מעבר לקיר השינה
עלילה

הסיפור מסופר מפיו של מתמחה העובד בבית משוגעים. הוא פותח בהרהורים על טבעם של חלומותינו, ועל העולם המעומעם אליו הם משתייכים. ממחשבות דומות לאלו, כך הוא טוען, התעורר בחורף שבין השנים 1900–1901, כאשר הגיע למוסד שבו עבד באותה תקופה מטופל, אשר מאז אותו יום, רדף את מחשבותיו.
המטופל, ג'ו סלייטר, הוא טיפוס כפרי בעשור הרביעי לחייו, המגיע למוסד הרפואי בליווי מספר שוטרים, שמעידים עליו בתור אדם מסוכן ביותר. סלייטר, כך מסופר, נתפש בעיני חבריו ובני משפחתו כמקרה מוזר מאז ותמיד, אולם ככל שהתבגר הפכו התפרצויות הטירוף שלו לחמורות יותר ויותר.
במקרה שהתרחש רק לאחרונה, התעורר סלייטר בפתאומיות משנתו ביבבות כה רמות ופראיות, עד שמספר שכנים הגיעו לבקתה בה התגורר בבהלה. הוא נאבק בשני גברים אשר ניסו לרסנו בעודו צורח בזעם כי ברצונו להרוג מעין ”דבר הזוהר, רועד וצוחק”, והכה את אחד מהם למוות עד שכל מה שנותר ממנו היה לא יותר מערימת בשר כתושה.
סלייטר נמלט על נפשו, ונתפס כעבור שלושה ימים בעודו שוכב חסר הכרה בתוך גזע עץ חלול, לאחר שצרחותיו נשמעות מתוך אחד העמקים הסמוכים. כאשר נשאל לפשר מעשיו, מסביר שהתעורר יום אחד מחוץ לביתו, ידיו מגואלות בדם של שכנו, פיטר, אשר גופתו המבותרת נחה על השלג מולו. מזועזע, החליט להימלט אל תוך היער.
בבוקר השלישי לאשפוזו מתחילות התפרצויותיו האלימות להתעורר שוב, והוא נתקף בטירוף כה עז, עד שנדרשים ארבעה אחים על מנת לרסנו לתוך כותונת משוגעים. הרופאים מנסים לפענח את דבריו, אולם סיפוריו המשונים על מבנים עשויי אור, אוקיינוסים של מרחב, מוזיקה מוזרה והרים מלאי צל, לא נשמעים קוהרנטים באוזניהם. יותר מכל, מתמקד סלייטר באובססיביות ב”ישות זוהרת ומסתורית אשר רעדה, צחקה ולעגה לו”; נראה כי אותה ישות עשתה לו רעה גדולה, והוא נשבע כי יהרוג אותה בניצחון נקמני לאחר שיעבור על פני תהום של ריקנות, וישרוף כל מכשול שיעמוד בדרכו.
לאורך השבועות הבאים חוזרים התקפיו של סלייטר פעמיים נוספות, והרופאים מנסים לרדת לעומקם. בתור אדם כפרי ופשוט, אשר מעולם לא למד קרוא וכתוב, וכפי שנראה גם לא שמע בחייו אף אגדה או מעשיית פלאים, נראים תחילה סיפוריו הציוריים כבלתי מוסברים בעליל, אולם לבסוף הם מגיעים להנחה המתבקשת, כי הגיעו מתוך חלומותיו.
המספר, כאמור, גילה עניין רב בעולם החלומות, ונזכר בפטנט שבנה בימיו כסטודנט, מעין מכשיר דמוי רדיו בעל מקלט ומשדר המכונה ”רדיו קוסמי”, אשר נועד לקשר בין מחשבותיהם של שני אנשים. מצבו של סלייטר מתדרדר במהרה והוא מתנדנד על סף החיים והמוות, כאשר המספר אוזר מספיק אומץ לנסות את המצאתו ב-22 בפברואר 1901, ומחבר אותה לשניהם.
במשך מספר שעות לא קורה דבר, עד שלפתע, צליל מלודיה מוזרה מקפיצה את המספר הרדום. אקורדים, רעידות, ו”אקסטזה הרמונית” מתחילים להדהד בעוצמה בכל חלק מגופו. החדר בו הוא שוהה נעלם מעיניו, ונבלע במחזה של ”יופי אולטימטיבי”; קירות, עמודים וארכיטרבים עשויי אש חיה זוהרים כולם בעוצמה לנגד עיניו, כאשר הוא מבחין כי גופו למעשה מרחף באוויר, ומתנשא מעלה במהירות לאורך כיפה ענקית של פאר בל-יתואר.
לאחר מבט חטוף בנופים הנשגבים של אותו עולם מסתורי, עם גבעותיו הרחבות ועמקיו השלווים, נתקל המספר בהילה זוהרת, מעין ישות עשוית אור וגז, ונוכח לגלות שהוא מתקרב אל לא אחר מג'ו סלייטר, נשמה לצד נשמה. השניים מרחפים לאיטם במשך זמן מה, עד שמציאותם החדשה מתחילה לדעוך, והם מתעוררים חזרה בבית המשוגעים.
”ג'ו סלייטר מת”, אומר קול רם ולא מוכר למספר המבוהל, ומזדהה בתור הישות הזוהרת שהופיעה זה עתה בחלומם. נאסר עליו לדבר על אויבו, כך הוא אומר, אולם הוא מכנה אותו בשם ”הצורר מאלגול, כוכב השדים”; עליו לעזוב כעת, הוא מאיץ בו, אך שניהם לבטח יפגשו שוב, אולי ב”ערפילאי חרבו של אוריון, במישורים העצובים של אסיה הפרהיסטורית, בחלומות הנשכחים של הלילה, או אולי בעוד נצח, לאחר שמערכת השמש תיסחף אל תוך היקום”.
המספר מתוודה על חווייותיו בפני הממונה עליו, דוקטור פנטון, אשר פוטר את המקרה כלא יותר מהתמוטטות עצבים קלה, ומציע לו לצאת לחופשה ארוכה. המעשה תם כאשר כולם משוכנעים שג'ו סלייטר לא היה יותר מרוצח מטורף, אולם המספר מסיים את דבריו עם עדות מפי האסטרונום גרט פי. סרביס (אנ'), ”ב-22 בפברואר 1901, כוכב חדש ומופלא נתגלה בידי דוקטור אנדרסון מאדינבורו, לא הרחק מאלגול. אף כוכב לא נראה שם לפני כן”.