stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הבלארוסית בכדורגל
היסטוריה > אליפות בלארוס הסובייטית (1922–1991)

האליפות התקיימה בתחילה כתחרות לא רשמית החל מ-1922. ב-1926 התקיימה האליפות כחלק מה"ספרטקיאדה" הבלארוסית ברפובליקה הסובייטית הבלארוסית, והתקיימה שוב תחרות ב-1928 ו-1933. האליפות התקיימה על בסיס נבחרות ערים, מה שהיה מקובל אז ברפובליקה לקיים, ב-2 מהתחרויות זכתה נבחרת מינסק, ב-2 זכתה גומל ובאחת זכתה בוברויסק.
החל מ-1934 התקיימה תחרות אליפות שנתית רשמית של אזור בלארוס באופן תדיר, ואף התקיימה ליגה שנייה בין 1966 ועד 1991. האליפות נחשבה לרמה החובבנית והייתה שלישית בהירככיית הליגות של ברית המועצות הסובייטית. מעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. היחידה שהצליחה להעפיל את שתי הליגות ולשחק בליגת העל הייתה דינמו מינסק, שהישג השיא שלה היה זכייה באליפות הליגה ב-1982, והיא סיימה עוד 3 פעמים במקום השלישי.
היסטוריה > אליפות בלארוס הסובייטית (1922–1991) > טבלת אלופות הליגה הבלארוסית הסובייטית (1934–1991)

| קבוצה | זכיות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| סק"א מינסק | 8 | 1 | 1934, 1935, 1940, 1946, 1950, 1952, 1964, 1965 |
| דינמו מינסק | 6 | 5 | 1937, 1938, 1939, 1945, 1951, 1975 |
| ספוטניק מינסק | 5 | 6 | 1960, 1968, 1977, 1988, 1990 |
| טורפדו מינסק | 5 | 3 | 1947, 1962, 1966, 1967, 1969 |
| טורפדו ז'ודינו | 4 | 2 | 1970, 1971, 1980, 1981 |
| אובווושניק לידה | 4 | 0 | 1983, 1985, 1986, 1989 |
| באטה בוריסוב | 3 | 1 | 1974, 1976, 1979 |
| מינסק-1 | 3 | 0 | 1936, 1956, 1959 |
| שיניק בוברויסק | 2 | 3 | 1978, 1987 |
| סטרויטל בוברויסק | 2 | 2 | 1972, 1973 |
| MTZ מינסק | 2 | 1 | 1948, 1949 |
| DO וולנה פינסק | 2 | - | 1954, 1961 |
| ספרטק בוברויסק | 1 | 2 | 1958 |
| ספרטק מולודצ'נו | 1 | 2 | 1963 |
| טורפדו מוגילב | 1 | 2 | 1982 |
| ספרטק מינסק | 1 | 1 | 1953 |
| FShM מינסק | 1 | - | 1955 |
| אנרג'ייה מינסק | 1 | - | 1957 |
| אורביטה מינסק | 1 | - | 1984 |
| מטלורג מולודצ'נו | 1 | - | 1991 |
היסטוריה > ליגת העל הבלארוסית (החל מ-1992)

