stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נציבות הרייך קווקז

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  מנהל אזרחי
 ראש הרשות המבצעת:  רייכסקומיסאר
 רייכסקומיסאר:  ארנו שיקדנץ
 שפה נפוצה:  גרמנית 
 עיר בירה:  טביליסי
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירואסיה
 
נציבות הרייך קווקז (בגרמנית: Reichskommissariat Kaukasien) היה שמו הגרמני של הממשל האזרחי הנאצי, שתוכנן בשטחי הקווקז, בשטחים הכבושים באזור הקווקז שהיו במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר חלק מברית המועצות, עם זאת הממשל לא יצא לפועל מעולם.
שלא כמו ארבע נציבויות הרייך האחרות שתוכננו, בגבולות המוצעים של נציבות הרייך שבקווקז הייתה אמרוה להיות רמת מסוימת של אוטונומיה עבור "קבוצות ילידים" שבאזור.
על פי התוכניות הנאציות, נציבות הרייך קווקז הייתה אמורה לכלול את הקווקז, צפון הקווקז ואף חלקים מהמחוז הפדרלי הדרומי שבדרום-מערב ברית המועצות. הערים הגדולות שהיו אמורות להיות בשטחי נציבות הרייך של הקווקז היו אסטרחן, אליסטה, ירוואן, באקו, מחצ'קלה, נלצ'יק, סטברופול, ולדיקווקז, גרוזני, קרסנודאר ועוד מספר ערים. בירת נציבות הרייך הייתה אמורה להיות בטביליסי.
תכנון הנציבות התאורטית

אלפרד רוזנברג טען כי יש צורך לתת למדינות שעל שטחיהן תוקם הנציבות אוטונומיה מסוימת. יתר על כן, במקרה וטורקיה תחליט לפתוח במלחמה נגד גרמניה הנאצית, הבטיח רוזנברג לממשלות פרו-נאציות שהוקמו בגאורגיה, אזרבייג'ן וארמניה שהנאצים יתנו להם שטחים גם על חשבון שטחם של הטורקים.
בנוסף לכך, רוזנברג הצהיר כי האינטרס העיקרי של גרמניה באזור הייתה גישה בלתי מוגבלת לשדות הנפט שיש בסמוך למייקופ וגרוזני. על אף שהיטלר הסכים עם התזה הזו של רוזנברג, הוא דחה את ההצעות להקמה קונפדרציה בשליטה רופפת של הנאצים בקווקז. במקום זאת היטלר האמין, שבעקבות ההיסטוריה של העמים והמדינות באזור שנלחמו זה בזה, יש צורך בשליטה נוקשה וקשוחה מאוד. היטלר אמנם קבע שיש צורך לנתק את הקווקז מרוסיה בכל תרחיש אך במקביל לא החליט האם יש צורך לספח את האזור לגרמניה וגם לא איזה ממשל יוקם באזור. לאחר בקשות מהדרג הצבאי, היטלר אישר לכוחות הגרמניים לתת לקבוצות אתניות בודדות בקווקז מידה של אוטונומיה אך עדייין סירב לתת עצמאות למדינות הקווקז. הכוחות הנאצים הונחו להתייחס לעמים שיושבים באזור כאל "חברים", ועבודות כפייה היו אמורות לגייס רק את הרוסים והאוקראינים שמתגוררים לצידם וזאת למרות שאין הבדלים בין העמים על פי תורת הגזע.
בסופו של דבר, רוזנברג הציע שלתפקיד הרייכסקומיסאר של האזור ימונה עמיתו הוותיק והגרמני-בלטי, ארנו שיקדנץ אך במקביל המליץ על האחראי על תוכנית ארבע השנים, הרמן גרינג למנות ראש "ועדת נפט" שיפעל לצידו של הרייכסקומיאר. הרמן נויבכאר, שהיה ראש עיריית וינה ולאחר מכן שליח מיוחד ביוון הכבושה, היה אמור לפעול לצידו של שיקדנץ בנושאים הכלכלים של אזור הקווקז. על פי הדיווחים, שיקדנץ השקיע זמן רב בתכנון לארמון עתידי שרצה לבנות לעצמו בטביליסי.
כחלק מהתכנון התאורטי של השלטון הנאצי בקווקז, הנאצים גם תכננו את השלטון שיקימו באזור מרכז אסיה, אזור שיוכל לאבטח את הגבולות המזרחיים של הרייך השלישי, התוכנית המתקדמת שביותר הייתה תכנון להקים את נציבות הרייך טורקסטן. התוכניות גם יכלו לעזור לגרמנים להתקדם לעבר המזרח התיכון, שם יוכלו להעביר כוחות שיסייעו לקורפוס אפריקה במערכה בצפון אפריקה ובהמשך במטרה לכבוש את פרס.
התוכניות להקמת אותה נציבות לא התקדמו מעבר לדיונים ראשוניים ותכנון על הנייר בעקבות התקדמות כוחות הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר שהצליחו לכבוש בשנית את אזור הקווקז מידי הנאצים. ההיסטוריון נורמן ריץ' טוען כי לאור העובדה שהכיבוש הגרמני בקווקז היה קצר, המדיניות שביצעו הגרמנים באזור אינה מעידה על העתיד האורך-טווח של האזור האם היה נשלט על ידי כוחות הציר לאורך קבע.
ראו גם

