stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית היתומים היהודי בפרנקפורט

בית היתומים היהודי בפרנקפורט בשנת 1932
בית היתומים היהודי בפרנקפורט על המיין שבגרמניה הוקם בשנת 1874, ושימש כמקלט ליתומים יהודים. בית היתומים היה גוף עצמאי מבחינה חוקית, אולם השתייך למוסדות הרווחה של זרם עדת ישראל/עדת ישורון.
בתקופת השלטון הנאצי, מספר הילדים בבית היתומים הלך וגדל בהתמדה. בשנים אלה ובפרט לאחר ליל הבדולח, איזידור ורוזה מרקס מנהלי בית היתומים באותה עת, פעלו נמרצות לחלץ כמה שיותר ילדים מבית היתומים אל מחוץ לגבולות גרמניה. כך, הודות לזוג מרקס, ניצלו כאלף ילדים. לרוזה היו כל המסמכים הדרושים כדי לעזוב את גרמניה, אך היא בחרה להישאר עם הילדים, ונספתה.
היסטוריה

במאה ה-19, רווחו בגרמניה פעולות הסעד והחסד בחברה היהודית. גם בית היתומים היהודי בפרנקפורט הוקם הודות לתרומתם של אנשים פרטיים ובעלי הון, ותחזוקתו התאפשרה בזכות התרומות.
מטרת בית היתומים הייתה לקלוט בנים יהודים יתומים עניים, להעניק להם טיפול מיטבי בגוף ובנפש ולדאוג להשכלתם. תחילה נקלטו ילדי העיר פרנקפורט בלבד, ולאחר מכן גם כאלו שהגיעו ממקומות רחוקים יותר. ילד נחשב יתום גם במקרה שבו הייתה לו אם, אך לא היה אב בבית. החל משנת 1884 התקבלו גם בנות לבית היתומים, ושוכנו במבנה נפרד. לבית היתומים התקבלו ילדים בגילי 6–12 שיכלו להישאר בבית היתומים עד להשלמת השכלה תיכונית/הכשרה מקצועית.
בשנת 1903 הוקם ברחוב Röderbergweg 87 מבנה חדש ומרווח עבור ילדי בית היתומים, מכספי תרומת חנה מתילדה (אנ') ממשפחת רוטשילד ובנותיה. משפחת רוטשילד מימנה גם את תחזוקת המוסד אשר רוהט ברהיטים טובים ומודרניים, והותאם למגוריהם של 75 ילדים.
צוות בית היתומים

ב-1908 נוהל המקום על ידי פייסט זונדהיימר.
החל משנת 1918 ועד לסגירתו, נוהל המקום על ידי ישראל-הכהן-איזידור ורוזה מרקס, שהיו מחנכים במקצועם. המנהלים השרו אווירה של בית חם, כעין משפחה אחת בבית היתומים. הם נקראו בפי הילדים Onkel Isidor (הדוד איזידור) ו-Tante Rosa (הדודה רוזה). איזידור ורוזה מרקס נישאו בשנת 1912 ונולדו להם שלושה ילדים: חנה (1913), אסתר (1915) ומשה (1916). איזידור שרת במלחמת העולם הראשונה בצבא גרמניה, בחיל רגלים. הוא חלה בדלקת כליות קשה ושהה 8 חודשים בבית חולים צבאי. את בית היתומים החלו השניים לנהל ב-1918, מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה.
האחראית על המטבח הייתה רגינה לויטוס, וארבעת ילדיה חיו עמה בבית היתומים. שלוש בנותיה שרדו אך רגינה ובנה יוסל נספו בשואה.
אלה שוורצשטיין, שכונתה בפי הילדים "טנטה אלה", הייתה אחראית על הבנות בבית היתומים. היא לימדה בעבר בבית הספר אוולינה דה רוטשילד בירושלים. גם בעת שהותה בגרמניה נהגה לבקר בארץ ישראל. באחת הפעמים שבהן שבה לבית היתומים, היא הביאה איתה תכשיטי כסף שיוצרו באקדמיה לאמנות בצלאל. את התכשיטים קיבלה עבור הילדות בבית היתומים מד"ר משה וולך, מנהל בית החולים שנשא את שמו, ולימים נקרא "שערי צדק".
אמה אלזה רוטשילד למדה בבית היתומים בילדותה. החל משנת 1921 ניהלה את בית החולים לילדים ע"ש רוטשילד בפרנקפורט, עד לסגירתו הכפויה על ידי הנאצים ביוני 1941. מיולי אותה שנה עמדה בראש מחלקת הבנות בבית היתומים, עד לגירושה למחנות ההשמדה באותה שנה.
מבנה בית היתומים

