stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף וולף
היסטוריון

עם תום מלחמת העולם השנייה וולף נותר בפולין, ובין השנים 1945 עד 1947 היה חבר בוועדה היהודית ההיסטורית המרכזית. בקיץ 1947 עבר לפריס ובשנת 1952 השתקע בברלין. וולף פרסם ספרים רבים אודות הרייך השלישי, ביניהם ביוגרפיות אודות היינריך הימלר ומרטין בורמן.
וולף זכה במספר פרסים ועיטורים, ביניהם פרס ליאו בק (1961), מדליה על שם קרל פון אוסייצקי (1964) ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברלין החופשית.
וילת ואנזה
בית הסתרים

בית הסתרים הוא כינוי בהלכה למקומות בגוף האדם או בכלי שהם נסתרים ואינם נראים בהתבוננות מבחוץ. דיני בית הסתרים שייכים להלכות חציצה לחייבי טבילה במקווה כגון לאשה נידה שנטהרת.
בכלל בית הסתרים הן תוך האוזן והאף והפה.
טומאה > טומאת מגע

טומאת מגע עוברת רק כאשר ישנו מגע במקום גלוי בדבר המטמא עם מקום גלוי בדבר הנטמא. אבל כאשר הנגיעה הייתה במקום נסתר - 'בית הסתרים', כגון בגוף האדם - כמו למשל במקום ביאה, אינו מטמא, (אם כי התורה גזרה שביאה מטמאת למרות שאין בה טומאת מגע).
אמנם דין זה אינו מוסכם על הכל, והוא נתון במחלוקת תנאים, האם אכן טומאת בית הסתרים מטמאה במגע או לא. במשנה הובא מקרה של בגד שיש בו שלושה על שלושה טפחים שנטמא טומאת מדרס (שטמא דרך עליו), וכעת הבגד נחצה לשתיים. לדעת רבי מאיר הבגד ממשיך להיות טמא טומאת מגע מדרס מכיוון שבזמן שהבגד היה שלם נגע כל חלק בחבירו ונטמא, אך לדעת רבי יוסי נגיעה זו הייתה בבית הסתרים, מאחר שמקום הנגיעה נסתר.
האמורא רבינא מחדש, שאוכל המחובר לאוכל אחר, נטמא על ידי נגיעתו לאוכל. לפי הסברו של רבינא, חיבור חלקי האוכל זה לזה הוא חיבור חלוש, ואין חיבורו נחשב לחיבור, לכן יש להחשיב כל חלק מהאוכל בנפרד, כך שחלק מהאוכל שנגע בחלק אחר, מטמא.
טומאה > טומאת מגע > מקור

בחז"ל למדו דין זה מהפסוק ”וְכֹל אֲשֶׁר יִגַּע בּוֹ הַזָּב וְיָדָיו לֹא שָׁטַף” (ספר ויקרא, פרק ט"ו, פסוק י"א), ממה שהוזכר בפסוק "ידיו" אנו למדים שרק דבר שהוא גילוי כידיו מטמא במגע ולא בית הסתרים. ושאר הטומאות למדים מטומאת מגע.
טומאה > טומאת מגע > הלכה

להלכה נפסק כדעת רבי יוסי שטומאת בית הסתרים אינה מטמאה וכך כתב הרמב"ם ”טומאת מגע האמורה בכל מקום בין במת בין בשאר המטמאים הוא שנגע האדם בבשרו בטומאה עצמה בין בידו בין ברגלו בין בשאר בשרו ואפילו בלשונו ה"ז נטמא וכן נראה לי שאם נגע בצפרניו או בשיניו נטמא כיון שהם מחוברים לגוף הרי הם כגוף אבל אם תחב אדם טומאה בכוש והכניסה לתוך גרונו של אדם טהור ולא נגעה בלשונו או שהכניסה לתוך מעי של אשה מלמטה ולא נגעה בבשרה לא נטמא הבולע משום מגע זה שהרי לא נגעה בבשרו שנגיעת פנים אינה נגיעה” (משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת מת, פרק א', הלכה ג')
טומאה > טומאת היסט

גם לעניין טומאת היסט, כאשר הנגיעה הייתה דרך 'בית הסתרים' היא אינה מטמאה. ולכך אם זב, שמטמא בדרך כלל בטומאת היסט, אוחז קנה במקום בית הסתרים כגון בבית השחי, ומסית עם הקנה, הוא אינו מטמא בכך, וכך הם דברי הרמב"ם בספר משנה תורה:
זב שהיה קנה אחוז בתוך קומטו והסיט והוציא בקצה הקנה אדם או כלי הרי הן טהורין שנאמר וכל אשר יגע בו הזב וידיו לא שטף במים מפי השמועה למדו שהכתוב הזה מדבר בהיסט הזב והוציאו בלשון נגיעה לומר מה נגיעה בידיו והדומה לידיו משאר גופו הגלוי אצל הנגיעה אף היסטו עד שיסיט בגלוי שבגופו לא שיסיט בבית הסתרים היה הקנה בקומטו של טהור והסיט בו את הזב טמא שהמסיט את הטומאה כנושא אותה וכשם שהנושא בבית הסתרים טמא כמו שביארנו בתחלת ספר זה כך המסיט בבית הסתרים טמא:
טומאה > פולטת

