stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צעדת ירושלים
היסטוריה > הצעדה הבינלאומית

החל מסוכות ה'תשס"ד (2003) החלו בכל שנה להצטרף למצעד גם אלפי צועדים נוצרים במסגרת השגרירות הנוצרית הבינלאומית ירושלים. על אף התנגדויות לשיתוף שתי הצעדות, היהודית והנוצרית יחד ושאילתה שהועלתה בכנסת בעניין, בידי ח"כ אברהם רביץ מיהדות התורה, המשיכה הצעדה המשותפת לצעוד גם בשנים הבאות. התקשורת החלה להמעיט בציון דתם של הצועדים הזרים, וכיום היא מכונה לעיתים גם בכינוי "צעדת ירושלים הבינלאומית המסורתית". בסוכות ה'תשע"ג (2012), גלעד שליט שוחרר ביום הצעדה, וראש עיריית ירושלים ניר ברקת שהוביל את הצעדה ציין זאת כמעמד סמלי.
הערות שוליים

↑  רפי מן, דברי ימי צעדת ארבעת הימים, באתר הערות שוליים להיסטוריה - הבלוג של רפי מן, ‏13 באפריל 2014
↑  רשות הדיבור לרגליים, דבר, 14 באפריל 1957
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1960
↑  צעדת תשכ"ח שלושה ימים בלבד, דבר, 13 בפברואר 1968
↑  ההכרעה בדבר קיום הצעדה, דבר, 16 באוגוסט 1973
↑  20,000 איש השתתפו היום בצעדת ירושלים, דבר, 3 באוקטובר 1974
↑  מתוך דברי ערך לכסיקון ערכים מקומיים של קיבוץ בארי, עמוד 129.
↑  בצעדת ירושלים צעדו 4000 נוצרים ואלפי ישראלים כתבה מסוכות ה'תשס"ד, 2003. (אתר ערוץ שבע)
↑  נטע סלע, ועדה ברבנות: לא להשתתף בצעדת י-ם בסוכות, באתר ynet, 11 בספטמבר 2007
↑  תעמולה מסיונרית בצעדת ירושלים - שאילתא (באתר הכנסת)
↑  50,000 צועדים השתתפו בצעדת ירושלים, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010839312705171 
תיירים מאפריקה בתלבושת מסורתית, צועדים בצעדת ירושלים, צעדה של ארבעה ימים 12 באפריל 1962
המשלחת הסינית בצעדת ירושלים, 2013
צעדת ירושלים של קבוצת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות שנות ה-70 של המאה ה-20
תלמידות בית הספר לאחיות של הדסה בירושלים, במצעד הסופי של צעדת ארבעת הימים (1965)
צעדת ארבעת הימים 1957 - שלט מפת הצעדה
קבוצת לפידות

קבוצת לפידות היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייבוא, הפצה ושיווק של מוצרים ושירותים בתחומי הבריאות ואיכות החיים. מטה הקבוצה ממוקם בפארק התעשייה הדרומי, קיסריה, ועובדים בו למעלה מ-220 עובדים.
היסטוריה

קבוצת לפידות נוסדה בשנת 1979 על ידי עמי לפידות (יו"ר ובעלים משותפים) וגילה לפידות (דירקטורית ובעלים משותפים). החברה ייצגה את חברת התרופות הדנית נובו נורדיסק ותרופות נוספות ובכללן הורמונים ותרופות לטיפול בסרטן וסוכרת. בשנת 1995 הוקמה חברת לפידות ספורט בע"מ. בשנת 2000 מונה עמי לפידות למנכ"ל חברת פרינג ישראל בע"מ, הנציגות המקומית של חברת התרופות. בנוסף, הוקמה חברת לפידות ביוטי בע"מ, שעסקה בייבוא והפצה של מותגי קוסמטיקה. בשנת 2006 נרכשה חברת "לוכסמבורג תרופות בע"מ" שנוסדה ב-1930. החברה עסקה ביבוא ושיווק תרופות, מכשור וציוד רפואי. כמו כן, נרכשה גם חברת הבת לוכסויז'ן אשר ייבאה ושיווקה עדשות אופטיות ומותגי מסגרות ראייה ומשקפי שמש. בשנת 2011, שמה של לוכסמבורג תרופות בע"מ שונה ללפידות מדיקל ייבוא ושיווק בע"מ. בשנת 2016 פעילותה של חברת לוכסויז'ן בע"מ מוזגה עם פעילותה של חברת לפידות מדיקל. בשנת 2017: חברת BD רכשה את "בקטלאב דיאגנוסטיקה בע"מ", מה שהיה הבסיס להקמתה של חברת BD ישראל בע"מ. קבוצת לפידות חנכה החברה מרכז לוגיסטי נוסף אשר הצטרף למערך התפעולי של הקבוצה. קבוצת לפידות דורגה במקום השישי בדירוג סיטונאי ציוד רפואי ותרופות בישראל של Dun's 100.
הנהלת החברה

