stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נישואי בוסטון
נשים, נישואי בוסטון ופמיניזם

לנשים אשר לקחו חלק בנישואי בוסטון היו מאפיינים ייחודים, מאפיינים אשר פתחו פניהם את הדלת ליצירת מערכות יחסים חד-מיניות עצמאיות. ראשית, אותן הנשים היו משכילות ובעלות תעסוקה, כך שמדובר בנשים אשר באופן כללי יכלו לדאוג לעצמן מבחינה כלכלית ולא היו צריכות להיות תלויות בפרנסתו של גבר במשפחה. כמו כן, מדובר בנשים אשר הגיעו ממעמד בינוני-גבוה אשר פעלו ללא לאות להתקדמות מקצועית והשכלתית. כלומר, היה מדובר בנשים בעלי יציבות כלכלית כך שהן יכלו להשקיע משאבים רבים בהתקדמות המקצועיים שלהן (Theophano, 2015). יתרה מזאת, הן היו נשים אשר בשל ההשכלה הגבוה שרכשו הן למדו כי מקומם החברתי העכשווי הוא בעייתי במיוחד ולכן יש צורך לבצע שינוי.
על אף שמאפיינים אלה הם חשובים במיוחד, ואכן היוו קרקע פורייה לצמיחה של נישואי בוסטון, המאפיין החשוב ביותר של הנשים היה הפמיניזם שלהן. מדובר בנשים פמיניסטיות במיוחד אשר האמינו ששורר חוסר שוויון בין נשים וגברים כך שהנשים תלויות מידי בבעליהן. ההבנה הזו של ההדרה הנשית כנראה התפתחה לאור ההשכלה שהן רכשו, שכן לא מדובר היה בעקרות בית פשוטות, אלא בנשים אשר קנו לעצמן השכלה ובחרו לפתח את עצמן. לטענתן, נוצר מצב בו הגברים תופסים את מרבית התפקידים החברתיים-פוליטיים בעוד לנשים אין מקום להתפתח באופן עצמאי: הן נותרות בבתיהן לגדל את הילדים, ללא השכלה וללא מקצוע. כך, אותן הנשים סברו כי במידה מסוימת החברה עושה עוול לנשים, והאמינו כי יש צורך לתקן מצב זה. יתרה מזאת, הם סברו כי למרות המציאות בה נשים רבות תלויות בגברים, אין הדבר הכרחי. במילים אחרות, הן האמינו כי נשים יכולות לפעול ולהתנהל בדיוק כמו גברים, לצאת לרכוש השכלה וגם לעבוד. באקט מחאתי קמעא, קבוצה של נשים חדשות החליטו לשבור את מאזן הכוחות המגדרי ולפעול כדי למנוע מהגברים נתח משמעותי מהעולם. המטרה שלהן הייתה שהנשים ילמדו לנהל חיים מלאים ועצמאיים ללא תלות בגברים. מכאן, ניתן לראות כי התנועה אשר הולידה את נישואי בוסטון היא תנועה פמיניסטית בבסיסה, תנועה אשר חרתה על דגלה את הנושא של העצמה הנשית. המשמעות הכללית היא שנישואי בוסטון הם מוסד שהוא תולדה של רצון הנשים לחיות חיים עצמאיים- הנישואין החד מיניים אפשרו לנשים לקחת אחריות על חייהן זאת ללא קשר לעולם הגברי, לפתח את עצמן ולחיות חיים מספקים ושוויוניים (Theater, 2004).
מתוך הבנה של מטרה זו ניתן להבין למה נישואי בוסטון היו נישואין מגוונים במיוחד, ולמה אין הגדרה אחת מדויקת לתופעה זו. מכוון שהמטרה הייתה קיום חיים עצמאיים, אין הדבר משנה האם מדובר במערכת יחסים רומנטית, חברתית, מינית או א-מינית, אלא מה שמשנה זה שמדובר במערכת יחסים אשר מאפשרת לנשים לחיות חיים מלאים ללא צורך בהשגחה גברית.
הסיפור של שרה אורן ג'ווט ואנני פילדס

