stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאטרון וכטנגוב
היסטוריה

בשנת 1913 מספר סטודנטים החליטו להקים סטודיו למשחק לפי שיטת סטניסלבסקי. תחילה הם לא הצליחו למצוא מורה למשחק אך בסופו של דבר, יבגני וכטנגוב שהיה מתלמידיו של קונסטנטין סטניסלבסקי הסכים להוביל את הלימודים. המחזה הראשון נכשל באופן טוטאלי, ורצו לאסור על וכטנגוב להמשיך בחזרות. וכטנגוב המשיך בחזרות עם תלמידיו והסטודיו קיבל את השם "סטודיו למשחק של וכטנגוב". ב-13 בספטמבר 1920 הסטודיו קיבל חסות של התיאטרון האמנותי תחת השם "סטודיו מס' 3". המחזה הראשון היה "הנס של אנטוני הקדוש" מאת מוריס מטרלינק והוא הוצג ב-13 בנובמבר 1921. שחקני התיאטרון חיפשו מחזה נוסף ובסופו של דבר הוחלט להעלות את "נסיכת טורנדוט" מאת קארלו גוצי. כל החזרות התקיימו בהנחיית וכטנגוב אך הוא עצמו לא יכול היה להגיע להצגת הבכורה. כמה ימים לאחר מכן נפטר וכטנגוב ממחלה.
השחקנים בחרו את הוועד המנהל שכלל 10 אנשים בראשות בוריס זהבה וכלל בין היתר גם יוסיף טולצ'אנוב. יורי זבדסקי מונה לבמאי הראשי של התיאטרון החדש. לאחר שבשנת 1926 הוא עזב את התיאטרון, במשך שנים לא היה במאי ראשי. בשנות ה-30 ראשי הממשל כולל ראשי הנ.ק.וו.ד ויוסיף סטלין היו בין מעריצי התיאטרון. בשנות ה-30 על במת התיאטרון הועלו הצגות בהם השתתף בוריס שצ'וקין בתפקיד ולדימיר לנין. משחקו היה נחשב לתפקיד הקלאסי של לנין בתיאטרון הסובייטי.
בשנת 1939 למנהל האמנותי של התיאטרון מונה ראובן סימונוב שהיה בין תלמידיו של וכטנגוב. סימונוב כיהן בתפקיד זה במשך 30 שנים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה להקת התיאטרון הועברה לעיר אומסק והייתה מופיעה על במת התיאטרון המקומי. בניין התיאטרון נהרס במהלך הפצצות. הועלה רעיון שלא להחזיר את התיאטרון לבירה, אלא למקם אותו באחד מערי סיביר. בהמלצת אנסטס מיקויאן נבנה בניין חדש עבור התיאטרון ולהקתו חזרה למוסקבה. בשנת 1946 פורסמה החלטת הממשל בהקשר להצגות התיאטרון ולתיאטרון וכטנגוב היה קשה להמשיך במסורת שלו - של סגנון קומי וחגיגי. בתקופה זו סימונוב הצליח לקלוט להרכב התיאטרון שחקנים שחזרו מתקופת מאסר בגולג וגם שחקנים של "התיאטרון הקאמרי" שנסגר בהתאם להחלטת הממשלה.
בשנת 1963 סימונוב חידש את הצגת "נסיכת טורנדוט" והיא זכתה להצלחה מחודשת. בשנת 1968 התחילה תקופת יבגני סימונוב (בנו של ראובן סימונוב) בהנהגת התיאטרון. הוא ניהל את התיאטרון עד לשנת 1987 כאשר נאלץ לעזוב אותו. בשנה זו בראש התיאטרון הועמד מיכאיל אוליאנוב, משחקניו הוותיקים של התיאטרון. הוא ניהל את התיאטרון עד לשנת 2007.
החל משנות ה-30 פועל בסמוך לתיאטרון בית הספר למשחק שמשנת 1939 נקרא על שם שצ'וקין שהיה בין השחקנים הבולטים של התיאטרון ובמאי של מספר הצגות שהועלו בשנות ה-30. רוב שחקני התיאטרון הם בוגרי בית ספר זה.
תומפסון (מניטובה)

