stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיל בליסטי בין-יבשתי
בצבאות העולם > ארצות הברית

אטלס SM-65
טיטן 1 SM-68
טיטן 2 SM-68B
SM-80 - Minuteman 1 - ראה מיניטמן
LGM-30F - Minuteman 2
LGM-30G - Minuteman 3 (בעברית:LGM-30 מיניטמן)
LGM-118A - Peacekeeper
Midgetman - עדיין לא בשימוש, משוגר ממשגר נייד.
UGM-27/A/B/C - Polaris - לשעבר טיל ים.
UGM-73 - Poseidon - כנ"ל.
Trident - נכנס לשירות בשנות ה-90', ומיועד להישאר בשרות עד שנת 2020.
בצבאות העולם > רוסיה

SS-6, SAPWOOD / סמיורקה / 8K71
SS-7, SADDLER / R-16
SS-8, SASIN / R9
SS-9, SCARP
SS-11, SEGO
SS-17, SPANKER
SS-18, SATAN / R-36M2 / Voevoda
SS-19, STILETTO
SS-24, SCALPEL / RT-23
SS-25, SICKLE / Topol
SS-27 Sickle B / Topol-M
RS-24, יארס
RSM-56, בולבה
בצבאות העולם > ישראל

יריחו 3
מערכות נגד

בעקבות פיתוח הטילים והתפוצה שלהם, הואץ פיתוח המערכות שנותנות מענה לטילים האלו – מערכות נגד טילים וטיל נגד טילים. מערכת האנטי-טילים הראשונה מוקמה בשנת 1970, במוצב אנטי-טילים בארצות הברית הנמצא בדקוטה הצפונית, והייתה פעילה בין 1975 ל-1976. ברית המועצות מיקמה את מערכת הטילים גאלוש מסביב למוסקבה בשנות ה-70.
ראו גם

פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה
הערות שוליים

↑  Anastasiia Malenko, Tom Balmforth (2024-11-21). "Russia launched intercontinental ballistic missile during attack on Ukraine, Kyiv says". Reuters. נבדק ב-2024-11-21.
↑  "Russia launched intercontinental ballistic missile during attack on Ukraine, Kyiv says". The Japan Times (באנגלית). 2024-11-21. נבדק ב-2024-11-21.
↑  סרטון התאר ארבעה סוגי טילים רוסיים וסדרה של ניסויים שביצעו, כולל נקודת השיגור ושדה הניסויים שלעברו בוצע הירי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119469191 (data)  LCCN: sh85067216  NARA: 10637865 
טיל ה Trident II משוגר מצוללת בים
מצבת ישראל

מצבת ישראל, המוזיאון המצרי בקהיר
מצבת ישראל או אסטלת ישראל (גם: מצבת מרנפתח או אסטלת מרנפתח) הוא כינוי שנתנו ארכאולוגים לאסטלת ניצחון מצרית של פרעה מרנפתח, בנו של רעמסס השני, בשובו מאחד ממסעות הכיבוש שלו בשנת 1208–1209 לפנה"ס. המצבה מתארת בעיקר את מערכות מרנפתח בלוב. את שמה "מצבת ישראל" קיבלה המצבה מתוך תיאור קצר של מסע בכנען ובחת, ובו אזכור השם אִי-סִי-רִי-אַר, שזוהה על ידי החוקרים כ"ישראל", שכן בכתב המצרי אין הבחנה בין ר ל-ל. אם הזיהוי נכון, זהו האזכור החוץ מקראי הקדום ביותר לשם זה.
המצבה התגלתה בשנת 1896 על ידי משלחת ארכאולוגית בראשותו של הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, בקבר פרעה מרנפתח שבמקדש תבאי. גובהה עומד על כ-318 ס"מ ורוחבה 163 ס"מ. היא מוצגת כיום במוזיאון המצרי הלאומי שבקהיר, והעתק ממנה מוצב בכּרנךּ.
גילוי המצבה

