stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב שמשוני
הערות שוליים

↑  מחזה של או'קייסי בחיפה, דבר, 13 בדצמבר 1978
↑  שירות גלובס, ‏חיילים מתים בצוותא, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2004
↑  צבי גורן, "העלמה והמוות" – במעגל האלימות, באתר "הבמה", ‏7 במאי 2012
אייל מלובן, עכבר העיר, "מעבר ל-10 מטרים נמצאת התהום של התיאטרון המסחרי", באתר הארץ, 22 בדצמבר 2012
↑  תמר רותם, "פפפפפפ" ו"תג מחיר": כמה טוב לעלות בסערה השמימה, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2013
↑  מרט פרחומובסקי, ‏שמח בפגייה - זוכת פרס עכו, ההצגה "פפפפפפ", אמנם מאופקת ביחס לעבודות קודמות של יוצריה אך מספקת חוויית צפייה מהנה, באתר "Time Out ישראל", 28 בנובמבר 2013
↑  אורי קליין, להתבונן בעצמך, דבר, 26 במרץ 1982
↑  מאיר שניצר, מי מפחד מהזאב הרע - "חייל הלילה", תסריט ובימוי: דני וולמן, צילום: יוסי ויין, עריכה: שושי וולמן, מוסיקה: אלכס כגן, שחקנים: זאב שמשוני, איריס קנר, כל העיר, 7 בספטמבר 1984
↑  מאיר שניצר, סרט / תענוג למזוכיסטים - ־הדרך לעין חרוד־ / בימוי: דורון ערן / תסריט: רמי נעמן (על פי אלמנטים מספרו של עםlס קינן), חדשות, 5 במרץ 1990
↑  אורי קליין, "אף פעם לא מאוחר מדי" נותר בגדר החמצה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012
↑  אורי קליין, "האיש שבקיר": לא כל השקרים והסודות מפתיעים, באתר הארץ, 7 בפברואר 2018
↑  אינה טוקר, ריב אחים: האחד חרדי, השני יהודי משיחי, באתר ynet, 20 בנובמבר 2017
↑  נתנאל שלומוביץ, הסוגיות שעולות בסרט "אלוהי הפסנתר" מתפוגגות כבועות סבון, באתר הארץ, 31 ביולי 2019
↑  דורון רוזנבלום, ביקורת - "דפ"ר שלוש" - 'אנשים במיל', כותרת ראשית, 12 בספטמבר 1984
↑  רוגל אלפר, פתטי ומצחיק - סיטי טאוור, 20:30, ערוץ 2, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2001
↑  אורי קליין, חדש על המסך - כנפיים: סדרה בשישה פרקים, שמביאה את סיפורם של שמונה צוערים בקורס טייס, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430981105171  VIAF: 88481131   WorldCat (עם VIAF): 88481131 
אדיר זיק מביים את השחקנים מיכל זוארץ וזאב שמשוני בדרמה "רופא כפרי"
אוסקמן

