stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד פון לאריש
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, הוביל לאריש את הדיוויזיות הכפופות לו חזרה הביתה, שם שוחרר הקורפוס שלו ב-18 בינואר 1919. לאחר מכן הוא פרש שוב מהצבא. הוא מת ב-20 במרץ 1952 באוברנקירכן בגיל 95.
משפחתו

לאריש נשא לאישה את אליזבת פון שפרבר ב-10 באפריל 1896, והביאו לעולם את הילדים הבאים:
הרמן יוגן אלפרד קונו קרל
מארי אליזבת אריקה מרגרט אסטה
אריך וילהלם פטר ניקולאוס
אורסולה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  "Alfred von Larisch". The Prussian Machine. נבדק ב-29 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kurt von Priesdorff (1942). Soldatisches Führertum. Vol. 10. Hamburg: Hanseatische Verlagsanstalt Hamburg. p. 120. 986919810.
1 2 3 4  "Namenlos". deutsche-kriegsgeschichte.de. נבדק ב-29 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gothaisches genealogisches Taschenbuch der adeligen Häuser 1903. Sechster Jahrgang. p. 413.
↑  Walter v. Hueck (1988). Genealogisches Handbuch der Adeligen Häuser A (Uradel) 1988: Gesamtreihe GHdA seit 1951, Nachfolger des "Gotha" bis 1942. Vol. XX (Dt. Adelsarchiv ed.). Limburg an der Lahn: C. A. Starke. pp. 202–203. ISSN 0435-2408. נבדק ב-12 ביולי 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
אליטליה

בואינג 200–777 של החברה
איירבוס A320 של החברה
איירבוס A319 של החברה לאחר ההמראה מנמל התעופה בן-גוריון
איירבוס A319 של החברה
מדינות אליהן טסה אליטליה מסומנות כחול
בואינג 767 של החברה בצביעת סקאיי טים
אליטליה (באיטלקית: Alitalia) הייתה חברת התעופה הלאומית של איטליה. החברה נחשבה לחלק משותפות סקאיי טים. שמה הוא הלחם של המילה ali (באיטלקית: "כנפיים") עם שם המדינה איטליה.
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1946 והחלה בטיסות סדירות בשנת 1947. בשנת 1957 התאחדה החברה עם חברת לאי שפעלה גם היא מרומא.
בנובמבר 2003 זיעזעה החברה את השוק האיטלקי כאשר הודיעה על כוונתה לקיצוצים משמעותיים, ובהם פיטורים של 2,700 עובדים, במהלך שלוש שנים, כחלק מארגון כלכלי מחודש, לקראת מיזוג אפשרי עם אייר פראנס הצרפתית ו-KLM ההולנדית.
בספטמבר 2004 נקלעה החברה לקשיים הכלכליים המשמעותיים ביותר בתולדותיה, כאשר לפי דברי ההנהלה לא היה באפשרות החברה לשלם משכורות ל-5,000 מעובדיה. החברה קיבלה סיוע משמעותי בהלוואות מממשלת איטליה.
במשך שנתיים התנהלו מגעים עם מספר חברות תעופה במטרה למכור את אליטליה אך אלה לא צלחו. באוגוסט 2008 פשטה החברה רגל. מיד לאחר הליך פשיטת הרגל העניקה ממשלת איטליה לתאגיד הבנקאי האיטלקי אינטסה-סאו פאולו מנדט לגייס קבוצת משקיעים איטלקיים במטרה לרכוש את חברת התעופה ולהפריט אותה תוך שמירתה כחברה איטלקית. מטרת ממשלת איטליה בפעולה זו הייתה למנוע מחברות תעופה זרות להשתלט על חברת התעופה הלאומית האיטלקית, נושא שהיה אחת מהנקודות העיקריות בקמפיין הבחירות של ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, בבחירות לראשות ממשלת איטליה שהתקיימו באפריל 2008. אינטסה-סאו פאולו גיבש קבוצת משקיעים מקרב החברות המובילות באיטליה, בהן הבנק עצמו, קבוצת ריבה (מיצרני הנחושת הגדולים בעולם), פיאג'ו, פירלי, קבוצת בנטון ועוד. קבוצת משקיעים זו הקימה את תאגיד CAI - Compagnia Aerea Italiana במטרה לרכוש ולהפעיל את אליטליה תחת הנהלתם ובעלותם.
עם תום הליך פשיטת הרגל, הודיע באופן רשמי תאגיד CAI כי בכוונתו לרכוש את אליטליה. בספטמבר אישרה ממשלת איטליה את המכירה בסכום שעמד של כ-1.2 מיליארד אירו שמחצית ממנו יועד לתשלום חובות אליטליה על ידי CAI. משקיע מרכזי בקבוצת המשקיעים שהקימה את CAI היה קרלו טוטו, הבעלים של חברת התעופה האיטלקית השנייה בגודלה אייר ואן, שבמסגרת הסכם הרכישה סיכם עם ממשלת איטליה על מיזוג אייר ואן עם אליטליה. מיד לאחר המכירה החלו חברות התעופה לופטהנזה ואייר פראנס-KLM במגעים עם CAI במטרה לרכוש חלק ממניות אליטליה ובסופו של דבר נקנו 25% מהמניות על ידי אייר פראנס-KLM. החברה החדשה החלה לפעול ב-13 בינואר 2009.
ביולי 2010 הכריזו אליטליה, אייר פראנס-KLM ודלתא איירליינס על ברית משותפת בתחום הטיסות הטרנס-אטלנטיות, המאפשרת לארבע החברות להפעיל במשותף כ-250 טיסות טרנס-אטלנטיות מדי יום דרך בסיסי הפעולה המרכזיים שלהן ברומא, פריז, אמסטרדם ואטלנטה תוך שיתוף פעולה הדוק בין החברות.
ביוני 2014 פורסם כי חברת התעופה מאבו דאבי איתיחאד איירווייז, מתכננת לרכוש 49% ממניות אליטליה.
ב-23 בפברואר 2011 הודיעה אליטליה, בשיתוף הרשות האיטלקית לתעופה אזרחית, על יצירת עלון הוראות בטיחות בטיסה, ראשון מסוגו בעולם, הכתוב בכתב ברייל ומציג דמויות תבליט תלת־ממדיות. עלון זה יכנס לשימוש בכל טיסות החברה לטובת נוסעיה העיוורים.
ב-2 במאי 2017 הודיעה החברה על פשיטת רגל. זו הפעם השנייה בעשור האחרון שבה החברה נקלעה להליך המשפטי, שבא להגן עליה בפני נושיה ובמטרה לאושש את פעילותה.
עובדי החברה דחו תוכנית קיצוצים נרחבת בהיקף כולל של כ־2 מיליארד יורו שגיבשה ההנהלה בהצבעה שנערכה ב-2 במאי בקרב העובדים.
תולדות החברה > התפרקות החברה וסיום הפעילות

