stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיר אוריין
הערות שוליים

↑  משה בן שאול, כך משתשעת הכנופיה, מעריב, 19 ביולי 1968
↑  עכבר העיר, ג'וליה סטיילס תככב בגרסה האמריקאית ל"תמרות עשן", באתר הארץ, 4 במרץ 2012
↑  אייל מלובן, עכבר העיר, "מעבר ל-10 מטרים נמצאת התהום של התיאטרון המסחרי", באתר הארץ, 22 בדצמבר 2012
↑  אליקים ירון, אמיר בלי שורשים, מעריב, 18 באפריל 1986
↑  תום שגב, פעמיים אלוהים בתנור, צ'פס, סלט, כותרת ראשית, 26 במרץ 1986
↑  עידוא דגן, ‏באים בשביל החומוס, נשארים בשביל הפרינג', באתר גלובס, 17 באוגוסט 2004
↑  נתי אורנן, הדיבוק: על עולם היהדות הקנאית, באתר הארץ, 25 ביולי 2009
איתן בר-יוסף, עכבר העיר תל אביב, מגרש השדים פוגש את ינטל, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009
↑  ליטל לוין, היום לפני 26 שנה: כתב אישום נגד רב-חובל שהפקיר אפריקאי בים, באתר הארץ, 25 ביוני 2011
↑  בילי מוסקונה-לרמן, השיטה על פי אוריין, מעריב, 13 בנובמבר 1987
↑  אליקים ירון, סתם בלבול מוח, מעריב, 29 באפריל 1988
↑  רחלה זנדבק, בין הצירים והכיסאות - שיאת אוריין - הצגת הדגמה של תיאטרון החדר, כותרת ראשית, 20 באפריל 1988
↑  חיים נגיד, אמיר אוריין ידריך שחקנים בעכו, מעריב, 23 באוגוסט 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463544405171  ISNI: 0000 0000 5112 053X  LCCN: nr90029295  VIAF: 29386366   WorldCat (עם VIAF): 29386366
אנדש סונה

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1985 (בן 39) Kiruna Municipality, שוודיה 
 לאום:  Northern Sámi people 
 פרסים והוקרה:  Young Artist of the Year (2009) 
 
אנדש סונה (בשוודית: Börje Karl Anders Sunna; נולד ב-11 באפריל 1985) הוא צייר ואמן שוודי ממוצא סאמי הידוע בשילוב נקודת מבט פוליטית חזקה ביצירות האמנות שלו. ציוריו של סונה הם עדות למאבקים המשפטיים של משפחתו כדי להגן על זכויותיהם על עדרי האיילים שלהם. יצירותיו מספרות גם את סיפור האלימות והדיכוי השוודית נגד העם הסאמי.
האמנות של סונה היא פוליטית, ולעיתים קרובות מתמקדת בהיסטוריה הסאמית ובקונפליקט רב השנים של משפחתו עם משלחת גידול האיילים של המחוז. בעבודתו, סונה משתמש בשכבות עבות של צבע, טכניקות גרפיטי, קולאז' והדפסים עם מוטיבים המתארים דיכוי של הסאמים, כולל העברות בכפייה ותצלומים מהמכון השוודי לביולוגיה גזעית.
בנוסף לציור, סונה עובד עם מיצבים גדולים יותר. בחלק מהתערוכות הוא משתף פעולה עם האמן והצלם מיכל ברואר.
ב-2022 תערוכה של ציוריו הופיעה במסגרת הביתן הנורדי בביאנלה של ונציה.
ביוגרפיה

סונה נולד בקהילת ג'וקסג'רבי של קירונה, מחוז נורבוטן, שוודיה. הוא גדל במשפחת רועי איילים בקיקסיאסבארה ליד גבול פינלנד והתחנך באקדמיה לאמנויות יפות, אומאה ואוניברסיטת קונסטפק לאמנויות, מלאכת יד ועיצוב.
בשנת 2013, סונה ספג ביקורת מצד סאמים על השימוש שלו בדגל הסאמי כקנבס לציור בסגנון גרפיטי של גבר סאמי בעל פני גולגולת אוחז ברובה-AK-47.
חלק מהאמנות של סונה מוצגת לציבור בבית המשפט המחוזי בגליוואר, לאחר שנרכשה על ידי מועצת האמנויות השוודית ב-2015.
ב-2017 ביים יחד עם אינגה ויקטוריה פאבה את סרט האנימציה הקצר "התעוררי אלנה, התעוררי!" הסרט זכה בפרס ג'יין גלסקו בפסטיבל imagineNATIVE לאמנויות הקולנוע והמדיה לשנת 2017 בטורונטו ובפרס הסרט הקצר של ילידים הטוב ביותר בפסטיבל 2018 בפינלנד.
יחד עם מארט אנה סארה ופאולינה פאודורוף ייצג סונה את הסאמים בביתן הנורדי,במהלך הביאנלה ה-59 בוונציה 2022.
חיים אישיים

