stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלבלב הו בידי בם בם
וידאו קליפ

לשיר צולמו שני וידאו קליפים.
הקליפ הראשון צולם בשחור־לבן בזמן יציאתו לאור של אלבום הבכורה, והוא כולל את האודיו ממנו (בתוספת קולות מההתרחשויות בקליפ). כספי נראה שר ועוסק באינטראקציה עם כמה כלבים מסביבו. בקליפ נראים גם ילדים בחברת כלבים, וכן מיצגי אילוף כלבים.
הקליפ השני של השיר צולם לאלבום "בובה מתי" שמ־1992, והוא כולל את האודיו ממנו (בתוספת קולות מהקליפ). בקליפ ההומוריסטי נראה כספי גונב אוכל, פריטי לבוש וחפצים מאנשים, ומטריד אותם. נפגעי העבירות של כספי רודפים אחריו, וככל שמתקדם הקליפ, הוא מטריד יותר אנשים, עד שהקליפ מגיע לסיומו כשציבור גדול רודף אחריו.
יחס הביקורת

יובל פלוטקין מ־ynet כתב שהשיר הוא משיריו המשעשעים, המסתוריים והשנויים במחלוקת ביותר של זך. ”לאורך השנים, שלל מבקרי תרבות עקצו והלינו על המילים העולצות – והטיפשיות, לכאורה – של השיר הזה. היו שטענו שהוא מיועד לילדים [...], והיו שטענו שזוהי בדיחה לא מוצלחת של אינטלקטואלים, שבסופו של דבר מעידה על עילגות לשונית ורוחנית. [...]”. אחרים טענו ”שזהו דווקא שיר מודע מאוד, שמתכתב עם מסורת אירופאית ארוכה מאוד של שירי מוסר לילדים, ועושה זאת עם סגנון והרבה טעם טוב”.
רוביק רוזנטל הצביע על דפוס חוזר בשיריו של זך: משפט החוזר כמה פעמים כמוטיב המוביל את השיר ו"מעניק לו ניגון מיוחד". כדוגמה ציטט את "כלבלב הו בידי בם בם", ”שבו משחק זך עם ההברות של "הו בי די בם בם" ומלהטט בהם”.
קבלת השיר

"כלבלב הו בידי בם בם" נכנס למצעד הגל הקל בערך בינואר 1974 וצעד לפחות תשעה שבועות, עד 18 במרץ 1974. הוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד.
קבלת השיר > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | הגל הקל | 5 |  |
הערות שוליים

1 2  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  מתי כספי | תיקי דיין, באתר matticaspi.co.il, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  יוסי חרסונסקי, מתי כספי My First Album 1974 | המוזיקה הראתה כישרון של מוזיקאי שרחוק היה מלהיות ברק נעורים בן-חלוף – במהלכים מלודיים, קצביים והרמוניים, בעיבודים ובהפקה ייחודיים, באתר יוסמיוזיק, 26 בספטמבר 2012, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  מתי כספי - אלבום הסולו הראשון (1974 NMC), באתר matticaspi.co.il, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  היצירה בספריה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  האלבום "מתי כספי", באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  הילה אהרון בריק, ריאיון עם נתן זך | "מקומו של המשורר ליד שולחן הכתיבה", באתר habama.co.il, ‏10 במרץ 2009, בדיקה אחרונה ב־2 בדצמבר 2022
↑  שגיא בן נון‏, בדידות, געגועים ואפס חרטות: מתי כספי פותח את הלב בריאיון חושפני, באתר וואלה, 10 באפריל 2017
↑  תיעוד יוצרים של מפעל הפיס עם יואב קוטנר – מתי כספי (הגרסה הארוכה) (החל מ־32:48), באתר יוטיוב, 6 בפברואר 2019, בדיקה אחרונה ב־22 במאי 2023
↑  יובל פלוטקין|, ציפור רבת יופי: השירים המולחנים הגדולים של נתן זך, באתר ynet, 6 בנובמבר 2020
↑  רוביק רוזנטל, מה זו נאמנות, העברית של נתן זך וסודות הניב הגלילי, באתר ruvik.co.il, ‏9 בנובמבר 2018, בדיקה אחרונה ב־2 בדצמבר 2022
↑  השיר בפזמונט, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
↑  מיקום שיא במצעד השבועי של הגל הקל (5), באתר פזמונט, 25 בפברואר 1974, בדיקה אחרונה ב־1 בדצמבר 2022
אפוסטולוס פאפאסטאמוס

