stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייסלבן
היסטוריה > הרנסאנס > רפורמציה

בעוד שהרוזנים ממשפחת מנספלד-פורדרורט דבקו באמונתם הקתולית, נציגי משפחת מנספלד-הינטרורט תחת גבהרד השביעי (Gebhard VII), ובעיקר אלברכט השביעי (Albrecht VII. von Mansfeld‏; 1480–1560), שהיה חבר קרוב של לותר, הצטרפו לרעיון הרפורמציה. בשנים 1520–1540 התבצעה הרפורמציה הפרוטסטנטית בכמה צעדים באייסלבן ובמחוז מנספלד. בשנת 1525 הוכנסה התורה הפרוטסטנטית לפולחן הדתי והוקם בית ספר פרוטסטנטי לבנים ליד כנסיית זנקט אנדראס בהנהלתו של יוהאנס אגריקולה (אנ'), שהיה למבשר בית הספר הלטיני (בית הספר לדקדוק) שהוקם באייסלבן בהתאם לאמנה הלותרנית בשנת 1546.
עם זאת הרוזנים הפרוטסטנטים לא התייחסו לנתינים שלהם בצורה טובה או גרועה מזו שנהגו קרובי משפחתם הקתולית. במלחמת האיכרים הגרמנית (1524–1525), בהן השתתפו כורים מרי נפש רבים מאייסלבן והרסו חלקים גדולים ממחוז מנספלד, דיכא אלברכט השביעי את ההתקוממויות שפרצו בלחימה עקובה מדם וחסרת רחמים. במהלך מלחמת האיכרים נהרסו גם מנזר הבנדיקטינים בהורנבורג הסמוכה ומנזר הלפטה, והנזירות גורשו ממנו.
בשנת 1529 מתו מאות מתושבי אייסלבן במגפת הדבר.
סערת מלחמות הרפורמציה גרמה לעיתים אף לבני משפחת מנספלד להילחם זה בזה. אלברכט השביעי חתם על וידוי אאוגסבורג (אנ') הפרוטסטנטי בשנת 1530 והצטרף לברית שמלקלדן, קונפדרציה הגנתית של נסיכים פרוטסטנטים שהפסידה בסופו של דבר את המלחמה השמלקלדית על סקסוניה לכוחותיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך זכתה להכרה של הלותרניזם כדת רשמית בתוך האימפריה הרומית הקדושה, ושאפשרה לנסיכים לקבוע את הדת הרשמית בארצותיהם.
הרוזן הוייר הרביעי מבית מנספלד-פורדרורט (Grafen Hoyer IV. von Mansfeld-Vorderort), אחד המתנגדים לרפורמציה שהיה בעל השפעה רבה ביותר מת באזור מנספלד בשנת 1540 (קבר בצורת סרקופג בכנסיית זנקט אנדראס). לותר ניסה באופן אישי מספר פעמים ליישב את המחלוקות בין הרוזנים, במיוחד לגבי העיר החדשה. הוא הגיע לעיר בפעם האחרונה בשנת 1546. ב-16 בפברואר חתמו הוא ויוסטוס יונאס (Justus Jonas) על חוזה ההקמה של בית הספר הלטיני הראשון, כיום הגימנסיה על שם מרטין לותר (Martin-Luther-Gymnasium). מרטין לותר הטיף את דרשותיו האחרונות בכנסיית זנקט אנדראס באייסלבן, ומת בעיר ב-18 בפברואר 1546. הבית בו נפטר מרטין לותר מוקדש לזכר האירוע הזה. בשנת 1547 הטיל קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי על הרוזן אלברכט השביעי בשל מחויבותו לרפורמציה. עם זאת, הוא בוטל בשנת 1552.
לאחר שלום אאוגסבורג בשנת 1555, המירה רוזנת מנספילד אגנס פון מנספלד-אייסלבן (אנ'), שהתחנכה במנזר, את דתו של גבהרד טרוכסס פון וולדבורג (Gebhard Truchsess von Waldburg), הארכיבישוף של קלן (אנ'), שהיה בעל מעמד של נסיך בוחר, לקלוויניזם. נישואיהם והצהרתו על שוויון דתי בכל תחום שלטונו גרמו לסיבוב נוסף של מלחמת דת, מלחמת קלן (אנ'). בני הזוג ברחו פעמים רבות דרך מדינות גרמניות שונות לפני שגבהרד ויתר על מינויו בשנת 1588. הוא מת ונקבר בשטרסבורג בשנת 1601, לאחר שכשל בניסיונו להפוך את מעמדו לשושלת של נסיכים בוחרים. אשתו (שלא הייתה יכולה לחזור למנזר) הייתה תחת חסות הדוכסים מווירטמברג (Herrscher von Württemberg) ונפטרה בשנת 1637, ובכך בא לקיצו ענף מיטלורט של המשפחה.
היסטוריה > הרנסאנס > בנייה במאה ה-16

