stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים הלל פריד
תולדות חייו

נולד לר' אליעזר יצחק פריד, ראש ישיבת וולוז'ין ולרבקה בתו של ר' יצחק מוולוז'ין. את תקופת ילדותו עשה לצד סבו ר' יצחק בוולוז'ין. נלקח על ידי דודו, ר' שמואל לנדא, חתנו של ר' יצחק מוולוז'ין כחתן לבתו שרה בילה. בשנת ה'תרי"ג (1853), כשהיה בו 16, נפטר אביו, ולדבריו "לא זכה ללמוד תורה ממנו". בשנת ה'תרכ"ה (1865), לאחר שר' יוסף דב הלוי סולובייצ'יק עקר מוולוז'ין לכהן ברבנות העיר בריסק, נתמנה ר' חיים הלל לכהן תחתיו כמשנה ראש הישיבה בוולוז'ין לצידו של הנצי"ב, אך נאלץ לפרוש מתפקידו לאחר שנתיים, עקב מחלה.
לאחר שנסגרה הישיבה בשנת ה'תרנ"ב (1892), 'עמד ר' חיים הלל בראש מסע השדלנות לפתיחת הישיבה, שתחילתו בשנת ה'תרנ"ה (1895), באמצעות הקמת כולל ברודסקי  בראשו עמד גיסו, בעל אחותו, ר' מאיר נח לווין, וסיומו בפתיחת הישיבה מחדש בשנת ה'תרנ"ט (1899).
בשנת ה'תרמ"ב (1882) ערך והוציא לאור את ספר השו"ת "חוט המשולש", הכולל תשובות בהלכה, 'חילוקים ופלפולים' מאביו ר' אליעזר יצחק פריד, סבו ר' הלל פריד ואבי-סבתו ר' חיים מוולוז'ין. בהקדמה לספר לא חתם בשמו אלא בדרך רמז: ”ואני תפלה כי ירפאני ה'... ואזכה להוציא לאור גם יתר הכ"י מא"א הגאון ז"ל... בזכות שלשת אבות אלו הגאונים אשר בם אתפאר וכל עודי בחיים אתהלל כי נקראתי בשמותם”.
למרות ייחוסו ומעמדו נהג בצניעות וענווה: ”לא חבש כובע של רבנים, רק כובע קטיפה פשוט ועמידתו בבית הכנסת - מאחורי הבימה... שגור היה בפי הגבאים שרבי חיים הלל מעביר את ה'מזרח' ליד הדלת”. על חשיבותו בוולוז'ין מעיד בן התקופה: ”מנהג היה בוולוז'ין, שבערב יום הכיפורים הייתה באה כל העיר, על טפה וזקניה, להתברך מרבי חיים הלל”. על אישיותו מעיד עוד נכדו:
מרבי חיים הלל פריד, נשארו חבילות חבילות של יומנים, כשכל דף פותח בכותרת "חסדי ד'". תוכנם פרטים על הלוואות שהשיג והסכומים שהלווה לנצרכים. מכיוון שקופתו הייתה מצומצמת לווה מאחרים כדי להלוות. קורות ימיו רשם על גליונות אלה. יומן זה היה בו כדי ספר שלם.
ר' חיים הלל נפטר בוולוז'ין בג' בכסלו ה'תרע"א (1911), ונטמן באוהל אבותיו ראשי הישיבה.
המאבק סביב משרתו

גם לאחר שהחלים ר' חיים הלל לא שב למשרתו בישיבת וולוז'ין. משה צינוביץ מתאר: ”באלה השנים עשה נסיון רבי חיים הלל פריד, בנו של רבי אליעזר יצחק, להשתמש בתגה זו והתחיל מגיד שיעורים על ידו של הנצי"ב, אבל נסיון זה היה זמני בלבד. רבי חיים הלל בעצמו בא לידי הכרה שהוא אינו האיש המוכשר מכמה בחינות לתפוס משרה רבת אחריות זו וויתר על זכותו”.
ברם, נראה שסביב שנת ה'תר"ל (1870), ביקש ר' חיים הלל לשוב למשרת משנה ראש הישיבה, אך הנצי"ב מיאן. הוא גייס לעזרתו את ר' אליהו חיים מייזל, תלמידו של אביו, שכיהן באותו פרק כרבה של לומז'ה, השולח אל 'אמרכלי הישיבה הק' דק"ק וולאזין' מכתב תקיף:
לא אוכל להתאפק הפעם מחוות דעתי על דבר הנהגת הישיבה הק' דק"ק וולאזין, לאשר הנני חושש פן יבולע ח"ו להשומע ושותק לקול צעקת הרב הגדול המפורסם בתורה וי"א כ"ש מו"ה חיים הלל נ"י, כי במשך ימי חליו מצא שכנגדו מקום לדכא נפש טהורה יקרה, ניר מרנא ורבנא גאון עוזינו מוהר"ח ז"ל ובן לאותו צדיק מו"ר הרב הגאון החסיד המפורסם מ' אליעזר יצחק ז"ל, קמטרא דידיה ודאבהתיה יספיקו לו להיות ר"מ במתיבתא רבתא דא, ותחת כי היה מוטל על כל לאמצו ולחזקו בחליו עד כי יעלה לו רפואה בעזרתו ית"ש, הנה מוסיפים לו דאבון לב מהגברת מחלתו. חד בר הוי ליה למרן הרב הגאון מ' אליעזר יצחק ז"ל וגם אותו מבקשים לרדפו ולהדפו ח"ו. אחלי ידידי ד', תיקר נא הנפש הזאת בעיני כבודכם, זכרו נא את אבותיו הקדושים ועמדו נא לימין צדקו ואל תתנו נא להדיחהו.
באותו מכתב הציע הרב מייזל למנות למשרת משנה ראש הישיבה, באופן זמני, את ר' אברהם דב מאיהומן חתנו של ר' אליעזר יצחק פריד, 'עד אשר ישלח ד' רפואתו לכבוד הרב הגדול מ' חיים הלל נ"י', אך בסופו של דבר מונה למשרה ר' רפאל שפירא.
צאצאיו

