stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגף ההדרכה
ראשי אגף, מחלקת וחטיבת ההדרכה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שם |  תפקיד | תקופת כהונה כראש האגף | הערות |
| אלוף אליהו בן חור | ראש אגף ההדרכה | 1948 |  |
| אלוף חיים לסקוב | ראש אגף ההדרכה ופיקוד ההדרכה | 1948 - 1951 | לימים הרמטכ"ל ה-5 |
| אלוף-משנה מאיר זורע | ראש מחלקת ההדרכה | 1951 - 1953 |  |
| אלוף יצחק רבין | ראש אגף ההדרכה | 1953 - 1956 | לימים הרמטכ"ל ה-7 וראש ממשלת ישראל |
| אלוף-משנה חיים בר-לב | ראש מחלקת ההדרכה | 1956 - 1957 | לימים הרמטכ"ל ה-8 ושר בממשלות ישראל |
| אלוף-משנה אברהם יפה | ראש מחלקת ההדרכה | 1957 - 1958 |  |
| אלוף-משנה מאיר זורע | ראש מחלקת ההדרכה | 1958 |  |
| אלוף-משנה יוסף גבע | ראש מחלקת ההדרכה | 1958 - 1960 |  |
| אלוף צבי זמיר | ראש מחלקת ההדרכה | 1960 - 1962 |  |
| אלוף ישעיהו גביש | ראש מחלקת ההדרכה | 1962 - 1966 |  |
| אלוף אריאל שרון | ראש מחלקת ההדרכה | 1966 - 1969 | לימים אלוף פיקוד דרום וראש ממשלת ישראל |
| אלוף יצחק חופי | ראש מחלקת ההדרכה | 1969 - 1972 |  |
| אלוף שמואל גונן | ראש מחלקת ההדרכה | 1972 - 1973 |  |
| אלוף מנחם מרון | ראש מחלקת ההדרכה | 1973 - 1975 |  |
| אלוף אברהם רותם | ראש מחלקת ההדרכה | 1975 - 1978 |  |
| אלוף אמיר דרורי | ראש מחלקת ההדרכה | 1978 - 1981 |  |
| אלוף אורי שמחוני | ראש מחלקת ההדרכה | 1981 - 1983 |  |
| אלוף יוסי פלד | ראש מחלקת ההדרכה | 1983 - 1986 |  |
| אלוף יצחק מרדכי | ראש מחלקת ההדרכה | 1986 |  |
| אלוף דורון רובין | ראש מחלקת ההדרכה | 1987 - 1991 |  |
| אלוף יעקב אור | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 1992 - 1997 |  |
| אלוף דורון אלמוג | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 1997 - 2000 |  |
| תת-אלוף גרשון הכהן | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2000 - 2003 |  |
| תת-אלוף מאיר כליפי | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2003 - 2005 |  |
| תת-אלוף דן ביטון | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2005 - 2007 |  |
| תת-אלוף אלי רייטר | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2007 - 2011 |  |
| תת-אלוף תמיר ידעי | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2011 - 2013 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| תת-אלוף תמיר היימן | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2013 - 2015 | לימים מפקד המכללות הצבאיות מפקד הגיס הצפוני וראש אמ"ן |
| תת-אלוף מוטי ברוך | ראש חטיבת התורה וההדרכה | 2015 - 2018 | לימים מפקד פיקוד ההכשרות והאימונים והגיס המטכ"לי |
| תת-אלוף יעקב בנג'ו | ראש חטיבת התורה, ההערכה וההדרכה | 2018 - 2020 | במהלך התפקיד הועלה לדרגת אלוף ומונה במקביל למפקד הגיס הצפוני |
| תת-אלוף אבי גיל | ראש חטיבת התורה, ההערכה וההדרכה | 2020 - 2021 | לימים המזכיר הצבאי של ראש הממשלה |
| תת-אלוף גל שוחמי | ראש חטיבת התורה, ההערכה וההדרכה | 2021 - 2023 |  |
| תת-אלוף נדב לוטן | ראש חטיבת התורה, ההערכה וההדרכה | 2023 - 2024 |  |
| תת-אלוף איתמר לסרי | ראש חטיבת התורה, ההערכה וההדרכה | 2024 - | ראש החטיבה הנוכחי |
הערות שוליים

↑  יואב גלבר, גרעין לצבא עברי סדיר, הוצאת יצחק בן צבי, תשמ"ו, עמ' 172
↑  יואב גלבר, גרעין לצבא עברי סדיר, הוצאת יצחק בן צבי, תשמ"ו, עמ' 174
↑  איתן הבר, זאב שיף, לקסיקון לביטחון ישראל, זמורה ביתן מודן הוצאה לאור
↑  מבקר המדינה, דו"ח שנתי 51א, 2000, עמ' 128-129
↑  תורה והדרכה באגף המבצעים, אתר צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519229205171  BnF: cb18050118n (data)  VIAF: 308282253   WorldCat (עם VIAF): 308282253
מגן יוהאן קרויף

