stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייסל אל-מקדאד
קריירה

אל-מקדאד הצטרף למשרד החוץ הסורי כדיפלומט לאחר שהשלים את לימודיו באוניברסיטת קארל. בשנת 1995 הוא היה לחבר במשלחת הקבועה לאו"ם שם ייצג את סוריה בכנסים רבים. בשנת 1996 הוא התמנה לסגנו של הנציג הקבוע של סוריה באו"ם, מיכאיל והבה.
ב-2003 הפך אל-מקדאד לנציג הקבע של סוריה באו"ם, תפקיד שאותו מילא עד למינויו לסגן שר החוץ 2006. אל-מקדאד מחזיק במסדר ההצטיינות האזרחי מהמלך הספרדי חואן קרלוס.
לאחר מותו של וליד מועלם מונה אל-מקדאד ב-22 בנובמבר 2020 לשר החוץ.
מלחמת האזרחים בסוריה

אל-מקדאד הכחיש את ההאשמות על דיכוי מפגינים בידי הממשלה לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה. הוא קיים ראיונות עם כלי תקשורת מערביים וערבים על ההתקוממות וייצג את משטרו של בשאר אל-אסד.
אל-מקדאד קידם את טענת הממשל הסורי על כך שהם נלחמים במורדים טרוריסטים, וכשנשאל על ידי כתב ה-BBC אם הוא מאמין שממשלתו מנצחת במלחמה ב-2013, הוא הגיב ואמר "אנחנו ננצח בה, אנחנו מנצחים בה, כן."  במסגרת ועידת ז'נבה השנייה על סוריה, השתתף כחלק מהמשלחת שייצגה את ממשלת סוריה, יחד עם בשאר ג'עפרי, עומראן אל-זועבי, בות'יינה שעבאן, וליד מועלם ולונה שבאל.
בינואר 2021 הוכנס אל-מקדאד לרשימת הסנקציות של האיחוד האירופי, בשל תפקידו במהלך מלחמת האזרחים.  בריטניה הטילה עליו סנקציות גם כן אחרי חודשיים, ואמרה שהוא "שותף באחריות לדיכוי האלים של המשטר הסורי נגד האוכלוסייה האזרחית".
חיים אישיים

פייסל אל-מקדאד נשוי ואב לבן ושתי בנות. ב-18 במאי 2013 נחטף אביו על ידי חמושים בכפרו, ע'סם.
הערות שוליים

↑  "Syrians pressed on Hariri inquiry". BBC. 26 באוגוסט 2005. נבדק ב-10 בדצמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "صحيفة الثورة". thawra.alwehda.gov.sy.
1 2  "Faisal al-Mekdad". אורכב מ-המקור ב-2014-04-07.
↑  "Syria Appoints Veteran Diplomat Faisal Mekdad as Foreign Minister". Voice of America. Reuters. 22 בנובמבר 2020. נבדק ב-23 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Syria minister Faisal Mekdad says 'we are winning the war'". BBC.
↑  "وفد النظام السوري إلى "جنيف 2" برئاسة وليد المعلم". אורכב מ-המקור ב-2014-04-07. נבדק ב-2014-04-02.
↑  "SYRIA: New minister of Foreign Affairs added to the sanction list". European External Action Service. 16 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New UK sanctions targeting Assad regime for repressing the Syrian people". GOV.UK. 2021-03-15. נבדק ב-2022-09-14.
↑  "Father of Assad spokesman kidnapped". BBC. 18 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
סרה דה טרמונטנה

טרסות בבניאלבופר
הכביש לסה קלוברה
הקרפדה המיילדת של מיורקה, מין אנדמי לסרה דה טרמונטנה
הקניון של טורנטה דה פראיס
סרה דה טרמונטנה (בקטלאנית: Serra de Tramuntana, בספרדית: Sierra de Tramontana) הוא רכס הרים בצפון-מערב האי מיורקה בספרד. באותו שם מכונה אחד מששת החבלים (comarques בקטלאנית) של מיורקה, הקרוי על שם רכס ההרים, אך משתרע מעט מעבר לאזור רכס ההרים. בשנת 2008 אוכלוסיית אזור סרה דה טרמונטנה הייתה 109,870 תושבים רשומים. ב-27 ביוני 2011 הכריז ארגון אונסק"ו על סרה דה טרמונטנה כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

