stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלוש גארדוש
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
(szerk.) F. Almási Éva: Kortárs magyar írók 1945–1997. Bibliográfia és fotótár I–II., Enciklopédia Kiadó, Budapest, 2000, ISBN 963-8477-38-5. (אווה אלמאשי: סופרים הונגרים עכשוויים 1945–1997. ספריית ביבליוגרפיה ותמונות I–II., Enciklopedia Kiadó, בודפשט, 2000)
"Hajnali láz". konyvekplusz.blogspot.com. נבדק ב-2022-08-29. (קדחת השחר-ספר)
ראו גם

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Ki kicsoda a hírközlésben?. Szerk. Bodrits István és Viczián János. Budapest: Babits Kiadó. 1994. ISBN 963-7806-90-3
Kortárs magyar írók kislexikona 1959–1988. Főszerk. Fazakas István. Budapest: Magvető. 1989. ISBN 963-14-1604-6
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965.
Révai új lexikona VIII. (Gal–Gyi). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-901-517-2
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
Új magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6804-7
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a hajdúnánási polgári születési akv. 451/1920. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-08-29.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a debreceni polgári házassági akv. 492/1919. folyószáma alatt".
↑  "Kereskedelmi Iskola, Debrecen". נבדק ב-2022-08-29.
↑  Magyar Közlöny, 1961. február 5. (7. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1966. április 10. (25. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1980. szeptember 14. (87. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1984. december 19. (55. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278092205171  PLWABN: 9810550970205606  BIBSYS: 90818941  BnF: cb12688075z (data)  CiNii: DA10293222  ISNI: 0000 0000 7834 4760  LCCN: n88610219  NTA: 133449734  RERO: 02-A011822709  SUDOC: 097426431  VIAF: 14894849   WorldCat (עם VIAF): 14894849
רות טנא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במרץ 1936 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8 במרץ 2016 (בגיל 79) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
רות טנא (20 במרץ 1936 - 8 במרץ 2016) הייתה מורה וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה

רות טנא נולדה ב-1936 בפתח תקווה בשם רות טילס להוריה אלטה ומנחם טילס שעבדו כאיכרים במושבה. רות הייתה בכורה ולאחריה נולדו אחותה יפה ואחיה אליעזר. סיימה את בית ספר תיכון בפתח תקווה והוסמכה כמורה בבית-המדרש למורים בגבעת השלושה. לאחר סיום לימודיה עבדה תקופה כמורה בבית ספר קרול שבעיר הולדתה ובמקביל כתבה סיפורים ומאמרים לעיתונות. החל משנת 1964 החלה לפרסם ספרי ילדים.
בשנים 1977 עד 1980 שהתה עם בעלה בשליחות בגרמניה וגם שם לא פסקה מלכתוב.
בשנותיה האחרונות התנדבה רות בבית החולים השרון, באגודה למען החייל ועוד.
רות נישאה לצבי טנא ולזוג נולד בן אחד (דורון טנא). נפטרה בשנת 2016 בפתח תקווה והובאה לקבורה בבית הקברות סגולה בעיר.
נושאי כתיבתה

כתיבתה של רות מתאפיינת ברגישות, עד כדי רגשנות. היא משלבת את המציאות העכשווית של בני הנוער עם התרפקות נוסטלגית על שנות הנעורים התמימות. בספריה ומאמריה היא מתייחסת לבעיות איתן מתמודד הנוער כמו אלימות ושכול.
ספריה

חלומו של דורון, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1964.
אבא שלי גבור, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1965.
טיס נולד במושבה, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1965.
נבחרת העצמאות, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1965.
דורון שלי: ארבעה-עשר סיפורים לפעוטות (איירה: אלונה פרנקל), הוצאת מסדה, 1966.
שי וגיל, הוצאת יבנה, 1967.
הסניטר, הוצאת אל"ף, 1969.
כומתות בצבעים, הוצאת אל"ף, 1969.
יום הולדת לדורון, הוצאת עפר, 1970.
הקיץ הארוך ביותר, הוצאת בוסתן, 1973.
חברות בארגונים

חברה בסומליו"ן.
חברה בארגון העולמי לסופרי ילדים (IBBY).
חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
לקריאה נוספת

אוריאל אופק, לקסיקון אופק לספרות ילדים, הוצאת זמורה ביתן, 1985.
הערות שוליים

↑  שמה המקורי של האם היה אסתר. מאחר שהייתה חולנית שינו הוריה של שמה לאלטה=המבוגרת וזאת כסגולה לאריכות ימים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309251705171  ISNI: 0000 0000 6845 3779  VIAF: 97224558   WorldCat (עם VIAF): 97224558 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רות טנא".
מערכת בקרת משיכה

