stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביצת יען
שימושים

בתבאי בקברו של חרמחב, המתוארך לשנת 1320 לפנה"ס בקירוב, מוצג תיאור של אדם הנושא קערות של ביצי יען וביצים גדולות אחרות, ככל הנראה של שקנאי, כמנחות.
קליפות ביצי יען שימשו כקופסאות אחסון בצפון אפריקה כבר באלף הרביעי לפני הספירה ובבית הקברות המלכותי באוּר מהאלף השלישי. בקרתגו העתיקה ישנן דוגמאות רבות של ביצי יען המעוטרות בעיצובים גאומטריים מצוירים לשימוש ככוסות וקערות מהאלף הראשונה. כאלה נמצאו בקרתגו, סרדיניה, סיציליה, חצי האי האיברי ואיביזה. המסורת של שימוש בביצי יען כמכלים (לעיתים מקושטים) נמשכת עד היום בקרב הבושמנים, ישראל אהרוני סיפר שראה רועים ערבים המשתמשים בביצה לאחסון מים.
השימוש בביצי יען מוזכר במשנה, כך גם בתוספתא הביצה נחשבה ככלי.
בימי הביניים ייצאו ביצי יען מאתיופיה דרך נמל באדי בים סוף. בתקופת הרנסאנס באירופה (מאות 15–16 לספירה), ביצי יען הותקנו בכסף כגביעים לתצוגה בחדר פלאות.
בשנת 2020, מחקרים על ביצי יען מעוטרים במוזיאון הבריטי הראו כי השיטות שבהן הן נוצרו, יוצרו וסחרו היו מסובכות יותר ממה שחשבו קודם לכן. ניתוח איזוטופים הראה שמקורן של ביצים מאותו אתר ארכאולוגי הם במקור ממקומות שונים. המחקרים העלו כי במקום שהביצים הוטלו על ידי ציפורים בשבי, קרוב לוודאי שכמעט כולן נאספו בטבע; מעשה שעלול להיות מסוכן.
קליפת ביצת היען שימשה גם לייצור מחרוזות.
ביצי יען נאכלות לעיתים, יש מקומות בהן הן נחשבות מזון יוקרה.
מחיר הביצה נכון ל-2011 הוא בסביבת 250 דולר.
שימושים מיסטיים

מנהג נפוץ הוא להציב ביצת יען במבני דת שונים בכל הדתות, במסגדים, בכנסיות נוצריות קופטיות, ומעל הארון קודש בבית כנסת יהודי, יש מספר הסברים למנהג.
ביהדות, הרב מרדכי הכהן בספרו שפתי כהן מביא את האגדה על הדגירה באמצעות העין והוסיף שאם חיה תפסיק בין עיני היען לביצים, הביצים יהרסו. וכך הביצה מסמלת שאין משהו שמבדיל בין האדם לה', היעב"ץ כתב אף הוא על סמך האגדה, שזוהי תזכורת לאדם לכוון בתפילתו, משה קוניץ כתב שהביצה נועדה לעורר את הלבבות להשגחת ה', הרב שלמה בדיחי כתב שזה כדי לרמז לקהל לשתוק כמו ביצה, הרב יצחק רצאבי הדפיס ספר שבו כשישים טעמים למנהג, רובם בדרך דרש.
בחדרי לידה בתימן נהגו להציב ביצת יען נגד עין הרע.
עדויות על קיום המנהג ביהדות מבואות על קהילת יהודי חלב, יהודי תימן, יהודי צפת, יהדות עיראק, יהדות ספרד בכללותה, יהדות איזמיר, יהדות מרוקו, יהודי כרתים, יהדות איראן, קהילת גבוז'דז'יץ באוקראינה, בית הכנסת עדס - יהדות חלב, יהדות סיציליה ועוד, כך גם ביהדות הקראית מאותם נימוקים.
בנצרות, תליית הביצה עשויה לסמל את לידת הבתולה, זאת בהסתמך על אגדת הדגירה, משמעות זו עשויה להיות מאחורי הביצה התלויה מעל מריה הבתולה בציור של פיירו דלה פרנצ'סקה המדונה של בררה (אנ'), בנצרות הקופטית הסבירו שביצת היען נידגרת רק על ידי השמש והביצה מסמלת את כוח האל על ידי השמש, יש שהסבירו שיענים שומרים על ביציהם ולכך הביצה מסמלת את השגחת האל.
באסלאם, הוסבר שהביצה היא נגד עין הרע, אפרים דיינרד טען שזה זכר ליונה שמוחמד נשא בחיקו.
אגדות

