stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילי קאופמן
פעילותה הפוליטית > אצירת תערוכה למען שחרור גלעד שליט

לאחר כשש שנים שבהן שהה גלעד שליט בשבי ברצועת עזה, יזמו אמני מדרחוב נחלת בנימין בשיתוף פעולה עם הנהלת המדרחוב תערוכת אמנות ובה כ-100 עבודות בטכניקות שונות, שעסקו בנושא החטיפה והשבי של גלעד שליט. התערוכה נועדה להעלות מחדש את המודעות בציבור לסוגיית שחרורו של גלעד, ולהוות אמצעי לחץ על מקבלי ההחלטות. את התערוכה אצרה אילי קאופמן בשיתוף פעולה עם האמן קובי רוט. עבודתה של קאופמן, 'החליפו מקומות בין ביבי וגלעד', שהוצגה בתערוכה, זכתה לחשיפה רבה באמצעי התקשורת השונים. עבודה זו היא למעשה משחק חשיבה אינטראקטיבי גדול-ממדים, המזמין את הקהל לשחק ולנסות למצוא את המהלכים הנכונים כדי לבצע את "עסקת החילופין" בין ביבי (ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו) לגלעד. מתחת לקוביות מסתתרים שמות האסירים עם דם על הידיים (שבבסיס סוגיית שחרור גלעד שליט), שנחשפים ככל שהמשחק מתקדם עם תזוזתן". התערוכה הוצגה בבית התמר בין התאריכים 27 בינואר 2011 - 15 בפברואר 2011.
יצירת משחקי חשיבה

החל משנת 1990 החלה קאופמן לעצב ולייצר משחקי חשיבה. בריאיון ל"ג'רוזלם פוסט" אמרה כי היא "יוצרת משחקי חשיבה שנראים כיצירות אמנות", וכן שהיא מאמצת רעיונות פילוסופיים מהספרות ומההיסטוריה, שאותם היא משלבת באופן ויזואלי בעבודותיה.
משחקיה הוצגו במסגרת מכון היצוא הישראלי ביריד הצעצועים הבינלאומי (אנ') של נירנברג. חברת פילוס הגרמנית רכשה ממנה את זכויות הייצור של מספר משחקים תמורת תמלוגים. וכן משחקיה פורסמו בקטלוגים של חברת NEAF השווייצרית וחברת Il Gioco Creativo האיטלקית. משחקה "צעדי סוס" הוצג בכינוסים בינלאומיים וכיום הוא חלק מהאוסף הגדול בעולם של משחקי חשיבה הנמצא בספריית לילי באוניברסיטת אינדיאנה, פריט מס' 24364.
מלגות ופרסים

בשנת 1979 קיבלה מלגה כספית מהקרן לעידוד הסרט הקצר של משרד המסחר והתעשייה, להפקת הסרט 'שתיקה הולכת ונמשכת של משורר'.
בשנת 1981 קיבלה מלגה כספית מהקרן לעידוד הסרט הקצר של משרד המסחר והתעשייה, להפקת הסרט 'האוניות של רוני', על פי תסריט מקורי שכתבה.
בשנת 1983 זכה הסרט 'טרופית', שאת תסריטו כתבה במסגרת עבודתה בפרסום אריאלי בהנהלת אמנון אריאלי, במדליית ארד בפסטיבל ניו יורק לפרסום (מקום שלישי מתוך 3,000 סרטים מרחבי העולם). הסרט הוא אודות ילד ג'ינג'י שובב, השואב מקש ארוך המגולגל על זרועו את תוכנן של שקיות הטרופית שנרכשו על ידי הקהל הרב שמבלה בשפת הים.
חיים אישיים

