stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקדש מצרי
ביאורים

↑  אגיפטולוגים רבים, כמו וולפגנג הלק (Wolfgang Helck) ודיטריך ווילדונג (Dietrich Wildung), טענו שהמצרים לא האמינו שהמלכים שלהם אלוהיים. אף על פי כן, אלוהותו של המלך מודגשת ללא הרף בכתבים הרשמיים: תוצרי החצר המלכותית והממסד הדתי. לכן, ללא קשר לשאלה אם מצרים רגילים האמינו בכך, טבעו האלוהי של המלך הוא המפתח לאידאולוגיה של המקדש המצרי.
↑  הביטוי "בית חומה של מיליוני שנים" נחשב לעיתים קרובות למונח המצרי למקדש מתים. במספר מקרים השתמשו המצרים בביטוי זה כדי להתייחס למבנים קדושים שאינם נחשבים בדרך כלל כ"בית מתים", כגון מקדש לוקסור ואולם המועדים של תחותמס השלישי בכרנכ. פטרישיה ספנסר מציעה שהמונח חל על "כל מקדש שבו התקיים פולחן המלך, גם אם המקדש הוקדש, בשלב הראשון, לאל הראשי של האזור."
↑  מקדשים רבים ננטשו במהלך המאה השלישית או לפניה, אם כי אזכורים של כוהנים בכתבים בפפירוס מראים שמספר כתות המשיכו להתקיים לפחות עד שנת 330 לספירה. מקדש איסיס בפילה, בגבולה הדרומי של מצרים עם נוביה, היה המקדש האחרון שפעל במלואו. חוקרים סברו באופן מסורתי, בהתבסס על כתביו של פרוקופיוס, שהוא נסגר בערך בשנת 535 לספירה על ידי משלחת צבאית בפיקודו של יוסטיניאנוס הראשון. ג'יטסה דיקסטרה טען כי התיאור של פרוקופיוס על סגירת המקדש אינו מדויק וכי הפעילות הדתית הרגילה בו פסקה זמן קצר לאחר מכן. התאריך האחרון שנרשם בבית המקדש, בשנת 456 או 457 לספירה. יוג'ין קרוז-אוריבה מציע במקום זאת שבמהלך המאה החמישית ותחילת המאה השישית המקדש היה ריק רוב הזמן, אך הנובים שחיו בקרבת מקום המשיכו לקיים בו פסטיבלים תקופתיים עד למאה השישית.
↑  מכיוון שהציר היה מיושר ב-90 מעלות מהזרימה של הנהר בדרך כלל מצפון לדרום, אי סדרים במסלול הנילוס גרמו לכך שהכיוון לא תמיד תואם לכיוונים האמיתיים.
↑  בקונסטרוקציות האבן הקדומות ביותר שלהם הכינו המצרים בלוקים קטנים בצורת לבני בוץ. בלוקים גדולים היו אופייניים לכל התקופות האחרות, למעט בתקופת עמארנה, שבה נבנו מקדשי לאטן עם גושי טלטאט קטנים וסטנדרטיים, ככל הנראה כדי לזרז את הבנייה. מקדשים תלמיים ורומיים נבנו בנדבכים רגילים, כשהבלוקים בתוך כל נדבך חתוכים לאותו גובה.
↑  לא ידוע בוודאות על פסלים של אלוהויות ששרדו והיו תדמיות לפולחן, אם כי לכמה מהם יש את המאפיינים הנכונים ששירתו את מטרה זו.
טוד בראונינג

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1880 לואיוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1962 (בגיל 82) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית העלמין אנג'לוס רוזדייל 
 שם לידה:  Charles Albert Browning 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1896 
 בן או בת זוג:  אליס וילסון (9 ביוני 1911–12 במאי 1944) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
טוד בראונינג (באנגלית: Tod Browning; נולד בשם צ'ארלס אלברט בראונינג ג'וניור, 12 ביולי 1880 – 6 באוקטובר 1962) היה במאי קולנוע, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
הקריירה של בראונינג התפרסה הן על עידן הראינוע והן על עידן הסרט המדבר. הוא ידוע בעיקר כבמאי סרטי האימה "דרקולה" (1931) ו"פריקס" (1932) - שהיה לסרט פולחן - וסרטים אילמים קלאסיים שבהם שיתף פעולה עם לון צ'ייני. מעבר לכך, ביים בראונינג סרטים רבים ומגוונים, בז'אנרים שונים.
ראשית חייו

