stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הייטק היי
היסטוריה

בשנת 1996, התאספו ארבעים חברים בתעשיית ההיי-טק האזרחית וההייטק של סן דייגו בכדי לדון כיצד להעסיק ולהכין צעירים נוספים לתעשיית ההייטק. חברים אלה, שנקראו "San Diego Economic Development Corporation and Business Roundtable", נפגשו בקביעות במשך שנתיים כדי לדון כיצד לעסוק ולהכין סטודנטים מקומיים לקריירות הייטק. אחד החברים הללו כלל את גארי אי. ג'ייקובס, לשעבר מנהל תוכניות החינוך בקוואלקום.
"תיכון ההייטק היי" המקורי ידוע כיום בשם "ההיי-טק התיכון גארי וג'רי-אן ג'ייקובס."
בשנת 2000, מחוז בית הספר המאוחד של סן דייגו אישר את בית הספר הראשון והבנייה החלה במרכז הכשרה לשעבר של הצי האמריקני במחוז פוינט לומה, הידוע כיום כתחנת ליברטי, ליד נמל התעופה של סן דייגו. אחד מבתי הספר באזור נקרא היי טק היי וילג'. אשר קיבל מענק מקרן ביל ומלינדה גייטס, בספטמבר של אותה שנה, הייטק היי נפתח עם 200 תלמידים בכיתות ט' ו-י'. בשנת 2003 סיימה כיתת הבוגרים הראשונה את מחזורה עם 50 תלמידים. בשנת 2006 אושרה אמנת ההטבות המדינתית. בשנת 2007, הושק High Tech High Digital Commons. בשנת 2009 הורחב בית הספר במדינה למבנה K-12.[דרוש מקור]
בשנת 2010 כ-3,500 תלמידים למדו בבתי הספר התיכוניים, בחטיבות ביניים ובבתי הספר היסודיים של הרשת. באתר HTH נכתב כי בשנת 2010 התקבלו למכללות 100% מבוגרי התיכון, מתוכם 80% למוסדות אשר לימודיהם נמשכו כ-4 שנים. נכון לשנת 2008, 99% אחוז מהבוגרים של בית הספר נכנסו למכללות. נכון לשנת 2015, 98% מהסטודנטים למדו במכללות לאחר סיום הלימודים, כאשר כ-75% למדו במוסדות אשר לימודיהם נמשכו כ-4 שנים. על פי נתונים סטטיסטיים מאותה שנה, סטודנטים של HTH השיגו ציונים גבוהים יותר מאחרים בקבוצות הדמוגרפיות שלהם במקומות אחרים במדינה.
בתי ספר מהרשת > ארצות הברית

בית הספר היסודי אקספלורר
הייטק יסודי
הייטק יסודי צ'ולה ויסטה
הייטק יסודי מחוז צפון
הייטק יסודי מסה
הייטק יסודי צ'ולה ויסטה
הייטק חטיבה
הייטק חטיבה אמנויות מדיה
הייטק חטיבה מחוז צפון
הייטק חטיבה מסה
ההייטק התיכון גארי וג'רי-אן ג'ייקובס
הייטק היי בינלאומי
הייטק היי אמנויות מדיה
הייטק היי מסה
הייטק היי צ'ולה ויסטה
הייטק היי מחוז צפון
הייטק היי לוס אנג'לס
בתי ספר מהרשת > ישראל

חטיבה קמפוס פרס ברוח הייטק היי חולון
תיכון קמפוס פרס ברוח הייטק היי חולון
בתי ספר בולטים > ארצות הברית > ההיי-טק התיכון גארי וג'רי-אן ג'ייקובס

ההיי-טק התיכון גארי וג'רי-אן ג'ייקובס (או באנגלית: Gary and Jerri-Ann Jacobs High Tech High Charter School) הוא בית הספר הראשון שהוקם במסגרת הרשת, תלמידי בית הספר השתתפו בתחרות FIRST Robotics Competition.
בתי ספר בולטים > ארצות הברית > הייטק היי בינלאומי

High Tech High International (או בראשי תיבות: HTHI) הוא בית ספר מן הרשת אשר ממוקם בסן דייגו, קליפורניה. בית הספר מכיל 391 סטונדטים ו-22 מורים. הוא בית הספר השני שהוקם במסגרת הרשת.
בתי ספר בולטים > מחוץ לארצות הברית > קמפוס פרס ברוח הייטק היי

