stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת סטמקר
אנשים עם שם המשפחה סאטמקר

דניאל אברהם סטמקר (המכונה דניאל אברהם) – מייסד חברת הספנות "ד. אברהם ובניו" במומבאי; נאמן ונשיא לשעבר של בית הכנסת תאן.
דוד יחזקאל סטמקר – נשיא וגזבר קהילת בני ישראל, היה גם נציג המועצה המרכזית היהודית בבומביי.
חנוך סטמקר – שחקן קולנוע ועוזר במאי של מהבוב חאן, במאי בולט של סרטים הינדיים.
סולומן סטמקר – נגר
נתן סולומן סטמקר – מוזיקאי.
דוד סולומן סטמקר – מוזיקאי.
אביגיל דוד סטמקר – מורה למוזיקה.
בנימין נתן סטמקר – מוזיקאי.
שגולה נתן סטמקר – רקדן קלאסי הודי.
רפאל דוד סטמקר – מוזיקאי בתעשיית הקולנוע ההינדי ונגן כלי הקשה.
רינה נתן סטמקר (רינה אליהו דיגורקר) – רקדנית קלאסית הודית.
חנניאל נתן סטמקר – מוזיקאי בתעשיית הקולנוע ההינדי וגיטריסט.
דוד סולומן סטמקר – מוזיקאי.
סוזן דייוויד סטמקר (סונאלי סוניל פנדס) – רקדנית סיטאריסטית ורקדנית הודית קלאסית.
דניאל רפאל סטמקר – מוזיקאי ופסנתרן.
רבי חננאל סטמקר
הערות שוליים

↑  Religion and Society. Christian Institute for the Study of Religion and Society, Vol. 38 - India. 1991.|pages=53|note=Reference notes him as Ennoch Isaac Satamkar
↑  "Iraq and Roll: Bollywood's Jewish Sounds – Taj Mahal Foxtrot".
↑  "Guitar Player: Honey Satamkar - MusicIndiaOnline - Indian Music for Free!".
↑  אוהב תורה ולומדיה ר' חננאל סטמקר ז"ל, באתר ashdods.co.il
נותארקטוס טנברוסוס

| נותארקטוס טנברוסוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
משפחה:: Notharctidae
סוג:: Notharctus
מין:: נותארקטוס טנברוסוס
שם מדעי
 Notharctus tenebrosus ‏ליידי, 1870

נותארקטוס טנברוסוס (שם מדעי: Notharctus tenebrosus; נותארקטוס פירושו דוב מזויף. טנברוסוס פירושו אפל או קודר) היה פרימט מוקדם מהאאוקן המוקדם, לפני כ-38–54 מיליון שנים. המאובן שלו נמצא על ידי פרדיננד היידן בשנת 1870 בדרום מערב ויומינג. כאשר נמצא לראשונה, חשבו כי הוא יונק גדול מסדרת הפכידרמטה (Pachydermata) – סדרה שכיום כבר לא נעשה מיון על פיה ואליה השתייכו פילים, היפופוטמים, טפירים וקרנפים. סברו שהוא פכידרם קטן בשל ריכוז מאובני הפכידרם באזור. עם זאת, לאחר גילוי שלד כמעט שלם על ידי וולטר גריינג'ר, גם הוא בוויומינג, זיהויו של הנותארקטוס טנברוסוס התבסס כפרימט. נותארקטוס טנברוסוס דומה ללמורים של ימינו, אם כי אין ביניהם קשר ישיר.
נותארקטוס טנברוסוס השתייך לקבוצת פרימטים נכחדת הידועה בשם אדפיפורמס. מאובנים שלה נמצאו באמריקה הצפונית. פרימטים אדפיפורמיים היו בין הפרימטים הראשונים שהיה להם מערך התאמות לחיים על עצים, כגון אחיזה באמצעות כפות ידיים, ראייה דו-עינית וגב גמיש. בנוסף לכך, מבנה העין מצביע על כך שהיו פעילים ביום.
מורפולוגיה

