stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר יהודה שפירא
ביוגרפיה

נולד בדינוב לרבי דוד שפירא מדינוב ולרחל מינא. נישא בראשית לשיינדל רחל בתו של רבי יוסף אלטר הגר מרדוביץ, ולאחר מותה נישא למרים בת רבי ישראל מקרמניץ.
לאחר פטירת דודו רבי משה שיינפלד רבה של דז'ילרברץ מונה למלא את מקומו ברבנות העיר. לאחר פטירת אביו בי"ט באדר ה'תרל"ד מונה רבי מאיר יהודה לכהן כרבה של העיר בוקווסק, בתפקיד זה הנהיג את כל חיי היהדות בעיר והשפעתו ניכרה גם מחוץ לעיר בוקווסק[דרוש מקור]. על פי ההערכות תחת השפעתו החסידית נהגו כשלושים אלף חסידים[דרוש מקור]. כעבור כמה שנים החל רבי מאיר יהודה לנהוג באדמו"רות. במקביל כיהנו אחיו רבי ישעיה נפתלי הירץ ורבי צבי אלימלך בדינוב ובבלאז'וב).
בשנות כהונתו חיבר את ספרו "אור למאיר" (ובשנת ה'תשנ"ה נדפס ספרו "ילקוט אמרי דוד" המכיל אמרות ותורות אביו).
שפירא נפטר בי"ט בתשרי ה'תרס"ט, לאחר פטירתו מונה בנו יחידו, רבי דוד שפירא לכהן כאדמו"ר מבוקווסק.
ילדיו

מנישואיו הראשונים:
שיינדל רחל שפירא, אשת רבי חיים זיידא הגר, בן רבי יוסף אלטר הגר מרדוביץ
מנישואיו השניים:
הינדא מלכה שפירא, אשת רבי אלעזר הורוביץ מגרודז'יסק
חיה טויבה שפירא, אשת רבי דוד שפירא מסאנוק.
רבי דוד שפירא (ה' בשבט תרל"ז - כ"ט בשבט ה'תרפ"ד), ממלא מקום אביו באדמו"רות בוקווסק. נישא בזיווג ראשון לבינה בתו של רבי יהושע הורוביץ מדז'יקוב ובזיווג שני לשרה בתו של רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט.
חנה מינדל שפירא, אשת רבי פנחס יוסף קנר רבה של זגורש.
הערות שוליים

↑  בנו של רבי חיים הגר האדמו"ר השני מקוסוב
↑  נכדו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב (המגיד מזלוטשוב) וחתנו של רבי חיים הגר מקוסוב
↑  חתנו של הבני יששכר.
↑  ראו בקטלוג הספרייה הלאמית.
↑  אלפסי-תרל"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307868405171  VIAF: 297430487   WorldCat (עם VIAF): 297430487
להציל את טוראי ריאן

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  סטיבן ספילברג 
 הופק בידי:  סטיבן ספילברג, מארק גורדון, יאן ברייס, גארי לוינסון 
 תסריט:  רוברט רודט 
 עריכה:  מיכאל קאן
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס אדוארד ברנס מאט דיימון טום סייזמור
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט Mutual Film
 חברה מפיצה:  UIP Duna, פרמאונט, דרימוורקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 ביולי 1998
 משך הקרנה:  169 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט פעולה 
 תקציב:  70 מיליון דולר
 הכנסות:  $481,840,909
 הכנסות באתר מוג'ו:   savingprivateryan
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה (סטיבן ספילברג)  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (גארי ריידסטרום, Gary Summers, Andy Nelson, Ron Judkins)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (מייקל קאן)  פרס האוסקר על עריכת סאונד הטובה ביותר (גארי ריידסטרום, Richard Hymns)  פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (יאנוש קמינסקי)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (סטיבן ספילברג)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע של דאלאס-פורט וורת' לסרט הטוב ביותר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קפטן ג'ון ה. מילר סובל מטנטון במהלך הפלישה לנורמנדי Paramount Pictures©
סטיבן ספילברג מדבר על הסרט בפנטגון 1999
להציל את טוראי ריאן (באנגלית: Saving Private Ryan) הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1998 בבימויו של סטיבן ספילברג, שעלילתו מתרחשת במהלך הפלישה לנורמנדי במלחמת העולם השנייה.
הסרט מפורסם בחלקו בזכות עוצמת המראות והקולות של עשרים הדקות הראשונות של הסרט, המתארות את הנחיתה בחוף אומהה ב-6 ביוני 1944. לאחר מכן עוקב הסרט אחר יחידה של שמונה לוחמים העוסקת בחיפוש אחר חייל מסוים מהדיוויזיה המוטסת ה-101.
עלילה

