stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות ניו יורק
היסטוריה > 1654–1881

הקבוצה היהודית המשמעותית הראשונה הגיעה לניו יורק, שאז נקראה ניו אמסטרדם, בספטמבר 1654 בספינה צרפתית בשם "סט. שארל". קבוצה זו הייתה מורכבת מיהודים ספרדים מהעיר רסיפה בברזיל, שאליה הגיעו אבותיהם לאחר גירוש ספרד. הם ברחו מרסיפה כאשר פורטוגל כבשה מחדש, מידי האימפריה ההולנדית, את מה שמכונה כיום פרנמבוקו. רובם רצו להגיע לאמסטרדם בהולנד, אבל 23 המהגרים הגיעו לניו אמסטרדם, שחודשים ספורים לפני כן הפכה ממושבת סחר של חברת הודו המערבית ההולנדית לבעלת מעמד של עיר. מושל ניו אמסטרדם, פיטר סטויווסנט, לא היה מוכן בתחילה לקבלם משום שלא היו להם דרכונים או האמצעים הדרושים כדי לקיים את עצמם. בהתערבותם של בעלי מניות יהודים בחברת הודו המערבית ההולנדית הותר להם לבסוף להישאר, אך הוטלו עליהם הגבלות רבות ומיסים. בסופו של דבר, רבים מיהודים אלו עזבו.
כאשר הבריטים כבשו את העיר מההולנדים בשנת 1664 ובהמשך שינו את שמה מניו אמסטרדם לניו יורק, נוסחה ונחתמה שבועת נאמנות של התושבים לעיר ובה הופיע שם יהודי אחד, אסר לוי, וזהו היהודי היחידי שתועד באותו זמן בניו יורק. זמן קצר לפני מותו, בשנת 1680, הגיעו מאמסטרדם שבהולנד חלק מקרוביו.
בית הכנסת היהודי הראשון בניו יורק היה של קהילת שארית ישראל הספרדית, שהוקם בשנת 1682, אך לא היה לו בניין משלו עד לשנת 1730. עם הזמן הפך בית הכנסת למרכזי בחיי היהודים, ובו ארגון שירותים חברתיים וחובת השתייכות לכל תושבי ניו יורק היהודים. אף על פי שהיה רוב אשכנזי לעומת מיעוט ספרדי, המנהגים הספרדיים נשמרו.
המספר ההולך והגדל של יהודים אשכנזים, עם נהירת יהודים גרמנים ופולנים לאחר מלחמות נפוליאון באירופה, הוביל בשנת 1825 להקמת בית הכנסת השני בעיר, בני ישורון. בתי כנסת רבים נפתחו לאחר מכן, כולל בית כנסת ראשון ליוצאי פולין בשנת 1839, קהילת שערי צדק. בשנת 1845 נחנך בית הכנסת הרפורמי הראשון, עמנו-אל.
בשלב זה הוקמו חברות סיוע-קהילתי רבות. אלו היו בדרך כלל די קטנות, ובית כנסת אחד היה עשוי להיות קשור לכמה ארגונים כאלה. בשנת 1852 הוקם "בית החולים של היהודים", ששינה את שמו בשנת 1871 לבית החולים הר סיני והפך לאחד מבתי החולים הנחשבים בניו יורק.
היסטוריה > 1881–1945