בתחילת שנת 1896 היו פיטרי וצִוותו עסוקים בחפירות במקדש באזור זיכיון החפירה שלהם בלוקסור. המקדש שכן מצפון למקדש הקבורה של אמנחותפ השלישי. על גבי לבני המקדש שהם חפרו הופיע רק שמו של אמנחותפ השלישי, עובדה שהפתיעה את החוקרים, שכן לא נראה לארכאולוגים שלמלך אחד יש שני מקדשי קבורה. כאשר המשיך פיטרי בחפירה נפתרה התעלומה: התברר שהמקדש נבנה על ידי פרעה מרנפתח, בנו ויורשו של רעמסס השני. התברר שכמעט כל המקדש שבנה מרנפתח נבנה מאבני בניין בשימוש משני שנלקחו ממקדשו של אמנחותפ השלישי. בתוך המקדש נמצא פסל של מרנפתח. זה היה הדיוקן הראשון של מרנפתח שנמצא. בנוסף נמצאו ליד פסלו של מרנפתח שתי אסטלות מפוארות, שהיו מופנות לכיוון הקיר. אחת מהן, מגולפת יפה, מראה את אמנחותפ השלישי בעת קרב עם נוביה ואשור. האסטלה השנייה עשויה מאבן שחם שחורה בגובה של יותר משלושה מטרים – הגדולה ביותר שנמצאה עד אותו מועד. הטקסט שעל האסטלה מפאר את הישגי הבנייה של אמנחותפ השלישי, ומפאר את המקדש שבו הוצבו האסטלות בעבר. כאשר הצליחו להפוך את האסטלה לצדה השני, התגלתה כתובת המפארת את ניצחונו של מרנפתח על הלובים וגויי הים.
צוותו של פיטרי כלל בלשן גרמני בשם וילהלם שפיגלברג, שניגש מיד לתרגם את הכתובת. הוא הופתע למצוא תבנית של שם עם או שבט שנוצח על ידי מרנפתח, אשר הופיע בצורה הבאה :"I.si.ri.ar". היה זה פיטרי אשר קלט מיידית את משמעות השם ותרגמו לישראל. תגובתו של שפיגלברג הייתה: "האם לא יהיו הכמרים מרוצים?". בעת ארוחת הערב של המשלחת אמר פיטרי כי לדעתו תגלית זו תהיה הידועה ביותר מכל תגליותיו עד כה. זה היה הציון הראשון של השם "ישראל" בטקסט מצרי. כאשר הגיע המידע לעיתונות האנגלית הוא זכה מיד לפרסום בכותרות העיתונים.
תוכן וסגנון

שמחה רבה למצרים

שמחה סחפה את ערי טומרי

הם יספרו על הניצחונות אשר ניצח מרנפתח

חוטפ-חיר-מאת, בתחנו. עד מה אהוב

הוא השליט המנצח. עד מה גדול המלך

בין האלים. עד מה בר מזל הוא האדון המצווה,

יושב בנחת ומדבר, או הולך בדרך רחוקה.

כי אין פחד בלבות האנשים. ערי המבצר

ללא משמר. הבארות פתוחים אלה שעל החומות

שזופים משמש המושלים שבו לארץ באומרם שלום.

אין אחד אשר ירים ראשו בין תשע הקשתות 

נרפתה תחנו, שקטה חת.

נבוזה כנען בכל רע.

לוקחה אשקלון 

נלכדה גזר, ינועם הייתה כלא הייתה.

ישראל הושם אין זרע לו.

חור הייתה כאלמנה למצרים

בכל הארצות שלום.

כל אשר ינדוד רותק

על ידי מלך מצרים העליונה והתחתונה מרנפתח
במצבה נזכרים גבולות הממלכה המצרית כולה, וכן, הישגים צבאיים נוספים. כמו כן, מופיע האזכור הקדום ביותר של השם ישראל. במשפט: ישראל הוּשָׁם (מהמילה שממה – חוסל) אין זרע לו. בהתייחסו לכיבושיו בכנען, מזכיר מרנפתח את היישובים הדרומיים אשקלון וגזר וכן מקום בשם ינועם (מיקום העיר לא ברור).
סגנונה המילולי הוא ברובו פרוזי, אולם סופו פואטי, בדומה לשאר מצבות הממלכה החדשה.
משמעות המצבה

