stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוגה אלון

| --- | --- |

נוגה אלון בשנת 2020
 לידה:  17 בפברואר 1956 (בן 68) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  קומבינטוריקה, קומבינטוריקה קיצונית, שיטה הסתברותית, תאוריה של מדעי המחשב 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מנחה לדוקטורט:  מיכה פרלס 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1985)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת פרינסטון 
 תלמידי דוקטורט:  בני סודקוב, שי גוטנר, דן חפץ, טלי קאופמן, אורי סתו, סוני בן-שמעון, עמית ויינשטין, עידו בן אליעזר, רני הוד, אוהד נוי פלדהיים, אסף שפירא, אלעד פישר, רפאל אוסטר, אורי צוויק, מיכאל קריבלביץ', אייל לובצקי, יוסי עזר, אייל זקס, גרגורי ז. גוטין, ורה אסודי, קלרה שיכלמן 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף למתמטיקה (2024)  פרס פוליה  פרס שאו (2022)  פרס סטיל למחקר מתמטי (2021)  פרס פריס קנלאקיס (2019)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2016)  עמית ACM (2016)  פרס דייקסטרה (2016)  פרס א.מ.ת. (2011)  פרס ישראל (2008)  פרס גדל (2005)  פרס לנדאו (2005)  פרס מיכאל ברונו (2001)  פרס ארדש (1989)  פרס ביטחון ישראל (1984) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקרים בקומבינטוריקה, תורת הגרפים ושימושיהם בתאוריה של מדעי המחשב
 
נוגה אלון (נולד ב-17 בפברואר 1956) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב ופרופסור באוניברסיטת פרינסטון, זוכה פרס גדל לשנת 2005, פרס ישראל בחקר המתמטיקה לשנת התשס"ח (2008), פרס א.מ.ת לשנת 2011, פרס שאו לשנת 2022 ופרס וולף לשנת 2024.
ביוגרפיה

נוגה אלון נולד וגדל בחיפה, בנו של דרור אלון ונכדו של משה פייקוביץ', המנכ"ל הראשון של רכבת ישראל ואחיו של יגאל אלון. אמו הייתה הסופרת והמתרגמת חמדה אלון, נכדתה של פועה רקובסקי. למד בבית הספר הריאלי והיה בן כיתתו של אבי ויגדרזון. במהלך לימודיו זכה במקום הראשון באולימפיאדה למתמטיקה של מכון ויצמן למדע, ובמקום הראשון בתחרות גרוסמן במתמטיקה של הטכניון. הוא התגייס לצה"ל ב-1974, שירת שנה בחיל השריון, יצא ללימודים במסגרת העתודה האקדמית, וחזר כקצין לשירות בחיל המודיעין. במהלך שירותו היה חלק מצוות שזכה בפרס ביטחון ישראל.
אלון הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה מהטכניון ותואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על דיסרטציה שכותרתה "בעיות קיצון בגרפים ובהיפרגרפים" בהנחייתו של פרופ' מיכה פרלס. בשנת 1985 הוענקה לו מלגת אלון (הנקראת על שם אחי סבו).
אלון הוא חבר סגל אמריטוס באוניברסיטת תל אביב, שם היה מופקד על הקתדרה לקומבינטוריקה ומדעי המחשב בבית הספר למדעי המתמטיקה ובית הספר למדעי המחשב של האוניברסיטה, וחבר במעבדות המחקר של מיקרוסופט ישראל. חבר האקדמיה הישראלית למדעים החל משנת 1997. במהלך הקריירה כיהן כראש בית הספר למדעי המתמטיקה בין השנים 1999 ל-2001 וכפרופסור אורח במוסדות יוקרתיים רבים ובהם MIT, המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, מכון המחקר של IBM בקליפורניה, מעבדות בל ומעבדות המחקר של מיקרוסופט. אלון פרסם מאמרים עם פאול ארדש, ועל כן יש לו מספר ארדש 1. בשנת 2018 עבר לאוניברסיטת פרינסטון באופן קבוע.
נוגה אלון עוסק במתמטיקה בדידה ובמדעי המחשב תוך התמקדות בקומבינטוריקה, בתורת הגרפים ובשימושיהם בתאוריה של מדעי המחשב. פרסם ספר אחד ולמעלה מ-500 מאמרים מדעיים, וכן מכהן במועצת העורכים של כחמישה עשר כתבי עת מדעיים בינלאומיים. פרץ דרך בהמצאת דרכי הוכחה מקוריות בתורת הגרפים, באמצעות שיטות הסתברותיות.
נשוי לנורית ואב לשלוש בנות.
פרסים ותוארי כבוד

