stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי ברויאר

ערך זה עוסק ברב ברויאר, חוקר נוסח המקרא ואבי "שיטת הבחינות". אם התכוונתם לבן דודו פרופ' ברויאר, היסטוריון, חוקר יהדות אירופה בעת החדשה, ראו .
| --- | --- |

הרב מרדכי ברויאר
 לידה:  14 במאי 1921 קרלסרוהה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  24 בפברואר 2007 (בגיל 85) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בפברואר 2007 
 צאצאים:  יוחנן ברויאר, אלישבע הכהן
 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1999)  פרס ביאליק (1984) 
 
הרב מרדכי בְּרוֹיֶאר (Marcus Breuer; ו' באייר ה'תרפ"א – ו' באדר ה'תשס"ז, 14 במאי 1921 – 24 בפברואר 2007) היה חוקר תנ"ך, דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית, זוכה פרס ביאליק וחתן פרס ישראל לספרות תורנית, ההדיר את נוסח המקרא, ופיתח את "שיטת הבחינות", המשלבת את השערת התעודות עם אמונה בתורה מן השמים.
קורות חייו

נולד בו' באייר ה'תרפ"א (14 במאי 1921), בעיר קרלסרוהה שבגרמניה. אביו, הרב פרופ' שמשון ברויאר, היה מתמטיקאי. אמו הייתה לאה פרנקל, אחותו של אברהם הלוי פרנקל, וצאצאית למשפחת אוירבך. אמו נפטרה כשהיה ילד קטן, ואביו נישא בשנית לאגתה (גיטל) יידל. דודו, ד"ר יצחק ברויאר, היה הוגה דעות חשוב של היהדות האורתודוקסית בגרמניה. מצד סבתו הרב ברויאר הוא נינו של הרב שמשון רפאל הירש, ממנהיגי יהדות גרמניה במאה ה-19 ומייסד שיטת "תורה עם דרך ארץ". בגיל 12 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בתיכון חורב בירושלים, ואחר כך בישיבת קול תורה ובישיבת חברון.
ב-1947 היה ר"מ בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ונשלח מטעם בני עקיבא למחנות המעצר בקפריסין. בזמן מלחמת העצמאות היה המדריך של גרעין בני עקיבא שהגן על ביריה.
מ-1949 עד 1965 לימד בישיבת הדרום ברחובות, ושם היה בקשרי ידידות עם הרב יהודה עמיטל, לימים ראש ישיבת הר עציון. בישיבת הדרום החל ללמד שיעורים על פי שיטת הבחינות; בשיעוריו בדרך כלל הסתיר את העובדה שמקור ההבחנות שעשה הוא בממצאי ביקורת המקרא. בשנים 1966–1967 שימש מפקח ארצי להוראת התורה שבעל פה במשרד החינוך. מ-1967 עד 1982 לימד תנ"ך במכללת ירושלים לבנות, והחל מ-1969 לימד שיעורי תנ"ך בישיבת הר עציון. ב-1999 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית. האוניברסיטה העברית העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד.
התגורר בשכונת בית וגן בירושלים, היה ממייסדי בית הכנסת השוכן במכון "בית אריאל", בו העביר דרשות, שיעורי תורה וגמרא.
מקרא > נוסח המקרא

