stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר גביע אירופה לאלופות 1973
הדרך אל הגמר > יובנטוס

אלופת איטליה פתחה את משחקיה בסיבוב הראשון בדו-קרב קשה מול אולימפיק מרסיי הצרפתית. יובנטוס פתחה את דרכה בטורניר ברגל שמאל, כשנוצחה 1-0 במשחק הראשון במרסיי. בגומלין הביתי הפכה יובנטוס את התוצאה כשהובילה 3-0 עוד במחצית הראשונה (צמד לרוברטו בטגה), תוצאה שנשמרה עד לסיום והעניקה ליובנטוס את הכרטיס לשלב הבא.
בשלב שמינית הגמר פגשה יובנטוס את מגדבורג מגרמניה המזרחית. יובנטוס ניצחה בבית 1-0, והשיגה תוצאה זהה גם בגומלין כדי להעפיל לשלב הבא עם 2-0 בסיכום שני המפגשים.
בשלב רבע הגמר פגשה יובנטוס את אויפשט ההונגרית. המשחק הראשון בטורינו הסתיים ללא הכרעה ובשוויון 0-0. בגומלין נטלה אויפשט את היתרון כבר בדקה הראשונה, והכפילה את התוצאה פחות מרבע שעה לאחר מכן. יובנטוס השלימה קאמבק מרשים, צימקה את התוצאה עוד במחצית הראשונה וחזרה לשוויון 2-2 עשר דקות בתוך המחצית השנייה, תוצאה ששלחה אותה לחצי הגמר בזכות חוק שערי חוץ.
בחצי הגמר פגשה יובנטוס את דרבי קאונטי האנגלית. המשחק הראשון הסתיים בניצחון 3-1 ביתי ליובנטוס, הודות לצמד של ז'וזה אלטפיני. הגומלין באנגליה הסתיים ללא שערים, ובו נקבע כי יובנטוס מעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות.
| הולנד אייאקס אמסטרדם | הולנד אייאקס אמסטרדם | הולנד אייאקס אמסטרדם | הולנד אייאקס אמסטרדם | סיבוב | איטליה יובנטוס | איטליה יובנטוס | איטליה יובנטוס | איטליה יובנטוס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יריבה | סיכום | משחק ראשון | משחק שני |  | יריבה | סיכום | משחק ראשון | משחק שני |
| העפילה אוטומטית | העפילה אוטומטית | העפילה אוטומטית | העפילה אוטומטית | סיבוב ראשון | צרפת אולימפיק מרסיי | 3 – 1 | 0 - 1 (חוץ) | 3 - 0 (בית) |
| בולגריה צסק"א סופיה | 6 – 1 | 3 - 1 (חוץ) | 3 - 0 (בית) | שמינית הגמר | גרמניה המזרחית מגדבורג | 2 – 0 | 1 - 0 (בית) | 1 - 0 (חוץ) |
| גרמניה המערבית באיירן מינכן | 5 – 2 | 4 - 0 (בית) | 1 - 2 (חוץ) | רבע גמר | הונגריה אויפשט | 2 – 2 | 0 - 0 (בעת) | 2 - 2 (חוץ) |
| ספרד 1939 ריאל מדריד | 3 – 1 | 2 - 1 (בית) | 1 - 0 (חוץ) | חצי הגמר | אנגליה דרבי קאונטי | 3 – 1 | 3 - 1 (בית) | 0 - 0 (חוץ) |
סיכום המשחק