פרס ביטחון ישראל 1984
פרס ארדש 1989
פרס פהר 1991
פרס פוליה 2000
פרס מיכאל ברונו 2001
פרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו 2005
פרס גדל 2005
פרס ישראל בחקר המתמטיקה 2008
חבר באקדמיה אירופיאה 2008
פרס א.מ.ת לשנת 2011
דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ציריך 2013
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ווטרלו 2015
פרס דייקסטרה 2016
פרס שאו (יחד עם אהוד הרושובסקי) בקטגוריית מתמטיקה לשנת 2022 בשל "תרומה משמעותית למתמטיקה דיסקרטית ותורת המודלים אשר השפיעה גם על גאומטריה אלגברית, טופולוגיה ומדעי המחשב".,
פרס וולף  במתמטיקה לשנת 2024 "על תרומותיו הבסיסיות לקומבינטוריקה ולתיאוריה של מדעי המחשב".
הערות שוליים

1 2  איתי נבו, טיפול בעיוורון, הצפנה ושיבוט צמחים: פרסי וולף 2024, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 3 ביולי 2024
↑  אורי דרומי, דרור אלון (פייקוביץ'), מראשוני רכבת ישראל, 1922-2009, באתר הארץ, 12 ביוני 2009
↑  נער מחיפה זכה באולימפיאדה למתמטיקה, מעריב, 8 במאי 1974
↑  Noga Alon. Paul Erdős, An Application of Graph Theory to Additive Number Theory, European Journal of Combinatorics 6, 1985-09-01, עמ' 201–203 doi: 10.1016/S0195-6698(85)80027-5;
Noga Alon. Paul Erdős, Disjoint edges in geometric graphs, Discrete & Computational Geometry 4, 1989, עמ' 201–203 doi: 10.1007/BF02187731
↑  Alon Noga, Academia Europaea
↑  קורות חיים מקוצרות של נוגה אלון, באתר בית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב
↑  פרס דייקסטרה, באתר האיחוד האירופי למדעי מחשב תיאורטיים (EATCS)
↑  זוכי הפרס ב-2022 באתר הפרס.
↑  "מקביל לנובל": פרופ' מאוניברסיטת תל אביב זכה בפרס יוקרתי במתמטיקה, באתר ynet, 8 ביוני 2022
↑  נוגה אלון, באתר פרס וולף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311070005171  ACM DL: 81100305768  BIBSYS: 90583779  BnF: cb12969764k (data)  CiNii: DA06398012  dblp: a/NAlon  GND: 170483320  ISNI: 0000 0000 7835 1522  LCCN: n91031420  MGP: 58918  NKC: mub2011659103  NTA: 157793648  RERO: 02-A002921082  SUDOC: 057059225  VIAF: 2603775   WorldCat (עם VIAF): 2603775 
נוגה אלון בינואר 2011
סאטורן (כדורגל)

מועדון הכדורגל סאטורן ראמנסקויה (ברוסית: Футбольный клуб «Сатурн» Раменское) היא קבוצת כדורגל רוסית המייצגת את העיר ראמנסקויה שבמחוז מוסקבה, ומתמודדת בליגה השנייה ברוסיה. הקבוצה מכונה "החייזרים" (ברוסית: "Инопланетяне") בשל השם "סאטורן".
היסטוריה

מועדון הכדורגל הוקם לראשונה בשנת 1946 בשם "סנייפר" (Снайпер ברוסית) בחסות מפעל ראמנסקויה לחומרי בנייה. בשנים 1951–1957 נקראה בשם קריליה סובייטוב ולזמן קצר שונה שמה ל"טרוד" (בשנים 1958-1959) לפני שהקבוצה החלה להיקרא סאטורן החל משנת 1960.
בשנת 1988 הקבוצה העפילה לליגה הסובייטית השנייה ושיחקה בה במשך 6 עונות. בעונת 1992 הפכה הליגה לליגה הרוסית השנייה ובעונת 1994 אף איבדה את מעמדה המקצועני אך עונה לאחר מכן שבה לליגה המקצוענית ובעונת 1996 העפילה לליגת המשנה הרוסית בה התמודדה במשך 3 עונות רצופות. בעונת 1999 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הרוסית בכדורגל בה התמודדה עד עונת 2011. בשנים 2002–2004 ערוץ הטלוויזיה REN TV היווה הספונסר הראשי של הקבוצה.
בינואר 2011 מנהלי ליגת העל הרוסית הדיחו את הקבוצה לליגת המשנה, בשל קשיים פיננסיים שצצו במהלך עונת 2010 ואת מקומה בליגה הבכירה נטלה קרסנודאר מליגת המשנה שסיימה חמישית בעונת 2010 בליגה הרוסית הראשונה. ב-2011 הודיעו ראשי הקבוצה על פירוקה הסופי ואת מקומה בליגה נטלה קבוצת הבת שלה "סאטורן-2".
בעונת 2013/2014 הקבוצה שבה לפעילות. אך עונה לאחר מכן (עונת 2014/2015) שוב נאלצה להשהות את פעילותה, אך כבר בעונת 2016/2017 שבה להתמודד בליגה הרוסית השנייה.
נכון לשנת 2024 הקבוצה משחקת בתחרויות של הליגה הרוסית השנייה בכדורגל (השלישית בחשיבותה).
הישגים לפי עונה (מעונת 1968)

