stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל בון

| --- | --- |
דניאל בון, יוני 1820
דניאל בון, יוני 1820
 לידה:  22 באוקטובר 1734 פנסילבניה שבארצות הברית
 פטירה:  26 בספטמבר 1820  (בגיל 85)  מיזורי ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 בן או בת זוג:  Rebecca Boone 
 צאצאים:  Daniel Morgan Boone, Jesse Boone, Susanna Hays, Jemima Callaway 
 תקופת הפעילות:  1759–1780 (כ־21 שנים)
 גילויים בולטים:  גילוי קנטקי
 אזורים שחקר:  טנסי, לואיזיאנה וקנטקי
 חתימה:   
 The Adventures of Daniel Boone
 
דניאל בּוּן (באנגלית: Daniel Boone; 2 בנובמבר 1734 –  26 בספטמבר 1820) היה צייד, סייר וחלוץ אמריקאי מפורסם, מראשוני המתיישבים בשטח שממערב לאזור 13 המושבות, שהפכו מאוחר יותר לארצות הברית.
היותו של בּוּן "פורץ גבולות" (תרתי משמע), הפך אותו לאחד מהגיבורים העממיים הראשונים בארצות הברית. הוא נודע בעיקר כחלוץ הראשון שיישב את אזור קנטקי, שבתקופה ההיא שכנה ממערב למושבות שהיוו את תחילת ארצות הברית. למרות התנגדות האינדיאנים, שקנטקי שימשה אותם כאזור צייד מסורתי, פרץ בּוּן דרך במעבר קמברלנד והקים את בונסבורו (Boonesborough), היישוב הראשון מעבר להרי האפלצ'ים, שתושביו היו דוברי אנגלית. עד סוף המאה ה-18, עברו כ-200,000 איש בדרך שסלל בּוּן לקנטקי (Wilderness Road).
בּוּן השתתף כקצין במלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775 – 1783), בקנטקי, בעיקר מול אינדיאנים שתמכו בבריטים. ביולי 1776, בתו של בון, ג'מימה, ושתי נערות נוספות, נחטפו על ידי קבוצת לוחמים אינדיאנים בזמן ששטו על סירה בנהר. בון וקבוצת גברים יצאו בעקבותיהם, וכעבור יומיים הצליחו להדביק אותם ולשחרר את הנערות. האירוע שימש השראה לסיפור ברומן הקלאסי "המוהיקני האחרון". ב-1778 נלקח בון עצמו בשבי על ידי שבט השאווני, אך הצליח לברוח. לאחר המלחמה שימש כפוליטיקאי וכסוחר קרקעות בקנטקי. עסקיו לא צלחו ולכן עבר למיזורי, שם נפטר.
חייו של דניאל בּוּן שימשו השראה לאמריקנים רבים, בעיקר לאחר שקורות חייו פורסמו בשנת 1784 ושמו הפך למפורסם ברחבי ארצות הברית ובאירופה. לאחר מותו כיכבה דמותו בסיפורי עם בדיוניים רבים. הרפתקאותיו האמיתיות והבדיוניות שימשו כבסיס ליצירת דמותו של החלוץ ב"מערב הפרוע" של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  תאריך הלידה 22 באוקטובר 1734 לפי הלוח היוליאני, או 2 בנובמבר 1734 לפי הלוח הגרגוריאני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274817705171  PLWABN: 9810557040205606  BIBSYS: 1602157054157  BnF: cb12348645b (data)  GND: 118661663  ISNI: 0000 0000 6318 4880  LCCN: n79114053  LNB: 000153668  NARA: 10580405  NKC: jo20231210161  NLA: 35020257  NLG: 226611  NSK: 000194910  NTA: 123822068  SNAC: w6mg7r00  SUDOC: 032460708  Trove: 794504  VIAF: 40172183   WorldCat (עם VIAF): 40172183 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האראלד השני, מלך דנמרק

האראלד השני (בדנית: Harald II; ‏989–1018) היה מלך דנמרק מ-1014 ועד מותו. הוא היה בנם הבכור של סוון הראשון ושל אשתו גונהילד והיה עוצר הממלכה כאשר אביו נלחם באתלרד השני, מלך אנגליה. הוא ירש את הכתר הדני ב-1014 והחזיק אותו כאשר אחיו, קנוט הגדול כבש את אנגליה. לאחר מותו ב-1018 ירש אותו אחיו על כס המלכות הדני. מעט מאוד ידוע אודותיו.
דני סבן

אין תמונה חופשית
דניאל "דני" סבן (נולד ב-1952) הוא דיפלומט ישראלי-יהודי יליד אלג'יריה ששירת כשגריר ישראל במספר מדינות באמריקה הלטינית.
ביוגרפיה

