stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל ראסל
לאחר הפרישה ממשחק

ב-1972 נתלה מספר חולצתו של ראסל (6) באולמה של בוסטון והובטח שאף שחקן בקבוצה לא ילבש את החולצה עם מספר זה. ב-1975 הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל בקטגוריית השחקנים. לאחר שפרש ממשחק שימש ראסל כמאמן סיאטל סופרסוניקס בין השנים 1973 ו-1977 וכמאמן סקרמנטו קינגס בעונת 1987/1988. הקריירה שלו כמאמן הייתה לא מוצלחת: הוא אמנם הוביל את סיאטל להעפלה הראשונה בתולדותיה למשחקי הפלייאוף, אך שיטת המשחק ההגנתית עליה הושתתה בוסטון בתקופתו לא עבדה היטב בסיאטל. הוא עזב את הקבוצה עם מאזן כללי של 162 ניצחונות ו-166 הפסדים. עם זאת, כעבור שנתיים הצליח לני וילקינס להוביל את סיאטל לאליפות, עם שיטת משחק דומה לזו שהנהיג ראסל. כמאמן סקרמנטו נחל ראסל כישלון נוסף, ושוחרר מתפקידו כמאמן באמצע העונה כאשר הקבוצה החזיקה במאזן 17 ניצחונות ו-41 הפסדים.
ראסל השקיע כ-250,000 דולר בעסק שפתח בליבריה, אך לבסוף העסק פשט רגל. גורל דומה אירע למסעדה שפתח בבוסטון בשם "Slade's", ולאחריו נאלץ ראסל לקחת 90,000 דולר כהלוואה מדינית על מנת לכסות על חובותיו. שירות הכנסות הפנים הטיל עיקול על ביתו של ראסל כאשר גילה שהוא חייב 34,430 דולר מיסים. הוא עבד כשחקן גולף וכשדר כדורסל, אך חש שלא בנוח כשדר. בנוסף כתב ראסל מספר ספרים - בדרך כלל הצטוות לסופר מקצועי בכתיבתו. בין ספריו נכללים "Second Wind" מ-1979 וכן "Russell's Rules" מ-2001. לאחר שהתבודד מספר שנים באי מרסר שליד סיאטל, חזר ראסל לתודעה הציבורית בינואר 2006 כאשר הציע לכוכב הכדורסל של אותה תקופה, שאקיל אוניל, לחדש את מערכת היחסים עם קובי בראיינט, לאחר שבין השניים שרר סכסוך תקשורתי מתמשך.
בנובמבר 2006 הוכנס ראסל להיכל התהילה של כדורסל המכללות. הוא היה אחד מחמישה שנכללו במחזור הראשון של היכל התהילה, יחד עם ג'ון וודן, אוסקר רוברטסון, דין סמית' וד"ר ג'יימס נייסמית'. במאי 2007 קיבל ראסל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סופולק, וביוני אותה שנה קיבל תואר דומה מאוניברסיטת הרווארד. הוא אף הוכנס להיכל התהילה של פיב"א באותה שנה. במהלך סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA בפברואר 2009 הודיע נציב הליגה, דייוויד סטרן, כי פרס ה-MVP של סדרת הגמר ייקרא על שמו של ראסל. ראסל אף נבחר להעניק את הפרס לשחקנים הזוכים מנקודה זו והלאה.
בשנת 2011 הוענקה לראסל מדליית החירות הנשיאותית על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, וב-2017 היה לזוכה הראשון בפרס מפעל החיים של ה-NBA (אנ').
בשנת 2021 נכנס ראסל כמאמן להיכל התהילה של הכדורסל על היותו המאמן האפרו-אמריקאי הראשון אי פעם ב-NBA.
ב-31 ביולי 2022 הלך ראסל לעולמו, בגיל 88.
תארים

11 אליפות NBA עם בוסטון סלטיקס - מחזיק בשיא האליפויות לשחקן בודד בתולדות הליגה וכן בשיא האליפויות בכל ליגות הספורט בצפון אמריקה, בצוותא עם שחקן ההוקי קרח הנרי ריצ'רד.
חמש זכיות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA‏ (1959, 1961–1963, 1965) - ממוקם שני בדירוג הזכיות בתואר, בצוותא עם מייקל ג'ורדן ואחרי כרים עבדול-ג'באר לו שש זכיות.
שלוש בחירות לחמישייה הראשונה של העונה (1959, 1963, 1965) ושמונה בחירות לחמישייה השנייה (1958, 1960–1962, 1964, 1966–1968).
בחירה אחת לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה (1969) - התואר נוצר רק בעונתו האחרונה של ראסל בליגה.
12 הופעות במשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1958–1969).
זכייה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר (1963).
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד (1968).
"ספורטאי העשור" מטעם ספורטינג ניוז (1970).
אחד מארבעה כדורסלנים שנבחרו הן לרשימת 25 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA ב-1970, הן לרשימת 35 השחקנים הגדולים ב-1980 והן לרשימת 50 השחקנים הגדולים ב-1996.
דורג על ידי ESPN במקום ה-18 ברשימת "50 הספורטאים הגדולים של המאה ה-20" (1999).
דורג על ידי המגזין "SLAM" ככדורסלן השלישי בטיבו בהיסטוריה (2009).
סטטיסטיקות קריירה

