stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המסע הצרפתי לסרדיניה
רקע

מלחמות המהפכה הצרפתית החלו באפריל 1792 כאשר הצרפתים הכריזו מלחמה נגד האימפריה האוסטרית, בעלת ברית של ממלכת פרוסיה. אף על פי שממלכת סרדיניה, המפוצלת בין סבויה ופיימונטה ביבשת והאי הים תיכוני סרדיניה, לא הייתה כרגע חלק מהקואליציה, היא זוהתה כיעד עיקרי לפעולות צבאיות צרפתיות. האי סרדיניה היה עשיר בשטח חקלאי ובעל חשיבות אסטרטגית בים התיכון, ובצרפת הורגש כי כיבושו הכרחי וישמש כגורם מרתיע לחלק היבשתי של הממלכה ושאר אומות חצי האי האיטלקי, ותפיץ את רעיונות המהפכה הצרפתית אל מעבר לגבולות צרפת לחצי האי ובהמשך לשאר יבשת אירופה. יתרה מכך, התקפה מוצלחת על האי נחשבה לניתנת להשגה בקלות, וניתנו פקודות לכוח משלחת להתאסף בטולון, בסיס הצי הראשי של הים התיכון הצרפתי.
הפיקוד על מבצע זה ניתן לאדמירל-משנה לורן טרוגה, מפקד צי הים התיכון, שהתקשה לגייס את הכוחות הדרושים. צרפת בכלל והצי הצרפתי בפרט עברו טלטלה חברתית ופוליטית קשה, ורק בדצמבר הוכן כוח משלחת מספיק. המשלחת נחתה על חופי סרדיניה קרוב לבירה קליארי בחוף הדרומי, ב-21 בדצמבר 1792.
אזהרות על מלחמה על סרדיניה הגיעו חודשים קודם לכן, אם כי המלך ויטוריו אמדאו השלישי ששכן בבירה טורינו לא עשה מאמצים רבים כדי לחזק את האי, מתוך אמונה כי לעשות זאת עלולה להיראות על ידי הצרפתים כפרובוקציה. עם זאת, תושבי האי היו קתולים אדוקים, ורדיפת הכמורה הקתולית בצרפת במהלך המהפכה עוררה התנגדות ניכרת בקרב העם הסרדיני. הממשלה המקומית הצליחה לגייס יותר מ-4,000 חיילי רגלים ו-6,000 פרשים, אם כי היה מחסור מאוד בתותחים למקרה של פלישה בלתי-נמנעת לאי.
הסערה והמצור

כאשר הצי הצרפתי של 36 ספינות קרב לסרדיניה, התרחשה סערה קשה שהסיעה את הספינות מהחוף. מספר סירות קטנות אבדו ושאר הצי הוסע לפלמאס שבחוף הדרום-מערבי של האי. שם נחתו חיילים על האיים סן פייטרו וסנט'אנטיוכו, שניהם נלקחו ללא לחימה. כמו כן נחתו חיילים על האי עצמו, אף על פי שהן גורשו על ידי כוחות לא סדירים של סרדיניה שצלפו מהגבעות.
ב-22 בינואר הצבא הצרפתי החליט לתקוף שנית, ושלח סירה של קצין ו-20 איש לדרוש את כניעת הסרדינים. הסרדינים, שהתאספו לרגל יום החג של אפסיוס הקדוש, פתחו באש על הסירה כשהיא התקרבה והרגו 17 איש, כאשר הניצולים מסתתרים מאחורי ספינת סוחר שוודית נייטרלית. הפצצה כבדה של העיר ב-25 בינואר התרחשה כנקמה על המאורע. בשלב זה, צבר הצי 82 כלי שיט לפלישה, כולל 41 ספינות תובלה, אך התקפתו התבררה כלא יעילה; עוצמתן של סוללות ההגנה שעל החוף והשימוש בהן גרמו נזק משמעותי למספר ספינות צרפתיות, שלא הצליחו לפגוע בעיירה בצורה חמורה דייה.
הסערה והמצור > הנחיתה בקוארטו סנט'אלנה

ב-16 וב-17 בפברואר הפציץ הצי את קליארי שוב, ללא השפעה. ביום השני, סערה נוספת שטפה את המפרץ והצי שוב התפזר. מספר ספינות אבדו, ובראשן אוניית הקו בעלת 74 תותחים "Leopard" (אנגלית) אשר הפליגה לחוף ועלתה על שרטון. לאחר מכן טרוגה נטש את כל המבצע, וחזר לצרפת. הוא השאיר 800 איש ושתי פריגטות בסן פייטרו וסנט'אנטיוקו.
הסערה והמצור > הפלישה ללה מדלנה

