stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן נדל"ן
החוק בישראל

מעמדן של קרנות נדל"ן מוסדר בחוק בישראל. עיקר החקיקה נמצא בפקודת מס הכנסה, חלק ד', פרק שני 1: קרן להשקעות במקרקעין. החקיקה הראשונית בנושא הייתה במסגרת תיקון 147 לפקודת מס הכנסה, בעקבות המלצות ועדה שבחנה הסוגיה. הסדרה זו הקימה את הענף בישראל. בשנת 2016 תוקנה שוב פקודת מס ההכנסה במטרה להנמיך את חסמי הכניסה להקמת קרנות חדשות ולעודד קרנות נדל"ן להשקיע גם בנדל"ן למגורים. התגובות בשוק לתיקון היו שהתשואה שתתקבל תהיה נמוכה בהרבה מנדל"ן מניב. התיקון לא יצר את השינוי שהמחוקק יחל לו.
בישראל פעילות מספר קרנות בורסאיות: ריט 1, שהוקמה סמוך להסדרת הנושא בחוק. וסלע קפיטל, שהוקמה מאוחר יותר, והיא בעלת היקף פעילות קטן יותר. מניבים קרן הריט החדשה בע"מ אשר הוקמה בשנת 2015, לאחר שהשלימה גיוס של 267 מיליון שקל ממשקיעים שונים, ומגוריט אשר הוקמה והונפקה בשנת 2016, וייחודה הוא שהיא משקיעה בעיקר בנדל"ן למגורים.
מגבלות ויתרונות

קרנות נדל"ן נסחרות בבורסה כמניה רגילה, אך הן פועלות תחת תנאים מיוחדים. התנאים בנוגע לפעולות קרנות נדל"ן ישראליות קובעים סף מינימום להחזקת נדל"ן בישראל, מגבילים את המינוף שלהן ונועדו למנוע פעולתן תחת בעלי שליטה מעטים.
יתרונות ההשקעה בקרן נדל"ן:
מאפשרת השקעה סחירה בנדל"ן מניב
מחלקת את רוב רווחיה כדיבידנד.
נהנית ממעמד מס מיוחד, פטור ממס חברות ומיסוי חד שלבי ברמת בעלי המניות בלבד
שיר השטלק

| --- | --- |
 מדינה:  צ'צ'ניה צ'צ'ניה
 מילים:  אחמד קדירוב 
 ‏האזנהקובץ:Гимн Чеченской Республики.ogg‏Ⓘ‏
 
שיר השַׁטְלָק (בצ'צ'נית: Шатлакхан Илли, תעתיק עברי: שַׁטְלַקָן אִילִּי, תעתיק אנגלי: Şatlaqan Illi) הוא המנון הרפובליקה הצ'צ'נית ברוסיה. כותב ההמנון הוא חוֹדְשִׁי אָחְמָד קַדִירוֹב והמלחין הוא עוּמָאר בֶּקְסוּלְטָאנוֹב.
מילים