| --- | --- |
סמל אוסקמןסמל אוסקמן

מראה כללי
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  מזרח קזחסטן
 תאריך ייסוד:  1720 (מבצר) 1868 (עיר)
 שטח:  593.2 קמ"ר
 גובה:  283 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  400,142 (2023)
  ‑ צפיפות:  628.3 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  49°59′00″N 82°37′00″E﻿ / ﻿49.983333°N 82.616667°E﻿ / 49.983333; 82.616667
 אזור זמן:  UTC +6
 http://www.oskemen.kz
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אוסקמן(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אוסקמן(למפת מחוז מזרח קזחסטן רגילה) סמיי רידר אייגוז אלטאי זאיסן רוסיה פבלודר ק ר ג נ ד ה  אלמטי סיןאוסקמן(למפת מחוז מזרח קזחסטן מוגדלת) סמיי רידר אייגוז אלטאי זאיסן רוסיה פבלודר ק ר ג נ ד ה  אלמטי סיןאוסקמן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוסקמן (בקזחית: ‏Öskemen/Өскеменקובץ:Kk-oskemen.ogg‏Ⓘ‏; ברוסית: Усть-Каменогорск - אוסט-קמנוגורסק) היא בירת מחוז מזרח קזחסטן שבמזרח קזחסטן. העיר ממוקמת בשפך נהר האולבה אל הנהר אירטיש כ-800 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אסטנה. על פי אומדן רשמי מסוף שנת 2023 אוכלוסיית העיר מונה 400,142 בני אדם.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1720 כמבצר במהלך מסע לאיתור זהב במעלה האירטיש שנערך בהוראת הצאר פיוטר הגדול. המבצר מופיע על מפות המשלחת בשם "אוסט-קמניה". ב-1868 הפכה העיר שצמחה במקום לבירת אובלסט סמיפלטינסק.
בתקופה הסובייטית הייתה העיר מרכז לכרייה ועיבוד של מגוון מתכות חשובות כאורניום, בריליום, נחושת, עופרת, טנטלום, כסף ואבץ. ב-1952 הוקם על האירטיש סכר הידרואלקטרי גדול לשירות תחנות הכוח ההידרואלקטריות של אוסט-קמנוגורסק (Усть-Каменогорская ГЭС) ותחנת הכוח בוחטרמינסקאיה (Бухтарминская ГЭС). עקב היותה מרכז תעשייה גרעינית וחלק מפרויקט הגרעין הסובייטי, הייתה העיר במעמד של "עיר סגורה" (עיר עם מגבלות כניסה ויציאה, אך עם רמת חיים גבוהה יחסית לעובדי התעשיות האסטרטגיות החשובות והסודיות). חלק מתשלובת "מפעלי המתכת אולבה" היה מתקן סודי לעיבוד והעשרת אורניום. העיר המרוחקת כ-3,030 ק"מ ממוסקבה ונתונה תחת פיקוח הדוק, היוותה גם "עיר גזירה" אליה נשלחו מתנגדי-משטר. בהם שליט ברית המועצות לתקופה קצרה, גאורגי מלנקוב, שנשלח לעיר ב-1961 לשמש כמנהל מפעל הידרואלקטרי ושהה בה כשלושים שנה, עד מותו.
בספטמבר 1990 אירעה התפוצצות במפעל הבריליום של תשלובת מפעלי אולבה, שיצרה ענן רעיל שהפך את העיר לאזור אסון אקולוגי.
העיר מהווה עדיין מרכז לתעשיות מתכת ואנרגיה. ב-2013 הודיעה חברת אווטוואז שבכוונתה להקים בעיר מפעל לייצור כלי רכב שייחנך ב-2016.
מבני דת

בעיר 4 מסגדים, 6 כנסיות אורתודוקסיות ובית כנסת יהודי חב"ד.
מסגד באוסקמן
כנסייה אורתודוקסית באוסקמן
ערים תאומות

הערים התאומות של אוסקמן הן:
ישראל יקנעם עילית, ישראל
בלארוס בוברויסק, בלארוס
קוריאה הדרומית גנגנאונג, קוריאה הדרומית
טורקיה בורסה, טורקיה
רוסיה ברנאול, רוסיה
הערות שוליים

↑  Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Disaster Zone Is Urged After Soviet Nuclear Blast, הניו יורק טיימס, 29 בספטמבר 1990
↑  הודעה לעיתונות, נובמבר 2013
↑  מבני ציבור ודת באתר העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557701005171  GND: 4495762-2  LCCN: n86047495  VIAF: 156021174   WorldCat (עם VIAF): 156021174
גוש הזהב

מדינות גוש הזהב הן 7 מדינות שהובלו על ידי צרפת אשר נצמדו לתקן הזהב (מדיניות מוניטרית בה צמוד הכסף המדינתי ביחס קבוע לזהב) במהלך השפל הגדול, בזמן שמדינות רבות אחרות בחרו לנטוש אותו. מדינות הגוש כללו את בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, איטליה, פולין ושווייץ.
היסטוריה