בית היתומים שכן ברחוב רודרברגווג (Röderbergweg) והיה מבנה בן 4 קומות וקומת מרתף.
בקומה העליונה גרו הבנים והבנות שוכנו בקומה התחתונה. גם המנהלים ובני משפחותיהם גרו בקומה העליונה. דלת ביתם הייתה פתוחה עבור הילדים בכל שעות היממה.
בבית היתומים היה בית כנסת שאליו הגיעו גם אנשי הסביבה. ילדי בית היתומים הרוויחו מעט כסף מאמירת "קדיש" לזכר נפטרים ביום השנה לפטירתם. במרתף בית היתומים היה מטבח מיוחד לחג הפסח.
אורח החיים

בוגרי בית היתומים העידו כי משפחת מרקס ניהלה את הבית כבית משפחה גדולה. בבית היתומים ניהלו אורח חיים דתי. היו במקום שלושה מטבחים: בשרי, חלבי, ומטבח נוסף לפסח. לכבוד בני השלוש עשרה קיימו בהדר טקס בר מצווה, אשר כלל את קריאת פרשת השבוע מפי חתן השמחה, בבית הכנסת בשבת.
החגים נחגגו כהלכה ולֻוו בהצגות ובמשחקים. בחנוכה, לכל ילד הייתה חנוכיה משלו וכן תחפושת לפורים. בשמחת תורה, לאחר הקידוש, הילדים קיבלו הרבה תשורות מהמבקרים הקבועים בבית הכנסת שבבית היתומים - עד כדי כך שבקושי היה די מקום לכך בארונותיהם האישים של הילדים.
בבית היתומים התקיימו חגיגות לכבוד ימי ההולדת של הילדים. כל ילד קיבל מתנה ביום הולדתו ונאפתה לכבודו עוגה. פעמיים בשנה קיבלו הילדים בגדים חדשים.
ילדי בית היתומים יצאו לטיולים בכל שנה, למשל לאזור הרי הטאונוס (אנ'), ליערות שבסביבת פוקסטאנץ (גר') ולגרוסר פלדברג (אנ'). הטיול האחרון היה לאגם בוכריין בקיץ 1938.
ילדי בית היתומים למדו בבית הספר שהוקם על ידי הרש"ר הירש. בית הספר הקנה ערכים יהודיים מסורתיים עם חינוך כללי. היה זה מודל לבתי ספר יהודיים ברוח אורתודוקסיה מודרנית. בית הספר אינו קיים עוד, אך במקום בו עמד הוצב שלט שבו נכתב: "בית הספר נפתח בשנת 1853 ונסגר במרץ 1939 לאחר שרוב המורים והתלמידים גורשו על ידי הנאצים ".
יציאת קבוצות ילדים לארץ ישראל

כדי למנוע את התקוממות האוכלוסייה הערבית, אפשרו הבריטים כניסת ילדים יהודים מעטים בלבד לארץ ישראל. גם קליטת המעטים נתקלה בקשיים מטעמים כלכליים. איזידור ידע שהזמן דוחק ואין זמן להתמהמה. הוא פנה לג'יימס ארמנד דה רוטשילד אשר היה מוכן לממן את עליית הילדים, אך בארץ לא נמצא מוסד מתאים לקליטתם. עוד בבית היתומים, איזידור הכין את הילדים לקראת העלייה ארצה - הראה להם סרטים ולימד אותם מילים שימושיות בעברית.
רוזה הייתה מעורבת בהכנת מזוודות הילדים טרם יציאתם מגרמניה. היא בחנה כל מזוודה כדי לוודא שהילדים לא שכחו להכניס את החפצים על פי רשימה שנמסרה להם והשתדלה להוסיף הפתעות נוספות. ערב עזיבת הילדים את בית היתומים, נכנסו הילדים לפי תור לחדרה של רוזה והיא ברכה כל ילד וילד בדמעות ובהתרגשות.
יציאת קבוצות ילדים לארץ ישראל > עליית הבנים באפריל 1939