ר' חיים הלל הותיר אחריו שני בנים וארבע בנות:
בנו, ר' שמואל, מרבני וילנה, בנו היה הרופא חיים הלל פריד
בנו, אליעזר יצחק
בתו, פרידה, נישאה לר' ברוך מנחם לונץ בנישואיה הראשונים, בנם - משה זלמן בן ששון נהרג ביבנאל מהמארב בשנת 1937. נישאה בשנית לר' שמואל אביגדור דרצ'ינסקי ובניהם הם פרופ' חיים הלל בן-ששון ופרופ' יונה בן-ששון (אביו של פרופ' מנחם בן ששון),
בתו,  רעכל
בתו, אסתר
בתו, בתיה
לקריאה נוספת

משה צינוביץ, עץ חיים - ספר ראשון, תל אביב תשל"ב, עמ' 290-292.
חייקל לונסקי, הגאון רבי חיים הלל פריד, בתוך ספר יזכור לקהילת וולוז'ין, בספריית העיר ניו יורק, 1970, עמ' 221–223 (תמונה 225 ואילך)
הערות שוליים

↑  ספר וולוז'ין, תל אביב תש"ל, עמ' 221; ח' לונסקי רושם: תקצ"ג, 1893
↑  הקדמתו לספר חוט המשולש.
↑  לונסקי, שם, עמ' 222.
↑  שם.
↑  עץ חיים, עמ' 255.
חנוך רון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  21 באוגוסט 2024 (בגיל 88 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 
חנוך רון (1936 – 21 באוגוסט 2024) היה מבקר מוזיקה ומורה ישראלי.
ביוגרפיה

חנוך רון נולד בשנת 1936 בתל אביב, בן לציפורה ואריה רון (רוזנצוייג). למד בבית הספר "בלפור" ובגימנסיה "גאולה" בעירו. את הכשרתו המוזיקלית קיבל במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב, והמשיך לתואר שני בחינוך ובספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך דרכו, בשנת 1978, קיבל תואר דוקטור בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב, על מחקר על הכשרים המוזיקליים אצל ילדים טעוני טיפוח בנים להורים בני עדות המזרח בישראל, שעשה בהנחיית הרצל שמואלי.
לאחר סיום לימודיו עבד רון כמורה למוזיקה בבית הספר היסודי "חביב" בראשון לציון, והעלה את איכות לימודי המוזיקה וחשיבותם בבית הספר לרמה גבוהה. אשתו, עדנה לבית אוסטשינסקי, הייתה מבוגרי בית הספר, ובהמשך לימדה בו גם היא. בהמשך יצא עם אשתו בשליחות ללונדון, שם לימדו יחד בבית הספר "ראש פינה" ויצרו שיטת הוראה חדשנית לעברית בעזרת אמצעים אורקוליים ודרמה.
לאחר שובו לישראל התמנה למפקח על לימודי המוזיקה במשרד החינוך. במשך שנים שימש כמבקר מוזיקה בעיתונים "דבר" ו"ידיעות אחרונות". כמו כן היה מרצה למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובמכללת לוינסקי לחינוך.
היה נשוי לעדנה ואב לשתי בנות. נפטר ב-21 באוגוסט 2024.
כתביו