סבן נולד כ"דניאל צבאן" בעיר גראדייה שבמחוז מזאב בדרום אלג'יריה, אשר בשל ריחוקה מקו החוף שבקרבתו התמקמו בעיקרם היהודים, היה דליל עם כ-2,000 יהודים בלבד.
אביו של סבן היה נגר, ועבד בחברה גדולה. סבן הוא הבן השני מבין תשעה ילדים. הוא למד בבית ספר כללי, ובשעות אחר הצהרים בבית הכנסת עם שאר הילדים היהודים. למדו עברית וחומש ותפילה.
לאור מלחמת העצמאות של אלג'יריה כנגד הצרפתים, חלה עלייה באנטישמיות ומשפחתו עלתה לישראל ב-1962; הם שהו במחנה במרסיי ומשם המשיכו לחיפה. פקיד הסוכנות היהודית החליט לשנות את שמם מ"צבאן" ל"סבן" ("יצרן סבונים") בשל העובדה שיהודים אחרים מצפון אפריקה נשאו שם זה. משפחת סבן נשלחה לגור במעברת עמישב. סבן תכנן לפרוש מלימודים כדי לעזור בפרנסת הבית. בהתערבות מוריו, הצליח להשלים את לימודיו בישיבת בני עקיבא נחלים עם תעודת בגרות.
סבן שירת בצבא בחטיבת גולני, נפצע במלחמת יום הכיפורים, נחשב למת והודעה על כך נמסרה למשפחתו, עד שיצר עמם קשר מבית החולים רמב"ם.
לאחר שחרורו למד באוניברסיטת בר-אילן. עבודתו הראשונה בבנק ישראל בתל אביב, בו הועסק לשנה. לאחר מכן עבר לעבוד בסוכנות היהודית למשך שנה ומשם התקבל למשרד החוץ ב-1978. ב-2003 מונה לשגריר ישראל באקוודור.
בשנת 2010 הוא כיהן כמנהל המחלקה לאמריקה המרכזית והקאריביים באגף אמריקה הלטינית של משרד החוץ  והיה במשלחת החלוץ של המשרד להאיטי לאחר רעידת האדמה בהאיטי (2010). באותה תקופה מונה לשגריר ישראל לקוסטה ריקה ושגריר לא תושב בניקרגואה.
מונה ב-14 ביוני 2015 לשגריר ישראל לרפובליקה הדומיניקנית ושגריר לא תושב באנטיגואה וברבודה, ג'מייקה, גרנדה, דומיניקה והאיטי.
סבן מונה לשגריר לא תושב של ישראל ב-14 במאי 2017 לסנט לושה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט קיטס ונביס.
כיום הוא פעיל ציבורי לגיבוש יהודי אלג'יריה בישראל .
סבן מתגורר בשכונת ארמון הנציב  בירושלים, ונבחר להנהלת המינהל הקהילתי של השכונה.
פרט לעברית, סבן דובר ספרדית, ערבית יהודית, צרפתית ואנגלית.
סבן נשוי לרחל [דרוש מקור].
הערות שוליים

1 2   דני סבן מספר על חייו, סרטון בערוץ "רואים את הקולות", באתר יוטיוב (אורך: 57:26)
1 2  בתערוכה, בחידון, בתעודות הוקרה: עמישב חוגגת 70 שנה, הוותיקים מספרים על שכונה מיוחדת, באתר מלאבס פתח תקווה, ‏2020-10-22
↑  מינוי לשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה, 9 בנובמבר 2003
↑  רוני סופר וחנן גרינברג, כוח חלוץ להאיטי; שלושה ישראלים טרם יצרו קשר, באתר ynet, 13 בינואר 2010
↑  מינויים בשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה, 20 בדצמבר 2009
1 2  מינויים לשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה, 14 במאי 2017
↑  https://twitter.com/kann_news/status/1541094744754987008, Twitter
↑  דניאל סבן | מנהל קהילתי תלפיות מזרח, באתר www.talpaz.org.il
הבשורה על-פי יהודה (ספר)

