stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אח"י נצחון (סער 4)
הערות שוליים

↑  משה אימבר וגד אריאל, שייטת 3 - ספינות הטילים בחיל הים, עמ' 124–125, ההוצאה לאור משרד הביטחון, 2005.
↑  על פי רשימת מפקדי ספינות טילים שנערכה על ידי סא"ל כוכבי אזרן 2012 בארכיון מוזיאון ההעפלה וחיל הים.
↑  מימין לשמאל: נציג ועד העובדים, ירוחם צייזל - ראש העיר חיפה, הרמטכ"ל רפאל איתן, שר הביטחון עזר וייצמן, ישראל ליברטובסקי, גב המשיקה ראומה וייצמן, מיכאל ברקאי, משה ורטמן - מזכיר מועצת פועלי חיפה והאחרון לא ידוע.
אלוני יצחק

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: מנשה
גובה ממוצע: ‎71 מטר
תאריך ייסוד: 1948
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 304 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) אלוני יצחק(למפת הכרמל רגילה) אלוני יצחק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אלוני יצחק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אלוני יצחק32°30′38″N 35°00′15″E﻿ / ﻿32.5105951959725°N 35.0040527589565°E﻿ / 32.5105951959725; 35.0040527589565  heמפת היישובים של מועצה אזורית מנשה (in English: Menashe Regional Council) באדום - אלוני יצחק בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10
http://www.knay.alona.k12.il
אַלּוֹנֵי יִצְחָק הוא כפר נוער פנימייה באזור הצפון ליד גבעת עדה, מצפון לקיבוץ כפר גליקסון, השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה

כפר הנוער הוקם בשנת 1948 על ידי יחיאל חריף, על מנת לקלוט ילדים ניצולי שואה מארצות אירופה. הוא נקרא על שמו של יצחק גרינבוים שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, חבר הסיים הפולני, חבר מנהלת העם ושר הפנים הראשון של מדינת ישראל.
כיום הכפר קולט ילדים מכל רחבי העולם מכיתות ז'- יב'. אלוני יצחק הוא פנימייה, אך לומדים בה גם תלמידי חוץ שחוזרים לביתם כל יום. בפנימייה כ-300 תלמידים מכל רחבי הארץ, ועוד כ-200 תלמידי חוץ, תושבי הסביבה הקרובה. 77.7% של בוגרי 2016 זכאים לבגרות.
הפנימייה קולטת נוער מהתפוצות, בתוכניות שונות של משרד החינוך, בהן הכרת הארץ ולימוד עברית.
ראו גם

שמורת אלוני יצחק
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465732605171  VIAF: 151807276   WorldCat (עם VIAF): 151807276 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוז לוריא הלפרין נשיאת ההסתדרות הציונית הדסה, מניחה אבן פינה למבנה פנימייה בכפר הנוער אלוני יצחק, 1950
אינשושינאק

אינשושינאק (Inshushinak) היה אחד מהאלים המרכזיים של עילם והיישות האלוהית המגינה על שושן. הזיגוראת בצ'וגהא זנביל מוקדש לאינשושינאק.
לקריאה נוספת

Potts, Daniel T. (1999) The Archaeology of Elam: formation and transformation of an ancient Iranian state Cambridge University Press, Cambridge, UK ISBN 0-521-563585
Hinz, Walther (October 1965) "The Elamite God d.Gal" Journal of Near Eastern Studies 24(4) (Erich F. Schmidt Memorial Issue, Pt. two)  pp. 351-354
Choksy, Jamsheed K. (2002) "In reverence for deities and submission to kings: A few gestures in ancient Near Eastern societies" Iranica Antiqua 37: pp.7-29
אטלס גלובל

איירבוס A320 של החברה ממריא מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה
איירבוס A321 של החברה
אטלס גלובל (AtlasGlobal; עד 30 במרץ 2015: Atlasjet) הייתה חברת תעופה טורקית, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה איסטנבול, טורקיה. החברה הפעילה טיסות סדירות ל-58 יעדים בטורקיה, אירופה, קזחסטן ואיחוד האמירויות הערביות; והיה לה הסכם שותפות קוד עם אל על. בחברה הועסקו 730 עובדים.
ב-26 בנובמבר 2019 הודיעה החברה על השעיית הפעילות שלה והפסקה של כל טיסותיה עד ל-27 בדצמבר, נכון ל־12 בפברואר 2020 הודיעה החברה על הליך פשיטת רגל והפסיקה את כל טיסותיה.
תולדות החברה

