stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמבר (סדרת ספרים)
השראה > הקבלות למחזות שייקספיר

לאורך הסדרה ישנם אזכורים רבים למחזותיו של שייקספיר. השאלה האם הדמויות מצטטות את שייקספיר בכוונה תחילה או כהקבלה ספרותית גרידא לא מוכרעת בספרים. שייקספיר עצמו מוזכר בסדרה בקצרה כדמות מעברו של קורווין, משנותיו על כדור הארץ.
אוברון, שהוא בסדרה מלך אמבר, הוא גם שמו של מלך הפיות מהמחזה חלום ליל קיץ, למרות ששייקספיר לא המציא את הדמות.
יער ארדן הסמוך לאמבר הוא שמו של המקום בו מתרחשת עלילת כטוב בעיניכם.
ישנן מספר נקודות דמיון להמלט. קורווין מתאר את עצמו בתחילת הספר החמישי כ'הנסיך המשוגע של אמבר', הקבלה להמלט נסיך דנמרק, שמעמיד פני משוגע במחזה. בנוסף, קורווין מתייחס לניסיון התקשרות של אוברון כראיית רוחו של אביו, כאשר במחזה המלט זוכה גם הוא לביקור מרוחו של אביו.
בתחילת הספר הראשון קורווין חושב לעצמו ש"במדינת דנמרק היה ריח של ריקבון", התייחסות ל"משהו רקוב בממלכת דנמרק.", שורה מפורסמת מהמלט.
בספר הרביעי, ידו של אוברון, בראנד אומר לבנדיקט: "לילה טוב, נסיך מתוק", אותן המילים שהורציו אומר במותו של המלט.
אימאן ח'ליף

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1999 (בת 25) Aïn Sidi Ali, אלג'יריה 
 מידע כללי
 מדינה:  אלג'יריה 
 גובה:  1.78 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  אגרוף 
 
אימאן ח'ליף (בערבית: إيمان خليف; נולדה ב-2 במאי 1999) היא מתאגרפת אלג'יראית, זוכת מדליית זהב אולימפית באולימפיאדת פריז בשנת 2024. ייצגה את אלג'יריה גם באולימפיאדת טוקיו שלוש שנים קודם לכן.
ראשית חייה

ח'ליף גדלה בכפר במחוז טיארט בצפון מערב אלג'יריה. לפני שהחלה להתמקצע באגרוף ניסתה גם ענפי ספורט אחרים. בשנים הראשונות נאלצה לנסוע לכפר שכן כדי להשתתף באימונים, ומכרה גרוטאות מתכת כדי לממן את דמי הנסיעה באוטובוס. סיפרה בריאיון שבתחילה, אביה לא אפשר לה להתאגרף כיוון ש"לא תמך באגרוף לבנות".
קריירה

ב-2018 השתתפה לראשונה באליפות העולם באגרוף לנשים וסיימה במקום ה-17, לאחר שהודחה בסיבוב הראשון על ידי המתאגרפת הקזחית קרינה איברגימובה. שנה לאחר מכן היא סיימה במקום ה-33 לאחר שהודחה בסיבוב הראשון על ידי הסרבית נטליה שדרינה.
באולימפיאדת טוקיו ייצגה ח'ליף את אלג'יריה במקצה משקל קל לנשים, והובסה על ידי קלי הרינגטון מאירלנד ברבע הגמר.
באליפות העולם באגרוף לנשים 2022 הייתה ח'ליף המתאגרפת האלג'יראית הראשונה שהגיעה לגמר, לאחר ניצחון על צ'לסי היינן ההולנדית. בגמר עצמו היא הובסה על ידי איימי ברודהרסט מאירלנד, וזכתה לתואר סגנית אלופת העולם. באותה שנה היא זכתה בהישגים נוספים וקיבלה מדליות זהב במשחקי הים התיכון ובאליפות אפריקה באגרוף חובבים.
במרץ 2023 נפסלה ח'ליף על ידי איגוד האגרוף הבין-לאומי (IBA) מאליפות העולם בטענה שאינה עומדת בקריטריונים, אך בלא שצוין באיזה קריטריונים. הפסילה נעשתה על רקע האשמות של איגוד האגרוף הבין-לאומי שמנוהל בראשות רוסיה, לפיהן ח'ליף נכשלה במבחני אימות מגדרי. הפסילה התרחשה שלושה ימים לאחר שח'ליף ניצחה את אזליה אמינבה, מתאגרפת רוסיה שהייתה עד אז ללא הפסד. פסילתה של ח'ליף החזירה את מעמדה הבלתי מנוצח של המתאגרפת הרוסיה. לטענת נשיא איגוד האגרוף אומאר קרבלב, נמצא בבדיקות DNA כי היא נושאת כרומוזומי XY, אך האיגוד לא חשף את אופן הבדיקה. ח'ליף הגישה ערעור על ההחלטה לבית הדין לבוררות בספורט אך בהמשך משכה את עתירתה.
ביולי 2023, ארבעה חודשים לאחר פסילתה מאליפות העולם, ייצגה ח'ליף את אלג'יריה במשחקים הערביים וזכתה במדליית זהב במקצה המשקל הבינוני לנשים.
קריירה > אולימפיאדת פריז