מערכת בקרת משיכה (באנגלית: Traction control system, בקיצור: TCS), היא מערכת משנית לבקרת יציבות (ESP) בכלי רכב מנועי, המשמשת למניעת אובדן אחיזה של גלגלי הרכב בכביש. בקרת משיכה מופעלת כאשר המצערת ומומנט המנוע אינם תואמים.
במידה וגלגל מניע מחליק עקב העדר אחיזה, בקרת המשיכה תפחית את כוח המנוע המגיע לגלגל המחליק באמצעות בלימה של הגלגל המחליק או הפחתת כוח המנוע באמצעות שליטה על המנוע. לאחר תאוטת הגלגל תחודש האחיזה והרכב יוכל להאיץ קדימה בבטחה ובמהירות.
מערכת בקרת המשיכה מבצעת פעולה הדומה לנעילת דיפרנציאל אך נדרשת החלקה בטרם תתבצע הנעילה כך שהמהירות העוברת בתחילה לגלגל המחליק תנותב לגלגל בעל האחיזה באמצעות הדיפרנציאל ולאחר כי הגלגל המחליק נבלם באמצעות מערכת בקרת המשיכה והבלמים של הרכב.
הפעולות שהמערכת נוקטת כוללות אחד או יותר מהשלבים הבאים:
כוח הבלימה מופעל על גלגל אחד או יותר
הפחתה או הפסקה של רצף ניצוצות לצילינדר אחד או יותר
הפחתת דלק לצלינדר אחד או יותר
סגירת המצערת, במידה ואפשרות זו קיימת ברכב
ברכבים בעלי מגדש טורבו, הדחף נשלט על ידי סולנואיד והוא משמש על מנת להפחית את הדחף וכתוצאה מכך מפחית את עוצמת המנוע
בדרך כלל, מערכת בקרת משיכה חולקת את חיישן מהירות סיבוב הגלגל עם מערכת ה-ABS.
מנחם ולדמן

| --- | --- |
הרב מנחם ולדמן
הרב מנחם ולדמן
 לידה:  1 ביולי 1954 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל, אתיופיה
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית, ציונות דתית 
 רבותיו:  אריה בינה, ישראל גוסטמן, שלום אייזען
 
 תפקידים נוספים:  רבו של מושב ניר עציון, ראש מכון שבות עם,
 
הרב מנחם הכהן ולדמן (נולד בל' בסיוון ה'תשי"ד, 1 ביולי 1954) הוא רבו לשעבר של המושב השיתופי ניר עציון, מייסד מכון שבות עם בימין אורד, דיין בבתי דין לגיור ואב בית דין, נציג הרבנות הראשית לעניין יהדות אתיופיה ובני הפלאשמורה בפרט וחוקר יהדות אתיופיה.
ביוגרפיה

נולד ב־1 ביולי 1954 בחולון לזאב ולנקה, זוג ניצולי שואה, ובגיל 3 עבר עם הוריו להתגורר ברמת גן. למד בבית הספר יבנה בעיר, ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים, בה נקשר ולדמן ל-ראש הישיבה הרב אריה בינה, ובו הוא רואה את אחד מרבותיו המובהקים עד היום. לאחר לימודיו בנתיב מאיר חָבַר לקבוצה מתלמידי הישיבה, ובהדרכתו של הרב בינה, הקימו את ישיבת ההסדר בגולן, בה למד עד לשנת 1976, ובמסגרתה נלחם במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1976, ביחד עם עוד 4 חברים שסיימו את לימודיהם בישיבות הגולן והר עציון, החל את לימודיו בישיבת נצח ישראל שבראשה עמד הרב ישראל זאב גוסטמן, רבו המובהק השני של ולדמן.
לאחר נישואיו לעמליה לבית רוזנפלד, למד ולדמן כשנה בישיבת מרכז הרב, ולאחר מכן עבר ללמוד כאברך בכולל של ישיבת הר עציון, והוסמך לרבנות על ידי רבנים שונים ביניהם הרב שלמה גורן, שהיה באותה עת הרב הראשי לישראל.
עם סיום לימודיו, בשנת ה'תשמ"א (1981), התמנה לרבו הראשון של המושב ניר עציון. בתפקידו זה התאים את העבודה בענפי המשק להלכה. כן כיהן כרב בית הספר האזורי השוכן בניר עציון. בנוסף פיקח על הכשרות בית המלון ומפעל הארוחות של המושב.
בשנת 1982, במהלך ביקור במרכז קליטה בעתלית הסמוכה ופגישה עם קבוצת עולים מאתיופיה, התוודע ולדמן לעדה האתיופית ולביתא ישראל. מאז פעל רבות לקליטת עולי אתיופיה בישראל, קשר קשרים עם בני העדה, למד את שפתם, וחקר את תולדות יהודי אתיופיה, מורשתם הדתית, ומעמדם ההלכתי. ולדמן רואה לדבריו בעלייתם וקליטתם של יהודי אתיופיה את מפעל חייו.
כיום מתגורר ולדמן בשכונת נווה שאנן בחיפה.
ספריו

