stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק ברמן
הערות שוליים

↑  18 עו"ד חדשים, דבר, 1 בפברואר 1940
↑  יצחק ברמן, רבי, המשקיף, 2 בפברואר 1940
↑  ישעיהו קלינמן, 20 שנה למאסר ה-38 במשמר הירדן, חרות, 19 בנובמבר 1959
ישעיהו אביעם, 38 חברי הקורס אכלו את פסות הנייר, מעריב, 20 בנובמבר 1964
י. טרכטנברויט נידון ל-10 לא"י קנס או מאסר, המשקיף, 27 בפברואר 1941
↑  חברת קרייזר פרייזר תייצר 20 מכונות ליום, חרות, 6 ביוני 1951
↑  ועידה בלי זעזועים לליברלים, מעריב, 9 ביוני 1968
↑  כינוס של הליברלים דורש ממשלת ליכוד, מעריב, 19 בנובמבר 1974
↑  אלי אייל, מינשר הארבעה: הצפויות תזוזות במפה הפוליטית?, מעריב, 12 ביולי 1974
↑  ארליך: מצב יחסינו עם ארה"ב - לא נוח, מעריב, 27 באוקטובר 1978
↑  הממשלה אישרה הרכב המליאה, דבר, 6 במרץ 1972
↑  יהושע ביצור, את הדמוקרטיה ניתן להרוס ללא מהפכה, מעריב, 13 במרץ 1980
↑  טוביה מנדלסון, ברמן אינו משלים עם סירוב הממשלה להקים ועדת חקירה, דבר, 22 בספטמבר 1982
↑  שלמה גינוסר, בגין הבטיח למפד"ל הצעה לחקירת הטבח, דבר, 23 בספטמבר 1982
↑  בורג אוזן ובן פורת, דבר, 26 בספטמבר 1982
↑  לחץ גובר על בגין בממשלה ובקואליציה מגעים למפלגת מרכז, דבר, 24 בספטמבר 1982
↑  בלחץ דעת הקהל, דבר, 29 בספטמבר 1982
↑  יהושע ביצור, ברמן: לא אתן יד למהפך פוליטי, מעריב, 14 באוקטובר 1982
↑  פרס החליט להקים מועצה לתכנון חברתי, מעריב, 25 במאי 1986
↑  אבי בטלהיים, במרכז הליברלי מחפשים דרך להיפטר מברמן, מעריב, 6 ביוני 1986
↑  מנחם רהט, יצחק ברמן נבחר יו"ר הנהלת המרכז הליברלי, מעריב, 12 בנובמבר 1986
↑  איתמר ב"ז, חייזר שהוא המשיח, באתר העין השביעית, 21 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305588505171  CiNii: DA10054367  ISNI: 0000 0000 6856 580X  LCCN: nr93033627  VIAF: 97672445   WorldCat (עם VIAF): 97672445 
קברו של ברמן בחלקת גדולי האומה בהר הרצל
מצביע

ערך זה עוסק במושג בתכנות ובמדעי המחשב. אם התכוונתם לבעל זכות הצבעה, ראו .
במדעי המחשב, מצביע (באנגלית: Pointer) הוא טיפוס נתונים אשר ערכו מפורש ככתובת בזיכרון המחשב. שימוש בו מאפשר טיפול בנתונים תוך התייחסות לכתובתם, ולא להם עצמם.
מצביעים הם מאבני היסוד של שפות התכנות הקלאסיות.
מהות המצביע

המחשב שומר נתונים ביחידות זיכרון נפרדות, כך שלכל יחידת זיכרון מוקצת כתובת. לרוב כל מילה או בית בזיכרון המחשב מהווים יחידת זיכרון.
מצביע מאפשר להתייחס אל יחידת הזיכרון דרך מיקומה בזיכרון המחשב, ולא באופן ישיר. דרך פעולה זו מאפשרת:
להתייחס לנתונים המאוחסנים בזיכרון המחשב באופן מופשט ולא ישיר; כלומר התייחסות למיקום יחידת הזיכרון, ולא ליחידה עצמה.
העברת פרמטרים בין שגרות באופן חסכוני משום שלא נדרשת העתקה; כאשר אנו שולחים את הכתובת בלבד, ולא את כל הנתון, נדרשת פעולה חסכונית הרבה יותר.
הקצאה דינמית של זיכרון בזמן ריצה; יצירת מבנה זיכרון דינמי ומשתנה, באמצעות המצביע המייצג שלו.
שימוש שגוי במצביעים עלול לגרום לחריגות ולשגיאות זמן ריצה, משום שניסיון גישה לכתובת לא חוקית יגרום לחריגת גישה. שורש הבעיה נעוץ בקלות בה ניתן לבצע מניפולציות על המצביע, המכיל ערכים מספריים לכל דבר ועניין.
סוגי מצביעים > מצביעי טיפוס

