stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שער גן העדן
עיצוב

השער מורכב מעשרה תבליטים ריבועיים המתארים סיפורים מהברית הישנה (הכינוי הנוצרי לתנ"ך). התבליטים מסודרים בשני טורים. נושאי התבליטים וסידורם במערך (ראו תרשים משמאל) ומתארים את סיפור הבריאה, סיפור קין, נח, אברהם, יצחק, יוסף, משה, יהושע בן נון, דוד ושלמה ומלכת שבא. גודל רוב התבליטים הוא כ-82 ס"מ, אולם ישנם תבליטים בגודל דומה. סביב התבליטים עיצב גיברטי רצועות או מעין משקופים ועליהם 20 דמויות ו-24 ראשים של דמויות, אף הן מן התנ"ך.
השימוש בנושאים אלו הוא עדות לפרשנות שהעניקו בני הרנסאנס לשער. הדמויות התנ"כיות שימשו כ"רמז מקדים" (פרה פיגורציה) לסיפורי הברית החדשה והמערך כולו מסמל את ניצחונו של ישו על המוות. נושא זה מקבל משנה תוקף בשל מיקום הדלתות בבפטיסטריום, המשמש כמקום הטבילה לנצרות, פעולה סמלית המקבילה לניצחונו של ישו על המוות.
כל תבליט מכיל כמה אירועים הקשורים לנושא או, כמו בתבליט "שלמה ומלכת שבא", מערך המכיל דמויות רבות. גיברטי השתמש בשיטות שונות לעיצוב הקומפוזיציות מרובות המשתתפים והאירועים. האלמנט המרכזי המאחד את אותם אירועים שונים הוא תיאור המרחב. חלק מהאירועים מתרחשים בנוף פתוח. אולם, שלא כמו באמנות ימי הביניים, הנוף המתואר אינו נוף סמלי, כי אם מכיל אלמנטים שונים של תיאורי נוף כגון עצים, הרים, נהר וכדומה. בתיאור חללים ארכיטקטוניים בולט השימוש בפרספקטיבה קווית לשם יצירת עומק תיאורי. גם הדמויות השונות בתיאורים אלו מוכפפות לאותו קנה מידה ובכך תורמות לתחושת העומק. אלמנט נוסף המאחד את הדמויות הוא השימוש בצבע זהב לכיסוי התבליט, שימוש אשר יוצר האחדה של החלל.
משני עברי הדלתות ניצבים שלני עמודים עשויים אבן פורפיר אשר נבזזו על ידי כוחות פיזה במיורקה. העמודים ניתנו בשנת 1114כמתנה לעיר פירנצה, על עזרתה במאבק של פיזה בעיר לוקה (Lucca). מעל הדלתות הוצבה קבוצת פסלים המתארת את הטבלתו של ישו על ידי יוחנן. את הפיסול החל הפסל אנדרה סנסויאו (Andrea Sansovino) אשר נטש את העבודה. בשנת 1569 המשיך את הפיסול וינצ'נסו דנטי (Vincenzo Danti), אשר המשיך בעבודה עד למותו בשנת 1576. את העבודה סיים הפסל אינוסנזו ספינאצי (Innocenzo Spinazzi) אשר השלים את הפיסול על ידי הוספת דמותו של מלאך, לצד דמויות ישו ויוחנן.
השער היווה מקור השראה לאוגוסט רודן בעצבו את פסלו "שערי הגיהנום" אשר בראשו יושבת דמותו הידועה של "האדם החושב".
גלריית תמונות

בריאת אדם וחווה והגירוש מגן עדן. בתחתית התמונה אחד מנהרות גן העדן
אדם וחוה עם קין והבל, הצגת הקרבנות, הרצח ואות קין
נח ומשפחתו יוצאים מהתיבה, מקריבים קרבן ונח משתכר
עשו מוכר את הבכורה ליעקב, יוצא לצוד צייד וברכת יעקב
אברהם ושלושת המלאכים, עקידת יצחק – אברהם והנערים בדרך והעקידה
מכירת יוסף למצרים, יוסף פותר חלומות, יעקב פוגש את יוסף.
מעמד הר סיני מתן לוחות הברית
הכניסה לארץ ישראל, נושאים על הגב את 12 האבנים בירדן והקפת חומות יריחו
שאול מכה בפלשתים, דוד וגוליית
מלכת שבא מתקבלת על ידי שלמה המלך
מראה הבפטיסטריום
מראה כללי של השער
יוחנן מטביל את ישו
לקריאה נוספת

