stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אזרבייג'ן באירוויזיון 2021
הערות שוליים

↑  אמי ואן דר וול, לוק ואן בירס, טוני קורנליסן, ג'וש אירל
↑  שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020
↑  "Efendi is coming: Azerbaijan confirms "Cleopatra" singer for Eurovision 2021". Wiwibloggs. 20 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Granger, Anthony (22 בינואר 2021). "Azerbaijan: Song Submissions Deadline Extended to February 1". Eurovoix. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Herbert, Emily (3 בפברואר 2021). "Azerbaijan: 229 Songs Submitted For Eurovision 2021". Eurovoix. נבדק ב-13 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gallagher, Robyn (10 בפברואר 2021). "Azerbaijan: Efendi reveals titles of the six songs in the running for Eurovision 2021". Wiwibloggs. נבדק ב-13 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Washak, James (13 במרץ 2021). "Azerbaijan: "Mata Hari" Is Revealed As The Title Of Efendi's Entry For Eurovision 2021". Eurovoix. נבדק ב-13 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Efendi drops video for 'Mata Hari'". eurovision.tv. 15 במרץ 2021. נבדק ב-15 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Here are the ten qualifiers of the first semi at Eurovision 2021!
↑  Eurovision 2021 Results: Voting & Points
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
| השתתפויות | 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | אלנור חוסיינוב וסמיר ג'וואדזאדה • אייסל טיימורזאדה וארש • סאפורה אליזאדה • אל וניקי • סבינה באבאייבה • פאריד מאמאדוב • דילארה קזימובה • אלנור חוסיינוב • סמרה רחימלי • דיאנה האג'ייבה • אייסל • צ'ינגיז מוסטפייב • סמירה אפנדי • סמירה אפנדי • נדיר רוסטמלי • טוראלטוראןX • פאחרי ואילקין דובלטוב |  |
| שירי המדינה | "Day After Day" • "Always" • "Drip Drop" • "Running Scared" • "When the Music Dies" • "Hold Me" • "Start a Fire" • "Hour of the Wolf" • "Miracle" • "Skeletons" • "X My Heart" • "Truth" • "Cleopatra" • "Mata Hari" • "Fade To Black" • "Tell Me More" • "Özünlə apar" |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 2012 • יחסי אזרבייג'ן–ארמניה באירוויזיון • İctimai Television |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה אזרבייג'ן מהתחרות.
אייפד 1

סטיב ג'ובס מציג את ה-iPad לראשונה במסיבת עיתונאים ב-27 בינואר 2010
| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  tablet model series 
 מפתח:  פוקסקון 
 יצרן:  אפל 
 תאריך הפצה:  3 באפריל 2010 
 תאריך הפסקת שיווק:  2 במרץ 2011 
 הבא בסדרה:  IPad 2 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  iPhone OS 3 
 מידות
 רוחב:  190 מ"מ 
 גובה:  243 מ"מ 
 עובי:  13 מ"מ 
 משקל:  680 ג' 
 www.apple.com/ipad
 
ערך זה עוסק בדור ה-1 לסדרת האייפד. אם התכוונתם לכל דורות האייפד, ראו .
אייפד 1 (הדור הראשון של iPad) הוא מחשב לוח (טאבלט) של חברת אפל, שהיה הראשון בסדרת מכשירי האייפד. הוא הוצג לראשונה במסיבת עיתונאים ב-27 בינואר 2010, בסן פרנסיסקו. אייפד 1 כולל מסך רב-מגע מסוג LCD בגודל 9.7 אינץ', עוביו 1.3 סנטימטר ומשקלו 680 גרם. מהירות המעבד היא 1 גיגה הרץ. למכשיר יכולת תצוגת סרטים באיכות HD ותמיכה ב־Wi-Fi, בבלוטות' ובחלק מהגרסאות גם בתקשורת סלולרית.
במהלך 80 הימים הראשונים נמכרו 3 מיליון יחידות. ב־2 במרץ 2011 הדגם הוחלף בהכרזה על אייפד 2, כשעד מועד זה נמכרו 15 מיליון יחידות.
חומרה

