stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונתן בן עוזיאל

| --- | --- |
מתחם קבר יונתן בן עוזיאל בעמוקה
מתחם קבר יונתן בן עוזיאל בעמוקה
 לידה:  המאה ה-1 לפנה"ס
 פטירה:  המאה ה-1 האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 מקום קבורה:  קבר יונתן בן עוזיאל אזור דלתון (זיהוי מהמאה ה-11) עמוקה (זיהוי מהמאה ה-13)
 השכלה:  בית הלל
 תקופת הפעילות:  דור ראשון – דור שלישי לתנאים
 השתייכות:  חז"ל, תנאים, בית הלל
 תחומי עיסוק:  נ"ך, פירוש, תרגום
 תפקידים נוספים:  מראשי בית הלל
 רבותיו:  הלל הזקן
 תלמידיו:  לא ידוע
 בני דורו:  שמאי הזקן, יוחנן בן זכאי  בסוף ימיו; שמעון בן גמליאל, אליעזר בן הורקנוס, אלעזר בן דמא, אלעזר בן שמוע, יוחנן בן דהבאי, חנניה בן חכינאי, עקיבא בן יוסף, יהודה בן בבא
 חיבוריו:  תרגום יונתן לנביאים, תרגום יונתן לכתובים (חיבור חלקי), תרגום התורה המיוחס ליונתן (פסאודואפיגרפיה)
 אב:  עוזיאל
יונתן בן עוזיאל (המאה ה-1 לפנה"ס - המאה ה-1) היה תנא בדור הראשון לתנאים, גדול תלמידיו של הלל הזקן, שחי כמה עשרות שנים לפני חורבן בית שני. חיבר את תרגום יונתן - תרגום ופירוש של ספרי הנביאים לשפה הארמית.
רבים נוהגים לעלות לקבר המיוחס לו ליד היישוב עמוקה שבגליל, כסגולה למציאת זיווג ופריון.
תרגום ספרי הנביאים

בתלמוד הבבלי נאמר על יונתן בן עוזיאל:
(ואמ') [ואמר] (ר') [רבי] ירמיה ואיתימא (ר') [רבי] חייא בר אבא. תרגום שלתורה – אנקלוס הגר אמרו מפי (ר') [רבי] יהושע (ור') [ורבי] אליעזר. ותרגום שלנביאים יונתן בן עוזיאל אמרו מפי חגי זכריה ומלאכי. באותה שעה נזדעזעה ארץ-ישראל ארבע מאות פרסה על ארבע מאות פרסה. יצתה בת קול ואמרה. מי הוא זה שגילה סתרי לבני אדם?!. עמד יונתן בן עזיאל על רגליו ואמר. רבונו שלעולם אני הוא שגיליתי סתריהן לבני אדם. ולא לכבודי עשיתי ולא לכבוד בית אבא עשיתי אלא לכבודך עשיתי. כדי שלא ירבו מחלקות בישראל. ביקש לגלות תרגום שלכתובים. יצתה בת קול ואמרה. דייך. מאי טעמא? משום דאית בהו קץ משיח.
התרגום כתוב בארמית גלילית, ומעיד על מקום חיבורו, ארץ ישראל. אמנם, כנראה שהתרגום המשיך לעבור עריכה ועיבוד בבבל ובעקבות כך נכנסו אליו מילים וביטויים בארמית בבלית. החוקרים סבורים כי העריכה הסופית של הגרסה שבידינו הסתיימה בבבל במאה ה-7 לספירה; חכמי בבל אף כינו אותו "תרגום שלנו". רוב מהדורות הדפוס של ספרי הנביאים, בהן מהדורת מקראות גדולות, הדפיסו את תרגום יונתן בן עוזיאל לנביאים בצד כל עמוד.
תרגום ספרי הנביאים > דרכו של יונתן בן עוזיאל בתרגום

בשונה מתרגום אונקלוס, יונתן בן עוזיאל בתרגומו מרחיב מעט את התרגום והסגנון ומשלב לעיתים דברי אגדה, אך גם הוא כאונקלוס מרחיק את ביטויי ההגשמה;
התרגום לנביאים ראשונים הוא מילולי ברובו, ואילו על נביאים אחרונים הוא מדרשי.
גדולתו

בתלמוד הירושלמי (מופיע גם בתלמוד בבלי ואבות דרבי נתן) נאמר עליו:
(תוספת מהבבלי:) [תנו רבנן]. שמונים זוג שלתלמידים היו לו להלל הזקן (תוספת מהבבלי ואבות דרבי נתן:) [שלשים מהם ראוים שתשרה עליהם שכינה כמשה רבינו]. (תוספת מאבות דרבי נתן נוסח א':) [אלא שאין דורן ראוי לכך]. (המשך הבבלי ואבות דרבי נתן:) [ושלשים ראויין שתעמד להם חמה כיהושע בן נון. ועשרים בינונים] גדול שבהן יונתן בן עוזיאל. והקטן שבהן רבן יוחנן בן זכאי. (תוספת מאבות דרבי נתן נוסח א' ונוסח אחר:) [אמרו עליו על יונתן בן עוזיאל. בשעה שהיה יושב ועוסק בתורה כל עוף שפורח עליו מיד נשרף].
רש"י כתב בפירושו על קטע זה: ”נשרף – שהיו מלאכי השרת מתקבצין סביביו לשמוע דברי תורה מפיו”. ובתוספות נאמר: ”כל עוף שפורח עליו מיד נשרף שהדברים שמחים כנתינתם בסיני שנתנה תורה באש וכעניין זה מצינו במדרש בעובדא דרבי אליעזר ורבי יהושע שהיו מסובין בסעודה וליהטה האש סביבם”.
קברו

