stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרייה הלאומית של תאילנד
הערות שוליים

↑  The National Library of Thailand, Manuscript Collection, Dissertation Reviews, ‏2016-05-16 (באנגלית)
↑  NATIONAL LIBRARY OF THAILAND ANNUAL REPORT
↑  The National Library of Thailand, Manuscript Collection, Dissertation Reviews, ‏2016-05-16 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262906105171  PLWABN: 9812798396805606  BnF: cb14619543s (data)  CiNii: DA12821092  GND: 4657274-0  ISNI: 0000 0001 0663 0378  LCCN: n82227278  NLA: 35622799  NSK: 000279990  SUDOC: 079922503  ULAN: 500307011  VIAF: 126999676   WorldCat (עם VIAF): 126999676
הקווקז המערבי

הקווקז המערבי (ברוסית: Западный Кавказ) הוא השם הקיבוצי שניתן לתא שטח בגודל של 3,516.2 קמ"ר במערבו של הקווקז ברוסיה עת הוכרז בשנת 1999 כאתר מורשת עולמית. השטח משתרע בדרום מזרח מחוז קרסנודר, בדרום הרפובליקה של אדיגיה ובמערב הרפובליקה של קאראצ'אי-צ'רקסיה, וכולל מספר יחידות גאוגרפיות שהגדולה שבהן היא השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז המשתרעת על שטח של 2,758.41 קמ"ר. 561.9 קמ"ר נוספים משתרעים בחלק משטחו של הפארק הלאומי של סוצ'י והיתר בארבעה אתרים קטנים ששטח כל אחד מהם אינו עולה על מספר עשרות קילומטרים מרובעים.
גאוגרפיה וגאולוגיה

האזור הררי וגובהו נע מ-250 מטר למעל 3,000 מטר, ועד לשיא גובהו בהר אקאראגווארטה הנישא לגובה של 3,360 מטר. מבחינה גאולוגית, השטח מגוון וכולל את כל קשת המסלע החל מהפרקמבריון ועד לפלאוזואיקון, וצפונו עשוי אבן גיר ומתאפיין בנוף קרסטי עשיר במערות. האזור כולו עוצב על ידי קרחונים ש-60 מהם, בשטח כולל של 18 קמ"ר, עדיין קיימים. לצד אלה קיימים מורנות וכ-130 אגמים השוכנים בגובה רב. הנהרות בצידו הצפוני של האזור מתנקזים אל נהר הקובן הזורם אל ים אזוב, בעוד שבצידו הדרומי הם קצרים יותר ומוליכים ישירות אל הים השחור. לאורכם של אלה מספר מפלי מים המגיעים עד לגובה של 250 מטר.
החי והצומח

384 מיני בעלי חיים חיים בקווקז המערבי. על 60 מיני היונקים נמנים הזאב, הדב, השונר, חזיר הבר, היעל הקווקזי המערבי, צפיר האלפים, הביזון האירופי, נמר השלג ועוד. שני המינים האחרונים נתונים בסכנה בכל העולם. באזור 246 מיני ציפורים, רבים מהם אנדמיים וכחמישית מהם מאוימים ברוסיה או בעולם כולו. לאלה מצטרפים דו-חיים, דגי נהרות ו-2,500 מינים מתועדים של חרקים.
הצומח בקווקז המערבי ערוך ברצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי ומשתנה ממערב למזרח. המערב מכוסה ביערות אלון ואשור, במרכז נפוצים עצי שדר ואדר, ואילו במזרח גדלים אשוחים לצד ארזים. מעל קו העצים המשתרע בגובה של כ-2,500 מטר גדל מין ייחודי של רודודנדרון בכרים האלפיניים והסוב-אלפיניים. בסך הכל נסקרו באזור כ-700 מיני פטריות ו-1,580 מינים של צמחים וסקולאריים, מהם 967 מינים האופייניים לגובה רב. שליש מהצומח אנדמי למקום, ועשירית נמצא באיום כלשהו.
"השמורה הביוספרית הקווקזית" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1978.
נוכחות אנושית

הנוכחות האנושית באזור המוכרז קטנה ומוגבלת לעובדי השמורה ולמספר קטן של מדענים המבקרים במקום. כ-2% מהשטח, בעיקר בשוליו, הוקצה על ידי השמורה לחקלאים המתגוררים סביבה, ואלה יכולים לנצלו לשימושים חקלאיים ולמרעה. כמו כן הם רשאים לכרות כמות מוגבלת של עצים לבניית גשרים ולהסקה. בשמורה מספר קטן של מבני עץ שנועדו לשמש מקלט לעובדי השמורה ולמדענים. חלק גדול מרמת לאגונאקי לא נכלל באזור המוכרז בשל מרעה יתר שגרם לשינויים בעולם הצומח ולסחף קרקעות, וכן בשל תנועת תיירות ערה. עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית, נותרו מ-50,000 עד 60,000 ראשי הבקר שרעו ברמה בשנות החמישים של המאה ה-20, כאלף ראשים בלבד.
שני ביזונים על בול סובייטי
מראה ברכס בלאלאקאיה
המסע הפרוע של מר קרפד

