stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלכה ואין מורין כן
סוגים שונים של הלכה שאין מורים כמותה > לאף אחד

בסוג הקודם של ההלכות מדובר היה בהלכות שידועות לחכמים, אך לא פוסקים אותן. אך קיימות דוגמאות להלכות שחז"ל רצו להסתיר אותן על אף שהן מותרות, עד כדי כך שהן הועלמו אף מהמשנה עצמה. כלומר חז"ל היו מעוניינים שגם תלמידי חכמים לא ידעו אותן, לפחות לא באופן רגיל. בלשון התלמוד מתוארות הלכות אלה "לא רצו חכמים לגלותה". דוגמה להלכה כזאת היא שמותר לטלטל "פחות פחות מארבע אמות". כלומר, איסור טלטול ברשות הרבים בשבת נסוב על טלטול של ארבע אמות לפחות, אולם מותר לטלטל בכל פעם פחות מארבע אמות. על כך נכתב בתלמוד שהלכה זו לא נכתבה כלל במשנה מחשש שמא יבואו לטלטל ארבע אמות ברשות הרבים.
סוגים שונים של הלכה שאין מורים כמותה > למי שבא להיוועץ

סוג נוסף של פעולה מותרת שאין מורים אותה, היא פעולה שמותרת לגמרי ואף מותר ללמד אותה בפומבי, אולם אם אדם בא לשאול לא מורים לו לקיים אותה למעשה.
דוגמה מפורסמת לסוג זה היא מעשה פינחס, שהרג את נשיא שבט שמעון ואת כזבי בת צור המדיינית שקיימו יחסים בפומבי למרות שהוא היה ישראל והיא לא. בעקבות זאת אמרו חז"ל ש"בועל ארמית (=גויה) קנאים פוגעים בו", אך התלמוד קובע כי אם בא הקנאי להתייעץ לפני הפעולה לא מורים לו לבצע אותה. הסוג הזה שונה מהאחרים בכך שלא מדובר בהלכה. כלומר, בניגוד למשל לעובדה שטלטול פחות מארבע אמות הוא מותר הלכתית, מעמדה ההלכתי של פעולת הקנאות אינו ברור והוא ודאי לא ציווי הלכתי. עם זאת מדובר בפעולה מותרת שלא מורים אותה.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה תלמודית, הלכה ואין מורין כן, כרך ט, עמודה שמא.
↑  רש"י על תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ח, עמוד ב', משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ד', הלכה ט', שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"ט, סעיף ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ט, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ל"ו, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ב, עמוד ב', ונפסק במשנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ה', הלכה ט"ז ובשולחן ערוך, אורח חיים, סימן רע"ה, סעיף י"ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ח, עמוד ב', ונפסק במשנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ד', הלכה ט' ובשולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"ט, סעיף ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ל"ו, עמוד ב', ונפסק במשנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילין ומזוזה וספר תורה, פרק ד', הלכה י"א ובשולחן ערוך, אורח חיים, סימן ל', סעיף ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ט"ו, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף צ"ט, עמוד ב'. קיימת בתלמוד דעה הפוכה בה מחזיק רבא, לפיה דווקא מצווה לומר דבר זה בפני עם הארץ.
↑  פירוש רש"י על תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף י"ג, עמוד א', בפסקה כשאמרו אסור; מרדכי על מסכת בבא מציעא, פרק ה, סימן שלח; רמ"א על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קכ"ד, סעיף כ"ד ועל שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"ס, סעיף ט"ז.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ל', עמוד ב' ובפירוש רש"י שם, ונפסק בשולחן ערוך, חושן משפט, סימן תי"ד, סעיף ב'.
↑  פירוש "בית הבחירה" למאירי על התלמוד באותו מקום.
↑  אנציקלופדיה תלמודית, הלכה ואין מורין כן, כרך ט, עמודה שמ.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קנ"ג, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ב, עמוד א'.
הפעם האחרונה שראיתי את פריז

