stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אונייה טרופה
הצלת אוניות טרופות > היבטים משפטיים

דיני אוניות טרופות מספקים מענה לשאלות משפטיות המתעוררות במצבים אלה, הבולטת שבהן היא שאלת הבעלות. מבחינה חוקית אוניות טרופות מחולקות לשתי קבוצות ל-wreccum maris (רכוש שנשטף לחוף לאחר שספינה נטרפה) ו־adventurae maris (רכוש שעדיין בים), אלה זוכים להתייחסות שונה על ידי חלק מהמערכות המשפטיות, אך לא כולן.
לעיתים קרובות קיימת משמעות משפטית שונה לגוף האונייה הטרופה ולמטענה. לדוגמה, בהליך המשפטי הבריטי בעניין הלוסיטאניה [1986] QB 384 נקבע כי שרידי כלי השיט עצמו הם בבעלות חתמי הביטוח ששילמו פיצוי על אובדן כלי השיט כאובדן מוחלט מכוח כלל התחלוף, אך הנכסים על סיפון האונייה עדיין שייכים לבעלים המקוריים שלו או ליורשיהם.
עם זאת, כלי שיט צבאיים נותרים תחת תחום השיפוט – ומכאן הגנה – של הממשלה שאיבדה את הספינה, או הישות היורשת אותה. מכאן, שהצוללות הגרמניות במלחמות העולם הראשונה והשנייה שטבעו עדיין שייכות מבחינה טכנית לממשלת גרמניה, אם כי גרמניה הנאצית (הממשלה באותה תקופה) אינה קיימת עוד. כלי שיט צבאיים רבים מוגנים גם מעצם היותם קברי חיילים.
עם זאת, מערכות משפטיות רבות מכירות בזכויות אלה המצילים ספינה טרופה, או מטענה, כגוברים על זכויות הבעלים המקוריים של האונייה או מטענה. ככלל, ספינות טרופות לא היסטוריות נחשבות כרכוש הנתון למציל. על פי החוק הימי הבינלאומי, עבור ספינות טרופות שננטשו לזמן מסוים, ניתן להניח שהבעלים המקורי איבד כל תביעה למטען. כל מי שמוצא את הריסות הספינה יכול להגיש עליה תביעת הצלה ולהטיל עיקול על הכלי, ולאחר מכן לבצע פעולת הצלה, בבחינת "המוצא, זוכה".
חלק מהמדינות טוענות לזכויות על כל שברי הספינות בתוך המים הטריטוריאליים שלהן, ללא קשר לאינטרס של הבעלים המקורי או המציל.
מערכות משפטיות מסוימות רואות בספינה טרופה ומטענה כרכוש נטוש, אם לא נעשה ניסיון להציל אותם תוך פרק זמן מסוים. החוק האנגלי התנגד בדרך כלל לתפיסה זו (בעידוד תעשיית ביטוח ימי חזקה במיוחד, הטוענת לזכויות על ספינות טרופות בגינן שילמה למבוטחים), גישה דומה התקבלה בגרסאות שונות באוסטרליה ובנורווגיה.
בתי המשפט האמריקאיים לא היו עקביים בפסיקתם ביחס לזכויות על ספינות טרופות, ברמת המדינות וברמה הפדרלית. לפי החוק הדני, כל הספינות הטרופות בנות יותר מ-150 שנים שייכות למדינה אם לא ניתן למצוא את בעליהן.[דרוש מקור]בספרד, ספינות טרופות עוברות לחזקת המדינה אם לא ניצלו תוך 3 שנים.[דרוש מקור] בפינלנד, כל הרכוש על סיפון ספינות טרופות בנות מעל 100 שנה עובר לחזקת המדינה.[דרוש מקור]
בשנת 2001 גובשה האמנה לשמירה על המורשת התרבותית התת-ימית שנחתמה על ידי מדינות רבות.
אדם רגיש מאוד

אדם רגיש מאוד (באנגלית: Highly Sensitive Person או HSP) הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה אשר נטבע באמצע שנות ה-90 בספר בעל אותו שם, שנכתב על ידי הפסיכולוגית והחוקרת איליין ארון (אנ').
אדם רגיש מאוד, על פי ארון, הוא אדם בעל תכונה מולדת של רגישות גבוהה בעיבוד חושי (או רגישות מולדת כמו שקרל יונג טבע אותו במקור). לדברי ארון וחוקרים אחרים, אנשים רגישים מאוד, שמהווים כחמישית מהאוכלוסייה (מספר שווה של גברים ונשים), יכולים לעבד מידע חושי בצורה יותר עמוקה ויסודית, בשל הבדל ביולוגי במערכת העצבים שלהם. זוהי תכונה ספציפית, עם השלכות חשובות על האופן בו אנשים אלו מרגישים ומתנהגים. על פי ארון, בעבר נהגו לבלבל מזג זה עם ביישנות מולדת, בעיות חרדה חברתית, פחדנות מולדת, והסתגרות. ארון טוענת כי ניתן למדוד מזג של אדם רגיש מאוד באמצעות שאלון, שהוכח כבעל תוקף.
השימוש במושג

