stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילן שושן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1966 (בן 59) אשדוד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אילן שושן (נולד ב-3 בפברואר 1966) הוא במאי, מפיק, תסריטאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

שושן נולד, גדל והתחנך באשדוד. בעזרת מצלמת סופר שמונה שקיבל כמתנה לבר המצווה צילם את סרטיו הראשונים. את לימודי התיכון סיים בקיבוץ שפיים בשרון שם גם צילם סרטים עבור הקיבוץ.
את שירותו הצבאי עשה ב"יחידת ההסרטה" של חיל החינוך, שם ביים בין היתר סרטי הסברה לצה"ל תחת מפקדו מנשה סמירה (לימים מנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו). בסיום שירותו הצבאי החל שושן לעבוד בתעשיית הקולנוע הישראלי כעוזר במאי בסרטים שונים, ביניהם "נישואין פיקטיביים" (1988) ו"המיועד" (1989).
בשנת 1992 החל ללמוד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ביוגרפיה > הקריירה הטלוויזיונית

בסיום לימודיו הצטרף שושן למתב, טלוויזיה בכבלים ושם הפיק בתחילה מגוון תוכניות טלוויזיה, בהן "אורי גלר בשידור חי" עם המנחים מיקי חיימוביץ' ויאיר לפיד, "טורפדו עם וילוז'ני" ותוכנית בידור שבועית "חיוך מעוך".
בהמשך עבר שושן ממתב לערוץ 2 עם סרטו "בין שמיים למים" אשר שודר ברשת. ב-1994 ביים את תוכנית ההומור "נפלו על הראש" בערוץ 2.
בשנים 1994–1997 שיחק בתפקיד משנה בסדרה "בת ים ניו יורק" בה גילם את דמותו של משה זליאט, בן למשפחה ממוצא עיראקי מבת ים שעושה חיל בעסקי הסרטים בניו יורק. בנוסף למשחקו בסדרה, ביים שושן את אחד מפרקי הסדרה. בשנת 2000 ביים שושן את המיני-סדרה "היעלמות" אשר שודרה בפריים טיים בערוץ 2. בשנת 2003 ביים שושן תוכנית לפעוטות "ביחד" ששודרה בערוץ בייבי שהיא תוכנית המייעצת להורים כיצד לנצל את הזמן אותו הם מבלים בביצוע פעולות יומיומיות עם ילדיהם ללימוד מושגים ראשונים ולבילוי זמן איכות ביחד. בשנת 2008 צילם את הסרט התיעודי "ענבל עמרם אינה עונה". כשנה לאחר מכן צילם סרט תיעודי על דודו טופז אשר עקב אחר טופז בחודשים האחרונים לפני שנעצר. לאחר התאבדותו של טופז שודרו בחדשות ערוץ 2 חלקים נבחרים מהסרט.
בין הפרסומות שביים: קמפיין של 12 פרסומות לדיזל, סרט פרסומת לטלבנק דיסקונט מבנק דיסקונט, קלאב הוטל ועוד. שושן הופיע בתפקיד ראשי בפרסומת לטלבנק דיסקונט ב-1996 ובפרסומות "איקס מיקס תנובה" עבור חברת תנובה.
לאורך השנים צילם שושן גם עשרות וידאו קליפים לתעשיית המוזיקה הישראלית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-2002 נישא לזוהרה בירס.
פילמוגרפיה (רשימה חלקית)

דודו טופז דוקומנטרי (2010) במאי
ענבל עמרם אינה עונה (2008), במאי
מי גנב את האוטו שלי (2008), במאי
המזימה (2006), במאי
אורחים זרים (2004), במאי
אנשי הרייטינג (2001), במאי
השרוף (2000), במאי
היעלמות (2000), במאי
ענת אלימלך - הסיפור האמיתי (1998), במאי
בת ים - ניו יורק (1994 - 1997), שחקן
נפלו על הראש (1994), במאי
הערות שוליים

