stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טמיר הנדלמן
ביוגרפיה

הנדלמן נולד בישראל. החל את לימודי הפסנתר בגיל 6. בשנת 1984 עבר לארצות הברית ושנתיים לאחר מכן, בגיל 14, ניצח בתחרות ימאהה הלאומית לפסנתר. לאחר הזכייה ניגן בקונצרטים ביפן ובמרכז קנדי.
בשנת 1988 למד הנדלמן במכון Tanglewood וחמש שנים לאחר מכן קיבל תואר ראשון בהלחנה מבית הספר איסטמן למוזיקה. הוא היה המנהל המוזיקלי הצעיר ביותר במכון Lovewell, ארגון לאומי אמריקאי ללא כוונת רווח לחינוך לאמנות.
מאז שחזר ללוס אנג'לס ב-1996 הנדלמן הוא פסנתרן ומעבד מבוקש, ומופיע בארצות הברית, אירופה ואסיה. הוא קיבל גם פרסים מ-"איגוד המלחינים האמריקאיים" ומהקרן הלאומית לקידום האמנות. בשנת 1999 היה הנדלמן סולן אורח עם תזמורת מכון הנרי מנסיני.
הנדלמן הוא פסנתרן ומעבד בתוכניות טלוויזיה וסרטים. בשנת 2002 סייר באירופה עם התזמורות של טירני סאטון ושל ביל הולמן. בשנת 2010 ליווה את ברברה סטרייסנד בניו יורק.
הנדלמן עומד בראש הרכב מוזיקלי בלוס אנג'לס עם המתופף דין קובה ונגני הבס דן לוץ וקרליטו פוארטו.
הנדלמן נשוי ואב לשתי בנות.
שלישיית ג'ף המילטון

בשנת 2000 הצטרף הנדלמן לשלישיית ג'ף המילטון, לה תרם עיבודים וסייר איתה בעולם. בשנת 2001 הפך לחבר תזמורת הג'אז קלייטון-המילטון.
דיסקוגרפיה

Destinations (Resonance, 2010) עם Lewis Nash ו-Marco Panascia
Playground (2008) עם Jeff Hamilton ו-John Clayton
הערות שוליים

↑  JazzWeek Jazz Chart
↑  "ASCAP Foundation Max Dreyfus Scholarship: Tamir Hendelman 1990". ASCAP. נבדק ב-28 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Interview with Tamir Hendelman: Living a Dream". All About Jazz. 29 בדצמבר 2009. נבדק ב-28 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael G. Nastos (2010). "Review of CD Destinations". AllMusic. נבדק ב-28 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Larry taylor (14 בספטמבר 2010). "Review of Tamir Hendelman: Destinations (2010)". All About Jazz. נבדק ב-28 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Judith Schlesinger (29 בדצמבר 2008). "Review of Tamir Hendelman: Playground (2008)". All About Jazz. נבדק ב-28 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334845505171  GND: 1042038937  ISNI: 0000 0000 4363 1284  LCCN: no2006104998  MusicBrainz: 7e0beba1-8541-4202-a078-78531fe2e495  VIAF: 36679130   WorldCat (עם VIAF): 36679130
הטינה

| --- | --- |

 מבוסס על:  ג'ו-און: הטינה 
 בימוי:  טאקאשי שימיזו 
 הופק בידי:  סם ריימי, רוברט טאפרט 
 תסריט:  סטפן סאסקו, טאקאשי שימיזו 
 עריכה:  ג'ף בטנקורט
 שחקנים ראשיים:  שרה מישל גלר (קארן דייוויס) רוזה בלסי טד ריימי טאקאקו פוג׳י יוקו מאקי טקאשי מאטסוימה ריו אישיבאשי ביל פולמן ויליאם מפות׳ר קליאה דובאל ג'ייסון בהר קיידי סטריקלנד גרייס זבריצקי יויה אוזקי 
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג 
 צילום:  קאטסומי יאנאגישימה
 מדינה:  ארצות הברית, יפן 
 חברת הפקה:  Ghost House Pictures, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 באוקטובר 2004 ישראל 13 בינואר 2005
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית יפנית
 סוגה:  סרט אימה, סרט פעולה, סרטי מפלצות, סרט רוחות רפאים 
 מקום התרחשות:  טוקיו 
 תקציב:  $10,000,000
 הכנסות:  $187,281,115
 הכנסות באתר מוג'ו:   grudge
 סרט הבא:  הטינה 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטינה (באנגלית: The Grudge) הוא סרט אימה משנת 2004, אשר בוים על ידי טאקאשי שימיזו ונכתב על ידי סטפן סאסקו. הסרט הוא חידוש לסרט יפני בעל אותו שם משנת 2002. לסרט יצאו שני סרטי המשך: הטינה 2 והטינה 3 וכן סרט רביעי שעלילתו מתרחשת במקביל לאירועי הסרט הראשון והשני.
עלילה