לנותארקטוס טנברוסוס היה פיצול לסתי (Mandibular symphysis) ושיניים טוחנות עם פסגות חיתוך וגזירה מפותחות. החותכות היו דמויות יתדות. היו לו ניבים דימורפיות מבחינה מינית (כלומר, לזכר ולנקבה היו מופעים שונים). לטוחנות העליונות של מין זה היה חוד, והחוטם היה באורך בינוני, עם עצם גולגולת ארוכה מעל הלסת (עצם טרום-מכסילרית, Premaxilla, קצת בדומה לאליגטור, אם כי בלי קשר אבולוציוני, רק כמופע של אבולוציה מתכנסת). לנותארקטוס טנברוסוס הייתה עצם דמע (בצד הפנימי של העין) שהייתה ממוקמת בקצה ארובת העין אך לא קדמית לה. נוסחת החוליות של נותארקטוס טנברוסוס היא 7 חוליות בצוואר הרחם, 12 בחזה, 8 במותניים, 3 בעצם העצה ו-19 ומעלה בזנב. לפי המאובנים, לנותארקטוס טנברוסוס היו גפיים אחוריות ארוכות, גו וזנב. בכפות הידיים והרגליים, האגודל ואצבעות כף הרגל היו גדולים ומנוגדים זה לזה, והאצבעות והבהונות ארוכות ובעלות ציפורניים, ואילו בכף הרגל עצם השוק הייתה קצרה יחסית. יש עדויות לכך שלמין היה סוג של טופר טיפוח, הנחשב כאמצעי ביניים בין טופר טיפוח לציפורן. לנותארקטוס טנברוסוס הייתה מסת גוף ממוצעת של 4.2 ק"ג והוא היה בערך באורך של 40 ס"מ ללא זנבו.
דיאטה ותנועה

בהתבסס על מורפולוגיה דנטלית, ככל הנראה לנותארקטוס טנברוסוס הייתה דיאטה עשירה בעלים.
בהתבסס על מורפולוגיה של עצם הגפיים, ככל הנראה נותארקטוס טנברוסוס זז בקפיצה נע על ארבע והיה שוכן עצים.
הערות שוליים

↑  Fleagle, J.G. (1999). Primate Adaptation and Evolution. San Diego: Academic Press.
↑  Maiolino, S.; Boyer, D. M.; Bloch, J. I.; Gilbert, C. C.; Groenke, J. (2012). "Evidence for a grooming claw in a North American adapiform primate: Implications for anthropoid origins". PLOS ONE. 7 (1): e29135. Bibcode:2012PLoSO...729135M. doi:10.1371/journal.pone.0029135. PMC 3254620. PMID 22253707.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נותארקטוס טנברוסוס".
מאובן של "נותארקטוס טנברוסוס" במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, פריז
ניצולת (כימיה)

ניצולת כימית או ניצולת תגובה (באנגלית: reaction yield) היא היחס בין כמות התוצר שהתקבלה בתגובה כימית לעומת הכמות התאורטית שהייתה צפויה להתקבל.
ניתן לחשב ניצולת משקלית לתגובה כימית, אולם, נהוג לחשב ניצולת מולרית - שהיא היחס בין כמות מולי התוצר שהתקבלה לעומת הכמות המולרית התאורטית.
בדרך כלל, הניצולת המולרית שמוצגת מנורמלת לניצולת באחוזים, על פי המשוואה הבאה:
{\mbox{percent yield}}={\frac {\mbox{actual yield}}{\mbox{theoretical yield}}}\times 100\%
הניצולת הכימית היא מדד חשוב ביותר למידת היעילות (measure of effectiveness) של סינתזה כימית.
דוגמה

כימאי ביצע תגובת אסטריפיקציה עם 1 מול חומצה אצטית, ו-1 מול אתנול, וקיבל בסוף התגובה 80 גרם אתיל אצטט. מהי הניצולת המולרית של התגובה?
תשובה: 80 גרם אתיל אצטט (התוצר) הם:  {80gr \over 88g/mol}=0.909mol ולכן הניצולת הכללית היא:  {\frac {\mbox{0.909}}{\mbox{1}}}\times 100\%=90.9\%
ראו גם

כימיה ירוקה
משינוסטרויטל פסקוב

משינוסטרויטל פסקוב הייתה קבוצת כדורגל רוסית מהעיר פסקוב, ששיחקה באופן מקצועי משנים 1970 עד 1974 ובשנים 1990 עד 1997 ושוב בשנים 2000–2005. התוצאה הטובה ביותר הייתה במקום השני באזור מערב של הליגה השנייה ברוסיה בשנת 2001.
אלופת ליגת הכדורגל החובבנית - אזור צפון-מערב ושלב הגמר (1999). מחזיקת גביע צפון-מערב (1999).
שמות הקבוצה