כבר בסוף שנות החמישים הגיה הרב ברויאר את מהדורת התנ"ך הנפוצה שהכין לראשונה מאיר הלוי לטריס במאה ה-19. ואולם דעתו לא הייתה נוחה מנוסח זה של המקרא, והוא החל לחקור לעומק את נוסח המקרא לקראת הכנת מהדורה חדשה של התנ"ך בהוצאת מוסד הרב קוק במסגרת מפעל דעת מקרא. הוא לא קיבל אז את הנחתם של חוקרי נוסח המקרא שלא קיים נוסח אחד מוחלט של המסורה. על ידי השוואה של חמישה–שישה כתבי יד שונים של המקרא ועמם נוסח הדפוס של מקראות גדולות דפוס ונציה, ולאחר בדיקת התאמת נוסח רוב כתבי יד להערות המסורה, עיצב נוסח אקלקטי (ערוך על פי מקורות שונים) חדש של המקרא. הוא גילה כי הנוסח המקובל של המקרא בקהילות ישראל, כפי שנקבע על ידי הרמ"ה, בעל אור תורה, בעל מנחת שי ואחרים, מתאים כמעט לחלוטין לנוסח שקבע. לא זו בלבד, אלא שכשהתאפשרה לו הגישה לכתר ארם צובא, כתב היד מן המאה העשירית הנחשב למדויק ביותר הקיים היום, גילה שהנוסח שלו תואם כמעט לחלוטין לנוסח הכתר, ומכאן שהוא לא רק נוסח אקלקטי אלא גם נוסח דיפלומטי (מבוסס על מקור אחד). בכך גם התאשרה הנחתו שקיים נוסח אחד קבוע של המסורה, וששינויי הנוסח בשאר כתבי היד מקורם בטעויות סופר ולא במסורות שונות.
מהדורת התנ"ך של הרב ברויאר התפרסמה החל משנות השבעים בכרכי "דעת מקרא" וגם בפני עצמה. מהדורה חדשה ומתוקנת על פי תגליות נוספות יצאה לאור בהוצאת חורב ב-1998. ב-2001 יצאה מהדורה נוספת בהוצאת נ' בן צבי. מהדורה זו מבוססת על הנוסח של מהדורת חורב (בתיקונים קלים), וערוכה מבחינת גרפית באופן דומה לכתר ארם צובא. האוניברסיטה העברית סמכה את ידיה על מהדורה זו, קראה לה כתר ירושלים, ובכך העניקה תוקף אקדמי למפעלו של הרב ברויאר. התפלמס עם פרופ' מנחם כהן, מהדיר מקראות גדולות הכתר לגבי איך לייצג דברים מסוימים בכתר כגון חטפים באותיות לא גרוניות והוספת מתגים.
הרב ברויאר גם פרסם כמה ספרים משלימים העוסקים בנוסח המקרא של הכתר ושל כתבי יד נוספים.
על מהדורת תורה נביאים וכתובים על פי המסורה של כתר ארם צובא זכה בשנת תשמ"ד בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
מקרא > שיטת הבחינות

בהתאם לחינוכו לפי השקפת האגף הפתוח יותר באורתודוקסיה הגרמנית, שהכיר בערך המחקר המדעי בנושאים הנוגעים לדת וניסה ליישבו עם האמונה, לא התעלם הרב ברויאר מממצאיה של ביקורת המקרא, שלפיה סתירות, כפילויות וחילופים סגנוניים בתורה מתבארים כמשקפים מורכבות התורה ממקורות יסוד שונים, שנכתבו מתחילה על ידי מחברים שונים ונערכו יחד ליצירת התורה. השקפה זו עומדת בסתירה לאמונה בתורה מן השמים, אך הרב ברויאר גם לא קיבל את הגישה האפולוגטית של רד"צ הופמן, ששאף ליישב באופן נקודתי כל סתירה וכפילות שהביקורת התבססה עליהן. לעומתו, פיתח הרב ברויאר תאולוגיה פרשנית, שאותה כינה "שיטת הבחינות". גישה זו מקבלת את הממצאים המבניים של תורת התעודות, דהיינו את זיהוייה של רבדים שלובים בתורה, ובכלל זה הכרה בקיום סתירות, כפילויות, ובידולים סגנוניים עקביים ביניהם; אך הגישה רואה ברבדים אלה פעולה מכוונת של הקב"ה, שכתב כך את התורה מתחילתה כדי לבטא "בחינות" שונות של הנהגתו את העולם, דהיינו מידות ועקרונות שונים שעל פיהם הוא פועל בעולם. הרב ברויאר ראה במבקרי המקרא בני-סמכא מדעיים, וניתוחי הבחינות שלו מקבלים כמעט באופן מוחלט את הזיהויים המבניים המוצעים בתורת התעודות; את תרומתו הפרשנית הרב ברויאר ראה בעיקר בהצעת משמעויות הבחינות, במישור דרכי ההנהגה השונות והמתנגשות של ה' בעולם.
לאחר פיצול הפסוקים לפי הבחינות השונות, יש צורך לבאר גם את "צירוף הבחינות" – כלומר את הסיבה שהפסוקים חזרו והשתלבו לתיאור אחיד, מה שמבקרי המקרא מייחסים לעורך.  הרב ברויאר הסביר זאת על ידי הצבעה על כך שהנהגת העולם בשלמותה היא בהרכבת המידות השונות בהרמוניה, מה שמביא את התורה להציג מחד את קיום הבחינות השונות ולנסחם מאידך בקנה אחד. בעניין זה כתב במבוא לספרו "פרקי מועדות":
במקום אחר כתב:
השיטה הוצגה לראשונה במאמר בשם "אמונה ומדע בביקורת המקרא" שפורסם כבר ב-1960 בכתב העת "דעות". היא הורחבה ושוכללה עם השנים ותוארה במפורט בספרים "פרקי מועדות" ו"פרקי בראשית", שבכל אחד מהם שני כרכים. השיטה לא התקבלה אצל המחנכים ומורי המקרא הדתיים, ולמעשה רוב הציבור הדתי התעלם ממנה. בעניין זה כתב:
לעומת רוב הציבור שנשאר אדיש לשיטת הרב ברויאר, ולעומת תלמידים שדוגלים בשיטתו, חלק אחר מתלמידיו הפליגו ממנה לעמדה ליברלית יותר, שלפיה התורה מורכבת מתעודות מקור שנכתבו במשך דורות על ידי נביאים שונים. במאמר שכתב ב"מגדים" ל', תקף הרב ברויאר את עמדתם, וקבע שהיא "איננה אמונת ישראל, כפי שהיא מקובלת בידינו מידי חכמים, אלא אמונה חדשה שאנשים אלו בדו אותה מלבם". בכיוון הפוך, תלמיד אחר הציע וואריאציה על שיטת הבחינות, "ריבוד ספרותי", שמתרחקת מהחלוקות הספציפיות של המבקרים על בסיס הצעת התאמת קריטריוני חלוקה לאמונה בתורה מן השמים, וסוגי משמעות פתוחים יותר מאשר בשיטת הבחינות, התלויים רק בנתונים תוכניים וספרותיים ואינם מוגבלים לדרכי הנהגת ה' דווקא.
מפעלים נוספים