למצבה יש חשיבות רבה, בכך שהיא מזכירה את השם "ישראל" ושמות של מקומות בדרום ארץ ישראל. לגבי תוכנה – אמינות מסעו הצבאי של מרנפתח לכנען מוטלת בספק, בעיקר לאור השוואתה למקורות האשוריים בני אותה תקופה. תיאור המסע אינו מתיישב עם המצב הגאופוליטי ששרר באזור אחרי קרב קדש עם החתים, כפי שעולה ממקורות אחרים. אף על-פי-כן, גזר אכן חרבה בימיו של מרנפתח, כפי שמתואר באסטלה, עניין שהוביל היסטוריונים להאמין כי מרנפתח יצא לדכא מרד אזורי.[דרוש מקור][מפני ש...]
הכתובת מלמדת, לדעת רוב החוקרים, כי בימיו של מרנפתח התקיימה בכנען ישות בשם ישראל, אולם לא כישות מדינית אלא כשבט או קבוצה אתנית; זאת, משום שלמונח "אִיסִרִיאַר" מלווה המגדיר הלשוני (סימן בכתב החרטומים – הירוגליף – המופיע אחרי מילה לא-מוכרת או רב-משמעית) המסמן עם זר או קבוצת אנשים זרה, אולם נעדר ממנו המגדיר הלשוני המסמן ארץ או ממלכה. לשם השוואה השם "לוב" המופיע בסמיכות, נלווה לו הן מגדיר לעם זר והן מגדיר לארץ זרה. כך גם המגדיר הלשוני המופיע אחרי שמות אחרים באסטלה – גזר, אשקלון וינועם – הוא המגדיר המציין עיר או ארץ זרה. לאור זאת נראה כי העם המכונה "ישראל" לא היה מזוהה עם חבל ארץ מסוים בעת כתיבת האסטלה. פרופ' דונלד רדפורד מזהה את "אִיסִרִיאַר" עם שבטי השאסו שהוזכרו בכרוניקות דומות המתארות מסעות מלחמה של מלכי מצרים קודמים, כמו סתי הראשון או רעמסס השני.
פרעה מרנפתח מתפאר בכך שהצליח להכחיד את ישראל, אולם מכתובות מאוחרות יותר אנו למדים על קיומה של ישות בשם ישראל – בין היתר במונולית מכורח ובמצבת מישע, המתוארכים ל-300 שנה מאוחר יותר, לתקופתו של אחאב ובית עמרי, במאה ה-9 לפנה"ס. משום כך ברור שהאמירה ”ישראל הושם – זרע אין לו” היא התפארות מוגזמת החסרה כל ביסוס עובדתי (בהנחה שאותה ישות "אִיסִרִיאַר" מכוונת ל"ישראל"). התפארות מוגזמת, לפעמים אפילו חסרת בסיס, בהתייחס להישגיו הצבאיים של מלך, אינה דבר נדיר בטקסטים מצריים עתיקים. לפיכך, ייתכן שכותב האסטלה שיקר כדי להאדיר את שמו של המלך.[דרוש מקור][מפני ש...]
עם זאת, כיוון שהשם האמור כתוב בכתב חרטומים בתעתיק פונטי מקורב, היו חוקרים שהעלו השערה שמא המצבה מתייחסת לעם אחר בעל שם דומה, למשל עם שחי ביזרעאל ונקרא על-שם המקום.[דרוש מקור][מפני ש...]
מזמור ס"ח בתהילים

חוקר המקרא ישראל קנוהל מזהה בפרק ס"ח בתהילים את ההד המקראי ל'מלחמת ישראל-מצרים הראשונה' הנזכרת במצבת מרנפתח וטוען כי "לא זו בלבד שהוא קורע לנו צוהר לפרשייה נשכחת מראשית קורותיו של ישראל, אלא שיש בו כדי להאיר באור חדש את עולמם הדתי של אבות אבותינו ולהראות עד כמה רדיקלית וייחודית הייתה אמונתם כבר בתקופה שבה רק החלו את דרכם כעם על במת ההיסטוריה". חוקרי מקרא רבים פירשו את המזמור כמתייחס לאירועים אחרים.
ראו גם

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
ארכאולוגיה מקראית
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
אזכורים נוספים לממלכת ישראל:
מצבת מישע
המונולית מכורח
כתובת תל דן
הערות שוליים

↑  ואילו לדעת החוקר חיים בר-דרומא, אין להחליף במצבה שבנדון אות ר' באות ל', וכי השם המופיע בה אינו ישראל אלא שעיר; ראו בספרו 'וזה גבול הארץ', הוצאת "באר" בסיוע מוסד הרב קוק, תשי"ח-1958, עמוד 210
↑  האזכורים הבאים הם במונולית מכורח ובמצבת מישע, המתוארכים 300 שנים מאוחר יותר, תקופתו של אחאב מבית עמרי, מהמאה ה-9 לפנה"ס.
↑  Alessandro Bongioanni & Maria Croce (ed.), The Treasures of Ancient Egypt: From the Egyptian Museum in Cairo, Universe Publishing, a division of Ruzzoli Publications Inc., 2003. p.186
↑  Margaret S. Drower, Flinders Petrie: A Life in Archaeology, Madison, Wis. University of Wisconsin Press, 1995, p.220-221
1 2  Margaret S. Drower,  Flinders Petrie: a life in archaeology Madison, Wis. University of Wisconsin Press, 1995 p. 221
↑  F. Petrie, Temples of Thebes 1896, London, 1897. pls X-XIV
↑  יוחנן אהרוני ובנימין מזר מזהים את ינועם עם תל עובדיה, אנסון רייני עם תל-שיהאב שעל גבול ירדן-סוריה, ויליאם אולברייט עם תל אַ-נַעְמֶה שבעמק החולה.
↑  Donald B. Redford, Egypt, Canaan, and Israel in Ancient Times, Princeton University Press, 1992, p. 275
↑  Bryant G. Wood,‏ What has archaeology taught us about the origins of Israel?‎, באתר ChristianAnswers.net,‏ 1995
↑  ישראל קנוהל, מלחמת ישראל-מצרים הראשונה: פרק עלום בהיסטוריה המקראית, תכלת, מס' 39, אביב התש"ע, 2010, עמ' 56-76
↑  מ. ד. קאסוטו, תהלים סח, ספרות מקראית וספרות כנענית, כרך א', הוצאת ספרים על שם י“ל מאגנס, תשל"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165384622 (data)  VIAF: 293661441   WorldCat (עם VIAF): 293661441 
החלק בו מוזכר ישראל
בית גרשם שלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  גרשם שלום 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1930
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־30 של המאה ה־20 
 חומרי בנייה:  בטון 
 אדריכל:  לוטה כהן 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 
 קואורדינטות:  31°46′31″N 35°12′44″E﻿ / ﻿31.77527778°N 35.21222222°E﻿ / 31.77527778; 35.21222222
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית גרשם שלום(למפת ירושלים רגילה) בית גרשם שלום(למפת הרי ירושלים רגילה) בית גרשם שלום(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית גרשם שלום
 