הוא נולד כצ'ארלס אלברט בראונינג ג'וניור בלואיוויל שבקנטקי, כבן השני של צ'ארלס אלברט ולידיה בראונינג. כילד צעיר העלה מחזות חובבניים בחצר הבית. כבר מגיל צעיר ריתק אותו עולם הקרקס והקרנבלים, ובגיל 16 ברח מהחיים הנוחים בקרב משפחתו הבורגנית כדי להצטרף לקרקס כאמן.
הוא שינה את שמו הפרטי ל"טוד", והצטרף למסעי להקות של מופעי שוליים, קרנבלים וקרקסים. עבודותיו בקרקס כללו עבודה ככרוז המציג לקהל ומזמין אותו להופעה של פרא האדם מבורנאו, עבודה כאמן שבה הציג קטע שבו קבר את עצמו חי, ובה הוצג בשם "הגופה המהלכת" ("The Living Corpse"), וכמו כן הופיע כליצן בקרקס האחים רינגלינג. חלק מחוויותיו אלו היו לו להשראה לאחר מכן בסרטיו.
הוא הופיע גם במופעי וודוויל כשחקן, קוסם ורקדן.
הכוכב של טוד בראונינג על מדרכות הוליווד הוא הכוכב האחרון בשורת מדרכת הכוכבים למעשה חותם את שורת הכוכבים הארוכה.
ראשית קריירת הקולנוע

בהמשך הקריירה, כאשר היה במאי במופע מעורב בניו יורק, הוא פגש את ד.וו גריפית', גם הוא בן לואיוויל. הוא החל לשחק בקולנוע יחד עם הקומיקאי צ'ארלס מאריי (Charles Murray) בסרטים של גריפית' ושל חברת ביוגרף (Biograph Company) - סרטי קומדיה על סליל בודד לבתי קולנוע מסוג ניקלודאון (סוג של בתי קולנוע זולים).
ב-1913 עזב גריפית' את חברת ביוגרף ועבר לקליפורניה. בראונינג הלך בעקבותיו והמשיך להופיע בסרטיו, כעת באולפני רילייאנס-מג'סטיק (Reliance-Majestic Studios). בין היתר הופיע כניצב בסרט המונומנטלי "אי-סובלנות", שנחשב יצירת מופת ואבן דרך בקולנוע. בתקופה זו החל לביים סרטים - הוא ביים 11 סרטים קצרים לאולפני רילייאנס-מג'סטיק. בין השנים 1913 עד 1919 בראונינג הופיע כשחקן בחמישים סרטי קולנוע בערך.
ביוני 1915 עבר תאונת דרכים, כשמכוניתו התנגשה במהירות גבוהה ברכבת נוסעת. עמו ברכב היו שחקני הקולנוע אלמר בות' (Elmer Booth) וג'ורג' סיגמן (George Siegmann). בות' נהרג במקום, וסיגמן ובראונינג נפצעו קשה; רגלו הימנית של בראונינג התרסקה ונשברה, ושיניו הקדמיות נפלו. במהלך ההחלמה מפציעותיו חיבר בראונינג תסריטים, ורק ב-1917 הוא חזר לעבודה פעילה על סרטים. אחותו של בות', מרגרט בות' (Margaret Booth), שהייתה לאחר מכן לעורכת מפורסמת ב-MGM, נטרה טינה לבראונינג עד יום מותה ולא סלחה לו על שהיה אחראי למות אחיה.
סרטים אילמים

