stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
הברחה בדרך הים

פעמים אחדות לכד חיל הים הישראלי אוניות שהובילו אמצעי לחימה שנועדו לרצועת עזה. אוניות אלה הן:
"סנטוריני": הובילה אמצעי לחימה מלבנון ונלכדה ב-7 במאי 2001 סמוך לחופי חיפה. קודם ללכידתה הצליחה שלוש פעמים להבריח אמצעי לחימה לרצועת עזה.
"קארין איי": יצאה מנמל קיש שבאיראן ונלכדה ב־3 בינואר 2002 בים סוף, סמוך לשארם א-שייח'. על האוניה נמצאו כ-50 טון נשק, ובהם: רקטות קטיושה, מרגמות, רקטות לאו, רובים מסוג "דרגונוב" וAK-47 קלאשניקוב, טילי נ"ט מסוג סאגר, מטולי R.P.G ומוקשים.
"אבו חסן": ספינת דיג מצרית שנלכדה מול חופי ראש הנקרה בלילה שבין 19 ל-20 במאי 2003, כשעל סיפונה אמצעי לחימה ומומחה לאמצעי לחימה.
"ויקטוריה": הוטענה בנמל לטקיה שבסוריה, משם יצאה לנמל מרסין שבטורקיה ומשם הייתה בדרכה לנמל אל עריש שבמצרים ועליה מכולות שבהן הוחבאו כ-50 טונות של אמצעי לחימה. נלכדה ב-15 במרץ 2011, בעת שהייתה במרחק של כ-200 מיילים ימיים מערבית לחופי ישראל.
קלוס סי – יצאה מנמל בנדר עבאס שבאיראן ונלכדה ב־5 במרץ 2014, בדרכה לנמל פורט סודאן, בעת שהייתה בלב ים סמוך לגבול שבין סודאן לאריתריאה. על סיפונה היו בין היתר רקטות M-302.
סוכלו גם ניסיונות נוספים להברחת אמצעי לחימה ממצרים לרצועת עזה דרך הים.
הברחת אמצעי לחימה מישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נמל אשדוד משמש למעבר סחורות המיובאות לרצועת עזה. במסגרת מטענים אלה נעשו ניסיונות להברחת אמצעי לחימה, ובהם כ-300 טלסקופים המיועדים לרובי סער.
אזרחי ישראל עוסקים אף הם לעיתים בהברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה.
הערות שוליים

↑  רועי נחמיאס, מצרים: 1,200 מנהרות הברחה בגבול רצועת עזה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2009
↑  תעשיית המנהרות: כך פועלות ההברחות לעזה, nrg
↑  http://web.archive.org/web/20130925155618/http://www.pmo.gov.il/NR/rdonlyres/C7825D77-98A6-4645-992B-437A4F3FACF4/0/shabak2005.doc
↑  עמירה הס, בעלי המנהרות ברצועת עזה הפכו לדור הסוחרים החדש שחמאס מקפיד לטפח, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2008
↑  אבי יששכרוף, מצרים מקימה קיר פלדה בעומק האדמה כדי לחסום את מנהרות ההברחה, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2009
↑  Resolution 1860 (2009), UN Security Council
↑  פליקס פריש, מבצע לכידת הספינה: מהמעקב המודיעיני ועד להשתלטות, באתר ynet, 6 בינואר 2002
אמנון ברזילי ועמירה הס, הספינה שהבריחה נשק מלבנון נעצרה בעבר על ידי חיל הים, באתר הארץ, 9 במאי 2001
↑  פליקס פריש, הקומנדו לכד "מדריך לטרור" מחיזבאללה - בדרך לעזה, באתר ynet, 22 במאי 2003
↑  גילי כהן, צה"ל השתלט על אונייה באזור סודאן שהובילה משלוח טילים לעזה, באתר הארץ, 5 במרץ 2014.
↑  חנן גרינברג, חיל הים: סוכלו הברחות גדולות ממצרים לרצועה, באתר ynet, 10 בדצמבר 2005
↑  שמוליק חדד, סוכל נסיון הברחת אמצעי לחימה במכולה לעזה, באתר ynet, 2 במאי 2006
↑  גזר דין חמור כנגד ניסיון הברחת אשלגן לרצועת עזה, באתר השב"כ
תצוגה של כלי נשק ואמצעי לחימה נוספים שהוצגה באילת לאחר ההשתלטות על "קארין איי"
גשם של בעלי חיים

