stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברכת האילנות
המנהג כיום

כיום המנהג בקרב חלק גדול מהקהילות, להשתדל לברך את ברכת האילנות כבר בראש חודש ניסן, מדין זריזין מקדימין למצוות. הנוהג היום הוא אף לעשות זאת "ברוב עם", ובצורה יזומה ללכת ולברך את הברכה אצל שני אילנות עם פרחים או ניצנים, ולכתחילה אף שיהיו ממינים שונים. בקהילות עדות המזרח, אף הוסיפו מזמורים ותפילות סביב הברכה עצמה.
לקריאה נוספת

ספר מעשה חמד על ברכת האילנות, ג' חלקים.
טומבולו

"דרך המלאכים" באי שודו ביפן
האי מיקלון מקבוצת סן-פייר ומיקלון
Barrenjoey Head, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
טוֹמְבּוֹלוֹ (מאיטלקית: Tombolo בעקבות הלטינית: tumulus שפירושו "תלולית", ברבים, טומבולי) היא רצועת יבשה שמחברת בין אי ליבשה. אי המקושר באמצעות טומבולו נקרא "אי לכוד". בין מספר רצועות טומבולו נוצרות לגונות, אשר אם הן ללא מוצא לים יכולות להתמלא בסחף ולהרחיב את הטומבולי לכדי רצועת יבשה רחבה. הטומבולו נקרא בעברית שרטום (להבדיל משרטון המצוי מתחת למים).
היווצרות

כאשר קיים אי קרוב לחוף, פעולת הגלים בתווך שבינו ובין היבשה חלשה יחסית. אם כמות הסחף המושקעת בתווך גבוהה מכמות החומר המוסר על ידי פעולת הגלים, מצטבר במשך הזמן סחף שיוצר שרטון חולי, ההולך ומתרחב ומחבר בסופו של דבר בין האי לבין החוף היבשתי.
טומבולו יכול להיווצר גם בין קו החוף לבין מבנים מלאכותיים כגון שוברי גלים ומתקני נמל.
היווצרות > היווצרות בעקבות הקמת שוברי גלים

כאשר היחס בין אורך שובר הגלים למרחקו מקו המים בחוף קטן מ-0.6 עד 0.7 (כלומר אורך השובר חלקי המרחק מן החוף מביא ליחס הזה), לא ייווצר טומבולו, כי אם רצועת חול (שרטון חולי) מכיוון קו המים לשובר הגלים שאינה מגיעה עדיו. כאשר היחס האמור, עולה על 0.9 או 1.0 (כלומר אורך שובר הגלים דומה באורכו, או אפילו ארוך יותר, ממרחקו לקו המים בחוף), מתקיימים תנאים המאפשרים היווצרות טומבולו שלם - עם זאת, ייתכנו משתנים נוספים שישפיעו על ההיווצרות.
טומבולי מפורסמים

גשר אדם בין הודו לסרי לנקה היה עד 1480 קשר יבשתי רציף
העיר קדיס שבספרד
העיר צור, שיוסדה על אי שחובר ליבשה באופן מלאכותי
החיבור בין סלע גיברלטר ליבשה הוא למעשה טומבולו חולי רחב
העיר הקודאטה ביפן
האי הלכוד מונטה ארג'נטריו שבאיטליה
לאס פאלמאס דה גראן קנריה, האיים הקנריים
האי מיקלון מקבוצת סן-פייר ומיקלון מורכב משני איים לכודים המחוברים זה לזה בטומבולו
מונמבסיה, יוון
ניסי באיה נאפה, קפריסין
מסגד חאג' עלי במומבאי, הודו
הערות שוליים

↑  גדעון אלמוג, איתמר פרת, חוף הים התיכון של ישראל - מהדורה שישית, ירושלים: המכון הגיאולוגי לישראל, 2020, עמ' 194
↑  פיני פלד, פעילות אדם בחוף הים
↑  Detached breakwaters, WaybackMachine - Internet Archive
ספורטאקדמקלוב

הלוגו הישן
ספורטאקדמקלוב (ברוסית: ФК «Спортакадемклуб»‎) הוא מועדון כדורגל רוסי ממוסקבה. נוסד בשנת 1992 ובשיאו התמודד בליגת המשנה הרוסית בכדורגל, השנייה בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה.
הישגי השיא של המועדון הם מקום 15 בליגה הראשונה בעונת 2008 והעפלה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי בעונת 2009.
היסטוריה

מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1992. באותה שנה, בעיר סרגייב פוסאד שליד מוסקבה, המועדון אורגן תחת השם "משינוסטרויטל" בחסות מפעל מקומי לבניית מכונות.
בשנת 1992, מועדון "משינוסטרויטל" השתתף בטורניר לקבוצות חובבניות וסיים במקום השמיני בבית "מרכז-A".‏ בשנה שלאחר מכן זכה משינוסטרוטל באליפות בית מרכז B וסיים במקום השני בטורניר הגמר של הליגה.
בשנת 1994, המועדון השתתף בליגה השלישית. בשנים 1995–1996 סיים במקומות 14 ו־9.
בסוף 1996, התקשה המפעל לתחזק את מועדון הכדורגל. בנוסף, העירייה התחלפה וחדלה לתמוך בספורט בסרגייב פוסאד. מנהלי האקדמיה הממלכתית הרוסית לתרבות גופנית, שתלמידיה היוו את עמוד השדרה של "משינוסטרוטל", גילו עניין באחזקת המועדון. הם הקימו על בסיס משינוסטרויטל את מועדון ספורטאקדמקלוב שהחל לייצג את מוסקבה.
בשנת 1997 המועדון החדש סיים במקום התשיעי בליגה השלישית. מאז 1998 שיחק "ספורטאקדמקלוב" בליגה השנייה. התוצאה הטובה ביותר הייתה המקום הרביעי בשנת 1999.
במשך זמן רב המועדון לא הציב יעדים גבוהים ובעיקר הריץ שחקנים מבטיחים צעירים, והעביר את הטובים שבהם למועדונים עשירים יותר.
אבל בעונת 2007, "ספורטאקדמקלוב" הצליח לגבור על מוליכת הטבלה, ספרטק קוסטרומה. לאחר שהשיג תשעה ניצחונות זכה המועדון באליפות הליגה, מחזור אחד לפני סיום העונה, כך לראשונה בתולדות המועדון העפיל לליגה הראשונה בסוף העונה, מאמן ספורטאקדמקלוב קונסטנטין סרסניה, שהיה גם מנהלה הספורטיבי של זניט, אמר שכדאי לחשוב ברצינות על העברת המועדון ממוסקבה לסנקט פטרבורג.
בעונה שלאחר מכן, המועדון, שהפך לקבוצת בת של זניט, ירד בחזרה לליגה השנייה, אחרי שבתחילת 2009, בגלל בעיות כלכליות, סירב להשתתף בליגה הראשונה והועברה לליגה השנייה.
שנה לאחר מכן (17 באוקטובר 2010), לאחר שהפסיד בבית ללוקומוטיב-2 בתוצאה 0:2, המועדון סיים במקום האחרון באזור המערבי של הליגה השנייה, ומעונת 2011/12 מתמודד בליגה השלישית.
אצטדיון

המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון איזמאילובו במוסקבה. ממוקם באזור איזמאילובו במחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי. נבנה ב־1930 ושופץ לאחרונה ב-1989. מכיל 10,000 מושבים.
על פי התוכנית הכללית לשיקום מוסקבה בשנת 1935, איזמאילובו וסביבותיה היו אמורות להפוך לאחד המרכזים החשובים. הרעיון של בניית אצטדיון הוצע במחצית הראשונה של שנות השלושים על ידי סטלין, שבעקבות ההכנות של גרמניה למשחקים האולימפיים ב-1936 החליט ליצור מבנה הדומה לאצטדיון האולימפי של ברלין. בברית המועצות הייתה חשיבות רבה לספורט, אך האצטדיון הגדול ביותר באותה תקופה, אצטדיון דינמו יכול היה להכיל 30-40 אלף איש בלבד ולא התאים להיות אצטדיון בינלאומי.
האצטדיון תוכנן על ידי סטרוידומביורו, ארגון כפוף לנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות. האצטדיון היה אמור לשלב בין תפקידיו כמתקן ספורט וגם אזור לחגיגות ומצעדים צבאיים. הוא תוכנן להקיף את החלל הפנימי של האצטדיון ביציעים משלושה צדדים בלבד. בנוסף לזירת הספורט המרכזית, תוכנן לבנות למעלה מ-40 מבנים שונים, כולל מגרשי ספורט, וולודרום, בסיס סקי מים על שפת הבריכה ומבנים נוספים. המתחם היה אמור לתפוס שטח של 300 דונם.
המטרה הרשמית של בניית האצטדיון הייתה הכנה לקראת משחקי הספרטקיאדה של עמי ברית המועצות. האצטדיון תוכנן להכיל 120 אלף איש, ובמידת הצורך 200 אלף איש. סביב האצטדיון היו אמורים להיבנות בניינים של אולמות אימונים, מעונות לספורטאים ומגרשי ספורט רבים.
הבנייה החלה בשנת 1933 עם עבודות עפר, וכתוצאה מכך השטח הפך למערכת של טרסות היורדות לבריכה. העבודות על בניית היציעים החלו בשנת 1936, אך הושעו בשנת 1939 עקב פרוץ המלחמה הסובייטית-פינית. בשלב זה הצליחו לבנות יציע אחד עבור 10 אלף צופים ומבנים תת-קרקעיים, שכללו את הבונקר של סטלין. אך הבנאים לא חזרו לחידוש הבנייה גם לאחר תום המלחמה.
בשנות השישים הושלם הבניין על פי פרויקט שפושט באופן משמעותי על ידי האדריכל בוריס איופאן, תוך שימוש בשלדים של היציעים שלפני המלחמה. המגרש מול היציע החל לשמש להכשרה וללימודים של המכון לחינוך גופני הסמוך, והמבנים התת-קרקעיים שימשו כמחסנים.
הערות שוליים