↑  אמיר בן-דוד, שעתו היפה של מנשה סמירה, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2004
↑  אביבה קרול, ‏המלחמה על התינוקות: ערוץ בייבי חדש ב-YES, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2003
↑  משה בנימין, רייטינג: סרטו של אילן שושן "ענבל עמרם אינה עונה" שני אחרי חדשות 2, באתר ביזפורטל, 23 באוקטובר 2008
↑  מהדורה ראשונה - ענבל עמרם אינה עונה 22.10.08, באתר רשת
↑  דודו טופז בסרט שצולם לפני המעצר: "מי יתנצל בפניי?", באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2009
↑  לי-אור אברבך, בעקבות מותו של דודו טופז: רשת מקדימה את שידור הסרט של אילן שושן, באתר nrg‏, 20 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584915205171  VIAF: 103147266801035481702   WorldCat (עם VIAF): 103147266801035481702
אייזיק (אק איי)

| --- | --- |
יצחק יוסף דיווקר לאחר עלייתו השנייה לישראל תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יצחק יוסף דיווקר לאחר עלייתו השנייה לישראל תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 ביוני 1917 פונה, הודו 
 פטירה:  4 בדצמבר 1975 (בגיל 58) 
 מדינה:  ישראל 
 
אייזיק דיווקר (30 ביוני 1917 – 4 בדצמבר 1975, ידוע גם בשם יצחק יוסף, יצחק יוסף דיווקר, אייזיק ג'וזף) היה מנהיג קהילת "בני ישראל" מהודו בישראל, שהוביל, יחד עם אחרים, מחאה שקטה נגד אפליה וחוסר שוויון בישראל כלפי קהילת "בני ישראל" בין השנים 1951–1952.
ביוגרפיה

אייזיק נולד בעיר פונה אשר בהודו בתקופת השלטון הבריטי, ילד יחיד להוריו, יוסף יצחק דיווקר (1891–1964) ומרים (חנה) יצחק סטמקר (1897–1985). היה צאצא למשפחת הקמודן מוכאדם דיווקר, נשיאי קהילת בני ישראל (הודו).
אבותיו הקדומים של דיווקר, שמואל יחזקאל דיווקר ויצחק יחזקאל דיווקר היו קצינים בכירים במיליציות הבריטיות בהודו במאה ה-18 והקימו את בית הכנסת הראשון בעיר בומביי, "שער הרחמים" בשנת 1796. במומבאיי מצויים רחובות על שמם.
דיווקר נפצע בעינו הימנית בהיותו נער בתיכון ובשל כך איבד את עינו והיה בעל עין זכוכית.
ביוגרפיה > העלייה הראשונה

דיווקר עבד כסוכן ביטוח בהודו. הוא היה פעיל בארגונים ציוניים בהודו, ולקח חלק בארגון העלייה של המטוס השני שהביא עולים מהודו לישראל בשנת 1950.
דיווקר עלה לישראל עם אשתו, דייזי, ושלושת ילדיו, קיטי, פלורי ועמנואל, בשנת 1950. המשפחה שהתה באופן זמני במחנה שער העלייה עד שהועברו לקיבוץ אפיקים.
הוא הקים את "הארגון המרכזי ליוצאי הודו בישראל", המגזין במרהטי-יהודית "מיי בולי" ואת "ארגון חברות הודו-ישראל".
לאחר מספר חודשים קשים בקיבוץ אפיקים, בהם התברר לעולים שניתן להם אוכל לא כשר, הם עזבו את הקיבוץ ועברו למחנה העולים בבאר שבע. הם גרו באוהלי בד ארעיים ושם נולדה בתו רינה. בשנת 1951 בני העדה החלו להיתקל בעוינות מסוימת ואפליה מתגברת על רקע מוצאם וצבע עורם. בעקבות כך, נפגשו הדמויות המובילות בקהילה ודיווקר בראשם, והחליטו לדרוש יחס זהה לאחרים.
הם כתבו לסוכנות היהודית, לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, לשרים בממשלת ישראל וגם כתבו לעיתונים באנגלית בארץ ובעולם. הם פנו לראש ממשלת הודו ג'וואהרלל נהרו וספרו על אפליה וזלזול אשר היה מנת חלקם במקומות העבודה, בבתי החולים ובחנויות. דיווקר הנהיג מחאה לא אלימה בנוסח מהאטמה גנדי.
דיווקר ושותפיו למאבק איזיקיאל אשטמקר, אייזיק אווסקר, פרי פזרקר, ודייוויד דיווקר, איחדו את יוצאי הודו בישראל ולמרות שקולות רבים ניסו להשקיט את הביקורת, העיתונות העולמית פרסמה כתבות אינספור והעיתונות בארץ געשה מהאירועים. אחרי שנודע ששרה בממשלת ישראל כינתה את ה"בני ישראל" ממזרים, יצאו שלושים משפחות והתיישבו מול הסוכנות היהודית, ברחוב נחלת בנימין בתל אביב ופתחו בשביתת שבת. בתום שבועיים, כשכל מאמצי פקידי הסוכנות להניא אותם מהמחאה, נכשלו, הם הודיעו שאם לא יעתרו לדרישתם לשוב להודו, הם יפתחו בשביתת שבת "עד הסוף". בסוף מרץ 1952 החליט בן-גוריון ומנהל משרד הקליטה יוספטל, להיעתר לתביעה ולהשיב את מי מעולי הודו חזרה למולדתו הישנה. 115 עולים חזרו מרצונם להודו, ב-1 באפריל 1952 בטיסה שמימנה הסוכנות היהודית. אחרי טיסה זו עזבו את הארץ עוד כ-400 מעולי הודו, חלקם היו לוחמים במלחמת העצמאות.
באותה עת צמו חברי הקהילה כ-4000 איש ואישה בישראל וכ-21,000 נוספים ברחבי הודו.
ביוגרפיה > חזרה להודו

