stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאווריק (קומיקס)
ביוגרפיה בדיונית > וירוס הירושה

כאשר סטרייף שחרר את וירוס הירושה, נורד היה מהמוטאנטים שהודבקו, וצלקות איומות הופיעו על גופו. כאשר וולברין סירב לבצע בו מעין המתת חסד, נורד החליט להפוך ללוחם צדק. לפתע, וולברין ביקש מנורד להתלוות אליו כדי להציל את דדפול - שנחטף בידי קבוצה המחפשת תרופה לווירוס הירושה, בפיקודו של סלייבק. הקבוצה תקפה את נורד, אשר הצליח לברוח לאחוזת אקס ונפל לתרדמת. וולברין גילה כי יכולת הריפוי של נורד ושל דדפול הגיעה מה-DNA שלו, ודדפול ניצל. עם זאת, חיה גילה כי אי אפשר להפיק תרופה מדדפול.
בניו יורק, נורד מציל את כריס בראדלי ומשפחתו מקבוצת שונאי מוטאנטים בשם חברי האנושות, אשר שרפו את בית משפחת בראדלי וגרמו לנורד להעביר אותם לפלורידה תחת שמות בדויים. כעת בקנדה, נורד נפגש עם סוכנת הק.ג.ב. לשעבר והטלפתית אלנה איוונובה, אשר ביקשה לנקום בסייברטות' על רצח אמה. אומגה רד תקף את השניים, בתקווה שמסנתז הקרבונדיום יגיע לידיו. בעזרת ג'ון ריית', המסנתז נשמר הרחק מאומגה רד. איוונובה הצטרפה לנורד במסעו, עד שווירוס הירושה הרג אותו. איוונובה השתמשה בכוחותיה והחזירה את נורד לחיים, צלקותיו נעלמו וכוחותיו חזרו חזקים מאי פעם. הזכרונות השגויים שהושתלו בו נמחקו, והשניים מצאו עצמם נרדפים על ידי כוחותיו של איוון פושקין.
ארתור ברינגטון נהרג, ועינו השמאלית של נורד נעקרה. חברי האנושות ניסו פעם נוספת להרוג את כריס בראדלי, אך במאמציהם המשותפים של וולברין, מאווריק ואיוונובה, בראדלי ניצל וחברי האנושות חשבו שהוא מת. כך, מערכת היחסים של נורד ואיוונובה התחזקה. כאשר נורד התנגד לנקום בסייברטות', איוונובה יצאה לבדה, ונמצאה על ידי נורד על סף מוות. לאחר שמנע מסייברטות' להרוג אותה, נורד השאיר את איוונובה בטיפולה של משפחת בראדלי.
נורד יצא למסע נקמה באיוון פושקין, אשר תופס את נורד ומנסה לאלץ אותו לעבוד עבורו. נורד ברח, וחיבל בגנבת מטען המכיל נשק מארגון A.I.M. לבסוף, נורד נוקם במתנקש שעקר את עינו בכך שנוטש אותו באזור הרי האלפים שבשווייץ.
ביוגרפיה בדיונית > סוכן אפס, בית אם ואילך

פרויקט נשק אקס מוקם מחדש, וסייברטות' וג'ון ריית' נשלחים לגייס את נורד. התפתח קרב, שבסופו סייברטות' דקר את נורד והפיל אותו מגובה של עשרים קומות. מלקולם קולקורד מציל את נורד, ומסכם כי הוא אינו יכול להילחם למען הצדק כ"גווייה". נשק אקס שידרג את נורד, וגרם לכך שיהפוך למתנקש-על: אין לו ריח מיוחד שבאמצעותו ניתן לאתרו, הודות לחליפת ויברניום צעדיו לא נשמעים, יכולת הריפוי שלו משודרגת והוא מקבל חומצה המנטרלת יכולת ריפוי עצמי, שנמרחת על סכין אדמנטיום. נורד הופך לסוכן אפס, ויוצא להתנקש בחיי וולברין.
במהלך משימה, נורד נתקל בכריסטופר בראדלי כמאווריק, אשר הסתנן לשורות אומת הגנום. בראדלי רצה לנקום בנורד, ועבר הכשרה בקרב מקייבל. נורד האמין כי מאווריק החדש הוא מחבל, הרג אותו, ונותר שבור כשגילה על מעשיו. כדי להמשיך את דרכו של בראדלי, נורד טבח בבסיסי אומת הגנום. נחשף כי נורד היה נתון חלקית לשליטתו של מזמרו, ושימש כמוציא להורג ב"ארץ לעולם לא" - מחנה ריכוז למוטאנטים שהוקם על ידי נשק אקס. כשגילה זאת, נורד עזב את נשק אקס. במהלך אירועי בית אם, מכשפת השני גרמה לכך שכוחותיהם של מוטאנטים רבים יופשטו מהם. כוחותיו של נורד הופשטו ממנו, והוא עבר לגור בבניין דירות תחת השם מאווריק. וולברין חיפש אותו לקבלת מידע על הקרבונדיום, ונעזר במכשפת השני ובג'ובילי, אשר נאלצו להילחם באומגה רד כאשר הוא תקף את הבניין בחיפוש אחר מסנתז הקרבונדיום.
מאוחר יותר גנב נורד את קובצי תוכנית נשק אקס ומכר אותם בשוק השחור. לבסוף, כדי להסתיר את מעורבותו בתוכנית "כוח תקיפה אקס" מוולברין הזועם, הוא הרג את האדם שקנה ממנו את הקבצים ונעלם.
עמנואל נבון

