stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניין אביחיל
תיאור המבנה

בניין אביחיל הוא בניין מלבני מוארך בן שלוש קומות. בכל קומה מצוי מסדרון מרכזי וחדרים משני צדדיו. חזיתו הדרומית של המבנה פונה לכיכר ספרא. חזיתו המזרחית, המהווה את הכניסה הראשית למבנה (ופונה כיום לבניין מועצת עיריית ירושלים) מעוטרת בסגנון בארוק, כאשר בראש הגמלון של המבנה מצוי סמל החברה הארצישראלית האורתודוקסית הקיסרית. סביב הסמל מצויה ברוסית הכתובת מדברי הנביא ישעיהו:
לְמַעַן צִיּוֹן לֹא אֶחֱשֶׁה, וּלְמַעַן יְרוּשָׁלִַם לֹא אֶשְׁקוֹט
וכן במרכז הסמל מצויות האותיות היווניות: Α ו-ω המסמלות את ישו על פסוק מחזון יוחנן א', 8 מהברית החדשה בו אומר ישו: "אני הראשית והאחרית".
| קריית העירייה של ירושלים - מבט מכיוון דרום לצפון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
   : 
כיכרות:
 כיכר ספרא | כיכר צה"ל | גן דניאל: 
מבנים היסטוריים:
 בניין עיריית ירושלים ההיסטורי | בית ברגהיים   בניין החברה התנ"כית | בניין אביחיל | בניין הבייגלמאכער:
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר - הוצאת כתר, 2005.
דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.
איל מרון, ירושלים וכל נתיבותיה, יד בן צבי, ירושלים, 1996
בלה שבשטין

בלה שבשטין (במקור שטרן, בהונגרית: Sebestyén Béla; בודפשט, 23 בינואר 1885 – בודפשט, 19 בדצמבר 1959) היה שחקן כדורגל הונגרי-יהודי של נבחרת הונגריה בכדורגל, חלוץ. הוא היה חבר בקבוצה ההונגרית באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912. הוא היה אחד מחמשת האחים שבשטין. אחיהם של גזה שבשטין, ינה, דז'ה ומיהאי.
קורות חיים

הוא נולד למשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד שטרן וגיזלה וירת. הוא שיחק במ.ט.ק. בודפשט בתפקיד חלוץ.
קורות חיים > במועדון ובנבחרת

בין 1906 ל־1912 הוא שיחק בנבחרת הונגריה 24 פעמים וכבש שער אחד. הוא היה חבר בנבחרת הלאומית שהשתתפה באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912.
הישגיו

במשחקים אולימפיים
מקום חמישי. 1912, סטוקהולם
באליפות הונגריה
אליפות: 1907-08
מקום שני: 1909–10, 1910–11, 1911–12, 1912–13
מקום שלישי: 1905, 1906-07
סטטיסטיקה > משחקים בנבחרת

שבשטין שיחק 24 משחקים במדי נבחרת הונגריה:
| נבחרת הונגריה> # | נבחרת הונגריה> שנה | נבחרת הונגריה> מקום | נבחרת הונגריה> מקומיים | נבחרת הונגריה> תוצאה | נבחרת הונגריה> אורחים | נבחרת הונגריה> סוג המשחק | נבחרת הונגריה> שערים | נבחרת הונגריה> אירוע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1906 | בודפשט | הונגריה | 1 – 1 | צ'כיה | ידידותי | - |  |
| 2. | 1906 | פראג | צ'כיה | 4 – 4 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 3. | 1906 | בודפשט | הונגריה | 3 – 1 | אוסטריה | ידידותי | - |  |
| 4. | 1908 | בודפשט | הונגריה | 5 – 2 | צ'כיה | ידידותי | - |  |
| 5. | 1908 | וינה | אוסטריה | 4 – 0 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 6. | 1908 | בודפשט | הונגריה | 5 – 3 | אוסטריה | ידידותי | - |  |
| 7. | 1909 | בודפשט | הונגריה | 3 – 3 | גרמניה | ידידותי | - |  |
| 8. | 1909 | וינה | אוסטריה | 3 – 4 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 9. | 1909 | בודפשט | הונגריה | 1 – 1 | אוסטריה | ידידותי | - |  |
| 10. | 1909 | בודפשט | הונגריה | 2 – 2 | אוסטריה | ידידותי | - |  |
| 11. | 1910 | וינה | אוסטריה | 2 – 1 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 12. | 1911 | בודפשט | הונגריה | 9 – 0 | שווייץ | ידידותי | - |  |
| 13. | 1911 | בודפשט | הונגריה | 2 – 0 | אוסטריה | גביע וגנר | - |  |
| 14. | 1911 | מינכן | גרמניה | 1 – 4 | הונגריה | ידידותי | 1 | 24' |
| 15. | 1912 | בודפשט | הונגריה | 4 – 4 | גרמניה | ידידותי | - |  |
| 16. | 1912 | וינה | אוסטריה | 1 – 1 | הונגריה | גביע וגנר | - |  |
| 17. | 1912 | גטבורג | שוודיה | 2 – 2 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 18. | 1912 | קריסטיאנה | נורווגיה | 0 – 6 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 19. | 1912 | סטוקהולם | אנגליה | 7 – 0 | הונגריה | רבע גמר אולימפי | - |  |
| 20. | 1912 | סטוקהולם | הונגריה | 3 – 1 | גרמניה | פרס ניחומים אולימפי | - |  |
| 21. | 1912 | סטוקהולם | הונגריה | 3 – 0 | אוסטריה | אולימפי עבור מקום 5 | - |  |
| 22. | 1912 | מוסקבה | רוסיה | 0 – 9 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 23. | 1912 | מוסקבה | רוסיה | 0 – 12 | הונגריה | ידידותי | - |  |
| 24. | 1912 | בודפשט | הונגריה | 4 – 0 | אוסטריה | גביע וגנר | - |  |
|  | סך הכול |  |  | 24 | משחקים |  | 1 | שערים |
לקריאה נוספת