המחשב מגיע עם מסך רב-מגע (Multi-Touch) בטכנולוגיית Capacitive של אפל בגודל 9.7 אינץ', כמעט פי שלושה ממסך האייפון. למסך תאורת לד אחורית בדומה למסכי ה-מקבוק של אפל. זכוכית המסך מבריקה, אך אפל ציינה שהיא כוללת טכנולוגיה בשם IPS המאפשרת יכולות צפייה טובות יותר באור יום וזוויות ראייה רחבות. רזולוציית המסך היא 1024x768, המאפשרת הצגת סרטי HD ‏(ב-720p).
מעבד המחשב המכונה "A4" (באייפד 2 "A5") תוכנן על ידי אפל ומיוצר על ידי סמסונג. הוא משלב יכולות עיבוד עם יכולות גרפיות מתקדמות. סוללת המחשב מסוג ליתיום פולימר מאפשרת פעולה של כ-10 שעות לכל טעינה, אך אינה ניתנת לפירוק. אחסון המידע במחשב מבוסס על זיכרון הבזק בגדלים של 16GB,‏ 32GB או 64GB. המחשב מצויד בחיישני תנועה בדומה לאייפון, כך שהטיה וסיבוב שלו משנים את מיקום התמונה. חיישן נוסף אחראי לוויסות עוצמת התאורה של המסך בהתאם לרמת התאורה החיצונית, ומסייע להארכת זמן השימוש בסוללה.
הדגם המאובזר יותר של מחשב הלוח כולל רכיבי תקשורת סלולרית, AGPS ומצפן. האייפד הראשון לא כלל מצלמה.
הערות שוליים

↑    Emma Barnett,Emmabarnett, ‏Apple iPad 2: Steve Jobs makes surprise launch appearance, The Telegraph, 2 March 2011
אייל אנדים פרואני

| אייל אנדים פרואני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילי העולם החדש
סוג:: אייל האנדים
מין:: אייל אנדים פרואני
שם מדעי
 Hippocamelus antisensis ‏ד'אורביני, 1834
תחום תפוצה

שמות נוספים
 אייל צפון האנדים  אייל אנדים צפוני  גואמל

אייל אנדים פרואני (שם מדעי: Hippocamelus antisensis; מכונה גם טרוקה או פשוט אייל פרואני), הוא מין של אייל בסוג אייל האנדים ובתת-משפחת איילי העולם החדש, החי בהרי האנדים שבאמריקה הדרומית. מין זה דומה לקרובו אייל אנדים צ'יליאני, אך קטן ובהיר יותר ממנו. השם המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: Hippocamelus = סוס-גמל, ומתייחס לכך שהסוג תואר לראשונה כהכלאה בין סוס וגמל (או למה); antisensis הוא שם של פסגת הר באנדים הצפוניים (Antisana).
אנטומיה

האייל הפרואני הוא אייל בגודל בינוני; אורך ראשו וגופו: 150–170 ס"מ, אורך זנבו: 11.5–13 ס"מ, ומשקלו: 45–64 ק"ג. גובה כתף הנקבה: כ-70 ס"מ, ושל הזכר: 75–80 ס"מ. פרוותו של האייל הפרואני עבה וצמרירית, ועשויה משערות גסות. הצבע הכללי של הגוף נע בין חום צהבהב לחום אפרפר, נותר אחיד לאורך כל השנה, ומספק לו הסוואה מצוינת בסביבתו הטבעית. על הפנים יש סימון כהה בצורת Y הנמתח מהחוטם עד העיניים ומזכיר גבות, ואילו השפתיים והגרון לבנים. הלחיים בהירות מעט, והבטן בדרך כלל לבנה. הזנב הוא חום כהה, עם שערות לבנות בצדו התחתון.
הגוף ארוך ועבה, האוזניים גדולות כפרד, הצוואר והרגליים קצרים יחסית והקדמיות קצרות יותר מהאחוריות. הניבים מפותחים היטב בשני המינים, אף על פי שהם לא בולטים מעבר לשפה. הנקבות קטנות יותר מהזכרים, ופרוותם בהירה יותר. הזכרים, הם בעלי קרניים קצרות יחסית באורך של 20–30 ס"מ, המחולקות לשני סיעופים בלבד והסעיף האחורי ארוך יותר מהקדמי. המין דומה במקצת לאייל הפרדי.
תפוצה ואקולוגיה