סרט הבכורה של בראונינג באורך מלא היה Jim Bludso ("ג'ים בלודסו"; 1917), על קפטן של ספינת נהר המקריב את חייו כדי להציל את נוסעיו ממוות בשרפה. הסרט זכה להצלחה קופתית.
ב-1917 חזר בראונינג לניו יורק. הוא ביים שני סרטים באולפני מטרו, Peggy, the Will O' the Wisp ו-The Jury of Fate. בשניהם שיחקה מאבל טליאפרו (Mabel Taliaferro); בסרט השני היא שיחקה בתפקיד כפול, ושתי הדמויות שולבו בתמונה בעזרת טכניקת חשיפה כפולה שהייתה חדשנית לאותה תקופה. בראונינג חזר ב-1918 לקליפורניה והפיק שני סרטים נוספים לאולפני מטרו, The Eyes of Mystery ו-Revenge.
באביב 1918 עזב בראונינג את מטרו והצטרף לחברת בלוברד הפקות (Bluebird Productions), חברה-בת של אולפני יוניברסל, שם פגש את אירווינג תלברג. תלברג ציוות את בראונינג עם השחקן לון צ'ייני, והשניים שיתפו פעולה לראשונה בסרט The Wicked Darling‏ (1919), מלודרמה שבה צ'ייני גילם גנב שלוקח נערה משכונות העוני וכופה עליה להשתלב בעולם הפשע וייתכן שאף מדיח אותה לזנות. בראונינג וצ'ייני המשיכו לשתף פעולה, ובמהלך העשור החולף יצרו יחד עשרה סרטים.
בעקבות מות אביו נכנס בראונינג לדיכאון, שהוביל לאלכוהוליזם. הוא פוטר מאולפני יוניברסל ואשתו עזבה אותו. אך הוא התאושש, התפייס עם אשתו, וחתם על חוזה לבימוי סרט אחד באולפני גולדווין. הסרט שביים בראונינג באולפני גולדווין, The Day of Faith‏ (1923), זכה להצלחה מסוימת אם כי קטנה, אך החיה את הקריירה של בראונינג מחדש.
תלברג ציוות שוב את בראונינג לעבודה עם לון צ'ייני בסרט The Unholy Three ‏("שלושת הבלתי קדושים"; 1925), שמתאר את סיפורם של שלושה אמני קרקס שמתכננים מזימה לרמות אנשים עשירים ולגנוב מהם תכשיטים תוך שימוש בתחפושות. בסרט ניכרת החיבה שלה רכש בראונינג לקרקס, בתיאור האוהד של האנטי-גיבורים. הסרט נחל הצלחה גדולה מאוד, והוא אף חודש ב-1930, בסרט שבוים בידי ג'ק קונוויי והיה הסרט המדבר הראשון והיחיד בכיכובו של לון צ'ייני. בראונינג וצ'ייני החלו לאחר הסרט בסדרה של סרטים משותפים, שזכו לאהדת הקהל, לרבות The Blackbird ‏(1926) ו-The Road to Mandalay ‏(1926). בשנת 1927 יצא הסרט The Unknown ("הבלתי ידוע"), בכיכובו של צ'ייני בתפקיד משליך סכינים גידם ובכיכובה של ג'ואן קרופורד בתפקיד מושא אהבתו האובססיבית של צ'ייני, נערת מופעי קרנבל שלבושה-בקושי; הסרט נקרא תחילה Alonzo the Armless ("אלונזו הגידם") וניתן לראות בו כסרט מקדים ל"פריקס" - בכך שהוא עוסק במשולש אהבים של "פריק" המופיע בקרקס, יפהפייה ואיש שרירים. בשנת 1927 אף יצא הסרט London After Midnight ("לונדון לאחר חצות"), שהיווה את התנסותו הראשונה של בראונינג בז'אנר סרטי הערפדים; זהו סרט אבוד מבוקש, שנעשים מאמצים לחפשו, בכיכובם של צ'ייני, קונרד נייג'ל ומרסלין דיי. העותק האחרון של London After Midnight נשרף בשרפה שפרצה באולפני MGM ב-1967. ב-2002 הפיק ריק שמידלין (Rick Schmidlin) שחזור של צילומי הסרט בעבור Turner Classic Movies. הסרט האחרון שבו שיתפו בראונינג וצ'ייני פעולה היה Where East is East‏ (1929), שממנו שרדו רק חלקים מסוימים. הסרט המדבר הראשון בבימויו של בראונינג היה The Thirteenth Chair ("הכיסא השלושה עשר"; 1929), בכיכובו של בלה לוגוסי; הסרט הופץ גם בגרסה אילמת.
סרטים מדברים

לאחר מותו של צ'ייני בשנת 1930, חתם שוב בראונינג על חוזה באולפני יוניברסל בהם עבד בעבר, לבימוי הסרט "דרקולה" (1931). אף על פי שבראונינג רצה ללהק לתפקיד הראשי של הרוזן דרקולה שחקן אירופאי אלמוני, שלרוב לא ינכח בסצנות אלא כישות מאיימת המאפילה על ההתרחשויות, לוהק לבסוף בלה לוגוסי בעקבות אילוצי תקציב והתערבות האולפנים, וננקטה גישה ישירה יותר בבניית העלילה. אף על פי שכיום נחשב הסרט לקלאסיקה, באותה תקופה יוניברסל לא היו מרוצים מהתוצאה, והעדיפו את גרסת הסרט שצולמה בשפה הספרדית על אותו סט בשעות הלילה. עם זאת, הסרט עצמו היה להצלחה מסחרית גדולה.
לאחר שביים את סרט המלודרמה Iron Man שעסק באיגרוף, החל בראונינג לעבוד על הסרט "פריקס" (Freaks; ‏1932) באולפני MGM, לצד המפיק אירווינג תלברג. הסרט התבסס על הסיפור הקצר "דורבנות" מאת טוד רובינס, תסריטאי הסרט The Unholy Three, ועסק במשולש אהבים בין גמד עשיר, לוליינית יפה וחמדנית ואהובהּ איש השרירים; הלוליינית מתחתנת עם הגמד ומנסה להרעיל אותו כדי לרשת את הונו הרב, אך הגמד וחבריו ה"פריקים" בקרקס מגלים את המזימה ונוקמים בה. הסרט, שבו הופיעו "פריקים" אמיתיים ממופעי שוליים, ספג ביקורת קשה, גם לאחר שנערך והוסרו ממנו סצנות בוטות, והוא היה לכישלון קופתי חרוץ. הסרט חיבל בקריירה של בראונינג, שלא המשיך ליצור סרטים רבים לאחריו.
בראונינג לא הצליח לקבל ממנהלי MGM, בהם היה חתום, אישורים לפרויקטים שרצה לביים. לאחר שביים את הדרמה Fast Workers ב-1933 בכיכובו של ג'ון גילברט, שהיה אף הוא במעמד לא טוב באולפני MGM, אושר לבראונינג לביים גרסה מחודשת לסרט London After Midnight, ששמה המקורי היה Vampires of Prague ("ערפדי פראג"), אך לבסוף נקראה Mark of the Vampire‏ (1935). בגרסה מחודשת זו התחלקו תפקידיו של לון צ'ייני בסרט המקורי בין ליונל ברימור ובין בלה לוגוסי (שהציג פרודיה על תדמית הערפד שלו מאז הסרט "דרקולה").
לאחר מכן ביים בראונינג את סרט האימה The Devil-Doll ("בובה-שטן"; 1936), ששמו המקורי היה The Witch of Timbuctoo ("המכשפה מטימבקטו"). את התסריט לסרט חיבר בראונינג, ושיחק בו ליונל ברימור בתפקיד אסיר נמלט שבורח מכלא על אי, ונוקם באנשים שהביאו לכליאתו בעזרת "בובות" אנושיות, שהן למעשה אנשים מכווצים לגודל בובה שאותם בראונינג מהפנט בעזרת יכולותיו הקסומות. סרטו האחרון של בראונינג היה סרט המסתורין Miracles for Sale ("נסים למכירה"; 1939), שעסק ברצח.
לקריאה נוספת