פשיטת הרגל של הבנק המסחרי הגדול באוסטריה, הבנק הווינאי Credit-anstalt של משפחת רוטשילד, בשנת 1931 הכתה גלים ברחבי אירופה ומספר מדינות ובהן בריטניה בספטמבר אותה בחרו לנטוש את תקן הזהב. בהמשך אותה השנה מדינות נוספות, כדוגמת דנמרק, נורווגיה, שוודיה פינלנד ויפן נטשו גם הן את התקן.
בועידת לונדון לכלכלה בחרו מדינות גוש הזהב לשמור על שער המרה קבוע של מטבעותיהן, בעת בה 35 מדינות ובהן ארצות הברית ואיטליה כבר נטשו את התקן. בחירה זו הייתה צפויה להביא לתהליך של דפלציה (עלייה בכוח הקנייה של מטבעותיהן) מה שהיה צפוי להטות את מאזן המסחר ולהביא לייבוא אליהן ממדינות אחרות. על מנת שלא להגדיל את הייבוא אליהן, אשר היה מדלדל את עתודות הזהב שלהן, בחרו מדינות אלה להגביל את הייבוא באמצעות מכסים ומכסות שונים אשר יבודדו את כלכלתן מהעולם מחוץ לגוש הזהב.
בעוד שהמשבר המשיך גם לאחר הפיחות בדולר האמריקאי ובפאונד הבריטי, עסקי הייצוא של מדינות הגוש מצאו שקשה להן לשמור על רווחיות וכי עקב הפיחות בשער הדולר נע הון רב לארצות הברית. בלגיה ולוקסמבורג נטשו את הגוש במרץ 1935 ואיפשרו גם הן פיחות של מטבעותיהן, ולבסוף בספטמבר 1936 חתמו ארצות הברית בריטניה וצרפת על ההסכם התלת-צדדי (1936) והביאו לפירוק גוש הזהב ונטישת תקן הזהב.
הערות שוליים

↑  Barry Eichengreen, Douglas Irwin, The Slide to Protectionism in the Great Depression: Who Succumbed and Why?, Journal of Economic History, December 2010, volume=70, issue=4, pages 871–897
↑  Lessons from the Credit-Anstalt Collapse, בלומברג, 21 באפריל 2011
↑  Exchange Rates and Economic Recovery in the 1930s,  NBER, November 1984
↑  Lars Jonung; Jaakko Kiander; Pentti Vartia, The Great Financial Crisis in Finland and Sweden: The Nordic Experience of Financial Liberalization., . Edward Elgar Publishing. p. 169. ISBN 9781849802130 (2009)
ההסכם התלת-צדדי (1936)

ההסכם המשולש משנת 1936 היה הסכם מוניטרי בין ארצות הברית, צרפת ובריטניה אשר נחתם בספטמבר 1936. מטרת החוזה הייתה ייצוב המטבעות של המדינות החתומות, הן מקומית והן בשוקי המטבע הבינלאומיים, במהלך השפל הגדול.
היסטוריה

במהלך השפל הגדול, שיתוף הפעולה המוניטרי קרס במספר מדינות. עקב ביטול תקן הזהב על ידי בריטניה בשנת 1931 ובארצות הברית בשנת 1933, נפגעו מאזני התשלומים בין מדינות אלה ובין מדינות גוש הזהב בכלל, וביחס לצרפת בפרט. הפיחותים בדולר האמריקאי ובפאונד הבריטי העלו את מחיר הייבוא למדינות אלה.
ההסכם

ההסכם היה בלתי פורמלי וארעי. המדינות החתומות עליו הסכימו להימנע מלהתחרות באמצעות פיחות מטבעותיהן ולשמר את ערכי המטבע הקיימים להוציא מקרים קיצוניים. כחלק מההסכם התאפשר לצרפת לבצע פיחות במטבע שלה. שאר מדינות גוש הזהב (בלגיה, שווייץ והולנד) הצטרפו להסכם גם הן. המדינות החברות הסכימו כי עסקאות זהב ביניהן יתבצעו במטבע של המדינה המוכרת, בתעריף מוסכם מראש. על אף שההסכם עזר לייצב את שערי המטבע, הוא לא עזר לשקם את המסחר העולמי.
הערות שוליים

↑  Max Harris, Monetary War and Peace: London, Washington, Paris, and the Tripartite Agreement of 1936, Studies in Macroeconomic History, Cambridge University Press, ISBN 978-1-108-48495-4
↑  Robert A. Mundell and Armand Clesse (2000). The Euro as a stabilizer in the international economic. Springer. p. 284. ISBN 978-0-7923-7755-9.
שמחה בונם אוסוביצקי

הרב שמחה בונם אוסוביצקי (ה'תקפ"ד, 1824 – כ"ג בשבט ה'תרנ"ט, 3 בפברואר 1899) היה רב רוסי-חסידי, רבן של המושבות עקרון וזכרון יעקב.
ביוגרפיה