העלילה המוצגת בסרט אינה ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
בשנת 2001, קיאקו סא'אקי היא אישה יפנית שנשואה לטאקאו ואם לילד בשם טושיו. קיאקו מאוהבת באובססיביות בפיטר קירק, פרופסור אמריקאי שגר בטוקיו יחד עם אשתו מריה ועוקבת אחריו לכל מקום אליו הוא הולך. יום אחד כשקיאקו חוזרת לביתה ונכנסת לחדרה, היא רואה את טאקאו קורא ביומנה על אהבתה לפיטר. מרוב כעס וזעם, טאקאו רוצח את קיאקו על ידי שבירת הלסת שלה, ולאחר מכן הוא מטביע את בנם בן השמונה טושיו באמבטיה יחד עם חתול המחמד שלו. טאקאו מניח את גופתה המתה של קיאקו בעליית הגג ולאחר מכן קיאקו חוזרת בתור רוח נקמנית ותולה את טאקאו בחדר השינה של בנם בעזרת שיערה. מאותו יום, בית משפחת סא'אקי מתחיל להירדף על ידי רוחותיהם של בני המשפחה ורוחו של החתול, וכל מי שנכנס לתוכו, נהרג על ידי אחת מהרוחות של בני משפחת סא'אקי. יום לאחר שכל בני משפחת סא'אקי מתו, פיטר מגיע לבקר בביתם, בעקבות מכתבים שהוא קיבל מקיאקו. במהלך ביקורו הוא מוצא את רוחו של טושיו (המופיע בפניו כילד חי ולא כרוח) ואת היומן של קיאקו, וקורא בו על אהבתה של קיאקו אליו. בסוף הביקור הוא מגלה את גופתה של קיאקו בעליית הגג ואת גופתו של טאקאו בחדרו של טושיו ובורח מהבית באימה. למחרת בבוקר פיטר, המזועזע ממה שראה מתאבד בקפיצה מממרפסת ביתו לעיני אשתו ההמומה. שלושת חוקרי המשטרה שחקרו את הרצח מצאו את מותם גם הם בידי קיאקו.
בשנת 2004, עוברת לגור בבית משפחת סא'אקי, משפחת ויליאמס שהיא משפחה אמריקאית שעוברת לגור בטוקיו. המשפחה כוללת את מת'יו, אשתו ג'ניפר, אימו המבוגרת אמה, ואחותו סוזן שרק רואה את הבית, אך לא עוברת לגור בו, מכיוון שהיא גרה בדירה אחרת בטוקיו. ג'ניפר ומת'יו נהרגים על ידי רוחו של טושיו וקיאקו הורגת את יוקו, אישה יפנית שמגיעה לבית כדי לטפל באמה. כשאלכס הבוס של יוקו, מגלה שיוקו נעלמה באופן מסתורי, הוא שולח את קרן דייוויס, סטודנטית אמריקאית לסיעוד הגרה בטוקיו יחד עם בן זוגה דאג, להחליף אותה. כשקרן מגיעה לבית משפחת סא'אקי כדי לטפל באמה, היא מוצאת את טושיו (הנראה כילד חי) נעול בארון ביחד עם מר החתול. בינתיים קיאקו רוצחת את סוזן ויליאמס בדירתה ובהמשך אותו היום, קרן רואה את קיאקו הורגת את אמה, ובשל כך היא נלקחת לבית חולים עקב טראומה נפשית. בבית חולים קרן מספרת לבלש בשם נקגאווה על פגישתה עם הרוחות.
בהמשך אותו היום, קיאקו הופכת את גופתה המתה של יוקו לזומבי ובעזרתה הורגת את אלכס. נקגאווה חושב שהרציחות שקרו בבית משפחת סא'אקי לפני שלוש שנים, הן הגורמות לאירועים המוזרים שקורים בסביבת הבית, ולכן הוא מגיע לבית עם שני מכלים של בנזין במטרה לשרוף אותו, אך טאקאו מטביע אותו באמבטיה. קרן מגיעה לדירתה כדי למצוא את דאג, אך היא מגלה שהוא הלך לבית משפחת סא'אקי במטרה לחפש אותה שם.
כאשר קרן מגיעה לבית משפחת סא'אקי, היא מקבלת חזיונות של הלילה בו מתו בני משפחת סא'אקי, ושל היום למחרת בו בא פיטר קירק לבקר בביתם ומצא את גופותיהם. קרן התכוונה לצאת מהבית, אך אז היא מוצאת את דאג שרוע על הרצפה מבלי יכולת לזוז או לדבר. בעוד קרן מנסה להוציא אותו מהבית, קיאקו זוחלת לכיוונם ממעלה המדרגות והורגת את דאג. לפני שקיאקו הורגת גם את קרן, זו מפילה את מכלי הבנזין שנקגאווה הביא, מדליקה אותם ומבעירה את הבית. קרן ניצלת מהשריפה ונלקחת לבית חולים, שם היא מתאבלת על מותו של דאג, ומגלה שגם הבית ניצל מהשריפה. הסרט מסתיים כאשר קיאקו מופיעה מאחורי קרן, ובכך מתגלה ששריפת הבית לא גרמה לקללה להסתיים.
שחקנים