את המעבר מאדריכלות גותית מאוחרת לסגנון הרנסאנס ניתן לראות בבית העירייה בעיר העתיקה, בבית הינטרורט (1500–1589) ובעיטורים בכנסיית זנקט אנדראס. חלק מיוחד בבניית העיר מחדש היה לברנדינוס בלאנקנברג (Berndinus Blanckenberg‏ בסביבות 1470–1531), שהיה משנת 1507 חבר מועצה, ומשנת 1518 ראש העירייה; מצבת הרנסאנס שלו, שנוצרה על ידי הפסל הנס שלגל בשנת 1540, נמצאת בכנסיית זנקט אנדראס. הסרקופג של הרוזן הוייר השישי (1541) מאת אותו אמן שוכן באותה כנסייה.
לאחר 1530, בגלל המשבר בתעשיית הכרייה של מנספלד, הבנייה כבר לא הייתה אינטנסיבית כמו בשליש הראשון של המאה ה-16, אך בית הקברות קמפוסנטו (Camposanto, באיטלקית "שדה קדוש") הוקם בשנים 1538–1560, ובשנת 1564 נבנו בית הספר הלטיני וכיפת המגדל הרנסאנסית של כנסיית זנקט פטרי-פאולי. ב-1568 נבנה בניין המסחר של קתריננשטיפט (Katharinenstift). בניין העירייה של העיר החדשה (Neustädter Rathaus), כיום "Breiten Weg", הוקם בין השנים 1571–1589, ובשנים 1585–1608 הושלמה כנסיית אנה (Annenkirche).
בשנת 1550 קטלה מגפת דבר נוספת כ-1,500 בני אדם. כורים רבים עזבו את העיר, כך שבשנת 1554 היה צריך לסגור חלק מהפירים. קיצוץ שכר גרם לתסיסה אזרחית ולהשבתת עבודה. בשנת 1562 נשרפה כנסיית קתרינה ולא נבנתה מחדש. בשנת 1567 סגר אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה בית דפוס באייסלבן שהדפיס קונטרס נגד מטיפיו ואסר את המדפיס. חלוקות הירושה הרבות, ההוצאות המופרזות והמצב הכלכלי הירוד הובילו לפשיטת רגל של רוזנות מנספלד בשנת 1570. הם איבדו את הריבונות על סקסוניה, ששלחה מפקח לאייסלבן. בגלל המחסור בכוח העבודה בענף הכרייה, ההגירה הפכה לעבירה פלילית.
בשנת 1574 סיכמו הרוזנים ששרדו לבית מנספלד: הנס הויר, הנס גאורג, הנס אלברכט וברונו עם הנסיך הבוחר של סקסוניה להחזיר את חובותיה הנרחבים של המשפחה, אך חלק מהנכסים עוקלו בכל מקרה. ענף הינטרורט של בית מנספלד הגיע לקיצו בשנת 1666, אך ענף מנספלד-פורדרורט התמיד עד 1780, אז גם הוא נכחד ואייסלבן סופחה ישירות לנסיך הבוחר של סקסוניה.
היסטוריה > המאות ה-17 וה-18 > שרפות, דבר ומלחמת שלושים השנים

המאה החלה בשנת 1601 עם אסון השרפה החמור ביותר בתולדות העיר. במרכז העיר, האש התפשטה במהירות מתחת לבתים העשויים מעץ שהיו צמודים זה לזה. 253 בנייני מגורים, בית השקילה, מגדלי כנסיית זנקט אנדראס והבתים העירוניים של רוזני מנספלד הושמדו.
לאחר השרפה בעיר ב-1601, שהחריבה בין היתר את הטירה המוקפת חפיר מהרנסאנס, את בית המידות של ענף מיטלורט של הרוזנים לבית מנספילד, את בית הספר לדקדוק, את בית השקילה ובתי עיר רבים, לא יכולה הייתה הרוזנות לממן שיקום כה משמעותי. זה נבע, למשל, מעיקול הנכסים של רוזנות מנספלד בשנת 1570, החלפת הבעלות 1573–1579, כאשר הנסיכים הסקסונים מהלברשטאדט ומגדבורג החליפו ביניהם את הבעלות על אייסלבן עם פרבריה, העול של מלחמת שלושים השנים והפגיעה בכרייה ותלותה בסחר עד שחרור תעשיית הכרייה בשנת 1671 על ידי הנסיך הבוחר של סקסוניה. בנוסף למבנים המנהליים המורכבים הקיימים (הייתה גם הנהלה של הרוזנים עד 1780), כל זה הביא לירידה כלכלית של העיר, שנמשכה עד סוף המאה ה-18 והייתה ניכרת גם בתהליך הבנייה.
המצוקות החברתיות שמהן סבלו הכורים הובילו למצור על ביתו של מנהל המטבעה זיגנהורן ב-8 בפברואר 1621. 1,000 כורים דרשו את הפסקת זיוף המטבעות. בשנת 1626 הייתה מגפת דבר נוספת עם מאות מתים.
בשנת 1628 הגיעה מלחמת שלושים השנים לאייסלבן כשצבאו של אלברכט פון ולנשטיין הגיע לעיר, והיא הוחרבה על ידי שכירי החרב של הליגה הקתולית (אנ'). כתוצאה מכך גם הכרייה נעצרה. בשנת 1631 חיילים משני הצדדים עברו דרך העיר מספר פעמים, ודרשו מגורים ומזון. כאשר יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה סיכם על שלום נפרד עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1635, נערכו תפילות הודיה בכל הכנסיות. אך כבר בשנת 1636 העיר נבזזה על ידי השוודים. הפשיטות נמשכו עד 1644.
בשנת 1653, הרסה שרפה נוספת בעיר 166 בתים, ובשנת 1681 מתו 900 איש בגלל מגפת דבר נוספת. בית הולדתו של לותר נשרף עד לקומת הקרקע בשרפת העיר בשנת 1689.
היסטוריה > המאות ה-17 וה-18 > שיקום