בשפות תכנות רבות ניתן להגביל מצביעים כך שיוכלו להצביע רק על טיפוסי נתונים מסוימים.
לדוגמה, ניתן להגדיר מצביע לטיפוס int (מספרים שלמים). מצביע כזה יוכל להצביע אך ורק למבנה נתונים מסוג int ונוכל להתייחס אל ערכו רק באופן בו ניתן להתייחס ל- int.
סוגי מצביעים > מצביע לשגרה

ניתן להשתמש במצביעים על מנת להצביע על שגרה. יכולת זו מאפשרת להעביר שגרות כפרמטרים.
סוגי מצביעים > מצביע האפס

למצביע האפס יש ערך שמור (ע"פ רוב 0) המהווה אינדיקציה לכך שזוהי כתובת ריקה. כתובת זו שאליה הוא מצביע מוגדרת מראש.
מצביעי אפס הם בשימוש רב, על מנת לסמן מצבי קצה. מצבי קצה כאלו יכולים להיות מגוונים ביותר, לדוגמה- השבתת מצביע להקצאה דינמית או ציון קצה מבנה נתונים.
שימוש מושכל במצביעים

השימוש במצביעים הוא בעל פוטנציאל גבוה לבעיות בעיקר בגלל האפשרות לחריגת גישה. למרות זאת, היתרונות שבשימוש בהם גוברים על החסרונות. בשל כך הביאו שפות תכנות מתקדמות במדעי המחשב (כמו Java ו־C#), לשימוש בטיפוסים קצת יותר מוגבלים המאפשרים הצבעה על אובייקטים, אולם לא מאפשרים ביצוע מניפולציה מספרית על המצביע. כך למעשה מתבצעת הפרדה בין היכולת להצביע על אובייקטים, לבין היכולת לגשת לכתובות אקראיות בזיכרון.
בעיה נוספת הקשורה במצביעים ובהקצאת זיכרון דינאמית, היא דליפת זיכרון, הנובע מכך שבהליך מסוים זיכרון שהוקצה לצורך פעולה, לא שוחרר בתום הפעילות ונשאר תפוס. כאשר פעולה זו מתבצעת פעמים רבות זיכרון נתפס על ידי התוכנית לשווא, מכיוון שלא נעשה בו כל שימוש. גם כאן שפות תכנות מתקדמות ניסו לתת פתרונות הולמים, כגון "איסוף זבל" (garbage collector) מובנה אוטומטי.
מחלקות לטיפול במצביעים

גישה נוספת לפתרון ולכיסוי החסרונות, היא ליצור מחלקה שתעטוף את נושא המצביעים ותאפשר לבצע פעילות שכזו, מבלי להיות חשוף לאותן הבעיות הכרוכות בהקצאה דינמית.
כך למשל ב-Visual Basic באמצעות מחלקת אוסף (Collection), ניתן להוסיף ולהסיר איברים באופן דינמי. האיברים יכולים להיות מכל סוגי המשתנים הקיימים, ויכולים להיות בו-זמנית שונים בגודלם ובסוגם, והגישה לאיברים היא באמצעות אינדקס כמו במערך. בדוט נט ישנה מחלקה מיוחדת (Marshal בשיתוף עם המשתנה IntPtr) שתפקידה לטפל בהקצאה דינמית מבלי לאפשר הקצאה דינמית ישירה. למחלקה זו יש אפשרויות רבות ומגוונות, וייחודה בכך שהיא מאפשרת הקצאה דינמית אך מצמצמת את הבעיות הכרוכות בכך.
ראו גם

מדעי המחשב
שפות תכנות
מונחים בתוכנה
בטיחות זיכרון
ירן אוטזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1918 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  29 בנובמבר 2008 (בגיל 90) אלסינור, דנמרק 
 מקום קבורה:  Hellebæk Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 הושפע על ידי:  Steen Eiler Rasmussen 
 יצירות ידועות:  בית האופרה של סידני, Paustian House, בית הנבחרים בכווית 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (2003)  פרס וולף לאדריכלות (1992)  Emil Bissens Award (1947)  פרס סונינג (1998)  ידיד כבוד של מסדר אוסטרליה (17 במאי 1985)  פרס נילס (1986)  מדליית אקרסברג (1957)  מדליית האנסן (1967)  מדליית הנסיך אויגן (1973)  מדליית אלוור אלטו (1982)  מדליית הזהב המלכותית (1978)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סידני  Australian Institute of Architects Gold Medal  Sir John Sulman Medal 
 צאצאים:  יאן אוטזון, קים אוטזון, לין אוטזון 
 
בית האופרה של סידני
יורן אוטזון (בדנית: Jørn Utzon‏, 9 באפריל 1918 – 29 בנובמבר 2008) היה אדריכל דני זוכה פרס פריצקר. אוטזון נודע בעיקר בזכות בית האופרה של סידני שתכנן ב-1956 - מבנה הנחשב לאחת מיצירות האדריכלות הידועות ביותר של המאה ה-20.
ביוגרפיה