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1971 (בן 53) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Emmanuel Mréjen 
 מקום מגורים:  ישראל
 עיסוק:  מרצה, סופר, מומחה ליחסים בינלאומיים
 מקום לימודים:  המכון למדע המדינה פריז האוניברסיטה העברית בירושלים
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון
 heb.navon.com
 
עמנואל נבון (נולד ב-21 בינואר 1971) הוא דוקטור ליחסים בין-לאומיים אשר משמש מנכ"ל סניף ELNET בישראל וכמרצה בבית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב. הוא עמית בכיר במכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון (JISS) ופרשן בערוץ i24news.
קורות חיים > רקע

נבון נולד בשם עמנואל מרז'ן (בצרפתית: Emmanuel Mréjen) למשפחה מתבוללת בפריז שבצרפת. למד בבית ספר יסודי דו-לשוני (צרפתית/אנגלית). את תוארו הראשון במנהל ציבורי קיבל מהמכון למדע המדינה פריז. במהלך לימודיו התמחה במשרד החוץ הצרפתי ובמשרד האוצר הצרפתי. בראשית שנות העשרים לחייו חזר בתשובה, ובשנת 1993 עלה לישראל בגפו והשלים תואר שני ושלישי ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. התגייס לצה"ל בגיל 24 ושירת בהנדסה קרבית. במהלך לימודיו לתואר שני חיבר עבור משרד החוץ הצעה לרפורמה של האו"ם. כדוקטורנט, היה עמית במרכז שלם.
קורות חיים > קריירה

נבון החל את הקריירה שלו בחברת הלוי דוויק, כיועץ לחברות ישראלית שביקשו להצטרף לתוכנית המחקר והפיתוח של הנציבות האירופאית. בשנים 2003-2005, שימש כמנכ"ל הרשת העסקית לשיתוף פעולה בינלאומי (BNIC), עמותה שהכשירה את ראשי המשק הישראלי בתחום ההסברה. בשנים 2005-2010 היה שותף מנהל בחברת נבון-לוי ושות' (חברת ייעוץ לקידום פרויקטים חקלאים ואנרגטיים ישראלים באפריקה שמדרום לסהרה) ובשנים 2011-2016 שימש כראש התכנית לתקשורת ומדע המדינה במכללה החרדית בירושלים (מטעם אוניברסיטת בר-אילן). מאז ינואר 2023 הוא משמש מנכ"ל ארגון ELNET בישראל.
קורות חיים > אקדמיה

מאז שנת 2002, נבון מרצה (כעמית הוראה) בבית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2012-2022 הוא היה מרצה (כמורה מן החוץ) בבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן. הוא מלמד ולימד שיעורים על מדיניות החוץ של ישראל, על תולדות הדיפלומטיה, על האיחוד אירופאי, על הגלובליזציה, ועל מדיניות אנרגטית. בשנים 2013-2023 היה עמית בכיר בפורום קהלת, ובשנת 2017 הצטרף ל-מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון (JISS) כעמית מחקר. בנייר המדיניות שהגיש לכנס הרצליה בשנת 2006 הצביע נבון על כשלי ההסברה של ישראל והציע דרכים להתגבר עליהם. בנייר המדיניות שפרסם יחד עם פרופ' אברהם דיסקין עבור פורום קהלת, מציע נבון לאמץ את שיטת הרשימות הפתוחות וכן בריתות בין-מפלגתיות בבחירות לכנסת.
קורות חיים > תקשורת ופרשנות