בשנת 1671 התיר הנסיך הבוחר של סקסוניה "לשחרר" כרייה באזור מנספלד. זה היה התנאי להמשך הפיתוח והתיעוש של הכרייה. בשנת 1691 נבנה בית השקילה מחדש. בית הולדתו של לותר נבנה מחדש בשנת 1693 וכיום משמש כבית ספר לעניים וכמוזיאון.
ביתה של משפחת האצולה רינק (Rinck) נבנה מחדש לאחר שרפת העיר בשנת 1498 בראשית המאה ה-16 כבית העירוני של ענף פורדרורט, שיכן את משרד הרוזן משנת 1563 ונבנה מחדש ב-1707 לחלוטין לאחר השריפה של 1689. משנת 1716 הנציגות ביצעה גם את המשימות של החלק הפרוסי של מחוז מנספלד, ששוחרר מהעיקול. היא נסגרה בשנת 1780 עקב אובדן הפייף, ומשנת 1789 הייתה מקום מושבו של מושל סקסוניה הנבחר. ב-14 ביולי 1798 הוקם ""בית הספר למכרות של אייסלבן" (Bergschule zu Eisleben) כמוסד לימודי למנהלים הטכניים של המכרות ביוזמת ממשלת נסיכות הבוחר מסקסוניה.
היסטוריה > המאה ה-19 > המלחמות הנפוליאוניות

לאחר תבוסת פרוסיה במלחמה נגד צרפת בקרב ינה-אאורשטדט בשנת 1806, כבשו חיילים צרפתים את העיר, אם כי אייסלבן לא השתייכה לפרוסיה אלא לנסיכות הבוחר מסקסוניה. למרות הכרזות בעיר שהבטיחו "כל נסיכות הבוחר מסקסוניה היא נייטרלית", כל האספקה הוחרמה. הצרפתים שילבו את מחוז מנספלד לשעבר בממלכת וסטפאליה שזה עתה הוקמה תחת ז'רום בונפרטה, אחיו של נפוליאון בונפרטה.
לפיכך בוטלה גם הצמיתות, והוכנס חופש כלכלי (אנ'), הפרדת הרשויות, שוויון הזכויות ליהודים, הקודקס האזרחי וניהול ספרי הכנסייה. העיר החדשה שולבה בעיר העתיקה. ביטול התקנות הישנות אפשר לסוחרים יהודים להתיישב בעיר, שחנכו את בית הכנסת הראשון שלהם בסמטת לנגן (Langen Gasse), רחוב לותרשטראסה של ימינו, בשנת 1814.
לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג בשנת 1813, הסתיים השלטון הווסטפאלי במנספלד. שלטי האצולה הווסטפאליים הוחלפו על ידי העיטים הפרוסים. אייסלבן השתתפה ב"מלחמות השחרור" על ידי הקמת גדוד מתנדבים של כורים בפיקודו של קפטן פון ולטהיים (Veltheim‏; 1785–1839).
היסטוריה > המאה ה-19 > רסטורציה

