stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעגל קרבס
הערות שוליים

1 2  Johnson JD, Mehus JG, Tews K, Milavetz BI, Lambeth DO (October 1998). "Genetic evidence for the expression of ATP- and GTP-specific succinyl-CoA synthetases in multicellular eucaryotes". The Journal of Biological Chemistry. 273 (42): 27580–6. doi:10.1074/jbc.273.42.27580. PMID 9765291.
↑  Wiegand G, Remington SJ (1986), p. 97-98
1 2  Cox & Nelson (2005), pp. 608−9.
↑  באופן כללי, האנזים מורכב מארבעה דומיינים וקיים בשתי צורות: פעיל ולא פעיל. בצורה הלא פעילה, שלושת הדומיינים הראשונים מעורבים באינטראקציות הדוקות עם צבר ה-[3Fe-4S] בעל מבנה הקוביה שבאתר הפעיל בעוד שהדומיין הרביעי קשור באינטראקציות חלשות יותר באמצעות פפטיד מוארך; ובצורה הפעילה, האנזים קושר אטום ברזל נוסף ויוצר צבר [4Fe-4S]. ראו Lauble et al. (1992), p. 2736
↑  Lauble et al. (1992), p. 2735
↑  Lloyd et al. (1999), p. 2655
1 2  Takusagawa F. (2011), p. 12
↑  Cox MM, Nelson DL (2005), p. 610
| מטבוליזם |
| --- | --- | --- |
| נשימה תאית | גליקוליזה • מעגל קרבס • זרחון חמצוני |  |
| מסלולים נוספים | גלוקונאוגנזה • גליקוגנזה • גליקוגנוליזה • מסלול הפנטוז פוספט • מעגל קורי • מעגל האוריאה • חמצון בטא • תסיסה   מעגל קלווין • מעגל הגליוקסילט • פוטוסינתזה • ניטריפיקציה |  |
| תרכובות עיקריות | גלוקוז • פירובט • NAD • כלורופיל |  |
| מגוון מטבולי | אורגניזם אווירני • אורגניזם אל-אווירני • הטרוטרוף • אוטוטרוף |  |
| תהליכים בתא |
| --- | --- | --- |
| מחזור התא | מחזור התא • מיטוזה • מיוזה • פליגה • אפופטוזה |  |
| חומצות גרעין וייצור חלבונים | שכפול DNA • שעתוק • שחבור • שחבור חליפי • תרגום |  |
| מטבוליזם | נשימה תאית • גליקוליזה • מעגל קרבס • זרחון חמצוני • תסיסה • גלוקונאוגנזה • מסלול הפנטוז פוספט • פוטוסינתזה • ניטריפיקציה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548344705171  GND: 4148058-2  LCCN: sh85073260 
תרשים המתאר את הריאקציה של III - איזוציטראט דהידרוגנאז מקטלז יצירה של אלפא-קטוגלוטראט.
תרשים המתאר את הריאקציה של שלב IV - אלפא קטוגלוטראט דהידרוגנאז מקטלז יצירה של סוקציניל קואנזים A.
משה טולידאנו

| --- | --- |
 לידה:  1724 ה'תפ"ד מקנס, מרוקו 
 פטירה:  7 בינואר 1773 (בגיל 49 בערך) י"ג בטבת ה'תקל"ג 
 מקום קבורה:  מקנס 
 תקופת הפעילות:  ? – 7 בינואר 1773 
 חיבוריו:  "מלאכת הקודש", "השמים החדשים", "משחת קודש"
 
רבי משה (ב"ר דניאל) טוֹלִידַאנוֹ (ה'תפ"ד, 1724 - י"ג בטבת ה'תקל"ג, 7 בינואר 1773) היה דיין, פוסק הלכה ומגדולי חכמי העיר מקנס שבמרוקו. חיבר את הספרים "מלאכת הקודש", "השמים החדשים", "משחת קודש" ועוד.
ביוגרפיה

נולד במקנס לרבי דניאל טולידנו. בילדותו למד אצל הרב שמואל אבן מרגי ורבי מרדכי בירדוגו (המרבי"ץ). בשנת ה'תקט"ו גלה לסאלי עקב רעידת האדמה ולמד שם אצל רבי חיים טולידאנו (מהרח"ט דמן סאלי) ובהמשך כשחזר למכנאס אצל רבי חיים טולידאנו (בן משה). לאחר פטירת רבי חיים, למד אצל רבי יעקב טולידאנו (המהרי"ט).
בשנת ה'תק"ח נשא לאישה את אסתר בת דודתו, שילדה לו ארבעה בנים וכולם מתו בהיותם קטנים. בשנת ה'תקכ"ט (1769) התמנה לדיין בבית הדין הגדול במקנס יחד עם הדיינים רבי שלמה טולידאנו (מהרש"ט שהיה בן דודו) ורבי יקותיאל בירדוגו. בשנתיים הראשונות לדיינותו כיהן יחד עם רבי יעקב טולידאנו (המהרי"ט). מאז פטירת המהרי"ט כונה בית דינם בפי שאר חכמי מרוקו: 'בית דין של שלש במכנאס'.
בלט כמחזק מנהגים שונים על פי ההלכה. כך למשל ביסס את המנהג שלא היו אומרים חזרת הש"ץ בתפילות, ואת מנהג אכילת החגבים.
חיבור מפורסם שלו הוא "מלאכת הקודש" על פירוש רש"י לתורה, שאף זכה לאזכורים בידי מחברים רבים, בהם רבי חיים פלאג'י ועוד[דרוש מקור].
נפטר ללא בנים ביום י"ג בטבת ה'תקל"ג (1773) ונקבר במקנס. אך הותיר כמה בנות, מבין חתניו בולטים הרבנים מאיר טולידאנו (ב"ר משה) ויוסף טולידאנו (ברבי משה בנו של המהרי"ט).
חיבוריו