בית האחיות כהן הידוע גם כבית גרשם שלום, על שם הדייר הידוע שהתגורר בו, נמצא ברחוב אברבנאל 28, בשכונת רחביה בירושלים.
אוסף הספרים בבית

במהלך השנים אסף שלום בביתו שברח' אברבנאל כ־25,000 ספרים. כמחצית האוסף היוותה ספרייתו בתורת הסוד היהודית, שנחשבת לאוסף הדפוסים הגדול ביותר בעולם בתחום זה. מרבית הספרים בתורת הסוד היהודית סודרו על גבי המדפים שהיו תלויים על הקיר שמאחורי שולחן עבודתו. הספרים שחיבר שלום סודרו במרכז הקיר. בחדר האורחים ובשאר חדרי הבית סודרו שאר הספרים שבמדעי הרוח הכלליים.
מספר שנים לאחר שנפטר, ובהתאם להוראות שהשאיר, הועברו אוסף הספרים וארכיונו האישי של שלום מהבית לבית הספרים הלאומי. אוסף הספרים סודר שם בשני אולמות קריאה נפרדים משאר ספרי הספרייה, וידוע בשם אוסף גרשם שלום.
לקריאה נוספת

גרשם שלום, מברלין לירושלים, אוטוביוגרפיה, ערך אברהם שפירא, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"ב-1982, עמ' 204 - 206, 215 - 216.
אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר", שכונת רחביה בירושלים, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשנ"ח-1998, עמ' 147 - 149.
סין-מובליט

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־19 לפנה״ס 
 פטירה:  1793 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
סין-מובליט היה מלך אמורי, המלך החמישי בשושלת הראשונה של מלכי בבל שהייתה שושלת אמורית. הוא היה אביו של המלך חמורבי. תקופת מלוכתו נמשכה 19 שנים, בין השנים 1812–1793 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה, או 1729-1748 לפי הכרונולוגיה הנמוכה. סין-אומבליט היה השליט הראשון על בבל שהכריז על עצמו כמלך העיר. הוא היה הראשון שהרחיב את שלטונה של בבל על ערי מדינה נוספות בדרום מסופוטמיה. בנו חמורבי הרחיב את גבולות הממלכה והפך אותה לאימפריה.
מלוכה

סין אובליט ירש את אביו אפיל-סין. לא נמצאו במחקר הארכאולוגי כתובות המציינות אותו ואת אביו. בתקופת שלטונו נשלט המרחב המסופוטמי על ידי מספר ממלכות עתיקות ובולטות: אשנונה באזור החידקל העליון, לרסה באזור הדלתה של הפרת והחידקל, ממזרח שכנה ממלכת עילם ובאזור הג'זירה מלך המלך האשורי שמשי אדד הראשון, שהקים ממלכה גדולה. בבל באותה עת הייתה עיר ממלכה מקומית.
בשנה ה-13 למלכותו, הדף את צבא העיר אור שפלשה לתחומה של בבל. בשנה ה-17 למלכותו כבש את העיר איסין, ששכנה מדרום-מזרח לבבל בתקופת מלכותו של דמיק-אילישו מלך איסין, אבל לאחר מכן איבד את שלטונו על איסין. במשך תקופת מלכותו הוא הצליח להתחזק, ביצר מספר ערים בתחום ממלכתו ובנה תעלות.
בעת עליית בנו חמורבי לשלטון, התרבות הבבלית צברה כבר בולטות מסוימת בקרב המעמדות המשכילים על פני תרבויות אחרות באזור. השלטון באזור כבר החל להתבסס תחת הגמוניה בבלית. ערי המדינה בורסיפה כיש, דילבת וסיפר היו תחת הגמוניה בבלית.
במקורות העתיקים מופיעה גם דמות אישה בשם אילטני (אנ'), ייתכן והייתה בתו של סין-מובליט ואחותו של חמורבי, או שהייתה בתו של שמשו-אילונה בנו של חמורבי.
הערות שוליים

↑  Babylonian Empire (Old Babylonian Period) / Dynasty I באתר historyfiles
↑  Iltani באתר Brooklyn Museum
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אפיל-סין  1830–1813 לפנה"ס | מלך ממלכי בבל   1793-1812 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה התיכונה | הבא: חמורבי 1792–1750 לפנה"ס |
תקשורת הספורט בישראל