עמי לפידות - יו"ר ונשיא קבוצת לפידות המשמש בתפקיד מאז 1980.
גילה לפידות - דירקטורית ובעלים משותפים.
אילן לפידות - מנכ"ל קבוצת לפידות.
חברות ומותגים בולטים אותן מייצגת ומשווקת החברה

הקבוצה מייצגת חברות בינלאומיות רבות כגון: ALCON, B BRAUN, ZEISS, Leica, NIHON KOHDEN, MIZUHO OSI, DE RIGO.
הערות שוליים

↑  לפידות פארמה רכשה את לוכסמבורג תרופות, באתר ynet, 2 ביולי 2006
↑  סיטונאות ציוד רפואי ותרופות, באתר Dun's 100
מרדכי נאור

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1934 (בן 90) תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1956
 בן או בת זוג:  לאה נאור 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב (2002)  פרס בן-גוריון (2007)  פרס הרצל (2006)  פרס יצחק שדה (2013) 
 קישורים חיצוניים
 www.naormor.co.il
 
מרדכי (מוטקֶה) נאור (נולד ב־19 באוגוסט 1934) הוא סופר, עיתונאי, עורך, שדרן רדיו וחוקר תולדות ארץ ישראל. מפקד גלי צה"ל בשנים 1974–1978.
ביוגרפיה

מרדכי נאור נולד בשנת 1934 בתל אביב למשולם (זישא) לרנר, שהיה נצר לחוזה מלובלין, ולטובה לבית לוינהרץ. הוא גדל ברחובות, פרט למספר שנים שבהן נאלצה המשפחה לעבור לגן יבנה עקב בעיות פרנסה. לאחר סיום לימודיו התגייס לנח"ל ונמנה עם מקימי קיבוץ נחל עוז, בו נשאר לאחר סיום שירותו הצבאי, מ־1953 עד 1956, ובו התחתן עם אשתו לאה. בסוף 1956, עזב את הקיבוץ והחל לעבוד בעיתונות. נאור כתב עבור עיתון הנוער העובד "במעלה", עבור "במחנה נח"ל", עבור השבועון "רימון", אליו נתקבל על ידי יעקב אגמון, וב"דבר". בשנת 1958, היה נאור סגן עורך של "במחנה נח"ל". באותה שנה זכה באופן חלקי בפרס עמוס לב על כתבה שתיארה את קיבוצו, נחל עוז. בשנת 1961 היה לעורך "במחנה גדנ"ע" ו"במחנה נח"ל". בשנה זו החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה  ואותו סיים עם תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה בשנת 1964. המשיך ללמוד לתואר שני בירושלים, ואת התואר השני במדע המדינה קיבל ב-1970.
נאור היה סגן מפקד גלי צה"ל ושידר בתחנה פינה שבועית ותוכניות שונות. ביוני 1974 נתמנה למפקד גלי צה"ל. במהלך מלחמת יום הכיפורים עברה התחנה לשדר מסביב לשעון, ונאור נאבק לאחר כניסתו לתפקיד להמשיך מתכונת שידורים זו. במהלך כהונתו יזם חידושים כמו שימוש ב"טלפון האדום" לקבלת ידיעות מהמאזינים ו"האוניברסיטה המשודרת". נאור נאבק על עצמאות גלי צה"ל אל מול רשות השידור. ביוני 1978 סיים את תפקידו בגלי צה"ל ועבר להיות העורך הראשי של משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
נאור קיבל תואר דוקטור במסגרת בית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב; עבודת הדוקטור שלו, שכותרתה: "פנחס ספיר (בתקופת השנים 1930–1949) לבחינת דרכו של מנהיג מהרמה המקומית ללאומית, על רקע ההתפתחות הפוליטית והכלכלית של היישוב בשנים אלו", נעשתה בהדרכת פרופ' מתתיהו מינץ ואושרה בשנת 1984.
מלבד היותו מרצה להיסטוריה, מרבה נאור בכתיבת ספרים פופולריים בתולדות ארץ-ישראל (ביניהם זכתה להצלחה גדולה הסדרה "מסיפורי ארץ אהבתי"), וכן ביוגרפיות על אישיה (בין היתר כתב ביוגרפיות על הברון רוטשילד, פנחס ספיר, הרמטכ"לים יעקב דורי וחיים לסקוב ואליהו דובקין, "שר העלייה של המדינה שבדרך"). בשנת 1962 הציע לו שאול ביבר לכתוב גיליון מיוחד של כתב העת "מערכות שריון" לציון 15 שנים לחטיבה 7, ונאור ניצל את ההזדמנות והציע להוציא לאור ספר, שהיה לספרו הראשון, "כאן השריונים". בשנות ה-60 כתב ספרים נוספים על צה"ל: "על הגובה" – על חיל האוויר (1965); "ימי יוני" – על מלחמת ששת הימים, יחד עם זאב ענר; ו"השבח להם" – על מקבלי צל"שים.
במסגרת המכון לתקשורת יהודית באוניברסיטת תל אביב, בראשות שלום רוזנפלד, ערך את כתב העת "קשר" לתקשורת יהודית וישראלית, שיצא לאור במשך 16 שנה (33 חוברות, 1987–2003).
נאור היה שותף במשך שנים לזאב ענר בתוכנית הרדיו "מחפשים את המטמון", שבה התוודעו המאזינים דרך שעשוע וכתב חידה לפרקים בתולדות ארץ-ישראל.
ספרו "17 המדרגות" הוא רומן שבאמצעותו הוא עוקב אחרי פרקים בתולדות הארץ דרך גיבורו, דב בן ליש, דמות מסתורית שהייתה נוכחת כמעט בכל אתר ונקודה חשובה בהיסטוריה של עם ישראל וארצו.
נאור הוא חוקר וסופר פורה, ובספרייה הלאומית בירושלים אצורים כ-200 כרכים משלו: ספרים שכתב, ספרים שהיה שותף לכתיבתם, ספרים שערך, קטלוגים לתערוכות, וכן רומן אחד וכמה ספרי סיפורים לבני הנעורים. הוא משמש כיועץ וכאוצר מוזיאונים, כגון מוזיאון הרעות במצודת כ"ח (נבי יושע), אתר רכבת העמק בכפר יהושע, מוזיאון ההגנה בתל אביב, ובית ראשונים בהרצליה.
מרדכי נאור מתוגרר בהרצליה, נשוי למשוררת וסופרת הילדים לאה נאור, ולהם שתי בנות ובן.
פרסים שהוענקו לו

