stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לי דזונגז'ן
הערות שוליים

1 2  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995,p.119-120
↑  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995, p.119
1 2  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995, p.120
↑  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995, p.121
1 2  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995, pp. 121-22
↑  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995, p. 124
↑  Gillin, Donald G. "Portrait of a Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province, 1911-1930." The Journal of Asian Studies. Vol. 19, No. 3, May, 1960
↑  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995, p.125
↑  arnouin, Barbara and Yu Changgen. Zhou Enlai: A Political Life. Hong Kong: Chinese University of Hong Kong, 2006.p.71
↑  Spence, Jonathan D. The Search for Modern China, W.W. Norton and Company. 1999.p.424
↑  Bonavia, David. China's Warlords. New York: Oxford University Press. 1995,p. 126
↑  Barnouin, Barbara and Yu Changgen. Zhou Enlai: A Political Life. Hong Kong: Chinese University of Hong Kong, 2006, p 171
↑  Spence, Jonathan D. The Search for Modern China, W.W. Norton and Company. 1999.p. 486
1 2  Gillin, Donald G. Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. 1967.p. 289
1 2  Gillin, Donald G. Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. 1967.p. 290
↑  Gillin, Donald G. Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. 1967.,p. 291
↑  "CHINA: Return of the Gimo". TIME Magazine. Monday, Mar. 13, 1950
↑  Li Zongren, Li Tsung-jen, Tong Te-kong. The memoirs of Li Tsung-jen. Boulder, Colo.: Westview Press. 1979
↑  "Grandmaster Alan Lee". kungfuwusu.com. Retrieved 29 March 2015.
↑  Lee, Alan (2011). The Trip of a Lifetime. pp. 421–423
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457198505171  CiNii: DA04322519  GND: 12292732X  ISNI: 0000 0000 8367 406X  LCCN: n81055202  NARA: 23811156  NLA: 36604912  NTA: 143625837  SNAC: w67m2dkj  SUDOC: 142588210  Trove: 1321827  VIAF: 27965899   WorldCat (עם VIAF): 27965899 
לי זורגרן עומד ליד הנשיא ציאנג בזמן נאום רדיו, 1948
לי זונרגן וציאנג קאי צ׳ק 1948
לי זונרגן ומאו לאחר החזרה לסין, 1966
לי זונרגן ואשתו השלישית, 1948
כעפעפי שחר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חיים סבתו
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ידיעות אחרונות
 מספר עמודים:  167
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002485720
כעפעפי שחר הוא רומן ישראלי שנכתב על ידי הרב והסופר חיים סבתו בשנת 2005.
שם הספר לקוח מהפיוט "אנא הושע" מאת רבי ישראל נג'ארה, חלק משירת הבקשות העומדת במרכז העלילה.
הסיפור

גיבור הספר הוא עזרא סימן טוב איש ירושלים, המוצא את פרנסתו בגיהוץ בגדים במכבסה. עלילת הספר סובבת סביב עזרא וארבעת מכריו: הסופר, רחמים - הכנר העיוור, משה-דוד האברך, וד"ר יהודה טויל, גיסו של עזרא.
עזרא הוא אדם ירא שמיים ותמים דרך, גם כשצרות ניתכות על ראשו הוא אינו מהרהר על דרכי ה'.
משה דוד וד"ר טוויל הם אנטיתזה לתמימותו של עזרא. ד"ר טויל הוא מומחה לשירת ימי הביניים, בקיא ומלומד, ובז בסתר לגיסו חסר ההשכלה.
למרות שעל פני השטח נראים חייו של עזרא נינוחים וחסרי דאגות, אין זה כך. הוא נושא בליבו צלקות שמקורן בבתו שהמירה את דתה לנצרות, ובמקרה עלום שאירע בילדותו, ובו, ככל הנראה גרם עזרא לעוורונו של רחמים.
עזרא מבקש את תיקונו של המקרה מהסופר, וזה אומר לו שימצא תיקון רק כשישמע את הסיפור מאדם אחר.
את הסיפור שומע עזרא מרחמים הכנר העיוור במסיבת כרת (מסיבה הנערכת לאדם בגיל 60, כאשר יצא מגדר "כרת"), ובאותה תקופה נרפא גם רחמים מעוורונו בעין אחת.
הסיפור סובב כולו על השאלה "מה עשינו בעולם"? ד"ר יהודה טוויל שואל את עצמו האם רק לחקור שירים הוא יודע או שמא גם לכתוב? ר' משה דוד רוצה לא רק ללמד מהספרים אלא אף לכתוב אחד
ובתוך כך שזורים מילות הפיוט: "נעורי עד הלום עשו לנפשם ומתי אעשה אנוכי לביתי"? לבסוף מוצא ד"ר טוויל את שירו שאיבד ור' משה דוד מבין, אחרי הניסיון לכתוב ספר, את ערכם של ספר התהילים ולימוד התורה. בסוף המעשה רואה עזרא, (כנראה שרק בעיני רוחו), את ביתו שהתנצרה, חוזרת אליו.
הערות שוליים