אגדה נפוצה היא שהיען לא דוגר על הביצים אלא מביט בהם ובכוח ראייתו הוא גורם לבקיעת הביצים, שמואל אשכנזי שיער שאגדה זו מופיעה לראשונה בכתבי רבי גרשום בן שלמה לקראת סוף ימי הביניים, ופורסם בעיקר בתחילת העת החדשה בכתבי מקובלי צפת.
הרב מרדכי הכהן הוסיף שאם בהמה עוברת בין היען לביצה, היען הורגת אותה מכיוון שאם הקשר עין מנותק הביצה נהרסת.
מקור אפשרי למיתוס לפיו יענים טומנים את ראשם בחול כדי למנוע סכנה נעוץ בעובדה שהיענים שומרים את ביציהן בחורים בחול במקום בקנים, וחייבים לסובב אותן באמצעות מקורן במהלך הדגירה; חפירת הבור, הנחת הביצים וסיבובן עלולים להיחשב בטעות כניסיון לטמון את ראשו בחול.
גלריה

ביצת יען מעוטרת
מספר ביצים מעוטרות
ביצה עם עיטור מודרני משמשת כמנורת לילה
יען דוגר על ביציו
חביתה מביצת יען
ביצי יען במדגרה
אדם מחזיק ביצת יען
ביצה וגוזל שבקע מהביצה
ביצים באינקובוטור בתהליכי בקיעה שונים
הר סנאים

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  סנאים
 גובה:  1,146 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  צפון רמת הגולן
 רכס הרים:  הר החרמון
 קואורדינטות:  33°16′30″N 35°43′40″E﻿ / ﻿33.27499°N 35.72785°E﻿ / 33.27499; 35.72785
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הר סנאים(למפת אצבע הגליל רגילה) הר סנאים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר סנאים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר סנאים
 
הר סנאים, הוא פסגה השייכת לרכס החרמון מצפון לרמת הגולן. ההר תחום בין נחל גובתה מדרום, נחל סנאים מצפון ונחל שיאון ממערב. גובהו של הר סנאים הוא 1,146 מטרים מעל פני הים.
הר סנאים נמצא מזרחית לקו פרשת המים. דרומית-מזרחית להר נמצא היישוב נווה אטיב, ועל מדרונו המזרחי נמצא היישוב ביר אנסובה. ההר נקרא על שם הסנאים הזהובים המאכלסים את רכס החרמון. ההר מיוער בעצי אלון וסמוך לפסגתו מצויים שרידי מקדש יטורי ובו כתובת יוונית, חורבות בית בד ובורות מים.
הלבניות

| --- | --- |

הלבניות (2015)
 מידע כללי
 סוג:  מגדל קירור
 שימוש:  קירור מים
 מיקום:  חיפה
 מדינה:  ישראל Flag of Israel.svg
 בעלים:  בתי זיקוק לנפט בע"מ
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1938–1939
 מידות
 גובה:  75 מטר מטר
 שטח:  3.5 דונם
 
 קואורדינטות:  32°47′36″N 35°03′07″E﻿ / ﻿32.793354°N 35.051965°E﻿ / 32.793354; 35.051965
 www.bazan.co.il
  (למפת חיפה מוגדלת) הלבניות(למפת חיפה רגילה) הלבניות(למפת הגליל המערבי רגילה) הלבניות(למפת הגליל המערבי מוגדלת) הלבניות
 
ה"לֶבֶּנִיּוֹת" (ביחיד: לֶבֶּנִיָּה) היו צמד מגדלי קירור שתפקדו ככוח עזר בבתי הזיקוק בחיפה. הן פעלו משנת 1939 ועד שנת 2009, עת הוחלפו באמצעים חדשניים יותר. הלבניות נהפכו לסמל המאבק הציבורי כנגד זיהום האוויר בישראל ובמפרץ חיפה בפרט, על אף שמעולם לא זיהמו את הסביבה, אלא פלטו אדי מים בלבד. בשנת 2020 קרס חלקה העליון של הלבניה המזרחית. במהלך 2021 נהרסה הלבניה המזרחית באופן יזום, ונותרה הלבניה המערבית בלבד.
תפקיד הלבניות בבתי הזיקוק

הלבניות אינן חלק מתהליכי הייצור בבתי הזיקוק, אלא משמשות כוח עזר. הן ממלאות תפקיד מרכזי וחשוב בקירור המים בבתי הזיקוק. אל הלבניות הוזרמו מים חמים בגובה של 20 מטר. הלבניות היו פתוחות בחלקן התחתון כך שאוויר קריר נכנס וקירר את המים בזמן שהם ירדו אל הקרקעית. המים הקרים נאספו בתחתית הלבניות והוזרמו משם למתקני הייצור, בעוד המים החמים רתחו ונפלטו מהלבניות בתור אדים. בניגוד למה שרבים חושבים, הלבניות אינן מזהמות את הסביבה, אלא פולטות אדי מים בלבד.
בעת הקמת בתי הזיקוק, בוצעה הכנה לבניית שתי לבניות נוספות אך הן לא הוקמו. במקומן נמצאות שתי בריכות טיהור השפכים המשמשות לשיקוע וטיהור בוצה.
אטימולוגיה

ה"לבניות" דומות בצורתן לצנצנות הלבן שנמכרו בארץ בשנים בהן הן נבנו, עקב כך החלו לכנותן בכינוי זה, אשר השתרש.
היסטוריה > רקע