"בלה שהבשטין - www.sports-reference.com" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2009-01-06.
Antal Zoltán, Hoffer József: Alberttől Zsákig. Budapest: Sportkiadó. 1968. ISBN 0439001507018
Rejtő László – Lukács László – Szepesi György: Felejthetetlen 90 percek. Budapest: Sportkiadó. 1977. ISBN 963-253-501-4
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of Jews in Sports
↑  The Greatest Comeback: From Genocide To Football Glory: The Story of Béla Guttman
ג'ומה אוריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 אזור צפון, אוגנדה 
 פטירה:  2001 (בגיל 68 בערך) ח'רטום, סודאן 
 מדינה:  אוגנדה 
 
ג'ומה אוריס עבדאללה (1933–2001) היה קצין צבא אוגנדי ושר ממשלה תחת הדיקטטורה של אידי אמין. לאחר שברח מארצו במלחמת אוגנדה-טנזניה, הוא הפך למנהיג חזית הגדה המערבית של הנילוס (WNBF), קבוצת מורדים שפעלה באזור תת-הנילוס המערבי באוגנדה במהלך שנות התשעים.
ביוגרפיה

ג'ומה אוריס עבדאללה נולד וגדל באוגנדה. הוא רכש השכלה מינימלית בלבד, ובסופו של דבר התגייס לצבא אוגנדה.
לאחר ההפיכה הצבאית באוגנדה (1971) הפך לאלוף-משנה, הוא הפך לאחת הדמויות המובילות בממשלתו של אידי אמין. לראשונה התמנה לשר חוץ ממלא מקום, ומונה לשר חוץ מלא ב־25 במאי 1975. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1978, עד 1979 מונה לשר למשאבי בעלי חיים. ברח מאוגנדה לסודאן בתחילת 1979 מעט לפני נפילת ממשלת אמין במלחמת אוגנדה–טנזניה, והצליח לקחת עמו 3,000 ראש בקר. הוא המשיך להצטרף לכוחות המזוינים הסודאנים כשכיר חרב, והיה גם חבר בצבא הלאומי באוגנדה לשעבר, קבוצת מורדים פרו-אמין שנלחמה במלחמת בוש אוגנדה. בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים ג'וזף קוני, מנהיג קבוצת המורדים הידועה כ"צבא ההתנגדות של האל" טען שהוא מוחזק ברוחו של ג'ומה אוריס. נראה שהוא לא היה מודע לכך שאוריס עדיין חי - דבר שגילה כששני הגברים נפגשו בסופו של דבר.
אוריס הקים את צבא המורדים שלו בשם "חזית הגדה המערבית של הנילוס המערבי" (WNBF) בשנת 1994. אף שהוקם בזאיר בברכתו של מובוטו ססה סקו, הקבוצה נתמכה ברובה על ידי ממשלת סודאן, מכיוון שמשטרו של מובוטו כבר היה בירידה סופנית בנקודה זו. ה-WNBF נלחם על פרישתו של אזור תת-הנילוס המערבי או על השבתו של אידי אמין כנשיא אוגנדה. אוריס הצליח להשיג תמיכה בצפון אוגנדה על ידי ניצול המתחים האתניים והיעדר הזדמנויות הפיתוח באזור, והציע למתגייסים כסף פוטנציאלי בתמורה להצטרפות ל-WNBF בעודו מבצע התקוממות נגד ממשלת אוגנדה, אוריס ככל הנראה ביצע הפרות זכויות אדם על ידי נטיעת מוקשים בניסיונות מארב. הוא גם נלחם עם חסידיו במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בצד ממשלת סודאן. במארס 1997, ה-WNBF ובעלות בריתה ספגו תבוסה כבדה כאשר מורדים של ה-SPLA הדרום-סודנים דרסו את בסיסיהם בזאיר ובסודאן, ואז ארבו לכוחותיהם הנסוגים ליד יי במהלך "מבצע הרעם". אוריס נפצע קשה במהלך קרב זה, ו-WNBF נהרס כמעט לחלוטין. מרבית לוחמי ה-WNBF, כולל סגן מפקד עבדולאף טיואה, נהרגו או נפלו בשבי. אוריס ושרידי המיליציה שלו ברחו לאחר מכן לג'ובה. מכאן ואילך, ה-WNBF הפסיק לתפקד ככוח לוחם.
מותו

