וירג'יניה המערבית (BB-48)
היסטוריית שירות > קריירה לפני המלחמה

השדרית של וירג'יניה המערבית הונחה בחברת בניית הספינות ניופורט ניוז של ניופורט ניוז, וירג'יניה ב-12 באפריל 1920. בזמן הבנייה, היא קיבלה את מספר גוף האונייה BB-48 ב-17 ביולי. היא הושקה ב-17 בנובמבר 1921 ונכנסה לשירות ב-1 בדצמבר 1923. וירג'יניה המערבית הייתה אמורה להיות האונייה הרביעית בסדרה, אך אוניית האחות שלה וושינגטון בוטלה עקב הסכם הצי של וושינגטון שנחתם ב-1922. קפטן תומאס ג'יי סן היה המפקד הראשון של האונייה. עם כניסתה לשירות, היא החלה בניסויים ימיים ובשייט טלטלה, ולאחר מכן עברה תיקונים בניופורט ניוז. לאחר מכן היא הפליגה צפונה למספנת הצי של ניו יורק לשינויים נוספים. לאחר מכן היא יצאה דרומה להמפטון רודס, ותוך כדי הפלגה ההיגוי שלה התקלקל. היא עברה שם שיפוץ כדי לתקן את הבעיה והיא יצאה לדרך שוב ב-16 ביוני 1924; תוך כדי שיוט דרך תעלת Lynnhaven בשעה 10:10, הטלגרפים של חדר המכונות ותא ההיגוי איבדו כוח, מה שהפך את האונייה לבלתי ניתנת לתמרון. סן נאלץ להשתמש בצינורות קול כדי לתקשר עם חדר המכונות, והורה למנועים השמאליים למלא את הכוח ולעצור בצד הימני בניסיון להרחיק את האונייה מהחוף. אבל וירג'יניה המערבית נסחפה בתעלה ועלתה על שרטון, למרות שהיא לא נפגעה בתאונה. חקירה שלאחר מכן על התקרית מצאה טעות בנתוני ניווט שגויים שהגזימו את גודל החלק הניתן לניווט של התעלה, וזיכו את סן ואת הנווט של האונייה.
ב-30 באוקטובר, וירג'יניה המערבית הפכה לאוניית הדגל של המפקד, פלגות אוניות המערכה, צי הקרב. האונייה בילתה את שנות ה-20 בביצוע תרגילי אימונים ותמרונים שגרתיים עם הצי, עם נקודות שיפוץ תקופתיות; לוח האימונים של כל שנה הגיע לשיאו בבעיות הצי הגדולות שבדקו דוקטרינה מבצעית ואסטרטגית שהתגלתה כקריטית במבצעים שנערכו נגד יפן במהלך מלחמת העולם השנייה. פעולות אלו התרחשו באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט, צפונה לאלסקה ודרומה עד פנמה. בשנת 1925, בעוד קפטן ארתור ג'פי הפבורן פיקד על האונייה, התותחנים שלה זכו במקום הראשון במהלך תחרות ירי לטווח קצר. וירג'יניה המערבית זכתה גם בעיטור יעילות הקרב באותה שנה. מאוחר יותר ב-1925, הצי ביצע תמרונים משותפים של צבא-צי בהוואי כדי לבחון את ההגנות של האיים לפני שיצאה לשייט גדול לביקור באוסטרליה וניו זילנד. וירג'יניה המערבית זכתה לעיטורי יעילות קרב ב-1927, 1932 ו-1933. במהלך בעיית הצי X במרץ 1930, וירג'יניה המערבית "הופצצה" על ידי מטוסים של נושאת המטוסים לקסינגטון. בבעיית הצי XI, שנערכה בחודש שלאחר מכן, היא ואוניית המערכה טנסי ירו בטעות על נושאת המטוסים סרטוגה, חברה בצי ה"שחור", מתוך זיהוי שגוי שהיא נושאת המטוסים של הצי ה"כחול" לקסינגטון. הירי הידידותי המדומה עלה לצי ה"שחור" בנושאת המטוסים שלהם והובילה לקריאות לשיפור התקשורת בין ספינות והדרכה טובה יותר לזיהוי אוניות.