הודות להתחייבות ג'יימס ארמנד דה רוטשילד, הובטחה קליטתם של 35 בנים מבית היתומים בכפר הנוער הדתי שליד חיפה. משפחת רוטשילד הסכימה לתרום כסף לבניית מבני מגורים, כיתות לימוד וחדר אוכל ולרכישת ריהוט. עם זאת, כפר הנוער דרש מבית היתומים בפרנקפורט כי ישלח את הילדים עם ציוד רב: ביגוד, מצעים, מגבות ועוד - ציוד שלכפר הנוער לא היה מקור מימון עבורו וגם היה קושי באותם ימים להשיג את הדרוש בארץ. איזידור, מנהל בית היתומים, הסביר כי לבית היתומים אין עוד משאבים לרכישת כל הנדרש. למרות זאת, נשלחו הילדים מצוידים היטב.
ביום היציאה חלק מההורים הגיעו להיפרד מילדיהם. איזידור, שרצה ללוות את הילדים גם הפעם, נתקל בקשיים שהערימו האנגלים, בחששם פן ירצה להשתקע בארץ. הוא שב והסביר שהוא חייב לחזור לגרמניה לטפל ב-150 הילדים ששהו בבית היתומים באותה עת, אף כי מדובר בסכנת חיים עבורו. הודות לעזרת חברים, אנשי ציבור ופיק"א, קיבל לבסוף אשרת תייר.
בעת הנסיעה שרר עדיין מתח וחשש אם אכן יצליחו לצאת מגרמניה. בטריאסטה שבאיטליה עלו הילדים על הספינה "גלילאה". ב-25 באפריל 1939 הגיעה הספינה לחופי חיפה ומשם הוסעו הילדים ליעדם - כפר הנוער הדתי. איזידור נשאר בארץ כחודש ימים, ראה שהילדים נקלטים בכפר הנוער הדתי וגם פגש בבוגרי בית היתומים שעלו ארצה בשנים קודמות וכבר השתלבו בה. תהליך הקליטה בכפר היה קל יחסית עבור הילדים, מכיוון שהיו שם רבים דוברי גרמנית. הילדים שולבו בלימודים בבית הספר וגם עבדו במשק הכפר. מה שהעיב על שמחתם, הייתה החרדה לגורל ההורים. בתחילה עוד קיבלו מהם מכתבים או גלויות באמצעות הצלב האדום - אך גם הם פסקו מלהגיע. רק ב-1945 נודע לילדים רבים כי הוריהם נספו.
יציאת קבוצות ילדים לארץ ישראל > עליית הבנות באפריל 1940

בסוף מרץ 1940 יצאה מבית היתומים קבוצה של 16 בנות בדרכה לארץ ישראל. בנמל טרייסט באיטליה הן עלו על האניה "מרקו פולו" והגיעו לחיפה ב-4 באפריל 1940, ומשם נסעו הישר לירושלים. שלוש נשים חברו למען קליטת הבנות בירושלים: הנרייטה סאלד שעמדה בראש עליית הנוער באותה עת, חנה יהודית לנדאו - מנהלת בית הספר "אוולינה דה רוטשילד" אשר קלטה את הבנות בבית ספרה, ואלה שוורצשטיין. אלה שוורצשטיין הייתה מנהלת מחלקת הבנות בבית היתומים בפרנקפורט ומיודדת עם מיס לנדאו. שלוש הנשים גם דאגו למגורי הבנות בפנימייה בסמוך לשער מנדלבאום.
סגירת בית היתומים

מאז פרוץ המלחמה, ניהלה רוזה את בית היתומים לבדה. היא גורשה למזרח באביב 1942 ונספתה.
בית היתומים נסגר בהוראת הנאצים ביולי 1942. ילדים מבית היתומים נשלחו לבית הילדים של אגודת הרווחה של הנשים היהודיות ברחוב הנס תומה 24 בפרנקפורט. במהלך חודש ספטמבר 1942 נסגר גם בית הילדים ברחוב הנס תומה. הילדים ואנשי הצוות שנותרו במקום נשלחו למחנות ריכוז והשמדה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהה איזידור באנגליה עם קבוצת ילדים שליווה. אז כבר היה ידוע כי עם שובו לגרמניה ייעצר וישלח למחנות ההשמדה, ולכן קיבל מהאנגלים אישור שהייה בארצם, שהודות לו הוא שרד את המלחמה. באנגליה הקים מוסד חינוכי לילדים פליטים וניצולים. בשנת 1946 נסגר המוסד ואיזידור עבר לארצות הברית, לחיות ליד ילדיו הנשואים, שם התחתן עם גיטה גולדשמיט ב-1952. הוא נפטר בשנת 1968 בניו יורק, בגיל 83.
בשנת 2022, הוכרו רוזה ואיזידור מרקס על ידי ארגון בני ברית כזכאים לקבלת אות המציל היהודי.
בטקס שנערך בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים ב-6 ביוני 2023, הוענק לצאצאי הזוג רוזה ואיזידור מרקס ז"ל "אות המציל היהודי" על ידי ארגון בני ברית.
ראו גם

מס על רכוש יהודי (גרמניה 1938)
יהודי גרמניה הנאצית
יהדות פרנקפורט
אנה אסינגר
לקריאה נוספת

עמי גרנק, משפחות גולדבלט - דיאמנט, מסע שורשים והנצחה פרנקפורט, רמת גן, מהדורה שנייה, 2021
יוטה רוזן, זרה בין זרים, ישראל, 2012
רבקה אלקין, הלמות הלב, ירושלים, יד ושם, 2004
אבן אל-מוקפע

עבדאללה אבן אל-מוקפע (בערבית: ابو محمد عبدالله روزبه ابن دادويه, בפרסית: روزبه پور دادویه; 724, פירוזאבאד, איראן – 759, בצרה, הח'ליפות העבאסית) היה סופר ומתרגם ממוצא פרסי שכתב בשפה הערבית.
ביוגרפיה