כשהחל פיתוחו של שדה נפט גדול בכירכוכ שבצפון עיראק ב-1927 החלו שלטונות המנדט וחברת הנפט העיראקית לתכנן את חיבור השדה בצינור לנמל בים התיכון. חיפה נבחרה כנמל מוצא לצינור הנפט בגלל מספר גורמים, ובהם רציפות השלטון הבריטי מעיראק עד חיפה; בחיפה כבר היה תכנון ותשתיות להקמת נמל חדש; מפרץ חיפה התאים לעגינת מכליות נפט, והיו לחופיו שטחים פנויים גדולים; ומסילת רכבת העמק עברה לאורך חלק מהתוואי.
היסטוריה > הקמת הלבניות

בתי הזיקוק הוקמו בעידוד השלטונות המנדט הבריטי במפרץ חיפה בשנת 1938, כחלק מהערכותם לקראת אפשרות של מלחמה עתידית, שתדרוש הפקת מלאי גדול של דלק לצרכים מלחמתיים. העבודה להקמת בתי הזיקוק והלבניות בפרט החלה בשנת 1938, ונמשכה במלא התנופה בשנות מלחמת העולם השנייה. כבר ב-1939 החלו בתי הזיקוק לספק מזוט לאניות שעגנו בנמל חיפה.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה סיפקו בתי הזיקוק תזקיקי נפט ושמנים תעשייתיים לצבא ולצי הבריטיים וכן לצבא האמריקאי שפעל בצפון אפריקה. בשל החשיבות האסטרטגית של בתי הזיקוק בחיפה למאמץ המלחמתי הבריטי, בין השנים 1940 ל-1942 נערכו 21 התקפות אוויריות על בתי הזיקוק, רובן על ידי חיל האוויר האיטלקי. התקפות אלו גרמו לנזקים, אך לא השביתו את עבודת הזיקוק. הצבא הבריטי הקים באזור מערכת הגנה נגד מטוסים, שכללה תותחים, מסכי עשן ובלונים, ובנוסף מוגנו מכלי האחסון.
היסטוריה > טבח בתי הזיקוק

ערב ההצבעה על תוכנית החלוקה עבדו בבתי הזיקוק כ-1,700 ערבים וכ-470 יהודים, בנוסף למנהלים בריטים. בבוקר 30 בדצמבר 1947 תקפו אנשי אצ"ל, מתוך מכונית חולפת, קבוצה גדולה של פועלי-יום ערבים שהמתינו בשער הכניסה לבתי זיקוק לנפט. אנשי האצ"ל הרגו בהתקפה שישה פועלים ופצעו 42. מיד אחר כך, פרץ המון זועם לשטח בתי הזיקוק והרג 39 פועלים יהודים אשר עבדו שם ופצע 49 אחרים.
עוד באותו יום החליט פיקוד ההגנה לשלוח ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחי"ש חיפה לתקוף את הכפרים בלד א-שיח', (תל חנן) וחוואסה, בהם התגוררו פועלים רבים מבתי הזיקוק. בתקיפה נהרגו שישים מתושבי הכפרים וכן שלושה מהתוקפים.
היסטוריה > הפסקת הפעילות

בשנת 2009 הוחלט להפסיק את פעילות הלבניות משום שהן פעלו במשך שנים רבות והציוד שהיה בהן כבר התיישן ולהחליפן בציוד חדיש ומתקדם יותר. לאחר ההחלטה נערך סקר בין תושבי העיר חיפה וממנו עלה כי 63 אחוז מתושבי העיר לא ידעו שתפקידן של הלבניות הוא לקרר מים ואף לא ידעו שהן כבר לא פעילות. 47 אחוז מהמשיבים על הסקר תמכו בהשארת הלבניות, 23 אחוז התנגדו לכך ולשאר המשיבים לא הייתה עמדה או שעדיין לא גיבשו עמדה. חברת בז"ן החליטה שהלבניה המערבית תהפוך למרכז מבקרים והלבניה השנייה תצא משימוש גם היא. בשנת 2011 הסתיים שיפוץ הלבניה המערבית והפיכתה למרכז מבקרים. לאחראי על פרויקט השיפוץ מונה רון אסולין. כמו כן, הוחלט כי הלבניה אחת תואר בתאורה ירוקה והלבניה השנייה תואר בתאורה כחולה.
היסטוריה > קריסת הלבניה המזרחית

