stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטרליה (סרט)
ביקורת > ביקורת בישראל

באתר Seret.co.il הסרט דורג 6.6 מתוך 10 על ידי גולשים. יאיר הוכנר, כתב באתר "לפי דעתי אחד התסריטאים הגרועים ביותר בעולם. לא היה לסרט הזה אפילו סיכוי אחד נורמאלי להפוך ליצירה קולנועית מונומנטלית אמיתית. תערבבו פנימה את "הקוסם מארץ עוץ" ושירי פופ קיטשיים דביקים ותשכחו מכול ניסיון להפוך את הסרט הזה לחשוב באמת."
ינון ירוס באתר MAKO, כתב "אוסטרליה לפחות יודעת לבקש סליחה מהאבוריג'נים. האינדיאנים עוד מחכים לזה מהאמריקאים, ואותנו אני בכלל לא מזכיר."
באתר הארץ נועם בוקסבאום אמרה "אוסטרליה ארוך ומתיש, בכך אין ספק. אך במהלכו עולה גם תחושה שכוונותיו של לורמן, שחוזר לארצו בהפקת ענק כשעמו שני כוכבי על שנולדו כמוהו באוסטרליה, היו שונות מאלה שנראו לבסוף על הבד (למשל, סוף הסרט הוחלף על פי דרישת המפיקים)."
הערות שוליים

1 2  ינון ירוס, ‏אי שם מעבר לסרט, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2009
↑  https://web.archive.org/web/20231009170228/https://deadline.com/2023/10/faraway-downs-baz-luhrmann-australia-sxsw-sydney-nicole-kidman-hugh-jackman-1235567607/
↑  יאיר הוכנר, ‏אוסטרליה | ביקורת סרט, באתר "סרט"
↑  נועם בוקסבאום, אוסטרליה: ניקול קידמן משעממת ומתישה, באתר הארץ, 4 בינואר 2009
סטיב יאגו

סטיב פאריד יאגו (בצרפתית: Steeve Farid Yago; נולד ב-16 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת הבלם באריס לימסול.
קריירת מועדונים

יאגו התחיל את הקריירה שלו בטולוז. ב-25 בדצמבר 2012 יאגו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד נאנסי. יאגו שיחק בטולוז 7 וחצי שנים, בהן רשם 122 הופעות.
ב-31 בינואר 2019 יאגו הושאל ללה האבר מהליגה הצרפתית השנייה עד לסיום העונה.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם בקן.
ב-1 ביולי 2021, יאגו עזב את צרפת לראשונה בקריירה וחתם באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית

יאגו אמנם נולד בצרפת, אך בחר לייצג את בורקינה פאסו מולדת הוריו. ב-23 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו בניצחון 0-4 נגד ניז'ר. ב-6 בפברואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק על המקום השלישי בגביע אפריקה לאומות 2021, בו הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין לקמרון.
נכלל בסגל נבחרת בורקינה פאסו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Burkina Faso announce 27-man TotalEnergies AFCON squad באתר קונפדרציית הכדורגל של אפריקה, 22 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2017 |
| --- | --- | --- |
|  1 סוואדוגו •  2 יאגו •  3 פארו •  4 קונה •  5 מאלו •  6 סארה •  7 נאקולמה •  8 ע. טראורה •  9 דיאווארה •  10 א. טראורה •   11 פיטרויפה •  12 גוירה • 13 קואנדה •  14 דאיו • 15 באנסה • 16 קופי • 17 זונגו • 18 קאבורה • 19 ב. טראורה • 20 קוליבאלי • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 ג. סאנו • מאמן: דוארטה |  1 סוואדוגו •  2 יאגו •  3 פארו •  4 קונה •  5 מאלו •  6 סארה •  7 נאקולמה •  8 ע. טראורה •  9 דיאווארה •  10 א. טראורה •   11 פיטרויפה •  12 גוירה • 13 קואנדה •  14 דאיו • 15 באנסה • 16 קופי • 17 זונגו • 18 קאבורה • 19 ב. טראורה • 20 קוליבאלי • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 ג. סאנו • מאמן: דוארטה | בורקינה פאסו |
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 סוואדוגו •  2 ג'. וואטרה •  3 אולה טראורה •  4 ס. וואטרה •  5 מאלו •  6 סימפורה •  7 אריק טראורה •  8 ד. ניקיימה •  9 קאבורה •  10 ב. טראורה •   11 קונאטה •  12 א. טאפסובה • 13 ה. ניקיימה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 סאנוגו • 18 א. וודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 פ. וודראוגו • 24 גירה • 25 יאגו • 26 בוטווה • 27 ק. ניקיימה • 28 ד. וואטרה • מאמן: מאלו |  1 סוואדוגו •  2 ג'. וואטרה •  3 אולה טראורה •  4 ס. וואטרה •  5 מאלו •  6 סימפורה •  7 אריק טראורה •  8 ד. ניקיימה •  9 קאבורה •  10 ב. טראורה •   11 קונאטה •  12 א. טאפסובה • 13 ה. ניקיימה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 סאנוגו • 18 א. וודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 באיאלה • 22 טורה • 23 פ. וודראוגו • 24 גירה • 25 יאגו • 26 בוטווה • 27 ק. ניקיימה • 28 ד. וואטרה • מאמן: מאלו | בורקינה פאסו |
| נבחרת בורקינה פאסו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ה. קונאטה •  2 ג'. וואטרה •  3 גיברה •  4 נגאלו •  5 דג'יגה •  6 באנסה •  7 ד. וואטרה •  8 באדולו •  9 קאבורה •  10 טראורה •   11 בנגרה •  12 א. טאפסובה • 13 מ. קונאטה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 קי • 18 ודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 נומה • 22 טורה • 23 ניקיימה • 24 גירה • 25 יאגו • 26 סאלו • 27 טו • מאמן: ולוד |  1 ה. קונאטה •  2 ג'. וואטרה •  3 גיברה •  4 נגאלו •  5 דג'יגה •  6 באנסה •  7 ד. וואטרה •  8 באדולו •  9 קאבורה •  10 טראורה •   11 בנגרה •  12 א. טאפסובה • 13 מ. קונאטה •  14 דאיו • 15 ע. טאפסובה • 16 קופי • 17 קי • 18 ודראוגו • 19 באנדה • 20 סנגארה • 21 נומה • 22 טורה • 23 ניקיימה • 24 גירה • 25 יאגו • 26 סאלו • 27 טו • מאמן: ולוד | בורקינה פאסו |
שמאל (ממלכה עתיקה)