↑  Первенство России среди любительских команд по футболу 1992 год
↑  Первенство России среди любительских команд по футболу 1993 год
↑  Константин Сарсания: Почему бы «Спортакадемклуб» не перевезти в Санкт-Петербург
↑  Формально мы будем самостоятельным юридическим лицом
↑  На дне вершины. 3 дивизион. Москва
יחסי ארצות הברית – תימן

| יחסי ארצות הברית – תימן |
| --- | --- |
ארצות הברית: תימן


ארצות הברית: תימן
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 527,968
אוכלוסייה
346,656,608: 41,372,049
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 21,606
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,928: 522
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית – תימן הם היחסים הדיפלומטים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של תימן.
היסטוריה > לפני הקמת תימן המאוחדת

מחלקת המדינה של ארצות הברית הכירה בממשלתו של יחיא חמיד אלדין ב־1946, אך הסירה את הכרתה מממשלת תימן לאחר הירצחו ב־1948. בפברואר 1950 הכירה מחלקת המדינה בממשלת יורשו, אחמד בן יחיא חמיד אלדין.
ב-16 במרץ 1959, ארצות הברית פתחה נציגות בתימן וב-1966, הנציגות שודרגה לשגרירות רשמית. זאת, לאחר שב-12 בדצמבר 1962, הכירה ארצות הברית ברפובליקה התימנית הערבית.
ב-1967, תימן בהשפעת מצרים, ניתקה את יחסיה עם ארצות הברית בעקבות מלחמת ששת הימים.
ב-7 בדצמבר 1967, הכירה ארצות הברית בדרום תימן ושדרגה את הקונסוליה שלה בעדן למעמד של שגרירות, אך כבר ב-1969, היחסים בין ארצות הברית לדרום תימן נותקו.
במהלך הסכסוך בין דרום תימן לצפון תימן, ארצות הברית שיתפה פעולה עם ערב הסעודית וסייעה צבאית לצפון תימן.
ב-1990, בעקבות פעולותיה של תימן באומות המאוחדות, ארצות הברית צמצמה באופן דרסטי את נוכחותה בתימן וביטלה את שיתוף הפעולה הצבאי עם מדינה זו.
היסטוריה > מאז תימן המאוחדת

בנובמבר 2001, כחודשיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ביקר נשיא תימן עלי עבדאללה סאלח בוושינגטון די. סי.. ב-2004, שוב ביקר סלאח בוושינגטון די. סי. וכך גם בנובמבר 2005 ובמאי 2007.
היחסים הביטחוניים בין תימן לארצות הברית השתפרו במהירות וצבא תימן קיבל ב-2006, 8.42 מיליון דולר. בנוסף לכך קיבלה תימן 7.9 מיליון דולר בקרנות תמיכה כלכלית.
ב-29 ביולי 2011, בתגובה להפגנות אלימות ברחבי תימן, הבנק העולמי השהה את תשלומי הכספים לתימן שהובטחו על ידי תורמים בינלאומיים ב-2006. במסגרת תוכנית של המועצה לשיתוף פעולה במפרץ הנתמכת על ידי ארצות הברית, הנשיא סלאח הסכים לתוכנית מעבר ונשיא חדש נבחר לתימן: עבד רבו מנסור האדי.
היסטוריה > הכיבוש הח'ותי > 2015-2020

בתחילת 2015, השתלטו המורדים החות'ים על החלק הצפוני של תימן והממשלה התמוטטה. שגרירות ארצות הברית נסגרה בפברואר 2015 ואנשיה פונו.
היסטוריה > הכיבוש הח'ותי > מעורבות הח'ותים במלחמת חרבות ברזל

בדצמבר 2023 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית, לויד אוסטין, על הקמת קואליציה רב לאומית למאבק בחות'ים שהטילו מצור על באב אל-מנדב. בלילה שבין 9 בינואר ל-10 בינואר 2024 תקפו החות'ים ספינה אמריקאית ב-21 טילים וכלי טיס בלתי מאוישים. ב-12 בינואר בלילה שבין חמישי לשישי פתחו צבאות ארצות הברית ובריטניה במהלך צבאי התקפי נגד החות'ים בתקיפה של עשרות מטרות בצנעא, כולל שדה התעופה, וכן בחודיידה ובערים נוספות.
נכון ל-21 בינואר 2024 נהרגו בתקיפות הקואליציה כ-64 חות'ים, 3 אנשי משמרות המהפכה האסלאמית, 6 מחבלי חזבאללה ושני פעילים במיליציות עיראקיות פרו-איראניות.
ב-22 בינואר 2024, ביצעו צבאות ארצות הברית ובריטניה מתקפה משולבת מהאוויר ומהים במספר מחוזות בתימן, בעיקר בבירה צנעא ואל-חודיידה. התקיפה בוצעה באמצעות שיגור טילי טומהוק לעבר מחסני נשק ומשגרים של החות'ים.
ב-15 במרץ 2025 פתחה ארצות הברית במבצע נרחב נגד משטר החות'ים בתימן, בעקבות פגיעת החות'ים בנתיבי השיט סביב מפרץ עדן ומיצרי באב אל מנדב.
הסיוע האמריקאי לתימן