נבון הוא פרשן לחדשות חוץ בערוץ i24news (באנגלית ובצרפתית) מאז הקמת הערוץ בשנת 2012. הוא גם מרבה להופיע בכלי תקשורת בישראל ומחוצה לה כדי לתת את פרשנותו באנגלית, בצרפתית ובעברית, לרבות ב-פרנס 24, קול אמריקה, וול סטריט ג'ורנל, ווושינגטון פוסט, בלומברג, סקיי ניוז, פיננשל טיימס, שיונחואה, הטלוויזיה המרכזית של סין, אל-ג'זירה, לה מונד, לה פיגארו, ליברסיון, לה נובל אבזרווטר, לה פואן, פרנס קולטור,רדיו צרפת בינלאומי, רדיו קנדה, ערוץ הכנסת, גלי צה"ל, הארץ, דה מרקר, ynet, כאן 11, וכאן רשת ב.
טורי הדעה של נבון התפרסמו בניוזוויק, לה מונד, לה פיגארו, הג'רוזלם פוסט, גלובס, דה מרקר, ישראל היום, מקור ראשון, ידיעות אחרונות, ומעריב. הוא בעל טור בטיימס אוף ישראל, והיה בעבר בעל טור במידה.
נבון מרבה לתת הרצאות בחו"ל עבור ארגונים כמו הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, הלל, ואנלט.
במרץ 2011, הרצאה של ד"ר נבון באוניברסיטת קוויבק במונטריאול הופרעה על ידי סטודנטים פרו-פלסטינים והוא נאלץ להסתלק מן הקמפוס בליווי כוחות ביטחון. בנובמבר 2012, העיתונאי הבלגי אדי קקלברג קטע באמצע ובשידור חי ריאיון עם ד"ר נבון ברדיו RTBF לאחר שנבון האשים את העיתונאי בקידום התעמולה של החמאס. ב-2019, נבון הוזמן על ידי בית הספר הגבוה של הכשרת מורים בשווייץ כדי להציג את עמדתו בסוגיית הפליטים הפלסטינים בעקבות סערה ציבורית שנוצרה על ידי ההחלטה המקורית של בית הספר להזמין רק מרצים המזוהים עם הנרטיב הפלסטיני. ביולי 2020, נבון התעמת בטלוויזיה ANews עם עיתונאי טורקי אשר טען כי יהודה ושומרון הם שטחים ש "נגנבו" על ידי ישראל. "שטחים אלו לא נגנבו, בניגוד לשטחים שמדינתך גנבה מקפריסין ומסוריה" השיב לו נבון.
דעות ופולמוסים > יחסים בין-לאומיים

נבון טוען כי התחום הידוע כ"תאוריות היחסים בינלאומיים" חסר תועלת ושהפולמוסים בדיסציפלינה זו מהווים הונאה אינטלקטואלית בגבול השרלטנות. גישתו המזלזלת של נבון כלפי תאוריות היחסים הבינלאומיים עוררה ביקורת נוקבת של החוקרים דוקן בל ובריאן שמיט. הביקורת של שמיט על נבון מצוטטת בהרחבה בספרות המקצועית.
נבון תומך בכלכלת שוק ובגלובליזציה. הוא סובר שיש לנצל את היתרון הטכנולוגי של ישראל כדי לקדם עצמאות אנרגטית, עמדה שעוררה את הביקורת של פרופ' יחזקאל דרור. נבון תומך הגישה האטלנטית: שימור ברית נאט"ו והאיחוד האירופי, הוא חשדן כלפי רוסיה, והתנגד לברקזיט. הוא מצדיק את מדיניות ה "הפרד ומשול" של ישראל כלפי האיחוד האירופי (דהיינו, הידוק הקשרים עם קבוצת וישגראד לצורך נטרול הצבעות פה אחד של מועצת האיחוד האירופי בסוגיית ישראל והמזרח התיכון) אך גם מזהיר מפני "הצלחה יתרה" של מדיניות זו משום שלטענתו, "עם כל חסרונותיו, שוק אירופי משותף ומקורב לארצות הברית הוא אינטרס ישראלי הרבה יותר מאשר יבשת מפוצלת בין ממשלות מרקנטיליסטיות ופרו-רוסיות."
דעות ופולמוסים > הסכסוך הישראלי-ערבי

