stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 
מיכל (רגינה) פרידמן היא חוקרת ופרופסור חבר בגמלאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימשה בעבר כראש החוג. פרידמן הייתה ממקימי החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, יחד עם יהודה ג'אד נאמן ואברהם הפנר.
מחקריה עוסקים בקולנוע הישראלי, הקולנוע הנאצי, הקולנוע הגרמני החדש וראשית הקולנוע הגרמני, קולנוע צרפתי, אוטוביוגרפיה קולנועית וטראומה.
פרידמן נשואה לזאב והיא אימם של השחקן טל פרידמן, התסריטאי יובל פרידמן והמרצה לתקשורת ד"ר אריאל פרידמן.
מכרות רמלסברג

מכרות רָמֵלְסְברג (בגרמנית: Rammelsberg) שוכנים על הר רמלסברג, שגובהו 636 מטרים, בקרבת העיר גוסלאר שבגרמניה. המכרות היו פעילים במשך למעלה מאלף שנים, ובשנת 1992 הם הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה

הר רמלסברג שוכן במרחק קילומטר בכיוון דרום-מזרח מגוסלאר, הוא חלק מהרי ההארץ (Harz), והוא שימש לכריית עפרות מתכתיות וייצור מתכות (כסף, נחושת, עופרת, אבץ וזהב) עד שלהי מאה ה-20, כאשר התיעוד הרשמי הראשון של רמלסברג כאתר כרייה הוא מהמאה ה-11. לפי עדויות ארכאולוגיות שהתגלו בסמוך לעיר אוסטרוד אם הרץ שבסקסוניה התחתונה, הכרייה ברמלסברג החלה כבר במאה ה-3. במרחק של כ-40 קילומטרים דרומית לרמלסברג התגלה יישוב מתקופה זו, ונמצאו בו ציוד התכה קדם-תעשייתי ושרידי עפרות שניתן היה לשייכם לרמלסברג.
מרבצי הכסף הגדולים היו הסיבה שהיינריך השני החליט לערוך במקום את האספה המלכותית של 1009, ובמקביל להקים במקום בית מגורים עבורו ועבור משפחתו. העיירה גוסלאר החלה להתפתח מסביב לביתו של היינריך, והיא מילאה תפקיד חשוב בפעילותה הכלכלית של הליגה ההנזטית, עד שהגיעה לשיאה באמצע המאה ה-15. רווחי תעשיית הכרייה המקומית שימשו להקמתה של מערכת ביצורים בימי הביניים, כנסיות, מבני ציבור ובתים מפוארים עבור הבעלים של המכרה, שקיימים עד היום.
המכרות נכבשו על ידי דוכסות ברנדנבורג ב-1552, ונותרו בשליטתה עד שנכבשו ב-1866 על ידי ממלכת פרוסיה. תעשיית הכרייה והמטלורגיה המקומית המשיכה לפעול עד ל-1988, אז נסגר המכרה האחרון על ידי התאגיד פרויסג. לאחר סגירת המכרה האתר הפך למוזיאון המהווה את אחת מהנקודות הראשיות על דרך המורשת התעשייתית האירופית.
השרידים

שרידיה של תעשיית הכרייה המקומית ידועים בזכות המגוון הנרחב שלהם, איכות השימור והעובדה שכמעט מכל תקופה החל מהמאה ה-10 נותרו שרידים כלשהם. בין השרידים הללו ניתן למנות את: מצבורי אשפה מהמאה ה-10 ושרידי המתקנים שייצרו אותם, נתיבי תחבורה מהמאה ה-12, מבנה כרייה מהמאה ה-13, בית המפקח על הכרייה שנבנה בתחילת המאה ה-18, מחצבת הכנסייה מ-1768, בניין המשרדים מ-1902, תעלת גלנביקר שנבנתה ב-1927, המתחם הקרקעי שנבנה בין 1935 ל-1942 ובתי המגורים של הכורים שנבנו בין 1878 ל-1950. גם בגוסלאר השתמרו עדויות רבות לתקופת השגשוג והקשר שלה לתעשיית הכרייה.
לקריאה נוספת

Stoppel D. (2002). "Spuren des Bergbaus im Westharz". Akad. Geowiss. Hannover, Veröffentl. 20: 77–84.
מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט

אוסף האב שמיץ בתצוגת אוצרות אוספי הטבע
אוסף פרפרים וחיפושיות בתצוגת "חרקים וקרוביהם"
קונכיות טיביה רומחית בתערוכת "אוצר האוספים"
מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, המרכז הלאומי לחקר המגוון הביולוגי, הפועל במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הוא המוקד הגדול והפעיל ביותר של תיעוד ומדע בתחומי המגוון הביולוגי בישראל. המרכז כולל מוזיאון טבע הצמוד לאוניברסיטה ופתוח לקהל הרחב.
כ-5.5 מיליון פריטים נכללים באוספים של אוניברסיטת תל אביב. האוספים מתעדים את עולם החי והצומח באזור ישראל והמזרח התיכון לאורך אלפי שנים, כמו גם את ההתפתחות ההיסטורית והתרבותית של המין האנושי.
בניין המוזיאון שוכן במזרח קריית אוניברסיטה תל אביב, מול שער בית התפוצות, צמוד לגנים הבוטניים ולגן למחקר זואולוגי.
המוזיאון נפתח לקהל בקיץ 2018, ופועל בחסותה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יו"ר המוזיאון היא פרופסור תמר דיין, מהמחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמנהל הוא אלון ספן.
בניית המוזיאון

בניית המוזיאון התאפשרה תודות לתמיכתם של מייקל שטיינהרדט, יושב ראש לשעבר של חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, ושל אשתו ג'ודי, כמו גם בזכות סיוע ממשלתי (הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, המשרד להגנת הסביבה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד התיירות, משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל ותוכנית מורשת במשרד ראש הממשלה), סיוע של הקרן הקיימת לישראל, סיוע מתורמים פרטיים ובתמיכתה של קרן "יד הנדיב".
אדריכלי המוזיאון הם משרד קימל אשכולות אדריכלים. המוזיאון תוכנן להיראות כ"תיבת אוצרות" או "תיבת נוח" ומשתרע על פני 9,620 מ"ר בחמש קומות. חללי התצוגה מתפרשים על פני כ-1,700 מ"ר.
אוספים ומחקרים

להקמת המוזיאון חברו המוזיאון הזואולוגי (המחלקה לזואולוגיה, הפקולטה למדעי החיים), העשבייה הלאומית של אצות, פטריות וחזזיות (המחלקה לביולוגיה מולקולרית ואקולוגיה של הצמח, הפקולטה למדעי החיים), האוסף הלאומי של אנתרופולוגיה ביולוגית (החוג לאנטומיה, הפקולטה לרפואה) והאוספים והמעבדות לארכאולוגיה ביולוגית (המכון לארכאולוגיה, הפקולטה למדעי הרוח), ריכוז האוספים שנאצרו במסגרות אלה לאורך עשרות שנים, מאפשר למוזיאון להציג מיליוני פריטי אוסף המתעדים את עולם החי והצומח של האזור במהלך מאה השנים האחרונות, כמו גם את ההתפתחות וההיסטוריה של המין האנושי.
אוספי המוזיאון משרתים מדי שנה מאות מדענים ואנשי מקצוע מן הארץ ומן העולם למחקר בסיסי ויישומי ולפיתוח ידע וכלים לניהול המערכת האקולוגית ושימורה בד בבד עם ניצול משאבים בר-קיימא. יותר מ-100 תלמידי מחקר משתמשים באוספי הטבע בעבודות המחקר שלהם לתוארי מוסמך ודוקטור מדי שנה.
אלפי פריטים מתוך האוסף, המשמש בעיקרו למחקר, מוצגים לקהל הרחב במסגרת תערוכות בחלקו הציבורי של המוזיאון. בשבע תערוכות נושא: נדידת ציפורים, בתי גידול של המגוון הישראלי, חרקים ופרוקי-רגליים; בעלי חיים בחושך; צורה, מבנה ותפקוד של בעלי חיים; השפעות האדם על הסביבה; קשרים והשפעות בין יצורים שונים; והצצה אל אוצר אוספי הטבע.
המוזיאון מוכר כמפעל לאומי על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כתשתית מחקר לאומית על ידי המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי וכמרכז ידע תשתיתי בתחומי החקלאות והסביבה על ידי משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.
אוספים ומחקרים > תערוכות קבע

