stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חג'

חָג' (בערבית: حجّ) הוא עלייה לרגל למכה שמקיימים מוסלמים בין היום השמיני ליום השנים עשר בחודש ד'ו אל-חיג'ה, החודש השנים עשר בלוח השנה המוסלמי. קיום החג' הוא החמישי מבין "חמשת עמודי האסלאם" באסלאם הסוני ואחד מאחד עשר ענפי הדת באסלאם השיעי. כל מוסלמי בריא בגופו מחויב לקיים את החג' לפחות פעם אחת בחייו, אם יש לו המשאבים הכספיים הנדרשים. מוסלמי אשר ביצע את מצוות החג' זוכה בתואר מיוחד, חאג' (حَاجّ), ולעיתים התואר אף מתווסף בקביעות לשמו. לפי המסורת המוסלמית, החג' הוא מנהג קדום שהתקיים כבר בתקופת אברהם וישמעאל.
החג' הוא העלייה לרגל השנתית הגדולה ביותר בעולם כיום. עולים לרגל מצטרפים לתהלוכות ענק של מאות ואלפי אנשים, אשר סימולטנית מתרכזים במכה לשבוע החג', ומבצעים יחדיו סדרת פולחנים. כחלק מהחג' כל עולה לרגל צועד שבע פעמים נגד כיוון השעון מסביב לכעבה, הבניין אשר משמש ככיוון התפילה המוסלמי; רצים בין הרי הא-סאפא והא-מארוואה; שותים מבאר זמזם; הולכים למישורי הר ערפאת לעמידה בערנות; ומיידים אבנים בטקס סקילת השטן(אנ'). העולים לרגל אז מגלחים את ראשם, מבצעים זבח חי ומתחילים לחוג את עיד אל-אדחה (חג הקורבן).
המילה הערבית חג' פירושה כשלעצמה עלייה לרגל, והיא נגזרה כנראה מאותו שורש שממנו נגזרה המילה העברית "חג". החל מהתקופה העות'מנית היא משמשת גם לתיאור צליינות נוצרית לארץ ישראל. אנשים שנחשבו חאג' היו אלה שלאחר הטבילה בירדן קיבלו אישור מהפַּטְרִיאַרְכָט, קנו איקונה של ירושלים, נכחו בכנסיית התחייה בפסחא וחזו במו עיניהם באש הקדושה שיוצאת מהקבר ושממנה עולי הרגל מדליקים את נרות הפסחא שלהם.
המילה חאג'י, ביוונית Χατζη- היא קידומת של שמות משפחה יוונים. בנצרות האורתודוקסית, הקידומת מתווספת כאשר מישהו עלה לרגל לירושלים. לדוגמה, אם השם היה דאקיס, השם לאחר המסע יהפוך ל- חג'ידאקיס Χατζιδάκις.
יהודי פרס משתמשים במילה זו לפעמים כדי לתאר עלייה לרגל של יהודים לארץ ישראל. בהקשר המוסלמי (בפרט אצל הסונים), המילה חג' מתארת את סדרת הטקסים שיש לקיים במכה ובסביבותיה בתקופה מסוימת של השנה. סוגים אחרים של עלייה לרגל (עלייה לרגל למכה שלא בתקופה המסוימת בשנה, עלייה לרגל למקומות קדושים אחרים) מכונים בשמות אחרים. ישנו צמח הגה מצויה הנקרא בין השאר ערבית אל-חאג', משום שהוא מצוי בצידי הדרכים של העולים לחגוג את החג.
נכון ל-2007, העריכו את מספר עולי הרגל השנתי בכשני מיליון. טכניקות לשליטה בקהל החלו להיות קריטיות בתהליך ובגלל מספרם הרב של האנשים הטקסים קיבלו סגנון קצת שונה. אין צורך יותר לנשק את האבן השחורה, אלא רק להצביע עליה בכל פעם שמקיפים את הכעבה. בעבר יידו אבנים על עמודים גדולים, אך בגלל תקלות בטיחות המנהג השתנה לקירות ארוכים עם סלי תפיסה תחתיהם כדי לתפוס את האבנים. הקרבת החיה יכול להיעשות באופן אישי או על ידי מינוי נציג וכן הלאה. אף על פי כל הניסיונות לשיפור הבטיחות עדיין מתרחשות תקריות בטיחות במהלך החג' אשר גורמות למאות מקרי מוות.
ממשלת ערב הסעודית מוציאה ויזות מיוחדות לזרים לצורך העלייה לרגל, שמתבצעת בחודש המוסלמי ד'ו אל-חיג'ה. אולם, הכניסה לעיר עצמה אסורה על לא-מוסלמים, והעיר כולה נחשבת כאתר קדוש לאסלאם. קיום חג' יותר מפעם אחת הוא "תטווע" - מצוות רשות.
היסטוריה