לאחר ששב דיווקר יחד עם משפחתו הם ספגו ביקורת קשה מאנשי קהילתם שלא אהבו את מה שנכתב בעיתונות והושפעו מהשליחים הציונים שבזו למהלכם. אחת הנשים המנהיגות באותה העת רבקה ראובן נגאוקר שהייתה מתומכי העלייה לישראל ובו בזמן גם סייעה להם לחזור להודו, הסתייגה מהם. למרות ההבטחות, מקומות עבודתם בהודו סירבו לקבלם בתואנה שהם חתרנים.
דיווקר עבד בעבודות מזדמנות, כולל סבלות בנמל בומביי בצד פעילותו הקהילתית בה המשיך וחליפות המכתבים עם נציגים בישראל ומחוצה לה. בהודו נולדה לאייזיק ודייזי בתם סוזי.
דיווקר החליט לשוב לישראל אבל לקחת עמו את הוריו הזקנים, אותם השאיר בהודו בפעם הקודמת. הוא עבד בכל עבודה בעוד אשתו מלמדת בבית הספר התיכון, ובשנת 1957 הם רכשו 10 כרטיסים לעלייה חזרה לארץ עם ארבעת ילדיהם ההורים, וסבתא ערירית מהמשפחה.
ביוגרפיה > החזרה לישראל

בשנת 1957 חזר דיווקר עם משפחתו לישראל והתיישב בקריית שמונה. הוא המשיך בהתנדבות בקליטת עולים מהודו ופעל להפסקת האפליה כנגד חברי הקהילה.
בנו הצעיר אמיתי, נולד בשנת 1959.
בשנת 1961 נודע שהרבנות בישראל איננה מכירה ביהדותם של ה"בני ישראל". בהנהגת אייזיק דיווקר, שמשון שמשון (קילקר), דויד שלום (אגרוורקר), איזיקיאל אשטמקר ודייוויד דיווקר, הם יצאו בהפגנה גדולה תחת הכותרת "כולנו בני-ישראל". בהפגנה הזו נישאה בובת קש של הרב הראשי ניסים והיא נשרפה בשיא ההפגנה, דבר שגונה על ידי כל הקשת הפוליטית בישראל. לאחר דיונים ובירורים נמצא נוסח של החלטה לגבי התנהלות הרבנות ברישום זוגות לחתונה. בתוך שנתיים יצא הספר "בני ישראל כרך א' " על ידי הרבנות הראשית בשנת 1964. ראש ממשלת ישראל לוי אשכול נאם בכנסת באוגוסט 1964 לטובת בני העדה שיהדותם שאיננה מוטלת בספק.
אייזיק עבר עם משפחתו לירושלים לאחר פטירת אביו בשנת 1964, ומשם המשיך את פעילותו למען הקהילה בישראל עד לפטירתו במפתיע בשנת 1975. בהלווייתו השתתפו אלפי אנשים וכתבות על מותו פורסמו בעיתונים ברחבי העולם.
חיים אישיים

דיווקר התחתן ב-1943, בבית הכנסת "מגן חסידים" בבומביי, עם דבורה (דייזי) מנחם שאפורקר (1924–2014) אשר הייתה מחנכת ובישראל עבדה במעבדה של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, נולדו להם 6 ילדים, 4 בנות ושני בנים:
קטורה (קיטי), פלורה (פלורי), עמנואל (עימו), רינה, שושנה (סוזי) ואמיתי.
הוא ואשתו קבורים בירושלים.
נינתו נעם שלום (אגרוורקר במקור) נפלה קורבן במתקפת פתע על ישראל בעודה מגישה סיוע לפצועים במסיבת נובה ברעים.
ראו גם

