stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הסוהר אשמורת
הערות שוליים

↑  לא עוד ינותק עמק חפר מן היישוב בימות הגשמים, דואר היום, 3 בדצמבר 1935
↑  לסלילת הכביש עמק חפר—חדרה, דבר, 4 באוגוסט 1936
↑  משטרת תל־מונד מתפנית היום, הַבֹּקֶר, 7 בינואר 1948
↑  הציעו לכפר־יונה לרכוש מחנה צבאי, המשקיף, 15 בינואר 1948
↑  משטרת בית ליד בידי יהודים, הַבֹּקֶר, 16 באפריל 1948
↑  הורד הדגל העברי ממשטרת בית ליד, המשקיף, 18 באפריל 1948
↑  נתניה תחנה לעזרה ראשונה בהצטלבות דרכים, דבר, 27 בפברואר 1949
תחנת מד"א במשטרת בית ליד, הצופה, 1 במרץ 1949
↑  תחנת משטרה נפתחה בבית ליד, מעריב, 14 במאי 1950
בניגוד לנכתב נראה שהתחנה פעלה גם קודם לכן, ראו למשל: פורע נאצי נלכד במחנה עולים, מעריב, 23 בדצמבר 1949
↑  משטרת בית ליד בית סוהר לנשים, דבר, 25 בנובמבר 1959
בית־כלא לנשים ישוכן בבניין משטרת כפר־יונה, הצופה, 24 ביוני 1960
↑  אלכס ינאי, בנוה תרצה ישקמו נפש האסירות, מעריב, 23 ביוני 1960
↑  חיים פיקרש, אנשי "פתח" הגדילו במידה ניכרת את אוכלוסיית בתי הכלא בארץ, הצופה, 14 ביולי 1968
שני בתי כלא מיוחדים הוקמו לחבלני פתח, מעריב, 18 ביוני 1969
↑  מחבלים שתקפו אסירים בכלא — למאסר נוסף, מעריב, 21 במרץ 1972
↑  גדעון מרון, ההוראה לרצח אסיר הוסתרה בספר, מעריב, 9 בינואר 1987
↑  יוסף ולטר, משורת נתגלתה בחיפוש אצל שלמה חליאווה, מעריב, 5 בינואר 1977
↑  תלמה פרויד, שערי כלא יונה נסגרו לפני כהנא, מעריב, 4 באוקטובר 1985
↑  מנהל בית־סוהר בית־ליד נהרג בתאונה, דבר, 9 בינואר 1972
↑  שוחרר בערבות מפקד הכלא החשוד שנתן הטבות חורגות, מעריב, 8 באוגוסט 1989
1 2  גדעון מרון, שבתאי קלמנוביץ חשוד במתן שוחד למפקד כלא אשמורת, מעריב, 7 ביוני 1989
↑  יעקב אלפרון זוכה מאשמת סחיטה מיפת נגר, דבר, 12 באפריל 1978
↑  קצין בכיר שני, מעריב, 16 בדצמבר 1986
תומאס קירנס

תומאס קירנס (באנגלית: Thomas Kearns‏; 11 באפריל 1862 – 18 באוקטובר 1918) היה איל כרייה, בנקאות, מסילות ברזל ועיתונים אמריקאי. הוא היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם יוטה מ-1901 עד 1905. שלא כמו רוב התושבים המורמונים במדינתו, הסנאטור קירנס היה קתולי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קירנס נולד ב-11 באפריל 1862 ליד וודסטוק, קנדה מערב (כיום אונטריו) הוא עבר עם הוריו לאוניל במחוז הולט, נברסקה, שם למד בבתי הספר הציבוריים עד גיל 17, הוא עבד בחווה המשפחתית שלו ועסק בעסקי ההובלה.
ביוגרפיה > כריה

הוא עבר לפארק סיטי, טריטוריית יוטה, ב-1883, ועבד בכרייה, איתר והפעיל כמה מכרות. בשנת 1889 גילה שותפו דייוויד קית' את העפרה העשירה שהפכה למכרה המפורסם של קואליציית מלך הכסף בפארק סיטי. בסופו של דבר יהיו בבעלותם כמה מכרות ברחבי יוטה, נבדה, קולורדו וקליפורניה. בפארק סיטי, קירנס, קתולי, התחתן עם ג'ני ג'אדג' בשנת 1890 בסולט לייק סיטי. נולדו להם ארבעה ילדים: מרגרט אן (1892–1893), אדמונד ג'אדג' (1893–1936), תומאס פרנסיס (1897–1967) והלן מארי (1899–1943).
ביוגרפיה > פוליטיקה