הרב ברויאר תרגם מגרמנית לעברית את פירושו של אבי-סבו, הרב שמשון רפאל הירש, לחמישה חומשי תורה. את הפירוש תרגם ביחד עם בן דודו, פרופ' מרדכי ברויאר (שניהם נקראו ע"ש אבי סבם). בנוסף היה אחד מחברי המערכת של פירוש דעת מקרא. מלבד זאת פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת רבים.
בזכות שיטת עבודתו הקפדנית והמדויקת התקבלו חידושיו ומחקריו גם על דעת חוקרי חכמת ישראל ומדעי היהדות באוניברסיטאות, וזאת אף על פי שלא הייתה לו כל השכלה אקדמית מסודרת.
מפעלים נוספים > השקפת עולמו הפוליטית

לרב ברויאר הייתה תפיסת עולם ציונית חזקה, אף על פי שבא מעולמם של חוגי אגודת ישראל. בשעתו קיים ויכוח נוקב עם אביו ועם דודו, יצחק ברויאר, על עבודתו בישיבת בני עקיבא. בספריו ובמאמריו בא לידי ביטוי הרגש העז שהוא חש כלפי ארץ ישראל.
עם תחילת ההתיישבות ביהודה ושומרון תמך במפעל ההתנחלויות אולם בשלב מסוים עבר לחוגי השמאל הדתי. הוא היה בין מייסדי מפלגת מימד ואף הופיע ברשימתה לכנסת בבחירות לכנסת השתים עשרה. את דעתו הפוליטית הביע מפעם לפעם במאמרים בעיתונות, בעיקר בכתב העת נקודה.
משפחתו

היה נשוי לאסתר לבית פרנקל, שעמדה בראש החוג לחינוך מיוחד במכללת ירושלים לבנות. אב לשני ילדים. בנו, פרופ' יוחנן ברויאר, שימש ראש החוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים והוא נשוי לשירה ברויאר, לשעבר מנהלת התיכון הוותיק לבנות פלך בשכונת בקעה שבירושלים. בתו ד"ר אלישבע הכהן עוסקת בספרות ובפרט בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד. נשואה לרב אביה הכהן, ר"מ בישיבת תקוע, מדרשת לינדנבאום, ומדרשת מת"ן.
אחיו היו הסופר וחוקר שירת שלמה אבן גבירול, זאב ברויאר, והמתמטיקאי פרופ' שלמה ברויאר. אחיותיו הן: ציפורה הנשקה, אמו של פרופ' דוד הנשקה, חנה בכרך וחיה שטרנפלד, אמו של סופר הילדים החרדי נתן שטרנפלד.
מספריו