| שנה | טורניר> ליגה | טורניר> אזור | טורניר> מיקום | טורניר> משחקים | טורניר> ניצחונות | טורניר> שוויונות | טורניר> הפסדים | טורניר> יחס שערים | טורניר> ניקוד | גביע> שלב | גביע> יריבה אחרונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ברית המועצות
| 1968 | קלאס "ב" (3) | רוסיה הסובייטית/ אזור 1 | 18 | 38 | 9 | 7 | 22 | 29-42 | 25 |  |  |  |
| 1969 | קלאס "ב" (3) | רוסיה הסובייטית/ אזור 1 | 12 | 32 | 11 | 8 | 13 | 22-28 | 30 |  |  |  פורקה בתום העונה. |

| 1988 | הליגה השנייה (3) | אזור 1 | 5 | 38 | 18 | 9 | 11 | 51-43 | 45 |  |  |  |
| 1989 | הליגה השנייה (3) | אזור 1 | 10 | 42 | 15 | 15 | 12 | 57-51 | 45 | 1/64 | דינמו וולוגדה — 0:1 |  |
| 1990 | הליגה הנמוכה השנייה (4) | אזור 5 | 6 | 32 | 11 | 11 | 10 | 34-31 | 33 |  |  |  |
| 1991 | הליגה הנמוכה השנייה (4) | אזור 6 | 13 | 42 | 12 | 15 | 15 | 35-44 | 39 |  |  |  |
רוסיה
| 1992 | הליגה השנייה (3) | אזור 3 | 14 | 40 | 13 | 9 | 8 | 49-61 | 35 | 1/128 | טיטאן ראוטוב — 0:2 |  |
| 1993 | הליגה השנייה (3) | אזור 4 | 14 | 42 | 15 | 8 | 19 | 44-54 | 38 | 1/128 | זנאמיה טרודה — 0:3 |  ירדה ליגה |
| 1994 | הליגה השלישית (4) | אזור 3 | 2 | 46 | 35 | 8 | 3 | 115-32 | 78 | 1/16 | טורפדו מוסקבה — 0:1 |  חזרה לליגה השנייה |
| 1995 | הליגה השנייה (3) | מרכז | 2 | 40 | 29 | 6 | 15 | 81-21 | 93 | 1/128 | טיטאן ראוטוב — 0:1 |  העפלה לליגה הראשונה |
| 1996 | הליגה הראשונה (2) | הליגה הראשונה (2) | 11 | 42 | 16 | 9 | 17 | 48-48 | 57 | 1/16 | צסק"א — 0:2 |  |
| 1997 | הליגה הראשונה (2) | הליגה הראשונה (2) | 9 | 42 | 19 | 6 | 17 | 65-55 | 63 | 1/64 | טקסטילשצ'יק איוואנובו — 0:1 |  |
| 1998 | הליגה הראשונה (2) | הליגה הראשונה (2) | 1 | 42 | 24 | 12 | 6 | 73-34 | 84 |  |  |  העפלה לליגת העל |
| 1999 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 10 | 30 | 8 | 10 | 12 | 30-38 | 34 | 1/4 | דינמו מוסקבה — 0:1 |  |
| 2000 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 9 | 30 | 10 | 10 | 10 | 26-29 | 40 | 1/4; 1/16 | ספרטק — 0:1; לאדה — 0:1 |  |
| 2001 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 6 | 30 | 13 | 8 | 9 | 45-22 | 47 |  |  |  |
| 2002 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 6 | 30 | 13 | 8 | 9 | 41-37 | 47 | 1/2 | זניט — 0:1 |  |
| 2003 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 7 | 30 | 12 | 9 | 9 | 40-37 | 45 | 1/4; 1/8 | לאדה — 0:0 (2:3 בפנדלים); רוסטוב — 2:2 (д), 0:4 (г) |  |
| 2004 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 7 | 30 | 10 | 11 | 9 | 39-30 | 41 |  |  |  |
| 2005 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 11 | 30 | 8 | 9 | 13 | 23-25 | 33 | 1/4 | צסק"א — 1:2, 0:0 |  |
| 2006 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 11 | 30 | 7 | 16 | 7 | 29-24 | 37 | 1/2; 1/8 | ספרטק מוסקבה — 1:1, 1:3; זניט — 0:1, 1:1 |  |
| 2007 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 5 | 30 | 11 | 12 | 7 | 34-28 | 45 | 1/4 | אורל — 1:2 |  |
| 2008 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 11 | 30 | 7 | 12 | 11 | 26-30 | 33 | 1/16 | וולגה ניז'ני נובגורוד — 1:1 (3:4 בפנדלים) |  |
| 2009 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 7 | 30 | 13 | 6 | 11 | 38-41 | 45 | 1/4 | לוץ'-אנרגיה — 0:3 |  |
| 2010 | ליגת העל (1) | ליגת העל (1) | 10 | 30 | 8 | 10 | 12 | 27-38 | 34 | 1/4 | לוץ'-אנרגיה — 2:1 |  ירידת ליגה |
| 2011/12 | ליגת הכדורגל המקצוענית (3) | מערב | 13 | 45 | 13 | 9 | 23 | 54-78 | 48 | 1/128 | איסטרה — 0:0 (5:6 בפנדלים) |  פורקה |
סגל הקבוצה > שחקנים מפורסמים בעבר