לקט דעות חכמי ישראל בנושא ה"פלאשים", ניר עציון ה'תשמ"ג (47 עמודים)
יהודי אתיופיה - עדת "ביתא ישראל", הוצאת ג'וינט ישראל ה'תשמ"ה (77 עמודים). מהדורה נוספת פורסמה בשפה האנגלית
מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, הוצאת משרד הביטחון ה'תשמ"ט (364 עמודים)
נישואין וגירושין אצל יהודי אתיופיה – לאור הלכה, ניר עציון ה'תש"ן (70 עמודים)
מאתיופיה לירושלים - יהודי אתיופיה בעת החדשה, הוצאת משרד החינוך והתרבות ה'תשנ"ב (255 עמודים)
תפילות ובית הכנסת במסורת יהודי אתיופיה ובמסורת ישראל, הוצאת משרד החינוך והתרבות ה'תשנ"ד (54 עמודים)
השבים לציון - סיפורם של יהודי אתיופיה המכונים "פלשמורה", הוצאת הוועד הציבורי להצלת שארית יהודי אתיופיה ועמותת מכנף לציון, ה'תשנ"ה (16 עמודים)
בני ה"פלשמורה" ושיבתם ליהדות לאור ההלכה, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"א (79 עמודים)
העולים החדשים מאתיופיה - קליטה רוחנית והשבה ליהדות לקט מקורות, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"ג (37 עמודים)
סדר ברכות, עורכים: הרב מנחם ולדמן וזאודו ברהן, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"ד (32 עמודים; בעברית ובאמהרית)
הלכות טהרת המשפחה, עורכים: הרב מנחם ולדמן וזאודו ברהן, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"ה (44 עמודים; בעברית ובאמהרית)
גיור ילדים ובני נוער - לקט מקורות, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"ה (21 עמודים)
תוכנית הכנה לקראת גיור עבור בני נוער יוצאי חבר העמים, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"ה (26 עמודים)
הגיור בישראל - בין המצוי לרצוי - דברים שנאמרו ביום עיון בנושא, הוצאת מכון שבות עם ה'תשס"ז (40 עמודים)
הגדת אתיופיה - הגדה של פסח, הוצאת קורן ה'תש"ע (195 עמודים). מהדורה נוספת פורסמה באנגלית
מושגים ביהדות, הוצאת מכון שבות עם והסוכנות היהודית, ה'תשע"א (82 עמודים)
תולדות יהודי אתיופיה, אמנה ירושלים (11 עמודים בעברית+21 עמודים באמהרית)
מסע אל שארית יהודי אתיופיה, בהוצאת מכון בן צבי ה'תשע"ה
הממתינים לציון, בהוצאת טובי ה'תשע"ו
הערות שוליים

↑  הרב הראשי לישראל שלמה גורן-שט' (1) - הרבנות הראשית - שוטף - כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 228
↑  הרב הראשי - שלמה גורן - רב' (1) - ענייני הרבנות הראשית - כרך א' - 1981, באתר ארכיון המדינה, עמ' 210
↑  הגדה מיוחדת עם סיפור יהדות אתיופיה, תפילותיה, מורשתה וקורותיה בדורות האחרונים, כסיפור יציאת מצריים של דורנו. לדברי הרב ולדמן, הרעיון לערוך את ההגדה הגיע בעקבות העובדה שליהודי אתיופיה היה סדר משלהם מחד, ומאידך התגבשה מצדו ההבנה שיש לחבר אותם למסורת מקובלת ובעלת המשכיות. לשם מימוש הרעיון התבסס ולדמן על הדמיון הרב שהוא רואה בין יציאת יהודי אתיופיה ובין יציאת מצרים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298848405171  ISNI: 0000 0000 6647 332X  LCCN: n85171044  SUDOC: 032026234  VIAF: 66534021   WorldCat (עם VIAF): 66534021
אושר ביטון

| --- | --- |
 לידה:  1998 (בן 27 בערך)
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 
אושר ביטון (נולד ב-1998) הוא זמר ישראלי.
חיים אישיים