כשרים מוסיקליים אצל ילדים טעוני טיפוח בני עדות המזרח בישראל, עבודת דוקטור, אוניברסיטת תל אביב, תשל"ט 1978.
הכול ביקורת: מבחר ביקורות המוסיקה מהשנים 1971–2009, [ח.מ]: ח. רון, 2009
שנברג מת: האוונגרד במוסיקה – עלייתו ונפילתו, תל אביב: ח. רון, 2009.
מוסיקה יחפה: שיחות עם מוסיקאים, תל אביב: ח. רון, 2010
מחיקת הזיוף: התלוש, הבינוני והמבריק במוסיקה הישראלית, תל אביב: ח. רון, 2010
רקויאם לבינוניות, תל אביב: ח. רון, 2010
הילד שומע: פרקים בתפיסה המוסיקאלית, תל אביב: ח. רון, 2011
קונצ'רטו לביקורת, תל אביב: ח. רון, 2011
מחכים לריגוש: הברק מול הכישלון באולמות הקונצרטים, תל אביב: ח. רון, 2012
מגהצים את המוסיקה: הקונצרטים בישראל: מבחר ביקורות, תל אביב: ח. רון, 2012
להדליק את המוסיקה: מנצחים, מלחינים וסולנים בחיפוש אחר הפרשנות האישית, תל אביב: ח. רון, 2013
הם נוגעים במוסיקה: מנצחים, סולנים, תזמורות וזמרים בראי הביקורת המוסיקאלית, תל אביב: ח. רון, 2013
מאמרים:
'50 שנות חינוך מוזיקלי בגן-הילדים בישראל', הד הגן סג, א (ספטמבר 1998), 56–73
לקריאה נוספת

דליה כהן-גרוס, 'חנוך על-פי דרכו: ארבעה סוגלים סגנוניים בכתיבתו של מבקר המוזיקה חנוך רון', חלקת לשון 36 (תשס"ה–תשס"ו), 91–110
הערות שוליים

↑  עבודות דוקטורט - תשל"ט, באתר הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, אוניברסיטת תל אביב
↑  יואב בירנברג, מבקר המוזיקה חנוך רון הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 29 באוגוסט 2024
↑  על הספר: שנברג מת, באתר הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267123205171  ISNI: 0000 0000 6957 1160  LCCN: n81027711  VIAF: 70245267   WorldCat (עם VIAF): 70245267
חורונים

שטחי מואב
חוֹרֹנַיִם (במואבית: 𐤇𐤅𐤓𐤍𐤍, חורנן; גם: חֹרוֹנָיִם או חֹרֹנַיִם) הייתה עיר מקראית במואב, בקרבת צוער שלדרום מזרח ים המלח.
העיר נזכרת ב"משא מואב", שנשאו הן ישעיהו הנביא והן ירמיהו הנביא על ערי מואב: ”לִבִּי לְמוֹאָב יִזְעָק בְּרִיחֶהָ עַד צֹעַר עֶגְלַת שְׁלִשִׁיָּה כִּי מַעֲלֵה הַלּוּחִית בִּבְכִי יַעֲלֶה בּוֹ כִּי דֶּרֶךְ חוֹרֹנַיִם זַעֲקַת שֶׁבֶר יְעֹעֵרוּ כִּי מֵי נִמְרִים מְשַׁמּוֹת יִהְיוּ” (ספר ישעיהו, פרק ט"ו, פסוקים ה'–ו'); ”קוֹל צְעָקָה מֵחֹרוֹנָיִם שֹׁד וָשֶׁבֶר גָּדוֹל נִשְׁבְּרָה מוֹאָב הִשְׁמִיעוּ זְּעָקָה צעוריה (צְעִירֶיהָ) כִּי מַעֲלֵה הלחות (הַלֻּחִית) בִּבְכִי יַעֲלֶה בֶּכִי כִּי בְּמוֹרַד חוֹרֹנַיִם צָרֵי צַעֲקַת שֶׁבֶר שָׁמֵעוּ ... מִזַּעֲקַת חֶשְׁבּוֹן עַד אֶלְעָלֵה עַד יַהַץ נָתְנוּ קוֹלָם מִצֹּעַר עַד חֹרֹנַיִם עֶגְלַת שְׁלִשִׁיָּה כִּי גַּם מֵי נִמְרִים לִמְשַׁמּוֹת יִהְיוּ” (ספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוקים ד'–ל"ד).
העיר נזכרת גם במצבת מישע, בתיאור קרב שערך בה מישע מלך מואב: ”[וי]אמר לי כמש רד הלתחם בחורנן” (מצבת מישע, שורה 32).
חורנים מוזכרת בקדמוניות היהודים ספר י"ג, ט"ו ו' כ-Ορωναιμ באחת מהערים המואביות שכבש אלכסנדר ינאי, ובשיבוש קל (Ώρωναι) בקדמוניות היהודים ספר י"ד, א', ד', ברשימת הערים שהבטיח הורקנוס השני לחרתת מלך הנבטים אם יעזור לו לעלות על כס המלוכה.
החוקר אלואיס מוסיל הציע לזהות את העיר הקדומה עם חורבה בשם "אלעראק" (המצודה), כעשרה ק"מ דרומית מערבית לקיר מואב.
הערות שוליים