נבון מגדיר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני כ"מלכוד 22." הוא סובר שיש לחולל שינויים טריטוריאליים על מנת לשמר את האופי היהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל, אך אינו מאמין שניתן להגיע להסכם עם הפלסטינים. הוא גם דוחה את האפשרות של נסיגות טריטוריאליות חד-צדדיות (כגון תוכנית ההתנתקות ב-2005) בשל הסיכון הביטחוני הכרוך בכך. לדבריו, פתרון שתי המדינות "ממשיך לעבוד בתאוריה ולהיכשל בפרקטיקה." לשיטתו של נבון, ההתנחלויות אינן בלתי-חוקיות; הוא דוחה את "זכות השיבה" של הפלסטינים לישראל כחסרת בסיס במשפט הבינלאומי וכמנוגדת לפתרון שתי המדינות; והוא נחוש בדעתו כי רק מדינת ישראל הבטיחה את חופש הפולחן ושמרה על המקומות הקדושים של כל הדתות בירושלים.
בנובמבר 2005 מתח נבון ביקורת על ההיסטוריונים החדשים. באפריל 2010, הוא גינה את "ג'יי קול" וטען כי יוזמה זו מתעלמת מן אחריות המנהיגות הפלסטינית בכישלון תהליך השלום. באוקטובר 2016, נבון השיב לחגי אל-עד על קריאתו במועצת הביטחון לפעול נגד נוכחותה של ישראל ביהודה ושומרון. ב-2020, נבון הביע את תמיכתו בתוכנית השלום של הנשיא טראמפ ובסיפוח יהודה ושומרון. לטענתו של נבון, סיפוחים ישראלים חלקיים מעבר לקו הירוק אינם מנוגדים למשפט הבינלאומי ולפתרון שתי המדינות.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, נבון הצהיר כי "על ישראל ללמד את אויביה לקח אשר לעולם לא יישכח על ידם ועל ידי העולם." בעימות עם דיאנה בוטו ודניאל לוי בתוכניתו של מהדי חסן בערוץ אל ז'זירה טען נבון ש "ישראל היא המקום היחיד במזרח התיכון שבו ערבים הם בני חורין," ש "הציונות היא תנועת שחרור לאומי אשר שחררה את מולדתה מן הקולוניאליזם הערבי-מוסלמי," וש "פלשתינה היא המצאה קולוניאלית בריטית."
דעות ופולמוסים > לאומיות ודמוקרטיה

לשיטתו של נבון היהודים הם לא רק דת אלא גם לאום, ועל כן הם זכאים לזכות להגדה עצמית. הוא רואה בציונות תנועת שחרור לאומית, וטוען כי לא ניתן לערר על הלגיטימיות של מדינת הלאום היהודית מבלי לערר על הלגיטימיות של כל מדינות הלאום. נבון סבור כי אין סתירה עקרונית בין לאומיות מצד אחד (לרבות לאומיות יהודית) לבין דמוקרטיה ושוויון אזרחי מצד שני. לפי כך, הוא תמך בחקיקת חוק הלאום, אם כי גם הסכים שיש לעגן במקביל את עקרון השוויון האזרחי.
לנבון ביקורת נוקבת כלפי יהודים פוסט-ציונים אנטי-ציוניים, כגון פיטר ביינהרט, מייק מרקוזי, ואיתן ברונשטיין אפריסיו, והוא מאתגר את טענותיהם.
דעות ופולמוסים > אקטיביזם שיפוטי ותיקון שיטת הבחירות

לנבון גישה ביקורתית כלפי האקטיביזם השיפוטי והמהפכה החוקתית של השופט אהרון ברק. בספרו ניצחון הציונות טוען נבון כי האיזון בין שלוש הרשויות הופר בשנות ה-1990 בעקבות שינויים מרחיקי לכת שנקבעו באופן חד-צדדי על ידי בג"ץ: 1. הקביעה כי "הכל שפיט" ועל כן ששום סוגיה ציבורית אינה חסינה מביקורת שיפוטית; 2. הרחבת זכות העמידה ופתיחת שערי בג"ץ לכל דכפין; 3. ההחלטה לבטל חוקי הכנסת הנחשבים מנוגדים לחוקי יסוד; 4. השימוש בעילת הסבירות לביטול החלטות ממשלה; 5. הפיכת הייעוץ של היועץ המשפטי לממשלה להחלטות המחייבות את הממשלה. נבון תומך בחקיקת חוק יסוד: החקיקה על מנת להחזיר את האיזון בין הרשויות באופן מוסכם ובתמיכת רוב מוצק. נבון מתח ביקורת על הרפורמה המשפטית בישראל (2023) של יריב לוין. הוא טען שהרפורמות של לוין "מוגזמות" ושהן "יחליפו חוסר איזון אחד על ידי חוסר איזון אחר במקום לתקן את חוסר האיזון אשר נוצר על ידי פסיקת בג"ץ במשך השנים."
נבון גם מציע שני תיקונים לשיטת הבחירות לכנסת: רשימות פתוחות והסכמי עודפים רב מפלגתיים. בשיטת הרשימות הפתוחות, סדר חברי הרשימה נקבע ביום הבחירות בידי מי שמצביע לאותה רשימה (עם אפשרות להגבלות, כגון שריון מקום ראשון ליו"ר הרשימה וכיוצא בזה). באשר להסכמי עודפים רב מפלגתיים, הם יאפשרו למפלגות שונות להתאגד לפני הבחירות ל"גוש" פוליטי אחד. קולות מפלגה ב'גוש' שלא תעבור את אחוז החסימה יוענקו למפלגה הגדולה ב'גוש'. שיטה זו תחזק את השתקפות רצונם של האזרחים בתוצאות הבחירות ולמפלגות הקטנות יהיה תמריץ להצטרף ל'ברית', שכן כך מצביעים יוכלו להצביע להן ללא חשש שתמיכתם לאחר הבחירות תוענק למנהיג 'הגוש' היריב. גם למפלגות החוששות שלא יעברו את אחוז החסימה יהיה תמריץ להצטרף ל'ברית' שכן תומכיהם יוכלו להצביע להן תוך ביטחון שבכל מקרה קולותיהם יספרו ויחזקו את 'הגוש'.
דעות ופולמוסים > "הכוכב והשבט" ופולמוס עם תום שגב