1970: אלקטרון פסקוב
1971–1998: משינוסטרויטל פסקוב
1998–2000: פסקוב
2001–2005: פסקוב-2000
ניומארקט (אמסטרדם)

| --- | --- |

כיכר ניומארקט מכיוון דרום, במרכזה הואח.
 מידע כללי
 שטח:  3,200 מ"ר
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1614
 מיקום
 מדינה:  הולנד הולנד
 עיר:  אמסטרדם
 רובע:  אמסטרדם-סנטרום
 שכונה:  ניומארקט
 רחובות מסתעפים:  גלדרסקייד, קונינגסטראט, סינט אנטוניסבריסטראט, קלובנירגסבורוואל, בלודסטראט, זידייק.
 אתרים:  ואח (Waag)
 אירועים:  שוק מזון יומי
 קואורדינטות:  52°22′21″N 4°54′02″E﻿ / ﻿52.372573°N 4.900503°E﻿ / 52.372573; 4.900503
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אמסטרדם מוגדלת) ניומארקט(למפת אמסטרדם רגילה) ניומארקט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ניומארקט (בהולנדית: Nieuwmarkt; 'השוק החדש') היא כיכר עירונית במרכז אמסטרדם. השכונה הסובבת את הכיכר נקראת 'שכונת ניומארקט' (Nieuwmarktbuurt). במרכז הכיכר ניצב הוואח (Waag), בית שקילה מהמאה ה-15.
הכיכר היא יעד תיירותי פופולרי והיא מוקפת מסעדות, בתי קפה וחנויות. בנוסף היא מוקד לשוק יומי שמתמקד בעיקר בתוצרת חקלאית ומזון מסוגים שונים, בימי שבת מתקיים בכיכר שוק מזון אורגני ובימי ראשון וחג מתקיים שוק ענתיקות וספרים.
היסטוריה

הכיכר הוקמה בשנת 1614 כאשר התעלות סביב בית השקילה מולאו, היא מתפרסת על רחבה בגודל של כ-40 מטרים לרוחב על כ-80 מטרים לעומק. מכיוון צפון היא גובלת בקצה תעלת 'גלדרסקייד' ומדרום היא גובלת בקצה תעלת 'קלובנירסבורגוואל'. מכיוון מערב היא גובלת עם שכונת דה ואלן (אזור 'החלונות האדומים'), היא גם נחשבת חלק מאזור צ'יינהטאון של אמסטרדם.
במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני של אמסטרדם, שימשה הכיכר כנקודת ריכוז ליהודי העיר לפני שליחתם למחנות הריכוז. במהלך שנות ה-70 נהגתה תוכנית להקים כביש מהיר חדש שיעבור באזור הכיכר, מה שהצית מהומות באזור. חלק מהמבנים סביב הכיכר נהרסו כחלק מהתוכנית, אך לבסוף זו נזנחה בלחץ תושבי השכונה והחלק היחיד בה שיצא לפועל היה פתיחת תחנת תחנת רכבת תחתית בצמוד לכיכר.
נמל סינגפור

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  סינגפור סינגפור
 קואורדינטות:  1°15′56″N 103°50′06″E﻿ / ﻿1.26555556°N 103.835°E﻿ / 1.26555556; 103.835
 www.mpa.gov.sg
  (למפת סינגפור מוגדלת) מלזיה אינדונזיה מצר סינגפורנמל סינגפור(למפת סינגפור רגילה) מלזיה אינדונזיה מצר סינגפורנמל סינגפור
 
מסוף פסיר פנג'נג בנמל סינגפור
נמל סינגפור (באנגלית: Port of Singapore) הוא מערכת של מתקנים ומסופים שבהם מתנהלת תנועת האוניות הבאות ויוצאות מרציפי סינגפור.
נמל סינגפור, נכון ל-2022, הוא הנמל המסחרי השני העמוס ביותר בעולם על פי מדד מעמס האוניות העוברות בו (אחרי נמל שאנגחאי שחלף על פניו ב-2010). בנמל עוברות רבע מכלל מספר המכולות בעולם ונמל המכולות של סינגפור הוא העמוס בעולם, הנמל מטפל בחצי מכמות הנפט הגולמי הנסחר בעולם ואף במדד כמות הסחורות החולפות בנמל, בדרכן לנמלי יעד אחרים, זהו הנמל העמוס בעולם. נמל סינגפור היה, עד לשנת 2005, גם הנמל העמוס בעולם במדד משקל המטענים שחלפו בו, אז נטל את הבכורה נמל שאנגחאי.
נמל סינגפור הוא עמוד השדרה הכלכלי של מדינת סינגפור, החסרה משאבי טבע ועתודות קרקע. הנמל מהווה ערוץ חיוני ליבוא משאבים טבעיים ויצואם לאחר שעובדו וזוקקו, כך למשל, זיקוק נפט. הנמל מהווה מקור הכנסה עיקרי לתעשיית שירותי האירוח והתיירות בסינגפור וכן לתעשיית המזון.
הנמל תועד בפרק בשם: "נמל סינגפור - הנמל ההומה ביותר בעולם" בסדרת הטלוויזיה בנייה מעולם אחר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
ניצול משאבים מקומיים

