לטענת גרייס (סדרה)
פרקים

| לעיני הקהל המשתאה, ג'רמיה מהפנט את גרייס. כשהיא מתבקשת לגלות מה קרה ביום הרצח, קולה של מרי ויטני יוצא מגרונה, ומספר, בלעג, שהיא אכן פיתתה את מקדרמוט וגרמה לו לרצוח את קניר ושייתכן שרצחה יחד איתו את מונטגומרי, ושגרייס לא מודעת בכלל למה שקרה. מרי כהרגלה מדברת בדיבור בוטה שלא היא טיפוסי לנשים בחברה הוויקטוריאנית, ומביכה בהערות עוקצניות אנשים בקהל, כולל את ד"ר ג'ורדן. הוועדה אינה יודעת מה לעשות עם תפנית זו - מצד אחד נראה שגרייס אכן הייתה אחראית לרציחות אך חלקם מאמינים שזו באמת רוחה של מרי, בעוד ד"ר ג'ורדן מאשר שהוא שמע על תופעה כזו, של אישיות מפוצלת, אך שהוא עדיין אינו יודע בבטחה שזה מה שקורה. הוא עוזב את קינגסטון למחרת, בלי לומר שלום לגרייס. הוא מאמין שכל מה שקרה היה תחבולה המופנית אליו אישית; בפרספקטיבה שלו אין מקום לסיפור של אישה שאינו קשור אליו. לפני שהוא עוזב, הוא שוכב עם גב' האמפרי באופן שמבזה אותה, ומשאיר אותה בוכה על הרצפה. ולמרות הבטחתו לשלוח את הדו"ח שלשמו הגיע, הוא מתגייס עד מהרה לצבא האיחוד של ארצות הברית, ושוכח מזה. העלילה קופצת קדימה: ג'ורדן נפצע במלחמה ושוכב כמשותק על משכבו בבית אמו. הרופאים לא חושבים שמצבו ישתפר. גרייס אכן מקבלת חנינה - רק שזה כעבור 11 שנים נוספות. הקריינות שלה את האירועים ממשיכה, וכעת מתגלה שזהו מכתב ארוך שהיא כותבת לג'ורדן, כדי לחתום את חוויותיה סביב המקרה. המכתב מגיע ליעדו, ואמו של ג'ורדן מקריאה לו אותו. ג'ורדן, שלא דיבר מזה שנים רבות, נותן למילה אחת לחמוק מבין שפתיו - "גרייס". גרייס עצמה נוסעת עם חבריה מהכנסייה ליעד הבא - הם אומרים לה שסידרו לה משרה כמשרתת, אך לא מספרים לה איפה, רק שזו "הפתעה טובה". הם מגיעים לבית חווה נעים, וממנו יוצא לא אחר מאשר ג'יימי וולש. הוא מבקש מגרייס סליחה על כך שהוא הביא להרשעתה, רק שעורכי הדין סובבו לו את הלשון. גרייס, ההמומה, אומרת שאין על מה לסלוח. ג'יימי מציע לה נישואים לעיני המתודיסטים המרוצים. גרייס לא יודעת מה לעשות, אך מבינה שאין לה הרבה אופציות, ומסכימה. השניים מעבירים יחדיו חיים נעימים, ולגרייס יש את התרנגולות ואת הפרה ואת הבית עליהם מרי חלמה יחד איתה בנערותן. כעת, היא תופרת לעצמה שמיכת טלאים, ומשבצת בה פיסת בד אחת אדומה מכותנתה של מרי, פיסה אחת ורודה משמלתה של ננסי, ופיסה אחת לבנה משמלתה מבית הכלא. | לעיני הקהל המשתאה, ג'רמיה מהפנט את גרייס. כשהיא מתבקשת לגלות מה קרה ביום הרצח, קולה של מרי ויטני יוצא מגרונה, ומספר, בלעג, שהיא אכן פיתתה את מקדרמוט וגרמה לו לרצוח את קניר ושייתכן שרצחה יחד איתו את מונטגומרי, ושגרייס לא מודעת בכלל למה שקרה. מרי כהרגלה מדברת בדיבור בוטה שלא היא טיפוסי לנשים בחברה הוויקטוריאנית, ומביכה בהערות עוקצניות אנשים בקהל, כולל את ד"ר ג'ורדן. הוועדה אינה