בתחילת שנות ה-30, האונייה עברה שינוי קל. סוללת תותחי הנ"מ שלה בקוטר 3 אינץ' הוחלפה בתותחי 5 אינץ' /25 קליבר ומקלעי קליבר 0.50 שהותקנו על התרנים הקדמיים והראשיים שלה. היא גם קיבלה מעוט על הסיפון שלה ועל גבי צריח הירי האחורי. במהלך בעיית הצי XIV בפברואר 1933, וירג'יניה המערבית ואוניית המערכה אריזונה "ניזוקו" בהתקפת פתע של צוללות מהצי ה"שחור". תוכניות למודרניזציה של וירג'יניה המערבית מתוארכות לאמצע שנות ה-30, כאשר הצי שקל לשנות את האונייה באופן נרחב; משרד הבנייה והתחזוקה תכנן להוסיף בליטות נגד טורפדו שהיו מחזירות כמות ניכרת של ציפה לגוף האונייה, ולהעלות אותה ב-20 אינץ' (510 מ"מ) במחיר של תוספת 2,000 טון ארוך (2,032 טון) לתפוסה. העבודה לא בוצעה, ובשנת 1937 נשקלו תוכניות נוספות למודרניזציה של וירג'יניה המערבית, האוניות האחיות שלה ושתי האוניות מסדרת טנסי. השינויים שהוצעו כללו דוודים חדשים וציוד בקרת אש ואת הבליטות שהוצעו בעבר. פיתוח נוסף של תוכנית המודרניזציה בשנת 1938 נדחה בשל עלותה והעובדה שאפילו כשהם עברו מודרניזציה, כלי השיט יהיו נחותים מאוניות המערכה החדשות מסדרות קרוליינה הצפונית ודקוטה הדרומית שנבנו באותה העת.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, אדמירל ארנסט קינג הוביל ועדה להערכת הגנות נגד מטוסים של ספינות הצי, והמליץ להוסיף בליטות לשחזור הלוח החופשי, אימוץ של תותחים דו-תכליתיים בקוטר 5 אינץ'/38 קליבר, וחיזוק סיפוני האוניות. ראש המבצעים הימיים החליט שכתוצאה מהסבירות למלחמה, רק הבליטות יותקנו, וווירג'יניה המערבית הייתה אמורה לעבור את העבודה מ-10 במאי עד 8 באוגוסט 1941, למרות שהשינוי לא בוצע. הצי ערך את האיטרציה האחרונה של הסדרה, בעיית הצי XXI, באפריל 1940, אז המתיחות עם יפן על תחילת מלחמת סין–יפן השנייה הביאה את ארצות הברית להעביר את הצי מקליפורניה לפרל הארבור בהוואי כגורם מרתיע לתוקפנות נוספת מצד יפן. הצי בילה את שנת 1941 באימונים נרחבים כדי להתכונן למלחמה הצפויה עם יפן, גם לאחר שהמצב הדיפלומטי החמיר יותר ויותר בחודשים האחרונים של השנה. במהלך תקופה זו ביקש הצי לשפר את סוללות הנ"מ של אוניות המערכה של הצי, אך ייצור תותחי ה-1.1 אינץ' החדשים היה איטי, ולכן תותחי 3 אינץ' ישנים הותקנו מחדש כאמצעי זמני. לאונייה היו גם אחד עשר מקלעי 0.50 קליבר בשלב זה. ביוני, אנשי צוות על סיפון וירג'יניה המערבית ייצרו מגני תותחים ניסיונים עבור תותחי ה-5 אינץ', שהיו אמורים להיות מיושמים על ספינות אחרות. וירג'יניה המערבית הייתה אמורה לקבל את תותחי ה-1.1 אינץ' שיותקנו בפברואר 1942.