מערכת יחסים מוכרת נוספת בין שתי נשים היא מערכת היחסים שבין שרה ואנני, מערכת יחסים אשר נמשכה כמעט שלושה עשורים. לאורך השנים השתיים חייו זו עם זו לסירוגין, על מנת שיוכלו להשקיע בעבודתן בזמן שהתגוררו בנפרד.
בשנת 1984, התחתנה אנני עם אלמן מבוגר בשם ג'יימס פילדס. לאחר מותו של ג'יימס, בשנת 1881, הציע חבר משותף לאנני ולשרה כי שרה תוכל למלא את החסר שנוצר בחייה של אנני בעקבות מותו של בעלה, ועודד את מערכת היחסים שבין השתיים. מערכת היחסים שבין השתיים פרחה, וג'ווט טענה כי מערכת יחסים הטרוסקסואלית יכולה להיות מאוד הרסנית עבור נשים שכן הנשים ממזגות את הזהות שלהן בזהות של בעליהן, דבר אשר פוגע באינטרסים האישיים שלהם וביכולת הצמיחה. לדידה, במערכת יחסים שכאלה הנשים עלולות לחוש כי שבן זוגן יכול לחיות בלעדיהן. לכן, הנשים עלולות להתחרט על מערכת היחסים ועל עצמן העבודה שהן ביטלו את עצמן ובזבזו את חייהם במערכת יחסים שהיא פוגעת.
שרה לא הייתה מערכת היחסים היחידה של ג'ווט: ביומנה ובמספר שירים וסיפורים, היא תיארה כי במהלך חייה היו לה מספר מערכות יחסים רומנטיות. באחת מהפעמים היא מספרת שמערכת יחסים חזרה של חברות אמיתית הרבה מאוד פעמים הופכת לאהבה אמיתית, שכן תחושת ההתרגשות וההתלהבות היא זו אשר תורמת להתפתחות של מערכת היחסים הרומנטית. מכאן, ניתן לומר כי בכתביה ובחייה ג'ווט העבירה הלאה רוח פמיניסטית משמעותית.
נישואי בוסטון בקרב גברים

על אף שהתופעה הייתה רווחת בעיקר בקרב נשים, לא ניתן להתעלם מן העובדה כי תופעה זו הייתה קיימת גם בקרב גברים. אחת הדוגמאות הבולטות ביותר של נישואי בוסטון בקרב גברים היא המקרה של אוסקר ויילד. ויילד הואשם במעשי סדום, ובשנת 1895 נכנס לכלא למשך שנתיים. למרות גזר דין זה, הוא עשה ככל שביכולתו כדי להגן על אהבה חד-מינית בבית המשפט: הוא אמר כי מדובר בחיבה רוחנית שהיא כה עמוקה עד שהיא טהורה כמו השלמות. הוא הוסיף ואמר כי זהו סוג של אהבה אשר מכתיבה ומקדמת את עבודת האומנות, כמו עבודות האומנות של שייקספיר ומיכלאנג'לו. על אף ניסיונו הנואש להגן על מערכות יחסים הומוסקסואליות, העיתונים התמקדו בעיקר בפרטים ארוטיים ותאוותניים לדוגמת הביקורים המזדמנים של ויילד אצל זונות ממין זכר. לאחר מכן, השירה והכתיבה לגבי גברים ששוכבים ביחד השתנתה כמעט לחלוטין.
דוגמה מוכרת נוספת לגבר אשר התנסה במערכות יחסים הומוסקסואליות ניתן למצוא בדמותו של אברהם לינקולן. מדובר דבריו של ריינולדס, עולה כי לינקולן הגדיר את עצמו כמי שאוהב גם נשים וגם גברים- כלומר, הוא ביקש להפוך את מוסד האהבה למוסד שהוא הרבה פחות רשמי ויותר פתוח. לינקולן קיים מערכת יחסים קרובה מאוד עם חברו ג'ושוע ספיד: השניים נהגו לישון יחד באותה המיטה במשך 4 שנים, וספיד כתב ללינקולן בשנת 1842 כי התשוקה שלו לחברות הזו היא תשוקה נצחית, שלעולם לא תפסיק. עוד נשיא אמריקאי אשר היה במערכת יחסים גברית גרובה הוא ג'יימס א. גרפילד. גרפילד כתב מכתבים מלאי תשוקה לחברו הארי רודס. במכתבים אלה הוא סיפר לו כי הוא מתגעגע אליו מאוד, ושיתף כי הגעגוע תוקף אותו בכל מקום: בלימודים, בכנסייה, בעבודה ואפילו בשעות הפנאי. הוא מתאר שהוא מתגעגע אליו בשעות הערות ושעות השינה, ובכל שעות היום הוא מתאווה לנוכחותו. בתגובה, רודס היה כותב לו כי גם הוא היה רוצה להעביר לילה נטול שינה. מתוך המכתבים האלה ניתן לראות כי מדובר במערכת יחסים עמוקה במיוחד, מערכת יחסים אשר מצד אחד מושתתת על חברות חזקה ומצד שני על תשוקה ורומנטיקה.
נישואי בוסטון כיום

