הנסיכויות הרוסיות
הנסיכויות > מוערבות הדוכסות הגדולה של ליטא

במאה ה-13, כתוצאה מכפיפותם של מספר שטחים על ידי הנסיך מינדאוגאס, הוקמה ליטא, שהפכה לבסיס של מדינה חדשה. הגורם המאחד בהקמת המדינה הייתה תוקפנות הצלבנים, איתה נלחמה הדוכסות הגדולה של ליטא בהצלחה כמעט מאתיים שנה, והסכנה המתמדת מצד אורדת הזהב. בשנים 1320–1323 ערך הדוכס הגדול של ליטא גדימינאס מערכות מוצלחות נגד ווהלין וקייב. לאחר שאלגירדס גדימינוביץ' ביסס את השליטה בדרום רוסיה בשנת 1362, הדוכסות הגדולה של ליטא הפכה למדינה בה, עם גרעין פגאני ליטאי, רוב האוכלוסייה היו סלאבים מזרחיים ונוצרים אורתודקסית. הדוכסות הפכה ליריבה לנסיכות שמרכזה היה מוסקבה. ניסיונותיהם של אלגירדס ויורשיו להרחיב את השפעתם בצפון מזרח רוסיה הסתיימו בכישלון.
רגע מרכזי בתולדות דוכסות ליטא הגדולה היה ההסכם בשנת 1385 על איחוד אישי עם ממלכת פולין. הדוכס הגדול של ליטא יגיילו, לאחר שהתחתן עם יורשת הכס הפולני ידוויגה, הוכתר כמלך פולין. אחת ההתחייבויות שביצע יגיילו הייתה התנצרות האדמות הפגאניות בצפון מערב הנסיכות תוך ארבע שנים. מאז אותה תקופה, השפעת הקתוליות, הנהנית מתמיכה חזקה של המדינה, גדלה בדוכסות הגדולה של ליטא. כמה שנים לאחר כריתת האיחוד, כתוצאה מהמאבק השושלתי, יגיילו איבד למעשה את השליטה על הדוכסות הגדולה של ליטא, אך במקביל נותר רשמית ראש המדינה. בן דודו ויטאוטאס הפך לדוכס הגדול של ליטא, אשר שלטונו בן ארבעים השנים נחשב לתקופת הזוהר של הדוכסות הגדולה של ליטא. בתקופת שלטונו, סמולנסק ובריאנסק היו כפופים לו ובמשך זמן מה היו טבר, ריאזאן, פרונסק, נובגורוד ומספר ערים רוסיות אחרות בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. ויטאוטאס כמעט הצליח להיפטר מההשפעה הפולנית, אך תוכניותיו סוכלו בעקבות תבוסה הרסנית של הטטרים בקרב על וורסקלה.
לאחר מותו הבלתי צפוי של ויטאוטאס ערב ההכתרה הממשמשת ובאה בשנת 1430, פרץ שוב מאבק על השלטון בדוכסות הגדולה. הצורך למשוך את האצולה האורתודוקסית לצידם הביא להשוואת זכויות האורתודוקסים והקתולים. המצב התייצב בשנת 1440, כאשר בנו הצעיר של יגיילו קז'ימייז' נבחר לדוכס הגדול, אשר שלטונו במשך יותר מחצי מאה נודע בתקופת הריכוזיות שלו. בשנת 1458, על אדמות רוסיה הכפופות לו, הוקם מטרופוליט עצמאי של קייב.
היחלשותה ההדרגתית של הנסיכות וחוסר האפשרות לנהל באופן עצמאי את המאבק נגד נסיכות מוסקבה ההולכת וגדלה הובילו לעלייה בתלות בפולין. מלחמת לבוניה הקשה מהותית הפכה לאחת הסיבות העיקריות לכריתת איחוד חדש, שאיחד את דוכסות ליטא וממלכת פולין לפדרציה המכונה האיחוד הפולני-ליטאי. למרות המגבלה המשמעותית על ריבונותה של הדוכסות הגדולה של ליטא וכן אובדן של מספר שטחים, הנטיות הבדלניות בה לא מומשו, שהתבטאה באימוץ המהדורה השלישית של החוקה בשנת 1588. בתקופה זו הגיעו מגמות הרנסאנס האירופיות לדוכסות הגדולה, הקשורה ישירות לרפורמציה שהגיעה מארצות גרמניה.
הדוכסות הגדולה של ליטא יצאה מנצחת ממלחמת לבוניה, אך למרות זאת, השלכותיה על המדינה היו קשות מאוד. המאות הבאות התאפיינו בצמיחת הפולניות, שהובילה בהדרגה לשחיקה של התודעה העצמית "הליטאית" של המעמד הדומיננטי. תקופה זו לוותה בקתוליזציה פעילה של הגברים, מה שפגע בעמדת הכנסייה האורתודוקסית. מבחינה צבאית, הדוכסות הגדולה של ליטא הייתה חלשה למדי, מלחמות רבות במאות ה-17 וה-18 לא הצליחו בעיקר. קשיים כלכליים, סכסוכים פנימיים וחיצוניים, כמו גם ממשל בינוני בדרך כלל הובילו להחלשת האיחוד, שנפל במהרה להשפעת שכנים חזקים יותר ואיבד עם הזמן את עצמאותו הפוליטית. ניסיונות לבצע רפורמה במדינה הביאו להתנגדות גלויה מול מדינות שכנות ותגובה פנימית. בסך הכל מאמצים חלשים ולא מאורגנים הובילו להתערבות זרה, ובמהרה חלוקת המדינה בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה. ניסיונות חוזרים ונשנים להחיות את המדינה, הן של האיחוד והן של דוכסות ליטא העצמאית, הסתיימו לשווא.