stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציר הזמן של האנטישמיות
ימי הביניים > המאה השביעית

608–610 – טבח ביהודים בכל רחבי האימפריה הביזנטית.
610–620 – לאחר שהתעלמו מרבות מהגזרות האנטי-יהודיות שלו, המלך סיסבוט אוסר על יהדות. אלה שלא נטבלו, ברחו. זהו המקרה הראשון שבו איסור על יהדות השפיע על מדינה שלמה.
614 – ועידת פריז החמישית קובעת שכל היהודים הממלאים תפקידים צבאיים או אזרחיים חייבים להיטבל, יחד עם משפחותיהם.
614–617 – מרד היהודים נגד הרקליוס. הניסיון הרציני האחרון להשיג אוטונומיה יהודית בארץ ישראל לפני העת החדשה.
615 – איטליה. האזכור המוקדם ביותר של "Juramentum Judaeorum" (השבועה היהודית): התפיסה כי אין להאמין לכופר בבית המשפט נגד נוצרי. השבועה הפכה לסטנדרטית ברחבי אירופה בשנת 1555.
617 – לאחר שהפרו את הבטחתם לאוטונומיה יהודית בירושלים, הפרסים אוסרים על יהודים להתיישב בטווח של שלושה קילומטרים מהעיר.
624–627 – מוחמד מצווה על גירוש השבטים היהודיים בני קינוקאע ובני נד'יר, שניים מתוך שלושה שבטים יהודיים שחיו בחצי האי ערב. הגברים מבין בני השבט היהודי השלישי, בני קוריט'ה, נטבחים בפקודתו של מוחמד בשנת 627. הנשים והילדים של השבט נשבו, אולצו להתאסלם ונמכרו לעבדות.
624 – 600 יהודים מוצאים להורג באמצעות עריפת ראשים במדינה ביום אחד, מצוין גם כי מוחמד היה נוכח באירוע.
626–627 – ועידת קלישי הכריזה כי כל יהודי שמקבל תפקיד ציבורי חייב להתנצר.
627 – 93 יהודים נהרגים בקרב ח'ייבר.
629 – הקיסר הביזנטי הרקליוס צועד לירושלים עם צבאו. התושבים היהודים תומכים בו לאחר הבטחתו לחנינה. עם כניסתו לירושלים נזירים מקומיים משכנעים אותו כי הריגת יהודים היא מעשה טוב. היהודים היחידים ששרדו היו כאלה שנמלטו למצרים או להרים.
המלך הפרנקי דגוברט הראשון, מגרש את כל היהודים מהממלכה. זאת בעידוד הקיסר הביזנטי הרקליוס.
632 – המקרה הראשון של טבילה מאולצת מאושרת רשמית. הקיסר הרקליוס מפר את הקודקס תאודוסיאנוס, שהגן על יהודים מפני ניצור כפוי.
634–641 – יהודי ארץ ישראל נדרשים לשלם ג'יזיה כתוצאה מהכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
640 – יהודים מגורשים מחצי האי ערב.
642 – הג'יזיה מוטלת על יהודי מצרים, קירנאיקה, טריפוליה ופזאן.
653 – יהודי טולדו נדרשים להתנצר או לעזוב.
681 – ועידת טולדו השנים עשר מחוקקת חוקים אנטישמיים.
682 – ארוויג, מלך הוויזיגותים מתחיל את שלטונו בחקיקת 28 חוקים אנטי-יהודיים. הוא לוחץ על "הכחדה מוחלטת של היהודים המזיקים" וקובע כי כל המנוצרים חייבים להירשם על ידי כומר הקהילה, וחייבים להנפיק אישור נסיעה בכל עת. על המנוצרים לחגוג את החגים יחד עם נוצרים מלידה, וזאת בנוסף בנוכחות כומר כדי להבטיח את אדיקות המנוצרים ולהבטיח את נאמנותם לדת.
692 – ועידת קוויניסקסט בקונסטנטינופול אוסרת על נוצרים באיומי נידוי להתרחץ במרחצאות ציבוריות עם יהודים, להעסיק רופא יהודי או להתרועע עם יהודים.
694 – ועידת טולדו ה-17. המלך ארחיקה מאמין לשמועות לפיהן היהודים קשרו קשר עם הפולשים המוסלמים ומאלץ את היהודים למסור לו את כל הקרקע, עבדים ומבנים שנקנו מנוצרים. הוא מצהיר כי יש לקחת את כל הילדים היהודים מעל גיל שבע מבתיהם ולגדלם כנוצרים.
ימי הביניים > המאה השמינית

