stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולימפיאדת השחמט 2014
התחרות הפתוחה > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | וסלין טופאלוב (בולגריה) 2872 | מייקל אדמס (אנגליה) 2839 | אניש גירי (הולנד) 2836 |
| הלוח השני | נגואן נגוק (וייטנאם) 2843 | שאבה בלוש (הונגריה) 2839 | דינג לירן (סין) 2831 |
| הלוח השלישי | יו יאונג (סין) 2912 | קרישנן סאסקירן (הודו) 2753 | פבל אליינוב (אוקראינה) 2745 |
| הלוח הרביעי | ניקולה סדליאק (סרביה) 2773 | אורטז סוארס (קובה) 2766 | ני חוא (סין) 2723 |
| לוח עתודה | סמואל שנקלנד (ארצות הברית) 2831 | אלכסנדר מויסיינקו (אוקראינה) 2714 | יאן נפומניאשצ'י (רוסיה) 2650 |
נבחרת סין הפתיעה עם תואר אולימפי ראשון ולאחר משחקים משכנעים בהם הפסידה במשחק אחד בלבד ב-44 המשחקים, סיימה במקום הראשון עם שמונה ניצחונות קבוצתיים ושלוש תוצאות תיקו. ארבע קבוצות חלקו את המקום השני כאשר בזכות איכות הנקודות זכתה נבחרת הונגריה במדליית הכסף, והודו המפתיעה זכתה במדליית הארד.
הפתעה נוספת נרשמה בכך שרוסיה, שהובילה עם מד כושר גבוה בהרבה מיתר הנבחרות, סיימה ללא מדליה.
על הסיבוב האחרון העיב מותם של שני שחמטאים - האחד התמוטט במהלך משחקו, והשני נפטר בערב לאחר המשחק בחדרו במלון. בנוסף הודיעה בכירת שחמטאיות תבל, יהודית פולגאר על פרישתה ממשחק תחרותי בגיל 38. מדליית הכסף בו זכתה במהלך האולימפיאדה הייתה מעין מתנת פרידה.
התחרות הפתוחה > נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
בוריס גלפנד (2753) 2+,6=,1-
מקסים רודשטיין (2671) 4+,3=,2-
איליה סמירין (2656) 4+,4=,1-
אמיל סוטובסקי (2624) 6+,4=,1-
יבגני פוסטני (2638) 3+,4=,1-
הנבחרת סיימה במקום ה-9.
התחרות הפתוחה > משחקי נבחרת ישראל