כיום הוא מתגורר ביוקמוק, שוודיה.
הערות שוליים

↑  Anders Sunna Sami Pavilion Venice Biennale Art Exhibition, www.visit-venice-italy.com
↑  The Sámi Pavilion, Office for Contemporary Art Norway (באנגלית)
↑  Kevin Brazil, The Sámi Artists Fighting For Self-Determination In Venice, Frieze, ‏2022-04-14 (באנגלית)
↑  דבי לוזיה, נוסעים לוונציה? אל תפספסו ביקור בביאנלה, באתר ynet, 25 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 125944631X  ISNI: 0000 0004 8092 5061  VIAF: 7149294362980522077   WorldCat (עם VIAF): 7149294362980522077
דן אריאלי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1967 (בן 57) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דיוק  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  בית הספר לניהול MIT סלואן  אוניברסיטת דיוק 
 פרסים והוקרה:  פרס איג נובל 
 www.danariely.com
 
דן אריאלי (נולד ב-29 באפריל 1967) הוא פרופסור ישראלי לפסיכולוגיה וכלכלה התנהגותית בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת דיוק. עומד בראש חברת "קיימא", המתמחה בפתרון בעיות על ידי עיצוב התנהגות, והקים מספר חברות הזנק בתחום.
הרצאות TED של אריאלי זכו ללמעלה מ-15 מיליון צופים. ספריו, בהם "לא רציונלי ולא במקרה" (2009), "לא רציונלי אבל לא נורא" (2010) ו"האמת על באמת" (2012), שעוסקים בתהליך קבלת החלטות של אנשים, דרך ניסויים שונים בתחום הפסיכולוגיה והכלכלה ההתנהגותית, הפכו לרבי-מכר ברשימת "הניו יורק טיימס" ותורגמו לעשרות שפות.
ביוגרפיה

אריאלי נולד בניו יורק בעת לימודיו של אביו באוניברסיטת קולומביה. הוא גדל ברמת גן וברמת השרון. בהיותו תלמיד תיכון, בעת הכנות לטקס במסגרת תנועת הנוער העובד והלומד, נפגע מזיקוק מגנזיום שהתפוצץ לידו, ונכווה בכוויות מדרגה שלישית שכיסו 70 אחוזים משטח גופו. כתוצאה מהפגיעה הקשה אושפז במשך שלוש שנים במרכז הרפואי שיבא כתוצאה מכך לא גדל זקן במחצית מפניו דבר שהפך לסימן ההיכר שלו, הוא סיפר כי הוא מגדל זקן כדי לעודד נפגעים אחרים.
ביוגרפיה > לימודים

עם השיפור במצבו הבריאותי החל ללמוד פילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב וסיים תואר ראשון. בהמשך השלים תואר דוקטור בפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ב-1996. לאחר פגישה עם פרופ' דניאל כהנמן, ממייסדי תחום הכלכלה ההתנהגותית, נמשך לתחום וב-1998 קיבל תואר דוקטור במנהל עסקים בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא של אוניברסיטת דיוק. הוא מגדיר את תחום הכלכלה ההתנהגותית כ"כלכלה המנסה להסביר גורמים, שהכלכלה הקלאסית הזניחה בעת שפנתה למודלים מתמטיים".
ביוגרפיה > קריירה אקדמאית

בשנים 1998–2008 כיהן כפרופסור לכלכלה התנהגותית בבית ספר סלואן למנהל עסקים ב-MIT וב-MIT Media Lab. משנת 2008 מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ולכלכלה התנהגותית בקתדרה ע"ש ג'יימס ביוקנן דיוק (James B. Duke Professor of Behavioral Economics) בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא.
ביוני 2014 הוענק לו תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין.
ב-2018, האתר "thebestschools.org" העוסק בדירוג ומיפוי של מוסדות להשכלה גבוהה, כלל את אריאלי ברשימת 50 הפסיכולוגים החיים המשפיעים ביותר..
ביוגרפיה > יזמות

אריאלי הוא ממייסדי החברה הישראלית "קיימא", המשלבת תובנות מעולם הכלכלה ההתנהגותית במשרדי הממשלה השונים, באמצעות אגף התקציבים במשרד האוצר. כמו כן הקים מספר סטארטאפים בתחום, בהם ביוורקס, טיימפול, ג'ני ושאפה ויועץ לחברות נוספות, בהן חברת הביטוח למונייד.
ב-2020, עם תחילת משבר הקורונה, זכתה קבוצת קיימא שבראשותו במכרז בזק ממשלתי למאבק בקורונה על ידי פיתוח כלים לניטור התנהגות אוכלוסייה ולשיפור הציות להוראות משרד הבריאות.
ביוגרפיה > בתקשורת