מקום קברו אינו נזכר בספרות חז"ל, אך על פי עדות מסוף המאה ה-11 קברו שכן באזור דלתון, החל מראשית המאה ה-13 קברו מצוין בעמוקה הסמוכה.
ראו גם

תרגומי התנ"ך
תרגום התורה המיוחס ליונתן
לקריאה נוספת

אוצרות חז"ל על תרגום המיוחס לרבי יונתן בן עוזיאל, הרב אלחנן יעקב דוד הכהן רבינוביץ', ה'תשפ"א 2021
הקיפוסים של מלקרת

| --- | --- |

הקיפוס שמוצב במוזאון הלובר
 פרטי הממצא
 סוג:  קיפוס
 חומרים:  שיש
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 פרטי האתר והחפירה
 מיקום אתר:  מלטה 
 פרטי הממצא כיום
 אוסף:  המחלקה לעתיקות המזרח הקרוב של הלובר 
 מיקום נוכחי:  מוזאון הלובר, המוזיאון הארכאולוגי הלאומי (מלטה)
 
הקיפוסים של מלקרת הם שני קיפוסים פיניקיים עשויים שיש שנחשפו במלטה בנסיבות לא מתועדות ומתוארכים למאה ה־2 לפנה"ס. על הקיפוסים כתובות זהות, דו־לשוניות פיניקיות־יווניות המוקדשות לאל מלקרת־הרקלס. הם התגלו בסוף המאה ה־17, ופענוח הכתובת במכתב מ־1694 הפך אותם לפענוח הראשון של הכתב הפיניקי הראשון שזוהה ופורסם בעת החדשה בעולם המערבי.
מקובל לחשוב, על סמך הקדשתם, שהקיפוסים הגיעו ממקדש הרקלס במלטה עליו העיד תלמי; עם זאת, מיקומו של אותו מקדש לא ודאי. מסורת ארוכת שנים, שראשיתה עוד ברנסאנס, זיהתה אותו עם המקדש בתַס־סִילְג' (אנ'), אולם ללא נתונים מוצקים בבסיסה, והממצא הארכאולוגי בתס־סילג' מאז שנות השישים של המאה ה־20 הראה שהמקדש באתר הוקדש לעשתרת. נגיד מסדר ההוספיטלרים עמנואל דה רוהאן־פולדוק, העניק את אחד הקיפוסים ללואי ה־16 בשנת 1782. קיפוס זה נמצא כיום במוזאון הלובר, והשני נמצא במוזאון הארכאולוגי הלאומי בוולטה.
תיאור

קיפוס הוא סוג של מצבה קלאסית. קיפוסים שימשו כאבני מיל, מצבות קבורה, סמני גבול או מנחות פולחניות. שני הקיפוסים של מלקרת עשויים שיש לבן, שאינו מצוי במלטה. מכיוון שלא סביר שאמני שיש מיומנים היו זמינים במלטה, הקיפוסים כנראה יובאו במצבם המוגמר, אולם הכתובות, ככל הנראה, נחרתו במלטה מטעם שני המקדישים הצוריים, עבדאסר (עֶבֶד־אוֹסִיר) ואסרשמר (אוֹסִיר־שָׁמַר). הוספת תקציר ההקדשה ביוונית, עם הגרסאות ההלניסטיות של שמות מלקרת המקדישים, היא ביטוי להשפעתה של התרבות ההלניסטית. בכתובות היווניות מובאת גרסה מקוצרת של הכתובת הפיניקית; תופעת קיצור זאת מאפיינת כתובות קבורה וכתובות נדר שמיות־יווניות. בנוסף, בעוד שמלטה יושבה על ידי הפיניקים מאז המאה ה־8 לפנה"ס, עד המאה השנייה, היא הייתה תחת כיבוש רומי בתקופת חקיקת הכתובות. השימוש בשפה ובכתב פיניקי מאשר את הישרדות התרבות והדת הפיניקיות במלטה.
אחד הקיפוסים נמצא כיום במלטה, והשני בצרפת. גובהו הקיפוס שבמלטה הוא כ־96 ס"מ כיום, והוא שבור בחלק העליון. גובה הקיפוס שבצרפת הוא כ־105 ס"מ, רוחבו כ־34 ס"מ, ועוביו כ־31 ס"מ. "צורתם קלילה וחיננית" וחקוקה עליהם "כתובת יוונית על הכַּן, [ו]אפיגרפיה פיניקית מופתית".
הכתובות