הסיפור המרכזי של הסרט, כפי שהכותרת מרמזת, הוא משימה שמטרתה להחזיר הביתה חייל שנשאר אחרון לאמו לאחר ששלושת אחיו נהרגו במלחמה. משימה זו מונהגת על ידי קפטן ג'ון מילר (טום הנקס).
הסרט מתחיל עם הטוראי ג'יימס פרנסיס ריאן המבוגר, כשהוא מבקר עם משפחתו בבית קברות האמריקאי בנורמנדי את קברי חבריו שנפלו במלחמה. ריאן המבוגר מתמוטט מול אחד הקברים, ומכאן הסצנה מתחלפת לתחילת הפלישה לנורמנדי ולנחיתת הכוחות הראשונים בחוף אומהה. הכוחות שנחתו שם נתקלים בהתנגדות קשה ביותר מבונקרים ועמדות של הצבא הגרמני, סובלים מאבדות רבות ומתקשים להתקדם אל עבר היבשה. קפטן מילר, מפקד פלוגה בגדוד הריינג'רס השני, אוסף קבוצה קטנה של חיילים ומתחיל אט אט להתקדם לעבר עמדות הגרמנים תחת אש כבדה, עד שהם מצליחים לפרוץ את אחת היציאות מהחוף.
לאחר הפלישה, בארצות הברית מגלים ששלושה בנים ממשפחת ריאן נהרגו כולם בשבוע האחרון, ומיקומו של האח הרביעי, טוראי ג'יימס פרנסיס ריאן (מאט דיימון) אשר צנח עם הדיוויזיה המוטסת ה-101 בקוטנטן, אינו ידוע. מילר מקבל פקודה לאסוף צוות לוחמים מפלוגתו ולצאת לחפש אותו. מילר יוצא למשימה עם 7 חיילים נוספים, ללא כל מודיעין על מיקומו של ריאן.
הצוות עובר בכמה עיירות קטנות ובדרך מאבד את טוראי אדריאן קפרזו (וין דיזל) שנהרג מירי צלף. מילר מגיע עם הצוות למקום התרסקות של דאון תובלה שהפך למקום כינוס פצועים, שם הוא פוגש מספר חיילים אמריקאים ובהם אחד מחבריו של ראיין שמדווח שהוא וקבוצת צנחנים מגנים על גשר אסטרטגי על נהר המרדה בעיירה ראמל. היחידה נעה לכיוון העיירה, כשבדרך הם נתקלים בעמדה גרמנית, עליה הם מסתערים ומשמידים אותה. במהלך הקרב נהרג ארווין וויד (ג'ובני ריביסי), החובש של הצוות.
הצוות, שכעת מונה רק שישה חיילים, פוגש בריאן ובשאר הצנחנים, ומילר מבשר לריאן על מות שלושת אחיו ועל הפקודה להביאו הביתה. ריאן, למרות הבשורה המרה, מסרב לעזוב את הגשר ולנטוש את אחיו לנשק ומתעקש להישאר ולהילחם. מילר, שהוא הקצין הבכיר בשטח, מסכים בסופו של דבר, נוטל את הפיקוד על הכוח כולו ומציב מערך הגנה על הגשר מפני הכוחות הגרמניים. הגרמנים מגיעים לאחר זמן קצר בכוחות עדיפים בהרבה ועם ארבעה טנקים, ובהדרגה הם משמידים כמעט את כל הכוח האמריקאי, שנסוג אל הגשר במטרה לפוצץ אותו. שארית הכוח נסוגה אל הצד השני של הגשר כשטנק גרמני מתחיל לחצותו. בניסיון כושל אחרון לפוצץ את הגשר, מילר נפצע אנושות. ברגע האחרון מגיעים מפציצים של חיל האוויר האמריקני ועמם כוח קרקעי של חיילים אמריקאים, ואלו הודפים את הגרמנים. ברגעיו האחרונים, לוחש מילר לריאן "הרווח את זה". בסופו של דבר, מיחידתו של מילר נותרים בחיים ריאן (שזה עתה צורף אליה), טוראי ריצ'רד רייבן (אדוורד ברנס) והמתורגמן רב"ט טימותי א. האפהם (ג'רמי דייוויס) שגויס על ידי מילר למשימה עקב שליטתו בצרפתית וגרמנית.
הסרט מסתיים בחזרה לריאן הזקן העומד בבית הקברות מול קברו של מילר, ומנסה "להראות" למילר שהוא אכן "הרוויח את זה", כלומר חי חיים מלאים וראויים עם משפחתו, אשר עומדת שם לצידו.
מאחורי התסריט