ב-2015 הוקרן סרט שיצר בשם "כל האמת על השקרים".
בשנת 2022 שודרה בערוץ הישראלי כאן 11 הסדרה "למה ככה?", בה אריאלי מציג מחקרים בנושאים חברתיים שונים.
מחקריו

מחקריו של אריאלי עוסקים בנושאים מגוונים, החל ממחקרים על תפיסה וראייה וכלה במחקרים על התאבדויות בקרב רופאים. עיקר עבודתו מתמקדת בארבעה תחומים מרכזיים:
מחקריו > ביקורת על הנחות הכלכלה הקלאסית והתנהגות צרכנית

אריאלי חוקר את ההנחות היסוד של הכלכלה הקלאסית, ומראה כיצד כללים כמו היצע וביקוש לא מתנהגים תמיד כפי שמקובל לחשוב. לדוגמה, בשיתוף פעולה עם ג'ורג' לורסטין ודרג'ין פרילאק הראה כיצד הערכות כלכליות של אנשים למוצרים ולחוויות אינן יציבות כפי שמניחים המודלים הכלכליים המסורתיים, אלא מושפעות מעוגנים שרירותיים וממניפולציות חיצוניות. הם טבעו את המונח "שרירותיות עקבית", המתאר כיצד החלטות כלכליות עשויות להיות עקביות יחסית במצבים מסוימים אך עדיין מבוססות על עקרונות פסיכולוגיים לא יציבים ולא רציונליים. מחקר נוסף בתחום זה הוא על מחקר על ״ההשפעה של מחיר אפס" (Zero Price Effect). המחקר של אריאלי ועמיתיו מראה כי כאשר מוצרים מוצעים במחיר אפס, אנשים נוטים להעריך אותם באופן לא פרופורציונלי יותר מאשר מוצרים במחיר נמוך. בניסויים שערכו, הם הראו שאנשים מתייחסים להצעות חינמיות לא רק כהוזלה בעלות, אלא גם כהגדלה של הערך הנתפס של המוצר, ומכך נובע ש"כוח המשיכה של מחיר אפס" משפיע באופן משמעותי על הבחירה של הצרכנים.
מחקריו > רמאות ואתיקה

מחקריו של אריאלי מראים שאנשים לא חושבים על רמאות בצורה פשטנית של עלות-תועלת, אלא מושפעים מרציונליזציה ואמונה שהם יכולים להצדיק את מעשיהם. במחקר שפרסם עם נינה מזר ואון אמיר, הציגו אריאלי ועמיתיו את תאוריית "תחזוקת הדימוי העצמי" (Self-Concept Maintenance Theory), לפיה אנשים יכולים לרמות במידה מועטה כך שהפעולה לא תגרום להם לראות את עצמם כאנשים לא ישרים, וכך הם מצליחים לשמור על דימוי עצמי חיובי. המאמר מציג שישה ניסויים התומכים בתיאוריה זו, המדגימים שאנשים מרמים במידה שמאפשרת לאזן בין היתרונות של חוסר יושר לשמירה על התפיסה העצמית שלהם.
מחקריו > השפעת רגשות על קבלת החלטות כלכליות

בעוד שבכלכלה המסורתית רגשות נתפסים כלא רלוונטיים, בדק אריאלי האם רגשות כן משפיעים על החלטות כלכליות, במיוחד בתחום של נורמות חברתיות ונורמות שוק. במחקרים אלו, הוא מדגים כיצד תחושות כמו אהבה, כעס או תחושת חוסר שליטה עצמית משפיעות על החלטות כלכליות יומיומיות. למשל, במחקר של אריאלי ולואונשטיין בחן כיצד עוררות מינית משפיעה על קבלת החלטות בתחומים שונים. הם מצאו שעוררות מינית משנה את השיפוט וההחלטות, בעיקר בהערכת גירויים מיניים, נכונות להתנהגות לא מוסרית לצורך סיפוק מיני, והסבירות למין לא בטוח. התוצאות הראו שעוררות מינית הפחיתה את הסבירות לשימוש בקונדום, והדגישו את החשיבות בהבנת השפעת הרגשות על קבלת החלטות. במאמר אחר מראה אריאלי את ההשפעה של דחיינות על ביצועים ואת הדרך שבה אנשים מנסים להתגבר עליה באמצעות קביעת דד-ליינים לעצמם. נמצא כי אנשים מוכנים להטיל על עצמם מגבלות על מנת לשפר ביצועים, אך לא תמיד עושים זאת באופן אופטימלי. במאמר נוסף מראה אריאלי כיצד התדלדלות משאבי השליטה העצמית מגבירה את חוסר היושר. המחקר מצא כי כאשר אנשים מותשים מבחינת שליטה עצמית, הם נוטים לרמות יותר.
מחקריו > מוטיבציה במקום העבודה