נולד בקייב שבאימפריה הרוסית בה'תקפ"ד (1824), והיה מחשובי החסידים בקייב. בניו הם יהושע אוסוביצקי, לימים מהבולטים בפקידי הברון רוטשילד בתקופת העלייה הראשונה; ובוריס דב אוסוביצקי, שהיה לימים יינן ביקב של ראשון לציון, והמייסד והמנצח הראשון של האורקסטרה של ראשון. בתו פרל נישאה לימים לפייבל כהנוב.
ב-13 במרץ 1881 נרצח הצאר אלכסנדר השני. בעקבות רצח זה החלו פרעות ביהודים בדרום-מערב רוסיה (כיום אוקראינה), שנודעו בשם "הסופות בנגב". ב-26 באפריל 1881 נערך פוגרום ביהודי קייב; עשרות נרצחו, ורכוש יהודי נבזז. הרב אוסוביצקי ומשפחתו ברחו לעיר הגבול ברודי (בגליציה), שהייתה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית ובה התרכזו אלפי פליטים יהודים.
בראשית 1882 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בשלב ראשון ביפו. אוסוביצקי שימש כ"סופר ומזכיר ראשון" של ועד חלוצי יסוד המעלה בעיר יפו, ועם פתיחת שנת הלימודים ה'תרמ"ה שימש כמורה ליהדות בראשון לציון. בנובמבר 1884 התקבל כרבה של עקרון, ובהמשך כרבה של זכרון יעקב שם נפטר ונקבר.
בתי מחסה

כיכר בתי מחסה כיום
מפת הרובע היהודי
בתי מחסה - הבניין הדרומי, שנות ה-30
ביזת בתי מחסה עם נפילת הרובע היהודי, 1948
שער הכניסה לכיכר בתי מחסה
"בתי מחסה" הוא מתחם דירות שנבנה בין השנים 1860–1890 ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים.
היסטוריה > הקמת המתחם

בשנת תקצ"ו 1836 נוסד "כולל הו"ד" (הולנד ודייטשלנד) כדי לתמוך ביהודים בארץ ישראל. לימים, הרב עזריאל הילדסהיימר שהיה אחד ה"גבאים" של הכולל, העלה את הרעיון לייסד בירושלים רובע יהודי שיעמוד ברשות עצמו. הוא הגיע להסכמות בנושא עם הגבאים האחרים ב"כולל" וכן עם אחדים מאנשי ירושלים ובשנת תרי“ח 1858 הם רכשו "מגרש בעל 000 13 אמות מרובעות במחיר של 84.000 גרוש טורקי", בקרבת בית החולים רוטשילד, שהוקם זמן קצר קודם לכן. על שטר המכירה שנחתם ביום 24 באוגוסט 1859 הופיעו הקונים: ד"ר הילדסהיימר והכולל הו”ד והם נרשמו כבעלי המגרש, ברשימות הרשויות. על המגרש הוקמו "בתי מחסה" ולמשפחת הילדסהיימר נשמרת "חזקה" על דירה אחת בשכונה.
בניית המתחם אפשרה הענקת דירות למשפחות עניות לתקופה של שלוש שנים (בחינם, או תמורת שכר-דירה-מוגן נמוך ביותר). הסיבה לכך שנקבעה דווקא תקופה כזו, הייתה הנוהג באותה עת של תשלום שכר הדירה מראש לשלוש שנים. בסוף המאה ה-19 עלו מחירי הדירות, ומשפחות יהודיות רבות מצאו עצמן ללא יכולת לשלם את שכר הדירה לבעלי הבתים המוסלמיים, כך שנותרו למעשה ללא קורת גג. מצב סוציו-אקונומי זה הביא להחלטת הרב עזריאל הילדסהיימר מכולל הו"ד להקים את חברת בתי המחסה לעניים בהר ציון תובב"א. המתחם שנבנה כלל מאה דירות אשר הוקמו ברמת חיים גבוהה יחסית למקובל אז בירושלים.
המימון להקמת המבנה הושג על ידי שד"רים, בהם משה זאקס, חיים צבי שניאורסון ועזריאל זליג הויזדורף, שנשלחו לכל רחבי העולם ואספו תרומות מהיהודים המתגוררים בארצות רבות (הרחוקה בהן היא אוסטרליה). תרומה גדולה במיוחד ניתנה על ידי הברון וילהלם קרל פון רוטשילד מפרנקפורט.
כל דירה כללה שני חדרים ומטבח, ובמרכז החצר המרוצפת של המתחם היו בורות מים גדולים. דיירים שזכו לקבל דירה נחשבו ברובע לבני מזל, ורבים ניסו להפעיל קשרים לקבלת הדירות שחולקו שליש לתושבים שמוצאם מהונגריה, שליש לתושבים שמוצאם מגרמניה ומהולנד ושליש לעניים שמוצאם מארצות אחרות. על משקוף הדירות נחקק מספר הדירה באותיות עבריות.
הכוונה המקורית הייתה לחלק את הדירות לתלמידי חכמים עניים. אולם שני שלישים מהדירות ניתנו לבני הכוללים של הונגריה והו"ד שלא היו עניים כלל. על כך כותב בציניות דוד ילין:
ויהי בהגיע תור חלוקת הבתים בין עניי תלמידי החכמים שבירושלים, ויקפצו בני אונגריה בראש... ובני הו"ד נגררו גם הם אחריהם. הן אמנם אין כמעט בכל בני אונגריה תלמידי חכמים עניים... ובבני הו"ד אין עניים ובעוונות הרבים גם תלמידי חכמים י ק ר י ם [=אינם מצויים] בהם; אך סוף סוף הנה מוצא הכסף היה בארצות מולדת בני שני הכוללים האלה, ובכן החליטו... לחלק את זכות הישיבה בבתים האלה לשלושה חלקים, והיה השליש לבני אונגריה, והשליש לבני הו"ד, והשליש השלישי - לכלל ישראל וענייהם ב א מ ת, אשר לא זכו להוולד בקדושה ובטהרה בארץ אונגריה או אשכנז, ובכלל ישראל אלה: האשכנזים והספרדים והמערביים [מרוקאים] והתימנים וכל עדות ישראל לארצות גלותו.
על שם הכולל נקראה במקור גם הכיכר שלפני המבנה - דער דויטשער פלאטץ - "הכיכר הגרמנית" אף ששם השכונה הרשמי היה "בתי מחסה והכנסת אורחים על מכון הר ציון בירושלים" (Armen und Pilgerwohnungen auf dem Berge Zion in Jerusalem).
היסטוריה > במלחמת השחרור ואילך

