stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין מנחם יהב
ביקורת על פסקי הדין בעניין יהב

פסקי הדין ניתנו במטרה ליצור שוויון בין בני הזוג, לאפשר לאם להשתלב במקומות עבודה תובעניים יותר ו"להגשים את מלוא פוטנציאל הכישורים הגלום בה".
הביקורת על פסקי הדין מתמקדת באספקטים הבאים:
הדיון מתאפיין בתפיסת שוויון מגדרי שבבסיסה השוואת שעות העבודה של נשים לאלו של הגברים. בית הדין טען שהשוויון יושג אם נשים תוכלנה לעבוד יותר שעות בעקבות מימוש הזכויות ההוריות על ידי בני הזוג שלהן. שוויון יושג כאשר נשים יחקו את הדפוס הגברי של עבודה בשעות ארוכות; בבחינת תעבדי יותר שעות – ותגיעי לשוויון. כמו כן, התביעה בתיק מתמקדת באפליית נשים בשוק העבודה. תביעה זו עולה בקנה אחד עם המדיניות הקוראת לחזק את שוויון הנשים בעבודה. יש לאפשר לאבות לקצר את יום עבודתם כיוון שבאופן זה תוכל האישה העובדת "לעבוד שעות ארוכות יותר ולאפשר לבן זוגה לנצל את הזכות ולטפל בילדים".
תפישת תפקידו של האב במסגרת המשפחתית. על פי השופטים לאב תפקיד וולונטרי שתלוי ברצונו הטוב בלבד ולא בחובה שמוטלת עליו. בלשונו של פסק הדין "אשה זו, שבעלה מוכן להקדים לשוב הביתה ולטפל בילדים, יכולה להשקיע זמן ומשאבים בעבודתה ובקריירה שלה, מבלי לחוש שהיא מזניחה את ילדיה".
השופטים מתייחסים אל אותו גבר שמבקש לקצר את יום עבודתו כאל "גבר המוכן לוותר על קריירה בעוד אשתו עושה חיל בעבודתה" וקובעים כי זהו "איננו חזון נפוץ". תפיסה זו מדגימה היטב את הקשר בין גבריות לעבודה וקושרת בין גבריות למחויבות כמעט טוטאלית לעבודה.
הדרישה לעבוד שעות מרובות נתפסת כלגיטימית, הכרחית וטבעית בעיני השופטים. ההנחה היא כי מדובר ב"תפקיד ואילוציו", וכי העבודה מחייבת "הישארות במשרד ככל שהתפקיד דורש". מפסקי הדין עולה כי בית המשפט נותן קדימות לצורכי עבודה על פני כל צורך אחר, לרבות המשפחה, כשמדד הזמן משמש בתור המדד היחיד להערכת עובדים. במובן זה מתעלמת הפסיקה מחוק שעות עבודה ומנוחה שנועד להגן על העובדים מפני העסקה בשעות רבות.
השופטים אמנם פסקו לטובת יהב, האב, ואפשרו לו לנצל את זכותו לעבוד יום עבודה מקוצר, אולם הסיבות שהובילו אותם לקבל את התביעה מחזקות נורמות עבודה טוטליות ומעדיפות אותן על מחויבות למשפחה. בפסיקה זו מעודדים בתי הדין את האמהות לחקות את דפוסי העבודה הגבריים הכרוכים בשעות עבודה מרובות, ואילו האבות שביקשו לקצר את יום העבודה שלהם נתפסים כגברים שוויתרו על הקריירה שלהם. יש חשיבות "להכיר בזכותם של הורים להיות עם ילדיהם באופן שיאפשר להם למצות את חוויית ההורות כחוויה רגשית ותפקודית יומיומית" ולהסיר את המכשול "הטמון במאפייניו של שוק העבודה בשכר...הדורש מעובדיו מסירות בלתי מוגבלת המתבטאת בשעות עבודה רבות וזמינות תמידית, כתנאי לשכר הוגן ולאפשרויות קידום". הן הגבר והן האישה תורמים כיום למשפחה בכך שהם יוצאים לעבוד, אך לא די בכך. הגבר זכאי להיות שווה זכויות לאישה גם בזכותו להורות. האבות מהווים חלק בסיסי בתא המשפחתי ועל כן מגיעה להם אפשרות בחירה כפי שמקבלות האימהות. בחירה זו היא זכות ולא חסד.
נימה ביקורתית ברוח דומה ניתן לקרוא בהודעה מס' עג/18 של נציבות שירות המדינה בעניין שינוי המונח משרת אם למשרת הורה. בהודעה נכתב כי "העובדה שזכויות ההורות מוענקות באופן אוטומטי לאם, ונדרש מאמץ מיוחד, לשם העברת זכויות אלה לאב, במלואן או בחלקן - מקבעת את מעמדה של האישה כאחראית לטיפול בילדים. תפיסת האישה כאחראית הבלעדית לטיפול בילדים מהווה חסם מרכזי, העומד בפני יכולתן של נשים להתקדם למשרות בכירות". שינוי זה בהוראות התקשי"ר נעשה במטרה להקל על האבות עובדי המדינה לנצל את זכויות ההורות שלהם, ולבלות זמן רב יותר עם ילדיהם.
תיקון החוק