בתלמוד למדו מהפסוקים כי אישה שפלטה שכבת זרע, נטמאת בכך: ”תנו רבנן בבשרה, מלמד שמטמאה בפנים כבחוץ. ואין לי אלא נדה, זבה מנין? תלמוד לומר זובה בבשרה. פולטת שכבת זרע מנין? תלמוד לומר "יהיה"”.
מכאן נראה לכאורה, כי דינה של הפולטת שווה לדם נידה, שאינו נטמא מדין טומאת מגע שאינו קיים על ידי נגיעה במקום "בית הסתרים" הנחשב כחלק הפנימי של הגוף, אלא מדין ראייה הדומה לראית דם נידה.
טהרה > טבילה > חציצה בבית הסתרים

בית הסתרים אף על פי שאין צריך שיכנסו שם המים, צריך שיהיה ראוי לביאת מים מדין 'כל הראוי לבילה - אין בילה מעכבת בו'. כלומר, שבאופן תאורטי אם היו נכנסים לשם מים, צריך שהמים יגעו בכל מקום בדיוק כשם שצריך שהמים יגיעו לכל מקום בגוף האדם בצד החיצוני הגלוי. ולכן, אם יש חציצה הדבוקה לגוף בתוך בית הסתרים, כגון חציצה בין השיניים, (באופן שבדרך כלל מקפיד עליה להסירה), אף על פי שלא צריך שיגיעו המים לשיניים, ואע"פ שבאמת לא נכנסו לשם המים, צריך לחזור ולטבול.
בראשונים נחלקו בטעם הדבר שצריך ראוי לביאת מים:
יש שכתבו שהוא מדין דאורייתא, מהפסוק וְרָחַץ בַּמַּיִם אֶת כָּל בְּשָׂרוֹ (ויקרא טו טז), מיותרה של המילה 'כל' - שבא לרבות בית סתרים שיהיה לפחות ראוי לביאת מים.
ויש שכתבו שהוא דין דרבנן בלבד.
לדעת רבינו תם, בטבילת נידה בלבד התירו 'ראוי לביאת מים', אבל בטילה לאכילת טהרות צריך ביאת מים ממש.
למעשה לבית הסתרים יש דין קל יותר, ולכן בדיעבד אם טבל בלי לוודא קודם לכן שאין חציצה בבית הסתרים ולאחר מכן נזכר ובדק ולא מצא חציצה, אינו צריך לחזור ולטבול, בשונה משאר הגוף.
טבילת כלים

יש מהראשונים שכתבו שלעניין טבילת כלים בית הסתרים אינו צריך להיות אפילו ראוי לביאת מים, ואפילו יש שם חציצה - עלתה לו טבילה. ויש שכתבו שכלים דינם כאדם.
הערות שוליים

↑  במקרה שהבגד בגודל מספק, שגם לאחר תלישת החתיכה הוא בגודל של שלושה טפחים על שלושה טפחים, מודה גם רבי יוסי שהוא מטמא את החתיכה, שכן בשעת תלישת החתיכה והפרדתה מהבגד היא נגעה בבגד הטמא.
↑  משנה,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מסכת כלים,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'פרק כ"ז, משנה י', תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'מסכת חולין,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'דף ע"ב, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'מסכת נדה,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'דף מ"ג, עמוד א', ובפירוש רש"י ד"ה לא שטף.
↑  משנה,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'מסכת מקואות,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'פרק ח', משנה ה'.
1 2  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'מסכת קידושין,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'דף כ"ה, עמוד א'.
↑  כך היה מעשה בשפחה של בית רבי, שטבלה ועלתה ונמצא עצם בין שיניה, והצריכה רבי טבילה אחרת
↑  תוספות,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'מסכת קידושין,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'דף כ"ה, ד"ה כל.
↑  פירוש הרמב"ן על תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'מסכת קידושין,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'דף כ"ה, עמוד ב'.
↑  תוספות,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'מסכת נדה,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'דף ס"ז, עמוד א', ד"ה פתחה בשם ר"ת.
↑  שולחן ערוך יורה דעה קצט ט – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  פירוש הר"ש והרא"ש על משנה,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'מסכת מקואות,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'פרק י', משנה ה'.
↑  תוספות,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'מסכת חולין,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'דף ע"ג, עמוד א', ד"ה מטביל
אליהו אלפאנדרי

| --- | --- |
 לידה:  1670 קושטא 
 פטירה:  1717 (בגיל 47 בערך) 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 תקופת הפעילות:  ?–1717 
 רבותיו:  רבי משה בנבנישתי
 בני דורו:  רבי יהודה רוזאניס (משנה למלך), רבן אליעזר בן שנג'י
 חיבוריו:  מכתב מאליהו, סדר אליהו
 
