stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תדליקו את האור (שיר)
הערות שוליים

↑   Moshe Peretz & Dana International משה פרץ ודנה אינטרנשיונל - תדליקו את האור, סרטון  באתר יוטיוב, 8 בדצמבר 2024
| דנה אינטרנשיונל |
| --- | --- | --- |
| אלבומים • סינגלים • וידאוגרפיה • שירים | אלבומים • סינגלים • וידאוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | דנה אינטרנשיונל • אומפטמפה • איפיטמפה • מגנונה • חופשייה • יותר ויותר • החלום האפשרי • הכל זה לטובה |  |
| אלבומים אחרים | דיווה – האוסף • האלבום • אוסף הסינגלים • 101 כלבים דלמטים |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1998 • אירוויזיון 2011 • עופר ניסים • "דנה קמה" • "מחווה לדנה אינטרנשיונל" |  |
| דנה אינטרנשיונל – שירים |
| --- | --- | --- |
| דנה אינטרנשיונל | "פטה מורגנה" • "סמר-מר" • "מי שלא רוצה אותי" • "משחק הדמעות" • "No Alibi" • "ערוסה" • "Yes Sir, I Can Boogie" • "סעידה סולטנה" (2015) • "דנה אינטרנשיונל" • "ההצגה חייבת להמשך" |  |
| אומפטמפה | "לילה טוב אירופה" • "פטראנס" • "אני לא יכולה בלעדיך" • "ישנן בנות" • "Umpatampa" • "Qu'est-Ce Que C'est?" • "Right Now" •‏ "100% גבר" • "בתולה" • "Zomba" • "דרור יקרא" • "נוסעת לפטרה" |  |
| איפיטמפה | "אני רוצה לחיות" • "מי שלא רוקד עומד" • "פלאש גורדון" • "לילה טוב אירופה" • "דנה אינטרנשיונל" • "Qu'est-Ce Que C'est?" • "בתולה" |  |
| מגנונה | "מגנונה" • "Let Kiss" • "דון קיחוטה" • "יש בו אש" • "I'm Gonna Let" ‏• "Cinquemilla" • "מנפנפת" • "אות משמים" • "סיפור אהבתם של חס וחלילה" • "בוא" |  |
| דיווה – האוסף | "Power" • "שיר קדמשנתי (סקס אחר)" • "זמר שלוש התשובות" |  |
| חופשייה | "Dror Yikra (Traditional Prayer for Freedom)" •‏ "Free" • "מוכר הפרחים" • "Love Is All There Is" •‏ "Language of Love" • "עד סוף הזמן" • "La Vita è Bella" •‏ "Tease Me" •‏ "Glamorous" • "אני אוהבת" • "This Is the Night" •‏ "If You Don't Love Me The Way I Am" •‏ "Woman in Love" •‏ "Diva" |  |
| יותר ויותר | "ניצחתי" • "תן לחיות" • "אלף ימים של אהבה (קשר)" • "יותר ויותר" • "לקום בבוקר" • "אתה הורס" • "אתה הדי.ג'י. שלי" • "הרגשה טובה" • "שיר" • "בדרך אל החופש" • "הכל יהיה ורוד" • "ואחרי הכל" • "עד סוף הזמן" |  |
| החלום האפשרי | "עד היום" • "תחלום" • "תגיד לי, מי?" • "מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)" • "החלום האפשרי" • "בסוף יהיה טוב..." • "רק לא היום" • "Gotta Move On" •‏ "Superman" • "סיפור קצר" • "ניצחתי" (גרסה אקוסטית) |  |
| הכל זה לטובה | "הכל זה לטובה" • "יום הולדת" • "בראשית" • "לא מאמינה" • "יאללה באלגן" • "סרט הודי" • "Love Boy" • "את מוכנה" • "איפה הלב" • "אתה ממגנט אותי" • "יום אחר" • "חורבות האהבה" |  |
| שירים אחרים | "Power" • "וזה לא מה ש..." • "במקום הכי נמוך בתל אביב" • "האם זו אהבה" • "עליי" • "Ding Dong" • "כשהגברים רוקדים" • "מה לעשות?" • "Loca" • "עיר שלמה" • "Down on Me" • "ילדים זה שמחה" • "אמונות קטנות" • "We Can Make It" • "רותי" • "יש לי אהבה (לה קוסטה)" • "נשארת איתך" • "Diva to Diva" •‏ "Just the Way You Are" • "מקהלה עליזה" • "אחלה גבר" • "לה קוקרצ'ה" • "Big D*** Energy" • "הכרזת מלחמה" • "שקיעה אחת" • "הכוס הכחולה" • "תדליקו את האור" |  |
זרזיר (סוג)

| זרזיר |
| --- | --- |
 זרזיר שחור
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זרזיריים
סוג:: זרזיר
מינים
 Sturnus vulgaris  Sturnus unicolor
שם מדעי
 Sturnus ‏לינאוס, 1758

