stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל קרייני
מחקריו > דת ורב-תרבותיות בישראל

עיקר המחקר התמקד באוכלוסייה הערבית ובהסדרי הדת שלה מבחינת השיח של דת ומדינה בישראל. המחקר התחיל מהתובנה שנהוג היה להתייחס במחקר לדת ולמדינה כאל נושא העוסק בסוגיות הנוגעות ליהדות - וליתר דיוק במתח שבין מתן הכרה ותמיכה במוסדות דת יהודיים לבין ערכים ליברים. שיח הדת ומדינה לא התייחס כלל להסדרי הדת של האוכלוסייה הערבית.
קרייני ניסה להסביר במחקריו למה הסדרי הדת של הערבים נפקדים מהשיח. הסיבה לכך היא שהפרדיגמה השלטת היא שהסדרי הדת קשורים קשר הדוק לזהותה היהודית של המדינה ומשום כך הם חלק מהספירה הציבורית. אולם ברמה של הערכים הליברליים הם נתפשים כהסדרים לא ליברליים וכפייתיים. לעומת זאת, הסדרי הדת של האוכלוסייה הערבית נבדלים, כי הם אינם קשורים לזהותה היהודית של המדינה, לפחות לא באופן ישיר והם נתפשים כהסדרים רב-תרבותיים שהמדינה מציעה או נותנת לקבוצות מיעוט שחיות בקרבה ולפיכך הם גם נתפשים כליברליים ולא כפייתיים. על הציר של הפרטי והציבורי הם נתפשים כהסדרים פרטיים של האוכלוסייה המשנית.
בהתבסס על האבחנה הזו קרייני שאל במחקריו שאלות כמו: האם ההסדרים הם רב-תרבותיים וליברליים ובדק מהן ההשפעות של הסיווג הזה על זכויות נשים בחברה הערבית, או מהן הדרכים האופטימליות לתיקון המצב הקיים.
מחקריו > פרוצדורה אזרחית

בתחום זה חקר קרייני את התובענות היצוגיות, מוסד הערעור וגם את נושא הגילוי המוקדם וניסה לחבר בין כללים פרוצדורליים לבין העקרונות של משפט מהותי, שצריכים להדריך את הכללים הפרוצדורליים.
התובענות הייצוגיות
הטיעון הבסיסי הוא שהליך התובענה היצוגית הוא הליך רב-תכליתי, מה שמחייב גם הסדר שונה של התובענה הייצוגית בהתאם לתכלית המיוחדת שלה.
הערעור
קרייני ניסה להציע מודל שקובע את היחס האופטימלי בין הערעור על ההחלטה הסופית לבין ערעור על החלטת הביניים בהליך האזרחי.
הליך הגילוי המוקדם
קרייני טען שאת היקף ההליך, כמו גם את הכללים שלו, צריך לקבוע בהתאם להכרעה של ההליך האזרחי, כהליך שמכריע בסכסוך, לעומת הליך שקובע את האמת המשפטית.
ספרים שכתב

A Multicultural Entrapment: Religion and State Among the Palestinian-Arabs in Israel, Cambridge University Press, 2021.
Conflicts in a Conflict: A Conflict of Laws Study on Israel and the Palestinian Territories, Oxford University Press, New York, 2014.
Forum Non Conviniens in the Modern Age: A Comparative and Methodological Analysis of Anglo-American Law, Transnational Publishers, Ardsley, New York, 2004.
השפעת הליך ברירת הדין על סמכות השיפוט הבינלאומית, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית, 2002.
KARAYANNI, MICHAEL, (2021) THE PRIVATE INTERNATIONAL LAW OF CLASS ACTIONS: A FUNCTIONAL APPROACH, (The Hague Academy of International Law, 422 RECUEIL DES COURS  17 – 247 (230 pages) (2021).
KARAYANNI, MICHAEL, (2021), A MULTICULTURAL ENTRAPMENT: RELIGION & STATE AMONG THE PALESTINIAN-ARABS IN ISRAEL (Cambridge University Press, 2021) (322 pages).
ספרים שערך

ספר שלמה לוין (המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית, 2013) (ערך יחד עם אשר גרוניס ואליעזר ריבלין);
Religion in the Public Sphere, A Comparative Analysis of German, Israeli, American and International Law (Springer and the Max Planck Institute for Comparative Public Law and International Law, Heidelberg, 2007) (with Brugger, Winfried);
חסמים בפני שוויון: הערבים בישראל (מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 2006) (ערך יחד עם שלמה חסון)
הערות שוליים

↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה
↑  קורות חיים, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
↑  פרס לחוקר הצעיר מאז 1993, קרן צלטנר למחקר שליד רוטרי ישראל
↑  זוכי פרס מיכאל ברונו
↑  פרס צלטנר, אתר אוניברסיטת תל אביב
↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
↑  קורות חיים, המוסד לחוק בין-לאומי
↑  חברי האקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי
↑  Karayanni, Michael, (forthcoming, 2024). The Extraterritorial Reach of American Class Actions: A Conflict-of-Laws Approach, AMERICAN JOURNAL OF COMPARATIVE LAW (forthcoming, 2024)
↑  מיכאיל קרייני, "המחנה השלישי" בזירת המאבק על הרפורמה המשפטית: הערבים-פלסטינים, פורום עיוני משפט (2023)
↑  Karayanni, Michael, (2018). Multiculturalism as Covering: On the Accommodation of Minority Religions in Israel, 66 AMERICAN JOURNAL OF COMPARATIVE LAW 831 (2018); Karayanni, Michael (2016). Groups in Context: An Ontology of a Muslim Headscarf in a Nazareth Catholic School and a Sephardic Ultra-Orthodox Student in Immanuel, 41 LAW & SOCIAL INQUIRY 973 (2016
↑  השפעת הליך ברירת הדין על סמכות השיפוט הבינלאומית (המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית, 2002)
↑  Conflicts in a Conflict: A Conflict of Laws Study on Israel and the Palestinian Territories (Oxford University Press, New York, 2014)
↑  The Separate Nature of the Religious Accommodations for the Palestinian-Arab Minority in Israel”, 5 Northwestern University Journal of International Human Rights 41 (2006)
↑  מיכאיל קרייני, ‏התביעה הייצוגית בישראל – על פרשת דרכים, דין ודברים ‏א 449 (2005)
↑  תקנה 411 לתקנות סדר הדין האזרחי: גבולות כבישת אופציית הערעור על החלטות ביניים, משפטים כט 139 (1998); סדרי דין הנקראים לסדר פעם שנייה: גבולותיה החדשים של אופציית הערעור על החלטת ביניים בהליך האזרחי, מחקרי משפט כח 153 (2012)
↑  הגילוי המוקדם בהליך האזרחי הישראלי: מגמות, משפטים לח 559 (2009)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263789005171  BIBSYS: 9043440  BnF: cb16277318c (data)  GND: 1060586258  ISNI: 0000 0001 1878 1392  LCCN: nr2003013193  NTA: 306122855  ORCID: 0000-0002-7773-1384  SUDOC: 126688702  VIAF: 76258326   WorldCat (עם VIAF): 76258326
מכתש רוטמיסטריבקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה 
 נתונים ומידות
 אורך:  2.7 ק"מ
 מיקום
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מיקום:  ליד רוטמיסטריבקה, מחוז צ'רקאסי
 קואורדינטות:  49°08′50″N 31°42′30″E﻿ / ﻿49.147222222222°N 31.708333333333°E﻿ / 49.147222222222; 31.708333333333
  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמכתש רוטמיסטריבקה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמכתש רוטמיסטריבקה(למפת מחוז צ'רקאסי רגילה) צ'רקאסי אומן סמילה זולוטונושה קניב זבניגורודקה קייב פולטבה קירובוגרד ויניצהמכתש רוטמיסטריבקה(למפת מחוז צ'רקאסי מוגדלת) צ'רקאסי אומן סמילה זולוטונושה קניב זבניגורודקה קייב פולטבה קירובוגרד ויניצהמכתש רוטמיסטריבקה
 
מכתש רוטמיסטריבקה (באוקראינית: Ротмістрівський кратер) הוא מכתש פגיעה אשר ממוקם ליד הכפר רוטמיסטריבקה במחוז צ'רקאסי שבאוקראינה.
אורך המכתש הוא 2.7 קילומטרים (1.7 מיל) בקוטר, עם גיל מוערך ב-120 ± 10 מיליון שנים (תקופת הקרטיקון התחתון). המכתש אינו חשוף לפני השטח, הוא קבור מתחת למרבצי משקע יבשתיים וימיים. המכתש מכיל עדשה משובצת של שברי גרניט וחלקיקים של זכוכית אימפקט, שעליהם פצלים, אבני גיר ואבני חול שמקורן בגרניט בגיל הקרטיקון התחתון.
מזרחית ליאווה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ברנרד קובלסקי 
 הופק בידי:  פיליפ יורדן, ויליאם פורמן
 תסריט:  ברנרד גורדון 
 עריכה:  ג'ון מקסוויני
 שחקנים ראשיים:  מקסימיליאן של בריאן קית' רוסאנו בראצי סאל מינאו דיאן בייקר
 מוזיקה:  פרנק דה וול 
 צילום:  מנואל ברנז'ה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Cinerama Releasing Corporation
 הקרנת בכורה:  26 בדצמבר 1968
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אסונות, סרט דרמה, סרט הרפתקאות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מזרחית ליאווה (באנגלית: Krakatoa, East of Java) הוא סרט אסונות אמריקאי משנת 1968 עם מקסימיליאן של, בריאן קית' ודיאן בייקר בתפקידים הראשיים.
העלילה כוללת מרדף אחרי אוצר בים ומרד על ספינה, כל זה על הרקע ההיסטורי של התפרצות הר הגעש קרקטואה בשנת 1883.
השם "מזרחית ליאווה" הוא מוטעה, מפני שהר הגעש קרקטואה נמצא מערבית ליאווה, אבל היוצרים בחרו בשם "מזרחית ליאווה" שהיה לדעתם שיווקי יותר.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
בישראל הופץ הסרט על ידי גבריאל מסרי.
תקציר העלילה