בסיבוב הראשון התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת קירגיזסטן וניצחה אותה 0:4. 49 נבחרות ניצחו בתוצאה זהה את יריבותיהן.
בסיבוב השני התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת טג'יקיסטן וניצחה אותה 0.5:3.5. 8 נבחרות ניצחו בכל משחקיהן עד כה ולהן 8 נקודות. 9 נבחרות חולקות עם ישראל 7.5 נקודות מתוך 8 אפשריות.
בסיבוב השלישי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת בלארוס וניצחה אותה 1.5:2.5. 11 נבחרות חולקות את המקום הראשון.
בסיבוב הרביעי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת הולנד וסיימה בתיקו בתוצאה 2.0:2.0. נבחרות אזרבייג'ן, בולגריה וסרביה חולקות מקום ראשון.
בסיבוב החמישי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת קובה והפסידה בתוצאה 2.5:1.5. 7 נבחרות חולקות את המקום הראשון.
בסיבוב השישי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת קנדה וסיימה בתיקו בתוצאה 2.0:2.0. נבחרות אזרבייג'ן וקובה חולקות מקום ראשון.
בסיבוב השביעי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת מונגוליה וניצחה אותה 1:3. נבחרת אזרבייג'ן מובילה במקום הראשון.
אמיל סוטובסקי ניצח בעזרת תחבולת מט שכללה הקרבת מלכה שלא התקבלה, וגם איליה סמירין פיתח התקפה מכרעת על המלך היריב. בשני הלוחות האחרים התמודדו המונגולים בצורה יותר טובה והשיגו שתי תוצאות תיקו מול רודשטיין ופוסטני. נבחרת ישראל עלתה למקום ה-17 בדירוג הכללי ו"זכתה" בהגרלה נוחה גם בסיבוב השמיני מול אינדונזיה המדורגת במקום ה-72
בסיבוב השמיני התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת אינדונזיה וניצחה אותה 0.5:3.5. נבחרת סין מובילה במקום הראשון.
נבחרת הגברים של ישראל ניצלה הגרלה נוחה בשלב מתקדם של התחרות כדי לנצח 0.5:3.5 את אינדונזיה ולטפס עד למקום השביעי. במהלך היום היו שמועות כאילו הנבחרת האינדונזית תסרב לשחק נגד ישראל עקב המצב הפוליטי, אך אלו התבדו. האינדונזים התייצבו למפגש, אולם פערי הרמות בין הקבוצות בלטו וישראל שמטה רק חצי נקודה. רב-אמן סוסנטו מגרנטו לחץ על עמדתו של גלפנד בסיום עדיף, אבל בכיר שחקני ישראל ניווט את המשחק לתיקו.
במקביל השיגו אמיל סוטובסקי ואיליה סמירין ניצחונות מהירים ומשכנעים. יבגני פוסטני התקשה בלוח הרביעי, אבל התוצאה הייתה זהה.
בסיבוב התשיעי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת הונגריה והפסידה בתוצאה 3:1 נבחרות סין וצרפת חולקות את המקום הראשון.
נבחרת ישראל צנחה מהמקום ה-7 למקום ה-23 כתוצאה מההפסד. גלפנד וסמירין לא הצליחו להשיג שום יתרון בכלים הלבנים מול לקו ואלמשי והתוצאה במשחקים אלה – שני תיקו. באלוג ורפורט תקפו בכלים הלבנים על רודשטיין וסוטובסקי, זכו בחומר לאחר סיבוכים טקטיים ומימשו את יתרונם. השורה התחתונה: ניצחון חד-צדדי 1:3 להונגריה.
בסיבוב העשירי התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת לטביה וניצחה אותה 1.5:2.5. נבחרת סין מובילה במקום הראשון.
גלפנד וסמירין ששיחקו בשחור החזיקו עמדות נחותות במקצת נגד שירוב ונייקסנס. מקסים רודשטיין שיחק חריף מאוד בלבן נגד הגנת קארו-קאן, אבל השיג רק תיקו נגד קובאלנקו. אמיל סוטובסקי שיחק היטב וסתר הקרבת כלי של מיזיס כדי להשיג נקודה.
בסיבוב האחד עשר התמודדה נבחרת ישראל עם נבחרת קרואטיה וניצחה אותה 1.5:2.5. הידיעה שרק ניצחון יביא אותה למיקום קרוב לדירוגה ההתחלתי גררה קרבות נחושים - בוריס גלפנד הצליח לנצח את איבן סאריץ' (שבסיבוב העשירי גבר על מגנוס קרלסן). מקסים רודשטיין השיג תיקו בשחור מול סטביץ', ויבגני פוסטני נוצח על ידי קוז'ול. אמיל סוטובסקי השיג את הניצחון המיוחל על פאלאץ בסיום ארוך. הניצחון הקבוצתי הקפיץ את ישראל למקום התשיעי, הזהה לדירוגה ההתחלתי.
תחרות הנשים

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  1 באוגוסט 2014 
 תאריך סיום:  14 באוגוסט 2014 
 עיר:  טרומסה, נורווגיה
 שופט ראשי:  Panagiotis Nikolopoulos (יוון)
 קבוצות משתתפות:  151
 מס' משתתפים:  673 (מהם 20 רבי אמנים ו-47 אמנים בינלאומיים)
 שיטה:  שווייצרית - 11 סיבובים
 → אולימפיאדת השחמט 2012 אולימפיאדת השחמט 2016 ←
תחרות הנשים > תוצאות הגמר

| # | מדינה | שחקנים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | רוסיה רוסיה |  | 20 |
| 2 | הרפובליקה העממית של סין  סין |  | 18 |
| 3 | אוקראינה אוקראינה |  | 18 |
| 4 | גאורגיה גאורגיה |  | 17 |
| 5 | ארמניה ארמניה |  | 17 |
| 6 | קזחסטן קזחסטן |  | 16 |
| 7 | פולין פולין |  | 16 |
| 8 | ארצות הברית ארצות הברית |  | 16 |
| 9 | גרמניה גרמניה |  | 16 |
| 10 | הודו הודו |  | 15 |
תחרות הנשים > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | ננה דזאגנידזה (גאורגיה) - 2719 | חואו ייפאן (סין)- 2671 | פיה גרמלינג (שוודיה) - 2659 |
| הלוח השני | ולנטינה גוניה (רוסיה) - 2651 | בלה חוטנשווילי (גאורגיה) - 2589 | ג'או ונג'ון (סין) - 2564 |
| הלוח השלישי | אלכסנדרה קוסטניוק (רוסיה) - 2639 | אנה מטנדזה (ספרד) - 2445 | אלינור פריסק (שוודיה) - 2432 |
| הלוח הרביעי | נטליה ז'וקובה (אוקראינה) -2512 | מרטה ברטל (פולין) - 2439 | אירינה בולמגה (רומניה) - 2433 |
| לוח החמישי (עתודה) | רות פדמיני (הודו) -2584 | גוא קי (סין) - 2520 | גולמירה דוולטובה (קזחסטן) - 2486 |
תחרות הנשים > נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
מאשה קלינובה (2312) 3+,5=,2-
יוליה שוויגר (2275) 7+,3=,1-
אולגה וסילייב (2276) 6+,3=,1-
אנג'לה בורסוק (2198) 6+,0=,3-
אילנה דוד (2200) 2+,1=,1-
הנבחרת סיימה במקום ה-22.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
נגד דרום אפריקה 0:4 - ניצחון
נגד רומניה 3:1 - הפסד
נגד בוליביה 0:4 – ניצחון
נגד אקוודור 0.5:3.5 - ניצחון
נגד סלובקיה 3:1 - הפסד
נגד איסלנד 0.5:3.5 – ניצחון
נגד קובה 2.5:1.5 - הפסד
נגד אסטוניה 3.5:1.5 - הפסד
נגד נבחרת חרשים 0:4 – ניצחון
נגד דנמרק 0.5:3.5 – ניצחון
נגד הונגריה 1.5:2.5 – ניצחון
סיכום כולל

בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
סין
רוסיה
אוקראינה
דנה אריאלי

| --- | --- |

דנה אריאלי, 2014
 לידה:  10 בספטמבר 1963 (בת 61) ירושלים, ישראל ישראל
 תחום יצירה:  צילום ומחקר
דנה אריאלי (נולדה ב-10 בספטמבר 1963) היא פרופסורית ישראלית להיסטוריה, העוסקת במחקר ובצילום. היא מתמחה בקשרי הגומלין בין אמנות לפוליטיקה בדמוקרטיות ובדיקטטורות.
ביוגרפיה

אריאלי נולדה וגדלה בירושלים. עבודת הדוקטורט שלה, ”בין אמנות לפוליטיקה: הנאציונל-סוציאליזם והאמנות הפלסטית" (בהדרכת עמנואל גוטמן ושאול פרידלנדר) קיבלה את אישורה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1996.
קשרי הגומלין בין אמנות לפוליטיקה מעסיקים אותה במחקר ובצילום לאורך השנים. בתחילה התמקדה במחקריה במשטרים טוטליטריים, ובעיקר בפאשיזם באיטליה, בנאציזם ובקומוניזם. בעשור האחרון היא הרחיבה את תחומי המחקר שלה ועוסקת גם בתרבות החזותית בישראל תוך שהיא בוחנת את השתקפותם של אירועים קיצוניים בדמוקרטיה הישראלית (כגון רצח רבין או טרור המתאבדים) בפעילותה של קהיליית היוצרים המקומית. במחקריה אריאלי מתמקדת באמנות מגויסת, אמנות מתגייסת ואמנות אוטונומית ובדרכי התגובה של יוצרים אל החברה והפוליטיקה בעיקר בישראל ובגרמניה. היא פרסמה ספרים ומאמרים רבים בנושאים אלו.
בשנת 1996 התמנתה למרצה בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004 נבחרה לשמש כראש המחלקה להיסטוריה ותאוריה בבצלאל, תפקיד בו שימשה עד 2012. ב-2011 מונתה כפרופסור חבר. בין 2012 ל-2018 שימשה אריאלי כדקאן הפקולטה לעיצוב במכון טכנולוגי חולון. מאז כניסתה לתפקיד דקאן הפקולטה לעיצוב, שימשה אריאלי כאוצרת ראשית של גלריה ויטרינה ע"ש ג'וליה מזרחי במכון טכנולוגי חולון. הגלריה התמקדה בעיצוב ישראלי ובינלאומי עכשווי.
לצד מחקריה אריאלי עוסקת גם בצילום. פרויקט הצילום שלה ״פנטומים״ עליו החלה לעבוד בשנת 2009 עלה לאוויר בשנת 2018. הפרויקט, שהוצג במספר תערוכות יחיד בישראל ובעולם, מתמקד בתיעוד שרידי הדיקטטורות ברחבי העולם, תחום בו התמחתה במחקריה. אריאלי מזמינה אנשים להגיב על התצלומים שלה ומפרסמת את תגובותיהם.
פרויקט צילום נוסף שלה, ״הפנטום הציוני״, הניב מאות תגובות שחלקן נכללו במארז שראה אור ב-2021 והוצג בביאנלה לאדריכלות בוונציה ב-2021.
פרסומים > ספרים