קירנס כיהן במועצת העיר של פארק סיטי ב-1895. הוא היה חבר בוועידה החוקתית של יוטה משנת 1895, שם עבד במשך שמונה שעות יום עבודה.
הוא נבחר כרפובליקני לסנאט האמריקני כדי למלא את התפקיד הפנוי בקדנציה החל מ-4 במרץ 1899. באותה תקופה, הסנאטורים בארצות הברית עדיין נבחרו על ידי בתי המחוקקים של המדינה. המחוקקים של מדינת יוטה כבר ציינו שהם לא יתמכו במועמד המכהן, הרפובליקני פרנק ג'. קאנון, לבחירה מחדש. אלפרד וו. מק'קון, אחד מאנשי העסקים הבולטים בסולט לייק סיטי, חיפש וזכה לגיבוי של המורמונים בהתמודדותו על המושב. אבל בית המחוקקים נתקע במהירות על הבחירות. התקיימו מאה ועשרים ואחת הצבעות, ולא יצא זוכה. ב-18 בפברואר, נציג המדינה האשים את מק'קון בניסיון לקנות את קולו. חבר מחוקקים בן תשעה חברים הצביע 7 מול 2 כדי לפטור את מק'קון מהאשמה, ולמרות שההצבעה התחדשה ב-8 במרץ עדיין חסרו למק'קון מספיק קולות כדי לזכות בתפקיד (היו לו רק 25 קולות). בית המחוקקים התפזר מבלי שבחר סנאטור.
בתחילת 1901, בית המחוקקים החדש שנבחר בחר בקירנס. הוא כיהן מ-23 בינואר 1901 עד 3 במרץ 1905. קירנס היה בן יוטה הראשון שייסד מוניטין פוליטי לאומי ובינלאומי, בין היתר בגלל ידידותו האישית והפוליטית עם הנשיאים ויליאם מקינלי, תאודור רוזוולט וויליאם הווארד טאפט. באמצעות מאמציו של קירנס כסנאטור האמריקאי של יוטה, פורט דאגלס הפך לעמדת רגימנט.
תומכי קירנס הקימו את המפלגה האמריקאית. למרות שלא היה פומבי בקרב מארגני המפלגה, קירנס היה בעל השפעה במפלגה. המפלגה זכתה לתמיכה של "הסולט לייק טריביון" - אותה רכשו קירנס ושותפו דייוויד קית' באוקטובר 1901 - והמפלגה הצליחה בפוליטיקה של יוטה מ-1904 עד 1911.
ביוגרפיה > עסקים ואחרית חייו

לאחר שסיים את כהונתו ב-1905, חידש קירנס את עבודתו בעסקי הכרייה, מסילות הברזל, העיתונים והבנקאות. קירנס ושותפו דייוויד קית' רכשו את העיתון "סולט לייק טריביון" בשנת 1901 באמצעות איש קש. הוא היה אחד המשלבים המקוריים של הרכבת סן פדרו, לוס אנג'לס וסולט לייק ועזר להבטיח את הצלחתה בהשלמה מסולט לייק סיטי ללאס וגאס ועד ללוס אנג'לס. הוא התגורר בסולט לייק סיטי, יוטה, עד מותו ב-18 באוקטובר 1918. הוא מת משבץ מוחי שמונה ימים לאחר שנפגע על ידי נהג פזיז. הוא נקבר בבית הקברות בהר קלוורי.
קירנס ואשתו, ג'ני ג'אדג' קירנס, סיפקו את כל הכספים הדרושים לבניית בית היתומים של קירנס-סנט אן, כיום בית הספר היסודי הקתולי קירנס-סנט אן. הם בנו בית מגורים של ארמון שאטואסקי משיש, גרניט ואבן חול מפואר ברחוב בריגהאם, כיום סאות' טמפל. גברת קירנס תרמה אותו למדינה ב-1937 כדי לשמש כמעון המושל הרשמי; הוא עדיין בשימוש כאחוזת מושל יוטה.
מרכז פיננסי פינג אן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 מיקום:  Futian Subdistrict 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 בעלים:  פינג אן ביטוח 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 עלות:  1.5 מיליארד דולר אמריקני (הערכה)
 אדריכל:  קוהן פדרסן פוקס (KPF) 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 מידות
 גובה:  599.05 מ' 
 שטח:  385,918 מ"ר 
 קומות:  115 
 
 קואורדינטות:  22°32′11″N 114°03′02″E﻿ / ﻿22.536399°N 114.050446°E﻿ / 22.536399; 114.050446
 he
 
קניון PAFC באפריל 2019
מרכז הפיננסים הבין-לאומי פינג אן (הידוע גם בשם Ping An IFC; בסינית מפושטת: 平安国际金融中心) הוא גורד שחקים בן 115 קומות, המתנשא לגובה של 599 מטרים, בעיר שנג'ן, שבמחוז גואנגדונג בסין. הבניין הוזמן על ידי פינג אן ביטוח ותוכנן על ידי חברת האדריכלים האמריקאית קוהן פדרסן פוקס (KPF). בנייתו הושלמה בשנת 2017, והוא היה לבניין הגבוה בעיר, השני בגובהו במדינה, והחמישי בגובהו בעולם. כמו כן, הוא מחזיק בשיא של מרפסת התצפית הגבוהה ביותר בבניין, כשגובה מרפסת התצפית הוא 562.2 מטרים.
התקדמות