ב-35 השנים שלאחר 1881 היו גלי ההגירה הגדולים ביותר של יהודים לארצות הברית. הסיבה הישירה הייתה ההתנקשות בחיי הצאר הרוסי, אלכסנדר השני. רבים האשימו את היהודים בהתנקשות, דבר שגרם לעלייה עצומה בפרעות נגד יהודי רוסיה, שכונו הסופות בנגב. במקביל, ממשלת הקיסרות חוקקה חוקים אנטי-יהודיים רבים. התוצאה הייתה שיותר משני מיליון יהודים הגרו לאמריקה, מתוכם יותר ממיליון לעיר ניו יורק.
מהגרים אלה נטו להיות צעירים ולא אדוקים בדתם, והיו לרוב מיומנים בעסקי הסחר, במיוחד בתעשיית הבדים. בסוף המאה התשע עשרה היו יהודים רבים בעמדות מפתח בתחומים דוגמת סחר בפרווה.
בשנות ה-40 של המאה העשרים, תקופת השואה ומלחמת העולם השנייה, היגרו לניו יורק יהודים במספרים גדולים, בעיקר ממזרח אירופה. בניו יורק כבר התקיימה אוכלוסייה יהודית גרמנית ותיקה ואמידה, אך זו מיעטה לפעול למען המהגרים החדשים. בעוד מהגרים אלה התרכזו בלואר איסט סייד שבדרום מזרח האי מנהטן, האוכלוסייה הוותיקה עברה בהמוניה לאזור צפוני יותר באי. יחד עם זאת, רבים מהמהגרים החדשים עבדו במפעלים שבבעלות היהודים הוותיקים.
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסיית היהודים בניו יורק |
| --- | --- |
1654: 23
1750: 300
1850: 16,000
1859: 40,000
1880: 80,000
1920: 1,600,000
1950: 2,000,000
1980: 1,642,000
1991: 1,420,000
2002: 1,412,000
2012: 1,540,000
בשנת 2012, היהודים היוו כ-18.4% מאוכלוסיית העיר. בשנת 2015, השכונה החרדית בורו פארק בברוקלין, שידועה באוכלוסייה החרדית הגדולה שלה, הייתה בעלת שיעור הילודה הגבוהה ביותר של העיר ניו יורק, של 27.9 לידות לכל 1,000 תושבים.
כיום יהודי ניו יורק מתגוררים בכל חלקי העיר, ויש שלוש שכונות בעלות צביון חרדי מובהק. בשכונת בורו פארק יש למעלה מ-150,000 יהודים, בשכונת ויליאמסבורג יש למעלה מ-100,000 יהודים, ובשכונה החב"דית קראון הייטס היהודים מהווים למעלה מ-10% מאוכלוסיית השכונה. שלוש השכונות נמצאות ברובע ברוקלין בעיר.
אתרים מפורסמים > ישיבות

ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 - הישיבה המרכזית של חסידות חב"ד בארצות הברית
ישיבה יוניברסיטי - אוניברסיטה יהודית פרטית.
ישיבת הדר - הקרוי גם מכון הדר, הישיבה הראשונה בארצות הברית שבה לומדים יחד גברים ונשים.
ישיבת מיר - ענף של ישיבת מיר (ישיבה חרדית-ליטאית הנחשבת לגדולה בעולם).
מתיבתא תפארת ירושלים - ישיבה הידועה בהנהגתו של הרב משה פינשטיין.
ישיבת תורה ודעת - ישיבה חרדית.
אתרים מפורסמים > בתי כנסת

בית הכנסת בית אל ישראל הצעיר - משמש קהילה אורתודוקסית המשתייכת לתנועת ישראל הצעיר, וממוקם בשכונת בורו פארק.
בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז - בית כנסת רפורמי בעיר ניו יורק, שהוקם בשנת 1907 על ידי הרב סטיבן וייז.
בית הכנסת עמנו-אל - בית הכנסת היה בית הכנסת הרפורמי הראשון שפעל בעיר, נחשב לבית הכנסת הגדול בעולם.
קהילה קדושה יאנינה - בית הכנסת היחיד בחצי הכדור המערבי שנוהגים בו בנוסח הרומניוטים השונה גם מנוסח אשכנז וגם מנוסח ספרד.
קהילת בית ישראל אנשי אמת - בית כנסת קונסרבטיבי השוכן בקובל היל ברובע ברוקלין שבניו יורק. הוא בית הכנסת הוותיק ביותר שפועל ברציפות בברוקלין.
בית הכנסת של מרכז חב"ד־ליובאוויטש, שוכן בשכונת קראון הייטס, שדרת איסטרן פארקוויי (אנ'), 770
בית הכנסת ברחוב אלדרידג' בניו יורק - בית הכנסת של עדת ישורון בלואר איסט סייד.
בית הכנסת שומרי שבת - נמצא בבורו פארק ומקיים תפילת עשרים וארבע שעות ביממה.
אתרים מפורסמים > מוסדות אוכל

קרנגי דלי - מסעדה השוכנת במידטאון, מנהטן והיא פתוחה מאז 1937 עד 2016, בבניין הסמוך לקרנגי הול. המעדנייה היא כיום בבעלות הדור השלישי של משפחת פרקר, הבעלים והיא אחד היעדים הקולינריים הפופולריים ביותר מסוגו בעיר, כפי שמוסרת לשכת הוועידות והמבקרים של העיר ניו יורק. העיתון USA Today כינה את המסעדה ה"דלי" (קיצור של "דליקטסן", בעברית מעדנייה) "המפורסמת ביותר" בארצות הברית.
המעדנייה של כץ - היא מעדנייה המגישה אוכל בסגנון המטבח היהודי המזרח-אירופי (אף שהמסעדה אינה כשרה), נמצאת בשכונת הלואר איסט סייד שברובע מנהטן. פעילה מאז 1888.
מאפיית הקניש של יונה שימל - מאפייה שמוכרת קנישים בלואר איסט סייד במנהטן. פעילה מאז 1890.
סטרייט'ס - חברת מזון כשר. פעילה מאז 1916.
אתרים מפורסמים > מוזיאונים יהודיים