יודעת מה לעשות עם תפנית זו - מצד אחד נראה שגרייס אכן הייתה אחראית לרציחות אך חלקם מאמינים שזו באמת רוחה של מרי, בעוד ד"ר ג'ורדן מאשר שהוא שמע על תופעה כזו, של אישיות מפוצלת, אך שהוא עדיין אינו יודע בבטחה שזה מה שקורה. הוא עוזב את קינגסטון למחרת, בלי לומר שלום לגרייס. הוא מאמין שכל מה שקרה היה תחבולה המופנית אליו אישית; בפרספקטיבה שלו אין מקום לסיפור של אישה שאינו קשור אליו. לפני שהוא עוזב, הוא שוכב עם גב' האמפרי באופן שמבזה אותה, ומשאיר אותה בוכה על הרצפה. ולמרות הבטחתו לשלוח את הדו"ח שלשמו הגיע, הוא מתגייס עד מהרה לצבא האיחוד של ארצות הברית, ושוכח מזה. העלילה קופצת קדימה: ג'ורדן נפצע במלחמה ושוכב כמשותק על משכבו בבית אמו. הרופאים לא חושבים שמצבו ישתפר. גרייס אכן מקבלת חנינה - רק שזה כעבור 11 שנים נוספות. הקריינות שלה את האירועים ממשיכה, וכעת מתגלה שזהו מכתב ארוך שהיא כותבת לג'ורדן, כדי לחתום את חוויותיה סביב המקרה. המכתב מגיע ליעדו, ואמו של ג'ורדן מקריאה לו אותו. ג'ורדן, שלא דיבר מזה שנים רבות, נותן למילה אחת לחמוק מבין שפתיו - "גרייס". גרייס עצמה נוסעת עם חבריה מהכנסייה ליעד הבא - הם אומרים לה שסידרו לה משרה כמשרתת, אך לא מספרים לה איפה, רק שזו "הפתעה טובה". הם מגיעים לבית חווה נעים, וממנו יוצא לא אחר מאשר ג'יימי וולש. הוא מבקש מגרייס סליחה על כך שהוא הביא להרשעתה, רק שעורכי הדין סובבו לו את הלשון. גרייס, ההמומה, אומרת שאין על מה לסלוח. ג'יימי מציע לה נישואים לעיני המתודיסטים המרוצים. גרייס לא יודעת מה לעשות, אך מבינה שאין לה הרבה אופציות, ומסכימה. השניים מעבירים יחדיו חיים נעימים, ולגרייס יש את התרנגולות ואת הפרה ואת הבית עליהם מרי חלמה יחד איתה בנערותן. כעת, היא תופרת לעצמה שמיכת טלאים, ומשבצת בה פיסת בד אחת אדומה מכותנתה של מרי, פיסה אחת ורודה משמלתה של ננסי, ופיסה אחת לבנה משמלתה מבית הכלא. | לעיני הקהל המשתאה, ג'רמיה מהפנט את גרייס. כשהיא מתבקשת לגלות מה קרה ביום הרצח, קולה של מרי ויטני יוצא מגרונה, ומספר, בלעג, שהיא אכן פיתתה את מקדרמוט וגרמה לו לרצוח את קניר ושייתכן שרצחה יחד איתו את מונטגומרי, ושגרייס לא מודעת בכלל למה שקרה. מרי כהרגלה מדברת בדיבור בוטה שלא היא טיפוסי לנשים בחברה הוויקטוריאנית, ומביכה בהערות עוקצניות אנשים בקהל, כולל את ד"ר ג'ורדן. הוועדה אינה יודעת מה לעשות עם תפנית זו - מצד אחד נראה שגרייס אכן הייתה אחראית לרציחות אך חלקם מאמינים שזו באמת רוחה של מרי, בעוד ד"ר ג'ורדן מאשר שהוא שמע על תופעה כזו, של אישיות מפוצלת, אך שהוא עדיין אינו יודע בבטחה שזה מה שקורה. הוא עוזב את קינגסטון למחרת, בלי לומר שלום לגרייס. הוא מאמין שכל מה שקרה היה תחבולה המופנית אליו אישית; בפרספקטיבה שלו אין מקום לסיפור של אישה שאינו קשור אליו. לפני שהוא עוזב, הוא שוכב עם