stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאלה דוויק
ספרים שכתבה

Strabo of Amasia - A Greek Man of Letters in Augustan Rome, Routledge, London, 2000
הספר הוא ביוגרפיה אינטלקטואלית של הגאוגרף סטרבו שחי וכתב במאה הראשונה לפסה"נ ובמאה הראשונה לסה"נ. סטרבו תיאר את העולם המיושב בזמנו בחיבור מקיף שהשתמר כמעט במלואו. הספר בוחן את המחבר לנוכח חיבורו ומבקש להראות שהחיבור הוא תוצר של חינוך מסוים ושל הקשר תרבותי ופוליטי קונקרטי.
Geography in Classical Antiquity, Cambridge University Press (with a chapter on cartography by Kai Brodersen) series: Key Themes in Ancient History, Cambridge, 2012
ספר זה מציג סקירה בסיסית של תולדות הגאוגרפיה בעת העתיקה הקלאסית הן מבחינה מעשית ביחס לגילויי העולם ותפיסתו והן מבחינה טקסטואלית וויזואלית ביחס למסורת הידע הגאוגרפי. זהו ספר מבוא לגאוגרפיה בעת העתיקה . הספר תורגם לגרמנית ב-2013: Geographie in der Antiken Welt, Philipp von Zabern, Darmstadt / Mainz, 2013
Illiterate Geography in Classical Athens and Rome, Routledge, 2021
מונוגרפיה זאת מתמקדת באופן שבו מידע גאוגרפי היה נפוץ שלא בדרך טקסטואלית, כלומר מנסה לברר כיצד נמסר ידע גאוגרפי כך שהיה לפחות מבחינת הפוטנציאל זמין גם למגזרים שלא ידעו קרוא וכתוב. לשם כך הוא בוחן את בסיסי המידע הגאוגרפי שהופיעו למשל במחזות, בפתגמים וביצירות אמנות שהיו זמינים לציבור הרחב ללא צורך בקריאה.
ספרים שערכה

Strabo’s Cultural Geography: The Making of a Kolossourgia, edited by Daniela Dueck, H. Lindsay and S. Pothecary, Cambridge University Press, Cambridge, 2005
אסופה של מאמרים שחלקם הם עיבוד של הרצאות שנישאו בכנס בינלאומי שהתקיים באוניברסיטת בר-אילן ביוני 2001 ועסק ב"גאוגרפיה" של סטרבו. המאמרים מציגים היבטים שונים ביצירתו של סטרבו – ספרותיים, פוליטיים, היסטוריים.
Routledge Companion to Strabo, edited by Daniela Dueck, Routledge, London, 2017
כרך שעוסק בסטרבו, יצירתו ואישיותו מבחינות שונות: מהצד הגאוגרפי-מדעי, מהצד הטקסטואלי, מהצד הספרותי ועד להתקבלותו של סטרבו לאורך הדורות.
מינויים ותפקידים אקדמיים

ראש המחלקה ללימודים קלאסיים, 2000 – 2003; 2014 - 2018.
ראש התכנית לפרשנות ותרבות 2019 - 2022.
חברת כבוד באגודה הבינלאומית לגאוגרפיה והיסטוריוגרפיה בעת העתיקה GAHIA
חברת ועדת העורכים של כתב העת Scripta Classica Israelica בשנים 2005 – 2008;
חברת ועדת העורכים של כתב העת Orbis Terrarum 2015 עד היום
חברה במועצה המדעית של מכון יד בן צבי.
חברה בוועד המנהל של המרכז לחקר ההיסטוריה של הים התיכון, אוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  Strabo of Amasia: A Greek Man of Letters in Augustan Rome, Routledge & CRC Press (באנגלית)
↑  Geography in Classical Antiquity | Ancient history, Cambridge University Press (באנגלית)
↑  Illiterate Geography in Classical Athens and Rome, Routledge & CRC Press (באנגלית)
↑  Strabo's Cultural Geography | Classical studies (general), Cambridge University Press (באנגלית)
↑  The Routledge Companion to Strabo, Routledge & CRC Press (באנגלית)
↑  GAHIA | International Association «Geography and Historiography in Antiquity» (באנגלית אמריקאית)
↑  About the Journal | Scripta Classica Israelica, scriptaclassica.org
↑  Orbis Terrarum, Franz Steiner Verlag (ב־)
המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  19 באוקטובר 1944 – הווה (80 שנה)
 בעלי תפקידים
 רקטור:  אנטולי טורקונוב 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°40′18″N 37°29′25″E﻿ / ﻿55.67165°N 37.49021°E﻿ / 55.67165; 37.49021
 www.mgimo.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה (למפת מוסקבה רגילה) המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה  he
 
המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה (ברוסית: Московский государственный институт международных отношений, בקיצור МГИМО; מילולית: המכון המוסקבאי הממלכתי ליחסים בינלאומיים) הוא אחת האוניברסיטאות המובילות ברוסיה שעוסקת בהכשרת מומחים ב-18 תחומים: יחסים בינלאומיים, לימודים אזוריים, כלכלה, משפטים, עיתונאות, פוליטיקה, פרסום, יחסי ציבור, סוציולוגיה, ניהול, עסקים, אקולוגיה איכות הסביבה, ניהול ממלכתי ועירוני, מימון, אשראי, בלשנות, חינוך, פסיכולוגיה, ניהול כוח אדם, ניתוח עסקים.
בתחום הלימוד האוניברסיטה נחשבת לאחת המובילות במדינה. מבנה האוניברסיטה מורכב משני קמפוסים, שמונה פקולטות ושלושה מוסדות. ב-2017, באוניברסיטה למדו שבע אלף תלמידים מרוסיה, מדינות חבר העמים ותלמידים מחוץ לישראל. ב-2010 המכון נכנס לספר השיאים של גינס בתור האוניברסיטה שמלמדת את המספר הגדול ביותר של שפות זרות (53 שפות זרות). האוניברסיטה היא חברה באיגוד בתי הספר המקצועיים ליחסים בינלאומיים (Association of Professional Schools of International Affairs).
שמו המלא של המוסד הוא מוסד להשכלה מקצועית גבוהה ממלכתי ופדרלי "המכון (האוניברסיטה) הממלכתי של מוסקבה ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית"
נודע בשמו המקוצר - MGIMO או אוניברסיטת MGIMO.
בוגרים נודעים

פטר מלאדנוב, נשיא בולגריה לשעבר
אילהם אלייב, נשיא אזרבייג'ן
קאסים-ג'ומארט טוקאייב, נשיא קזחסטן ויו"ר הסנאט הקזחי
קירסאן איליומז'ינוב, נשיא קלמיקיה
אנדריי לוקאנוב, ראש ממשלת בולגריה לשעבר
ז'ן וידנוב, ראש ממשלת בולגריה לשעבר
אירינה בוקובה, דיפלומטית בולגרייה, מנכ"לית אונסק"ו
סרגיי לברוב, שר החוץ של רוסיה
אנדריי קוזירב, שר החוץ הרוסי
מארוש ספצ'וביץ', הנציב האירופי ליחסים בינלאומיים, נציג סלובקיה באיחוד האירופי
גאורגי מאמדוב, שגריר רוסיה בקנדה
ויטאלי צ'ורקין, שגריר רוסיה באו"ם
יורי פדוטוב, מנכ"ל UNODC
סטפן פולה, שגריר צ'כיה באו"ם והשר לענייני אירופה
אולג גורדייבסקי, קצין ק.ג.ב. שערק למערב
גריגורי מרצ'נקו, מושל הבנק הלאומי של קזחסטן
סרגיי מרטינוב, שר החוץ של בלארוס
האנג צ'ון נארון, שר החינוך הקמבודי
יורי נוסנקו, קצין ק.ג.ב. שערק למערב
גריגול ושאדזה, שר החוץ של גאורגיה
אלישר אוסמנוב, מיליארדר רוסי, יו"ר חברת גזפרום אינווסטהולדינג
ולדימיר פוטנין, אוליגרך, נשיא אינטארוס החזקות
אלכסנדר לבדב, אוליגרך רוסי
קסניה סובצ'ק, עיתונאית ומגישת טלוויזיה
הערות שוליים

↑  Москва славится «большой тройкой» юридических вузов: юрфак МГУ, бывший ВЮЗИ, ныне Московская государственная юридическая академия (МГЮА), и МГИМО
↑  "Most languages taught in an academic institution". Guinness World Records (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-06-16.
↑  "Members of the Association of Professional Schools of International Affairs". Association of Professional Schools of International Affairs (APSIA) (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-08-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605048805171  CiNii: DA01843118  GND: 10100964-1  ISNI: 0000 0001 2289 4349  LCCN: n82099151  LNB: 000075489  NKC: ko2004195672  NLP: a0000002380443  RERO: 02-A005778372  SUDOC: 118267493  VIAF: 133395389   WorldCat (עם VIAF): 133395389 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאול בצר

| --- | --- |
שאול בצר
 לידה:  30 בספטמבר 1967 (בן 57) נהלל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 http://www.shaulbetser.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
שאול בצר (נולד ב-30 בספטמבר 1967) הוא במאי, תסריטאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

בצר הוא יליד נהלל, בנם של מוקי בצר ונורית גפן בצר. עם גיוסו לצה"ל התנדב בצר לסיירת מטכ"ל, ולאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. לאחר שחרורו מצה"ל השלים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