↑  אנא הושע, באתר הפיוט והתפילה. הצירוף עצמו מקראי (ספר איוב, פרק מ"א, פסוק י').
↑  דב אלבוים סבור כי הסופר הוא בן דמותו של ש"י עגנון (דב אלבוים, "מעשה בשני עגנונים שהיו בעירנו", באתר הארץ, 21 במרץ 2005). נחם אילן חולק עליו וסובר כי הוא מקביל לחיים סבתו בעצמו (נַחם אילן, ‏פמפלט, פרופגנדה, הטפה?!, אקדמות ט"ז, אב תשס"ה).
דייוויד ליפטון

דייוויד ליפטון (באנגלית: David S. Lifton; ‏1939 – 8 בדצמבר 2022) היה מהנדס ואיש מחשבים אמריקאי, אשר חקר את פרשת רצח קנדי והיה בעל תאוריית קונספירציה ייחודית.
ראשית הדרך

דייוויד ליפטון נולד בניו יורק בשנת 1939. בוגר אוניברסיטת קורנל בפיזיקה הנדסית. עבד כמהנדס מחשבים בחברת  North American Aviation בלוס אנג'לס והשתתף בתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח. עזב את החברה בשנת 1966.
בעקבות הקושרים

בשנת 1964 עם פרסום דו"ח ועדת וורן על רצח קנדי, החל ליפטון לגלות עניין בנושא חקירת הרצח. בשנת 1965 רכש ליפטון את 26 כרכי העדויות שצורפו לדו"ח, קרא אותם בעיון והגיע למסקנה כי העדויות סותרות את מסקנות הדו"ח וכי בניגוד למסקנות הדו"ח שקבעו כי ההתנקשות בחיי הנשיא בוצעה על ידי יורה יחיד (Lone Gunman), וכי היורה הוא לי הארווי אוסוואלד, מצביעות העדויות על כך שהרצח היה פרי קונספירציה של מספר אנשים ועל כך שהנשיא נורה מלפנים, מכיוון "תלולית הדשא" (Grassy Knoll). מאז ואילך במשך למעלה מארבעה עשורים הפך נושא רצח קנדי לעניין העיקרי בחייו של ליפטון.
בשנת 1966 עבר ליפטון להתגורר בסן פרנסיסקו, בה הועסק בכתב העת "רמפרטס מגזין" (Ramparts Magazine). כתב העת יצא לאור בין השנים 1962 ל-1975 וביטא את השקפות תנועת השמאל החדש האמריקאי. על הכותבים  בכתב העת נמנה נועם חומסקי. ליפטון ריכז במערכת כתב העת את נושא רצח קנדי. בשנת 1967 פרסם ליפטון בכתב העת כתבת שער הנושאת את הכותרת "פרשת שלושת המתנקשים", בה הביע את הדעה כי יותר ממתנקש אחד פעלו ברצח קנדי. הכתבה התבססה על ניתוח הממצאים הרפואיים ובין היתר על חוות דעתו של פיזיקאי מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ה-UCLA, כי רתיעת ראשו של הנשיא לאחור בעת שנפגע, הנראית בסרטו של אברהם זפרודר, הייתה בלתי אפשרית אם הנשיא היה נורה מאחור.
ליפטון יצר קשרים עם ווסלי ליבלר, פרופסור למשפטים באוניברסיטת קליפורניה, שנמנה עם האנשים עליהם הוטלו תפקידי חקירה מטעם ועדת וורן. שניהם הקדישו שעות רבות לניתוח הסתירות שנתגלו בממצאים הרפואיים, ובעיקר בדו"ח על נתיחת הגופה שבוצעה במוצאי ליל הרצח בבית החולים בית חסדא של הצי האמריקני, בה לא נמצאו סימני כניסה של קליעים בחזית הגופה, בעוד שרופאי בית החולים פארקלנד ממוריאל בדאלאס, אליו הוחש הנשיא לאחר שנפגע ובו הוכרז כמת, סבורים היו כי הנשיא נורה מלפנים. ליפטון העלה את הסברה שרופאי בית חסדא שיקרו, בעוד שליבלר הגן על עמדתם ומסקנותיהם.
בין כה וכה והנה נגלתה לליפטון תגלית שהוא ראה אותה כמדהימה, הוא מצא דו"ח שנכתב על ידי שני אנשי האף בי אי סיברט (Sibert) ואו'ניל (O`Neill), שנוכחו בנתיחה שנערכה בבית החולים בית חסדא, בו כתבו כי נראה היה בעליל כי בגופתו של הנשיא נעשה ניתוח של אזור הראש קודם שהגופה הובאה לנתיחה בבית חסדא. ליפטון העלה את התגלית בפני ליבלר, שנדהם ומיהר לכתוב עליה ב-23 באוקטובר 1966 מזכר לשופט ארל וורן, ליתר חברי ועדת וורן, לתובע הכללי ואחיו של הנשיא רוברט קנדי ולנשיא לינדון ג'ונסון ובו קרא לפתוח מחדש בחקירה בעניין זה, אך דבר לא נעשה.
ליפטון המשיך במשך 14 שנים לשקוד על התאוריה שלו, עד אשר בשנת 1980 הוציא לאור את ספרו "הראיה הטובה ביותר" (Best evidence), בו פירט את התאוריה שלו, בהסתמך על עדויות, ממצאים רפואיים וסרטו של זפרודר בהרחבה בספרו רחב היריעה בן 920 עמודים.
"הראיה הטובה ביותר"