רוסיה דמיטרי קיריצ'נקו
ברית המועצות רוסיה ויקטור אונופקו
גאורגיה גוגיטה גוגואה
ליטא אדגראס צ'סנאוסקיס
פינלנד רוסיה אלכסיי ארמנקו
סגל הקבוצה > מאמנים

רשימת מאמני הקבוצה משנת 1987:
| מאמן | שנות אימון |
| --- | --- |
מיכאיל זכרוב: 1987
יבגני ז'וצ'קוב: 1988
מ. זכרוב: 1989 — 1990
ואלרי טיוקולמין: 1991 — 1993
יורי גברילוב: 1994
ולדימיר מוחאנוב: 1995 — 1997
ולדימיר שבצ'וק: 1997
סרגיי פאבלוב: 1997 — 2000
ולדימיר יורין: 2000 — 2001
ו. שבצ'וק: 2001 — 2002
ויטאלי שבצ'נקו: 2002 — 2003
אולג רומנצב: 2003 — 2004
בוריס איגנאטייב: 2004
אלכסנדר טרחאנוב: 2004 — 2005
ו. שבצ'וק: 2005 — 2006
ולדימיר ואיס: 2006 — 2007
גאז'י גאז'ייב: 2007 — 2008
דמיטרי גליאמין: 2008
יורגן רובר: 2008 — 2009
אנדריי גורדייב: 2009 — 2011
סרגיי בונדאר: 2011 — 2012
ואלרי צ'יז'וב: 2012 — 2013
אלכסנדר גורשקוב: 2014
ס. פאבלוב: 2014 — 2015
דמיטרי סריוז'קין: 2016 — 2019
סרגיי ז'וקוב: ‏2019 —
אצטדיון הקבוצה

אצטדיון סאטורן בשכונת ראמנסקויה במוסקבה משמש כמגרשה הבייתי של קבוצת סאטורן מאז נחנך בשנת 1999. האצטדיון מכיל 14,685 מושבים ושופץ במהלך מאי-יוני 2002. במחזור ה-30 בליגה בעונת 2007, באצטדיון נערך משחק האליפות של זניט סנקט פטרבורג שהתארחה אצל סאטורן והניפה את גביע האליפות בסיום המשחק. ב-2 בנובמבר 2008 נערך משחק האליפות של רובין קאזאן שהתארחה אצל סאטורן ובסיום המשחק חגגה את זכייתה באליפות, אך רשמית הוענק לה גביע אליפות ב-9 בנובמבר באצטדיון המרכזי בקאזאן.
בשנים 2012 ו-2013 טורפדו מוסקבה אירחה את משחקי הבית שלה באצטדיון לאחר שמגרש אדוארד סטרלצוב לא עמד בתקנים של ליגת המשנה הרוסית.
האצטדיון שימש כמגרש הבייתי של טורפדו גם בעונת 2013/2014 כשבאותה עונה אנז'י מחצ'קלה אירחה את משחקיה במסגרת האירופית. ביוני 2017 נבחרת רוסיה בכדורגל נשים אירחה מספר משחקי ידידות.
סאטורן 2

מועדון הכדורגל "סאטורן 2" (ברוסית: ФК Сатурн-2) הוא קבוצת המילואים של סאטורן. הקבוצה הוקמה ב-1991 ועד 2004 ייצגה את העיירה דולגופרודני שבמחוז מוסקבה בליגה הרוסית השנייה והיוותה קבוצת כדורגל עצמאית לפני שנרכשה ב-2004 על ידי קבוצת האם של סאטורן והפכה לקבוצת הבת שלה. ב-2011 שוב הייתה לקבוצה עצמאית ועברה להשתמש במשאבי קבוצת סאטורן שהתפרקה, אך ב-2014 שוב הוכפפה לסאטורן, כשהוקמה מחדש. בשנים 1991–2004 נקראה בשם "קוסמוס". מאז 2004 נקראת בשם סאטורן-2.
תארים והישגים

אליפות ליגת המשנה הרוסית: 1998
הגביע הרוסי בכדורגל: חצי גמר 2001/2002, 2005/2006
הערות שוליים