סיפור הסרט מבוסס על מקרהו האמיתי של סמל פרדריק נילנד מהדיוויזיה המוטסת ה-101, אשר בהתאם למדיניות ה"ניצולים יחידים" של משרד ההגנה האמריקני (שנקבעה בעקבות המקרה של חמשת האחים סאליבן), אכן הוחזר מהחזית לארצות הברית.
יש טענה כי הקשר עם פרדריק נילנד נותק, ושהוא התגלה בכפר צרפתי מספר חודשים אחרי הפלישה כשמצבו היה טוב ושהוא לא היה מעורב בקרבות. נראה שטענה זו היא חסרת בסיס, שכן על פי מקורות אמינים יחסית – ספריו של ההיסטוריון הצבאי סטיבן אמברוז – אותר נילנד בשורות הדיוויזיה בה שירת תוך זמן קצר לאחר שיצאה ההוראה להחזירו לארצות הברית.
ישנם הבדלים רבים בין הסיפור בסרט לבין המקרה עליו הוא מבוסס, ביניהם הסיפור על יחידת החילוץ שלא היה ולא נברא, וכן העובדה שאחד מאחיו של נילנד התגלה בשבי היפני בשלב מאוחר יותר.
התסריט העלה שאלות מוסריות מהותיות ביותר, של יחס לשבויים, יחס לאוכלוסייה אזרחית בזמן מלחמה ומעל הכול השאלה האם סביר להעמיד בסכנה חמורה את חייהם של שמונה חיילים על מנת להציל את חייו של חייל אחד.
סצנת הפתיחה שמתארת את נחיתת הגל הראשון בחוף אומהה, נחשבת נאמנה מאוד למקור. לוחמים רבים שהשתתפו בפלישה וכן היסטוריונים מפורסמים הכריזו כי הסצנה בסרט היא הקרובה ביותר למציאות מבין הסרטים שנעשו עד אז על הקרב. לשם יצירת מראה אמין ומדויק ככל האפשר גויסו כ-1,000 חיילים מהצבא האירי להשתתף בסצנה. הסצנה נחשבה למהפכנית באותה תקופה מפני שבניגוד לסרטים קודמים שתיארו את המלחמה, הלוחמים הוצגו בפן אנושי ופחות ״הירואי״: חיילים שמקיאים על הסירה בדרך לחוף ממחלת ים, לוחמים לוקים בהתקף חרדה ובהלם קרב, השפעות נזקי הרעש מההפצצות סביב (עליית דופק, בלבול וטנטון) ועוד.
הצלחת הסרט

הסרט זכה לביקורות טובות והצלחה קופתית, היה מועמד ל־11 פרסי אוסקר, וזכה בחמישה: על בימוי, עריכה, צילום, קול ועריכת אפקטים קוליים. בנוסף, זכה הסרט במספר פרסי גלובוס הזהב.
עקב הצלחת הסרט, ספילברג המשיך לעסוק במערכת נורמנדי במיני-סדרה בשם "אחים לנשק", שאותה יצר יחד עם טום הנקס, שמגלם בסרט "להציל את טוראי ריאן" את דמותו של ג'ון ה' מילר. גם בסדרה הזו, דייל דיי, שגילם בסרט את קולונל רוברט סינק, מפקד הרג׳ימנט 506 שבדיוויזיה המוטסת ה-101, המשיך לשחק באותו תפקיד. הסדרה זכתה להצלחה רבה, וזכתה בשישה פרסי אמי. בעקבות הצלחת הסדרה נוצרה המיני סדרה- הפסיפיק, שגם היא הייתה תחת הפקתם של טום הנקס וסטיבן ספילברג. בעוד ש-"להציל את טוראי ריאן", ו-"אחים לנשק" התמקדו במערכת נורמנדי, הפסיפיק מתמקדת בסיפורם של יוג'ין סלדג', רוברט לאקי וג'ון בזילון, במאבקם נגד האימפריה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה. הפסיפיק זכתה להצלחה רבה ולשמונה פרסי אמי.
השניים הפיקו יחד סדרה מלחמתית נוספת בשם "אדוני האוויר".
צוות שחקנים

טום הנקס - קפטן ג'ון ה. מילר
אדוורד ברנס - טוראי ריצ'רד רייבן
טום סייזמור - סמל מייק הורבאת'
ברי פפר - טוראי דניאל ג'קסון
מאט דיימון - טוראי ג'יימס פרנסיס רייאן
אדם גולדברג - טוראי סטנלי מליש
ג'ובני ריביסי - טוראי ארווין וייד
וין דיזל - טוראי אדריאן קפרזו
ג'רמי דייוויס - רב"ט טימותי אפהאם
טד דנסון - קפטן פרד המיל
פול ג'יאמטי - סמל ויליאם היל
בריאן קראנסטון - קולונל איי. ווי. ברייס
דייל דיי - רוברט סינק
הריסון יאנג - ראיין הקשיש
מוזיקה