ב-12 ביוני 2020 קרס חלקה העליון של הלבניה המזרחית. הקריסה קרתה לאחר שיומיים קודם לכן נפער חור בחלק זה של הלבניה. כתוצאה מהקריסה עלו קולות שקראו להרוס את המבנה בשל היותו לא יציב. עינת קליש-רותם, ראש עיריית חיפה הגיבה לקולות אלו באומרה: "אולי אנחנו לא אוהבים את בז"ן, אבל אוהבים את הלבניות". השר להגנת הסביבה גילה גמליאל קראה: ""זהו סמל משמעותי של תחילת הסוף. הפעם הקריסה התרחשה בטעות, בפעם הבאה היא תהיה מכוונת. לתושבי חיפה מגיע לחיות בסביבה בריאה". ג'מילה הרדל, עורכת דין הפועלת מטעם "אזרחים למען הסביבה", אמרה: "ייתכן שהקריסה היא רק סמל. לנפילה של סמלים יש משמעות חזקה, בתקופה שבה כולם כבר מבינים שאין שום זכות קיום לתעשייה הפטרוכימית בלב אוכלוסייה".
בסוף יוני 2021, החלה הריסת הלבניה המזרחית באופן מלא.
הערות שוליים

↑  גיא שחר, מסע בעקבות הנפט (עמ' 77)
↑  גיא שחר, מסע בעקבות הנפט (עמ' 76)
↑  גיא שחר, מסע בעקבות הנפט (עמ' 78)
1 2  עמיר בן-דוד, מה צריך לעשות עם ה"לבניות" בחיפה?, באתר ynet, 4 בפברואר 2008
1 2 3  יעל עברי-דראל, למרות המוניטין - החיפאים בעד שימור "הלבניות", באתר ynet, 10 במרץ 2008
↑  מרדכי נאור, בתי זיקוק לנפט 60 שנות אנרגיה, חיפה 2000
↑  גיא שחר, מסע בעקבות הנפט (עמ' 5)
↑  ארנון סופר, התעשייה הכימית במרחב חיפה, גורמי מיקום והשפעות גומלין, ירושלים 1971
↑  דיוויד סלע, 70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2017
1 2  גיא נרדי, ‏הלבניה שקרסה היא רק ההתחלה: מדוע המבנים לשימור בחיפה הולכים ונעלמים, באתר גלובס, 21 ביוני 2020
1 2 3  גיא עזרא, ‏אחד המגדלים בבתי הזיקוק בחיפה קרס; אין נפגעים, באתר "סרוגים", 12 ביוני 2020
1 2  יואב איתיאל‏, סמל העיר התמוטט: אחת הלבניות של בתי הזיקוק בחיפה קרסה, באתר וואלה, 12 ביוני 2020
1 2   הדר חורש, ראש העיר חיפה: לא ברור אם ניתן לשקם את הארובה; אנחנו אוהבים את הלבניות, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2020
1 2  בועז כהן, צפו: אחת משתי הלבניות של בז"ן קרסה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 12 ביוני 2020
1 2  תיעוד מחיפה: קרס אחד ממגדלי הקירור בבתי הזיקוק בעיר, באתר ‏מאקו‏, 12 ביוני 2020
↑   ציוץ של גילה גמליאל ברשת החברתית אקס (טוויטר), 12 ביוני 2020
↑  שני אשכנזי, ‏מתי ישראל תפחית את התלות שלה בתזקיקי הנפט של בזן, באתר גלובס, 23 ביוני 2020
1 2  ג'קי חוריו וצפריר רינת, אחד ממגדלי הקירור ההיסטוריים של בתי הזיקוק בחיפה קרס, באתר הארץ, 12 ביוני 2020
↑  חגית הורנשטיין, צפו: שנה אחרי שקרסה, החלה היום מלאכת הריסת הלבנייה בבתי הזיקוק, באתר כלבו – חיפה והצפון, 15 ביוני 2021
הלבניות ובתי הזיקוק לנפט בחיפה בשנות החמישים
הלבניות (אוקטובר 2007)
מתחם בתי הזיקוק בחיפה בשעות הלילה (2009)
פנים הלבניה
תצפית נוף ממצפה אורי אל בתי זיקוק לנפט והלבניות, לאחר קריסת הלבנייה המזרחית, וכן  לשכונת גבעת נשר מימין, נחל נשר, כביש 705 ושכונת רמות יצחק בעיר נשר
הלבניה הימנית לאחר שבוע של עבודת פירוק שהחלו ב-4 ביולי 2021.
הלבנייה שנותרה מוארת בכחול ובירוק בסוף אוגוסט 2021. צולם מגבעת נשר.
אסם

ערך זה עוסק במבנה חקלאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אסמים לאחסון תבואה ממצודה ישראלית בנגב תקופת הברזל 700-800 לפנה"ס. האסמים נמצאו מחוץ למצודה שנבנתה בימי עוזיהו ומצאו סמוך לצומת דרכים חשוב. היום בדרך הדורות
אסם לאחסון אורז מסוג ראנגקיאנג בסומטרה בסוף המאה ה-19.
אסם הוא מחסן תבואה, מחסן המשמש לאחסון מיני דגנים, המיועדים למאכל האדם או חיות המשק.
היסטוריה מוקדמת

