stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אי שמיים

מבט מהרי סנטה קטלינה מעבר לעמק טוסון על הרי סנטה ריטה. הרי סנטה ריטה הם בין "איי השמיים" הבולטים ביותר בדרום אריזונה
הרי צ'יריקאווה בולטים 2,700 מטרים מעל המדבר
פסגת פורטל (Portal Peak) בגובה 2,400 מטרים בהרי צ'יריקאווה מוקפת בעננים
איי שמיים (באנגלית: Sky islands) הם הרים מבודדים מוקפים באזורים נמוכים שבהם הסביבה שונה לגמרי. לעובדה זו יש השלכות משמעותיות על בתי הגידול הטבעיים. אנדמיות, נדידה אנכית ואוכלוסיות רליקט הם חלק מהתופעות הטבעיות שניתן למצוא באיי שמיים.
הדינמיקה המורכבת של עושר המינים על איי השמיים מעניינת את תחום הביוגאוגרפיה, ובדומה, המגוון הביולוגי מעניין את הביולוגיה של שמירת הטבע (conservation biology). אחד מהמרכיבים המרכזיים של אי שמיים הוא ההפרדה באמצעות ריחוק פיזי מרכסי הרים אחרים, ועקב כך הפיכתו לאי של בית גידול, כדוגמת יער המוקף מדבר.
חלק מאיי השמיים מהווים מקום מפלט למינים צפוניים שנותקו בשל התחממות האקלים מאז עידן הקרח. במקרים אחרים, נוטים אוכלוסיות מקומיות של צמחים ובעלי חיים ליצור מינים חדשים, בדומה לאיי האוקיינוס, דוגמת איי גלאפגוס השייכים לאקוודור.
מקור המונח

מקור המושג אי השמיים ב-1943 במאמר של נאט דודג' (Natt N. Dodge) במגזין הכבישים של אריזונה (Arizona Highways magazine) שבו הוא התייחס להרי צ'יריקאווה בדרום-מזרח אריזונה כ"אי הר בים המדבר" (mountain island in a desert sea).
באותה תקופה המונח התייחס למשטחים הטופוגרפיים האלפיניים הגבוהים העתיקים שאינם מכוסים בשלג ברכס סיירה נבדה בקליפורניה.
המונח הפך נפוץ בעקבות היציאה לאור ב-1967 של הספר "אי שמיים" (Sky Island) מאת סופר הטבע ולדון הילד (Weldon Heald), תושב דרום-מזרח אריזונה. בספר הוא הדגים את המושג באמצעות תיאור נסיעה מהעיירה רודיאו במערב מדבר צ'יוואווה לפסגה בהרי צ'יריקאווה, מרחק של 56 קילומטרים והפרש גובה של 1,700 מטרים. מסע שבו הוא עלה מהמדבר הלוהט והצחיח, לערבות הדשא, ואז ליערות האלון והאורן, יערות האורן ולבסוף ליערות האשוחית-אשוח-צפצפה. ספרו מזכיר את המושג ביומה, אבל מעדיף את הטרמינולוגיה של אזורי חיים, ומתייחס למחקריו של הזואולוג האמריקני קלינטון הארט מריאם (Clinton Hart Merriam‏; 1942-1855). הספר גם מתאר את חיות הבר ותנאי החיים בהרי צ'יריקאווה.
בערך באותו זמן קיבלו מדענים את הרעיון שהרים הם איים של בית גידול ונעשה בו שימוש על ידי סופרי מדע פופולריים דוגמת דייוויד קומן (David Quammen) וג'ון מקפי (John McPhee). מושג זה הוא חלק משדה המחקר של ביוגאוגרפיה של איים. הוא אינו מוגבל להרים בדרום-מערב אמריקה הצפונית והוא חל גם על הרים, רמות ומסיבים ברחבי העולם.
מאפיינים