הבניין ממוקם במרכז העסקים הראשי של שנג'ן שבפוטיין. המגרש משתרע על שטח של 18,931 מ"ר, ונרכש על ידי חברת הביטוח פינג אן במכירה פומבית במחיר של 1.6568 מיליארד יואן ב-6 בנובמבר 2007. תכנון הבניין החל בשנת 2008 כשמשרד קוהן פדרסן פוקס אחראי על התכנון האדריכלי ומשרד המהנדסים תורנטון טומאסטי על התכנון המבני. אבן הפינה של המבנה הונחה ב-29 באוגוסט 2009, והבנייה החלה בנובמבר אותה השנה. תאגיד הנדסת הבנייה של מדינת סין (CSCEC) נשכר כקבלן הראשי לבניית הבניין.
ב-15 במרץ 2013 הופסק תהליך הבנייה באופן זמני, עקב חשד לשימוש בבטון שנעשה בחול ים לא מעובד, מה שעלול לשבש את מבנה הפלדה. הבנייה התחדשה בבניין לאחר בדיקת דגימה שיצאה תקינה.
בבוקר ה-15 ביולי 2014, עם הרמת עמוד פלדה באורך 10 מטרים למקומו, גורד השחקים שבר את שיא הגובה של בניין בעיר, 443.8 מטרים, כשהוא מדיח את מגדל KK100 מהתואר.
הבניין הושלם ב-30 באפריל 2015 והפך לגורד השחקים השני בגובהו בסין. התוכנית המקורית הייתה להוסיף אנטנה באורך של 60 מטרים על גבי הבניין כדי לעקוף את מגדל שאנגחאי ולהפוך לבניין הגבוה ביותר בסין. עם זאת, בפברואר 2015 הוחלט כי לא תוצב אנטנה בשל החשש שהיא עלולה לשבש מסלולי טיסה.
מאפיינים

הבניין מכיל משרדים, מלונות וקמעונאות, מרכז כנסים וקניון יוקרה. בקומה 116 יש מרפסת תצפית בשם Free Sky. כפי ששם הבניין רומז, זהו גם המטה של חברת פינג אן ביטוח. תכנון המבנה אמור להיות ייחודי ואלגנטי, ולייצג את ההיסטוריה וההישגים של הדייר הראשי. חזית פלדת אל חלד שמשקלה כ-1,700 טון מספקת עיצוב מודרני למבנה.
שטח הבניין ברוטו עומד על 378,600 מ"ר. למגדל בן 115 הקומות יחס רוחב לגובה של 1:10, ויש לו גם פודיום בן 11 קומות. כולל הפודיום, הבניין מכיל 495,520 מ"ר שטח רצפה. מרתף בן חמישה מפלסים מוסיף עוד 90,000 מ"ר נוספים. מסת המבנה היא 620,000 טון מטרי, והוא מכיל שמונה עמודים עיקריים המהווים את מבנה העל. מידות העמוד נעות בין 6 ל-3.2 מטר, בקומות הנמוכות ביותר ל-2.9 על 1.4 מטר בראש המגדל.
בגובה של 562 מטר נבנה מרפסת תצפית.
מאפיינים > מעליות

גורד השחקים כולל 33 מעליות סיפון כפול, במהירויות מקסימליות של עד 10 מטר לשנייה.
ניסיונות טיפוס

הבניין היה עד למספר ניסיונות טיפוס לגג. בינואר 2015, הצלם המלזי קאו וויי לונג, טיפס על הבניין הלא שלם אז ושחרר קטעי וידאו ותמונה שצולמה מנוף בראש המגדל.
במהלך ראש השנה הסיני ב-19 בפברואר 2015 טיפסו על המבנה שני החוקרים העירוניים ואדים מח'ורוב וויטלי רסקאלוב מאונטרוף, אשר טיפסו עד לעגורן שהשתתף בהקמה, ותיעדו את עלייתם באמצעות וידאו ותמונות.
בניין שני

בניין נוסף של הפרויקט, גורד שחקים בגובה 290 מטר וכ-47 קומות המכונה המגדל הדרומי, החל להיבנות באפריל 2014, ונפתח בשנת 2018/19. המתחם כולל מלון 5 כוכבים של רשת הייאט.
גלריה