במהלך אוגוסט 2021 הודיעה החברה לארגון התעופה הלאומי על הפסקת פעילות החברה החל מחודש ספטמבר של אותה שנה. בהתאם להודעה זאת, הפסיקה החברה את מכירת הכרטיסים העתידית וסגרה את מוקד ההזמנות שלה באיטליה וברחבי אירופה. מרבית צי המטוסים נמצא בבעלות פרטית של החברה אך חלק מצי המטוסים לא שולם במלואו לבואינג. חברת אייר פראנס הגישה בקשה לרכישת חלק ממטוסי הבואינג רחבי הגוף אך טרם התקבלה החלטה בנושא. החברה סיימה את פעילותה ב-15 באוקטובר 2021.
חברת ITA הפכה לחברת הדגל הלאומית של איטליה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2021:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y+ | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 22 | — | — | — | 144 | 144 |  |  |
| איירבוס A320-200 | 38 | — | — | — | 171 | 171 |  |  |
| איירבוס A320-200 | 38 | — | — | — | 180 | 180 |  |  |
| איירבוס A321-100 | 5 | — | — | — | 200 | 200 |  |  |
| איירבוס A330-200 | 12 | — | 20 | 17 | 219 | 256 |  |  |
| איירבוס A330-200 | 12 | — | 22 | — | 240 | 262 |  |  |
| בואינג 200–777ER | 11 | — | 30 | 24 | 239 | 293 |  |  |
| בואינג 777-300ER | 1 | — | 30 | 24 | 328 | 382 | יירכש ע"' אייר פראנס |  |
| סה"כ | 89 | — |  |  |  |  |  |  |
מחלקות השירות

בשנת 2010 הציגה אליטליה שינוי במבנה מחלקות הנסיעה, אשר כיום מחולקות לארבעה:
מניפיקה (Magnifica) - מחלקת העסקים בטיסות בין יבשתיות המבוצעות על ידי מטוסי ה-777, 767 ו-A330. מחלקה זו ממותגת ברמת הביניים שמעל למחלקת העסקים ומתחת למחלקה הראשונה של חברות מתחרות.
אוטימה (Ottima) - מחלקת העסקים בטיסות לטווח קצר/בינוני המבוצעות במטוסי A319/A320/A321.
קלאסיקה פלוס (Classica plus) - מחלקת תיירים פרימיום הקיימת בטיסות המופעלות על ידי צי מטוסי ה-A330 וה-777.
קלאסיקה (Classica) - מחלקת התיירים הקיימת בכל טיסות החברה ובה רמת השירות נקבעת על פי אורך הטיסה.
פעילות החברה בישראל

בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפעילה החברה שלוש טיסות שבועיות בין ישראל ואיטליה, כשאחת מהן ביצעה עצירת ביניים באתונה. בשנת 1960 החלה החברה לספק אוכל כשר לנוסעיה לפי דרישה, לאחר שהייתה החברה היחידה שפעלה בישראל שלא סיפקה אוכל כשר. בתחילת שנת 1961 הייתה החברה לראשונה שהפעילה טיסה סדירה מישראל בשבת. בשנת 1962 קיימה החברה חמש טיסות שבועיות בין ישראל ואיטליה. בשנת 1964 הוגדל מספר הטיסות השבועיות לשבע.
נכון לפברואר 2020 הפעילה החברה 4 טיסות יומיות בקו בין נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י ברומא לנמל התעופה בן-גוריון, וטיסה יומית עונתית לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס.
תאונות ותקריות

במהלך שש טיסות של חברת אליטליה אירעו חטיפות.
אירעו לפחות ארבעה אירועים ידועים של התרסקויות, שבהם היו מעורבים מטוסי החברה: בשנים 1955, 1960, 1964, 1972, 1978, 1990.
חברות בת

אליטליה אקספרס
הערות שוליים

↑  ת. לויטה, גוברת ההתחרות בשמי ישראל, מעריב, 29 בספטמבר 1957
↑  Etihad to Buy 49% Stake in Alitalia באתר Wall Street Journal,‏ 25 ביוני 2014
↑  שמעון יעיש, חברת התעופה שטסה גם לישראל נסגרה, באתר ישראל היום, 14 באוקטובר 2021
↑  חברת Alitalia נסגרה רשמית. נחשפה חברת התעופה הלאומית החדשה, באתר חדשות תעופה, ‏2021-10-16
↑  פרטי צי המטוסים של אליטליה, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  חברות תעופה זרות בישראל, דבר, 17 בדצמבר 1958
↑  קו אוירי אליטליה יוחנך ביום חמישי, חרות, 7 ביולי 1958
↑  אליטליה צפעיל מטוסים בשבתות, הצופה, 11 בינואר 1961
↑  אליטליה' לא שעתה למחאות וקיימה טיסה מלוד בשבת, הצופה, 5 בפברואר 1961
↑  סילוני "אליטליה" בקו רומא-לוד, דבר, 13 בפברואר 1962
↑  "אלאיטליה" תקיים שבע טיסות בשבוע לישראל, דבר, 22 בינואר 1964
↑  https://www.iaa.gov.il/he-IL/airports/BenGurion/Pages/OnlineFlights.aspx?mode=out
↑  מצב שרידי המשפחה הישראלית שניצלו מאסון המטוס - חמור, חרות, 29 בפברואר 1960
↑  45 ניספו בהתרסק מטוס "אליטליה", הצופה, 30 במרץ 1964
| קבוצת אייר פראנס-KLM |
| --- | --- | --- |
| חברות בנות | אייר פראנס • אייר פראנס הופ • טראנסאוויה(כולל: טראנסאוויה צרפת) • מרטינאייר • KLM ‏ • KLM Cityhopper |  |
| חברות עם אחזקה במיעוט | אייר טהיטי נוי(7%) • אייר מאוריציוס(3%) • אייר קוט ד'יוואר(אנ')(20%) • אייר קורסיקה(אנ')(11.67%) • אייר קלדוניה(אנ')(2%) • גול(1.5%) • קניה איירווייז(7.12%) • רויאל אייר מרוק(1.25%) |  |
| חברות עבר | Aéropostale(אנ') ‏ • Air Orient(אנ') ‏ • Air Alps(אנ') ‏ • Air Inter(אנ') ‏ • Air Exel(אנ') ‏ • Air Union(אנ') ‏ • AirUK(אנ') ‏ • אליטליה • NLM CityHopper(אנ') ‏ • Buzz(אנ') ‏ • בריט אייר • Joon ‏ • De Kroonduif(אנ') ‏ • VLM Airlines(אנ') ‏ • TAI(אנ') ‏ • UAT(אנ') ‏ • NetherLines(אנ') ‏ • SGTA(אנ') ‏ • CFRNA(אנ') ‏ • KLM uk(אנ') ‏ • רז'יונל |  |
| סקאיי טים |
| --- | --- | --- |
| מייסדות | אארומקסיקו • אייר פראנס • דלתא איירליינס • קוריאן אייר |  |
| חברות | אארולינאס ארחנטינס • איי.טי.איי. איירווייז • אייר אירופה • אירופלוט • גארודה אינדונזיה • וייטנאם איירליינס • טארום • מידל איסט איירליינס • סעודיה • צ'ק איירליינס • צ'יינה איירליינס • צ'יינה איסטרן איירליינס • KLM • קניה איירווייז • שיאמן איירליינס |  |
| חברות שותפות | אייר אירופה אקספרס (אנ') • אייר פראנס הופ • אארומקסיקו קונקט (אנ') • דלתא קונקשן (אנ') • דלתא שאטל (אנ') • KLM Cityhopper • מנדרין איירליינס (אנ') • שנגחאי איירליינס |  |
| חברות עבר | אליטליה • אליטליה אקספרס • אליטליה סיטיליינר (אנ') • אאוסטרל ליניאס אאריאס • בריט אייר • Joon • דונאוויה • נורת'ווסט איירליינס • סיטיג'ט • צ'יינה סאות'רן איירליינס • קונטיננטל איירליינס • קופה איירליינס • רז'יונל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14624248p (data)  LCCN: n50071181  VIAF: 142236883   WorldCat (עם VIAF): 142236883
אמון (מלך יהודה)