חברת התעופה הוקמה ב-14 במרץ 2001 והחלה לפעול ב-1 ביוני 2001. בעבר נקראה החברה בשם אטלס ג'ט אינטרנשיונל איירליינס, שם אשר הוענק לה על ידי החברה שהחזיקה ברוב מניות החברה - אוג'ר אחזקות. בשנת 2004 רכשה חברת ETS 45% ממניות החברה, ו-45% נוספים בשנת 2006, והייתה לבעלים ב-90% ממנה.
ב-12 בפברואר 2020 לאחר מאמץ כושל לשפר את מצבה הפיננסי באמצעות קיצוץ תקציב והפסקת פעילות זמנית הודיעה החברה על פשיטת רגל וחדלה מלפעול.
פעילות החברה בישראל

החברה הפעילה בעבר בחודשי הקיץ ובעונות הנסיעות טיסות שכר מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה ומנמל התעופה הבינלאומי בדלאמן לנמל התעופה בן-גוריון ובחזרה. הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A321.
החל מ-31 באוקטובר 2017 ועד לקריסתה הפעילה החברה ארבע טיסות שבועיות סדירות מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה איסטנבול, הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A321 ובמטוסי איירבוס A330-200.
החברה הפעילה 16 טיסות שבועיות בקו תל אביב-איסטנבול, ו-4 טיסות שבועיות בקו תל אביב-בודרום, ו-7 טיסות שבועיות בקו תל אביב - אנטליה. הטיסות התבצעו בכל אחד ממטוסי החברה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 1 | — | 8 | 126 | 134 |  |
| איירבוס A320-200 | 3 | — | 8 | 156 | 164 |  |
| איירבוס A321-200 | 13 | — | 12 | 192 | 204 |  |
| איירבוס A321-200 | 13 | — | — | 216 | 216 |  |
| איירבוס A330-200 | 1 | — | — | 325 | 325 |  |
| סה"כ | 18 | — |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  http://www.aerotelegraph.com/tuerkische-atlasjet-bennent-sich-um-atlas-global-globale-ambitionen
↑  AtlasGlobal השעתה את כל טיסותיה עד ה-21 בדצמבר, באתר Passportnews, ‏26 בנובמבר 2019
↑  אטלס גלובל הכריזה על פשיטת רגל והפסיקה את כל טיסותיה, באתר Passportnews, ‏12 בפברואר 2020
↑  פרטי צי המטוסים של אטלס גלובל, באתר airfleets.net (באנגלית)
אח"י מזנק

ערך זה עוסק בספינת הטילים. אם התכוונתם לפריגטה, ראו .
| --- | --- |

ספינת תותחים דגם סער 1, אח"י מזנק
ספינת תותחים דגם סער 1, אח"י מזנק
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  חיל הים הישראלי 
 דגל הצי:  
 סדרה:  סער 2  החלה דרכה כסער 1
 אוניות בסדרה:  אח"י מבטח אח"י משגב אח"י מזנק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (CMN) בשרבורג
 הוזמנה:  מאי 1965
 הושקה:  4 בינואר 1968
 תקופת הפעילות:  1973 – ינואר 1996 (כ־23 שנים)
 אחריתה:  הוסבה לסער 2 בתחילת שנת 1973. הושקעה בים בינואר 1996 ומשמשת כאתר צלילה
 מלחמות וקרבות:    מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 מידות
 אורך:  45 מטר
 רוחב:  7 מטר
 שוקע:  2.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  40 קשר
 גודל הצוות:  35 – 40 לוחמים
 טווח שיוט:  1,000 מיל ימי
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי בופורס 40 מ"מ מקלעי 0.5 סונאר קוער פצצות עומק טילי גבריאל לאחר ההסבה
אח"י מזנק הייתה ספינת טילים, ששירתה בחיל הים בין השנים 1968–1996. הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי, בשרבור שבצרפת, כספינת תותחים מדגם סער 1. בשנת 1973, לפני מלחמת יום הכיפורים, הוסבה לסער 2, ונוספו לה יכולות נוספות בהן נשיאת הטיל גבריאל.
בסוף שנות השבעים הוסבה למשימה עיקרית של לוחמה נגד צוללות (נצ"ל) על ידי התקנת סונאר נגרר בעל עומק משתנה.
בשירות חיל הים