בשנת 2011, הוחלט על ידי מנכ"לית משרד החינוך בשיתוף עם עיריית חולון והמכון לחינוך דמוקרטי להקים בחולון בית ספר חדש והראשון מסוגו בארץ מטעם הרשת.
קמפוס פרס ברוח הייטק היי נמצא בחולון וכולל חטיבה ותיכון, שמתנהלים כבית ספר אחד אך נמצאים במיקומים שונים. הם הוקמו בשנת הלימודים 2012-2013 (תשע"ג). בית הספר פועל לקידום ערכים הומניסטים בקרב התלמידים. בדומה לבתי הספר האחרים ברשת, הלמידה מבוססת פרויקטים.
בין המגמות (מקצועות הבחירה) הנלמדות בתיכון על מנת לקבל תעודת בגרות הם אמנויות העיצוב (מסלול 10 יחידות, הכולל, 5 יח"ל אמנות ו-5 יח"ל עיצוב), עיצוב גלובלי (מסלול 8 יחידות, הכולל, 5 יח"ל עיצוב ו-3 יח"ל אזרחות גלובלית כהגבר לאזרחות), תקשורת (מסלולי התמחות מעשיים של וידאו/סטילס), ביולוגיה, פיזיקה, עיצוב מוצר, מדעי המחשב (ניתן לעשות 5 יח"ל נוספות של עיצוב ופיתוח משחקי מחשב), אזרחות גלובלית (יחידות הגבר באזרחות) ותיאטרון.
הערות שוליים

↑  San Diego's High Tech High Now Has a Peres Campus in Israel, San Diego Jewish World, ‏2021-06-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  בית הספר עצמו, קמפוס פרס ברוח הייטק היי חולון - דף הבית, באתר קמפוס פרס ברוח הייטק היי חולון
1 2  Questions for Larry Rosenstock, Voice of San Diego, ‏2006-09-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  James A. Bellanca, The Focus Factor: 8 Essential Twenty-First Century Thinking Skills for Deeper Student Learning, Teachers College Press, 2013-07-21, ISBN 978-0-8077-5448-1. (באנגלית)
↑  About, High Tech High (באנגלית אמריקאית)
↑  Real World, San Diego: Hands-On Learning at High Tech High, Edutopia (באנגלית)
↑  Can Kicking Down Conventions Close the Achievement Gap?, Education Writers Association (באנגלית)
↑  High Tech High International, High Tech High (באנגלית אמריקאית)
↑  מה זה "היי-טק היי"? - חזון לחינוך, באתר sites.google.com
↑  קמפוס פרס חולון ברוח הייטק היי - מי אנחנו, באתר www.hadash-holon.org.il
↑  מגמות לימוד לשנת תשפ"ה, באתר קמפוס פרס ברוח הייטק היי
ההיי-טק התיכון גארי וג'רי-אן ג'ייקובס (HTH)
הייטק היי לוס אנג'לס (HTLA)
הייטק היי אמנויות מדיה (HTHMA)
הייטק היי בינלאומי (HTHI)
פרשת וירא

אברהם מארח את המלאכים בזמן ששרה מאזינה לדבריהם וצוחקת. ציור של דומניקו פיאסלה מהמאה ה-17 לספירה. המלאכים בתמונה בעלי כנפיים, יושבים עם אברהם סביב לשולחן ותחת העץ וסועדים. הצייר הלביש את הדמויות בבגדי התקופה שלו עצמו ואת שרה שם בבית במקום באוהל.
פרשת וַיֵּרָא היא פרשת השבוע הרביעית בספר בראשית. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק י"ח, פסוק א' ומסתיימת בפרק כ"ב, פסוק כ"ד.
הפרשה עוסקת בהמשך תיאור קורות חייו של אברהם אבינו לאחר ברית המילה שבפרשה הקודמת. הפרשה מספרת על הבשורה לשרה ואברהם שיוולד להם בן ראשון, תיאור הפיכת סדום ועמורה, הצלת בן אחיו של אברהם לוט ובנותיו, גירוש הגר, וניסיון אברהם בעקדת יצחק.
את פרשת וירא קוראים בין התאריכים ט"ו בחשוון-כ' בחשוון.
תוכן הפרשה > צחוקה של שרה

הפרשה נפתחת בסיפור ביקור שלושת המלאכים בבית אברהם. שלושה מלאכים, מחופשים לבני אנוש מן השורה, באים אל אברהם ומבשרים לו כי עתיד להיוולד לו בקרוב בן. שרה, ששומעת את הדברים, צוחקת, וה' שואל את אברהם: "למה זה צחקה שרה... הייפלא מה' דבר?!".
ויפנו משם האנשים וילכו סדומה, ואברהם עודנו עמד לפני ה', כדי להחריב אותה וכדי להציל את לוט ומשפחתו.
תוכן הפרשה > סדום ובנות לוט

