stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנדר למפונג
ערים תאומות

אינדונזיה פקאנבארו, ריאו, אינדונזיה
מלזיה קואנטן (אנ'), פהנג, מלזיה
מלזיה איפוה, פרק, מלזיה
קרואטיה ספליט, קרואטיה
הערות שוליים

↑  Indonesia: Lampung Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  נשיא רפובליקת אינדונזיה, Peraturan Pemerintah Nomor 24 Tahun 1983, ‏1983
↑  Kota Bandar Lampung (City, Indonesia) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de
↑  Bandarlampung to unveil BRT as passenger-friendly transport, ‏22 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567564405171  LCCN: n89214068  MusicBrainz: a055c0a1-ffbd-47c6-bc44-3e4d63237090  Trove: 1230773  VIAF: 142018328   WorldCat (עם VIAF): 142018328 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין הטרמינל של נמל התעופה הבינלאומי ראדין אינטן 2
תחנת הרכבת טנג'ונג קרנג
דב גרוברמן

| --- | --- |

דב גרוברמן, 2011
 לידה:  5 באפריל 1965 (בן 59) ברית המועצות
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.51 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  היאבקות
 תת-ענף:  היאבקות יוונית-רומית
 :  עד 48 ק"ג
 מועדון:  הפועל תל אביב
 מאמן:  יעקב מזין
דב גרוברמן (נולד ב-5 באפריל 1965) הוא מתאבק עבר ישראלי אשר ייצג את ישראל באולימפיאדת סיאול 1988.
ביוגרפיה

גרוברמן נולד בברית המועצות, לאחר שעלה לארץ בצעירותו הוא הצטרף למועדון ההיאבקות של הפועל תל אביב והתאמן תחת הדרכתו של יעקב מזין.
בשנת 1980, גרוברמן השתתף באליפות העולם לנוער שנערכה בסטוקהולם שבשוודיה וזכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 40 ק"ג בסגנון יווני-רומי ובמדליית הארד בסגנון החופשי. באליפות העולם לבוגרים בשנת 1987 שנערכה בקלרמון-פראן שבצרפת, הוא סיים במקום ה-13 בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג בסגנון היווני-רומי.
גרוברמן ייצג את ישראל באולימפיאדת סיאול 1988 והתחרה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג בתחרות בסגנון יווני-רומי. הוא סיים את התחרות עם ניצחון אחד ושני הפסדים. בקרב הראשון הוא היה אמור להתמודד מול עבדולה אליזאני מתימן ולאחר שאליזאני לא התייצב לקרב, השופט העניק ניצחון טכני לגרוברמן, בקרב השני הוא התמודד מול אנדז'יי גלוב הפולני והפסיד בתוצאה 7–16. בקרב השלישי גרוברמן התמודד מול מהדין אלוורדייב מברית המועצות והפסיד בתוצאה 1–7.
בשנת 1990, גרוברמן זכה במדליית זהב ב"אליפות בלגיה הפתוחה" בקטגוריית המשקל 52 ק"ג לאחר שניצח שני יריבים מצ'כיה ויריב נוסף מבלגיה. באליפות העולם בשנת 1991 שנערכה בוארנה, בולגריה, סיים גרוברמן במקום ה-12 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
↑  "עוד מדליה באליפות העולם", 7 באוגוסט 1980, מעריב
↑  ג'ורג סולומון,‏ "ATHLETES' AMMUNITION ELUDES SECURITY NET", ‏ 19 בספטמבר 1988, וושינגטון פוסט
↑  אבי פלד,"זהב לגרוברמן בבריסל", 7 באוגוסט 1990, מעריב
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
ברונו ראסין

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1951 (בן 72) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי למנהל, אקול נורמל סופרייר, תיכון לואי הגדול, המכון למדע המדינה פריז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (21 במרץ 2008)  פרס הרומן הראשון (1982)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (13 בספטמבר 2016)  פרס לה ברייר (1999)  פרס לה דה מאגו (1991)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (2012) 
 
ברונו ראסין (בצרפתית: Bruno Racine; נולד ב-17 בדצמבר 1951) הוא סופר צרפתי.
ביוגרפיה

