הקהילה היהודית בסוצ'אבה
חיי הקהילה > פרנסה ועיסוקים > חוק ומשפט

ישנה הבחנה בין כמה תקופות ביחס מערכות המשפט ליהודים מסוצ'אבה והסביבה (למעשה בכל המדינה שאליה היה שייך האזור בתקופה מסוימת) שלמדו משפטים ועבדו במערכות המשפט.
בתקופת המושלים במולדובה (עד 1774) המשפט בקהילות היהודיות התנהל לפי הדגם הטורקי/עות'מאני שבו מונה חכם באשי שהיה הרב הראשי של האימפריה העות'מאנית בתחילת המשרה שבה היה חכם באשי אחד בכל האימפריה, ובהמשך מונו למשרה זו רבנים בערים נוספות ובהן ירושלים, וכל אחד מהן היה ממונה על האזור שלו. החכם באשי הראשון מונה ב-1839 בקושטא והיה כאמור הרב הראשי של כל האימפריה.
כל חכם באשי היה נציג רשמי של השלטונות בפני היהודים ולהפך. הוא שפט בעניינים דתיים, גבה מיסים ומינה רבנים בקהילות קטנות. אך היהודים העדיפו פעמים רבות לפתור סכסוכים בלי נציג רשמי של השלטונות אפילו החכם באשי שהיה רב חשוב. הם פנו לרבנים אחרים ליישב ההדורים ביניהם.
יהודים שנדרשו להתייצב לפני ערכאות המדינה חויבו להישבע בשבועה היהודית המשפילה (more judaico) שנקבעה בידי המושל גריגורה גיקה (1741-1739) ובוטלה ב-1912.
המשפטן היהודי הראשון מסוצ'אבה שידוע עליו היה מנדל הירשל שחי במאה ה-18.
התקופה האוסטרית (1918-1775 - בית הבסבורג והקיסרות האוסטרו-הונגרית) בעצמה מתחלקת לשתי תקופות: עד "אביב העמים" ב-1848 היה היחס למיעוטים וליהודים בייחוד, עוין בכל העניינים. לאחר מכן, עמים קיבלו עצמאות במולדתם ומיעוטים מחוץ למולדתם קיבלו שוויון זכויות. כשנכנס לתוקף חוק שוויון הזכויות ב-1867, עם הקמת קיסרות אוסטריה-הונגריה, עדיין היו מעט יהודים מסוצ'אבה שלמדו משפטים בווינה. אחר כך גדל מספר היהודים שלמדו משפטים ובייחוד אחרי הקמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ. היהודים מסוצ'אבה שלטו בגרמנית שהייתה שפת הלימודים כיוון שגם בתיכון היהודי בסוצ'אבה שפת הלימודים הייתה גרמנית, וגם יהודים מאזורים אחרים שלטו בגרמנית כיוון שבתקופתו של הקיסר פרנץ יוזף, השפה הגרמנית הפכה לשפת אם בבתי-אב יהודיים רבים. יהודים למדו משפטים מתוך הצורך להיות בקיאים בחוקי המדינה ולהגן עליהם ועל משפחותיהם בשעת הצורך, ואחוז היהודים בפקולטה למשפטים בצ'רנוביץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היה בטווח 30–40 אחוזים מכלל הסטודנטים.
בין היהודים מסוצ'אבה שלמדו משפטים ועריכת דין, היו שכיהנו בתפקידים בכירים שונים כמו בכירים בעיריית סוצ'אבה ובעיריות אחרות במחוז, למשל באיצקן (איצקני), ומנהלי בנקים. רבים מהם היו פעילים בקהילה היהודית, בארגונים ציוניים ובמפלגות שונות. ביניהם: ד"ר ברוך שאפר שהיה יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעיר וסגן ראש עיריית סוצ'אבה בשנים 1908-1907, ד"ר וולף רורליך ד"ר וולף רורליך–הורוביץ ששימש כסגן ראש העיר השני בסוצ'אבה, ד"ר מאיר טייך שכיהן כיו"ר ועד הקהילה היהודית ויועץ עירוני, ד"ר נתן וויז'ניפולסקי שהיה מנהיג הציונים הרוויזיוניסטים בסוצ'אבה, ד"ר ל' בוגן שהיה יועץ עירוני, ד"ר היינריך לופול ששימש כיו"ר ועד הקהילה ויועץ עירוני ומנהל האוסטבנק, ד"ר חיים קופפרברג שכיהן כיו"ר ועד הקהילה לאחר המלחמה (1958-1946) ומנהיג ציוני, ד"ר יוסף הלפרן שהיה מנהל בית הספר היהודי בשנות ה-20, ד"ר ישראל (יון) רכמוט שהיה חבר שלא מן המניין של האקדמיה הרומנית, עו"ד פיליפ ברקוביץ' שכיהן כסגן ראש העיר, ועוד. מבין אנשי המשפט הידועים בסוצ'אבה לפחות שישה שופטים.
לאחר התמוטטות הקיסרות האוסטרו-הונגרית ומעבר בוקובינה לרומניה, השפה השלטת בכל המוסדות הייתה רומנית, שבה היהודים לא שלטו, מה שהקשה על קבלתם לעבודה. אך בכל מקרה השלטון והציבור הרומני היו רוויים באנטישמיות, והיה יחס עוין ליהודים. אך בעקבות סעיף חוזה ורסאי, חוזה השלום לאחר מלחמת העולם הראשונה, הושארו מספר שופטים יהודיים בתפקידיהם.
בפקולטה למשפטים בצ'רנוביץ הייתה אווירה עוינת ביותר כלפי היהודים, ובעקבות התפרצויות אלימות בין סטודנטים רומנים ליהודים שנבעו מההתנהגות האנטישמית כלפי היהודים, סולקו דווקא הסטודנטים היהודים. כן סולקו עורכי הדין היהודיים מלשכת עורכי הדין בצ'רנוביץ. מספר הסטודנטים היהודיים למשפטים מסוצ'אבה וממקומות אחרים הלך ופחת מפני שלא שולבו במערכת המשפט, ושנתיים לפני הגירוש לטרנסניסטריה לא התקבל אף לא יהודי אחד ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ.
לאחר השואה היהודים שוב קיבלו את זכויותיהם האזרחיות. לשכת עורכי הדין קיבלה את כל עורכי הדין היהודיים שחזרו, ומשפטנים יהודים קיבלו משרות שונות כעורכי-דין וכשופטים. למרות זאת, רובם ככולם רצו לעלות ארצה, ולא נותר בסוצ'אבה יותר מעו"ד יהודי אחד מכל המשפטנים.