בצר ביים וכתב (יחד עם רועי ארד) את הסרט המוקומנטרי "זהירות מצלמה" (2002). הסרט מגולל את סיפור חייו הפיקטיבי של במאי המתיחות הראשון בישראל אשר מתח את בן-גוריון.
הסרט שודר בערוץ 2 (קשת) ונחשב לסרט המוקומנטרי הראשון ששודר ב"פריים טיים" בישראל.
בשנת 2003 הקים בצר את ערוץ הווידאו של פורטל האינטרנט נענע ויצר (יחד עם יובל שגב) את הדמות של רנו פסקאל שהפך במהירות לקאלט. בשנת 2004, אחרי שעזב את פורטל נענע והקים את חברת אנטנה הפקות, יצר יחד עם ארז הימן את התוכנית "עולמו של רנו פסקאל" ששודרה במשך שלוש עונות בערוץ ביפ.
ב-2004 יצר במסגרת אנטנה הפקות את הסדרה האינטרנטית "טופי והגורילה" עבור אתר שיתוף הווידאו FLIX שהפכה לאחת ההצלחות הגדולות באינטרנט. בעקבות ההצלחה הופקו 12 פרקים עבור ערוץ ביפ.
ב-2005 ביים את הסרט "הראיון האחרון עם דודו גבע" ומספר פרקים בתוכנית התרבות "נספח תרבות" עם דב אלפון.
בשנת 2006 ביים וכתב (יחד עם רועי ארד ויוני רז פורטוגלי) את הסדרה המוקומנטרית "החיים האמיתיים" ששודרה בערוץ 10. "החיים האמיתיים" היא פרודיה על תוכניות ריאליטי ותופעת הסלבריטאים. בסדרה כיכבו אביב גפן, אסי דיין וטוביה צפיר. הסדרה זכתה במקום הראשון בפסטיבל מוקומנטה הבינלאומי בירושלים.
ב-2008 הפיק בצר במסגרת אנטנה הפקות את הסדרה הדוקומנטרית הקומית "התחתנתי עם כדורגלן" ששודרה בערוץ 2 (רשת). ב-2009 את הסרט הדוקומנטרי "סקייט-אוף-מיינד" על תרבות הסקטבורד בישראל ששודר בערוץ 8.
ב־2012 הפיק שאול בצר את הסרט "מותר להיות סנטימנטאלי - נתן בעקבות אלתרמן" על המשורר נתן אלתרמן עבור ערוץ 1.
ב־2014 ביים שאול בצר את הסרט הדוקומנטרי "המוזות של בשביס זינגר" על צבא המתרגמות של הסופר יצחק בשביס זינגר עבור הערוץ יס-דוקו. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
ב-2015 ביים שאול בצר את הסרט הדוקומנטרי "גיבור העל העברי" סרט על תולדות הקומיקס בישראל. הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל אפוס - הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואמנות.
ביוגרפיה > ספריו

ב-1992 התפרסם ספר השירה שלו "מתופף על הבטן שלך וחושב על הכסף שאני צריך" בהוצאת ירון גולן.
ב־2014 התפרסם רומן הביכורים שלו "בלש זמני". כשנה לאחר יציאתו לאור זכה למעמד של "ספר זהב" על מכירה של למעלה מ-20 אלף עותקים.
ב-2016 יצא ספר ההמשך ל"בלש זמני" בהוצאת ידיעות אחרונות. שם הספר: "בלש זמני – טעות כפולה".
ב-2025 יצא הרומן "חיים קלים" בהוצאת פרדס. עורכת: נוית בראל
הערות שוליים

↑   מיה סלע, שאול בצר, בנו של גיבור מבצע אנטבה מוקי בצר, חוקר שערוריה צבאית ברומן חדש, באתר הארץ, 20 בפברואר 2014.
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600934105171  LCCN: no2014053126  VIAF: 308241756   WorldCat (עם VIAF): 308241756
דניס לאו

