stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אזקיאל קבזה דה בקה
קריירה פוליטית

בשנת 1900, הפך בקה לפעיל של המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1912, עם הצטרפותה הרשמית של ניו מקסיקו למדינות ארצות הברית, מונה בקה לסגן המושל ויליאם מקדונלד. בתקופת כהונתו, פיתח את חוקת המדינה, תוך מאבק למתן חינוך דו-לשוני (באנגלית ובספרדית) לכל אזרחיה. לאחר שכהונתו של מקדונלד הגיעה לקיצה, הציעו תומכי המפלגה הדמוקרטית בניו מקסיקו לבקה להפוך למושל השני של המדינה. תחילה סירב, אך במרוצת הזמן נענה לבקשת המפלגה, והושבע לתפקיד המושל, ב-1 בינואר 1917.
הוא נפטר ב-18 בפברואר 1917, בעת כהונתו, מחלות בריאותיות רבות. הוא נטמן בבית העלמין בהר קאלווארי בלאס וגאס, עיר הולדתו. לאחר שנפטר, נבנה מחוז חדש בניו מקסיקו לזכרו, מחוז דה בקה.
הערות שוליים

1 2  EZEQUIEL CABEZA DE BACA, אתר ההיסטוריה של ניו מקסיקו
↑  The Washington times. [volume, February 19, 1917, COMPLETE AFTERNOON EDITION, Page 7, Image 7]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1199548154  SNAC: w66b18mw  VIAF: 4539157416834616710005   WorldCat (עם VIAF): 4539157416834616710005
אופקים חדשים

ערך זה עוסק בקבוצת אמנים. אם התכוונתם לגשושית של נאס"א, ראו .
מודעה לתערוכה הראשונה בעיצוב מרסל ינקו
"אופקים חדשים" (בפרסומיה אוית השם כאפקים חדשים) הייתה קבוצת אמנים שפעלה בישראל בשנים 1948–1963 וביקשה לעודד את השפעת האמנות הבינלאומית על האמנות החזותית בישראל. תרומתה העיקרית הייתה בגיבוש סגנון ציור ופיסול לירי, בעל סממנים של הפשטה.
סגנון אמנותי

שלושת האמנים הבולטים בקבוצה והמזוהים עמה יותר מכל היו יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי. הבולט ביניהם היה יוסף זריצקי, שהיה המנהיג, האמן המרכזי והאידאולוג של הקבוצה. אמנים רבים נוספים נמנו אף הם על קבוצה זאת (אם כמייסדים ואם כמצטרפים). בין אלה ניתן למצוא את חיים קיוה, מרדכי אריאלי, אביגדור לואיזאדא, פנחס אברמוביץ, אהרון כהנא, צבי מאירוביץ, מרסל ינקו, משה קסטל, דב פייגין, יחיאל שמי, יעקב וכסלר, רוברט בזה, אבשלום עוקשי, אברהם נתון, שמואל רעיוני ואחרים.
ייחודה העיקרי של הקבוצה היה גיבוש חבריה סביב גישה כללית - העדפת האוניברסלי והבינלאומי על החברתי והמקומי. למרות מאפיינים אוונגרדים בקבוצה, היא אומצה עד מהרה על ידי הממסד האמנותי (ובפרט על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות) וחבריה הפכו לנציגיה הבולטים של המדינה בתערוכות בינלאומיות שאליהן הוזמנו נציגי ישראל. בהעדפתם את האוניברסלי על המקומי, השפיעו חברי הקבוצה, על כל הפעילות האמנותית בארץ. זריצקי הסביר בקטלוג התערוכה הראשונה של הקבוצה כי מטרתה היא "להסביר לקהל את דרכיה וצורותיה של האמנות החדשה, ולהחדיר בו ערכי אמת אלה למען יוכל לעכלם ויצעד קדימה יחד איתנו".
מקור ההשפעה החזק על חברי הקבוצה הייתה האמנות האירופית המופשטת, ובייחוד השפעת האמנות הצרפתית של פיקאסו וז'ורז' בראק, אשר היו מחלוצי ההפשטה. השאיפה לאוניברסליזם הביאה את האמנים להתרכז באמנות שנחשבה בעיניהם באותה עת כאוונגרד אמנותי מתקדם. אמנות אשר תתבסס על האלמנטים הכי בסיסים והכי טהורים של ציור: קו, מרקם, צבע, קומפוזיציה. התנועה הציגה גרסה מקומית לסגנון הציור המופשט שהיה מפותח באירופה ובארצות הברית זה מכבר. להדגיש כי אמני הקבוצה הושפעו מן המופשט הפריזאי של שנות החמישים והשישים ודומה שהתעלמו מן האקספרסיוניזם המופשט של אסכולת ניו יורק. רוב חברי הקבוצה כלל לא הגיעו לאמנות מופשטת "טהורה", אלא להפשטה בעלת זיקה לנוף המקומי. במרוצת השנים גדל מספרם של הפסלים בקבוצה משלושה שהציגו בתערוכה הראשונה לשישה ובהדרגה תפס הפיסול מקום חשוב לצד הציור.
סגנון הציור האקספרסיבי של הקבוצה, שימש פעמים רבות מסגרת לציור בעל מאפיינים לאומיים שונים. יוסף זריצקי, לדוגמה, יצר בשנים אלו סדרות של ציורים הנושאים שמות של יישובים וקיבוצים כגון "יחיעם" (1951) ו"נען" (1950-1952) ובהם הפשטה צורנית של הנוף. דב פייגין יצר פסל מופשט בשם "אלומות" (1956), כך גם מרסל ינקו, אשר פיתח סגנון פיגורטיבי-אקספרסיבי המציג "חיילים" או "צופרי אזעקה". אחרים, כמו משה קסטל ואהרון כהנא, הוסיפו לסגנון מוטיבים "מזרחיים" בהשפעה של האמנות הכנענית.
מחברי הקבוצה

