stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלח הבודד
העתקי הפסל ברחבי ארצות הברית

העתקים של הפסל הוצבו באתרי הנצחה בכל רחבי ארצות הברית:
ברמרטון, מדינת וושינגטון (47°33′48″N 122°37′25″W﻿ / ﻿47.56333°N 122.62361°W﻿ / 47.56333; -122.62361).
ברלינגטון, ורמונט (44°28′33.4″N 73°13′17.7″W﻿ / ﻿44.475944°N 73.221583°W﻿ / 44.475944; -73.221583).
פורט לודרדייל, פלורידה, בפארק אספלנדה. פסל המלח צופה לעבר הנהר ניו (26°07′10.8″N 80°08′53.5″W﻿ / ﻿26.119667°N 80.148194°W﻿ / 26.119667; -80.148194).
גרייט לייקס, אילינוי בבסיס ההדרכה של הצי גרייט לייקס (42°18′29.0″N 87°50′57.7″W﻿ / ﻿42.308056°N 87.849361°W﻿ / 42.308056; -87.849361).
לונג ביץ', קליפורניה. פסל המלח צופה לעבר האוקיינוס השקט (33°45′41.7″N 118°09′22.4″W﻿ / ﻿33.761583°N 118.156222°W﻿ / 33.761583; -118.156222).
נורפוק וירג'יניה. הפסל ניצב בכיכר ויסקונסין בסמוך לספינת המוזיאון אצ"א ויסקונסין (36°50′55.2″N 76°17′39.9″W﻿ / ﻿36.848667°N 76.294417°W﻿ / 36.848667; -76.294417).
סן פרנסיסקו, קליפורניה בסמוך למצודת בייקר 37°49′57.6″N 122°28′47.8″W﻿ / ﻿37.832667°N 122.479944°W﻿ / 37.832667; -122.479944).
ווטרלו, איווה במוזיאון גרוט (42°29′35.5″N 92°20′37.0″W﻿ / ﻿42.493194°N 92.343611°W﻿ / 42.493194; -92.343611).
וסט הייבן, קונטיקט. הפסל ממוקם בפארק אולד גרוב (Old Grove Park) (41°15′28.0″N 72°56′54.7″W﻿ / ﻿41.257778°N 72.948528°W﻿ / 41.257778; -72.948528).
הערות שוליים

↑  כתבת חדשות בעקבות הקמת הפסל במרינת ברמרטון.
↑  אתר מוזיאון גרוט
המרכז לאתיקה בירושלים

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 www.eth-mishkenot.org.il
 
בני גנץ ומרטין דמפסי בכניסה לספרית המרכז לאתיקה
המרכז לאתיקה בירושלים הוא מוסד ציבורי שמטרתו טיפוח וקידום אתיקה ציבורית, ארגונית, מקצועית ואישית. המרכז הוקם בשנת 1997 על ידי הקרן לירושלים והוא ממוקם במשכנות שאננים בירושלים.
המרכז עוסק בתחומי האתיקה של ארגונים ציבוריים, דתות, חינוך, כוחות הביטחון, מחשוב, משפט, איכות הסביבה, עסקים, פסיכולוגיה, מדע ותקשורת.
במסגרת המרכז מתקיימים כנסים, ימי עיון, השתלמויות, סמינרים וקורסים לבעלי מקצוע ולארגונים וכן פעילויות פתוחות לקהל הרחב. במרכז פועלת ספריית המרכז לאתיקה ע"ש אריך ברוסט המרכזת בתוכה חומר רב בנושא אתיקה ארגונית, מקצועית ופילוסופית.
למרכז לאתיקה מועצה אקדמית שבראשה עומד שופט בית המשפט העליון בדימוס פרופ' יצחק זמיר.
פרסומים

"מבואות לאתיקה א'", 2009
"עיונים באתיקה 1", 2009
"אתיקה בעסקים: הלכה למעשה- מדריך יישומי לגיבוש והטמעה של קוד אתי בארגון", 2009
"מוסר ועסקים - מקבילים נפגשים", 2011
"קרוב מדי לקצה - סיפורה של השחיתות הישראלית", 2012
הכיבוש האיטלקי של מיורקה