מוזיאון הילדים היהודי - מוזאון בברוקלין שמופעל על ידי חב"ד
מוזיאון המורשת היהודית - מוזיאון בדרום מנהטן.
המוזיאון היהודי של ניו יורק - מוזיאון לאמנות וגנזך של פריטי תרבות, המהווה את המוזיאון היהודי המוביל בארצות הברית.
משפחה חרדית ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק
מבנה בית הכנסת של קהילת שארית ישראל בסנטרל פארק וסט
המעדנייה של כץ
בית משפחת ורבורג היהודייה ב-1929. משמש את המוזיאון היהודי של ניו יורק מ-1944
יער שרווד

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  423 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  נוטינגהאמשייר 
 קואורדינטות:  53°12′16″N 1°04′22″W﻿ / ﻿53.204469444444°N 1.0727611111111°W﻿ / 53.204469444444; -1.0727611111111
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים יער שרווד(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים יער שרווד
 
יער שרווד (באנגלית: Sherwood Forest) הוא יער במחוז נוטינגהאמשייר שבאזור מזרח המידלנדס באנגליה המזוהה עם האגדה אודות רובין הוד.
היסטוריה

האזור מיוער מתקופת הקרח, אך היער התכווץ עם השנים, ושטחו כיום הוא 4,230 דונם בלבד. רוב היער מנוהל בידי ועדת היערנות הבריטית, שהסדירה בו שבילים לטיול. חלק קטן ממנו הוכרז כפארק מחוזי, והוא באחריותה של מועצת המחוז. ב-2002 הוכרז היער כשמורת טבע, ושטחה הורחב ב-2007. במרכז היער ממוקם מרכז לאמנויות ואומנויות, שבו נערכים גם אירועים שונים.
מדי שנה מבקרים ביער כחצי מיליון תיירים. בקיץ נערך בו "פסטיבל רובין הוד", באווירת ימי הביניים, הכולל תחרות הפלה ברומח, הופעות של ליצנים ובולעי אש, דוכני אלכימיה, מוזיקת רקע אופיינית ועוד. "האלון הגדול" ("The Major Oak"), שבו, לפי האגדה, הסתתר רובין הוד, מושך אף הוא מבקרים רבים. גילו של העץ מוערך ב-800 עד אלף שנה.
גלריה

יער שרווד
מטיילים בשביל ביער
האלון הגדול
פסטיבל רובין הוד
הערות שוליים

↑  Robin Hood Festival 2023 – Sherwood Forest
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539213205171  LCCN: sh89001217  SUDOC: 236118218  VIAF: 315130174   WorldCat (עם VIAF): 315130174 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמוד מרקוס אורליוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמוד ניצחון 
 על שם:  מרקוס אורליוס ופאוסטינה
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–193
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־2 
 חומרי בנייה:  שיש, ארד 
 
 קואורדינטות:  41°54′03″N 12°28′48″E﻿ / ﻿41.9008°N 12.48°E﻿ / 41.9008; 12.48
  (למפת רומא מוגדלת) עמוד מרקוס אורליוס(למפת רומא רגילה) עמוד מרקוס אורליוס
 
מראה העמוד בכיכר קולונה. הארמונות הלבנים: מימין ארמון צ'יגי ומשמאל ארמון ודקינד
העמוד של מרקוס אורליוס ופאוסטינה (בלטינית: Columna Centenaria Divorum Marci et Faustinae, באיטלקית: Colonna di Marco Aurelio) הוא עמוד ניצחון רומי העומד בפיאצה קולונה אשר ברובע קולונה שברומא, איטליה. זהו עמוד דורי עם תבליט ספירלי. העמוד הוקם על ידי הקיסר קומודוס לכבודם של הוריו, הקיסר הרומי מרקוס אורליוס ופאוסטינה. בניית העמוד הושלמה בשנת 193 לספירה. הוא נבנה בדומה לעמוד טראיאנוס, שהוקם באותה עיר, בשנת 113 לספירה. העמוד נושא תצוגות מגולפות בתבליט גבוה של המערכות הצבאיות המוצלחות של מרקוס אורליוס נגד שבטים גרמאנים מעבר לדנובה בין השנים 172–175 לספירה.
המבנה