1883, הספינה "מלכת בטאביה" עוגנת בנמל אנג'ר (אנ') במערב יאווה. קברניט הספינה הוא כריס הנסון (מקסימיליאן של). פרט למטען, עולים לספיניה 30 אסירים אזוקים בכוונה להעבירם לבית סוהר באי סמוך.
לספינה עולה גם אהובתו של הנסון, לורה (דיאן בייקר). לורה היא אישה נשואה שנפרדה מבעלה לאחר סכסוך. הוא לקח את ילדם פיטר לספינה אריאן ביחד עם אוצר של פנינים יקרות. האונייה טבעה ולא ידוע מה גורל הנוסעים ובעיקר פיטר. לשם גילוי האניה מצטרפים אליה הצוללן קונרי (בריאן קית') המלווה בחברתו הזמרת צ'ארלי (ברברה ורלה), ג'ובני בורגזה (רוסאנו בראצי) ובנו ליאונקבלו (סאל מינאו) המפעילים כדור פורח, ד"ר ריגבי (מייקל ליטון) מתכנן מתקן הצלילה וארבע שולות פנינים בפיקודה של טושי (ז'אקי צאן).
מנהיג האסירים הוא לסטר דנציג (ג'. ד. קנון) דנציג והנסון מרשה לו להסתובב חופשי ולעזור לצוות הספינה. קונרי מכור ללאודנום שגורם לו להתפרצויות. הוא תוקף את אחת משולות הפנינים ונענש בכליאה בתא קרשים התלוי מעל הסיפון.
לפי המפות, ה"אריאן" שקועה במימי מצר סונדה, לא רחוק מהר הגעש קרקטואה שממנו בוקעות התפרצויות קטנות, אפר והתפוצצויות.
הם מתקרבים לקרקטואה שממשיך לפלוט אש ואפר. הבורגזים עולים על הכדור הפורח כדי לאתר את הספינה השקועה אך נסחפים ללוע הר הגעש הבוער. ברגע האחרון הם מצליחים להיחלץ ולקפוץ למים לפני שהכדור נשרף.
ריגבי יורד עם המתקן שבנה אך לא יכול להבחין בספינה הטבועה. לבסוף צוללים הנסון וקונרי ומבחינים בספינה. הם קושרים את הכספת ומעלים אותה למעלה. בינתיים מחולל דנציג מרד של האסירים, מנתק אותם מהכבלים וכולא את אנשי הצוות והנוסעים.
הנסון עומד לפני מרד של כל האסירים. הוא מנצל רגע של התפרצות הר הגעש, יורה בדנציג, מאיים על כל האסירים ובזרנוק מים הוא משליך אותם לים והם חותרים לקראת מותם על האי הגועש.
בכספת לא נמצא דבר אלא יומן האנייה ובה נכתב כי פיטר נמצא בבית ספר של המסיון בפלמבאנג ועמו התיבה עם הפנינים. הם מחליטים לשוט לשם דרך המצר כשמהלוע נפלטים גושי לבה לוהטים לתוך הספינה מהם נספים לאונקבלו וטושי.
לבסוף מתברר שבית הספר של המסיון פונה בסירה אותה הם מצליחים למצוא ולורה מתאחדת עם בנה פיטר. כעת מתחילה ההתפרצות הגדולה עם גלי צונאמי.
הנסון מחליט להישאר במים העמוקים אך ריגבי וחברתו, עם ג'ובאני ושולות הפנינים, מחליטים לשוט בסירה לחוף שם משיגים אותם גלי הצונאמי הענקיים וכולם נספים.
הספינה מיטלטלת בין גלי הצונאמי האדירים, עומדת להתבקע ומים זורמים מכל הצדדים אבל לבסוף נרגע הים והם ניצלים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מקסימיליאן של | כריס הנסון | רב חובל |
| בריאן קית' | הארי קונרלי | צוללן |
| רוסאנו בראצי | ג'ובני בורגזה | בעל כדור פורח |
| סאל מינאו | לאונקבלו בורגזה |  |
| דיאן בייקר | לורה | אהובתו של הנסון |
| ברברה ורלה | צ'רלי | זמרת |
| ג'ון לייטון | דאגלס ריגבי | מהנדס |
| ג'.ד. קנון | לסטר דנציג | ראש המורדים |
| ז'אקי צאן | טושי | צוללנית |
הערות שוליים