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הסיפור "בחזרה לבבילון" של סקוט פיצג'רלד
 בימוי:  ריצ'רד ברוקס 
 הופק בידי:  ג'ק קאמינגס 
 תסריט:  ג'וליוס אפשטיין, פיליפ אפשטיין, ריצ'רד ברוקס 
 עריכה:  ג'ון דנינג 
 שחקנים ראשיים:  ואן ג'ונסון אליזבת טיילור וולטר פידג'ון דונה ריד רוג'ר מור
 מוזיקה:  קונרד סלינגר 
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 1954
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 תקציב:  1,960,000‏$
 הכנסות:  4,940,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפעם האחרונה שראיתי את פריז (באנגלית: The Last Time I Saw Paris) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 1954 עם ואן ג'ונסון ואליזבת טיילור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן רופף על הסיפור הקצר "בחזרה לבבילון" מאת סקוט פיצג'רלד משנת 1931.
זאת הופעת הבכורה של רוג'ר מור בקולנוע.
שם הסרט נלקח משיר בשם זה מאת ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין שחובר ב-1940 כשיר נוסטלגי לפריז שהייתה כבושה בידי הנאצים. השיר שולב בסרט "Lady Be Good " מ-1941, הפך ללהיט וזיכה את מחבריו בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר וזכה לביצועים רבים. הוא מופיע במספר סצנות בסרט.
תקציר העלילה

בין החוגגים את שחרור פריז במלחמת העולם השנייה נמצא צ'ארלס וילס (ואן ג'ונסון). הוא פוגש בשתי אחיות: מריון אלסווירת' (דונה ריד) המזמינה אותו לביתה שם הוא נפגש באחותה הלן (אליזבת טיילור) ואביה ג'יימס (וולטר פידג'ון).
צ'ארלס עובד כעיתונאי בעיתון כוכבים ופסים ומרוויח בקושי למחייתו. הוא מתאהב בהלן, הם נישאים ונולדת להם בת, ויקי.
כאשר מתגלה נפט בפלורידה בשטח שג'יימס נתן לצ'ארלס כנדוניה, משתנה המצב. צ'ארלס מתפטר מעבודתו בעיתון ומתחיל לכתוב ספרים המוחזרים אליו מהמוציאים לאור. הוא מתייאש, מתחיל לצרוך אלכוהול, מתפרע במסיבות ומחזר אחרי אשת חברה גרושה בשם לורין (אווה גאבור).
הלן מתנחמת בזרועותיו של טניסאי צעיר, יפה ורודף נשים בשם פול (רוג'ר מור). כאשר הוא מבהיר לה כי ברצונו להמשיך את הקשר אתה בתור מאהבת ולא כאשתו, היא בורחת ממנו לביתה. בבית נמצא צ'ארלס הלום מיין והדלת נעולה. הלן מסתובבת ברחובות המושלגים והקרים, נדבקת בדלקת ריאות ומתה בבית חולים כשצ'ארלס לידה מבקש את סליחתה.
מריון מקבלת משמורת על ויקי. צ'ארלס חוזר לביתו בארצות הברית ומתחיל לעשות חיל בכתיבה. לאחר מספר שנים הוא חוזר לפריז ומשכנע את מריון לוותר על המשמורת ולאפשר לו לקחת את ויקי לביתו בארצות הברית.
הפעמון הגדול של בורדו

הפעמון הגדול של בורדו
הפעמון הגדול של בורדו (בצרפתית: Grosse cloche de Bordeaux) הוא מגדל פעמונים בעיר בורדו שבצרפת, שהיה בעבר חלק מבניין העירייה. המגדל היה לאחד האלמנטים המזוהים עם העיר, והוא מופיע בסמל העיר.
היסטוריה