נציבות הרייך אוקראינה
הקרב על הקווקז
הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה
הערות שוליים

↑  De Cordier (2010), The Fedayeen of the Reich: Muslims, Islam and Collaborationism During World War II, p. 34 China and Eurasia Forum Quarterly, 2010
↑  (German) Dallin, Alexander (1981). German rule in Russia, 1941-1945: a study of occupation policies, p. 231. Westview Press.
↑  Rich (1974), pp. 389-390.
↑  Kroener, Müller & Umbreit (2003) Germany and the Second World War V/II, p. 50
↑  Kay, Alex J. (2006) Exploitation, Resettlement, Mass Murder: Political and Economic Planning for German Occupation Policy in the Soviet Union, 1940-1941, pages 79, 181. Berghahn Books.
↑  Kay 2006, p. 181
↑  Dallin (1981), p. 230
↑  Raymond Arthur Davies and Andrew J. Steiger. Soviet Asia, chapter 5: "Kazakstan: Country with Brilliant Future", pp. 94-119.
נימפאיום

| --- | --- |

נימפאיום מודרני בדרזדן, גרמניה.
 מידע כללי
 תקופה:  מיתולוגיה יוונית
 מבנים עיקריים:  הנימפאיום בג'רש
הנימפאיום בג'רש, ירדן.
נימפאיום מודרני בדרזדן, גרמניה.
נימפאיום (ביוונית עתיקה νυμφαίον; בלטינית nymphaeum) הוא מבנה מקדש שהוקם ביוון העתיקה וברומא העתיקה לפולחן הנימפות.
בתקופות קדומות שימשו אתרי טבע בסמוך למעיינות, או בצוקי סלע שלרגלייהם מעיינות, אשר היוונים והרומים האמינו שהתגוררו באזורם נימפות, כמקדשים עבור הנימפות. בהמשך נבנו מבנים מלאכותיים ובהם מזרקות מים על מנת לשמש כמקדשים.
בין הדוגמאות הידועות למבנים מסוג זה ניתן למנות את הנימפאיום שהתגלה בג'רש שבעבר הירדן, אשר נבנה בשנת 191. מבנה זה הוקם סביב מעיין, כאשר הקומה התחתונה צופתה בשיש, הקומה השנייה בטיח צבוע ומעל המבנה הייתה כיפה.
עוד בתקופת האימפריה הרומית הפך מבנה הנימפאיום ממבנה מקודש למבנה חילוני שנבנה לצורכי נוי בבתי העשירים. דוגמאות למבנים אלו התגלו בפומפיי, הרקולנאום ובאוסטיה, וכן בוילה אדריאנה שבטיבולי שבאיטליה. שרידיהם של כ-20 מבנים מעין אלו התגלו בעיר רומא.
השימוש בנימפאיום כמבנה נוי ופנאי נמשך גם בתקופת הרנסאנס ודוגמה למבנה מסוג זה הוא הנימפאיום שנבנה בוילה ג'וליה שברומא על ידי ברתולומאו אמאנאטי בין השנים 1550–1553.
נמיית כיס ניו-גינאית

| נמיית כיס ניו-גינאית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
תת־משפחה:: דסיורים
סוג:: נמיית כיס
מין:: נמיית כיס ניו-גינאית
שם מדעי
 Dasyurus albopunctatus ‏שלגל, 1880
תחום תפוצה


נמיית כיס ניו-גינאית (שם מדעי: Dasyurus albopunctatus; מוכרת גם כקוואל ניו-גינאי או בכינוי הפפואני סואטג) היא מין של טורפת כיס בינונית בסוג נמיית כיס שאנדמית לאזור גינאה החדשה - צפונית לאוסטרליה. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1880 על ידי הצפר הגרמני הרמן שלגל. זוהי טורפת הכיס הגדולה ביותר באזור הצפוני של גינאה החדשה, ואחת משתי הנציגות של הסוג באי זה (השנייה היא נמיית כיס ברונזית שגדולה ממנה).
תיאור