הכיבוש האיטלקי של מיורקה היה כיבוש צבאי, שנמשך לאורך כל מלחמת האזרחים בספרד. איטליה הפשיסטית התערבה במלחמת האזרחים לטובת הכוחות הלאומנים-פשיסטים, מתוך כוונה לספח את האיים הבלאריים וסאוטה וליצור מדינה קליינטית בספרד. האיטלקים ביקשו לשלוט באיים הבלאריים בשל מיקומם האסטרטגי, שממנו יכלו לשבש את קווי התקשורת והאספקה בין צרפת למושבותיה בצפון אפריקה, ובין גיברלטר הבריטית למלטה. הכוחות האיטלקיים שלטו במיורקה, שדות התעופה בפלמה דה מיורקה וברחבי האי איישו בגלוי, וספינות מלחמה איטלקיות הוצבו והתבססו בעיקר בנמל פלמה.
מפת האיים הבלאריים
תכלת: שטמיל שהיו תחת כיבוש איטלקי או בשליטת הכוחות הלאומניים
 אפור: שטחים שהיו תחת שלטון הכוחות הרפובליקנים
היסטוריה

לפני ההתערבות האיטלקית במלחמה אישר ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני לכוחות של מתנדבים לצאת להילחם בספרד לטובת הכוחות הפשיסטיים-לאומניים, וכתוצאה מכך נכבש האי הגדול ביותר באיים הבלאריים, האי מיורקה. הכוחות הפשיסטיים הונהגו על ידי המפקד ארקונובלדו בונקורסי, שהיה ידוע גם בכינויו "הרוזן הרוסי" ויזם שלטון טרור אכזרי, שבמסגרתו נרצחו כ-3,000 מקומיים בטענה כי הם קומוניסטים. שמו של הרחוב הראשי של פלמה דה מיורקה שונה ל"ויה רומא" והרחוב עוטר בעשרות פסלי העיט של הלגיון.
הכוחות האיטלקיים השתמשו באי כבסיס להתקפות אוויריות נגד ערים שבשליטת הרפובליקנים בספרד היבשתית. תחילה, אישר מוסוליני לשלוח רק כוחות מועטים שכללו בעיקר מטוסי הפצצה וזאת כדי להימנע מעימותים עם צרפת והממלכה המאוחדת. עם זאת, חוסר הנחישות ואי הרצון של הבריטים והצרפתים מלהצטרף למחמה, הוביל את מוסוליני לפרוס עוד כ-12 מפציצים שהוצבו במיורקה, אחד מהם הוטס על ידי בנו, ברונו מוסוליני (אנ'). בינואר 1938 הכפיל מוסוליני את מספר המטוסים המוצבים באי ואף הגביר את ההפצצות של ספרד היבשתית. הצטברות המפציצים בשדות התעופה של האי והגברת התקפות אוויריות מצד האיטלקים על נמלים שבשליטת הרפובליקנים נתפסה על ידי הצרפתים כפרובוקטיבית וכהתערבות בוטה במלחמת האזרחים.
לפי ההיסטוריון מנואל אגילרה, בשנת 1937 יצרה הממשלה הרפובליקנית הנואשת קשר עם דיפלומטים איטלקיים דרך חוסה צ'פירו כדי לנהל משא ומתן על נייטרליות איטלקית. התנאים האיטלקיים להכרזה על נייטרליות היו:
העברת מרוקו הספרדית לרשות איטליה
תשלום של כ-100 מיליון דולר לכיסוי הוצאות איטליה במלחמה
יישוב האיים הבלאריים בכ-100,000 תושבים איטלקים, יישוב כמות דומה של איטלקים גם בספרד היבשתית והקמת בסיס אוויר אחד או שניים שיהיו תחת שליטה של הצבאי האיטלקי.
בסופו של דבר דחתה הממשלה הרפובליקנית את ההצעה והחליטה שלא לפנות שוב לאיטלקיים.
לאחר ניצחונו של גנרל הכוחות הלאומניים, פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים, וכמה ימים לאחר הפלישה האיטלקית לאלבניה, הוציא מוסוליני צו ב-12 באפריל 1939, להסיג את הכוחות האיטלקיים משטחי ספרד, כולל ממיור. מוסוליני הוציא את צו זה בתגובה לפלישה הגרמנית לצ'כוסלובקיה במרץ 1939, שממנה הובל מוסוליני, לאור הצלחתו המהירה של היטלר בכיבוש צ'כוסלובקיה.
הערות שוליים