בני ישראל (הודו)
דאדא קמודן
שמואל יחזקאל דיווקר
לקריאה נוספת

הרבנות הראשית, בני-ישראל כרך א', הרבנות הראשית לישראל, 1962
אליעז ראובן-דנדקר, הענף השונה-סיפור צאצאיו של יצחק בן דאדא קמודן דיווקר, קמודן מוכאדם, 2016
אילנה שזור, אמא הודו, אבא ישראל, הוצאת קמודן מוכאדם, 2017
אליעז ראובן-דנדקר, אז, מה הקר שלך?, הוצאת קמודן מוכאדם בסיוע מרכז מורשת יהדות קוצ'ין, 2018
אליעז ראובן-דנדקר, הג'אמט-א.נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, הוצאת קמודן מוכאדם, 2020
הערות שוליים

1 2 3  אילנה שזור, אליעז דנדקר, שימי לוי, גולן צריקר, תיקון היסטורי למחאת ההודים ב-1951, באתר "העוקץ", 28 בנובמבר 2018
איברהים פרר

| --- | --- |

איברהים פרר בהופעה, 2004
 לידה:  20 בפברואר 1927 San Luis, קובה 
 פטירה:  6 באוגוסט 2005 (בגיל 78) הוואנה, קובה 
 מוקד פעילות:  קובה 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 סוגה:  סון קובני, ג'אז לטיני 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  World Circuit 
 פרסים והוקרה:  Latin Grammy Award for Best New Artist (2000)  פרס גראמי הלטיני לאלבום מוזיקה טרופית מסורתית (2003)  פרס גראמי לאלבום טרופי לטיני (2004) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
איברהים פרר (בספרדית: Ibrahim Ferrer;‏ 20 בפברואר 1928 – 6 באוגוסט 2005) היה מוזיקאי וזמר אפרו-קובני מפורסם בקובה. הוא הופיע עם להקות רבות, ביניהן קונחונטו סופרסה, אורקסטה שפין-שובן והאפרו קובן אול-סטארס. בשלב מאוחר יותר בחייו נעשה פרר לחבר ב"בואנה ויסטה סושיאל קלאב" שקצר הצלחה בינלאומית.
קורות חייו

פרר נולד במועדון ריקודים במועדון בסאן לואיס, ליד סנטיאגו דה קובה, במהלך בילוי של אימו ההרה. אמו נפטרה כאשר היה בן 12, והוא נותר יתום ונאלץ לשיר ברחובות לפרנסתו.
שנה לאחר מכן הצטרף פרר ללהקה לראשונה בחייו. היה זה צמד שהרכיב עם בן דודו שנקרא "חובנס דל סון" ("נערי הקצב"). הם הופיעו באירועים פרטיים והצליחו להרוויח מספיק כסף כדי להתקיים.
קריירה

