stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחים בדם
עלילה > מערכה ראשונה

גברת ג'ונסטון, המתגוררת עם ילדיה בליברפול, איננה מסוגלת לשלם את החשבונות, ולא יכולה לפרנס את משפחתה לאחר שבעלה נטש אותה. היא הולכת לעבוד כמנקה אצל זוג מהמעמד העליון, מר וגברת ליונס. עד מהרה היא מגלה שהיא בהריון, אבל היא בקושי יכולה להרשות לעצמה לפרנס את הילד. גברת ליונס משתוקקת לתינוק, אך איננה מסוגלת להרות. היא רוצה לאמץ ילד, אך בעלה אינו מסכים. גברת ג'ונסטון מגלה כי היא צפויה ללדת תאומים, ומספרת לגברת ליונס כי איננה יכולה להרשות לעצמה, מבחינה כלכלית, שני תינוקות נוספים. גברת ליונס מציעה כי גברת ג'ונסטון תמסור לה את אחד התינוקות. גברת ג'ונסטון מסכימה לכך, ולאחת לידת התאומים - מיקי ואדוארד - היא מוסרת את אדוארד לגברת ליונס, מגדלת את מיקי ומשקרת לבני משפחתה האחרים, בכך שהיא מספרת להם כי אדוארד מת בלידה.
גברת ג'ונסטון ממשיכה לעבוד עבור גברת ליונס, אבל גברת ליונס חשה כי גברת ג'ונסטון מקדישה יותר מדי תשומת לב לאדוארד, אותו מסרה לידיה. גברת ליונס מפטרת את גברת ג'ונסטון, אשר דורשת לקבל לידיה בחזרה את אדוארד. גברת ליונס מסרבת, ומספרת לה על אמונה טפלה, אשר על פיה "אם תאומים המופרדים בלידתם מגלים יום אחד כי הם היו פעם אחת זוג - הם שניהם מתים מיד". גברת ג'ונסטון עוזבת, ללא אדוארד.
כעבור שבע שנים, מיקי פוגש את אדוארד, ולאחר שהם מגלים כי שניהם חולקים את אותו יום ההולדת, שני הבנים מחליטים לעשות ברית להיות אחים בדם, כאשר מיקי משנה את שמו של אדוארד לאדי. גברת ג'ונסטון מגלה כי שני הילדים משחקים ביחד, והיא מגרשת משם את אדי ואומרת לו שלא יבוא שוב. מאוחר יותר, באותו היום, מיקי מגיע לביתו של אדי, משם גברת ליונס מגרשת אותו החוצה. אדי מתעמת עם גברת ליונס על כך, ומקלל אותה. היא סוטרת לו, אך מיד מתחרטת על תגובתה. היא מבינה כי אדי למד לקלל ממיקי.
מיקי משחק עם כמה ילדים בשכונה, ביניהם חברתו לינדה. לאחר מכן, הוא לוקח אותה לראות את אדי, ושלושתם חומקים יחדיו על מנת לשחק, אבל הם נתפסים על ידי שוטר, בעת שעמדו להשליך אבנים על חלון זכוכית. גברת ליונס מנסה למצוא את אדי. היא מודאגת מהידידות של אדי עם מיקי, מאחר שהתחילה להאמין באמונה הטפלה שהיא עצמה המציאה והיא משכנעת את בעלה שעליהם לעבור דירה. אדי מגיע לביתו של מיקי, על מנת להיפרד ממנו, וגברת ג'ונסטון נותנת לו במתנה תליון ובו תמונה שלה עם מיקי.
בסצנה המסיימת את המערכה הראשונה, משפחת ג'ונסטון עוזבת את בית מגוריה בשכונת העוני שבליברפול ועוברת לגור בעיר סקלמרסדייל, שבמחוז לנקשייר.
עלילה > מערכה שנייה