ציור אנגלי מהמאה ה-19 אשר מתאר גשם של בעלי חיים שונים
גשם של בעלי חיים הוא תופעה מטאורולוגית שבה בעלי חיים נופלים מהאוויר. התופעה נחשבת לנדירה ביותר, על אף שתועדה במדינות רבות במהלך ההיסטוריה. אחד ההסברים לתופעה הוא רוחות חזקות הנושבות מעל מקווי מים ונושאות את בעלי החיים מרחק קצר. עם זאת, ההיבט העיקרי של התופעה מעולם לא נצפה ונבחן מדעית.
בעלי החיים אשר נופלים מהשמיים במהלך התופעה הם לרוב דגים, צפרדעים וציפורים. לעיתים בעלי החיים שורדים את הנפילה, בדרך כלל דגים, מה שמעיד על כך שמקום הנפילה אינו רחוק ממקום הימצאם המקורי. עדי ראייה שצפו בגשם של צפרדעים תארו אותן לאחר הנפילה כמבוהלות אך במצב בריאותי טוב, והן חזרו לפעילות נורמלית זמן קצר לאחר האירוע. במקרים אחרים תוארו החיות כקפואות למוות או אפילו מכוסות בקרח ולעיתים ה"גשם" הוא של חלקי גוויות.
מקרים אחדים התרחשו מיד לאחר סופות שכללו רוחות חזקות, בעיקר סופות טורנדו, אולם תועדו גם מקרים שהתרחשו במזג אוויר שאינו יוצא דופן, וללא שנצפו רוחות חזקות או נד מים בקרבת מקום.
לגשם של בעלי חיים (וכן לגשם של דם ושאר אירועים אנומליים) היה תפקיד מרכזי בכתיבתו האפיסטמיולוגית של צ'ארלס פורט, במיוחד בספרו הראשון "The Book of the Damned". פורט אסף סיפורים אודות ההתרחשויות והשתמש בהם כעדויות וכמטאפורות לסתירת הסברים מדעיים לתופעות שונות.
בשפה האנגלית קיים הביטוי "יורד גשם של חתולים וכלבים" (it is raining cats and dogs) המתייחס לגשם שוטף כבד מאוד, אולם מקור הביטוי לא בתופעת גשם של בעלי חיים. ישנה סברה שמקור הביטוי בימי הביניים, כאשר לרוב הבתים היו עליות גג ובהם נאגר קש. חיות הבית נהגו לרבוץ שם בימי החורף הקרים מכיוון שהחלק הזה של הבית היה יחסית חמים יותר מהחלקים האחרים. מהרגע שהיו מתחילים גשמים חזקים, שהיו חודרים לעליית הגג, היו החיות מחליקות לתוככי הבית ומכאן מקור הביטוי.
הסברים לתופעה

הפיזיקאי הצרפתי אנדרה מרי אמפר היה הראשון שהתייחס ברצינות לתיאורים של גשם של בעלי חיים, וההיפותזה שלו לגבי גשם של צפרדעים שימשה בהמשך מדענים אחרים. בנאומו מול חברי האגודה למדעי הטבע טען אמפר כי הצפרדעים משוטטות במרחבים הכפריים בקבוצות גדולות, ורוחות חזקות במיוחד יכולות לשאת אותם אל עבר השמיים.
בשנים האחרונות התפתחה תאוריה בנושא הקושרת את התופעה להופעת נד מים. על פי התאוריה נדי מים וסופות טורנדו מסוגלים ללכוד בעלי חיים ועצמים שונים, להרימם באוויר לגבהים רבים יחסית ונושאים אותם למרחקים גדולים. הרוחות יכולות לשאת עמן גם כמויות רבות של מים, ולאפשר להם לנחות יחד במקום מרוכז ובכך ליצור את תופעת הגשם של בעלי החיים. התאוריה מקבלת תמיכה מכך שסוג בעלי החיים הנפוצים באירועים הם אכן קטנים וקלי-משקל וחיים במים, וכי האירועים אכן מתרחשים לאחר סופות. עם זאת, התאוריה אינה נותנת מענה לשאלה כיצד ייתכן שבכל אירוע מעורבים סוגי בעלי חיים זהים בלבד, ולא סוגים שונים אשר זהים בגודל ובמשקל אשר שהו באותו המקום.
במקרה של ציפורים סופות מסוגלות ללכוד להקות שלמות, בייחוד בעת נדידה. התמונה משמאל מתארת להקת עטלפים שנלכדה בתוך סופה, ככל הנראה למוות. בעוד מקרים כאלה יכולים לקרות בקלות לחיות בתעופה, אין בהם כדי להסביר את המקרים בהם מעורבות חיות אשר אינן קטנות או נמצאות באוויר כמו טורפי יבשה והתעלומה עדיין נבחנת על ידי מדענים.
לעיתים המדענים נוקטים בגישה ספקנית כלפי גשם של בעלי חיים. למשל, מקרה שאירע בסינגפור בשנת 1861 הוסבר על ידי הנטורליסט הצרפתי פרנסואה לואיס דה לה פורטה (François Louis Nompar de Caumont La Force) כאירוע שנוצר בעקבות נדידה של שפמנון מהלך (walking catfish), המסוגל לגרור עצמו על פני הקרקע באמצעות מעבר משלולית אחת לאחרת. לה פורטה הסביר כך את הימצאותם של הדגים על הקרקע לאחר סופות הגשמים.
מקרים מתועדים