הכניסה למתקן
המסע הפרוע של מר קרפד (באנגלית: Mr. Toad's Wild Ride) הוא מתקן שעשועים מסוג מתקן אפל שהיה מצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. כיום המתקן מצוי רק בדיסנילנד שבאנהיים, קליפורניה, והוא אחד המתקנים הבודדים שעדיין פעילים מיום פתיחת הפארק ב-1955.
המתקן מתרחש בתוך סרט ההנפשה של אולפני וולט דיסני שנעשה על פי הסיפור "הרוח בערבי הנחל", "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
בעבר היה מתקן זהה גם בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה אולם שם הוחלף המתקן (על אף מחאות רבות של מעריצים) והוחלף במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב.
תיאור המתקן

המבקרים במתקן נכנסו באחת משתי כניסות למתקן, שם הועלו על כלי רכב שנסעו במסלולים שונים, כך שכל מבקר יכול היה לצפות במתקן מזווית שונה בהתאם למסלול בו נסע.
המבקרים עברו דרך סצנות מהסרט "הרוח בערבי הנחל": ראשית המסע באחוזות קרפד, שם המבקרים מתרסקים לתוך האח ומצליחים להימלט ברגע האחרון משריון נופל. משם נוסע הרכב בו נוסעים המבקרים דרך חצר המשק, רחוב כפרי ובית משפט.
אין מדובר ברכבת הרים, אולם במתקן פניות חדות והמכונית נוסעת במהירות רבה. באחד השלבים רואים המבקרים את המכונית המסיעה מבקרים מהמסלול האחר נעה לעברם במהירות, וברגע האחרון סוטות המכוניות זו מזו על מנת למנוע התנגשות.
סיום המתקן ידוע בכך שהרכב בו נוסעים מתנגש ברכבת, והמבקרים נלקחים ל"גהנום" - סצנה בחדר חם עם שדונים הקופצים סביב. אך בסרט ובספר אין אף סצנה שבה מר קרפד מגיע לגהנום
מידע על המתקן > דיסנילנד

פתיחה: 17 ביולי 1955
פתיחה מחודשת: 23 במאי 1983
אורך הנסיעה במתקן: 2:01
שיטת הפעלה: מתקן אפל
מידע על המתקן > ממלכת הקסם

פתיחה: 1 באוקטובר 1971
סגירה: 7 באוקטובר 1998
תבליטי אבן של הדמויות מתוך הסרט
המשולש הפולינזי

המשולש הפולינזי הוא אזור גאוגרפי באוקיינוס השקט, שבקודקודיו נמצאים איי הוואי (1), ניו זילנד (2) ואי הפסחא (3). בחלקו המערבי נמצאת סמואה (4) ובמרכזו נמצא האי טהיטי (5)
המשולש הפולינזי הוא אזור דמוי משולש באוקיינוס השקט, אשר קודקודיו הם איי הוואי, אי הפסחא וניו זילנד. האזור משמש לא פעם כאמצעי פשוט לתיאור תחומיה של פולינזיה. אורך כל אחת מצלעות המשולש הוא 7,000 קילומטר. שיוצר שטח שכפול משטחה של רוסיה. המדינה הגדולה בשטחה בעולם.
התרבויות הפולינזיות העיקריות השוכנות במשולש כוללות את המאורים של ניו זילנד, ילידי הוואי והתושבים הילידים של אי הפסחא, איי מרקיז, סמואה, סמואה האמריקנית, פולינזיה הצרפתית ואיי קוק וטונגה.
היסטוריה

אנתרופולוגים מאמינים שהתרבות הפולינזית המודרנית התפתחה מפרוטו-תרבות יחידה שהתקיימה בדרום האוקיינוס השקט. קיימות עדויות שהפולינזיים נדדו מזרחה עד לאזור סאלס אי גומס ודרומה עד לאזור דרום ניו זילנד אך התיישבויות אלה לא שרדו. קיימים שרידים של התיישבות פולינזית שהתקיימה במאה ה-13 באנדרבי באיי אוקלנד
הערות שוליים

↑  O'Connor, Tom, Polynesians in the Southern Ocean: Occupation of the Auckland Islands in Prehistory, New Zealand Geographic
↑  Anderson, Atholl J, Subpolar Settlement in South Polynesia, Antiquity
הנקה בציבור