שבע שנים נוספות חולפות, והילדים כבר בני 14. חיי משפחת ג'ונסטון השתפרו מאז, ובמשך כל הזמן הזה הם לא ראו את אדי. מיקי מתאהב בלינדה, המעוניינת בו בעצמה. מיקי ולינדה מושעים מהלימודים, לאחר שהתחצפו לאחד ממוריהם. אדי, אשר נשלח ללמוד בפנימיה, מושעה מלימודיו, לאחר שסירב למסור למורה את התליון שגברת ג'ונסטון מסרה לו. גברת ליונס דורשת לדעת מי נתן לו את התליון, אך הוא מסרב לומר לה. גברת ליונס רואה ליד ביתה, במקרה, את גברת ג'ונסטון, ודאגותיה לאדי מתחדשים. אדי ומיקי פוגשים זה את זה בשדה במקרה, אך לא מזהים אחד את השני. הם הופכים להיות חברים, ובסופו של דבר הם מזהים האחד את השני, ומיקי מפגיש בין אדי לבין לינדה. גברת ליונס זועמת, ומנסה להרוג את גברת ג'ונסטון.
ארבע שנים מאוחר יותר, בגיל 18, אדי מאוהב בלינדה, אבל לא מגלה לה זאת, מכוון שהוא יודע שמיקי אוהב אותה. אדי עוזב ללימודים באוניברסיטה, אך לא לפני שהוא מעודד את מיקי לבקש מלינדה לצאת איתו. בזמן היעדרותו של אדי, מיקי מפוטר ממקום עבודתו והופך להיות מובטל. הוא מגלה כי לינדה בהריון, והם מחליטים להתחתן. אדי חוזר הביתה לחופשת חג המולד, אך מגלה כי מיקי השתנה מאוד, ולאחר מריבה בין השניים הם נפרדים. בהיותו נואש לכסף, מיקי מצטרף לאחיו סמי, המתכנן לבצע שוד. השוד משתבש, ומיקי נשלח לשבע שנות מאסר בכלא, כשותף לרצח שביצע סמי.
בכלא, מיקי נכנס לדיכאון עמוק מאוד. לאחר שחרורו המוקדם על התנהגות טובה, הוא עדיין נאבק בדיכאון שלו באמצעות טיפול תרופתי ומתרחק רגשית מלינדה. לינדה פונה אל אדי, שכיום הוא חבר המועצה המקומית, ובכך מסייעת למיקי למצוא עבודה. לינדה, המודאגת מהתנהגותו של מיקי, נפגשת עם אדי ומשוחחת איתו על כך. גברת ליונס רואה את שניהם ביחד, ומספרת על כך למיקי. מיקי נסער, שכן הוא סבור שאדי ולינדה מנהלים ביניהם רומן. הוא לוקח לידיו את אקדחו של סמי, ויוצא במהרה למשרדי המועצה, על מנת להתעמת עם אדי, כאשר שוטרים בעקבותיו.
מיקי מתעמת עם אדי, אשר מכחיש כי יש רומן בינו לבין לינדה. מיקי מוריד את האקדח, אשר היה עד כה מכוון אל עבר גופו של אדי. גברת ג'ונסטון מגיעה למקום, בניסיון למנוע ממיקי מלהרוג את אדי, ומספרת להם את האמת - כי שניהם אחים. מיקי המיואש מרים מעט את ידו, תנועה אשר מפורשת לא נכון על ידי אחד מן השוטרים שבמקום, אשר יורה במיקי. כתוצאה מכך, נפלט כדור מאקדחו של מיקי, הפוגע באדי. שני האחים נופלים מתים, זה לצד זה. השאלה מי אשם יותר במוות - המעמדות השונים בהם גדלו או האמונות התפלות - נשארת פתוחה.
שירים > מערכה ראשונה

Overture – Orchestra, Company and Narrator
Marilyn Monroe – Mrs. Johnstone and Company - מרילין מונרו
Marilyn Monroe (Reprise) – Mrs. Johnstone
My Child – Mrs. Johnstone and Mrs Lyons
Easy Terms – Mrs. Johnstone
Shoes Upon The Table – Narrator
Easy Terms (Reprise) – Mrs. Johnstone
Kids' Game – Linda, Mickey and Ensemble
Bright New Day (Preview) – Mrs. Johnstone
Long Sunday Afternoon/My Friend – Mickey and Eddie
Bright New Day – Mrs. Johnstone and Company
שירים > מערכה שנייה

Entr'acte – Orchestral piece
Marilyn Monroe 2 – Mrs. Johnstone and Company - מרילין מונרו
The Devil's Got Your Number – Narrator
That Guy – Mickey & Eddie
Shoes Upon the Table (Reprise) – Narrator
I'm Not Saying A Word – Eddie
Miss Jones – Mr Lyons, Miss Jones and Company
Marilyn Monroe 3 – Mrs. Johnstone - מרילין מונרו
Light Romance – Mrs. Johnstone
Madman – Narrator
Tell Me It's Not True – Mrs Johnstone - זה לא יכול להיות
פרסים

פרס ע"ש לורנס אוליבייה - המחזמר החדש הטוב ביותר
פרס ע"ש לורנס אוליבייה - שחקן ראשי במחזמר הטוב ביותר
פרס ע"ש לורנס אוליבייה -  שחקנית ראשית במחזמר הטובה ביותר
בישראל