ביוני 2023, בעקבות אי סדרים ומקרי שחיתות, נשלל המעמד של איגוד האגרוף הבין-לאומי באולימפיאדה. כתוצאה מכך, את תחרויות האגרוף באולימפיאדת פריז ארגנה יחידת האגרוף של הוועד האולימפי הבין-לאומי, שאישרה את השתתפותה של ח'ליף בתחרות בפריז, ואישרה שהיא עומדת בכל התנאים והתקנות הרפואיות הנדרשות לאירוע.
בסיבוב השני בתחרות האגרוף במשקל עד 66 ק"ג לנשים ניצחה ח'ליף את אנג'לה קאריני האיטלקית תוך 46 שניות. קאריני טענה כי הקרב לא היה הוגן וכי מעולם לא ספגה מכות בעוצמה דומה. טענותיה עוררו גל תגובות חריפות שהטילו ספק במין של ח'ליף. מבצע ההשפעה הרוסי דופלגנגר, הכולל רשת בוטים בת 30,000 משתמשים, ניצל את האירוע כדי להטיל ספק בזהותה המגדרית של ח'ליף ולפגוע בתדמיתה של אולימפיאדת פריז. הוועד האולימפי האלג'יראי (COA) יצא להגנתה של ח'ליף, והצהיר כי ננקטו כל האמצעים הנדרשים כדי להגן על ח'ליף ועל זכותה להתחרות באולימפיאדה. ברבע הגמר ניצחה ח'ליף את לוקה האמורי ההונגריה בתום 3 סיבובים והעפילה לחצי הגמר בו התמודדה מול התאילנדית ג'נג'ם סואנפנג, ניצחה שוב בנקודות, והבטיחה את מקומה בקרב הגמר בו התמודדה מול המתאגרפת הסינית יאנג ליו. גם בגמר ניצחה בנקודות וזכתה במדליית הזהב, לאחר 0–5 בהחלטת השופטים.
הערות שוליים

1 2  Ruth Ayisi, A top female boxer, Imane Khelif, dreams of gold to inspire young people, UNICEF, ‏08 March 2024
1 2 3  "Paris 2024: Algeria condemn 'baseless attacks' on boxer". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2024-07-31. נבדק ב-2024-08-01.
↑  Emma Loffhagen, Who is Imane Khelif, the Algerian boxer at the centre of an Olympics gender storm?, Evening Standard, ‏2024-08-02 (באנגלית)
↑  RAY LEWIS | The National Desk, Boxers barred from world championship over gender controversies qualify for Paris Olympics, The National Desk, ‏2024-07-30 (באנגלית)
↑  "Harrington guaranteed medal after reaching -60kg semis". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-08-02.
1 2  Algeria’s favorite Imane Khelif won the best contest of the third session at the Women’s World Boxing Championships, IBA, ‏2022-05-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Youcef Dahmani, Algeria Show Up with Golden Gloves, DZ Sport, ‏2022-07-02 (באנגלית)
↑  Summary of the iBA on the African Championships which took place from September 12 to 17, 2022 in Maputo, Mozambique, AFBC - African Boxing Confederation (באנגלית בריטית)
1 2 3  Banned governing body that's fueling outcry on Olympic boxers has Russian ties and troubled history, AP News, ‏2024-08-03 (באנגלית)
1 2  איתן גפן, סערת המתאגרפת האלג'יראית בפריז: המדע מאחורי המחלוקת המגדרית, באתר ynet, 5 באוגוסט 2024
↑  Olympics: Italian boxer abandons match after less than a minute, euronews, ‏2024-08-01 (באנגלית)
↑  Imane Khelif Height, Age, Family, Biography » StarsUnfolded, starsunfolded.com (באנגלית בריטית)
↑  "Olympics 2024: IOC says it is saddened by abuse boxers are receiving over 'arbitrary' gender row". Sky Sports (באנגלית). נבדק ב-2024-08-02.
↑  Ingle, Sean (2024-07-29). "Boxers who failed gender tests at world championships cleared to compete at Olympics". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-08-02.
↑  Folk, Zachary (2024-08-02). "IOC Defends Female Boxers After Right-Wing Gender Outrage". Yahoo News. נבדק ב-2024-08-02.
↑  נעם לויתן, איגרוף נשים במשחקים האולימפיים. על מה המהומה?, באתר ynet, 12 באוגוסט 2024
↑  Zack Sharf, J.K. Rowling, Elon Musk Criticize Olympics After Algeria’s Imane Khelif Wins Women’s Boxing Match Amid Gender Controversy: ‘A Misogynist Sporting Establishment’, Variety, ‏2024-08-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  A. B. C. News, Russian disinformation slams Paris and amplifies Khelif debate to undermine the Olympics, ABC News (באנגלית)
↑  Daniel Davis, Gender row boxer Imane Khelif breaks down in tears after win, Mail Online, ‏2024-08-03
↑    Tom Ward; Tom Morgan, ‏Defiant Imane Khelif dances after cruising into Olympics boxing final, The Telegraph
↑  המתאגרפת האלג'יראית שעוררה סערה חגגה את מדליית הזהב: "אני אישה חזקה", באתר ynet, 10 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9814258261105606  GND: 1337831565  VIAF: 3415172337995815650001   WorldCat (עם VIAF): 3415172337995815650001 
ח'ליף בקרב הגמר במשקל בינוני לנשים במשחקים הערביים 2023
ישיבת קול תורה לצעירים