↑  R. J. B. Bosworth. The Oxford handbook of fascism. Oxford, UK: Oxford University Press, 2009. Pp. 246.
↑  John J. Mearsheimer. The Tragedy of Great Power Politics. W. W. Norton & Company, 2003.
↑  LIFE 22 November 1937.
↑  Abulafia, David. 2001. The Great Sea: A Human History of the Mediterranean. Oxford University Press. p. 604
1 2  Reynolds Mathewson Salerno. Vital Crossroads: Mediterranean Origins of the Second World War, 1935-1940. Cornell University, 2002. Pp. 32.
↑  Reynolds Mathewson Salerno. Vital Crossroads: Mediterranean Origins of the Second World War, 1935-1940. Cornell University, 2002. Pp. 29.
1 2  Robert H. Whealey. Hitler And Spain: The Nazi Role in the Spanish Civil War, 1936-1939. Paperback edition. Lexington, Kentucky, USA: University of Kentucky Press, 2005. Pp. 62.
היום הבין-לאומי לתעופה האזרחית

| --- | --- |

איירבוס A380
 סוג:  מועד בין-לאומי 
 סיבה:  אות הקרה לתעופה אזרחית בידי האו"ם, שנחגג על ידי כל מדינות האו"ם
 מועד
 תאריך:  7 בדצמבר
 
היום הבין-לאומי לתעופה אזרחית (באנגלית: International Civil Aviation Day) הוא חג בינלאומי שהוכר בשנת 1996 בידי העצרת הכללית של האו"ם, ונקבע לתאריך ה-7 בדצמבר.
יום בין-לאומי זה נחגג על ידי הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית מאז 1994, כחלק מפעילות יום השנה ה -50 של ICAO, בחגיגות ה-50 לאמנת שיקגו. המטרה של היום היא להכיר בחשיבות התעופה, במיוחד התעופה הבינלאומית, לפיתוח הכלכלי והחברתי של העולם. מועצה של ICAO קובעת כל חמש שנים נושא מיוחד ליום זה.
הוא נחגג כיום בידי כל חברות האו"ם במידה כזו או אחרת.
הערות שוליים

1 2  United Nations Official Document, www.un.org
↑  International Civil Aviation Day – 7 December, ICAO UNITING AVIATION – A UNITED NATIONS SPECIALIZED AGENCY
הכי מתוק שיש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רוג'ר קאמבל 
 הופק בידי:  קאתי קונרד
 תסריט:  ננסי פימנטל 
 עריכה:  וונדי גרין בריסמונט   דייוויד רני
 שחקנים ראשיים:  קמרון דיאז   כריסטינה אפלגייט   סלמה בלייר
 מוזיקה:  אדווארד שירמור
 צילום:  אנטוני ב. ריצ'מונד
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  אולפני קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באפריל 2002
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט חבר'ה נשי 
 תקציב:  43 מיליון דולר
 הכנסות:  68,696,770 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   sweetestthing
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכי מתוק שיש (באנגלית: The Sweetest Thing) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה הרומנטית אשר צולם בשנת 2002. בסרט מככבות קמרון דיאז, סלמה בלייר וכריסטינה אפלגייט.
עלילה

עלילת הסרט מתחילה כשכריסטינה וולטר (קמרון דיאז) וקורטני רוקליפ (כריסטינה אפלגייט), צעירות חובבות מסיבות, רוצות להקל על הפרידה של חברתן ג'יין ברנס (סלמה בלייר) מהחבר שלה. הן מחליטות לקחת אותה למסיבה. במהלך הערב כריסטינה פוגשת את פיטר (תומאס ג'יין) ומתאהבת בו. היא מפספסת את ההזדמנות להיות איתו באותו ערב, ומכאן מתחיל מסען של כריסטינה וקורטני בחיפוש אחר פיטר.
בסרט יש שימוש רב בהומור גס. בין היתר צולמה סצנה בה שלוש הדמויות הראשיות יושבות במסעדה ושרות שיר על האופן בו נשים מחמיאות לאיבר המין של הפרטנר שלהן.
שחקנים

קמרון דיאז - כריסטינה וולטר
כריסטינה אפלגייט - קורטני רוקליפ
סלמה בלייר - ג'יין בארס
תומאס ג'יין - פיטר דונאו
פרנק גרילו - אנדי
ג'ייסון בייטמן - רוג'ר דונאו
היום הבין-לאומי לספרי ילדים