החג' מבוסס על עלייה לרגל שנחשבה קדומה גם בזמנו של מוחמד במאה ה-7. לפי החדית' ניתן לעקוב אחר חלקים מהחג' עד לתקופתו של אברהם, סביב 2000 לפני הספירה, אשר, לפי האמונה, צווה על ידי אלוהים (אללה) לעזוב את אשתו הגר ובנו ישמעאל במדבר. בזמן שהגר רצה שבע פעמים הלוך ושוב בחיפוש אחר מים לבנה, ישמעאל בכה ורקע באדמה עם רגלו ומים מבור הזמזם החלו לזרום (בור מים זה זוכה לכבוד עד היום בערב הסעודית). בכל שנה שבטים מכל חצי האי ערב היו מתרכזים במכה כחלק מהעלייה לרגל. דתם הספציפית של השבטים הייתה לא רלוונטית לעצמם קיום העלייה לרגל. שבטים נוצרים לקחו בה חלק בדיוק כמו שבטים פגניים. היסטוריונים מוסלמים קוראים לתקופה הזאת של לפני מוחמד "הג'אהִליה". בתקופה זאת הכעבה כללה בתוכה מאות פסלים אשר ייצגו את האלילים של כל שבטי חצי האי ערב וכן פסלים של ישו ומרים.
מוחמד היה ידוע כמי שנסע פעמים רבות לערים מרכזיות, אפילו לפני שזכה להתגלויות. כמו כן באופן היסטורי מוסלמים רבים היו נפגשים בערים גדולות ועולים לרגל יחדיו במסות שמנו עשרות אלפי אנשים, למכה. שתי הנקודות המפורסמות ביותר למפגשים להתחלת מסעות כאלה היו קהיר ודמשק.
ב-632, כאשר מוחמד הוביל אנשים מאל-מדינה למכה זה היה לחג' הראשון המבוצע על ידי מוסלמים בלבד, ולחג' היחיד שמוחמד אי פעם ביצע. בנקודה זאת החג' הפך להיות חלק מחמשת עמודי האסלאם. הכעבה טוהרה מפסלוני אלילים ומוחמד הכריז עליה כבית האל.
ביצוע החג'

אנשים רבים הולכים למכה בקבוצות עם חבריהם או משפחתם, או עם חברים מהמסגד המקומי, על מנת לחסוך בכסף. יש חברות תעופה שמשווקות חבילה מיוחדת למוסלמים הנוסעים למכה. בשל חוקי ערב הסעודית, ומחשש לביטחונן, אסורה על אישה ההגעה למכה ללא ליווי של קרוב משפחה: עליה להיות עם אביה, בעלה או אחיה. אלפים מערביי ישראל עולים למכה מדי שנה, תוך שימוש בדרכונים ירדניים זמניים שניתנים לצורך החג'.
ברגע שמגיעים אל ה"מקאת" (הנקודה האחרונה לפני מכה, אשר בה חייבים להיכנס למצב של "אחראם") אומרים את ה"נייה", היא הכוונה, האם אני מתכוון לבצע חג' או עמרה (חג' קטן) ומתחילים לומר את ה"תלבייה" :"לפקודתך, לפקודתך אין לך שותף". את התלבייה יש לומר עד אשר רואים את מכה באופק, אז מפסיקים.
בזמן שהם במכה, על עולי הרגל להיכנס למצב של "אחראם", זהו מצב טהור, על הגברים ללבוש בגד לבן אשר לא נגעו בו החוט והמחט, החלק העליון נקרא "אזאר" והתחתון נקרא "רדאא'", על יד ימין להישאר חשופה וכן על הראש, על מנת שדבר לא יפריד בין המאמין לשמים.
ישנן הסתייגויות ממאכלים מסוימים וכן אסור קיום יחסי מין.
החג' מבחינה הלכתית

הגדרתו הלשונית: לעלות לדבר המועצם.
הגדרתו ההלכתית: לעלות לרגל לבית אללה הקדוש, ועשיית הפולחנים והמנהגים והטקסים הקבועים לעלייה לרגל, בין אם זה לעשות הקפות, או ההתהלכות הלוך ושוב בין גבעות א-ספא ואל-מרווא, ושאר המנהגים והיענות לצו אללה.
החג' מבחינה הלכתית > הראיות להלכות של החג'