גישות חברתיות כלפי המעמד החוקי של הנקה בציבור (נקרא גם הנקה בפומבי) משתנות בין חברות ותרבויות מסביב לעולם. במדינות רבות, הן בדרום הגלובלי והן במספר מדינות מערביות, הנקה של תינוקות במרחב הציבורי היא נפוצה, ולרוב לא נתפסת כהפרעה. בישראל, בהיותה מדינה דמוקרטית, כל התנהגות שנגדה אין איסור מפורש, מותרת. מכיוון שאין כל איסור המונע הנקה במקום מסוים בישראל, הנקה מותרת בכל מקום. במדינות אחרות בעולם, בכללן אוסטרליה, חלקים בארצות הברית ואירופה, וכן בחלק ממדינות אסיה, לנשים יש זכות חוקית מפורשת להנקה במרחב הציבורי ובמקום העבודה.
סמל בינלאומי מוסכם ל"אזור הנקה"
השכיחות של הנקה בציבור במדינה מסוימת נקבעת לפי מספר גורמים כגון איסור או היתר משפטי, נורמות חברתיות וכן הגישות והידע שיש לנשים על הנקה. יש מספר ראיות לכך שאמהות המניקות בציבור נוטות להמשיך בהנקה למשך זמן רב יותר מאשר אמהות שאינן מניקות בציבור. הסיבה העיקרית להימנעות של נשים מהנקה בציבור היא מבוכה, המתעוררת בעקבות חוסר לגיטימיות לפעולה זו מצד החברה. מבוכה זו יכולה להוביל לכך שנשים מניקות נמנעות מבילוי זמן במקומות ציבוריים, נושאות איתן חלב אם שאוב או משתמשות בתרכובת מזון לתינוקות כשהן לא בבית. הסיבה לכך שפעמים רבות מעירים לאמהות המניקות במקומות ציבוריים נובעת מגישה הרואה בהנקה אקט מיני המחייב הצנעה. חוסר הלגיטימציה החברתית שמגבילה הנקה בציבור מביאה לכך שבסופו של דבר, מתבצעת הדרת נשים מהמרחב הציבורי.
על אף שישנם מקומות בהם הנקה בציבור יכולה להיות חוקית או מקובלת חברתית, ישנן אמהות שעדיין נרתעות מחשיפת שד בציבור לצורך הנקה בגלל תגובות שליליות והתנגדות ממשית או פוטנציאלית של אנשים אחרים. בגופי תקשורת בעולם דיווחו על מקרים בהם עובדים או אנשים במרחב הציבורי התנגדו או אפילו אסרו על נשים להניק. דרכי ההתמודדות של נשים עם תגובות מהסביבה הן מגוונות. יש אמהות שנמנעות מתשומת הלב השלילית המתעוררת בעקבות פעולת ההנקה ובוחרות לעבור למיקום אחר כדי להמשיך להניק, אך ישנן אימהות שמוחות על יחס זה באופן אקטיבי, ואף נוקטות בהליכים משפטיים או משתתפות בהפגנות.
יחסן של דתות להנקה בציבור

צניעות עשויה להיות משתנה משמעותי המשפיע על הנקה בציבור. בחברה שמדגישה מאוד את המיניות של השדיים, כמו בתרבות המערב, עלול להתעורר קונפליקט בין הנקה וצניעות באופן בלתי נמנע. בבחינת מסורות דתיות שונות, כמו נצרות, יהדות ואסלאם, מעמדה של הצניעות גבוה. במגוון ספרי קודש ופירוש בדתות השונות ישנם דיונים שמתמקדים בצניעות כהגנה מפני דחפים מיניים. צניעות בהקשרים אלו מכתיבה סטנדרטים של התנהגות ולבוש עבור חברי אותה מסורת דתית. כאשר תפיסת הצניעות של האישה או המשפחה נעוצה באמונה דתית, אפשר לצפות שהשקפה זו לא תשתנה בקלות. לפיכך, הנקה עשויה להיחשב כבלתי צנועה, בפרט לאור מחויבות לאמונה דתית הדורשת כיסוי של חלקי גוף הקשורים למיניות. מאחר שהנקה נדמית כסותרת התנהגות צנועה, חברי מסורות דתיות שונות נתקלים בקונפליקט שעלול להשפיע על הפסיקות והנורמות הקובעות כיצד יש לנהוג בעת הנקה. לאור זאת, צניעות עלולה להיות גורם תרבותי הקשור לשיעורי התחלת הנקה ושיעורי משך הנקה לקויים. חלק מהאימהות עשויות לבחור בתחילה שלא להניק בשל חששות לגבי צניעות.
בישראל, משרד הבריאות מציין כי הנקה בציבור איננה מחייבת חשיפה של הגוף עבור מי שאינה מעוניינת בכך. מרבית האימהות המיניקות בציבור מוצאות את הדרך להניק בצורה הנוחה להן ולתינוק תוך חשיפה מינימלית של גופן, אם הן רוצות. לפי משרד הבריאות, ניתן להשתמש בצעיף או שמיכה קטנה, או ללבוש חולצה רחבה, כדי ליצור מרחב של פרטיות. עוד מדגישים ממסמכי משרד הבריאות כי נשים שמניקות במרחב הציבורי מבקשות רק להאכיל את תינוקן, ואין צורך להתנצל או לחוש אי נוחות על הנקת התינוק כאשר הוא רעב, גם אם ההנקה נעשית במקומות ציבוריים.
בקרב זרמים שונים בציבור היהודי-דתי, יש מידה משתנה של השפעה של עיקרון הצניעות על הנקה בציבור. כך למשל, בפורומים שונים ניתן לראות רבנים שמגדירים הנקה בציבור כפעולה לא צנועה וטוענים שיש להימנע מכך ככל האפשר, לצד דיונים בפורומים של נשים דתיות התומכים בהנקה בציבור תוך שימוש בכיסוי, לאור הבנה שבריאות הילד והרעב שלו חשובים יותר, ושהנקה עם כיסוי היא צנועה מספיק.
העמדה הפמיניסטית כלפי הנקה בציבור

