stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולין באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 רשת שידור:  TVP
 השתתפות ראשונה:  אירלנד דבלין, 1994
 זכיות:  0
 השתתפויות:  26
 היעדרויות:  4
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמה, 2024
The Jet Set בהלסינקי (2007)
אייסיס ג'י בבלגרד (2008)
מרצין מרוזינסקי באוסלו (2010)
דונתן וקליאו בקופנהגן (2014)
מוניקה קושינסקה בווינה (2015)
מיכל שפאק בסטוקהולם (2016)
קאשה מוש בקייב (2017)
לוקאס מאייר וגרומי בליסבון (2018)
פולין נטלה חלק באירוויזיון כ-26 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1994 והיא נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-2000, 2002, 2012 ו-2013. נכון ל-2025, המקום הטוב ביותר אליו הגיעה פולין בתחרות הוא המקום השני, אליו הגיעה פעם אחת ב-1994, בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות.
היסטוריה

רשות השידור הפולנית שידרה את התחרות לראשונה ב-1965. בין השנים 1965-1970 היא שידרה את התחרויות במלואן בשידור ישיר, בין השנים 1985-1990 היא שידרה קטעים נבחרים מתוך התחרויות ומ-1991 שידרה את כל התחרויות במלואן.
על פי מספר מקורות, רשות השידור הפולנית הביעה את רצונה ליטול חלק בתחרות ב-1975, כאשר נציגתה הראשונה אמורה הייתה להיות אנה ג'נטאר עם השיר "My, tylko mój". אולם פולין, שהייתה חלק מהגוש הסובייטי, לא הורשתה ליטול חלק בתחרות. מקורות אחרים מפקפקים במידע אודות שליחת ג'נטאר כנציגת פולין בתחרות.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ב-1989, פולין הביעה את רצונה ליטול חלק בתחרות ב-1994 לאחר הצטרפותה לאיגוד השידור האירופי ב-1993. הראשונה מבין שלוש המועמדות לתחרות הייתה אדיטה בארטוסיביץ', שהחליטה לדחות את האפשרות ליטול חלק בתחרות. בסופו של דבר נציגת פולין לתחרות הייתה אדיטה גורניאק, שהציגה שלושה שירים אפשריים בפני רשות השידור הפולנית. רשות השידור הפולנית, בהחלטה משותפת עם גורניאק, החליטה כי תופיע בתחרות ב-1994 עם השיר "To nie ja!".
ב-1994, 6 משלחות, בין היתר המשלחות של ספרד, שוודיה ויוון, דרשו לפסול את פולין מהתחרות לאחר שגורניאק שרה את המחצית השנייה של השיר באנגלית, כאשר על פי חוקי התקנון באותה תקופה כל מדינה חויבה לשיר בשפה הרשמית של המדינה. אולם, על פי חוקי התחרות, על מנת שאיגוד השידור האירופי יוכל לדון במקרה של פסילת מדינה מהתחרות, היו צריכים שרוב המשלחות בתחרות ידרשו לפסול את השיר, וכשהדבר לא קרה, פולין רשאית הייתה ליטול חלק בתחרות. בערב התחרות, פולין הגיעה למקום השני עם 166 נקודות, כבר בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות, כאשר היא קיבלה את מרב הנקודות בתחרות מבריטניה, אוסטריה, אסטוניה, ליטא וצרפת. טרם אותה תחרות, היה המקום השלישי אליו הגיעה דנמרק המקום הטוב ביותר אליו הגיעה מדינה בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות, ובכך שברה פולין את שיאה.
עשור לאחר הישגה של פולין, ב-2004, סרביה ומונטנגרו השוותה עצמה לשיאה של פולין כאשר הגיעה למקום השני בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות ושלוש שנים לאחר מכן, סרביה שברה את שיאן של השתיים כאשר ניצחה בתחרות בפעם הראשונה בה הצטרפה.
נכון ל-2025, המקום השני הוא המקום הטוב ביותר אליו הגיעה פולין בתחרות.
היסטוריה > הצבעות

פולין, שכנתה של אוקראינה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות. ב-2004, 2005, 2007, 2016 (חצי-גמר וגמר) ו-2018 (הצבעת הקהל), פולין העניקה לאוקראינה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
היסטוריה > היעדרויות