| --- | --- |


 ישיבה
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תקופת הפעילות:  1939–הווה (כ־86 שנים) 
 מייסדים:  הרב יחיאל מיכל שלזינגר  הרב ברוך קונשטט
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב ישראל ברלין
 ראש הישיבה:  הרב משה יהודה שלזינגר ובנו הרב שלמה שלזינגר
 משגיח:  הרב אביעזר שפירא
 תלמידים
 :  כ-300
 מיקום
 מיקום:  בית וגן, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′01″N 35°10′58″E﻿ / ﻿31.766944444444°N 35.182777777778°E﻿ / 31.766944444444; 35.182777777778
 he
 
ישיבת קול תורה לצעירים (מכונה גם קול תורה הקטנה; בעגה ישיבתית: קוֹל תֵּיירֶה הַקְּטַנָּה) היא ישיבה קטנה חרדית-ליטאית הממוקמת במתחם של ישיבת קול תורה בשכונת בית וגן בירושלים.
הישיבה היוותה חלק מהישיבה הגדולה שנוסדה בשנת תרצ"ט (1939) בידי הרב יחיאל מיכל שלזינגר והרב ברוך קונשטט. בשנת תשי"ב (1953) קיבלה בית מדרש נפרד, בסוף שנות ה-70 התחלקה למסגרת נפרדת ובשנת תשל"ח (1977) מונה הרב אביעזר שפירא למשגיח הישיבה. תחת הנהגת הרב שפירא הפכה הישיבה לנחשבת בעולם הישיבות הקטנות החרדי ורוב בוגריה ממשיכים לישיבות הגדולות חברון ופוניבז'.
תולדות הישיבה > כחלק מהישיבה הגדולה (1939-1953)

הישיבה היא חלק מהישיבה הגדולה שנוסדה בעקבות אירועי ליל הבדולח בשנת תרצ"ט (1939) על ידי הרב יחיאל מיכל שלזינגר ששימש קודם לכן כמורה הוראה ור"מ בפרנקפורט, והרב ברוך קונשטט ששימש כאב בית דין וראש ישיבה בעיר פולדה, ונועדה עבור נוער שעלה ממערב אירופה. עם הקמתה מנתה הישיבה 14 תלמידים, ובשנה שלאחריה כבר היו למעלה מ-50 תלמידים.
בתחילה השתכנה הישיבה בבית הכנסת שבשכונת משכנות ישראל הסמוכה לשכונת מחנה יהודה. אחר כך עברה הישיבה לשכונת שערי חסד, כשהפנימייה וחדר האוכל שוכנו במבנה המכונה "בית סבא" ברחוב המלך ג'ורג' 47.
עם ההכרזה על הקמת אזור ביטחון ב' בפברואר 1947 פונה בית סבא, ובהשתדלות הרב הרצוג אצל הבישוף האנגליקני של ירושלים השתכנה הפנימייה באופן זמני באגף של ירושלים קולג' לבנות ברחוב אוסישקין, שבהמשך היה למשכנו של בית הספר אוולינה דה רוטשילד.
הישיבה המשיכה בלימודים סדירים במהלך מלחמת העצמאות ולמדו בה באותה עת כ-120 תלמידים.
תולדות הישיבה > הקמת בית מדרש נפרד לישיבה הקטנה (1953)