ההנחה של קהילת הלסביות כיום היא, שנשים רבות מאלה שחיו במסגרת "נישואי בוסטון" ניהלו יחסים מיניים האחת עם השנייה.
ישנן מספר דוגמאות בסיפורת הלסבית בהן המחבר הכניס מרכיב מיני בחיי הדמויות הנשיות שחיו יחד: (Patience and Sarah" (Miller, 1969" ו-(The Ladies" (Grumbach, 1984". עם זאת, מדוגמאות אלו לא ניתן להוכיח כי הנשים אכן ניהלו מערכת יחסים מינית בנוסף לחייהן המשותפים. אם אמנם כך היה הדבר, עניין זה היה נשמר בסוד.
בתקופה שבה נעשה שימוש במונח לראשונה, זוגיות א-מינית נחשבה נורמטיבית. כיום, יחסים א-מיניים נתפסים לרוב כחריגים ולוקים בחסר. מחקרים מראים כי לרוב המשתתפים בקשר יסתירו את האופי הא-מיני של יחסיהם.
Rothblum and Brehony ‏(1993) הציעו במחקרן פרשנות אקדמית ליחסים א-מיניים במסגרת זוגות לסביים כיום. במחקרן, ניסו החוקרות להרחיב את משמעות המונח "נישואי בוסטון" כדי להציע אפשרות למסגרת נשית חדשה של אינטימיות, שבה יחסי מין הם שוליים.
ראו גם

פמיניזם
הומוסקסואליות
מגדר
נישואים חד-מיניים
לקריאה נוספת

Diamond, L. 1997. Passionate Friendships: Love and attachment among young Lesbian, Bisexual and Heterosexual women. Paper presented at the Annual Convention of the Association of Women in Psychology. Pittsburgh. Pa.
Espin, O. (1993).So what is a "Boston Marriage" anyway? In Boston marriages: Romantic but asexual relationships among contemporary lesbians, edited by E.D Rothblum and K.A Brehony. Amherst: University of Massachusetts press.
Faderman, Lillian, (1991). Odd Girls and Twilight Lovers: A History of Lesbian Life in Twentieth-Century America. New York: Penguin Books, .
Faderman, Lillian,(1981). Surpassing the Love of Men: Romantic Friendship and Love between Women from the Renaissance to the Present. New York: William Morrow & Co .
Johnson Lewis, j. (2017). Boston marriage: living together 1800s style. From: thought co.,
Jones, Howard Mumford and Jones, Bessie Zaban. (1975) the Many Voices of Boston. Boston: Little, Brown and Co.
James, H, (1966). The Bostonians. New York: Penguin Books .
Lillian Faderman (1981). Surpassing The Love Of Men: Romantic Friendship and Love Between Women from the Renaissance to the Present. Harper Collins publishers.
Mann, A. (1966)/Yankee Reformers in the Urban Age: Social Reform in Boston 1880–1900. New York: Harper and Row.
Rothblum, Esther D.; Brehony, Kathleen A. (1993). Boston Marriages: Romantic But Asexual Relationships Among Contemporary Lesbians. Univ of Massachusetts Press. ISBN 0-87023-876-0.
Esther D. Ruthblum (1994). Transforming Lesbian Sexuality. University of Vermont.
Esther D. Ruthblum,(2002) .Boston Marriage among Lesbians. In Martlyn Yalom and Laura Carstensen (Eds.) . Inside the American Couple New Thinking, New Challenges. Berkeley, CA. University of California press.
Zimmerman, Bonnie, (2000) ed. Lesbian Histories and Cultures: an Encyclopedia. New York: Garland Publishing Co.,
Boston Marriages by Teresa Theophano Encyclopedia Copyright © 2015, glbtq, Inc.
הכנסייה הכשדית הקתולית

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות קתולית 
 התפלג מ:  הכנסייה האשורית 
 תאריך ייסוד:  1553 
 מייסד:  תומאס הקדוש 
 מנהיג:  Louis Raphaël I Sako 
 מספר מאמינים:  616,639 (נכון ל־2018) 
 שפות:  סורית 
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  Cathedral of Mary Mother of Sorrows 
 saint-adday.com
 