פולין נעדרה מ-4 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה-2000 המוקדמות, פולין הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות בשל תוצאות נמוכות בתחרות, פולין לא נטלה חלק בתחרויות האירוויזיון ב-2000 ו-2002. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
ב-16 בדצמבר 2011, רשות השידור הפולנית הודיעה כי פולין תפרוש מהתחרות ב-2012 באומרה כי "כוחותינו ומשאבינו מכוונים לתמיכה בשתי התחייבויות רציניות של פולין: המשחקים האולימפיים ויורו 2012, אותו תארח במשותף עם אוקראינה". לראשונה מ-1991, רשות השידור הפולנית לא שידרה את התחרות.
ב-23 בנובמבר 2012, רשות השידור הפולנית הודיעה כי היא לא תיטול חלק בתחרות ב-2013. רשות השידור הפולנית אמרה כי "לאחר ניתוח של הטיעונים בעד ונגד, החליטה רשות השידור הפולנית כי פולין לא תיטול חלק בתחרות בשנה הבאה". כמו בשנה הקודמת, רשות השידור הפולנית לא שידרה את התחרות.
השירים שייצגו את פולין באירוויזיון

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד | חצי גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | אדיטה גורניאק | "To nie ja!" | "זאת לא הייתי אני!" | 2 | 166 |  |  |
| 1995 | יוסטינה סטצ'קובסקה | "Sama" | "לבד" | 18 | 15 |  |  |
| 1996 | קאשה קובלסקה | "Chcę znać swój grzech..." | "אני רוצה לדעת מהו חטאי..." | 15 | 31 | 15 | 42 |
| 1997 | אנה מריה יופק | "Ale jestem" | "אבל אני כן" | 11 | 54 |  |  |
| 1998 | Sixteen | "To takie proste" | "זה קל" | 17 | 19 |  |  |
| 1999 | מייטק סצ'שניאק | "Przytul mnie mocno" | "החזיקי אותי חזק" | 18 | 17 |  |  |
| לא נטלה חלק ב-2000 | לא נטלה חלק ב-2000 | לא נטלה חלק ב-2000 | לא נטלה חלק ב-2000 | לא נטלה חלק ב-2000 | לא נטלה חלק ב-2000 |  |  |
| 2001 | פיאסק | "2 Long" | "יותר מדי" | 20 | 11 |  |  |
| לא נטלה חלק ב-2002 | לא נטלה חלק ב-2002 | לא נטלה חלק ב-2002 | לא נטלה חלק ב-2002 | לא נטלה חלק ב-2002 | לא נטלה חלק ב-2002 |  |  |
| 2003 | Ich Troje | "Keine Grenzen-Żadnych granic" | "ללא גבולות" | 7 | 90 |  |  |
| 2004 | Blue Café | "Love Song" | "שיר אהבה" | 17 | 27 | X | X |
| 2005 | איוון ודלפין | "Czarna dziewczyna" | "נערה שחורת שיער" | X | X | 11 | 81 |
| 2006 | Ich Troje ו-Real McCoy | "Follow My Heart" | "שבוי אחר לבי" | X | X | 11 | 70 |
| 2007 | The Jet Set | "Time To Party" | "זמן לחגוג" | X | X | 14 | 75 |
| 2008 | אייסיס ג'י | "For Life" | "לכל החיים" | 24 | 14 | 10 | 42 |
| 2009 | לידיה קופניה | "I Don't Wanna Leave" | "אני לא רוצה לעזוב" | X | X | 12 | 43 |
| 2010 | מרצ'ין מרוז'ינסקי | "Legenda" | "אגדה" | X | X | 13 | 44 |
| 2011 | מגדלנה טול | "Jestem" | "אני" | X | X | 19 | 18 |
לא נטלה חלק בין השנים 2012-2013
| 2014 | דונתן וקליאו | "My slowianie" | "אנחנו הסלאבים" | 14 | 62 | 8 | 70 |
| 2015 | מוניקה קושינסקה | "In The Name Of Love" | "בשם האהבה" | 23 | 10 | 8 | 57 |
| 2016 | מיכל שפאק | "Color of Your Life" | "צבע חייך" | 8 | 229 | 6 | 151 |
| 2017 | קאשה מוש | "Flashlight" | "פנס" | 22 | 64 | 9 | 119 |
| 2018 | Gromee ולוקאס מייר | "Light Me Up" | "האירי אותי" | X | X | 14 | 81 |
| 2019 | טוליה | ״Pali Się״ | ״אש של אהבה״ | X | X | 11 | 120 |
| 2020 | אליציה שמפלינסקה | "Empires" | "אימפריות" | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת |
| 2021 | רפאל בז'וזובסקי | "The Ride" | "הנסיעה" | X | X | 14 | 35 |
| 2022 | קריסטיאן אוכמן | "River" | "נהר" | 12 | 151 | 6 | 198 |
| 2023 | בלנקה | "Solo" | "סולו" | 19 | 93 | 3 | 124 |
| 2024 | לונה | "The Tower" | "המגדל" | X | X | 12 | 35 |
| 2025 | יוסטינה סטצ'קובסקה | "Gaja" | "גאיה" |  |  |  |  |
ראו גם

