stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחיעם במלחמת העצמאות
הערות שוליים

↑  במקום הקרב יש כיום חניון של הקרן הקיימת לישראל הנקרא 'גבעת המשוריין'. ר' גבעת המשוריין, באתר קק"ל
עמדת פיקוד ממלחמת העצמאות בתחומי מבצר יחיעם
מטוס מצניח אספקה ליחיעם, 1948
בול שהונפק לכבוד יום העצמאות השישי של מדינת ישראל בשנת 1954 ומתאר את אתר הקרב ביחיעם
אדיב שישקלי
יותר מדי חריגים

יותר מדי חריגים הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש בו מבוצעת הכללה מדויקת, שכוללת יותר מדי סייגים המסלקים כל כך הרבה מקרים כיוצאים מן הכלל, עד שבכלל עצמו כבר לא נותר תוכן של ממש או שהוא פחות מרשים מכפי שההצהרה הראשונית מרמזת.
הכללה נמהרת ושגויה יכולה להפוך להכללה תקינה באמצעות הוספת סייגים לכל המקרים שאינם מקיימים את טענת ההכללה. אך, אם הסייגים רבים מדי הם גורמים לכשל היקש זה.
דוגמאות

"בסדר, אבל חוץ מהתברואה, הרפואה, החינוך, היין, הסדר הציבורי, עיבוד האדמה, הדרכים, מערכת המים הנקיים, והבריאות הציבורית, מה עשו הרומאים עבורנו?" (אחד המורדים ב"בריאן כוכב עליון" של חבורת מונטי פייתון מנסה להוכיח שבאופן כללי הרומאים לא עשו כלום עבור היהודים).
"מדיניות החוץ המסורתית שלנו הייתה תמיד לסייע למדינות אחרות, חוץ ממקרים בהם המדינות הללו אינן ראויות לעזרה, או כאשר זה מנוגד לאינטרסים שלנו, או כאשר לא ניתן היה להגיש עזרה".
"אני ממש לא פופולרי. אין לי חברים טובים באמת חוץ ממך, ממאור, מגלי, משלה, מדן ומאלי".
ראו גם

חיוניות מטעה
הכללה חפוזה
עיסוי נתונים
| מסקנות לא-רלוונטיות (איגנורטיו אלנכי) וכשלים לוגיים |
| --- | --- | --- |
| כללי | דיקטו סימפליקיטר • אד נאוסאם • אקס סילנטיו • כשל הסתברות קודמת • בורות בלתי-מנוצחת • איש קש |  |
| פנייה אל הרגש | אד מטום • הסתמכות על החנופה • אד מיסריקורדיאם • בשם הלעג • לא הומצא כאן • אד אודיום • בשם ההומור • בשם הפטריוטיות • בשם הרצינות • בשם התועלת • כבוד בגלל קרבה |  |
| כשל גנטי | אד הומינם • אד ורקונדיאם • פנייה למניעים אישיים• אד אנטיקוויטם • אשמה בגלל קרבה • הרעלת בארות • רדוקטיו אד היטלרום • אד פופולום |  |
| אד קונסקוונטיאם | אד בקולום • בשם המשאלה |  |
| טווח ביניים | אבחנת פנטום • חשיבה בשחור לבן • מדרון חלקלק • דיקטו סימפליקיטר • אד טמפרנטיאם |  |
| כשלי סילוגיזם | איליקיט מיור • איליקיט מינור • כשל אמצע לא מופץ • מסקנה מחייבת מהנחה שוללת • כשל הנחות בלעדיות • כשל קיומי •  אישור מופרד • דיקטו סקונדום |  |
| נון סקוויטור | אישור הסוגר • הכחשת הפותח • חוסר עקביות |  |
| שגיאת דגימה | גורמים לא מבוקרים • היקש עצל • מדגם לא מייצג • היפרבולה היקשית • הכללה נמהרת • הקבלה שגויה • חיוניות מטעה • יותר מדי חריגים • כשל אי הכללה • עיסוי נתונים |  |
| כשלי הסחה | אד איגנורנטיאם • כשל נטורליסטי • פלוריום אינטרוגטיונום • משתי עוולות יוצא צדק • כשל התנגדויות זניחות |  |
| פנייה אל הסמכות | אד אנטיקוויטם • אד לזרום • אד נוביטם • אד קרומנם • בשם האינדיבידואליזם • בשם האמינות • מומחים לא מזוהים  • סמכות בלתי מעורערת • תמיכת המפורסם |  |
| שגיאות תצפית | דגימה מוטה • דגימה מוכתמת • הטיית הנסיין |  |
יורם מוזס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1957 (בן 67) עפולה, ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ג'וזף הלפרן 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  משה טננהולץ, Ido Ben Zvi, Arkady Zamsky, Tal Mizrahi 
 פרסים והוקרה:  פרס דייקסטרה (2009)  פרס גדל (1997) 
 moses.eew.technion.ac.il
 