מסע בין יבשות: תערוכה העוסקת בנדידת עופות. במבואת הכניסה, על התקרה תלויים פוחלצים של עופות נודדים בהם חסידה וכחל מצוי.
ארץ, חי, צומח: תערוכה העוסקת בבתי גידול ישראליים. ברמפת הכניסה מוצגות מספר דיורמות שטוחות של המגוון הביולוגי (פאונה) האופייני לבתי גידול בישראל בהם מדבר, חולות, יערות שניטעו על ידי האדם, חורש טבעי, בית גידול מימי (מים מתוקים) והר החרמון.
חרקים וקרובים: בקומת הכניסה, כוללת מספר טרריומים בהם נמצאים פרטים חיים של חרקים ופרוקי-רגליים אחרים בהם עכבישים ועקרבים, בנוסף ללוחות שעליהם נעוצים חרקים משומרים מאוספי המוזיאון.
צורה, מבנה, תפקוד: תערוכה המציגה כיצד מבנה גופם של בעלי החיים מתאים לתפקודם, כוללת שלדים רבים ובהם רפליקות של שלד ולוצירפטור ושלד של פטרוזאור. בין השלדים והפוחלצים נמצאים דרבן מצוי, צב יבשה ענק, צבי הנגב, ברכייה, עטלף השועל המעופף, קנגורו ועוד.
מגע יד אדם: תערוכה העוסקת בהשפעות האדם על הסביבה. תערוכה הכוללת בעיקר הסברים ומיצגים דיגיטליים המסבירים על השפעות האדם (בעיקר השליליות שבהן) על הסביבה.
מארג החיים: תערוכה העוסקת בקשרים והשפעות בין יצורים שונים. תערוכה הנפתחת בתצוגת בית הגידול של עץ השיטה ושלל בעלי החיים שהוא מושך עליו, וממשיכה בפוחלצים רבים המדגימים קשרי גומלין בין בעלי חיים.
שלד של לווייתן גוץ.
אוצר האוספים: תערוכה המציגה מגוון מאוספי הטבע של המוזיאון. בתערוכה מגוון פוחלצים ושלדים (בעיקר עופות ויונקים), וכן חסרי חוליות ימיים (סרטנים, רכיכות וקווצי עור), כולל האוסף של האב שמיץ ובו תנין היאור האחרון שחי בטבע בארץ ישראל וניצוד על ידו.
מהו אדם? תערוכה העוסקת במוצא האדם. ממצאים פרהיסטוריים והעתקים של עצמות אדם הממחישים את האבולוציה של האדם וההתפתחות להומו ספיינס.
אוספים ומחקרים > תערוכות מתחלפות

קומה 3 מוקדשת לתערוכות מתחלפות. בין התערוכות שהוצגו בה:
Microsculpture חרקים ובגדול - צילומי מאקרו גדולים במיוחד של חרקים שנעשו באמצעות טכניקה מיוחדת ועדשת מיקרוסקופ על ידי הצלם לבון ביס.
שירת האלמוגים – תערוכת פיסול המדמה את שונית האלמוגים.
רחבת הכניסה למוזיאון מציגה אף היא תערוכות מתחלפות. בין התערוכות שהוצגו:
צילומי טבע מאיי גלאפגוס.
קריקטורות בנושאי טבע.
היוזמה לטקסונומיה בישראל

היוזמה לטקסונומיה בישראל, אשר נוסדה ופועלת בהובלת מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדרט, היא מפעל משותף של מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, משרדי הממשלה ומכוני מחקר. היא הוקמה כדי לקדם את הכשרתו של דור חדש של טקסונומים ולהעשיר את הידע הבסיסי על המגוון הביולוגי של ישראל. מטרת היוזמה היא להחיות את הטקסונומיה בישראל ולהרחיב את ההבנה של המגוון הביולוגי, ובכך להעמיק את תרומת המדע למחקר, להגנה ולניצול בר-קיימא של המערכות האקולוגיות של ישראל.
פעילות חינוכית

המוזיאון קלט ומשלב את הפעילות החינוכית שהתבצעה במסגרת אוניברסיטת תל אביב, קמפוס טבע,

החינוך בתחום הביולוגיה הסביבתית

ובתחום החקלאות האקולוגית.
 בנוסף, שיתוף פעולה עם הפורום הישראלי לתזונה בת קיימא נועד לסייע בארגון כנסים ומפגשים בתחומי הסביבה, המזון והקיימות. במסגרת שיתוף הפעולה נערך כנס השקת דו"ח EAT-Lancet בישראל, בו מתוארת דיאטה פלנטרית שתאפשר להזין את אוכלוסיית העולם בשנת 2050 בצורה בריאה ומקיימת.
בשנת 2022 יזם והפיק המוזיאון אלבום מוזיקה בשם "אגדה חיה" אותו כתב, הלחין וביצע שחר אבן צור. כל שיר באלבום מוקדש לבעל חיים אחר בארץ ישראל (כחל, עטלף נשפון פגום-אוזן, קרקל, מלפפון ים, קוצן זהוב, בריום, נוטריה, אילנית מצויה, שממית חרמונית).
צילומי קליפים

הקליפ לשיר בית משוגעים של הזמר והשחקן רן דנקר צולם במוזיאון.
גלריית תמונות

כחל מצוי בתצוגת נדידת ציפורים
תצוגת בית הגידול של עץ השיטה.
זאב אפור
דוב סורי ואריה צאבו
נחושתית הקוצים
הערות שוליים

↑  מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, באתר של משרד "קימל אשכולות אדריכלים"
↑  שירת האלמוגים, באתר מוזיאון הטבע
↑  אתר קמפוס טבע
↑  אתר שער לביולוגיה סביבתית
↑  אתר שער לחקלאות אקולוגית
↑  אגדה חיה, באתר מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591010905171  GND: 1102963356  LCCN: no2017029017  VIAF: 997146461616827732053   WorldCat (עם VIAF): 997146461616827732053
מכרות הצור הנאוליתיים בספיין