אָמוֹן, מלך יהודה הוא דמות מקראית, מלך יהודה במשך שנתיים (641 לפנה"ס – 642 לפנה"ס) ממותו של מנשה אביו ועד לרציחתו. תיאורו מופיע במקרא בספר מלכים ובספר דברי הימים.
אמון בן מנשה נושא שם מצרי המעיד על השפעה מצרית חזקה ביהודה בתקופתו. כאשר נולד בשנת 665 כבר הורגשה ההיחלשות האשורית והנטייה הפרו-מצרית גברה. הסתלקותה של אשור, שעליה נשענו הוא ומנשה אביו, חיזקה את מתנגדיו הפוליטיים.
תיאורו על פי המקרא

אמון נולד בשנת 664 לפנה"ס למנשה מלך יהודה ולמשלמת בת חרוץ מן יטבה. כאשר היה בן 16 נולד בנו יאשיהו מאשתו יְדִידָה בַת עֲדָיָה מִבָּצְקַת שמלך אחריו.
בגיל 22 ירש את כס המלוכה בירושלים. לאחר שנתיים של מלוכה מרדו בו והרגוהו. לא נאמר מי היו המורדים ומה היו מניעיהם, אך כתוב כי "עם הארץ" התנגד למרד, הכה את הקושרים והמליך את בנו יאשיהו, שהיה אז ילד בן שמונה, תחתיו.
במדרש חז"ל

אמון מתואר כמלך רשע. לא זו בלבד שהלך בדרכי מנשה אביו אלא שגם לא שב בתשובה, בניגוד למנשה. הוא אסר את עבודת הקורבנות על המזבח, עד כדי כך שהמזבח העלה קורי עכביש מחוסר שימוש, ועליו דרשו את הפסוק "והנה עלה כולו קמשונים".
בספר דברי הימים נאמר עליו "כִּי הוּא אָמוֹן הִרְבָּה אַשְׁמָה", ודרשו חז"ל שאשמתו הייתה ששרף את התורה, או שבעל את אמו. לפי הגרסה האחרונה, כאשר בא על אמו שאלה אותו האם הוא יכול ליהנות ממעשה כזה. הוא ענה לה שלא, אלא הוא עושה זאת רק כדי להכעיס את הבורא.
הגמרא אומרת שהיה ראוי שאמון יוזכר בין המלכים שאין להם חלק לעולם הבא מרוב עוונותיהם, אלא שבגלל כבודו של בנו יאשיהו, שהיה צדיק, לא נמנה בין אלה.
הערות שוליים

1 2  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוק י"ט
↑  ובפירוש דעת מקרא סבור שהיא ידפת.
↑  משום שיאשיהו היה בן שמונה במלכו.
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק א'
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוק כ"ד
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוקים י"ט–כ"א
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ג, פסוקים י"ג–כ"ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ג, עמוד א'
↑  ספר משלי, פרק כ"ד, פסוק ל"א
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ג, פסוק כ"ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ג, עמוד ב'
↑  והדרש הוא שהתורה נקראת אמון, כמו בספר משלי, פרק ח', פסוק ל': "ואהיה אצלו אמון". (סדר עולם רבה פרק כד)
↑  והדרש הוא "אמון" - אמו (מהרש"א סנהדרין שם).
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ד, עמוד ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513674205171  GND: 117212454X  VIAF: 2209154329454026970000   WorldCat (עם VIAF): 2209154329454026970000
אלפווארד, מלך וסקס