אפוסטולוס פאפאסטאמוס (ביוונית: Απόστολος Παπασταμος; נולד ב-20 במרץ 2001) הוא שחיין יווני, אלוף אירופה (בלגרד 2024) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (אוטופן 2023) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

פאפאסטאמוס נולד וגדל בחאניה שביוון.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער

בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בגיור שבהונגריה ביולי זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא תחרות חדש של 4:21.92 דקות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בקופנהגן שבדנמרק בדצמבר סיים במקום 21 במקצה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.53 דקות, במקום 33 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.56 דקות, במקום 46 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 57.50 שניות, ובמקום 47 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.03 דקות.
ביוגרפיה > 2018 > סגן אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ביולי זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.44 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת ביולי סיים במקום 16 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:20.43 דקות, ובמקום 26 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.55 דקות.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בקאזאן שברוסיה ביולי זכה בשתי מדליות זהב: במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.93 דקות, ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.18 דקות.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם לנוער ושיא יוון חדשים של 4:11.93 דקות. בנוסף, זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 1:59.62 דקות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בגלאזגו שבדצמבר סיים במקום 27 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:25.38 דקות, במקום 43 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 57.79 שניות, ובמקום 46 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.82 דקות.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי סיים במקום 18 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:23.15 דקות, ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.49 דקות. בנוסף, סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:18.10 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 14 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.50 דקות, ובמקום 35 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.38 דקות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני סיים במקום 24 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.06 דקות, ובמקום 33 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:06.14 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה שביפן ביולי סיים במקום עשירי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:14.52 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות אירופה בבריכת 25 מטר

באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה באוטופן שברומניה בדצמבר זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:05.19 דקות, אחרי אלברטו ראצטי מאיטליה (3:57.01 דקות) ודנקן סקוט מהממלכה המאוחדת (4:00.17 דקות). בנוסף, סיים במקום עשירי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.72 דקות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בפברואר נפסל במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, וסיים במקום 27 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.56 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שבסרביה ביוני זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא יוון חדש של 4:10.83 דקות, לפני באלאז' הולו (4:11.51 דקות) וגאבור זומבורי (4:11.70 דקות), שניהם מהונגריה.
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.32 דקות, ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.02 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט בדצמבר סיים במקום 21 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 1:55.90 דקות. במוקדמות משחה ל-400 מטר מעורב אישי קבע שיא אישי חדש של 4:04.24 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

200 מטר מעורב אישי: 1:59.62 דקות (2019)
400 מטר מעורב אישי: 4:10.83 דקות (2024), שיא יוון
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר מעורב אישי: 56.61 שניות (2018)
200 מטר מעורב אישי: 1:55.90 דקות (2024)
400 מטר מעורב אישי: 4:04.24 דקות (2024)
ישיבת אש התלמוד

| --- | --- |

היכל הישיבה
 ישיבה גדולה
 תקופת הפעילות:  ה'תשע"ג–הווה
 בעלי תפקידים
 נשיא:  הרב משה צור
 ראש הישיבה:  הרב יוסף לסרי והרב אריאל וילנסקי
 משגיח:  הרב פנחס איפרגן
 מיקום
 מיקום:  גבעת שאול ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′14″N 35°10′58″E﻿ / ﻿31.787098736784°N 35.182777115678°E﻿ / 31.787098736784; 35.182777115678
 he
 
ישיבת אש התלמוד היא ישיבה גדולה בשכונת גבעת שאול שבירושלים, המשתייכת לזרם החרדי-ספרדי, בראשה עומדים הרב יוסף לסרי והרב אריאל וילנסקי
ובנשיאותה הרב משה צור. נכון לשנת ה'תש"פ לומדים בישיבה כ-400 בחורים, והיא נחשבת לישיבה מבוקשת בעולם התורה הספרדי.
היסטוריה