הייתה נשואה לפרסומאי מיקי קאופמן, ולהם בת.
לקריאה נוספת

רוביק רוזנטל, "קולה של אמא", מעריב, 22 באוקטובר 1996
הערות שוליים

↑  מילות השיר פוקר על הבוקר באתר שירונט
↑  גידי אורשר, שתי נפשות בבית אחד נידח, מעריב, 19 בדצמבר 1979
↑  Richard A. Falk, Principled World Politics: The Challenge of Normative International Relations, Rowman & Littlefield, 2000, ISBN 978-0-7425-0065-5. (באנגלית)
↑  אייטם בעיתון לאישה אודות הסיכה, 'יזכור', אסי פרידמן, 6 בנובמבר 2000
↑  ראו קובץ:קובץ:Bill and Hillery Klinton.jpg
↑  ביום הפתיחה, 6 באפריל 1998, שודר בתוכנית החדשות של מבט ראיון עם אוצרת התערוכה אילי קאופמן.
↑  ריאיון עימה אודות התערוכה ועבודתה נערך בתוכנית "ערב חדש" על ידי טלי ליפקין שחק ורונן ברגמן.
↑  אמני תל אביב מתגייסים למען גלעד שליט, באתר ynet, 26 בינואר 2011
↑  ‏ perplexing puzzles, מרדית' פרייס לויט, ג'רוזלם פוסט, 7 בפברואר 2008.
↑  תיעוד של משחק החשיבה 'צעדי סוס' בספריית לילי באתר הספרייה
↑  ראו בחוברת הסינמטק, את רשימת הסרטים שהופקו בעידוד משרד התעשייה והמסחר, עמ' 33, סרטי 1979
↑  "תיקון העוול שנעשה לאילי קאופמן העולם הזה, גיליון 2416, דניאלה שמי, 21 בנובמבר 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501075905171  VIAF: 308279050   WorldCat (עם VIAF): 308279050 
סיכה לזכרו של יצחק רבין שעיצבה אילי קאופמן
אימהות ונשים למען שלום נושאות שלט הנושא את שם התנועה בערבית. במרכז, מימין לשמאל: מיכל חזן, אילי קאופמן ומיכל פונדק
אילי קאופמן ומיכל חזן לוחצות את ידיו של יאסר ערפאת ברמאללה, 1999
עבודה של אילי קאופמן שהוצגה בתערוכה לשחרור גלעד שליט
נסים גרתי

| --- | --- |

נסים גרתי
 לידה:  1945  (בן 80 בערך) פלובדיב, בולגריה בולגריה
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פרסים והוקרה:  ראו להלן
 בת זוג:  ריקי גרתי
נסים גרתי (נולד ב-1945) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה, במרכז קזאלי לכימיה יישומית, במכון לכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ויזם ומנכ"ל של חברת הביוטכנולוגיה "LDS Biotech". גרתי מתמחה במערכות מפוזרות ומדעי הקולואידים, תחליבים ומיקרו-תחליבים. הוא חוקר וממציא בעל שם עולמי ונמצא ברשימת הממציאים התורמים ביותר באוניברסיטה העברית. פרופ' גרתי היה חבר בהנהלת האוניברסיטה, בוועד המנהל והוועד הפועל. היום הוא חלק מחבר הנאמנים של המכללה האקדמית הדסה ירושלים.
ביוגרפיה

גרתי נולד בעיר פלובדיב שבבולגריה להורים רינה ואשר ועלה עימם לישראל בשנת 1949 במסגרת עליית יהדות בולגריה.
בשנת 1975 קיבל גרתי תואר דוקטור בכימיה אורגנית שימושית מהאוניברסיטה העברית. לאחר שסיים את לימודי הכימיה, הוא החל לשמש כמרצה בין השנים 1977–1980. את דרגת הפרופסור קיבל בשנת 1984. בשנת 2009 הפך לפרופסור מן המניין ובשנת 2015 היה לפרופסור אמריטוס.
במשך שנים רבות עסק במחקר על חומרים פעילי שטח. במסגרת מחקריו פיתח גרתי עם עמיתיו חומרים המשמשים כמייצבים לתחליבים. מפעל "אדומים כימיקלים" עסק בייצור חומרים אלו.
בשנת 2011 הוכר על ידי האוניברסיטה כ-Distinguished professor בשל היותו בעל-שם בקהילה הבינלאומית בתחום התמחותו ובשל תרומתו המחקרית המקורית והמתמשכת וזכה לקבלת קתדרה לשם כבוד על שם משפחת רטנר ארצות הברית (Ratner Chair of Chemistry).
בשנת 2013 הוכתר פרופ' גרתי על ידי האוניברסיטה כאחד מ-23 הממציאים והתורמים החשובים ביותר של המוסד וזאת בשל תרומותיו בחקר מדעי המזון כמו גם מבנים ננומטריים להובלה של חומרים פעילי שטח וקידום נושא תוספי תזונה בתעשייה.
במהלך הקריירה שלו, שימש פרופ' גרתי פעמיים כמנהל מכון קזאלי לכימיה שימושית ומנהל בית-הספר לכימיה שימושית וטכנולוגיה.
הישגיו המדעיים כוללים כתיבה של מעל 400 מאמרים מדעיים בכתבי עת מבוקרים ומובילים, פרסום 14 ספרים, כתיבה של 85 פרקים בספרים שונים ורישום מעל 100 פטנטים רשומים שהוגשו בין השנים 2007–2019 כמו גם הנחיה של כ-60 תלמידים לתואר דוקטור ו-95 תלמידים לתואר מוסמך.
בשנת 2013 הקים את חברת "Lyotropic Delivery Systems", בה הוא פעיל עד היום כמנכ"ל. החברה עוסקת בהכנת מבנים נוזליים ננומטרים המאפשרים שחרור מבוקר ויעיל יותר של תרופות ושל תוספי תזונה ובריאות. הקנאבידיול הפעיל לטובת תרופה שניתן ליטול בבליעה.
גרתי נשוי לריקי, שעלתה אף היא מפלובדיב.
פרסים והישגים (רשימה חלקית)