פולין באירוויזיון לרוקדים צעירים
הערות שוליים

↑  Poland: Withdrawal from Eurovision,‏ 16 בדצמבר 2011
↑  Poland and Portugal withdraw from Eurovision 2013,‏ 23 בנובמבר 2012
↑  ב-1994, 6 משלחות דרשו לפסול את פולין מהתחרות לאחר שנציגתה של פולין, אדיטה גורניאק, שרה את המחצית השנייה של השיר באנגלית, כאשר על פי חוקי התקנון באותה תקופה כל מדינה חויבה לשיר בשפה הרשמית של המדינה. אולם, על פי חוקי התחרות, על מנת שאיגוד השידור האירופי יוכל לדון במקרה של פסילת מדינה מהתחרות, היו צריכים שרוב המשלחות בתחרות ידרשו לפסול את השיר, וכשהדבר לא קרה, פולין רשאית הייתה ליטול חלק בתחרות.
↑  ב-1996 ספרד העניקה, במהלך שידור התחרות, 6 נקודות לפולין. לאחר שידור התחרות, נאמר כי מגיש הניקוד הספרדי אמר "הולנד" במקום "דֶה נֵדֶּרְלַנְדּ" ומנחת התחרות הנורווגית אינגבילד ברין הניחה כי הדובר אמר "פולין". הטעות תוקנה, הולנד קיבלה 6 נקודות יותר ועקפה את בריטניה, שמוקמה במקום ה-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 03485872-cb27-467c-9ffd-e4eef9285c97
ג'יטה מונטה

| --- | --- |

ג'יטה מונטה
 לידה:  11 ביוני 1946 (בת 78) בוקרשט, רומניה רומניה
 שם לידה:  Geta Clara Moise
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לתיאטרון ולקולנוע "יון לוקה קאראג'אלה" 
 בן או בת זוג:  אלכס מונטה   דב גליקמן 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יטָה מוּנטֶה (נולדה ב-11 ביוני 1946) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

ג'יטה מונטה נולדה בשם קלרה ג'ֶטה מויסה (משה) בבוקרשט בירת רומניה, בת למשפחה יהודית חילונית. אביה, ברל מויסה (משה), היה רואה חשבון, ואמה, מרגרטה מויסה (משה), אורגת בדים בבית חרושת. יש לה אח צעיר ממנה, שמעון. סבה שטפן התגורר בכפר והיא נהגה לבקר אותו בחופשות.
למדה בבית-ספר יוליה חשדאו ביסודי ובתיכון. למדה משחק במכון (אקדמיה) לאמנות המשחק והתיאטרון יון לוקה קאראג'אלה (Ion Luca Caragiale), אחרי-כן התקבלה לתיאטרון הלאומי של קלוז'-נאפוקה, בטרנסילבניה, שם הכירה את השחקן אלכס מונטה, לימים בעלה. נבחרה מבין השחקנים לבצע התמחות בתיאטראות הפרובינציאליים, למשך שנתיים.
באוקטובר 1970, בהיותה בת 24, עלתה לישראל עם אלכס, ונשפטה בהיעדרה ברומניה ל-15 שנות מאסר בעוון עריקה ובגידה. הוריה עלו 14 שנים אחריה והתיישבו בנוף הגליל (נצרת עילית דאז).
בשנת 2004 שבה מונטה לרומניה במסגרת סבב הופעות של תיאטרון הקאמרי עם ההצגה "אשכבה" (ההצגה האחרונה של חנוך לוין שהוצגה טרם מותו), כשההופעה הראשונה בסדרה הייתה בתיאטרון הלאומי של רומניה בפני אלף איש ונכח בה יון איליאסקו נשיא רומניה.
ביוגרפיה > קריירת משחק