כתובת ההקדשה המקורית נהרסה ולכן לא ידוע אם בניית העמוד נעשתה בתקופת שלטונו של מרקוס אורליוס (לרגל ניצחונו על הקוואדים (אנ'), המרקומנים והסרמטים בשנת 176 לספירה) או לאחר מותו בשנת 180. אולם, כתובת שנמצאה בקרבתו מעידה כי העמוד הושלם בשנת 193.
בתקופת רומא העתיקה, עמד העמוד בחלק הצפוני של שדה מרס במרכז כיכר. כיכר זו הייתה ממוקמת או בין המקדש של אדריאנוס והמקדש של מרקוס אורליוס (אנ') שנחנך על ידי בנו קומודוס, (מקדש ממנו לא נותר בימינו דבר) ועמד במקום בו עומד ארמון ודקינד (אנ'), או בתוך המתחם המקודש של המקדש.
עבור הרומאים, העמוד מילא שתי פונקציות. האחת, אנדרטת כבוד בגודל חסר תקדים, והשנייה, כפלא הנדסי אשר ניתן להיכנס לתוכו ולטפס מעלה. היו אשר כינו את העמוד columna cochlis בשל המבנה הספירלי דמויי חילזון, כפי שרואים באיור משמאל, והשם "Centenaria" (בן מאה) הנקוט בידי המקומיים מתייחס לגובה של העמוד, כולל הבסיס והכותרת, אשר מסתכם ב-100 רגליים רומיות (29.62 מטר). עובדות אלו מצוינות בכיתוב שעל בסיס העמוד, אותן כתב אדראסטוס, Adrastus, עבד משוחרר, שהיה מנהל האחזקה של האנדרטה. הוא ביקש בשנת 193 להקים מבנה בסמוך לעמוד על-מנת שיוכל לפקח על העבודה והשמירה.
גובהו של עמוד מרקוס אורליוס הוא 29.62 מטרים. העמוד ניצב על כן בגובה של 10.1 מטר. במקור עמד הכן על פלטפורמה בגובה 3 מטר. העמוד מתנשא לגובה כולל של 39.72 מטרים, כי 3 מטרים מהבסיס נמצאים מתחת לאדמה מאז השיקום בשנת 1589. החלק הנמוך ביותר מעולם לא נחפר ונחקר. במקור, על ראש העמוד היה ניצב גם פסל - ככל הנראה של הקיסר. בכך הגדיל את הגובה הכולל של המבנה עוד יותר. זה יכול להסביר את הגובה של 51.95 מטרים (או 175 רגליים רומיות) כפי שצוין בקטלוגים המחוזיים של רומא מהמאה ה-4 לספירה.
העמוד חלול ובתוכו נבנו 200-190 מדרגות לולייניות שנתנו גישה לתצפית שבראשו, כמו בעמוד טראיאנוס. העמוד מורכב מ-27 או 28 גלילי שיש קרארה כל אחד בקוטר 3.7 מטרים. מספר הגלילים אינו מוחלט בשל פעולות השיקום ומצב השימור. החלל הפנימי עבור המדרגות נעשה במחצבה. גרם מדרגות זה מואר דרך חרכים צרים בתבליטים שעל העמוד. בעבר, הכניסה למדרגות הייתה דרך פתח בבסיס בצד של ויה דל קורסו, שנסגר לציבור.
התבליטים