המונח "אדם רגיש מאוד" (HSP) נטבע על ידי ארון בספרה ב-1996, והוא צובר פופולריות משום שהוא מציג את המזג כדבר מולד מחד, ובעל מאפיינים שונים חיובים ושליליים כאחד. הספר טוען כי ביישנות, עכבות ורגישות יתר, מונחים המשמשים לעיתים קרובות כדי לתאר אנשים רגישים מאוד, עשויים להיות לא נכונים לגביהם. השאלה אם אנשים אלו רכשו את התכונות הללו, תלויה רק בגורמי לחץ סביבתיים.
מספר ספרים נכתבו סביב השימוש במונח זה: ארון כתבה את הספרים: אדם רגיש מאוד, ילד רגיש מאוד (אשר תורגמו לעברית בהוצאת פוקוס), אדם רגיש מאוד באהבה, וחוברת עבודה לאנשים רגישים מאוד. טד זף (Ted Zeff) כתב את הספרים: מדריך ההישרדות של האדם הרגיש מאוד, בן הלוויה של האדם הרגיש מאוד, והילד הרגיש. ג'נה פורסט כתבה את הספר: עזרת ספר הזיכרונות היא בדרכו.
השימוש במושג > מאפיינים של אנשים רגישים מאוד

המאפיינים העיקריים של אדם רגיש מאוד, על פי הספר, הם:
עומק של עיבוד
עוררות יתר (בהשוואה לאחרים)
תגובתיות רגשית ואמפתיה גבוהה
רגישות לגירויים עדינים
על פי ארון, אנשים רגישים מאוד עובדים בצורה שונה מאחרים. הם מתמקדים בדקויות ויכולים לחשוב עליהם זמן רב לפני שהם מרגישים או מפגינים בקיאות בנושא. אם אדם רגיש מאוד לא תורם הרבה לדיון, זה לא בהכרח אומר שהוא לא מבין או שהוא ביישן מדי. אנשים רגישים מאוד חוששים לחשוף תובנות מכיוון שהם שונים מהתפיסה המקובלת, או מכיוון שלדבר על זה או להעלות את זה עלול לגרום להם עוררות יתר. אנשים רגישים מאוד הם לעיתים קרובות מאוד מצפוניים, עם אינטליגנציה גבוהה, אינטואיציה ודמיון, אבל ביצועים טובים פחות, כאשר בוחנים אותם. מצב זה נכון גם במצבי עבודה; אנשים רגישים מאוד יכולים להיות עובדים טובים, פועלים היטב עם פרטים, מתחשבים ונאמנים, אבל הם נוטים לעבוד באופן מיטבי כאשר התנאים שקטים ורגועים. מכיוון שהם פחות טובים בביצוע כאשר מסתכלים או בוחנים אותם, הם עשויים שלא להיות מקודמים. הם נוטים להתרועע פחות עם אחרים, לעיתים קרובות מעדיפים לעבד את חוויותיהם בשקט בעצמם. חלק מהעדפה זו קשורה לעוררות היתר שהם נמצאים בה לעיתים קרובות, והמותשות שבאה בעקבות זאת. לעיתים קרובות, היכולת שלהם באופן לא מודע או כמעט מודע לזהות ולעבד דקויות סביבתיות, גורמת לאפיין אותם כ"מחוננים" או בעלי "חוש שישי".
השימוש במושג > דוגמאות לאנשים רגישים מאוד

ארון תיארה אנשים כקארל יונג, אמילי דיקנסון וריינר רילקה כאנשים רגישים מאוד, והוסיפה שאנשים רגישים מאוד רבים הם משוררים, סופרים, כותבים, מורים, רופאים, מרפאים, פילוסופים ותאולוגים. רבים מהם רוחניים ובעלי מוסריות גבוהה.
השימוש במושג > אבחון

ארון חיברה שאלון של 27 שאלות לאנשים מאוד רגישים, אשר בו מגוון רחב של שאלות הקשורות לרגישות, כגון: "האם אתה המום בקלות על ידי קלט חושי חזק" או "האם אתה נוטה להיות רגיש יותר לכאב?"
השאלון נחשב מדד לרגישות עיבוד חושי, עם מקדם מהימנות מקובל (α = 0.87). עם זאת, מחקרים עדכניים יותר מראים כי HSPS ניתן לחלק לשלושה גורמים שונים: רגישות אסתטית, סף חושי נמוך, וקלות עירור.
לקריאה נוספת

איליין ארון, אדם רגיש מאוד, הוצאת פוקוס 2010
אניטה מורג'ני, רגישות היא העוצמה החדשה, הוצאת אופוס 2022
ראו גם