אוטזון  נולד ב-1918 בקופנהגן לאביו, אדריכל היאכטות אווה אוטזון וגדל בעיר אולבורג. למד אדריכלות בעיר הולדתו קופנהגן והתמחה אצל האדריכלים גונאר אספלונד ואלבר אלטו. בין 1946 ו-1947 ערך מסע לימודים באירופה, צפון אפריקה, מקסיקו וארצות הברית וב-1949 גם בילה זמן בבית ספרו של פרנק לויד רייט בטאליסן.
ב-1956 זכה במקום הראשון בתחרות על תכנון בית האופרה החדש לעיר סידני באוסטרליה בשיתוף עם המהנדס הבריטי אובה ארוף. בתכנון בית האופרה זכה אוטזון על סמך רישום פשטני בלבד שהכין עבור המבנה. עם תחילת הבנייה חלו סיבוכים בבנייה של הקירוי דמוי המפרשים של בית האופרה ושל אולמות הקונצרטים ואצבעות מאשימות רבות הופנו לעבר אוטזון בטענה כי כשל בתפקידו כמתכנן. על אף הפגנות שערכו תושבי סידני למען השארתו של אוטזון כאדריכל המבנה החליט הממשל המקומי להדיחו תוך כדי הבנייה ולמנות אדריכל אחר במקומו אשר השלים את מלאכת הבנייה בעלות גבוהה במיוחד.
באופן יחסי לפרסום הבינלאומי הרב שלו זכה בזכות בית האופרה, לא קיבל אוטזון הזמנות עבודה רבות אך בין בנייניו הבולטים ניתן למנות:
שיכון בפרדנסבורג, דנמרק, 1962
בית הנבחרים בכווית, 1972
כנסייה בקופנהגן, 1976
רבים טוענים כי עבודותיו המעטות יחסית של האדריכל היוו נקודות ציון חשובות ביותר באדריכלות המאה ה-20 ועל כן זכה אוטזון בפרס וולף לאדריכלות ב-1992 ובפרס פריצקר ב-2003.
ב-2008 נפטר אוטזון מהתקף לב.
פואטרי סלאם

מופע פואטרי סלאם במסגרת פסטיבל ביאליק לשירה וספרות בקריית ביאליק
פּוֹאֵטְרִי סְלֵאם (מאנגלית: poetry slam), בתרגום חופשי: 'הטחת שירה', הוא אירוע שבו משוררים קוראים או מדקלמים יצירה פרי עטם בסגנון הנקרא "ספוקן וורד" (מילה מדוברת). הביצוע עומד לשיפוט נציגים אקראיים מהקהל.
היסטוריה

בנובמבר 1984, יזם מארק סמית' (אנ') אירוע פואטרי סלאם במועדון 'Get Me High' בשיקגו. בשנת 1986 הערבים עברו למשכנם הקבוע, ב'Green Mill Jazz Club' (אנ') בעיר. בשנת 1988 התקיים לראשונה אירוע מחוץ לשיקגו, במועדון 'Nuyorican Poet's Cafe' בניו יורק. שנתיים לאחר מכן, נוסדה תחרות 'פואטרי סלאם' לאומית, שנקבעה בסן פרנסיסקו, והופיעו בה משוררים משיקגו, ניו יורק והעיר המארחת. לשם השוואה, בתחרות שהתקיימה בשנת 2010, השתתפו מבצעים מ-80 קבוצות שונות, במשך 5 ימים.
אירועי פואטרי סלאם התפשטו מאז בעולם, וכיום נערכות תחרויות כאלה בלמעלה מ-30 מדינות.
החל משנת 2008 כל שנה מתקיים Women of the World Poetry Slam (WoWPS) למשוררות. משוררת אמריקאית אמני סזאן היא היחידה שניצחה בתחרות פעמיים (בשנת 2016 לצד אמיתית'אל מחמוד).
מבנה האירוע

לאירוע השירה יש מנחה המוביל את הערב. בתחילתו, יופיע 'משורר חימום' (נקרא גם "משורר הקורבן") שאינו חלק מן התחרות. אחריו חל הסיבוב הראשון בו, על פי הגרלה, יעלו המשוררים ויציגו את קטע השירה שלהם. לאחר סיום כל ביצוע, יינתנו ציונים מספריים, בין 0 ל-10, על ידי 3 או 5 צופים אקראיים שנבחרו מראש. בסיבוב הראשון מופיעים לרוב 8 משוררים. ארבעת המציגים בעלי הניקוד הגבוה ביותר, יעלו לסיבוב השני.
בסיבוב השני, יופיעו ארבעת המשוררים בעלי הניקוד הגבוה, ויציגו קטע שונה משהציגו בסיבוב הראשון. המתמודד שיקבל את הציון הגבוה ביותר הוא המנצח, והוא יוזמן לבצע קטע נוסף ("הדרן" או "המילה האחרונה"). בגרסה אחרת, שני המבצעים בעלי הניקוד הגבוה, יתמודדו ביניהם על הניצחון בערב. באירועים הנערכים בישראל הפורמט הוא של 4–8.
על המציגים להימנע משימוש באביזרים, תחפושות ומוזיקה. בכך הפואטרי סלאם מובחן מאירועים דומים כמו ערבי שירה, תיאטרון או מוזיקה. לכל מציג יש זמן הופעה מוגבל, בין 3 ל-10 דקות.
קיימים סוגי תחרויות שונות: בתחרות פתוחה, כל אחד מוזמן לעלות ולהציג, וזאת לעומת תחרות מוזמנת בה רק משוררים מוזמנים מופיעים. לרוב, אין הגבלה על נושא השיר; לעיתים, מוכרזת 'תחרות נושא' ("Theme Slam") בה על המתמודדים לעסוק בנושא מסוים בשירתם.
סגנון ספרותי