↑  "О клубе — ФК Сатурн".
↑  "Достижения — ФК Сатурн".
↑  "Минус «Сатурн» плюс «Краснодар»". rfpl.org. נבדק ב-2017-08-12.
↑  "Футбольный клуб Сатурн Раменское". news.sportbox.ru.
↑  «Сатурн» успешно прошёл Лицензирование, Sports.ru
↑  "⚡Изучаем предварительный состав участников..  // ФК «Сатурн» Раменское // ВКонтакте". m.vk.com.
↑  האצטדיון באתר הקבוצה
| הליגה הרוסית השנייה בכדורגל • קבוצות הכדורגל בעונת 2024 |
| --- | --- | --- |
| בית A | בית A |  |
| בית זהב | אוונגרד קורסק • לנינגראדץ • וולגר אסטרחן • ולס מוסקבה • וולגה אוליאנובסק • ספרטק קוסטרומה • קובאן • קלוגה • צ'ליאבינסק • טקסטילשצ'יק איוואנובו |  |
| בית כסף | קרסנודאר-2 • אירטיש אומסק • מטאלורג ליפצק • סיביר • מורום • וולגה אוליאנובסק • מאשוק-KMV • רודינה-2 • חימיק דזרז'ינסק • טורפדו מיאס • דינמו בריאנסק |  |
| בית B | בית B |  |
| 1 | אמקאר פרם • צ'רטנובו • פורטה טאגאנרוג • סאליוט בלגורוד • ביולוג נובוקובאנסק • דרוז'בה מייקופ • דינמו סטברופול • קובאן הולדינג • דינמו-2 מחצ'קלה • סבסטופול • ספרטק נלצ'יק • פובדה חסביורט • רובין יאלטה • וולנה ניז'ני נובגורוד |  |
| 2 | דינמו וולוגדה • דינמו סנקט פטרבורג • בלטיקה-BFU קלינינגרד • זניט-2 • טורפדו ולדימיר • לוקי אנרגיה • קוונט אובנינסק • ספרטק טמבוב • ריאזאן • צ'יטה |  |
| 3 | אנגושט נזראן • ניז'ני נובגורוד-2 • רוסטוב-2 • נארט צ'רקסק • נוסטה נובוטרויצק • אורנבורג-2 • לאדה טוליאטי • אוראלץ-TS • אורל-2 • אקרון-2 • דינמו קירוב • סטרויטל קאמינסק-שחטינסקי • זניט פנזה • סוקול קאזאן • רובין-2 קאזאן • בלאשיחה • זנאמיה נוגינסק • זנאמיה טרודה אורחובו-זויבו • קולומנה • סאטורן ראמנסקויה • קריליה סובייטוב-2 |  |
| 4 | אירקוטסק • דינמו ולדיווסטוק • דינמו ברנאול • חימקי-M • פרסבט דומודדובו • מטאלורג וידנויה • סחלין • סק"א חברובסק-2 • אוריול • זורקי קרסנוגורסק • טורפדו-2 מוסקבה • רודינה-M • סטרוגינו מוסקבה • ספרטק-2 מוסקבה • דינמו-2 מוסקבה |  |
שחקני סאטורן נגד שחקני צסק"א מוסקבה במסגרת ליגת העל הרוסית, אפריל 2007


לוגו הקבוצה בשנים 2004-2011
בתיה טמקין ברמן

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1907 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 באפריל 1953 (בגיל 45) פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  Barbara Temkin 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 בן או בת זוג:  אברהם ברמן 
 אתר רשמי
 
בַּתְיָה טֶמקין בֶּרְמָן (21 באוגוסט 1907, פולין – 30 באפריל 1953, ישראל) הייתה ספרנית יהודייה אשר הקימה וניהלה במחתרת ספרייה ציבורית בגטו ורשה והייתה דמות מרכזית בפעולות הסעד ליהודים. ברמן הייתה פעילה במפלגת פועלי ציון שמאל, חברת הארגון צנטוס (החברה המרכזית לטיפול ביתומים), ופעלה בתיאום עם "הוועד היהודי הלאומי" וחברת ז'גוטה (המועצה הפולנית) להצלת יהודים.
ילדות ונעורים

בתיה ברמן לבית טמקין נולדה בוורשה למשפחה יהודית דתית-מסורתית דלת אמצעים. כבר בילדותה ניכרה אהבתה לספרים. למרות קשיים כלכליים ובזכות עזרתה של אחותה הבוגרת, סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון.
בשנת 1923, בהיותה בת שש-עשרה, הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר" ואחרי תקופה קצרה עברה לארגון הסטודנטים היהודי הסוציאליסטי "יוגנט", בו שימשה כמזכירת הארגון והייתה פעילה בגיבוש החזית המאוחדת האנטי-פשיסטית השמאלית מטעם הסטודנטים, שכללה נוער קומוניסטי פולני, נוער קומוניסטי יהודי ואת ארגון "יוגנט". בביתה ברחוב ריבאקי 12 התקיימו ישיבות סודיות של החזית המאוחדת. בשנים 1926–1930 למדה מדעי החברה ומדעי המדינה במכללה הפולנית הפתוחה בוורשה והתמחתה בספרנות. בנוסף, הייתה פעילה במפלגת פועלי ציון שמאל, גוף פוליטי שניתק ממפלגת האם פועלי ציון, אימץ את שפת יידיש וברמה אידאולוגית מיזג בין סוציאליזם רדיקלי וציונות ברוחו של דב בר בורוכוב. במפלגה הכירה את אברהם ברמן ובשנת 1936 הם נישאו.
ברמן דגלה בשוויוניות חברתית אוניברסלית תוך אמונה "שרק זרם סוציאליסטי מהפכני שאינו נסחף בלאומנות יכונן את משטר הצדק המיוחל". תשוקתה הייתה לספר היהודי, וכדי להפוך לספרנית, למדה באוניברסיטה ופרסמה מחקר העוסק בספריות יהודיות בוורשה. עם סיום לימודיה הייתה לספרנית בספרייה הציבורית ברחוב קושיקובה בוורשה ומאוחר יותר מצאה עבודה כמנהלת של אחד מסניפי הספרייה העירונית של ורשה.
הקמת הספרייה לילדים בגטו ורשה