הליגה הבלארוסית אורגנה בשנת 1992 כשהמשתתפות הראשונות היו דינמו מינסק, ועוד חמישה מועדונים בלארוסים שהתמודדו עד אז בליגות הנמוכות בברית המועצות ועשר קבוצות נוספות שהתמודדו באליפות בלארוס הסובייטית בכדורגל, שהיוותה חלק ממערך הליגות הטריטוריאליות של הליגה הסובייטית השנייה.
עם היווצרות הליגה הוחלט שהליגה תעבור לשחק בפורמט אירופי ועל כן עונת הבכורה הייתה קצרה, כאשר 16 הקבוצות שיחקו ביניהן עד לאמצע הקיץ, בעקבות המהלך הוחלט כי אף קבוצה לא תרד ליגה בסיכום העונה ורק קבוצה אחת תורשה להעפיל מליגת המשנה הבלארוסית, כך עונת 1992/1993 נפתחה עם 17 קבוצות, אך עונה לאחר מכן הליגה קוצצה שוב ל-16 קבוצות.
בעונת 1995 הוחלט כי הפורמט האירופי אינו מתאים לבלארוס בשל תנאי מזג האוויר הקשים, כך החל מעונת 1996 הליגה משוחקת רק בחודשי הקיץ, האביב והסתיו, החל ממרץ ועד נובמבר.
לאורך השנים מספר המשתתפות השתנה מספר פעמים: ב-2001 השתתפו 14 קבוצות בלבד, אך מספר זה הוגדל בעונת 2003. ב-2005 שתי קבוצות מלא השתתפו בליגה והמספר ירד ל-14 קבוצות, אך הורחב חזרה בעונת 2008. ב-2009 הליגה שוב כללה 14 קבוצות בלבד וב-2010 מספר הקבוצות ירד אף ל-12 ובעונת 2012 השתתפו 11 קבוצות בלבד, לאחר שפרטיזן מינסק לא נרשמה לעונה.
בשנותיה הראשונות נשלטה הליגה על ידי דינמו מינסק שזכתה בחמש האליפויות הראשונות ברצף (בשנים 1992, 1993, 1994, 1995), אך בעשור הבא, שבע קבוצות שונות זכו באליפות בלארוס: סלאביה מוזיר (1996, 2000), דינמו מינסק (1997, 2004), דניפר מוהילב (1998), באטה בוריסוב (1999, 2002), בלשינה בוברויסק (2001), הומל (2003) ושחטיור סליהורסק (2005). מאז 2006 באטה בוריסוב שולטת בליגה וזכתה ב-15 אליפויות רצופות בשנים 2006–2018) והייתה הקבוצה הבלארוסית הראשונה בהיסטוריה להעפיל לשלב הבתים בליגת האלופות (בעונת 2008) ובליגה האירופית (בעונת 2009), הישג שהיא הגיעה אליו מספר פעמים בשנים הבאות.
בשנת 2020 המשיכה הליגה לפעול גם בעת התפרצות נגיף הקורונה בבלארוס, בעוד ששאר הליגות באירופה הפסיקו את פעילותן לכל המאוחר בחודש מרץ. הדבר הביא לעלייה בפופולריות שלה בעקבות השבתת אירועי ספורט בעולם. בתום העונה זכתה באליפות קבוצת שחטיור סליהורסק.
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה בכתב מודגש זכתה בגביע הבלארוסי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
טבלת אליפויות לפי קבוצה

| קבוצה | אליפויות | מקום שני | מקום שלישי | שנים בהן זכתה באליפות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| באטה בוריסוב | 15 | 6 | 2 | 1999, 2002, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 |
| דינמו מינסק | 9 | 9 | 7 | 1992, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1995, 1997, 2004, 2023, 2024 |
| שחטיור סליהורסק | 4 | 6 | 8 | 2005, 2020, 2021, 2022 |
| סלביה מאזיר | 2 | 2 | — | 1996, 2000 |
| הומל | 1 | 1 | 2 | 2003 |
| בלשינה בוברויסק | 1 | 1 | 2 | 2001 |
| דנפר-טרנסמאש | 1 | 1 | 1 | 1998 |
| דינמו ברסט | 1 | — | 1 | 2019 |
| ויטבסק | — | 2 | 2 |  |
| דינמו 93 | — | 1 | 3 |  |
| נמאן | — | 3 | — |  |
| אנרגטיק מינסק | — | 1 | — |  |
| פרטיזן מינסק | — | — | 2 |  |
| טורפדו ז'ודינו | — | — | 2 |  |
| מינסק | — | — | 1 |  |
אליפויות לפי ערים

| עיר | אליפויות | מועדונים |
| --- | --- | --- |
| בוריסוב | ‏15 | באטה בוריסוב (15) |
| מינסק | ‏9 | דינמו מינסק (9) |
| סליהורסק | ‏4 | שחטיור סליהורסק (4) |
| מאזיר | ‏2 | סלביה מאזיר (2) |
| ברסט | ‏1 | דינמו ברסט (1) |
| הומל | ‏1 | הומל (1) |
| בוברויסק | ‏1 | בלשינה בוברויסק (1) |
| מוהילב | ‏1 | דנפר-טרנסמאש (1) |
ראו גם

הקלאסיקו הבלארוסי
הערות שוליים

↑  "The country which does not fear COVID-19: "These things happen"". Be Soccer. 28 במרץ 2020. נבדק ב-28 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Coronavirus: Belarus Premier League attracts global attention as it plays on". 29 במרץ 2020 – via www.bbc.co.uk. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Last league standing: Belarusian football basks in new-found popularity". 29 במרץ 2020 – via www.theguardian.com. {{cite web}}:  (עזרה)
| ליגות הכדורגל העליונות של אירופה (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | הפוטבול ליג (אנגליה) • ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
קובי אוז