עד שנת 2009, תימן קיבלה בממוצע מארצות הברית בין 20–25 מיליון דולרים בשנה מסיוע החוץ של ארצות הברית. החל משנת 2009 תימן מקבלת סיוע של כ-28.2 מיליון דולר מארצות הברית. בנוסף, בשנת 2006, קיבלה תימן נוסף של כ-31.5 מיליון דולר ממחלקת ההגנה האמריקאית.
חטיבה 55

| --- | --- |

סמל חטיבה 55
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת צנחנים במילואים
 בסיס האם:  בעבר: מחנה סירקין כיום: מחנה ליפקין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־59 שנים)
 מקים היחידה:  מרדכי גור
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים  מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:   עוצבת האש
 יחידות בת:  גדוד 2855  גדוד 6655  גדוד 7155  גדס"ר 6623  גדס"ם 5055
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  אל"ם עודד זימן
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
חטיבה 55 (במלחמת יום הכיפורים - חטיבה 247, מאוחר יותר חטיבה 623), המכונה גם "עוצבת חוד החנית" ו"המרכזית", בשל שייכותה ההיסטורית לפיקוד המרכז, היא חטיבת צנחנים במילואים, שהוקמה רשמית בשנת 1966. החטיבה כפופה לעוצבת האש.
החטיבה נטלה חלק במלחמות ישראל מעת הקמתה. במלחמת ששת הימים, נטלה החטיבה חלק מרכזי בקרב על ירושלים. במהלך מלחמת ההתשה, השתתפה החטיבה באופן אינטנסיבי בלחימה, במרדפים בבקעת הירדן ובתפיסת קו על גדות תעלת סואץ. במלחמת יום הכיפורים, צלחה את תעלת סואץ (מבצע אבירי לב), וניהלה קרבות להרחבת ראש הגשר בגדה המערבית, מפרברי איסמעליה, העיר סואץ ועד הק"מ ה-101 מקהיר, במסגרת אוגדה 143.
במלחמת לבנון הראשונה, השתתפה החטיבה בקרבות בגזרה המזרחית. החטיבה נטלה חלק גם במבצע חומת מגן, במלחמת לבנון השנייה, במלחמת חרבות ברזל ובפעילות בט"ש לאורך גבולותיה של ישראל.
החטיבה מונה 5 גדודים: 66 (בעבר 7063), 28 (בעבר 8150), 71 (בעבר 9264), גדס"ר (כולל את פלוגות הסיירת, החה"ן והפלנ"ט) 6623 ויחס"מ (כולל את יחידת הרפואה יר"א, ניוד ואספקה), מספר יחידות חטיבתיות (פלחי"ק, פלוגת תצפיות, חפ"קים ועוד) וכן מפקדת עורף, יחידת התמד"ה (רקמ"ה, חש"ל, שב"ה, חניכה ושדכנים) ומכלול "קדמית".
גדודי החטיבה מוזנים בעיקר מיוצאי גדוד 101 וסיירת של חטיבת הצנחנים הסדירה. היא אחת משלוש חטיבות צנחנים במילואים, יחד עם חטיבה 226 וחטיבה 646.
הקמת החטיבה

החטיבה הוקמה בשנת 1966 בעקבות התובנה כי אין לצה"ל מספיק כוחות רגליים לעת מלחמה. עד שנה זאת פעל גדוד מילואים 771 שהפך לגדוד 28 במסגרת חטיבה 35 ועל בסיסו הוקמה החטיבה. החטיבה הורכבה בראשיתה מיוצאי חטיבת הצנחנים הסדירה ולוחמי המילואים של גדוד 28.
לחימה > מלחמת ששת הימים

לקראת מלחמת ששת הימים חטיבה 55 הייתה מיועדת לצנוח באל עריש שבצפון מצרים על מנת לעזור לאוגדת טל. למבצע זה התאמנה החטיבה שבועיים. כאשר ב-5 ביוני, ביום הראשון למלחמה הצליח חיל האוויר במשימתו ואוגדת טל התקדמה במהירות התברר שאין בחטיבה צורך. בשעה 14:30 אותו יום התקבלה פקודה לעלות לירושלים לתגבר את הכוחות של פיקוד המרכז. המשימה הייתה להדוף את מתקפת הצבא הירדני, בין היתר בהר הצופים, להגדיל את שטחה של ירושלים העברית ואם יתאפשר - אף לכבוש את העיר העתיקה. שלושת גדודיה של החטיבה התחלקו לשלוש משימות. גדוד 66 בפיקודו של יוסי יפה נשלח לכבוש את הציר העירוני באזור שכונת פאג"י, השתלטות על השטח ששולט מצפון על ואדי ג'וז מצפון ומלון אמבסדור, וכוננות לכיבוש הר הצופים ואולי אף העיר העתיקה. משימתו של גדוד 71 בפיקודו של עוזי עילם הייתה לפרוץ באזור בית החרושת לבלוקים ליד מעבר מנדלבאום, להתקדם לשכונת ואדי ג'וז, לטהר את השכונה האמריקאית ושכונת באב א-זהרה ולחסום את הציר המוביל לרמאללה מצפון ולדרך יריחו ממזרח. המשימה (הראשונית) של גדוד 28 בפיקודו של יוסי פרדקין הייתה לשמש ככח עתודה.
לחימה > מלחמת ששת הימים > ירושלים