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1949
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  הולנד הולנד
 שמות קודמים:  גביע PTT טלקום (1991–1993)   הסופר קאפ ההולנדי (1994–1996)
 זוכה:  פיינורד (5 פעמים)
 הכי הרבה זכיות:  פ.ס.וו. איינדהובן (14)
 
מגן יוהאן קרויף (בהולנדית: Johan Cruijff Schaal) הוא טורניר כדורגל הולנדי הקרוי על שמו של חלוץ העבר של נבחרת הולנד, יוהאן קרויף, ומשמש למעשה כמשחק הסופר-קאפ ההולנדי. הטורניר, שנערך כשבוע לפני פתיחת עונת המשחקים בהולנד, מוכרע במשחק אחד בין אלופת הולנד לבין מחזיקת הגביע. אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, יתקיים משחק בין האלופה לבין סגניתה בליגה.
מחזיקת הגביע הנוכחית (2024) היא קבוצת פיינורד, שגברה על פ.ס.וו. איינדהובן.
היסטוריה

הטורניר שוחק לראשונה ב-25 ביוני 1949, והפגיש בין קבוצת SVV לקבוצת קוויק 1888 (מהעיר ניימכן). SVV ניצחה במשחק בתוצאה 0–2. על אף שהיה זה לאירוע חד פעמי באותה תקופה, הוא עדיין נחשב לסופר קאפ ההולנדי הראשון.
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית החזירה את הטורניר לפעילות בשנת 1991, תחת השם גביע PTT טלקום. לאחר שלוש שנים של חסות, המשיך המפעל עד שנת 1996 תחת השם הסופר קאפ ההולנדי. בשנים אלו התקיים המשחק באופן מסורתי באצטדיון פיינורד שברוטרדם.
בשנת 1996 שונה שמו של המפעל למגן יוהאן קרויף, ומאז הוא מתקיים באצטדיון אמסטרדם ארנה.
ההחלטה לקיים את המשחק באצטדיון באמסטרדם עוררה מחלוקת בקרב אוהדי המשתתפות בטורניר של שנת 2003, פ.ס.וו. איינדהובן ואוטרכט. אוהדי אוטרכט מחו נגד החוקים המיוחדים לגבי הגעתם לאמסטרדם ולאצטדיון, שהתקבלו על מנת למנוע עימותים וחוליגניזם, בעוד אוהדי פ.ס.וו מחו על היציעים שהוקצו עבורם באצטדיון, ולבסוף נכחו במשחק 700 קוני כרטיסים בלבד.
פ.ס.וו איינדהובן היא שיאנית הזכיות (14) וההופעות (21) בטורניר. שמונה קבוצות שונות זכו בתואר, האחרונה שבהם הייתה מחזיקת הגביע לעונת 2013/2014, זוולה.
שיטה

בשנת 2008 שונתה שיטת צבירת הכרטיסים בטורניר, ונקבע כי כרטיסים צהובים לא ייצברו בין משחקי סופר קאפ. לעומת זאת, הוחלט כי שני כרטיסים צהובים במשחק, שמשמעותם כרטיס אדום, יגררו הרחקה ממשחק סופר קאפ אחד, עם הגבלת זמן של שלוש שנים. כרטיס אדום ישיר יחייב הרחקה ממשחק אחד בכל אחד מהטורנירים המאורגנים על ידי ההתאחדות, כך שכרטיס אדום במשחק יכול לגרור הרחקה ממשחק ליגה או גביע.
בשנת 2014 החליטה התאחדות הכדורגל כי משחק שיסתיים בשוויון בתום 90 דקות, לא יעבור להארכה אלא יוכרע ישירות בדו-קרב בעיטות הכרעה, על מנת למנוע עייפות בקרב השחקנים בטרם החלה העונה הסדירה. לפני כן, שני משחקי גמר הוכרעו בהארכה, כשהראשון שבהם, בו ניצחה אייאקס אמסטרדם את פיינורד ב-1995, הוכרע בשער הזהב, ואף משחק לא הוכרע בבעיטות הכרעה.
זכיות > היסטוריית הזוכות