זרזיר (שם מדעי: Sturnus) הוא סוג עוף ממשפחת הזרזיריים שבסדרת ציפורי שיר.
בסוג זה ישנם שני מינים. שניהם מקננים או חולפים בארץ ישראל:
זרזיר מצוי (Sturnus vulgaris)
זרזיר שחור (Sturnus unicolor)
ישנם מינים נוספים ממשפחת הזרזיריים המכונים בשם "זרזיר", אך שייכים לסוגים אחרים. בעבר היו שייכים לסוג זה המינים: זרזיר ארבה (Pastor roseus), וזרזיר בורמזי (Acridotheres burmannicus) המצויים בישראל, הראשון כטבעי והשני כמין פולש.
היביסקוס סיני

| היביסקוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: חלמיתיים
סוג:: היביסקוס
מין:: היביסקוס סיני
שם מדעי
 Hibiscus rosa-sinensis ‏לינאוס, 1753

הִיבִּיסְקוּס סִינִי (שם מדעי: Hibiscus rosa-sinensis) הוא מין שיח או עץ קטן ירוק-עד בסוג היביסקוס, המונה 241 מינים, ממשפחת החלמיתיים. הוא נפוץ ברחבי העולם ובמיוחד באזורים הטרופיים והסובטרופיים כצמח נוי וגינון עם תתי זנים ומכלואים שונים ומרובים במגוון צורת פרחים וצבעים. מוצאו אינו ברור, וישנן השערות שונות. אחת מהן, שהוא גדל בבר בתחום רפובליקת ונואטו, שהיא מדינת איים קטנה בדרום מערב האוקיינוס השקט.
מאפייניו הבולטים הם: 1. פרחים גדולים ומרשימים על פי רוב אדומים עם לוע רחב וכהה; 2. צינור אבקנים ארוך מעלי הכותרת (בשונה מהיביסקוס סורי) 3. עטיף שלישי, שקרוי גביעון, עוטף את הגביע בדומה למינים רבים במשפחת החלמיתיים.
בית גידול

הוא מתאים לשתילה בשמש מלאה או בצל למחצה ברוב אזורי הארץ, למעט בהרים הגבוהים, ומתאים לכל סוגי הקרקע. הוא עמיד לגיר ולרמת מליחות נמוכה. הוא רגיש לקרה ולשרב ולכן לא מתאים לגידול בהרים הגבוהים.
טיפול וגינון

היביסקוס סיני מהיר צימוח, זקוק להשקיה מסודרת במיוחד בקיץ או בעת עצירת גשמים ממושכת בחורף. גיזומים וקיטומים מומלצים בקיץ ונחוצים כדי לשמור על מבנה צפוף ופריחה שופעת. הוא עמיד יחסית למזיקים. המזיקים העיקריים של ההיביסקוס הם כנימת עש הטבק וכנימת עלה הדלועיים.
גלריה

להיביסקוס סיני זני תרבות במגוון צבעים וצורות, המשמשים כצמחי נוי.
פרח היביסקוס סיני מלא
הערות שוליים

↑  Hibiscus rosa-sinensis L., World Flora Online
↑  Hibiscus rosa-sinensis, Gardens, Kew. Published on the Internet
↑  א. פאהן, העלה, אנטומיה של הצמח, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 306-309
עלים תמימים וחרוקים בחלק העליון של העלה; 3 עורקים היוצאים מבסיס העלה וענף שעיר
הזיר מחובר לגב המאבק
לאחר תלישת עלה כותרת נחשפות הבסיס של צינור האבקנים ושערות בלוטיות בשולי עלי הכותרת.
פרח היביסקוס סיני
דנאית הדורה

| דנאית הדורה |
| --- | --- |
 מבט מלמעלה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: דנאית
מין:: דנאית הדורה
שם מדעי
 Danaus chrysippus ‏לינאוס, 1758
שמות נוספים
 דנאית תפוח-סדום

דנאית הדורה
דָּנָאִית הֲדורָה או דנאית תפוח-סדום (שם מדעי: Danaus chrysippus) הוא מין פרפר המשתייך לסוג דנאית שבמשפחת הנימפיתיים בגודל בינוני עד גדול הנפוץ באסיה ואפריקה. מספר מינים מחקים את צבעיו.
בישראל נפוץ הפרפר במשך כל השנה, בעיקר באזורים חמים ולחים כמו: בקעת ים המלח, כיכר סדום ועין-גדי. בקיץ, החל בחודש יוני, נודד צפונה ומגיע לשפלה, מישור החוף ובעמקים ושם נשאר עד תחילת החורף.
דנאית הדורה נחשבת לרוב לדנאית הנפוצה ביותר בהודו. מין זה נחקר לעומק יותר ממינים אחרים בסוגו בהודו.
תיאור