ניצול משאבים מקומיים (באנגלית: In-situ resource utilization) הוא מונח במדעי החלל המתאר את השימוש והניצול של משאבים הנמצאים או מיוצרים על גבי גרם שמים כלשהו (הירח, מאדים, אסטרואיד וכו').
ניתן להפיק ממשאבים מקומיים חומרים לתמיכה בחיי האסטרונאוטים (למשל חמצן), דלק, חומרי בנייה, ואנרגיה.
כיום, ניצול משאבים מקומיים מתבטא בעיקר בניצול של חלליות רבות את קרינת השמש על מנת ליצור אנרגיה סולארית. מעבר לכך, לא היה שימוש בשיטה זו עד היום.
שיטה זו, של ניצול משאבים מקומיים, נתפסת כיום כאמצעי יעיל על מנת להפחית בצורה משמעותית את כמות ומשקל המטען והחומרים שנדרשים לשיגור ולהטסה מכדור הארץ לגרם שמים אחר וממנו חזרה לכדור הארץ. דוגמה לניצול משאבים מקומיים היא אחת השיטות שהוצעו על מנת לחסוך בדלק שישוגר מכדור הארץ במשימה מאוישת למאדים. לפי שיטה זאת, הדלק לשיגור חזרה ממאדים יופק באמצעות תגובה כימית פשוטה ומוכחת שנקראת תגובת סבטייה, בין מימן (שיסופק מכדור הארץ) ובין פחמן דו־חמצני שיילקח מהאטמוספירה של מאדים.
כחלק מההכנות לקראת פיתוח טכנולוגיות מסוג זה, נאס"א תכננה להוסיף לרובר משימת מארס 2020, אשר יהיה דומה לרובר קיוריוסיטי, מכשיר ניסויי בשם MOXIE (אנ') שיפיק חמצן מהפחמן הדו־חמצני שבאטמוספירת מאדים. ב־20 באפריל 2021, ייצר מכשיר ה־MOXIE שבתוך הרובר פרסווירנס, חמצן מפחמן דו־חמצני באמצעות אלקטרוליזה (אנ'). זה היה הניסוי הראשון של הפקת משאב טבע בכוכב לכת אחר לשימוש האדם.
ראו גם

משימות מאוישות למאדים
תוכנית מאדים של SpaceX
הערות שוליים

↑  Bob Granath, NASA's Kennedy Space Center, Pioneering Space Requires Living Off the Land in the Solar System, nasa.gov, Sep 30, 2016.
↑  Loura Hall, Overview: In-Situ Resource Utilization, nasa.gov, Apr 3, 2020.
↑  Andrew Good, Jet Propulsion Laboratory, MOXIE Could Help Future Rockets Launch Off Mars, jpl.nasa.gov, Nov 24, 2020.
↑  Andrew Good, Jet Propulsion Laboratory, NASA’s Perseverance Mars Rover Extracts First Oxygen from Red Planet, nasa.gov, Apr 21, 2021.
מרים שרון

מרים שרון (נולדה ב-1944) היא אמנית מולטימדיה, ציירת, יוצרת עבודות אדמה ומיצבים, ופרויקטים קהילתיים, פמיניסטית אקטיביסטית. התחנכה באנגליה ולאחר שירותה הצבאי חיה בגרמניה ובאנגליה. כיום חיה במחוז ונדה בצרפת. פעילותה האמנותית מבוססת על אידאולוגיה פמיניסטית-אקולוגית.
ביוגרפיה