דייוויד ליפטון קרא לספרו "הראיה הטובה ביותר", משום שלדבריו, גופתו של הנשיא הנרצח, במצב בו הייתה בעת הנתיחה הרשמית ב"בית חסדא" על כל הסימנים שניכרו עליה, בעת הנתיחה הרשמית, היא הראיה המוחשית הטובה ביותר לצורך פענוח תעלומת הרצח, שהייתה זמינה בידי החוקרים.
ליפטון העלה תאוריית קונספירציה לפיה נחטפה גופתו של קנדי ועברה בחשאי, במקום סתר, טיפול ניתוחי, שקדם לניתוח הרשמי שלאחר המוות, שבוצע לאחר מכן בבית החולים של הצי בית חסדא וזאת במטרה להעלים את הראיות כי הנשיא נורה מלפנים ולא מגבו.
הספר היה לרב מכר בארצות הברית ועמד במשך שלושה חודשים בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
בספרו אומר ליפטון כי קבוצה של קושרים שזהותם לא ידועה תכננה וביצעה את הרצח וטשטשה את הראיות הנוגעות לנסיבותיו. לדבריו הקושרים ביצעו שינויים בגופה כדי שייראה כאילו הנשיא נורה מאחור. כאשר הנשיא הוחש לחדר המיון בבית החולים פארקלנד בדאלאס, מצאו רופאי בית החולים חור זעיר בצווארו של הנשיא והאמינו כי החור הוא פתח כניסת קליע. כן העידו הרופאים כי חור גדול, שנראה כחור יציאת קליע, נמצא על ידם בצידה האחורי של גולגולתו.
כדי להבטיח את הצלחת מזימתם היה על הקושרים לשנות את טבעם של הפצעים על מנת שייראה כי על הגופה היו רק חורי כניסה מאחור. אשר על כן הביאו הקושרים לידי ביצוע מזימה שליפטון כינה אותה "תחפושת והטעיה" (disguise and deception).
ליפטון הסיק כי הגופה הוצאה, בעת הטיסה, מארון הברונזה שהועמס על המטוס הנשיאותי אייר פורס 1, בו טסו הנשיא החדש שזה עתה הושבע לינדון ג'ונסון ובני פמלייתו מדאלאס לוושינגטון הבירה. בעוד מצלמות הטלוויזיה התמקדו בהעברת ארון הברונזה מן המטוס אל האמבולנס, שנשא אותו לבית החולים בית חסדא, הקדים את האמבולנס מסוק אליו הועברה הגופה בחשאי, והביא את הגופה בסתר, פרק זמן ניכר לפני הגעת האמבולנס לבית החולים. באותו פרק זמן בוצעו בבית החולים פעולות כירורגיות בגופה, כדי לשוות לה מראה של פגיעה מאחור. הקושרים הוציאו את המוח מן הגולגולת ושיפצו את הגולגולת כדי להראות פתח כניסה מסיבי של קליע מאחורי הראש.
כתוצעה מפעולה ניתוחית זו, כאשר בוצעה לאחר מכן הנתיחה הרשמית, גילו הפתולוגים, על הגופה שני חורי כניסה של קליעים מאחור. שני חורים אשר 13 האנשים, רופאים ואחיות שטיפלו בנשיא בבית החולים פארלנד בדאלאס לא הבחינו בהם.
ליפטון מצטט את הדו"ח של סוכני הבולשת הפדרלית שנוכחו בנתיחה הרשמית סיברט ואו'ניל כי "ניתוח של אזור הראש" בוצע בגופה קודם לתחילת הנתיחה הרשמית.
מעבר למסקנתו בדבר ניתוח שבוצע בסתר בראשו של הנשיא, שקדם לנתיחה הרשמית, הגדיל ליפטן לעשות ויצר תאוריה שלמה על מזימת ההתנקשות בנשיא בשלמותה. לדבריו המזימה תוכננה, בוצעה ונסיבותיה טושטשו על ידי הזרוע המבצעת (The Executive Branch) של הממשל הפדרלי. תאוריה שלמה זו מבסס ליפטון על תעוד רב ויורד לפרטי פרטים. לדבריו לי הארווי אוסוואלד היה קרבן לקושרים שלא זו בלבד הניחו את הרובה שבבעלותו בקומה השישית של בית הספרים בדאלאס, אלא גם הניחו שני חלקי קליעים שתאמו את רבוהו במכונית הנשיא. כמו כן הם אלה שהניחו את הקליע השלם, שנמצא על גבי האלונקה שעליה הובל הנשיא בבית החולים פארקלנד, הנושא סימני ירי התואמים את רובהו של אסוואלד (קליע המכונה בפי כל חוקרי רצח קנדי כ"קליע 399", בעוד שהקליעים שנורו בפועל לכיוון הנשיא, ופגעו בו, היו קליעים מרובה אחר שנורו מלפנים.
בייחסו את מזימת הרצח ואת ביצועה לזרוע המבצעת של הממשל הפדרלי, התכוון ליפטון ראשית לכל לשירות החשאי שלאנשיו הייתה שליטה על גופתו של הנשיא במטוס הנשיאותי, אך רמז גם למעורבות של זרועות וגופים אחרים של הממשל.
מבקרי התאוריה