ספרו של נבון הכוכב והשבט: היסטוריה דיפלומטית של ישראל יצא לאור בעברית (בתרגום מאנגלית) בהוצאות "מערכות" ו "מודן" בשנת 2023 (עם הקדמה מהנשיא יצחק הרצוג). ההיסטוריון תום שגב פרסם בעיתון הארץ מאמר מאוד ביקורתי על הספר ועורר פולמוס עם נבון. בביקורת שלו, טוען שגב שנבון מייחס יותר חשיבות היסטורית לזאב ז'בוטינסקי מאשר לדוד בן-גוריון; שהוא משמיט ציטוטים מספרו של בני מוריס קורבנות; ושהוא מקבל בברכה את עליית הימין הקיצוני באירופה. בתשובתו לשגב, אשר התפרסמה אף היא ב "הארץ," כותב נבון כי שלוש הטענות של שגב הנן מוטעות ומטעות. לשיטתו של נבון, הספר מייחס דווקא יותר משקל היסטורי לבן-גוריון מאשר לז'בוטינסקי; כל הציטוטים מספרו של מוריס נאמנים למקור (נבון מאשים את שגב בציטוט סלקטיבי כדי להסתיר את תמיכתו של בניטו מוסוליני בחאג' אמין אל חוסייני); והספר לא מקבל בברכה את עליית הימין הקיצוני באירופה, אלא להפך (נבון טוען שכתב מאמרים כדי להזהיר מסכנת הימין הקיצוני האירופאי).
מעורבות פוליטית

בנובמבר 2012, נבון התמודד בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לכנסת ה-19, אך לא נבחר למקום ראלי. בבחירות לנשיאות צרפת ב-2017, תמך נבון במועמדותו של פרנסואה פיאון בסיבוב הראשון ובמועמדותו של עמנואל מקרון בסיבוב השני. בדצמבר 2019, נבון תמך במועמדותו של גדעון סער לראשות הליכוד והודיע על תמיכה בו עם פרישתו מהליכוד כעבור שנה והקמת מפלגת תקווה חדשה.
חייו האישיים

נבון נשוי לסימה ולהם ארבעה ילדים. הוא גדל במשפחה יהודית חילונית וחזר בתשובה בנעוריו. אבי־אמו היה קצין בצבא הצרפתי ומרגל במחתרת הצרפתית, וחייו ניצלו בזכות קצין גרמני. אחותו הגדולה ולרי מרז'ן (צר') היא סופרת, אמנית וצלמת צרפתייה. אחי־אשתו – שמואל הרצפלד (אנ'), הוא רב אמריקאי אורתודקסי מודרני.
ביבליוגרפיה > ספרים

הכוכב והשבט: היסטוריה דיפלומטית של ישראל, תרגמה מאנגלית: זהבה מרקס, הוצאת מודן, משרד הביטחון ומערכות, 2023.
The Star and the Scepter: A Diplomatic History of Israel, The Jewish Publication Society/University of Nebraska Press, 2020.
The Victory of Zionism: Reclaiming the Narrative About Israel's Domestic, Regional, and International Challenges, CreateSpace, 2014.
From Israel With Hope: Why and How Israel Will Continue to Thrive, Balfour Books, 2011.
A Plight Among the Nations: Israel's Foreign Policy Between Nationalism and Realism, VDM Verlag, 2009.
ביבליוגרפיה > מאמרים אקדמיים