את המוזיקה לסרט, לרבות היצירה Hymn to the Fallen, כתב והלחין ג'ון ויליאמס, אשר הלחין מוזיקה לסרטים אחרים של שפילברג.
ראו גם

האחים נילנד
ליהוק

גלוריה סוונסון עם בילי ויילדר, שליהק אותה כנורמה דזמונד בסרטו שדרות סאנסט
ליהוק הוא תהליך בחירת ושכירת הצוות המשתתף בהפקה  אמנותית או בידורית כגון סרט קולנוע, הצגה או חדשיר והתאמתם לתפקידיהם בהפקה בהתאם לתוכנית ההפקה כגון בהתאם לתסריט או למחזה הכתוב.
הליהוק יכול להתחיל בקריאה ארצית למועמדים להבחן או בבחירה מתוך רשימת מועמדים מוגבלת. כיום ישנם בעלי מקצוע, הנקראים "מלהקים", המסייעים להתאמת שחקן או שחקנית לדמות נדרשת. לאחר גיבוש רשימת מועמדים, נערכים להם מבחני בד לבדיקת התאמתם לתפקיד.
סוגי שחקנים

השחקנים נבחרים למלא תפקידים מסוגים שונים. התפקידים השונים מורכבים מכמה שחקנים שהופעתם משמעותית בקולנוע, בתיאטרון או בטלוויזיה. התפקיד הגדול ביותר שמגלם את הגיבור נקרא שחקן ראשי (או שחקנית ראשית לאישה). לעיתים אין שחקן מוביל אחד, והתפקידים הראשיים נקראים צוות שחקני אנסמבל, צוות המורכב מכמה שחקנים עיקריים ומבצעים, שמוקצים להם זמן הופעה ו/או כמות טקסטים בכמות דומה.
תפקידו של שחקן המשנה משמעותי פחות מזה של השחקן הראשי, אך עדיין תפקידו חיוני לסרט או להצגה. תפקידיו של שחקן המשנה נעים בין תפקידי דמויות מינורית, ועד לדמויות עיקריות, ולעיתים קרובות בעלי חשיבות חיונית להתפתחות העלילה, כגון: חברו הטוב של גיבור הסרט או ההצגה, או מושא האהבה של הגיבור.
תפקידים נוספים אפשריים הם הביטים, שהם שחקנים המגלמים תפקיד שיש בו אינטראקציה ישירה עם אחד או יותר מהשחקנים הראשיים, ולא יותר מחמש שורות של דיאלוג. קיים גם ליהוק להופעת קמע, שהיא הופעה קצרה ולא מרכזית של אדם מפורסם, בסרט קולנוע, טלוויזיה, הצגת תיאטרון, ספר או משחק וידאו. ניצבים, או סטטיסטים, הם שחקנים בתפקיד שולי, אשר אינו מערב מלל או יכולות משחק מיוחדות, ולרוב מופיע כדמות אחת מתוך רבות ברקע ההתרחשות המצולמת. נוכחותם של ניצבים אינה קריטית לעלילה, אך היא משלימה את האווירה המבוקשת. ליהוק של ניצבים הוא לעיתים קרובות על רקע סטראוטיפי, ומתבסס על דיעות קדומות המיוחסות לצופים. כך למשל, בצילום האמור לחוות שכונת עוני, ילוהקו ניצבים שנוכחותם תשרה אווירה של שכונת עוני, בגלל מראם ולבושם, ולעיתים בגלל מוצאם האתני.
תהליך הליהוק