דנאית הדורה הוא פרפר בגודל בינוני עד גדול עם מוטת כנפיים של כ-7–8 סנטימטרים. גופו שחור עם הרבה נקודות לבנות. הכנפיים הן כתומות-צהובות, צידן העליון בהיר יותר ועשיר יותר מצידן התחתון. חציו העליון של הכנפיים הקדמיות הוא שחור עם פס לבן. על כנפיו האחוריות יש שלוש נקודות שחורות במרכז כל כנף. על כנפיו האחוריות מסגרת שחורה דקה ועליה נקודות בצורת חצאי עיגולים.
זכר דנאית הדורה קטן יותר מהנקבה וצבעיו בהירים יותר. לדנאים זכרים יש מספר מאפיינים מיניים נוספים. במקרה של דנאית ההדורה, אלה הם:
לזכר יש כיס על כנפיו האחוריות. האזור לבן עם מסגרת שחורה עבה שבולטת מעט. כיס זה מאגד קשקשי ריח שנועדו כדי למשוך נקבות.
לזכר יש שני איברים דמויי מברשת שיכול הפרפר להוציא מקצה בטנו.
מספר מיני נימפיתיים מחקים את הדנאית ההדורה כמנגנון הגנה מפני טורפים, למשל נימפית הרגלה. פרפרים אלו עשויים לעיתים לגרום לטעויות בזיהוי.
תפוצה ונדידה

הדנאית ההדורה בעלת תפוצה עולמית רחבה. היא נפוצה ברחבי כל אפריקה. גבול תפוצתה מתרחב עד הודו ובמרבית תת-היבשת ההודית, יחד עם מספר איים באוקיינוס השקט. אוכלוסיות של מין זה מתקיימות אף באזורים מסוימים באוסטרליה. היא מתרבה במהלך כל השנה בהודו, מלבד בהרי הימלאיה שם היא עונתית. מכן ניתן להסיק שכך תקף גם לאזורים טרופים וסובטרופים אחרים בטווח שלו.
לדנאית ההדורה שלושה תת-מינים הנמצאים באזורי תפוצה שונים:
Danaus chrysippus chrysippus - אסיה, אגן הים התיכון וצפון אפריקה הטרופית (תת-המין היחיד המצוי בישראל).
Danaus chrysippus alcippus - מאיי כף ורדה עד אפריקה הטרופית עד תימן ועומאן. חום יותר עם כתמים לבנים רחבים יותר על כנפיו העליונות.
Danaus chrysippus orientis - סנט הלנה, דרומית מאפריקה הטרופית לדרום אפריקה, מדגסקר, קומורו, סיישל וארכיפלג מסקרנה. כתמים לבנים קטנים על הכנפיים העליונות.
הגנה מפני אויבים

הצמחים הפונדקאים והמזינים העיקריים של דנאית ההדורה הם צמחים ממשפחת ההרדופיים, ביניהם: פתילת המדבר הגדולה (שעל שמו קיבלה הדנאית את השם "דנאית תפוח-סדום"), חנק מחודד ומסמור סיני. בנגב ובערבה קיים צמח נוסף המשמש להם כפונדקאי והוא דמיה לבידה. מיני ההרדופיים הם מינים רעילים ביותר ומכילים אלקלואידים. הזחלים שניזונים מצמחים אלה קולטים את הרעלים לגופם ורעלים אלה עוברים גם לפרפר הבוגר מאוחר יותר. הזחלים והפרפרים הבוגרים משתמשים ברעלים אלה כאמצעי הגנה מפני טורפים. הדנאית מראה גם את רעילותה דרך צבעי האזהרה שעליה. בשל רעילותם הרבה כמעט שאין להם אויבים בטבע. הסיבות העיקריות להתדלדלות האוכלוסייה הן תנאים אקלימיים קשים ומחלות הפוגעות בזחלים.
אויב אפשרי הוא עכבישים שפורסים את רשתותיהם על הצמחים הפונדקאים ותופסים כך את הזחלים הצעירים. הם לוכדים וטורפים אותם ובכך גורמים לצמצום גדול בכמותם.
מחזור חיים > ביצה

נקבת הדנאית תופסת בצידו העליון של עלה, ומלפפת את בטנה על קצה העלה ומטילה ביצה אחת על צידו התחתון של העלה. רק ביצה אחת מוטלת בכל פעם על עלה, כדי למנוע צפיפות יתר של הזחלים. אקט ההטלה אורך 1–2 שניות והנקבה ממשיכה מייד לעלה הבא. הביצה היא בצבע צהבהב-קרמי, זוהרת, גבוהה, בצורת חבית, עם קצה בולט ועליו מעין פסים בולטים. אורכה כ-1.2 מ"מ. לפני בקיעתה ראשה אפור.
מחזור חיים > זחל