הספינה אח"י מזנק הייתה ספינת הסער השלישית שנבנתה בשרבור, אחרי אחיותיה אח"י מבטח ואח"י משגב. לספינה ניתן המספר 313. אח"י "מזנק" הפליגה משרבור לישראל בחודש מאי 1968 והצטרפה לשייטת ספינות הטילים שהוקמה זמן קצר קודם. הספינה קיימה אימונים והכשירה צוותים לספינות הסער הבאות, והשתתפה ברבות מן הפעולות נגד המחבלים בלבנון ובהן מבצע ברדס 20, מבצע ברדס 54–55 ומבצע אביב נעורים, אז הובילה את הכוח שפעל בביירות.
במהלך שנת 1973, במשך מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים, הפכה לספינה הראשונה מדגם סער 1 שעברה התקנות לירי טילים ובכך הפכה לסער 2. בתקופה זו לא אויישה בצוות מלא, שעות ההפלגה והאימונים צומצמו דרסטית תוך מתן עדיפות מוחלטת לביצוע ההתקנות כל זאת עד ממש לפני פרוץ המלחמה.
בשירות חיל הים > מלחמת יום הכיפורים

אח"י "מזנק" הייתה ספינת הפיקוד של מפקד השייטת מיכאל ברקאי בתרגיל הקרב החילי "קשתית" שבוצע יום לפני ערב יום כיפור. ברקאי המשיך לפקד על השייטת מהספינה גם עם תחילת המלחמה, בקרב לטקיה שפתח את המבצעים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
אחי" "מזנק" הותקפה בטילי סטיקס בעת שעברה צפונית לנמל פורט סעיד, בדרכה לאזור ימת ברדוויל להגשת סיוע לאח"י חנית שעלתה על חוף סיני ליד בסיס דפנה. הספינה לא נפגעה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, המשיכו ספינות הסער ללוות אוניות שהובילו רכש ביטחוני במרכז הים התיכון. בינואר 1974, באחת מהפלגות אלה נכנסה אח"י "מזנק" יחד עם הספינה אח"י קשת לעגינה במים טריטוריאליים של האי מלטה, כמסתור מהים הסוער. המלטזים הזמינו את הספינות להיכנס לנמל ולטה אך מפקד השייטת מיכאל ברקאי לא נענה להזמנה, היות שלא נתן אמון בראש ממשלת מלטה דום מינטוף שנהג להתבטא נגד ישראל. מלטה ביקשה את עזרת בריטניה וסיירת בריטית עקבה מקרוב מאוד אחרי הספינות. מאוחר יותר הועברה התנצלות דיפלומטית מישראל למלטה.
סיום שרות

בינואר 1996 הוטבעה הספינה במרחק של 3 ק"מ מחופי חיפה בעומק של 33 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה.
מפקדי הספינה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| דרגה ושם | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |
| עזרא קדם | מפקד בכיר בים |  |  |
| צבי גבעתי | 1968-1969 | הפלגה משרבורג לישראל |  |
| גדי בן זאב | 23 בפברואר 1969 – 1971 |  |  |
| אברהם אשור | 1971 |  |  |
| מיכאל ברקאי | 1972 | בנוסף לתפקידו כמפל"ג |  |
| עמי שר אל | 1972 |  |  |
| משה בן ישי (צינר) | 1973 | מלחמת יום הכיפורים |  |
| זאב יחזקאלי | 1973 | בתום מלחמת יום הכיפורים |  |
| יוסי לוי (קצין) | 1974 |  |  |
| שמעון מאיר | 1975 |  |  |
| אריה צוויג | 1976-1978 |  |  |
| אודי דביר | יולי 1979 עד - ספטמבר 1980 |  |  |
| יוסי יוגב (פלדמן) | 1980–1982 |  |  |
| משה סרי | 1982–1983 |  |  |
| שלמה כהן | 1983–1984 |  |  |
| ירון צחר | 1985-1986 |  |  |
| דרור מאור | 1987-1986 |  |  |
| נועם פייג | 1987–1988 |  |  |
| יהונתן ורט | אפריל 1990 – יולי 1991 |  |  |
גלריה