פרס חיפה, 1990
פרס סוקולוב על מפעל חיים בתחום העיתונות הכתובה, 2002
פרס הרצל, 2006
פרס בן-גוריון, 2007
פרס נשיא המדינה ע"ש זלמן שזר, 2012
פרס יצחק שדה (ציון מיוחד), 2013
הערות שוליים

↑  תולדות ישראל, מרדכי נאור - ראיון מלא 1 מתוך 5, באתר יוטיוב, ‏5 ביוני 2020
↑  מרדכי נאור, מרדכי נאור ביוגרפיה, באתר האתר הרשמי של מרדכי נאור
↑  עיתונאי בשלושה חצאי משרה, אתר מרדכי נאור
↑  ראו למשל: מרדכי נאור, בלי שגיאות העבר, דבר, 18 ביולי 1958
↑  חלוקת פרס עמוס לב, דבר, 10 ביולי 1958
↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטת ירושלים, דבר, 30 ביוני 1971
↑  מתעכב מינוי מפקד גלי צה"ל, דבר, 5 במאי 1974
↑  יום ב', דבר, 25 באוגוסט 1972
יום ב', דבר, 29 ביוני 1973
↑  שאלות לראש הממשלה, מעריב, 27 בינואר 1972
יוסי ביילין, סנונית בחוף סעודיה, דבר, 31 במאי 1973
↑  יחיאל לימור, מרדכי נאור יתמנה למפקד גלי צה"ל, מעריב, 13 ביוני 1974
↑  יוסף פריאל, הוסר סימן השאלה מעל גלי צה"ל, דבר, 9 ביולי 1978
↑  יחיאל לימור, מפקד גלי צה"ל מסרב להיות בהנהלת רשות השידור, מעריב, 25 בספטמבר 1974
↑  צבי שפירא במקום מ. נאור, דבר, 27 ביוני 1978
↑  ספרים ראשונים, אתר מרדכי נאור
↑  חיים ברעם, מאה שערים ועשירים, כותרת ראשית, 27 במאי 1987
↑  יפעת ארליך, יפו השנייה: המזרחים שקלטו את העליות הראשונות | ישראל היום, ‏4.11.2022
↑  אפרים לפיד, איש המשימות הלאומיות הגדולות, האומה גיליון 232, נובמבר 2023, עמ' 121–124
↑  יעקב בר-און, ‏"ימי הרדיו שלנו": בספרו החדש ד"ר מרדכי נאור מעמיד את יוסף לפיד על טעותו, באתר מעריב אונליין, 4 בינואר 2022
דודי פטימר, ‏מראשית הסאטירה ועד גלי צה"ל: ספרו החדש של מרדכי נאור לרגל 90 שנות רדיו עברי, באתר מעריב אונליין, 7 בינואר 2022;
דוד אסף‏, יומן קריאה: שישה סיפורים מימי הרדיו שלנו, בבלוג "עונג שבת", 11 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265701005171  PLWABN: 9811265356905606  BIBSYS: 3110986  BnF: cb126845939 (data)  CiNii: DA04149232  GND: 121027104  ISNI: 0000 0001 1051 533X  LCCN: n82075665  NSK: 000572316  NTA: 073639257  RERO: 02-A003628767  SUDOC: 096693428  VIAF: 32120405   WorldCat (עם VIAF): 32120405 
לאה ומרדכי נאור, דצמבר 2019
פרנסואה פיון

