stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רעידת האדמה בווירג'יניה (2011)
הערות שוליים

↑  רעידת אדמה בעוצמה 5.9 בחוף המזרחי בארצות הברית - הפנטגון ובניין הקפיטול פונו
↑  רעידת אדמה במזרח ארצות הברית: הפנטגון פונה ומספר נפגעו
↑  אביאל מגנזי, רעש אדמה מפתיע: "גם לאמריקנים אין הסבר", באתר ynet, 24 באוגוסט 2011
↑  אהרן ברנע, ‏צפו: הבית הלבן רועד ברעש האדמה בארה"ב, באתר ‏מאקו‏, 23 באוגוסט 2011
↑  יצחק בן חורין ודניאל רוזנבאום, רעש אדמה בארה"ב: טיסות הושעו, רכבות הושבתו, באתר ynet, 23 באוגוסט 2011
אליעזר אשכנזי

| --- | --- |
 לידה:  1513 ה'רע"ג פראג 
 פטירה:  13 בדצמבר 1585 (בגיל 72 בערך) כ"ב בכסלו ה'שמ"ו קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, הרפובליקה של ונציה, דוכסות מילאנו, האיחוד הפולני-ליטאי.
 מקום פעילות:  סלוניקי, קהיר, פמגוסטה, ונציה, קרימונה, פראג, פוזנא, קרקוב.
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בדצמבר 1585 
 רבותיו:  רבי יוסף טאיטאצאק
 בני דורו:  רדב"ז, מהר"ל מפראג, רבי בצלאל אשכנזי, רבי שמואל יהודה קצנלנבוגן
 חיבוריו:  מעשה ה', יוסף לקח.
 אב:  רבי אליהו הרופא
 
 דיין בקהיר
 רב בקרימונה
 אב בית הדין של פוזנא
 
מצבת הרב אליעזר אשכנזי. בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
הרב אליעזר אשכנזי בן רבי אליה הרופא (ה'רע"ג, 1513 – כ"ב בכסלו ה'שמ"ו, 1586) היה רב, פרשן מקרא, פייטן ופילוסוף יהודי מפורסם באירופה ובמזרח התיכון.
התפרסם כבעל אישיות עצמאית ודעתנית, ונדד בשל כך בין קהילות רבות. ספרו העיקרי הוא "מעשי ה'" על חמשה חומשי תורה.
תולדותיו

נולד ככל הנראה בוונציה בשנת רע"ג, לרבי אליה הרופא ולאמו שהייתה בתו או נכדתו של רבי יוסף קולון (המהרי"ק). למד בסלוניקי אצל רבי יוסף טאיטאצאק, יחד עם רבי משה אלשיך. תקופה מסוימת מחייו שהה ככל הנראה בארץ ישראל ובה קיים קשרי גומלין לימודיים עם רבי יוסף קארו. בגיל צעיר התמנה לדיין בקהיר בשנת ה'רצ"ט שם הצליח מאוד גם בעסקיו וצבר הון. בשל סיבה ככל הנראה פוליטית לא ברורה דיה שאגדות רבות נקשרו בה עזב את מצרים בסביבות שנת ה'שכ"א ועבר לקפריסין.
תולדותיו > בקפריסין

הוא התיישב בפמגוסטה ורכש גם בה מעמד נכבד בזכות עושרו וחכמתו. מפמגוסטה קיים קשרי מכתבים הלכתיים עם רבני דורו. בסביבות שנת שכ"ד נסע לביקור בוונציה, אך נותר לשהות בה כשנתיים ימים. בשנה זו שמו מופיע בראש החותמים על הקמת חברה קדישא גמילות חסד של אמת של קהילת פראג, שהייתה ראשונה מסוגה בעולם היהודי.
בשנים אלו היה מעורב גם בפולמוס על גט שהעניק בחור בשם שמואל וינטרוצו שנמנע מלישא את ארוסתו תמר בת יוסף תמרי מוונציה, לאחר שהוזהר בחרם על ידי רבי מאיר קצנלנבוגן בפסק דין עליו חתם גם רבי אליעזר, לאחר מכן ביטל וינטרוצו את הגט בטענה שמסר מודעה לפני כן. רבי אליעזר הכשיר את הגט בניגוד לדעת רבנים אחרים, בהם רבי משה פרובינצאלו.
תולדותיו > באיטליה

