stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר אומטזיכט
ביוגרפיה > 2010–2019

בבחירות לפרלמנט 2010, דורג אומטזיכט במקום ה-29 ברשימת ה-CDA. המפלגה נחלה תבסה קשה בבחירות והוא לא נבחר ישירות אלא רק לאחר שמספר חברי פרלמנט של ה-CDA הצטרפו לממשלתו של מארק רוטה.
בשנת 2012, מונה אומטזיכט על ידי בית הנבחרים כמדווח עבור הולנד בנושא הצעות מהנציבות האירופית בתחום הפנסיה. בתפקיד זה היה עליו לפקוח עין מעורבותה של הנציבות האירופית במדיניות הפנסיה ההולנדית.
לקראת הבחירות לפרלמנט 2012, לא נכלל אומטזיכט תחילה ברשימת המועמדים שהוכנה על ידי ועדת הבחירות של ה-CDA. זאת משום שהוא הביע התנגדות לשיתוף הפעולה עם מפלגת ה-PVV של חרט וילדרס בממשלתו הראשונה של רוטה. לאחר פעילות שאורגנה על ידי סניף המפלגה בטוונטה ונתמכה על ידי מספר מועמדים ידועים במפלגה, הציבה אותו ועידת המפלגה במקום ה-39, הלא ריאלי. אף על פי כן נבחר אומטזיכט לפרלמנט היות שקיבל 36,750 קולות ישירים בארבע עשרה הרשויות של טוונטה. הוא היה חבר ה-CDA היחיד שנבחר באמצעות קולות ישירים.
בשנת 2017, מונה אומטזיכט למדווח מיוחד על ידי מועצת אירופה בחקירת פרשת הרצח של דפני קרואנה גליציה. משימתו הייתה לבדוק האם חקירת הרצח במלטה התנהלה בצורה הוגנת.
משנת 2019, פעל אומטזיכט, יחד עם חבר הפרלמנט רנסקה לייטן מהמפלגה הסוציאליסטית, למען ההורים שנפגעו בשערוריית קצבאות הילדים, בה ביותר מ-25,000 משפחות נחשדו בהונאת מס ההורים שהגישו בקשה לקצבת ילדים, וננקטו נגדם צעדי אכיפה מחמירים. בסופו של דבר, עובדי מדינה ושרים (לשעבר) נחקרו על ידי ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא, מה שהוביל בסופו של דבר לנפילת ממשלתו השלישית של רוטה בינואר 2021.
ביוגרפיה > 2020-הווה > בחירות לראשות מפלגת CDA

ביולי 2020, אומטזיכט הפסיד לסגן ראש הממשלה הוחו דה יונג בהצבעה על תפקיד מנהיג המפלגה הנוצרית-דמוקרטית. בבחירות הכלליות של 2021, אומטזיכט נבחר מחדש וזכה ב-342,472 קולות ישירים, יותר מכל מועמד אחר שאינו מנהיג מפלגה.
במהלך הדיונים על הקמת הממשלה, דלף בטעות מידע ממסמך חסוי כאשר קייסה אולונגרן צולמה על ידי צלם עיתונות של ANP והמסמך שהחזיקה ניתן היה לקריאה. בין היתר נכתבה במסמך ההערה: "תפקיד אומטזיכט, משרה במקום אחר". הערה זו גרמה לסערה ואולונגרן ועמיתתה למשא ומתן, אנמרי יוריצסמה, התפטרו באותו יום מתפקידן בניהול המגעים להקמת הממשלה.
ב-10 ביוני 2021, דלף מזכר בן 78 עמודים שכתב אומטזיכט, שהופנה לוועדה של CDA שניתחה את תוצאות הבחירות לפרלמנט במארס 2021. במסמך כתב אומטזיכט כי הובטח לו תפקיד מנהיג המפלגה אם הוחו דה יונג יפרוש מתפקידו, אולם לאחר עזיבתו של דה יונגה הוצעה הנהגת המפלגה לוופקה הוקסטרה. יומיים לאחר מכן ביטל אומטזיכט את חברותו ב-CDA והודיע על כוונתו להמשיך כחבר פרלמנט עצמאי לאחר שיחזור מחופשת מחלה. הוא הכחיש שהדליף את התזכיר בעצמו.
ב-15 בספטמבר 2021, חזר אומטזיכט לבית הנבחרים כחבר בסיעה של איש אחד. הוא שלל את האפשרות שיחזור ל-CDA.
ביוגרפיה > 2020-הווה > חוזה חברתי חדש

ב-20 באוגוסט 2023 לאחר נפילת ממלשתו הרביעית של רוטה, הודיע אומטזיכט כי ישתתף בבחירות לפרלמנט ב-22 בנובמבר 2023 עם מפלגת חוזה חברתי חדש – כשם הספר שפרסם בשנת 2021 בו פרש את חזונו הפוליטי. הספר מכר כ-18,000 עותקים תוך שבועיים והיה ברשימת 60 רבי-המכר במשך עשרים שבועות. לאחר שהודיע על הקמת המפלגה חזר הספר לרשימה והגיע למקום הראשון.
חיים אישיים