בבסיס העמדה הפמיניסטית כלפי הנקה בציבור עומדת הנחת הבסיס לפיה כל אדם, כל אישה וכל גבר אחראים על גופם. לכן, זוהי זכותה של כל אישה להניק או לא להניק, לא משנה הסיבה, וכן אין משמעות למיקום בו מתבצעת הפעולה. הנקה היא האופן בו התינוק אוכל, ועל כן זוהי זכות אנושית ובסיסית לאפשר לו לאכול בציבור. אחת מהטענות היא שלדרוש מאם להימנע מהנקה בציבור זו דרישה שמגבילה הזנה מיטיבה ונגישה עבור התינוק. מנקודת המבט הפמיניסטית, במצב אידיאלי ניתן לצאת מנקודת הנחה שלאם יש זכות להניק, ולתינוק יש זכות לינוק, מתי ואיך שנכון עבורם. זכות זו קיימת ללא קשר לגיל התינוק או רמת החשיפה של השד, בכל מקום שמותר לאם לשהות עם ילדה. הכרה בזכות זו, יחד עם תשתית נאותה בשילוב עם חדרי הנקה ושאיבה במקומות ציבוריים ובמקומות עבודה, תסייע לאימהות לתפקד ביום יום תוך כדי טיפול מיטבי בצרכים של התינוקות שלהן.
מחלוקות

הנקה בציבור בתוכניות טלוויזיה
בישראל יש תמיכה ציבורית, ממוסדת ואזרחית, בהנקה בציבור, אך ישנם גם קולות שמביעים על כך ביקורת וגורמים לנשים להרגיש לא בנוח על כך שהן מניקות בציבור. כך למשל, כשהשתתפה מיכל אנסקי בסדרה "מחוברים", היא הניקה את בתה מול המצלמה. פעולה זו הובילה מבקרים להפנות אמירות קשות ומעליבות כלפי אנסקי על כך שנחשפה מול המצלמות. אחד מהמבקרים טען כי "הספיקו לה עשר שניות על המסך כדי לחלוץ שד ולהניק את ילדתה מול הצופים". אנסקי בתגובה טענה שלא ברור לה כיצד דבריו המכוערים של אותו אדם אמר קיבלו במה שכן בהנקה אין דבר נמוך, זול או חושפני.
בסדרת הטלוויזיה הקומית "צומת מילר", מתייחס אדיר מילר בהומור למחלוקות הקיימות סביב הנקה בציבור ולנינוחות של נשים מסוימות להניק בציבור ללא בושה, לצד הבושה שמתעוררת אצל חלק מהאנשים בסביבתן. באמצעות ההומור יש ניסיון לנרמל את ההנקה בציבור ולהציג את אלה שלא תומכים בה כמיזוגינים.
הנקה בציבור ורשתות חברתיות
הרשת החברתית פייסבוק ספגה ביקורת על כך שהסירה תמונות של אימהות מניקות את ילדיהן, תוך ציטוט של תוכן פוגעני המפר את התנאים וההגבלות של הרשת. ברשת פייסבוק טענו שתמונות אלה מפרות את קוד ההגינות שלהן בכך שהראו שד חשוף, אפילו כשהתינוק כיסה את הפטמה. גם בדצמבר 2011 הסירה פייסבוק תמונות של אמהות מניקות ולאחר ביקורת ציבורית, שחזרה אותן. הרשת טענה שהסירה את התמונות מכיוון שהפרו את הכללים הפורנוגרפיים בתנאים וההגבלות של החברה. בסופו של דבר, בשנת 2014 הנהלת הרשת נכנעה לקמפיין הציבורי FreeTheNipple# (אנ') והודיעה שתתיר לגולשים לפרסם תמונות של אימהות מניקות את ילדיהן ולא תגדיר אותן כתמונות עירום לא ראויות.
הראיון המרכזי