העמוד הדורי בעל קוטר אחיד למדי לכל גובהו (רק 14 סנטימטר רחב יותר בבסיס), והוא מכוסה בתבליטים המגולפים ב-21 ספירלות - כל אחת מהן בגובה של כ-130 סנטימטרים. התמונה הספירלית שבתבליטים מספרת את הסיפור של מלחמות הדנובה או המלחמות המרקומאניות שניהל מרקוס אורליוס משנת 166 עד מותו.
הכרונולוגיה המדויקת של האירועים שנויה במחלוקת. תאוריה מקובלת קובעת כי המערכה ראשונה נגד המרקומנים והקוואדים (אנ') הייתה בשנים 173-172 לספירה ולאחר מכן נגד הסרמטים בשנים 175-174 לספירה.
סיפורי המעשה של שתי המערכות מופרדים על ידי דמות של ניצחון המופיעה על מגן. סיפור המערכה הראשונה מתחיל מבסיס העמוד ופותח בחציית הצבא את נהר הדנובה, כנראה בקרנונטום (אנ') הרוב המכריע של התבליטים הוא אודות שדה הקרב, אבל יש כמה סצנות רקע שונות כגון סצנה בה הקיסר פונה אל חייליו ואפילו רמזים על הישגי הלוגיסטיקה ויכולת ההנדסה של הרומאים בניהול מערכה צבאית בתיאור של חיילים החוצים את הנהר על גשר צף. לאירוע אחד מסוים בתבליט, יש עדות היסטורית לתעמולה הרומית - מה שנקרא "נס הגשם בטריטוריה של הקוואדים", שבו אלוהים נענה לתפילת הקיסר והציל את החיילים הרומיים בסערה איומה, נס שמאוחר הנוצרים ייחסו אותו לאל הנוצרי.
בסצנות בודדות מתוארים כפרים שנשרפו, נשים וילדים שנתפסו ונעקרו ממקומם וגברים שנהרגו. ההתרגשות, הייאוש וסבלם של "הברברים" במלחמה מיוצגים בחריפות במחוות ובהבעות פנים של הדמויות. מולם הקיסר מיוצג כגיבור, השולט על סביבותיו. עם זאת, פליקס פירסון מנתח את המוטיבים השונים בסצנות ומדגיש שסגנון התבליטים מפגין את העליונות הרומאית וכי ניתן לחשוב שהניצחון הרומאי הוא טבעי ולא כתוצאה ממלחמה קשה ואכזרית. מתוך 116 סצנות, יש חלוקה ל-36 המתארות את הקרבות ו-11 המתייחסות לאלימות הקשורה במלחמה. ישנם פחות תיאורי מצעדים מאשר על עמוד טראיאנוס, וישנם תיאורים המציגים היבטים טכניים ואזרחיים של הלחימה. קיימת גם סצנה ששם אורליוס מגלה חמלה וסלחנות כלפי הברברים. יש בכך הסטת דגש המראה שינוי אצל הרומאים בתפיסת מלחמה וניצחון בין תחילת המאה הראשונה לסופה.
למרות דמיון רב לעמוד טראיאנוס, הסגנון הוא שונה לגמרי. הוא מבשרו של הסגנון הדרמטי של המאה ה-3 ונקשר לשער ספטימיוס סוורוס, שהוקם בשנת 204. הדגש מושם על מבט חזיתי ואת הפרספקטיבה יוצרים על ידי הקטנת הדמויות בשורה שמעל שורת החזית, או דמויות שהן לא בפרופורציה. ראשי הדמויות הם גדולים באופן לא פרופורציונלי, כך שהצופה יוכל לפרש טוב יותר את הבעות פניהן. התמונות מגולפות בפחות עידון מאשר בעמוד טראיאנוס, לעומק רב יותר לתוך האבן, ליצור ניגוד טוב יותר בין אור וצל. שפת הסמלים ברורה יותר ובעלת הבעה, אם כי מסורבלת ממבט הראשון. היא משאירה רושם שונה לגמרי על הצופה בסגנון האמנותי של עמוד טראיאנוס, סגנון מהשנים 150-100. שם יש איזון רגוע ומפוכח - כאן, דרמה ואמפתיה. השפה הציורית היא חד משמעית - הדומיננטיות והסמכות הקיסרית מודגשת, והנהגתו היא מוצדקת.
ניתן לצפות ביציקות גבס של התבליטים במוזיאון לתרבות הרומית ברומא.
השיקום

בימי הביניים הטיפוס על העמוד היה כל כך פופולרי שהזכות לגבות דמי הכניסה הייתה ניתנת לשנה במכירה פומבית. כיום העמוד הוא מרכזה של כיכר למול ארמון צ'יגי (אנ').
במהלך המאות העמוד סבל, כמו רוב המונומנטים העתיקים, פגעים, לא רק של מזג האוויר, אלא גם מהשינוי שחל בטעם ובצורך האנושי. הסצנות בעמוד הן בתבליט גבוה הרבה יותר מאלה שעל עמוד טראיאנוס ולכן הבלייה חזקה יותר. העמוד גם סבל מברקים ורעידות אדמה, אך גרוע יותר, בימי הביניים גנבו את הפינים החשובים שהחזיקו את גלילי השיש השונים במקומם וכתוצאה מכך כמה מהם זזו בצורה דרמטית עם הזמן.
בשנת 1589 הורה האפיפיור סיקסטוס החמישי על שיקום העמוד, כפי שמופיע על כתובות בכל צד של הבסיס. דומניקו פונטנה ביצע את עבודת השחזור, חידש והתאים את הכן לשינוי שחל בגובה פני הקרקע.
על הפלטפורמה העליונה הוצב פסל ברונזה של השליח פאולוס, במקביל לפסלו של פטרוס שהוצב שנה קודם על עמוד טראיאנוס (במקור עמד שם כנראה פסל של מרקוס אורליוס, אבל הוא אבד כבר במאה ה-16). חלק מעבודת "השיקום" היה מפוקפק יותר. הוסיפו, למשל, ארבעה פסלים הבולטים מאמצע העמוד לארבעה כיוונים. פסלים אלה תיארו "ברברים" שנכנעו למרקוס אורליוס ושלושה ניצחונות עם זרים. פסלים אלה הוסרו לחלוטין מהמבנה והם נותרו רק בציורים מתקופת הרנסאנס.
שינויים אלה ותיקונים אחרים לאזורים שנפגעו ניתן לראות בבירור היום, משום שזה בוצע עם שיש אפור, בניגוד בולט לשיש הלבן הבוהק המקורי באנדרטה למיליטריזם, לפאר וליהירות של רומא.
בשחזור הוסרו כמה תבליטים מקוריים שניזוקו או נהרסו והוחלפו בכתובת שבטעות קוראת לעמוד על שמו של אנטונינוס פיוס, והיום יודעים שעמוד זה אבד:
| --- | --- |
סיקסטוס החמישי, האפיפיור: SIXTVS V PONT MAX
את העמוד הספירלי הזה,: COLVMNAM HANC
    : COCLIDEM IMP
המוקדש לקיסר אנטונינוס,: ANTONINO DICATAM
ההרוס למרבה הצער: MISERE LACERAM
ואת הריסותיו לראשית: RVINOSAMQ (UE) PRIMAE
צורתו החזיר (שיקם): FORMAE RESTITVIT
שנת 1589, השנה ה-4 לכהונתו.    : A. MDLXXXIX PONT IV
ממדים