Lord Kaye (British) Awards of the Hebrew University (1996,and 2000)
The Rockefeller Foundation Award (Bellagio, 2004)
The Japan Promotion of Foreign Scientists (Nara, Japan, 2004)
The International Food Technologists (IFT) Society Award (Cincinnati,USA, 2009)
Chang Award of the American Oil Chemists Society (Montreal, 2011)
Corporate Research Award of the AOCS (Kansas City, 2012)
Supelco/Nicolas Pelick Award of the AOCS (St Antonio, USA, 2013)
Surfactants in Solution Society (SIS) - K. Mittal Award (Coimbra, Portugal 2014)
2015 - פרס האגודה Surfactants in Solutions (SIS) על שם Mittahl
2015 - פרס מפעל חיים והישגים מדעיים בתחום מדעי-המזון (AOCS, Orlando,2015) Life-Time Scientific Achievements in Food Science (AOCS, Orlando, 2015)
2021 - דירוג במקום ה-15 ברשימת הכימאים בישראל באתר דירוג המדענים (Research.com)
הערות שוליים

↑  פרופ' גרתי בסגל הפקולטה למדעי הטבע
↑  פרופ' גרתי בפרסום על שדרת הממציאים
↑  פרופ' גרתי באתר המכללה האקדמית הדסה
↑  מקבלי תוארים באוניב' בירושלים, דבר, 2 ביולי 1975
↑  שלמה שחר, מעלה אדומים: ציונות תעשייתית, מעריב, 16 באוקטובר 1984
↑  שיטה חדשנית לסילוק כולסטרול מביצים ומוצרי חלב, חדשות, 25 בנובמבר 1991
↑  גרתי בהרצאה ביוטיוב בנושא תוספי תזונה
↑  מוטי גל‏, חוקרים ישראלים עושים טוב לצרכני הויטמנים, באתר וואלה, 29 בינואר 200229 בינואר 2002
↑  ראיון רדיופוני עם פרופ' רפי קרסו בנושא חשיבותו של רכיב DHA וחומצות שומן אומגה 3 באתר תחנת הרדיו 103FM
↑  פרופ' גרתי בקורס בנושא תוספי תזונה והבריאות
↑  פרופ' גרתי - תמצית קורות-חיים מקוצרים מתוך כנס Medical Cannabis Conference בתל אביב
↑  האוניברסיטה העברית בהודעה שחברת LDS בהובלת פרופ' גרתי משיקה מוצר חדש בתחום הקנאביס
↑  גלי וינרב, ‏הטכנולוגיה הישראלית שתשמש במוצרי קנאביס רפואי בארה"ב, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2016
↑  Top Chemistry Scientists in Israel, Research.com, ‏דצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458184305171  BIBSYS: 5990  BnF: cb12378809n (data)  CiNii: DA02617464  GND: 1048466728  ISNI: 0000 0001 0915 6587  LCCN: n88122372  NKC: utb2015896691  NLK: KAC202307834  NTA: 171406311  ORCID: 0000-0002-6553-7824  RERO: 02-A023293745  SUDOC: 032835507  VIAF: 73933212   WorldCat (עם VIAF): 73933212
תעשיית הקרמיקה בישראל

תעשיית הקרמיקה בישראל התפתחה בשלהי המאה ה-19 והגיעה לשיאה בין שנות ה-50 לשנות ה-80 של המאה ה-20. המפעלים השונים, שהיוו חלק מרכזי בהיסטוריה של הקרמיקה הישראלית, ייצרו מגוון של מוצרים שעיקרם כלים סניטריים, חומרים לתעשייה ולצידם כלי-בית ועיצוב שונים.
היסטוריה > ראשית תעשיית הקרמיקה המודרנית בארץ-ישראל