המתחם, המצוי בסמוך לחומת העיר העתיקה, היה החצר האחרונה שנותרה בידי המגינים של הרובע היהודי בעת נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות, ומהכיכר שבמתחם הלכו מגיני הרובע לשבי הלגיון הירדני. בחצר המבנה, בפינת רחוב גלעד, נקברו גופות הנופלים על הגנת הרובע, מאחר שלא ניתן היה לקברם מחוץ לחומות הרובע הנצור. קבר אחים זה הוקם באישור רב הכותל הרב יצחק אביגדור אורנשטיין על אף האיסור ההיסטורי על קבורת מתים בתוך העיר העתיקה. החללים הועברו ביום כ"ז בתמוז תשכ"ז (4 באוגוסט 1967) לקבר אחים בהר הזיתים, שם זכו לקבורה צבאית ולמצבות רשמיות.
לאחר מלחמת ששת הימים שוקם המתחם. חלק מהריסות המבנים פונו ובמקומן נבנו מבני מגורים חדשים. מבנה בית רוטשילד (ראו בהמשך) שופץ ומשמש כיום כבניין משרדים ובית ספר.
בית הכנסת "בית מאיר ואהל יצחק"

בית הכנסת "בית מאיר ואהל יצחק" היה בניין גדול, מפואר ורחב-ידיים בדרום-מזרח חצר המתחם של בתי המחסה ששימש בית כנסת לקהילת יוצאי גרמניה ברובע היהודי. בית הכנסת נחנך בשנת 1881, ונקרא על שם הרב מאיר בן יצחק פרנקל אייזמן, רב בעיר ויצנהאוזן שבגרמניה.
בית הכנסת "בית מאיר ואהל יצחק" > הרקע להקמת בית הכנסת

כבר באמצע המאה ה-19 הייתה תוכנית להקמת בית כנסת חדש בעיר העתיקה עבור יוצאי גרמניה. לצורך זה הורמה תרומה גבוהה, אך הסכום עדיין לא הספיק לבניית בית הכנסת. בתוכניות אלו היה מעורב הרב מאיר בן יצחק פרנקל אייזמן, רב בעיר של ויצנהאוזן בגרמניה.
הרב אייזמן הוריש בצוואתו, בשנת 1879, סכום ניכר להקמת בית כנסת בשכונת בתי מחסה, ובנוסף הוריש למטרה זו את ספרי התורה הפרטיים שלו על כל קישוטיהם ואת ספרייתו הגדולה. האחריות לביצוע הצוואה, ניתנה למנהלי "כולל הו"ד" (הולנד וגרמניה). אשתו ובניו של הרב אייזמן התנגדו בתחילה לקיום הצוואה, ורק אחרי תקופה ארוכה הסכימו להעביר את הכספים למטרתם. בניית בית הכנסת החלה ב-1880, במהלך הבניה נהרגו 2 מהפועלים.
באלול ה'תרמ"א (1881) נערכה חנוכת בית הכנסת. באירוע השתתפו הרב שמואל סלנט והראשון לציון רפאל מאיר פאניז'יל.
בית הכנסת "בית מאיר ואהל יצחק" > פעילות בית הכנסת וחורבנו