ביטון מתגורר בבית שאן.
דיסקוגרפיה

2024: כמה טוב שבאת
הערות שוליים

1 2 3 4 5  שיר-לי גולן, 30 ק"ג פחות: מסע ההרזיה המדהים של הזמר אושר ביטון, באתר ynet, 14 באוגוסט 2019
↑  סקעת לא היה נוכח בהצבעה ולכן כל שופט העניק 10% מההצבעות
↑  בסוף המופע הודחה קלרה סבג בעוד ביטון ניצל על ידי השופטים
↑  דודי פטימר, רגע אחרי "הכוכב הבא לאירוויזיון": אושר ביטון מוציא שיר ראשון, באתר חדשות 13, ‏30 בינואר 2019
↑  בר חיים, בעברית ובערבית: הדואט העוצמתי של ואלרי חמאתי ואושר ביטון, באתר עכשיו 14, 30 באוגוסט 2023
↑  קיץ ברבנר, ‏דודו פארוק מתהפך: אורי קומאי חוזר בדואט ים תיכוני עם אושר ביטון, באתר מעריב אונליין, 19 בספטמבר 2023
↑  "זו הייתה אמורה להיות השנה הכי שמחה בחיים שלנו. הכל נגדע", באתר ‏מאקו‏, 8 במרץ 2024
↑  גיל משעלי, ‏העקיצה של אנה זק לנועה קירל בשיר החדש: "ברור על מי היא מדברת", באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2024
מטה אהרן

פריחת מטה אהרון, איור משנת 1728
מַטֶּה אַהֲרֹן, על פי המקרא, הוא מטה שהיה שייך לאהרן הכהן, ממנו צמחו ממנו פרחים ושקדים כדי להורות על כך ששבט לוי הוא השבט הנבחר מבני ישראל על ידי אלוהים. המטה נשמר במשכן בקודש הקודשים, לאות על הבחירה באהרון ובשבט לוי.
המטה מוכר בעיקר כמטה שבזריקתו הופך לנחש.
לאחר בניית בית המקדש שכן מטה אהרן בדביר יחד עם ארון הברית. לפי ספרות חז"ל, מטה אהרן נגנז על ידי יאשיהו מלך יהודה, יחד עם ארון הברית, שמן המשחה, צנצנת המן, ועכברי וטחורי הזהב ששלחו הפלשתים.
מטה אהרון במצרים

אהרון השתמש במטה בסיפורים מוקדמים יותר במקרא, כשמשה ואהרון התייצבו מול פרעה בדרישה לשחרר את בני ישראל ממצרים, שימש המטה לביצוע מעשה מופת לבקשת פרעה: ”וַיֹּאמֶר ה' אֶל-מֹשֶׁה וְאֶל-אַהֲרֹן לֵאמֹר: כִּי יְדַבֵּר אֲלֵכֶם פַּרְעֹה לֵאמֹר, תְּנוּ לָכֶם מוֹפֵת; וְאָמַרְתָּ אֶל-אַהֲרֹן, קַח אֶת-מַטְּךָ וְהַשְׁלֵךְ לִפְנֵי-פַרְעֹה – יְהִי לְתַנִּין” (שמות ז', ט), ואכן מטה אהרון הפך לתנין (המילה תנין בלשון התנ"ך מתארת כל סוג זוחל, אך גם כן הכוונה לנחש). גם חרטומי מצרים משליכים את מטותיהם בלהטיהם ויהיו לתנינים, לאחר מכן בולע המטה את מטותיהם.
לפי חז"ל, מטה אהרן נעשה לנחש, בעוד שחרטומי מצרים שהשתמשו בכישוף היו מעלימים מטותיהם ובמקומם היה מופיע נחש. בנוסף לזה בלע מטה אהרן את מטות החרטומים שלא יאמרו שדרכם של בעלי חיים לאכול זה את זה, אלא ששב ונעשה למטה ואז בלעם.
מטהו של אהרון נזכר גם במכה הראשונה בעשר המכות – מכת דם: ”וַיֹּאמֶר ה' אֶל-מֹשֶׁה: אֱמֹר אֶל-אַהֲרֹן קַח מַטְּךָ וּנְטֵה-יָדְךָ עַל-מֵימֵי מִצְרַיִם עַל-נַהֲרֹתָם עַל-יְאֹרֵיהֶם וְעַל-אַגְמֵיהֶם וְעַל כָּל-מִקְוֵה מֵימֵיהֶם – וְיִהְיוּ-דָם” (שמות ז', יט), וכן במכות צפרדע וכינים.
יש דעה במדרש שמטה זה היה גם מטהו של משה:
כשעשה בו אהרן נסים, נקרא על שמו, שנאמר (שמות ז', יב): מטה אהרן.
ובזמן שעשיתי אני בו נסים, נקרא על שמי.
ובזמן שהקדוש ברוך הוא עושה נסים, נקרא על שמו, שנאמר: ומטה האלהים.
המטה במחלוקת קורח