"מלאכת הקודש" - על פירוש רש"י על התורה, יצא לאור בחייו.
שו"ת "השמים החדשים" - יצא לאור לראשונה על ידי רבי רפאל ברוך טולדנו בשנת ה'ת"ש, ולאחר מכן בשנת ה'תשע"ג על ידי מכון אור וטוב ירושלים.
"ירח למועדים" - על לוח השנה.
"משחת קודש" - פירושים על התורה ודרושים למעגל השנה, הוצא לאור בשנת תשפ"א.
מרל שרפ

מרל קוונטין שרפ (באנגלית: Merrell Quentin Sharpe;‏ 11 בינואר 1888 –  22 בינואר 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כתובע הכללי של מדינתו בשנים 1929–1933, וכמושל דקוטה הדרומית ה-17 בשנים 1943–1947.
ראשית חייו

מרל שרפ נולד במריסוויל שבקנזס. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיר אקסטל הסמוכה, ולימד בבתי ספר כפריים במשך שנתיים לפני שהתגייס לצי ארצות הברית, בו הוא שירת במשך ארבע שנים. שרפ נשא לאישה את אמילי אולד, ולשניים נולדה בת אחת.
קריירה

שרפ עבד ככתב עיתון במקביל ללימודי משפטים בקנזס סיטי. הוא עבר לדקוטה הדרומית, וב-1914 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת דקוטה הדרומית. הוא פתח משרד עורכי דין בעיירה אוקומה שבדקוטה הדרומית, שם הוא גם עסק בחקלאות. בשנים 1916–1920 היה שרף פרקליט מחוז ליימן. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת כרב-טוראי בקמפ דודג' באיווה, ומאוחר יותר היה מועמד לקצונה בקמפ גרנט שבאילינוי.
בשנים 1929–1933 כיהן שרפ כתובע הכללי של דקוטה הדרומית. בשנים 1937–1939 הוא היה יושב ראש ועדה מדינתית שמונתה כדי לערוך שינויים בספר החוקים של המדינה.
ב-1942 נבחר שרפ כמושל דקוטה הדרומית, וכיהן בתפקיד מ-5 בינואר 1943 ועד 7 בינואר 1947. במהלך כהונתו כמושל הוא התמסר למאמץ המלחמתי, קידם את מערכת החינוך ועודד את התיירות ואת שימור הטבע.
מותו

מרל שרפ נפטר בקנבק שבדקוטה הדרומית ב-22 בינואר 1962. הוא נטמן בבית הקברות גרייסלנד שבאוקומה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1456-1457.
משה בוצ'קו

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1917 מונטרה, שווייץ 
 פטירה:  16 בספטמבר 2010 (בגיל 93) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מדינה:  שווייץ 
 תקופת הפעילות:  ? – 16 בספטמבר 2010 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 אב:  ירחמיאל אליהו בוצ'קו 
 צאצאים:  שאול דוד בוצ'קו 
 
הרב משה בּוֹצ'קוֹ (תרע"ז, 13 באפריל 1917 – ט' בתשרי תשע"א, 17 בספטמבר 2010) היה ראש ישיבת עץ חיים במונטרה שבשווייץ, והחל מ-1986 בירושלים, שם הסב אותה לישיבת הסדר בשם "היכל אליהו".
קורות חיים