בית הכנסת החל את פעילותו בערב ראש השנה ה'תרמ"א. בספר "חינוך בצלאל" שיצא בתקופה זו נכתב ”"ספר 
חינוך בצלאל יכלכל דרוש נחמד ונעים לכבוד חינוך בית 
הכנסת ]...[ "בית מאיר ואהל יצחק" העומד מעל לבתי 
המחסה, אשר דרש מורנו ורבנו חותני הרב הגאון הגדול 
המפורסם מו"ה יהושע בצלאל נרו יאיר, בעל המחבר 
ספר "משכן בצלאל", ביום חינוכה הוא שבת קודש פרשת 
ניצבים שנת תרמ"א לפ"ק”. נכתב על ידי חיים הויזדורף שהיה חתנו של יהושע בצלאל קנטרוביץ.
בקרבת בית הכנסת הוקם מקווה טהרה, שקיבל את מימיו מבור מים עמוק וקדום.
כאשר נאסר על היהודים לקרוא בספר תורה בכותל המערבי, נהגו המתפללים לבוא בשבת לבית כנסת זה לקריאת התורה. בית-הכנסת שימש כאחד מבתי הכנסת המרכזיים בעיר העתיקה באותה תקופה. בתיאור מאותה תקופה נכתב:
בשנת 1948 לאחר כיבוש הרובע היהודי בידי הלגיון הירדני, הרסו הערבים כליל את בית הכנסת.
היום אין שריד לבית הכנסת, ואף לא ידוע על צילום של חלקו הפנימי. בניגוד לבתי כנסת אחרים בעיר העתיקה שנהרסו במלחמת השחרור ושוקמו לאחר שחרור ירושלים, כדוגמת בית הכנסת החורבה ובית הכנסת אוהל יצחק, אין עדיין תוכניות לשיקום בית הכנסת.
חותמת בית הכנסת
הזמנה לחנוכת הבית של בית הכנסת
בית רוטשילד

בית רוטשילד הוא מבנה המהווה חלק מבתי המחסה, אשר הוקם ביוזמת "כולל הו"ד" ובמימון הברון וילהלם קרל פון רוטשילד מפרנקפורט, שהיה יהודי אדוק וכונה "הברון הצדיק". המבנה קרוי על שמו של הברון, ובחזיתו מתנוסס סמל היוחסין של משפחת רוטשילד.
במבנה שתי קומות, ובכל קומה שש דירות. בין הדירות ישנו מעבר המקורה בקמרונות צולבים. בכל דירה היו שני חדרים ומטבח.
לאחר מלחמת ששת הימים שוקם המבנה, ושוכנו בו משרדי החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי.
בשנת 2001 מכרה החברה לשיקום הרובע את המבנה לעמותת "נר לרחל ובניה" עמותה זו היא העמותה הרשמית המנהלת את קהילת אדרת אליהו מיסודו של הרב יצחק שלמה זילברמן. ערעור של מספר תושבים לבג"ץ נגד המכירה עצר את מסירת המבנה כולו לעמותה. 
בשנת 2009 הוכרע הדיון בבג"ץ והמבנה כולו נמסר לעמותה. כיום שוכן בקומה התחתונה של המבנה תלמוד תורה אדרת אליהו, ובקומה העליונה שוכנים (בשכירות) משרדי החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי.
הכניסה המערבית לבתי המחסה
כיכר בתי מחסה
עמוד בסגנון איוני בחזית בתי מחסה
ה"גלעד" (קבר אחים לשעבר) ליד כיכר בתי מחסה
בתי מחסה בפסטיבל "אור וירושלים", יוני 2009
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996
מאיר בן דב, אדם ואבן בירושלים, מודן הוצאה לאור, 1989
אהרון לירון (אלטשולר), ירושלים העתיקה במצור ובקרב, מערכות - משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1957
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 4073-4072
↑  ציונים ביוגראפיים ל"המושבה גדרה" / שולמית לסקוב - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  יצחק שלמה בלויא, קונטרס ישבת ציון, ירושלים, תרמ"ג (1883).
↑  בבתי הכנסת בארץ, עלון "בית הכנסת", שבט תש"ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471122105171 
בית הכנסת "בית מאיר ואהל יצחק" מבחוץ
הרב מאיר אייזמן. יוזם בית הכנסת שנקרא על שמו
חלק מחזית בית רוטשילד בכיכר בתי מחסה. בבניין שוכן ת"ת זילברמן
רודי גיי