פיסוק טעמים שבמקרא, ירושלים, תשי"ח
כתר ארם צובה והנוסח המקובל של המקרא, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל"ז
טעמי המקרא בכ"א ספרים ובספרי אמ"ת, הוצאת חורב, ירושלים, תשמ"ב
פרקי מועדות, ירושלים, תשמ"ו (שני כרכים)
פרקי בראשית, הוצאת "תבונות", אלון שבות, תשנ"ט (שני כרכים)
נוסח המקרא ב"כתר ירושלים" ומקורותיו במסורה וכתבי היד, תשס"ג
לימוד התורה בשיטת הבחינות, הוצאת "קרן המסורה", ירושלים, תשס"ה
פרקי חיים, ירושלים תשס"ז
פרקי מקראות, הוצאת "תבונות", אלון שבות, תשס"ט
פרקי ישעיהו, הוצאת "תבונות", אלון שבות, תש"ע
לקריאה נוספת

משה בר-אשר, "הרב ברויאר ומפעלו המדעי", בתוך: ספר היובל לרב מרדכי ברויאר, ירושלים תשנ"ב
יוסף עופר (עורך), 'שיטת הבחינות' של הרב מרדכי ברויאר – קובץ מאמרים ותגובות, הוצאת תבונות, אלון שבות, תשס"ה
ליאור גוטליב, 'ראיון עם הרב מרדכי ברויאר: "לא היה לי משבר אמונה אפילו לרגע"', דעות, 1 (ניסן תשנ"ח), עמ' 12–15; 28–29
הערות שוליים

↑  ארכיון המדינה, Breuer Samson - עמ' 12, באתר ארכיון המדינה
1 2  רשימת זוכי פרס ישראל לשנת תשנ"ט
↑  ראו מה שכתב ברויאר על שיטתו בסוף כתר ירושלים, והקדמת פרופ' מנחם כהן למהדורתו שהדפיס בסוף כרך יהושע-שופטים של מקראות גדולות הכתר.
↑  הרב מרדכי ברויאר, ‏אמונה ומדע בפרשנות המקרא - מאמר ראשון, באתר "דעת"
↑  מרדכי ברויאר, ‏על ביקורת המקרא, באתר "דעת"
↑  יהודה ראק, אחת דיבר: ריבוד ספרותי בתורה - בראשית-נח, אפרת: יהודה ראק (דרך אתר בוקפוד), תשפ"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259053105171  GND: 122844971  ISNI: 0000 0000 7782 6047  LCCN: n85184633  NTA: 336285450  SELIBR: 42877  SNAC: w6x06xvv  SUDOC: 236460110  VIAF: 102463967   WorldCat (עם VIAF): 102463967
1813 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1812   1811  1810 |  דגל ארצות הברית | 1813  בארצות הברית |  »»»  1814   1815   1816 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1813 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1813
1813 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 37 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ג'יימס מדיסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש עד 4 במרץ, אלברידג' גרי (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
18-23 בינואר - מלחמת 1812 - הקרב על פרנצ'טאון: ב-18 בינואר 1813 הכוחות האמריקאים החלו מתקפה אשר מטרתה הייתה להתקדם בהמשך צפונה על מנת לכבוש מחדש את העיר דטרויט. למרות ההצלחה הראשונית של הכוחות האמריקאים, ב-22 בינואר כוחות משולבים בריטים ואינדיאנים ערכו מתקפת פתע אשר במהלכה נהרגו 397 אמריקאים, בעוד שמאות נלקחו בשבי. עשרות אמריקאים נוספים נהרגו בטבח שבוצע למחרת על ידי האינדיאנים.
22 בפברואר – מלחמת 1812 - הקרב על אוגדנסבורג
4 במרץ – ג'יימס מדיסון הושבע לקדנציה השנייה שלו כנשיא ארצות הברית.
27 באפריל – מלחמת 1812: קרב יורק: הכוחות האמריקאים פושטים ומחריבים את העיר יורק שבאונטריו (האזור בקנדה בו נמצאת כיום טורונטו).
28 באפריל – 9 במאי - מלחמת 1812 - המצור על מוצב פורט מייגס: כוחות בריטים בתמיכת כוחות אינדיאנים ניסו לכבוש את המוצב האמריקאי פורט מייגס שבמערב אוהיו על מנת למנוע מתקפה אמריקאית בעתיד על דטרויט אותה הבריטים כבשו בשנה הקודמת. האמריקאים ספגו אבדות כבדות במהלך הקרב (160 הרוגים, 190 פצועים ו-530 חיילים שנלקחו בשבי) אך הבריטים לא הצליחו לכבוש את המוצב ונאלצו לבסוף להסיר את המצור.
27 במאי – מלחמת 1812: הכוחות האמריקאים כובשים את המוצב הצבאי הבריטי פורט ג'ורג'.
28-29 במאי - מלחמת 1812 - הקרב השני על סאקטס הארבור: כוחות בריטים ניסו לכבוש את העיירה האמריקאית סאקטס הארבור בה הייתה המספנה האמריקאית הגדולה ביותר בימת אונטריו. הקרב הסתיים כאשר כוחות צבא וכוחות מיליציה אמריקאים הצליחו להדוף את הכוחות הבריטים. במהלך הקרב נהרגו ונפצעו 153 חיילים אמריקאים ובסופו נלקחו בשבי 154 חיילים אמריקאים.
7 בספטמבר – הכינוי "הדוד סם" (כינוי לארצות הברית) נולד בעיתון הניו יורקי Troy.
10 בספטמבר – מלחמת 1812 - הקרב על אגם אירי: יחידה אמריקאית תחת פיקודו של אוליבר האזארד פרי מביסה יחידה בריטית ומצליחה ללכוד שש אוניות בריטיות.
19 בדצמבר – מלחמת 1812: במהלך מתקפת פתע הכוחות הבריטים כובשים את המוצב האמריקאי פורט ניאגרה, מוצב אמריקאי בעל חשיבות אסטרטגית הממוקם ליד שפך נהר הניאגרה. במהלך הקרב נהרגו בין 65 ל-80 חיילים אמריקאים ובסופו נלקחו בשבי 344 חיילים אמריקאים.
30 בדצמבר – מלחמת 1812: הקרב על באפלו: הכוחות הבריטים מעלים באש את העיר באפלו.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
21 בינואר – ג'ון פרימונט, פוליטיקאי, חייל וחוקר אמריקאי, והמועמד הראשון לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. (נפטר ב-1890)
23 באפריל – סטיבן דאגלס, סנאטור אמריקאי, מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1860 (מול אברהם לינקולן) (נפטר ב-1861)
13 בספטמבר – ג'ון סדג'וויק, קצין בצבא ארצות הברית ולאחר מכן גנרל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. (נפטר ב-1864)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
12 בספטמבר – אדמונד רנדולף, מדינאי אמריקאי (נולד ב-1753)
10 בספטמבר: הקרב על אגם אירי
תומא פיקטי