האירועים מציגים מגוון רחב של סגנונות, הן בכתיבה והן בצורת ההופעה. הקטעים המוצגים בערבים אלו זהים לעיתים לאירועי הקראת שירה. אחרים דומים בצורתם למונולוג תיאטרלי ואף למערכון, ואלה ישתמשו לרוב בטונים שונים להדגשת הנושאים, הדמויות והקונפליקטים המובאים בקטע. כמו כן חלק מהמציגים מתבססים על אלמנטים של ראפ, ואלה לרוב יאופיינו בחריזה מהירה של מילות השיר. לרוב, קטעים אלו משויכים לסוגה 'מילה מדוברת' (spoken word).
המשורר קריסטין אוק'פי אפטוביץ', כותב הספר "מילים לפנים: סיור מודרך בעשרים שנות פואטרי סלאם בניו יורק"
צוטט, בהתייחסו לסגנונות שונים המאפיינים את אירועים אלו:
"אחד הדברים המעניינים הוא, שלאורך תקופות שונות, היה חשש שסגנון או משורר מסוים ייעשו כה דומיננטיים, עד שהם יהרסו את הסצנה, אך זה לעולם לא קרה. היפסטרים מתרעמים, ראפרים, בוהמייניים, קומיקאים, אנשי רוח ופאנקיסטים - כל אחד מאלה, שלטו בכיפה למשך זמן מה; אך כעבור זמן, הגיע דיבור אחר שאתגר את המשוררים לנסות דבר חדש".
אחת ממטרות הפואטרי סלאם, היא לאתגר את מי שטוען לסמכות כלשהי אודות 'ערך אומנותי'. כל משורר זוכה לביקורת ושיפוט הקהל, היות שהם תלויים בחסדיו על מנת להמשיך לסיבובים הבאים. היות שיש תחלופה בין המשוררים לבין הקהל, כאשר משוררים נמנים עם הקהל ולהפך – נציגים מהקהל מופיעים עם שירתם – נוצר מבנה שמטשטש את הגבולות בין קהל, משורר וביקורת. המשורר האמריקאי בוב הולמן הגדיר זאת כ'דמוקרטיזציה של החריזה'. לדבריו, "מהפכת ה-spoken word מובלת על ידי נשים וקהל מגוון. בכך ניתן עומק לרב-השיח המתקיים בקרב האומה, וניתן לשמוע קולות שלא מיוצגים על ידי הקונגרס. הייתי רוצה שהקונגרס יישמע כמו אירוע פואטרי סלאם".
בישראל

סצנת הפואטרי סלאם הישראלית נוסדה בינואר 2012 על במת תיאטרון "האינקובטור" בירושלים. מייסדי הפואטרי סלאם בארץ, פדרו גראס (עמית אולמן), אלן פותלס (נילי קופלר) ואריק אבר, נפגשו שנה לפני כן בליין אירועי הספוקן וורד "word up!" שארגנה ענבל בנימין ב"לימה-לימה" בתל אביב. האירועים הראשונים בירושלים היו בעלי קהל מצומצם יחסית, אך תוך זמן קצר התהוו אירועי סלאם קבועים על בסיס חודשי בארבע ערים בישראל: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע. בשנת 2014 החלו לפעול כחלק מעמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום ומאז שנת 2015 פועלים כחלק מתיאטרון האינקובטור. האירועים וקטעי השירה מופצים בעיקר ברשתות חברתיות כמו פייסבוק ויוטיוב. בשנת 2017 סיקרה רשות השידור את אירוע "הקרם דה לה סלאם" - ערב עם מיטב אמני הספוקן וורד הישראלים העכשוויים - בטלוויזיה ובאינטרנט וכך מביאה לקהל הרחב את השירה המדוברת. עם היוצרים הפועלים בסצנה נמנים: יוסי צברי, צביה מרגליות, ג'ימבו ג'יי, לוסי איוב ונעם פרתום.
ב-7 בינואר 2018 התקיים גמר הסלאם הגדול המכונה גם "מיקרופון הזהב" בבית האופרה בתל אביב. בגמר זכתה עמית צפריר.
ביקורת

קיימות ביקורות רבות אודות הערך האומנותי של אירועים אלו. רובן מתייחסות לפן התחרותי של אירועים אלו, ומיעוטן לתוכן, שכן הוא כולל תלונות והתרעמויות אודות החברה. יש המשווים אותם לתוכניות מציאות בהן נבחנים המתמודדים על פי העדפותיו של הקהל, ומשווים אותם לתוכנית הפופולרית אמריקן איידול. אחרים משווים זאת לספורט, וגורסים שמדובר ב'גרסה גברית-מצ'ואיסטית של שירה'.
הערות שוליים