| עברית (תרגום חופשי) | צ'צ'נית | רוסית |
| --- | --- | --- |
|  העוול המשתולל כאש בצ'צ'ניה לא יכריענו,  שוב ושוב נוסיף ליפול ולקום.  ברקי הקווקז, ערש חירותנו,  את כבודך ניטור, אנו עמך הגאה.    השלום שבין בני עמך הוא העושר, העושר שלא יסולא בפז!  אין לצ'צ'נים מולדת אחרת.  את חיינו ואת מותנו בתוככי מולדתנו,  נבקש ממך לברך.    בני בַּשְׁלָם הנעלים נחלו את נשמות אבותינו.  נחשול בני אַרְגּוּן דוברים את שפת אמנו.  חיינו ברכונו בשי נאדר, בך!  שיר הַשַׁטְלָק גמל לנו עוז!    אהבו עבודה ואומץ, הבו כבוד לכל העמים,  בשורות אהבה וכבוד אלו, מי ייתן וינעמו לך.  שומרי החירות, כשתמצאו את דרך האושר,  חיי עבורנו, הו, צ'צ'ניה הראויה! |  Харцоно цIе тесна хьо ягарх,  Нохчийчоь, ца йоьжна, гIаьттина яха.  Кавказан ткъес хилла, маршонан ага,  Хьан лаьттан сий дина яхь йолчу наха.    Барт болу хьан къаьмнаш - мах боцу беркат!  Хьо йоцург, Нана яц, нохчийн халкъ хьаст.  Тхайн дехар, тхан дерзар Даймехкан кхерчахь,  Декъалдар доьхуш ду, хьуна беш хастам.    Башламан баххьашкахь дайн синош дуьссу.  Органа тулг Iено ненан мотт буьйцу.  Исбаьхьа совгIат хьо, азаллехь долла!  Шатлакхан илли ду тхуна некI белла!    Къинхьегам, хьан хьуьнарш хазделла шайна,  Халкъаца лерам бар кхаъ хуьлда хьуна.  Машаран гIаролехь ирсан некъ тайна,  Сий долуш Нохчийчоь ехийла тхуна! |  Как бы ты ни горела огнем несправедливости Чечня,  Ни падала и вставала, чтобы жить.  Молния Кавказа, колыбель свободы,  Берегли честь твоей земли гордые люди.    Согласие между твоими народами – бесценное богатство!  Кроме тебя, нет матери, чтобы приласкать народ Чечни.  Нашу жизнь и нашу кончину в очаге Родины,  Просим, восхваляя тебя, благослови.    На вершину Башлама спускаются души предков.  Волна Аргуна говорит на языке матери.  Великолепный подарок ты, данный нам жизнью!  Песня Шатлака дала нам силу!    Любовь к труду и отваге, уважение народа,  Пусть будет для тебя приятной вестью.  На страже свободы, найдя счастливую дорогу,  Живи для нас, достойная Чечня! |
רינג פופ

| --- | --- |

השחקנית מליסה ג'ואן הארט עם רינג פופ
 
 מאכלים
 סוג:  סוכרייה על מקל 
 
רינג פופ היא סוכרייה על מקל המגיעה בצורת טבעת פלסטיק שעליה מונחת הסוכרייה.
הסוכרייה הומצאה בסוף שנות ה-70 על ידי פרנק ריצ'רדס, שרצה לגרום לבתו להיפטר מהרגל מציצת האגודל שלה.
בתחילת שנות ה-80 שודרה בטלוויזיה פרסומת לרינג פופ, שכללה ילדים רבים שאוכלים ונהנים עם רינג פופס, ובה סצנה עם שני ילדים, ילד וילדה, שבה הילד הקטן מציע נישואים לילדה הקטנה עם הרינג פופ. הפרסומת זכתה להצלחה מסחרית גדולה.
הערות שוליים

↑  Wilson, Laurnie. "A Ring Pop History". Candy Favorites. נבדק ב-7 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ring Pops". Retro Land. נבדק ב-7 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Children of the 90s". Children of the 90s Blog Spot. נבדק ב-7 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירים על מעללי גבורה