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1969 (בן 55) ה' בתשרי ה'תש"ל שדרות, ישראל
 שם לידה:  יעקב אוזן
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 עיסוק:  זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  פופ, מוזיקה ים תיכונית, רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה
 פרסים והוקרה:  פרס משרד החינוך והתרבות (2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קובי אוז בהופעה
קובי אוז (נולד ב־17 בספטמבר 1969) הוא זמר־יוצר, פזמונאי, מלחין, מוזיקאי, סופר, מחזאי, שדרן רדיו ומפיק מוזיקלי ישראלי. לעיקר פרסומו זכה מחברותו בלהקת "טיפקס", שבה הוא הסולן וכותב השירים העיקרי.
ביוגרפיה

אוז נולד בשדרות בשם יעקב אוּזָן, למשפחה של יוצאי תוניסיה. חלק משנות ילדותו עברו עליו במושבה גן יבנה. כשהיה בן 15 שינה את שמו לקובי אוז והחל לנגן בעיירה שבה נולד.
קריירה

אוז ניגן בעיקר כקלידן בהרכבים שונים, בהם להקת שפתיים, אבל עם שירותו בצה"ל החל לנסות את כוחו כאומן סולו. ב־1988 הוציא תקליט שדרים ראשון, ובו השירים "סילונים" ו"אל תלכי", שלא זכו להצלחה בתחנות הרדיו. גם שירי הסולו הבאים שהוציא, "לספור כבשים" ו"גשם של שטן", לא זכו לתשומת לב מיוחדת.
מכיוון שידע לנגן רק בקלידים ובסינתיסייזרים, הבין במהרה שהצלילים שהפיק לא יישמעו היטב בעולם הרוק הישראלי המתעורר והחל לנגן עם נגנים אחרים, שמאוחר יותר התגבשו להרכב "טיפקס". אוז הפך למנהיג הלהקה, לסולנה, לכותב המילים ולמלחין העיקרי בה.
קריירה > פעילות מוזיקלית - להקת טיפקס

להקת "טיפקס" נוסדה ב־1988, וב־1992 יצא אלבומה הראשון, "שביל קליפות הגרעינים". עד לפירוקה בשנת 2008 הוציאה הלהקה תשעה אלבומי אולפן. הרכב הלהקה השתנה פעמים רבות לאורך שנות פעילותה, אך חלק ממקימיה, ובהם אוז, נותרו בה לאורך כל התקופה. אוז היה סולן הלהקה כמעט בכל שיריה, וכתב והלחין כמעט את כולם. רבים משירי הלהקה הפכו ללהיטים וזכו להצלחה במצעדי הפזמונים, מה שהתבטא בין היתר בשלוש זכיות שלה בתואר "להקת השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג', ובזכייתו של השיר "יושבים בבית קפה" שכתב והלחין אוז בתואר "שיר השנה" בגלי צה"ל בשנת 2001.
על השירים הבולטים שכתב אוז ללהקה נמנים "הרבי ג'ו כפרה", "בתוך נייר עיתון", "זמנים קטנים", "התחנה הישנה", "מה עשית", "יש לי חברה", "איזה עולם" (שיר הפתיחה הנודע של "שמש") "עוד שבת", "סתם", "למה הלכת ממנו", "שלוש בלילה", "יושבים בבית קפה", "כמו לפני עשרים ושנה", "ריקודי עמבה" ו"פרח השכונות". בשנת 2000 זכה בפרס אקו"ם לפזמונאי.
בינואר 2007 החליטה ועדה מטעם רשות השידור על חברי להקת טיפקס כנציגי ישראל לתחרות האירוויזיון, שהתקיימה ב־10–12 במאי בהלסינקי, בירת פינלנד. השיר "כפתור אדום" ("Push the Button"), שכתב והלחין אוז, נבחר להיות השיר שבוצע בתחרות. הבחירה נעשתה על ידי צופי ערוץ 1 וצוות שופטים מיוחד בעל ניסיון בתוכני אירוויזיון. השיר סיים בחצי הגמר במקום ה־24 עם 17 נקודות, וכיוון שלא סיים בין עשר המדינות בעלות הניקוד הגבוה ביותר בחצי הגמר, לא זכה להעפיל לגמר תחרות האירוויזיון.
בסוף שנת 2008 הודיעו חברי טיפקס על פירוק הלהקה. באוקטובר 2014 חזרה טיפקס לפעילות.
סופר וכתב

אוז פרסם שני רומנים: משה חוואטו והעורב ב־1996 ועבריין צעצוע ב־2002. שניהם יצאו בהוצאת קשת. בשני ספריו שם אוז במרכז העלילה את השוליים החברתיים, והוא מעצב טיפוסים ביזאריים וצבעונים. הביקורת העריכה את השימוש בשפה של אוז, והשילוב בין הומור ורצינות, רגישות ובוטות ואותנטיות "ילידית" ותרבותית.
אוז כתב טור שבועי בעיתון "מעריב".
פרסים והוקרה