717 – תאריך אפשרי לתיקונן של תקנות עומר, מסמך המפרט הגבלות על "עמי הספר" - יהודים ונוצרים החיים תחת שלטון מוסלמי, במעמד של "בני חסות" (ד'ימי). עם זאת, היסטוריונים מודרניים מאמינים שמסמך זה נכתב למעשה במועד מאוחר יותר.
720 – הח'ליף עומר השני אוסר על קיום טקסי פולחן יהודיים בהר הבית.
722 – לאון השלישי האיסאורי, קיסר האימפריה הביזנטית מנצר בכוח את כל היהודים והמונטניסטים באימפריה.
740 – הארכיבישוף הראשון של יורק אקברט אוסר על הנוצרים לאכול ארוחות עם יהודים.
787 – אירנה האתונאית מגדירה את הנוהג של ניצור כפוי נגד יהודים.
788 – אידריס הראשון, קיסר מרוקו תוקף קהילות יהודיות, מטיל מיסים גבוהים לנפש, ומאלץ אותם לספק בתולות שנתיות לארמון שלו בתמורה לשקט הקהילות היהודיות האחרות. על פי עדויות המגרב, השבט היהודי עובייד אללה עזב והתיישב בג'רבה.
ימי הביניים > המאה התשיעית

807 – הח'ליף העבאסי הארון א-רשיד מצווה על כל היהודים בח'ליפות לחגור חגורה צהובה, כאשר הנוצרים חוגרים כחולה.
820 – אגוברד, ארכיבישוף ליון, מכריז בחיבוריו כי היהודים ארורים ודורש הפרדה מוחלטת של נוצרים ויהודים. בשנת 826 הוא מוציא שורה של חוברות לשכנע את הקיסר לואי החסיד לתקוף "חוצפה יהודית", אך לא מצליח לשכנע את הקיסר.
850 – אל מתוכל הראשון מורה על צו ד'ימי. על יהודים ונוצרים ללבוש בגדים שונים להבדיל אותם ממוסלמים, בתי הכנסת והכנסות נהרסים, שלטים נבזיים ממוסמרים להם על הדלתות ונקבע כי תהיה להם מעורבות מועטה בענייני ממשלה או עניינים רשמיים.
870 – אחמד אבן טולון משטח בתי קברות יהודיים ומחליף אותם בקברים מוסלמים.
874 – בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית גוזר שכל היהודים אזרחי האימפריה הביזנטית יוטבלו, ויוכרחו במקרה של צורך.
884 – בסיליוס הראשון מחזק את החוק האוסר על יהודים להחזיק בכל תפקיד אזרחי או צבאי באפנגואה, החוק הביזנטי.
888 – ועידת הכנסייה במץ אוסרת על נוצרים ויהודים לאכול ביחד.
897 – שארל התם תורם את כל האדמות בבעלות יהודית לבישוף של נרבון.
ימי הביניים > המאה ה-10

909–929 – שארל התם מחרים רכוש בבעלות יהודית בנרבון ותורם אותו לכנסייה.
925 – אספסוף מוסלמי פושט על קהילת יהודי אוריה במהלך שורה של התקפות על איטליה. לפחות עשרה מנהיגי רבנים ועוד רבים אחרים נלקחים בשבי. בין הלכודים נמצא שבתי דונולו בן ה-12, שימשיך מאוחר יותר להיות רופא ואסטרונום מפורסם.
931 – הבישוף רתריוס מורונה מתחנן בפני זקני העיר לגרש את היהודים מהעיר. בסוף הם מגורשים זמנית.
931–942 – רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית מכריע שצריך לאלץ את כל היהודים להתנצר ולהכריחם אם יסרבו. הדבר מוביל למותם של מאות יהודים ולהרס בתי כנסת רבים.
932 – הרובע היהודי בבארי שבאיטליה נהרס על ידי אספסוף ומספר יהודים נהרגים.
943–944 – יהודים ביזנטיים מכל רחבי האימפריה בורחים מרדיפה לכזריה. מלך כזריה אז, שהיה יהודי, ניתק לאחר מכן את הקשרים עם האימפריה הביזנטית.
945 – ועידת העיר ונציה אוסרת על יהודים להשתמש בסירות כדי להתנייד.
985 – האוכלוסייה היהודית כולה בספרטה מגורשת לאחר שניקון המטנואי אומר שהיא תפטור את העיר ממגפה.
מספר תושבים יהודים בברצלונה נהרגים על ידי המנהיג המוסלמי אל-מנסור. כל האדמות בבעלות יהודית מועברות לידי הרוזן של ברצלונה.
העת החדשה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להשלים פסקה זו כיוון האירועים האנטישמיים שקרו בה אינם יכולים להיכלל כולם בתת-פסקאות בערך יחיד.
העת החדשה > המאה ה-20