ה' מספר לאברהם על כוונתו להפוך את הערים, ואברהם מנהל דו-שיח ארוך עם ה' במטרה להציל את הערים, אך לשווא. המלאכים באים לסדום מתארחים בביתו של לוט. באמצע הלילה דורשים אנשי העיר מלוט שיוציא אליהם את האורחים "ונדעה אותם". לוט מסרב, והמלאכים לוקחים אותו ואת משפחתו ועוזבים את העיר. ה' הופך את סדום והערים שלידה וממטיר עליהן גופרית ואש מהשמים.
לוט נמלט אל העיר צוער, אולם אשתו שהביטה אחורה הופכת לנציב מלח. לוט עוזב את צוער ושוהה במערה עם שתי בנותיו. הן מצדן בטוחות שלא נשאר איש בעולם שיוכלו להוליד ממנו ילד, ולכן הן משקות את אביהן לשוכרה ומולידות ממנו ילדים, שמהם יצאו העמים עמון ומואב.
תוכן הפרשה > לידת יצחק וגירוש הגר וישמעאל

אברהם עובר לגור בעיר גרר, שם נלקחת שרה לבית המלך אבימלך. ה' בא לאבימלך בחלום ומצווה עליו להחזיר את שרה לאברהם. אבימלך נוזף באברהם על שטען ששרה היא אחותו.
שרה יולדת בן, ואברהם מל אותו וקורא לו יצחק. לפי דרישתה של שרה ובהסכמת ה', מגרש אברהם את הגר וישמעאל למדבר. הגר תועה במדבר וישמעאל קרוב למות, ואז נגלה אליה מלאך ה', מראה לה באר מים ומבטיח לה כי ישמעאל יהיה לגוי גדול. ישמעאל גדל ומתחתן עם אישה מארץ מצרים.
אברהם ואבימלך כורתים ברית, ואברהם משתקע בבאר שבע.
תוכן הפרשה > עקדת יצחק

בסוף הפרשה מסופר על עקדת יצחק: ה' מצווה את אברהם להעלות את בנו לעולה. אברהם לוקח את יצחק והולך לארץ המוריה, שם מראה לו ה' את המקום שבו יבנה את המזבח. אברהם עוקד את יצחק ומניף את המאכלת על בנו, ואז עוצר בעדו מלאך ה' ומורה לו "אל תשלח ידך אל הנער... עתה ידעתי כי ירא אלוהים אתה". אברהם מבחין באיל הנאחז בסבך ומעלה אותו לעולה במקום יצחק, וה' מבטיח לו שוב ריבוי זרע ואת ירושת ארץ ישראל. אברהם ונעריו חוזרים לבאר שבע, ושם מתבשר אברהם על הילדים שנולדו לנחור אחיו, בהם בתואל אבי רבקה.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת וירא יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
שנת השא ושנת הכז, שנת השג ושנת החא - ט"ו בחשוון
שנת גכה ושנת גכז - י"ז בחשוון
שנת בשה ושנת בחג, שנת בשז ושנת בחה - י"ח בחשוון
שנת זשג ושנת זחא, שנת זשה ושנת זחג - כ' בחשוון
הפטרה

מפטירים בספר מלכים ב', פרק ד', פסוקים א'–ל"ז (הספרדים, ק"ק פפד"מ וק"ק פוזנא מסיימים בפסוק כ"ג). בהפטרה מסופר, בין השאר, על ההבטחה שהבטיח אלישע הנביא לאישה השונמית על הבן שיוולד לה.
בנוסח רומניא הפטירו ספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק י"ז עד פרק ל"ד, פסוק י"ג. קראים מפטירים בספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק י"ז - פרק ל"ה, פסוק י'.
לוקאס ואן ליידן, לוט ובנותיו, 1509. התמונה אינה נאמנה לסיפור המקראי
גאורגי ברגובוי

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1921 כפר פיודורובקה, אוקראינה
 פטירה:  30 ביוני 1995 (בגיל 74) מוסקבה, רוסיה 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין (1956) 
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  1963–1987 (כ־24 שנים)
 דרגה:   גנרל-לייטננט בחיל האוויר הסובייטי
 זמן שהייה בחלל:  3 יממות 22 שעות
 משימות
 סויוז 3
 עיטורים
     
 
גאורגי ברגובוי (ברוסית: Георгий Тимофеевич Береговой;‏ 15 באפריל 1921 - 30 ביוני 1995) קוסמונאוט סובייטי, היה טייס קרב במהלך מלחמת העולם השנייה ועל גבורה בקרבות הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.
גאורגי ברגובוי נולד בכפר בסביבות פולטבה, אוקראינה למשפחה ממוצא אוקראיני. לאחר 8 שנות לימוד בבית הספר הוא החל לעבוד במפעל מתכת. בשנת 1938 ברגובוי גויס לצבא האדום וביוני 1941 לאחר סיים בית הספר לטייסי קרב נשלח ליחידה עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה השתתף בקרבות וביצע 186 טיסות קרביות, 3 פעמים מטוסו הופל והוא נפצע. על גבורתו, ב-26 באוקטובר 1944 הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נשלח לקורס טייסי ניסוי וסיים אותו בשנת 1948. במשך שנים רבות היה טייס ניסוי. בשנת 1963 התקבל ברגובוי לקורס הכנה לטיסות חלל. בין 26-30 באוקטובר הוא השתתף בטיסת סויוז 3. במהלך הטיסה נערך ניסיון כושל למפגש עגינה עם סויוז 2. ב-1 בנובמבר 1968 הוענק לברגובוי תואר גיבור ברית המועצות בפעם השנייה.
ב-22 בינואר 1969 במהלך התנקשות פוליטית בליאוניד ברז'נייב, מכונית בה נסע ברגובוי נקלעה לירי. נהגו של ברגובוי נפצע אנושות, ברגובוי נפצע קל בלבד.
בשנים 1972-1987 היה ברגובוי מנהל המרכז להכנת טייסי חלל הסובייטי. בשנת 1987 הוא יצא לגמלאות ועזב את הצבא.
נפטר במהלך ניתוח לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
אלכסנדרו ז'ר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1911 יאשי, ממלכת רומניה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1988 (בגיל 77) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 שם לידה:  Alexandru Avram
 מדינה:  רומניה 
 שפות היצירה:  רומנית 
 בן או בת זוג:  גולדה בנצ'יק 
 