רבי אליהו אלפאנדרי או אלפנדרי (הראשון) היה ראש רבני קושטא באמצע המאה ה-17, מחבר ספר מכתב מאליהו.
ביוגרפיה

נולד בקושטא בשנת הת"ל (1670) לערך למשפחה מצאצאי מהר"י באסן, שם למד אצל רבי משה בנבנישתי, מחבר שו"ת פני משה. נודע כפוסק מפורסם, במיוחד בדיני גיטין ועגונות, וספרו "מכתב מאליהו" מהווה ספר בסיס להלכות גיטין ועגונות בספרות האחרונים שלאחריו. חתם על פסק דין יחד עם רבי יהודה רוזאניס, בעל המשנה למלך ועם רבי אליעזר בן שנג'י, שגם כותב עליו ”החכם השלם הדיין המצויין עצום ורב עליון למעלה שיחיה, באשר משפטיו שם פעלו, זך וישר ונקי וצדיק להורות את בני ישראל”. רבי יעקב אלפנדרי כותב עליו בהקדמה לספרו: ”כי יהיה איש שונה שני אלפים תורה אין ידו משגת רבות בשנים כשני אליהו, כי רב מאד מחנהו לו זרוע עם גבורה. לא אייתי איניש אשר יעשה כמעשהו למישרי קטרין ולהתיר אשה מבעלה ואפקעינהו לקדושי כלה גרש  יגרש. ויהיו חדחן אמונה בטיב גיטין וקדושין פקיע שמיה והוה ממוני אגיטי דאתמחי גברא”. ייסורין עברו עליו בחייו, ומרוב טרדותיו נמנע מלפסוק בשאלות השייכות לחלק חושן משפט, בהן ניתן להתפשר גם ללא פסיקתו, כעדותו:
והנה השמים עדי וסהדי במרומים כי לבי סחרחר עזבני כחי מכמה ארפתקי דעדו עלי מינים ממינים שונים מהם גלויים מהם טמונים בתוך קירות לבבי וגם שיבה זרקה בי שלא בעונתה, עד שלא אוכל לצאת ולבוא בדברי תורה כאשר היתה באמנה אתי...אשר מחמת כן זה ימים נהגתי בעצמי שלא להשיב פני שואלי על דבר שבממון כיון שאפשר להתפשר, זולת בדבר איסור שחייב אדם להשיב עליו הגם שימות באהל
ניכר גם מהקדמתו של רבי יעקב אלפנדארי לספר סדר אליהו שהרב אליהו חי בדוחק גדול.
ספריו

סדר אליהו רבה וזוטא (תע"ט) - שו"ת על הלכות עגונא דאתתא
מכתב מאליהו - מערכות על הלכות גיטין ובהם שקלא וטריא עמוק בדברי הש"ס והפוסקים, ובסופו קונטריס שמות הגיטין, וקונטריס שנשמט מסדר אליהו הכולל מראי מקומות למאות דינים בהלכות עיגון.
לקריאה נוספת

פתח דבר לספר מכתב מאליהו בהוצאה החדשה
ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמוד 123
הערות שוליים

↑  תורת הקנאות, לבוב תר"ל
↑  סדר אליהו סימן י"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527107105171  GND: 1089689330  LCCN: no99010295  NTA: 252385853  VIAF: 314816872   WorldCat (עם VIAF): 314816872 
מכתב מאליהו
אכיתו

אנומה אליש, סיפור הבריאה הבבלי, היה נקרא על ידי הכוהן הגדול ביום הרביעי של חג האכיתו מול פסלו מרדוך, בתמונה קטע לוח מהאנומה אליש. נחשף בנינוה, ב"ספריית אשורבניפל". המאה ה-7 לפנה"ס
אַכִּיתוּ או אַכִּיתוּם (שומרית: 𒀉𒆠𒋾, תעתיק: a-ki-ti) (אכדית: 𒀉𒆠𒌈, בלטינית: akītu(m)) הוא חג אביב וחגיגת השנה החדשה, המתקיים ביום הראשון של חודש ניסן האשורי והבבלי במסופוטמיה העתיקה ובקהילות אשוריות ברחבי העולם, כדי לחגוג את זריעת השעורה. מקורו של החג, ככל הנראה בחג הזגמוק, לציון ראש השנה השומרי.
חגיגות האכיתו בבבל

