stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס ה-12 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  23 בפברואר 1867 – 10 ביולי 1919 (52 שנים)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1) (בגרמנית: XII. (I. Königlich Sächsisches) Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-23 בפברואר 1867 בצבא ממלכת סקסוניה כחלק מארגון מחודש של צבא הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולמפקדו מונה אלברט, נסיך סקסוניה. מטה הקורפוס היה בדרזדן, וחייליו גויסו מהאזור של ממלכת סקסוניה. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-23 וה-24 בפיקודו של אלברט, נסיך סקסוניה, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס אחיו גאורג, נסיך סקסוניה, שפיקד עליו עד לשנת 1900.
ב-1 באפריל 1887 הוקמה הדיוויזיה ה-32 (הסקסונית ה-3) וצורפה לקורפוס, ובשנת 1902 הוקם הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) והועברו אליו הדיוויזיות ה-24 וה-40, והקורפוס ה-12 הפך לאזור הגיוס של החלק המזרחי של הממלכה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית. ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות שונים בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה חלק מפלגת הארמייה B.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים אלברט, נסיך סקסוניה (23 בפברואר 1867 - 18 באוגוסט 1870)
גנרל חיל הרגלים גאורג, נסיך סקסוניה (19 באוגוסט 1870 - 21 במרץ 1900)
גנרל חיל הרגלים מקס פון האוזן (22 במרץ 1900 - 25 באוגוסט 1902)
גנרל חיל הרגלים פרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה (26 באוגוסט 1902 - 17 באוקטובר 1904)
גנרל חיל הפרשים הרמן פון ברויזאם (18 באוקטובר 1904 - 25 בספטמבר 1910)
גנרל לוטננט קרל לודוויג ד'אלזה (26 בספטמבר 1910 - 16 באפריל 1916)
גנרל חיל הרגלים הורסט אדלר פון דר פלניץ (17 באפריל 1916 - 7 בספטמבר 1917)
גנרל חיל הפרשים הנס קרוג פון נידה (8 בספטמבר 1917 - 10 ביולי 1919)
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של אומבריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  piazza Giordano Bruno, 10 - Perugia, Piazza Giordano Bruno 10, 06121, Piazza Giordano Bruno 10, 06121 Perugia, Piazza Giordano Bruno 10, Perugia 
 מיקום:  פרוג'ה 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  19,398 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1948
 תאריך פתיחה רשמי:  1948 
 מידות
 שטח:  3,600 מ"ר (נכון ל־2018) 
 קואורדינטות:  43°06′26″N 12°23′31″E﻿ / ﻿43.107105°N 12.391884°E﻿ / 43.107105; 12.391884
 אתר רשמי
  (למפת אומבריה מוגדלת) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנההמוזיאון הארכאולוגי הלאומי של אומבריה(למפת אומבריה רגילה) פרוג'ה טרני פוליניו צ'יטה די קאסטלו  ספולטו גוביו אסיזי מארקה אברוצו לאציו טוסקנההמוזיאון הארכאולוגי הלאומי של אומבריה
 
המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של אומבריה (באיטלקית: Museo archeologico nazionale dell'Umbria) הוא מוזיאון לתצוגת ממצאים ארכאולוגיים ממחוז אומבריה. המוזיאון שוכן מאז 1948 במבנה של מנזר לשעבר בפרוג'ה, אחד המבנים הגדולים והנאים בעיר, הכולל מגדל פעמונים מסיבי של הכנסייה.
המוזיאון נחשב לריכוז חשוב של עתיקות אטרוסקיות. הוא כולל אוספי עתיקות משתי תקופות: הפרהיסטורית והאטרוסקית-רומא העתיקה. רוב הממצאים התגלו באזור במאה ה-19. החשובים שבהם הם אלו: סרקופג של ספרנדיו (Sperandio), אבן מיל של פרוג'ה (cippo of Perugia) ושערי הברונזה של מצודת סנט קסטלו לשעבר. במוזיאון שוחזר בית קברות עתיק של משפחה אטרוסקית, היא משפחת צ'אי-קוטי (Cai-Cutu) מהמאה ה-3 עד המאה ה-1 לפנה"ס, יחד עם אביזרי קבורה. חלק מהאוספים הפרהיסטוריים נרכשו מפרטיים ומראשית המאה ה-20, הפריטים הם מחפירות יזומות באזור.
המדור הפרהיסטורי