בחודשי הכיבוש הנאצי הראשונים נאסר על היהודים בוורשה להשתמש בספריות ציבוריות. בשנת 1940 כל הספריות הציבוריות ורוב ספריות ההשאלה הפרטיות ברובע היהודי נסגרו. ורשה היהודית, שעד המלחמה היו בה 50 ספריות עם למעלה מרבע מיליון קוראים, נשארה ללא ספרים. הקהילה היהודית התחילה מיד, באורח חשאי ובלתי רשמי, להתגונן מפני הדלדול הרוחני. בתיה טמקין-ברמן התחילה לאסוף ספרים למען ילדי וילדות הפליטים. כדי לעקוף את האיסור, קראה לזה איסוף צעצועים וספרונים. באותו התקופה התחילה לנוע בעיר כשבידה מזוודה מלאה ספרים בשביל ילדי גטו ורשה.
ד"ר עמנואל רינגלבלום, היסטוריון הגטו, העיד שלא הייתה ספרנית רגילה ושגם בתנאים הקשים ביותר לא זנחה את הספר. ברשימותיו כתב שהשקיעה מאמצים על-אנושיים בהקמת ספרייה ציבורית לילדים שהייתה חשאית למחצה, והצליחה בכך.
בשנת 1940 הקימה ברמן ספרייה לילדים ברחוב לשנו 67. הספרייה נקראה על שם הפסיכולוגית רוזה סימכוביץ', שהתמחתה בטיפול בילדים. היא הכירה את הבאים בשערי הספרייה שלה ואת אופיים וטעמם. במיוחד אהבה ספרי-ילדים. כדי להסוות את פעילות הספרייה קישטה אותה בציורי קיר, בכך גם קיוותה לשוות לספרייה מראה מזמין בעבור הילדים. בשיא פעילותה בגטו מנתה הספרייה כ-700 מנויים. גם כאשר כל סניפי הספרייה העירונית היו סגורים, ספרייתה הייתה פתוחה.
מעת לעת ארגנה קריאה מתוך ספרים יהודיים וערבי קריאה בציבור. הספרייה סופחה ל"צנטוס", ארגון סעד לילדים שניהל אברהם ברמן בגטו ורשה.
הרעב לספרים הורגש בעיקר בקרב הילדים, אשר במשך שנים אחדות לא ביקרו בבתי ספר. רע ומר היה גורלם של בני העניים, ילדי פליטים ונשרפים, שלא היה להם בית או משפחה, לא צעצועים ולא ספרים... הספר היה להם לילדים מצרך חיוני, כמעט כלחם. לרוב הופיעו ילדים 'נציגים' להחליף ספרים למען חבריהם שלא היה לבוש לעורם... את הספרייה פקדו כמעט יום-יום – באו לבקש 'ספר נאה להשכיח בו את הרעב'.
רחל אוירבך כתבה כי בשעה שעסקנים יהודים אחרים ניסו למצוא לחם וקורת-גג ליהודים הרעבים וחסרי הבית, טמקין-ברמן הייתה זו שהבינה מה גדולה חשיבותו של הספר כנשק במלחמה כנגד הייאוש.
פעילותה במחתרת הורחבה מעבר לפועלה בספרייה, היא פעלה במחתרת גם למען יהודים רבים שנזקקו לתעודות, עזרה בגיוס כספים, לבוש ומזון, באמצעות קשרים עם פולניות.
הבריחה מהגטו ופעילות מחתרתית בצד הארי