אליק מישורי ועדה טיבר, אמנות הרנסנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7–8, עמ' 65–78.
הערות שוליים

↑  אשר שינה את שמו לAmbrose the- Camaldulian
↑  מקור:

Dora Liscia Benporad and Annamarcella Tedeschi Falco, Tuscany Jewish Itineraries , Marsilio Regione Toscana, 1995  page 46.
↑  ספי הנדלר, כשהעותק עולה על המקור, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2012
Roderick Conway Morris, Paradise Lost, and Now Nearly Fully Restored, הניו יורק טיימס, ‏Sept. 12, 2012.
↑  התבליטים המקוריים נמצאים במוזאון Opera del Duomo בבנין סמוך. הם שופצו  לפני שנים אחדות בניהולו של ארכיטקט ישראלי מחיפה המתגורר בפירנצה ומרצה עד היום באוניברסיטאות של מילנו. בשנת 1990 הותקנו בבפטיסטריום העתקים שלהם.[דרוש מקור]
↑  "פרדיסו" הוא האזור שבין בית הטבילה לקתדרלה.
| פירנצה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | גני בובולי • בית הכנסת הגדול של פירנצה • תיאטרו דלה פרגולה • הספרייה הלאומית • הספרייה הלורנציאנית • מסדרון וזארי • לוג'ה דיי מרקטו נואובו | חותם פירנצה |
| כיכרות | כיכר הסיניוריה • כיכר הרפובליקה • פיאצלה מיכלאנג'לו | חותם פירנצה |
| כנסיות | סנטה מריה דל פיורה וקמפנילה די ג'וטו • בזיליקת סנטה קרוצ'ה • סנטה מריה נובלה • הבפטיסטריום של פירנצה (ובו שער גן העדן) • בזיליקת סן לורנצו | חותם פירנצה |
| ארמונות | פאלאצו מדיצ'י • פאלאצו וקיו • פאלאצו פיטי | חותם פירנצה |
| מוזיאונים | גלריית אופיצי • האקדמיה לאמנות של פירנצה • המוזיאון הלאומי ברג'לו • מוזיאון הדואומו | חותם פירנצה |
| גשרים | פונטה וקיו • גשר סנטה טריניטה | חותם פירנצה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 254787468   WorldCat (עם VIAF): 254787468
תסביך רדיפת נוצרים

תסביך רדיפת נוצרים (באנגלית: Christian persecution complex) הוא אמונה, גישה או תפיסת עולם לפיה ערכי דת הנצרות ומאמיניה הנוצרים מדוכאים על ידי ממשלות וקבוצות חברתיות.
אמונה זו מקודמת על ידי כנסיות פרוטסטנטיות אמריקאיות מסוימות, ועל ידי כמה כתות אירופאיות המבוססות על הנצרות או על התנ"ך. התסביך מכונה לעיתים גם תסביך הרדיפה האוונגליסטי, תסביך הרדיפה הנוצרי-אמריקאי או תסביך הרדיפה של הימין הנוצרי.
היסטוריה

לפי חוקרת הברית החדשה קנדידה מוס, "תסביך הרדיפה" הנוצרי הופיע בעידן הנצרות הקדומה בשל פוליטיקת זהויות נוצרית פנימית. הרעיון עיצב את תפיסת העולם של הנצרות ויצר רושם שהנוצרים הם מיעוט העומד בפני מלחמה - למרות שהם עדיפים מבחינה מספרית.
תפיסה זו מבוססת על הגישה המניכאיסטית, שהעולם מחולק לשני פלגים, האחד בראשות אלוהים והשני בידי השטן. על פי תפיסה זו לא יכולה להיות פשרה בין השניים, ואפילו הניסיון לקיים דיאלוג או להתעסק בענייני השטן נתפס כצורה של שיתוף פעולה עמו.
היסטוריון ימי הביניים, פול קאוויל, טוען שהברית החדשה היא זו שגרמה לכך שתחושות הרדיפה יהיו טבועות בנצרות.
לפי הפרופסורית אליזבת קסטלי התסביך החמיר באמצע המאה ה-20, בעקבות סדרה של פסקי דין של בתי המשפט בארצות הברית שאסרו על קיום פעילויות דתיות בבתי ספר ובמקומות ציבוריים, ופיגועי 11 בספטמבר החמירו אותו אף יותר. לדבריה, "תסביך זה "מגייס" את טרימינולוגיית הרדיפה דתית כדי לגרום לכך שכל עמדה שאינה תואמת את האמונה הפוליטית של הנצרות תהפוך לדוגמה של קנאות ורדיפה אנטי-דתית".
התפיסה שהנצרות מדוכאת פופולרית בקרב פוליטיקאים שמרנים בארצות הברית, והם משתמשים ברעיון זה כדי להאשים תומכים בזכויות הלהט"ב או תומכי הפלות ברדיפה דתית והתקפה על הנצרות.
הורנבק טען כי התסביך עמוק יותר אצל לאומנים באירופה, המרגישים שהם מגנים על היבשת מהתפשטות דת האסלאם.
ישנם לאומנים לבנים המקדמים נרטיב של רדיפות מערביות של נוצרים, בטענה שהם, ולא אוכלוסיות מיעוטים או מהגרים, לרוב מותקפים ונדחקים לשוליים.
הערות שוליים