אייאקס של אותן שנים, בראייה ההיסטורית, נחשבת לאחת הקבוצות הגדולות בתולדות הכדורגל האירופי. המאמן הרומני סטפן קובאקס המשיך את דרכו של קודמו בתפקיד, רינוס מיכלס, שהנחיל בקבוצה את שיטת הטוטאל פוטבול. עם כוכבים גדולים כיוהאן קרויף, ארי האן, ג'וני רפ ויוהאן ניסקנס, הציבה אייאקס את אחד המערכים האיכותיים בהיסטוריה של הכדורגל האירופי. את ההמשכיות של הקבוצה ניתן היה לראות בהרכבה הפותח לגמר – עשרה שחקנים מתוך ה-11 פתחו גם בגמר הקודם. רק ג'וני רפ נכלל בהרכב לאחר שלא שותף שנה קודם.
מנגד, יובנטוס עברה שינוי ניהולי בתחילת העשור, שהפך אותה לאחת הקבוצות המובילות באירופה. הקבוצה השקיעה בשנים אלו סכום נכבד ברכש, ובלטה רכישתו של פייטרו אנסטסי תמורת מה שהיה אז לסכום שיא בהעברות בעולם. חוליית קישור יציבה עם פאביו קאפלו ופרנקו קאוזיו באגפים והתקפה איכותית עם אנסטסי, ז'וזה אלטפיני ורוברטו בטגה, הפכו את יובנטוס לקבוצה אטרקטיבית ולאחת הפייבוריטיות לזכייה בתואר.
אייאקס פתחה את המשחק בסערה. כבר בדקה החמישית שלח הורסט בלנקנבורג הגרמני, היחיד משחקניה של אייאקס במשחק שאינו הולנדי, כדור גבוה לרחבה. על אף השמירה הצמודה של ג'אנפיירו מארקטי, התרומם ג'וני רפ ונגח את הכדור קשתית לפינה הרחוקה. דינו זוף נכנע, ואייאקס עלתה ליתרון 1-0 מוקדם מאוד במשחק.
מאותו הרגע, היה זה מפגן העוצמה של המועדון הטוב ביותר באירופה באותן שנים. יובנטוס, שסגנון משחקה התבסס על הגנה חזקה והתקפות מתפרצות, כלל לא סיכנה את השער של אייאקס. שחקניה של אייאקס, ובייחוד יוהאן קרויף, הניעו את הכדור בצורה נוחה ואלגנטית, ושלטו בכל המתרחש במגרש. אייאקס הוסיפה לייצר מצבי הבקעה, ורק חוסר ריכוז מול השער ויכולת טובה של דינו זוף מנעו ממנה להגדיל את היתרון.
בסיום, 1-0 משכנע של אייאקס על יובנטוס הפך אותה לאלופת אירופה בפעם השלישית בתולדותיה, והשלישית ברציפות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 במאי 1973 | הולנד אייאקס אמסטרדם | 1 - 0 | איטליה יובנטוס | אצטדיון הכוכב האדום, בלגרד, יוגוסלביה צופים: 89,484 שיפוט: הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מיליבוייה גוגולוביץ' |
| 30 במאי 1973 | ג'וני רפ  5' | (סיקור) |  | אצטדיון הכוכב האדום, בלגרד, יוגוסלביה צופים: 89,484 שיפוט: הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מיליבוייה גוגולוביץ' |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אייאקס אמסטרדם :               יובנטוס
גבירת ההר

ציור בצבעי מים של גבירת ההר על ידי יוהאן בפטיסט צוקר משנת 1864
תחריט עץ של גבירת ההר, שהועתק על ידי צוקר מציור צבעי המים המקורי שלו, ופורסם ב"אגדות איסלנדיות " (1866)
גבירת ההר (באיסלנדית: Fjallkonan) היא ההאנשה המדינית והלאומית של איסלנד.
היסטוריה

האנשה של אומה כאישה נהייתה נפוצה באירופה של המאה ה-18 וה-19. נראה כי ההופעה המוקדמת ביותר שלה באיסלנד שמציגה אותה כאישה הופיעה לראשונה בשיר "Ofsjónir við jarðarför Lovísu drottningar" (חזיונות בהלוויית המלכה לואיז) משנת 1752, מאת אגרט אולאפסון, אך תמונה זו לא שרדה.
התיאור הראשון ששרד המתייחס אליה הוא, המילה Fjallkonan המופיעה לראשונה בשיר "Eldgamla Ísafold" ("איסלנד רבת-הימים") מאת ביארני תוררנסון מהעשור הראשון של המאה התשע עשרה. מאותו הרגע ואילך הפכה גבירת ההר לסמל ידוע בשירה האיסלנדית.
דימוי של גבירת ההר פורסם בכרך האחרון של תרגום אנגלי לאגדות איסלנדיות מאת איריקור מגנוסון ו-ג'י.אי.ג'יי פאוול, האגדות האיסלנדיות, נאספו על ידי יון ארנסון. את התמונה המופיעה צייר הצייר הגרמני יוהאן בפטיסט צוקר, שציירה על פי הנחיות ותיאור מדוקדקים והשגחה מצד אריקור. אריקור תיאר את התמונה במכתב ליון סיגורדסון כך:
תמונת האישה כמסמלת את איסלנד נאוותנו, ועל כן יש לה כתר קרח על ראשה, ממנו נובעות ומתפרצות לבות. על כתפה ניצב העורב, ציפורה הנאמנה האומרת, זו, איסלנד מולדתי, חברו העתיק של אודין ואהוב המשוררים, נושא ידיעות גדול ובקיא בדברי תבל. מעל הים דואה שחף, אך על פני גלישת הזמן וההיסטוריה מועברות רונות אל הארץ ומעלה לחיבוק האישה, והיא הרימה אחת מהן. זה נועד כסמל לארץ הספרות וההיסטוריה שלנו. זהו ליל, אפל, אך מנוקד בשמיים זרועי כוכבים והירח למעלה. מאחור ההרים, ואור ירח על הרכסים, כמו שמיכה, הדואגת והמאירה בנתיב רווי סכנות.
מאז הקמת הרפובליקה האיסלנדית בשנת 1944, הייתה זו המסורת שאישה תמלא את תפקיד גבירת ההר במהלך חגיגות החג הלאומי (17 ביוני). האישה אשר תיבחר לתפקיד תהיה לרוב שחקנית ידועה או אישיות בולטת אחרת, תהיה לבושה בסקוטבינגינג (התלבושת הלאומית) ותקרא שיר אחד אשר חיברה בעצמה בנושא גבירת ההר.
הרעיון של גבירת ההר כמולדת שימש משקל נגד לרעיון של מלך דנמרק כארץ אבות באיסלנד (כחלק מתופעה בינלאומית של הלאמת מדינות) של המאה התשע-עשרה, אשר הייתה תחת שלטון דנמרק, ולאחר העצמאות בשנת 1944 הפך לאחד הדימויים שדרכם הפמיניזם והרעיון של נשים חזקות ובעלות השפעה, כמו הנשיאה הראשונה של איסלנד ויגדיס פינבוגדוטיר, נראה חלק טבעי בתרבות האיסלנדית. לאחרונה עלתה גבירת ההר על עטיפת האלבום האחרון של הלהקה האיסלנדית סולפדיר, "דמדומים אינסופיים של אהבה תלויה".
פרסום בקנדה