במבוך הלגיטימציה: משאלי עם בישראל, תל אביב, הקיבוץ המאוחד והמכון הישראלי לדמוקרטיה, 1993
רומנטיקה מפלדה: אמנות ופוליטיקה בגרמניה הנאצית, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1999
יוצרים בעומס יתר: רצח רבין, אמנות ופוליטיקה, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2005 [זוכה פרס ראש הממשלה לשנת 2006]
אמנות ורודנות: אוואנגרד ואמנות מגויסת במשטרים טוטליטריים, תל אביב, ההוצאה לאור, אוניברסיטת תל אביב, 2008
הפנטום הנאצי: מסע בעקבות שרידי הרייך השלישי, תל אביב, רסלינג, 2014
פנטומים: מסע בעקבות שרידי הדיקטטורות. (2016, תל אביב, ספר אמן במהדורה מוגבלת. הוצאה עצמית).
הפנטום הציוני. (2021, תל אביב, ספר אמן במהדורה מוגבלת. הוצאה עצמית)
אלבום דרום: צלמים ישראליים במחווה לתושבי הנגב המערבי (2024, ידיעות ספרים)
פרסומים > ספרים בעריכתה (רשימה חלקית)

תורת המחברים: מחווה לעמי דרך. בעריכת: דנה אריאלי ועזרי טרזי (2016, הפקולטה לעיצוב, מכון טכנולוגי חולון)
אחרי עשרים שנה: עיצוב זיכרון רבין, בעריכת: דנה אריאלי, (2015, הפקולטה לעיצוב, מכון טכנולוגי חולון)
פרוטוקולאז’ 2013: כותבים חזותי: מתודולוגיות בחקר התרבות החזותית, בעריכת: דנה אריאלי-הורוביץ, אורי ברטל, נעמי מאירי-דן, ירושלים ותל אביב, בצלאל ורסלינג, 2013.
פרוטוקולאז' 2011: המוות אמן מגרמניה, אסופת מאמרים מתוך כתב העת המקוון היסטוריה ותאוריה: הפרוטוקולים, בעריכת: גל ונטורה, דנה אריאלי-הורוביץ, ברוך בליך, נעמי מאירי-דן, דרור פימנטל, ירושלים, בצלאל, 2011.
פחד מוות: מופעי הטרור בזירות האמנות והתרבות הפופולרית, בעריכת: דנה אריאלי-הורוביץ ודפנה סרינג, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2010.
פרוטוקולאז' 2009: אסופת מאמרים מתוך כתב העת המקוון היסטוריה ותאוריה – הפרוטוקולים, בעריכת: ברוך בליך, גל ונטורה, נעמי מאירי-דן ודנה אריאלי-הורוביץ, ירושלים, בצלאל, 2009.
פנטום בפוליטיקה: ישראל ומשאל העם, בעריכת: דנה אריאלי-הורוביץ, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2006.
דת ומדינה בישראל, בעריכת: דנה אריאלי-הורוביץ, ירושלים, התנועה ליהדות מתקדמת, 1996.
פרסומים > מאמרים מרכזיים

English & Italian,, 2020) Phantoms, Relics and Trauma: A Photography Project on Architecture of Shame)
with Yair Varon (2019, In Hebrew) Dark Tourism: Between Fascination of Horror and Memory Culture)
In English, 2019) The Nazi Phantom: A Journey following the Relics of the Third Reich )
In Hebrew, 2011) Terror in the Arts or Terrorist Aesthetics: Fascinisation, Sensation or Post-Trauma)
In Hebrew, 2011) Hitler Now: Nazi Imagery/Contemporary Israeli Art)
In English, 2008) Art in the Age of Terror: The Israeli Case )
In Hebrew 2010, With Efrat Golan) Comics, Terror, Tramua: The Israeli Case)
פרסומים > תערוכות, קטלוגים וגלריה של צילומים > תערוכות יחיד

Reading the Past, Heussenstamm Gallery, Frankfurt. 2023 Curator: Julia Ruppel
Coal Scars, Yad Mordechai Museum, 2021. Curator: Tamar Herzberg
The Polish Phantom, Museum of Contemporary Art Krakow, 2019. Curator: Marlena Nikody
Das Nazi Phantom, Center for Persecuted Arts, Solingen, 2019. Curator: Jürgen kaumkoetter
Border Places, Altonale 20, Hamburg, 2018. Curator: Gerhard Fiedler
אותו הים, 2018, בית האמנים, תל אביב. אוצרת: דליה דנון.
פנטומים: מסע בעקבות שרידי הדיקטטורה, 2016, בית האמנים, תל אביב. אוצרת: יעל אילת ון-אסן
הפנטום הנאצי Preview, בית האמנים 2014, תל אביב. אוצר: אריאל קן.
קרוב מכפי שנראה: גבעת רם, 2013, בית האמנים ירושלים. אוצר: אריאל קן.
פרסומים > תערוכות, קטלוגים וגלריה של צילומים > תערוכות קבוצתיות (רשימה חלקית)

