stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסוף דמיר
קריירת מועדונים > ראפיד וינה

דמיר נולד בווינה שבאוסטריה, להורים מטורקיה. גדל במחלקות הנוער של פירסט וינה וראפיד וינה. בשנת 2019 החל לשחק בראפיד וינה II, קבוצת המילואים של ראפיד וינה. ב-14 בדצמבר 2019 ערך דמיר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–3 על אדמירה ואקר מדלינג במסגרת המחזור ה-18 בבונדסליגה האוסטרית לעונת 2018/2019. בעונתו הראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון ערך דמיר שש הופעות ליגה.
ב-15 בספטמבר 2019 הבקיע דמיר את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לגנט במסגרת מוקדמות עונת 2019/2020 בליגת האלופות. ב-19 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד שטורם גראץ במסגרת המחזור השני. בעונתו השנייה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך דמיר 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע ששה שערים.
קריירת מועדונים > ההשאלה לברצלונה

ב-9 ביולי 2021 הושאל דמיר לברצלונה אתלטיק מהליגה הספרדית השלישית, קבוצת המילואים של ברצלונה.
עקב מחסור בשחקני התקפה זמינים, הועלה דמיר בתחילת עונת 2021/2022 לקבוצה הראשונה של המועדון. ב-21 באוגוסט 2021 ערך דמיר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בתיקו 1-1 נגד אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-13 בינואר 2022, חזר דמיר לראפיד וינה לאחר שברצלונה הודיעה שקיצרה את תקופת ההשאלה.
קריירת מועדונים > גלאטסראיי

ב-8 בספטמבר 2022 חתם דמיר לארבע שנים בגלאטסראיי. ב-11 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 3-2 על קסימפאשה.
ב-16 באוגוסט 2023 הושאל לפ.צ. בזל.
קריירה בינלאומית

ב-28 במרץ 2021 ערך דמיר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

1 2  Sarigul, Emre (30 במרץ 2019). "Man City & Man United Scout 15-Year-Old Forward Yusuf Demir". Turkish Football. נבדק ב-8 באוגוסט 2021. Demir was born in Vienna but is an ethnic Turk with his family roots in Trabzon, Turkey. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Agreement with SK Rapid Vienna for loan of Yusuf Demir באתר הרשמי של ברצלונה (באנגלית)
ישי שנרב

| --- | --- |

 לידה:  יולי 1994 (בן 30) רבבה, יהודה ושומרון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ishayshnerb
 
ישי שנרב (שמאל) מראיין את השר יריב לוין במסגרת כנס ירושלים (2018)
ישי שנרב (נולד ביולי 1994) הוא עיתונאי ישראלי, שימש שדרן רדיו בתחנת השידור הצבאית גלי צה"ל. בשנים 2017–2022 הגיש את התוכנית "נכון להבוקר" בגלי צה"ל.
ביוגרפיה

שנרב גדל ברבבה שבשומרון. בנו של פרופ' נדב שנרב. למד בישיבה התיכונית מקור חיים בכפר עציון ולאחר מכן בישיבת תקוע.
נולד גידם בידו השמאלית. את שירותו הצבאי עשה כמתנדב בגלי צה"ל, שם ערך בין היתר את בוקר טוב ישראל, תוכנית הבוקר של אפי טריגר, ואת התוכנית של אראל סג"ל. בספטמבר 2017 נבחר להגיש גם את תוכנית הבוקר "נכון להבוקר", אחרי תשע שנים בהן הגיש את התוכנית ניב רסקין. הוא הגיש את התוכנית עד מרץ 2022.
ב-2018 החל להגיש את התוכנית "המזנון" עם מיכאל האוזר טוב בערוץ כנסת.
ב-2019 דורג ברשימת 30 הצעירים המבטיחים של מגזין פורבס ישראל.
ב-2020 דורג ברשימת 50 המשפיעים מהציונות הדתית של מגזין מוצ"ש בעיתון מקור ראשון.
ב-2022 הצטרף לצוות המגישים של רדיו ynet והחל להגיש תוכנית לצד שרון כידון.
ב-2024 הצטרף לערוץ i24NEWS והוא מגיש בו מהדורות חדשות ברצועת הבוקר והצהריים של הערוץ.
שנרב הוא סטודנט לסטטיסטיקה ולפילוסופיה באוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  רן בוקר, המחליף של רסקין בגל"צ: בן 23 מהשומרון, באתר ynet, 13 בספטמבר 2017
↑  חיים שמואלי, המהפכה בגל"צ נמשכת: זהו המגיש נוסף שעוזב, באתר בחדרי חרדים, 29 בינואר 2022
↑  Forbes 30Under30: ישי שנרב, באתר "פורבס ישראל"
↑  משה מאירסדורף, 40. ישי שנרב, באתר מקור ראשון
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב זרובבל

| --- | --- |

יעקב זרובבל (1920-1930)
 לידה:  14 בינואר 1886 (יוליאני) פולטבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 ביוני 1967 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1910
 מפלגה:  פועלי ציון 
 