בשנת ה'ש"ל או תחילת של"א, עקר סופית לוונציה – כנראה בעקבות ניסיונות הכיבוש של סולימאן המפואר, אך שם נקלע למחלוקות עם מחותנו רבי שמואל יהודה קצנלנבוגן על טופס התרת נישואין, אליו התנגד רבי שמואל יהודה, ומשם היגר לקרימונה. בשנת של"ה שוב נקלע למחלוקת הלכתית עם רבני עירו ובראשם רבי זלמן כ"ץ, על חוב של אדם בשם שמואל פורטו שטען שהגבה את כל נכסיו לאשתו בתורת כתובה בחייו, אותו חייב רבי אליעזר לפרוע את החוב. בקרימונה היה מעורב גם בפולמוס על חליצה לאחר שתמך באדם בשם שמואל בינדיג מפרובינצא שסירב לעלות לארץ ישראל לצורך חליצה ליבמתו, בניגוד לדעת רבי משה מטראני.
בשנה שאחריה פרצה מחלוקת חריפה בינו ובין רבני הקהילה שהביא לעזיבתו את העיר; בעקבות מגפה שהתפרצה בדוכסות מילאנו מינו פרנסי הקהילה בקרימונה את שלושת רבני הקהילה – רבי יצחק זליקמן חפץ, רבי אברהם מנחם הכהן פורטו, ורבי משה מנחם כהן רפא, לממוני הבריאות של הקהילה, מתוקף תפקידם הוענקו להם סמכויות נרחבות בקהילה, כמו גביית מסי הקהילה, והטלת עונשים וחרמות. בתשרי ה'של"ו תיקנו הממונים שכונו 'שרי הבריאות' שורה של תקנות מוסריות על מנת לבלום את התפשטות המגפה. בין התקנות היו חובת תענית בה"ב על כל אחד מחברי הקהילה עד גיל 60, איסור משחק שחמט תמורת כסף, וכן חובת התאספות בבית הכנסת הגדול מדי ערב לאחר סגירת החנויות על מנת לשמוע שיעור הלכתי מפי אחד הממונים.
רבי אליעזר אשכנזי ראה בחלק מהתקנות חריגה מסמכות הממונים על הבריאות וקבע שאין צורך להישמע אליהן, תוך נימוק שהמגפה לא התפשטה מעבר לגבולות העיר ורונה, ואף כתב שראוי ”להעביר אותם מלהתעסק בצרכי הציבור כיון שאינם חוששים לכבוד הציבור”. ניסיון פשרה שיזם הדיין רבי זליקמן חפץ לא צלח, ורבי אברהם מנחם הכהן פורטו גייס לעזרתו רבנים נוספים באיטליה שתמכו בתקנות, בהם מחותנו של רבי אליעזר – רבי שמואל יהודה קצנלנבוגן, במהלך הפולמוס אף נחשד רבי אליעזר על ידי חלק מהרבנים כפועל מתוך מגמות אישיות. לפי המשוער, הביאה מחלוקת זו לעזיבתו של רבי אליעזר את העיר.
תולדותיו > בפולין

בשנת של"ח היגר לפוזנא והתמנה לרב העיר ורב המדינה. בתקופה זו נקלע למחלוקת עם רבי יוסף כץ לאחר שרבי יוסף אסר על רבנים בסביבתו להורות הלכה, ואלו פנו לרבי אליעזר שיצא לעזרתם. משם עבר לקרקוב בשנת שמ"ג בה חי כנראה כאדם פרטי ובה נפטר ביום ששי כ"ב בכסלו שמ"ו. אשתו רחל נפטרה בב' בניסן שנ"ג.
בשנת ה'תצ"ג (1733) הדפיס ההבראיסט יוהאן כריסטוף וולף (אנ'), את נוסח מצבתו בספרו "Bibliotheca Hebræa" בכרך רביעי, עמ' 1211 ובשנת תרכ"א (1861) כאשר התמנה ר' שמעון סופר  כרב הקהילה היהודית בקרקוב העיד שראה את המצבה בבית החיים בקרקוב.
אחרי זה נעלם מקום קבורתו בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב. ובשנת ה'תרל"ד (1874), העיד ר' יחיאל מתתיהו צונץ שלא נמצאה המצבה בעיר קרקוב עד שהתגלתה מחדש על ידי פייביל הירש ווטשטין קרוב לשנת תרס"ה.
בנו רבי אליהו נשא את בתו של רבי שמואל יהודה קצנלנבוגן והגיה את הספר זבחי שלמים של רבי משה קורדובירו, בתו נישאה לרבי שמעון זימל פרנץ (פרנקל).
תלמידיו היו רבי ברוך קלימני טריוויש ורבי בנימין אהרן סלניק. הנוסע אליהו מפיסארו גם הוא למד מפיו.
אישיותו, הגותו ועמדותיו