ערך זה עוסק ברומן מאת עמוס עוז. אם התכוונתם לבשורה גנוסטית, המתארת שיחות שנערכו כביכול בין ישו לבין תלמידיו, ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  עמוס עוז
 איורים:  הציור על העטיפה: נחום גוטמן, "דיוקן עצמי עם דורה" 1932
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך הוצאה:  2014
 מספר עמודים:  309
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003753530
הבשורה על-פי יהודה הוא רומן מאת עמוס עוז משנת 2014. הרומן מתאר את קורותיהם של מספר דמויות בירושלים של סוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים ועוסק במורכבות מושג 'הבגידה', בנושא האהבה ובידע שנצבר על יחס היהודים לישו במהלך השנים מאז ועד היום. כל אחת מהדמויות מייצגת, מעבר לאישיותה, גם סמליות הקשורה למערך היחסים המורכב ביניהם.
בשנת 2017 נכלל הספר ברשימה המצומצמת של המועמדים לזכייה בפרס מאן בוקר הבינלאומי. באוקטובר 2018 הוענק לעוז פרס טולסטוי על התרגום לרוסית של "הבשורה על-פי יהודה". בשנת 2022 יצא לאקרנים סרטו של דן וולמן "הבשורה על פי יהודה", המבוסס על ספרו של עוז.
דמויות מרכזיות

שמואל אש - סטודנט לתואר שני בהיסטוריה ומדע הדתות, בן 24 בערך, לא יפה תואר. מכין עבודה בנושא "ישו בעיני היהודים", חבר בחוג חברים להתחדשות סוציאליסטית, המתקבל לעבודה יוצאת דופן, לשבת במשך מספר שעות מדי יום עם נכה ולשוחח עמו. שמואל מתחבב על מעסיקיו בביתם, וזוכה לגור בעליית הגג תחילה, עד לרגע פציעתו.
ירדנה - חברתו של שמואל אש שעוזבת אותו עבור בן זוגה הקודם, נשר שרשבסקי.
גרשום ואלד - נכה בן 70 המייצג למעשה את האנטי כריסט בדעותיו המתנגדות לכל שיטה או תפיסת עולם המעודדת חלומות של תיקון עולם. מחשיב את דוד בן-גוריון כאישיות הנעלה ביותר שידע העם היהודי לדורותיו, ואפילו מכנהו משיח. הוא מסוגל לטפל בעצמו. זקוק לשיחה ולא לסיעוד.
עתליה אברבנאל - בת 45 בערך, "מאוד לא מתוקה" לדברי עמוס עוז. הייתה נשואה למיכה, בנו של גרשום. מיכה נהרג במלחמת העצמאות, כעבור כמעט שנתיים מאז נישואיהם. היא חוקרת במשרד לחקירות אזרחיות. שמואל חושק ומתאהב בה נואשות.
שאלתיאל יהויכין אברבנאל - אביה של עתליה שנפטר בטרם עת, כנראה מבדידותו המוחלטת שבחר בה. היה חבר בממשלה הזמנית. התווכח עם דוד בן-גוריון על שאלת עצם הקמת המדינה. בתפיסת עולמו התנגד להקמת מדינות נוספות הגוררות עמים למלחמות, והופכות בני אדם לבשר תותחים. שאלתיאל הוא אדם שלא קיים בספר כדמות חיה. נוכחותו כה עזה, עד כדי כך ששמואל אש מתחיל לחקור את חייו, עלילותיו ולמעשה במידה מסוימת מזדהה עמו, שעה שהוא מקבל את חדרו, לאחר הפציעה ברגלו. אברבנאל טען שניתן להגיע להסכמה עם הערבים ולחיות בקהילות, במקום במדינות המקימות גדרות וחומות בלתי אנושיות. בן-גוריון כעס עליו, וביקש ממנו להחליט אם ברצונו להתפטר או להיזרק מתפקידיו. לאחר מכן בחר בחיי בדידות. אשתו עזבה אותו עם גבר שחי במצרים.
עיבוד לקולנוע

הספר עובד לקולנוע על ידי דן ושושי וולמן לסרט שבוים על ידי דן וולמן והוקרן לראשונה בשנת 2022
| --- | --- |

 בימוי:  דן וולמן
 הופק בידי:  דן וולמן ואמיר גדליה
 תסריט:  שושי וולמן
 עריכה:  איל אמיר
 צילום:  דני שניאור
 הקרנת בכורה:  2023
 משך הקרנה:  82 דקות
 שפת הסרט:  עברית
| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
יובל לבני: שמואל אש
דורון תבורי: גרשום ואלד
עינב מרקל: עתליה אברבנאל
ביקורת

דוד רוזנטל כתב:
ניתן לראות ב"הבשורה על פי יהודה" את החלק השלישי בטרילוגיה, אחרי "מיכאל שלי" ו"סיפור על אהבה וחושך". עוז חוזר לאותה ירושלים שתיאר בשני רומנים מצליחים אלו, בהם בלטה כל כך דמות הבוגד/ת. אלא שהפעם לא דמות אחת מתווה את הנתיב הזה, כי אם כולן כמעט: ישו, יהודה איש קריות, שאלתיאל אברבנאל וגם שמואל אש עצמו. כולם בגדו במשהו או במישהו, חלקם הפך לנבגדים בראי ההיסטוריה. "מי שיש בו העוז להשתנות", אומר שמואל בקול שניכר כי הוא בוקע מגרונו של המחבר, "תמיד הוא ייחשב בוגד בעיני אלה שאינם מסוגלים לשום שינוי ופוחדים פחד מוות מפני שינוי ואינם מבינים שינוי והם מתעבים כל שינוי. שאלתיאל אברבנאל חלם חלום יפה, ובגלל חלומו היו שקראו לו בוגד".
הערות שוליים