בפגישות חשאיות עם חבריהם, בשלבים האחרונים של הגירוש להשמדה מגטו ורשה, הוחלט שאברהם ובתיה ברמן יעברו לצד הארי כדי ליצור קשר עם מי שעשויים לסייע בהצלה. ב-5 בספטמבר 1942 יצאו מגטו ורשה אל הצד הארי של העיר. היה זה בזכות קשר שיצרו עם אנשי אינטליגנציה ומכרים פולנים שהיו מוכנים להסתכן בעבורם.
הקשר עם חבריהם בגטו נותק ורק לאחר ניסיונות רבים נענה להם משרד "צנטוס" והעבירו לבני הזוג ברמן הודעה מעמנואל רינגלבלום, באמצעותו חידשו את קשריהם עם מפלגת פועלי ציון שמאל. השהייה בצד הארי של ורשה הייתה קשה והזוג נאלץ פעמים רבות לעבור מדירה לדירה. חזותה החיצונית לא הייתה ארית טיפוסית והיא יצאה ממקומות המסתור תחת כינויה המחתרתי, ברברה או באשיה, והייתה דמות מרכזית בפעולות הסעד ליהודים. יוסף ז'מיאן כתב עליה כי היא הייתה הרוח החיה של פעולות הסעד ליהודים המסתתרים ולתנועות ההתנגדות היהודיות.
ברמן ארגנה כ-100 תאי-סעד בין יהודים ופולנים שפעולתם הקיפה למעלה מ-2,000 יהודים, וציידה אותם בפנקסי-זהות, אישורי מגורים, תעודות נוצריות מזויפות, כרטיסי מעבר וכרטיסי מזון וכסף על מנת שיוכלו לשלם לדירות, לבוש ואוכל. בכך הייתה לאחד הכוחות המניעים החשובים של "הארגון להצלת יהודים" – ז'גוטה ואף ניהלה חוליות קשר של הוועד היהודי הלאומי. ביומנה סיפרה כיצד העבירה בקביעות פתקים כאלה יחד עם תצלומים, ולפעמים כמה עשרות. היא עטפה אותם בעיתון ישן והכניסה חבילה כזאת לתוך שקית ריקה של גריסים או סוכר, ואת השקית יחד עם שאר המצרכים לתוך תיק יד או תיק קניות. בהמשך סיפרה על התהליך המורכב של הכנת התעודות המזויפות וכתבה:
היה צריך להמציא פרטים אישיים, אבל להקפיד שיהיו מתאימים לפנים המסוימות. ישנם שמות משפחה ושמות פרטיים הקשורים לחוגים מסוימים, אי אפשר להשתמש בשמות מסוימים באופן שגרתי ולחזור עליהם עד אין סוף, במיוחד המקצוע חייב להיות קשור במראה הפנים...בדרך כלל קשה היה לקבוע את הגיל. בעיה קשה הייתה גם בקביעת מקום הלידה...תעודות לידה הוכנו לעיתים רחוקות כך שלא היה צריך להתלבט בבחירת שמות של מקומות.
בין ידידותיה הרבות אשר עזרו לה בצד הארי של וורשה הייתה יאנינה בוכהולץ, אותה הכירה בסוף אוקטובר 1942 ובעזרתה היא ואברהם, שלא יכלו למסור את כתובותיהם לאיש, יכלו ליצור קשר עם אנשים שונים שביקשו עזרה. כך, אחרי האקציה השנייה ולקראת האקציה השלישית יצרו מעין תיבת דואר במשרד לתרגומים שניהלה הגברת בוכהולץ, כך אנשים יכלו להשאיר הודעות הממוענות ל"גברת באשיה" ולחזור כעבור ימים אחדים לקבלת תשובה. תיבת הדואר שלהם צמחה בהדרגה והודות לכתובת הזאת התקשרו עם הזוג ברמן אנשים רבים וניצלו.
ביטוי נוסף לפועלה היה עזרתה ביצירת קשרים בין רופאים לחולים ובין נשים שביקשו להפסיק את ההריון במציאות המורכבת של ורשה בימי המלחמה ובתשלום על הפלות אלו. היא העבירה יחד עם אברהם ברמן דיווחים על המצב בוורשה לנציגות הממשלה הפולנית בלונדון.
כתיבת יומן

במהלך המלחמה כתבה יומן שפורסם לימים כספר. בעבורה, כתיבת היומן לא הייתה לפורקן אישי אלא גם לתיעוד היסטורי. מלבד רשימותיה בכתב סתרים על הפעולות לעזרת יהודים, רישומי סכומי-כסף, מסמכים ותעודות מזויפות, התחילה להזין מקרים ואירועים אשר תיעדו את הכיבוש הנאצי בוורשה. היומן נכתב תוך שימוש בהסוואות: יהודי כונה "חתול" וגיטו נכתב בצורת "צ'נסטוכוב", נשק ותחמושת – "סוכריות". על הכתיבה ביומן כתבה:
... פעם הרי כבר כתבתי ועל אחת כמה וכמה זאת חובתי עכשיו. אכתוב כמו פעם, אך ורק לעצמי, למרות שאני מודעת היטב לכך שאם דפים אלה ישתיירו עד סוף המלחמה הם יחדלו להיות רכושי הפרטי מאחר שאיש מאתנו, הנשארים, אינו יכול להישאר אדם פרטי... אשתדל לרשום את המאורעות השוטפים, תוך שזירת זיכרונות.
התיעוד היווה בשבילה ובשביל היסטוריון הגטו, ד"ר עמנואל רינגלבלום, פרויקט משותף. לאחר מותו של רינגלבלום ראתה עצמה כממשיכה של מפעל התיעוד עונג שבת. באחת הפעמים שהוטלה עליה משימת התיעוד, סיפרה שהיה עליה להעביר מסמכים לשלוש מפעילות המחתרת הקומוניסטית בתוך צנצנת זכוכית הנסגרת הרמטית באמצעות מכסה המצויד בטבעת גומי, להטמנה באדמה. אותם המסמכים והתעודות מהווים היום ארכיון שמכונה "ארכיון ברמן", שנמצא בבית לוחמי הגטאות.
הצלת ספרים לאחר המלחמה