2019 - אות בן-גוריון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
2012 - חתן פרס ליבהבר מאת מכון שכטר למדעי היהדות. הפרס הוענק לו על תרומה משמעותית להשגת סובלנות דתית ופתיחות תרבותית בישראל.
2017 - פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום המוזיקה.
ביום העצמאות ה־61 של מדינת ישראל נבחר להדליק אחת משתים עשרה המשׂואות בהר הרצל, עבור תרומתו לתרבות העברית בתל אביב.
בתחילת חודש פברואר 2022 זכה אוז במקום הראשון בתוכנית "מאסטר שף ספיישל VIP" ששודרה בערוץ קשת 12.
2024 - פרס לנדאו בתחום המוזיקה הישראלית
חיים אישיים

בשנת 1999 נישא אוז לשחקנית אביטל אברג'יל. ביולי 2003 השניים התגרשו.
בשנת 2005 נישא אוז בשנית לשירה ארד, דיג'יי, עורכת וידאו ושחקנית בעברה. בשנת 2009 הם התגרשו.
בשנת 2010 נישא בשלישית לבת שבע מזרחי. לזוג נולדו תאומות ב־2010, ב־2012 נולדה להם בת וב־2014 נולד להם בן. מתגורר בתל אביב.
בדצמבר 2018 פורסם שהיה מבין מייסדיה של מפלגת גשר בראשות אורלי לוי-אבקסיס.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1996: שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז
2004: דמעות וים
2010: מזמורי נבוכים
2011: מזמורים נוספים
2015: חלום עקבותיך
2024: שווארמה ביץ׳
הערות שוליים

↑  הזוכים ב"נוצת הזהב": קובי אוז, אריאל זילבר ועמיר בניון, באתר וואלה, 2 בפברואר 2000
↑  אור ברנע,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'"טיפקס" מתפרקת, באתר ynet, 10 בנובמבר 2008
↑  יעקב אוז, סוף סוף מזמורי נבוכים יוצא אל הדרך..
↑  אור ברנע,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'קובי אוז מתפייט, באתר ynet, 25 באוקטובר 2009
עינב שיף‏, פקק באוזן, באתר וואלה, 2 במרץ 2010
בן שלו, עכבר העיר אונליין,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'האלבום ה"יהודי" של קובי אוז, באתר הארץ, 11 במרץ 2010
↑  יונתן ריגר, קובי אוז כותב מחזמר חדש, חדשות 2, באתר Mako‏, 1 באוקטובר 2012
↑  מרב יודילוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'קובי אוז: "התמימות היא התרסה מול העולם הציני", באתר ynet, 13 בנובמבר 2012
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'רוויטל מדר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'קובי אוז מרענן את המושג "שירי ארץ ישראל הטובה והישנה", באתר הארץ, 26 במרץ 2015
↑  צפו: קובי אוז בהופעה בסלון ביתו, באתר ynet, 25 במרץ 2015
↑  יובל אראל, אמני ישראל – כתונת פסים 2023, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 17 באוגוסט 2023
↑  עינב שיף,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'הימור לקוחות, באתר ynet, 24 באוקטובר 2019
↑  אוז, קובי, לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים, דביר, 2014
↑  פרס להשגת סובלנות דתית לאוז ואלבוים, באתר הבמה, 10 בינואר 2013
↑  חדשות סרוגים,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'‏קובי אוז ואודהליה ברלין: רשימת הזוכים בפרס לתרבות יהודית נחשפה, באתר "סרוגים", 7 באוגוסט 2017
↑  קובי אוז ושמעון אדף הם בין הזוכים בפרס לנדאו 2024, באתר ynet, 30 ביוני 2024
↑  ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמודים 72-80
↑  ערן בר-און,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'פעם שלישית חופה: קובי אוז התחתן, באתר ynet, 30 באוגוסט 2010
↑  אבישי גרינצייג, אריק בנדר,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'‏פרסום ראשון: אלו מייסדי מפלגת 'גשר' של אורלי לוי-אבקסיס, באתר מעריב אונליין, 26 בדצמבר 2018
| קובי אוז |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז • דמעות וים • מזמורי נבוכים • מזמורים נוספים • חלום עקבותיך |  |
| סינגלים | "אם תעזבי אותי" • "למה את דואגת" • "זיכרונות" • "אלוהי" • "חמש לפנות בוקר" |  |
| ערכים קשורים | טיפקס |  |
| טיפקס |
| --- | --- | --- |
| קובי אוז • גל פרמן • מוטי יוסף • רמי יוסיפוב • אדם מדר • שחר ימפולסקי • שני יצהרי | קובי אוז • גל פרמן • מוטי יוסף • רמי יוסיפוב • אדם מדר • שחר ימפולסקי • שני יצהרי |  |
| אלבומי אולפן | שביל קליפות הגרעינים (1992) • האחרון בעשירון התחתון (1993) • החיים שלך בלאפה (1995) • נשיקה לדוד (1997) • דיסקו מנאייק (1999)  • יושבים בבית קפה (2001) • רדיו/מוסיקה/עברית (2006) • עבודת כפיים (2016) • שווארמה ביץ' (2024) |  |
| אלבומים אחרים | פסקול: כלבים לא נובחים בירוק (1996) • מיני אלבום: העצב עבר לגור כאן (1998) |  |
| אלבומי אוסף | כל הלהיטים (2003) • טיפקס: האוסף הרומנטי (2010) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266101005171  BIBSYS: 10049243  GND: 118118986  ISNI: 0000 0001 0676 5037  LCCN: n97059169  MusicBrainz: 86b7d1a2-cc1b-4030-b9e7-9ba6ce2bddec  NKC: xx0118011  SNAC: w6gn0j8x  VIAF: 23149366146585601689   WorldCat (עם VIAF): 23149366146585601689 
קובי אוז בהופעה של להקת טיפקס ביום הסטודנט של האוניברסיטה העברית בירושלים, 21 במאי 1997
קובי אוז בהפגנת הרופאים הגדולה בירושלים, 31 ביולי 2011
מירון שורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) 
 תפקיד:  שופט (2007) 
 