הכנסייה הקתולית הכלדאית (כשדית, סורית: ܥܕܬܐ ܟܠܕܝܬܐ ܩܬܘܠܝܩܝܬܐ, תעתיק - עדתא כלדיתא קתוליותא) היא כנסייה מזרחית קתולית המשתייכת לכנסיות המזרחיות הקתוליות ונמצאת באחדות מלאה עם האפיפיור ברומא. הכנסייה נוסדה בעקבות פילוג מהכנסייה האשורית במאה ה-16, כאשר חלק מהמאמינים בחרו להתאחד עם הכנסייה הקתולית. הכנסייה הקתולית הכשדית שומרת על פולחן מזרחי ייחודי ומשתמשת בליטורגיה בשפה הסורית - ארמית.
מרכז הכנסייה נמצא בבגדאד, עיראק, והיא מונהגת על ידי הפטריארך לואי רפאל הראשון סאקו, שנבחר לתפקיד בשנת 2013. הכנסייה מפעילה דיוקסיות (מחוזות כנסייתיים) במספר מדינות, כולל עיראק, איראן, סוריה, לבנון, מצרים, וכן בקהילות תפוצות בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ומדינות נוספות.  על פי דו"ח של ה-CIA מ-1950 על עיראק, היו כ-98,000 נוצרים כלדיים קתוליים, והם היו המיעוט הנוצרי הגדול ביותר. בסוף שנות ה-2010, היו לכנסייה 616,639 חברים, עם אוכלוסייה גדולה בתפוצה ובמדינת המולדת עיראק.
הוועדה האמריקאית לחופש דת בינלאומי מדווחת, לפי קרן הנוצרים העיראקית, סוכנות של הכנסייה הקתולית הכלדאית, כי כ-80% מהנוצרים בעיראק שייכים לכנסייה זו. בדו"ח חופש הדת שלה לשנת 2018, משרד המדינה של ארצות הברית ציין כי כ-67% מהנוצרים בעיראק הם קתולים כלדאים. הנחיות מדיניות המדינה בעניין עיראק של סוכנות מקלט של האיחוד האירופי לשנת 2019 נתנו את המידע הזהה לזה שבדוח משרד המדינה של ארצות הברית.
רוב הקתולים הכלדאים (סורית: ܟܲܠܕܵܝܹ̈ܐ ܩܲܬܘܿܠܝܼܩܵܝܹ̈ܐ, תעתיק: כלדיא קתוליקיא) כיום הם אשורים אתניים, הידועים גם בשם כלדו-אשורים. במולדת האשורים, הקתולים הכלדאים התגוררו בעיקר בכפרים ובערים כמו אלקוש, ענכבא, ארדן, בכופא, בטניה, כרמלש, מנגאש, שאקלאווה, טסקופה, תל כיפה וזאכו.
בסורית: ܦܛܪܝܪܟܘܬܐ ܕܒܒܠ ܕܟܠܕܝܐ תעתיק: פטרירכותא דבבל דכלדיא (הפטריארכיה הבבלית הכלדאית)
רבקה רוט

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1969 (בת 55) ווקינג, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  Bartholomew School 
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה רוט (נולדה ב-10 במאי 1969) היא שחקנית וקומיקאית בריטית. היא נכללה ברשימת "ריינבאו" (הקשת) של עיתון אינדפנדנט ב-2014, כאחת השחקניות הטרנסג'נדריות היחידות במיינסטרים, לצד לברן קוקס ואדל אנדרסון. היא משחקת את התפקיד הראשי בסיטקום של ה-BBC, בן לוקח בת.
רוט היא גם מאמנת קול, שמלמדת בבית ספר למשחק ובשיעורים פרטיים. היא התחילה לאמן כשתפקידים במשחק נהיו קשים להשגה לאחר המעבר המגדרי שלה. היא סיימה תואר שני בלימודי קול; התזה שלה, "לשם ובחזרה: הרפתקאות בג'נדרלנד", פורסם בכתב העת האקדמי Voice and Speech Review, והיא עורכת תרפיית קול מיוחדת עבור אנשים טרנסג'נדרים כדי לעזור להם "למצוא את הקול שהם מרגישים שתואם למגדר שלהם".
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Normal: Real Stories from the Sex Industry | סינתיה | בכורת הסרט ב-2012 הייתה בפסטיבל הסרטים Raindance. |
| 2015-2016 | בן לוקח בת | ג'ודי | סדרת טלוויזיה של ה-BBC. |
| 2015 | הנערה הדנית | האחות של לילי | רוט נבחנה לתפקיד של הדמות הטרנסג'נדרית, לילי אלבה, אבל התפקיד ניתן לשחקן הסיסג'נדר אדי רדמיין, ורוט קיבלה את תפקיד האחות. |
| 2018 | האחים סיסטרז | מייפילד |  |
| 2018 | קולט (אנ') | רשילדה |  |
| 2018 | שושלת רומנוב | דנה | סדרת טלוויזיה, תפקיד אורח |
| 2019 | משבריסטית | אלי גרגס | סדרת טלוויזיה, תפקיד אורח |
| 2019 | חיים שלי | ד"ר אדיס |  |
| 2020 | גמביט המלכה | מיס לנסדייל | סדרת טלוויזיה |
| 2022 | The Rising | דיאנה איירד | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2022 | This Is Christmas | מירנדה | סרט קולנוע |
| 2024 | מונסייר ספייד | סינת'יה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| TBA | The Gallery |  | בשלבי הפקה; סרט קולנוע |
הערות שוליים