↑  Hoover, Linda (2015). Effects of Negative Media on Evangelical Christians' Attitudes Toward Evangelism (PhD).
1 2  Hornback, Robert (2018). Racism and Early Blackface Comic Traditions: From the Old World to the New. Gewerbestrasse: Palgrave Macmillan. ISBN 978-3-319-78048-1.
↑  Kim, Grace Ji-Sun; Shaw, Susan M. (2017-05-12). "Christians In The U.S. Are Not Persecuted". HuffPost (באנגלית). נבדק ב-2020-03-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Noble, Alan (2014-08-04). "Why Do Evangelicals Have a Persecution Complex?". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-03-30.
↑  Cyzewski, Ed (2017-04-18). "Are American Christians really being persecuted – or are they just being manipulated?". www.christiantoday.com (באנגלית). נבדק ב-2020-03-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Neumann, Steve (2015-07-05). "The raging hypocrisy at the center of the Christian right's persecution complex". Salon (באנגלית). נבדק ב-2020-03-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  Moss, Candida (2013). The myth of persecution how early Christians invented a Story of Martyrdom. New York: HarperOne. ISBN 978-0-06-210454-0.
↑  Janes, Dominic; Houen, Alex, eds. (2014). Martyrdom and terrorism: Pre-modern to contemporary perspectives. New York, NY: Oxford University Press. p. 24. ISBN 978-0-19-995985-3.
1 2  Årsheim, Helge (2016). "Internal affairs? Assessing NGO engagement for religious freedom at the United Nations and beyond".  In Stensvold, Anne (ed.). Religion, state and the United Nations: Value politics. London: Routledge. pp. 79–94. ISBN 978-1-138-93865-6. SSRN 2892536.
↑  Cavill, Paul (2013). "Anglo-Saxons Saints' Lives and Deaths".  In Kojecký, Roger; Tate, Andrew (eds.). Visions and revisions: The word and the text (Unabridged ed.). Newcastle upon Tyne, UK: Cambridge Scholars Publishing. ISBN 978-1-4438-4332-4.
↑  Castelli, Elizabeth A. (17 באפריל 2008). "Persecution Complexes". The Revealer. ארכיון מ-2018-06-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Castelli, Elizabeth A. (2007). "Persecution Complexes: Identity Politics and the "War on Christians"". Differences: A Journal of Feminist Cultural Studies. 18 (3): 152–180. doi:10.1215/10407391-2007-014. ISSN 1040-7391.
↑  Ben-Asher, Noah (21 בספטמבר 2017). "Faith-Based Emergency Powers". Harvard Journal of Law and Gender. 41: 269–300. SSRN 3040902. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Brown, Alease (2019). "Martyrdom, Violence, and Dignity". Estudos Teológicos. 59 (1): 133–150. doi:10.22351/et.v59i1.3618. ISSN 0101-3130.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תסביך רדיפת נוצרים".
ञ‌

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות ञ‌
ञ‌ - נְיָה Ña היא האות ה-21 והעיצור העשירי (לאחר झ) באלפבית הדוונאגרי. מקורה באות הברהמנית . היא נהגית כעיצור חכי אפי /ɲ/ בדומה לאות Ñ בספרדית ולצירוף Gn בצרפתית. המקבילה העברית הקרובה ביותר היא צירוף האותיות נו"ן ויו"ד. האות הבאה אחריה היא ट.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלך, סנדרו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  צבי ינאי
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  איטלקית, גרמנית, צרפתית
 סוגה:  רומן מכתבים אוטוביוגרפי
 הוצאה
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך הוצאה:  2006
 מספר עמודים:  345
 סדרה
 הספר הבא:  מאוחר מדי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002547701
שלךָ, סנדרוֹ הוא רומן מכתבים אוטוביוגרפי מאת צבי ינאי, שיצא לאור בשנת 2006 בהוצאת כתר. הספר כתוב כמכתבים מאת צבי ינאי (ששמו בלידתו היה סנדרו טוט) אל אחיו האובד רומולו בנוונוטי.
הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לשנת 2008.
הוקרה