המגדל נבנה במאה ה-15 על הריסותיו של שער העיר סנט-אלואה שהוקם במאה ה-13.
הפעמון שהוצב בו שימש את פרנסי העיר שצלצלו בו כדי להודיע על תחילת הקציר, אך גם כדי להתריע מפני שרפות. הוא התחבב כל כך על תושבי העיר, עד כי לאחר שהתקוממו נגד המלך אנרי השני ב-1548, הדרך בה בחר להענישם הייתה ליטול את הפעמון. הפעמון הוחזר רק ב-1561.
ב-1567 נוסף שעון מעל לשער שבתחתית המגדל. הוא הוחלף בשעון חדש ב-1759, הניצב בו גם כיום.
בשל משקלו הכבד של הפעמון, והחשש שתנודות רבות מדי עלולות להביא לקריסתו, כיום מצלצלים בו רק באירועים מיוחדים. מדי שנה מצלצלים בו ב-11 בנובמבר, בשעה 11:00 בבוקר, לציון המועד בו הסתיימה מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, צלצלו בפעמון יום הניצחון במלחמת העולם השנייה, ב-8 במאי 1945 ובעת ביקורו בעיר של שארל דה גול ב-10 באפריל 1961.
מבנה

המגדל כולל שני צריחים מעוגלים המתנשאים לגובה של 40 מטרים, המחוברים ביניהם בצריח מרכזי שבראשו אריה. מזהב. בתחילה כלל המבנה ארבעה צריחים, אך רק שניים מהם נותרו. בסמל העיר בורדו מופיעים כל ארבעת הצריחים. הפעמון הנוכחי הותקן ב-1775. גובהו והיקפו 2 מטרים, ומשקלו 7,800 ק"ג. הוא ניצב מעל מרפסת ובה מעקה ברזל מעוטר, ומעליו שני גרגוילים.
התרבות המושאבית

התרבות המוּשָאבִּית (גם מֻשַאבִּית) היא תרבות ארכאולוגית של ציידים־לקטים בחצי האי סיני, בנגב ובדרום ירדן. התרבות שייכת לשלב האמצעי של התקופה האפיפלאוליתית ומתוארכת לכ-17,500 עד 15,000 שנים לפני זמננו, בת זמנה של התרבות הכבארית הגאומטרית של האזור הים-תיכוני של הלבנט. התרבות מוגדרת לפי כלי הצור המסותתים האופייניים לה, מיקרוליתים קמורים שהוכנו בטכניקת הנקר המיקרוליתי (Microburin Technique).
התרבות קרויה אחר ואדי מושאבי בצפון חצי האי סיני.
במחקר קיימת סברה כי בני התרבות המושאבית נדדו ממצרים, כפי הנראה מדלתת הנילוס, לסיני. המושאבים הגיעו לסיני בעת של נוחות אקלימית שהתאפיינה בריבוי משקעים והתחממות מתונה. נינוחות זאת הובילה, אולי, לריבוי אוכלוסייה. בהגיעם לסיני ולנגב, פגשו בני התרבות המושאבית בכבארים הגאומטריים. נמצאו דוגמאות אחדות לאתרים מושאביים שנבנו על גבי אתרים כבאריים ולהפך.
בתרבות המושאבית קשורות מספר סברות. אחת מהן, סברה אשר טוענת כי הם למעשה פיתוח של התרבות הניצנית האזורית, מטילה ספק ברקע הצפון אפריקני. סברות אחרות קושרות אותם לצמיחת התרבות הרמונית ודרכה התרבות הנאטופית, יושבי-הקבע הראשונים בלבנט.
לקריאה נוספת

ישראל אפעל, היסטוריה של ארץ ישראל – התקופה הקדומה, 54, "התקופה האפי־פלאוליתית", הוצאת יד יצחק בן צבי וכתר, 1982, ירושלים.
האנציקלופדיה העברית, כרך ו' – ארץ ישראל, 397–398, "פרהיסטוריה: התקופה האפיפלאוליתית", הוצאת ספרית הפועלים, 1992.
אנה בלפר-כהן, תולדות האדם הקדמון, 111–112, "התרבות הנאטופית", האוניברסיטה המשודרת - משרד הביטחון, 1992 (תשנ"ג), תל אביב.
הערות שוליים

