stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיא כהן אהרונוב

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1977 (בן 47) ירושלים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם למחברים (2002) פרס אקו"ם למחברים (2013) פרס אקו"ם לשיר השנה, "ילד של אבא" (2014) פרס אקו"ם למלחין על עידוד יצירה (2017) פרס הטלוויזיה לילדים ולנוער למוזיקה מקורית (2021)
 https://yayamusic.co.il
 
יאיר (יאיא) כהן אהרונוב (נולד ב-13 באפריל 1977) הוא מוזיקאי ישראלי, ממקימי להקת הדג נחש ואמן סולו.
ביוגרפיה

יאיא כהן אהרונוב, יליד ירושלים, למד בילדותו לנגן על חצוצרה וגיטרה והיה חבר ב"תזמורת הנוער ירושלים" ובלהקת הפולקלור "הורה ירושלים". אחיו הגדול, רן (רנדה), בעברו גיטריסט בלהקת הפאנק חולרע, גם הוא ניגן על גיטרה בס, ודרכו הכיר כהן אהרונוב את הכלי. מגיל 12 החל כהן אהרונוב להיות פעיל בלהקות נוער שונות בירושלים והופיע על במות רבות.
בגיל 18, הקים יחד עם שאנן סטריט, דודוש קלמס ומשה אסרף את להקת הדג נחש - להקה מצליחה שהפיקה תשעה אלבומי אולפן ושני אלבומים בהופעה והופיעה רבות בישראל ובעולם.
במקביל לפעילותו ב"דג נחש", הקים כהן אהרונוב שתי להקות נוספות: "צ'קלקה" ו"אניקוקו". בנוסף שיתף פעולה כנגן עם אמנים רבים: ברי סחרוף, טיפקס, יצחק קלפטר, דין דין אביב, דפנה ארמוני, דיקלה, אריאל הורוביץ, איילה אינגדשט, רוי אדרי ועוד.
במהלך השנים יאיא הלחין וכתב שירים למוקי, מוש בן ארי, יהודית רביץ, קרולינה, מירי מסיקה, מארינה מקסימיליאן, רביד פלוטניק, שי צברי, דנה ברגר ודן תורן, והפיק מוזיקלית את מוש בן ארי, יהודית רביץ, מרינה מקסימיליאן, הדג נחש, שי צברי, רביד פלוטניק, אריאל הורוביץ ודנה ברגר.
בתחילת 2008 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "יאיא" שאותו הפיק אייל ליאון קצב, וכלל אורחים רבים: רמי פורטיס, קרולינה, שלומי שבן ואמילי קרפל. בעקבות צאת האלבום יצא במסע הופעות ארוך בכל ישראל.
בשנת 2011, כתב מוזיקה מקורית לסרט "תלויים באוויר" שזכה בפרס "Other Israel" בפסטיבל חיפה 2011.
בתחילת 2012 הוציא את אלבום הסולו השני "קאובוי של שושנים". באלבום זה שיתף פעולה עם דן תורן כיועץ אמנותי, ועם ברי סחרוף, עלמה זק, רוני אלטר ועוד, כאמנים אורחים. בעקבות האלבום יצא כהן אהרונוב לסדרת הופעות בישראל.
בשנת 2013 הלחין כהן אהרונוב למוקי את שירו "ילד של אבא", שזכה להצלחה גדולה מאוד והוכתר כשיר השנה בגלגלצ, וזכה בפרס אקו"ם. באותה שנה השתתף בפרויקט שירי הנופלים, "עוד מעט נהפוך לשיר", בגלי צה"ל, שם שר את השיר "כל הקווים המקבילים" שכתב רב"ט עמי קהת, שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2015 יצר ביחד עם אחיו רן כהן אהרונוב את הפרויקט הרב תחומי לכל המשפחה "ילדי בית העץ", הכולל חמישה אלבומים עם שירים בהשתתפות האומנים המובילים בישראל וסדרת טלוויזיה בת שבע עונות המבוססת על השירים בכאן חינוכית, שזכתה ב-14 פרסים מטעם האקדמיה לטלוויזיה וקולנוע. הפרויקט כולל גם שישה ספרים, הופעה ושתי הצגות תיאטרון.
במאי 2018 זכה כמלחין בפרס לעידוד פרסום היצירה של אקו"ם לשנת 2017.
בשנת 2019 התפרסם השיר "נתראה בגלגול הבא", שהלחין עם רביד פלוטניק עבור אלבומו של פלוטניק "ועכשיו לחלק האומנותי". השיר זכה להצלחה רבה.
ב-2021 החל להוציא שירים מתוך אלבום הסולו השלישי, מתוכו יצאו השירים "צפוף", "נדנדה", "תשוקה", ו״כל צעד״ - גרסה חדשה לשירו של אביב גדג'.
באוגוסט 2021 זכה בפרס המוזיקה המקורית בטקס פרסי האקדמיה לילדים ונוער.
באוגוסט 2023 הוציא כהן אהרונוב את הEP ״זה חי בי״ שהפיק יחד עם אורן DEGO עמנואל, הכולל חמישה שירים בשילוב מוזיקת טראנס.
בספטמבר 2023 הוציא כהן אהרונוב את הEP השני ״זה חי בי 2 - נקודות של אור״ שאותו הפיק עם ניר מימון, הכולל שישה שירים.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