אריאלי מראה במחקריו שגורמים כמו כסף הן רק חלק קטן ממה שמניע אנשים בעבודה. מחקרים שערך, כולל מחקר שבוצע באינטל, מראים שהערכה ומשמעות בעבודה הם גורמים חשובים יותר. בניסוי שביצע במפעל של אינטל בישראל, ניסה לבחון את ההשפעה של תמריצים שונים על המוטיבציה והפרודוקטיביות של העובדים. אריאלי הראה שבטווח הארוך תמריצים כספיים עשויים דווקא להפחית את המוטיבציה. במאמר אחר, בחנו אריאלי ועמיתיו כיצד תחושת משמעות משפיעה על מוטיבציה בעבודה. המחקר מצא שכאשר אנשים רואים ערך ומשמעות בעבודתם, הם נוטים להיות יותר פרודוקטיביים ומוכנים לעבוד גם בשכר נמוך יותר.
מחלוקות

החל משנת 2021 החלו להתפרסם ממצאים המעידים על התנהלות לא אתית במספר מחקרים שאריאלי היה מעורב בהם:
ב-2005 כשאריאלי היה פרופסור במעבדת המדיה של MIT, הוא ערך ניסויים שכללו מתן מכות חשמל למשתתפים בניסוי, ללא אישור אתיקה מתאים ועם עוזרת מחקר שלא הייתה לה הכשרה בניסויים בבני אדם. כתוצאה מכך ועדת האתיקה של MIT השעתה את אריאלי מאיסוף נתונים למשך שנה.
באוגוסט 2021, נותחו מחדש נתונים ממחקר שהתפרסם ב-PNAS בשנת 2012. במחקר שערכו ליסה שו, נינה מזר, פרנצ'סקה ג'ינו (אנ'), דן אריאלי ומקס באזרמן (אנ'), מתואר ניסוי שנערך בעזרת חברה לביטוח רכב ששאלה את לקוחותיה את הקילומטרז' של רכבם. לטענת החוקרים, תוצאות הניסוי הראו כי העלאת דרישת חתימה לראש העמוד של מסמך (בטרם מילויו) במקום בתחתית העמוד (לאחר מילויו), מצמצמת את הנטייה של אנשים לרמות או לזייף במהלך מילוי הטופס. על פי הניתוח שהתפרסם בבלוג Data Colada (אנ') נתוני המחקר היו מפוברקים. אריאלי, שהיה היחיד מבין החוקרים שהיה בקשר עם חברת הביטוח וזה שקיבל ממנה את הנתונים, הכחיש מניפולציה של הנתונים לפני העברתם למזר, אך מטא-נתונים של קובץ האקסל הראו שהוא יצר את הגיליון האלקטרוני והיה האחרון לערוך אותו. בתכתובת מ-2011 שסיפקה מזר, היא ציינה בפני אריאלי שההשפעה הייתה בכיוון ההפוך ממה שהם שיערו – אנשים שחתמו בראש הטופס היו פחות ישרים. בתגובה, אריאלי כתב שהוא שינה את שמות התוויות של העמודות של התנאים השונים של מערך הנתונים, וכנראה החליף בטעות את התנאים, וביקש ממנה לשנות אותם חזרה. כתב ה"ניו יורקר" הצליח להשיג את הנתונים המקוריים שהתקבלו מחברת הביטוח ומצא כי תוויות העמודות מעולם לא שונו. כמו כן התגלה כי לנתונים נוספו כ-14,000 רשומות שלא היו בקובץ המקורי ששלחה חברת הביטוח והופיעו בקובץ בפונט אחר. בעקבות הפרסומים המאמר הוסר מכתב העת. אריאלי הסכים שהנתונים מזויפים, אך הכחיש שהיה מעורב בזיוף וטען שהנתונים הגיעו מחברת הביטוח.
בשנת 2022 פרסמה תוכנית התחקירים המקור תחקיר המטיל ספק במספר מחקרים של דן אריאלי שלא היו ניתנים לשחזור או שקיימים ספקות משמעותיים לגבי אמינותם - אופן ביצועם, הנתונים שנאספו או בכלל עצם ביצועם. כך למשל, המאמר המצוטט והמשפיע ביותר של אריאלי, מ־2008, עם נינה מזר ואון אמיר, מתאר כיצד סטודנטים התבקשו לחשוב על עשרת הדיברות לפני שדיווחו עצמאית כמה תרגילים הצליחו לפתור. על פי תוצאות המחקר, הסטודנטים שיקרו פחות לעומת סטודנטים שהתבקשו סתם להיזכר בעשרה ספרים שקראו בתיכון. אריאלי טען כי הנתונים למחקר נאספו בשנים 2004–2005 ב-UCLA בסיועה של פרופסור איימי דרולה-רוסי, אך דרולה-רוסי מכחישה שניהלה את המחקר, ו-UCLA פרסמה הצהרה שהמחקר לא התקיים שם. בשנת 2010 טען אריאלי שנתונים של חברת הביטוח הרפואי Delta Dental הראו שרופאי שיניים לעיתים קרובות (עם הסתברות של "כ-50 אחוז") אבחנו בטעות חורים על פי צילום רנטגן, ושיער שזה נעשה כדי שרופאי השיניים יוכלו לגבות יותר כסף. דובר חברת הביטוח הכחיש את קיומם של נתונים כאלה. אריאלי לא הציג נתונים כלשהם לגיבוי הטענה.
ספריו