עם סיום המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815 שולב מחוז מנספלד לשעבר בממלכת פרוסיה כתוצאה מקונגרס וינה. עיריית אייסלבן השתייכה משנת 1816 למחוז אגם מנספלד (Mansfelder Seekreis) שמושב המחוז היה בעיר. בשנת 1817 נבנה מבנה חדש לבית הספר לותר בחצר בית הולדתו של מרטין לותר. העיר קיבלה את סניף הדואר הראשון שלה בשנת 1825. בשנת 1826 נוסד סמינר המורים של אייסלבן באתר שמאחורי כנסיית פטרי. בשנת 1910 הוענק לו מבנה חדש בפארק העירוני, בו נמצאת כיום הגימנסיה על שם מרטין לותר. הסמינר התקיים עד 1926 ושימש את בית הספר לותר. בשנת 1835 הושלם בית החולים העירוני החדש. בשנת 1847 הוביל רעב לתסיסה חברתית, שהרשויות דיכאו באמצעות הצבא. מכיוון שחדר התפילה הפך קטן מדי עבור הקהילה היהודית ההולכת וגדלה, הבניין נבנה מחדש ובית הכנסת של אייסלבן (גר') המורחב נחנך בשנת 1850.
בשנת 1852 התמזגו חמש חברות הכרייה של מנספלד והקימו את חברת הנחושת Mansfeldschen Kupferschieferbauenden. בשנת 1858 נהרסו שרידי ביצורי העיר. בשנת 1863 החלו העבודות על קו הרכבת האלה-קאסל. הקטע הראשון להאלה הושק בשנת 1865. לאחר סגירתם של פירי המכרות אובר (Ober) ומיטלהוטה (Mittelhütte), החלה הכרייה בקרוגהוטה (Krughütte) ובקופפרוהוטה (Kupferrohhütte) במערב העיר בשנת 1870. הרכבל הראשון של אירופה הוקם בין מרטינשכט (Martinsschacht) לקרוגהוטה בשנת 1871. הוא שימש להובלת עפרות וסייגים. לרגל יום הולדתו ה-400 של הרפורמטור הוקמה אנדרטת לותר שיצר הפסל הגרמני רודולף זימרינג (אנ') ונחנכה בכיכר השוק בשנת 1883.
בשנת 1892 החלו לחדור מי האגם המלוח (Salziger See) לפירי הכרייה שמתחת, שהגיעו בינתיים אל מתחת למרכז העיר. כדי להציל אותם, נשאבו מי האגם ב-1893 וכך הוא נעלם מהמפה. כתוצאה, החל תהליך מסוכן של שקיעת הבתים גם בעיר אייסלבן. בשנת 1898 יותר מ-440 בתים נפגעו כתוצאה מכך, ונאלצו להרוס רבים. את הנזקים וסימני השיפוץ ניתן לראות עדיין בבתים רבים כיום.
הנזק לפירים גרם לפיטורים המוניים ויחד עם מורת הרוח לגבי הפיצוי האיטי והלא צודק בגין נזקי המכרות, הייתה בסופו של דבר תסיסה בקרב האוכלוסייה. בשנת 1896 הקצתה חברת הנחושת 500,000 מארק לפצות את בעלי הבתים.
היסטוריה > המאה ה-20 > התאוששות ומלחמת העולם הראשונה

המאה החלה עם הזמנת הקטע הראשון של חשמלית באייסלבן. ב-12 ביוני 1900 חגגו 700 שנה לתעשיית הכרייה במצעד גדול בנוכחות וילהלם השני, קיסר גרמניה ואשתו. בשל תעשיית הכרייה הפורחת, השגשוג הכללי של העיר גדל בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. האוכלוסייה גדלה ליותר מ-25,000 תושבים, ואייסלבן הפכה לעיר עצמאית וכך עזבה את מחוז אגם מנספלד. מתקנים ציבוריים חדשים היו: בניין חדש לבית הספר ההררי (1903), בית חולים חדש (1904), ביוב ומתקן לטיפול בשפכים עירוני, בית הספר התיכון החדש Stadtgraben (בית הספר היסודי של ימינו "Geschwister Scholl"), בית ספר יסודי חדש לבנות בקתריננשטראסה (1911), הבניין החדש של מכללת המורים (1911) והמוזיאון ההיסטורי האזורי (1913). בשנת 1909 קיבלו הכורים את הזכות להקים איגודים מקצועיים.
במלחמת העולם הראשונה נהרגו, על פי המספרים הרשמיים, כ-575 מתושבי העיר.
היסטוריה > המאה ה-20 > רפובליקת ויימר