כשטרוגה הפליג בחוסר אונים מקליארי, כוח צרפתי שני הוכן לצאת לקרב בצפון סרדיניה. כוח זה הורכב בעיקר מאנשי האי קורסיקה, האי מצפון לסרדיניה שהיה תחת פיקוד דה פקטו של פעיל העצמאות הקורסיקאי פסקואלה פאולי (אנגלית) . קורסיקה נפלשה ונלכדה על ידי צבא צרפתי ב-1768, ופאולי לחץ על אוטונומיה גדולה יותר מצרפת לאחר המהפכה. תוכניתו של פאולי הייתה להשיק את המתקפה הצפונית כהסחה למתקפה הראשונה מול הבירה, כשהאי לה מדלנה, עמדה קטנה ומבוצרת בכבדות מול החוף הצפוני, יהיה המטרה הייעודית. 450 מתנדבים קורסיקאים נאספו, ביניהם היה קצין ארטילריה קורסיקאי ויריב פוליטי של פאולי, ראש משפחת בונפרטה הצעיר, נפוליאון בונפרטה .
הכוח עוכב על ידי סערות באז'אקסיו, והגיע רק ללה מדלנה ב-22 בפברואר 1793 ועגנו בסנטו סטפנו. למחרת בבוקר תקפו וכבשו חיילים צרפתים-קורסיקאים את כל סנטו סטפנו והשתמשו במבצר צבאי באזור כדי להפציץ את לה מדלנה ב-24 בפברואר. סזארי הודיע על כוונתו לבצע נחיתה אמפיבית למחרת, אולם במהלך הלילה, דווח על מרד על סיפון קורבטה שליוותה את הכוח וסזארי נסוג מיד, ונטש את המתקפה ואת סנטו סטפנו. נפוליאון זעם, לא מעט משום שסזארי לא הזהיר אותו והוא ואנשיו כמעט נותרו מאחור על סנטו סטפנו ופגיעים להתקפת נגד של סרדיניה. בנסיגה לאזור הנחיתה, נאלצו אנשיו של נפוליאון לנטוש את התותחים שלהם כאשר לא נשלחו מספיק סירות לאסוף אותם. מאוחר יותר הוא האשים את סזארי בזיוף המרד בהוראת פאולי.
סוף דבר

המערכה הגיעה לסופה לאחר שלושה חודשים לאחר כשטרוגה וסזארי פרשו. חייל קטן של טרוגה נשאר באיים סן פייטרו וסנט'אנטיוקו בצד המערבי של סרדיניה עד 25 במאי. באותו חודש הפליג צי ספרדי של 23 ספינות בפיקודו של אדמירל חואן דה לנגרה מקרטחנה, והגיע לאיים. הספרדים יצאו למלחמה עם צרפת במרץ 1793, וכנגד כוח מכריע שכזה נכנע חיל המצב כולו ללא קרב. מבין הפריגטות, "הלנה", נלכדה בניסיון להימלט מהחסימה הספרדית, בעוד שספינה אחרת, "ריצ'מונד" הוצתה והושמדה על ידי הצוות כדי למנוע את לכידתה.
אף על פי שהמבצע הסתיים בכישלון מוחלט היו לו מספר השלכות. בסרדיניה הסטמנטי גדל בכוחו ואף ביקש אוטונומיה מהממשל המרכזי הרחוק בטורינו. רשימת דרישות הוצגה למלך על ידי נציגות מהאי, אך זמן קצר לאחר מכן הוכרז סירוב מוחלט של כל הנקודות הן על ידי המלך והן על ידי המשנה למלך קרלו בלביאנו. העם הסרדיני זעם ותסיסה אזרחית התפשטה ברחבי האי. באפריל 1794 עצר המשנה למלך שניים ממנהיגי ההתקוממות, מה שגרם למהומה שבה המון הסתער על טירת סן מישל והאסירים שוחררו. לאחר מכן נאלץ ויקטור אמדאוס להיכנע ללחץ מסרדיניה, אם כי האלימות נמשכה עד 1796. שנתיים לאחר מכן נאלץ המלך החדש קרלו אמנואלה הרביעי, לברוח לאי בעקבות פרוץ מלחמת הקואליציה השנייה .
בקורסיקה ההאשמות שבאו בעקבות הכישלון בלה מדלנה ראו את נפוליאון ותומכיו מגורשים מהאי, נפוליאון נמלט בקושי לאחר ניסיון התנקשות. מאמצי הוועידה הלאומית להטיל דין וחשבון על פאולי ותומכיו במבצע הפלישה הובילו להתמוטטות היחסים בין פאולי לממשלת צרפת ולמרד רחב היקף בקורסיקה, אשר ראה את החיל הצרפתי מגורש לחוף הצפוני של האי. בתחילת 1794 פלש כוח בריטי לקורסיקה והביס את הצרפתים, פאולי ערק לצד הבריטים והסכים לשילובה של קורסיקה כממלכה בעלת שלטון עצמי בתוך האימפריה הבריטית . אך בעקבות סכסוך פוליטי, גורש פאולי לגלות בסוף 1795, והבריטים נשארו בקורסיקה עד סוף 1796, ואז נכבש האי מחדש לרפובליקה הצרפתית.
בצרפת התבוסה הובילה להחזרתו של טרוגה לפריז כדי להסביר את הכישלון לוועידה הלאומית. התבוסה ערערה את המורל בקרב הצי והרשויות האזרחיות בטולון, והחריפה את המתיחות המהפכנית הקיימת, שרק גרעה לאחר סדרה של מרידות והוצאות להורג פומביות על רקע שלטון הטרור המתפתח. ביולי, צי בריטי גדול הגיע מהנמל תחת סגן-אדמירל לורד הוד, והסמכות הפוליטית בטולון קרסה לחלוטין, כשהממשלה האזרחית הז'ירונדיסטית הכריזה על המונרכיה הצרפתית הגולה והזמינה את הבריטים לכבוש את העיירה ולהשתלט על הצי ב-18 באוגוסט. כוחות רפובליקנים צרפתיים תקפו את העיר, ובמצור על טולון שלאחר מכן הוביל נפוליאון, שנפצע בהתקפה, את ההתקפה השיא שכבשה מחדש את הגבהים מעל העיר בדצמבר 1793. מאוחר יותר הוא הפך לאחד הגנרלים היעילים ביותר של הרפובליקה הצרפתית ולאחר מכן השתלט על המדינה והכריז על עצמו כקיסר צרפת.
הערות שוליים