רכס ההרים של סרה דה טרמונטנה משתרע על שטח של 1,067 קילומטרים רבועים ולאורך של יותר מ-90 קילומטרים. באזור מתגוררים כ-20,000 תושבים, כמחציתם גרים בעיירה סוייר (ספ'). רכס ההרים העיקרי תופס את כל החלק המערבי והצפון-מערבי של מיורקה. סרה דה טרמונטנה מתנשא עד לפוץ' מז'ור (ספ'), הנקודה הגבוהה ביותר במיורקה (1,445 מטר), כשבהרים הצפוניים של מיורקה יש 54 פסגות בגובה מעל אלף מטרים. מתחת לפוץ' מז'ור נמצאים שני מאגרים של מי שתייה, מאגר קובר (Cúber) ומאגר גורג בלאו (Gorg Blau), שעודף המים שלהם נשפך לקניון דרך ערוץ הנחל טורנטה דה פראיס (Torrent de Pareis).
הר סרה דה נה בורגסה (אנ') הוא החלק הדרומי ביותר ברכס טרמונטנה.
ההרים נגישים בקלות באמצעות כבישים ומסלולי הליכה רבים. ועם זאת אין בהם תיירות המונית, והם אידיאליים לטיולים רגליים ורכיבה על אופניים. סרה דה טרמונטנה שובה לב בנוף הפראי והיפה להפליא שלו, שעדיין מכוסה בצמחייה המקורית על פני שטחים נרחבים, ובטבע שכמעט ולא נפגע.
גאוגרפיה > קול דה קל רייס

קול דה קל רייס (Coll de Cal Reis) הוא אוכף הרים ברכס סרה דה טרמונטנה. ממערב לאוכף משתרע הרכס עד לנקודה הגבוהה ביותר של האי, פוץ' מז'ור, ואילו ממזרח לאוכף, יש רק פסגה צדדית מינורית, מולטה דה קלס רייס (Moleta de Cals Reis).
הכביש המהיר Ma-2141 מוביל מעל האוכף אל עיירת החוף סה קלוברה (גר'), אחת הדרכים הנחשבות כציוריות של ספרד. הדרך היא גם יעד נודע לרוכבי אופניים.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בטרמונטנה גשום משמעותית יותר משאר האי, עד 1,507 מילימטרים משקעים אטמוספיריים בשנה, בהשוואה לחלקים אחרים של האי בהם כמות הגשמים השנתיים היא פחות מ-400 מילימטרים. האקלים גם קריר יותר בגלל הגובה, וכמה ימים של שלג אינם דבר חריג במהלך החורף.
בעלי חיים

בין בעלי החיים של האזור בולטת הקרפדה המיילדת של מיורקה (Alytes muletensis), שהתגלתה כממצא חי רק בשנת 1979 והיא אנדמית לאזור זה. בשנת 2003 נתגלה פרט דו-ראשי של נחש הכיפה הבלתי מזיק לא הרחק מוויידמוסה (Valldemossa). הנחש כונה בתקשורת "הידרה של מיורקה" (רמיזה להידרה בת תשעה הראשים, דמוית הנחש של המיתולוגיה היוונית). ניתן להתרשם מהנחש הנדיר בגן החיות של הזוחלים בדרום האי (הכביש המהיר פלמה-מנקור).
גאולוגיה

לפני יותר מ-300 מיליון שנה, לקראת סוף הפלאוזואיקון, החלק של קרום כדור הארץ המכונה כיום ספרד היה מעורב ישירות בהתנגשות הקראטון היבשתי של לאורנטיה (אמריקה הצפונית של ימינו), אירופה ויבשת-העל של גונדוונה (כולל אפריקה). כתוצאה מהתנגשות זו התפרש מתחם הרים ענק על פני יבשת העל של פנגיאה. ניתן למצוא כיום בסרה דה טרמונטנה תוצרי סחיפה מרכס הרים זה ששקעו בפרם ובטריאס בצורת אבני חול אדומות ואבני חרסית. רוב הסרה דה טרמונטנה והסרס דה לייבנט (גר') בדרום-מזרח האי והמתחמים ההרריים המתנשאים באזור המרכז של מיורקה מורכבים מאבן גיר מהמזוזואיקון, ששקעה בעיקר ביורה לפני 180 מיליון שנה בים רדוד. פני האי כולו, כולל המשקעים מהשלישון ומהרביעון של המישור המרכזי של ימינו, מורכבים עד 90 אחוזים מאבן גיר.
לאחר שיבשת-העל פנגיאה התפרקה וחלקיה הלכו והתרחקו בתחילה, אפריקה ואירופה, כולל ספרד של ימינו, שוב נעו זה כלפי זה. עקב התנגשות ספרד עם אפריקה בשלישון לפני כ-20 מיליון שנה, החלק בקרום כדור הארץ, המהווה כיום את האי מיורקה, נדחס בכ-50% מגודלו המקורי. המשקעים מהיורה ממש נגרסו ונדחפו זה על גבי זה מספר פעמים. במהלך המשך השלישון שקעו חלקים נרחבים מהאזור המרכזי של האי, מה שגרם למבנה בן שלושת החלקים הנוכחי של האי, סרה דה טרמונטנה בצפון-מערב, המישור המרכזי וסרס דה לייבנט שבדרום-מזרח. מכיוון שגובה פני הים באותה תקופה היה גבוה בהרבה ממה שהוא היום, המישור המרכזי הוצף לחלוטין על ידי הים. לכן סלעי הטריאס, היורה והקרטיקון היו מכוסים שם על ידי משקעים משלהי השלישון.
גשמים עזים ברביעון הובילו כמויות אדירות של שברי סלעים מסרה דה טרמונטנה אל השפלה והעמיקו סדקים ונקיקים. הפחמן הדו-חמצני הכלול במי הגשמים ובכך גם במים שחלחלו לקרקע המיס כמויות גדולות של אבן גיר, מה שהוביל ליצירת קרסט באזורי ההרים והגבעות של האי. במיקום הבולט, "הבקע הגדול", הטוהר ועובי אבן הגיר האיצו את תהליך הקרסט. תופעות הקרסט מתבטאות בדמות מערות שונות, במיוחד באזור סרס דה לייבנט, ובצורה של עמקי התמוטטות פוריים (מה שמכונה פוליה (אנ')) בסרה דה טרמונטנה מלאים במשקעי נהר אחרונים בצורה המיוחדת, אך המוגבלת מקומית של מרצף אבן גיר (אנ').
זהו מאפיין מיוחד של רכס הרי החוף אלו, שבגבהים שמעל 600 מטר מופיע לפתע אזור חקלאי, אם כי מוגבל, עם יישובים מבודדים, ואילו בגבהים התחתונים יותר, טרסות עם עצי תפוז ושקד או גידול זיתים אפשריות רק בעמקים מסוימים. הרי הקרסט של הצפון יצרו עולם מוזר של צורות, שבשדות מרצפי אבן הגיר החדים שלהם והרכסים המחודדים, שתמיד יש בהם נקיקים, מזכירים צורות קטנות מהקרסט הטרופי. מרשימים במיוחד הצורות ליד העיירה אינקה (ספ') למרגלות ההר עד לעיירת החוף סה קלוברה (גר'), גם ליד המנזר הידוע סנטוארי דה ליוק (גר'). צורות דומות ניתן לראות על סלעי אבן הגיר ישירות על החוף הסלעי של מפרץ סה קלוברה.
תיירות > אטרקציות