אינטגרציה סנסורית
מגוון נוירולוגי
נוירוטיות
פסיכולוגיית התכונות
הערות שוליים

↑ Aron, E.N. (2006). "The Clinical Implications of Jungs Concept of Sensitiveness" (PDF) . Journal of Jungian Theory and Practice . 8 : 11–43. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-09-29 . נבדק ב-2014-07-21 .
Jung, C. (1913). 'The theory of psychoanalysis'. CW 4.
______ (1916). 'Psychoanalysis and neurosis'. CW 4.
↑  Aron, E., Aron A., and Jagiellowicz, J. (2012) Sensory processing sensitivity: A review in the light of the evolution of biological responsivity. Personality and Social Psychology Review, 16, 262–282.
↑  Aron, Elaine and Aron, Arthur. 1997. Sensory-Processing Sensitivity and its Relation to Introversion and Emotionality, Journal of Personality and Social Psychology. Aug. 1997 Vol. 73, No. 2, pp. 345–368. (WebCite archive).
↑  אתר הספר "ילד רגיש מאוד" של איילין ארון
↑  ספרים אלו טרם הופיעו בעברית
↑  Madrigal, Alix, "She Writes About a Touchy Subject / Book aims to help sensitive people (WebCite archive), San Francisco Chronicle, July 28, 1997
↑  תרגום עברי של השאלון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1105568407
בן מילר

| --- | --- |

מילר, 2008
 לידה:  24 בפברואר 1966 (בן 58) אנגליה לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Bennet Evan Miller 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקום לימודים:  סנט קטרינס קולג', קיימברידג' 
 בן או בת זוג:  Belinda Stewart-Wilson (2004–2011) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנט איוון "בן" מילר (באנגלית: Bennet Evan "Ben" Miller; נולד ב-24 בפברואר 1966) הוא קומיקאי, שחקן ובמאי אנגלי. הוא מוכר בעיקר מהיותו חבר בצמד "ארמסטרונג ומילר" יחד עם אלכסנדר ארמסטרונג. מילר וארמסטרונג כתבו וכיכבו בתוכנית מערכונית של ערוץ 4 בשם "ארמסטרונג ומילר" ובתוכנית של ה-BBC "המופע של ארמסטרונג ומילר".
ביוגרפיה

מילר נולד בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, סבו מצד אביו היה ליטאי, חייט במקצועו שהיגר לבריטניה והתגורר באיסט אנד בלונדון. מילר גדל בננטוויץ' שבצ'שייר. אביו של בן, מייקל מילר, היה מרצה לספרות אמריקאית בברמינגהאם. אמו, שמוצאה מוויילס, לימדה אנגלית בקולג' סאות' צ'שייר. למילר יש שתי אחיות צעירות ממנו, לאה וברונוון.
מילר למד בבית הספר המקומי בנאנטוויץ' "Malbank School and Sixth Form College" . אחר כך למד מדעי הטבע בקולג' סט קתרין באוניברסיטת קיימברידג'. בתקופת לימודיו השתתף בהצגות תיאטרון עם רייצ'ל וייס וגם יצא איתה. הוא המשיך ללמוד בקיימברידג' לדוקטורט בנושא פיזיקה של מצב מוצק.
הוא זנח את השלמת התזה ופתח בקריירה של קומיקאי. הוא החל להתעניין בקומדיה במסגרת פסטיבל תיאטרון לאומי לסטונדטים, שנערך באותה שנה בקיימברידג'. ב-1989 לאחר שסיים את התואר הראשון הצטרף למועדון הדרמה "פוטלייטס", ועבד עם אנדי פרסונס, דייוויד וולסטנקרופט וסו פרקינס.
קריירה > הפקה

ב-2006 ביים מילר את פרק הפיילוט שהפך לפרק הראשון בסדרה "סקסונדייל" בכיכובו של סטיב קוגן. יחד עם אלכסנדר ארמסטרונג הקים מילר חברת הפקה בשם "Toff Media".
קריירה > פרסים

ב-1990 זכה מילר בציון לשבח מהשופטים בפסטיבל הדרמה הלאומי על הופעתו בתפקיד "המלט". ב-1998 היה שותף לכתיבה של הקומדיה "MindGym", יחד עם טים רייט ואדם גי, שזכתה בפרס באפט"א (אנ'). על "המופע של ארמסטרונג ומילר" זכה הצמד בפרס BCA. ב-2010 זכו בפרס באפט"א עבור התוכנית.
חיים אישיים

אשתו הראשונה של מילר הייתה השחקנית בלינדה סטיוארט-וילסון. לבני הזוג בן אחד, ג'קסון יליד 2006. השניים התגרשו ב-2011. אשתו השנייה של מילר היא ג'סיקה פרקר, בתו של המוזיקאי הבריטי אלן פרקר (אנ'). הם התחתנו בספטמבר 2013. לבני הזוג בן, הריסון, יליד 2011, ובת שנולדה ביוני 2015.
הערות שוליים