החג הבבלי החל באופן מסורתי ב-4 בניסן, החודש הראשון בשנה, כחגיגה של זריעת שעורה. כל תושבי העיר היו חוגגים, האַוִילוּ (המעמד הגבוה), המוּסְקֵנָה (המעמד הבינוני), הוַארְדוּ (המעמד הנמוך), הכהן הגדול והמלך.
חגיגות השנה החדשה נחלקו לשני חלקים. החלק הראשון של החג, הוקדש לתפילות וקינות על מות הטבע. החלק השני של החג, הילל את תחייתו של הטבע וניצחונו של מרדוך על התוהו-ובוהו והכאוס.
חגיגות האכיתו בבבל > היום הראשון עד השלישי

ביום הראשון, הכוהן הראשי של מקדש אסגילה (מקדשו של האל מרדוך) היה מדקלם מזמורי קינה, יחד עם הכהנים האחרים וגם העם היה משתתף עמו בתפילות להצלחתו של מרדוך. הכהן הגדול היה יוצא מדי יום אל האסגילה ומבקש את סליחתו של מרדוק, מתחנן בפניו שיגן על בבל, עירו הקדושה, ומבקש ממנו לעשות חסד עם העיר.
ביום השני היה הכהן הגדול רוחץ בנהר הפרת לפני שערך תפילות מיוחדות במקדש עם יתר הכוהנים.
ביום השלישי היו בעלי מלאכה מיוחדים יוצרים שתי דמויות (בבבל הן סימלו את מרדוך ובת-זוגו). הדמויות היו עשויות עץ זהב ואבנים יקרות ולבושות בבגדים בצבע אדום. דמויות אלה הונחו בצד עבור היום השישי של החג. בינתיים היו הכוהנים והעם מתפללים לפני שקיעת החמה. המלך היה לוקח למקדש את פסלו של נבו, בנו של מרדוך כדי לסגוד לו.
חגיגות האכיתו בבבל > היום הרביעי

ביום הרביעי הכוהן הגדול היה מספר את סיפור הבריאה הבבלי, האנומה אליש, מתחילתו עד סופו, ואילו העם היה שר ורוקד.
חגיגות האכיתו בבבל > היום החמישי

ביום זה הציבור היה מתאסף ליד הנהר כדי לאכול יחד ולחגוג. המלך היה מובל למקדש, על מנת להיות מושפל מול פני האלים. הכהן הגדול היה סוטר למלך, דמעותיו של המלך נתפסו כסימן טוב לשנה הקרובה. לאחר מכן היו הכוהנים מציגים את המלך מחדש לציבור.
חגיגות האכיתו בבבל > היום השישי

יום זה היה מלא המולה לקראת בוא האלים. את הבובות שנעשו ביום השלישי היום שורפים במדורה ומקיימים קרב מדומה. מהומה זו סימנה כי ללא מרדוך, העיר תהיה בתוהו ובוהו מתמיד. הכוהנים היו אוספים גם את כל פסלי האלים ביום זה ומכניסים אותם לתוך המקדש.
חגיגות האכיתו בבבל > היום השביעי

מרדוך היה אמור להיעלם ביום זה כדי ללכת להילחם באלה תיאמת. נאמר כי נבו ואלים אחרים יצאו כדי להציל את מרדוך הכלוא בהררי היקום.
חגיגות האכיתו בבבל > היום השמיני

ביום זה האלים האחרים היו נותנים את כוחם למרדוך, מה שהפך אותו לאל העליון בפנתאון הבבלי.
חגיגות האכיתו בבבל > היום התשיעי

ביום זה היו עורכים תהלוכה גדולה עם המלך והאלים, מעוטרת בזהב ובאבנים יקרות, ממקדש מרדוך אל מקדש אכיתו מחוץ לעיר.התהלוכה סימלה את צאתו של מרדוך לקרב מול תיאמת.
חגיגות האכיתו בבבל > היום העשירי

מסופר כי ביום זה החל מרדוך לחגוג את ניצחונו לצד האלים האחרים. הוא חזר לבירה כדי לערוך טקס נישואין פולחני ולהבטיח את פוריות הארץ.
חגיגות האכיתו בבבל > היום האחד עשר

