אוטיזם בישראל
היסטוריה

עד אמצע שנות ה-70, לא היו בישראל מסגרות טיפוליות נאותות לילדים על הרצף האוטיסטי, והרשויות נהגו לאשפז ילדים על הרצף במחלקות סגורות בבתי החולים הפסיכיאטריים או לשלב אותם במסגרות לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. בהיעדר מסגרות ייעודיות עבורם, ילדים אוטיסטים אחרים נותרו בבית במשך כל היום. במרכז הרפואי שיבא התקיימה מסגרת קטנה עבור ילדים אוטיסטים שלא מילאה את כל הצרכים.
החל משנות החמישים של המאה העשרים, הטיפול באוטיסטים הוגדר בתחום אחריותו של משרד הבריאות בתור חלק מתחום אחריות הכולל טיפול באנשים עם מגבלות התפתחות, והרשויות נהגו לאשפז אוטיסטים בבתי חולים פסיכיאטריים. במהלך שנות השישים החלו הטיפולים באוטיסטים לכלול שילוב של התערבויות פסיכיאטריות וחינוכיות.
בתחילת 1974 התארגנו הורים ובני משפחות של ילדים אוטיסטים, והקימו את עמותת אלו"ט. אלו"ט התנגדה להגדרת האוטיזם בתור הפרעה נפשית, תפיסה שרווחה לפני שחלה התקדמות בהבנת התופעה, והציע לראות באוטיזם הפרעה בהתפתחות שהטיפול העיקרי בה צריך להיות בתחום החינוכי.
ב-1979 הוקמה עמותת שק"ל על ידי משרד העבודה והרווחה, ג'וינט-ישראל ועיריית ירושלים, כמלכ"ר שמטרתו ליזום ולפתח תוכניות שונות בקהילה, על-מנת לקרב אליה בחזרה אנשים שנדחקו לשולים והופרדו למוסדות ותוכניות מבודדים.
בשנת 1977 נוסד בתל אביב בית הספר יחדיו, הראשון בארץ שיועד לילדים אוטיסטים, ביוזמת אלו"ט ובעזרת עיריית תל אביב ומשרד החינוך. בשנים שלאחר מכן, כדי לתת מענה מיידי לגידול באוכלוסיית התלמידים המאובחנים, נוסדו מסגרות חינוך נוספות לילדים אוטיסטים, שפיתוחן מבוסס על תהליכי משוב ובקרה של המסגרות הקיימות. בשנת 1988 הוקם כפר עופרים – מעון הפנימייה הראשון לבוגרים אוטיסטים – כדי לאפשר חלופה לאשפוז ארוך טווח במחלקות פסיכיאטריות. המעון הוקם כתוצאה מהתארגנות הורים במסגרת אלו"ט ובמימון של משרד הבריאות ומאוחר יותר של משרד הרווחה.
בשנת 1987 הוקם "מרכז מפנה" על ידי ד"ר חנה אלונים לאיתור מוקדם וטיפול בתינוקות אשר אובחנו אצלם סימנים מוקדמים של אוטיזם, בטווח הגילאים שבין חמישה שישה חודשים לשנתיים. הגישה הטיפולית שהתפתחה במרכז, נשענת על גמישות המוח בשנתיים הראשונות, ועל היכולת ליצור שינויים מהותיים ביכולותיו ההיקשרותיים של התינוק על ידי טיפול אינטנסיבי ומקיף, המספק גרייה מבוקרת של אלמנטים התפתחותיים במערכות הפיזיות-סנסוריות-רגשיות וקוגניטיביות, כחלק קריטי בהתפתחות המוח, נחשבת לייחודית בעולם הטיפול באוטיזם.
בשנת 1988 נחקק חוק החינוך המיוחד שנועד לקדם ולפתח את כישוריו של כל ילד בעל צרכים מיוחדים כדי להקל על שילובו בחברה ובמעגל העבודה. החוק קבע כי כל ילד עם מוגבלות שכלית, נפשית, גופנית או התנהגותית בגיל שלוש עד 21, יהיה זכאי לחינוך מיוחד שיינתן חינם וקרוב ככל האפשר למקום מגורי הילד. החינוך המיוחד כולל טיפולי פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק ועוד, לפי צורכי הילד. זכאותו של ילד לחינוך מיוחד נקבעת על ידי ועדת השמה הקובעת גם את המסגרת המתאימה לו: כיתה רגילה, כיתה מיוחדת במוסד חינוך רגיל, או מוסד לחינוך מיוחד. להוריו של הילד יש זכות להשתתף בדיוני הוועדה ואף לערער על החלטתה בפני ועדת ערר מחוזית.
