stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטה פרי הגליל
היסטוריה > החברה המאוחדת - ויטה פרי הגליל

בשנת 2001 מכרה קבוצת 3i, את "פרי הגליל" ואיתה את חברת הבת שלה "ויטה", לחברת קדם כימיקלים (גם היא בבעלות 3i), ששינתה את שמה ל"ויטה פרי הגליל בע"מ" והמשיכה להיסחר בבורסה בתל אביב תחת שם זה.
ב-2002 רכשה ויטה פרי הגליל את "קפולסקי", המייצרת עוגות מצוננות, מדוד קפולסקי.
ב-2006 רכשה ריץ' העולמית נתח ממניות החברה, והגיעה עד לאחזקה של 9.5% בה.
כיו"ר החברה כיהן מ-2004 עד דצמבר 2007 אברהם בורג.
החברה לא הצליחה להתמודד עם מתחריה, חברות המזון אסם (נסטלה) ותלמה (יוניליוור), שתיהן משופעות במשאבי שיווק ובבעלות ענקי מזון רב לאומיים, ועם השינויים בשוק המזון המקומי, ובהם עליית כוחן של רשתות השיווק ומעבר גדל והולך למותג פרטי, ואיבדה בהדרגה נתחי שוק. בתקופתו של בורג הופעלה בחברה תוכנית הבראה שכללה צמצום כוח אדם, ייעול תפעולי, סגירת אתרי ייצור ופריסת הלוואות. סיסמת החברה שונתה ל"ויטה - זה כל הטעם".
למרות תוכנית ההבראה, נכנסה החברה לקשיים ועמדה בתחילת 2009 על סף חדלות פרעון של חובותיה לבנקים ולספקים. בינואר 2009 מינה בית המשפט המחוזי בחיפה כונס נכסים זמני לחברה, על רקע חובות של 260 מיליון ש"ח כלפי בנק דיסקונט ובנק לאומי. מספר ימים לאחר מכן ובעקבות בקשת נציגי החברה, ביטל בית המשפט את מינוי כונס הנכסים על מנת לאפשר לחברה להגיע להסדר חוב.
בפברואר 2009 הודיעה ריץ', בעלת עניין וספקית של החברה, על ביטול ההסכם עמה עקב חוב כספי של כ-1.4 מיליון דולר.
במרץ 2009 זכתה רשת המרכולים חצי חינם בהתמחרות על החברה, ולאחר חודש נוסף של משא ומתן אושרה המכירה על ידי בית המשפט. על פי הסכם המכירה, חלק מכספי המכירה הועברו לכיסוי מלוא החוב לעובדים ולמגדלים עמם היה למפעל קשר, לאור איומם שאם לא יקבלו את חובם לא ימשיכו לספק סחורה למפעל, ושאר הכסף חולק בין שאר הנושים. בתחילת 2014 הורה בית המשפט העליון למגדלים להשיב את הכסף שקיבלו לקופת הכינוס לחלוקה בין כלל הנושים.
עקב חוסר הוודאות המשפטית לגבי מצבה של החברה, הושעה המסחר במניותיה בבורסה בתל אביב החל מ-4 במרץ 2009. ההשעיה חודשה פעם אחר פעם על ידי דירקטוריון הבורסה, עד שלבסוף נמחקה החברה ב-11 במרץ 2011 מהבורסה מכיוון שעברו 24 חודשים בהם לא נסחרה מניית החברה במסגרת הראשית.
בשנת 2010 רכשה החברה את מפעל מלרוז שהיה בסכנת סגירה.
בחודש נובמבר 2010 החליט בית המשפט המחוזי בחיפה למנות לחברה מפרק, זאת בעקבות בקשתו של מנכ"ל החברה לשעבר זאב בירנבוים עקב חוב של 1 מיליון ש"ח של החברה כלפיו. בפברואר 2011 הגיעה החברה להסדר פשרה עם בירנבוים, וצו הפירוק שניתן לחברה בוטל.
בשנת 2011 ביקשה החברה לפטר חלק מהעובדים במפעל פרי הגליל, אולם חזרה בה בעקבות שביתה של העובדים. במקום זאת הודיעה החברה שאם לא תקבל סיוע המפעל ייסגר. ב-24 בפברואר 2012 נסגר המפעל, אך ב-28 בפברואר 2012 הוא נפתח מחדש, לאחר שהממשלה הבטיחה סיוע למפעל. העברת הסיוע למפעל עומדת לדיון במסגרת עתירה לבג"ץ של חברת "זנלכל", הטוענת לאפליה בקריטריונים למתן הסיוע ותשובת המדינה לעתירה התעכבה במשך זמן רב.
התקציב שזכתה החברה מהמדינה נפרש על פני כמה שנים, ובכך גם התחייבו בעלי החברה שלא לפטר עובדים, אלא גם לפתח ולקדם את המפעל החל מרמת התנאים ושכר העובדים, וכן בגיוס עובדים נוספים, וזאת בשל רווחיות החברה ביצוא ובשוק המקומי.
בספטמבר 2024 נסגר המפעל.
היסטוריה > סמלילים