מירון שורץ (נולד ב-1970) הוא נשיא בית הדין האזורי לעבודה בנצרת.
ביוגרפיה

נולד בישראל וסיים לימודיו בבית הספר התיכון עירוני ג' בחיפה בשנת 1988. בשנים 1989–1992 שירת בצה"ל. בשנת 1997 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת חיפה ובמאי 1998 הוסמך כעורך דין. בשנים 1998–2004 עבד כעורך דין במשרד עורכי דין פרטי. בפברואר 2004 מונה לכהן כרשם בבית הדין האזורי לעבודה בנצרת. במאי 2007 מונה לשופט בבית הדין האזורי ובספטמבר 2017 לנשיא בית הדין.
ב-2012 פסק לטובת מאמן הכדורסל רועי פרל פיצויים על סך 120 אלף שקלים לאחר שפוטר ממועדון הכדורסל הפועל עפולה.
ב-2017 דחה את תביעתם של רכזי ביטחון שוטף מבקעת הירדן לתשלום עבור שעות נוספות ועבודה בשבתות וחגים מכוח חוק שעות עבודה ומנוחה. הוא קבע כי עבודתם היא מסוג העבודות לגביהן נקבע בפסיקה כי לא ניתן ליישם עליה את הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה.
ב-2018 הכיר בדיעבד ביחסי עובד–מעביד ביחס למנהל התארגנות לגירוש ציפורים מעל בריכות דגים באזור עמק בית שאן, וזאת על אף שתבנית ההעסקה של התובע הייתה מורכבת מאוד וכללה גם סממנים של עבודה עצמאית וגם סממנים של עבודה שכירה. בהתאם פסק לזכותו פיצויים על סך 151 אלף שקלים בגין זכויות סוציאליות שונות..
ב-2019 חייב את יורם שטרית, מנכ"ל חברת אטורה לשעבר, להשיב לחברה 1.5 מיליון שקלים לאחר שקבע כי השתמש בכספי החברה לתועלתו האישית או לתועלת מקורביו בניגוד לחובת האמון ותום הלב כלפי החברה ותוך הפרת הסכם העבודה מולו.
הערות שוליים

↑  השופט מירון שורץ באתר הרשות השופטת
↑  עמוס קלס, ‏רועי פרל ניצח את עפולה, יקבל כ-130 אלף ש"ח, באתר ONE‏, 9 בפברואר 2012
↑  חן מענית,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏בית הדין לעבודה דחה תביעת רכזי ביטחון שוטף בבקעת הירדן, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2017
↑  כ-150 אלף שקל למגרש ציפורים בבית שאן: לא קבלן עצמאי באתר פסק דין
↑  מנחם שטאובר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏יורם שטרית, לשעבר מנכ"ל אטורה, יחזיר לחברה 1.5 מיליון שקל שהוציא ללא סמכות, באתר גלובס, 14 במאי 2019
ליאו אטינגר

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1912 Lomnice, צ'כיה 
 פטירה:  15 באוקטובר 1996 (בגיל 83) אוסלו, נורווגיה 
 שם לידה:  Leo Joshua Eitinger 
 מקום מגורים:  Nesjestranda 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מסריק 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסלו 
 פרסים והוקרה:  פרס חופש הביטוי הנורווגי (1988)  הפרס לזכר טורסטין דייל (1984)  מפקד במסדר אולב הקדוש 
 בן או בת זוג:  אליזבת אטינגר (1946–?) 
 