בקרבות בירושלים נפלו 97 לוחמים מהגדודים, הסיירת, מפקדת החטיבה והיחידות החטיבתיות האחרות. 26 עיטורים ועוד צל"שים רבים הוענקו לחייליה על ידי הרמטכ"ל ובהם עיטור הגבורה לסגן מרדכי פרידמן. במיוחד התפרסם הקרב על גבעת התחמושת בזכות שירו של יורם טהרלב "גבעת התחמושת", אף על פי שתיאור הקרב בשיר אינו נאמן למציאות. ל-15 מלוחמי הקרב הוענקו צל"שים, בהם גם איתן נאוה שנפל בקרב ועוטר מאוחר יותר בעיטור הגבורה, הוא "איתן" הנזכר בשיר.
לחימה > מלחמת יום הכיפורים

לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה החטיבה את המספר החדש 247. במלחמת יום הכיפורים נשארה החטיבה, תחת פיקודו של אל"ם דני מט, במרכז הארץ בשלושת ימי הלחימה הראשונים כעתודה מטכ"לית. החטיבה הפכה ליחידה המבוקשת ביותר בצה"ל ומפקדים רבים רצו בה. ב-9 באוקטובר החלה החטיבה לנוע לחזית; נתקבלה פקודה להקצות גדוד לפיקוד דרום. שאר החטיבה הוטסה בלילה שבין ה-9 ל-10 באוקטובר לרפידים, שם הייתה לעתודת פיקוד הדרום. יחידות של החטיבה הוצבו במקומות שונים בסיני על מנת לבצע משימות של איסוף מודיעין, איסוף נשק-שלל בעל ערך מיוחד (כגון טנק T62), חסימת צירי התקדמות אפשריים של המצרים ולהגן על בסיסים מפני התקפות קומנדו.
לחימה > מלחמת יום הכיפורים > הצליחה

ב-14 באוקטובר התחולל קרב שריון גדול בו הושמדו למעלה מ-200 טנקים מצרים. לאחר הקרב נפלה החלטה לנצל את הרווח שנוצר בין שתי הארמיות המצריות ולצלוח את תעלת סואץ. המשימה הוטלה על חטיבתו של מט שהייתה תחת פיקוד אוגדה 143 עליה פיקד האלוף שרון. שם המבצע היה "אבירי לב". ב-15 באוקטובר בשעות הצהריים, למרות חוסר בזחל"מים נעה החטיבה יחד עם שתי פלוגות סירות של גדוד גישור (של חיל ההנדסה) 630 אל התעלה. פלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת המילואים של הצנחנים 247, בפיקודו של רב-סרן אבישי (אביק) טמיר, נקבעה כראשונה לצלוח. מילת הקוד "אקוואריום" נקבעה לציון ירידת הצנחנים למים. עלייתם על הגדה שמנגד צוינה כ-"אקפולקו". הצליחה בוצעה תוך מתן ריכוך ארטילרי כבד, באזור התפר שבין הארמייה השנייה לשלישית, מול מעוז "מצמד", מצפון לאגם המר הגדול. בשעה אחת עשרים וחמש בלילה הורדה הסירה הראשונה למים, ובה כוח בפיקודו של סגן אלי כהן. חמש דקות אחר כך, לאחר שגמאו את מאה ושישים המטרים שהם רוחבה של התעלה, הגיעו הלוחמים לגדה השנייה שביבשת אפריקה. גדוד 565 (לשעבר 71), בפיקודו של סא"ל דן זיו, צלח את התעלה לאחר מכן. מפקד החטיבה, דני מט, עבר לגדה המערבית של התעלה כעבור שעתיים וחבר לכוח הצנחנים שהחזיק בראש הגשר. לימים סיפר על הצליחה:
מעולם לא הרגשתי באחריות כה כבדה כמו אותו לילה. הרגשתי שאנו מובילים מהלך גורלי שיכול לשנות את פני המלחמה. הרגשתי כאילו עיני כל עם ישראל נשואות אלינו. ידעתי שכולם: המטה הכללי, הפיקוד, בוודאי האוגדה – ומי יודע מי עוד – מאזינים לרשת שלנו וממתינים לשמוע את מילת הקוד הגואלת – "אקפולקו".
ב-16 באוקטובר צלח את התעלה גדוד הצנחנים 416 (לשעבר 28) בפיקודו של סא"ל צבי נור וחבר לכוחות החטיבה. בין הלוחמים בחטיבת המילואים של הצנחנים היה גם משה יעלון. לאחר שצלחה את התעלה התמקמה פלוגתו של יעלון במוצב מצרי נטוש סמוך לקו המים. לימים סיפר יעלון כי- ”לפתע ראינו שיירה מצרית מתקרבת. הם לא ידעו שאנחנו שם. חיסלנו כל מה שהיה בשיירה הזאת. אני יודע שאם לא הייתי הורג אותם, הם היו הורגים אותי. זה ההסבר שלי לעצמי, אבל זו עדיין מועקה לא קלה”. כן צלח גדוד 48 שהוכפף לחטיבה, בפיקוד קצ׳ה שמעון כהנר.
לחימה > מלחמת יום הכיפורים > קרב העיר סואץ