| --- | --- |
"היילנד טאואר" הוא הבניין הבולט ביותר בקו הרקיע של תומפסון
"היילנד טאואר" הוא הבניין הבולט ביותר בקו הרקיע של תומפסון
 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  מניטובה מניטובה
 תאריך ייסוד:  1956
 שטח:  17.18 קמ"ר
 גובה:  409.40 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,035 (2021)
  ‑ צפיפות:  782.8 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  55°44′36″N 97°51′19″W﻿ / ﻿55.743333333333°N 97.855277777778°W﻿ / 55.743333333333; -97.855277777778 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.thompson.ca
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי תומפסון(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי תומפסון(למפת מניטובה רגילה) ויניפג ברנדון צ'רצ'יל וינקלר אונטריו מפרץ הדסון נונאווט ט. צמ. ססק. ארצות הבריתתומפסון(למפת מניטובה מוגדלת) ויניפג ברנדון צ'רצ'יל וינקלר אונטריו מפרץ הדסון נונאווט טרי. צפ. מע. ססקצ'ואן ארצות הבריתתומפסון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
תומפסון (באנגלית: Thompson) היא עיר בצפון פרובינציית מניטובה, קנדה. למרות קוטנה היחסי עם שטח של כ-17 ק"מ ואוכלוסייה של כ-13 אלף נפש (נכון ל-2011), העיר מהווה מרכז הסחר האזורי בצפון מניטובה, ועל כן נחשבת ל"מרכז הצפון".
תומפסון נוסדה בשנת 1950. דרך מצוינת לחקור אותה היא על שביל רוח מודרך דרך לצד יצירות אמנות בהשראת הזאבים שנראים מדי בקצה העיר. מוזיאון צפון מורשת מציג את ההיסטוריה הייחודית הזהות של העיר הזאת.
גאוגרפיה

מגוון של פארקים פרובינציאליים בקרבת מקום מציעים מפלים, כולל מפלי קוואסיצ'צ'ואן.
תומפסון ממוקמת כ-830 ק"מ צפונית לגבול ארצות הברית–קנדה, וכ-739 ק"מ צפונית לבירת מניטובה, ויניפג.
תעשיית כריית הניקל, טחינתו, היתוכו וזיקוקו  היא התחום הכלכלי המקומי הבולט ביותר. כמו כן חלק גדול מתושבי תומפסון מועסקים על ידי הרשויות הממשלתיות הפרובינציאליות.
תומפסון מתאפיינת באקלים תת-ארקטי, עם חורפים קפואים וארוכים וקיצים קצרים אך חמימים. ממוצע הטמפרטורות הרב-שנתי (כפי שנמדד בשדה התעופה "תומפסון" הממוקם כ-5.6 ק"מ צפונית לעיר, בין השנים 1981-2010) עומד על מינוס 2.9 מעלות צלזיוס, כאשר הממוצע נע בין מינוס 23.9 מעלות בחודש הקר בשנה - ינואר, לבין 16.2 מעלות בחודש החם בשנה - יולי.
הערות שוליים

1 2  פרופיל מפקד אוכלוסין לתומפסון, סטטיסטיקס קנדה.
↑  NORTH MB, Thompson
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564662105171  LCCN: n84090815  VIAF: 267537523   WorldCat (עם VIAF): 267537523 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שריר העכוז הקטן

| --- | --- |

שרירי הירך העמוקים במבט אחורי, שריר העכוז הקטן מצוין בחלקו הימני של האיור
 שיוך:  superficial gluteal muscles 
 אספקה עורקית:  עורק העכוז העליון 
 עצבוב:  superior gluteal nerve
 פעולת שריר:  abducting of the hip joint 
 שריר נגדי:  השריר האגסי, השריר הסותם הפנימי, השריר הסותם החיצון, שריר התאומים התחתון, שריר התאומים העליון, שריר הירך המרובע 
 תחל שריר:  gluteal surface of ilium 
 אחז שריר:  תל הירך הגדול 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (475) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. gluteus minimus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.7.02.008 
 TA2 (2019):  2600 
 FMA:  22317 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224427 
 
שריר העכוז הקטן (TA: Musculus gluteus minimus) הוא הקטן מבין שלושת שרירי העכוז (יתר שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול ושריר העכוז האמצעי). השריר ממוקם עמוק יותר משריר העכוז האמצעי ופעולותיו דומות לאלו של האחרון: הוא מרחיק את הירך ומסובב אותה פנימה. כוחו של העכוז הקטן, בעת סיבוב פנימי של הירך, גדול יותר מזה של העכוז האמצעי.
תיאור

לשריר העכוז הקטן מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.
תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז הקדמי לקו העכוז התחתון.
השריר נאחז בחלק הקדמי של תל הירך הגדול.
עצבוב