האייל הפרואני נפוץ בהרי האנדים של פרו, מערב בוליביה, צפון מזרח צ'ילה, וצפון מערב ארגנטינה, ומכאן השם הנפוץ אייל צפון האנדים. עם זאת התפוצה מקוטעת, ויש קשר רופף מאוד בין האוכלוסיות הקטנות והמבודדות, שלעיתים קרובות מופרדות על ידי התיישבות אנושית.
בית גידולו משתנה באזורים שונים; בפרו ובוליביה, ניתן למצוא אותו בגבהים של 3,500–5,000 מטרים, ובארגנטינה הוא מצוי בסביבות 2,500–3,000 מטר מעל פני הים. בגבהים נמוכים אלה, הם נצפים גם בשולי יערות טרופיים. אייל זה מותאם במיוחד לחיים בגובה רב, ומעדיף אדמה טרשית צחיחה למחצה, כגון מרעה תת-אלפיני, או טונדרה מעל קו העצים.
איילי האנדים חברתיים וחיים בדרך כלל בקבוצות קטנות של 8-6 פרטים, ובמקרים נדירים ניתן לצפות בעדרים של עד כ-30 פרטים. הקבוצות כוללות זכרים, נקבות ועופרים. לעיתים קרובות נקבה בוגרת מובילה את הקבוצה בעוד שהזכרים הולכים אחרונים. הזכרים נלחמים ביניהם לעיתים רחוקות ומסתפקים בהפגנת דומיננטיות.
האייל הפרואני הוא פעיל יום, ופועל על פי דפוס קבוע: בשעות היום הוא אוכל במדרונות ולקראת הצהריים יורד אל העמקים כדי להגיע למקורות המים. הוא מושפע גם מתנועות עונתיות; בקיץ הוא מבלה את זמנו במדרונות הגבוהים שבהם שפע אוכל והגנה מטורפים, ובחורף בגבהים נמוכים או בעמקים כדי להיות מוגן מהקור העז. תזונתו של האייל הפרואני מבוססת על עשבים, עשבי תיבול, טחבים, חזזיות, ותבלינים ולעיתים גם שיחים.
עונת הרבייה מתרחשת בעיקר ביוני ונמשכת לעיתים עד אוגוסט. תקופת ההריון היא כ-7.5 חודשים, והעופרים (על פי רוב אחד לעיתים נדירות שניים) נולדים בחודשי פברואר עד אפריל המהווים את סוף עונת הגשמים. העופר נולד ללא נקודות ונותר חבוי בצמחייה במשך כמה שבועות לאחר לידה. תוחלת חייו של האייל הפרואני עד עשר שנים.
איומים ושימור

האויב הטבעי של אייל בוגר בטבע היא בעיקר פומת ההרים, בעוד שחתולי בר ושועלים (כדוגמת שועל קולפאו) עשויים לטרוף עופרים.
האיומים על מין זה כוללים אובדן וקיטוע בית גידול מתמשך, כמו גם תחרות עם בעלי חיים מבויתים. המין ניצוד על ידי ציידי שעשוע, או נורה על ידי חקלאים המחשיבים אותו כמזיק ליבולים כאשר הוא רועה בשדות אספסת מדי פעם. כלבי בית טורפים אף הם איילים המתקרבים לשטחים חקלאיים. האייל הפרואני ניצוד גם לרפואה בוליביאנית מסורתית, כשעל פי אמונת המקומיים הקרניים יכולות לשמש לריפוי שיתוק הפנים. בחלק מיישובים כפריים התושבים נוהגים לאכול בשר אייל מיובש.
כרגע יש מעט מאוד צעדים ספציפיים להגנה עתידית על האייל הפרואני, אף על פי שהמין נפוץ במספר שמורות מוגנות ובגנים לאומיים. אייל זה מסווג על ידי IUCN במצב פגיע (VU), ומופיע גם בנספחים של אמנת הסחר בינלאומי בזנים נכחדים (CITES), שפירושו שמסחר במין זה צריך להיות בפיקוח הדוק.
הערות שוליים

↑  אייל אנדים פרואני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם החדש |
| --- | --- | --- |
| אייל הקורא | אייל הקורא |   |
| אייל הצפון | אייל הצפון |   |
| אייל הביצות | אייל הביצות |   |
| אייל הפמפס | אייל הפמפס |   |
| אייל האנדים | אייל אנדים פרואני • אייל אנדים צ'יליאני |   |
| אייל פרדי | אייל פרדי שחור-זנב • אייל פרדי לבן-זנב |   |
| פודו | פודו דרומי • פודו צפוני |   |
| אייל הסבך | אייל הכרמל • אייל סיבירי |   |
| אלקרן הגדות | אלקרן הגדות |   |
| מזאמה | מזאמה אדומה • מזאמה אפורה • מזאמה אמזונית • מזאמה ביצתית • מזאמה יוקטנית • מזאמה לבנה • מזאמה מרידאנית • מזאמה מרכז-אמריקנית • מזאמה ננסית • בורורו • צ'וני |   |
נקבה
איוואן אנדרוניקשווילי

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1798 Kodalo, גאורגיה 
 פטירה:  19 בספטמבר 1868 (בגיל 69) Kodalo, גאורגיה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, גאורגיה 
 בן או בת זוג:  Nino Imeretinsky 
 השתייכות:  צבא האימפריה הרוסית 
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הקווקז 
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש 
 
הנסיך איוואן אנדרוֹניקַשווילי (בגאורגית: ივანე ანდრონიკაშვილი, ברוסית: Иван Малхазович Андронников‏) (1798 1868) הידוע גם כ"קניאז" איוואן מלחזוביץ' אנדרוניקוב, היה אציל גאורגי וגנרל בשירות האימפריה הרוסית.
ייחוס

אנדרוֹניקַשווילי נולד בכפר כּוּדַר'לוֹ בממלכת כארתלי-קאחתי שהפכה ב-1801 לחלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו הנסיך מלחז אנדרוניקשווילי והנסיכה מרים בגרטיוני, אחותו של המלך האחרון לממלכת אימרתי, סולומון השני. בהיותו בן 19 הצטרף לגדוד הפרשים של סנקט פטרבורג מטעם משמר האימפריה הרוסית (Ле́йб-гва́рдия).
הקריירה הצבאית