שלא כיהודים רבים בני דורו באיטליה, לא השתלם רבי אליעזר במדעים כלליים, אך הוא מתואר כ"חכם כולל" ובעל ידע מקיף. לפי המסופר שלט ב-12 שפות, והיה בעל כישרון מדיני ופוליטי. ויש שכתבו שהיה גם רופא. מלבד עיסוקו בפרשנות המקרא ובפילוסופיה יהודית וככל הנראה גם בקבלה, כיהן כרב ודיין ומורה לתלמידים, עסק בפסיקה ובהוראת הלכה, וכתב גם תשובות הלכתיות רבות. הוא היה בעל חוש מדיני ובעל ידיעות רחבות.
הנוסע אליהו מפיסארו ששהה בקפריסין כשנתיים, תיאר אותו בהערצה רבה, כ”האשל הגדול, גדול בתורה ובחכמה, פאר הדור... הוא בקי בשנים עשר לשונות, גדול ליהודים, וחכם בהרבה חכמות חיצוניות, ובתלמוד השיג עשר ידות והוא עשיר מכמו חמשת או ששת אלפים זהב... לא מצאתי מיום נסעי מויניזיה ועד הנה איש אלקים נורא כמוהו. וגם אם תפול הבית לא יבטלני מהלמוד שעה אחת ביום”. גם בדור שאחריו הייתה דמותו מפורסמת ביותר; דוד גאנז כתב עליו "אשר שמעו יצא בכל הארץ" ורבי יהושע השיל מקרקוב כתב שהיה ”יחיד בדורו וכל גאוני הדור היו מריצים אליו שאלותיהם.”
בפסקי ההלכה של רבי אליעזר ניכרת נטייה להקל, ומן המאפיינים הבולטים שבאישיותו היא העמידה על דעותיו, גם כשהיה בעמדת מיעוט. אופיו הדעתן ואישיותו העצמאית גרמו לו להימצא במרכזן של פרשיות רבות ולנדודים ומעבר תכוף בין קהילות וארצות שונות.
כפרשן, הוא דבק בפשוטו של מקרא ומצטט את רש"י, האבן עזרא, את הרמב"ם ואת הרמב"ן, אך אינו נרתע מלחלוק על דבריהם ומלפרש פירושים עצמאיים. נטייה זו באה לידי ביטוי במקומות רבים בספרו ולעיתים הוא משתמש בה בצורה נועזת יחסית, כפי שכתב בהקדמה לספרו: ”חלקי אמרה נפשי, לבלתי השגיח, רק על הדברים מה שהם, לא על אומרם יהיה האומר מי שהיה, הטוב נקבל והרע לא נקבל”. לעיתים, נתקלו דבריו בהתנגדות, כמו דעתו שידיעת ה' היא עצמותו, כנגדה יצא המהר"ל מפראג בחריפות רבה בספרו דרך החיים.
כמו-כן הוא מרבה באופן יחסי להביא את דעותיהם של הפרשנים הבולטים בדור שלפניו – אברבנאל ורבי יצחק עראמה ולחלוק על דבריהם.
על אף הפולמוס על הספר מאור עינים של רבי עזריה מן האדומים דיבר רבי אליעזר בשבח הספר; רבי אברהם מנחם רפאפורט שצידד תחילה בעמדת המחרימים הסביר שרבי אליעזר לא קרא עדיין את החלק השלישי "ימות עולם" שאותו ראו הרבנים כבעייתי, אך לדעתו של מאיר בניהו התייצב רבי אליעזר לצידו של המחבר. מדבריו של רבי אליעזר אף הובאו בספר.
ספריו וכתביו