ליאו אטינגר (אייטינגר) (Leo Eitinger;‏ 12 בדצמבר 1912 – 15 באוקטובר 1996) היה פסיכיאטר נורווגי-יהודי שחקר טראומה נפשית המופיעה באיחור - טראומה שחווים אנשים שעברו נטישה וכאב נפשי מוקדם בחייהם, ומראים סימני טראומה רק עשורים לאחר מכן. הוא הקדיש זמן רב לחקר טראומה פסיכולוגית המופיעה באיחור בקרב ניצולי השואה, אשר גרמה לניצולי שואה כמו פאול צלאן, פרימו לוי ועוד רבים אחרים להתאבד בשלב הבגרות המאוחרת, עשרות שנים לאחר חוויות השואה.
ראשית חייו

ליאו אטינגר נולד בעיירה לומניצה שבמוראביה, אוסטריה (לאחר מלחמת העולם הראשונה בצ'כוסלובקיה; כיום בירת מחוז דרום מוראביה שבצ'כיה). הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מסריק בבָרנוֹ, וב-1937 גויס לחיל האוויר הצ'כוסלובקי בתור קצין רפואה. ב-1939 נמלט מרדיפות הנאצים והגיע לנורווגיה בתור פליט בסיוע ה-Nansenhjelpen. עם הגיעו לנורווגיה, ארגן הברחה של ילדים יהודים מצ'כוסלובקיה לבית הילדים היהודים באוסלו. הוא קיבל אישור לעסוק בפסיכיאטריה בנורווגיה בעיר בודו, אך האישור נשלל על ידי הנאצים לאחר שפלשו לנורווגיה ב-1940.
במהלך מלחמת העולם השנייה

אטינגר נשאר במחתרת מינואר 1941 ועד שנעצר במרץ 1942. הוא נכלא במקומות שונים ברחבי נורווגיה ולבסוף גורש על הספינה גוטנלנד ב-24 בפברואר 1943, ונשלח במשלוח דרך ברלין לאושוויץ (שם קיבל את מספר האסיר 105268). מאוחר יותר הועבר לבוכנוואלד. מתוך 762 היהודים שגורשו מנורווגיה למחנות ריכוז גרמנים, רק 23 שרדו, ביניהם ליאו אטינגר. לאחר שחזר לנורווגיה התמחה בפסיכיאטריה.
פסיכיאטר של ניצולי השואה

ב-1966 מונה אטינגר לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת אוסלו והפך לראש הקליניקה הפסיכיאטרית באוניברסיטה.
לאחר המלחמה הקדיש אטינגר את כל זמנו ומאמציו לחקר הסבל האנושי עם דגש על הפסיכיאטריה הקלינית, ובפרט ויקטימולוגיה ופסיכיאטריית אסונות. מחקריו היוו ציון דרך בחקר ההשפעות הפסיכולוגיות והפיזיות ארוכות הטווח של מתח קיצוני, ובחקר חוויית הפליט. בין פרסומיו נכללים "ניצולי מחנות ריכוז בנורווגיה ובישראל" (1964), "תמותה ותחלואה לאחר לחץ קיצוני" (1973) ו"זרים בעולם" (1981).
ליאו ואשתו ליזל אטינגר הקדישו את חייהם לקידום זכויות אדם, ולמאבק נגד אי-צדק וגזענות. היה להם תפקיד חשוב בתנועת זכויות האדם בנורווגיה. הודות למאמציהם, נורווגיה גם הפכה למדינה הראשונה בעולם אשר מינתה יושב ראש לפסיכיאטריית אסונות. כאשר ארגון הבריאות העולמי פרסם ב-1992 את סיווג המחלות הבינלאומי ICD-10, הוא כלל בתוכו קטגוריה בשם "שינוי אישיותי מתמשך בעקבות חוויה קטסטרופלית", מושג אבחוני המבוסס על עבודתו של אטינגר.
הערות שוליים