Sharing landscapes and memory, Institut national supérieur, Paris, 2023
Facing the wild, The Israeli Museum Jerusalem, 2022
How Long is Now, The Israeli Museum, 2021
The Zionist Phantom, Venice Biennial Architecture exhibition “Time, Space, Existence” 22 May-21 November 2021. Curator: Ermanno Tedachi
HypoCenter: Surviving Trees, Kunstverein Frankfurt, 2020
Facing Bulky Traces, Architecture of Shame, Matera, 2019
2017 חלב שחור, גלריה ויטרינה, מכון טכנולוגי חולון (עם יואב חורש)
2015 מהו זיכרון? 70 שנה אחרי, מכון ון ליר, ירושלים (עם גרי גולדשטיין)
2014 מפעלים מצולמים, נובמבר 2014, גלריה ויטרינה, מכון טכנולוגי חולון (עם יוסי-בן ארוש)
פרסומים > אוספים

עבודותיה נמצאות באוסף מוזיאון ישראל, אוסף יד ושם, בבית האמנים ירושלים, בבית האמנים תל אביב ובאוספים פרטיים.
גלריה

שרידים מטרידים, וונסדורף, 2016
איש לנוכח כוכב אדום, בודפשט, 1984
בובת תצוגה, מוזאון לופטוואפה, ברלין, 2012
הטריבונה של צפלין ואבא, נירנברג, 1991
השער של דכאו, 1984
כרישים משומרים בצידנית, גבעת רם, 2011
מיניאטורות בחלון תצוגה, נירנברג, 2009
עצים בטירגארטן, ברלין, 2011
פניציה, ירוחם, 2012
צלם של שתי ציפורים, גבעת רם, 2010
תערוכות באוצרותה

צלם הדברים: אלבום דרום, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אוצרת שותפה: אירנה גורדון), 2024
בת 70: אוצרות מוזאוני ישראל, משכן הכנסת, 2018
Total Red: Design בית האמנים, תל אביב (אוצרת שותפה: סוניה אוליטסקי), 2018
50 ל-67': אמנות שעת מלחמה, המשכן לאמנות, עין חרוד (התערוכה הוצגה במסגרת פרויקט ״אופוריה״. אוצר על: יניב שפירא), 2017
תורת המחברים: מחווה לעמי דרך, (אוצר שותף: עזרי טרזי) גלריה ויטרינה, חולון, 2016
אחרי עשרים שנה: עיצוב זיכרון רבין. גלריה ויטרינה, חולון, 2016
4 בנובמבר 1995: רצח ברטרוספקטיבה, גלריה סלמה, בצלאל, תל אביב (אוצרת שותפה: דליה מנור), 2005
לקריאה נוספת

ענת לב-אדלר, "אחרי שזק"א ניקו את הדם ושרידי האימה, ביחד איתה הצלחתי להיכנס פנימה ולצלם", באתר ynet, 21 ביוני 2024
Rotem Rozental, Is/Was: On Phantoms and Internal Malfunctions, Erev Rav, may 2021
יובל סהר, ״הפנטום הציוני נוגע בטראומות הקולקטיביות של כולנו כאן״, פורטפוליו, מאי 2021.
סער גיט, אין לה ארץ אחרת, באתר "ידיעות אחרונות", 26 במאי 2021
אסתר זנדברג, צנצנת חיידקים נשכחת, אולי סודית, ועליה הכיתוב "מדינת ישראל", באתר הארץ, 9 בספטמבר 2020
אסתר זנדברג, נאצים לא גרים כאן יותר, באתר הארץ, 13 ביוני 2018
משה סלוחובסקי, "פנטומים": מה נשאר מהדיקטטורות של המאה ה-20, באתר הארץ, 4 בינואר 2017
עופר אדרת, 20 שנה לרצח רבין: התרבות הישראלית עדיין לא הצליחה להתמודד עם הטראומה, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2015
נעמה ריבה, מה יש למעצבים לומר על רצח רבין, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2015
אבנר שפירא, הנאציזם לא נעלם, הוא תקוע באמצע הרחוב, באתר הארץ, 27 באפריל 2014
אלי ערמון-אזולאי, דנה אריאלי־הורוביץ מתעדת את החצר האחורית של האוניברסיטה, באתר הארץ, 25 באפריל 2013
יצחק לאור, רוח הרפאים של האלימות, באתר הארץ, 27 במאי 2011
דוד שפרבר, מעט נחמה, באתר העין השביעית, 30 בנובמבר 2010
איגור ארונוב, על אמנות ורודנות: אוואנגרד ואמנות מגויסת במשטרים טוטליטריים, היסטוריה, גיליון מס׳ 24, פברואר 2010
אסתר זנדברג, רוח הרפאים של הארכיטקטורה הנאצית, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009
אבנר שפירא, למה היטלר שנא ציור מודרני?, באתר הארץ, 23 ביולי 2008
שירלי אגוזי, "איפה היית כשאירע הרצח ואיך זה השפיע על יצירתך", באתר הארץ, 5 ביוני 2006
עמרי הרצוג, פנטזיות של יוצרים, הארץ ספרים, 27 ביוני 2006
סמדר שפי, איש זקן לבוש בחליפה, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2005
דנה גילרמן, כתמי דם על הקנווס, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2005
מזח קרומפורד