יעקב זרובבל (14 בינואר 1886 - 2 ביוני 1967) היה ממנהיגי מפלגת פועלי ציון שמאל, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני ונשיאות אספת הנבחרים וחבר הנהלת הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה

חברי מערכת "האחדות" (מימין לשמאל), יְשובים: יצחק בן-צבי, דוד בן-גוריון ויוסף חיים ברנר; עומדים: אהרן ראובני ויעקב זרובבל (1912)
יעקב זרובבל נולד בפולטבה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשם יעקב ויתקין. הוא החל את דרכו כפועל יצור, ומתוך הכרותו המעמיקה עם הוויית הפועלים הצטרף לתנועת פועלי ציון והשתתף בוועידת פולטבה של פועלי ציון, שהתקיימה בשנת 1906. היה חבר מרכז המפלגה בווילנה וחבר הוועד המרכזי של פועלי ציון ברוסיה.
ערך בגליציה את העיתון "דער יידישער ארבייטער". בעקבות פעילותו הציונית ו"החתרנית" בעיני השלטונות, נאסר מספר פעמים על ידי הממשל הצארי.
ב-1909 שהה בווינה והיה שותף במאמצים לכינוסו של 'קונגרס יהודי עולמי לענייני הגירה', שיזמו פעילים פוליטיים סוציאליסטים-יהודים, חברי מפלגות וארגונים שונים ("מפלגת הפועלים הציונית־הסוציאליסטית (ס.ס.)", "פועלי-ציון" ו"הסיימיסטים").
בשנת 1910 עלה לארץ ישראל והצטרף להנהגת פועלי ציון בארץ ישראל יחד עם דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. נבחר להיות סגנו של יצחק בן-צבי בנשיאות מועצת המפלגה. הצטרף למערכת "האחדות" (ביטאון המפלגה, שבן-גוריון היה מעורכיו הראשיים) ובשנת 1911 (בעקבות ועידת פועלי ציון באותה שנה) מונה לתפקיד העורך הראשי של העיתון ולמזכיר המפלגה. לאחר שנדון למאסר על ידי השלטון העות'מאני על עבירת צנזורה, נמלט בשנת 1915 לארצות הברית (יחד עם בן-גוריון ובן צבי).
זרובבל המשיך לעסוק בענייני המפלגה, ועם פרוץ מהפכת אוקטובר נסע לרוסיה ומשם עבר לפולין. בשנת 1920, לאחר הקמת הקומינטרן, הנהיג (יחד עם נחום ניר-רפאלקס) את הפלג שפרש מפועלי ציון והקים את פועלי ציון שמאל. הוא היה מראשי תנועה זו, פעל מחוץ לארץ ישראל (בעיקר בפולין) ואף ביקר מספר פעמים בישראל, אך כאדם החשוד כקומוניסט מסוכן לא הורשה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לחזור ולהשתקע בארץ ישראל עד שנת 1935, אז חזר. היה ממנהיגי מפלגת פועלי ציון שמאל בארץ ישראל, ושימש מטעמה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני ונשיאות אספת הנבחרים.
בשנת 1944 הוביל את מפלגתו להופעה משותפת עם מפלגת השומר הצעיר ועם הליגה הסוציאליסטית בבחירות להסתדרות, ובשנת 1946 הוליך לאיחוד בין פועלי ציון שמאל לבין התנועה לאחדות העבודה, שהביא ליצירת המפלגה החדשה התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון. לאחר מכן, בשנת 1948, היה בין המובילים לאיחוד מפלגתו החדשה עם מפלגת פועלים השומר הצעיר ולהקמת מפ"ם. משנת 1948 היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית ומנהל מחלקת יהודי המזרח התיכון וב-1951 עבר לנהל את ארכיון העבודה בוועד הפועל של ההסתדרות.
על שמו נקראו רחובות בתל אביב בפתח תקווה ובחיפה.
זרובבל נפטר ב-1967 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
משפחתו

בנו הוא בר (ברלה) זרובבל, אביו של הסוציולוג אביתר זרובבל. חתנו הוא שמעון ארם, בנו של משה ארם. בנו של שמעון הוא צבר ארם, אמן לחימה שחזר בתשובה.
כתביו