↑  Ben Miller on TV.com TV.com – 12 March 2011
1 2  Paton, Maureen (19 ביולי 2009). "In a Taxi with Ben Miller". You – The Mail on Sunday: 49. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  This much I know: Ben Miller, The Observer, 24 February 2008
↑  Rachel's Weisz guy, Mail on Sunday, 5 June 2005
↑  Physics, Institute of. "Once a physicist: Ben Miller". www.iop.org. נבדק ב-2016-03-13.
↑  Miller, Ben (2012). It's Not Rocket Science.
↑  "The Cambridge Footlights: First steps into comedy". The Independent. 28 בינואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Armstrong & Miller Show – Armstrong and Miller, BBC Press Office – 12 October 2007
↑  "Ben Miller Twitter post on 2nd series". Twitter. 3 בספטמבר 2009. נבדק ב-3 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Children's Hour with Armstrong and Miller". Episode guide. BBC Radio 4 Extra. נבדק ב-17 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Coogan's out on Parole", BBC News, 10 August 2001
↑  "BBC One – Death in Paradise – Episode guide". Bbc.co.uk. 1970-01-01. נבדק ב-2013-12-04.
↑  Cole, Tom (2013-04-09). "Ben Miller to be replaced by Kris Marshall on Death in Paradise". Radio Times. נבדק ב-2013-12-04.
↑  Alexia Skinitis (14 בינואר 2014). "Ben Miller: Death in Paradise is the best job in TV". Radio Times. נבדק ב-17 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mitchell, Wendy (2012-10-25). "Rowley's Molly Moon starts shooting in London | News | Screen". Screendaily.com. נבדק ב-2013-12-04.
↑  "The Duck House: MPs' expenses satire heads for West End". bbc.co.uk/news. BBC News. 16 בספטמבר 2013. נבדק ב-16 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Robot of Sherwood: Fact File". Doctor Who. BBC One. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Olly Grant, ‏Death in Paradise, Ben Miller on heatstroke, getting divorced and his Potato Years, interview, The Telegraph, 25 October 2011
↑  "TV game show host Alexander Armstrong was best man at comedy partner's wedding (From Your Local Guardian)". Yourlocalguardian.co.uk. 2013-09-20. נבדק ב-2014-03-02.
↑  Rees, Caroline (11 בספטמבר 2010). "Ben Miller: My family values". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Yvonne Swann, ‏My Perfect Weekend: Ben Miller, The Telegraph, 2 October 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007338483805171  PLWABN: 9810538338605606  BnF: cb146016072 (data)  GND: 1135187940  ISNI: 0000 0000 7844 5385  LCCN: no2004005345  MusicBrainz: e2e407f0-a4a2-4c90-8cb1-4ae2ba5b9461  NKC: xx0049248  NTA: 369656903  SUDOC: 084292741  Trove: 1456860  VIAF: 51939148   WorldCat (עם VIAF): 51939148
גוליית

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־11 לפנה״ס גת, ישראל 
 נהרג:  1023 לפנה״ס? גת, ישראל 
 
וַיָּרָץ דָּוִד וַיַּעֲמֹד אֶל-הַפְּלִשְׁתִּי וַיִּקַּח אֶת-חַרְבּוֹ וַיִּשְׁלְפָהּ מִתַּעְרָהּ, וַיְמֹתְתֵהוּ, וַיִּכְרָת-בָּהּ, אֶת-רֹאשׁוֹ

— ספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק נ"א
 דוד וגוליית. ציור מעשה ידי טיציאן. מהשנים 1544–1542. התמונה מוצגת בבזיליקת סנטה מריה דלה סאלוטה בוונציה
גָּלְיָת הוא דמות מקראית, לוחם פלשתי גדל ממדים מגת אשר לחם בישראל בימיו של שאול המלך. שמו ותיאורו מופיעים לראשונה בספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק ד'.
שמו ומוצאו

פרט לפסוק ד' בו גָּלְיָת נקרא בשמו, נזכר גָּלְיָת בפרק י"ז רק בהתייחסות למוצאו: הַפְּלִשְׁתִּי. מוצאו של גָּלְיָת מהעיר הפלישתית גת. הכינוי "הפלישתי" מרמז על נקודת מבטם של בני ישראל. ייתכן כי שמו של גָּלְיָת הוא מהשורש ג-ל-ה. ואילו משה גרסיאל מצביע על מצלול בצימוד השמות ' גָּלְיָת שמו מגת ', צימוד זה לשיטתו, יוצר חרוז פנימי. בקרב החוקרים יש מחלוקת האם השם גוליית הוא שמי או פלשתי או שאולי, כפי שהציעו בנימין מזר ואחרים מדובר בשם תאופורי חורי המורכב מהיסודות גל (דבר) והקדומת התיאופרית - ת' המהווה צורה מקוצרת שכיחה של שם האל תשוב לפיכך 'גליית' בהוראת דבר האל תשוב.[דרוש מקור]
לפי שמואל ב', כ"א, י"ט–כ', גוליית הוא אחד מארבעת ילידי הרפה. יש שפירשו את "ילידי הרפה" כאחד מיתר הרפאים שהיו תושבי הארץ הקדומים. לפי פרשנות זו ייתכן שתיאורו כגיבור פלשתים מתייחס לארץ מוצאו או מגוריו, אך מוצאו אינו מעמי פלשתים אלא מהרפאים.
קרב דוד וגוליית