כלי חרס יוצרו בארץ-ישראל במשך מאות בשנים בטכניקות מסורתיות של שימוש באבניים או על ידי בניית-יד. למרות ההיקפים הגדולים של הייצור, עשייתם הייתה שונה מן התעשייה המודרנית באופן ארגון העבודה, שאינו נסמך עוד על בסיס משפחתי, ובשאיפה למיכון ותיעוש הייצור, במטרה להגברת הייצור.
ראשוני בתי החרושת, שעסקו בעיקר בייצור לבנים ורעפים, הוקמו בשלהי המאה ה-19. היו אלו מפעלים שפעילותם הייתה קצרת טווח ושפעילותם לא יצרה מסורת של עשייה תעשייתית. גורם הצמיחה העיקרי לבתי חרושת אלו היה הביקוש לרעפים, שגדל בתקופה זו בעקבות הפופולריות של רעפים משתלבים שיובאו ממרסיי, והיוו חידוש טכנולוגי בבנייה הארצישראלית של אותה עת.
את המיזם הראשון לייצור רעפים הקימו יחיאל מיכל פינס, יחיאל מיכל שטיינברג ודוד ילין, שניסו בשנת 1880 להקים, בעזרת מהנדס בשם אלטר גרינברג, בית מלאכה לרעפים במוצא. לאחר כשנתיים של ניסיונות ייצור כושלים נזנח הרעיון.
בשנת 1879 נפתחה בבית היתומים שנלר סדנת קדרות קטנה בראשות אומן ערבי-נוצרי מקומי. בשנת 1884 מונה לראשותה קדר גרמני בשם האברשטרו (Haberstroh). האברשטרו נסע לווינה ושהה שם בין השנים 1889–1895, שם התמחה בייצור מתועש של מוצרי קרמיקה לבנייה. עם שובו לירושלים הביא עמו מכבש לייצור לבנים חלולות (Ziegelpresse). מוצרים נוספים שייצר בית החרושת כללו לבנים מלאות, אריחי קרמיקה, אריחים לקמין וצינורות חרס. בנוסף, המשיכה לפעול לצדו סדנת קדרות קטנה שייצרה כלי בית. בשנת 1897 החל בית החרושת לעשות שימוש במנוע בן 12 כוחות-סוס, שפעל על קרוסין (נפט). בשנת 1905 נבנה מפעל חדש, שהחל לפעול בשנת 1910. מפעל זה פעל עד לשנת 1936 ובשיאו העסיק כ-90 פועלים ובתפוקתו הממוצעת מנתה כמיליון לבנים וכרבע מיליון רעפים לשנה.
באותה תקופה הוקם בית מלאכה לרעפים בפתח תקווה, על ידי יוסף ברלוביץ, שעלה לארץ ישראל בשנת 1893, לאחר שהשתלם בתעשייה זו בצרפת. החֹמר, כמו זה בו השתמש בית החרושת של שנלר, הובא ממוצא על גבי גמלים. עם זאת בית המלאכה לא הצליח להתחרות בייבוא שהגיע מצרפת ונסגר. בשנת 1923 שב יחיאל מיכל שטיינברג לעסוק במוצרי קרמיקה והקים במוצא מפעל לרעפים ולבנים שפעל החל מ-1926 במבנה המכונה "הבית האדום". כושר ייצור הרעפים של מפעל זה היה דומה לזה של המפעל של "שנלר". בעוד המפעל של "שנלר" נסגר סופית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מפעלו של שטיינברג, שסבל מקשיים רבים במהלך שנות ה-30, המשיך לפעול גם לאחר מותו, בשנת 1949, על ידי טוביה בראון, ששכר את המפעל והפעיל אותו עד לשנת 1959.
בתחום הקרמיקה הביתית, התבססה הצריכה בעיקר על כלי קדרות שנוצרו בסדנאות משפחתיות בקרב ערביי ארץ-ישראל ועל ייבוא מאירופה, שנמכר בעיקר בחנויות בערים הגדולות. דוגמה לתוצרת המקומית של אותה עת ניתן למצוא בהודעת "הוועד להשתתפות ארץ-ישראל" בתערוכת "בריטניה הגדולה" בשנת 1923 (כנראה מדובר על "תערוכת האימפריה הבריטית"), שהציע להציג בתערוכה כלי חרס וזכוכית מקומיים הכוללים "זכוכית מחברון, כלי חרס מבריק, קרמיק יפה, כלי חרס מעזה, מחברון, מרמלה".
היסטוריה > שנות ה-80 ואילך

בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה חברת "כור קרמיקה" החברה הגדולה בישראל בתחום הקרמיקה והיא ייצרה כ-70 אחוז מן התוצרת הקרמית הישראלית. שאר הייצור היה בידי חברת "פקר קרמיקה", שייצרה בעיקר אריחי קיר תעשייתיים במפעל שבירוחם (לימים מפעל "נגב קרמיקה"). כור החזיקה בשיאה חמישה מפעלים קרמיקה שונים ובהם מפעל "רמי קרמיקה", שהוקם בשנת 1970 ועסק בייצור אביזרי קרמיקה לתעשייה. מכירותיו של מפעל זה היוו בראשית שנות ה-80 כמחצית מסך מכירות הקבוצה, מפעלי "חסין אש" ו-"חרסה" בבאר שבע; מפעל "ברבור" בעכו, שייצר אריחי קרמיקה וכן מפעלי "לפיד" ו"נעמן". בשנת 1988 עבר מפעל "חסין אש" בבאר שבע לבעלות העובדים, לאחר ש"כור" ביקשה לסגור אותו.
כבר מראשית העשור התמודדה תעשיית כלי הבית עם תחרות מייבוא ממזרח אירופה ובעיקר מן המזרח הרחוק. ייבוא זה של מוצרים זולים פגע קשות במכירות המפעלים המקומיים. בשנת 1983 אף בוטל "היטל-הגנה" על מוצרי קרמיקה מיובאים, שתרם להצפה של השוק המקומי. עם זאת, המדיניות הכלכלית שהחלה בשנות ה-90, וממשיכה עד לעשור השני של שנות ה-2000, שעיקרה היה חשיפת השוק הישראלי לייבוא מסין וממקומות נוספים, פגעה קשות בתעשיית הקרמיקה, כמו גם בתעשיות נוספות שנשענו על ייצור מסורתי.
אם בשנת 1988 יובאו לישראל מוצרי קרמיקה בשווי של 50.1 מיליון דולר, הרי שבשנת 1998 עמד סך היבוא על כ-161 מיליון דולר. בשנת 2008 - 289.8 מיליון דולר ובשנת 2018 - 444 מיליון דולר.
מרבית מפעלי "כור", שנמכרו למשקיעים שונים סגרו את פעילותם לטובת ייבוא. מפעל "נעמן" הפסיק לייצר והפך לייבואן קרמיקה. לעומתם, מפעלים שונים ניסו להתאים את תוצרתם לייבוא הגובר על ידי פיתוח מוצרים חדשים. בשנת 1988, לדוגמה, חנך מפעל "ברבור" קו ייצור לפסיפס קרמי.
איגוד למחקר קרמי 1960
קרמיקה אמנותית תעשייתית

ב-1953 הקים ישראל טאוב את בית המלאכה לכלי בית "קרמוס", ובראשית 1965 הוקם מפעל הקרמיקה כפר מנחם של קיבוץ כפר מנחם. המפעל, שייצר בעיקר מוצרי קרמיקה דקורטיביים בטכניקות של יציקה לתבניות, עסק גם בייצור אריחי קיר דקורטיביים לאדריכלות. המפעל נשען על חברי הקיבוץ, ביניהם הפסלים אביגדור כהן ומשה סעידי, שעיצבו את הדגמים, ואדריכל ישראל טאוב, שעסק בטכנולוגיה הקרמית ובהכשרת העובדים.
רשימת מפעלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| שם | שנת פתיחה | מייסד | מקום | שנת סגירה | תחום עשייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית החרושת ללבנים ורעפים | 1895 בקירוב |  | מתחם "בית היתומים שנלר", ירושלים | 1936 | רעפים ולבנים |
| בית חרושת ללבנים, מוצא ("הבית האדום") | 1923 | יחיאל מיכל שטיינברג | מוצא | 1959 | רעפים ולבנים |
| כד וספל | 1934 | חוה סמואל | ראשון לציון | 1979 | כלי בית וקרמיקה אמנותית |
| פלקרמיק | 1934 |  | חיפה | 1974 | כלי בית וקרמיקה אמנותית |
| נעמן | 1939 |  |  |  | כלי בית, קרמיקה אמנותית |
| לפיד | 1943 בקירוב | פסח פרידמן | תל אביב-יפו | 1990 | כלי בית, קרמיקה אמנותית, כלים סניטריים |
| חרסה | 1943 |  | חיפה / באר שבע | 2019 | כלי בית, קרמיקה אמנותית, כלים סניטריים |
| ברבור | 1953 |  | עכו | 2003 | אריחי קרמיקה ופסיפס קרמי |
| חסין אש | 1959 | כור | באר שבע |  | לבנים, רעפים |
| פקר קרמיקה (נגב קרמיקה) | 1969 | משפחת פקר | ירוחם |  |  |
| ימיק | 1954 | ק. קורינלד ו-ל. פדואה (איטליה) | רוממה, ירושלים |  | פסיפס קרמי |
| מפעלי חרסינה בע"מ | 1959 |  | רמת השרון |  | אריחי קיר |
| פלדה קדרות בע"מ |  |  | רמת השרון |  |  |
| פיינס טרוסט |  | צבי סבירסקי? | פתח תקווה | 1972 | אריחי קיר |
| קדר | 1934 | רוזה וזיגפריד כץ | מפרץ חיפה |  |  |
| קרנת | 1950 בקירוב | קואופרטיב של ניצולי שואה | נתניה / בשנות ה-80 מוקם בחיפה |  |  |
אבנת: 
| בתי יציקה וולקן בע"מ |  |  | חיפה |  |  |
| קרמוס | 1953 | ישראל טאוב |  |  |  |
| קרמיקה כפר מנחם | 1965 |  | כפר מנחם |  | קרמיקה אמנותית, אריחי קיר אמנותיים |
| גופר קרמיקה | 1956 בקירוב | אברהם ופנינה גופר | רעננה | שנות ה-2000 | קרמיקה אמנותית |
| כל-קרמיק |  |  | חיפה |  |  |
| בית הלחמי |  |  | תל אביב |  |  |
| ברור חיל | המחצית השנייה של שנות ה-50 | בנימין בוכבינדר | ברור חיל |  | קרמיקה אמנותית |
| בית היוצר | 1963 | אורי רובנר, משה איל, צבי בן אמיתי | פתח תקווה | 1984 | כלי בית, קרמיקה אמנותית |
מנס: 
| כדן | 1960 בקירוב | יוכבד מרקס, יהודית מאיר | באר שבע |  |  |
בכר: 
| ETM |  |  | הרצליה |  |  |
| מקרמיק בע"מ |  |  |  | טקסט התא |  |
| כפר סמיר |  |  |  | טקסט התא |  |
| פחר |  | רוזה וזיגפריד כץ | מפרץ חיפה | ״פחר״ - מילה עכדית: ״קדר״ | כלי בית, קרמיקה אמנותית |
| קרמילן |  |  | נס ציונה | קרמיקה דקורטיבית |  |
| מפעלי קרמיקה טכנית בע"מ / טקרמיק מפעלי קרמיקה בע"מ | 1952 | חיים בן-ציון רבינוביץ (ראה האנציקלופדיה של תדהר) | נס ציונה | 1966 | פורצלן טכני, קרמיקה אמנותית |
| כד-יד |  | עודד לאומי ותחיה הולצמן-לאומי | פתח תקווה | טקסט התא |  |
בן פורת: 
| קרמית |  |  | נתניה | קרמיקה דקורטיבית |  |
| תעשיית קרמיקה א"י / בית החרושת א"י לתעשיית קרמיקה | 1934 | צבי ויצחק המר | חיפה |  |  |
| בית חרושת לעציצים, ראש העין | ראשית שנות ה-50 |  | ראש העין |  |  |
| מ.ק.ש - תעשיית קרמיקה / נייגר קרמיקה(?) | 1978 |  | כרם שלום |  |  |
| קא"י | 1933 | ווישינסקי והאחים פולק | חיפה |  |  |
נקודת תצפית (ספרות)