שידור רדיו של משחק מליגת העל בכדורגל בתחנת רדיו חיפה; השידור מועבר מתא שידור בראש יציע העיתונאים באצטדיון סמי עופר והפרשנים בו הם כדורגלני העבר אלון חרזי, רפי אוסמו ואיציק אהרונוביץ' (משמאל לימין)
תקשורת ספורט עוסקת בספורט על ענפיו השונים, ובתחומים נוספים הנלווים לעיסוק הליבה כגון תרבות הספורט, כלכלה בספורט, רכילות ועוד.
בישראל פעלה תקשורת ספורט עוד לפני קום המדינה, עת הקדישה העיתונות העברית של היישוב עמודים לסיקור הספורט בישראל. זאת, לצד עיתוני ספורט שהיו מזוהים עם מרכזי הספורט המפלגתיים-תנועתיים ונדפסו באותה עת. עם הזמן, החלו חלק מהיומונים הנפוצים להדפיס מוסף לעיתון המוקדש כולו לסיקור הספורט. בהמשך, עם חדירתה של התקשורת האלקטרונית לישראל החל גם הרדיו בישראל לסקר את הספורט בישראל ולשדר תחרויות ספורט בשידורים חיים. הטלוויזיה בישראל מקדישה אף היא עוד מימי ראשיתה זמן שידור לסיקור חדשותי ולשידור תחרויות ספורט; מ-1990 משדר בישראל ערוץ הספורט, המקדיש את רוב שעות השידור בו ובערוצי הבת שלו לספורט הישראלי ובשנות האלפיים נפתחו לצידו ערוצי ספורט נוספים.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 התפתחה בישראל תקשורת ספורט ענפה המסקרת באמצעי תקשורת שונים בתקשורת הכתובה ובתקשורת האלקטרונית ענפי ספורט שונים בישראל ובשאר העולם. עם זאת, לאורך כל שנות קיומה עמדו בראש סיקור תקשורת הספורט בישראל הכדורגל והכדורסל, הנחשבים לענפי הספורט הפופולריים במדינה.
סיקור באמצעי התקשורת > בעיתונים

דיווחים ספורים ואקראיים בנושאי ספורט פורסמו בעיתונים העבריים בארץ ישראל עוד לפני מלחמת העולם הראשונה. הדיווחים כללו לרוב פרטים בסיסיים על אודות תחרות הספורט המסוקרת כמו תוצאתה והמקום שבו נערכה. לעיתים דיווח זה פורסם מספר ימים לאחר התחרות. המדור הראשון שהוקדש לספורט פורסם בשנת 1925 בעיתונו של איתמר בן-אב"י, "דואר היום", אף שהופעתו לא הייתה סדירה וקבועה. יומון ההסתדרות "דבר", שהחל לראות אור באותה שנה, התחיל מיד בפרסום מדור ספורט, עיתון "הארץ" עשה זאת שלוש שנים מאוחר יותר ו"על המשמר" החל לפרסם מיד עם הופעתו בשנת 1943 מדור ספורט מצומצם אך קבוע. כבר בשנים אלו סוקר הכדורגל בהרחבה רבה יותר מיתר ענפי הספורט.
מספר ניסיונות להוצאה לאור של עיתונים מיוחדים המוקדשים לספורט נראו עוד בטרם הוקמה מדינת ישראל, אולם אף לא אחד מהם לא האריך ימים: "המכבי" (בהוצאת מרכז מכבי, הופיע לסירוגין בשנים 1913–1937), "עֻזֵנוּ" (בהוצאת מרכז הפועל, החל כשבועון בשנת 1927 והפך בהדרגה ובהפסקות לדו-שבועון ולשנתון, עד שחדל מלהתפרסם ב-1948); "הספורט" (1930); "הד הספורט" (1932); "הספורט" (בהיעדר רישיון הוחלף שם העיתון בכל אחד מששת גיליונותיו ל"הד הספורט", "דבר הספורט", "ניב הספורט", "קול הספורט" ו"נתיב הספורט", 1940–1941); "ספורט השבוע" (1946 - 1948); "אספקלריה של ספורט" (1948 - 1946) וכן "קול הספורט" (1948).
מתחילת שנות החמישים פעלו בישראל עיתוני ספורט שהיו מזוהים בדרך כלל עם מרכזי הספורט המפלגתיים-תנועתיים השונים: "ספורט ישראל" עם מכבי (1954–1949), "ספורט לעם" (1952 - 1954) ו"גורן כידון" (1948–1951) עם הפועל, "הספורט הלאומי" עם בית"ר (1949 - 1951) ו"הד הספורט" (1965–1966).
בשנת 1954 הודפס לראשונה העיתון "חדשות הספורט", שהפך לעיתון הספורט הפופולרי בישראל. בשיאו נמכר בלמעלה מ-47,000 עותקים ביום. העיתון יצא לאור תחילה כשבועון ומ-1959 כיומון. העיתון הוקם על ידי 7 עורכי עיתונים בעלי ניסיון ששמו להם למטרה לייסד בישראל תקשורת ספורט ממוסדת ואובייקטיבית. בשל היותו חלוץ בתחומו, טבע העיתון מונחים חדשים בעברית בתחום הספורט ונורמות סיקור חדשות שכללו מתן ציונים לשחקנים כחלק מסיקור המשחק, תמונות מהמגרשים וסיקור ענפי ספורט נוספים פרט לכדורגל ולכדורסל. "חדשות הספורט" היה העיתון הראשון שהוקדש כל כולו לספורט ונמכר לציבור גם באמצעות מינויים.
במהלך שנות השמונים, כשהחל העיתון היומי הצעיר "חדשות" להקדיש את עמוד השער האחורי שלו לתחום הספורט, לראשונה בצירוף צילומי צבע, הורחבו מדורי הספורט היומיים בעיתונות הכללית ("מעריב", "ידיעות אחרונות" ובהמשך גם "הארץ"). תחרות זו הביאה לסגירתו של "חדשות הספורט" ב-1985. בין השנים 1996–2010 פעל הירחון "שם המשחק" שעסק בענפי הספורט השונים בדגש על הכדורגל וכלל מאה עמודי צבע בכל גיליון.
העיתונים הגדולים בישראל נוהגים להדפיס מוספים מיוחדים מדי שנה לקראת פתיחת עונות המשחקים בליגות הבכירות בכדורגל ובכדורסל. "ידיעות אחרונות" ו"מעריב" נוהגים לדווח בעמוד השער שלהם על אירועים בולטים מתחום הספורט ולהפנות להרחבה במדורי הספורט המצורפים לעיתון. במקרים חריגים, אירוע הספורט מסוקר בקונטרס החדשות עצמו.
נכון ל-2016 רק מוסף הספורט של ידיעות אחרונות מופץ כקונטרס נפרד. בישראל היום, מעריב השבוע והארץ מוסף הספורט מופיע בעמודים האחרונים של הקונטרס הראשי.
סיקור באמצעי התקשורת > בעיתונים > סיקור משחקים ותחרויות בולטות