בסוף 1999, סבל משבץ מוחי והיה מרותק למיטתו, מצבו החמיר בתחילת 2001, והוא נפטר בג'ובה או בח'רטום במרץ 2001. הופצו דיווחים קודמים שלפיהם נהרג בקרב עם כוחות ההגנה של עמי אוגנדה. אוריס נקבר בסודאן.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בריזדוביץ'

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז לבוב לבוב
 תאריך ייסוד:  1410 
 שטח:  2,347 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,658 (2001)
 קואורדינטות:  49°27′N 24°08′E﻿ / ﻿49.450°N 24.133°E﻿ / 49.450; 24.133
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבריזדוביץ'(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבריזדוביץ'(למפת מחוז לבוב רגילה) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןבריזדוביץ'(למפת מחוז לבוב מוגדלת) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןבריזדוביץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בריזדוביץ' (באוקראינית: Березді́вці, "ברזדיבצי"; בפולנית: Brzozdowce, "בז'ודובצה"; ביידיש: בריזדעוויץ) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
התיעוד הראשון ליישוב הוא מראשית המאה ה-15, ובמאה ה-17 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו מאוחר יותר.
יהודי בריזדוביץ

בסוף המאה ה-17 התארגנה ביישוב קהילה יהודית מאורגנת, ולה בית כנסת מעץ. במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי במקום, אך לקראת סוף המאה הצטמצם בשל הגירה. בשנת 1920 נמנו ביישוב כ-640 יהודים, כשליש מתושביו. בכפר כיהן כאדמו"ר רבי ברוך רובין, משושלת רופשיץ-גלגוב.
בין מלחמות העולם פעלו בכפר ארגונים ציוניים, אשר המרכזי שבהם היה המזרחי. משנת 1924 ועד השואה כיהן כרב הקהילה משה בר שלום יעקב באב"ד.
היישוב היהודי בכפר חוסל במחצית השנייה של שנת 1942, לאחר העברת יהודי המקום הנותרים לגטו שהוקם בבוברקה הסמוכה, ושילוחם להשמדה ממנו.
בלה שכטר-גוטסמן

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1920 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  28 בנובמבר 2013 (בגיל 93) 
 מדינה:  אוסטריה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 צאצאים:  איציק גוטסמן 
 
בילה שכטר גוטסמן. (בכתיב יידי: בײלע שעכטער-גאָטעסמאַן; באנגלית: Beyle or Bella Schaechter-Gottesman; ‏7 באוגוסט 1920 – ‏28 בנובמבר 2013) הייתה משוררת יידיש ופזמונאית.
ביוגרפיה