שירים על מעללי גבורה (בצרפתית: Chansons de geste) הן שירות אפיות שנתחברו בצרפתית עתיקה, ונועדו לדקלום בליווי כלי נגינה כגון וייל (Vielle) על ידי מנסטרלים נודדים. הם נתחברו ברוח האידיאלים של הכנסייה והאבירות הפיאודלית, ומאוחר יותר שימשו את הסיפורת הענפה של המחזור הקרולינגי.
את השאנסונים דה גסטה, בצרפתית עתיקה שירי מעשי הגבורה, הם שירים אפיים המופיעים בפתחה של הספרות הצרפתית. התאריך המוקדם ביותר הידוע הן הדוגמאות של שירה מן המאות המאוחרות המאה ה-11 והמאה ה-12, מוקדם בכ 100 שנים לפני הופעתה של השירה הלירית של הטרובדורים.
בלחן הצרפתית העתיקה חוברו השאנסונים שבוצעו כנראה על יד בדרני האצולה בעקבות אירועים שונים אשר חלקם היו אמיתיים, כגון אירועי העבר בהיסטורית צרפת של המאה ה-8 והמאה ה-9. סיפורים על קרל מרטל, קרל הגדול, ולואי החסיד, ועל מלחמתם במורים היו מתוארים בהאדרה של מעלליהם.
שירה זו הייתה הבסיס לשירה הצרפתית, נושאים שונים נלקחו מהשירה הבריטית כגון אגדת המלך ארתור ואבירי השולחן העגול.
בשנת 1215 יצר Bertrand de Bar-sur-Aube את חלוקתם הראשונית לכמה קבוצות:
מעללי המלך (Geste du roi) - הפואמות עוסקות בעיקר סביב דמותו של קארל הגדול ומאבקיו למען הנצרות. הנודעות ביניהן "שירת רולאן", "היואון מבורדו" ו"העלייה לרגל של קארל הגדול".
מעללי גארן ממונגלאן (Garin de Monglane) ובהן "שירת גיום" ו"הכתרתו של לואי".
מעללי דון ממגנצה (Doon de Mayence).
המחזור הלורייני ובו נכלל "מעללי גארן מלוריין".
המחזור הצלבני.
שיא

ערך זה עוסק בתוצאה קיצונית במדידה לפי מאפיין מסוים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שיא הוא תוצאה קיצונית במדידה לפי מאפיין מסוים. שיא עשוי להיות עולמי, כלומר על פני כל כדור הארץ (שיא עולם), או באזור מצומצם יותר: יבשת, מדינה ואף פחות.
רבים מהשיאים הם תופעות טבע: ההר הגבוה ביותר בעולם, הפיל הכבד ביותר בעולם וכדומה. שיאים אחרים מהווים הישג שיש החותרים אליו: שיא אולימפי, שיא גינס וכדומה. בין השיאים כאלה המהווים קוריוז (כגון האדם הגבוה ביותר בעולם), וכאלה שיש להם חשיבות תכנונית (כגון שיא הביקוש לחשמל). רבים מהשיאים האנושיים, ובפרט שיאי ספורט נוצרים במאמץ אישי של בעל השיא. שיאים אנושיים אחרים נוצרים כתופעה סטטיסטית, למשל שנה שבה הושג שיא הלידות במדינה מסוימת.
העניין בשיאים למיניהם הביא לפרסומו של ספר השיאים של גינס, היוצא לאור במהדורה מעודכנת מדי שנה, ומונה רשימה ארוכה של שיאים במגוון תחומים.
השגת שיא חדש שלא היה קיים בעבר נקראת "קביעת שיא". בעברית ובשפות נוספות קביעת שיא חדש, טוב יותר מהשיא הקודם שנקבע, נקראת "שבירת שיא".
ראו גם

שיא עולם
ספר השיאים של גינס
שלום (שיר של אילנית)

"שלום" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השישית באלבומה השמיני של הזמרת, שירו שיר לשמש.
על השיר

"שלום" נכתב והולחן על ידי זרובבלה ששונקין ומשה וילנסקי, והופק על ידי אלדד שרים. ב-23 בינואר 1975 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל במקום ה-15. ב-20 במרץ עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד בלבד. לבסוף, ב-1 במאי יצא מהדירוג השבועי לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1975)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 1 |  |
הערות שוליים

↑  שירו שיר לשמש באתר סטריאו ומונו
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 9c592a97-e5c5-4c87-a738-03ccbc11edea
שווייצ'ה

שווייצ'ה (בפולנית: Świecie, בגרמנית: Schwetz, שווץ) היא עיר בצפון פולין, בפרובינציית קויאוויה-פומרניה. העיר ממוקמת על הגדה המערבית של נהר ויסלה, 105 ק"מ מדרום לעיר גדנסק ו-190 ק"מ דרומית מערבית לקלינינגרד.
היסטוריה