להלן כמה דוגמאות למקרים מתועדים של גשם של בעלי חיים:
קאבו פולוניו, אורוגוואי - 2011 (פעמיים): גשם של צפרדעים
ארקנסו, ארצות הברית - 1 בינואר 2011: גשם של ציפורים מסוג שחרור.
לג'מנו, הטריטוריה הצפונית, אוסטרליה - 26 בפברואר 2010: גשם של דגים.
מחוז אישיקווה, יפן - יוני 2009: גשם של ראשנים וצפרדעים.
ג'נינגס (Jennings), לואיזיאנה ארצות הברית - 11 ביולי 2007: גשם של תולעים.
כפר מדינת קראלה שבהודו, 20 ביולי 2006: גשם של דגים קפואים.
העיר ברלין בקונטיקט ארצות הברית, 19 בספטמבר 2003: גשם של ביצי יצור דו-חי.
הכפר קורונה שבצפון יוון - 11 בדצמבר 2002: גשם של דגים.
שכונת אולנוויל (Olneyville) בפרובידנס, רוד איילנד ארצות הברית - 15 במאי 1900: גשם של דגים.
באת', אנגליה - 1894, גשם של מדוזות.
אולימפיאן ספרינגס (Olympian Springs), מחוז בת' בקנטקי ארצות הברית, 1876: חלקים של חיה בלתי מזוהה.
קליפורניה - 1 באוגוסט 1869: חלקים של חיה בלתי מזוהה (ככל הנראה פרה).
סינגפור - 22 בפברואר 1861: גשם של דגים.
בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה "פלאש פורוורד" יש גשם של עורבים מתים במקביל לאיבוד הכרה חלקי באפריקה.
סצנת השיא בסרט הדרמה האמריקאי "מגנוליה" משנת 1999 מציגה גשם כבד של קרפדות בארצות הברית.
ברומן "קפקא על החוף" מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, מופיע גשם של דגים.
בסדרת המתח האמריקאית "CSI", מוזכר גשם של דגים בהונדורס בפרק "High and Low".
באחד הפרקים בסדרת הטלוויזיה "ננס אדום" מוזכר גשם של דגים שהתרחש במאה ה-12 בבורגונדי. באותו פרק יורד גשם דגים בספינה שבה מתרחשת הסדרה.
בפרק "It Hits the Fan" מהעונה החמישית של הסדרה המצוירת סאות' פארק מופיע גשם של צפרדעים כתוצאה מקללה עתיקה.
התופעה מופיעה גם בסדרה "העשב של השכן" ובסרט הקולנוע "נקסט" משנת 2007.
בספר "בשורות טובות", אחד מהאירועים המוזרים שקורים עם בוא סוף העולם הוא גשם בלתי סביר של דגים.
בפרק "חמורו של בורידן" בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "פארגו", מופיע גשם של דגים.
"Lluvia de Peces" - גשם של דגים בהונדורס

תופעת הגשם של דגים מתרחשת כל שנה במחוז יורו (Yoro) הצפוני של הונדורס בין חודש מאי ליולי מזה מאה שנים. התופעה נפוצה מאוד בפולקלור של המדינה וקרויה בפי המקומיים "Lluvia de Peces". לפי האגדה המקומית, המיסיונר הספרדי Jose Manuel Subirana ביקר ביורו ב-1855 והתוודע לתושבים המקומיים שסבלו מעוני ששרר באזור. הוא התפלל עליהם במשך שלושה ימים ולילות וביקש בשבילם פרנסה ומזון. זמן קצר לאחר תפילתו הופיע ענן שחור מהשמיים ודגים רבים החלו ליפול ארצה. מאז הפלא חוזר על עצמו מדי שנה ויכול להתרחש עד ארבע פעמים בשנה. עדי ראייה לתופעה תיארו אותה מתחילה בענן שחור וגדול המלווה בברקים ורעמים שלאחריהם יורד גשם כבד במשך שעתיים עד שלוש. בהיפסק הגשם, מאות דגים חיים מפרפרים על פני הקרקע. התושבים המקומיים אוספים את הדגים המשמשים להם למזון, אך הם אינם רשאים למכור אותם. מי שאסף הרבה תורם למשפחות שלא יכלו להגיע לאסוף. החל משנת 1998 נחגג "פסטיבל גשם הדגים" ("Festival de la Lluvia de Peces") בעיר הבירה יורו. ביולי 2006 דיווחה על התופעה תוכנית החדשות המקומית "Abriendo Brecha", ובה צוין כי לאחרונה מתרחשת התופעה פעמיים בשנה.
ראו גם