| --- | --- |
: = הוביל את ה-NBA בעונה זו
: = זכה באליפות ה-NBA בעונה זו
מודגש: = שיא קריירה
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה ב-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956/1957 | בוסטון סלטיקס | 48 | 35.3 | 0.427 | 0.492 | 19.6 | 1.8 | 14.7 |
| 1957/1958 | בוסטון סלטיקס | 69 | 38.3 | 0.442 | 0.519 | 22.7 | 2.9 | 16.6 |
| 1958/1959 | בוסטון סלטיקס | 70 | 42.6 | 0.457 | 0.598 | 23.0 | 3.2 | 16.7 |
| 1959/1960 | בוסטון סלטיקס | 74 | 42.5 | 0.467 | 0.612 | 24.0 | 3.7 | 18.2 |
| 1960/1961 | בוסטון סלטיקס | 78 | 44.3 | 0.426 | 0.550 | 23.9 | 3.4 | 16.9 |
| 1961/1962 | בוסטון סלטיקס | 76 | 45.2 | 0.457 | 0.575 | 23.6 | 4.5 | 18.9 |
| 1962/1963 | בוסטון סלטיקס | 78 | 44.9 | 0.432 | 0.555 | 23.6 | 4.5 | 16.8 |
| 1963/1964 | בוסטון סלטיקס | 78 | 44.6 | 0.433 | 0.550 | 24.7 | 4.7 | 15.0 |
| 1964/1965 | בוסטון סלטיקס | 78 | 44.4 | 0.438 | 0.573 | 24.1 | 5.3 | 14.1 |
| 1965/1966 | בוסטון סלטיקס | 78 | 43.4 | 0.415 | 0.551 | 22.8 | 4.8 | 12.9 |
| 1966/1967 | בוסטון סלטיקס | 81 | 40.7 | 0.454 | 0.610 | 21.0 | 5.8 | 13.3 |
| 1967/1968 | בוסטון סלטיקס | 78 | 37.9 | 0.425 | 0.537 | 18.6 | 4.6 | 12.5 |
| 1968/1969 | בוסטון סלטיקס | 77 | 42.7 | 0.433 | 0.526 | 19.3 | 4.9 | 9.9 |
| קריירה | קריירה | 963 | 42.3 | 0.440 | 0.561 | 22.5 | 4.3 | 15.1 |
| אולסטאר | אולסטאר | 12 | 28.6 | 0.459 | 0.529 | 11.6 | 3.3 | 10.0 |
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956/1957 | בוסטון סלטיקס | 10 | 40.9 | 0.365 | 0.508 | 24.4 | 3.2 | 13.9 |
| 1957/1958 | בוסטון סלטיקס | 9 | 39.4 | 0.361 | 0.606 | 24.6 | 2.7 | 15.1 |
| 1958/1959 | בוסטון סלטיקס | 11 | 45.1 | 0.409 | 0.612 | 27.7 | 3.6 | 15.5 |
| 1959/1960 | בוסטון סלטיקס | 13 | 44.0 | 0.456 | 0.707 | 25.8 | 2.9 | 28.5 |
| 1960/1961 | בוסטון סלטיקס | 10 | 46.2 | 0.427 | 0.523 | 29.9 | 4.8 | 19.1 |
| 1961/1962 | בוסטון סלטיקס | 14 | 48.0 | 0.458 | 0.726 | 26.4 | 5.0 | 22.4 |
| 1962/1963 | בוסטון סלטיקס | 13 | 47.5 | 0.453 | 0.661 | 25.1 | 5.1 | 20.3 |
| 1963/1964 | בוסטון סלטיקס | 10 | 45.1 | 0.356 | 0.552 | 27.2 | 4.4 | 13.1 |
| 1964/1965 | בוסטון סלטיקס | 12 | 46.8 | 0.527 | 0.526 | 25.2 | 6.3 | 16.5 |
| 1965/1966 | בוסטון סלטיקס | 17 | 47.9 | 0.475 | 0.618 | 25.2 | 5.0 | 19.1 |
| 1966/1967 | בוסטון סלטיקס | 9 | 43.3 | 0.360 | 0.635 | 22.0 | 5.6 | 10.6 |
| 1967/1968 | בוסטון סלטיקס | 19 | 45.7 | 0.409 | 0.585 | 22.8 | 5.2 | 14.4 |
| 1968/1969 | בוסטון סלטיקס | 18 | 46.1 | 0.423 | 0.506 | 20.5 | 5.4 | 10.8 |
| קריירה | קריירה | 165 | 45.4 | 0.430 | 0.603 | 24.9 | 4.7 | 16.2 |
הערות שוליים