לאורך ההיסטוריה נהגו איכרים לאחסן תבואה באופן המתאים לאזורם. האסם נבנה מחומרים מקומיים כגון עץ או בוץ ולעיתים הוגבה כדי למנוע חדירת מי גשמים ומזיקים. במצרים העתיקה שאקלימה יבש מאוד, ניתן היה לאחסן תבואה בבורות משך זמן ממושך ללא אובדן איכות ניכר. אחסון תבואה בבורות הייתה דרך מועדפת לאחסן תבואה בארצות המזרח. בטורקיה ובפרס נהוג היה לקנות חיטה או שעורה כשהם זולים ולאחסן אותם בבורות נסתרים לעונות של מחסור. בישראל נחשפו בחפירות ארכאולוגיות אסמים עתיקים. ממגורה מתקופת הברזל, מהמאה ה-11 לפנה"ס, נחשפה בחפירה בתל הדר שעל יד הכנרת. שם התגלתה עיר עם בניני ציבור. אחד המבנים הגדולים כלל אגף עם שישה תאים צמודים ששימשו כממגורות ובהם נמצאו גרעיני חיטה. לממגורה הייתה דלת נפרדת כל התאים רוצפו באבן וקירותיהם טוייחו. בממגורה נמצאו גרעיני חיטה מפוחמים משריפה שאחזה במקום.בעמק הירדן באתר הארכאולוגי, תל צף, שחלקו העליון מתוארך לאלף השמיני לפני הספירה, התגלו בחפירה בשנים 2004–2007 בראשותו של פרופסור יוסף גרפינקל מהאוניברסיטה העברית, ממגורות רבות הבנויות לבני בוץ בין חצרות מבנים בנוסף לבורות צלייה ותנורים.
היסטוריה מוקדמת > מזרח אסיה

מתקני איסום תבואה פשוטים, שהוקמו על ארבעה עמודים או יותר, הופיעו בתרבות היאנגשאו (אנ') בצפון מזרח ין, ולאחר תחילתה של חקלאות אינטנסיבית, בחצי האי הקוריאני בתקופת הקרמית של מומון (אנ') (בערך 1000 לפנה"ס) וכן בארכיפלג היפני (אנ') במהלך תקופת ג'ומון המאוחרת / תקופת יאיואי המוקדמת (בערך 800 לפנה"ס). בשפה הארכאולוגית של צפון מזרח אסיה, מאפיינים אלה משולבים באלה שאולי תפקדו גם כמגורים ויחד נקראים 'בניינים עם רצפה מוגבהת'.
בזמן סין הקיסרית של שושלת צ'ינג, נבנתה מערכת איסום משוכללת שנועדה למזער מקרי מוות מרעב המוני. המערכת נהרסה במרד טאיפינג בשנות ה-50 של המאה ה-19
היסטוריה מוקדמת > דרום מזרח אסיה

בארכיטקטורה המסורתית של הארכיפלג האינדונזי אסמים עשויים מעץ ומחומרי במבוק ורובם בנויים מוגבהים על ארבעה עמודים או יותר כדי להימנע ממכרסמים וחרקים. דוגמאות לסגנונות אסם אינדונזיים הם הלאואיט (אנ') הסונדנזי (אנ') (ג'אווה) והראנגקיאנג (אנ') המיננגקבאווי (סומטרה).
היסטוריה מוקדמת > בריטניה הגדולה

בדרום מערב בריטניה, נבנו אסמים קטנים על עמודי אבן קצרים בצורת פטריות שנקראו אבני סטאדל (אנ'). האסמים עצמם היו מבני עץ ולעיתים קרובות היו להם גגות צפחה. הגדולים יותר היו דומים למבנים שנקראו ליני (אנ'), אך עם הקומה העליונה סגורה. הגישה לקומה הראשונה הייתה בדרך כלל באמצעות גרם מדרגות אבן על הקיר החיצוני.
לקראת סוף המאה ה-19 החלו להתרבות ברחבי בריטניה מחסנים המיועדים במיוחד להחזקת תבואה. ישנם קשיים אקלימיים באחסון תבואה בקנה מידה גדול בבריטניה, אך קשיים אלו נפתרו במידה רבה.
האסם המודרני

האסם המודרני הוא בדרך כלל מבנה שטוח או מגדל שמחולק לתאים. המיכון לאסם כולל מעלית כפות ממתכת ומכונת ניקוי לתבואה. אסמי תבואה גדולים או מקבץ מבנים לאחסון גרעינים בתפזורת נקראים ממגורה. הממגורה, להבדיל מאסם, עשויה להכיל לא רק גרעיני תבואה אלא גם חומרים אחרים בתפזורת, כולל נוזלים. מכל אחסון אנכי, שהוא מגדל תבואה או מגדל תחמיץ נקרא גם "סילו". במאה ה-19 הוקמו ממגורות ענק בצפון אמריקה, שאפשרו להתמודד עם עודף היבול העצום של חיטה ותירס שיוצרו שם. החקלאי האמריקני יכול היה לאחסן את גרעיני החיטה או התירס שלו בתעריף נמוך ואף לקבל מקדמה על חשבון המכירה. האיסום המודרני מאפשר לאחסן תוצרת חקלאית יבשה לתקופות ארוכות, תוך שמירה על איכות התוצרת. בכך האיסום מאפשר למשקים, ארגונים חקלאיים ולמדינות לשמור על היבול המקומי ולצרוך אותו בהדרגה עד לקציר בשנה שאחרי. איסום תוצרת חקלאית יבשה על ידי מדינות חיוני להחזקה של מלאי מזון לשעת חירום, למקרה של מפגעי טבע בחקלאות המקומית או תקלות בשינוע סחורה.
אסמים בישראל