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1971 (בן 53) קלישי, צרפת 
 ענף מדעי:  כלכלה ציבורית, כלכלה 
 מקום לימודים:  תיכון לואי הגדול (1989)  בית הספר לכלכלה של לונדון (1993)  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (1993)  אקול נורמל סופרייר (1993)  תיכון דקארט 
 מנחה לדוקטורט:  רוז'ה גסנרי 
 מוסדות:  בית הספר לכלכלה של פריז (2007)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1993–1995)  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (2000)  המרכז הלאומי למחקר מדעי (1995–2000) 
 תלמידי דוקטורט:  Antoine Bozio, Amory Gethin, Gabrielle Fack, Facundo Alvaredo, Nicolas Frémeaux, Thomas Bossuroy, Christine Siegwarth Meyer, Mathieu Valdenaire, Jonathan Goupille-Lebret, Julien Grenet, Lucas Chancel, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  Oskar Morgenstern medal (2023)  Clarivate Citation Laureates (2023)  מדליית האקדמיה הבריטית  פרס ליסנקו (2015)  פרס פטרארקה (2014)  עמית החברה האקונומטרית (2013)  מדליית ארד של CNRS (2000)  פרס הכלכלן הצעיר הטוב ביותר בצרפת  Yrjö Jahnsson Award (2013)  Rossi Prize (1999) 
 בן או בת זוג:  Julia Cagé (2014–?)   
 piketty.pse.ens.fr
 
תומא פיקטי
תומא פיקטי (בצרפתית: Thomas Piketty; נולד ב-7 במאי 1971) הוא כלכלן צרפתי אשר מתמחה במחקר אי-שוויון כלכלי. פיקטי משמש מנהל המחקרים בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה לצד היותו יושב ראש עמית ב-École d'économie de Paris (בית הספר לכלכלה של פריז). ב-2014 יצא לאור ספרו קפיטל במאה ה-21 (אנ') שנמכר בכ-2.5 מיליון עותקים. ב-2023 יצא תרגום ראשון לעברית מכתביו – ספרו קיצור תולדות השוויון.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות והשכלה

