stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעמה איזנברוך

| --- | --- |

איזנברוך באוגוסט 2015
 לידה:  2 באפריל 1976 (בת 48) אילת, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  חזאית, מגישת תחזית
 מעסיק:   הטלוויזיה הישראלית (2003-1997)   חדשות 10 (2019-2003) חדשות 13 (2020-2019)
 
נעמה איזנברוּך (נולדה באילת ב-2 באפריל 1976) היא חזאית ישראלית שעבדה בערוץ הראשון, בחדשות 10 ובחדשות 13.
ביוגרפיה

למדה בתיכון "היובל החדש" בהרצליה. את שירותה הצבאי עשתה כמטארולוגית בבסיס חיל האוויר בדרום הארץ.
איזנברוך שימשה חזאית בערוץ הראשון משנת 1997.
בשנת 2003 הצטרפה לחדשות 10 והקימה את דסק מזג האוויר. במשך למעלה משנה שימשה המגישה היחידה בדסק. אחר כך, לאחר שהצטרף לערוץ 10, הגישה את התחזית לסירוגין עם דני רופ. בנוסף, הגישה פינה בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" ופינה בתוכנית "חמש עם רפי רשף". ביולי 2020 פוטרה איזנברוך מחדשות 13 בשל תוכנית קיצוצים בערוץ.
איזנברוך בעלת תואר שני עם עבודת מאסטר בגאוגרפיה, עם התמחות באקלים מאוניברסיטת תל אביב. השלימה מחקר על איי חוֹם עירוניים והקשרם הסינופטי בישראל.
לנעמה איזנברוך ילד אחד. מתגוררת ברעננה.
הערות שוליים

↑  אילנה שטוטלנד, ‏"יצאתי מהשימוע בראש מורם": חזאית חדשות 13 מדברת לאחר שפוטרה, באתר מעריב אונליין, 9 ביולי 2020
↑  רועי רובינשטיין, בלב הסערה: החזאית הרעננית נעמה אייזנברוך עונה על כל השאלות, באתר mynet‏ רעננה, 25 בינואר 2018
נבחרת קטר בכדורגל

נבחרת קטר בכדורגל (בערבית: منتخب قطر لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קטר. הדירוג הנוכחי של נבחרת קטר ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-44 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,481.69 – ירידה של 10 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 34 נמדד לראשונה באפריל 2024, והדירוג הנמוך ביותר 113 נמדד לראשונה בנובמבר 2010.
קטר מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל, אך זכתה באירוח הטורניר בשנת 2022 ולכן השתתפה בו לראשונה. קטר הפסידה במשחק הפתיחה של הטורניר 2-0 לאקוודור ובהמשך הפסידה 3-1 לסנגל ו-2-0 להולנד. בכך הפכה קטר למארחת הראשונה של המונדיאל שמפסידה בכל משחקיה.
קטר עשתה הפתעה גדולה, כאשר סיימה במקום השני באליפות העולם עד גיל 20, בשנת 1981. בגמר הנבחרת הפסידה למערב גרמניה.
ב-1 בפברואר 2019, זכתה בגביע אסיה בכדורגל 2019 לראשונה בתולדותיה וזכתה בתואר שוב ב2023.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1930 עד 1970: לא הייתה חברה בפיפ"א
גרמניה 1974: פרשה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
ספרד 1982: לא העפילה
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
קוריאה הדרומית יפן 2002: לא העפילה
גרמניה 2006: לא העפילה
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
רוסיה 2018: לא העפילה
| קטר (מדינה) 2022 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 7 |
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 1/13 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 7 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1956 עד 1972: הייתה חלק מבריטניה
איראן (1964–1979) 1976: לא העפילה
| כווית 1980 | סיבוב ראשון | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 8 |
| סינגפור 1984 | סיבוב ראשון | 4 | 1 | 2 | 1 | 3 | 3 |
| קטר (מדינה) 1988 | סיבוב ראשון | 4 | 2 | 0 | 2 | 7 | 6 |
| יפן 1992 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 3 | 4 |
איחוד האמירויות הערביות 1996: לא העפילה
| לבנון 2000 | רבע גמר | 4 | 0 | 3 | 1 | 3 | 5 |
| הרפובליקה העממית של סין 2004 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 4 |
| אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 3 | 4 |
| קטר (מדינה) 2011 | רבע גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 7 | 5 |
| אוסטרליה 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 |
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | מקום ראשון | 7 | 7 | 0 | 0 | 19 | 1 |
| קטר (מדינה) 2023 | מקום ראשון | 7 | 6 | 1 | 0 | 14 | 5 |
| ערב הסעודית 2027 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 11/18 | 46 | 19 | 12 | 15 | 66 | 52 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
קופה אמריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1916 - 2016: לא הוזמנה
| ברזיל 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
ארגנטינה קולומביה 2021: לא הוזמנה
| סה"כ | 1/46 | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
גביע הזהב של CONCACAF