העיר שווייצ'ה הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים בה את כנסיית מריה.
בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על העיר.
הצלבנים ששלטו בעיר סבלו מהצפות ומהתקפות מרובות החלו בבניית מצודת שווייצ'ה שבנייתה הושלמה בשנת 1350.
לאחר מלחמת 13 השנים (1454–1466), שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני, העביר המסדר הטבטוני את השליטה על שווייצ'ה ופרוסיה המערבית לידי מלך פולין.
החל משנת 1772 הייתה העיר תחת שלטון פרוסי. תושבי העיר שחיו בגדה המזרחית של נהר ויסלה סבלו משיטפונות הרסניים, דבר שעיכב את גידול האוכלוסייה. לאחר פיתוח הגדה המערבית והפיכתה לאזור מגורים, צמחה אוכלוסיית העיר ובשנת 1849 מנתה כ-6,000 תושבים.
בשנת 1905 היו בעיר כנסייה פרוטסטנטית, שתי כנסיות קתוליות ובית כנסת.
בתאריך 25 בינואר 1920 חזרה העיר אל הרפובליקה הפולנית והיא סופחה אל מחוז חויניצה (Powiat chojnicki).
בין שתי מלחמות העולם לא היו שינויי גבולות משמעותיים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בתאריך 8 באוקטובר 1939 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית וסופחה אל אזור פרוסיה המערבית.
חלק גדול מתושבי העיר נעצרו, פעילים בולטים ומתנגדי המשטר נרצחו ונקברו בקבר אחים על ידי הצבא הנאצי.
רבים מבין הנספים היו חולים פסיכיאטרים מבית החולים שהיה ממוקם בעיר, נשים וילדים. חלק ממעשי האיבה דווחו על ידי שני חיילים. עד למלחמת העולם השנייה אוכלוסיית העיר מנתה כ-10,000 תושבים.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הפכה העיר לחלק מהרפובליקה העממית הפולנית אשר נוסדה בשנת 1946.
אוכלוסיית העיר גדלה במהירות ובשנת 1961, מנתה כ-13,500 תושבים. כמו כן נבנו מקומות עבודה חדשים, בתי הזיקוק הורחבו ובשנת 1968, הוקם מפעל לייצור נייר שהעסיק כ-4,600 עובדים.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גלריית תמונות

רחוב בעיר
מצודת שווייצ'ה
הכיכר המרכזית
בתי הזיקוק
הערות שוליים

↑  שווייצ'ה באתר פולין במספרים (בפולנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489573605171  BnF: cb15107504g (data)  GND: 5193650-1  LCCN: n2005044269  MusicBrainz: 49c04e94-6b19-468d-8fa9-eaa80e52a593  NKC: ge713938  VIAF: 151479665   WorldCat (עם VIAF): 151479665
שלום אאוגסבורג

| --- | --- |
הדף הראשון של ההסכם, 1555
הדף הראשון של ההסכם, 1555
 מקום יצירה:  אאוגסבורג 
 תאריך יצירה:  25 בספטמבר 1555 
 
שלום אאוגסבורג הוא חוזה שלום בין קרל החמישי כשליט הקיסרות הרומית הקדושה, לבין ברית שמלקלדן, אחוות נסיכים לותרנים. הסכם השלום נחתם ב-25 בספטמבר 1555 בעיר אאוגסבורג בבוואריה. ההסכם סיים באופן סופי את מאבק הדת בין שתי הקבוצות ויצר חלוקה קבועה של זרמי הנצרות בתוך האימפריה הרומית הקדושה. בחוזה השלום מופיע הביטוי הלטיני "בעל [סמכות] השלטון, לו [סמכות קביעת] הדת" (Cuius regio, eius religio), או "הדת על פי השליט", כלומר דת השליט קובעת את דת המדינה. מכאן נבע כי הנסיכים הגרמנים יכולים לקבוע האם דת השטח שבשליטתם תהיה קתולית או לותרנית. בכך היה למעשה אישור מחדש של עצמאות הנסיכים בשטחם. ניתן פרק זמן שבו יכלו התושבים להגר לאזורים שבהם שלטה הדת שחפצו בה.
רקע היסטורי