תהליך הליהוק כולל סדרת אודישנים בפני פאנל ליהוק, המורכב מבעלי מקצוע שתפקידם לבחור את השחקן המתאים לגלם את הדמות הנדרשת. בהפקת תיאטרון יימצאו הצוות הליהוק, לדוגמה, מפיק התיאטרון ומנהלי התיאטרון, ואילו בליהוק לסרט קולנוע או לתוכנית טלוויזיה ישתתף מפיק הסרט או התכנית, ולעיתים גם נציגי ההנהלה או הקרן המממנת. בכל מקרה, לרוב יתלווה לצוות הליהוק גם הבמאי, שהשקפתו ועמדתו חיונית, מאחר שהוא איש המקצוע שעומד לעבוד עם השחקן. בדרך כלל, כמעט בכל תחומי עסקי התצוגה, נמצא בפאנל הליהוק מנהל הליהוק, אדם שתפקידו הספציפי הוא למצוא את השחקנים המתאימים, ויש לו מומחיות בתחום. בשלבים המוקדמים של תהליך זה, מתבקשים השחקנים הנבחנים, להציג קטעי אודישן מוכנים, שהתכוננו אליהם מראש, כמו מונולוגים, שירים, כוריאוגרפיה. יש מקרים בהם מתבקשים המועמדים ללמוד בתוך מספר דקות קטע שנמסר להם ללא הכנה מראש, על מנת לבחון את יכולתם.
לרוב אין מקבלים תשובה מיידית, בשלב זה של הליהוק. קטעי האודישן בדרך כלל מצולמים בווידאו, ונבחנים בהמשך על ידי צוות הליהוק, בצירוף לקורות החיים, ואלבום צילומים של השחקן. כך מצטמצמים המועמדים שיש לבחור מתוכם את המתאים ביותר. שלבים מאוחרים של הליהוק עשויים לכלול פעילות קבוצתית של המועמדים, על מנת לבחון את התאמתם של השחקנים. הדבר מקובל במיוחד בליהוק לתוכניות ריאליטי בטלוויזיה, שם מעוניינים המלהקים לבחון גם את ההשתלבות החברתית של המועמדים. יש מקרים בהם מדובר על צורך באינטראקציה חברתית ספציפית על הבמה או המסך, כגון במקרים של נערה המתאהבת בנער, ולעיתים אמורה להגיע עמו למגע אינטימי. במקרים כאלה יש צורך במהלך האודישן לבחון גם את ה"כימיה" והאינטראקציה החברתית בין המועמדים השונים, כמרכיב בשיקול ההתאמה לתפקיד.
במקרים של סרט או הצגה המבוססים על סיפור אמיתי, או על אירועים היסטוריים, יש חשיבות רבה גם לדמיון הפיזי של השחקן לדמות המקורית שעליה מבוסס התסריט או המחזה.
ראו גם

ליהוק לא-מסורתי
מגדל Hi Tower

| --- | --- |

היי טאוור, דצמבר 2021 - מבט מצפון. מאחוריו מגדל השחר
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מגדל מגורים
 מיקום:  גבעתיים
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2017–2023 (כ־6 שנים)
 יוצר:  קבוצת G-Group
 אדריכל:  ישר אדריכלים
 מידות
 גובה:  220 מטר
 שטח:  55,500
 קומות:  60 (3 קומות לשימושים מעורבים, 55 קומות מגורים ושתי קומות טכניות)
 קואורדינטות:  32°04′51″N 34°48′01″E﻿ / ﻿32.080715°N 34.8002444°E﻿ / 32.080715; 34.8002444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל Hi Tower(למפת תל אביב רגילה) מגדל Hi Tower(למפת גוש דן רגילה) מגדל Hi Tower(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל Hi Tower  he מגדל Hi Towerhe מגדל Hi Towerמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל Hi Tower (נהגה בעברית באופן זהה: היי טאוור) הוא מגדל מגורים הנמצא בגבעתיים. המבנה כולל 60 קומות - קומת לובי, קומת גלריה וקומת רווחה, מעליהן 55 קומות מגורים שבהן 279 דירות, ושתי קומות טכניות נוספות בראש המגדל. כמו כן, ישנן כ-5 קומות תת-קרקעיות אשר ישמשו לחניה. המגדל יושב בצוותא עם מגדל השחר השכן על רמפה המוגבהת ממפלס הרחוב שמתחתיו.
המגדל תוכנן על ידי משרד ישר אדריכלים כחלק ממתחם הסיטי של העיר שיכלול מספר גורדי שחקים נוספים, וישתלב כרצף בנייה גבוהה עם מתחם הבורסה ברמת גן ורחוב יגאל אלון בתל אביב. יזמי הפרויקט הם איש העסקים ומתווך הנדל"ן רוני מאנה וקבוצת G-Group בראשות איש העסקים גיא בלושינסקי. קבוצת אשטרום אחראית על ביצועו.
עם תחילת שנת 2022 הגיע לגובהו הסופי, והפך לגורד השחקים השלישי בגובהו בישראל ולמגדל הגבוה בגבעתיים. הוא גם מחזיק בתואר כמגדל המגורים הגבוה בישראל. גובהו מקומת הכניסה הראשית ועד קצה הגג הוא 220 מטרים. בהתאם לדרישת רת"א, עם השלמתו הותקנה על הגג מערכת תאורת אזהרה למטוסים. במגדל מכון כושר ומכון ספא.
היסטוריה

בנייתו החלה במרץ 2016 והסתיימה ב-2023 אך בספטמבר 2023 פורסם כי אף שבניית המגדל הושלמה, עיריית גבעתיים אינה מאשרת את אכלוסו עקב אי עמידה בדרישות בטיחות.
הבניין קיבל אישור אכלוס לקראת קיץ 2024 ואוכלס לראשונה בחודש יולי של אותה שנה.
ראו גם