ממצאי התקופה הפרהיסטורית מוצגים לאורך פרוזדור ארוך של 26 מטר. חלקם, היו במקור אוסף פרטי והשאר נחשפו בראשית המאה ה-20. הממצאים כוללים: כלים לשימוש יום-יומי, כלי-נשק וכן קישוטים. התיארוך של התצוגה הוא מתקופת הברונזה ומאוחר יותר, מתקופת הברזל.
אטרוסקית-רומאית

אלו ממצאים שנחשפו במאה ה-19. החשוב שבהם הוא "צ'יפו של פירוג'ה" (איט') - הכתובת הארוכה ביותר בשפה האטרוסקית.
אבן הצ'יפו, נמצא בשנת 1822, בגבעת סן-מרקו, בקרבת העיר פרוג'ה. לאבן היה בסיס רחב וגס, אשר רק חלק ממנו נחשף, הוא חלק הכתובת המצויה במוזיאון.
הכתובת מבוססת על אלף-בית שהיה מקובל בצפון אטרוריה ובאופן מיוחד בפרוג'ה, במאות ה-2 וה-3 לפנה"ס. הכתובת ניתנת לקריאה מימין לשמאל, כוללת 24 שורות בחלק הקדמי ועוד 22 שורות בחלק השמאלי. מהכתובת זוהו ארבעה קטעים.
השורה הראשונה כתובה באותיות גדולות, השורה ה-12 מייצגת הפסקה ברצף. השורה הבאה מתחילה מעט בהזזה ובהמשך כתוב בקטע במלואו. בשורה 9 אפשר להבחין בתיקון הכתיבה. במקום אחר יש הדגשה על מילה כתובה.
הכתובת כוללת הסכם חוזי בין שתי משפחות וולטינה (Velthina), משפחה המוכרת בפרוג'ה ו"אפונה" (Afuna), משפחה מאזור קיוסי (Chiusi). ההסכם הוא על רכוש השייך לאציל ממשפחת וולטינה. השורה הראשונה והשנייה כוללת את שם השופט ושמות העדים הקשורים לעסקה. השורה החמישית עוסקת בהרשאה לבצע את ההסכם, מוזכרות בשורה המושגים "ציבור" ו"אטרוסקים". בשורה 12 מופיע המונח "נאפר" שהוא יחידת מדידה. הסיום, הוא כמקובל בסוף מסמך
להלן הטקסט:
שיחזור קבר משפחתי

בקומת המרתף של המוזיאון שוחזר בית הקברות של בני משפחת צ'אי קוטו האטרוסקית בארבעה חדרים, כפי שנמצאו במקור. הסדר שבו הם נמצאו חשוב להבנת השינויים שחלו מהשימוש בשפה האטרוסקית לשימוש בשפה הלטינית. ככל שהכתובות חדשות יותר, מספר הביטויים בלטינית גדול יותר.
בית הקברות התגלה בשנת 1938 בגינתו של איכר. חדרי הקבורה היו מכוסים גג וכאשר הוסר הגג נמצאו בו כחמישים ארונות קבורה מכל הגדלים. הארונות עשויות ברובם מאבן מקומית, כאשר שניים כוסו בסטוקו. כאשר הנורמה של שריפת מתים נפוצה, הארון קטן ורק כתובת עם השם מופיע עליו.
השמות על הארונות הם של גברים בלבד וכוללים שם פרטי, שם משפחה, שם האב ולעיתים גם שם משפחת האם. 
בארונות של אנשים מבוגרים נרשם גם עיר המוצא של האדם. עם התרחבות השימוש בלטינית, הופיעו שני שמות המשפחה. כך למשל : שם המשפחה האטרוסקי "קוטו" שונה ללטינית "קוטיוס".
מראות המוזיאון

תצוגת הסרגופגים (ארונות הקבורה מאבן) בחצר
"צ'יפו של פירוג'ה"
קברם של בני משפחת צאי קוטו האטרוסקית
הערות שוליים