בשנת 1824 הצטרף לגדוד דרקוני ניז'ני נובגורוד כמייג'ור, ובהמשך נטל חלק במלחמות נגד הפרסים (1826-1829) ובמלחמות כנגד הטורקים (1828-1829) בקווקז.
בשנת 1841 קודם לדרגת מייג'ור-גנרל, ושמונה שנים לאחר מכן מונה למושל הכללי של טביליסי. באותן שנים השתתף במלחמת קווקז והוביל משלחת צבאית כנגד המורדים האוסטים.
מלחמת קרים הייתה שיא הקריירה הצבאית של אנדרוֹניקַשווילי; ב-14 בנובמבר 1853 השתתף בקרב אחלציחה בו הביס בעזרת כוח קטן של 5,000 חיילים (רובם פרשים גאורגים לא סדירים) את צבאו האדיר של עלי פאשה (Tepedelenli Ali Paşa) שכלל 20,000 חיילים. ניצחון מזהיר נוסף נזקף לזכותו כנגד סינאן פאשה ו-36,000 חייליו בנהר הצ'לוכי, אותו הביס בעזרת כוח של 13,000 חיילים.
כמה חודשים לפני מותו ב-19 בנובמבר 1868 קודם אנדרוֹניקַשווילי לדרגת גנרל חיל הפרשים.
איסר פרנקל

| --- | --- |
הרב איסר פרנקל, 2005
הרב איסר פרנקל, 2005
 לידה:  14 ביולי 1933 כ' בתמוז ה'תרצ"ג קיירנוז'יה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  28 ביולי 2010 (בגיל 77) י"ז באב ה'תש"ע תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  תל אביב
 תקופת הפעילות:  ? – 28 ביולי 2010 
 תפקידים נוספים:  רב שכונת בבלי, חבר מועצת העיתונות
 רבותיו:  יצחק ידידיה פרנקל 
 חיבוריו:  יחידי סגולה ועוד
 
הרב איסר פרנקל (כ' בתמוז ה'תרצ"ג, 14 ביולי 1933 – י"ז באב ה'תש"ע, 28 ביולי 2010) היה רב שכונת בבלי בתל אביב, מחבר ספרי עיון, איש הגות, עיתונאי וחבר מועצת העיתונות.
ביוגרפיה

נולד בקיירנוז'יה, פולין, בן בכור לחנה לאה ולרב יצחק ידידיה פרנקל. בשנת 1935, בהיותו בן שנה וחצי, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו התינוק. המשפחה התיישבה בדרום תל אביב. הוא למד בבית הספר התורני סיני של פועלי אגודת ישראל ולאחר מכן עבר לסניף של ישיבת שפת אמת בתל אביב (כיום ישיבת חידושי הרי"ם), ולאחר מכן בישיבת "גאוני וולוז'ין" הליטאית בתל אביב. בגיל 18 קיבל הסמכה לרבנות מגדולי ירושלים, הרב צבי פסח פרנק, הרב יעקב משה חרל"פ והרב אליהו ראם. במרץ 1953 נשא לאישה את חוה חיה גרוס, בתו היחידה של הרב עקיבא גרוס, תלמיד רבי דב בריש וידנפלד מטשבין ורבן של גלייביץ וז'רז'וניוב (רייכנבאך) שבדרום פולין ושכונת בקעה בירושלים. הרבנית פרנקל (נולדה בטשֶבּין (טשביניה) שבגליציה, פולין, ט"ז בחשון תרצ"ד, ונפטרה בירושלים, כ"ו אב תשע"ו) עלתה לישראל עם הוריה בחורף תש"ט. ידועה כמחברת השיר "מעשה בלביבות". לאחר נישואיו שימש במשך שנים רבות כרב בית הכנסת "ישורון-תחכמוני" בדרום תל אביב. כמו כן כיהן כרב עדת הצופים. בשנת 1972 התמנה לכהן כרבה של שכונת בבלי והאזור בצפון תל אביב, ונשא בתפקיד זה 38 שנה, עד יומו האחרון.
הרב פרנקל היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. בצעירותו ניהל את "מפעל התורה" שעסק ברווחתם של בני ישיבות. בשנות החמישים והשישים כונה 'רב הנוער' בשל הופעותיו הרבות בקרב בני נוער חילוני בתל אביב. כרב ישראלי מן 'הדור החדש' היה מרצה מבוקש בבמות ישראליות שונות וייצג את עמדת היהדות בפאנלים עיתונאיים שהתקיימו באותן שנים. עסק רבות בנושא הדו-קיום של דתיים וחילונים במדינת ישראל. כמו כן שימש בורר ומגשר בין אנשי עסקים שנתנו בו את אמונם. גישתו הייתה בדרכי נועם ובמתינות, תוך כיבוד הזולת.
הרב פרנקל היה חבר ותיק במועצת העיתונות והשתתף בדיוניה. כמקורב וקרוב משפחה למשפחת מוזס, בעלי ידיעות אחרונות, השיא את בני המשפחה, וערך את האזכרות הרשמיות של בני המשפחה.
למרות שבזמן מלחמת העולם השנייה התגורר בארץ ישראל ולא חווה את השואה, הלך בדרכו של אביו ונשא את תודעת השואה. לאחר קום המדינה יזם אביו את העלאתן של עצמות יהודים מטרבלינקה וקבורתן בבית הקברות נחלת יצחק. מדי שנה, ביום השואה, נהג הרב פרנקל האב לערוך את האזכרה השנתית לנספי טרבלינקה, ליד האנדרטה שהוקמה ביוזמתו. לאחר פטירתו המשיך בנו, הרב איסר פרנקל, במסורת אביו.
משנת 1951 היה כותב באופן קבוע בעיתון שערים, ככתב וכבעל טור שנקרא "אגב אורחא". הרב פרנקל היה סופר פורה, בעיקר של ספרי ביוגרפיות ומונוגרפיות של גדולי תורה ורבנים מן הדורות האחרונים. חלק מן הספרים היו לרבי-מכר ותורגמו לאנגלית. כמו כן פרסם מאות מאמרים בנושאי הגות ומחשבה בבמות שונות, בעיתונות הדתית ובקבצים תורניים. ערך את "עומר" - קובץ ספרותי-תורני.
מבית אביו וסבו היה קשור לחסידות גור וכן לחסידות הוסיאטין-סאדיגורה.
לאחר פטירתו יצא לאור קובץ הזיכרון "משכיל לאסף", שנערך על ידי בנו הרב פנחס פרנקל.
משפחתו