לאחר שהזחל בוקע, ארוחתו הראשונה היא קליפת ביצתו. הוא חי את משך כל חייו כפגית בצידם התחתון של העלים. במהלך ימיו הראשונים יש לו מנהג תזונתי מעניין: הוא תופס נקודה מסוימת בחלקו התחתון של העלה ונושך בסיבוב מלא סביב עצמו בחלקה התחתון של הקוטיקולה בעלה. על ידי כך הוא עוצר את הלשד הרעיל של צמחו הפונדקאי מלזרום לתוך העיגול שלו. הוא ממשיך לאכול את החלק התחתון של האזור, ומשאיר את החלק העליון של הקוטיקולה שלם. לאחר התנשלות אוכל הזחל גם את נשלו. אורכו של הזחל הצעיר הוא כ-3 מ"מ.
במהלך גדילתו, הוא אוכל גם את החלק העליון וגם את התחתון של הקוטיקולה של עיגולו ומשאיר חורים עגולים קטנים בעליו של הצמח הפונדקאי. כשלסתו גדולה מספיק הוא אוכל את כל העלה על ידי כרסום מהקצוות.
הזחל הוא בצורת גליל לא אחיד. גופו מכוסה בפסים שחורים ולבנים ועליהם פזורות נקודות צהובות עבות. המאפיין הבולט ביותר הוא שלושה זוגות של תוספים דמויי משושים. הזוג הראשון ניתן להזזה ובשליטת הזחל וגם הארוך ביותר. המשושים נמצאים על קטעו השלישי, השישי והשנים עשר. ראשו הוא נוצץ, חלק ובעל קשתות לבנות שחורות לסירוגין. רגליו שחורות והרגליים היוצאות מבטנו בעלות פסים לבנים בבסיסם. אורכו של הזחל הבוגר הוא כ-40–45 מ"מ.
מחזור חיים > גולם

הגולם תלוי באופן חופשי בעזרת התמיכה, לרוב על הצמח הפונדקאי. אורכו כ-23 מ"מ. הוא מגיע לשיא רוחבו בקטע בטנו השביעי היכן שיש עליו מעין פס טבעתי כפול ועליו שורה של נקודות זעירות במיוחד בצבע זהוב או כסוף. על כתפיו נקודות זהובות קטנות ונרתיקי כנפיים. שאר הגולם הוא ירוק בהיר עם משטח חלק. הגולם נוטה לצבע ורדרד כאשר מתגלם באזורים יבשים או מקומות לא טבעיים.
ביצת דנאית הדורה במנפור, מומביי
פגית הדנאית ההדורה אוכלת את קליפת הביצה שלה
גולם טרי, במומביי
גולם ורדרד עקב התגלמות בסביבת חפצים דוממים
נקבת הדנאית ההדורה שזה הרגע נוצרה בשבי
הערות שוליים

↑  דנאית הדורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  דנאית הדורה, באתר www.insectour.com
1 2  בן יהודה, עוז (2013-10-04). "דנאית הדורה". מן השדה. נבדק ב-2017-09-16.
↑  Adam Miles Cotton, Zdenek Faltynek Fric, Inder Jit Gupta, Paul Van Gasse, Yutaka Inayoshi, Khew Sin Khoon, Laurence G Kirton, Torben B Larsen, Maxim Markhasiov, Mridula Majumdar, Olivier Pequin, Jiri Rieger, Motoki Saito, Colin P Smith, Rajendra K Varshney, Peter Smetacek, A Synoptic Catalogue of the Butterflies of India, Butterfly Research Centre, Bhimtal & Indinov Publishing, New Delhi, 2015. (באנגלית)
↑  Welcome learnaboutbutterflies.com - Justhost.com, www.learnaboutbutterflies.com
1 2 3 4 5 6  אביתר פיינגולד, דובי בנימיני,אופיר תומר ורחלי שוורץ-צחור, דנאית, באתר www.boker.org.il (ארכיון)
↑  Harshad Vijay Mayekar, Ullasa Kodandaramaiah, Pupal colour plasticity in a tropical butterfly, Mycalesis mineus (Nymphalidae: Satyrinae), PLOS ONE 12, 2017-02-03, עמ' e0171482 doi: 10.1371/journal.pone.0171482
זכר מראה את כיס הפרומון שלו ואת האיבר דמוי המברשת בקרלה, הודו
זיזף קצר-זנב ממושקף

| זיזף קצר-זנב ממושקף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף קצר-זנב
מין:: זיזף קצר-זנב ממושקף
שם מדעי
 Carollia perspicillata ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