הרשימה להלן כוללת את שישה עשר האמנים המייסדים ועוד שבעה שהצטרפו והשתתפו ברבות מן התערוכות של הקבוצה. אין הרשימה כוללת ארבעה אמנים (רוברט בזה, אהרון גלעדי, ז'אן דוד ואריה נבון) שנמנו עם מייסדיה אך פרשו כעבור זמן לא רב, כמו גם אמנים אורחים שהוזמנו לעיתים להציג בתערוכותיה.
אברהם נתון
אהרון כהנא
אריה ארוך
אביגדור לואיזאדא
פנחס אברמוביץ
מרדכי אריאלי
יצחק דנציגר
יעקב וכסלר
יוסף זריצקי
אביגדור סטימצקי
יוחנן סימון
צבי מאירוביץ
מרסל ינקו
רות צרפתי
קוסו אלול
חיים קיוה
משה קסטל
יחזקאל שטרייכמן
משה שטרנשוס
יחיאל שמי
דב פייגין
אבשלום עוקשי
שמואל רעיוני
לקריאה נוספת

גילה בלס, אפקים חדשים, הוצאת פפירוס, תל אביב, 1980. מהדורה שנייה מורחבת: אופקים חדשים, הוצאת מודן, 2014.
דורית לויטה, בנימין תמוז (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
יעקב גילדור, תערוכת קבוצת ציירי "אפקים חדשים" (עבודות על נייר), המשכן לאמנות חולון, 1983.
מרדכי עומר, "אופקים חדשים":פיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1996.
סמדר שפי, "אופקים חדשים - עשר שנות אמנות", נדפס בהעשור הראשון תש"ח - תשי"ח, 1997.
גדעון עפרת, "יוסף ואחיו", נדפס בביקורי אמנות, 2005.
גדעון עפרת, "הכנעניות הסודית של "אופקים חדשים", נדפס בביקורי אמנות, 2005.
מרדכי עומר, אמנות ישראלית בת זמננו - מקורות וזיקות, עם עובד, 2006.
דליה מנור, "יוסף זריצקי ורפי לביא: אמנים כמנהיגים", ישראל 15 (אביב 2009), עמ' 66-33.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
יניב שפירא, גילה בלס, אופק חדש לאופקים חדשים, המשכן לאמנות עין חרוד, 2016.
אליק מישורי, מ"אפקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2019.
הערות שוליים

↑  בתערוכה של שנת 1943, לדוגמה, הוצגו מעל 200 יצירות. ראו: בלס, גילה, אופקים חדשים, פפירוס, תל אביב 1980, עמ' 19.
↑  דבר השבוע, 12 בפברואר 1947.
↑  "מעת לעת", עתים, מס' 4, 31.10.1946.
↑  ראו:בלס, גילה, אופקים חדשים, פפירוס, תל אביב, 1980, עמ' 23.
1 2  סמדר שפי, "אופקים חדשים – עשר שנות אמנות", העשור הראשון: תש"ח-תשי"ח, יד יצחק בן צבי, 1997, עמ' 298-281
↑  קרע בקבוצת .אופקים חדשים־, דבר, 13 בינואר 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 329371  NLI: 987007266720605171  LCCN: no2013123718  VIAF: 149471144   WorldCat (עם VIAF): 149471144 
פתיחת התערוכה החמישית של אופקים חדשים במוזיאון תל אביב, נובמבר 1953. משמאל לימין?: נתון, ינקו, קולב, ז'אן קאסו (מחזיק בקטלוג), כהנא, אריאלי, זריצקי
אחוות הוורד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דייוויד מורל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  סנט מרטין פרס 
 תאריך הוצאה:  1984
 מספר עמודים:  365
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אודיסיאה
 תאריך:  2004
 תרגום:  אסף בארי
 סדרה
 הספר הבא:  מסדר האבן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002364287
 