David J. Skal and Elias Savada, Dark Carnival (1995) ISBN 0-385-47406-7.‎
החץ הירוק

| --- | --- |

החץ הירוק, כפי שהופיע על עטיפת חוברת Green Arrow Vol.4 #1, אמנות מאת מאורו קסיולי.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  גרסת תור הזהב: More Fun Comics #73 (נובמבר 1941) גרסת תור הכסף: Adventure Comics #250 (יולי 1958) גרסת ה-52 החדשים: Green Arrow Vol.5 #1 (נובמבר 2011) גרסת הלידה מחדש: Green Arrow Vol.6 #25 (אוגוסט 2017)
 הופעה אחרונה:  גרסת תור הזהב: Crisis on Infinite Earths #12 (מרץ 1986)
 יוצרים:  מורט ויזינגר ג'ורג' פאפ
 גילום הדמות:  ג'סטין הארטלי ("סמולוויל") סטיבן אמל (יקום החץ)
 דיבוב:  סטיבן אמל ("ויקסן")
 מידע
 שם אמיתי:  אוליבר קווין
 כינויים:  הקשת הלוחם, קשת הברקת
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  יזם, פוליטיקאי, אמן לחימה, castaway, לוחם צדק, קשת, פעיל חברתי, גיבור-על, hermit
 נטייה:  טוב
 כוחות:  ללא כוחות-על קשת מיומן, משתמש במגוון רחב של חיצי תכסיס, אמן לחימה, סייף ואתלט אומן.
 כלי נשק:  חץ וקשת עם מגוון חיצי תכסיס
 חבר בקבוצה:  ליגת הצדק אאוטסיידרס צוות חץ תעשיות קווין
 חבר לשעבר בקבוצה:  חיל הפקחים השחורים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סטאר סיטי 
 דמויות קשורות
 משפחה:  רוברט הנרי ומוירה קווין (הורים, מתים) קונור הוק (בן) רוברט קווין (בן) רוי הרפר (בן מאומץ) דיינה לאנס (אישה)   ת'יאה קווין (אחות)
 אויבים:  הרוזן ורטיגו
 
החץ הירוק (באנגלית: Green Arrow) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות קומיקס בהוצאת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת More Fun Comics #73 מנובמבר 1941, בכתיבתו של מורט ויזינגר ובאיורו של ג'ורג' פאפ. זהותו הסודית היא אוליבר קווין, מיליונר וראש עיר לשעבר של סטאר סיטי הבדיונית. החץ הירוק הוא קשת ללא יכולות על-אנושיות האופייניות לגיבור-על אשר מתלבש בדומה לרובין הוד, ויוצר לעצמו חיצי תכסיס בעלי מגוון שימושים כמו חיצי דבק, חיצי רשת, חיצים מתפוצצים, חיצי פצצות זמן, חיצי תפיסה, חיצים לכיבוי אש, חיצי הבזק, חיצי גז מדמיע, חיצי הקפאה, חיצים מקליטים, חיצי כפפת אגרוף ואפילו חץ קריפטונייט.
דמותו נוצרה בתחילה כאנלוגיה לדמותו האפלה של באטמן, והתפתחה בהמשך כדמות ליברלית השונה מאוד מדמותו של האביר האפל. במשך 25 השנים הראשונות לקיומו, החץ הירוק לא היה דמות חשובה במיוחד. אולם, בשנות ה-60, הכותב דניס אוניל בחר לפשוט את הדמות מהונה הרב ולהפכה לצלבן רחוב עבור מעמד הפועלים וחסרי המזל. בשנות ה-70, הוא צוות לגרין לנטרן שומר החוק במיני סדרה מהפכנית וטעונה במסרים חברתיים. מאז, דמותו הפכה לפופולרית, וכותבים רבים נקטו בגישה אורבנית ומחוספסת בבואם לכתוב על הדמות. הדמות נהרגה בשנות ה-90 והוחלפה בידי בנו, קונור הוק, אך דמותו לא הייתה פופולרית כאביו, ואוליבר קווין הוחזר לחיים במיני סדרה "החץ הירוק: אשפת חיצים" משנת 2001.
דמותו של החץ הירוק לא הייתה דומיננטית במדיות אחרות נוסף לקומיקס. כל זה השתנה בסדרות וסרטי האנימציה של שנות ה-2000 - ליגת הצדק ללא גבולות, הבאטמן, "ליגת הצדק: המשבר בשני העולמות" ו-DC Showcase: Green Arrow, סרטון אנימציה קצר המתמקד על דמותו. החץ הירוק הופיע כדמות מרכזית בסדרת הטלוויזיה סמולוויל החל מעונתה השישית, ונכון להיום הוא מככב בסדרת לייב אקשן בשם "החץ", המשודרת ברשת The CW.
דמותו של החץ הירוק מדורגת במקום ה-30 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
היסטוריה פרסומית > התחלות, 1941 - 1968