נולד בשווייץ בשנת 1917 במוצאי אחרון של פסח. למד בישיבה שהקים אביו, הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, במונטרה שבשווייץ, והוסמך לרבנות בצעירותו. לא הסכים להתפרנס מההוראה בישיבה, וכאביו ניהל מפעל קטן יחד עם אחותו, מרים ויינגורט, וחילק את זמנו בין לימוד התורה וניהול העסק.
בשנת תש"ז (1947) נישא לטובה-עלקא (הלן) לבית אפשטיין, בתו של הרב יחזקאל (איזידור) אפשטיין, והם גרו סמוך לישיבה. בשנת תשט"ז (1956), לאחר פטירת אביו נקרא הרב משה בוצ'קו לעמוד בראש הישיבה. בשנת תש"ל (1970) הפך המוסד לישיבה תיכונית. לצד לימודי הקודש הוקדש חלק קטן יחסית של היום ללימודים לבחינות הבגרות בצרפתית. בוגרי הישיבה מאותה תקופה הופנו לישיבות הסדר בישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים ושחרור ירושלים החליט לציין בישיבה את יום ירושלים, על אף הביקורת שספג בשל כך בקרב יהדות אירופה, שהתנגדו לפנייתו לציונות. בשנת תשמ"ו (1986) עלתה הישיבה לישראל. הרב בוצ'קו ואתו כל המורים והתלמידים קבעו את מושבם בירושלים וייסדו מחדש את הישיבה כישיבת הסדר, אשר נקראה על שם מייסדה "היכל אליהו". בישיבה פעלה גם תוכנית מח"ל – תלמידים מצרפת שבאו לישראל לישיבה ולהתנדבות לשירות צבאי. רבים מבוגרי תוכנית זו עלו אחר כך לארץ.
בשנת תשנ"ו (1996) עברה הישיבה ליישוב כוכב יעקב בבנימין, והרב משה בוצ'קו ביקש מבנו – הרב שאול דוד בוצ'קו – שיעמוד בראשה.
הרב משה בוצ'קו נפטר בערב יום הכיפורים תשע"א (2010) ונטמן בבית הקברות סנהדריה. השאיר אחריו חמישה ילדים, בתו היא נעמי וולפסון ונכדו הוא הרב אלישע וולפסון, ראש ישיבת הר הבית.
שיטת לימודו

הרב בוצ'קו לא נהג לעיין במפרשים רבים בלימוד הסוגיה, משום שמבחינתו לימוד סוגיה פירושו להזדהות עם הלימוד מתוך עיון מדוקדק, ולא להיות קרוע בין פירושים שונים. הלומד צריך לבחור את הפירוש המשכנע ביותר לדעתו.
משנתו ופסקיו

את השקפת עולמו מכנה בכמה מקומות הרב בוצ'קו כ"שיטת מונטרה", כלומר הדרך שבה הוא חינך את תלמידיו בישיבה: ”שיטתנו מדגישה שלא ניתנה תורה למלאכי השרת, ואין מחובת האדם להיעשות מלאך על ידי הפרדה בין הגוף לבין הרוח... מעלתה של בריאת האדם היא שנוצרה בריה מופלאה, בהרמוניה גמורה שאין כמוה בין גוף ונפש... ועליו מוטל להביא בכוחותיו את הבריאה לידי שלמות. ובהמשך לכך יש לקבוע כי דבר זר הוא לומר שעצם מעשה המלחמה הוא דבר חולין הצריך להיעשות על ידי אנשי חולין ולא על ידי אנשי קודש... כנראה שגם השקפה זו באה לנו בירושה מן הגויים... אם אין מניחים לבן תורה ללכת לאוניברסיטה הרי בהכרח לא יהיו רופאים דתיים – ואין להתפלא אחר כך אם ייערכו ניתוחי מתים”[דרוש מקור]
התנגד לפשרות טריטוריאליות, אפילו במחיר של פיקוח נפש.
פסק כי אדם שרגיל לגלח את זקנו בכל יום רשאי להתגלח בחול המועד וחייב להתגלח לכבוד שבת גם בימי ספירת העומר ושלושת השבועות
במסגרת השקפת עולמו הדתית-לאומית, יחסו ממלכתי למוסדות המדינה והוא מקבל את סמכותם.
יהודי אתיופיה שלא התנצרו נחשבים ליהודים גמורים וכשרים לבוא בקהל, ואלו שהתנצרו דינם כגויים עד שיתגיירו, כפי שפסק הרב עובדיה יוסף.
ספריו

הגיוני משה, על המקרא, מועדי ישראל ומשמעותם, וכן מכתבים ומאמרים, בעריכת יהודה עציון, ירושלים, תשס"ב
עיוני משה, על חמישה חומשי תורה, בעריכת יהודה עציון, יצא לאור בשנת תש"ע בהוצאת ישיבת "היכל אליהו"
נתיבות משה, על חמישה חומשי תורה, בעריכת יהודה עציון, יצא לאור בשנת תשע"ב בהוצאת ישיבת היכל אליהו. מתוך דברים שכתב בשנת חייו האחרונה.
הגיוני משה על הש"ס, חידושים על הש"ס
והאיש משה, מתנה לראש הישיבה לרגל חגיגות השמונים לישיבת "עץ חיים" במונטרה
הערות שוליים