אלפווארד (Ælfweard of Wessex, ‏904 – 2 באוגוסט 924) היה מלך וסקס שבאנגליה בשנת 924.
אלפווארד היה בנו של המלך אדוארד הזקן מאשתו השנייה אלפלאיד. הוא חי בעולם של ספרים, והיה אדם מתבודד. ב-17 ביולי 924, לאחר מותו של המלך אדוארד, נבחר אלפווארד בידי הוויטנגמוט לרשת את כס המלכות, אך נפטר כעבור שישה-עשר יום בלבד, ב-2 באוגוסט 924. הוא נקבר בוינצ'סטר, ואחיו אתלסטאן ירש את כסאו.
| מלכי אנגליה |
| --- | --- | --- |
| שושלות מלוכה | ממלכת מרסיה • בית וסקס • המלכים הנורמנים • בית פלנטג'נט • בית לנקסטר • בית יורק • בית טיודור • בית סטיוארט • בית הנובר • בית סקסה-קובורג-גותה • בית וינדזור |  |
| מלכים | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
אנטילוכוס

| --- | --- |

 אב:  נסטור 
 אם:  אורידיקה 
 אחים:  תרסימדס, פייסידיקה, אכפרון, סטרטיוס, פרסאוס, פייסיסטרטוס, פוליקסטה, ארטוס 
 צאצאים:  פאיון 
 
במיתולוגיה היוונית, אנטילוכוס (ביוונית: Ἀντίλοχος) היה בנו של מלך פילוס, נסטור. הוא זכור בזכות מלחמתו למען הצבא היווני במלחמת טרויה.
כאחד ממחזריה של הלנה, ליווה אנטילוכוס את אביו ואת אחיו תרסימדס (אנ') למלחמת טרויה, שם התבלט בעיקר בכישרונו, ביופיו ובאסטרטגיית הלחימה שלו, אך יותר מכל בזריזותו, שבזכותה הצליח לבלבל את אויביו בשדה הקרב ולגבור עליהם. על אף שהיה הצעיר מבין הנסיכים היוונים, הוא פיקד על הפיליאנים במלחמה וביצע מעשי גבורה רבים. הוא היה חביב האלים וידידו הקרוב של אכילס. כאשר נהרג בקרב פאטרוקלוס, רעו של אכילס, אנטיכולוס היה זו שהודיע לאכילס על מותו.
כאשר אביו, נסטור, הותקף על ידי המלך האתיופי ממנון, אנטילוכוס הקריב את עצמו כדי להצילו ונהרג לאחר קרב קשה עם ממנון, ובכך הגשים את נבואת האורקל, לפיה היה עליו "להיזהר מאתיופי". כדי לנקום את מותו של אנטילוכוס, הרג אכילס את ממנון בדו-קרב.
אנטילוכוס הותיר אחריו במסיניאה בן בשם פאיון (אנ'), שצאצאיו גורשו מאוחר יותר ממסיניאה על ידי הרקולס. סיפורו תואר באודה הפיתית השישית של המשורר היווני פינדארוס. באודיסיאה מוזכר אנטילוכוס, יחד עם אכילס ופאטרוקלוס, כשהם מטיילים יחד בשדות האספודל (אנ') שבעולם התחתון היווני לאחר מותם.
הערות שוליים

↑  אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, תל אביב: מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2000, עמ' 147
↑  אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, תל אביב: מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2000, עמ' 161
↑  הומרוס, אודיסיאה, הספר ה-11, 468
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1059465590  VIAF: 311189416   WorldCat (עם VIAF): 311189416
איסט ביי

מבט מהאוויר על איסט ביי
איסט ביי (באנגלית: East Bay, מילולית: "מזרח המפרץ") הוא האזור המזרחי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו במדינת קליפורניה שבארצות הברית, הכולל ערים לאורך החופים המזרחיים של מפרץ סן פרנסיסקו ומפרץ סן פבלו, ויושב על המחוזות סולאנו, אלמדה וקונטרה קוסטה.
האזור גדל וכלל קהילות בפנים הארץ במחוזות אלמדה וקונטרה קוסטה עם אוכלוסייה של כ-2.5 מיליון ב-2010, וזהו תת-האזור המאוכלס ביותר באזור המפרץ.
אוקלנד היא העיר הגדולה ביותר באיסט ביי והשלישית בגודלה באזור המפרץ (אחרי סן פרנסיסקו וסן חוזה), ומשמשת כמרכז תחבורה מרכזי לחוף המערבי של ארצות הברית, והנמל שלה הוא הגדול ביותר בצפון קליפורניה.
האוכלוסייה הגדלה הובילה לצמיחתן של פרוורים גדולים כמו אלמדה, ברקלי, קונקורד, אמריוויל, פרימונט, ליברמור, פליזנטון וסן רמון.
היסטוריה