משה טבק, צבי גבעתי וסגל הקצינים של אח"י מזנק בהשקת אח"י אילת (סער 2) בשרבורג, 29 בפברואר 1968.
צוות אח"י מזנק 1970.
מפקד השייטת מיכאל ברקאי (במרכז מאחור) עם קציני אח"י מזנק בגשר הספינה בדרכם חזרה מקרב לטקיה, 7 אוקטובר 1973.
צוות אח"י מזנק למחרת קרב לטקיה, 7 אוקטובר 1973.
מחלקת גנ"ק אח"י מזנק למחרת קרב לטקיה, 7 אוקטובר 1973.
מפקד השייטת מיכאל ברקאי מקבל סירת משמר של מלטה הבאה להזמין אותו להיכנס לנמל ולטה ינואר 1974.
אח"י מזנק בתצורת נגד צוללות של שנות השמונים.
הערות שוליים

| ספינות טילים של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
שייטת ספינות הטילים • כלי שיט של חיל הים
| סער 1 שלכת | אח"י מבטח • אח"י משגב • אח"י מזנק | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 2 שלכת | אח"י חיפה • אח"י אילת • אח"י עכו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 3 שלכת | אח"י סער • אח"י סופה • אח"י געש • אח"י חרב • אח"י חנית • אח"י חץ | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 תכלית | אח"י רשף • אח"י קשת • אח"י רומח • אח"י כידון • אח"י תרשיש • אח"י יפו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 נדרן | אח"י ניצחון • אח"י עצמאות • אח"י מולדת • אח"י קוממיות | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 חוחית | אח"י עליה • אח"י גאולה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נושב | אח"י רומח • אח"י קשת | סמל חיל הים הישראלי  |
| זיוונית | אח"י שמרית • אח"י שלומית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נירית | אח"י חץ • אח"י תרשיש • אח"י כידון • אח"י יפו • אח"י חרב • אח"י סופה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 5 להב | אח"י אילת • אח"י להב • אח"י חנית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 6 | אח"י מגן • אח"י עוז • אח"י עצמאות • אח"י ניצחון |  |
אוסטין קרוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוקטובר 1995 (בן 28) נורקרוס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 עיסוק:  שחקן קולנוע, טלוויזיה, זמר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 http://www.austincrute.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אוסטין קרוט (באנגלית: Austin Crute; נולד ב-24 באוקטובר 1995) הוא שחקן וזמר אמריקאי הידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרט הקולנוע "חורשות את הלילה" ובסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "היום שאחרי (אנ')"; שניהם משנת 2019.
ביוגרפיה

קרוט נולד בעיר נורקרוס (אנ'), ג'ורג'יה למשפחה דתית. הוא בנו של כומר.
בשנים 2011–2012, בגיל 15, הופיע קרוט כמתמודד בתוכנית הריאליטי "Majors & Minors" ששודר בערוץ Discovery Family, ולאחר מכן הופיע בפס הקול המוזיקלי שליווה את התוכנית. הוא סיים את בית הספר התיכון מבית הספר הנוצרי אטלנטה רבתי (אנ') בשנת 2014. בשנת 2018 סיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 2016 הוא שיחק בתפקיד אורח בפרק של סדרת הטלוויזיה "אטלנטה".
בשנת 2019 קרוט גילם את אלן בדרמת הנעורים "חורשות את הלילה", שביימה של אוליביה ויילד בתפקיד הבכורה שלה כבמאית. באותה שנה הוא גילם את וסלי פיסטס בסדרה הפוסט-אפוקליפטית "היום שאחרי (אנ')", ששודרה בשירות ההזרמה "נטפליקס".
בשנת 2020 שיחק בעונתה השנייה של דרמת הנעורים "סוחבות" מבית נטפליקס; הסדרה מבוססת על הרומן "מתנות גנובות" מאת הסופרת קירסטן סמית.
בשנת 2021 גילם את אחת הדמויות הראשיות בסיטקום "Call Your Mother" בדמותו של ליין; חברה הטוב ביותר של ג'קי. הסדרה שודרה ברשת ABC ובוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2022 שיחק בסרט האימה "They/Them".
קריירה > קריירה מוזיקלית