איי השמיים המדרייניים הם קרוב לוודאי איי השמיים שנחקרו לעומק יותר מכל איי שמיים אחרים בעולם. הרים אלו השוכנים במדינות ארצות הברית ניו מקסיקו, אריזונה וטקסס ומדינות מקסיקו צ'יוואווה וסונורה, הרים רבים אלו יוצרים חוליות בשרשרת המחברת בין הקצה הצפוני של סיירה מדרה אוקסידנטל במקסיקו ודרום רמת קולורדו. לעיתים קרובות קרויים איי שמיים של ההרים המרכזיים והצפוניים בארצות הברית רכסי אי (island ranges), בייחוד על ידי האוכלוסיות בטווח צפייה מאיי הרים אלו המוקפים במישורים כדוגמת אלו המצויים בהרי ויצ'יטה (Wichita Mountains) של דרום-מערב אוקלהומה.
דוגמאות השוכנות צפונה יותר הם הרי קרייזי (Crazy Mountains), הרי קסל (Castle Mountains), הרי ברס פואו (Bears Paw Mountains), הרי הייווד (Highwood Mountains) והרי ליטל רוקי (Little Rocky Mountains), כולם במדינת מונטנה. כל אחד מרכסי הרים אלו מיוער וכולל טונדרה ושלג-עד מעבר לקו העצים, אבל אינו מחובר לאף רכס הרים אחר על ידי שלוחות מיוערות. הרכסים מוקפים לגמרי בערבה נטולת עצים או ערבת שיחים צחיחה למחצה. איי שמיים נוספים ידועים באמריקה הצפונית הם היערות ההרריים של האגן הגדול, כדוגמת ההרים הלבנים (White Mountains) בקליפורניה, והרי ספרינג (Spring Mountains) סמוך ללאס וגאס בנבדה. אחד ההיבטים הייחודיים של איי שמיים באזור גבול מקסיקו-ארצות הברית הוא התערובת של הצמחייה שיש לה זיקה למקומות אחרים, העצים והצמחים של המקומות הגבוהים מאפיינים קווי רוחב צפוניים יותר, בעוד שלצמחייה של המקומות הנמוכים יש זיקה למדבר ולהרים הרחק דרומה.
באיי שמיים אלו מצויים מספר בעלי חיים וצמחים ייחודיים, כדוגמת מין היוקה Yucca × schottii, תת-מין של סנאי אדום אמריקני Tamiasciurus hudsonicus grahamensis, מין של שבלול מים קטן Pyrgulopsis thompsoni, ומין הסלמנדרה Plethodon neomexicanus.
חלק מהמינים בהרים התפתחו כלל הנראה ברכס שבו הם מצויים, כשהם עוברים התאמה לסביבה, כדוגמת מין החדף Sorex lyelli. עם זאת, חלק מהמערכות האקולוגיות ההרריות המבודדות נוטות לאבד מינים לאורך זמן, ייתכן משום שאוכלוסיות קטנות מבודדות פגיעות יותר לתהליכי הכחדה, והבידוד של בית הגידול מפחית את האפשרות לקולוניזציה של בית הגידול על ידי מינים חדשים. יתר על כן, כמה מינים, דוגמת דוב גריזלי, דורשים מגוון של בתי גידול. דובים אלו השתמשו בעבר ביערות ובכרי הדשא של איי השמיים המדרייניים, כמו גם בבתי הגידול באזורים הנמוכים יותר כדוגמת האזורים על גדות הנחלים (דובי הגריזלי נכחדו מהאזור במאה ה-20).
תנועה עונתית בין בית גידול בהרים לבית גידול בשפלה היא סוג של נדידה, כדוגמת ההתנהגות של שליו הרים אמריקני (Oreortyx pictus) של הרי האגן הגדול. עופות אלו חיים באזורים הגבוהים כל עוד אין בהם שלג ובמקום לנדוד דרומה בחורף הם נודדים "למטה".
עם זאת קיימים מינים שעבורם ארכיפלג של איי שמיים או אפילו העמקים שביניהם אינם מחסום לפיזור ביולוגי אלא גם נתיב לנדידה. דוגמאות לעופות ויונקים המשתמשים בארכיפלג המדרייני על מנת להרחיב את תחום התפוצה שלהם צפונה הם טרוגון אלגנטי (Trogon elegans), עוף מסדרת הטרוגוניים וחוטמן חום.
ביאורים

↑  באנגלית Madrean sky islands הם 40 הרים בארצות הברית ובמקסיקו המהווים מובלעות של האזור האקולוגי "יערות האלון והאורן המדרייניים" (Madrean pine-oak woodlands) הקרויים על שם רכס ההרים סיירה מדרה אוקסידנטל במקסיקו.
הערות שוליים