ביוני 2007 בחרו גולשי אתר "ynet" את "שלך, סנדרו" לספר השנה. הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לשנת 2008.
שם הספר

המכתבים הראשונים לרומולו, טרם הפיכתו של הקשר לאישי מאוד, חתומים "בכבוד רב, צבי ינאי". לאחר שהקשר הופך לאישי, חתום כל מכתב במילים "שלך, סנדרו", שהעניקו לספר את שמו.
כתיבת הספר

על מקורות המידע לספר כתב ינאי:
בפענוח המכתבים ובתרגומם לעברית סייעה בידי ינאי אגי יואלי. על תרומתה כתב ינאי: "הקושי הגדול בשבילה לא היה פענוח האותיות המחוקות במכתבים של סבתא וגם לא לא מלאכת התרגום, אלא הזדהותה עם התקופה ועם הנפשות הפועלות בסיפור שלנו. אלה החיו בה מראות קשים וזיכרונות מרים, הצרובים בלבה יותר מחמישים שנה".
הקדשה

בפתח הספר מופיעה הקדשה:
בראיון איתו הרחיב ינאי בעניין הקדשה זו:
הספר מוקדש לאחי רומולו, שננטש אחרי לידתו מסיבה עלומה ועקבותיו אבדו, להורי שמתו טרם-עת בעצב ובבדידות, לסבתא לואיזה שנספתה במחנה ריכוז לפני שזכתה לראות את נכדיה, לאחיותיי שהגיחו מהכוורת האיטלקית לכיוונים שונים ובכל זאת דומים, ולשתי נשים נדירות: האומנת אידה ברונלו לנטי ונשיאת הצלב האדום בבולוניה, מריה ברטי מרטלי, שעליהן אפשר להחיל את מאמרו של פרימו לוי על ידידו לורנצו: "אנושיותן הייתה ללא רבב".
היה או לא היה?

שאלה המלווה את הקורא בעת קריאת הספר היא האם המכתבים שכתב סנדרו אכן נכתבו אל רומולו, אחיו האובד שנמצא, או אינם אלא חלק מהחירות הדרמטית של הסופר. אריק גלסנר כותב על כך: "אינני יודע אם החלק הזה בסיפורו של ינאי – גילויו או אף מציאותו של אח אובד – הוא עובדה אוטוביוגרפית או שמא אמצעי ספרותי לגלילת קורות משפחתו (כנראה בדוי הוא)". יוסי קליין נחרץ יותר וקובע: "בספר יש חליפת מכתבים דמיונית בין ינאי לאחיו האובד".
בריאיון עם צבי ינאי העלתה בפניו אריאנה מלמד שאלה זו, אך זכתה לתשובה מתחמקת:
"מאוחר מדי"

בשנת 2009 יצא לאור ספר נוסף מאת צבי ינאי, "מאוחר מדי", העוסק באחיו רומולו, שנעלם שנית.
הערות שוליים

↑  שלך, סנדרו, עמ' 99
1 2  מיכל ארבל, חנה הרציג, הדבקות בתבונה לנוכח עולם המתכחש לה, באתר הארץ, 28 בינואר 2007
↑  שלך, סנדרו, עמ' 68
↑  שלך, סנדרו, עמ' 51–52, 58
↑  דן מלר, צידוק-דין נטול יושרה אינטלקטואלית והוגנות מוסרית, באתר "חופש", פברואר 2007
1 2  אריאנה מלמד, "שלך, סנדרו" הוא ספר השנה של גולשי ynet, באתר ynet, 15 ביוני 2007
↑  צבי ינאי זכה בפרס מפעל הפיס ע"ש ספיר, באתר וואלה, 1 ביוני 2008
הענקת פרס ספיר לצבי ינאי על ספרו "שלך סנדרו" 2008, באתר YouTube
↑  שלך, סנדרו, עמ' 17
↑  שלך, סנדרו, עמ' 38
↑  השאלון | צבי ינאי, "ההווה הוא הזמן החשוב ביותר למרות שהוא לא קיים", באתר הארץ, 13 בדצמבר 2006
↑  אריק גלסנר, על "שלךָ, סנדרו", מעריב, 4 במאי 2008
↑  יוסי קליין, פרשת חייו הנפתלת, באתר הארץ, 2 בינואר 2007
↑  ורד לי, חמש שאלות לצבי ינאי | חפש אותי, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2009
ग