גובה הבסיס: 1.58 מטר.
+ גובה העמוד: 26.4 מטרים.
(גובה טיפוסי של הגלילים: 1.56 מטר.
קוטר העמוד: 3.48 מטר.)
+ גובה הכותרת: 1.55 מטר. 
= גובה העמוד עצמו: 29.62 מטרים (בערך 100 רגל רומית).
+ גובה הבסיס: כ-10 מטרים.
= גובה המבנה מעל הקרקע: כ-39.72 מטרים.
ראו גם

אדריכלות רומית
רשימת מדרגות ספירליות עתיקות (אנ')
אדריכלות רומית עתיקה (אנ')
לקריאה נוספת

עמית משה, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים, 2003
Van Ackeren, Marcel. A companion to Marcus Aurelius. Vol. 96. Hoboken, 2012.
Masiani, Renato, and Cesare Tocci. "Ancient and Modern Restorations for the Column of Marcus Aurelius in Rome." International Journal of Architectural Heritage 6.5 (2012): 542-561.
Jones, Mark Wilson, Principles of Roman Architecture, New Haven and London, 2000,
הערות שוליים

↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים, 2003, עמ' 519
1 2  Beckmann, Martin. "The Column of Marcus Aurelius", A Companion to Marcus Aurelius, ed. M. van Ackeren, Hoboken, 2012. p. 251
1 2  Jones, Mark Wilson, Principles of Roman Architecture, New Haven and London, 2000, p. 220
↑  John Morris, "The Dating of the Column of Marcus Aurelius"
J. Warburg and Courtauld Institutes,15, No. 1/2 (1952), pp. 38-40 http://www.jstor.org/stable/750112
↑  Felix Pirson, "Style and Message on the Column of Marcus Aurelius", Papers of the British School at Rome, Vol. 64 (1996), pp. 139-179 http://www.jstor.org/stable/40310934
↑  Masiani, Renato, and Cesare Tocci, "Ancient and Modern Restorations for the Column of Marcus Aurelius in Rome" International Journal of Architectural Heritage 6.5 (2012): 542-561
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4620558-5  VIAF: 239648729   WorldCat (עם VIAF): 239648729 
איור המראה את מבנהו הפנימי של העמוד במבט המראה את גם את צורתו החיצונית
הכתובת המתארת את השיקום
פרט מהעמוד המתאר אירוע שנקרא "נס הגשם בטריטוריה של הקוואדים", שבו אלוהים נענה לתפילת הקיסר והציל את החיילים הרומיים בסערה איומה, נס שמאוחר הנוצרים ייחסו אותו לאל הנוצרי.
פרטים על העמוד. שים לב לחרכים האנכיים (ראה בהגדלה) שנועדו להכניס אור לגרם המדרגות הפנימי.
פרט מהעמוד המתאר את צבא רומי בפיקוד אורליוס חוצה את הדנובה על גשר סירות צף
העמוד במלואו
קרב קוסטיוכנובקה