היום הבין-לאומי לספרי ילדים הוא אירוע שנתי שמתקיים בחסותה של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים (אנ'), ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח. יום זה, אשר צוין לראשונה ב-1967, מציין את יום הולדתו של הנס כריסטיאן אנדרסן ב-2 באפריל ומתקיים בסביבות תאריך זה. הפעילויות הנכללות ביום זה כוללות תחרויות כתיבה, הכרזות על פרסים המוענקים עבור כתיבת ספרים ואירועים עם מחברי ספרי ילדים.
בכל שנה, לקבוצה לאומית אקראית של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים יש הזדמנות להיות חסות בינלאומית ליום זה. האגודה מחליטה על נושא ייחודי לאותה השנה ומזמינה מחבר בולט מן המדינה המארחת לצורך כתיבת הודעה לילדים ברחבי העולם ומאייר ידוע על מנת לעצב כרזה. חומרים אלה משמשים בדרכים שונות לקידום ספרים וקריאה. קבוצות רבות של האגודה הבינלאומית לספרות ילדים מקדמות יום זה באמצעות התקשורת ומארגנות פעילויות בבתי ספר ובספריות ציבוריות. לעיתים קרובות, האגודה קשורה לחגיגות של ספרי ילדים ואירועים מיוחדים אחרים שעשויים לכלול מפגשים עם סופרים ומאיירים, תחרויות כתיבה או הכרזות על פרסים שהוענקו עבור כתיבת ספרים.
בשנת 2023, נערך ראיון לארבע גננות שנושאו היה השינוי שחל במשך השנים בספרות הילדים.לטענתן הספרים משתנים עם התקופה. מאחר שהספרים הם כלי חינוכי, הרי שהוא משתנה עם הנורמות ועם הערכים בהתאם לתקופה. לדעתן, בימינו יש בספרי הילדים ייצוג לאוכלוסיות רבות יותר מאשר בעבר.
ראו גם

יום הספר הבין-לאומי
ילה לפמן
הערות שוליים

↑  בת-חן אפשטיין אליאס, הנאה הספר בעינייך? ספרי הילדים האהובים על הגננות המיתולוגיות, באתר ישראל היום, 30 במרץ 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היום הבין-לאומי לשפה הערבית באו"ם

היום הבין-לאומי לשפה הערבית באו"ם (בערבית: اليوم العالمي للغة العربية) מצוין בכל שנה בתאריך 18 בדצמבר, היום בו התקבלה החלטה מס' 3190 של העצרת הכללית של האו"ם, שהפכה את השפה הערבית לאחת השפות הרשמיות ושפות העבודה של האו"ם. החלטה זו התקבלה בעקבות הצעות שהגישו מרוקו וערב הסעודית במהלך הכינוס ה-190 של הוועד המנהל של אונסק"ו.
היסטוריה

מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, נעשו מאמצים רבים על ידי מדינות דוברות ערבית להפוך את הערבית לשפה רשמית של האו"ם. ב-4 בדצמבר 1954, קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 878 לתרגום מסמכים בלבד לשפה הערבית, והגבילה את מספר העמודים שניתן לתרגם ל-4000 עמודים בשנה. התנאי שנקבע הוא שהמדינה המזמינה את התרגום גם תשלם עבורו, וכי מסמכים אלה יהיו בעלי אופי פוליטי או משפטי בעל זיקה לעולם הערבי.
בשנת 1960 התקבלה באונסק"ו החלטה לפיה יעשה שימוש בשפה הערבית גם בכנסים האזוריים שיקיים הארגון במדינות דוברות ערבית וכן יתורגמו מסמכים ופרסומים בסיסיים של הארגון לערבית. בשנת 1966 התקבלה החלטה על הגברת השימוש בשפה הערבית באונסק"ו, כמו כן, מתן שירותי תרגום סימולטני לערבית ומערבית לשפות אחרות במסגרת ישיבות המליאה. משנת 1968, הפכה השפה הערבית בהדרגה לשפת עבודה בארגון, החל מתרגום מילולי של מסמכי העבודה והנאומים וכלה בשירותי תרגום סימולטני לערבית.
הלחץ הדיפלומטי הערבי נמשך, בהובלתה של מרוקו ובשיתוף פעולה עם מספר מדינות ערב, עד שהשפה הערבית לאחת מן השפות שניתן לנאום בה במהלך כינוס העצרת הכללית בספטמבר 1973. לאחר שהוכרז בכינוס ה-60 של הליגה הערבית על החלטת הארגון לראות בשפה הערבית אחת מן השפות הרשמיות של האו"ם על כל שלוחותיו, קיבלה העצרת הכללית במהלך הכינוס ה-28 שלה, בדצמבר 1973, את החלטה מספר 3190, הממליצה על קבלת השפה הערבית כשפה רשמית של העצרת הכללית. סוגיית השימוש בשפה הערבית כשפת עבודה בכינוסי הוועד המנהל באונסק"ו. שולבה בתוכנית העבודה לשנת 1974 לבקשת ממשלות אלג'יריה, עיראק, לוב, כווית, ערב הסעודית, תימן, תוניסיה, מצרים ולבנון.
בפגישה ה-190 של הוועד המנהל של אונסק"ו, באוקטובר 2012, הוחלט להכריז על התאריך 18 בדצמבר כעל "היום הבינלאומי לשפה הערבית". אונסק"ו ציין באותה שנה, בפעם הראשונה, את היום הזה, מתוקף החלטתו, ב-23 באוקטובר 2013 הוחלט במועצה המייעצת של התוכנית הבינלאומית לפיתוח התרבות הערבית ("ארבּיה") הכפופה לאונסק"ו, לאמץ את היום הבינלאומי לשפה הערבית כאחד המרכיבים העיקריים בתוכנית העבודה הרב-שנתית שלה.
הערות שוליים