מזח קרומפורד (באנגלית: Cromford Wharf), השוכן בכפר קרומפורד שבדרבישייר, אנגליה, הוא חלק מאתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט".
היסטוריה

המזח שוכן בקצה הצפוני של תעלת קרומפורד, שנפתחה ב-1794 והשתרעה לאורך 23 קילומטרים מנקודה זו ועד לתעלת ארווש שבדרבישייר. המזח ניצב על דרך המפעל מול מפעל קרומפורד שנבנה על ידי ריצ'רד ארקרייט, ומהמבנים המקוריים נותרו שני מחסנים, מתוכם אחד המשמש כבית קפה, משרדי הנהלה, ושני קוטג'ים. בעבר המזח היה מוקף לחלוטין על ידי קיר אבן היקפי, בו היו מבנים נוספים שאינם קיימים יותר. חצר המזח משמש כמגרש חניה.
מחסן התעלה נבנה ב-1794, זמן קצר לאחר פתיחת התעלה, וידוע גם בתור "המחסן הגותי" בזכות סגנונו האדריכלי. הוא היה בבעלותו של נתניאל ויטקרופט, שהיה אחד המובילים העיקריים שפעלו בתעלה. כיום מנוהל המחסן על ידי אגודת ארקרייט, ששכרה אותו ב-1995 ומנצלת שניים מחדריו ככיתות. האגודה מפעילה גם סיורים במזח ובתעלה.
ב-1794 החלה גם בניית משרדי ההנהלה, וכעבור שנתיים נבנו הקוטג'ים שנועדו עבור צוות הניהול של המזח. ב-1824 נבנה מחסן נוסף, ושימש לאחסון סחורות שהמתינו להעברתן בסירות, והיו מוגנות על ידי גגונים. בקומת הקרקע של מבנה זה נמצאים בית הקפה וחנות בעלי חיים.
נתיב הגרירה של התעלה, שהחל במזח, מגיע לצומת היי פיק (נקודת ההתחלה של מסילת היי פיק) ולאחר מכן עד לווטסטנדוול ואמברגייט. קטע זה, שאורכו 10 קילומטרים, הוכרז על ידי ממשלת בריטניה כ"אתר ביולוגי בעל עניין מדעי מיוחד", והוא חלק מדרך המורשת של עמק דרוונט.
נייבי פיר

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  שיקגו 
 קואורדינטות:  41°53′29″N 87°35′59″W﻿ / ﻿41.891389°N 87.599722°W﻿ / 41.891389; -87.599722
  (למפת שיקגו מוגדלת) נייבי פיר(למפת שיקגו רגילה) נייבי פיר
 
הנייבי פיר וחלק ממזח טיהור המים, מראה ממרכז ג'ון הנקוק
הנייבי פיר (באנגלית: The Navy Pier, מילולית: מזח חיל הים) הוא אחד ממתחמי הבילוי הבולטים של שיקגו. המתחם בנוי על מזח באורך 1.01 קילומטר וברוחב של כ-200 מטרים על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו.
מבנה

המתחם מכיל שורה של מבנים, שמדרום להם ישנו מדרחוב המשמש גם מזח יציאה לספינות תיירות ומצפון להם ישנו כביש גישה לרכבי אספקה. קומות הקרקע של מרבית המבנים במתחם מחוברות ויוצרות קניון גדול של מסעדות וחנויות ייחודיות, שמסתיים במוזיאון הוויטראז'ים של סמית (Smith Museum of Stained Glass Windows).
מלבד מוזיאון הוויטראז'ים של סמית, המתחם מכיל גם את מוזיאון הילדים של שיקגו, בית קולנוע לסרטי תלת־ממדי בשיטה ייחודית, בתי קולנוע, תיאטראות, חממה בה מגודלת גינה נעימה לביקור בחורף של שיקגו ולונה פרק קטן, המכיל גלגל ענק, מגרש מיני גולף ושתי קרוסלות גדולות. אטרקציות נוספות במקום הן השכרת אופניים, כולל אופני באגי (נראים כמו שני זוגות של אופני טנדם, המולחמים זה לזה במקביל), רכיבה על דגם רכבת לילדים, מופעי זיקוקי דינור בערבי הקיץ והסתיו ואירוח פסטיבלים.
לפני שנבנה על הנייבי פיר למתחם שעשועים, הוא היה מתקן של חיל הים האמריקני.
ונדה לנדובסקה

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1879 ורשה, פולין הקונגרסאית, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 באוגוסט 1959 (בגיל 80) לייקוויל, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Taverny cemetery 
 מוקד פעילות:  צרפת, הרפובליקה הפולנית השנייה, פולין הקונגרסאית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית, צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו, פסנתר 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 פרופיל ב-IMDb
 