2008: יאיא
2012: קאובוי של שושנים
2022: מתוך
2024: זה חי בי
2024: זה חי בי 2 - נקודות של אור
דיסקוגרפיה > עם הדג נחש > אלבומי אולפן

2000: המכונה של הגרוב
2003: לזוז
2004: חומר מקומי
2006: בעזרת הג'אם
2010: 6
2013: זמן להתעורר
2016: שותפים בעם
2018: וולקאם טו איזראל
2023: דג לייף
דיסקוגרפיה > עם הדג נחש > אלבומי הופעה

1998: Live in Tel Aviv
1999: Live in Jerusalem
2008: הדג נחש LIVE
2015: הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה
דיסקוגרפיה > עם ילדי בית העץ

ילדי בית העץ (2015)
ילדי בית העץ 2 (2016)
ילדי ביץ העץ 3 (2017)
ילדי בית העץ 4 (2019)
ילדי בית העץ 5 (2022)
הערות שוליים

↑  אריאל פייגלין, יאיא מספר על השיר החדש - "למילים שקראתי הייתה כבר מנגינה בראש שלי", באתר ערוץ 7, ‏נובמבר, 2021
↑  גלעד ינאי, יאיא כהן אהרונוב: "לפעמים אני מרגיש שאני מלך העולם ולפעמים רק טיפה בים", באתר חדשות 13, 16 באוגוסט 2021
| הדג נחש |
| --- | --- | --- |
שאנן סטריט • גיא מר • דודוש קלמס • משה אסרף • יאיא כהן אהרונוב • שלומי אלון
| אלבומי אולפן | המכונה של הגרוב • לזוז • חומר מקומי • בעזרת הג'אם • 6 • זמן להתעורר • שותפים בעם • וולקאם טו איזראל • דג לייף |  |
| אלבומי הופעה | הדג נחש LIVE • הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה |  |
| סינגלים | "מספרים" • "שירת הסטיקר" • "הנה אני בא" • "עוד אח אחד" • "קובלנה על מפלגות ישראל" • "זמן להתעורר" • "יום שישי" • "תן לי מנגינה" • "בומבה" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 22ea9d8b-7822-40d6-bdca-5ff4d1e8dece
שחר אלדר

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 51 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב,  האוניברסיטה העברית,  אוניברסיטת בר-אילן.
 השתייכות:  הקריה האקדמית אונו  משרד ברץ הורן ושות'
 תפקידים בולטים:  פרופסור חבר בקריה האקדמית אונו,  ראש המחלקה הפלילית במשרד ברץ הורן ושות'.
 
שחר אלדר (נולד ב-1973) הוא פרופסור חבר

למשפטים בקריה האקדמית אונו ועורך דין פלילי. נתפרסם בהיותו הראשון (והיחיד עד כה) שהביא לזיכוי בהליך פלילי באמצעות ביטול החוק בעילה חוקתית.
ביוגרפיה

שרת בפרקליטות הצבאית. בשנת 1996 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיים את שרותו הצבאי והחל לעסוק בפרקטיקה עצמאית בעריכת דין, עם התמחות במשפט פלילי ועבירות צווארון לבן. בשנת 1999 קיבל תואר "מוסמך במשפטים" מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 קיבל תואר "דוקטור למשפטים" באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > פעילות משפטית