עלייה לרגל היא אכן יסוד מיסודות ההלכה האסלאמית, והראיות לכך הן:
א. מהקוראן: פסוק 97 מפרק 3 "האנשים מצווים בפני אללה, לעלות לרגל אל הבית, אכן זאת חובה על כל היכול לצאת לדרך".
ב. מהמסורת: "הוי האנשים, מצווה עליכם העלייה לרגל, על כן תעלו לרגל".
ג. ההסכמה הגורפת של הפוסקים: מאז ימי הסחאבה ועד ימנו אנו, הסכימו פוסקי ההלכה שהחג' הוא חובה פעם אחת בחיים.
תנאי חובת העלייה לרגל

1. האסלאם: החג' לא חובה על הלא מוסלמי.
2. השכל: החג' לא חובה על זה שיצא מדעתו.
3. הבגרות וההבחנה
4. החירות: החג' לא חובה על עבדים.
5. הביטחון בדרכים.
6. היכולת, והיא משני סוגים: יכולת נפשית, ויכולות אחרות אשר חובה שיתקיימו:
6.1. יכולת התניידות.
6.2. מזון ושתייה המספקים לכל הדרך, וגם למשפחתו שנותרה מאחור בהיעדרו.
6.3. היכולת לנסוע, וזה שהוא יכול לשהות במקום בערפה.
7. על הנשים, בנוסף לאשר דובר למעלה, קיימים עוד תנאים:
7.1. חובה שבעלה יהיה איתה, או כל אחד שנקרא מוחראם, והוא בן משפחה שאיתו אסור לה להתחתן, או שיש קבוצה של נשים.
7.2. שלא תהיה בתקופת ההמתנה שלאחר הגירושין או ההתאלמנות.
7.3. האישה לא יכולה לעלות לרגל בלי רשותו של בעלה.
יסודות העלייה לרגל (החג') > היסודות

1. האיחראם: הכוונה לכניסה או לעשייה של החג' או העומרה, ונמנים בו שלושה סוגים:
1.1. לעשות בנפרד, רק את החג'.
1.2. לעשות את העומרה, ומיד לאחר מכן את החג'.
1.3. לעשות את החג' ואת העומרה ביחד.
לאיחראם יש מועד התחום בזמן: מתחילת חודש שאאוול, עד עליית שחר יום חג הקורבן.
לאיחראם יש מיקום התוחם אותו: זה הוא המקום שבו העולה לרגל נכנס למצב של איחראם, וזה שונה מבחינת איזה עיר או מדינה הוא מגיע:
א. ד'ו אלחולייפה: שזה מיקום של אנשי אלמדינה וכל מי שמגיע מכיוונה.
ב. אבר עלי: שזה מיקומם של אלו המגיעים מדמשק, ובכלל מאזור א-שאם.
ג. יא למלם: שזה מיקום של אנשים המגיעים מאזור תימן וסביבתה
ד. קרן: שזה מיקום של אזורי נג'ד
יסודות העלייה לרגל (החג') > הדברים המומלצים לפני הכניסה לאיחראם

א. הרחצה.
ב. הטהרה (וודוא)
ג. כסיסת ציפורניים.
ד. קיצור השיער.
ה. לביש בגדי האיחראם שהם בצבע לבן, בשני חלקים שמם הוא איזר ורידאא.
ו. הבישום.
ז. להתפלל שתי רכעות.
ח. להתכוון לעשות את החג'.
ט. להתחיל במסע הטלביה.
י. האישה לא צריכה לשנות את הבגדים שלה, היא יכולה לעשות חג' באותו לבוש, בלי ניקאב.
יסודות העלייה לרגל (החג') > הדברים האסורים באיחראם

ישנם 9 דברים אסורים באיחראם:
א. אסור ללבוש בגדים מחויטים כמו חולצה, מכנס, נעליים, וכו'.
ב. אסור לגברים לכסות את הראש, אלא אם יש צורך או עילה לזה.
ג. אסור לעשות תסרוקות ופנים וכו'.
ד. אסור לקצוץ את שיערות הערווה ובית השחי, אלא אם יש לזה עילה .
ה. אסור לכסוס ציפורניים
ו. אסור להשתמש בבושם.
ז. אסור לצוד.
ח. אסור להתחתן.
ט. ואסור לקיים יחסי מין.
יסודות העלייה לרגל (החג') > העמידה בהר ערפה

תנאי העמידה:
א. העמידה צריכה להיות בחלק מחלקי היום, החל מצהריי היום התשיעי בד'ו אלחיג'ה, עד שחר היום העשירי.
ב. לעמוד במסגרת הגבולות של הר ערפה.
ג. ההקפה סביב הכעבה, והיא נקראת הקפת אל-איפדא.
יסודות העלייה לרגל (החג') > ההקפות