דניס לאו (באנגלית: Denis Law;‏ 24 בפברואר 1940 – 17 בינואר 2025) היה כדורגלן סקוטי ששיחק כחלוץ בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20.
לאו נולד באברדין, סקוטלנד. הקריירה שלו כשחקן כדורגל החלה בליגה השנייה בקבוצת הדרספילד טאון, בשנת 1956. משם עבר לקבוצת הכדורגל האנגלית מנצ'סטר סיטי עבור דמי העברה בסך 55,000 ליש"ט, שיא בריטי באותו הזמן. ממנצ'סטר סיטי עבר לאו למועדון הכדורגל האיטלקי טורינו עבור 110,000 ליש"ט, שהיה השכר הגבוה ביותר עבור העברה בין מועדון בריטי למועדון איטלקי. אף ששיחק היטב באיטליה, הוא התקשה להסתדר מחוץ לאיים הבריטיים ולכן עבר למנצ'סטר יונייטד בשנת 1962, תוך שהוא שובר את השיא הבריטי בגין דמי העברה בפעם השנייה: 115,000 ליש"ט.
לאו ידוע בעיקר בזכות 11 השנים ששיחק במנצ'סטר יונייטד, בהן כבש 236 שערים ב-409 הופעות. באותה התקופה הוא כונה "המלך" (The King) ו"איש החוק" (The Lawman) בידי מעריציו. הוא זכה בפרס כדור הזהב בשנת 1964, והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות הליגה הראשונה בשנים 1965 ו-1967. לאו עזב את מנצ'סטר יונייטד בשנת 1973 וחזר למנצ'סטר סיטי לעונת פרישה, בסופה גם ייצג את נבחרת סקוטלנד במונדיאל 1974. לאו שיחק בשורות נבחרתו 55 פעמים, בהן הבקיע 30 שערים – שיא סקוטי בין-לאומי ביחד עם קני דלגליש שהבקיע 30 שערים ב-102 משחקים. בטבלת מלך השערים של מנצ'סטר יונייטד בכל הזמנים לאו שלישי כאשר בובי צ'רלטון וויין רוני לפניו.
ראשית דרכו

דניס היה הצעיר בבניו של ג'ורג' לאו, דייג, ואשתו רובינה. משפחתו של לאו, שהייתה בת שבעה ילדים, סבלה מעוני והתגוררה בבית דירות שהיה שייך למועצה המקומית של עיר הנמל אברדין. לאו רכש לראשונה זוג נעליים רק בגיל 14, ואת נעלי הכדורגל הראשונות שלו קיבל כמתנה משכן.
הוא אהד את מועדון הכדורגל אברדין, וצפה במשחקיו כשהשיג כמות כסף שתספיק לכך. כשלא היה לו די כסף, היה צופה במשחקים של קבוצות מקומיות מחוץ לליגה. האובססיה לכדורגל הובילה אותו לעזוב את בית הספר, מפני שבמסגרתו היה ניתן לשחק רק ראגבי. הגם שסבל מפזילה חמורה הוא הראה פוטנציאל רב, וזאת לאחר שהוסט מעמדת המגן לחלוץ שמאלי ("inside left" במונחי התקופה).
הדרספילד

לאו הוזמן על ידי ארצ'י ביטי, צייד כישרונות של הדרספילד, להגיע למבחן בעונת 1954/5. כאשר הופיע למבחן אמר המנג'ר, "הילד הוא יצור מוזר. מעולם לא ראיתי שחקן כה חסר סיכוי: חלשלוש, קטן וממושקף". להפתעתו של לאו, הוא הוחתם בקבוצה ב-3 באפריל 1955. בעודו בהדרספילד עבר לאו ניתוח לתיקון הפזילה שממנה סבל, שהעלה במידה רבה את הביטחון העצמי שלו. כעת כבר לא היה לאו חייב לשחק כדורגל בעין אחת עצומה.
נשירתה של הדרספילד לליגה השנייה סיפקה ללאו הזדמנות לשחק והוא ערך ב-24 בדצמבר 1956, כשהוא בן 16, את הופעת הבכורה שלו. המשחק הסתיים בניצחון 0–2 על נוטס קאונטי. מאט באזבי, המנג'ר של מנצ'סטר יונייטד, הציע זמן קצר לאחר מכן 10,000 ליש"ט תמורת לאו, סכום גבוה יחסית לאותה תקופה, אך המועדון דחה את ההצעה. הוא לא נבחר לשחק עבור סקוטלנד במונדיאל 1958, אך לאחר המונדיאל זומן לנבחרת לראשונה, להופעת בכורה נגד ויילס ב-18 באוקטובר 1958. במהרה ביסס את עצמו כשחקן הרכב. ביל שאנקלי היה המנג'ר של הדרספילד בין השנים 1957 ו-1959, וכאשר עבר לליברפול הוא רצה לקחת את לאו איתו, אך ליברפול לא יכלו להרשות לעצמם לקנות אותו באותה העת.
מנצ'סטר סיטי