↑  עפרה לקס, לחן מקורי משפטים מהמקורות, באתר ערוץ 7
↑  הרב משה בוצ'קו, בעניין איסור התספורת בזמנים מסוימים, ברקאי, יוהנסבורג, תשמ"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298177905171  BnF: cb177586499 (data)  GND: 1242069585  ISNI: 0000 0003 7397 2997  LCCN: no2002034867  VIAF: 34122427   WorldCat (עם VIAF): 34122427
מרתון דובאי

| --- | --- |
היילה גבריסלאסי, ניצח שלוש פעמים ברציפות את המרתון בשנים 2008-2010

 ענף:  ריצת מרתון
 תאריך ייסוד:  2000
 מדינות משתתפות:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 עיר מארחת:  דובאי 
 זוכה:  גברים: גטנה מולה   נשים: רות צ'פנגטיץ'
 הכי הרבה זכיות:  גברים: וילסון קיבט, היילה גבריסלאסי (3)   נשים: אסלפץ' מרגיה (3)
 www.dubaimarathon.org
 
מרתון דובאי היא ריצת מרתון המתקיימת בדובאי אחת לשנה מאז שנת 2000.
היסטוריה

המירוץ הראשון נערך ב-14 בינואר 2000. באפריל 2007 הכריזו המארגנים כי המתרון של שנת 2008 יהיה האירוע שבו יינתנו הפרסים הגבוהים ביותר בהיסטוריה למנצחים - 250 אלף דולר למנצח ומיליון דולר לרץ שישבור את שיא העולם. הפרסים חולקו גם לגברים וגם לנשים. היילה גבריסלאסי, הרץ האתיופי, סיים את הריצה בזמן של 2:04:53 שעות, הזמן השני בטיבו בתולדות המרתון עד אז.
המרתון של שנת 2012 היה אחד המרתונים המהירים ונרשם בו שיא כשארבעה רצים סיימו את הריצה בפחות משעתיים וחמש דקות. איילה אבשרו קבע שיא מסלול חדש -2:04:23 שעות, הזמן הרביעי בטיבו בכל הזמנים והזמן המהיר ביותר לרץ בריצת הבכורה. דינו ספיר שהגיע במקום השני (2:04:50 שעות) קבע את התוצאה השמינית בטיבה ומרקוס גנטי שסיים שלישי (2:04:54) קבע את התוצאה התשיעית בטיבה. בפעם הראשונה סיימו שלוש הרצות הראשונות את הריצה בזמן נמוך מ-2:20:00 שעות. אסלפץ' מרגיה, המנצחת במקצה הנשים, קבעה גם היא שיא מסלול - 2:19:31 שעות, הזמן השביעי בטיבו. לוסי ונגוי קאבו סיימה במקום השני שלוש מאיות אחרי המנצחת, הזמן השמיני בטיבו ומארה דיבאבה סיימה שלישית (2:19:52), הזמן ה-15 בטיבו.
המרתון של שנת 2013, שהתקיים תחת מעטה ערפל, היה גם הוא מרוץ מהיר מאוד. לסילה דסיסה ניצח בריצה בזמן של 2:04:45, מוביל חבורה של חמישה רצים שסיימו בפחות מ-2:05:00 שעות.
במרתון של 2015 קבעה שור דמיס שיא עולם לנוער, כשסיימה את הריצה בזמן של 2:20:59 שעות.
מנצחים

| Edition | שנה | מנצח | זמן(ש:ד:ש) | מנצחת | זמן(ש:ד:ש) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2000 | קניה וילסון קיבט | 2:12:21 | רוסיה רמיליה בורנגלובה | 2:40:22 |
| 2 | 2001 | קניה וילסון קיבט | 2:13:36 | רוסיה רמיליה בורנגלובה | 2:37:07 |
| 3 | 2002 | קניה וילסון קיבט | 2:13:04 | רוסיהאלבינה מירובה | 2:33:31 |
| 4 | 2003 | קניה ג'וזף קהוג'ו | 2:09:33 | רוסיה אירינה פרמיטינה | 2:36:26 |
| 5 | 2004 | אתיופיה גשאו אספו | 2:12:49 | אתיופיה ליילה אמן | 2:42:36 |
| 6 | 2005 | אתיופיה דג'ין גוטה | 2:10:49 | אתיופיה דיריבה הונד | 2:39:08 |
| 7 | 2006 | קניה ג'וזף קיפרוטיץ | 2:13:02 | קניה דלילה אסיאגו | 2:43:09 |
| 8 | 2007 | קניה ויליאם רוטיץ | 2:09:53 | אתיופיה אסקלה טפה | 2:27:19 |
| 9 | 2008 | אתיופיה היילה גבריסלאסי | 2:04:53 | אתיופיה ברהין אדרה | 2:22:42 |
| 10 | 2009 | אתיופיה היילה גבריסלאסי | 2:05:29 | אתיופיה בזונש בקלה | 2:24:02 |
| 11 | 2010 | אתיופיה היילה גבריסלאסי | 2:06:09 | אתיופיה ממיטו דסקה | 2:24:18 |
| 12 | 2011 | קניה דייוויד ברמסי | 2:07:18 | אתיופיה אסלפץ' מרגיה | 2:22:45 |
| 13 | 2012 | אתיופיה איילה אבשרו | 2:04:23 | אתיופיה אסלפץ' מרגיה | 2:19:31 |
| 14 | 2013 | אתיופיה לליסה דסיסה | 2:04:45 | אתיופיה טירפי צגאיה | 2:23:23 |
| 15 | 2014 | אתיופיה צגאיה מקונן | 2:04:32 | אתיופיה מולו סבוקה | 2:25:01 |
| 16 | 2015 | אתיופיה למי ברהאנו היילה | 2:05:28 | אתיופיה אסלפץ' מרגיה | 2:20:02 |
| 17 | 2016 | אתיופיה טספאייה אברה | 2:04:24 | אתיופיה טירפי צגאיה | 2:19:41 |
| 18 | 2017 | אתיופיה טמירט טולה | 2:04:11 | אתיופיה וורקנש דגפה | 2:22:36 |
| 19 | 2018 | אתיופיה מוסינט גרמו | 2:04:00 | אתיופיה רוזה דרג' | 2:19:17 |
| 20 | 2019 | אתיופיה גטנה מולה | 2:03:34 | קניה רות צ'פנגטיץ' | 2:17:08 |
הערות שוליים