לאוניד פסטרנק "קונצרט של ונדה לנדובסקה במוסקבה" (1907)
פרנסיס פּוּלַנְק וונדה לנדובסקה
וַנדָה לַנדוֹבסקָה (בפולנית: Wanda Landowska‏; 5 ביולי 1879 – 16 באוגוסט 1959) הייתה צ'מבליסטית פולנייה יהודייה, מחלוצי החייאתו של הצ'מבלו בתחילת המאה ה-20 בנגינתה (הן בהופעות פומביות והן בהקלטות), בהוראת הנגינה בכלי, בפרשנותה ובמחקריה.
קורות חייה

ונדה לנדובסקה נולדה בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בת לאב עורך דין ולאם בלשנית, שתרגמה את מארק טוויין לפולנית. היא החלה לנגן פסנתר בגיל ארבע ולמדה בקונסרבטוריון של ורשה אצל יאן קלֶצ'ינסקי ואלכסנדר מיכלובסקי (אנ'). בנוסף, למדה קומפוזיציה אצל היינריך אוּרבַּן (אנ') בברלין. לאחר נישואיה לחוקר הפולקלור הפולני הנרי לב בשנת 1900 בפריז, לימדה פסנתר בסקולה קאנטורום (אנ') שם (1900–1912). מורה הראשון עודד אותה לנגן את המוזיקה שאהבה וללכת בדרכה, אך מוריה הבאים עשו כמיטב יכולתם להטותה בכיוונים שלא נראו לה, ושנות ההוראה הכפויה הביאו אותה להחלטה להתמסר למוזיקה שאהבה, בעיקר מתקופת הבארוק, ולוותר על הפסנתר למען הצ'מבלו. החלטתה זו הקימה עליה מתנגדים, שראו בצ'מבלו כלי נשכח שאבד עליו הכלח בשנים ההן, אך גם תומכים, בהם גבריאל פורה ומנואל דה פאיה.
ונדה לנדובסקה לימדה צ'מבלו בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (1912–1919). התעניינותה העמוקה במוזיקולוגיה, ובעיקר ביצירותיהם של באך, קופרן וראמו הובילה אותה לסייר במוזיאונים של אירופה בחיפוש אחר כלי מקלדת מקוריים; היא רכשה כלים עתיקים והזמינה כלים חדשים, שיוצרו לבקשתה אצל פלייל ושות'. היו אלה צ'מבלי גדולים, בעלי מבנה כבד, שהסתמך במידה רבה על מבנה הפסנתר. כלים אלה יצאו במידה רבה מן האופנה בארבעת העשורים האחרונים והזיקו לא מעט להערכה המודרנית של הקלטות לנדובסקה.
יצירות חדשות רבות נכתבו למענה: "אל רטאבלו דה מאסה פדרו" (El retablo de maese Pedro) (אנ') של מנואל דה פאיה ציין את שיבת הצ'מבלו לתזמורת המודרנית. בהמשך כתב פאיה קונצ'רטו לצ'מבלו למענה, ופרנסיס פולנק חיבר בשבילה את "Concert champêtre" שלו.
בשנת 1925 ייסדה את בית הספר למוזיקה עתיקה בפריז. משנת 1927 היה ביתה בסַן-לה (אנ') למרכז ביצוע וחקר מוזיקה עתיקה. כשכבשה גרמניה הנאצית את צרפת, לנדובסקה, שהייתה לאזרחית צרפת ממוצא יהודי, נמלטה מפריז עם עוזרתה ושותפתה לחיים, המוזיקאית דניז רֶסטוּ (אנ'). היא עזבה את סן-לו בשנת 1940, ולאחר תקופת נדודים בדרום צרפת הפליגה מליסבון לארצות הברית וב-7 בדצמבר 1941 הגיעה לניו יורק. ביתה בסן-לו נבזז, הכלים וכתבי היד נגנבו, ולארצות הברית הגיעה למעשה ללא נכסים של ממש. בשנת 1949 התיישבה בלייקוויל (אנ') שבקונטיקט, והשיבה לעצמה את מעמדה כמבצעת ומורה בארצות הברית, שבה הרבתה לסייר במסעות קונצרטים. כתביה על מוזיקה, "מוזיקה עתיקה" ו"לנדובסקה על מוזיקה", תורגמו ונערכו על ידי דניז רסטו.
הקלטות עיקריות

וריאציות גולדברג של יוהאן סבסטיאן באך, 1933 – זו הייתה ההקלטה הראשונה של יצירה זו. היצירה בוצעה והוקלטה על ידה שוב בשנת 1945.
הסונאטות של דומניקו סקרלטי, הוקלטו בחלקן עד שנת 1940.
הפסנתר המושווה של באך, 1949–1954 – ההקלטה הוגדרה על ידי לנדובסקה כ"צוואה שלה לעולם".
כתביה