קרן דייוויס (שרה מישל גלר) - הדמות המרכזית בסרט. סטודנטית שמתחילה לעבוד כמטפלת בשביל להרוויח כסף ללימודים. מתגוררת עם בן זוגה דאג בטוקיו.
דאג מקארתי (ג'ייסון בהר) - החבר של קרן, שלומד באוניברסיטת טוקיו ועובד במסעדה.
סוזן ויליאמס (קיידי סטריקלנד) - אחותו של מת'יו, שמתגוררת ועובדת בטוקיו. היא עזרה למת׳יו, ג׳ניפר ואמה לבחור ולעבור אל בית משפחת סא'אקי, אך בעצמה מתגוררת בדירה אחרת בטוקיו.
מת׳יו ויליאמס (ויליאם מפות׳ר) - ״מפצח מספרים״ שמקבל מהבוסים שלו קידום המאלץ אותו לעבור לטוקיו יחד עם אשתו ואמו.
ג׳ניפר ויליאמס (קליאה דובאל) - אשתו הבודדה של מת׳יו, שבניגוד לבעלה, היא פחות מאושרת מהמעבר לטוקיו ומהמגורים המשותפים עם אמה.
אמה ויליאמס (גרייס זבריצקי) - אמא של מת׳יו, שסובלת מעייפות קשה ודמנציה קלה. בניגוד לדמויות האחרות, היא שמה לב שמשהו לא בסדר בבית ברגע שהיא נכנסה אליו, אך ככל הנראה בגלל מחלתה לא יכלה להגיד דבר.
נקגאווה סאן (ריו אישיבאשי) - בלש שכל עמיתיו מתו או נעלמו באופן מסתורי בחקירת בית משפחת סא'אקי. הוא מודע למה שקרה בבית ועל אמונה יפנית שיכולה להיות ההסבר למקרים המוזרים שקרו.
פיטר קירק (ביל פולמן) - מרצה אמריקאי שעובד בטוקיו, ומקבל מספר מכתבי אהבה מקיאקו, שאותה הוא לא מכיר.
אלכס (טד ריימי) - הבוס של קרן ויוקו.
מריה קירק (רוזה בלסי) - אשתו של פיטר.
יוקו (יוקו מאקי) - מטפלת יפנית דוברת אנגלית שמטפלת באמה.
קיאקו סא'אקי (טאקאקו פוג׳י) - אישה יפנית נשואה שמאוהבת בפיטר. הרוח שלה היא האויבת המרכזית בסרט. קולה האייקוני הוא חרחורי גסיסה.
טושיו סא'אקי (יויא אוזקי) - בנם בן השמונה של קיאקו וטקאו. כיוון שהוא ומר הוטבעו ביחד באמבטיה על ידי טאקאו, נשמותיהם נקשרו האחת לשנייה ולכן טושיו מוציא ייללות חתול מפיו.
טאקאו סא'אקי (טקאשי מאטסוימה) - בעלה של קיאקו. מקבל התקף זעם כשהוא מגלה שיש לקיאקו רגשות כלפי מישהו אחר. הוא רוצח את קיאקו ומטיל קללה על הבית.
דמויות המתות במהלך הסרט

| נרצח/ת | רוצח/ת | אופן הרצח |
| --- | --- | --- |
| קיאקו סא'אקי | טאקאו סא'אקי | שבירת צוואר |
| מאר | טאקאו סא'אקי | הטבעה באמבטיה ודקירה בסכין |
| טושיו סא'אקי | טאקאו סא'אקי | הטבעה באמבטיה |
| טקאו סא'אקי | קיאקו סא'אקי | תלייה למוות בעזרת שערה הארוך |
| פיטר קירק | התאבד | התאבדות בנפילה מהמרפסת |
| ג'ניפר ויליאמס | טושיו סא'אקי | גרימת דום לב |
| מת'יו ויליאמס | טושיו סא'אקי | גרימת דום לב |
| יוקו | קיאקו סא'אקי | ניתוק הלסת מהגולגולת |
| אמה ויליאמס | קיאקו סא'אקי | גרימת דום לב |
| סוזן ויליאמס | קיאקו סא'אקי | חטיפה לעולם הרוחות |
| אלכס | קיאקו סא'אקי (בעזרת הגוף של יוקו) | לא ידוע |
| נקגאווה סאן | טאקאו סא'אקי | הטבעה באמבטיה |
| דאג | קיאקו סא'אקי | גרימת דום לב |
ההבדלים בין הגרסה הרגילה לגרסת ה-BluRay