ראסין נולד בפריז ולמד בתיכון לואי הגדול. ב-1971 סיים ללמוד באקול נורמל סופרייר ולמד גם מספר קורסים במכון למדע המדינה פריז.
משנת 1983 ועד לשנת 1986 עבד במחלקה לנושאים אסטרטגיים במשרד החוץ הצרפתי, לאחר מכן הצטרף לקבינט של ראש הממשלה ז'אק שיראק.
ב-1988 התמנה כאחראי על התרבות בעיריית פריז, הוא החזיק בתפקיד זה עד לשנת 1993. מ-1997 ועד לשנת 2002 ניהל את אקדמיית צרפת ברומא. מ-2002 ועד לשנת 2007 היה הנשיא של מרכז ז'ורז' פומפידו.
ב-2007 התמנה למנהל הספרייה הלאומית של צרפת, במהלך כהונתו בתפקיד ערכה הספרייה מיזם של סריקת ספרים המקביל לגוגל ספרים על מנת שלא יהיה לציבור הרחב תלות בגוגל.
ב-2008 עוטר בלגיון הכבוד.
ב-1981 נישא לביאטריס.
יצירותיו

Le Gouverneur de Morée, 1982, Prix du Premier Roman ‏ (1982)
Terre de promission‏ (1986)
Au péril de la mer, 1991, Prix des Deux Magots ‏ (1992)
La Séparation des biens, Prix La Bruyère from the Académie française ‏ (1999)
L'Art de vivre à Rome (collaboration), Grand prix du livre des arts from the Société des gens de lettres ‏ (2000)
L'Art de vivre en Toscane ‏ (2000)
Le tombeau de la Chrétienne ‏ (2002)
Le côté d'Odessa ‏ (2007)
Google et le nouveau monde ‏ (2010)
Adieu à l'Italie ‏ (2012)
פרסים והוקרות

קצין בלגיון הכבוד (21 במרץ 2008)
פרס לה דה מאגו (1991)
פרס לה ברייר (1999)
פרס הרומן הראשון (1982)
מפקד מסדר האמנויות והספרות (13 בספטמבר 2016)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (2012)
הערות שוליים

↑  אבנר קשתן, צרפת נגד גוגל: תסרוק ספרים בעצמה, באתר כלכליסט, 15 בדצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310921805171  BnF: cb11920965b (data)  CANTIC: a11701833  GND: 121771342  ICCU: RAVV008042  ISNI: 0000 0001 2117 8498  LCCN: n82148294  NKC: jo2012699417  NLG: 85154  NTA: 071736182  SUDOC: 02708728X  VIAF: 2475875   WorldCat (עם VIAF): 2475875 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גישה - מרכז לשמירה על הזכות לנוע

סמליל התנועה
גישה – מרכז לשמירה על הזכות לנוע – הוא ארגון זכויות אדם ישראלי שנוסד בשנת 2005, ומגדיר את מטרתו כ"שמירה על חופש התנועה של אנשים וסחורות, בעיקר לרצועת עזה וממנה, על מנת לאפשר לתושבי השטחים לממש זכויות יסוד נוספות שמימושן תלוי באפשרות לנוע".
עקרונות יסוד ומטרות

הארגון דוגל בתפיסה על פיה חופש תנועה הוא זכות יסוד, שמופיעה בהכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם, והמעוגנת במשפט הבינלאומי ובמשפט הישראלי.
בארגון טוענים כי "חופש התנועה הוא תנאי מוקדם למימוש זכויות יסוד נוספות", ולכן לפעילותו יש השפעה רחבה "על הבטחת גישה לחינוך, למקורות פרנסה, לטיפול רפואי ולאיחוד משפחות עבור תושבים פלסטינים". בנוסף, הארגון פועל לאפשר הכנסת סחורות לרצועת עזה והוצאתן ממנה כמענה לצרכים הומניטריים ולמטרת פיתוח כלכלי. מטרה נוספת של הארגון היא להביא לשקיפות מרבית במדיניות ישראל בכל הנוגע לאפשרויות התנועה של פלסטינים תושבי השטחים.
פעילות