ויטה (ישן)
ויטה (חדש)
פרי גליל (לפני 2010)
פרי הגליל (חדש)
לאחר האיחוד
נוכחי
תחומי פעילות עיקריים

ויטה פרי הגליל מייצרת ומשווקת מוצרים בתחומים הבאים:
ירקות מוקפאים כולל טוגנים
שימורי ירקות ופירות (תירס, שעועית, ועוד)
תחליפי חלב במותג ריץ'
מוצרים מצוננים (עוגות קצפת ועוגות גבינה)
מוצרים יבשים (מרקים, אבקות תיבול, תערובות מוכנות)
ריבות, טחינה, פסטה, רטבים
מתחרותיה העיקריות של החברה הן:
בתחום הירקות המוקפאים - סנפרוסט מקבוצת תנובה
בתחומי המרקים, הריבות, האבקות - אסם ויוניליוור ישראל
בתחום שימורי ירקות ופירות - יכין
אלי פוקס

משחק נבחרת ישראל נגד נבחרת יוון באצטדיון רמת גן, 1954. אלי פוקס משמאל קפטן נבחרת ישראל, לוחץ את ידו של הקפטן היווני
אלי (אליהו) פוקס (15 בינואר 1924 - 21 במרץ 1992) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי, אחד הכדורגלנים המובילים בשנות ה-40 וה-50 בישראל. על שמו נקראת קבוצת נערים ב' של מכבי תל אביב.
ביוגרפיה

פוקס התגלה על ידי המאמן אגון פולק והחל לשחק במכבי תל אביב ב-1941. אחיו הצעיר, יונה, שיחק גם הוא בקבוצה. כשחקן כיכב פוקס, שהתנשא לגובה של 1.86 מטר, בתפקיד רץ (קשר), ואף היה הקפטן של הקבוצה שנים רבות וזכה עימה בחמש אליפויות וארבעה גביעים. כמו כן הופיע פוקס תשע פעמים במדי נבחרת ישראל בשנים 1948–1954, חלקם כקפטן הנבחרת.
בשנת 1954 עזב את מכבי תל אביב עקב סכסוך עם ההנהלה והמאמן ג'רי בית הלוי, והחל באימון, תחילה בתור מאמן-שחקן, במכבי חיפה, שבה השריש סגנון משחק התקפי ואטרקטיבי, עם רעיונות מודרניים לטקטיקה במשחק הכדורגל.
בשנת 1959 יצאה הודעה על מינויו למאמן נבחרת ישראל, אבל סמוך להמראה למשחק הידידות בוורוצלאב נגד נבחרת פולין הוחלט בהתאחדות לכדורגל למנות במקומו את היהודי-הונגרי גיולה מאנדי, שפוקס סירב לשמש כעוזרו.
לאחר תקופתו במכבי חיפה אימן מספר קבוצות בישראל, ביניהן הפועל קריית חיים,מכבי פתח תקווה,הפועל תל אביב, הפועל ירושלים,בית"ר תל אביב, הפועל אשדוד, הפועל עכו, מכבי נתניה, הפועל קריית שמונה (יועץ), הפועל באר שבע, מכבי שעריים, בני יהודה תל אביב,בית"ר ירושלים,קדצניה שנייה במכבי חיפה, ועוד קבוצות.
כמו כן, אימן פוקס גם בווסטיו אפולון ופורט אליזבת שבדרום אפריקה, באולימפיאקוס ניקוסיה ובאומוניה ניקוסיה שבקפריסין בהצלחה יחסית, כאשר בדרום אפריקה זכה באליפות ובקפריסין זכה באליפות וסגנות. כאשר ב-1960 הפסידה קבוצתו אמוניה ניקוסיה את התואר על חודה של נקודה בעקבות ערעור של קבוצת אנורתוסיס פמגוסטה, שזכתה במקומה באליפות.[דרושה הבהרה] בנוסף הגיע פוקס בקפריסין לגמר גביע אחד עם אולימפאקוס.
כמו כן בסוף שנות ה-80 כתב טורים על ספורט בעיתון חדשות.
בשנת 1992 נפטר פוקס בגיל 68 מדום לב, במהלך עבודתו כאיש תחזוקה בחברת ארקיע, שם עבד לאחר הפרישה מחיי הכדורגל.
הנצחה על בול דאר ישראלי

בתאריך 6 בדצמבר 2011 דאר ישראל הנפיק סדרה של 10 בולי דאר הקרויה " אגדת הכדורגל הישראלי". אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של פוקס. הבול עוצב במשותף על ידי האמנים אופיר בגון ומאיר אשל. על  השובל מופיעה חתימת ידו של פוקס.
תארים > כשחקן