אומטזיכט נשוי מאז 2009 לאייפר קוץ' מנהיגת ה-CDA במועצת העיר אנסחדה, ואב לשתי בנות. לזוג גם שתי בנות מנישואיה הקודמים של קוץ'.
הערות שוליים

↑  "Diaken J.C.J. Omtzigt overleden". aartsbisdom.nl. נבדק ב-2022-12-06.
↑  "Omtzigts eigen partij wil de bestuurscultuur in Den Haag veranderen - maar verwacht geen makkelijke oneliners". trouw.nl. 2023-08-20. אורכב מ-המקור ב-2023-08-20. נבדק ב-2023-08-20.
↑  "Thema: Mensenrechten van Christenen in het Midden Oosten". CDA. 2010. אורכב מ-המקור ב-2010-06-05.
↑  "אי-צדק חסר תקדים": ממשלת הולנד התפטרה בשל מחדל בטיפול בקצבאות ילדים, באתר וואלה, 15 בינואר 2021
↑  Ruim 342.000 stemmen voor Omtzigt, goed voor bijna vijf Kamerzetels, nos.nl, ‏2021-03-26 (בהולנדית)
↑  Notities Ollongren zichtbaar, 'positie Omtzigt, functie elders', NOS, 25 maart 2021.
↑  Mededeling Omtzigt, twitter.com, 12 juni 2021
↑  Pieter Omtzigt [@PieterOmtzigt]. "Volgende week keer ik terug in de Tweede Kamer als onafhankelijk Kamerlid" (Tweet) – via Twitter.
↑  "Terugkeer naar CDA uitgesloten: Omtzigt gooit deur dicht in exclusief interview". Algemeen Dagblad. 2021-09-07. נבדק ב-2021-09-07.
↑  Adams, Kelly (2023-08-20). "Pieter Omtzigt over deelname aan verkiezingen: 'De grootste worden is niet het doel'". Tubantia. נבדק ב-2023-08-20.
↑  Een nieuw sociaal contract - Bestseller 60, www.debestseller60.nl (בהולנדית)
↑  Inspirerend leider Ayfer Koç uit Enschede is veel meer dan de vrouw van Pieter Omtzigt, Tubantia, 6 maart 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521176805171  PLWABN: 9813295425405606  BnF: cb17003898m (data)  GND: 1138840467  ISNI: 0000 0004 2587 3924  LCCN: nr2002025093  MGP: 218906  NTA: 40812086X  RERO: 02-A008848189  SUDOC: 078784387  VIAF: 306134700   WorldCat (עם VIAF): 306134700 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פיטר אומטזיכט".
פער סייסמי

איור מס' 1 - A - תיאור הפעילות הסייסמית לאורך המקטעים השונים של שבר הסן-אנדריאס בקליפורניה, במהלך 20 השנים שקדמו לרעידת האדמה לומה פריאטה בשנת 1989. B - הפעילות ממועד הרעידה העיקרית ובמהלך אירועי הרעידות העוקבות. ניתן לראות כיצד באזור רעידת האדמה הפעילות במהלך השנים שקדמו לה הייתה נמוכה מאוד ביחס למקטעים אחרים של השבר.
פער סייסמי (או מרווח סייסמי) הוא מקטע בתחומו של העתק פעיל אשר לא אירעה בו רעידת אדמה לאורך פרק זמן ארוך יחסית, בהשוואה למקטעים אחרים בהעתק. ישנה תאוריה כי לאורך זמן, התזוזה לאורך ההעתק צריכה להיות דומה בכל המקטעים. לפיכך, סביר יותר שתתרחש רעידת אדמה במקטע שקיים בו "פער סייסמי", שכן חל בו תהליך ארוך של צבירת מאמצים שטרם השתחררו בצורה של רעידת אדמה. על כן, זו צפויה להגיע בהקדם יחסי.
אין תמימות דעים בקרב גאולוגים לגבי נכונותה של תאוריה זו.
הפילוסופיה שמאחורי התאוריה