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות ग
ग היא האות ה-14 (אחרי ख) באלפבית הדוונאגרי. היא אות עיצור וילוני, סותם, קולי. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא ג' (g) כבגמל.
מקור אות זו באות הבראהמנית , שייתכן כי התפתחה מהאות הארמית  (גימל).
האות הבאה היא घ.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ض

האות ד֗אד (בערבית: ضاد) היא האות החמש-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות צאד ואחריה האות טא.
דאד מייצגת את העיצור /dˤ/ (‏האזנהקובץ:Voiced pharyngealized alveolar stop.ogg‏Ⓘ‏), כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /d/ (מעין דל"ת משולבת עם עי"ן). דאד היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, טא, ט'א וקאף), והיא הגרסה הנחצית של דאל.
ישנן שתי דרכים לתעתק את דאד לעברית: כדל"ת (או ד֗) או כווריאנט של צד"י (צ' או צ֗). התעתיק כדל"ת מהווה קירוב טוב יותר של הצליל, בעוד שהתעתיק כווריאנט של צד"י קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית, ומרמז על הקשר בין שורשים ערביים למקביליהם בעברית.
נראה שבערבית הקוראנית, זו שדוברה בזמנו של מוחמד, דאד נהגתה כעיצור [ɮˤ], כלומר כעיצור [‏ɮ] מלועלע. זהו עיצור מיוחד מאוד ולא נפוץ, שהוביל את המדקדקים הערביים הראשונים לכנות את הערבית "שפת הד֗אד" (لغة الضاد), היות שהם הכירו את העיצור הזה כייחודי לערבית. כינוי זה מצוי עד היום בקרב דוברי הערבית, המִתכנים "המבטאים את האות ד֗אד" (الناطقون بالضاد, "אלנאטקון באלד֗אד").
דאד היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ח'א, ד'אל, ט'א וע'ין) . על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג פונמה זו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ፀ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, שהוא המקור לאלפבית הערבי, הצליל הזה לא היה קיים. לכן עוצבה האות כגרסה של צאד.
בשחזורים של פרוטו-שמית מופיע העיצור /ɬʼ/ כַּאָב הישיר של העיצור שמייצגת דאד, אם כי הוא אינו האב של צורת האות. ברוב השפות השמיות עיצור זה התמזג עם המקבילות של צאד.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
הערות שוליים

↑  גלגוליה של צד"י, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏19 בדצמבר 2022
↑  The Side of the Tongue (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: dad
שעת הזאבים (סרט, 2003)

| --- | --- |

כרזת הסרט בצרפתית
 בימוי:  מיכאל הנקה
 הופק בידי:  מיכאל כץ וייט היידוצ'קה מרגרט מנגוז
 תסריט:  מיכאל הנקה
 עריכה:  מוניקה ווילי 
 שחקנים ראשיים:  איזבל הופר ביאטריס דאל פטריס שרו
 צילום:  יירגן יירגס
 מדינה:  צרפת, גרמניה, אוסטריה 
 חברת הפקה:  ארטה (ערוץ טלוויזיה) 
 חברה מפיצה:  Les Films du Losange, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 במאי 2003
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט דיסטופי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   timeofthewolf
 פרסים:  Sitges Film Festival Best Screenplay award 
 www.wolfzeit.at
 דף הסרט ב־IMDb
 
שעת הזאבים (בצרפתית: Le Temps du Loup) הוא סרט קולנוע דובר צרפתית מ-2003 שכתב וביים מיכאל הנקה. הסרט עוסק בנסיונותיה של משפחה לשרוד בעולם בו אירע אסון כלשהו שטבעו אינו ברור מן הסרט. מהסרט לא ברור גם מהם התקופה והמקום בהם מתנהלת העלילה, אם כי הוא כולל רמיזות על כך שמדובר במדינה אירופית. שמו של הסרט לקוח מתוך פואמה נורדית בשם "חזון הנביאה" המתארת את התקופה שלפני הראגנארוק – סוף העולם במיתולוגיה הנורדית.
הפקה