הכתובות ידועות בסימונים KAI 47 ו־CIS I 122, 122BIS. הכתובות הן כתובות נדר פיניקיות.
|  | פניקית | תעתיק עברי | עברית |
| --- | --- | --- | --- |
| פניקית | 𐤋𐤀𐤃𐤍𐤍𐤋𐤌𐤋𐤒𐤓𐤕𐤁𐤏𐤋𐤑𐤓𐤀𐤔𐤍𐤃𐤓 𐤏𐤁𐤃𐤊𐤏𐤁𐤃𐤀𐤎𐤓𐤅𐤀𐤇𐤉𐤀𐤎𐤓𐤔𐤌𐤓 𐤔𐤍𐤁𐤍𐤀𐤎𐤓𐤔𐤌𐤓𐤁𐤍𐤏𐤁𐤃𐤀𐤎𐤓𐤊𐤔𐤌𐤏 𐤒𐤋𐤌𐤉𐤁𐤓𐤊𐤌 | לאדננ למלקרת בעל צר אש נדר עבדכ עבדאסר ואחי אסרשמר שנ בנ אסרשמר בנ עבדאסר כ שמע קלמ יברכמ | לַאֲדוֹנֵנוּ לְמלקרת בַּעַל צור, אֲשֶׁר נָדְרוּ עֲבָדֶיךָ עֶבֶד־אוֹסִיר וְאָחִיו אוֹסִיר־שָׁמַר, שְׁנֵי בְּנֵי אוֹסִיר־שָׁמַר בֶּן עֶבֶד־אוֹסִיר, כִּי שָׁמַע קוֹלָם יְבָרְכֵם. |
| יוונית | ΔΙΟΝΥΣΙΟΣΚΑΙΣΑΡΑΠΙΩΝΟΙ ΣΑΡΑΠΙΩΝΟΣΤΥΡΙΟΙ ΗΡΑΚΛΕΙΑΡΧΗΓΕΤΕΙ | דִיוֹנִיסִיוֹס קַאי סַארַאפִּיוֹן אוֹי סַארַאפִּיוֹנוֹס טִירִיוֹי הֶרַקְלֶאִי אַרְכֶֿגֵטֵאִי | דיוניסיוס וסרַפיון בני סרפיונוס הצורי, להרקלס המייסד/נשיא העם. |
מהכתובות עולים זיהויים בין מלקרת להרקלס ובין אוסיר לדיוניסוס וסרפיס (אנ') (הוא צורה הלניסטית לאל המצרי אוסיר־חפי).
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

Anthony Bonanno, Quintinus and the location of the temple of Hercules at Marsaxlokk, Melita Historica 8 (3), 1982, עמ' 190–204
הערות שוליים

↑  Lehmann, Reinhard G. (2013). "Wilhelm Gesenius and the Rise of Phoenician Philology". Beihefte zur Zeitschrift für die alttestamentliche Wissenschaft. Berlin/Boston: Walter de Gruyter GmbH. 427. ISBN 978-3-11-026612-2. To the original file. At the Forschungsstelle für Althebräische Sprache und Epigraphik, University of Mainz. p. 210 and 257
↑  האל הפיניקי מלקרת זוהה עם הרקלס במיתולוגיה היוונית.
↑  María Giulia Amadasi Guzzo, "Astarte a Malta: il santuario di Tas Silġ", in: Antonio Caballos Ruﬁno et al. (ed.), El Carambolo, Universidad de Sevilla, 2010, Historia y Geografía 165, עמ' 466–467
↑  María Giulia Amadasi Guzzo, "Astarte a Malta: il santuario di Tas Silġ", in: Antonio Caballos Ruﬁno et al. (ed.), El Carambolo, Universidad de Sevilla, 2010, Historia y Geografía 165, עמ' 469
↑  "Phoenician and Punic remains in Malta - the Malta Independent".
↑  Markoe, Glenn (2000). Phoenicians. Peoples of the Past. University of California Press. p. 135. ISBN 0520226135.
↑  P. M. Fraser, Greek-Phoenician Bilingual Inscriptions from Rhodes, The Annual of the British School at Athens 65, 1970, עמ' 32
↑  Ring, Trudy; Salkin, Robert M.; La Boda, Sharon (1995). Southern Europe. International Dictionary of Historic Places. Vol. III. Chicago: Fitzroy Dearborn. p. 413. ISBN 1884964052.
↑  Maurice Sznycer, Antiquités et épigraphie nord-sémitiques, Annuaires de l'École pratique des hautes études 107, 1975, עמ' 191–208: "en plein période dite 'punicò-romaine' (II siècle av. J.-C.), des Maltais restent Phéniciens, attachés à la religion et à la culture phéniciennes."
1 2  "The Illustrated Catalogue of the Industry of All Nations". The Art Journal. Virtue. 2: 224. 1853.
1 2 3  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 125
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 204
הקיפוס של מלטה בתערוכה ברומא
הכתובת הפיניקית שעל הקיפוס שבצרפת
סנכוניאתון

| --- | --- |
 לידה:  פיניקיה
 שפות היצירה:  פיניקית 
 
סנכוניאתון (ביוונית: Σαγχουνιάθων; בלטינית: Sanchuniathon) או סכניתן (בפיניקית: 𐤎𐤊𐤍𐤉𐤕𐤍, "(האל) סכן נתן") היה היסטוריון, סופר וכהן פיניקי שתיעד את המיתולוגיה הפיניקית וכתב על האלים והעולם.
חייו