↑  Judas, באתר של פרס מאן בוקר הבינלאומי
↑   גילי איזיקוביץ, כשטולסטוי שלח מכתב לעמוס עוז, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2018
↑  הבשורה על פי יהודה, עמוד 19
↑  בעריכת אביגדור שנאן, מתוך סדרת "יהדות כאן ועכשיו" בעריכת יוכי ברנדס, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד 1999
↑  מאת ש"ז צייטלין, ירושלים ותל אביב תשי"ט
↑  מאת מ' גולדשטיין, ניו-יורק 1950
↑  עונה חדשה לחוצה ישראל עם קובי מידן - עמוס עוז 27 באוקטובר 2014
↑  דוד רוזנטל‏, יש בו עוז: "הבשורה על פי יהודה" קורא תיגר על הקונצנזוס, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2014
עטיפת הספר בתרגום לפולנית
דוקרן הכף

| דוקרן הכף |
| --- | --- |
 דוקרן הכף (זכר)
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות סבך
סוג:: דוקרן
מין:: דוקרן הכף
שם מדעי
 Raphicerus melanotis ‏תונברג, 1811
תחום תפוצה


דוקרן הכף (שם מדעי: Raphicerus melanotis; מכונה גם גרייסבוק דרומי), הוא מין אנטילופה קטנה בסוג דוקרן ובשבט אנטילופות סבך האנדמי לדרום אפריקה. הוא התגלה על ידי האירופאים בעת הגעתם לכף התקווה הטובה, אך למרות זאת תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1811 על ידי קרל פטר טונברג. מבחינה חיצונית וגנטית הוא קרוב יותר לדוקרן שארפי שנחשב בעבר כתת-מין שלו, וניתן להתבלבל ביניהם בנקל. דוקרן הכף חופף עם דוקרן הסטינבוק כמעט בכל חלקי תפוצתו, ולמרות שהוא קטן יותר מהסטינבוק בגובה הכתפיים, במשקל הוא לעיתים עולה עליו. דוקרן זה כקרוביו נמצא במצב טוב יחסית באפריקה ללא איומים חמורים ובאזורים שאין צדים אותו הוא מסתגל מאוד לפעילות אנושית.
אנטומיה > קרניים

דוקרן הכף מתאפיין בזוג קרניים קצרות ודקיקות האופייניות לסוג דוקרן, לאוריבי ולביירה, והן קצרות במקצת משל דוקרן הסטינבוק וארוכות יותר משל דוקרן שארפי. המבנה של הקרן פשוט: הקרן זקופה וצומחת כלפי מעלה באלכסון או ישר לעיתים עם זווית מקושתת קטנה. מיקום הקרניים הוא בצידי המצח מעל העיניים, ומרחק קטן מהם ומהאוזניים. המרחק בין הקרניים זהה לרוב בין הבסיס לקצוות, אך בניגוד לקרוביו קרניו מתעקמות לעיתים כלפי פנימה או החוצה כך שזה עשוי להשתנות. הרווח בבסיס בין הקרניים גדול יחסית כפי שאופייני לאנטילופות הסבך. גם קרניו של דוקרן זה דקיקות כמחט, ויש הבדל מועט בעובי בין הבסיס לקצוות למרות שאין זה נראה מרחוק. השפיץ של הקרניים חד ביותר. צבע הקרניים בהיר יחסית לקרוביו – בדרך כלל אפרפר כחלחל, והקצוות נוטות להיות שחרחרות מבריקות. הזכרים הם היחידים שמצמיחים קרניים, וזהו ההבדל העיקרי בינם לבין הנקבות.
אנטומיה > כסות