| --- | --- |
סמל הראיון המרכזי

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 ראש העיר:  מריה שצ'רבאקובה
 עיר אם:  סנקט פטרבורג
 תאריך ייסוד:  11 במרץ 1994 
 שטח:  17.12 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  200,654 (2023)
  ‑ צפיפות:  12,536.51 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  59°56′12″N 30°21′39″E﻿ / ﻿59.936666666667°N 30.360938888889°E﻿ / 59.936666666667; 30.360938888889 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://gov.spb.ru/gov/terr/reg_center/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הנפה המרכזית הוא נפה הממוקם במרכז העיר סנקט פטרבורג. זהו אחד האזורים המתוירים בעיר, ובתחומה נמצאת שדרת המסחר המרכזית נבסקי פרוספקט. הוקמה בשנת 1994 תוך איחוד שלושה נפות ותיקות.
הנפה ממוקמת בחלק ההיסטורי המרכזי של העיר וגובלת מצפון מזרח בנהר נייבה, מדרום גובלת עם נפת האדמירליות בתעלת אובוודני. ממערב גבולה עובר מגשר הארמון, חלק משדרות האדמירליות, רחוב גורוחובאיה, חלק משדרת זאגורודני, רחוב זווניגורוד ולאורך רחוב קונסטנטין זאסלונוב היוצא לגדת תעלת אובוודני.
אתרים בעלי עניין

סמולני - מושב מינהל העיר סנקט פטרבורג
בניין האקדמיה לתעשייה קלה - מטה המשטרה העירונית
שדרת סובורוב
נבסקי פרוספקט
כיכר הארמון
ארמון החורף
בית העלמין טיחווינסקויה
אולם קונצרטים אוקטייברסקי
המשולש הקטן

המשולש הקטן הוא כינוי מתקופת מלחמת העצמאות לאזור במישור החוף מול המורדות המערביים של הכרמל, שצורתו כמשולש. שבו שכנו הכפרים הערביים איג'זים, ג'בע ועין ע'זאל. שם האזור נגזר מ"המשולש הגדול".
היסטוריה

על פי תוכנית החלוקה נכללו כפרי המשולש הקטן בתחום המדינה היהודית.
במלחמת העצמאות תקפו אנשי הכפרים ששכנו במשולש הקטן, בסיוע אנשי הכפר טנטורה, את התחבורה היהודית על כביש תל אביב חיפה הישן, והביאו לחסימתו.
עקב החסימה הופנתה התחבורה היהודית לדרך חלופית - דרך ואדי מילק וממזרח לכרמל.
הכפרים נכבשו על ידי צה"ל ב"מבצע שוטר" במהלך ההפוגה השנייה.
תושבי הכפרים גורשו על ידי חיילי צה"ל בספטמבר 1948, חלקם לכפרי ואדי עארה וחלקם ללבנון.
הכפרים נהרסו ובשטחם הוקמו מספר יישובים:
על אדמות איג'זים הוקם המושב כרם מהר"ל.
על אדמות עין ע'זאל הוקמו המושב עין איילה ומצפה עופר.
על אדמות ג'בע הוקם המושב גבע כרמל.
לקריאה נוספת

אבשלום שמואלי, יצחק שנל, ארנון סופר, המשולש הקטן: גלגולו של אזור, אוניברסיטת חיפה, המרכז היהודי-ערבי, המכון לחקר המזרח התיכון, 1985
הערות שוליים

↑  מפה האזור שהוכנה ע"י 'ההגנה, 1942 וכוללת את שלושת היישובים, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  נסיון ניתוק חיפה, מעריב, 30 ביולי 1948
↑  אריה שמשוני, המשולש הקטן, הַבֹּקֶר, 1 באוגוסט 1948
↑  הרצל חיותמן, המשולש הקטן התרוקן, הַבֹּקֶר, 17 בספטמבר 1948
↑  חג משולש בכרם מהר"ל, על המשמר, 13 באוקטובר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556388005171  LCCN: sh92002649 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנס קראסה

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1899 פראג 
 פטירה:  17 באוקטובר 1944 (בגיל 44) מחנה ההשמדה בירקנאו, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  צ'כוסלובקיה, הרייך הגרמני 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Eliška Kleinová (22 באוגוסט 1943–1944) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס קראסה (בצ'כית: Hans Krása;‏ 30 בנובמבר 1899 – 17 באוקטובר 1944) היה מלחין צ'כי שנרצח באושוויץ-בירקנאו. הוא היה ממארגני חיי התרבות במחנה טרזין.
חייו