שכטר-גוטסמן נולדה בווינה למשפחה דוברת יידיש ממזרח אירופה. משפחתה עברה לצ'רנוביץ, שהייתה אז ברומניה, כששכטר-גוטסמן הייתה ילדה צעירה. היא גדלה בסביבה רב-לשונית שכללה יידיש, גרמנית, רומנית ואוקראינית ולמדה גם צרפתית ולטינית בבית הספר. בני משפחתה אהבו לשיר ואמה ליפְשֶה שכטר הייתה ידועה ברפרטואר העממי הרחב שלה. שכטר-גוטסמן נשלחה לווינה לשיעורי אמנות אך נאלצה לחזור לצ'רנוביץ כאשר הגרמנים פלשו לאוסטריה באנשלוס ב-1938. ב-1941 היא התחתנה עם רופא בשם יונאס (יונה) גוטסמן והם עברו יחד את המלחמה בגטו צ'רנוביץ. אתם היו גם אמה וכמה בני משפחה אחרים.
אחרי המלחמה חייתה שכטר-גוטסמן כמה שנים בווינה שם היה לבעלה תפקיד ניהולי (Chefarzt – רופא ראשי) במחנות העקורים בסביבה.
בתם טויבה נולדה שם ב-1950. המשפחה עברה לניו יורק ב-1951 כאשר למשפחת גוטסמן היו עוד שני ילדים: חיים ואיציק. בניו יורק היו בני המשפחה חלק מקהילת יידיש ניסיונית ברובע הברונקס שהתרכזה סביב ביינברידג' אווניו. חצי תריסר משפחות דוברות יידיש קנו בתים סמוכים והפיחו חיים חדשים בבית הספר שלום עליכם שהתנהל ביידיש. שכטר-גוטסמן הפכה לחברה חשובה בקהילה זו. היא כתבה חומרי לימוד, מחזות ושירים לבית הספר. כמו כן ערכה את כתב העת לילדים קינדער-זשורנאל וכתב עת בו כתבו ילדים בשם ענגע בענגע.
ספר השירה הראשון של שכטר-גוטסמן מיר פֿאָרן (אנחנו נוסעים) הופיע ב-1963. מאז הופיעו ספריה, שמונה במספר, בקביעות. הם כוללים שירה למבוגרים, ספרים לילדים וספרי פזמונים. היא הקליטה שלושה תקליטורים משיריה והקלטה אחת של שירי עם. יצירתה אינה סובבת סביב נושא אחד כי אם משתרעת מנושאים מזרח אירופאים לניו יורק בת זמננו ומשירי ילדים עליזים להרהורים עגומים כמו די באלאדע פֿונעם עלפֿטן סעפטעמבער (הבלדה על האחד עשר בספטמבר. יצירתה הידועה ביותר היא הארבסטליד (שיר סתיו). את שיריה של שכטר-גוטסמן ביצעו תיאודור ביקל, אדריאן קופר, תרזה טובה, לורין סקלמברג ואחרים.
שכטר-גוטסמן ממשיכה לשמש מקור גם לחוקרים של שירי עם ביידיש וגם לחוקרי מוזיקה אמנותית. ב-2007 פורסם סרטו של יהושע ולצקי (Beyle Schaechter-Gottesman: Song of Autumn"), כחלק מהסדרה עולמות בתוך עולם: שיחות עם כותבי יידיש.
פרסים

ב-1998 הוכנסה שכטר-גוטסמן להיכל התהילה בסיטי לור בניו יורק וב-2005 היא קיבלה את פרס National Endowment for the Arts Heritage Fellowship – אחד מהכיבודים הגבוהים ביותר הניתנים על ידי ממשלת ארצות הברית. היא הייתה משוררת היידיש הראשונה והאישיות הראשונה שעוסקת במוזיקה שקיבלה פרס זה.
משפחה

כל בני משפחת שכטר-גוטסמן פעילים בשדה תרבות היידיש. אמה ליפשה שכטר-וידמן כתבה ספר זיכרונות: דורכגעלעבט א וועלט, 1973 ושימשה כאינפורמנטית לחוקרי שירי עם. אחיה מרדכי שכטר היה אחד מגדולי הבלשנים של יידיש. בנה איציק גוטסמן הוא עורכו של פארווערטס וצוקונפט וכן הוא חוקר פולקלור יידיש. אחייניתה גיטל שכטר-ווישוואנאט היא גם משוררת ביידיש. אחיינה בנימין שכטר הוא מלחין ומנהל מוזיקלי ביידיש ואנגלית. אחייניתה רחל שכטר היא עיתונאית בפארווערטס.
מיצירותיה

זומערטעג: צוואנציק זינגלידער. (ימי קיץ : עשרים פזמונים). ניו יורק: יידישער קולטור קאנגרעס, 1994.
סטעזשקעס צווישן מויערן : לידער. (שבילים הין חומות : שירים). תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ב.
שאריי: לידער (שחר: שירים). ניו יארק: מתנות, 1980.
פלי, מיין פלישלאנג!: קינדערלידער מיט מוזיק. (עוף עפיפוני!: שירי ילדים עם מוזיקה). New York: יידיש ליגע, 1999.
מומע בלומע די מכשפה (הדודה בלומה המכשפה). New York, 2000.
א ווינקל גאנצקייט (פינה של שלות). ניו יורק, 2012.
לקריאה נוספת

חנה מלאטעק, ביילע שעכטער גאטעסמאן, פארווערטס
Cassedy, Ellen. "Singer and Poet Gets Capitol Honor." Sep 30, 2005, p. 17
Robinson, George. "A Real Yiddishe Mama." The New York Jewish Week Nov 18, 2005, p. 5
Afn Shvel Fall-Winter 2006. Includes several articles about Schaechter-Gottesman. In Yiddish.
הערות שוליים

↑  People’s Hall of Fame, 1998 honoraries, City Lore website
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267527305171  PLWABN: 9810590923905606  GND: 103651470  ISNI: 0000 0000 6699 781X  LCCN: n82080294  MusicBrainz: df388e25-7236-4283-a9e3-dfd3cb34c1f0  VIAF: 21027220   WorldCat (עם VIAF): 21027220
ביל סקרוטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 
 פטירה:  1987 (בגיל 80 בערך) 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (11 באוקטובר 2011) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ביל סקרוטון
 