פינג מרכז למימון, שנזן
יוני 2013
דצמבר 2013
דצמבר 2014
מאי 2015
אוגוסט 2015
ספטמבר 2015
מרץ 2016
נובמבר 2016
קו הרקיע של שנג'ן, הבניין הגבוה ביותר באמצע הוא המרכז הפיננסי פינג אן
הנוף של שנג'ן ממרפסת התצפית של מגדל המרכז הפיננסי פינג אן
הבניין כפי שהוא נראה מגורד השחקים כיכר שון הינג
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 528 מטר | 530 מטר | 530 מטר | 541.3 מטר | 554.5 מטר | 599 מטר | 601 מטר | 632 מטר | 678.9 מטר | 828 מטר |  {\begin{bmatrix}900\\800\\700\\600\\500\\400\\300\\200\\100\\0\end{bmatrix}} |
| צ'יינה זון | מרכז צ'ו טאי פוק בינהאי טיינג'ין | המרכז הפיננסי CTF | מגדל החירות | מגדל העולם לוטה | מרכז פיננסי פינג אן | אבראג' אל-בית | מגדל שנגחאי | מרדקה 118 | בורג' ח'ליפה | שם |
| הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג | הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין | הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו | ארצות הברית ניו יורק | קוריאה הדרומית סיאול | הרפובליקה העממית של סין שנג'ן | ערב הסעודית מכה | הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי | מלזיה קואלה לומפור | איחוד האמירויות הערביות דובאי | מיקום |
עדכון נתונים: 2023
הערות שוליים

↑  Poon, Dennis C.K.; Gottlebe, Torsten G. (בדצמבר 2017). "Sky High in Shenzhen". Civil Engineering. Reston, Virginia: American Society of Civil Engineers. 87 (12): 48–53. אורכב מ-המקור ב-2017-12-16. נבדק ב-2017-12-16. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Ping An Finance Center". CTBUH. נבדק ב-12 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pingan International Finance Center". SkyscraperPage. נבדק ב-19 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Work on China's 838-meter high 'Sky City' starts". Emirates 24/7. 23 ביולי 2013. נבדק ב-24 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ctbuh. "World's Highest Observation Decks". www.ctbuh.org (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2018-10-28. נבדק ב-2018-10-28.
1 2  ctbuh. "World's Highest Observation Decks". www.ctbuh.org (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2018-10-28. נבדק ב-2018-10-28.
↑  "平安国际金融中心成深圳最高楼 年底将成世界第二". אורכב מ-המקור ב-2016-06-02. נבדק ב-6 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "深圳平安金融中心". נבדק ב-6 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "深圳第一高楼平安国际金融中心封顶 高度超过600米". נבדק ב-6 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ping An Finance Center facts and information". The Tower Info. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Climbing Ping an financial center 660meters youtube video". Keow wee Loong. 27 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Malaysian rooftopper hates to be called Spiderman – Nation – The Star Online". thestar.com.my.
↑  "WATCH: Don't Look Down: Terrifying View from World's Second Tallest Building". yahoo.com. 3 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  on the roofs (8 במאי 2015). "Shenzhen Center (660 meters)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Climbing the Shenzhen Finance Center ontheroofs story with photos and video". Ontheroofs. 8 במאי 2015. אורכב מ-המקור ב-21 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shenzhen birdmen: Two daredevils, one mega-tall tower and a selfie stick (VIDEO)". RT (TV network). אורכב מ-המקור ב-21 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chan, Casey. "Watching these guys climb a 2165-foot tall tower made my nerves go crazy". Sploid. אורכב מ-המקור ב-2015-05-13. נבדק ב-11 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
מורן שריר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
מורן שריר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  הארץ, רייטינג (שבועון) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  morisss
 
מורן שריר הוא עיתונאי ומבקר טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

שריר נולד וגדל בכפר ביל"ו, בן למשפחה שגידלה מטעי אבוקדו. אביו, רענן שריר, היה מפקד הנח"ל. את הקריירה העיתונאית החל באתר נענע, ולאחר מכן כתב במשך חמש שנים במגזין רייטינג בהם המדור "עיקר החדשות". באותה התקופה כתב במשך כחודשיים באתר מאקו ועבד כתסריטאי בערוץ הבידור. בשנת 2010 מונה לתפקיד מבקר הטלוויזיה של עיתון הארץ, בו החזיק במשך 4 שנים. לאחריו הצטרף לצוות מוסף סוף השבוע וכיהן כסגנו של מייקי דגן שערך את המוסף עד שהתקדם לתפקיד העורך.
שריר התנצל בפני חלק מהאנשים שנפגעו מביקורות הטלוויזיה שכתב בהם חברת החדשות של ערוץ 2 לאחר שפרסם טור שעסק בעריכה מגמתית ומטעה של מהדורת החדשות בערוץ. בתגובה לדברי הביקורת שכתב על עו"ד סיגל פעיל שהייתה אז בהריון, פרסמה תמר איש שלום מאמר דעה בעיתון. פעיל הגישה תלונה כנגד שריר למועצת העיתונות בישראל והוא אף זומן לשימוע.
בשנת 2008 כתב עם רועי ארז את התסריט לסדרה טופי והגורילה ששודרה בביפ. הוא כתב במשך עונה אחת בתקופת הבחירות בשנת 2008 לארץ נהדרת.
חיים אישיים

