־200 עד 350 אלף חיילים לעומת 35 אלף), הם נעצרו בסידי באראני לאחר התקדמות של 95 ק"מ ונערכו בעמדות הגנה. ב־8 בדצמבר פתח "כוח המדבר המערבי" בפיקודו של מייג'ור־ג'נרל ריצ'רד אוקונור במתקפה נגדית שכונתה מבצע מצפן. הבריטים זכו בניצחון מכריע, הנחילו אבדות עצומות לכוח האיטלקי (130 אלף שבויים, 400 טנקים ו־1,300 תותחים, לעומת פחות מ־500 הרוגים בריטים) והדפו את האיטלקים בחזרה לתוך לוב. הבריטים התקדמו מרחק של 800 ק"מ עד אל־עגילה, שם נעצרו בפקודת צ'רצ'יל, שהורה להפנות את הכוחות להגנת יוון שהותקפה על ידי גרמניה באפריל 1941.
הקרבות במזרח אפריקה

איטליה, שבפרוץ המלחמה שלטה על חבש ואריתריאה, כמו גם על סומליה האיטלקית (כיום חלק מסומליה), פתחה במספר מתקפות על עמדות הבריטים שבמזרח אפריקה. כוח אחד תקף וכבש כמה ערי גבול בסודאן ובקניה ביולי 1940, ובאוגוסט כבשו האיטלקים את סומלילנד הבריטית (כיום חלק מסומליה). הבריטים התעשתו, ומסוף 1940 פתחו במתקפת נגד, החזירו את כל השטחים שאבדו, ואף תקפו וכבשו את המושבות האיטלקיות. עד אמצע 1941 כבשו הבריטים גם את חבש ואריתריאה, כמו גם את סומליה האיטלקית. בסוף 1942 מרד כוח של תומכי צרפת החופשית בשלטון וישי בסומלילנד הצרפתית (ג'יבוטי), והשתלט עליה. מלחמת גרילה איטלקית נמשכה עד לכניעת איטליה בספטמבר 1943.