היסטוריה של החקלאות
המקורות ההיסטוריים של החקלאות > התפתחות מוקדמת

האדם הקדום החל לשנות קהילות של החי והצומח לטובתו האישית באמצעים כגון חקלאות מקל אש וגינון יערות מוקדם מאוד. גרגרי בר נאספו ונאכלו מלפני 105,000 שנים לפחות, ואולי הרבה יותר. קשה לקבוע תאריכים מדויקים, שכן אנשים אספו ואכלו זרעים לפני ביותם, וייתכן ומאפייני הצמח השתנו במהלך תקופה זו ללא בחירת האדם. דוגמה לכך היא גזע העלה הקשיח למחצה וזרעים גדולים יותר של דגנים ממש אחרי הדריאס הצעיר (בערך 9500 לפני הספירה) בתחילת ההולוקן באזור הלבנט של הסהר הפורה. מאפיינים מונופילטיים הושגו ללא כל התערבות אנושית, מה שמרמז כי ביות לכאורה של גזעי העלה של הדגנים יכול היה להתרחש באופן טבעי למדי.
החקלאות החלה באופן עצמאי בחלקים שונים של הגלובוס וכללה מגוון מגוּון של טקסונים. לפחות 11 אזורים נפרדים בעולם הישן והחדש היו מעורבים כמרכזי תפוצה עצמאיים. כמה מהביותים המוכרים המוקדמים ביותר היו של בעלי חיים. לחזירים ביתיים היו מרכזי תפוצה מרובים באירואסיה, כולל אירופה, מזרח אסיה ודרום מערב אסיה, שם בויתו לראשונה חזירי בר לפני כ-10,500 שנה. כבשים בויתו במסופוטמיה בין השנים 11,000 לפנה"ס עד 9000 לפנה"ס. בקר בוית משור הבר באזורים של טורקיה המודרנית ופקיסטן בסביבות 8500 לפני הספירה. גמלים בויתו מאוחר יחסית, אולי בסביבות 3000 לפני הספירה.
רק לאחר 9500 לפני הספירה הופיעו שמונת הגידולים המכונים המייסדים של החקלאות: תחילה חיטת אמר ואינקורן, אחר כך שעורה תרבותית, אפונה, עדשים, בקית הכרשינה, חומוס ופשתן. שמונת הגידולים הללו מתרחשים פחות או יותר בו-זמנית בלבנט ובמסופוטמיה, אם כי החיטה הייתה הראשונה שעובדה בקנה מידה משמעותי. בערך באותו זמן (9400 לפני הספירה), בויתו עצי תאנה פרתנוקרפיים.
שיפון מבוית מופיע בכמויות קטנות בחלק מהאתרים הנאוליתיים בטורקיה (אסיה הקטנה), כגון האתר Can Hasan III ליד צ'טלהויוק (בערך 7600 - כ-6000 לפנה"ס), אך אחרת הוא נעדר עד תקופת הברונזה של מרכז אירופה, 1500-1800 לפני הספירה. הטענות על גידול שיפון מוקדם בהרבה, באתר האפיפלאוליתי תל אבו הורירה בעמק הפרת שבצפון סוריה, נותרו שנויות במחלוקת. המבקרים מצביעים על חוסר עקביות בתאריכים של פחמן רדיו, ועל זיהויים המבוססים אך ורק על דגנים, ולא על מוֹץ (אנ').
בשנת 8000 לפני הספירה, החקלאות השתרשה על גדות הנילוס. בערך בתקופה זו, חקלאות פותחה באופן עצמאי במזרח הרחוק, כנראה בסין, עם אורז ולא חיטה בתור היבול העיקרי. התירס בוית מהתאוסינטה הפראית בדרום מקסיקו בשנת 6700 לפני הספירה. תפוחי האדמה (8000 לפנה"ס), עגבנייה פלפל (4000 לפנה"ס), דלעת (8000 לפנה"ס) וכמה סוגים של שעועית (8000 לפנה"ס ואילך) בויתו בעולם החדש.
חקלאות פותחה באופן עצמאי באי גינאה החדשה. גידול בננות של Musa acuminata, כולל הכלאה, מתוארך לשנת 5000 לפנה"ס, ואולי לשנת 8000 לפנה"ס, בפפואה גינאה החדשה.