↑  Dodge, Natt (במרץ 1943). "Monument in the Mountain". Arizona Highways. Phoenix, Arizona: Arizona Highway Department. pp. 20–28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Howell, John Thomas (במאי 1947). "Mono Mesa - Sierra Sky Island". Sierra Club Bulletin. San Francisco, California: Sierra Club. pp. 15–18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heald, Weldon (1967). Sky Island. Princeton, New Jersey: Van Nostrand. pp. 114–126.
↑  Warshall, Peter (19 בספטמבר 1994). "The Madrean Sky Island Archipelago: A Planetary Overview" (PDF). Biodiversity and Management of the Madrean Archipelago .The Sky Islands of Southwestern United States and Northwestern Mexico. Fort Collins, Colorado: United States Forest Service. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McLaughlin, Steven P. (19 בספטמבר 1994), An Overview of the Flora of the Sky Islands, Southeastern Arizona: Diversity, Affinities, and Insularity (PDF), Biodiversity and Management of the Madrean Archipelago .The Sky Islands of Southwestern United States and Northwestern Mexico, Fort Collins, Colorado: United States Forest Service {{citation}}:  (עזרה)
↑  Mt. Lyell Shrew
↑  Which species are most vulnerable to extinction?
↑  Brown, David E. (1985). The Grizzly in the Southwest. Norman: University of Oklahoma Press. pp. 77–95, 136–159. ISBN 0-8061-1930-6.
↑  "Mountain Quail fact sheet" (PDF). Nevada Department of Wildlife.
↑  Elegant Trogon
מבט מגובה 2,100 מטרים מהרי סנטה קטלינה, המראה אורנים ושלג בחזית התמונה והמדבר מעבר להם
אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1923
 תאריך פירוק:  1992
 מדינות משתתפות:  ברית המועצות ברית המועצות   חבר המדינות חבר המדינות
 הכי הרבה זכיות:  צסק"א מוסקבה (24)
 מפעל מקביל:  גביע ברית המועצות בכדורסל
 
אליפות ברית המועצות בכדורסל (ברוסית: Чемпионат СССР по баскетболу) הייתה האליפות הסובייטית בכדורסל.
היסטוריה

האליפות נערכה החל מ-1934 ונערכה ברציפות עד 1991, למעט הפסקה בשנים 1941–1943 עקב הפלישה הנאצית לברית המועצות. כבר ב-1923 נערכה אליפות ברית המועצות בכדורסל, אך לאור המחלוקת על התוצאה הוא לא נחשב רשמית בספירה הרשמית.
עד לשנת 1937 התקיימה אליפות במסגרת תחרויות בין נבחרות הערים. בשנים 1956, 1959, 1963, 1967 האליפות התקיימה במסגרת משחקי עמים של ברית המועצות ולכן השתתפו בה נבחרות הרפובליקות ולא מועדוני כדורסל.
אלופות ברית המועצות בכדורסל

1924, 1928: נבחרת מוסקבה
1934: נבחרת לנינגרד
1935: נבחרת מוסקבה
1936: נבחרת לנינגרד
1937: דינמו מוסקבה - לראשונה השתתפו מועדונים ולא נבחרות ערים.
1938: בורווסטניק לנינגרד
1939: לוקומוטיב מוסקבה
1940: בורווסטניק לנינגרד
1944: סק"א טביליסי
1945: צדק"א מוסקבה
1946: סק"א טביליסי
1947: סקי"ף קובנה
1948: דינמו מוסקבה
1949: אוס"ק טרטו
1950: דינמו טביליסי
1951: ז'לגיריס קובנה
1952: בב"ס מבא"ו מוסקבה
1953-1954: דינמו טביליסי
1955: אוד"ו ריגה
1956: נבחרת לטביה בכדורסל
1957-1958: א.ס.ק. ריגה
1959: נבחרת מוסקבה
1960-1962: צסק"א מוסקבה
1963: נבחרת רוסיה הסובייטית
1964-1966: צסק"א מוסקבה
1967: נבחרת אוקראינה הסובייטית
1968: דינמו טביליסי
1969-1974: צסק"א מוסקבה
1975: ספרטק לנינגרד
1976-1984: צסק"א מוסקבה
1985-1987: ז'לגיריס קובנה
1988: צסק"א מוסקבה
1989: סטרויטל קייב
1990: צסק"א מוסקבה
1991: קאלב טאלין
1992: ספרטק סנקט פטרבורג
מספר תארים:
צסק"א מוסקבה - 24 (מהם 9 ברציפות)
ז'לגיריס קובנה - 5
דינמו טביליסי - 4
א.ס.ק. ריגה - 3
אליפות ברית המועצות בשחמט 1972

אליפות ברית המועצות בשחמט 1972 הייתה תחרות שחמט שנערכה מ-16 בנובמבר עד 19 בדצמבר 1972 בבאקו שבברית המועצות. בתחרות השתתפו 22 שחמטאים. הזוכה בתחרות היה מיכאל טל, שצבר 15 נקודות מ-21 אפשריות.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אימרה זכר