↑  Dubai to stage $1 Million Marathon, 14 April 2007
↑  Second fastest of all time for Gebre in Dubai Marathon, 18 January 2008
↑  Abshero stuns with 2:04:23 debut, Mergia clocks 2:19:31 in Dubai, 27 January 2012
↑  Women set records on Dubai's superfast course, 26 January 2015
משה טיומקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1931  (בן 93) סטניסלבוב, פולין (כיום איוונו-פרנקובסק, אוקראינה)
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה במשמר הגבול  מפקד פיקוד צפון של משמר הגבול  מפקד גדוד 4 של משמר הגבול (בהמשך מרחב תיכון, כיום מג"ב איו"ש)  מפקד מרחב ירקון במשטרת ישראל  סגן מפקד מחוז תל אביב  מפקד מחוז תל אביב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 תפקידים אזרחיים
 חבר בהנהלת סולל בונה, שיכון ובינוי וחברות נוספות  נציג ציבור בבית הדין לעבודה  חבר מועצת העיר תל אביב-יפו  ראש רשות התחבורה העירונית, מחזיק תיק החירום והאחראי על קשרי החוץ בעיריית תל אביב-יפו
 
משה טיומקין (נולד ב-22 ביולי 1931) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו.
חיים אישיים

טיומקין נשוי לוויקי, אשת חינוך ואמנית בזכות עצמה, והם מתגוררים בתל אביב. טיומקין אב ל-2 בנים ולבת, מהם יש לו 7 נכדים ו-3 נינים. שני בניו, אילן ורון, שירתו אף הם כקצינים בצה"ל, וסיימו את שירותם בדרגת סגן-אלוף.
טיומקין בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני ודוקטורט במנהל עסקים מאוניברסיטת ניופורט שבארצות הברית.
הערות שוליים

↑  רס"ן מליניקי נאשם בשידול לרצח של 43 איש, חרות, 13 באוקטובר 1958
1 2  נצ"מ משה טיומקין מפקד מרחב הירקון, דבר, 29 בנובמבר 1972
↑  יונה שמשי, יחידות משמר הגבול פועלות משני עברי הקו הירוק, למרחב, 5 בדצמבר 1967
↑  הכומתות הירוקות הגיעו לתל אביב, מעריב, 12 בספטמבר 1972
↑  נצ"מ טיומקין מפקד מרחב ירקון, מעריב, 29 בנובמבר 1972
↑  תנ"צ משה טיומקין מפקד משטרת מחוז ת"א, דבר, 30 בספטמבר 1976
חילופי מפקדים במשטרת מחוז תל אביב, דבר, 8 באוקטובר 1976
↑  קציני המשטרה טיומקין, רון, בר ואבינועם יועלו היום לדרגת ניצב, דבר, 19 בינואר 1977
↑  17% מהנוער שלפני גיוס צורכים סמים, מעריב, 1 באפריל 1986
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
↑  דיווח לבורסה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409261305171  VIAF: 2465154076027311860003   WorldCat (עם VIAF): 2465154076027311860003 
משה טיומקין (בתחתית התמונה), מפקד מרחב תיכון במג"ב, במהלך פעולת חילוץ החטופים מתוך מטוס "סבנה" על ידי חיילי סיירת מטכ"ל בנמל התעופה לוד.
מרקוס אנטוניוס

מרקוס אנטוניוס (בלטינית: Marcus Antonius; ‏83 לפנה"ס – 1 באוגוסט 30 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי רומאי, מתומכיו החשובים של יוליוס קיסר. לאחר רציחתו של קיסר, תבע לעצמו את הירושה וחבר לאוקטביאנוס וללפידוס על מנת ליצור את הטריומווירט השני. הסכמה משולשת זו הסתיימה בשנת 33 לפנה"ס, ובמלחמת האזרחים שפרצה הובס אנטוניוס. לאחר שנטשו אנטוניוס וקלאופטרה את המערכה בקרב אקטיום בשנת 31 לפנה"ס, התאבדו שניהם באוגוסט 30 לפנה"ס.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