1903 – הפרוטוקולים של זקני ציון, המסמך האנטישמי הנפוץ ביותר בעולם, הופץ ברוסיה הצארית בעידוד הכנסייה הרוסית והחצר הקיסרית, והיה מאוחר יותר אחד מהספרים המרכזיים ששימש כצידוק למעשי הנאצים.
בחג הפסחא של אותה שנה - פרעות קישינב בהן נרצחו 49 יהודים.
1911-1913 - עלילת הדם הידועה בשם משפט בייליס מתרחשת בקייב.
1915 – משפט ליאו פרנק והלינץ' באטלנטה, ג'ורג'יה מפנה את הזרקור לאנטישמיות בארצות הברית ומובילים להקמת הליגה נגד השמצה.
1920 - מאורעות תר"פ בגליל ובירושלים, במהלכן הותקף היישוב תל חי, בקרב בו נהרג יוסף טרומפלדור.
1922 - הקמת ארגון הקו קלוקס קלאן.
1925–1926 - אדולף היטלר מפרסם את הספר מיין קאמפף
1927 - משפט שוורצברד בו הואשם שלום שוורצברד ברצח המהגר האוקראיני ונשיא אוקראינה הגולה סימון פטלורה בפריז. המשפט הופנה להאשמה באחריותו של פטלורה בפרעות פטליורה בשנים 1919–1920 בהם איבד שוורצברד את כל 15 בני משפחתו.
1929 - מאורעות תרפ"ט, שכללו בין השאר את טבח חברון וטבח צפת. במאורעות נרצחו 133 יהודים ונפצעו 340.
1933-1941 – רדיפת היהודים בגרמניה הנאצית בעקבות עליית הנאצים לשלטון. הדיכוי נגד היהודים עולה עד שנשללות מהם זכויות היסוד לא רק כאזרחים, אלא גם כבני אדם. במהלך תקופה זו האנטישמיות הגיעה לשיא כל הזמנים. בין האירועים והחוקים האנטישמיים בלטו בעיקר החוקים הבאים: חרם אחד באפריל 1933, חוקי נירנברג.
1934 - פרעות קונסטנטין באלג'יריה, בהן נרצחו עשרות יהודים ונהרס רכוש רב.
1941-1945 - מבצעי השמדת היהודים של גרמניה הנאצית במסגרת הפתרון הסופי, תחילה במעשי רצח המונים בבורות הריגה ואחר כך בתאי גזים במחנות השמדה כמו אושוויץ.
| --- | --- |
 :  ראו גם – השואה
1946 - פוגרום קיילצה בו נרצחו 47 יהודים שורדי שואה.
1947-1948 - פרעות בעולם הערבי בעקבות החלטת החלוקה ואחר כך הקמת מדינת ישראל. ביניהם: פרעות חלב בהן נרצחו 75 יהודים ונהרס בית הכנסת העתיק של חלב, פרעות עדן בהן נרצחו 82 יהודים ונפצעו 76, פרעות אוג'דה וג'ראדה בהן נרצחו 43 איש והפיגועים בקהיר בהם נהרגו 70 איש.
1952 - הוצאתם להורג של הרוגי המלכות בברית המועצות – 13 אנשי תרבות יידיש סובייטיים בולטים, בהם סופרים, משוררים, שחקנים אמנים ושחקנים כמו פרץ מרקיש, לייב קוויטקו, דוד הופשטיין, איציק פפר, ודוד ברגלסון.
משפטי פראג, משפטי ראווה בהם הואשמו 14 נאשמים מהם 11 יהודים בקשר "טרוצקיסטי-טיטואיסטי-ציוני". 11 מהנאשמים הוצאו להורג.
1953 - משפט הרופאים בברית המועצות, שלווה בתעמולה אנטישמית.
העת החדשה > המאה ה-21

| --- | --- |
 :  ראו גם – אנטישמיות באוניברסיטאות במאות ה-20 וה-21, האנטישמיות החדשה
ראו גם

מסירות נפש ביהדות
שנאת ישראל בעולם היווני-רומי
ליקוי החמה ב-2 באוקטובר 2024

הנפשה של נתיב הליקוי
ליקוי החמה ב-2 באוקטובר 2024 הוא ליקוי חמה טבעתי שהתרחש באי הפסחא ואזור קטן ליד הקצוות הדרומיים של ארגנטינה וצ'ילה וצפון איי פוקלנד, מסלול האנטומבה של הליקוי היה כולו מעל האוקיינוס השקט. הפנימברה הייתה גלויה מדרום דרום אמריקה, הוואי, החלקים הדרום-מערביים ביותר של מקסיקו (ליתר דיוק, באחה קליפורניה הדרומית, חליסקו) וחלקים של אנטארקטיקה. עוצמת הליקוי הייתה 0.93261, והליקוי התרחש רק 56 דקות לפני האפוגי.
ליקוי טבעתי, 4 בינואר 2011
ליקוי טבעתי הוא ליקוי שבו במקום שהירח יסתיר את כל השמש, נראית סביבו טבעת אש זוהרת. ליקוי חמה יכול להתרחש אך ורק סמוך מאוד לתחילתו או לסופו של החודש העברי, משום שראש חודש נקבע תמיד בסמוך למולד הלבנה, דהיינו המועד שבו הירח עובר סמוך לקו הדמיוני המחבר את כדור הארץ עם השמש.
ליקוי החמה הבא יתרחש ב-29 במרץ 2025.
הליקוי הוא חבר בסדרת סמסטר. ליקוי חמה בסדרת סמסטר של ליקויי חמה חוזר על עצמו בערך כל 177 ימים ו-4 שעות (סמסטר) בצמתים מתחלפים של מסלול הירח. זה גם חלק ממחזור 144 של סארוס (ליקוי מחזורי), החוזר על עצמו כל 18 שנים ו-11 ימים.
ראו גם