מרים שרון נודעה כיוצרת פורה וגם כאקטיביסטית פוליטית, ומאז שנות השבעים של המאה ה-20 עסקה בעשייה אמנותית המבוססת על האידאולוגיה הפמיניסטית. שרון הייתה היחידה מבין היוצרות בעשור זה בישראל שהצהירה על עצמה כפמיניסטית ושפעילותה גלשה מעבר לנושא הישיר של אמנות ולעבר ניסיונות פוליטיים לשינוי פמיניסטי-חברתי.
בשנת 1973 חזרה שרון משהות ארוכה בת מספר שנים באירופה, בעיקר בצרפת, ובעקבות ביקור נוסף בן שבעה חודשים בניו יורק, הכירה אמניות בולטות בזרם האמנות הפמיניסטית בת הזמן וקשרה עמן קשרים אמיצים, ביניהן אנה מנדייטה, קרולי שנימן ומרי בת אדלסון. שרון העמיקה את הבנתה בעיקרי המשנה הפמיניסטית ודרכי יישומה באמנות. עם חזרתה לישראל, פתחה בפעילות נמרצת ברוח הפמיניזם: היא הפיצה כתב עת בהוצאה עצמית שנקרא המין הנשי ושהוקדש בלעדית לאמנות של נשים; יזמה תערוכות רבות שבהן מיוצגות נשים בלבד, כולל תערוכות של אמניות פמיניסטיות בינלאומיות שעבודותיהן הובאו לישראל; ייסדה מוזיאון אלטרנטיבי שנקרא "מוזיאון מרים שרון" והופיעה לעיתים קרובות באמצעי התקשורת בניסיון להפיץ את הבשורה הפמיניסטית בקרב הציבור הרחב. לצד פעילות ציבורית זו, שרון יצרה מגוון רחב של יצירות אמנות בסוגי מדיה שונים, ביניהם צילומים, אמנות-דואר, מיצבים ומיצגים. מאז 1991 מתגוררת שרון בכפר ונדה (Vendée) בצרפת והיא מקדמת אמנות אקו-פמיניסטית המבוצעת בפרויקטים שונים ברחבי העולם.
כלי ביטוי עיקרי ומובהק שבו חזרה והשתמשה היה המיצג, ובו הקפידה לשלב את הרעיונות של אקו-פמיניזם ואמנות שיתופית-קהילתית פמיניסטית, ואף את אמנות מלאכות היד הפמיניסטית - רעיונות שהיו מעיקרי המשנה הפמיניסטית של עשור זה בארצות הברית ואירופה. רעיונותיה בדבר הצורך לשיבה אל האדמה ופיתוח הקשר המיוחד עמה, תווכו באמצעות מחוות והזדהויות עם פרסונות נשיות מן העת העתיקה. לשיטתה, האדמה ואוצרות הטבע בעת המודרנית מנוצלים לרעה על ידי בני האדם, שהתרבות הפטריארכלית מניעה אותם, ומערכים שלכאורה מעלים על נס קידמה, מדע, טכנולוגיה אבל למעשה אלו הם ניצול ודיכוי. במיצגיה הרבים הקפידה להדגיש את חשיבות הקהילה ושיתוף קבוצות "שקופות" במרקם החברתי-לאומי, כדי להשיג ניראוּת צודקת לכל הקבוצות המתקיימות בחברה. בין יצירותיה הבולטות: אשדודה (1978), פרויקט נשות מדבר סיני (1975), וחלל אנשי האדמה (1975–1977). עבור הפרויקט אוהל האלה (1980) הזמינה מרים שרון נשים שונות – גם כאלו שאינן אמניות – לקחת חלק במיזם שיתופי ששם דגש על הקשר המיוחד של נשים עם הטבע. הנשים הקימו אוהל על ראש הר בגלבוע וביקשו באמצעותו להעלות על נס ערכים של אקולוגיה ושימור.
השכלה

תולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
מאסטר, הסורבון, פאריס
פרויקטים מרכזיים בישראל

פרויקט נשות מדבר סיני (1975)
חלל אנשי האדמה (1975–1977)
פרויקט אשדודה, נמל אשדוד (1978)
אוהל האלה (1980)
פרויקט 20 עבודות אדמה/סביבה/קהילה בשיתוף מקומיים
מרוץ שליחות, ארבעה עשורים של פמיניזם באמנות ישראלית, מוזיאוני חיפה,2 יוני, 2007
(1978) International Women Show: Documentations, Women and Nature, The White Gallery, Tel Aviv, with Mary Beth Edelson, Carolee Schneemann, Mierele Ukeles Ladermann, Agnes Denes, Simone Forti, Nancy Kitchel, and Helen Valentine.
תערוכות יחיד

1971 – Atmosphere Serie, Targ Center, Ein Kerem, Jerusalem
1975 – Palpitation Show, Ramat Gan Museum
1979 – Experimental Films of Earth Projects, Cinematheque, Haifa Museum
1982 – The White House, Film Installation, Studio 11, Tel Aviv
1983 – Art Projects of the Seventies, 400 photographs, Tel Aviv Art Pavilion
1984 – Art Projects & White House, Artist House, Jerusalem
1984 – White House film, Millennium, New York
1985 – In memory of Ana Mendieta, Yona Wallach, Rachel Bas-Cohain, Studio 11, Tel Aviv
1986 – An environmental painting of 12 Masterpieces, Yoseftal Hospital, Eilat
1987 – The Boats on Kinereth, Poriah Maternity Hospital, Tiberias
1987 – A Popular Journey to Western Culture, Studio 11, Tel Aviv
1988 – The White House Saga, Franklin Furnace, NYC
1989 – Les Fleurs du Mal, Studio 11, Tel Aviv
1992 – Trip/ Trial/ Triptych, Hollywood = Death Valley,Koln, Germany
1993 – Demeter-Alef-Isis, Koln, Germany
1994 – Mother-Whore Action, Cairo
1995-1996 – Culture/Agriculture, Exile / Authority, ECO-COM-SYS, Vendee France
1997 – Le Salon Des Refuses, ECO/COM/SYS Nr. 6, Vendee, France
1998-1999 – Food For Thought, ECO/COM/SYS Nr. 7
1999-2000 – Expulsion From Eden (PARADISE), ECO/COM/SYS Nr. 8
2000-2002 – Terror/Rape/Tirol,THE PANDORA BOX, ECO/COM/SYS Nr. 9
לקריאה נוספת