שריר מתגורר בתל אביב. בשנת 2009 היה נשוי לדפני ליסבונה במשך שנה אחת. 2022 בזוגיות עם השחקנית נטע ריסקין.
הערות שוליים

↑  אמילי גרינצווייג‏, מורן שריר עוזב את מעריב, באתר וואלה, 16 במאי 2010
↑  כתבות של מורן שריר באתר מאקו
↑  מערכת וואלה‏, "ביקורת טלוויזיה היא מתחומי הביקורת הפחות משפיעים", באתר וואלה, 11 בספטמבר 2014
↑  דוד אברהם‏, הארץ: מייקי דגן מונה לסגן עורך העיתון; מורן שריר ישמש כעורך המוסף, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2014
↑  דוד אברהם‏, דו"ח למבקר, באתר וואלה, 29 במרץ 2012
↑  הארץ, תמר איש שלום | פסולה לשידור, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2010
↑  נמרוד קמר, ‏מפריע לכם לראות אישה בהריון בטלוויזיה?, באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2010
↑  nrg מעריב, התחתית, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2010
↑  לקח לנו זמן להבין: אורלי ויינרמן בפניה מוזרה לעוקביה | TMI, באתר מעריב אונליין, 24 ביוני 2022
עדנאן בדראן

עדנאן בדראן (בערבית: عدنان بدران; נולד ב-15 בדצמבר 1935) הוא פוליטיקאי ואקדמאי ירדני. בעבר כיהן כראש ממשלת ירדן.
ביוגרפיה

בדראן נולד בג'רש שבעבר הירדן להורים פלסטינים ב-15 בדצמבר 1935. הוא למד לתואר ראשון במדעים באוניברסיטת אוקלהומה, וסיים אותם בשנת 1959. ב-1961 קיבל תואר שני במדעים מאוניברסיטת מישיגן, והשלים לימודי דוקטורט באותו מוסד בשנת 1963. הוא חזר לירדן וכיהן משנת 1966 כפרופסור לביולוגיה בכמה אוניברסיטאות במדינה. במקביל לעבודתו האקדמאית פרסם בדראן שורה של מאמרים וספרי לימוד, שעסקו בעיקר בתולדות ההתפתחות המדעית בעולם הערבי.
בשנת 1987 מונה בדראן למזכיר המועצה העליונה של ירדן לענייני מדע וטכנולוגיה, שבראשה עמד הנסיך חסן בן טלאל. בסוף שנות ה-80 שימש לתקופה קצרה כשר החקלאות וכשר החינוך בממשלת ירדן. בשנות ה-90 התמנה לנשיאות האקדמיה הערבית למדעים. בשנים 1990–1993 שימש כיועץ לענייני מדעים בארגון אונסק"ו, ובשנים 1993–1998 כיהן בתפקיד סמנכ"ל כללי של הארגון. בשנים 1998–2005 שימש כנשיא אוניברסיטת פילדלפיה של ירדן.
ב-7 באפריל 2005 מונה בדראן בידי המלך עבדאללה לראש ממשלת ירדן ולשר ההגנה. בדראן החליף את פייסל אל-פאיז בתקווה שיצליח להאיץ את הרפורמות בממלכה. אולם, לאחר מספר חודשים התפטרה ממשלתו של בדראן לאחר שכשלה בהאצת הרפורמות ובעקבות הפיגועים בעמאן ב-9 בנובמבר 2005. בדראן פרש מתפקידו ב-27 בנובמבר 2005, והוחלף בידי מערוף אל-בח'ית. בשנים 2005–2010 היה בדראן בסנאט הירדני. כיום משמש בדראן כנשיא אוניברסיטת פטרה שבעמאן בירת ירדן.
עדנאן הוא אחיו של מודר בדראן, גם הוא כיהן בעבר כראש ממשלת ירדן.
הערות שוליים

↑  Index Ba
↑  Michigan State University
1 2 3  دولة الدكتور عدنان بدران | The Jordanian Senate
↑  Arab Academy of Sciences
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271291405171  PLWABN: 9811788062905606  BnF: cb17917640g (data)  CiNii: DA02839761  GND: 170500802  ISNI: 0000 0000 2720 1399  LCCN: n86141397  NTA: 072868600  RERO: 02-A013250357  VIAF: 246706679   WorldCat (עם VIAF): 246706679
מאיר חברה למכוניות ומשאיות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  מאיר קז
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  המסגר 50, תל אביב
 שליטה בחברה:  ישראל קז ויעקב שחר
 מוצרים עיקריים:  ייבוא מכוניות, ליסינג
 יו"ר:  אור שחר, אבנר קז
 מנכ"ל:  אור שחר
  
 www.mct.co.il
 
"מאיר" חברה למכוניות ומשאיות בע"מ היא חברה המייבאת כלי רכב לישראל, ובאמצעות חברות בנות עוסקת בתחומי תחבורה נוספים, כגון השכרת רכב ותחבורה ציבורית, ובתחומים אחרים, בהם נדל"ן.
היסטוריה