במהלך השנים הבאות הופיע פרר עם להקות רבות, ביניהן "קונחונטו סופרסה" ("להקת הפתעה") ו"אורקסטה שפין-שובן". מוביל אורקסטה שופין-שובן גם הלחין את אחד הלהיטים הגדולים ביותר של פרר, "אל פלאטאנאל דה בארטולו" (El Platanal de Bartolo. "מטע הטפשים").
ב-1953 החל פרר להופיע עם הלהקה של פאצ'ו אלונסו בסנטיאגו דה קובה. ב-1959 הלהקה עברה למשכן קבע בהוואנה, ושינתה את שמה ל"לוס בוקוקוס", על שם סוג של תוף שנמצא בשימוש נרחב בסנטיאגו דה קובה. בלהקה של אלונסו פרר ביצע בעיקר סון, וואראצ'ה ומקצבים מהירים אחרים. ואולם הוא השתוקק לשיר בולרו.
ב-1996 השתתף פרר בהופעות הקרקס העולמי של ניק גולד, כאשר הכריזו בקרקס שדרוש זמר בולרו בסגנון ישן. בתחילה השתתף בהקלטת האלבום A toda cuba le gusta עם האפרו-קובן אול סטארס, שהיה מועמד לפרס גראמי. ומיד לאחר מכן הגיעה ההקלטה זוכת גראמי של רי קודר לאלבום הבואנה ויסטה סושיאל קלאב, שהציג את כישרונו של פרר כזמר בולרו והפך אותו למפורסם מחוץ לקובה.
ב-1998 הקליט פרר אלבום למותג הקובני EGREM בשם Tierra Caliente: Ibrahim Ferrer con Los Bocucos ("אדמה חמה: איברהים פרר והלוס בוקוקוס") שכללה שירה של פרר, עיבוד וחצוצרה של מוביל הלהקה רוברטו קוררה, וליווי של הבוקוקוס. האלבום שייך לסגנון הפיוז'ן של סון-ג'אז עם ביג בנד.
ב-1999 רי קודר הקליט את אלבום הסולו הראשון של פרר. ב-2000 קיבל פרר בגיל 72 את פרס גראמי הלטיני לאמן החדש הטוב ביותר.
ב-2001 הופיע פרר בשיר "Latin Simone (¿Qué Pasa Contigo?)" ("סימון הלטיני (מה קורה איתך?)") באלבום העצמאי של הלהקה הווירטואלית הגורילז. בעקבות מותו של פרר, ניגנו הגורילז את השיר בהופעה חיה כמחווה בהופעות שלהם ב-2005 וב-2006.
ב-2004 זכה פרר בגראמי, אך הממשל בארצות הברית סירב לאפשר לו להיכנס למדינה כדי לקבל את הפרס. זאת עקב חוקי מתן ויזה מגבילים במיוחד שנכנסו לתוקף לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
פרר הוציא לאור הקלטת סולו שנייה בשם "Buenos hermanos" ("אחים טובים") ב-2003, והמשיך לסבב באירופה עד 2005. פרר גם תרם ב-2005 לאלבום Rhythms Del Mundo: Cuba ("מקצבי העולם: קובה") של Artists' Project Earth, בו שיתף פעולה עם קולדפליי, U2, דיידו, פיית'לס, ג'ק ג'ונסון, מארון 5 ואחרים.
ההקלטה האחרונה של פרר הייתה "Mi Sueño", אלבום שמוקדש לסגנון הבולרו. האלבום יצא לאור לאחר מותו ב-2006.
חיים אישיים

פרר היה מאמין של דת הסנטריה (אנ'), עירוב בין דתות אפריקאיות מסורתיות לבין אמונה קתולית.
מותו

איברהים פרר נפטר בגיל 78 מקריסת מערכות ב-6 באוגוסט 2005 בבית החולים CIMEQ בהוואנה, קובה, לאחר שחזר מסיבוב הופעות באירופה. הוא נקבר בבית הקברות קולון בהוואנה.
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומים

Salsón (Siboney, 1982) - Ibrahim Ferrer & Conjunto Los Bocucos
A Toda Cuba le Gusta (World Circuit, 1997)
Buena Vista Social Club (World Circuit/Nonesuch Records, 1997)
Buena Vista Social Club Presents: Ibrahim Ferrer (World Circuit, 1999)
Buenos Hermanos (Nonesuch, 2003)
Mi Sueño (World Circuit, 2006)
Buena Vista Social Club at Carnegie Hall (World Circuit, 2008)
דיסקוגרפיה נבחרת > אוספים

Mi Oriente (Tumbao Cuban Classics, 1999) - Recorded 1956-1961
Tierra Caliente - Ibrahim Ferrer con Los Bocucos (EGREM, 2000)
Mis tiempos con Chepín y su Orquesta Oriental (EGREM, 2002)
La Colección Cubana (Nascente, 2002) - Recorded 1960s-1970s
¡Qué Bueno Está! (Blue Moon, 2004) - Recorded 1960-1961
Ay, Candela (Escondida, 2005) - Recorded 1960-1988
Rhythms Del Mundo (2006)
Chepin Y Su Orquesta Oriental - Con: Ibrahim Ferrer (Perlas Cubanas, 2014)
Lost and Found (World Music, 2015)
דיסקוגרפיה נבחרת > סינגלים ואריכי נגן

"Silencio" ("שקט", 1999)
"Buenos Hermanos" ("אחים טובים",2003)
"Boliviana" ("בוליביאנית" 2003)
"El Dandy" (2004)
"Copla Guajira" (2006)
ראו גם

אפרו-לטיניים
קומפיי סגונדו
אליאדס אוצ'ואה
המוזיקה של קובה
רובן גונזלס
הערות שוליים