↑  Tommaso Napoli, Relazione di quanto è avvenuto dalla comparsa della flotta francese in Cagliari sino alla totale ritirata di essa nel 1793/94
1 2  La Maddalena, 22/25 February 1793, Military Subjects
↑  McLynn, p.58
1 2 3 4  Smyth, p.54
1 2  Smyth, p.53
↑  Smyth, p.55
1 2 3  Smyth, p.57
↑  Ireland, p.145
1 2  Gregory, p.26
1 2 3  McLynn, p.59
1 2  McLynn, p.60
↑  Chandler, p.xxiv
↑  Smyth, p.59
↑  Smyth, p.60
↑  Smyth, p.62
↑  Gregory, p.65
↑  Gregory, p.107
↑  Gregory, p.158
↑  Ireland, p.158
↑  Ireland, p.170
↑  Ireland, p.264
↑  McLynn, p.302
ביבליוגרפיה

Chandler, David (1999). Dictionary of the Napoleonic Wars. Ware, Hertfordshire: Wordsworth Military Library. ISBN 1-84022-203-4.
Gregory, Desmond (1985). The Ungovernable Rock: A History of the Anglo-Corsican Kingdom and its role in Britain's Mediterranean Strategy During the Revolutionary War (1793-1797). London & Toronto: Associated University Presses.
Ireland, Bernard (2005). The Fall of Toulon: The Last Opportunity the Defeat the French Revolution. London: Cassell. ISBN 0-3043-6726-5.
McLynn, Frank (1998). Napoleon: A Biography. London: Pimlico. ISBN 0-7126-6247-2.
Smyth, William Henry (1828). Sketch of the Present State of the Island of Sardinia. London: John Murray. Truguet.
הפועל רמת-גן גבעתיים

| --- | --- |

 השתייכות:  הפועל
 תאריך ייסוד:  1927
הפועל רמת-גן גבעתיים היא אגודת ספורט ישראלית, השייכת למרכז הפועל ומייצגת את הערים רמת גן וגבעתיים. האגודה הוקמה בשנת 1927 וצבעי המועדון הם אדום, שחור ולבן. אוהדי הקבוצה ידועים בכינויים "האורדונים".
מועדון הכדורגל

הקבוצה משחקת כיום בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1927, הישגיה הבולטים הם זכייה באליפות בשנת 1964 ושתי זכיות בגביע המדינה בשנים 2003 ו-2013. ביתה הנוכחי הוא אצטדיון רמת גן.
מועדון הכדורסל