פיקטי נולד בקומונה קלישי, בפרברים המערביים של פריז. בגיל 18 החל ללמוד כלכלה ומתמטיקה באקול נורמל סופרייר. בגיל 22 הוענק לפיקטי הדוקטורט, כאשר התזה שלו, אותה כתב בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה ובבית הספר לכלכלה של לונדון תחת הנחייתו של רוז'ה גסנרי, עסקה בחלוקה מחדש של עושר.
ביוגרפיה > קריירה

ב-1993, לאחר אישור התזה שלו ובעודו בן 22 שנים בלבד, החל פיקטי ללמד כלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולימד שם עד שנת 1995. בשנה זו הצטרף פיקטי כחוקר ל-Centre national de la recherche scientifique (המרכז הצרפתי למחקר מדעי), ובשנת 2000 התמנה למנהל המחקרים בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה.
משלהי 2006 ועד תחילת 2007 שימש פיקטי כמנהל הראשון של École d'économie de Paris, לאחר שבילה שלוש שנים בהקמתו. עם זאת, הוא מיהר לעזוב את משרתו זו, בשל תמיכתו בסגולן רויאל שהתמודדה באותה העת בבחירות לנשיאות צרפת (מה שחייב אותו להתפשר עם חובת הנייטרליות שלו), ובעקבות החלטה שקיבל בעבר, לדבריו. ב-2007 חזר פיקטי ללמד בבית הספר לכלכלה של פריז, שם הוא משמש יושב ראש עמית.
מחקריו

פיקטי מתמחה באי-שוויון כלכלי, כשעבודתו בתחום זה מכסה סוגיות תאורטיות ונורמטיביות. בתחילה, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, נקט פיקטי בגישה סטטיסטית והיסטורית. אחר מכן פיתח תאוריות משלו לגבי השוויון בכלכלה, בעיקר בין שכירים למשקיעים ועוד.
מחקריו > מחקר אודות אי-שוויון כלכלי ארוך טווח

פרויקט מחקר אודות הכנסות גבוהות בצרפת, הוביל להוצאתו לאור של Les hauts revenus en France au XXe (הכנסות גבוהות בצרפת במאה ה-20), אשר התבסס על סקר של סדרות סטטיסטיות המכסות את כל המאה ה-20, אשר נבנה מנתונים אודות שירותים כספיים (בפרט הצהרות מס הכנסה).
מחקריו > סקר על התפתחות אי השוויון בצרפת

עבודתו של פיקטי חשפה שפערי ההשׂתכרות ירדו בצרפת בצורה חדה במהלך המאה ה-20, בעיקר לאחר מלחמת העולם השנייה. ירידה זו נבעה, במידה רבה, מירידה באי השוויון בבעלות על נדל"ן, בזמן שפערי השכר נותרו יציבים. לדברי פיקטי, הקיטון נובע מהצמיחה החזקה בפרוגרסיביות של מס ההכנסה לאחר מלחמת העולם השנייה, מה ששיבש את הדינמיקה של צבירת הנדל"ן, באמצעות הפחתת עודף הכסף הזמין לחיסכון על ידי העשירים ביותר.
פיקטי מתנגד לירידה בנטל הפיסקלי (בכלכלה, הנטל הפיסקלי של הממשלה, המוטל על משלמי המיסים שלה, הוא ההשפעה של המס המוטל על כוח הקנייה של משלמי המיסים) שמתרחשת בצרפת מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, משום שפיקטי מאמין שהדבר יסייע לבנייה מחדש של ההון הגדול הקודם של מעמד בעלי הרנטות (מושג המשמש את פיקטי לתיאור כל מי שצובר עושר משמעותי בצורה פסיבית, בלי לעבוד – מנדל"ן, רכוש, מניות, דיבידנדים וריבית). החלפת מעמד זה, שאינו פעיל כלכלית, ואשר שלט בעבר בהיררכית ההכנסות, באנשים עובדים, הצוברים את הכנסותיהם מעבודה, תוביל לצמצום ממדי אי-השוויון ולגירוי צמיחה כלכלית.
כשהוא עושה שימוש בסקר סטטיסטי, ניסה פיקטי להראות כי עקומת לאפר, אשר טוענת כי שיעורי מיסוי שוליים גבוהים על הכנסות גבוהות מהווים מבחינת העשירים תמריץ לעבוד פחות, הייתה ככל הנראה זניחה או קטנה במקרה של צרפת.
מחקריו > עבודה השוואתית