↑  thecurrentonline.com, "Bill Russell overcame long odds, dominated basketball", 19.02.2001
↑  "1953–56 NCAA Championship Seasons: The Bill Russell Years"
↑  usabasketball.com, "Games of the XVIth Olympiad–1956"
↑  Basketball-Reference, "1957 NBA Playoffs"
1 2 3 4 5 6  NBA.com, "Timeless Excellence"
1 2 3  NBA.com, "Bill Russell"
↑  NBA.com, "Celtics Give Sharman Championship Sendoff"
↑  NBA.com, "Wilt Chamberlain Bio"
↑  Basketball-Reference, "1962 NBA Playoffs"
1 2  Basketball-Reference, "Bill Russell Statistics"
↑  Basketball-Reference, "1968 NBA Season Summary"
↑  Basketball-Reference, "1969 NBA Playoffs"
↑  Basketball-Reference, "Boston Celtics"
↑  NBA.com, "Retired Numbers"
↑  espn.go.com, "Shaq heeds Russell’s call for peace; Lakers hold on for win"
↑  כדורסלן העבר ביל ראסל הלך לעולמו בגיל 88, באתר וואלה, 31 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342275805171  BNE: XX5149926  GND: 132278715  ISNI: 0000 0000 7877 8534  LCCN: n79058575  NLA: 35749182  Trove: 1069890  VIAF: 205269105   WorldCat (עם VIAF): 205269105 
ראסל (משמאל) במהלך משחק ב-1966, שומר על וילט צ'מברלין מפילדלפיה 76'
מליסה לנצמן

| --- | --- |

לנצמן בבית הנבחרים הקנדי, 2024
 לידה:  8 באפריל 1984 (בת 40) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  Langstaff Secondary School  אוניברסיטת טורונטו 
 מפלגה:  המפלגה השמרנית של קנדה
 
מליסה לנצמן (באנגלית: Melissa Lantsman; נולדה ב-8 באפריל 1984) היא פוליטיקאית ומנהלת יחסי ציבור קנדית המכהנת בפרלמנט הקנדי מאז 2021 כנציגת אזור ת'ורנהיל. לנצמן, נציגת המפלגה השמרנית, היא אחת משני הסגנים של מנהיג המפלגה ושל מנהיג האופוזיציה, פייר פוליאב. לנצמן היא האישה הגאה בגלוי הראשונה שנבחרה כחברת פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית וכן גם היהודיה הראשונה שנבחרה מטעמם, והיהודיה הלהטבי"ת הראשונה בפרלמנט.
לנצמן עבדה בעבר כיועצת תקשורת לכמה חברי קבינט בממשלת סטיבן הארפר. היא הייתה יועצת בכירה של המפלגה השמרנית הפרוגרסיבית (PC) של אונטריו והדוברת הראשית שלה במהלך הבחירות המחוזיות באונטריו ב-2018. ב-2020 לנצמן החלה את תפקידה כסגנית הנשיא לענייני ציבור לאומיים בחברת Enterprise Canada, חברת תקשורת אסטרטגית.
מאז נובמבר 2021, שימשה כשרת התחבורה בקבינט הצללים של האופוזיציה. לנצמן נבחרה כסגנית יו"ר הוועדה המתמדת הפרלמנטרית לתחבורה ותשתיות ויושבת בוועדה המיוחדת ליחסי קנדה והרפובליקה העממית של סין.
ילדות והשכלה

משפחתה היגרה לקנדה דרך ישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20 מאודסה, שאז הייתה חלק מברית המועצות. לנצמן, צאצאית לשורדי שואה, נולדה בטורונטו בשנת 1984, וגדלה בת'ורנהיל שמצפון לטורונטו בבית שברך על שלא היה צריך להסתיר את יהדותו ושאותו כינתה לימים: "ציוני נלהב". אמה אורה הייתה רואת חשבון ומייקל אביה היה מהנדס שהגיע לקנדה ללא תעודת הסמכה ועם שליטה חלקית בלבד באנגלית ולכן לא יכול היה להשלים את לימודיו. מייקל עבד בעסקי המוניות כדי לאפשר לאשתו ללמוד וניהל מספר בתי משכון.[דרוש מקור][מפני ש...] ללנצמן אח המבוגר ממנה. סבה ניהל מאפיה בטורונטו, מאפיה שהחלה כדוכן למכירת כעכים בשוק הכרמל בתל אביב. היא למדה בתוכנית לימודים צרפתית בבית הספר התיכון Langstaff באזור יורק.
לנצמן סיימה תואר ראשון בתוכנית מצטיינים באוניברסיטת טורונטו. לאחר מכן למדה לימודי תואר שני באוניברסיטת אוטווה, ובבית הספר לניהול רוטמן שבאוניברסיטת טורונטו.
קריירה