חלק מסצנת הרצח של קיאקו וטושיו על ידי טאקאו הושמט מגרסת ה-DVD על מנת שהסרט יקבל דירוג של PG13 (לצפייה מגיל 13 ומעלה). הסצנה מופיעה בשלמותה בגרסת ה-Blueray.
בתחילת הסרט כשיוקו נכנסת לחדר העליון (רגע לפני שקיאקו הורגת אותה) היא שומעת רעשי דפיקות מהקיר. הרעש נובע מטושיו "שמשחק" עם גופת אביו התלויה בחדר הסמוך.
כשקרן מגיעה לבית בסוף הסרט ובחיזיון רואה איך פיטר הגיע גם הוא לבית ומצא את גופתה של קיאקו, היא רואה בחדר הסמוך את טושיו (בצורת הרוח שלו) משחק עם גופתו של אביו המת כנגד הקיר.
כשקרן מגיעה לביתה של מריה קירק, השתיים מנהלות שיחה קצרה לפני שקרן מתחילה להסתכל על התמונות של פיטר.
סצנות שהוסרו בעריכה

| שם הסצנה | תיאור |
| --- | --- |
הרכבת התחתית: סצנה שבה קרן פוגשת את דאג לאחר שיצאה מהרכבת התחתית ושניהם חוזים בזוג מתנשק ומרגישים לא בנוח.
שבע שנים של מזל רע: קרן ודאג מגיעים לאוניברסיטה ורגע לפני שדאג עובר מתחת לסולם, קרן מושכת אותו הצידה ואומרת לו שזה מביא 7 שנים של מזל רע.
קרן פוגשת את אמה: הסצנה שבה קרן מטפלת באמה היא ארוכה יותר ובה קרן מנסה לעזור לאמה להיכנס לאמבטיה, אך היא מסרבת בתוקף (ולכן קרן רוחצת אותה עם ספוג בחצר הבית). בהמשכה, קרן מוצאת תמונה ממוסגרת של משפחת ויליאמס.
אופניים: מת'יו וג'ניפר מוצאים את האופניים של יוקו בכניסה לבית ומזיזים אותם מהדרך, לאחר מכן נפרדים לשלום (מת'יו הולך לעבודה וג'ניפר נשארת בבית) בזמן שקיאקו צופה בהם מהקומה העליונה.
להתקשר לאמבולנס: מת'יו מוצא את ג'ניפר משותקת בחדר ומנסה להשתמש במילון אנגלי - יפני כדי להתקשר ולהזמין לה אמבולנס.
לכי מפה!: סצנה שבה רוחו של טאקאו משתלטת על מת'יו וגורמת לו לגרש את סוזן מהבית כשהיא באה לביקור ולקחת את גופתה של ג'ניפר לעליית הגג (הסצנה הוסרה בעריכה מכיוון שטאקאשי שימיזו האמין שזה גונב את הפוקוס מקיאקו).
החקירה: הבלש נאקאגאווה מתשאל את קרן בבית משפחת סא'אקי לאחר הרצח של אמה, רגע לפני שהוא פונה אל אלכס.
תגלית דוחה: הבלש נאקאגאווה שואל טכנאי מז"פ האם מישהו יכול לשרוד בלי לסת תחתונה (אזכור לסרט "ג'ו-און: הקללה") והבלש איגאראשי מספר לנאקאגאווה שסוכן הנדל"ן שהראה למשפחת ויליאמס את הבית נמצא מת.
יוקו: ישנה סצנה אלטרנטיבית בה צל של חתול שחור מפחיד את יוקו (בדיוק כמו יוקי מהסרט "ג'ו-און: הקללה" שלה יש פוביה מחתולים) וגורם לה להיכנס לארון שמוביל לעליית הגג, שם קיאקו הורגת אותה בדיוק באותה הדרך שבה היא הרגה את יוקי.
בית החולים: כשקרן מתעוררת בבית החולים ופוגשת את דאג, השיחה ביניהם ארוכה יותר.
הדירה של סוזן: הסצנה בדירה של סוזן ארוכה יותר ובה סוזן נמצאת במטבח וידו של טושיו בוקעת מכיור המלא במים, משם היא בורחת אל המיטה שלה.
חדר המתים: הבלשים נאקאגאווה ואיגראשי מגיעים אל חדר המתים ובוחנים את גופותיהם של אלכס ויוקו (כשהיא בלי לסת תחתונה).
הדירה של קרן: קרן ודאג מתווכחים בדירתם לאחר שדאג הבחין במחקר שקרן עשתה על משפחת סא'אקי, בסוף הסצנה קרן יוצאת מהבית לכיוון תחנת המשטרה.
תחנת המשטרה: קרן מגיעה לתחנת המשטרה ומנסה לפגוש את הבלשים נאקאגאווה ואיגראשי, אך נרמז מאחד השוטרים שהם מתים (נאקאגאווה היה בגג התחנה ואילו איגראשי מת).
פלשבק לאחר השריפה: בסוף הסרט, כשקרן מפונה באמבולנס מהבית השרוף היא רואה חיזיון ובו משפחת סא'אקי החיה נכנסת בשמחה לבית, כשטושיו עוצר ומביט בה.
ההבדלים בין הגרסה היפנית לאמריקאית