בשנת תשי"ב (1953) חולקה הישיבה לשתי מסגרות - ישיבה גדולה, וישיבה קטנה. לישיבה הקטנה הוקצה חדר מיוחד, ואת ניהולה קיבלו הרב ישראל בונדהיים והרב יוסף יהודה ריינר.
בשנת תשי"ז עברה הישיבה הגדולה לשכונת בית וגן, וכעבור שנה הצטרפה אליה הישיבה הקטנה ששוכנה בקומה העליונה של הפנימייה. עם המעבר מונה הרב דוב זאב שטיינהויז למשגיח הישיבה וצורפו כר"מים הרב אלכסנדר דינקל ועוד.
בשנת תשכ"ד נבנה בית בית מדרש לישיבה הגדולה ומתחתיו נבנה בית המדרש "היכל משה" עבור הישיבה הקטנה, והמבנה הקודם עבר לשמש כפנימייה בלבד.
עד סוף שנות ה-70 פעלו הישיבה הגדולה והקטנה כמסגרת אחת שכללה שיעור א' וב' בישיבה הקטנה והמשך בישיבה הגדולה, בשלב מסוים הן נפרדו לשני מסגרות שונות.[דרוש מקור] בשנת תשל"ח מונה הרב אביעזר שפירא לכהן כמשגיח הישיבה.
בשנת תשס"ג חנכה הישיבה את בניין בית המדרש ברחוב תורה ועבודה, בו היא שוכנת עד היום. המבנה בנוי בצורת אנייה. בקומה העליונה נמצא בית המדרש ומאחוריו אוצר הספרים, ובמגדל נמצאים חדרי השיעורים. בקומה התחתונה נמצאים חדר האוכל והמטבח שבעבר היו בבית פולדה היכן שכיום נמצא הת"ת.
בשנת 2020 נבנתה קומה נוספת לפנימיית הישיבה.
רבנים בולטים

הרב ישראל בונדהיים (ר"מ עיון בשיעור א' מ-1951 עד לפטירתו ב-2014)
הרב יונה מרצבך (ר"מ עיון בשיעור ב' מ-תש"כ עד לפטירתו ב-תשמ"א)
הרב אלכסנדר דינקל (ר"מ מ-תש"כ עד לפטירתו ב-תשמ"ד)
הרב דב זאב שטיינהויז (משגיח הישיבה מהקמתה עד לפטירתו ב-תשנ"ג)
הרב יעקב שטיינהויז (כיום בצוות של הישיבה הגדולה)
הרב שלמה ברויאר (ר"מ מתחילת שנות ה-70 עד למעברו לישיבת בית מתתיהו ב-1989)
הרב יחזקאל קורן (ר"מ עיון בשיעור ג' מ-1985 וראש הישיבה מ-1995 עד לפטירתו ב-2020)
הרב ישראל גנס (בתחילה משגיח ובהמשך ר"מ עיון בשיעור א' עד לעזיבתו ב-2021)
הרב יעקב רבינוביץ' תאומים (ר"מ בשיעור ב' בעיון ובהמשך בבקיאות עד 15 שנים קודם פטירתו ב-תשפ"א)
הרב משה מרצבך (ר"מ עיון בשיעור ב' עד לעזיבתו ב-תשפ"ג)
הרב ברוך שפירא (ר"מ בקיאות בשיעור א' עד לעזיבתו ב-תשפ"ד)
הישיבה כיום

הישיבה קטנה, הכוללת פנימיה, היא מהישיבות הגדולות והמובילות בירושלים, ובכלל. הישיבה נחשבת לישיבה בעלת משטר יחסית לשאר הישיבות ועם זאת הביקוש אליה גדול. אחד המאפיינים שגורמים לביקוש הגדול הוא שהישיבה משלבת בתוכה את כל סוגי הבחורים והמשפחות, מה שמייצר ביקוש מכלל אזורי העיר, כאשר חלק גדול מקרב ההורים השולחים לישיבה, הם בוגרי הישיבה בעצמם.
יותר מרבע מכל שיעור הנכנס לישיבה מורכב מבחורים הגרים בבית וגן, רובם הגדול מתלמוד תורה אחיעזר, מספר בחורים נוספים מתלמוד תורה חקרי לב ומ-2022 אף מתלמוד תורה לויכטר. הישיבה מעדיפה בחורים מבית וגן, משום שאינם צריכים פנימייה. תלמודי תורה נוספים השולחים לישיבה הם המסורה מרמת שלמה, אבני שלמה מגבעת שאול, אורחות אי"ש והרא"ם מהר נוף, קהילת קמניץ מנווה יעקב, חוות דעת ושערי דעת מרמות, חכמת שלמה מסנהדריה, ועוד.
הישיבה שולחת בכל שנה רבים מתלמידיה המסיימים את הישיבה לישיבות גדולות המובחרות ביותר בציבור הליטאי, כשרוב השיעור המסיים את הישיבה מתחלק בין ישיבת חברון, לישיבת פוניבז'. הישיבה משדלת את הבחורים שלא ללכת לישיבת חברון, ובשנת 2018 אף נשלחו כמחצית מהכמות אותה הייתה שולחת מדי שנה לחברון, זאת לאחר שאחד מבכירי צוות הישיבה הפציר בבחורים שלא לשלוח אליה טפסי רישום. עם זאת מדי שנה כמות גדולה ביחס לשאר הישיבות, ולפעמים אף הגדולה ביותר, נשלחת לשם.
הישיבה מונה כיום כ-300 בחורים.
בשנת תשפ"ד (2023) התקבלו 102 בחורים לשיעור א'.
צוות הישיבה