על פי המתואר בשמואל א', י"ז, התרחשה מלחמה בין פלשתים, שגוליית הוא גיבורם, לממלכת ישראל. איש אינו מנסה לגבור על גוליית עד שהנער דוד מתנדב להילחם בו ומצליח להורגו. בכך מוכרעת כל המלחמה.
סיפור מקביל לסיפור זה, מסופר בקצרה בשמואל ב', כ"א אך שם הגיבור הנלחם עם גוליית בפרק זה הוא אלחנן בן יערי.
תיאור דמותו במקרא

לתיאור קומתו ולבושו של גָּלְיָת מוקדשים ארבעה פסוקים בספר שמואל א', פרק י"ז, פסוקים ד'–ז':
(ד) וַיֵּצֵא אִישׁ הַבֵּנַיִם מִמַּחֲנוֹת פְּלִשְׁתִּים גׇּלְיָת שְׁמוֹ מִגַּת גׇּבְהוֹ שֵׁשׁ אַמּוֹת וָזָרֶת. 

(ה) וְכוֹבַע נְחֹשֶׁת עַל רֹאשׁוֹ וְשִׁרְיוֹן קַשְׂקַשִּׂים הוּא לָבוּשׁ וּמִשְׁקַל הַשִּׁרְיוֹן חֲמֵשֶׁת אֲלָפִים שְׁקָלִים נְחֹשֶׁת. 

(ו) וּמִצְחַת נְחֹשֶׁת עַל רַגְלָיו וְכִידוֹן נְחֹשֶׁת בֵּין כְּתֵפָיו.

(ז) [וְעֵץ] (וחץ) חֲנִיתוֹ כִּמְנוֹר אֹרְגִים וְלַהֶבֶת חֲנִיתוֹ שֵׁשׁ מֵאוֹת שְׁקָלִים בַּרְזֶל וְנֹשֵׂא הַצִּנָּה הֹלֵךְ לְפָנָיו.
על פי שיטת הרמב"ם לפיה אמה היא 45.6 ס"מ (וזרת היא מחצית האמה, כלומר 22.8 ס"מ) יוצא שגובהו של גוליית הוא 2.96 מטר.
הציוד הצבאי אותו נושא גָּלְיָת מתאים להתמודדות הנעשית פנים אל פנים.
תיאורו של גָּלְיָת בהמשך כענק הבז לדוד בא להסביר את עונשו של גָּלְיָת, ”כִּי חֵרֵף מַעַרְכוֹת אֱלֹהִים חַיִּים” (ספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק כ"ו).
יוסף בן מתתיהו בספרו "קדמוניות היהודים" מוסיף על התיאור במקרא וטוען כי רבים היו נושאים את כליו וכידונו היה כבד מלשאת אותו ביד ימין. הציוד אשר ברשות גָּלְיָת דומה לתיאור הציוד אשר נמצא בידי גיבורי ה"איליאדה" להומרוס, אשר מוצאם מאיי יוון.
לפי חלק מגרסאות תרגום השבעים, גובהו של גוליית היה רק ארבע אמות וזרת. (2.05 מ', על פי שיטת המדידה המובאת לעיל)
תיאור דמותו במקרא > גוליית על פי המדרש

התלמוד מזהה את אמו של גָּלְיָת עם ערפה המואבית, שלשיטתם היא הרפה, הנזכר במקרא כדמות  וכאמם של שלושת הענקים המוזכרים במקרא (שמואל ב', כ"א, ט"ז). שני שמות אלה, ערפה והרפה, נדרשים בתלמוד על דרך גנאי. על בניה הענקים של ערפה-הרפה נאמר בתלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ב, עמוד ב': ”בשכר ארבע דמעות, שהורידה ערפה על חמותה זכתה ויצאו ממנה ארבעה גיבורים”. ובהמשך: ”אמר הקב"ה: יבואו בני הנשוקה (=ערפה) וייפלו ביד בני הדבוקה (=רות)”. הדברים רומזים לדוד המלך, מצאצאי רות, שהרג את גָּלְיָת. המסורת המזהה את ערפה עם הרפה באה לידי ביטוי גם במדרש רות זוטא, המזהה את גָּלְיָת הפלישתי כבנה של ערפה. על פי המקרא, גָּלְיָת הוא מצאצאי הרפה יאיר זקוביץ מציין כי המסורת אשר מזהה את ערפה עם הרפה מתעלמת מהעובדה, שערפה היא מואבייה ואילו בני הרפה הם פלשתים. לשיטתו הזיהוי נובע מהיות בני הרפה המכונים אף הם 'רפאים' (ספר דברים, פרק ב', פסוק כ') והם תושבי עבר הירדן.
עוד נאמר בגמרא שערפה שכבה עם מאה גברים וכלב ומהם נוצר גוליית.
בתוספתא לתרגום נכתב שגוליית היה מזרע שמשון. רבי משה סופר כתב בספרו תורת משה שערפה התעברה משמשון בעת מאסרו אצל פלשתים.
גוליית על פי האסלאם