הארגון פועל במישור המשפטי והציבורי, לעיתים בשיתוף עם ארגונים ישראליים ופלסטינים, ובהם האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם ועדאלה. במישור המשפטי מייצג הארגון אנשים וארגונים מהשטחים, בהתבסס על המשפט הישראלי, על המשפט הבינלאומי בדבר זכויות אדם ועל המשפט ההומניטרי. בנוסף, מגבש הארגון חוות דעת משפטיות על מדיניות ישראל ברצועת עזה, ומעדכן אותן ככל שמדיניות זו משתנה.
הארגון העיד בפני ועדת גולדסטון וועדת טירקל.
במישור הציבורי פועל הארגון להגברת המודעות לזכויות האדם בשטחים ולהרחבתו של שיח ציבורי בנושא. במסגרת פעילותה, עותרת "גישה" לבית המשפט העליון נגד הגבלות אלה, וזאת בניסיון לבטל איסור על לימודיהם של תושבי עזה ביהודה והשומרון, איסור על לימודיהם של סטודנטים פלסטיניים בישראל והגבלות המונעות מסטודנטים בעזה לצאת לחו"ל ללמוד. למאבקה של "גישה" לחופש אקדמי של סטודנטים פלסטינים הצטרפו בין היתר: עמוס עוז, דויד גרוסמן וא.ב. יהושע. פרופ' קנת מן, היועץ המשפטי של "גישה", יזם מכתב עליו חתמו סופרים ידועים ונשיאי אוניברסיטאות בישראל, בו דרשו משר הביטחון לשנות את מדיניות האיסור הגורף על לימודיהם של תושבי עזה במוסדות פלסטינים ביהודה והשומרון. כותבי המכתב ציינו כי "חסימת הגישה להשכלה גבוהה של סטודנטים פלסטינים מעזה, הבוחרים ללמוד ביהודה והשומרון, מטילה צל כבד על תדמיתה של ישראל, כמדינה המכבדת ומקיימת את עקרון החופש האקדמי והזכות לחינוך".
קמפיין נוסף של הארגון משנת 2010 קרא לפרסום המסמכים הנוגעים למדיניות הכנסת סחורות לרצועה. הארגון עתר לבית המשפט בדרישה שמשרד הביטחון יחשוף את רשימות המוצרים המותרים להכנסה לרצועה לאחר הטלת הסגר עליה ביוני 2007. בעקבות המשט לרצועה במאי 2010 פרסם הארגון רשימות של מוצרים שאותם מערכת הביטחון אסרה להכניס לרצועה, שכללו בין השאר ספרי לימוד, כיסאות גלגלים וכוסברה, אותן הרכיב על בסיס מחקר שערך בנושא. בשנת 2011 הוגשה פניה לבג"ץ משרד הביטחון נ' גישה – מרכז לשמירה על הזכות לנוע שחייבה את המדינה למסור את המידע המבוקש על ידי הארגון.
בשנת 2012 עתר הארגון עם פלסטיני שנולד בשנת 1982 ברצועת עזה בדרישה שרשויות המדינה לא ירחיקוהו לשם. בדיון התברר כי הוא ריצה שישה מאסרים בבתי כלא בישראל. העתירה נדחתה והעותרים חויבו בהוצאות משפט בסך 3,000 ש"ח.
ב-2021, לאחר מבצע שומר החומות, התריעה העמותה על כך שלחמישית מאוכלוסיית עזה אין גישה למים זורמים, כי ישראל מונעת כניסה של ציוד לשיקום תשתית המים, ועל כך שאלפי עזתים תקועים ברצועה משום שישראל מונעת משלוח דרכונים מראמאללה.
פעילות > דוחות שפרסמה העמותה

גישה מוציאה לאור דו"חות המנסחים את מעמדם המשפטי העדכני של אירועים שונים.
בינואר 2007 פרסמה "גישה" נייר עמדה בו נטען כי גם לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות ישראל ממשיכה לשלוט ברצועת עזה באמצעות שליטה על הגבולות, המרחב האווירי, המים הטריטוריאליים, מרשם האוכלוסין, מערכת המיסוי, אספקת טובין וביטויים נוספים של שליטה. לפיכך, טוענת העמותה כי מכוח שליטה זו חלים על ישראל חובות כלפי האוכלוסייה האזרחית ברצועה. בנובמבר 2011 פרסם הארגון נייר עמדה נוסף, בו נבחן מה שהארגון מכנה "מדד השליטה" של ישראל ברצועת עזה לאור האירועים שהתרחשו בה בשנים האחרונות[דרושה הבהרה].
הארגון פרסם דו"חות גם בנושאים נוספים:
הפגיעה בכלכלת עזה, יולי 2007.
ניטרול מערך ההשכלה בעזה, ספטמבר 2007.
הסגר על עזה מוגדר "ענישה קולקטיבית", דצמבר 2008.
מעבר רפיח - מי מחזיק במפתחות, מרץ 2009 (יחד עם עמותת "רופאים לזכויות אדם").
מסלול מכשולים: הגבלות על יציאת סטודנטים מעזה, יולי 2009.
מתחת לקו האדום: הרס התשתיות ברצועת עזה, נובמבר 2009.
צוות העמותה