התאוריה של ליפטון הייתה נועזת, יוצאת דופן ודמיונית וקמו עליה חולקים בעיתונות ובקרב חוקרי רצח קנדי האחרים, בין כאלה שתמכו בתאוריית היורה הבודד ובין כאלה שהאמינו בקשר. החולקים העיקריים על תאוריית ליפטון הם:
טיים מגזין פרסם כתבה ארוכה ב-19 בינואר 1981 תחת הכותרת "מעתה, מחלוקת על שני ארונות מתים" (Now, a "Two-Caskt" Argument). הטיים מכנה את התאורי "אווילית" (preposterous). הוא מפריך אחת לאחת את כל טענות העובדה שליפטון מתבסס עליהן ומעורר את השאלות הבאות ביחס לתאוריה שעליהן לדברי הטיים אין לליפטון מענה:
ג'רלד פוזנר, חוקר רצח קנדי, התומך העיקרי בתאוריית היורה הבודד ובממצאי ועדת וורן, סותר בספרו "תיק סגור" (Case Closed) משנת 1993  את כל הספקולציות וגרסאות הקשר ביחס לרצח הנשיא. את ספרו הוא מכנה "תיק סגור" הואיל והוא מבטא בו את ההשקפה שממצאי דו"ח וורן לא נסתרו על ידי ראיות חדשות וכי כל גרסאות הספקולציה למיניהן אינן אלא בגדר של היסטריה המונית, וכי התיק למעשה סגור. לגרסאות השונות הוא שם, לדעתו, בספרו "סוף פסוק".
one of the most unusual conspiracy theories that relies on an   elaborate shell game involving rapid exchanges of coffins, a decoy ambulance, and a switched body shroud
ג'ון מק-אדמס, חוקר רצח קנדי התומך אף הוא בתאוריית היורה הבודד, באתר האינטרנט המושקע  והידוע שלו: "רצח קנדי" (The Kennedy Assassination) (אתר המופיע ראשון כאשר מחפשים את "רצח "קנדי" במנוע החיפוש של גוגל באנגלית)  מבטל את התאוריה של ליפטון ורואה בה סיפור של מדע בדיוני נוסח עלילת הסרט פלישת חוטפי הגופות משנת 1956. הוא מביא באתר מאמר של אחד מחוקרי הרצח הנקרא "חוטפי הגופות בשדה האהבה" . "שדה האהבה" הוא שדה התעופה Love Field בדאלאס ממנו הוטסה הגופה לוושינגטון הבירה.
מייקל ל. קורץ חוקר רצח קנדי, מתומכי תאוריית הקשר, מפריך בספרו "הפשע של המאה העשרים" (Crime of the Century) את התאוריה של ליפטון במספר נימוקים:
לאחר הספר

לאחר פרסום הספר המשיך נושא רצח קנדי להעסיק את ליפטון. בשנת 1990 הוא הוציא קלטת וידאו שהורכבה מן הראיונות המקוריים שערך עם העדים השונים שראיין בעת כתיבת ספרו, אשר הוקלטו על ידו. הוצאת הקלטת התאפשרה כאשר הווידאו הביתי הפך לנחלת הכלל, אפשרות שלא הייתה קיימת בעת צאת הספר לאור. הקלטת הפכה לרב מכר בארצות הברית ונמכרה ב-50,000 עותקים.
כיום מתגורר דייוויד ליפטון בלוס אנג'לס ושוקד על עריכת מחקר מקיף אודות לי הארווי אוסוואלד.
ספרו