תנאים לתקינות ההקפות:
א. הכוונה: הטהרה מכל דבר שמטמא את הגוף.
ב. בזמן ההקפה תהיה מצדי השמאלי, ומתחיל את ההקפה באבן השחורה.
ג. להשלים 7 הקפות.
ההקפות הן מארבעה סוגים:
1. הקפת ההגעה (הקפת רשות).
2. הקפה לאחר שיורדים מערפת (הקפת יסוד), שנקראת גם הקפת הביקור.
3. הקפת העזיבה (הקפת רשות)
4. הקפה התנדבותית (הקפה מומלצת).
יסודות העלייה לרגל (החג') > ההליכה בין א-ספא ואל-מרווה

שבע פעמים מא-ספא ואל-מרווה ולהפך.
יסודות העלייה לרגל (החג') > התספורת

תספורת שלוקחת 3 שערות ויותר, או תספורת שלמה (קרחת), ותנאי התספורת הם;
1. שיהיה אחרי חצות.
2. שלא יפחת מספר השערות משלוש.
3. האישה מקצרת את השער אך ולא מסתפרת.
יסודות העלייה לרגל (החג') > החובות שבעלייה לרגל (חג')

1. כניסה למצב של איחראם מאחד המיקומים המיועדים לכך.
2. זריקת אבנים על השטן, שזמנה נכנס בחצות יום החג, ונמשך עד שקיעת השמש ביום החג. זריקה של שבע אבנים למקומות שמיועדים לכך, אשר נקראים "אלג'מרא אסוארה" "אלווסטה" "אלכוברא" (אלעקבה). חובות אלה, מי שמפספס אחד מהם, יהיה עליו צורך בשחיטת כבש.
יסודות העלייה לרגל (החג') > הרשות בחג'

1. לעשות רק את החג', ולאחר מכן את העומרה.
2. התלביה.
3. הקפת ההגעה.
4. השינה במוזדליפה.
5. 2 רכעות לאחר הקפת החובה.
6. השינה במינה.
7. הקפת העזיבה.
היבטים רוחניים של החג'

העלייה לרגל עשויה לבנות את כל חייו של המוסלמי האדוק. המאמין מחויב לעלות לרגל לפחות פעם אחת בחייו, אך רק לאחר שכל ענייניו הגשמיים הושלמו כראוי. לפיכך (לפחות אידיאלית), כל חייו של המוסלמי מכוונים לקראת מטרה זו; כל חייו הם עלייה לרגל.
העלייה לרגל היא לא סתם ביקור בכעבה, היא ביקור אצל אלוהים, זו היא מצווה אברהמית אשר הלכתית נקבעה בימיו של מוחמד. עולה הרגל, ה"חג'", מכובד מאוד בקהילתו. כבוד זה הוא מניע לחלק מהמאמינים לקיים את החג'. יש מקומות בהם מכנים את מי שחזר מעליה לרגל "חג'" לשאר ימי חייו. ישנם מורים אסלאמיים שחושבים כי זהו מניע פסול, כיוון שהחג' צריך להיות תוצאה של דבקות באל ולא אמצעי למעמד חברתי. תפילת הטאלביה משקפת את ההרגשה הזו. על המאמין להיות מודע לעצמו ולמניעיו לקיום החג', וכך להשתפר כל הזמן במעשיו. לטקסי החג' יש השפעה פסיכולוגית עמוקה על מוסלמים המשתתפים בה. העלייה לרגל היא בדרך כלל חוויה עמוקה, ועשויה לשנות את חייו של עולה הרגל באופן מהותי.
היבטים רוחניים של החג' > סגולתו של החג'

מי שעלה לרגל, ונמנע מביאה אל נשים, ולא השחית, חזר טהור כמו ביום היוולדו.
היבטים רוחניים של החג' > החכמה שמאחורי העלייה לרגל (חג')

1. העולה לרגל מביע את ההתמסרות לאללה, בזה שהוא מסיר את כל הקישוטים והבגדים וכל מה שמזכיר לו את העולם הזה.
2. העלייה לרגל מחנכת את הנפש על הסבלנות, ונשיאת מסעות כבדים, ולציית לצווים שאללה ציווה עלינו.
3. החג' מתניע את השוויון האנושי בין כל העולים לרגל.
4. החג' מזכיר למוסלמי בהיסטורית הנביאים אברהם וישמעאל, עליהם השלום, וגם מזכיר את הנביא מוחמד עליו השלום והסחאבה, שאללה יתרצה מהם.
החג' מזכיר את חובת התאחדות המוסלמים, והסכמתם על דעה אחת
מיליוני עולי רגל