↑  Robert Quinn & Scholars at Risk to receive the University of Oslo’s 2012 Human Rights Award
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260594105171  PLWABN: 9810530910405606  BIBSYS: 90051042  GND: 1065824777  ISNI: 0000 0000 8183 1914  LCCN: n50031737  NKC: jn20000400619  NTA: 072676124  SELIBR: 306403  SUDOC: 254165559  VIAF: 114835982   WorldCat (עם VIAF): 114835982
פוראבר

| --- | --- |
 שיר הנושא:  "פוראבר"
 סוגה:  מוזיקלית קומדיה דרמת נעורים משפחתי
 יוצרים:  אורי גרוס יואב צפיר טמירה ירדני
 כותבים:  אורי גרוס יעל כץ נעם נבו
 בימוי:  רני סער
 שחקנים:  לי בירן אליאנה תדהר נלי תגר ליאנה עיון אדם שנל עומר חזן טל טירנגל
 פסקול:  טל ירדני
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית אנגלית צרפתית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  49
 הפקה
 מפיק:  לימור אבקסיס נבו
 מפיקים בפועל:  אסף גורדון
 חברת הפקה:  טדי יזמות והפקות
 עורכים:  אורן נבות
 צלמים:  בועז יהונתן יעקב
 מוזיקה:  עמוס בן דוד
 אורך פרק:  25–30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT TeenNick
 פורמט (תמונה):  HDTV
 תקופת שידור מקורית:  30 בדצמבר 2018 – 12 ביוני 2019
 קישורים חיצוניים
 www.nick.co.il/brand/54
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פוראבר (מאנגלית: Forever) היא סדרת דרמה מוזיקלית ישראלית לילדים ונוער, ששודרה מ-30 בדצמבר 2018 עד 12 ביוני 2019 בערוץ טין ניק של HOT. את הסדרה יצרו אורי גרוס, יואב צפיר, טמירה ירדני, יעל כץ ונעם נבו.
את שיר הנושא כתב והלחין לי בירן, שגם ביצע אותו עם אליאנה תדהר.
הסדרה צולמה בחודשים יולי - ספטמבר 2018, והיא בת 49 פרקי עלילה, שחולקו לשתי עונות. הפרק האחרון בעונה הראשונה, אשר כללה 25 פרקים, שודר ב-31 בינואר 2019. העונה השנייה התחילה את שידוריה ב-12 במאי 2019 וכוללת 24 פרקי עלילה.
אחרי כל פרק בסדרה משודר פרק בן 5 דקות של סדרה בת הקרויה "Forever After" (פוראבר אפטר). הסדרה כוללת הצצה למאחורי הקלעים, האודישנים של השחקנים לדמויות ואפילו פרקים מבוימים שבהם הדמויות מדברות על הדמויות האחרות כאילו הן ב"ראיון". כמו כן בכל סוף פרק אחד מהשחקנים מבצע קטע קומי או מותח ומכריז על "אזעקת ספוילר" (Spoiler Alert) שבה מראים הצצה לפרק הבא.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 25 | 25 | 30 בדצמבר 2018 | 31 בינואר 2019 |
|  | 2 | 24 | 24 | 12 במאי 2019 | 12 ביוני 2019 |
עלילה > עונה 1