בשנת 2011 תוקן חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ונקבע בו במפורש שהזכות נתונה למי ש"בת זוגו היא עובדת או עובדת עצמאית ולא נעדרה מעבודתה, מעסקה או מעיסוק במשלח ידה". דברי ההסבר להצעת החוק, שאותה יזם חבר הכנסת זבולון אורלב, מנמקים תיקון זה:
פסקי דין נוספים בנושא זה

פסק דין מנחם יהב הוא אחד משלושה פסקי דין של בית הדין הארצי לעבודה שעסקו בקביעת המשמעות של "זכות בקשר להורות", המופיעה בסעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. כאמור, בפסק דין זה נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, גם אם אשתו היא עובדת עצמאית (ולא עובדת שכירה).
בפסק דין נוסף, פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, גם אם אשתו עובדת במקום עבודה שבו לא ניתנת זכות זו.
בפסק דין שלישי, פסק דין דן בהט, נקבע כי הזכות לתשלום בגין "שעות עודפות" לאימהות בשירות המדינה אינה בגדר "זכות בקשר להורות", דהיינו התשלום הנוסף בגין שעות עודפות הוא בגדר זכות יתר לאימהות עובדות, המותרת לפי סעיף 3(ב)(3) לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  ע"ע 1039/00 מדינת ישראל-משטרת ישראל נ' מנחם יהב ואח', באתר "נבו"
↑  כפי שתוקן במסגרת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 3), התשנ"ה­-1995, ס"ח 1528 מ-21 ביוני 1995
↑  שוויון הזדמנויות בעבודה- מדריך לעובד ולעובדת, באתר נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה
1 2 3 4  עב' (ת"א) 31993/96 יהב נ' מדינת ישראל, באתר "נבו"
↑  דברי ההסבר להצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה התשמ"ז–1987, ה"ח 1848 מ-24 באוגוסט 1987
↑  דברי ההסבר להצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 2), התשנ"ד-1994, ה"ח 2294 מ-18 ביולי 1994
1 2 3 4 5  יפעת מצנר-חרותי, "אבא הלך לעבודה, ישוב עם צאת הכוכבים": כיצד המשפט הישראלי מעצב את (אי)יכולתם של אבות לשלב בין משפחה ועבודה", מעשי משפט ו', כתב עת למשפט ולתיקון חברתי (2014)
↑  דפנה הקר ומיכל פרנקל, "הורות פעילה ושוויון הזדמנויות בעבודה: הצורך בשינוי מאפייני שוק העבודה", עבודה, חברה ומשפט יא 275, 285 (2005)
↑  שרית סופרין, משרת אב – האמנם? מגדר וחברה בישראל: הבלוג של קהיליית מגדר באגודה הסוציולוגית הישראלית. 7 באוגוסט 2012
↑  הודעה מס' עג/18, שינוי המונח משרת אם למשרת הורה. נציבות שירות המדינה: הודעות. ג' בתמוז התשע"ג (11.6.2013)
↑  חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 17), התשע"א-2011, ס"ח 2306 מ-25 ביולי 2011
↑  הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 17) (זכויות הורה), התשע"א-2011, ה"ח הכנסת 385 מ-30 במאי 2011
פסק דין נסנט ארגיי אספו נגד משרד הפנים

עע"מ 8908/11, נסנט ארגיי אספו נגד משרד הפנים הוא פסק דין של בית המשפט העליון שניתן ב-17 ביולי 2012 בעת ועל רקע תופעת ההסתננות לישראל ממדינות שונות באפריקה.במקרה זה עלתה שאלת מעמדם של מסתננים שאינם מוגדרים כפליטים וחל עליהם מנגנון הגנה זמנית. בפסק הדין טען אדם הנהנה ממדיניות הגנה זמנית כי מעמד זה מקנה לו מעמד של פליט או לחלופין מעמד של מעין פליט ומכוח זכות זו ביקש להסדיר את מעמדה של בת זוגו, השוהה בישראל שלא כדין, כך שגם לה יהיה מעמד של פליטה. נפסק שמי שנהנה ממדיניות הגנה זמנית לא זוכה לאותן הזכויות המגיעות לפליט. הגנה זמנית מכילה מספר מצומצם יותר של זכויות, כאשר הזכות להקים משפחה בישראל וזכות ישיבה של בן זוג בישראל מכוח הזוגיות עם מי שנהנה מהגנה זמנית אינן מן הזכויות המגיעות לאדם הנהנה ממדיניות זו.
רקע > מעמד המסתננים