אלכסנדרו ז'ר (Alexandru Jar‏; 1911–1988), שם העט של אלכסנדרו אברהם, סופר ומשורר קומוניסטי, יהודי רומני, מלוחמי מלחמת האזרחים הספרדית ולוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית, בעלה של גולדה (אולגה) בנצ'יק.
קורות חיים

אלכסנדרו ז'ר נולד ביאשי, רומניה בשם אלכסנדרו אברהם (Alexandru Avram) והלך לעולמו בבוקרשט. ז'ר, קומוניסט במחתרת, התחיל לפרסם את יצירותיו בכתבי עת כבר בשנת 1930. הוא השתתף במלחמת האזרחים בספרד ולאחריה עבר לצרפת, שם השתתף בלחימה של תנועת ההתנגדות הצרפתית בתקופת מלחמת העולם השנייה. אשתו הראשונה, גולדה (אולגה) בנצ'יק, הוצאה להורג על ידי הנאצים על ידי עריפת ראשה. לאחר נפילת ממשלתו של יון אנטונסקו שב לרומניה והיה בין החברים הראשונים של איגוד הסופרים ופרסם שני ספרי שירה. הוא היה מראשי זרם ה"פרולטקולטיזם" בשירה (תרבות הפרולטריון), אך לאחר ששיריו לא זכו להצלחה גדולה מחוץ לחוגי חברי המפלגה הקומוניסטית, עבר לפרוזה. בשנת 1950 הוענק לו פרס המדינה. התחתן מחדש עם הרקדנית הבלט אלכסנדרה צ'לסקה אורליאנו. באביב 1956 התפרסמו ביקורות של ז'ר על רמת היצירות בזרם הפרולטקולטיזם וגם על חדירת יתר של המפלגה הקומוניסטית לתחום הפרט. ביקורתו ועמדתו האנטיסטליניסטית הביאו לתגובה נזעמת של הנהגת המפלגה הקומוניסטית, כולל נזיפה חריפה וסילוק מהמפלגה הקומוניסטית. שני אינטלקטואלים נוספים, המחזאי מיכאיל דוידוגלו והמבקר הספרותי יון ויטנר, גונו באופן רשמי על כך שלא הסתייגו מדבריו של ז'ר.
המשוררים דוברי הונגרית אריק מייטני  ויאנוש סאס ניסו להגן על ז'ר בפורומים של איחוד הסופרים.
במשך עשר שנים לא הורשה ז'ר לפרסם דבר, אך לאחר מותו של גאורגיו דז' ועלייתו של צ'אושסקו הוחזר בשקט לזירת התרבות הפומבית והתחיל שוב לפרסם רומאנים.
מספריו

Sânge şi vis 1946 "דם וחלום", שירה.
Poemul marii deşteptări 1946 "פואמת ההתעוררות הגדולה", שירה.
Moartea lui Iosif Clisci 1948 "מותו של יוסיף קליסצ'י", נובלה.
Evadare 1949 "הימלטות".
Sfârşitul jalbelor 1950 "הקץ לעתירות", רומן על רקע שביתת עובדי חברת הרכבות.
1951 - La borna 202 -על העימות עם "מזימות" יוגוסלביה של טיטו
Marea pregătire 1952 "ההכנה הגדולה", רומאן על רקע שביתת עובדי חברת הרכבות.
Undeva pe Dunăre 1952 "אי-שם על הדנובה".
Cucuietul 1954 "בעל הכרבולת".
O poveste simplă 1955 "סיפור פשוט".
Legard cel însemnat 1966 "לגארד הדגול", רומאן סאטירי.
Trădarea lunii 1968 "בגידת הירח", רומאן.
Eu, Consula 1971 "אני, קונסולה", רומאן.
Naşul şi fericirea lumii 1976 "הסנדק ואושר הבריות", נובלות.
מיכאיל שומילוב