בגרסה היפנית לדמות הראשית קוראים ריקה והיא עובדת סוציאלית, בניגוד לקרן שהיא סטודנטית. כמו כן, גורל שתי הדמויות הוא שונה: ריקה נרצחת על ידי רוחו של טאקאו בסוף הסרט ואילו קרן שורדת (בסרט השני, אודרי נרצחת בדרך שבה ריקה נרצחה).
יוקו נרצחת בדרך שבה יוקי נרצחה בסרט "ג'ו-און: הקללה". ובהמשך גופתה חוזרת כמעין זומבית חסרת לסת תחתונה בדומה לגופתה של קאנה מאותו סרט.
בסרט היפני משולב גם סיפורה של איזומי, נערה מתבגרת שנכנסת לבית ומקוללת בקללה. הסיפור לא עובד לסרט האמריקאי הראשון, אך כן לסרט השני (דמותה של אליסון מבוססת על דמותה של איזומי).
דמותו של הבלש נאקאגאווה, שמנסה להצית את בית משפחת סא'אקי בסוף הסרט מקבילה לדמותו של הבלש טויאמה. אך טויאמה הוא לא הבלש הראשי בחקירה, אלא בלש שהחליט לרדת מהתיק בגלל הפחד מהקללה.
בסרט המקורי, הבלשים נאקאגאווה ואיגראשי נהרגים על ידי קיאקו. בגרסה האמריקאית נאקאגאווה נהרג על ידי טאקאו בעזרת טביעה באמבטיה וגורלו של הבלש איגראשי לא ידוע, אך משוער שגם הוא מת כי ביקר בבית.
בסרט המקורי, קיאקו התאהבה במורה של בנה מבית הספר. בגרסה האמריקאית, קיאקו התאהבה בפרופסור אמריקאי שמלמד באוניברסיטת טוקיו.
בסרט היפני ישנו רגע שבו שתי דמויות משני צירי זמן שונים נפגשות בבית המקולל. במקרה הזה אלו הבלש טויאמה ובתו איזומי (בזמן שטויאמה היה בבית, איזומי הייתה עדיין ילדה קטנה. אך במפגש היא נערה מתבגרת). בגרסה האמריקאית הדבר לא קרה כיוון שטאקאשי שימיזו האמין שזה יבלבל את הצופים. ניסיון לעיבוד של אותה הסצנה נעשה בסרט השני, אך היא נחתכה בעריכה.
דמותו של דאג (בן זוגה של קרן) מקביל לדמותה של מאריקו: שניהם הולכים לבית והדמות הראשית (קרן וריקה בהתאמה) מנסות לעצור אותם, אך נכשלות. ההבדל הוא שדאג הוא בן זוגה של קרן שחיפש אחריה בבית משפחת סא'אקי, בעוד מאריקו היא מורה בבית ספר יסודי שאליו טושיו סא'אקי נרשם ומעולם לא הגיע.
בסצנה שהוסרה בעריכה טאקאו משתלט על גופו של מת'יו ובעזרתו גורר את גופתה של ג'ניפר לעליית הגג. בגרסה היפנית, טאקאו משתלט על גופו של קאטסויה טוקונאגה, בעזרתו הוא מעלה את גופת אשתו לעליית הגג.
טריוויה

המתווך שמציג את בית משפחת סא'אקי למשפחת ויליאמס עובר על חוק בשם "ג'יקו בוקן" (Jiko Bukken) לפיו עליו ליידע את הקונים העתידיים שהבעלים הקודמים של הבית מתו בדרך לא טבעית (רצח, התאבדות, שריפה וכדומה).
טאקאשי שימיזו הנחה את צוות השחקנים האמריקאים בעזרת אשת צוות שתרגמה מיפנית לאנגלית וההפך.
העלילה של הסרט משלבת בתוכה אלמנטים מהסרטים "ג'ו-און: הקללה" ו-"ג'ו-און: הטינה".
הרגע בו קרן מתקרבת למראה לקראת סוף הסרט (רגע לפני שקיאקו זוחלת במדרגות) הוא הומאז' לריקה מהסרט "ג'ו-און: הטינה" שעשתה את אותו הדבר, אם כי התוצאה הייתה שונה: ריקה מגלה שהיא הייתה האונריו לאורך כל הסרט (מה שמוביל לתפנית בעלילת הסרט), בעוד דאג אוחז ברגלה של קרן מיד לאחר מכן והסצנה ממשיכה כרגיל.
בפתיחה אלטרנטיבית לסרט, יוקו נראית עולה לחדרו של טושיו ונבהלת מהחתול מר, לאחר מכן מתחבאת בארון ומוצאת את מותה על ידי קיאקו. הקטע הוא הומאז' לדמותה של יוקי מהסרט ג'ו-און: הטינה".
רעשי הדפיקות שיוקו (בפתיחה האלטרנטיבית לסרט) וקרן שומעות בבית הן כתוצאה מהקללה שמחשזרת את עצמה כאשר אנשים מגיעים לבית. בכך, אירוע משנת 2001 (מותו של טאקאו) מוצג בשנת 2004 ובכך נרמז שהקללה יכולה להשפיע על גבולות הזמן. נעשה שימוש בטכניקה זו בסרט השני, אך הסצנה ירדה בעריכה.
טריוויה > דמויות מהעיבוד האמריקאי מול הסרט היפני