↑  KAI 181 (מצבת מישע), שו' 32
↑  א. שליט, על כיבושי אלכסנדר ינאי במואב, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה א, 1951, עמ' 104–121
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ג', 285.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393878005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה ובנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנוך קיש

| --- | --- |

חנוך הירש סביב 1910
 לידה:  6 במאי 1841 פראג 
 פטירה:  24 באוגוסט 1918 (בגיל 77) מריאנסקה לאזנייה, צ'כיה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי במריאנסקה לאזנייה 
 מעסיק:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 
חֲנוֹךְ קִישׁ (בגרמנית: Enoch Heinrich Kisch‏; 6 במאי 1841 בפראג – 24 באוגוסט 1966 במאריינבאד) היה בלנאולוג וגינקולוג, ממפתחי ענף מרחצאות המרפא בבוהמיה.
משפחה

מוצאו של חנוך קיש ממשפחת קיש, משפחה יהודית שעם צאצאיה נמנו רופאים, רוקחים ורבנים רבים. אחד מאבותיו, אברהם קיש, היה היהודי הראשון מבוהמיה שקיבל תואר דוקטור לרפואה (מאוניברסיטת האלה, 1749). אחיו היה הרב והתאולוג אלכסנדר קיש (1848–1917). אחייניו כללו את עורך הדין גידו קיש (1889–1985) והקרדיולוג ברונו קיש (1890–1966). העיתונאי והסופר אגון ארווין קיש (1885–1948), המכונה "הכתב הזועם", היה אחיין ממדרגה שנייה.
ביוגרפיה

קיש סיים את לימודיו בגימנסיה הפיאריסטית בפראג בגיל 15, ולמד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג עד 1862. לצד לימודיו, הוא עבד כעיתונאי והיה לקצרן הראשון של הדיאט של בוהמיה (אנ') המתחדש. דרך הפרופסור שלו יוזף פון לושנר (אנ') הוא קיבל עבודה כרופא במאריינבאד (בצ'כית: Mariánské Lázně, מריאנסקה לאזנייה) משנת 1863, שם היה מעורב בפיתוח המרחצאות לספא נודע וביקרו בו בעיקר אורחים זרים. מ-1867 היה מרצה ומ-1884 פרופסור לבלנאולוגיה באוניברסיטת פראג. מ-1904 עד 1912 היה עובד מדינה בדרגת פרופסור חבר. באוניברסיטת פראג, הוא הקדיש את עצמו בעיקר למחקר פיזיולוגי למטרת מודרניזציה של הבלנאולוגיה ובחן, למשל, את הקשר בין אפקט הריפוי של שתיית מים ממעיינות מינרליים ודיאטה לבין הגורמים להשמנה. הוא היה חבר המועצה הממשלתית ואזרח כבוד של מאריינבאד.
משנת 1868 קיש היה עורך ה-Allgemeine Balneologische Zeitung ("עיתון בלנאולוגי כללי") ושל השנתונים לבלנאולוגיה, הידרולוגיה וקלינאטולוגיה, הוא גם כתב על נושאים בלנאותרופוטיים עבור האנציקלופדיה System of Physiologic Therapeutics (מערכת טיפול רפואי פיזיולוגית), שיצאה לאור בפילדלפיה, כמו גם תקצירים רפואיים אחרים לעיתונים שונים. בנוסף לבלנאולוגיה, הוא עסק בגינקולוגיה והיגיינה מינית וכתב מספר מאמרים בנושא, כולל יצירות כמו "Geschlechtsleben des Weibes in physilogischer, pathologischer und hygienischer Beziehung" ("החיים המיניים של נשים בקשרים פיזיולוגיים, פתולוגיים והיגייניים") או "Die sexuelle Untreue der Frau" ("הבגידה המינית של נשים"), שהאחרון נקרא מחקר חברתי-רפואי. וכך הוא כותב בהקדמה:
אף על פי כן, פעילות זכויות הנשים שלנו נתפסות לטעות גדולה כשהן גוזרות מבגידה של הגבר את זכות הבגידה המינית של האישה. התפקידים של שני בני הזוג באקט המיני שונים מדי בשביל זה. הגבר יכול לבצע בגידות בנישואין מבלי שההשלכות יצטרכו להיות עמוקות, הוא יכול להתחרט בכל רגע מבלי שהנזק שנגרם לא יהיה ניתן לתיקון. בגידה של האישה מרעילה את נשמתה לנצח, מנפצת את בסיס ההרמוניה בין האם לילדים, מעמידה בספק את הלגיטימיות של האחרונים וגורמת לקרע בלתי הפיך בחיי המשפחה.
זיכרונותיו שהתפרסמו בספר "Erlebtes und Erstrebtes. Erinnerungen" ("אשר חייתי ואשר שאפתי. זיכרונות") שיצאו לאור ב-1914 הם מקור היסטורי חשוב לתולדות היהודים בפראג לאחר מהפכת 1848.
ביאורים

↑  הדיאט של בוהמיה היה הפרלמנט של בוהמיה בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית מ-1861 עד 1918
הערות שוליים