| --- | --- |
 :  ראו גם – תור הזהב של הקומיקס, תור הכסף של הקומיקס
החץ הירוק ושותפו הצעיר ספידי הופיעו לראשונה בחוברת More Fun Comics #73 (נובמבר 1941) באיורו של ג'ורג' פאפ. הכותב מורט ויזינגר קיבל השראה לדמותו של החץ הירוק לא רק מרובין הוד, אלא גם מסרטוני טלוויזיה קצרים משנת 1940 בשם "הקשת הירוק", בהתבסס על נובלה מאת אדגר ואלאס. הוא עיצב את הרעיון לדמות של קשת גיבור-על בעל אפיונים זהים לדמותו של באטמן. אפיונים אלה כללו את הוספת דמותו של ספידי, מכונית החץ ומטוס החץ, שימוש במערת החץ כמפקדה, האלטר אגו שלו כמיליונר נהנתן, השימוש בזרקור חץ על-מנת להזעיק אותו, ויריב מושבע בעל פני ליצן, בדומה ליריבו של באטמן הג'וקר.
דמות נוספת שנוצרה בידי ויזינגר, אקווהמן, הופיעה לראשונה בחוברת זו, ושתי דמויות אלו הופיעו זו לצד זו בסדרת הכותרים עד לאמצע שנות ה-40, ולאחר מכן בכותרי Adventure Comics משנים 1946–1960. בנוסף, החץ הירוק וספידי הופיעו בחוברות שונות של World's Finest Comics עד לחוברת מספר 140 (1964). עלילות החץ הירוק וספידי היו גם אחד מחמישה סיפורים שקודמו בחוברות Leading Books - מהסיפורים הראשונים בהם התאגדו יחדיו גיבורי-על.
החץ הירוק היה בין המעטות שבדמויות DC ששרדו אחרי תור הזהב של הקומיקס. אורך החיים של הדמות נבע מהשפעתו הגדולה של ויזינגר, ששמר את החץ הירוק ואת אקווהמן כגיבורים שוליים בסדרת כותרי סופרבוי, בתחילה ב-More Fun Comics ולאחר מכן ב-Adventure Comics. הופעתם המשותפת של החץ הירוק וספידי זכתה גם להרצה קצרה בשנת 1958 תחת כתיבתם של דיק ודייב ווד ואיורו של ג'ק קירבי.
היסטוריה פרסומית > ציידי הקשת הארוכה - הרצתו של מייק גרל ומעבר