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1991–2019: לא הוזמנה
| ארצות הברית 2021 | חצי גמר | 5 | 3 | 1 | 1 | 12 | 6 |
| ארצות הברית 2023 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 7 |
| סה"כ | 2/26 | 9 | 4 | 2 | 3 | 15 | 13 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
אליפות פדרציית הכדורגל של מערב אסיה

2008 - חצי גמר
2012 - לא נכנסה
2014 - מקום ראשון
כל גביעי המפרץ לאומות

| גביע המפרץ לאומות> שנה | גביע המפרץ לאומות> סיבוב | גביע המפרץ לאומות> משחקים | גביע המפרץ לאומות> ניצחונות | גביע המפרץ לאומות> תיקו* | גביע המפרץ לאומות> הפסדים | גביע המפרץ לאומות> שערי זכות | גביע המפרץ לאומות> שערי חובה | גביע המפרץ לאומות>  | גביע המפרץ לאומות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בחריין 1970 | מקום רביעי | 3 | 0 | 1 | 2 | 4 | 7 |  |  |
| ערב הסעודית 1972 | מקום רביעי | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 10 |  |  |
| כווית 1974 | חצי גמר | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 4 |  |  |
| קטר (מדינה) 1976 | מקום שלישי | 6 | 4 | 1 | 1 | 11 | 6 |  |  |
| עיראק 1979 | מקום חמישי | 6 | 2 | 1 | 3 | 4 | 13 |  |  |
| איחוד האמירויות הערביות 1982 | מקום חמישי | 5 | 2 | 0 | 3 | 5 | 4 |  |  |
| עומאן 1984 | מקום שני | 7 | 4 | 1 | 2 | 10 | 6 |  |  |
| בחריין 1986 | מקום רביעי | 6 | 2 | 2 | 2 | 7 | 8 |  |  |
| ערב הסעודית 1988 | מקום שישי | 6 | 1 | 2 | 3 | 4 | 8 |  |  |
| כווית 1990 | מקום שני | 4 | 1 | 2 | 1 | 4 | 4 |  |  |
| קטר (מדינה) 1992 | אלופה | 5 | 4 | 0 | 1 | 8 | 1 |  |  |
| איחוד האמירויות הערביות 1994 | מקום רביעי | 5 | 1 | 1 | 3 | 6 | 8 |  |  |
| עומאן 1996 | מקום שני | 5 | 3 | 1 | 1 | 9 | 5 |  |  |
| בחריין 1998 | מקום שישי | 5 | 0 | 3 | 2 | 3 | 8 |  |  |
| ערב הסעודית 2002 | מקום שני | 5 | 4 | 0 | 1 | 7 | 4 |  |  |
| כווית 2003 | מקום שלישי | 6 | 2 | 3 | 1 | 5 | 3 |  |  |
| קטר (מדינה) 2004 | אלופה | 5 | 3 | 2 | 0 | 10 | 7 |  |  |
| איחוד האמירויות הערביות 2007 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 4 |  |  |
| עומאן 2009 | חצי גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 2 | 2 |  |  |
| תימן 2010 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 3 |  |  |
| בחריין 2013 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 5 |  |  |
| ערב הסעודית 2014 | אלופה | 5 | 2 | 3 | 0 | 6 | 3 |  |  |
| כווית 2017 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 6 | 3 |  |  |
| קטר (מדינה) 2019 | חצי גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 11 | 5 |  |  |
| עיראק 2023 | חצי גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 5 | 5 |  |  |
| סה"כ | 25/25 | 114 | 43 | 29 | 42 | 140 | 136 |  |  |
סגל הנבחרת