אימרה זכר (בהונגרית: Zachár Imre;‏ 11 במאי 1890 – 7 באפריל 1954) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-הונגרי, בעל מדליית כסף אולימפית (לונדון 1908). אלוף הונגריה במשחה ל-880 יארד חופשי (1907 ו-1910) ובמשחה ל-100 יארד חופשי (1910).
קורות חיים

זכר נולד בבודפשט.
קורות חיים > אלוף הונגריה

באליפות הונגריה בשחייה שנערכה בשנת 1907 זכה זכר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-880 יארד חופשי בתוצאה של 11:53.4 דקות, לפני הנריק האיוש ומדליית כסף במשחה ל-440 יארד חופשי, אחרי זולטאן הלמיי (5:31.6 דקות).
קורות חיים > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת לונדון (1908) זכה זכר במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם זולטאן הלמיי, יוז'ף מונק ובלה לאש-טורש בתוצאה של 10:59.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 10:55.6 דקות ולפני ארצות הברית (11:02.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 6:09.8 דקות.
באליפות הונגריה בשחייה שנערכה בשנת 1910 זכה זכר בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 יארד חופשי ובמשחה ל-880 יארד חופשי.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) סיים זכר במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר. נבחרתו שעלתה לשלב הגמר לא השתתפה בו. בשלב המוקדמות הנבחרת קבעה תוצאה של 10:34.6 דקות. נוסף לכך, השתתף בנבחרת הכדורמים וסיים במקום חמישי בטורניר.
לאחר המשחקים האולימפיים עבד כפקיד בנק והיה מנהל הבנק למשכנתאות ההונגרי.
הערות שוליים

↑  אליפות הונגריה בשחייה 1907, באתר ויקיפדיה ההונגרית
אטרזיה

| --- | --- |

 שיוך:  congenital physical abnormality, stenosis 
 תיאור ב:  Meyers Konversations-Lexikon, 4th edition (1885–1890) 
 מזהים
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0243066 
 
אטרזיה (באנגלית: Atresia) היא מצב שבו פתח או מעבר בגוף סגור (בדרך כלל באופן חריג) או נעדר.
תיאור

דוגמאות לאטרזיה כוללות:
אטרזית אפרכסת האוזן (anotia=אין אוזניים), עיוות מולד שבו תעלת האוזן אינה מפותחת.
אטרזיה מרה, מצב בילודים שבו צינור המרה המשותף בין הכבד למעי הדק חסום או נעדר.
אטרזיה ברונכיאלית מולדת, חריגה מולדת נדירה
אטרזיה צ'ונלית, אטרזיה צ'ונלית היא הפרעה מולדת שבה החלק האחורי של מעבר האף (צ'ואנה) חסום, בדרך כלל על ידי רקמה גרמית או רכה לא תקינה (קרום) עקב התפתחות חורים כושלת של שקע האף במהלך התפתחות טרום לידתית.
אטרזיה של הוושט, המשפיעה על מערכת העיכול וגורמת לוושט להסתיים לפני החיבור הרגיל לקיבה.
אטרזיה פוליקולרית, ניוון וספיגת זקיקי השחלות. היא מתייחסת לתהליך שבו זקיק לא מצליח להתפתח, ובכך מונע ממנו לבייץ ולשחרר ביצית.
איטמות פי הטבעת מום של אי תקינות הפתח בין פי הטבעת למעי.
אטרזיה במעיים, מום של המעי, הנובע בדרך כלל מתאונת כלי דם ברחם.
מיקרוטיה: ראה לעיל, אטרזית אפרכסת האוזן (anotia).
אטרזיה של זקיק השחלה, ניוון וספיגה שלאחר מכן של זקיק שחלה לא בשל אחד או יותר.
רצף פוטר (Potter sequence), ירידה מולדת בגודל הכליה המובילה ללא תפקוד של הכליה, בדרך כלל קשורה לכליה בודדת.
אטרזיה ריאתית, מום של המסתם הריאתי שבו פתח המסתם לא מצליח להתפתח.
אגנסיס כלייתי (Renal agenesis) הוא מצב רפואי שבו אחת (חד צדדית) או שתי (דו-צדדית) של כליות העובר לא מצליחה להתפתח.
Tricuspid atresia, אטרזיה תלת-צדדית היא צורה של מחלת לב מולדת לפיה יש היעדר מוחלט של המסתם התלת-צדדי וכתוצאה מכך היעדר חיבור אטריוספידלי הימני.
אטרזיה נרתיקית (Vaginal atresia), חסימה מולדת של הנרתיק או הידבקות לאחר מכן של דפנות הנרתיק, וכתוצאה מכך חסימתו.
הערות שוליים