קרב קוסטיוכנובקה (בפולנית: Bitwa pod Kostiuchnówką) נערך במלחמת העולם הראשונה בין 4 ל-6 ביולי 1916 באזור הכפר קוסטיוכנובק והנהר סטיר בשטחו של מחוז ווהלין השייך לאוקראינה של ימינו, ובשטח האימפריה הרוסית נכון לאותה תקופה. היה זה עימות גדול בין צבא האימפריה הרוסית לבין הגדודים הפולניים שהשתייכו לצבא האוסטרו-הונגרי. הקרב היה חלק משלב הפתיחה במתקפת ברוסילוב.
הכוח הפולני מנה בין 5,500 ל-7,300 חיילים, ובצד הרוסי לחמו יותר מחצי מחיילי הגיס ה-46, שכוחו הכולל היה 26,000 חיילים. הקרב הסתיים בנסיגה של הכוח הפולני, אך במהלכו הם עיכבו את הצבא הרוסי, מה שאיפשר מרווח לנסיגה מסודרת של שאר הכוחות של אוסטרו-הונגריה באזור. סך הנפגעים בצד הפולני הגיע לכ-2,000 איש, כולל הרוגים ופצועים. הקרב נחשב לאחת הקרבות הגדולים והקשים מבין אלה בהם נטלו חלק הגדודים הפולניים במלחמת העולם הראשונה.
רקע

במלחמת העולם הראשונה, הצדדים האחראיים לחלוקת פולין לחמו אחד בשני, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית בצד אחד, והאימפריה הרוסית בצד השני. יוזף פילסודסקי ניצל את החלוקה להקמת הגדודים הפולניים, כשאחת המטרות העיקריות שלו הייתה להחזיר לפולין את עצמאותה.
הגדודים הפולניים הגיעו לאזור לראשונה בשנת 1915, כחלק מתנועה רחבה של מעצמות המרכז לאזור, וכבשו את קוסטיוכנובקה ב-27 בספטמבר 1915. במהלך אותו הסתיו, נערכו קרבות כבדים באזור, ושני הצדדים נאבקו עזות על השליטה באזור. קרב פחות מוכר באותו מקום נערך בין 3 בנובמבר ו-10 בנובמבר. הרוסים התקדמו והצליחו לכבוש את הגבעה הפולנית בתחילה, עד שלבסוף איבדו אותה לגדודים הפולניים ב-10 בנובמבר. בעקבות הצלחתו של הכוח הפולני, נקודות ציון רבות באזור זכו לכינויים כגון: הגבעה הפולנית, היער הפולני, הגשר הפולני, והתעלה הפולנית - תעלה מבוצרת ששיחקה תפקיד חשוב בלחימה, בפיהם של הפולנים וכן בפיהם של חיילים דוברי גרמנית. מספר מחנות של הגדודים הפולנים הוקמו באזור, כולל המפקדה שלהם. בהמשך הסתיו, ועד לקיץ 1916, לא היו תנועות משמעותיות של שני הצדדים באזור, מה שהשתנה בעקבות מתקפת ברוסילוב שתחילתה בחודש יוני של אותה השנה. המתקפה הכוללת הסתיימה בניצחון רוסי משמעותי, ובתבוסה קשה מאוד לאימפריה האוסטרו הונגרית.
הצדדים הלוחמים

לנוכח ההתקפה הרוסית הגדולה, הוצבה הבריגדה השנייה של הלגיונות הפולניים מתוך קוסטיוכנובקה, בגרוזיטין ובהולוזולה. הבריגדה הראשונה החזיקה בקו תוך כדי התקדמות במורד הגבעה הפולנית, לכפר קוסטיוכנובקה. הבריגדה השלישית, הממוקמת משמאלה, החזיקה בקו ליד הכפר אוטובה. הביצורים של פילסודסקי היו העמדה הפולנית המתקדמת ביותר, במרחק של כ-50 מטר מול הביצורים הרוסיים המתקדמים ביותר, שנקראו "קן הנשר". בהמשך הגבעה הפולנית ניצבה חטיבה 128, חטיבת הונגודז' ההונגרית שאיגפה את הכוח הפולני מימין, דיוויזיית הפרשים ה-11 ההונגרית שאיגפה את הכוח משמאל. שני קווי הגנה פולניים נמשכו אל מעבר לקו ההגנה הראשון: האחד נמשך דרך היער הפולני ויער המהנדסים, והשני דרך הכפרים נובה קוקלה, נובי יסטקוב, מחנה לגיונובו ונובה רארנאצ'ה. הלגיונות הפולניים בקוסטוצ'נובה נעו בין 5,500 ל -7,300 (6,500 רגלים ו- 800 פרשים), עם 49 מכונות ירייה, 15 מרגמות ו -26 יחידות תותחנים. הכוחות הרוסיים, שהורכבו מרובו של גיס 46 (בעיקר חטיבת חי"ר 110 ו -77), מנתה לפחות 23 אלף חיילים, ו3,000 חיל פרשים שגובו על ידי כוח ארטילרי גדול שהורכב מ -120 יחידות.
מהלך הקרב

