אוטובוס האמהות
הפיגוע

בליל יום שני, 7 במרץ 1988, חדרו לישראל ממצרים שלושה מחבלים פלסטינים חמושים שהשתייכו לאש"ף, בקטע של גדר הגבול אשר נמצא מערבית למצפה רמון. הם היו חמושים ברובי AK-47, תת-מקלע קרל גוסטב m/45 ורימוני יד. בסביבות השעה 6:30 בבוקר, הם פתחו באש על מכונית רנו לבנה בה היו ארבעה קציני צה"ל לא חמושים ובלבוש אזרחי שהיו בדרכם צפונה לאימון גופני. הקצינים נמלטו מהמקום ברגל, והמחבלים השתמשו ברכב הנטוש על מנת לנסוע משם צפונה לכיוון שדה בוקר, ואחר כך מזרחה על הכביש המחבר בין באר שבע ודימונה.
בעת שהמחבלים היו בדרכם מזרחה, הזהירו הקצינים שנמלטו מרכבם את הרשויות, ובעקבות כך הוקמו מחסומים במסלול בו המחבלים היו צפויים לעבור. בסביבות השעה 7:15 בבוקר פרצו המחבלים את המחסום המשטרתי סמוך לצומת דימונה-ירוחם. כעת כוח משטרה היה בעקבותיהם. בעת מנוסתם ירו המחבלים על רכב מיניוואן שבו נסעו ארבעה מורים. המורים הצליחו להימלט לאחר שהנהג האיץ מכוניתו לעבר המחבלים. המחבלים גם ירו לעבר משאית סמי-טריילר אשר נעצרה על הכביש בעקבות הירי. בסביבות השעה 8:00 בבוקר, בעת שהיו באזור צומת ערערה, עבר במקום אוטובוס שהוביל עובדים לעבודתם במרכז למחקר גרעיני שליד דימונה. המחבלים פתחו באש על האוטובוס. הנהג פתח את הדלת וכמה מהנוסעים הצליחו להימלט מהמקום ברגל. החוטפים השתלטו על האוטובוס, ובעת ההשתלטות היו בו 11 נוסעים, עשר נשים וגבר, שלא הצליחו להימלט.
תוך זמן קצר הקיפו את המקום כוחות משטרה וצבא. מפקד משטרת הנגב חיים בניון החל במשא ומתן עם החוטפים. למקום הגיע צוות משא ומתן ממרחב דרום ביחידה 504 שכלל את מפקד המרחב אהרון פלר וסגנו דרור ולד (לימים אל"ם ומפקד היחידה). הצוות ניהל את המשא ומתן עם המחבלים, עד שהגיע למקום צוות המשא ומתן המטכ"לי. אחת היחידות הראשונות להגיע למקום הייתה הימ"מ, בפיקוד אליק רון, יוצא סיירת מטכ"ל. הימ"מ הגיעה למקום עוד לפני סיירת מטכ"ל משום שהמסוקים שהובילו את כוח הסיירת הוטעו לגבי המיקום. לוחמי היחידה נפרשו מסביב לאוטובוס והתכוננו לקבלת אישור לביצוע פעולת ההשתלטות. בשטח נכחו באותה עת הרמטכ"ל דן שומרון, סגן הרמטכ"ל אהוד ברק, אלוף פיקוד הדרום יצחק מרדכי, מפכ"ל המשטרה דוד קראוס, תת-ניצב אסף חפץ, עוזר ראש אג"ם במשטרה ומקים הימ"מ, ושר הביטחון יצחק רבין. החוטפים דרשו לשחרר את כל אסירי אש"ף הכלואים בבתי הכלא בישראל, ודרשו לראות תוך שלושים דקות נציג של הצלב האדום. החוטפים איימו שאם לא תיענה דרישתם האחרונה, הם יתחילו להוציא להורג בני ערובה. רבין הנחה את רון כי במקרה של סכנת חיים לבני הערובה עליהם לפעול מיד ולהשתלט על האוטובוס. בעקבות כך אספו קציני הימ"מ מנוסעי האוטובוס שהצליחו להימלט מידע חשוב לגבי מספר החוטפים ולגבי המיקום שבו הם נמצאים באוטובוס. הימ"מ הציבה צלפים מסביב לאוטובוס ועקבה אחר המתרחש באוטובוס באמצעות משקפות. על סמך המודיעין שנאסף הכין רון תוכנית תקיפה.
לאחר תום שלושים הדקות, החלו המחבלים לירות בחלונות האוטובוס, וזרקו רימון שלא התפוצץ לעבר כוחות הביטחון שהקיפו את האוטובוס. זמן קצר לאחר מכן, בשעה 10:25, הוציאו להורג את בן הערובה ויקטור רם, אב לשלושה, בן 39, ביריה בחזה. בשלב זה נתן אליק רון את ההוראה לכוח של הימ"מ להסתער על האוטובוס. צלפי הימ"מ ירו והרגו שני מחבלים, בזמן שלוחמי הימ"מ פרצו משלושה כיוונים לאוטובוס, דרך חלונותיו ודלתותיו, זרקו רימוני הלם כדי לבלבל את החוטפים, והרגו את המחבל השלישי. בתוך פחות מדקה הם השתלטו על האוטובוס והרגו את שלושת החוטפים, אך לא לפני שהחוטפים הספיקו לרצוח עוד שתי בנות ערובה - את מרים בן יאיר, בת ה-46 ואם לארבעה ואת רינה שירצקי, בת ה-31 ואם לשניים. כל יתר שמונת בני הערובה נפצעו קל במהלך ההשתלטות.
בין לוחמי הימ"מ שהשתתפו בפעולה היו אהרן אקסול, אלי אברם, דוד בן-שימול, דוד צור, מנשה ארביב, יורם הלוישלומי מיכאל, ופסקל אברהמי.