המייסדים השותפים של גישה הם עו"ד שרי בשי, מנכ"לית הארגון לשעבר, ופרופ' קנת מן, שממלא גם את תפקיד יו"ר הוועד המנהל של הארגון. מנכ"לית הארגון הנוכחית היא תניה הרי. בוועד המנהל חברים אימאן ג'בור, אייל גרוס ואליאב ליבליך. בנוסף, הארגון מעסיק גם צוות מקצועי, שכולל גם חוקר שטח ברצועת עזה.
תקציב

מחזור הפעילות של עמותת גישה עמד בשנת 2008 על כ-1.9 מיליון שקלים, בשנת 2009 על כ-2.6 מיליון שקלים וב-2010 על כ-2.9 מיליון שקלים.
העמותה פועלת במימון של מספר קרנות לא ישראליות וממשלות זרות. בין השנים 2006–2010 התקבלו תרומות לעמותה מהאיחוד האירופי (כ-1,394,000 שקלים), נורווגיה (כ-1,467,000 שקלים), אירלנד (כ-1,070,000 שקלים), בריטניה (כ-315,000 שקלים), הולנד (כ-292,000 שקלים) וגרמניה (כ-52,000 שקלים). כן הועברה תרומה דרך המרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) של כ-188,000 שקלים.
העמותה נתמכת גם על ידי הקרן החדשה לישראל. בין השנים
2008-2006 העבירה הקרן כ-35,000 דולר לעמותת גישה. בנוסף, משמשת הקרן להעברת תרומות פטורות ממס לעמותה המגיעות מארצות הברית. קרן נוספת התומכת בעמותה היא Open Society Institute‏ (OSI) בראשותו של ג'ורג' סורוס שתרמה לעמותה בין השנים 2007–2010 למעלה ממיליון שקלים.
הערות שוליים

↑  .
↑  בג"ץ 1882/12 מחמד עומר מחמד חמאדה נ' שירות בתי הסוהר, ניתן ב־21 במרץ 2012
↑
↑  פרסומים ודו"חות
↑  קרנות התומכות בגישה, באתר "גישה"
↑  מימון ממשלתי זר לארגונים לא ממשלתיים ישראלים, באתר NGO Monitor
↑  Financial Statements, אתר New Israel Fund (באנגלית)
↑  Donors from the United States
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297889305171  LCCN: n2011029692  VIAF: 140095981   WorldCat (עם VIAF): 140095981
דב גזית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1949 (בן 75) פרדס חנה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  דובי
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12 (ברק)  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד חטיבה מרחבית עזה  מפקד חטיבת הנגב  עוזר ראש חטיבת המבצעים באגף המבצעים של המטה הכללי  מפקד חטיבת חברון  ראש המנהל האזרחי ברצועת עזה  יו"ר (הצד הישראלי) בוועדה הישראלית-פלסטינית לתיאום ביטחוני ולקישור משותף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 ראש מִנהל שירותי חירום ותפקידים מיוחדים במשרד הפנים  מנכ"ל משרד הפנים
 
דב (דובי) גזית (גינזבורג) (נולד ב-30 באפריל 1949) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. לאחר פרישתו כיהן כראש המִנהל לשירותי חירום וכמנכ"ל משרד הפנים.
קורות חיים

