stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפסנתרן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Pianist 
 בימוי:  רומן פולנסקי 
 הופק בידי:  רומן פולנסקי רוברט בנמוסה אלאן סארד
 תסריט:  רונלד הארווד 
 עריכה:  הארווה דה לוזה
 שחקנים ראשיים:  אדריאן ברודי תומאס קרצ'מן אמיליה פוקס פרנק פינלי מורין ליפמן
 מוזיקה:  וויצ'ך קילאר
 צילום:  פאבל אדלמן 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה, פולין 
 חברת הפקה:  StudioCanal, RP Productions, Heritage Film, Babelsberg Studio, Canal+, Runteam Productions 
 חברה מפיצה:  פוקוס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  מאי 2002 בפסטיבל קאן ספטמבר 2002 בצרפת אוקטובר 2002 בישראל
 משך הקרנה:  148.7 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית גרמנית פולנית צרפתית רוסית טורקית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט היסטורי, סרט מלחמה, סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  ורשה, גטו ורשה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20, מלחמת העולם השנייה 
 תקציב:  35,000,000‏$
 הכנסות:  120,072,577‏$ (6 בנובמבר 2016)
 הכנסות באתר מוג'ו:   pianist
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (אדריאן ברודי)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (רומן פולנסקי, רוברט בנמוסה, אלאיין סארדה)  פרס דקל הזהב  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לצילום (פאבל אדלמן)  פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר (רומן פולנסקי)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (רומן פולנסקי)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (רונלד הארווד)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.thepianistmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפסנתרן (באנגלית: The Pianist) הוא סרט דרמה עטור פרסים משנת 2002 בבימויו של רומן פולנסקי.
הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של ולדיסלב שפילמן - פסנתרן יהודי-פולני מחונן ששרד את השואה בוורשה.
הסרט הופק בשיתוף פעולה אירופי בין צרפת (חברת ההפקות הגדולה "קנל"), בריטניה, גרמניה (בה צולם חלק מהסרט) ופולין. המפיקים היו הצרפתים אלאן סארד, רוברט בנמוסה ופולנסקי עצמו. הסרט זכה להצלחה גדולה הן בביקורות והן בקופות, גרף למעלה מ-120 מיליון דולר ברחבי העולם וזכה בשלושה פרסי אוסקר.
עלילה

בתחילת הסרט נראה ולדיסלב שפילמן (אדריאן ברודי), פסנתרן יהודי מוורשה, מנגן ברדיו הפולני, כשהגרמנים מפציצים את ורשה וכובשים אותה. במהלך הסרט שפילמן עד לשינוי היחס ליהודים בפולין - גנבת רהיטים וכסף, איסור על כניסת יהודים למקומות שונים והתעמרות ביהודים ללא סיבה.
בזמן זה שפילמן מתקשה להתרגל להפיכתו לאזרח סוג ב' ונלחם בגזרות, לעומת אביו (פרנק פינלי) למשל, שנוקט גישה פחות לוחמנית. אבל למרות הגזרות שפילמן ומשפחתו עדיין מלאים בתקווה כי הם שמעו ברדיו שבריטניה וצרפת הכריזו מלחמה על גרמניה, והם מצפים שהמצב ישתנה במהרה.
הנאצים מטילים גזרות נוספות על היהודים, שכוללות חובת ענידת סרט לבן שעליו מצויר מגן דוד על זרוע היד, במשך כל הזמן שבו היהודים לא נמצאים בביתם, ובהמשך הם פוקדים על היהודים לעבור אל הגטו, כדי שלא יתערבבו עם האזרחים "סוג א'" לראייתם.
עלילה > בגטו