↑  Official Languages | United Nations, www.un.org
1 2 3  History of the Arabic language at UNESCO | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, www.unesco.org
↑  "كيف جعل المغرب اللغة العربية لغة رسمية بالأمم المتحدة؟". נבדק ב-2016-12-13.
↑  احتفالية (اليوم العالمي للغة العربية) للعام 2013، دور الإعلام في تحسين اللغة أو الإساءة إليها | منظمة الأمم المتحدة للتربية والعلم والثقافة, www.unesco.org
המרכז לאמנות דיגיטלית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, גלריה 
 כתובת:  רח' האמוראים 4, ג'סי כהן, חולון ת.ד 317 חולון 5810202
 מיקום:  חולון 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  גלית אילת
 אוצר ראשי:  אודי אדלמן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 
 קואורדינטות:  32°00′19″N 34°45′46″E﻿ / ﻿32.005388888889°N 34.762722222222°E﻿ / 32.005388888889; 34.762722222222
 cda.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המרכז לאמנות דיגיטלית(למפת גוש דן רגילה) המרכז לאמנות דיגיטלית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לאמנות דיגיטלית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לאמנות דיגיטלית  he המרכז לאמנות דיגיטליתhe המרכז לאמנות דיגיטליתמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז לאמנות דיגיטלית (לשעבר: המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית) הוא מרכז לאמנות עכשווית, קהילתית, פוליטית וחדשנית, הפועל בחולון.
היסטוריה

המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית הוקם בשנת 2001 על ידי גלית אילת ונוהל על ידה עד שנת 2010. אייל דנון, המשיך את פועלה של אילת וניהל את המרכז עד 2020. את המרכז מנהל היום אודי אדלמן.
המרכז הוקם במטרה לקדם ולהפיץ את אמנות המדיה והווידאו בישראל. המרכז פונה לאוכלוסיות מגוונות ולשכבות גיל שונות ורואה כיעד חינוכי-חברתי את פיתוח הקשר עם תושבי חולון והסביבה והקניית כלים מעשיים ותאורטיים להבנת האמנות הדיגיטלית.
במרכז מוצגות תערוכות נושא מתחלפות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, סדרת אירועים לאמנות סאונד ומוזיקה חדשה, ארכיון וידאו המכיל עבודות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, תוכנית אמן אורח, סדרות של הרצאות וסדנאות ועוד. כמו כן המרכז מוציא לאור את ”מארב” – מגזין אינטרנט לתרבות ואמנות ואת הרדיו האינטרנטי "חאלאס" (Halas - Holon Art Lab Audio Service). התחנה נוסדה ב-2008 על ידי דני מאיר ואורי קצנשטיין כערוץ עצמאי ולא מסחרי, ששם דגש על תכנים מוזיקליים מגוונים ואלטרנטיביים מישראל ומהעולם, שלא מיוצגים בערוצי הרדיו הציבוריים או המסחריים בישראל.
בתחום הווידאו ארט היה המרכז שותף להקמתה של "וידאוזון", הביאנלה הבינלאומית לווידאו ארט. המרכז מכיל גם ארכיון וספרייה ליצירות וידאו ארט, ובו למעלה מ-1200 כותרים של יצירות מאת אמנים ישראלים ובינלאומיים.
בין פעולותיו של המרכז בולטת המגמה לטשטוש גבולות בין סוגי האמנות השונים. במסגרת זו הוצג פסטיבל "הפזורה", אשר הציג מופעים ואירועי מוזיקה נסיונית ופרויקטים של סאונד. במקביל הציג המוזיאון תערוכה של יצירות סאונד ושל כאלו המשלבות דימוי חזותי עם סאונד.
הערות שוליים