גב' האמפרי באופן שמבזה אותה, ומשאיר אותה בוכה על הרצפה. ולמרות הבטחתו לשלוח את הדו"ח שלשמו הגיע, הוא מתגייס עד מהרה לצבא האיחוד של ארצות הברית, ושוכח מזה. העלילה קופצת קדימה: ג'ורדן נפצע במלחמה ושוכב כמשותק על משכבו בבית אמו. הרופאים לא חושבים שמצבו ישתפר. גרייס אכן מקבלת חנינה - רק שזה כעבור 11 שנים נוספות. הקריינות שלה את האירועים ממשיכה, וכעת מתגלה שזהו מכתב ארוך שהיא כותבת לג'ורדן, כדי לחתום את חוויותיה סביב המקרה. המכתב מגיע ליעדו, ואמו של ג'ורדן מקריאה לו אותו. ג'ורדן, שלא דיבר מזה שנים רבות, נותן למילה אחת לחמוק מבין שפתיו - "גרייס". גרייס עצמה נוסעת עם חבריה מהכנסייה ליעד הבא - הם אומרים לה שסידרו לה משרה כמשרתת, אך לא מספרים לה איפה, רק שזו "הפתעה טובה". הם מגיעים לבית חווה נעים, וממנו יוצא לא אחר מאשר ג'יימי וולש. הוא מבקש מגרייס סליחה על כך שהוא הביא להרשעתה, רק שעורכי הדין סובבו לו את הלשון. גרייס, ההמומה, אומרת שאין על מה לסלוח. ג'יימי מציע לה נישואים לעיני המתודיסטים המרוצים. גרייס לא יודעת מה לעשות, אך מבינה שאין לה הרבה אופציות, ומסכימה. השניים מעבירים יחדיו חיים נעימים, ולגרייס יש את התרנגולות ואת הפרה ואת הבית עליהם מרי חלמה יחד איתה בנערותן. כעת, היא תופרת לעצמה שמיכת טלאים, ומשבצת בה פיסת בד אחת אדומה מכותנתה של מרי, פיסה אחת ורודה משמלתה של ננסי, ופיסה אחת לבנה משמלתה מבית הכלא. | לעיני הקהל המשתאה, ג'רמיה מהפנט את גרייס. כשהיא מתבקשת לגלות מה קרה ביום הרצח, קולה של מרי ויטני יוצא מגרונה, ומספר, בלעג, שהיא אכן פיתתה את מקדרמוט וגרמה לו לרצוח את קניר ושייתכן שרצחה יחד איתו את מונטגומרי, ושגרייס לא מודעת בכלל למה שקרה. מרי כהרגלה מדברת בדיבור בוטה שלא היא טיפוסי לנשים בחברה הוויקטוריאנית, ומביכה בהערות עוקצניות אנשים בקהל, כולל את ד"ר ג'ורדן. הוועדה אינה יודעת מה לעשות עם תפנית זו - מצד אחד נראה שגרייס אכן הייתה אחראית לרציחות אך חלקם מאמינים שזו באמת רוחה של מרי, בעוד ד"ר ג'ורדן מאשר שהוא שמע על תופעה כזו, של אישיות מפוצלת, אך שהוא עדיין אינו יודע בבטחה שזה מה שקורה. הוא עוזב את קינגסטון למחרת, בלי לומר שלום לגרייס. הוא מאמין שכל מה שקרה היה תחבולה המופנית אליו אישית; בפרספקטיבה שלו אין מקום לסיפור של אישה שאינו קשור אליו. לפני שהוא עוזב, הוא שוכב עם גב' האמפרי באופן שמבזה אותה, ומשאיר אותה בוכה על הרצפה. ולמרות הבטחתו לשלוח את הדו"ח שלשמו הגיע, הוא מתגייס עד מהרה לצבא האיחוד של ארצות הברית, ושוכח מזה. העלילה קופצת קדימה: ג'ורדן נפצע במלחמה ושוכב כמשותק על משכבו בבית אמו. הרופאים לא חושבים שמצבו ישתפר. גרייס אכן מקבלת חנינה - רק שזה כעבור 11 שנים נוספות. הקריינות שלה את האירועים ממשיכה, וכעת מתגלה שזהו מכתב ארוך שהיא כותבת לג'ורדן, כדי לחתום את חוויותיה