בעקבות המעבר לגטו והתעמרות הנאצים ביהודים - שכללו הרג בפומבי וגזל רכושם, היהודים מנסים למכור חלק מחפציהם כדי שיוכלו לכלכל את עצמם, וחלקם מקבצים נדבות. בתחילת החיים בגטו היהודים מנסים לחזור לשגרה ולהתרגל למגורים המצומצמים, לעבודות החדשות ולהגבלות החדשות, והנאצים מקימים כוח שיטור יהודי הכפוף ליודנראט, שבסמכותו לקבוע מי יישאר בגטו ומי יגורש למחנות עבודה.
באותו הזמן שפילמן עובד כפסנתרן בבית קפה קטן - שינוי דרסטי של מעמדו כנגן ברדיו, שהיה המדיום השולט באותו הזמן, ושאר בני משפחתו זוכים לרישיונות עבודה ומנסים לכלכל את עצמם על ידי מיון ביזת הנאצים. הניסיון שלהם להמשיך בצורה נורמלית עד כמה שאפשר נקטע ב-16 באוגוסט 1942 כשהם מובלים לכיכר שליד תחנת הרכבת כדי להישלח למחנות עבודה. כשהם בכיכר מתפתח דו-שיח האם למות גאים על ידי תקיפת החיילים הנאצים, או ללכת למחנה העבודה, שבו, הם מבינים, ימותו הזקנים, הנכים והילדים, כי הם לא מתאימים לעבודה מאומצת.
לבסוף משפחתו הולכת למחנה אבל אחד משוטרי המשטרה היהודית בגטו, מכר ותיק של שפילמן, מוציא אותו מהטור ומציל אותו. שפילמן מתחזה לאחד מנושאי אלונקות המתים כדי שהנאצים לא יבחינו בעזיבתו את הטור, וחוזר לגטו שאותו הוא מוצא ריק - מלא בפגרי אדם וברכוש שזרוק ברחוב, אבל מגלה קבוצה יהודית במסתור בגטו ומצטרף אליה. בהמשך שפילמן מצטרף למספר יהודים שעובדים בעבודת כפיים מאולצת בגטו ולומד על התוכניות של הגרמנים להרוג את כל היהודים, ועל התוכניות של היהודים בגטו ומחוץ לו, ללחום בחזרה. שפילמן מחליט לעזור למחתרת נגד הנאצים ומבריח נשק לתוך הגטו.
עלילה > במחבוא

לפני שמרד היהודים בנאצים מתחיל, שפילמן מחליט לצאת מהגטו ונעזר בידידה נוצרייה (אמיליה פוקס) שנעזרת בחבריה כדי לספק לו מזון ומקום להתחבא בו מפני הנאצים ומשתפי הפעולה שלהם. שפילמן מועבר ממקום למקום כל כמה זמן, והאנשים שמחביאים אותו מספקים לו חדשות ושמועות - למשל שהרכבות מלאות האדם מוורשה מגיעות למחנה טרבלינקה וחוזרות ריקות, שרכבות מזון לא נכנסות לשם ושלתושבים לא נותנים להתקרב למחנה, ומזה הם מבינים שזה מחנה השמדה, ונודע לשפילמן שמתוך כחצי מיליון יהודים בגטו ורשה נותרו רק כ-60,000 יהודים שרובם צעירים.
שפילמן לא יכול להאזין לרדיו מכיוון שלפעמים הוא מוחבא בבית דירות שמאוכלס בלא-יהודים, והחוסר במסמכי זיהוי בנוסף למצבו הבריאותי יסגירו במהרה שהוא "לא שייך" למקום.
יום אחד שפילמן רואה טייסת של בעלות הברית ובהמשך הזמן שומע שמועות על התקדמות הכוחות לתוך גרמניה, ומפתח אופטימיות.
עלילה > המרד

ב-19 באפריל 1943 פורץ מרד גטו ורשה שעליו שפילמן משקיף בתקווה, בגלל הצלחות קטנות של היהודים, אבל לבסוף בגלל העליונות הצבאית של הנאצים הם הורסים את הבית שמהווה את מרכז ההתנגדות, ושפילמן רואה את היהודים קופצים מהחלונות בקומה העליונה מפחד מהאש שפושטת בבניין, וכדי שלא יתפסו חיים.
בעקבות גילויו באחת מדירות המסתור הוא משנה את מקום המחבוא שלו לאזור שמשקיף על בית חולים שמטפל בנאצים שנפגעו במלחמה ובמרד. בדירה יש פסנתר והוא מזיז את ידיו מעליו כאילו הוא מנגן, אבל לא נוגע בקלידים מחשש שיתפסו אותו - את המוזיקה הוא שומע בראשו, וכך מעביר את הזמן.
בהמשך מצבו מורע בגלל תת תזונה ובנוסף משום שחלה בחצבת. שפילמן נבדק על ידי רופא ילדים שהוא ידיד של המחתרת ומבשר לו שהוא יחיה. חבריו מאכילים אותו ומחזירים אותו למצב בריאותי סביר, ומדווחים לו על התקדמות בעלות הברית שהגיעו לצרפת ועל התקדמות הרוסים לגרמניה שאותה הם מפציצים כל לילה.
ב-1 באוגוסט 1944 פותחת המחתרת הפולנית במרד ורשה, והאזור שבו גר שפילמן מופגז על ידי טנק גרמני, וכשהוא מנסה לברוח הנאצים שמים לב אליו והוא מחליט להסתתר בבית החולים נטוש. בעקבות החרבה שיטתית של הבניינים בשכונה על ידי הנאצים, בהתאם למדיניות ה"אדמה החרוכה", שפילמן בורח לגטו ההרוס ומסתתר בו.
עלילה > בחזרה לגטו