אלדר שימש יועץ לצה"ל לענייני חקיקה פלילית וביטחונית. בעקבות התזה שכתב על ארגוני פשע, ייצג את אסי אבוטבול בערעור לבית המשפט העליון על הגדרתו של אבוטבול כראש ארגון פשע. ב-2001 ייצג את הנדלמן נגד מדינת ישראל (פסק דין הנדלמן), והיה הראשון והיחיד עד כה שהצליח לבטל אישום פלילי, בתהליך משפטי-חוקתי שהביא לביטול הסעיף בחוק שעליו התבסס כתב האישום (כלומר "תקיפה עקיפה" כלפי החוק). ב-2008 ייצג את מדינת ישראל בפני בית המשפט הגבוה בדנמרק.
כיום משמש ראש המחלקה הפלילית במשרד ברץ הורן ושות', ומלווה משפטי של הוועדה לבדיקת מצבם של חולי נפש ניצולי השואה בראשותו של השופט (בדימ') פרופ' יעקב בזק.
ביוגרפיה > פעילות אקדמית

ב-2003 מונה למרצה בכיר בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו בדיני עונשין, עבירות צווארון לבן, דיני ראיות ואתיקה מקצועית של עורכי דין. ב-2015 מונה לפרופסור חבר. במקביל הוא מרצה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, באוניברסיטה העברית ומרצה על משפט פלילי בהשתלמויות שופטים, עוזרים משפטיים ועורכי-דין. בנוסף אלדר חוקר אורח, בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קיימברידג' (מ-2012), חבר בפורום המרצים לאתיקה מקצועית וחוקר אורח במכון השווייצרי למשפט השוואתי.
אלדר יסד ומארגן הכנס השנתי "פלילים בתאגידים" של הקריה האקדמית אונו ועורך כתב העת המשפטי "תאגידים", כותב בביטאון לשכת עורכי הדין "עורך הדין - כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל" ובכתב העת של האוניברסיטה העברית "משפטים".
ספרים ומאמרים

כלי אדם – שימוש בבני אדם לביצוע עבירות והנהגת ארגוני פשיעה (עם עובד, 2009).
"על מונח 'ארגון פשיעה' בחוק מאבק בארגוני פשיעה תשס"ג-2003" משפטים מב (2012) 183.
"ביצוע רב-עברייני והחלפת אובייקט העבירה" משפטים מד (2013) 229.
"ארבע תהיות בעקבות השוואת העונש בגין הניסיון לעונש שבצד העבירה המושלמת" מגמות בפלילים - עשור לתיקון 39 לחוק העונשין (פרסומי הפקולטה למשפטים – *אוניברסיטת בר-אילן, עורכים: אלי לדרמן, קרן שפירא-אטינגר ושי לביא, 2010) 35.
"ייצוג נאשמי צווארון לבן - הייחוד של עבירות בסביבה מורכבת" תאגידים ד2 (2007) 52.
הזכות לסוס בלי מושכות – על הקשר בין הזכות לייצוג על ידי עורך דין לבין מעמדה המונופוליסטי של לשכת עורכי הדין בישראל, קריית המשפט ו', תשס"ו, 441
Shachar Eldar, Indirect Co-Perpetration, 7 Criminal Law & Philosophy Forthcoming 201
Shachar Eldar, Exploring International Criminal Law's Reluctance to Resort to Modalities of Group Responsibility, 11 Journal of International Criminal Justice (2013) 331
Shachar Eldar, The Limits of Transferred Malice, 32 Oxford Journal of Legal Studies 633 (2012)
Shachar Eldar, Holding Organized Crime Leaders Accountable for the Crimes of Their Subordinates, 6 Criminal Law & Philosophy 207 (2012)
Shachar Eldar, Punishing Organized Crime Leaders for the Crimes of Their Subordinates, 4 Criminal Law & Philosophy 183 (2010)
Shachar Eldar, Fight Against Organized Crime, Israeli Reports to the XVII International Congress of Comparative Law 231 (Hebrew University – Sacher Institute, 2008).
הערות שוליים