הניסיון מלמד, שהיכן שהיו בעבר רעידות אדמה, יהיו כאלה גם בעתיד. זאת מכיוון שמנגנון התנועה היחסית בין הלוחות הטקטוניים קיים, ויש על כך עדויות סייסמיות או סטרטיגרפיות. על כן, יש להתייחס לכל תקופה של שקט סייסמי, המתאפיינת בהיעדר רעידות אדמה לאורך מקטע של מערכת העתק גאולוגי גדול, כאל תקופה בה מצטברים מאמצים בקרום כדור הארץ לאורך מקטע זה. ככל שתקופת השקט ארוכה יותר, כך מצטברת יותר אנרגיה, וממילא הסיכון להתרחשות רעידת אדמה גדולה גדל.
טיידמאן (Tiedemann) פרסם בשנת 1992 מחקר שחישב את כל כמות האנרגיה שהשתחררה מרעידות אדמה שהתרחשו בכדור הארץ משנת 1900 והיו גדולות מ־8 בסולם ריכטר. הוא העלה את הנתונים על עקומת התפלגות יחסית מצטברת כך שנקודת האפס היא מעט לפני שנת 1900 (על ציר הזמן X) ו-100% האנרגיה שהשתחררה (על ציר Y - הכמות היחסית המצטברת) מגיעה סמוך לשנת 1980, שנת סיום תקופת המחקר. על פי זווית הצטברות האנרגיה, ניתן היה לחלק את 80 השנים הראשונות של המאה ה-20 לתקופות "סוערות" של רעידות אדמה גדולות ורבות בכדור הארץ ולתקופות של שקט יחסי. בתקופה הקצרה שמשנת 1897 ועד שנת 1911 (14 שנים שכללו את רעידת האדמה הגדולה בסן-פרנסיסקו בשנת 1906) השתחררו 45% מכמות האנרגיה הכוללת שהשתחררה ב-80 השנים שנסקרו. זוהי כמות של פי 20 כמעט מהכמות שהשתחררה ב־20 השנים האחרונות של המחקר (בין 1960 לערך ל-1980). תקופת הביניים שבין שתי התקופות המוזכרות הייתה בהחלט תקופת ביניים גם מבחינת הכמות היחסית של האנרגיה שהשתחררה בה - פי 5.5 פחות מהתקופה של תחילת המאה.
דוגמאות

על פי אותה מתודולוגיה שמוצגת לעיל, מביא טיידמאן את המקרה של רעידת האדמה במקסיקו סיטי (1985). בעשרות השנים שקדמו לרעידת האדמה הזו התרחשו רעידות אדמה הרסניות רבות. מדובר באזור ההפחתה שלחוף המערבי של מקסיקו, בו נוחת הלוח הטקטוני בעל הקרום הימי של קוקוס (Cocos) אל מתחת ללוח הקאריבי היבשתי. איור 3 מתאר את הצטברות האנרגיה בקרום כדור הארץ באזור ההפחתה של קוקוס מתחילת המאה ה-20 ועד התרחשות רעה"א ההרסנית בשנת 1985, כולל. הקו המקווקו האלכסוני מסמן את ההצטברות היחסית הדמיונית של האנרגיה, אילו היא הייתה משתחררת באופן רצוף וקבוע על ציר הזמן. כל אימת שקו זה נמצא מעל לגרף שמתאר את הכמות המצטברת של האנרגיה עד כה, משמעות השטח שביניהם הוא פער סייסמי במונחים של אנרגיה. כלומר, גרף הצטברות האנרגיה מציג מצב בו כמות האנרגיה שהשתחררה עד כה, היא קטנה יותר מכמות האנרגיה שהייתה אמורה להשתחרר, אם הייתה משתחררת באופן רצוף וקבוע. ואכן, "הקפיצה" בכמות האנרגיה המצטברת לאחר תקופת שקט שהחלה בשנת 1980 לערך והסתיימה ב־1985, שווה לכמות המשתחררת ברעידת אדמה בגודל 8 בסולם ריכטר.
לפני רעידת האדמה לומה פריאטה שהתרחשה בצפון קליפורניה בשנת 1989, זוהה באזור זה פער סייסמי שבו התרחשה פעילות סייסמית מעטה ביחס למקטעים אחרים בהעתק סן-אנדראס. בשנת 1989 התרחש במקטע זה רעש אדמה חזק בגודל 7.1 בסולם ריכטר.
בשנת 2004 זיהו חוקרים מקטע באורך 500 ק"מ במרכז שקע קוריל-קמצ'טקה שלא אירעה בו רעידת אדמה חזקה מאז 1780. בשנת 2006 התרחשה במקטע זה רעידת אדמה בעוצמה של 8.3 בסולם ריכטר, וכחודשיים מאוחר יותר התרחשה באזור רעידה נוספת בגודל של 8.2.
ספקות

כמה הנחות יסוד לגבי פערים סייסמיים התבררו מאוחר יותר כשגויות לכאורה. בדיקה מדוקדקת העלתה כי ייתכן שלא יהיה מידע בפערים סייסמיים על זמן ההתרחשות או גודל האירוע הגדול הבא באזור. לאחריה, בדיקות סטטיסטיות של תחזיות באזור האוקיינוס השקט הראו שמודל הפער הסייסמי לא חזה רעידות אדמה גדולות. מחקר אחר הגיע למסקנה שתקופת שקט ארוכה לא מגדילה את פוטנציאל רעידת האדמה.
ראו גם