קרפדה מתפוצצת
עז מתעלפת
מכת צפרדעים
הערות שוליים

↑  Edward Green, How can it rain fish?, BBC news, 20/8/2004
↑  "Les pluies de crapauds" - D'après un article paru en 1836, france-pittoresque (בצרפתית)
↑  Orsy Campos Rivas, Lo que la lluvia regala a Yoro, Hablemos online, 17/7/2004 ‏(בספרדית)
↑  Richard Angwin, Wiltshire weather, BBC, 15/7/2003
↑  Roger Edwards, Bat-eating Supercell, National Weather Service, 19/3/2006
↑  Comptes Rendus hebdomadaires des séances de l’Académie des sciences 52:880-81, 1861 (בצרפתית)
↑  Cómo fue que viví una lluvia de ranas y sapos | #NTD, web.archive.org, ‏2017-04-04
↑  סוכנויות הידיעות, 1,000 ציפורים מתות נפלו מהשמיים בארקנסו, באתר הארץ, 2 בינואר 2011
↑  אוסטרליה: עיירה "הופצצה" מהשמיים בדגים, באתר ynet, 2 במרץ 2010
↑    Danielle Demetriou, ‏Sky 'rains tadpoles' over Japan, The Telegraph, 10 June 2009
↑  עפרי אילני, גשם כבד (של צפרדעים) עומד ליפול, באתר הארץ, 18 ביוני 2009
↑  "Worms Fall from the Sky in Jennings". WAFB Channel 9. 07/7/2007
↑  מזון משמים, nrg, ‏25/07/2006
↑  גשם של צפרדעים ירד מהשמיים, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2003
↑  גשם של דגים ירד על כפר יווני, באתר ערוץ 7, 11 בדצמבר 2002
↑  "Rained Fish", AP report in the Lowell (Mass.) Sun, May 16, 1900, p4
↑  Fort, Charles (1919). "Ch. 4". The Book of the Damned. sacred-texts.com. p. 48.
↑  Fort, Charles (1919). "Ch. 4". The Book of the Damned. sacred-texts.com. pp. 44–6.
↑  Waldo L. McAtee, "Showers of Organic Matter", Monthly Weather Review 45 (5): 223, May 1917
↑  CURIOSIDADES HONDUREñAS, LLUVIA DE PECES EN YORO (בספרדית)
↑  Orsy Campos, Un Pueblo en Fiesta, elsalvador.com, 17/7/2004 (בספרדית)
איור ממכ"ם דופלר של טקסס המראה מפגש של להקת עטלפים עם סופת רעמים, ואת החיות נעות לתוך הסערה. הצבע האדום מתאר את החיות הלכודות (לחצו להגדלה).
תחריט משנת 1555 המתאר גשם של דגים, אשר הם בעלי החיים הנפוצים ביותר בתופעה זו.
ציור המתאר גשם של דגים בסינגפור. המקרה המתועד במדינה התרחש בשנת 1861.
מפת רפובליקת הונדורס באמריקה המרכזית. מסומן באדום מחוז יורו (אנ') בו מתרחשת מדי שנה התופעה.
נטשה מוזגוביה

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1979 (בת 45) יקטרינבורג, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  הארץ, ערוץ 2, ידיעות אחרונות, קול אמריקה 
 
נטשה מוֹזגוֹבָיָה (ברוסית: Наташа Мозговая; נולדה ב-6 במאי 1979) היא עיתונאית, מתרגמת ומנחת טלוויזיה ישראלית-אמריקאית. מנחה בקול אמריקה ארצות הברית.
ביוגרפיה