הפרווה של דוקרן הכף גסה ועבה במיוחד בחלק האחורי, ודלילה יותר בצוואר, בראש וברגליים; באזור האחורי היא ארוכה במעט, והשערות שבה סומרות בעיקר במפגש עם זכרים אחרים. צבע הפרווה דומה אמנם לדוקרן שארפי אך נטה להיות כהה וברור יותר: השוקיים וצדדי החזה נעים בין אדמדם כהה לערמוני-בורדו, צדדי הבטן והמותניים לאדמדם בהיר, והרגליים, הגחון, הצוואר והגרון בצבע כתמתם-בז' כהה\בהיר; די נפוץ שהצבע אחיד לגמרי. העכוז, החזה והצדדים הפנימיים העליונים של הרגליים – לבנים. בכל הגוף מפוזרות שערות כסופות הגורמות לפרווה להבריק בשמש, והשילוב של צבעים אלה מספק לו הסוואה מצוינת בבית גידולו. צבעו של הזנב לבנבן בצד הפנימי ואדמדם בצד החיצוני, אך הוא כמעט ואינו נראה בשל הפרווה העבה והגסה שסביבו. לדוקרן הכף יש בחלק העליון של הגרון "סינר" לבן בולט שאינו מצוי אצל דוקרן שארפי, אם כי זה שכיח שהוא נעדר.
צבע ראשו של דוקרן הכף כתמתם או זהבהב כהה, ובכך ניתן לזהותו מדוקרן שארפי בעל הראש האפרפר. סימוני הפנים דלילים למדי: המצח משתנה בין אדמדם כהה לכתמתם כהה כשאר הראש, והוא נוטה להשחיר מעט באזור הקרניים. הצד העליון של האף מוקף בכתם שחרחר - אפרפר דהוי, והצד התחתון הכולל גם את השפתיים לבנבן. העור שסביב העיניים חסר שיער וכהה, וכתוצאה מכך נוצר עיגול דהוי מסביבם; משני צידי העין יש רצועות שיער לבנות הנראות כ"גבות", והן קטנות יותר משל הסטינבוק. החריצים השחורים שמעבירים נוזל לבלוטות הריח גדולים ביותר אצל מין זה, ולפעמים הם נראים כמשולש שחור גדול בצידי העיניים המגיע עד ללוע. הריסים קצרצרים ושחורים. צבע האוזניים משתנה בין אפרפר ובז' בצד החיצוני, ללבנבן ושחרחר בצד הפנימי עם סימון "E".
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

לדוקרן הכף צוואר קצר ורחב ומבנה גוף קומפקטי וגוץ, אך עדיין הוא ארוך יחסית לפרסתנים קטנים אחרים. הראש שלו עגלגל במצח ומסתיים בחרטום משולש עם דמיון יותר לשארפי מאשר לסטינבוק, והפרווה הסמיכה שבראש נותנת לו מראה נפוח מעט לעומת שני המינים. הרגליים שלו קצרות ודקיקות ביחס לגוף, ומכיוון שהאחוריות ארוכות מהקדמיות פלג גופו האחורי גבוה ובולט מהקדמי וגורם לגבו להיות מקושת. מאפיין זה מאפשר לו לתת זינוקים גדולים כדי להיעלם לטורפיו בסבך. עם זאת העמדה של צווארו וראשו זקופה בניגוד לצביון או לאיילון. האוזניים שלו גדולות מאוד ביחס לגוף, והן עגלגלות באמצעם ומשולשת בקצוות. עיניו ואפו גדולים עגלגלים ושחורים, והפה דק ושחרחר. הפתיחה של הלוע גדולה יחסית לגודל הכללי של הראש. הפרסות שבכף הרגל חדות וארוכות, וה"פרסות המזויפות" בקרסול שנמצאות תדיר אצל דוקרן שארפי נעדרות לרוב אצל מין זה. הזנב של דוקרן הכף קצרצר ומתמזג עם הפרווה הסבוכה שבחלק האחורי של הגוף. מלבד הקרניים ההבדל בין הזכרים לנקבות מתבטא בכך שלזכרים בלוטות ריח גדולות ובולטות יותר, והם שוקלים מעט יותר מהנקבות.
מידות הגוף של דוקרן הכף:
גובה הכתפיים: 45–55 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 65–75 ס"מ.
אורך הקרניים: 6.5–13 ס"מ.
אורך הזנב: 5.5 ס"מ.
משקל: 8–23 ק"ג.
תפוצה ובית גידול

דוקרן הכף אנדמי כאמור לדרום אפריקה. הוא מצוי בפרובינציות הבאות: מרבית הכף המערבי (שעל שמה הוא קרוי), דרום ומרכז הכף המזרחי, מערב הכף הצפוני, ובמידה פחותה בדרום מערב קוואזולו-נטאל; התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך שולי רמות אפריקה הדרומית – מול קו החופים.
בית גידולו של דוקרן זה הוא בעיקר סבכי שיחים וחורשים דלילים האופייניים לאקלים ים תיכוני אך גם סוואנה-מישורית ("הקארו הגדול") או בשולי רכסים הררים כדוגמת דראקנסברג בתנאי שיש בקרבת מקום כיסוי טוב של צמחייה או חורש דליל. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 10–30 מעלות צלזיוס, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