נמיית הכיס הניו-גינאית היא הקטנה ביותר בסוגה. מבנה גופה קומפקטי, מקושת וגוצי שמקנה לה דמיון לחתול, נמייה ובואש, והיא בעלת ראש גדול, רחב וחרוטי, צוואר קצר, ואוזניים עגלגלות קטנות. עיניה גדולות ועגולות עם חוש ראייה מפותח וחוטמה הגדול מעוטר בזיפי מישוש ארוכים. ידיה ורגליה קצרות ועבות, ובכפות רגליה יש טפרים חדים ורפידות המאפשרות לה לטפס בזריזות על עצים. זנבה ארוך, עבה ושעיר. לנקבות אין כיס אמיתי, אלא קפל עור שבתוכו נמצאים הפטמות. אורך הראש והגוף של הנמייה: 350-240 מ"מ, אורך זנבה: 310-210 מ”מ, ומשקלה הממוצע 450 גרם.
לנמיית הכיס הניו-גינאית פרווה פרווה קצרה, עבה ושעירה. היא בדרך כלל כהה יחסית לנמיות אחרות, וצבעה הכללי נע בין חום אדמדם כהה או ערמוני לחום שוקולד כהה עד שחור פחם. לרוב, היא נוטה להיות כהה יותר באזור הגב, הירכיים והזנב ביחס לשאר הגוף. גופה של הנמייה מנוקד בנקודות לבנות קטנות שמפוזרות בצורה דלילה יחסית לנמיות כיס אחרות. הגרון, החזה, הבטן והמפשעה בצבע צהבהב קרמי או חום חיוור. פניה של הנמייה כהות או בהירות עם נקודות לבנות בקודקוד, ולאורך החרטום יש פס כהה דהוי. הלחיים בהירות יותר והסנטר חיוור עד לבן. העיניים שחורות והאף בצבע אדום או בורדו. הזנב שחור או חום כהה.
תפוצה

נמיית הכיס הניו-גינאית אנדמית לחלק הצפוני-מרכזי של גינאה החדשה, ונוכחת הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי. טווח התפוצה שלה משתרע מחצי האי זנב-ציפור וחצי האי הואון בקצה המזרחי לאורך רכסי ההרים של הקורדילריה הניו-גינאית (רכס אואן סטנלי, רכס ביסמרק, רכס מאוקי ורכס סודירמן), עד לחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) וחצי האי בומבראי בקצה המערבי. היא מצויה גם בכל השפלה הצפונית מעבר לקורדילריה וברכסי ההרים הקטנים לאורך החוף (הרי טוריצ׳ילי, הרי פוג׳ה, ועוד). מלבד האי גינאה, הנמייה נמצאת רק באי יאפן מפרץ צ'נדרוואסיה הסמוך, ונעדרת מאיי ביאק או מהשפלה הדרומית של גינאה - שם היא מוחלפת על ידי נמיית כיס ברונזית.
בית הגידול של נמיית כיס מורכב מיער גשם טרופי לח, יער עננים, יער גדותיים ויער מונסונים, בעיקר במדרונות הרריים ברום 1,300-1,000 מטר מעל פני הים; מגבלת הגובה העליון שלה גבוהה מאוד: בסביבות 3,600 מטר. היא נוכחת גם במידה מסוימת ביערות גשם טרופיים באזורי שפלה וחוף, אך לרוב נדירה יחסית באזור שגובהו מתחת ל-1,000 מטר.
ביולוגיה

המידע על האקולוגיה ואורח החיים של המין דל יחסית. נמיית הכיס הניו-גינאית פעילה בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בנקיקי סלעים, בולי עץ חלולים או מערות קטנות. היא עשויה לנצל את שעות היום להשתזפות בשמש להנאתה. הנמייה טפסנית מצוינת ופעילה הן על הקרקע והן על העצים; היא מבלה זמן רב יותר בציד על העצים מאשר על האדמה. נמיית כיס זאת היא במובן מסוים טורפת העל בבית גידולה: היא מסוגלת לצוד טרף הגדול ממנה, וצדה למחייתה פדמלונים, בנדיקוטיים, מכרסמים, טורפי כיס קטנים ופוסומים, לצד עופות, זוחלים וחרקים. היא נכנסת לעיתים קרובות לכפרים ומגורי אדם בחיפוש אחר חולדות, תרנגולים וברווזים, ובשל כך יש לה תדמית מקומית של ״גנבת מזיקה״ שגורמת למקומיים להרוג אותה כשיש להם אפשרות. הטורפים העיקריים של הנמייה הם דורסי לילה ונחשים גדולים. הפרווה הכהה והמנוקדת של הנמייה מספקים לה הסוואה מעולה בבית גידולה המיוער, ומדמה את כתמי האור והצל בתור היער.
בדומה לקרובותיה, נמיית הכיס חיה רוב הזמן בבדידות, להוציא את עונת הרבייה. הנקבה ממליטה 4–6 גורים לאחר תקופת היריון קצרה שנמשכת כ-21 יום, בדרך כלל בין מאי לאוגוסט. והגורים גדלים בכיס במשך כחודשיים ולאחר מכן מתלווים לאם עד גיל 4 וחצי חודשים ואז הופכים לעצמאיים. הנמיות מגיעות לבגרות בגיל שנה, ובשל הלחץ והתחרות האגרסיבית על הגישה לנקבות שמונעת מהם לדאוג לעצמם לתזונה נאותה, הזכרים מתים בדרך כלל לאחר עונת הרבייה הראשונה. תוחלת החיים הארוכה ביותר שתועדה בשבייה היא 3 שנים; תוחלת החיים בטבע אינה ידועה וסביר להניח שאינה עולה על 4 שנים.
מצב שימור