כיוון שנכון לשנות ה-20 של המאה ה-21 יש כ-2 מיליארד מוסלמים, ובעיקר עם השתכללות התעופה האזרחית באמצע המאה ה-20 שמאפשרת הגעה למכה בקלות ובעלות זולה יחסית לרוב האוכלוסייה המוסלמית, מכה מוצפת בקהל עצום בזמן העלייה לרגל. בחודש החג' מגיעים למכה עד 4 מיליון עולי רגל. זרם עצום זה מכביד מאוד על העיר, שאינה תמיד מצליחה למנוע צפיפות גדולה, או לספק מקום מגורים לכל האורחים. מצב זה הביא למקרי מוות רבים ולפציעות, בעיקר כתוצאה מרמיסה בשל צפיפות. אלו שמתים במהלך הטקסים נחשבים לקדושים שמתו על קידוש שם אללה. בשנת 1990 נרמסו למוות 1,426 אנשים במהלך מהומה שפרצה במנהרה בעיר. במהלך 16 השנים שלאחר אסון 1990 אירעו במכה עוד שבעה אירועים במהלך הח'ג (אנ'), שבהם נרמסו עשרות עד מאות אנשים למוות תחת רגלי הקהל. ב-12 בינואר 2006 נהרגו לפחות 346 אנשים. האסון החמור ביותר מסוג זה התרחש ב-24 בספטמבר 2015, ובו נספו לפחות 2,121 עולי רגל.
ארגונים רבים אחראים על ארגון וניהול החג'. ערב הסעודית מיישמת מערכת של רישום, דרכונים וויזות על מנת לשלוט בזרם עולי הרגל. מטרתה של המערכת לעודד ולעזור לאלה שמגיעים בפעם הראשונה למכה, ובמקביל להגביל יותר את אלה שכבר היו שם. יש רבים שמתנגדים למערכת זו, משום שהם רוצים לעלות לרגל מספר פעמים, אך ועדת החג' טוענת כי אין להם אפשרות אחרת למנוע תאונות וטרגדיות כתוצאה מהצפיפות.
ראו גם

עומרה
אלברט אפוני

אלברט גיירג אפוני, רוזן נאגיאפוני (בשם מלא בהונגרית: Nagyapponyi Albert György Apponyi‏, 29 במאי 1846 – 7 בפברואר 1933) היה פוליטיקאי, סופר וכותב זכרונות הונגרי, נואם מוכשר, בן למשפחה אריסטוקרטית הונגרית ותיקה, יליד אוסטריה. כיהן בין השאר כשר החינוך בימי הממלכה ההונגרית בעת הממלכה הדואלית. היה חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. היה חבר באגודת קישפלודי.
רקע משפחתי

אלברט אפוני נולד בבווינה כבן למשפחת בעלי אחוזות הידועה כבעלת פריווילגיות עוד מהמאה ה-13.
אביו היה הרוזן גיירג אפוני, קנצלר הונגריה בשנים 1846–1848.
פעילותו הפוליטית

אלברט אפוני התחיל את דרכו הפוליטית בשנת 1872 כשנבחר לראשונה בפרלמנט ההונגרי ברשימת המפלגה של
פרנץ דיאק ומטעם העיר יאסברן (Jászberény). עם הפסקה קצרה נשאר חבר בפרלמנט עד שנת 1918.
בשנת 1878 הפך למנהיג "האופוזיציה המאוחדת" שכללה את המפלגות שהתנגדו לדואליזם האוסטרו-הונגרי.
בשנת 1899 נכנס לממשלה הליברלית.
בשנים שלפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמנה עם ארבעת האריסטוקרטים שהשפיעו רבות על הזירה הפוליטית והמדינית ההונגרית, יחד עם הרוזנים דיולה אנדראשי, אישטוון טיסה ומיהאי קארואי.
בין 31 באוקטובר 1901- 6 בנובמבר 1903 היה יושב ראש בית הנבחרים ההונגרי.
בסוף שנת 1903 עזב את המפלגה הליברלית וחזר לאופוזיציה, כחבר במפלגה הלאומית.
ב-1904 הנהיג את המפלגה העצמאית, עד לסוף מלחמת העולם הראשונה.
בין 8 באפריל 1910 ל-17 בינואר 1910 כיהן כשר החינוך והדתות. באותה שנה (1910) הצטרף למפלגה הקושוטיסטית והחל משנת 1914 היה למנהיגה.
שוב היה שר החינוך ב-15 ביוני 1918 - 8 במאי 1918.
שמו נקשר ב"חוק אפוני" שביקש לכפות את ההוראה בשפה ההונגרית בכל בתי הספר ברחבי הונגריה רבתי, ועורר משום כך את זעם הקבוצות האתניות האחרות במדינה.
אחרי המלחמה היה ראש המשלחת ההונגרית בועידת השלום בפריז בשנים 1919-1920.לאחר מכן ניהל את המשלחת ההונגרית בחבר האומות, עד יום מותו.
פרט לעיסוקיו הפוליטיים והדיפלומטיים התעניין אפוני בתחומים מגוונים - בלשנות, ספרות, פילוסופיה ומוזיקה. דיבר בצורה שוטפת שש שפות.
אלברט אפוני הלך לעולמו ב-7 בפברואר 1933 בז'נבה בעת שחיכה לפתיחה מחדש של הוועידה לפירוק הנשק במסגרת חבר האומות.
כתביו