פרנסואה פִיּוֹן (בצרפתית: François Fillon; נולד ב-4 במרץ 1954) הוא פוליטיקאי צרפתי שכיהן כראש ממשלה בכל תקופת הנשיאות של ניקולא סרקוזי בשנים 2007–2012.
נבחר למועמד מפלגת "הרפובליקנים" לקראת הבחירות לנשיאות צרפת 2017. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות סיים במקום השלישי ולא העפיל לסיבוב השני.
הורשע במעילה בכספי ציבור ונגזרו עליו שנת מאסר, שלוש שנות מאסר על תנאי, קנס ועשר שנות קלון.
ביוגרפיה > ילדותו וצעירותו

פיון נולד בלה מאן שבצרפת כבן הבכור מבין ארבעת הבנים של מישל פיון, נוטריון, ואן לבית סולה (Soulet), היסטוריונית ממוצא בסקי. הוא גדל בסראן-פולטורט, כפר במחוז סארט. למד במכללה סן מישל-דה פרה (College Saint- Michel-des-Perrais) ביישוב פרינייה-לה-פולן (Parigné-le-Pôlin). עבר ללמוד בתיכון הישועי נוטר דאם דה סנט-קרואה בלה מאן. עורר שערורייה כשבשנת 1971 עמד בראש קבוצת תלמידים ודחף את מורתם לאנגלית להתפטר. בהמשך הושעה מבית הספר אולם אחרי עצרת הזדהות של חבריו לכיתה הוחזר לשיעורים. כעבור שנה הוא סיים את בחינות הבגרות.
פיון סיים תואר שני במשפטים (1976) ולאחר מכן המשיך בלימודים מתקדמים (תעודת DEA) במשפט ציבורי ובמדע המדינה. בתום לימודיו החל לעבוד כעוזר פרלמנטרי לחבר האספה הלאומית ז'ול לה-טול. פיון עבד עם לה-טול גם במהלך כהונותיו כשר התחבורה ושר ההגנה ובשנת 1981 עבר לעבוד כעוזר של שר התעשייה מישל גירו והיה ממונה על קשר המשרד עם הפרלמנט.
ביוגרפיה > המשך הקריירה הפוליטית

בין 1993 ל-1995 כיהן פיון כשר החינוך הגבוה והמחקר. ממאי לנובמבר 1995 כיהן כשר לטכנולוגיות מידע ודואר. בין נובמבר 1995 ל-1997 כיהן כשר הדואר, התקשורת והחלל. בין 2002 ל-2004 כיהן כשר לעניינים חברתיים, עבודה וסולידריות. מ-2004 ל-2005 כיהן כשר החינוך הלאומי, החינוך הגבוה והמחקר.
ביוגרפיה > כראש ממשלה

פיון עמד בראש שלוש ממשלות; שלושתן בתקופתו של הנשיא ניקולא סרקוזי. פיון נחשב למקורב לסרקוזי ואף היה אחראי על ניהול קמפיין הבחירות שלו לנשיאות. פיון החליף בתפקיד ראש הממשלה את דומיניק דה וילפן.
ממשלתו הראשונה של פיון כיהנה מ-17 במאי 2007 עד 18 ביוני 2007.
ממשלתו השנייה של פיון כיהנה מ-19 ביוני 2007 עד 13 בנובמבר 2010.
ממשלתו השלישית של פיון כיהנה מ-14 בנובמבר 2010 עד 10 במאי 2012.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות צרפת 2017