פורפיריוס כתב על סנכוניאתון כי חי עוד לפני מלחמת טרויה, פעל בתקופת שלטונה של סמירמיס מלכת האשורים, ותיארך את תקופת פעילותו לתיארוך הדתי של זמנו של משה. עם זאת, זמן חייו האמיתי לא ידוע בוודאות.
כתביו

כתביו של סנכוניאתון תורגמו ליוונית על ידי פילון איש גבל. פרגמנטים מחיבורו של פילון נשתמרו בחיבור "הכנה לבשורה" של אוסביוס (בישוף קיסריה במאה הרביעית לסה"נ). תעודות שנמצאו באוגרית מאשרות את הציטוט מן הסופר הפיניקי. פרופ פ' ב. פורבס מאוניברסיטת אדינבורו, התייחס אל ההיסטוריון הפיניקי סנכוניאתון וכתב כי מסמכים מהמאה ה-14 לפנה"ס מראס שמרה, אוגרית, שפורסמו ב-1929, "הוכיחו באופן סופי שסנכוניאתון הוא ללא ספק דמות אמיתית לאור ההתכתבויות הרבות בינו לבין טקסטים הנ"ל".
הספר של פילון על המיתולוגיה הפיניקית המבוסס על כתבי סנכוניאתון כלל שמונה כרכים ונקרא "ההיסטוריה הפיניקית" (Φοινικικη ιατοαρια או Φοινικικια). הוא התייחס בו לתיאור בריאת העולם, האלים והמיתולוגיה. המידע על ספריו של פילון על ההיסטוריה הפיניקית ידוע לנו בעיקר מהקטעים המצוטטים אצל אוסביוס בספרו "הכנה לבשורה". מתוך השוואה של 35 קטעים המצוטטים אצלו עם ציטוטים של אותם קטעים במקומות אחרים, עולה כי אוסביוס ציטט במדויק את פילון.
חוקר המקרא הגרמני אוטו אייספלדט, שהתמחה בחקר תרבות הפיניקים (שקרבתה לחלקים מהמקרא הוכחה בעבר), על פי ממצאי האוגריתית. אייספלדט מסתמך בפירושו על שני קטעים מכתבי פילון מגְבַל, העוסקים בתיאור דומה למה שאנו מוצאים במקרא. על פי כתביו של סנכוניאתון, סיפור הבריאה הפיניקי מתחיל באֵלָה בשֵם בָּאאוּ (Baau). באאו ה'אם הראשונית' האלה האם מתוארת על ידיו בתור - לילה/חושך. האלה מופיעה במיתוסים: האכדי, הבבלי, הפיניקי והשומרי, בשמות האלה בָּאאוּ (Baau), האלה באהו (Bahu) או האלה בוהו (Bohu). חוקרים מצאו קשר בין המיתולוגיה הפיניקית לבין הביטוי "תֹהוּ וָבֹהוּ" המופיע בספר בראשית, פרק א', פסוק ב' ומקשרים את תהו אל האלה תיאמת המופיעה באפוס אנומה אליש הבבלי ('תהום' בתנ"ך) ואת בהו אל האלה הפיניקית באאו (בתנ"ך: המצב הבראשיתי של חושך על פני תהום). בקטע אחד המובא שם, מוצגת "סצנת־בראשית" ובה שני האלמנטים הקדומים, הרוח והכאוס, כשהרוח נושבת על פני הכאוס האפֵל. לאחר מכן בא תיאור של רוח זו כאחוזת תאווה־מינית.
תיאור דומה מופיע במיתולוגיה היוונית בשירת הסיודוס, כאשר שני האלמנטים הקדומים הם כאוס וארוס (התאווה המינית).
בכתביו, סנכוניאתון מתאר את התהוות העולם במסורת הפיניקית, ראשית הפולחן וייסודה של התרבות החומרית. לעומת התיאור הקצר בבראשית, הבא כהערות לוואי לשמות המייסדים, הרי בכתביו מתואר נושא זה בהרחבה. לאחר סיפור בריאת העולם הוא מספר על המצאת המזון, המצאת התפילה לאל בעת בצורת, המצאת האש, המצאת הבית והמחסה, המצאת מגן לגוף מעורות חיות, קביעת המועדים ולאחר מכן המצאת הציד והדיג, המצאת הברזל המצאת לחשים והגדת עתידות, המצאת החקלאות ועוד.
הוא מרבה לתאר בכתביו את האל הכנעני אל, ובתרגום כתביו פילון איש גבל מזהה את אל עם קרונוס היווני.
מיתוס פיניקי המופיע בכתביו מספר שאיש בשם אוסוס שנלכד ביער בוער, כרת עץ, דחף אותו לים וכך ניצל מן האש, וזה היה הפיניקי הראשון שהפליג בים.
What We Left Behind: Looking Back at Deep Space Nine