דמותה של גבירת ההר בלטה גם בקרב וסטור האיסלנדר בקנדה (מושבה איסלנדית אשר עקרה לקנדה בעקבות לייף אייריקסון, אם גם מאות שנים אחר כך). אישה הלבושה כגבירת ההר הופיעה לראשונה בימי וסטור האיסלנדר בוויניפג, מניטובה, קנדה בשנת 1924. גם שם גבירת ההר נפרסה לקידום הפמיניזם.
הערות שוליים

↑  https://www.visindavefur.is/svar.php?id=6696
↑  https://digicoll.library.wisc.edu/Jonas/Heilsa/Heilsa-Arnason.html
↑  https://www.mbl.is/greinasafn/grein/1222764/
↑  Inga Dóra Björnsdóttir, 'The Mountain Woman and the Presidency', in Images of Contemporary Iceland: Everyday Lives and Global Contexts, ed. by Gísli Pálsson and E. Paul Durrenberger (Iowa City: University of Iowa Press, 1996), pp. 106-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ola20241236237
גמר גביע אירופה לאלופות 1972

גמר גביע אירופה לאלופות 1972 התקיים באצטדיון פיינורד ברוטרדם, הולנד ב-31 במאי 1972, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת 1971/1972 היא אייאקס אמסטרדם ההולנדית, שניצחה במשחק את אינטר מילאנו האיטלקית בתוצאה 2-0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-17 של גביע אירופה לאלופות.
אייאקס השלימה זכייה שנייה ברציפות (מתוך שלוש) בגביע אירופה, לאחר שהגיעה לגמר כאלופה המכהנת עם ניצחונות 2-0 על פנאתינאיקוס עונה קודם לכן. הייתה זו זכייתה השנייה של אייאקס בתולדותיה בתואר. מנגד, אינטר העפילה לגמר הרביעי בתולדותיה. היא ניצחה בשתי הופעותיה הראשונות, ב-1964 מול ריאל מדריד (3-1) ושנה אחר כך מול בנפיקה ליסבון (1-0), והפסידה ב-1967 לסלטיק (2-1).
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בזכות הישגיהן בעונת 1970/1971. אייאקס זכתה באליפות אירופה באותה עונה, וסיימה כסגנית אלופת הולנד, עם ארבע נקודות פחות מפיינורד. אינטר זכתה באליפות איטליה באותה עונה, בפער של ארבע נקודות מיריבתה העירונית מילאן שסיימה שנייה.
המשחק עצמו הוכרע בזכות צמד של כוכב אייאקס יוהאן קרויף במהלך המחצית השנייה.
הדרך אל הגמר > אייאקס אמסטרדם