אין אנהויב: ארטיקלען זכרונות, תל אביב: נייע קולטור, 1938. (ביידיש)
בלעטער פון אַ לעבן, תל אביב: פרץ-ביבליאטעק, תשט"ז. (מהדורה נוספת: "אין טעג פון מלחמה און רעוואָלוציע: בלעטער פון אַ לעבן", תל אביב: פראלאג י"ל פרץ, תשכ"ז-1966.) (ביידיש)
געשטאלטן, תל אביב: פארלאג י.ל. פרץ, 1967. (ביידיש)
כתביו > בעברית

בימי מלחמה ומהפכה, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, 1966.
ביקור בברית המועצות: רשמים ופגישות, תל אביב: י"ל פרץ, 1964.
עלי חיים (פרקי זכרונות), תל אביב: ספרית י"ל פרץ, 1960.
כתביו > היסטוריה ופוליטיקה

דער פלסטינ-ארבייטער פאנד (עם ש-טש - שלימאוויטש [אברהם רוצקי]), וינה: פלסטינ ארבייטער פאנד, [תר"ס-]. (מהדורות נוספות: שם, [תר"ע-]; "דער פאלעסטינא ארבייעטער פאנד", ורשה: ארבייטער היים, תרע"ז; שם, [תר"צ-].) (ביידיש)
בער באראכאוו – זיין לעבען און שאפען, ורשה: ארבעטער היים, 1926. (ביידיש)
פועלי ציוניזם קאָנטראַ פּאַלעסטינע צענטריזם (צו דער דיסקוסיע איבער די פּראָבלעמען פון פועלי ציוניזם), ורשה: דפוס Grafia,‏ 1934. (ביידיש)
בארג חורבן: קאפיטלען פוילן, בואנוס איירס: צענטראל-פארבאנד פון פוילישע יידן אין ארגענטינע, 1946. מהדורה נוספת: שטוטגרט: פארטיי ארגאניזאציע פועלי ציון <שמאל> אין שטוטגרט, 1948.) (ביידיש)
דרייסיק יאריקער ויכוח, מינכן: ניי וועלט, תש"ח-1948. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  יהודה ארז. אגרות דוד בן-גוריון, הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב, 1971, כרך ראשון, עמוד 452
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב: מחברות לספרות, 1972, עמ' 62
↑  הארכיון הציוני המרכזי, תיקי חטיבת S20
↑  יעקב זרובבל באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306722405171  PLWABN: 9810692993505606  GND: 120274981  ISNI: 0000 0000 6675 7947  LCCN: nr91001972  SELIBR: 245405  VIAF: 22968202   WorldCat (עם VIAF): 22968202
יחסי כווית–עיראק

| יחסי כווית–עיראק |
| --- | --- |
כווית: עיראק


כווית: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
17,818: 438,317
אוכלוסייה
4,957,430: 46,286,779
תמ"ג (במיליוני דולרים)
161,772: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,632: 5,419
משטר
מונרכיה: דמוקרטיה פרלמנטרית

היחסים בין מדינת כווית לרפובליקת עיראק הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין עיראק לכווית. אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 254 ק"מ.
היסטוריה

בסוף מלחמת איראן–עיראק, הצליחה עיראק לשמור על שלמות טריטוריאלית, אך נותרה עם חובות עתק. עיראק מומנה ברובה באמצעות ניהול פעולות איבה באמצעות הלוואות חיצוניות, ובכך נוצר חוב של 37 מיליארד דולר למדינות השכנות במפרץ הפרסי. בשנת 1990 קרא נשיא עיראק, סדאם חוסיין לאיחוד האמירויות הערביות וכווית לבטל את חובותיה של עיראק כשארצו נלחמה כדי להגן על חצי האי ערב מפני התפשטות איראן, אך קריאותיה לא נענו. סירוב המפרץ לסלוח על חובותיה הצבאיים של עיראק הביא להחלטתו של סדאם חוסיין להגיש תביעות טריטוריאליות נגד כווית העשירה, אך חלשה מבחינה צבאית. לאחר מכן דחתה כווית שוב את דרישתו של סדאם לביטול חובות, כשעלתה השאלה לגבי בעלות על מספר איים במפרץ הפרסי.[דרושה הבהרה]
לאחר שכווית סירבה להסגיר שטח לעיראק, פלשה מדינה זו וכבשה את כווית. כווית לא יכלה להתנגד לכוחות המזוינים העיראקים, אשר היו למודי קרבות לאחר המלחמה עם איראן, והמדינה נכבשה במהירות. הפלישה לכווית הובילה לאמברגו ולסנקציות נגד עיראק על ידי מועצת הביטחון של האו"ם. הקואליציה בהנהגת ארצות הברית פלשה לכווית. מלחמת המפרץ החלה ב-16 בינואר 1991 והסתיימה בתבוסת עיראק ובנסיגת הכוחות העיראקיים מכווית ב-28 בפברואר 1991.
ב-14 בינואר 2011 ביקר ראש ממשלת כווית בעיראק לראשונה מאז סיום פעולות האיבה. שתי המדינות כינו זאת צעד רציני לנרמל את היחסים לאחר הסכסוך הצבאי. עיראק חייבת לכווית בסך הכל 21.7 מיליארד דולר אמריקאי כפיצויים בגין ביצוע פעולות צבאיות נגד מדינה זו, אך ראש ממשלת כווית הסכים לבטל חוב זה על האפשרות לכונן יחסי שכנות טובים בין המדינות.
יחסי כווית–מצרים