מונטה החלה את קריירת המשחק בקומדיה "הגברת הזו ממקסים" של המחזאי הצרפתי ז'ורז' פדו. ההצגה האחרונה בה שיחקה ברומניה ואיתה יצאה לפסטיבל באיטליה, הייתה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, בה שיחקה את התפקיד של השדון פַּאק.
לאחר עלייתה לישראל נשלחה ג'יטה מונטה לאולפן באשדוד. מנהל האולפן עזר לה להתקבל לאודישן בתיאטרון העברי ויחד איתו למדה מונולוג בעברית מתוך "חלום ליל קיץ" בתרגומו של ט. כרמי. היא עשתה אודישנים לתיאטראות שונים והיחידי שהתעניין בה היה עודד קוטלר, שהיה מנהל תיאטרון חיפה. במסגרת התיאטרון השתתפה בסדנאות משחק בהנחיית נולה צ'לטון, לצד עזרא כפרי, מוני מושונוב, עמי טראוב, סנדרה שדה, שלמה בר אבא, גדליה בסר ועידית צור.
מונטה שיחקה בתיאטרון חיפה בשנים 1971–1978, בו הופיעה בפעם הראשונה כסטטיסטית ב"אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט, בבימויו של עודד קוטלר. בכל ההצגות הבאות, בהם רומיאו ויוליה, שיחקה בתפקידים ראשיים. ביוזמת מנכ"ל התיאטרון הקאמרי דאז, אורי עופר עברה מונטה לקאמרי, בו שיחקה בקביעות. מדי פעם שיחקה גם בתיאטראות הבימה, חיפה והחאן. בהמשך, הכירה את חנוך לוין ומאז שיתפה עמו פעולה פעמים רבות, בינן במחזה "כריתת ראש" (1996 – בתיאטרון הבימה), בו גילמה את התפקיד הראשי, מלך קשיש הנוטה למות.
בשנים 1978–1979 העלתה באופן עצמאי, יחד עם יוסי בנאי שגם ביים, את המחזה "יומן פגישות" של ז'אן-קלוד קרייר, בתרגום של ישראל אובל ובעיבוד של נסים אלוני. ההצגה עלתה מעל ל-100 פעמים, והיא שיחקה בה במקביל לתפקידים בהצגות אחרות.
בשנת 2004 בתיאטרון חיפה, שיחקה בקומדיה השחורה "האישה שבישלה את בעלה" מאת המחזאית הבריטית דבי איסיט, בעיבוד עברי ובבימויו של אלדד זיו, לצד בן זוגה דאז דב גליקמן. בקולנוע השתתפה מונטה בסרטו של ג'אד נאמן משנת 1977, "מסע אלונקות". שיחקה בקומדיה "אהבה וכדורגל" (סרט סטודנטים, עבודת גמר) בבימויו של סרג' אנקרי משנת 1979 לצידם של גליקמן, אבי הרצוולף ודליה מאירוביץ' שהוקרן בסינמטק בפריז. הצטלמה לסרט הקולנוע "חיותה וברל" בבימויו של עמיר מנור, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בספטמבר 2012.
ב-2015 שיחקה בסרט אינרציה בבימויו של עידן חגואל.
בשנת 2018 שיחקה מונטה בסדרה הפסיכולוגית (סדרת טלוויזיה) ששודרה בתאגיד השידור כאן 11.
בשנת 2023 שיחקה בסרט טור פרידה בבימויו של רוני ניניו.
ביוגרפיה > בימוי והוראה

ג'יטה מונטה התחילה לביים ב-2009 בתיאטרון החאן, ביוזמת מנהל התיאטרון מיכאל גורביץ'. עבודת הבימוי הראשונה שלה הייתה מקבץ של שלושה מחזות פוליטיים של הרולד פינטר ("אחת לדרך", "הסדר העולמי החדש" ו-"סיבה למסיבה"). המקבץ נערך והוענק לו השם "סדר עולמי חדש", על-פי משפטו של ג'ורג' בוש שהבטיח לכונן סדר עולמי חדש. המחזה מספר על חבורת אנשים השייכים למועדון של נהנתנים בעת שבחוץ מתחוללת מלחמה; בחדר אחר, מענים שבוי שבנו נרצח ואשתו נאנסה.
ב-21 במאי 2011 עלתה בחאן ההצגה "מולי סוויני" שביימה מונטה, המבוססת על המחזה של האירי בריאן פריל בתרגומה של מרים יחיל-וקס. המחזה מבוסס על מאמרו של אוליבר סאקס "לראות ולא לראות". ב-31 במרץ 2012 העלה תיאטרון החאן את "משחק של אהבה ומזל" מאת פייר דה מאריבו בבימויה של מונטה. במאי 2013 ביימה את ההצגה "2 קצרים וחתול" מאת אנטון צ'כוב. ביוני 2019 ביימה את ההצגה "האיש שחשב שאשתו היא כובע" מאת פיטר ברוק ומארי-הלן אסטיין, לפי ספרו של אוליבר סאקס.
בשנת 2012 הצטרפה ג'יטה מונטה לסגל המורים של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, שם היא מלמדת משחק.
חיים אישיים