1 2 3  Kisch, Enoch Heinrich. In: Austrian Biographical Lexicon 1815-1950 (ÖBL). Volume 3, Publisher of the Austrian Academy of Sciences, Vienna 1965, p. 349
↑  Bruno Kisch, Leben und Werk
↑  KISCH: האנציקלופדיה היהודית
↑  Die sexuelle Untreue der Frau
↑  הערך קִישׁ באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 692
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290180405171  GND: 117520713  ISNI: 0000 0000 8353 2993  LCCN: nr89001164  NKC: nlk20010099364  NLA: 35138456  NTA: 072773855  SUDOC: 179287664  VIAF: 5710837   WorldCat (עם VIAF): 5710837
טטנורים

| טטנורים |
| --- | --- |

תקופה
יורה-הווה, כ-201,000,000–0 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
אינפרא־סדרה:: טטנורים
שם מדעי
 Tetanurae ‏גוטייה, 1986

זאורופגנקס
דינוניכוס
טטנורים (שם מדעי: Tetanurae) היא אינפרא-סדרת דינוזאורים המשתייכים לתת-סדרת תרופודה. פירוש השם הוא "זנב קשיח" ורוב הדינוזאורים בקבוצה זו השתמשו בזנב כדי לאזן את פלג גופם הקדמי בעת הריצה.
מיון

סוג ללא מקור צ'ילזאורוס (Chilesaurus)?
סוג Chuandongocoelurus
סוג Kayentavenator
סוג מונולופוזאורוס (Monolophosaurus)
סוג Cruxicheiros
סוג קאיג'יאנגוזאורוס (Kaijiangosaurus)?
סוג סינוזאורוס (Sinosaurus)?
סוג קריאולופוזאורוס (Cryolophosaurus)?
סוג Pandoravenator
סוג Phaedrolosaurus?
קבוצה אוריואידס (Orionides)
על-משפחה מגלוזאורים (Megalosauroidea)
קבוצה אוונתרפודה (Avetheropoda)
משפחה מגרפטוריים (Megaraptoridae)
אינפרא-סדרה קרנוזאוריה (Carnosauria)
קבוצה קלורוזאוריה (Coelurosauria) - ממנה התפתחו העופות
טום מור

ערך זה עוסק בפוליטיקאי אמריקאי. אם התכוונתם לווטרן בריטי שגייס כספים למען ה-NHS במהלך מגפת הקורונה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1918 וייקו, ארצות הברית 
 פטירה:  16 באפריל 2017 (בגיל 98) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
טום מור (באנגלית: Tom Moore‏; 16 במאי 1918 – 16 באפריל 2017) היה חבר בית הנבחרים של טקסס מטעם המפלגה הדמוקרטית בין השנים 1967–1973.
ביוגרפיה

מור התפרסם בשל מתיחת אחד באפריל שערך בניסיון להעביר ביקורת על תהליך החקיקה במדינה ועל כך שמחוקקים לא טורחים לקרוא ולברר פרטים על החוק.
ב-1 באפריל 1971 הגיש מור הצעת חוק המשבחת את אלברט דה-סלבו, הידוע כחונק מבוסטון שתקף מינית ורצח 13 נשים בשנות ה-60 באזור בוסטון. הצעת החוק דיברה על תרומתו של דה-סלבו למדינה, המסירות בה ביצע את עבודתו וכיצד עודד אנשים לדאוג לעתידם. הצעת החוק ציינה שמדינת מסצ'וסטס הכירה רשמית בעבודתו שכללה שימוש בטכניקות לא קונבנציונליות של בקרת אוכלוסין ופסיכולוגיה מעשית. לאחר שהצעת החוק אושרה פה אחד, משך אותה מור משולחן הדיונים ויידע את יתר המחוקקים על תוכנה.
חוקת נורווגיה

אספת הנבחרים באיידסוול, 1814
חוקת נורווגיה התקבלה לראשונה ב-16 במאי 1814 על ידי אספת הנבחרים הנורווגית באיידסוול (עיירה קטנה צפונית לבירה אוסלו, שנקראה אז "כריסטיאניה"), ונחתמה ב-17 במאי. בהשוואה לנוהג במשטרים הרווחים בתקופה בה נכתבה, הייתה חוקה זו בין החוקות הדמוקרטיות ביותר בעולם. בין השאר הכריזה החוקה על עצמאותה של נורווגיה ומאז נהוג לחוג את 17 במאי כיום החוקה הנורווגי.
היסטוריה > רקע