הנקה כתב את "שעת הזאבים" עוד לפני שכתב את סרטו מ-1992, "הווידאו של בני", אך מגבלות מימון אילצו אותו לדחות את יצירתו של הסרט. הוא ניסה ליצור את הסרט שוב לאחר יציאתו של "משחקי שעשוע", סרטו הראשון שזכה להצלחה בינלאומית נרחבת, אך נתקל שוב בקשיי מימון ויצירתו של הסרט בוטלה ברגע האחרון. את סרטו הבא, "לחיות על הקצה", יצר הנקה בצרפת בעקבות הצעתה של השחקנית ז'ולייט בינוש שהביעה את רצונה לשחק בסרט שלו. "שעת הזאבים" הופק לבסוף לאחר יציאתו של הסרט "המורה לפסנתר", שגם בו שיחקה איזבל הופר בתפקיד ראשי.
הסרט צולם בבורגנלנד, באוסטריה תחתית ובווינה. הוא לא הוקרן באופן מסחרי בישראל.
תוכן ותגובות

הסרט מתחיל בבריחתם של בני המשפחה מן העיר אל בית הנופש שלהם, הממוקם באזור כפרי, שם הם מגלים שמשפחה זרה כבר עושה שימוש בבית כמקום מקלט מן האסון. הפרטים היחידים על טבעו של האסון המוצגים בסרט הם גופות שרופות של בהמות ועובדת חסרונם של מי שתייה בלתי-מזוהמים. בדומה לסרטו של הנקה "משחקי שעשוע" שעסק בהשפעתם השלילית לכאורה של מותחנים הוליוודיים, "שעת הזאבים" מהווה מעין פרודיה על סרטים הוליוודיים פוסט-אפוקליפטיים. לדבריו של הנקה הסכנה בז'אנר סרטי האסונות של הוליווד היא הנטייה להגזמה – דבר שהופך את האסון, בעיני הצופים, ל"משהו שניתן ליהנות ממנו מכיוון שהוא כל כך בלתי מציאותי". הסרט גם חוקר את נושא "הכשל בתקשורת" בין בני אדם בתקופה המודרנית, על ידי הצגתם של בני אדם ה"מושלכים" אל עולם כאוטי שהם אינם מסוגלים לעכל את משמעותו או אפילו להבינו.
הסרט מתואר לעיתים כסרט מדע בדיוני או סרט דיסטופי, אך מן הסרט עצמו לא ברור אם עלילתו מבוססת על אירועים היסטוריים או לא, ואם היא מתנהלת בעבר, בהווה או בעתיד. אחד המוטיבים המרכזיים בסרט הוא מוטיב החושך, כאשר חלקים גדולים מן הסרט מתמקדים בשוטטותם של בני המשפחה באפלה כמעט מוחלטת.
"שעת הזאבים" הוקרן במסגרת פסטיבל קאן מחוץ לתחרות הרשמית. הוא היה פסול לזכייה בפרס כלשהו בפסטיבל קאן מכיוון שאחד משחקני הסרט, הבמאי הצרפתי פטריס שרו, נכלל בחבר השופטים של אותה השנה. הסרט זכה בפרס המבקרים ובפרס התסריט הטוב ביותר וכן הועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סיטג'ס (קטלוניה).
הערות שוליים

↑  מתיאס פריי, מיכאל הנקה, באתר "Senses of Cinema" (באנגלית)
↑  אדם בינגהם, מסע של לילה ארוך אל תוך היום, באתר "Kinoeye" (באנגלית)
שקילות פער הריביות הנומינליות המכוסות

בכלכלה, שקילות פער הריביות המכוסות הוא מושג הקושר בין הריבית הנומינלית במשק המקומי לבין הריבית הנומינלית במשק זר באמצעות פרמיית הפורוורד השוררת בין שני המשקים. המונח העברי מקביל לאנגלי - Covered Interest Parity.
שקילות פער הריביות המכוסות בניסוחה המתמטי היא קשר בין הריבית הנומינלית המקומית (i) לבין הריבית הנומינלית הזרה (*i) לבין פרמיית הפורוורד ( fp): 


 (i+1)=(i*+1)(fp+1)
שקילות זו משמשת בפועל בשוקי ההון לשם תמחור עסקאות במטבע חוץ כמו עסקאות עתידיות, עסקאות סוואפ, אופציות על שער החליפין, אסטרטגיות מטבעיות ועוד.
השימוש בשקילות זו נעשה, למשל, בעת תמחור עסקאות פורוורד כלהלן:


 (F=S(fp+1)=S(i+1)/(i*+1


כאשר,

 
F= שער הפורוורד
S= שער הספוט
ق

האות קאף (בערבית: قاف) היא האות העשרים ואחת באלפבית הערבי. לפניה באה האות פא ואחריה האות כאף.
בערבית סטנדרטית קאף מייצגת את העיצור /q/ (נהגה בענבל; זוהי ההגייה המקורית של קו"ף. ‏האזנהקובץ:Voiceless uvular plosive.ogg‏Ⓘ‏). אולם, ברוב הניבים המדוברים היא מבוטאת אחרת. בערבית לבנטינית, בערבית מצרית ובמעט ערים צפון אפריקאיות, דוגמת תלם סן, קאף מייצגת את העיצור /ʔ/ (כמו אל"ף). בערבית סעידית (המדוברת בדרום מצרים), בחלק מהניבים התימניים, בניבים בדואים ובערבית עיראקית קאף מבוטאת כ-/ɡ/ (כמו גימ"ל), במפרץ הפרסי זה ביטויה רק כשאינה מנוקדת בכסרה, אז הוגים אותה כ-/ʤ/ (כמו גימ"ל במילה ג'ינס). בערבית פלסטינית כפרית (פלאחית) קאף נהגית כ-/k/ (כמו כּ"ף), אך לעיתים היא מלועלעת – /kˤ/ (כמו כּ"ף משולבת עם עי"ן מזרחית). במגרב קאף שומרת לרוב על הגייתה המקורית אך לעיתים היא מוחלפת ב-/g/ או /k/ בגלל השפעת שפות ברבריות או צרפתית. קאף היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, צ'אד, טא וט'א), והיא הגרסה הנחצית של כּאף.
בסגנון הכתיבה המגרבי קאף נכתבת עם נקודה אחת מעליה ולא שתיים (ڧ), כמו פא משרקית, אך קעורה יותר, עם זאת אין מקום לבלבול בין פא וקאף מגרביות, מאחר שפא מגרבית נכתבת עם נקודה מתחתיה. אמנם כיום צורה זו אינה רווחת כלל, אך בארצות המגרב, למעט לוב, משתמשים בה עד היום בכתיבת הקוראן.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
מקור קאף הוא ב"קוף" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
אלפבית עברי – ק
אלפבית יווני –
אלפבית לטיני – Q,q
אלפבית סורי – ܩ
הערות שוליים

↑  קופא היא אות ארכאית שהייתה בשימוש רק באלפבית היווני הראשוני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: kaf--yirmibirinci-harf
ل

לאם (בערבית: لام) היא האות העשרים ושלוש באלפבית הערבי. לפניה באה האות כאף ואחריה האות מים.
לאם מייצגת עיצור מכתשי, מקורב צדי (/l/ ‏:IPA - כמו למ"ד), במקרה אחד, במילה الله (אללה), לאם מוולנת (/ɫ/ ‏:IPA).
לאם מנוקדת בכסרה משמשת כתחילית המקבילה ללמ"ד השימוש העברית. לאם המנוקדת בפתחה משמשת בערבית במשלב גבוה כתחילית המציינת הדגשה, ואפשר לתרגם אותה כ"אכן". כך למשל, إن زيدا جميل (אן זידא ג'מיל) פירושו "זיד הוא יפה" ו-إن زيدا لجميل (אן זידא לג'מיל) תרגומו "זיד הוא אכן יפה".
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
מקור האות לאם הוא ב"למד" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
אלפבית עברי - ל
אלפבית לטיני - L,l
אלפבית יווני - Λ,λ
אלפבית סורי - ܠ
הערות שוליים

↑  מלית זו, שמקורה שמי והייתה רווחת מאוד באוגריתית ניתנת לזיהוי גם בעברית מקראית, לדוגמה בפסוק "כי ל-ה' מגיננו ולקדוש ישראל מושיענו" (ספר תהילים, פרק פ"ט, פסוק י"ט)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: lam
שקילות ריקארדו