שפילמן מגלה שכל הבניינים בגטו הרוסים ושאין שם נפש חיה, וכמעט כל דבר בעל ערך כבר נמכר או נלקח על ידי הבעלים, או נשדד - כולל האוכל. במהלך חיפוש אוכל ללא הצלחה רבה, קצין גרמני (השחקן תומאס קרצ'מן בתפקיד הקצין וילם הוזנפלד) מגלה אותו ושואל את שפילמן מי הוא, וכשהוא מגלה ששפילמן פסנתרן הוא מבקש ממנו לנגן על הפסנתר שבבית הנטוש. בתחילה שפילמן חרד מהסיטואציה, אך בהמשך הוא מתרצה ומנגן להוזנפלד את הבלדה מס.1 של שופין. שלישו של הוזנפלד, המחכה בחוץ, לא חושד, מפני שערב קודם הקצין גילה את הפסנתר וגם ניגן עליו. הקצין מחליט לעזור לשפילמן ולספק לו מזון טרי, בזמן שהבניין הופך למפקדה של הצבא הנאצי. הוא מעודד אותו להחזיק מעמד עוד קצת שכן הרוסים כבר ניצבים על נהר ויסלה. כשהגרמנים נסוגים מפני התקדמות הצבא האדום, הקצין נותן לו את המעיל שלו כדי לחמם אותו, ונפרד ממנו לשלום.
לאחר זמן קצר שפילמן רואה את הצבא הפולני שמתקדם דרך הגטו ויוצא לחבק אותם, אבל בגלל מעיל הצבא הנאצי שעליו הם יורים, עד שהוא מזדהה כפולני.
עלילה > לאחר המלחמה

הקצין הגרמני שנמצא במחנה שבויים של הצבא האדום, פונה מעבר לגדר ליהודי שציין את היותו נגן כינור, ומבקש ממנו למסור הודעה לשפילמן, בתקווה שיגמול לו טובה, ויעזור לו להשתחרר. בינתיים חוזר שפילמן לנגן ברדיו וורשה, וכשהכנר מוסר לו את המידע, שניהם מגיעים למקום, אבל המחנה כבר פורק ושפילמן לא מצליח לאתר את הקצין השבוי.
בסיום הסרט מופיעה שקופית שמציגה שמו של הקצין הנאצי - וילם הוזנפלד, ומידע לפיו מת בשנת 1952, עדיין כשבוי. בנוסף מציינים ששפילמן המשיך לגור בוורשה עד גיל 88 שבו הוא נפטר בשנת 2000.
תהליך יצירת הסרט

ולדיסלב שפילמן, יליד 1911, המשיך לחיות בוורשה כפסנתרן ומלחין. הוא נפטר ב-6 ביולי 2000, לפני שהסתיימה הפקת הסרט. לדעתו האדם המתאים ביותר להפקת הסרט הוא רומן פולנסקי, ניצול שואה בעצמו שאיבד במהלכה את אמו וכמה מקרוביו. פולנסקי אף הכניס לסרט מוטיבים אותנטיים אישיים מחייו, כגון המשפט שאומר יצחק הלר לשפילמן, "אל תרוץ", בסצנה שבה הוא מוציא אותו מטור לעלייה לרכבת שתיקח אותו למחנה השמדה.
כדי לבטא את התקופה ואת הסבל הרב בפולין הכבושה, פולנסקי השתמש בתפאורה ובלבוש המדויקים לאותה תקופה, ולימד את השחקנים את נורמות ההתנהגות שרווחו באותה תקופה.
בנוסף, כדי להדמות לשפילמן שהוא גיבור הסרט, אדריאן ברודי הכין את עצמו לתפקיד זמן רב - הוא הכניס את עצמו למשטר דיאטה קפדני והוריד 14 ק"ג. כדי להרגיש את חוסר האונים והדלות המחפירה של שפילמן ברוב תקופת המלחמה הוא מכר את דירתו ומכוניתו ולא צפה בטלוויזיה במשך תקופה ארוכה.
הקרנת הבכורה הבינלאומית הרשמית של הסרט נערכה ב-1 באוקטובר 2002, בסינמטק תל אביב. בנוכחותם של פולנסקי, השחקן הראשי אדריאן ברודי, השחקנית ג'סיקה קייט מאייר ומפיק הסרט רוברט בנמוסה. במהלך הביקור בישראל לרגל הקרנת הסרט, התרגש פולנסקי למצוא את שמותיהם של בני משפחתו בארכיון יד ושם. בעקבות הסרט זכה פולנסקי בפרס אוסקר הראשון שלו.
בפברואר 2009, העניק "יד ושם" את תואר חסיד אומות העולם לקצין הנאצי שסייע בהצלתו של הפסנתרן ולדיסלב שפילמן.
ביקורות ופרסים