ממשלת ישראל מנהלת מדיניות של הענקת הגנה זמנית קבוצתית כלפי מסתננים מאפריקה השוהים בישראל, המזוהים כאריתראים או סודאנים, וזאת ללא בדיקה פרטנית של בקשות למעמד פליט שהגישו. אזרחים אלו אינם מגורשים למדינות מוצאם מפני שנשקפת סכנה לחייהם או לחירותם. על פי מדיניות זו מקבלים המסתננים אשרת שהייה זמנית המעניקה להם את הזכות להיות נוכחים בישראל. ההגנה הזמנית לא הוסדרה במשפט הבין-לאומי, אם כי היא נהוגה במדינות שונות ומוכרת מצד נציבות האו"ם לפליטים. מדינת ישראל לא קבעה הסדרים מפורטים בנושא.
מסתננים רבים הגישו בקשה לקבלת מעמד פליט במשרד הפנים, אשר רובן לא נבדקו נוכח טענת משרד הפנים שאם הוא מעניק הגנה זמנית אין צורך בבדיקת הטענה בדבר פליטות. פליט מוגדר באמנה הבין-לאומית בדבר מעמד של פליטים כמי שיש לו חשש מבוסס מפני רדיפה על רקע גזע, דת, לאום, השקפתו הפוליטית או השתייכותו לקבוצה חברתית מסוימת.
רקע > ההליכים שקדמו לדיון בביהמ"ש העליון

בשנת 2008 נכנס העותר, אזרח אריתראי בשם נסנט ארגיי אספו למדינת ישראל דרך מצרים, מאוחר יותר הוא נישא לאישה אתיופית ששהתה בישראל באופן לא חוקי, ונולד להם בן. אספו זכה להגנה זמנית על בסיס היותו אריתראי ולפיכך לא גורש לארץ מוצאו. על מנת שבת זוגו לא תורחק מהארץ, אספו פנה למשרד הפנים בבקשה להסדיר את מעמדה למעמד של פליטה ובקשתו נדחתה. בעקבות כך אספו הגיש עתירה מנהלית לבית המשפט לעניינים מנהליים בתיק עת"מ 57162-01-11, שם נקבע לבסוף כי אם יגיש אספו בקשה פרטנית למקלט תוך 30 יום, לא תורחק בת זוגו מהארץ בזמן בדיקת הבקשה. אם יוכר כפליט, תהיה אפשרות להגיש בקשה להשוואת מעמד בת זוגו למעמדו לפי סעיף 12 לנוהל הטיפול במבקשי מקלט, אך אם לא יוכר כפליט, ניתן יהיה להרחיק את בת זוגו מישראל. אספו ערער לבית המשפט העליון על ההחלטה כי בת זוגו לא יכולה ליהנות ממדיניות הגנה זמנית מכוח זכותו.
הדיון בבית המשפט העליון > טענות המערער

המערער העלה את הטענות הבאות:
יש להתייחס אל המערער ובת זוגו כאל פליטים מוכרים מכוח האמנה בדבר מעמדם של פליטים, זאת נוכח עמדתה של נציבות האו"ם לפליטים לפיה כאשר יש קושי לבצע בדיקה פרטנית של בקשות מקלט בשל עומס עבודה, ניתן לקבוע "קביעה קבוצתית" של מעמד פליט, לפיה בהיעדר ראיות לסתור, כל חברי הקבוצה הם פליטים.
הימנעותו של משרד הפנים מלבדוק בקשות פרטניות של אזרחי אריתראה לקבלת מעמד פליט משתיקה אותו מלטעון שחברי קבוצה זו לא זכאים לזכויות שמוענקות לפליטים.
פסיקתו של בית המשפט בעת"מ 57162-01-11 היא שהמערער יגיש בקשה פרטנית למקלט למשרד הפנים, דבר הפוגע במערער באופן בלתי סביר מפני שזה מטיל עליו להגיש בקשה פרטנית למקלט לאחר ארבע שנים מכניסתו לישראל, והדבר גורם לקושי רב להשגת ראיות.
אם בקשתו הפרטנית של המערער למעמד פליט תדחה ויקבעו שאין הוא זכאי להגנה מכוח אמנת הפליטים, עדיין יש לו זכות לא להיות מורחק למקום שבו יש לו סכנת חיים.
גם אם ייקבע שחלק מהזכויות כמו הזכות לחינוך והזכות לעבוד לא מוקנות למי שאינו פליט, הרי שהזכות לחיי משפחה צריכה להיות מוקנית גם לנהנים מהגנה זמנית, מפני שזוהי זכות יסוד של כל אדם.
הדעה המקובלת במשפט הבין-לאומי היא כי הזכות להגנת תא משפחתי עומדת גם למבקשי מקלט ולכל אדם הזכאי ל"הגנה קבוצתית", ולכן מגיע לבת זוגו אפשרות להישאר בישראל.
הדיון בבית המשפט העליון > טענות משרד הפנים