ראש הישיבה: הרב שלמה שלזינגר, בנו של הרב משה יהודה שלזינגר.
משגיח: הרב אביעזר שפירא, רב בית המדרש של חסידות דרוהוביץ'.
משגיחים נוספים: הרב יששכר כהן והרב מאיר פליטו.
צוות הישיבה > ר"מים

שיעור א' :
עיון: הרב חנוך מייזליש והרב משה לנג.
בקיאות: הרב אלחנן שנברגר והרב דניאל ברויאר.
שיעור ב'
עיון: הרב בן ציון שפירא והרב אברהם ישעיהו סטפנסקי.
בקיאות: הרב יחיאל שלזינגר והרב אליהו רבינוביץ' תאומים.
שיעור ג'
עיון: הרב מאיר קוט והרב חיים דומב.
בקיאות: הרב איתמר שוהם.
ראו גם

ישיבת תפארת התלמוד
ישיבת אמרי נועם
ישיבה קטנה
ביאורים

↑  לרגל חנוכת הבניין הוציאה הישיבה אסופת מאמרים.
↑  אחיו אהרון ובנו יעקב היו רמ"ים בישיבה.
↑  מידע עליו ניתן למצוא בתוך הערך "רבי יחזקאל קורן", באתר המכלול. את מקומו כר"מ החליף לתקופה קצרה אחיינו הרב יוסף מרדכי קונשטט.
↑  במהלך מחלתו במשך 15 שנים עד לפטירתו מילא את מקומו הרב שמואל נוסבוים שקודם לכן היה משיב בישיבה.
↑  נכדו של הרב יונה מרצבך ובנו של הרב דוד צבי מרצבך.
↑  בעבר קיבלה הישיבה תלמידים רבים מלויכטר, דבר שנפסק במהלך השנים.
↑  קודם לכן שימש כמשיב בישיבה.
↑  התווסף לצוות הישיבה בתקופת מגפת הקורונה, אז הרב כהן לא יכול היה להגיע מפאת מחלה.
↑  קודם לכן שימש כר"מ בישיבת עטרת שלמה. נכנס כמשיב לבני שיעור ב' ובהמשך החליף את הרב ישראל גנס.
↑  נכדו של הרב זאב לנג מזכיר הישיבה בעבר.
↑  בנו של יוסף שנברגר אדריכל הישיבה הגדולה, וגיסו של הרב ישראל גנס.
↑  בנו של הרב שלמה ברויאר ומשיב בישיבת שערי שמועות.
↑  בנו של הרב משה יהודה שלזינגר ואחיו של הרב שלמה שלזינגר ראשי הישיבה גדולה.
↑  בנו של הרב יעקב רבינוביץ' תאומים.
↑  משמש בנוסף כר"מ בישיבה לצעירים בשכונת נווה יעקב. מידע עליו ניתן למצוא בתוך הערך "מאיר קוט", באתר info.
↑  גיסו של הרב יחזקאל קורן.
↑  חתנו של הרב יחזקאל קורן.
הערות שוליים

↑  הרב ישראל בונדהיים, קול התורה, ירושלים: ישיבת קול תורה, תשס"ג, עמ' עז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  קול התורה, ירושלים: ישיבת קול תורה, תשס"ג, באתר אוצר החכמה
↑  ישראל כהן, ברוך דיין האמת: הגאון הרב ישראל בונדהיים זצ"ל, באתר כיכר השבת, ‏3 באוגוסט 2014
↑  משה ויסברג, אבל בקול תורה: הגאון רבי יחקאל קורן זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 12 באוקטובר 2020 ; אבי רבינא, ‏לאחר מאבק בקורונה: נפטר הגר"י קורן זצ"ל, באתר כיכר השבת, 12 באוקטובר 2020
↑  משה ויסברג, העילוי שמונה לר"מ בישיבה קטנה החשובה, באתר בחדרי חרדים, 12 באפריל 2021
↑  משה ויסברג, המלמד: הרב הגאון רבי דוד צבי מרצבך זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 16 בדצמבר 2022
↑  אבי רבינא, הרב חברוני התייעץ עם מרן הגר"ח אם לסלק את הבחורים, באתר כיכר השבת, ‏19 ביולי 2018
↑  משה ויסברג, מיוחד: הצצה לעולם הישיבות הקטנות בירושלים, באתר בחדרי חרדים, ‏15 ביולי 2023
מבנה הישיבה בשנת 1942
בית המדרש של הישיבה הגדולה, מתחתיו נמצא 'היכל משה' ששימש בעבר כבית מדרש לישיבה הקטנה
מבנה בית המדרש בנוי בצורת אניה. בקומה התחתונה נמצאים חדר האוכל והמטבח ובמגדל נמצאים חדרי השיעורים
מבנה הכניסה המרכזי לישיבה (מימין נמצאת הפנימייה)
הרב ישראל גנס, מרבניה הבולטים של הישיבה בעבר
הרב יחזקאל קורן במסירת שיעור (אוגוסט 2005)
מימין הרב מאיר קוט (לשמאלו הרב ברוך שמואל דויטש)
אורזי מזוודות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כתיבה:  חנוך לוין 
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  1983 
 