פרובינציית סקסוניה הפכה לחלק מהמדינה החופשית פרוסיה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בבחירות לפרלמנט הממלכתי הפרוסי ב-20 בפברואר 1921 קיבלו מפלגות השמאל באזור התעשייה המרכזי בגרמניה רוב. מחשש להשתלטות קומוניסטית, הועברו יחידות משטרה של המשטרה הפרוסית שאורגנה מחדש על ידי וילהלם אבג (Wilhelm Abegg) להטשדט ולאייסלבן ב-19 במרץ 1921 במטרה לשמור על השליטה במפעלים. אייסלבן הייתה זירת הלחימה במהלך ניסיון ההפיכה הקומוניסטי הכושל המכונה "פעולת מרץ" (März Aktion) במרץ 1921, שבמהלכו נהרגו כמאה עובדים.
ב-6 ביוני 1927 נחת הטייס האמריקאי קלרנס ד. צ'מברלין (Clarence D. Chamberlin) בשדה חיטה מחוץ לאייסלבן, והשלים את טיסת הנוסעים הטרנס-אטלנטית הראשונה (צ'ארלס אלברט לוין היה הנוסע), ושבר את שיא המרחק של צ'ארלס לינדברג שנקבע רק שבועיים קודם לכן בפריז, בצרפת.
מאז שנת 1931 סובסד ייצור הנחושת על ידי המדינה במטרה למנוע את סגירת חברת הנחושת מנספלד, שהאזור היה תלוי בה כלכלית במידה רבה.
היסטוריה > המאה ה-20 > נאציזם ומלחמת העולם השנייה

ב-12 בפברואר 1933, תקפה פלוגת אס אה את משרדיה של הנהגת המפלגה הקומוניסטית של גרמניה במחוז ברחוב ברייטן ווג (בתקופת גרמניה המזרחית, "רחוב קורבנות הפשיזם") מספר 30. אנשים רבים נפצעו קשה וארבעה נהרגו. מאז מדברים על "יום ראשון העקוב מדם של אייסלבן" (Eisleber Blutsonntag).
בלילה שבין ה-9 ל-10 1938, פוגרום ליל הבדולח, חברים בארגוני האס אה והאס אס בבגדים אזרחיים פרצו לבית הכנסת והרסו את חדר התפילה. יהודים הוכו, ורכוש יהודי הושמד.
כמו בכל מקום בגרמניה, היהודים הופלו לרעה, כך שרבים עזבו את העיר או אפילו את המדינה. בשנת 1938 היו בעיר 42 יהודים, לפחות 21 מהם נרצחו בשואה.
הנאצים הידועים ביותר מאייסלבן היו סגן אלוף (מאוחר יותר שטנדרטנפיהרר) מהוואפן אס אס לודולף פון אלוונסלבן (Ludolf von Alvensleben), ומפקד המחנה של מחנה הריכוז מיידנק הרמן פלורשדט (Hermann Florstedt; אוקטובר 1942 עד ספטמבר 1943), שהוצא להורג על ידי הס"ס ב-15 באפריל 1945, באשמת גנבת רכוש המדינה (למעשה גנבת רכוש היהודים שהגיעו למחנה).
בנוסף למתנגדים פוליטיים, גם אנשי דת התנגדו למשטר הנאצי, על פי הכומר יוהאנס נואק מ"הכנסייה המוֹדָה" (Die Bekennende Kirche; במובן של מודה או מצהירה על אמונתה), שנידון למאסר בגין "הסתה נגד המדינה", וכתוצאה מכך הוא נפטר בשנת 1942. במהלך מלחמת העולם השנייה מתו 913 אנשים בעיר.
עד סוף המלחמה, העיר נותרה כמעט ללא פגע מהמלחמה, אם כי הייתה מרכז של פעולות כרייה ותעשייה משמעותיות. כל בתי הספר ובתי החולים שימשו כבית חולים צבאי לאלפי חיילים פצועים. הכוחות הצבאיים האמריקאים הגיעו לאייסלבן בזמן שהם עקפו את הרי ההארץ ב-13 באפריל 1945 והעיר נכנעה ללא קרב. יחידות של הארמייה הראשונה הקימו מייד מחנה שבויי מלחמה בהלפטה. חיילים ואזרחים גרמנים נכלאו באוויר הפתוח בשטח של כ-80,000 מטרים רבועים. לעיתים היו כאן 90,000 אסירים, מהם 2,000 עד 3,000 מתו, בעיקר מהתנאים הלא אנושיים. המחנה פורק ב-23 במאי 1945 והאסירים הובלו לערים אחרות. שרידי המתים לא נמצאו עד עצם היום הזה. ב-20 במאי 1995 הוקמה ונחנכה בהלפטה אנדרטת אסיר המלחמה לזכרם של אנשים אלה.
היסטוריה > המאה ה-20 > התקופה לאחר המלחמה