שלום פסאו שאישר ב-1552 ללותרנים חופש דת אחרי ניצחון הצבאות הפרוטסטנטים, בישר למעשה על התהוות מסמך זה. הבעיה העיקרית של המסמך הייתה שלא הכיר בצורה חוקית במיעוטים דתיים כגון קלוויניסטים או אנבפטיסטים. הכרה שהתקבלה לבסוף רק בשלום וסטפאליה.
ההסכם, כאמור, נתן ללותרנים מעמד רשמי בשטח האימפריה הרומית הקדושה. דת הנסיך היא זו שתחייב את בני ארצו כך שמשפחות תוכלנה להגר לאזורים בהם שולטת הדת בה הם חפצים להאמין. התר זה נקבע על פי סעיף 24 של ההסכם. "במקרה בו נתינים השייכים לאזורים ישנים, רוצים להגר לאזור בעל נטייה דתית אחרת, עליהם למכור את רכושם על מנת לשלם את המיסים המוטלים עליהם."
אף על פי שהסכם השלום הצליח במידה מסוימת בעידוד הסובלנות, הוא השאיר כמה נושאים עיקריים ללא טיפול. הקלויניסטים והאנבפטיסטים לא קיבלו הגנה בהסכם ולכן קבוצות לותרניות רבות עדיין יכלו להיות מואשמות גם אחרי חתימת ההסכם ככופרים. סעיף 17 בהסכם: "... למרות זאת, כל אלו שאינם משתייכים לשתי הכנסיות שהוזכרו עד עתה, לא יכללו בהסכם שלום זה ויודרו ממנו לחלוטין...". סבלנות לא הוצגה באופן רשמיא במסמך לקלויניסטים והיא התקבלה רק ב-1648 בשלום וסטפאליה. רבים שלא רצו לאמץ את הקתוליות או לותרניות הגרו מהקיסרות הרומית הקדושה, לרוב להולנד ולצרפת. חוסר הסבלנות כלפי הקלוויניסטים גרם להם לעשות צעדים נואשים שלבסוף הובילו למלחמת שלושים השנים. שלום וסטפאליה שסיים את מלחמת שלושים השנים, תיקן למעשה את העוולות שעלו מתוך הסכם שלום אאוגסבורג.
השפעה על היהודים

שלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 התאפיינו באירופה בציפיות משיחיות לתיקון דתי, ולשינוי חברתי כולל. ציפיות שנפוצו גם בקרב חוגים קתוליים ולא רק בחוגים הפרוטסנטיים. בהקשר זה עלתה ביתר דחיפות שאלת היהודים, שנתפסו אצל רבים כגורם העלול "לעכב את הגאולה". על רקע זה אפשר להסביר את גירוש היהודים מערים רבות באימפריה הרומית הקדושה באותה תקופה. שלום אאוגסבורג שזיהה בין כל אזור לבין דת אחת באופן חד חד ערכי נתן דחיפה נוספת למגמה זו, ובמסגרתו למעשה לא נותרה ליהודים של ממש מלבד המרת דת לנצרות המקומית או גירוש מתחומי האימפריה, מה שהאיץ את מעברם של הסופי של היהודים למרכזים של פולין וליטא.
הערות שוליים

↑  עמוס הופמן, בין יהודים לנוצרים, כרך ה, יחידה 11: יהודים ונוצרים בעת הרפורמציה, עמ' 346.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1277669465  LCCN: n2007032032  NKC: unn20201074476  VIAF: 183235524   WorldCat (עם VIAF): 183235524
שין סאנג-אוק