אורזי מזוודות הוא מחזה קומי מאת חנוך לוין.
עלילת המחזה מתרחשת בישראל של שנות ה-60. הדמויות חיות בבדידות ועם הזמן מתות או אורזות מזוודה וטסות לחו"ל. במהלך המחזה ישנן שמונה לוויות של דמויות מהמחזה.
מילות השיר "לונדון", שהולחן ובוצע בידי חוה אלברשטיין ושנכלל בשנת 1989 באלבום הנושא את אותו השם (לונדון), נלקחו מתוך אחת השיחות במחזה.
הפקות

המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי במרץ 1983 בבימויו של מייקל אלפרדס. עם השחקנים שהשתתפו בהפקה זו נמנים תיקי דיין, זהרירה חריפאי וחני נחמיאס. הפקה זו גם הוצגה בצרפת.
בשנת 2003 הועלה המחזה לראשונה גם בשפה הערבית, בתרגום של עלאא חליחל, בתיאטרון אוניברסיטת חיפה. המחזה הוצג לחלופין בעברית ובערבית, עם שני צוותי שחקנים: תלמידי שנה ג' בחוג לתיאטרון באוניברסיטה ושחקנים מקצועיים בוגרי החוג.
בשנת 2011 הועלה המחזה מחדש בתיאטרון הקאמרי בהשתתפות דרור קרן, רבקה מיכאלי וחנה מרון.
דמויות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  שבתאי שוּסְטֶר  בְּיאנקָה, אשתו  נינה, בתם  בלה, בתם  הניה גֶלֶרנְטֶר  אלחנן, בנה |  צבי, בעלה המנוח  מוּנְיָה גְלוֹבְּצִ'יק  לולה, אשתו  זיגי, בנם  בּוֹבֶּה, אמו של מוניה  בְּרוּנוֹ הוֹפְשטָטֶר |  צילה, אשתו  אמציה, בנם  מוטְקה צְחוֹרי  ציפורה, אשתו  אבנר, אחיו, גיבן  אנג'לה הופקינס |  אַלְבֶּרטוֹ פִּינְקוּס  אלישע הוּקֶר  אַלפוֹנס חוּזְלִי  זונה  שני קברנים  מנקה רחובות |  פקיד  שני סניטרים  שני חסידים |
גרסת במה 1983

תיאטרון: התיאטרון הקאמרי
בימוי: מייקל אלפרדס
תפאורה: רות דר
מוזיקה: רפי קדישזון
שחקנים:
| --- | --- |
 אברהם פלטה - שבתאי, ברונו  רות סגל - ביאנקה  חני נחמיאס - נינה  תיקי דיין - בלה  זהרירה חריפאי - הניה  שבתאי קונורטי - אלחנן  צבי פרל - צבי  אילן דר - מוניה  שפרה מילשטיין - לולה  דב רייזר - זיגי  שולמית אדר - בובה  רות גלר - צילה:  יהודה מור - אמציה, אלפונס  יוסף כרמון - מוטקה  חנה רוט - ציפורה  אהרון אלמוג - אבנר  לשה רוזנברג - אנג'לה  אלברט כהן - אלברטו  דרור טפליצקי - אלישע  עליזה רוזן - זונה  פרי מרוז - חסיד, סניטר, קברן  שמואל אדלמן - חסיד, קברן  תמיר רוזניס - סניטר, חסיד
גרסת במה 2011