↑  Leigh, Spencer (8 באוגוסט 2005). "Ibrahim Ferrer". The Independent. נבדק ב-18 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ratliff, Ben (8 באוגוסט 2005). "Ibrahim Ferrer, 78, Cuban Singer in 'Buena Vista Social Club,' Dies". הניו יורק טיימס. נבדק ב-18 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Teather, David (8 באוגוסט 2005). "Ibrahim Ferrer dies at 78". The Guardian. נבדק ב-18 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Cubans Are Denied Visas For Grammys". New York Times. 6 בפברואר 2004. נבדק ב-21 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  James Verini, US security blocks artists from around the world, the Guardian, ‏2004-02-18 (באנגלית), accessed 28 September 2015.
↑  Mr. Ferrer can't be with us tonight, The Guardian, 18 February 2004
↑  Levine, Art (9 במרץ 1999). "Viva "Buena Vista Social Club"". Salon.com. נבדק ב-18 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Turan, Kenneth (4 ביוני 1999). "Cuban Serendipity". Los Angeles Times. נבדק ב-18 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Cuban singer Ibrahim Ferrer dies". The BBC News. 7 באוגוסט 2005. נבדק ב-18 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ibrahim Ferrer & Conjunto Los Bocucos – Salsón". discogs.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Buena Vista Social Club Presents: Ibrahim Ferrer". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Buenos Hermanos". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mi Sueño". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ibrahim Ferrer - Mi Oriente". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tierra Caliente - Ibrahim Ferrer con Los Bocucos". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mis tiempos con Chepín y su Orquesta Oriental". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ibrahim Ferrer - La Colección Cubana". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ibrahim Ferrer - ¡Qué Bueno Está!". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ibrahim Ferrer - Ay, Candela". allmusic.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reviews". fRoots. London: Southern Rag (340): 67. באוקטובר 2011. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Chepin Y Su Orquesta Oriental - Con: Ibrahim Ferrer". amazon.com. נבדק ב-26 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364481605171  BNE: XX1420548  BnF: cb140305837 (data)  GND: 13027433X  ICCU: RAVV228595  ISNI: 0000 0001 0891 9482  LCCN: no98100765  MusicBrainz: a61930ae-dfe3-4574-bc5b-b0fa8d8efb62  NKC: js20040503005  NTA: 240401417  SUDOC: 086228870  Trove: 1446381  VIAF: 42039908   WorldCat (עם VIAF): 42039908
ישי ברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביולי 1978 (בן 46)
 מוקד פעילות:  חיפה, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 סוגה:  רוק   פאנק רוק   פופ פאנק   רוק אלטרנטיבי   הארדקור פאנק   גריינדקור   דת' מטאל ברוטאלי  
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  סוברבן הום רקורדס 
 
ישי ברגר (נולד ב-8 ביולי 1978 בחיפה) הוא מוזיקאי ישראלי, הידוע בעיקר כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק הישראלית "יוסלס איי.די". בנוסף, הוא סולן, פזמונאי וגיטריסט של להקות הפאנק רוק "בוא לבר" ו"טברנק", ובסיסט של להקת המטאל הישראלית "הורקור" וגיטריסט בלהקת הקראסט פאנק "שש שש שש"
בנוסף להיותו מוזיקאי עובד בחנות "האוזן השלישית" בתל אביב.
קריירה מוזיקלית > יוסלס איי. דיי

ברגר היה אחד מהמייסדים של להקת יוסלס איי.די אשר הוקמה בחיפה בשנת 1994. הסבר חלקי לשם הלהקה, כפי שמדווח האתר הרשמי שלה, הוא שבצה"ל אין משמעות לתעודת הזהות (לדסקית זיהוי) של חייל כל עוד הוא חי. הוא הקים את הלהקה בתור הגיטריסט, יחד עם הסולן והגיטריסט גיא כרמל, הבסיסט עדי אלקבץ, והמתופף ראלף הובר. שנתיים לאחר הקמת הלהקה, היא יצאה לסיבוב הופעות עולמי באופן עצמאי, בעיקר בארצות הברית, אירופה ויפן.
קריירה מוזיקלית > בוא לבר