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1926 צ'ונגג'ין, הכיבוש היפני בקוריאה 
 פטירה:  11 באפריל 2006 (בגיל 79) סיאול, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו לאמנויות 
 בן או בת זוג:  צ'וי און-הי (1954–1976)  צ'וי און-הי (1983–11 באפריל 2006) 
 צאצאים:  Shin Seung-ri, Sinjeonggyun 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של דרום קוריאה  Grand Bell Awards 
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
שין סאנג-אוק (בקוריאנית: 신상옥; 11 באוקטובר 1926 –  11 באפריל 2006) היה במאי קולנוע ומפיק דרום קוריאני, שנודע גם בשל חטיפתו לקוריאה הצפונית בהוראתו של קים ג'ונג-איל.
ביוגרפיה > כבמאי ומפיק בקוריאה הדרומית

שין נולד ב-1926 בצ'ונגג'ין שבצפון-מזרח חצי האי הקוריאני, בצפון קוריאה של ימינו. באותה תקופה הייתה קוריאה תחת כיבוש יפני, ושין למד בטוקיו, באוניברסיטת טוקיו לאמנות.
את תפקידו הראשון בעולם הקולנוע מילא ב-1946, כששימש כעוזר הפקה בסרט "יחי החירות!", הסרט הראשון שהופק בקוריאה לאחר העצמאות מיפן. ב-1952 הפיק וביים את סרטו הראשון, "אקיה", שעסק בנשות הנוחות, הכינוי ה"מכובס" שנתנו היפנים לנשים שאולצו לשמש כשפחות מין עבור חיילי הצבא היפני הקיסרי. במהלך שנות ה-50 וה-60 ביים עשרות סרטים נוספים, וזכה לכינוי "נסיך הקולנוע הקוריאני". חברת ההפקות שהקים הפיקה כ-300 סרטים במהלך שנות ה-60. סרטיו "עד היום האחרון" ו"שער הזיכרון לאישה המוסרית" היו מועמדים לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1962 ו-1963, בהתאמה, ו"עד היום האחרון" אף זכה בפרס דוב הכסף.
במהלך שנות ה-70 ירד נפח פעילותו של שין באופן משמעותי, במקביל לצנזורה שהנהיג המשטר הצבאי של פארק צ'ונגהי. ב-1978 נסגרה חברת ההפקות של שין, בהוראת פארק.
ביוגרפיה > החטיפה לקוריאה הצפונית

ב-1978 נחטפה לקוריאה הצפונית השחקנית צ'וי און-הי, רעייתו של שין בין 1953 ל-1975, בעת ששהתה בהונג קונג. עם היוודע דבר החטיפה, נסע שין להונג קונג כדי לברר את פרטי החטיפה. זמן קצר לאחר שהגיע להונג קונג, נחטף שין בעצמו. מבצע החטיפה נעשה בהוראת קים ג'ונג-איל, בנו של שליט קוריאה הצפונית באותה העת, קים איל-סונג, ומי שלימים היה בעצמו לשליט המדינה. ממשלת קוריאה הצפונית טענה כי השניים הגיעו לארצם מרצונם החופשי. בתחילה זכה שין לתנאי מחיה נוחים, ואולם משניסה להימלט, נכלא בבית סוהר.
ב-1983 הובא לראשונה לפיונגיאנג לפגישה עם קים ג'ונג-איל. אז נמסרה לו מטרת חטיפתו - בימוי סרטים עבור ממשלת קוריאה הצפונית. קים לא היה זקוק לשין לשם ביום סרטי תעמולה, הוא היה מעוניין בשירותיו כדי להעלות את רמתו של הקולנוע הצפון קוריאני, והבאתו לסטנדרטים שיזכו להכרה בינלאומית. באותה פגישה נפגש עם גרושתו, אז נודע לה לראשונה שאף הוא שוהה במדינה. בעצתו של קים ג'ונג-איל, נישאו השניים מחדש. במהלך שלוש השנים הבאות ביים שין שבעה סרטים, בכולם שימש קים ג'ונג-איל כמפיק הראשי. הידוע שבהם הוא "פולגאסארי", סרט על מפלצת ענק בסגנון סרטי גודזילה. על אף המשטר הקומוניסטי במדינה, נהנה שין משכר גבוה במיוחד ומחופש אמנותי מסוים.
ב-1986 הצליחו שין וצ'וי להימלט, בעת ששהו בפסטיבל קולנוע בווינה. השניים הצליחו להגיע לשגרירות ארצות הברית, וזכו למקלט מדיני. לטענתו של קים, ממשלת ארצות הברית חטפה את השניים.
ביוגרפיה > השנים המאוחרות