↑  Dorland's illustrated medical dictionary. Dorland, W. A. Newman (William Alexander Newman), 1864-1956. (32nd ed.). Philadelphia, PA: Saunders/Elsevier. 2012. p. 174. ISBN 978-1-4160-6257-8. OCLC 706780870.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  Christensen, L. "Understanding Atresia, Microtia, and the Baha System". audiologyonline. נבדק ב-14 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zieve, David. "Biliary atresia". PubMed Health. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zieve, David. "Choanal atresia". Pubmed Health. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dugdale, David. "Esophageal atresia". PubMed Health. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaneshiro, Neil. "Imperforate Anus". PubMed Health. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Intestinal atresia". Pedisurg. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bonilla, Arthuro. "Microtia: Congenital ear deformity Institute". Congenital ear deformity Institute. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaipia, A.; Hsueh, A. J. W. (1997). "Regulation of Ovarian Follicle Atresia". Annual Review of Physiology. 59: 349–363. doi:10.1146/annurev.physiol.59.1.349. PMID 9074768.
↑  Schumacher, Kurt. "Pulmonary atresia". PubMed Health. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tricuspid atresia". PubMed Health. נבדק ב-11 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אימרה טאוסיג

| --- | --- |
צילום מ-1917  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית. 
 לידה:  28 ביוני 1894 אבה (הונגריה), הונגריה 
 נרצח:  23 במרץ 1945 (בגיל 50) ברוק שעל הלייתה, אוסטריה 
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורגל 
 
אימרה טאוסיג (בהונגרית: Taussig Imre; אבה (הונגריה), 28 ביוני 1894 – מחנה ריכוז ברוק אן דר לייטה (Bruck an der Leitha),‏ 23 במרץ 1945) היה כדורגלן יהודי-הונגרי ששיחק בנבחרת הונגריה בכדורגל, חלוץ, קיצוני ימין. הוא נספה בשואה.
קורות חיים > במועדון

טאוסיג שיחק בקבוצת מ.ט.ק. בודפשט וזכה איתה בשלושה תוארי אליפות (1914, 1917 ו-1920) ובגביע (1914)
קורות חיים > בנבחרת

בין השנים 1914 – 1918 הופיע בנבחרת הלאומית חמש פעמים וכבש שער אחד.
לקריאה נוספת

Antal Zoltán, Hoffer József: Alberttől Zsákig. Budapest: Sportkiadó. 1968. ISBN 0439001507018
Rejtő László – Lukács László – Szepesi György: Felejthetetlen 90 percek. Budapest: Sportkiadó. 1977. ISBN 963-253-501-4
יד ושם: המאגר המרכזי של שמות קורבנות השואה. אימרה טאוסיג
הערות שוליים

↑  "A holokauszt és a magyar labdarúgás". Magyar Labdarúgó Szövetség. 2014-01-27.
אווסטית

| --- | --- |
 מדינות:  איראן, האימפריה העות'מאנית, חאנות קאזאן, אמירות בוכרה, חאנות קרים, Khanate of Bukhara, הודו הצרפתית, ח'אנות קוקנד, אוזבקיסטן, אפגניסטן, ח'אנות חיווה, האימפריה המונגולית, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן, הראג' הבריטי 
 אזורים:  שפה ליטורגית של הדת הזורואסטרית
 דוברים:  נכחדה באלף הראשון; עדיין בשימוש כשפה ליטורגית
 שפת אם:  שפה מתה
 כתב:  דִין דַבִּרַה; הקהילה ההודית־זורואסטרית משתמשים בכתב גוג'אראטי
 משפחה:  הודו־אירופית הודו־איראנית איראנית מזרחית אווסטית
 לאום:  שפה מתה
 קוד ISO 639-1:  ae 
 קוד ISO 639-2:  ave 
 קוד ISO 639-3:  ave 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
אָוֶסְטִית היא שפה איראנית מזרחית הידועה רק משימוש כשפת כתבי הקודש הזורואסטריים, כלומר האווסטה, ומשם גם קיבלה את שמה. האזור בה כתבו את האווסטה היה, לכל הפחות, ארכוסיה/סיסתאן, הראט, מרב ובאקטריה. באופן כללי, מתייחסים לתרבות היאז כשיקוף ארכאולוגי סביר של התרבות האיראנית המזרחית המוקדמת כמתוארת באווסטה. מעמדה כשפה קדושה הבטיח את השימוש המתמשך בה לכתיבת חיבורים חדשים הרבה אחרי שהשפה הפסיקה להיות שפה מדוברת.
גנאלוגיה