אלופת אירופה המכהנת החלה את מסע ההגנה על התואר בסיבוב הראשון, מול דינמו דרזדן מגרמניה המזרחית. במשחק הראשון בבית עלתה אייאקס ליתרון ראשון כבר לאחר שתי דקות. בדקה ה-19 קבעה אייאקס את תוצאת המשחק, 2-0 בסיום. לאחר שוויון 0-0 בגומלין, העפילה אייאקס לשמינית הגמר.
בשלב שמינית הגמר פגשה אייאקס את אולימפיק מרסיי הצרפתית. במשחק הראשון בחוץ נקלעה אייאקס לפיגור מוקדם, אך השלימה מהפך וניצחה 2-1 בסיום. בגומלין הביתי שוב נקלעה אייאקס לפיגור ראשון, אך שוב הצליחה להשלים מהפך בדרך לניצחון כפול, 4-1 בסיום ו-6-2 בסיכום שני המפגשים.
רבע הגמר הפגיש בין אייאקס לבין ארסנל האנגלית. אייאקס אירחה את המשחק הראשון, ונקלעה לפיגור משער של ריי קנדי לאחר רבע שעה. גארי מיורן השווה את התוצאה בחלוף עשר דקות, ובתוך המחצית השנייה כבש בפנדל את שער הניצחון של אייאקס, 2-1 בסיום. הגומלין באצטדיון ארסנל הוכרע משער עצמי של ג'ורג' גרהאם בתוך המחצית הראשונה. אייאקס השלימה פעם נוספת ניצחון כפול, 1-0 במשחק ו-3-1 בסיכום שני המפגשים, בדרך לחצי הגמר.
בנפיקה ליסבון הפורטוגלית המתינה לאייאקס בחצי הגמר. במשחק הראשון באמסטרדם כבש שאק סווארט את שער הניצחון לאחר 64 דקות, 1-0 לאייאקס בסיום. שערו של סווארט הכריע למעשה את צמד המשחקים, לאחר שהגומלין בליסבון הסתיים בשוויון 0-0, והעניק לאלופת אירופה את הכרטיס לגמר גביע אירופה בפעם השנייה ברציפות.
סיכום המשחק

משחק הגמר הפגיש בין שני סגנונות משחק שונים – הטוטאל פוטבול ההולנדי של אייאקס והקטנאצ'ו האיטלקי של אינטר. אלופת אירופה המכהנת הגיעה לגמר תחת המאמן הרומני סטפן קובאקס, שהחליף את רינוס מיכלס, הוגה השיטה והזוכה של העונה שעברה. קובאקס אימץ את שיטת המשחק של אייאקס והביא אותה להישגים נוספים עם מערך וטקטיקה דומים. גם ההרכב הפותח נותר דומה, כששמונה שחקנים שפתחו במשחק הגמר, פתחו גם שנה קודם לכן באותו מעמד. אייאקס הייתה באותן שנים הקבוצה הטובה ביותר באירופה, עם שחקנים כגון יוהאן קרויף, יוהאן ניסקנס, רוד קרול, ארי האן והקפטן פיט קייזר, והגיעה כקבוצה העדיפה למשחק הגמר.
מנגד, חזרה אינטר למעמד הגמר, חמש שנים לאחר שהפסידה באותו המעמד 2-1 לסלטיק. רק ארבעה שחקנים פתחו בהרכב בשני משחקי הגמר, אך שיטת המשחק של הלניו הררה מאותו הגמר נותרה גם תחת ג'ובאני אינברניצי. עיקר השיטה של אינטר מול הקבוצה העדיפה עליה, הייתה להתגונן עם שחקנים רבים במשך רוב שלבי המשחק, כשרק רוברטו בונינסניה בחלק ההתקפי, ולנסות להכריע את המשחק בדקות הסיום.
במחצית הראשונה של המשחק, נדמה היה שהשיטה של אינטר פועלת היטב. אייאקס הפעילה לחץ רב ותקפה עם שחקנים רבים, אך לא הצליחה לשבור את ההגנה החזקה של אינטר. עם זאת, היא הייתה קרובה לעלות ליתרון מספר פעמים במהלך המחצית. ג'אצ'ינטו פאקטי, תחת לחץ, כמעט וכבש לשערו הוא, אך הכדור שלו נעצר בעמוד. העמוד עצר גם בעיטה ממרחק של רודי קרול, ועשר דקות להפסקה מצאה אייאקס את הרשת, אך השער נפסל בטענה לעבירה מוקדמת של שאק סווארט.
עם פתיחת המחצית השנייה, הצליחה אייאקס להתגבר על ההגנה האיטלקית. אייאקס תקפה עם שחקנים רבים, ואינטר התקשתה להתמודד עם עלייתם של המגנים בשני הקווים. בדקה ה-47 קיבל וים סורביר, מגנה הימני של אייאקס, את הכדור באגף לאחר איבוד של הגנת אינטר, והגביה לרחבה. שוערה של אינטר איבאנו בורדון יצא לכדור והתנגש בשחקן קבוצתו טרצ'יזיו בורניץ'. בעקבות ההתנגשות עבר הכדור את שניהם והגיע ליוהאן קרויף שהיה חופשי לגמרי, עצר את הכדור ובעט לרשת החשופה, 1-0 לאייאקס.
לאחר השער ניסתה אינטר לחזור למשחק, והחלה לתקוף עם יותר שחקנים את שערה של אייאקס. היינץ סטוי עמד במספר מבחנים, בעיקר מעברו של בונינסניה, אך הצליח לשמור על יתרון קבוצתו. בדקה ה-78, כבשה אייאקס מהצד השני. כדור חופשי של קייזר מאגף שמאל מצא את הראש של קרויף, שנגח פנימה, השלים צמד אישי וקבע את תוצאה המשחק – 2-0 לאייאקס, ששומרת על תואר אלופת אירופה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 במאי 1972 | הולנד אייאקס אמסטרדם | 2 - 0 | איטליה אינטר מילאנו | אצטדיון פיינורד, רוטרדם, הולנד צופים: 61,354 שיפוט: צרפת רוברט הלס |
| 31 במאי 1972 | יוהאן קרויף  78', 47' | (סיקור) |  | אצטדיון פיינורד, רוטרדם, הולנד צופים: 61,354 שיפוט: צרפת רוברט הלס |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אייאקס אמסטרדם :               אינטר מילאנו
גבירת חצות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קסנדרה קלייר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס
 תקופת התרחשות:  2012
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Simon & Schuster
 תאריך הוצאה:  מרץ 2016
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  2017
 תרגום:  דוד חנוך
 סדרה
 הספר הבא:  אדון הצללים
 