הישיבה הוקמה בשנת ה'תשע"ג על ידי הרב יוסף לסרי, ששימש לפני כן כראש הישיבה לצעירים זיכרון אליעזר, ועל ידי הרב משה צור – ראש מוסדות תורת משה, אשר מחזיק בבעלות על הישיבה. לצד הרב לסרי מכהן כראש ישיבה הרב אריאל וילנסקי, חתנו של הרב ברוך מרדכי אזרחי, אשר שימש לפני כן כר"מ בישיבה עטרת ישראל.
בשנת ה'תשע"ח עברה הישיבה למבנה שכור ברחוב בית הדפוס, בשכונת גבעת שאול שבירושלים.
היסטוריה > צביון הישיבה

סגנון הלימוד בה הוא כדרך ישיבות ליטא. רבים מרבני הישיבה הם בוגרי ישיבת חברון, ובישיבה מונהגת גישת גדלות האדם על בסיס תורתו של הסבא מסלבודקא.
צוות רבני הישיבה

הרב משה צור  נשיא הישיבה
הרב יוסף לסרי - ראש ישיבה
הרב אריאל וילנסקי - ראש ישיבה
הרב פנחס איפרגן - משגיח
הרב דוד אייכנשטיין ר"מ
הרב אברהם חליבה - ר"מ
הרב יעקב חיים ויצמן - ראש קיבוץ
הערות שוליים

1 2  יעקב מלמד, כותל המזרח: עולם הישיבות הספרדי מסכם רישום • פרויקט מיוחד, באתר JDN, ‏ט' בתמוז ה'תש"פ
↑  עולם הישיבות הספרדיות תשפ"ג • סיקור ומספרים, באתר המחדש, ‏24 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010838807105171
מיגלטורם

ה-מיגלטורם בשנת 2005
מִיגֶלטוּרְם (בגרמנית: Müggelturm; בתרגום לעברית: מגדל מיגל) הוא יעד פופולרי לטיולי יום ברובע קופניק, בדרום מזרח ברלין, גרמניה. הוא ממוקם מדרום לאגם מיגלזה בגבעות מיגלברג.
וולף וילהלם פון באודיסין

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1847 פריץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 בפברואר 1926 (בגיל 78) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  בית הקברות אינבליד 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת קיל 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת מרבורג  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 עיסוק:  סופר, Protestant theologian, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 
וולף וילהלם גרף פון באודיסין (בגרמנית: Wolf Wilhelm Friedrich Graf von Baudissin; ‏26 בספטמבר 1847, סופינהוף ליד קיל – 6 בפברואר 1926, ברלין) היה תאולוג פרוטסטנטי גרמני, מבקר מקרא וחוקר האמונות השמיות הקדומות. רקטור אוניברסיטת ברלין (1912–1913).
באודיסין למד תאולוגיה ומדעי המזרח באוניברסיטאות ברלין, ארלנגן, לייפציג וקיל. את הדוקטורט שלו קיבל באוניברסיטת לייפציג ב-1870. הוא זכה למשרת הוראה ראשונה בלייפציג ובהמשך הרצה באוניברסיטת שטרסבורג, באוניברסיטת מרבורג ובאוניברסיטת ברלין (לפי סדר זה), בברלין שימש רקטור האוניברסיטה בשנים 1912–1913.
באודיסין הושפע מאוד מהתאולוג הלותרני, מראשוני חוקרי מדעי היהדות, פרנץ דליטש. וכן מהמזרחן היינריך פליישר.
דניאל דיקינסון

דניאל סטיבנס דיקינסון (באנגלית: Daniel Stevens Dickinson‏; 11 בספטמבר 1800 - 12 באפריל 1866) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שהתבלט ביותר כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1844 ל-1851.
ביוגרפיה

