stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנתוני ג'נקינסון
הנסיעה לנסיכות מוסקבה > משלחת רביעית, 1571

ביולי 1571 נשלח ג'נקינסון לרוסיה במסע הרביעי והאחרון שלו לשם. בשנת 1568 ביטל איבן את הרשאות המסחר שג'נקינסון השיג בהצלחה בשנת 1566. מטעם המלכה אליזבת הראשונה נשלח ג'נקינסון להחזיר את הסכם הסחר. לאחר שהתעקב בקולמוגורי במשך שישה חודשים בגלל מגפה, ג'נקינסון הצליח סוף סוף להגיע למוסקבה במאי 1572. במהלך מסעו האחרון העיד ג'נקינסון על ההרס שהטטרים מאזור קרים ביצעו באזורים שונים ברוסיה. עד 23 ביולי, ג'נקינסון החזיר בהצלחה את כל הרשאות המסחר בהסכם מחדש עם איבן ורוסיה.
הנסיעה לנסיכות מוסקבה > כתבים

מפות רוסיה של ג'ינקינסון שולבו באטלס המפורסם של אורטליוס. כמו כן, היסטוריונים חשפו רבים ממכתביו האישיים ששרדו, בהם הוא מתאר את רוסיה. במיוחד הוא מזכיר את התנהלות השלטון הזוועתית של איוון. כמו כן, הצטרפו דוחות הנסיעות של ג'ינקינסון למידע הרב שנצבר עם חומר גאוגרפי, סחר, דרכי הניווט העיקרי, המסעות, והגילויים של האומה האנגלית באותה תקופה.
הערות שוליים

↑  William Ross, The story of Anne Whateley and William Shaxpere as revealed by 'The sonnets to Mr. W.H.' and other Elizabethan poetry, Holmes, 1939, p.122; p.207 ^ a b W.J. Fraser Hutcheson, Shakespeare's Other Anne: a short account of the life and works of Anne Whateley or Beck, a Sister of the Order of St. Clare, who nearly married William Shakespeare in November 1582 A.D., William MacLellan, 1950.
↑  Frederick S. Boas, The Year's Work in English Studies, Vol. XXXI, 1950, OUP, 1952, p.113; George L. McMichael, Edgar M. Glenn, Shakespeare and his rivals: a casebook on the authorship controversy, Odyssey Press, 1962, p.145ff; H. N. Gibson, The Shakespeare Claimants, Routledge, 2005, pp.41-2.
↑  Calendar of State Papers Scotland, vol.2 (1900), pp.197, 220-1: Early voyages and travels to Russia and Persia, by Anthony Jenkinson and other Englishmen, New York (1967), pp.167-176
↑  Hakluyt, Richard: Journey of Anthony Jenkinson into Persia, chap. XXII, in: Principal Navigations, Voyages and Discoveries of the English Nation, 2nd ed., London 1598, London Reprinted 1985, p. 91-101. "Journey of Anthony Jenkinson into Persia", Insights. Accessed 2009-10-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603920405171  PLWABN: 9810638558505606  BIBSYS: 6024216  BNE: XX5274566  BnF: cb153763708 (data)  CiNii: DA00423354  GND: 136029426  ISNI: 0000 0000 7244 842X  LCCN: no2008113404  NDL: 00444646  NTA: 072115890  RERO: 02-A014177498  SNAC: w6hj6rf6  SUDOC: 134946634  VcBA: 495/267502  VIAF: 100197204   WorldCat (עם VIAF): 100197204 
מפת רוסיה אזור הים הכספי שצייר ג'נקינסון, 1562
מפה של רוסיה שצייר גינקינסון, התפרסמה באטלס באמסטרדם 1598
לילה לילה