יורם מוזס (נולד ב-3 בינואר 1957) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מומחה לנושא החישוב המבוזר.
אודות

מוזס נולד בעפולה וגדל בבאר שבע. בנו של רופא הילדים פרופ' שמעון מוזס. סיים תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בשנת 1981. הוא המשיך במסלול ישיר לדוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, אותו סיים בשנת 1986 בהנחיית פרופסור ג'ו הלפרין. משנת 1998 מלמד בטכניון.
בשנת 1997 זכה בפרס גדל, יחד עם ג'ו הלפרין בזכות מאמרם בנושא "ידע וידע משותף בסביבה מבוזרת" שהוצג ב-1984. בשנת 2009 זכה יחד עם הלפרין בפרס דייקסטרה בחישוב מבוזר, על אותו מאמר. בנימוקי בחירתם אמרו השופטים כי המאמר "סיפק דרך חדשה לדיון במערכות מבוזרות, והשפיע עמוקות בשנים שלאחר פרסומו; ההשפעה עדיין ניכרת כיום, וחורגת משמעותית מתחומי קהילת המערכות המבוזרות – באינטליגנציה מלאכותית, אבטחת מערכות מחשבים, ותורת המשחקים.... המאמר היה פורץ דרך במספר מובנים".
בשנת 2003 יצא ספרו "Reasoning About Knowledge" בהוצאת MIT, אותו כתב יחד עם ג'ו הלפרין, רונלד פייגין ומשה ורדי.
במהלך השנים הנחה מוזס 17 סטודנטים לתארים מתקדמים.
נשוי ליעל, מרצה למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה ומתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  Halpern Tree, infolab.stanford.edu
↑  Gödel Prize - 1997, EATCS
↑  Edsger W. Dijkstra Prize in Distributed Computing: 2009, EATCS
↑  Ronald Fagin, Joseph Y. Halpern, Yoram Moses, Moshe Vardi, Reasoning About Knowledge, Cambridge, MA, USA: Bradford Books, 1995-08-14, ISBN 978-0-262-06162-9. (באנגלית)
↑  Advisor – PROF. Yoram Moses | Graduate School, graduate.technion.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509622005171  ACM DL: 81361605118  dblp: 81/49  GND: 1079191895  ISNI: 0000 0000 8438 5075  LCCN: n89614295  MGP: 81294  NTA: 167179993  SUDOC: 115558861  VIAF: 33601310   WorldCat (עם VIAF): 33601310
יז'י איינהורן

יז'י איינהורן (בפולנית: Jerzy Einhorn;‏ 26 ביולי 1925, צ'נסטוחובה, הרפובליקה הפולנית השנייה – 28 באפריל 2000, דאנדריד, סטוקהולם, שוודיה) היה רופא–רדיותרפיסט, חוקר ופוליטיקאי שוודי ממוצא יהודי-פולני.
קורות חייו