בן משה ורחל גינזבורג. גדל בפרדס חנה. בוגר מחזור י"ג של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושירת בגדוד 202. בסיום קורס קציני חי"ר שובץ לגדוד 12 (ברק) בחטיבת גולני כמפקד מחלקה. בהמשך שירותו בגדוד היה סמ"פ ומפקד פלוגת רובאים. ולאחר מכן מונה כמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן). גזית יצא ללימודים אקדמאים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמהלך לימודיו פרצה מלחמת יום הכיפורים והוא חזר והצטרף לגדוד 12 (ברק) של החטיבה. גזית נפצע בבוקעאתא בקרבות הבלימה ברמת הגולן, ועם החלמתו מונה כסגן מפקד גדוד 17 ולקח חלק במשימות הגדוד במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה חזר גזית להשלמת חובותיו לתואר האקדמי, ובסיומם הוצב כמדריך בקורס מפקדי פלוגות. בתום לימודיו במכללה לפיקוד ומטה חזר לחטיבת גולני לתפקיד קצין האג"ם החטיבתי (בתקופת מבצע ליטני) ולאחר מכן שימש כמפקד גדוד 12 (ברק). לאחר שירות כמפקד הכשרת צוערי חי"ר בבית הספר לקצינים של צה"ל (פלוגת "גפן") חזר לחטיבתו כסגן מפקד החטיבה.
לאחר שליחות מטעם צה"ל בחו"ל מונה למפקד חטיבה מרחבית עזה בדרגת אל"ם, בתקופה שבה בין היתר אירע פיגוע המיקוח בקו 300. בשנת 1986 פיקד על חטיבת הנגב, ואחרי כן מילא תפקיד עוזר ראש חטיבת המבצעים באגף המבצעים של המטה הכללי (רמ"ח מבצעים). ב-1989–1990, במהלך האינתיפאדה הראשונה, היה מפקד חטיבת חברון.
ב-1991, אחרי שהשלים לימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה, מונה לראש המנהל האזרחי ברצועת עזה בדרגת תא"ל. בתפקידו האחרון בצה"ל היה גזית יושב ראש הוועדה הצבאית לתיאום הביטחוני ולקישור המשותף מול הרשות הפלסטינית.
לאחר פרישתו מצה"ל ב-1996 מונה גזית כראש המִנהל לשירותי חירום ותפקידים מיוחדים במשרד הפנים. בתפקיד זה עסק בסיוע לרשויות המקומיות ובשיפור התיאום ושיתוף הפעולה בין משרד הפנים, הרשויות המקומיות, משרד הממשלה הנוגעים בדבר וגופי החירום השונים. במסגרת תפקידו היה ממונה על האגף לרישוי כלי ירייה ועל רשות פס"ח (פינוי התושבים בשעת חירום וקבורת חללים), על רישוי עסקים ועל יחידת רשם העמותות (בטרם הועברה למשרד המשפטים). גזית עמד בראש ועדה בין-משרדית שבחנה את נושא הבנייה הבלתי חוקית והגישה את המלצותיה לוועדת שרים. היה חבר בוועדה בין-משרדית שעסקה בבעיית האלימות במשפחה והיה יושב ראש ועדת משנה שטיפלה בנושא הגברת הפיקוח על נשיאת נשק בידי אזרחים. כמו כן היה נציג משרד הפנים בוועדה הבין-משרדית שעסקה בהיערכות לקראת רעידות אדמה. בעת מבצע ענבי זעם היה גזית מופקד מטעם משרד ראש הממשלה על פינוי אוכלוסייה מאזור הצפון, ואחרי המבצע היה שותף, עם פיקוד העורף ומשרד ראש הממשלה, בגיבוש נוהל "שעת פינוי", שעניינו קביעת הנהלים וההיערכות לקליטת מפונים לכשתידרש.
ב-2000–2001 כיהן גזית בתפקיד מנכ"ל משרד הפנים. עם פרישתו הופקד על מיזמים מיוחדים ועסק בייעוץ ארגוני בתחום החירום והביטחון וכן בנושאי שלטון מקומי; במסגרת זו פעל עם משרד ממשלה, גופי חירום, רשויות מקומיות וחברות העוסקות בכך. בין היתר השתתף בצוות שעסק בהיערכות לשיקום לאומי בעקבות רעידת אדמה, בהיערכות לחירום בתחומי אספקת מים וכן בהקמת מטות הפעלה ומרכזי שליטה ברשויות מקומיות ובמשרדי ממשלה ובהגדרת מעמדו ושיפור דרכי עבודתו של הממונה על נושא החירום ברשות המקומית. גזית עמד בראש ועדות מטעם משרד הפנים, ובהן הוועדה לאיחוד רשויות מקומיות במחוז הצפון, ועדת גבולות, ועדת הענקת מעמד עיר, וועדה לבחינת תקציבי מערך הכבאות. בד בבד סיים גזית לימודי תואר שני נוסף בלימודי דמוקרטיה באוניברסיטה הפתוחה (במגמת שלטון מקומי).
הערות שוליים

↑  דובי גזית (גינזבורג), באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  עמירה הס, עזה, גם המפעל שאמור לשקם את עזה נהרס לגמרי, באתר הארץ, 27 בפברואר 2009
ג'קי

ערך זה עוסק בקריקטוריסט ישראלי. אם התכוונתם לסרט דרמה ביוגרפית אמריקאי על ג'קלין קנדי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1936 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  3 ביולי 2023  (בגיל 87) ראשון לציון, ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 לאום:  ישראלי
 תקופת הפעילות:  1956–2023 (כ־67 שנים)
 תחום יצירה:  איור
 זרם באמנות:  קריקטורה
 פרסים והוקרה:  פרס עיפרון הזהב (2015)
 מספר צאצאים:  2 
 