לאו חתם במנצ'סטר סיטי עבור דמי העברה בסך 55,000 ליש"ט, מה שהיה באותה תקופה, מרץ 1960, שיא בריטי חדש. אף שהייתה מנצ'סטר סיטי בליגה הראשונה, היא כמעט וירדה ליגה בעונה הקודמת. לאו עצמו חשב כי הקבוצה של הדרספילד הייתה טובה יותר באותה העת. לאו שיחק בהופעת הבכורה שלו ב-19 במרץ, שהסתיימה בהפסד 3–4 ללידס יונייטד. באפריל כבש שני שערים בניצחון 1–4 על אסטון וילה, ניצחון אשר הבטיח את השארותה של קבוצתו בליגה הראשונה.
אף על פי ששקל לעזוב את הקבוצה, הוא הפגין יכולת גבוהה, וב-1961 הבקיע שישייה בתיקו נגד לוטון טאון בגביע האנגלי. אולם, המשחק "פוצץ" עשרים דקות לסיום ותוצאתו נפסלה, כך שששת שעריו לא נחשבו. הוא אף כבש במשחק החוזר, אך לוטון ניצחו בו, ומנצ'סטר סיטי נשרה מהגביע.
במשחק של סקוטלנד נגד אנגליה, ב-15 באפריל 1961, הפסידה סקוטלנד 3–9, ולאו תיאר זאת כ"היום השחור ביותר שלי". לאו עצמו לא הבקיע אף אחד משלושת השערים של סקוטלנד במשחק. לאו ייצג בנובמבר שלאחר מכן את הפוטבול ליג הבריטי בהפסד 2–4 נגד נציגי סרייה א' האיטלקי.
אף שנהנה מתקופתו במנצ'סטר סיטי, לאו שאף לשחק בקבוצה מצליחה יותר. הוא עבר לטורינו בקיץ של 1961.
טורינו

שהותו של לאו באיטליה לא התרחשה בהתאם לתוכניותיו. קבוצה איטלקית אחרת, אינטר מילאנו, ניסתה למנוע ממנו מלהיות שחקן טורינו, בטענה שחתם על חוזה עקרוני איתם, אך הם ויתרו על התביעה לפני שהעונה החלה.
שחקנים בבריטניה לא קיבלו יחס טוב בתקופה זו, והשכר המרבי של שחקני כדורגל בוטל רק מעט זמן לפני כן, כך שהוא הופתע לטובה כשגילה כי אימוני הטרום עונה יתקיימו במלון יוקרתי בהרי האלפים. אף על פי כן, טורינו נתנה בעיקר בונוסים על סמך הביצועים של הקבוצה; כאשר ניצחה הקבוצה קיבלו תיקים מלאים בכסף, אך כאשר הפסידו – קיבלו מעט כסף, אם בכלל. בדומה לשחקנים בריטיים אחרים שעברו לשחק באיטליה, לאו לא אהד את סגנון הכדורגל המקומי ומצא את ההסתגלות קשה. השיטה קטנאצ'ו, שהתבססה בעיקר על הגנה חזקה, הייתה פופולרית במיוחד בתקופה זו, ובגללה החלוצים התקשו להבקיע. הוא המשיך לשחק עבור סקוטלנד בזמן ששיחק בטורינו אף שהמועדון לא שש לשחררו למשחקים בין-לאומיים ועל אף הסעיף בחוזה שלו שלא חייב את המועדון לשחררו למשחקים מעין אלו.
לאו נפצע בתאונת דרכים ב-7 בפברואר 1962 כאשר חברו לקבוצה ג'ו בייקר נהג בכיוון הלא נכון של כיכר. בייקר פגע בשפת המדרכה כשניסה לסובב את המכונית, דבר שגרם למכונית להתהפך. בייקר כמעט נהרג אך פציעותיו של לאו לא היוו איום על חייו.
עד אפריל הוא הגיש בקשה להעברתו מהקבוצה, אך היא זכתה בהתעלמות. מבחינתו של לאו, "הקש ששבר את גב הגמל" היה הרחקתו במשחק נגד נאפולי. אחרי המשחק נאמר לו כי מאמן הקבוצה, בניאמינו סנטוס, הורה לשופט להרחיק אותו מהמשחק מכיוון שכעס שהוציא חוץ לאחר שנאמר לו בפירוש לא לעשות כן. לאו עזב, ונאמר לו שהוא יועבר למנצ'סטר יונייטד. כמה ימים לאחר מכן נאמר לו שכרטיסו נמכר ליובנטוס וכי "האותיות הקטנות" בחוזהו מחייבות אותו לעבור אם ירצה ואם לאו. בתגובה טס חזרה לביתו שבאברדין בידיעה שטורינו לא יקבלו את דמי ההעברה אם יסרב לשחק ביובנטוס.
בסופו של דבר חתם לאו במנצ'סטר יונייטד בתמורה לשיא בריטי של 115,000 ליש"ט, ב-10 ביולי 1962.
מנצ'סטר יונייטד > ההידרדרות