אליפויות (5):1941-1942, 1946-1947, 1949-1950, 1951-1952, 1953-1954
גביע המדינה (4): 1940-1941, 1945-1946, 1946-1947, 1953-1954
תארים > כמאמן

אליפויות (1): 1966/1967
אליפויות (1): 1968/1969
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, הגמר שייזכר בגלל הסכסוך והאיש שלא שיחק בו, אלי פוקס, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2003
1 2 3  לא חתום, "אלי פוקס יאמן את הפועל תל אביב", דבר, הודעת המינוי למאמן הפועל, הקבוצה סיימה במקום השני באותה עונה.מצוין גם קורותיו בשנים לפני, 15 ביולי 1962
↑  לא חתום, "אלי פוקס ישאר בהפועל ירושליים, מעריב, 26 ביולי 1964
↑  לא חתום, "מדוע התפטר אלי פוקס מהפועל ירושליים", מעריב, על התפטרותו מהקבוצה,יש לציין שבהמשך העונה הפועל ירושליים עלתה ללאומית, 15 בפברואר 1965
↑  ישראל רוזנבלט, "אלי פוקס מבטיח:בית"ר תשחק העונה כדורגל לשמו", מעריב, 9 בספטמבר 1965
↑  לא חתום, ללא, מעריב, כתבה המדווחת על אחד מאימוניו הראשונים,בהמשך השנה תרד הקבוצה לליגה א, 30 בינואר 1979
↑  לא חתום, "אלי פוקס יאמן בבאר שבע ובעכו", מעריב, דיווח על הצטרפותו לעכו לפני משחקי המבחן ב1974,יאמן אותם גם בעונה הבאה, 18 ביוני 1974
↑  לא חתום, "אלי פוקס יאמן בנתניה, מעריב, 18 באפריל 1971
1 2 3  לא חתום, "אלי פוקס-יועץ להפועל ק.שמונה", מעריב, על מינויו ליועץ אחר סיום תפקידו בבני יהודה,יש לציין כי בני יהודה ירדו לליגה הארצית באותה עונה, 29 באפריל 1976
↑  אורי בינדר, "באר שבע סיפור של הצלחה, דבר, 25 במאי 1975
↑  רוני דיאון, שביתת הרופאים מנעה את ניתוחו של יוסי מזרחי, מעריב, בתמונה רואים את חגיגות העלייה של פוקס עם שעריים, 23 במאי 1983
↑  לא חתום, "תושב רחובות שיחד כדורגלן מכבי חדרה", מעריב, התפוצצות הפרשה,הוקפאה עלייתם לארצית, 22 במאי 1983
↑  מרדכי בסוק, "אלי פוקס התפוטר מבית"ר ירושלים, מעריב, 17 בספטמבר 1978
↑  מרדכי רוזנבלום, "שחקני מכבי חיפה בכו לאחר משחק הירידה ביהוד", מעריב, 22 במאי 1977
↑  סייבין ירצה במכון ויצמן, הצופה, 29 במרץ 1966
↑  מנחם טריוויש, "ד"ש מהישראלים בדרום אפריקה", מעריב, הדיווח במעריב על האליפות הראשונה בדרא"פ, 6 בדצמבר 1967
↑  לא חתום, "הדיסקוס נתקע ברגלו של השופט ומנע שיא ישראלי", על המשמר, ידיעת משנה שעוסקת בכך שבעקבות ערעור של אנתרוזיס הם זכו באליפות על חשבון אומניה ניקוסיה ב-1960, 3 ביולי 1960
↑  יהודה גורן, המשחק ה-13 לא הביא מזל, מעריב, ידיעת משנה על הגעתו לגמר עם אולימפאקוס, 2 ביוני 1978
↑  התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
דוד רמז

דוד רמז (דְרַבְּקִין) (שם לידה מלא; משה דוד דְרַבְּקִין, י"ח באייר תרמ"ו, 23 במאי 1886 – י"ג באייר תשי"א, 19 במאי 1951) היה ממנהיגי היישוב, יו"ר הוועד הלאומי, מזכ"ל ההסתדרות, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל הראשונות. מחותמי מגילת העצמאות.
מילים שחידש בשפה העברית

רמז המשיך לאורך השנים בכתיבת מאמרים ושירים. הוא היה חבר ועד הלשון, והמציא מילים רבות בשפה העברית המתחדשת, דוגמת 19 המילים דלהלן: אֶל עַל, דַחְפּוֹר, הַמְרַאַה, חַד-סִטְרִי, מוֹנִית, מַרְכֶּזֶת, וֶתֶק, טַיִס, כֶּנֶס, מַחְפֵּר, מִמְצָא, מֻבְטָל, נִיקּוּז, סַוָּר, שִׁיכּוּן, רִישּׁוּי, רַמְזוֹר, תַּחְבּוּרַה, 
ותַּמְרוּר.
חיים אישיים