סביב המקרה. המכתב מגיע ליעדו, ואמו של ג'ורדן מקריאה לו אותו. ג'ורדן, שלא דיבר מזה שנים רבות, נותן למילה אחת לחמוק מבין שפתיו - "גרייס". גרייס עצמה נוסעת עם חבריה מהכנסייה ליעד הבא - הם אומרים לה שסידרו לה משרה כמשרתת, אך לא מספרים לה איפה, רק שזו "הפתעה טובה". הם מגיעים לבית חווה נעים, וממנו יוצא לא אחר מאשר ג'יימי וולש. הוא מבקש מגרייס סליחה על כך שהוא הביא להרשעתה, רק שעורכי הדין סובבו לו את הלשון. גרייס, ההמומה, אומרת שאין על מה לסלוח. ג'יימי מציע לה נישואים לעיני המתודיסטים המרוצים. גרייס לא יודעת מה לעשות, אך מבינה שאין לה הרבה אופציות, ומסכימה. השניים מעבירים יחדיו חיים נעימים, ולגרייס יש את התרנגולות ואת הפרה ואת הבית עליהם מרי חלמה יחד איתה בנערותן. כעת, היא תופרת לעצמה שמיכת טלאים, ומשבצת בה פיסת בד אחת אדומה מכותנתה של מרי, פיסה אחת ורודה משמלתה של ננסי, ופיסה אחת לבנה משמלתה מבית הכלא. | לעיני הקהל המשתאה, ג'רמיה מהפנט את גרייס. כשהיא מתבקשת לגלות מה קרה ביום הרצח, קולה של מרי ויטני יוצא מגרונה, ומספר, בלעג, שהיא אכן פיתתה את מקדרמוט וגרמה לו לרצוח את קניר ושייתכן שרצחה יחד איתו את מונטגומרי, ושגרייס לא מודעת בכלל למה שקרה. מרי כהרגלה מדברת בדיבור בוטה שלא היא טיפוסי לנשים בחברה הוויקטוריאנית, ומביכה בהערות עוקצניות אנשים בקהל, כולל את ד"ר ג'ורדן. הוועדה אינה יודעת מה לעשות עם תפנית זו - מצד אחד נראה שגרייס אכן הייתה אחראית לרציחות אך חלקם מאמינים שזו באמת רוחה של מרי, בעוד ד"ר ג'ורדן מאשר שהוא שמע על תופעה כזו, של אישיות מפוצלת, אך שהוא עדיין אינו יודע בבטחה שזה מה שקורה. הוא עוזב את קינגסטון למחרת, בלי לומר שלום לגרייס. הוא מאמין שכל מה שקרה היה תחבולה המופנית אליו אישית; בפרספקטיבה שלו אין מקום לסיפור של אישה שאינו קשור אליו. לפני שהוא עוזב, הוא שוכב עם גב' האמפרי באופן שמבזה אותה, ומשאיר אותה בוכה על הרצפה. ולמרות הבטחתו לשלוח את הדו"ח שלשמו הגיע, הוא מתגייס עד מהרה לצבא האיחוד של ארצות הברית, ושוכח מזה. העלילה קופצת קדימה: ג'ורדן נפצע במלחמה ושוכב כמשותק על משכבו בבית אמו. הרופאים לא חושבים שמצבו ישתפר. גרייס אכן מקבלת חנינה - רק שזה כעבור 11 שנים נוספות. הקריינות שלה את האירועים ממשיכה, וכעת מתגלה שזהו מכתב ארוך שהיא כותבת לג'ורדן, כדי לחתום את חוויותיה סביב המקרה. המכתב מגיע ליעדו, ואמו של ג'ורדן מקריאה לו אותו. ג'ורדן, שלא דיבר מזה שנים רבות, נותן למילה אחת לחמוק מבין שפתיו - "גרייס". גרייס עצמה נוסעת עם חבריה מהכנסייה ליעד הבא - הם אומרים לה שסידרו לה משרה כמשרתת, אך לא מספרים לה איפה, רק שזו "הפתעה טובה". הם מגיעים לבית חווה נעים, וממנו יוצא לא אחר מאשר ג'יימי וולש. הוא מבקש מגרייס סליחה על כך שהוא הביא להרשעתה, רק שעורכי הדין סובבו לו את