זינג'ירלי הויוק
מפה היסטורית של המדינות הנאו-חתיות והארמיות במאה ה-8 לפנה"ס. המראה את מיקומה של שמאל בסגול עם פסים צהובים
שמאל (Samʼal) או יאדי הייתה ממלכה עתיקה בצפון הלבנט, באזור הרי אמנוס. בירתה שכנה בתל הארכאולוגי זינג'ירלי הויוק. במאה ה-10 לפנה"ס, התיישבו באתר הקדום הארמים והקימו ממלכה ארמית בשם שמאל שהתקיימה עד המאה ה-7 לפנה"ס, אז נכבשה על ידי האימפריה הנאו-אשורית והפיכתה לפחווה אשורית. אתר עיר הבירה שוכן בנפת גזיאנטפ (אנ') במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום טורקיה.
שמות האתר

לאתר היו מספר שמות לאורך ההיסטוריה. בכתבים הקדומים מופיעים שני שמות, השם יאדי שהוא שם בשפה לא שמית, אולי בשפה הלוּוית, המצביע על כך שבתקופה מסוימת נכנסה לאזור אוכלוסייה לא שמית. ההגייה של שם זה אינה ידועה. שם זה היה בשימוש מלכיה של שמאל. השם שָׂמָאל היה שמה הרשמי שבו התכנתה תמיד בפי ממלכות אחרות וזרים. משמעות השם בשפות השמיות היא כיוון שמאל, וגם צפון, כמו שהמילה ימין משמשת גם לדרום ונתנה את שמה לממלכת תימן. להשערת החוקרים השם ניתן למקום על ידי דוברי שפות שמיות שהגיעו מהדרום, אולי בתקופת הממלכה השמית הגדולה של אבלה שהתקיימה באלף השלישי לפנה"ס, בעת שהאתר החל להיות מיושב, ואולי מאוחר יותר בתחילת האלף השני לפנה"ס, כשהממלכה האמורית של ימחד (היום חלב) שלטה בכל המרחב. השם שמאל היה נהוג בממלכת אשור, ואילו בכתובות מלכי שמאל היא נקראת לעיתים יאדי. בחלק מכתובות שלמנאסר השלישי היא מכונה לעיתים בית גַבַּרִ, על שם מייסד השושלת. השם המודרני זינג'ירלי הויוק, פירושו בטורקית "המקום של השרשרת". הויוק פירושו "תל", וזינג'ירלי פירושו שרשרת. השם ניתן למקום לאחר שהצבא העות'מאני הניח שרשרת ברזל לאורך הדרך ליד התל. זה מעשה חריג באזור זה, שבאותה עת שימש רק לרועים נוודים.
גאוגרפיה