אבן אל-מוקפע נולד בעיירה גור (או גור, פירוזאבאד, פארס) בפרובינציה האיראנית פארס, ונולד למשפחה של נציגים מקומיים.
אביו היה פקיד מדינה הממונה על מיסים תחת שלטון בית אומיה, ואחרי שהואשם והורשע בהעלמת חלק מהכסף שהופקד על ידו, נענש על ידי השליט בכך שמחצו את ידו, ומכאן השם מוקפע (יד מצומקת).
אבן אל-מוקפע שירת בתפקידי עדות תחת מושלי אומיה שפור וקירמן. בניגוד לעמיתיו האחרים, הוא נמלט מרדיפות השושלת העבאסית לאחר הפלת שושלת אומיה.
בהמשך הוא חזר לבצרה ושימש כמזכיר תחת איסה בן עלי וסוליימן בן עלי, דודיו של הח'ליף העבאסי אל-מנסור.
לאחר שאחיהם עבדאללה בן עלי העלה הצעת להפלת כס המלוכה, הם ביקשו מאבן אל-מוקפע לכתוב מכתב לח'ליף העבאסי אל-מנסור שלא לא לפגוע בדודו ולחון אותו. שפת המכתב עלבה באל-מנסור, שביקש להיפטר מאבן אל-מוקפע. הוא הוצא להורג בסביבות 756 או 759 לספירה על ידי מושל בצרה.
מורשת והנצחה

המשורר הבוסני דזבד קראחסן כתב מחזה על אל-מוקפה.
הבכורה העולמית הועלתה בשנת 1994 במהלך מלחמת האזרחים בבוסניה-הרצגובינה על ידי השחקנים הבוסניים זיג'ה סוקולוביץ 'וסלמה אליספהיץ' מהתיאטרון הלאומי בסרייבו בניהולו של הרברט גנצ'אכר בהפקה של התיאטרון האוסטרי ARBOS - החברה למוזיקה ותיאטרון בווינה
לקריאה נוספת

The Oxford Handbook of Iranian History- "An early example is found in the writings of Ibn Muqaffa (d. ca. 757), a Persian convert employed as a translator and scholar at the Abbasid court."
A New Introduction to Islam : page 129
Said Amir Arjomand, "`Abd Allah Ibn al-Muqaffa` and the `Abbasid Revolution," Iranian Studies, 27 (1994).
Josef W. Meri (2005). Medieval Islamic Civilization: An Encyclopedia. Psychology Press. p. 346
Ann K. S. Lambton (2013). State and Government in Medieval Islam. Routledge. p. 50, 51
Wacks, David A. (2003), Journal of Arabic Literature, 34: 178–189
ארז כלפון

ארז כלפון (נולד בשנת 1971) הוא מנהל ישראלי. מכהן כיו"ר קבוצת שופרסל, יו"ר חברת קו צינור אירופה אסיה (קצא"א) ויו"ר מנהלת הליגות לכדורגל. בעבר כיהן כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, יועץ ראש הממשלה אריאל שרון וראש מטה שר האוצר משה כחלון.
ביוגרפיה

כלפון נולד וגדל ברמת גן. את שירותו הצבאי, כרובאי 07, עשה כמפקד טירונים בתוכנית לחיילי מקא"ם.
בעל תואר ראשון במדעי החברה ותקשורת מטעם אוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת רייכמן.
בשירות הציבורי

בשנת 2001, מונה ליועץ ראש הממשלה אריאל שרון. בתפקידו היה אחראי על הקשר מול רשויות מקומיות, וניהול הסיורים והאירועים במשרד רה"מ.
בשנים 2006–2009 כיהן כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, תחת שלושה שרים. בתפקיד זה קידם רפורמה בחקיקה במיסים לעולים חדשים ולתושבים חוזרים. בנוסף התמקד המשרד בתחום היזמות העסקית, ובקליטת הון אנושי מהתפוצות, באמצעות תוכנית להשבת תושבים חוזרים. מאז סיום כהונתו מכהן כסגן נשיא ארגון נפש בנפש, המעלה מדי שנה אלפי עולים יהודים מצפון אמריקה, קנדה ובריטניה, ובפרט חיילים בודדים ורופאים מכל רחבי העולם. בתפקיד זה, הוא אחראי על גיוס תרומות מתורמים פרטיים בישראל ובארצות הברית.
בשנת 2015, מונה על ידי שר האוצר משה כחלון לראש המטה שלו. בתקופה זו ריכז את עבודת אגפי המשרד לגיבוש תקציב המדינה לשנים 2015-2016 ולאישורו בממשלה ובכנסת. כמו כן היה שותף לגיבוש הסכם השכר של עובדי המגזר הציבורי במשק מול ההסתדרות.
ניהול