↑  מזרחית ליאוה, באתר ארכיון המדינה
מיפוי דיגיטלי

מיפוי דיגיטלי או קרטוגרפיה דיגיטלית היא תורת היצירה, העריכה, הקריאה, העיבוד וההדפסה של מפות גאוגרפיות באופן דיגיטלי. התפקיד העיקרי של טכנולוגיה זו הוא לייצר מפות שנותנות ייצוגים מדויקים של אזור מסוים, תוך פירוט של צירי כביש ראשיים ונקודות עניין אחרות. הטכנולוגיה מאפשרת גם חישוב מרחקים ממקום למקום.
על אף שניתן למצוא מיפוי דיגיטלי במגוון יישומי מחשב, כגון גוגל מפות, השימוש העיקרי במפות אלו הוא במערכות GPS, המשמשת במערכות ניווט סטנדרטיות לרכב (אנ').
שורשי המיפוי הדיגיטלי החלו במפות נייר מסורתיות כגון Thomas Guide (אנ') ו-A עד Z. מפות נייר מספקות נופים בסיסיים הדומים למפות דרכים דיגיטליות, אך לרוב הן מסורבלות, מכסות רק אזור ייעודי, וחסרות פרטים ספציפיים רבים, כגון חסימות דרכים. בנוסף, אין דרך "לעדכן" מפת נייר מבלי לקבל גרסה חדשה. מצד שני, מפות דיגיטליות, במקרים רבים, ניתנות לעדכון רק לאחרי סנכרון עם שרתי החברה.
המפות הדיגיטליות המוקדמות ביותר הכילו אותן פונקציות כמו מפות נייר. עם זאת, עם התפתחות הטכנולוגיה והתרחבותה של GPS, נוספו פרמטרים שבמפות נייר רגילות לא ניתן לקבל, כגון עדכוני תנועה, נקודות עניין ומיקומי שירות. בנוסף, יש מפות דיגיטליות, כגון Google Earth, שבהן ניתן לראות נופים בתלת-מימד.
ראו גם

קרטוגרפיה
מערכת מידע גאוגרפי
מפה גאולוגית
הערות שוליים

↑  "Navigation device assisting road traffic congestion management." FreshPatents.com. 9 March 2007. 12 Oct. 2008.
↑  Husby, Jonathon. "In-car navigation matures beyond ‘Point A to Point B’." Electronic Engineering Times. 28 Jan. 2008.. 12 Oct. 2008.
↑  Remondino, Fabio. "Heritage recording and 3D modeling with photogrammetry and 3D scanning (אורכב 10.10.2022 בארכיון Wayback Machine)." Remote Sensing 3.6 (2011): 1104-1138.
מועדון גברים

מועדון הגברים Savile Club בלונדון, 2010
מועדון גברים, או מועדון ג'נטלמנים, הוא מועדון חברתי פרטי המיועד לגברים. מועדונים מסוג זה נוסדו במקור עבור בני המעמד העליון באנגליה במאה ה-18, ולאחר מכן קמו מועדונים דומים במקומות נוספים בעולם.
מועדון גברים מכיל בדרך כלל פינת אוכל, בר, ספרייה, חדר ביליארד, ומספר חדרים המיועדים לקריאה, משחקים או מפגשים חברתיים. במועדונים רבים יש גם חדר כושר, וחלקם מיועדים לעוסקים בענפי ספורט כגון שיט, סקי וטיפוס הרים.
השם מועדון חברים מקובל כיום לציון מועדונים המקבלים לשורותיהם גברים ונשים כאחד.
היסטוריה