מיקומה של העיר היה בעמק למרגלות המורדות המזרחיים של הרי נור (הרי אמאנוס בעת עתיקה), על דרך מעבר חשובה שחצתה את ההרים המשתרעים מצפון לדרום. העמק בו עובר נהר אמאנוס הוא צר וארוך, אורכו 20 ק"מ ורוחבו 10 ק"מ. הוא תחום בצפונו על ידי הרכס הגבוה של הרי הטאורוס, ממזרח על ידי רכס נמוך של גבעות שהפריד בין שמאל לאזור נהר הפרת, וממערב הרי נור. הרים אלה מפרידים בין שטחה הפנימי של צפון סוריה ממישור קיליקיה באנטוליה והים התיכון שבמערב. העיר המבוצרת שלטה בתנועת השיירות שהגיעו ממסופוטמיה דרך נהר הפרת, ועזבו אותו בחלקו העליון, במקום בו ברך הנהר היא הקרובה ביותר לים התיכון, כ-100 ק"מ ממזרח לזינג'ירלי. הרי הטאורוס הגבוהים היוו מכשול לתנועה בעת העתיקה, וחציית ההרים התאפשרה במספר מועט של מקומות. אחד המעברים הידועים נקרא "שערי קיליקיה" והדרך אליו נמצאת 160 ק"מ ממערב לזינג'ירלי. תושבי שמאל היו בקשר מתמיד עם תרבויות מדרומם, ששכנו לאורך נהר האורונטס וסוריה. המעבר לשם נעשה דרך עמק הנהר קראסו (Karasu) יובלו הצפוני של האורונטס, שנשפך אליו 100 ק"מ מדרום לשמאל. משם הגיעה הדרך לעמק אמוק, שבו שכנה במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס עיר הבירה של ממלכה אזורית חזקה בשם פָּלישְׂתין, באתר הידוע היום בשם תל טאיינאט. הרי נור שימשו בעת העתיקה כמקור עשיר לעצי ארז ואורן שנשלחו במורד הפרת למסופוטמיה.
היסטוריה

על פי ממצאי הקרמיקה מהאתר שנמצאו בחפירות במאה ה-19 ונבחנו על ידי המשלחת הארכאולוגית החדשה של אוניברסיטת שיקגו, האתר של שמאל אוכלס בתקופת הברונזה הקדומה (3300 לפנה"ס - 2400 לפנה"ס), ולאחר מכן במחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס, תקופת הברונזה התיכונה. בתקופה זאת התקיימה באזור הממלכה האמורית של ימחד. שמאל מוזכרת בכתובת של המלך המצרי תחותמס השלישי שמלך במאה ה-15 לפנה"ס, שם נקראה שַׁמאַלַוַ. הסיומת וַ היא סיומת בשפה הלווית שנוספה לשם השמי. באתר לא נמצאו ממצאי קרמיקה מתקופת הברונזה המאוחרת (1200-1550 לפנה"ס) וגם לא מתקופת ברזל I‏ (1000-1200 לפנה"ס). העדר הקרמיקה מתקופה זאת מצביע על כך שהאתר ניטש בתקופת פריחתן של ממלכת מיתני והאימפריה החתית ובחלק מתקופת הממלכות הנאו-חתיות. במאה ה-10 לפנה"ס, בתקופת ברזל II, האתר יושב מחדש על ידי שושלת ארמית חדשה שמייסדה היה המלך גַבַּרִ. כניסת השושלת הארמית של בית גבר הייתה חלק מכניסת הארמים לאזור שבו שכנו הממלכות הנאו-חתיות והקמת ממלכות ארמיות. בהמשך הפכו מלכי השושלת את היישוב לבירת ממלכה בשם שמאל. עם עליית האימפריה הנאו-אשורית, הפכה הממלכה בהמשך למדינה ואסלית של אשור, ולאחר מכן הפכה לפחווה אשורית, עד לנפילת ממלכת אשור בשנת 609 לפנה"ס.
היסטוריה > שושלת מלכי שמאל בתקופת הברזל