Musique ancienne: le mépris pour les anciens--la force de la sonorité--le style--l’interpretation--les virtuoses--les Mécènes et la musique; avec la collaboration de M. Henri Lew-Landowski, Paris: Mercure de France, 1909.
Landowska on Music; collected, edited, and translated by Denise Restout, assisted by Robert Hawkins, New York: Stein and Day, 1964.
לקריאה נוספת

דיסקוגרפיה של לנדובסקה:
"Landowska Discography," in: Landowska on Music (1964), pp. 411-422.
הערות שוליים

↑  Putnam Aldrich, "Wanda Landowska's Musique Ancienne," Notes, Second Series, 27,3 (1971), pp. 461-468.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275782905171  PLWABN: 9810584355905606  BIBSYS: 4074845  BNE: XX849060  BnF: cb13896314s (data)  CiNii: DA00391349  GND: 119037890  ICCU: LO1V158197  ISNI: 0000 0001 1573 2085  LCCN: n83121776  LNB: 000296459  MusicBrainz: 39bba85f-e589-4a35-8388-259195fe9c5b  NDL: 00446789  NKC: jx20120418001  NLA: 35377314  NLK: KAC199615861  NSK: 000791757  NTA: 068145799  RERO: 02-A000102375  SNAC: w6vd78z7  SUDOC: 031025536  Trove: 931273  VcBA: 495/208323  VIAF: 66652279   WorldCat (עם VIAF): 66652279
ניווט אסטרונומי

ניווט אסטרונומי הוא שיטת ניווט המשתמשת בגרמי השמים על מנת למצוא את קווי האורך והרוחב בהם נמצאים המנווטים. לצורך החישובים משתמשים בכלים כגון בסקסטנט, אלמנך, טבלאות ללקיחת תצפיות, טבלאות נוריס ועוד.
שיטות לחישוב קו הרוחב

כוכב הצפון: כיוון שכוכב הצפון (פולאריס) נמצא בקירוב טוב מעל הקוטב הצפוני, ניתן רק על ידי מדידת גובהו מעל האופק (במעלות) למצוא את קו הרוחב בו אנו נמצאים. על מנת להגיע לרמת דיוק גדולה יותר יש צורך בתיקון המרחק שלו מהקוטב. שיטה זו יעילה רק בחצי הכדור הצפוני, ממנו ניתן לראות את כוכב הצפון. בחצי הכדור הדרומי משתמשים בקבוצת הכוכבים הנקראת הצלב הדרומי, הנמצאת בקירוב מעל לקוטב הדרומי.
צהירה: כאשר גוף שמימי נמצא בצהירה (מלשון צהריים), הוא נמצא בשיא גובהו. ניתן לאמת את זה בשתי דרכים - סקסטנט או מד אזימוט, המראה צפון או דרום בלבד. לאחר שגילינו מהי הזווית מעל האופק בזמן צהירה (במעלות), יש להחסיר 90 ממספר זה. את התוצאה יש להוסיף או להחסיר מן הנטייה של אותו גורם שמימי, ועל ידי כך מתקבל קו הרוחב בו אנו נמצאים.
שיטה למציאת קו האורך

מחשבים את הגובה של הגוף השמימי מעל האופק, ומבצעים תיקון לשגיאות הסקסטנט.
מחשבים בעזרת "אתר משוער" מהו המיקום שלנו (בעזרת האלמנך), אך משתמשים בקו אורך משלים.
מחשבים מהי הנטייה של אותו גורם שמימי (בעזרת האלמנך).
נכנסים לטבלאות ללקיחת תצפיות ומוצאים לפי קו הרוחב המשוער ולפי המיקום מה יהיה הגובה המחושב, ומה יהיה האזימוט.
מפחיתים את הגובה המחושב מהגובה שמצאנו בפועל.
אם התוצאה חיובית, יש להמשיך לכיוון האזימוט אותו חישבנו (Toward).
אם התוצאה שלילית, יש לנוע לכיוון ההפוך מן האזימוט (A way).
כעת מסמנים קו הניצב לאזימוט, בקו זה אנו נמצאים.
יש לחזור על הפעולה מספר פעמים ועל ידי הרצת תכווינים ניתן למצוא מיקום מדויק.
שון ות'רלי

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1959 (בת 65) סאמטר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Shawn Nichols Weatherly 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלמסון  תיכון סאמטר 
 פרסים והוקרה:  Miss South Carolina USA (1980)  Miss USA 1980  מיס תבל 1980 
 פרופיל ב-IMDb
 
שון ות'רלי (משמאל) ומיס ארצות הברית קים סילברד, בפגישה עם רונלד רייגן בחדר הסגלגל, 1981
שון ות'רלי (באנגלית: Shawn Weatherly; נולדה ב-24 ביולי 1959) היא שחקנית אמריקאית. מיס תבל לשנת 1980.