| --- | --- |

גיי במדי סקרמנטו קינגס, 2013
 לידה:  17 באוגוסט 1986 (בן 38) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  22
 מכללה:  אוניברסיטת קונטיקט
 דראפט:  בחירה מספר 8, 2006 יוסטון רוקטס
 קבוצות כשחקן
 2006–2013   2013   2013–2017  2017–2021 2021–2023:  ממפיס גריזליס   טורונטו ראפטורס   סקרמנטו קינגס  סן אנטוניו ספרס  יוטה ג'אז
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז הראשונה (2007)
רודי קרלטון גיי הבן (באנגלית: .Rudy Carlton Gay, Jr; נולד ב-17 באוגוסט 1986) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
ראשית חייו

גיי נולד בבולטימור כאחד מחמישה אחים. בנערותו למד בתיכון על שם הארכיבישוף מרטין ג'ון ספולדינג בעיר, ושיחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר. בשנתו האחרונה בתיכון הוא הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ואף בכלל בנבחרת העונה של התיכונים מטעם המגזין "Parade".
ראשית חייו > קריירת מכללות

עם סיום לימודיו התיכוניים נרשם גיי לאוניברסיטת קונטיקט בה החל ללמוד ולשחק במדי קבוצת הכדורסל המתמודדת בליגת ביג איסט של ה-NCAA. בעונת הפרשמן שלו שותף גיי בכל 31 המשחקים של קבוצתו, תרם 11.8 נקודות ו-5.4 ריבאונדים בממוצע ונבחר בסיום העונה לפרשמן המצטיין בחטיבה, במשותף עם ג'ף גרין ששיחק באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
כסופומור כבר היה גיי לקלעי המצטיין של קונטיקט. הוא קלע 15.2 נקודות בממוצע, היה לחוטף המצטיין של הקבוצה עם 1.8 למשחק וסייע לקונטיקט להעפיל עד לרבע גמר טורניר אליפות המכללות בכדורסל. הוא נבחר לחמשיית העונה המצטיינת במכללות מטעם איגוד המאמנים, והיה אחד מארבעת המועמדים הסופיים לתואר שחקן השנה במכללות.
קריירת ה-NBA > ממפיס גריזליס