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1895 (יוליאני) וורחניאיה טצ'ה (אוק'), האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 ביוני 1975 (בגיל 79) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות 
 מקום קבורה:  גבעת מאמייב 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Vystrel course  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Igor Shumilov 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית   הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1916–1956 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל פולקובניק
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הרובאים ה-7 מפקד קורפוס הרובאים ה-11 מפקד הארמייה ה-64 מפקד הארמייה ה-52 מפקד הארמייה ה-13
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
            
 
מיכאיל סטפנוביץ' שומילוב (ברוסית: Михаи́л Степа́нович Шуми́лов;‏ 17 בנובמבר 1895 – 28 ביוני 1975) היה גנרל פולקובניק סובייטי במלחמת העולם השנייה, שהתפרסם כמפקד הארמייה ה-64 במהלך קרב סטלינגרד. הארמייה בפיקודו מילאה תפקיד חשוב בשלבים המוקדמים של המערכה על סטלינגרד, ולאחר מכן החזיקה בראש גשר ממערב לנהר וולגה, מדרום לסטלינגרד, במהלך המערכה בתוך העיר. לאחר סיום קרב סטלינגרד הצטיין שומילוב כמפקד ארמייה בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שומילוב נולד ב-17 בנובמבר 1895 בוורחניאיה טצ'ה (אוק'). הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר הכפרי ולאחר מכן למד בבית הספר בצ'ליאבינסק. בשנת 1916 התגייס לצבא האימפריה הרוסית והצטרף לרגימנט המילואים ה-109. במרץ 1917 נשלח לחזית המזרחית, שם לחם כקצין זוטר ברגימנט הרגלים ה-32 (קרמנצ'וג). באפריל 1918 הצטרף שומילוב לשורות הצבא האדום ולחם במסגרתו במלחמת האזרחים הרוסית כמפקד הרגימנט ה-255 (רובאי אוראל ה-4), ולאחר מכן כמפקד החטיבה המיוחדת ה-85.
לאחר המלחמה נותר שומילוב לשרת בצבא ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ביולי 1924 מונה למפקד גדוד ברגימנט הרובאים ה-20 בדיוויזיית הרובאים ה-7, ובנובמבר 1924 מונה לראש המטה של רגימנט זה. בינואר 1927 מונה לעוזר מפקד רגימנט הרובאים ה-21 באותה דיוויזיה. בינואר 1929 מונה למפקד הרגימנט ה-21, ובשנת 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-96. בנובמבר 1935 הועלה שומילוב לדרגת פולקובניק ובינואר 1937 מונה לעוזר מפקד דיוויזיית הרובאים ה-87. ביוני 1937 הוענקה לו דרגה צבאית של מפקד חטיבה והוא מונה למפקד דיוויזיית הרובאים ה-7 במחוז הצבאי קייב.
מפברואר 1938 עד מרץ 1939 השתתף במלחמת האזרחים בספרד כיועץ בכיר לפיקוד הצבא הרפובליקני. באפריל 1939 שב לברית המועצות ומונה למפקד קורפוס הרובאים ה-11, שהוצב במחוז הצבאי בלארוס. הוא השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין ובמלחמת ברית המועצות-פינלנד. ביולי 1940 שולב קורפוס הרובאים ה-11 במחוז הצבאי המיוחד הבלטי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר שהקורפוס שבפיקודו הושמד בשלבי הפתיחה של מבצע ברברוסה, שוחרר שומילוב מפיקוד באוגוסט 1941 ונשלח לעתודת הסטאבקה. בינואר 1942 הוא מונה כסגן מפקד הארמייה ה-21. הארמייה ספגה אבדות כבדות בשלבים הראשונים של המתקפה הגרמנית בדרום רוסיה בקיץ 1942 (מבצע מקרה כחול), ובראשית אוגוסט 1942 מונה שומילוב למפקד הארמייה ה-64.
הארמייה ה-64, בפיקודו המוכשר של שומילוב, מילאה תפקיד חשוב בהאטת, ולאחר מכן בבלימת התקדמותה של ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקוד הרמן הות מדרום לסטלינגרד, במסגרת קרב סטלינגרד. הכוח שבפיקודו ניהל קרב מגננה מוצלח נגד כוחות גרמניים עדיפים, ובלם את התקדמותם במשך מספר שבועות קריטיים, עד שנאלץ לסגת אל מדרום
לעיר סטלינגרד. במהלך הלחימה בתוך העיר סטלינגרד ובסביבתה הקרובה (ספטמבר-נובמבר 1942) החזיקה הארמייה ה-64 בראש גשר ממערב לנהר הוולגה, ניהלה שורת התקפות נגד על האגף הדרומי של איגוד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד, ומילאה תפקיד חשוב בהגנה ההרואית של העיר יחד עם הארמייה ה-62 בפיקוד וסילי צ'ויקוב.
ב-31 בינואר 1943 הוביל מיכאיל שומילוב את חקירתו של גנרלפלדמרשל פרידריך פאולוס, שנפל בשבי הארמייה ה-64 ליד סטלינגרד. ב-26 באוקטובר 1943 קיבל שומילוב את עיטור גיבור ברית המועצות עם הענקת עיטור לנין ומדליית כוכב הזהב.
הוא נשאר בראש הארמייה, גם לאחר שהפכה לארמיית המשמר השביעית באפריל 1943, ופיקד עליה עד סוף המלחמה. הוא השתתף בקרב קורסק ובצליחת נהר הדנייפר, מתקפת קירובוגרד, מתקפת אומן-בוטושאני, מבצע יאשי-קישינב, קרב דברצן, המתקפה של בודפשט, מתקפת ברטיסלבה-ברנו והמתקפה בפראג.
לגנרל שומילוב היה קרדיט רב ביצירת הצבא הרומני החדש.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בפברואר 1946 הוא התמנה למפקד הארמייה ה-52, וביוני 1946 הוא התמנה למפקד הארמייה ה-13. בשנת 1948 מונה למפקד המחוז הצבאי הים הלבן ובשנת 1949 מונה למפקד המחוז הצבאי וורונז'. בשנת 1956 הוא פרש מהצבא, וב-28 ביוני 1975 הוא מת בביתו במוסקבה. לפי צוואתו נקבר בגבעת מאמייב בוולגוגרד.
אדריכלות בתי כנסת