↑  Goring-Morris AN, Belfer-Cohen A. The Early and Middle Epipalaeolithic of Cisjordan. In: Enzel Y, Bar-Yosef O, eds. Quaternary of the Levant: Environments, Climate Change, and Humans. Cambridge University Press; 2017:639-650.
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
הסיטי של וסטמינסטר

ערך זה עוסק ברובע בעיר לונדון. אם התכוונתם לשכונה בשם זה, ראו .
הסיטי של וֶסְטְמִינְסְטֶר (באנגלית: City of Westminster, ‏האזנהקובץ:En-uk-LBWestminster.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא במרכז העיר ומהווה למעשה עיר עצמאית. הסיטי של וסטמינסטר ממוקמת מערבית לסיטי של לונדון וצפונית לנהר התמזה, ומהווה חלק מלונדון הפנימית.
הרובע כולל את אזור הווסט אנד ואת מוסדות השלטון של בריטניה: ארמון וסטמינסטר מושב הפרלמנט הבריטי, ארמון בקינגהאם מושב המלוכה הבריטית, וייטהול - מושב ממשלת בריטניה ובניין בתי המשפט המלכותיים.
היסטוריה

רובע לונדון של הסיטי של וסטמינסטר הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של סנט מרילבון, הרובע המטרופוליני של פדינגטון והרובע המטרופוליני של וסטמינסטר (האזור ההיסטורי של וסטמינסטר).
אוכלוסין

על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, התגוררו ברובע 181,279 תושבים, אולם בעקבות בדיקה שנערכה ביוזמת מועצת הרובע, התברר כי נפלה שגגה במפקד וברובע מתגוררים כ-18,000 תושבים נוספים (בדיקה זו נערכה על מנת להגדיל את התקציבים המתקבלים מממשלת בריטניה). מניין האוכלוסייה הרשמי של הרובע הוא 198,779 תושבים.
73% מהתושבים לבנים, 4% שחורים ממוצא אפריקאי ו-3% ממוצא הודי.
35% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את מגוריהם.
ממשל מקומי

רובע הסיטי של וסטמינסטר מחולק מנהלית ל-20 אזורי מנהל (wards) בהם נבחרים חברי מועצת הרובע.
כיום מורכבת מועצת הרובע מ-48 חברים מהמפלגה השמרנית ו-12 חברים ממפלגת הלייבור.
| התפתחות אזורי הבחירה ברובע הסיטי של וסטמנסטר> 1918 | התפתחות אזורי הבחירה ברובע הסיטי של וסטמנסטר> 1950 | התפתחות אזורי הבחירה ברובע הסיטי של וסטמנסטר> 1974 | התפתחות אזורי הבחירה ברובע הסיטי של וסטמנסטר> 1979 | התפתחות אזורי הבחירה ברובע הסיטי של וסטמנסטר> 1997 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צפון פדינגטון | צפון פדינגטון | פדינגטון | צפון וסטמינסטר | פארק ריג'נטס וצפון קנזינגטון |
| סנט מרילבון | סנט מרילבון | סנט מרילבון | צפון וסטמינסטר | פארק ריג'נטס וצפון קנזינגטון |
| סנט מרילבון | סנט מרילבון | סנט מרילבון | צפון וסטמינסטר | הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |
| דרום פדינגטון | דרום פדינגטון | פדינגטון | צפון וסטמינסטר | הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |
סנט ג'ורג'ס: הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר
אבי (מנזר): הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר
הסיטי של לונדון: הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר
שכונות

ברובע הסיטי של וסטמינסטר נכללות השכונות הבאות:
בייזווטר (Bayswater)
בלגרביה (Belgravia)
הולבורן (Holborn)
הייד פארק (Hyde Park)
וסט אנד (West End)
ליסון גרוב (Lisson Grove)
מיידה וייל (Maida Vale)
מייפייר (Mayfair)
מילבנק (Millbank)
מרילבון (Marylebone)
נייטסברידג' (Knightsbridge)
סוהו (Soho) וצ'יינה טאון (Chinatown)
סנט ג'ונס ווד (St. John's Wood)
סנט ג'יימס (St. James's)
פדינגטון (Paddington)
פימליקו (Pimlico)
פיצרוביה (Fitzrovia)
קובנט גארדן (Covent Garden)
קווינז פארק (Queen's Park)
אתרים בעלי חשיבות