מוזגוביה נולדה בברית המועצות בשנת 1979, בת להורים עיתונאים. בגיל 11 ב-1990 עלתה לישראל עם אמהּ, שלי שריימן. בגיל 12 הופיעה לראשונה בסרטון פרסומת של הסוכנות היהודית. בגיל 13 נרשמה ללימודי תיאטרון בבית הספר לאמנויות בתל אביב ולאחר מכן למדה בתיכון תלמה ילין שבגבעתיים.
מוזגוביה החלה את הקריירה שלה בעיתונות הרוסית בישראל כשכתבה בגיל 14 במדור סאטירה צעיר בעיתון "וסטי". בהמשך, ערכה שני מוספים בעיתון זה, ותרגמה ספרים מרוסית לעברית.
בגיל 21 בשנת 2000 עזבה את "וסטי" והחלה לעבוד ככתבת בעיתון "ידיעות אחרונות" (העיתון "וסטי" שייך לקבוצת ידיעות אחרונות). בימיו הראשונים של ערוץ ישראל פלוס, הגישה את תוכנית התחקירים "המחלקה המיוחדת", וכן את "עושים רוח", תוכנית תרבות בערוץ הראשון, ו"הבוקר השביעי", תוכנית תרבות ששודרה בימי שבת בבוקר בערוץ 2, אותה הגישה לצד דפנה שפיגלמן.
בינואר 2006 נבחרה להגיש את מהדורת החדשות המשודרת בערוץ 2 בחמש אחר הצהריים יחד עם דני קושמרו, ועוררה ציפיות גדולות. עם זאת, בעקבות קיצוצים, מדרוג נמוך (6.8 בממוצע, על פי ynet) וביקורות קשות על התוכנית, שהתמקדו בין השאר במבטאה הרוסי בטענה כי הדבר מקשה על הבנת דבריה, ירדה התוכנית במאי 2006. מוזגוביה טענה כי הביקורת נבעה בחלקה משנאת זרים.
מאוקטובר 2007, מוזגוביה מגישה את התוכנית "הרוסים על חדשות" - מהדורת חדשות בעברית בערוץ 9 יחד עם העיתונאים אנה שוליק וגריגורי אסמולוב.
ב-2008 השתתפה מוזגוביה גם כמנחה (יחד עם גרא סנדלר ואלכס אברבוך) בסדרת הטלוויזיה "תמול שלשום" ("Тмоль шильшом"), העוסקת בהיסטוריה של מדינת ישראל מ-1948 עד 1957. היא גם כתבה למגזין "עלמה" בתקופה הקצרה שבה ראה אור.
בשנת 2008 עזבה את ידיעות אחרונות, ועברה לוושינגטון, כשליחה של העיתון "הארץ" בארצות הברית. בתחילת 2013, עקב קיצוצים בהארץ, סיימה את עבודתה בעיתון, והצטרפה לדסק החדשות של אתר וואלה תחת הכותרת "שליחת וואלה בוושינגטון". במקביל, משמשת בתור מגישה בקול אמריקה בוושינגטון.
מוזגוביה בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
נטשה מוזגוביה פעילה בקידום נושאים חברתיים ובייצוג מיעוטים בתקשורת, ובין היתר היא מכהנת כחברת הנהלה באג'נדה.
חיים פרטיים

מוזגוביה נשואה לישראלי-אמריקאי והם הורים לשתי בנות ובן. היא מתגוררת עם משפחתה במרילנד שבארצות הברית.
הערות שוליים

↑  אריאנה מלמד, בזכות המבטא, באתר ynet, 5 במרץ 2006
↑  אהוד אשרי, סליחה, טעות בליהוק, באתר הארץ, 5 במרץ 2006
↑  יניב זך, מה רוצים מנטשה?, 24 בפברואר 2006, nrg
↑  סמדר שילוני, "לא נתנו לרוסיה יום אחד של חסד", באתר ynet, 27 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400979605171  VIAF: 57156675006733581543   WorldCat (עם VIAF): 57156675006733581543
בילי מאייר

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1937 (בן 88) בילאך, שווייץ 
 מספר צאצאים:  4 
 beam.figu.org
 
"בילי" אדוארד אלברט מאייר (באנגלית: Billy" Eduard Albert Meier") נולד ב-3 בפברואר 1937) הוא המייסד של ארגון FIGU לחקר עב"מים והיוצר של מעל ל-1,000 תמונות וסרטי וידאו שנויים במחלוקת, אותם צילם בעיקר בשנות השבעים, בהם מוצגים לכאורה העב"מים והחוצנים שביקרו אותו, אשר לטענתו מעידים על אמיתות המפגשים הללו.
לטענתו של מאייר, לאורך חייו קיים מאות מפגשים מהסוג החמישי עם חוצנים דמויי אנוש המכונים "הפלאדים" (Pleiadeans) בחוותו שבשווייץ. לטענת מאייר, החוצנים מתקדמים באופן ניכר מבני האנוש מבחינת תודעתית, רוחנית וטכנולוגית.
מאייר מחזיק ברשותו גם קלטות שמע עליהן הוקלטו שיחות אותן ניהל עם החוצנים ודגימות של מתכות וקריסטלים מהחלל החיצון אותם לטענתו העבירו לו החוצנים. לאורך השנים מאייר פרסם ספרים רבים בגרמנית העוסקים במפגשיו עם החוצנים, שכוללים בין היתר תמלילי השיחות שהתקיימו, וכן תחזיות שונות שחשפו החוצנים בפניו נבואות כלליות ותחזיות ספציפיות למדי אודות אירועים העתידים להתרחש. בנוסף לכך, מאייר טוען גם כי החוצנים החזירו אותו בזמן ואפשרו לפגוש את ישו.
במשך השנים, בעקבות הסיקור התקשורתי הנרחב לו זכה ברחבי העולם, מאייר הצליח לעורר עניין רב בקרב אנשים רבים ברחבי העולם אשר נוהגים לפקוד באופן תדיר את מעונו ולרכוש את ספריו. מנגד, חוקרים בולטים רבים ברחבי העולם מחשיבים אותו לשרלטן וטוענים כי ביצע למעשה הונאה בקנה מידה גדול של כל העדויות לכאורה שברשותו אשר לטענתם מזויפים.
ביוגרפיה