בשנת 2005 החל ברגר בהקלטת דמואים לשירים הומוריסטיים שכתב בביתו, המלווים אך ורק בגיטרה אקוסטית ובקולו. השירים היו שירי פולק אקוסטיים המלויים בפאנק.
ברגר ניגן תחת שם הבמה "ישקי אסקובר" בפרויקט זה. הוא גייס את חברו מלהקת יוסלס איי.די, יונתן חרפק, ואת חברו "איוול חיים" (חיים בנימיני) שהיה חבר בלהקת "בצפר". הם החליטו על הכינוי "בוא לבר" שהתבסס על אורח חייהם - בילוי בברים ושתיית אלכוהול.
הלהקה החלה לנגן ברחבי הארץ בברים קטנים, כגון מועדון הפטיפון ומועדון הגדה השמאלית הממוקמים בתל אביב, ופאב הסינקופה בחיפה. כמו כן, ניגנו לצד להקות כגון יוסלס איי.די, בצפר ואיטרנל גריי באולמות גדולים יותר, כמו מועדון הבארבי וקומפורט 13 בתל אביב, וכן בחיפה וביפו.
בהופעות החיות שלה, צירפה הלהקה לעיתים קרובות חברים שונים לנגן בגיטרה, משום שברגר התמקד בשירה; בין היתר ניגנו עימה המוזיקאים מתן כהן גיטריסט להקת בצפר, ניר דולינר גיטריסט להקת הורקור, ואביטל תמיר סולן להקת בצפר. בנוסף, לעיתים קרובות מילא את מקומו של המתופף יונתן חרפק, אסף מידן מתופף להקת הורקור.
הלהקה הקליטה סדרת דמואים בשנת 2008, ובהמשך החליטה להקליט אלבום באורך מלא של מוזיקה מקורית, הכוללת דמואים אלה. מאוחר יותר הודיעו חברי הלהקה כי לא ידוע מתי יקליטו את האלבום, בשל התחייבויות קודמות של כל חבר בלהקה. ברגר וחרפק היו עסוקים בעיקר עם להקת יוסלס איי.די בהקלטות והופעות.
בסוף 2009 עזב הבסיסט חיים בנימיני לטיול בהודו, והלהקה הודיעה על הפסקת פעילותה. לאחר מספר חודשים, בתחילת 2010, חזרה הלהקה לנגן; ברגר היה סולן וניגן בגיטרה האקוסטית, חרפק בתופים, ואורחים שונים כבסיסטים. באותו הזמן, ברגר נבחר להחליף את בנימיני כבסיסט להקת הורקור.
בסוף שנת 2010 העלה ברגר דמואים אקוסטיים של להקת בוא לבר שהקליט בביתו, בדף הפייסבוק הרשמי שפתח עבור הלהקה.
ב-1 במרץ 2011 הופיעה הלהקה כלהקת חימום של "גוגול בורדלו", בשלוש הופעותיהם בבארבי בתל אביב. ביולי 2011 הוקלט אלבום הלהקה, עם חברים כגון מתן כהן, הגיטריסט גיא גלר והבסיסט יאיר קמפל.
ב-1 באפריל 2011 הודיעה הלהקה על חתימת חוזה עם חברת התקליטים "בנדוורם רקורדס" הגרמנית. באותו יום יצא אלבומה הראשון, "בונג רוק", וכן אלבומה השני "שתיים" שהיה זמין רק מגרמניה. 11 במאי 2012 התקיים מופע מיוחד של הלהקה במועדון ה"אוזן בר" בתל אביב ובו יצא לאור האלבום השני של הלהקה; בנוסף האלבום יצא לאור בעמוד ה"Bandcamp" של הלהקה.
קריירה מוזיקלית > הורקור

ישי ברגר הוא מחליפו של בסיסט הלהקה חיים בנימיני, שעזב להודו. ברגר הופיע עם כניסתו ללהקה בפסטיבלים כמו "הללויה אופן אייר" בהרצליה, פסטיבל "שואודאון" בתל אביב בו ניגן גם בהורקור וגם ביוסלס איי.די, ובפסטיבל "סאמר קארננג'" לצד להקות כמו סיסטם דייוויד, דה פיידינג ולהקת אבורטד הבלגית. כן הופיע עם הלהקה במסגרת הופעת חימום ללהקת "קאניבל קורפס" בבארבי, וללהקת פארקווי דרייב האוסטרלית בבארבי.
ב-19 באפריל 2012 הוציאה הלהקה סינגל ראשון בשם "Alai" מתוך אלבומם השני "מכות". הסינגל מבטא סגנון מוזיקלי שונה - מעבר מגריינדקור ודת' מטאל לבלאק מטאל.
קריירה מוזיקלית > טברנק

ב-2017 הקים ברגר את להקת טברנק, שהוציאה מספר אלבומים וזכתה להצלחה בקהילת הפאנק בישראל.
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר. ברגר גם כתב את "יצחק שדה", שיר הנושא לסרט שאחר כך הוקלט גם בגרסת להקה והופיע באלבום השלישי של טברנק - "חוק השלוש".
דיסקוגרפיה > עם יוסלס איי די