נכון ל-2019, הקבוצה המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1957, והישגיה הבולטים הם שש סגנויות בליגת העל בכדורסל וחמש סגנויות בגביע המדינה בכדורסל במהלך שנות ה-70 וה-80. ביתה הנוכחי הוא אולם זיסמן.
מועדון הכדוריד

כיום, הקבוצה משחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1950 וזכתה בשתי אליפות ליגת העל בכדוריד ושמונה פעמים בגביע המדינה בכדוריד בסוף שנות ה-60 וה-70. ביתה הנוכחי הוא אולם זיסמן.
קבוצת בת בכדורסל

קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת בליגה ב' מחוז תל אביב, אשר נוסדה בשנת 2001 ומשמשת כקבוצת הבת של הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית בכדורסל.
קבוצות נוספות

הפועל "ארנון" רמת-גן ו-ק.ה. גבעתיים (טניס שולחן)
הפועל רמת-גן גבעתיים (כדורגל נשים)
אגודת כדורגל המכתש גבעתיים (כדורגל גברים - ליגה ג)
השתלה שלא מבן-מינו

"השתלה שלא מבן־מינו" או קסנוטרנספלנטציה (Xenotransplantation) היא השתלה של תאים, רקמות או איברים, ממין אחד לאחר. סוג אחד של השתלות כאלה, בו קיים עניין רב הוא השתלת איברים של חזירים בבני־אדם. האיבר או הרקמה המושתלים נקראים קסנוגרפט (xenograft).
כבר שנים רבות שהרפואה המודרנית מבצעת השתלות בבני אדם. הרעיון להשתיל איברים ממינים אחרים בבני אדם, עלה בשל מחסור עולמי באיברים להשתלה, שבגללו חולים נפטרים לעיתים בעודם נמצאים ברשימת המתנה לקבלת תרומת איברים. מחקרים מתקדמים בהבנת תהליכי מנגנון דחיית האיברים הביאו את המדענים ליכולת השתלת איברים שמאפשרת לשקול השתלת איברים ממינים אחרים. בגלל דמיון בין איברים פנימיים מסוימים של שני המינים, התהליך נידון בעיקר בהקשר של השתלת איברי חזירים בבני אדם. אם תתאפשרנה השתלות כאלה, הליך ההשתלה עשוי להיות בטוח יותר, כיוון שתופחת הסכנה של דחיית האיבר על ידי המושתל. הליך כזה יכול גם לפתור את בעיית המחסור באיברים להשתלה. בפרוצדורות אחרות, הנבדקות בניסויים קליניים במעבדות מחקר, שואפים המדענים להשתמש בתאים או ברקמות ממינים אחרים כדי לטפל במחלות חשוכות־מרפא כמו סרטן, איידס, סוכרת, מחלות כבד ומחלת פרקינסון.
נכון להיום, בוצעו רק ניסיונות השתלה ספורים שעלו בהצלחה. כמה מטופלים שהיו זקוקים להשתלת כבד, טופלו באמצעות השתלת כבד חזיר זמנית, עד שיימצא תורם מתאים. כמה חולי פרקינסון שטופלו באמצעות תאי־עצב של חזיר, חוו שיפור ניכר.
האתגר הקשה ביותר בהשתלות מסוג זה הוא ההתגברות על הדחייה הטבעית של הגוף. בעיה זו קיימת גם בהשתלת איברים מבני־אדם לבני־אדם (השתלה מסוג זה ידועה בשם allotransplantation), אך היא חמורה הרבה יותר כשמדובר במינים שונים. לכל תא בגוף יש אפיונים המגדירים את סוגו, אליהם מגיבה המערכת החיסונית בהתאם, אם אלו גופים זרים שפלשו למערכת, או לא. ככל שההבדל הגנטי בין התורם לבין מקבל התרומה גדול יותר, כך המערכת החיסונית מגיבה בחריפות יותר. כיום, חברות רבות מנסות לבצע הנדסה גנטית בחזירים, כדי שהקוד הגנטי שלהם יהיה דומה ככל האפשר לזה האנושי (בעל חיים כזה נקרא טרנסגני). חלק מהניסויים האלה זכו להצלחה חלקית.
קיים חשש שבהשתלות אלו יש אפשרות של התפשטות מחלות מהתורם. לדוגמה, קיימים נגיפי PERV שהחזירים חסינים מפניהם, אך בני־אדם רגישים להם. לכן בני־אדם שהושתלו בגופם תאים זרים נאלצים שלא לתרום דם, לתת דגימות דם תכופות ולהשתמש בקונדום בעת שהם מקיימים יחסי מין. אף־על־פי־כן, מטופלים שקיבלו תאים מחזירים לא הראו כל סימן שהם נגועים בנגיף ה־PERV ממנו חששו המדענים. ההשלכות של השתלות מבעלי־חיים אחרים אינן ידועות כרגע.
כשל תפקודי של איברי אדם הוא דאגה כלל עולמית, הניצבת בפני התעשייה. למרות זאת, קסנוטרנספלנטציה מעלה שאלות מדעיות, רפואיות, חוקתיות ואתיות רבות וקשות. כמו כן, שינוי הקוד הגנטי של החיות מהווה גם הוא מקור לדאגה.
ב־2022 בהליך פורץ דרך, הושתל באדם לב שלם מחזיר שעבר שינוי גנטי. המושתל נפטר לאחר כחודשיים.
ראו גם