שקילות ריקארדו היא עיקרון כלכלי שאומר שכל צורת גיוס כסף של הממשלה מהציבור, אם על ידי מיסים ואם על ידי איגרות חוב, תהיה בעלת השפעה זהה על המשק.
בזמן המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19 התלבטה הממשלה הבריטית אם לממן את הגידול בהוצאותיה הצבאיות על ידי הטלת מיסים או על ידי הנפקת אג"ח לציבור. היא הייתה זקוקה לעשרים מיליון לירות שטרלינג.
הכלכלן הבריטי דייוויד ריקארדו הראה כי מבחינה מקרו-כלכלית שתי האפשרויות זהות, משום שאם מהוונים את תקציב הממשלה ואת בעיית הפרט, מקבלים כי הערך הנוכחי של זרם התצרוכת איננו תלוי בעיתוי המס, אלא רק בנטל המס. העיקרון עבור אופק של שלוש תקופות:
g_{1}+{g_{2} \over (1+r_{1})}+{g_{3} \over (1+r_{1})(1+r_{2})}=y+{y \over (1+r_{1})}+{y \over (1+r_{1})(1+r_{2})}
הסיבה לשקילות ריקרדו היא שאם הממשלה תבחר באפשרות האג"ח היא תצטרך מתישהו לפרוע את חובותיה לציבור. הדרך היחידה שלה לצורך פריעת החובות תהיה העלאת המיסים. כלומר בכל מקרה
הציבור יודע היטב את העובדה הזאת – הגרעון הממשלתי שלה היום הוא העלאת המיסים של המחר.
הציבור מכין את עצמו לקראת העלאת המיסים על ידי קניית אג"ח מהממשלה במחיר זול. כך יוכל הציבור להשתמש בכסף שיחסוך לצורך תשלום המיסים.
למעשה, שקילות ריקארדו קובעת כי כל גידול בחיסכון הממשלה יחייב קיטון בחסכון הפרטי, כלומר כל נטל של הממשלה על הציבור לא מגדיל את סך התוצר.
תוצאה זו שונה מאוד ממודל קיינס שקבע כי גידול בהוצאות הממשלה יביא לגידול בתוצר.
התנאים לשקילות ריקארדו מלאה:
שוק הון משוכלל – אין מגבלת נזילות.
לפרטים יש יכולת חיזוי מושלמת – הם יודעים מתי תטיל הממשלה מיסים ולפיכך יודע כמה אג"ח לקנות ומתי.
כולם במשק משתמשים באותו גורם היוון (אותה ריבית) – הציבור והממשלה.
ב-1974 פרסם הכלכלן רוברט בארו מאמר פורץ דרך במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "Are Government Bonds Net Wealth?". בארו הציג הוכחה מתמטית לשקילות ריקרדו, במודל בין-דורי. המאמר נהיה לאחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, בכך שערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.
תתרי

5 תתרי גאורגי
10 תתרי גאורגי
20 תתרי גאורגי
50 תתרי גאורגי
תֶתרי (בגאורגית: თეთრი) היא היחידה המוניטרית הבסיסית בגאורגיה. תתרי הוכנס למחזור בשנת 1995.
המילה "תתרי" ("לבן") אומצה מהמונח המתאר מטבעות זהב, כסף או נחושת, שהיה ידוע בעת העתיקה ובימי הביניים בגאורגיה.
ערך

100 תתרי = 1 לארי
שפרה ברוכסון-ארביב

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1951 (בת 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  צפורה ברוכסון 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, מדעי המידע 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס שזר לחקר תולדות ישראל (1993) 
 
שִׁפְרָה בָּרוּכְסוֹן-אָרְבִּיב (נולדה ב-12 בדצמבר 1951) היא פרופסור אמריטה במחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן (מ-2008), ומתמחה בחקר ההיסטוריה והסוציולוגיה של אמצעי התקשורת. הייתה ראש המחלקה ללימודי מידע (1990–1998, 2008-2005, 2014-2012), ושימשה כדקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן (2015–2016). הישגיה העיקריים כוללים את מחקריה על תרבות הספר וחקר מדעי המידע, הובלת המחלקה ללימודי מידע בבר-אילן, ופיתוח התחום האקדמי של חקר המידע החברתי.
עבודתה המחקרית

עד שנות ה-90 עסקו מחקריה של ברוכסון-ארביב בעיקר בנושאי חקר הספר העברי, כתבי יד, ספרים נדירים, תרבות הקריאה ומתודולוגיה של חקר הספר הידועה גם בשם "הביבליולוגיה החדשה". מאז שייסדה את המחלקה ללימודי מידע, מפרסמת ברוכסון-ארביב מחקרים בתחום מידע חברתי, ספריות ציבוריות, התנהגות מידע, ניהול ספריות ומיומנויות מידע.
ספריה

ספרים וקוראים: תרבות הקריאה של יהודי איטליה בשלהי הרנסאנס, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 1993.
Social Information Science: Love, Health and the Information Society - The Challenge of the 21st Century, Brighton, Sussex Academic Press, 1996
La culture livresque des Juifs d'Italie a la Fin de la Renaissance, Paris: CNRS - Institut de Recherche et D’Histoire des Textes ,2001