ביל סקרוטון (באנגלית: Bill Scruton;‏ 1908 – 1987) היה חייל בצבא הבריטי שנשבה בידי הצבא הגרמני. כשבוי מלחמה בריטי הוא היה שותף להצלתה של נערה יהודיה בשם שרה מוטוסון, על כך הוכר כחסיד אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

סטן וולס היה אחד מעשרת השבויים הבריטים יחד עם סקרוטון, שמצא בקיץ 1944 נערה יהודייה בת שש עשרה בשם שרה מטוסון. כאשר סטן וולס מצא את שרה היא הייתה מורעבת ותשושה לחלוטין.
וולס נתן לה מזון והביא אותה לתשעת האסירים האחרים ביניהם ביל סקרוטון, כשהיא עטופה במעיל צבאי ישן. השבויים האחרים נדהמו ממצבה הרפואי הקשה והתגייסו לעזור לה. ביחד הם הבריחו אותה לתוך מחנה השבויים שלהם – מחנה B20 שליד גרוס גולמקאו, שם הסתירו אותה בתוך מתבן. מאחר שנהגו לתלות את הכביסה באסם בו החביאו אותה, הם השתמשו בכביסה בתור עילה שיאפשר להם להביא לנערה הגוועת מזון. לאור מצבה הגופני הקשה, הם התחלקו בטיפול בה. הם הביאו לה מזון, טיפלו בכוויות הקור מהם סבלה, השיגו פראפין על מנת להילחם בכינים בשערה, רחצו אותה ודאגו שתבריא.
הסכנה שתיחשף הייתה רבה, כיון שממש מחוץ למגוריהם הייתה תחנת משטרה. הסוסים בהם השתמשו השוטרים הוחזקו באותו אסם שבו שרה הוסתרה. אך למרות הסכנה ביל סקרוטון והאחרים טיפלו בה במשך 3 שבועות, עד שאולצו לעזוב. ערב פינויים לכיוון גרמניה, סקרוטון וחבריו דאגו שאישה מקומית תטפל בה עד להגעתו של הצבא האדום.
הכרה והנצחה

בשנת 1972, 25 שנה לאחר מכן זכו סקרוטון ושאר השבויים להתאחד ולפגוש שוב את שרה הנערה אותה הצילו. סקרוטון נפטר ב-1987.
ביל סקרוטון הוכר כגיבור שואה בריטי על ידי הממשלה הבריטית. בנוסף הוא הוכר כחסיד אומות העולם ב-11 באוקטובר 2011 על ידי יד ושם. האחייניות שלו קיבלו את התארים בעבורו.
לקריאה נוספת

"עשרה שבויי מלחמה בריטים", באתר יד ושם.
Man who helped Jewish girl escape the Holocaust, North Yorkshire The News
הערות שוליים

↑  סיפורו של סקרוטון, באתר יד ושם (באנגלית)
ג'ורג'טו ג'וג'ארו

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1938 (בן 86) גארסיו, איטליה 
 תחום יצירה:  מעצב רכב, chief project engineer 
 יצירות ידועות:  אצטדיון יובנטוס 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות למלאכה 
 www.italdesign.it/home
 
אלפא רומיאו 159 בעיצוב ג'וג'ארו
ג'ורג'טו ג'וג'ארו (באיטלקית: Giorgetto Giugiaro; נולד ב-7 באוגוסט 1938) הוא מעצב רכב איטלקי.
ג'וג'ארו נחשב לממציא סגנון "קיפולי הנייר" הזוויתי בעיצוב מכוניות, ששלט בשנות השבעים והשמונים והתאפיין בזוויות ישרות וקווים חדים. הוא גם תכנן מספר מכוניות תצוגה ומכוניות על, לצד מכוניות נפוצות הנוסעות יום יום בכבישים.
חייו