הנס קראסה נולד בפראג לאב צ'כי שהיה עורך דין ולאם יהודיה-גרמניה. הוא למד לנגן הן בפסנתר והן בכינור בילדותו ובהמשך למד הלחנה באקדמיה למוזיקה בפראג. אחרי סיום לימודיו, התקבל לעבודה כסגן-מנצח בתיאטרון הגרמני החדש, שם התוודע אל המלחין והמנצח אלכסנדר זמלינסקי, שהשפיע רבות על הקריירה של קראסה.
בשנת 1927 נסע בעקבות זמלינסקי לברלין, שם התוודע אל המלחין הצרפתי אלבר רוסל. קראסה, שמקורות ההשפעה העיקריים שלו היו מאהלר, שנברג וזמלינסקי, חש קרבה גם למוזיקה צרפתית, בייחוד לחבורת המלחינים שנודעה כקבוצת השישה, ונסע פעמים רבות לצרפת ללמוד אצל רוסל בתקופה שבה חי בברלין. הגעגועים הביתה השיבו את קראסה לבסוף לפראג, שם חזר למשרתו הקודמת כסגן-מנצח בתיאטרון הגרמני החדש. יציאתו הראשונה לעולם כמלחין הייתה ביצירה ב"ארבעה שירים תזמורתיים" אופוס 1, שהתבססה על "שירי גרדום" (Galgenlieder) של כריסטיאן מורגנשטרן. היצירה בוצעה לראשונה בניצוחו של זמלינסקי בפראג, במאי 1921, וזכתה לשבחים רבים. אחריה נכתבו רביעיית מיתרים, קובץ של חמישה שירים לקול ופסנתר וה"סימפוניה לתזמורת קטנה", שבוצעה בפסטיבל ציריך, פריז ובוסטון. הישגו המשמעותי ביותר, מכל מקום, הייתה האופרה "אירוסין בחלום" (Verlobung im Traum) על פי הרומן "חלום הדוֹד" מאת דוסטויבסקי. יצירה זו בוצעה לראשונה בתיאטרון הגרמני החדש בפראג בשנת 1933, בניצוחו של גאורג סל וזכתה בפרס מדינת צ'כוסלובקיה.
בשנת 1927 נלווה אל זמלינסקי בנסיעתו לקרולאופר בברלין. הוא קיבל הצעות ניצוח מברלין, פריז ושיקגו, אך התקשה להיענות למשרה בארץ נוכריה וחזר לפראג לפני תום השנה.
אופרת ילדים בשם ברונדיבר, המבוססת על מחזה מאת אריסטופאנס, הייתה היצירה האחרונה שקראסה השלים לפני שנאסר על ידי הנאצים ב-10 באוגוסט 1942. קראסה נשלח לגטו טרזין, שם עיבד את "ברונדיבר" להתאימה למבצעים שעמדו לרשותו. האופרה בוצעה 56 פעמים במחנה ומונצחת גם בסרט התעמולה הידוע לשימצה שהנאצים הפיקו בשביל הצלב האדום בשנת 1944. בתקופת מאסרו בגטו, היה קראסה בשיא יצירתו. הוא הרבה לחבר מוזיקה קאמרית, אך מחמת הנסיבות, חלק מן היצירות לא שרדו.
מותו

קראסה נלקח למחנה ההשמדה אושוויץ יחד עם עמיתיו המלחינים, ויקטור אולמן, פאבל האס וגדעון קליין. הוא נרצח ב-17 באוקטובר 1944; עוד לא מלאו לו אז 45 שנים.
יצירותיו

"4 שירים סימפוניים" (Orchesterlieder) - אופוס 1 (1920) לטקסט מאת כריסטיאן מורגנשטרן
רביעיית מיתרים - אופוס 2 (1921)
סימפוניה לתזמורת קטנה (1923)
5 שירים - אופוס 4 לקול ופסנתר (1925) לטקסט מאת ריינר מריה רילקה, גאיוס ולריוס קאטולוס וכריסטיאן מורגנשטרן
"אירוסין בחלום" (Verlobung im Traum) (1930-1928) - אופרה בשתי מערכות על פי הרומן "חלום הדוד" מאת פיודור דוסטויבסקי
"לאדון היא הארץ" (Die Erde ist des Herrn) ‏ (1931) - קנטטה לסולנים, מקהלה ותזמורת
"מוזיקה קאמרית" (Kammermusik) - לצ'מבלו ושבעה כלים (1936)
"נושא ווריאציות" - לרביעיית מיתרים (1936)
ברונדיבר, אופרה סימבולית אנטי-נאצית - (1943-1938)
שלושה שירים - לבריטון, קלרינט, ויולה וצ'לו (1943), לטקסט מאת ארתור רימבו
"אוברטורה" - לתזמורת קטנה (1943)
"טאנק" - מחול לשלישיית מיתרים (1944)
"פסקאליה ופוגה" לשלישיית מיתרים (1944).
הקלטות