רובע וסטמינסטר כולל את מרבית אתרי התיירות והאתרים בעלי החשיבות בלונדון. ברובע מצויים מרבית מבני השלטון הבריטי, ארמון בקינגהאם (מושב בית המלוכה הבריטית), ארמון וסטמינסטר (מושב הפרלמנט הבריטי) ובסמוך לו מנזר וסטמינסטר והביג בן.
ברובע אתרים מפורסמים רבים בהם: בית הסעודות, הגלריה הלאומית, וייטהול, כיכר טרפלגר, מוזיאון טייט בריטניה, משמר הסוסים, קתדרלת וסטמינסטר.
ברובע פארקים רבים בהם: גני קנזינגטון, הייד פארק, פארק גרין, פארק סנט ג'יימס, פארק ריג'נטס.
תחבורה

רובע וסטמינסטר מקושר לעברו השני של התמזה באמצעות מספר גשרים: גשר צ'לסי, גשר הנגרפורד, גשר גרובנור, גשר למבת', גשר ווקסהול, גשר ווטרלו וגשר וסטמינסטר.
ברובע מצויות מספר תחנות רכבת בהם צ'רינג קרוס, מרילבון, פדינגטון וויקטוריה.
ברובע 27 תחנות של הרכבת התחתית ועוברים בו עשרה מקווי הרכבת (כל הקווים למעט קו מזרח לונדון, קו ווטרלו וסיטי).
השכלה

ברובע וסטמינסטר פועלים קמפוס הסטרנד של מכללת קינגס, בית הספר לעסקים של לונדון (הממוקם בריג'נטס פארק), בית הספר לכלכלה של לונדון (ממוקם בקרבת אלדוויץ'), האקדמיה המלכותית למוזיקה (בדרך מרילבון) ואוניברסיטת וסטמינסטר לה שלושה קמפוסים ברחבי הרובע.
גלריית תמונות

ארמון בקינגהאם ואנדרטת ויקטוריה
קתדרלת וסטמינסטר
עמוד נלסון בכיכר טרפלגר
The אתר ההנצחה של הלורד שפטסברי בכיכר פיקדילי
גשר הנגרפורד - מבט מכיוון צפון
פארק סנט ג'יימס, ברקע, הלונדון איי
כנסיית סנט מרטין בשדות
צ'יינטאון
ארמון וסטמינסטר
התרבות הכבארית הגאומטרית