↑  "Rainbow List 2014, 1 to 101".
↑  Ellis-Petersen, Hannah (4 February 2015).
↑  Enfield, Laura (23 במרץ 2015). "Highate Actress Rebecca Root talks being transgender, her BBC2 sitcom and starring with Eddie Redmayne". Enfield Independent. Newsquest. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Theo Merz, ‏'Transgender women often want to sound like Fiona Bruce', The Telegraph, 8 January 2015
↑  Root, Rebecca. "Biography". Rebecca Root. אורכב מ-המקור ב-2016-11-06. נבדק ב-2016-11-05.
↑  Pate, Caroline (1 במאי 2014). "Eddie Redmayne Cast as Transgender — Do We Need Another Straight, Cisgender Dude in a LGBTQ Role?". Bustle. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019017441  VIAF: 726154983525567860005   WorldCat (עם VIAF): 726154983525567860005
פאולינה פאודורוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בת 48 בערך) אינרי, פינלנד
 לאום:  סקולט
 מקום לימודים:  האקדמיה לתיאטרון הלסינקי
 פרסים והוקרה:  Kritiikin Kannukset 
 בן או בת זוג:  Milja Sarkola 
 
פאולינה פאודורוף (בפינית: Pauliina Feodoroff; נולדה ב-1977) היא במאית קולנוע ותיאטרון, מחזאית ותסריטאית פינית ממוצא סאמי-סקולטי. היא גם פוליטיקאית, אקטיביסטית ופעילה למען שימור תרבות סאמית וזכויות סאמיות, וכן פעילה למען איכות הסביבה. כיהנה כיושבת ראש המועצה הסאמית. ידועה בעיקר באקטיביזם פוליטי ובפרויקטים של שיקום אקולוגי. מעורבת רבות בשיקום נהרות ודיג, בהגנה על זכויות הקרקע של הסאמים וקידום מעמדה של קהילת הלהט"ב הסאמית בקרב הסאמים.
ב-2022 ייצגה יחד עם האמנית מארט אנה סארה והאמן אנדש סונה את הסאמים בביתן הנורדי בביאנלה ה-59 של ונציה.
ביוגרפיה

פאולינה פאודורוף נולדה בעיירה אינארי, במחוז אינארי בפינלנד בשנת 1977 למשפחת העוסקת בגידול איילים. משפחתה של פאודורוף היא משפחה של רועי איילים סקולטים במקור מסונג'ל שבחצי האי קולה בחלק הרוסי של הסאפמי. משפחתה נאלצה לעבור לפינלנד ב-1944 בתום מלחמת העולם השנייה עקב סיפוח טריטוריאלי על ידי ברית המועצות. לסקולטים יש תרבות ושפה מובהקים, למשל הם שימרו את מועצת הסקולטים שלהם כגוף ממשל ילידים. שפתם נמצאת בסכנת הכחדה, מכיוון שרק 300 אנשים דוברים אותה כיום, רובם מתגוררים במקום מרוחק ברוסיה. פאודורוף עסקה רבות בחברה ובתרבות הסקולטית המסורתית והייתה מעורבת כנציגתה בניסיון לפתור בעיות קרקע ומים.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות ותואר שני בבימוי ודרמטורגיה של האקדמיה לתיאטרון הלסינקי בשנת 2002.
יצירותיה

פאודורוף ביימה את הסרט הראשון שלה "non profit" באורך מלא על התרבות הסקולט-סאמית. הסרט צולם במשך עשור בין השנים 1997 ל-2007 והופק בתקציב של 20,000 אירו. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סקבאמגובה-קאמוס באינארי בינואר 2007. היא זכתה בפרס Kritiikin Kannukset (פרס ביקורת) על סרט זה. הסרט זכה לשבחים שונים בעיתונות ו על ידי מבקרים.
בשנת 2009, פאודורוף הפכה למנהלת האמנותית של תיאטרון טאקומו יחד עם בת זוגה מילז'ה סרקולה. היא עבדה כמנהלת האמנותית של תיאטרון טאקומו ושל קבוצת התיאטרון רוספוטו, שניהם בהלסינקי, פינלנד.
בשנת 2017 אצרה פאודורוף את התוכנית האמנותית 'Vuosttaš álbmogat / First Nations' עבור פסטיבל התיאטרון Baltic Circle Helsinki. התוכנית התרכזה בקולוניזציה במדינות הנורדיות. כמה אמנים סאמים, כולל אנדש סונה, השתתפו בתוכנית. במסגרת זו ביימה ב-2017 מחזה בשם CO2lonialNATION שהוצג בבכורה ב-Giron Sámi Teáhter, המחזה מחה נגד הקולוניזציה והשלכותיה על הסאפמים באמצעות 'ועדת האמת התיאטרלית'.
ב-2022 ייצגה יחד עם האמנית מארט אנה סארה והאמן אנדש סונה את הסאמים בביתן הנורדי בביאנלה ה-59 של ונציה. בתערוכה הוצג מיצג וידאו של האמנית בשם "מטריארכיה"
פעילותה הפוליטית והציבורית