גבירת חצות (באנגלית: Lady Midnight) הוא רומן פנטזיה לנוער מאת קסנדרה קלייר. זהו הספר הראשון בטרילוגיית מיומנויות אפלות. העלילה עוקבת אחר אמה קרסטיירס וג'וליאן בלאקת'ורן בעולם ציידי הצללים, כחמש שנים לאחר עלילת הספר האחרון בסדרת בני הנפילים (עיר של אש שמיימית).
עלילה

אמה קרסטיירס גרה עם משפחת בלקתורן במכון בלוס אנג'לס מאז מותם של הוריה במהלך המלחמה האפלה לפני חמש שנים. גם לאחר שהפכה לציידת צללים מופלאה, היא עדיין חוקרת את הסיבה האמיתית למותם של הוריה, מכיוון שהיא אינה מאמינה כי הם נרצחו על ידי סבסטיאן מורגנשטרן כפי שהמסדר טוען. חקירתה מתקדמת ומביאה אותה לאנשים הקרובים ביותר אליה. באותו הזמן היא מתחילה להתאהב בפרבטאי שלה ג'וליאן אך חוק ציידי הצללים אוסר על פרבטאים להתאהב.
דמויות

אמה קרסטיירס - ציידת צללים מוכשרת במיוחד בת 17. מאז רצח הוריה היא חיה במכון בלוס אנג'לס עם משפחת בלאקת'ורן. יש לה עיניים חומות, שיער בלונדיני ארוך ובהיר ועור חיוור. יש לה צלקת עמוקה בזרועה הימנית שקיבלה בצעירותה לאחר שחיבקה את החרב שלה - 'קורטונה'.
ג'וליאן ("ג'ולס") בלאקת'ורן - הוא צייד צללים בן 17 וחברה הטוב ביותר והפרבטאי של אמה. הוא גר במכון בלוס אנג'לס ולאחר מות אביו, חטיפת אחיו הגדול והגלות של אחותו הבכורה הוא מטפל לבדו בארבעת אחיו הקטנים. הוא מתואר כגבוה ורזה בעל עיניים כחולות-ירוקות ושיער מתולתל בצבע חום כהה.
ביקורת וקבלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גבירותי ורבותי: האוסף השלם

גבירותי ורבותי: האוסף השלם הוא אלבום אוסף כפול של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, שיצא בשנת 1996 על ידי חברת התקליטים NMC וכולל את שני אלבומי האוסף הקודמים גבירותי ורבותי: משינה (1989) והאוסף השני (1995).
הדיסק הראשון - גבירותי ורבותי: משינה