רשימת ליקויי החמה במאה ה-21
הערות שוליים

↑  "An annular solar eclipse on October 2, 2024". earthsky.org (באנגלית אמריקאית). 2024-10-01. נבדק ב-2024-04-09.
↑  Annular solar eclipse 2024: Everything you need to know about the next solar eclipse, Space.com, ‏9 אפריל, 2024
↑  van Gent, R.H. "Solar- and Lunar-Eclipse Predictions from Antiquity to the Present". A Catalogue of Eclipse Cycles. Utrecht University. ארכיון מ-7 בספטמבר 2019. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליקוי החמה ב-2 באוקטובר 2024".
רצח העם הטסמני

ארבעת האבוריג'ינים הטסמנים האחרונים ששרדו את רצח העם
הכחדת העם הטסמני (מכונה באנגלית Black War, "המלחמה השחורה") הוא שמה של סדרת עימותים שנערכו בין השנים 1803–1876 באוסטרליה בין חיילים ומתיישבים מהאימפריה הבריטית לבין בני העם הטסמני-אבוריג'יני, שהוכחד.
אבוריג'ינים טסמניים

האבוריג'ינים הם התושבים המקוריים של אוסטרליה. האבוריג'ינים חצו את הים מאסיה לאוסטרליה לפני כ־40,000 - 60,000 שנה.
מאוכלוסיית האבוריג'ינים האוסטרלים עברה לפני כ-24,000 שנה לפחות קבוצה אחת שהגיעה דרך מדף יבשה שהתייבש בתקופת הקרח לאי טסמניה. עד לגילויה חיו בטסמניה בני העם האבוריג'ינים, שהיו שונים בתרבותם מהאבוריג'ינים בני אוסטרליה, בשל ההפרדה שחלה עקב עליית פני הים, לפני כ-10,000 שנה. אורח חייהם של הילידים היה של ציידים-לקטים אשר השתמשו בטכנולוגיה פשוטה משל כל עם אחר בעת החדשה - בעיקר כלים פשוטים עשויים עץ ואבן.
התיישבות הבריטים באי טסמניה

ב-24 בנובמבר 1642 זיהה אבל ינזון טסמן את החוף המערבי של טסמניה ליד נמל מקוארי (Macquarie), ולמעשה גילה את טסמניה.
רק בשנת 1798 זוהתה טסמניה כאי, עד אז היא נחשבה חלק מקו החוף של אוסטרליה. בשנת 1803 הוקמה באזור מפרץ ריסדון (Risdon) המושבה הבריטית השנייה כמושבת גלות של האימפריה הבריטית, אליה נשלחו עבריינים מורשעים בפשעים חמורים. מלבדם הגיעו לאי גם מתיישבים במטרה לצוד כלבי ים. בעת הקמת המושבה הבריטית השנייה בטסמניה חיו בה בין 5,000 ל-10,000 ילידים טסמנים-אבוריג'ינים.
הכחדת הטסמנים

עם הגעת המתיישבים והשתלטותם על האדמות, ואזורי הציד המסורתיים של הילידים, החלו עימותים אלימים בין הצדדים, שהביאו לדחיקת הילידים, וירידה דרסטית במספרם, שקרתה בנוסף עקב רגישותם לנגיפים ומחלות שהביאו האירופים לאי. המתיישבים הבריטים התייחסו לילידים כתת-אדם, וככאלו הותר דמם, ומעשי רצח נערכו באופן תדיר. ילדיהם נחטפו לעבדות, ונשים טסמניות נחטפו כשפחות.
לאור הניסיונות של הילידים להאבק, פרסם המושל הבריטי באי, בשנת 1828, הוראת גירוש לאבורג'ינים מחלקי האי שיושבו על ידי אירופאים. לצורך ביצוע ההוראה הוקמו יחידות שהורכבו מאסירים, שעליהם פיקדו שוטרים - שמטרתן הייתה רדיפה והרג של טסמנים. הצבא הוסמך להרוג באופן מיידי טסמנים שימצאו באזור המושבות. בשלב הבא הוכרז על פרס לתושבים שיתפסו ילידים - 5 לירות עבור מבוגר, ו-2 לירות עבור ילד שייתפס חי כעבד. הדבר הפך את "צייד האבוריג'ינים" לעסק כלכלי משתלם, והוקמו יחידות פרטיות ל"צייד שחורים". ועדה שהתכנסה באותה התקופה לדיון בפתרון כללי לבעיה האבוריג'ינית הציעה אפשרויות שונות ביניהן: ציד באמצעות כלבים, הרעלה ושימוש במלכודות. לבסוף הוחלט להמשיך במדיניות הפרסים, ולהקים יחידת שוטרים רכובה על סוסים לצייד ילידים.
בשנת 1830, קיבל על עצמו הכומר המיסיונר ג'ורג' אוגוסטוס רובינסון (Robinson), לאסוף את שארית הפליטה של הילידים הטסמניים לשמורה באי פלינדרז (Flinders), הממוקם כ-50 ק"מ מטסמניה. הוא נעזר לשם כך באיומים בנשק, ובסיוע של ילידה בשם טרוג'ניני. גם במסע אל האי מתו רבים מהילידים, ולבסוף הגיעו אליו כ-200 ניצולים מתוך קהילה שמנתה מעל 5,000 נפשות לפני הרציחות.
באי הפעיל הכומר, שסבור היה שהוא פועל לטובת הילידים, מחנה "חינוך מחדש" שפעל בתנאי בית סוהר. הילדים הופרדו מהוריהם על מנת להקל על "תירבותם". המושל חסך בהוצאות על המחנה, מתוך תקווה להרעיב את הילידים, והתפריט הדל גרם לתת תזונה ולמחלות. משנותרו רק 47 ילידים הם הועברו לאויסטר קוב (Oyster Cove) שבדרום טסמניה. עד 1869 נותרו בחיים רק שתי נשים וגבר אחד מהקהילה הילידית.
בשנת 1876 נפטרה הטסמנית-האבוריג'ינית המקורית האחרונה מטסמניה טרוג'ניני, ובני האבוריג'ינים הטסמנים הוכחדו סופית.
הכחדת הטסמנים > החוליה החסרה