דיקינסון נולד ב-11 בספטמבר 1800 בגושן, קונטיקט, ועבר עם הוריו לגילפורד, מחוז צ'ננגו, ניו יורק, בשנת 1806. הוא למד בבתי הספר הציבוריים, ולימד בבית ספר בוויטלנד, ניו יורק מ-1821 ואילך. בשנת 1822, הוא התחתן עם לידיה נאפ, איתה נולדו לו ארבעה ילדים: וירג'יניה, מנקו, לידיה ומרי; וירג'יניה מתה בגיל 20 ב-1846, ומנקו ב-1851.   הוא עסק גם במדידות קרקעות, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1828. הוא החל לעסוק בכך בגילפורד, ושימש כמנהל הדואר של גילפורד בין השנים 1827 ל-1832. הוא עבר לבינגהמטון, ניו יורק ושימש כראש העירייה הראשון שלה ב-1834.
הוא היה חבר בסנאט של מדינת ניו יורק מ-1837 עד 1840, וישב במושבים ה-60, ה-61, ה-62 וה-63 של מדינת ניו יורק. הוא היה סגן מושל ניו יורק מ-1843 עד 1844. בבחירות 1844, הוא היה אלקטור נשיאותי, והצביע לג'יימס ק. פולק וג'ורג' מ. דאלאס.
בשנת 1844, הוא מונה כדמוקרט בסנאט האמריקני כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של נתנאל פ. טולמדג', ולאחר מכן נבחר לכהונה מלאה, וכיהן בתפקידו מ-30 בנובמבר 1844 ועד 3 במרץ 1851. הוא היה יושב ראש ועדת הסנאט לענייני כספים של ארצות הברית (1849–1850), חבר בוועדה לייצור (הקונגרסים ה-29 וה-30), וחבר בוועדה לתביעות קרקע פרטיות (הקונגרס ה-31). כסנאטור ולאחר מכן, היה דיקינסון מנהיג סיעת האנקר השמרנית של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק, ובסופו של דבר יהפוך למנהיג ה"קשוחים" שהתנגדו לפיוס עם סיעת ברנבורנר הקיצונית יותר שעזבה את המפלגה ב-1848 כדי להצטרף למפלגת האדמה החופשית. דיקינסון חידש את עריכת הדין ב-1851. הוא היה נציג לוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1852, שם, בהצבעה ה-48, לאחר שנכשלו המאמצים למנות את פרנקלין פירס, וירג'יניה החליפה באופן דרמטי את קולותיה מפירס לדיקינסון. התגובה הנלהבת באולם העלתה כי ייתכן שהייתה דריסה של נציגים לדיקינסון, אך דיקינסון פנה אז לוועידה ו"הסיר את שמו שלו ברהיטות", מה שאיפשר לפירס להשיג את המועמדות בהצבעה הבאה. בשנת 1853, הנשיא פירס מינה אותו כגבאי של נמל ניו יורק, אך הוא סירב להיכנס לתפקידו. ב-1860 הוא תמך בג'ון ברקינרידג' לנשיאות.
הוא תמך באיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא נבחר לתובע הכללי של מדינת ניו יורק בנובמבר 1861 מטעם ועידת מדינת העם העצמאי (הדמוקרטים הפרו-מלחמתיים), ואושר על ידי הרפובליקנים. הוא מונה לנציב ארצות הברית ליישוב הסופי של תביעות חקלאיות מפרץ הדסון ומפרץ פיוג'יט ב-1864.
דיקינסון נחשב כסגן נשיא אפשרי כאשר אברהם לינקולן התמודד לבחירה מחדש ב-1864 ורצה לצידו דמוקרט פרו-מלחמתי כדי להפגין תמיכה במדיניות המלחמה שלו, אך לבסוף רץ עם אנדרו ג'ונסון. דיקינסון תמך בבחירתו המחודשת של לינקולן, והתמנה לתובע של ארצות הברית במחוז הדרומי של ניו יורק ב-1865, תפקיד בו כיהן עד מותו.
ב-12 באפריל 1866, מת דיקינסון בפתאומיות בעיר ניו יורק בביתו של חתנו סמואל ג'. קורטני, ונקבר בבית הקברות ספרינג פורסט בבינגהמטון. סיבת המוות שלו דווחה כבקע.
מורשת

על שם דניאל ס. דיקינסון נקרא של הכפר פורט דיקינסון, ניו יורק (והעיר המקיפה), מחוז דיקינסון, איווה, ומחוז דיקינסון, קנזס.  רחוב דיקינסון בבינגהמטון נקרא על שמו של דיקינסון. פסל ברונזה של דיקינסון מאת אלן ג'ורג' ניומן הוקם מול בית המשפט של מחוז ברום בבינגהמטון, ניו יורק בשנת 1924.
נכדתו טרייסי דיקינסון מיגט הייתה מחזאית ופציפיסטית סוציאליסטית.
הערות שוליים