חיזוי רעידות אדמה
לקריאה נוספת

שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9עמוד 169,
הערות שוליים

↑  McCann, W.R., Nishenko, S.P., Sykes, I.R. & Krause, J. 1979. Seismic gaps and plate tectonics: seismic potential for major boundaries. Pure and applied geophysics, 117, 1082-1147
↑  Kagan, Y.K. & Jackson, D.D. 1991. Seismic Gap Hypothesis: Ten Years After. Journal of Geophysical Research, 96(B13), 21,419-21,431
↑  יואב איתיאל‏, עדיין לא ערוכים: "רעידת אדמה בישראל תגיע בוודאות - השאלה מתי", באתר וואלה, 13 בנובמבר 2017
↑  עדויות סייסמיות הן רישומים מההווה על פעילות סייסמית לאורך גבול בין לוחות טקטוניים או בקטעים מסוימים שלו; עדויות סטרטיגרפיות צעירות הן תצפיות של אי רציפות של שכבות סלע, או אי התאמה בין סלעים הממוקמים על אותו מישור.
↑  למשל: השבר הסורי אפריקאי, או שבר סן-אנדריאס בקליפורניה, או השבר המזרח אנאטולי בטורקיה ועוד - כולם "ספקים" של רעידות אדמה הרסניות.
↑  Bolt, B.A., Earthquakes, F&C, 1999, p.144-145
1 2  Tiedemann, H., 1992. Earthquakes and Voulcanic Eruptions. S.R.C., p. 100
↑  באיור מס' 2 מוצגת דוגמה להמחשה מהי עקומה יחסית מצטברת.
↑  Lomnitz, C., Nava, A., 1983. The predictive value of seismic gaps. Bulletin of the Seismological Society of America, 73, pp. 1815–1824
↑  ,Yufang, R., David, J., D., Yan, Y. Kagan, 2003. Seismic Gaps and Earthquakes. Journal of Geophysical Research: Solid Earth, 108 p. 2471
↑  Yan Y. Kagan,David D. Jackson, 1991, Seismic Gap Hypothesis: Ten years after, AGU: Advancing Earth and Space Science
איור מס' 2 - דוגמה לעקומה יחסית מצטברת: ציר ה-X הוא ציר טווח הציונים בכתה וציר ה-Y הוא ההתפלגות היחסית המצטברת (אחוזים) של הציונים בכתה על פי הטבלה. דמיינו שציר ה-Y היא כמות האנרגיה היחסית המצטברת שהשתחררה על ציר הזמן X.
איור מס' 3 - גרף הצטברות יחסית של האנרגיה באזור הסיכון הסייסמי של מקסיקו-סיטי, לפני רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה בשנת 1985. ציר ה-Y הוא אחוז הצטברות האנרגיה באזור בחתך ציר הזמן X. הקו המקווקו מסמן את ההצטברות היחסית הדמיונית של האנרגיה, אילו היא הייתה משתחררת באופן רצוף וקבוע על ציר הזמן - ראו הסבר מפורט בטקסט (אילוסטרציה בהשראת .Tiedemann, 1992)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מיכאיל בכטין

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1895 האימפריה הרוסית אוריול, האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 במרץ 1975 (בגיל 79) ברית המועצות (1955–1980) מוסקבה, ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  Mordovia State University 
 זרם:  מפורמליזם רוסי ועד סטרוקטורליזם ופילוסופיה דיאלוגית
 תחומי עניין:  תורת הספרות, אסתטיקה, פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה של הלשון
 עיסוק:  פילוסוף, היסטוריון של הספרות, מומחה ספרות, מבקר ספרות, בלשן, סופר, תאורטיקן אמנות 
 הושפע מ:  עמנואל קאנט, הרמן כהן, ארנסט קסירר
 השפיע על:  ז'וליה קריסטבה, צ'ארלס טיילור, צווטאן טודורוב
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 יצירות ידועות:  רב־קוליות 
 
מיכאיל מיכאילוביץ' בכטין (ברוסית: Михаил Михайлович Бахти́н‏; 17 בנובמבר 1895- 7 במרץ 1975) היה מבקר ספרות, פילוסוף ומבקר תרבות ולשון. מגדולי חוקרי הספרות והפילוסופים של המאה ה-20. עד מותו היה ידוע אך למתי-מעט אולם מאז שנות ה-80 התרבה המחקר אודותיו, ספריו הוצאו לאור במספר שפות והגותו משמשת בסיס למחקרים רבים בביקורת תרבות, פילוסופיה של הלשון ועוד.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

בכטין נולד באוריול, רוסיה. בילדותו חלה בדלקת העצם כרונית (אוסטיאומליטיס) שהפכה אותו אט-אט לנכה. אביו של בכטין היה פקיד בכיר במספר סניפים של בנק, ולכן נדד בילדותו בין וילנה, אודסה וסנקט פטרבורג, שם למד בין השנים 1913–1918 היסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטה המקומית כסטודנט שלא מן המניין, לצד אחיו הבוגר ניקולאי (לימים ידידו של הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין). את לימודיו לא השלים בגלל מלחמת העולם הראשונה והפיכת אוקטובר.
ביוגרפיה > חוג בכטין