ב-1999, כבר בגיל ההתבגרות, ולאורך השנים עד 2007, התנדבה לנצמן לעזרה למועמדי המפלגה השמרנית בבחירות המקומיות. במהלך הבחירות הפדרליות בקנדה בשנת 2008, היא מונתה ליועצת תקשורת בכירה, כשהמפלגה הקימה ממשלת מיעוט. לאורך השנים 2007 ועד 2015, כיהנה כמנהלת תקשורת של שרי האוצר, החוץ, המסחר והסביבה. בין השנים 2008 ל-2011 שימשה כמנהלת תקשורת של משרד החוץ ושרתה תחת השרים לורנס קאנון וג'ון ביירד.
לאחר תקופה קצרה בחברת קוקה קולה כיועצת בכירה לענייני ציבור, חזרה לנצמן ב-2013 לתפקידי ממשל, כמנהלת התקשורת של שר האוצר דאז, ג'ו אוליבר. לאחר שממשלת הארפר הפסידה את הבחירות ב-2015, חזרה לנצמן למגזר הפרטי כדירקטורית בכירה בחברת בת לבנקאות השקעות של הבנק הקנדי CIBC, עד 2018.
בשנת 2018, לנצמן שימשה כמנהלת התקשורת בקמפיין של קרוליין מולרוני להובלת מפלגת השמרנים של אונטריו, כאשר מולרוני כיהנה כחברת הפרלמנט של אונטריו. לאחר הפסדה של מולרוני, הצטרפה לנצמן לקמפיין של מפלגת השמרנים לבחירות הכלליות באונטריו 2018, בראשותו של דאג פורד (אנ') כדוברת הראשית ומנהלת "חדר המלחמה" של המפלגה ובתפקידה זה פיקחה על כל ההודעות לעיתונות והפרסומים ברשתות החברתיות.[דרוש מקור][מפני ש...] הבחירות הביאו לממשלת רוב שמרנית, הראשונה מאז 2002, לאחר 16 שנים של ממשלות ליברליות באונטריו. לאחר הבחירות, הצטרפה לנצמן כסגנית נשיא (VP) לענייני ציבור בחברה בינלאומית בשם Hill+Knowlton Strategies העוסקת בשדולה ואסטרטגיית יחסי ציבור, תפקיד בו שירתה עד ינואר 2020.
בינואר 2020, הצטרפה לנצמן ל-Enterprise Canada, חברת ייעוץ אסטרטגית ליחסי ציבור, כסגנית הנשיא לענייני ציבור לאומיים. באותו זמן עדיין כיהנה כסגנית נשיא המפלגה השמרנית של אונטריו. ביולי 2021 ויתרה על השותפות שלה בחברה זו כדי להתמקד במועמדותה לפרלמנט.
מאז יולי 2018, מנחה לנצמן תוכנית רדיו ברשת CFRB 1010 AM, ובין השנים 2019 ו-2021 הופיעה כחברת פאנל פוליטי בתוכניות טלוויזיה ברשת CBC.
קריירה > קריירה פוליטית

בשנת 2020, הודיע פיטר קנט, חבר הפרלמנט השמרני שייצג את מחוז ת'ורנהיל משנת 2008, כי הוא פורש מהתמודדות בבחירות הפדרליות של 2021. המחוז מתאפיין בריכוז הגבוה ביותר של בעלי זכות בחירה יהודים בקנדה, בשיעור של 37%. נכון ל-2023 היו במחוז זה, הממוקם בסמוך לטורונטו, כ-35,000 יהודים, מתוך 400,000 יהודים החיים בקנדה. בעקבות פרישתו של קנט, הודיעה לנצמן על כוונתה להתמודד מטעם המפלגה השמרנית של קנדה מטעם אזור ת'ורנהיל.
לאחר שנבחרה לייצג את המפלגה השמרנית באזור ת'ורנהיל, וגברה בבחירות הפדרליות בקנדה 2021 על המועמד מטעם המפלגה הליברלית, מונתה על ידי ארין אוטול מנהיג המפלגה השמרנית דאז לכהן כשרת צללים לענייני תחבורה. לנצמן גם נבחרה כסגנית יו"ר הוועדה המתמדת הפרלמנטרית לתחבורה ותשתיות. היא חברת הפרלמנט הראשונה מטעם המפלגה השמרנית, שהיא לסבית בגלוי ויהודיה, אם כי היא עצמה אינה מתלהבת מתמצות עמדותיה באופן זה, היא מעדיפה להיקרא מנהלת יהודיה, ציונית, בת מהגרים משכילה ורב לשונית.
בנוסף לחברותה בוועדה המיוחדת ליחסי קנדה והרפובליקה העממית של סין, משמשת לנצמן גם כחברה בפעילויות הבין פרלמנטריות אל מול ישראל, צרפת, יפן, ארצות הברית והממלכה המאוחדת (UK).
ב-16 בפברואר 2022, בדיון בפרלמנט בתגובה לשאלה שהעלתה לנצמן בנוגע לשימוש בחוק החירום כנגד מחאת נהגי המשאיות, סנט בה ראש הממשלה ג'סטין טרודו: "חברי המפלגה השמרנית יכולים לעמוד עם אנשים שמניפים צלבי קרס ואת דגל הקונפדרציה". לנצמן הגיבה באמירה שהיא אישה יהודייה חזקה, חברה בבית הנבחרים וצאצאית של ניצולי שואה, הביעה כעס על שהואשמה בתמיכה בצלבי קרס, ובאותו דיון ביקשו, גם היא וגם חבר פרלמנט נוסף את התנצלותו אך לא נענו.
לאחר שפייר פוליאב נבחר למנהיג המפלגה השמרנית של קנדה בספטמבר 2022, מינה את לנצמן לאחת משני סגניו, יחד עם חבר הפרלמנט של אלברטה בשם טים אופל. לנצמן גם מונתה על ידי פוליאב לאחת מתשעת החברים בצוות ההובלה של המפלגה, אותו הגדיר בתור "צוות המלחמה באינפלציה".
בינואר 2023 קראה לנצמן לקיים דיון חירום בפרלמנט על העלייה באלימות באזור טורונטו, במערכת התחבורה הציבורית וברחבי קנדה. היא קראה למדיניות ענישה מחמירה יותר לכליאת עבריינים אלימים לפרקי זמן משמעותיים ולמניעת שחרור בערבות לעבריינים אלימים החוזרים לסורם.
לנצמן היא ממובילי החוק להסדרת מערכת היחסים בין עסקי חדשות לרשתות המקוונות, שנכנס לתוקף ביולי 2023 והגביל את יכולתן של רשתות חברתיות כפייסבוק ואינסטגרם להפיץ חדשות בקנדה על מנת, לדברי המחוקק, להגן על סוכנויות חדשות קטנות ומקומיות.
לנצמן תמכה בגישה להתמודדות עם משבר הדיור שניסח מנהיג המפלגה השמרנית פייר פוליאב, ודוגלת ב"יותר אישורים ופחות שומרי סף ממשלתיים" בבניית פתרונות דיור בני השגה ובהורדת מחירים.
קריירה > קריירה פוליטית > מדיניות בנושא המלחמה בקורונה