מנגד טען משרד הפנים:
יש להבחין בין מדיניות הגנה זמנית כלפי אזרחי אריתריאה לבין המחויבות כלפי פליטים ומבקשי מקלט לפי אמנת הפליטים. המדיניות של הגנה זמנית נובעת מהמלצת האו"ם ואין מדובר במחויבות, לכן היא לא מקימה זכות לקבל מעמד פליט בישראל.
למי שנהנה ממדיניות הגנה זמנית אין זכות מוקנית להקים משפחה דווקא בישראל או להקנות מעמד של זכות תושבות במדינה לבן זוגו הזר.
ביכולת המערערת שהיא אזרחית אתיופיה להקנות לבן זוגה מעמד בארץ מוצאה שם יוכלו להקים משפחה.
הדיון בבית המשפט העליון > פסק הדין > הליכים לקבלת מעמד פליט

בית המשפט פסק מפי השופט פוגלמן כי אנשים השוהים בישראל ונהנים ממדיניות הגנה זמנית של ממשלת ישראל זכאים להגיש בקשה פרטנית להכרה במעמד של פליט. אם בקשה פרטנית של אדם תידחה, הדבר לא ימנע ממנו להמשיך ליהנות ממדיניות הגנה זמנית.
בנוסף נפסק כי אספו אינו פליט ולכן לא יכול להגיש בקשה עבור בת זוגו להסדרת מעמד כבת זוגו של פליט.
השופט פוגלמן הוסיף כי אכן אין מניעה כי קבוצה של אנשים תקבל כולה מעמד של פליטים, אך לזאת נדרשת החלטה של ממשלת ישראל ולא של בית המשפט.
הדיון בבית המשפט העליון > פסק הדין > הזכות להקים משפחה

ניתן לראות כי מדינות שונות לא מעניקות את הזכות להקים משפחה חדשה והזכות להקניית מעמד לבן זוג זר לנהנים ממדיניות הגנה זמנית מפני שהגנה זמנית היא ארעית. ככל שהגנה זמנית הופכת לקבועה עולה מסקירה של מדינת שונות כי הפתרון הוא לא להפוך אדם אוטומטית לפליט אלא לבדוק בדיקה פרטנית לכל אדם. בנוסף לכך נציבות האו"ם לפליטים קובעת כי לנהנים מהגנה זמנית צריכה להיות אפשרות להגיש בקשות פרטניות למקלט שיבדקו. נפסק כי אספו יכול להגיש בקשה פרטנית למקלט ואם יעשה זאת תוך 30 ימים, לא תורחק בת זוגו עד 45 ימים מהמועד בו יחליטו בעניינם. כלומר בית המשפט אישר את ההחלטה שהייתה בבית המשפט המחוזי, אך האריך במקצת את התקופה בה יוכל לשלוח בקשה.
השפעת פסק הדין

מאז שניתן פסק דין זה נתנו מספר פסקי דין בנסיבות דומות בהם בית המשפט נהג באותה הדרך בה נהג בפסק הדין בעניין אספו ובהסתמך עליו. כלומר, פסק לא להרחיק בני זוג עד להכרעה בבקשת מקלט פרטנית של בני זוגם. בעת"מ 23737-06-13 פלוני נגד משרד הפנים, היה מקרה שנסב על פרשנות פסק דין זה. נקבע כי המדינה היא זו השולטת באורך זמן הבירור של בקשות למעמד פליט ועל כן לא יהיה זה צודק להפריד בין בני המשפחה בטענה שבירור הבדיקה לוקחת זמן רב. בנוסף עלתה השאלה האם חשוב אם בני הזוג נפגשו במדינת ישראל או קודם לכן, זאת מפני שהמערערים טענו כי סעיף 12(ג) לנוהל טיפול במבקשי מקלט מדיני בישראל פוגע בשוויון בזכות לחיי משפחה מפני שהוא מדבר על אי הרחקת בן זוג שהכירו מחוץ לישראל בלבד. השופטת הזכירה את פסק דין אספו ואמרה כי גם שם בני הזוג הכירו בארץ והוזכר סעיף זה, ולמרות זאת בית המשפט קבע לפעול בהתאם לסעיף ולא להרחיק את בת זוגו מהארץ עד שתתברר בקשתו למעמד פליט. עם זאת, בשנת 2014 ניתן פסק דין של בית המשפט העליון ב"פרשת מהרה" בפסק דין זה הנסיבות היו דומות לנסיבות בפסק הדין בעניין אספו. בית המשפט העליון קיבל את טענת המדינה שאמרה כי פסק הדין בעניין אספו אינו מתווה כללי האומר שכאשר אדם מגיש בקשה למקלט, בן זוגו באופן אוטומאטי אינו מורחק מהמדינה עד להכרעה בבקשה למעמד פליט, אלא יש לבחון כל מקרה לגופו.
ראו גם