נקודת תצפית היא מונח בספרות המציין את עמדת הדובר או הדמויות ביצירה, את הידע שלהם ואת הפרספקטיבה שלהם, והיא שם כולל למערך הנורמות והידע של הדובר או של הדמויות.
את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין.
נקודת תצפית משולבת

החל מספרות המאה ה-19 החלו סופרים להשתמש בנקודת תצפית משולבת (הידועה גם בכינוי סיפר משולב), שהיא טכניקה המגבילה את מסירת המידע לנקודת התצפית של דמות מסוימת. מקובל לייחס את השימוש בטכניקה זו להנרי ג'יימס, אולם ישנם חוקרים הטוענים שדווקא ג'יין אוסטן השתמשה בה לראשונה.
לדוגמה, במשפט "ניק הביט בשעונו. השעה הייתה 5 לפנות בוקר" ניתן לראות כי המספר עוקב אחר מבט הדמות, והמידע במשפט נמסר בהתאם לזמן שבו הדמות קולטת אותו. לעיתים משתמשים גם במבע משולב, כלומר, שימוש באוצר מילים ובביטויים המתאימים לדמות.
נקודת תצפית משולבת לא חייבת להיות "גלובלית", כלומר להתפרש לכל אורך היצירה. אין הכרח שמספר, שנצמד לנקודת התצפית של דמות אחת, ימשיך להגביל את עצמו לאותה נקודת תצפית. כמו כן, לא מן הנמנע שהדובר יגביל את עצמו למספר נקודות תצפית שונות לכל אורך היצירה. בסיפור "המרקיזה פון או" של היינריך פון קלייסט, לדוגמה, הדובר מגביל את עצמו תחילה לנקודת תצפית של דמות אחת, ולאחר מכן נצמד לנקודת תצפית של דמות אחרת. במקרים רבים לאורך הסיפור, קשה לדעת לאיזו נקודת תצפית בחר הדובר להיצמד.
כמו כן, דובר שהוא אחת מהדמויות ביצירה יכול להיות מוגבל לנקודת התצפית של עצמו בעבר. במקרים אלו הדובר יספר על עצמו בעבר, ויגביל את מסירת האינפורמציה בסיפור בהתאם למה שהוא ידע אז. כלומר, במקום לספר את סוף הסיפור הידוע לו מיד, הוא בוחר לספר את הסיפור כפי שאירע.
ראו גם