הרב איסר פרנקל היה אב לתשעה. נפטר בשנת 2010 בגיל 77. בניו הם:
הרב אברהם פרנקל. ר"מ ביהמ"ד שלייכער בבני ברק.
הרב חיים אלעזר פרנקל. ראש כולל אש קודש פיסצנה בבני ברק ור"מ בהמ"ד סדיגורה בת"א.
הרב יחזקאל אלטר פרנקל. ר"מ בישיבת הר"ן. רמות ירושלים.
הרב עקיבא פרנקל. ר"מ בשכונת רמות בירושלים ועורך האור זרוע.
הרב ראובן פרנקל. ר"מ ומשפיע ברמת אהרן. בני ברק.
הרב פנחס פרנקל, מכהן כרב וממונה ארצי על ענייני דת במשרד הבריאות.
חתנו. הרב נפתלי ברויער. מחנך בתל ציון. נשא את בתו רות לאה. סופרת ומחנכת.
חתנו. הרב יהושע מלריך. משגיח ישיבת תפארת יעקב בזכרון יעקב. נשא את בתו מרים רבקה מחנכת בזכרון יעקב.
חתנו. הרב צבי באש. מראשי קהילת שומרי החומות, רמת שלמה ירושלים. נשא את בתו צילה.
אחיו הוא הרב שמעון מנחם פרנקל רב לב תל אביב וקהילת אנטופול.
אחותו היא הרבנית חיה יוטא לאו, הנשואה לרב ישראל מאיר לאו.
מספריו

רבי מאיר שפירא מלובלין - תולדותיו חייו ומפעליו הוצאת נצח, תשי"ב (1952)
רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה - חייו, שיטתו ותורתו - הוצאת נצח, תשי"ג (1953)
יחידי סגולה - תולדותיהם והליכותיהם של מ"ז מגדולי ישראל - הוצאת "סיני", תשט"ו (1955) (מאז יצא בשבע מהדורות, בעברית ובאנגלית)
התפילין - חוקת התפילין ופרקי הדרכה לבר מצווה הוצאת נצח, תשט"ז (1956)
לשעה ולדורות - מבט על פרשת השבוע, המועדים והזמן תשכ"ט (1969)
תולדות המחבר - בספר אמרי בינה - דרשות לרבי מאיר אוירבך רבה של ירושלים. מכון ירושלים. נתניה. תשמ"ח.
בעקבי הדרך - תולדותיו של אביו (בתוך ספר הזיכרון לרב יצחק ידידיה פרנקל) - מכון ירושלים, תשנ"ב (1992)
אמר אבי"י - קובץ חידושי תורה מאבינו מורינו הרב איסר פרנקל. יצא לאור לרגל יום הולדתו ה-70 על ידי בני המשפחה.
לקריאה נוספת

קובץ זיכרון "משכיל לאסף", נערך על ידי בנו הרב פנחס פרנקל, תל אביב, תשע"א
הערות שוליים