המנצחת במשחק מופיעה בכתב מודגש.
| עונה | אלופה | מחזיקת גביע | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1949 | SVV | קוויק 1888 | 0-2 |
| 1991 | פ.ס.וו. איינדהובן | פיינורד | 1-0 |
| 1992 | פ.ס.וו. איינדהובן | פיינורד | 0-1 |
| 1993 | פיינורד | אייאקס אמסטרדם | 4-0 |
| 1994 | אייאקס אמסטרדם | פיינורד | 0-3 |
| 1995 | אייאקס אמסטרדם | פיינורד | 1-2ה |

| עונה | אלופה | מחזיקת גביע | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | אייאקס אמסטרדם | פ.ס.וו. איינדהובן | 3-0 |
| 1997 | פ.ס.וו. איינדהובן | רודה | 1-3 |
| 1998 | אייאקס אמסטרדם | פ.ס.וו. איינדהובן | 2-0 |
| 1999 | פיינורד | אייאקס אמסטרדם | 2-3 |
| 2000 | פ.ס.וו. איינדהובן | רודה | 0-2 |
| 2001 | פ.ס.וו. איינדהובן | טוונטה | 2-3 |
| 2002 | אייאקס אמסטרדם | פ.ס.וו. איינדהובן | 1-3 |
| 2003 | פ.ס.וו. איינדהובן | אוטרכט | 1-3 |
| 2004 | אייאקס אמסטרדם | אוטרכט | 4-2 |
| 2005 | פ.ס.וו. איינדהובן | אייאקס אמסטרדם | 2-1 |
| 2006 | פ.ס.וו. איינדהובן | אייאקס אמסטרדם | 3-1 |
| 2007 | פ.ס.וו. איינדהובן | אייאקס אמסטרדם | 1-0 |
| 2008 | פ.ס.וו. איינדהובן | פיינורד | 0-2 |
| 2009 | א.ז. אלקמאר | הירנביין | 1-5 |
| 2010 | טוונטה | אייאקס אמסטרדם | 0-1 |
| 2011 | אייאקס אמסטרדם | טוונטה | 2-1 |
| 2012 | אייאקס אמסטרדם | פ.ס.וו. איינדהובן | 4-2 |
| 2013 | אייאקס אמסטרדם | א.ז. אלקמאר | 2-3 ה |
| 2014 | אייאקס אמסטרדם | זוולה | 1-0 |
| 2015 | פ.ס.וו. איינדהובן | חרוניגן | 0-3 |
| 2016 | פ.ס.וו. איינדהובן | פיינורד | 0-1 |
| 2017 | פיינורד | ויטסה | 1(4) - 1(2) |
| 2018 | פיינורד | פ.ס.וו. איינדהובן | 0(6) - 0(5) |
| 2019 | אייאקס | פ.ס.וו. איינדהובן | 2 - 0 |
2020: בוטל עקב מגפת הקורונה בהולנד
| 2021 | אייאקס | פ.ס.וו. איינדהובן | 4-0 |
| 2022 | אייאקס | פ.ס.וו. איינדהובן | 5-3 |
| 2023 | פ.ס.וו. איינדהובן | פיינורד | 0-1 |
| 2024 | פיינורד | פ.ס.וו. איינדהובן | 4(4) - 4(2) |
1 2 3 4  העפילה למשחק כסגנית האלופה, לאחר שהאלופה באותה עונה הייתה גם מחזיקת הגביע.
זכיות > זוכות לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | סגנויות | שנים בהן זכתה | שנים כסגנית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פ.ס.וו. איינדהובן | 14  | 7‏  | 1992, 1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2003, 2008, 2012, 2015, 2016, 2021, 2022, 2023 | 1991, 2002, 2005, 2006, 2007, 2018, 2019, 2024 |
| אייאקס אמסטרדם | ‏9 | ‏10 | ‏1993, 1994, 1995, 2002, 2005, 2006, 2007, 2013, 2019 | 1996, 1998, 1999, 2004, 2010, 2011, 2012, 2014, 2021, 2022 |
| פיינורד | 5‏  | 7  | 1991, 1999, 2017, 2018, 2024 | 1992, 1993, 1994, 1995, 2008, 2016, 2023 |
| טוונטה אנסחדה | 2‏  | 1‏  | 2010, 2011 | 2001 |
| אוטרכט | 1‏  | 1‏  | 2004 | 2003 |
| א.ז. אלקמאר | 1‏  | 1‏  | 2009 | 2013 |
| SVV | 1‏  | 0‏  | 1949 | ־ |
| זוולה | 1‏  | 0‏  | 2014 | ־ |
| רודה | 0‏  | 2‏  | ־ | 1997, 2000 |
| קוויק 1888 | 0‏  | 1‏  | ־ | 1949 |
| הירנביין | 0‏  | 1‏  | ־ | 2009 |
| חרוניגן | 0‏  | 1‏  | ־ | 2015 |
| ויטסה | 0‏  | 1‏  | ־ | 2017 |
משה ינוביץ'

משה ינוביץ' (1927 - מרץ 2010) היה פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה המקומית השני של הוד השרון, בשנים 1969–1978.
ביוגרפיה