אווסטית, המזוהה עם צפון־מזרח איראן ועם הפרסית העתיקה, השייכת לדרום־מערב, יחד עם לשון הג'אתה או האווסטית העתיקה (שפתם של הג'אתות, המזמורים של זרתוסטרה – האלף השני לפני הספירה) הן השפות היחידות (מתוך ככל הנראה מבחר רחב) שהשאירו עקבות כתובים; הם יחד מרכיבים את מה שנקרא השפות האיראניות העתיקות. משפחת השפות האיראניות העתיקות היא ענף של משפחת השפות ההודו־איראניות, שהיא בעצמה ענף של משפחת השפות ההודו־אירופיות.
את השפות האיראניות מסווגים באופן מסורתי כ״מזרחיות״ או ״מערביות״, ובמסגרת זו האווסטית מסווגת כשפה איראנית מזרחית. עם זאת, הבחנה זו היא בעלת משמעות מוגבלת עבור האווסטה, משום שההתפתחויות הלשוניות שאחר כך מבחינות בין השפות האיראניות המזרחיות לבין השפות האיראניות המערביות עוד לא קרו. האווסטית לא מראה אף סימן טיפוסי של השפות האיראניות ה (דרום־)מערביות שכבר ניתן למצוא בפרסית העתיקה, ולכן במובן זה ״מזרחית״ משמעותה ״לא מערבית״. אין זה אומר שהאווסטית אינה מראה מאפיינים חדשניים משלה, לדוגמה ההגייה השורקת של העיצור ב־aša, המקבילה ל־/rt/ המקורי שהשתמר בצורה הפרסית־עתיקה (arta) וגם בסנסקריט (rta)
אווסטית עתיקה קשורה קשר הדוק לפרסית עתיקה וקשורה באופן די הדוק בטבעה לסנסקריט ודית, ולדיאלקט הקדמון האיראני מזרחי עתיק של הפשטו.
צורות ההתפתחות ושלביה

ישנן עדויות לשפה האווסטית בשתי צורות גסות, הידועות כ״אווסטית עתיקה״ (או ״אווסטית גאת'ית״) או ״אווסטית צעירה״. האווסטית הצעירה לא התפתחה מן האווסטית העתיקה; אלו שני דיאלקטים שונים, ויש מומחים הטוענים שהן בכלל בנות אותו הזמן.
כל טקסט אווסטי, ללא קשר לניב בו הוא חובר, עבר מספר שינויים. קרל הופמן איתר את השלבים הבאים באווסטית כפי שנמצאו בטקסטים הקיים. להלן השלבים בסדר כרונולוגי גס:
שפתם הטבעית של מחברי ה״גאת'ות״, ה״יסנה הפטנהאיטי״ וארבע התפילות הקדושות (יסנה 27 ו־54).
שינויים שזורזו בשל זִמרה אטית.
שינויים באווסטית העתיקה שנגרמו בשל מעבר הדוברים לאווסטית צעירה.
שפתם הטבעית של מחברי הטקסטים בעלי דקדוק־תקין של אווסטה צעירה
שינויים מכוונים נכנסו דרך תִּקְנוּן
שינויים שנכנסו על ידי מעבר לאזורים בהם לא הייתה האווסטה מדוברת
עיבוד/תרגום קטעי טקסטים מאזורים אחרים
חיבור טקסטים בעלי דקדוק שגוי באווסטית
סימון פונטי של הטקסטים באווסטה באב־טיפוס הסאסאני
רעיעות של העברת הטקסטים הכתובים בתקופה הפוסט־סאסאנית עקב הגייה שגויה
שגיאות והשמטות עקב העתקה
יש תכונות רבות שלא ניתן לשייך בוודאות לשלב מסוים כיוון שיש יותר מאפשרות אחת. כל צורה פונטית שניתן לשייך לאב־טיפוס הסאסאני לפי הערכה ביקורתית של הראיות בכתב היד חייבת הייתה לעבור דרך השלבים שנזכרו מעלה, כך ש״אווסטית עתיקה״ ו״אווסטית צעירה״ באמת אומרת ״אווסטית עתיקה ואווסטית צעירה של התקופה הסאסאנית.
אלפבית