במהלך המהפכה לא יכל לשהות בעיר עקב הרעב הכבד ששרר בה ולכן עבר לכהן כמורה בעיירה נבל שליד סנקט פטרבורג ולאחר מכן בעיר ויטבסק. בנבל נאספה קבוצה של אינטלקטואלים המכונה במחקר כיום "חוג בכטין" (במקור נקראה על ידי חבריה "סמינריון קאנט") וכללה את המשוררים ולנטין וולושינוב ובוריס זובאטין, הפילוסוף וחוקר הספרות פאבל מדבדב, הפסנתרנית מריה יודינה ואחרים. בנבל ובויטבסק נחשף באמצעות הפילוסוף מטביי קגן לפילוסופיה של הרמן כהן שהשפיעה עליו בהמשך. שם כתב את מחקריו הראשונים: "לפילוספיה של המעשה" (אנגלית: "Towards a Philosophy of the Act") ו"מחבר וגיבור ביצירה האסתטית" (אנגלית: "Author and Hero in Aesthetic Activity").
בשנת 1924 התחתן עם ילנה וחזר עמה ללנינגרד (שמה של סנט פטרבורג בתקופת השלטון הסובייטי) יחד עם רבים מחברי ה"חוג". בתקופה זו החלו להתפרסם כתבים מאת חברי החוג, ובפרט מאת וולושינוב ומדבדב. חוקרים רבים סבורים כי חיבורים אלה אינם אלא חיבורים של בכטין עצמו, או לכל הפחות סיכומי שיחות עמו. לפיכך, במחקר נחשבים לעיתים קרובות "עבודות חוג בכטין" כמייצגות ישירות את רעיונותיו של בכטין באמצע וסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. בפרט מבוססים הדברים על אמירתו של בכטין "איזו חשיבות יש לכך, לזהות המחבר ולשם?" בתשובה לשאלה מי כתב את החיבורים הללו, לפי עדותו של יורש העיזבון של בכטין, סרגיי בוצ'רוב. באמצעות הוצאת הכתבים תחת שמות חבריו בכטין התבטא, אולי במושגים מרקסיסטיים שלא היה משתמש בהם אילו היה כותב בשמו, ואילו היה כותב כפי שהיה רוצה, היה נעצר. היצירה המקורית שכתב באותה תקופה הייתה הספר (היחיד שפרסם עד שנות ה-60) "סוגיות ביצירתו של דוסטויבסקי", הספר ראה אור ב-1929.
ביוגרפיה > גלות בקזחסטן ובסרנסק

בכטין, שהיה נוצרי ודבק באמונתו, הצטרף לקבוצה דתית בלנינגרד. עקב כך הואשם ב"פעילות אנטי-מהפכנית" ונידון לחמש שנים במחנה כפייה, אולם עונש חמור זה הומתק לעונש קל באופן יחסי עקב נכותו ועקב ההשתדלות עבורו במשטר סטלין והוא הוגלה בשנת 1928 ל"גלות פנימית" של חמש שנים בעיר קוסטאנאי בקזחסטן, גורלו של חברו מדבדב היה עגום יותר והוא הוצא להורג. בקזחסטן היה בתחילה מנהל חשבונות ולאחר מכן מורה בבית ספר. תקופה זו נתנה בידו זמן לפתח את רעיונותיו ובאותה תקופה גיבש את הגרעינים לחיבוריו "הדיבר ברומן", "צורות הזמן והכרונוטופ ברומן" ו"יצירתו של פרנסואה רבלה", עבודה שתוגש על ידו לקבלת תואר דוקטור ושתצא לאור רק ב-1965. גם לאחר הגלות נשארו בכטין ומשפחתו בקוסטאנאי, הרחק ממרכזי הפעילות האינטלקטואלית מחד וממוקד הטיהורים הגדולים מאידך, דבר שאיפשר לבכטין לחיות חיים שקטים, מנותקים אך בטוחים באופן יחסי.
בשנת 1937 החל לנדוד בכפרים שבמרכז רוסיה, אך לא הצליח למצוא עבודה עקב מצב בריאותו הרעוע ושימש בתפקידים כפקיד, מורה מחליף וכדומה. מחלת העצמות הכרונית ממנה סבל כל חייו הביאה לקטיעת רגלו בשנת 1938. מדי פעם היה נוסע למוסקבה וללנינגרד כדי להצטייד בספרים. כך נקלע ללנינגרד בעת המצור על לנינגרד. בשנת 1945 קיבל משרה בסמינר למורים בסרנסק, עיר נידחת בפלך מורדוביה, משרה בה החזיק עד לפרישתו בשנת 1961. בשנת 1952 קיבל דוקטורט על סמך עותק של "יצירתו של פרנסואה רבלה" ששלח בדואר. ניכר שהוצעו לו הצעות לצאת מאלמוניותו אך הוא דחה אותן, ייתכן שבשל החשש מעיני השלטונות.
ביוגרפיה > "הגילוי מחדש"