רמז היה נשוי לליובה-אהבה. בנו, אהרן רמז, היה מפקד חיל האוויר וחבר הכנסת. בתקופה מסוימת בחייו שימש רמז מנחה ומכוון בתוך מפא"י לגולדה מאיר ואף נטען כי בין דוד רמז לגולדה מאיר היה רומן. לרמז בן נוסף, אורי, פרי רומן עם גוסטה רכב-שטרומפף.
דוד רמז נפטר לאחר מחלה קצרה בשנת 1951, ונקבר בזכרון יעקב.
הנצחה בישראל

על שמו נקראו רחובות בערי ישראל דלהלן; רמת גן, ירושלים, פתח תקווה, כפר סבא, בת ים, עכו, נהריה, קריית אונו, נתניה, הרצליה, תל אביב-יפו, בני ברק, חולון, ראשון לציון, אשקלון, פרדס חנה (צומת רמז צומת מסילתי בין מסילת החוף והמסילה המזרחית), ובאר שבע (גן רמז בעיר העתיקה בבאר שבע צמוד למסגד הגדול), וכן מוסדות חינוך בישראל על שם דוד רמז.
מפרי עטו

חיל יוצרים: דיונים בשאלות ההסתדרות, תל אביב: תרבות וחינוך, 1967.
טורים, תל אביב: עם עובד, תשי"ב.
מדבריו שלוקטו ופורסמו לאחר מותו:
דברים על התעודה החינוכית של מדינת ישראל / ליקט: יוסף יונאי, ירושלים: משרד החינוך והתרבות - ענף תולדות החינוך והתרבות, תשנ"ב-1992.
לרוח הים. תל אביב: חבל ימי לישראל, תשי"ב. עותק סרוק באתר "שפת הים – ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב".
לקריאה נוספת

דוד רמז: איש החזון והמעשה (ילקוט דברים עליו) / ערך והכין לדפוס: מרדכי שניר, [תל אביב]: הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, תשכ"ב.
שרה ארז, תקופה אחת בחיי דוד רמז: 1934–1945 / מבוא מאת פסח דודניק: אישיות וייעודה, תל אביב: קרן דוד רמז, תשל"ז.
צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 195–200
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "(משה) דוד רמז (דרבקין)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1593
↑  שפרה שוורץ, קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, בנגב, 1997, עמוד 45.
↑  דיוויד סלע, שדה התעופה בלוד נפתח רשמית, באתר ישראל היום, 22 בנובמבר 2018
↑   אילון גלעד, היצירתיות שלו חוללה מהפכה בשפה העברית. ואז הגיעו עורכי "הארץ", באתר הארץ, 1 ביולי 2020
↑  יוסי גולדשטיין, גולדה: ביוגרפיה, עמ' 114.
↑  כרמית ספיר-ויץ, סודות מהקבר, באתר העין השביעית, 13 במאי 2008
↑  ברוריה אבידן-בריר ומלי זיידמן, חסמב"ה: הילדים הלא חוקיים של הסלבס בישראל, באתר nrg‏, 15 בינואר 2014
↑  דוד רמז איננו, דבר, 20 במאי 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302415305171  BnF: cb108731798 (data)  GND: 1199902535  ISNI: 0000 0000 6696 9325  LCCN: no91015266  VIAF: 70952915   WorldCat (עם VIAF): 70952915
טאדיי פוגאצ'אר

טאדיי פוגאצ'אר (באנגלית: Tadej Pogačar; נולד ב-21 בספטמבר 1998) הוא רוכב אופני כביש סלובני בקבוצת יו.איי.אי אמירטס. מנצח טור דה פראנס 2020, 2021 ו-2024 במהלכם ניצח ב-17 קטעים, את קטגוריית ההרים וקטגוריית הרוכב הצעיר. מנצח הג'ירו ד'איטליה ב-2024, בו ניצח גם בקטגוריית ההרים. פוגאצ'אר הוא גם מנצח המונומנטים לייז'–בסטון–לייז' (2021, 2024), ג'ירו די לומברדיה (2022) והרונדה ון פלנדרן (2023). ב-2024 ניצח במרוץ הכביש באליפות העולם ובכך הפך לרוכב השלישי בהיסטוריה אשר משיג את "הכתר המשולש". ב-2019 ניצח את הטור של קליפורניה והוואלטה או אלגארבה, הוא ניצח שלושה קטעים וסיים שלישי בוואלטה אספנייה באותה השנה.
פוגאצ'אר הפך לסלובני הראשון שניצח בטור דה פראנס, כשגם בשתי הקטגוריות האחרות הוא היה לסלובני הראשון שניצח בהן ולסלובני השני אחרי פרימוש רוגליץ' לנצח בקטע במרוץ. בנוסף לכך הוא גם היה לרוכב הצעיר ביותר, מאז הנרי קורנט ב-1906, לנצח בטור.
קריירה