משנת 2016 מכהן כלפון כיו"ר חברת קו צינור אירופה אסיה (קצא"א). בתפקיד זה הוא פועל להבטחת רציפות תפקודית במשק האנרגיה, בשגרה ובחירום, בשני נמלי הנפט של החברה באשקלון ובאילת. כמו כן, מוביל את נושא הפיתוח העסקי בתחומי אנרגיות מתחדשות (כגון אגירת אנרגיה), הטמעת טכנולוגיות חדשניות, תוך יצירת שיתופי פעולה גלובליים, בין השאר, בתחום פריסת סיבים אופטיים לאורך קו הדלק שלה. בתפקידו הוביל גם את פתיחת חוף קצא"א לציבור ומסירת החוף האקולוגי באילת.
בין השנים 2016 ל-2019 כיהן כיו"ר דירקטוריון דוראד אנרגיה, תחנת הכוח הפרטית הגדולה בישראל. בתפקידו קידם עסקה לרכישת גז טבעי מהמאגרים כריש ותנין, שאפשרה סגירה פיננסית לפיתוחם ולקידום משק האנרגיה בישראל.
משנת 2018 מכהן כלפון כיו"ר מנהלת הליגות לכדורגל, האחראית על הפעילות הכלכלית, המסחרית, המקצועית והציבורית של הליגות המקצועניות בכדורגל. בעת התפשטות מגפת הקורונה בישראל, פעל להבטיח את המשך פעילות הליגות ויציבותן הכלכלית של הקבוצות, בשיתוף משרדי הבריאות, האוצר והספורט. בכהונתו הוביל את המנהלת כחברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות, ניהל את המכרז לזכויות השידור של הכדורגל המקצועני, שתמלוגיו הביאו לעלייה בתקציבי הקבוצות. בנוסף היה אחראי על שיתופי פעולה עם הבורסה לניירות ערך בתל אביב ועם בנק ONE ZERO למתן חסות לליגת העל בכדורגל. במסגרת שיתוף הפעולה המסחרי, הוקנו לשחקנים ידע וכלים בתחום הפיננסים, שיתמכו בעתידם הכלכלי, בקריירה ולאחר פרישה.
במרץ 2024 מונה לדירקטור בלתי תלוי בקבוצת שופרסל ושלושה חודשים לאחר מכן ליו"ר זמני של הקבוצה.
חיים אישיים

כלפון מתגורר בקריית אונו, הוא נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  הכנסת אישרה היום פה אחד בתמיכת 16 חברי כנסת את התיקון לפקודת מס הכנסה המעניק הקלות מיסוי משמעותיות לעולים חדשים ולתושבים חוזרים ותיקים, באתר הכנסת, ‏09.09.2008
↑  טל לוי, אושרה התוכנית למתן הקלות מס לעולים חדשים ולתושבים חוזרים, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2008
↑  יוקצו כספים נוספים להכשרת ישראלים חוזרים, באתר ynet, 11 באוגוסט 2008
↑  עמירם ברקת, ‏ראש מטה שר האוצר ארז חלפון ימונה ליו"ר קצא"א, באתר גלובס, 22 באפריל 2016
↑  עדיאל איתן מוסטקי, קצא"א אישרה פריסת סיבים אופטיים לאורך קו הדלק שלה, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2023
↑  ליאור גוטמן, בשורה למתרחצים: קצא"א החזירה את חוף הים באילת לציבור, באתר כלכליסט, 5 ביולי 2017
↑  עמירם ברקת, ‏דוראד תרכוש גז מכריש ותנין תמורת יותר מ-500 מיליון דולר, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2017
↑  ארז כלפון מונה לתפקיד יו"ר מנהלת הליגות לכדורגל, באתר מנהלת הליגות לכדורגל, ‏2018-02-08
↑  עדי רובינשטיין, שי ארצי, שולט בכדור: ארז כלפון נלחם על הכדורגל הישראלי, באתר ישראל היום, 20 באפריל 2022
↑  מנהלת הליגות לכדורגל מכרה את זכויות השידור לצ'רלטון, מה המחיר?, באתר אייס, 13 באפריל 2021
↑  שירי דובר, ‏הבורסה לני"ע הכריזה על תוכנית אימון פיננסי לשחקני ליגת העל, באתר גלובס, 4 בינואר 2021
↑  נווית זומר, ארז כלפון מונה ליו"ר הזמני של שופרסל, באתר ynet, 30 ביוני 2024
משולש הגבולות (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'יי. סי. צ'נדור 
 הופק בידי:  צ'ארלס רובן אלכס גרטנר אנדי הורביץ ניל דודסון
 תסריט:  מארק בול ג'יי. סי. צ'נדור
 עריכה:  רון פאטיין
 שחקנים ראשיים:  בן אפלק אוסקר אייזק צ'ארלי האנם גארט הדלונד פדרו פסקל
 מוזיקה:  Disasterpeace 
 צילום:  רומן וסיאנוב 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Atlas Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2019 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מותחן אקשן, סרט פעולה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  אמריקה הדרומית 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
משולש הגבולות (באנגלית: Triple Frontier) הוא מותחן סרט פעולה-שוד אמריקאי מ-2019 בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור, שהופץ על ידי נטפליקס. בסרט מככבים בן אפלק, אוסקר אייזק, צ'ארלי האנם, גארט הדלונד, ופדרו פסקל.
תקציר עלילת הסרט