ביולי 1989 החלה הצגת המחזמר בישראל, באולם "נוגה", בהפקה משותפת של גיורא קירשמן והתיאטרון הקאמרי ובבימויו של כריס בונד. שחקנים: שלומית אהרון - האם, אלון אבוטבול ומאיר סויסה - התאומים, שרי צוריאל ועמי מנדלמן - ההורים המאמצים, יובל דור - המספר.
בשנת 2011 עלה המחזמר פעם נוספת בישראל, בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של גלעד קמחי, עם מיה דגן בתפקיד האם, דורון תבורי בתפקיד המספר, עידו רוזנברג ונדב נייטס - התאומים.
הערות שוליים

↑  שרי בת-יעקב, יובל דור. אמן בדם, מעריב, 14 ביולי 1989
↑  "אחים בדם": כל התוצאות, מעריב, 12 בפברואר 1989
↑  אחים בדם – המחזמר, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  טל לוין, "אחים בדם": דרושה תעוזה, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2011;
ערן בר-און, "אחים בדם" חוזר לבמה: "חווייה של צחוק ודמע", באתר ynet, 1 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 36751c6f-f776-4061-886c-c7ea0c104dfc
אל-עיג'ליה בנת אל-ע'יגלי

אל-איג'ליתו בינתו אל-איג'לי (בערבית العجلية بنت العجلي) הייתה בונת אצטרולבים שחיה במאה ה-10 לספירה בעיר חלב, סוריה של היום. בספרות העממית המודרנית היא מוכרת כמריאם אל אצטרולביה (מרים האצטרולבית, בערבית مريم الأسطرلابية), אך השם הפרטי 'מריאם' אינו מוזכר במקור היחיד על חייה.
ביוגרפיה

לפי איבן אל-נדים (Ibn al-Nadim), היא הייתה בתו של יצרן אצטרולבים ששמו אל-איג'לי;  היא ואביה עבדו והתמחו אצל יצרן אצטרולבים מבגדאד ששמו נסטלוס (Nastulus) .
היא הועסקה על ידי האמיר הראשון של חאלב, סייף אל-דאולה (Sayf al-Dawla), שמשל בין 944 ל-967. מעבר למידע הזה, לא ידוע עליה דבר. היא ואביה היו מוכרים בכינוי "יצרני אצטרולבים". בזמנה בניית אצטרולבים הייתה מקצוע מוכר מזה זמן רב.
מורשת

האסטרואיד  7060 Al-ʻIjliya שהתגלה על ידי  Henry E. Holt (Henry E. Holt) במצפה הכוכבים פאלומר בשנת 1990 קרוי על שמה.
היא הייתה מקור השראה לדמות בנובלה 'בינתי' (Binti (novella)) שהתפרסמה ב-2015, ולדמות בסדרה ויקינגים: ולהאלה בערוץ נטפליקס. היא צוינה ברשימת "נשים מרשימות בתור הזהב של הציוויליזציה המוסלמית".
הערות שוליים

1 2  (7060) Al-`Ijliya = 1986 OO = 1990 SF11 = 1992 BR1
↑  The Fihrist of al-Nadim; a tenth-century survey of Muslim culture
↑  The Inspiration for Nnedi Okorafor’s Binti is a Muslim Scientist From the 10th Century
↑  The True Story Behind Hayat Kamille's Mariam in Vikings: Valhalla
↑  EXTRAORDINARY WOMEN FROM THE GOLDEN AGE OF MUSLIM CIVILISATION
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012427658205171  VIAF: 1099169084884190310005   WorldCat (עם VIAF): 1099169084884190310005
אמינה בנת והב

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה-40 או ה-50 של המאה ה-6 מכה
 פטירה:  575 אבווא, ערב הסעודית 
 בן או בת זוג:  עבדאללה בן עבד אל-מטלב (23 ביולי 570–1 בינואר 571) 
 
אמינה בנת והב (בערבית: آمنة بنت وهب; מתה בשנת 577) הייתה, על פי המסורת המוסלמית, אמו של הנביא המוסלמי מוחמד.
חייה

אמינה נולדה במכה, אביה והב איבן עבד מאנף משבט קורייש המתייחס לפי האגדה לקדר בן ישמעאל בן אברהם. אביה השיאה בגיל צעיר לעבדאללה בן עבד אל-מטלב, אך הוא מת קודם שראה את בנו מוחמד, בדרכו ממכה למדינה.
אמינה שלחה את בנה, כמקובל בקרב השבטים באותה תקופה, למדבר שם גדל אצל משפחה בדואית. כשחזר מוחמד בן החמש לחיק אמו, לקחה אותו למדינה כדי לפגוש את משפחתה. אמינה מתה בשנת 577 כ-35 ק"מ ממדינה לכיון מכה ונקברה שם.
גילה של אמינה בעת מותה שנוי במחלוקת, ותלוי בגילה בעת נישואיה לאביו של מוחמד, לפי נוסחאות מסוימות הייתה בת 17 ולפי אחרות - 24.
קברה של אמינה נטען כי נמצא בכפר וואהב, אבל בשנת 1998 הוצת הקבר ונהרס בידי קנאים.
אלפא בזאב