משנת 1536 הייתה נורווגיה חלק מממלכת דנמרק. אף על פי שהממלכה הייתה קרויה "ממלכת דנמרק-נורווגיה", ועל אף שלנורווגיה הותר לחוקק חוקים נפרדים, להטביע מטבעות ולהחזיק צבא נפרד, מוקד השלטון היה תמיד בקופנהגן. בין השנים 1807 עד 1814, בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, לחמה דנמרק כנגד בריטניה והובסה על ידי הצי המלכותי הבריטי. עבור דנמרק המלחמה הסתיימה כאשר כוחותיו של נפוליאון הובסו בקרב לייפציג באוקטובר 1813. בחוזה קייל שנחתם בינואר 1814 התחייבה דנמרק להעביר את נורווגיה לשלטון שוודיה.
בתגובה יסד כריסטיאן פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק-נורווגיה והמשנה למלך הדני שמקום מושבו בנורווגיה, את תנועת העצמאות הנורווגית. ככל הנראה הייתה מטרתו הסופית של נסיך הכתר הצעיר להגיע בסופו של דבר לאיחוד מחדש עם דנמרק. היוזמה של הנסיך הייתה מוצלחת והוחלט לקרוא לאספה לאומית באיידסוול. הנציגים שהוזמנו לאספה מונו בהצבעות בכנסיות (הערוץ הבלתי ממשלתי היחיד שהיה זמין באותה עת) שהתנהלו בכל רחבי נורווגיה.
היסטוריה > כתיבת החוקה

חוקת נורווגיה נכתבה במהלך שלהי החורף והאביב של 1814. החוקה אושרה על ידי האספה הלאומית ב-16 במאי ונחתמה למחרת, 17 במאי 1814, המקובל מאז כ"יום החוקה הנורווגית". כותבי החוקה הנורווגית קבלו השראה מהכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776, מהמהפכה הצרפתית ב-1789 ומהחוקות האמריקנית והצרפתית שנוסחו עקב אירועים אלו. בתקופה בה נכתבה נחשבה חוקה זו כרדיקלית באופייה הדמוקרטי. לעם הנורווגי הובטח פרלמנט נבחר וחופש דיבור. הסמכויות שעמדו לרשותו של השליט במדינה קוצצו באופן ניכר וניטלה ממנו יכולת הטלת וטו על חוקים. גם עיקרון הפרדת הרשויות בין הגוף המחוקק, המבצע והשופט קיבל השראה ממערכות השלטון בצרפת ובארצות הברית. עם זאת, ההחלטה להשאיר מלך כשליט על המדינה הייתה סטייה מהחוקות הרפובליקאיות של צרפת ושל ארצות הברית. יבוא של רפובליקניזם נראה היה כניסיון לחקות ישירות את המשטרים של צרפת וארצות הברית, דבר שהמחוקקים באידסוול שאפו להימנע ממנו. הבחירה במונרכיה כצורת שלטון גם איפשרה איחוד מחדש עתידי בין נורווגיה לדנמרק, אפשרות שלא רק נסיך הכתר תמך בה. עם זאת סמכויות המלך קוצצו באופן משמעותי. אפשרות הטלת וטו אבסולוטי על חקיקת חוקים ניטלה ממנו, וממשלתו הייתה חייבת להתמנות על ידי האספה העממית.
שלא במפתיע בחרה האספה באיידסוול את נסיך הכתר כריסטיאן פרדריק כמלך, אלא שלא כמקובל בשאר מדינות אירופה הוא היה מלך נבחר בחסד העם ולא בחסד אלוהים. הזכות להצביע הורחבה לכל הגברים שהיו איכרים שעיבדו את אדמותיהם, עובדי ציבור, או עירוניים בעלי רכוש. החלטה זו הקנתה לכמחצית מהגברים בנורווגיה את זכות הבחירה.
היסטוריה > האיחוד עם שוודיה

המלך הצעיר ונציגי ציבור נורווגים חתרו להשיג תמיכה בינלאומית בעצמאות נורווגיה. אלא שבריטניה, שהייתה מחויבת לחוזה קיל על פיו התחייבה דנמרק להעביר את נורווגיה לשלטון שוודיה, לא תמכה בעצמאותה. שוודיה, שלא ויתרה על הטריטוריה שקיבלה בחוזה קיל, ניהלה בשלהי קיץ 1814 מלחמה קצרה נגד שכנתה, המכונה "המערכה כנגד נורווגיה" שהסתיימה בתבוסת נורווגיה. בעקבות התבוסה, מלך נורווגיה הטרי חתם על הסכם מוס, על פיו הוא התפטר מתפקידו כמלך ונורווגיה נכנסה לאוּניה פרסונלית עם שוודיה תוך יצירת האיחוד השוודי-נורווגי.
קרל יוהאן, נסיך הכתר השוודי שהיה בעבר המרשל הצרפתי ז'אן-בטיסט ברנדוט ועתיד למלוך על שוודיה כקרל הארבעה עשר, שעמד בראש הצבא השוודי החליט לפייס את הנורווגים והסכים להשאיר את החוקה הנורווגית על כנה. ב-4 בנובמבר 1814 תוקנה החוקה על מנת לשקף את השלטון החדש.
היסטוריה > מהאיחוד עם שוודיה ועד ימינו

תיקונים אלו לחוקה בוטלו לאחר שהאיחוד בן התשעים ואחת שנים פורק ב-1905. מספר תיקונים נוספים לחוקה אומצו מאז 1814, האחרון שבהם ב-20 בפברואר 2007. לאחר מלחמת העולם השנייה והשבת השלום והשלטון החוקתי, התקיימו דיונים רבים כיצד להתמודד עם מה שאירע בחמש שנות הכיבוש הגרמני. אך דיונים אלו לא גרמו לשינויים בחוקה, והיא עמדה במבחן הזמנים הקשים.
התפתחות החוקה