מועדון הגברים הראשון היה White's (אנ'), שנוסד בלונדון בשנת 1693. המועדון עדיין קיים כיום, והוא נחשב בעיני רבים למועדון הפרטי האקסקלוסיבי ביותר בלונדון. במהלך המאה ה-18 הוקמו מועדוני גברים רבים בווסט אנד של לונדון, בעיקר באזור סנט ג'יימס, וחלקם עדיין פעילים כיום. מועדונים אלה היו אריסטוקרטיים באופיים, ובדרך כלל כללו משחקי הימורים, שהיו בלתי-חוקיים מחוץ למועדונים אלו.
מועדוני הגברים בלונדון הגיעו לשיא הפופולריות בשנות ה-80 של המאה ה-19, אז פעלו בה מעל ל-400 מועדונים. אחד ההסברים לתופעה קשור לחוקי זכות הבחירה באנגליה (אנ') ששונו מספר פעמים במהלך המאה ה-19 ובכל שינוי נוספו גברים רבים לפנקס הבוחרים. גברים אלו חשו שהמעמד החברתי שלהם עלה עקב השינויים בחוק. תחושת הגבריות שלהם התגברה, והם ניסו להתקבל למועדוני הגברים בעיר. המועדונים הוותיקים חששו מהרחבת השורות, ולכן הוקמו מועדונים חדשים רבים כדי לענות על הביקוש. תופעה זו נצפתה שוב בשנת 1918, בה נחקק "חוק ייצוג העם (אנ')", שהרחיב עוד יותר את זכות הבחירה, ושוב נפתחו בלונדון מועדוני גברים חדשים.
בסוף המאה ה-19 רוב הגברים במעמד הביניים ומעלה היו חברים במועדוני גברים. אדם שלא התקבל לאף מועדון כונה "אל-מועדוני" (unclubabble, מילה שהומצאה על ידי סמואל ג'ונסון).
בדרך כלל מועדוני הגברים התאפיינו בכך שחבריהם התעניינו בפוליטיקה, ספרות, ספורט, אמנות, מכוניות ותיירות. לעיתים קרובות חלק מחברי המועדון היו חברים מילדות או מהשירות הצבאי.
המועדונים לא שימשו למופעי בידור, אלא היו מעין מקום מפלט מהעבודה ומחיי המשפחה, בדומה לבתי קפה באימפריה העות'מאנית (אנ'). חברי המועדון היו משחקים משחקי חברה, אוכלים ארוחה קלה, ובחלק מהמועדונים היו חדרים ללינת לילה, ששימשו בעיקר לגברים צעירים שסיימו את לימודיהם אך לא יכלו עדיין להרשות לעצמם לשכור דירה בלונדון.
בסוף המאה התשע עשרה הוקמו גם מועדוני נשים, במתכונת דומה למועדוני גברים. עם השנים הם הפכו למועדונים פרטיים המיועדים לנשים וגברים כאחד, וכיום פועל רק מועדון אחד בלונדון המיועד לנשים בלבד.
המועדונים אירחו מדי פעם גם אורחים של חברי המועדון. הרולד מקמילן נהג להתארח באופן זה במועדוני הגברים היוקרתיים ביותר בלונדון.
לכל מועדון היו דרישות קבלה מחמירות, ורשימות המתנה בנות שנים ארוכות. ידועים מספר מקרים של אנשים שהתקבלו למועדון לאחר תקופת המתנה של 16 שנה. דרישות אלה התמתנו בהדרגה בתחילת המאה ה-20, ומשנות השבעים ואילך החלו מועדונים רבים לקבל נשים וגברים כאחד.
מועדוני גברים מופיעים רבות בספרות, בעיקר של סופרים אנגלים או כאלו העוסקים בתרבות האנגלית, כגון מועדון הפיקוויקים, מסביב לעולם בשמונים יום, ספרי ג'יימס בונד וספריו של פ. ג. וודהאוס.
תהליך הקבלה למועדוני גברים

כיום, אדם המעוניין להתקבל למועדון צריך להכיר כמה חברים בו במשך תקופה ארוכה, ואלה ממליצים עליו בפני ועדת קבלה. קיימת רשימת המתנה ארוכה של מועמדים. כאשר מגיע תורו של המועמד, ועדת קבלה רשאית לראיין אותו, ולשמוע טיעוני תמיכה או התנגדות מצד חברים אחרים. לכל מועדון יש קריטריונים לקבלת חברים, אך לרוב הם אינם מוגדרים במפורש, ומועמדים מתקבלים או נדחים ללא כל נימוק. אם מועמד נדחה, מצפים מאלה שהמליצו עליו לפרוש מהמועדון, מכיוון שהם הציעו מועמד לא-ראוי. אירוע כזה מתרחש לעיתים נדירות, כי בדרך כלל אחד מחברי הוועדה ניגש לשוחח עם הממליצים ורומז להם להסיר את המועמד מהרשימות, כדי למנוע מבוכה לכל הנוגעים בדבר.
מועדוני גברים כיום