אחוות הוורד (באנגלית: Brotherhood of the Rose) היא נובלה מאת דייוויד מורל, שפורסמה בשנת 1984. היא מהווה חלק ראשון בטרילוגיה.
שני הספרים הבאים בסדרה:
Fraternity of Stone (מסדר האבן)
The League of Night and Fog (אגודת הלילה והערפל)
תקציר עלילה

סול וכריס, שני יתומים, מאומצים על ידי סוכן חשאי ומאומנים כרוצחים שכירים. כאשר אביהם המאמץ מנסה לגרום למותם, שניהם משתמשים בידע הרב שצברו ובנאמנותם הרבה זה לזה כדי לשרוד.
עיבוד לסרט

בשנת 1989 נעשה עיבוד טלוויזיוני לספר. בתפקידים הראשיים כיכבו פיטר שטראוס ודייוויד מורס כסול וכריס (שנודעו גם בשם הקוד רמוס ורומולוס), רוברט מיצ'ם כג'ון אליוט וקוני סלקה כסוכנת המוסד אריקה ברנשטיין.
ביולי 2007, אולפני האחים וורנר רכשו את הזכויות ליצירת עיבוד קולנועי לספר, שייצא בשנת 2009.
הערות שוליים

↑  Warner Grabs Movie Rights to David Morrell’s Brotherhood of the Rose
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה

| --- | --- |

 שמות קודמים:  איגוד ישראלי לעיבוד נתונים
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1962–2009 (כ־47 שנים)
 
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה (בראשי תיבות: איל"א) היה ארגון של הפעילים בתחום המחשוב בישראל - עובדי מחשוב, חברות מחשוב וארגונים שהפעילו מחשבים, שפעל בשנים 1962–2009.
שורשי איל"א בארגון בשם "האיגוד למיכון משרדי" שהוקם ביוזמת המרכז למיכון משרדי, שהיה יחידת סמך של משרד האוצר לנושאי מיכון משרדי ומחשוב. ביולי 1962 שונה שמו של האיגוד למיכון משרדי ל"איגוד ישראלי לעיבוד נתונים" (בראשי תיבות: איל"ן). כיוון שהשם איל"ן שימש בעיקר ארגון אחר, שונה בשנת 1965 שמו של האיגוד ל"איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה" (בראשי תיבות: איל"א), ובראשי תיבות אלה היה האיגוד מוכר בכל יתר שנותיו, גם לאחר ששינה את שמו לשם "האיגוד הישראלי לטכנולוגיית המידע".
מטרות האיגוד, כפי שהוגדרו בתקנון שלו:
עם יושבי ראש ההנהלה של האיגוד נמנו מרדכי קיקיון (בשנים 1971–1972), מיכאל חנני ועמירם שור.
האיגוד היה בשנותיו הראשונה אגודה עות'מאנית, ובשנת 1987 שינה את מעמדו לעמותה.
מפעלים עיקריים של האיגוד היו:
כנס שנתי, שכלל תערוכה של ספקים בתחום המחשוב והרצאות מקצועיות שפורסמו בספר הכנס. הכנס הראשון נערך בדצמבר 1964 במכון ויצמן למדע ברחובות וכלל כ-400 משתתפים. כנסים נוספים התקיימו בעיקר בבנייני האומה בירושלים.
ירחון בשם "מעשה חושב", שהחל לצאת לאור ביוני 1972 בעריכתו של פרופ' אביעזרי פרנקל, ופורסמו בו מאמרים בנושאי מחשוב, בעיקר של העוסקים בכך בישראל ומעט מאמרים מתורגמים. הירחון יצא לאור עד לסוף המאה ה-20.
ימי עיון שעסקו בחידושים בתחום המחשוב.
הענקת פרס איל"א למובילי פרויקטים מצטיינים בתחום המחשוב.
הערות שוליים

↑  שלמה טירן, הקמת האיגודים המקצועיים – איל"א ואיגוד מנתחי מערכות, באתר של הלשכה לטכנולוגיות המידע בישראל
↑  תקנון איל"א, באתר "תולדות הדיגיטל בישראל"
↑  איל"א - איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  מעשה חושב, כרך א גיליון 1, באתר "תולדות הדיגיטל בישראל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308087605171
איגריצי