נמיית הכיס הניו-גינאית רשומה על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), היות שלמרות שהיא נפוצה במקומות מסוימים, ישנן אינדיקציות ברורות לירידה באזורים רבים עקב השפעה אנושית שצפויה להשפיע בעתיד על מספריה.
האיומים על הנמייה כוללים גידול באוכלוסייה האנושית ובפיתוח הכפרי והעירוני, ציד על ידי כלבים באזור הכפרים, תחרות על מקורות המזון עם חתולים, אובדן בית גידול באזורי השפלה לצורך הפקת שמן דקלים, והתדמית המקומית שלה כ״מין מזיק״ הפוגע בעופות המשק חוות הכפריות שמובילה להריגתה בכל מפגש עם האדם. על אף שהמין נהרג למאכל על ידי הילידים המקומיים, הוא אינו ממוקד על ידם במיוחד ועל כן הציד האנושי אינו מהווה איום משמעותי עבורו. איום פוטנציאלי חמור הוא הכנסת קרפדת הקנים הרעילה והפולשת לאי על ידי האדם, שעשויה לגרום לצניחה במספרים בדומה לנמיות הכיס באוסטרליה.
הנמייה הניו-גינאית אינה מוגנת כיום על ידי חקיקה ממשלתית כל שהיא בפפואה ובאינדונזיה, וארגוני השימור סבורים שהיא ראויה לתשומת לב מיוחדת בשל התפקיד החשוב שהיא ממלאת בתור הטורף הגדול היחיד באזור הצפוני של האי מסדרת היונקים. הנמייה נמצאת במספר אזורים מוגנים.
הערות שוליים

↑  נמיית כיס ניו-גינאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ניקולאוס הימונאס

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1864 יבפטוריה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 באוגוסט 1929 (בגיל 64) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 
ניקולאוס הימונאס ( ברוסית: Николай Химона; ‏ 25 בספטמבר 1864 - 1 באוגוסט 1929) היה צייר ומורה לאמנות ברוסיה.
ביוגרפיה

אביו היה סמל צבא בדימוס מהגדוד היווני של בלקלבה שלחם להגנת סבסטופול במהלך מלחמת קרים . אמו הייתה גם ממוצא יווני אתני שקיבלה מקלט ברוסיה לאחר מלחמת רוסיה-טורקיה. הוא גדל ביאלטה, שם עסקה המשפחה במסחר, והוא קיבל חינוך טוב.
מאוחר יותר, הוא למד באקדמיה לאמנות ותעשייה של סנט פטרבורג ובשנת 1889, החל בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם מוריו כללו את איוואן שישקין וארכיפ קוינדג'י, שאיתם הפך לחבר לכל החיים. הוא סיים את לימודיו ב-1897 והצליח לנסוע עם קבוצת תלמידי האקדמיה לברלין, דרזדן, וינה ופריז.
בשנת 1902, בניגוד לרצונו של אביה, נשא לאישה את אולגה חיטרובה, צעירה ממשפחת אצילים ותיקה, בת שבע-עשרה בלבד. שנתיים לאחר מכן, הוא ערך את נסיעתו הראשונה ליוון ונשאר שנה. הוא לימד ציור ב"חברה האימפריאלית לעידוד האמנויות" מ-1897 עד 1919.משנת 1900 הוא היה המפקח שם, והפך לחבר מן המניין ב-1909, השנה שבה סייע בהקמת "אגודת האמנים קוינג'י". בשנת 1916 הוא מונה לאקדמאי.
עזיבת רוסיה

ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים הרוסית, אולגה נעצרה על ידי הממשלה החדשה בשל העברת הודעות שנכתבו על ידי אסירים פוליטיים. ניסיונותיו לשחרר אותה כשלו, ורק הביאו לסבך את מצבו, אז הוא חיפש מקלט אצל קרובי משפחה בחצי האי קרים, וכאשר נוצרה ההזדמנות היגר ליוון. לאחר שהגיע, הוא בילה מספר שנים בנסיעות ברחבי הפלופונס, כרתים והאיים בחוף המערבי, בציור נופים ואתרים אדריכליים. בסופו של דבר, בשל השפעתו של אביה, שוחררה אולגה והצליחה להצטרף אליו שוב.
ב-1929 הם התיישבו בסקירוס, שם חלה במלריה ומת כתוצאה מאבחון שגוי וטיפול לא נכון.
מאוחר יותר באותה שנה הציגה אולגה רטרוספקטיבה מרכזית של יצירותיו באתונה, ובשנה שלאחר מכן, בלונדון.
אולגה מתה בלונדון ב-1963.
הערות שוליים

↑  Искусство и архитектура русского зарубежья - ХИМОНА Николай Петрович, artrz.ru
1 2  Yulia Samarina, Крымские художники — Николай Химона | Крым на Перекоп.Инфо (ב־)
↑  Brief biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 16680  ULAN: 500149698  VIAF: 172798960   WorldCat (עם VIAF): 172798960
סובחוז

סוֹבְחוֹז (ברוסית: ‏совхоз, советское хозяйствоקובץ:Ru-sovkhoz.ogg‏Ⓘ‏ – "סובְיֶטְסְקואֵה חוזְיַאִסְטְבו" – משק סובייטי) הוא השם שניתן למשקים חקלאיים בבעלות המדינה בברית המועצות, בניגוד לקולחוז, שהוא משק בבעלות קולקטיב (בדומה לקיבוץ).
בעקבות הקולקטיביזציה הכפויה של סטלין, נאלצו רוב חקלאי ברית המועצות להשתייך לסובחוז או קולחוז. בסובחוז קיבלו החקלאים משכורת קבועה מהמדינה, אך לא כך בקולחוז, שבו בדרך כלל ניתן התשלום לחקלאי במוצרים חקלאיים אותם יכול היה למכור. בפועל, ההבדל בין שני סוגי המשקים החקלאיים לא היה משמעותי – כי בכל מקרה השלטון הכתיב את הגידולים, המכסות, המחירים והשווקים.
בשנת 1990 היו בברית המועצות 25,500 משקים, מתוכם 45% סובחוזים והיתר קולחוזים. הגודל הממוצע של סובחוז היה 153 קמ"ר, כפול מזה של הקולחוז. סובחוזים היו נפוצים יותר בחלק האסיאתי של ברית המועצות.
נציבות הרייך בלגיה וצפון צרפת

נציבות הרייך בלגיה וצפון צרפת (בגרמנית: Reichskommissariat Belgien-Nordfrankreich) היה שמו הגרמני של הממשל האזרחי הנאצי בבלגיה ובאזורים הצפוניים של צרפת הכבושה, שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

לאחר תום המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, בלגיה הושמה תחילה תחת ממשל צבאי "זמני" וזאת למרות דרישות של פלגים רדיקליים יותר בגרמניה הנאצית, כמו אנשי האס אס שדרשו להקים ממשלה אזרחית נאצית נוספת (כמו נציבות הרייך נורווגיה (אנ') ונציבות הרייך הולנד (אנ')). ביוני צירפו הנאצים לשטחי הציבות את נור-פה דה קאלה, בטענה כי מדובר בחלק מפלנדריה הצרפתית שהייתה שייכת לגרמנים.
למרות רצונם של אנסי האס אס, הוחלט שיום אחד יש להטמיע את כל האזור ברייך השלישי ולחלקו לשלושה רייכסגאו חדשים של רייך גרמני רבתי: פלנדריה ובראבנט לשטחים הפלמיים וולוניה. עבור החלקים הוולונים. ב-13 ביולי 1944 הוקם נציבות הרייך בלגיה-נורדפרנקרייך, כ"נציבות רייך" שאמנם לא מסופחת לגרמניה באופן מלא, אך תחת ממשל אזרחי גרמני.
לפני נציבות הרייך בבלגיה וצפון צרפת האזור היה תחת כיבוש צבאי נאצי (אנ') כבר מ-1940 ועד ההחלטה להקים את הנציבות ביולי 1944. השטח עליו שלטה הנציבות שוחרר ברובו על ידי בעלות הברית בספטמבר 1944, בעקבות הפלישה לנורמנדי, כך שאורך חייה של הנציבות הייתה קצרה, לאחר שבעלות הברית שחררו את מרבית האזור שעליו שלטה הנציבות. על אף אי-שליטה במרבית שטחי הנציבות באותה עת, גרמניה סיפחה לעצמה באופן מלא את שטחי הנציבות בדצמבר 1944.
תוכניות עתידיות