| --- | --- |

 בימוי:  רוברט וייז, איירה סטיבן בהר 
 שחקנים ראשיים:  ניקול דה בור אלכסנדר סידיג ארמין שימרמן מארק אלאימו אייברי ברוקס קולם מיני ג'פרי קומבס אנדרו רובינסון רנה אוברז'ונואה מייקל דורן ג'. ג. הרצלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  אייטונס 
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 במאי 2019 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי
 הכנסות באתר מוג'ו:   whatweleftbehinddeepspace9
 ds9documentary.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
What We Left Behind: Looking Back at Deep Space Nine הוא סרט תיעודי אשר עוסק באופן רטרוספקטיבי בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק תשע". הסרט התיעודי בוים על ידי איירה סטיבן בר ודייוויד זאפונה.
הסרט יצא לאקרנים ב-13 במאי 2019.
רקע

בשנת 2017, אירה סטיבן באהר הכריז שגיבש חלק ניכר מהשחקנים ואנשי הצוות לשעבר של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" עבור סרט תיעודי בשם "What We Left Behind". נכון לפברואר 2017, הפקת הסרט הסתיימה באופן חלקי, על פי באהר, והחל פרויקט מימון המונים באמצעות Indiegogo לצורך גיוס הכספים הדרושים להשלמת הסרט. פרט לראיונות עם השחקנים ואנשי הצוות, הסרט יסקור את המורשת של הסדרה; כמו כן, באהר שב לחדר התסריטאים הישן של הסדרה על מנת לפתח תסריט עבור הפרק הראשון של עונה שמינית פיקטיבית, אשר יכלל בסרט. מועד ההפצה הסופי של הסרט נקבע לפברואר 2018.‏ פרויקט ההתרמה נפתח עם יעד של 150,000$, שהושג תוך יום אחד בלבד.
הסרט אמור היה לצאת לאקרנים באמצע 2018 אך מועד ההפצה הרשמי שלו נדחה, ונקבע ל-13 במאי 2019.
משתתפים

| שם | תפקיד בסדרה |
| --- | --- |
אירה סטיבן באהר (אנ'): מפיק / Showrunner
נאנה ויזיטור: קירה
טרי פארל: דקס
רנה אוברז'ונואה: אודו
ארמין שימרמן: קווארק
אלכסנדר סידיק: ד"ר באשיר
קולם מיני: מיילס או'בריאן
סירוק לופטון: ג'ייק
מייקל דורן: וורף
מקס גרודנצ'יק (אנ'): רום
קייסי ביגס (אנ'): דמאר
ג'פרי קומבס: בראנט
צ'ייס מסטרסון (אנ'): ליטה
אנדרו רובינסון: אילם גארק
האנה הטאי: מולי או'בריאן
מארק אלאימו (אנ'): דוקאט
ארון אייזנברג (אנ'): נוג
ג'יימס דארן: ויק פונטיין
ניקול דה בור: אזרי דקס
ג'יי. ג'י. הרצלר (אנ'): מרטוק
רוברט או'ריילי (אנ'): גאורון
הערות שוליים

↑  "Deep Space Nine documentary gets crowdfunding push". Mashable. 9 בפברואר 2017. נבדק ב-9 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Elderkin, Beth (8 בפברואר 2017). "A New Deep Space Nine Documentary Reveals What Would Have Happened in Season Eight". io9. נבדק ב-9 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "What We Left Behind: Star Trek Deep Space Nine Doc". Indiegogo. נבדק ב-9 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אתר הסרט
| מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | ריק ברמן • מייקל פילר • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | אייברי ברוקס • רנה אוברז'ונואה • מייקל דורן • טרי פארל • ניקול דה בור • סירוק לופטון • קולם מיני • ארמין שימרמן • אלכסנדר סידיג • נאנה ויזיטור |  |
| דמויות ראשיות | בנג'מין סיסקו • אודו • וורף • דקס (ג'דזיה דקס • אזרי דקס) • ג'ייק סיסקו • מיילס או'בריאן • קווארק • ג'וליאן באשיר • קירה נריס |  |
| דמויות משנה | וין אדאמי • גאורון • אילם גארק • דוקאט • ואיון • מרטוק • נוג • רום • תומאס רייקר • ויק פונטיין • אישקה |  |
| גזעי חייזרים | באג'ורנים • ברין • ג'מהדאר • בורג • וורטה • טריל • משתנים • פרנגי (אנ') • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | דיפאיינט • הדומיניון • הולודק • חור התולעת • חלל עמוק 9 • טרנספורטר • יקום המראה • מאקי • מדור 31 • מלחמת הפדרציה-דומיניון • משכפל • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| פרקים בולטים | Duet • The Visitor • Rejoined • Trials and Tribble-ations • Far Beyond the Stars • In the Pale Moonlight • It's Only a Paper Moon • Emissary |  |
| סרט תעודי | What We Left Behind: Looking Back at Deep Space Nine |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרד הגנרלים (1948)