ב-2 ביולי 1945 צעד הצבא הסובייטי לתוך אייסלבן. בשל פרוטוקול לונדון הראשון משנת 1944 והחלטות ועידת יאלטה, היא הפכה לחלק משטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. כברכה, הקימו הקומוניסטים של אייסלבן בעיר אנדרטה של לנין. ב-1 באוגוסט 1945 - מול אולם מלא בן 714 מושבים - הורמו מסכי תיאטרון האזרחים של אייסלבן (Theater Eisleben); זה היה התיאטרון הגרמני הראשון לאחר המלחמה. הוא הוקם ונוהל על ידי ראלף ווינר (Ralph Wiener), שם בדוי של פליקס אקה (Felix Ecke).
בשנת 1946 קיבלה העיר את השם "לותרשטאדט" במלאת 400 שנה למותו של מרטין לותר. ב-22 במרץ 1949 הפגינו למעלה מ-2,000 תושבים למען אחדות גרמניה. בשנת 1950 חגגה אייסלבן את יום השנה ה-750 לתעשיית הכרייה של מנספלד בנוכחות נשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק. המחוז הגדול שנוצר בשנת 1950 פורק והוקמו המחוזות אייסלבן והטשטדט. משנת 1951 התרחב האזור העירוני ונוספו הרבעים ארנסט-תלמן-זידלונג (Ernst-Thälmann-Siedlung) ווילהלם-פיק-זידלונג (Wilhelm-Pieck-Siedlung). בשנת 1963 נסגר פיר ההתקדמות (Fortschrittsschacht), פיר עפרת הנחושת האחרון באייסלבן. עידן הכרייה במולדה מנספלד הסתיים לבסוף בשנת 1969. מפעל מנספלד המשולב (Mansfeld-Kombinat) הפך למתקן ייצור של כלים ומוצרי צריכה. במקביל, בית הספר לכרייה והנדסת מתכות השתנה לבית ספר להנדסה במקצועות הנדסת חשמל והנדסת מכונות.
על מנת ליצור מקום לחנות כלבו, פוצץ מגדל העוז שנותר של הטירה הישנה מוקפת החפיר בפינה בין פרייסטראסה (Freistrasse) ושלוספלאץ (Schlossplatz). בין השנים 1973–1975 התרחשה שוב שקיעה באזור העירוני, במיוחד באזור של זיבנהיטצה (Siebenhitze). על זוננווג (Sonnenweg) ובית העלמין העתיק הוקמו מבנים טרומיים עם 640 דירות.
חגיגת יום הולדתו ה-500 של מרטין לותר בשנת 1983 הוכנה במשך זמן רב ונחגגה עם אורחים מ-36 מדינות. משרד הדואר של גרמניה המזרחית (9 בנובמבר 1982 ו-18 באוקטובר 1983) ומשרד הדואר של גרמניה המערבית (13 באוקטובר 1983) הנפיקו בולי דואר מיוחדים בהזדמנות זו. האתרים הקשורים ללותר שוחזרו וחזיתות הבתים בכיכר השוק חודשו.
גם באייסלבן התקיימו הפגנות לדמוקרטיה ולשינוי חברתי בסתיו 1989. אייסלבן הייתה חלק ממדינת סקסוניה-אנהלט מאז יום איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990. בשנת 1994 מוזגו מחוז הטשטדט ומחוז אייסלבן והוקם מחוז מנספלדר לנד (Landkreis Mansfelder Land) שהמרכז הניהולי באייסלבן. בשנת 1997 הוגדרו בית הולדתו של מרטין לותר ו"הבית שבו מת מרטין לותר" באייסלבן כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, יחד עם אתרים נוספים הקשורים למרטין לותר בוויטנברג. במהלך רפורמות המחוזות של שנת 2007 איבדה אייסלבן את מעמדה כעיירת המחוז לטובת זנגרהאוזן (Sangerhausen).
ב-25 במאי 2009 קיבלה העיר את התואר "מקום של גיוון" (Ort der Vielfalt) שהוענק על ידי ממשלת גרמניה.
בשנת 2016 הוענק לאייסלבן יחד עם ערים נוספות תואר הכבוד "עיר רפורמציה של אירופה" (Reformationsstadt Europas) על ידי קהילת הכנסיות הפרוטסטנטיות באירופה (אנ').
אוכלוסייה

האוכלוסייה נמצאת בירידה מאמצע שנות השישים בגלל ירידת שיעורי הילודה והגירה שלילית, אף על פי שהשטח המוניציפלי הוגדל מספר פעמים על ידי מיזוג עם נפות שכנות. הפסקת כריית הנחושת באזור מנספלד מולדה בסוף שנות השישים והעתקת בירת המחוז לזנגרהאוזן מילאו תפקיד חשוב בצמצום האוכלוסייה.
מבנים בולטים