נולד כחיל-יוסף איינהורן בצ'נסטוחובה לפנחס-מנדל, במשפחה מסורתית דוברת יידיש. רכש חינוך יסודי-יהודי בעיר הולדתו. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין נשלח לגטו ורשה ובהמשך הועבר לגטו צ'נסטוחובה. הוא ביצע עבודת כפייה באחד ממפעלי הלוויין של קונצרן האסאג אשר שכן בסמוך לעיר, מיוני 1943 ועד ינואר 1945 ואז שוחרר על ידי הצבא האדום. רבים מבני משפחתו הובלו אל מותם במחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר המלחמה השלים השכלה תיכונית בצ'נסטוחובה, ובהמשך החל לימודי רפואה באוניברסיטת לודז'. ב-1946 עזב את פולין בכדי להמשיך את לימודי הרפואה בדנמרק. בעקבות פוגרום שנערך בלודז' ובו נרצחו מספר סטודנטים יהודים, החליטו איינהורן ורעייתו שלא לשוב לפולין, וביקשו מקלט מדיני בשוודיה.  בהמשך, בין השנים 1967–1992, כיהן איינהורן כפרופסור, מנהל המכון האונקולוגי בבית החולים האוניברסיטאי קרולינסקה (אנ') בסטוקהולם. כן כיהן כחבר ועדת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
בין השנים 1991–1994 כיהן כחבר הפרלמנט השוודי מטעם מפלגת הנוצרים הדמוקרטים. יז'י איינהורן היה נשוי לנינה לבית ריימיץ (אנ') (1925–2002), אף היא רופאה, ולזוג נולדו שני ילדים: לנה איינהורן (אנ') רופאה וסופרת, וסטפן איינהורן (אנ') פרופסור לרפואה וסופר. אחותו של איינהורן, רות הייתה נשואה לכדורגלן ומאמן הכדורגל הישראלי זאב בסרגליק. יז'י איינהורן הלך לעולמו ב-2000 בסטוקהולם והוא בן 74 שנים. הובא למנוחות בחלקה היהודית של בית הקברות הצפוני של סטוקהולם.
הערות שוליים

1 2  Jerzy Einhorn; Holocaust Survivor Revolutionized Cancer Care in Sweden, באתר לוס אנג'לס טיימס, 30 באפריל 2000 (באנגלית).
↑  יז'י איינהורן, באתר economypoint.org (באנגלית).
↑  About Us, באתר ica.cancer.org.il (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260608905171  PLWABN: 9810547062205606  GND: 119529459  ISNI: 0000 0001 0918 1766  LCCN: n94800606  NTA: 072284536  SELIBR: 184707  SUDOC: 251122557  VIAF: 77127553   WorldCat (עם VIAF): 77127553
יניב אלול

יניב אלול (נולד ב-17 בספטמבר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם. את רוב הקריירה העביר כשחקן הפועל באר שבע.
קריירה

אלול התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל באר שבע. בעונת 1998/1999 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגר במשחק הליגה נגד מכבי נתניה. במהלך העונה הושאל לעירוני אופקים וכעבור שנה להפועל דימונה.
בקיץ 2000 חזר לבאר שבע, ששיחקה אז בליגה הלאומית. בסיום העונה העפילה באר שבע לליגת העל. ב-7 בספטמבר 2001 רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד מכבי קריית גת. במחזור הסיום של העונה כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1–3 נגד מכבי קריית גת.
בקיץ 2005 חתם לשנתיים בבני יהודה. בקיץ 2007 חזר אלול לבאר שבע ששיחקה אז בליגה הלאומית ועונה לאחר מכן חזר עמה לליגת העל. בינואר 2010 חתם אלול בהפועל אשקלון, עמה רשם עליית ליגה שלישית בקריירה לאחר שזו סיימה במקום השני בליגה הלאומית ועלתה לליגת העל.
בקיץ 2011 חתם אלול במכבי באר שבע, אך פרש מכדורגל עקב פציעה בברך שהתרחשה במשחק אימון בלוד עוד בטרם החלה העונה.
תארים

ליגה לאומית: 2000/2001
הערות שוליים

↑  אסף רנר ועדי סרדס, ‏יניב אלול חתם לשנתיים בבני-יהודה, באתר ONE‏, 8 ביולי 2005
יז'י בוריישה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1905 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1952 (בגיל 47 בערך) ורשה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 תפקיד:  Member of the Sejm of the Polish People's Republic 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הפולנית, מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, המפלגה הקומוניסטית של פולין 
 
קברו של יז'י בוריישה
יז'י בוריישה (בפולנית: Jerzy Borejsza, נולד בשם בנימין גולדברג; 14 ביוני 1905 – 19 בינואר 1952) היה פובליציסט וקומוניסט פולני ממוצא יהודי אשר עסק בהוצאה לאור. היה לאחד מאנשי הרוח החשובים ברפובליקה העממית הפולנית בשנותיה הראשונות.
ביוגרפיה