• הסתננות מאפריקה לישראל


• פליט
לקריאה נוספת

טלי קריצמן-אמיר, תפקידו של בית המשפט בעיצוב מדיניות המקלט של מדינת ישראל, 175
הערות שוליים

↑  עע"מ 8908/11 נסנט ארגיי אספו נ' משרד הפנים
↑  נתוני זרים בישראל, באתר רשות ההגירה, אפריל 2013
↑  עת"מ (מרכז) 57162-01-11 נסנט ארגיי אספו נ' משרד הפנים (2.11.11)
↑  נוהל הטיפול במבקשי מקלט מדיני בישראל, 2.1.11
↑   אילן ליאור, ישראל בחנה רק 250 בקשות מקלט מתוך 1,800; אף לא אחת מהן אושרה, באתר הארץ, 8 בינואר 2014
↑  עע"מ 3899/13 מדינת ישראל- משרד הפנים נגד הגר גרמדין מהרה
פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית הדין הארצי לעבודה
 תאריך החלטה:  בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע: 24 במרץ 2002 בבית הדין הארצי לעבודה: 31 באוגוסט 2003
 החלטה
 התובע זכאי ליום עבודה מקוצר, כל עוד מתקיימים לגביו התנאים שבגינם זכאיות לכך שוטרות אמהות
 חברי המותב
 חברי המותב:  בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע: אילן סופר בבית הדין הארצי לעבודה: סטיב אדלר, שמואל צור, ורדה וירט-ליבנה, אורלי ביטי, בנימין ליברמן.
 
פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו קבע כי הזכות הניתנת על פי סעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, "היא זכות שבהורות, דהיינו זכות הניתנת לשני בני הזוג בהיותם הורים לילדים".
פסק הדין העמיק את ההכרה באחריות השווה של שני ההורים לטיפול בילדיהם, במטרה להקל על הצטרפותן של נשים לשוק העבודה.
הרקע לפסק הדין

במשך שנים רבות עיקר תפקידה של האישה היה עקרת בית, בזמן שבשוק העבודה, דפוס העבודה הגברי הוא ששלט. כאשר החלו הנשים להשתלב בשוק העבודה, היה זה בנוסף לטיפולן במשק הבית והמשפחה. כך נוצר "דפוס עבודה "נשי" (עבודה חלקית ו/או מקוטעת). דפוס זה פגע ביכולתן של נשים ליטול על עצמן תפקידים יוקרתיים ורווחיים, ולמעשה מיקם את הנשים בתחתית סולם הדרגות בשוק העבודה". עם זאת, מונח השוויון ותפיסות הרווחה בחברה - משתנים תדיר. היום מקובלת התפיסה של אחריות הורים משותפת הן על ניהול משק הבית והן על הטיפול במשפחה, וכדי לאפשר זאת נוצרות גם התפתחויות המשנות את דפוסי העבודה.
בספרות הפמיניסטית, מתגבשת הדעה ש"יש לאפשר להורים להשתתף בגידול ילדיהם באופן יומיומי כמטרה כשלעצמה, ואין להסתפק ברפורמות המעבירות את הטיפול בילדים לגורמים חוץ-משפחתיים". יש לאפשר להורים עובדים לשלב בין המחויבות למשפחה לבין דרישות העבודה.
העובדות וכתב התביעה

התובע, אלכסנדר מוסקלנקו הוא שוטר ששירת במשטרת ישראל במשרה מלאה בתפקיד סייר בוחן. מוסקלנקו נשוי ואב לילדה ילידת אוגוסט 1999. אשתו עבדה במשרה מלאה כטכנאית ייצור במפעל אינטל בקריית גת ותנאי עבודתה לא כללו את הזכות לקיצור יום העבודה בשעה בשל היותה אם לילדה. שוטרת שהיא אם לילד מתחת לגיל 13 שעבדה במשרה מלאה כן הייתה זכאית לכך. התובע ביקש לקצר את יום עבודתו, בדומה לשוטרות אימהות.
העובדות וכתב התביעה > חקיקה והסכמים רלוונטיים

בסעיף 3 לחוק נקבע:
בסעיף 4 לחוק נקבע:
בהודעה של אגף כוח אדם במשטרת ישראל מס. 9/94 מיום 21 בפברואר 1999, נקבע בסעיף 4 (א): "שוטרת במשרה מלאה, שהיא אם לילד מתחת לגיל 13 תסיים את יום הפעילות שעה אחת קודם לסיום הפעילות הרגילה ..."
לאור הוראות אלה, הצדדים בתיק זה נחלקו בקשר לפרשנות שיש לתת לסעיף 4 לחוק.
העובדות וכתב התביעה > עקרי טענות התובע, מר מוסקלנקו