לאחר שנתיים במכללות הודיע גיי כי יעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2006. הוא נבחר על ידי יוסטון רוקטס בבחירה השמינית, אך הועבר במהרה בטרייד עם סטורמיל סוויפט לממפיס גריזליס תמורת שיין באטייה.
כבר במשחק הבכורה שלו בליגה קלע גיי 21 נקודות והוסיף 8 ריבאונדים בהפסדה של קבוצתו 117–118 לניו יורק ניקס אחרי שלוש הארכות, ונבחר לרוקי המצטיין של החודש הראשון בליגה. במהלך העונה כולה תרם גיי 10.8 נקודות ו-4.5 ריבאונדים, ונבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה. ממפיס סיימה את העונה במאזן של 22 ניצחונות בלבד מול 60 הפסדים, המאזן הגרוע ביותר בליגה.
במהלך עונתו השנייה בליגה, עונת 2007/2008, עבר כוכב הקבוצה פאו גאסול בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, וגיי הפך לשחקן המוביל של הקבוצה. הוא היה לקלעי המצטיין כשסיים את העונה עם שיא קריירה של 20.1 נקודות למשחק, והיה לחוטף המצטיין עם 1.4 בממוצע. על אף השיפור ביכולתו, לא הצליחה הקבוצה להציג יכולת טובה יותר וסיימה את העונה במאזן זהה של 22–60. לקראת העונה הבאה הגיעו לקבוצה גם הרוקיז או.ג'יי. מאיו ומארק גאסול, אחיו של פאו. מאיו וגאסול הפכו מהרה לשחקני מפתח, והתברגו אחרי גיי, שהיה לקלעי המוביל, ברשימת הקלעים המצטיינים של הקבוצה.
בטרם עונת 2009/2010 הגיע לקבוצה גם זאק רנדולף בטרייד מלוס אנג'לס קליפרס. כתוצאה מכך השתפרה הקבוצה באופן מיידי, וסיימה את העונה עם 40 ניצחונות מול 42 הפסדים ובמקום העשירי במערב. גיי רשם לאורך העונה 19.6 נקודות במשחק, שני רק לרנדולף שסיים עם 20.8 בממוצע, ובסיום העונה חתם על חוזה לחמש שנים תמורת 82 מיליון דולר.
בעונת 2010/2011 רשם גיי שיאי קריירה בממוצעי קליעה בכל הטווחים, והוסיף גם שיאי קריירה באסיסטים, חטיפות וחסימות בטרם נפצע וסיים את העונה לאחר שנאלץ לעבור ניתוח בכתפו. מעט לאחר פציעתו החתימה ממפיס את שיין באטייה לקדנציה שנייה בקבוצה כמחליפו, והצליחה להעפיל בלעדיו לפלייאוף לראשונה מאז שנת 2006. גיי חזר לעונת המשחקים הבאה, שהייתה עונת משחקים מקוצרת בשל שביתת השחקנים, אך לא הצליח לשוב לקלוע כפי שקלע לפני פציעתו. חרף זאת, היה גי לקלעי המוביל של ממפיס עם 19.0 נקודות למשחק. הוא הפך לחוטף המוביל של ממפיס בכל הזמנים כשעקף את באטייה (523 חטיפות בקריירה) במשחק מול דנוור נאגטס, וסייע לקבוצתו להעפיל למשחקי הפלייאוף עונה שנייה ברציפות. בסיבוב הראשון של הפלייאוף פגשה ממפיס את לוס אנג'לס קליפרס, לה הייתה זו הופעת פלייאוף ראשונה זה שש שנים, והפסידה לה בשבעה משחקים.
קריירת ה-NBA > טורונטו ראפטורס

בינואר 2013 עבר גיי בטרייד לטורונטו ראפטורס, לצידו של חאמד חדאדי, בעסקת חליפין שכללה שלוש קבוצות. מיד עם הגעתו לקבוצה קבע גיי שיא מועדון כשקלע 74 נקודות בשלושת משחקיו הראשונים, ושבר את שיאו של קייל לאורי שקלע בשלושת משחקיו הראשונים במדי הקבוצה 71 נקודות. ב-51 משחקים במדי הראפטורס קלע 19.5 נקודות והוריד 6.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת ה-NBA > סקרמנטו קינגס

לאחר עונה וחצי בטורונטו, בדצמבר 2014, עבר גיי בטרייד לסקרמנטו קינגס. בנובמבר 2014 חתם על הארכת חוזה בסקרמנטו ל-3 עונות נוספות עבור כ-40 מיליון דולר.
קריירת ה-NBA > סן אנטוניו ספרס

ב-7 ביולי 2017 חתם רודי גיי על חוזה לשנתיים בסן אנטוניו ספרס תמורת 17 מיליון דולר. ביולי 2019 חתם בקבוצה על חוזה לשנתיים נוספות.
קריירת ה-NBA > יוטה ג'אז

באוגוסט 2021 חתם על חוזה ביוטה ג'אז. ב-7 ביולי 2023 הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס עבור ג’ון קולינס, ומספר ימים לאחר מכן עבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, וזו שחררה אותו מחוזהו. ב-28 בספטמבר חתם גיי על חוזה לשנה אחת עם גולדן סטייט ווריורס, אך זו שחררה אותו מחוזהו לפני תחילת עונת 2023/2024.
קריירת ה-NBA > פרישה

לאחר עונה שלמה בה לא שיחק, הודיע גיי ב-29 באוקטובר 2024 על פרישתו מכדורסל.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת ה-NCAA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | קונטיקט | 31 | 28.8 | 0.462 | 0.467 | 0.708 | 5.4 | 1.5 | 0.8 | 1.9 | 11.8 |
| 2005/2006 | קונטיקט | 33 | 30.8 | 0.461 | 0.318 | 0.732 | 6.4 | 2.1 | 1.8 | 1.6 | 15.2 |
| קריירה |  | 64 | 29.8 | 0.461 | 0.378 | 0.721 | 5.9 | 1.8 | 1.3 | 1.7 | 13.6 |