נולד לאברהם גולדברג ואנה רוז'נסקה, פסלת ממשפחה יהודית אמידה, שהייתה אחת הנשים הראשונות בפולין בעלות רישיון נהיגה. לזוג נולדו שלושה ילדים: הבת יודיטה (יולה), בנימין (ניומה), ויוזף, שלימים נודע בשם יוזף רוז'נסקי (אנ'), והיה מבכירי המשרד לביטחון המדינה (פול') בפולין הקומוניסטית. בשנת 1909 נפרדו בני הזוג גולדברג ושני הילדים הגדולים עברו לגור עם אביהם, ויוזף עם אמם.
בשנת 1914 החלו האחים גולדברג את לימודיהם בגימנסיה היהודית "חינוך", שם הלימודים הסתיימו בבחינה בעברית ואחר כך בפולנית. הם סיימו את לימודיהם בפולין העצמאית, אך רק אחיהם הצעיר, יוזף, סיים את בית הספר התיכון. בשנת 1924, חודש לפני בחינות הגמר שלו, בנימין ברח מהבית ונסע לגרמניה. הוא נתפס בגבול עם מזוודה מלאה בעיתונים לא חוקיים, נעצר ונידון לשישה חודשי מאסר.
ב-1918 הצטרף לשורות ארגון "השומר הצעיר", שהיה בעל אוריינטציה ציונית ומקורב למפלגת פועלי ציון. בשנת 1927 גויס לצבא הפולני. לאחר שנה וחצי סיים את השירות כרובאי בכיר ובשנת 1929 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פולין, שעסקה בתסיסה ותעמולה, ושבגינה נכלא לסירוגין. בשנים 1933–1935 הוא פרסם בעיתונות הקומוניסטית תחת שמות עט יאן גורסקי (Jan Górski) ו"ק. וונין" (K. Wunin).
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, הוא ברח ללבוב שסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שם מנובמבר 1939 עד פברואר 1940 היה מנהל האוסולינאום (פול') (מכון תרבות והוצאה לאור), ואחר כך עורך ספרי הלימוד הפולניים ב-1939. ב-19 בנובמבר 1939 הוא חתם על הצהרה של סופרים פולנים התומכים בשילובה של מערב אוקראינה באוקראינה הסובייטית. הוא היה היזם והיוזם של חגיגות לבוב של יום השנה ה-85 למותו של אדם מיצקביץ'. ב-19 בספטמבר 1940 הוא התקבל רשמית לאיגוד הסופרים הסובייטים של אוקראינה. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה בשנים 1942–1943, לחם כמתנדב בצבא האדום. ב-1943 הועבר בניגוד לרצונו לעבוד במוסקבה, שם היה שותף לארגון איגוד הפטריוטים הפולנים. במסגרתו ערך את השבועון "וולנה פולסקה" (פול') בשנים 1943–1944. הוא הגיע לדרגת מאיור בארמייה הפולנית הראשונה (פול').
משנת 1944 השתייך למפלגת הפועלים הפולנית, מטעמה היה ציר במועצה הלאומית הארצית (פול'), הפרלמנט הפולני החדש, בשנים 1945–1947. ב-1948 היה ציר בקונגרס האיחוד שבו נוסדה מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. הוא היה סגן ראש מחלקת התעמולה של הוועד המרכזי עד 1949 וסגן חבר הוועד המרכזי של המפלגה (פול') עד 1950.
הוא ארגן וערך את הביטאון הראשי של הוועד הפולני לשחרור לאומי, ז'צ'פוספוליטה (פול'). ב-1944 הקים את השבועון "אודרודזניה" (פול') (שמשמעות שמו היא "התחייה"), שאותו הפקיד בידי קרול קורילוק. בדפיו פרסם בוריישה בינואר 1945 מאמר מרכזי, שבו הציע לאינטליגנציה הפולנית לשתף פעולה בבניית חיי תרבות לאחר המלחמה. בכתיבת השבועון אודרודזניה השתתפו אנשי רוח שונים בהם יוליה הרטוויג, אנה קמיינסקה, יאצק בוחנסקי וזיגמונט קלוז'ינסקי. בשנת 1948, על גל השינויים במדיניות התרבות, לקח בוריישה על עצמו את העריכה של השבועון וניהל אותו עד 1950, עת שהתמזג עם כתב העת קוז'ניצה (פול') ונוצר כתב עת חדש בשם נובה קולטורה (פול'). חתם על עצומת סטוקהולם ב-1950.
בשנותיו האחרונות סבל מסרטן הקיבה. ב-1 בינואר 1949 עבר תאונת דרכים קשה שבעקבותיה סבל מזעזוע מוח. בשנים האחרונות, יחד עם ונדה יאקובובסקה (פול'), הוא החל בהכנות ליצירת סרט ביוגרפי אודות הגנרל קרול שוויירצ'בסקי (פול'). עם זאת, דרכיהם של יוצרי הסרט התפצלו במהלך העבודה על התסריט ויאקובובסקה סיימה את הסרט לבדה.
בוריישה נקבר בסמטת הכבוד בבית הקברות פובונזקי בוורשה.
הערות שוליים