החברה הוקמה ביוני 1967 על ידי מאיר קז, וכאשר נפטר בשנת 1976, הוריש את החברה לבנו, ישראל קז, ובתו נילי ובעלה יעקב שחר.
תחילה ייבאה החברה את מכוניות חברת "וולוו" השוודית, שאת הזיכיון לשיווקן בישראל החזיק מאיר קז עוד מתחילת שנות ה-60. עד אז היבואן הרשמי של "וולוו" בישראל עסק בעיקר בשיווק משאיות ואוטובוסים מתוצרת החברה, וחברת "וולוו" החליטה לתת לקז את הזיכיון לשיווק בישראל של כל כלי הרכב שהיא מייצרת. בשנת 1969 בוטלו מכסי מגן שהוטלו על יבוא משאיות ואוטובוסים כדי להגן על הייצור המקומי של מפעלי רכב אשדוד (שפעלה בשותפות עם חברת ליילנד מוטורס הבריטית (Leyland Motors) (אנ')), ונתח השוק של "מאיר" בתחום זה גדל. בשנת 1971 זכתה החברה בפרס הסוכן המצטיין של חברת "וולוו" ברחבי העולם. באותן השנים שווק "וולוו" כרכב יוקרתי ואמין, והוא זכה לחשיפה רבה לאחר שנבחר כרכב שרד לשרי הממשלה ועובדי מדינה בכירים.
בשנת 1974 החלה לייבא מכוניות פרטיות מתוצרת חברת "דאף" ההולנדית, שאותה רכשה חברת "וולוו". "דאף" מייצרת משאיות, אך פעילות זו הוחזקה בנפרד, ושהיבואן שלה בישראל היא קבוצת תעבורה, מתחרה עם חברת "מאיר" בשוק המשאיות בישראל.
ביולי 1989 זכתה החברה בזיכיון ליבוא רכבי חברת "הונדה" היפנית לישראל. המכוניות שווקו בישראל החל מאפריל 1990, וזכו להצלחה תוך זמן קצר.
בשנת 1992 זכתה החברה בזיכיון לייבא גם את אופנועי חברת "הונדה", והחלה מיד בשיווק עשרה דגמי אופנועים שונים של היצרן.
בשנת 1995 החלה החברה לייבא את מכוניות "יגואר". בשנת 2016, במסגרת איחוד היבוא של מותגי קבוצת טאטא הועבר יבוא יגואר לחברת המזרח לשיווק מכוניות, יבואנית "לנד רובר".
בשנת 1998 קיבלה החברה את הזיכיון ליבוא משאיות מתוצרת חברת "מיצובישי" לישראל, ובשנת 2000 קיבלה את הזיכיון גם ליבוא משאיות תוצרת חברת "רנו", לאחר שהיבואן הקודם פשט את הרגל. שנה אחר כך הגיע נתח השוק שלה בשוק המשאיות בישראל ל-44%.
בשנת 2002 רכשה החברה את השליטה בחברת הפניקס אחזקות וחברת הבת שלה הפניקס חברה לביטוח.
בשנת 2006 נכנסה החברה לפעילות באירופה, כשהקימה חברת ליסינג בהונגריה, ואחר כך גם בפולין ובטורקיה.
בשנת 2007 הוקמה "מאיר נדל"ן", חטיבת הנדל"ן הבינלאומית של קבוצת "מאיר", המרכזת את פעילות הקבוצה בתחומי הנדל"ן המניב והיזמי בישראל ובעולם, כולל בתחום המלונאות. רום שחר, בנם של נילי ויעקב שחר, מונה למנכ"ל מאיר נדל"ן. ביוני 2007 רכשה תמורת כ-30 מיליון יורו 26% מחברת חבס סטאר, העוסקת בהשקעות בתחום הנדל"ן המניב במערב אירופה.
בשנת 2012 עברה החברה ארגון כחברת החזקות, של שלוש קבוצות פעילות, רכב, נדל"ן והשקעות. ישראל קז, יעקב שחר ועוזי מור עברו לנהל את חברת ההחזקות.
בני הדור השלישי, אבנר קז ואור שחר, החלו לשמש כיושבי ראש משותפים של קבוצת הרכב. אבנר קז, נכדו של מייסד החברה, פעיל במקביל כאיש מחשבים בהקמה ומכירה של חברות הזנק.
פעילות החברה