נאמנויות נבחנות כאשר חמישה חברים, כולם יוצאי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, מתאחדים כדי לשדוד ברון סמים דרום אמריקאי, בפעולה שמובילה לשרשרת של השלכות בלתי נמנעות.
צוות השחקנים

בן אפלק – טום "זבוב אדום" דייוויס
אוסקר אייזק – סנטיאגו 'פופ' גרסיה
צ'רלי הנאם – ויליאם 'ראש הברזל' מילר
גארט הדלונד – בן מילר
פדרו פסקל – פרנסיסקו 'שפמנון' מוראלס
אדריה ארחונה – יובאנה
ריינלדו גאייגוס – גבריאל מרטין לוריאה
שילה ואנד – לורן ייטס
הערות שוליים

↑  Dino-Ray Ramos, ‘Triple Frontier’ Trailer: Ben Affleck & Company Take Down A South American Drug Lord In Netflix Feature. Deadline.com
אדמאנטיוס קוראיס

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1748 האימפריה העות'מאנית (1453–1844) איזמיר, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  6 באפריל 1833 (בגיל 84) ממלכת הצרפתים פריז, ממלכת הצרפתים 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  Evangelical School of Smyrna, אוניברסיטת מונפלייה 
 זרם:  תנועת ההשכלה היוונית המודרנית 
 תחומי עניין:  Greek philology, מילונאות, שפה תקנית, ספרות יוונית 
 עיסוק:  מילונאי, מבקר ספרות, רופא, אנושן, סופר, בלשן, פילוסוף, פילולוג 
 מדינה:  צרפת, האימפריה העות'מאנית 
 חתימה:   
 
אדמאנטיוס קוראיס או אדמאנדיוס קוראיס (ביוונית: Ἀδαμάντιος Κοραῆς; 27 באפריל 1748 –  6 באפריל 1833) היה אינטלקטואל הומניסטי ודמות מרכזית בתנועת ההשכלה היוונית, נזקפת לזכותו הנחת היסודות לספרות היוונית המודרנית ויחד עם סריפולוס את היסודות לחוקת יוון. פעילותו סללה את הדרך למלחמת העצמאות היוונית ומעורבותו בשאלת השפה ביוון את הופעתה של צורה טהורת של השפה היוונית, הידועה כיום כיוונית ספרותית (Καθαρεύουσα). מילא תפקיד חשוב בעיצוב תודעה חדשה בקרב האינטליגנציה, שהייתה אמורה למלא תפקיד ביצירת תנועה לאומית חדשה ביוון.
חייו

קוראיס נולד בסמירנה, ולמד בלהט פילוסופיה, אורינות ובלשנות עוד משנות נעוריו. בתחילה למד בעירו, סיים את בית הספר היווני האוונגלי, כבוגר שואף ידע נסע ללמוד באמסטרדם, חזר לסמירנה ונסע לצרפת. את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת מונפלייה סיים בשנת 1788.
את כל שנותיו לאחר מכן בילה כגולה בפריז ונתמך כלכלית על ידי סוחרים עשירים מכיוס. כחוקר קלסי, קוראיס סלד מההשפעה הביזנטית על החברה היוונית והיה מבקר חריף של הבורות של אנשי הדת וההתרפסות שלהם לאימפריה העות'מאנית, למרות שהוא הודה שהייתה זו הכנסייה האורתודוקסית ששמרה את הזהות הלאומית של יוונים. בעודו בפריז, הוא היה עד למהפכה הצרפתית.. הוא הושפע מהרגשות המהפכניים וליברליים של תקופתו, הוא העריץ את תומאס ג'פרסון והתכתב אתו. קוראיס האמין בחינוך, האמין כי חינוך יבטיח לא רק את ההישג של עצמאות אלא גם כינונה של חוקה ראויה למדינה היוונית המשוחררת. עודד יוונים עשירים לפתוח ספריות ובתי ספר חדשים ברחבי יוון. הוא חזה דמוקרטיה ביוון, היו לו דעות (שהושפעו מהמהפכה בצרפת) על איך המערכת המשפטית צריכה לתפקד בדמוקרטיה והוא חשב שאפשר יהיה לשחזר את תהילת תור הזהב של פריקלס.
הוא החליט לטהר את השפה המדוברת מגורמים זרים שנכנסו אליה בעקבות הכיבוש והקליטה של מילים זרות על ידי הפזורה היוונית וסטודנטים שלמדו במדינות אחרות. כוונתו הייתה להביא את השפה קרוב ככל האפשר לשפה הקלאסית של יוון העתיקה, אותה ידעו חלק ניכר ממשכילי אירופה של אותה עת. מאמציו הובילו להוצאת " Ἄτακτα", המילון היווני המודרני הראשון. אנציקלופדיה בריטניקה מציינת כי "השפעתו על השפה היוונית המודרניות והתרבות אף הושוותה לזו של דנטה באיטלקית ומרטין לותר בגרמנית".
קוראיס תרגם סופרים יווניים עתיקים ומספר כתבים לטיניים ליוונית מודרנית (ולשפות אחרות) במטרה להנגיש את נכסי התרבות האלו לעם. דרך התרבות הקלאסית קיווה לגרום להתעוררות רוחנית ולאומית של העם, ולשם כך הוסיף בספריו מבואות ארוכים בהם פרס את משנתו בעניינים פוליטיים, חינוכיים ולשוניים והתייחס לחברה הרצויה ביוון. קוראיס הפיק 30 כרכים של תרגומים אלה, בתוכם 17 כרכים של "הספרייה של ספרות יוונית". בנוסף כתב מספר ספרים בהם חיבור שנחשב כניתוח ההיסטורי, חברתי ומדיני הטוב ביותר של התקופה המודרנית ביוון תוך התמקדות בנושאים חברתיים. הוא תמך במסעו של נפוליאון למצרים וארץ-ישראל ותקף את הפטריארך היווני בירושלים כאשר זה דחק בנתיני הסולטאן הנוצרים לתמוך בסולטאן במלחמה נגד צרפת ה"אתיאיסטית". מאוחר יותר הצטננה תמיכתו בנפוליאון והוא כינה אותו "הרודן של רודנים".
קוראיס נפטר בפריז בגיל 84 זמן קצר לאחר פרסום הכרך הראשון של האוטוביוגרפיה שלו ולפני סיום הדפסת המילון. שרידיו נשלחו ליוון, להיקבר שם. דיוקנו הופיע על שטר של 100 דרכמות בשנים 1978–2001.
לקריאה נוספת