איגריצי (בהונגרית: Igrici) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית איגריצי קטנה משמעותית מ-1,302 תושבים בשנת 2005 עד 1,146 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-11%).
באיגריצי חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 20 |  |
| 1880 | 37 | 1,124 |
| 1910 | 39 |  |
| 1920 | 17 |  |
| 1930 | 7 |  |
| 1941 | 3 | 1,292 |
איגוד כללי של סופרים בישראל

| --- | --- |

 פעילות:  אגודה מקצועית של סופרים
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 http://www.sofrim.org/
 
איגוד כללי של סופרים בישראל, עמותה רשומה של סופרים ישראלים, הוקמה בשנת 1995, בשל חילוקי דעות באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, על קבלתם של סופרים שאינם כותבי עברית אל שורות האגודה. קבוצה של סופרים, חברי האגודה, בהם היושב ראש הראשון של האיגוד, המשורר והעורך יעקב בסר, חיים נגיד, פסח מילין, אריה סיון, יהודית כפרי ומרים איתן הקימו את האיגוד הכללי של הסופרים, אשר לשורותיו מתקבלים סופרים הכותבים בכל השפות.
היום כולל האיגוד כ-400 יוצרים הכותבים בעברית, כ-100 יוצרים הכותבים בערבית, כ-20 יוצרים הכותבים ברוסית ועוד מספר כותבי יידיש, צרפתית ואנגלית. האיגוד עורך ערבים ספרותיים, סדנאות כתיבה ומפגשים חד-שנתיים במסגרת סופי שבוע ספרותיים בבתי הארחה. כן מוציא האיגוד פעמיים בשנה כתב עת ספרותי בשם "גג", בעריכת ד"ר חיים נגיד, שהוקם בשנת 1998, כתב עת לתיאטרון עכשווי, "תיאטרון", בעריכת פרופ' גד קינר וד"ר חיים נגיד, שהוקם בשנת 2000 ויוצא לאור שלוש פעמים בשנה, והוצאת ספרים "ספרא", שהוקמה בשנת 2005. ביוזמתו ובעריכתו של חיים נגיד. בספרא רואים אור ספרי שירה, רומאנים (בהם רב המכר "אם החיטה" מאת מיקי בן-כנען), ספרי עיון וספרי מחזות. לאיגוד אתר אינטרנט, ובו מוקצה לכל חבר איגוד אתר משנה משלו.
בשנת 2009 ייסד חיים נגיד את פרס אס"י (פרס איגוד סופרי ישראל), הניתן לחמישה סופרים - ועיקרו הוצאת ספרם החדש והפצתו על ידי איגוד הסופרים.
ב-1 באפריל 2024 הגישה רשמת העמותות לבית המשפט בקשה לפירוק העמותה.
הערות שוליים

↑  בקשות לפירוק עמותות על ידי בית המשפט, ילקוט הפרסומים 12264, התשפ"ד, 1 באפריל 2024, עמ' 6932
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298538905171  ISNI: 0000 0001 2019 1404  LCCN: n99006916  VIAF: 139113931   WorldCat (עם VIAF): 139113931
אזקיאל בייזי

ג'וסיף אזקיאל בייזי (באנגלית: Joseeph Ezekiel Bassey; נולד ב-10 בנובמבר 1996 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בפטרוג'ט.
קריירת מועדונים

בייזי גדל באקדמיית הנוער אמה נטוק, ולקראת עונת 2013/2014 עבר לאקווה יונייטד מליגת העל הניגרית. לאחר עונה אחת באקווה יונייטד עבר בייזי לאנימבה, גם היא מליגת העל הניגרית. בעונת 2014/2015 זכה בייזי עם המועדון באליפות ניגריה, ונבחר לשחקן העונה של המועדון.
ב-31 בינואר 2017 הושאל לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, המשחקת בליגה הספרדית השלישית, עם אפשרות רכישה בתום ההשאלה.
קריירה בינלאומית

ב-17 בנובמבר 2015 ערך בייזי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, כשהחליף את סולימאן עבדולהי בדקה ה-83 בניצחון 2-0 על נבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תארים

אליפות ניגריה (1): 2014/2015
הערות שוליים

↑  Five things about Barcelona's Nigerian recruit Ezekiel Bassey באתר ESPN, ‏ 1 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  Ezekiel Bassey: The Nigerian speedster set to take Barcelona by storm באתר Goal, ‏ 1 בפברואר 2017 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איגוד הכדוריד הרוסי