בישראל נבנו מאות מגדלי תבואה בשלושה "גלי בנייה", החל בשנות השלושים ועד שנות השישים של המאה ה-20, בעיקר ביישובים כפריים, ואילו בשנות החמישים והשישים היו אלה התנועות המיישבות שפעלו למימון ולהקמה של עשרות מגדלים בקיבוצים ובמושבים, במודל הסילו האמריקאי. יעודם של מגדלי התבואה הוא צמצום של עבודת הכפיים בהטענה ובשימור הדגנים והמספוא, וכן תנאי אחסון נאותים והגייניים. בשנות ה-50 וה-60 נבנו ביישובים חקלאיים רבים בארץ מגדלי תבואה מבטון שכללו מספר תאים אנכיים גדולים עם תא חלוקה אפקי בראשם. בתחתית מגדל התבואה הותקן משפך ומגוף להורקה. תחתית המכלים של מגדלי התבואה מוגבהת כדי לאפשר למשאית או לטרקטור ועגלה להיכנס מתחתיה. לצד מגדל התבואה, הקימו לעיתים מגדל החמצה, לעיתים מתכתי, שמכונה בפי רבים "סילו" ומשמש לאחסון תחמיץ, לרוב גרעיני תירס שנכבשו והושארו לתסוס, להכנת מלאי של מספוא, מזון עסיסי לבהמות במשק לתקופה של מחסור במספוא ירוק. צריך לציין שהמושג "סילו" משמש אדריכלים וחוקרים ככינוי למכל אחסון אנכי, לא רק לתחמיץ אלא גם לאחסון גרעינים בתפזורת או מספוא יבש. עד לשלהי המאה העשרים נבנו בישראל אסמים מטיפוסים שונים. בקיבוץ מרחביה ניתן לראות את האסם ההיסטורי שהוא מבנה אבן מרובע מכוסה רעפים, לצידו של האסם המשודרג שנבנה בשנת 1952 לגובה 21 מטר בצורת מתומן. הוא תוכנן על ידי מהנדס חבר הקיבוץ בעזרת ייעוץ מהטכניון וממכון וולקני כמענה לצורך לשדרוג ההובלה והאחסון. אסמים זהים נבנו בקיבוצים נוספים. בחלוף השנים קמו התאגדויות של יישובים חקלאיים שהקימו בשותפות מקבץ מבנים לאחסון גרעינים בתפזורת שמכונה ממגורה. מקבצי אסמים גדולים, ממגורות, הוקמו ליד נמלי הים: ממגורות דגון בחיפה וממגורות אשדוד שמאחסנות את הגרעינים המיובאים שמגיעים באניות. בממגורות חיפה (ממגורות דגון) הגרעינים נפרקים מהאונייה בעזרת מידלים, ומועברים על ידי מסוע ישר לממגורה בקצב פריקה של כאלף טון לשעה.
אסמים בישראל > שימור ומורשת

בשלהי המאה העשרים, רבים מהאסמים בקיבוצים ובמושבים יצאו משימוש. אלו מהם ששרדו הם מורשת לזיכרון העבר. אחדים מהאסמים שומרו והוסבו לשימוש חדש, מעטים מהם זכו למעמד של אתר מורשת המיועד לשימור. האדריכל יוסי פרידמן יחד עם אדריכלים נוספים: צבי אלחייני ואור אלכסנדרוביץ תיעדו מגדלי תבואה ומגדלי תחמיץ, "סילו" בשם כללי למכל אנכי, רובם נטושים ברחבי הארץ. הם איגדו את התיעוד באלבום "סילו ישראלי". להערכתם, קיימים בארץ כ-250 מגדלי אסמים, בעיקר בנוף הישראלי הכפרי. אין להם הגדרה אחת מדויקת: בקיבוצים ובמושבים מסוימים הם מוכרים כמחסן תבואה, באחרים מגדל תחמיץ, ממגורת-בר או סתם, סילו. למרות היותם מחסן תבואה אנכי הדומה לכל מחסן חקלאי באירופה או אמריקה, המאפיינים הייחודיים של הסילו או מגדל התבואה הישראלי נבעו דווקא מההקשרים הקהילתיים והסביבתיים שלו. נוכח יתרון הגובה שלהם, הרבו התושבים להשתמש בהם כבמגדלי שמירה, ובראש כמה מהם הוסיפו מעקות גבוהים כמסתור לשומרים, ואף חרצו בהם חרכי ירי. החנוכייה המרכזית הוצבה לרוב בראשם. למרגלותיהם התנהלו החיים הקהילתיים - אירועים משפחתיים וחגיגות חקלאיות.הבנייה היציבה של המגדלים אמנם הבטיחה את עמידותם לדורות, אולם מרביתם ניצבים היום רק כנשאי זיכרון, שמלמדים על השינויים בזהותה של החברה הישראלית.
אסמים בישראל > האיסום המודרני