ג'וג'ארו נולד בגארסיו, בצפון מערב איטליה, והתעניין בצעירותו בציור בהשפעת סבו שהיה צייר פרסקו בכנסיות ואביו, מאריו, שהיה צייר איקונות. בגיל 14 הוא נשלח לבית ספר לאמנות בטורינו, ולמד גם שיעורי ערב בבית ספר טכני. כישרונו אותר על ידי דאנטה ג'יאקוזה, המנהל הטכני של פיאט שגייס אותו לעבודה במחלקת תכנון כלי הרכב המיוחדים ב-1955, כשג'וג'ארו היה בן 17 בלבד.
ג'וג'ארו נהנה מהמשרה הקבועה אך לא אהב את המבנה ההיררכי המורכב של פיאט, שהביא לכך שלא היה יכול לזהות את עבודתו במכונית המוגמרת. לכן, כשקיבל הצעת עבודה מבונה המרכבים נוצ'יו ברטונה ב-1959, הוא עבר אליו ונהנה מחופש עיצובי רב יותר. בעודו עובד עבור ברטונה, בגיל 22, הוא גויס לשירות חובה צבאי, לאחר שתכנן בפחות מארבעה חודשים את מכוניות האלפא 2000 ספרינט והגורדון-קיבל. בהתערבות ברטונה הועבר ג'וג'ארו לשרת בבסיס בקרבת טורינו ובמקום להתגורר בבסיס שכר לו ברטונה חדר מלון סמוך, שם הוא תכנן את האלפא ג'וליה ספרינט GT. בתמורה להטבות אלו צייר ג'וג'ארו דיוקנים של כל מפקדיו.
כאשר הג'וליה GT הוצגה להנהלת אלפא-רומיאו בתום שלושה חודשי עבודה, היא התקבלה ישירות ליצור ללא כל שינוי, ייצור שנמשך 14 שנים.
בשנת 1966 עבר ג'וג'ארו לסדנת גיה. בגיה נדרש ג'וג'ארו, בניגוד למשרד ברטונה בעל האופי המשפחתי, לנהל צוות עיצוב גדול ויצר קשרים עם תעשיית הרכב היפנית. לאחר שהשתלט אלחנדרו דה-טומאסו על גיה, התגלעו חיכוכים בינו לבין ג'וג'ארו. זה האחרון המשיך לעבוד כיועץ חיצוני במשך שנה, בשל התחייבויות חוזיות לגיה, ואז ב-13 בפברואר 1968 הוא יסד משרד עיצוב שלו ששמו שונה עם השנים ל-"איטלדזיין ג'וג'ארו".
שותפו למשרד היה אלדו מאנטובאני, מהנדס גופים שהכיר בברטונה ומבוגר ממנו ב-11 שנה.
ג'וג'ארו נחשב למעצבו של המיניוואן הראשון, הלנצ'יה מגא-גמא של 1978, שלא הגיע לייצור משמעותי אך נחשב לבעל השפעה על תעשיית הרכב.
מכוניות ראויות לציון אותן עיצב

אלפא רומיאו
קנגורו (1964)
אלפאסוד (1972)
בררה (2002)
אלפֶטה GTV (1974)
ויסקונטי (2004)
אאודי 80 (1976)
דה טומאזו מנגוסטה (1966)
דלוריאן DMC-12 (1981), שהתפרסמה בסרט בחזרה לעתיד
דייהו
מאטיז (1997)
לגנצה (1997)
מגנוס (2000,2003)
קאלוס (משווקת גם כשברולט אביאו) (2002)
לצ'טי (משווקת גם כשברולט אופטרה) (2004)
יונדאי מוטור
סונטה (1988)
פרארי
250 GT ברטונה
GG50
פיאט
פנדה (1980)
אונו (1983)
פונטו (1993)
850 ספיידר
דינו (1967)
איסוזו
איסוזו 117 קופה
איסוזו פיאצה
פולקסווגן
גולף (1974)
פאסאט (1973)
פולו (1975)
שירוקו (1974)
רנו
19 (1988)
21 (1986)
לנצ'יה דלתא (1979)
לנצ'יה פריזמה (1982)
לקסוס GS (1993)
לוטוס אספרי (1973)
סאאב 9000 (1984)
סיאט איביזה (1986)
סובארו SVX (1991)
ברנבאש בשה

ברנבאש בשה (בהונגרית: Barnabás Bese; נולד ב-6 ביוני 1994) הוא כדורגלן הונגרי המשחק כמגן ימני בקבוצת פהרוואר.
קריירת מועדונים

בשה החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפרבר צפל, שבבודפשט עיר הולדתו. לאחר מכן, עבר למחלקת הילדים של פרנצווארוש, ומשם עבר למחלקת הנוער של מ.ט.ק. בודפשט ב-2008. בעונת 2011–2012, שותף לראשונה בקריירה במשחקים מקצועניים, כאשר נטל חלק ב-2 משחקי ליגת העל ההונגרית במדי הקבוצה הבוגרת של מועדונו. בעונות שלאחר מכן, שותף ביותר ויותר משחקי ליגה, כאשר קודם להרכב הרשמי של המועדון בעונת 2014-2015, בה שותף ב-33 משחקי ליגה.
קריירה בינלאומית

ברנבאש ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת ההונגרית ב-4 ביוני 2016, במשחק הכנה לקראת טורניר יורו 2016 מול גרמניה, את המשחק הפסידה הונגריה בתוצאה 2-0. כחלק מסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר היורו 2016, שותף בשה ב-22 ביוני 2016 במשחקה האחרון של נבחרתו בשלב הבתים מול פורטוגל, שנגמר בתוצאה 3-3.
ברוך ספרין