↑  האלטרנטיבה החולונית, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462956005171  LCCN: no2010005526  VIAF: 127078518   WorldCat (עם VIAF): 127078518
היום הבין-לאומי נגד שימוש וסחר בסמים לא חוקיים

2,000 נערים במסלול רכיבה בהודו במסגרת הפעילות "רצים נגד הסמים" של האו"ם במסגרת היום הבינלאומי נגד שימוש וסחר בסמים לא חוקיים, 26 ביוני 2004
היום הבין-לאומי נגד שימוש וסחר בסמים לא חוקיים (באנגלית: International Day Against Drug Abuse and Illicit Trafficking) הוא מועד בינלאומי של האומות המאוחדות המצוין מדי שנה ב-26 ביוני.
היסטוריה

בין 17 ו-26 ביוני 1987 נערך בווינה כנס בינלאומי של האו"ם בנושא השימוש והסחר בסמים לא חוקיים, ואחת מהחלטות הוועידה הייתה כי יש לקבוע יום בינלאומי נגד שימוש וסחר בסמים לא חוקיים.
ההחלטה הובאה לאישור העצרת הכללית של האומות המאוחדות בעצרת מספר 42/112 שנערכה ב-7 בדצמבר 1987, והיום צוין באופן רשמי לראשונה בשנת 1989.
דו"ח הסמים של האו"ם בשנת 2007 העריך כי היקף הסחר הבלתי חוקי בסמים מגיע ל-322 מיליארד דולר בשנה.
הערות שוליים

↑  Report of the Secretary-General, International Conference on Drug Abuse and Illicit Trafficking
↑  World Drug Report 2007
↑  UN Report: Global Drug Abuse Under Control (אורכב 29.06.2007 בארכיון Wayback Machine)
המרכז לדמוגרפיה

המרכז לדמוגרפיה היה גוף ממשלתי בתוך משרד הרווחה שמטרתו להגשים את המדיניות הדמוגרפית שקובעת הממשלה בישראל.
המרכז לדמוגרפיה הורכב ממועצה ציבורית, שפעלה לסירוגין, ומוועד פועל אשר יושב ראש שלו שימש כיושב ראש המועצה וכמנהל המרכז.
היסטוריה

באפריל 1967 פורסם דו"ח של הוועדה לבדיקת בעיית הילודה בראשות פרופסור רוברטו בקי. הממשלה דנה על ממצאיו וקבעה כי "הממשלה רואה צורך לפעול באורח שיטתי להגשמת מדיניות דמוגרפית, המכוונת ליצירת אווירה שיהיה בה כדי לעודד את הילודה, בהתחשב בחיוניותה לעתידו של העם היהודי". החשש העיקרי היה ששיעור הילודה במגזר הלא יהודי גבוה ומאיים על "המאזן הדמוגרפי". בעקבות כך הוחלט לערוך פעולות הסברה שונות ולייצר הקלות כלכליות על מנת לעודד את הילודה בישראל. כמו כן, הוחלט שיש לרסן את ההפלות המלאכותיות. על מנת להגשים את מדיניות הממשלה, הוחלט על הקמת המרכז לדמוגרפיה.
בסוף 1968 מונתה זינה הרמן למנהלת המרכז. הרמן הגישה תוכנית בשם "דרכים ממלכתיות לעידוד הילודה במדינה," והודיע כי מטרת המרכז הדמוגרפי הוא להגדיל את מספר הילדים במשפחות המסתפקות בילד או שתיים, שרובן הן משפחות מבוססות מהבחינה הכלכלית, לא על ידי תמריצים כספיים, אלא על ידי רשת מסועפת של שירותים והקלות: הבטחת שיכון לזוגות צעירים, והלוואות נוחות להגדלת הדירה עם הגדלת המשפחה ל-4—3 ילדים. מעונות לילדים בגיל הרך סמוך למקומות העבודה ומעונות ילדים שכונתיים. כן יש "לערוך מסע הסברה, למען העמיק את תודעת המשפחה ואת האושר שבמשפחה גדולה יותר ולהושיט עזרה לארגונים ציבוריים".
בשנותיו הראשונות פעל המרכז תחת משרד ראש הממשלה אולם כעבור כמה שנים הוא הועבר למשרד הרווחה.
ביוני 1985 המרכז לדמוגרפיה פרסם דו"ח שלפיו מספר היהודים בעולם יפחת מ-10 מיליון עד ל-8 מיליון בשנת 2000. השר משה קצב אמר בתגובה: "זו סכנה ממשית לעצם קיומו של העם היהודי.
המועצה הציבורית לדמוגרפיה

