מוחמד עלי (שליט מצרים)
ביוגרפיה > עלייתו לשליט מצרים

בעקבות הצלחתו בתפקיד גובה המס, הועלה בדרגה וצורף לכוח צבא האימפריה העות'מאנית שנשלח למצרים לשם הכנעת שארית צבאו של נפוליאון בונפרטה במסגרת מסעו הכושל של האחרון לכיבוש מצרים והלבנט. המשלחת הצבאית נחתה באבו קיר (אנ') באביב של 1801. כוחות הצי המלכותי הבריטי פעלו לצד הצבא העות'מאני נגד הצבא הצרפתי ומוחמד עלי נוכח בהפרש הצבאי האדיר בין הצבאות האירופאים לבין הצבא העות'מאני. לאחר נפילת הכוחות הצרפתים היה בין היתר היה מעורב במאבק שהתנהל בשנים 1801–1805 בין ההנהגה הממלוכית המקומית לבין הרשויות השלטוניות מטעם האימפריה העות'מאנית על השליטה במצרים. במרץ 1803 פרץ מרד ממלוכי מזוין נגד הרשויות העות'מאניות בעיר אל-מניא על גדות נהר הנילוס. בהמשך, הכוחות הלא-סדירים בצבא העות'מאני (באשי-בוזוק) תחת הנהגתו של תאהיר פאשא, מרדו בקהיר נגד המושל המכהן חורשיט אהמט פאשא ותאהיר פאשא מונה למושל בפועל של מצרים העות'מאנית. האלבנים מרדו בשלטון המושל המכהן עקב פיגורים בתשלום בשכר. במקביל למאורעות בקהיר השתלטו מורדים ממלוכים על העיר גיזה עם המטרה הראשית להשיב לידיהם את השליטה במצרים מהאימפריה העות'מאנית.
מוחמד עלי זכה בתמיכת פוליטיקאים מצרים והעולמא בשאיפתו לעלות להנהגת הכוחות האלבנים בקהיר ובמושלות על מצרים העות'מאנית לאחר פטירתו של תאהיר פאשא שבועות ספורים לאחר שעלה לשלטון בקהיר. הממשל העות'מאני עוד תמך במושלות חורשיט ועל כן החלו האלבנים והממלוכים במקביל לכבוש את מצרים מידי השלטון העות'מאני התומך בחורשיט. עד אוגוסט 1803 שלטו האלבנים בראשות מוחמד עלי ברוב הדלתא של הנילוס. מטעם הצי העות'מאני יצאה משלחת שמטרתה הייתה לכבוש את קהיר מידי השלטון האלבני ולהשיב את הסדר השלטוני העות'מאני למצרים. המשלחת הימית העות'מאנית נעה דרך נהר הנילוס לעבר קהיר ואחרי קרב בו הופגזה העיר קהיר, הכוחות האלבנים בפיקודו של מוחמד עלי יצאו במתקפת נגד ודחקו את חיל המשלוח העות'מאני אל מחוץ למי הנילוס. ההנהגה הממלוכית בראשותו של מוחמד ביי אל-אלפי החלה בניסיון לכבוש את הדלתא מידי הכוחות האלבנים אך ללא הצלחה. במסגרת המאבק הפכה העיר גיזה למוקד קרבות ראשי בין הממלוכים לאלבנים. קהיר לנוכח המצב החלה להתעורר לתוך מאבק פנימי בין תומכי המושל לשעבר הפרו-עות'מאני חורשיט אהמט פאשא לבין תומכי מוחמד עלי וקרבות פרצו ברחובות העיר. במאי 1805 מוחמד עלי פיקד על מצור שהוטל על קהיר בידי תומכיו האלבנים נגד מושלות חורשיט אהמט פאשא. באוגוסט העיר נכבשה ומוחמד עלי מונה למושל מצרים בידי תומכיו, אם כי באותה העת מצרים הייתה ברובה תחת שלטון הכוחות הממלוכים אשר הקיפו את השטח של הדלתא שהיה נתון לשליטה האלבנית בראשות מוחמד עלי.
לאחר מכן הגיע האדמירל העות'מאני, קבודן פאשא, עם פירמאן של הסולטאן סלים השלישי שמינה את מוחמד עלי כמושל (ואלי) העות'מאני של מצרים בשנת 1805 והעיר עקבה כמו גם צפון חבל חג'אז הועברו מהשליטה העות'מאנית לשליטה ישירה של המחוז המצרי. מוחמד עלי החל בהמשך במערכה צבאית ממושכת נגד ההנהגה הממלוכית לכיבוש כל מצרים. במסגרת השתלטותו על המדינה הזמין ב-1 במרץ 1811 מנהיגים ממלוכים למצודת קהיר, בתואנה כי הוא מקיים מסיבת פרידה מבנו, טוסון פאשה (אנ'), שעמד לצאת בראש כוח הצבאי לכיבושים נרחבים בחצי האי ערב לחופי ים סוף. כאשר התכנסו המנהיגים הממלוכים במצודה, אנשי מוחמד עלי הרגו אותם. לנוכח משבר הנהגה, הכוחות הממלוכית הפסיקו להוות גורם פוליטי מרכזי המפריע במנהל מצרים בידי מוחמד עלי. מוחמד עלי היה כעת, לפי מינויו מידי הסולטאן העות'מאני, הואלי (תפקיד שלטוני המקביל למושל) של מצרים, אשר רשמית הייתה מחוז בתוך האימפריה העות'מאנית. על כן, מבחינה הלכתית היה נתון מוחמד עלי לרצונו של הסולטאן העות'מאני. בפועל, כל הכוחות העות'מאנים הנאמנים ישירות לסולטאן הוצאו ממצרים, ומוחמד עלי שלט באופן עצמאי לגמרי מלבד העובדה שהיה עליו לשלם מס חודשי לסולטאן העות'מאני בקונסטנטינופול במטרה להדגיש את נאמנותו אל הסולטאן, שהיה גם הח'ליפה, ראש הדת המוסלמית.