שמו של גָּלְיָת מופיע בקוראן בסורה 2, סורת אל-בקרה, סורת הפרה, 249–251. מעבר לכתוב בסורה זו, הכתוב בקוראן אינו מרחיב דבר. מוחמד בן עבד אללה אלכסאאי אשר כתב בסביבות המאה ה-11, אשר אודותיו ידוע מעט מאוד, מרחיב מעט על מידת גובהו של גָּלְיָת בספרו "סיפורי הנביאים". מידת גובהו על פי אלכאסאאי היא שמונה עשרה אמה. בספרו של אלכסאאי, גָּלְיָת מגיע לשדה הקרב כאשר הוא רכוב על פיל. לפי אלכאסאאי הדו-שיח המתנהל בין דוד לְגָלְיָת שזור דברי זלזול כלפי דוד. בסיפור זה נוטל דוד שלוש אבנים ובעזרתן הוא מביס את גָּלְיָת ובשתיים האחרות את צבאו של גָּלְיָת.
מי הרג את גוליית?

בסיפור המופיע בספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק נ', דוד הורג את גָּלְיָת בעמק האלה ובסיפור המופיע בספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק י"ט הוכה גָּלְיָת על ידי אלחנן בן יערי. הדמיון בין שני הסיפורים אינו רק בזהות המפסיד אלא גם במקום מוצאו העיר גת. בשני המקורות נערך קרב ביניים בין שני יחידים. בשני הסיפורים מושוות חניתו של גָּלְיָת ל"מנור אורגים". השוני בין שני הסיפורים הוא, שדוד הכה את הפלישתי בעמק האלה ואילו הסיפור על אלחנן בן יערי מורה על מקום אחר בשם גוֹב. בספר דברי הימים א', פרק כ', פסוק ה' מובא הסיפור בשינוי פרטים: וַתְּהִי עוֹד מִלְחָמָה אֶת פְּלִשְׁתִּים וַיַּךְ אֶלְחָנָן בֶּן יעור אֶת לַחְמִי אֲחִי גָּלְיָת הַגִּתִּי וְעֵץ חֲנִיתוֹ כִּמְנוֹר אֹרְגִים
כלומר לפי דברי הימים, אלחנן הרג את אחיו של גָּלְיָת, ששמו "לַחְמִי".
בחקר המקרא נהוג לראות בשני הסיפורים כסותרים זה את זה, ומספר חוקרים הציעו פירושים שונים לשוני.  בתוך כך, יש המייחסים את הרג גוליית לאלחנן, בנימוק שהמסורות של דוד, בהיותו דמות מרכזית, נוטות "לשאוב" אליהן מסורות אחרות ולייחס אף אותן לדוד. לדעת חוקרי מקרא כדוגמת יאיר זקוביץ, סיפור על דמות שולית זו מאוגד ומסופח לדמותו של דוד, שהיא הדמות המרכזית. לשיטתם, סיפורו של אלחנן הוא המסורת הקדומה ואילו סיפור דוד וגָּלְיָת הוא סיפור מעובד הבא להאדיר את שמו של דוד. בגרסת ספר דברי הימים לפיה הפלשתי היה אחיו של גָּלְיָת הם רואים כניסיון של המחבר ליישב את הסתירה שבספר שמואל.
לעומת זאת, במסורת נעשים מאמצים לפרש את הסיפורים באופן שמיישב בין השניים. כך, יהודה קיל בפירוש דעת מקרא משער כי הגיבור, שהרג אלחנן קרוי גָּלְיָת על שם הגיבור שהרג דוד, או ש"גָּלְיָת" הוא כינוי לכל גיבור פלישתי.
ולפי רש"י ופירוש יונתן שמובא ברד"ק אלחנן בן יערי הוא דוד בעצמו.
מותו

המחבר המקראי מדווח כי: ”וְחֶרֶב אֵין בְּיַד דָּוִד” והלה הורג את גָּלְיָת, כאשר הוא משתמש בעזרת קלע ואבן.
מהסיפור בשמואל א', י"ז עולה כי האבן טבעה במצחו של גָּלְיָת ודוד נותן לו את מכת המוות בחרבו. ישנם קווים מקבילים בתיאור נפילתו ומותו של גָּלְיָת לבין נפילתו של האל דגון. גָּלְיָת כמו דגון יכול להשתמש באלוהיו בקללות נגד האויב אך לא להינצל בידיו. כמו גָּלְיָת גם על דגון מסופר כי הוא שוכב על הארץ וראשו כרות. לאחר הקרב חרבו של גָּלְיָת הובאה לעיר הכהנים נוב. החרב ניתנה לדוד בחזרה על ידי אחימלך בן אחיטוב בעת שברח מפני שאול.
ייצוג דמותו בתרבות