יוצרים ואנשי צבא בקפה מאור בתל אביב, במחצית השנייה של 1948. (מימין לשמאל: יצחק שדה ובנו יורם, ישראל זמורה, יצחק שנהר, יעקב הורוביץ, נתן אלתרמן, יודל מרמרי (שלישו של יצחק שדה), צילום: בנו רותנברג, ומאוספו של יורם שדה, יפו
"לילה לילה" הוא שיר בלדה של המשורר הישראלי נתן אלתרמן. השיר נכתב על ידי אלתרמן לתוכנית מס' 14 של תיאטרון "לי-לה-לו" בשם "רק למבוגרים", אשר בכורתה הועלתה ב-4 בפברואר 1948, בראשיתה של מלחמת העצמאות. הולחן על ידי המלחין מרדכי זעירא.
השיר נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית והושר על ידי זמרים והרכבים קוליים רבים וכן בעיבודים תזמורתיים. בין היתר בוצע השיר על ידי סלינה אלפנדרי, שלומית אהרון, שרונה אהרון-ברוזה, רונית אופיר, אריק איינשטיין, אילנית, שלמה ארצי, תיאודור ביקל, יהורם גאון, מקהלת הגבעטרון, מיקי גבריאלוב, אפרת גוש, גאולה גיל, צמד הדודאים, שושנה דמארי, אברהם וילקומירסקי, ריקה זראי, הצ'לן דורון טויסטר, יפה ירקוני, שמעון ישראלי, שרה ושלמה כהן, דליה לביא, שולמית לבנת, שלישית המעפיל, שולי נתן, אביבה סמדר, רמה סמסונוב, אסתר עופרים שביצעה אותו גם בביצוע סולו, גם עם אבי עופרים וגם עם גידי גוב, צמד הפרברים, אברהם פררה, אהובה צדוק, עליזה קאשי, רונה קינן, מל קלר ותזמרתו, הלל רווה, גיתית שובל, שלישית שוקולד מנטה מסטיק ושילה פרבר. כן ביצעו את השיר זמרים שאינם דוברי עברית כהארי בלפונטה וננה מושקורי. השיר אף תורגם ובוצע בפינית.
השיר מופיע בפסקול הסרט "הפוגה", הסרט הארוך הראשון שהופק במדינת ישראל.
בשל היבטי האבלות המובעים בו וההקשר ההיסטורי שבו נתחבר, הוא מנוגן בימי מועד וזיכרון, וגם בתוכניות מוזיקה בימי חולין.
פרקי השיר ותכניו

השיר כתוב כשיר ערש. בדומה לשירי ערש אחרים, המסר שבשיר הוא "בחוץ קורים אסונות, אבא לא כאן, אבל אני מגינה עלייך"

.
נושאי השיר המחורז, הכולל ארבעה בתים, הם אובדן הרֵעִים, האהבה ובני הזוג. האני השר מתאר מעין עלילה על-זמנית, שבה מאבדת האישה, דמות מהותית שעשויה להיות אם או קרובת משפחה אחרת, בת זוג ורעיה, ואולי אף כלל האומה, את רעיה ואהוביה בשל אירועי הזמן: פגעי הטבע, מערכה צבאית ושכחה; ותוך כדי כך מאזכר המשורר נדודים בדרכים, מלחמה וציפייה לשובם של הרֵעִים שאינה מתגשמת.
הבית הראשון פותח את השיר בתפאורת תיאורי טבע, המספקים למאזינים מידע על הזמן ביממה שבו פונה האני השר אל האישה הממוענת: לילה שבו חושך ואפלה:
”לַיְלָה לַיְלָה, כּוֹכָב מְזַמֵּר

נוּמִי, נוּמִי, כַּבִּי אֶת הַנֵּר.”
האני השר מבקש מן האשה הממוענת להירדם, מצב פסיכופיזי הדורש מידה של רגיעה, וזאת למרות הידיעות הקשות שבפיו; כביכול נתבעים ממנה, כמובן מאליו, ההשלמה, האיפוק והשליטה העצמית המלאה ברגשותיה.
בבית השני מוגברת התביעה לשלווה פנימית, כזו המאפשרת שינה, במילים: „עִצְמִי אֶת עֵינַיִךְ”; והדובר מתחיל למסור את רצף הבשורות הממוענות לאישה; הראשונה בהן היא כי מתכוונים להגיע אליה שלושה רוכבים - „פרשים” - אולי לוחמים הבאים ממערכה ארוכה, בשורה שלכאורה מעוררת ציפייה למפגש מרגש:
”... בַּדֶּרֶךְ אֵלַיִךְ,

