מלחמת הולנד–אנגליה השנייה
פעולות איבה > שנה שלישית, 1667

בתחילת 1667, מצבו הפיננסי של הכתר האנגלי נעשה נואש. לממלכה לא היה מספיק כסף כדי לשמור על כושר הצי שלהם, ולכן הוחלט בפברואר שהספינות הכבדות יישארו מקורקעות בצ'טהאם, כשרק צי מעופף קטן מאויש לתקוף את ספינות המסחר ההולנדיות, מה שהוריד את המורל בצי ומנע מספינות סוחר מלהגיע ללונדון ללא חשש ליירוט הולנדי. קלרנדון הודיע לצ'ארלס באשר לשתי האפשרויות היחידות שלו: לעשות ויתורים מהותיים מאוד לפרלמנט, או ליזום שיחות שלום עם ההולנדים בתנאים שלהם, שהחלו במרץ. צ'ארלס ייחל ששיחות שלום יתקיימו באנגליה או, אם לא שם, בהאג, אבל ההולנדים הציעו שלוש ערים אחרות שבהן התמיכה בבית אורנז' הייתה פחותה וצ'ארלס בחר בברדה, בארצות הכלליות הדרומיות. בינתיים הורכב צי הולנדי בטקסל בפיקודו של וילם ואן גנט. אחד המניעים היה להשמיד את צי הפריבטירים הסקוטי בפירת' אוף פורת'. בסדרה של קרבות עם פריבטירים סקוטיים בים, וסוללות חוף שונות (במיוחד בברנטיסלנד) ספגו ההולנדים אובדן של שלוש ספינות שניזוקו. לאחר מכן, פריבטירים סקוטיים הלכו בעקבות ההולנדים אל הים הצפוני, שם הם ללא כל קושי אספו את הנכשלים. בחלק הדרומי של בריטניה הדברים לא הלכו כל כך טוב.
מכיוון שאנגליה גם הייתה במלחמה עם צרפת, שלח צ'ארלס שליחים לפריז במרץ לשיחות מקדימות לא רשמיות על תנאי שלום. לאור הידרדרות ביחסי צרפת–הולנד, פנו שיחות אלו לאפשרות שלישית שלא נשקלה על ידי קלרנדון: ברית סודית עם צרפת. באפריל, סיים צ'ארלס את ההסכם הסודי הראשון שלו עם לואי, וקבע כי אנגליה לא תתקשר בבריתות שעשויות להתנגד לכיבוש צרפתי של ארצות השפלה הספרדיות. במאי, פלשו הצרפתים, והחלו במלחמת האצלה. צ'ארלס קיווה, באמצעות עצירת השיחות בברדה, להרוויח מספיק זמן כדי להכין את הצי שלו להשיג ויתורים מההולנדים, תוך שימוש בהתקדמות הצרפתית כמנוף.
דה ויט היה מודע לכוונותיו הכלליות של צ'ארלס - אם כי לא היה מודע להסכם הסודי. הוא החליט לנסות לסיים את המלחמה במכה אחת. מאז פעולותיו בדנמרק ב-1659, שכללו נחיתות רבות לשחרור האיים הדנים, ערך הצי ההולנדי מחקר מיוחד על פעולות אמפיביות; חיל הנחתים ההולנדי הוקם בשנת 1665. לאחר קרב ארבעת הימים, יחידת נחתים הולנדית הייתה מוכנה לנחות בקנט או באסקס בעקבות ניצחון הולנדי אפשרי בים. הצי ההולנדי, עם זאת, לא היה מסוגל לכפות מעבר בטוח לתוך התמזה מכיוון שמצופי ניווט הוסרו ושייטת אנגלית חזקה הייתה מוכנה לחסום את מעברם. אך כעת לא היה צי אנגלי שיכול להתמודד עם מתקפה דומה. דה ויט הגה את התוכנית להנחתת נחתים, שתפוקח על ידי אחיו קורנליוס, בצ'טהאם, שם עגן הצי למעשה ללא הגנה, כדי להשמיד אותו.
ביוני, דה רויטר, עם קורנליס דה ויט כמפקד המשלחת, פתח בפשיטה ההולנדית על מדווי בשפך נהר התמזה. לאחר שכבש את המבצר ב-Sherness, הצי ההולנדי המשיך לפרוץ את השרשרת האדירה המגנה על הכניסה למדווי, וב-13, תקף את הצי האנגלי שהוצב שם.תבנית:Cn [ צריך ציטוט ]
הפשיטה הנועזת נותרה אחד האסונות הגדולים בהיסטוריה של הצי המלכותי וקודמיו. חמש עשרה מהספינות הנותרות של הצי המלכותי הושמדו, בין אם על ידי ההולנדים או שהוטבעו על ידי האנגלים כדי לחסום את הנהר. שלוש מתוך שמונה ה"ספינות הגדולות" שנותרו נשרפו: רויאל אוק, Loyal London החדשה ורויאל ג'יימס. ספינת הדגל האנגלית הגדולה ביותר, תבנית:HMS, ננטשה על ידי הצוות השלדי שלה, נלכדה ללא ירייה, ונגררה בחזרה למחוזות המאוחדים כשלל. עיטור הירכתיים שלה המתאר את הנשק המלכותי מוצג ברייקסמוזיאום. למרבה המזל של האנגלים, הנחתים ההולנדים חסו על מחסן צ'טהאם, באותה תקופה המתחם התעשייתי הגדול ביותר באנגליה; התקפה יבשתית על הרציפים עצמם הייתה מחזירה לאחור את כוח הצי האנגלי בדור. אולם, התקפה הולנדית על המעגן האנגלי בהארוויץ' נאלצה לסגת לאחר שהקרב על פורט לנד גארד הסתיים בכישלון הולנדי.
ההצלחה ההולנדית השפיעה מאוד פסיכולוגית ברחבי אנגליה, כאשר לונדון חשה פגיעה במיוחד שנה בלבד לאחר השרפה הגדולה של לונדון. עם זאת, בפעם השנייה, ההולנדים לא הצליחו להנחית כוחות יבשה משמעותיים בבריטניה, או אפילו לגרום נזק משמעותי לרציף צ'טהאם. הפשיטה, יחד עם המשבר הפיננסי האנגלי, האיץ את המשא ומתן. כל זה, יחד עם עלות המלחמה, המגפה הגדולה וההוצאות המוגזמות של חצרו של צ'ארלס, יצרו אווירה מרדנית בלונדון. קלרנדון הורה לשליחים האנגלים בברדה לחתום על שלום במהירות, שכן צ'ארלס חשש ממרד גלוי.