שלושת הטסמנים האחרונים שנותרו בחיים, עוררו את סקרנותה של הקהילה המדעית האירופאית, שראתה בהם את החוליה החסרה בין האדם לקוף. גופתו של הגבר האחרון שנפטר מבין הילידים הייתה מוקד למאבק בין קבוצות הרופאים השונות, אשר קצרו ממנה איברים שונים, ואף הוציאו אותה מספר פעמים מקברה לצורך ניתוחים נוספים. טרוג'ניני האבוריג'ינית האחרונה חששה שלגופתה יעלה גורל דומה ובקשה בצוואתה להקבר בים. חששותיה נתאמתו ושלדה הפך למוצג מוזיאוני בבריטניה למשך כשבעים שנה עד שנת 1947, אז נכנע המוזיאון ללחץ הציבורי והעביר את השלד לחדר סגור אליו הורשו להיכנס רק מדענים. בשנת 1976 הוחזר השלד לטסמניה. ביובל המאה למותה, ולאחר לחץ ציבורי כבד, נשרף השלד שלה ופוזר בים כבצוואתה.
טסמניה כיום

כיום, דעות האוסטרלים הלבנים על רצח העם הטסמני חלוקות. הממשלה והציבור נוטים להזדהות ולאהוד את הנרצחים, אולם ישנם חלקים באוכלוסייה הלבנה המתכחשים לאחריות המתיישבים הראשונים לרצח. בשנת 1982 אף פרסם עיתון מרכזי באוסטרליה, מכתב של אישה לבנה, אשר טענה כי המתיישבים הראשונים היו שוחרי שלום שהגנו על עצמם מפני הילידים הרצחניים.
טסמניה כיום > הקהילה האבוריג'ינית החדשה בטסמניה

משנת 1847 החלה להתפתח קהילה אירופאית-אבוריג'ינית (מאוסטרליה), עם סגנון חיים מעורב.
כיום חיים אלפים מהצאצאים שלהם באיים פלינדרז, איי קבוצת פורנו (Furneaux) ובשאר חלקי טסמניה. כיום חיים כ-16,900 אבוריג'ינים שהם בעיקר כנראה מהמוצא של שאר יבשת אוסטרליה עצמה, גם בטסמניה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  רצח עם בטסמניה, באתר הוועד למאבק ברצח עם
אבוריגין טסמני בציור של בנג'מין דיטררו
טרוג'ניני, הטסמנית האחרונה, צולם כנראה בשנת 1866
הנצחת קורבנות טבח שבעה באוקטובר וחללי מלחמת חרבות ברזל

תמונות הנרצחים בטבח בפסטיבל נובה מוצגות סמוך למקום הטבח
מספר הצעות הועלו להנצחת קורבנות טבח שבעה באוקטובר וחללי מלחמת חרבות ברזל, בהן טקס זיכרון ממלכתי והקמת רשות הנצחה. מספר אנדרטאות הוקמו לזכר החללים.
כלניות לפני הגשם. מיצג קבוע בכיכר ספר בשכונת אחוזה בחיפה
יום זיכרון לאומי