↑  "Litchfield Ledger - Student". ledger.litchfieldhistoricalsociety.org. נבדק ב-2022-01-30.
↑  "New Oxford Review". newoxfordreview.org.
↑  Smith, Gerald (2020-11-01). "Spanning Time: Daniel Dickinson, Galusha Grow were influential Civil War politicians". Press & Sun-Bulletin (באנגלית). נבדק ב-2022-01-31.
↑  Poore, Ben. Perley, Perley's Reminiscences of Sixty Years in the National Metropolis, Vol.1, pp.413-414 (1886).
↑  "Bioguide Search". congress.gov. נבדק ב-2022-01-30.
↑  "New York Times". nytimes.com.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. pp. 106.
↑  "Daniel S. Dickinson, (sculpture)". Art Inventories Catalog. The Smithsonian American Art Museum. נבדק ב-12 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381454305171  GND: 118872885  ISNI: 0000 0000 2523 762X  LCCN: n85367638  SNAC: w6ms42vw  US Congress: D000317  VIAF: 54945981   WorldCat (עם VIAF): 54945981 
דניאל ס. דיקינסון
קברו של דיקינסון בבית הקברות ספרינג פורסט
פסל דיקינסון בבית המשפט במחוז ברום
הרחובות ההם

הרחובות ההם הוא אלבום האולפן הרביעי של יצחק קלפטר. האלבום יצא בחודש מרץ של 1993, בהפקתו המוזיקלית של ירוסלב יעקובוביץ'.
מתוך האלבום הצליחו השירים "צייד בודד" ו"הרחובות ההם". באלבום נכללה גרסה עברית לשירו של ג'ימי הנדריקס "Little Wing", שתרגם קלפטר כ"כנף קטנה".
רשימת השמעה

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | פרולוג  | 1:07 |
| 2. | הרחובות ההם  | 4:22 |
| 3. | כנף קטנה  | 2:51 |
| 4. | ריגושים  | 5:00 |
| 5. | אחד את השני  | 5:50 |
| 6. | שבר ענן  | 3:47 |
| 7. | מותק אל תבכי  | 3:37 |
| 8. | צייד בודד  | 3:46 |
| 9. | דרך חזרה  | 4:34 |
| 10. | חלון לעולם אחר  | 3:23 |
| 11. | הולך ומתרחק  | 4:50 |
| 12. | אפילוג  | 2:20 |
משתתפים

יצחק קלפטר - גיטרות, שירה
אמיתי פריינטה - בס
רוני צדיק - תופים, כלי הקשה
משה לוי - קלידים
ירוסלב יעקובוביץ' - סקסופון, הפקה
הערות שוליים

↑  יצחק קלפטר - מוזיקאי | דיסקוגרפיה | הרחובות ההם, ‏2021-07-25
↑  Yitzhak Klepter - הרחובות ההם (באנגלית), נבדק ב-2022-12-11
טליה ברקאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1981 (בת 43)
 שם לידה:  טליה פלג
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  דיבוב
 צאצאים:  איתי ברקאי 
 מספר צאצאים:  2
 
טליה ברקאי (נולדה ב-11 באוגוסט 1981) היא שחקנית, מדבבת, במאית דיבוב, זמרת ופזמונאית ישראלית.
ביוגרפיה

ברקאי נולדה בשם טליה פלג. ברקאי למדה בבית הספר לאמנויות בתל אביב ולאחר מכן בתיכון עירוני א' במגמת תיאטרון. בוגרת קונסרבטוריון, מנגנת בפסנתר, ועסקה בשירה אמנותית. מאוחר יותר השלימה תואר ראשון בהוראה עם התמחות בהיסטוריה ובספרות.
בשנת 2003 כתבה את השיר "כמה כח יש ללב שבור", אותו ביצעו שירי מימון ורן דנקר, כחלק מפסקול הסרט "אל-סיד".
קריירת דיבוב