1912 "זכרונות מחייו של מדינאי. אחרי ארבעים שנות פעילות פרלמנטרית".
"חוויות והישגים"
1921 Hungarian foreign policy("מדיניות החוץ ההונגרית") (באנגלית)
1922 Ötven év. Ifjúkorom. – Huszonöt év az ellenzéken ("חמישים שנה. נעורי. עשרים וחמש שנה באופוזיציה" ((בהונגרית)
The Memoirs of Count Apponyi (פורסמו באנגלית ב-1935)
Esthetics and Politics, the Artist and the Statesman
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Stoica, Vasile (1919). The Roumanian Question: The Roumanians and their Lands. Pittsburgh: Pittsburgh Printing Company. p. 27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257698005171  PLWABN: 9810595093605606  BIBSYS: 2134720  BnF: cb112338931 (data)  GND: 118645501  ICCU: LO1V150600  ISNI: 0000 0000 8342 5514  LCCN: n2006061511  NKC: xx0270272  NLG: 224470  NSK: 000788385  NTA: 07200133X  RERO: 02-A002934569  SUDOC: 080848095  Trove: 1247679  VcBA: 495/91992  VIAF: 29526895   WorldCat (עם VIAF): 29526895 
אלברט אפוני בוועידת טריאנון, 1920
כפר מל"ל

| --- | --- |
הרחוב הראשי, רחוב עין חי (כביש 402), בכפר מל"להרחוב הראשי, רחוב עין חי (כביש 402) בכפר מל"ל
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎63 מטר
תאריך ייסוד: 1912
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
מוצא המייסדים: מזרח אירופה
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 320 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 312 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) כפר מל"ל(למפת נתניה רגילה) כפר מל"ל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר מל"ל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר מל"ל32°10′05″N 34°53′39″E﻿ / ﻿32.1680646098948°N 34.8941214794198°E﻿ / 32.1680646098948; 34.8941214794198  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון באדום - כפר מל"ל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

ההחלטה על שינוי השם, עיתון האור, אוקטובר 1914
כְּפַר-מַלָּ"ל הוא מושב בדרום השרון, סמוך לכפר סבא ולהוד השרון.
בשטחי היישוב מגדלים תפוח אדמה, בטטה, תות שדה, הדרים, מנגו, אבוקדו ומקדמיה, וכן מגדלים לצורכי חקלאות גם לול תרנגולות ומכוורות דבורים.
ברשות המושב 1,700 דונם. במושב יש כיום[דרושה הבהרה] כ-450 תושבים, 56 משקים ו-200 משקי עזר. שטחו כ-1,200 דונם.
היסטוריה > ניסיונות ההקמה הראשונים