הסיקור בעיתונים היומיים, בעיקר בענפי הכדורגל והכדורסל, כולל לצד דיווחי חדשות ספורט וסיקור משחקים גם כתבות נוספות, ונעשה לרוב באופן "פיקנטי". לדוגמה: בכתבות המסקרות משחקים מופיעה בכותרת הסיקור כותרת פיקנטית שכוללת לרוב משחק מילים, כגון "1–0 קטן" על ניצחון של מכבי חיפה על הפועל תל אביב משער של הכדורגלן יניב קטן. בעבר הסיקור כלל גם מתן ציונים לשחקנים, בחירת השחקן המצטיין של המשחק ובתקופה מסוימת אף מתן ציונים לקהלי האוהדים במטרה לעודד את הצופים לעידוד חיובי ללא אלימות בספורט. בדרך כלל, בסוף כל מחזור ליגה, בוחר עיתון הספורט את השחקן המצטיין של השבוע ולעיתים גם את נבחרת השבוע המורכבת מהשחקנים הבולטים מקבוצות הליגה השונות לצד אירועים נוספים כגון שער השבוע, שערוריית השיפוט של השבוע ואכזבת השבוע. הסיקור כולל גם את טבלת הליגה המעודכנת וטבלאות נוספות כגון מלך השערים, מלך הבישולים ורשימת המורחקים. בשנים האחרונות הצטמצם סיקור זה באופן משמעותי עקב ירידה ברווחי העיתונות הכתובה שהביאו לירידה בתקציבים המופנים לעיתונות הספורט. בנוסף לסיקור המשחקים כוללים עיתוני הספורט גם כתבות צבע, ראיונות עם ספורטאים, מדורים שבועיים וטורים אישיים מאת כתבים ופרשנים.
סיקור באמצעי התקשורת > ברדיו