| יחסי כווית–מצרים |
| --- | --- |
כווית: מצרים


כווית: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
17,818: 1,001,450
אוכלוסייה
4,957,430: 116,996,270
תמ"ג (במיליוני דולרים)
161,772: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,632: 3,384
משטר
מונרכיה: רפובליקה

יחסי כווית–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין כווית לבין הרפובליקה הערבית של מצרים.
היסטוריה

היחסים בין כווית ומצרים החלו בתחילת המאה ה-20, במיוחד לאחר ביקורו של הוגה הנאורות המצרי, השייח' מוחמד ראשיד רדה, במדינת כווית בשנת 1913, אשר חזר למצרים לפרסם סדרת מאמרים במגזין "אל-מנאר" ובו הביע את רשמיו החיוביים ממה שראה בכווית. באותה תקופה היו היחסים מודל מכובד וחלוצי ליחסים בין מדינות ערב בכל הנסיבות, שכן הם מהווים ערובה לביטחון ויציבות במדינות אלו ושסתום הבטיחות לעמם. במשך כל העשורים ההם היו יחסי כווית–מצרים עדים לאבני דרך חשובות, ביניהן המלחמות בהן השתתפו שתי המדינות, ובמיוחד מלחמות 1967 ו-1973 ומלחמת השחרור של כווית בשנת 1991.
נציגויות דיפלומטיות

כווית מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
מצרים מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי.
ישי שיבובסקי

ישי שיבובסקי (1926 - 7 בנובמבר 2016) היה ראש מועצה מקומית זכרון יעקב בין ה-3 במרץ 1975 לבין אוקטובר 2003.
קורותיו

ישי שיבובסקי, יליד זכרון יעקב, נולד ליצחק וחינה שיבובסקי. יצחק, אביו, היה טכנאי טלפון ותיק וראש לשכת התעסוקה בזכרון יעקב.
ישי שיבובסקי הצטרף ללח"י בנעוריו. משם עבר להיות לוחם בהגנה. הוא השתתף במלחמת העצמאות כלוחם בחטיבת אלכסנדרוני ונטל חלק בקרבות רבים, כגון במבצע עובדה. במבצע סיני הוא שירת בחטיבה 9, בשארם א-שייח'.
עם שחרורו מצה"ל, חזר למושבה ועסק בנהיגה, כחבר קואופרטיב "שלוחות", ולאחר מכן הצטרף לקואופרטיב ״אגד״. בשנת 1952, ישי התחתן עם יובלה שכטר, בתו של אבא שכטר, ראש מועצת זכרון יעקב, דאז.
ישי שיבובסקי, נבחר לתפקיד ראש המועצה, ב-3 במרץ 1975, לאחר פטירת ראש המועצה, דאז, יעקב לוי. שיבובסקי היה אז נציג מפלגת המערך. בהמשך הקים סיעה עצמאית, בשם "יש" והמשיך לנצח איתה במערכות הבחירות. את מקומו בראשות סיעת המערך / מפלגת העבודה תפס מי שכיהן אחריו כראש המועצה, אלי אבוטבול.
כראש מועצה הוא הביא לפיתוח המושבה. בזמנו התפתחו, לדוגמה, אתרי התיירות בה, כמו מוזיאון העלייה הראשונה ומדרחוב דרך היין. בתקופתו הוקמו שכונות חדשות בעיר. הוא השתתף גם במאמצי בלימת ההקמה של יישוב קהילת בית אל בזכרון יעקב, שנחשב בזמנו למעוז של כת גרמנית. היישוב הוקם ליד זכרון יעקב, בשנת 1980.
בשנת 2003, לאחר יותר מ-28 שנים בתפקיד, הודיע כי לא יתמודד בבחירות המתקרבות.
חיים אישיים

הותיר אחריו את רעייתו, ילדים ונכדים. שער הכניסה העתיק למושבה, נקרא כיום על שמו.
הערות שוליים