↑  יז'י בוריישה, באתר Wirtualny Sztetel
↑  Prawdziwa historia Polaków, p. 168
↑  „Dziennik Polski”, nr 91, Kraków 1 April 1950, p. 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258824905171  PLWABN: 9810678271605606  GND: 119402033  ISNI: 0000 0000 7147 1310  LCCN: n88093000  NKC: jx20090730001  SUDOC: 199181020  VIAF: 37725822   WorldCat (עם VIAF): 37725822
יעקב (יואל)

אין תמונה חופשית
יעקב (יואל) גוטמן הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן החוקר בתחומי כלכלה ציבורית, תורת המשחקים, כלכלה פוליטית ושיתופי פעולה. בעבר כיהן כסגן ראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, ובעברו היה פרופסור משנה וחוקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1974 השלים את לימודיו לתואר ראשון ושני באוניברסיטת שיקגו. באותה שנה הצטרף לפי בטא קפא. ב-1976 סיים דוקטורט שם, כשמנחיו לדוקטורט באוניברסיטת שיקגו היו חתני פרס נובל תיאודור שולץ וג'ורג' סטיגלר.
בין השנים 1976 ל-1980 ייעץ במכון ראנד. במקביל שימש כפרופסור משנה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עד 1979. בשנים 1979–1983 הרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. החל מ-1983 מרצה באוניברסיטת בר-אילן, וב-1985 היה למרצה בכיר באוניברסיטה. ב-1998 מונה לפרופסור חבר במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, וב-2018 מונה לפרופסור מן המניין במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
תחום מחקרו העיקרי הוא תורת המשחקים, אולם מחקריו נפרשים על תחומים נרחבים כגון כלכלה פוליטית וכן מחקר משולב של מתמטיקה וכלכלה שלהם יישומים ברשתות, ואף הנחה לדוקטורט בתחום זה את ד"ר מיכאל מן, אחד המומחים המובילים בארץ לאנליזת רשתות. בין מחקריו הבולטים בתחום הכלכלה הפוליטית עוסקים במציאת מנגנוני הצבעה יעילים בפרלמנט.
הערות שוליים

↑  ע"פ אתר אפקה / סגל ההוראה / מרצים ששמם מתחיל באות מ' / עמוד ד"ר מיכאל מן
↑  לדוגמה Guttman, J. M. (1998). Unanimity and majority rule: the calculus of consent reconsidered. European Journal of Political Economy, 14(2), 189-207.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי טג'יקיסטן – סן מרינו

| יחסי טג'יקיסטן – סן מרינו |
| --- | --- |
טג'יקיסטן: סן מרינו


טג'יקיסטן: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
144,100: 61
אוכלוסייה
10,639,944: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
12,061: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,134: 55,254
משטר
רפובליקה

יחסי טג'יקיסטן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טג'יקיסטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים

בין רפובליקת טג'קיסטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
הסכם דיפלומטי רשמי על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת טג'יקיסטן.
נציגויות דיפלומטיות

סן מרינו אינה מיוצגת בטג'יקיסטן בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
טג'יקיסטן אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
יורם לרדו

| --- | --- |

ראש רשות החירום הלאומית, תא״ל (מיל׳) יורם לרדו
 לידה:  1968 (בן 56 בערך) דימונה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים  תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1987–2020 (כ־33 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד נחשון  סגן מפקד חטיבת הנח"ל  מפקד גדוד בבה"ד 1  קצין אג"ם של אוגדת עזה  סגן מפקד עוצבת אדום  סגן מפקד מל"י  מפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף  מפקד חטיבת החילוץ  קצין אג"ם של פיקוד המרכז  ראש מטה פיקוד העורף
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 ראש רשות החירום הלאומית במשרד הביטחון
 