למרות שרוב בלגיה וצפון צרפת כבר לא היו בשליטה גרמנית דה-פקטו בסוף ספטמבר 1944, הגרמנים ומשתפי הפעולה שלהם (פלמים, וולונים וצרפתים פשיסטים) תכננו לחלק את הנציבות לשלושה גאולייטים: רייכסגאו פלנדריה, רייכסגאו ולוניה ומחוז בריסל או עיר חופשית אחרת, שהיו אמורים להיות מסופחים לגרמניה הנאצית באופן מלא.
בדצמבר 1944, מינה שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ את ראש המפלגה הרקסיסטית ומפקד הלגיון הוולוני, לאון דגרל ל"ראש ועדת השחרור הוולונית", ולאחר מכן מינה את יף ואן דה וילה ל"ראש ועדת השחרור הפלמית", כאשר הצבא הגרמני פתח במתקפת הארדנים ב-16 בדצמבר 1944, התחדשו התקוות של משתפי הפעולה הנאצים למימוש התוכניות הנאציות לנציבות הרייך.
בינואר 1945 ניהל ואן דה וייל משא ומתן עם נציג משרד החוץ הנאצי על הקמה עתידית מדינות נפרדות לפלנדריה ולולוניה ולא מאוחדות כמו בעבר והתקעש שלא משנה מה תהיה הרמה של משטרי הבובות העצמאים שיוקמו באזור האיחוד הלא טבעי' של הפלמים והוולונים יופסק.
ראו גם

שטח הכיבוש הנאצי
נציבות הרייך אוסטלנד
נציבות הרייך אוקראינה
צרפת של וישי
הערות שוליים

↑  Lipgens, Walter. Documents on the History of European integration: Volume 1 – Continental Plans for European Integration 1939–1945, p. 45. Walter de Gruyter & Co., 1974.
ניקולס הוקסמור

| --- | --- |

 לידה:  1661 נוטינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 במרץ 1736 (בגיל 75 בערך) מילבנק, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Botolphs 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  בארוק אנגלי 
 יצירות ידועות:  כנסיית סנט אלפג', St Mary Woolnoth, אול סולס קולג', St George in the East, St George's, Bloomsbury, St Anne's Limehouse 
 
המגדלים המערביים במנזר וסטמינסטר
ניקולס הוקסמור (באנגלית: Nicholas Hawksmoor‏; ככל הנראה 1661 – 25 במרץ 1736) היה אדריכל בריטי מהמעמד הבינוני בנוטינגהאמשייר.
ביוגרפיה