על אף שהפיתוח הראשוני באזור המפרץ הרחב יותר התמקד בעיקר בסן פרנסיסקו, מפרץ החוף המזרחי של קליפורניה הגיע לגדולה באמצע המאה ה-19 כחלק של אזור המפרץ הנגיש ביותר ביבשה ממזרח. מסילת הרכבת הטרנס-יבשתית הושלמה ב-1869, עם הקצה המערבי שלה ברציף הארוך של אוקלנד שזה עתה נבנה, והעיר החדשה אוקלנד התפתחה במהירות לנמל ימי משמעותי, הנמל הגדול ביותר של אזור המפרץ ונמל שילוח המכולות החמישי בגודלו בארצות הברית
בשנת 1868, אוניברסיטת קליפורניה הוקמה מהמכללה הפרטית של קליפורניה ונבנה באזור קמפוס חדש שהפך לימים לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. באופן יחסי המפרץ המזרחי לא נפגע ברעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, מה שגרם לפליטים רבים להגיע לאזור, שהמשיך לצמוח במהירות.
שירות מעבורות ימי היה אמצעי התחבורה העיקרי בין שני צדי המפרץ, וככל שגדל המפרץ המזרחי, כך גדל גם הצורך לחבר אותו יבשתית לחלקו המערבי ולסן פרנסיסקו, מה שהוביל להשלמת גשר גשר המפרץ סן פרנסיסקו–אוקלנד ב-1936, שבנייתו נבחנה כבר בעידן הבהלה לזהב.
אוכלוסיית האזור הוכפלה בין 1940 ל-1960, ושוב הוכפלה עד 2000. השלמת מנהרת קלדקוט ב-1937 דרך רכס גבעות ברקלי גרמה להתפשטות הצמיחה מזרחה, שם הייתה קרקע לא מפותחת. בערים בעמק דיאבלו, כולל קונקורד, האוכלוסייה גדלה פי עשרה או יותר בין השנים 1950 ל-1970. בשנת 1972 הוספה מערכת רכבות ה-BART (ראשי תיבות: "תחבורה מהירה באזור המפרץ") ועודדה פיתוח באזורים מרוחקים יותר ויותר של המפרץ המזרחי. כיום, העמקים שממזרח להרי ברקלי מכילים קהילות פרבריות עשירות כמו סן רמון, וולנאט קריק ופלזנטון.
איסט ביי אינו אזור מוגדר רשמית, מלבד היותו מתואר כאזור הכולל את מחוזות אלמדה וקונטרה קוסטה. ככל שהפיתוח נע מזרחה, אזורים חדשים מתווספים להגדרה המורחבת שלו. בשנת 1996, רכבת ה-BART הוארכה מזרחה מהתחנה הסופית שלה בקונקורד לתחנה חדשה בפיטסבורג, ששילבה באופן סמלי את הקהילות החדשות בדלתה של סקרמנטו-סן חואקין (אנ') - פיטסבורג ואנטיוק שהתווספו כאזורים מורחבים של איסט ביי. מעבר לגבולות מחוז אלמידה, האוכלוסייה הגדולה של טרייסי היא קהילת יוממות, ואנשיה נוסעים דרך האזור או אליו.
תרבות וסביבה

באזור מופץ עיתון שבועי בחינם, איסט ביי אקספרס, המדווח על התרבות והפוליטיקה של האזור במשך למעלה מ-30 שנה, והשפיע על זיהויו של האיסט ביי כאזור מוגדר תרבותית. הירחון East Bay Monthly, עיתון חינמי נוסף, רואה לאור מאז 1970. רשת התקשורת USA Today הפעילה במהלך שנות ה-80 המוקדמות עיתונים אזוריים, כאשר העיתון של האזור נקרא East Bay Today.
פסטיבל סולאנו אווניו סטרול הוא פסטיבל הרחוב הוותיק והגדול ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו המורחב, והוא מתקיים מדי ספטמבר ברובע הקניות של השדרה הגדולה סולאנו, המחברת בין הערים אולבני וברקלי.
המוזיאונים העיקריים כוללים את מוזיאון אוקלנד של קליפורניה, היכל המדע לורנס ומרכז החלל והמדע צ'בוט.
בשנת 2012 כונתה העיר העיקרית באזור, אוקלנד, "עיר החטאים החדשה", זאת בעקבות ריבוי מועדוני הלילה והברים שנפתחו בעיר ומושכים אליה אזרחים רבים.
מחוז הפארקים האזוריים של איסט ביי מפעיל למעלה מחמישים פארקים, רבים מהם מורכבים משטח משמעותי של שטחים פראיים רבים בסמוך למרכזים עירוניים. הפארק האזורי טילדן הוא אחד הפארקים האזוריים הגדולים ביותר (2,000 דונם (8.1 קמ"ר)) הממוקם סמוך למרכז העירוני של ברקלי. הפארק האזורי בריונס, בשטח של 5,000 דונם, הוא פארק פראי גדול נוסף ליד מרכז עירוני וולנאט קריק.
לאיסט ביי יש היסטוריה פוליטית עשירה. אחת התנועות המהפכניות שנוסדו באוקלנד הייתה הפנתרים השחורים.
באיסט ביי נמצאות רבות מהמסעדות שהיו מרכזיות ביצירת המטבח הקליפורני, כולל Chez Panisse.
כלכלה