ג'קי, איור של חיים טופול
יהושע חיים ג'קסון (ג'קי) (30 ביוני 1936 – 3 ביולי 2023) היה קריקטוריסט וצייר ישראלי שנודע בעיקר בזכות מדורו "הציור השבועי לילד" שפורסם בידיעות אחרונות החל מ-1963.
זוכה פרס "עיפרון הזהב" של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון ואות מפעל חיים בפסטיבל אנימיקס.
ביוגרפיה

ג'קי נולד בירושלים לתרצה (ילידת צ'כוסלובקיה) ויצחק-ארווינג (יליד אירלנד). למד בבית הספר "מעלה" ובבית הספר "דוגמה". ראשית עבודתו בתחום הגרפיקה הייתה במחלקה הגרפית של קק"ל, שם עבד ופיתח את מומחיותו לצדו של שמואל גוטמן לפני גיוסו לצה"ל.
אחיו הצעיר יוסף (ג'קסי) ג'קסון היה גם הוא גרפיקאי בהארץ, ידיעות אחרונות ובלאישה ואחר-כך היה לכתב ולראש איגוד העיתונאים בישראל.
היה נשוי לנגבה ואב לשניים.
קריירה מקצועית > בשירות הצבאי ובמילואים

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1955 שירת כרובאי בנח"ל. בהמשך שירותו היה עורך גרפי של העיתון "במחנה נח"ל" והצייר הראשי של להקת הנח"ל, שחבריה באותם הימים היו עליזה רוזן, יהורם גאון, אריק איינשטיין, אורי זהר ואחרים.
בפיקוד הנח"ל התמנה למפקד ה"ציירת" של הנח"ל והיה מפקד ומדריך של קורסי הציור והקישוט של החיל.
המשיך לתרום לצה"ל במהלך שירותו במילואים. הוא הוצב במפקדת קצין חינוך ראשי ופעל כמרצה, מדריך, מעצב גרפי, כתב וצלם צבאי. בסוף שנות ה-60 ליווה בכתבותיו את חטיבות השריון (14 ו-401) שהיו מוצבות בתעלת סואץ. בשנת 1969 ליווה את סיירת שקד והצטרף ללוחמים במשימותיהם הקרביות. במלחמת ההתשה שירת כ"נמר" במעוז בתעלה. במלחמת יום הכיפורים, גויס לחיל הים ככתב צבאי מטעם דובר צה"ל, והפליג עם ספינות הטילים. רשמיו ורישומיו מפעילויות אלו, בצירוף צילומים, פורסמו במרבית עיתוני ישראל, בהם במחנה, העולם הזה, ידיעות אחרונות, מעריב ועל המשמר. חלק מצילומים אלה התפרסמו באלבומי צה"ל השונים, שראו אור באותה תקופה.
קריירה מקצועית > בעיתון ידיעות אחרונות

בשנת 1957, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות קריקטורות שערך העיתון "ידיעות אחרונות", הוזמן להצטרף למערכת העיתון ולאחר שחרורו מצה"ל בראשית שנת 1958, החל שם את עבודתו. ג'קי היה המאייר, הקריקטוריסט והעורך הגרפי של המוספים "7 ימים", "7 לילות" ו-"24 שעות". באותה העת צוירו כל הכותרות ביד ללא עזרת מחשב.
בשנת 1963 החל ג'קי לערוך ולצייר במוסף לשבת את מדורו "הציור השבועי לילד" הידוע גם כ"חפש את הנעלם". במדור יש ציור שבו מסתתר "נעלם" כלשהו ועל הקוראים למצוא אותו. הציור מלווה ב"סיפור" קצר (שלעיתים נעשה על-פי בקשות של קוראים). המדור הופיע תחילה כמדור זמני והמשיך להופיע ללא הפסקה עד לפטירתו של ג'קי.
קריירה מקצועית > עבודות נוספות