בשנת 1961 הגיעו לסרנסק שלושה חוקרי ספרות צעירים ממוסקבה: סרגיי בוצ'רוב, גאורגי גאצ'ב וואדים קוז'ינוב לאחר שחיפשו במשך חודשים את מחבר הספר "סוגיות ביצירתו של דוסטויבסקי", אשר לא ידעו בתחילה אם הוא חי או מת והאם כתב בשם אמיתי או בשם עט. התוצאה של המפגש הייתה הוצאה מחדש של הספר, תוך קבלת היתר ממשטר חרושצ'וב והגעתו אל המערב, שם החל מיד לעורר הדים בקרב גולים רוסים ותורגם לצרפתית, לאיטלקית ורק אחר-כך לאנגלית. ב-1965 ראה אור גם הספר "יצירתו של פרנסואה רבלה והתרבות העממית של ימי הביניים והרנסאנס". שני הספרים הזניקו את בכטין לפופולריות והכרה בקרב הדור הצעיר הן ברוסיה והן בעולם (במיוחד בצרפת, וזאת גם על רקע מרד הסטודנטים בפריז במאי 1968).
ב-1969 עבר בכטין עם משפחתו למוסקבה. באותה עת התפרסמה גרסה מקוצרת של "צורות הזמן והכרונוטופ ברומן". סטודנטים ניסו לערוך הוצאה מסודרת של כתביו מתוך עשרות קטעים, טיוטות ורשימות אך נתקלו באדישות של בכטין ובחוסר רצון לערוך את הגותו כהרצאת דברים סדורה. עם זאת ערך בכטין מספר מאמרים ומהדורות חדשות של ספריו. הסיכום של עבודתו מפרי עטו לא היה בחיבור אקדמי מכל סוג אלא דווקא במסגרת תשובה לשאלה של מערכת עיתון "נובי מיר" משנת 1970 ה"תשובה" הזו נחשבת לזיקוק רעיונותיו. בשנת 1971 נפטרה אשתו האהובה ילנה וב-1975 נפטר בכטין עצמו. את עיזבון כתביו הוריש לסרגיי בוצ'ארוב, אחד משלושת הסטודנטים ש"גילו" אותו מחדש.
הגותו

הגותו של בכטין משתרעת על מספר תחומי הגות ובהם ביקורת ספרות, ביקורת תרבות, פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה של המוסר ועוד. כיוון שלא למד לימודים פורמליים הגותו מצטיינת במקוריות רבה ובשימוש במושגים שהמציא על מנת לתאר תופעות (כגון דיאלוגיזם, הטרוגלוסיה, קרניבליות וכרונוטופ). בחייו כמעט ולא ראו אור חיבורים שלו בפילוסופיה ולכן נחשב במשך שנים ארוכות כמבקר ספרות בעיקר. עם זאת, ככל שחולף הזמן מתגלה בכטין יותר ויותר כפילוסוף שהגותו מסייעת להבנת תופעות ומצבים תרבותיים ולשוניים.
הגותו > חלוקה לתקופות

רוב החוקרים מחלקים את חיי ההגות של בכטין לשלוש תקופות עיקריות (אם כי מורסון ואמרסון מחלקים גם לתתי-חלוקות): התקופה הראשונה, לפני הגלות, בה עסק בעיקר בשאלות של מוסר והיה מושפע מהפילוסופיה של עמנואל קאנט והרמן כהן. התקופה השנייה המתחילה עם פרסום הספר על דוסטויבסקי, בה עסק בחקר הרומן, פיתח את מושגי הדיאלוגיזם, ההטרוגלוסיה והקרנבליות והתקופה השלישית ("הכתבים המאוחרים") בה חזר לנושאים שהעסיקו אותו בעבר, שיכלל את חקירתם ואיחד אותם עם ביקורת תרבות ושיח באופן כללי.
קשה לשייך לעיתים עבודה לתקופה בשל שיטת עבודתו של בכטין שכמעט ולא כללה פרסום מוגמר אלא חזרה לטיוטות ושכלולן, חזרה לנושא תוך הרחבתו ושימוש באוצר מילים חדש. רעיונות חוזרים ועולים בצורות שונות לאורך השנים וכמובן, העובדה שהרשימות נעשו על ידיו לשימושו האישי ולרוב אינן מתוארכות.
הגותו > ביקורת הרומן

בכטין ניסה לשלב בין הפורמליזם הרוסי לבין המרקסיזם, ולתאר את עליית הרומן כאירוע היסטורי, הקשור לא רק לתופעות פנים ספרותיות (כפי שתיארו הפורמליסטים הרוסים. ראו גם: הזרה), אלא גם לתופעות חברתיות, ולשינויים ביחסים הבין מעמדיים. על פי בכטין, הרומן הוא ז'אנר, שביסודו מונח ה"דיאלוגיזם" - תיאור החברה לא כאחדות טוטאלית, אלא כריבוי שכבות של אידאולוגיות, רעיונות ושפות. ברומן מדברים יחידים, אך הם מייצגים, טוען בכטין, את המעמד והמקום החברתי אליו הם שייכים. ההתנגשות בין סגנונות דיבור שונים אינה רק התנגשות סגנונית, אלא יש לה גם משמעות תוכנית, היא הופכת להיות סינקדוכה, שמייצגת שכבות חברתיות שלמות.
הגותו > קרנבליות