המועצה הציבורית לדמוגרפיה הייתה גוף שהורכב ממומחים שונים ונציגי ציבור, בהתנדבות, כדי להתוות את מדיניות המרכז בהתאם להחלטות הממשלה. המועצה החלה את עבודתה לצד המרכז בשנת 1967, ופעלה במשך רוב שנות השבעים. בשנת 2002 חזרה לפעול בהוראה של שר העבודה והרווחה בשעתו, שלמה בניזרי, לטענתו עקב הירידה בילודה בישראל. המועצה אורגנה מחדש והיא כללה כ-40 חברים, שבראשותם עמד ניצב בדימוס, ד"ר ברוך לוי. מטרת המועצה הוגדרה כ"לפעול להגשמת מדיניות דמוגרפית החותרת להבטחת רמה נאותה של גידול האוכלוסייה בישראל". החזרת פעילותה של המועצה לווה בקריאות התנגדות מצד ארגוני נשים ופמיניסטיות, ומצד ערבים ישראלים.
הערות שוליים

↑  חיים יערי, כיצד נעודד ילודה, דבר, 3 באוקטובר 1969
↑  ישראל כהן-, הריבוי הטבעי במדינה גדל בשנת 1968 - מסר פרופ' ר. בקי בישיבת המועצה הציבורית של המרכז לדמוגרפיה, דבר, 20 במרץ 1969
↑  זינה הרמן סוקרת התכניות לעידוד הילודה, דבר, 20 בנובמבר 1968
ישראל כהן-, זינה הרמן תיכנס לכנםת ותמשיך לעמוד בראש המרכז לדמוגרפיה, דבר, 6 באוקטובר 1969
↑  אתמול בכנסת, כותרת ראשית, 26 ביוני 1985
↑  המועצה הציבורית לדמוגרפיה החלה בעבודתה, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2002
↑  זאב קליין, ‏עקב הירידה בילודה: בניזרי כינס המועצה לדמוגרפיה, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2002
↑  מרב סריג, האתיקה של הדמוגרפיה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2003
↑  נציגי ארגוני זכויות אדם הפגינו נגד המועצה לדמוגרפיה, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2002
נשים מתנגדות, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2002
המלומד מעל דוכן הדרשות (רמברנדט)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט
 תאריך יצירה:  1641
 טכניקה וחומרים:  שמן על פאנל עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  76.4 ס״מ 
 גובה:  105.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  ZKW 3905 (הטירה המלכותית בוורשה) 
 מיקום:  מוזיאון הטירה המלכותית בוורשה ורשה שבפולין
 
המלומד מעל דוכן הדרשות או אביה של הכלה היהודיה (בהולנדית: Geleerde aan een lessenaar) הוא ציור שמן של הצייר רמברנדט ואן ריין, שהושלם בשנת 1641. היצירה מוצגת במוזיאון הטירה המלכותית בוורשה.
היסטוריה