השתלת איברים
אלוגרפט
הערות שוליים

↑  הַשְׁתָּלָה שֶׁלֹּא מִבֶּן־מִינוֹ במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  איתי גל, אחרי חודשיים בלבד: מת האדם שבגופו הושתל לב חזיר, באתר ynet, 9 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529623205171  LCCN: sh85148789  LNB: 000299606 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקהילה היהודית בבאדן (שווייץ)

הקהילה היהודית בבאדן הוקמה כמוסד המוכר על ידי המדינה ב-9 ביוני 1859 לאחר שהיהודים הורשו להתיישב באופן חופשי בכל תחומי קנטון ארגאו.
המקום בו שכן בית הקברות העתיק ליד ואלדסהוט
שלט המתאר את הקמת בית הקברות אנדינגן-לנגנאו והעברת הקברים מבית הקברות הישן
קהילות לנגנאו ואנדינגן

רוזנות באדן בשווייץ הוקמה בשנת 1415. עד לסוף המאה ה-18 נאסר על היהודים להתיישב באופן חופשי בתחומה ולנהל חיי קהילה. יהודים בודדים הצליחו לרכוש כתבי חסות בתמורה לתשלום מיסים גבוהים. היו אלה בעיקר לרופאים, בעלי בתי דפוס ומלווי כספים שהתיישבו בערים, וסוחרי בהמות ורוכלים שהתיישבו בעיירות ובכפרים. במאה ה-18 הותר ליהודים להתיישב דרך קבע ברוזנות באדן רק בתחומן של שתי עיירות, לנגנאו ואנדינגן השוכנות כארבעה קילומטרים זו מזו וכעשרה קילומטר צפונית לעיר באדן.  בתחום שתי עיירות אלה הוענקה ליהודים עצמאות רבה לניהול חייהם. קהילת לנגנאו הקימה בית כנסת בשנת 1750 וקהילת אנדינגן בשנת 1764. יהודי לנגנאו ואנדינגן לא הורשו לקבור את מתיהם בתחומי הרוזנות. בסוף המאה ה-17, הם נאלצו לרכוש קרקע להקמת בית קברות מעבר לגבול, על אי בגדה הימנית של הריין באזור העיר ואלדסהוט במרקיזות באדן (גרמניה). לאחר שמי הנהר סיכנו את קיום בית הקברות, שתי הקהילות קיבלו בשנת 1750 אישור להקים בית קברות משותף על קרקע שנרכשה בין שני היישובים. המצבות יחד עם כ-80 קברים מבית הקברות העתיק הועברו בשנת 1955 לבית הקברות אנדינגן-לנגנאו. בית הקברות אנדינגן-לנגנאו עדיין קיים והוכרז מבנה היסטורי לשימור וכך גם בתי הכנסת בלנגנאו ובאנדינגן.
ליהודים לא היו זכויות אזרחיות, הם לא הורשו לרכוש קרקעות או להצטרף לגילדות, יכלו לעסוק רק במסחר וברוכלות ואישורי השהייה שלהם חודשו כל שש עשרה שנים בתמורה לתשלום מיסים מיוחדים. בשנת 1760 חודש אישור השהייה של היהודים בתנאי שהם "לא יתרבו, לא יאפשרו נישואין בין אנשים עניים וכל כלה תביא נדוניה בסך 500 גילדן לפחות". הם לא הורשו עדיין לרכוש בתים וקרקעות או לעסוק במתן הלוואות ללא אישור הרשויות. בשנת 1792 נוסף תנאי שאסר על יהודים לגור תחת אותה קורת גג כמו נוצרים.
המצב המשפטי של היהודים השתפר רק במעט לאחר שרוזנות באדן צורפה לקנטון ארגאו בשנת 1803.
ב-15 במאי 1809 נחקק בארגאו "חוק היהודים" אשר העניק אזרחות ליהודי לנגאו ואנדינגן בלבד ואפשר להם לעסוק בחקלאות ובמסחר.
החוק שנחקק ב-7 במאי 1846 העניק ליהודים אישור להתיישב בכל תחומי קנטון ארגאו. כתוצאה מכך יהודים רבים עברו להתגורר בערים הגדולות, ביניהן עיר המרחצאות באדן השוכנת כ-25 קילומטר מציריך. בחוק שאושר על ידי המועצה הפדרלית ב-24 בספטמבר 1856 הוענקו ליהודי הקנטון זכויות שוות לאלה של שאר האוכלוסייה אבל התנגדות האוכלוסייה הנוצרית גרמה לכך שהחוק ייושם בפועל רק בשנת 1863.
קהילת באדן