בנוסף להיותו שחקן, אוסטין קרוט הוא גם וזמר וכותב שירים. הוא הפיק מיקסטייפ שכותרתו "דויטשלנד". יצירה זו נכתבה במלואה על ידי קרוט בעצמו שאותה גם הפיק את המיקסטייפ. זה למעשה המיקסטייפ השני שהאמן הפיק.
חיים אישיים

קרוט הוא הומוסקסואל מוצהר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | חורשות את הלילה | אלן |  |
| 2022 | Honk for Jesus, Save Your Soul | ח'ליל |  |
| 2022 | They/Them | טובי אוניל |  |
| 2022 | Tankhouse | ג'ק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | אטלנטה | ג'סטין ביבר השחור | פרק: "Nobody Beats the Biebs" |
| 2018 | כתום זה השחור החדש | לאמאר | פרק: "Sh*tstorm Coming" |
| 2019 | היום שאחרי (אנ') | וסלי פיסטס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2020 | סוחבות | מרקיז | 5 פרקים |
| 2021 | Call Your Mother | ליין | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Meet Austin Crute, the Actor/Musician Who Brought "Black Justin Bieber" to Life". Complex.com.
↑  "Austin Crute". TVGuide.com. נבדק ב-4 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Austin Crute - Majors & Minors: Our Songs (Season 1) | iHeartRadio". Iheart.com. נבדק ב-4 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Daybreak" Star Austin Crute on Why We Need to See More Queer, Black Characters". Teen Vogue.
↑  "Meet Austin Crute: The 'Black Justin Bieber' of FX's 'Atlanta' Steps Out With 'Ungodly' Song - Premiere". Billboard.com.
↑  "Meet Austin Crute, the Actor/Musician Who Brought "Black Justin Bieber" to Life". Complex (באנגלית). נבדק ב-2021-03-15.
↑  Anthony D'Alessandro, Deadline, Deadline, ‏5 בספטמבר 2021
↑  Jason Lipshutz, Billboard, Billboard, ‏1 בפברואר 2017
↑  "Booksmart and LGBTQ: Movie Brings Diverse LGBTQ Representation". Hrc.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2021010046  MusicBrainz: 48278dfd-0592-4841-b702-ce2e23a5fa21  VIAF: 24161209264939862898   WorldCat (עם VIAF): 24161209264939862898
אלונזו קלארק

אלונזו מונרו קלארק (באנגלית: Alonzo Monroe Clark;‏ 13 באוגוסט 1868 –  12 באוקטובר 1952) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמזכיר המדינה השמיני של ויומינג בשנים 1927–1935, ומתוקף תפקידו הוא כיהן במקביל כמושל ויומינג ה-16 מפטירתו של המושל פרנק אמרסון בפברואר 1931 ועד לתום תקופת כהונתו המתוכננת של אמרסון בינואר 1933.
ראשית חייו

אלונזו קלארק נולד בעיירה פלינט שבאינדיאנה. הוא גדל והתחנך בנברסקה לאחר שמשפחתו עברה לשם מאינדיאנה. לאחר תום לימודיו ב-1898 בקולג' המדינתי למורים של נברסקה, הוא שימש כמפקח הראשי על בתי הספר במחוז דאווס שבנברסקה, וב-1901 עבר לוויומינג. הוא הקים חווה בשטח של 300 אקרים (1.2 קמ"ר) במחוז קמפבל, ועבד כמורה.
קריירה

ב-1926 נבחר קלארק כמזכיר המדינה של ויומינג, תפקיד אליו הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה ב-1930. ב-18 בפברואר 1931 נפטר מושל ויומינג, פרנק אמרסון, שישה חודשים בלבד לאחר תחילת תקופת כהונתו השנייה. מתוקף תפקידו כמזכיר המדינה כראשון בסדר הירושה למשרת המושל, הושבע קלארק כמושל. בנובמבר אותה שנה הובס קלארק בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל, והוא המשיך בכהונתו כמזכיר המדינה.
כמי ששירת כמושל במהלך השפל הגדול, תמך קלארק בעמדתו של הנשיא הרברט הובר להסתמכות עצמית של המדינות. הוא גם הפעיל לחץ לשיווק קואופרטיבי של תוצרת חקלאית וביטול חוק היובש, ונאבק ללא הצלחה על הפסקת מכירת נפט גולמי מקרקעות פדרליות בוויומינג.
ב-1934 התמודד קלארק בהצלחה בבחירות המקדימות של הרפובליקנים למשרת המושל, אך נוצח בבחירות הכלליות על ידי המושל המכהן הדמוקרט לסלי מילר. הוא התמודד ללא הצלחה על מושבים בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית.
חיים אישיים