בסיבוב הראשון של פריימריס של מפלגת הרפובליקנים, שנערכו ב-20 בנובמבר 2016, נבחר במקום הראשון לפני אלן ז'ופה וניקולא סרקוזי. בסיבוב שני של הפריימריז שנערך ב-27 בנובמבר 2016 ניצח את ז'ופה, ונבחר למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות צרפת 2017. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות סיים במקום השלישי ולא העפיל לסיבוב השני, ובו תמך במקרון.
ביוגרפיה > עמדות פוליטיות

פיון נחשב כשמרן רפורמיסט. לדעת פרשנים הוא יותר שמרני מאשר מורו ורבו פיליפ סוגין. כמועמד לנשיאות פיון התכוון להקטין את המגזר הציבורי ולקצץ 500,000 משרות. פיון הושווה למרגרט תאצ'ר הודות לשאיפתו להפחית בגודלה של מעורבות המדינה בכלכלה. פיון אמר ב-2016 כי ברצונו שתוכנית הבריאות תעבוד טוב יותר בתשלומים מופחתים. תומך בהעלאת גיל הפרישה ל-65. כחבר האספה הלאומית הצביע נגד חקיקה המכירה בנישואים חד-מיניים. פיון מתנגד להפלות באופן אישי.
ביוגרפיה > מדיניות חוץ

פיון תמך בריסוק הקבוצות הקשורות בסלפיזם והאחים המוסלמים והזהיר בתקיפות נגד האיום של הטוטלטריות האסלאמית. הוא קרא לדיאלוג עם סוריה תחת משטרו של בשאר אל-אסד ועם הפדרציה הרוסית בהנהגתו של ולדימיר פוטין. פוטין תואר כידידו של פיון, אם כי פיון עצמו דחה תיאור זה. בשנת 2014, בהרצאה במכללה האקדמית נתניה, אמר כי מי שיאיים על ישראל ייחשף לאיום קשה מצד צרפת. בתגובה לוועידת פריז ב-15 בינואר 2017 שכונסה בהמשך להחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, אמר פיון כי לא ייצא ממנה שום דבר רציני.
פיון החזיק ביחסים קרובים וטובים עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ותמך בשיתוף פעולה עם רוסיה ובהסרת הסנקציות שהוטלו עליה בשל הסיפוח הלא-חוקי של חצי האי קרים.
ביוגרפיה > עסקים

בדצמבר 2021, מונה פיון כחבר במועצת המנהלים של סיבור אחזקות, החברה הפטרוכימית המשולבת הגדולה ביותר ברוסיה. הוא התפטר מתפקידו בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ביוגרפיה > פלילים

ב-15 במרץ 2017 זומן לחקירה בחשד ששילם משכורות לבני משפחתו מכספי המדינה בעד עבודה שלא ביצעו. עד להתפוצצות הפרשה היה המועמד המוביל לזכייה בנשיאות צרפת.
ביוני 2020 הורשע במעילה בכספי ציבור ונגזרו עליו 5 שנות מאסר (שלוש מהן על תנאי) וקנס, לאחר שהעסיק את אשתו כעוזרת פרלמנטרית בשכר של מיליון אירו לשנה. בית המשפט לערעורים שינה את העונש לשנה בכלא ושלוש על תנאי. הוא גם אסר על פיון להתמנות לתפקיד ציבורי במשך עשר שנים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פיון נשוי לפנלופה קאתרין לבית קלארק מאז 1980, ולהם חמישה ילדים. פנלופה היא ילידת ויילס. הם הכירו בלה-מאן בשנת הגישור של פנלופה שלימדה אנגלית. אחיו הצעיר פייר, מומחה לרפואת עיניים, נשוי לאחותה הצעירה של פנלופה, ג'יין. אחיו הקטן, דומיניק פיון, הוא פסנתרן מוכשר.
הערות שוליים