לפי הכתוב בתורה, מחלוקת קורח ועדתו על מינוי אהרן הביאה את העם להלין על משה ואהרן שהביאו עליהם את הרעה הזאת והמגפה אשר פרצה בקרבם. בעקבות אירוע זה מצווה אלוהים על משה לקחת מטה מכל אחד משנים-עשר השבטים ולהניח את המוטות באוהל מועד:
דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְקַח מֵאִתָּם מַטֶּה מַטֶּה לְבֵית אָב מֵאֵת כָּל נְשִׂיאֵהֶם לְבֵית אֲבֹתָם שְׁנֵים עָשָׂר מַטּוֹת אִישׁ אֶת שְׁמוֹ תִּכְתֹּב עַל מַטֵּהוּ. וְאֵת שֵׁם אַהֲרֹן תִּכְתֹּב עַל מַטֵּה לֵוִי כִּי מַטֶּה אֶחָד לְרֹאשׁ בֵּית אֲבוֹתָם. וְהִנַּחְתָּם בְּאֹהֶל מוֹעֵד לִפְנֵי הָעֵדוּת אֲשֶׁר אִוָּעֵד לָכֶם שָׁמָּה. וְהָיָה הָאִישׁ אֲשֶׁר אֶבְחַר בּוֹ מַטֵּהוּ יִפְרָח וַהֲשִׁכֹּתִי מֵעָלַי אֶת תְּלֻנּוֹת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר הֵם מַלִּינִם עֲלֵיכֶם.
מטה אהרן שייצג את שבט לוי במשכן הוא היחיד שפורח:

”וַיְהִי מִמָּחֳרָת וַיָּבֹא מֹשֶׁה אֶל אֹהֶל הָעֵדוּת וְהִנֵּה פָּרַח מַטֵּה אַהֲרֹן לְבֵית לֵוִי וַיֹּצֵא פֶרַח וַיָּצֵץ צִיץ וַיִּגְמֹל שְׁקֵדִים.” (ספר במדבר, פרק י"ז, פסוק כ"ג)
לאור הנס שנעשה מצווה משה לשים את מטה אהרן במשכן:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל-מֹשֶׁה: הָשֵׁב אֶת-מַטֵּה אַהֲרֹן לִפְנֵי הָעֵדוּת לְמִשְׁמֶרֶת לְאוֹת לִבְנֵי-מֶרִי; וּתְכַל תְּלוּנֹּתָם מֵעָלַי וְלֹא יָמֻתוּ.
המטה במחלוקת קורח > סמליות השקד

לפי אירוע זה, נראה שאלוהי המקרא חיבב את השקד (אולי בשל פריחתו המוקדמת, בזמן שרוב שאר עצי הארץ עוד חשופים מהחורף). בחורבת תימן נמצא על כד ציור עץ שבצמרתו שקד גדול, משני צדדיו יעלים (מוטיב העץ והיעלים), ומהצד השני של הכד כתובת (שלא קשורה ישירות לציור) ”ליהוה שמרן ולאשרתה”. אתר הפולחן בית אל־לוז מציג קשרים שונים בין עץ השקד, אשרה ופולחן אלוהי ישראל באתר, ואף השם Prunus amygdalus מקורו בצירוף השמי "אם גדולה" או השומרי ama.gal (באותה משמעות), ומתייחס ככל הנראה להיותו של השקד ייצוג לאלה האם, תפקיד שמילאה אשרה. ייתכן קשר בין מקור מנורת המקדש לעץ השקד, שמתבטא גם בפריחת מטה אהרן דווקא כשקד.
משמעות מבחן המטה בספרות הרבנית