תאריכי תקופת השלטון, הן הערכה מקורבת.
גַבַּרִ - 875 לפנה"ס.
בַּמַה - בנו של גבר - 860 לפנה"ס.
חיא (וגם חַ'נִ וגם חַ'יַנֻ) - בנו של במה - 850-860 לפנה"ס. מופיע באנלים של שלמנאסר השלישי בשנים: 858, 857 ו-853 לפנה"ס.
שַאַל - בנו של חיא - 840-850? לפנה"ס.
כלמו בנו של חיא ואחיו של שאל -840 - 825/830 לפנה"ס - מציב מצבת כלמו. ביקש את עזרת אשור בהתמודדות עם אויביו הדננים. שמו הוא שם בשפה הלווית, בעוד שלקודמיו היו שמות שמיים. ייתכן ובא לייצג את שילוב היסודות השמיים והלוויים בממלכתו.
פַּנַמֻוַ הראשון - בנו של קרל. מלך במחצית הראשונה של המאה ה-8 לפנה"ס - תקופת שלטון ארוכה ומשגשגת. השאיר אחריו כתובת בניב מקומי המכונה "שמאלית", שגולפה על פסל של האל הדד (Hadad Statue).
בר-צוּר - בנו של פנמו הראשון - אמצע המאה ה-8 לפנה"ס - היה וסאל של אשור, נרצח על ידי בנו בהפיכה.
עזריהו מיאודי - מלך לא חוקי שתפס את השלטון.
פַּנַמֻוַ השני - בנו של בר-צור - לפחות בין השנים 732/733-740 לפנה"ס - ביקש את עזרת תגלת פלאסר לחזור לשלטון. היה ואסל של אשור.
בר-רַכִּב - בנו של פנמו השני, 732/733-‏? המלך האחרון, לאחריו הפכה שמאל לפחווה אשורית. הקים את כתובת פנמו השני לכבוד אביו, עליה מופיעה כתובת בניב המקומי "שמאלית".
ארכאולוגיה

החפירות באתר החלו בשנת 1888 על ידי משלחת גרמנית של החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft), בראשותם של הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושאן (אנ') והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). בהמשך התקיימו עונות חפירה נוספות, בשנים 1890, 1891, 1894 ו-1902. בשנת 1954 התקיימה חפירת בדיקה נוספת, על ידי הארכאולוג הגרמני הלמוט תאודור בוסרט (גר').
בחפירות התגלתה על האקרופוליס מצודה מבוצרת היטב, המעוצבת כטיפה, ומוקפת בעיר תחתית גדולה (שלא נחפרה). שטח האקרופוליס 70 דונם. בחומת המצודה היה שער אחד בכיוון דרום. ביצורי המצודה נבנו כנראה בתקופה אחת במאה ה-9 לפנה"ס. העיר הייתה מוקפת בחומה כפולה בעלת מראה של עיגול כמעט מושלם ובחומה היו שלושה שערים. חומות העיר נבנו בשני שלבים: שלב אחת במאה ה-9 לפנה"ס, ביחד עם המצודה, והשלב השני נבנה על ידי האשורים במאה ה-7 לפנה"ס. האקרופוליס חולק באמצעות קירות למתחמים נפרדים. בתוך המתחמים נמצאו מספר מבנים שנבנו בסגנון בית חילאני במאה ה-9 וה-8 לפנה"ס.
בין הממצאים החשובים באתר היו חמישה פסלי ענק של אריות בסגנון נאו-חתי, שגולפו מאבן וככל הנראה שמרו על שערי העיר, אבל ייתכן גם שנקברו במהלך טקס בתוך המצודה. השערת החוקרים היא שמקורם של פסלי האריות היא באתר של מחצבת יסמק שהייתה חלק ממלכת שמאל. בחפירות נמצאה גם כמות גדולה של אורטוסטטים מגולפים וכן כתובות בשפות הארמית, פיניקית ואכדית. הכתובות והאורטוסטטים מוצגים במוזיאון פרגמון בברלין ובמוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול בטורקיה. ממצא חשוב נוסף היא אסטלת הניצחון של המלך האשורי אסרחדון, המתעדת את ניצחונו על המלך המצרי תהרקה. יומני החפירה של האתר אבדו בעת מלחמת העולם השנייה.
באוגוסט 2006 החלה חפירה חדשה באתר של משלחת המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו בניהולו של דייוויד שלואן (David Schloen), שמתוכננת להימשך שנים רבות.
ארכאולוגיה > מצבת כתמו

כֻתַּמֻוַ היה פקיד בית המלוכה שחי במאה ה-8 לפנה"ס בשמאל. בשנת 2008 נמצאה באתר מצבה שהוא הורה לחקוק לאחר מותו. המצבה ביקשה שהמתאבלים עליו ינציחו לאחר מותו את חייו ויחגגו את "נפשי שבמצבה זאת". אזכור הנפש במצבה הוא אחד האזכורים המוקדמים בתרבות המזרח הקרוב של נפש כישות נפרדת מהגוף.[דרוש מקור][מפני ש...] המצבה עשויה מבזלת ומשקלה כ-363 ק"ג. גובהה כ-91 ס"מ ורוחבה 61 ס"מ.
ראו גם

מצבת כלמו
כתובת פנמו השני
לקריאה נוספת

נדב נאמן, חיים רבין, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 308–321 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 29–63
הערות שוליים

1 2 3 4  נדב נאמן, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 308 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
1 2  Site and Setting באתר אוניברסיטת שיקגו
1 2  Settlement History באתר אוניברסיטת שיקגו
↑  נדב נאמן, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 309 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ, בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק ירושלים. כתובת 9, עמ' 36–37
↑  נדב נאמן, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 311 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  נדב נאמן, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 312 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  נדב נאמן, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 310 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  Panamu I and the Hadad Statue באתר WSRP
↑  Panamu II, Assyrian Vassal, באתר WSRP
1 2  נדב נאמן, ערך "שמאל", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח' (שם–תתני), מוסד ביאליק, 1982, עמ' 315 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  Yesemek Quarry and Sculpture Workshop, באתר אונסק"ו
↑  Found: An Ancient Monument to the Soul באתר הניו יורק טיימס, 17 בנובמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4313278-9 
תוכנית המצודה
שרידי חומות העיר בצד צפון מזרח
הפסל לאל הדד, עליו נמצאה הכתובת של פנמו הראשון שנכתבה בניב מקומי שנקרא בפי החוקרים "שמאלית"
אורטוסטאט עליו דמותו של המלך בר-רכב מתפלל וכתובת ארמית המספרת על שיפוץ ארמון
מצבת כלמו מלך שמאל, מוזיאון פרגמון
פסלי שני אריות משמאל מגולפים בסגנון נאו-חתי, מוזיאון פרגמון
מצבת כתמו
עין דארה (אתר ארכאולוגי)

| --- | --- |

 היסטוריה
 נבנה:  1300 לפנה״ס 
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  ליד חלב
 קואורדינטות:  36°27′34″N 36°51′07″E﻿ / ﻿36.459361°N 36.852083°E﻿ / 36.459361; 36.852083
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהעין דארה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהעין דארה
 
עין דארה (בערבית: عين دارة) הוא אתר ארכאולוגי השוכן בעמק האפרין (Afrin) בצפון סוריה, כ-67 ק"מ צפון מערבית לעיר חלב ובסמוך לגבול עם טורקיה. האתר כולל תל שטוח שגובהו 24 מטר, בשטח של 240 דונם ובתוכו תל גבוה יותר (אקרופוליס) בגובה 30 מטר ובשטח של 57 דונם.
האתר מצא את פרסומו בעקבות חשיפת מקדש המתוארך לתקופת הברזל, בעל דמיון אדריכלי לתיאור התנ"כי של מקדש שלמה בירושלים, וכן בעקבות חשיפת טביעות רגל ענקיות בפתחו של המקדש. חוקרים העוסקים בחקר המקדש היהודאי בתקופת שלמה המלך, רואים במבנה של המקדש בעין דארה, את המודל הקרוב ביותר, במבנה ובזמן, למודל המקדש בירושלים.
ב-26 בינואר 2018 נהרס האתר בהפצצה אווירית של חיל האוויר הטורקי במסגרת פלישת טורקיה למחוז עפרין בסוריה.
ארכאולוגיה

החפירות באתר החלו בעקבות גילויו של פסל אריה גדול במהלך עבודות תשתית באזור. בשנים 1956, 1962, ו-1964 נחפר האקרופוליס בידי הארכאולוגים מוריס דונאנד (Maurice Dunand) הצרפתי ופייסל סייראפי מרשות העתיקות הסורית. בחפירות אלה נחשף המקדש ושכבות נוספות מתקופת הברונזה המאוחרת עד לתקופת הברזל.
בין השנים 1975–1992 ניהל עלי אבו אסף מרשות החפירות הסורית 16 עונות חפירה באקרופוליס והתמקד בחשיפת המקדש באתר. ממצאי חפירותיו התפרסמו רק ב-1990 בהוצאה בגרמנית.
בין השנים 1982–1984 בוצעו חפירות של התל הנמוך והמקדש גם בידי פול זמנסקי ואליזבת' סטון מארצות הברית. בחפירות אלה התמקדו שני החוקרים האמריקניים בניסיון לזהות את שכבות האתר ולתארכן, וכן ללמוד על הקשר בין הממצאים באתר לתרבויות האזור. חפירות אלה הופסקו טרם השלמתן מסיבות שאינן ברורות, אולם הניבו תובנות משמעותיות לגבי תושבי העיר ומאפייני המקדש.
היסטוריה

מסך הממצאים, נראה שהאתר יושב מאז התקופה הכלקוליתית (האלף הרביעי לפנה"ס) ועד לתקופה הסלג'וקית (המאות ה-11–14 לספירה).
באקרופוליס זוהו שכבות מהתקופה הכלקוליתית, דרך תקופת הברונזה המאוחרת, תקופות ברזל א' וב', שכבות מהתקופה ההלניסטית והרומית, התקופה הביזנטית והתקופה האסלאמית, עד לסלג'וקית. בתל הנמוך נמצאו כ-20 שכבות מתקופת הברונזה המאוחרת (1,300 לפנה"ס), דרך תקופות הברזל א' וב', התקופה ההלניסטית ובתקופה הביזנטית. עיקר היישוב היה בתקופת הברזל ב' (עד כ-740 לפנה"ס). כלומר, האקרופוליס הגבוה יושב בכל התקופות למשך כ-5,000 שנה בעוד שהעיר התחתונה יושבה בתקופת הברונזה המאוחרת, אך פרחה בעיקר בתקופת הברזל ב'.
ממצאים אלה מתיישבים עם הידוע על קורות האזור: שליטה של האימפריה החתית למשך כ-100–150 שנה, עד אמצע המאה ה-12 לפנה"ס, והתקיימותה של הממלכה הסורו-חתית פתִנַ/אֻנקי/פלסתין למשך תקופת הברזל, עד לכיבושה בידי הצבא האשורי ב-738 לפנה"ס. אז, כנראה, ננטשה העיר והוקמה מחדש באקרופוליס רק בתקופה ההלניסטית.
ממצאי תקופת הברזל הראו מגוון רחב של סגנונות קרמיקה, המצביעים על השפעות בינלאומיות אזוריות על העיר, בדגש על קרמיקה קפריסאית וקרמיקה אגאית בעלת מאפיינים דומים לאלה שנמצאו בערים הפלשתיות בדרום כנען בתקופה זו. בכך מצטרפים ממצאי האתר לממצאים אחרים בעמק אמוק, מערבית לו, ומחזקים את השערת הקשר בין תושבי המקום לגויי הים לאחר התמוטטות הממלכות בסוף תקופת הברונזה. בניגוד לסגנון העיטור החתי של המקדש באתר, באופן בלתי מוסבר, בחפירות מדגמיות של התל התחתון לא נמצאו כל ממצאים חתיים.
גודלו של האתר בשיא פריחתו, כ-240 דונם מצביעים על עיר גדולה ושוקקת חיים. על פי מקדמים דמוגרפיים מקובלים לאותה תקופה ביישוב עירוני (20–30 נפש לדונם), מוערכת האוכלוסייה שם בכ-4,000-6,000 תושבים. לאור גודלה, ובעיקר בהשוואה לעיר מרכזית אחרת באותה תקופה באתר תל-טאיינאט (138 דונם), הציעו חלק מחוקרי התקופה לזהות את האתר כעיר הבירה של ממלכת פתִנַ – כינלווה, אולם אין בנושא זה אחדות דעים ותל טאיינאט עדיין נחשב לזיהוי המוערך של העיר.
המקדש

חזות המקדש נראית כשילוב בין אדריכלות אופיינית למקדשים במרחב הסורו-כנעני בתקופת הברונזה והברזל, לבין סגנון עיטור חתי בולט.
בדו"ח החפירה הסופי של אבו אסף, העריך הלה שהמקדש הוקדש לאלה אשתר – אלת פריון וזוגתו של בכיר האלים בתרבויות הכנענית, הסורו-חתיות, וגם בתרבות החתית עצמה (כ"יבוא" מהדרום). זיהוי זה מבוסס על תבלית אלה שנמצא בחלל השני במקדש וריבוי דימויי האריות בתבליטים המתקשרים לפולחן של אלה זו.
המקדש > מבנה המקדש

המקדש, הוא מבנה מלבני, עשוי קירות בזלת, בעל שלושה חללים עוקבים לאורכו. אורכו 38 מטר ורוחבו 28 מטר. חזיתו, הפונה לצפון, מצופה פסלי כרובים בעלי ראשי נשים, אריות בעלי ציפורניים בולטות ותשליבים דמויי מקלעת. גם מחיצת הקיר בין החלל הראשון לשני מצופה בפסלי אריות ותשליבי מקלעות, וקירות הצד הפנימיים בו מעוטרים בתבליטי מקלעות קצרים, כמעיין חלונות. החלל השלישי הוא חלק אינטגרלי מהחלל השני, אולם הוא מוגבה כבמה וייתכן שבצדו כבש לעליה אליו.
באתר נמצא בשימוש משני אדן בזלת מעוטר בתבליטי אלי הרים, אנשי ציפור ואנשי ליש העומדים בשורה עם ידיים מורמות, כמחזיקים את הבמה. חופרי האתר העריכו שהוא הוצב מסביב לבמת החלל השלישי וייתכן שתמך ב"חלל צף" ששימש כדביר, או בסמלי האלוהות בחלל זה.
המבנה המרכזי מוקף בקירות נוספים אשר יוצרים מסדרון היקפי מסביב למבנה. בחזית המבנה שתי כניסות, משמאל ומימין למסדרונות.
המבנה מרוצף, כנראה באבני גיר ובזלת. על אבני מרצפות אחדות (שנהפכו במקרה, על ידי החופרים) נמצאו חריטות בלתי ברורות. רובן נראות כמספר קווים אנכיים וחריטות שחוקות שייתכן והיוו ציור כלשהו. עד כה לא הצליחו החופרים לפענח את מהות החריטות הללו, אולם שללו אפשרות שמדובר בסימני הירוגליפים לווים (שהיו נפוצים בתקופה החתית והסורו-חתית). פול זמנסקי שחפר באתר העלה אפשרות שאלו הם סימונים לצורכי הבניה או לוגו לסימון זהות הסתת/בנאי שעיצב את האבן.
אף שהמקדש בנוי על אדמה שטוחה, מבנהו בנוי למעשה על הגבהה מדורגת שניכרת בשלושת מדרגות הכניסה, שלושת מדרגות המעבר מהחלל הראשון לשני וממנו לבמה. מרצפות הגיר לפני הכניסה הראשית מדרגות הכניסה הראשית מעוטרות בזוג טביעות רגל יחפות ענקיות. מרצפת אבן הגיר בפתח, לאחר המדרגות, מעוטרת גם בטביעת רגל שמאל באותו גודל, ומרצפת אבן הגיר בכניסה לחלל השני מעוטרת בטביעה דומה, של רגל ימין. בחזית הבניין, משני צידי הכניסה, שני עמודי בזלת, ככל הנראה לתמיכה בגג אכסדרת כניסה. ליד המקדש נמצאו פסלי אריות מונומנטליים, אולם לא ברור היכן אלה היו ביחס למבנה, או בתוכו.
חלק מהארכאולוגים שחקרו אתה המבנה העריכו, כי יש אפשרות לקומה שנייה בו, אם כי לא נמצאו בפועל מדרגות לקומה כזו.
המקדש > שלבי בניית המקדש

בניתוח מסכם של חפירותיו, הציג עלי אבו אסף שלושה שלבים בבניית המקדש:
שלב ראשון (1,300–1,000 לפנה"ס): בניית המבנה המרכזי עם שלושת החללים לאורכו.
שלב שני (1,000–900 לפנה"ס): הקמת שני העמודים בכניסה, התבליטים בקדמת המבנה וסביב החלל השלישי.
שלב שלישי (900–740 לפנה"ס): בניית הקיר ההיקפי השני והמסדרונות.
המקדש > הקבלת המקדש באתר למקדש בירושלים

כאמור, המקדש הוא גולת הכותרת של ממצאי האתר ויש הרואים בו את הדגם הקרוב ביותר למבנה מקדש שלמה בירושלים. מכיוון שבהר הבית מעולם לא נערכה חפירה ארכאולוגית מסודרת, כמעט כל הידוע אודות המקדש שאוב מן תיאור התנ"כי והפרשנויות לתיאורו המעשי נתונות למחלוקות בלתי פתורות. יתרה מכך, חלק ניכר מהמושגים המצויים בתיאור המקראי על המקדש בירושלים אינם ברורים לחלוטין כיום וקיים קושי לתרגומם למושגים פיזיים. לפיכך, חלק מהטיעונים המחקריים אודות הקשר בין שני המקדשים מתייחס, למעשה, לשימוש מחקרי שנעשה בשרידי המקדש בעין דארה לשם הבנת המושגים הבלתי מובנים במקרא.
המחלוקת בדבר השוואת המקדש בירושלים למקדשים אחרים, שנמצאו באתרים ארכאולוגיים במרחב הסורו-כנעני, מתייחסת הן למישור האדריכלי והן למישור הרעיוני. במישור האדריכלי, עדיין טוענים חוקרים שמקדשים אחרים, ובעיקר המקדש בתל-תעינאט, כ-50 ק"מ דרום מזרחית לו, מתאימים יותר לתיאור המקראי, אך שמצב השתמרותם גרוע משל האתר בעין דארה. במישור הרעיוני, עיקר הביקורת להשוואה מתייחסת למהות המקדש – משכן אל, או גן אלוהי.
הדמיון בין שני המקדשים מתבטא, כפי שהציג אותם ג'ון מונסון, בסוגיות הבאות:
מבנה שלושה חללים אורכי: מתווה אדריכלי זה ברור מהתיאור המקראי, אולם הוא איננו חריג למקדשים במרחב הסורו-כנעני. מבחינה זו, המקדש בעין דארה מתאים לתיאור המקראי, כמו מקדשים אחרים.
הגבהת רצפת המקדש: כאמור, במקדש עין דארה קיימת הגבהה הדרגתית של הרצפה שבאה ליד ביטוי במדרגות בין החללים ובכבש לחלל השלישי. לטענתו, גם במקדש שלמה בוצעה הגבהה כלשהו ופירש את "היציע" המוזכר בתיאור המקראי כסוג של מצע.
עמודי הכניסה: שני העמודים באכסדרת הכניסה, אשר כנראה תמכו בגג הכניסה, ניתנים להשוואה ליכין ובועז – שני העמודים בכניסה למקדש שלמה.
עיטור הקיר החיצוני והחלל הראשון: כפי שמתואר במקרא, "וְאֵת כָּל-קִירוֹת הַבַּיִת מֵסַב קָלַע, פִּתּוּחֵי מִקְלְעוֹת כְּרוּבִים וְתִמֹרֹת, וּפְטוּרֵי, צִצִּים--מִלִּפְנִים, וְלַחִיצוֹן, כך גם מעוטרים קירות המקדש בעין דארה – מבחוץ ומבפנים – בתשליבי מקלעות, ועיטורים אחרים שייתכן שניתן לפרשם כתימורות ופטורי ציצים. תבליטי הספינקס בעלי ראש אשה, הם כנראה הכרובים המוזכרים במקרא.
מבנה הדביר: תושבות וחריצים שנמצאו ברצפת החלל השלישי יכולות להצביע על תמיכה במבנה פנימי כלשהו שלא שרד (מעץ?), בדומה לפרשנות אפשרית של מבנה הדביר בתוך ההיכל. כמו כן, הגבהתו של החלל השלישי יכול להסביר את הפער בגובה התקרה של המקדש (30 אמה) לבין גובה התקרה של הדביר (20 אמה). הכבש לחלל השלישי מצד שמאל, מדגיש הגבהה זו.
המסדרונות החיצוניים: במקרא מוזכרות "צלעות" שפורשו במחקר כחדרים צדדים. ניתן להשוותם למסדרון ההיקפי החיצוני שנוסף בתקופת הברזל ב'. ייתכן שאלה נבנו בכמה מפלסים ומאפשרים להסביר את "הלולים" בהם עולים, המוזכרים בהקשר ל"צלעות". לולים אלה תורגמו בעבר למדרגות או סולמות ומתקשרים לאפשרות בניה דו מפלסית.
חלונות וירטואליים: באתר בעין דארה נמצאו על קירות החלל הראשון תבליטים של תשליבי מקלעות המעוצבים כחלונות וירטואליים אטומים. ייתכן שאלה יכולים להסביר את המושג "חלוני שקופים אטומים".
המקדש > טביעות הרגל

טביעות הרגל במרצפות אבן הגיר במקדש, הן מאפיין ייחודי למדי באומנות הפולחן של המזרח הקדום בכלל, ובתקופת הברזל בפרט. אמנם, נמצאו טביעות רגל טבועות במקדשים אחרים, כגון:
מקדש Khonsu בעיר קרנק (סוריה). אלה היו בגודל טבעי של אדם וכנראה דימו את הכוהנים בקרבת האלוהות.
בעיר אמר (סוריה) נמצאו טביעות רגל של תינוק, ומוערך שאלה שימשו בתהליך העברת אפוטרופוסות של הילד.
טביעות רגל בגדלים שונים במקדשים במצרים (Qser Ibrim), שכנראה דימו עולי רגל נוצריים.
טביעות רגל המקדשים הלניסטיים ורומיים, יחפות ונעולות סנדלים, שחלקן היו גדולות ממדים ודימו עקבות של אלים.
טביעות הרגל של בודהה (בודהפאדה) ושיווה בתת-היבשת ההודית מהמאה הראשונה לפנה"ס.
ממדי טביעות הרגל בעין דארה מצביעים בבירור שמדובר בעקבותיו של אל/אלה, אולם לא ברורה המשמעות הסמלית של העקבות ומדוע הן מופיעות יחפות (שכן, לרוב אלים מופיעים באומנות הפולחנית, הן של המרחב הסורו-כנעני והן של המרחב החתי, נעולות סנדלים או נעליים). בהקשר זה הועלו מספר אפשרויות:
הופעה של אל יחף מסמלת את כניסתו אל המשכן שהוא ביתו. שימת דגש על היותו של המקדש, משכן האל.
שימוש בטביעות לצורכי פולחן. לדוגמה, סימון מקומות בהם כוהנים או עולי לרגל אמורים לקיים מחווה פולחנית כלשהי (השתחוות וכדומה).
הדגשת קדושת המקום, בהתאם למוטיב המקראי של "שַׁל-נְעָלֶיךָ, מֵעַל רַגְלֶיךָ. כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עוֹמֵד עָלָיו, אַדְמַת-קֹדֶשׁ הוּא".
סימון אירוע מיתולוגי של כניסה האל/אלה למקדש בעבר.
ראו גם

תל טאיינאט
בית המקדש הראשון
מבנה בית המקדש