מכרות הצור הנאוליתיים בספיין (בצרפתית: Minières néolithiques de silex de Spiennes) שוכנים בעיירה ספיין שבעיר מונס בדרום בלגיה. מכרות צור ממחישים את התפתחותן של החברות הראשונות שנושבו במקום קבע, כאלף שנים לאחר תחילתה של תקופת האבן החדשה. החל באלף ה-5 לפנה"ס החלה התפתחות מהירה באורחות החיים, שהפכו למורכבים יותר, החלו הקמת יישובי קבע על פני הקרקע, והומצאו שיטות חפירה וכריה חדשות. המכרות בספיין הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
מראה במכרות
מראה בספיין
להב גרזן צור מתקופת האבן המאוחרת. אורכו 31 ס"מ
היסטוריה

כריית צור במכרות בספיין החלה במחצית השנייה של האלף ה-5 לפנה"ס, ככל הנראה בין שנת 4400 ל-4200 לפנה"ס, ועובדה זו הופכת את המקום לבין העתיקים בסוגו באירופה. לפי ממצאים המשיך המקום והיה פעיל משך כל האלף ה-4 לפנה"ס ובמהלך מחצית האלף ה-3 לפנה"ס, דהיינו, עד סוף התקופה הנאוליתית. עם זאת, לא כל אזורי הכרייה תוארכו עדיין. במכרות נמצאו פריטים רבים המעניקים תמונה טובה של קבוצות בני האדם אשר עסקו בכרייה במקום. כלי חרס שנמצאו במקום סייעו לכך במיוחד.
הפריטים המוקדמים ביותר שנמצאו בסביבה הם שני כלי גילוף האופייניים לתרבות רובאנה (Rubané). הם מתוארכים למחצית השנייה של האלף ה-6 לפנה"ס, אך הם אינם יכולים לשמש כעדות לכך שהמכרות היו פעילים באותה עת, בין היתר מכיוון שנמצאו על פני הקרקע. רוב הממצאים שנמצאו במכרות עצמם, בפירים או בחדרי המלאכה אופייניים לתרבות מיכלסברג (Michelsberg) שהתפשטה על פני שטחים בצפון צרפת, בלגיה ובמערב גרמניה. תרבות זו פרחה בין השליש האחרון של האלף ה-5 לפנה"ס לבין אמצע האלף ה-4 לפנה"ס. ברי שכלי קדרות שנמצאו בתוך המכרות, הונחו במקום על ידי הכורים, לפני שהמחילות נסתמו.
ספיין המשיכה והייתה נושבת גם בתקופת הברונזה המאוחרת, בין המאה ה-8 לפנה"ס למאה ה-7 לפנה"ס, ובתקופת הברזל של תרבות לה טן השנייה. מתקופה זו נמצאו ממצאים המראים כי במקום המשיכו לייצר כלי צור.
האתר > גאוגרפיה

מכרות ספיין שוכנים במרחק של שישה ק"מ דרומית-מזרחית לעיר מונס. הם משתרעים על פני שתי רמות עשויות אבן גיר, הנפרדות זו מזו על ידי ערוץ נחל. הרמה הנמוכה מכונה "ספיין הקטנה" (Petit-Spiennes) או "זו שמעבר למים" (Pa d'la l'lau). גובהה 77 מטר מעל פני הים, ומכל צדדיה, למעט הצפוני, היא מסתיימת במצוק בגובה של עד 35 מטר שפונה אל הערוץ. בצידה הצפוני של הרמה, שבו ממוקמת העיירה ספיין, המדרון אינו תלול. הרמה מצידו האחר של הנחל דומה באופיה לזו שמולה, והיא מכונה "קאמפ אה קיו" (Camp à Cayaux). היא תלולה בצידה הדרומי והמערבי וגובהה המרבי מגיע ל-92 מטר פני הים.
הצור בספיין שוכן בכ-15 שכבות באדמת הגיר, שעשויות מ"חוטים" בקוטר של 10 עד 30 ס"מ. במקומות מסוימים מתחלפים חוטי חומר אלה בגושי צור באורך של מטר עד שניים, ובקוטר של מטר ויותר. ערוץ הנחל שהתחפר ברמה חשף את שכבות הצור וסייע לגילוין. חלק משטחן של הרמות מכוסה בשכבת אדמה, ובמקומות הגבוהים היא עשויה להגיע עד לעומק של חמישה עד שבעה מטרים, אולם דבר זה לא מנע מהתושבים הקדומים של ספיין לחפור ולחצוב בקרקע גם באזורים אלה.
כיום נראה האזור כאחו גדול שבו משולבים שדות, ובהם מפוזרות מיליוני פיסות צור, שהפכו את הקרקע לבלתי ראויה לעיבוד עד סוף המאה ה-19. עובדה זו העניקה לרמת "קאמפ אה קיו" את שמה, שמקורו בצירוף "Camp à Cayaux" ("שדה אבנים/חלוקים").
האתר > המכרות