כפעילת אקלים, החל מהעשור השני של המאה ה-21 היא הייתה מעורבת במערכה הנרחבת להגנה על יערות הגידול הישנים האחרונים בלפלנד הפינית המזרחית, למען רעיית איילים סאמים. היא עבדה עם מגוון בעלי ברית, כולל גרינפיס, ובסופו של דבר זכתה בניצחונות היסטוריים עבור הרועים והפיקה סרט על הקרב אותו ניהלה. בעקבות פעילותה היא נבחרה לנשיאת המועצה הסאמית הפאן-נורדית, הארגון הפוליטי העליון של כל העמים הסאמיים, תפקיד אותו מילאה משנת 2006 עד 2008. במהלך נשיאותה, היא ביקרה בקהילות שבטיות סאמיות נידחות ברוסיה והביאה טענות נגד לחצי כרייה לחזית הפוליטיקה ואת התנגדות הילידים. היא גם השתתפה במחקר רב שנתי לשימוש בקרקע ותפוסה.
בשנת 2015 פנתה אל נשיא פינלנד עם סמן דיו שחור בו נכתב "169" על מצחה - והדגישה שפינלנד עדיין לא אישרה את אמנת ILO 169 בדבר זכויות הילידים.
ב-2019 היא ניהלה את המנדט לוועדת האמת והפיוס בפינלנד.
עבודתה הנוכחית עוסקת בכריתת יערות תעשייתית ותפקידה בקריסת המגוון הביולוגי של נהרות ומנהגי דיג. הפרקטיקה שלה עוסקת גם בתפקיד המודרניזציה ומדיניות הממשלה בהרס המודלים הקולקטיביים של קיום וטיפול באדמה העומדים בבסיס החברה הסאמי. היא פעלה לשימור רעיית איילים ביערות בצד הפיני של סאפמי וחקרה את ההשפעה של מיצוי קרקע על ידי חברות כרייה בחלק הרוסי של סאפמי. פיודורוף היא משתפת פעולה פעילה עם קואופרטיב Snowchange, במיוחד בפרויקט 'תוכנית ניהול נהר משותף', שבו היא מרכזת את פרויקט השיקום והניהול האקולוגי של נהר Njâuddam, נהר חיוני בצד הנורווגי והפיני של אזורי הסקולט הסאמי. מטרת הפרויקט היא להשתמש בפרקטיקות של טיפול קרקע סאמי ובידע מקומי ומדעי כדי להגן ולשקם את המים, אזורי השרצת הדגים ואת האדמה שמסביב לנהר.
"פינלנד התייחסה לאדמות האבות שבהן חיינו במשך מאות שנים כאל משאב הטבע שלה לניצול ולמכור חלק אחר חלק לכל שוק שצריך את זה. יערות סאמים נכרתים עבור נייר טואלט. ביליתי את חיי בתיעוד כל ההפסדים בכל הרמות, אבל עכשיו זה חיוני להתמקד במה שעדיין יש לנו ואיך לחזק אותו. כאשר כדור הארץ משתנה, בעלי החיים זקוקים למקלטים ולזמן להסתגל. העבודה שלי מציעה דרכים להגן על יערות הגידול הישנים האחרונים שנותרו ולתת לאזורים הללו זמן להחלים. המסר שלנו הוא, נא לא לקנות את האדמה שלנו, לקנות את האמנות שלנו במקום."
פעילותה המקומית היא חלק מניסוי גדול לחדש את הקוטב הצפוני על ידי חידוש המגוון הביולוגי של בתי גידול של איילים, שעוזרים לווסת את הטמפרטורות של כדור הארץ. פיאודורוף בן מנהלת במקביל עשרות משאים ומתנים סאמים לרכישת חלקות אדמה אסטרטגיות. היא מתקשרת עם אנשי שימור ומוסדות כדי להעלות את המודעות לכריתת יערות בבתי הגידול של איילי הצפון, ודוחפת להגדיר מחדש את היערות הללו כשופכים תחת סמכות שיפוט בינלאומית, ולא לאומית..
פעילותה למען הלהט"ב

פאודורוף תרמה למספר פרויקטים של ספרים, כולל Queering Sápmi, פרויקט של שרה לינדקוויסט ואלפרידה ברגמן המאתגר את הנורמות המגדריות ומציע סיפורים על חייהם של סמים קווירים, והאטלס הסאמי המזרחי מאת העורכים טרו מוסטונן וקאיסו מוסטנון בהוצאת קואופרטיב Snowchange, 2011.
פרסים

בשנת 2012 זכתה פאודורוף בפרס בוגרת של האקדמיה לתיאטרון לאמנים, פדגוגים או אנשי מקצוע אחרים על הישגיהם הבולטים בתיאטרון יחד עם מיליה סרקולה.
חיים אישיים