שריר העכוז הקטן מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior).
תמונות נוספות

מבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהן.
מבט קדמי אל עצם הירך ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בה.
שרירי העכוז והירך במבט אחורי (העכוז הגדול והעכוז האמצעי הוסרו באופן חלקי), שריר העכוז הקטן נראה בחלקו העליון של האיור.
ראו גם

אנטומיה - מונחים
שמואל מחרובסקי

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 באוקטובר 1937 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  5 בפברואר 2019 (בגיל 81)
 עמדה:  מנהל ספורטיבי
שמואל (שַמלוּק) מַחרובסקי (21 באוקטובר 1937 - 5 בפברואר 2019) היה מנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב בשנים 1960–1992.
ביוגרפיה

שמואל מחרובסקי נולד וגדל בתל אביב בשכונת סומייל. בתחילת שנות ה-50 היה שחקן כדורסל בקבוצת ברית מכבי עתיד. ב-1960 מונה למנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב. בשנים אלה החלה מכבי תל אביב לשחק גם באירופה.
בעת כהונתו בהנהלת הקבוצה זכתה מכבי תל אביב בשני גביעי אירופה לאלופות, פעם אחת בגביע הבין יבשתי, 27 פעמים באליפות המדינה, ו-23 פעמים בגביע המדינה. הוא שימש בתפקידו בהתנדבות במשך שלושה עשורים, עד שנת 1992, וכשפרש הוחלף על ידי מוני פנאן. לאחר עזיבתו הקים את משרד הפרסום שמלוק-רבן בשותפות עם איש הפרסום רן רבן. לימים נקרא המשרד שמלוק-רבן-גולני. ב-1999 רכשה חברת מקאן אריקסון חלק ממשרד הפרסום. במסגרת העסקה מכר מחרובסקי את כל מניותיו בחברה.
בגיל 45 התחתן והיה נשוי לזמן קצר.
נפטר ב-5 בפברואר 2019. הלווייתו נערכה בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

↑  על פי הספר כדורסל 2000/שמואל יעקבסון
↑  נורית שר, עירית קופלר שטראוס רכשה את חלקו של אבינועם גולני במשרד הפרסום רבן גולני, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2001
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏סופית: מק'אן ארקיסון רוכשת %60 מפרסום שמלוק-רבן-גולני ב-4.20 מיליון דולר, באתר גלובס, 3 באוגוסט 1999
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרה קולדוול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1924 מריוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  23 במרץ 2006 (בגיל 82) פורטלנד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הנדריקס קולג', בייטס קולג', הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, אוניברסיטת ארקנסו, Fayetteville High School 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (9 במאי 1997)  המדליה הלאומית לאומנויות 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה קולדוול (באנגלית: Sarah Caldwell;‏ 6 במרץ 1924 – 23 במרץ 2006) הייתה מנצחת אופרה, אמרגנית ובמאית אופרה אמריקאית ידועת-שם.
ביוגרפיה