עם סיום מלחמת העולם השנייה חזרה לפועלה כספרנית. הזוג ברמן החליט להישאר בפולין כדי לעזור בשיקום החיים היהודיים שם. אברהם ברמן נבחר כחבר בפרלמנט הפולני ובתיה מונתה למנהלת הספרייה היהודית המרכזית בפולין. בספרייה בהנהלתה נאספו כ-120,000 ספרים, מרביתם ביידיש ובעברית.
היא החלה להתעניין דרך רשת של קהילות יהודיות משתקמות ודרך מפלגתה, פועלי ציון שמאל, בספריות ששרדו בתקופת המלחמה והחלה במבצע איסוף ספרים יהודים משרידים של אוספי ספרים שנמצאו במחבואים ובמרתפי ספריות פולניות. בחיפושיה מצאה כ-80,000 ספרים, ותרמה אותם לספרייה הלאומית בירושלים.
כהכרה על פועלה בימי הכיבוש הנאצי העניקה לה הממשלה הפולנית אות הצטיינות וגבורה על אומץ רוחה. בשנת 1948 השתתפה בכינוס של פעילי תרבות יהודים בפריז והציעה ליצור באירופה מרכז לבעיות הספר היהודי. ביום השנה החמישי למרד גטו ורשה הקימה תערוכה של "הספר הניצול". בשנת 1946 נולד בנם היחיד – הפסיכואנליטיקאי פרופסור עמנואל ברמן.
חייה בישראל

ב-17 באפריל 1950 עלתה משפחת ברמן לישראל והתיישבה בתל אביב. אברהם ברמן כיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומק"י בכנסת השנייה. בשנת 1952 חתמו על כרוז שהביע התנגדות למשא ומתן עם ממשלת גרמניה המערבית והשתתפו בעצרת-עם שהתקיימה בתל אביב בהשתתפות ניצולי שואה אחרים, בהם חייקה גרוסמן, צביה לובטקין, יצחק צוקרמן ורוז'קה קורצ'אק.
לאחר מאמצים רבים, כשמצבה הבריאותי קשה, זכתה לחצי משרה בספרייה בבית ספר "הקליר" בתל אביב. היא חלתה במחלת פרקינסון וסבלה מדיכאון. בשנת 1951 אושפזה לעשרים וארבעה ימים ואחר כך שוב נשלחה לבתי הבראה. היא חששה שמחלת פרקינסון תפגע בידה הימנית ולא תוכל לכתוב. נראה כי היעדר סביבה פוליטית השפיע על דיכאונה:
עלי למצוא חזרה את דרכי לנושאים הכללים יותר, הם תמיד הזינו אותי. כל כך חסרה לי מפלגה אמיתית... תמיד חזרתי לבריאות ולאיזון כאשר התחברתי למעיין הכללי: השומר [הצעיר] (1923), המפלגה, הפעילות בתקופת הכיבוש. אני חייבת למצוא דרך לשוב ולהיות בין הנאבקים ולו בתפקיד הפיון הצנוע ביותר. עוד אשיג זאת, עוד אהיה מועילה.
בפברואר 1953 נמנתה עם קבוצה של חברי מפ"ם שהודחה מהמפלגה, לאחר שחברי הקבוצה הביעו תמיכה במשה סנה.
ב-30 באפריל 1953 נפטרה מדלקת ריאות קשה ונקברה בבית הקברות נחלת יצחק. ארכיונה ויומנה נמסר לארכיון בית לוחמי הגטאות. היומן ראה אור כספר ב-1956, ושוב ב-2008.
ביום השנה העשירי למותה כתב אברהם ברמן:
סמליות טראגית יש בעובדה, כי יום מותה של בתיה סמוך ליום השנה למרד גטו ורשה. עוד עשרה ימים לפני מותה התעניינה באופן ער באירועי יום השנה העשירי למרד. היא נפטרה ימים ספורים לאחר יום הזיכרון. כאילו התאחדה, אחרי עשר שנים, עם אלה שהקריבו את חייהם למען החרות ולמען כבוד העם היהודי, עם אלה שהייתה קשורה אתם בכל נימי נפשה.
לקריאה נוספת

בתיה טמקין-ברמן, עיר בתוך עיר, תל אביב, עם עובד, 2008.
בתיה טמקין-ברמן, "פאן רודזבסקי", ילקוט מורשת ב', אפריל–מאי 1964 תשכ"ד.
בתיה טמקין-ברמן, יומן במחתרת, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשט"ז.
לזכרה של לוחמת, על בתיה טמקין-ברמן ליום השנה ה-10 למותה, תל אביב, עמל, 1963.
שרון גבע, אל האחות הלא ידועה גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
אברהם אדולף ברמן, המקום אשר יעד לי הגורל: עם יהודי ורשה, 1939–1942, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ח.
Basia Temkin-Berman, City within a City, New York: IPBooks & Yivo, 2012.