Best Evidence: Disguise and Deception in the Assassination of John F. Kennedy, Publisher: MACMILLAN PUBLISHING CO., INC. 1980.
לקריאה נוספת

Gerald Posner "Case Closed", Warner Books 1993
Michael L. Kurtz "Crime of the Century" University of Tennessee Press, 1982.
סטיב קייגן

סטיבן ל. קייגן  (באנגלית: Steven L. Kagen, M.D; נולד ב-12 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית המייצג את המחוז ה-8 של ויסקונסין משנת 2007 ועד שנת 2011.
קייגן גם רופא במקצועו ונבחר לתפקידו הנוכחי במהפך של הדמוקרטים בקונגרס, בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006.
קורות חיים

קייגן נולד ב-1949 בעיר אפלטון, ויסקונסין. העבודה הראשונה בחייו הייתה במחלקת הפארקים וגני השעשועים של אפלטון כמדריך בגני השעשועים, במהלך חודשי הקיץ של חטיבת הביניים והתיכון בבית ספר התיכוני מזרח אפלטון. אחרי שסיים תיכון, קייגן כעגלון במחלבה, כשהוא מעמיס שקי סוכר ומי גבינה בחלק מהקיץ ההוא. מאוחר יותר הוא למד ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. קייגן אז נכנס לבית ספר לרפואה ומאוחר יותר הוכשר הן באוניברסיטת נורת'ווסטרן באוונסטון, אילינוי ובקולג' של ויסקונסין במילווקי. יש לו דיפלומה משולשת ברפואה פנימית, אלרגיה, אסתמה, כמו גם אימונולוגיה ואבחון מעבדה אימונולוגי.
אביו של קייגן, מארב, גם כן רופא, היה מועמד דמוקרטי לבחירות בקונגרס ב-1996, אך כשל. ד"ר קייגן הצעיר עצמו, השתתף בקמפיין הבחירות של אביו כמתנדב בקמפיין ומאוחר יותר ציין כי הקמפיין של אביו היה גורם מרכזי בהתעניינותו בפוליטיקה.
קריירה רפואית

ד"ר קייגן היה למומחה באלרגיה, כשהוא מייסד ארבע קליניקות פרטיות בעיר הולדתו אפלטון, בגרין ביי, פונד לאק ואושקוש, כולם בוויסקונסין. הצלחתו הפיננסית כמומחה לאלרגיה איפשרה לו להשקיע באופן כבד בקמפיין שלו, אשר היה המפתח להצלחתו במרוץ לקונגרס. למרות זאת, הוא לא תיאר לעצמו כי יאלץ להקריב את העיסוק שלו ברפואה לאחר ניצחונו בבחירות והגיש בקשה רשמית, לוועדת האתיקה, בשל ההוראה הדורשת ממנו לעשות בדיוק כך. בסופו של דבר, קייגן מכר לאחיו את רשת הקליניקות המצליחה שלו, אשר איפשרה לו להרוויח הכנסה של מיליון דולר לשנה, בעבור 30,000 דולר בלבד.
לפני היבחרו, הוא גם כיהן בתור פרופסור קליני עוזר בקולג' הרפואי של ויסקונסין.
עיסוקיו והשיגיו הרפואיים הבולטים, לפני היבחרו לקונגרס היו:
יועץ בענייני אלרגיה לרשת CNN בין השנים 2002-1995.
זוכה פרס סוכנות הגנת הסביבה לשנת 2005, על הכרה בתחום בריאות ילדים סביבתית, עבור יצירה והחדרה בכיתות ה' של ויסקונסין של המדריך לאלרגיה משפחתית, בספרי הלימוד ועל גבי תוכנית לימוד ב-CD-ROM.
אחד מהראשונים בוויסקונסין שקיבלו דיפלומה כמומחים באלרגיה באבחון מעבדה אימונולוגי.
נבחר על ידי רופאי ויסקונסין כאחד מרשימת "הרופאים הטובים ביותר באמריקה".
קייגן הוא היושב ראש של ועדת הסטנדריזציה של האלרגן של האקדמיה האמריקאית לאלרגיה, אסתמה ואמונולוגיה.
זוכה פרס מתן יד ציבורית לשנת 2004 מהאקדמיה האמריקאית לאלרגיה, אסתמה ואמונולוגיה.
ייסד את מעבדת האמונולוגיה המדופלמת היחידה לאיבחון אלרגי בצפון-מזרח ויסקונסין ב-1981.
פיתח למעלה ממאה בדיקות דם לאלרגיה במהלך ה-20 שנה האחרונות.
זוכה פרס "ההפשטה של ההבדלה", מאי 2005, מטעם FOCIS, עבור התצפיות שלו על דרך השימוש הבטוח ביותר לשימוש באלרגנים משולבים - פולימריזציה של דשא ואמברוסיה (צמח) - על מנת להקל על סימפטומים של סבל מאלרגיה ללא סיכונים נלווים של תגובות חריפות לכך עקב הטיפול הנ"ל.
פרסם מעל 60 מאמרים על מחקרים רפואיים חדשניים בתחום האלרגיה והאימונולוגיה, המגלים את הגורמים החדשים של הסימפטומים של אלרגיה ואסתמה ושכולם היו במימון עצמי.
זוכה "פרס המייסדים" מטעם מוזיאון הילדים, פוקס סיטיז, על יצירת המעבר העגול של תצוגת האלרגיה.
בחירות 2006