כפר מל"ל נוסד ב-1912 כמושב פועלים על קרקע שנרכשה על ידי חובבי ציון באודסה וחברת הכשרת היישוב ובנק אפ"ק (לימים בל"ל). היישוב הוקם על חורבות יישוב ערבי בשם ח'רבת אל-חיה (חורבת הנחש) ושם היישוב הציוני הוסב לשם עין חי. בשנת 1914 הוחלט באספה הכללית של המושב לשנות את שמו לכפר מל"ל על שם משה לייב לילינבלום (1843–1910) מראשי חובבי ציון באודסה.
לפניו היה במקום יישוב ביזנטי שממנו השתמר בית בד להכנת שמן זית.
במאי 1918 גירשו העות'מאנים את חברי המושב יחד עם תושבי כפר סבא לצפון הארץ לקראת העימות הצבאי עם הצבא הבריטי שחנה מדרום לירקון. ב-19 בספטמבר 1918 כבש הצבא הבריטי את אזור כפר מל"ל ובהמשך את כל צפון הארץ.
הרעיונות בנושא מושב העובדים היו ידועים והתפרסמו על ידי האגרונום יצחק וילקנסקי וולקני במאמרים בשם "מושבי הפועלים" שהתפרסמו בכתב העת "הפועל הצעיר" בתחילת 1914. במאמרים אלה הביע הכותב, בין היתר, את חששו כי מושבי הפועלים יהפכו במרוצת הזמן לשכונות עירוניות לכן יש להקים מושבי עובדים לעובדי אדמה כי ארץ ישראל זקוקה לחקלאים במשרה מלאה. הוא חזר על רעיונותיו בספרו "בדרך" שפרסם ב-1918. מאוחר יותר, בינואר 1919 פרסם איש הציבור אליעזר יפה (לימים חבר מושב נהלל) את החוברת "לייסוד מושבי העובדים" ובה, בין היתר, ארבעת העקרונות העיקריים שעליהם הושתת מושב העובדים הם: א. עבודה עצמית. ב. המושב חייב להיות על אדמת הלאום. ג. עזרה וערבות הדדית. ד. שיווק משותף של התוצרת ורכש משותף של תשומות חקלאיות.
זילברג וחבריו מחולדה, בתמיכת המרכז החקלאי (אברהם הרצפלד), ריכזו עוד 12 חברים ממשוחררי הגדודים העבריים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ושניים מפועלי עין-חי (דוד לביא (לבקוביץ) ואברהם וולמן (יצהר)) סה"כ 18 מתיישבים התיישבו ביולי 1919 בכפר מל"ל, הפעם במתכונת של מושב עובדים לפי העקרונות של אליעזר יפה. עוד באותה שנה, הוחל בעיבוד הקרקע ונבנה צריף משותף ליד הבאר הראשונה מ־1912 ששימש כמטבח ואורווה. המגרשים חולקו לפי עשרה דונם לכל נחלה (במקום 2.5 דונם לנחלה שתוכננו במפת מושב הפועלים). ב-1920 נבנו שלושת בתי המגורים הראשונים למשפחות. על פי מחקרו של ד"ר יואל פיקסלר עולה כי כפר מל"ל היה בפועל מושב העובדים הראשון בעולם, למרות שלא הוכר בזמנו ככזה.
ב-3 במאי 1921 פרצו מאורעות תרפ"א וכל חברי כפר מל"ל וכפר-סבא פונו לפתח-תקווה הסמוכה. הפורעים הרסו את בתי המושב, שרפו את הגורן ובזזו את הרכוש.
היסטוריה > שיקום היישוב וההתיישבות הרציפה

באוקטובר 1921 חזרו החברים לאזור והחלו לעבד את אדמותיהם. מאז החל המושב לשגשג ולהתפתח. בשנים 1928–1932 הצטרפו למושב 15 משפחות מהיישוב הזמני ג'ידרו שבעמק זבולון. בשנות ה-30 וה-40 גידלו במושב גם אבטיחים. ב-1937 בוצעה שם הכלאה מקרית בין זן אמריקני בשם צ'ילי לבין זן ערבי בשם באלאדי. התקבל אבטיח חדש ומתוק במיוחד שהיה מבוקש מאוד בשוקי הארץ ובחו"ל ושמו נקבע לאבטיח מללי.
קופת המושב הפכה להיות "בנק עין חי" ב-1924 ששירת את תנועת המושבים כולה. ב-1976 עבר הבנק לרמתיים ופעל שם עד 1986. ב-1924 הוקמה במושב מרפאה שנתנה שירותי רפואה גם ליישובים השכנים. פעילותה נמשכה עד ל-1962.
בשנת 1928 הורחב המושב בעוד 15 משפחות מג'ידרו (מהקריות) ובאותו הזמן הופקעו ממנו 2,100 דונם לטובת יישובי הסביבה. כיום יש במושב 56 משקים, 150 בתים ו-350 תושבים.
ב־1930 נבנה בית ספר "כפר מל"ל" במבנה דו-קומתי לילדי כל האזור ובהמשך המבנה נקרא "הבית הציבורי".
בתחילת שנות ה-30 מסרה כפר מל"ל, מסיבות ציוניות, שטחים של אלפי דונמים שהיו ברשותה לטובת הקמת יישובים נוספים מסביב ליישוב.
ב־1934 מחלבת כפר מל"ל הוגדלה והפכה להיות מחלבה בבעלות.
ב־1938 נבנה בית הספר היסודי לחינוך ילדי העובדים בשרון ע"ש אהרונוביץ שפעל עד לשנת 2005 ומאז הועבר לקריית החינוך של דרום השרון סמוך לנווה ירק. החל מ-2011 פועל במתחם בית הספר האנתרופוסופי.
הרחוב הראשי המחבר את כפר סבא עם הוד השרון (כביש 402) נקרא רחוב עין-חי. על שם שמו המקורי של כפר מל"ל – "עין חי". במסגרת חגיגות יובל ה-100 של המושב בשנת 2012 נחנך במושב מוזיאון – עין-חי כפר מל"ל – המציג את הרעיון מ"ראשית ההתיישבות כמושב פועלים ועד למושב עובדים" ותפקידו לשמר את מורשת המושב ובו מסמכים, צילומים וחפצים שונים. המוזיאון פועל בחסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
8 מהבנים הראשונים של היישוב נפלו במלחמת השחרור בעת שירותם בפלמ"ח.
בכפר מל"ל שכנו גם משרדי המועצה האזורית "הירקון" שהוקמה ב-1950. ב-1980, שונה שמה ל"דרום השרון" עקב איחודה עם המועצות האזוריות "מפעלות אפק" ו"השרון התיכון". ב-2011 עברו משרדי המועצה האזורית לקריית החינוך ליד נווה ירק.
אריאל שרון (1928–2014), ראש הממשלה ה-11 של ישראל, הוא יליד המושב. הסופר, העיתונאי ועורך ירחון "השדה" בשנים 1958–1996, יוסף מנחם מרגלית (1925–2008), התגורר עם משפחתו במושב כל חייו.
גלריית תמונות