דובר (ספרות)
מבע משולב
נרטולוגיה
הערות שוליים

↑  דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי, הוועד הצבורי להוצאת כתביו שח דוד סמילנסקי ומסדה, עמ' 127, 1958
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558216905171  GND: 4070948-6  LCCN: sh85103919  LNB: 000265435
עדי לוסטיג

| --- | --- |

 לידה:  1990 (בת 35 בערך) יוהנסבורג
 מדינה:  דרום אפריקה ישראל
 פרסים והוקרה:  פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2010 רשימת 30 under 30 של מגזין פורבס  פרס הגלובוס הירוק  אנשי השנה 2010 של כלכליסט  אנשי השנה של גלובס
עדי לוסטיג (נולדה ב-1990) היא פעילה חברתית סביבתית ישראלית, ידועה בעיקר בשל מאבקה בבניית כפר נופש בחוף פלמחים בין השנים 2008–2011. בשל פעילותה, זכתה בפרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2010.
ביוגרפיה

לוסטיג, היא הרביעית מילדיהם של יוכבד ויאיר. אמה היא מטפלת ורפלקסולוגית, ואביה סקיפר. היא נולדה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ועברה לגור בישראל עם משפחתה כאשר הייתה בת שלוש. בהגיעם ארצה, גרו בנוה מונוסון, לאחר מכן עברו להתגורר במושב בית עובד.
היא למדה בבית ספר גן רווה, בתיכון גבעת ברנר וביואל גבע.
המאבק בחוף פלמחים

באפריל 2004 זכו חברות היזמות מעוז דניאל ואוולון בבעלותם של פיני מלכה ואופיר אשר, במכרז של ועדת המכרזים, בשטח בן 74 דונם בחוף פלמחים, בעלות נמוכה מאוד של 8 מיליון ש"ח.
השטח נמכר בידי מינהל מקרקעי ישראל. על-פי תוכניות המתאר, אושר לחברת מעוז דניאל לבנות באתר 350 יחידות מלונאות. ארבעה חודשים בלבד לאחר הזכייה במכרז נכנס לתוקף חוק החופים אשר לפיו אסורה הבניה עד למרחק 300 מטרים מקו החוף. בשנת 2005 אושרה תמ"א/35, תוכנית מתאר ארצית לבניה, המגדירה את חוף פלמחים כמרקם חופי בעל "רגישות נופית סביבתית גבוהה".
בחודש ינואר 2008 הוקמה גדר אשר תחמה את שטח הפרויקט, ובכך החלה בנייתו של כפר נופש. לוסטיג, בת ה-18 אשר נהגה לטייל בחוף באופן תדיר, הקימה אוהל על החוף כאות מחאה נגד בניית כפר הנופש. לוסטיג לנה באוהל במשך כ-4 חודשים, במהלכם קידמה את המאבק. למאבק הצטרפו תושבים, פעילים, וכן חברי הכנסת אופיר פינס ודב חנין.
הוקם הוועד להצלת חוף פלמחים, (אשר זכה לימים בפרס הגלובוס הירוק לשנת 2010), והנושא עלה להתערבות מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, אשר הורה למשרד הפנים ולמינהל מקרקעי ישראל להקפיא את הליכי הבניה. התערבו באופן אישי בנושא גם שר המשפטים יעקב נאמן, השר להגנת הסביבה גלעד ארדן וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. בחודש יולי 2010 הממשלה התנתה את הקמת כפר הנופש באישור של הוועדה לשמירה על הסביבה החופית, וב-26 בינואר 2011 קיבלה הממשלה החלטה לעצור את הבניה בחוף, בהתאם לחוק החופים. מנגד, טען מלכה כי החלטת הממשלה לאסור את בניית כפר הנופש התקבלה בשל לחצים פוליטיים מצד מתחרים עסקיים שלו - רשתות המלנאות הגדולות.
מלכה הגיש ערר לבית משפט השלום, אך זה נדחה. בהמשך פנה לבית המשפט המחוזי. בהחלטת שופט המחוזי צבי דותן, נכתב:
מצאנו כי הקמת כפר הנופש בתחום הסביבה חופית פתוחה הכה נדירה במרכז הארץ, עלולה להיות 'בכיה לדורות' ולהוביל לנזק בלתי הפיך שלא יהיה ניתן לתקנו.
לנוכח כל האמור, (...) החלטנו לדחות את הערר ולהותיר על כנה את החלטת הוועדה המחוזית לאשר את תוכנית 297 המאפשרת שימור חוף פלמחים כגן לאומי – שטח פתוח, לטובת הציבור והדורות הבאים.
עבור פעילותה להפסקת הבניה בחוף פלמ"חים, קיבלה לוסטיג את פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2010. מנימוקי חבר השופטים:
"בזמן קצר הצליחה עדי לוסטיג להעלות את עניין הבנייה בחוף פלמחים לסדר היום הציבורי. לשם כך עשתה שימוש מצוין באמצעי התקשורת ובאמצעים נוספים. היא גייסה תמיכה ציבורית רחבה ופעלה למנוע קביעת עובדות בשטח".
פעילות פוליטית