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדוריד
 תחום השיפוט:  ארצי, רוסיה
 השתייכות:  פדרציית הכדוריד האירופית EHF, פדרציית הכדוריד הבינלאומית
 תאריך ההשתייכות:  1992
 מיקום המטה:  רחוב נרודנאיה 7, מוסקבה, רוסיה
 יושב ראש:  רוסיה סרגיי שישקארוב
 תאריך ייסוד:  1989 (הקמה) 2013 (שינוי שם)
 http://www.rushandball.ru/
איגוד הכדוריד הרוסי (ברוסית: Федерация гандбола России; בעבר: איגוד שחקני הכדוריד של רוסיה, Союза гандболистов Россия) הוא הגוף המנהל של נבחרת רוסיה בכדוריד, ליגות הכדוריד והטורנירים השונים ברוסיה שנערכים בתחום הכדוריד. האיגוד הוקם ב-1989 כיורש לאיגוד הכדוריד הסובייטי ונקרא בשם איגוד שחקני הכדוריד של רוסיה. במרץ 2013 הוחלט לשנות את שם האיגוד והוא נקרא בשם "פדרציית הכדוריד הרוסית".
היסטוריה

האספה המכוננת של איגוד הכדוריד נערכה ב-1989 וייסדה את איגוד הכדוריד של רוסיה עם 32 חברים משותפים. למנכ"ל האיגוד נבחר ולדימיר סלמנוביץ' מקסימוב, שהיה אלוף אולימפי ב-1976. במרץ 1992 נערכה האספה השנייה בוולגוגרד ונבחרו רשויות האיגוד. באותו מעמד נבחר נשיא האיגוד הראשון: אלכסנדר בוריסוביץ' קוז'וכוב. למנכ"ל האיגוד וסגן הנשיא נבחר ולדימיר מקסימוב. יורי פיודורוביץ' רזניקוב נבחר לסגן הנשיא, כאשר בוריס ניקולאייביץ' מקארוב נבחר למזכ"ל האיגוד.
ב-1992 איגוד הכדוריד הרוסי - כיורש פדרציית הכדוריד הסובייטית - היה לחבר רשמי בפדרציית הכדוריד הבינלאומית ופדרציית הכדוריד האירופית. מאז 1993 רוסיה היא משתתפת קבועה באליפויות אירופה וגביעי העולם בכדוריד.
על פי הדירוג העולמי הכדוריד הרוסי נמצא במקום השני בחשיבותו בעולם כשדירוג השיא הוא מקום ראשון: ב-1993, 1995, 1997 ובין השנים 1999–2002 וב-2005. הנבחרת הרוסית בכדורעף מדורגת תמיד באחד מחמשת המקומות הגבוהים, מאז 1993. נבחרת הנשים היא נבחרת הכדוריד הטובה בעולם ומדורגת במקום הראשון.
בשנת 2003 איגוד הכדוריד הרוסי ציין 75 שנה לכדוריד ברוסיה, יום שצוין בסדרת אירועים ששיאם היה במשחק ראווה של הנבחרת הרוסית מול נבחרת העולם. המשחק נערך בהיכל הספורט דינמו במוסקבה ונכחו בו 5,000 צופים.
במרץ 2013 האיגוד שינה שמו ל"פדרציית הכדוריד הרוסית".
תחרויות

ליגת העל הרוסית בכדוריד - תחרות הכדוריד הבכירה ברוסיה בה משתתפות כל מועדוני הכדורעף מן הליגה הבכירה. קיימת ליגה לגברים ונשים.
ליגת הכדוריד הראשונה ברוסיה - ליגת המשנה בכדוריד - אלופת הליגה מעפילה לסופרליגה הרוסית בכדוריד
נשיאי האיגוד

אלכסנדר קוז'וכוב (1991 - 2004)
ולדימיר מקסימוב (2004 - 2013)
ולדימיר נליובין (2013 - 2015)
סרגיי שישקאריוב (מ-2015)
איגוד חברות התקליטים העצמאיות

| --- | --- |

 מדינה:  בלגיה 
 מטה הארגון:  בריסל 
 נשיא:  מארק קיטקט
 יושב ראש:  פרנצ'סקה טרייניני
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 www.impalamusic.org
 