הסרט התקבל בצורה מאוד חיובית, ולפי אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" הוא קיבל ציון של 95% מתוך 100% בהתבסס על כלל המבקרים, ו94% מתוך 100% בהתבסס על המבקרים הכי מצליחים ומקצועיים (Top Critics). גם בישראל זכה לתגובות נלהבות מצד המבקרים.
הסרט הועמד לפרסים רבים וזכה בחלקם, בהם:
שלושה פרסי אוסקר:
הבמאי הטוב ביותר - רומן פולנסקי (לא נכח בטקס - מבוקש בארצות הברית מאז 1978)
השחקן הראשי הטוב ביותר - אדריאן ברודי
התסריט המעובד הטוב ביותר - לתסריטאי רונלד הארווד
פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן - לבמאי רומן פולנסקי
שבעה פרסי סזאר (האוסקר הצרפתי), בהם לסרט הטוב ביותר (הסרט הלא-דובר צרפתית הראשון שזכה בסזאר), לבמאי ולשחקן
שני פרסי באפט"א (האוסקר הבריטי)
ארבעה פרסים מטעם אגודת מבקרי הקולנוע האמריקאית, בהם פרס לסרט הטוב ביותר של 2002 ובפרס הבמאי הטוב ביותר.
ספי עובדיה

| --- | --- |
עובדיה בפברואר 2021
עובדיה בפברואר 2021
 לידה:  1 באוגוסט 1984 (בן 40) ראשון לציון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הקריה האקדמית אונו
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  כתב ופרשן פוליטי
 מעסיק:  גלי צה"ל, חדשות 10, חדשות 13, קשת 12
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  sefiovadiapage
 טוויטר:  sefiova
ספי עובדיה (נולד ב-1 באוגוסט 1984) הוא עיתונאי ישראלי, חבר מערכת תוכנית התחקירים "עובדה" ומגיש התוכנית היומית ״ספי ויניר״ בגלי צה״ל.
ביוגרפיה

עובדיה נולד בראשון לציון וגדל בפתח תקווה במשפחה דתית. סבו מצד אביו, עלה לארץ ישראל מעיראק בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. אחיו אלי נפטר באוקטובר 2000 ממחלה, בגיל 22, במהלך שירותו הצבאי ככימאי.
כבן למשפחה שכולה לא חייב היה להתגייס לשירות קרבי ועקב כך שובץ בגלי צה"ל. תחילה שימש מפיק ולאחר מכן מונה לכתב ספורט. לאחר שהשתחרר מהשירות הסדיר, מונה ב-2006 לכתב גלי צה"ל בכנסת. במקביל שימש במשך כשנתיים כפרשן וחבר מערכת בתוכנית "משעל חם" בהנחיית של ניסים משעל.
ב-2009 חשף את פרשת הפנסיה הגבוהה שקיבל נחמן שי עבור שמונה שנים, כשבפועל שירת שלוש שנים בלבד כמפקד גלי צה"ל וכדובר צה"ל. ב-2010 חשף את הסרטון מהמשט לעזה בו התעמתה חברת הכנסת חנין זועבי עם חיילי צה"ל. ב-2012 חשף את פרשת החשדות להטרדות המיניות של נתן אשל בהיותו ראש סגל לשכת ראש הממשלה, חשיפה שזיכתה אותו בפרס מפקד גלי צה"ל.
במרץ 2014, טרם מלאו לו 30, מונה למנהל מחלקת החדשות של גלי צה"ל. בתחנה הצבאית הגיש תוכנית אקטואליה שבועית לצדו של יועז הנדל. ביוני 2015 מונה לכתב פוליטי בחדשות 10 (שהפכו ב-2019 לחדשות 13 לאחר המיזוג עם רשת 13).
באוגוסט 2015 פרסם הקלטת שיחת ועידה בה לכאורה תיאמו שרת התרבות מירי רגב ויועציה גרסאות לגבי מסירת תקציב של כ־2,500,000 ש"ח למשרד הפרסום יהושע\TBWA ללא מכרז, כאשר רמי יהושע הוצג כמקורבה. באוקטובר הגישה רגב תביעת דיבה על סך מיליון ש"ח נגד הערוץ ונגד עובדיה. התביעה נדחתה ביולי 2019, ורגב חויבה בהוצאות משפט בסך 25 אלף ש"ח. באוגוסט 2020 הפך בית המשפט המחוזי את ההחלטה, וקבע שעל הנתבעים לפצות את רגב ב־100 אלף ש"ח וב־50 אלף ש"ח הוצאות משפט. בית המשפט קבע כי לא נערך תחקיר ראוי באשר למקורבות יהושע ורגב, ומשך הזמן שניתן לצדדים לתגובה לא היה סביר והוגן.
במארס 2024 קיבל בית המשפט העליון את ערעורו של עובדיה, ביטל את הפיצוי שנפסק לרגב והחזיר את התיק מחדש לבית משפט השלום להכריע מחדש בסוגיית העיתונות האחראית. ראש ההרכב השופט יצחק עמית קבע כי עובדות המקרה מלמדות שלעובדיה אכן עומדת הגנת העיתונות האחראית לעניין שאלת הרקע בין יהושע לרגב. השופט נועם סולברג סבר כי אין להתערב בפסק דינו של בית המשפט המחוזי, ובסופו של דבר החליט הרכב השופטים כי התיק יועבר לדיון והכרעה מחודשת בבית משפט השלום בירושלים.
בספטמבר 2019 חשף הקלטות שבהן נשמע ראש הממשלה בנימין נתניהו מתערב בנושאים הקשורים לתיק התקשורת, גם לאחר שנאלץ לוותר על תיק התקשורת בשל החקירות נגדו. בהקלטות נשמע נתניהו גוער בשר התקשורת  איוב קרא, לאחר שבכתבה עיתונאית פורסם שקרא שיתף פעולה עם שרת המשפטים איילת שקד.
בשנים 2016–2018 הגיש עובדיה את תוכנית הבוקר לצד ניסים משעל ודרור רפאל, כחלק משת"פ עם מערכת חדשות 10, אשר סיפקה את מהדורות החדשות ל-103FM.
בינואר 2022 הצטרף עובדיה לגלי צה”ל ונבחר להגיש עם טלי מורנו את רצועת הבוקר היומית בתחנה במקום רזי ברקאי. לאחר שעברה מורנו לכאן 11 הוא מגיש את התוכנית עם יניר קוזין.
ב-18 ביולי 2024 הודיע עובדיה כי עוזב את חדשות 13 ומצטרף לתוכנית התחקירים "עובדה" בקשת.
לעובדיה תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
עובדיה נשוי לעיתונאית ליאור קינן והשניים הורים לבת. הם מתגוררים ברמת גן.
הערות שוליים