לנצמן ביקרה בחריפות את מדיניות ממשל טרודו במלחמה במגפת הקורונה. כשרת הצללים לתחבורה קראה לסיום הדרישה לחיסונים ולהפסקת השימוש באפליקציה ArriveCAN (אנ') להגשת מסמכים מקוונת הכוללת הוכחת חיסון, והיא גם הייתה מהתומכים הראשונים במחאת נהגי המשאיות כנגד מדיניות החיסונים.
קריירה > קריירה פוליטית > מדיניות בנושאי להט"ב

לאחר הבחירות לפרלמנט הקנדי ב-2019, לנצמן והאסטרטג השמרני ג'יימי אלרטון פרסמו מאמר דעה בעיתון גלוב אנד מייל, מאמר אשר ביקר את גישתו של אנדרו שייר, מנהיג המפלגה דאז, בקמפיין הבחירות אותו הפסידו למפלגה הליברלית לנושאים כמו נישואין חד מיניים, ודרשו תמיכה בלתי מותנית בזכויות להט"ב. פחות מחודש מאוחר יותר, התפטר אנדרו שיר. לאחר שבית הנבחרים הקנדי אימץ פה אחד הצעה לאסור על טיפול המרה, כאשר מנהיג השמרנים אוטול אפשר לחברי המפלגה השמרנית להצביע על פי מצפונם, הגיבה לנצמן כי "יש ימים שהם ימים טובים במיוחד". במהלך 2023, גינתה לנצמן את החקיקה כנגד להט"ב באוגנדה ואף האיצה בקנדה לבודד את אוגנדה.[דרוש מקור][מפני ש...] היא גם השתתפה בהנפת דגל הגאווה הסמלית בגבעת הפרלמנט שבאוטווה.
לעומת זאת, במהלך ועידת המדיניות של המפלגה השמרנית, הגנה לנצמן על זכותם של הנציגים להעלות גם החלטות כנגד כנגד טרנסג'נדרים בטענה שזו מפלגה שורשית (grassroot party), חברים מעלים החלטות רבות בנושאים מגוונים אבל המפלגה מתמקדת ביוקר המחיה, דיור בר השגה וביטול מס הפחמן. לאחר שפייר פוליאב העיר ב-2024 כי שירותי נשים מיועדים לנשים בלבד ואין לאפשר לגברים ביולוגיים (נשים טרנסג'נדריות) להשתמש בהם, הגנה לנצמן על הערותיו בראיון לעיתונות בטענה שהן מבטאות "שכל ישר" והן עמדת המפלגה.
קריירה > קריירה פוליטית > מדיניות בנושא ישראל, יהודים ואנטישמיות