סגל השחקנים שזומנו לקראת משחקי מונדיאל 2022
מספר ההופעות והשערים מעודכן ל-9 בנובמבר 2022.
| מס' | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שוער | סעד א-שיב | 19 בפברואר 1990 | 76 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |
| 21 | שוער | יוסף חסן | 24 במאי 1996 | 7 | 0 | קטר (מדינה) אל-ע'ראפה |
| 22 | שוער | משעל ברשם | 14 בפברואר 1998 | 20 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |

| 2 | הגנה | רו-רו | 6 באוגוסט 1990 | 80 | 1 | קטר (מדינה) א-סד |
| 3 | הגנה | עבד אל-כרים חסן | 28 באוגוסט 1993 | 130 | 15 | קטר (מדינה) א-סד |
| 5 | הגנה | טארק סלמאן | 5 בדצמבר 1997 | 58 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |
| 13 | הגנה | מוסעב חדר | 1 בינואר 1993 | 30 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |
| 14 | הגנה | הומאם אחמד | 25 באוגוסט 1999 | 29 | 2 | קטר (מדינה) אל-ע'ראפה |
| 15 | הגנה | בסאם א-ראווי | 16 בדצמבר 1997 | 58 | 2 | קטר (מדינה) א-דוחייל |
| 16 | הגנה | בועלאם ח'וח'י | 9 ביולי 1990 | 105 | 20 | קטר (מדינה) א-סד |
| 17 | הגנה | אסמאעיל מוחמד | 5 באפריל 1990 | 70 | 4 | קטר (מדינה) א-דוחייל |
| 26 | הגנה | ג'אסם ג'אבר | 20 בפברואר 2002 | 0 | 0 | קטר (מדינה) אל-ערבי |

| 4 | קישור | מוחמד אל-ביאתי | 18 בספטמבר 1999 | 21 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |
| 6 | קישור | עבד אל-עזיז חאתם | 1 בינואר 1990 | 107 | 11 | קטר (מדינה) א-ריאן |
| 8 | קישור | עלי אסדאללה | 19 בינואר 1993 | 59 | 12 | קטר (מדינה) א-סד |
| 12 | קישור | כרים בודיאף | 16 בספטמבר 1990 | 115 | 6 | קטר (מדינה) א-דוחייל |
| 20 | קישור | סאלם אל-האג'רי | 10 באפריל 1996 | 22 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |
| 23 | קישור | עאסם מאדיבו | 22 באוקטובר 1996 | 43 | 0 | קטר (מדינה) א-דוחייל |
| 25 | קישור | מוסטפא טארק | 28 במרץ 2001 | 1 | 0 | קטר (מדינה) א-סד |

| 7 | חלוץ | אחמד עלאא' א-דין | 31 בינואר 1993 | 47 | 2 | קטר (מדינה) אל-ע'ראפה |
| 9 | חלוץ | מוחמד מונטארי | 20 בדצמבר 1993 | 48 | 13 | קטר (מדינה) א-דוחייל |
| 10 | חלוץ | חסן אל-היידוס (קפטן) | 11 בדצמבר 1990 | 169 | 36 | קטר (מדינה) א-סד |
| 11 | חלוץ | אכרם עפיף | 18 בנובמבר 1996 | 89 | 26 | קטר (מדינה) א-סד |
| 18 | חלוץ | ח'אלד מוניר | 24 בפברואר 1998 | 2 | 0 | קטר (מדינה) אל-וכרה |
| 19 | חלוץ | אל-מועז עלי | 19 באוגוסט 1996 | 85 | 42 | קטר (מדינה) א-דוחייל |
| 24 | חלוץ | נאיף אל-חדרמי | 18 ביולי 2001 | 1 | 0 | קטר (מדינה) א-ריאן |
שיאי שחקנים

נכון ל-10 בפברואר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | חסן אל-היידוס | 2008 – הווה | 185 | 41 |
| 2 | עבד אל-כרים חסן | 2010 – 2022 | 133 | 15 |
| 3 | סבסטיאן סוריה | 2006 – 2017 | 123 | 40 |
| 4 | כרים בודיעף | 2013 - הווה | 121 | 6 |
| 5 | עבד אל-עזיז חאתם | 2011 – הווה | 120 | 11 |
| 6 | בועלאם ח'וח'י | 2013 – הווה | 119 | 21 |
| 7 | ווסאם ריזיק | 2001 – 2014 | 112 | 7 |
| 8 | אל-מועז עלי | 2016 - הווה | 110 | 52 |
| 8 | אכרם עפיף | 2015 - הווה | 110 | 35 |
| 10 | בילאל מוחמד | 2003 – 2014 | 109 | 7 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אל-מועז עלי | 2016 - הווה | 52 | 110 | 0.47 |
| 2 | מנסור מופתאח | 1976 - 1990 | 42 | 81 | 0.52 |
| 3 | מוברך מוסטפא | 2006 - 2017 | 41 | 107 | 0.38 |
| 3 | חסן אל-היידוס | 2013 – הווה | 41 | 185 | 0.22 |
| 4 | סבסטיאן סוריה | 2006 - 2017 | 40 | 123 | 0.33 |
| 6 | אכרם עפיף | 2015 – הווה | 35 | 110 | 0.32 |
| 7 | מוחמד סאלם אל-ענזי | 1996 – 2003 | 32 | 57 | 0.56 |
| 8 | מוחמד סופי | 1988 – 1998 | 31 | 84 | 0.37 |
| 9 | חלפאן איברהים | 2006 - 2015 | 21 | 95 | 0.22 |
| 9 | בועלאם ח'וח'י | 2013 – הווה | 21 | 119 | 0.18 |
ראו גם