מערכת הכתב שבה השתמשו כדי לכתוב את האווסטה פותחה במאה השלישית או הרביעית לספירה. עד אז הייתה השפה מתה כבר מאות רבות, ושימושה נשאר למטרות ליגטוריות של האווסטה. בדיוק כמו בימים אלו, שיננו הכמרים את הליטורגיה ודיקלמוה לפי הצורך.
הכתב שבו נכתבה האווסטית ידוע כדין דבירה (״כתיבה דתית״). הכתב מכיל 53 תווים נפרדים והיא נכתבת מימין לשמאל. בין 53 התווים, יש כ־30 אותיות שהן, דרך תוספות של לולאות ושל קישוטים, וריאציות של 13 הגרפמות של הכתב הפהלווי הרהוט (כלומר הכתב בו כתבו ספרים בפהלווי) הידוע מהטקסטים הפוסט־סאסאניים של המסורת הזורואסטרית. סמלים אלו, כמו אלו בכל שיטות הכתב הפהלוויות, מבוססים על סמלים מהאלפבית הארמי. אותיות מעטות היו המצאות חופשיות, כך גם היו הסמלים שבהם השתמשו לפיסוק. בנוסף, הכתב האווסטי כולל בו אות אחת שלה אין צליל מתאים בשפה האווסטית; התו המייצג את הצליל /l/, שאינו קיים באווסטית, נוסף כדי לכתוב טקסטים בפאזנד.
הכתב האווסטי הוא אלפביתי, ומספר האותיות הגדול מרמז שעיצובו המקורי קרה בשל הצורך להעביר לכתב טקסטים שדוקלמו בעל־פה בדיוק פונטי גבוה. הגייה נכונה של הליטורגיות נחשב להכרחי ליעילות התפילות.
הזורואסטרים בהודו, הנחשבים לאחת הקהילות הזורואסטריות העתיקות יותר בעולם, מתעתקים את האווסטית לכתבים מבוססי בראהמי. זו התפתחות יחסית חדשה שנראתה לראשונה בטקסטים של סביבות המאה ה־12, בעיקר בכאלו שנכתבו על ידי נריוסנג ד'אבל ושל תאולוגים פרסי־סנסקריטיסטים אחרים של התקופה, שהם פחות־או־יותר בני־זמנם של הטקסטים העתיקים ביותר ששרדו בכתב האווסטי. היום נכתבת האווסטית לרוב בכתב גוג'ראטי (גוג'ראטית היא השפה המסורתית של הזורואסטרים ההודים). לחלק מהאותיות האווסטיות שלהם אין סימן מקביל מוסיפים סימנים דיאקריטיים נוספים, למשל ה־/z/ ב־zaraϑuštra נכתבת עם /j/ ונקודה מתחתיה.
הגיית השפה וכתיבתה

האווסטית נבדלת משאר השפות ההודו־איראניות כיוון ששימרה את השורקים הקוליים שלה, ומשום שיש לה חוככים ולא עיצורים מנושפים. גם פרסית על גלגוליה איננה שפה המכילה מנושפים, מלבד פרסית חדשה שפיתחה נישוף בחלק מהעיצורים. ישנן מילים בודדות בשפה בהן קיים נישוף.
לפי ביקס, [ð ɣ] הם אלופוני /θ x/ בהתאמה (באװסטית עתיקה).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | בתר־מכתשי | בתר־מכתשי | מכתשי | מכתשי | שיני | שיני | דו־שפתי | דו־שפתי |
| אפי |  |  | ŋʷ |  | ɲ |  |  |  |  |  | n̪ |  | m |  |
| סותם |  |  | ɡ | k |  |  |  |  |  |  | d̪ | t̪ | b | p |
| מחוכך |  |  |  |  |  |  | ʤ | ʧ |  |  |  |  |  |  |
| חוכך |  | h | ɣ | xʷ |  |  | ʒ | ʃ | z | s | ð | θ | β | ɸ |
| מקורב |  |  | w |  | j |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | r |  |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | מרכזית | מרכזית | קדמית | קדמית |
| סגורה | uː |  |  |  |  | iː |
| אמצעית | o̞ː |  | əː | əː |  | e̞ː |
| פתוחה | ɒː |  | ‏˜/‏aː | ‏˜/‏aː |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה
הגיית השפה וכתיבתה > š מול rt