ב-24 באוקטובר השתתפו פלוגה ב', התאג"ד ומפקדת גדוד 564 (לשעבר "גדוד 66") בפיקודו של סא"ל יוסי יפה בחדירה לעיר סואץ במסגרת הפריצה של חטיבת שריון 500 מאוגדת ברן בפיקוד אל"ם אריה קרן. מיד עם כניסת הכוח לעיר נפתחה עליהם אש חזקה מן המבנים שמסביב, והגדוד ספג 27 הרוגים ונפגעים רבים ובהם המג"ד שנפצע קשה. הלוחמים פרקו מן הרכבים והתבצרו בבתי העיר, כאשר אין קשר בין כוח נצור אחד למישנהו. בלילה, בחסות החשיכה, נחלצו אחרוני הצנחנים מהעיר וחברו לכוחות האוגדה שבפאתי העיר, כשהטנקים מסמנים להם את מיקומם בעזרת אלומות אור שכוונו לשמים. בהמשך נכבש חלקה הדרומי של העיר בידי גדוד 416, בפיקודו של צביקי נור, תוך התקדמות זהירה ומאובטחת.
קרבות סואץ לא תוחקרו כראוי, מאחר שהתחקיר הופסק בשלביו הראשונים על ידי מפקד החטיבה לשעבר, מרדכי גור, שהתמנה לרמטכ"ל.
לחימה > במלחמת לבנון

החטיבה, שלאחר מלחמת יום הכיפורים קיבלה את המספר 623, בפיקודו של אל"ם נחמיה תמרי, גויסה ביום הראשון ללחימה ונכנסה ללבנון דרך שער טוליפ ללחימה בגזרה המזרחית כנגד מחבלים וכנגד הצבא הסורי. גדודי החטיבה סופחו לחטיבות שריון שונות - גדוד 8150 בפיקוד סא"ל נחשון ישראלי סופח לכוח יוסי פלד ("כוח יוסי"). גדוד 9264 (לשעבר "גדוד 71") בפיקוד סא"ל יצחק נודלמן סופח לחטיבה 7. במסגרת החטיבה שתוגברה בגדוד הנדסה ובגדוד 79 מחטיבה 14, לחם גדוד 7063 בפיקוד סא"ל מיכה עשת.
ב-10 ביוני, הוטל על גדוד 8150 להשתתף בכיבוש הכפר משע'רה. לאחר תצפית מפקדים על היעד והערכת מצב במעלה ג'בל ברוך, הציע מפקד גדוד הצנחנים נחשון ישראלי, כי הגדוד יערוך מסע רגלי במדרונות ג'בל ברוך ומשם יגלוש במורד לעורפו של הכפר. תא"ל יוסי פלד הטיל ספק ביכולת הגדוד לעמוד במאמץ, משום היותו גדוד מילואים, והמג"ד הבטיח לו כי הגדוד יכול לאתגר. גדוד הטנקים 77, בפיקוד דוביק רוזנטל תקף את הכפר מן החזית, כאשר הוא משמיד מספר טנקים סורים. כמו כן סייעו לתקיפה מסוקי קרב בל AH-1 קוברה של חיל האוויר, שפגעו גם הם בטנקים הסורים ואספו מודיעין על היערכות הכוח הסורי בכפר. גדוד הצנחנים אותו הוביל המג"ד, ישראלי, הופיע בעורף הכפר הכריע את הקרב ומוטט את הכוח הסורי. החיילים הסורים שלא נפגעו ונהרגו נמלטו, כשהם משאירים מאחוריהם רכבים וטנקים. הכיבוש הסתיים בתוך שעה ללא נפגעים לכוח התוקף.
החטיבה גויסה שנית בעת המצור על ביירות ושהתה בכוננות כניסה לביירות, מדרום לעיר, בכפר סיל. לאחר יציאת יאסר ערפאת ואנשיו מהעיר, שוחררה החטיבה.
לחימה > במבצע חומת מגן