↑  Aptowicz, Cristin O'Keefe. (2008). Words in Your Face: A Guided Tour Through Twenty Years of the New York City Poetry Slam. New York City: Soft Skull Press. "Chapter 14: First and Always; Graduates from the NYC Poetry Slam's First Wave" Page 122. ISBN 1-933368-82-9.
↑  אורין ויינברג, "אלוהים, למה אני לא שלומית מלכה?": הגמר הגדול של הפואטרי סלאם, באתר ynet, 8 בינואר 2018
↑  Bloom, Harold (2009) quoted in Somers-Willett, Susan B.A., The Cultural Politics of Slam Poetry. University of Michigan Press. p. 21.
↑  http://www.independent.com/news/2012/aug/30/close-kip-fulbeck/(הקישור אינו פעיל, 16.1.2020)
↑  Aptowicz (2008), p. 297.
ח'רבת בית ג'ן

העלייה לתל, שלט ההסבר ומגדל השמירה ברקע
ח'רבת בית ג'ן הוא שמו של תל ארכאולוגי בבקעת יבנאל, הנמצא כיום בתחום המושבה יבנאל.
היסטוריה

בסמוך לתל הוקמה בתחילת המאה ה-20 המושבה בית-גן. באתר התגלו פריטים ארכיטקטוניים רבים, האופייניים לבתי כנסת מתקופת התלמוד שנתגלו באזור, בין היתר בחורבת ימה, בחורבת עטוש, בחורבת ציידתה, בחורבת שרונה ובחורבת סרגונה הסמוכות.
בין היתר נתגלו באתר משקופים, מזוזות ואפריזים מעוטרים, חלקם בשריגי גפנים, במנורת שבעת הקנים ובשופר, ואשר מקורם כנראה בבית הכנסת של היישוב הקדום. בשלב מאוחר נתגלו באתר גם חריטות של צלבים, המעידים כנראה על כניסת הנצרות ליישוב. בחורבה תועדה בעבר גם רצפת פסיפס, בה נמצאו מטבעות מהמאה הרביעית לספירה וכתובת יוונית המזכירה אדם בשם מתתיהו.
עד 1901 חיו במקום ערבים בדואים בחושות בוץ. ב-1902 נרכש התל ואדמות הבדואים יחד על רכישת אדמות יבנאל והבדואים נאלצו לעזוב את המקום. בקתות הבוץ שימשן את מתיישבי בית גן עד שעברו למבני האבן.
ב-1936 הוקם בראש התל מגדל תצפית מבטון בן שתי קומות ובראשו הותקן זרקאור.
לקריאה נוספת

אריאל: כתב עת לידיעת ארץ-ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987, עמ' 63.
אגודת הרבנים

אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה (באנגלית: Union of Orthodox Rabbis; בראשי תיבות: UOR) היא ארגון אורתודוקסי-חרדי שפעל בצפון אמריקה. מטרת הארגון הייתה לאחד את פעולות הדת ולייצג את היהדות האורתודוקסית. הארגון מזוהה עם אגודת ישראל.
הארגון הוקם בשנת 1902 (תרס"ב) כדי לנסות לשמר את ההוויה המסורתית המזרח-אירופאית באמריקה, ומתוך מלחמה בארגונים כמו "איגוד הקהילות היהודית האורתודוקסיות של אמריקה" (OU) שנחשבו בידי מקימי "אגודת הרבנים" כפשרניים מדי. עוד בשנת 1887 (תרמ"ז) הובא מעבר לים הרב יעקב יוסף (חריף) לכהן כרב "בית המדרש הגדול" (הקהילה האורתודוקסית הגדולה בניו יורק) וכ"רב הכולל" של הקהילות האורתודוקסיות, אך הוא לא הצליח בתפקידו ורבנים רבים לא קיבלו את מרותו. האספה הראשונה של הרבנים נקבעה ליום כ"ו בתמוז תרס"ב, אך נדחתה עקב פטירתו של הרב הכולל. לאחר מכן הקימו שבעים רבנים את "אגודת הרבנים" שנועדה לאחד את הרבנים האורתודוקסים ולהתמודד מול הרפורמים. לאגודה נבחר ועד ובו הרבנים שלום אלחנן יפה, בנימין ביינוש זלקינד רבינר, ודוב בער אברמוביץ מניו יורק, הרב גבריאל זאב מרגליות מבוסטון, הרב אליעזר סילבר, הרב דב אריה לווינטל מפילדלפיה, הרב משה שמעון זיוויץ מפיטסבורג, הרב אברהם יעקב גרשון לסר מסינסינטי והרב זרחי. אברהם אליעזר אלפרשטיין מונה לסגן נשיא וראש הסניף של ניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-20, החליטו רבני אגודת הרבנים להקים מרכזי אגודת ישראל בצפון אמריקה.
האגודה פעלה נגד הזרמים האורתודוקסי המודרני, הקונסרבטיבים והרפורמים. מפעולותיה המפורסמות הייתה ההתארגנות וארגון חוות דעת מרבני אירופה וארץ ישראל נגד רעיון תנאי בנישואין שהועלה על ידי הרב הקונסרבטיבי יהודה לייב אפשטיין.
בנוסף פעלה האגודה לסיוע ליהודי אירופה וארץ ישראל, והקימה את ארגון עזרת תורה לסיוע כלכלי, ובימי השואה את ארגון ועד ההצלה שפעל להציל את יהודי אירופה מהשואה.
לאחר בואו של רבי יואל טייטלבוים לארצות הברית, הקים האחרון ארגון מתחרה בשם התאחדות הרבנים, שאיגד את הרבנים מתנגדי אגודת ישראל בצפון אמריקה, בעיקר מחוגי רבני ואדמו"רי הונגריה וגליציה.
עם התבססות הציבור החרדי בארצות הברית פחת הצורך בארגון והוא מפעיל כיום בית-דין בלבד.
מרבני ונשיאי הארגון