נבחרת קטר בכדורגל נשים
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
חסן אל-היידוס שיאן ההופעות (185) בנבחרת קטר בכל הזמנים.
אל-מועז עלי  מלך שערי (52) במשותף בנבחרת קטר בכל הזמנים.
ניר גונטז'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1974 (בן 50) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון כצנלסון 
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  מעריב ידיעות אחרונות הארץ העין השביעית רשת 13
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  gontarzn
 
ניר גוֹנְטז' (נולד ב-1 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי, ידוע בשל כתיבתו בעיתון "הארץ".
ביוגרפיה

גונטז' נולד בבת ים. בשנת 1985 עברה משפחתו להתגורר בכפר סבא. לאחר סיום תיכון כצנלסון בכפר סבא, שירת בצה"ל כחובש גדודי.
גונטז' היה כתב במקומון "זמן תל אביב" של "מעריב". ככתב העיתון חשף כי לאסמאעיל הנייה אחיות בעלות אזרחות ישראלית המתגוררות בנגב. לאחר מכן עבר לכתוב ב"ידיעות אחרונות" ומונה בהמשך לכתב הפלילים של העיתון, בו שימש בתפקיד עד לשנת 2011. ב-2008 חשף בעיתון את התיק המשפטי של המחבל סמיר קונטאר שנאסר עד אותה עת לפרסום, ופורסם רק לאחר עתירה לבית המשפט.
גונטז' עבר לעיתון "הארץ" (לאחר שמורן שריר הציע לו לעבוד בעיתון), ומשנת 2015 הוא כותב את המדור "על הקו" בו הוא מראיין טלפונית אישים בנושאים שעלו לכותרות בתקופה האחרונה, ומציג את הריאיון כפי שבוצע ללא כל עריכה, ובדרך כלל ללא מעורבות דוברים ואנשי יחסי-ציבור. בעבר כתב טור דעות באתר "העין השביעית".
בנובמבר 2016 עוכב גונטז' לחקירה על ידי המשטרה, לאחר שצלצל במשך יומיים 12 פעמים ממספר חסום לטלפון של חברת הכנסת יעל גרמן ללא מענה מצידה. בעקבות החקירה קראה מועצת העיתונות למשטרת ישראל לרענן את הנהלים הקשורים לחקירה של עיתונאים.
גונטז' השתתף בפרק הראשון של הסדרה "העיתונאים" ששודרה ב-yes דוקו שם נחשפו דרכי עבודתו ככתב פלילים.
בספטמבר 2018 חשף גונטז' בטוויטר במהלך קמפיין ברשתות חברתיות שהתפשט תחת האשטאג "לא התלוננתי" כי בהיותו כבן 15, בעת שהתנדב במשמר הגבול, ביצע בו מעשה מגונה מתנדב במשמר הגבול כבן 30 ומי שכיום משמש בתפקיד בכיר במשרד לביטחון פנים. בעקבות תלונתו שעוררה הדים, הורה השר לביטחון פנים על ביצוע בדיקה מקיפה בעניינו של בכיר המשרד עליו נטענו הדברים.
החל מינואר 2019 הגיש את הפינה "גונטז' TV" בתוכנית "הצינור" בערוץ רשת 13. בנוסף עבד כפרילנסר בערוץ.
חיים אישיים

גונטז' מתגורר בתל אביב ואב לשני בנים. בת זוגו הייתה ננו שבתאי, והיא אם של אחד מבניו.
במהלך הטבח במסיבת הטבע ליד רעים נמלט בנו של גונטז', אמיר, והסתתר תחת אש המחבלים עם חבר בפרדס. גונטז' נסע למקום כדי לחלץ אותו והתחנן להתחייל ולהיכנס אך כל פניותיו לא נענו. לבסוף פנה לאלוף (מיל') יאיר גולן, שהגיע ברכבו הפרטי וחילץ את בנו ועוד מספר צעירים.
הערות שוליים