לא רציונלי ולא במקרה – הכוחות הסמויים שמעצבים את ההחלטות שלנו. 2008. הספר נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וכן לרשימת ספרי השנה של אמזון לשנת 2008. הספר תורגם ל-30 שפות ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים, תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת מטר.
לא רציונלי אבל לא נורא. 2010; ב-2011 יצאה לאור מהדורתו העברית בהוצאת דביר.
האמת על באמת. 2012. הפך במהרה לרב-מכר שתורגם ל-40 שפות ונמכר ביותר ממיליון עותקים. המהדורה העברית יצאה לאור ב-2013 בהוצאת דביר.
שלך באי-רציונליות. 2015. בהוצאת דביר.
(עם ג'ף קרייזלר) Dollars and Sense: How We Misthink Money and How to Spend Smarter,‏ הרפר קולינס, 2017.
שווה לך: ההיגיון הסמוי שעומד בבסיס המוטיבציה שלנו, ידיעות ספרים, 2018.
אמונות שווא - מה גורם לאנשים הגיוניים להאמין בדברים לא הגיוניים. יצא לאור במאי 2024 הוצאה: כנרת זמורה דביר.
משפחתו

אריאלי היה נשוי לד"ר סומדה גופטה ואב לשניים.
אניאלו פלקונה

| --- | --- |
 לידה:  15 בנובמבר 1607 נאפולי, ממלכת נאפולי 
 פטירה:  14 ביולי 1656 (בגיל 48) נאפולי, ממלכת נאפולי 
 יצירות ידועות:  Battle Scene between Knights and Turks, Battle Scene 
 
"הבודד", (בערך 1650)
מנהלת בית ספר
אניאלו פלקונה (או אנסילו פלקונה, באיטלקית: Aniello Falcone;‏ 15 בנובמבר 1600 – 1656) היה צייר בארוק איטלקי שפעל בנאפולי ונודע בתיאורי סצנות הקרב שצייר.
ביוגרפיה

הוא נולד בנאפולי כבנו של סוחר, והראה את כיוונו האמנותי בגיל צעיר. תחילה קיבל הסבר מקרוב משפחה, ואחר כך הפך לאחד מתלמידיו הבולטים של חוסה דה ריברה.
פלקונה ידוע בעיקר בסצנות הקרב שלו, שנושאיהן לקוחים מההיסטוריה המקראית והחילונית כאחד, וקיבל את הכינוי L'Oracolo delle Battaglie. הוא צבר מוניטין בינלאומי; יצירותיו משכו את תשומת ליבו של הסוחר והאספן הפלמי גספר רומר, שמכר את עבודותיו ברחבי אירופה, והוא היה אחד האמנים שהוזמנו על ידי פיליפ הרביעי מספרד לצייר שורה של סצנות מההיסטוריה הרומית העתיקה עבור ארמון בואן רטירו (אנ'). הוא גם צייר נושאים דתיים שונים, כגון "מנוחה בטיסה למצרים" משנת 1641.
ייחוס יצירותיו של פלקונה אינו חד-משמעי בשל הדמיון הרב בין יצירותיו לבין אלו של תלמידו, אנדריאה דה לאונה. בין תלמידיו נמנים פאולו פורפורה וסלבטור רוזה.
הערות שוליים

↑  Dizionario universale di geografia, storia e biografia, compiled by Gustavo Strafforello and Emilio Treves, (1878) page 678.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1460532  GND: 133029794  ICCU: LO1V288098  ISNI: 0000 0000 6636 9178  KulturNav: 0ebabfe6-045c-46a6-93ff-f0e9114b1bf6  LCCN: nr2002045681  RKD: 27245  SUDOC: 261616455  ULAN: 500115652  VIAF: 52865554   WorldCat (עם VIAF): 52865554
אנדרה בראואר