זיזף קצר-זנב ממושקף (שם מדעי: Carollia perspicillata) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית, במדינות מקסיקו, גואטמלה, אל סלוודור, בליז, הונדורס, פנמה, קוסטה ריקה, קולומביה, פרו, אקוודור, בוליביה, ונצואלה, ברזיל, פרגוואי, ניקרגואה, ארגנטינה, גיאנה, סורינאם, הקריביים וגיאנה הצרפתית.
מאפיינים

עטלף זה בעל מוטת כנפיים שאורכה 30 סנטימטרים ומשקלו 18 גרמים. אפו המחודד בצורת משולש והוא בעל אוזניים קצרות. העטלף בעל פרווה רכה בצבע שחור עד חום ואפור (יש גם פרטים בצבע לבן וכתום). כנפיו שחורות, הפנים מפוחמות ועליהן דפוס המזכיר משקפיים, וזהו מקור שמו. השיניים מפותחות והניבים ארוכים וחדים. העטלף בעל חוש ריח טוב, ראייה טובה אך שמיעה פחות טובה מעטלפי חרקים. העטלף חי ביערות גשם ויערות נשירים וניזון בעיקר מפירות אך גם מצוף פרחים וחרקים.
העטלף חי בקבוצות הכוללות עד 100 עטלפים. הזכרים הם טריטוריאליים ויילחמו בזכרים פולשים במאבק דמוי אִגרוּף. תקופת ההיריון היא עד 120 ימים בשתי עונות רבייה שונות: עונת הרבייה הראשונה היא מיוני עד אוגוסט והשנייה היא מפברואר עד מאי. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנה, ואילו הזכרים מגיעים לבגרות בגיל שנתיים. תוחלת החיים של עטלף זה היא עד 10 שנים.
העטלף נמצא בשבי בכמה גני חיות, כמו גן החיות של סנטרל פארק שבארצות הברית, והוא מבין העטלפים הנפוצים ביותר בגני חיות. הטורפים של העטלף הם נחשים גדולים, עופות דורסים וערפד צמרירי. על פי הרשימה האדומה של IUCN העטלף נמצא במצב שימור ללא חשש עקב תפוצה רחבה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
הערות שוליים

1 2  זיזף קצר-זנב ממושקף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Andrade, Tiago; Thies, Wibke; Rogeri, Patrícia; Kalko, Elisabeth; Mello, Marco (2013). "Hierarchical fruit selection by Neotropical leaf-nosed bats (Chiroptera: Phyllostomidae)". Journal of Mammalogy. 94 (5): 1094–1101.
דג זהב

ערך זה עוסק בבעל חיים. אם התכוונתם לקבוצת כוכבים, ראו .
| דג זהב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: קרסיוס
מין:: דג זהב
שם מדעי
 Carassius auratus auratus ‏ליניאוס, 1758

דג זהב או קָרַס זָהָב (שם מדעי: Carassius auratus) הוא דג ממשפחת הקרפיוניים (Cyprinidae) החי במים מתוקים. דג זה בוית למספר זנים ונפוץ כחיית מחמד באקווריומים ובבריכות נוי. דגי זהב יכולים להגיע לגודל של 45–60 ס"מ בבגרותם.
מקורו של דג הזהב

מקורו של דג הזהב שנוי במחלוקת בקרב הקהילה המדעית. התאוריה המקובלת כיום היא שדג הזהב הוא מוטציה גנטית של קרס מצוי (Carassius carassius). התאוריה נסמכת על העובדה כי לשני הדגים אותו מספר כרומוזומים, 100, בעוד שבשאר בני משפחת הקרפיוניים מספר הכרומוזומים הוא 50 בלבד.
תאוריה נוספת רואה את מקור דג הזהב בקרפיון Carassius auratus gibelio.
תיאור

דג הזהב המצוי בטבע הוא דג בצבע אפור-כסוף בעל מבנה גוף פשוט, החי במים קרים. תת-המין השתנה משמעותית במשך השנים, בעיקר בעקבות התערבות חיצונית של האדם. דג הזהב המצוי הוא הזן הנפוץ ביותר של הדג. מבנה גופו שונה במקצת מהגזע הטבעי: גופו מוארך וסנפיריו וזנבו קצרים יחסית. הדג נוטה לגוון אדום-זהב אך יכול להופיע גם בצבע כחול, לבן ושחור. הוא יכול להגיע לאורך של עד 30–45 ס"מ ולשקול עד שלושה ק"ג בטבע, אך מתקשה להגיע לגודל זה בצורתו המבויתת. הדג יכול להגיע לגיל של יותר מ-40 שנה בטבע, בעוד שבשבי הוא מגיע בדרך כלל לגיל של 6–8 שנים בלבד. בטבע הוא חי בנהרות ונחלים עד עומק מקסימלי של 20 מטרים, וניזון מסרטנים, חרקים וחלקיקי אצות. דג הזהב מתרבה בתקופת האביב, כאשר חום המים עומד על 14 עד 16 מעלות. הזכר מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים לערך, בעוד שהנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל שלוש. הנקבות עגולות ומלאות יותר מהזכרים בתקופת הטלת הביצים (הביצים מוטלות בין צמחים מימיים).
הוא אינו משמש לאכילה בדרך כלל, ומוחזק בבתים ובגינות (פרטיות וציבוריות) לשם נוי בגלל מגוון צבעיו וצורותיו.
זיכרון