התרבות הכַּבַּארִית הגאומטרית היא תרבות ארכאולוגית של ציידים-לקטים שהתקיימה בשלהי תקופת הקרח האחרונה בלבנט, בשלב התיכון של התקופה האפיפלאוליתית, כ-18,000–15,000 שנים לפני זמננו, לפי תיארוך פחמן-14 מכויל. מיד לאחרי תרבות זו הופיעה התרבות הנאטופית, שהיא שלב המעבר לישיבת קבע ולתרבויות התקופה הנאוליתית. עקב כך, לתרבות הכבארית הגאומטרית חשיבות גדולה להבנת תהליך המעבר מחברות הציידים-לקטים הנוודים של התקופה הפלאוליתית לכפרי הקבע החקלאיים של התקופה הנאוליתית.
שורשיה של התרבות הכבארית הגאומטרית בתרבות הכבארית (הנקראת על־שם מערת כבארה). הכבארים המקוריים הוגבלו באזור מחייתם לחוף הים התיכון, אולם סביב 12,500 לפנה"ס התפשטו על אזורים נרחבים מסוריה עד לסיני. הגורם להתרחבות טמון במצב האקלימי ששרר בלבאנט: הקור והיובש שאפיינו את ימי הכבארים הוחלפו בתנאים נוחים למחיה, וכך עודדו התפשטות והשתכללות חברתית המוצגת בתרבות הכבארית הגאומטרית. מספר היישובים עלה והנחלה הכבארית התרחבה, ויש בכך להעיד על גידול באוכלוסייה שנבעה מריבוי המשאבים וזמינותם.
נשמר קשר בין יישובי הדרום, אשר היו קטנים יחסית, ליישובי החוף, כפי שמעידות קונכיות מהים התיכון שנמצאו באתרים דרומיים. אולם המשבר האקלימי הקרוי בפי החוקרים הדריאס הצעיר, אשר התאפיין בהתקררות מהירה ופיחות במשקעים, הניס את הכבארים מהדרום, מפאת חוסר יכולתם להתרגל לניצול המשאבים הדלילים אשר נעשו פחותים יותר ויותר עם החמרת ההתחממות. כמו כן, התחרות לניצול המשאבים בינם לבין המושאבים, יושביה המקוריים של מצרים ועמק הנילוס אשר חדרו לסיני ולנגב והיו יותר מותאמים לניצול המשאבים הדלילים, תרמה להעלמות התרבות הכבארית הגאומטרית מהנגב. בצפון הארץ קמה התרבות הנאטופית, וסמוך לכך נעלמה הכבארית.
ממאפייניה הבולטים של התרבות הכבארית הם "המיקרוליתים הגאומטריים". צורתם הייתה טרפזית ומלבנית והם עוצבו מלהבונים בתהליך סיתות הצור. מנגד, נמצאו עדויות למיקרוליתים משולשיים, ואף טכניקת הנקר המיקרוליתי. ניתן להצביע על מספר שינויים שעברו הכלים לאורך השנים. השינויים עמדו בעיקר על עיבוי רוחב המיקרולית. נמצאו השפעות אזוריות על עיצוב וחדות הכלים. תעשיית החרטים הכבארית הגאומטרית הייתה דלה למדי, וכזאת הייתה גם תעשיית המגלים.
לבני התרבות היו כלי כתישה וקערות למיניהן. אלו העידו על שכלול בשימוש המזון המלוקט וקשירת קשר חזק יותר עם הלקט שהיה בעיקרו דגן הבר. עם זאת, הלקט לא היווה חלק מהותי מתזונת הכבארים. ציד יחמורים, צבאים, חזירי בר, שורי בר ובובאל היה נפוץ בקרב הכבארים הגאומטריים.
גודל האתרים הכבאריים לא עולה על 400 מטרים רבועים. ביישובים חיו לכל היותר קבוצות מצומצמות של שלוש משפחות. בני התרבות חיו הן במערות והן באתרים מאורגנים. הם נדדו ממחנה אחד לשני בהתאם למזג האוויר. המחנות ההררים שמשו בקיץ והנמוכים בחורף. נמצאו מספר בקתות מדופנות ששמשו למגורים, וכן קירות ובמה באזור חיפה. נמצאו מספר עדויות לקבורה, אולם לא מדובר במנהג נפוץ ומקובל. צדפות הדנטליום שמשו לעיתים לעיטור המתים ולעיתים לסחר.
לקריאה נוספת

אנה בלפר-כהן, תולדות האדם הקדמון. סדרת האוניברסיטה המשודרת, 1992, עמ' 109–112.
עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב. ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, פרק 5.
הערות שוליים

↑  Maher, L. A., Richter, T., & Stock, J. T. (2012). The Pre‐Natufian Epipaleolithic: Long‐term behavioral trends in the Levant. Evolutionary Anthropology: Issues, News, and Reviews, 21(2), 69-81.
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
הרמנשטאדט (כדורגל)