נשיאים: הרב יוסף קאנוויץ, הרב משה רוזין, הרב אליעזר סילבר, הרב משה פיינשטיין (1967–1986), הרב דוד פיינשטיין.
נשיאי כבוד: הרב ישראל רוזנברג, הרב אפרים אליעזר יאלעס, הרב יוסף אליהו הנקין והרב חיים יצחק בלוך.
חברי נשיאות: הרב יעקב קנטרוביץ, הרב יחיאל מיכל חרל"פ.
סגני נשיא: הרב זלמן רייכמן, הרב צבי הירש דאכאוויטץ
יושבי ראש: הרב שמחה עלברג, הרב צבי מאיר גינזברג.
מזכיר: הרב אברהם שמואל לוין.
רבני בית הדין של הארגון הם הרב אריה רלב"ג, הרב חיים קראוס, הרב אלימלך זלמן ליבוביץ', הרב גבריאל שטרן, הרב מנחם צבי רלב"ג, הרב חיים שלמה גינזברג, הרב שלום דובער שוחט.
הערות שוליים

↑  ספר היובל של אגודת הרבנים, עמודים נ'-נ"ג.
↑  הרב ר׳ זלמן רייכמאן חזר מביקורו בא״י, מתוך: הפרדס, שנה ל"א, חוברת א', באתר היברובוקס.
| יהדות אורתודוקסית |
| --- | --- | --- |
| זרמים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסיה מודרנית • נאו-אורתודוקסיה |  |
| ארגונים רבניים | ק"ק כנסת ישראל • OU‏ • אגודת הרבנים • מועצת גדולי התורה • הרבנות הראשית לישראל • אגודת הרבנים בפולין • העדה החרדית • התאחדות קהלות החרדים • חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי • התאחדות הרבנים • ועידת רבני אירופה • מועצת חכמי התורה • מרכז רבני אירופה |  |
| הגות | עיקרי האמונה היהודית • תורה מן השמים • נצחיות התורה • אמונת חכמים • דעת תורה • טיעון העד (יהדות) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528370705171  LCCN: n87879227  VIAF: 131445400   WorldCat (עם VIAF): 131445400
הוריקן קתרינה

| --- | --- |

תצלום לוויין של הוריקן קתרינה ב-28 באוגוסט 2005
 סוג:  הוריקן
 תאריך התחלה:  23 באוגוסט 2005
 תאריך סיום:  30 באוגוסט 2005
 משך האסון:  23 באוגוסט 2005 – 30 באוגוסט 2005 (8 ימים)
 עוצמה:  5 בסולם ספיר-סימפסון
 במדינות או באזורים:  בהאמס, קובה; פלורידה, לואיזיאנה, מיסיסיפי, אלבמה בארצות הברית
 מהירות הרוח:  280 קמ"ש
 לחץ נמוך:  902 מיליבר
 הרוגים:  1,836
 נעדרים:  705
 נזק:  81.2 מיליארד דולר ארצות הברית (2005) (נזקי הסופה הכבדים בהיסטוריה)
 מסלול הסופה
פגיעת הסופה בחוף לואיזיאנה
סיזרס סופרדום – מקום מחסה זמני לכ-10,000 מתושבי העיר
חתך המדגים את גובה העיר ניו אורלינס ואת סוללות העפר המגינות עליה
ניו אורלינס מוצפת לאחר הוריקן קתרינה, במרכז התמונה אצטדיון ה"סופרדום"
איי צ'נדלור, לפני קתרינה (משמאל) ואחרי (ימין), התמונה ממחישה את השפעת הסופה לאורך אזורי חוף
חיפוש אחר ניצולים בסוף הוריקן קתרינה
הוריקן קתרינה (באנגלית: Hurricane Katrina) היא סופת הוריקן אשר חצתה את פלורידה ופגעה בחופי ארצות הברית בקרבת העיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה ב-29 באוגוסט 2005.
הסופה החלה כשקע טרופי באזור איי בהאמה ב-23 באוגוסט, ולמחרת פגעה בחופי פלורידה ליד העיר מיאמי. היא הוגדרה תחילה כבעלת דרגה 1 בסולם סאפיר סימפסון, אולם לאחר שחצתה את פלורידה, בעת המעבר מעל מפרץ מקסיקו, התחזקה הסופה וסווגה לסופה מדרגה 5 (הדרגה החזקה ביותר). עינה של הסופה הגיעה לקוטר של 48 ק"מ, ומהירות הרוח של הסופה הגיעה ל-278 קמ"ש בעת פגיעת הסופה בחוף לואיזיאנה.
בשל הסכנה של הסופה הורתה ממשלת לואיזיאנה על פינוי של העיר ניו אורלינס. החשש העיקרי היה הצפת העיר אשר 70% משטחה מצויים מתחת לגובה פני הים, ובשל החשש מהגלים הצפויים להגיע לגובה של 8–11 מטרים מגובה פני הים ולעבור מעל הסוללות המגינות על העיר מפני הצפות.
לפחות 1,836 בני אדם נספו כתוצאה מהסופה, דבר שהפך אותה לסופה הקטלנית ביותר בארצות הברית מאז 1928. רוב הנספים היו בני מיעוטים עניים אשר לא הצליחו להיחלץ מהעיר בכוחות עצמם. בנוסף לכך, היו דיווחים על תופעות של ביזה ופשע. על פי הערכות, הסופה גרמה לנזק של 81 מיליארד דולר (במחירי שנת 2005), מה שהפך אותה לאסון הטבע היקר בהיסטוריה של ארצות הברית, נכון ל-2017.
אצבע מאשימה הופנתה לעבר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש וממשלו על אדישות ועל כישלון הסיוע לתושבים, שעירם הפכה למעין עולם שלישי בתוככי ארצות הברית. מכל רחבי העולם הוצע סיוע הומניטרי.
שיאים