החברה מייבאת לישראל סוגים רבים של כלי רכב וחלקי חילוף, והם:
מכוניות: וולוו, הונדה, פולסטאר
משאיות: וולוו, רנו, מיצובישי
אוטובוסים: וולוו
אופנועים: הונדה
ציוד מכני הנדסי: וולוו, הונדה, אטלס קופקו.
לחברה שותפויות בחברת התחבורה ציבורית "קווים", סוכנות "הרץ" (ליסינג, השכרת רכב ו"אוטו סנטר" (חברה לכלי רכב מיד שנייה)), מועדון הכדורגל מכבי חיפה מ.כ., חברת "מרכבים" המרכיבה אוטובוסים על שלדות של יצרנים שונים בהם וולוו, חברת המוקדים הטלפוניים "טלכלל" וחברת הבת שלה "BuyMe" וחברת "קוגול יוניטרייד" העוסקת ביבוא צמיגים.
הערות שוליים

↑  ישעיהו אביעם, נהג המשאית שאימץ את הצנחנים, מעריב, 14 באוקטובר 1976
1 2  דובי בן-גדליהו, ‏ספקי הרכב לשרים, באתר גלובס, 3 בינואר 2002
↑  150 מכוניות וולוו נמכרו בישראל, דבר, 28 ביוני 1963
חברה מספרת על עצמה - וולוו, דבר, 19 בינואר 1968
↑  סיכסוך בין השלטון המקומי ומשרד המסחר על איסור יבוא משאיות אשפה, על המשמר, 30 ביולי 1961
הממשלה התחייבה על קניית כלי־רכב מתוצרת "ליילנד", למרחב, 19 ביוני 1969
↑  אבינועם גבע, וולוו -שיתוף פעולה מעולה של טכניקה ושיווק, מעריב, 20 במרץ 1978
↑  חברת "וולוו" מעניקה ה״אוסקר" שלה לסוכן ישראלי, על המשמר, 4 ביוני 1971
↑  יתנו "וולוו" צמוד לפקידים בכירים, מעריב, 13 בפברואר 1978
↑  הוחל בשיווק מכוניות "דאף 66", דבר, 1 באוגוסט 1974
↑  75% ממניות "דאף" בידי "וולוו", דבר, 4 באוקטובר 1974
↑  חברה חדשה לייצור ושיווק רכב כבד, דבר, 24 באפריל 1972
↑  יוחאי רפאלי, רכישת משאיות ב-100 מיליון ד'׳ במחצית 89׳, חדשות, 13 באוגוסט 1989
↑  תמיר שפר, חברת מאיד תשווק את מכוניות הונדה בארץ, חדשות, 17 ביולי 1989
↑  יוחאי רפאלי, מכונית הונדה הוצגה אתמול רשמית בישראל, מעריב, 19 באפריל 1990
↑  מירב ארלוזורוב, המחזור הראשון של הונדה נמכר בדרך ארצה, חדשות, 3 במאי 1990
↑  נווית זומר, מו״מ להכנסת חבות מטרו כשותפה בחטיבת יאמאהה, חדשות, 5 בפברואר 1992
↑  טל אילון, אופנוע מומלץ למתחילים, חדשות, 12 במאי 1993
↑  טל איילון, אופנוע -האח הצעיר במשפחה, חדשות, 27 באוקטובר 1993
↑  דובי בן גדליהו, ‏"המזרח" תקבל זיכיון השיווק של לנדרובר ויגואר בישראל, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2016
 אורן דורי, יגואר הכריעה: זיכיון היבוא לישראל יעבור מיעקב שחר למשפחת עיני, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2016
↑  מלחמות הזכיינים שבדרך, באתר גלובס, 14 בפברואר 1999
↑  דובי בן-גדליהו, ‏חברת מאיר, יבואנית משאיות וולבו ומיצובישי, תשווק גם את משאיות רנו, באתר גלובס, 2 ביולי 2000
↑  אורנה רביב, ‏יבואנית המשאיות האחים אלקון בקשיים; החוב לבנק דיסקונט - כ-20 מיליון דולר, באתר גלובס, 10 באוקטובר 1999
יצחק דנון, ‏רנו לביהמ"ש: נבחר בקרוב מפיץ קבוע למשאיות במקום אלקון, באתר גלובס, 22 בפברואר 2000
↑  אמיר הלמר, שטרום אישר רכישת מניות הפניקס על ידי קבוצת מאיר, באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2002
שלומי גולובינסקי, מוולבו לבעלות על קבוצת ביטוח, באתר TheMarker‏, 19 באפריל 2001
↑  דובי בן גדליהו , ‏קבוצת "מאיר" מתרחבת לאירופה: תממן את פעילותה מתקבולי עסקת מכירת הפניקס, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2006
↑  דניאל שמיל, חברת הרכב מאיר מתרחבת לפולין ולטורקיה, באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2008
↑  דובי בן-גדליהו, ‏שיתוף פעולה ראשון בין הבנקאות לענף הרכב, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2007
↑  רון שטיין ואורי שוסטר, ‏קבוצת מאיר מכרה מניות בהפניקס ונכנסה כשותפה בחברה בת של חבס, באתר גלובס, 13 ביוני 2007
↑  דניאל שמיל, שינוי ארגוני ב"מאיר": אבנר קז ואור שחר ינהלו את קבוצת הרכב; אורי גלבוע פורש, באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2011
↑  גלית ימיני, דור ההמשך של משפחת קז אינו מתעניין רק בוולוו ובהונדה, באתר TheMarker‏, 28 באוגוסט 2005
↑  אורנה יפת, כלכליסט, אקזיט במתנה: מייסדי BUYME מכרו את חלקם בחברה תמורת 81 מיליון שקל, באתר ynet, 24 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 39d1fadb-20c8-4fe3-81e5-27c4499e3f8f
זכויות האדם בטורקיה