האתר התת-קרקעי הוא מבוך ענק של חדרים המחוברים אל הקרקע על ידי פירים מאונכים. ספיין היא האתר הגדול מסוגו באירופה, ושטחה מוערך ב-100 הקטאר. אזור המכרות בקאמפ אה קיו הוא הגדול בין השניים. הפירים ערוכים בצורה בלתי סדירה ובמרחקים שונים זה מזה, והערכה היא כי באזור שוכנים בין 15,000 ל-25,000 פירים בסך הכל. שיטות כריה הצור היו שונות. נוסף לחפירת הפירים, החומר נאסף גם במקומות בהם נחשף על ידי ערוץ הנחל או בבורות פשוטים בעומק של מטרים ספורים. בספיין הקטנה נחפרו פירים במרחק ממוצע של כחמישה מטרים זה מזה, ומספרם הכולל מוערך בכ-5,000. גם בחלק זה נאסף החומר בכל השיטות.
קוטרם של הפירים נע בין 80 ל-130 ס"מ, ועומקם תלוי בעומקה של שכבת הצור האיכותי ביותר. בתחתית הפיר הוא הורחב לחדר שממדיו היו קטנים, וזאת הן מסיבות בטיחותיות (למנוע התמוטטות), והן כדי לנצל עד כמה שניתן את האור המגיע מלמעלה. כמויות עצומות של פסולת מראות כי כאשר הצור נחצב, הוא עובד על פני הקרקע סמוך לפתחו של הפיר, ולעיתים על גבי פירים שנסתמו. במקום נמצאו כל סוגי הפסולת האפשריים, החל בגושים בלתי מעובדים לחלוטין, גושים שעיבודם החל ופסק, וכלה בכלים בשלבים שונים של עיבוד וגימור. ממצאים אלה מספקים תמונה חיה של כל שלבי העיבוד, למעט שלב ההחלקה הסופי ("פוליש") שלא דרש מיומנות מיוחדת. נראה כי שלב זה נעשה במקום אחר, ועל כך מעיד מספרם הקטן של כלים ששימשו למלאכה זו וכן של מעט מאוד כלים במצב סופי. רוב הכלים שיוצרו בספיין היו גרזנים שנחצבו במידות קבועות ולהבים לכלי נשק. בנוסף יוצרו במקום סכינים, מספרים, איזמלים, כלים שיועדו לעבודת הכרייה עצמה ועוד.
בפינה הדרום-מערבית של "ספיין הקטנה" התגלו שרידי מעוז העשויים משני חפירים מעוגלים, המונחים האחד בתוך השני. המרחק ביניהם הוא של כחמישה עד עשרה מטרים, רוחבו של כל אחד מהם הוא ארבעה עד שישה מטרים, ועומקם הממוצע הוא כ-1.7 מטר. במתחם זה התגלו ממצאים התואמים את תרבות מיכלסברג, ולכן ברור שקיומו של המתחם חפף באופן חלקי לפעילותם של המכרות. עוד ברור כי המכרות המשיכו והיו פעילים כאשר המעוז ננטש. המעוז הוא ראיה נוספת להתפתחות האנושית בתקופה זו, ולתחילת המעבר למבנים חברתיים מורכבים יותר, ולהקמת "מקום יישוב" מתוכנן על פני הקרקע.
מילדרד נטוויק

| --- | --- |

מילדרד נטוויק בסרטו של אלפרד היצ'קוק "מי רצח את הארי?", 1955
 לידה:  19 ביוני 1905 בולטימור, מרילנד
 פטירה:  25 באוקטובר 1994 (בגיל 89) ניו יורק סיטי, ניו יורק
 מקום קבורה:  מרילנד 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1940–1988 (כ־48 שנים)
 מקום לימודים:  קולג' בנט 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מילדרד נטוויק  (באנגלית:  Mildred Natwick ; ‏19 ביוני 1905 – 25 באוקטובר 1994) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית זוכת פרס אמי על תפקידה בסדרה "האחיות סנופ" ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1967 על הופעתה בסרט "יחפים בפארק".
ביוגרפיה

נטוויק נולדה בבולטימור, מרילנד לג'וזף ולמילדרד מריון דוז נטוויק.
בוגרת "מכללת בנט" שבניו יורק עם תואר באומניות תיאטרון.
לפני שהחלה את דרכה המקצוענית כשחקנית תיאטרון בברודוויי הופיעה נטוויק במספר הפקות חובבים.
סבה היה מראשוני מהגרי נורווגיה לארצות הברית כאשר היגר לוויסקונסין ב-1847.
נטוויק הייתה אחייניתו של האנימטור גרים נטוויק שיצר את דמותה של בטי בופ.
קריירת משחק