החוקה של 1814 הייתה תוצר של זמנה, וככל שהדמוקרטיה הנורווגית התפתחה, נראו חלקים ממנה מיושנים יותר ויותר. כך למשל סמכויות הרשות המבצעת, המשויכות בחוקה בעקביות למלך, עברו בהדרגה למועצת המדינה שלו (statsråd). באופן דומה, במקור הייתה למלך הסמכות הבלעדית למנות את חברי המועצה, והם היו כפופים לו בלבד, ולא ניתן היה לבוחרם מבין חברי הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי). עם ייסוד הדמוקרטיה הפרלמנטרית בשנות ה-70 של המאה ה-19, נבחרה המועצה בפועל בבחירות כלליות, משום שהמלך מינה למועצה רק את חברי המפלגה או הקואליציה שלה היה רוב בסטורטינג. יותר מכך, המועצה הוכפפה למעשה לסטורטינג במובן זה שכישלון בהצבעת אמון גרם לממשלה להתפטר. תהליך זה התרחש לאחרונה במרץ 2000, כאשר החברים בקואליציה השלטת חשו כי אינם מסוגלים לקבל את הקמתן של תחנות כוח הפועלות על גז טבעי (משום שחשבו כי הן מהוות סכנה לסביבה), החלטה שבה תמכו רוב החברים בסטורטינג.
בנוסף לשינויים שחלו בפועל, נעשו שינויים ותוספות רבים לנוסח המקורי של החוקה. השינוי המפורסם ביותר הוא כנראה הסרת "סעיף היהודים", שריד מתקופת השלטון הדני. במקור היה כתוב בפסקה 2:
הדת הלותרנית אוונגלית תישאר הדת הציבורית של המדינה. התושבים, המצהירים על שייכותם לאמונה זו, מחויבים גם לחנך את ילדיהם כך. לא תותר פעילות ישועים ומסדרי נזירים. נאסר על יהודים להיכנס לממלכה.
המשפט האחרון נמחק ב-1851, וב-1897 נמחק גם המשפט הקודם לו. סעיף 12 לחוקה עדיין מצהיר כי מעל למחצית מחברי מועצת המדינה חייבים להשתייך לכנסייה של המדינה, פסקה הנתונה במחלוקת יותר ויותר . ב-1898 ניתנה זכות בחירה כללית לגברים בלבד, וב-1913 היא הורחבה לזכות בחירה כללית באמצעות תוספות לחוקה.
שפה

המאורעות של 1814 והחוקה שהתקבלה באותה שנה תופסים מקום מרכזי בזהות הנורווגית. מסיבה זו, ועל מנת לשמר את הטקסט עקבי ככל האפשר, נכתבו השינויים בשפה הקרובה ככל האפשר לשפת המקור. ב-1814 הייתה עדיין הדנית שפת הכתיבה האוניברסלית. שתי הצורות הכתיבה השולטות כיום בנורווגיה, נורווגית ספרותית ונורווגית חדשה התפתחו רק לקראת שלהי המאה ה-19. ב-1903 נעשו בחוקה שינויים לשוניים קלים מאוד, תוך שינוי האיות של כמה מילים שהכתיב שלהם השתנה מאז 1814, אך תוך שמירה על הדנית המסורתית של המאה ה-19.
כל התוספות האחרונות ניסו לחקות את השפה של 1903, וכך נוצרו מבנים לשוניים מוזרים. המילה "סביבה" כתובה באיות העתיק "milieu", ובכך היא שונה הן מהאיות הנורווגי והן מהאיות הדני המודרניים שהוא "miljø", עם זאת, ההקשר המודרני של המילה לא היה קיים במאה ה-19. "הקבוצה האתנית של הסאמים" היא "den samiske Folkegruppe", אף כי המילה "סאמי" (samisk) לא הייתה נפוצה עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1814 או 1903 היה בוודאי נעשה שימוש במילה לאפים (lappisk), אך כיום היא נחשבת ביטוי מעליב.
כיוון שאת התוספות כותבים פוליטיקאים שאינם בקיאים בשפה הדנית של תחילת המאה ה-19, התגנבו לחוקה כמה איותים מנורווגית. הוצעו כמה גישות כיצד לשכתב את שפת המסמך:
להעביר את שפת המסמך לנוהג ולכתיב העכשוויים.
להשתמש בתקן של 1903, אך לתקן פסקאות שונות שבהן התוספות החדשות אינן תואמות לתקן.
להחזיר את השפה בחוקה לתקן של 1814. ההתנגדות לכך נובעת מהעובדה שרוב הנורווגים של ימינו יתקשו עוד יותר לקרוא את חוקתם.
לעדכן את השפה בחוקה לאחת מרפורמות האיות, זו של 1917, או 1938, או 1959. השפה עדיין תהיה שמרנית, אך קרובה יותר לשפת הדיבור העכשווית.
העדכון החוקתי של 20 בפברואר 2007 נועד לתקן 16 שגיאות איות קלות על מנת להתאים את המסמך לאיות של 1903.
ניתן אפוא לומר שנורווגיה היא כנראה המדינה היחידה בעולם שחוקתה כתובה בשפה זרה. היא בוודאי המדינה היחידה שמחברת חקיקה חדשה תוך שימוש בשפה מתה, למעט הוותיקן העושה שימוש בלטינית. אפילו שמה הרשמי של ממלכת נורווגיה (בנורווגית ספרותית וחדשה :Kongeriket Norge/Kongeriket Noreg) מופיע בחוקה בצורתו הדנית, Kongeriget Norge.
מגמות נוכחיות