שין נמנע בתחילה מלשוב לקוריאה הדרומית, מאחר שחשש כי השירותים החשאיים במדינה לא יאמינו לסיפור חטיפתו. הוא השתקע בארצות הברית, וביים סרטים תחת הפסבדונים סיימון שין. לאחר השבת הדמוקרטיה לקוריאה הדרומית, שב אליה בסופו של דבר שין, ב-1994, והמשיך לעסוק בקולנוע. ב-2006 נפטר כתוצאה מדלקת כבד.
ב-12 באפריל 2006, יממה לאחר מותו, נשיא קוריאה הדרומית רו מו היון העניק לשין את מדליית כתר הזהב לתרבות, הפרס המכובד ביותר הניתן לאמנים קוריאנים.
רינגו (סדרת ספרים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  מערבון 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990008432680205171
 
רינגו הוא שמה של סדרת חוברות וספרי כיס בכריכה רכה בסוגת המערבון שיצאה לאור בהוצאת רמדור בשנים 1967–1982.
מקור ההשראה לספרים אלו היו מערבוני הספגטי ובמיוחד סרטיו של ג'וליאנו ג'מה בהם שיחק ג'מה דמות בשם "רינגו", נגזרת של המילה "גרינגו": "אקדח לרינגו" או "האקדוחן" (Una pistola per Ringo; 1964), "שובו של רינגו" (Il ritorno di Ringo; 1965) ו"לילו הגדול של רינגו" (1967 ;La Grande Notte Di Ringo).
אף שעטיפת הספרים הכריזה כי הסופר שכתב אותם הוא "ג'ף מקנמרה" הרי רוב הספרים נכתבו במקורם בעברית על ידי עיתונאים וסטודנטים, כנהוג בשנים אלו לגבי ספרות זולה, בדומה לספרי פטריק קים שיצאו אף הם באותה הוצאה.
הגיבור, רינגו, אופיין לרוב כלוחם אמיץ למען הצדק.
ראו גם

טקס וילר
ג'נגו (דמות קולנועית)
לקריאה נוספת

הלוחם משום מקום היקום של אלי אשד
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירים מעמק המומינים

| --- | --- |

כריכת הספר בגרסה השוודית המקורית
 מידע כללי
 מאת:  טובה ינסון
 שפת המקור:  שוודית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  Schildts Förlags Ab
 תאריך הוצאה:  1993
 מספר עמודים:  44
 סדרה
 ספר קודם:  אורח לא רצוי
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 951-50-0637-6
שירים מעמק המומינים (בשוודית: Visor från Mumindalen) הוא ספר תמונות ושירים אשר נכתב ואויר על ידי המחברת השוודית-פינית טובה ינסון בשיתוף עם אחיה לארס ינסון וארנה טאורו. הספר פורסם לראשונה בשנת 1993 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". בנוסף לשירים, הספר גם מכילים איורים שונים מאת ינסון. זהו ספר התמונות החמישי והאחרון בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית.
הספר מכיל אוסף שירים שנכתבו בהשראת דמויות המומינים. מילות השירים נכתבו על ידי טובה ינסון ולארס ינסון, בעוד שאת הלחן לשירים הכין ארנה טאורו.
ספר זה לא תורגם לאנגלית, בניגוד למרבית ספריה האחרים של ינסון בסדרת המומינים (מלבד הספר "אורח לא רצוי" שגם כן לא תורגם מעולם לאנגלית) אשר יצאו בגרסה אנגלית.
הערות שוליים