"מרד הגנרלים" הוא כינוי שניתן להתפטרותם של ראשי האגפים במטה הכללי של ההגנה במאי 1948 בעקבות פיטורו של ישראל גלילי, ששימש אז כראש המפקדה הארצית (רמ"א) כממלא מקומו של יעקב דורי, שנעדר מתפקידו עקב מחלה. כינוי זה נטבע לאחר שקיבל דוד בן-גוריון את מכתבי ההתפטרות של ראשי האגפים: יגאל ידין, אליהו בן חור, יצחק שדה, צבי איילון, משה צדוק ויוסף אבידר.
הפרשה הייתה ביטוי למחלוקת סביב התפיסות המנוגדות שהיו בעת המעבר מיישוב למדינה בנוגע לעתיד התפקודי של צה"ל. בן-גוריון רצה לבנות צבא ממלכתי, ולפי תפיסתו גופים מחתרתיים כמו "ההגנה" והפלמ"ח היו צריכים להיעלם עם הקמת המדינה, ואילו גלילי שאף להמשיך לקיים את המסגרות המחתרתיות כפי שהיו בתקופת היישוב, ולכן הודח על ידי בן-גוריון.
רקע

ראש מנהלת העם, דוד בן-גוריון, כינס ישיבה של מועצת העם, שבהּ הסביר באריכות על הסכנות בקיום מיעוטים מזוינים בעלי השקפות פוליטיות קיצוניות. לאחר סיום הפרשה היו מאבקים רבים בין בן-גוריון לבין חלק גדול מהפיקוד העליון על אופי הצבא והנהגתו, הוחלט על פירוק המחתרות והקמת גוף הגנה אחד. בן-גוריון לא הסתיר את כוונתו לשמש כרמטכ"ל עד שישוב יעקב דורי ממחלתו, אך מפקדי המטה הכללי לא תמכו ברעיון, שכן בן-גוריון נהג להתערב בכל החלטה שנעשתה. ראשי האגפים במטכ"ל, שהיו אנשי "ההגנה", חשו ברובם כי מאחר שלא היו יוצאי הצבא הבריטי, התייחס אליהם בן-גוריון – שדרש למנות לראשי אגפים במטכ"ל את ותיקי הצבא הבריטי – בחוסר אמון.
החלטתו של בן-גוריון למנות את מרדכי מקלף למפקד החזית המרכזית, שהייתה החזית הקריטית ביותר, עוררה סערה, אשר הובילה לקרע חריף בין בן-גוריון לשאר מפקדי המטכ"ל. לאחר חתימת בן-גוריון על מינויי המפקדים החדשים, שברובם המכריע היו יוצאי הצבא הבריטי, פרצה סערה במטכ"ל ונתקבלו מכתבי ההתפטרות וקטרוג על המשטר הקיים של הצמרת הפיקודית; ידין, גלילי, אליהו כהן, צבי.
ההדחה

ב-3 במאי 1948 הדיח בן-גוריון, שהיה האחראי על נושא הביטחון במנהלת העם, את ראש המפקדה הארצית ישראל גלילי. ראשי האגפים במטה הכללי התנגדו נחרצות לפיטורי גלילי, מפני שראו בגלילי את ממלא מקום הרמטכ"ל, עקב היעדרותו הזמנית של הרמטכ"ל הממונה יעקב דורי. גלילי היה נערץ בקרב מפקדי האגפים במטכ"ל, שסברו כי הצליח למתן את הוראותיו של בן-גוריון, שהיו לפעמים בלתי ניתנות לביצוע מבחינה צבאית. לאחר פיטורי גלילי, הופיעו ראשי האגפים באותו היום לשיחת בירור אצל בן-גוריון לגבי המצב. הם דחו את הרעיון שהוצע על ידי בן-גוריון. כעבור יומיים, ב-6 במאי, שוב הופיעו המפקדים ודרשו להחזיר לאלתר את גלילי לתפקידו, בטענה כי אין מפקד לצבא וכי הם אינם יכולים לתפקד. בתום הפגישה נכנע בן-גוריון ללחצים, והחליט כי יחזיר את גלילי לעבודה אך לא לתפקיד מוגדר וללא סמכויות.
כעבור כמה ימים שיגרו חמשת ראשי האגפים במטכ"ל לבן-גוריון מכתב, שבו הגדירו את המצב – הבלתי-נסבל מבחינתם – של היעדר סמכות פיקודית, לאור היעדרות דורי ופיטורי גלילי, ודרשו להחזיר את גלילי לתפקידו עד שייקבע הסדר מחדש במערכת הביטחון. ראשי האגפים הציבו אולטימטום, שקבע כי אם לא יוסדר העניין תוך 12 שעות, יפסיקו לראות בעצמם אחראים להנהלת העניינים. בן-גוריון כינה את המכתב "חסר אחריות", אך פנה לגלילי וביקש ממנו לחזור לעבודה. עם זאת, השאיר בתוקף את ביטול תפקידו כראש המפקדה הארצית.
בלחץ חבריו לפיקוד של גלילי ותחושת האחריות האישית שלו הסכים גלילי לחזור לעבודה גם ללא חידוש מינויו.
תוצאות האירוע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מספר ימים לפני הפלישה הצפויה של צבאות ערב לא עמדה בפני בן-גוריון ברירה אלא להחזיר את גלילי למעמדו הקודם, גם אם ללא הגדרת סמכויות ברורה. בן-גוריון כתב מכתב לגלילי, שבו תבע ממנו לשוב ולהמשיך בעבודה. בעקבות מכתב זה זימן בן-גוריון את גלילי לפגישה, והחזיר אותו לעבודה, באומרו כי עם הזמן יוגדרו סמכויותיו. גלילי הסכים לחזור לעבודה מאחר שצורכי המערכת חייבו זאת. גלילי שב לעבודתו בפיקוד העליון של ארגון "ההגנה", שנהפך לצה"ל, במעמד של עוזר לשר הביטחון, אך ללא מינוי רשמי ובלי הגדרת תפקידים מפורשת בינו לבין השר.
לקריאה נוספת