בשנת 2019 הסתכם המחזור השנתי של גרעינים בישראל, למאכל אדם ולמספוא, בכ 4.5 מיליון טון. כ 3.5 מיליון טון מיועדים למספוא. גרעיני חיטה מהווים בישראל מקור תזונה עיקרי למאכל אדם ולמספוא. במדינת ישראל צורכים בשנה כמיליון טון חיטה למאכל. מתוכם היקף הייבוא הוא כ 800–900 אלף טון המהווים כ 85%-90%, ויתרת הגרעינים מסופקים מהחיטה המקומית. גידול החיטה בארץ נחשב כגידול מרכזי בחקלאות הישראלית. היקף היבול עומד על ממוצע שנתי של כ 100 אלף טון. לאחר הקציר מועברת החיטה המקומית ברובה לממגורות, שם מאוסמים הגרעינים עד למשיכתם לטחנות הקמח. היות שפינוי הגרעינים לטחנות קמח נעשה באופן הדרגתי, זמן האיסום נמשך מספר חודשים ולעיתים אף מעבר לשנה. באיסום ממושך עולה הסיכון לנזק של ירידה באיכות הגרעינים. השתמרות טובה של גרעיני תבואה תלויה בכמה משתנים: משך האחסנה, האקלים, סוג הגרעינים ואיטומו של מתקן האחסנה. באסם צריכים להתקיים תנאים אקלימיים של יובש וקרירות שימנעו התפתחות מזיקים שמשגשגים בתנאים אלה.
אסמים בישראל > גורמי הנזק העיקריים במהלך איסום

חרקי המחסן נחשבים בישראל כמזיקים העיקריים בחיטה מאוסמת. חרקי המחסן הם קבוצת חרקים שהסתגלה לתנאי היובש המצויים במחסנים, וכן הסתגלה לתזונה מגרגירים ושבריהם בלבד. בישראל ידועים כ 10 מינים של חרקי מחסן נפוצים הגורמים לנזק העיקרי, בניהם מיני חיפושיות ועשים מעופפים.
גורמי נזק נוספים במהלך איסום הם טמפרטורות קיצון ולחות גבוהה, עובשים, מכרסמים ועופות. בין גורמים אלו ישנה השפעה הדדית שעלולה לגרום להגדלת הנזקים.
איסום חיטה אינו אחסון פסיבי ופשוט אלא תהליך דינמי ומורכב, הדורש ידע מקצועי, ציוד וחומרי הדברה מתאימים וגם פיקוח וטיפולים למניעת נזקי החרקים.
הערות שוליים

↑  על המילה אָסָם, באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2  George Frederick Zimmer, Granaries, 1911 Encyclopædia Britannica, Volume 12, ‏1911
↑  כוכבי משה, ארץ גשור- 1989–1990, חדשות ארכיאולוגיות צז, 1991
↑  Garfinkel Y., Ben-Shlomo D. and Kuperman T, Large-scale storage of grain surplus in the sixth millennium BC: the silos of Tel Tsaf, Antiquity 83 83, 2009, עמ' 309-325
1 2  פרגאי עודד, אסם וסילו ומה שבתוכם, באתר מורשת ארץ, ‏2024
1 2  גוטליב, דפנה; טרוסטנצקי, אנטולי; קווין, אלעזר; קוסטיוקובסקי, משה, איסום גרעיני חיטת מאכל בישראל, אסיף – מאגר המחקר החקלאי, מרכז וולקני, 2019
1 2  פרידמן יוסף פיליפ, סילו ישראלי, תל אביב, 2019
↑  מונחים ותהליכים, ממגורות, אסמים, באתר חברת נמלי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282993505171  BnF: cb11948090d (data)  GND: 4179510-6  LCCN: sh85011902  NARA: 10639630 
אסם התבואה בקיבוץ מרחביה, עמק יזרעאל
האסם הישן בקיבוץ תל יוסף, 1953
אסם תבואה של קיבוץ רמת יוחנן
צ'לסי (מסצ'וסטס)

| --- | --- |
דגל צ'לסידגל צ'לסי

גשר טובין, המחבר בין בוסטון וצ'לסי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מסצ'וסטס מסצ'וסטס
 מחוז:  סאפוק
 ראש העיר:  תומאס ג. אמברוסינו
 תאריך ייסוד:  1624
 שטח:  2.46 קמ"ר
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  40,787 (2020)
  ‑ צפיפות:  18,455.66 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  42°23′N 71°5′W﻿ / ﻿42.383°N 71.083°W﻿ / 42.383; -71.083
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.chelseama.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה צ'לסי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה צ'לסי(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי צ'לסי(למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי צ'לסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צ'לסי (באנגלית: Chelsea) היא עיר במחוז סאפוק, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
נכון למפקד 2020, צ'לסי מנתה 40,787 תושבים. עם שטח כולל של 2.46 מייל רבוע בלבד, צ'לסי היא העיר הקטנה ביותר במסצ'וסטס במונחים של שטח כולל. זוהי העיר השנייה בצפיפות האוכלוסין במסצ'וסטס, מאחורי סומרוויל, והיא העיר עם האחוז השני הגבוה של תושבים לטיניים במסצ'וסטס, מאחורי לורנס.
היסטוריה