↑  חנוכת בית המוסד התורני חינוכי סיני, הארץ, 12 בספטמבר 1946
↑  "רבי מאיר מלובלין" לזכר מהר"מ שפירא זצ"ל, שערים, 3 באוקטובר 1952
↑  חתונת רבנים בת"א, הַבֹּקֶר, 17 במרץ 1953
↑  יפעת נבו, חוה פרנקל הרבנית הפזמונאית, מעריב, 28 באפריל 1971; משה ויסברג, נס ההצלה: הרבנית מרת חוה חיה פרנקל ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 31 באוגוסט 2016.
↑  שופט מקדש שם שמים, שערים, 30 בינואר 1952
סדום-דרומית לבאר שבע, שערים, 22 במאי 1953
↑  רבי מאיר שפירא, שערים, 8 בפברואר 1952
↑  תלמה גלבוע, ללדת בגיל 40, מעריב, 16 במאי 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277078205171  BnF: cb10950944v (data)  GND: 116864609X  ISNI: 0000 0000 7904 5842  LCCN: n88285674  VIAF: 33567874   WorldCat (עם VIAF): 33567874 
לוח זיכרון בבית הכנסת אהבת אחים בשיכון בבלי, לזכר הרב איסר פרנקל
איתי שטיינברגר

| --- | --- |

איתי בתקופת השרות הצבאי
 לידה:  10 במאי 1985 ירושלים
 נהרג:  12 באוגוסט 2006 (בגיל 21) הקרב בסלוקי
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סמל ראשון
 תפקידים בשירות
 מש"ק הסוואה של פלס"ר שריון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה
 עיטורים
   צל"ש מפקד אוגדה
 
איתי שטיינברגר (10 במאי 1985 - 12 באוגוסט 2006) היה צלם, אמן ישראלי, זוכה "מגן השר להגנת הסביבה לצה"ל" של מוזיאון תל אביב לצלם ישראלי לשנת 2005, בעל תערוכת קבע במוזיאון לתולדות השריון בלטרון. שטיינברגר שימש כמש"ק הסוואה בפלוגת הסיור של חטיבה 401, ונהרג במהלך שירותו הסדיר במלחמת לבנון השנייה. על פועלו במלחמה עוטר בציון לשבח מטעם מפקד אוגדה 162.
קורות חייו

שטיינברגר נולד בשכונת עין כרם בירושלים לאריק ופרידה. השני מבין ארבעה אחים. בגיל שנה עברה משפחתו להתגורר בכרמי יוסף. הוא השתתף בחוגי סיירות כחניך וכמדריך והיה חבר בתנועת נוער מכבי צעיר. התחנך בבתי הספר במועצה "אילון" ו"הרצוג" שם למד במגמת קולנוע וכימיה. ב-7 בינואר 2004, התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס. לאחר מספר שבועות עבר לפלוגת הסיור של חטיבה 401. בהמשך, עבר איתי עבר קורס מכ"ים ולאחר מכן שימש כמש"ק הסוואה בחטיבה 401. במסגרת תפקידו היה אחראי על הסוואת הסיירת: הלוחמים וכלי הרכב. בתפקיד זה לחם במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בתאריך י"ח באב התשס"ו, ב-12 באוגוסט 2006 נטל שטיינברגר חֵלק בקרב בסלוקי שבפאתי הכפר רנדורייה. באותו בוקר הותקף אַחַד הצוותים שחצה את נחל סלוקי אשר בפאתי הכפר ממטח טילים וספג פצועים רבים. שטיינברגר הוביל את הפרמדיק וטיפס במעלה ההר לכיוון הפצועים. במהלך העלייה סחב בנוסף לפק"ל של עצמו גם את תיקו של הפרמדיק על מנת להגיע לפצועים במהירות. בזמן הטיפול בפצועים, נורה לעברם מטח טילים. שטיינברגר והפרמדיק המשיכו בטיפול תחת האש עד שטיל פגע ישירות בכתפו והרג אותו במקום. על כך הוענק לו לאחר מותו ציון לשבח מטעם מפקד אוגדה 162.
בצבא, התגייס לקורס טייס, לאחר שנשר שירת כלוחם בסיירת 401 ובתפקיד מש"ק הסוואה, תפקיד שאפשר לו לבטא את כשרונו האמנותי. בעבודותיו האחרונות ניתן לראות כיצד העתיק את הטבע למדי הצבא כהכנה לקרב. במשך שנתיים וחצי צילם ותיעד את חוויות השירות שלו ושל חבריו".
פרסים ועיטורים