המוזיאון "מוסאו דה ליוק" (Museu de Lluc) ובו ממצאים פרהיסטוריים מהמערות באזור אסקורקה (Escorca), קרמיקה, רישומים, ציורים וכו'.
מנזר סנטוארי דה ליוק (גר') - הוא מקום עלייה לרגל בהרי הסרה דה טרמונטנה ונחשב למרכז הרוחני של מיורקה. בסנטוארי דה ליוק, הקדושה המגנה של מיורקה, "מארה דה דאו ליוק" (Mare de Déu de Lluc), "אם אלוהי ליוק", הנערצת בצורה של פסל שחור של המדונה, שהמקומיים מכנים "סה מורניטה" (sa morenita, "בעלת העור הכהה"). במקום הקדוש מבקרים כמעט מיליון מבקרים בשנה והוא יעד לעולי רגל רבים.
קניון טורנטה דה פראיס (Torrent de Pareis)
עיירת החוף הציורית סה קלוברה
מפרץ קלה טואנט (Cala Tuent)
תיירות > שבילי הליכה

באזור זה יש שבילי הליכה הררים רבים. בקתת ההרים (refugi) טוסלס ורדס (Tossals Verds) ממוקמת על מסלול ההליכה למרחק גדול GR 221, בלב הסרה דה טרמונטנה, בגובה 540 מטר. היא זמינה לכולם תמורת תשלום קטן, ומהווה נקודת התחלה אידיאלית לחקר בתי הקרח של רכס טרמונטנה במסנליה (Massanella).
תיירות > בתי הקרח

בימים שקדמו למערכות הקירור וההקפאה החשמליות, נאסף שלג על ההרים הגבוהים בחודשי החורף, נאגר בבתים שתוכננו במיוחד ועובה לקרח; חומרי בידוד כגון קש מנעו הפשרה מוקדמת. בעונות החמות נמכר הקרח במקומות הנמוכים יותר. רבים מבתי הקרח לשעבר הללו נמצאים בשלבים שונים של התפררות בגבהים הגבוהים יותר של סרה דה טרמונטנה.
לקריאה נוספת

J. M. Azañon, J. Galindo-Zaldívar, V. Carcía-Dueñas und A. Jabaloy: Alpine Tectonics II: Betic Cordillera and Balearic Islands. S. 401–417 in W. Gibbons und T. Moreno (Hrsg.) The Geology of Spain. The Geological Society of London, 2002, ISBN 1-86239-127-0 (paperback).
V. Rosselló, B. W. Sellwood und R. W. Fairbridge: Spain: Balearic Islands. S. 683–686 in E. M. Moores und R. W. Fairbridge (Hrsg.) Encyclopedia of European and Asian regional geology. Chapman & Hall, London 1997, ISBN 0-412740-400.
הערות שוליים