↑  מודעת אבל מטעם קואופרטיב אגד
↑  ישי שיבובסקי ראש מועצת זכרון-יעקב, דבר, 21 במרץ 1975.
↑  ישי שיבובסקי ראש מועצת זכרון יעקב לשעבר, הלך לעולמו. עיתון "כאן נעים" 08/11/2016
↑  רעות נדלין, זכרון יעקב: ראש המועצה הנצחי – פורש, באתר ynet, 10 בפברואר 2003
↑  פוסט האבל מתוך דף הארכיון של המועצה בפייסבוק
↑  15 לשכות עבודה ,לנוער ייפתחו בקרוב, דבר, יום ראשון, ינואר 03, 1960
יצחק שובובסקי - דבר, יום שישי, יוני 07, 1968, תחתית העמוד
↑  בניין המוזיאון, מתוך אתר המוזיאון
↑  בעיות יישובים קטנים יובאו לוועדה בין־משרדית, דבר, יום שישי, יולי 23, 1976; עמוד 4זכרון יעקב, שכונת וילות בחורש, בראל נכסים
↑  גוברת הדאגה נוכח התפשטות הכת של אמה ברגר הגרמנים הקימו "קיבוץ" ליד זיכרון, עמוס לבב וראובן קסטרו, מעריב, יום שני, פברואר 11, 1980; עמוד 17
הגרמנים של אמה ברגר הקימו מפעלים מזכרון יעקב, עמוס לבב, מעריב, יום חמישי, פברואר 07, 1980; עמוד 16
↑  שער המושבה העתיק ייקרא "שער ישי", אודי אמסלם, mynet, 2010
שער ישי בזכרון יעקב, על שם ישי שיבובסקי
יחסי כווית–סוריה

| יחסי כווית–סוריה |
| --- | --- |
כווית: סוריה


כווית: סוריה
שטח (בקילומטר רבוע)
17,818: 187,437
אוכלוסייה
4,957,430: 24,908,268
תמ"ג (במיליוני דולרים)
161,772: 8,980
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,632: 361
משטר
מונרכיה: דיקטטורה

יחסי כווית–סוריה הם יחסי החוץ בין כווית לסוריה. שתי המדינות חברות בליגה הערבית, המדינות הבלתי-מזדהות ו-G77.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-24 באוקטובר 1963.
היחסים הפכו למתוחים עקב מלחמת האזרחים בסוריה, לאחר שכווית סגרה את שגרירויותיה בסוריה יחד עם שאר המדינות הערביות במפרץ הפרסי. מאז התמקדו היחסים הבילטרליים במאמצים הומניטריים למען סוריה.
בעוד שמדינות כמו איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית החלו לנרמל את יחסיהם עם בשאר אל-אסד, כווית טרם עשתה זאת.
כווית הייתה אחת המדינות שהתנגדו לצירופה של סוריה לליגה הערבית.
נציגויות דיפלומטיות

לכווית יש שגרירות בדמשק.
לסוריה יש שגרירות בכווית סיטי.
יחסי כווית–סין

| יחסי כווית – הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- |
כווית: הרפובליקה העממית של סין


כווית: הרפובליקה העממית של סין
שטח (בקילומטר רבוע)
17,818: 9,596,967.75
אוכלוסייה
4,957,430: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
161,772: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,632: 12,545
משטר
מונרכיה: דמוקרטיה עממית

יחסי כווית–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה

כווית הייתה מדינת המפרץ הערבית הראשונה לכונן יחסים דיפלומטיים עם סין ב-22 במרץ 1971, אך למעשה, היו יחסים בין שתי המדינות עוד לפני כינון היחסים הפורמלי. השייח' המנוח ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח לימים אמיר כווית, ביקר ברפובליקה העממית של סין בשנת 1965 ונפגש שם עם מספר רחב של רמי דרג, הבולט בהם הוא נשיא הרפובליקה העממית של סין, ליו שאוצ'י.
במהלך השנים, יחסי כווית-סין התפתחו בצורה תמידית וחלקה ביותר, על פי משרד החוץ הכוויתי: "שתי המדינות עושות את מירב המאמצים על מנת ליצור שיתוף פעולה שיש לו הישגים פוריים בכל תחומי הדעת והכלכלה האפשריים". על פי המשרד, היחסים של כווית עם סין הם המפותחים ביותר באזור.
כווית תומכת ברפובליקה העממית של סין בסכסוך "הישר-עקום" (Cross-Straight) שלה עם הרפובליקה הסינית והצביעה בעד קבלתה לאו"ם ובעד ירושתה את המושב הקבוע במועצת הביטחון של האו"ם. סין בתגובה תמכה בריבונות כווית כאשר עיראק בהנהגת סאדאם חוסיין ערערה עליה בשנת 1990, ונלחמה יחד עם כוחות הברית במלחמת המפרץ. סין תרמה רבות לשיקום כווית לאחר המלחמה, בעיקר לבתי הזיקוק שבה.
ייצוג

כווית מיוצגת בסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה. כווית מיוצגת בסין גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בגואנגג'ואו.
סין מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
יעקב דוב רפפורט