במאמרו "רבלה וזמנו" מצביע בכטין על ההשפעה העצומה של הקרנבל על הספרות בכלל ועל זרם המניפאה (Menippea) בפרט. בכטין מרחיב את יסוד הקרנבל לרמה הבלשנית. לדידו מהות הקרנבל היא חציית הקווים המוכרים והפיכת הסימנים על פיהם. השולי הופך למרכזי: פעולות הגוף והפרשותיו נהיים מוקד עניין, המעמדות הנמוכים תופסים את מרכז הזירה, העבד מוכתר למלך. הקרנבל מוגדר על ידי המציאות היומיומית המשמימה ומשמש כאנטיתזה מאתגרת עבורה, בכך שהוא פותח לדיון מחודש את סמליה. בכטין טוען שהקרנבל מלא בסמלים אמביוולנטיים. "סמלים שמכילים דואליסטיות ומאחדים שני קטבים מנוגדים של שוני ואסון".
הקרנבל אליו התייחס בכטין היה החגיגה שלפני צום ששת השבועות, שמקדים את חג הפסחא הנוצרי. בכטין ייחס לקרנבל משמעות עמוקה על חיי הקהילה בהציבו אלטרנטיבה פרועה, משוחררת ומאתגרת לשגרת היומיום, המאופיינת בהיררכיה ובניכור חברתי. ה"אחר" משתחרר ותופס את מרכז הבמה. הכנסייה ומוקדי הכוח הפיאודליים הופכים ליעד של בוז, לעג ופרודיה. הקרנבל מאופיין על ידי מופעי ראווה חזותיים, קומדיה ופרדוקסים מילוליים. כל המחסומים החברתיים הרגילים נפרצים, הבדלי מין, גזע וגיל נמחקים. נותרת תקשורת חדשה בגובה העיניים שמבוססת על "מגע חופשי ומוכר".
הגותו > הטרוגלוסיה

המושג "הטרוגלוסיה" פירושו ריבוי קולות והשימוש שבכטין עושה בו הוא בתורת ביקורת הרומן שלו. ברומן ההטרוגלוסי (שהדוגמה אותה מביא בכטין היא החטא ועונשו של דוסטויבסקי) נשמעים קולות רבים של דמויות. ה"קולות" מאופיינים מעבר לתוכן הנובע מעמדה מוסרית, על ידי מעמד חברתי ורקע המתבטאים באמצעות סגנון ההתבטאות שלהם, השפה בה הם משתמשים, המושגים שלהם על העולם, הניסוח ומילות הלוואי (כמו פניה לדמויות אחרות, נימוס, מילים טפלות הנשמעות בדיבור ומקנות לו אפיון). דיונים שונים בין הדמויות מתקיימים במקביל וכך נוצר מארג של דיאלוגים רבי-רבדים.
הגותו > כרונוטופ