* Stephen George Chaconas, , USA: Columbia University Press, 1942
הערות שוליים

↑  ANNA TABAKI, Adamantios Korais (Smyrna 1748 - Paris 1833): Ideology, philosophy, philology and the notion of Hellenic ‘‘Regeneration’’, The Historical Review/La Revue Historique 2, 2005, עמ' 93-128
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272665605171  PLWABN: 9810591100705606  BNE: XX5016110  BnF: cb121835680 (data)  CiNii: DA15988006  GND: 118565346  ISNI: 0000 0001 2144 1591  LCCN: n82208074  NKC: mzk2017969193  NLA: 35280046  NLG: 21365  NTA: 069905924  RERO: 02-A000099649  SELIBR: 207683  SUDOC: 030418011  Trove: 895275  VcBA: 495/28447  VIAF: 95174123   WorldCat (עם VIAF): 95174123 
אטקטה
14 (מספר)

| --- | --- |
 כתיב עשרוני:  14
 במילים:  ארבע עשרה
 מספר סודר:  הארבע עשרה
 גימטריה:  י"ד
 גורמים ראשוניים:   2\cdot 7
 כתיב רומי:   \ XIV,XIIII
 כתיב בינארי:  1110
 כתיב הקסדצימלי:  E
14 (במילים בלשון זכר: ארבעה-עשר; בלשון נקבה: ארבע-עשרה) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 13 ולפני 15.
במתמטיקה

14 הוא סכום של שלושת הריבועים הראשונים (1,4,9) וככזה הוא מספר ריבועי פרמידי.
14 הוא מספר קטלן.
14 הוא המספר הזוגי הקטן ביותר שאינו נמצא בתמונה של פונקציית אוילר
14 שייך לסדרת פל-לוקאס
14 הוא מספר קית' הראשון בבסיס העשרוני
במדע

14 הוא המספר האטומי של צורן.
החלבון הסוכך GroEL, שפעולתו חשובה מאוד לזירוז ייצור חלבונים ותיקון חלבונים בכל מיטוכונדריון וכלורופלסט וכמעט בכל בקטריה מורכב מ-14 תת-יחידות זהות. הסיבה האבולוציונית להיותו בנוי מכל כך הרבה תת-יחידות, שרובן זהות זו לזו היא חיסכון בקטע הגנום שמקודד לחלבון זה (קטע הגנום מקודד במקום לחלבון שלם, רק לאחד חלקי 14 מאורך החלבון).
בתחומים אחרים

בדרום אמריקה, 14 מייצג מזל טוב.
מספר ה"מקודד" (אנ') ברבות מיצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. ניתן לחשוב עליו כמעין "חתימה", שכן 14 הוא סכום מספריהם הסידוריים של האותיות BACH.
במשחק הקלפים פיקה, חמשת הקלפים הגבוהים שווים כל אחד 14 נקודות. זהו גם פירושו של שם המשפחה קטורזה בספרדית ובצרפתית.
אדמונד קרפילד