אנטוניוס נולד ברומא, בערך בשנת 83 לפנה"ס. אביו, שאת שמו נשא, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו גאיוס ולוקיוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.
נעוריו של אנטוניוס התאפיינו, אם כן, בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים. פלוטרכוס מזכיר שמועה לפיה בטרם הגיע אנטוניוס לגיל עשרים כבר היה חייב את הסכום של 250 כיכרות זהב (המקביל למספר מיליוני שקלים חדשים כיום).
לאחר תקופה פרועה זו, נשלח אנטוניוס ליוון, על מנת ללמוד רטוריקה. במהלך ביקור זה, הצטרף לחיל הפרשים בצבאו של הפרוקונסול אולוס גביניוס בדרכו לסוריה. הוא הוכיח יכולת כמפקד פרשים וכן תעוזה אישית כבר במשימתו הראשונה, כשהכניע בשנת 56 לפנה"ס את המרד ביהודה בהנהגת אריסטובולוס השני וגם במערכה שבאה לאחר מכן, בשנת 55 לפנה"ס, בפעם הראשונה שביקר במצרים ובאלכסנדריה כשצבאו של גביניוס הגיע לסייע לתלמי השנים עשר במאבקו לחזור לשלטון במצרים.
הטריומווירט השני

מות קיסר הותיר חלל בפוליטיקה הרומית. הרפובליקה, עליה ניסו המתנקשים להגן, מתה למעשה, ומלחמת אזרחים נוספת עמדה לפרוץ. בשלב זה פרץ אל הזירה הפוליטית בן אחייניתו של קיסר, אוקטביאנוס, אשר מונה בצוואתו של קיסר ליורשו, וקיבל את שמו. השפעה רבה הייתה גם למרקוס אמיליוס לפידוס, איש ציבור נוסף מתומכי קיסר. לאחר משא ומתן ממושך, החליטו שלושת האישים לחלוק בכוח וייסדו בנובמבר 43 לפנה"ס את הטריומווירט השני. הטריומווירט קיבל הכרה רשמית בחוק שהעניק לשלישייה את כל הסמכויות במדינה לתקופה בת חמש שנים, החל משנת 43 לפנה"ס. על מנת לחתום את הברית, נשא אוקטביאנוס לאישה את קלאודיה, בתו החורגת של אנטוניוס. או אז יצאו השלושה להילחם במתנקשים בחיי קיסר, אשר נמלטו אל המזרח, ולרצוח את אלה מהם שנותרו ברומא. מרקוס טוליוס קיקרו, המדינאי והנואם הדגול, היה הקורבן המפורסם ביותר של ימים אלימים אלה. ביודעו כי אנטוניוס רוחש כלפיו טינה, התאבד קיקרו, בטרם יוכלו להוציאו להורג (על פי ההיסטוריון ליביוס, הוא רק לא התנגד לבאים ליטול את חייו). גם במוות ניסה אנטוניוס להיפרע מקיקרו. ראשו וידיו הוצגו על גבי כידון בכיכר העיר, כאשר לשונו מנוקבת בסיכת זהב מתסרוקתה של פולביה אנטוניה, אשתו של אנטוניוס. לאחר הניצחון ב-42 לפנה"ס, בקרב פיליפי שבו הובסו ראשי הקושרים ובהם מרקוס יוניוס ברוטוס ובחרו להתאבד, לא נותר איש שיתנגד לכוחם של אנשי הטריומווירט.
לאחר שטיפלו במצב הפוליטי והצבאי, חילקו ביניהם הטריומוויראנטים את השלטון בעולם הרומאי. לפידוס קיבל את הפרובינקיות במערב, אוקטביאנוס נותר באיטליה, על מנת להבטיח את חלוקת האדמות לוותיקי הצבא (משרה שהקנתה לו את נאמנות הצבאות) ואילו אנטוניוס נסע אל הפרובינקיות המזרחיות, על מנת להשקיט מרד נוסף ביהודה, ולנסות ולכבוש את האימפריה הפרתית. במהלך מסע זה פגש בקלאופטרה בעיר טרסוס בשנת 41 לפנה"ס. כשם שכבשה את לבו של קיסר, נפל עתה אף אנטוניוס בשבייה של המלכה המצרית המצודדת.
בו בזמן, באיטליה, החמיר המצב. אוקטביאנוס לא הצליח להרגיע את החיילים המשוחררים, ויצר סכסוכים הן עם החיילים (שטענו שאינם מקבלים את המגיע להם) והן עם בעלי האדמות (שטענו כי מגרשים אותם מאדמתם לטובת החיילים) ויתרה מכך, התגרש מקלאודיה, אשר הייתה עדיין בבתוליה, בטענה כי היא מרגיזה אותו. הרקע לגירושין, ולתסיסת החיילים, היה פועלה של פולביה, אשתו של אנטוניוס, שהייתה ידועה בשאיפותיה הפוליטיות ובמזגה הסוער. פולביה גייסה שמונה לגיונות מכספה היא, ובסיוע אחיו של אנטוניוס, לוקיוס אנטוניוס, פלשה לרומא. אוקטביאנוס נאבק בה, ולבסוף הצליח להתגבר על צבאה, במצור שהושת על העיר פרוג'ה, ולשלוח אותה לגלות, שם היא מתה בעודה ממתינה לישועתו של אנטוניוס.
אנטוניוס לא מיהר לנקום את מות אשתו ואחיו. הוא הגיע להסכמה עם אוקטביאנוס, אשר נחתמה בנישואיו לאוקטביה, אחותו של אוקטביאנוס. הסדר הטריומווירט נותר על כנו. עתה היה אנטוניוס פנוי לצאת למלחמה, לה ציפה זה מכבר, נגד הפרתים.
תוצאות פעולותיו