אין תמונה חופשית
הרב יעקב דוב בער רפפורט (ה'תרכ"ב, 1862 – י"ז בחשוון ה'תרפ"ח, 12 בנובמבר 1927) היה רב ליטאי, רבן של רבינשוק וזיימל במשך עשרות שנים, ובסוף ימיו רבה הראשון של כפר סבא.
ביוגרפיה

נישא לחיה קיילא בתו של הרב יוסף זכריה שטרן ונכדתו של הרב מרדכי גימפל יפה. כיהן ברבנות העיירה רבינשוק בלטביה ובשנת ה'תרנ"ו (1896) התמנה במקום הרב אברהם יצחק הכהן קוק כרבה של העיירה זיימל, תפקיד בו נשא במשך קרוב לשלושים שנה. בתו יוכבד נישאה בשנת תרנ"ט, 1899, לרב אשר ניסן לויטן.
בשנת ה'תרפ"ו, 1926, עלה לארץ ישראל והיה לרבה הראשון של כפר סבא, עד לפטירתו בשנת ה'תרפ"ח.
לאחר פטירתו נישאה בתו הצעירה רחל גיטל לרב אברהם ריניק (רניק), תלמיד ישיבת חברון יוצא וילנה, והוא התמנה תחת חמיו כרבה של כפר סבא. בכפר סבא יש רחוב שנקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  דובער בן הרב מרדכי גימפל יפה, בצלאל וזלמן יפה, ברכה לרגל מינוי הרב רפפורט, המליץ, 14 בדצמבר 1896, עמ' 6.
↑  על אזכורו כרב העיר במכתב של חותנו משנת תרל"א, ראו במבוא לספר מציאות קטן, עמ' 7 הערה 10. המסקנה שם היא שאזכור זה אינו יכול להיות מקורי, והוא נוסף עשרות שנים לאחר כתיבת המכתב בתרל"א, במסגרת הכנתו לפרסום.
↑  רב חדש בכפר סבא, דואר היום, 13 בדצמבר 1927.
↑  במאמר זה הוא נקרא בטעות 'יעקב דוד' במקום 'יעקב דוב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522739605171  VIAF: 315205550   WorldCat (עם VIAF): 315205550
יוסף מזרחי (סייף)

יוסף מזרחי (1895 – 1975) היה סייף יהודי-מצרי אולימפי (פריז 1924 ואמסטרדם 1928), אלוף המכביה השנייה (1935).
קורות חיים

באולימפיאדת פריז (1924) סיים במקום 25 בדקר אישי.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים במקום תשיעי בדקר קבוצתי, במקום 11 ברומח קבוצתי ובמקום 41 ברומח אישי.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935, זכה בשתי מדליות זהב וארד. מדליית זהב ברומח קבוצתי ובמדליית ארד ברומח אישי.
יעקב גרי

יעקב מאיר גרי (ג'ק גרינג) (18 בספטמבר 1901 – 18 בדצמבר 1974) היה שר המסחר והתעשייה בממשלת ישראל השנייה.
חייו

נולד בעיירה סדה (Seda) בצפון-מערב ליטא. למד וסיים תואר שני במדעי הרוח ובמשפטים בדרום אפריקה. עבד שם כעורך דין מספר שנים. ב-1932 עזב לאירופה.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. עבד במשרדו של דב יוסף, שאיתו כיהן בהמשך כשר באותה ממשלה.
ממייסדי אפריקה ישראל להשקעות, מונה למזכיר החברה וב-1946 מונה למנכ"ל החברה. מיוזמי הקמת שכונת סביון, ומיוזמי הנפקת החברה בבורסה.
בשנת 1950 מונה גרי לשר המסחר והתעשייה בממשלה השנייה ובמהלך הכנסת הראשונה, והוא השר השני שלא היה חבר כנסת (הראשון היה יצחק גרינבוים). הוא כיהן בתפקיד עד 1953. לאחר פרישתו שב למגזר העסקי.
בין השנים 1955–1964 כיהן גרי כיושב ראש מועצת המנהלים של אתא, ופרש מתפקידו עקב מצבו הבריאותי.
שימש כחבר ועד המנהלים של התזמורת הפילהרמונית.
יעקב גרי נפטר בד' בטבת תשל"ה, 1974. הותיר אחריו בן ובת.
הערות שוליים