האלים חוזרים מלווים על ידי אדונם מרדוך כדי להיפגש שוב באולם הגורלות "אופשו אוקינה", שם נפגשו לראשונה ביום השמיני, הפעם הם יכריעו את גורלם של אנשי מרדוך. בפילוסופיה האשורית העתיקה, הבריאה נחשבה לברית בין שמים וארץ כל עוד האדם משרת את האלים עד מותו, ולכן אושרם של האלים אינו שלם אלא אם גם בני האדם מאושרים, ולכן גורלו של האדם יהיה לקבל אושר בתנאי שהוא משרת את האלים. מרדוך והאלים מחדשים אפוא את בריתם עם בבל, בכך שהם מבטיחים לעיר מחזור נוסף של עונות. לאחר שגורל האנושות מוכרע, מרדוך חוזר לשמים.
חגיגות האכיתו בבבל > היום השנים עשר

לפי האמונה הבבלית, ביום האחרון של החג, האלים היו חוזרים למשכנם הקבוע במקדש מורדוך.
חג האכיתו לאחר חורבן בבל

את החג ציינו באימפריה הנאו-אשורית גם לאחר חורבן בבל. בשנת 683 לפנה"ס בנה המלך סנחריב את "בית אכיתו" מחוץ לחומות אשור. חג האכיתו נחגג לאורך כל תקופת האימפריה הסלאוקית ובתקופת האימפריה הרומית. הוא עדיין נחגג בתחילת המאה ה-3 באמסה (חומס) שבסוריה, לכבוד אל השמש הרומי-ערבי, אלגבל(אנ').
"חא בניסן" (בסורית: ܚܕ ܒܢܝܣܢ תעתיק: "חד בניסן") כלומר אחד בניסן, הוא שמו של חג האביב בקרב האשורים. החג נחגג עד היום ב-1 באפריל, המקביל ל-1 בניסן המסמל את ראש השנה בלוח השנה האשורי.
בתקופה הפרסית

בתקופה הפרסית (המאות הששית עד השלישית לפנה"ס) נחוג החג בכל המקדשים באימפריה, הגדולים והקטנים. החג נחוג פעמים בשנה, באחד בניסן ובאחד בתשרי.
מהלך החג: לאחר טקסי טוהרה, הוצאו פסלי האלים מהמקדשים והובלו בתהלוכה ל"בית האכיתו" שנבנה מחוץ לעיר. בסוף החג פסלי האלים הושבו בתהלוכה למקדש. התהלוכות לוו בשירי הלל לכבוד האלים ובחגיגות עממיות של אוכל ושתייה.
החג נחגג במרחב הציבורי ולא בתוך המקדשים והשתתפו בו כל שכבות הציבור. החג אישש את נאמנותם של עמי האיפריה לאלוהיהם ולמלך הפרסי המולך מטעם כל האלים.
חג אכיתו השני

חג אכיתו המרכזי והחשוב חל בחודש הראשון, נִיסַנוּ (מרץ-אפריל) ומסמל את יום שוויון האביב. חג אכיתו השני, הפחות מעט בחשיבותו, חל בחודש השביעי, תַּשְׁרִיתוּ (ספטמבר-אוקטובר) ומסמל את יום שוויון הסתיו.
ראו גם

ניסן
אשורים
תחילת שנה חדשה
נורוז (ראש השנה הפרסי)
הערות שוליים

↑  Akitu Festival, Livius.org, ‏March 2022
↑  Joshua J. Mark, Festivals in Ancient Mesopotamia, World History Encyclopedia, ‏2023
↑  Svend Aage Pallis, The Babylonian Akitu Festival, The Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland 4, October 1927, עמ' 895-897
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Emmanuel, Ninos, What did our ancestors do during the Akitu Festival?, SBS Language, ‏30 March, 2021
1 2  ד"ר אורי גבאי, ראש השנה הבבלי, מאבק, בריאה, טכס המלכה ומשפט, באתר TheTorah.co.il
↑  Middle Eastern religion, Encyclopædia Britannica, ‏2014
↑  S. M. Sherwin-White, Ritual for a Seleucid King at Babylon?, The Journal of Hellenic Studies 103, 1983, עמ' 156-159
↑  M. Geller, The Last Wedge, Zeitschrift für Assyriologie 87, 1997, עמ' 43–95
↑  William Ricketts Cooper, An Archaic Dictionary: biographical, historical and mythological: from the Egyptian, Assyrian, and Etruscan monuments, S. Bagster and Sons, 1876
↑  הרצאת פרופ' טובה גנזל בבית אבי חי, באתר www.bac.org.il
↑  Akitu Festival in Mesopotamia, drumsofatlantis.com, ‏14.5.2024
↑  ANCIENT MESOPOTAMIAN FESTIVALS, africame.factsanddetails.com
אשורים חוגגים את האכיתו של שנת 6,769 על פי לוח השנה האשורי (2019).  בעיר דוהוכ שבכורדיסטן העיראקית
אברהם תל