תיאטרון: התיאטרון הקאמרי
בימוי: אודי בן-משה
תפאורה: רות דר
מוזיקה: קרן פלס
שחקנים:
| --- | --- |
 שלומי אברהם - אבנר צחורי  גילת אנקורי - לולה גלובצ'יק  אילנה באואר - אנג'לה  שירי גדני - זונה  אבי גרייניק - זיגי גלובצ'יק  עזרא דגן - שבתאי שוסטר, ברונו הופשטטר  אבי טרמין - צבי גלרנטר, אלפונס חוזלי  מוטי כץ - אלברטו פינקוס  יואב לוי - מוטקה צחורי  אודליה מורה-מטלון - בלה שוסטר  רובי מוסקוביץ' - אלישע, מנקה רחובות, סניטר, קברן  רבקה מיכאלי - הניה גלרנטר:  חנה מרון - בובה גלובצ'יק  אסתי קוסוביצקי - צילה הופשטטר  תמר קינן - נינה שוסטר  רוזינה קמבוס - ביאנקה שוסטר  דרור קרן - אלחנן גלרנטר  אודי רוטשילד - אמציה הופשטטר, סניטר, קברן  אנדריאה שוורץ - ציפורה צחורי  אוהד שחר - מוניה גלובצ'יק
המחזה בדפוס

חנוך לוין, אורזי מזוודות: קומדיה עם שמונה הלוויות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1983.
חנוך לוין, סוחרי גומי ואחרים - מחזות 2, עריכה: מנחם פרי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 1988.
לקריאה נוספת

לאה צרפתי, "אורזי-המזוודות" לחנוך לוין, עלי-שיח 24 (תשמ"ז), 39–44.
הערות שוליים

↑  ארץ קטנה עם חלוק, חדשות, 19 ביולי 1989
↑  טליה מור, הקאמרי אורז מזוודות, מעריב, 19 ביוני 1984
↑  חנוך לוין יוצג בערבית, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2003
↑  מיכאל הנדלזלץ, כרטיס בכיוון אחד, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2011
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
ריצ'רד ניקסון

.
ריצ'רד מילהאוס ניקסון (באנגלית: Richard Milhous Nixon‏; 9 בינואר 1913 – 22 באפריל 1994) היה נשיאהּ ה-37 של ארצות הברית, בין השנים 1969–1974. התפטר מתפקידו עקב פרשת ווטרגייט, והיה לנשיא האמריקאי היחיד שעשה כך. קודם לכן כיהן בתפקיד סגן הנשיא, בין השנים 1953–1961, ולפני כן כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת קליפורניה, והיה להנשיא האמריקני הראשון שבא וביקר בישראל.
.
ניקסון היה הנשיא שסיים את מלחמת וייטנאם ב-1973 וגם את גיוס החובה לצבא ארצות הברית. ביקורו ברפובליקה העממית של סין ב-1972 הוביל, בסופו של דבר, לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות אחרי עשרות שנות נתק ואיבה.
בתקופת כהונתו השנייה הורה על משלוח רכבת אווירית של ציוד צבאי ותחמושת לשם סיוע לישראל במלחמת יום הכיפורים והוציא את מצרים מחוג ההשפעה הסובייטי.
ביוגרפיה

ריצ'רד מילהאוס ניקסון נולד ב-9 בינואר 1913, להאנה ניקסון (אנ') ופרנסיס אנתוני ניקסון (אנ'). הוא נולד ביורבה לינדה שבמחוז אורנג', קליפורניה, בבית מגורים שבנה אביו. אמו הייתה קווייקרית, ואביו המיר את דתו ממתודיזם לאמונת הקווייקרים. ניקסון היה צאצא של תומאס קורנל, מראשוני המתיישבים האנגליים באמריקה, אשר היה גם מאבות אבותיו של עזרא קורנל (אנ'), ממייסדי אוניברסיטת קורנל, וכן של ג'ימי קרטר וביל גייטס.
ניקסון חונך על ברכי הדת האוונגליסטית הקווייקרית, ואמו קיוותה כי יהפוך למיסיונר. חינוכו היה דתי והדגיש את ההתנזרות משתייה חריפה, ריקודים ולשון לא נקייה. אביו היה חילוני יותר, והתרכז בעסקיו. לניקסון היו ארבעה אחים: הרולד (1909–1933), דונלד (1914–1987), ארתור (1918–1925) ואדוארד (נולד ב-1930).
בבעלות משפחתו של ניקסון הייתה חווה חקלאית, ששימשה מקור הכנסה נוסף. אולם, בעקבות קשיים כלכליים שחלו ב-1922, פשטה החווה את הרגל, והמשפחה עברה לעיר וויטייר (אנ') שבקליפורניה. באזור עם קווייקרים רבים, פתח אביו של ניקסון חנות מכולת ותחנת דלק. אחיו הצעיר של ריצ'רד, ארתור, חלה ונפטר בשנת 1925, בגיל שבע בלבד.
ריצ'רד הצעיר למד בבית הספר היסודי "איסט וויטייר". הוריו האמינו, כי הלימודים בתיכון וויטייר גרמו לאחיו הבכור של ריצ'רד לחיות אורח חיים מופקר, לפני שחלה במחלת השחפת (ממנה נפטר ב-1933); על כן שלחו את ריצ'רד לבית הספר התיכון של העיר פולרטון. מאוחר יותר, חי עם דודתו בפולרטון במהלך השבוע. ניקסון השתתף בקבוצת הדיבייט של בית הספר.
הוריו של ניקסון התירו לו לעבור לבית הספר התיכון בוויטייר בכיתה י"א. אחיו הרולד אובחן כחולה בשחפת שנה קודם לכן.
ביוגרפיה > השכלה גבוהה