איגוד חברות התקליטים העצמאיות (באנגלית: Independent Music Companies Association; במקור: Independent Music Publishers and Labels Association; בראשי תיבות: IMPALA) הוא הארגון המרכזי המייצג חברות תקליטים עצמאיות באירופה. משרדי האיגוד נמצאים בבריסל, בלגיה.
נכון ל-2022, לאיגוד יש קרוב ל-6,000 חברים בה, כולל איגודים לאומיים שמאגדים חברות תקליטים עצמאיות (כגון איגוד המפיקים הפונוגרפיים הצרפתיים העצמאיים).
האיגוד מעניק מדי שנה 3 פרסים: פרס האלבום האירופי העצמאי של השנה, פרס התרומה יוצאת הדופן ופרס המכירות של IMPALA.
אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה

| סוג הסמכה | עד 2010 | מאז 2011 |
| --- | --- | --- |
|  כסף | 30,000 | 20,000 |
|  כסף ×2 | — | 40,000 |
|  זהב | 100,000 | 75,000 |
|  זהב ×2 | — | 150,000 |
|  יהלום | 250,000 | 200,000 |
|  פלטינה | 500,000 | 400,000 |
|  פלטניה ×2 | 1,000,000 | 800,000 |
הערות שוליים

↑  "About". IMPALA. ארכיון מ-2020-11-05. נבדק ב-18 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IMPALA Associations". IMPALA. ארכיון מ-2022-01-20. נבדק ב-12 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IMPALA Companies". IMPALA. ארכיון מ-2022-01-18. נבדק ב-12 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Awards - IMPALA". Impalamusic.org. 24 במרץ 2020. ארכיון מ-2022-01-18. נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  color, web.archive.org
↑  color, web.archive.org, ‏2015-09-24 (ארכיון)
אייל חזק

בקבוק סגור של Ansells Silver Jubilee Strong Ale משנת 1977
אייל חזק (באנגלית: Strong ale) הוא סוג של אייל, בדרך כלל מעל 5% אלכוהול בנפח ולעיתים גבוה יותר, בין 7 לבין 11%, המשתרע על פני מספר סגנונות בירה, כולל אייל ישן, יין שעורה ואייל ברטון. אייל חזק מיוצר ברחבי אירופה ומחוצה לה, כולל באנגליה, בלגיה וארצות הברית.
היסטוריה

אייל סקוטי שימש לראשונה ככינוי לאייל החזק למיניהם שיוצאו מאדינבורו במאה ה-18. אייל סקוטי מכונה לפעמים "wee heavy" בתרגום חופשי "כבד במקצת".
הערות שוליים

↑  Cornell, M. (2010). Amber, Gold & Black: The History of Britain's Great Beers. History Press. ISBN 978-0-7524-7594-3. נבדק ב-22 בדצמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dredge, M. (2014). Craft Beer World: A guide to over 350 of the finest beers known to man. Ryland Peters & Small. p. 547. ISBN 978-1-909313-37-8. נבדק ב-22 בדצמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Zainasheff, J.; Palmer, J. (2007). Brewing Classic Styles: 80 Winning Recipes Anyone Can Brew. Brewers Publications. p. 219. ISBN 978-0-9840756-4-5. נבדק ב-22 בדצמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Sherman, Amy (24 בנובמבר 2017). "New Holland Brewing celebrates their 20th anniversary with one strong ale". MLive.com. נבדק ב-22 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jackson, M. (2000). Great Beer Guide. Dorling Kindersley-book. Dorling Kindersley. ISBN 978-0-7894-5156-9. נבדק ב-22 בדצמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Reports from Committees of the House of Commons: Repr. by Order of the House. Reports from Committees of the House of Commons: Repr. by Order of the House. House of Commons. 1782. p. 771.
↑  The Younger Centuries, by David Keir, 1951, page 22
↑  "Caledonian Edinburgh Scotch Ale from Caledonian (S&N, Heineken), an English Strong Ale style beer". Ratebeer.com. 5 בנובמבר 2010. נבדק ב-12 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gilmour, Alaistair (2011). The Oxford Companion to Beer. Oxford University Press. ISBN 9780199912100. נבדק ב-24 בפברואר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "McEwan's Scotch Ale". BeerAdvocate. 14 ביוני 2007. נבדק ב-14 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
תווית Scotch Ale של Younger's
אייווייס U6

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אייווייס
 שנות ייצור:  2022 - הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר קופה בעלת חמש דלתות
 אורך:  4630 מ"מ
 רוחב:  1860 מ"מ
 גובה:  1630 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  הנעה קדמית 
 קשר:  אייווייס U5
 מעצב:  קן אוקויאמה 
 
אייווייס U6 (באנגלית: Aiways U6) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אייווייס משנת 2022. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2021.
היא כוללת שדרוגים רבים מהאייווייס U5, וגם מבוססת עליו.
כשנחשפה הודיעה אייווייס כי מערכת ההנעה שלה לא תהיה שונה משל ה-U5, אך לקראת תחילת הייצור הודיעה כי נעשו שינויים במערכת ההנעה ותוצג מערכת הנעה חדשה.
הערות שוליים