לַיְלָה, לַיְלָה, רָכְבוּ חֲמוּשִׁים,

נוּמִי, נוּמִי, שְׁלֹשָׁה פָּרָשִׁים.”
אולם הבית השלישי סותר את רושם המפגש הצפוי, ומפרט את הבשורות המרות:
”לַיְלָה, לַיְלָה, אֶחָד הָיָה טֶרֶף,

לַיְלָה, לַיְלָה, שֵׁנִי מֵת בַּחֶרֶב,

לַיְלָה, לַיְלָה, וְזֶה שֶׁנּוֹתַר,

נוּמִי, נוּמִי, אֶת שְׁמֵךְ לֹא זָכַר.”
סיפורי האובדן השונים של "הפרשים" מובאים בזה אחר זה, וכל אחד מהם מראה פן שונה של הרס האדם וקשריו עם זולתו; ה„טרף” מציין את הפגעים בגוף מכוח עליון שנכפו על האדם, ה„חרב” את מאבקיו של האדם עם אויביו מבחירתו, ו„את שמך לא זכר” - השכחה, רצונית אם לאו, שמשמעה אובדן ההקשר והמשמעות של היחסים, המתחוללת בתודעתו ובנפשו של יציר אנוש.
הבית הרביעי מסכם את הבשורות במילים חוזרות על רוח הסערה ועל ליל האפלה ומציין את ההיעדר, המחסור והחלל הריק שאל מולם ניצבת ממוענת הבשורות:
”לַיְלָה, לַיְלָה, רַק אַתְּ מְחַכָּה,

נוּמִי, נוּמִי, הַדֶּרֶךְ רֵיקָה.”
ארתור לואיס אהרון

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1922 לידס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 באוגוסט 1943 (בגיל 21) ענאבה, צרפת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  Roundhay School 
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי 
 דרגה:  סמל ראשון (צבא רוסיה) 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב ויקטוריה  Distinguished Flying Medal 
 
ארתור לואיס אהרון (באנגלית: Arthur Louis Aaron;‏ 5 במרץ 1922 – 13 באוגוסט 1943) היה טייס יהודי בריטי בחיל האוויר המלכותי, שעוטר בצלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר על גבורה מול אויב המוענק בכוחות הבריטיים וכוחות חבר העמים הבריטיים.
קורות חיים

אהרון נולד בלידס, יורקשייר, ולמד בבית הספר ראונדהיי ובבית הספר לאדריכלות בלידס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא גויס לחיל האוויר המלכותי, והוכשר כטייס בטקסס. בחזרתו לבריטניה, הוא הצטרף לטייסת 218 "גולד קוסט", והטיס מפציצי שורט סטירלינג כבדים. הוא טס 90 שעות מבצעיות וביצע 19 גיחות, וקיבל את מדליית התעופה המצוינת לאחר מותו.
הפעולה עליה זכה לצלב ויקטוריה

בגיחה ה-20 שלו, בהיותו בן 21, נפגע מטוסו של אהרון מאש מקלעים קרוב ליעד שלו בטורינו. הנווט הקנדי של המטוס, קורנליוס ברנן, נהרג ושאר אנשי הצוות נפצעו. אהרון עצמו נפגע בפניו וריאותיו, לסתו פורקה והוא לא היה יכול לדבר. בעזרת תנועות הוא הכווין את צוותו להנחית את המטוס בשדה התעופה בון שליד אנבה באלג'יריה, שם נפטר תשע שעות מאוחר יותר מפצעיו.
בחקירת האירוע הועלתה ההשערה שהירי על המטוס הייתה אש ידידותית מסטרלינג אחר.
הנצחה