כיום קיימים מועדוני גברים ברחבי העולם, בעיקר במדינות חבר העמים הבריטי ובארצות הברית. מועדונים רבים מציעים אירוח הדדי לחברי מועדונים אחרים בעת נסיעה לחו"ל.
מועדוני גברים כיום > הממלכה המאוחדת

בלונדון קיימים כמה עשרות מועדוני גברים, חלקם מיועדים לעוסקים בענפי ספורט כגון שייט, סקי וטיפוס הרים. מועדוני גברים שהוקמו במאה ה-19 פעילים כיום גם מחוץ ללונדון, בערים אדינבורו, בלפסט, בריסטול, ברמינגהם, ג'רזי, ליברפול, מנצ'סטר וקרדיף.
חידושי התקשורת הטכנולוגית העיבו על האופי המסורתי של מועדוני הגברים בממלכה, ואי לכך נהוג בהם להימנע משיחות בענייני עבודה וכספים, ואסור להיכנס אליהם עם מחשב נייד או טלפון סלולרי.
מועדוני גברים כיום > ארצות הברית

מועדוני הגברים הוותיקים ביותר בארצות הברית נוסדו במאה ה-18. הראשון היה South River Club באנאפוליס, מרילנד, שנפתח בסביבות שנת 1700. אחריו, בשנת 1732, נפתח באזור כפרי בפנסילבניה מועדון גברים המיועד לעוסקים בדיג.
כיום קיימים ברוב הערים הגדולות בארצות הברית מועדוני גברים מסורתיים. רבים מהם קשורים למועדונים ותיקים בלונדון ובמקומות אחרים בעולם. בערים הבאות פועלים כיום לפחות חמישה מועדוני גברים: אטלנטה, בוסטון, דטרויט, דנוור, לוס אנג'לס, ניו אורלינס, ניו יורק, סיאטל, סינסינטי, סן פרנסיסקו, פילדלפיה ושיקגו. בניו יורק עצמה יש כ-40 מועדוני חברים, בהם מועדון ייל (אנ'), שהוא הגדול ביותר בעולם. הוא שוכן במבנה בן 22 קומות וחברים בו כ-11,000 גברים ונשים. החברות במועדון מוגבלת לבוגרים ולסגל האקדמי של אוניברסיטת ייל.
מועדונים אלה מכונים בארצות הברית "מועדון חברים" או "מועדון פרטי", מכיוון שהכינוי "מועדון גברים" משמש בדרך כלל למועדון חשפנות.
מועדוני גברים כיום > מדינות נוספות

מועדוני גברים משגשגים כיום במדינות שהיו תחת שליטת האימפריה הבריטית, בפרט בהודו, פקיסטן ובנגלדש. כמו כן קיימים מועדוני גברים רבים במדינות חבר העמים הבריטי: אוסטרליה, אירלנד וקנדה.
במספר ערים נוספות בעולם קיים מועדון גברים שהוקם על ידי קהילה של יוצאי הממלכה המאוחדת שהתגוררו בעיר. בין השאר קיימים מועדונים כאלה בערים גדולות בארגנטינה, דרום אפריקה, הונג קונג, יפן, פרו, צ'ילה, צרפת, סינגפור ותאילנד.
מועדוני גברים כיום > בישראל

בישראל לא הוקמו מועדוני גברים במתכונת הבריטית, אם כי קיימים מועדוני ספורט ומועדונים בהם נפגשים אנשי עסקים, בהם המועדון המסחרי והתעשייתי.
בשנת 2018 עלתה יוזמה להקים ביפו מועדון חברים, לנשים וגברים, של רשת סוהו האוס (אנ'), שבסיסה בלונדון ולה כ-30 מועדונים ב-10 מדינות. המועדון נפתח באוקטובר 2021.
הערות שוליים

↑  יעל ולצר, מועדוני העסקים בישראל: יוקרתיים, נחשבים וכנראה שלא תתקבלו אליהם, באתר ynet, 12 בפברואר 2021.
↑  ירון טן ברינק, ‏מועדון החברים שמפגיש אמנים מכל העולם הגיע לתל אביב. בערך, באתר "Time Out ישראל", 18 בנובמבר 2018.
↑  עדי פוגל הולנדר, מועדון הסוהו האוס ביפו נפתח. קבלי הצצה למקום שאסור לצלם לאינסטגרם, באתר את, ‏3 באוקטובר 2021.
מועדון ייל בניו יורק, נוסד בשנת 1897
מועדון גברים במונטריאול, קנדה.
מילא 18 (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ליאון יוריס 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  מלחמת העולם השנייה 
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 תאריך הוצאה:  1961 
 