רכבת לילה (3:40) (אהוד בנאי/שלומי ברכה)
ריקוד המכונה (3:14) (שלומי ברכה)
השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ט. זהו השיר האינסטרומנטלי היחיד אי פעם שזכה בתואר זה.
אופטיקאי מדופלם (3:34) (שלומי ברכה)
היא התווכחה איתו שעות (3:47) (שלומי ברכה)
שלח לי מלאך (4:11) (יובל בנאי/משינה)
בלדה לסוכן כפול (3:25) (שלומי ברכה)
שלג צח (3:22) (שלומי ברכה)
אנה (2:39) (אורלי זילברשץ/יובל בנאי ואיגי דיין)
בדרך אל הים (4:43) (שלומי ברכה)
אנחנו שניים (5:03) (יובל בנאי/משינה)
רני בפריז (4:30) (שלומי ברכה)
אהובתי (3:28) (יובל בנאי ואורלי זילברשץ/משינה וראובן שפירא)
ברחובות שלנו (2:45) (יובל בנאי/משינה וראובן שפירא)
הכול עוד אפשרי (4:58) (יובל בנאי ומייקל בנסון/משינה)
מי יודע מדוע ולמה (3:08) (ע. הלל/דובי זלצר)
הדיסק השני - האוסף השני

הפקה מוזיקלית וכלל העיבודים מאת חברי "משינה" וראובן שפירא.
אבל אין (2:51) (שלומי ברכה)
אחכה לך בשדות (3:52) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
המשפט (2:32) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
אניגודין (2:06) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
מדברים עלייך (3:53) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
אז למה לי פוליטיקה עכשיו (4:07) (שלומי ברכה)
שלמונזה (4:45) (יובל בנאי)
מעגל נפתח (2:57) (איגי דיין/אבנר חודורוב)
עתיד מתוק (3:43) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
הספסל ההוא מול האגם (4:09) (שלומי ברכה)
הכוכבים דולקים על אש קטנה (3:25) (שלומי ברכה)
דוקטור קליני (3:08) (שלומי ברכה)
כי לא בא לה (3:56) (שלומי ברכה)
מכונית (3:03) (שלומי ברכה)
בואי וניפול (4:34) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
סר חינה (1:17) (שלומי ברכה)
הוי סלסלאת (2:41) (שלומי ברכה)
משתתפי האלבום

יובל בנאי - שירה
שלומי ברכה - גיטרות
אבנר חודורוב - קלידים וסקסופון
מייקל בנסון - גיטרה בס
איגי דיין - תופים וכלי הקשה
| משינה - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| משינה | "אופטיקאי מדופלם" • "אנה" • "בלדה לסוכן כפול" • "רכבת לילה" |  |
| משינה 2 | "שלח לי מלאך" • "אנחנו שניים" |  |
| משינה 3 | "שלג צח" • "אהובתי" • "ברחובות שלנו" |  |
| העמותה לחקר התמותה | "אז למה לי פוליטיקה עכשיו" • "הכוכבים דולקים על אש קטנה" • "אחכה לך בשדות" |  |
| מפלצות התהילה | "שלומית בונה סוכה" • "אין מקום אחר" |  |
| שיא הרגש | "גברת שרה השכנה" • "נגעה בשמים" |  |
| להתראות נעורים שלום אהבה | "להתראות נעורים שלום אהבה" • "את לא כמו כולם" • "תחזור תחזור" |  |
| רומנטיקה עתידנית | התשובה |  |
| יהלומים בשמיים | בין הצללים |  |
מתים שרים הולכים: 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון הנרי אייליף

ג'ון הנרי אייליף
ג'ון הנרי אייליף (John Henry ‘Harry’ Iliffe;‏ 1903–1960) היה ארכאולוג בריטי. בשנים 1931–1948 שימש כאוצר הראשי של המוזיאון הארכאולוגי של ארץ-ישראל בירושלים (מוזיאון רוקפלר).
קורות חייו ופועלו