החל מ -6 ביוני, הופעל לחץ רוסי גדול לעבר קו של 40 ק"מ בין קולקי וקוסטיוכנובקה, במטרה לתפוס את המיקום ולאחר מכן להתקדם לעבר קובל. כשהלגיונרים הפולנים נשארו במקום והשמשיכו להחזיק בעמדות, עוד תגבורת רוסית הועברה לחזית, מה שהפך את הקרב של קוסטיוכנובקה לאחד המאבקים הגדולים באזור בזמן מלחמת העולם הראשונה. תוך כדי כך, כוחות פולנים פתחו בהתקפת-נגד, ודחפו את הרוסים, שלא ציפו למהלכים כה נועזים, חזרה מעמדתם בליל 8 ו- 9 ביוני.
התנועה הגדולה של רוסיה באה ב-4 ביולי, לאחר תקיפה ארטילרית גדולה. חיילי הצבא הרוסי המתקדמים, שמנו כ-10,000 איש, עמדו מול כ-1,000 חיילים פולנים בקו החזית (השאר הוחזקו במילואים), אך הרוסים נעצרו בעזרת ירי מקלעים כבד ונאלצו לסגת. עם זאת, הכוחות ההונגרים בגבעה הפולנית נדחקו לאחור, והרוסים התקדמו על האגף הימני של הפולנים, ואיימו לתפוס את השטח הגבוה באזור. התקפת הנגד של הפולנים לא הצליחה. ככל שהיחידות ההונגריות נסוגו, הכוחות הפולנים ספגו אבדות כבדות מאוד ונאלצו לחזור אל החלק הנותר של קו ההגנה הראשון ובאזור הגבעה הפולנית אף אל הקו השני. התקפת-נגד פולנית נוספת, שיצאה לפועל בלילה שבין ה4 וה5 לחודש, נבלמה גם היא. במהלך היום, ההתקפה הרוסית הצליחה לדחוף את הכוחות הפולנים לאחור. אף על פי שהפולנים הצליחו לכבוש מחדש את הגבעה הפולנית באופן זמני, חוסר התמיכה של הכוחות ההונגריים הקל את הקרב על הרוסים, ואפילו תגבורות גרמניות, שהועברו לאחר שפלסודסקי שלח דיווח למפקדת הצבא על האפשרות לפריצת דרך רוסית, לא הצליחו להפוך את מהלך הקרב. בסופו של דבר, ב-6 ביולי, כפתה המתקפה הרוסית על צבאות המעצמות המרכזיות לסגת לאורך כל קו החזית; הכוחות הפולנים היו בין האחרונים שנסוגו, לאחר שספגו כ-2,000 נפגעים במהלך הקרב.
תוצאות המתקפה

מתקפת ברוסילוב נעצרה רק באוגוסט 1916, עם תגבורות מהחזית המערבית. על אף נסיגתם, הרשימו הכוחות הפולנים את המפקדים האוסטרו-הונגרים והגרמנים, ותרמו להחלטתם להקים מחדש צורה כלשהי של מדינה פולנית בשם ממלכת פולין כדי להגביר את גיוסם של חיילים הפולנים. הוויתורים המוגבלים שלהם לא סיפקו את פילסודסקי, ובעקבות "משבר השבועה" הוא נעצר והלגיונות התפרקו.
נוכחותו של פילסודסקי, שהפך מאוחר יותר לדיקטטור של פולין, במהלך הקרב, הפכה לנושא של כמה ציורים פולניים פטריוטיים. וינצנטי וודז'ינובסקי יצר סדרה של רישומים ורישומים על המתים והפצועים מן הקרב. ברפובליקה הפולנית השנייה
הועלו בקרבת מקום הקרב כמה אנדרטאות להנצחת הקרב. שם נבנה גם בית קברות צבאי. רבים מהן נהרסו במהלך שלטון ברית המועצות (אשר לעיתים קרובות ניסתה בכוונה למחוק עקבות של ההיסטוריה הפולנית).
הקרב נחשב לאחד הגדולים והאכזריים ביותר של אלה בהם היו מעורבים הלגיונות הפולנים במלחמת העולם הראשונה. פילסודסקי, בפקודתו מ-11 ביולי 1916, כתב על הקרב: "הקרב הכבד ביותר, מהקרבות האחרונים שלנו, התרחש בימים האחרונים".
עתי"ם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1950–2006 (כ־56 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 
סוכנות עתי"ם ("עיתונות ישראלית מאוגדת"), הייתה סוכנות הידיעות הישראלית היחידה אשר פעלה בין השנים 1950–2006. עתי"ם פעלה כסוכנות חדשות לאומית, כמקובל בארצות רבות בעולם, אך נהגה כגוף עצמאי ואובייקטיבי, המקיים את עצמו ללא כל תמיכה ממשלתית.