יורם לרדו (נולד בשנת 1968) הוא תת-אלוף במילואים, אשר מכהן כראש רשות החירום הלאומית במשרד הביטחון. קודם לכן שימש כראש מטה פיקוד העורף, קצין אג"ם של פיקוד המרכז, מפקד חטיבת החילוץ ומפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף.
ביוגרפיה

לרדו נולד בדימונה, בן להורים שעלו ממרוקו. היה רשג"ד (ראש גדוד) בתנועת הצופים העבריים ונטל חלק בגרעין נח"ל בקיבוץ טללים. התגייס לצה"ל בשנת 1987 ושובץ בחטיבת הנח"ל. עבר מסלול לוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד מחלקה ובהמשך למפקד פלוגה. כסגן מפקד גדוד בחטיבה לקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם. בשנת 1998 הועלה לדרגת סא"ל. הוא מונה להקים את גדוד נחשון, ושימש כמפקדו הראשון עד שנת 2000. עם סיום תפקידו חזר לחטיבת הנח"ל ומונה לסגנו של מפקד החטיבה, שהיה אז יאיר גולן. תפקידו הבא היה מפקד גדוד בבה"ד 1, ולאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה.
לרדו הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לסגן מפקד עוצבת אדום, ולאחר מכן שימש כסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י, בסיס צאלים). באוגוסט 2009 מונה למפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. ב-6 באוגוסט 2013 הקים את חטיבת החילוץ ומונה למפקדה הראשון. הוא פיקד על החטיבה עד 29 ביולי 2015. באפריל 2015, בעקבות רעידת האדמה בנפאל, יצא בראש משלחת סיוע של צה"ל לאזור. בשנת 2015 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז ושימש בתפקיד עד יולי 2016. באוגוסט 2016 מונה לראש מטה פיקוד העורף.
באוקטובר 2020 מונה לראש רשות החירום הלאומית במשרד הביטחון.
חיים אישיים והשכלה

לרדו מתגורר במודיעין, נשוי ואב לשלוש בנות. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, "אל תצפו לעוד מלחמת פירוטכניקה שבה הכול מיורט בשמיים", באתר וואלה, 27 בנובמבר 2014
↑  נכנס לתפקידו מפקד חדש למחוז מרכז בפיקוד העורף אל"ם יורם לרדו, עיתון "כל נס ציונה", גיליון 867, 21 באוגוסט 2009, עמוד 28
↑  משלחת הסיוע לנפאל: מטוסי צה"ל המריאו, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 27 באפריל 2015
↑  יואב זיתון, הוקמה חטיבת קומנדו, מפקדי צוק איתן יקודמו, באתר ynet, 6 ביולי 2015
↑  תא"ל במיל' יורם לרדו מונה לראש רח"ל, באתר www.israelhayom.co.il, ‏22 באוקטובר 2020
יס"ס

יס"ס (ראשי תיבות של השם בגרמנית: יס"ס – Juedische Soziale Selbsthilfe; בפולנית: żydowska Samopomoc Społeczna; ביידיש: יידישע סוציאלישע אליינהילף) היה ארגון יהודי לעזרה הדדית, לסיוע כספי ולאספקת תרופות, ביגוד ומזון ליהודים בתקופת השלטון הנאצי בגנרלגוברנמן. הארגון אסף תרומות מגורמים חיצוניים וחילק אותם לאוכלוסייה המקומית. הוא היה אחד משלשה ארגונים שהוקמו למטרה זו. בנוסף אליו הוקמו ארגון פולני (RGO) וארגון אוקראיני. מרכזו היה בקרקוב ובראשו עמד מיכאל וייכרט.
הארגון הוקם במאי 1940 והיה היחיד שקיבל היתר פעולה מהשלטונות הגרמניים. הוא סייע בהקמת מטבחים ציבוריים ובאספקת מזון לגטאות, הקים מרפאות, נתן שירות רפואי לנזקקים, סיפק תרופות לבתי החולים, רכש בגדים ועזר בהקמת בתי מלאכה ביישובים שונים. הוא ייסד קורסים להכשרה מקצועית כדי לתרום לתעסוקת יהודים ביישוביהם ובכך למנוע העברתם למחנות עבודה. תחת מטרית הארגון, התאחדו הארגונים היהודיים הבאים: טא"ז - ארגון הבריאות, צנטוס - מרכז לטיפול בילדים יתומים ונטושים, אורט - ארגון להכשרה תעסוקתית, CEKABE - חברת הלוואה חינם, JEAS - ארגון סיוע לעולים ו-TOPOROL - ארגון חקלאי שגידל ירקות לתושבי הגטו.
הנהלת היס"ס כללה נציגים מגטאות מכל רחבי הממשל הכללי בפולין. הוא שמר על קשר רציף עם כל הקהילות היהודיות, כולל הנידחות ביותר, וכן עם אסירים יהודים במחנות. במשך שנתיים היה יס"ס ארגון התמיכה החשוב ביותר ליהודים בגטאות. עם זאת, משאביו הכספיים היו דלים מאוד. וייכרט, מנהל יס"ס, אמד את תקציבו החודשי בכמיליון זלוטי. המימון הגיע בעיקר מהג'וינט האמריקאי אך גם מהארגון הפולני והאוקראיני. 18% מכספי הארגונים הללו הוקצו לאוכלוסייה היהודית. בדצמבר 1941 נכנסה ארצות הברית למלחמה ונותק הקשר עם הג'וינט. לכן עבר הארגון לפעולה מחתרתית, וניסה למנוע העברת יהודים למחנות ההשמדה באמצעים שהיו לא חוקיים בתקופה.
המחלקה למגזר הציבורי בגטו ורשה