בשנת 2016, בגיל 16, פוגאצ'אר סיים במקום ה-11 במרוץ הפריז - רובה לצעירים. הוא ניצח את קטע 2ב' בקורס דה לה פאייה, וסיים במקום ה-26 הכללי. הוא ניצח את אליפות סלובניה עד גיל 19, וסיים שלישי באליפות אירופה עד גיל 19.
קריירה > קבוצת לובליאנה (2017–2018) > 2017

פוגאצ'אר הצטרף לקבוצת הקונטיננטל, "רוג - לובליאנה" (אנ') הסלובנית. הוא סיים חמישי באליפות סלובניה בנגד השעון, וסיים שלישי באליפות סלובניה בנגד השעון עד גיל 23. בטור סלובניה, הוא סיים במקום ה-5 הכללי, 46 שניות אחרי רפא מייקה המנצח, וניצח את דירוג הצעירים במרוץ. בטור הונגריה, סיים פוגאצ'אר במקום השלישי. הוא סיים במקום ה-20 באליפות העולם עד גיל 20.
קריירה > קבוצת לובליאנה (2017–2018) > 2018

פוגאצ'אר סיים במקום ה-13 בטור של קרואטיה, ו-13 במרוץ הפלש דו סוד. וניצח את מרוץ הגראנד פרי פריסניץ, ואת דירוג הצעירים והמטפסים במרוץ. הוא סיים רביעי בטור של סלובניה, 2:16 דקות אחרי המנצח של המרוץ, פרימוז' רוגליץ'. הוא סיים שישי באליפות סלובניה, וניצח את הטור דה ל'אווניר היוקרתי. לאחר מכן הוא גם ניצח את מרוץ הג'ירו דל רגיונה. הוא סיים שביעי באליפות העולם עד גיל 23.
קריירה > יו. איי. אי. אמירטס (2019 ואילך) > 2019: שלישי בוואלטה אספנייה וניצחון בוולטה או אלגארבה

פוגאצ'אר ניצח את הוולטה או אלגארבה, וניצח גם את הקטע השני במרוץ. הוא סיים שישי במרוץ גראן פרמיו מיגל אינדוראין, וסיים שישי בטור של חבל הבסקים (ניצח את דירוג הצעירים). פוגאצ'אר ניצח את הקטע השישי בטור של קליפורניה, ובעקבות כך גם את המרוץ כולו ואת דירוג הצעירים. הוא ניצח את אליפות סלובניה בנגד השעון. בטור של סלובניה, סיים רביעי כללי וראשון בדירוג הצעירים. הוא סיים שביעי באליפות סלובניה, ובגרנד טור הראשון שלו, הוואלטה אספנייה, פוגאצ'אר ניצח את הקטע ה-9, ה-13, וה-20. בקטע ה-20, פוגאצ'אר הדיח את נאירו קינטנה מהמקום השלישי, ותפס אותו במקומו. הוא סיים בפער של 2:38 דקות מהמנצח במרוץ, בן מדינתו פרימוז' רוגליץ'. בנוסף לכך הוא סיים שני בקטגוריית המאיצים עם 136 נקודות, רביעי בקטגוריית מלך ההר עם 38 נקודות, וניצח את דירוג הצעירים בפער של 1:53 דקות על המקום השני, מיגל אנחל לופז.
קריירה > יו. איי. אי. אמירטס (2019 ואילך) > 2020

את 2020 פתח פוגאצ'אר בניצחון בקטע השני בוולטה אה ולנסיה, כשהוא מקדים את אלחנדרו ולוורדה ואת דילן טונס. פוגאצ'אר ניצח גם בקטע השלישי ותפס את ההובלה במרוץ, עליה שמר עד הסוף וניצח את המרוץ כולו. הוא סיים שני בטור של האמירויות לאחר שבקטע ה-3 הוא סיים שני אחרי אדם ייטס בפער של 1:03 דקות. פוגאצ'אר ניצח את הקטע ה-5 במרוץ, שהסתיים בעלייה לג'אבל חפיט, אותו המקום בו הסתיים הקטע ה-3, לאחר שגבר על אלכסיי לוצנקו וייטס בספרינט הסיום. כאמור, במרוץ כולו הוא סיים במקום השני, בפער של 1:07 דקות מייטס המנצח.
קריירה > יו. איי. אי. אמירטס (2019 ואילך) > ניצחון בטור דה פראנס