מילא 18 הוא רומן מאת ליאון יוריס, שעלילתו מתרחשת בוורשה הכבושה על ידי הנאצים, בפולין, שלפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. מילא 18 נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס והגיע למקום השני באוגוסט 1961. עבודתו של יוריס, המבוססת על אירועים אמיתיים, מגוללת את הכיבוש הנאצי בפולין ואת הזוועות של דה-הומניזציה שיטתית וחיסולה של עם יהדות פולין. השם "מילא 18" נלקח מבונקר המטה של לוחמי ההתנגדות היהודים מתחת לבניין ברחוב מילא 18. המונח "גטו" מקבל משמעות ברורה יותר כאשר המנהיגים היהודים האמיצים נלחמים בקרב אבוד לא רק נגד הנאצים ועוזריהם, אלא גם משתפי פעולה מקומיים ובינם לבין עצמם. בסופו של דבר, ככל שהגטו מצטמצם להריסות, כמה אנשים אמיצים עם מעט כלי נשק וללא עזרה מבחוץ מקבלים את הפיקוד על הגנת הגטו, מקימים צבא מאולתר ויוצאים לקרב.
הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי יעל נמרודי, בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1995.
סיכום

כמו בספרים רבים אחרים של יוריס, הסיפור מסופר ברובו מנקודת מבטו של עיתונאי; במקרה זה, עיתונאי אמריקני-איטלקי, כריסטופר דה מונטי, שנשלח לוורשה לאחר שסיקר את מלחמת האזרחים בספרד. אף שהוא נועד להיות צופה מבולבל ונייטרלי, הוא נפגש גם עם ההיררכיה הנאצית וגם עם יהודי ורשה. הוא מנהל רומן נלהב עם אשתו של אחד ממנהיגי הקהילה היהודית ובנוסף הוא פוגש בזונות שסיפקו הנאצים.
בזמן שהגטו מוקף ומצטמצם להריסות, הוא זורק את חלקו עם המגינים הנועזים. הוא אחד הניצולים הבודדים שמצליח לברוח עם צעירה, גבריאלה רק, בהריון לילד של אחד המגנים, אנדריי אנדרופסקי, קצין צבא פולני לשעבר.
סיכום > דמויות

אנדריי אנדרופסקי הוא קצין חטיבת אולאן בצבא הפולני, ויהודי. הוא חם מזג וכמה דמויות אחרות מעירות שהוא הכי טוב בהובלת פרשים ונלחם ללא תקווה עד הסוף. הוא נשאר בגטו לאחר נפילת הבונקר במילא 18 שם מת לאחר מכן.
גבריאלה ראק היא חברתו של אנדריי אנדרופסקי, אף על פי שהם מחליטים לא להתחתן בגלל המוצא היהודי של אנדריי. היא עבדה בשגרירות אמריקאית בוורשה לפני המלחמה ובסוף הספר נשאה את ילדו של אנדריי.
כריסטופר דה מונטי הוא עיתונאי שאביו איטלקי ואמו אמריקאית. בעודו מתנגד לפשיזם ונחוש בדעתו להוציא את האמת לעולם, הוא אינו מסייע ללוחמים בגטו עד שנאלץ להיכנס לגטו על ידי קצין תעמולה נאצי בפולין. הוא האדם היחיד שידע את מיקומם של כל יומני הגטו.
אלכסנדר ברנדל הוא ממובילי ההתקוממות ואביו של וולף ברנדל. הוא התחיל יומן, אשר מאוחר יותר הורחב ל-24 כרכים על ידי אנשי הגטו. מבוסס באופן רופף על עמנואל רינגלבלום.
וולף ברנדל הוא בנו של אלכסנדר ואחד ממנהיגי המרד. הוא בורח מהגטו עם קומץ ניצולים כולל חברתו רחל ברונסקי. בסוף הספר כותב כריסטופר דה מונטי כי רחל וולף לא נלחמה בקבוצת התנגדות יהודית אחרת.
רחל ברונסקי היא בתם של פול ודבורה ברונסקי וחברתו של וולף ברנדל. לצד היותה מוזיקאית מוכשרת וחיילת מצוינת, היא מסייעת לוולף בפיקוד חלקו בצבא. כשההתקוממות מסתיימת בורחת ווולף עם כמה אחרים מהביוב ולמקום מבטחים.
דבורה ברונסקי היא אהובתו של כריסטופר דה מונטי ואשתו של פול ברונסקי. היא גם אחותו של אנדריי אנדרופסקי. בעוד שדבורה לא חשה שום אהבה לפול, במיוחד לאחר שהוא מתנגד להתנגדות בגטו, היא מסרבת לעזוב אותו עד שהוא מת. לדבורה שני ילדים – רחל וסטפן ברונסקי.
פול ברונסקי הוא בעלה של דבורה ברונסקי, ואף שהוא יהודי, אינו מעוניין להיות קשור ליהודים אחרים בשום דרך. הוא עובד במועצה היהודית ומאמין בשיתוף פעולה עם הגרמנים ומתנגד להתנגדות היהודית. בסופו של דבר הוא מתאבד לאחר שלא הצליח להתמודד עם הלחץ של שני הצדדים. מבוסס באופן רופף על אדם צ'רניאקוב.
פרנץ קניג הוא גרמני אתני החי בפולין שמקבל מעמד גבוה יותר לאחר הפלישה הנאצית. ככל שהמלחמה מתקדמת, קניג מושחת יותר ויותר. הוא מצליח להוביל את פול ברונסקי לנהל את המכון הרפואי בוורשה.
ראו גם