הסדרה עוסקת במשפחת גילמן ומספרת על בתיה גילמן, אמא לאדם, יולי ורומי גילמן, מדענית שמנסה לערוך ניסוי שמטרתו להמציא מכונה שמצעירה תאים ביצורים חיים. הניסוי מצליח, ובעקבות זאת בתיה ודודו הופכים בטעות מזוג הורים לבני נוער בני 17. הם מנסים לתקן את טעותם אך נכשלים, ובעקבות כך בתם רומי בת ה-12 נהפכת לאישה בת 32. העלילה מסתבכת כאשר סטיבן, המנהל של בתיה, מתגלה כרמאי שרוצה לגנוב לה את ההמצאה. בתיה מגלה את כוונתו ולכן לא רוצה לספר לו שהמכונה פעלה. לאחר שהתקשרה להגיד לו שאין שום פריצת דרך בסוף, סטיבן מתחיל לחשוד בה. בעקבות זאת הוא חוסם לה את הגישה לחברה שבה היא עובדת וכך היא לא יכולה להשיג עוד דלק (SEU) כדי להזקין אותה ואת דודו ולהצעיר את רומי בחזרה.
בהמשך משפחת גילמן מנסה להשיג עוד SEU בתוכניות שונות שלא נוחלות הצלחה. באחת מהן סטיבן מגיע לביקור פתע בבית של בתיה ומגלה שהיא הפכה לילדה בת 17. בהמשך סטיבן מחזיר את עצמו לגיל 10 וממשיך לרמות את בתיה ולנסות לגנוב לה את ההמצאה.
יולי מגלה לעומר שהיא אוהבת אותו, ועומר אומר ליולי שהוא אוהב את בת-אל גדות. בתיה שומעת זאת ומחליטה לוותר על המכונה בתמורה לכך שסטיבן יחזיר אותה ואת דודו לגיל 44 ולאחר מכן את רומי בתם של השניים לגיל 12. דודו מסרב לחזור לגיל 44 ונוצר עימות בינו לבין לבתיה.
בתיה נפרדת מבעלה דודו ולאחר מכן נחטפת בידי הקטור רמון, השותף השקט של סטיבן. בהמשך מתברר שגם סטיבן נחטף. רומי מתחילה לדאוג לאימה, מכיוון שהקטור מאיים לפגוע בבני משפחתה. בני משפחת גילמן, ביחד עם איתי ודני, מחליטים לערוך מבצע חילוץ לשחרורם של בתיה וסטיבן. לאחר שהפעולה נכשלת, הקטור מאיים להרוג את רומי ובהמשך את דודו, ואילו בתיה וסטיבן מסכימים להעביר לו את הזכויות על המכונה. בהמשך מתגלה שקיים "הקטור אמיתי" שעובד בחברה המתחרה, ביוטקס, ושהקטור הנוכחי התחזה לו בעזרת מכונה שהומצאה בחברה.
דודו מסכים לחזור לגיל 44, אך בתיה אומרת לו שתסכים להחזיר אותם ואת רומי לגילם המקורי אחרי הגמר של "כוכב אירופה" שבו הם זוכים והופכים לנציגי ישראל באירוויזיון. למרות הזכייה, הם מפיצים סרטון שבו הם מודיעים שיוותרו על השתתפותם באירוויזיון וייצאו לטיול ארוך מסביב לעולם. לאחר מכן סטיבן נותן לבתיה את הדלק למכונה ומחזיר אותה, את דודו ואת רומי לגילם המקורי.
בסוף העונה הקטור מגיע לביתם של משפחת גילמן וחושף בפניהם כי הוא סוכן המוסד, וכי הוא זקוק לעזרתם של בתיה ודודו במשימה – להשיג מידע חיוני מאחד ממממני הטרור המסוכנים בעולם, המגיע לישראל לימים ספורים בתור אביה של נציגת צרפת באירוויזיון. לשם כך, מבקש מהם הקטור לחזור שוב לגיל 17 על מנת להשתתף באירוויזיון כפי שהיה אמור לקרות, כדי שיוכלו להתקרב לנציגת צרפת באירוויזיון ולאביה. מהכתובית שלאחר הסצנה ניתן להסיק כי בתיה ודודו מסכימים למשימה, וכי הם ישתתפו באירוויזיון בעונה 2.
עלילה > עונה 2

עונה 2 נפתחת בכך שדודו ובתיה מסכימים להשתתף באירוויזיון. לצורך כך הם צריכים להחליף את הנציגות הקודמות, דפי וספייס בר. דפי וספייס לא מקבלות זאת בעין יפה בתחילה, אך לאחר שהקטור מהפנט אותן הן נכנעות. דודו, שכועס על כך שהקטור היפנט אותן, מספר להן את האמת על כך שהוא דודו ובתאל היא בתיה. בסופו של דבר הן מבינות ואף עוזרות לדודו בכתיבת השיר לאירוויזיון. במקביל דודו ובתיה מנסים להשלים את משימתם: לגנוב לניקולא גלסאז', אביה של הנציגה הצרפתייה, את הטלפון שעליו נמצאת הטכנולוגיה הסודית של ביוטקס לשכפול אנשים ומקומות מסתור של טרוריסטים ברחבי העולם. התוכנית של המוסד הייתה שדודו ובתיה יגנבו את הטלפון מניקולא בזמן מסיבת המדינות שעולות לגמר. דודו ובתיה עולים לבסוף לגמר, אך במסיבת העולים לגמר תוכניתם משתבשת – דודו נחטף ולא מצליח להשיג את הטלפון, וניקולא שולח את דוד, זמר הליווי הצרפתי, במקומו. דוד מתחזה לדודו בעזרת טכנולוגית השכפול. ברגע האחרון תוכניתו של ניקולא למכור את הטכנולוגיה משתבשת, כי דוד מתחרט ומצליח, יחד עם משפחת גילמן, לשכנע את ניקולא לרדת מתוכניתו. בסופו של דבר ניקולא מסכים ונותן את הטלפון שלו להקטור. הקטור מרחם עליו ומשחרר אותו לחפשי.