ב-12 בספטמבר 2006, קייגן, שהיה מועמד בפעם הראשונה, ניצח בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית כמועמד שלהם לבחירות הכלליות עבור מושב המחוז ה-8 של ויסקונסין בבית הנבחרים (הנציג המכהן היה מארק גרין), לאחר שהוציא כמעט 2 מיליון דולר מכספו האישי בקמפיין של הפריימריס שלו. המושב היה תפוס על ידי הרפובליקני, מארק גרין, שזנח, באותה עת, את המרוץ לבחירה מחדש ורץ בכישלון למשרת המושל של ויסקונסין. ביום הבחירות, ב-7 בנובמבר, קייגן הביס את יו"ר בית המחוקקים של ויסקונסין, ג'ון גארד, בן העיר פשטיגו, במרוץ היקר ביותר בתולדות ויסקונסין, אשר היה מאופיין בהתקפות נגטיביות מצד שני המפלגות. חלק מהנושאים שקייגן וגארד חלקו עליהם היו, ניהול מלחמת עיראק בידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש, מחקר בתא גזע ומדיניות מס.
קייגן ביסס את המרוץ שלו בחלקו הגדול על הרקורד שלו כרופא. הקמפיין של קייגן הציג בגאון את המוניטין הלאומי והבינלאומי שלו במחקר פורץ דרך מכשגילה את הגורמים החדשים לאסתמה. מודעות הבחירות שלו שבו והצביעו כלפי העובדה שהרופאים של ויסקונסין בחרו בו כאחד מ"הרופאים הטובים באמריקה". הוא הבטיח להילחם על מנת להבטיח שכל אמריקאי יוכל לקבל ביטוח בריאות בר-מימון.
לפני הקמפיין שלו לקונגרס, הקליניקה שלו לאלרגיה מימנה כמה תשדירים בנושא מדד פולן בדגן ואלרגיה בכמה תחנות מקומיות, אשר שודרו אחרי פינת מזג האוויר, במשך השנים האחרונות. לאחר הכרזתו של קייגן על מועמדותו, עקב נושאים של ניגוד עניינים וזמן תשדירי בחירות שווה, תשדירי האלרגיה והפולן שלו שודרו או ללא ציון נותן החסות או ששידורם הופסק.
ניצחונו הזעום של קייגן בהפרש של 51%-49%, קושר בחלקו הגדול להוצאתיו האישיות הגדולות והגל הדמוקרטי הגדול של בחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006, כמו גם ניצחונו עם הפרש של 10% במחוז שהוא בן המקום שלו, מחוז אאווטגיימי, אשר שם שוכנת עיר הולדתו, אפלטון. קייגן גם ניצח בקושי את גארד במחוז בראון, אשר שם שוכן מחוז גרין ביי, כשהוא מנצח בפחות מ-1,000 קולות. קייגן הפסיד בפער מצומצם במחוז שלו עצמו, מחוז מרינט. בנוסף, משנשלח לקונגרס, קייגן היה לנציג השלישי בלבד לייצג את המחוז ה-8 מאז מלחמת העולם השנייה.
בחירות 2006 > תוצאות הפריימריס הדמוקרטיים

| מועמד | קולות | אחוז |
| --- | --- | --- |
| סטיבן ל. קייגן (דמוקרט) | 25,523 | 48% |
| ג'יימי וול (דמוקרט) | 15,427 | 29% |
| ננסי נוסבאום (דמוקרטית) | 12,731 | 23% |
בחירות 2006 > תוצאות הבחירות הכלליות

| מועמד | קולות | אחוז |
| --- | --- | --- |
| סטיבן ל. קייגן (דמוקרט) | 141,598 | 51% |
| ג'ון גארד (רפובליקני) | 134,990 | 49% |
בחירות 2006 > ועדות