המרוץ הבא שבו התחרה פוגאצ'אר היה ארבעה חודשים אחר כך, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים. המרוץ הזה היה אליפות סלובניה, בעוד פוגאצ'אר סיים שני לרוגליץ' במקצה הכביש, במקצה נגד השעון הוא כבר ניצח, לאחר שהקדים את רוגליץ' ב-9 שניות. לאחר מכן התחרה בצמד קלאסיקות באיטליה, סטראדה ביאנקה ומילאנו - סן רמו, פוגאצ'אר סיים בהן במקום ה-12 וה-13 בהתאמה. מרוץ ההכנה האחרון של פוגאצ'אר לטור דה פראנס היה הקריטריום דו דופינה, בו סיים רביעי, 56 שניות מדניאל פיליפה מרטינס המנצח. בטור דה פראנס, פתח את המרוץ עם מקום שני לפרימוש רוגליץ' בקטע ה-4 שהסתיים בספרינט בין דבוקת רוכבי הדירוג הכללי, שהציב אותו במקום הרביעי הכללי, 11 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המוביל. בקטע ה-7, הפסיד פוגאצ'אר כ-1:21 דקות לשאר רוכבי הדירוג הכללי לאחר שנתקע מאחור על המסלול כתוצאה מרוחות צד שפירקו את הדבוקה, הוא סיים את הקטע במקום ה-43. הוא ירד למקום ה-16 הכללי, 1:28 דקות מאדם ייטס המוביל. בקטע ה-8 התחיל במאמציו לקזז את הפערים והרוויח 8 שניות על יריביו לדירוג הכללי. בקטע ה-9 הוא התקיף ביחד עם מיקל לנדה, פרימוש רוגליץ' ואיגן ברנל במהלך העלייה המדורגת האחרונה במרוץ, הקול דו מארי בלאנק, הארבעה תפסו את מארק הירשי שהיה בבריחת סולו, ובספרינט הסיום בין החמישה, ניצח פוגאצ'אר, לאחר שהקדים את רוגליץ' והירשי. בעקבות הקטע הזה פוגאצ'אר עלה למקום השביעי הכללי, 44 שניות ממוביל המרוץ החדש, רוגליץ'. בקטע ה-12, התקיף פוגאצ'אר בעלייה האחרונה עליה הסתיים הקטע, ביחד עם פרימוש רוגליץ'. הקטע הסתיים בניצחון של קבוצת הבריחה, אך שני הסלובנים פתחו פער משאר יריביהם לדירוג הכללי. בתום הקטע פוגאצ'אר עלה למקום השני הכללי, אך פערו מרוגליץ' נשאר על כנו. הקטע ה-15 הסתיים בעלייה בגרנד קולומבייר, גם בקטע הזה המאבק הבולט היה בין שני הסלובנים, רוגליץ' ופוגאצ'אר, הקטע הוכרע בספרינט בין שניהם לקו הסיום ופוגאצ'אר הכניע שוב את רוגליץ', השיג את ניצחונו השני במרוץ וצימק את הפער מרוגליץ' ל-40 שניות. הקטע ה-17 הסתיים בעלייה לקול דו לוז, בעוד מיגל אנחל לופס ניצח את הקטע, רוגליץ', שסיים שני, הרוויח 15 שניות על פוגאצ'אר נוספות שסיים שלישי את הקטע. לקטע ה-20 והמכריע של המרוץ, הגיעו שני הסלובנים במקומות ה-1 וה-2 הכללי, כשרוגליץ' מוביל ב-59 שניות על פוגאצ'אר. הקטע היה מרוץ נגד השעון שהסתיים בעלייה ללה פלנש דה בל פי. בקטע ניצח פוגאצ'אר, מקדים ב-1:30 דקות את טום דימולן ו-1:31 דקות את ריצ'י פורט. בעוד רוגליץ' סיים רק חמישי, 1:56 דקות מפוגאצ'אר. בעקבות כך, השלים פוגאצ'אר מהפך היסטורי בדירוג הכללי וניצח בטור דה פראנס, כשהוא הופך לסלובני הראשון שניצח במרוץ, מקדים ב-56 שניות את רוגליץ' ו-3:03 דקות את ריצ'י פורט. פוגאצ'אר גם ניצח בקטגוריית ההרים עם 82 כאלו, לעומת 74 של ריצ'רד קאראפאס ו-67 של רוגליץ'. הוא גם סיים שמיני בקטגוריית הנקודות עם 143 נקודות.
פוגאצ'אר רכב כפועל עבור רוגליץ' באליפות העולם וסיים במקום ה-33 את המרוץ, בעוד רוגליץ' סיים שישי. פוגאצ'אר סיים את עונתו בקלאסיקות הארדנים בבלגיה, הוא סיים תשיעי בלה פלש ואלון, שהסתיים בניצחונו של מארק הירשי. בלייז'–בסטון–לייז' היה בקבוצה קדמית עם רוגליץ', ז'וליאן אלאפיליפ, והירשי. אל הקבוצה חבר סלובני שלישי, מאטיי מוחוריץ'. בספרינט הסיום אלאפיליפ גלש באגרסיביות לתוך קו הספרינט של הירשי ופוגאצ'אר ומנע מהם להאיץ, בעוד אלאפיליפ חגג מוקדם ורוגליץ' לקח את הניצחון. בעקבות מה שקרה בספרינט, אלאפיליפ נפסל והועבר למקום החמישי, מה שהכניס את פוגאצ'אר לפודיום עם מקום שלישי.
דבר לסיום: השוואות עם אדי מרקס