לניקסון הוצעה מלגת לימודים באוניברסיטת הרווארד, אולם מחלתו המתמשכת של הרולד, כמו גם הצורך של אמם לטפל בו, סיכלו הצעה זו. במקום זאת, נשאר ניקסון בעיר הולדתו ולמד ב"מכללת וויטייר", אשר הייתה משויכת לתנועה הקווייקרית, ונעזר בעיזבון של סבו מצד אמו על מנת לממן את הוצאות מחייתו. ב-1933 התארס עם לאולה פלורנס וולץ', בתו של מפקד משטרה בוויטייר, אך השניים נפרדו ב-1935.
לאחר סיום לימודיו בוויטייר בשנת 1934, זכה ניקסון במלגה לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק, בדרהאם שבקרוליינה הצפונית. ניקסון סיים שלישי מתוך 270 בכיתתו ביוני 1937 ונבחר לאגודת הכבוד של הסטודנטים למשפטים.
קריירה מוקדמת ונישואיו

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת דיוק, קיווה ניקסון תחילה להצטרף ל-FBI. הוא הגיש בקשה להתקבל לארגון אך לא נענה. שנים מאוחר יותר נודע לו כי למעשה התקבל, אך מינויו בוטל עקב קיצוצי תקציב. ב-1937 שב ניקסון לקליפורניה, שם עבר בהצלחה את בחינות לשכת עורכי הדין של קליפורניה. הוא החל לעבוד במשרד עורכי הדין "וינגרט וביולי" (באנגלית: "Wingert and Bewley") בוויטייר, אשר עסק במתן מענה משפטי, בתחום דיני תאגידים, עבור חברות נפט מקומיות, כמו גם בעניינים תאגידיים אחרים והסדרים משפטיים של צוואות. שנים אחר כך יצהיר ניקסון בגאווה כי הוא היה הנשיא האמריקאי היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית אשר עבד כעורך דין בפועל. ב-1938 פתח ניקסון סניף של חברת "וינגרט וביולי" בעיר לה האברה שבקליפורניה (אנ'), והיה שותף מלא לניהולה בשנה שלאחריה.
בינואר 1938 השתתף ניקסון בהפקת המחזה "המגדל האפל" (אנ'). במחזה זה השתתפה גם מורה בתיכון בשם תלמה "פט" ראיין. ניקסון תיאר זאת בזיכרונותיו כמקרה של "אהבה ממבט ראשון". שנתיים לאחר מכן ענתה פט להצעת הנישואין של ניקסון. הם נישאו בטקס צנוע ב-21 ביוני 1940 והתיישבו בוויטייר. נולדו להם שתי בנות - טרישה (נולדה ב-1946) וג'ולי (נולדה ב-1948), שנישאה לנכדו של נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, דווייט אייזנהאואר השני (אנ').
מלחמת העולם השנייה

בינואר 1942, זמן קצר לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, עברו בני הזוג לוושינגטון די. סי., שם עבד ניקסון במשרד מינהל המחירים. ארבעה חודשים לאחר מכן, ביקש להצטרף לצי ארצות הברית. כקווייקר, יכול היה ניקסון לטעון לפטור מגיוס. ייתכן שהיה נדחה גם מאחר שעבד בשירות הממשלה. למרות נסיבות אלו, שאף ניקסון להצטרף לשירות הצבאי. בקשתו נענתה, והוא מונה לדרגת לוטננט מדרג זוטר ב-15 ביוני 1942.
באוקטובר 1942, סיים ניקסון את הכשרתו, ומונה כעוזר למפקד בסיס הטיסה הימי באוטומווה (אנ') שבמדינת איווה, עד מאי 1943. ב-1 באוקטובר 1943, הועלה ניקסון לדרגת לוטננט. ניקסון שאף לשרת בחיל הים. בעקבות בקשה זו, הוצב מחדש וניתן לו הפיקוד על התעבורה האווירית הקרבית בדרום האוקיינוס השקט, שתמך לוגיסטית בפעולות במערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט. בעבור שירות זה זכה במדליית עיטור שבח של חיל הים וחיל הנחתים. ב-3 באוקטובר 1945, הועלה ניקסון לדרגת לוטננט קומנדר. ב-10 במרץ 1946, שוחרר ניקסון משירות פעיל. ב-1 ביוני 1953, הועלה לדרגת קומנדר, במסגרת יחידות המילואים של הצי. ב-6 ביוני 1966, פרש משירות המילואים.