קלארק היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה הייתה לוסי מ. סמית', שנפטרה ב-1944, ויחד עמה נולד לו ילד אחד, ולאחר מכן הוא נישא בשנית לפלורנס ראסל.
אלונזו קלארק נפטר בעיירה תרמופוליס שבוויומינג, ב-12 באוקטובר 1952, בגיל 84. הוא נטמן בבית הקברות של קרלטון, נברסקה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1776.
אדמונד רוברה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 במאי 1901 נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 בפברואר 1986 (בגיל 84) בקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה, אוניברסיטת רדינג 
 סוגה:  סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
אדמונד רוברה (אנגלית: Edmund Rubbra‏, 23 במאי 1901 - 14 בפברואר 1986) היה מלחין בריטי. הוא חיבר יצירות ווקאליות ואינסטרומנטליות לסולנים, הרכבים קאמריים, מקהלות ותזמורות מלאות. הוא זכה לכבוד רב מצד מוזיקאים אחרים והיה בשיא הפופולריות הציבורית שלו באמצע המאה ה-20. המפורסמות ביותר בין יצירותיו הן אחת-עשרה הסימפוניות. אף כי בתקופת יצירתו היה זה אופנתי לכתוב מוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים, רוברה מיאן להניח לאופנה זו או לכל אופנה אחרת להטותו מן הסגנון שפיתח לעצמו. החלטיות זו הביאה בסופו של דבר לכך, שיצירותיו המאוחרות היו מקובלות פחות על הקהל הרחב, אם כי מעולם לא איבד מן הכבוד, שרחשו לו מוזיקאים מקצועיים. לפי כך, יצירותיו נודעות כיום פחות מכפי שאפשר היה לצפות. המוזיקה שלו מלאה דרמה, ונושאת אופי אלתורי.
חייו > לימודים וקריירה