↑  אמילי גרינצווייג‏, ניר גונטז' עוזב את תפקידו, באתר וואלה, 7 באפריל 2011
1 2   ניר גונטז', "אז תכתוב שאני אלימה. בסדר? תכתוב שאני תוקפנית. תוסיף את זה לפנתיאון", באתר הארץ, 17 ביוני 2024
↑  עיתונאי "הארץ" נחקר כי התקשר כמה פעמים לח"כית, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2016
↑  בעקבות חקירת כתב "הארץ" ניר גונטז': מועצת העיתונות קוראת למשטרת ישראל לרענן את נהליה בכל הקשור לחקירת עיתונאים, באתר מועצת העיתונות
↑  "קמפיין #לא_התלוננתי: הרשתות החברתיות פותחות תיבות פנדורה". אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות. 2018-10-02. נבדק ב-2018-10-03.
↑   ניר גונטז', לטעות אבות רבים, באתר הארץ, 19 ביולי 2018
↑   ניר גונטז', הבן שלי אמר שיורים עליו. הייתי חייב לנסות להציל אותו, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2023
↑  מאז שחילץ את הבן של העיתונאי ניר גונטז' מאזור בארי-רעים, יאיר גולן נכנס ויוצא מהשטח כבר כמה שעות, ומחלץ עוד ועוד צעירים מתוכו
ניר ברטל

ניר ברטל (נולד ב-13 בנובמבר 1977) הוא פוליטיקאי ישראלי. שימש ראש המועצה המקומית אורנית מאז 2018 ועד 2024.
ביוגרפיה

נולד לחנה ונתן ברטל (וויטלסון), טייס באל על. שירת כטייס קרב בחיל האוויר.
בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ניהל את תחום ביטוחי חבויות ברשות שוק ההון ביטוח וחיסכון.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד בראשות סיעת "אופק" מול ראש המועצה המכהן, שלומי לנגר. רשימתו זכתה ל-6 מנדטים, והוא קיבל כ-66% מהקולות, ונבחר לראשות המועצה. הצטרף למועצת יש"ע, אך יצא בפומבי כנגד הקמפיין שניהלה נגד תוכנית המאה, בטענה שעמדה זו אינה מייצגת את כל חבריה. חבר בארגון מעוז.
בספטמבר 2020 הצטרף למפלגת דרך ארץ, והיה ציר מטעמה לקונגרס הציוני  ה-38.
בתחילת אוגוסט 2023, הודיע ברטל כי לא יתמודד בבחירות לרשויות המקומיות לקדנציה נוספת.
חיים אישיים

ברטל נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  איתי גל, טייס אל על מת בעת שרכב על אופניו – איבריו הצילו 4 אנשים, באתר ynet, 26 במרץ 2017
↑   ניר ברטל לראשות מועצת אורנית, ברשת החברתית פייסבוק
↑  ניר ברטל, סליחה, מועצת יש"ע, למה את מדברת בשמי?, באתר ynet, 24 ביוני 2020
↑  הודיה כריש-חזוני, מחלוקת סוערת ביו"ש: הריבונות – "פיתיון מסוכן" או "הזדמנות היסטורית"?, מקור ראשון, 24 במאי 2020
↑  ניר ברטל, באתר רשת מעוז.
↑  חזקי ברוך, ראש מועצת אורנית ניר ברטל מצטרף למפלגת דרך ארץ, באתר ערוץ 7, 14 בספטמבר 2020
↑  עטרה גרמן, מקורבים, ראשי ערים ונציגות נשית: אלו נציגי המפלגות בקונגרס הציוני, מקור ראשון, 19 באוקטובר 2020
↑  ניר ברטל ראש מועצת אורנית, לפני קצת יותר מחמש שנים "נקראתי לדגל" לשליחות ציבורית כראש מועצת אורנית, נוכח הצורך הרב לשינוי בקרב תושבים רבים. נפלה בחלקי הזכות לקבל את אמונכם ויצאנו לדרך לשנות ולהבריא את הכיוון אליו הישוב צעד., באתר פייסבוק, ‏1.8.2023
נסים ירחי

הרב נסים ירחי (לעיתים: ריאחי; ה'תר"ח או ה'תר"י, 1850 בערך - י"ז באדר ה'תרפ"ח, 9 במרץ 1928) היה רב ודיין תוניסאי, שכיהן כאב בית הדין בתוניס וכרב הראשי ליהדות תוניסיה למשך כחודשיים בשנת 1928.
תולדות חייו