גטו ורשה
מרד גטו ורשה
הערות שוליים

↑  "Adult New York Times Best Seller Lists for 1961". Hawes Publications. נבדק ב-19 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leon Uris (1955). Angry Hills. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Leon Uris (1958). Exodus.
↑  Leon Uris (1970). QB VII.
1 2  Leon Uris (1961). Mila 18. Garden City, New York: Doubleday and Company.
מיפוי קטבים ואפסים

הקטבים והאפסים במישור ה-S של מסנן צ'בישב מעביר נמוכים מסוג II מסדר 5, שיוערכו כמסנן זמן בדיד
קטבים ואפסים במישור z של מסנן צ'בישב בזמן הבדיד, כפי שהם ממופים למישור Z תוך שימוש בשיטת התמרת Z מותאמת עם T = 1/10 שנייה. נקודות התדר המסומנות והקווים המקווקוים של קצה הפס מופו באמצעות הפונקציה z=e i ω T, כדי להראות כיצד התדרים לאורך ציר iω במישור ה-s ממופים אל מעגל היחידה במישור z-.
שיטת התמרת Z מותאמת, הנקראת גם מיפוי קטבים ואפסים או שיטת התאמת קטבים ואפסים, ובקיצור MPZ או MZT, היא טכניקה נפוצה להמרת עיצוב מסנן בזמן רציף לעיצוב מסנן בזמן בדיד (מסנן ספרתי).
השיטה פועלת על ידי מיפוי כל הקטבים והאפסים של התמרת לפלס למיקומים במישור z  z=e^{sT}, עבור מרווח דגימה  T=1/f_{\mathrm {s} }. עבור מסנן אנלוגי עם פונקציית תמסורת:
מותמר לפונקציית תמסורת:
מכיוון שהמיפוי כורך את מישור ה-s  j\omega  ציר מסביב למעגל היחידה של מישור z שוב ושוב, כל אפסים (או קטבים) הגדולים מתדר נייקוויסט ימופו למיקום בעל אליאס.
במקרה הנפוץ של פונקציית התמסורת האנלוגית בעלת יותר קטבים מאפסים, האפסים ב  s=\infty  ניתן להזיז באופן אופציונלי למטה לתדר נייקוויסט על ידי הצבתם ב־ z=-1, מה שגורם לפונקציית התמסורת לרדת כ־ z\rightarrow -1 באופן כמעט זהה להעתקה הביליניארית (BLT).
בעוד שההעתקה הזו משמרת את היציבות ואת המופע המינימלי, היא לא שומרת על תגובת זמן או תחום תדר ולכן לא נעשה בה שימוש נרחב. שיטות נפוצות יותר כוללות את שיטות ה-BLT ואינווריאנטיות הלם. עם זאת, MZT מספק פחות שגיאת תגובה בתדר גבוה מאשר ה-BLT, מה שמקל על התיקון על ידי הוספת אפסים נוספים, הנקרא MZTi (עבור "משופר").
יישום ספציפי של שיטת התמרת Z מותאמת בתחום הבקרה הדיגיטלית היא עם הנוסחה של אקרמן (Ackermann), אשר משנה את הקטבים של המערכת הניתנת לשליטה; באופן כללי ממיקום לא יציב (או קרוב) למקום יציב.
תגובות המסנן (מקווקו), וקירוב הזמן הבדיד שלו (מוצק), עבור תדר חיתוך נומינלי של 1 הרץ, קצב דגימה 1/T = 10 הרץ. מסנן הזמן הבדיד אינו משחזר את תכונת האקוויריפל של צ'בישב (Chebyshev equiripple) בפס העצירה עקב הפרעה מהעתקים מחזוריים של התגובה.