במסדרון הראשי של בית הספר ראונדהיי הוצב שלט זיכרון עם תיאור המעשה של אהרון בו קיבל את צלב ויקטוריה.
המחקר הגניאלוגי הראה כי אביו של אהרון היה יהודי רוסי מהגר, למרות הכחשות המשפחה לאחר מותו. הוא עצמו, לעומת זאת, התפאר בכך מול חבריו בטקסס בהזדמנויות רבות. הוא הונצח ב-AJEX בהנדון, לונדון בתור אחד מתוך שלושה יהודים מקבלי צלב ויקטוריה במהלך מלחמת העולם השנייה (האחרים הם טומי גולד מהצי המלכותי וג'ון קנילי מהמשמר האירי).
כדי לסמן את האלף החדש, ארגון העיר לידס "סיביק טראסט" ארגן הצבעה כדי לבחור פסל לציון האירוע, ולפרסם גיבורי עברה של העיר. ארתור אהרון ניצח בהצבעה. הפסל ממוקם על כיכר בקצה הצפוני של מרכז העיר, קרוב לתיאטרון מערב יורקשייר, ונחשף ב-24 במרץ 2001 על ידי מלקולם מיצ'ם, הניצול האחרון של המטוס. פסל ברונזה בגובה חמישה מטרים של גרהאם איבסון מציג את אהרון עומד ליד עץ, כאשר עליו מטפסים בהדרגה שלושה ילדים המייצגים את חלוף הזמן בין 1950 ל-2000, עם הילדה האחרונה משחררת את יונת השלום, המייצגת חופש אותו עזר להבטיח בהקרבתו.
הערות שוליים

↑  Supplement to the London Gazette, 19 October 1943
↑  The Stirling Bomber, Bowyer, 1980, page 129
↑  "We Will Remember Them" by Henry Morris and Martin Sugarman, published by Valentine Mitchell, 2011
↑  Leeds Civic Trust
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CWGC: 938100
ארתור מקארתור השלישי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביוני 1876 
 פטירה:  2 בדצמבר 1923 (בגיל 47) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 צאצאים:  Douglas MacArthur II 
 השתייכות:   צי ארצות הברית
 דרגה:   קפטן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת ארצות הברית-ספרד 
 עיטורים
 צלב הצי 
 
ארתור מקארתור השלישי (באנגלית: Arthur MacArthur III;‏ 1 ביוני 1876 – 2 בדצמבר 1923) היה קצין בצי ארצות הברית, שהקריירה הפעילה שלו נמשכה ממלחמת ארצות הברית–ספרד ועד מלחמת העולם הראשונה. הוא היה אחיו הבכור של הגנרל דאגלס מקארתור (1880–1964).
ביוגרפיה > ראשית חייו

מקארתור נולד ב-1 ביוני 1876, והיה בנו של גנרל צבא ארצות הברית ארתור מקארתור הבן (1845–1912). הוא בחר בקריירה בצי במקום ללכת בעקבות אביו, וסיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1896.
ביוגרפיה > קריירה בצי

במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד שירת הצוער מקארתור על סיפון יאכטת הקיטור USS ויקסן (PY-4) בקרב על סנטיאגו. מאוחר יותר השתתף במבצעים ימיים במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים ומרד הבוקסרים.
ב-21 באוגוסט 1902, בניופורט, רוד איילנד, הוא נישא למרי הנדרי מקאלה (1877–1959), בתו של אדמירל משנה באומן ה. מקאלה. אחיו דאגלס, צוער באקדמיה הצבאית של ארצות הברית באותה תקופה, היה השושבין שלו. לארתור ולמרי מקארתור היו חמישה ילדים, ארתור (1904–1912), באומן מקאלה, דאגלס (על שמו של אחיו), מרי אליזבת ומלקולם (שמת בזמן שלמד באקדמיה הימית ב-1933).
מ-1901 עד 1903 פיקד מקארתור על ספינת הטורפדו "וינסלואו". בעודו בתפקיד זה, הוא היה מעורב בניסויים מוקדמים בצוללות. תוך כדי פיקוד על הצוללת "הולנד", הוא השתתף בניסויים של צוללת חשמלית תוך שימוש באב הטיפוס שלהם "פולטון", כמצע מבחן לסדרת הצוללות פלאנגר.
בנובמבר 1901, מקארתור היה על סיפון ה"פולטון" כאשר הוא קבע שיא סיבולת תת-ימית של 15 שעות על קרקעית מפרץ פקוניק, ניו יורק.
מאוחר יותר, מקארתור נפצע כאשר, בהפלגה מניו סאפוק, ניו יורק, לוושינגטון הבירה, כדי להציג את הצוללת בפני ועדות ימיות של הבית והסנאט, "פולטון" חוותה פיצוץ סוללה מול שובר הגלים של דלאוור. ביוני 1903, הוא היה במספנת הצי מארה איילנד כאשר פיקד על שייטת הצוללות המורכבת מ"פייק" ו"גראמפוס".
מקארתור הועבר לאוניית המערכה "אוהיו" לפני כניסתה לשירות באוקטובר 1904, ושירת עליה עד ספטמבר 1906, אז הועבר לאקדמיה הימית של ארצות הברית. באקדמיה הימית שימש בתחילה כעוזר של המפקח, אדמירל ג'יימס ה. סנדס ולאחר מכן במטה של מפקד פרחי הקצונה. התפקידים האחרים שלו כללו את המשחתת "מק'קול" (DD-28), המקשת "סן פרנסיסקו" (CM-2), סיירת משוריינת "דקוטה הדרומית" (ACR-9) וסיירת קלה "צ'טנוגה" (CL-18).
עבור שירות מכובד בהגנה על שיירות מפני צוללות במערכה על האטלנטי במהלך 1918, זכה מקארתור בצלב הצי ובמדליית השירות המצוין של הצי. הוא הועלה לדרגת קפטן ב-1 בינואר 1921. מקארתור היה חבר תורשתי במסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית בזכות אביו לאחר ששירת כקצין האיחוד במלחמת האזרחים. קפטן מקארתור מת בוושינגטון הבירה מדלקת התוספתן ב-2 בדצמבר 1923, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ליד הוריו.
הערות שוליים