ברקאי החלה לדבב לטלוויזיה בגיל 12 וביימה את סרטה הקצר הראשון בגיל 18.
החל משנת 1993 עובדת כמדבבת ובתוך כך דיבבה במאות הפקות. דמויות מוכרות שאותן דיבבה:
| סדרה/סרט/הפקה: | תפקיד: |
| --- | --- |
הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם: קרן קסם
הפוני הקטן שלי: הסרט: קרן קסם
בנות אקווסטריה: סיפורים מתיכון קנטרלוט: קרן קסם
בנות אקווסטריה: חברות שנשכחה: קרן קסם
בנות אקווסטריה: רכבת הרים של חברות: קרן קסם
הפוני הקטן שלי: דור חדש: קרן קסם / פיליס
הפוני הקטן שלי: סימנים של קסם: טויילייט ספארקל / ג'אז / ביטניקית / דמויות שונות
הפוני הקטן שלי – ספרו את הסיפור: פיליס / ג'אז / דליה / גלורי / פיץ' פיז / ביטניקית / דמויות שונות
הפוני הקטן שלי: יום המשאלות החורפי: ביטניקית
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג: קלואי, גברת בוסטייר, גברת מנדלב
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג וחתול שחור (הסרט): קלואי
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג – ספיישל ניו יורק: קלואי, אולימפיה היל – מג'סטיה, גברת בוסטייר, גברת מנדלב
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג – ספיישל פריז: אוריקו
הרעשנים: ריטה רעש / לילי רעש / זאק / סקוטס / סבתא רוזה / דמויות שונות
סרט הרעשנים: רטה רעש / לילי רעש / ריטה מהמאה ה-17
הכי רעשנים: ריטה רעש
הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי: ריטה רעש / לילי רעש
קסם של הורים: ויקי
אטומיק בטי
הנסיך הדרקון: ריילה
פוקימון: דיליה ומיסטי
פוקימון: יהלום ופנינה: דון
פוקימון: הסדרה XY: סרינה
פוקימון: שמש וירח: לילי
כרמן סנדייגו: המאמנת ברנט
כרמן סנדייגו: לגנוב או לא לגנוב?: המאמנת ברנט
היורשים: עולם מרושע: אודרי
היורשים: החתונה המלכותית: אודרי
בובספוג מכנסמרובע: גרי
פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום: "צליל שמישהו משמיע כשהחלק העליון שלו מתפוצץ" / קול חללית
רובוטריקים סייברטרון: לורי
אוטובוס הקסמים: דורותי אן
בנות הפאוור פאף: גברת קין
צבי הנינג'ה: קראי וסטארלי
אפריל או'ניל: 
גלקטיק פוטבול: מיי
גן עדן לכלבים: אן-מארי
בית פוסטר לחברים דמיוניים: גו (Goo)
יש לנחש עם חן: מימי
בוב הבנאי: ונדי ובני
הרפתקאות הפירטים: וסדרה
משחקים עם בני: בני
חברים בחווה: אינגה
חבורת אבאדס: אמא של בן
וויבולו: הצ'יבים
מארחת הפוקימונים: הארו
הקאסה-גרנדה: הסרט: מריה
תעלומות ברבי: מרדף הסוס הגדול: ברבי "ברוקלין" רוברטס
החל משנת 2002 משמשת כבמאית דיבוב (דוגמת: גלקטיק פוטבול), ובשנת 2012 עבדה כמפיקת דיבוב.
חיים אישיים

ברקאי היא אם לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  מילים לשיר כמה כח יש ללב שבור – שירי מימון ורן דנקר, באתר שירונט
↑  רשף שייר, ‏האישה ש״גידלה״ דורות של ילדים מצטרפת לטיקטוק, באתר מעריב אונליין, 28 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407720205171  VIAF: 523155103947876200339   WorldCat (עם VIAF): 523155103947876200339 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם בנג'מין בייקר