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1965 (בן 59) כ"ז באייר תשכ"ה
 מדינה:  ישראל
 ידוע בשל:  מייסד יד2
 עיסוק:  מוזיקאי, סופר ואמן ישראלי
אברהם (אבי) תל (נולד ב-29 במאי 1965, כ"ז באייר תשכ"ה) הוא יזם ומייסד אתר 'יד2', מוזיקאי, סופר ואמן ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1965 בחיפה. לאימו ביאנקה ולאביו שלמה תל, שהיה ממייסדי העיתון 'כלבו'. לפני הגיוס, עבד תל במערכת העיתון של אביו.
התגייס לצה"ל ושירות כצלם אוויר בחיל האוויר.
קריירה

לאחר תום שירותו בשנת 1986 החל לעבוד בחברת הפרסום המשפחתית ״קשר ישיר״. החל משנות ה-90, החל לשמש כיועץ אסטרטגי, פרסומאי וכיועץ עבור מערכות בחירות מקומיות ביישובים במחוז הצפון. לאחר פטירתו של אביו בשנת 2002, מונה לדירקטור ברשת שוקן וניהל יחד עם אחיו שון את החברות "קשר ישיר" ו"קורל תל". בשנת 2005, ייסדו השניים את אתר האינטרנט Yad2. בנוסף לבעלותו בחברה, ניהל את מערכות הפרסום של האתר ואת הנדסת הממשק.
משנת 2010 עוסק תל בפיתוח מודלים סטטיסיטיים לעבודה פרסומית והתמחה בהנדסה שיווקית על פלטפורמות דיגיטליות. במקביל, ייעץ עבור תאגידי נדל"ן וחברות גדולות במשק הישראלי.[דרוש מקור]
פרישה מהסקטור העסקי

בשנת 2015, מכר תל את מרבית אחזקותיו בחברה והחל להקדיש את חייו ליצירה בתחומי המוזיקה, הספרות והאמנות.[דרוש מקור]
בשנת 2021 הקים ביחד עם שותפתו טניה קרונהאוז את מיזם הטלוויזיה האינטרנטית "MyTV"' המאגד בתוכו ערוצי טלוויזיה מקומיים מבוססי ערים ואת ערוץ הטלוויזיה הישראלי TarbooTv המיועד לתחומי התרבות.
בשנת 2022, השיק את הפודקאסט "סיפורים מצוצים מהאצבע" המתמקד בנושאי תרבות ואומנות שונים.[דרוש מקור]
במרץ 2022 השיק אברהם תל את מיזם מיי טי וי רשת ערוצי טלוויזיה מקומיים עם הערוץ הראשון שהושק בחיפה, חיפהTV.[דרוש מקור]
יצירות מוזיקליות

עיקר העשייה האמנותית של תל מתבטאת בעולם המוזיקה וכוללות הלחנה והפקה של למעלה מ-250 אלבומים, בתחומים מגוונים, מאופרה אשר הלברית שלה הוא ספר איוב, ועד ליצירות הייקו מוזיקליות ואלבומים המוקדשים לאבות השירה העברית. מרחבי הז׳אנרים המוזיקליים ביצירותיו נעים בין קונסטרוקציות וקולאז׳ים מוזיקליים, STORY TELLING, מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, מוזיקה דיסהרמונית, מוזיקה אלקטרונית ועוד.
יצירות מוזיקליות > יצירות בולטות

״ועוד אנו מחכים״ - המבוסס על שירים מתוך ספרו ״תיאורים״. לקול וקולאז׳ים מוזיקליים.
רביעייה בחזקת ארבע - קולז׳ מוזיקלי של 4 רביעיות קלאסיות ההופכות לרביעייה מודרנית.
איוב - אופרה לקול ואלקטרוניקס (בוצע והוקלט לראשונה בביצוע הזמרת לילך להב עיון ובנגינת המלחין. הועלה לראשונה במהלך 2021 במוזיאון עין הוד ובביצוע השחקן והזמר אשר סיון.)
רבעיית מוות - רבעיית כלי מיתר
THE SUN - מוזיקה אלקטרונית
Music For Five, Six, Seven Instruments
Construction And Destruction
La Vita E Tutta La Sua Magia Malvagia - מוזיקה לפסנתר וקולות רחוב
OUR PAST IS HERE TO STAY
LAST TIME - יצירות לפסנתר וגיטרה
NOISE - סדרה בת חמישה אלבומים המוקדשת לרעשים תעשייתיים, רעשים אלקטרוניים, מערכות ביוב ועוד. היצירה עובדה לתערוכה ביחד עם הצייר אברהם אילת והותאמה לסדרת עבודותיו ״הפרעות בתקשורת״ המיועדת למוזיאון עין הוד
FREE RADIKAL - מוזיקה לקול ואלקטרוניקס
NEFESH - לקול ואלקטרוניקס - אלבואם המוקדש למשורר פאול צלאן
Earth Odyssey - מוזיקה אלקטרונית
FOR SAMEUEL BECKETT - אלבום המוקדש למחזאי הדגול סמואל בקט
אחותי לאה - לקול ואלקטרוניקס - אלבום המוקדש למשוררת לאה גולדברג
Behind The Scenes Of My Life - קונסטרוקציה מוזיקלית
סונטה מס. 9 לפסנתר
AFTER BERIO - יצירה המוקדשת למלחין האיטלקי לוצ׳אנו בריו וליצירתו סיקוואנצות
שירים לחיי ילדים - יצירה נסיונית בה הפך תל את יצירתו של גוסטאב מאהלר ״שירים על מות ילדים״ לנגינה לאחור מתוך כוונה להשיב את הילדים לחיים.
Construction And Destruction - שני אלבומים לגיטרה חשמלית ואלקטרוניקס
FADING MEMORIES - לפסנתר ישן וקולות אבק
יצירות ספרותיות