התיאטרון – תיאטרון אייסלבן (Theater Eisleben) נוסד ב-13 ביולי 1945 כתיאטרון הגרמני הראשון לאחר המלחמה, ופועל כתיאטרון הממלכתי של סקסוניה-אנהלט מאז 1990 (Landesbühne Sachsen-Anhalt). התיאטרון נקלע לקשיים תקציביים החל מהעשור השני של המאה ה-21 בשל צמצום מסיבי של המימון שהוא מקבל ממדינת סקסוניה-אנהלט.
בית הולדתו של מרטין לותר – בית מידות מאמצע המאה ה-15, בו נולד מרטין לותר ב-10 בנובמבר 1483. העיר הקימה במקום אנדרטה למרטין לותר ולרפורמציה בשנת 1693. משכך, מקום הולדתו של לותר הוא אחד המוזיאונים העתיקים ביותר במדינות דוברות גרמנית. בשנת 1817, לרגל יום השנה ה-300 לרפורמציה, נבנה באתר הסמוך בניין נפרד כדי להכיל את בית הספר לותר. שני הבניינים משתייכים לקרן אנדרטאות לותר בסקסוניה-אנהלט מאז 1997. בשנת 2007 הוסיפו בניין מקשר ובניין הכניסה למוזיאון בצד הנגדי של הרחוב.
הבית שבו מת מרטין לותר – בית אצילים בסגנון גותי מאוחר שנבנה סביב שנת 1500.
כנסיית זנקט פטרי-פאולי (St.-Petri-Pauli-Kirche) – כנסייה בת שלוש ספינות שהוזכרה לראשונה במסמך בשנת 1333. המגדל שבחזית המערבית נבנה בשנים 1447–1513. כיפת המגדל במתכונתה הנוכחית היא משנת 1562. מרטין לותר הוטבל שם ב-11 בנובמבר 1483, יום לאחר לידתו (אגן הטבילה המקורי עדיין קיים).
כנסיית זנקט אנדראס (St. Andreas Kirche) – כנסייה בסגנון גותי מאוחר עם בית מקהלה בן שלוש ספינות בבניין רומנסקי לשעבר. מרטין לותר נשא שם את ארבע הדרשות האחרונות שלו בשנת 1546.
מנזר הלפטה (Kloster Helfta) – נבנה במאה ה-13, ננטש ב-1542, שופץ מ-1998 וחזר לפעול כמנזר ציסטרציאני ב-1999.
בית הכנסת - נחנך בשנת 1814 ונבנה מחדש בשנת 1850. הוא חולל בשנת 1938. שוחזר מאז 2001.
בית העירייה של העיר העתיקה (Rathaus der Altstadt) – נבנה בין 1508 ו-1532,
הארמון העירוני של רוזני מנספלד (Stadtschloss der Mansfelder Grafen)
המטבעה של הרוזנים (Gräfliche Münze) – בניין בסגנון הרנסאנס.
בית העירייה של העיר החדשה (Rathaus der Neustadt) – מכונה גם "בית המשפט הישן". נבנה בין 1571 ו-1589. בשנת 1808 הוא הפסיק לשמש בית עירייה, והפך לבית משפט עירוני ומחוזי, בית המשפט המחוזי 1849–1852 (ולכן נקרא גם "בית המשפט הישן"), לימים בית ספר יסודי, ולבסוף שימש למטרות מגורים, עד שלבסוף היה צריך לסגור אותו בשנת 1973 משום שהבניין שקע. מאז הוא בשיפוצים.
אירועים שנתיים

Eisleber Wiesenmarkt (שוק האחו של אייסלבן) - פסטיבל מקומי הגדול ביותר במרכז גרמניה, מתקיים בכל סוף שבוע שלישי בספטמבר. הפסטיבל התחיל באישור של הקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לקיום שוק בקר בשנת 1521. פסטיבל דומה, קטן יותר "פסטיבל אחו האביב" מתקיים מדי שנה מאי.
ליל תרבות במנזר הלפטה – מופעי מוזיקה בחודש יוני.
ערים תאומות

הערים התאומות של אייסלבן הן:
צרפת ראיסמס, צרפת (Raismes)
גרמניה הרנה, גרמניה
גרמניה ממינגן, גרמניה
גרמניה ויינהיים, גרמניה
הערות שוליים

↑  Bevölkerungsstand, Natürliche Bevölkerungsbewegung, Wanderungen
↑  The development of the synagogue in Eisleben
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4092450-6  MusicBrainz: c3d5c094-ea0c-423f-9369-fc3de4eb1ec7  NKC: ge649002  SUDOC: 131219790  VIAF: 299224226   WorldCat (עם VIAF): 299224226 
מלך השום
מזרקת קנאפנברונן בעיר העתיקה
מנזר הלפטה
כנסיית זנקט ניקולאי
בית העירייה של העיר החדשה
אנדרטת לותר בעיר
בית המנהל של קתריננשטיפט
בית העירייה של העיר העתיקה
תחריט של העיר לפני השרפה של 1689
בית הכנסת
בית ששקע באייסלבן
קרב מרץ 1921: עובדים מהפכניים באייסלבן מובלים על ידי המשטרה.
לוח זיכרון להתקפה על מטה המפלגה הקומוניסטית ב-1933
בול של גרמניה המזרחית לכבוד 500 שנים להולדת מרטין לותר
מגדל המים של אייסלבן
כנסיית זנקט פטרי-פאולי, המקום בו הוטבל מרטין לותר
אתר פסטיבל Eisleber Wiesenmarkt ב-2008
אלכסנדרובקה (פוטסדאם)