↑  אישורי הדרגות בתחום מדעי החברה, ניהול ומשפטים, באתר המל"ג
↑  איתי רום, ‏עו"ד שחר אלדר: "אסי אבוטבול עבריין - אבל לא ראש ארגון פשיעה", באתר גלובס, 23 בינואר 2010
↑  יובל יועז, ‏אין לנו טוני סופראנו מקומי, יובל יועז, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2009
↑  אתר המשפט הישראלי
↑  בתביעה פלילית נגד עמותה אירופית שמימנה את החמאס
↑  הוועדה העליונה למינוי פרופסורים בתחום מדעי החברה, ניהול ומשפטים, באתר המל"ג
↑  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב
↑  האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  "עורך הדין - כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל"
↑  "משפטים" - כתב העם של הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית
↑  עם עובד - הוצאת ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260888205171  BnF: cb16256522h (data)  ISNI: 0000 0001 0927 898X  LCCN: n98064838  RERO: 02-A017713361  SUDOC: 244102619  VIAF: 97793660   WorldCat (עם VIAF): 97793660
ריי צ'ארלס

| --- | --- |

צ'ארלס בשנת 1969
 לידה:  23 בספטמבר 1930 אולבני, ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 פטירה:  10 ביוני 2004 (בגיל 73) בוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ray Charles Robinson 
 שם במה:  Ray Charles 
 מקום קבורה:  בית הקברות אינגלווד פארק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקום לימודים:  Florida School for the Deaf and Blind 
 סוגה:  ג'אז, בלוז, קאנטרי, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה, גוספל 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Swing Time, האחים וורנר רקורדס, אטלנטיק רקורדס, ABC רקורדס, פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  Eileen Williams (31 ביולי 1951–1952) Della Beatrice Howard Robinson (5 באפריל 1955–1977)  Margie Hendrix 
 פרסים והוקרה:  פרס פולר למוזיקה (1998)  המדליה הלאומית לאומנויות (1993)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (ינואר 1986)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (1981)  Blues Hall of Fame (2019)  פרס מרכז קנדי (דצמבר 1986)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (21 בנובמבר 1986)  היכל התהילה של אמני פלורידה (1992)  פרס גראמי למפעל חיים (1988)  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  פרס מפעל חיים (2 ביוני 1993) 
 raycharles.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ריי צ'ארלס רובינסון (באנגלית: Ray Charles Robinson;‏ 23 בספטמבר 1930 – 10 ביוני 2004), הנודע מקצועית כריי צ'ארלס, היה זמר-יוצר ונגן אמריקאי עיוור. מהאמנים בעלי השם וההשפעה הגדולים ביותר בעולם מוזיקת הנשמה בארצות הברית. כונה לעיתים קרובות בידי קולגות ״הגאון״. החל להקליט לקראת סוף שנות ה-40 בסגנון המשלב ג'אז, גוספל, בלוז, R&B ופופ.
דורג במקום ה-2 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון.
ביוגרפיה