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1962 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  11 בדצמבר 2023 (בגיל 61) סאות' אורנג', ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Andre Keith Braugher 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1988–2023 (כ־35 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  אוניברסיטת סטנפורד  תיכון סנט איגניישוס 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1998)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרה קית' בראואר (באנגלית: Andre Keith Braugher;‏ 1 ביולי 1962 – 11 בדצמבר 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. תפקידיו הידועים ביותר היו כבלש פרנק פמבלטון בסדרה "רצח מאדום לשחור", עליו זכה בפרס אמי, כקפטן ריימונד הולט בסדרה הקומית "ברוקלין תשע-תשע", וכעורך הדין הממולח והדתי רישארד ליין בסדרה 'הטובות לקרב'.
בקולנוע הופיע בראואר בעיקר בתפקידי משנה, בין היתר בסרטים "פחד ראשוני" (1996), "עיר המלאכים" (1998), "פוסידון" (2006), "הערפל" (2007) ו"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" (2007).
ביוגרפיה > ראשית חייו

אנדרה, הצעיר מבין ארבעה ילדים, נולד ב-1 ביולי 1962 בשיקגו שבאילינוי, לסאלי ולפלויד בראואר. הוא סיים לימודי תיאטרון באוניברסיטת סטנפורד ב-1984 ולאחר מכן למד בבית הספר ג'וליארד אותו סיים עם תואר שני באמנויות ב-1988.
ביוגרפיה > קריירה

תפקידו הקולנועי הראשון של בראואר היה בסרט התקופתי "גלורי" מ-1989, בו שיחק את תומאס סרלס - אדם שחור חופשי ומשכיל המצטרף לגדוד השחור הראשון בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית.
לאחר הופעה כעוזרו הצעיר של קוז'אק (טלי סוואלס) בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה בשם זה, המשיך בראואר לסדרה "רצח מאדום לשחור" בה גילם את הבלש פרנק פמבלטון, חם המזג והעקשן, לצד קייל סקור שגילם את שותפו, הבלש הצעיר והנאיבי טים בייליס. פמבלטון היה תפקיד הפריצה של בראואר, הוא זכה בפרס איגוד מבקרי טלוויזיה ב-1997 וב-1998 והיה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת דרמה בשנים 1996 ו-1998, בה אף זכה בפרס.
בשנת 2002 החל לשחק בסדרת הפשע "פריצה" בתפקיד הבלש מרסלוס וושינגטון, לצידו של דייוויד מורס. ב-2004 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה.
בראואר הופיע בסדרת הטלוויזיה "האוס" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר נולן העוזר להאוס להתאושש מהתמכרותו לוויקודין. בשנים 2009–2011 שיחק בראואר בסדרה של רשת TNT‏ "גברים בגיל הזה" למשך 2 עונות. בתפקיד זה היה מועמד פעמיים לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה. בראואר גם דיבב את הנבל דארקסייד בסרט האנימציה "סופרמן/באטמן: אפוקליפסה".
בראואר הופיע מספר פעמים בתפקיד הסנגור ביארד אליס בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
ב-2017 בראואר הופיע בתפקיד אורח חוזר בעונה הרביעית של הסדרה "בוג'ק הורסמן" כמושל קליפורניה וודצ’אק קודצ'אק ברקוביץ'.
משנת 2013–2021 שיחק בראואר בתפקיד מפקד המחלקה ריימונד הולט בסדרה הקומית "ברוקלין תשע-תשע", תפקיד עליו היה מועמד שלוש פעמים לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית.
ב-2022 הצטרף כדמות ראשית בשם רישארד ליין, לעונה 6 בסדרה 'הטובות לקרב': רישארד, נוצרי-חדש בעל גינונים דתיים ומשפחה מרובת ילדים, מצטרף לחברת רדיק במטרה לעמוד בראשה ולהפוך אותה לחברת עורכי הדין השחורה הגדולה ביותר בעולם.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בראואר נישא ב-1991 לשחקנית אמי ברבסון, ששיחקה מאוחר יותר את מרי, אשתו של פרנק פמבלטון. לזוג שלושה בנים והמשפחה משתייכת לזרם האוניברסליזם האוניטריאני.
בראואר נפטר ב-11 בדצמבר 2023 לאחר מאבק בסרטן הריאה.
פילמוגרפיה חלקית

גלורי – 1989
פחד ראשוני – 1996
פוסידון – 2006
ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף – 2007
הערפל – 2007
סולט – 2010
ברוקלין תשע תשע - 2021-2013
ספיריט: לחופש נולד – 2021
מילה שלה - 2022
אמבר טמבלין

| --- | --- |

טמבלין, 2014
 לידה:  14 במאי 1983 (בת 41) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  קומדיית מצבים אימה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 בן או בת זוג:  דייוויד קרוס (6 באוקטובר 2012–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב פרס אמי פרס אינדפנדנט ספיריט
 http://www.amtam.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אמבר רוז טמבלין (באנגלית: Amber Rose Tamblyn; נולדה ב-14 במאי 1983) היא שחקנית, משוררת, סופרת, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית. מועמדת פרס אמי ופרס גלובוס הזהב על תפקידה כג'ואן ג'ירארדי בסדרת הטלוויזיה "ג'ואן מארקדיה". התפרסמה בעולם בשל הופעותיה בסרטים "אחוות הג'ינס", "הטינה 2" ו"127 שעות".
ביוגרפיה