פאודורוף היא לסבית מוצהרת, בת זוגה היא במאית התיאטרון מילז'ה סרקולה. לזוג שני ילדים.
פילמוגרפיה

2003 Saamen kadonnut maa
2006 Viimeinen joiku Saamenmaan metsissä?
2007 Kiurrels
2007 Sevetin tytöt
2008 Non Profit
2016 Sparrooabbán ("Me and My Little Sister")
הערות שוליים

1 2  Pauliina Feodoroff – aabaakwad (ב־Canadian English)
1 2  Pauliina Feodoroff, Máret Ánne Sara and Anders Sunna: The Sámi Pavilion - Announcements - e-flux, www.e-flux.com (באנגלית)
1 2  Pauliina Feodoroff, Office for Contemporary Art Norway (באנגלית)
↑  Biennale Arte 2022 | Nordic Countries: Performance: Matriarchy by Pauliina Feodoroff, La Biennale di Venezia, ‏2022-04-26 (באנגלית)
↑  Kevin Brazil, The Sámi Artists Fighting For Self-Determination In Venice, Frieze, ‏2022-04-14 (באנגלית)
1 2  Ben, Pauliina Feodoroff, courageous beacon of hope (Finland) (באנגלית אמריקאית)
1 2  Juho Kuva, In an ancient reindeer forest, one woman has found a way to slow climate change, Washington Post (באנגלית)
↑  Pauliina Feodoroff, IMDb (באנגלית אמריקאית)
גסטון קפרטון

ויליאם גסטון קפרטון השלישי (באנגלית: William Gaston Caperton III;‏ ‏נולד ב־21 בפברואר 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל וירג'יניה המערבית ה-31 בשנים 1989–1997.
ראשית חייו

גסטון קפרטון נולד בצ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית. הוא למד בבית הספר דקסטר שבברוקליין, מסצ'וסטס, בבית הספר האפיסקופלי שבאלכסנדריה, וירג'יניה, ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון.
לאחר סיום לימודיו שב קפרטון לצ'ארלסטון כדי לנהל את חברת הביטוח שבבעלות משפחתו. עד מהרה הוא היה לבעליה העיקרי, ותחת פיקוחו, היא הייתה לחברת הביטוח העשירית בגודלה בארצות הברית שבבעלות פרטית. בבעלותו של קפרטון היו בנק וחברת משכנתאות.
מושל וירג'יניה המערבית > מערכות הבחירות

במערכת הבחירות למשרת מושל וירג'יניה המערבית של 1988, נחשב קפרטון בתחילה כבעל סיכויים קלושים להיבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד. בבחירות המקדימות הוא ניצח בהפרש קל את המועמד מ-1984 ויושב ראש בית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, קלייד סי, ולאחר מכן בבחירות הכלליות, שוב כאנדרדוג, את מועמד המפלגה הרפובליקנית, המושל המכהן ארץ' מור.
בבחירות של 1992 ניצבו מול קפרטון בבחירות המקדימות חברת הסנאט המדינתי שארלוט פריט, ומי שכיהן אז כתובע הכללי של וירג'יניה המערבית, מריו פלומבו. קפרטון ניצח בבחירות המקדימות, ובבחירות הכלליות הוא הביס את מועמד הרפובליקנים, מזכיר החקלאות של וירג'יניה המערבית קליב בנדיקט.
מושל וירג'יניה המערבית > מדיניות פיננסית

במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, תמך קפרטון בהעברת הצעות חוק בנושאי אתיקה, סלילת כבישים וחינוך. הוא העלה מיסים במאמץ לשפר את מצבה הפיננסי של וירג'יניה המערבית, וכך צמצם את החוב המדינתי שהגיע ל-500 מיליון דולר ויצר עודף תקציבי של 100 מיליון דולר. בזכות רפורמות אלו, הגדיר המגזין Financial World את וירג'יניה המערבית כמדינה שהשתפרה באופן הניכר ביותר בארצות הברית. מבקרים האשימו את קפרטון באי-בקיום הבטחת הבחירות שלו שלא להעלות מיסים, אך מגיניו טענו שהמושל הקודם הצהיר הצהרות מוטעות בנוגע למצב הפיננסי של המדינה וכשל בגילוי הצורך להעלאות מיסים.
מושל וירג'יניה המערבית > מדיניות חינוך