↑  .המקור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2104 6284  LCCN: nr88000227  VIAF: 122678342   WorldCat (עם VIAF): 122678342 
Cippo di Perugia - הכתובת האטרוסקית הארוכה ביותר שהתגלתה
המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה

| --- | --- |
מבנה המוזיאון, 2010
מבנה המוזיאון, 2010
 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  אולימפיה 
 מיקום:  אולימפיה העתיקה 
 מדינה:  יוון 
 מבקרים בשנה:  159,348 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1982
 תאריך פתיחה רשמי:  1982 
 אדריכל:  פאטרוקלוס קרנדינוֹס 
 קואורדינטות:  37°38′36″N 21°37′46″E﻿ / ﻿37.643416666667°N 21.629388888889°E﻿ / 37.643416666667; 21.629388888889
 אתר המוזיאון
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןהמוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןהמוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה
 
תוכנית המוזיאון
מראה בחצר המוזיאון
תצוגה במוזיאון
המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה (ביוונית: Αρχαιολογικό Μουσείο Ολυμπίας) הוא מוזיאון באולימפיה שבמערב הפלופונסוס, אחד הגדולים במוזיאוני יוון. במוזיאון מוצגים ממצאים ארכאולוגיים ממחוז אליס וממצאים שנמצאו באתר הארכאולוגי של אולימפיה.
היסטוריה

המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל היווני פאטרוקלוס קרנדינוֹס (Πάτροκλος Καραντινός) ונבנה בעמק הנמצא מול האתר הארכאולוגי מצפון מערב לגבעת קרונוס. המוזיאון נפתח בשנת 1982.
אחד הממצאים החשובים במוזיאון הוא הפסל אלת הניצחון ניקה של הפסל היווני פיוניוס (Παιώνιος) שחי במאה החמישית לפנה"ס. הפסל התגלה בחפירות באולימפיה. פסל זה הוטבע על המדליות שהוענקו ב אולימפיאדת אתונה שהתקיימה בשנת 2004.
בפברואר 2012 שני שודדים נכנסו למוזיאון ושדדו באיומי אקדח עשרות ממצאים ארכאולוגיים.
אוספים

אוסף כלי חרס עשויים מטרקוטה מהתקופות הפרהיסטורית, הארכאית והקלאסית ביוון
אוסף ממצאים עשויים ברונזה
אוסף פסלים החל בתקופה הארכאית ועד התקופה הרומית.
אוסף מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה
ממצאים חשובים בתצוגה

הרמס נושא את דיוניסוס התינוק של הפסל פרקסיטלס
ניקה של הפסל היווני פאוניוס
זאוס נושא את גנימדס
גמלונים ממקדש זאוס באולימפיה
הקסדה של מילטיאדס
פסל ברונזה של סוס מיניאטורי
גלריה

פסלים מהגמלון המזרחי של מקדש זאוס
דולפין מטרקוטה קופץ מעל הגלים. אוסף המוזיאון
"ניקה" של הפסל היווני פיוניוס
הרמס נושא את דיוניסוס התינוק
הערות שוליים

↑  שוד במוזיאון הארכאולוגי באולימפיה שביוון אתר גלי צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012501339805171  BNE: XX5411029  BnF: cb14537781n (data)  CANTIC: a12353310  GND: 16005111-3  LCCN: n2009024079  NLG: 56827  SUDOC: 136254446  ULAN: 500304136  VIAF: 129238286   WorldCat (עם VIAF): 129238286
הקורפוס ה-13 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  שטוטגרט 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בדצמבר 1871 (1817) – 20 בדצמבר 1918
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה   מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין 
 מפקדים
 