מועדון הכדורגל הרמנשטאדט (ברומנית: Asociația Fotbal Club Hermannstadt), הוא מועדון כדורגל רומני מהעיר סיביו, מחוז סיביו, המשחק בליגת העל הרומנית.
המגרש הביתי של הרמנשטאט הוא האצטדיון העירוני שנמצא בשיפוץ והוא בעל קיבולת של 4,500 מושבים.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2015 והתמודדה בליגה הרביעית ברומניה, כאשר הרמנשטאדט היא המקבילה לשמה של העיר בשפה הגרמנית. "האדומים-שחורים" (Roș-Negrii), כפי שהם מכונים, העפילו בשנת 2018 לליגת העל הרומנית בכדורגל. באותה שנה, הם גם העפילו לגמר הגביע הרומני, אך הפסידו לאוניברסיטטאה קראיובה.
אצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה הוא האצטדיון העירוני (Stadionul Municipal) בסיביו, עם קיבולת של 14,200 מושבים. בסוף עונת 2018, החל תהליך רחב של מודרניזציה ושיפוץ באצטדיון, שכלל הריסה ובנייה מחודשת לרבות החלפת הדשא והרכבת תאורה.
הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה | מיקום | הערות | הגביע הרומני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/20 | ליגה I‏ | ‏8 |  | רבע גמר |
| 2018/19 | ‏ליגת העל | ‏12 | פלייאוף | רבע גמר |
| 2017/18 | ליגת המשנה הרומנית | ‏2 |  העפילה לליגת העל | גמר |
| 2016/17 | הליגה השלישית (הליגה החמישית) | ‏1 |  העפלה לליגת המשנה |  |
| 2015/16 | ליגה רביעית (אליפות מחוז סיביו) | ‏1 |  העפלה לליגה השלישית |  |
הערות שוליים

↑  נדב יעקבי, בועטת: דוגמנית פלייבוי רכשה קבוצת כדורגל, באתר ynet, 16 ביוני 2020
↑  "A început demolarea stadionului din Sibiu! Care e termenul de finalizare, unde se joacă în Liga 1 şi ce se face cu betonul şi pământul de la vechea construcţie" [The demolition of the Sibiu Stadium started! What is the deadline for finishing, where will play the team in the Liga I and what will be done with the concrete and the soil from the old construction] (ברומנית). liga2.prosport.ro. 30 במאי 2018. נבדק ב-13 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
האצטדיון העירוני לפני שיפוץ.
הרגלים רעים

"הרגלים רעים" הוא אלבומו השני של המוזיקאי יוני בלוך שיצא לאור ב-2007.
הפקה

חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם תומר להב (גיטרה), טל זובלסקי (גיטרה), אריאל ערמוני (תופים), טל קירשבוים (בס), דניאל קורן (פסנתר) ועוד. באלבום זה, בניגוד לאלבומו הקודם של בלוך, לא שיתפה איתו פעולה הזמרת אפרת גוש. רוב מילות השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן בשיתוף עם בלוך. השירים משלבים מאפיינים של מוזיקת רוק כמו גיטרות חשמליות וצעקות, לצד קטעי פסנתר מלודיים ומינימליים בביצוע בלוך עצמו. מספר שירים פורסמו טרם הוצאת האלבום באתר במה חדשה.
שירי האלבום

| שיר | אורך | מילים | לחן |
| --- | --- | --- | --- |
| הרגלים רעים | 03:06 | יוני בלוך | יוני בלוך |
| חמאה | 03:05 | יוני בלוך | יוני בלוך |
| אחריות | 03:13 | ברק פלדמן | יוני בלוך |
| בדרך לגיהנום | 04:32 | ברק פלדמן ויוני בלוך | יוני בלוך |
| הצגה יומית | 02:49 | גלעד כהנא | יוני בלוך |
| אחרי שאפרת התאבדה | 04:38 | ברק פלדמן ויוני בלוך | יוני בלוך |
| עמוק בתוך הים | 04:00 | ברק פלדמן | יוני בלוך |
| הסוד הקטן | 03:46 | ברק פלדמן | יוני בלוך |
| סיבה לעזוב | 03:33 | ברק פלדמן | יוני בלוך |
| תני לי חבל | 02:58 | נועם רותם | יוני בלוך |
| אנבל לי | 02:31 | אדגר אלן פו, תרגום לעברית: זאב ז'בוטינסקי | יוני בלוך |
| נוף אחר | 05:20 | ברק פלדמן | יוני בלוך  |
טריוויה