↑  סרקוזי הציג את ממשלתו; קושנר שר החוץ, באתר ynet, 18 במאי 2007
↑  "François Fillon, Thatcherite with a thing for Russia". POLITICO (באנגלית אמריקאית). 2016-11-21. נבדק ב-2017-03-04.
↑  http://www.netanya.ac.il/AboutUs/WhoWeAre/News/Pages/france-pion.aspx, www.netanya.ac.il (ארכיון)
↑  יוני בן-מנחם, ועידה מיותרת בפריז, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 בינואר 2017
↑  "ועידה מיותרת בפריז". JCPA.org.il (באנגלית אמריקאית). 2017-01-12. נבדק ב-2017-03-04.
↑  אלי לאון, חקירה נגד פיון, באתר ישראל היום, ‏02/03/2017
↑  התחזית הכלכלית ל-2017: אירופה תהיה ההפתעה הגדולה בשווקים, באתר פורבס ישראל
↑  רויטרס‏, צרפת: 5 שנות מאסר לרה"מ לשעבר פרנסואה פיון שהורשע במעילת כספי ציבור, באתר וואלה, 29 ביוני 2020
↑  צרפת: גזר דינו של רה"מ לשעבר פרנסואה פילון קוצר, באתר וואלה, 9 במאי 2022
↑  French court upholds one-year sentence for ex-PM Fillon in ‘fake jobs’ scandal, France 24, ‏2022-05-09 (באנגלית)
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה • פרנסואה ביירו | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810619581305606  BnF: cb12389021r (data)  GND: 134218086  ISNI: 0000 0001 1436 5674  LCCN: n2007059907  RERO: 02-A013800146  SUDOC: 032969376  VIAF: 1223971   WorldCat (עם VIAF): 1223971
צילה מנוסי

| --- | --- |

צילה מנוסי, שנות ה-60
 לידה:  6 בדצמבר 1930 קרקוב, פולין
 פטירה:  16 באוגוסט 2023 (בגיל 92) תל אביב-יפו, ישראל
 תאריך עלייה:  1934
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  קריקטורה, איור
 בן או בת זוג:  דידי מנוסי (1959–2013) 
 צאצאים:  ניר מנוסי 
 מספר צאצאים:  1 
 
צילה מְנוּסי (6 בדצמבר 1930 – 16 באוגוסט 2023) הייתה מאיירת וקריקטוריסטית ישראלית.
צילה מנוסי בטקס חלוקת פרס עפרון הזהב, 2010
ביוגרפיה

צילה לונדון נולדה בשנת 1930 בעיר קרקוב שבפולין במשפחה יהודית דתית, ובשנת 1934 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. גדלה בשכונת גאולה בירושלים. אביה היה פקיד בבית חינוך עיוורים בעיר. למדה בבית הספר הדתי "מעלה" והתבלטה בכישורי הציור עוד מילדותה.
בשנים 1947–1951 למדה ציור ב"בצלאל". בשנת 1952 נסעה ללונדון, שם למדה עיצוב בבית הספר המרכזי לאמנויות ומלאכות יד (אנ') ובמכון הפוליטכני (אנ') בהדרכתו של המעצב טום אקרסלי (אנ'). במהלך לימודיה שם עבדה כזבנית של לבני גברים בחנות מרקס אנד ספנסר ואף זכתה בפרס על ציור סמל לחברה. בשנים 1954–1961 התגוררה בניו יורק, שם עסקה בעיצוב כרטיסי ברכה וגלויות.
בשנת 1958 נישאה לדידי מנוסי. היא הייתה נשואה לו עד מותו ב-2013, ולזוג שלושה ילדים. בראשית שנת 1961 שבו בני הזוג לישראל. לאחר שובם חברה מנוסי לחוה אורנן, חברתה לספסל הלימודים מבצלאל, והשתיים עסקו יחד בעיצוב גרפי מסחרי. בין עבודותיה מאותה תקופה – בולים עבור השירות הבולאי (חלקם ביחד עם אורנן): בול ליום הזיכרון לשואה ולגבורה (1962) (שלהבת המורכבת מהמילים "שמע ישראל"), "מועדים לשמחה ה'תשכ"ג" (1962), "א/ק שלום" (1963) (עם השקתה של אוניית הדגל של צים, "שלום"), סדרת "מועדים לשמחה ה'תשכ"ה" (1965) ובול לכבוד "מאה שנה לאיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי" (1965), וכן כרזה נגד העישון מטעם האגודה למלחמה בסרטן (פנים מחייכים ובפיהם פרח), שלפיה הוכנה חותמת תעמולה עבור הדואר.
בשנות ה-70 יצרו צילה ודידי מנוסי במשותף קריקטורות שפורסמו במדור הדעות של העיתון "ידיעות אחרונות".
בשנת 2010 זכתה ביחד עם בעלה בפרס עיפרון הזהב מטעם המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
בשנת 2013 עברה לדיור מוגן בבית אבות משען ברמת אביב.
נפטרה ב-16 באוגוסט 2023 (ל' באב ה'תשפ"ג) ונקברה לצד בעלה בבית הקברות של קיבוץ גבע.
גלריה