אדמונד רוברה נולד בנורת'המפטון. הוריו עודדו את בחירתו במוזיקה, אך הם לא היו מוזיקאים מקצועיים, אם כי אמו ניחנה בקול טוב ושרה במקהלת הכנסייה ואביו ניגן מעט בפסנתר, משמיעה. טבעו האמנותי והרגיש בא לביטוי כבר בגיל צעיר. הוא זכר, כי פעם, כשהיה כבן שלוש או ארבע, הבחין כשהתעורר בבוקר, שהאור בחדרו שונה מן הרגיל; מקומות שהיו מוצלים תמיד היה מוארים, ולהפך. אביו הסביר לו, שבלילה ירד שלג ועל כן אור השמש המוחזר ממנו נכנס אל החדר מלמטה במקום מלמעלה והופך על פיהם את דפוסי האור והצל. שנים אחר כך הבין רוברה, כי תחושה זו של "היפוך סדרים", כפי שקרא לה, גרמה לו להשתמש לעיתים קרובות בקטעי מנגינות קצרים שאפשר להפוך אותם על פיהם בלי לאבד מאיכותם. את שני הקטעים האלה היה מציב יחדיו, אבל במרחק מה זה מזה, כך שהקטע השני ייצור בהיפוכו הד לקטע הראשון.
חוויית ילדות אחרת שרוברה מציין כהשפעה מאוחרת על המוזיקה שלו התרחשה כשהיה בן תשע או עשר, כאשר שמע בשעת טיול בטבע צלצול פעמונים רחוק "שהמוזיקה שלהם הייתה כמו תלויה בחלל האוויר", כדבריו. קסם הצלילים השכיח ממנו את כל הסובב אותו מלבד "הצלילים הנושרים מטה, מנותקים מכל דבר אחר סביבם". הוא מייחס את השימוש שלו ב"סולמות יורדים, הפועלים תמיד כנקודות מוקד במרקמים (שלו)" לחוויה זו.
רוברה עזב את הלימודים בגיל 14 והחל לעבוד, אך לא ויתר על המוזיקה והמשיך ללמוד הרמוניה, קונטרפונקט, פסנתר ועוגב בשעות הפנאי שלו. ניסיונותיו הראשונים של רוברה בחיבור מוזיקה קאמרית הניבו סונאטה לכינור ופסנתר, שניגן עם חבר, ויצירה שכתב לרביעיית מיתרים מקומית. הוא נהג להיפגש עם המלחין הצעיר והנלהב, ויליאם אלווין, גם הוא מנורתהמטון, לשוחח על עיסוקם המשותף.
הרצאה ששמע מפי מיסיונר סיני-נוצרי הניעה אותו לכתוב את "רשמים סיניים", סדרת קטעים לפסנתר, שהקדיש למטיף. הייתה זו ראשיתה של התעניינות ארוכת-ימים במזרח הרחוק.
בגיל 17 הוזמן רוברה ללמוד אצל סיריל סקוט, בעקבות קונצרט שארגן מיצירותיו בספריית נורתמטון. אחרי כשנה זכה במלגת לימודים בקולג' ברדינג, בין מוריו שם היה גוסטב הולסט, שלימד גם בקולג' המלכותי למוזיקה ויעץ לרוברה להגיש בקשה למלגה פתוחה למוסד זה. הבקשה נענתה ומקומו של רוברה בקולג' המלכותי הובטח. בין מוריו בקולג' היה גם ראלף ווהן ויליאמס, שהחליף את הולסט כשזה נעדר לתקופת-מה. אחד השירים שחיבר עוד בתקופת לימודיו בקולג', "רוזה מונדי", זכה לשבחים רבים מהולסט. לפני הסמסטר האחרון שלו שם הוזמן במפתיע להצטרף כפסנתרן למסע של 6 שבועות ביורקשייר, עם תיאטרון נודד מטעם הליגה לאמנויות, כמחליף לפסנתרן הקבוע שלהם, שחלה. הוא קיבל הצעה זו אם כי ידע, שיחמיץ בשל כך את סמסטר הסיום של לימודיו. הסיור הזה סיפק לו ניסיון שאין ערוך לו בנגינה בתיאטרון ובחיבור מוזיקה בשבילו, ניסיון שתרם לו רבות בעבודתו הדרמטית בהמשך חייו. באמצע שנות ה-20' השתכר רוברה למחייתו במתן שיעורי מוזיקה פרטיים ובליווי רקדנים מבלט רוס של סרגיי דיאגילב, לצד הלחנה ונגינה ללהקת תיאטרון נודדת. בשנות ה-30' עשה לו שם כמבקר מוזיקה ועיתונאי חריף ורגיש במאמריו, שהתפרסמו בכתבי עת מוזיקליים. בראשית שנות ה-30' עב את לונדון לצמיתות והשתקע במעון כפרי נידח בגבעות צ'ילטרן, שם הלחין את רוב יצירותיו.
חייו > חיים אישיים

ב-1932 נשא רוברה לאישה את אנטואנט צ'אפלין, כנרת צרפתייה. הם סיירו יחדיו באיטליה והופיעו ברסיטלים בפריז ובשידורי רדיו. נולד להם בן, בנדיקט, ונישואיהם נמשכו עד למותה של אנטואנט. אחר כך נישא רוברה בשנית, לקולט ירדלי, והוליד עמה עוד שני בנים, אדריאן וג'וליאן.
תקופת המלחמה ואחריה