סטיב קייגן מכהן בוועדות בית הנבחרים הבאות:
ועדת החקלאות
ועדת המשנה למיקנים, מחלבות ועוף
ועדת המשנה לשימור, אשראי, אנרגיה ומחקר
ועדת התחבורה והתשתיות (*)
(*) את המינוי לוועדת התחבורה והתשתיות הוא קיבל כמה שבועות לאחר שהחל כבר מושב הקונגרס ה-110, לאחר, שכרופא, הוא נלחם ללא הצלחה עבור חברות בוועדת בית הנבחרים לאנרגיה ומסחר, אשר יש לה תחום שיפוט על נושא ביטוח הבריאות. קייגן הוא חבר בית הנבחרים היחיד מטעם ויסקונסין החבר בוועדת החקלאות, אשר חשובה מאוד למדינה כמו ויסקונסין שבה חקלאות היא חלק ניכר מכלכלתה.
בחירות 2006 > חקיקה

קייגן הצביעה בעד חוק המאמץ את המלצות ועדת ה-11 בספטמבר, חוק אימוץ תוכנית ביטוח הבריאות הפדרלית ארצית למימון ביטוח בריאות למשפחות עם ילדים (SCHIP), אימוץ מערכת גביית המס, "שלם עם צאתך" (Pay-as-you-go tax), חוק רפורמה במימוני הקמפיינים והלובי וחוק המורה על שימוש בצו בית משפט מקדים, כחלק מחוק תוכנית ציתותי החוץ של המודיעין האמריקאי (FISA). הוא היה מבין יוזמי "חוק הנגישות של שוק הרוקחות ובטיחות התרופות", אשר תאפשר ייבוא של תרופות מקנדה לשימוש פרטי ולמייבא הרשום על ידי שר הבריאות ושירותי אנוש, צעד שנותן אפשרות לרכוש תרופות מוזלות בתוך מערכת הבריאות האמריקאית שכולה אינה ציבורית. הוא גם בין יוזמי "חוק ניהול משא ומתן למרשמי תרופות של שנת 2007", אשר מורה לממשל הפדרלי לנהל משא ומתן להזלת מחירי התרופות עבור אזרחים ותיקים אשר נרשמו לתוכנית ביטוח הבריאות הפדרלית. הוא גם מבין היוזמים של כל החוקים להקצאות צבאיות וחיבר הצעת חוק הנקראת "שיפור בריאות הנפש של יוצאי הצבא הכפריים", אשר ירחיב את כיסויי ביטוח הבריאות הנפשי לחיילים משוחררים.
בחירות 2006 > חקיקה > שום מטופל לא נשאר מאחור

הנושא החקיקתי העיקרי שקייגן הדגיש במהלך הקמפיין שלו ב-2006 היה יוזמה שנקראת, "שום מטופל לא נשאר מאחור". היוזמה הזו נותנת חשיפה של כל המחירים הנוגעים לביטוח הרפואי, מחיר אחיד שבו כל אזרח משלם את אותו הסכום עבור מוצר או שרות רפואי, יצירת קרן סיכון אחת של חברות ביטוח הבריאות במטרה להוריד את מחירי ביטוח הבריאות ומרשמי התרופות, הוצאה מוכרת בגובה 3% ממס של ההכנסות של משקי הבית ומספק כיסויי ביטוחי לכל הילדים והמבוגרים המועסקים.
קייגן סירב להיות רשום בתוכנית הקונגרס לביטוח בריאות לחברי בית הנבחרים והסנאט, עד אשר שלכל האמריקאים תהיה גישה לביטוח בריאות בר-מימון. יש להדגיש כי מערכת הבריאות בארצות הברית היא מערכת שכולה פרטית ויקרה. בעמודו השמאלי של אתר הבלוג השמלאני הנחשב, ה"דיילי קוס", קייגן צוטט כאומר, "לא רצתי למשרה זו כדי לקבל הטבות בטיפול רפואי".
ביקורת פוליטית > ההתנהגות באירוע בבית הלבן