ב-9 ביוני 1859 הוקמה קהילת יהודי באדן (Israelitische Kultusgemeinde Baden (IKGB)) שמטרתה המוצהרת הייתה "להנחיל לצעירים היהודים את ערכי התרבות והדת היהודית". באותה עת התגוררו בעיר באדן שתים עשרה משפחות והקהילה הייתה כפופה לקהילת יהודי לנגנאו-אנדינגן. בשנת 1885 הועבר משכנה של הרבנות הראשית לבאדן והיא שירתה מספר קהילות באזור, כולל חלק מהקהילה בציריך. בהיעדר תקציב לבניית בית כנסת הקהילה התפללה במבנה שכור ששימש בעבר קזינו.
ב-7 בדצמבר 1877 הקהילה פנתה לממשלת קנטון ארגאו לקבלת אישור לבניית בית קברות יהודי מפני שעד אז הקהילה השתמשה בבית הקברות אנדינגן-לנגנאו. הקרקע להקמת בית הקברות נרכשה בשנת 1879 ובית הקברות נחנך באותה השנה.
בשנת 1910, הקהילה ביקשה אישור לבניית בית כנסת, לאור העלייה החדה במספר היהודים מעקבות הגירה מהיישובים הסמוכים לבאדן וממזרח אירופה. בית הכנסת נחנך ב-2 בספטמבר 1913 לרווחת 300 חברי הקהילה.  בית הכנסת הוכרז מבנה היסטורי לשימור.
בין השנים 1913 – 1930 מספר חברי הקהילה ירד בצורה ניכרת בשל העלייה באנטישמיות.
במהלך מלחמת העולם השנייה שווייץ שמרה על נייטרליות ולא פגעה באזרחיה היהודים אך הגבילה מאוד את כניסתם של פליטים יהודים לתחומה.
בתחילת 1950 הקהילה היהודית בבאדן מנתה 30 חברים בלבד. משנת 2004 מונה לקהילה רב קבוע ובשנת 2013 הקהילה מנתה 140 איש.
הקהילה היהודית בבאדן חברה בפדרציה השווייצרית של הקהילות היהודיות יחד עם 15 קהילות נוספות.
ראו גם

לנגנאו (הפרק יהודי לנגנאו)
אנדינגן (הפרק יהודי אנדינגן)
ארגאו (הפרק הקהילה היהודית)
יהדות שווייץ
שווייץ במלחמות העולם (הפרק שווייץ והפליטים היהודים בתקופת השואה)
הערות שוליים

↑  AARGAU - JewishEncyclopedia.com, jewishencyclopedia.com
↑  Gabriel Heim, The Jews of Lengnau and Endingen, Swiss National Museum - Swiss history blog, ‏2019-08-28 (באנגלית בריטית)
↑  Der jüdische Friedhof in Endingen - Lengnau (Kanton Aargau/Schweiz), www.alemannia-judaica.de
↑  Judenäule, hls-dhs-dss.ch (בגרמנית)
↑  Der jüdische Friedhof in Baden (Kanton Aargau - CH), www.alemannia-judaica.de
↑  Die Synagoge in Baden (Kanton Aargau, Schweiz), www.alemannia-judaica.de
בית הכנסת בבאדן (שווייץ)
הר בסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  800 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טולה 
 קואורדינטות:  66°49′00″S 51°23′00″E﻿ / ﻿66.8167°S 51.3833°E﻿ / -66.8167; 51.3833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בסט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בסט
 