1 2 3 4  חן מענית, ‏ספי עובדיה איבד אח בצבא - והבין מה הייעוד של עיתונאים, באתר גלובס, 22 באפריל 2015
↑   ציוץ של ספי עובדיה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 28 בנובמבר 2019
↑  בצה"ל מסרבים לגלות כמה שווה "מצנח הזהב" שנתפר לנחמן שי, באתר התנועה לחופש המידע, מרץ 2010
↑  שירות אייס, בגלל הכדורים הפסיכ' ונתן אשל: הנה 7 העיתונאים שעשו את השנה בתקשורת, באתר אייס
↑  לי-אור אברבך, ‏ספי עובדיה מונה למנהל מחלקת החדשות של גלי צה"ל, באתר גלובס, 16 במרץ 2014
↑  מיה מנע‏, פרסום ראשון: ספי עובדיה ועקיבא נוביק יחליפו את נדב פרי, באתר וואלה, 29 ביוני 2015
↑  רגב מסתבכת: מיליונים ללא מכרז ושיחת תיאום גרסאות, באתר ynet, 31 באוגוסט 2015
↑  כתב התביעה שהגישה, וכתב ההגנה שהגיש הערוץ, באתר העין השביעית
↑  אבישי גרינצייג, ‏נדחתה תביעת הדיבה של מירי רגב נגד ספי עובדיה, תשלם 25 אלף ש"ח, באתר מעריב אונליין, 4 ביולי 2019
איתמר ב"ז, תביעת המיליון של מירי רגב נגד חדשות 10 נדחתה; תחויב לשלם הוצאות משפט, באתר העין השביעית, 4 ביולי 2019
↑  אילן שניג, הערעור התקבל: ספי עובדיה וערוץ 13 יפצו את מירי רגב ב-150 אלף שקל, באתר אייס, 2 באוגוסט 2020;
דניאל דולב‏, תחקיר "לא לדאוגוסט": חדשות 13 וספי עובדיה יפצו את רגב ב-100 אלף שקלים, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2020;
עא (י-ם) 3386-10-19 שרת התרבות והספורט - ח"כ מירי רגב נ' ערוץ 10 החדש בע"מ ואחרים, ניתן ב-2 באוגוסט 2020
↑  משה גורלי, פסק הדין בתביעת הדיבה של מירי רגב מלמד - מינוי שמרנים לעליון יקשה על עיתונות חוקרת, באתר כלכליסט, 19 במרץ 2024
↑  טל שניידר, ‏הקלטות נתניהו-קרא: "צריך להציל את ערוץ 20; לבטל את מועצת הכבלים והלוויין", באתר גלובס, 2 בספטמבר 2019
↑  נועה פרייס‏, עוזב את גל"צ: ספי עובדיה יגיש את תוכנית הבוקר ב-103, באתר וואלה, 20 באוקטובר 2016
↑  עדכוני בידור - רן בוקר ynet, באתר Telegram
↑  לא תקעו את המהדורה: ספי עובדיה וליאור קינן התחתנו,  באתר כיפה, 30 בספטמבר 2022;
חדשות 13 חוגגת: הכתבים ספי עובדיה וליאור קינן התחתנו, באתר אייס, 30 בספטמבר 2022
↑  לזוג של חדשות 13 נולדה בת, באתר "סרוגים", 15 במרץ 2024
משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום

| --- | --- |

כרזת החלק השני בישראל
 מבוסס על:  "עורבני חקיין" מאת סוזן קולינס
 בימוי:  פרנסס לורנס 
 הופק בידי:  נינה ג'ייקובסון
 תסריט:  פיטר קרייג, דני סטרונג 
 עריכה:  מארק יושיקאווה אלן אדוורד בל
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר לורנס ג'וש האצ'רסון ליאם המסוורת' וודי הרלסון אליזבת' בנקס ג'וליאן מור פיליפ סימור הופמן דונלד סאת'רלנד סם קלאפלין
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד
 צילום:  ג'ו וילמס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Color Film
 חברה מפיצה:  Lionsgate
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 19 בנובמבר 2015 הממלכה המאוחדת 19 בנובמבר 2015 ארצות הברית 20 בנובמבר 2015
 משך הקרנה:  137 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה, מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  פאנם 
 תקציב:  160 מיליון דולר
 הכנסות:  653.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hungergames4
 סרט קודם:  עורבני חקיין - חלק א' (2014)
 סרטים בסדרה:  משחקי הרעב, התלקחות, עורבני חקיין חלק 1
 תרגום לעברית:  משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום (באנגלית: The Hunger Games: Mockingjay - Part 2: משחקי הרעב: עורבני חקיין חלק 2) הוא סרט מדע בדיוני והרפתקאות אמריקאי בבימויו של פרנסיס לורנס (אנ'), המבוסס על חלקו של הספר החותם בטרילוגיית "משחקי הרעב" מאת סוזן קולינס, "עורבני חקיין".
הסרט הופק על ידי נינה ג'ייקובסון וג'ון קיליק, והתסריט נכתב על ידי סוזן קולינס, גארי רוס ובילי ריי. בסרט מככבים ג'ניפר לורנס, ג'וש האצ'רסון, ליאם המסוורת', וודי הרלסון, אליזבת' בנקס, פיליפ סימור הופמן ודונלד סאת'רלנד. שני חלקי הסרט הם סרטי ההמשך לסרט "התלקחות" ושני חלקיו מהווים את הכותר האחרון בסדרת סרטי "משחקי הרעב" הפופולרית. במאי 2022 הוכרז כי בסוף שנת 2023 ישתחרר לאקרנים סרט נוסף בסדרה.
צוות השחקנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שחקן | דמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ניפר לורנס | קטניס אוורדין | הגיבורה הראשית של הסרט, המשמשת כסמל עבור המורדים. צריכה לבחור בין פיטה לגייל בסוף הסרט. |
| ג'וש האצ'רסון | פיטה מלארק | החבר של קטניס מהמשחקים ה-74 ו-75. משתתף במרד. מבולבל עקב מכות חשמל שביצעו בו בקפיטול. |
| ליאם המסוורת' | גייל הות'ורן | חבר ילדות של קטניס. משתתף במרד. |
| וודי הרלסון | היימיטץ' אברנתי | המדריך של קטניס ופיטה. מנצח בגמול השני. משתתף במרד |
| אליזבת' בנקס | אפי טרינקט | עובדת לשעבר של הקפיטול. |
| פיליפ סימור הופמן | פלוטארך הוונזבי | מעמיד פנים שהוא נאמן לסנואו אך נאמן למרד. |
| סטנלי טוצ'י | סיזר פליקרמן | מנחה תוכנית אירוח פופולרית בקפיטול. |
| ג'וליאן מור | הנשיאה אלמה קווין | נשיאה מחוז 13 מנהיגת המורדים. |
| דונלד סאת'רלנד | קוריולאנוס סנואו | נשיא מדינת פאנם. הנבל הראשי של הסרט. |
| וילו שילדס | פרימרוז אוורדין | אחותה הצעירה של קטניס. עובדת ברפואה. (בקיצור: פרים). |
| פאולה מלקומסון | הגב' אוורדין | אימם של קטניס ופרים |
| סם קלאפלין | פיניק אודייר | מנצח לשעבר של משחקי הרעב |
| סטף דוסון | אנני קרסטה | חברה של פיניק ומאוחר יותר אשתו. מנצחת לשעבר |
| ג'נה מאלון | ג'והאנה מייסון | מנצחת לשעבר, שונאת את הקפיטול |
| מטה גולדינג | אנובאריה | מיועדת ממחוז 2 לאחר המשחקים ה-75 נלקחה לקפיטול ובעקבות "עסקת עורבני החקיין" (ראו בספר "עורבני החקיין") ניצלה ממוות. |
| נטלי דורמר | קרסידה |  |
| אוון רוס | מסאלה |  |
| גוונדלין כריסטי | המפקדת ליים |  |
| פאטינה מילר | המפקדת פיילור |  |
| מהרשללה עלי | בוגס |  |
| וס צ'אטהם | קסטור |  |
| אלדן הנסון | פולוקס |  |
| נלסון אסנסיו | פלאביוס |  |
| ברוק באנדי | אוקטביה |  |
| רוברט נפר | אנטוניוס |  |
הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  מור דרעי, עכבר העיר, פרידה כואבת: מה יעלה בגורלה של קטניס?, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2015
| טרילוגיית משחקי הרעב |
| --- | --- | --- |
| ספרים | משחקי הרעב • התלקחות • עורבני חקיין • בלדה לנחשים וציפורי שיר |  |
| סרטים | משחקי הרעב (סרט) • משחקי הרעב: התלקחות (סרט) • משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א' • משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום • משחקי הרעב: בלדה לנחשים וציפורי שיר |  |
| דמויות | קטניס אוורדין • פיטה מלארק • גייל הות'ורן • דמויות משנה |  |
| שירים | "Elastic Heart" • "Eyes Open" • "Safe & Sound" • "We Remain" • "Can't Catch Me Now" • "The Hanging Tree" |  |
| אחר | סוזן קולינס • הקפיטול • The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond • The Hunger Games: The Ballad of Songbirds & Snakes (פסקול) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810625517005606  BNE: XX5639033  GND: 1162727314  LCCN: no2016072276  SUDOC: 219890897  VIAF: 11146635686541982543   WorldCat (עם VIAF): 11146635686541982543
עידו סולומון