"שלושה שירים" של קראסה לפואמות של ארתור רימבו, Čtyřverší, Vzrušení and Přátelé, בביצועי כריסטיאן גרהאהר, מופיעים על התקליטור "טרזין - טרזיינשטאדט" ביוזמת אן סופי פון אוטר, דויטשה גרמופון, 2007
רביעיית המיתרים שלו מופיעה בהקלטה "פאבל האס והנס קראסה: רביעיות מיתרים", בביצוע רביעיית המיתרים הותורן כחלק מסדרה של דקה, Entartete Musik, label: Decca 440 853-2. כחלק מאותה סדרה מופיעות האופרה "אירוסין בחלום" ו|סימפוניה" בהקלטות של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין בניצוח לותאר צגרוסק וולדימיר אשכנזי בהתאמה, label: Decca 455 587-2
לקריאה נוספת

Karas, Joža. Music in Terezin: 1941-1945. New York: Beaufort Books, 1985. ISBN 0-8253-0287-0.
Schultz, Ingo & Bek. Josef. Hans Krasa, Grove Dictionary of Music and Musicians Online. 12 April 2002
הערות שוליים

↑  אינגו שולץ, "הנס קראסה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  שולץ, גרוב
↑  שולץ, גרוב
↑  הוצאת יוניברסל, בוזי והוקס, בוטה ובוק (הוצאות מוזיקה)
↑  http://www.cduniverse.com/search/xx/music/pid/7483636/a/Terezin+-+Theresienstadt.htm ‏ 2010, מו"ל - cduniverse.com
↑  "Hear No Evil". New York Magazine (June 9, 1997) pp. 82-83
↑  "Krása - Verlobung im Traum, Symphonie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264179805171  PLWABN: 9810584873305606  BnF: cb13942945w (data)  CANTIC: a10353860  CiNii: DA11652590  GND: 119107821  ICCU: REAV097666  ISNI: 0000 0000 8101 5028  LCCN: no89004078  MusicBrainz: c166761e-97d3-4a13-b207-e86d319d2008  NKC: jn19990209417  NTA: 104859938  SELIBR: 288868  SUDOC: 061030430  VIAF: 22332863   WorldCat (עם VIAF): 22332863
הפארק הלאומי אבאקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  איי בהאמה איי בהאמה
 קואורדינטות:  25°57′58″N 77°12′11″W﻿ / ﻿25.966°N 77.203°W﻿ / 25.966; -77.203
 he
 
הפארק הלאומי אבאקו (באנגלית: Abaco National Park) הוא פארק לאומי בדרום אבאקו, איי אבאקו, איי בהאמה. הפארק הוקם בשנת 1994 ושטחו כ-20,500 קמ"ר.
חי וצומח

בפארק כ-20 קמ"ר יער אורנים, בעיקר של אורן קריבי. חיות הבר והעופות בפארק כוללות את תוכי בהאמה, סנונית בהאמה, גרון צהוב בהאמה, מוקינגבירד בהאמה ("Mimus gundlachii"), טירנית בהאמה ("Tyrannus caudifasciatus"), זן של סבכי העולם החדש, נקר מערב הודו ויונת כתר-לבן.
הערות שוליים

1 2  "Abaco National Park". The Bahamas National Trust. אורכב מ-המקור ב-2019-04-27. נבדק ב-1 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Abaco National Park". Friends of the Environment. אורכב מ-המקור ב-2020-08-18. נבדק ב-1 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
העדות של ניירה

העדות של ניירה הייתה עדות שקר שניתנה בפני ועידת זכויות האדם של קונגרס ארצות הברית ב-10 באוקטובר 1990, על ידי נערה בת 15 שזוהתה בעתו בפומבי רק בשמה הפרטי, ניירה. העדות זכתה לפרסום רב, צוטטה פעמים רבות על ידי סנאטורים אמריקאיים והנשיא בזמנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ושימשה כתמריץ עבורם לתמוך בכווית במלחמת המפרץ.
העדות והשפעתה

בעדותה טענה ניירה כי לאחר הפלישה לכווית, היא ראתה חיילים של צבא עיראק מבצעים רצח המוני בתינוקות כוויתים כאשר הם היו מוציאים תינוקות ופגים מאינקובטורים בבית חולים כוויתי, לוקחים את האינקובטורים ומשאירים את התינוקות למות.באותו לילה שחלקים מהעדות שודרו בתוכנית לייט נייט של ABC וב-NBC Nightly News משוער שבין 35 ל-53 מיליון אמריקאים צפו בתוכנית. שבעה סנאטורים ציטטו את עדותה של ניירה בנאומיהם המגבים את השימוש בכוח נגד עיראק.הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש חזר על הסיפור לפחות עשר פעמים בשבועות הבאים. התיאור שלה על הזוועות עזר להטות את הדעה של הציבור האמריקני לטובת השתתפות במלחמת המפרץ.
חשיפה