הקורפוס ה-13 (וירטמברג) (בגרמנית: XIII. (Königlich Württembergisches) Armee-Korps) היה קורפוס של צבא ממלכת וירטמברג. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם בשנת 1817, והיה המפקדה הגבוהה ביותר בצבא ממלכת וירטמברג. ב-24 ביולי 1866 השתתפו כוחות הקורפוס בקרב טאוברבישופסהיים כחלק מהקורפוס הפדרלי השמיני, וספגו בו תבוסה מכוחות הצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה השתתף הקורפוס בפיקודו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בלחימה כחלק מכוח משלוח משולב מווירטמברג ומבאדן, ולחם בקרבות ורת וסדאן, ולאחר מכן השתתף במצור על פריז, וב-18 בדצמבר 1871 הצטרף הקורפוס לצבא הקיסרות הגרמנית כקורפוס ה-13.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון, שם הפך לפלגת ארמייה שלחמה בניסיון לכבוש את העיר איפר, אך לא הצליחה במשימתה. בשנת 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, שם לחם כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות השונים. באותה שנה נלקחו יחידות מהקורפוס להקמת הקורפוס האלפיני, שהשתתף בקרבות הנהר איזונצו, ובמסגרתו קיבל ארווין רומל את עיטור הפור לה מריט. בשנת 1916 חזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרב שמפאן השני כחלק מפלגת ארמייה ארעית, שכללה גם את הקורפוס ה-15 והקורפוס הבווארי ה-2. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב על הסום, ובשנת 1917 לחם בקרב קמברה כחלק מהארמייה השנייה. בהמשך לחם בקורפוס במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית, ובסוף המלחמה הוא נלחם כחלק מפלגת הארמייה C.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (עד ה-18 באוקטובר 1871)
גנרל חיל הרגלים וולף לואיס אנטון פרדיננד פון שטילפנגל (19 באוקטובר 1871–24 בדצמבר 1873)
גנרל חיל הרגלים אמיל פון שוורצקופן (24 בדצמבר 1873–5 בינואר 1878)
גנרל חיל הרגלים הנס פון שכטמאייר (26 בינואר 1878–14 במאי 1886)
גנרל חיל הרגלים גוסטב הרמן פון אלפנסלבן (15 במאי 1886–25 באוקטובר 1890)
גנרל חיל הפרשים וילהלם פון וולקרן (26 באוקטובר 1890–21 באפריל 1895)
גנרל חיל הרגלים אוסקר פון לינדקוויסט (22 באפריל 1895–24 במרץ 1899)
גנרל חיל הרגלים לודוויג פון פלקנהאוזן (25 במרץ 1899–21 במרץ 1902)
גנרל חיל הרגלים קונרד פון הוגו (26 במרץ 1902–3 באפריל 1907)
גנרל חיל הפרשים יוזף פון פאלואה (4 באפריל 1907–24 בפברואר 1908)
גנרל חיל הפרשים אלברכט, דוכס וירטמברג (25 בפברואר 1908–28 בפברואר 1913)
גנרל חיל הרגלים מקס פון פבק (1 במרץ 1913–8 במרץ 1915)
גנרל חיל הרגלים תאודור פון ואטר (9 במרץ 1915–17 במרץ 1918)
גנרל לוטננט הרמן פון שטאבס (17 במרץ 1918–22 במאי 1918)
גנרל חיל הרגלים תאודור פון ואטר (22 במאי 1918–20 בדצמבר 1918)
המתמחים החדשים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  דמויות מרומן של ריצ'רד פרד
 בימוי:  ג'ון ריץ'
 הופק בידי:  רוברט קון
 תסריט:  וילטון שילר
 עריכה:  ג'ין מילפורד, אדה וורן
 שחקנים ראשיים:  ג'ורג' סיגל מייקל קאלאן דין ג'ונס ברברה עדן טלי סוואלס אינגר סטיבנס
 מוזיקה:  ארל האגן
 צילום:  לוסיין באלאר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  1 ביוני 1964
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  2,670,000 ‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
המתמחים החדשים (באנגלית: The New Interns) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'ון ריץ', עם טלי סוואלס, ג'ורג' סיגל ודין ג'ונס בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך לרופאים הצעירים משנת 1962 והוא מתאר את קורותיהם של סטאז'רים לרפואה בשנת הסטאז' שלהם בבית חולים גדול.
התסריט מבוסס על הספר "The Interns" של ריצ'רד פרד.
זה אחד מתפקידיו הראשונים המשמעותיים של ג'ורג' סיגל ועל משחקו בסרט זה הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה (ביחד עם חיים טופול על סאלח שבתי).
תקציר העלילה