באזור כלכלה מעורבת של שירותים, ייצור ועסקים קטנים וגדולים. המטה של מספר עסקים מוקם באזור, בין היתר קייזר פרמננטה, שברון וסייפוויי.
הברית לפיתוח כלכלי לאיסט-ביי נוסדה על ידי מחוז אלמידה בתור המועצה המייעצת לפיתוח כלכלי בשנת 1990 כשותפות ציבורית/פרטית, שמטרתה לקדם את מזרח המפרץ כאזור חשוב לפיתוח כאשר מחוז קונטרה קוסטה הצטרף ב-1996.
ראו גם

אזור מפרץ סן פרנסיסקו
אוניברסיטת קליפורניה
נורת׳ ביי
הערות שוליים

↑  404, Default (באנגלית)
↑  Home | Association of Bay Area Governments, abag.ca.gov
↑  טבלה
↑  North Concord / Martinez | bart.gov, www.bart.gov
↑  AJR - The Oakland Tribune Rides Again, web.archive.org, ‏2014-10-10
↑  Sharpton to Deploy MSNBC on "Battlefield" | The Maynard Institute for Journalism Education, web.archive.org, ‏2013-05-21
↑  Donna Jean Murch, Review of Living for the City: Migration, Education, and the Rise of the Black Panther Party in Oakland, California, Contemporary Sociology 42, 2013, עמ' 134–135
↑  APA PsycNet, psycnet.apa.org (באנגלית)
↑  San Francisco, University of California Press, 2020-10-06, עמ' 121–189
↑  The Campus and the Street: Race, Migration, and the Origins of the Black Panther Party in Oakland, CA
↑  EDA | East Bay Economic Development Alliance | About the East Bay EDA, web.archive.org, ‏2011-12-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549254705171  LCCN: sh95004168
אלכסיי פוטילוב

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1866 
 פטירה:  2 ביוני 1940 (בגיל 73) 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 
אלכסיי איוואנוביץ' פוטילוב (ברוסית: Алексей Иванович Путилов;‏ 1866 – 1940) היה פקיד ממשלת רוסיה, בנקאי ותעשיין נודע.
חייו המוקדמים ושירות ממשלתי

פוטילוב נולד ב-24 ביוני בנפת נובגורוד, בנו של חבר המועצה איוואן פאבלוביץ' פוטילוב (1839–1916) ונינו של היזם ניקולאי איוואנוביץ' פוטילוב (1820–1880). הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשנת 1889, וסירב להצעת הכשרה להתמנות לפרופסור באוניברסיטה, הוא נכנס למשרד האוצר בשנת 1890 כעוזר ליועץ המשפטי של המשרד. בשנת 1896 הוא התקבל כבונה חופשי.
הוא מונה לפקיד במשרד האוצר של רוסיה בשנת 1898. פוטילוב התמנה כממלא מקום מנהל המשרד בשנת 1900 ומנהל בפועל בשנת 1902 (בתפקיד כמעין מנכ"ל המשרד). ב־28 באוקטובר (9 בנובמבר) 1905 מונה לסגן שר האוצר ובתפקידו עמד בראש בנק אדמת האצולה ובנק אדמות המדינה.
בשנת 1905 פוטילוב הכין תוכנית להרחבת החזקותיהם של האיכרים, שתחתם ימכרו בעלי האדמות חלק מאחוזותיהם. כשהצאר ניקולאי השני דחה את התוכנית הזו, פוטילוב התפטר מהשירות הממשלתי ב-24 באפריל (7 במאי) 1906.
קריירת בנקאות

במגזר הפרטי, פוטילוב הפך לחבר מועצת המנהלים של הבנק הסיני -רוסי בשנת 1906 ומנכ"ל בשנת 1908. בנק זה היה בעל המניות הגדול ביותר של הרכבת המזרחית הסינית. עם המיזוג בשנת 1910 של הבנק עם הבנק הצפוני להקמת הבנק האסייתי-רוסי, הוא נבחר ליו"ר המוסד החדש, שהפך עד מהרה לבנק הפרטי הגדול ביותר ברוסיה.
במהלך השנים 1910–1914 ארגן פוטילוב את המונופולים הגדולים ברוסיה, כולל במגזר התעשייתי הצבאי ("החברה הרוסית לייצור פגזים ואספקה צבאית"), חברת הטבק הרוסית וחברת הנפט הכללית הרוסית (Русская генеральная нефтяная корпорация), שאורגנה בשנת 1912 כדי לשלוט בכל ייצור הנפט הרוסי.
פוטילוב היה חבר במועצת התעשייה והמסחר, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה היה חבר בישיבת האספקה המיוחדת של משרד המלחמה.
הנהלות