טמבלין נולדה בעיר החוף סנטה מוניקה שבקליפורניה לשחקן מועמד פרס האוסקר ראס טמבלין ולזמרת, המורה והאמנית בוני מארי. סבה מצד אביה, אדי טמבלין, היה אמן וודוויל. דודה הוא לארי טמבלין, הקלידן בלהקת הרוק "The Standells" משנות ה-60.
היא למדה ב"בית הספר האלטרנטיבי בסנטה מוניקה", שלדבריה היה "מאוד לא שגרתי". בגיל עשר גילמה את בילבי במחזה בית ספר; והסוכן של אביה, שרון דבורד, שהיה חבר של המשפחה שכנע בסופו של דבר את אביה לאפשר לטמבלין לצאת לאודישנים.
קריירת משחק > טלוויזיה

בין השנים 1995–2001, שיחקה טמבלין בדרמת בית החולים "בית חולים כללי" של רשת ABC, בתפקיד אמילי קווארטרמיין. ב-2001 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "באפי ציידת הערפדים". ובהמשך הופיעה כשחקנית אורחת בסדרות טלוויזיה אחרות וביניהם "בוסטון פאבליק", "אזור הדמדומים", "CSI: מיאמי" ו-"ללא עקבות".
טמבלין הגיעה לשיא הצלחתה המקצועית בשנת 2003 כאשר לוהקה לסדרת הטלוויזיה "ג'ואן מארקדיה" ב-CBS, למשך שתי עונות כג'ואן ג'ירארדי, ילדת סנדוויץ' במשפחת ג'ירארדי. בהן הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2003 ופרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה לשנת 2004 ולעוד מספר פרסים ביניהם פרס בחירת הנוער, פרס סטלייט ופרס סאטורן, עליה זכתה.
בשנת 2010 החליפה טמבלין את אוליביה ויילד בעונה השביעית של סדרת הדרמה עטורת השבחים "האוס", בה היא מגלמת סטודנטית לרפואה בשם מרתה מאסטרס. ב-2013, הצטרפה לסדרה הקומית "שני גברים וחצי" בדמותה של ג'ני. ב-2014, התארחה בפרק בסדרה הקומית "קומיוניטי", ובשנת 2018 התארחה בסדרת המערכונים "היסטוריה שתויה" בדמותה של מרגרט סנגר.
קריירת משחק > קולנוע

ב-1995 שיחקה בסרטה הקולנועי הראשון "בנות עירומות חיות", תפקיד קטן בקומדיה עצמאית בתפקיד ג'יל, דמותה הצעירה של דיינה דלייני. הופעתה המשמעותית הראשונה על מסכי הקולנוע התרחשה בשנת 2002 בסצנת הפתיחה של מותחן האימה "הצלצול".
ב-2005 תהילתה צברה תאוצה לאחר שגילמה תפקיד ראשי בקומדיית הנעורים "אחוות הג'ינס" כטיבי רולינס, אותה גם גילמה בסרט ההמשך "אחוות הג'ינס 2" שיצא שלוש שנים לאחר מכן.
ב-2006 זכתה לביקורות טובות ולמועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה כנערה המואשמת בהרג תינוקה בדרמה העצמאית "סטפני דליי". באותה שנה גילמה את התפקיד הראשי, אוברי, אחותה של קארן דייוויס, בסרט האימה "הטינה 2". בסרט היא נדבקת בקללה המסתורית.
בשנת 2009 היא שיחקה במותחן הפשע "מעבר לכל ספק" בתפקיד אלה קריסטל, סגניתו של התובע המחוזי מארק האנטר (מייקל דאגלס). כמו כן, שיחקה בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בכיכובה של הילרי דאף.
בשנת 2010 השתתפה בחלקו הראשון של סרט הדרמה הביוגרפי של דני בויל "127 שעות", כמייגן, מטיילת אותה פוגש מטפס ההרים ארון רלסטון (ג'יימס פרנקו) לפני נפילתו לקניון.
בשנת 2012, שיחקה בסרט "ג'אנגו ללא מעצורים". בשנת 2018 שיחקה בסרט הדרמה "נוסטלגיה", כבת'אני אשמור, נכדתו של רונאלד (ברוס דרן).
קריירת משחק > תיאטרון