גורד השחקים הגבוה בישראל
הערות שוליים

↑  על פי היתר בנייה חתום מתאריך 27.3.2018 הנמצא בארכיון ההנדסי של עיריית גבעתיים
↑  הילה ציאון, החלה בניית היי טאוור בסיטי של גבעתיים, באתר ynet, 17 במרץ 2016
↑   רנית נחום-הלוי, סכסוך על עשרות מיליוני שקלים מונע אכלוס של מגדל המגורים הגבוה בישראל, באתר TheMarker‏, 19 בספטמבר 2023
לסלו וינצה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1904 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  יוני 1990 (בגיל 86 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 בת זוג:  אילונה וינצה-קראוס
 
לסלו וינצה (בהונגרית: László Vincze;‏ 1904 – 11 ביוני 1990) היה צ'לן ישראלי, ממייסדי האקדמיה למוזיקה בתל אביב ומנהלה הראשון.
ביוגרפיה

וינצה נולד למלכה ומשה בבודפשט בירת הונגריה, שם למד נגינה בצ'לו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בין מוריו היו המלחין בלה בארטוק והכנר ינה הובאי. וינצה ניגן בתזמורת הקונצרטים ובתזמורת הסימפונית של בודפשט. משנת 1927 יצא למסעות רסיטלים ברחבי אירופה, במסגרת השלישייה ההונגרית (Magyar Trio) שהקים עם הכנרת אליז מולנר והפסנתרנית אילונה וינצה-קראוס, לה נישא בקיץ 1930.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם רעייתו ועם בנם התינוק. השניים המשיכו את פעילותם המוזיקלית במסגרת התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שהוקמה בסוף 1936 ובתזמורת הסימפונית ירושלים.
בשנת 1938 הקים רביעיית מיתרים, "רביעיית כלי הקשת הארצישראלית" עם הוויולן עדן פרטוש והכנרים לורנד פניבש ואחותו אליס פניבש-רוזנברג. כולם עולים חדשים מהונגריה.
בשנת 1945 הצטרפו לסלו ואילונה לחבורת מוזיקאים תל אביביים, ביניהם הכנרים לורנד פניבש ואליס פניבש-רוזנברג, אחותו, הוויולן עדן פרטוש והמלחין אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' להקמת האקדמיה למוזיקה בתל אביב. וינצה שימש כמנהלה הראשון. בשנת 1948 שינתה הרביעייה את שמה ל"הרביעייה הישראלית".
בשנת 1953 פרש וינצה מ"הרביעייה הישראלית" ותלמה ילין החליפה אותו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הרכיב עם רעייתו והכנר אלכסנדר מוסקובסקי את "שלישיית וינצ'ה".
לסלו וינצה הלך לעולמו בישראל בשנת 1990. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה.
ליזוביצ'יה

| ליזוביצ'יה |
| --- | --- |
 שלד אפשרי של הליזוביצ'יה  היצור בהשוואה לאדם
תקופה
טריאס עליון, 211–205 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
תת־סדרה:: Anomodontia
סוג:: ליזוביצ'יה
מין:: Lisowicia bojani
שם מדעי
 Lisowicia ‏Sulej & Niedźwiedzki, 2018

ליזוביצ'יה (שם מדעי: Lisowicia) הוא סוג של זוחל תראפסיד נכחד ענקי אשר חי בסוף תור הטריאס לפני 205–211 מיליון שנה בקירוב. הוא קרוי על שם הכפר ליזוביצ'ה (אנ') שבדרום פולין. המין קרוי על שם החוקר והרופא הגרמני לודוויג הנריך בוינוס. הליזוביצ'יה התגלה בשנת 2008 בשלזיה שבדרום פולין, אך הוא קיבל את שמו רק ב-2019.
יצור זה הגיע לגודל של פיל אפריקני, לאורך 4.5 מטר, גובה של 2.5 מטר ולמשקל של 9 טון, דבר ההופך אותו לגדול התראפסידים אי-פעם וגם לגדול התתרופודים אשר חיו על היבשה במהלך תור הטריאס. הוא היה צמחוני שבניגוד לשאר הדיצינודונטים ושאר התראפסידים היה בעל רגליים שניצבו מתחת לרגליו, בדומה ליונקים המודרניים. בדומה לקרוביו הוא היה בעל מקור עבה שהכיל זוג ניבים קדמיים ששימשו ללעיסת צמחייה קשיחה. הוא היה בעל גוף עגלגל ואולי רעה בביצות כמו היפופוטם.
לגיטימציה