למד אצל הרב חי לוי ואצל הרב הראשי לתוניסיה אליהו חי בורג'ל. כבר בגיל 33 נמצא חתום בין חכמי תוניס על הסכמות לספרים. בשנת ה'תרע"א נשלח מטעם רבני תוניס לקהילת מוסתאגנם (אנ') שבאלג'יריה לענייני כשרות. (בשנת ה'תרע"ב התמנה לדיין בבית הדין הרבני בתוניס ובשנת ה'תרפ"א התמנה לראש ועד בית הדין הגדול במקומו של הרב משה שתרוג שנתמנה לרב הראשי. לאחר פטירתו של הרב שתרוג בי"ג בכסלו ה'תרפ"ח, התמנה הרב ירחי לכהן כרב הראשי. בתפקידו זה נשא כחודשיים, עד לפטירתו מאורמיה בהיותו בלה גולט הסמוכה לתוניס. הוא נקבר בבית הקברות בורג'ל בתוניס.
תשובה הלכתית ממנו נדפסה בשו"ת "משפט כתוב" של הרב ישראל זיתון, ותשובה נוספת שנשלחה לרבנים יוסף בוכריץ וחיים חורי בג'רבה הודפסה בספר "מצא חיים" של הרב חורי. גם הרב יוסף סוסו הכהן פנה אליו בשאלה על פסק דין שכתב.
בנו רבי דוד ירחי כיהן כדיין בבית הדין הגדול בתוניס. נינו הוא הפייטן דוד ריאחי.
לקריאה נוספת

הרב כלפון משה הכהן, פקד משה דרוש כה (בתוך: זכות משה, נתיבות ה'תשל"ח).
הרב רפאל בנימין כהן, מלכי תרשיש, נתיבות ה'תשמ"ה, מערכת י משפחת ירחי אות א (עמ' קעט).
הערות שוליים

↑  התארוך המקובל ללידתו הוא בינואר 1850 - ה'תר"י, אולם בהספד שנשא עליו הרב משה כלפון הכהן (ראו לקמן ב"לקריאה נוספת") אמר שנפטר מעל גיל 80, ולפי זה נולד סמוך לשנת ה'תר"ח
↑  הרב אליהו בן גיגי, קול תעקת הרועים (תוניס, ה'תרע"ה), עמ' י
↑  רולנד פילוס, על הגאון רבי משה חיים זיתון זצ"ל מרבני תונס, אור תורה גיליון שעח (סיוון ה'תשנ"ט), עמ' תרצח
↑  אבן העזר לט; תשובת הרב זיתון מופיעה שם בסימן מ; שאלה נוספת ששאל את הרב זיתון מופיעה בסימן קט ובחלק חושן משפט סימן סימן יז
↑  סימן ט
↑  שארית יוסף, באר שבע ה'תשל"ד, אבן העזר סימן ט
↑  הרב מאיר מאזוז, מגדולי ישראל חלק ד, בני ברק ה'תשע"ח, עמ' תקסח
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב משה שתרוג | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: יוסף גז |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניקולאיה לאביש

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1935 פויאנה מרולוי, רומניה 
 פטירה:  22 בדצמבר 1956 (בגיל 21) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 שם עט:  Niculai Mălin 
 שפות היצירה:  רומנית 
 סוגה:  שירה 
 
ניקולאַיֶה לאּבּיש (ברומנית: Nicolae Labiş;‏ 2 בדצמבר 1935 פּוֹיאנה מֶרוּלוּי, מחוז סוצ'אבה - 22 בדצמבר 1956 בוקרשט), משורר רומני, ילד פלא של השירה הרומנית של שנות החמישים של המאה ה-20, היה אחת התקוות הגדולות של הספרות הרומנית, אך חייו נקטעו בדמי ימיו בתאונת דרכים. בישר את דור המשוררים הרומנים משנות השישים, לכן כונה על ידי מבקר ספרות אחד (אואוג'ן סימיון) בכינוי המטאפורי "האַלה המכושפת של דור השישים"
(באגדות הרומניות הדרקון הקרוי "zmeu - זמאו", משלח לפניו אלה מעופפת המבשרת את בואו הקרב).
משפחתו

ניקולאיה לאביש נולד בדרום בוקובינה, ביישוב פויאנה מֶרוּלוּי, בכפר מֶלין, במחוז סוּצא'בה (אז מחוז באיה). הוריו, אואוג'ן ואנה - פרופירה, היו מורים  בבית-ספר יסודי. 
האם נולדה בכפר טוֹפוֹליצה, השכן עם הוּמוּלשט, כפר הולדתו של הסופר הקלאסי הרומני יון קריאנגה וסבתה הייתה קרובת משפחה עם אביו של אותו סופר, שטפאן סין פֶטריה צ'וּבוֹטריוּל. אביה נהרג בקרבות במרששט נגד הגרמנים במלחמת העולם הראשונה.
אביו אואוג'ן, היה בן של יערן ולמד הוראה בבית הספר הנורמלי ביאשי. לניקולאה היו עוד שתי אחיות, מרגרטה  ודורינה. 
ניקולאה התחיל לקרוא ספרים בגיל 5, בין היתר את המעשיה של יון קריאנגה, "העז ושלשת גוריה".
לימודיו