הלשון. גרייס, ההמומה, אומרת שאין על מה לסלוח. ג'יימי מציע לה נישואים לעיני המתודיסטים המרוצים. גרייס לא יודעת מה לעשות, אך מבינה שאין לה הרבה אופציות, ומסכימה. השניים מעבירים יחדיו חיים נעימים, ולגרייס יש את התרנגולות ואת הפרה ואת הבית עליהם מרי חלמה יחד איתה בנערותן. כעת, היא תופרת לעצמה שמיכת טלאים, ומשבצת בה פיסת בד אחת אדומה מכותנתה של מרי, פיסה אחת ורודה משמלתה של ננסי, ופיסה אחת לבנה משמלתה מבית הכלא. | לעיני הקהל המשתאה, ג'רמיה מהפנט את גרייס. כשהיא מתבקשת לגלות מה קרה ביום הרצח, קולה של מרי ויטני יוצא מגרונה, ומספר, בלעג, שהיא אכן פיתתה את מקדרמוט וגרמה לו לרצוח את קניר ושייתכן שרצחה יחד איתו את מונטגומרי, ושגרייס לא מודעת בכלל למה שקרה. מרי כהרגלה מדברת בדיבור בוטה שלא היא טיפוסי לנשים בחברה הוויקטוריאנית, ומביכה בהערות עוקצניות אנשים בקהל, כולל את ד"ר ג'ורדן. הוועדה אינה יודעת מה לעשות עם תפנית זו - מצד אחד נראה שגרייס אכן הייתה אחראית לרציחות אך חלקם מאמינים שזו באמת רוחה של מרי, בעוד ד"ר ג'ורדן מאשר שהוא שמע על תופעה כזו, של אישיות מפוצלת, אך שהוא עדיין אינו יודע בבטחה שזה מה שקורה. הוא עוזב את קינגסטון למחרת, בלי לומר שלום לגרייס. הוא מאמין שכל מה שקרה היה תחבולה המופנית אליו אישית; בפרספקטיבה שלו אין מקום לסיפור של אישה שאינו קשור אליו. לפני שהוא עוזב, הוא שוכב עם גב' האמפרי באופן שמבזה אותה, ומשאיר אותה בוכה על הרצפה. ולמרות הבטחתו לשלוח את הדו"ח שלשמו הגיע, הוא מתגייס עד מהרה לצבא האיחוד של ארצות הברית, ושוכח מזה. העלילה קופצת קדימה: ג'ורדן נפצע במלחמה ושוכב כמשותק על משכבו בבית אמו. הרופאים לא חושבים שמצבו ישתפר. גרייס אכן מקבלת חנינה - רק שזה כעבור 11 שנים נוספות. הקריינות שלה את האירועים ממשיכה, וכעת מתגלה שזהו מכתב ארוך שהיא כותבת לג'ורדן, כדי לחתום את חוויותיה סביב המקרה. המכתב מגיע ליעדו, ואמו של ג'ורדן מקריאה לו אותו. ג'ורדן, שלא דיבר מזה שנים רבות, נותן למילה אחת לחמוק מבין שפתיו - "גרייס". גרייס עצמה נוסעת עם חבריה מהכנסייה ליעד הבא - הם אומרים לה שסידרו לה משרה כמשרתת, אך לא מספרים לה איפה, רק שזו "הפתעה טובה". הם מגיעים לבית חווה נעים, וממנו יוצא לא אחר מאשר ג'יימי וולש. הוא מבקש מגרייס סליחה על כך שהוא הביא להרשעתה, רק שעורכי הדין סובבו לו את הלשון. גרייס, ההמומה, אומרת שאין על מה לסלוח. ג'יימי מציע לה נישואים לעיני המתודיסטים המרוצים. גרייס לא יודעת מה לעשות, אך מבינה שאין לה הרבה אופציות, ומסכימה. השניים מעבירים יחדיו חיים נעימים, ולגרייס יש את התרנגולות ואת הפרה ואת הבית עליהם מרי חלמה יחד איתה בנערותן. כעת, היא תופרת לעצמה שמיכת טלאים, ומשבצת בה פיסת בד אחת אדומה מכותנתה של מרי, פיסה אחת ורודה משמלתה של ננסי, ופיסה אחת לבנה משמלתה מבית הכלא. |  |