וילף מקגינס החליף את באזבי בתחילתה של עונת 1969/70. לאו החמיץ את מרבית העונה בגלל הפציעה שלו, מנצ'סטר יונייטד סיימה במקום השמיני בליגה, ובאפריל 1970 הוא הוכנס לרשימת ההעברה עבור סכום של 60,000 ליש"ט. איש לא הציע לקנותו, ולכן נשאר בקבוצה.
לאחר הכישלון שנחלה הקבוצה בעונת 1970/1, מונה פרנק אופארל למנג'ר של מנצ'סטר יונייטד. הקבוצה החלה את עונת 1971/2 ברגל ימין וסיימה את שנת 1971 חמש נקודות מהמקום השני בליגה, כשלאו מבקיע 12 שערים. לאחר מכן נחלשה הקבוצה וסיימה את העונה במקום החמישי. לאו כבש שער אחד במשחק הראשון בעונה הבאה, אך פציעת הברך שלו הפריעה לו שוב, והוא לא הבקיע בשאר העונה. ביצועיה הכושלים של הקבוצה נמשכו, ואופארל פוטר.
לאו המליץ על טומי דוקרטי, אותו הכיר כששיחק בסקוטלנד, לתפקיד המנג'ר. המועדון קיבל את ההמלצה, ומצב הקבוצה השתפר במעט – היא סיימה את העונה במרכז הטבלה.
העונה האחרונה

דוקרטי נתן ללאו העברה חינם בקיץ של שנת 1973, והוא עבר חזרה למנצ'סטר סיטי. הוא השתתף בהפסד 1–2 בגמר גביע הליגה נגד וולבס. במשחק האחרון של עונת 1973/4, הבקיע לאו שער מפורסם נגד מנצ'סטר יונייטד שהבטיח את ירידת מנצ'סטר מהליגה הראשונה. עקב אחורי של לאו הביא לניצחון 0–1 של מנצ'סטר סיטי, אך הוא הצטער מאוד על כך שהוריד את מנצ'סטר יונייטד ליגה. לאו לא חגג את השער שכבש; הוא עזב את המגרש מיד לאחר מכן והוחלף ללא דיחוי. זו הייתה הפעם האחרונה שבה בעט בכדור במסגרת מועדון כדורגל מקצועני.
סקוטלנד העפילה למשחקי הגביע העולם בכדורגל בקיץ 1974, בפעם הראשונה מאז 1958. אף שלא שיחק בהרכב הפותח במהלך המוקדמות, לאו צורף לנבחרת ושיחק במשחקה הראשון, נגד זאיר. סקוטלנד ניצחה 2–0 אך הוא לא כבש. לאו היה "מאוכזב מאוד", כדבריו, מכך שלא נבחר לשחק במשחק הבא, נגד ברזיל. גם במשחק נגד יוגוסלביה הוא לא שיחק. אף על פי שסקוטלנד לא הפסידה באף משחק, היא לא העפילה לשלב השני והודחה מגביע העולם.
לאחר הפרישה

ללאו עדיין היה חוזה אצל מנצ'סטר סיטי, אך המנג'ר טוני בוק אמר לו כי ישחק בקבוצת המשנה בלבד אם יישאר שם. הוא לא רצה לסיים כך את הקריירה שלו, ובקיץ של שנת 1974 פרש מכדורגל מקצועני. מאז עבד לעיתים כעורך תקצירים וכמגיש ברדיו ובטלוויזיה.
לאו זכה לכבוד רב על הישגיו. הוא נבחר לשאת את נאום הפתיחה בחנוכת היכל התהילה של הכדורגל האנגלי, בשנת 2002, כהוקרה להשפעה שלו על המשחק האנגלי. בשנות ה-90 נחשף פסל בדמותו של לאו באצטדיון אולד טראפורד ביציע המערבי, "הסטרטפורד אנד". אוניברסיטת אברדין העניקה לו תואר דוקטור כבוד ב-5 ביולי 2005.
ב-23 בפברואר 2002 נחשף כי הוריו של הכדורגלן ההולנדי דניס ברגקאמפ, שאהדו את מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-60, קראו לבנם על שמו של דניס לאו.
לאו עבר ניתוח מוצלח לטיפול בסרטן הערמונית בנובמבר 2003. הוא שהה בחברתו של ג'ורג' בסט, חברו לקבוצה לשעבר, בשעה שנפטר מדימום קשה ב-25 בנובמבר 2005.
לאו נפטר ב-17 בינואר 2025. הותיר אחריו אישה, דיאנה, וחמישה ילדים. אחת מהם, שנקראת גם היא דיאנה, שימשה כקצינת עיתונות עבור מנצ'סטר יונייטד.
סטטיסטיקות הקריירה