| --- | --- |
 :  ראו גם – העידן המודרני של הקומיקס
בשנת 1987, DC קומיקס הריצו את דמותו של החץ הירוק בסדרת חוברות המיועדות לקהל בוגר יותר, שהחלה עם המיני סדרה "החץ הירוק: ציידי הקשת הארוכה", בכתיבתו ובאיורו של מייק גרל. במהדורה מוגבלת זו של שלוש חוברות, הרפתקה רגילה נגד קבוצת מבריחי סמים מסתיימת בטרגדיה כאשר הקנרית השחורה נתפסת ועוברת עינויים אלימים. כתגובה, החץ הירוק רוצח את תוקפיה של חברתו. המיני סדרה מציגה גם את דמותה המסתורית של שאדו, קשתית יפנית, שמשפחתה סבלה במתקני כליאה במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחת עטו של גרל, החץ הירוק נוטש את חיצי התכסיס המוכרים שלו ועובר מסטאר סיטי לסיאטל, וושינגטון. טון הרפתקאותיו הופך לאורבני, אלים ומחוספס יותר, כיאה לליין החוברות הבוגר, כאשר החץ הירוק משתמש לעיתים תכופות בכוח קטלני נגד אויביו. גרל כתב את 80 החוברות הראשונות, הוריד מערכי גיבור-העל המוכרים ובודד אותו מיתר יקום DC. החץ הירוק נטש את מסכתו, והקנרית השחורה איבדה את יכולתה לצרוח את הצרחה העל-קולית שלה. בשעה שמהדורות קרוסאובר מוגבלות הופקו כדי לאפשר לכותבים אחרים להשתמש בחץ הירוק (כמו דניס אוניל, אשר כתב בחוברות באטמן ו"השאלה"), גרל בכוונה ניתק את כל הקשרים בין גיבורי-העל לחץ הירוק, והדבר הורגש כאשר הופיעו מספר דמויות אחרות - כמו גרין לנטרן או שר המלחמה (יצירתו של גרל) - בבגדי רחוב תחת שמם האזרחי ושם הכינוי "החץ הירוק" לא הוזכר אפילו פעם אחת.
במקום קהילת גיבורי-העל, גרל יצר דמויות משנה משלו. בנוסף לשאדו, גרל הציג את סגן משטרת סיאטל ג'ים קמרון, הנגעל מפעולותיו של החץ הירוק, שלקח את החוק לידיו ואף הרג פושעים; את סוכן ה-CIA שסרח גרג אוסבורן, שהחל לעקוב אחר פעולותיו של קווין; ושכיר החרב אדי פיירס, שהופיע בתחילה כיריב אך בהמשך לבן-ברית בעל כורחו לאחר שקווין נאלץ לעזוב את סיאטל כשהואשם בעזרה לטרוריסטים. הרצתו של גרל הסתיימה בחוברת Green Arrow #80, מעט לאחר שדיינה זרקה את אוליבר.
בתקופה זו, הדמות הוגדרה מחדש במיני סדרה בת ארבע חוברות משנת 1992, Green Arrow: The Wonder Year. גרל תיאר את אוליבר קווין כמחפש אחר ריגושים לאחר שירש את עסק משפחתו בגיל צעיר. הוא משתנה לאחר שהיה זמנית על אי בודד, ומחליט לקחת על עצמו את הלחימה בפשע כאמצעי למרוד נגד אחריותו. במהלך הרפתקתו הראשונה בסטאר סיטי, הוא פוגש באהבה ישנה בשם בריאנה סטון, מכרה מימי המכללה בעלת דעות קיצוניות. הרצתו של גרל גם קיבעה את משיכתו של קווין לנשים מסוכנות.
כשגרל עזב את הסדרה, חברת DC החזירה את החץ הירוק כמעט מיידית להמשכיות יקומה הרגיל. סדרת החוברות הוסרה מתוך הליין הבוגר, והחץ הירוק הופיע בהופעות אורח בסדרות אחרות כמו Green Lantern Vol.3 #47, שבה אוליבר מסייע לג'ורדן בהצלתה של חברתו קרול פריס ומשפחתה מידי אויבו של הגרין לנטרן, וכן בשעת אפס: משבר בזמן של שנת 1994, שבו קווין נאלץ לירות בחברו משכבר ימים ברגע קריטי. כעת כשדמותו של החץ הירוק קובעה חזרה ליקום DC, דמותו של קונור הוק הוצגה והתגלתה כבנו האובד של אוליבר קווין.
בחוברות מספר 100 - 101, לקראת אירועי הלילה האחרון, החץ הירוק נענה לבקשת הסוכנות לביטחון לאומי להסתנן לשורות ארגון טרור אקולוגי ומקריב את חייו כדי למנוע מהארגון לפוצץ פצצה אשר תשמיד את העיר מטרופוליס. האירוע איפשר לכותבים לרענן מעט את המצב הקיים ולהפוך את קונור הוק למחליפו.
היסטוריה פרסומית > סמית', הסטר ופארקס/מלצר, 2000 - 2004

בשנת 2000, החץ הירוק חוזר לחיים בכרך שלישי של סדרת החוברות, בקשת הסיפור "אשפת חיצים", בכתיבתו של קווין סמית' ובאיורם של פיל הסטר ואנדי פארקס, אשר המשיכו את קו עלילת "הלילה האחרון" והחזירו את אוליבר קווין לחיים בידי האל ג'ורדן, שבאותה עת השתלט עליו פאראלקס, אך אינו זוכר את אירועי "ציידי הקשת הארוכה" או את האירועים שקרו עד לרגע מותו. בשיאו של הסיפור, נשמתו של קווין יורדת מגן עדן (כפילו הארצי של קווין לא מכיל נשמה) ועוזרת לבנו קונור הוק להילחם בשדים. קווין מוצא את עצמו עשיר בשנית, ואף לוקח תחת חסותו שותפה חדשה בדמותה של מיה דירדן, שנוטלת את זהות ספידי.
קשת סיפור נוספת הביאה לניסיונו של הרוצח הסדרתי בעל כוחות-העל אונומטופיה לתבוע את חייו של קונור הוק. סמית' עזב את הכותר, ואת מקומו לקח בראד מלצר, שכתב בהמשך את משבר זהות - בו החץ הירוק הוא בין הדמויות המרכזיות.
קשת הסיפור היחידה שבכתיבתו של מלצר הביאה לאיחודם של אוליבר קווין ורוי הרפר, שותפו לשעבר, במסעם לרוחבי המדינה לאסוף מזכרות ישנות של קווין - בין היתר גם טבעת כוח רזרבית שהאל ג'ורדן הפקיד בידיו למשמר. הסיפור מגלה גם שאוליבר ידע כל אותה עת שקונור הוק הוא בנו, וכי נכח בזמן לידתו, אך הוא נטש אותו ואת אמו כי פחד ממחויבותו כהורה. סיפורו של מלצר המשיך לתוך גרין לנטרן: לידה מחדש, שבו קווין מנסה להשתמש בטבעת הכוח. בתקופה זו, הדמות הופיעה בכותרים אחרים כמו ליגת הצדק ו"אליטת ליגת הצדק".
היסטוריה פרסומית > ג'וד ויניק, 2004 - 2008