ג'ון אייליף השתלם בלימודים קלאסיים באוניברסיטת קיימברידג' והחל את דרכו כארכאולוג בחפירות שנוהלו ביוון מטעם בית הספר הבריטי באתונה (אנ'). אייליף היה מרצה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת בַּנגוֹר (אנ') בצפון ויילס, ואת פועלו כאוצר החל בטיפול באוסף הארכאולוגי של המוזיאון המלכותי של אונטריו בטורונטו (אונטריו, קנדה) בשנים 1927–1931. ב-1931 הוזמן אייליף לשמש כאוצר האוספים של המוזיאון הארכאולוגי של ארץ-ישראל, שהלך ונבנה בירושלים ונודע בכינויו "מוזיאון רוקפלר" על שם הנדבן, ג'ון רוקפלר (הבן), שאיפשר את הקמתו. בתפקידו זה נמנה אייליף עם סגל מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי. הוא סייע לאדריכל אוסטן הריסון בתכנון המבנה, והוא שהיה האחראי לתצוגה המתמדת של המוזיאון. השקפתו של אייליף, שגרס כי המוזיאון אמור להציג גם נושאים אתנולוגיים, לא זכתה לתמיכה, בין היתר משום התנאים שהעמיד ג'ון רוקפלר (הבן), לפיהם ישמש המוזיאון לארכאולוגיה בלבד. התצוגה במוזיאון שיקפה את הממצאים המייצגים שעלו בחפירות החשובות באותם זמנים, והיא אורגנה לפי סדר כרונולוגי, החל בתרבויות האדם הקדמון יוצר הכלים וכלה בשנת 1700, בהתאם להגדרת "עתיקה" בפקודת העתיקות המנדטורית. לקראת פתיחת המוזיאון הוכנו רק התצוגות של התקופות הפרהיסטוריות ותקופת הברונזה באולם "היציע הדרומית", בעוד יתר האולמות אוכלסו מאוחר יותר. תוכניתו של אייליף להציג דיאגרמה שתתאר שלבים באבולוציה של האדם נתקלה בהתנגדותו של ארנסט ריצ'מונד, מנהל מחלקת העתיקות דאז, מחשש להפרת תנאי התרומה לפיהם המוזיאון לא ישמש כמוזיאון של טבע. דרישה זו פורשה כשלילת האפשרות להפוך את התצוגה לבמה להשערות שנויות במחלוקת על התהוות האדם. במחלוקת זו שותפו גם אנשי המוזיאון הבריטי באנגליה, ובסופו של דבר נאלץ אייליף לוותר על הרעיון. במסגרת תפקידו הרבה אייליף לבקר באתרי חפירות ארכאולוגיות משני עברי הירדן ולברור בממצאים שעלו את המתאימים לאצירה במוזיאון. התצוגה בכללותה משקפת את הכרעותיו. 
אייליף חיבר מדריכים לתצוגות
וכמו כן הרבה לפרסם מאמרים בכתב העת של מחלקת העתיקות (QDAP). עם זאת לא הניח ידו ממחקר, וב-1936 ראה אור חיבורו על נשוא מחקריו – טביעות חותם של קדרים על כלי טרה סיגילטה.
אייליף עמד על משמרתו גם בזמנים הקשים של הפגזות ומצור במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. מוזיאון רוקפלר נסגר ב-10 במאי 1948. בחודשים שקדמו לתום שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל שקד אייליף על הקמת חבר נאמנים בינלאומי לניהול המוזיאון. בפקודה שהוציא לשם כך הנציב העליון ב-22 באפריל 1948 נקבע כי אוצר המוזיאון ימשיך בתפקידו עד שחבר הנאמנים יבחר באחר. אייליף המשיך בניהול המוזיאון, בצד הירדני, חודשים אחדים אחרי מאי 1948, עד שנמסר להשגחתו של ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן.
אייליף היה פעיל בחברה המזרחנית הארץ-ישראלית, שימש שנים רבות כחבר הנהלתה ובשנים 1941–1948 כיהן כנשיאהּ האחרון.
ב-10 ביוני 1948 הוענק לאייליף תואר כבוד של קצין במסדר האימפריה הבריטית על פועלו במוזיאון הארכאולוגי של ארץ ישראל בירושלים.
אחרי שובו לארצו, ובמשך השנים 1948–1958, ניהל אייליף את המוזיאון של ליברפול (אנ'), שבנייניו ניזוקו במהלך הפצצות העיר במלחמת העולם השנייה, ובתוך כך שיקם את האוספים הארכאולוגיים שם. בד בבד עם עבודתו כמנהל המוזיאון של ליברפול חבר בשנים 1950–1955 לארכאולוג טֶרֶנס מיטפורד (אנ') מאוניברסיטת סנט אנדרוז במיזם החפירות של מתחמי פולחן אפרודיטה בקוּקליָה (פאפוס העתיקה) שבמערב קפריסין. 
אייליף לא זכה להיות נוכח בפתיחתו המחודשת של המוזיאון בליברפול בינואר 1956 בשל ההידרדרות בבריאותו. ב-1958 פרש כליל מתפקידיו ומקץ שנתיים נפטר.
ראו גם

מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי
מוזיאון רוקפלר
לקריאה נוספת

איילה זוסמן ורוני רייך, "לתולדות מוזיאון רוקפלר בירושלים", ספר זאב וילנאי ב', הוצאת אריאל, 1987, עמ' 83–91
C.N.J. (Cedric N.Johns) "J.J.Illife" (Obituary), PEQ (Palestine Exploration Quarterly) 93, 1961, pp.77–78
Ronny Reich, "The Rockefeller Museum in Jerusalem and the 'Monkey War' ", Journal of the Israel Prehistoric Society 31 (2001), pp. 219–226
הערות שוליים

↑  יובל ברוך, מוזיאון רוקפלר - התצוגה, אתר רשות העתיקות
↑  כך אוית וכך נותר חרות
↑  רוני רייך על "מוזיאון רוקפלר ו'משפט הקופים' ", 2001 (באנגלית) 
 Ronny Reich, The Rockefeller Museum in Jerusalem and the "Monkey War", Mitekufat Haeven –Israel Journal of Prehistoric Society 31, (2001), pp. 219-226
↑  לקראת חנוכת המוזיאון פרסם אייליף "מדריך לתצוגת תקופות האבן והברונזה בארץ ישראל", שרובו הוקדש לתיאור המוזיאון, ספרייתו, חדרי הקריאה ואולם ההרצאות: J.H. Iliffe, A Short Guide to the Exhibition Illustrating the Stone and Bronze Ages in Palestine, Jerusalem : Govt. of Palestine, Dept. of Antiquities 1937 (1949)
↑  Sigillata Wares in the Near East: a List of Potters' Stamps
↑  תשע שנים קודם לכן, באפריל 1939, נורה אייליף סמוך למוזיאון מידי מפגֵע ערבי, ואחרי שהחלים מפציעתו הקשה חזר לתפקידו; מלבד הידיעות בעיתונות מצוי תיאור האירוע ביומנו של שכנו וידידו של אייליף, נלסון גליק מבית הספר האמריקאי לחקר המזרח, שחש לעזרתו
↑  The Palestine Official Gazette No 1663, Supplement No.2, 22 April, 1948, pp. 615-618
↑  Raz Kletter, Just Past?, 2006, pp.180-181
↑  בשנים 1934–1936 ו-1939–1940; יהושע בן אריה, ‏המוסדות הזרים לארכיאולוגיה ולחקירת ארץ-ישראל בתקופת המנדט, חלק ב, קתדרה 93, ספטמבר 1999, עמ' 141-137
↑  מאה וחמישים השנים הראשונות של מוזיאון ליברפול, 2010, עמ' 66–76 (באנגלית)
↑  יומני העבודה של אייליף, תצלומים וחפצים מן החפירות בקפריסין מצאו את דרכם למוזיאון העתיקות באוניברסיטת קווינסלנד, אוסטרליה; ב-2015 הועמדה תערוכה של אוספו שם
אולם התצוגה הדרומי במוזיאון רוקפלר כמות שהועמד בתכנון ג'ון אייליף בשנות ה-30
ג'ון הנרי סטליי

ג'ון הנרי סטליי (באנגלית: John Henry Stelle;‏ 10 באוגוסט 1891 –  5 ביולי 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-29 במשך 99 ימים בסוף שנת 1940 ובראשית שנת 1941, ממותו של המושל הקודם, הנרי הורנר ועד להשבעתו של המושל הנבחר דווייט גרין. קודם לכן הוא כיהן כסגן המושל של הורנר החל מ-1937, וקודם לכן כגזבר של אילינוי. בשנים 1945–1946 הוא שימש כמפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי (American Legion).
ראשית חייו

ג'ון הנרי סטליי נולד במקלינסבורו שבאילינוי. הוא למד באקדמיה הצבאית המערבית שבאלטון, אילינוי. ב-1916 הוא סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא ארצות הברית. במשך כל ימי חייו היה סטליי איש המפלגה הדמוקרטית. הוא היה נציג לרוב הוועידות הארציות של המפלגה בשנים 1928–1960. משרתו הפוליטית הראשונה ברמה המדינתית הייתה כגזבר מדינת אילינוי בשנים 1935–1937. לאחר מכן הוא נבחר כסגן מושל המדינה, וכיהן בתפקיד עד למותו של המושל שתחתיו הוא כיהן, הנרי הורנר, באוקטובר 1940. כהונתו בת 99 הימים עד לשארית כהונתו של הורנר, הייתה תקופת הכהונה הקצרה השנייה מבין כל מושלי אילינוי לדורותיהם.