החטיבה גויסה במסגרת גיוס המילואים הכללי של מבצע חומת מגן, בבוקרו של יום שישי, היום השני של חג הפסח, 29 במרץ 2002. לאחר יומיים של התארגנות כבשה חטיבה 55 בסיוע כוח שריון את העיר טולכרם בלילה אחד, בהתקפה מהירה. כוחות המחבלים שהתבצרו בעיר הוכו בהלם ומרביתם נטמעו באוכלוסייה המקומית תוך הפקרת נשקם. בנין המשטרה הבריטי ששימש כמרכז לכוחות המחבלים נהרס עד היסוד בהתקפת מטוסי חיל האוויר הישראלי, ולמעשה ההגנה על העיר התמוטטה עם תחילת הפעולה. בקרב נהרגו 9 מחבלים. בהמשך כבשו הכוחות גם את הכפרים הסמוכים וטיהרו את מחנות הפליטים תוך מעצר מאות מבוקשים. לאחר המבצע נעצרה בכפר הסמוך לטול כרם המחבלת המתאבדת הראשונה שאפה שנלכדה בבית הוריה בערב טרם יציאה לפיגוע. כוח מהחטיבה המשיך וכבש בקלות רבה את קבטיה, שנחשבה טרם המבצע ליעד קשה. לכוחות צה"ל לא היו אבדות בנפש בכל מהלך המבצע. על החטיבה פיקד אל"ם יוסי בכר.
לחימה > במלחמת לבנון השנייה

במלחמת לבנון השנייה הועמדה החטיבה תחת פיקוד מפקד עוצבת הגליל, גל הירש שהעדיף את השימוש בחטיבת אלכסנדרוני השייכת אורגנית לאוגדה. מחד, החטיבה התאמנה על מתאר לבנון פעמיים בשנה משנת 2000, ולכאורה השימוש בה היה בחירה טבעית. מאידך, כשלבסוף גויסה החטיבה כולה, כשבועיים וחצי לאחר פרוץ הקרבות, עסקה באימונים, חידוד כשירויות, תרגולי מודל, הצטיידות והעלאת רמת המקצועיות ברמת הפרט צוות ומחלקה. בסופו של דבר, בשל ביטול תוכנית מי מרום לא הופעלו החטיבה והאוגדה כמתוכנן.
ב-8 באוגוסט, לאחר יותר משבוע של התארגנות ואימונים, נכנס ללבנון גדוד הסיור, בפיקוד סא"ל גיל תימור, יחד עם מפקד החטיבה, אל"ם איתי וירוב. הגדוד התמקם בכפר קוזה למשך ארבעה ימים, ובמהלכם למעשה היה בהמתנה ולא ביצע כל פעולה התקפית. בהמשך, במבצע שינוי כיוון 11, התקדם הגדוד רגלית אל הרכס "השקיף אל צלחאני" (אשר גובהו כשש מאות מטרים) במהלך של לילה אחד. לאחר כיבוש הרכס על ידי גדוד הסיור, הוטס כל גדוד 7063 של החטיבה, בפיקודו של סא"ל יעקב (קובי) כחלון, על לוחמיו וציודו אל המתחם, בעומק השטח. יממה לאחר מכן, ללא מיסוך ארטילרי, הוטס לאותו מנחת כוח של גדוד 890 הסדיר וכן סיירת צנחנים הסדירה. המסוק האחרון שהנחית את יחידת הרפואה האוגדתית, מאובטחת על ידי מחלקת המרגמות של גדוד 7063, הופל לאחר המראתו מן השטח בדרכו חזרה לישראל. כוח צנחנים מחטיבת "חוד החנית", בפיקודו של יהודה אונגר, ששהה כ-200 מטרים מנקודת ההתרסקות ניגש מייד למקום. השטח בער, ורק בשעות הבוקר עלה בידי לוחמי הכוח לחלץ את גופותיהם של ארבעה מאנשי הצוות. בלילה חברו במסוק לוחמי שלדג ויחידת 669, ואלה חילצו את גופתה של המכונאית המוטסת קרן טנדלר.
בשל מגבלות הטסה, נותרו הלוחמים ללא מזון ומים במשך יותר מ-48 שעות. בהמשך, אספקה מוטסת הוצנחה בשטח שנשלט בחלקו על ידי החזבאללה. הצנחנים השמידו, באמצעות טילים נגד טנקים ובהכוונת אש ארטילירית וכלי טיס של חיל האוויר, משגרי רקטות וקטיושות וכן הרגו כחמישים מחבלים. אחד ממפקדי הכוח אמר לאחר מכן כי ”כל מה שהרגנו היה עם נ"ט ועם חיל אוויר, שום דבר לא ב-5.56”
הפלת המסוק גרמה מיד לביטול תוכנית הקרב על ידי מפקד האוגדה, אייל אייזנברג, והכוחות נשארו על השקיף יממה נוספת שבסיומה חזרו לארץ במסע רגלי ארוך. בסך הכל סיימה החטיבה את הלחימה ללא הרוגים ועם שני פצועים קל מירי דו-צדדי בזמן השהות בכפר קוזה.
לאחר סיום המלחמה, הוחלף שמה של החטיבה לשם המקורי, חטיבה 55.
לחימה > במלחמת חרבות ברזל