Israel's Nation-State Law, Palgrave International Handbook on Israel (February 2022), pp. 1–13
שמרנות בניחוח צרפתי: מבט להגותו של טוקוויל, השילוח 22 (כסלו תשפ"א, נובמבר 2020), עמ' 119-139.
Les réfugiés palestiniens: un regard géopolitique, Haute école pédagogique de Vaud (2020), pp. 104-114
L'étoile et le sceptre: Israël et les nations, Pardès 63 (2019), pp. 103-108
Israel: Political Development and Data for 2018 (With Abraham Diskin), European Journal of Political Research, Vol. 58, N. 1 (December 2019), pp. 143-148
Israel's European Dilemma, Israel Journal of Foreign Affairs Vol. 12, No. 3 (2018), pp. 325-331
Israël et le Liban: Liaisons dangereuses, Diplomatie (décembre 2018), pp. 60-61
Israel: Political Development and Data for 2017 (With Abraham Diskin), European Journal of Political Research, Vol. 57, N. 1 (December 2018), pp. 148-156
חיזוק הדמוקרטיה - בלי שינוי השיטה, השילוח 5 (תמוז תשע"ז, יולי 2017), עמ' 41-67.
Etat des lieux sur le conflit israélo-palestinien, Diplomatie 39 (juin-juillet 2017), pp. 44-48
France, Israel and the Jews: The End of an Era? Israel Journal of Foreign Affairs 9/2 (2015), pp. 201–211
La globalisation et ses ennemis (Globalization and its Enemies), in Tensions et Défis dans le Monde contemporain, Édition des Rosiers, 2013, pp. 349-358
Managing Energy Risks in the 21st Century, Revue Management & Avenir 42 (2011), pp. 41–57
J-Call: Un appel à la mauvaise foi, Controverses 15 (novembre 2010), pp. 29-33
The Case for the Jewish State" In Israel on Israel (London, Vallentine Mitchell, 2008), pp. 55-79
Israël a-t-il un projet géopolitique? Hérodote, Revue de géographie et de géopolitique 124 (2007), pp. 69–78
Plaidoyer pour l'Etat juif, Outre-Terre: Revue française de géopolitique 9 (2004), pp. 19-41
From Kippur to Oslo: Israel's Foreign Policy 1973-1993, Israel Affairs 10/3 (2004), pp. 1–40
Zionism and its Critiques, Jewish Political Studies Review 15/1-2 (2003), pp. 45–59
La France vue d'Israël: Illusions perdues, Outre-Terre: Revue française de géopolitique 3 (2002), pp. 253–268
Septembre 2000-Septembre 2001: Quel enseignement tirer? Outre-Terre: Revue française de géopolitique 2 (mai 2002), pp. 247-261
The Third Debate Revisited, Review of International Studies 27 (2001), pp. 611–625
Y-a-t-il une vie après Oslo? Outre-Terre, revue française de géopolitique 1 (janvier/mars 2001), pp. 33-49
Israel and the Reform of the UN, Israel Affairs Volume 5, Number 1 (1998), pp. 63-86
ביבליוגרפיה > ניירות מדיניות

The New Emerging Energy Hub in the Eastern Mediterranean, JISS, 2019
תיקונים בשיטת הבחירות והממשל (עם אברהם דיסקין), פורום קהלת, דצמבר 2016
Fueling Conflicts: Oil and Geopolitical Tensions, Yuval Ne’eman Workshop for Science, Technology and Security, Tel-Aviv University, 2010
Soft Powerlessness: Arab Propaganda and the Erosion of Israel's International Standing, Institute for Policy and Strategy IDC Herzliya 2006
יחסי הממלכה המאוחדת – רוסיה

| יחסי הממלכה המאוחדת – רוסיה |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: רוסיה


הממלכה המאוחדת: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 17,098,242
אוכלוסייה
69,311,072: 144,474,856
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,189: 13,992
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