סופת ההוריקן קתרינה, שהלחץ במרכזה בעת שהגיעה לחוף היה 920 מיליבר הייתה השלישית בעוצמתה בעת הפגיעה בארצות הברית, אחרי הוריקן קאמיל (1969, 909 מיליבר) וסופת "חג העבודה" של 1935, בה נמדד לחץ של 892 מיליבר בעת הפגיעה בארצות הברית.
בשיאה הייתה הסופה הוריקן בדרגה 5, והלחץ במרכזה ירד עד כדי 902 מיליבר, נתון שמיקם אותה כסופה הרביעית בעוצמתה באגן האוקיינוס האטלנטי באותה עת (לאחר מכן ירדה למקום השישי בעקבות הוריקן וילמה והוריקן ריטה).
הכנות לקראת הסופה

כהכנה לקראת הסופה הוצא ב-28 באוגוסט בשעה 7:30 שעון מקומי צו לפינוי כל מיליון תושבי העיר. כ-100,000 תושבים חסרי אמצעי תחבורה נותרו בעיר על אף צו הפינוי, והם הועברו למחסות מאולתרים מפני הסופה, ובהם אצטדיון הפוטבול של ניו אורלינס.
גם במחוזות הסמוכים לעיר ניו אורלינס, לאורך חוף לואיזיאנה ובמספר מחוזות באלבמה ניתנו צווי פינוי. בשל פקקי התנועה הכבדים שנגרמו בשל המספר הרב של תושבים המנסים להתפנות, נאלצו רשויות התנועה במדינות אלה להפוך את הכבישים הפונים דרומה לכבישים בהם כיוון הנסיעה הוא צפונה, ובכך מנעו למעשה כל כניסה לאזורים המפונים.
ספינות צי ארצות הברית המצויות בנמל פסקאגולה פונו מן הנמל ללב ים, וכן פונו כלי הטיס של חיל האוויר של ארצות הברית מבסיס קסלר המצוי במחוז בילוקסי. בנוסף לכך, פונו בסיסים בפנסקולה שבפלורידה ובוואלפאראסיו.
תחנת הכוח הגרעינית שבווטרפורד נסגרה ב-28 באוגוסט מחשש לנזקים שהסופה תגרום לתחנה.
כ-70% משטחה של העיר ניו אורלינס מצוי בין 30 ס"מ ל-6 מטרים מתחת לפני הים. מסיבה זו מערכת הביוב של העיר משתמשת במשאבות חשמליות השואבות את מי הביוב ומי הגשמים על מנת למנוע את הצפת העיר.
סביב העיר נמצאת מערכת של סוללות עפר המגינות על העיר מפני מי הים. גובהם של סוללות אלה הוא 4 מטרים.
במקרה של גשמים חזקים במיוחד או הצפות בשל גלי ים גבוהים יש חשש שהעיר תוצף. חשש זה מתגבר בשל הפסקות החשמל הצפויות להשבית את עבודת המשאבות.
מצפונה מוקפת העיר באגם פונטצ'ארטריין אשר יכול לעלות על גדותיו, בשל כמויות הגשם הרבות הצפויות בעקבות הסופה, וכן בשל הגלים הגבוהים הצפויים להיווצר באגם.
מחשש להצפות אלה, הורה, לראשונה בתולדותיה, ראש העיר של ניו אורלינס, ריי נאגין על פינויה. ראש העיר הורה על הקמת מספר מחסות מפני הסופה לתושבים שלא הצליחו לעזוב את העיר, והורה על הפיכת הסופרדום של לואיזיאנה למחסה סופה. המבנה ממוקם בגובה של מטר אחד מעל פני הים, ונבנה על מנת לעמוד בפני כוחם של גלים גבוהים, הצפות עד לגובה של 10.6 מטרים, ורוחות של עד 320 קמ"ש. אולם כבר עם תחילתה של הסופה נפגע גג המבנה והחל לדלוף.
הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הכריז על העיר כאזור אסון, עוד בטרם הגיעה הסופה אל העיר.
וזאת בשל אזהרה של המרכז לחיזוי מזג האוויר אשר צופה שמרבית בנייני העץ בעיר יהרסו מעוצמתה של הסופה.
חשש נוסף היה שמאגרי הדלק בבתי הזיקוק הרבים שבקרבת העיר יישפכו אל המים וייצרו תערובת של תרכובות כימיות רעילות אשר יציפו את העיר, ויגרמו למחסור של מים נקיים. אם תחזית זו הייתה מתממשת, היו נדרשים כשישה חודשים לנקות את העיר מהרעלים.
השפעות הסופה