דוקרן הכף הוא בעל חיים לילי בדרך כלל, המסתמך בעיקר על חוש ריח ושמיעה חזק כדי לנווט את דרכו בבטחה וביעילות מהסבך הצפוף למישורים פתוחים בחושך. במהלך היום הוא נח בסבך הצמחייה תחת צל של סלעים או שיחים, ובמקומות רבים הוא פעיל גם בשעתי הבוקר המוקדמות ושעות הערב. כאנטילופות קטנות נוספות, דוקרן הכף הוא בעל חיים חששן וזהיר מן הרגיל, והוא מומחה באיתור ובהתחמקות מסכנות. כאשר הדוקרן חש אפילו בהפרעה הכי קטנה הוא נדרך מיד ומנסה לאתר את מקור ההפרעה ברדיוס שסביבו. במקרה ויבחין בטורף במרחק גדול הוא יעלם במהירות מהאזור עוד לפני שהלה יקלוט אותו; במקרה והטורף נמצא במרחק בינוני ויש חשש לגילויו, הוא נשכב בצמחייה העבותה ללא תזוזה בהרכנת צוואר ואוזניים שלא יבלטו. לרוב הטורף יחלוף בלי לשים לב אליו כלל, אך אם בכל זאת הוא קלט אותו או שהתקרב למקום המסתור יתר על המידה, דוקרן הכף יחכה לדקה האחרונה ואז יזנק במהירות בריצת זיג-זג לצדדים המקשה מאוד על טורף רגיל לעמוד בקצב מסובך שכזה. בדומה לקרוביו, גם דוקרן הכף עשוי להימלט לתוך מחילות של שנבובים עד שתחלוף הסכנה כליל.
בשל גודלו, לדוקרן הכף אויבים רבים. העיקריים שבהם: נמרים, ברדלסים, תנים, סרוואלים, קרקלים, פיתוניים, צבועים חומים, ודורסי יום גדולים.
אקולוגיה > מערכת חברתית

דוקרני הכף הם בעלי חיים סוליטרים החיים ברוב בזמן בבדידות; הזכרים טריטוריאליים ביותר ומסמנים את שטחם המוגדר היטב על ידי מספר דרכים כמו: הטלת צואה ושתן במקומות מסוימים היוצרים ערימת גללים, גירוד הגללים עם פרסותיהם, סימון שיחים ודשא על ידי הפרשת נוזל דביק מבלוטות הריח, או לעיסת גבעולים ועשבים; גם הנקבות תופסות לעצמם שטח, אך הם פחות טריטוריאליות מהזכרים. יתר על כן הזכרים מאוד לוחמניים, ותמיד תרים אחר צילו של פולש בטריטוריה כדי להסתער עליו ולגרשו; בגני חיות למשל אין אפשרות להחזיק שני זכרים בכלוב אחד בגלל זה. הלחימה ביניהם פשוטה למדי וכוללת נגיחות ראש בראש ודקירה עם הקרניים בצדדי הבטן. זוג זכר ונקבה עשויים לשמור במשותף על טריטוריה, אך לא יהיה מגע ביניהם עד עונת היחום. דוקרנים אלה שקטים למדי והם משמיעים קולות רק כאשר הם נתפסים (פעייה-צרחנית). התקשורת העיקרית בין הדוקרנים מתבצעת על ידי הפרשות ריח, אך סביר להניח שגם על ידי מגע ותנוחות גוף.
אקולוגיה > תזונה

דוקרן הכף ניזון בעיקר משיחים, עשבי תיבול, עלים שורשים, פקעות, ניצנים, ודשא ירוק הצומח לאחר השריפות העונתיות, ובמידה פחותה גם מעשבים. הדוקרנים ידועים ככאלו הנכנסים למטעי תה, כרמים ושדות חקלאיים על מנת לאכול גפנים, דגניים וכדומה, ולמרות שהנזק שהם גורמים מזערי יחסית לעומת מזיקים אחרים, הם אינם אהודים כל כך על החקלאיים. דוקרן הכף לא יהסס לשתות כאשר הוא מוצא מקור מים זמין, הוא מתקיים חודשים ארוכים ללא מים ואת הלחות הנדרשת הוא מקבל ממזונו.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