↑  Cultural Landscape of the Serra de Tramuntana
↑  Davies, Bryn (2017-09-18). "CARRETERA DE SA CALOBRA: THE BEST ROAD IN SPAIN?". Adventure Bike Rider.
↑  Col dels Reis from Sa Calobra
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 249398345   WorldCat (עם VIAF): 249398345 
שרידים של בית קרח
מנזר סנטוארי דה ליוק
ברידג'ט מוינאהן

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1971 (בת 53) בינגהמטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kathryn Bridget Moynahan 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  תיכון לונגמדו 
 בן או בת זוג:  אנדרו פרנקל (17 באוקטובר 2015–?)  טום בריידי (2004–2006)  ג'וזף מק'גינטי ניקול (2010–2014)  סקוט רוזנברג (2001–2003) 
 צאצאים:  ג'ון אדוארד תומס מוינאהן 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברידג'ט מוינאהן (באנגלית: Bridget Moynahan; נולדה ב-28 באפריל 1971) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. כיכבה בסרטי הקולנוע "אני רובוט", "שר המלחמה" ו"ג'ון וויק 1" ומשחקת בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם".
ביוגרפיה

מוינאהן נולדה בבינגהמטון שבמדינת ניו יורק וגדלה במסצ'וסטס. לאחר לימודי התיכון החלה בקריירת דוגמנות ועברה לניו יורק. הצטלמה למגזיני אופנה ונשים בולטים בהם גלאמור, ווג, קוסמופוליטן ו-Elle. במקביל למדה משחק.
ב-1999 הופיעה במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" כנטשה, רעייתו של "מר ביג". בשנת 2000 שיחקה בתפקיד ברמנית ורקדנית, בסרט הקולנוע "חופשיות על הבר" שזכה להצלחה קופתית רבה. ושיחקה בתפקיד קטן בקומדיה "שפוט שלה" בכיכובה של אמנדה פיט. ב-2002 שיחקה בסרט "כל הפחדים כולם" בתפקיד מושא חיזוריו של ג'ק ראיין(בן אפלק). ב-2003 כיכבה בסרט "השתול" לצדם קולין פארל ואל פצ'ינו. ב-2004 שיחקה בתפקיד הראשי לצדו של ויל סמית' בסרט "אני, רובוט" וב-2005 בתפקיד הנשי הראשי לצדו של ניקולס קייג' בסרט "שר המלחמה". ב-2006 שיחקה בסרט "בלתי ידוע" לצד גרג קיניר, בסרט "אחי, אני והיא", ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "שש מעלות" ששודרה ברשת ABC. הסדרה לא זכתה להצלחה וירדה בטרם השלימה עונה מלאה.
משנת 2010 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" ברשת CBS. בסדרה היא גילמה את דמותה של התובעת ארין, בת למשפחת שוטרים אירית-אמריקאית. הסדרה ירדה משידור ב-2024.
ב-2011 שיחקה בסרט הקולנוע "פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס".
מוינאהן שיחקה בסדרת הסרטים "ג'ון וויק" כאשתו של גיבור הסרט, ג'ון.
בשנת 2021 התארחה בדמותה של נטשה בסדרה "פשוט ככה"; הפקה מחודשת של HBO Max לסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" (שם שיחקה גם מוינהאן).
חיים אישיים

מוינאהן הייתה במערכת יחסים עם כוכב הפוטבול טום בריידי, במשך שלוש שנים. לאחר שנפרדו גילתה שהיא בהריון ולשניים נולד בן באוגוסט 2007. באוקטובר 2015 נישאה לאיש העסקים אנדרו פרנקל.
רובין קאזאן

מועדון הכדורגל רובין קאזאן (ברוסית: Футбольный клуб Рубин Казань; בטטארית: Рубин Казан футбол клубы,  Рубин Казан футбол төркеме, Rubin Qazan futbol tөrkemı) היא קבוצת כדורגל רוסית מהעיר קאזאן שברפובליקת טטרסטן, המשחקת בליגת העל הרוסית.
הקבוצה נקראה קודם לכן גם בשמות "איסקרה" (1958–1964), ו"רובין-TAN" (‏1992–1993) והחל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היא אחת מקבוצות הכדורגל המובילות ברוסיה. הקבוצה זכתה פעמיים באליפות רוסיה (2008, 2009), פעם אחת בגביע הרוסי (2012) ופעמיים בסופר קאפ הרוסי (2010, 2012).
בעונת 2021, תקציב הקבוצה עמד על 2 מיליארד רובל רוסי בשנה (כ-32 מיליון דולרים).
היסטוריה > שנים ראשונות

הקבוצה הוקמה בשנות ה-40 כקבוצת הכדורגל של מפעל המטוסים גורבונוב והחל מ-1957 נשאה את השם "איסקרה". ב-1965 הפכה ל"רובין" ועד התפרקות ברית המועצות שיחקה בליגות האזוריות ובליגות הנמוכות, ומעולם לא שיחקה בליגת העל הסובייטית.
ב-1997 העפילה רובין קאזאן לליגת המשנה הרוסית בה שיחקה עד לתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
היסטוריה > העפלה לליגת העל וזכייה באליפויות ובגביע

הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל הרוסית בשנת 2003, סיימה במקום השלישי בליגה בעונת הבכורה שלה והעפילה לגביע אופ"א. העונה הבאה שלה הייתה מוצלחת פחות, כאשר היא סיימה במקום העשירי. בעונת 2005 היא העפילה לגביע אופ"א פעם נוספת, לאחר שסיימה במקום הרביעי.
במהלכה של עונת 2008 רשמה רובין קאזאן שמונה ניצחונות רצופים, בהם ניצחון במשחק כנגד האלופה לשנת 2007, זניט סנקט פטרבורג. בזכות כך שברה הקבוצה את השיא הקודם של שישה ניצחונות רצופים שהיה שייך לדינמו מוסקבה. במחזור ה-27 של העונה הבטיחה הקבוצה את זכייתה באליפות הראשונה בתולדותיה, ובעקבות כך העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2009/2010.
בעונת 2009 היא זכתה באליפות שנייה ברציפות, ובעונת ליגת האלופות המקבילה סיימה במקום השלישי בביתה וירדה לשחק בליגה האירופית. בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית הדיחה את הפועל תל אביב, ובשמינית הגמר הפסידה לוולפסבורג.
בעונת 2011/2012 הפסידה הקבוצה לאולימפיק ליון בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, הודחה לשלב הבתים של הליגה האירופית והוגרלה לשחק מול טוטנהאם הוטספר, פאוק סלוניקי ושמרוק רוברס. היא העפילה לשלב 32 האחרונות אחרי 3 ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד בודד, והודחה על ידי אולימפיאקוס.
במאי 2012 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הרוסי אחרי ניצחון 1–0 על דינמו מוסקבה.
היסטוריה > הירידה ביכולותיה והנשירה לליגה הלאומית

בעונת 2018/2019 אופ"א הטילה איסור על רובין קאזאן להשתתף במפעלים האירופיים למשך שנתיים עקב הפרת תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת.
בשנים אלה רובין אכזבה פעמים רבות. הרשויות בטטרסטן ניסו שוב ושוב להפיח חיים חדשים בפרויקט הכדורגל המקומי, אבל בכל פעם משהו השתבש. חאבי גרסיה שהובא לאמן את הקבוצה לא נשאר יותר משנה וחזר על דרכו של אונאי אמרי, שהצליח באירופה לאחר שנכשל ברוסיה. גורבאן ברדייב חזר לרובין לאחר הצלחתו ברוסטוב, אך לא קיבל את ההעברות הנדרשות. רומן שרונוב ערך בכורה מזהירה, אבל אז היה חסר לו חוש האימון והניסיון לשמור על רמת הקבוצה. כתוצאה מכך - פיטורים תוך חצי שנה.
במהלך עונת 2019/2020 נודע שהקבוצה נתקלה בקשיים כלכליים שמנעו ממנה מלארח באק בארס ארנה ובמקום זאת היא אירחה באצטדיון המרכזי. לאחר רצף הפסדים בדצמבר 2019 הוחלף מטה האימון של המועדון ולמאמן הראשי החדש מונה לאוניד סלוצקי, שביצע גם שינויים בסגל הקבוצה. אלא שבתום שנתיים וחצי, בסיום עונת 2021/2022, נשרה הקבוצה לליגה השנייה לראשונה מזה 20 שנה, לאחר שבמהלך העונה עזבו אותה מספר שחקנים מרכזיים עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. עם זאת היא חזרה לליגת העל כבר בתוך שנה.
אצטדיונים ומתקני אימונים > אק בארס ארנה

מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אק בארס ארנה. האצטדיון נפתח ב-14 ביוני 2013 ותכולתו 45,379 מושבים. חברת "Populous" מארצות הברית עיצבה את המבנה. האצטדיון אירח את טקס הפתיחה והנעילה של אוניברסיאדת קאזאן (2013). בטקס הפתיחה נטל חלק נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ובטקס הנעילה השתתף ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב. משחק הכדורגל הראשון באצטדיון נערך ב-17 באוגוסט 2014, כאשר רובין קאזאן אירחה את לוקומוטיב מוסקבה. בשנת 2018 אירח האצטדיון משחקים במסגרת מונדיאל 2018.
באוקטובר 2021, הבעלים של האצטדיון, חברת "קאזאן ארנה", הגישו תביעה נגד מועדון רובין בסכום של 44.6 מיליון רובל בבית הדין לערעורים של טטרסטן, זאת בשל פיגור בתשלומי שכירות האצטדיון. באוגוסט 2021 התכוונה החברה לגבות 31 מיליון רובל מרובין, אך התביעה הוחזרה. החוב אילץ את רובין לעבור לארח משחקים באצטדיון המרכזי במהלך עונת 2021/2022.
אצטדיונים ומתקני אימונים > האצטדיון המרכזי