| --- | --- |

בית הכנסת של הנסיכים בליברפול
 מידע כללי
 מבנים עיקריים:  בית הכנסת הגדול (ירושלים)
אדריכלות בתי כנסת מתאימה עצמה לעיתים קרובות לסגנונות אופנתיים, למקום ולזמן הבנייה. אין מתווה תכנוני מובהק לבתי כנסת. הסגנונות האדריכליים ועיצובי הפנים שלהם מגוונים מאוד. לפי המסורת, יכולה השכינה להימצא בכל מקום שיש בו מניין, מקבץ של עשרה גברים בוגרים (קוורום). בבית כנסת יש תמיד "ארון קודש", כפי שהוא מכונה על ידי אשכנזים, או "היכל" כפי שהוא מכונה על ידי ספרדים, ובו נשמרים ספרי התורה.
בית הכנסת הספרדי בוונציה
מתווה תכנוני לבתי כנסת

בשונה מבית הכנסת, מתווה עיצוב ארון הקודש הוא מפורט בדרך כלל, גם אם מדובר בארון שאינו מהווה חלק אינטגרלי מהמבנה, או סידור נייד המשמש זמנית לעבודת הקודש ולהכנסת התורה לחלל הזמני. בנוסף, חייב להיות גם שולחן ממנו נקראת התורה. השולחן, הנקרא בימה על ידי יהדות אשכנז המזרחית, או אלממאר (או בלמר) על ידי יהודים יוצאי מערב ומרכז אירופה, או תיבה על ידי ספרדים, שעל גביו קוראים את התורה (וממנו נערכים הטקסים בבתי כנסת ספרדים) ועיצובו יכול לנוע בין פלטפורמה מורחבת אינטגרלית לתוכנית הבניין (בתי כנסת מודרניים מוקדמים רבים במרכז אירופה כללו בימות עם עמודים שתמכו בתקרה), לבין פלטפורמות מורמות העומדות בחלל בחופשיות, ועד שולחנות פשוטים. על גבי בימה זו ממוקם נר התמיד - אור הדולק ללא הפסקה כתזכורת למנורת בית המקדש בירושלים שהיה מואר ללא הפסקה. בבתי כנסת רבים, בעיקר בקהילות אשכנזיות, ישנו דוכן (בימה) הניצב אל מול הקהילה וממנו פונים אל הנוכחים. כל בתי הכנסת מחייבים הצבתו של עמוד תפילה, דוכן עץ מיטלטל, צר וגבוה, עליו מניח החזן את סידור התפילה הפונה אל הארון שממנו מוביל החזן את התפילות.
בבית כנסת עשויות להיות, אך לא הכרחי שתהיינה, יצירות אמנות. טווח סגנונות בתי כנסת נע בין חדרי תפילה פשוטים ולא מעוטרים ועד מבנים מעוצבים לפרטי פרטים בכל סגנון אדריכלי שהוא.
בית הכנסת, גם אם מדובר בבניין רב-תכליתי או מתחם תפילה מקודש בתוך בית הכנסת, צריך לפנות לכיוון ירושלים. לפיכך, מתחמים מקודשים המערביים לישראל פונים בדרך כלל מזרחה, ואלה שממזרח לישראל פונים מערבה, בעוד מתחמים קדושים בישראל פונים לכיוון ירושלים, בהתאם למיקומם. אולם נטייה זו אינה בהכרח מדויקת ולפעמים מתמודדים בתי כנסת עם כיוונים אחרים מסיבות שונות. במקרה זה הקהילה לורב עשויה לפנות לכיוון ירושלים בעת שהיא נושאת את התפילות.
סגנון