ספרו העיקרי של רבי אליעזר הוא: מעשי ה' , על חמשה חומשי תורה, שעוסק בפרשנות המקרא. על פי דבריו בהקדמתו, חיבר את הספר עבור בנו רבי אליה. הספר, שהודפס בוונציה בשנת ה'שמ"ג, על ידי שמחה קלימני טריוויש בבית הדפוס של המדפיס זואן די גארה וכעבור שנה אחת בקראקא בשנת ה'שמ"ד או בלובלין, מחולק לארבעה חלקים:
מעשי בראשית, על פרשיות בראשית ונח.
מעשי אבות, מפרשת לך-לך ועד לסוף חומש בראשית.
מעשי מצרים, מפרשת שמות ועד לסוף פרשת בא על ניסי יציאת מצרים ובתוכו כלול פירוש רחב על ההגדה של פסח.
מעשי תורה, מפרשת בשלח ועד לסוף התורה. על התקופה שבין קבלת התורה ועד פטירת משה.
ספרו השני של רבי אליעזר הוא: יוסף לקח, על מגילת אסתר. הוא חובר לכבודו של דון יוסף נשיא, והודפס בקרימונה בשנת ה'של"ו. הספר הוא אחד מהפירושים הנפוצים על מגלת אסתר.
מלבד ספרים אלו, הודפסו תשובות הלכתיות ממנו בספרי השו"ת של חכמי דורו, בהם: שו"ת הרמ"א, שו"ת רבי יוסף קארו, ושו"ת "שארית יוסף" של רבי יוסף כ"ץ מקרקוב.
לדברי יש"ר מקנדיא כתב רבי אליעזר חיבור ובו 1,000 השגות על ספר בית יוסף, אותו זיהה מאיר בניהו ככתב היד המכיל פירוש על הלכות שבת ועירובין הנמצא בספריית מוסד הרב קוק. מלבד זאת נמסר על חיבור סביב פירוש הרמב"ן לתורה שחיבר, אך לא הודפס מעולם, וכן ספר בשם "מעשה לקח". מלבד זאת נמסר על מרדכי מוגה בכתב ידו של רבי אליעזר.
בנוסף לכך חיבר פיוטי סליחות המיוחדות לתעניות ציבור על צרות מסוימות, כשהוא מנמק כי בסליחות הרגילות לא נמצאה התייחסות לכל צרה באופן פרטני. הסליחות כוללות ארבע סליחות רגילות וארבעה פזמונים, לארבעה סוגי צרות: מגפה, רעב ויוקר, מלחמה, וגזרה שנגזרת על היהודים.
בפולקלור היהודי

בפולקלור היהודי-חסידי באירופה נפוצו אגדות רבות על רבי אליעזר:

את אחד הסיפורים הנפוצים אודותיו, כותב רבי חזקיה פייבל פלויט בשם רבו רבי משה סופר. לפיו, היו חייו של רבי אליעזר רצופי עליות ומשברים; כאחד השרים החשובים המקורבים לשליט מצרים, קיבלו מאת השליט טבעת יקרה כאות חיבה. ביום הולדתו של המלך, כאשר היה בדרכו לארמון לרגל החגיגות וחצה את אחד הגשרים שעל הנילוס, פגש באחד מאויביו בארמון ששאלו האם זכר לענוד את הטבעת. כשהראה לו ר"א את הטבעת שעל אצבעו, תפס האיש את הטבעת והשליכה למימי הנהר, אך הוא בתושייתו הצליח לתפסה בידו לפני שנפלה למים.
בהגיעו לארמון כיבדו המלך מאוד, ורבי אליעזר ראה בזאת סימן שהגיע לפסגת ההצלחה ומעתה מעמדו בסכנה. כאשר שב לביתו, נטל עמו יהלומים ואבנים יקרות ונמלט מיד בספינה מהמדינה. עוד באותו לילה שלח השליט לעצרו, לאחר הלשנה.
בעיצומה של ההפלגה, נשברה הספינה ובנס הצליח להיאחז באחד מקרשיה שצף על המים, עמו הגיע לקונסטנטינופול.

בבואו לעיר, תלה את המאורעות שעברו עליו בביטול תורה, והחליט לעסוק רק בלימוד. הוא התגורר בביתה של אלמנה שהייתה מגישה לו מזון דל, ולמד בהתמדה. באחד הימים, נפל עכביש לתוך צלחתו, והוא ראה בכך סימן שהגיע לתחתית הגלגל ומעתה ואילך יתמזל מזלו. ואכן, באותו יום שמע כרוז המחפש אחר חבר למשחק השחמט עבור הסולטאן, והציע את עצמו לתפקיד. הסולטן חיבב מאוד את רבי אליעזר ובילה עמו כמה שעות מדי יום במשחק. שעות אלו שהחסיר מלימוד התורה הקפיד רבי אליעזר להשלים בלילות ועקב כך תקפה אותו עיפות בימים, עד שנרדם בעיצומו של אחד המשחקים עם הסולטן, וכאשר ראה זאת הסולטן הניח כרית מתחת לראשו של רבי אליעזר ויצא מהחדר בשקט שלא להעירו. רבי אליעזר הבין שהגיע לפסגת ההצלחה ומעתה מזלו עתיד לרדת, ועזב את העיר.
סיפור אחר הוא על כך שהציב על שולחן ליל הסדר את כליו היקרים של מושל מצרים שנתן לו כמשכון עבור הלוואה, כמנהגו של המהרי"ל, ושונאיו הלשינו בפני המושל, שבא לביקור פתע בביתו בליל יום טוב שני של פסח, ועקב כך, נמלט כבר למחרת לוונציה.
ואילו בפי יהודי קרקוב הייתה שגורה האגדה הבאה: בעיצומו של ליל יום טוב שני של פסח, באו לביתו "שני אנשים בדמות אורחים" ואמרו לו שנגזר עליו מן השמים לעקור מיד מהמדינה. אמר רבי אליעזר לאשתו שתתפוס באבנטו ועל ידי ענן פלאי העבירו אותם אנשים את בני הזוג בטיסה לוונציה – שם ערכו את חלקו השני של הסדר, ובמליצה על כך אמרו: "ממצרים ועד הנה, ושם נאמר".
ביאורים והרחבות