ג'יטה נישאה ב-1970 לאלכס מונטה, שחקן בתיאטרון חיפה, הם התגרשו כעבור מספר שנים.
החל משנת 1976, הייתה בת זוגו של השחקן דב גליקמן למשך למעלה משלושה עשורים. השניים הכירו במהלך החזרות להצגה "קריזה". הזוג נפרד בשנת 2009.
מונטה בחרה שלא להביא ילדים לעולם.
פרסים

1978 - פרס "ורד הכסף" של מעריב לשחקנית התיאטרון המצטיינת של השנה.
1996 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה ב"אנה גלקתיה" בתיאטרון החאן.
1997 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה בהצגה "הזונה מאוהיו" בתיאטרון הקאמרי.
1997 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו. על תפקידה בהצגה "הזונה מאוהיו".
1998 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו. על תפקידה בהצגה "עולמה של איימי".
2000 - פרס המשחק של קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש הדסה קלצ'קין.
2002 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו על תפקידה בהצגה "אקורדיונים".
2007 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה של השנה על תפקידה בהצגה "הרטיטי את לבי" בתיאטרון הקאמרי.
הצגות > תיאטרון החאן

| הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אנה גלקתיה | הווארד בארקר | אנה | אופירה הניג | 1996 |
| הצוענים של יפו | נסים אלוני | מאדאם זארא | יוסי פולק | 4 בינואר 2014 |
הצגות > התיאטרון הקאמרי

| הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צייד יצא לצוד בצד | ז'ורז' פדו | לאונטין | נסים אלוני | 1978 |
| הדוד וניה | אנטון צ'כוב | סוניה | לאופולד לינדטברג | 1978 |
| פרק ב' | ניל סיימון | ג'ני | היי קיילוס | 1979 |
| בגידה | הרולד פינטר | אשה | ביל אלכסנדר | 1980 |
| הסוחר מוונציה | ויליאם שייקספיר | פורציה | ברי קייל | 1980 |
| ינטל | יצחק בשביס-זינגר | ינטל | חנן שניר | 1980 |
| אנה כריסטי | יוג'ין או'ניל | אנה | ביל אלכסנדר | 1981 |
| גדול וקטן | בותו שטראוס | לוטה | אילן רונן | 1982 |
| היער | אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי | אקסיניה דנילובנה (אקסיושה) | יונתן מרזר | 12 ביוני 1982 |
| מעגל הגיר הקווקזי | ברטולט ברכט | גרושה | יוהאן טאוב | 1983 |
| רולטה צרפתית | ז'ורז' פדו | פרנסיס | אילן רונן | 1984 |
| הסערה | ויליאם שייקספיר | אריאל | יוהאן טאוב | 1984 |
| הנשים האבודות מטרויה | חנוך לוין | אנדרומכה | חנוך לוין | 1984 |
| כולם רוצים לחיות | חנוך לוין | פוזנבוכה | חנוך לוין | 1985 |
| נכנע ומנוצח | חנוך לוין | בברה | חנוך לוין | 1985 |
| יאקיש ופופצ'ה | חנוך לוין | פופצ'ה | חנוך לוין | 1986 |
| מקבת' | ויליאם שייקספיר | ליידי מקבת | מיכאל גורביץ' | 1989 |
| יחסים מסוכנים | דה לאקלו וכריסטופר המפטון | המרקיזה דה מרטיי | סיימון סטוקס | 1989 |
| השחף | אנטון צ'כוב | ארקדינה | בוריס מורוזוב | 1991 |
| הזונה מאוהיו | חנוך לוין | הזונה ברונצקי | חנוך לוין | 1997 |
| עולמה של איימי | דייוויד הר | אזמי | עידו ריקלין | 1998 |
| שידוכים | גוגול | מאדאם פיוקלה, שדכנית | מיכאל גורביץ' | 1998 |
| רוז | מרטין שרמן | רוז | דנה פיינרו | 2000 |
| אקורדיונים | שמואל הספרי | מירה | שמואל הספרי | 2002 |
| אמא קוראז' | ברטולט ברכט | קוראז' | עמרי ניצן | 2002 |
| ביבר הזכוכית | טנסי ויליאמס | אמנדה | מיכה לבינסון | 2005 |
| הרטיטי את לבי | חנוך לוין | ככה-ככה | אודי בן-משה | 2007 |
הצגות > תיאטרון הבימה

| הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הילד חולם | חנוך לוין | האם | חנוך לוין | 8 במאי 1993 |
| כריתת ראש | חנוך לוין | המלך | חנוך לוין | 13 בינואר 1996 |
הצגות > תיאטרון חיפה

| הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אופרה בגרוש | ברטולט ברכט וקורט וייל |  | עודד קוטלר | 6 באפריל 1971 |
| המתאבד | ניקולאי ארדמן | קלאופטרה | יוסף מילוא | 12 באוגוסט 1971 |
| המושבה שלנו | יהושע סובול על פי תורנטון ויילדר |  | נולה צ'לטון | 1 במרץ 1972 |
| סטטוס קוו וואדיס | יהושע סובול על פי "ההסדר" לשולמית אלוני |  | עדנה שביט | 31 בינואר 1973 |
| שכול וכישלון | דניאל הורוביץ על פי "שכול וכישלון" מאת י. ח. ברנר | מרים - בתו של יוסף חפץ | עודד קוטלר | 11 באפריל 1973 |
| מבקר המדינה | ניקולאי גוגול |  | עדנה שביט | 12 בינואר 1974 |
| נמר חברבורות | יעקב שבתאי | אלזה ניידורף | עודד קוטלר | 7 ביולי 1974 |
| משפחת טוט | אישטבן אורקן |  | גזה פרטוש | 21 באוגוסט 1974 |
| גן הדובדבנים | אנטון צ'כוב | אניה | מייקל אלפרדס | 1 בפברואר 1975 |
| שרגא הקטן | הלל מיטלפונקט |  | הלל מיטלפונקט | 19 בפברואר 1975 |
| רומיאו ויוליה | ויליאם שייקספיר | יוליה | גזה פרטוש | 18 באוקטובר 1975 |
| עצבים |  |  | נולה צ'לטון |  |
| ליל העשרים | יהושע סובול | שפרה | נולה צ'לטון | 20 בינואר 1976 |
| קריזה (אנשים במצוקה) | ליקט וערך איציק ויינגרטן; שירים יהושע סובול | תפקידים שונים | נולה צ'לטון | 23 באוקטובר 1976 |
| רק אתמול נולדה | ג. קאנין | בילי | נולה צ'לטון | 9 בפברואר 1977 |
| המשוגעת משאיו | ז'אן ז'ירודו | קונסטנס | סם בֶּסֶקוב | 16 ביולי 1977 |
| קייטנים | מקסים גורקי | יוליה | נולה צ'לטון | 29 באוקטובר 1977 |
| המליונרית מנאפולי | אדוארדו דה פיליפו |  | אהרון אלמוג | 1985 |
| האשה שבישלה את בעלה | דבי איסיט | רעיה | אלדד זיו | 2004 |
הצגות > תיאטרון גשר

| הצגה | מחזאי | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- |
| רוח התיאטרון | רועי חן | אמיר וול | 2020 |
הצגות > הפקה עצמאית

| הצגה | מחזאי | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- |
| יומן פגישות | ז'אן-קלוד קרייר | יוסי בנאי | 1978 |
הערות שוליים