הר בסט (באנגלית: Mount Best) הוא הר בהרי טולה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2.8 קילומטרים דרומית-מערבית מהר מוריסון; ו-6 קילומטרים מהר המפסון.
גובהו של הר בסט 800 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,507 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו ממטוס של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של פ. בסט (F. Best), שהיה חבר צוות באוניית המחקר "דיסקברי" במהלך משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בשנים 1929–1931.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| הרי טולה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אולדפילד • בונד • בסט • ברטלט • דגרפלדט • דנהאם • דאנג'י • הארדי • הארווי • המפסון • מוריסון • מילר • סוקק • סטורר • פורטאוס • פיתגורס • קייזר • קינג • רודס • ריידר • ריסר-לארסן |  |
| רכסי הרים | פיקוק |  |
| נונאטאקים | הארווי |  |
הר בנטלי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הר בנטלי ממוקם בחלק הימני העליון, של הרביע השני משמאל, בשורה העליונה של המפה
 מידע כללי
 גובה:  4,245 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°07′00″S 86°14′00″W﻿ / ﻿78.1167°S 86.2333°W﻿ / -78.1167; -86.2333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בנטלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר בנטלי
 
הר בנטלי (באנגלית: Mount Bentley) הוא הר ברכס המערבי של רכס סנטינל שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 4,245 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 347 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 3.7 קילומטרים צפונית להר אנדרסון.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1958–1957.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם צ'ארלס ריימונד בנטלי (Charles R. Bentley) שעמד בראש משלחת המחקר, והיה הססמולוג הראשי בתחנת ברד בין השנים 1959–1957.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע גאוגרפי על ההר
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" בספרו של גילדאה - מקור אחר לפיו גובהו של ההר 4,137 מטרים מעל פני הים.
הפיזיקאים

| --- | --- |
 כתיבה:  פרידריך דירנמאט 
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  21 בפברואר 1962 
 שפה:  גרמנית 
 
הפיזיקאים (בגרמנית: Die Physiker) הוא מחזה סאטירי מאת המחזאי השווייצרי פרידריך דירנמאט, שנכתב בשפה הגרמנית בשנת 1961, פורסם והוצג לראשונה בציריך בשנת 1962, בכיכובה של תרזה גיזה. המחזה נחשב למחזה המרשים ביותר ועדיין הקל ביותר להבנה מבין מחזותיו של דירנמט.
המחזה תורגם לעברית על ידי זאב ורדי והוצא לאור בהוצאות אור עם בשנת 1988.
דירנמאט הגדיר את המחזה כגרוטסקי ופרדוקסלי. המחזה נכתב בהשפעת מלחמת העולם השנייה והחידושים הטכנולוגיים ההרסנים שהתגלו במהלכה, כגון פצצת האטום, ועל כן הוא עוסק בשאלות המוסריות והאתיות של התקדמות הטכנולוגיה וביכולת של האנושות להתמודד עם התוצאות ההרסניות של התקדמות זאת.
עלילה > דמויות

דמויות ראשיות:
גברת דוקטור מתילדה פון צאהנד - רופאה לחולי נפש ומנהלת בית החולים לחולי נפש "לה סריזיה" (עץ הדובדבן בצרפתית), מתילדה היא בת למשפחת אצולה.
הרברט גיאורג בויטלר - מטופל במוסד המאמין כי הוא אייזק ניוטון.
ארנסט היינריך ארנסטי - מטופל במוסד המאמין כי הוא אלברט איינשטיין.
יוהאן וילהלם מביוס - מטופל במוסד המאמין כי שלמה המלך מתגלה אליו.
דמויות משניות:
מרתה בול - אחות ראשית ב"לה סריזיה", ומרימת משקולות.
מוניקה שטטלר - אחות במוסד.
דורותיאה מוזר - אחות במוסד ומתאבקת.
אירנה שטראוב - אחות במוסד אלופת ג'ודו
אובי סיוורס - אח ראשי במוסד.
מקארתור - אח במוסד.
מורילו - אח במוסד.
אוסקר רוזה - מיסיונר.
לינה רוזה - אשתו לשעבר של מביוס, כעת נשואה לאוסקר רוזה.
אדולף פרידריך, וילפריד קספר, יורג לוקאס - בניו של מביוס מנישואיו ללינה רוזה.
ריכרד פוס - מפקח המשטרה.
גוהל, בלוכר - שוטרים.
רופא מטעם בית המשפט.
עלילה > מיקום

המחזה מתרחש כולו במוסד לחולי נפש במרכז אירופה. דירנמאט שומר על אחדות המקום הזמן והעלילה ועל כן העלילה מתרחשת אף במקום מצומצם יותר: הסלון של המוסד וחדרי המטופלים.
הסלון של המוסד מחובר לשלושה חדרים כאשר לכל מטופל יש חדר בנפרד. המוסד נקרא "לה סריזיה" (עץ הדובדבן בצרפתית), ושימש בעבר כבית משפחת פון צאהנד, אך כעת מתילדה הפכה אותו לבית משוגעים כאשר מטופלים בו בני החברה הגבוהה כמו סופרים מדענים פוליטיקאים וכו' ועל כן למוסד ולמתילדה יש שם עולמי.
בעקבות פתיחת אגף חדש כל המטופלים הועברו לאגף החדש ובאחוזת פון צאנהד נותרו שלושת הפיזיקאים. כאשר מטפלות בהם אחיות בלבד ושלוש מהן חזקות במיוחד. דירנמאט מדריך את המבצע של המחזה לערוך את הסלון באווירה קלאסית.
עלילה > התרחשויות