↑  Tove Jansson - Bibliografi
| המומינים |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |  |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |  |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |  |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954 - 1975) |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977 - 1982) • המומינים (1990 - 1992) • המומינים - כוכב השביט: הסרט (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019 - הווה) |  |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |  |
שלום אביחצירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1893 ה'תרנ"ג תאפילאלת, מרוקו
 פטירה:  1974 (בגיל 81 בערך) ו' באדר ה'תשל"ד מרסיי, צרפת
 מקום קבורה:  מרסיי, צרפת
 מקום פעילות:  תאפילאלת, קולומבשאר, מרסיי
 תקופת הפעילות:  ?–1974 
 חיבוריו:  כלי כסף, דברי שלום, זהב שבא, כף אחת, מליץ טוב
 
הרב שלום אביחצירא (ה'תרנ"ג, 1893– ו' באדר ה'תשל"ד, 1974) היה דרשן, אב בית הדין ורבה של קולומבשאר (נקראה גם: בצאר), שבאלג'יריה. ומאוחר יותר, רב במרסיי שבצרפת, מחבר ספרים.
קורות חיים

נולד בתאפילאלת שבמרוקו לאסתר ולרב אהרון אביחצירא, בנו של הרב יעקב אביחצירא בשנת 1893 (ה'תרנ"ג). בצעירותו למד בישיבת "אביר יעקב" של סבו.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) עבר להתגורר בקולומבשאר (בצאר) שבאלג'יריה, וכיהן שם כדיין וכרבה הראשי של העיר. יחד איתו הגיעו לעיר גם אחיו, הרבנים ישראל (בבא סאלי הגדול) ויוסף (בבו סו), שיחד עסקו במתן שירותי הדת לקהילה היהודית בעיר.
לאחר כ-40 שנים בקולומב-בשאר, בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) עבר להתגורר במרסיי שבצרפת, וכיהן שם במשרה רבנית.
בתקופת רבנותו, עסק בין השאר בשאלת הגרים הבאים  להתגייר לשם אישות, בשאלה זו הכריע רבי שלום שיש לקרב בזמן הזה גרים אלו, ולאפשר להם להתגייר ולהינשא כהלכה.
הלך לעולמו בשנת 1974 (ו' באדר ה'תשל"ד) ונקבר במרסיי.
קורות חיים > משפחתו

הרב שלום נשא תחילה את ביתו של הרב מסעוד שטרית, ולאחר שהתגרש, נישא בשנית לרחמא בת אליהו אביחצירא. במקביל נישא לסעדה, ולאחר שהתגרש ממנה, נישא לרחל.
חיבוריו

כלי כסף - על פרשיות התורה וההפטרה, שני חלקים.
דברי שלום - על התורה, הנביאים והכתובים.
זהב שבא - על תהילים, שלושה חלקים.
זהב שבא - על נביאים וכתובים - חלק רביעי.
כף אחת - חידושים על הש"ס, שני חלקים.
מליץ טוב - שאלות ותשובות ופסקי דינים, ירושלים תשל"ג.
אני שלום - מכיל שאלות ותשובות, ביאורי מדרשים ומקרא, תשפ"ג.
הערות שוליים

↑  ראו בספרו מליץ טוב אבן העזר סימן טז. ובספר ריח ניחוח פרק לה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299194305171  GND: 1213321220  LCCN: n86146177  VIAF: 58107624   WorldCat (עם VIAF): 58107624
קרב רפיח (1967)

טנקי שרמן של צה"ל באזור רפיח במהלך מלחמת ששת הימים
קרב רפיח היה קרב בחזית המצרית במלחמת ששת הימים בפתחת רפיח שבצפון סיני. הקרב התרחש ב-5 ביוני 1967 בין חיילים מהדיוויזיה המצרית ה-7 לבין אוגדה 84 של צה"ל.