T. Dekel (טל דקל), 2007. "Center-Periphery Relations: Women's Art in Israel during the 1970s, the Case of Miriam Sharon", Consciousness, Literature and the Arts (Lincoln University, U.K.) vol. 8.3 (pp. 1-22)
T. Dekel, 2011. "From Fist-Wave to Third-Wave Feminist Art in Israel: A Quantum Leap", Israel Studies Journal (Ben Gurion University of the Negev & Indiana University Press), vol. 16.1 (pp. 149-178).
T. Dekel, 2012. "Feminist art Hitting the Shores of Israel: Three Case Studies in Impossible Times", Frontiers - A Journal of Women Studies (University of Nebraska Press), Special issue: Feminist art and social movements: Beyond NY/LA, vol. 33, no. 2 (pp. 111-128).
הערות שוליים

↑  טל דקל, "Center-Periphery Relations: Women's Art in Israel during the 1970s, the Case of Miriam Sharon", Consciousness, Literature and the Arts (Lincoln University, U.K.) vol. 8.3 (pp. 1-22).
↑  ד"ר רות מרקוס, אלפון אמניות ישראליות (עמ' 53-54)
↑  T. Dekel ד"ר טל דקל, "From Fist-Wave to Third-Wave Feminist Art in Israel: A Quantum Leap", , Israel Studies Journal (Ben Gurion University of the Negev & Indiana University Press vol. 16.1, 2011, עמ' pp. 149-178
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278927  NLI: 987007294495305171  GND: 1239589522  LCCN: no91026456  VIAF: 9436148632958930630002   WorldCat (עם VIAF): 9436148632958930630002
משטרת תל אביב

התחנה העירונית של משטרת תל אביב, שנות ה-20 של המאה ה-20
לוחית זיכרון למשטרת מחוז תל אביב המנדטורית ברח' השחר 5
משטרת תל אביב הייתה משטרה עירונית שפעלה כמשטרה עצמאית למחצה בעיר תל אביב בתקופת המנדט הבריטי, החל משנת 1921 ועד 1932, כאשר סופחה למשטרת המנדט.
הרקע להקמת המשטרה

תל אביב הוקמה בשנת 1909, כשכונה עצמאית של יפו, שנקראה "אחוזת בית". היא התפתחה במהירות בשנותיה הראשונות, ואף על פי שתושביה גורשו על ידי השלטונות הטורקיים במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא התאוששה במהירות אחרי כיבוש הארץ בידי הבריטיים.
בחודש מאי 1921 התחוללו פרעות תרפ"א,, במהלכן התחולל טבח ביהודים ביפו, ונעשה ניסיון מצד הפורעים, להסתער לעבר תל אביב. לוחמים מהגדוד העברי, שישבו במחנה ספרנד (צריפין), והמתינו לפקודה להקמת כוח הגנה מקומי מטעם ממשלת המנדט, בו היו אמורים לשמש כסגל פיקוד, נטלו את נשקיהם, ונסעו ליפו כדי למנוע מההתפרעויות להגיע לאזור תל אביב. בתל אביב עצמה אורגנה במהירות הגנה עצמית למקרה הצורך, בפיקודם של תושבים שהיו חיילים משוחררים מהגדודים העבריים.
הגעת החיילים סייעה בהשקטת האזור, אך הבריטים כעס על היוזמה הפרטית של החיילים היהודים, הודיעו על ביטול התכנית להקמת כוח ההגנה המתוכנן והפסיקו את שירותם של כלל החיילים שנותרו בגדוד.
במקום הגדוד הוקמה ז'נדרמריה מקומית בפיקוד בריטי, שרבע מאנשיה היו יהודים שפוזרו בין הפלוגות השונות.
תהליך ההקמה