לנצמן מתבטאת בחריפות כנגד אנטישמיות ושינאה בקנדה ובעולם ומגדירה את עצמה כציונית. ב-2022 התריעה על עליה של 700% בתקריות נגד יהודים כפי שנמדדו בין 2020 ל-2021, והתריעה על אנטישמיות באוניברסיטאות בקנדה, במסווה של אנטי-ציונות. כבר ב-2023, לפני הדיון הציבורי על תמיכת אונר"א בטרור בעקבות מלחמת חרבות ברזל, לנצמן אמרה כי הייתה גאה להיות חלק מממשל הארפר שהפסיק את התמיכה הכלכלית של קנדה באונר"א כדי שכספי המיסים הקנדיים לא יממנו רצח יהודים בישראל, וציינה כי בסבב הלחימה האחרון התגלו מנהרות מתחת לבתי ספר של אונר"א שממונו בחלקן מכספי המיסים הקנדיים כיוון שהתמיכה הכלכלית חודשה בימי ממשל טרודו, וחזרה על דעתה זו בדיון באו"ם בנושא בפברואר 2024. בספטמבר 2023 אמרה כי מטרידה אותה העובדה שמערכת היחסים בין ממשלות קנדה וישראל אינה טובה, והדגישה את דעתה כי ממשלות מתחלפות אבל ישראל תמיד תהייה ידידה של קנדה, מחויבת לדמוקרטיה, זכויות אדם ושילטון החוק. היא הייתה רוצה לראות מדיניות תקיפה יותר כלפי טרור, במזרח התיכון כמו גם בקנדה עצמה, והצטרפה לקריאה להכללת משמרות המהפכה האירניים ברשימה הקנדית של ארגוני טרור. משמרות המהפכה אכן הוכרזו על ידי שלטונות קנדה כארגון טרור ביוני 2024.
קריירה > פעילות ציבורית

לנצמן הייתה חברה במועצות המנהלים של הוועדה לעניינים פוליטיים של יהודי קנדה CJPAC (אנ'), של המרכז לעינינים ישראליים ויהודיים (CIJA) (אנ') בטורונטו, של פסטיבל הסרטים הבינלאומי הוט דוקס, של שירות של הקהילה היהודית לטיפול בהתמכרות (JACS) ושל בית החולים מייקל גארון בטורונטו. היא גם הנחתה מנחת נשים בפוליטיקה (WIP) והייתה פעילה בגיוס כספים והעלאת מודעות למחלות קרוהן וקוליטיס. בזמן לימודיה באוניברסיטה, כיהנה כנשיאת הפדרציה הקנדית של סטודנטים יהודיים (אנ')
חיים אישיים

לנצמן נישאה לעורכת הדין לורן רקובסקי בנישואין חד-מיניים בשנת 2017. דוברת אנגלית וצרפתית בצורה שוטפת, רוסית ומעט עברית.
היא חיה עם מחלת קרוהן קשה. גם כפוליטיקאית פעילה, לומדת בבקרים עם רב, לדבריה, כדי לשמור על שורשיה ועל הכיוון בו היא רוצה להתקדם.
הכרה ופרסים

בינואר 2024, הוכתרה לנצמן על ידי העיתון The Hill Times כאחת ממאת האנשים המשפיעים ביותר בפוליטיקה ובממשלה הפדרלית.
אחת מזוכות פרס דוריס אנדרסן כ"אשת השנה", 2021.
אסתר פול לאבג'וי

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1869 Seabeck, ארצות הברית 
 פטירה:  31 באוגוסט 1967 (בגיל 97) 
 ענף מדעי:  מיילדות וגינקולוגיה, בריאות הציבור 
 מקום קבורה:  Lone Fir Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אורגון 
 פרסים והוקרה:  מדליית אליזבת בלקוול (1957)  מדליית אליזבת בלקוול (1951) 
 
אסתר (קלייסון) פול לאבג'וי (באנגלית: Esther (Clayson) Pohl Lovejoy‏; 22 בנובמבר[דרושה הבהרה] 1869, סיבק (אנ') – 31 באוגוסט 1967) הייתה רופאת נשים ופעילה חברתית בתחום זכויות נשים ותברואה ציבורית. לאבג'וי היא האישה השנייה בהיסטוריה שסיימה את לימודיה באוניברסיטת אורגון לרפואה (אנ') והאישה הראשונה שלאחר מכן עסקה ברפואה. בנוסף, עזרה לממן אחיות לבתי ספר והייתה חלק מרכזי מהקמתו וניהולו של ארגון התנדבותי לקידום רפואה לנזקקים "בתי חולים לנשים אמריקאיות (אנ')". ב-1951 וב-1957 הוענקה לה מדליית אליזבת בלקוול (אנ') על תרומתה בתחום הרפואה.
ביוגרפיה