קבוצת סטאז'רים חדשים מגיעה לבית החולים New North Hospital לשנת סטאז'. ד"ר אלק קונסידין שנאלץ לחזור על שנת הסטאז', עורך להם סיום במתחמי בית החולים.
מנהל המחלקה הכירורגית ד"ר דומיניק ריצ'יו (טלי סוואלס) הוא כעת גם מנהל בית החולים מקבל אותם בפנים חמורות סבר ומודיע כי בית החולים נמצא בהפסד ולכן יש לקצץ בהוצאות בתוכן חנייה חפשית בבית החולים.
טוני פארלי (ג'ורג' סיגל) הוא סטאז'ר בעל "פתיל קצר". הוא פורץ את שרשרת מגרש החנייה וריצ'יו מחייב אותו בקנס ובאזהרה לגבי המשך התמחותו.
פארלי נפגש עם העובדת הסוציאלית של בית החולים ננסי (אינגר סטיבנס) ומחזר אחריה. הוא הגיע משכונה מוכת עוני ופשע. חבריו העבריינים מקניטים אותו על שעזב אותם ובאחד הפעמים הם מתקיפים את ננסי ואונסים אותה. פארלי מתעמת אתם אך מוכה קשות. ננסי משתקמת אבל נמצאת בפוסט טראומה. במסיבה עליזה של אנשי צוות בית החולים גדושה באלכוהול, אחד הבחורים רוצה לרקוד אתה אך היא מתנגדת ואז מתעלפת ונכנסת למצב קטטוניה. הפסיכיאטר אומר לפארלי כי מצב זה יכול להימשך זמן רב ואולי לתמיד.
כעבור זמן מגיע לבית החולים האנס שנפצע בתגרה בשכונה. מצבו מידרדר ופארלי מנתח אותו ללא סמכות ומצליח לקשור את העורק המדמם אך הוא מת. ריצ'יו עורך לו בירור אך מגיע למסקנה שפעל נכון ומציע לו להתמחות בכירורגיה.
סיפור נוסף הוא על המתמחה ברפואת ילדים ד"ר לו וורשיפ (דין ג'ונס) ואשתו האחות גלוריה (סטפני פאוורס). הם רוצים להביא ילד לעולם אך לו מגלה לאשתו שהוא עקר. היא בתחילה אינה רוצה לשמוע על אימוץ אבל אחר כך נקשרת לילד ללא הורים שנמצא במחלקה והם מחליטים לאמץ אותו.
ד"ר אלק קונסידין רודף השמלות מתראה עם האחות היפה (ברברה עדן) אך היא מסכימה להמשיך את היחסים ביניהם רק עם חתונה ולבסוף הוא מסכים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דין ג'ונס | ד"ר לו וורשיפ | מתמחה בילדים |
| טלי סוואלס | ד"ר דומיניק ריצ'יו | כירורג/מנהל בית חולים |
| ג'ורג' סיגל | טוני פארלי | סטאז'ר |
| ברברה עדן | לורה רוג'רס | אחות |
| מייקל קאלאן | ד"ר אלק קונסידין | סטאז'ר |
| סטפני פאוורס | גלוריה | אחות |
| אינגר סטיבנס | ננסי | עובדת סוציאלית |
| גרג מוריס | סטיב קלרק | סטאז'ר |
| סטפני פאוורס | גלוריה | אחות מתלמדת |
| קיי סטיבנס | דידי לומיס | אחות |
הערות שוליים

↑  בישראל נקרא הסרט בזמנו בשם "אהבות חדשות"
הצלה של יהודים על ידי מוסלמים בתקופת השואה

ניסיונות הצלה של יהודים על ידי מוסלמים בתקופת השואה התרחשו בעיקר במדינות הבלקן וצפון אפריקה. מספר מוסלמים השתתפו בניסיונות הצלת יהודים במהלך השואה, באזורים שהיו תחת שליטה של משטרים פשיסטיים. רק מצילים שהוכח לגביהם כי סיכנו את עצמם למען הצלת יהודים, זכו לתואר חסיד אומות העולם. באירופה, ובעיקר באלבניה, הוכרו עשרות מוסלמים כחסידי אומות העולם. בצפון אפריקה הוכר רק אדם אחד (במצרים) כחסיד אומות העולם.
אירופה

בגרמניה הנאצית פעל להצלת יהודים הרופא המצרי מוחמד הלמי. בצרפת פעלו הדיפלומט הפרסי עבדול חוסיין סרדארי וראש המסגד הגדול בפריז, סי קאדור בנגאבריט להצלת יהודים בפריז. בין השאר הציל בנגאבריט את הזמר היהודי סלים הללי, שהצליח לשרוד את השואה באמצעות התחזות למוסלמי. מספר היהודים שניצלו בזכות הסיוע של בנגאבריט לא ידוע. אלברט אסולין, יהודי שברח ממחנה השמדה גרמני, טען שיותר מ-1,700 לוחמי מחתרת, חלק קטן מהם לא-יהודים, מצאו מחסה במסגד. אחרים טוענים שהמספר נמוך בהרבה, כמה עשרות זכו לעזרה מהמסגד ומבנגאבריט.
אירופה > אלבניה