מהפסוקים לא ברור אם מבחן המטה בא לחזק את בחירת שבט לוי או את בחירת אהרון וצאצאיו בתור כהנים. רמב"ם ורש"י חלקו בתשובתם לשאלה זו:
רמב"ן (במדבר, פרק יז, פס כ"ה): "ואין המטה הזה אות רק על מטה לוי שנבחר משאר השבטים, לא על אהרן שתהיה לו הכהונה".
רש"י (במדבר, פרק יז, פס כ"ה): "למשמרת לאות" – לזיכרון שבחרתי באהרן הכהן ולא יילונו עוד על הכהונה.
רמב"ן טוען כי פריחת המטה מסמלת את בחירת כל שבט לוי לעבודת המשכן ולא רק את בחירת אהרון.
לעומת זאת רש"י טוען כי פריחת המטה מדגישה את בחירת אהרון לעבודת הכהונה למען הסר ספק.
הרב ד"ר מרדכי סבתו מעלה במאמרו "הכוהנים, הלוויים ומעשה העגל" את השאלה האם בחירתו של אהרון ושבט לוי היא בחירה סגולית או בחירה שתלויה במעשים?
לפי הפשט (ספר במדבר י, פסוק ח) כל בן משבט לוי היה אמור לעבוד בעבודת הכהונה בזכות מעשיהם בחטא העגל. והמסקנה של המאמר היא שהלווים אכן נבחרו בזכות מעשיהם בחטא העגל אך שרק אהרון ובניו נבחרו לעבודת הכהונה בזכות סגולה (=זכות מולדת).
מורשת

מטה אהרן הוא גם שמו העממי של הצמח לופית מצויה ממשפחת הלופיים על שום השזרה דמוית מקל כפוף בראשו.
מורשת > אזכור במדיות אחרות

מטה אהרון מוצג בסדרה "שכונה" כ"אוצר הכהנים", ויש לו יכולות רבות כמו לעצור עצמים, כמו קליעי אקדח, לזכות בלוטו, לנצח במשחקי וידאו ועוד.
ראו גם

מטה אסקלפיוס
מטה הרמס
נחש הנחושת
פרשת קרח
הערות שוליים

1 2 3  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 47 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 32, 47 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 48–50 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  L. Yarden, The Tree of Light: A Study of the Menorah – the Seven-branched Lampstand, East and West Library, 1971
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 51 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  הרב ד"ר מרדכי סבתו, הכהנים הלווים ומעשה העגל, מכללת הרצוג
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
מחלקת מעל"ח

| --- | --- |

סמל המחלקה
 פרטים
 כינוי:  מחלקת מערכות לחימה
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 סוג:  יחידת מחקר ופיתוח
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־65 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  מהנדסים, חובלים
 פיקוד
 יחידת אם:   מספן הציוד  חיל הים הישראלי
 דרגת המפקד:   אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  אל"ם ג.
מחלקת מעל"ח (מערכות לחימה) היא יחידה טכנולוגית בתוך מספן הציוד האחראית על פיתוח כלל מערכות הלחימה בחיל הים. האוכלוסייה המרכזית מורכבת בעיקר מעתודאים למקצועות ההנדסה וחובלים. היחידה ממוקמת במפקדת חיל הים בקריה. בראשה עומד אלוף-משנה ג'.
הקמה ומערכות ראשונות > טיל ה"לוז"