ג'ורג' ואיירה גרשוין מזכירים את דויד וגוליית כדוגמה לסיפור תנ"כי שלא התקיים במציאות בשיר It Ain't Necessarily So מתוך האופרה העממית פורגי ובס. דרורה חבקין הלחינה ושרה את השיר "וחרב אין ביד דוד", שבוצע גם על ידי להקת פיקוד הצפון.
להקת כוורת שרה את השיר גוליית, אשר מתאר באופן היתולי את דמותו של גָּלְיָת, את יחס עם ישראל אליו ואת הקרב.
אחד השירים הראשונים שהקליט הזמר שלמה ארצי הוא השיר גוליית, אותו הלחין למילותיו של אהוד מנור. טוביה צפיר שר עם איתי ג'רופי ומקהלת ילדים את השיר על דוד וגוליית בסיפורי התנ"ך למילים של מירי מאיירס ולחן של ליאורה שלזינגר בשנת 2005. 
הלהקה המארס וולטה (The Mars Volta) הוציאה בשנת 2008 את האלבום "התוהו ובוהו בגוליית" ("The Bedlam in Goliath"). אלבום המתאר את גָלְיָת באופנים שונים.
ידוע פסלו של האמן אנדריאה דל ורוקיו שנקרא דוד. הפסל מציג את המלך דוד בצעירותו, עומד בתנוחת ניצחון מעל ראשו הכרות של גָּלְיָת. הפסל מוצג המוזיאון הלאומי ברג'לו, בפירנצה, איטליה. העתק של הפסל, מוצג במוזיאון מגדל דוד.
שני פסלים סביבתיים של האמן אביגדור ניצן, הוצגו בתערוכת פסלי חוצות בכפר סבא. אחד הפסלים מתאר את דוד הנער אשר הרג את גָּלְיָת הענק. דמותו של גָּלְיָת הענק צבוע בכחול שרועה על הקרקע במרחק מדוד.
בציורים רבים מודגש גודלו של גָּלְיָת בניגוד לדוד גם כאשר הוא שרוע על האדמה, כמו בציוריהם של רובנס וטיציאן. ציורים אחרים מדגישים את גובהו וגודלו ומתארים את קרב הביניים כמו באיור של נחום גוטמן משנת 1938. ברבים מן הציורים שצוירו על ידי אמנים מפורסמים כמו גוסטב דורה, ראשו של גָּלְיָת כרות. אחד הציורים הידועים הוא דוד עם ראשו של גוליית של האמן האיטלקי קאראווג'ו, וכן גם ציורו של הצייר הגרמני אוסמר שינדלר.
ראו גם

דוד וגוליית
הערות שוליים

↑  שמעון בר-אפרת, מקרא לישראל: שמואל א', ירושלים, מאגנס, 1996, עמ' 223.
↑  משה צבי סגל, ספרי שמואל, ירושלים, קריית ספר, 1987, עמ' קל"ז.
↑  משה גרסיאל, מדרשי שמות במקרא, רמת גן, רביבים, 1987, עמ' 61.
1 2  אנציקלופדיה מקראית, ערך "גלית", טור 509
↑  מצודות דוד, שמואל ב כא טז
↑  על פי שיטות מידה אחרות (כגון שיטת החזון איש לפיה מידת טפח היא 9.6 ס"מ, ואמה, שהיא שישה טפחים - 57.6 ס"מ) גובהו של גוליית מתקרב ל-4 מ'
↑  יאיר זקוביץ, דוד – מרועה למשיח, ירושלים, יד יצחק בן צבי, 1995, עמ' 99.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ירושלים, מוסד ביאליק, 2002, עמ' 199.
↑  הומרוס, איליאדה, תרגום: שאול טשרניחובסקי, שיר שלישי, תל אביב, עם עובד, 1987, עמ' 57–74.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ב, עמוד ב'.
↑  "גָּלְיָת הַגִּתִּי... אֶת-אַרְבַּעַת אֵלֶּה יֻלְּדוּ לְהָרָפָה בְּגַת" ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק י"ט, ספר שמואל ב', פרק כ"ב.
↑  יאיר זקוביץ, צבת בצבת עשויה, תל אביב: עם עובד, 2009, עמ' 181.
↑  ראו: הרב יעקב חיים סופר, הדר יעקב, חלק ה סימן טז
↑  מהדורא קמא, הפטרה לפרשת נשא טו:
↑  גרסאות אלו של סיפורי דמויות מהמסורת היהודית והנוצרית היו נפוצות במאה ה-11.
↑  מוחמד בן עבד אללה אלכסאאי, סיפורי הנביאים, תרגמה מערבית: אביבה שוסמן, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, 2013, עמ' 330.
↑  על שיטת לחימה זו של קרב ביניים אשר מטרתה למנוע שפיכות דמים מיותרת, ראו: יגאל ידין, תורת המלחמה בארצות המקרא: לאור הממצאים הארכיאולוגיים, רמת גן, החברה הבינלאומית להוצאה לאור בע"מ 1963, עמ' 234–235.
↑  על זיהוי המקום גוב ראו: אברהם מלמט, ישראל בתקופת המקרא, ירושלים, מוסד ביאליק, 1983, עמ' 219.
↑  יאיר זקוביץ, דוד מרועה למשיח, ירושלים, יד יצחק בן צבי, 1995, עמ' 97-96.
↑  יאיר זקוביץ, צבת בצבת עשויה: מה בין מדרש פנים-מקראי למדרש חוץ מקראי, תל אביב, עם עובד, 2009, עמ' 158.
↑  ספר שמואל א', פרק ה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274443205171  BNE: XX849600  BnF: cb12250035g (data)  GND: 118696254  ISNI: 0000 0004 5879 0391  LCCN: n82156865  NKC: jo20191035729  NLA: 58783415  VIAF: 6289679   WorldCat (עם VIAF): 6289679 
דוד וגוליית. הקפלה הסיסטינית, ציור מעשה ידי מיכלאנג'לו
דוד וגוליית ציור מעשה ידי רובנס
דוד וגוליית ציור מעשה ידי אוסמר שינדלר
טמזין גרג