מספר הנספים בסופה עמד על 1,836 אנשים, בעיקר במדינות לואיזיאנה (1,577) ומיסיסיפי (238).
עם זאת, 705 אנשים נותרו תחת סיווג של נעדרים בלואיזינה והיו כנראה עוד מספר רב של מקרי תמותה לא ישירים, אך קשה לאמוד את סיבת המוות המדויקת של חלק מהקורבנות.
השפעות הסופה > בפלורידה וקובה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השפעות הסופה > בלואיזינה וניו אורלינס

בשעה 10 בבוקר (שעון מקומי) ב-29 באוגוסט חצתה הסופה את ניו אורלינס. לאחר חצייתה את העיר נחלשה הסופה והגיעה לקטגוריה 3.
הסופה הציפה את הרובע הצרפתי של העיר, בשל כשלים במשאבות הביוב של העיר. כמו כן נפרצו שתיים מסוללות העפר המגינות על העיר, ומים בגובה 2 מטרים החלו להציף את הרובע התשיעי של העיר.
מספר רחובות במרכז העיר הוצפו במים בגובה 3 מטרים. התושבים שנותרו בעיר רוכזו במספר מבנים, ביניהם לואיזיאנה סופרדום (מגרש הפוטבול העירוני) ומרכז הקונגרסים של העיר ואפילו פארק השעשועים "Six Flags: New Orleans".
עם חלוף הסופה ובעקבות המים המזוהמים שהציפו את העיר החל פינוי התושבים, גם בכפייה.
השפעות הסופה > במיסיסיפי

אזור החוף במיסיסיפי סבל מנזק מאסיבי כתוצאה מהוריקן קתרינה ב-29 באוגוסט. 238 אנשים נהרגו, 67 הוכרזו כנעדרים, ונגרמו נזקים בשווי מיליארדי דולרים. לאחר מעשה, הוכרזו 47 המחוזות הדרומיים של המדינה כאזורי אסון הזקוקים לסיוע פדרלי.
השלכות > השלכות כלכליות

ההשלכות הכלכליות של הסופה היו נרחבות. נכון לאפריל 2006, הוציא ממשל בוש 105 מיליארד דולר על תיקונים ובניה מחדש באזור, וסכום זה אינו כולל נזקים לכלכלה עקב שינויים באספקת הנפט, נזקים פרטיים, נזקים לרשתות התחבורה, אובדן סחורות ליצוא ועוד.
כלכלנים רבים היו סבורים כי הסופה תגרום לנזק רב למתקני זיקוק הנפט הרבים המצויים באזור לואיזיאנה, ומספקים 24% מצריכת הנפט בארצות הברית. כמו כן דרך נמלי לואיזיאנה, המייבאים 11% מצריכת הנפט של ארצות הברית, סגורים בשל הסופה מ-27 באוגוסט.
כלכלנים סבורים כי כתוצאה מהסופה ומעליית מחירי חבית נפט בארצות הברית מעל ל-70 דולרים (במקום 66.13 דולרים קודם לסופה) יעלו מחירי האנרגיה בעולם כולו.
השלכות > השלכות סביבתיות

הוריקן קתרינה היה גם בעל השלכות מרחיקות לכת על הסביבה. נחשולי הסופה גרמו לבלייה משמעותית של חופים, וכמה מהם נהרסו לחלוטין. באי דופין, כ-150 ק"מ מזרחית לנקודה בה ההוריקן עלה ליבשה, החול שממנו האי מורכב הוסע לתוך מפרץ המיסיסיפי, והאי התקרב ליבשה. הסופה השפיעה בצורה קשה גם על איי צ'נדלור שהושפעו קודם לכן מהוריקן איוואן בשנת 2004.