משה ינוביץ' נולד בטקוץ', רומניה. היה בוגר בית-ספר למנהל וכלכלה. פעל במסגרת תנועת "החלוץ". בשנת 1947 עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך קפריסין.
הצטרף לגרעין הכשרה בדגניה א', ואחר כך התגייס לצה"ל. עם שחרורו עבר לרמתיים. בשנים 1963-1969 שימש מנהל סניף בנק הפועלים המקומי, ובמקביל כיהן כחבר המועצה המקומית.
בשנת 1969 עמד בראש רשימת "המערך" למועצה המקומית, ונבחר לראשות המועצה. בשנת 1974 נבחר לקדנציה נוספת, וכיהן בתפקיד זה עד 1978. בעת כהונתו פונו המעברות האחרונות בעיר, נבנו שכונות מגורים, נבנתה חטיבת הביניים הראשונה בעיר, שנקראה "הראשונים", ונבנה מרכז נוער יישובי.
נפטר במרץ 2010.הובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בהוד השרון .
הערות שוליים

↑  המערך בהוד השרון פועל לקואליציה מקיר אל קיר, מעריב, 11 בנובמבר 1969
↑  משה ינוביץ נבחר בשנית בהוד השרון, מעריב, 18 בפברואר 1974
גל שוחמי

| --- | --- |

שוחמי, 2020
 לידה:  15 בפברואר 1975 (בן 49) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 53  מפקד גדוד 196  סגן מפקד חטיבה 460  מפקד חטיבת קרייתי  מפקד המרכז לאימונים טקטיים  מפקד חטיבה 188  מפקד עוצבת המפץ  מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים  ראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
גל שוחמי (נולד ב-1975) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון כיהן כראש חטיבת תורה והדרכה באגף המבצעים במטכ"ל.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ שוחמי בחיל השריון. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. בסיום הקורס שירת כמפקד מחלקת טנקים ולאחר מכן שימש כמפקד פלוגה מ' בגדוד 71, ושירת כסגן מפקד גדוד 532 בחטיבה 460. ב-2006 סיים לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומונה לקצין אג"ם של חטיבה 188, תפקיד בו שירת במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2008 מונה למפקד גדוד 53 בחטיבה 188. ב-2010 לסגן מפקד חטיבה 460, ב-2011 מונה למפקד גדוד 196 (קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון) בחטיבה 460.
ב-2013 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת קרייתי, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2015. במקביל שימש מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י. ב-23 ביולי 2017 מונה למפקד חטיבה 188 ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2019. בספטמבר 2019 מונה למפקד אוגדת המפץ. בשנת 2020 מונה למפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
בספטמבר 2021 מונה לראש חטיבת התורה וההדרכה תפקיד אותו מילא עד דצמבר 2023.
חיים אישיים

שוחמי הוא גרוש ואב לשתי בנות. בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ומדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ובוגר לימודי אסטרטגיה במכללה המלכותית הבריטית.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, המילואים - יכריעו או יעברו למפקדה?, באתר זמן ישראל, 20 ביולי 2020.
↑  לירן טטרו, מצדיעים בגאווה: חיילת ושני חיילים מנתניה בין מצטייני צה"ל בחגי תשרי, באתר mynet‏ נתניה, 20 בספטמבר 2018.
↑  יפרוש מצה"ל? תא"ל עופר וינטר שוב לא קודם, באתר ישראל היום, 11 ביוני 2018.
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 25 בינואר 2022
ח'אלד בן סלמאן אאל סעוד

ח'אלד בן סלמאן אאל סעוד (בערבית: خالد بن سلمان آل سعود; נולד ב-1988) הוא דיפלומט ופוליטיקאי סעודי המכהן כשר ההגנה של ערב הסעודית מאז 27 בספטמבר 2022. הוא הילד העשירי ובנו התשיעי של המלך סלמאן.
ביוגרפיה

ח'אלד בן סלמאן נולד בשנת 1988 למלך סלמאן ולבת זוגו השלישית, פאהדה בינת פלאח אאל חית'ליין (אנ').
הנסיך ח'אלד קיבל תואר ראשון במדעי התעופה מהאקדמיה האווירית על שם המלך פייסל (אנ'), והמשיך את השכלתו בארצות הברית. הוא קיבל תעודה מאוניברסיטת הרווארד בתוכנית הביטחון הבינלאומית. הוא גם למד לוחמה אלקטרונית בפריז. הנסיך ח'אלד נרשם לאוניברסיטת ג'ורג'טאון כדי להמשיך בתוכנית לתואר שני בלימודי אבטחה. לימודיו נדחו בשל מינויו לשגריר בארצות הברית.
קריירה צבאית

לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה האווירית על שם המלך פייסל, הנסיך ח'אלד הצטרף לחיל האוויר המלכותי הסעודי. הוא החל את קריירת התעופה שלו בהטסת מטוסי T-6 Texan ו-T-38 בבסיס חיל האוויר קולומבוס (אנ') במיסיסיפי. לאחר מכן החל להטיס F-15 ומונה גם כקצין מודיעין טקטי בנוסף לתפקידיו כטייס F-15 בטייסת 92 בבסיס האוויר על שם המלך עבדולעזיז בדהרן.
הנסיך ח'אלד צבר כמעט 1,000 שעות טיסה וביצע משימות אוויריות נגד המדינה האסלאמית במסגרת מאמצי הקואליציה הבינלאומית. הוא גם השתתף במבצע סופה נחרצת במשימות טייס מעל תימן.
הנסיך ח'אלד התאמן רבות עם הכוחות המזוינים של ארצות הברית הן בארצות הברית והן בסעודיה, כולל אימוניו בבסיס חיל האוויר נליס בנבאדה. פציעה בגב מנעה מהנסיך חאלד לטוס, והוא עבד כקצין בלשכת שר ההגנה.
עם סיום הקריירה הצבאית שלו מונה ליועץ אזרחי בכיר במשרד הביטחון. בסוף 2016, הנסיך ח'אלד עבר לארצות הברית שם עבד כיועץ בשגרירות ערב הסעודית בוושינגטון. באפריל 2016 הפך הנסיך ח'אלד לשגריר הסעודי העשירי בארצות הברית.
קריירה דיפלומטית

לאחר מינויו לשגריר בארצות הברית באפריל 2017, הנסיך ח'אלד התמקד בחיזוק יחסי ארצות הברית–ערב הסעודית.
באוגוסט וספטמבר 2017, הנסיך ח'אלד ערך את הסיור הרב-מדינתי הראשון שלו בארצות הברית, וביקר בבסיס חיל האוויר נליס בנבאדה, עמק הסיליקון, דאלאס, יוסטון וסנט לואיס.
במרץ 2018, הנסיך ח'אלד הופיע ב-CNN עם וולף בליצר בהצגת נסיעתו של יורש העצר מוחמד בן סלמאן לארצות הברית. בראיון הוא טען: "נמשיך לעבוד עם בעלות בריתנו בארצות הברית ובעולם כדי להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי שלנו, להגביר את שיתוף הפעולה הביטחוני שלנו ולשרת את האינטרסים ההדדיים שלנו ולהתמודד עם האיומים ההדדיים שלנו".
הנסיך ח'אלד כתב טור בוושינגטון פוסט, שפורסם ב-19 במרץ 2018 ושהתווה את הדרכים שבהן ערב הסעודית מאמצת שינויים וכיצד ניתן לחזק את היחסים בין סעודיה לארצות הברית כתוצאה משינויים אלו.
במסגרת הסיור בשבע הערים ברחבי ארצות הברית, הנסיך ח'אלד הצטרף ליורש העצר מוחמד בן סלמאן בפגישות עם מספר מנהיגים פוליטיים, כלכליים וחברתיים אמריקאים בוושינגטון, בוסטון, ניו יורק, סיאטל, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו ויוסטון. הנסיך ח'אלד השתתף בפגישות עם הנשיא דונלד טראמפ, חברי ממשל וחברי קונגרס משני צידי המפה הפוליטית.
הנסיך ח'אלד השתתף בפגישות עם ג'ורג' הוו בוש, ביל קלינטון, ג'ון קרי וליאון פאנטה, יחד עם נציגים של חמש החברים הקבועים במועצת הביטחון של האו"ם, כולל שגריר ארצות הברית ניקי היילי.
בפן הכלכלי, הנסיך ח'אלד הצטרף ליורש העצר בפגישה עם מנהלי חברות בידור ופיתוח, ודן בשיתוף פעולה אפשרי עם בכירים מהאחים וורנר, דיסני ומג'יק ליפ. השגריר גם הצטרף לסיור במטה אפל בעמק הסיליקון ובחן דרכים שונות לשיתוף פעולה בין שני הצדדים. הנסיך ח'אלד מקורב מאוד לאחיו הבכור מוחמד והוא גם מצוטט כיורש פוטנציאלי שלו, כשהאחרון יהפוך למלך.
קריירה דיפלומטית > ג'מאל ח'אשוקג'י