נטוויק פילסה את דרכה כשחקנית קולנוע בשנות ה-40 של המאה ה-20 בזכות תפקידיה בסרטיו המצליחים ביותר של ג'ון פורד: דרמת המלחמה "המסע הארוך הביתה" והמערבונים "שלושה סנדקים" בתפקיד האמא ו"היא ענדה סרט צהוב". כמו כן שיחקה בסרטים " The Kissing Bandit" לצידו של פרנק סינטרה, "הבית הקסום", ו"יולנדה והגנב".
בשנות ה-50 של המאה העשרים הייתה נטוויק מועמדת לפרס אמי על הופעתה בהפקת הטלוויזיה "Blithe Spirit" ולפרס הטוני על הופעתה במחזהו של ז'אן אנוי "ואלס הטוריאדורים". בקולנוע השתתפה ביצירתו של ג'ון פורד "האדם השקט" בתפקיד האלמנה שרה טיליין, בקומדיה השחורה של אלפרד היצ'קוק "מי רצח את הארי?" בתפקיד מיס גרייבלי ובסרטים "ליצן החצר" ו"צעירה מרדנית" לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס.
בשנת 1967 הייתה נטוויק מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על התפקיד שלה בקומדיה "יחפים בפארק" בתפקיד אתל בנקס אמה של הצעירה קורי ברטר (ג'יין פונדה).
ב-1972 הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה במחזמר "70, בנות, 70".
בשנת 1974 זכתה נטוויק בפרס אמי על הופעתה במיני סדרת המתח הקומית "האחיות סנופ" והשתתפה בדרמה של פיטר בוגדנוביץ' "דייזי מילר".
את הופעתה האחרונה לפני הפרישה עשתה נטוויק בדרמה התקופתית "יחסים מסוכנים" בתפקיד מאדאם דה רוזמונד.
חיים אישיים

נטוויק מעולם לא נישאה.
מתה ב-25 באוקטובר 1994 בגיל 89 ממחלת הסרטן בביתה שבניו יורק סיטי.
פילמוגרפיה נבחרת

המסע הארוך הביתה (1940)
הבית הקסום (1945)
יולנדה והגנב (1945)
שלושה סנדקים (1948)
היא ענדה סרט צהוב (1949)
האדם השקט (1952)
כנגד כל הדגלים (1952)
מי רצח את הארי? (1955)
ליצן החצר (1956)
צעירה מרדנית (1956)
תמי והרווק (1957)
שבע נשים (1966)
יחפים בפארק (1967)
דייזי מילר (1974)
נשקיני לשלום (1982)
יחסים מסוכנים (1988)
הערות שוליים

↑  Flint, Peter B. (1994-10-26). "Mildred Natwick, 89, Actress Who Excelled at Eccentricity". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-09-21.
| פרס אמי לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט |
| --- | --- | --- |
| 1954‏-1960 | הלן הייז (1952) • ג'ודית אנדרסון (1954) • מרי מרטין (1955) • קלייר טרבור (1956) • פולי ברגן (1957) • ג'ולי האריס (1959) • אינגריד ברגמן (1960) |  |
| 1961‏-1980 | ג'ודית אנדרסון (1961) • ג'ולי האריס (1962) • קים סטנלי (1963) • שלי וינטרס (1964) • לין פונטיי (1965) • סימון סיניורה (1966) • ג'רלדין פייג' (1967) • מורין סטייפלטון (1968) • ג'רלדין פייג' (1969) • פטי דיוק (1970) • לי גרנט (1971) • גלנדה ג'קסון (1972) • סוזן המפשייר/קלוריס ליצ'מן (1973) • מילדרד נטוויק/סוזן המפשייר/סיסלי טייסון (1974) • קתרין הפבורן/ג'סיקה וולטר (1975) • סוזן קלארק/רוזמרי האריס (1976) • סאלי פילד/פטי דיוק (1977) • ג'ואן וודוורד/מריל סטריפ (1978) • בטי דייוויס (1979) • פטי דיוק (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ונסה רדגרייב (1981) • אינגריד ברגמן (1982) • ברברה סטנוויק (1983) • ג'יין פונדה (1984) • ג'ואן וודוורד (1985) • מרלו תומאס (1986) • ג'ינה רולנדס (1987) • ג'סיקה טנדי (1988) • הולי האנטר (1989) • ברברה הרשי (1990) • לין וויטפיילד (1991) • ג'ינה רולנדס (1992) • הולי האנטר (1993) • קירסטי אלי (1994) • גלן קלוז (1995) • הלן מירן (1996) • אלפרה וודארד (1997) • אלן בארקין (1998) • הלן מירן (1999) • האלי ברי (2000) |  |
| 2001-היום | ג'ודי דייוויס (2001) • לורה ליני (2002) • מגי סמית' (2003) • מריל סטריפ (2004) • ש. אפאתה מרקרסון (2005) הלן מירן (2006) • הלן מירן (2007) • לורה ליני (2008) • ג'סיקה לאנג (2009) • קלייר דיינס (2010) • קייט וינסלט (2011) • ג'וליאן מור (2012) • לורה ליני (2013) • ג'סיקה לאנג (2014) • פרנסס מקדורמנד (2015) • שרה פולסון (2016) • ניקול קידמן (2017) • רג'ינה קינג (2018) • מישל ויליאמס (2019) • רג'ינה קינג (2020) • קייט וינסלט (2021) • אמנדה סייפריד (2022) • אלי וונג (2023) ‏•‏‏ ג'ודי פוסטר (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352026505171  PLWABN: 9810674965105606  BNE: XX1690192  BnF: cb14210436c (data)  GND: 134771842  ISNI: 0000 0000 6308 6113  LCCN: n88100619  NKC: xx0173934  NLA: 35230272  NLK: KAC2020M1947  SNAC: w6bv8960  SUDOC: 264692748  Trove: 874171  VIAF: 7599263   WorldCat (עם VIAF): 7599263
מומנט התמד פולרי של השטח