טרם חניכת אצטדיון קאזאן ארנה, מגרשה הביתי של הקבוצה היה האצטדיון המרכזי בקאזאן, המכיל של 27,756 מושבים. בו גם הקבוצה מארחת לעיתים, כאשר אין ביכולתה לארח בקאזאן ארנה.
משחקי קבוצת הנוער ומשחקי האימון של הקבוצה נערכים באצטדיון רובין קאזאן, שמכיל 10,000 מקומות וממוקם בסוצגורוד שברובע התעשייה האווירית בעיר קאזאן. לאחר שיפוץ האצטדיון לקראת אוניברסיאדת קאזאן (2013), אירחה הקבוצה במגרש את קבוצת בטיס הספרדית במסגרת הליגה האירופית בעונת 2013/2014 והוא משמש כמתקן האימונים של רובין.
קבוצות בת

רובין-2 קאזאן היא קבוצת מילואים של רובין, המתמודדת בליגות הנמוכות.
קבוצת הנשים של הקבוצה מתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורגל נשים.
קבוצת הנוער של המועדון מתמודדת בליגת הכדורגל הרוסית לנוער. הישג השיא שלה הוא מקום שני בעונת 2015/2016.
תארים

אליפות רוסיה
אליפות (2): 2008, 2009
הגביע הרוסי
זכייה (1): 2011/2012
סגנות (1): 2008/2009
הסופר קאפ הרוסי
זכייה (2): 2010, 2012
סגנות (1): 2009
הליגה הרוסית הראשונה בכדורגל
זכייה (2): 2002, 2023
גביע אלופות חבר המדינות
זכייה (1): 2010
גביע לה מנגה
זכייה (2): 2005, 2006
גביע מארבלה
זכייה (1): 2012
הליגה האירופית
רבע הגמר (1): 2012/2013
הישגים לפי עונה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקום ראשון      מקום שני      מקום שלישי
| עונה | ליגה | מיקום | ניצחונות | תיקו | הפסדים | יחס | ניקוד | הגביע הרוסי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | ליגת המשנה | 5 | 15 | 9 | 10 | 43—30 | 39 | לא נטלה חלק |
| 1993 | ליגת המשנה | 8 | 19 | 6 | 13 | 48—46 | 44 | 1/128 |
| 1994 | ליגת המשנה | 15 | 6 | 4 | 22 | 15—65 | 16 | 1/128 |
| 1995 | ליגת המשנה | 17 | 12 | 6 | 22 | 32—56 | 42 | 1/128 |
| 1996 | הליגה השנייה | 6 | 24 | 7 | 11 | 66—34 | 79 | 1/256 |
| 1997 | הליגה השנייה | 1 | 32 | 6 | 2 | 88—22 | 102 | 1/32 |
| 1998 | ליגת המשנה | 7 | 19 | 6 | 17 | 56—50 | 63 | 1/4 |
| 1999 | ליגת המשנה | 7 | 18 | 12 | 12 | 56—49 | 66 | 1/32 |
| 2000 | ליגת המשנה | 3 | 24 | 6 | 8 | 61—28 | 78 | 1/32 |
| 2001 | ליגת המשנה | 8 | 13 | 7 | 14 | 44—44 | 46 | 1/32 |
| 2002 | ליגת המשנה | 1 | 22 | 6 | 6 | 51—14 | 72 | 1/8 |
| 2003 | פרמייר ליג | 3 | 15 | 8 | 7 | 44—29 | 53 | 1/8 |
| 2004 | פרמייר ליג | 10 | 7 | 12 | 11 | 32—31 | 33 | 1/8 |
| 2005 | פרמייר ליג | 4 | 14 | 9 | 7 | 45—31 | 51 | 1/16 |
| 2006 | פרמייר ליג | 5 | 13 | 7 | 10 | 43—37 | 46 | 1/4 |
| 2007 | פרמייר ליג | 10 | 10 | 5 | 15 | 31—39 | 35 | 1/8 |
| 2008 | פרמייר ליג | 1 | 18 | 6 | 6 | 44—26 | 60 | 1/8 |
| 2009 | פרמייר ליג | 1 | 19 | 6 | 5 | 62—21 | 63 | גמר |
| 2010 | פרמייר ליג | 3 | 15 | 13 | 2 | 37—16 | 58 | 1/16 |
| 2011/2012 | פרמייר ליג | 6 | 17 | 17 | 10 | 55—41 | 68 | מחזיקת הגביע |
| 2012/2013 | פרמייר ליג | 6 | 15 | 5 | 10 | 39—27 | 50 | 1/16 |
| 2013/2014 | פרמייר ליג | 9 | 9 | 11 | 10 | 36—30 | 38 | 1/16 |
| 2014/2015 | פרמייר ליג | 5 | 13 | 9 | 8 | 39—33 | 48 | 1/4 |
| 2015/2016 | פרמייר ליג | 10 | 9 | 6 | 15 | 33—39 | 33 | 1/16 |
| 2016/2017 | פרמייר ליג | 9 | 10 | 8 | 12 | 30-34 | 38 | 1/4 |
| 2017/2018 | פרמייר ליג | 11 | 9 | 10 | 11 | 27-28 | 37 | 1/8 |
| 2018/2019 | פרמייר ליג | 7 | 15 | 8 | 24 | 24-30 | 36 | 1/4 |
| 2019/2020 | פרמייר ליג | 11 | 8 | 11 | 11 | 28-18 | 35 | 1/8 |
| 2020/2021 | פרמייר ליג | 9 | 8 | 4 | 7 | 26-23 | 28 | שלב הבתים |
| 2021/2022 | פרמייר ליג | 15 |  |  |  |  |  | ? |
הישגים במפעלים האירופיים > ליגת האלופות

| עונה | שלב | מדינה | מועדון | משחק בית | משחק חוץ | תוצאה כללית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009/10 | שלב הבתים | אוקראינה אוקראינה | דינמו קייב | 0:0 | 1:3 |  |
| 2009/10 | שלב הבתים | איטליה איטליה | אינטר מילאנו | 1:1 | 0:2 |  |
| 2009/10 | שלב הבתים | ספרד ספרד | ברצלונה | 0:0 | 2:1 |  |
| 2010/11 | שלב הבתים | דנמרק דנמרק | פ.צ. קופנהגן | 1:0 | 0:1 |  |
| 2010/11 | שלב הבתים | יוון יוון | פנאתינאיקוס | 0:0 | 0:0 |  |
| 2010/11 | שלב הבתים | ספרד ספרד | ברצלונה | 1:1 | 0:2 |  |
| 2011/12 | סיבוב המוקדמות השלישי | אוקראינה אוקראינה | דינמו קייב | 2:1 | 2:0 | 4:1 |
| 2011/12 | פלייאוף המוקדמות | צרפת צרפת | אולימפיק ליון | 1:1 | 1:3 | 2:4 |
הישגים במפעלים האירופיים > גביע אופ"א/הליגה האירופית

| עונה | שלב | מדינה | מועדון | משחק בית | משחק חוץ | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004/05 | שלב המוקדמות השני | אוסטריה אוסטריה | ראפיד וינה |  0:3 |  2:0 |  2:3 |
| 2006/07 | שלב המוקדמות השני | בלארוס בלארוס | באטה בוריסוב |  3:0 |  2:0 |  5:0 |
| 2006/07 | שלב ראשון | איטליה איטליה | פארמה |  0:1 |  0:1 |  0:2 |
| 2009/10 | 32 האחרונות | ישראל ישראל | הפועל תל אביב |  3:0 |  0:0 |  3:0 |
| 2009/10 | שמינית גמר | גרמניה גרמניה | וולפסבורג |  1:1 |  1:2 (בתוספת הזמן) |  2:3 |
| 2010/11 | 32 האחרונות | הולנד הולנד | טוונטה אנסחדה |  0:2 |  2:2 |  2:4 |
| 2011/12 | שלב הבתים | אירלנד אירלנד | שמרוק רוברס | 4:1 | 3:0 |  |
| 2011/12 | שלב הבתים | יוון יוון | פאוק סלוניקי | 2:2 | 1:1 |  |
| 2011/12 | שלב הבתים | אנגליה אנגליה | טוטנהאם הוטספר | 1:0 | 0:1 |  |
| 2011/12 | 32 האחרונות | יוון יוון | אולימפיאקוס | 0:1 | 0:1 | 0:2 |
| 2012/13 | שלב הבתים | איטליה איטליה | אינטר מילאנו | 3:0 | 2:2 |  |
| 2012/13 | שלב הבתים | סרביה סרביה | פרטיזן | 2:0 | 1:1 |  |
| 2012/13 | שלב הבתים | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | נפטצ'י באקו | 1:0 | 1:0 |  |
| 2012/13 | 32 האחרונות | ספרד ספרד | אתלטיקו מדריד | 0:1 | 2:0 | 2:1 |
| 2012/13 | שמינית גמר | ספרד ספרד | לבאנטה | 2:0 (בתוספת הזמן) | 0:0 | 2:0 |
| 2012/13 | רבע גמר | אנגליה אנגליה | צ'לסי | 3:2 | 1:3 | 4:5 |
| 2013/14 | שלב המוקדמות השני | סרביה סרביה | יגודינה | 1:0 | 3:2 | 4:2 |
| 2013/14 | שלב המוקדמות השלישי | דנמרק דנמרק | ראנס | 2:0 | 2:1 | 4:1 |
| 2013/14 | פלייאוף | נורווגיה נורווגיה | מולדה | 3:0 | 2:0 | 5:0 |
| 2013/14 | שלב הבתים | סלובניה סלובניה | מריבור | 1:1  | 5:2  |  |
| 2013/14 | שלב הבתים | בלגיה בלגיה | זולטה ורכם | 4:0  | 2:0  |  |
| 2013/14 | שלב הבתים | אנגליה אנגליה | ויגאן את'לטיק | 1:0  | 1:1  |  |
| 2013/14 | 32 האחרונות | ספרד ספרד | ריאל בטיס | 0:2 | 1:1 | 1:3 |
| 2015/16 | שלב המוקדמות השלישי | אוסטריה אוסטריה | שטורם גראץ | 1:1 | 3:2 | 4:3 |
| 2015/16 | פלייאוף | מקדוניה מקדוניה | רבוטניצ'קי | 1:1 | 1:0 | 2:1 |
| 2015/16 | שלב הבתים | אנגליה אנגליה | ליברפול | 0:1 | 1:1 |  |
| 2015/16 | שלב הבתים | צרפת צרפת | בורדו | 0:0 | 2:2 |  |
| 2015/16 | שלב הבתים | שווייץ שווייץ | פ.צ. סיון | 2:0 | 1:2 |  |
הישגים במפעלים האירופיים > הקונפרנס ליג