בשנים 1958–1959 ארגן ג'קי, מטעם מרכז ההסברה, קורסי הדרכה לעורכי ביטאונים ושבועונים. כמו כן, עבד עם שבח וייס (לימים יושב-ראש הכנסת) ברבים מיישובי העולים בארץ כמסייע להכנת חגיגות יום העצמאות.
בשנות ה-60 ובמקביל לעבודתו בעיתון, עיצב ג'קי תוכניות ופרסומים לתיאטרון "הבימה". לחברת התקליטים "ישראפון" (N.M.C) הוא עיצב וצייר עטיפות לתקליטים של אמנים כגון: צמד העופרים, אסתר רייכשטאט, יוסי-חיזקי-יונה, שושנה דמארי, ג'ו עמר, יהורם גאון ורביעיית מועדון התיאטרון. בזמן הזה כתב כתבות מצוירות לעיתונים כמו "במחנה", "העולם הזה", "דבר השבוע" ו"דבר לילדים".
קריירה מקצועית > עבודות בעולם

משנות ה-70 יצא ג'קי למסעות 'סביב העולם' ובשובו פרסם סדרת כתבות מלוות בקריקטורות ובתצלומים. הנסיעות הפכו לתחביב מתמשך ובחוויותיו שיתף את קוראי העיתון.
בשנת 1986 נסע לארצות הברית בשליחות עיתונו להשתלמות במערכות של מספר שבועונים גדולים, בהם VILLAGE VOICE ו-פנטהאוז.
משנת 1997 השתתף באופן קבוע במגזין הקריקטורות הידוע "CARTOON NEWS" המופיע בניו יורק.
פעילות התנדבותית בקהילה

משנת 1992 – חבר במועצת "מכבי שירותי בריאות" כנציג ציבור-ארצי, המסייע לחברים בעניינים שונים.
בשנים 1999–2004 חבר בוועדת הביטחון של עיריית ראשון לציון.
משנת 2004 – חבר בוועדת השמות של עיריית ראשון לציון.
בשנת 2018 התמודד במקום ה-15 והלא ריאלי באחת הרשימות בבחירות המקומיות בראשון לציון.
תערוכות

ג'קי היה אמן פעיל שלבד מעבודתו העיתונאית השתתף במספר רב של תערוכות מהן תערוכות יחיד ומהן קבוצתיות.
להלן כמה מהתערוכות בהשתתפותו:
בשנת 1977, תערוכת יחיד של קריקטורות ורישומים, בגלריה "שנער" בתל אביב.
בשנת 1993, תערוכה קבוצתית של חברי איגוד הקריקטוריסטים הישראלים (אק"י), בבית האמנים בירושלים. מאז השתתף בתערוכות נוספות של האיגוד, ברעננה, חולון ותל אביב. כמה מתערוכות אלו הוצגו גם בחוץ לארץ.
בשנת 2000 הוצג ציור ממדורו "הציור לילד" בתערוכת אמנים ביקב בראשון לציון.
בשנת 2000 תערוכה של שבעה קריקטוריסטים תושבי ראשון לציון, בית העם ראשון לציון.
בשנת 2000 תערוכה רטרוספקטיבית בספריית "כותר ראשון" בראשון לציון.
בשנת 2001 השתתף ב"פסטיבל הקומיקס והקריקטורות" בסינמטק תל אביב.
2002–2009 משתתף קבוע בתערוכות קריקטורות במוזיאון הקריקטורות שמתקיימות מיידי שנה בחולון.
פברואר 2009, תערוכת "איפה הילד" במסגרת כנס ראשון לציון לשפה העברית בהיכל התרבות בראשון לציון.
אוגוסט 2013 מחווה חגיגית לג'קי ג'קסון לכבוד יובל ה50 לציור לילד. שנערכה ברוב עם בסינמטק בתל אביב (11-8-2013).
ספטמבר 2013 תערוכת לאן נעלם הילד. 21 ציורים מעבודותיו של ג'קי בגודל מטר על שבעים סנטימטרים. על קאפה בסניף בנק דיסקונט בראשון לציון לכבוד ראש השנה. כמחווה למדורו של ג'קי.
יוני 2022 תערוכה בפסטיבל אנימיקס, לכבוד 60 שנות יצירה לחידה המאוירת על ידי ג'קי במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות, במדור "הציור השבועי לילד".
פרסים והוקרה

1957 – מקום ראשון בתחרות קריקטורות של עיתון ידיעות אחרונות.
בסוף שנות ה-80 זכה בתחרות קריקטורות שערך גדול עיתוני יפן "אסאהי שימבון".
2010 – פרס האמן המצטיין, מוזיאון חיל הים, חיפה.
2012 – "מדליית ערד" מידי ראש העיר, כנס הקריקטוריסטים שנערך בערד, לכבוד ציון חמישים שנות עבודתו.
2015 – פרס עיפרון הזהב, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון
2022 – אות מפעל חיים "מאייר הזהב", במסגרת פסטיבל אנימיקס לקריקטורה וקומיקס ישראלי.
ספרים