במלחמת חרבות ברזל השתתפה החטיבה בקרב ח'אן יונס. במהלך מתקפת הפתע של חמאס ב-7 באוקטובר גדוד 71 של החטיבה הגיע לכפר עזה, שם התבצע טבח נרחב, חיסל מחבלים ששהו בשטח והציל תושבים מהקיבוץ. ב-9 באוקטובר גדוד 28 וגדוד 66 החליפו את גדוד 71, חיסלו מחבלים והיו אחראים על אבטחת האזור. לאחר חודש בגבול הצפון, ירדה החטיבה לדרום רצועת עזה כדי להשתתף בלחימה של אוגדה 98 בעיר חאן יונס. לקראת הכניסה של אוגדה 98 ללחימה, גדוד 66 של החטיבה הצטרף לצק"ח קרייתי שהצטרף ללחימה תחת אוגדה 98.
במהלך הקרבות נכנסה החטיבה לבית ספר שממנו חמאס נלחם, וחיסלה חוליית נ"ט. בחודש ינואר הצטרפו לצוות הקרב החטיבתי גדוד 271 (הנדסה) מחטיבה 14, וגדוד 7029 (שריון) מעוצבת ראם. יחד עם גדודי החי"ר 71 ו-28 של החטיבה, המשיכה החטיבה בלחימה במזרח ח'אן יונס, איתרה משגרי רקטות ומסמכים מודיעיניים רבים, ושבתה מספר מחבלי נוח'בה שמסרו מידע מודיעיני משמעותי. ב-28 בינואר 2024 יצאה החטיבה מרצועת עזה עם השלמת משימתה במלחמה. 10 מלוחמי החטיבה נפלו במהלך המלחמה.
באוקטובר 2024 השתתפה היחידה בתמרון הקרקעי בלבנון, תחת אוגדה 98, שם חיסלה מחבלים רבים ואיתרה אמל"ח.
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרדכי גור | 1965 - 1969 | המפקד הראשון, מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים; לימים הרמטכ"ל העשירי, שר הבריאות וסגן שר הביטחון |
| דני מט | 1969 - 1974 | מפקד החטיבה במלחמת יום הכיפורים; לימים לשעבר נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, מתאם הפעולות בשטחים, נציב קבילות החיילים ויושב ראש קרן לב"י |
| מתן וילנאי | 1974 - 1975 | לימים מפקד חטיבת הצנחנים וסגן הרמטכ"ל  סגן שר הביטחון שגריר ישראל בסין |
| דני רהב וולף | 1975 - 1976 |  |
| אפרים ברנד | 1976 - 1979 |  |
| צביקי נור | 1979 - 1982 |  |
| נחמיה תמרי | 1982 - 1984 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה; נהרג בשנת 1994 בהתרסקות מסוק, בהיותו מפקד פיקוד המרכז |
| בנצי ויינר | 1984 - 1987 | לימים מפקד פיקוד הנח"ל |
| נחשון ישראלי | 1987 - 1990 |  |
| אלי אמיתי | 1990 - 1992 | לימים מפקד יחידת הקישור ללבנון וראש חטיבת המבצעים |
| מאיר כליפי | 1992 - 1995 | לימים המזכיר הצבאי של ראש הממשלה |
| יצחק (ג'רי) גרשון | 1995 - 1997 | לימים מפקד פיקוד העורף |
| שחר ארגמן | 1997 - 1999 | לימים מפקד מערך המבצעים המיוחדים |
| דרור וינברג | 1999 - 2001 | נהרג בשנת 2002 בהיתקלות עם מחבלים בחברון כמפקד חטיבת יהודה |
| אמנון נחמיאס | נוב 2001-מרץ 2002 | מ"מ מח"ט. |
| יוסי בכר | 2001 - 2003 | לימים מפקד הגיס המטכ"לי |
| אהרון חליוה | 2003 - 2005 | לימים ראש אמ"ץ, אט"ל ואמ"ן |
| איתי וירוב | 2005 - 2007 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון השנייה; לימים מפקד המכללות הצבאיות ומפקדת העומק |
| שמואל קלמי | 2007 - 2009 | לימים רמ"ח הגנה באמ"ץ |
| ערן ניב | 2009 - 2010 | לימים ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר |
| איתי וירוב | 2010 - 2011 | תקופה שנייה של פיקוד על החטיבה. |
| אורי גורדין | 2011 - מאי 2014 | לימים מפקד פיקוד העורף ומפקד פיקוד הצפון |
| גיא לוי | מאי 2014 - אפריל 2016 | לימים מפקד עוצבת האש |
| טל פוליטיס | אפריל 2016 - אוגוסט 2017 | לימים מפקד בסיס חיפה בחיל הים, מפקד מספן הים |
| יואב ברונר | אוגוסט 2017 - אפריל 2019 | לימים מפקד עוצבת הבזק |
| יניב בארוט | אפריל 2019 - מאי 2021 | לימים קצין אג"מ של פיקוד הצפון ומח"ט כפיר. |
| ערן קורצר | מאי 2021 - יולי 2021 | מ"מ  מפקד החטיבה |
| לירון ביטון | 12 ביולי 2021 - 30 ביולי 2023 | לימים מפקד חטיבת בנימין |
| עודד זימן | 30 ביולי 2023 – | מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל |
ראו גם

חטיבת הצנחנים