שידור חי ראשון של משחק כדורגל ברדיו הישראלי לפני קום המדינה נעשה בתחילת 1947 ב"קול ירושלים" (הרדיו העברי המנדטורי), ובו שידר נחמיה בן אברהם ממשחק הכדורגל בין הקבוצה ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט ובין נבחרת תל אביב. בן אברהם המשיך בעקביות לשדר ב"קול ישראל" את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל, ואף שידר את משחקי הנבחרת במשחקי הגביע העולמי במקסיקו ב-1970.
בשנת 1970 החל שידורה ברשת ב' של "קול ישראל" של תוכנית הרדיו "שירים ושערים", המלווה את משחקי הכדורגל המתקיימים במהלך העונה מדי מחזור. התוכנית נחשבת לאחת מתוכניות הדגל של "קול ישראל", ומהווה חלק בלתי נפרד מתרבות הספורט בישראל. תחילה שודרה התוכנית במתכונת המשלבת שידור שירים פופולריים יחד עם דיווחי ספורט עדכניים מהמגרשים. הדיווחים היו בקולו של המגיש באולפן וללא שידור חי מהמגרש. כשהובקע שער באחד המגרשים, המתין מנחה התוכנית לסיום השיר, ורק אז הודיע למאזינים על השער. במשך השנים נוספו השידורים החיים מהמגרשים, מקומם של השירים הלך והתמעט, והתוכנית עברה למתכונתה הנוכחית: שידור ישיר עם מנחה המגיש את התוכנית בעזרת צוות פרשנים היושבים באולפן, ושדרים פרושים במגרשי הכדורגל הפורצים לשידור בעת אירוע מיוחד במגרש (כגון הבקעת שער או הרחקה בכרטיס אדום).
בתחילת שנות האלפיים נמכרו זכויות השידור למשחקי ליגת העל בכדורגל לגוף השידור "צ'רלטון". על מנת לאפשר לצופה לצפות בכמה שיותר משחקים, פוזרו המשחקים על פני שלושה ימים ובשעות שונות כך שלא ישודרו במקביל, דבר שייתר את המשך שידורה של התוכנית "שירים ושערים". בניסיונות אחרונים לפני הורדתה מלוח השידורים, החליטה רשת ב' לשדר גם ממגרשי הליגה הלאומית, אולם רייטינג התוכנית היה נמוך ועד שנת 2011 שידרה לסירוגין את המשחק המרכזי בלבד או דברי פרשנות בימי שבת, ומאותה שנה שבה לשדר במתכונתה הישנה לאחר שהוחלט שרוב משחקי ליגת העל ישוחקו שוב בימי שבת.
בכדורסל, שודרה בתחילת שנות האלפיים בימי ראשון תוכנית במתכונת דומה ל"שירים ושערים" שהעבירה דיווחים ישירים ממשחקי ליגת העל בכדורסל. תחנות הרדיו בישראל כמעט ואינן משדרות תחרויות ספורט מענפים נוספים למעט אירועים בולטים שעשויים לעניין את הציבור הרחב, כמו תחרויות של נציגי ישראל במשחקים האולימפיים.
תחנות הרדיו השונות מקדישות פינות קצרות לדיווחים ספורט ביומני החדשות, ואחדות אף משדרות תוכניות ספורט יומיות, כשהבולטות שבהן משודרות ברדיו האזורי. תחילה, שודרו בתחנות הרדיו תוכניות ספורט מקומיות שעסקו בעיקר בקבוצות מהאזור, אך בעשור השני של המאה ה-21 עברו תחנות הרדיו האזורי לשדר תוכנית ספורט אחודה בהנחיית אופירה אסייג כשלצידה פרשן נוסף מתחלף, למעט תחנת "103FM" המשדרת תוכנית ספורט בהשתתפות רון קופמן, אריה מליניאק, יוני הללי ועיתונאי ספורט נוספים. בתחנת הרדיו "צפון ללא הפסקה" שודרה בשנים 2015 - 2016 התוכנית "יציע ג'" שעסקה אך ורק בענייניהן של קבוצות הכדורגל והכדורסל של מועדון מכבי חיפה. ערוץ הספורט, שדריסת הרגל העיקרית שלו היא בטלוויזיה ובאינטרנט, החל לשדר בשנת 2014 תוכנית רדיו אינטרנטית יומית בשם "חמש באוויר".
סיקור באמצעי התקשורת > באינטרנט

לצד מדורי הספורט של אתרי החדשות דוגמת ynet, nrg ו-וואלה, הוקמו סמוך לעשור הראשון של המאה ה-21 ובמהלכו אתרי אינטרנט לסיקור הספורט בישראל, כשהבולטים שבהם הם ONE ואתר ערוץ הספורט. גם באתרי האינטרנט זוכה הכדורגל הישראלי לסיקור הנרחב ביותר ואחריו הכדורסל.
לצד העלייה בסיקור ענפי הספורט השונים בזכות אתרי האינטרנט, התפתח לצידם ענף רכילות הספורט. כך למשל, אתר ONE מציע לגולשיו מדור נפרד המכונה "גליצ'ים" המוקדש לרכילות על חייהם של אנשי ספורט ומדור הספורט של ידיעות אחרונות פרסם במשך מספר שנים אף הוא עמוד רכילות אחת לכמה שבועות. ידיעות שאינן עוסקות בספורט גרידא מופיעות לעיתים בכותרות הראשיות או במדורי החדשות ולא רק במדורי הרכילות. באתרי אינטרנט מסוימים היטשטשו לחלוטין הגבולות בין חייהם האישיים של הספורטאים לבין הפן המקצועי, דבר שבא לידי ביטוי בתוכן ובכותרות מעולם הרכילות המתפרסמות באופן תדיר בכותרות הראשיות או במדורי החדשות. כמו כן בא הדבר לידי ביטוי בסיקור חדשותי המבוסס על שמועות, רכילות או ספקולציות ושלא נבדק או אומת.
מידת הסיקור > סיקור ליגות נמוכות, מגזרים נוער ונשים