בול בעיצובה, 1962
"שניים אוחזין בטלית...", 1985–1992
 דיות ונייר שעווה על נייר
 20.3x28.3 ס"מ
 המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
The National Picnic,‏ 1985–1992
 15x26.5 ס"מ
 המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
מתוך "המדריך הזואולוגי לפוליטיקה הישראלית" (2000)
מתוך "המדריך הזואולוגי לפוליטיקה הישראלית" (2000)
אביגדור ליברמן, מתוך: "ותשקוט הארץ 40 שניות: ממשלת שרון 2001–2002" (2003)
בנימין נתניהו ואריאל שרון, מתוך: "ותשקוט הארץ 40 שניות: ממשלת שרון 2001–2002" (2003)
רשימת פרסומים > פרסומים עם דידי מנוסי

מעשה בעלמה ושמה לוסי, (ירושלים: ארז), [תשכ"-].
ספר הבדיחה והבישול של דידי מנוסי ושות’: מתכונים רציניים מכל העולם והומור גם; הנחתומים: עדנה ושמשון ענבל, צילה ודידי מנוסי; עיצוב ואיורים: צילה מנוסי, תל אביב: עידנים, תשמ"ח 1988. (הדפסה נוספת: הוד השרון: אסטרולוג, 2002)
ממ"ט אב"כ וכל השאר: הומור לשעות אטומות, תל אביב: כנרת, 1991. (הופיע באותה שנה גם באנגלית, בשם Scuddam maskud and all the rest: Israeli humor from the sealed-in war)
כובע על הגבה, תל אביב: כנרת, 1996.
מתנה קטנה גדולה, תל אביב: כנרת, 1996
המדריך הזואולוגי לפוליטיקה הישראלית, אור יהודה: כנרת, 2000.
חמשירים בתרמיל לחייל ולמיל, תל אביב: י' גולן, תש"ס 2000.
ותשקוט הארץ 40 שניות: ממשלת שרון 2001–2002, תל אביב: טפר, 2003.
רשימת פרסומים > איורים

סילבי קשת, חץ מסילבי קשת, ירושלים ותל אביב: שוקן, 1969.
תנ"ך יונה, ירושלים: קורן, [תשל"-?]
אפריקה המתעוררת: מבחר שירים; ליקט ותרגם: שמשון ענבל; ציירה: צלה מנוסי; כתבה: עליזה יפה נוף, תל אביב: עקד, תשכ"ב.
לקריאה נוספת

Cyla Menusy, in: Józef Mroszczak, I Międzynarodowe Biennale Plakatu w Warszawie, Warsaw: Wydawnictwo Artystyczno-Graficzne RSW "Prasa" WAG, 1968
הערות שוליים

↑  ראו: דברים שלמדתי מדנה, באתר CO. CO.
1 2  ש. שליט, הציירים עצמם התפסו בזוועות, מעריב, 18 באוקטובר 1961
↑  על השותפות בין השתיים ראו: סדר נשים | פיצול האישיות, מעריב, 29 ביוני 1962; נילי פרידלנדר, כל אשה – בול, מעריב, 18 באוקטובר 1963.
↑  הצייר יעקב צים צייר בולי תעמולה ל... צי"ם, מעריב, טור 2, 5 ביולי 1963; א. לינדנבאום, בשולי הבולים | בול דואר לאנית "שלום", דבר, טור 1, 18 ביולי 1963.
↑  חיים לנגלבן, בולים ובולאים | מועדים לשמחה תשכ"ה, חרות, 3 ביולי 1964.
1 2  פינת הבולאי | הלווין "סינקום" בבול ישראלי, מעריב, 20 באפריל 1965.
↑  צילה מנוסי, באתר התאחדות בולאי ישראל.
↑  צילה מנוסי זכתה בפרס על כרזה נגד העישון, דבר, 26 באוקטובר 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 456136  NLI: 987007966985305171  ISNI: 0000 0000 6956 7620  LCCN: n92011857  MusicBrainz: cd11eafc-1635-4a40-8c49-63c5b31d674b  VIAF: 97311658   WorldCat (עם VIAF): 97311658
קו מנחה מדיה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 חברת אם:  קו מנחה שרותי מידע ותקשורת
 משרד ראשי:  מגדל קרסו יד חרוצים 12, תל אביב
 הכנסות:  לשנת 2015- 17.6 מיליון שקל
 רווח:  לשנת 2014- הפסד תפעולי 760 אלף שקל.
 