הרבייה נמשכת כל השנה ללא עונה קבועה, למרות שיש שיא של לידות בין ספטמבר ודצמבר. אין הרבה מידע על הרבייה של מין זה והרוב מבוסס על דוקרן הסטינבוק. הזכר ככל הנראה מונוגמי ומתרבה רק עם הנקבה שבשטחו. לאחר תקופת הריון של כ-6 חודשים הנקבה ממליטה עופר יחיד המוחבא היטב בסבך בימיו הראשונים. בתנאים אופטימליים הנקבה תוכל להמליט עופר פעמיים בשנה. העופר נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר 6–7 חודשים לנקבה, ו-9 חודשים לזכר.
תוחלת החיים של דוקרן הכף לא ידועה בבירור, אך כנראה היא 8–12 שנים כדוקרן הסטינבוק.
איומים ושימור

דוקרן הכף מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) למרות התפוצה המצומצמת יחסית שלו, בשל היותו מין נפוץ המשתלב בבתי גידול רבים, ואין איומים גדולים על אוכלוסייתו – כך שלא קיימת ירידת מספרים מדאיגה. המעמד של מין זה לא אמור להשתנות כל עוד הוא מיוצג היטב באזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה באופן כללי יציבה בעיקר באזורים מוגנים ופרטיים, אך במקומות שבהם יש פעילות אנושית גבוהה המפריעה לו אוכלוסייתו בדרך כלל יורדת. המעוזים העיקריים שלו הם ברחבי הכף המערבי. כאמור אין איומים מרכזיים למין, אך ירידות מקומיות עלולות להתרחש בשל טריפה על ידי כלבי בית, או אובדן בית גידול וההעלמות הצמחייה הסבוכה מאוזרים מסוימים. דוגמה לכך היא בפארק הלאומי אדו פיל, שבו הדוקרנים נעלמו במספר תחומים מהפארק בשל גידול באוכלוסיית הפילים שגרמה להרס רב לצמחייה הסבוכה והנמוכה.
דוקרן הכף מצוי באופן רשמי ברוב אזורי השימור הקיימים בפרובינציית הכף המערבי, כמו גם בפארקים רבים בכף המזרחי. בין הפארקים הבולטים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את:  הפארק הלאומי הר השולחן, הגן הלאומי החוף המערבי, הפארק הלאומי אגולאנס', והפארק הלאומי וילדראסט. בנוסף הוא מצוי באופן נרחב גם בשמורות של רשות הייעור הדרום אפריקנית ומשקים פרטיים רבים. דוקרן זה מסתגל היטב לפעילות אנושית כאשר אין מפריעים לו, וברחבי הכף המערבי הוא נצפה תדיר בגינות ובחצרות.
אומדן האוכלוסייה העולמי של דוקרני הכף אינו ידוע בשל הקושי לאתרו בבית גידולו הסבוך.
הערות שוליים

↑  דוקרן הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
איור של דוקרן הכף משנת 1894
דניאל בולגר

| --- | --- |

גנרל דניאל בולגר
 לידה:  15 בינואר 1957 (בן 67) ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1978–2013 (כ־35 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הגדוד הרגלים ה-1 ברגימנט 327 שבדיוויזיה המוטסת ה-101 מפקד החטיבה ה-2 שבדיוויזיית חיל הרגלים ה-2 מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) מפקד הדיוויזיה הרב לאומית בעיראק  ממפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק   מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
  כוכב הארד  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (4)  לגיון ההצטיינות   מדליית השירות המצוין (2)
 
דניאל פטריק בולגר (באנגלית: Daniel Patrick Bolger‏; 8 באוגוסט 1953) הוא לוטננט גנרל אמריקאי בדימוס, שפיקד על כוחות נאט"ו באפגניסטן.
ביוגרפיה

לאחר שהשלים את לימודיו באקדמיה הצבאית של דרום קרוליינה, "המצודה" (The Citadel), והוסמך כקצין התגייס בולגר בשנת 1978 לצבא ארצות הברית. בולגר עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בדיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24. לאחר מכן שימש כסמג"ד בדיוויזיית חיל הרגלים ה-2 וכקצין מבצעים בדיוויזיה המוטסת ה-101. בתפקידו הבא שימש כמפקד הגדוד הרגלים ה-1 ברגימנט 327 שבדיוויזיה המוטסת ה-101 ובשנת 1999 מונה למפקד החטיבה ה-2 שבדיוויזיית חיל הרגלים ה-2. בהמשך פיקד בולגר על דיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) וכמפקד הדיוויזיה הרב לאומית בעיראק. לאחר מכן שימש כמפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן. בשנת 2013 פרש מן השירות והפך למרצה להיסטוריה צבאית באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
הערות שוליים