המחזה הוא מחזה בעל שתי מערכות שכוללות בעיקר דיאלוגים בין הדמויות.
עלילה > התרחשויות > מערכה ראשונה

המערכה מתחילה עם חקירתו של מפקח המשטרה ריכרד פוס, אשר הגיע לבית המשוגעים כדי לחקור את הרצח של האחות אירנה שטראוב. האחות נרצחה על ידי המטופל ארנסט היינריך ארנסטי, המכונה איינשטיין. המפקח מדבר עם האחות הראשית ומתגלה לנו כי לפני שלושה חודשים היה עוד רצח במוסד בו המטופל הרברט גיאורג בויטלר, המכונה ניוטון, רצח את האחות דורתיאה מוזר. האחות הראשית מסבירה למפקח כי המטופל איינשטיין צריך להירגע ואז יוכל לדבר, אנו מבינים כי המפקח לא יכול לאסור את המטופלים בגלל מצבם.
לאחר השיחה עם האחות מתנהלת שיחה בין המפקח לבין המטופל "ניוטון" במהלכה עולות שלוש נקודות חשובות:
ניוטון טוען כי הוא אלברט איינשטיין האמיתי אך הוא מסתיר את זהותו על מנת לא להרגיז את ארנסטי הטוען כי הוא איינשטיין.
ניוטון מעלה את הוויכוח על האחריות של המדען לגבי השימוש בהמצאותיו
אתה רוצה לאסור אותי, משום שחנקתי את אחות בית החולים, או משום שאפשרתי את הפצצה האטומית?
שלישית הוא מסביר כי רצח האחות נגרם בשל וידוי האהבה שלה כלפיו, כמובן לאחר שקיבלה את האישור של אחראית המוסד הגברת דוקטור פון צאהנד.
השיחה האחרונה של המפקח במערכה הראשונה נערכת עם הגברת דוקטור צאהנד, בעלת המוסד, במהלך השיחה שניהם מזלזלים בחוקי המקום ומעשנים בסלון המוסד. המפקח דורש מהגברת דוקטור שתעשה שינויי ביטחון לאור הרציחות: החלפת האחיות באחים (דרישה אבסורדית הרי האחיות היו חזקות במיוחד), הגברת דוקטור נעתרת לבקשות ומעלה נקודה מעניינת: שכפי שחולי נפש מסוכנים ויכולים לרצוח בכל עת כך גם השפויים מסוגלים, ובכך מאירה את הדרישה באור שלילי.
בחלק האחרון של המערכה מגיעה הגברת רוזה, אשתו לשעבר של המטופל מביוס, יחד עם שלושת בניו של מביוס ובעלה החדש המיסיונר רוזה. הגברת דוקטור פוגשת בגברת רוזה וזו מספרת לגברת דוקטור כי היא התחתנה עם המיסיונר והם עוזבים לאיי מריאנה אשר באוקיינוס השקט. מטרת הביקור של משפחת רוזה היא להיפרד ממביוס. בעקבות מידע זה הגברת דוקטור מחליטה לפטור את הגברת רוזה מתשלום עבור האשפוז של מביוס ומפגינה "רוחב לב" שיתגלה בהמשך כהפך המוחלט.
הערות שוליים

↑  מתוך ההערות של דירנמאט-הפיזיקאים הוצאות אור עם
↑  האחיות באות מערים גרמניות אך למוסד שם צרפתי והאוכל שמוגש למטופלים גם הוא צרפתי
↑  "הרי החלטנו להקפיד על אחדות המקום, הזמן, והעלילה" הפיזיקאים הוצאות עיר עם עמוד 8
↑  "עלילה המתרחשת בקרב משוגעים יאה לה רק המבנה הקלאסי" הפיזיקאים הוצאות אור עם עמוד 8
↑  הפיזיקאים הוצאות אור עם עמוד 19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4099172-6  MusicBrainz work: b30fda90-cecc-4176-9aa2-a7b4b82345b1  VIAF: 205877946   WorldCat (עם VIAF): 205877946 
אלברט איינשטיין
סייר אייזק ניוטון
שלמה המלך בערוב ימיו, איור מאת גוסטב דורה