קהילת יהודי ברלין
הנצחת הקהילה

רק כמה אנדרטאות ובתי קברות (בעיקר בית הקברות היהודי בווייסנזה, בית הקברות היהודי הגדול באירופה) שרדו את ההרס הנאצי והפצצות בעלות הברית בשנת 1945 בעיר. אך הנכונות של העם הגרמני וגרמניה החדשה בכלל, לקבל על עצמה את מכלול מורשתה, לרבות הפשעים הקודרים והמביישים ביותר שלה, ולהתנצל, מהווה את מקור המאמצים והכוח לבנות או לבנות מחדש בתי כנסת, מרכזים קהילתיים יהודיים, בתי ספר ואנדרטאות בכל אזורי העיר. אתרי ההנצחה שבעיר מוקמו במקום שאותו הם מנציחים, בית, רחוב, שכונה מדרכה, רציף רכבת, בית כנסת, בית קברות ועוד. נפילת חומת ברלין ב-1989 אפשרה את הבנייה מחדש של חלק מהרובע היהודי הישן ב-Orianienburgerstrasse. המוזיאון היהודי של ברלין, לוחות זיכרון ואריחי זיכרון, ברחבי העיר המזכירים את הזוועות של רדיפת היהודים על ידי הנאצים ומאידך לוחות זיכרון המזכירים את אורח החיים היהודי, המורשת היהודית וההשכלה שהעניקה הקהילה היהודית לעיר.
דוגמאות לאתרי הנצחה בעיר:
קיר המראות ברובע שטגליץ, בגודל 4 מטרים גובה על 12 מטרים אורך, הוא לוח ההנצחה המעיד על אורח החיים היהודי שנעלם. הלוח הכולל את שמותיהם של 3,186 היהודים שחיו ברובע בשנת 1933.
ב-25 ביוני 1999 קיבל הבונדסטאג הגרמני הצעה להקמת אנדרטה לזכר השואה ליד שער ברנדנבורג. האנדרטה מוצבת על שטח של כ-20 דונם מורכבת מ-2711 תיבות בטון שחורות בגבהים שונים. בחלל תת-קרקעי, שמתחת למרכז האנדרטה נמצא מוזיאון המכיל מידע על רדיפת היהודים תחת הנאציזם.
אנדרטת הנשים האריות לזכרן של הנשים מרוזנשטראסה. האנדרטה הוקמה באמצע שנת 1995 על ידי הפסלת המזרח-גרמנית אינגבורג אנצינגר, שכתבה על גבי האנדרטה: "העוצמה של המחאה האזרחית וכוחה של האהבה גברו על כוחה האלים של הדיקטטורה. 'החזירו לנו את בעלינו'.
ספרייה היא אנדרטה מאת הפסל הישראלי מיכה אולמן, הממוקמת בכיכר בבל שבמרכז ברלין, ליד שדרות אונטר דן לינדן מול האוניברסיטה הראשונה של ברלין. האנדרטה הוקמה כזכר לשריפת הספרים שהתרחשה במקום בזמן השלטון הנאצי. אחת השרפות המפורסמות הייתה שרפת הספרים בכיכר האופרה בברלין ב-10 במאי 1933, שאורגנה על ידי משרד התעמולה בעקבות יוזמה של שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס. באירוע זה, שנוהל על ידי גבלס עצמו, נשרפו למעלה מ-20,000 ספרים שנבזזו מספריות האוניברסיטה הסמוכות ואוספים פרטיים רבים. האירוע התקיים בכיכר הגדולה מול האוניברסיטה, בין בניין הספרייה הלאומית לבית האופרה. הכיכר הוארה בזרקורים גדולים והושמעה מוזיקה. הטקס נחתם בנאום של גבלס שנישא בדיוק בחצות ושודר ברדיו, בו הכריז: "עידן האינטלקטואליות היהודית המתחכמת בא אל קיצו. המהפכה הגרמנית שבה לשחרר את המהות הגרמנית. מהפכה זו לא באה מלמעלה אלא מלמטה... זהו מימוש של רצון העם... הנוער הגרמני יכול להתגאות שהגיע ליום הזה... הו המאה, הו המדעים, תענוג לחיות ... מן האפר הזה יקום לתחייה עוף החול של הרוח החדשה... הישן עולה באש, החדש יתעצב מתוך האש".
אנדרטת "מקומות של זיכרון" ברובע הבווארי. האנדרטה מורכבת מ-80 שלטים המפוזרים ברחבי הרובע הבווארי, שהוא חלק משכונת שנברג שבברלין. לכל שלט שני צדדים: באחד נרשם חוק או תקנה, ולעיתים עדות אישית, משנות השלטון הנאצי המגביל את היהודים, ובשני ציור או סמל מתאים. האנדרטה תוכננה על ידי היסטוריון האמנות, המבקר והאוצר פרידר שנוֹק (Frieder Schnock) והאמנית והמרצה פרופ' רנאטה שטי (Renata Stih) ונחנכה ב-11 ביוני 1993.
המוזיאון היהודי בברלין (בגרמנית: Jüdisches Museum Berlin) הוא מוזיאון הממוקם במרכז ברלין, המציג את ההיסטוריה של יהדות גרמניה מאז ראשית ההתיישבות היהודית בעיר ועד ימינו.
רציף 17 בתחנת הרכבת גרונוולד, במהלך השואה שימש מסוף המטענים הצמוד לתחנה כאחת הנקודות הראשיות לגירוש יהודי ברלין. המשלוח הראשון יצא מהתחנה ב-18 באוקטובר 1941 וגורשו בו כ-1,000 יהודים. חברת הרכבות הגרמנית לא הכירה בחלקה בשואת יהודי ברלין וגרמניה בכלל. רק במאה העשרים הכירה חברת הרכבות בחלקה והכריזה על תחרות לעיצוב אנדרטה מרכזית שתנציח את חלקן של הרכבות תחת המשטר הנאצי. העיצוב שנבחר היה של צוות האדריכלים ניקולאוס הירש, וולפגאנג לורך ואנדריאה ונדל, שהציעו לחקוק לאורך שולי רציף 17, שממנו יצאו מרבית רכבות הגירוש, את פרטיהן של כל רכבות הגירוש שיצאו מהתחנה, בסדר כרונולוגי. בין לוחות הרציף נותר חלק ממסילת הרכבת המקורי. האנדרטה נחנכה ב-27 בינואר 1998 לצד לוח זיכרון הנושא את השם ההיסטורי רציף 17 (Gleis 17).