| --- | --- |

עידו סולומון ב-2016
 לידה:  5 באוגוסט 1977 (בן 47) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 סוג כתב:  כתב הטכנולוגיה של חברת החדשות בערוץ 2 לשעבר
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  IdoSolomonNews
 טוויטר:  idosolomon
עידו סולומון (נולד ב-5 באוגוסט 1977) הוא עיתונאי, עורך ושדרן טלוויזיה ישראלי, ששימש כתב "אולפן שישי", מבזקן ומגיש בחברת החדשות של ערוץ 2.
ביוגרפיה

סולומון גדל בחיפה. לאחר סיום לימודיו בתיכון ליאו באק, החל לשרת בחיל שריון וסיים קורס מפקדי טנקים. לסולומון תואר ראשון בספרות, פילוסופיה וצרפתית בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2004, במהלך לימודיו לתואר שני בספרות, החל לכתוב ביקורות ספרות במקומון החיפאי "כלבו" של רשת שוקן. במרוצת השנים מילא סולומון מספר תפקידים במקומון, ביניהם מבקר תיאטרון ומוזיקה, כתב התרבות, כתב מגזין. בנוסף, היה עורך המוספים המיוחדים ב"עכבר העיר".
בשנת 2007 הצטרף ל-"TheMarker", המוסף הכלכלי של עיתון "הארץ"' ככתב בנושאי קריירה. במסגרת עבודתו סיקר בהרחבה את תחום התעסוקה, בדגש על תעסוקה הוגנת, וחשף פרשות שונות. בכתבה שפרסם תחת הכותרת "האמת העירומה", הביא עדויות של חשפניות ממועדון "הבורסה" ברמת גן, שחשפו שמאחורי המסווה של "מועדון חשפנות" מתנהלת זנות לשמה, ניצול מתמשך והתעללות במסווה של בידור לגיטימי. כן פרסם שתי כתבות תחקיר על אלון גל, בהן חשף את האופן הפוגעני לכאורה, שבו הכשיר והעסיק גל את המאמנים בחברת "תות" שבראשה עמד, וכן את קורות החיים השקריים שהפיץ גל לארגונים.
בשנת 2011 הצטרף סולומון לחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב טכנולוגיה, היי טק וסלולר. במסגרת תפקידו מסקר את סצנת הסטארטאפים הישראלית לצד חידושים בתחום הטכנולוגיה. בנוסף, מגיש סולומון פינה יומית בתוכנית "שש עם" יחד עם יונתן ריגר, כן משמש כמבזקן ומגיש בין היתר ב"החדשות הלילה" וב"המהדורה הצעירה". בשנת 2016 החל סולומון להגיש פינה קבועה במהדורה המרכזית בשם "טכנו", בה הוא מציג כתבות מגזין בנושאי השפעת הטכנולוגיה על היום יום. החל משנת 2017 החל לשמש ככתב ב"אולפן שישי".
סולומון נשוי לקולנוענית דנה גורן והשניים הורים לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  עידו סולומון, האמת העירומה, באתר הארץ, 30 בינואר 2008
↑  עידו סולומון, אלון גל. לא מה שחשבתם, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2007
↑  עידו סולומון, אלון גל - בכלל לא מה שחשבתם; בדקנו את אמיתות קורות חייו והופתענו, באתר TheMarker‏, 4 בדצמבר 2007
↑  אמילי גרינצווייג‏, כתב טכנולוגיה וסלולר חדש לחדשות 2, באתר וואלה, 21 ביולי 2011
↑  נועה פרייס‏, עוד שינויים בחדשות 2: עידו סולומון בדרך ל"אולפן שישי", באתר וואלה, 20 ביולי 2017
תנ"ך