↑  חב' אפריקה - א"י קיבלה התפטרות יעקב מאיר גרי
| שרי הכלכלה והתעשייה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי התעשייה והמסחר  (1948–2003): | פרץ ברנשטיין • אליעזר קפלן • יעקב גרי • דב יוסף • פרץ נפתלי • פנחס ספיר • חיים יוסף צדוק • זאב שרף • יוסף ספיר • חיים בר-לב • יגאל הורביץ • גדעון פת • אריאל שרון • משה נסים • מיכה חריש • נתן שרנסקי • רן כהן • אהוד ברק • דליה איציק • דני נוה |  |
| שרי התעשייה, המסחר והתעסוקה  (2003–2013): | אהוד אולמרט • אלי ישי • בנימין בן אליעזר • שלום שמחון |  |
| שרי הכלכלה  (2013–2016): | נפתלי בנט • אריה דרעי • בנימין נתניהו |  |
| שרי הכלכלה והתעשייה  (2016 ואילך): | בנימין נתניהו • משה כחלון • אלי כהן • עמיר פרץ • אורנה ברביבאי • ניר ברקת |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יציבה

דוב לבן בעמידה. בניגוד לאדם לדובים מבנה הבנוי לעמוד על ארבע אך הם יכולים להזדקף לפרקי זמן קצרים
דרכי יציבה שונות וההתכווצות של עמוד השדרה
יְצִיבָה היא מנח איברי הגוף של אדם או בעל חיים, שחלקו או כולו מוחזק בדרך כלשהי, הנשאר קבוע יחסית במבנהו הבסיסי בתנוחות שונות. יציבה מתייחסת לסידור הלא מודע והיציב מבנית של שלד הגוף, הנרכש לאורך תקופה ארוכה של תנועות גוף ותבניות תנועה.
גורמים משפיעים

היציבה נרכשת דרך אורח חיים וכן בהשפעת מצבים רגשיים. פעילות גופנית יכולה לפתח את התנאים ליציבה מסוימת על ידי הארכת שרירים וחיזוקם. יציבה המושפעת מפעילות גופנית יכולה להיות תקינה יותר, אך עלולה גם להיפגע אם הפעילות הגופנית אינה מאוזנת. סביבת עבודה עשויה להשפיע על היציבה, בגלל הפעילויות הנדרשות במהלך העבודה, ואף דרך הלבוש הנהוג בסביבת העבודה (כמו שימוש בנעלי עקב). נורמות חברתיות, גם מחוץ למקום העבודה, ישפיעו בדרך כלל בתהליך של חיקוי כמו במקרה של יציבה מרושלת של בני נוער. גורמים רגשיים יובילו לשינוי במנח הגוף. למשל, חוסר ביטחון או צער משודרים לסביבה דרך מנחי גוף מסוימים (כחלק משפת גוף). במידה ומנחים אלו יישמרו לאורך זמן, הם עלולים להתפתח לדפוס קבוע, וכך להשפיע על היציבה.
בנוסף להשפעות הנרכשות, יציבה היא תוצר של גורמים גנטיים המשפיעים על מבנה הגוף ואיבריו, של גיל, המשפיע על מבנה העצמות והמפרקים ושל המין, שכן לגברים ולנשים צורת אגן שונה, כמו גם הבדלים באחוזי שומן ובחלוקת רקמת השומן בגוף.
יציבה תקינה

יציבה תקינה היא יציבה יעילה. לא קיים תיאור מדויק לגמרי של יציבה אחת נכונה, שכן אנשים נבדלים זה מזה בגילם ובמבנה גופם למשל, ולכן יציבה יעילה עבור כל אחד מהם עשויה להשתנות קמעה. יציבה יעילה מניחה ומחלקת את משקל הגוף בצורה אופטימלית על מערכת השלד. בנוסף, יציבה יעילה אינה פוגעת בתפקוד מערכות שונות בגוף.
ליקויי יציבה עשויים לפגום בתפקודן של מערכות כגון מערכת הנשימה שיעילותה פוחתת במצבים של עקמת או עקשת, מערכת העיכול בגלל חולשת שרירי יציבה בבטן, מערכת העצבים בעיקר דרך פגיעות הקשורות למנח עמוד השדרה (כמו פריצת דיסק) ואף מערכת הדם, שזרימת הדם בה עלולה להיפגע במנחי מפרקים שונים.
יציבה תקינה > תנאים להשגת יציבה תקינה