מאייר נולד ב-1937 בשווייץ. בשנת 1957 התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, אבל לאחר מספר חודשים ערק וחזר למולדתו.
במשך סוף שנות ה-60 ורוב שנות ה-70 טייל רבות ברחבי העולם בכ-42 מדינות במשך כתריסר שנים. בשנת 1965 היה מעורב בתאונת אוטובוס בטורקיה בה איבד את זרועו השמאלית.
בפברואר 1966, נשא לאשה יוונית בשם זאפיריו קאליופה, לזוג נולדו שלושה ילדים.
בשנת 1975 הקים את ארגון FIGU לחקר עב"מים אשר מתמקד בפרסום התצלומים, סרטי הווידאו, והספרים שברשותו של מאייר.
המפגשים לכאורה של מאייר עם החוצנים

לטענתו משנת 1942 ועד להווה מאייר מקיים מפגשים עם חוצנים המכונים "הפלאדים". לטענתו המפגשים והתקשורת עימם מתקיימת הן באופן ישיר (פנים מול פנים) והן באופן טלפתי.
לטענתו המפגש הראשון עמם התקיים ב-2 יוני 1942 כאשר צפה לראשונה בעב"ם יחד עם אביו בחצר ביתם. לטענתו, עוד באותה שנה קיים לראשונה בחייו מפגש מהסוג החמישי כאשר נפגש לראשונה עם חוצן זקן דמוי אנוש בשם ספאת' (Sfath) פנים אל מול פנים. במשך השנים הבאות התקיימו פגישות רבות בין מאייר לבין ספאת' שנמשכו עד שנת 1953. לטענת מאייר משנת 1953 ועד 1964 קיים פגישות רבות עם חוצנית בשם אסקט (Asket).
לאחר מכן, לטענתו של מאייר הקשר עם החוצנים נפסק ל-11 שנה. לטענתו הקשר חודש שוב ב-28 בינואר 1975 עם חוצנית דמוית אנוש בשם סמג'ס (Semjase), נכדתו של ספא. המפגשים עמה נמשכו לטענת של מאייר עד תחילת שנות השמונים. כמו כן, לטענתו של מאייר לאורך השנים קיים מפגשים אישיים נוספים ולא פורמליים עם חוצנים שונים מגזע ה"הפלאדים". לטענתו של בילי, במהלך המפגשים עם סמג'ס הותר לו לתעד את המפגשים. בעקבות כך, במהלך המפגשים שהתקיימו לאחר 1975 מאייר צבר ברשותו כמות גדול ביותר של ראיות לכאורה למפגשים עם החוצנים, בהם צילומים וקטעי וידאו מפורטים ביותר (אשר רובם, לכאורה, צילומים של החללית של סמג'ס, אשר צולמו בעת שהיא ביצעה תמרוני טיסה שונים), הקלטות שמע, סגסוגת מתכת וקריסטלים. כמו כן, מאייר כתב גם מספר ספרים המתעדים מאות מהמפגשים אותם קיים לכאורה עם החוצנים ואת הדיונים שלכאורה ניהל עימם. ספרים אלו כוללים בין היתר תמלילי שיחות רבים שערך עם החוצנים. שיחות אלו עוסקות בין היתר במגוון רחב למדי של נושאים, כגון רוחניות, החיים שלאחר המוות, דת, ההיסטוריה האנושית, תופעות מדעיות ואסטרונומיות, אקולוגיה, בנוסף למספר נבואות כלליות ותחזיות ספציפיות למדי אודות אירועים העתידים להתרחש.
לטענתו של מאייר החוצנים אפשרו לו גם באופן חד פעמי לבחון את הנשק שברשותם על עץ בחצר שלו, וכמו כן העבירו לרשותו דגימות של סגסוגת מתכת ייחודית.
ביקורת > אוסף התצלומים וקטעי הווידאו