↑  איווייז U6 נחשף - קרוסאובר קופה חשמלי, באתר קארטיוב, ‏30 באפריל 2021
↑  איווייז U6 החשמלי מתקרב לפס הייצור - בהמשך השנה גם בישראל - cartube, באתר www.cartube.co.il
| אייווייס |
| --- | --- | --- |
| אישיים | פֿוּ צְ'יָאנְג וגוּ פֶנְג - מייסד ומנכ"ל החברה |  |
| כלי רכב | אייווייס U5 • אייווייס U6 |  |
| חברות בנות | גומפרט אייווייס אוטומוביל |  |
אוקבנגו

| --- | --- |

מקור המים העיקרי של הנהר באזור קאונגו בנמיביה.
 מידע כללי
 אורך:  1,700 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  500±0.001 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  800,000 קמ"ר
 מוצא:  ביה פלאטו 
 יובלים:  קואיטו, קובנגו, ריו קוובי 
 שפך:  דלתת האוקבנגו
 מדינות באגן הניקוז:  אנגולה אנגולה בוטסואנה בוטסואנה נמיביה נמיביה
 
 מפת אגן נהר האוקבנגו
 
מפלי פופה בשנת 2018.
מפגש של הנהרות קואיטו (למעלה) ואוקבנגו (זורם משמאל לימין) בשנת 2018.
נהר האוקבנגו או הריו קובנגו (באנגלית: Okavango River; בפורטוגזית: Rio Cubango) הוא נהר בדרום מערב אפריקה. הנהר יוצר את מערכת הנהרות הרביעית באורכה באפריקה הדרומית, הזורמת בכיוון דרום מזרח לאורך 1,600 קילומטר. מקורות הנהר מתחילים ברום של 1,300 מטר מעל פני הים ברמות החוליות של אנגולה, שם הוא ידוע יותר בשמו הפורטוגזי. דרומה יותר, הוא מהווה חלק מהגבול בין אנגולה לנמיביה, וממשיך לאחר מכן לזרום לשטחי בוטסואנה. לאוקבנגו אין מוצא לים. במקום זאת, הוא נשפך לדלתת האוקבנגו, בשטח אגן אנדורהאי שבמדבר הקלהארי.
זרימה

באנגולה, הקצוות הגבוהים של הקואיטו (יובל של האוקבנגו) סובלים מסתימה עקב שריפות מבוקרות של הצמחייה, מה שמפחית את זרימת המים במורד הזרם, כאשר המים המצטברים במקום מחלחלים לתוך החול.
לפני שהוא זורם לתוך שטח בוטסוואנה, הנהר צונח ב-4 מטרים בסדרה של מפלים הידועים בשם מפלי פופה, הנראים כשהנהר בשפל, כמו בעונה היבשה.
בעונת הגשמים, הזרימה בנהר הבוטטי חזקה וגורמת להצפות, שיוצרות באופן עונתי אזור רחב ידיים של ביצות שבו מתקבצות עשרות אלפי פלמינגואים מדי קיץ. חלק מזרימת הנהר ממלאת את אגם נגאמי. אזור אוקבנגו, הידוע בחיות הבר שלו, מכיל את שמורת מורמי של בוטסואנה.
שיטפון

בכל עונה רטובה, אנגולה זוכה לכמות גשמים גדולה פי שלושה מבוטסואנה, ומזרימה זרימה גבוהה מהרגיל לאוקבנגו, והופכת חלקי מדבר בחוץ לאזור ביצה ענק.
אף על פי שגשמי הקיץ יורדים באנגולה בינואר, לוקח להם חודש שלם לעבור את 1,000 הקילומטרים הראשונים של נהר אוקבנגו, ואז לוקח להם עוד ארבעה חודשים לזרום באיטיות דרך הצמחים הצפופים הצומחים מתוך הנהר והערוצים הרבים הנמצאים ב-250 הקילומטרים האחרונים של הדלתא. כתוצאה מכך, השיטפון הוא הגדול ביותר מתישהו בין יוני לאוגוסט, במהלך חודשי החורף היבשים של בוטסוואנה. לאחר מכן הדלתא מתנפחת פי שלושה מגודלה הקבוע, מושכת בעלי חיים מקילומטרים מסביב ויוצרת את אחד מריכוזי חיות הבר הגדולים ביותר באפריקה.
בנקודה הרחבה ביותר שלה בשנת שיטפונות גדולה, הביצה העונתית משתרעת על פני 150 קילומטר ממזרח למערב; אחד הגורמים שמובילים לאופי המשתנה של הדלתא הוא השטיחות של האזור. אם היו לוקחים חתך רוחב של הדלתא בנקודה הרחבה ביותר שלה, היו מגלים ששונות הגובה מהממוצע על פני 150 קילומטר האלה היא פחות מ-2 מ', מה שאומר שמשקע חול קטן יכול לגרום לשינויים גדולים.
בשנים רטובות מאוד, חלק מהזרימה של הנהר עשוי להשתרע לאורך נהר מגווגנה (למעשה תפוצה צפון-מזרחית של דלתא אוקבנגו) ולהיכנס לנהר הזמבזי, תוך עקיפת קלהארי.
הובלת משקעים