לפי מיתוס נפוץ, לדג הזהב זיכרון קצר מאוד (שלוש שניות בלבד לפי גרסה רווחת של המיתוס). אולם אין למיתוס ביסוס מדעי או אחר. מחקרים מצאו כי דגי זהב זוכרים אירועים למשך חודשים ושנים. כך, מחקר אחד גילה שדגי זהב לא התקשו לזכור מה צבע הכלי שהכיל מזון גם לאחר שנה שלמה שבה לא נחשפו אליו. מחקרים גילו עוד, שדגי זהב מסוגלים להכליל על סמך זכרונות מרובים: כך למדו דגי זהב (וקרפיונים, בניסוי מוקדם יותר) להבחין בין יצירות מוזיקליות מז'אנרים שונים (קלאסית או בלוז).
זנים של דג הזהב

כיום ישנם זנים רבים של דג זהב עקב הכלאה וברירה מלאכותית. ההבדלים בין הזנים הם בעיקר בצבע ובמבנה הגוף. כיוון שכל זני דג הזהב מגיעים מאותו מין ניתן לבצע הכלאות וליצור זנים חדשים של דגי זהב.
יש דגים רבים שייכים לזן זה, ביניהם:
שלייר - דג זהב בעל גוף מנופח וסנפירים כפולים. כשהוא נע כל גופו וסניפיריו נעים.
כיפה אדומה - דג זהב ייחודי בדומה לשלייר בעל גוף מנופח בעל ראש אדום וגוף לבן.
ראש אריה - דג זהב שראשו מנופח כמין רעמת אריה.
נפוח לחי - דג זהב בעל עיניים בולטות ומעין לחיים בצידי עיניו.
טלסקופ שחור - ממשפחת דגי הזהב עם סנפירים כפולים ועיניים בולטות, משם נגזר שמו.
זנים של דג הזהב > קומט

הקומט (Comet) הוא זן שנתבדל מדג הזהב המצוי, והוא הקרוב ביותר למראהו המקורי מכל שאר הזנים, אך בהיר יותר מדג זהב מצוי בצבעו הצהבהב. ההבדלים בינו לבין דג הזהב המצוי, הם סנפיריו שאורכם לפחות כאורך הגוף של הדג. גופו דומה מאוד במבנהו לגוף דג הזהב המצוי, אך הוא דק יותר והידרודינמי (דבר המאפשר לו לשחות היטב במים). הקומט יכול להיות בצבע אדום או לבן-אדום (כיום ניתן למצוא גם גוונים אחרים של הדג).
מוצא הקומט מאמריקה, והוא התקבל לאחר כעשר שנים של הכלאות על ידי הוגו מולרט (Hugo Mullert) בשנת 1880 לערך.
זנים של דג הזהב > שובונקין

מוצאו של הדג מיפן, ומקורו מזן דג זהב אחר הנקרא דמקין (Demekin).
השובונקין (Shubunkin) דומה במבנה גופו לקומט וכמוהו בעל זנב יחיד וגוף במבנה הידרודינמי. ההבדל העיקרי בינו לבין הקומט הוא בצבע עורו, הקרוי נקרוס (nacreous). הנקרוס היא הגדרה להימצאות קשקשים חצי שקופים בצבע מתכתי או בצבע הפנינה, ומתחתם נמצא מרקם מלנין (בשכבת האפיתל התחתונה) שהוא הגורם לדג להבהיק בצבעים אדום, כחול, לבן ושחור.
כיום קיימות 3 צורות שונות של דג השובונקין:
השובונקין היפני - השובונקין המקורי, צורתו לא השתנתה כמעט במהלך ההיסטוריה.
לונדון שובונקין - התקבל בצורתו הנוכחית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 באמצעות ניסוייה של פמלה וויטינגטון (Pamela Whittington) בלונדון. צבעיו אינם מתכתיים וזנבו מפוצל.
בריסטול שובונקין - צבע גופו מנומר, סנפיריו מעוגלים יותר מהשובונקין היפני וראשו לרוב אדום.
זנים של דג הזהב > וואקין

הוואקין (Wakin) הוא כיום דג הזהב הנפוץ ביותר ביפן. הוואקין דומה לדג זהב הבר, גופו רזה וארוך ובעל זנב קצר וכפול. צבעו בעל גוונים מתכתיים של לבן ואדום. מוצאו ביפן לפני כ-500 שנה, כנראה במוטציה של ה-Carassius carassius.
זנים של דג הזהב > ג'יקין