מ' פעיל, ע' רונן, קרע בתש"ח, רמת אפעל: מרכז ישראל גלילי, 1991.
מ' בר-זוהר, בן-גוריון – האיש מאחורי האגדה, ירושלים: מפעלי דפוס כתר, 1986.
נ' בן-יהודה, כשפרצה המדינה, ירושלים: מפעלי דפוס כתר, 1991.
מ' פרלמן, דוד בן-גוריון, תל אביב: זמורה, ביתן מוציאים לאור, 1987.
ליגת המשנה הארגנטינאית

| --- | --- |

 שם מלא:  Campeonato de Primera Nacional
 תחום:  כדורגל 
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הארגנטינאית
 מדינות:  ארגנטינה 
 קונפדרציה:  CONMEBOL
 קבוצות:  38
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־38 שנים)
 שמות קודמים:  Primera B Nacional, Primera B
 אלופה נוכחית:  בלגראנו
 מירב הזכיות:  באנפילד, אולימפו (3)
 מפעל גבוה:  ליגת העל הארגנטינאית
 מפעל מקביל:  גביע ארגנטינה
 מפעל נמוך:  הליגה השלישית בארגנטינה (מטרופוליטנה)   הליגה השלישית בארגנטינה (פדראל)
 אתר ההתאחדות
 
פרימרה נסיונל (בספרדית: Primera Nacional) היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הארגנטינאי ומאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית.
בליגה משחקות קבוצות מכל רחבי המדינה. קבוצות מעיר הבירה בואנוס איירס ומפרובינציית בואנוס איירס וכן מפרובינציית סנטה פה עולות לליגה זו מליגת פרימרה B מטרופוליטנה (Primera B Metropolitana) וקבוצות משאר המדינה עולות לליגה זו מליגת טורניר הפדראל (A (Torneo Federal A.
בעקבות השינוי בכדורגל הארגנטינאי ובשל מגפת הקורונה בארגנטינה בה לא היו יורדות במשך שתי עונות בעונה זו משתתפות 38 קבוצות בליגה המחולקות לשני בתים, הקבוצות משחקות ביניהן בשני סיבובים בשיטת ליגה. הקבוצה שמסיימת במקום הראשון בכל בית מעפילה למשחק הגמר בו המנצחת מוכרזת כאלופת הליגה ומעפילה לליגה הראשונה, הקבוצות שיסיימו במקומות 2-8 בכל אחד מהבתים והמפסידה במשחק הגמר יעפילו למשחקי המבחן בה תקבע העולה השנייה (מפסידת משחק הגמר תעפיל לשלב השני ואילו שאר הקבוצות לשלב הראשון), שתי הקבוצות שיסיימו במקום האחרון בכל אחד מהבתים תרד לליגה השלישית בהתאם לאזור שבו היא נמצאת, שתי הקבוצות שיסיימו במקום הלפני אחרון יפגשו למשחק הישרדות שבו המפסידה תרד אף היא לליגה השלישית בהתאם לאזור שבו היא נמצאת.
אלופות ועולות לפי עונות