ברשותו של מאייר אוסף גדול של מעל 1000 תצלומים שנוי מחלוקת בהם נראים לכאורה עב"מים שצולמו בעת שבקרו אותו בכפר השווייצרי בו מאייר מתגורר. רוב התצלומים צולמו על ידי מאייר בשנות השבעים לאחר שמאייר איבד את זרועו. כמו כן, ברשותו של מאייר סרטי 8 מ"מ שצולמו גם הם במהלך אותם המפגשים.
המצדדים באמיתות הראיות, מתעקשים כי התמונות הן באיכות גבוהה במיוחד וכי לא ייתכן שאדם אשר איבד את ידו השמאלית בתאונה, היה מצליח לבדו ליצור אותן. מנגד, לאורך השנים, מבקרים וחוקרים שונים, אשר בחנו וחקרו את התמונות והסרטים, הצהירו כי מדובר בהונאה בקנה מידה גדול וכי כל העדויות לכאורה שברשותו, מזויפות. על מנת לחזק את הטענה כי מדובר בזיופים, לאורך השנים מבקרים רבים צילמו תמונות דומות לתצלומים של מאייר. ביקורת נוספת התמקדה בכך שישנה סבירות רבה שהתצלומים בוצעו באמצעות טכניקות צילום מתקדמות, אשר היו קיימות כבר במהלך שנות ה-70. המבקרים סבורים שמאייר השתמש במודלים מיניאטוריים לצורך זיופיו.
אחת הראיות החזקות ביותר נגד מאייר היא תצלום מטושטש של אחת החוצניות לכאורה, שלטענתו של מאייר ביקרו אותו. תצלום זה התגלה בהמשך כזיוף, אשר נוצר על ידי צילום מסך הטלוויזיה, בעת ששודרה תוכנית הבידור של דין מרטין. החוצנית לכאורה היא למעשה זמרת אמריקאית בשם מישל דלפייב (Michelle DellaFave). בתגובה, מאייר הכחיש כי הוא שביצע הזיוף ובמקום זאת טען כי תמונה זו הושתלה בכוונה באוסף התמונות שלו על מנת לערער את דבריו ולשימו ללעג.
ביקורת > דגימות סגסוגת המתכת

לטענתו של מאייר, החוצנים שביקרו אותו העבירו לרשותו דגימות סגסוגת מתכת ייחודית. דגימות סגסוגת המתכת נבדקו בעבר על ידי החוקר מרסל ווגל, כימאי במעבדות IBM בסאן ג'וס שבקליפורניה. ווגל טען כי המתכת נעלמה באופן מסתורי מהמעבדה תוך כדי בדיקתה המעבדתית. היעלמות דגימות המתכת מצביעה בעיני מבקרים רבים על חוסר הרלוונטיות של דגימות המתכת כראיה לטענותיו של מאייר.
הערות שוליים

↑
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280858705171  PLWABN: 9810561665505606  GND: 119147408  ISNI: 0000 0001 1916 4812  LCCN: n86039814  NDL: 00853206  NKC: ola2011631261  NTA: 216407583  SNAC: w6q94fjh  VIAF: 40181954   WorldCat (עם VIAF): 40181954
אל-ולג'ה

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית ישראל ישראל סיפחה חלק משטח הכפר אך לא את התושבים החיים בו
 נפה:  בית לחם
 תאריך ייסוד:  לפני 1596
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,041 (2007)
 קואורדינטות:  31°43′52″N 35°09′49″E﻿ / ﻿31.731241666667°N 35.163611111111°E﻿ / 31.731241666667; 35.163611111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) אל-ולג'ה(למפת ירושלים רגילה) אל-ולג'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-ולג'ה מוקפת בגדר ההפרדה
עין חניה למרגלות אל-ולג'ה
אל-וַ֫לַג'ה (בערבית: الولجة) הוא כפר פלסטיני הנמצא דרומית-מערבית לירושלים וצפונית-מערבית לבית ג'אלא ובית לחם. דרומית לו נמצאת ההתנחלות הר גילה ומערבית הכפר בתיר.
היסטוריה