קולדוול נולדה במריוויל, מיזורי וגדלה בפאייטוויל, ארקנסו. היא הייתה ילדת פלא והופיעה ככנרת מאז היותה בת עשר. את בית הספר התיכון בפאייטוויל סיימה בגיל ארבע-עשרה.
בשנת 1944 סיימה קולדוול את לימודיה בהנדריקס קולג' ולמדה באוניברסיטת ארקנסו ובקונסרבטוריון ניו אינגלנד. ב-1946 היא זכתה במלגת לימודים כוויולנית במרכז ברקשייר למוזיקה. בשנת 1947 ביימה את "הרוכבים אל הים" של ווהן ויליאמס. במשך 11 שנים כיהנה כעוזרת ראשית לבוריס גולדובסקי.
קולדוול עברה לבוסטון, מסצ'וסטס בשנת 1952 והייתה לראש סדנת האופרה של אוניברסיטת בוסטון ב-1957 הקימה את "קבוצת האופרה של בוסטון", שהייתה ללהקת האופרה של בוסטון, שם ביימה מגוון רחב של אופרות ורכשה מוניטין של הפקת יצירות קשות בתנאי לחץ. עוד נודעה בהרכבת וריאציות מעניינות על אופרות סטנדרטיות. הופעות בולטות שעליהן ניצחה ו/או ביימה בבוסטון כוללות את "המסע לירח" מאת ז'ורז' מלייס, אותלו של ורדי (עם טיטו גובי בתפקיד יאגו), "הצגה בצו מלכותי" (Command Performance) (הצגת בכורה עולמית), "מאנון" של מאסנה ו"פאוסט" של גונו (שתיהן עם בברלי סילס ונורמן טרייגל, "לולו" של ברג (בכורה בחוף המזרחי של ארצות הברית), "הפוריטאנים" של בליני (עם ג'ואן סאתרלנד "אי סובלנות" (בכורה אמריקאית), "בוריס גודונוב" (של מוסורגסקי (גרסה מקורית), "איפוליט ואריסי" (בכורה כהצגה בימתית בארצות הברית, עם פלאסידו דומינגו), לה בוהם של פוצ'יני (עם רנאטה טבאלדי ודומינגו), "משה ואהרון" של שנברג (בכורה אמריקאית), דרכו של הולל של סטרווינסקי, "טירת כחול הזקן" של בארטוק, כרמן של ביזה (עם מרילין הורן), "מקבת'" של ורדי(גרסה מקורית), "החייל האמיץ שווייק" של רוברט קורקה, "הדייג ואשת הדייג" (בכורה עולמית, עם מיוריאל קוסטה-גרינספון) ועוד רבות אחרות.
באופרה של ניו יורק ביימה קולדוול את "הלורד הצעיר" של הנס ורנר הנצה ואת "אריאדנה בנאקסוס" של ריכרד שטראוס (עם קרול נבלט)" שתיהן ב-1973. ב-1976 הייתה הן במאית והן מנצחת והפקת הספר מסביליה של רוסיני (עם סילס ואלאן טיטוס), הצגה ששודרה בטלוויזיה, וכך גם בפלסטף של ורדי (עם דונלד גראם) ב-1979.
ב-1976 הייתה קולדוול למנצחת הראשונה במטרופוליטן אופרה, בהפקה של לה טרוויאטה (עם סילס). ב-1978 ניצחה שם על "שיקוי האהבה" של גאטנו דוניצטי, עם חוסה קאררס וג'ודית בלגן. היא הופיעה עם הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פיטסבורג, תזמורת סיינט פול והתזמורת הסימפונית של בוסטון.
עוד בשנת 1976 ביימה את האופרה של ג'ון להמונטיין ליובל המאתיים של ארצות הברית, "שמחי אפוא אמריקה" עם אודטה (מוזה לאמריקה), דונלד גראם (פטריוטים שונים), ריצ'רד לואיס (המלך ג'ורג' השלישי), המקהלה של אוניברסיטת פנסילבניה ותזמורת פיטסבורג.
כמו כן ביימה הפקה אחת שאינה מוזיקלית, הצגת מקבת' של שקספיר במרכז לינקולן בשנת 1981, ששודרה בטלוויזיה בכבלים
בשנת 1982.
בשנת 1982 התמנתה שרה קולדוול למנהלת האמנותית של האופרה הישראלית החדשה.
בשנות ה-80' פעלה אופרה ניו אינגלנד, סניף של להקת האופרה של בוסטון שהקימה קולדוול, כשגרירת אופרה נודדת במדינות ניו אינגלנד. קולדוול העסיקה זמרים מקצועיים צעירים בהפקות בבימוי מלא ועם תזמורת. המימון בא מקרנות שונות, הן מקומיות ומדינתיות והן פדרליו
כבמאית נחשבה שרה קולדוול לממשיכת דרכו של וולטר פלסנשטיין, אבל גישתה לאופרה הייתה כולה שלה; במיטבה ראו אותה כאחת מבמאיות האופרה המשפיעות ביותר בארצות הברית.
שרה קולדוול מתה בגיל 82 במרכז הרפואי בפורטלנד, מיין, מדום לב.
הקלטות אולפן

גאטנו דוניצטי: "דון פסקואלה" (סילס, קראוס, טיטוס, גראם; קולדוול, 1978) EMI
הקלטות וידאו

ג'ואקינו רוסיני: הספר מסביליה (סילס, ה. פרייס, טיטוס, גראם, ראמי; קולדוול, קולדוול, 1976) (שידור חי)
ציטטות