לאחר מותו של אנטוניוס הפך אוקטביאנוס לשליט היחיד ברומא. את אנטונינוס, בנה של פולביה, הוציא להורג, כמו גם את קיסריון. את תלמי פילדלפוס וקלאופטרה סלנה, בניהם של אנטוניוס וקלאופטרה, שמר בחיים, ופרנס אותם כאילו היו בני משפחתו. אוקטביאנוס ריכז בידיו את כל הכוח ברומא, ושינה את שמו לאוגוסטוס ("הנעלה") בשנת 27 לפנה"ס. הייתה זו תחילתה של צורת שלטון חדשה ברומא, הקיסרות. אוגוסטוס הכריז על עצמו כ"פרינקפס", תואר חדש שפירושו "האזרח הראשון". בלשון ימינו מכונה הפרינקפס "קיסר", אך באותה העת היה זה אך שם משפחתו של הפרינקפס. הסנאט הפך לגוף מייעץ, בעל סמכויות סמליות.
יש הרואים בקרב אקטיום ובתבוסתו של אנטוניוס, אשר הביאה לעלייתו של אוגוסטוס, את יום מותה של הרפובליקה הרומית. יש המאחרים תאריך זה עד למותו של אוגוסטוס ועלייתו לשלטון של יורשו טיבריוס קיסר בשנת 14 לספירה. מכל מקום ניסיונו של אנטוניוס ליצור ממלכה מזרחית בה שולבו אלמנטים מתרבות המזרח ומן התרבות הרומאית כשל, ומצרים הייתה לחלק מן האימפריה הרומית.
נישואיו ומשפחתו

אנטוניוס היה נשוי ברציפות לארבע נשים: פאדיה, אנטוניה היברידה, פולביה, אוקטביה. והיה בן זוגה של קלאופטרה. הוא הותיר אחריו מספר ילדים. מבנותיו שנולדו לו מנישואיו לאוקטביה נולדו בדורות הבאים, הקיסרים קליגולה, קלאודיוס ונרון
נישואיו הראשונים היו לפאדיה שהייתה בתו של עבד משוחרר. על פי קיקרו, פאדיה ילדה לאנטוניוס מספר ילדים. קיקרו היה המקור היחיד לאשתו הראשונה של אנטוניוס וילדיו. ואין מידע נוסף לגביהם.
נישואים לבת דודתו מצד אביו אנטניה היברידה הקטנה. על פי פלוטרכוס, אנטוניוס סילק אותה מביתו ברומא בשנת 47 לפנה"ס, בשל פרשיית אהבים שניהלה עם חברו הטריבון פובליוס קורנליוס דולבלה (Publius Cornelius Dolabella). אנטוניוס התגרש ממנה. מנישואיו לאנטוניה נולדה לו בשנת 50 לפנה"ס בת ששמה היה אנטוניה (אנ').
נישואים לפולביה אנטוניה בשנת 47 לפנה"ס. היא נפטרה בשנת 41 לפנה"ס. מנשואים אלה נולדו לו שני בנים:
מרקוס אנטוניוס אנטילוס (Marcus Antonius Antyllus, נולד בשנת 47 לפנה"ס. נרצח על ידי אוקטביאנוס בשנת 30 לפנה"ס.
יולוס אנטוניוס נולד בשנת 43 לפנה"ס. התאבד בשנת 2 לפנה"ס.
נישואים לאוקטביה אחותו של אוקטביאנוס בשנת 41 לפנה"ס. הוא התגרש ממנה בשנת 32 לפנה"ס. מנשואים אלה נולדו לו שתי בנות:
אנטוניה הזקנה נולדה בשנת 39 לפנה"ס. הייתה סבתא רבה של הקיסר נרון
אנטוניה הצעירה נולדה בשנת 36 לפנה"ס. נישאה לנירון קלאודיוס דרוסוס. הייתה אמו של הקיסר קלאודיוס, וסבתו של קליגולה
בן זוגה של קלאופטרה השביעית. הקשר הראשון נוצר בשנת 41 לפנה"ס. ולאחר הפסקה חודש בשנת 37 לפנה"ס. ייתכן ובשנת 34 לפנה"ס במועד חגיגת הניצחון באלכסנדריה לניצחון על הפרתים, קלאופטרה ואנטוניוס היו נשואים. המקורות בנושא בעיתיים. הנושא מוזכר רק כבדרך אגב על ידי פלוטרכוס. אין התייחסות לכך אצל בן-מתתיהו וגם לא אצל דיו קסיוס. גם במקורות המצריים הנושא אינו מופיע. אי הבהירות גוברת בעקבות דבריו של אנטוניוס בחגיגת הניצחון שקלאופטרה הייתה נשואה לקיסר. ייתכן וכל האזכור נוצר כדי לשמש את התעמולה ברומא כנגד אנטוניוס. מקשר זה נולדו:
אלכסנדר הליוס, נולד בשנת 40 לפנה"ס
קלאופטרה סלנה השנייה, נולדה בשנת 40 לפנה"ס. אחותו התאומה של אלכסנדר. נישאה ליובה השני וביחד מלכו על מאוריטניה
תלמי פילדלפוס, נולד בשנת 36 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

