החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
שדה הקרב > אזורי לחימה

אזורי הלחימה בחזית המערבית בבלגיה ובצפון-מזרח צרפת כללו צורות נוף מגוונות, החל מקו החוף של הים הצפוני ועד לגבול שווייץ ורכס הרי הווז' בגובה של 1,400 מ' מעל פני הים, אשר השפיעו על אסטרטגיית הלחימה ברמות השונות. בתווך זה נישאו הרים ורכסים, השתרעו מישורים ועמקים, זרמו נהרות, והאדמה, שהייתה עשויה קרקעות חול, גיר וחרסית, כוסתה בחלקה ביערות ובביצות. כמו כן, יישובים, בחלקם מבוצרים, היו מעוזי לחימה בולטים בקו החזית. עיקר הלחימה בחזית התנהלה לאורך קו חזית אחד שנשאר יציב למדי לאורך שנות המלחמה. בטרם ההגעה לקו חזית זה, שעט צבא הקיסרות הגרמנית דרך בלגיה תוך שהוא כובש את הערים המבוצרות הבלגיות של לייז', נאמור ואנטוורפן. האזור הוולוני בבלגיה היה אזור מתועש, עשיר במכרות ברזל ופחם.
החלק הצפוני ביותר של קו החזית היה החוף הבלגי עם ערי הנמל המבוצרות זבריחה וניופורט. ערים אלה, שהיו תחת שליטה גרמנית לאורך שנות המלחמה, היו חשופות להפגזות בריטיות מן הים, ולכן נבנו סביבן סוללות בטון מרובות. עמוק יותר אל תוך היבשה מניופורט, בפלנדריה, זורם נהר איסר, שהצפות שלו מנעו מהגרמנים להגיע אל נמלי דנקרק וקאלה. בדרום-מזרח מחוז פלנדריה המערבית, סביב העיירה איפר, נוצר מבלט של הכוחות הבריטיים – מבלט איפר – שהיה המקום בו התחוללו קרבות איפר.
באזור ארטואה עבר קו החזית באזור התעשייתי של לאנס, ברמת לורטו ורכס וימי ובעיר אראס. רמת לורטו ורכס וימי היו נקודות אסטרטגיות לצורך תצפית, הן לעומק שטח האויב והן על העורף, והניסיונות לכיבושן גבו קורבנות רבים משני הצדדים. מדרום-מזרח לרכס וימי שוכנת העיר אראס, שפונתה בחודש הראשון ללחימה אולם נכבשה חזרה והייתה בשליטה צרפתית לאורך רוב שנות הלחימה. העיר נהרסה כליל עקב ההפגזות הגרמניות עליה. מדרום לאראס עבר קו החזית בעמק נהר הסום שבחבל פיקרדיה. על נהר זה התחולל אחד הקרבות העקובים ביותר מדם שבו היה שימוש לראשונה בטנקים, אם כי התקדמותם אז הייתה מוגבלת. הקרקע העשויה גיר אפשרה לגרמנים לבנות לאורך הנהר קו הגנה מבוצר היטב, עם בונקרים עמוקים ומנהרות שסיפקו מחסה לחיילים רבים.
מזרחית לעמק הסום, בפלנדריה הצרפתית, יושבת העיר קמברה, אשר הייתה צומת מסילות ברזל מרכזי באספקת הציוד לצבא הגרמני בחזית. כן באזור פלנדריה הצרפתית ופיקרדיה נמצאות הערים מובז' וסן-קנטן, שבראשית המלחמה נכבשו עם ההתקדמות הגרמנית ורק בסופה נכבשו חזרה עם ההכרעה לטובת מדינות ההסכמה. בחציה השני של המלחמה בנו הגרמנים באזור זה את קו הינדנבורג, מערכת ביצורים שהייתה אמורה לקצר את החזית הגרמנית לצורך הפחתת הכוחות בה.
האזור הכפרי המיוער סביב נהר האן, אשר מאופיין ברכס ורמה הנקראים שמן דה דאם (Chemin des Dames – דרך הגברות) ובעמק שדרכו זורם הנהר. חשיבותו של הרכס היא במעברו ממזרח למערב תוך תצפית על הצפון והדרום מסביב. זהו גם מחסום טבעי מצפון-מזרח לפריז שלצבא הצרפתי היה חשוב לשמור עליו. לאחר הנסיגה הגרמנית אל נהר האן החלו הגרמנים להתחפר בעמדותיהם, סנונית ראשונה של מלחמת החפירות ששררה לאורך רוב שנות המלחמה בחזית. דרומית לנהר האן זורם נהר המארן בחבל שמפאן, שחלקו המערבי עטור גבעות ומיוער וחלקו המזרחי מישור גיר. נהר זה היה אתר בלימה חשוב עבור מדינות ההסכמה, הן בראשית המלחמה עם בלימת ההתקדמות הגרמנית והן במתקפת נגד למתקפת האביב הגרמנית בשלביה המאוחרים. עוד באזור שמפן שוכנת העיר ריימס שנהרסה מהפגזות הגרמנים. הצרפתים ניצלו את מישור הגיר סביב העיר כדי לבנות מרתפים ומחסות לאוכלוסייה האזרחית ולצבא.
החבלים לורן ואלזס, שנכבשו על ידי פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, היו לזירת קרב גם במלחמת העולם הראשונה. מצד הצרפתים היה רצון חזק מאוד להחזיר שטחים אלה לשליטת צרפת, אשר גם תורגם לתוכנית 17, בעוד הגרמנים ניסו לשמור על שטחים אלה במטרה לכלוא את הצרפתים בתנועת מלקחיים. בצפון-מערב לורן יושבת העיר ורדן, עיר מבוצרת על הדרך למישורי שמפאן ולפריז, שם החליטו הגרמנים לפתוח במתקפת התשה במטרה להסב לצרפתים כמה שיותר נפגעים. דרומית-מזרחית לוורדן נערכו קווי החזית על רכס ממזרח למז. בעיירה סן-מייל יצרו הקווים מבלט גרמני שאיים על מסילת הרכבת לנאנסי. בניגוד לנאנסי, שלא נכללה בשטחים שסופחו לקיסרות הגרמנית בעקבות מלחמת פרוסיה-צרפת, הייתה העיר מץ, כמו גם אזור הנהרות מוזל ומרת, תחת שלטון גרמני, ויחד הם היוו צומת דרכים חשוב בדרך האספקה לחזית. באלזס התקבעו קווי החזית בשלב מוקדם על רכס הרי הווז' ומישור הריין שנפרש מתחתיו. בהרי הווז' נחפרו השוחות והמוצבים בסלע ההר על הפסגות המעוגלות שאפשרו תצפית על המישור.