↑  ג'ון א' מילר ודניאל פ' בולגר, ‏אל העומק! מבצעי - סער אוויריים ברמת הדיוויזיה, מערכות 338, נובמבר 1994 , עמוד 33.
↑  נטשה מוזגוביה‏, ארה"ב תגייס עוד 22 אלף חיילים כדי לעמוד בעומס בשתי חזיתות, באתר וואלה, 22 ביולי 2009.
↑  גרשון הכהן, המשבר בצבא היבשה, בתוך "אסטרטגיית צה"ל" בראי הביטחון הלאומי בעריכת מאיר אלרן, גבי סיבוני, קובי מיכאל, המכון למחקרי ביטחון לאומי, 2016, עמוד 101.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446645705171  GND: 1066278318  ISNI: 0000 0000 8220 7806  LCCN: n85315015  NKC: mzk2015870550  NTA: 311814212  SUDOC: 17197686X  VIAF: 38371338   WorldCat (עם VIAF): 38371338 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבשורה על-פי מתי

| --- | --- |

 
 מידע כללי
 מאת:  מתי המבשר 
 סוגה:  בשורות 
 
פפירוס 1, כתב-יד המכיל את רוב הפרק הראשון של הבשורה על-פי מתי, מן המאה השלישית.
הבשורה על-פי מַתָּי (יוונית: Κατὰ Ματθαῖον εὐαγγέλιον) היא אחת מארבע הבשורות בברית החדשה. בשורה זו מופיעה ראשונה בכתבי הקודש הנוצריים, לפני הבשורות על-פי מרקוס, לוקאס, ויוחנן.
תוכנה של הבשורה

יש המחלקים את הבשורה על-פי מתי לארבעה קטעים השונים זה מזה במבנה ובתוכן: שני קטעים מקדימים; הקטע המרכזי, אותו אפשר לחלק לחמישה תת-קטעים; ולבסוף הפסיון של ישו ותחייתו. כך נראית חלוקה זו:
"ספר היוחסין" (א:1) של ישו, הולדתו, וינקותו (פרקים א, ב)
דבריו ופעילויותיו של יוחנן המטביל לקראת כמורתו של ישו (ג, ד:11)
דבריו ופעילויותיו של ישו בגליל (ד:12 עד כ"ו:1):
הדרשה על ההר ובה עיקרי המוסר הנוצרי (פרקים ה עד ז)
הדרשה על המשימה שישו נתן לשליחיו (י עד י"א:1)
משלים המלמדים על מלכות השמים (י"ג)
הדרשה על היחסים בתוך הקהילה (י"ח עד י"ט:1)
אודות הביאה השנייה של ישו ואחרית הימים (כ"ד עד כ"ו:1)
טיהור בית המקדש (כ"א:12–17)
מחלוקת ישו עם הפרושים (כ"ג:1–39)
הפסיון של ישו וקריאת השלוחים (קריאתו של ישו לאוונגליזם)
הנושא המרכזי בבשורה על-פי מתי הוא שישו נועד להיות המשיח ושבו התגשמו הנבואות העתיקות מן הברית הישנה:
"אַל תַּחְשְׁבוּ שֶׁבָּאתִי לְבַטֵּל אֶת הַתּוֹרָה אוֹ אֶת הַנְּבִיאִים; לֹא בָּאתִי לְבַטֵּל כִּי אִם לְקַיֵּם...."
על מנת לחזק טענה זו הטקסט מזכיר לא פחות משישים ושש פעמים נבואות מהברית הישנה, הרבה יותר מבבשורות האחרות.
כותב הבשורה

על פי המסורת הנוצרית כתב מתי, אחד משנים עשר שליחי ישו, את הבשורה על-פיו. על פי אותה המסורת הייתה זו הבשורה הראשונה שנכתבה, והיא מתוארכת לזמן קצר לפני חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה.
בניגוד למסורת זו מסכימים כיום רוב המומחים על תאוריית שני המקורות, לפיה הבשורה על-פי מרקוס היא הבשורה שנכתבה ראשונה. מכיוון שהנוסח בבשורה על-פי מתי דומה ביותר לעיתים קרובות לזה שבבשורה על-פי מרקוס, סבורים כי מחברה של הבשורה על-פי מתי שאל פסוקים רבים הן מהבשורה על-פי מרקוס והן ממסמך היפותטי המכיל ציטוטים מפיו של ישו, הידוע כ"מסמך ה-Q".
מומחים רבים גם מטילים ספק בכך שמתי עצמו הוא שכתב את הבשורה על-פיו.
לא ידוע היכן בדיוק נכתבה הבשורה: בארץ ישראל או בעיר נוצרית מרכזית מחוצה לה, כגון אנטיוכיה. יחד עם זאת יש הסכמה כי הבשורה נכתבה בסביבות השנים 80–90 לספירה. בגלל הציטוטים הרבים מהתנ"ך והאזכורים לאורח החיים היהודי בטקסט, נראה כי מחברה של הבשורה היה יהודי.