בראש המחלקה הזו בארגון עמד עמנואל רינגלבלום. אחד מהפעילים ביס"ס בגטו היה יצחק גיטרמן.
המחלקה לקחה על עצמה את התיאום ואת הפיקוח על ועדי הבתים בוורשה, שפעלו כגוף רווחה לכל דבר, ובתקופת השיא של הגטו בינואר 1942 הגיע מספרם ל-1600. בשל הפליטים הרבים, הצרכים של גטו ורשה היו גדולים מכל גטו אחר. הארגון ניסה להתמודד עם הרעב בגטו בדרכים שונות: למשל, למדו אנשיו מתזונאים איך להפיק את המיטב מאוכל דל.
ככלל הארגון סבל מהתערבויות היודנראט בתמיכת הגרמנים והמשטרה היהודית, אך הצליח לשמור על האוטונומיה שלו בגלל מדיניותו הסובלנית של ראש היודנראט, צ'רניאקוב ומפני שהגטו היה פתוח יחסית לסביבה שמחוצה לו, דבר שאיפשר הברחות.
הארגון כלל נציגים ממפלגות שונות. מדיניותו של רינגלבלום הייתה בדרך כלל להדגיש את אופיו היהודי של הארגון, בהשוואה ליודנראט. כך למשל השפה הרשמית שבה השתמשו ביס"ס הייתה יידיש, בניגוד לפולנית שבה השתמשו פקידי היודנראט.
הארגון גם ניסה לגשר על הפערים החברתיים הגדולים שהיו בגטו והדגיש את הצורך לסייע לכולם כולל הפליטים הרבים. פעילות זו עמדה בסתירה לרצון של כל ועד בית לפעול למען עצמו. הארגון פעל גם בשיתוף פעולה עם ארגוני תרבות בגטו.
הארגון דאג להעסקתם של אנשים שנמנו על השכבות המשכילות של הגטו במיוחד אנשים, שאיבדו בנסיבות הללו את יכולתם לעבוד. בשל כך נשמעו טענות לא פעם על העדפת מקורבים משכבה זו, בשל קרבתם הרעיונית לראשי הארגון.
הערות שוליים

↑  קרשניק באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם
↑  זקליצ'ין באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם
↑  פיוטרקוב טריבונלסקי באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם
↑  יסלו באנציקלפדיה של הגטאות באתר יד ושם
↑  ורשה באתר יד ושם
↑  על יצחק גיטרמן בגטו ורשה, באתר יד ושם
↑  שמואל דוד קאסוב, מי יכתוב את ההיסטוריה שלנו? מבט חדש על עונג שבת - הארכיון היהודי החשוב מגטו ורשה, ירושלים: דביר, עמ' 105-146
↑  יישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939 - 1943 גטו מחתרת מרד, ירושלים: יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 24148631453930412054   WorldCat (עם VIAF): 24148631453930412054 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי נורווגיה–צ'ילה

| יחסי נורווגיה–צ'ילה |
| --- | --- |
נורווגיה: צ'ילה


נורווגיה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 756,102
אוכלוסייה
5,588,322: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,880: 16,956
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי נורווגיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של צ'ילה לממלכת נורווגיה. שתי המדינות חברות ב-OECD ובאו"ם.
היסטוריה