הרומן ״מוזיקה״ (2020) - פסיפס של מילים וזרמי תודעה, הכולל גם סדרה של קולאז׳ים פרי יצירתו. הספר יצא גם במהדורת ענק (1000x70) בחמישה עותקים, המאגדים קולאז׳ים ועבודות יד ובמהדורה דיגיטלית חיה, עם קטעי מוזיקה ווידאו.
״גולדה וצ׳רצ׳יל״ - מחזה (2010)
מבחר שירים במהדורה דיגיטלית - ״מאה מחולות״, ״שירים שבורים״, ״אינטרלודים״.
תיאורים - ספר שירים. יולי 2021.
״התבוננויות״ - מחזה (2023)
"ספר מלא שגיאות" - ספר שירים ויצירות אמנות (2024)
"מסע בין כוכבים - אינטלקטואליזם למתחילים" (2024) במהדורה פיזית ודיגיטלית אינטראקטיבית.
יצירות אומנות

״אלף קולאז׳ים״ - 50 סדרות של 20 קולאז׳ים קטנים התלויים על חבלי כביסה. 7 קולאז׳ים מוקדמים, נמסרו לאוסף מוזיאון עין הוד.
״שדה הדפים הלבנים״ - מיצב הכולל 80 דפים בגודל חצי גיליון התלויים באוויר.
״אהבה ראשונה - אהבה אחרונה״ - מיצב מוזיקלי. הועלה במועדון הג׳ז ״לבונטין 7 בפברואר 2020, בהשתתפות אבי תל - פסנתר וכלי הקשה, ארז אשרוב - סקספון וחליל צד, גיל-לי מנקס - שירה.
״תיבת האוצרות״ - רסיטל בן 5 שעות רצופות, לפסנתר, גיטרה חשמלית, זמרת ושחקן. בוצע לראשונה במוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית בחיפה. אפריל 2021.
רותם

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| רותם |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קיטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: רותם
שם מדעי
 Retama ‏רפינסק, 1838
רותם (שם מדעי: Retama) הוא סוג שיחים מתת-משפחת הפרפרניים במשפחת הקטניות. הרותם הוא סוג של שיחים הגדלים במגוון אזורי אקלים: סוב־טרופיים, ממוזגים ומדבריים. הסוג כולל 5 מינים מתוכם רק רותם המדבר בישראל. תחום תפוצתו של הסוג משתרע ביוון ואיי הים האגאי המזרחיים, באיים הקנריים, ומחצי האי האיברי (דרום פורטוגל ודרום-מערב ספרד) אל צפון-מערב אפריקה, ומשם ממשיך דרך סהרה המערבית וחצי האי ערב וסיני אל המזרח התיכון.
מינים בעלי קרבה פילוגנטית לרותם המדבר בישראל

בישראל מצויים מספר מינים הנחשבים לקרובים מבחינה פילוגנטית (קרבה אבולוציונית) לסוג רותם, ובפרט לרותם המדבר שהוא יחיד בסוגו בישראל.
הסוג רותם שייך מבחינה פילוגנטית לשבט Genisteae, בתוך תת-שבט Spartiinae. יחד עמו משתייכים צלען הגליל (Gonocytisus pterocladus) ואחירותם החורש (Spartium junceum), הנחשבים לקרובים ביותר אליו.
לאחריהם, במידת הקרבה, נמצאים שני מינים נדירים נוספים: רתמה קוצנית (Genista fasselata) ורתמת הלבנון (Genista libanotica), המשתייכים לתת-שבט Genistinae.
קידה שעירה (Calicotome villosa) קרובה גם היא לרותם המדבר אך ממוקמת מעט רחוק יותר מבחינה פילוגנטית. אף שהיא משויכת לשבט Genisteae, היא משתייכת לתת-שבט Cytisinae, קבוצה טקסונומית נפרדת.
מיני הרותם בעולם