| דמות אמריקאית | דמות יפנית | סרט יפני | הבדלים |
| --- | --- | --- | --- |
| קרן דייוויס | ריקה נישינה | ג'ו-און: הטינה | קרן שורדת את אירועי הסרט בעוד ריקה נהרגת על ידי טאקאו. |
| סוזן ויליאמס | היטומי טוגונאגה | ג'ו-און: הטינה | - |
| מת'יו ויליאמס | קאטסויה טוגונאגה | ג'ו-און: הטינה | - |
| ג'ניפר ויליאמס | קאזומי טוגונאגה | ג'ו-און: הטינה | - |
| אמה ויליאמס | סאצ'י טוגונאגה | ג'ו-און: הטינה | - |
| הבלש נאקגאווה | הבלש נאקגאווה | ג'ו-און: הטינה | שמו מבוסס על דמותו של הבלש נאקגאווה, אולם דמותו מבוססת באופן רופף על הבלש טויאמה. |
| פיטר קירק | שינזוקה קוביאשי | ג'ו-און: הקללה | פיטר התאבד בקפיצה ממרפסת ביתו בתחילת הסרט בעוד שינזוקה קויבאשי נהרג על ידי רוחה של קיאקו. |
| אלכס | הירואשי | ג'ו-און הטינה | הירואשי נהרג על ידי קיאקו מחוץ למסך (מותו לא מוצג לצופה) בעוד אלכס נהרג על ידי גופתה חסרת הלסת של יוקו בדומה לדמותה של נוריקו מהסרט "ג'ו-און: הקללה". |
| מריה קירק | מנאמי קוביאשי | ג'ו-און: הקללה | לא ידוע מה עלה בגורלה של מריה קירק, אולם דמותה של מנאמי נהרגה על ידי טאקאו. |
| יוקו | טאקאשי | ג'ו-און: הקללה | מבוססת על דמות בשם טאקאשי (שמעולם לא נראתה בסרט המקורי, אבל כן מוזכרת), אך מתה באותה הדרך שבה יוקי מתה. |
סרטי המשך

הטינה 2 הוכרז 3 ימים לאחר הקרנת הבכורה של הסרט, ויצא בשנת 2006.
הטינה 3 הוכרז על ידי סרטי סוני במהלך 2006. טאקאשי שימיזו הצהיר שבהתחלה הוצע לו לביים את הסרט, אך הוא העדיף לשמש כמפיק במקום. ב-23 באוקטובר 2007, אושר שהסרט יבויים על ידי טובי וילקינס.
בשנת 2020 ייצא הסרט "הטינה" שעלילתו מתקיימת במקביל לאירועי הסרט הראשון והשני.
הערות שוליים

↑  Deleted Scenes (The Grudge Series) - YouTube, www.youtube.com
↑  Matthew Williams, Ju-On Wiki (באנגלית)
↑  What is a ‘jiko bukken’ property?, JAPAN PROPERTY CENTRAL, ‏2011-12-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Grudge 2 announced 3 days after the release of The Grudge‏ 20 באוקטובר 2006
↑  Grudge 3 announced at Comic Con‏ 20 באוקטובר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 223087938   WorldCat (עם VIAF): 223087938
מדונת פזארו

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  טיציאן
 תאריך יצירה:  1519–1526
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  268 ס״מ 
 גובה:  478 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסנס הגבוה, האסכולה הוונציאנית 
 מיקום:  בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי, ונציה
 
מדונת פזארו (באיטלקית: Madonna di Ca' Pesaro) או פאלה פזארו (Pala Pesaro) הוא ציור מעשה ידי האמן האיטלקי מתקופת הרנסאנס טיציאן. היצירה הוזמנה על ידי יאקופו פזארו עבור הקפלה המשפחתית בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי שבוונציה, בה היא מוצגת, ונושאה הוא השיחה הקדושה.
תיאור היצירה

במרכז היצירה מוצג יאקופו פזארו, בישוף פאפוס שבקפריסין ומפקד הצי האפיפיורי בתקופת שלטונו של האפיפיור אלכסנדר השישי. יאקופו כורע על ברכו לפני המדונה. לצידו עומד פטרוס המציג את יאקופו בפני הבתולה. על המדרגה מוצג מפתחו של פטרוס הקדוש - סמל הוותיקן.
המדונה ניצבת בראש גרם מדרגות המסמל את המדרגות העולות לגן עדן ואת תפקידה של המדונה כמקדמת את פני הבאים לגן עדן. על ברכי המדונה מתואר ישו הצעיר.
בצד התמונה אביר ולצידו שני שבויים, טורקי ומורי, המסמלים את הניצחון של יאקופו על הטורקים בשנת 1502. בימין התמונה פרנציסקוס מאסיזי ואנטוניוס מפאדובה - שני קדושים פרנציסקנים (שכן הבזיליקה הייתה בשימוש המסדר הפרנציסקני), ולצידם בני משפחתו של יאקופו.
מעל העננים שבראש התמונה מתוארים כרובים, אחד מהם אוחז בידו צלב.
יצירה זו הייתה חדשנית ביותר בקומפוזיציה שלה. טיציאן הפר ביצירה את המסורת להציב את המדונה והילד במרכז התמונה. הצבתם בצד התמונה איפשרה קומפוזיציה חדשה ו"פינתה מקום" לתיאור ההתרחשות שבתמונה - הקדושים המציגים את התורם ומשפחתו.
בראד דלסון