קיים מספר מצומצם של הוראות תלמודיות בנוגע לבניית בתי כנסת, ובאופן מדויק יותר - צריכים להיות בהם חלונות ועליהם להיות ממוקמים במקום מוגבה יותר מבניינים אחרים בעיר. עם זאת, בדרך כלל תכנון בתי כנסת לא הוגבל כמעט וגם אותם חוקים מועטים לא בהכרח יושמו במקרים רבים (במיוחד מכיוון שלרוב, יהודים לא הורשו לבנות מבנים גבוהים). אין תכנון מוגדר לבתי כנסת והצורות האדריכליות כמו גם העיצוב הפנימי של מבנים אלו הם מגוונים מאוד.
מבחינה היסטורית, בתי כנסת נבנו בסגנון האדריכלי ששרר באותה העת ובאותו מקום. כך, בית הכנסת בקייפנג, סין מזכיר מקדשים סיניים מאותו אזור ותקופה, עם קיר חיצוני וגן פתוח בו מוקמו מספר מבנים.
הסגנונות של בתי הכנסת המוקדמים יותר דמו למקדשים של דתות אחרות באימפריה הרומית המזרחית. בתי הכנסת של מרוקו מעוטרים באומנות האריחים הצבעונית האופיינית לאדריכלות המרוקאית. בתי הכנסת ששרדו מימי הביניים בבודפשט, פראג ובשטחי גרמניה הם מבנים גותיים טיפוסיים.
לאורך חלק ניכר מההיסטוריה, הגבילו אילוצי האנטישמיות וחוקי המדינות המארחות את בנייתם של בתי כנסת הנראים מהרחוב, או אסרו כליל על בנייתם. מציאות זו גרמה לכך שבתי כנסת נבנו לעיתים קרובות בתוך מבנים קיימים, או בתוך חצרות פנים (פטיו). הן באירופה והן בעולם המוסלמי ניתן למצוא בתי כנסת ישנים עם ארכיטקטורת פנים מפותחת, הנחבאים בתוך מבנים נעדרי אפיון ויחוד.
במקומות בהם הותר לבנות בתי כנסת, הם נבנו בסגנון האדריכלי המקובל לאותו זמן ומקום. כך, בערים רבות באירופה נבנו בתי כנסת ברוח עידן הרנסאנס, מהם שרדו רק מעטים. באיטליה נבנו בתי כנסת רבים בסגנון הרנסאנס האיטלקי (ראו לגהורן; פדובה; ונציה). אלו אשר בפאדובה ובוונציה בולטים ביופי הרב של עיצוב הפנים שלהם, ומהווים דוגמה מצוינת לעבודות הרנסאנס. עם בוא עידן הבארוק הופיעו ברחבי אירופה בתי כנסת בסגנון הבארוק.
האמנציפציה של יהודי אירופה במדינותיהם ושל יהודים במדינות מוסלמיות שמצאו עצמם תחת קולוניזציה של מדינות אירופה העניקו ליהודים את הזכות לבנות בתי כנסת גדולים ועשירים מבחינה עיצובית, הנראים מהרחוב הציבורי. אדריכלות בית הכנסת פרחה באותה העת. קהילות יהודיות גדולות ביקשו להפגין לא רק את עושרן, אלא גם את מעמדן החדש כאזרחים, על ידי הקמת בתי כנסת מפוארים. בתי כנסת נאים של המאה ה-19 מהווים את תקופת פריחת הדמיון העיצובי היהודי כמעט בכל מדינה בה היו קהילות יהודיות. רובם נבנו בסגנונות התחייה (Revivalism) שהיה אז באופנה (סגנון אדריכלי המהדהד בעיצובו תקופות קודמות). בהתאם, נבנו בתי כנסת בשורה של סגנונות ובהם: הסגנון הנאו-קלאסי, נאו-ביזנטי, נאו-רומנסקי, מורי, סגנונות התחיה הגותית והתחייה היוונית, ואף בתי כנסת בסגנון התחייה המצרית ואפילו בסגנון תחיית המאיה . עם זאת, רוב בתי הכנסת שהוקמו, בשיא תקופת האדריכלות ההיסטוריציסטית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ואפילו המפוארים שבהם, לא ניסו להציג סגנון טהור, או אפילו סגנון מסוים כלשהו, וניתן לתאר אותם בצורה הטובה ביותר כאקלקטים.
חסידות חב"ד ליובאוויטש קבעה לעצמה נוהג של עיצוב כמה מבתי ומרכזי חב"ד שלה כרפליקה או מחווה לאדריכלות של מרכז חב"ד העולמי - 770.
סגנון > מרכז אירופה: האיחוד הפולני-ליטאי