Dead's Not Punk - (אולפני פלאפל 1997)
Get in the Pita Bread Pit (Falafel Records 1999)
Bad Story, Happy Ending (Kung Fu Records 2001)
No Vacation From The World (Kung Fu Records 2003)
Redemption - (Kung Fu Records 2004/5)
Ratfaces Home Videos Presents Useless ID (DVD, EarSay Records)
The Lost Broken Bones (Suburban Home 2008)
Symptoms 2012
דיסקוגרפיה > עם בוא לבר

בונג רוק (2011)
שתיים (2012)
ג' (2013)
דיסקוגרפיה > עם הורקור

מכות (2012)
דיסקוגרפיה > עם טברנק

מוריס אקדמי (2018)
שרים טברנק (2020)
חוק השלוש (2023)
אירינה פגובה

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1978 (בת 46) ויקסה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 פרסים והוקרה:  מסכת הזהב (2005)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית 
 https://pegovairina.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אירינה סרגייבנה פגובה (ברוסית: Ири́на Серге́евна Пе́гова; נולדה ב-18 ביוני 1978, ויקסה, מחוז גורקי, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה. אמנית הכבוד של הפדרציה הרוסית (2012). כלת פרס פרס התיאטרון הרוסי "מסכת הזהב" בשנים 2005–2008.
ביוגרפיה

היא נולדה ב-18 ביוני 1978 בעיר וויקסה, שבמחוז גורקי (כיום מחוז ניז'ני נובגורוד).
בשנת 1995 התקבלה למחלקת המשחק בבית הספר לתיאטרון של גורקי. במהלך לימודיה הבחין בה הבמאי המוסקבאי פיוטר פומנקו ובשנת 1997, לאחר שעזבה את שנת הלימודים השנייה בבית הספר, נסעה למוסקבה ללמוד באקדמיה הרוסית לתיאטרון בקורס המשחק והבימוי של פומנקו.
בשנת 2001, מיד עם סיום לימודיה, התקבלה ללהקת התיאטרון "סדנת פיוטר פומנקו". היא שיחקה בהצגות "לילות לבנים", "זאבים וכבשים", "כפר אחד מאושר לחלוטין", "מלחמה ושלום. תחילתו של הרומן", "מטורף משאיו" ואחרים.
קריירה

בשנת 2003 גילמה את התפקיד הראשי הראשון שלה בסרטו של אלכסיי אוצ'יטל "טיול".
מאז 2004 היא משתפת פעולה עם תיאטרון בניהולו של אולג טבקוב, שם היא השתתפה בהצגות "האישה", "סיפורה של מוסקבה מאושרת", "יום משוגע, או נישואי פיגארו", "הדוד ואניה".
מאז 2006 היא שחקנית תיאטרון האמנות במוסקבה על שם א. פ. צ'כוב.
בשנת 2009 גילמה את בתו של פורתוס, אנג'ליקה, בסרט שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן בכיכובו של מיכאיל בויארסקי וגילמה רופאה בסרט הטיסה.
בשנת 2012 הוזמנה לתיאטרון האקדמי על שם ולדימיר מיאקובסקי במוסקבה לתפקיד הראשי בהצגה "כישרונות ומעריצים" על פי המחזה באותו שם מאת אוסטרובסקי שביים מינדאוגאס קרבאוסקיס.
היא הופיעה גם בסדרות הטלוויזיה ריכטר, גודונוב (בה גילמה את מריה נגאיה, רעייתו השמינית של איוואן הרביעי ואם דמיטרי אוגליצקי) וכן בסדרה מעצר בית.
ב-25 באפריל 2015, יחד עם אנדריי קוזלובסקי, היא הפכה לזוכה בתוכנית הטלוויזיה הבידורית "רוקדים עם כוכבים" בערוץ הטלוויזיה "רוסיה". ב-2020 השתתפה בתוכנית "עידן הקרח" בערוץ הראשון ברוסיה.
ב־2020 כיכבה לצדו של מיכאיל פורצ'נקוב בסדרת הדרמה מבית VGTRK, "מתכון לאושר משפחתי". ב-2021 הופיעה לצד סרגיי בורונוב בסרט הקומדיה קרובים.
ב-2023 כיכבה בסדרה חיסון מלכותי, כשגילמה את הקיסרית יקטרינה השנייה.