ריי צ'ארלס רובינסון נולד בשנת 1930 באולבני, ג׳ורג׳יה להוריו ארית׳ה (כובסת) וביילי רובינסון (פועל). כאשר אמו של ריי התייתמה מאמה בצעירותה ואביה לא יכל לטפל בה, ביילי (לימים יהיה אביו של ריי),  שהיה אז קולגה של אביה של ארית׳ה, אימץ באופן לא רשמי את ארית׳ה לחיק משפחתו ונתן לה את שם משפחתו. בגיל 15 הרתה ארית׳ה לביילי וילדה את ריי. ביילי, שהיה נשוי באותה העת, נטש גם את ארית׳ה וגם את אשתו והתחתן בשלישית, כך שריי מעולם לא הכיר את אביו. לאחר נטישת האב עברו ריי ואמו לפלורידה. עוד לפני יום הולדתו הראשון של ריי נולד לו אח, ג׳ורג׳, שזהות אביו מעולם לא נחשפה. כאשר ריי היה בן 5 שיחקו הוא ואחיו בחוץ ואחיו ג׳ורג׳ נפל בשוגג לדלי הכביסה של אמו וטבע למוות בגיל 4 לנגד עיניו של ריי, שהותר חסר אונים. באותה השנה החל ריי לאבד בהדרגה את ראייתו, ועד גיל 7 הוא התעוור לחלוטין ככל הנראה בשל גלאוקומה. בפלורידה הוא למד 8 שנים בבית הספר סנט אוגוסטין לחרשים ועיוורים, בו למד לראשונה לנגן על פסנתר. ריי עזב את בית הספר לאחר מות אמו ב-1945. לאחר מכן עבר לסיאטל, שם החל להתפרסם כמוזיקאי.
במהלך שנות ה-50 הצליח במצעדי ה"רית'ם אנ' בלוז" בארצות הברית עם להיטים רבים כמו
"Baby Let Me Hold Your Hand" "I Got a Woman" ו-"This Little Girl of Mine". לקראת סוף העשור ובתחילת שנות ה-60 דרך כוכבו גם בקרב קהל אוהבי הפופ עם השירים "What`d I Say" ו-"Hit the Road Jack". לקראת סוף שנות ה-60 גיוון את סגנונו והחל להקליט שירי רוק אנד רול אך לא זנח את הפופ. מאז הוציא עשרות תקליטים מגוונים ומצליחים, ובהם שירים שחיבר בעצמו וביצועים שלו לשירים של אחרים. ריי צ'ארלס המשיך להופיע גם בשנות ה-80 וה-90, עד למותו ב-2004.
ריי צ'ארלס תרם גם לתעשיית הקולנוע. להיטיו נשמעו בסרטי קולנוע כגון "ג'ורג'יה" והוא גם הופיע בסרטים אחדים. הוא הופיע בסרטים מסוגת הקומדיה, כשהוא משחק את עצמו. הבולט בסרטים אלה היה "האחים בלוז" (1980). בסרטים אלה מימש ריי צ'ארלס את אהבתו הגדולה לספר בדיחות על עיוורונו והוא נראה בהם כשהוא יורה באקדח, נוהג באוטובוס וכיוצא בזה. בשנת 2004 יצא הסרט הביוגרפי "ריי", בכיכובו של ג'יימי פוקס, שזכה בפרס אוסקר על גילומו של צ'ארלס.
צ'ארלס גם פעל למען המאבק בגזענות כשסרב להופיע באולם בג'ורג'יה שבו הייתה הפרדת גזעים, ולא הותר לצופים השחורים להיכנס לאולם עם אלו הלבנים. מספר שנים לאחר מכן הוקירה אותו מדינת ג'ורג'יה כשהפכה את השיר (שנכתב על ידי ביקס ביידרבק והוגי קרמייקל וזכה לתהילה בביצוע ריי צ'ארלס), "ג'ורג'יה בלבי" (Georgia on my mind) להמנונה הרשמי.
לצד הצלחותיו של ריי צ'ארלס הוא נודע גם בהסתבכויות שונות. הסתבכויות אלה כללו התמכרות לסמים ובגידות באשתו.
ביוני 2004 נפטר צ'ארלס בביתו שבבוורלי הילס, לוס אנג'לס, ממחלת כבד.
חיים אישיים

צ'ארלס היה נשוי פעמיים ונולדו לו 12 ילדים.
מאשתו הראשונה לא נולדו ילדים משותפים, מאשתו השנייה נולדו 3 בנים וכל השאר מנשים אחרות:
אוולין רובינסון (1949), ריי צ'ארלס רובינסון הבן (1955), דייוויד רובינסון (1958), צ'ארלס ויין הנדריקס (1959-2013), רוברט רובינסון (1960), רנה רובינסון (1961), שילה רובינסון (1963-2017), רת'נה באטלר (1966), אלכסנדרה ברת'רנד (1968), וינסנט קות'צוניאן (1977), רובין מופת' (1978) ו-ראיין קורי רובינסון דן-בוק (1987).
בשנת 2002, ערך צ'ארלס מפגש לכל ילדיו, מתוך 12 הגיעו 10 והוריש לכל ה-12 חצי מיליון דולר לכל אחת ואחד ביודעין שזמנו קרב.
דיסקוגרפיה

ריי צ'ארלס הוציא לאור 55 אלבומי סטודיו, 7 אלבומי הופעות חיות ו־127 סינגלים (חדשירים).
כמו כן יצאו במהלך השנים אלבומי אוספים רבים, לפני ואחרי מותו.
הדיסקוגרפיה (ללא אוספים וסינגלים):
דיסקוגרפיה > בחברת אטלנטיק

Ray Charles‏ (1957)
The Great Ray Charles‏ (1957)
Yes Indeed!‏ (1958)
Soul Brothers (with Milt Jackson)‏ (1958)
Ray Charles at Newport‏ (1959)
What'd I Say‏ (1959)
The Genius of Ray Charles‏ (1959)
The Original Ray Charles‏ (1959)
The Fabulous Ray Charles‏ (1959)
Ray Charles in Person‏ (1960)
The Genius Sings the Blues‏ (1961)
Soul Meeting (with Milt Jackson)‏ (1961)
The Genius After Hours‏ (1961)
דיסקוגרפיה > ב־ABC