רבי ברוך ספרין מקומארנו (תרע"ג או תרע"ד, (1913 או 1914) - ז' בסיוון תש"ג,(10 ביוני 1943)) היה האדמו"ר השישי והאחרון של חסידות קומארנו. נספה בשואה ביום השני של חג שבועות תש"ג בגטו סמבור שהיה אז במחוז לבוב בגליציה המזרחית שבפולין והיום במערב אוקראינה.
תולדותיו > לפני השואה

נולד בסטולין לרבי שלום, האדמו"ר מקומארנו החמישי, ולחוה בתו של רבי ישראל פרלוב מחסידות קרלין ("הידוע בכינוי "הינוקא מסטולין"). התחנך בילדותו על ברכי סבו, אבי אמו, ובהמשך למד תורה וחסידות מפי סבו, אבי אביו, ר' יעקב משה, האדמו"ר הרביעי מקומראנו. כשהפך לאדמו"ר אמר בשני סעודות השבת הראשונות דברי תורה בתורת הנגלה כדרכה של חסידות קרלין ובסעודה שלישית דרש בתורת הנסתר כמקובל בחסידות קומארנו.
בתרצ"ז מונה לאדמו"ר לפי צוואת אביו. על הבסיס של הנהגת אבותיו הוסיף משלו. הקים את ישיבת "בנין שלום" על שם אביו, דבר שלא היה מקובל בעולם החסידי.
הנהיג את החסידים בדרך חביבות ועדינות, אך שמר בתקיפות את קיום המצוות והמנהגים החסידיים. תפילת שחרית נמשכה אצלו זמן רב והיה מסיימה בחצות היום. היה משיב לחסידים תשובות קצרות וחריפות. נודע גם בלחניו ונגינתו. לאחר פטירתו של רבי חיים אלעזר שפירא ממונקץ', הצטרפו רבים מחסידיו לחסידות קומראנו.
תולדותיו > בימי השואה

לאר שכבשו הרוסים את מזרח פולין, הרבי דאג להעניק סיוע לפליטים שהגיעו לאזורו ועזר להם למצוא מקומות מגורים ופרנסה. מווילנה שהייתה עדיין עצמאית בא שליח מיוחד אל הרבי מקומארנו כדי להעביר את הרבי לווילנה ובאמצעות דרכון מיוחד יהגר לארצות הברית. אך הרבי התנגד בכל תוקף לעזוב את משפחתו וחסידיו.
הרבי המשיך במנהגיו ובסדר יומו גם לאחר שהנאצים כבשו את קומארנו. בג' בחשוון תש"ב (1941) רצחו הגרמנים 470 מיהודי קומארנו, והונחתו על הקהילה גזרות שונות. בין השאר נאסר לצאת מהעיירה ולא אפשרו ליהודים להתפרנס, והיה רעב גדול. הרבי מכר את כל הנכסים בעלי הערך שירש מאבותיו כדי לפרנס את בני הקהילה והפליטים. לאלו שניסו לשכנעו להימנע מכך הגיב:
"אם העולם ישאר כמות שהוא – אקנה לי כלים חדשים, ואם יחרב העולם – בשביל מי ובשביל מה אני צריך אותם?!"
אף כשהרבי היה מיועד להשמדה, סירב לעזוב את הקהילה ודחה את השליח של חסידיו בהונגריה (הנאצים כבשו אותה רק כשנתיים וחצי מאוחר יותר). חסידיו בהונגריה השיגו עבורו 'רישיון כניסה' להונגריה, אך כיוון שהרישיון היה רק בשבילו ולא עבור אמו, לא הסכים לעזוב את קומארנו. כשהמצב החמיר בגטו, הגיע שליח מיוחד מווילנה עם דרכון ליטאי עבורו, אך הוא סירב לנסוע. גטו קומארנו חוסל בכסלו תש"ג (1942) ומשפחת הרבי גורשה לעיר רודיק והועברה משם לגטו סמבור. הרבי עודד את יהודי הגטו והעביר להם שיעורים ודיבר על לבם להצדיק עליהם את הדין. אמו, רעייתו ושני ילדיו של הרבי נפטרו בסמבור והיו מראשוני הקרבנות בגטו. על אף הצרות הקשות הרבי לא נפל ברוחו ואמר לחסידיו:
"חיילי ה' אנו ובתור שכאלו אנו צריכים להתייצב בפניו בכל המצבים ולהודות לו".
הרבי קרא לחסידיו להסתתר ביערות, אך עצמו סירב לברוח ואמר:
"כל זמן שיהודי אחד יישאר בגטו, לא אעזוב את הגטו!"
בז' בסיוון תש"ג הובלו יהודי קומארנו לבית העלמין של העיירה ושם נרצחו ביריות. הנאצים פתחו את קברו של קרובו של הרבי, ר' אלתר מאלט שטאט וירו ברבי ליד הקבר הפתוח של קרובו ולתוכו נפל. כמה מחסידיו הגיעו בלילה לקבר וכיסוהו מחדש.
כתב היד של החיבור על השו"ע של ר' יצחק אייזיק יחיאל יהודה ספרין, האדמו"ר השני בחסידות קומארנו, שהיה בידיו, נמסר לאחת ממשפחות חסדיו, משפחת זיס, שהסתתרה אצל משפחה לא יהודית. הספר יצא לאור והתפרסם בשם "שלחן הטהור – זר זהב". ר' ברוך חיבר ביאור לחיבור זה, אך כתבה היד נשאר אצלו ואבד.
לקריאה נוספת