| --- | --- |

טמזין גרג
 לידה:  12 ביולי 1966 (בת 58) מיידסטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברמינגהאם  בית הספר לבנות קמדן 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד ליף (מאי 1997–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר (2007) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טמזין מרגרט מ. גרג (באנגלית: Tamsin Margaret M. Greig; נולדה ב-12 ביולי 1966) היא שחקנית אנגלייה. היא שיחקה בתפקיד פראן קצנג'אמר בסדרה "חנות ספרים מטריפה" (אנ') ובתפקיד ד"ר קרוליין טוד בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" (אנ'). גרג כיכבה בסיטקום הבריטי-אמריקאי "אפיזודס" בתפקיד בוורלי לינקולן, וגילמה את ג'קי בסדרה הקומית של ערוץ 4 "סעודת שישי". תפקידים נוספים שלה כוללים את אליס צ'נרי בדרמה הקומית "מרק אהבה" של BBC One, דבי אלדרידג' באופרת הסבון של רדיו 4 "הארצ'רס", מיס בייטס בעיבוד הטלוויזיוני מ-2009 לרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן ובת' הרדימנט בסרט "תמרה דרו" מ-2010. גרג היא גם שחקנית תיאטרון שזכתה לשבחים; ב-2007 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על משחקה במחזה "מהומה רבה על לא דבר", והייתה מועמדת לפרס שוב ב-2011 על תפקידה ב-"The Little Dog Laughed" וב-2015 על הופעתה במחזמר "נשים על סף התמוטטות עצבים".
ביוגרפיה

גרג נולדה במיידסטון שבקנט, השנייה מבין שלוש בנות. אביה, אריק, היה כימאי שיצר צבעים, ואמה, אן, הייתה חובבת תיאטרון נלהבת. כשהייתה גרג בת 3 עברה המשפחה לגור בקילברן. היא למדה בבית הספר "מאלוריס ג'וניור סקול" ואחר כך בבית הספר לבנות "קמדן", שם עברה בחינות (A-Levels) במקצועות האנגלית, צרפתית ומתמטיקה. ב-1988 סיימה בהצטיינות תואר BA בדרמה ואמנות התיאטרון באוניברסיטת ברמינגהם. לאחר סיום הלימודים עבדה בעבודה זמנית ב"אגודה לתכנון המשפחה" עד לשנת 1996. היא גם למדה זמן מה במכללה למקצוע המזכירות.
קריירה

גרג ידועה מתפקידיה הדרמטיים והקומיים גם יחד. לדבריה תפקידים קומיים מציבים בפניה בעיה, כי היא מתפרצת בצחוק בלתי נשלט באמצע ההצגה (Corpsing).
קריירה > רדיו

מ-1991 גרג משתתפת בתפקיד קבוע כדבי אלדריג' באופרת הסבון הרדיופונית "הארצ'רס" של BBC Radio 4. ככל שגדלו תפקידיה האחרים, התמעטו הופעותיה בתוכנית ודמותה של דבי לרוב מבלה את זמנה בהונגריה.
תוכניות נוספות ברדיו בהם היא מופיעה הם קריינות בקומדיה "Warhorses of Letters" של רדיו 4 ובתפקיד אורח בעונה השנייה של הגרסה הרדיופונית ל-"Absolute Power", בה היא מגלמת את גייל שאנד, אהובתו לשעבר של צ'ארלס פרנטיס, שעומדת בראש חברה מתחרה.