בית מספר 6 בחורף
אלכסנדרובקה (בגרמנית: Alexandrowka) היא מושבה רוסית לשעבר, שנבנתה בצפון פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. המושבה הוקמה בהוראת פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה מ-1826 עד 1827, לשנים-עשר הזמרים הרוסים של מקהלה שהייתה מורכבת בעבר מ־62 חיילים. בשל יחסי המשפחה והידידות בין שושלת הוהנצולרן לשושלת רומנוב, נקראה המושבה בשם אלכסנדרובקה לזכרו של הצאר אלכסנדר הראשון שמת בשנת 1825.
המושבה היא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
היסטוריה

בשנת 1806 הובס הצבא הפרוסי-סקסוני בקרב ינה-אאורשטדט על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה. בשנת 1812 נאלצה פרוסיה, שהובסה על ידי נפוליאון, להסכים לברית כפויה עם צרפת נגד רוסיה.
מתוך למעלה מאלף חיילים רוסים שנפלו בשבי ברוסיה בשנת 1812, נשארו 62 בפוטסדאם באוקטובר 1812. מקבוצה זו הוקמה מקהלה והוכפפה רשמית לגדוד המשמר הרגלים הראשון (Garde-Regiment zu Fuß‏.1) של מלך פרוסיה. על פי הסכם הנייטרליות, אמנת טאורוגן מיום 30 בדצמבר 1812, התאחדו פרוסיה ורוסיה כנגד צרפת באביב 1813 ורוב שבויי המלחמה לשעבר שולבו בגדוד נפרד לבקשת המלך הפרוסי. כוחות רוסים ופרוסים, שבויי מלחמה רוסים לשעבר ועריקים פרוסים לחמו נגד נפוליאון בהנהגה משותפת. מקהלת המלך של שבויי מלחמה רוסים לשעבר המשיכה לספק בידור במחנות הצבא, ואובדן של אנשים משורת המקהלה פוצה בשנת 1815 על ידי שחרור גרנדירים נוספים מהגדוד הרוסי: הצאר אלכסנדר הראשון לא רק אפשר למקהלת החיילים להישאר בפרוסיה. הוא העביר אליה גם שבעה גרנדירים מאחד הגדודים שלו בגדוד השומרים של המלך.
כאשר הצאר אלכסנדר הראשון מת בשנת 1825, התגוררו רק 12 מהזמרים הרוסים הללו בפוטסדאם. ב-10 באפריל 1826, קבע המלך פרידריך וילהלם השלישי את הצו הבא:
בכוונתי להקים מושבה ליד פוטסדאם כזיכרון קבע לקשרי הידידות ביני לבין הקיסר בעל הנפש הנעלה אלכסנדר מרוסיה, שבה איישב כמתנחלים את הזמרים הרוסים שניתנו לי על ידי הוד מלכותו ורוצה אני לקרוא למקום אלכסנדרובקה.
- פרידריך וילהלם השלישי
בשנת 1827 עברו התושבים החדשים לנכס המרוהט במלואו. הוקמו אפילו גנים וכל בית קיבל פרה. המתיישבים לא הורשו למכור, להשכיר או לשעבד את האדמה, אך הם קיבלו אישור להוריש אותה ליורשים גברים.
כנסיית הזיכרון אלכסנדר נבסקי (גר') של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הוקמה על גבעת קפלנברג (Kapellenberg) הסמוכה והוקדשה בספטמבר 1829. לצד הכנסייה נמצא בית מספר ארבע עשרה של המושבה שבו התגורר המשרת המלכותי הרוסי טרנובסקי.
הזמר האחרון מת בשנת 1861. בשנת 1927, 100 שנה לאחר הקמת המושבה הרוסית, היו רק ארבע משפחות ואחרי הרפורמה בקרקעות היו רק שתי משפחות צאצאיהם הישירים של הזמרים הראשונים הללו. בשנת 2008 מתו במושבה אחרוני הצאצאים הישירים של משפחת שישקוף (Schischkoff). המושבה עצמה הייתה בבעלות פרטית של בית הוהנצולרן עד להפקעת רכוש הנסיכים ברפובליקת ויימאר בשנת 1926, אך נוהלה בפועל על ידי גדוד המשמר הראשון. רק לאחר פירוק הגדוד לאחר 1919 השתלטה משפחת הוהנצולרן על תחזוקת האתר. הוראות המלוכה לשעבר על זכויותיהם וחובותיהם של התושבים נותרו בתוקף עד 1945. שינויים יסודיים במעמדם החוקי של המושבה ותושביה לא התרחשו עד לתקופת השלטון הסובייטי במזרח גרמניה ושלטון גרמניה המזרחית (ה-DDR). מרבית הבתים נמצאים בבעלות פרטית מאז איחוד גרמניה מחדש.