היחסים בין הממלכה המאוחדת לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וקיים ביניהם שיתוף פעולה נרחב במגוון תחומים. היחסים בין מוסקבה ולונדון ראשיתם בשנת 1553. רוסיה ובריטניה היו בעלי ברית נגד נפוליאון בתחילת המאה ה-19, אויבים במהלך מלחמת קרים, יריבים במהלך המשחק הגדול על השליטה באסיה המרכזית במחצית השנייה של המאה ה-19. שוב בעלי ברית במלחמות העולם הראשונה והשנייה, למרות שהיחסים נהיו מתוחים בעקבות המהפכה הרוסית (1917), ושוב נהיו מתוחים במהלך המלחמה הקרה. בעלי העסקים הגדולים והטייקונים של רוסיה פיתחו קשרים חזקים עם המוסדות הפיננסיים של בריטניה בשנות ה-90, לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991. המדינות חולקות היסטוריה של פעילות ריגול אינטנסיבית אחת נגד השנייה, עם הצטרפותה של ברית המועצות לחדירה לצמרת המודיעין ושירותי הביטחון הבריטיים במהלך שנות ה-30 עד שנות ה-50. מאז המאה ה-19 אנגליה הייתה יעד פופולרי עבור גולים פוליטיים ופליטים רוסים, אשר כמה מהם מתו בסופו של דבר בנסיבות עכורות. בשנות ה-2000 היחסים חזרו להיות מתוחים, ומאז 2014 החמיר המצב, בשל המשבר באוקראינה ופעילויות אחרות של רוסיה, שהתקבלו בצורה עוינת על ידי בריטניה.
היסטוריה > ממלכת אנגליה ורוסיה הצארית

ממלכת אנגליה ורוסיה הצארית קשרו קשרים בשנת 1553, כאשר הנווט האנגלי ריצ'רד צ'נסלור הגיע לארכנגלסק בשליחות מרי הראשונה, מלכת אנגליה, וכונן קשרים עם איוואן האיום שליט רוסיה. לאחר מכן הוא חזר לאנגליה ונשלח חזרה לרוסיה בשנת 1555, ובאותה שנה הוקמה חברת מוסקובי, אשר החזיקה במונופול על הסחר בין אנגליה לרוסיה עד 1698.
בשנים 1697–1698 ביקר פיוטר הגדול באנגליה במשך שלושה חודשים, ולמד את הטכנולוגיה החדישה הטובה ביותר במיוחד לגבי ספינות וניווט.
היסטוריה > ממלכת בריטניה הגדולה והאימפריה הרוסית

ממלכת בריטניה הגדולה, ומאוחר יותר הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד כוננה קשרים חשובים יותר ויותר עם האימפריה הרוסית. לאחר שהצאר פיוטר הראשון הכריז על הקמת האימפריה ומינה עצמו לקיסר בשנת 1721, הוא הזמין את המהנדסים הבריטים לסנקט פטרבורג, מה שהוביל להקמת קהילת סוחרים גולים אנגלו-רוסים קטנה אך בעלי השפעה מסחרית. במהלך המלחמות אירופה באירופה במאה ה-18, שתי האימפריות מצאו את עצמן לעיתים בעלות ברית, ולעיתים אויבות. למשל, שתי המדינות נלחמו באותו צד במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, אך היו משני צדי המתרס במהלך מלחמת שבע השנים.
ראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הצעיר נבהל מההתרחבות הרוסית בחצי האי קרים בשנות ה-80 של המאה ה-18 על חשבון האימפריה העות'מאנית, וניסה לקבל תמיכה פרלמנטרית כדי להחזיר את המצב לקדמותו. בשיחות שלום עם העות'מאנים סירבה רוסיה להחזיר את מצודת אוצ'קוב, ובעקבות כך איים פיט על פעולה צבאית. עם זאת, שגריר רוסיה סמיון וורונטסוב פתח בתעמולה להשיג את דעת הקהל, ואכן פיט זכה בהצבעה כה צרה שהוא ויתר, וורונטסוב הבטיח את חידוש ההסכם המסחרי בין בריטניה לרוסיה.
בעקבות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנלוות אליה, התאחדו זמנית בריטניה החוקתית ורוסיה האוטוקרטית בברית אידאולוגית נגד הרפובליקניזם הצרפתי. בריטניה ורוסיה ניסו לעצור את הצרפתים, אך כישלון פלישתם המשותפת להולנד בשנת 1799 גרם לשינוי בעמדתם.
בשנת 1800 כבשה בריטניה את מלטה, ואילו פאבל הראשון, קיסר רוסיה היה נגיד מסדר ההוספיטלרים, ובעקבות כך תוכננה המשלחת ההודית של פאבל, אשר הייתה פרויקט סודי של משלחת רוסו-צרפתית כנגד הנחלות הבריטיות בהודו.
שתי המדינות נלחמו זה בזה (אם כי היה בה רק קצת לחימה ימית מאוד מוגבלת) במהלך המלחמה האנגלו-רוסית (1807–1812), ולאחר מכן בריטניה ורוסיה הפכו לבעלות ברית נגד נפוליאון במהלך המלחמות הנפוליאוניות, ושיתפו פעולה במהלך הבסתו ובקונגרס וינה בשנים 1814–1815.
היסטוריה > בין שתי מלחמות העולם