הג'יקין (Jikin) דומה במראהו לוואקין, אך גופו וסנפיריו קצרים יותר. תכונתו הבולטת היא זנבו הקצר, המחולק לשני חלקים בעלי פינות מחודדות היוצרות כמעין "X" מאחור. בגלל זנבו המיוחד, הדג קרוי גם בשם "זנב טווס". צבעיו הם לבן ואדום אך קיימים גם דגים בעלי צבע כחול בגוון נקרוס.
מוצאו ביפן באזור נגויה (Nagoya) כנראה מהדג וואקין (אך יש החולקים על כך).
זנים של דג הזהב > פנטאיל וריוקין

יש רבים הרואים בפנטאיל (Fantail) ובריוקין (Ryukin) את אותו הדג אף על פי שמוצאם שונה וקיימים הבדלים בצורתם. זאת מכיוון שלשני הזנים הללו חסרות מספר חוליות בעמוד השדרה, המשותפות לכל שאר דגי הזהב. הריוקין בעל גוף קטן ומקומר, ויכול להופיע בכל גוני דג הזהב, דהיינו: אדום, כתום, לבן, שחור ועוד. מקור הריוקין הוא בסין המזרחית, באי ריוקין, ומשם הוא הגיע ליפן.
לעומתו, גופו של הפנטאיל ישר יותר, ומוצאו מסין המערבית. אף הוא, בדומה לריוקין, יכול להימצא בכל צבעי דג הזהב. ההבדל העיקרי בין הריוקין לבין הפנטאיל הוא בצורת הזנב: בעוד שזנבו של הריוקין יכול להגיע עד לגודל גופו, זנבו של הפנטאיל גדול בהרבה ומסתיים בקצוות צרים מאוד המזכירים סרטים. מקורו אינו ברור, יש הטוענים שהוא נוצר מהכלאה בין הוואקין ובין הריוקין, מנגד, יש הטוענים שמקורו ישירות מדג הזהב הבר.
זנים של דג הזהב > טוסאקין

הטוסקין (Tosakin) בעל מבנה גוף עגלגל, ויכול להימצא, בדומה לריוקין, בכל גוני דג הזהב. תכונתו הבולטת היא זנבו המפותח מאוד, הנפתח למעין מניפה רחבה. הזנב מונע מהטוסאקין את האפשרות להתרבות, ולכן על מגדליו לבצע הפריה במבחנה (in vitro) על מנת להרבותו. כמו כן הזנב לא מאפשר לדג לבצע תנועות מסוימות, ומעייף את שרירי הגב ועמוד השדרה. מוצאו של הדג מהעיר קוצ'י שביפן.
בחברת בני האדם ובתרבות

העדויות הראשונות לקיומו של דג הזהב הן מלפני כ-1,000 שנה בסין בזמן שושלת סונג (960–1127). למרות שגם קודם לכן בזמן שושלת ג'ין נמצאו אזכורים לקרפיונים שצבעם נוטה לאדום-צהוב יותר מאשר לאפור.
לפי האגדה, הדג נמצא לראשונה בהאנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג. הדג נחשב לחיה קדושה בגלל צבעו הזהוב, ולכן השלטונות הסינים אסרו את לכידתו.
בגלל מעמדו המיוחד, הורה קיסר סין לבנות בריכה בארמונו בהאנגג'ואו ולגדל בה מספר רב של דגים אלו. עם הזמן, מנהג זה פשט גם בקרב האצולה הסינית, והדג הגיע בהדרגה לכל מחוזות סין.
בתקופת שושלת מינג (1368–1644) כתב הרופא הסיני לי שיה צ'אן (1518–1593) בסיפרו "הספר הגדול של מדע הרפואה" שהנוהג לגדל דגי זהב פשט בקרב כל העם בסין.
בשנת 1502 הגיע הדג לראשונה מסין ליפן הסמוכה, וב-1611 מסין לפורטוגל ומשם לשאר אירופה. שמו הנפוץ ניתן לו על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1758. בשנת 1850 לערך הגיע לצפון אמריקה ועד מהרה הפך לנפוץ בכל שטחי ארצות הברית.
דג הזהב הוא האמצעי המניע את עלילת האגדה של אלכסנדר פושקין "הדייג ודג הזהב", המבוססת על האגדה "הדייג ואשתו" של האחים גרים. על פיה כתב המלחין לודוויג מינקוס את הבלט "דג הזהב".
הערות שוליים