הרב יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, כרך שישי, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"ה, עמ' 146–150
ד"ר יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות : אישים, כרך א' (א-ט), מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ו, עמ' שע"ח-שע"ט
ד"ר יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור : חלק א - מהבעש"ט ועד לדור החמישי, "מכון דעת יוסף", ירושלים תשנ"ה עמ' 333
ד"ר יצחק אלפסי, החסידות, "ספרית מעריב", תל אביב תשל"ז (מהדורה שנייה מעודכנת).
מאיר וונדר, מאורי גליציה : אנציקלופדיה לחכמי גליציה, חלק ג'.
דנוטה דומברובסקה ואברהם ויין ואהרן וייס (עורכים), פנקס הקהילות : פולין: כרך שני - גאליציה המזרחית, יד ושם, ירושלים תש"ם, עמ' 480 ו-481
הרב ברוך ישר (שליכטר), בית קומרנא : קורות העיר ותולדותיה, מהווסדה ועד חורבנה: רבניה, גדוליה ואדמורי"ה, אישיה, חייהם וכליונם, ירושלים תשכ"ה, עמ' 125–130
הרב דוד הלחמי (וייסבורד), ארזי הלבנון, הוצאת אלתר-ברגמן, תל אביב תשט"ו
בסוד ישרים ועדה : פרקי היסטוריה וזכרונות מן הגדולה בקהלות ישראל בגאליציה, לבוב, הוצאת "נצח", בני ברק תשכ"ט, עמ' רכ"ג-רכ"ט.
שלחן הטהור, חלק א', מבוא; חלק ב', מדור שושלת הקודש, פרק י"ג.
הערות שוליים

↑  בחו"ל חוגגים כל חג מהתורה במשך יומיים. ראה יום טוב שני של גלויות.
1 2  אדמו"רים שניספו בשואה, מנשה אונגר, ירושלים תשס"ז, עמ' 69.
↑  "עיר ישן" בספרות היהודית העברית לעומת ניישטט ("עיר חדש").
↑  במהדורה הראשונה שיצאה בתשל"ד הדברים על ר' ברון מקומרנו הם בעמ' 125.
ברנבורג

ברנבורג (בגרמנית: Bernburg) היא בירת מחוז זאלצלאנד שבמדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות הנהר זאלֶה (אנ') במרחק של כ-30 קילומטרים במורד הזרם מהעיר האלה. על העיר חולשת המצודה הענקית הבנויה בסגנון הרנסאנס, ומשמשת כיום כמוזיאון.
כנסיית סטפן הקדוש בכפר ולדאו (Waldau), שסופח לברנבורג ב-1871, מוזכרת לראשונה בשנת 964. בניין הכנסייה הנוכחי מתוארך לשנת 1150 לערך. אחד הקמפוסים של האוניברסיטה האזורית שוכן בברנבורג.
בתקופת השלטון הנאצי, במהלך מלחמת העולם השנייה שימש אחד מאגפי בית החולים המקומי לחולי נפש כמתקן של תוכנית T4 - אותנסיה, בה נרצחו כ-14,000 בני אדם.
ערים תאומות

ארצות הברית אנדרסון (אנ'), אינדיאנה, ארצות הברית
צרפת פורמיס (אנ'), צרפת
גרמניה ריינה (אנ'), גרמניה
פולין טרנובסקי גורי (אנ'), פולין
צ'כיה צ'ומטוב (אנ'), צ'כיה
ליטא טרקאי, ליטא
גלריית תמונות

וילהלם-שטראסה
המגרש בברייטה-שטראסה 14 בברנבורג, בו היה בית הכנסת בשנים 1938-1835
שלט הנצחה בברייטה-שטראסה 14 בברנבורג, בו היה בית הכנסת בשנים 1938-1835
בית הקברות היהודי בברנבורג