ג'וד ויניק לקח את מושכות מלאכת הכתיבה בשנת 2004 והציג את מרלין הקשת האפל, אמן הלחימה קונסטנטין דרייקון ואת דניאל "החומה" בריקוול לתוך אסופת נבלי-העל של החץ הירוק, שכללו עד עתה את הרוזן ורטיגו ואת אונומטופיה. נבלי-על אחרים של יקום DC הופיעו בהופעות אורח, כמו איש החידות.
המיני סדרה "החץ הירוק: שנה ראשונה" משנת 2006 השתמשה במספר אלמנטים קודמים שנכתבו על הדמות בבואה להציג סיפור מקור משוכתב ועדכני. לפי סיפור מקור זה, אוליבר קווין הוא אקטיביסט עשיר אשר מחפש אחר ריגושים ומותקף, מושלך מעל סיפון הספינה ונשטף לאי בודד, שם הוא עד להתרחשותו של מבצע הברחות ולתנאי העבדות בהם מוחזקים תושבי האי. לאחר שהוא ממוטט את מבצע ההברחות, הוא חוזר לציוויליזציה כאדם שונה. הוא מציין בסוף הסיפור כי המתרחש על האי נועד לחפות כנראה על מה שבאמת קרה, ובכך הוא מתייחס לסיפור המקור הראשון על הדמות, כמו גם לגרסתו של מייק גרל.
שנה זו ראתה את הכותר קופץ "שנה מאוחר יותר" לאחר אירועי המשבר האינסופי. קווין הוא כעת מיליונר וראש העיר סטאר סיטי. הוא ממשיך במאבקו למען הצדק גם ברחובות וגם במערכת הפוליטית. הוא עוטה תלבושת חדשה, מעין שילוב של גרסת ניל אדמס הקלאסית וזו של מייק גרל מ"ציידי הקשת הארוכה". בפלאשבקים, מתגלה כי קווין נפצע במהלך המשבר האינסופי, והוא מנצל את זמן החלמתו כדי להתאמן עם סנסיי בשם נאטאס, שאימן בעבר את דת'סטרוק. הכרך השלישי הסתיים בחוברת מספר 75 (יוני 2007), כשקווין התפטר מתפקידו כראש עיר והציע נישואים לקנרית השחורה.
היסטוריה פרסומית > החץ הירוק / הקנרית השחורה

עם סופו של הכרך השלישי, חברת DC פרסמה מיני סדרה דו-חודשית בת ארבעה חלקים של הקנרית השחורה, שבסופה היא נענית להצעתו, וכן לפרסומן של שלוש מהדורות מוגבלות הקשורות אחת בשנייה אודות חתונתם (The Black Canary Wedding Planner, ‏JLA Wedding Special ו-The Green Arrow\Black Canary Wedding Special), ואשר הובילו לספירה לאחור לקראת המשבר האחרון של שנת 2008 ולהמשך הרצת החוברות המצוותות את החץ הירוק עם הקנרית השחורה. בסיומו של ספיישל החתונה. הקנרית השחורה נאלצת להרוג את החץ הירוק לאחר שזה משתגע ותוקף אותה. מתגלה כי החץ הירוק חי וקיים, וכי זה שנהרג הוא מתחזה. החץ הירוק האמיתי מוחזק בשביה של גראני גודנס, והקנרית השחורה, קונור ומיה יוצאים להצלתו. בדרכם חזרה לחוף מבטחים, קונור נפגע מכדור תועה שכוון לאוליבר, ומצבו מוגדר כצמח. בזמן החלמתו של קונור, אוליבר ודיינה מתחתנים באופן רשמי (היות ש"חתונתם" לא באמת מומשה), חוזרים לביתם ומוצאים שקונור נחטף. סיפור זה מוביל לקשת סיפור נוספת המביאה את הצלתו של קונור מידיו של זר מסתורי. הוא מתרפא לחלוטין הודות לניסויו של דוקטור סיבאנה.
היסטוריה פרסומית > זעקה לצדק / הלילה האפל ביותר

במהלך הלילה האפל ביותר, אוליבר הופך לפקח שחור ומתקיף את בני בריתו. בקרב נגד בנו קונור, קונור מתוודה כי מעולם לא סלח לאביו. הנבל פרומתאוס משמיד את סטאר סיטי ובסופו של דבר נהרג בידי החץ הירוק בחשאי. עקב כך, מתגלה כי החץ הירוק צד באופן אובססיבי אחר נבלי-על. הוא מבין כי עבר את הגבול ומסגיר את עצמו, והקנרית השחורה מחזירה לו את הטבעת ומכריזה כי נישואיהם נגמרו. אוליבר קווין נמצא לא אשם, אך מגורש משרידי העיר סטאר סיטי.
היסטוריה פרסומית > היום הבהיר ביותר