מפעם לפעם עולה הצעה להפריד את הדת מהמדינה, שמשמעותה שינוי סעיף 2 לחוקה. הצעה זו לא זכתה מעולם לתמיכת הרוב בסטורטינג, אך היא מהווה נושא מתמשך לוויכוח.
קיומו של "בית המשפט העליון של הממלכה" הובטח בחוקה ונעשה בו מדי פעם שימוש (לעיתים לרעה) על ידי הסטורטינג על מנת לשלוט על הממשלה במאה ה-19, אך מאז 1927 לא נעשו ניסיונות להדיח את הממשלה. ב-2004 הוגש דו"ח פרלמנטרי והועלתה הצעה לשנות את הבסיס החוקי על פיו פועל "בית המשפט העליון של הממלכה" ולצמצם את ההטייה הפוליטית. ההצעה עברה בהצבעה פה אחד בסטורטינג ב-20 בפברואר 2007. הרכב בית המשפט העליון של הממלכה יכלול, על פי התיקון, את חמשת השופטים הוותיקים המכהנים בבית המשפט העליון של נורווגיה ועוד שישה שופטים רגילים שימונו על ידי הסטורטינג, במקום שכל בית המשפט העליון של הממלכה ימונה על ידי הסטורטינג והלגטינג (כרבע מהסטורטינג).
כמה מומחי חוקה טוענים כי חובה לשנות את החוקה על מנת לאפשר את הצטרפות נורווגיה לאיחוד האירופי. אך הוויכוח הציבורי בנושא האיחוד האירופי השתתק יחסית מאז משאל העם של 1994, כך שלא צפוי שינוי בנושא בשנים הקרובות.
Eidsvollsbygninen, האתר בה נוסחה החוקה
טיפול הורמונלי חליפי
ראו גם

טיפול הורמונלי
ויליאם גודווין

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1756 ויסבך, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 באפריל 1836 (בגיל 80) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  הכנסייה הקדושה סנט פנקראס 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה אנרכיסטית, מחשבה מדינית 
 עיסוק:  סופר, פילוסוף, עיתונאי, מחבר רומנים, תאורטיקן במדע המדינה, כותב מדע בדיוני 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 יצירות ידועות:  Things as They Are; or, The Adventures of Caleb Williams 
 בן או בת זוג:  מרי וולסטונקראפט (29 במרץ 1797–?)  Mary Jane Godwin (דצמבר 1801–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  מרי שלי, William Godwin the Younger, Claire Clairmont 
 
ויליאם גודווין (באנגלית: William Godwin;‏ 3 במרץ 1756 - 7 באפריל 1836) היה עיתונאי אנגלי, פילוסוף פוליטי וסופר. נחשב לאחד מראשוני הפילוסופים שעסקו בתועלתנות, ואחד מהחסידים הראשונים של האנרכיזם הפילוסופי. יש הרואים בו את אבי האנרכיזם המודרני.
גודווין מפורסם בעיקר בשל שני ספרים שפרסם בטווח של שנה: "חקירה בנוגע לצדק פוליטי", שעיקרו התקפה על מוסדות פוליטיים ו"דברים כפי שהם או הרפתקאותיו של קיילב ויליאמס", שעיקרו התקפה על זכות היתר האריסטוקרטית, אך הוא למעשה גם נחשב רומן המסתורין הראשון.
בהתבסס על הצלחתם של שני ספריו, גודווין היה חבר בחוגים הרדיקליים של לונדון בסוף המאה ה-18. כחלק מתגובת החוגים השמרניים לרדיקליזם הבריטי, גודווין הותקף, חלקית בגלל נישואיו לסופרת הפמיניסטית, מרי וולסטונקראפט, בשנת 1797, והביוגרפיה שכתב עליה לאחר מותה. בתם, מרי גודווין (לימים מרי שלי), כתבה מאוחר יותר את הספר "פרנקנשטיין" ונישאה למשורר פרסי ביש שלי.
גודווין כתב ספרים רבים בחייו בסוגות מגוונות כגון נובלה, היסטוריה ודמוגרפיה, והייתה לו השפעה רבה על הספרות הבריטית ועל התרבות הספרותית.