בשנת 1918, כשהגרמנים התקדמו לעבר מוסקבה, קיבלו רוסיה תחת שלטונו של לנין את האולטימטום הגרמני וחתמו על חוזה ברסט-ליטובסק, מה שגרם למדינות ההסכמה להרגיש נבגדות. בתגובה, בריטניה שלחה כוחות לסייע לכוחות הצבא הלבן, כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה, שנועדה להגביל את הסיוע הסובייטי למאמץ המלחמתי הגרמני.
בעקבות נסיגת הכוחות הבריטים מרוסיה החל משא ומתן על הסחר, וב-16 במרץ 1921 נחתם הסכם הסחר האנגלו-סובייטי בין שתי המדינות. המדיניות הכלכלית החדשה של לנין, קראה לקשרים עסקיים עם מדינות קפיטליסטיות, בניסיון להניע מחדש את הכלכלה הרוסית. בריטניה הייתה המדינה הראשונה שקיבלה את הצעתו של לנין להסכם סחר, ובעקבות כך הסתיים המצור הבריטי, ונמלים רוסיים נפתחו לאניות בריטיות. שני הצדדים הסכימו להימנע מתעמולה עוינת, ונוצרה הכרה דיפלומטית דה פקטו בין שתי המדינות.
לאורך שנות ה-20 של המאה ה-20, השפיעו אי-אמון ומחלוקת על היחסים האנגלו-סובייטים, והם הגיעו לשיאם בהפסקה הדיפלומטית בשנת 1927. ב-1 בפברואר 1924 הכירה בריטניה רשמית בברית המועצות. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נותקו בסוף מאי 1927, לאחר פשיטה משטרתית על האגודה השיתופית הכלל-רוסית, שבה הציג ראש הממשלה סטנלי בולדווין בפני בית הנבחרים מברקים סובייטיים מפוענחים שהוכיחו את פעילות הריגול הסובייטי בבריטניה. בשנת 1929 כוננה מחדש ממשלת הלייבור הנכנסת יחסים דיפלומטיים קבועים עם ברית המועצות.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1938 ניהלו בריטניה וצרפת משא ומתן עם גרמניה הנאצית, ובסופו נחתם הסכם מינכן, שבו הוחלט על סיפוח חבל הסודטים הצ'כוסלובקי לגרמניה, אולם סטלין התנגד להסכם. ב-23 באוגוסט 1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב לתקופה של עשר שנים. ההסכם היה הסכם אי-התקפה בין ברית המועצות לגרמניה, ובחלקו החסוי קבע את חלוקתה של פולין בין שתי המדינות.
ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין, ובכך פרצה מלחמת העולם השנייה. בהתאם להסכם לא הגיבה ברית המועצות על הפלישה, וב-17 בספטמבר פלשו כוחות הצבא האדום גם הם לפולין, וכבשו את חלקה המזרחי. במהלך מלחמת החורף העם הבריטי אהד את פינלנד, ובריטניה אף שקלה לשלוח כוחות לעזרת הצבא הפיני. בנוסף, ברית המועצות סיפקה נפט לגרמנים, שסייע ללופטוואפה במהלך הבליץ נגד בריטניה בשנת 1940.
ביוני 1941 פתחה גרמניה במבצע ברברוסה נגד ברית המועצות, ובעקבות כך עברה ברית המועצות לצד בעלות הברית. ב-23 באוגוסט אותה שנה פלשו כוחות בריטים, הודים וסובייטים לאיראן, במטרה למנוע את חבירתה למדינות הציר, ולהשתלט על שדות הנפט החשובים שלה. בנוסף, במהלך המלחמה הפעילה בריטניה את השיירות הארקטיות, שבהם שלחה אספקה וציוד לברית המועצות.
בשנת 1944 הסכימה בריטניה לדרישת סטלין לקביעת הגבול הפולני במזרח כקו קרזון, ובתמורה הוחלט על מסירת שטחי פומרניה, שלזיה ופרוסיה הגרמניים לפולין.
באוקטובר 1944 נפגשו צ'רצ'יל ושר החוץ אנתוני אידן במוסקבה עם סטלין ועם ויאצ'סלב מולוטוב, ולאחר משא ומתן ממושך החליטו על חלוקת ההשפעה במזרח אירופה לאחר המלחמה. התוכנית הייתה לתת לבריטניה 90% מהשפעה ביוון, בעוד ברית המועצות תקבל 90% מההשפעה ברומניה. בבולגריה ובהונגריה הוחלט שברית המועצות תקבל 80% מההשפעה, ביוגוסלביה יקבלו שני הצדדים 50%, ואילו באיטליה לא תהיה השפעה לרוסים.