התחיל לימודיו בבית ספר בכיתה של אמו, אולם עקב כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה המשפחה עקרה לחלק הדרומי של רומניה, במונטניה ביישוב וֶקאריה שבכפר מיכאילשט, קרוב לעיר קֶמפוּלוּנג - מוּסצֶ'ל. הצטיין בלימודים, באהבתו לקריאה ולכתיבה ודקלום שירים. בשנת 1945 חזר עם משפחתו לכפר מלין ועזר לאביו בנייה מחדש של הבית ההרוס. בגיל 13 שיחק בכפר, על במה מאולתרת, במחזה של שייקספיר, "אילוף הסוררת".
בגיל 14 פרסם לראשונה שירים בעיתון מקומי "זור נוי" (Zori Noi -"שחר חדש") בסוצא'בה ובכתב העת לספרות "ויאצה רומניאסקה". את לימודי התיכון עשה בשנים 1947–1951 בבית הספר "ניקולאיה גאנה" בעיר הקרובה פלטיצ'ן שם טייל שעות רבות בעקבות הסופרים הנערצים עליו, קריאנגה ו מיכאיל סדוביאנו. בשנת 1951 בתחרות הארצית לספרות רומנית בשלב הסופי בבירה בוקרשט, התלמיד מפלטיצ'ן זכה בפרס הראשון ונאם בטקס הסיום בשם המתחרים. בהזדמנות שהייתו בבוקרשט ביקר במערכת של כתב העת "ויאצה רומניאסקה" והתקבל שם בחום. המשיך אחר כך לימודיו בתיכון "מיכאי סדוביאנו" ביאשי שם הכיר את המשורר לעתיד ג'ורג'ה מרגריט שהפך לחברו הקרוב. הפסיק זמן מה את לימודיו ביאשי והמשיך אותם בלי נוכחות. סיים בחינות הבגרות כשבמבחן לשפה הרומנית השיג הציון המרבי. בהמשך התקבל ניקולאיה לאביש לבית הספר היוקרתי לספרות "מיכאי אמינסקו" בבוקרשט שם למד באותו מחזור עם ראדו קוסאשו, גאורגה טומוזיי, פלורין מוגור, יון גאורגה ואנשי ספרות אחרים. מורתו לשירה בבית הספר הייתה המשוררת ורוניקה פורומבקו. בין מוריו האחרים נמנו טודור ויאנו, מיכאי בניוק, אאוסביו קמילר (רומ'), מיהו דרגומיר, מיכאי גאפיצה (גם הוא בוגר כמוהו של התיכון "ניקולאיה גאנה" מפלטיצ'ן) נינה קסיאן ואחרים.
באותה תקופה לאביש קרא, תרגם, כתב שירים בלהט ומרץ בלתי רגילים. בשנים 1953–1954 דנו בבית הספר על "סטיותיו מהמוסר וממשמעת בית הספר" ובאביב 1954 מחליטים לגרשו מארגון הנוער הקומוניסטי. אבל לבסוף בהתערבות חברי ההנהגה וכנראה גם של מיכאיל סדוביאנו ההחלטה בוטלה.
פעילותו

בתום לימודיו עבד בכתבי העת הספרותים "קונטֶמפּוֹרנוּל" (בן זמננו) ו"גַזֶטה ליטֶרָרה" (גזטה לספרות). בשנת 1954 למד רק סמסטר אחד בפקולטה לספרות בבוקרשט ועזב.
באוקטובר 1954 פרסם בכתב העת את הפואמה "מות האיילה", שנכנסה מאוחר יותר לספרי הלימוד של בתי הספר ברומניה. בשנים 1955–1956 המשיך בעבודת כתיבה קדחתנית. חלק מיצירותיו התפרסמו בעיתונות, חלק נשארו בכתבי יד.
ב-1956 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו- "אהבות ראשונות" "Primele  iubiri", ובינתיים הכין לפרסום ספר  שני- "מאבק באינרציה"
{"Lupta cu inerţia").
בשנת 1956 בשׂורות הדה-סטליניזציה בפולין והמרד ההונגרי ב-1956 הלהיבו חלק מהנוער והאקדמאים ברומניה והמשטר הקומוניסטי המקומי שפחד פחד מוות מכל רמז לרפורמות נקט אז בהגברת המעקבים, המעצרים והרדיפות.
ידוע שברגעים מסוימים העז לאביש לעשות, בפני חבריו, מעשים שהיו אסורים בעיני השלטונות, כמו כאשר, כאילו ברוח שטות שר את המנון רומניה המלכותית "יחי המלך" או כשדיקלם בפומבי את ה"דוינה" הקסנופובית של אמינסקו שהייתה אסורה על ידי הצנזורה הקומוניסטית, או למשל כשהביע דעות נגד הכיבוש הרוסי בבסרביה.
סופו הטרגי