קו מנחה מדיה בע"מ (K MEDIA GROUP) היא חברה פרטית אשר עסקה בתחום האינטרנט, מדיה ותוכן, והפעילה בעברה מספר אתרים גדולים בישראל.
החברה היא חברת בת של קו מנחה שרותי מידע ותקשורת, המפתחת ומשווקת תוכנות לשוק ההון, וחברת אחות של חשבים ה.פ.ס מידע עסקי, המפעילה את אתר תקדין.
נכון לשנת 2020 לחברה אין כלל פעילויות.
היסטוריה

במרץ 2011 "קו מנחה שרותי מידע ותקשורת" ביצעה ארגון מחדש לכלל פעילותיה, שבמהלכה פוצלה פעילות האינטרנט של חברת "קו מנחה let me know" לחברת האחות "קו מנחה מדיה". אופיר שטויאר החל לכהן כמנכ"ל החברה החדשה.
בספטמבר 2013 החברה רכשה את פעילות האינטרנט של חברת תפוז אנשים, כולל אתר שיתוף הווידאו flix תמורת 4.3 מיליון שקל. בנוסף, רכשה 51% ממניות חברת "הדף הראשון שלי". בנובמבר 2014 רכשה את יתרת המניות בחברה זו ממייסדה אפרת פרידליך והגיעה להחזקה מלאה בחברה.
במרץ 2017 מכרה החברה את זכויותיה באתרים תפוז ו-Flix.‏ אך נכון ליולי 2020 קו מנחה היא זו שעדיין מפעילה את תשתיות ושרתי האתר.
בדצמבר 2015 שי מגל מונה למנכ"ל החברה. במאי 2021 מורן צור מונה למנכ"ל החברה.
פעילות מופסקת[דרושה הבהרה]

| --- | --- |
 עד שנת 1999 ייצגה באופן בלעדי את שירותי DOW JONES INTERACTIVE בישראל.  מדצמבר 1992 ועד לנובמבר 1998 ייצגה באופן בלעדי את ספקית המידע CompuServe בישראל.  משנת 1997 ועד דצמבר 1998, סיפקה גישה לאינטרנט בטכנולוגיית ISDN.  בשנת 1998 הפעילה את המגזין האלקטרוני "שמש" ואת האתר "הון ליין" שהפיץ מידע עסקי ובורסאי.  מאפריל 1999 ועד 2020 הפעילה את אתר ביזפורטל העוסק בתחום שוק ההון ונדל"ן.[דרושה הבהרה] מפברואר 2006 מפעילה את ערוץ הווידאו BizTV  מפעילה אתר למידע מרשם החברות שמתחרה בחברת האחות "טאבו ישיר" בתחום זה.  בשנת 2000 הפעילה את אתר "orange bizportal" בשיתוף חברת פרטנר תקשורת.  בשנת 2000 הפעילה פורטל סלולרי בשיתוף חברת GoNext.  סיפקה מספר כלים למשקיע בשוק ההון הישראלי, כגון שירות לניהול תיק מניות אישי, ומערכת חיפוש והשוואה קרנות נאמנות.  "בורסה גרף" בשיתוף Bizportal הפעילה ערוץ המספק ניתוחים טכניים, גרפים, וסקירות של ניירות ערך.:  ממרץ 1999 ועד שנת 2004 הפעילה אתר אינטרנט המספק מידע אודות מכרזים פומביים והזדמנויות עסקיות.  מדצמבר 1999 ועד נובמבר 2000 הפעילה את אתר netopro המיועד לאנשי כספים.  משנת 2002 ועד נובמבר 2007 הפעילה את אתר פקסדין והוציאה לאור פקס עיתון דו-שבועי בעל אותו שם.  מנובמבר 2009 ועד 2020 הפעילה את אתר השיווק והפרסום אייס. מינואר 2010 ועד יולי 2013 הפעילה את בלוג הטכנולוגיה www.140.co.il.  מיוני 2010 ועד פברואר 2011 אירחה את הבלוג Velvet Underground.  מספטמבר 2013 מפעילה את אתר הפורומים והבלוגים תפוז אנשים ואתר הסרטונים flix. מספטמבר 2013 מפעילה את אתרי הילדים "דף הבית הראשון שלי" ו"ביגו".  מנובמבר 2014 מפעילה את אתר האוכל foodpage.
הערות שוליים

↑  רועי גולדנברג, ‏קו מנחה רוכשת את פעילות האינטרנט של חברת תפוז, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2013
↑  קו מנחה - דוח רבעון 2 לשנת 2017
↑  הודעות כלליות, פורטל שוק ההון ביזפורטל משיק BizTV, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בפברואר 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוגו foodpage