"לימדו כל מה שאפשר ללמוד, בכל זמן שאפשר ללמוד, מכל אחד שפשר ללמוד ממנו - תמיד יגיע זמן שתשמחו על כך."
"אם ניגשים לאופרה כאל משהו שמתנהל מאז ומתמיד בדרך מסוימת, זה מה שמקבלים. אני ניגשת לאופרה כאילו אינני מכירה אותה."
אם אתה יכול למכור משחת שיניים ירוקה בארץ הזאת, אתה יכול למכור אופרה."
נלקח מן הערך  (wikinfo:Sarah Caldwell) שרה קולדוול, מתוך wikiinfo ברישיון GNU Free Documentation License.
לקריאה נוספת

Challenges: A Memoir of My Life in Opera, by Sarah Caldwell (with Rebecca Matlock), Wesleyan University Press, 2008.  ISBN 0-8195-6885-6
Sarah Caldwell: The First Woman of Opera, by Daniel Kessler, The Scarecrow Press, Inc, 2008.  ISBN 978-0-8108-6110-7
The Boston Opera Company 1909-1915, by Quaintance Eaton, Appleton-Century Press, (1965) New York.
הערות שוליים

↑  סטיבן לדבטר ופטריק סמית, "שרה קולדוול" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347164405171  BNE: XX1733049  BnF: cb14161055n (data)  GND: 132530511  ISNI: 0000 0000 5943 5173  LCCN: n88209088  MusicBrainz: c8cd7da5-602a-4ca0-98eb-d0890ddaacdb  NKC: jo2002105699  RERO: 02-A011324915  SELIBR: 270714  SNAC: w64r5d83  VIAF: 42049489   WorldCat (עם VIAF): 42049489
שמן קוקוס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  שמן של האנדוספרם 
 
שמן קוקוס הוא שמן צמחי המופק בכבישה קרה מפרי קוקוס טרי. לשמן ארומה טבעית של הפרי. שמן זה משמש בעיקר לבישול ואפייה.
תכונות

נקודת העשן של שמן קוקוס לא מזוקק היא 177 מעלות צלזיוס. השמן נוזלי ושקוף בטמפרטורה של מעל 25 מעלות צלזיוס, ומתחת לטמפרטורה זו מתגבש למשחה לבנה.
שימושים

לשמן הקוקוס שימושים רבים, ביניהם:
תחליף שומן בבישול ואפיה. שמן הקוקוס מתחמצן פחות ביחס לשמנים אחרים בחימום.
בתחילת המאה ה-21 צבר שמן הקוקוס פופולריות מסוימת בזכות היכולת שלו להילחם ברדיקלים חופשיים, ומאז הוא מופיע גם במוצרי טיפוח פנים ושיער שונים. לפי הטענות, שמן הקוקוס מטפל בדלקות, אדמומיות ונגעים בעור, תמצית החומר היא אנטי-בקטריאלית ועוזרת לטפל בפטריות ומשמש כנוגד חמצון.
תהליך הפקת השמן

שמן הקוקוס מיוצר מחלב קוקוס טרי ומופק באחד או יותר מהאמצעים הבאים: הרתחה, תסיסה, הקפאה, כבישה מכנית או צנטריפוגה. שמן שהופק בשיטה זו מכונה כתית (Virgin). בתהליך התססה מתסיסים את החלב במשך 24–36 שעות. במהלך ההתססה מופרדים המים והשמן. השמן עובר תהליך חימום קל, עודפי מים מופרדים ומסוננים, ומתקבל שמן שקוף בעל ריח וטעם של קוקוס.
המלצות בריאותיות

שמן קוקוס הוא שומן צמחי רווי.
בגלל אחוז השומן הרווי הגבוה בשמן הקוקוס, ארגון הבריאות העולמי, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, איגוד הלב האמריקאי, האקדמיה האמריקאית לתזונה ודיאטה, שירות הבריאות הלאומי הבריטי, המועצה הבריטית לתזונה, ממליצים לצמצם או להימנע מצריכת שמן קוקוס.
לקריאה נוספת

Nutritional And Health Aspects Of Coconut Oil, Health Oils From The Tree Of Life, Jon J. Kabara, Ph.D
Marten B PM Schrezenmeir J. Medium-chain triglycerides. International Dairy Journal. 2006;16:1374-82. Fife B.Coconut Cures. Colorado springs, Co, USA: Piccadilly Books, Ltd.; 2005
הערות שוליים

↑  Detwiler, S. B.; Markley, K. S. (1940). "Smoke, flash, and fire points of soybean and other vegetable oils". Oil & Soap 17 (2): 39–40. doi:10.1007/BF02543003
↑  האמת על שמן קוקוס - המרכז לרפואת הרמב״ם, באתר www.rambam-medicine.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284046705171  BnF: cb12003227r (data)  LCCN: sh85027628  NKC: ph978130
שמואל מלול