| --- | --- |
   
 מיקומו של α בזאב בקבוצת זאב
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  זאב
 שמות נוספים:  HD 129056
 סוג:  ענק כחול
 בהירות נראית:  2.29
 סיווג ספקטרלי:  B1.5 III
 עלייה ישרה:  14ʰ 41ᵐ 55.76ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏17.52″ ‏23′ ‏47°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 משך מחזור השתנות:  6 שעות, 14 דקות ו-11 שניות
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  3.48-
 מרחק:  464  שנות אור 142.26  פארסק
 רדיוס:  10.8 רדיוסי שמש
 מסה:  10.1 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 2,000 מהשמש
 טמפרטורה:  23,000 K
 מהירות סיבוב:  0 קילומטר לשנייה
 גיל:  22.5 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  5.4±0.7 קילומטר לשנייה
 היסט:  7.02±0.17 אלפיות של שניות קשת
 מערכת
 כוכבים נלווים:  CD-46 9501B
α בזאב הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים זאב, אך מיקומו הדרומי לא מאפשר לראותו מאירופה. למרות שבהירות נראיתו היא מדרגה 2.3, הוא לא קיבל שם משלו בערבית, יוונית או לטינית, אך כנראה שבבבל העתיקה הוא נקרא "קָקָבּ סוּ-גוּבּ גוּד-אֶלים", שפירושו "הכוכב שמשמאל לשור" כאשר השור הוא קבוצת קנטאור.
מאפיינים

α בזאב הוא ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B1.5 III שנמצא במרחק של כ-465 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה ומוערכת בלמעלה מ-10 מסות שמש, רדיוסו כ-11 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 2,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-23,000 קלווין, גורמת לכך שכמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 25,000 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לענקים כחולים אחרים, בהירותו של α בזאב משתנה מעט ונעה בין דרגות בהירות 2.29 ו-2.34 במחזוריות של 6 שעות, 14 דקות ו-11 שניות, כלומר כ-3.85 מחזורים ביממה. עקב כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס.
במרחק זוויתי של כ-25 שניות קשת מ-α בזאב נמצא כוכב נוסף עם בהירות מדרגה 14 המסומן כ-CD-46 9501B.  אם השניים קשורים זה לזה ונמצאים באותו המרחק ולא רק במקרה על אותו קו הראייה, אז המרחק ביניהם הוא כ-4,300 יחידות אסטרונומיות והמסה של בן הזוג היא כ-0.8 מסות שמש.
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD:α Lupi
1 2  General Catalog of Variable Stars: α Lupi
1 2  N. Nardetto, P. Mathias, A. Fokin, E. Chapellier, G. Pietrzynski, W. Gieren, D. Graczyk & D. Mourard: Understanding the dynamical structure of pulsating stars: The center-of-mass velocity and the Baade-Wesselink projection factor of the β Cephei star α Lupi, Astronomy & Astrophysics, Vol. 553, id.A112, p. 9 (2013)
1 2  N. Tetzlaff, R. Neuhäuser & M. M. Hohle: A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 410, Iss. 1, p. 190 (2011)
1 2  A. C. Rizzuto, M. J. Ireland, J. G. Robertson, Y. Kok, P. G. Tuthill, B. A. Warrington, X. Haubois, W. J. Tango, B. Norris, T. ten Brummelaar, A. L. Kraus, A. Jacob & C. Laliberte-Houdeville: Long-baseline interferometric multiplicity survey of the Sco-Cen OB association, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 436, Iss. 2, p. 1700-1701
↑  R. H. Allen: Star-names and their meanings, p. 279
↑  E. J. de Geus, P. T. de Zeeuw & J. Lub: Physical parameters of stars in the Scorpio-Centaurus OB association, Astronomy & Astrophysics, vol. 216, no. 1-2 (1989)
↑  SIMBAD: CD-46 9501B
אלפרד פיליפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1864 בון, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  28 במרץ 1953 (בגיל 89) בון, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בון-קסטל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת ברן  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרל ריטר (1899)  מדליית גוסטב שטיינמן (1947)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
אלפרד פיליפסון (1 בינואר 1864, בון - 28 במרץ 1953 בבון) היה גאוגרף גרמני.
הוא היה בנו הצעיר של הרב הרפורמי והעיתונאי לודוויג פיליפסון ואשתו השנייה מתילדה. אחיו היה ההיסטוריון מרטין פיליפסון.
קורות חיים מדעיים