טמבלין למדה בבית ספר לאומנויות התיאטרון מגיל 5 עד 14. היא התגלתה כשחקנית בגיל 9 כאשר כיכבה במחזה בית הספר בילבי.
בשנת 2014 החלה את התפקיד של דייזי דומרג'ה לקריאה חיה ב-" Ace Theater" בלוס אנג'לס של שמונת השנואים" של קוונטין טרנטינו. היא נבחרה באופן אישי על ידי טרנטינו, חבר ותיק, יחד עם חברי הקאסט האחרים ביניהם סמואל ל. ג'קסון, קורט ראסל ואחרים.
קריירת משחק > ספרים

הרומן הראשון של טמבלין "Any Man", יצא לאור ביוני 2018. עלילתו מתרכזת באישה, אנסית סדרתית שמתמקדת בטרף של גברים.
ספרה השני "Era of Ignition" יצא לאור במרץ 2019, והוא שילוב של ספר זיכרונות ומניפסט פמיניסטי, הספר הוא חקירה אישית של הפמיניזם בתקופות שונות.
קריירת משחק > בימוי

בשנת 2016 ביימה טמבלין את סרטה הקולנועי הראשון "לצבוע בשחור" ("Paint It Black") שגם כתבה אותו לצד אד דאגרטי, ומבוסס על ספר באותו שם מ-2006. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס ב-2016, ושיחקו בין היתר ג'נט מק'תיר ואלפרד מולינה.
אקטיביזם

באוקטובר 2023, טמבלין, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בולטים בתעשיית הבידור חתמה על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן. המכתב קורא לנשיא ביידן לקרוא להפסקת אש בעזה ובישראל. המכתב הדגיש את הצורך בעצירת הסלמה מיידית והפסקת אש בעזה ובישראל ומזכיר שלמעלה מ-5,000 בני אדם נהרגו בשבוע וחצי האחרונים באזור. המכתב מדגיש את המשבר ההומניטרי בעזה, שם נטען כי אזלו לתושבים אספקה חיונית כמו מזון, מים, חשמל ותרופות, וקורא לשחרור בטוח של בני הערובה ולהקל על סיוע הומניטרי להגיע לנזקקים.
חיים אישיים

באוגוסט 2011 התארסה טמבלין לקומיקאי דייוויד קרוס, וב-6 באוקטובר 2012 נישאו השניים. בשנת 2017 נולדה בתם הראשונה.
בראיון ב-2016 חשף קרוס כי טמבלין היא תומכת נלהבת של הילרי קלינטון לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2016 וכי זה גרם ל"קרע קל "בנישואיהם, שכן הוא מעריץ בהתפעלות את הסנאטור ברני סנדרס.
לפעמים סיפרה כי היא בת הסנדקאות של השחקנים דין סטוקוול, המוזיקאי ניל יאנג ודניס הופר המנוח, אם כי בריאיון למגזין "Parade", טמבלין הסבירה ש"סנדק" היה "רק מונח רופף" עבור סטוקוול, יאנג והופר, שלושה חברים מפורסמים של אביה, שהיו תמיד בסביבת משפחתה בהתבגרותה, ושהיו להשפעות גדולות בחייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | בנות עירומות חיות | ג'יל הצעירה |  |
| 1995 | Rebellious | דב |  |
| 1997 | Johnny Mysto: Boy Wizard | ספראוט |  |
| 2002 | הצלצול | קייטי אמברי |  |
| 2002 | עשר דקות אחרי: החצוצרה | קייט |  |
| 2005 | אחוות הג'ינס | טיבי רולינס |  |
| 2006 | סטפני דיילי | סטפני דיליי |  |
| 2006 | הטינה 2 | אוברי דייוויס |  |
| 2007 | התפתלות | אמבר |  |
| 2007 | Normal Adolescent Behavior | וונדי ברגמן |  |
| 2008 | עלטה | קלאודיה |  |
| 2008 | אחוות הג'ינס 2 | טיבי רולינס |  |
| 2009 | חופשת אביב מטורפת | אשלי |  |
| 2009 | מעבר לכל ספק | אלה קריסטל |  |
| 2010 | 127 שעות | מייגן מק'ברייד |  |
| 2010 | רחוב ראשי | מארי סנדרס |  |
| 2012 | ג'אנגו ללא מעצורים | בת של לוחם |  |
| 2014 | X/Y‏ | סטייסי |  |
| 2014 | 3 Nights in the Desert | טבאת'ה |  |
| 2014 | התבגרות ושקרים אחרים | אנה |  |
| 2015 | The Heyday of the Insensitive Bastards | אמנדה |  |
| 2016 | לצבוע בשחור |   | במאית ותסריטאית |
| 2017 | יום החברה | ג'יל |  |
| 2018 | נוסטלגיה | בתאני אשמור |  |
| 2023 | שקרים קטנים (אנ') | קרוליין |  |
| TBA | Cleveland. | ניק |  |