קיימן היה תחת אש הביקורת עבור הערה שהתרוצצה כשמועה ב-13 בנובמבר 2006 ולאחר שעיתונאי מקומי מאזורו של קייגן בעיר אפלטון הרים את הכפפה בסיפור הזה, בכתבה מודפסת בעיתון האלטרנטיבי, "הסצנה".
המאורע של ההערה המביכה התרחש מכשחבר הקונגרס הנבחר קייגן פגש ביועץ הפוליטי לענייני תקשורת וקמפיינים, קארל רוב בשירותים באותו אירוע. קייגן אמר לרוב, "אתה מזהה אותי? שמי ד"ר מולטימיליונר ובעטתי לך בתחת". המונח, "ד"ר מולטימיליונר" מתייחס לשם שניתן לקמפיין ההשמצות - "ד"ר מולטימיליונר", שהורץ כנגד קייגן בבחירות 2006, מטעם הרפובליקנים, יריבו בבחירות, קארל רוב והבית הלבן, בו ניהלו בוש ורוב את הסיוע לרפובליקנים בבחירות במטרה לשמור על קונגרס עם רוב רפובליקני כדי שלנשיא יהיה נוח יותר להוציא לפועל את מדיניותו ברגע שמפלגתו שלו, המפלגה הרפובליקנית, תהיה שלטת בקונגרס. בוש נכשל והרפובליקנים הפסידו את הרוב בשני בתי הקונגרס. העיתון גם דיווח כי חבר הקונגרס הנבחר הודה לסגן הנשיא דיק צ'ייני ולנשיא בוש שעשו סיור בחירות בויסקונסון בתמיכה ביריב שלו, כשהוא אומר להם, "לא יכולתי לנצח ללא עזרתכם", ברמיזה לאי פופולריות של הנשיא בוש עקב מלחמת עיראק. דווח גם כי הוא לאחר מכן התייחס לאשת הנשיא, לורה בוש, בטור "ברברה", אשת הנשיא לשעבר ג'ורג' בוש האב ואמו של הנשיא בוש הנוכחי, באומרו, "הוא למד על מסלול הקמפיין שהעלבון הכי גדול שאתה יכול לעשות לאדם אחר הוא לקרוא לאשתו בשם אחר".
הבית הלבן, באופן רשמי, הכחיש שהשיחה בכלל התקיימה, כשהוא קורא לסיפור "מגוחך". קייגן עצמו דיבר עם ציבור בוחריו לגבי ההעלבות המילוליות שדווחו כי הוא אמר לנשיא בוש והגברת הראשונה, שישה ימים לאחר הבחירות הכלליות בנובמבר. אמיתות הדברים עדיין נותרה בסימן שאלה.
ביקורת פוליטית > הפורמולה של קייגן וה-FDA

קייגן קיבל מכתב מה-FDA, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, האחראי על אישור כשרות ושימוש בתרופות ומזון, בנוגע לאחת מהפורמולות שלו לאלרגיה. הפורמולה נרשמה ב-FDA, במהלך תהליך הייצור וההפצה, אבל סווגה מחדש תחת רגולציה חדשה והוראת דרישה לבקשה רשמית חדשה. ה-FDA קיבל את ההחלטה של קליניקות האלרגיה, שהחליטו שלא להציע יותר את הפורמולה הספציפית הזו וה-FDA סיים את הסטטוס של הפורמולה כרישיון תלוי ועומד לאישור.
ביקורת פוליטית > חוסר תקינות פוליטית

ב-20 באוקטובר 2006, אחרי הופעה במסגרת אירוע של הקמפיין שלו בשמורת האינדיאנים, אוניידה, ואחר כך במחוז גרין ביי, בוויסקונסין, קייגן העיר, כחלק מהבעת התודה על ההגעה בזמן, "התירוץ שלנו באוניידה היה, נו טוב, היינו על זמן "אינג'ון" [הערה מעליבה למיעוט האינדיאני]. הם לא קוראים זמן לפי השעון. התירוץ שלנו כאן הוא שאני רופא ושאנחנו לעולם לא [מגיעים] בזמן". קייגן מאוחר יותר התנצל על הערותיו.
ההתנצלות התקבלה על ידי האינדיאנים של אונדיה ושבטים אחרים במדינה בתוך יומיים. הרבה אנשים שמעורבים בפוליטיקה סברו כי הגישה מטעם שבט אונדיה לקייגן הייתה רכה מדי. הם סברו כך, כיוון שהמהירות של קבלת ההתנצלות באה על רקע זה שהטריטוריה של האינדיאנים מוגדרת מבחינה חוקית כמעין ישות עצמאית חלקית ולפיכך מאפשרת להם לנהל בשטחם עסקים משגשגים של משחקי הימורים. באותה העת, היריב שלו בבחירות, גארד ומי שהיה אז מנהיג הרוב בסנאט של ויסקונסין, מארי פאנזר, מהעיר ווסט בנד, הגישו עתירה לבית המשפט העליון של ויסקונסין, כנגד סדרת של משחקי הימורים שנוהלו עליהם משא ומתן בין השבטים האינדיאנים למושל ג'ים דויל ולכן, קבלת ההתנצלות נתפסה כאקט של שמירה על האינטרסים העסקיים של האינדיאנים ונסיגה בשם זה על חשבון היחס הנאות לתרבות האינדיאנית העתיקה. יתרה מזו, בית המשפט פסק לטובת יריבו של קייגן בבחירות, גארד, מה שאילץ את השבטים האינדיאנים והמושל דויל לנהל מחדש משא ומתן.