אסתר נולדה בשנת 1869 במחנה של כורתי עצים ליד סיבק וושינגטון שבארצות הברית. הוריה עבדו בתחום כריתת העצים והתקשו לפרנס את המשפחה. אביה ברח מאנגליה ב-1864 ורק לאחר 3 שנים הצליח להביא גם את משפחתו. כילדה אסתר לא התחברה לתחומים שמשפחתה עסקה בהם, במקום היא חלמה להיות כוכבת תיאטרון או רופאה. היא התקשתה להחליט מה התחום המועדף עליה כי היא רצתה לעסוק בדרמה אך היא כינתה את תחום הרפואה "דרמה בצורתה הגבוהה ביותר". ככל שאסתר התבגרה, התעניינותה בתחום הרפואה רק גבר. כאשר הרופא ד"ר קאלי צ'רלטון הגיע לביתה הוא אמר לה שרפואה היא התחום עיסוק הטוב ביותר לאישה ושרופאים מרוויחים שכר גבוה. הוא הצליח לשכנע אותה ללמוד רפואה. מסיבות כלכליות היא נאלצה לגשת לאוניברסיטה המקומית אוניברסיטת אורגון לרפואה (אנ').
לאחר ארבע שנים והפסקה של שנה לטובת עבודה לשם השגת הממון הדרוש לתשלום שכר הלימוד, היא סיימה את לימודיה בהצטיינות.
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודי הרפואה שלה, אסתר התחתנה עם אמיל פול (Emil Pohl) שלמד עמה באוניברסיטה. ביחד, אסתר ובעלה הקימו קליניקה פרטית שבה הוא היה מנתח והיא הייתה רופאה מיילדת (אנ'). בשנת 1898 אסתר ובעלה עברו לגור בסקאגווי, אלסקה (אנ') ביחד עם המשפחה המורחבת שהייתה שם בעקבות גילוי נרחב של זהב. גם באלסקה המשיכו אסתר ובעלה לטפל באנשים ולעסוק ברפואה. כאשר אח של אסתר נפטר בשנת 1899, היא חזרה לגור בפורטלנד, אורגון בזמן שבעלה נשאר באלסקה. מרגע זה אסתר נפגשה עם בעלה באלסקה רק במהלך הקיצים. בשנת 1901 נולד לאסתר ובעלה בן. הזוג העבירו את הילד לאמא של אסתר והיא גידלה אותו. אסתר נתנה את בנה לאמה כדי שתוכל להמשיך להתמיד בעשייה שלה ברפואת נשים ובריאות הציבור. לאחר שבשנת 1904 בילתה את רוב זמנה בקליניקה בווינה, אוסטריה, היא חזרה לפורטלנד והפכה לאישה הראשונה שניהלה את מועצת הבריאות של פורטלנד.
במהלך שירותה במועצת הבריאות של פורטלנד, אסתר הובילה רפורמות באיכות וניקיון במרחב הציבורי ובפרט בייצור מוצרי חלב ותרמה רבות למימון של אחיות בתי ספר. בצורה אירונית וטרגית, בנה נפטר בשנת 1908 ממחלה המועברת דרך חלב מזוהם (Septic Peritonitis). ב-1909 אסתר עברה לברלין לטובת לימודים ואימונים מתקדמים. כשחזרה ב-1911, נודע לה על מותו של בעלה באלסקה מהתפרצות דלקת במוח (אנ'). למרות הטרגדיה הכפולה, היא המשיכה להתמיד בחייה הרפואיים והחלה לעסוק גם בתחום הפוליטיקה. ב-1912 אסתר התחתנה עם איש עסקים מפורטלנד בשם ג'ורג' לאבג'וי (George A. Lovejoy), הנישואים שלהם שרדו רק 7 שנים עד שהתגרשו. מהשנים 1911–1920 אסתר המשיכה לעסוק בפוליטיקה ואפילו רצה למקום בקונגרס ארצות הברית. היא הביעה תמיכה באיכרים עניים והתנגדה לריבית הגבוהה שקבעו בנקים מקומיים שהרוויחו על חשבון האיכרים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, אסתר עברה לעבוד באיגוד הנשים הרפואיות האמריקאיות (אנ') ובשנת 1917 עברה לצרפת והתנדבה בצלב האדום ובבתי חולים. כאשר חזרה מצרפת, כתבה ספר על חוויותיה בשם "ביתו של השכן הטוב" ולאחר מכן הקימה ארגון התנדבותי שקידם טיפול רפואי באוכלוסיות נזקקות ובהם נפגעי מלחמה בתי חולים לנשים אמריקאיות (אנ'). אסתר הנהיגה את הארגון 47 שנים מאז שהקימה אותו. במהלך השנים שבהן ניהלה את בתי חולים לנשים אמריקאיות, הקבוצה הקימה מרפאות חוץ ובתי יתומים וסיפקה שירותי בריאות ציבוריים. אסתר פול לאבג'וי נפטרה ב-31 באוגוסט 1967.
הערות שוליים

↑  Oreagon health and science university, Esther Pohl Lovejoy: Pioneer Physician, ‏7/27/15
↑  American Medical Women's Association, Elizabeth Blackwell Award.
1 2 3  USA.gov, Changing the face of Medicine, ‏03/06/2015
1 2  Kimberly Jenson, Esther Clayson Pohl Lovejoy (1869-1967), Oregon Encyclopedia, ‏12/07/2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325292205171  BIBSYS: 7051006  GND: 1031460454  ISNI: 0000 0000 7903 0704  LCCN: n82085514  NTA: 26365964X  SNAC: w6gn1dp1  SUDOC: 109184637  VIAF: 94871495   WorldCat (עם VIAF): 94871495
אמנת ההצבעה הבין-מדינתית הלאומית