במלחמת העולם השנייה, ב-1941, נקרא רוברה לשירות צבאי. אחרי 18 חודש שובץ לתפקיד משרדי, שבמסגרתו ניהל תזמורת קטנה בעזרת נגן קונטרבס מתזמורת רשות השידור הבריטית. משרד המלחמה הבריטי ביקש ממנו להקים שלישיית פסנתר לנגינת מוזיקה רצינית לפני החיילים. רוברה נענה בשמחה והשלישייה, "קבוצת המוזיקה הקלאסית של הצבא" יצאה לדרך. רוברה היה הפסנתרן ואליו הצטרפו ויליאם פלית' בצ'לו וג'ושוע גלזייר בכינור, שהוחלף בהמשך בגרינברג. הם סיירו בכל רחבי אנגליה וסקוטלנד ואחר יצאו לגרמניה. פסנתר הכנף שלהם, שרגליו הוסרו לצורך העברתו, שימש להם למושב בארגז המשאית.
אחרי המלחמה, בסביבות 1947, עבר רוברה לקתוליות ולכבוד אירוע זה כתב מיסה מיוחדת. באותו זמן בערך הקימה אוניברסיטת אוקספורד פקולטה למוזיקה והזמינה את רוברה להצטרף אליה כמרצה, הצעה שקיבל לאחר שיקולים ממושכים. השלישייה הצבאית המשיכה להיפגש עוד שנים אחדות לנגינה במועדונים ובשידורי רדיו, עד שעיסוקיו של רוברה מנעו ממנו להמשיך בכך. בהמשך לימד גם בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. עם פרישתו מאוקספורד בשנת 1968 לא חדל רוברה מעבודה, אלא קיבל על עצמו שעות הוראה רבות יותר בגילדהול. בו בזמן המשיך גם להלחין והתמיד בכך עד סוף ימיו. את הסימפוניה ה-12 שלו התחיל בחודש מרץ 1985, פחות משנה לפני מותו.
יצירותיו של רוברה, "סינפוניה קונצ'רטנטה" והשיר "משמרת בוקר" נוגנו לצד "חלום גרונטיוס" של אדוארד אלגר, "מיסה ברוויס" של זולטאן קודאי ו"איוב" של ראלף ווהן ויליאמס בפסטיבל שלוש המקהלות של 1948.
כשנודע לווהן ויליאמס, שאוניברסיטת דארהם עומדת להעניק ב-1949 תואר דוקטור למוזיקה לשם כבוד לרוברה, כתב לו מכתב קצרצר: "אני שמח לשמוע על הכבוד, שאוניברסיטת דארהם מעניקה לעצמה."
ה-BBC פנה אל רוברה בבקשה לכתוב יצירה להכתרת המלכה אליזבת השנייה. רוברה נענה ב"אודה למלכה", יצירה לקול ותזמורת, למילים מן התקופה האליזבתנית.
רונלד סטיבנסון סיכם את סגנון יצירתו של רוברה בקיצור נמרץ כשכתב, "בעידן של פיצול, רוברה מתבלט (עם אי-אילו אחרים) כמלחין של מוזיקה האומרת אחדות."
סר אדריאן בולט ביטא את הערכתו למוזיקה של רוברה במילים "לעולם איננו עושה שום מאמץ ליצור משהו פופולרי במתכוון, אך הוא יוצר יצירות מופת, פעם אחר פעם."
יצירות

רוברה לא ביסס את יצירותיו על כללים צורניים, אלא העדיף לפתח אותן מרעיון ראשוני ולגלות את המוזיקה תוך כדי חיבור. סגנונו בנוי יותר על קווים מלודיים מאשר על אקורדים, גישה המשווה למוזיקה שלו תחושה ווקאלית.
יצירות > סימפוניות

רוברה כתב את הסימפוניה הראשונה שלו רק ב-1937. אחרי שהשלים אותה, הופיעו הסימפוניות הבאות, מס' 2, 3 ו-4, ברצף מהיר. הסימפוניה הרביעית הושלמה במרץ 1942. הוא תיאר אותן כ"פנים שונים של מחשבה אחת", הואיל וכל אחת מהן הייתה תגובה לקודמתה.
כתיבת הסימפוניה החמישית שלו החלה ב-1947. הזמן שחלף מאז סיום הסימפוניה הרביעית איפשר לה להינתק מקודמותיה, והיא אכן עצמאית בסגנונה. גרוב מזהה "תחושת הרפיה, שמקורה ביתר גמישות בטיפול בחומר", המציבה יצירה זו בנפרד מן הסימפוניות שקדמו לה. סימפוניות מס' 6 ו-7 נכתבו בשנים 1954 ו-1957.
בארבע הסימפוניות האחרונות של רוברה מתגלה שוב גישה שונה. רוברה עצמו זיהה אותה באומרו, "בחלק גדול מן המוזיקה המאוחרת שלי מרווח, ולא סולם, הוא היסוד שעליו מורכב המבנה." הסימפוניות הללו חוברו בין 1968 ל-1979. הסימפוניה התשיעית, הכוראלית ("סינפוניה סאקרה") כתובה לטקסט כנסייתי ויש בה מאפיינים של אורטוריה.