סטניסלאב פוניאטובסקי, מלך פולין, רכש את היצירה, יחד עם אישה צעירה במסגרת תמונה, בשנת 1777 מידי הרוזנת אליזבת הנרייט מארי גולובקין. בתחילה הוצגו הציורים בארמון זאזינקי בוורשה, אך לאחר מות המלך הם הועברו ליוזף פוניאטובסקי אשר השאיר את הציורים לאחותו, מריה תרזה פונייטובסקה. בשנת 1815 הם נקנו על ידי קז'ימייז רוזובסקי, שהעביר אותם לבתו, אשתו של אנתוני לאנקורנסקי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחרמו הציורים בידי הגסטפו, והוחזרו לבעליהם הטבעיים רק בשנת 1947, ואז נלקחו לטירה ליד ואדוץ ובשנת 1950 אוחסנו בכספת בנק שווייצרי. רק בשנת 1994 הם שוב הוצגו בטירה המלכותית בוורשה, בתערוכה של אוסף משפחת לאנקורונסקי. לאחר מכן, תרמה קרולינה לאנקורנסקה את שתי העבודות הללו, יחד עם מספר ציורים אחרים, למוזיאון הטירה המלכותית.
שתי היצירות נחשבו אבודות לאחר מלחמת העולם השנייה והועלו ספקות לגבי יחוסן לרמברנדט. הן לא נכללו במהדורת 1989 של פרויקט המחקר של רמברנדט. לאחר שקרולינה לאנקורנסקה תרמה אותן למוזיאון הטירה המלכותית, פרויקט המחקר של רמברנדט בחן אותן מחדש ואישר לבסוף את ייחוסן בפברואר 2006.
תיאור היצירה

בשנת 1769 זכה ציור זה לכינוי "אבי הכלה כותב נדוניה". מאוחר יותר, כשהציור היה באוסף פוניאטובסקי, הוא נקרא "אביה של הכלה היהודיה". כותרות כאלה רומזות על קשר נושאי בין "המלומד מעל דוכן הדרשות" לאישה צעירה במסגרת תמונה. ההנחה הייתה כי ציורים אלה ציורו כזוג, מה עוד שהם ככל הנראה נוצרו באותה שנה, באותו גודל ועל אותו סוג משטח. עם זאת, התברר כי לא כך הדבר. רמברנדט צייר זוגות בהתאם לעיקרון הבא: הדיוקן הגברי משמאל ואילו הדיוקן הנשי מימין, ההפך מהציורים במוזיאון הטירה המלכותית. כמו כן, המלומד והצעירה אינם פועלים באותה סכימה: גודל הדמויות והצורה בה הם יישובים שונים זה מזה. אילו היו זוג, שניהם (ולא רק אחד מהם) היו מתוארים במסגרת מלאכותית, כפי שקרה לדיוקנאות אחרים.
המלומד מוצג כאיש זקן ומזוקן אשר יושב, מחזיק בקולמוס, ליד שולחן כתיבה ועליו כתב יד פתוח. הוא לובש מעיל פרווה כהה וכומתה שחורה רכה. לצווארו שרשרת זהב. כתב היד, שדפיו כמו נהפכו זה עתה ואור חזק מאיר דרכם, נותן אשליה של ספר החוצה את פני השטח הפיזיים של התמונה. שולחן הכתיבה של המלומד מעוטר בראש אריה מגולף ויצורי ים, וכולל ציציות אדומות המהוות ניגודיות למפה הירוקה. הציור מבוצע באופן חופשי, עם אימפסטו (ציור בשכבות עבות במיוחד של צבע) השמור בעיקר לכתב היד.
רמברנדט צייר חוקרים ופילוסופים קדומים לעיתים קרובות, אך פני המלומד חריגים בגלל פרטים מיוחדים, כמו יבלת על לחיו השמאלית והאף האדום, ששניהם מרמזים על אדם קונקרטי.
משטח הציור עשוי עץ צפצפה. שני הציורים ממוזיאון הטירה המלכותית הם בין חמישה (בסך הכל) בהם השתמש רמברנדט בעץ צפצפה. ככל הנראה, רמברנדט קנה מספר קטן של לוחות מסוג זה בין השנים 1639–1641 והתנסה בהם.
ראו גם

אישה צעירה במסגרת תמונה מאת רמברנדט, 1641
הערות שוליים

↑  
"שני ציורי רמברנדט במוזיאון". (בפולנית)
↑  "Geleerde aan een lessenaar". The Rembrandt Database. (באנגלית)
↑  "תיאור היצירה מאת יוהאנה צריניקובסקה, רגינה דמובסקה ואנה נוביקה". האקדמיה לאמנויות, ורשה. מסמך PDF להורדה. (באנגלית)
| רמברנדט |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • חטיפת אירופה • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • סערה בים כנרת • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 234222