במהלך הקריירה שלו היה חלק משלישיית אדריכלי בארוק נודעים. הוא הוגדר על ידי קולווין הווארד כ"יותר בטוח בניצוחו על הקלאסיקה מאשר ואנברו הלא מיומן, ובעל יותר דמיון בחזונו מאשר רן האינטלקטואל". החל מ-1684 ועד 1700 בקירוב עבד עם מורהו, כריסטופר רן, על פרויקטים שכללו את בית החולים המלכותי צ'לסי, קתדלרת סנט פול, ארמון המפטון קורט ובית החולים של גריניץ'. הודות להשפעתו של רן כמפקח-כללי מונה הוקסמור לאחראי העבודות הראשי (Clerk of the Works) בארמון קנסינגטון ב-1689, ולסגן מנהל העבודות (Deputy Surveyor of Works) בגריניץ' ב-1705. ב-1718 הוא פוטר מתפקידו הכפול על מנת לפנות מקום לאחיו של ויליאם בנסון, אחראי העבודות הראשי החדש.
ב-1702 תכנן הוקסמור את הבית הכפרי הבארוקי איסטון נסטון שבנורת'המפטונשייר, עבור סר ויליאם פרמור. היה זה הבית הכפרי היחיד אותו בנה כאדריכל יחיד, אם כי הוא ביצע שינויים נרחבים מאוד בבית אוקהאם של הלורד צ'יף השופט קינג, שנחרב מאז כמעט לחלוטין. איסטון נסטון לא הושלם בדיוק כפי שהוקסמור רצה, כיוון שהאגפים הסימטריים הבלתי גמורים והקולונדה בכניסה דמו במידה רבה מדי לסגנונו של ואנברו.
לאחר מכן עבד למשך זמן מה עם סר ג'ון ואנברו, וסייע לו לבנות את ארמון בלנהיים עבור ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, עד שהחליף אותו כשוואנברו הסתכסך עם הדוכסית ממרלבורו. הוא בנה גם את טירת הווארד עבור צ'ארלס הווארד, לימים הרוזן השלישי מקארליסל. הוקסמור סייע לוואנברו החובבני להשיג את המעמד המקצועי שקיבל מרן, ובמילותיו של קולווין "איפשר לעיצוביו ההרואיים של ואנברו להיתרגם למציאות".
הוקסמור הגה תוכנית בנייה מחדש גדולה עבור מרכז אוקספורד, אך רובה לא יצא לפועל. הרעיון היה להקים ספרייה עגולה עבור הרדקליף קאמרה, אך המשימה הזאת ניתנה בסופו של דבר לג'יימס גיבס. לאחר מכן הוא תכנן באוקספורד את בית קלארנדון, ספריית קודרינגטון והבניינים החדשים במכללת אול סיינטס, חלקים ממכללת ווסטר (עם סר ג'ורג' קלארק), המסך בהיי סטריט שבמכללת קווינס, שש כנסיות חדשות בלונדון, המגדלים המערביים של מנזר וסטמינסטר. בנוסף לכך הוא היה מעורב גם בתכנון של השער בסגנון ימי הביניים, והחליף את רן בתפקיד הבנאי הראשי בעקבות מותו של האחרון ב-1723.
שש הכנסיות שלו נבנו בעקבות החלטת הפרלמנט הבריטי מ-1711 להקים חמישים כנסיות חדשות בלונדון, כשלמעשה רק תריסר נבנו בסופו של דבר. הוא תכנן גם את המגדלים של שתי כנסיות נוספות. שש הכנסיות הללו הן אחת הדוגמאות הידועות לעבודתו כאדריכל עצמאי. הן משתוות מבחינת המורכבות של חלליהן הפנימיים עם עבודותיו של האיטלקי פרנצ'סקו בורומיני. הצריחים המחודדים שלהן, המתוכננים בסגנון גותי עם חידושים מהסגנון הקלאסי, שלטו בקו הרקיע של לונדון לצד כיפת סנט פול זמן רב בתוך המאה ה-20. הכנסיות הן סנט אלפג בגריניץ', סנט ג'ורג' בבלומסברי, כנסיית ישו המשיח (Christ Church) בספייטולפילדס, סנט ג'ורג' במזרח בוופינג, סנט מרי בוולנות' וסנט אן בליימהאוס.
בניגוד לעמיתיו העשירים לא נסע הוקסמור לאיטליה לסיור שהיה נהוג באותה תקופה, כך שלא הושפע במידה רבה מסגנון האדריכלות המקומי. רעיונותיו היו מבוססים בין השאר על תחריטים, בעיקר של מונומנטים מרומא העתיקה ומקדש שלמה. הוקסמור גיוון בעבודתו, ויש שוני רב בין המבנים השונים שתכנן.
עבודותיו של הוקסמור היו השראה לספרים רבים, והוא זכה לאזכורים שונים במשדרי טלוויזיה העוסקים באדריכלות.
לקריאה נוספת

Colvin, Howard, Biographical Dictionary of British Architects 1600–1840, 3rd ed.
De la Ruffiniere du Prey, Pierre. Hawksmoor's London Churches: Architecture and Theology. London and Chicago: University of Chicago Press, 2000.
Vaughan Hart, Nicholas Hawksmoor: Rebuilding Ancient Wonders (2002)
נימפה (חרקים)

שלבי התפתחות הנימפה של חגב
נִימְפָה הוא השלב הצעיר בהתפתחותם של חרקים בעלי גלגול חסר, השלב המגשר בין שלב הביצה לשלב הבוגר. שלב הנימפה מאופיין בדמיון רב, יחסית, לבוגר. פרט לכנפיים שאינן מפותחות בדרך כלל, ולאברי הרבייה שטרם הבשילו.
להלן רשימה חלקית של סדרות חרקים בעלי שלב הנימפה:
גמלי שלמה
חגבאים
טרמיטים
כינים
מקלונאים
פשפשאים
צבתנאים
תיקנאים
נימפה של חרגול על גבי פרח
נימפה של חרגול ממין כידונית על עלה
נימפה של גמל שלמה על עלה של שיח גפן
נימפה של תיקן
ראו גם

פגית
חסרי-כנף
סובחי אבו ע'נימה

מֻחַמַּד סֻבְּחִי אַבּוּ עַ'נִימַה (בערבית: محمد صبحي أبو غنيمة, תעתיק מדויק: מחמד צבחי אבו ע'נימה, בספרות העברית מתועתק שמו לעיתים אבו גנימה; 1902–1970) היה רופא ופעיל פוליטי ירדני, ממתנגדי המשטר המלוכני בירדן.
חייו