כאשר טבעת הכוח הלבנה הביאה את דדמן לחורבות העיר סטאר סיטי, יער עבות צומח לפתע בכוח האור הלבן של הטבעת. כעת כשהוא גורש מהעיר בעוון רצח פרומתאוס, החץ הירוק מתגורר בנבכי היער החדש ומנסה להגן על העיר ההרוסה. כתוצאה מהשתלטות עוינת, בעלים חדשים של תעשיות קווין מגיע על-מנת להשליט שלום ולבנות מחדש את העיר, כשברקע דמויות פוליטיות נרצחות ומערכת החוק מתפוררת. אותם בעלים מתיימר להכיר את אביו של אוליבר, וטוען כי הוא מנסה לשמר את ירושתה של משפחת קווין, בדרך בה אוליבר נכשל.
היסטוריה פרסומית > ה-52 החדשים

באתחול המחודש שנעשה ליקום DC בספטמבר 2011, כותרי החץ הירוק החלו בהרצה מחודשת, והדמות מנסה ללא הרף לאזן בין מאמציה ללכוד פושעים ברחבי העולם לבין שבירת החוקים בעצמה. בסדרת חוברות "הברדס האדום ופורעי החוק", רוי הרפר נזכר בימים בהם אוליבר קווין ניתק עמו את קשרי השותפות ביניהם, לקח ממנו את מניותיו בחברה, והשאיר אותו לבדו במערכה. הדבר הוביל כמעט להתאבדותו של רוי בעזרתו של קילר קרוק. רוי מתוודה שהוא גונב מחברתו של אוליבר כדי להשיג את חיצי התכסיס המשמשים להרפתקאותיו.
עיבודים למדיות אחרות > אנימציה

| סדרה | דיבוב | שנים |
| --- | --- | --- |
| סופר-חברים |  | 1973 |
| ליגת הצדק ללא גבולות | קין שרינר | 2004–2006 |
| הבאטמן | כריס הארדוויק | 2008 |
| באטמן: האמיצים והנועזים | ג'יימס ארנולד טיילור | 2008–2011 |
| DC Showcase: Green Arrow | ניל מקדונו | 2010 |
| ליגת הצדק - הדור הבא | אלן טודיק | 2010–2019 |
| באטמן: האביר האפל חוזר  חלק 2 | רובין אטקין דאונס | 2013 |
| DC Nation Shorts | ויל פרידל | 2011–2014 |
| ויקסן | סטיבן אמל | 2015 |
| ליגת הצדק בפעולה | כריס דיאמנטופולוס | 2017–2018 |
| סופר הירו גירלז | אדי פרינו | 2019 |
עיבודים למדיות אחרות > לייב אקשן > סמולוויל

החץ הירוק הופיע בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל" לראשונה בעונתה השישית בתפקיד משני וחוזר מהעונה השמינית.
עיבודים למדיות אחרות > לייב אקשן > החץ

באוקטובר 2012 החל שידורה של סדרה חדשה ברשת הטלוויזיה The CW שגיבורה הוא החץ הירוק. בסדרה זו, אוליבר קווין (סטיבן אמל) הוא בסוף שנות ה-20 לחייו. דיינה לורל לאנס (קייטי קאסידי) מופיעה אף היא, אם כי בתחילה לא בדמותה של הקנרית השחורה. אמו של קווין, מוירה, עדיין חיה בזמן ההווה, וקווין הצעיר חוזר לעיר סטארלינג סיטי לאחר שנחשב למת במשך חמש שנים. קולין דונל מגלם את חברו הטוב של קווין, טומי מרלין. בין האויבים בהם נתקל החץ הירוק נכללים דדשוט, דת'סטרוק, הקשת האפל, ורטיגו, ראס-אל-גול, קפטן בומרנג, קונסטנטין דרייקון, פיירפליי, טיגריס הארד, מלך השעונים, צ'יינה וייט, קופידון, בריק, כנופיית רויאל פלאש והציידת.
אמל מגלם את הדמות בהופעת אורח בסדרות הבת "הפלאש", ו"אגדות המחר". אמל דיבב את הדמות בסדרת הרשת המונפשת "ויקסן" של CW Seed, ובמשחק הווידאו Injustice: Gods Among Us.
ראו גם

הוקאיי - דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #30 - Green Arrow
↑  The Brave and the Bold #85, September 1969
↑  Retcon Retrospective #5: Green Lantern\Green Arrow: Snowbirds Don't Fly, March 24th 2010
↑  Red Hood and the Outlaws #3, January 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556691805171  LCCN: no2017006956   WorldCat (עם LCCN): no2017-006956 
עטיפת חוברת Green Arrow Vol.3 #60, אמנות מאת סקוט מק'דניאל