בשלהי מלחמת העצמאות, לא היו לשירות הימי (טרם הקמת חיל הים) ספינות מלחמה ייעודיות. ולכן הסבו ספינות מעפילים על ידי הוספת תותחים. לאחר עזיבת הבריטים, "ירש" חיל הים בנמל חיפה 3 ספינות משמר שנכנסו לשירות ביוני 1948. גרשון זק, מפקד השירות הימי, הציע ליוחאי בן-נון (שהקים קודם לכן את החוליה לחבלה ימית) להקים יחידת קומנדו. לרשות היחידה הועברו מספר סירות נפץ מהירות הנוסעות 300 ק"ג חומר נפץ. המפעיל היה אמור להכווין את הסירה עד כ-100 מטר לפני הפגיעה, ולקפוץ למים.
ב-22 באוקטובר 1948, במהלך מבצע יואב, תצפית אווירית גילתה שתי אוניות מצריות עמוסות בחיילים בדרך לחוף עזה. לצורך כך, בדחיפות הצטרפו הלוחמים לאח"י מעוז, עם שלוש סירות נפץ במטרה לפגוע בספינות: האמיר פארוק, אוניית הדגל של הצבא המצרי, ואת שולת המוקשים שהתלוותה אליה.
תחת אש מקלעים, הלוחמים הצליחו לקרב את הסירות נפץ עד 50 מטר לספינות המצריות, לפני שקפצו למים וכך הצליחו להטביע את "אל-אמיר פארוק". לאחר אובדן האמיר פארוק לא ניסה הצי המצרי לחדור למים הטריטוריאליים של ישראל. יוחאי בן נון קיבל את עיטור הגבורה על פעולה זו.
לאחר המלחמה פנה יוחאי בן־נון לחיל המדע (חמ"ד, לימים רפא"ל) וביקש למצוא דרך לבצע את המשימה בלי לחשוף את הלוחמים לסכנת מוות. צוות בהובלת יונתן מס מחמ"ד התחילו לעבוד על פיתוח של סירת נפץ שתוכל להיות מונהגת מרחוק. אולם הניסויים שערכו הראו שהרעיון אינו מתאים לתנאי הים הפתוח. בשל קשיים אלו, החלו לחשוב על אפשרות “להעביר” את מטען הנפץ מעל המים, וכך נבנתה הדרך לפיתוח של טיל ג־25 מונחה מרחוק בעזרת ג'ויסטיק ונתב אופטי.
לקוחותיו הראשונים של רפא"ל היו חיל האוויר וחיל התותחנים. אולם לאחר זמן, למרות הניסויים המוצלחים החילות ויתרו על הטיל, ששמו שונה ל"לוז".
הקמה ומערכות ראשונות > התפתחות תפיסת הסט"יל

בסוף שנות ה-50 הצטיידו ציי ערב בספינות אוסה וקומאר מתוצרת ברית המועצות, שחימושן העיקרי היה טילי סטיקס עם רב"ת מכ"מי עם טווח פעולה של כ-40 ק"מ. חיל הים, שבתקופה זו היה בבעלותו שלוש משחתות ופריגטות, ספינות טורפדו ונחתות טנקים, הבין כי כדי להתגבר על העדיפות הכמותית והטכנולוגית של ציי ערב, עליו לפתח תורת לחימה חדשה.
חיל הים שנציגיו היו בניסויים, החליט לאמץ את הטיל. וכבר בשנת 1959 נעשה ניסוי מוצלח על גבי המשחתת אח"י אילת. הקושי המרכזי בהמשך הפיתוח הטיל עבור חיל הים הוא להקטין את הרתע של המנוע הרקטי שלו בכדי שיהיה ניתן לשגרו מכלי שיט קטן.
וכך התגבשה התוכנית, לייצר מספר רב של ספינות סער קטנות, מהירות ועם טיל הקנדה. הוקמה מנהלת "פרויקט שלכת" ובסוף התהליך בשנת 1965 נחתם חוזה עם המספנה של פליקס אמיו בשרבור של הבאת 12 ספינות.
בשנת 1962 במצרים התקיים ניסוי של טיל קרקע-קרקע שפותח בסיוע מדענים גרמנים. בעקבות זאת התקבלה ההחלטה על פיתוח טיל קרקע-קרקע ברפא"ל בדחיפות. וכך המשך הפיתוח של ה"לוז" הועבר לתעשייה אווירת בראשות אורי אבן טוב. עם קבלת הפרויקט, החליטו להחליף את הנתב האופטי בראש ביות מכ"ם פעיל למחצה ושילבה עם מד גובה מכ"מי, וכך הפך ה"גבריאל" לטיל מונחה מכ"ם. פיתוח הטיל הושלם ב-1969. אורי אבן טוב קיבל את פרס ביטחון ישראל על הישג זה.
במלחמת יום הכיפורים טיבעו טילי הגבריאל 13 ספינות אויב. טיל הגבריאל שימש כנשק התקיפה העיקרי של חיל הים במשך שלושה עשורים.
הקמה ומערכות ראשונות > לוחמה אלקטרונית