מוזיאון המושב כפר מל"ל
אחד מהצריפים הראשונים שהוקמו במושב
תעלות ההשקיה המשוחזרות בכפר מל"ל
אבטיחי מללי (רפרודוקציה)
המחלבה בכפר מל"ל
בית העם בכפר מל"ל
משאבת המים הראשונה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2 3 4  כפר מל"ל, באתר תנועת המושבים
↑  יואל פיקסלר, מעין-חי לכפר מל"ל, באתר מוזיאון עין חי - כפר מל"ל
↑  ג'ידרו
↑  בית הספר היסודי לחינוך ילדי העובדים בשרון ע"ש אהרונוביץ
↑  מוזיאון עין-חי כפר מל"ל
↑  מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467989005171  VIAF: 315535491   WorldCat (עם VIAF): 315535491 
גינת המייסדים כפר מל"ל
מרכבות האש

ערך זה עוסק בסרט. אם התכוונתם לטרק בהרי הפירנאים בספרד ("Carros De Foc"), ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  יו הודסון 
 הופק בידי:  דייוויד פטנאם
 תסריט:  קולין וולנד 
 עריכה:  טרי רולינגס
 שחקנים ראשיים:  בן קרוס איאן צ'ארלסון נייג'ל הייברס שריל קמפבל אליס קריגה איאן הולם
 מוזיקה:  ואנגליס
 צילום:  דייוויד וואטקין
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Allied Stars Ltd 
 חברה מפיצה:  לד קומפני ארצות הברית פוקס המאה ה-20 ברחבי העולם
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 1981
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט ספורט, סרט היסטורי 
 מקום התרחשות:  פריז, אנגליה 
 תקופת התרחשות:  1919, 1923, 1920, 1924 
 תקציב:  3,000,000 ליש"ט
 הכנסות:  58,972,904 דולר אמריקני
 הכנסות באתר מוג'ו:   chariotsoffire
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (דייוויד פוטנאם)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (ואנגליס)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (מילנה קנונרו)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (קולין וולנד)  פרס בחירת הקהל של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרכבות האש (באנגלית: Chariots of Fire) הוא סרט דרמה-היסטורי בריטי משנת 1981 המספר את סיפורם של שני אתלטים באולימפיאדת 1924: אריק לידל, סקוטי נוצרי אדוק שמכוון את פעולותיו למען האדרת שמו של אלוהים, והרולד אברהמס, יהודי המנסה להתגבר על דעות קדומות. הסרט מבוסס על ספר באותו השם ועל אירועים אמיתיים.
הסרט נכתב על ידי קולין וולנד ובוים על ידי יו הדסון (אנ'). הוא היה מועמד ל-7 פרסי אוסקר וזכה בארבעה מתוכם, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הוא מדורג במקום ה-19 ברשימת מאה הסרטים הבריטים של מכון הסרטים הבריטי.
שמו של הסרט נלקח מהשורה "הבו לי רכב אש" מהשיר ירושלים של ויליאם בלייק; השיר מושמע בסופו של הסרט. זוהי מובאה ממלכים ב' (ב', י"א), עת מתוארת עלייתו של אליהו השמיימה: "וְהִנֵּ֤ה רֶֽכֶב־אֵשׁ֙ וְס֣וּסֵי אֵ֔שׁ וַיַּפְרִ֖דוּ בֵּ֣ין שְׁנֵיהֶ֑ם".
הסרט זכור גם בזכות מוזיקת הנושא שלו שהולחנה על ידי המלחין היווני ואנגליס שזכה עבורו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.