The Genius Hits the Road‏ (1960)
Dedicated to You‏ (1961)
Ray Charles and Betty Carter‏ (1961)
Genius + Soul = Jazz‏ (1961)
Ray Charles Greatest Hits‏ (1962)
Modern Sounds in Country and Western Music‏ (1962)
Modern Sounds in Country and Western Music Volume Two‏ (1962)
Ingredients in a Recipe for Soul‏ (1963)
Sweet & Sour Tears‏ (1964)
Have a Smile with Me‏ (1964)
Live in Concert‏ (1965)
Together Again‏ (1965)
Crying Time‏ (1966)
Ray's Moods‏ (1966)
Invites You to Listen‏ (1967)
A Portrait of Ray‏ (1968)
I'm All Yours Baby!‏ (1968)
Doing His Thing‏ (1969)
My Kind of Jazz‏ (1970)
Love Country Style‏ (1970)
Volcanic Action of My Soul‏ (1971)
A Message From the People‏ (1972)
Through the Eyes of Love‏ (1972)
Jazz Number II‏ (1972)
דיסקוגרפיה > 1973 – 2004

Come Live With Me‏ (1974)
Renaissance‏ (1975)
My Kind of Jazz Part 3‏ (1975)
Live in Japan‏ (1975)
Porgy and Bess (with Cleo Laine)‏ (1976)
True to Life‏ (1977)
Love & Peace‏ (1978)
Ain't It So‏ (1979)
Brother Ray Is At It Again‏ (1980)
Wish You Were Here Tonight‏ (1983)
Do I Ever Cross Your Mind‏ (1984)
Friendship‏ (1984)
The Spirit of Christmas‏ (1985)
From the Pages of My Mind‏ (1986)
Just Between Us‏ (1988)
Would You Believe‏ (1990)
My World‏ (1993)
Strong Love Affair‏ (1996)
Berlin '62‏ (1996)
Thanks for Bringing Love Around Again‏ (2002)
Genius Loves Company‏ (2004)
Ray Charles Celebrates a Gospel Christmas With the Voices of Jubilation‏ (2004)
Live at the Olympia, 2000‏ (2004)
דיסקוגרפיה > אלבומים שיצאו לאחר מותו

Genius & Friends‏ (2005)
Ray Sings, Basie Swings‏ (2006)
Rare Genius: The Undiscovered Masters‏ (2010)
ראו גם

ריי - סרט על חייו
פיהררבונקר

| --- | --- |

תמונה מ-1947 של הכניסה האחורית לבונקר, לפני שהסובייטים פוצצו את האתר
 מידע על המבנה
 סוג:  בונקר
 מיקום:  ברלין, גרמניה הנאצית
 תקופת הבנייה:  1936–1943 (כ־7 שנים)
 תאריך הריסה:  1947
 מתכנן:  אלברט שפר
 מצב:  נהרס לחלוטין
 קרבות:  מלחמת העולם השנייה
 קואורדינטות:  52°30′45″N 13°22′53″E﻿ / ﻿52.5125°N 13.3815°E﻿ / 52.5125; 13.3815
  (למפת ברלין מוגדלת) פיהררבונקר(למפת ברלין רגילה) פיהררבונקר
 
שרידי הבונקר לאחר פיצוצו ב-1947
הפיהררבונקר (בגרמנית: Führerbunker; קרי: הבונקר של הפיהרר) היה בונקר הפיקוד הראשי והאחרון של אדולף היטלר, הפיהרר והקנצלר של גרמניה הנאצית בשנים 1933–1945 בברלין. היטלר שהה בבונקר מ-16 בינואר 1945 ועד להתאבדותו ב-30 באפריל 1945. אתר הבונקר היה נמצא במרחק הליכה של כ-15 דקות לערך מתחנת הרכבת התחתית של כיכר פוטסדאם והיה נמצא בגינה של לשכת קנצלר הרייך, בה היטלר השתמש במהלך שלטונו כקנצלר.
בנייה

