אורן הזפת
תיאור > מורפולוגיה

מחקרים זיהו חמישה תת-מינים שונים של אורן הזפת שבהם קיימת שונות במאפיינים המורפולוגיים של העץ. התיאור להלן הוא כללי ומתייחס למשותף בין כל תת-המינים.
מערכת השורשים של האורן עמוקה ומפותחת והיא מאפשרת עמידה בבצורת ממושכת. הצמיחה של העץ איטית בשנים הראשונות, ואז היא מואצת. בגיל 20 העץ מגיע לגובה של 8 מטרים. בתנאים הטובים ביותר (הרי סיסקיו) העץ יכול להגיע לגובה של 70 מטרים, אבל בדרך כלל הוא מגיע לגובה שבין 30 ל-40 מטרים. תוכנית העץ הלאומי הגדול (National Big Tree Program) של ארגון השימור "יערות אמריקניים" (American Forests) מונה 3 עצי אורן זפת, ובהם עץ הגבוה ביותר הוא בגובה 72 מטרים, והיקף גזע בבסיס של 8.2 מטרים. בינואר 2011 נמדד אורן זפת מתת-המין הפסיפי בשמורת היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו באורגון באמצעות לייזר וגובהו חושב כ-81.79 מטרים. ב-13 באוקטובר טיפסו על העץ מטפסים מקבוצת מטפסי עצים "עולים על הענקים" (Ascending The Giants) שמושבה בפורטלנד ומדדו את העץ באמצעות סרט מידה והגיעו לתוצאה כמעט זהה (81.77 מטרים). זהו, נכון ל-2015, עץ האורן הגבוה ביותר בעולם. קודם לגילוי העץ נחשב עץ אורן הסוכר (Pinus lambertiana), שגדל בפארק הלאומי יוסמיטי, לאורן הגבוה בעולם.
העץ יכול לחיות מעל ל-500 שנים. קוטר הגזע בעץ בוגר נע בין 90 ל-170 סנטימטרים. קליפת העץ היא אחד מסימני ההיכר של העץ. לפרטים בוגרים עד בוגרים מאוד יש קליפה בגוון צהוב עד כתום-תפוז הנחלקת ללוחיות רחבות עד רחבות מאוד, שבהן חריצים שחורים. לעצים בגיל עד כ-150 שנים יש קליפה בגוון חום-שחרחר, שחוטבי העצים המוקדמים כינו "בלאקג'קס". המקורות חלוקים בשאלת ריחו של הגזע. יש המתארים אותו כריח נעים של וניל או סוכריית חמאה, ויש המתארים אותו כריח של טרפנטין, המשקף את הדומיננטיות של הטרפנים (המונוטרפנים אלפא-פינן, בטא-פינן ודלתה-קארן). וקיימת גם הטענה כי אין לו ריח ייחודי.
הענפים משתרעים החל ממחצית הגזע בניצב או בזווית חדה. נוף העץ הוא בצורת חרוט, אפילו בעצים זקנים, שומר נוף העץ על הצורה הדקה המחודדת.
העלים, כמו בכל מיני האורנים הוא מחטים ירוקות בהירות (בניגוד למחטים בגוון ירוק-כחול שמייחדות את אורן ג'פרי) שגודלן וקשיחותן משתנים בהתאם לתת-המין של אורן הזפת. המחטים הארוכות ביותר, 19.8 סנטימטרים, משתייכות לתת-המין הפסיפי (pinus ponderosa benthamiana), והן גם המחטים הגמישות ביותר בין כל התת-מינים. המחטים של תת-מין זה גדלות באגד דמוי תימרה הכולל שלוש מחטים. לתת-המין קולומביה (pinus ponderosa ponderosa) יש מחטים ארוכות, בין 12 ל-20.5 סנטימטרים, וגם המחטים של תת-מין זה גמישות יחסית. הן גדלות באגד של שלוש מחטים. לתת-המין של הר הרוקי (pinus ponderosa scopulorum) יש מחטים קצרות יותר, בין 9.2 ל-14.4 סנטימטרים. המחטים של תת-מין זה קשיחות וגדלות בציצה של שתיים או שלוש מחטים. לתת-המין הדרום מערבי (pinus ponderosa brachyptera) יש מחטים קשיחות באורך שבין 11.2 ל-19.8 סנטימטרים, הגדלות באגד של שלוש (ממוצע 3.5-2.7). תת-המין של הרמות המרכזיות (pinus ponderosa readian) מתאפיין במספר הנמוך ביותר של מחטים (1.4 בממוצע לדור), בענפים חסונים ישרים הצומחים בזווית חדה מהגזע, ובמחטים ירוקות ארוכות (בין 14.8 ל-17.9 סנטימטרים), כשהארוכות ביותר צומחות בקצה הענף בדומה לזנב שועל. המחטים של מין זה הן הרחבות ביותר, הקשיחות ביותר והמועטות ביותר (בממוצע 2.8-2.2) עבור מין זה.
העץ פורח בתחילת בחודש יוני. האצטרובל הזכרי הוא בגוון אדום-כהה באורך כארבעה סנטימטרים. האצטרובלים הנקביים מבשילים שנה אחר כך. הם גדלים בקבוצות של חמישה, צורתם כשל ביצה, והם בדרך כלל בגוון סגול כהה בתחילה וחום כהה אחר-כך. אורכם בין 7 ל-10 סנטימטרים ועוביים עד 15 סנטימטרים. קצות הקשקשים של האצטרובל קוצניים.
הזרעים קטנים, בעלי כנפיים באורך 2.5 סנטימטרים, וגונם סגול מנומר. הם מתפזרים מהעץ בעזרת הרוח בין יוני לספטמבר. הם עשויים להתרומם לגובה של כ-300 מטרים לפני שהם נופלים חזרה לאדמה. הזרעים הם מזון אהוב על ציפורים ומכרסמים.