שנים רבות, הליגות הנמוכות (מהשנייה ואילך), בכדורגל בפרט ובכל ענפי הספורט בארץ בכלל, כמעט ולא זכו לכיסוי תקשורתי. ערוץ הספורט היה חלוץ בתחום זה כשבשנות התשעים הפיק תוכנית המסקרת את משחקי הליגה הלאומית בכדורגל, אז הליגה השנייה, בהגשת אליעזר לחנה, ומאז הוא משדר את המשחק המרכזי מליגה זו באופן קבוע. במאה ה-21 החלו אמצעי תקשורת שונים להעניק חשיפה נרחבת יותר לליגות הנמוכות בכדורגל הישראלי: באינטרנט נפתח האתר "דאבל-פס" המסקר את כל ליגות הכדורגל פרט לליגת העל, בעיתונות הכתובה מדור הספורט של "ידיעות אחרונות" מקדיש שני עמודי צבע לסיקור משחקי המחזור בליגות הנמוכות כולל כתבה רחבה המתמקדת במשחק מסוים, ובטלוויזיה מפיק ערוץ הספורט את התוכנית "ריאדה עלא אלח'אמסה" המסקרת את קבוצות הכדורגל מהמגזר הערבי שרובן משחקות בליגות הנמוכות. לעומת זאת, פעילות הליגה הלאומית בכדורסל כמעט ואינה זוכה לסיקור בתקשורת, אך משחקים מכריעים משודרים בערוצי הספורט. משחקי הליגות הנמוכות ביתר הענפים זוכים לסיקור מועט אף יותר וכמעט ואינם משודרים בטלוויזיה אלא מסוקרים ברובם בעיקר במקומונים ובאתר גולר המתמקד בסיקור קבוצות כדורגל בליגות הנמוכות.
הספורט במגזר הערבי כמעט ואינו זוכה לסיקור נפרד בתקשורת העברית אלא משולב בסיקור יתר ענפי הספורט בארץ. ביוני 2011 הקדיש מדור הספורט של עיתון הארץ בפרויקט מיוחד את רוב עמודיו לכתבות נרחבות על אודות ענפי הספורט השונים במגזר הערבי, יחס הממסד לספורט במגזר, מקומם של ספורטאים ערבים בקבוצות יהודיות ועוד.
בגיל הנוער בענפים השונים, פרט למשחקי הנבחרות הלאומיות של ישראל, משחקי הליגות כמעט ולא שודרו לאורך השנים, אך בשנות האלפיים החל ערוץ הספורט לשדר את המשחק המרכזי מדי מחזור בליגת העל בכדורגל לנוער והטלוויזיה החינוכית את משחקי ליגת העל לתיכונים בכדורסל, בכדורגל, בכדוריד ובכדורעף הזוכים לסיקור שולי בלבד במדורי הספורט בעיתונים. מעבר לשידורם בטלוויזיה, משחקים אלה אינם מסוקרים בהרחבה בתקשורת הספורט.
בליגות הנשים, זוכה ליגת העל בכדורסל נשים לסיקור בחדשות ובתוכניות המגזין השונות וכן לשידור משחקים מרכזיים, גם כן בערוץ הספורט. ביתר הענפים נחשבות ליגות הנשים לחובבניות ולכן כמעט ואינן זוכות לסיקור, ואילו בספורט יחידני זוכות הספורטאיות למידת סיקור דומה באופן יחסי לזו של הספורטאים הגברים.
להלן טבלה מתוך מאמר של ד"ר גלעד ויינגרטן שנכתב ב-1997, המציגה את אחוז הכתבות לפי נושאים כפי שהופיעו במהלך שבוע אקראי במדורי הספורט של שלושת העיתונים היומיים הנפוצים בישראל באותה העת:
|  | ידיעות אחרונות | מעריב | הארץ |
| --- | --- | --- | --- |
| כדורגל | 63 | 64.4 | 61 |
| כדורסל | 31 | 27 | 30.5 |
| שאר ענפי הספורט | 6 | 8.6 | 8.5 |
| ספורט בוגרים | 99.2 | 99.8 | 99.9 |
| ספורט גברים | 99.2 | 99.8 | 99 |
מידת הסיקור > השפעת כמות האוהדים על מידת הסיקור

מעבר למתן העדיפות לכדורגל בסיקור בשל היותו ענף הספורט הפופולרי בישראל, תקשורת הספורט בישראל נוטה להבליט בסיקורה קבוצות בעלות קהל אוהדים רב יותר. בעיתוני הספורט מסוקרות קבוצות אלו בכותרות גדולות יותר ובאופן כמעט יומיומי גם אם הדברים המתוארים אינם חדשותיים בהכרח, וזאת כדי לספק את צימאון הקורא-אוהד הספורט למידע על אודות קבוצתו. לעומתן, קבוצות בעלות קהל אוהדים מצומצם יותר לא תמיד מסוקרות באופן יומיומי, ואינן זוכות לכותרות ראשיות באמצעי התקשורת השונים.