היישוב היהודי מחה על מה שראה כהפרת הבטחה בעקבות הפרעות, וכפיצוי עשו הבריטים שני צעדים שנגעו לעיר תל אביב:
אישרו את ניתוקה מיפו והפיכתה לרשות מקומית עצמאית.
ראש העירייה מאיר דיזנגוף ביקש מהנציב העליון, הרברט סמואל, אישור להקמת משטרה עירונית והבריטים הסכימו להקמתו של כוח משטרה, שיוכשר על ידי משטרת המנדט, אך יהיה כפוף במקביל גם למחוז הדרומי של משטרת המנדט (בתחומים של אכיפת חוק ושמירה על הסדר) וגם לעיריית תל אביב (בתחומים של פיקוח ובקרה העירוניים), כאשר שכר השוטרים ישולם על ידי שני הגופים.
למשטרה זו גויסו צעירים ממשוחררי הגדודים העבריים ובראשם עמד בוגר של גימנסיה הרצליה, חיים אלפרין. תחנת המשטרה הראשונה נפתחה בבית ויזר שברחוב ליליינבלום ובשנים 1933–1948 ברחוב השחר מס' 5. הבניין נהרס עם הקמת מגדל שלום. עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון במקום.
מדי משטרת תל אביב היו זהים למדי שוטרי משטרת המנדט, אך המשטרה העירונית קיבלה אישור חריג מהבריטים, לחבוש כובעי מצחייה, בשעה שכל שאר השוטרים הלא-בריטיים בארץ, חויבו לחבוש קולפאק (כובע צמר צ'רקסי).
המשך הדרך

בקיץ 1929 התחוללו מאורעות תרפ"ט, במהלכם נרצחו 133 יהודים. משטרת המנדט כשלה בהתמודדות עם הפורעים ובעקבות האירועים הגיע לארץ מומחה בריטי בתחום השיטור הקולוניאלי, סר הרברט דאוביגין, שהיה המפקח הכללי של המשטרה בציילון. הוא המליץ על שינויים ארגוניים ומבניים במשטרה ואחד מהם היה הכפפתה המלאה והמוחלטת של משטרת עיריית תל אביב למשטרת המנדט.
המפקח הכללי שהגיע לארץ כדי ליישם את המלצות דוביגין, רוי ספייסר, פעל במרץ ליישום ההמלצות, כשהוא נתקל בהתנגדות מצידם של ראש עיריית תל אביב, ישראל רוקח ומנהל המחלקה המדינית בסוכנות היהודית, חיים ארלוזורוב. העדר התיאום, שבמידה רבה נבע מעוינות ההדדית בין ארלוזורוב לרוקח, הקשה על יצירת קו אחיד מול שלטונות המנדט, אשר בסוף 1931, הכריעו סופית בעניין זה.
אירועים נוספים

קושי שעמו התמודדה המשטרה בתל אביב, ושיסודו בעוינות בין הזרמים השונים בציונות, היה התמודדות המשטרה עם הפגנות ומחאות של מפלגות הפועלים. ב-1 במאי 1925 התקיימה תהלוכה של מפלגות הפועלים, שלטענת המשטרה חרגה ממה שהוסכם עליו. לשוטרים ניתנה הוראה לפזר את התהלוכה, ומפלגות הפועלים טענו שהופעל כוח רב, שנבע מגישתה העוינת של העירייה שבראשה עמדו אנשי מפלגת הציונים הכלליים, יריביהם של מפלגות השמאל.
המפקחים הכלליים של משטרת המנדט לא אהבו את מה שראו כיצור כלאיים, שכפיפותו למשטרה אינה מלאה, שהמשמעת המוטל עליו, לדוגמה בנושא הכובע, שונה משל שאר היחידות, ושבניהולו יש מעורבות משמעותית של גוף אזרחי לא-בריטי.
מפעם לפעם, במהלך שנות העשרים, עלו תביעות שונות לרה-ארגון של משטרת עיריית תל אביב, ולהכללתה במסגרת משטרת המנדט, אך הנהגת העירייה והנהגת היישוב פעלו באופן נמרץ לסיכול כוונות אלה.
ברחוב הרכבת פינת רחוב לבונטין הוקם בשנת 1937 בניין בסגנון באוהאוס בו פעלה תחנת משטרה בה הוקם מאוחר יותר המטה הארצי של משטרת ישראל וכיום הבניין משומר, משופץ ומשמש לצרכים אחרים.
מבנה המשטרה

המשטרה גדלה במהירות, במקביל לצמיחתה המהירה של העיר, מספר תושבי העיר גדל בתוך חמש שנים, מאלפיים לכ-35,000 נפש ומספר השוטרים בעיר גדל מ-13 בשנת 1921 (קצין, סמל, סמל-שני ועשרה שוטרים) ל-74 בשנת 1925 (קצין, סמל, סמל-שני ו-71 שוטרים).
במשטרת תל אביב היו חמש מחלקות:
מחלקת התנועה – עסקה בפיקוח על תנועת כלי הרכב הממונעים והלא ממונעים ותנועת בהמות רכיבה.
מחלקת החקירות – עסקה בחקירת תלונות, חיפוש פושעים והגשת תביעות.
מחלקת שמירת הלילה – עסקה בשמירה במהלך הלילות ובפיקוח על התאורה החשמלית.
מחלקת הביטחון הציבורי הכללי – שוטרי המחלקה הזאת איישו את נקודות המשטרה הקבועות.
מחלקת הפיקוח – עסקה בפיקוח על קיום חוקי העזר העירוניים.
בנוסף למחלקות אלה, במשטרת תל אביב הייתה תזמורת בת 20 נגנים.
משטרת תל אביב שויכה לדיוויזיה K של המחוז הדרומי של משטרת המנדט.
ראו גם