↑  יהודית ליבנה, הו הו יוליה, דבר, 29 באוקטובר 1975
↑  יוג'ין קראפט, יוסי בנאי מקיים יומן פגישות - עם גייטה מונטה, דבר, 1 בנובמבר 1978
↑  סמדר שיר, הגשר המוזיקלי של איסטומין, מעריב, 10 במאי 1979
↑  ציפי שוחט, האשה שבישלה את בעלה, באתר הארץ, 1 ביולי 2004
↑  ביקורות:
לארה וולמן, עכבר העיר, "סדר עולמי חדש": אז בעצם היה שם?, באתר הארץ, 25 במאי 2010
מיכאל הנדלזלץ, "סדר עולמי חדש": מחול המוות של הרולד פינטר, באתר הארץ, 25 במאי 2010
איתן בר-יוסף, עכבר העיר, סדר עולמי חדש: חותרת תחת היצירה של פינטר, באתר הארץ, 5 ביוני 2010
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, לטעום מעץ הדעת, באתר הארץ, 27 ביולי 2011
סיון שדמון, עכבר העיר, "מולי סוויני": מאתגרת מדי עבור הקהל הישראלי, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2011
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, "משחק של אהבה ומזל" בתיאטרון החאן, באתר הארץ, 19 ביוני 2012
יובל בן עמי, עכבר העיר, משחק של אהבה ומזל: ג'יטה מונטה מנצחת את השיטה, באתר הארץ, 4 ביולי 2012
↑   ננו שבתאי, "האיש שחשב שאשתו היא כובע": הצגה מרגשת ושונה בנוף התיאטרוני המקומי, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2019
↑  זוכי פרס  התיאטרון  הישראלי, באתר הארץ, 13 באפריל 2008
↑  דורה אריאל, עכבר העיר, נלחמת בגלי החושך: ג'יטה מונטה טורפת את הקלפים ב"הצוענים של יפו", באתר הארץ, 4 בינואר 2014
↑  שוש אביגל, שנינו יחד מאותה ביצה, כותרת ראשית, 12 בינואר 1983
דיאנה לם, תיאטרון - יותר ברכט מברכט ־'גדול וקטן" — תמונות מאת בותו שטראוס, כל העיר, 25 במרץ 1983
↑  שוש אביגל, מעגל חנוט בתכריכים יפהפיים, כותרת ראשית, 15 ביוני 1983
↑  מנחם פרי, לשון נופל על לשון נופל על לשון, חדשות, 15 בינואר 1985
↑  שוש אביגל, עדלידע עם תירוץ קלאסי, כותרת ראשית, 18 ביולי 1984
↑  שוש אביגל, ביקורת - אכזבה אבל...., כותרת ראשית, 22 בפברואר 1984
↑  שוש אביגל, יהלום מלוטש מדי, חדשות, 1 בפברואר 1988
↑  תום שגב, את ואני והזונה הבאה, כותרת ראשית, 12 במרץ 1986
↑  מיכל סנונית, בין קהל של טוהרים, על המשמר, 23 בפברואר 1973
↑   ננו שבתאי, "רוח התיאטרון": זה לא מסובך כמו שזה נשמע, באתר הארץ, 21 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008916289605171  VIAF: 4160120701540441329   WorldCat (עם VIAF): 4160120701540441329
רועה אנגלי

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  ארצות הברית
 שימושים:  כלב רועים, צייד מכרסמים וכלב שמירה
 קבוצה:  כלב רועים, קולי
 תכונות
 משקל:  זכרים: 20-27 ק"ג נקבות: 18-23 ק"ג
 גובה כתפיים:  זכרים: 48-58 ס"מ נקבות: 46-56 ס"מ
 תוחלת חיים:  10-12 שנים
 אופי:  מתלהב, תלותי ועקשן
 אילוף:  הסתגלות בינונית
 תיאור:  גובה בינוני, בשילובי צבעים של שחור וחום, שחור ולבן, סייבל ולבן או שחור, לבן וחום
 
רועה אנגלי (באנגלית: English Shepherd) הוא גזע נדיר של כלב רועים, שמקורו בארצות הברית, ונראה לראשונה במאה ה-17. הוא צאצא של סוגי קולי שהובא לעולם בידי מתיישבים בריטים.
תיאור

הרועה האנגלי הוא גזע כלבים בגודל בינוני, שוקל בין 18–27 ק"ג (40–60 פאונד) ובגובה 46–58 ס"מ (18–23 אינץ'), הכלבים לעיתים קרובות גבוהים יותר מן הכלבות. לגזע יש פרווה כפולה ארוכה חלקה או גלית ובעל זנב פרוותי. באופן מסורתי יש לו שילוב של ארבעה צבעים שונים: שחור וחום, שחור ולבן, סייבל ולבן או שחור, לבן וחום.
היסטוריה

במאה ה-17 הובאו דרך מתיישבים מבריטניה ואירלנד גזעי קולי שונים כגון הבורדר קולי, קולי גס-שיער וכדומה ליבשת אמריקה שם הרבעה ביניהם יצרה את הרועה האנגלי. הוא שותף לשושלת של הזנים לעיל וכן הרועה האוסטרלי המודרניים. אבותיו של הרועה האנגלי שמשו רבות בחוות במדינות מזרח אמריקה. הוא שימש בעיקר כרועה צאן ובקר אם כי הוא גם היה כלב שמירה וצד חולדות ומכרסמים דומים. במקור הוא נקרא רועה חווה אמריקאי אך ב-2003 שונה השם לרועה אנגלי. הגזע לא מוכר בידי מועדון המלונה האמריקאי (UKC).
אופי והתנהגות