ה־Š האווסטית ממשיכה את ה־*-rt- ההודו־איראנית. ערכה הפונטי ומעמדה הפונולוגי (פונמה אחת או שתיים) אינן ברורות במידת־מה. התנאים שתחת קיומם משתנה ה־"-rt-" ל־"-š-" מוגדרים באופן לקוי. לדוגמה, "ərəta"/"arəta" (גאת'ית/צעירה) הוא גרסה של aša, אך כותבים אותו בעקביות עם /r t/. באופן דומה כך גם ניתן למצוא את "arəti" ו־aši, אך לעומת זאת "aməša" נכתב באופן עקבי עם /š/ בעוד ש־"marəta" נכתב עם /r t/. במקרים מסוימים השינוי מתרחש רק באווסטית חדשה. לדוגמה, המלה באווסטית עתיקה לגר היא "pərətūm", בעוד שבחדשה המלה היא "pəšūm". בשני המקרים מדובר בצורות ביחסת האקוזטיב ביחיד, אך כשהמלה היא ביחסת הנומינטיב ביחיד, הגרסה באווסטית חדשה הוא פעם נוספת (ובכל הפעמים מלבד פעם אחת) עם /r t/.
בנבניסן הציעה ש־š היא רק דרך נוחה יותר לכתוב /rt/ ואין להחשיבה כרלוונטית מבחינה פונטית. לפי גריי, אנו קוראים את ה־š שגוי, ובעצם עלינו לקרוא /r r/ שערכו הפונטי אינו ידוע, אך "ככל הנראה" מייצג /r/ אטומה.
מילר ממשיך את ההצעה שה־״Š״ האווסטית מייצגת פונמה משלה, לה הוא נתן את הסמל "Ř" ומזהה אותה מבחינה פונטית כ־[r̝̥] (האלופון האטום של "Ř" צ'כית.) הוא ממשיך ומציע שבכתיבה שחזרו את ה־״-rt-״ כשהדובר היה מודע לקשר המורפמות בין /r/ לבין /t/.
הגיית השפה וכתיבתה > תעתיק

יש תקנים רבים לתעתיק דין דבירה, להלן השיטה שננקטת בערך זה וברוב הערכים האחרים.
תנועות:
עיצורים:
חצי התנועות "y" ו־"w" לרוב מתועתקים כ־"ii" ו־"uu" על מנת לדמות את האורתוגרפיה של הדין דבירה. האות המתועתקת t̰
 מציינת אלופון של /t/ עם מעצור בלתי־משוחרר בסוף מילה ולפני עיצורים סותמים מסוימים.
דקדוק > שמות עצם

| יחסה | סיומות רגילות> יחיד | סיומות רגילות> זוגי | סיומות רגילות> רבים | גזעי a: (זכר ונייטרלי)> יחיד | גזעי a: (זכר ונייטרלי)> זוגי | גזעי a: (זכר ונייטרלי)> רבים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נומינטיב (יחסת הנושא/נשוא) | -s | -ā | -ō (-as), -ā | -ō (yasn-ō) | -a (vīr-a) | -a (-yasna) |
| וֹקַאטיב (יחסת הפנייה) | - | -ā | -ō (-as), -ā | -a (ahur-a) | -a (vīr-a) | -a (yasn-a), -ånghō |
| אקוזטיב (יחסת המושא הישיר) | -əm | -ā | -ō (-as, -ns), -ā | -əm (ahur-əm) | -a (vīr-a) | -ą (haom-ą) |
| אינסטרומנטל (יחסת הכלי) | -ā | -byā | -bīš | -a (ahur-a) | -aēibya (vīr-aēibya) | -āiš (yasn-āiš) |
| דאטיב (יחסת המושא העקיף) | -ē | -byā | -byō (-byas) | -āi (ahur-āi) | -aēibya (vīr-aēibya) | -aēibyō (yasn-aēibyō) |
| אבלטאיב (יחסת משלים פועל שאינו מושא) | -at | -byā | -byō | -āt (yasn-āt) | -aēibya (vīr-aēibya) | -aēibyō (yasn-aēibyō) |
| גניטיב (יחסת השייכות) | -ō (-as) | -å | -ąm | -ahe (ahur-ahe) | -ayå (vīr-ayå) | -anąm (yasn-anąm) |
| לוקטיב (יחסת מקום) | -i | -ō, -yō | -su, -hu, -šva | -e (yesn-e) | -ayō (zast-ayō) | -aēšu (vīr-aēšu), -aēšva |
דקדוק > פעלים

| גוף | יחיד | זוגי | רבים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | -mi | -vahi | -mahi |
| 2. | -hi | -tha | -tha |
| 3. | -ti | -tō, -thō | -ngti |
ביאורים

↑  "אין זה אפשרי לקבוע מיקום גאוגרפי מדויק לשפת האווסטה... מלבד מחקר חשוב של פ. טדסקו (1921 [...]), המקדם את התאוריה של ״מולדת אווסטית״ בצפון־מערב איראן, חוקרים איראניים של המאה העשרים הסתכל באופן גובר על מזרח איראן כמקור של האווסטית, ובימינו ישנה הסכמה כללית שהשטח המדובר הוא במזרח איראן - עובדה שעולה בבירור מכל קטע באווסטה השופך אור על הרקע ההיסטורי והגאוגרפי שלו."