פרנץ אדמונד קרפילד (באנגלית: Franz Edmund Creffield, סביבות 1870-1906), היה מנהיג דתי ממוצא גרמני-אמריקאי. הוא הקים תנועה דתית בקורבליס, אורגון, אשר הייתה ידועה בשם "Holy Rollers". התנועה, אשר זכתה לפופולריות בעיקר בקרב נשים, נראתה בעיני רבים ככת. קרפילד האמין שהוא הביאה השנייה של ישו. במהלך השנים, הסתבך עם הרשויות והתושבים, לרוב בעקבות מערכות היחסים שלו עם המאמינות בו והתנהגותו הבלתי יציבה.
בשנת 1906 הוא נרצח על ידי ג'ורג' מיטשל, שאחותו הייתה אחת מהחברות בתנועה. לאחר שזוכה על עשיית עוול בהריגה, מיטשל עצמו נרצח על ידי אחותו כנקמה, וחברה נוספת בתנועה התאבדה. הסיפור משך תשומת לב לאומית, והיה אייטם חדשותי משמעותי בזמנו.
חייו המוקדמים

קרפילד היגר מגרמניה, ולא ברור איך הגיע לאורגון. הוא הגיע לראשונה לפורטלנד בשנת 1903, והחל לפעול בצבא הישע. מאוחר יותר באותה השנה נשלח למשימה בעיר קורבליס. זמן קצר לאחר מכן, הוא התנתק מצבא הישע והקים תנועה משלו, לה קרא "The Bride of Christ Church". המקומיים החשיבו את התנועה לכת, וכינו אותם "Holy Rollers" מכיוון שבמהלך הטקסים שלהם הם התגלגלו על הרצפה במשך שעות.
Bride of Christ Church

קרפילד לא אמר שום דבר שערורייתי כשהגיע לראשונה לקורבליס בשנת 1903, והטיף בעיקר על "היופי של הגוספל". אלו שעקבו אחריו החלו להאמין שהוא מקבל את המסרים שלו ישירות מאלוהים. קרפילד הטיף במשך שעות בזמן שהמאמינים שלו התגלגלו על הרצפה והתחננו למחילתו של אלוהים. כשהפגישות הרועשות שלהם החלו להימשך עד השעות המוקדמות של הבוקר, נאסר על קרפילד לקיים את הפגישות בתוך העיר.
במהלך הקיץ הוא ותומכיו הקימו מחנה מחוץ לקייגר איילנד, ליד נהר ווילמט. כשגשמי הסתיו החלו, שרה הולט, אחת ממאמינותיו ההדוקות ביותר, הזמינו אותו וכעשרים נוספים לעבור לגור בביתם שנמצא בצמוד לגבולות קורבליס. באוקטובר הקבוצה שרפה את רוב תכולת הבית, כולל רהיטים, כלים, חתול וכלב. בנוסף, היו דיווחים על כך שתינוק הועלה כקורבן, אך הם לא היו נכונים.
אנשים החלו לפקפק בכך שקרפילד יכול "לחיות באותו בית נעול עם מספר נערות צעירות, ולא לעשות דבר מלבד להתעסק בדת."
בינואר 1904, 20 חברים מהמשמר האזרחי שנקראו הכובעים הלבנים השפילו את קרפילד, זיפתו אותו וכיסו אותו בנוצות. הם דרשו ממנו לעזוב את העיר ולא לשוב. יום למחרת קרפילד ומוד הורט, בתה של שרה הורט, נישאו בחדר בו "ניחוח של זפת היה ניכר."
בפברואר, קרפילד הואשם בניאוף עם דודתה של מוד, דונה סטאר. ניאוף היה פשע באותם זמנים, לכן יצא צו למעצרו. מצוד ארצי נערך אחריו במשך מספר חודשים. במקביל, הרבה מעוקביו צמו ובילו את ימיהם בשכיבה על הרצפה ובהתפללות. רובם אושפזו במוסד סגור.
ביולי, חודש לאחר ששרה הורט אושפזה, קרפילד התגלה ערום ומורעב מתחת לביתה. קרפילד טען לחפותו, אך נמצא אשם ונכלא ל-17 חודשים בכלא של מדינת אורגון. כששוחרר, הוא טען שהוא ישו שקם לתחייה, ושתחייתו היא תוצאה של שחרורו מהכלא.
קרפילד טען הוא האחראי לרעידת האדמה בסן פרנסיסקו שהתרחשה בשנת 1906. כל המאמינים שלו אשר שוחררו מהמוסד האמינו לו. "קרפילד הוא ישו," אמרה קורה הארטלי, "הוא שפט את סן פרנסיסקו וגרם לרעידת האדמה; הוא גם שפט את העיר קורבליס ורעידת אדמה תהרוס אותה." היא ומאמינים נוספים צייתו להוראתו לפנות את החוף.