2006, מגן השר להגנת הסביבה לצה"ל: הצילום "אני טורו" צולם במהלך תרגיל אוגדתי בנגב, ומתאר חייל המכוון מסוק לקראת נחיתה. צוות השיפוט בחר פה אחד במקום הראשון מתוך מבחר של יותר מ-200 תמונות שהוגשו לתחרות. רק בגמר תהליך השיפוט נמסר לצוות כי הזוכה במקום הראשון נפל בקרב.
תערוכות

2007: "שכינה באוהל", פרויקט ישראלי שהוצג במסגרת הביאנלה של ונציה. בפרויקט נותן כל אחד מ-70 האמנים המשתתפים את פרשנותו למושג "אלוהות / שכינה" בתרבויות שונות. היצירות השונות הודפסו על גבי אוהלים, שיצרו ביחד "מאהל של אמנות".
2007 "אבנים מדברות שלום" - פרויקט חובק עולם. בשנה זו הוקדשה התערוכה לאיתי.
2008: "צילום תיעודי", בית האמנים תל אביב. אוצר פרופסור שמחה שירמן.
2008: "פורטפוליו", הפורטפוליו של איתי, מועמד לתלמיד בבצלאל, לא הגיע לכלל מימוש. כמחווה, היחידה להיסטוריה ותאוריה, בצלאל, הציגה אותו במערכת "הפרוטוקולים". מתוך, גיליון מספר 8 - אנימציה כיום, על תערוכות ואירועים.
2010: תערוכת קבע לצילומים במוזיאון השריון בלטרון בקיר הדרומי של הבניין המרכזי.
הנצחה

עוד מעט נהפוך לשיר - השיר אהבת איתי, ברי סחרוף, יום הזיכרון התשס"ז 2007.
מצפה איתי - בוסתן לצד מעיין עין ורד - המעיין האחרון הנובע באזור תל גזר (מעיינות נוספים חרבו), וסביבו אחו לח בו גדלים תלתן הביצות, אשבל הביצה, גומא ארוך, טיון דביק ועבקנה שכיח. המעיין נמצא בראש נחל גזר, אחד מיובליו של נחל איילון.
ויסקי, אישה וסיגריה - שבוע לפני שאיתי נהרג, הגיע למוצב שלו כתב עיתון מעריב: "אם פיה טובה הייתה באה למוצב, מה היית מבקש ממנה"? הוא שאל את איתי. אחרי חודש שלא ראה את הבית, עמוק בתוך לבנון, ענה לו איתי: "ויסקי, אשה וסיגריה". אחרי מותו של איתי, לקחו חבריו את המילים האלו והפכו אותן לסטיקר. דמותו המיוחדת משתקפת בדיוק במשפט הקצר הזה. מפעל הנצחה מופץ על ידי אנשים ברחבי העולם המצטלמים עם כרזה של יצירתו "וויסקי, אישה וסיגריה" באוויר, בים וביבשה.
"מרכז פרס לשלום" - במסגרת מפגש בפרויקט של מרכז פרס לשלום, יצר איתי פסל בדמות יונת שלום. הפסל בצירוף מכתבו של איתי בעברית ובאנגלית הוענק להילרי קלינטון במהלך ביקורה בנווה שלום. הילרי התרגשה ואמרה כי תנצור את הפסל והמכתב בבית הלבן.
תערוכת צילומים ביד לשריון - התערוכה שהוצבה ביד לשריון מציגה את יצירותיו האמנותיות של איתי. האמן גרשון היימן, שעיצב את התערוכה, הציב את מוצגי הצילום על פי ארבעה נושאים או שלבים: צילום תיעוד, מעבר להסוואה ושני מעברים בשני שלבים להפיכה לצילום אמנותי. התערוכה מותירה מקום לכל מבקר בה לקיים פרשנות שלו.
ריצת ניווט לזכרו של איתי שטיינברגר
מלגת קרן "אמא" - מלגת קרן "אמא" להנצחת חללי מלחמת לבנון השנייה ע"ש איתי שטיינברגר באוניברסיטת חיפה
גלריה ע"ש איתי שטיינברגר בסטודיו גרשון היימן
הערות שוליים

↑  פרס מגן השר להגנת הסביבה לצה"ל
↑  לצפייה בגרסה יותר טובה: נעה נבט‏, החיים שאחרי המוות, באתר וואלה, 12 ביולי 2007
↑  נעה נבט‏, החיים שאחרי המוות, באתר וואלה, 12 ביולי 2007
↑  ריצת ניווט לזכרו של איתי שטיינברגר
הסטיקר שעוצב על ידי החברים לזכר איתי שטיינברגר ז"ל - ויסקי, אישה וסיגריה
אברהם קציר

| --- | --- |

אברהם קציר, 2010
 לידה:  23 בדצמבר 1941 (בן 82)
 ענף מדעי:  פיזיקה שימושית
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום לייזרים וסיבים אופטיים באינפרה אדום
 