ב-1999, בד בבד עם ההכרה שהתפשטה ברחבי העולם, שאוטיזם אינו הפרעה נפשית אלא הפרעה בהתפתחותית הנוירולוגית, הועברה האחריות לטיפול באוכלוסיית האוטיסטים וכן התקציב שמממן מוסדות חוץ ביתיים עבור אוטיסטים ממשרד הבריאות למשרד הרווחה, ליחידה לטיפול באוטיסטים באגף התקון. התקציב שאושר בשנה זו היה בסך 16,108,000 ש"ח ועד סוף השנה נוצלו קצת פחות מ-80% מסך התקציב.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| שנה | חוץ ביתי | קהילתי | סה"כ |
| 2004 | 35,103 | 7,193 | 42,296 |
| 2005 | 40,763 | 8,361 | 49,124 |
| 2006 | 43,677 | 9,489 | 53,166 |
| 2007 | 54,426 | 17,226 | 71,652 |
| 2008 | 64,434 | 20,453 | 84,887 |
| 2009 | 85,969 | 21,865 | 107,834 |
| 2010 | 99,150 | 23,123 | 122,273 |
| 2011 | 109,160 | 25,865 | 135,025 |
בשנת 2000 הוגדל התקציב לטיפול חוץ ביתי לעשרים מיליון ש"ח, אך עדיין לא הוקצו תקציבים לטיפול בתוך הקהילה האוטיסטית. מרכז השלטון המקומי התנגד לדרישה שהרשויות המקומיות ישתתפו בטיפול זה. בשנת 2001 כבר הוקצו התקציבים המתאימים גם לצורך הטיפול בקהילה האוטיסטית, אך עד סוף 2001 נוצל קצת יותר מאחוז אחד מתקציב זה, ובמרץ של אותה שנה החלה לפעול היחידה לטיפול לאוטיסטים. בשנים 2002–2005 גדלו התקציבים לטובת הקהילה האוטיסטית ועמם הניצול התקציבי.
בתחילת 2006 הוקם ארגון אס"י – קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל כשהוא שואב את השראתו מהארגון הבין-לאומי הוותיק "רשת האוטיסטים הבין-לאומית". הארגון נוסד בידי קבוצה של אוטיסטים ונועד להוות מפלט חברתי לאנשי הקשת האוטיסטית, לקשר בינם לבין עצמם ובינם לבין ארגונים מקבילים במדינות אחרות בעולם.
בתקציב 2006 הסכום שיועד לטיפול חוץ ביתי עלה ל-47 מילון ש"ח והסכום למען טיפול בקהילה עלה ל-12 וחצי מיליון ש"ח. כמו כן הופסק מתן תקציבים ישירות לגופים נותני שירותים לקהילה האוטיסטית, ותקציבם החלו להינתן דרך הרשויות המקומיות, לפי מכסות. בחודש אפריל פרסמה היחידה לטיפול באדם עם אוטיזם במשרד הרווחה חמש הוראות מנכ"ל המסדירות את מתן השירותים הסוציאליים. בין השאר הוחלט כי ילדים ובוגרים אוטיסטים שיש להם גם פיגור שכלי קל או בינוני יקבלו את השירותים המגיעים להם דרך היחידה לטיפול באדם עם אוטיזם, בעוד שהשאר יקבלו את שירותיהם דרך האגף לטיפול באדם עם פיגור שכלי.
בפברואר 2011, פסק בית הדין הארצי לעבודה כי זימון להמשך קביעת הזכאות לגמלת ילד נכה במקרה של קביעת זכאות זמנית מעת הוצאת צווי הביניים על ידי בג"ץ ועד ליום ל-19 ביולי 2009, נחשב כבדיקה מחדש על פי התקנות. ובדיקה מחודשת היא מנוגדת להתחייבות שנתן המוסד לביטוח לאומי לבג"ץ, שלא יבדוק מחדש בתקופת צווי הביניים.
בשנת 2015 הוקם בישראל המרכז הלאומי לחקר אוטיזם על ידי חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון ורופאים מהמרכז הרפואי אוניברסיטאי סורוקה אשר חוקרים, מאבחנים ומטפלים בילדים אוטיסטים. בתחילת דרכו ייסד המרכז מאגר מידע אזורי לאוטיזם שאליו נאסף מידע נרחב הכולל מידע קליני על ההריון והלידה, ציונים ממבחנים התנהגותיים, סריקות MRI, ומידע גנטי. בשנת 2018 החליט משרד המדע לתמוך בהפיכת מרכז המחקר ללאומי ובעקבות זאת נוצר שיתוף פעולה עם עמותת אלו"ט ומרכז האוטיזם באסף הרופא. מאגר המידע נהפך מאזורי ללאומי ומכיל כיום מידע על מעל 1,200 ילדים אוטיסטים ברחבי הארץ. מידע זה כולל גם מדדי אורך שנאספים בביקורי מעקב לאורך שנים ומאפשרים ללמוד על התפתחות הילדים ועל שינויים במאפיינים.