לֵגִיטִימַצְיָה (או כִּשְׁרוּר), היא ההכרה שפרט רשאי לבצע פעולה או להחזיק בזכות כלשהי, למשל בזכות להנהיג ולשלוט על אחרים. לגיטימציה יכולה להינתן על ידי קבוצה מצומצמת, על ידי חברה לאומית או דתית, ואף על ידי מדינות החברות בקהילה בין־לאומית. מושא הלגיטימציה עשוי להיות מעמד (למשל של שליט), פעולה (נטילת רכוש), או הכרה בזכות מופשטת.
בהקשר המדינתי, לגיטימציה נוצרת על בסיס התשתית החוקתית של המדינה וההסכמות ביחס למוסדות ולתהליכים הפוליטיים. תנאי יסוד לדמוקרטיה יציבה הוא שהמשטר נתפס לגיטימי בעיני אזרחי המדינה, קרי שהרוב המכריע של האוכלוסייה רואה את המשטר כראוי לקיום, ותומך עקרונית במערכת הערכים המרכזית שלו.
לגיטימציה עשויה להתייחס גם למערכת היחסים הבין־לאומית בין אומות ובין ארגונים בין־לאומיים. בהקשר זה הלגיטימציה מתייחסת לזכותה של מדינה למעמד ריבוני, לזכותה לבצע פעולות שונות בתחומיה ומחוץ להם וכן ליחסי גומלין בין מדינות ובין שחקנים לא מדינתיים (דוגמת ארגונים בין־לאומיים, קבוצות אתניות וישויות שטרם הוכרו כמדינות). פעמים רבות נדונה הלגיטימיות של מעשיה של מדינה, כאשר הם שנויים במחלוקת מבחינה פוליטית או מבחינה משפטית, למשל סיפוח של שטחים נוספים, התערבות בענייניה של מדינה אחרת או הפרת הסכמים ואמנות בין־לאומיים. לעיתים שאלת הלגיטימציה מתעוררת בשל סכסוך באשר לעצם זכות קיומה של מדינה פלונית או ביחס לזכותה לקיים שלטון ריבוני עצמי.
מקורות הלגיטימציה

הפילוסוף מקס ובר מונה שלושה מקורות ללגיטימציה:
מקור הלגיטימציה נובע מקדושת מסורת מימים עברו. האיש או האנשים המפעילים סמכות מתמנים בהתאם לכללים מסורתיים מהעבר. האובייקט לציות הוא הסמכות האישית של הפרט הנהנה ממנה בתוקף מעמדו המסורתי. האיש המפעיל סמכות איננו "ממונה" מכוח משרתו כי אם מנהיג אישי.
מקור הלגיטימציה נשען על מסירות לקדושה מיוחדת, לגבורה, לאופי המופתי של אדם יחיד, ומכאן מסירות לדפוסים הנורמטיביים, או לשיטה שאותו יחיד מטיף לה או שהקימה.
מקור הלגיטימציה נובע מתוך החוק, שיטה בלתי אישית, המתבססת על השכל הישר. האזרח תומך בשיטה, והמנהיג מגיע לשלטון דרך השיטה.
בנוסף לשלושה מקורות אלו ניתן למנות שלושה נוספים:
ראו גם

הַפְסָלָה  – דה־לגיטימציה
הערות שוליים

↑  אורי סלע‏, איך אומרים פטריוט בעברית? המילים החדשות של האקדמיה ללשון, באתר וואלה, 9 ביוני 2022
↑  יאיר יאסׇן, לא מרימים ידיים: מחאות ואלימות כלפי המדינה בישראל, תל אביב: רסלינג, 2022
↑  אורי סלע‏, איך אומרים פטריוט בעברית? המילים החדשות של האקדמיה ללשון, באתר וואלה, 9 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560506305171  GND: 4035043-5  LCCN: sh85075855
לסלו סקלי

לסלו (ולדיסלב) סקלי (בהונגרית: Székely László;‏ 1910 – 29 בנובמבר 1969) היה כדורגלן ומאמן כדורגל הונגרי, שאימן במספר ארצות ונבחרות, ביניהן אייש את תפקיד מאמן נבחרת ישראל בשנת 1950.
קורות חייו

סקלי נולד בבודפשט שבהונגריה, ושיחק בתפקיד הקשר במדי מספר קבוצות הונגריות בין השנים 1925 ועד 1946. מאוחר יותר החל את קריירת האימון שלו שהייתה סובבת עולם, בהכח וינה בין השנים 1945 ועד 1946, לאחר מכן אימן בלצ'ה, קלוב אתלטיקו יובנטוס ופלומיננסה (ברזיל), הנבחרת הצעירה של הונגריה והלאס ורונה הספרדית. ב-1950 הגיע לאמן את נבחרת ישראל אחרי לאיוש הס, במשך 2 משחקים בלבד, עד שהחליפו בתפקיד ג'רי בית הלוי. בהמשך אימן בפנרבחצ'ה, גלאטסראיי ונבחרת טורקיה, כאשר הישג השיא שלו הוא זכייה בליגת העל הטורקית בכדורגל בעונת 1960/1961 עם פנרבחצ'ה. בהמשך אימן במספר קבוצות טורקיות נוספות, וסיים את קריית האימון באיטליה שם אימן בונציה, פלרמו, אלסנדריה קאלציו, מודנה ואלבנגה. סקלי נהרג בתאונת דרכים ב-29 בנובמבר 1969 באיטליה, בגיל 59 בלבד.
מארקז היינס