לאחר טבח שבעה באוקטובר הונחו על שולחן מליאת הכנסת חמש הצעות חוק לקיום יום זיכרון לאומי. בין מציעי הצעות החוק נמנים חברי הכנסת אתי עטייה, מירב בן ארי, אליהו דלל, נעמה לזימי ואוהד טל.
רוב ההצעות מבקשות לקבוע כיום זיכרון לאומי את כ"ג בתשרי או כ"ד בתשרי, יום או יומיים לאחר המועד העברי של מתקפת הטרור.
הצעות החוק כוללות מספר דרכי הנצחה, בהן טקס זיכרון ממלכתי, שתי דקות דומייה, הורדת דגל המדינה לחצי התורן במוסדות המדינה ובצה"ל, ישיבת ממלכתית במליאת כנסת, הוראות לציון היום במוסדות המדינה ובמוסדות החינוך, התאמת תוכני שידור ברשתות השידור בהתאם לאופי יום הזיכרון, והשבתה של בתי אוכל ובתי עינוגים.
ב-17 במרץ 2024 אישרה הממשלה לציין יום זיכרון לאומי לציון האסון שפקד את מדינת ישראל ב-7 באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל (שם זמני). יום הזיכרון יצוין מדי שנה בכ"ד בתשרי בשני טקסים ממלכתיים.
המוזיאון האינטראקטיבי 7.10.360

במאי 2024, לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, השיק תאגיד השידור הישראלי מוזיאון וירטואלי אינטראקטיבי להנצחת מאורעות מתקפת הפתע והשלכותיה.
הצעה להקמת רשות הנצחה

חבר הכנסת עודד פורר ו-18 חברי כנסת נוספים הגישו הצעת חוק להקמת רשות זיכרון מיוחדת בשם "יד עוטף ישראל", בדומה למוסד "יד ושם". הרשות תפעל להנצחת אזרחי ישראל ותושביה שנטבחו על ידי מחבלי חמאס, ואת גבורתם של האזרחים וכוחות הביטחון וההצלה שחרפו נפשם בקרבות.
טקסי זיכרון

ב-9 בנובמבר 2023 התקיים בבית המוסדות הלאומיים בירושלים אירוע זיכרון, ביוזמת ההסתדרות הציונית העולמית, קרן קיימת לישראל, הסוכנות היהודית וקרן היסוד.
ב-7 בפברואר 2024 התקיים בצרפת טקס לאומי רשמי לזכר הצרפתים שנרצחו בשבעה באוקטובר ולזכר הצרפתים שנחטפו על ידי חמאס. הטקס התקיים ברחבת האינווליד בנוכחות נשיא צרפת עמנואל מקרון, ובהשתתפות אנשי הכוחות המזוינים של צרפת, פוליטיקאים ושרי ממשלה, ונציגי משפחות החטופים והנספים.
אנדרטאות

במתחם בו נערך פסטיבל הנובה בו בוצע הטבח הגדול ביותר במתקפת הפתע ובתולדות מדינת ישראל, הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים.
ב-6 בדצמבר 2023 נחנכה בכפר המכביה אנדרטה בשם "פסל עוטף ישראל" לזכר נרצחי מתקפת הפתע. בטקס השתתפו נשיא המדינה, יצחק הרצוג, ראשי רשויות מקומיות ואזוריות, נציגי משפחות שכולות, מפונים מיישובי הדרום ומשתתפים נוספים. הפסל נוצר על ידי הפסלת דינה רקנאטי, ונתרם לאחר מותה על ידי משפחת רקנאטי.
באשדוד הוקמו שתי אנדרטאות לזכר קורבנות המתקפה – האחת בבית העלמין, והשנייה, "מקום בלב" בפארק אשדוד-ים.
עיריית פתח תקווה קיבלה החלטה להקים בעיר גשר ואנדרטה לזכר קורבנות מתקפת הפתע וחללי מלחמת חרבות ברזל.
עיריית שדרות חינכה באוקטובר 2024 גן הזיכרון והגבורה במקום בו עמדה תחנת המשטרה, ובו אנדרטה המנציחה את חללי העיר ונרצחיה ב-7 באוקטובר ובמלחמת חרבות ברזל.
ב-27 ביולי 2024 הוקמה אנדרטת התצפיתניות. המצפה ממוקם בין מוצב נחל עוז ליישובי עוטף עזה, הערים שדרות ונתיבות, ונועד להמחיש את תפקידן החיוני של התצפיתניות בהגנה על גבולות מדינת ישראל.
בספטמבר 2024 הקימה עיריית ירושלים את האנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל - אתר הנצחה הממוקם ברחוב רופין, מול הספרייה הלאומית בירושלים. האנדרטה מנציחה את זכרם של חיילי צה"ל, אנשי כוחות הביטחון וההצלה הירושלמים שנפלו מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל, לצד תושבי העיר שנרצחו בפעולות האיבה במלחמה.
מדבקות הנצחה