"תכליתו של חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988 ... הוא להעמיק את תפיסת ההורות בקרב שני בני הזוג". "סעיף 4 לחוק נועד להקל על הצטרפותן של נשים למעגל העבודה, תוך הכרה בשני בני הזוג כנושאים באחריות שווה לטיפול בילדים". מוסקלנקו טען כי פרשנות לסעיף 4 לחוק כחל רק על שוטר שרעייתו עובדת במקום עבודה בו קיימת זכות זו, מנוגדת למטרות המחוקק, ומנציחה סטראוטיפ נשי מסורתי. יש לפרש סעיף זה כמקנה זכות לעובד שאשתו לא ניצלה את זכאותה בקשר להורות, בין אם זכאות זו עומדת לה ובין אם לאו. לראיה, פסקי הדין האזוריים בעניין מנחם יהב (ע"ב (ת"א) 31993/96) ובעניין אברהם סעדון (ע"ב (ב"ש) 300301/97) - תומכים בפרשנותו.
העובדות וכתב התביעה > עקרי טענות הנתבעת, משטרת ישראל

"סעיף 4 לחוק מחייב, כי שני בני הזוג יעבדו במקומות עבודה שבהם מוענקת "הזכאות ההורית", תנאי ראשון הוא שלאישה תהיה זכאות במקום עבודתה". כמו כן, טענה המשטרה: "זכויות יתר אלו הנתנות לעובדות, אינן בגדר הפליה, אלא העדפה מתקנת". הנתבעת הוסיפה כי זכויות מכוח הורות אינן מעוגנות בחקיקה ראשית, על-כן אין לכפותן על מעביד בניגוד לרצונו. הענקת ההטבה המבוקשת היא התערבות בהסכם קיבוצי וכן, תטיל על המגזר הציבורי עלויות ניכרות. באשר לפסקי הדין האזוריים שהוזכרו בטענות התובע - ערעורם טרם נדון בבית הדין לעבודה.
בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע - פסק דין

בית-המשפט קיבל את עמדת התובע וקבע: "הזכות הניתנת בסעיף 4 היא זכות שבהורות, דהיינו זכות הניתנת לשני בני הזוג בהיותם הורים לילדים. זוהי זכות שאם תוגבל בחלותה רק במקרה והיא קיימת בשני מקומות העבודה הן של הבעל והן של האשה - נמצא עצמנו מרוקנים מתוכן את הרצון, הכוונה והמטרה של החוק - לחסל את הדעות הקדומות, הסטראוטיפים ואותו פטרנליזם המנסים כולם להטיל רק על האשה או בעיקר עליה, את המטלות ההוריות. זוהי התוצאה אליה מביאה הפרשנות הדווקנית של סעיף 4, ואותה בית הדין לעבודה, אינו יכול לקבלה".
בית המשפט שהתעמק בשאלה: "מהי העדפה מתקנת והגבול הדק בינה לבין הסטראוטיפ" ציטט מהמאמר "על השוויון" שכתבה פרופ' פרנסס רדאי:
בית המשפט גם הפנה לפסקי דין נוספים שעסקו בנושאי שוויון ואפליה, לדוגמה:
השופט יצחק זמיר: "הסטראוטיפ הוא אויב השוויון. הוא יוצר מעגל קסמים הפועל להנצחת הפליה..." (בג"ץ 6051/95 רקנט נ. בית הדין הארצי לעבודה, פ"ד, כ"א (3)289, 355, 356).
נשיא בית הדין הארצי לשעבר מנחם גולדברג: "בקביעת מבחנים אובייקטיביים יש להימנע מסטראוטיפים, שהרי אלה לעולם אינם אובייקטיביים, אלא נובעים מדעות שהשתרשו בחברה, מבלי שיהיה להן בסיס עובדתי מוצק" (דב"ע נ"א/ 3-8 מדינת ישראל נ. חברת גסטטנר ישראל בע"מ, פד"ע כ"ד, 65, 79).
הנשיא אהרן ברק: "אין לך קרקע פורייה יותר להפליה מאשר סטראוטיפים שפותחו במשך השנים" (דנג"ץ 4191/97 רקנט נ. בית הדין הארצי לעבודה, פ"ד נ"ד (5)330, 351), (בג"ץ 104/87 נבו נ' בית הדין הארצי לעבודה, פ"ד מ"ד (4) 749, 761).
השופטת דליה דורנר: "התדמית הנמוכה, שיסודה בשונות הביולוגית או הגזעות, גורמת להפליה, וההפליה מאששת את הסטראוטיפים המשפילים בדבר נחיתות המופלה..." (בג"ץ 4541/94 מילר נ. שר הביטחון, פ"ד מט (4)94, 133).
בית המשפט האזורי בבאר שבע קבע כי הפרשנות המוצעת על ידי הנתבעת לסעיף 4, לפיה מדובר בהעדפה מתקנת לנשים יוצרת "מעגל קסמים, לפיו נשים תמיד יחשבו עובדות מדרג שני, שלא יכולות להישאר יום עבודה שלם, וודאי שלא מעבר לשעות העבודה המקובלות".
כמו כן, בית הדין קבע כי, ההסכם הקיבוצי הקיים במשטרת ישראל מפורש לאורו של סעיף 4 ופרשנות התובע לסעיף 4 אינה מהווה התערבות בהסכם הקיבוצי. לטענת משטרת ישראל בדבר העלויות הגבוהות למגזר הציבורי, התייחס בית הדין באומרו שבשלוש השנים האחרונות נדונו שני מקרים בלבד בבתי הדין האזורים, ויתרה מכך, "...הבטחת שוויון עולה כסף... שכדאי וצריך לשלמו כדי להבטיח את היותנו חברה השומרת שוויון".
לסיכום, בית הדין קבע כי התובע רשאי לעבוד יום עבודה מקוצר אם הוא ממלא אחר שאר התנאים בחוק, בדומה לשוטרות אמהות.
בית הדין הארצי לעבודה - ערעור על פסק הדין