בשנת 1961 מתמנה סא"ל יצחק שושן לראש ענף גנ"ק (גילוי, ניווט וקשר). יצחק שלמד באקדמיה של צי הצרפתי בברסט ונחשף למערכות הל"א שפעלו במלחמת העולם השנייה משכנע את שלמה אראל (שהיה רמחצ"ד) להקצות תקן של מהנדס אלקטרוניקה עבור חקר הלוחמה האלקטרונית. צמח חירות, שעובד באות התקופה בפיתוח טיל הגבריאל ממונה לתפקיד.
העבודת מטה הראשונה שלו הייתה לבדוק את ההנחה של פיקוד חיל הים שכלי שיט קטנים בטוחים מפני טיל הסטיקס. וזאת מפני שמכ"ם לא יוכל לזהות מטרה בסביבה הימית. המחקר שלו הוכיח שהטיל אכן מהווה איום ממשי גם על כלי שיט קטנים.
המודיעין על הראש ביות של טיל הסטיקס היה מועט מאוד, ולכן בכדי לחשוף את התכונות שלו עלה הצורך לייצר מערכת המגלה שידור מכ"ם (מגל"ם). בתקופה זו, אמצעי ל"א נחשבו סודיים ביותר בעולם, ועל כן צמח החליט לבנות אותו בארץ, על בסיס עודפי מכ"מים ממלחמת העולם השנייה. אחרי שרתם את אלת"א, רפא"ל ואלביט, תוך חצי שנה הותקן במשחתת אח"י אילת אב טיפוס המבצעי הראשון, שכונה "בת קול". לאחר מכן, על בסיס שיפור מערכת מחברה איטלקית, הצליחו לייצר מגל"ם משופר בשם "שלדג".
כמעט ללא תקציב, השתמש צמח במוצר של חברה בריטית שפיתחה רקטות מוץ לירי מסירות הצלה, עבור מחקר ואפיון רקטת המוץ עבור הטעיית הרב"ת. וכך רתם צמח את רפא"ל לייצר רקטת מוץ להטעיה ייעודית בשם "אבשלום".
הקמה ומערכות ראשונות > גילוי מטרות

המכ"מים הראשונים של חיל הים נרכשו עם הסטילים מחברת תומפסון-CSF . לאחר מלחמת ששת הימים, על רקע האמברגו הצרפתי ותכנון של בניית ספינות סער 4 במספנות ישראל הוחלט לפתח מכ"ם ישראלי. את היוזמה לפיתוח המכ"ם הדגון, רקח חרות צמח עם נינו לוי מנכ"ל אלתא (אלקטרוניקה תעשייה אווירית) בשנותיה הראשונות. המהנדס המרכזי בפרויקט היה סרג' לנדסמן, נחשב לאבי תורת המכ"ם בישראל, וקיבל על הפיתוח פרס ביטחון ישראל. עמוס דגן כיהן כראש ענף אלקטרוניקה הוביל את הפיתוח ועל מעורבותו זו זכה בשנת 1974 בפרס ביטחון ישראל.
מלחמת יום כיפור

עקב כל אלה, הבין חיל הים שהסטי"לים פגיעים והפנה משאבים נוספים לענף לוחמה אלקטרונית, להמשך פיתוח ושדרוג האמצעים. כמו כן, גיבש התמודדות טקטית אל מול הטיל שיבוא לידי ביטוי בקרב לטקיה.
במלחמת יום כיפור, בעזרת מערכות הלחימה הצליחו הסטי"לים להיות עם יוזמה התקפית. למרות שטילי הסטיקס הסובייטים היו ארוכי טווח ביחס לטילי הגבריאל, טווח של 20 ק"מ. ובכדי להגיע למגע נאלצו כלי השיט של חיל הים לצמצם מרחק מה שהעלה את פגיעותם, אך מעטפת הל"א סיפקה להם הגנה בשלב זה, עד שהספינות הגיעו לטווח ירי, ופגעו בכל כלי השייט.
לאחר מלחמת יום כיפור המשיך חיל הים בתהליך ההתעצמות. למערכת הנשק "גבריאל" הוספו טילי "הרפון" אמריקאים. בשנת 1991 בוצע ניסוי מבצעי ראשון של "טיל נגד טילים" - הברק, בפיתוח של רפאל.
הפגיעה באח"י חנית

במהלך מלחמת לבנון השנייה, חזבאללה שיגרו אל עבר אח"י חנית טיל נגד ספינות מדגם C-802. הטיל פגע במנוף שנמצא בירכתיים,אש פרצה בתאי המגורים מתחת לסיפון מנחת המסוקים וארבעה חיילים נהרגו. תחקיר האירוע העלה כי היו ליקויים נוספים במכשור הספינה באותו היום שהיו אמורים להשביתה. אחד מהם הוא תקלה במכ"ם המרכזי של הספינה לגילוי טילים ומטוסים, תקלה שלא דווחה למפקד הספינה.
אירוע הפגיעה, הגביר את המודעות להשתנות התפיסתית של האויב במסגרתה נדד האיום ליבשה, והדגיש עוד יותר את הצורך ביכולות ההגנה העצמית של הספינה. מאז מערכות רבות בחיל הים שודרגו.