"חפשו אותי?", הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב 1995.
"היכן הנעלם?" הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב 2000.
מדיה דיגיטלית

באוקטובר 2012 פרסם ג'קי לראשונה אפליקציית משחק של איוריו. האפליקציה ירדה מהחנויות לאחר כשנה והושקה מחדש רק כעשור לאחר מכן באוגוסט 2022, במסגרת פסטיבל אנימיקס לקריקטורה וקומיקס ישראלי.
האפליקציה של ג'קי בחנות האפסטור.
האפליקציה של ג'קי בחנות גוגל פליי.
הערות שוליים

↑  ג'קסי ג'קסון, עבודה כעורך גרפי, באתר העולם על פי ג'קסי
↑  עופר אדרת, הקריקטוריסט יהושע ג'קסון (ג'קי) בעל המדור "הציור השבועי לילד" מת בגיל 86, באתר הארץ, 3 ביולי 2023
1 2  ישראל מושקוביץ, מחפשים את ג'קי - חוגגים 60 שנה למדור "הציור השבועי לילד", באתר ynet, 1 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 560866  NLI: 987007306887005171  BnF: cb165206060 (data)  VIAF: 171660543   WorldCat (עם VIAF): 171660543 
דוגמה לאיור של ג'קי: היכן החוקר הנוסף?
גזל הגר

גזל הגר הוא רכוש שנגזל מגר צדק ולאחר פטירתו אין לו יורשים להשיב להם את הגזילה. בדרך כלל רכושו של גר כזה הוא הפקר, אבל במקרה של גזלה, קובעת התורה שהגזלן לא יזכה מן ההפקר ברכושו של הגר הנמצא בידו, אלא הרכוש הגזול ימסר למשמרת הכהונה שעבודתה נקבעת שבוע שבו מת הגר. בכך שגזל הגר נחשב כאחת מהעשרים וארבע מתנות הכהונה.
המקור בתורה

נאמר בתורה (ספר במדבר, פרק ה', פסוקים ו'–ח'):
דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל: אִישׁ אוֹ אִשָּׁה כִּי יַעֲשׂוּ מִכָּל חַטֹּאת הָאָדָם לִמְעֹל מַעַל בַּה' וְאָשְׁמָה הַנֶּפֶשׁ הַהִוא. וְהִתְוַדּוּ אֶת חַטָּאתָם אֲשֶׁר עָשׂוּ, וְהֵשִׁיב אֶת אֲשָׁמוֹ בְּרֹאשׁוֹ וַחֲמִישִׁתוֹ יֹסֵף עָלָיו וְנָתַן לַאֲשֶׁר אָשַׁם לוֹ. וְאִם אֵין לָאִישׁ גֹּאֵל לְהָשִׁיב הָאָשָׁם אֵלָיו הָאָשָׁם הַמּוּשָׁב לַה' לַכֹּהֵן, מִלְּבַד אֵיל הַכִּפֻּרִים אֲשֶׁר יְכַפֶּר בּוֹ עָלָיו.
המילה "אֲשָׁמוֹ" ו" הָאָשָׁם" בפסוקים אלה איננה קורבן אשם (המוזכר בסיפא של הפסוק: "מלבד איל הכיפורים"), אלא תשלום דמי הגזילה, ועל כך אומרת התורה שבהיעדר "גואל" (קרוב משפחה היורש) -הכסף יועבר "לַה' לַכֹּהֵן". זאת, מלבד קורבן אשם גזלות
במדרש ההלכה 'ספרי' (במדבר פיסקא ד) מוסבר הפסוק:
רבי ישמעאל אומר: וכי יש לך אדם בישראל שאין לו גואל? ("או בן, או אח, או שאר בשר הקרוב ממשפחת אביו למעלה עד יעקב". רש"י שם). ומה תלמוד לומר 'ואם אין לאיש גואל'? בא הכתוב ולימד על הגוזל את הגר ונשבע לו ומת, שישלם קרן וחומש לכהנים, ואשם למזבח.
מאחר שהגר שנתגייר נחשב כמי שנותקו קשרי משפחתו הקודמת, ואינם יורשים אותו, הרי שהוא האיש ש"אין לו גואל" -אם נפטר ללא ילדים שנולדו אחרי גירותו.