| עונה | מועדון | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1956/57 | הדרספילד טאון | 13 | 2 |
| 1957/58 | הדרספילד טאון | 18 | 5 |
| 1958/59 | הדרספילד טאון | 26 | 2 |
| 1959/60 | הדרספילד טאון | 24 | 7 |
| 1959/60 | מנצ'סטר סיטי | 7 | 2 |
| 1960/61 | מנצ'סטר סיטי | 37 | 19 |
| 1961/62 | טורינו | 27 | 10 |
| 1962/63 | מנצ'סטר יונייטד | 38 | 23 |
| 1963/64 | מנצ'סטר יונייטד | 30 | 30 |
| 1964/65 | מנצ'סטר יונייטד | 36 | 28 |
| 1965/66 | מנצ'סטר יונייטד | 33 | 15 |
| 1966/67 | מנצ'סטר יונייטד | 36 | 23 |
| 1967/68 | מנצ'סטר יונייטד | 23 | 7 |
| 1968/69 | מנצ'סטר יונייטד | 30 | 14 |
| 1969/70 | מנצ'סטר יונייטד | 11 | 2 |
| 1970/71 | מנצ'סטר יונייטד | 28 | 15 |
| 1971/72 | מנצ'סטר יונייטד | 33 | 13 |
| 1972/73 | מנצ'סטר יונייטד | 11 | 1 |
| 1973/74 | מנצ'סטר סיטי | 24 | 9 |
| סך הכול |  | 485 | 227 |
תארים > קבוצתיים

הגביע האנגלי: 1962/1963
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (2): 1965, 1967
גביע אירופה לאלופות: 1967/1968
תארים > אותות הוקרה ותארים אישיים

כדור הזהב: 1964
נאום הפתיחה של חנוכת היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: 2002
כדורגלן הזהב של סקוטלנד: 2003
לקריאה נוספת

Denis Law, Ron Gubba (1980). Denis Law - An Autobiography. Futura Publications.
Denis Law, Bob Harris (2003). The King. Bantam Press.
הערות שוליים

↑  ההגייה הנכונה של שם המשפחה היא "לוֹ" (בתעתיק IPA:‏ /lɔː/).
↑  bergkamp10.net, Biography - History from Ajax to Arsenal
| נבחרת סקוטלנד – מונדיאל 1974 |
| --- | --- | --- |
|  1 הרבי •  2 ג'רדין •  3 מקגריין •  4 ברמנר •  5 הולטון •  6 בלקלי •  7 ג'ונסטון •  8 דלגליש •  9 ג'ורדן •  10 היי •   11 לורימר •  12 אלן • 13 סטיוארט •  14 באקן • 15 קורמק • 16 דונצ'י • 17 פורד • 18 הטצ'יסון • 19 לאו • 20 מורגן • 21 מקווין • 22 שדלר • מאמן: אורמונד |  1 הרבי •  2 ג'רדין •  3 מקגריין •  4 ברמנר •  5 הולטון •  6 בלקלי •  7 ג'ונסטון •  8 דלגליש •  9 ג'ורדן •  10 היי •   11 לורימר •  12 אלן • 13 סטיוארט •  14 באקן • 15 קורמק • 16 דונצ'י • 17 פורד • 18 הטצ'יסון • 19 לאו • 20 מורגן • 21 מקווין • 22 שדלר • מאמן: אורמונד | סקוטלנד |
| מלך השערים של גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956: מילוטינוביץ' • 1957: ויולט • 1958: די סטפנו • 1959: פונטיין • 1960: פושקש • 1961: אגואש • 1962: די סטפנו, לפקוויסט, פושקש, שטרהל וטחדה • 1963: אלטפיני • 1964: קובצ'ביץ', מאצולה ופושקש • 1965: אאוזביו וטורס • 1966: אלברט ואאוזביו 1967: ון הימסט ופייפנבורג • 1968: אאוזביו • 1969: לאו • 1970: ג'ונס • 1971: אנטוניאדיס • 1972: דונאי, מקארי וטקאץ' • 1973: מילר • 1974: מילר • 1975: מילר ומרקארוב • 1976: היינקס • 1977: קוצ'ינוטה ומילר • 1978: סימונסן • 1979: סולסר • 1980: לרבי 1981: מקדרמוט, רומניגה וסונס • 1982: הנס • 1983: רוסי • 1984: סוקול • 1985: נילסון ופלאטיני • 1986: נילסון • 1987: צבטקוביץ' • 1988: אגואש, פררי, חאג'י, מאג'ר, מקויסט, מיצ'ל ונובאק • 1989: ואן באסטן • 1990: פאפן ורומאריו • 1991: פקולט ופאפן • 1992: יוראן ופאפן |  |
| ליגת האלופות | 1993: רומאריו • 1994: קומאן ורופר • 1995: ואה • 1996: ליטמאנן • 1997: פאנטיץ' • 1998: דל פיירו • 1999: שבצ'נקו ויורק • 2000: ז'ארדל, ראול וריבאלדו • 2001: ראול • 2002: ואן ניסטלרוי • 2003: ואן ניסטלרוי • 2004: מוריינטס • 2005: ואן ניסטלרוי • 2006: שבצ'נקו • 2007: קאקה 2008: רונאלדו • 2009: מסי • 2010: מסי • 2011: מסי • 2012: מסי • 2013: רונאלדו • 2014: רונאלדו • 2015: רונאלדו, מסי וניימאר • 2016: רונאלדו • 2017: רונאלדו • 2018: רונאלדו • 2019: מסי • 2020: לבנדובסקי • 2021: האלנד • 2022: בנזמה • 2023: האלנד • 2024: קיין ואמבפה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA12668836  GND: 1061264092  ISNI: 0000 0000 6393 7491  LCCN: n99275855  NLA: 35293860  VIAF: 73191119   WorldCat (עם VIAF): 73191119
מקסוול קורנה