ויליאם בנג'מין בייקר (באנגלית: William Benjamin Baker‏; 22 ביולי 1840 – 17 במאי 1911) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד בין השנים 1895 ל-1901. בייקר נחשב לאבי משלוח הדואר הכפרי בארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ויליאם בנג'מין בייקר נולד ב-22 ביולי 1840, ליד אברדין, מרילנד לאליזבת (לבית גרינלנד) וג'ורג' וו. בייקר. הוא היה אחד מחמישה עשר ילדים, ולאביו היה מפעל שימורים באברדין. הוא למד בבתי הספר הציבוריים וקיבל שיעורים פרטיים. הוא נשאר בחווה של המשפחה עד גיל 32. אחיינו פרנק א' בייקר היה נציג בבית הנבחרים של המדינה. דודו היה ג'ון ה. בייקר, נציג בבית הנבחרים של המדינה ומטיף.
ביוגרפיה > קריירה

ב-1872 הקימו בייקר ואחיו צ'ארלס וו. מפעל שימורים באברדין. הם ניהלו את המפעל עד 1876, אז נהרס הבניין בשריפה. לאחר מכן הקים מפעל שימורים נוסף בחווה באברדין ומפעל שימורים באודסה, דלאוור. הוא היה אחד ממארגני הבנק הלאומי הראשון של אברדין וכיהן כנשיא הראשון שלו בין השנים 1891–1911. הוא גם כיהן כנשיא חברת הטלפונים של מחוז הרפורד. הוא עזר בארגון הבנק הלאומי הראשון של אברדין והיה מארגן ומנהל הבנק הלאומי הראשון של האבר דה גרייס.
הוא שימש כציר בכמה כינוסים של המדינה והקונגרס. הוא התמודד לראשונה על בית הנבחרים במרילנד בשנת 1875, אך הובס על ידי מורי ונדיבר. הוא הפך לחבר בבית הנבחרים ב-1881, והביס את ונדיבר. הוא כיהן ב-1882 וב-1883 הוא הובס בניסיונו להיבחר מחדש. ב-1889 הוא התמודד לסנאט של מרילנד, אך הפסיד בהפרש של 550 קולות. הוא נבחר לסנאט של מרילנד ב-1893, לאחר שאחיו ג'ון ה. בייקר חזר בו ממינויו וניצח את תומאס ה. רובינסון, אך כיהן רק מ-1894 עד 1895.
בייקר נבחר כרפובליקני לקונגרסים החמישים וארבעה, החמישים וחמישה והחמישים ושישה, כיהן מ-4 במרץ 1895 עד 3 במרץ 1901. הוא ייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד שכלל, באותה תקופה, את מחוזות הרפורד, בולטימור וקרול.
הוא היה אבי משלוח הדואר הכפרי. כאשר דיברו בקונגרס על עניין משלוח הדואר הכפרי, לא היה מי שהיה מוכן לקחת על עצמו את האחריות, שכן זה נחשב שנוי במחלוקת לשמש כמנהלי דואר של סוחרים כפריים. בייקר, לעומת זאת, היה מוכן שהניסוי יתבצע במחוז שלו, והמסלול הכפרי הראשון של המדינה החל במחוז קרול, מסניף הדואר של וסטמינסטר.
הוא לא הציב את עצמו לבחירה מחדש ב-1900, וחידש את עסקי השימורים. ב-1905 הוא נבחר שוב לסנאט של מרילנד, וכיהן בתפקיד בין השנים 1906 עד 1908. הוא הובס בבחירה מחדש ב-1909 על ידי צ'ארלס נ. אנדרו. ב-1910 הוא התמודד לקונגרס, אך הובס על ידי ג'ושוע פרדריק קוקי טלבוט.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1868 התחתן בייקר עם אוליביה ולס, מאברדין, שמתה לאחר 16 חודשים. ב-1872 נישא שוב למרי ק. הוליס, מקפלת בוש. נולדו להם שלושה ילדים: ג'סי מ., נטי פ. (לימים גברת פיניאס מוריס) והוליס ר. בייקר.
בייקר זכה לכינוי "הזקן הגדול של הארפורד" על שירותו בפוליטיקה. במרץ 1911 לקה בייקר בשבץ מוחי. הוא מת ב-17 במאי 1911 באברדין, מרילנד, לאחר נפילה כמה ימים לפני כן. הוא נקבר בבית הקברות בייקר, מגרש הקבורה המשפחתי, באברדין.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  ויליאם בנג'מין בייקר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: B000076 
קברו של בייקר בבית הקברות בייקר
עירית לינור