בונקר הקנצלר של הרייך, שהוקם מתחת ללשכת קנצלר הרייך נבנה תחילת כמקלט זמני לתקיפות אווירות עבור היטלר, שלמעשה, בילה מעט מאוד זמן בברלין לאורך המלחמה. ההפצצות ההולכות והנשנות של צבאות בעלות הברית על ברלין הובילו את הגרמנים להפוך את המקלט לבונקר קבוע. הבונקר היה נמצא בעומק של כ-17 מטר מתחת לחצר לשכת קנצלר הרייך ובנייתו הושלמה בשנת 1943. המתחם כלל שני מקלטים, הוורבונקר (הבונקר העליון) שבנייתו הושלמה ב-1936 והפיהרר בונקר, שהיה ממוקם 2.5 מטרים מתחת לוורבונקר ובנייתו הושלמה ב-1944, הבונקרים היו מחוברים באמצעות גרם מדרגות ישיר והיה ניתן לסגור אותם ולהפרידם באמצעות מחיצת פלדה. הגג של הפבונקר היה עשוי בטון בעובי של כמעט 3 מטרים בטון וכ-30 החדרים הקטנים שהיו בו היו מוגנים על ידי כ-4 מטרים של בטון. אבזור מגורי הפיהרר הושלם בפברואר 1945, מספר שבועות לאחר שהיטלר עבר להתגורר במקום. הפיהררבונקר נבנה על ידי חברת הוכטיף כחלק מתוכנית נרחבת של בנייה מערכות תשתית תת-קרקעית בברלין שהחלה עוד ב-1940.
בירידה לפיהררבונקר עצמו (הקומה התחתונה), היה מסדרון ארוך עם סדרה של חדרים מכל צד. החדרים הימנים היו חדרי גנרטור, אוורור ודברים נוספים ובצד שמאל היו חדר השינה של אווה בראון, חדר מנוחה של היטלר, שהוביל למשרדו של היטלר ולחדר השינה שלו. על הקיר במשרדו של היטלר היה תלוי דיוקן גדול של פרידריך השני, מלך פרוסיה, שהיה אחד מגיבוריו של היטלר. בסמוך למשרדו של היטלר שכן חדר המפות של היטלר.
אחרי מלחמת העולם השנייה

ממשלות ברית המועצות וגרמניה המזרחית ניסו לפוצץ ולהשמיד את הבונקר, ללא הצלחה, בשנים 1947 ו-1959 בהתאמה. חדרים ומעברים שהתגלו במהלך עבודות בנייה במקום הושמדו או נאטמו. במטרה למנוע את הפיכתו של אזור הבונקר למוקד נאו-נאצי - האתר לא סומן במשך שנים רבות, ונבנה בו מגרש חנייה.
פוליטיקאים ודיפלומטים רבים ביקרו במתחם הבונקר בימים ובחודשים שלאחר תום המלחמה, כך למשל, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, וינסטון צ'רצ'יל ביקר בבונקר ב-14 ביולי 1945. בדצמבר 1945, הסובייטים התירו לנציגי בעלות הברית לבצע חקירה מוגבלת של שטחי הבונקר. שני נציגים מכל אומה צפו בכמה גרמנים חופרים באדמה שמסביב לאזור הבונקר, בין באזור שבו הוצאו את שרידי גופתו של היטלר מהקבר, כמו כן במהלך החפירה נמצאו שני כובעים שזוהו ככובעים של היטלר, בגד תחתון עם ראשי התיבות של אווה בראון. הנציגים תכננו להמשיך בעבודות, אך כשהגיעו למחרת בבוקר, פגש אותם שומר חמוש של הנ.ק.ו.ד. והאשים אותם בהוצאת מסמכים מהקנצלרית, הסובייטים הכחישו את המקרה אך סירבו בתוקף לאפשר חקירה נוספת באזור הבונקר במשך שנים רבות.
ב-8 ביוני 2006, במהלך ההכנה למונדיאל 2006, שאיתם ציפו הגרמנים להגעתם של מיליוני תיירים לאתרים ההיסטוריים של העיר, הותקן לוח מידע שסימן את מיקומו של הפיהררבונקר. הלוח, כולל תרשים סכמטי של הבונקר. רוכוס מיש, שהיה הבן האדם האחרון שעדיין היה בין החיים ושהה במהלך המלחמה בבונקר בזמן התאבדותו של היטלר, השתתף בטקס.
הבונקר בתרבות