Adrian Goldsworthy, Antony and Cleopatra, Yale University Press, 2010
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, חיי אישים: אנשי רומי, אנטוניוס, פרק ג'.
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 49, פרק 22, סעיף 6.
↑  פלוטרכוס, חיי אישים: אנשי רומי, אנטוניוס, פרק ל"ו.
↑  פלוטרכוס, חיי אישים: אנשי רומי, אנטוניוס, פרק ס"א.
↑  פלוטרכוס, חיי אישים: אנשי רומי, אנטוניוס, פרקים ע"א-ע"ב.
↑  Duane W. Roller, Cleopatra: A Biography, p. 100
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257590605171  PLWABN: 9810598229405606  BIBSYS: 90405034  BNE: XX833548  BnF: cb120495433 (data)  CANTIC: a10496385  GND: 118503529  ISNI: 0000 0001 1683 5537  LCCN: n50051933  NDL: 00620270  NKC: jn20000700065  NLA: 67043771  NTA: 07002054X  SELIBR: 262367  SUDOC: 028715829  ULAN: 500354061  VcBA: 495/44132  VIAF: 88759462   WorldCat (עם VIAF): 88759462 
פרוטומה של מרקוס אנטוניוס
תבליט התאבדותו של מרקוס אנטוניוס מאת ג'ובאני מריה מוסקה במוזיאון בודה
מצעד שירי הדאנס קלאב

לוגו המצעד
מצעד שירי הדאנס קלאב או מצעד שירי הדאנס של מגזין הבילבורד (באנגלית: Dance Club Songs) הוא מצעד שירים אשר מופעל על ידי בילבורד.
המצעד המלא מכיל את 50 שירי הדאנס המושמעים ביותר במועדונים במשך שבוע בארצות הברית. המצעד מתעדכן מדי שבוע, והוקם בשנת 1974.
בעבר, שמו של המצעד היה "Disco Action Top 30", אך עם השנים החליט מגזין הבילבורד לשנותו.
ב-31 במרץ 2020, בעקבות מגפת הקורונה, שגרמה לסגירת מועדונים, הושעה המצעד באופן זמני. "Love Hangover 2020" מאת דיאנה רוס היה לשיר האחרון שדורג בראש המצעד. גם לאחר שהסתיימה המגפה והצלחת המועדונים חזרה, בילבורד מעולם לא הפעילו את המצעד ולא פורסם מידע נוסף על תחייה אפשרית, ובכך למעשה הסתיים רצף של כמעט 44 שנים של המצעד.
רקע ושידור

בארצות הברית פועלים שלל מצעדים שונים כדוגמת מצעד הבילבורד הוט 100, מצעד שירי הקאנטרי, מצעד שירי ה-R&B/היפ הופ, מצעד הבילבורד 200 וכולי. כל אחד מתוכם כולל בתוכו שירים או אלבומים המדורגים לפי הצלחתם באותו השבוע בארצות הברית, על ידי הבילבורד.
על פי מצעד הדאנס קלאב האמן המצליח ביותר במצעד הוא מדונה, אחריה ג'נט ג'קסון, ריהאנה וביונסה. השיר המצליח ביותר במצעד הוא "Wordy Rappinghood"/"Genius of Love" של טום טום קלאב. האלבום שהנפיק את מספר השירים הרב ביותר אשר כבשו את צמרת המצעד הוא Anti של ריהאנה, אשר יצא בשנת 2016.
סטטיסטיקות ושיאים

להלן רשימת שיאים נבחרים מתוך מצעד שירי הדאנס קלאב: