stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הראג' הבריטי
הערות שוליים

↑  שירות המדינה הבינוני כלל קשת של משרות ששירתו את מוסדות המדינה, כגון עריכת דין.
↑  חוק הפרשנות 1889 (Interpretation Act).
הלורד קנינג, המושל הכללי הראשון.
ג'ורג' נתניאל קרזון, המושל ה-11.
רופוס אייזקס, המושל ה-15.
ארצ'יבלד וייוול, המושל ה-19.
לואי מאונטבאטן, המושל הכללי ה-20 והאחרון.
מפת המחוזות של הודו בשנת 1909 (אדום; שלטון בריטי, צהוב; ממלכות חסות).
רשת הרכבות בהודו הבריטית כשהייתה הרביעית בגודלה בעולם, 1909.
מפה המתארת את חלוקת הודו לפי דתות (אדום: הינדואיזם, ירוק: אסלאם וצהוב: בודהיזם), 1909.
ישראל ברודרמן

פרופ' ישראל ברודרמן
ישראל ברודרמן (ה' בניסן תרפ"ז, 7 באפריל 1927 - ט"ו בשבט תשפ"ב, 17 בינואר 2022) היה פרופסור מן המניין לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקת ריאות במרכז רפואי מאיר בכפר סבא.
ביוגרפיה

ברודרמן נולד בעיירה פרצ'ין בהרי הקרפטים, באזור שהיה שייך לצ'כוסלובקיה וכיום שייך לאוקראינה, לרגינה (רלי) לבית שינברון ולאליעזר ברודרמן. הוא קרוי על שם סבו מצד אביו, ישראל ברודרמן. היה הבן הבכור במשפחתו והייתה לו אחות צעירה ממנו, יהודית. בילדותו היה תלמיד טוב וסיים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות. באפריל 1944 גורש עם משפחתו לגטו, ולאחר מספר שבועות הובא לאושוויץ ומשם עבר לבוכנוואלד. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה השתתף בצעדת המוות במחנה טרזין, וב-8 במאי 1945 שוחרר על ידי הצבא האדום. אמו ואחותו נרצחו במחנות. לאחר המלחמה, ברודרמן ואביו עברו לגור בפראג. ב-1946 התחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג, כשגורם מרכזי שהשפיע על החלטתו ללמוד רפואה הייתה העובדה שדודו (אחיו הגדול של אביו), דזידר (דז'ו) ברודרמן היה רופא מצליח ומרצה לרפואה באוניברסיטת בודפשט.
באפריל 1949, באמצע לימודיו, עלה לישראל, חויל, עבר אימון צבאי בסיסי במחנה כפר יונה, ובהמשך עבר לשרת בחיל הרפואה בבסיס צריפין. בספטמבר 1949 הגיע גם אביו לישראל, עם אשתו השנייה חנה, אך בנובמבר 1949 נפטר מהתקף לב.
ב-1950 המשיך ברודרמן את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במחזור לימודים מיוחד, שבו למדו כ-40 סטודנטים שהחלו את לימודי הרפואה שלהם בחו"ל, מרביתם ממדינות מזרח אירופה, כמו: בולגריה, יוגוסלביה, רומניה והונגריה. בשנת 1952 סיים את שנת לימודיו השישית בהצטיינות. עבודת הגמר שלו עסקה בתחום ההמטולוגיה. בשנת 1953 החל את תקופת ההתמחות שלו כרופא. במקביל ללימודיו עבד בחלוקת עיתונים, במלצרות בבית מלון ובמעבדה בקטריולוגית באוניברסיטה.
עשה התמחות בת שנתיים בבית חולים לחולי שחפת בצפת. במהלך ההתמחות השתלם במעבדה של ד"ר פרחי (לימים פרופסור לפיזיולוגיה ריאתית). בהמשך נסע להשתלם בארצות הברית, תחילה בבוסטון, ובהמשך אצל פרופ' יוליוס ה. קומרו הבן (אנ'), מומחה עולמי לפיזיולוגיה של הריאות בסן פרנסיסקו.
בשנת 1956 עם סיום ההתמחות חזר לבית החולים הדסה עין כרם ולאוניברסיטה העברית וקיבל שם מינוי כמרצה בכיר.
בשנת 1968 עבר לבית חולים מאיר בכפר סבא והתמנה למנהל מחלקת ריאות. בעזרת תרומות שגייס, ובעיקר תרומה גדולה מד"ר ריקרדו וולף, מייסד קרן וולף (שאשתו הייתה מטופלת במחלקה), פיתח רבות את המחלקה שבראשה עמד.
במקביל לעבודתו כמנהל מחלקה התמנה לפרופסור מן המניין בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1992 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו המשיך לעסוק בפרקטיקה פרטית ובמתן חוות דעת רפואיות במסגרת תביעות בבתי משפט.
פעילותו כרופא > פעילות בישראל

בשנת 1962 בית החולים "מאיר" עבר הסבה מבית חולים לטיפול במחלת השחפת לבית חולים כללי שבמסגרתו פעלה מחלקת ריאות, כמחלקה קטנה, שכללה כחמש עשרה מיטות בלבד. ברודרמן התבקש, במקביל לעבודתו ב"הדסה", להקים מעבדה לתפקודי ריאות בבית חולים מאיר. למחלקה זאת הגיע אחת לשבוע לפיענוח בדיקות תפקודי הריאה שנעשו בה. בשנת 1968 התמנה לנהל את מחלקת הריאות בבית חולים "מאיר", ועזב סופית את עבודתו "הדסה". המחלקה הקטנה שקיבל, תפקדה למעשה רק כמכון ריאות. במהלך תקופת ניהולו ובעזרת תרומות וקשריו הבינלאומיים עם קהילת רופאי הריאות, הפך ברודרמן את המחלקה למחלקה גדולה ומפותחת בעלת יחידה לטיפול נמרץ נשימתי ראשונה בישראל, ובעלת מעבדה, שלימים התפתחה והפכה ל"מכון לחקר הנשימה".
בזכות קשריו האקדמיים עם אוניברסיטת תל אביב לימד דורות של סטודנטים לרפואה, בקורסים ייחודיים לחקר תפקודים ומחלות ריאה, ותרם להכשרתם כמומחים למחלות ריאה. הוא היה הראשון מבין רופאי בית החולים מאיר שזכה לתואר "פרופסור מן המניין".
פעילותו כרופא > פעילות בינלאומית

בנוסף לפעילותו בארץ, פיתח ברודרמן פעילות בינלאומית ענפה כרופא.
בשנת 1971 התקבל כחבר האגודה האמריקנית של רופאי ריאות (אנ') (ACCP - American College of Chest Physicians). ברודרמן שכנע את הנהלת האגודה לקיים כנס בינלאומי ראשון בישראל של חברי האגודה בארצות הברית ובעולם. בשנת 1985 אכן התקיים הכנס הראשון בישראל של רופאים חברי האגודה. בשנת 1989 התמנה לחבר נשיאות האגודה, ובשנים 1989–1996 היה נשיא (Governor) של האגודה.
בשנת 1988 ערך ביקור מקצועי בבית חולים האוניברסיטאי למחלות ריאה בעיר ליון בצרפת.
משפחתו

היה נשוי, משנת 1951 ועד למותו, למרים לבית פרנבך, ילידת גרמניה, שהייתה אחות במקצועה. אב לשלושה: ד"ר רונית ברודרמן-פלמון (ד"ר לפסיכולוגיה, פסיכולוגית קלינית ופסיכולוגית רפואית), יהודית אור-שני (מעצבת תכשיטים), וד"ר אלי ברודרמן (מרצה בכיר לפילוסופיה של האמנות וחינוך במכללת אורנים).
התגורר בכפר סבא.
ספר אוטוביוגרפי

לאחר יציאתו לגמלאות כתב ברודרמן, בעזרת סופר הצללים ערן נובק, ספר אוטוביוגרפי:
ישראל ברודרמן, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, כפר סבא, הוצאה עצמית, דצמבר 2017.
פרסומיו

ברודרמן פרסם יותר מ-100 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים מדעיים בתחומי התמחותו.
להלן כמה מן הבולטים בפרסומיו:
I. Bruderman, "Cromolyn Therapy", in: M. Stein (ed.), New Directions in Asthma, ACCP, Park Ridge, Illinois, USA, pp. 447-456, 1975
I. Bruderman, "The Value of Ventilatory Screening Tests in the early Detection of Chronic Obstructive Airway Disease due to Air Pollution", in: F. Aharonson (ed.), Pollution and the Lung, John Wiley & Sons, New-York, Toronto, pp. 248-252, 1976
I. Bruderman, "Bronchogenic Carcinoma", in: G.L. Baum and E. Wolinsky (eds.), Textbook of Pulmonary Deseases, Fourth edition, Little, Brown & Co., Boston, Toronto, pp. 1197-1237, 1989
I. Bruderman, "Bronchogenic Carcinoma", in: G.L. Baum and E. Wolinsky (eds.), Textbook of Pulmonary Deseases, Fifth edition, Little, Brown & Co., Boston, Toronto, pp. 1345-1392, 1993
לקריאה נוספת

המערכת, פרופ' ישראל ברודרמן, מנהל מחלקת הריאות לשעבר בבית חולים מאיר הלך לעולמו, ירוק - רשת מקומונים בשרון, 19 בינואר 2022
הערות שוליים

↑  פרופ' ישראל ברודרמן ז"ל, באתר אבלים, ‏18 בינואר 2018
↑  הערך בכללותו, והפרק "ביוגרפיה" בפרט, מבוססים ברובם על המסופר באוטוביוגרפיה של ברודרמן, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן (כתב וערך: ערן נובק), כפר סבא, הוצאה עצמית, דצמבר 2017.
↑  ערן נוביק, אושוויץ, בוכנוואלד, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, כפר סבא: הוצאה עצמית, 2017, עמ' 25,28
↑  ערן נובק, עלייה לישראל, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, כפר סבא: הוצאה עצמית, 2017, עמ' 42
↑  ישראל ברודרמן, תצפיות על הרטיקלוציטים במח העצם ובדם ההיקפי במחלות הימטולוגיות, ירושלים: האוניברסיטה העברית, הפקולטה לרפואה, 1954
↑  בית החולים לחולי שחפת היה מחלקה מיוחדת במסגרת בית החולים בצפת, שהיה קרוי בעבר "בית החולים רוטשילד - הדסה", וכיום קרוי המרכז הרפואי זיו בצפת.
↑  ערן נובק, American College of Chest Physicians, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, כפר סבא: הוצאה עצמית, 2017, עמ' 87
↑  ערן נובק, ביקורים בלתי נשכחים, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, כפר סבא: הוצאה עצמית, 2017, עמ' 90
↑  ערן נובק, מרים, חתונה בימי צנע, נשימה עמוקה: סיפור חייו של פרופ' ישראל ברודרמן, כפר סבא: הוצאה עצמית, 2017, עמ' 54,63
מין ואופי

| --- | --- |

כריכת הספר "מין ואופי" בתרגומו מגרמנית לעברית
 מידע כללי
 מאת:  אוטו ויינינגר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1902
 מספר עמודים:  410
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתבים
 תאריך:  1953
 תרגום:  צבי רודי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001897594
מין ואופי (בגרמנית: Geschlecht und Charakter) הוא ספר גזעני ושובניסטי שנכתב על ידי הפילוסוף האוסטרי  היהודי המומר, אוטו ויינינגר, ויצא לאור בשנת 1902. הספר דן בשאלת המינים ובמעמד האשה ומשלב טענות מיזוגניות לצד אנטישמיות.
לטענת ויינינגר, לאישה אין 'אני', אישיות או זהות. אין לה אופי ואף לא רצון. בגבר, לעומת זאת, קיים ניצוץ אלוהי והוא הנפש, אך באישה ניצוץ זה חסר. לפי ויינינגר, בכל אדם קיימים בו זמנית אחוזי מיניות גבריים ונשיים, אך בכל אדם האחוז משתנה.
לאחר דיון בנושא המיניות מקדיש ויינינגר פרק ליהדות, אותה הוא משווה עם נשיות. מכיוון שלדעתו תפיסת העולם של האישה זהה לזו של היהדות, מובן לדעתו שבמחקר העוסק במין ואופי יש לעמוד גם על הזהות היהודית. בפרק על היהדות ויינינגר מקשר בינה לבין האישה בנקודות דמיון. יהודים, הוא מסביר, הם סרסורים מטבעם מאותן סיבות שהנשים עסוקות בשקרים ובסרסור: הצורך להתמזג, להיטמע. ליהודי, בדומה לאישה, אין "אני" או ערך עצמי: היהודי להוט אחר תארים, ואינו מכבד את עצמו או את אבותיו. אין לו זיקה אמיתית לעברו: "עברו של היהודי הוא למעשה רק העתיד שלו". ויינינגר טוען כי הנחיתות החברתית ההיסטורית איננה רק עניין חברתי-היסטורי – אלא כי היהודים, כמו הנשים, רצו בה.
הסופר והספר

ויינינגר עצמו היה יהודי במקור, אך התנצר מספר חודשים לפני צאת ספרו לאור. הוא רחש שנאה לעקרון היהודי המקנן בתוכו (עליו כתב בספרו) וניתן לשער שהספר והתנצרותו היו סוג של ניסיון ל"גאולה" מצידו.
הספר התקבל באדישות עם צאתו וספג ביקורת צוננת. ויינינגר נותר בווינה ללא חברים וללא חברה נשית (ממנה הדיר עצמו בתקופה זו). "גאולתו" המדומה כשלה, וברשומותיו האחרונות כתב כי, "איש הגון, כאשר הוא חש בקלקלתו הגמורה, הריהו הולך מרצון לקראת המוות".
בלילה שבין ה-3 ל-4 באוקטובר 1903 שכר חדר (בבית שבו נפטר לודוויג ואן בטהובן). באותו ערב שלח מכתב אל אביו להודיע כי הוא מתאבד, וירה בעצמו.
לאחר מות הסופר, זכה הספר לפרסום רב. הוא יצא לאור בעשרות מהדורות (20 בגרמנית) ותורגם לשפות רבות (לעברית על ידי צבי רודי).
ראו גם

אוטואנטישמיות
הערות שוליים

↑  דוד סבתו, ‏"ונהפוך-היא: מאבק כפול בשושן", השילוח,  13, פברואר 2019
↑  Otto Weininger, Geschlecht und Charakter. ISBN 3882213124
↑  Theodor Lessing, Jüdischer Selbsthaß. 1930. pp. 91.
↑  Weininger 1903,405
↑  Weininger 1903 ,421
↑  Weininger 1903,422
↑  Weininger 1903 ,431
↑  Weininger 1903, 410-411
↑  Weininger 1903,413
↑  Hans Jonak Freyenwald, Jüdische Bekenntnisse aus allen Zeiten und Ländern, 1941.
↑  Freyenwald,1941,417
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000348370
אבינועם מאיר

פרופ' אבינועם מאיר
אבינועם מאיר פרופסור אמריטוס במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחום המחקר העיקרי שלו הוא בגאוגרפיה חברתית-תרבותית תוך התמקדות על חברות רועים-נוודים למחצה בישראל ובעולם. כמו כן, בהיבטים חברתיים ופוליטיים של תכנון, התיישבות וקיבוע. תחומי מחקר משניים עוסקים במדידת קיימות עירונית ובתהליכי ייצור המרחב.
קריירה

אבינועם מאיר הוא בוגר המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב, סיים לימודיו שם ב-1973. קיבל תואר מוסמך ודוקטור מהמחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת סינסינטי שבמדינת אוהיו, ארצות הברית שם סיים את לימודיו בשנת 1977. ב-1977 הצטרף לסגל המחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (כיום המחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי) ובשנת 1997 נתמנה לפרופסור מן המניין. בין השנים 1982–1984 שימש כראש המחלקה לגאוגרפיה ולאחר מכן, בין השנים 1997–2003 גם כראש המחלקה לבי. איי. כללי. בשנת 1984-5 שהה כפרופסור אורח במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנים 2008, 2012 ו-2015 כפרופסור אורח בבי"ס לגאוגרפיה שבאוניברסיטת מלבורן ובמכון לחקר זכויות קניין קרקעי באוסטרליה-פסיפיק שבאוניברסיטה הטכנולוגית של סידני.
ב-1979 יסד בשיתוף עם פרופ' אליהו שטרן את כתב העת הבינלאומי Geography Research Forum. במשך מספר שנים היה עורך שותף עם פרופסור שטרן ובהמשך הוביל את כתב העת יחד עם כמה חברי סגל אחרים מהמחלקה. בשני העשורים האחרונים הוא משמש לבדו כעורך ראשי בעזרת ד"ר יובל קרפלוס.
בשנים 2007–2015 כיהן אבינועם מאיר כיו"ר ועדת משנה לתרגום מונחים בגאוגרפיה אנושית מטעם האקדמיה ללשון העברית. בשנת 2015 סוכמה עבודת הוועדה עם קרוב ל-1000 מונחים והוגשה לאקדמיה. כיום חבר בוועדה המייעצת למנהל המרכז למיפוי ישראל בנושאי גאוגרפיה חברתית. במהלך השנים היה אבינועם מאיר פעיל בוועדות שונות של משרד החינוך ובגופים שונים בתחום הוראת הגאוגרפיה בבתי הספר.
בשנות ה-80 וה-90 היה מעורב בפיתוח וקידום המכללות האזוריות מכללת ספיר, מכללת אילת ומכללת אחווה ובפיתוח לימודי גאוגרפיה וסביבה בהן עד צאתן לעצמאות אקדמית. במסגרת זאת שימש כסגן דיקאן לענייני מכללות אזוריות בפקולטה למדעי הרוח והחברה של אב"ג בין השנים 1989–1997. מאיר סייע להתגבשותה של המכללה האקדמית אחווה עם צאתה לעצמאות ב-2010, מאז הוא משמש גם כחבר המועצה האקדמית העליונה שלה. בשנים 2010–2014 שימש גם כחבר המועצה האקדמית העליונה של מכללת קיי לחינוך.
מאיר מתמחה בתחום הבדווים בנגב. בשנות ה-90 התמנה כחבר במועצה המדעית המייעצת של מרכז ג'ו אלון בקיבוץ להב, כמו כן השתתף בוועדות תכנון ליישובים בדווים (מועצה אזורית משוש, ואדי אל נעם, ביר הדאג', אל פורעה, ויישובי צפון בקעת ערד) וכן ייעץ לגופים שונים בתחומים אלה.
היה חבר ועד פעיל של עמותת "באר שובע" לשינוי חברתי, חינוך והזנה.
פרסומים

רשימה חלקית:
Grossman, D. and Meir A. (eds.) (1993), The Arabs in Israel-Geographical Processes, Jerusalem: Magness Press (Hebrew).
Meir, A. (1997), As Nomadism Ends: The Israeli Bedouin of the Negev, Boulder, Co.: Westview Press.
Yiftachel, O. and Meir, A. (eds.) (1998), Ethnic Frontiers and Peripheries: Landscapes of Development and Inequality in Israel, Boulder, Co.: Westview Press.
Karplus Y. and Meir A. (Eds.) (2013) The Production of Bedouin Space in the Negev. Beer Sheva: Negev Center for Regional Development, Ben-Gurion University of the Negev, pp.18-36 (Hebrew)
Meir, A. (2005) Bedouin, The Israeli State and Insurgent Planning: Globalization, Localization or Glocalization? Cities, 22: 201-215.
Meir A. and Baskind, A. (2006) Ethnic Business Entrepreneurship among Urbanizing Bedouin in the Negev, Israel. Nomadic Peoples, Vol.10, pp.71-79.
Ben-Israel, A. and Meir, A. (2008) Urbanizing Pastoralists, Renaming Space and Reshaping Identities: The Case of the Bedouin Town of Hura. HAGAR-Studies in Culture, Polity and Identities, Vol.8(2), pp.83-108.
Meir, A. (2009) Contemporary State Discourse and Historical Pastoral Spatiality: Contradictions in the Land Conflict between the Israeli Bedouin and the State. Ethnic and Racial Studies, Vol.32(5), pp.823-843.
Meir, A. (2009) What Public, Whose Interest: The Negev Bedouin and the Roots of Planning from Below, Geography Research Forum, Vol.29, 103-132
Meir. A. and Gekker, M. (2011) Gendered space, power relationships and domestic planning and design among displaced Israeli Bedouin. Women Studies International Forum, Vol.34, 232-241.
Karplus, Y. and Meir, A (2013) The Production of Space: A Neglected Aspect Perspective in Pastoral Research, Environemnt and Planning D: Society and Space, Vol 31: 23-42.
Karplus, Y. and Meir, A. (2014) From Congruent to Non-Congruent Spaces: Dynamics of Bedouin Production of Space in Israel, Geoforum, 52,180–192
Stossel, Z., Kissinger, M. and Meir, A. (2014) A multi-spatial scale approach to urban sustainability - An Illustration of the domestic and global hinterland of the city of Beer-Sheva. Land Use Policy, 41, 498-505
Stossel, Z., Kissinger, M. and Meir, A. (2015) Assessing the state of environmental quality in cities: A multicomponent urban performance (EMCUP) index. Environmental Pollution, 206, 679-687.
Meir, A., Roded, B. and Ben-Israel, A. (2015) Indigenous Rights, Grey Spacing and Roads: The Israeli Negev Bedouin and Planning in Road 31. In Tidwell, A. and Zellen, B. (Eds.), Indigenous Peoples, Land and Conflict. Taylor and Francis, pp. 190-219.
Meir, A. and Karplus, Y. (2015) From Consummate Space to Spatial Intensity: Intercultural Dynamics of Production of Space and its Political Significance. HaReshet HaGeografit, 8:40-60 (Hebrew)
גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים – מונחים

פרנקפורט במבט פנורמי
דף זה הוא מונחון בנושא גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים. רשימת המונחים ערוכה בסדר אלפביתי ומקשרת חלק מן המונחים לערכים מורחבים אודות הנושא הנדון.
תוכן עניינים: א ב ג ד ה ו ז ח ט י כ ל מ נ ס ע פ צ ק ר ש ת
א

אגד ערים – גוש של מספר ערים אשר צמחו והתחברו זו אל זו ומהוות שטח עירוני אחד גדול ורציף.
אזור תעשייה – הוא אזור, לרוב ביישובים עירוניים ולעיתים גם ביישובים קטנים, המיועד למפעלי תעשייה, בתי מלאכה, מוסכים וכדומה, ועסקים המשרתים מפעלים אלה, כגון מסעדות.
אחוזי בנייה  – אחוז המבטא את שטח הקומות הכולל בבניין ביחס לשטח הקרקע שעליה הוא עומד. אחוזי הבנייה של בית פרטי במגרש יכולים להיות עשרות אחוזים בודדים ואילו אחוזי הבנייה של גורד שחקים עשויים להיות מאות ועד אלפי אחוזים.
ארקדה – מעבר המקורה ברצף של קשתות או קמרונות הנתמכים על ידי עמודים. ראו גם קולונדה.
ב

בלוק עירוני – ראו מבנן.
ביטול כבישים עירוניים – הסבה של כבישים עירוניים או כבישים מהירים בתחום עירוני כלשהו לצרכים אחרים עבור הולכי רגל.
ביטול מרחב פרטי – הסבה של שטח בבעלות פרטית עבור המרחב הציבורי.
בליה עירונית – תהליך שבו רקמות אורבניות עוברות פחת, ומתנוונות לאורך זמן רציף כלשהו.
בנייה טורית – צורת בינוי בה כל מבנה לאורך רחוב נבנה על כל רוחב המגרש וצמוד לשני המבנים הסמוכים אליו. בנייה טורית היא סוג בנייה נפוץ מאוד במקומות רבים בעולם, והיא יוצרת לרוב קו בניין ברור מאוד ובניינים בעלי חזית אחת קדמית וחזית אחת אחורית.
בנייה רוויה – צורת בינוי הממצה את שטח הקרקע באופן מרבי וממקסמת את אחוזי הבנייה, ומכאן – קרקע רוויה. לפי חוק המקרקעין: בנייני מגורים משותפים בני שתי קומות ומעלה שבהם 4 יחידות דיור לפחות ויחידה אחת לפחות בקומה.
ג

גאוגרפיה אסטרטגית הוא ענף של גאוגרפיה אנושית המתעסק אל בקרה או אל גישה לאזורים מרחביים המשפיעים על ביטחונם ושגשוגם של מדינות ועל אזורים מרחביים הנוגעים לשינוי גאוגרפי-אסטרטגי לגבי אופי הצרכים או הפיתוח האנושיים.
גאוגרפיה ישובית הוא ענף של גאוגרפיה אנושית החוקר את צורת היישוב האנושית. באופן מסורתי היא שייכת לתת-תחום של "גאוגרפיה תרבותית" ומחולקת לגאוגרפיה של יישובים עירוניים (ערים ועיירות) וישובים כפריים.
גאוגרפיה תחבורתית הוא ענף של גאוגרפיה אנושית החוקר את התנועה ואת הקשרים בין אנשים, סחורות ומידע על פני כדור הארץ ומשמש גם בעיקר בתחום של תכנון ערים ואזורים.
גוש -
גטו – בהקשר ההיסטורי-יהודי, כינוי לצורת ההתיישבות היהודית בגולה ברבעים מסוגרים בתוך עצמם מבחינה תרבותית מהאוכלוסייה הלא-יהודית. מקור המונח בגטו ונציה ומאז הפך השם להיות רווח לכל רובעי היהודים באירופה. בהשאלה, משתמשים במונח זה לתיאור שכונות סגורות, צפופות מאוד ומוכות עוני בערים שונות בעולם גם ללא קשר לעם היהודי.
גן – שטח פרטי פתוח או שטח ציבורי פתוח (במקרה של גן ציבורי) שעוצב לשמש כמקום טבעי עם צמחייה רבה או שנותר כזה לאחר שצמחה סביבו העיר.
ג'נטריפיקציה – תהליך עירוני-חברתי מתוכנן או בלתי מתוכנן של חדירת אוכלוסייה מהמעמד הבינוני והגבוה לשכונות חלשות במרכזי ערים תוך שינוי מתמשך של אופי השכונה. פעמים רבות מלווה בתהליך של התחדשות פני הרחובות, שיפוץ בתים ותחלופה של העסקים באזור.
ד

דרך – ציר המוביל ממקום אחד לאחר. ראו גם כביש.
דרך דואר – מונח שהיה קיים בתקופת המאה ה-19 המתאר מסלול דרך בין יישובים או ערים שנועד עבור כרכרות דואר.
דקומנוס – רחוב ישר בערים הרומיות המתוכננות שעבר ממזרח למערב וניצב לקארדו. זה הראשי נקרא דקומנוס מקסימוס אך לרוב נקרא בקיצור רק דקומנוס.
דגם שתי וערב – דגם ערים בצורת רשת. נקרא גם דגם ישר-זווית
דגם מעגלי – דגם ערים לפי האדריכל בורג'ס. נקרא גם דגם קונצנטרי.
דגם מגזרי – דגם ערים לפי האדריכל הויט.
דגם רב־קוטבי – דגם ערים לפי האדריכלים האריס ואולמן.
דגם אורכי – סוג של עיר או מרכז עסקים ראשי המתפתח ליד כבישים ראשיים וכבישים מהירים בצורה אורכית. בדרך כלל דגם זה נעשה לבסוף סוג של רחובות שתי וערב.
דגם לא סדיר – הוא הסדר של שטח עירוני המאפיין את שלב "המעבר מן הכפר אל העיר" בעיקר במדינות עולם שלישי. דגם עירוני זה נובע מחוסר תכנון או מבנייה לא חוקית וללא סדר מסוים. דגם עירוני זה מתאים מאוד לערים עתיקות, בעיקר באפריקה, דרום אמריקה או אסיה וכמה מקומות מעטים באירופה.
דרך (שם רחוב) – היא "שם רחוב" המתאר או מנציח דרך היסטורית כלשהי או הבא לתאר את מוצא הרחוב בו הוא מתחיל או מסתיים. לעיתים מדובר על רחוב שהיה בעל צפיפות נמוכה שהייתה בו נסיעה רציפה ללא צמתים או עצירות כלשהן וברבות השנים נעשה בעל אופי עירוני יותר ונוספו לו עצירות כלשהן. לעיתים השם בא לתאר גם דרך או רחוב שהפך ברבות השנים אל "כביש מהיר".
דרך היסטורית – מסלול של דרך, קטע דרך או רשת דרכים המיועדים לפיתוח ושימור.
דרך חקלאית-עירונית – דרך משותפת אל רשות עירונית כלשהי עם ישוב חקלאי, לעיתים דרך ברשות עירונית בעלת אופי חקלאי.
ה

הולך רגל – אדם שתנועתו בעיר היא ברגל, לעומת תנועה בכלי תחבורה.
החייאת אזורים נטושים – השמשה, שיקום ושחזור של אזורים עירוניים או אזוריים נטושים.
היסטוריה עירונית ואזורית – הוא תחום המחקר, הלימוד, והעיון הבוחן את ההיסטוריה של ההתיישבות האנושית ואת אופיים ההיסטורי של ערים, עיירות, כפרים, ורחובות ואת תהליך העיור.
הליכתיות (Walkability) – מידת נוחות ובטיחות ההליכה בעיר או בשכונה, עבור הולכי רגל.
הסבה עירונית ואזורית – שינוי אזור או מתחם מסוים לטובת שימושי קרקע אחרים.
הסבת דרכים – שינוי צורה של רחוב או דרך עירונית, אזורית או ארצית כלשהי.
הפרדה מפלסית – גישה תכנונית השואפת להפריד בין הולכי הרגל וכלי הרכב במפלסים שונים ועל ידי גשרים ומנהרות.
הפרדת שימושים (אִיזוּר) (Zoning או: Single-Use Zoning) – גישה בתכנון עירוני הגורסת הפרדת פונקציות מסוגים שונים לאזורים אחרים והגדרת כל שטח וייעודו.
התחדשות עירונית – תהליך שעוברת רקמה עירונית בו מבנים ישנים מוחלפים בחדשים או משופצים ומורחבים.
המקום השלישי - מרחב ציבורי או פרטי בו אנשים נוהגים להתאסף, לקיים אינטראקציה זה עם זה, ובו יש בפועל חיי קהילה.
ו

ועדות התכנון והבנייה – גופים סטטוטוריים בישראל האחראים לנושא התכנון העירוני ברמות השונות.
ועדה מחוזית לתכנון ובנייה – הוועדה הקובעת את ייעודי הקרקע בכל עיר ברמה הכללית ביותר.
ועדה מקומית לתכנון ובנייה – ועדה ברמה העירונית או אזורית (במקרה של אוסף יישובים קטנים, נקראת "ועדה מקומית מרחבית") המאשרת את תוכניות בניין העיר השונות.
ז

זכויות בנייה – הזכויות המוגדרות על פי חוק, בצורה של תוכנית בניין עיר המווה מסמך סטטוטורי, לבנייה במגרש מוגדר מסוים. זכויות הבנייה כוללות את כל ההגדרות מבחינת שטח הבנייה, יעוד הבנייה, גובה הבנייה, קווי הבניין וכו'.
ח

חוות בודדים (או התיישבות בודדים) היא צורת התיישבות במדינת ישראל. בניגוד ליישוב מקובל, חוות בודדים מופעלת ומנוהלת על ידי איש בודד, משפחה אחת או מספר מועט של מתיישבים, המתפרשים על שטח גדול.
חוק התכנון והבנייה – החוק המגדיר את גופי התכנון במדינה וסמכויותיהם ואת תקנות התכנון והבנייה.
חזית מסחרית – בניין מגורים או משרדים אשר בחזיתו הראשית הפונה לרחוב מצויה קומת מסחר בקומת הקרקע המשרתת את הולכי הרגל.
חלקה – יחידת הרישום הקטנה ביותר בעיר. בכל גוש נמצאות מספר חלקות.
חניון – מגרש או בניין המתוכנן לאפשר לכלי רכב לעמוד בו.
חנה וסע – חניון שייעודו המרכזי הוא לאפשר ליוממים לעבור מכלי תחבורה פרטי לתחבורה ציבורית.
חדר (אדריכלות נוף) – חדר הוא פינה בגינה או פארק עירוני הסגורה במפלי מים או גבעות ומוקדשת לתיעוד או הנצחה של אישיות מסוימת או אירוע היסטורי.[דרוש מקור]
חקר עירוני – הוא מבחינת תחביב של קבוצות או של אדם יחיד של חקר מבנים מעשה ידי אדם
ט

טיילת – דרך המיועדת להולכי רגל ורוכבי אופניים שלאורכה נעים לצורך ספורט, בילוי והנאה ולאו דווקא כדי להגיע ממקום למקום. בטיילת מושקע לרוב פיתוח שטח המותאם לאופייה ולמיקומה. טיילות מוקמות לצד דרכים עם נוף מיוחד, כחוף ים, פארקים וכדומה.
י

יוממות – תופעה חברתית המתקיימת כאשר אנשים המתגוררים ביישוב מסוים נוסעים מדי יום למקום עבודתם הנמצא ביישוב אחר.
ישוב עונתי – צורת ישוב בימי קדם בה היו עובדי חקלאות עוזבים את ביתם אל מקום מגורים אחר עבור צורכי פרנסה
כ

כביש – ציר תחבורה המיועד לכלי רכב.
כביש בין-עירוני או דרך בין-עירונית – ציר תחבורה המיועד לכלי רכב המקשר בין ערים ויישובים שונים שאינם נושקים זה לזה. נסיעה בדרך בין-עירונית מוגבלת למהירות גבוהה יותר מאשר בעיר אך נמוכה מזו שבכביש מהיר.
כביש מהיר או אוטוסטראדה – ציר תחבורה המיועד לכלי רכב ומאפשר נסיעה מהירה יותר. כביש מהיר מתאפיין בעיקולים מתונים יותר, נתיבים רחבים יותר ומרווחים גדולים יותר בין צמתים ומחלפים.
כביש עירוני או דרך עירונית- ציר תחבורה המיועד לכלי רכב המוגבל למהירות נסיעה איטית. מהירות הנסיעה האיטית נועדה להגן על הולכי הרגל שעלולים להידרס וכן נובעת מאופי הנסיעה בדרכים צרות ובמרווחים קצרים בין צומת לצומת.
כיכר – חלל עירוני ציבורי אליו מגיעים לרוב מספר רחובות המשמש את הציבור לצרכים שונים ומשתנים.
כיכר לאומית – כיכר ראשית וחשובה הנמצאת בעיר בירה המרכזת את הטקסים הלאומיים, תהלוכות חשובות, מצעדים צבאיים, או טקסים לאומיים בהשתתפות ראשי המדינה. כיכר לאומית מכילה לעיתים קרובות גם אנדרטאות, עמודי תאורה מעוצבים, תרני דגלים, ומזרקות להדגיש את כבוד העם והמדינה.
כלכלה עירונית – המערכת הכלכלית של עיר או של אזור עירוני הכוללת את היבטי התעסוקה, היוממות, המסחר ויעילות התחבורה הקשורים זה בזה ומשפיעים בסופו של דבר על איכות החיים ועל הרכבה הדמוגרפי של אוכלוסיית העיר.
כפר – דפוס התיישבות המאופיין בהיותו באזור חקלאי או באזור ספר. בדרך כלל יישוב זה קטן מעיירה או עיר. תושבי הכפר לרוב עובדים בו ובסביבתו. ייתכן יישוב קטן באזור כפרי אשר מתפקד כפרבר ולא ככפר שכן תושביו מסתמכים על העיר הגדולה הקרובה לצורך פרנסה ושירותים שונים.
ל

לימודים עירוניים ואזוריים זהו תחום לימודי ומחקרי המבוסס על חקר ההתפתחות העירונית של ערים או של היישוביים החקלאיים.