אמנת ההצבעה הבין-מדינתית הלאומית (NPVIC - National Popular Vote Interstate Compact) היא הסכם שעליו חתומות מספר מדינות בארצות הברית וכן מחוז קולומביה, הסכם שנועד לקבוע שקולות חבר האלקטורים של כל מדינה יוענקו לאותו מועמד לנשיאות שיזכה ברוב לאחר מניין כלל הקולות בבחירות לנשיאות. ההסכם נועד להבטיח שהמועמד לנשיאות שיזכה ברוב הקולות ייבחר לתפקיד הנשיא, אך הוא נועד להיכנס לתוקף רק כאשר הוא יבטיח שזו אכן תהיה התוצאה, כאשר יחתמו עליו מדינות המייצגות את מרבית האלקטורים, כלומר 270 אלקטורים לפחות.
נכון ליוני 2024 האמנה אומצה על ידי שבע-עשרה מדינות ומחוז קולומביה, אשר מייצגות 209 אלקטורים, שהם 38.8% מכלל האלקטורים, או 77.4% מתוך 270 אלקטורים - מספר האלקטורים הנחוצים כדי להכריע את תוצאות הבחירות וכדי שהאמנה תכנס לתוקף. מדינות שבהן המפלגה הרפובליקנית לרוב זוכה בבחירות לנשיאות, פחות נוטות לאמץ את האמנה, אם כי מספר סניפים של המפלגה הרפובליקנית, בין היתר בניו יורק ואריזונה, אימצו גם הם את האמנה. מדינות שנוטות להיות מדינות מתנדנדות בבחירות, הראו פחות נכונות להצטרף לאמנה, אולם כמה מהן כן הצטרפו אליה: קולורדו, ניו מקסיקו ומיין, וכן היא אומצה במספר סניפים של מפלגות במדינות מתנדנדות נוספות כגון מישיגן ונבאדה.
המניעים לייסוד האמנה

שיטת חבר האלקטורים מאפשרת למועמד לזכות בנשיאות גם אם זה לא זכה ברוב קולות הבוחרים, כפי שקרה בבחירות של 1824, 1876, 1888, 2000, ו-2016. בבחירות בשנת 2000 התוצאה הוכרעה לטובת ג'ורג' בוש בהפרש של 537 קולות בפלורידה, למרות שבספירת הקולות הארצית קיבל המועמד המפסיד 543,895 קולות יותר. בבחירות בשנת 2016 זכה דונלד טראמפ ברוב האלקטורים למרות שבספירת הקולות הארצית קיבלה המפסידה, הילרי קלינטון, למעלה מ-3 מיליון קולות יותר.
שיטת חבר האלקטורים מחייבת את המועמדים להתמקד באופן לא פרופורציונלי בשיעור קטן של מדינות מתנדנדות ולזנוח את שאר המדינות. פירוש הדבר הוא שנושאים אזוריים מקבלים יותר תשומת לב, בעוד שנושאים חשובים אחרים במדינות אחרות לא זוכים לתשומת לב המועמדים.
במדינות שבהן זהות הזוכה ברורה מראש, כגון מדינות הדרום העמוק שבהן מועמדים רפובליקניים בדרך כלל זוכים, או רוב מדינות הצפון מערב והחוף המערבי, בעיקר קליפורניה, שבהן מועמדים דמוקרטים בדרך כלל זוכים, שיעור ההצבעה הוא בדרך כלל נמוך בהרבה. הידיעה מראש בדבר תוצאות ההצבעה מקטינה מראש את התמריץ של בוחרים רבים לצאת להצביע. דו"ח של ועדת המחקר של ציבור הבוחרים האמריקאי מצא כי בשנת 2004 שיעור ההצבעה במדינות המתנדנדות גדל ב-6.3% מאשר בבחירות הקודמות לנשיאות, לעומת עלייה של 3.8% במדינות שאינו מתנדנדות בין הדמוקרטים והרפובליקנים. דו"ח של מרכז המידע והמחקר ללמידה ומעורבות אזרחית מצא כי בקרב קהל הבוחרים מתחת לגיל 30 הצביעו 64.4% ב-10 המדינות שבהן היה עימות צמוד יותר ורק 47.6% בשאר המדינה - פער של 17%.
המדינות שאימצו את האמנה

נכון ליוני 2024, המדינות שאימצו את האמנה הן: (בסוגריים - השנה בה האמנה אומצה במדינה)
מרילנד (2007)
ניו ג'רזי (2008)
אילינוי (2008)
הוואי (2008)
וושינגטון (2009)
מסצ'וסטס (2010)
מחוז קולומביה (2010)
ורמונט (2011)
קליפורניה (2011)
רוד איילנד (2013)
ניו יורק (2014)
קונטיקט (2018)
קולורדו (2019)
דלאוור (2019)
ניו מקסיקו (2019)
אורגון (2019)
מינסוטה (2023)
מיין (2024)