בנהר זורמים מדי שנה כ-28,000 טונות של סחף. רוב המשקעים הנישאים על ידי הנהר הם חול דק, ומעט בוץ, וזאת הודות להרכב הגאולוגי של האוקבנגו - קרקעית הנהר עשויה ברובה מחול המגיע ממדבר הקלהרי. במי הנהר יש ריכוז נמוך יחסית של מוצקים מומסים – כ-40 מיליגרם לליטר, המורכבים בעיקר מסיליקה, סידן ומגנזיום ביקרבונט, אך למרות ריכוזם הנמוך יחסית במי הנהר, המוצקים המומסים הללו מהווים את הרכיב הגדול ביותר של משקעים הנישאים לדלתת האוקבנגו מכיוון שנפח המים השנתי הוא גדול כל כך.
היסטוריה

בתקופות קרות יותר בהיסטוריה של כדור הארץ, חלק מהקלהארי היה אגם עצום, המכונה אגם מקגאדיקגאדי. בתקופה זו, האוקבנגו היה אחד מיובליו הגדולים ביותר.
סכסוך על מים

גם נמיביה וגם בוטסואנה חוות בצורת, וכתוצאה מכך הובעו חששות לגבי עימות אפשרי בנוגע לשימוש במי הנהר. נמיביה בנתה תעלת הזרמת מים, באורך של כ-300 קילומטר, ותכננה פרויקט לבניית צינור באורך 250 קילומטר להסטת מים מהנהר לשטחה על מנת לסייע בהקלה על הבצורת.
בוטסואנה, לעומת זאת, משתמשת בדלתת האוקבנגו הן לתיירות והן כמקור מים. המשרד לענייני מים של בוטסואנה דיווח כי 97% ממי הנהר אובדים בשל התאיידות, כך שהמדינה לא יכולה להרשות לעצמה לאבד מים נוספים.
נמיביה, בתורה, טענה שהיא תסיט רק חצי אחוז מזרימת הנהר, וכי היא זכאית לכל מים שזורמים בשטחה. כדי להתמודד עם נושאים כאלה, אנגולה, בוטסואנה ונמיביה חתמו בספטמבר 1994 על הסכם להקמת ועדת מים של אגן נהר אוקבנגו, שתפקידה יהיה לספק עצות לשלוש המדינות לגבי הדרכים הטובות ביותר לחלוק את המשאבים של הנהר.
הערות שוליים

↑  National Geographic Society, Okavango Wilderness Project, www.nationalgeographic.org (באנגלית)
↑  Okavango Delta - Part 2 |, web.archive.org, ‏2009-07-19
1 2  Matthias Basedau, Resource Politics in Sub-Saharan Africa, GIGA-Hamburg, 2005, ISBN 978-3-928049-91-7. (באנגלית)
1 2  Olli Varis, Cecilia Tortajada, Asit K. Biswas, Management of Transboundary Rivers and Lakes, Springer Science & Business Media, 2008-03-15, ISBN 978-3-540-74928-8. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546033505171  GND: 4713749-6  NKC: ge343732  VIAF: 244536573   WorldCat (עם VIAF): 244536573
איגוד ישראלי לבקרה אוטומטית

איב"א, איגוד ישראלי לבקרה אוטומטית הוא עמותה ישראלית העוסקת בקידום המחקר וההוראה של תחום הבקרה האוטומטית בישראל.
הארגון מבצע זאת באמצעות קורסים, כנסים אקדמיים וסדנאות בנושא. האיגוד משמש כארגון הישראלי החבר בפדרציה הבינלאומית לבקרה אוטומטית (אנ') והוא מנוהל מהטכניון בחיפה.
היסטוריה

האיגוד הוקם בתחילת שנות השישים על ידי מהנדסים מהטכניון ומרפא"ל, ביניהם שני בונן, זאב בונן, ידידיה שמיר (המדען הראשי של משרד הביטחון דאז), שמואל מרחב ויוליוס פרמינגר, אשר נבחר לכהן כיו"ר הראשון של האיגוד. עד שנת 1978 עמד בראש האיגוד יו"ר אך מאז שנה זו הוחלט כי בראש האיגוד יעמוד נשיא.