כפר אל-ולג'ה המקורי שכן על רכס לבן, באזור שעליו בנויים היום המושבים אורה ועמינדב ובו נמצא המעיין עין לבן, בגדה הצפונית של נחל רפאים שבו עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים. תושביו היו מוסלמים, עובדי אדמה.
בשנת 1596, בתקופה העות'מאנית, נמנו בו 100 בתי-אב.
במפקד 1931 נמנו בו 1,206 תושבים, כולם מוסלמים. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור. באזור היה שבט אל-עבסיה (العبسية) והמוח'תאר בנה את ביתו כמצודה בלב הכפר.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בכפר 1,650 תושבים ושטחו השתרע על 17,708 דונמים (מתוכם 166 שטחים ציבוריים ו-35 בבעלות יהודים).
במלחמת העצמאות, במסגרת מבצע ההר, נכבש הכפר לאחר קרב קשה. על פי הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן, עברו תושביו לגדה הדרומית של הנחל לאדמות שהיו בבעלותם ובנו שם בשנות ה-50 את ולג'ה "החדשה". אולם, עקב ניתוק הכפר מן המרכז הכלכלי בירושלים, רוב תושבי הכפר עברו לירדן או עברו למחנות פליטים סמוכים. על חלק מאדמות הכפר המקורי הוקמו עמינדב ושכונת גילה.[דרוש מקור]
הכפר כיום כולל ארבע שכונות – עין ג'וויזה, אל-דהר, ארד אל-סמאק, וסרג', שלושה מסגדים, וחיים בו כ-2,000 תושבים, שרובם מוגדרים כפליטים.
לאחר מלחמת ששת הימים נקבע מחדש גבולה המוניציפלי של ירושלים, אשר סיפח את מזרח ירושלים ועוד כמה עשרות כפרים למדינת ישראל. הגבול החדש סיפח חלק מאדמות הכפר, אך התושבים עצמם לא קיבלו תושבות קבע ישראלית. כ-300 מתוכם מחזיקים בתעודות תושב בעקבות קשרי נישואין או מעברי דירה. תושבי הכפר משלמים את מיסיהם לרשות הפלסטינית ומקבלים ממנה שירותים.
ב-2013 אושרה הקמת גן לאומי בשטחים הסמוכים לכפר.
בנייה בלתי חוקית

עד שנת 1985 השתייך כל הכפר לנפת בית-לחם של המנהל האזרחי. בשנה זו עיריית ירושלים החלה לממש את סמכותה על מחציתו, והחלה להוציא צווי הריסה לבתים שנבנו ללא היתר.[דרוש מקור] בין השנים 1985 ו-2005 נהרסו 45 בתים,[דרוש מקור] ול־50 נוספים הוצאו צווי הריסה.
לטענת התושבים, העירייה סירבה ליצור תוכנית מתאר לכפר שתאפשר קבלת רישיונות, ולכן הם נאלצו לבנות באופן לא חוקי כדי לעמוד בצרכי התרחבות האוכלוסייה של הכפר. [דרוש מקור]
בשנת 2006 עתרו התושבים נגד הריסת הבתים, ובית-המשפט הקפיא את ההריסות לשלוש שנים, על-מנת לאפשר הכנת תוכנית מתאר לכפר. ב-2008 הוגשה תוכנית המתאר מטעם התושבים, אך נדחתה על ידי העירייה. ב-2009 הוגשה התוכנית שנית לוועדה המחוזית. כדי לרכז את המאבק הוקמה בכפר "מועצת תושבים".[דרוש מקור]
גדר ההפרדה

תוואי הגדר המקורי שהיה אמור לחלק את הכפר לשניים שונה בעקבות עתירת התושבים ב-2004, אך התוואי החדש עתיד להקיף את הכפר מכל עבריו ולהפוך אותו למובלעת המחוברת לבית ג'אלא ובית לחם במנהרה, תוך הפקעה של כ-1,600 דונם מאדמותיו. גם לתוואי החדש מתנגדים גורמים רבים, בהם תושבי הכפר, החברה להגנת הטבע, תושבי התנחלויות בגוש עציון, ואף ראש מינהלת תוואי גדר עוטף ירושלים בצה"ל, שתכנן אותו. עתירה שהוגשה נגד הגדר ב-2006 נדחתה. בשנת 2010 החלו העבודות לבניית הגדר בכפר.
מועצת הכפר החליטה לפתוח במאבק לא אלים נגד הגדר ונגד ההתנחלויות בסביבתו, בעזרת הפגנות מאורגנות בימי שישי והפגנות ספונטניות במהלך השבוע כפעולה ישירה לעצירת העבודות. פעמים מספר המפגינים הגיעו לתוואי, חסמו את דרכם של הבולדוזרים והפסיקו את עבודתם תוך הפעלת אלימות – יידוי אבנים ובקבוקי תבערה. לרוב ההפגנות מפוזרות על ידי שוטרי מג"ב באמצעים לפיזור הפגנות, בהם רימוני הלם ובגז פלפל.[דרוש מקור]
גדר ההפרדה ניתקה את בית משפחת חג'אג'לה מהכפר. על מנת לאפשר גישה חפרה המדינה מנהרה מתחת לגדר בעלות של 4 מיליון ש"ח. ב-2017 נסגרה המנהרה בשער, ולמשפחה ניתן שלט רחוק אחד.