| --- | --- |

דלסון עם לינקין פארק ב-2024
 לידה:  1 בדצמבר 1977 (בן 47) אגורה הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  ברדפורד פיליפ דלסון
 שם במה:  Big Bad Brad BBB 
 מוקד פעילות:  אגורה, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקום לימודים:  תיכון אגורה, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, נו מטאל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, קלידים, סקסופון
 שיתופי פעולה בולטים:  לינקין פארק
 בן או בת זוג:  אליסה דלסון 
 http://www.linkinpark.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ברדפורד פיליפ "בראד" דלסון (באנגלית: Bradford Phillip "Brad" Delson), נולד ב-1 בדצמבר 1977, הוא מוזיקאי אמריקאי-יהודי, גיטריסט המנגן בלהקת לינקין פארק, איתה זכה ב-2 פרסי גראמי.
ביוגרפיה

דלסון הוא בן להורים יהודים מקליפורניה. למד בצעירותו בתיכון העיר "אגורה" יחד עם חברו מילדות מייק שינודה. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1995 וזמן מה לאחר מכן הקים יחד עם מייק ורוב בורדון את להקת Xero שהפכה מאוחר יותר את שמה ללינקין פארק.
עוד בשנת 1995 החל בראד ללמוד באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס לימודי מנהל עסקים, ובתקופת לימודים זו הכיר את דייב פארל שהפך גם הוא לחבר בלהקת לינקין פארק. בראד סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1999, והפך מעורב בהיבטים העסקיים של הלהקה כאשר יחד עם אביו הוא מנהל את מכירות המרצ'נדייז של הלהקה.
בשנת 2003 התחתן דלסון בחתונה יהודית עם אשתו כיום אליסה בורן, וביחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
בראד דלסון, שייסד את להקת לינקין פארק יחד עם מייק שינודה, שותף ביצירת כל אלבומיה ושיריה של הלהקה והטביע את חותמו כגיטריסט המוביל שלה. יחד עם הלהקה, בראד זכה ב-2 פרסי גראמי - ב־2003 השיר "Crawling" זכה בפרס עבור ביצוע הרוק הכבד הטוב ביותר וב-2006 השיר "Numb/Encore" זכה בפרס עבור שיתוף הפעולה הטוב ביותר בין ראפ לשירה, יחד עם הראפר הנודע Jay-Z.
מעבר להיותו הגיטריסט של לינקין פארק, בראד היה זה שהחתים את הולי ברוק (הידועה היום בשם הבמה סקיילר גריי) בלייבל "Machine Shop Recordings" שתחת האחים וורנר. הוא גם הפיק רמיקס לשיר "Where'd You Go" של מייק שינודה בפרויקט "Fort Minor" והשתתף בהפקת השיר "We Made It" של באסטה ריימס ולינקין פארק.
דלסון מחזיק במגוון גיטרות משלל המותגים המובילים בעולם, כמו גיבסון, פנדר, איבנז ועוד. הוא גם מנגן על גיטרות בס, קלידים, סקסופון, תופים ומשתתף בשירים כזמר רקע.
בשיר "Until It Breaks" (מתוך אלבומם החמישי של לינקין פארק - "Living Things") דלסון, לראשונה, שר לבד בית שלם.
יאן מנפומוק

| --- | --- |

 לידה:  1340? נפומוק, ממלכת בוהמיה, האימפריה הרומית הקדושה 
 נהרג:  20 במרץ 1393 (בגיל 53 בערך) פראג 
 חג:  20 במרץ 
 
פסל יאן מנפומוק בגשר קארל בפראג
פרט מתוך מונומנט לזכרו בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג מאת איגנץ פרנטישק פלאצר
יאן מנפומוק (בצ'כית: Jan Nepomucký‏; 1345-1393) הוא קדוש קתולי צ'כי. הוא נולד בעיר נפומוק שבבוהמיה.
חייו