פיליפסון למד גאוגרפיה, גאולוגיה, מינרלוגיה וכלכלה בבון ולייפציג. בשנת 1886 הוענק לו תואר הדוקטורט על ידי פון ריכטהופן (גר') באוניברסיטת לייפציג. עבודת הדוקטורט עסקה בגאומורפולוגיה של אגני הניקוז. בשנת 1887 יצא פיליפסון למסע הראשון לאיי יוון והמשיך במסעות המחקר גם לאורך העשור האחרון של המאה ה-19. הוא סייר בצפון יוון (1893), קונסטנטינופול, האיים האגאיים (1896) ורוסיה (1897). בין מסעותיו סיכם את ממצאיו בשורה ארוכה של ספרים. חלקם עוסקים בגאומורפולוגיה של אזורי המחקר, אחרים נכתבו בגישת הגאוגרפיה הרגיונלית כמו הספר על אזור הים התיכון והספר על אירופה.
מחקריו של פיליפסון הושפעו כולם מהדטרמיניזם במדעי הטבע של סוף המאה-19. למרות זאת הוא קישר את הגאומורפולוגיה עם התכונות האנושיות וההתפתחות ההיסטורית של האזור הנחקר. בגישתו רצה לתאר ולהסביר את תופעות הנוף הנראות לעין דרך הבנת ארגונם והיחסים הדדיים שביניהם. תפיסתו האנתרופוגאוגרפית הושפעה מתקופתו – הוא תיאר את תושבי האזורים שחקר ואת תרבותם מנקודת המבט של האדם האירופאי העליון.
קורות חיים מדעיים > הכרה מדעית ויהדותו של פילפסון