פיקטי ביצע מחקרים השוואתיים אודות אי-שוויון, במדינות נוספות. תוך שיתוף פעולה עם כלכלנים אחרים, במיוחד עמנואל סאז, בנה פיקטי סדרה סטטיסטית המבוססת על שיטה הדומה לזו בה השתמש לצורך מחקריו אודות צרפת. מחקר זה הוביל לדוחות על ההתפתחות של אי השוויון בארצות הברית ועל הדינמיקה הכלכלית בעולם דובר האנגלית ובאירופה היבשתית (זו שאינה כוללת את האי הבריטי). מחקרו מצא, כי לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות שלושה עשורים בהם ירד אי השוויון, בדומה למה שהתרחש באירופה היבשתית, אי השוויון בהכנסות בעולם דובר האנגלית, הלך והתרחב, במהלך שלושים השנים האחרונות.
מחקריו > ביקורת על עקומת קוזנץ

עבודתו של פיקטי נדונה כהמשך קריטי לעבודתו החלוצית של סיימון קוזנץ משנות ה-50 של המאה ה-20. על פי קוזנץ, ההתפתחות ארוכת הטווח של פערי השֹתכרות, עוצבה כעקומת פעמון (עקומת קוזנץ). צמיחה החלה בתחילתה של המהפכה התעשייתית, ונחלשה מאוחר יותר, בשל הקצאה מחדש של כוח העבודה, ממגזרים המאופיינים בפריון נמוך, דוגמת חקלאות, למגזרים המאופיינים בפריון גבוה יותר, כגון תעשייה.
על פי פיקטי, הנטייה שנצפתה על ידי קוזנץ בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, אינה בהכרח תוצר של כוחות כלכליים עמוקים (למשל "גלישה מגזרית" או ההשפעות של התקדמות טכנולוגית). במקום זאת, ערכי הנדל"ן, ולא אי-שוויון בשכר, הם שירדו, והדבר קרה מסיבות שאינן בהכרח כלכליות (לדוגמה, הפעלתו של מס הכנסה). בעקבות זאת, הירידה לא בהכרח תימשך ולמעשה, אי השוויון גדל בצורה חדה בארצות הברית במהלך 30 השנים האחרונות, כשהוא חוזר בכך לרמותיו משנות ה-30 של המאה ה-20.
מחקריו > קיצור תולדות השוויון

ב-2021 פרסם פיקטי את קיצור תולדות השוויון (אנ'). זהו ספר המתקצר את שני מחקריו הגדולים, קפיטל במאה ה-21 והון ואידאולוגיה (אנ'), כשקהל היעד העיקרי שלו אינו כלכלנים כי אם האזרח המשכיל והמתעניין. הספר נוקט גישה אופטימית בתיאור ההיסטוריה של התפתחות השוויון בין 1780 ל-2020. ב-2023 יצא לאור התרגום העברי של הספר בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
כתביו > בעברית

קיצור תולדות השוויון, תרגם וערך מדעית ד"ר עופר סיטבון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023.
כתביו > בצרפתית

Les hauts revenus face aux modifications des taux marginaux supérieurs de l’impôt sur le revenu en France, 1970–1996 (Document de Travail du CEPREMAP, n° 9812, July 1998)
Inégalités économiques: report to the Counsel of Economic Analysis (14 June 2001) with Tony Atkinson, Michel Godet [fr] and Lucile Olier
Les hauts revenus en France au XXème siècle, Inégalités et redistribution, 1901–1998 (ed. Grasset, September 2001)
Fiscalité et redistribution sociale dans la France du XXe siècle (October 2001)
L'économie des inégalités (ed. La Découverte, April 2004)
Vive la gauche américaine ! : Chroniques 1998–2004 (Éditions de l'Aube, September 2004)
Pour un nouveau système de retraite : Des comptes individuels de cotisations financés par répartition (Éditions Rue d'Ulm/CEPREMAP, 2008) with Antoine Bozio
On the Long run evolution of inheritance. France, 1820–2050 (PSE Working Paper, 2010)
Pour une révolution fiscale (ed. Le Seuil, 2011) with Emmanuel Saez and Camille Landais
Peut-on sauver l'Europe ? Chroniques 2004–2012 (Les Liens qui Libèrent, 2012)
Le Capital au XXIe siècle (Seuil, 2013)
Capital et idéologie (Seuil, 2019)
Une brève histoire de l'égalité, Paris: Ed. du Seuil, 2021, 350p.
כתביו > באנגלית