ב-31 באוגוסט 2003 הכריע בית הדין הארצי לעבודה בערעור שהוגש לו. בהרכב ישבו הנשיא סטיב אדלר, השופט שמואל צור, השופטת ורדה וירט-ליבנה, נציגת עובדים אורלי ביטי, נציג מעבידים בנימין ליברמן.
בית הדין הארצי לעבודה - ערעור על פסק הדין > עיקרי התייחסויות הרכב בית הדין

שופטי הרוב (מלבד השופט שמואל צור) פירשו את סעיף 4 לחוק בהתאם לפרשנות התכליתית המאפשרת לאב לנצל את הזכות המוקנית לאמהות במקום עבודתו אף אם אשתו העובדת אינה זכאית לזכות כזו במקום עבודתה.
הנשיא סטיב אדלר סבר שהחוק במקרה דנן סובל שתי משמעויות: הפרשנות המילולית הנסמכת על דעת חברי הכנסת שעסקו בחקיקת החוק, והפרשנות התכליתית. לדעתו, עדיפה פרשנות המקדמת שוויון במקום עבודת בן הזוג.
השופטת ורדה וירט-ליבנה מוסיפה, שבכותרת סעיף מס' 4 לחוק מצוין: "בזכות הורות". כמו כן, היא מציינת שבדברי ההסבר לתיקון סעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (שהתקבל בשנת 1995) מצוין שמטרת התיקון "להעמיק את תפיסת ההורות בתפקידם של שני בני הזוג ולאפשר לכל אחד מהם, לפי רצונם, לנצל את הזכויות בקשר ליום עבודה מקוצר...".
על כן, קובעת השופטת, תכלית החוק היא לקדם את השוויון המגדרי בין הורים עובדים באופן שיוכלו להחליט בעצמם מי מהם ינצל את זכויות ההורות הקיימות במקום עבודתם.
נציגת העובדים גב' ביטי התייחסה לנורמות החברתיות ותפיסת השוויון המשתנות בכל דור. ברבע האחרון של המאה ה-20 תפיסת השוויון התפתחה לאחריות הורית משותפת, שמשמעותה ששני ההורים חולקים באחריות בכל הנוגע לעבודת הטיפול בבית ובמשפחה. לדעתה ההסדרים בשוק העבודה צריכים להשתנות בהתאם. בהיות שני ההורים אנשים עובדים, חלוקת הנטל (בתחום הפרטי) על כתפי שניהם תקל ותאפשר זאת.
בהקשר הנוכחי, התגלתה מחלוקת בין שני נציגי הציבור. נציג המעבידים, מר ליברמן, סבר כי יש להכיר בזכותו העצמאית של האב בשם "טובת הילד". לטענתו, המוטב העיקרי של החוק הוא הילד. מטרת החוק הייתה לאפשר לילד שאחד מהוריו יטפל בו, ולא להיטיב איתם. נציגת העובדים חלקה על נציג המעבידים, וטענה כי מטרת החוק להגן על זכותם של ההורים עצמם: מימוש עצמי "כחבר מועיל ושווה זכויות" הן בתחום הציבורי והן בתחום הפרטי.
השופט שמואל צור סבר, בדעת מיעוט, כי לשון החוק וכוונת המחוקק מחייבים את התוצאה הקשה כהגדרתו (היוצרת חוסר שוויון) והחליט לקבל את ערעור המדינה. לדבריו, בפסק דין יהב, ההתייחסות בסעיף 4 לחוק הייתה למונח "עובדת" שיכול היה לקבל הן משמעות של עובדת שכירה והן משמעות של עובדת עצמאית. לעומת זאת המונח "מכח זכאותה", לדעת השופט, הוא ברור וחד משמעי ולא ניתן להרחיב את פרשנותו. דהיינו, אב יוכל להשתמש בזכות הורות רק במידה שזכות כזו נתונה לאשתו במקום עבודתה (והיא לא השתמשה בה). לצורך תיקון חוסר השוויון הקיים בחוק הנוכחי, יש לשנות את החוק – וזה תפקידו של המחוקק.
בית הדין הארצי לעבודה - ערעור על פסק הדין > פסק דין