קפרטון הדגיש את העובדה שהחינוך היה בראש סדר העדיפויות שלו. הוא תמך בתוכנית בניית בתי ספר שהובילה להשקעה של 800 מיליון דולר בבניית 58 בתי ספר חדשים ובחידושם של 780 בתי ספר, ובכך השפיע ישירות על שני שלישים של אוכלוסיית התלמידים בבתי הספר הציבוריים של המדינה. לאחר שביתת מורים קצרה, העלה קפרטון את שכר המורים, כך שבנתון זה עלתה וירג'יניה המערבית מהמקום ה-49 למקום ה-31 בארצות הברית, והכשיר יותר מ-19,000 מורים באמצעות המרכז לפיתוח מקצועי מדינתי עם מטרה לעשות שימוש בטכנולוגיה באופן הטוב ביותר בכיתות הלימוד. הוא עודד את השימוש במחשבים ובטכנולוגיה בבתי הספר הציבוריים של וירג'יניה המערבית, וכתוצאה מכך נוצרה תוכנית מיומנויות המחשב הבסיסיות של וירג'יניה המערבית, שהחלה בגני הילדים והגיעה עד לכיתות ו'. סיסמתו החוזרת של "מחשב בכל כיתה" הורחבה מאז כדי שתכלול את כל כיתות בתי הספר. ב-1996 משכה התקדמותה של וירג'יניה המערבית בחינוך את תשומת הלב הלאומית כאשר זכה קפרטון בפרס עולם המחשבים של מכון סמית'סוניאן. מעניקי הפרס כינו את קפרטון כבעל חזון ש"שינה באופן יסודי את מערכת החינוך באמריקה" באמצעות שימוש ביזומות טכנולוגיות. בינואר 1997 ניהל המגזין Education Week מחקר על מערכת החינוך הלאומית, והדגיש את וירג'יניה המערבית על השימוש בטכנולוגיה בחינוך.
מושל וירג'יניה המערבית > מדיניות כלכלית

כמושל מיקד קפרטון את מאמציו לפיתוח כלכלי, כבישים ותשתיות מודרניים, מערכת הכליאה, איכות הסביבה, מערכת הבריאות, וניהול הממשלה. כלכלת וירג'ניה המערבית השתפרה במהלך שמונה שנות כהונתו. שיעור האבטלה ירד מ-9.8 אחוזים ל-6.2 אחוזים כתוצאה מיצירת 86,000 משרות חדשות. כחלק ממאמציו ליצירת סביבה נקייה, הכריז קפרטון ב-13 באוגוסט 1992 על הקמת תוכנית שיקום הנחלים של וירג'יניה המערבית, שהוקדשה לטיפול בניקוז הרעלים בתעשיית המכרות.
מושל וירג'יניה המערבית > תפקידים ברמה הלאומית

לקראת תום תקופת כהונתו השנייה, שימש קפרטון ב-1996 כיושב ראש אגודת המושלים הדמוקרטים, כחבר בוועד מנהל של אגודת המושלים הלאומית, וכחבר במועצה המייעצת למדיניות בין-ממשלתית לסחר. הוא היה יושב הראש של הנציבות האזורית של הרי האפלצ'ים, מועצת החינוך הדרומית, ושל מועצת מדיניות הצמיחה של הדרום.
לאחר כהונתו כמושל

חוקת וירג'יניה המערבית מונעת ממושל המדינה מלכהן ביותר משתי תקופות כהונה רצופות. כך הסתיימה כהונתו של קפרטון בינואר 1997. בבחירות של 1996 הוא תמך במועמדותו של המושל לשעבר ססיל אנדרווד מול פריט, מהלך שהוביל לפיצול במפלגה ולתחושות רעות בקרב חלק מחבריה במדינה.
לאחר תום כהונתו, לימד קפרטון באביב 1997 באוניברסיטת הרווארד כעמית במכון לפוליטיקה שלה.
ב-1 ביולי 1999 היה קפרטון לנשיא והמנהל הכללי של מועצת הקולג'ים של ארצות הברית. גוף זה, שבסיסו בניו יורק, הוא ארגון חברים ללא כוונת רווח שמאגד בתוכו יותר מ-4,200 בתי ספר, קולג'ים ומוסדות חינוך אחרים ברחבי ארצות הברית. מועצת הקולג'ים ידועה בעיקר בשל מבחני הקבלה שלה SAT ובשל תוכנית ההשמה המתקדמת שלה, שמאפשרת לתלמידי בתי הספר התיכוניים לקבל גישה לקורסים ברמת הלימודים בקולג'ים. מאז שלקח על עצמו תפקיד זה, שאף קפרטון להרחיב את הגישה לתוכניות ונקט בסדרה של יוזמות.
קפרטון נחשב אחד המועמדים המובילים לכהן בשארית תקופת כהונתו בסנאט של ארצות הברית של רוברט בירד כאשר זה נפטר בעת כהונתו, אך בסופו של דבר מונה קארטה גודווין.
מאז ינואר 2013 קפרטון הוא סגן יושב הראש של שותפות קרן ההשקעות לידס (Leeds Equity Partners), קרן השקעות פרטיות מניו יורק שמתמקדת אך ורק בחינוך.