יאן היה מנאמניו של הארכיהגמון של פראג, שהמלך ואצלב הרביעי היה בריב ממושך עמו. על פי צו המלך נתפס יאן והושלך מגשר שעל נהר ולטווה לתוך הנהר, וטבע. מידע על פעילותו רוכז על ידי בוהוסלב בלבין בשנת 1670 בספרו Vita b. Joannis Nepomuceni martyris. בשנת 1729 הכריזה עליו הכנסייה כקדוש, והשתדלה לנצל את פולחנו כמשקל נגד לרגשות האנטי-כנסייתיים שרווחו בעם הצ'כי מתוך זיכרון תקופת ההוסיטים ומותו של יאן הוס.
הוא נולד בשנות ה-40 של המאה ה-14. אביו היה פלין פלין (וולפלין, וולפלין), ואמו אינה ידועה.
יאן למד תחילה באוניברסיטת קארל בפראג, ולאחר מכן המשיך את לימודיו במשפט קאנוני באוניברסיטת פדובה מ-1383 עד 1387. בשנת 1393 מונה לכהן הכללי של קתדרלת סנט ג'יל על ידי יאן מג'נששטיין שהיה הארכיבישוף של פראג.
כדי לפאר את צדיקותו וחסידותו של יאן מנפומוק וכדי להצדיק את מעמדו כקדוש, נוצר הסיפור שיאן מסר את נפשו על קדושת סוד הוידוי: הוא נהרג משום שסירב למסור למלך את הסודות שמסרה לו המלכה בשעת הווידוי. לאחרונה הודו ברומא שהסיפור הוא בעצם אגדה. פסלו של יאן מקשט גשרים רבים בבוהמיה. קברו המפואר נמצא בכנסייה המרכזית בפראג. פסלו המפורסם ביותר נמצא על גשר קארל, וניתן לראות שתחתית הפסל מבריקה. הסיבה לברק זה נעוצה באמונה הרווחת שמי שיגע בתחתית הפסל משאלותיו יתגשמו.
הוא מת בטביעה בשנת 1393 בפראג.
ראו גם

כנסיית יאן מנפומוק - נכלל באתרי מורשת עולמית
אבן יוחנן - על האי במאה ה-18 הוקם מקדש לזכרו של הקדוש.
טיבדאר לאנדור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1873 נג'קניז'ה, הונגריה 
 פטירה:  19 באוגוסט 1954 (בגיל 80) רובע II בודשפט, הונגריה 
 שם לידה:  Löbl Tivadar 
 מדינה:  הונגריה 
 
טיבדאר לאנדור, (במקור לובל או לבל - Löbl, בהונגרית: Lándor Tivadar; נג'קניז'ה, 9 בספטמבר 1873 – בודפשט, 19 באוגוסט 1954) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, סופר אמנותי, מתרגם, היסטוריון של האמנות ועורך עיתון.
ביוגרפיה

טיבדאר לבל נולד למשפחה יהודית, הוא בנם של ליפוט לבל, פחח, ולפאולה ברודמן. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה מטעם האוניברסיטה למדעים של בודפשט, אך עד מהרה החליף את עיסוקו מרפואה לעיתונאות וכן החל ללמוד אמנות. לאנדור החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון של יאנוס ויידה, העיתון הביקורתי "התקופה הנוכחית" (Jelenkor). ב-1896 הפך לעובד ולאחר מכן לסגן עורך של היומון החשוב פשטי נפלו. בין 1906 לבין 1908 עבד כעורך האחראי של "האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet). לאחר סגירת העיתון היה העורך הראשי:
מ-1913 עד 1918, של העיתון העממי "דובר האמת" (Igazmondó)
ומשנת 1925 עד פברואר 1928 ושל "העיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap)
הוא כתב מאמרי אמנות עבור עיתונים וכתבי עת שונים, כמו גם כמה מחקרים ביקורתיים. מאוחר יותר עבד כדרטורג קולנוע. הוא כתב כמה מחקרים על אמנותו של הצייר ברטלן סקיי, שהיה גם חבר שלו. בנוסף ליומנו ולכתביו, הצייר השאיר בצוואתו ללאנדור כמה רישומים יקרי ערך, מהם תרם לאנדור רבים למוזיאון לאמנות יפה בבודפשט. הוא היה עורך הסדרה "המלחמה הגדולה בכתב ובתמונה" (7 כרכים, בודפשט, 1915–1925) הכוונה למה שכונתה לאחר מכן מלחמת העולם הראשונה. הוא עסק גם בתרגום ספרותי ותירגם כמה רומנים ומחזות מאת אנטול פראנס, ויקטור שרבוליה (Victor Cherbuliez), הנריק איבסן, אלכסנדר דיומא והמחזאי יוג'ן בריו (Eugène Brieux). מותו נגרם מסרטן הגרון.
אשתו הראשונה הייתה ז'ופיה זילברשטיין (1867–1916), בתם של מוריץ זילברשטיין, מורה, ושל רוזה זלנפרוינד (Seelenfreund), אותה נשא לאישה בקישפשט ב-10 בנובמבר 1898. לאחר שהתאלמן התחתן שוב. אשתו השנייה הייתה אילונה וסידוניה וג (Vég).
יצירותיו העיקריות > כתביו

מיהאי זיצ'י: חייו, אמנותו ויצירותיו. עם אדן גרה. (בודפשט, 1902)
טירת החתול וסיפורים אחרים (בודפשט, 1903)
יצירותיו הגרפיות של ברטלן סקיי (בודפשט, 1917)