בעולם ידועים חמישה מינים של רותם שתועדו ותוארו למדע כבר בשנות ה-1840, כאשר האחרון שבהם, רותם שעיר-פרי (Retama dasycarpa), הוצג לראשונה למדע בשנת 1892, הוא מין אנדמי למרוקו. מלבדו מצויים במרוקו שני מינים נוספים: רותם חד-זרעי ורותם צהוב-פרחים. מתוך חמשת המינים, רק שניים מתאפיינים בפרחים צהובים, בעוד שלשאר המינים פרחים לבנים או בעלי גוון ורדרד קל.
רותם המדבר הוא בעל התפוצה הרחבה ביותר והוא אף הובא והתבסס ביוון, ובמדינות: קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה, דרום אוסטרליה ואוסטרליה המערבית.
אלו חמשת המינים:
רותם שעיר-פרי (Retama dasycarpa) הוא שיח הגדל בעיקר בבתי גידול סוב־טרופיים, ותחום תפוצתו הטבעי בלעדי למרוקו.
רותם חד-זרעי (Retama monosperma) הוא שיח הגדל בעיקר בבתי גידול ממוזגים, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע במרוקו מדרום פורטוגל ועד דרום-מערב ספרד, יוון ואיי הים האגאי המזרחיים.
רותם המדבר (Retama raetam) הוא שיח הגדל בעיקר בבתי גידול מדבריים או בשיחיות יבשות, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע בדרום סיציליה בצפון אפריקה: מאוריטניה, מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב ועד סהרה המערבית, מצרים וסודן ועד למזרח הים התיכון: ירדן, ישראל, חצי האי סיני ומשם לאזורים היותר צחיחים  בצפון-מערב ערב הסעודית. האזורים בהם הוא אוקלם והתפשט הם: יוון, קווינסלנד, דרום אוסטרליה ומערב אוסטרליה.
רותם קנרי (Retama rhodorhizoides) הוא שיח הגדל בעיקר בבתי גידול סובטרופיים, ותחום תפוצתו הטבעי אנדמי (בלעדי) לאיים הקנריים. כיום מין זה מזוהה כ-Retama rhodorhizoides, ולא כ-Retama raetam, על אף שבעבר כונה בשם האחרון עבור צמחי המקום.
רותם צהוב-פרחים (Retama sphaerocarpa) הוא שיח הגדל בעיקר בבתי גידול סוב־טרופיים, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע ממזרח פורטוגל ועד מרכז ודרום ספרד, וכן מצפון-מערב אפריקה (תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו) ועד מאוריטניה.
מאפיינים

כיוון שרוב השנה הצמח חסר עלים, מתבצע תהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) וחילוף הגזים על ידי הגבעולים. גבעולי הרותם חרוצים לאורכם, והפיוניות יושבות בתוך חריצי הגבעולים.
הסוג רותם מאופיין בכמה מאפיינים:
מבנה הפרח – הפרחים פרפרניים (Papilionoideae) עם מבנה אופייני למשפחת הקטניות.
מנגנון קיבוע חנקן – כל המינים מקיימים סימביוזה עם חיידקים מקבעי חנקן (Rhizobia), המסייעים להעשרת הקרקע.
סבילות לתנאי יובש – רוב המינים מותאמים לתנאים ים-תיכוניים וערבתיים, עם עמידות ליובש ולקרקעות עניות.
דמיון מורפולוגי – העלים קטנים או מנוונים, והגבעולים הם המבצעים את תהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) וחילוף הגזים בתנאי יובש קיצוניים (כפי שנצפה ברותם המדבר ובאחירותם החורש).
מקור השם

יש המפרשים את השם כנגזר מהשורש רת"ם, מפני שבהיותו גדל באזורי דיונות בהם החול נודד ממקום למקום, שורשיו נאלצים 'לרתום' את האדמה שמסביבם, כדי לא לעוף עם החול ולהינתק מן האדמה.
השם "רותם" הוענק למין Retama raetam במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 646) משנת 1930. לעומת זאת, השם "רותם ספרדי" הוענק למין Spartium junceum, המוכר כיום בשם "אחירותם החורש". בשנת 1946, השם "רותם" אושר רשמית במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" (סעיף 767). במילון "צמחי ארץ ישראל" משנת 2003, הוסדרו שמות הסוג "רותם" והמין "רותם המדבר".