תרשים הסבר לפיתוח מושג מומנט ההתמד הפולרי של השטח
מומנט התמד (אינרציה) פולרי של השטח (באנגלית: Polar (Area) Moment of Inertia) הוא תכונה של השטח (תכונה גאומטרית ולא "פיזיקלית") המגדירה יחד עם תכונות החומר (מודול הגזירה G) את הקשיחות לפיתול.
הגדרה מתמטית

J - מומנט ההתמד הפולרי של השטח
dA - יחידת שטח קטנה
\rho  -המרחק (הרדיוס) מראשית הצירים ליחידת השטח
בין מומנטי ההתמד של השטח סביב הצירים X,Y לבין מומנט ההתמד הפולרי של השטח, מתקיים הקשר:
ובקיצור:
הסכום של מומנט ההתמד של השטח סביב ציר X ומומנט ההתמד של השטח סביב ציר Y שווה למומנט ההתמד הפולרי והוא ערך קבוע לשטח.
I_{xx} - מומנט ההתמד של השטח סביב ציר X
I_{yy} - מומנט ההתמד של השטח סביב ציר Y
מומנט התמד (אינרציה) פולרי בחתך עגול

מומנט האינרציה הפולרי J למוט עגול בקוטר d:
ובמוט עגול חלול:
d - קוטר חיצוני
d_{i} - קוטר פנימי
אם מחלקים את מומנט האינרציה הפולרי ברדיוס מקבלים את  Z_{p} מומנט ההתנגדות הפולרי אותו ניתן למצוא בלוחות טכניים.
לחתכים שונים:
r - רדיוס המוט
Z_{p} - מומנט ההתנגדות הפולרי של השטח אותו ניתן למצוא בלוחות טכניים.
צירים ראשיים

צירים ראשיים הם זוג צירים ניצבים זה לזה סביבם מומנט האינרציה של השטח הוא מקסימלי סביב האחד ומינימלי סביב השני הניצב לו. הזווית : \alpha  נמדדת מציר ה - X אל הציר הראשי סביבו מומנט ההתמד של השטח הוא מקסימלי:
I_{xx} - מומנט ההתמד של השטח סביב ציר X
I_{yy} - מומנט ההתמד של השטח סביב ציר y
ראו גם

מאמץ פיתול
מומנט התמד פולרי מנורמל
לקריאה נוספת

Irving H. Shames, Engineering Mechanics, Prentic - Hall InternationalInc, London, 1970. ISBN 0-13-279216-8
McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering, Sybil P. Parker Editor in Chieh. McGraw-Hill, 1983. ISBN 0-07-0454868
Mechanical Engineering Design, Joseph E. Shigley, Larry D. Mitchell, 4th Edition 1983. ISBN 0-07-056888-x
חתך עגול חלול
תרשים הסבר להצגת מושג הצירים הראשיים
מלון גרנד הוטל (לבוב)

| --- | --- |

 מיקום:  לבוב, אוקראינה
 סוג המלון:  מלון
 חדרים:  121
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1893
 קואורדינטות:  49°50′26″N 24°01′37″E﻿ / ﻿49.8406°N 24.0269°E﻿ / 49.8406; 24.0269
 האתר הרשמי
  (למפת לבוב מוגדלת) מלון גרנד הוטל(למפת לבוב רגילה) מלון גרנד הוטל he
 
גרנד הוטל (באוקראינית: Гранд-Готель) הוא אחד מהמלונות הוותיקים בעיר לבוב שבאוקראינה.
היסטוריה