מנגינת הבית האחרון בשיר "אחריות" לקוחה מתוך השיר "Tame" של להקת פיקסיז.
פתיחת השיר זהה למנגינה הראשית של השיר "Da da da" של הלהקה הגרמנית Trio. לטענת בלוך זהו ליווי אוטומטי של האורגנית, והדבר מקרי.
בסוף השיר השישי, "אחרי שאפרת התאבדה", נשמעת הנעימה מהשיר "תמיד כשאתה בא" של הזמרת אפרת גוש (אותו הלחין בלוך).
בקליפ של השיר "סיבה לעזוב" משתתפים הוריו ואחיו של יוני בלוך. הקליפ צולם בביתם.
סינגלים

| אחריות |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: פברואר 2007 | מצעדים שבועיים: מקום 11 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 14 בגלגלצ מקום 25 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום מקום 8 ברדיו ירושלים |  |
|  | אורך: 03:12 | מצעדים שבועיים: מקום 11 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 14 בגלגלצ מקום 25 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום מקום 8 ברדיו ירושלים |  |
|  | פזמונאי: ברק פלדמן | מצעדים שבועיים: מקום 11 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 14 בגלגלצ מקום 25 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום מקום 8 ברדיו ירושלים |  |
|  | מלחין: יוני בלוך | מצעדים שבועיים: מקום 11 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 14 בגלגלצ מקום 25 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום מקום 8 ברדיו ירושלים |  |
|  |  | מצעדים שבועיים: מקום 11 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 14 בגלגלצ מקום 25 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום מקום 8 ברדיו ירושלים |  |
| נוף אחר |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מאי 2007 | מצעדים שבועיים: מקום 4 ברשת ג' מקום ראשון בגלגלצ מצעדים שנתיים: מקום 36 ברשת ג' מקום 38 בגלגלצ מקום 35 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום |  |
|  | אורך: 04:34 | מצעדים שבועיים: מקום 4 ברשת ג' מקום ראשון בגלגלצ מצעדים שנתיים: מקום 36 ברשת ג' מקום 38 בגלגלצ מקום 35 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום |  |
|  | פזמונאי: ברק פלדמן | מצעדים שבועיים: מקום 4 ברשת ג' מקום ראשון בגלגלצ מצעדים שנתיים: מקום 36 ברשת ג' מקום 38 בגלגלצ מקום 35 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום |  |
|  | מלחין: יוני בלוך | מצעדים שבועיים: מקום 4 ברשת ג' מקום ראשון בגלגלצ מצעדים שנתיים: מקום 36 ברשת ג' מקום 38 בגלגלצ מקום 35 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום |  |
|  |  | מצעדים שבועיים: מקום 4 ברשת ג' מקום ראשון בגלגלצ מצעדים שנתיים: מקום 36 ברשת ג' מקום 38 בגלגלצ מקום 35 ב-ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום |  |
| סיבה לעזוב |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: יולי 2007 | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 03:29 | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: ברק פלדמן | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | מלחין: יוני בלוך | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  |  | מקום 14 ברשת ג' |  |
| הרגלים רעים |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: אוקטובר 2007 | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  | אורך: 03:04 | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  | פזמונאי: יוני בלוך | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  | מלחין: יוני בלוך | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  |  | מקום 15 בגלגלצ |  |
וודי שו

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1944 לאורינבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  10 במאי 1989 (בגיל 44) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Woody Brown 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  תיכון לאמנויות ניוארק 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, אלקטרה רקורדס, אנג'ה רקורדס 
 woodyshaw.com
 
וודי הרמן שוֹ השני (באנגלית: Woody Herman Shaw II;‏ 24 בדצמבר 1944 – 10 במאי 1989) היה חצוצרן ומלחין ג'אז אמריקאי.