נולד באירביד, שם למד בבית הספר הממשלתי. המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה האמריקאית בביירות ומשם עבר לגרמניה ללימודי רפואה באוניברסיטת הומבולדט. עבד כרופא בגרמניה ובהמשך שב לעמאן ופתח מרפאה פרטית ובהמשך גם בית חולים.
במקביל לעיסוקו כרופא היה פעיל אופוזיציוני ודגל בסיפוח עבר הירדן לסוריה הגדולה. פרסם מאמרי ביקורת וספרים נגד עבדאללה הראשון במדינות שכנות, ואף ייסד ארגונים ומפלגות שנסגרו על ידי השלטונות הירדניים. כל זאת למרות ניסיונות לפייסו על ידי מינויו לתפקידים שונים. הוציא לאור ארבעה גיליונות של העיתון אל-מית'אק עד לסגירתו על ידי השלטונות הירדניים.
בהמשך באשמת הסתה של בני נוער נגד המשטר הוצא נגדו צו מעצר וכן פקודת הרחקה לעקבה, על כן ברח לדמשק, משם הוביל את האופוזיציה הירדנית בסוריה ונמנה עם תנועת אל-איסתיקלאל.
ישנן טענות כי שיתף פעולה עם הנאצים.
ניקולאוס אסטרהאזי

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1714 וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  28 בספטמבר 1790 (בגיל 75) וינה, ממלכת הבסבורג 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  Elisabeth Weißenwolf 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר גיזת הזהב 
 
ניקולאוס אסטרהאזי (בהונגרית: Esterházy Miklós József; בגרמנית: Nikolaus Esterházy; ‏ 18 בדצמבר 1714 – 28 בספטמבר 1790) היה נסיך הונגרי, בן למשפחת אסטרהאזי הידועה. מפעלי הבנייה המרשימים שלו, טעמו באופרה ותרומתו להפקות מוזיקה נוספות הקנו לו את התואר "המפואר". הוא זכור גם כמעסיקו העיקרי של המלחין יוזף היידן.
חייו

ניקולאוס היה בנו של הנסיך יוזף (יוסף שימון אנטל 1688–1721) ואחיו הצעיר של הנסיך פאול אנטון (פל אנטל 1711–1762). את התואר "נסיך" קיבל עם מותו של אחיו הבכור.
שמו בשפות השונות הוא: ניקולאוס יוזף בגרמנית (שפת האימפריה האוסטרית שבה היה נסיך), מיקלוש יוז'ף בהונגרית (ככל הנראה שפת אימו), וניקולס, באנגלית.
בצעירותו התחנך ניקולאוס במסדר הישועים. ב-4 במרץ 1737 נישא ניקולאוס לברונית מארי אליזבת (Marie Elisabet), בתו של הרייכסגראף (רוזן באימפריה הרומית הקדושה) פרדיננד פון וייזנוולף. מאוחר יותר הוא נעשה לקצין בצבא האימפריה האוסטרית. בקריירה הצבאית שלו השיג אסטרהאזי הצטיינות מרובה, בייחוד כקולונל בקרב קולין (1757) במלחמת שבע השנים, קרב שבו באומץ רב, הוביל ניקולאוס חיל פרשים מהוסס אל הניצחון. אחר כך עלה לדרגת לויטננט פילד-מרשל.
בתקופה שלפני מות אחיו החזיק ניקולאוס בתואר רוזן. הוא חי לרוב בנפרד מאחיו, בבית-ציד הסמוך לנויזידלרזה בהונגריה. האחים הסתדרו היטב האחד עם השני, לפחות על-פי התכתובת ביניהם. עם מותו של פאול אנטון ב-1762, הפך ניקולאוס לנסיך וקיבל לידיו את השליטה בנכסי המשפחה. ב-1766 החל בבניית ארמון מפואר באסטרהאזי (כיום ארטוד) באזור הונגריה הכפרית, על האתר שבו שכן בית הציד שלו. הארמון היה הבית האהוב עליו ביותר מבין כל הבתים של משפחת אסטרהאזי, והוא אף מכונה לעיתים "ורסאי ההונגרי", כאשר כיום הוא משמש גם כאטרקציה תיירותית. בתחילה, בילה הנסיך את תקופת הקיץ בארמונו החדש. אך החל בהדרגה לבלות שם את מרבית זמנו, עד כ-10 חודשים בשנה. ניקולאוס למעשה לא חי בווינה, ובזמן שבו לא גר באסטרהאזי, הוא בילה בבית המשפחה הישן הממוקם באייזנשטט.
לניקולאוס הייתה הכנסה גבוהה מאוד; לפי כמה מקורות, הוא אף היה עשיר מן הקיסר עצמו. פרט לכך, גם הוצאותיו היו גדולות מאוד, ועם מותו נאלץ בנו שירש אותו (הנסיך אנטון 1738–1794) לבצע שורה של קיצוצים כלכליים, ביניהם גם פיטור התזמורת וצמצום האירועים המוזיקליים בחצר.