כיהודי, פיליפסון נפגע בתהליך קידומו באקדמיה. לאחר סיום הדוקטורט, נדד בין אוניברסיטאות גרמניות חדשות שנפתחו בדרום המדינה ונדחה על ידן. בחוות הדעת על דחייתו השתמשו תמיד ״בסיבות מדעיות״. גם בעיר הולדתו - בון, הוא נדחה בפעם הראשונה. כשהגיש מועמדותו פעם נוספת, בהתערבות אנשי מקצוע מתחומי הגאולוגיה והאנתרופולוגיה שהכירו את חשיבות מחקריו השתנה גורלו. כך, בשנת 1891, פיליפסון קיבל באוניברסיטת בון, את כרטיס הכניסה לעולם האקדמי ואת המינוי כפרופסור זוטר. בשנת 1904, פיליפסון זכה בהכרה האקדמית מלאה, אחרי שפרסם שורה של ספרים ומחקרים. הכרה זו, הוא לא קיבל בגרמניה, אלא באוניברסיטת ברן בשווייץ. המינוי בשווייץ, פתח לו מחדש את הדלתות לאוניברסיטאות בגרמניה – ובשנת 1911 חזר והתיישב בבון .
באוניברסיטת בון מאמציו של פיליפסון היו לפתח את הגאוגרפיה כענף חשוב מבחינה מדעית. באמצעות הרחבה שיטתית של הספרייה, אוסף המפות וחדרי סמינרים. פיליפסון יצר בבון את אחד המוסדות הגאוגרפיים המודרניים ביותר בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה.
ההכרה בגדולתו המדעית הביאה לו תוארי כבוד. כבר בשנת 1915, קיבל מהמלך הפרוסי תואר של יועץ. בשנים 25–1921 היה היו״ר של ״האגודה הגאוגרפית הגרמנית״, ויו״ר הוועדה לגאוגרפיה ב״איגוד המדעים בגרמניה״. הוא התמנה גם כיו״ר הוועדה הגרמנית לרפורמה בלימודי הגאוגרפיה בבתי הספר התיכוניים. עוד קודם לכן, בשנת 1912, קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטת אתונה וגם מ״החברה הארכאולוגית היוונית״.
מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בשנת 1933, פיליפסון קיבל מדליית זהב מטעם "החברה למדעי כדור הארץ של ברלין", ע"ש מורהו פון ריכטהופן. נתינת אות הכבוד הגבוה לפיליפסון, גרמה למחאה של גאוגרפים גרמניים לאומניים שביקשו לשלול ממנו את התואר והמדליה בטענה כי הוענקה ליהודי.
תקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1933, נאסר על פיליפסון להורות באוניברסיטה, וכן נאסר עליו לפרסם ספרים ומאמרים בגרמניה, אבל הותר לו לפרסמם בחו״ל. הוא יצא באותה העת לארצות אחרות - יוון, שווייץ ויוגוסלביה. שם קיבל תוארי כבוד נוספים על תרומתו לחקר ארצות אלה. ב-1938 נשלל ממנו הדרכון ופיליפסון קיבל תעודת זהות חדשה עם התיוג "יהודי". כן נשללה ממנו גם הזכות להשתמש בספריות מדעיות ברחבי גרמניה (באותה העת פיליפסון כבר היה בן 75 שנה).
בשנת 1941, פיליפסון גורש מביתו, ואז כתב לבן דודו שחי בארה״ב, שיפנה לחבריו מקרב הגאוגרפים בארצות הברית, וכן ל"אגודה הגאוגרפית האמריקאית" (אנ') על מנת שיסייעו לו לקבל מקלט מדיני. המאמץ בארצות הברית לא נשא פרי. באותה שנה היו עוד פניות בינלאומיות נוספות לגרמניה בעניין הצלת פיליפסון. נראה שהצלתו הגיעה ממקום אחר – מגאוגרף עיתונאי וחוקר ארצות שוודי נודע בשם סוון הדין. סוון הדין, למד גאומורפולוגיה עם פיליפסון בלייפציג (שנות השמונים של המאה ה-19) אצל פון ריכטהופן, והפך למומחה למרכז אסיה. הוא שמר על קשר מדעי עם פיליפסון במהלך השנים.
סוון הדין היה פרו-נאצי מוצהר עוד בשנות העשרים, לפני שהיטלר עלה לשלטון. אהדתו לנאצים, קשורה לתפיסת עולמו הפוליטית שראתה "במרחב המחיה" זכות לאומית של הגרמנים וצידד בהרחבת הרייך על ידי סיפוח וכיבוש של שטחים באירופה. כמו כן דחף את סוון הדין הפחד מהשתלטות הקומוניסטים הסובייטים על שוודיה. להדין היו קשרים ישירים עם הצמרת הנאצית, כולל עם היטלר וגבלס. כל השנים, סוון הדין נתן להם תמיכה וגיבוי בכתיבתו הפובליציסטית והמדעית.
בתחילת ינואר 1942, פנה סוון הדין לשר הפנים הגרמני בבקשה למנוע את גירושו של פיליפסון. המכתב הועבר לאייכמן, שענה למשרד הפנים כי ״אי אפשר להיענות לבקשה להשאיר את פיליפסון בבון, כי על פי תוכנית הפתרון הסופי של בעיית היהודים, יש כוונה לרכז את היהודים תושבי גרמניה מעל גיל 65 בגטו של זקנים״.
עם זאת כנראה הדין הצליח בקשריו להביא לכך שפיליפסון ובני משפחתו, לא יוגלו ״למזרח להתיישבות מחדש״, אלא ישלח למחנה הריכוז טרזיינשטט (יוני 1942). פיליפסון קיבל במחנה הריכוז גם את הזכות לכתוב את זכרונותיו, שמשתרעים על פני כאלף עמודים בכתב ידו.
פיליפסון ובני משפחתו שוחררו מטרזיינשטט במאי 1945, כשהוא בגיל 81.
השנים האחרונות בבון

לאחר השחרור אלפרד פיליפסון חזר לפעילות מדעית חלקית ודאג להוציא את הכתבים שלא פורסמו. בנובמבר 1945 קיבל רישיון הוראה מחודש באוניברסיטת בון, ושנה לאחר מכן זכה למדליית כבוד מאוניברסיטת ברלין.
אלפרד פיליפסון מת ב-28 במרץ 1953 בגיל 89 שנים, גם אשתו מרגרטה פיליפסון נפטרה באותה שנה. בתו דורה פיליפסון לא הצליחה להתאושש מהנזק לבריאותה מזמן הגירוש למחנה הריכוז. היא עסקה בקירוב לבבות בין יהודים ונוצרים בקהילה היהודית בבון, ובעמותה לקידום נשים היהודיות. דורה נפטרה ב-1980.
מאז 6 בפברואר 2006, אולם ההרצאות של המכון הגאוגרפי של אוניברסיטת בון נושא את שמו של אלפרד פיליפסון.(גר')
הערות שוליים

↑  פרטים ביוגרפיים על משפחת פיליפסון:

Johanna Philippson: The Philippsons, a German-Jewish Family 1775–1933. In: Leo Baeck Institute Yearbook. 7 (1962), 95–118

פרטים ביוגרפיים על אלפרד פילפסון אצל:

Astrid Mehmel: Philippson, Alfred. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 20, Duncker & Humblot, Berlin 2001, S. 399 f
↑  רשימת הספרים העיקריים של פיליפסון:

Das Mittelmeergebiet, seine geographische und kulturelle Eigenart, 1904, 4. Auflage 1922
·  Europa, 1906 mit Prof. Dr. Ludwig Neumann, Band von Sievers' Allgemeinen Länderkunde
·  Grundzüge der Allgemeinen Geographie, Drei Bände, 1920–1924
·  Wie ich zum Geographen wurde, 1942/1996

Land und See der Griechen, 1946
·  Das Klima Griechenlands, 1948

Die griechischen Landschaften, Vier Bände, Klostermann, Frankfurt am Main 1950–1959
↑  ממל, א., 1999, אלפרד פילפסון גאוגרף גרמני יהודי, אופקים בגאוגרפיה, כרך 51, עמ 82
↑  Astrid Mehmel: Deutsche Revisionspolitik in der Geographie nach dem Ersten Weltkrieg. In: Geographische Rundschau 9, September 1995, S. 498–505
↑  Astrid Mehmel: „Wie ich zum Geographen wurde“ - Aspekte zum Leben Alfred Philippsons. In: Geographische Zeitschrift 82, 1994, S. 116–132
↑  ממל, א., 1999, אלפרד פילפסון גאוגרף גרמני יהודי, אופקים בגאוגרפיה, כרך 51, עמ 87
↑  ממל, א., 1999, אלפרד פילפסון גאוגרף גרמני יהודי, אופקים בגאוגרפיה, כרך 51, עמ 88
↑  השוודי סוון הדין, בנו של ארכיטקט העיר סטוקהולם, הוכשר כגאולוג וגאוגרף, ערך ארבעה מסעות ומיפה בעיקר את מרכז אסיה אזורי מונגוליה, סין הפנימית אירן ועוד. בנוסף לכך היה גם סופר ופובליציסט. כתב הרבה על דעותיו הפוליטיות, שהביאו אותו להיות אוהד גדול של הנאציזם. הערך בויקפדיה העברית, שתורגם כנראה מאנגלית, ממזער את הבעייתיות של עניין הנאציזם בהשוואה לערך בגרמנית שהוא ביקרותי כלפיו ועם רשימה מרשימה של מקורות. בשנות השלושים תורגם ספרו בדרך היבשה אל הודו, לעברית: ל. חזן. בהוצאת אמנות, פרנקפורט

Mehmel, Astrid: Sven Hedin und nationalsozialistische Expansionspolitik. In: Geopolitik. Grenzgänge im Zeitgeist Bd. 1 .1 1890 bis 1945 ed. by Irene Diekmann, Peter Krüger und Julius H. Schoeps, Potsdam 2000, pp. 189–238.
Danielsson, S.K.: The Intellectual Unmasked: Sven Hedin's Political Life from Pan-Germanism to National Socialism. Dissertation, Minnesota, 2005.
↑  ממל, א., 1999, אלפרד פילפסון גאוגרף גרמני יהודי, אופקים בגאוגרפיה, כרך 51, עמ 89
↑  Hans Böhm, Astrid Mehmel: Alfred Philippson: Wie ich zum Geographen wurde. Aufgezeichnet im Konzentrationslager Theresienstadt zwischen 1942 und 1945. Herausgegeben und kommentiert von Hans Böhm und Astrid Mehmel. Bonn 1996.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266568705171  PLWABN: 9810652607905606  BnF: cb15336902m (data)  CiNii: DA10827688  GND: 118791923  HDS: 032094  ISNI: 0000 0001 2135 9715  LCCN: n93099078  NKC: jn20020722272  NLG: 213384  NTA: 067504469  SNAC: w62h2x5s  SUDOC: 030798922  VcBA: 495/238728  VIAF: 61851632   WorldCat (עם VIAF): 61851632 
תחריט של העיר בוקרשט סביב 1900, מתוך ספרו של פילפסון על אירופה
מפת תפרושת העמים בבלקן, נעשתה על ידי פיליפסון, 1897
מפת אזור הפלופונס, יוון, 1890 - מיפוי של פילפסון
כריכת הספר הביוגרפי שכתב פיליפסון במחנה הריכוז טרזיינשטט
אלפרד פון לאריש

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1856 דנציג, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892) 
 פטירה:  20 במרץ 1952 (בגיל 95) אוברנקירכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1874–1919 (כ־45 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המשמר ה-1   מפקד הדיוויזיה ה-10   מפקד דיוויזיית המילואים ה-81   מפקד דיוויזיית התחלופה של המשמר    מפקד הקורפוס ה-54
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט
 