Capital in the Twenty-First Century (Cambridge, MA: Belknap Press, 2014)
About Capital in the Twenty-First Century (AER, 2015)
Carbon and Inequality: from Kyoto to Paris (L. Chancel, T. Piketty, PSE, 2015)
Chronicles: On Our Troubled Times (Viking, 2016)
Why Save the Bankers? And Other Essays on Our Economic and Political Crisis (Houghton Mifflin Harcourt, 2016)
Top Incomes in France in the Twentieth Century: Inequality and Redistribution, 1901–1998 (Harvard University Press, 2018)
Capital and Ideology (Harvard University Press, 2020)
Time for Socialism: Dispatches from a World on Fire, 2016-2021 (Yale University Press, 2021)
"The western elite is preventing us from going after the assets of Russia's hyper-rich" (The Guardian, 16 March 2022).
A Brief History of Equality, Harvard University Press, 2022, 274p. Data,
הערות שוליים

↑  Nicholas Lemann, Thomas Piketty’s Radical Plan to Redistribute Wealth, The New York Times, ‏19 April 2022, ISSN 0362-4331
↑   הניו יורק טיימס, תומא פיקטי אופטימי: "אנחנו על מסלול היסטורי חיובי במאבק נגד האי־שוויון", באתר TheMarker‏, 3 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270555105171  PLWABN: 9810682393305606  BIBSYS: 97052223  BNE: XX5432328  BnF: cb12408843j (data)  CANTIC: a11909638  CiNii: DA1433058X  GND: 12434304X  ICCU: MILV150640  ISNI: 0000 0001 1041 5486  LCCN: n96050653  LNB: 000205072  MusicBrainz: a97173ff-e90e-411d-a7e8-8118dde19998  MGP: 209850  NDL: 001190818  NKC: jo2014805737  NLG: 262556  NLK: KAC201425417  NSK: 000621791  NTA: 175833036  RERO: 02-A003694549  SELIBR: 388022  SUDOC: 033197563  VIAF: 17309833   WorldCat (עם VIAF): 17309833
חסדאי קרשקש

| --- | --- |
 לידה:  1340 בערך בסביבות ה'ק' ברצלונה, נסיכות קטלוניה, כתר אראגון 
 פטירה:  אחרי 1410 אחרי ה'ק"ע סרגוסה, ממלכת אראגון, כתר אראגון 
 מדינה:  כתר אראגון 
 תקופת הפעילות:  ?–1410 
 השתייכות:  רבני ספרד, ראשונים
 תחומי עיסוק:  פילוסופיה, אמונה, השקפה, הלכה
 רבותיו:  ר"ן
 תלמידיו:  רבי יוסף אלבו, רבי יוסף חביבא
 חיבוריו:  "אור השם", "ספר ביטול עיקרי הנוצרים", "דרשת הפסח"
 
רבי חסדאי (בר' אברהם) קְרֶשְׂקַשׂ (נהגה: קְרֶסְקַס, בראשי תיבות: רח"ק; ה'ק', 1340 בקירוב, ברצלונה – אחרי ה'ק"ע, 1410, סרגוסה) היה רב, פילוסוף ומנהיג יהודי בתקופת הראשונים. תלמידו של הר"ן. שם לעצמו למטרה להגן על יהודים בפולמוס הפילוסופי היהודי-נוצרי ונחשב לאחד מחשובי הפילוסופים והתאולוגים. מהראשונים שהטילו ספק בקביעותיה של הפילוסופיה היוונית ובייחוד זו של אריסטו.
כאחד ממובילי הפולמוס היהודי-נוצרי בדורו, העמקתו בפילוסופיה נבעה (לפחות בחלקה) מהצורך להבין את טענותיהם ולהיות בקיא בדרכי מחשבתם, וכך כתב בהקדמת ספרו שהקדיש לנושא זה "ספר ביטול עיקרי הנוצרים" אשר נועד לשמש את המתפלמסים היהודים גם אחריו:
...מפני שכוונת המאמר היא כי להניח הספקות והביטולים לאמונת הנוצרים ראוי להבין תחלה כוונתם בעיקריהם, ולצייר אמתתם לפי דעתם אשר עליהם הריב והמצה...