ביישובים רבים משפחות הקורבנות הדפיסו מדבקות הנצחה לזכר הקורבנות, ואלה הודבקו במקומות ציבוריים.
בירושלים הפיצה עמותת "שומרות ושומרים על הבית המשותף" כ-100,000 מדבקות לזכר הקורבנות, הדומות למדבקת "יזכור" המסמלת את יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, אך במקום פרח דם המכבים מופיע בה פרח הכלנית, הפורח באזור הדרום שנפגע בזמן המתקפה.
ברחוב בתל אביב-יפו
בתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז
הערות שוליים

1 2  שבי גטניו,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'כיצד ייראה יום הזיכרון לטבח? הצעות החוק שעל הפרק, באתר "שקוף", 4 בדצמבר 2023
↑  ממשלת ישראל אישרה יום זכרון לאומי לציון האסון שפקד את מדינת ישראל ב-7 באוקטובר, באתר ממשלת ישראל, ‏17 במרץ 2024
↑  טקס זיכרון עולמי - תשפ"ד, באתר ההסתדרות הציונית העולמית, ‏9 בנובמבר 2023
↑  ישראל גראדווהל,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏"קדיש" ותרועת חצוצרות | צרפת מקיימת טקס לאומי לצרפתים שנרצחו ב-7.10, באתר כיכר השבת, 7 בפברואר 2024
↑  משה כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏באופן רשמי: האנדרטה הראשונה שהוקמה בארץ לזכר חללי "השבת השחורה", באתר מעריב אונליין, 6 בדצמבר 2023
↑  מרגש: אנדרטה הוקמה לזכר נרצחי ה-7 באוקטובר שקבורים באשדוד, באתר אשדוד.נט, ‏7 בנובמבר 2023
↑  קורבנות מלחמת ה-7 באוקטובר יונצחו באנדרטה ליד הפארק הגדול פתח תקווה, באתר "פתח תקווה NEWS", ‏30 באוקטובר 2023
↑  פלד ארבלי, ‏"שדות במקום גדרות": מיזם להנצחת התצפיתניות שנפלו, באתר מעריב אונליין, 27 ביולי 2024
↑  גלעד כהן, הרצוג בחניכת אנדרטה להנצחת נופלים ונרצחים מי-ם במלחמה: "אור בניה ובנותיה", באתר ynet, 22 בספטמבר 2024
↑  רוני גרין שאולוב,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'מדבקות "יזכור" המסומנות בפרח הכלנית המזוהה עם הדרום, חולקו ברחבי ירושלים, באתר ynet, 12 בנובמבר 2023
מיזם אומנות "כלניות לפני הגשם" במקום איסוף המכוניות השרופות בטבח בפסטיבל נובה
מיגונית באשדוד להנצחת סרן אור מוזס שנפלה בקרב ביום המתקפה
הדלקת נרות נשמה לזכר קורבנות מתקפת הפתע בהפגנת סולידריות בגרמניה
אנדרטת "מקום בלב", פארק אשדוד-ים
טובה קוצ'ינסקי

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1907 רמברטוב, פולין
 פטירה:  11 בינואר 1989 (בגיל 81) ו בשבט תשמ"ט כפר סבא, ישראל
 שם לידה:  Gitla Ruchla Rubin
 מדינה:  פולין
 מקום קבורה:  בית העלמין נורדאו כפר סבא
 תאריך עלייה:  מרץ 1934
 מקום מגורים:  רמברטוב בפולין, תל אביב, תל אשר, כפר סבא
 פעילות בולטת:  פעילה ציבורית
 מפלגה:  רשימת הפועלת והאשה הדתית, פ"ד
 השקפה דתית:  ציונות דתית
 בן זוג:  יעקב קוצ'ינסקי
 צאצאים:  4 ילדים, 13 נכדים נינים ובני נינים
 פרסים והוקרה:  יקירת אמונה, תערוכה קבועה "נשים מאירות" בבית העדות, ניר גלים ישראל תערוכה בוורשה בפולין מועדון "רוח טובה" במכללת אמונה בירושלים
טובה קוצ'ינסקי-רובין (29 בנובמבר 1907 – 11 בינואר 1989) הייתה אשת ציבור ופעילה מרכזית בזרם הציונות הדתית. מקימת הכשרת נשים צעירות דתיות "קיבוץ למטרה" (1933-1934), וממייסדות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי (1935). קוצ'ינסקי הייתה מועמדת לכנסת הראשונה (האספה המכוננת) ברשימת הפועלת והאישה הדתית (1949). המשיכה בפעילות ציבורית בתנועה כל חייה.
קורות חיים

טובה קוצ'ינסקי לבית רובין נולדה ב-29 בנובמבר 1907 בעיירה רמברטוב ליד ורשה בפולין. בת שנייה להוריה שמואל רובין הכהן וטילה לבית סטארושוויצקי. בבית הציוני למדה עברית ממורה פרטי, וכשבגרה נשלחה לגימנסיה יהודית למסחר "לנדאו" בוורשה. בגיל 17 הצטרפה לעסק המשפחתי של אספקת מזון וציוד לבסיס הצבא הפולני בעיירה. עם פתיחת סניף בנק של הג'וינט בעיירה, עבדה בו כפקידה, ובכך עזרה ליהודי העיירה בקבלת אשראי לעסקיהם ובתכתובות בירוקרטיות עם השלטונות הפולנים.
קורות חיים > פעילות ציונית