| עונה | שלב | מדינה | מועדון | משחק בית | משחק חוץ | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏2021/2022 | שלב מוקדמות שני | פולין פולין |  רקוב | ‏0:1 | ‏0:0 | ‏0:1 |
‏2021/2022:
הישגים במפעלים האירופיים > גביע אינטרטוטו

| עונה | שלב | מדינה | מועדון | משחק בית | משחק חוץ | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | שלב שני | הונגריה הונגריה | זלאגרסגי | 2:0 | 3:0 | 5:0 |
| 2007 | שלב שלישי | אוסטריה אוסטריה | ראפיד וינה | 0:0 | 1:3 | 1:3 |
הישגים במפעלים האירופיים > סטטיסטיקה

| טורניר | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגת האלופות | 16 | 4 | 7 | 5 | 12 | 16 | -4 |
| גביע אופ"א/הליגה האירופית | 56 | 27 | 16 | 13 | 83 | 48 | +35 |
| גביע אינטרטוטו | 4 | 2 | 1 | 1 | 6 | 3 | +3 |
| הקונפרנס ליג | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | -1 |
| סך הכל | 77 | 33 | 24 | 20 | 102 | 67 | +34 |
מאמנים

| עונות | מאמן |
| --- | --- |
1958: מיכאיל מיכין
1958: איליה אבראנוב
1958: פיוטר דמנטייב
1958: אלכסנדר מינוב
1959 — 1971: ניקולאי סנטאבריוב
1972 — 1973: ולרי קאלוגין
1973: ולרי דובריקוב
1974: ולדלן רשיטקו
1974: יורי מארקוב
1975: בוריס בטאנוב
1975: י. מארקוב
1976: ו. קאלוגין
1978 — 1979: אלכסיי בריוצ'בסקי
1980: ולרי סלניקוב
1981 — 1982: ולדימיר מיכאילוב
1983: גנדי קוסטילב
1984: אלכסיי סמיונוב
1985 — 1987: ו. מיכאילוב
1987 — 1988: א. סמיונוב
1989: ראוויל נוורוזוב
1990 — 1991: איוואן זולוטוחין
1992: אלכסנדר איבצ'נקו
1993: ויקטור לוקשנקו
1993 — 1995: מוראד זאדיקשווילי
1995: ולדימיר סאבלייב
1996 — 1998: איגור וולצ'וק
1998: מיאודרג רדאנוביץ' (ממלא מקום)
1998: אלכסנדר אירחין
1998 — 1999: פאבל סאדירין
2000 — 2001: ויקטור אנטיחוביץ'
2001: אלכסנדר אפונין (ממלא מקום)
4 באוגוסט 2001 — 20 בדצמבר 2013: גורבן ברדייב
12 בפברואר 2014 — 31 במאי 2014: ולדימיר מאמינוב
17 ביולי 2014 — 14 בפברואר 2015: ולרי צ'אלי
14 בפברואר 2015 — 4 בספטמבר 2015: רינאט ביליאלטדינוב
4 בספטמבר 2015 — 21 במאי 2016: ו. צ'אלי
27 במאי 2016 — 7 ביוני 2017: חאוויר גרסיה קרלוס
יוני 2017 - יוני 2019: גורבן ברדייב
יוני - יולי 2019: רומן שרונוב
יולי - דצמבר 2019: אדוארדו דוקאמפו
דצמבר 2019 - נובמבר 2022: לאוניד סלוצקי
סמלי הקבוצה

סמל הקבוצה בשנת 1965
סמל הקבוצה בשנים 1992—1996
סמל הקבוצה בשנים 1996—2012
סמל הקבוצה בשנים 2012—2013
סמל הקבוצה בשנים 2013—2016
סמל הקבוצה בשנים 2016—2019
סמל הקבוצה החל משנת 2019.
סגל הקבוצה

נכון ל-5 במרץ 2022