בפרוטוקול ועידת ואנזה ננקב המספר "200" כמספרם של יהודי אלבניה נכון לעת ההיא, ינואר 1942. באותה תקופה נמלטו לאלבניה מאות יהודים, ורבים מהם זכו למחסה אצל מוסלמים תושבי אלבניה בזכות המסורת האלבנית של "בסה", שפירושה "קיום הבטחה" ו"מילת כבוד", מסורת הכוללת חובת הכנסת אורחים והגנה עליהם. יהודים ספורים בלבד גורשו מאלבניה למחנות הריכוז וההשמדה, וכך הייתה אלבניה המדינה היחידה באירופה שמספר היהודים בה בתום מלחמת העולם השנייה היה גבוה יותר מאשר מספר היהודים שחיו בה לפני תחילת המלחמה.
תחת הכיבוש האיטלקי של אלבניה, שהחל באפריל 1939, וכן תחת הכיבוש הגרמני, שהחל עם כניעת איטליה לבעלות הברית בספטמבר 1943, עשרות אלבנים הסתירו בבתיהם יהודים - בין היתר משפחות פליטים מיוגוסלביה.
רפיק וסלי היה תושב אלבניה הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם (בשנת 1987). אחדים מבני משפחתו זכו אף הם לאות. עלי שק'אר פאשקאי הוכר כחסיד אומות העולם (האחרון, ב-2002), שהסתיר יהודי שלא הכיר, למרות איומי חיילים גרמניים במהלך החיפושים אצלו בהוצאה להורג ושריפת בתי כפרו.
אירופה > בוסניה

בני משפחת הרדגה המוסלמית בסרייבו, מוסטפא, זיינבה ובני ביתם, הצילו יהודי בשם יוסף חביליו וניסו להציל יהודי נוסף אך זה נתפס ונרצח. בני המשפחה הוכרו כחסידי אומות העולם.
הקווקז

בכפר הצ'רקסי המוסלמי בסלניי שבהרי הקווקז, הוצלו 36 ילדים, מהם 32 יהודים. הילדים אומצו למשפחות הכפר, ועל אף שהנאצים חנו בו למעלה מ-150 ימים, חיפשו את הילדים תוך איומים על תושבי הכפר, אף אחד מהם לא הסגיר את הילדים.
צפון אפריקה