↑  "The MacArthur-McCalla Wedding at Newport Today". Evening Star. Washington, D.C. 21 באוגוסט 1902. p. 5. נבדק ב-2 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miller, Francis Trevelyn (1942). General Douglas MacArthur – Fighter for Freedom. John C. Winston Company. p. 144. ISBN 9781406707694. נבדק ב-2 ביוני 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Register of Commissioned and Warrant Officers of the United States Navy and Marine Corps. Washington, DC: U.S. Government Printing Office. 1902. p. 34. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Friedman, Norman; Christley, James L. (illustrator) (1995). U.S. submarines through 1945 : an illustrated design history. Annapolis, MD: Naval Institute Press. pp. 27–28. ISBN 9781557502636.
↑  "Remarkable Air Test of the Fulton, Submarine Boat". The Abbeville Press and Banner. Abbeville, SC. 8 בינואר 1902. p. 3. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Special Service". Army and Navy Register. 33. 1903. נבדק ב-2 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Ships". Journal of the American Society of Naval Engineers. American Society of Naval Engineers. 14 (2): 614–615. 1902. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Register of Commissioned and Warrant Officers of the United States Navy and Marine Corps. Washington, DC: U.S. Government Printing Office. 1904. pp. 34 and 189. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "News and Comments". Army and Navy Register. 33 (1226): 4. 20 ביוני 1903. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Personal Matters". Army and Navy Register. 38: 2. 15 באוקטובר 1904. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The Battleship Ohio". Army and Navy Register. 36: 9. 22 בספטמבר 1906. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Personal Matters". Army and Navy Register. 40: 10. 22 בספטמבר 1906. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Notes from the Naval Academy". Army and Navy Register. 42: 10. 20 ביולי 1907. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Officers, Professors, Instructors, etc., attached to the United States Naval Academy". Annual Register of the United States Naval Academy, Annapolis, Md. Washington, DC: U.S. Government Printing Office. 63: 19. 1907. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Burial Detail: MacArthur, Arthur – ANC Explorer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6v51kg0
אורורה (מחשב-על)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחשב-על 
 יצרן:  אינטל, Cray 
 תאריך הפצה:  22 ביוני 2023 
 מידות
 www.anl.gov/aurora
 
אורורה הוא מחשב-על, שנבנה בחסות מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (DOE) ותוכנן על ידי החברות אינטל ו-Cray עבור המעבדה הלאומית ארגון. ביוני 2024 דורג כמחשב העל השני במהירותו בעולם, ובנובמבר 2024 ירד למקום השלישי.
ב-2019 הוערכה עלות המחשב ב-500 מיליון דולר. אוליבייה פרנזה (Olivier Franza) הוא האדריכל הראשי והחוקר הראשי של התכנון הזה.
היסטוריה