החריגים הגדולים לנוהג לפיו בתי כנסת נבנים בסגנון הרווח של זמנם ומקומם הם בתי הכנסת מעץ של האיחוד הפולני - ליטאי לשעבר, ושתי צורות הבנייה של בתי הכנסת שהוקמו בדרך זו: בתי כנסת עם בימה נתמכת ובתי כנסת של תשעה שדות (האחרונים לא מובחנים לגמרי כבתי כנסת).
סגנון > מרכז אירופה: האיחוד הפולני-ליטאי > בתי כנסת מעץ

בתי הכנסת מעץ היו מתכונת ייחודית של אמנות ואדריכלות יהודית. המאפיינים כוללים את אי תלותו של הגג המשופע בעיצוב הפנים של התקרה הכיפתית, שהייתה מגולפת בצורה מורכבת, מקומרת וצבועה. הצורניות האדריכלית החיצונית של המבנה נבעה מקנה המידה הגדול שלו, הקווים האופקיים המרובים של שכבות הגג והזיזים המגולפים שתמכו בהן. בבתי כנסת מעץ ניתן היה למצוא אולם גדול ויחיד. בניגוד לכנסיות בנות זמננו, לא היו שם גומחות (אפסיס). יתר על כן, בעוד שכנסיות עכשוויות כוללות מבואה מרשימה, מבואות הכניסה לבתי הכנסת מעץ היו כעין תוספת נמוכה, בדרך כלל עם קרוי פשוט הנשען על גג המבנה. בבתי כנסת אלה הדגש היה על בניית חלל פולחן כיפתי יחיד וגדול.
לדברי היסטוריון האמנות סטיבן ס. קייזר, בתי הכנסת מעץ בפולין עם חזיתותיהם הצבועות והמגולפות היו "ביטוי אמנותי מקורי, אמיתי ואורגני - האמנות העממית היהודית האמיתית היחידה בהיסטוריה."
לפי לואיס לוזוביק, במאמר משנת 1947, בתי הכנסת מעץ היו ייחודיים מכיוון שבניגוד לכל בתי הכנסת הקודמים, הם לא נבנו בסגנון האדריכלי של אזורם ותקופתם, אלא בסגנון יהודי חדש וייחודי שהתפתח, מה שהפך אותם "לביטוי עממי מקורי ואמיתי, שמקוריותו אינה טמונה בארכיטקטורה החיצונית גרידא, אלא מצויה באותה מידה גם בגילוף העץ היפה והמורכב של הפנים."
יתרה מזאת, בעוד שבאזורים רבים בעולם היו היהודים מנועים מלהיכנס לעסקי הבניין ואף לעסוק באומנות דקורטיבית של ציור וגילוף בעץ, בתי הכנסת מעץ נבנו למעשה על ידי בעלי מלאכה יהודיים.
היסטוריון האמנות אורי ז. סולטס, מציין כי בתי כנסת מעץ, שהיו יוצאי דופן באותה תקופה בהיותם מבנים יהודיים גדולים, ומזוהים ככאלו, שלא הוסתרו בחצרות או מאחורי קירות, נבנו לא רק בתקופת "תור הזהב האינטלקטואלי" היהודי אלא בזמן ובמקום בהם "האוכלוסייה היהודית המקומית הייתה שווה בגודלה או אפילו עלתה במספרה על האוכלוסייה הנוצרית."
סגנון > מרכז אירופה: האיחוד הפולני-ליטאי > בתי כנסת עם בימה נתמכת

במחצית השנייה של המאה ה-16 נבנו ברחבי האיחוד הפולני-ליטאי בתי כנסת אשר חלל הפנים שלהם הציג פתרון מבני מקורי, שלא נמצא בשום סוג אחר של מבנה. אלה היו אולמות בית כנסת שהבימה שלהם הוקפה בארבעה עמודים. עמודים אלו הוצבו על פודיום, וחוברו מעל בארקדות, באמצעות עמוד תומך חזק אחד. העמודים היוו את תמיכת הבימה (או - מגדל בימה) שתמכו בקמרונות, וכללו ארבע קשתות עם לונטות שהצטלבו בפינות. בסיסי הקמרונות הוצבו על הבימה או הועברו דרך מעקה, מוצק או מנוקב. קופולה קטנה כיסתה את השטח מעל הבימה. קופולות אלה הונמכו לעיתים משמעותית בהשוואה לשאר שדות הקמרון. כך נוצר מעין קפלה פנימית, שנבנתה בתוך מגדל הבימה.
אחד מבתי הכנסת הראשונים עם בימה נתמכת היה בית הכנסת העתיק בפולין (Old Synagogue (Przemyśl), שנהרס במלחמת העולם השנייה. בתי כנסת עם מגדל בימה הוקמו עד המאה ה-19 והרעיון אומץ במספר מדינות מרכז אירופה.