מיוני 1940 ועד מאי 1943 שלטו מדינות הציר - גרמניה, איטליה ומשתפי הפעולה עמם - בחלקים גדולים של צפון אפריקה. הנאצים שאפו לחסל גם יהודים מחוץ לאירופה שהיו תחת שליטתם. בתוניסיה פעל ח'אלד עבד אל-והאב להצלת יהודים במתחם שהשתייך למשפחתו. כך עשה גם סי עלי סקעת (Si Ali Sakkat), בכיר בממשל התוניסאי, בתקופת הכיבוש הנאצי בתוניסיה, שנמשך מנובמבר 1942 ועד מאי 1943. הוא הסתיר בחוותו כשישים יהודים שברחו ממחנה כפייה בעמק זג'ואן וסיפק להם מעון ומזון, עד כניסת בעלות הברית לאזור. יש לציין ששארי משפחתו של סי עלי טוענים כי לא היה מדובר ביהודים, אלא שסיפור ההצלה היה דווקא עבור חיילים גרמנים שחששו להתפס כשבויי מלחמה על ידי בעלות הברית לאחר תבוסת צבא גרמניה הנאצית בתוניסיה. [דרוש מקור][מפני ש...]
מספר מוסלמים אלג'יראים סייעו ליהדות אלג'יריה בתקופת שלטונו של משטר וישי באלג'יריה, בהם שייח' טייב אל עוקבי (Taieb el-Okbi), חבר מפלגת הרפורמה האסלאמית באלג'יריה ומחליפו של הרפורמיסט האלג'יראי עבדלחמיד בן באדיס (Abdelhamid Ben Badis) שמת באפריל 1940, לפני נפילת אלג'יריה בידי משטר וישי.
ספרו של רוברט סטלוף "בין צלב הקרס לסהרה: יהודים וערבים בצפון אפריקה בצל השואה" מביא סיפורים אישיים של הצלת יהודים בצפון אפריקה בידי שכניהם המוסלמים בתקופת הכיבוש הנאצי. בעקבות הספר החלה ממשלת גרמניה לשלם פיצויים ליהודים ניצולי מחנות הכפייה בצפון אפריקה.
אחד מפרקי הספר מוקדש לסיפורה של אנני בוכריס שמשפחתה הוסתרה בידי ח'אלד עבד אלוהאב (1911 - 1997), שאביו חסן בעל אדמות עשיר ושר לשעבר היה מיודד עם אביה. לאחר כניסת הגרמנים לעיירה מהדיה הם גרשו את משפחת בוכריס מביתה והפכו אותו לקסרקטין לחיילים. המשפחה הסתתרה בבית חרושת לשמן ולשם הגיע ח'אלד והזהיר אותם כי הם נתונים בסכנה. הוא שיכן את המשפחה המורחבת - 25 נפשות - בחווה בכפר טללסה כ-35 ק"מ מן העיירה, שם שהו כארבעה חודשים עד אפריל 1943 עם כניסת חיילים בריטים למהדיה. אותו ח'אלד עבד אלוהאב גם ניסה להגן על נערות יהודיות שהגרמנים ריכזו בבית בעיר ו"היו מבקרים אותן ועושים כל מה שהתחשק להם", כעדותה של אנני שנתנה שישים שנה לאחר מכן בגיל 71.
טורקיה

הסרט The Turkish Passport (2012) חושף את סיפורם של יהודים שניצלו בידי דיפלומטים טורקים שפעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה להצלת יהודים במבצע של הנפקת דרכונים טורקיים והברחת יהודים ב-12 רכבות מאירופה מזרחה אל החופש.
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, האימאם שהציל את הזמר היהודי מהנאצים, באתר הארץ, 16 במרץ 2012
↑  יוסי דהאן, ללא תג מחיר, באתר "העוקץ", 13 באוקטובר 2011
↑  האחים חמיד וג’מל וסלי, בתערוכה בסה: מילה של כבוד, באתר יד ושם
↑  רשימת האלבנים שלהם הוענק אות חסיד אומות העולם, באתר יד ושם
↑  מצילים מוסלמים בסרייבו - באתר יד ושם
↑  רוברט סטלוף, בין צלב הקרס לסהרה: יהודים וערבים בצפון אפריקה בצל השואה, ירושלים: דביר ויד ושם, 2010
(Robert Satloff, Among the Righteous: Lost Stories from the Holocaust's Long Reach into the Arab Lands (2006
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסידי אומות העולם לבית הרדגה
הקבינט של ארצות הברית בממשל וורן הרדינג

הקבינט של הנשיא הרדינג, 1921
הקבינט של ארצות הברית בממשל וורן הרדינג כיהן במשך שנתיים וחמישה חודשים, ממועד השבעת הנשיא הרדינג ב-4 במרץ 1921 ועד למותו ב-2 באוגוסט 1923.
הרכב הקבינט

הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים. בסך הכל כיהנו בו 13 גברים.
תקופת כהונתו של הרדינג כנשיא הייתה קצרה. לכן כיהנו רוב האישים שמונו לקבינט עם הקמתו במשרותיהם במשך כל ימיו של הקבינט. חילופי גברי חלו רק בתפקידי המנהל הכללי של הדואר ומזכיר הפנים.
חברי הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: צ'ארלס אוונס יוז (1921-‏1923)
מזכיר האוצר: אנדרו ויליאם מלון (1921–1923)
מזכיר המלחמה: ג'ון ויקס (1921-‏1923)
התובע הכללי: הארי מיקאיה דוהרטי (1921-‏1923)
המנהל הכללי של הדואר: ויל הייז (1921-‏1922), יוברט וורק (1922-‏1923), הארי סטיוארט ניו (1923)
מזכיר הצי: אדווין דנבי (1921-‏1923)
מזכיר הפנים: אלברט פול (1921-‏1923), יוברט וורק (1923)
מזכיר החקלאות: הנרי קאנטוול וואלאס (1921-‏1923)
מזכיר המסחר: הרברט הובר (1921-‏1923)
מזכיר העבודה: ג'יימס ג' דייוויס (1921–1923)
חברי הקבינט > בעלי תפקידים ברמת הקבינט