המלון נפתח בשנת 1893. הוא נבנה במקום בניין דו-קומתי שהיה שייך למשטרה ובו נולד לאופולד פון זאכר-מאזוך. באותה תקופה, הוא היה הכי טוב בעיר מבחינת נוחות. במלון הותקנה תאורה חשמלית, חללי הפנים נעשו בסגנון נאו-בארוק. בעשורים הראשונים לקיומו של המלון היו בקומה הראשונה ארבע חנויות ובקומות העליונות 48 חדרים בודדים ומסעדה. בנוסף למטרתו הישירה, הפך המלון למרכז חיי חברה, בו נערכו לעיתים קרובות פגישות ושהו אורחים מפורסמים.
עד שנת 2010, המלון אירח יותר מ-100,000 אורחים ממדינות שונות בעולם, כולל דיפלומטים ופוליטיקאים מפורסמים, אנשי בידור ואנשי קולנוע.
מאז 2014, המלון נסגר שוב לרגל שיקום רחב היקף. הוא הורחב ל-121 חדרים וכולל סוויטה בסגנון לאופולד פון זאכר-מאזוך מוזיאון קטן.
פריס הילטון נכחה בפתיחת המלון לאחר השחזור האחרון, שהתקיים ב-31 במרץ 2018.
הערות שוליים

↑  https://ubr.ua/market/real-estate/vo-lvove-otkrout-piatizvezdochnyi-otel-s-kazino-i-muzeem-431672
↑  Пэрис Хилтон с женихом открыла отель во Львове, www.segodnya.ua (ברוסית)
מלון דורצ'סטר

| --- | --- |


קדמת המלון
 מיקום:  מייפייר, לונדון, אנגליה, בריטניהבריטניה
 סוג המלון:  מלון יוקרה
 חדרים:  250
 בעלות:  סוכנות ההשקעות של ברוניי 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  18 באפריל 1931
 אדריכל:  אוון ויליאמס, ויליאם קרטיס גרין 
 קואורדינטות:  51°30′26″N 0°09′09″W﻿ / ﻿51.507222222222°N 0.1525°W﻿ / 51.507222222222; -0.1525
 האתר הרשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמלון דורצ'סטר(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמלון דורצ'סטר(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטימלון דורצ'סטר(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטימלון דורצ'סטר
 
מלון דורצ'סטר הוא מלון יוקרתי בפארק ליין בלונדון. מבנה המלון מוגדר כבניין רשום דרגה II.
מלון דורצ'סטר נפתח ב-18 באפריל 1931. המלון היה בבעלות משפחת מק-אלפיין עד שנמכר ב-1976 לקבוצת אנשי עסקים מהמזרח התיכון ובראשם סולטאן ברוניי.
במלון התארחו בכירים וראשי מדינות, בהם המלך חוסיין. במהלך מלחמת העולם השנייה קיים דווייט אייזנהאואר מטה במלון.
במשך השנים התקיימו במלון נשפים רבים, בהם גם של ארגונים יהודיים וציונים רבים. בעקבות מכירת המלון לגורמים ערביים, החרימו גופים יהודיים שונים את המלון, בין השאר בטענה שהוא אינו מאובטח כיאות. ביוני 1982 אירעה ההתנקשות בחייו של שלמה ארגוב, בצאתו ממלון דורצ'סטר.
במלון כיהנו שפים נודעים, בהם יוג'ין קאופלר ואנטון מוסימן.
הערות שוליים

↑  התייעצות בדרג גבוה, דבר, 22 בדצמבר 1969
↑  בווין מפליג בדברי חנופה למצרים, על המשמר, 12 בפברואר 1948
↑  לטובת הפליטים האקדמאים, דבר, 18 ביוני 1939
↑  לקראת מגבית הקה"ק באנגליה, דבר, 29 ביולי 1942
↑  פתרון יסודי לשאלה היהודית, דבר, 18 בספטמבר 1942
↑  היהודים ראויים לשוויון, המשקיף, 14 באוקטובר 1942
↑  גרשון אגרונסקי, משמר, 30 במאי 1944
↑  י. פינקלסטון, החרם של יהודי אנגליה עולה, מעריב, 8 באוגוסט 1976
מלאכת תופר

תפירת חתיכות בד ליצירת יריעה אחת.
הדבקה היא תולדה של מלאכת תופר
מְלֶאכֶת הַתּוֹפֵר היא אחת מהמלאכות האסורות בשבת וביום טוב, שמהותה חיבור שני דברים נפרדים זה לזה.
מקור הדין

ככל מלאכות שבת, מקור איסור מלאכה זו הוא העבודות שנעשו להקמת המשכן, שבמהלך הקמתו היו תופרים את היריעות זאת לזאת. מלאכה זו אסורה גם ביום הכיפורים וביום טוב.
מלאכת הקורע היא המלאכה ההפוכה למלאכת התופר.