לוסטיג שובצה במקום ה-3 ברשימת מפלגת עלה ירוק בבחירות לכנסת ה-20. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
בתרבות

סיפור מאבקה של לוסטיג בחוף פלמחים הועלה לבמה, בהצגה בשם "נאחזות באויר", בתיאטרון באר שבע
הערות שוליים

1 2  פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית פורטל הכרמל והצפון, 1.6.2010
1 2  אמיר זוהר, בת הים הגדולה: האם תצליח נערה בת 18 לעצור את הפיכת חוף הדייגים בפלמחים לכפר נופש?, באתר TheMarker‏, 19 ביוני 2008
1 2  בית המשפט המחוזי מרכז-לוד בשבתו כבית-משפט לעניינים מנהליים עת"מ 10024-10-17 פסיקת השופט צבי דותן מתאריך 24.1.2020
↑  מירב אנקורי, ‏הוועד להצלת חוף פלמחים - זוכה הגלובוס הירוק לשנת 2010, באתר גלובס, 22 באפריל 2010
↑  רויטל חובל, הישג לירוקים: תכנית פלמחים חוזרת לוועדה המחוזית, באתר כלכליסט, 11 ביולי 2010
↑   ניצחון לירוקים בחוף פלמחים (כתבת וידאו), חדשות ערוץ 2, 26 בינואר 2011
↑  דותן לוי, פיני מלכה, שזכה במכרז שבוטל בפלמחים: "נתניהו הכניס אותי לפרויקט", באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2020
↑  אנחנו רוצים לספר לכם כמה דברים - הצגת מועמדי מפלגת עלה ירוק לכנסת ה-20
↑  עדי לוסטיג באתר מפלגת עלה ירוק
↑  עמוד ההצגה באתר תיאטרון באר שבע
הכיבוש הרומי של בריטניה

הכיבוש הרומי של בריטניה התרחש על פני מספר פלישות ומערכות של האימפריה הרומית כנגד שבטים קלטים בריטונים ששכנו בבריטניה; החל מהפלישה של קלאודיוס ב-43 לספירה ועד להשלמת כיבוש רוב חלקי האי במערכות של גנאיוס יוליוס אגריקולה שהסתיימו ב-84 לספירה.
במהלך 43 שנים של התפשטות הדרגתית שהחלה בדרום-מזרח בריטניה והגיעה עד לחומת אדריאנוס בצפון, האימפריה הרומית ביססה את פרובינקיה בריטניה כחלק מהאימפריה הרומית שהתקיימה למשך כארבע מאות שנים עד לעזיבת השלטונות הרומים את האי בתחילת המאה ה-5. בשנים הראשונות קרטקוס עמד בראש השבטים הקלטים שנלחמו בפלישה הרומית עד שנתפס והוגלה ב-51, לאחר מכן בשנים 60–61 הובילה בודיקיאה מרד משמעותי אך כושל בשלטון הרומי. עד שנת 77 הושלם כיבוש אזורי אנגליה וויילס וגנאיוס יוליוס אגריקולה הוצב בתור המושל וב-80 יצא למערכה בקלדוניה בצפון (סקוטלנד של ימינו), אך הרומים לא הצליחו להחזיק בצפון לאורך זמן וב-122 הוקמה חומת אדריאנוס להגן על הגבול.
רקע

המגע הרומי המשמעותי הראשון עם בריטניה הגיע בצורה של פלישותיו של יוליוס קיסר בשנים 54 ו-55 לפנה"ס. גיחות אלו, אף שלא נועדו ככיבושים קבועים, הקימו יחסי מסחר ודיפלומטיה בין רומא לשבטים הקלטים בדרום בריטניה. דיווחיו של קיסר על משלחות אלה, סיפקו לעולם הרומי את התיאור המפורט הראשון על האי ותושביו. למרות האופי המוגבל של המגעים הראשוניים הללו, הם הציבו את הקרקע להתעניינות רומית עתידית בבריטניה.
בעשורים שלאחר מסעותיו של קיסר, הקיסר אוגוסטוס שקל לפלוש לבריטניה במספר הזדמנויות בין 34 ל-25 לפנה"ס. עם זאת, האתגרים הלוגיסטיים של יציאה למערכה מרוחקת ומשמעותית שכזו הובילו אותו לנטוש תוכניות אלו. רק מאה שנים מאוחר יותר, תחת הקיסר קלאודיוס, תפתח רומא בפלישה בקנה מידה מלא בבריטניה.