גנאלי מקסוול קורנה (בצרפתית: Gnaly Maxwel Cornet; נולד ב-27 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן צרפתי ממוצא חוף השנהבי המשחק בעמדת החלוץ בגנואה בהשאלה מוסטהאם יונייטד ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים

קורנה גדל במחלקת הנוער של קבוצת מץ. הוא ערך את הבכורה שלו בליגת המשנה הצרפתית ב-2 באוגוסט 2013.
ב-16 בינואר 2015 קורנה חתם בשורותיה של ליון מהליגה הצרפתית הראשונה. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-25 בינואר 2015 בניצחון הבית 0–2 נגד קבוצתו הקודמת, מץ. הוא נכנס כמחליף של אלכסנדר לאקזט שנפצע לאחר 34 דקות.
את שערו הראשון הבקיע ב-23 באוקטובר כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בניצחון 0–3 על טולוז.
ב-29 באוגוסט 2021 חתם לחמש שנים בברנלי.
בעונת הבכורה שלו בפרמייר ליג כבש תשעה שערים ב-26 הופעות, אולם לא הצליח לעזור לקבוצה להישאר בליגה והיא נשרה לצ'מפיונשיפ.
ב-5 באוגוסט 2022 חתם לחמש שנים בווסטהאם יונייטד. ב-14 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–1 לנוטינגהאם פורסט.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אל סאות'המפטון. במדי הקבוצה ערך 4 הופעות בכל המסגרות. ב-20 בינואר 2025 הושאל לגנואה עד לסוף העונה.
נבחרת חוף השנהב

קורנה נולד בחוף השנהב והיגר לצרפת בגיל צעיר. הוא שיחק למען צרפת במסגרות הנוער, אך ב-5 באפריל 2017 הצהיר שהוא רוצה לשחק בנבחרת הבוגרת של חוף השנהב.
ב-4 ביוני 2017 קורנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 0–5 להולנד.
הערות שוליים

↑  קורנה מחליט לשחק למען הנבחרת הבוגרת של חוף השנהב
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 אלייזר •  2 קוליבאלי •  3 דומבייה •  4 גבאמין •  5 קאנון •  6 טראורה •  7 אנגבן •  8 קסייה •  9 זאהה •  10 סרי •   11 קורנה •  12 בוני • 13 אסאלה •  14 קוג'יה • 15 גרדל • 16 גבוהואו • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 דיה • 21 ש. קומארה • 22 בגיוקו • 23 ב. סנגארה • מאמן: א. קמארה |  1 אלייזר •  2 קוליבאלי •  3 דומבייה •  4 גבאמין •  5 קאנון •  6 טראורה •  7 אנגבן •  8 קסייה •  9 זאהה •  10 סרי •   11 קורנה •  12 בוני • 13 אסאלה •  14 קוג'יה • 15 גרדל • 16 גבוהואו • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 דיה • 21 ש. קומארה • 22 בגיוקו • 23 ב. סנגארה • מאמן: א. קמארה | חוף השנהב |
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אלייזר •  2 קונאטה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 קאנון •  6 ו. בולי •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 זאהה •  10 קואסי •   11 קורנה •  12 מאיגה • 13 בוגה •  14 דלי • 15 גרדל • 16 אדאן • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 דיה • 21 באיי • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 קוואמה • 25 טראורה • 26 סיסה • 27 אקפה אקפרו • 28 י. בולי • מאמן: באומל |  1 אלייזר •  2 קונאטה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 קאנון •  6 ו. בולי •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 זאהה •  10 קואסי •   11 קורנה •  12 מאיגה • 13 בוגה •  14 דלי • 15 גרדל • 16 אדאן • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 דיה • 21 באיי • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 קוואמה • 25 טראורה • 26 סיסה • 27 אקפה אקפרו • 28 י. בולי • מאמן: באומל | חוף השנהב |