זכויות האדם בטורקיה מוגנות על ידי מספר אמנות בינלאומיות, שלהן קדימות על פני חקיקה מקומית לפי החוקה הטורקית. טורקיה לא חתמה על האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, ה-ICCPR, עד שנת 2000. עניין זכויות האדם נחשב לנושא בעל חשיבות גבוהה במהלך המשא ומתן עם האיחוד האירופי בדבר הצטרפותה של טורקיה לאיחוד. בעיות חריפות בנושאי זכויות אדם כוללות בין השאר את יחס טורקיה למיעוט הכורדי. הקונפליקט בין הטורקים לכורדים גרם להפרת זכויות אדם פעמים רבות. במדינה מתקיים דיון מתמשך על הזכות לחיים, חופש הביטוי ולגיטימציה של עונשים גופניים, מול חופש דת, התכנסות והשתייכות.
בטורקיה ישנם עדיין חוקים אשר נחשבים אנטי-דמוקרטיים או רודניים, כמו האיסור על מיעוטים לקבל חינוך יסודי בשפת אמם. למיעוט הגדול ביותר במדינה, הכורדים, שמהווים כ-15% מן האוכלוסייה, אין זכות הגדרה עצמית למרות חתימתה של טורקיה על אמנת ICCPR. במרץ 2017 האו"ם האשים את ממשלת טורקיה ב"הרס מסיבי, הריגות ומספר הפרות רציניות נוספות של זכויות אדם" נגד המיעוט הכורדי.
מחויבותה של טורקיה לאמנה לזכויות האדם העולמי (ICCPR)

הרפובליקה של טורקיה התחייבה למספר אמנות לזכויות אדם, שחלקן מוצאות ביטוי בחוקה הטורקית מ-1982. חלקה השני של החוקה מבטיח "זכויות וחירויות יסודיות" כגון הזכות לחיים, ביטחון הגוף והזכות לקניין. כמו כן, טורקיה חתומה על האמנות הבאות: חוקה בינלאומית של זכויות אדם, זכויות אדם של נשים, הגנה כנגד עינויים, יחס לא אנושי והעלמה (disappearance), טרוריזם וזכויות אדם, מוסכמות אזוריות ופרוטוקולים 5–12 של האמנה האירופית לזכויות אדם (ECHR). ב-1949 חתמה טורקיה על ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. לפי ה-ECHR, טורקיה נתונה לשיפוט בית הדין האירופי לזכויות אדם, ה-ECtHR. באוקטובר 2017 מזכ"ל מועצת אירופה דרש משר הצדק הטורקי, אבדילהמיט גיל (אנ'), את שחרור פעילי זכויות אדם האסורים בטורקיה.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > הזכות לחיים

בטורקיה ישנם כמה איומים על הזכות לחיים, כלומר, איומים לא רשמיים, שאינם הוצאה להורג. בשנות ה-90 של המאה ה-20 היו מקרים רבים של הוצאות להורג ללא משפט, הריגות פוליטיות בידי "מבצעים" בלתי מזוהים ומקרים של היעלמויות.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > עונש מוות

בעיקרון, לא היו עונשי מוות בטורקיה מאז 1984. טורקיה מנעה את גזר הדין עבור פשעים בשעת שלום ב-2002 ועבור כל הפשעים בשנת 2004. גזר הדין הוחלף במאסר עולם מוחמר (מאסר ללא זכות לחנינה או המתקת העונש). לפי מאמר 9 של חוק 5275 על עונשי מוות, האסירים הללו אסורים בתאים אישיים נפרדים בבתי כלא מאובטחים ביותר, ומורשים לצאת לחצר לשעה ביום.