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1986 (בן 37)  אירווינג שבארצות הברית
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.91 מטר
 מספר:  5
 מכללה:  2005–2007: בוסטון קולג'  2008–2010: אוניברסיטת טקסס בארלינגטון
 דראפט:  לא נבחר, 2010
 קבוצות כשחקן
 2010–2011   2011–2012   2012–2013   2013   2014   2014–2015   2015–2016   2016   2016–2019   2020:  אלאן שאלון   גראן קנריה   ארטלנד דראגונס   אמפוריו ארמני מילאנו   מונטפסקי סיינה   מכבי תל אביב  דינמו סאסארי   פנאתינייקוס   רייר ונציה   פריז
מארקז היינס (באנגלית: Marquez Haynes; נולד ב-19 בדצמבר 1986 באירווינג, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי בעל אזרחות גאורגית המשחק בעמדת הרכז והקלעי. גובהו 1.91 מטרים.
קריירה

את תחילת דרכו עשה בבוסטון קולג' בשנים 2005–2007, שם שיתף פעולה עם שחקנה לשעבר של מכבי תל אביב, טייריס רייס. בשנים 2008–2010 המשיך במכללת טקסס ארלינגטון, כאשר בעונתו האחרונה בקבוצה זו הוא קלע 16.5 נקודות בממוצע למשחק וכמו כן שיפר את רוב הנתונים האישיים שלו בהשוואה לעונותיו הקודמות.
את תחילת דרכו בכדורסל האירופי, החל באלאן שאלון, מהליגה הראשונה בצרפת.
כבר בעונה זו, היינס היה שותף לזכייתה של הקבוצה בפעם הראשונה בגביע הצרפתי, כאשר זו גברה על לימוז' במשחק הגמר בתוצאה 71:79.
בעונה שלאחר מכן, היינס עבר לגראן קנריה, מהליגה הספרדית הראשונה. בעונה זו היינס, עם ממוצע של 10.9 נקודות למשחק, סייע לקבוצתו להישאר בליגה כאשר זו סיימה במקום ה-14.
בעונת 2012/2013 היינס עבר לארטלנד דראגונס, מהליגה הגרמנית הראשונה, איתה זכה להגיע לשלב הפלייאוף, כאשר זו סיימה את עונתה הרגילה במקום השישי. במהלך עונה זו היינס קלע 12.2 נקודות בממוצע למשחק.
בחלוף עונה נוספת, מארקז חתם בקבוצתה של אמפוריו ארמני מילאנו, שם שיחק מספר חודשים, בהם ירד בממוצע הדקות והנקודות שלו. עקב משברו הכלכלי של מועדון איטלקי אחר, מונטפסקי סיינה
, סוכם בין שני המועדונים על חילופי שחקנים. כחלק מהעסקה, מארקז היינס עבר למונטפסקי סיינה, בה קלע עד תום העונה 14.6 נקודות בממוצע למשחק, כשבשלב הפלייאוף בלט עם כ-19 נקודות בממוצע למשחק. דבר זה עזר לקבוצתו להגיע עד לשלב גמר הפלייאוף, בו הפסידה סיינה, לקבוצתו הקודמת של היינס, אמפוריו ארמני מילאנו בתוצאה 4:3.
בשנת 2011 היינס קיבל אזרחות גאורגית, ושיחק עבורה ביורובאסקט 2011.
ביולי 2014 מארקז היינס חתם במכבי תל אביב לשנתיים.
ביולי 2015 חתם היינס בסאסרי האיטלקית, ובתחילת 2016 חתם בפנאתינייקוס.
ביולי 2016 חתם ברייר ונציה. בפברואר 2020 חתם בפריז.
הערות שוליים

↑   דף השחקן באתר היורוליג
↑  יעל שחרור, רכש ראשון: מרקיז היינס חתם במכבי ת"א, באתר ynet, 13 ביולי 2014
↑  דף השחקן באתר היורוליג
↑  פרופיל השחקן מהאתר "DraftExpress"
↑  דף הקבוצה אלאן שאלון באתר היורוליג
↑  הליגה הספרדית בעונת 2011/2012 מאתר ויקיפדיה בשפה האנגלית
↑  דף הקבוצה באתר ויקיפדיה בשפה הגרמנית
↑  ברק חקלאי, האקט, מילאנו: "אין לנו פחד ממכבי ת"א", באתר ynet, 16 באפריל 2014
↑   תור דעה מהאתר "my basket"
↑  מילאנו אלופת איטליה עם 3:4 בסדרה מול סיינה, באתר ONE‏, 28 ביוני 2014
↑   כתבה מהאתר "yourfirstsports"