קוצ'ינסקי הצטרפה לשומר הדתי (שהיה אחת מהתנועות הציוניות בעיירה) והדריכה בתנועה. היא נבחרה לייצג את התנועה בוועידה של המזרחי ב-1933 בווילוצ'קה בפולין והייתה מהנשים הבודדות שהשתתפו בוועידה. היא התקוממה נגד מקומן הזניח של הנשים בתנועת המזרחי. החזון של תנועת ברוריה לפיתוח אישה דתית פעלתנית ויוזמת המודעת ליכולותיה, התאים לאישיותה ולהשקפת עולמה, ועל כן הצטרפה ב-1933 לסניף ברוריה שהוקם בעיירה או כבר בגיל 14.
קורות חיים > פעילות ציונית > קיבוץ למטרה

כציונית דתית שאפה להגשים את חלום העליה לארץ ישראל, אולם היה עליה להתגבר על מכשולים רבים. המנדט הבריטי בתקופת הספר הלבן הנפיק מספר מצומצם של סרטיפיקטים שחולקו לפי מפתח מפלגתי. תנועת המזרחי החליטה להעניק את הסרטיפיקטים שברשותה בעיקר לגברים תוך הנחה שהם יתאימו לעבודה החקלאית בארץ, נשים יכלו לעלות לארץ בנישואין פיקטיביים. אביה של קוצ'ינסקי שהיה כהן, התנגד לפתרון זה וראה בו נישואין לכל דבר, שביטולם יהפוך אותה לגרושה האסורה לכהן. היא טענה שכדי להמשיך את הציונות הדתית חייבים גם נשים דתיות שיוכלו לבנות בתים דתיים ציוניים ולכן צריך לתת סרטיפיקטים גם לנשים דתיות. כדי לזכות בסרטיפיקטים לנשים בתנועת המזרחי היא יזמה את הקמת קיבוץ למטרה, קיבוץ תופרות, שישמש כהכשרה עירונית לקראת עליה לארץ. הקיבוץ פעל כהכשרה אך לא הוכר על ידי המשרד הארץ ישראלי שהכיר אך ורק בהכשרות חקלאיות. כדי להשיג הכרה היא יזמה מסיבת עיתונאים שהשתתפו בה עיתונאים ציוניים מהעיתונים היהודיים המובילים בוורשה: "היינט" ו"דער מאמענט". האירוע פורסם בעיתונות.
קורות חיים > פעילות חברתית בארץ ישראל

קוצ'ינסקי עלתה לארץ ישראל במרץ 1934 עם בנות קיבוץ למטרה על סיפון האוניה "פולוניה" שיצאה מנמל קונסטנצה ברומניה. הקיבוץ המשיך להתקיים בתל אביב כקואופרטיב תופרות.  מכיוון שהקיבוץ הוכיח לשלטונות המנדט שהוא מקיים את עצמו כלכלית, בנות הקיבוץ הורשו להביא את בני משפחותיהן ארצה ובכך הצילו רבים לפני השואה.
בינואר 1935 הקימה יחד עם טובה סנהדראי ומרים אליאש וחברות נוספות את ארגון הפועלות של הפועל המזרחי. הארגון דאג לכשרות, לעלית נשים וקליטתן, לתעסוקת נשים וחינוך דתי מהגיל הרך ועד בגרות ופיתוח רווחה ופנימיות דתיות לילדים. במסגרת זו הקימה ב-1941 את הגן הדתי הראשון של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי/נשות תורה ועבודה בכפר סבא.
לקראת הבחירות לאספה המכוננת ב-1949 התאחדו כל המפלגות הדתיות לחזית דתית מאוחדת, ובשל דרישת נציגי אגודת ישראל נקבע שרשימתם לא תכלול נשים. לאור זאת כמה ממנהיגות הפועל המזרחי התמרדו והקימו מפלגת נשים דתית. טובה הייתה מועמדת ברשימת הפועלת והאישה הדתית אך הרשימה קיבלה 0.7 אחוזים מהקולות שכמעט הספיקו למושב. מהלך זה משפיע עד היום על ההתארגנות הפוליטית של הציונות הדתית, שלא הולכת לבחירות ברשימה אחת עם החרדים ומשלבת נשים כמועמדות לכנסת.
ב-1959 התאחדו ארגון הפועלות של הפועל המזרחי עם ארגון אומן בשם "תנועת האישה הדתית לאומית" ששינתה את שמה ב-1977 ל"אמונה". ב-1986 קיבלה טובה קוצ'ינסקי את התואר יקירת אמונה למייסדות התנועה.
טובה קוצ'ינסקי נפטרה ב-ו' בשבט תשמ"ט, 11 בינואר 1989 ונקברה בבית העלמין נורדאו בכפר סבא.