בשנת 2013 מחלקת האנרגיה של ארצות הברית הציגה את החזון שלה למחשב-על עם מהירות של אקסהפלופס אחד עד שנת 2020. אורורה הוכרז לראשונה ב-2015 והשלמתו תוכננה ל-2018. היא הייתה צפויה להיות בעלת מהירות של 180 פטהפלופס, שהיא בקירוב מהירותו של מחשב העל Summit. אורורה נועד להיות מחשב העל החזק ביותר בזמן השקתו ולהיבנות על ידי Cray עם מעבדי אינטל. מאוחר יותר, בשנת 2017, אינטל הודיעה שהשלמת אורורה תדחה ל-2021 אך תעלה לאקסהפלופס אחד. במרץ 2019 הודיעה מחלקת האנרגיה שהיא תבנה את מחשב העל הראשון עם ביצועים של אקסהפלופס אחד בארצות הברית ב-2021.
באוקטובר 2020 הודיעה מחלקת האנרגיה כי אורורה יתעכב שוב בשישה חודשים נוספים, ולא יהיה עוד מחשב אקסהפלופס הראשון באצות הברית. בסוף אוקטובר 2021 הודיעה אינטל כי אורורה יעלה במהירותו על שני אקסהפלופס בחישוב בדיוק כפול. התקנת המערכת הושלמה ב-22 ביוני 2023.
במאי 2024 הופיע אורורה במקום השני ברשימת מחשבי העל טופ500, עם ביצועים של 1.012 אקסהפלופס, מה שסימן את הכניסה השנייה של מערכת בעלת ביצועי אקסהפלופס לרשימה זו. אורורה עדיין צפוי לעבור את המהירות של שני אקסהפלופס כשהמערכת כולה תהפוך למקוונת ויבוצעו בה אופטימיזציות, ותעבור את פרונטיר (אנ') כמחשב העל מספר 1 ב-Top500, שכן אופטימיזציה של מחשבי העל יכולה להוביל לשיפורי ביצועים משמעותיים.
שימושים

שימושי אורוה כוללים מחקר על היתוך גרעיני, טכנולוגיות דלות פחמן, חלקיקים תת-אטומיים, סרטן וקוסמולוגיה. הוא ישמש גם לפיתוח חומרים חדשים שיהיו שימושיים עבור סוללות ותאים סולאריים יעילים יותר. פעילות זו אמורה להיות זמינה לקהילה המדעית הכללית.
מבנה

לאורוה יש 10,624 צמתים, כאשר כל צומת מורכב משני מעבדי Intel Xeon Max, שישה GPUs מסדרת Intel Max וארכיטקטורת זיכרון מאוחד, המספקים עוצמת מחשוב מרבית של 130 טרהפלופס לצומת. יש לו כ-10 פטה-בייט של זיכרון ו-230 פטה-בייט של אחסון.
לפי ההערכות, המכונה צורכת כ-60 מגוואט. לשם השוואה, המחשב המהיר ביותר בעולם כיום, פרונטיר, צורך ב-21 מגוואט בעוד Summit צורך כ-13 מגוואט.
ראו גם