שמואל "שמוליק" מלול (נולד ב-3 באפריל 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן שמאלי.
קריירת מועדונים

מלול התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ 2013 חתם במכבי פתח תקווה. ב-15 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-4 נגד בני יהודה תל אביב.
לאחר עונה ראשונה בבוגרים של פתח תקווה שכללה 15 משחקים בהרכב, חתם בבית"ר ירושלים כמחליף לדושאן מטוביץ'. בבית"ר לא הצליח לבסס את מקומו בהרכב הראשון, ובסוף העונה עזב את המועדון. ב-19 ביולי 2015 חתם בהפועל עכו.
ב-21 בספטמבר 2016 חזר למכבי פתח תקווה.
ב-8 ביוני 2017 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  איציק יצחקי‏, מכבי פתח תקוה סיכמה עם שני שחקני בית"ר טוברוק, באתר וואלה, 2 ביולי 2013
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל עכו: שמוליק מלול חתם לעונה אחת, באתר וואלה, 19 ביולי 2015
↑  רותם רוזנסקי, ‏שמוליק מלול חתם לעונה אחת במכבי פתח תקווה, באתר ONE‏, 21 בספטמבר 2016
↑  גידי ליפקין, ‏הפועל רמת גן החתימה את המגן שמוליק מלול, באתר ONE‏, 8 ביוני 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון זירה

| --- | --- |

יהודה פוקס ואליעזר יונג בדמויות הראשיות ב"הזמרת בעלת הקרחת" בתיאטרון זירה, 1957
 מידע כללי
 סוג:  תיאטרון שוליים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°04′43″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.07872222°N 34.77475°E﻿ / 32.07872222; 34.77475
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) תיאטרון זירה(למפת תל אביב רגילה) תיאטרון זירה(למפת גוש דן רגילה) תיאטרון זירה(למפת גוש דן מוגדלת) תיאטרון זירה  he תיאטרון זירהhe תיאטרון זירהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הצגה בתיאטרון זירה מוצגת במרכז האולם, 1949
מייסד ובמאי תיאטרון זירה, מיכאל אלמז (1949)
תיאטרון זירה היה תיאטרון שוליים שנוסד על ידי מיכאל (מיקו) אלמז ופעל בתל אביב בשנים 1949–1959.
היסטוריה