גמישות - השרירים בגוף, וכן רקמות חיבור אחרות שאינן מתכווצות (כמו רצועות או קופסיות מפרק), נוטים להסתגל למנחי המפרקים. הסתגלות למנחים לא תקינים עשויה להיות התקצרות של אותן רקמות, שלא תאפשר מנח תקין של המפרק.
כוח - מסביב לכל מפרק פועלות קבוצות שרירים שמטרתן להניע את המפרק ולהחזיקו במנחים שונים. חלק מהשרירים, הנקראים שרירי יציבה, מאופיינים ביכולת להחזיק את המפרק לאורך זמן בצורה אופטימלית. יכולתם של שרירי היציבה נובעת מהרכבם (סיבי שריר אדומים, בעלי סיבולת גבוהה) ומדרך חיבורם לאזור המפרק (בדרך כלל בקרבת המפרק). חולשה של שרירי היציבה תתבטא ביציבה שמוטה, כפועל יוצא של הכבידה. מאידך, הפעלת שרירי היציבה או שרירים אחרים שלא לצורך או בכוח חזק מהנדרש, משמעה ליקוי ביציבה.
איזון שרירי - השרירים או קבוצות השרירים של מפרקי הגוף, פועלים לכיוונים שונים אך בצורה מתואמת (קבוצות שרירים אנטגוניסטיות). חוסר איזון תפקודי בפעולת קבוצות השרירים האנטגוניסטיות יפגע ביציבה.
מודעות גופנית - את כל הגורמים המכניים שפורטו לעיל, יש לתפעל מתוך הבנה, היכרות ומודעות לגוף. יש לדעת ולהפנים למשל, את אפשרויות התנועה של האגן (סיבובים לפנים ולאחור) המשפיעות ישירות על מנח עמוד השדרה. תהליכים הכוללים העלאת הקשב למנח איברי הגוף ומאמץ מודע להביאם ולשמרם במנחים תקינים יאפשרו יציבה תקינה.
ליקויים ביציבה > ליקויים בעמוד השדרה

עקשת (היפר קיפוזיס) - קמר מוגבר בחוליות החזיות שסימניו הבולטים הם נטיית הראש קדימה והכתפיים לפנים, בדרך כלל נובע מחוסר יכולת לבצע פשיטה בחוליות החזיות או מחולשה של קבוצת שרירי זוקפי הגב העליונים. תסמיני העקשת הם: אי נוחות באזור העורף, פגיעה בתפקוד הנשימה, והגבלות בתנועה. ניתן בדרך כלל לשפר את הליקוי באמצעות חיזוק שרירי הגב העליון תוך הגמשת האזור כולו, בעיקר על מנת לאפשר פשיטה טובה יותר בחוליות אלו. מנח הצוואר והכתפיים הם רק תוצר לוואי של העקשת, ויש לתת עליהם את הדעת בצורה משנית ביחס לעמוד השדרה עצמו.
היפר לורדוזיס - קיעור מוגבר בעמוד השדרה המותני שמאפייניו הם בטן בולטת וישבן בולט. לעיתים המצב מלווה בכאבים בעקבות לחץ על שורשי העצבים בגב המותני. ניתן לשפר בחלק מהמצבים את הליקוי באמצעות חיזוק שרירי הבטן, הארכה והגמשה של שרירי הגב התחתון ושרירי האגן, ולימוד שליטה במנח האגן וסיבובו לאחור.
גב שטוח - מצב הפוך ללורדוזיס, הקטנת הקיעור של הגב המותני. התסמין האופייני הוא כאב באזור הגב התחתון. שיפור הליקוי נעשה באמצעות חיזוק והגמשת שרירי מיתר הברך, חיזוק כופפי הירך, ולימוד סיבוב האגן לפנים.
יציבה רפויה - הגוף כולו מוטה קדימה, בעקבות הטיית האגן. הדבר נובע ממערכת שרירים חלשה. הטיפול במקרה כזה הוא חיזוק כללי של שרירים בגב העליון בבטן וברגליים והגברתה של המודעות הגופנית ליציבה נכונה.
עקמת (סקוליוזיס) - מצב שבו עמוד השדרה מעוות ביחס למישור החזיתי. העקמת מסווגת לפי כיוונה, מיקומה, הזווית שלה וצורתה. ישנה עקמת גמישה וקשיחה. ישנם דרכים שונות לאבחון, ובהם הערכה סובייקטיבית בעמידה שבוחנת למשל את גובה הכתפיים ומנח השכמות, מדידות אובייקטיביות, מבחנים תפקודיים וצילומי חזה. טיפול באמצעות התעמלות מתקנת שנוי במחלוקת. ישנם הטוענים כי לא ניתן לטפל בעקמת באמצעות התעמלות ודבר זה אף עלול להחמיר את המצב, וישנם כאלו הסוברים כי ניתן לטפל בעקמת באמצעותה.
כאשר רוצים לטפל בליקויי יציבה, יש לאבחן בצורה מקיפה את הגוף כולו ולא רק את הליקוי הבולט ביותר,
ויש לתת את הדעת באבחנה מהו הליקוי עצמו ומהו הפיצוי שהגוף עושה כתוצאה מכך.
כמו כן, צריכה להינתן הדעת לאבחנה שבין ליקוי קשיח שמקורו במבנה השלד, חוליות, וקיצורי שרירים, 
לבין ליקוי גמיש שמקורו יהיה מאחזקה לא נכונה של הגוף וטונוס שרירים נמוך וחלש יחסית,
שכן אופי הטיפול שונה בהתאם למקור הליקוי עצמו.