אל קפיטן (מחשב-על)
הערות שוליים

↑  Zarley, B. David (18 במרץ 2019). "America's first exascale supercomputer to be built by 2021". The Verge. ארכיון מ-5 ביוני 2021. נבדק ב-17 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  June 2024, באתר טופ500
↑  Highlights - November 2024, באתר טופ500
↑  Devin Coldewey, Intel and Cray are building a $500 million ‘exascale’ supercomputer for Argonne National Lab, TechCrunch, March 18, 2019
↑  Intel Corporation, Architecting the Future of Supercomputing, August 23, 2023
↑  "DOE Exascale Initiative" (PDF). ארכיון (PDF) מ-2021-03-30.
↑  Burt, Jeff. "Intel, Cray Awarded $200 Million to Build Powerful Supercomputer". eWEEK. נבדק ב-17 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Department of Energy and Intel to Build First Exascale Supercomputer". ארכיון מ-2019-03-19.
↑  Black, Doug. "DOE Under Secretary for Science Dabbar's Exascale Update: Frontier to Be First, Aurora to Be Monitored". insideHPC. ארכיון מ-28 באוקטובר 2020. נבדק ב-6 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Intel Innovation Spotlights New Products, Technology and Tools for..." Intel (באנגלית). ארכיון מ-27 באוקטובר 2021. נבדק ב-2021-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Intel Corproation, "Aurora Supercomputer Blade Installation Complete", October 27, 2021
↑  "Top 500: Aurora Breaks into Exascale, but Can't Get to the Frontier of HPC". HPCwire (באנגלית). נבדק ב-2024-05-13.;
"Aurora - HPE Cray EX - Intel Exascale Compute Blade, Xeon CPU Max 9470 52C 2.4GHz, Intel Data Center GPU Max, Slingshot-11 | TOP500". www.top500.org. נבדק ב-2024-05-13.
↑  Shilov, Anton. "The Aurora Supercomputer Is Installed: 2 ExaFLOPS, Tens of Thousands of CPUs and GPUs". www.anandtech.com. נבדק ב-2023-11-14.
↑  "Using Exascale Supercomputers to Make Clean Fusion Energy Possible". 2 בספטמבר 2022. ארכיון מ-29 בדצמבר 2022. נבדק ב-10 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johnson, Rob. "Aurora Supercomputer to Assist in the Fight Against Cancer". TECHNOLOGY NETWORKS. ארכיון מ-5 ביוני 2021. נבדק ב-26 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Energy Department to spend 200 million on new aurora supercomputer". NBC News. ארכיון מ-5 ביוני 2021. נבדק ב-26 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Aurora, Argonne supercomputer will be the most powerful in the U.S., will be installed at Argonne National Laboratory in the Chicago area". ארכיון מ-25 בנובמבר 2020. נבדק ב-26 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אורורה שבר את מחסום ה-exaFLOP, באתר TechTime‏, 20 במאי 2024
↑  "Intel's 2021 Exascale Vision in Aurora". anandtech. ארכיון מ-5 ביוני 2021. נבדק ב-24 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ארנה ואדאש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1899 נג'קניז'ה, הונגריה 
 פטירה:  30 במאי 1962 (בגיל 62) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Weisshaus Ernő 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
קברו של ודאש
ארנה ואדאש (במקור וייסהאוז-Weisshaus, בהונגרית: Vadas Ernő; נג'קניז'ה, 17 בדצמבר 1899 – בודפשט, 30 במאי 1962) היה צלם, אמן צילום יהודי-הונגרי, עובד בכיר וראשי של סוכנות הידיעות ההונגרית (מילולית:משרד הטלגרף ההונגרי) ה-MTI.
קורות חיים

ארנה וייסהאוז נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור וייסהאוז ושל יוליאנה אגרי. הוא התחיל את הקריירה שלו בצילום כחובב. לאחר שסיים בחינות הבגרות ב-1918, הוא עבד כפקיד, ורק צילם כחובב. הוא צילם את התצלום הראשון שלו ב-1918. מ-1927 למד אצל רודולף באלוג (יהודי מומר) .
בשנת 1929 הוא הפך לחבר באיגוד הלאומי של צהלמים ההונגרים.
בשנות ה-30 זכה להצלחה עם תמונותיו האידיליות והרומנטיות.
בשנת 1931 זכה בפרס בשווייץ של כתב העת Camera עם תצלומו "אווזים".
ב--1934 לוח אמרסון של החברה המלכותית לצילום, לונדון;
בשנת 1938 הוא דורג במקום החמישי מתוך 13,424 אמנים מציגים ב-American Photography Yearbook
ב-1936 ייסד את "איגוד הצלמים ההונגרי המודרני" (Modern Magyar Fényképezők Egyesülete). ב-
1937 נישא לארז'בט מאריה ציריאק בבודפשט.
ב-1939, יחד עם קארוי רוזנר הוציא לאור את האלבום "צילום הונגרי".
ואדאש היה אחד הצלמים המצליחים ואולי המשפיעים ביותר של התקופה שבין שתי מלחמות העולם. תמונותיו המורכבות היטב אופיינו באפקטים עזים של אור וצל, תאורה אחורית, נייר כסף ברום עם משטח דמוי מראה ודינמיות. הוא לא ראה את התשלילים שלו כסופיות, ולעיתים קרובות עבד עם הגדלות חזקות.
במלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא גורש לאחר מכן למחנה הריכוז מאוטהאוזן, שרד וחזר הביתה ב-1945. לאחר מלחמת העולם השנייה נושא הצילום שלו התרחב וקיבל צבע ריאליסטי יותר. האיגוד שייסד נאסר על ידי השלטונות הקומוניסטיים, ולכן חבריה המשיכו לפעול כחברים במחלקת הצילום של אגודת התיירים אינוצי. ב-1947 מונה ואדאש לאחד המנהלים המקומיים של הפדרציה העולמית הבינלאומית של צלמים חובבים. בין 1954 לבין 1962 עבד כעורך הראשי של כתב העת המקצועי פוטו. משנת 1956 הוא היה גם צלם עיתונות ועובד בכיר וראשי של סוכנות הידיעות ההונגרית. משנת 1956 היה נשיא אגודת הצלמים ההונגרים. בשנת 1957, FIAP העניק לו את העיטור הגבוה ביותר. ב-1960 הציג את עבודותיו בתערוכת אוסף. התמונות שלו פורסמו ב-Picture Post בעריכת סטפן לורנט וב-Lilliput, אך גם בכתבי העת:
Geographic Magazine
Vanity Fair
Seven Seas
Harpers Bazaar
Illustrated London News
L'Illustration
ספרו