ערך זה עוסק בכתבי הקודש היסודיים של היהדות. אם התכוונתם לכתבי הקודש בקאנון הנוצרי, ראו .
.
| --- | --- |

תחילת פרשת וזאת הברכה בכתר ארם צובא, מחשובי כתבי היד של התנ"ך
 
 ספרי הסדרה
 תורה:  בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים נביאים:  נביאים ראשונים: יהושע, שופטים, שמואל, מלכים  נביאים אחרונים: ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל, תרי עשר כתובים:  ספרי אמ"ת: תהילים, משלי, איוב  חמש המגילות: שיר השירים, רות, איכה, קהלת, אסתר  דניאל, עזרא ונחמיה, דברי הימים
 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית מקראית, ארמית
 סוגה:  אנתולוגיה 
 מהדורות נוספות
 פרשנים:  רש"י, רמב"ן, ראב"ע, רס"ג, בחיי בן אשר, בעל הטורים, יצחק אברבנאל, רשב"ם, רד"ק, המצודות, דעת מקרא
 סדרה
 מספר ספרים:  24
 
הַתָּנָ״ךְ (ראשי תיבות של תורה, נביאים וכתובים), או המקרא, הוא קובץ הספרים שהם כתבי הקודש היסודיים של היהדות. הם נכתבו ונערכו לאורך מאות שנים, והמאוחר שבהם נכתב כמאה ושישים שנה לפני תחילת ספירת הנוצרים. גם תהליך הקנוניזציה של ספרי התנ"ך היה ארוך, ועודנו מושא להשערות החוקרים, כשלפי מרבית ההערכות הושלם בין המאה ה-2 לפנה"ס למאה השנייה לספירה. הטקסט המוכר של התנ"ך העברי הוא נוסח המסורה, שהיה מגובש לכל המאוחר במאה העשירית. שפת ספרי התנ"ך היא עברית, אולם היא מכילה מיעוט של קטעים בשפה הארמית המקראית.
התנ"ך מהווה מוקד מרכזי לתרבות היהודית לדורותיה. הספרים שנכללו בקאנון התנ"ך העברי הם גם חלק מכתבי הקודש של הנצרות, ויחד עם כמה מן הספרים החיצוניים שלא נשמרו ביהדות, הם מרכיבים את הברית הישנה הנוצרית (ברבים מהזרמים הפרוטסטנטיים, הספרים החיצוניים הוצאו לגמרי במאה ה-19 והברית הישנה זהה לתנ"ך מבחינת תוכן הספרים). זהו החלק הראשון בביבליה הנוצרית, שהיא סדרת הספרים בעלת התפוצה הגדולה ביותר בתולדות האנושות והספר שתורגם למספר השפות הרב ביותר. עקב זאת, התנ"ך השפיע בצורה עצומה על התרבות והיצירה האנושית. מספר רב של יצירות אמנות מספרות דרך פיסול ועד ציור ומוזיקה, מהמופתיות בהיסטוריה האנושית נוצרו בהשפעתו והשראתו. בדת האסלאם, התנ"ך אינו נחשב ספר קדוש, אולם אפשר למצוא השפעות ממנו בקוראן ובמסורת המוסלמית. חלק מסיפורי התנ"ך מופיעים בקוראן, אם כי בגרסאות שונות.
קודקס ששון הוא העותק הקדום והשלם ביותר של התנ"ך העברי.