סגן הנשיא: קלווין קולידג' (1921–1923)
הערות שוליים

↑  וורק קודם ב-1923 ומונה לכהן כמזכיר הפנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565692305171  LCCN: sh85140461
הקבינט של ארצות הברית בממשל הארי טרומן

הנשיא טרומן
הקבינט של ארצות הברית בממשל הארי טרומן כיהן במשך שבע שנים ותשעה חודשים - ממועד השבעת הנשיא הארי טרומן ב-12 באפריל 1945 – בעקבות מותו הפתאומי של הנשיא פרנקלין רוזוולט – ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 1953.
הרכב הקבינט

כל חברי הקבינט שכיהנו בו בעת מותו של הנשיא רוזוולט המשיכו לכהן בקבינט של יורשו טרומן, אך כבר במהלך 1945 התחלפו כמעט כולם, למעט מזכיר הצי ג'יימס פורסטל, מזכיר הפנים הרולד איקס, ומזכיר המסחר הנרי וולאס.
בשנת 1947, בעקבות חקיקת חוק הביטחון הלאומי, נגרעו מהקבינט תפקידי מזכיר המלחמה (שהוחלף על ידי תפקידי מזכירי הצבא וחיל האוויר) ומזכיר הצי, ותחתיהם צורף לקבינט נושא תפקיד חדש – מזכיר ההגנה.
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים עד 1947 ו-10 לאחר מכן, ובסך הכל 12 בעלי תפקידים. כיהנו בו 32 גברים ואישה אחת. מרבית חילופי הגברי בקבינט התרחשו במהלך כהונתו הראשונה של טרומן.
לאחר שירש את רוזוולט לא היה לטרומן סגן נשיא עד ראשית כהונתו השנייה, ואז הצטרף הסגן אלבן ברקלי לקבינט.
חברי הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: אדוארד סטטיניוס (1945), ג'יימס פרנסיס ברנס (1945–1947), ג'ורג' מרשל (1947–1949), דין אצ'יסון (1949–1953)
מזכיר האוצר: הנרי מורגנטאו (הבן) (1945), פרד וינסון (1945–1946), ג'ון וסלי סניידר (1946–1953)
מזכיר המלחמה: הנרי סטימסון (1945), רוברט פטרסון (1945–1947), קנת' רויאל (1947)
מזכיר ההגנה: ג'יימס פורסטל (1947–1949), לואיס א. ג'ונסון (1949–1950), ג'ורג' מרשל (1950–1951), רוברט א. לווט (1951–1953)
התובע הכללי: פרנסיס בידל (1945), טום קלארק (1945–1949), ג'. הווארד מקגראת' (1949–1952), ג'יימס מקגראנרי (1952–1953)
המנהל הכללי של הדואר: פרנק קומרפורד ווקר (1945), רוברט האנגן (1945–1947), ג'סי דונלדסון (1947–1953)
מזכיר הצי: ג'יימס פורסטל (1945–1947)
מזכיר הפנים: הרולד איקס (1945–1946), ג'וליוס קרוג (1946–1949), אוסקר צ'פמן (1949–1953)
מזכיר החקלאות: קלוד ויקארד (1945), קלינטון אנדרסון (1945–1948), צ'ארלס ברנן (1948–1953)
מזכיר המסחר: הנרי וולאס (1945–1946), ו. אוורל הרימן (1946–1948), צ'ארלס סוייר (1948–1953)
מזכיר העבודה: פרנסס פרקינס (1945), לואיס שוולנבאך (1945–1948), מוריס טובין (1948–1953).
חברי הקבינט > בעלי תפקידים ברמת הקבינט

סגן הנשיא: אלבן ברקלי (1949–1953)
הערות שוליים

↑  פרש מהתפקיד ובהמשך מונה למזכיר ההגנה.
↑  קודם ב-1947 לתפקיד מזכיר ההגנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565691805171  LCCN: sh85140466
הקורפוס ה-13 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1945 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
הקורפוס ה-13 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.