בלילה שבין ה-9-10 בדצמבר, אחרי ערב שבילה עם חברים בבית הקפה "קאסא קאפשה" המפורסם ובמסעדה בשם "ויקטוריה", ייתכן תחת השפעה של יין שרף ששתה, לא הצליח לאביש לעלות כפי שהתכוון על חשמלית, נתלה כנראה בטעות בין שני קרונותיה, נפל ונדרס תוך כדי חבלות חמורות בראשו ובעמוד השדרה שלו. כתוצאה מכך לקה בשיתוק הגפיים התחתונים ונפטר בבית החולים כעבור 12 יום ב-22 בדצמבר 1956, יומיים לפני חג המולד.
בהתחלת אשפוזו בבית חולים היה בהכרה, ואף חיבר כמה שורות שיר עם הערות מיואשות על מצבו, בהיותו מוקף באהבת חברים ומעריצים מוכי הלם ועצב.
על תאונה זו נוצרה מהר חרושת שמועות עם חשדות על רצח פוליטי - היו שחשדו כי מישהו עקב אחריו ואולי דחף או משך אותו ועל ידי כך גרם לתאונה. 
בטקס האבל בבית הסופרים בבוקרשט ב-24 בדצמבר נאמו המשוררים אואוג'ן ז'בליאנו, גאורגה טומוזיי ופאול ג'ורג'סקו, בעוד פאול אנגל דקלם את שירו של לאביש, "מות האיילה". לאחר  מכן המשורר נקבר בבית הקברות "בלו" בבוקרשט. בדרך לקבר הטרי התהלוכה עצרה לרגע על יד קברו של  המשורר הלאומי  אמינסקו שהיווה מופת ללאביש ולכל משוררי רומניה.
לקריאה נוספת

Dicţionar de literatura română, coord. Dim. Păcurariu, Editura Univers, Bucureşti, 1979
Gheorghe Tomozei, Moartea unui poet. Nicolae Labiş, Editura Cartea Românească, 1972
ניל הופ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1972 טורונטו, קנדה 
 פטירה:  25 בנובמבר 2007 (בגיל 35) המילטון, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניל הופ (באנגלית: Neil Hope;‏ 24 בספטמבר 1972 – 25 בנובמבר 2007) היה שחקן קנדי, שהתפרסם בעיקר בשל השתתפותו בדרמת הנעורים "דגראסי", בה גילם את דמותו של דרק ("ווילז") ווילר.
קורות חייו

הופ נולד בטורונטו, והחל לשחק כשהיה בן 9. כשהיה בן 12 לוהק לסדרה "הילדים מרחוב דגראסי", בה גילם את דמותו של גריף (1985–1986). בהמשך לוהק גם לסדרות ההמשך "חטיבת הביניים דגארסי" ו-"תיכון דגארסי" (1987–1991). הופ גילם את דמותו של דרק "וילז" ווילאר, נער הגדל במשפחה מאמצת, ושלאחר מות הוריו המאמצים בתאונת דרכים מפתח דפוסי התנהגות בעייתיים הכוללים גנבות, שתייה לשוכרה ובריחה מהבית, ובסופו של דבר אף מוצא עצמו בבית הסוהר, לאחר שגרם לתאונת דרכים בהיותו שיכור.
הופ לא המשיך בקריירת משחק לאחר ירידתה של הסדרה מהמרקעים, למעט שלוש הופעות אורח בסדרת ההמשך של "דגראסי", "דגראסי - הדור הבא",בין 2001 ל-2003, בהן שב וגילם את דמותו של וילז. ב-2007 נפטר בדירה שכורה בהמילטון. משפחתו שמרה את דבר מותו בסוד, ורק ב-2012 נודע הדבר בציבור.
הערות שוליים

↑  מותו של כוכב "דגראסי" התגלה לאחר 5 שנים, באתר וואלה, 16 בפברואר 2012