So fotografert man das Leben (Halle, 1959)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Artportal.hu
Fotóművészet (אמנות הצילום)
Nemzeti Örökség Intézete (המכון למורשת לאומית)
ראו גם

Bozsek R. J.: Kritikai séta a kiállításon (Fotóművészeti Hírek, 1931/11)
Szegedi Emil: Beszélgetés a múltról-jelenről-jövőről (Fotó, 1959/12)
Péter I.: Az "objektív" költészete (Fotó, 1960/4)
Bence P.: Új úton (Fotó, 1960/12)
Szegedi Emil: Vadas Ernő művészete (Fényképművészeti Tájékoztató, 1961/3)
Nemes Károly: Egy ellenvélemény (Fényképművészeti Tájékoztató, 1961/3)
Dr. Zajky Z.: Néhány szó Szegedi Emil és Nemes Károly cikkéhez (Fényképművészeti Tájékoztató, 1961/4)
Bauer Gy.: Hozzászólás Szegedi Emil Vadas Ernő művészete című cikkéhez (Fényképművészeti Tájékoztató, 1961/4)
Járai Rudolf: Négyszemközt a Mesterrel (Fotó, 1962/8)
Hevesy I.: Vadas Ernő helye a magyar fotóművészetben (Fotó, 1962/8)
DR. Végvári L.: Egy figyelő szempár (Fotó, 1962/8)
Heller L.: Mondd Ernő! (Fotó, 1962/8)
Nagy L.: Vadas Ernő-fotószakkör Pécsett (Fotó, 1962/8)
Vadas J.: Az amatőrök lelkes tanítója (Fotó, 1962/8)
Mihályfi E.: Így emlékezem Vadas Ernőre (Fotó, 1962/8)
Lyka K.: Munkálkodása példamutató (Fotó, 1962/8)
Dr. Zajky Z.: Művészet és emberség (Fotó, 1962/8)
Csörgeő Tibor: Fájdalmas epizód (Fotó, 1962/8)
Dr. Végvári L.: Vadas Ernő munkássága (Budapest, 1967)
Csík I.: Fotóművészeti kiskönyvtár (Fotóművészet, 1968/1)
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a Nagykanizsai állami születési akv. 790/1899. folyószám alatt.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 150/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1345131372  ISNI: 0000 0000 8009 5353  LCCN: nb2009029055  PIC: 337649  RKD: 381981  ULAN: 500072294  VIAF: 102973793   WorldCat (עם VIAF): 102973793
מייקל לואיס (דוגמן)

| --- | --- |

לואיס ב-2011
 לידה:  21 בדצמבר 1987 (בן 37) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  דוגמן, שחקן
 פרופיל ב-IMDb
מייקל מריו לואיס (נולד ב־21 בדצמבר 1987) הוא דוגמן, שחקן וכדורסלן עבר ישראלי; זוכה העונה החמישית של "רוקדים עם כוכבים".