ערעור המדינה נדחה, בדעת רוב. המדינה חויבה בהוצאות המשיב בסכום של 5,000 ש"ח.
פסקי דין נוספים בנושא זה

פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו הוא אחד משלושה פסקי דין של בית הדין הארצי לעבודה שעסקו בקביעת המשמעות של "זכות בקשר להורות", המופיעה בסעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. כאמור, בפסק דין אלכסנדר מוסקלנקו נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, אף אם אשתו עובדת במקום עבודה שבו לא ניתנת זכות זו.
בפסק דין נוסף, פסק דין מנחם יהב, נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, אף אם אשתו היא עובדת עצמאית (ולא עובדת שכירה). בעקבות פסק הדין תוקן החוק, ונקבע בו במפורש שהזכות נתונה למי ש"בת זוגו היא עובדת או עובדת עצמאית ולא נעדרה מעבודתה, מעסקה או מעיסוק במשלח ידה".
בפסק דין שלישי, פסק דין דן בהט, נקבע כי הזכות לתשלום בגין "שעות עודפות" לאימהות בשירות המדינה אינה בגדר "זכות בקשר להורות", דהיינו התשלום הנוסף בגין שעות עודפות הוא בגדר זכות יתר לאימהות עובדות, המותרת לפי סעיף 3(ב)(3) לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
הערות שוליים

↑  עב (ב"ש) 1277/01 אלכסנדר מוסקלנקו נגד משטרת ישראל, ניתן בבית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע על ידי השופט אילן סופר, ב-24 במרץ 2002
עע 1155/02 מדינת ישראל נגד אלכסנדר מוסקלנקו
1 2  עב (ב"ש) 1277/01 אלכסנדר מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 37, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  עע 1155/02 מדינת ישראל נ' אלכסנדר מוסקלנקו, נציגת עובדים אורלי ביטי, ניתן ב-31 באוגוסט 2003
↑  דפנה הקר ומיכל פרנקל, "הורות פעילה ושוויון הזדמנויות בעבודה: הצורך בשינוי מאפייניו של שוק העבודה", עבודה, חברה ומשפט י"א (תשס"ו) 276
↑  עב (ב"ש) 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 10, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  (ב"ש) עב 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 11, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  עב (ב"ש) 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 19, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  עב (ב"ש) 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 18, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  פרנסס רדאי, על השוויון, משפטים כ"ד, תשנ"ד תשנ"ה, 260
↑  עב (ב"ש) 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 36, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  עב (ב"ש) 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 39, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  עב (ב"ש) 1277/01 מוסקלנקו נ' משטרת ישראל, סעיף 40, ניתן ב-24 במרץ 2002
↑  עע 1155/02 מדינת ישראל נגד אלכסנדר מוסקלנקו, עמוד 5, ניתן ב-31 באוגוסט 2003
↑  עע 1155/02 מדינת ישראל נ' אלכסנדר מוסקלנקו, עמוד 6, ניתן ב-31 באוגוסט 2003
↑  עע 1155/02 מדינת ישראל נ' אלכסנדר מוסקלנקו, סעיף 12, ניתן ב-31 באוגוסט 2003
↑  עע 1155/02 מדינת ישראל נ' אלכסנדר מוסקלנקו, סעיף 15, ניתן ב-31 באוגוסט 2003
פשטידה

| --- | --- |
פשטידת ארטישוק
פשטידת ארטישוק
 
 מאכלים
 סוג:  פאי, מנה 
 
קיש לוריין, סוג של פשטידה
פשטידה היא שם כולל לסוגי מאפים המורכבים מבלילה ותוספות שונות על פי הטעם. הפשטידה משמשת כמנה עיקרית או כתוספת למנות אחרות, והיא נפוצה בתרבויות שונות ובקרב בני כל העדות.
פשטידות בארצות הברית או אירופה משלבות בתוכן גם בשר, עוף או דגים בתוספת חומר עמילני לדוגמה: קמח, אורז, פסטה ותפוח אדמה.
המתכונים להכנת פשטידה כוללים מגוון רחב ביותר של תוספות אפשריות ובהן: ביצים, קמח או בצק, מינים שונים של ירקות, פסטה, תבלינים, תוספת מתוקה (לקוגעל ירושלמי), גבינות ובשר (סטייק פאי בבריטניה).
רשימה חלקית של סוגי פשטידות

לזניה
מוסקה
קוגל
קיש
תמליא (פאי)
קסרול