החל מראשית המאה ה-20, מהגרים נורווגיים החלו להגיע לצ'ילה, אולם לא בכמויות גדולות כפי שהגיעו מהגרים אירופיים אחרים לצ'ילה. זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה, צ'ילה ונורווגיה כוננו יחסים דיפלומטיים. בשנת 1958 פתחה נורווגיה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
ב-11 בספטמבר 1973 הודחה ממשלתו של הנשיא סלבדור איינדה על ידי הגנרל אוגוסטו פינושה, שנתמך על ידי ממשלת ארצות הברית. הוכרז כי הנשיא איינדה התאבד במהלך ההפיכה וגנרל פינושה השתלט על הממשלה והפך לנשיא המדינה החדש. מיד החל הנשיא פינושה לעצור, לענות ולהוציא להורג את חסידיו של הנשיא אלנדה. במהלך תקופה זו, אלפי צ'יליאנים חיפשו מקלט בעיקר בשגרירויות אירופה ואמריקה הלטינית בבירת צ'ילה. באותה תקופה, שגריר נורווגיה בצ'ילה, פרודה נילסן, הגן על יותר מ-100 צ'יליאנים בשגרירות ורבים מהם הושבו מאוחר יותר לנורווגיה.
במאי 2007 ביקרה נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט בנורווגיה. בספטמבר 2008 ביקר ראש ממשלת נורווגיה ינס סטולטנברג בצ'ילה. בשנת 2014, האראלד החמישי, מלך נורווגיה וסוניה, מלכת נורווגיה ערכו טיול אישי בצ'ילה לביקור באי הפסחא. במרץ 2019 חזרו המלך והמלכה לצ'ילה בביקור רשמי לחגוג 100 שנות יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מצ'ילה לנורווגיה
נשיא צ'ילה מישל בצ'לט (2007)
ביקורים רמי דרג מנורווגיה לצ'ילה
ראש ממשלת נורווגיה ינס סטולטנברג (2008)
הוקון, נסיך נורווגיה (2008)
האראלד החמישי, מלך נורווגיה (2014, 2019)
סוניה, מלכת נורווגיה (2014, 2019)
שרת החוץ אינה מארי אריקסן סוריידה (2019)
היחסים בין שתי המדינות

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון הסכם על סיוע פיננסי לתוכניות הקרן לסולידריות והשקעות חברתיות בצ'ילה (1990); הסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1993); הסכם ביטוח לאומי (1997); הסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות ממס ביחס למס הכנסה ועושר והפרוטוקול שלו (2003); הסכם סחר חופשי בין צ'ילה למדינות החברות באיגוד הסחר החופשי האירופי (הכולל את נורווגיה) (2003); מזכר הבנות בעניינים חינוכיים (2008) ומזכר הבנות בנושא התייעצויות פוליטיות (2019).
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
נורווגיה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי טאיוואן–שווייץ

| יחסי טאיוואן–שווייץ |
| --- | --- |
טאיוואן: שווייץ


טאיוואן: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
35,980: 41,277
אוכלוסייה
23,188,420: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 99,060
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי טאיוואן–שווייץ הם היחסים הכלכליים והאזרחיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסינית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה הסינית לבין הקונפדרציה השווייצרית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. שווייץ אינה מכירה בעצמאותה של האחרונה ואינה מקיימת עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שווייץ קיימה יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים עם סין הלאומית בעשור השני של המאה ה-20 עד שנות הארבעים של המאה העשרים.
מאז ששווייץ הכירה ברפובליקה העממית של סין ב-17 בינואר 1950, היא מזדהה כמאמינה במדיניות סין האחת ומגדירה את הרפובליקה הסינית כטריטוריה לא עצמאית שהיא חלק מהרפובליקה העממית של סין. ברמה הבילטרלית והבינלאומית, שווייץ מקיימת יחסים דיפלומטיים רק עם הרפובליקה העממית של סין שמקום מושב ממשלתה הוא בבייג'ינג ומתעלמת לחלוטין מקיומה של הרפובליקה הסינית.
עם זאת, ישנם שני ארגונים פרטיים מצד שתי המדינות שמטפחים את היחסים הכלכליים והאזרחיים שבין שתי המדינות, לאלו אין משמעות דיפלומטית.