אדי מרקס נחשב לרוכב הטוב בכל הזמנים. לאור השיגיו של פוגאצ׳ר, ובמיוחד אלה של 2024, רק טבעי שנערכות השוואות בין פוגאצ׳ר לאדי מרקס. מומחים שונים, רוכבי עבר מנצחי הטור דה פרנס ומנהלי קבוצות, טוענים שפוגאצ׳ר עולה ביכולותיו על אלה של אדי מרקס וברנר אינו (אלוף אגדי נוסף), והוא הרוכב המוצלח בכל הזמנים. בתום הטור של 2024 צוטט אדי מרקס באומרו שפוגאצ׳ר הוא ה״קניבל החדש״ (קינבל - כינויו של אדי מרקס). השוואה זו חזרה מספר פעמים לאורך העונה ההיסטורית ב־2024. בכולן צוין פוגאצ׳ר כיורש של אדי מרקס, וכרוכב שאף עולה עליו ביכולותיו; חלק מן אימרות הללו הגיעו מפיהם של ברנר אינו ושל אדי מרקס עצמם. רק הזמן יוכיח אם יש בסיס להשוואה זו.
הערות שוליים

↑  Tadej Pogačar: from Slovenian village unicyclist to Tour de France champion, Rouleur (באנגלית)
↑  Cycling News last updated, UAE Team Emirates complete 2020 roster with re-signing of former world champion Rui Costa, cyclingnews.com, ‏2019-10-08 (באנגלית)
↑  It’s time for round four: Is Pogačar vs Vingegaard cycling’s most iconic rivalry?, Rouleur (באנגלית)
↑  tereza, Opinion: Pogačar vs. Vingegaard Is Already the Tour’s Greatest-Ever Rivalry, We Love Cycling magazine, ‏2023-07-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  James Shrubsall published in News, Tadej Pogačar still prone to 'stupid instinct' as his attacks continue in week three of the Tour de France, cyclingweekly.com, ‏2024-07-17 (באנגלית)
↑  Rik Vanwalleghem, Eddy Merckx: The Greatist Cyclist of the 20th Century, Velo Press, 2005, ISBN 978-1884737220
↑  Tadej Pogačar Isn’t the GOAT Yet, but Eddy Merckx Should Be Watching His Back, Bicycling, ‏2024-10-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Will Strickson, Opinion: Tadej Pogačar is the Greatest Of All Time, Cyclist, ‏2023-04-04 (באנגלית)
↑  Barry Ryan published, ‘It’s obvious that he is now above me’ – Eddy Merckx hails Tadej Pogačar after Worlds exhibition, cyclingnews.com, ‏2024-09-30 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811567449905606  GND: 1217990267  NTA: 434819484  VIAF: 1731160122839040630000   WorldCat (עם VIAF): 1731160122839040630000 
פוגאצ'אר במהלך אליפות סלובניה בנגד השעון, בה סיים ראשון
פוגאצ'אר במהלך הקטע האחרון בטור דה פראנס, לבוש בחולצה הצהובה
קבוצת יו. איי. אי אמירטס מובילה את הפלוטון במהלך אחד הקטעים של טור דה פראנס 2021, כשפוגאצ'אר בצהוב
קרב אוסטרליץ

קרב אוֹסְטֶרְלִיץ, הידוע גם כ"קרב שלושת הקיסרים" (בגרמנית:  Drei-Kaiser-Schlacht), נערך ב-2 בדצמבר 1805 בין הגרנד ארמה הצרפתי שמנה כ-73,000 חיילים בפיקודו של נפוליאון לבין כוחות הברית הרוסית-אוסטרית שמנו כ-85,000 חיילים. קרב זה היה המכריע במלחמה השלישית (מתוך שבע) במלחמות הנפוליאוניות, המכונה מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית.
בקרב שנערך על אדמת האימפריה האוסטרית, הושמד מרבית הצבא האוסטרי שניצב כנגד נפוליאון בקרב אוּלְם, ואילו החלק הגדול השני נתקע במערכה משנית באיטליה בעקבות מסע הטעיה מוצלח של הפיקוד הצרפתי. לכן עיקר כוחות בעלות הברית הורכבו מחיילים רוסיים.
חרף זאת המפקד הרוסי מיכאיל קוטוזוב הודח מפיקודו על הצבא המאוחד כמה ימים לפני הקרב על ידי הקיסר אלכסנדר בגלל התנגדותו למועד הקרב ולתוכניתו. הוא עדיין שמר על הפיקוד הטקטי בקרב, אך את תוכנית הקרב עבור הקואליציה הגה הגנרל האוסטרי וייראדהר.
הקרב הסתיים בניצחון צרפתי מכריע. ניצחון זה שמט את הקרקע מתחת לרגלי הקואליציה וזו התפרקה יומיים לאחר הקרב. האוסטרים חתמו באופן חד-צדדי על הפסקת אש, ושלושה שבועות לאחר מכן על הסכם שלום. בהסכם זה, הידוע בשם חוזה פרסבורג, הסכימו האוסטרים לשלם פיצויים של כ-40 מיליון פרנק לצרפתים, והסכימו להקמת הקונפדרציה של הריין, ישות מדינית רופפת של מדינות גרמניה קטנות שקודם לכן סרו למרות אוסטרית. נוסף על כך פורקה הקיסרות הרומית הקדושה ופרנץ השני ויתר על תואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונותר עם התואר קיסר אוסטריה בלבד.
רקע והמהלכים הצבאיים שקדמו לקרב > הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית

סדרת המלחמות הנפוליאוניות שנמשכו בהפסקות קצרות מ-1796 עד 1815, סבבה בעיקר סביב מערכת כיבושיו של נפוליאון, ששלט בצרפת מ-1799. סדרה זו כללה שבע מלחמות ("קואליציות אנטי-צרפתיות") קרב אוסטרליץ היווה את שיא המאבק שהתחולל בין צרפת ובין הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית, במהלך שנת 1805.
הצבאות > הצבא הצרפתי

הצבא הצרפתי היה הראשון מבין הצבאות האירופאים שחולק ליחידות משנה עצמאיות, בעלות יכולת תמרון ולחימה מבצעיים ועצמאיים. יחידות אלה נקראו בצבא הצרפתי בשם "קורפוסים". קורפוס הורכב ממספר דיוויזיות וגודלו נע בין 5,000 ל-40,000 חיילים. גודל הקורפוס נקבע על פי ההערכה שרחש נפוליאון למפקדו, תפקידיו במסע המלחמה וכיוצא באלה. קורפוסים היו למעשה צבאות בזעיר אנפין. כל קורפוס כלל יחידות פרשים, חיל רגלים, תותחנים, מהנדסים ועוד. בעת מסע, אמור היה כל קורפוס להיות במרחק של יום צעדה מקורפוס אחר (כ-30 קילומטר).
לצד הקורפוסים כלל הצבא הצרפתי את יחידות המשמר הצרפתי, שבעת קרב אוסטרליץ מנו יחד כ-7,000 חיילים. בנוסף לכך הרכיב נפוליאון עתודת פרשים גדולה תחת פיקודו של מירא. חיילים רגליים חומשו ברובה מוסקט מדגם שרוויל משנת 1777 בקוטר של כמעט 18 מ"מ. לצד הרובה, קיבל כל חייל חרב קצרה וכידון. הפרשים חומשו במגוון חרבות, אקדחים וקרבינים. טווח הירי המקסימלי של רובה המוסקט היה כ-250 מטר, אם כי הטווח האפקטיבי היה כ-100 מטר בלבד. הארטילריה כללה כלים שירו קליעים במשקל של 4, 8 ו-12 ליבראות.
בנוסף לגייסות צרפתיים, כלל הצבא הצרפתי גם מספר גייסות מבעלות בריתה מרחבי גרמניה, אם כי מספרן היה קטן.
הצבאות > הצבא הרוסי

הצבא הרוסי התבסס בעיקר על דפוסי פעולה פרוסיים, מימיו של פרידריך הגדול מהדור הקודם. אלכסנדר הראשון ניסה להעביר כמה רפורמות, אך נבלם על ידי הגנרלים הקשישים. הרוסים יכלו לגייס את צבאם ממאגר אוכלוסייה שעמד על כ-50 מיליון בני אדם. באופן כללי, כל גבר רוסי היה חייב בשירות צבאי, אם כי גיוס חובה לא היה נהוג. בשנת 1805 מנה הצבא הרוסי כ-300,000 חיילים סדירים ועוד כ-200,000 חיילי מילואים, מחציתם קוזאקים בלתי סדירים ומחציתם מגויסים חדשים, אם כי חלק ניכר מהצבא העצום הזה הוצב לאורך גבולותיה הארוכים נגד איומי השכנים. בדומה לצרפתים, גם לרוסים היו יחידות משמר שכללו חיל רגלים ופרשים.
החייל הרגלי הרוסי הממוצע נודע בעיקשותו הרבה וביכולת עמידתו נוכח פני האויב, אך עם זאת נטה לעיתים לצאת משליטה. פרשיהם היו מאיכות טובה ולא נפלו מהפרשים הצרפתים והאוסטרים. הארטילריה הרוסית הייתה רבה ואיכותית, אך כשלי הפיקוד, אימון לקוי והעדר קצינים משכילים מנעו את ניצול מלוא כוחה. עם זאת, מספרה העדיף כיפר על כך בצורה טובה. החלק החלש ביותר בצבא הרוסי היה הקצונה. גנרלים בודדים היו בעלי כושר שיפוט נאה ורמתם לא נפלה מיריביהם, אולם הרוב המכריע קנה את דרגתו בכסף (מנהג שהיה מקובל בזמנו) או קיבלה בשל מוצא אריסטוקרטי, ורמת ביצועיהם הייתה נמוכה.