המונח "כרונוטופ" הוא הלחם מילים של המילים "זמן" (כרונוס) ו"מקום/מרחב" (טופוס) ביוונית. המקום-זמן מגדיר בהגותו של בכטין לגבי היצירה בכלל והרומן בפרט סוגה (ז'אנר) סגנוני. הכרונוטופ מגדיר מוסכמות חברתיות, מוסכמות לשוניות, מוסכמות לגבי מחוות והבעות לא-מילוליות וכדומה. יתרה מזו, הכרונוטופ ביצירה טומן בחובו יסוד ערכי ולאפיוניו ברומן על יד כל אחת מהדמויות יש מרכיב רגשי וערכי חשוב, שהוא-הוא המפתח ליצירה. הכרונוטופ משמש מונח-מעבר בין הדיאלוג הבודד לבין המכלול התרבותי בו הוא מתקיים. בכטין הגדיר למשל את כרונוטופ "הדרך" בו מתקיים למשל הרומן הפיקרסקי. את כרונוטופ "הטרקלין" המופיע ביצירות כמו מלחמה ושלום ובאנה קארנינה, הכרונוטופ של הקרנבל (הכרונוטופ של רבלה) ועוד. הכרונוטופ מאפשר למיין את הדוברים (או הגיבורים ברומן) לפי "טיפוסים" אופייניים (נוכל, אביר, ליצן וכדומה) לפי ה"קריאה" שלהם את הכרונוטופ. הכרונוטופ מציב את הקורא בנקודת מבט ייחודית כ"אדם השלישי" בדיאלוג. דוגמה בזעיר-אנפין לכרונוטופ היא הכרונוטופ של הגשר: גיבור ניצב בפני הכרעה גורלית ועליו לעבור על גשר עליו שומרת דמות עילאית (נציג של "האדם השלישי הנצחי", האל) עמה יש להתמודד (פיזית, כמו יעקב אבינו, או אינטלקטואלית כמו לענות על חידה שמציגה מפלצת כמו הספינקס באדיפוס). המקום-זמן הזה מגדיר שורה של מוסכמות ספרותיות שאינה שונה באופן מהותי מה"כרונוטופ של המסעדה" בה על הסועד למצוא מקום ישיבה, לנהל דיאלוג עם המלצר, לשלם וכו'. החשיבות והשוני המהותי של הכרונוטופ ברומן ביחס למתארי מרחב-זמן באופן כללי הוא היחס הרגשי-ערכי של המחבר והדמויות כלפיו.
פוליפוניה (רב־קוליות)
מונח שלקוח מתחום המוזיקולוגיה שפירושו ביחד ובו-זמני, ובעזרת מושג זה בכטין מסביר את היווצרות ויחודיות הרומן.
בכטין טוען שרומן עולה וצובר תנופה משום שהוא הז'אנר הדמוקרטי ביותר. בעוד ששירה בעיני בכטין מבטאת את קולו של היחיד, בעיקר את קולה של האליטה התרבותית הדיבור בשיר הוא דיבור של אחד. ואילו רומן מעצם היותו ריבוי של קולות, הוא דיאלוגי. בכטין תופס את הרומן כאתר של רב-דיבוריות כאשר יש מאבק מתמיד בין הלשונות. כשבכטין מדבר על רב-לשוניות הוא לא מתכוון לשפות שונות, אלא לאופן שבו הרומן מבטא ומשמע קולות חברתיים, לשונות חברתיות. הרומן הוא צירוף הלשונות השונות על שלל סגנונותיהן וניבן הייחודיים, ולכן נחשב בעיניו כפוליפוני (רב-לשוני).
למעשה, יש כאן תפיסה מרקסיסטית של הלשון (כזכור בכטין פיתח תורת ספרות פסיכו-מרקסיסטית, זוהי תורת ספרות ששילבה מאפיינים מתחום הסוציאליזם ומתחום הפסיכואנליזה). בהתאם לתפיסה זו, הלשון תמיד צבועה בצבעים חברתיים ומעמדיים. הסיווג הוא רב: ישנן לשונות ממעמד שונה, לשונות ממקצועות שונים, לשונות מעדות שונות גם אם במעמד זהה. והרומן שהוא אתר של רב-לשוניות מעמת את הלשונות השונות בתוכו, ישנן התנגשויות בין לשונות שונות כאשר אף לשון לא מקבלת בלעדיות. לשון המספר אינה יחידאית אלא מעומתת עם לשונות אחרים שמזוהים עם שכבה חברתית מסוימת. התאוריה של בכטין באה ללמד את הקורא להיות זהיר בשמיעתו את הטקסט כדי שיוכל לזהות את הלשונות החברתיות שמעומתות זו עם זו ללא הרף ברומן. לא דיבור של דמות ששומעים, אלא שומעים את קולה של החברה .
(מתוך פרק א: הרומן הפוליפוני וביקורת הספרות בספר סוגיות הפואטיקה של דוסטויבסקי, ספריית פועלים, תל אביב, 1978)
השפעה

המערב הכיר את בכטין בתחילה כחוקר ספרות, ובעיקר נחשף לספריו על רבלה ועל דוסטויבסקי. החוקרים הראשונים ש"גילו" את בכטין למערב היו הצרפתים ממוצא בולגרי ג'וליה קריסטבה וצווטאן טודורוב, בראשית שנות ה-80. היו ניסיונות לשייכו לזרמים אינטלקטואליים כפורמליזם רוסי וסטרוקטורליזם, ניסיונות שכשלו לאור גילוי כתבים נוספים שלו. הדור השני של החוקרים כולל חוקרים בארצות הברית, חלק גדול מהם מאוניברסיטת טקסס כגארי סול מורסון, קאריל אמרסון, קתרינה קלארק ומייקל הולקוויסט. המחקרים המודרניים יותר מציבים את בכטין כפילוסוף יותר מאשר כחוקר ספרות ואף פילוסוף מקורי שלא היה שייך לזרם מסוים אלא הלך בתוואי עצמאי ומקורי משלו. חלקם אף משווים אותו מבחינת ההשפעה על החשיבה על התרבות ועל השיח לכמה מהפילוסופים החשובים של המאה ה-20 כמישל פוקו וז'אק דרידה.
בכטין הטרים (כלומר תיאר קודם, באופן עצמאי ומקורי) מושגים מתחומי הסמיוטיקה והפוסט-סטרוקטורליזם, שהובנו בדיעבד מתוך כתביו רק לאחר שעובדו על ידי הוגים כפוקו ודרידה. התרגום האנגלי של ספרו על רבלה היה לאחד הספרים המצוטטים ביותר בחיבורים אקדמיים במדעי החברה והרוח.
ברוסית יצא בין השנים 1992 ו-2003 כתב עת ייחודי לחקירת יצירתו של בכטין בשם "דיאלוג. קרנבל. כרונוטופ." כתב-עת נוסף שהוקדש לבכטין, Dialogism, פורסם על ידי מרכז בכטין באוניברסיטת שפילד, בריטניה, בין השנים 1998 ו-2001.