↑  דג זהב באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Stéphan G. Reebs, memory.pdf Long-term memory in fishes, ‏Retrieved 9 July 2014(הקישור אינו פעיל)
↑  Makali Haines, Sophia Hallam, Human Music Genre Recognition in Goldfish, ‏2019 ,25 April
↑  Ava R. Chase, Music discriminations by carp (Cyprinus carpio), Animal Learning & Behavior 29, 2001-11, עמ' 336–353 doi: 10.3758/bf03192900
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533648305171  BnF: cb120669238 (data)  LCCN: sh85055774  NARA: 10645316  NKC: ph888607 
דג זהב בטבע
דג זהב מזן קומט
דג זהב מזן השובונקין
דג זהב מזן פנטאיל
דג זהב מזן ריוקין
דג זהב מזן טוסאקין
זעמן

| זעמן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: זעמן
שם מדעי
 Coluber ‏לינאוס, 1758

זַעֲמָן (שם מדעי: Coluber) הוא סוג נחשים לא ארסיים הנמנה עם משפחת הזעמניים זהו סוג המהווה אב-טיפוס להגדרת המשפחה כולה והיא נקראת על שמו. מקור השם בלטינית (Colubea – נחש).
הסוג כולל כ-40 מיני נחשים לא ארסיים ותפוצתם רחבה ביותר – הם מצויים באסיה, אירופה, אמריקה הצפונית ובצפון אפריקה.
גופם דק יחסית וזנבם ארוך. שינהם מרובות והן הולכות וגדלות בהדרגה מקדמת הלסתות ואחורה. הם זריזים, עיניהם גדולות יחסית ומסתבר שחוש הראיה שלהם מפותח. סימן היכר נוח לסוג הוא צורתו המיוחדת של מגן המצח הדומה לפעמון.
אחדים מבני הסוג נחשבים נחשים מועילים לאדם מפני שהם טורפים עכברים וחולדות המזיקים למשק. הזעמן לא נכרך סביב טרפו אלא נושך ולוחץ אותו אל הקרקע עד למותו. הם מתגוננים על ידי נשיפת אוויר ונשיכות ומכאן שמם העברי הדומה בצלילו לשמם הנרדף ביוונית (Zamenis – כועס מאוד).
נחש הזעמן השחור מגיע עד כ-3 מטרים, והוא אם כן הארוך ביותר בישראל. הוא מצוי בצפון ועד באר שבע.
מיון

Coluber anthonyi
Coluber aurigulus
Coluber barbouri
Coluber bilineatus
זעמן אמריקאי מזרחי (Coluber constrictor)
Coluber flagellum
Coluber fuliginosus
Coluber lateralis
Coluber mentovarius
Coluber schotti
Coluber slevini
Coluber taeniatus
בעבר השתייכו לסוג מינים שעברו לסוגים אחרים.
זלזלת הקנוקנות

| זלזלת הקנוקנות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: נוריתיים
סוג:: זלזלת
מין:: זלזלת הקנוקנות
שם מדעי
 Clematis cirrhosa ‏לינאוס, 1753

זַלְזֶלֶת הַקְּנוֹקָנוֹת (שם מדעי: Clematis cirrhosa) הוא צמח מטפס רב שנתי מסדרת הנוריתיים.
מאפיינים

הצמח פורח בחודשים דצמבר - ינואר, בעונה שרק מעט פרחים פורחים בה. פריחתו עשירה ולעיתים מכסה את כל הצמח והדרדרת במרבד פורח וצפוף. הפרחים גדולים ומשולשלים, דמויי פעמונים, ייתכן שכך הם מגנים על האבקנים מפני הירטבות ממי הגשם.
לפרח ארבעה עלי כותרת גדולים, צבע הכותרת הוא לבן-קרם, צידם החיצוני של עליי הכותרת שעיר. לפרח אבקנים מרובים וכך גם עלי השחלה.
פטוטרות העלים מסתלסלות ואוחזות בפונדקאי, ובנשור טרף העלה הפטוטרת מתעצה לקנוקת נוקשה. הפרי נושא בראשו ציצית מנוצה, העלים הם נגדיים.
זלזלת הקנוקנות גדלה בצפון הארץ בבתי-גידול שונים למשל: ליד עצי חורש ים תיכוני, על גדרות-אבן, ובמיוחד בדרדרות-אבן, הן בגיר והן בבזלת. 
הצמח נשיר בקיץ.
הבוטנאים בחרו לכלול סוג זה במשפחת הנוריתיים, יחד עם הכלנית והנורית, בעיקר בגלל מבנה אברי הרבייה בפרח, אבקניו הרבים שחופשיים ושאינם מעורים בכותרת, ומספר עלי שחלה מופרדים.
הערות שוליים

↑  Sara Gold, Avraham Plotnitzky, Professor Amram Eshel, זלזלת הקנוקנות : צמח רפואי, באתר www.wildflowers.co.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זלזלת הקנוקנות בהרי יהודה