לאחר שחזר מלימודי תיאטרון בניו יורק והושפע מתיאטראות שולים, הקים אלמז בשנת 1949 תיאטרון קטן עם מספר שחקנים מצומצם, שהעלה הצגות מקוריות, נסיוניות ואוונגרדיות. ההצגות הראשונות פעלו כאשר הצופים ישבו סביב הבמה כבזירה ומכאן היה שם התיאטרון. רק לאחר זמן מה עברו להצגות חזיתיות. התיאטרון פעל באולם קטן ברחוב ריינס 6.
אלמז תרגם וביים את רוב המחזות, בהם:
מחכים לגודו של סמואל בקט שאלמז תרגם לעברית בשם - "אנו מחכים למַראֵל". הוא ביקש בכך לרמוז שגודו הוא למעשה אלוהים שאנשים מחכים לשווא לבואו. אלמז רכש את הזכויות מיד לאחר שהמחזה הועלה בפריז והעלה אותו בישראל לפני הצגות הבכורה בלונדון ובניו יורק.
הזמרת בעלת הקרחת של אז'ן יונסקו.
בדלתיים סגורות של ז'אן-פול סארטר
"מעבר לגבול" מאת מיכאל אלמז, מחזה שהעלה לראשונה את בעיית הפליטים הפלסטינים.
בין שחקני התיאטרון היו יהודה פוקס, טלילה בן זכאי, מיה זיו, עדנה שביט, אליהו לוי, אליעזר יונג, עמוס אריכא, אלישבע מיכאלי, שלומית קפלנסקי, רות גלר ועוד.
הקהל הישראלי לא היה בשל למחזות אלה, והתיאטרון נקלע לקשיים כלכליים. אלמז ביקש מאברהם דשא (פשנל), שהיה עד אז נהג מונית שהסיע שחקנים להצגות, לעזור לו בניהול התיאטרון. זה היה ניסיונו הראשון של פשנל בעולם הבידור. פשנל החליט שכדי לשפר את מצבו של התיאטרון יש להעלות הצגות "קלילות" יותר. בין הצגות אלה יש לציין:
"פרנסואה ראש גזר" מאת ז'ול רנאר בבימויו של גבריאל דגן. זו הייתה הצלחתו הגדולה ביותר של תיאטרון זירה בעיקר בגלל משחקה של שחקנית צעירה בשם שולמית פילין שגילמה את דמותו של הילד הג'ינג'י הנדחה על ידי אימו. את תפקיד האב גילם יהודה פוקס. ההצגה הועלתה במשך כשנה בכל רחבי הארץ.
"הפינג'אן" - מחזמר המבוסס על ילקוט הכזבים של חיים חפר ודן בן אמוץ מאת אורי סלע ואלכס מסיס עם פזמונים מאת דידי מנוסי, אוריאל אופק ויוחנן זראי. בהצגה השתתפו ריקה זראי, דודיק סמדר, יעקב בודו, שי דנון ועוד. חלק מהפזמונים התפרסמו מאוד כמו: "רוחמה" (...כשהייתה רוחמה בת עשרים הפלמ"ח כולו לחש רוחמה, ובטרם לה מלאו שלושים הפלמ"ח פורק, בעצם למה?...), "צביקה א ב ג" (צביקה ג' צביקה א' צביקה ב'...), "אביגדור מלך החיות" ועוד.
"מוישה ונטילטור" בכיכובו של יעקב בודו. בודו המשיך בתפקיד זה ב"תיאטרון העממי" של פשנל לאחר סגירת תיאטרון זירה.
בשנת 1958 התמנה ג'ורג' ואל כמנהל האדמיניסטרטיבי של התיאטרון ושימש בתפקיד עד סגירתו.
למרות כל זאת נאלץ התיאטרון לסגור את שעריו ב-1959. לתיאטרון זירה מקום חשוב בתולדות התיאטרון בישראל. הוא היה הראשון שהעלה מחזות אוונגרדיים וניסיוניים שהתיאטראות הממוסדים סירבו להעלותם.
הערות שוליים

↑  "הזמרת בעלת הקרחת" בתיאטרון זירה, דבר, 21 ביוני 1957
↑  "כוכב נולד", מעריב, 13 בינואר 1957 - שולמית פילין בפרנסוא ראש גזר בתיאטרון זירה
↑  ד. חוה, "הפינג'אן" הצגת העשור בתיאטרון זירה, דבר, 16 במאי 1958
↑  הוצא צו פירוק נגד תיאטרון זירה, דבר, 26 ביוני 1959
תומפסון קאפר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1863 לאקנאו, הודו הבריטיתהודו הבריטית
 פטירה:  27 בספטמבר 1915 (בגיל 51) לוס-אן-גואל, צרפת צרפת
 מקום קבורה:  Lillers Communal Cemetery, Commonwealth Plot 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  היילבורי קולג' 
 בן או בת זוג:  Winifride Mary Gerard (15 באוקטובר 1908–?) 
 השתייכות:  הצבא הבריטי צבא בריטניה
 תקופת הפעילות:  1882–1915 (כ־33 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-7
 פעולות ומבצעים
 המלחמה המהדית מלחמת הבורים השנייה מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  עמית מסדר האמבט   אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש    אות השירות המצוין
 
סר תומפסון קאפר (באנגלית: Thompson Capper;‏ 20 באוקטובר 1863 – 27 בספטמבר 1915) היה מייג'ור גנרל בריטי, מפקד דיוויזיה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, אשר נהרג במהלך קרב לוס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קאפר נולד ב-20 באוקטובר 1863 לוויליאם ושרה קאפר (לבית קופלנד). ויליאם קאפר היה עובד מדינה בשירות המדינה בבנגל ושרה הייתה בתו של התעשיין ויליאם קופלנד. תומפסון ואחיו הבכור ג'ון נולדו בלאקנאו אך בגיל צעיר נשלחו לאנגליה לצורך השכלתם. קאפר למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובשנת 1882 הוסמך כלוטננט משנה ברגימנט מזרח לנקשייר.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