האזור של צ'לסי נקרא בתחילה וויניסיממט, או "גבעת הביצות" על ידי שבט נאומקיאג, שחי שם אלפי שנים לפני הקולוניזציה האירופית במאה ה-16. סמואל מאבריק הפך לאירופי הראשון שהתיישב לצמיתות בוויניסיממט ב-1624. בשנת 1635, מאבריק מכר את כל וויניסיממט, מלבד ביתו וחוותו, לריצ'רד בלינגהם. הקהילה נשארה חלק מבוסטון עד 1739, אז נקראה על שם צ'לסי, שכונה בלונדון, אנגליה.
עד 1919 אוכלוסיית צ'לסי הגיעה לרמת שיא של 52,662, כאשר תושבים ילידי חוץ מהווים 46 אחוז מהאוכלוסייה. בין 1940 ל-1980 ירדה האוכלוסייה ב-38 אחוזים. צ'לסי איבדה יותר אוכלוסייה מאזורים עירוניים אחרים לאחר שנות ה-50 בגלל בניית הכביש המהיר הצפוני - מזרחי המוגבה שנבנה כדי לחבר את פרברי החוף הצפוני לבוסטון, מאות בתים נהרסו כדי לפנות מקום לכביש המהיר שחתך את העיר לשניים. ההגירה החוצה לקחה איתה הרבה עסקים קטנים ומקומיים. בתים היסטוריים ננטשו, יחד עם מבני תעשייה, שדות, ערימות מלח ומכלי אחסון גז המנקדים את הנוף העירוני.
בשנת 1973, התרחש אסון כאשר השריפה הגדולה השנייה בצ'לסי שרפה 18 גושי עיר, והותירה כמעט חמישית מהעיר באפר.
עד 1990, צ'לסי קרסה כלכלית וחברתית. הפשע השתולל, לא מעט בקרב המשטרה ופקידי השלטון המקומי.
דמוגרפיה

נכון למפקד ארצות הברית 2010, התגוררו בעיר 35,177 נפשות, 11,888 משקי בית ו-7,614 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 16,036.8 אנשים לכל מייל רבוע, מה שמציב אותה בין הגבוהות בצפיפות האוכלוסין מבין הערים בארצות הברית. ההרכב הגזעי של העיר היה 47.8% לבנים, 8.5% שחורים או אפרו-אמריקאים, 3.1% אסייתים, 1.1% ילידים אמריקאים, 0.09% מאיי האוקיינוס השקט, 33.6% מגזעים אחרים, ו-5.9% היו רב-גזעיים. בנוסף, 62.1% מהתושבים זוהו כהיספנים או לטינים (מכל גזע), הכוללים 18.2% סלוודורנים, 12.7% פוארטו-ריקנים, 8.4% הונדורים, 7.3% גואטמלים, 2.8% מקסיקנים, 2.2% דומיניקנים, 0.5 % קובנים.
בשנת 2010, 38% מתושבי צ'לסי נולדו מחוץ לארצות הברית. זהו האחוז הגבוה ביותר של תושבים ילידי חוץ בערי מסצ'וסטס.
בשנים האחרונות העיר עשתה מאמץ מתמשך לעבוד הן עם קהילות מהגרים והן עם בני מיעוט. "הברית הבין-דתית" שלה מפגישה את חברי הקהילה היהודית, הנוצרית והמוסלמית כדי לקדם הכלה, גיוון וסובלנות.
יהדות צ'לסי

לפי רישומים היסטוריים מקומיים, נתן מורס, התושב היהודי הראשון של צ'לסי, הגיע ב-1864, ועד שנת 1890 חיו בעיר רק 82 יהודים. עם זאת, צ'לסי הייתה יעד מרכזי ל"גל הגדול" של מהגרים רוסים ומזרח אירופאים נוספים, במיוחד יהודים רוסים, שהגיעו לארצות הברית לאחר 1890. עד 1910 גדל מספר היהודים ל-11,225. בשנות ה-30 היו בצ'לסי כ-20,000 תושבים יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של כמעט 46,000. בהתחשב בשטח העיר, ייתכן שבצ'לסי היו הכי הרבה תושבים יהודים לכל מייל רבוע מכל עיר בארצות הברית, למעט ניו יורק.