ג'מאל ח'אשוקג'י, עיתונאי, ביקר בקונסוליה של ערב הסעודית באיסטנבול ביום שלישי, 2 באוקטובר 2018, ונרצח תוך דקות. ביום שני שלאחר מכן, 8 באוקטובר, הכחיש ח'אלד בן סלמאן כי הסעודים עצרו או הרגו את חאשוקג'י.
על פי הערכת CIA שדלפה לתקשורת, הנסיך ח'אלד הורה לחאשוקג'י ללכת לקונסוליה הסעודית באיסטנבול כדי לסדר ניירת, והבטיח לו שלא יאונה לו כל רע.
הנסיך ח'אלד הכחיש את ההאשמות.
לפי העיתונאי עבדולקאדיר סלווי, לראש ה-CIA ג'ינה הספל יש תיעוד של שיחת הטלפון שבה תועד יורש העצר מוחמד בן סלמאן אאל סעוד נותן פקודות לאחיו ח'אלד, אז שגריר סעודיה בארצות הברית, "להשתיק את ג'מאל ח'אשוקג'י בהקדם האפשרי".
בפברואר 2019 מונה ח'אלד לסגן שר ההגנה של ערב הסעודית ובמקומו מונתה כשגרירה רימה בינת בנדר אאל סעוד. ב-27 בספטמבר 2022, מונה לשר ההגנה.
יהודה משי זהב

| --- | --- |

משי זהב ב-2017
 לידה:  19 ביולי 1959 י"ג בתמוז ה'תשי"ט מאה שערים, ישראל 
 פטירה:  29 ביוני 2022 (בגיל 62) ל' בסיוון ה'תשפ"ב ירושלים 
 שם לידה:  יהודה משי זהב 
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  מייסד ויו"ר ארגון זק"א
 תקופת הפעילות:  1989–2021 (כ־32 שנים)
 בת זוג:  בת שבע משי זהב
 מספר צאצאים:  7
 פרסים והוקרה:  ראו פרסים והוקרה
 
יהודה משי זהב (19 ביולי 1959 – 29 ביוני 2022) היה איש ציבור חרדי ופעיל חברתי ישראלי, ממייסדי ארגון "אשת לפידות" ומייסד ויו"ר ארגון זק"א. היה חבר בוועדות לקידום ועידוד גיוס חרדים לצה"ל ושילובם בשוק העבודה.
במרץ 2021 התפרסם תחקיר ב"הארץ" ובו חשדות שלפיהם משי זהב תקף והטריד מינית גברים, נשים, ילדים וילדות. כחודש לאחר פרסום הידיעה, ושעות לפני פרסום עדויות חדשות נגדו בתחקיר של "עובדה", ניסה להתאבד והיה מאושפז בתרדמת, עד לפטירתו ביוני 2022.
משי זהב בראיון ב"ערב חדש", 1995
משי זהב בפיגוע בקו 14א - ירושלים, 2003
ביוגרפיה

משי זהב נולד למנחם מנדל משי זהב, ולשרה זיסל, בתו של הרב יוסף שיינברגר, מזכיר העדה החרדית. אביו היה סופר ביידיש ובעברית, ומהדיר ספרות תורנית. גדל בשכונת מאה שערים, דור 11 בירושלים. למד בתלמוד תורה "עץ חיים", ובישיבות "תפארת ישראל", "אהל יעקב" ו"תורה אור".
ביוגרפיה > פעילות ציבורית בעדה החרדית

בצעירותו היה ממובילי פעולות המחאה של העדה החרדית נגד מדינת ישראל ומוסדותיה. בעקבות כך נעצר לדבריו על ידי המשטרה 34 פעמים, מתוכן 5 פעמים בשל עומדו בראש המחתרת החרדית קש"ת, שירדה לחייהם של ארכאולוגים ופתולוגים. בתקופה זו כונה משי זהב קמב"ץ (קצין מבצעים) העדה החרדית". כינויו ברשת הקשר המשטרתית היה "13 שחור". משי זהב היה עורך ביטאונה של העדה החרדית "העדה". עם אחיו צבי הוציא לאור שישה ספרים העוסקים במאבקי העדה החרדית בישראל, וספר אחד בעצמו.
ביוגרפיה > זק"א