ב-22 באפריל 1891 הוא הועלה לדרגת קפטן, ולאחר מכן למד במכללת מטה לפני שהועבר עם יחידתו להודו. בשנת 1895 צורף הגדוד שלו לכוח שנשלח לגבול הודו-אפגניסטן כדי להקל על כוח בריטי לכוד בציטרל. שלוש שנים מאוחר יותר הוא שוב היה בפעולה כיועץ ליחידה מצרית של הצבא האנגלו-מצרי תחת הוריישו קיצ'נר שהתקדמה במורד הנילוס במערכה האחרונה של המלחמה המהדית. במהלך פעולות אלו השתתף קאפר בקרב אטברה והיה עם הכוח שנלחם בקרב אומדורמן שהגיע לשיאו. הוא זכה לקידום לדרגת מייג'ור ב-16 בנובמבר 1898.
בשנה שלאחר מכן, 1899, קאפר ורגימנט שלו שוב פעלו באפריקה, והועברו לדרום אפריקה לשרת במלחמת הבורים השנייה. שם מילא קאפר את תפקידו בהצטיינות במשך שלוש השנים הבאות, והוא נשאר בדרום אפריקה ועסק במבצעי גרילה נגד כוחות הבור עד שביתת הנשק במאי 1902. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ועוטר בעיטור אות השירות המצוין (DSO).
לאחר שובו, מונה קאפר לקצין מטה בקורפוס ה-1 במחנה אלדרשוט, וב-11 בדצמבר 1904 הוא הועלה לדרגת קולונל. לאחר מכן הועבר למכללה לפיקוד ומטה, כוויתה בהודו כמפקד המכללה. בשנת 1906 הועלה לדרגת בריגדיר, ובשנת 1908 התחתן עם ויניפרד מרי, ממנה נולד לו בן אחד. בשנת 1910 הוכרה עבודתו במכללה על ידי קבלת תואר עמית מסדר האמבט (CB) לכבוד יום הולדתו של המלך. בשנת 1911 הועבר קאפר מהודו לאירלנד, שם פיקד על חטיבת הרגלים ה-13 עד 1913. הוא חזר לאירלנד זמן קצר לאחר מכן. בעקבות תקרית קורחה, והחליף את חברו יוברט גוף. בתחילת 1914 מונה קאפר למפקח יחידות הרגלים, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-7, שנשלחה לחזית המערבית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה ה-7 הורכבה מחיילים סדירים ששבו מרחבי האימפריה הבריטית, ובתחילה נשלחה לאנטוורפן לסייע לכוחות הצבא הבלגי, אולם נסוגה לאחר כניעת העיר ולחמה בקרב איפר הראשון, שם ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן הוחלפה הדיוויזיה על ידי דיוויזיות מצבא קיצ'נר והצבא הטריטוריאלי, ובמהלך תקופת המנוחה נפצע קאפר באורח קשה מהתפוצצות רימון יד ונשלח לאנגליה עד החלמתו ביולי 1915. בספטמבר 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב לוס, וב-26 בספטמבר נפצע קאפר מירי צלף והוא מת למחרת בתחנת האיסוף.
שופר (תקשורת)

שופר הוא מונח המציין, לרוב באופן שלילי, כלי תקשורת או עיתונאי המשמש לתעמולה של הממשל. ביקורת הנמתחת על "שופרות" היא שאינם מבקרים את הממשל או מערערים על עמדותיו. בעקבות כך נוצר תחושה שרשתות מסוג זה סובלות מחוסר עצמאות תקשורתי, מה שמוביל להטיה פוליטית ואף פייק ניוז, ולפיכך אי אפשר לסמוך על אמינותן. שופרות נפוצים במדינות טוטליטריות או מדינות עם משטר חד-מפלגתי, אך גם במדינות דמוקרטיות.
באיטליה הפאשיסטית

בתחילת המאה ה-20 עם עלייתם של אידאולוגיות חדשות כגוון פשיזם, קומוניזם ונאציזם החלו לקום עיתונים רבים שתפקדו כשופר של הממשל או המפלגה השולטת, רבים מהעיתונים התחילו כביטאון של מפלגות בתחילת דרכן ולא בהכרח של מפלגות שולטות, באיטליה היה זה העיתון איל פופולו ד'איטליה שהקים בניטו מוסוליני (לימים ראש ממשלת איטליה) ב-1914, לאחר התפלגותו מהמפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. העיתון צייר את תחילת פעילותה של התנועה הפשסיטית, מוסילני כתב פעמים רבות לעיתון אך לעיתים קרובות עשה זאת בעילום שם. העיתון בדומה למוסילני דגל במיליטריזם, באירידנטה ובחזון איטליה הגדולה.