הסרט הגרמני "הנפילה" (2004) עוסק בימים האחרונים של היטלר ואנשיו בבונקר, ומתאר את ההתרחשויות לפני נפילת ברלין, התאבדות ראשי המשטר וכניעת גרמניה הנאצית.
גלריה

תרשים משוחזר של קומת הבונקר העליונה (פורבונקר)
תרשים משוחזר של קומת הבונקר התחתונה (פיהררבונקר)
מבט על מרכז האתר בו היה בעבר הפיהררבונקר
שלט המתאר את הבונקר. קודם לכן לא היה כל ציון במקום.
דגם תלת־ממדי של הבונקר וסביבתו הקרובה
מכשיר הטלפון שנלקח על ידי הווטרן גריגורי דונאייבסקי מהבונקר ב־3 במאי 1945. מוצג במוזיאון הווטרנים שבנשר.
ראו גם

אתרי המפקדה של אדולף היטלר
קן הנשרים
מאורת הזאב
לקריאה נוספת

יואכים פסט, בתוך הבונקר של היטלר, אחוזת בית, 2006
רפאל נחמן הכהן

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רפאל נחמן הכהן (מכונה גם פולע קאהן; ה' בשבט ה'תרנ"ז, 1897 - י"ז בתשרי ה'תשמ"ח, 1988) היה מחבר ספרי זיכרונות, עדויות וסיפורי חסידים מהעיירה לובביץ' ומהישיבה תומכי תמימים בלובביץ' ואישיה.
כתב את סדרת "שמועות וסיפורים", העוסקת בסיפורי חסידי ואדמו"רי חב"ד. נאסר ברוסיה הסובייטית והוגלה לצפון סיביר בשל פועלו המחתרתי למען שמירת היהדות.
ביוגרפיה

נולד לברוך שלום הכהן. החל מגיל 10 למד בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ' בשנים ה'תרס"ח (1908) - ה'תרע"ז (1917), שם היה תלמידו של רבי שלום דובער שניאורסון. בהמשך התגורר במוסקבה.
בה'תר"ץ (1930) נאסר בכלא לוביאנקה. לאחר כמה ימים הועבר לכלא בוטירקה, שם עבר חקירות והואשם שחתר נגד רוסיה בזה שהפיץ יהדות ושמר על קשר חשאי עם יוסף יצחק שניאורסון. בתחלה נגזר דינו למוות לאחר מכן הומר עונשו והוגלה למחוז סברדלובסק לזמן קצר ולאחר מכן לכפר על שפת נהר אוב וים קארה, בצפון סיביר. הוא שהה בסיביר שלוש שנים. בי"ב בחשוון ה'תרצ"ג (1933) חזר לביתו שבמוסקבה.
נאסר עליו להתגורר במוסקבה, והוא שכר דירה במז'ייסק הסמוכה. לאחר השתדלות גיסו רפאל כהן ומרדכי דובין אושרה כניסתו לריגה, שם שהה זמן מה, ואחר השתדלות הרב הראשי לארץ ישראל הרב קוק קיבל אישור עלייה לארץ ישראל. (הוא נפגש עם רבו, רבי יוסף יצחק שניאורסון בעצירת ביניים בווינה) ועלה לארץ ישראל באדר א' ה'תרצ"ה (1935). התגורר בתל אביב ועסק בסלילת כבישים, ולאחר מכן התגורר ברמת גן ועבד כחלבן ומחנך. הרב מרדכי שמואל אשכנזי הוא אחד מתלמידיו הבולטים. לאחר מכן עבר לכפר חב"ד שם גר עד לפטירתו. שימש שם כמחנך וניהל כמה ארגונים. נקבר בהר הזיתים.
משפחתו

רפאל כהן נשא לאישה את רבקה בת יואל ופרדה דווידסון. אביה היה רב חב"ד בעיירה אוסוויט שבקרבת ויטבסק. לבני הזוג נולדו שלוש בנות ובן אחד. בנו, הרב יואל כהן, החוזר של הרבי מלובביץ' ומבכירי רבני חב"ד; בתו חסיה נישאה לברוך פריז; ובתו גיטא נישאה ליצחק גנזבורג - ממנהלי רשת אהלי יוסף יצחק, שההדיר את ספרי חותנו; בתו פרידה נישאה לגרשון סגל, רפאל ורבקה התגוררו בביתם בכפר חב"ד.