פוטילוב היה יו"ר או חבר דירקטוריון של החברות הבאות בשנים 1910–1917:
הבנק האסייתי-רוסי
מפעל פוטילוב
המפעל הבלטי
מפעל נבסקי
רכבת ארמאוויר-טואפסה
רכבת דרום מזרח
רכבת מוסקבה–קאזאן
החברה הרוסית לייצור פגזים וציוד צבאי
מפעלי הקרונות של סנקט פטרבורג
חברת ז'ילובסקי למכרות פחם
חברת הפחם גורסקו-איבנובו
חברת הנפט ליאנוזוב ובניו
חברת הנפט אמבה-כספי
חברת נפט של באקו
החברה הרוסית סימנס-שוקרט
חברת הסוללות רקס
החברה להולכת חשמל של סנקט פטרבורג
חברת מניות משותפת לחשמל
חברת המניות פרומט
מפעלי ברנובסקי
שותפות בית ההוצאה לאור AF Marx
המהפכה וגלות

בעקבות רצח ניקולאי השני בשנת 1917, ארגנו פוטילוב ו-וישנגראדסקי את החברה לתחייה כלכלית של רוסיה. פוטילוב תמך באופן פעיל בגנרל קורנילוב, שניסיון ההפיכה שלו בספטמבר 1917 היה כישלון.
פוטילוב היה חבר במועצה הזמנית של הרפובליקה הרוסית שהתכנסה בפטרוגראד ב־7 (20) באוקטובר 1917. בעקבות ההפיכה הבולשביקית ב-25 באוקטובר (7 בנובמבר) 1917, פורקה המועצה הזמנית, כל נכסי הבנק הרוסי-אסיאתי ברוסיה הולאמו על ידי הממשלה הבולשביקית. "פוטילוב" עזב לחרבין, שבמנצ'וריה, אשר בה היה מרכז הבסיס הכלכלי של הבנק. בנו הבכור סרגיי עזב בעבר לפריז, בעוד שארית המשפחה נותרה בביתם בפטרוגראד בגדות מיטנינסקאיה 11.
בהיעדרו, כל נכסיו של פוטילוב, מטלטלין ונדל"ן, הוחרמו באמצעות צו של מועצת המפקדים העממיים ב-30 בדצמבר 1917 (12 בינואר 1918). באביב 1918 אשתו של פוטילוב ורה, הבת יקטרינה, נכדתו, והבן הצעיר איוואן הצליחו לברוח לפינלנד ומשם לפריז. בינתיים, בחרבין פוטילוב שיתף פעולה עם סגן-אלוף דמיטרי חורבאת, ראש הרכבת המזרחית הסינית, בשמירה על השליטה הרוסית "הלבנה" על המסילה ומתן סיוע כספי לצבא האנטי-בולשביקי בדרום רוסיה, בראשות הגנרל וראנגל.
או-אז הצטרף פוטילוב למשפחתו בפריז, שם החזיר את פעילות הבנק האסייתי-רוסי על בסיס סניפיו הזרים, עם המשרד הראשי בפריס. בשנת 1921 ניהל משא ומתן עם לאוניד קראסין על האפשרות ליצור בנק סובייטי-צרפתי שיעזור לממשלת ברית המועצות לבצע רפורמות כספיות. שום דבר לא עלה מהדיונים הללו, אך כאשר פורסמו והוצגו באופן שגוי על ידי העיתונות בשנת 1926, נאלץ פוטילוב להתפטר מתפקידו כיו"ר הבנק האסייתי-רוסי. אחריו הוחלף כיהן הנסיך סרגיי קודאשב. הבנק פשט רגל ב-26 בספטמבר 1926 לאחר שאיבד כ-5 מיליון ליש"ט בשוק הפיננסי בפריז ופורק לבסוף בשנת 1928.
פוטילוב מת בפריז ב-2 ביוני 1940.
משפחתו

פוטילוב התחתן עם ורה אלכסנדרובנה זייפרט (גרמנית: ורה סייפרט), בתו של סגן אלוף אלכסנדר זייפרט (1835–1918). הם היו הורים לארבעה ילדים:
יקטרינה (רוסליון-סושאלסקאיה, לאחר נישואיה)
סרגיי
מריה (מתה ב-12 (25) במאי 1912, לאחר שלקחה מנה ארסית קטלנית לאחר שאביה לא תמך באיש שאהבה; אהובה ירה בעצמו בסמוך לבית משפחת פוטילוב במיטנינסקאיה.
איוואן (12 (25) בדצמבר 1902 - 18 במאי 1977)
ראו גם

ניקולאי וטורוב
לקריאה נוספת

VI גורקו. תכונות ותמונות מהעבר. ממשלה וחוות דעת בתקופת ניקולאי השני.