אברהם קציר (המכונה "קצ'ול") (נולד ב-23 בדצמבר 1941) הוא פרופסור אמריטוס בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. ראש "הקבוצה לפיזיקה שימושית" - קבוצת מחקר באוניברסיטת תל אביב שפיתחה מגוון טכנולוגיות.
ביוגרפיה

אברהם קציר נולד בשנת 1941, בן לרינה ואהרן קציר.  עשה את כל לימודיו האקדמיים  באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר שלישי בשנת 1974, עם דיסרטציה שכותרתה "תכונות אופטיות וחשמליות של בורון ניטריד". הוא היה פוסט-דוקטורנט בקבוצתו של פרופ' אמנון יריב במכון הטכנולוגי של קליפורניה בין השנים 1974–1977. בשנת 1977 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב, הקים בה את הקבוצה לפיזיקה שימושית, ועומד בראשה עד היום. במהלך השנים היה מדען אורח במעבדות בל, פרופסור אורח באוניברסיטת בוסטון וכן פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
הקבוצה לפיזיקה שימושית עוסקת במחקר ופיתוח של סיבים אופטיים העשויים מהלידי כסף, השקופים בתחום האינפרה אדום ובשימושים חדשים של סיבים אלו. סיבים אלו יכולים להעביר קרינה של לייזרים בעצמה גדולה לצרכים רפואיים או תעשייתיים. הקבוצה פיתחה סיבים מיוחדים הנקראים "סיבי חד-אופן" המיועדים לשימוש בתוכנית לגילוי חיים בחלל. הקבוצה מפתחת מערכות חדשות לניטור איכות מי שתייה ומי השקיה. במערכות דומות אפשר יהיה להשתמש כמכשיר לאבחון מוקדם של סרטן. כמו כן מפתחת הקבוצה שיטות חדשות אשר תאפשרנה לבצע איחוי חתכים ברקמות, כאשר האיחוי מהיר ואינו גורם הצטלקות. מסיבי הלידי כסף מפתחים אנשי הקבוצה לייזרים סיביים אשר יהיו שימושיים בשטחים רבים של מדע וטכנולוגיה. מאותם סיבים הם מפתחים מיקרוסקופ חדשני אשר יוכל לגלות עצמים שגודלם קטן מאורך הגל של האור, אשר יאפשר ביצוע דימות באינפרה אדום של תאים ביולוגיים בודדים. כמו כן משמשים הסיבים במערכת דוזימטרית המאפשרת לקבוע את המינון של קרני רנטגן או קרינה רדיואקטיבית אליה נחשף רופא או חולה בשעת איבחון או טיפול.
בשנות פעילותו באוניברסיטה הדריך פרופ' אברהם קציר כמאה סטודנטים לתואר שני ותואר שלישי, אשר הגישו למעלה ממאה עבודות גמר. פירות המחקרים של הקבוצה התפרסמו בכארבע מאות מאמרים בכתבי עת שונים. פרופ' קציר משמש כנשיא האגודה האופטית הישראלית (Israel Laser and Electro Optical Society (ILEOS וכן כנשיא הכינוסים הבינלאומיים אשר אגודה זו עורכת בישראל כל שנתיים.
פרופ' קציר שימש נשיא של עשרות סימפוזיונים וכינוסים בינלאומיים בתחום מחקריו, ומשמש כחבר בגופים בינלאומיים שונים, וכנציג ישראל באגודה האופטית הבינלאומית International Commission for Optics.
ביוגרפיה > בכור המהפכה

פרופ' קציר מארגן מדי שנה סדרת הרצאות בשם "בכוּר המהפכה", לזכרו של אביו, על שם ספר מדע פופולרי שכתב אביו. בסדרה מרצים טובי המדענים בארץ ובעולם. בשנת 2003 למשל, הרצו בסדרה זו חתן פרס נובל לכלכלה דניאל כהנמן, חתן פרס ישראל דוד הראל, והפילוסוף הנודע הילרי פטנאם. מדי שנים אחדות נותן אברהם קציר עצמו הרצאה בסדרה זו, שבה הוא עוסק בנושא מתחום הפיזיקה (כגון "פיזיקה ומוזיקה") באמצעות מספר רב של הדגמות והמחשות. עשרות אלפי שומעים השתתפו בהרצאות אלו במהלך עשרים השנים האחרונות.
משפחתו

אברהם קציר הוא בנם של אהרן ורינה קציר. אביו, פרופ' אהרן קציר, מבכירי המדענים בישראל, נרצח בשנת 1972 על ידי טרוריסטים יפניים בשדה התעופה לוד. דודו, פרופ' אפרים קציר, אף הוא מדען מפורסם, היה נשיאה של מדינת ישראל. פרופ' אברהם קציר נשוי לפרופ' יעל קציר, היסטוריונית וקולנוענית, והם הורים של דן קציר, במאי סרטים, ופרופ' תמר קציר, ראש החוג ללקויות למידה באוניברסיטת חיפה.