דבוראות לצורך הפקת דבש החלה במזרח התיכון בסביבות 7000 לפני הספירה. עדויות ארכאולוגיות מאתרים שונים בחצי האי האיברי מרמזות על ביות של צמחים ובעלי חיים בין 6000 ל-4500 לפני הספירה. האתר הארכאולוגי Céide Fields באירלנד, המורכב משטחי אדמה נרחבים המוקפים בקירות אבן, מתוארך לשנת 3500 לפני הספירה ובו מערכות השדה העתיקות ביותר הידועות בעולם. הסוס בוית (אנ') בערבה הפונטית בסביבות שנת 4000 לפני הספירה. בסיביר, הקנאביס היה בשימוש בסין בתקופה הנאוליתית וייתכן שבוית שם; הוא היה בשימוש הן כסיב לייצור חבלים והן כתרופה במצרים העתיקה בערך בשנת 2350 לפני הספירה.
בצפון סין, הדוחן בוית על ידי דוברי סינו-טיבטית מוקדמים בסביבות 8000 עד 6000 לפני הספירה, והפך לגידול העיקרי של אגן הנהר הצהוב בשנת 5500 לפנה"ס. אחריהם הגיעו שעועית המאש, סויה ושעועית אזוקי.
בדרום סין, האורז בוית באגן נהר היאנגצה בסביבות 11,500 עד 6200 לפני הספירה, יחד עם התפתחות חקלאות ביצות, על ידי דוברי אוסטרונזיה והמונג-מיין (אנ') המוקדמים. כמו כן, נקטפו צמחי מזון אחרים, כולל בלוטים, ערמוני מים ואגוזי שועל. מאוחר יותר התפשט גידול האורז לדרום מזרח אסיה הימית על ידי ההתפשטות האוסטרונזית, החל בסביבות 3,500 עד 2,000 לפני הספירה. אירוע הגירה זה ראה גם את הכנסתם של צמחי מזון מעובדים ומבויתים מטייוואן, דרום מזרח אסיה הימית וגינאה החדשה לאיי האוקיינוס השקט כצמחי קאנוה (אנ'). מגע עם סרי לנקה ודרום הודו על ידי מלחים אוסטרונזיים הוביל גם לחילופי צמחי מזון שהפכו מאוחר יותר למקור לסחר בתבלינים יקר הערך. באלף הראשון לספירה, מלחים אוסטרונזיים התיישבו גם במדגסקר ובאיי קומורו, והביאו איתם צמחי מזון מדרום מזרח אסיה ודרום אסיה לחוף מזרח אפריקה, כולל בננות ואורז. אורז הופץ גם דרומה לתוך דרום מזרח אסיה היבשתית בסביבות 2000 עד 1500 לפני הספירה על ידי הגירות של דוברי אוסטרו-אסיה וקרא-דאי (אנ') הקדומים.
באזור הסאהל של אפריקה, דוּרָה בויתה בשנת 3000 לפנה"ס בסודאן ודוחן פנינה בשנת 2500 לפנה"ס במאלי. גם אגוזי קולה וקפה בויתו באפריקה. בגינאה החדשה, עמי פפואה עתיקים החלו לעסוק בחקלאות בסביבות 7000 לפני הספירה, ובייתו קנה סוכר וטארו. בעמק האינדוס, מהאלף השמיני לפני הספירה ואילך, במהרגאר (אנ'), עיבדו שעורה בת שתי שורות ו-6 שורות, יחד עם חיטת אינקורן, אמר, חיטת דורום ותמרים. בתקופות המוקדמות יותר של מהרגאר, ציד בר כמו צבי, אייל ברסינגה, אנטילופה הודית, אייל נקוד, חמור הבר האסיאני, עז הבר, כבש הבר, חזיר הבר ונילגאי ניצודו כולם למאכל. אלה מוחלפים ברציפות בכבשים מבויתות, עיזים ובקר זבו עד האלף החמישי לפני הספירה, מה שמעיד על המעבר ההדרגתי מציד ואיסוף לחקלאות.
תירס ודלעת בויתו במזו-אמריקה; תפוחי אדמה בדרום אמריקה, וחמניות ביער המזרחי של צפון אמריקה.