במהלך הפיגוע בקו 405 ב-1989, הגיע משי זהב עם בחורי ישיבה נוספים להגיש עזרה ראשונה לנפגעים. בדרכו חזרה לביתו הגיע למסקנה כי אם בתפיסת האויב כולם שווים, כך גם מבחינתו. בשנות ה-90 הגיע, בין השאר, לזירות של פיגועי התאבדות וטיפל בגופות ההרוגים. בעקבות כך קם ארגון "זק"א" (זיהוי קורבנות אסון) שמשי זהב עמד בראשו. בתפקידו כיו"ר זק"א פעל גם לפיוס בין דתיים לחילוניים.
במרץ 2012 התפרסם תחקיר בעיתון "מעריב", ובו הועלו חשדות כי מיליוני שקלים מכספי תרומות המיועדים לעמותת זק"א הגיעו לקופתה של חברה פרטית בעלת שם דומה. על פי החשד, תורמים התבקשו להעביר כספים לחשבון של חברה פרטית בשם "זק"א חסד של אמת – ארגון בינלאומי לאיתור חילוץ והצלה בע"מ". כאשר הכספים שנתרמים כביכול לעמותת זק"א זורמים למעשה לקופתה של חברה פרטית. לתורמים לא היה ידוע דבר על החברה הנושאת את השם הדומה, והקבלה על התרומה הייתה מטעם עמותת זק"א. מבדיקה שנערכה ברשם החברות הוברר כי בין בעלי המניות של החברה הפרטית נמצא גם משי-זהב, וכי אחיו הצעיר רמי מנהל את החברה.
בשנת 2011 עו"ד שמשון מרון, שנחשף לפרשה, הגיש תלונה למפלג הונאה במשטרה במחוז ירושלים וגם פנה לבית המשפט המחוזי בירושלים, שעקב אחרי הסדרי חובות קודמים של זק"א, בבקשה "למתן הוראות שעניינה חשיפת מעשי תרמית והטעיה שמבצעת החברה, תוך התרמה של סכומי כסף ניכרים מהציבור הרחב, במסווה של התרמה למטרות העמותה ותוך שימוש במסמכי העמותה שלא כדין, ומבלי שזו מעבירה את כספי ההתרמות לעמותה."
היחידה הארצית לחקירות הונאה פתחה בחקירה פלילית במסגרתה בוצעו האזנות סתר רבות למשי זהב, אך לבסוף החליטה פרקליטות מחוז ירושלים שלא להגיש כתב אישום בפרשה.
בתביעה כספית שניהל עוה"ד ורוה"ח שמשון מירון בשם ארגון זק"א כנגד החברה הפרטית שהתחזתה לארגון חייב בית המשפט את החברה הפרטית לשלם 800 אלף שקל לקופת הכינוס. (זק"א באותה עת הייתה בהליך פירוק זמני, ושמשון מירון שימש כנאמן בהסדר הנושים).
בשנת 2003 (תשס"ג) הדליק משי זהב משואה, כאחד ממייסדי ארגון זק"א, בטקס הדלקת המשואות בהר-הרצל, וספג על כך ביקורת מאנשי העדה החרדית. בפרט על שהכריז כמקובל בטקס זה "לתפארת מדינת ישראל", שחלק מבני משפחתו ראו זאת כבגידה והחרימו אותו.
ביוגרפיה > המשך חייו

שלושה מבניו התגייסו לצה"ל, שניים מהם לשירות קרבי, בגולני ובצנחנים. בימי מלחמת לבנון השנייה הקים את תנועת "ישראל ביחד" שהפעילה מתנדבים שסייעו לתושבים ביישובי הצפון. במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת על ההנהגה החרדית שאינה משתתפת בהלוויות חיילי צה"ל ואינה מנחמת את המשפחות השכולות.
בשנת 2018 נבחר משי זהב על ידי העיתון היהודי "אלגעמיינער זשורנאל" לאחד ממאה האנשים המשפיעים לחיוב על העם היהודי. באותה שנה הקים עם כרמית נעימי ועוד את ארגון "אשת לפידות" שבו חברות נשים בתפוצות, ועוסק בסיוע קהילתי. הארגון מארגן קורסי החייאה לנשים, פועל למען שכנים במצוקה, ודואג גם לתמיכה בחיילים חרדים שאין להם אפשרות לשוב לביתם ועוד.
משי זהב היה חבר בוועדות לקידום גיוס חרדים לצה"ל והשתלבותם בהמשך בשוק העבודה. השתתף גם בוועדה הציבורית שהקים הרמטכ"ל אביב כוכבי בדצמבר 2019 לבדיקת היקף הזיוף בנתוני החרדים המתגייסים לצה"ל בשנים האחרונות.
תוך חודשים ספורים בשנת ה'תשפ"א נפטר אחיו, ממחלה קשה, ואביו ואמו מווירוס הקורונה. לאחר פטירת אימו ביקר בחריפות את הנהגת הציבור החרדי על כשל התנהלותם בשמירת הנחיות הקורונה. היה נשוי לבת שבע, ואב לשבעה ילדים. התגורר בהתיישבות גבעת זאב שביהודה ושומרון.
ביוגרפיה > חשדות לעבירות מין

לאחר ההודעה על בחירתו הצפויה של משי זהב לחתן פרס ישראל, פרסם "הארץ" עדויות שלפיהן נהג במשך שנים לתקוף ולהטריד מינית ילדים, נערים, נערות ונשים. משי זהב הכחיש את הפרטים, אך עם זאת השעה עצמו מראשות זק"א וויתר על קבלת פרס ישראל. היחידה לחקירות הונאה בלהב 433 פתחה בחקירה בעניינו.
ב-22 באפריל 2021 בשעות הבוקר, טרם שידור תחקיר בעניינו באולפן "עובדה", ניסה משי זהב להתאבד בביתו. התחקיר חשף עדויות חדשות נגדו. פעולות החייאה הצליחו להחזיר לו סימני חיים, אבל לא להשיב את הכרתו. הוא אושפז במצב קשה בבית החולים שערי צדק, הועבר לאחר חודש לבית חולים הרצוג כשהוא מורדם ומונשם, וכשנה לאחר מכן נפטר.
פרסים והוקרה