הרועה האנגלי הוא כלב אינטליגנטי, מצחיק, אוהב, תלותי ועקשן. ידוע כמתנשא בקרב אנשים זרים.
הרועה האנגלי קשור מאוד לבעליו ואוהב להיות בשליטה. אהבתם וקשרם לבעליהם גורמים להם להיות כלבי משפחה טובים.
הרועה האנגלי, בדומה לרועה האוסטרלי ולבורדר קולי, זקוק למרחב רב ולכן יכול להיות כלב חווה מצוין.
הערות שוליים

1 2  Dohner, Janet Vorwald, 1951-, Farm dogs : a comprehensive breed guide to 93 guardians, herders, terriers, and other canine working partners, North Adams, MA, ISBN 978-1-61212-593-0
1 2 3  כל הדברים לכלב, כל מה שצריך לדעת על הרועה האמריקאי הנדיר, באתר youtube, ‏22/5/2020
מעין עבד אל-מלכ סעיד

מעין עבד אל-מלכ סעיד (בערבית: معين عبد الملك سعيد; נולד ב-1976) הוא פוליטיקאי תימני. ראש ממשלת תימן מאז 18 באוקטובר 2018. בפברואר 2024 הוחלף על ידי אחמד עוואד בן מובארכ.
סעיד היה ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות תימן. הוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה ומרצה לתוכניות לימודים לעיצוב ותכנון אזורי לארכיטקטורה ותאוריות עיצוב.
הערות שוליים

↑  السيرة الذاتية لرئيس الوزراء الجديد, وكالة الانباء اليمنية  Saba Net :: سبأ نت (באנגלית)
↑  Yemen war: President Hadi sacks his prime minister amid humanitarian crisis, Middle East Eye (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא תימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פאיז א-טראונה

פאיז א־טראונה (בערבית: فايز الطراونة;‏ 1 במאי 1949 – 15 בדצמבר 2021) היה כלכלן ופוליטיקאי, ראש ממשלת ירדן. א־טראונה כיהן לראשונה כראש ממשלה בשנים 1998–1999, ובשנית כיהן בשנת 2012.
ביוגרפיה

א־טראונה נולד בעמאן. הוא סיים בשנת 1971 לימודי כלכלה באוניברסיטת עמאן. בהמשך עשה עבודת דוקטורט במדעי הכלכלה באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
הוא כיהן כשגריר ירדן בארצות הברית בשנים 1993–1997, ולאחר מכן כיהן כשר החוץ וכשר התעשייה של ירדן. בשנת 1994 עמד בראש משלחת ירדן לשיחות עם ישראל שהובילו להסכם השלום בין ישראל לירדן. בשנת 1995 קיבל א־טראונה את "פרס גבריאל לשלום" בבית גבריאל שבכנרת, יחד עם אליקים רובינשטיין, שהיה ראש משלחת ישראל לשיחות השלום.
א־טראונה עמד בראש ממשלת ירדן במשך כחצי שנה, מ־20 באוגוסט 1998 עד 4 במרץ 1999. בתקופת כהונתו מת חוסיין, מלך ירדן, ובנו עבדאללה מונה תחתיו. א־טראונה כיהן כראש לשכתו של המלך עבדאללה.
ב־26 באפריל 2012, לאחר שראש הממשלה עון שווכת אל־ח'סאונה הודיע על התפטרותו, הטיל המלך עבדאללה על א־טראונה להרכיב ממשלה. ב־2 במאי 2012 החל א־טראונה את כהונתו השנייה כראש ממשלה. באוקטובר 2012 פרסם המלך עבדאללה צו המורה על פיזור הפרלמנט וקיום בחירות במדינה. בהתאם למתחייב בחוקה התפטרה ממשלתו של א־טראונה, ולראש ממשלה התמנה עבדאללה א־נסור.
ב־28 בינואר 2013 מינה המלך עבדאללה את א־טראונה לראש הלשכה המלכותית בירדן.
נפטר ב-15 בדצמבר 2021.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, כאוס פוליטי בירדן: עוד ראש ממשלה התפטר, באתר ynet, 27 באפריל 2012.
↑  פרטים על פרס גבריאל לשלום באתר "בית גבריאל בכנרת".
↑  Associated Press, ירדן: המלך עבדאללה מינה ראש ממשלת מעבר עד לבחירות, באתר ynet, 10 באוקטובר 2012.
↑  בערבית: رئيس الديوان الملكي الهاشمي
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008073185305171  GND: 1232095451  ISNI: 0000 0000 3670 6575  LCCN: n2006204742  VIAF: 6001161938132339870005   WorldCat (עם VIAF): 6001161938132339870005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.