| עונה | אלופה | עולות נוספות |
| --- | --- | --- |
| 1986/87 | דפורטיבו אורמניו | באנפילד |
| 1987/88 | דפורטיבו מאנדיו | סן מרטין (טוקומן) |
| 1988/89 | צ'אקו פור אבאר | אוניון |
| 1989/90 | הורקאן | לנוס |
| 1990/91 | קילמס | בלגראנו |
| 1991/92 | לנוס | סן מרטין (טוקומן) |
| 1992/93 | באנפילד | חימנסיה סלטה |
| 1993/94 | חימנסיה חוחוי | טאז'רס |
| 1994/95 | אסטודיאנטס | קולון |
| 1995/96 | הורקאן קוריינטס | אוניון |
| 1996/97 | ארחנטינוס ג'וניורס | חימנסיה סלטה |
| 1997/98 | טאז'רס | בלגראנו |
| 1998/99 | אינסטיטוטו | צ'קריטה ג'וניורס |
| 1999/00 | הורקאן | לוס אנדס אלמגרו |
| 2000/01 | באנפילד | נואבה צ'יקגו |
| 2001/02 | אולימפו | ארסנאל |
| 2002/03 | אתלטיקו דה רפאלה | קילמס |
| 2003/04 | אינסטיטוטו | אלמגרו ארחנטינוס ג'וניורס הורקאן (TA) |
| 2004/05 | טירו פדרל | חימנסיה חוחוי |
| 2005/06 | גודוי קרוס | נואבה צ'יקגו בלגראנו |
| 2006/07 | אולימפו | סן מרטין דה סן חואן הורקאן טיגרה |
| 2007/08 | סן מרטין (טוקומן) | גודוי קרוס |
| 2008/09 | אתלטיקו טוקומן | צ'קריטה ג'וניורס |
| 2009/10 | אולימפו | קילמס אול בויס |
| 2010/11 | אתלטיקו דה רפאלה | אוניון בלגראנו סן מרטין דה סן חואן |
| 2011/12 | ריבר פלייט | קילמס |
| 2012/13 | רוסאריו סנטראל | חימנסיה לה פלאטה אולימפו |
| 2013/14 | באנפילד | דפנסה וחוסטיסיה אינדפנדיינטה |
| 2014 | אוניון | אלדוסיבי ארחנטינוס ג'וניורס קולון קרוסרו דל נורטה הורקאן נואבה צ'יקגו סן מרטין דה סן חואן סרמיינטו טמפרליי |
| 2015 | אתלטיקו טוקומן | פטרונטו |
| 2016 | טאז'רס |  |
| 2016/17 | ארחנטינוס ג'וניורס | צ'קריטה ג'וניורס |
| 2017/18 | אלדוסיבי | סן מרטין (טוקומן) |
| 2018/19 | ארסנאל | סנטרל קורדובה |
2019/20: 
| 2020 | סרמיינטו | פלטנסה |
| 2021 | טיגרה | בראקס סנטרל |
| 2022 | בלגראנו | אינסטיטוטו |
| 2023 | אינדפנדיינטה ריבדביה | דפורטיבו ריסטרה |
עונת 2019/20 הופסקה בעקבות מגפת הקורונה ולא נקבעה אלופה בנוסף לא נקבעו עולות
כתובת בעלשמם

| --- | --- |

 פרטי הממצא
 סוג:  כתובת נדר
 חומרים:  בהט/אבן חול
 אורך:  34 ס"מ
 רוחב:  30.5 ס"מ
 עומק:  15 ס"מ
 יצירת הממצא
 תרבות:  פיניקים
 תקופה:  התקופה ההלניסטית, 132 לפנה"ס
 פרטי האתר והחפירה
 התגלה בידי:  ארנסט רנן
 שם אתר:  חמון
 פרטי הממצא כיום
 מיקום נוכחי:  מוזיאון הלובר
 מזהה קטלוגי:  AO 4831
כתובת בעלשמם היא כתובת פיניקית מהעיר חמון, המקדישה שער ודלתות לאל בעל־שמים.
גילוי

הכתובת התגלתה ב־1860–1861, הארוכה מבין שלוש הכתובות שנמצאו באתר ב־Mission de Phénicie של ארנסט רנן, כולן מהצד הצפוני של הגבעה; כתובת זאת נמצאה ביסוד אחד הבתים החרבים על הגבעה, או אולי במקדש מלך־עשתרת אלוהי העיר.
הכתובת

הכתובת ידועה בסימונים KAI 18 ו־CIS I 7, ותוכנה הוא:
[לאדן ל]בעל שמם אש נדר עבדאלם

בן מתן בן עבדאלם בן בעלשמר

בפלג לאדכ אית השער ז והדלהת

אש ל פעלת בתכלתי בנתי בשת 𐤙𐤘

𐤘𐤘𐤘 לאדן מלכם 𐤙𐤘𐤘𐤛 שת לעם

צר לכני לי לסכר ושם נעם

תחת פעמ אדני בעל שמם

לעלם יברכנ
נחום סלושץ באר: ”[לאדון ל]בעל־שמים אשר נדר עבדאלים בן מתן בן עבדאלים בן בעלשמר בפלג לאודיכא את השער הזה והדלתות אשר לו עשיתי בתכניתו. בניתיו בשנת 180 לאדון מלכים (היא) 143 שנה לעם צור, להיות לי לזכר ושם טוב תחת פעמי אדני בעל־שמים לעולם; יברכני!”. הכתובות היא כתובת נדר פיניקית לבעל־שמים, המקדישה לאל שער ודלתות בפלג (פלך, נהר או נמל; ואולי רובע בעיר) של לאודיכא, היא לדקיה, או עיר בשם דומה בסביבות צור המוזכרת בספרות התלמודית. "עם צר" הוא שם הממשלה האוטונומית של העיר, ומניין השנים תבסס על שנת מתן האוטונומיה, היא שנת 275 לפנה"ס, ומכאן שהכתובת נכתבה בשנת 132 לפנה"ס; שנה זאת מסתדרת עם ספירת שנות מלכותו של תלמי הראשון (הוא "אדון מלכים") מקרב עזה ב־312 לפנה"ס.