גאורג קרל קונו אלפרד פון לאריש (בגרמנית: Georg Karl Kuno Alfred von Larisch;‏ 20 באוקטובר 1856 – 20 במרץ 1952) היה גנרל חיל הרגלים גרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא פיקד על הדיוויזיה ה-10, דיוויזיית המילואים ה-81, דיוויזיית התחלופה של המשמר והפיקוד המיוחד ה-54 בחזית המערבית והמזרחית.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון לאריש נולד ב-20 באוקטובר 1856 בדנציג כבנו של הגנרל הפרוסי קרל פון לאריש (גר') ומארי פון צדרסטולפה.  לאריש התגייס בשנת 1874 לצבא הגרמני הקיסרי כצוער, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט) בדסאו. מאוגוסט 1883 הוא שירת ברגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (הקיסר אלכסנדר) בברלין, והועלה לדרגת אובר-לויטננט בינואר 1884. מאוקטובר אותה שנה למד באקדמיה הצבאית הפרוסית, סיים את לימודיו ביולי 1887, ולאחר מכן חזר לשירות ברגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1. במאי 1885 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד גדוד. במאי 1895 הוא הועלה לדרגת מיור והועבר למטה דיוויזיית המשמר ה-2, שם שירת כשליש. הוא החזיק בתפקיד זה עד נובמבר 1897, אז מונה למפקד גדוד ברגימנט המשמר ה-4.
במאי 1901 מונה למפקד גדוד היגר ה-7 (וסטפאליה). בספטמבר 1902 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ובספטמבר 1905 הועלה לדרגת אוברסט. הוא פיקד על הגדוד האמור עד פברואר 1906, אז מונה למפקד רגימנט המשמר ה-4 בברלין. הוא פיקד עליו במשך השנתיים הבאות, עד אפריל 1908, אז מונה למפקח הכללי של חיל הרגלים הקל; תחילה באופן זמני ולאחר מכן, מאוגוסט, לצמיתות. בינואר 1910 הועלה לדרגת גנרל-מיור ובאפריל 1912 לדרגת גנרל-לויטננט. באוקטובר 1912 הוא מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-1, היוקרתית במקום פריץ פון בלו. הוא פיקד על הדיוויזיה האמורה למשך חודש בלבד, והוא פרש בנובמבר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה גויס לאריש מחדש וקיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-10. הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית כחלק מההארמייה החמישית, בפיקודו של נסיך הכתר וילהלם, והשתתפה בכיבוש מבצר לונגווי. לאחר הקרב הראשון על המארן, הדיוויזיה החזיקה בעמדות מזרחית לוורדן, שם היא נשארה עד אוקטובר 1916.
באוקטובר 1915 הועבר לאריש לחזית המזרחית, שם מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-81, עמה השתתף בקרבות סביב פינסק והביצות של פריפיאט. הוא פיקד על הדיוויזיה עד אפריל 1916, אז מונה למפקד דיוויזיית התחלופה של המשמר. הדיוויזיה, חזרה לחזית המערבית, השתתפה בקרב ורדן ולאחר מכן בקרבות שמפאן. באפריל 1917 התבלטה הדיוויזיה בקרב השני על האן, שלאחריו הוענק ללאריש את הדרגה הראשונה של עיטור מסדר הכתר על שירותיו שם.
ביולי 1917 לאריש והדיוויזיה שלו הועברו זמנית לחזית המזרחית, והפכו לחלק מהארמייה השמינית בפיקודו של אוסקר פון הוטייה. במסגרת הארמייה, הוא השתתף בקרב על יוגלה. לאחר המבצע המוצלח הם הועברו חזרה לחזית המערבית שם החזיקה הדיוויזיה בעמדות סביב ורדן.
ב-20 בינואר 1918 מונה לאריש למפקד הפיקוד המיוחד ה-54. ככזה, הוא פיקד על חלק קדמי של הארמייה השביעית מצפון לאילט. הקורפוס כלל את הדיוויזיות ה-5 וה-6, דיוויזיית המילואים ה-51 ודיוויזיית המילואים הבווארית ה-6; לאריש יצא לקרב השלישי על האן. ב-25 ביוני 1918, לאריש הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
בקרב אמיין, במסגרת הארמייה השנייה, הצליח לאריש להגן בהצלחה על החלק הקדמי שלו, מצפון לסום, ועל כך זכה בעיטור פור לה מריט ב-25 באוגוסט 1918. מ-22 באוגוסט עד ה-2 בספטמבר הוא לחם באלברט-פרון, מה-8 בספטמבר במשך חודש בקו הינדנבורג, השתתף בקרבות קמברה וסן-קנטן, ולאחר מכן בביצורי הרמן. בתחילת נובמבר 1918 נסוג לאריש לאזור אנטוורפן - מז.