2001 – פרס משרד העבודה והרווחה.
2001 – מתנדב מצטיין של האו"ם.
2003 – אות הנשיא למתנדב.
2003 – הדלקת משואה ביום העצמאות ה-55 של מדינת ישראל.
2004 – פרס שר הבריאות.
2010 – אות אזרח מקדם בטיחות בדרכים.
2013 – אות ממשלת פיליפינים.
2014 – איש המופת של הארגון הבינלאומי ליונס.
2017 – קבלת אות פול האריס של הארגון הבינלאומי 'רוטרי'.
2018 – מגן רוטרי לאתיקה מרוטרי בינלאומי.
במרץ 2021 נבחר משי זהב לחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשפ"א, אך ויתר על הפרס לנוכח פרסום החשדות לפלילים נגדו.
חיבוריו

משי זהב חיבר יחד עם אחיו צבי מספר חיבורים העוסקים באידאולוגיה של העדה החרדית:
מסע המלכות, תיאור מסעו של האדמו"ר מסאטמר בישראל, ירושלים תשמ"ה, באתר אוצר החכמה
רצח רבי פנחס סגלוב - מערכות השבת קיץ תשט"ז, 1983
מורד הר הבית יומן המערכה, תיאור המאורעות ופרשת חילול בית הקברות העתיק במורד הר הבית, ירושלים תשמ"ה
הקדוש רבי יעקב ישראל דה האן, על רצח יעקב ישראל דה האן, ירושלים תשמ"ו, באתר אוצר החכמה
כמו כן, חיבר בעצמו את הספר "עלילות דם: פרשיות עלילות הדם שהעלילו על עם ישראל במשך הדורות שעברו ועד ימינו", ירושלים, תשמ"ד.
כוכבים על פני האדמה

| --- | --- |

 בימוי:  אמיר ח'אן, Amole Gupte, Ram Madhvani 
 הופק בידי:  אמיר ח'אן 
 תסריט:  Amole Gupte 
 עריכה:  Deepa Bhatia 
 שחקנים ראשיים:  אמיר ח'אן Meghna Malik Girija Oak Sonali Sachdev M. K. Raina Gurkirtan Tanay Chheda ויפין שארמה Sachet Engineer Darsheel Safary Tisca Chopra אבישק באצ'אן 
 מוזיקה:  Loy Mendonsa, Shankar–Ehsaan–Loy, Ehsaan Noorani, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  הודו 
 חברת הפקה:  Aamir Khan Productions, PVR Inox Pictures 
 חברה מפיצה:  Rai, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בדצמבר 2007 
 משך הקרנה:  165 דק' 
 שפת הסרט:  הינדי, אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ילדים, סרט מוזיקלי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   taarezameenpar
 פרסים:  פרס פילמפייר לבמאי הטוב ביותר (אמיר ח'אן)  Screen Award for Best Supporting Actor (אמיר ח'אן)  Zee Cine Award – Critics' Choice Best Actor (Darsheel Safary)  Zee Cine Award for Best Lyricist (Prasoon Joshi)  פרס אפסרה לסרט הטוב ביותר (Aamir Khan Productions)  Filmfare Critics Award for Best Actor (Darsheel Safary)  פרס הסרטים הלאומי לזמר הפלייבק הטוב ביותר (Shankar Mahadevan)  Zee Cine Award for Best Story (Amole Gupte)  פרס אפסרה לבמאי הטוב ביותר (אמיר ח'אן)  פרס זי סיין לבמאי הטוב ביותר (אמיר ח'אן)  Zee Cine Award for Most Promising Director (אמיר ח'אן)  פרס המסך לבמאי הטוב ביותר (אמיר ח'אן)  Filmfare Award for Best Film (אמיר ח'אן)  Filmfare Award for Best Story (Amole Gupte)  National Film Award for Best Film on Family Welfare (אמיר ח'אן) 
 www.taarezameenpar.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוכבים על פני האדמה (בהינדי: तारे ज़मीन पर;‏ Taare Zameen Par) הוא סרט דרמה הודי משנת 2007, בבימויו והפקתו של אמיר ח'אן, העוסק בסיפורו של אישהן נאנדקישור אווסטי, ילד המתמודד עם דיסלקסיה. דארשיל ספרי מגלם את אישהן ואמיר ח'אן מגלם את המורה שלו לאומנות. בתחילה הסיפור עובד על ידי אמיל גופטה. הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס פילמפייר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2008, פרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2008 ופרס הסרט הטוב ביותר לרווחת המשפחה לשנת 2008.