משטרת מחוז תל אביב
לקריאה נוספת

השוטר העברי בתקופת המנדט, שמחה פרומר, תל אביב: משרד הביטחון - הוצאה לאור, 1973
הערות שוליים

↑  י. בן דוד, תל אביב ומשטרתה, דבר, 23 בדצמבר 1931
| המנדט הבריטי משטרת המנדט |
| --- | --- | --- |
| מפקדי המשטרה | פרסי בראמלי • הנרי טיודור • ארתור סטיבן מאברוגורדאטו • רוי ספייסר • אלן סונדרס • ג'ון מורי ריימר-ג'ונס • ויליאם ניקול גריי |  |
| יחידות צבא ומשטרה קשורות | המשטרה המעולה • הז'נדרמריה הבריטית • חיל הספר העבר-ירדני • משטרת היישובים העבריים • כלניות • מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט • משטרת תל אביב • המשטרה הניידת • הנוטרים • המשמר הנע • משמר הרכבת |  |
| אישים | אברהם זלינגר • תומאס ג'יימס וילקין • ריימונד אוסוואלד קפראטה • הרברט דאוביגין • רוי פאראן • ג'פרי מורטון • דאגלס דאף • צ'ארלס טיגארט • פאיז ביי אל-אידריסי‎ • הנרי טיודור • ויליאם דובי • ברנרד פרגוסון • שלמה שיף • דוד תדהר • חביב כנען • גרו גרא • ירחמיאל ירון |  |
| אירועים בולטים | מאורעות תר"פ • מאורעות תרפ"א • מאורעות תרפ"ט • מאורעות אוקטובר 1933 • המרד הערבי הגדול • מבצע עוגן • סטרומה • השבת השחורה • אקסודוס (אוניית מעפילים) • המצור על גבעת חיים • פרשת הרצח בחולות תל נוף • רצח ארלוזורוב |  |
| מבנים ואתרים | מגרש הרוסים • בווינגרד • מצודות טיגארט • גדר הצפון |  |
המנדט הבריטי • משטרת ישראל • פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010693724305171
נמל מרסמשט

| --- | --- |
נמל מרסמשט מכיוון האי מנואל
נמל מרסמשט מכיוון האי מנואל
 מיקום
 מדינה:  מלטה 
 קואורדינטות:  35°54′06″N 14°30′29″E﻿ / ﻿35.901666666667°N 14.508055555556°E﻿ / 35.901666666667; 14.508055555556
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומרסמשט(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינומרסמשט
 
נמל מרסמשט
נמל מרסמשט (במלטית: Il-Port ta' Marsamxett, באנגלית: Marsamxett Harbour) שהיה ידוע בעבר בשם מרסמוצ'טו (Marsamuscetto) הוא אחד משני הנמלים הטבעיים הנמצאים משני צדדיו של חצי האי שברס (Sceberras), עליו שוכנת ולטה, בירת מלטה. הנמל גובל מדרום בערים ולטה ופלוריאנה, ממערב בפייטה (Pietà), טא' שביאש וגזירה (Gżira) ומצפון בסלימה (Sliema).
מוצאו של נמל מרסמשט אל הים התיכון שוכן בפינה הצפון-מזרחית שלו, ובמרכזו שוכן האי מנואל, המחובר ליבשה באמצעות גשר. האי מוקף בשני ערוצים - ערוץ סלימה (Sliema Creek) מצפון וערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek) מדרום. בחלקו הדרומי של הנמל שני מפרצים קטנים - ערוץ מסידה (Msida Creek) שמשמש כולו כמעגן ליאכטות וערוץ פייטה (Pietà Creek). על הנמל משקיפים שלושה מבצרים - מבצר סנט אלמו בצפון-מזרחה של וולטה, מבצר טיגנה בסלימה ומבצר מנואל על האי מנואל.
בניגוד לנמל הגדול השוכן ממזרח לוולטה והמוקדש בעיקרו לפעילות מסחרית, משמש נמל מרסמשט בעיקר לפעילות נופש, ומעבר למעגן בערוץ מסידה, שוכנים בו מספר מעגנים נוספים. מעבורת נוסעים חוצה את הנמל ומקשרת בין סלימה לוולטה. חברת מצר גוזו מפעילה קו מעבורת מטען מרציף סה מזון (Sa Maison) בנמל לנמל מג'אר באי גוזו, אחת ליום בימי חול.