הסיפור שלה אושר בהתחלה על ידי אמנסטי אינטרנשיונל, ארגון חוץ-ממשלתי בריטי, שפרסם כמה דיווחים עצמאיים על הרציחות ועדויות נוספות של אנשים אחרים שהופנו מכווית כתוצאה מהמלחמה.
בדצמבר 1992 בתוכנית של CBC-TV בשם To Sell a War נחשף כי שם משפחתה של ניירה היה אל-סבאח (בערבית: نيّرة الصباح) וניירה התגלתה כבתו של סעוד אל-סבאח, שגריר כווית בארצות הברית. הסיפור שניירה נתנה נחשף כהמצאה כשלמעשה היא לא ראתה את "הזוועות" שהיא תיארה שהתרחשו. יתרה מכך, נחשף כי עדותה אורגנה כחלק מקמפיין של "אזרחים למען כווית חופשית", ארגון שהוקם על ידי ממשלת כווית כדי לשכנע את הציבור האמריקני להסתכל בחיוב על פעולה צבאית של ארצות הברית במפרץ הפרסי, שנוהל על ידי חברת יחסי הציבור האמריקאית היל אנד נולטון (Hill & Knowlton) עבור ממשלת כווית. בעקבות זאת, עדותה של אל-סבאח נחשבה כדוגמה קלאסית לתעמולת זוועה מודרנית, שהיא הפצת מידע על הפשעים שבוצעו על ידי אויב, שיכול להיות מסתמך על עובדות, אך לרוב כולל או מציג מידע פיקטיבי או הגזמות מכוונות..
תחקירים ואחרי החשיפה

אחר שחרור כווית, הורשתה לכתבים כניסה למדינה. דיווח של ABC מצא כי "חולים, כולל פגים, אכן מתו, כאשר רבים מהאחיות והרופאים של כווית... ברחו" אך חיילים עיראקים "כמעט ודאי לא גנבו חממיות של בתי חולים והותירו מאות תינוקות כוויתים למות."
בשנת 1992 פרסם ארגון זכויות האדם Middle East Watch, חטיבה של Human Rights Watch, את תוצאות חקירתם על סיפור האינקובטורים. מנהלו, אנדרו וויטלי, הצהיר כי, "אמנם זה נכון שהעיראקים תקפו בתי חולים, אין אמת בהאשמה שהייתה מרכזית במאמץ התעמולה המלחמתית שהם גנבו אינקובטורים והוציאו תינוקות באכזריות ואפשרו להם למות על הרצפה. הסיפורים יוצרו מחיידקי אמת על ידי אנשים מחוץ למדינה שהיו צריכים לדעת טוב יותר. "חוקר אחד, עזיז אבו חמד, ראיין רופאים בבית החולים שבו ניירה טענה כי ראתה חיילים עיראקים מושכים 15 תינוקות מאינקובטורים ומשאירים אותם למות. ה"אינדיפנדנט" דיווח, "הרופאים אמרו לו שבמחלקת יולדות יש 25 עד 30 אינקובטורים. אף אחד לא נלקח על ידי העיראקים, ולא נלקחו מהם תינוקות."
אמנסטי אינטרנשיונל הגיבה בהוצאת תיקון, כאשר המנכ"ל דאז, ג'ון היילי, האשים לאחר מכן את ממשל בוש ב"מניפולציה אופורטוניסטית של תנועת זכויות האדם הבינלאומית".
הערות שוליים

↑  Nayirah Kuwaiti girl testimony, נבדק ב-2022-08-03
↑  CJR - How to Build Support for War, by Arthur E. Rowse, archive.ph, ‏2008-04-20
1 2  דוגלאס וולטון, [https://towardfreedom.org/wp-content/uploads/2014/06/95Pity.pdf Appeal to Pity: A Case Study of the Argumentum Ad
Misericordiam]
↑  Krauss, Clifford (1992-01-12). "CONGRESSMAN SAYS GIRL WAS CREDIBLE". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-08-03.
↑  Iraq/Occupied Kuwait: Human rights violations since 2 August, Amnesty International (באנגלית)
↑  "When contemplating war, beware of babies in incubators". Christian Science Monitor. 2002-09-06. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2022-08-03.
↑  Fowler, G., & Fedler, A Farewell to Truth: Lies, Rumors, 1994, עמ' 22
↑  Leonard Doyle, Iraqi Baby Atrocity is Revealed as Myth, The Independent, 12 January 1992, עמ' 11
↑  The Heights, Volume LXXII, Number 1 — 28 January 1991 — Boston College Newspapers, newspapers.bc.edu