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1961 (בת 63) ח' בחשוון ה'תשכ"ב ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  סופרת, פובליציסטית ושדרנית רדיו
 מעסיק:  עכשיו 14, גלי צה"ל
 בן או בת זוג:  אלון בן דוד (1997–2006) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  iritlinur
 
עירית לינוּר (נולדה ב-18 באוקטובר 1961, ח' בחשוון ה'תשכ"ב) היא סופרת, מתרגמת, עיתונאית, תסריטאית, במאית, פובליציסטית ושדרנית רדיו ישראלית.
רקע

לינור נולדה וגדלה בתל אביב. את שירותה בצה"ל עשתה כקצינה בחיל התותחנים. בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
קריירה

לינור פרסמה טור קבוע בשבועון "כותרת ראשית" שיצא לאור באמצע שנות השמונים. עם סגירתו עברה לכתוב בעיתון "חדשות" עד סגירתו ב-1993, כולל במדור הרכילות ציפורה. לאחר מכן כתבה את הטור הסוגר של מוסף "הארץ". בשנת 2017 שבה לכתוב מפעם לפעם במוסף "הארץ", אך החליטה לעזוב מאוחר יותר באותה שנה.
קריירה > כתיבה

ספרה הראשון הוא "שירת הסירנה", שנכתב בהשראת מלחמת המפרץ, עת נשארה בין תושבי תל אביב שלא ברחו מהעיר. הספר, שיצא בשנת 1991 בהוצאת זמורה-ביתן, נמכר בעשרות אלפי עותקים. בשנת 1994 יצא לאקרנים הסרט "שירת הסירנה" לו כתבה לינור את התסריט.
ספרה השני, "שתי שלגיות", מספר על צלמת שמוצאת את עצמה מעורבת בפרשת רצח.
בשנת 1996 יצא ספרה השלישי, "הבלונדינית הסודית", אוסף טורים שכתבה במסגרת העיתונים "כותרת ראשית", "חדשות" ו"הארץ". הספר יצא לאור בהוצאת זמורה ביתן.
ספרה הרביעי, "הסנדלרית", מתרחש על רקע חיי הזוהר של אנשי התקשורת המשודרת. ספרה החמישי, "בנות בראון", הפך לסדרת טלוויזיה. את התסריט לסדרה כתבה לינור. עלילת הספר מתרחשת מאמצע שנות השמונים עד ראשית שנות התשעים, במושב חקלאי פושט רגל. עורך דין ממולח מוביל את התושבים למכירת קרקעות, בעודו מחזר אחר הבת הצעירה במשפחה.
בשנת 1998 כתבה וביימה את סרט הטלוויזיה "חתולות הרעם".
ב-2014 התפרסם הספר השישי של לינור, "גברת ורבורג". הספר, כמו קודמיו, נמכר בלמעלה מ-20,000 עותקים. זכה לתעודת "ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים ובפרס סטימצקי לארבעת הסופרים שספריהם היו הנמכרים ביותר בשנה הקודמת.
בשנת 2009 כתבה וביימה את הסדרה "מה שנחוץ לרווק", המבוססת על הספר "גאווה ודעה קדומה", שאותו תרגמה לעברית.
בתשע"ז מונתה לחברה באקדמיה ללשון העברית.
בינואר 2020 הצטרפה לישראל היום, והחלה לכתוב טור קבוע במוסף "ישראל השבוע" של העיתון.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2000 זכתה בסכום של 250,000 ש"ח בתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר".
ב-2016 שיחקה את גרושתו של רן שריג בסדרה "מסובך".
בין השנים 2014–2018 הייתה לינור חברת פאנל קבועה והגישה לסירוגין את התוכנית "הפטריוטים", בערוץ 20. בנובמבר 2020 הצטרפה מחדש כמגישה בערוץ 20 והחלה להגיש בחלק מהימים לצד שמעון ריקלין את הרצועה של שבע בערב "ריקלין ושות". לאחר השקת הערוץ עכשיו 14, שבה לינור לאחר הפסקה קצרה לתוכנית "הפטריוטים" כחברת פאנל קבועה.