↑  יש אומרים שאביו היה אליה הרופא בן אבא מרי חלפן, שהיה מתומכיו הבולטים של שלמה מולכו, להשערתם, עזב רבי אליעזר את ונציה בצעירותו בסביבות שנת ר"צ, בעת שהחל יעקב מונטינו לרדוף את אביו בשל תמיכתו במולכו, אחרים דחו זאת מכמה סיבות.
↑  יש"ר מקנדיא כותב "כי נתגלגל ממצריים על ידי סבות ועלילות", ולפי המשוער הייתה להגירה סיבה פוליטית. השערה הנתמכת מהעובדה שקפריסין הייתה נתונה לשלטון ונציה – אויבתה של מצרים שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
↑  מאוחר יותר כאשר כיהן כרב בקרימונה, גישר בין רבי משה פרובינצאלו לרבני מנטובה האשכנזים בראשות רבי זלמן כ"ץ שהחרימוהו בשל הוצאת הלעז על הגט. הוא תקף את המחרימים בחריפות, והביא להסרת החרם לאחר שרבי משה ביטל דעתו מפני דעת הרוב.
↑  אם כי יש הטוענים שגורש מהעיר עקב חירוף הנצרות.
↑  ראו לדוגמה: רבי יוסף כץ, שו"ת שארית יוסף, קרקוב ש"נ, סימן כ"ג, דף לד:, באתר היברובוקס, שו"ת הב"ח החדשות סי' פ"ח, ושו"ת משאת בנימין, וילנה תרנ"ד, סימן צ', עמ' צ"א, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) לרבי בנימין אהרן סלניק שכתב: ”וכבר נתווכחו עם הרב חכמי ק"ק פוזנא ולא הסכימו עמו בהוראה זו להתיר, והוא כדי לחזק דבריו כתב תשובה על זה והאריך הרבה בראיות והוכחות...”.
↑  ראו למשל את מכתבו של יצחק ברויאר: "עשה לך רב", המעין (כתב עת) כג [ד] (תמוז תשמ"ג), עמ' 2, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ראו: מעשי ה', מעשי אבות, פרק כ"א, ירושלים תשל"ב, עמ' ק"ד, באתר היברובוקס. אם כי מדבריו נראה, שביקורתו של המהר"ל מכוונת לדרשה שנשא רבי אליעזר בעניין זה, ולא לנכתב בספרו.
לקריאה נוספת

אברהם נחשון (קופרמן), הגותו של רבי אליעזר אשכנזי, עבודת דוקטור לתואר שלישי, אוניברסיטת בר-אילן – המחלקה לפילוסופיה, 2011.
מיכל אוחנה, בין פרשנות להגות: עיונים בביאורו של ר' אליעזר אשכנזי לסיפור גן העדן, ניו-יורק 1982.
הערות שוליים

↑  חונה, עמ' קצ"ו.
↑  בניש, עמ' י"ז.
↑  רבי בנימין אהרן סלניק, משאת בנימין, (וילנה תרנ"ד), סימן נ"ח, עמ' ס"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  לפי המשוער ביקר ר"א בפראג, בעת החתימה, אך המאורע אינו ברור כל צרכו, ראו: בניהו, עמ' פ"ד.
↑  הצעה על אודות הגט, ונציה שכ"ו, דף סט:, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  שו"ת רבנו משה פרובינצאלו, חלק א' סי' צ"ו, הוצאה לאור: מכון ירושלים, ירושלים תשמ"ט, עמ' קס"א.
↑  בניהו, עמ' צ"ג.
↑  רבי משה מטראני, שו"ת המבי"ט, חלק ב', ונציה שצ"ח, אבן העזר סי' קל"א, דף קנט:, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  בניהו, עמ' צ"א, וראו בהערה 33.
↑  רבי יוסף כץ, שארית יוסף, סימן יט, קראקא ש"נ, עמ' כ"ח, באתר היברובוקס.
↑  חיים דב פרידברג, לוחות זכרון, פרנקפורט תרס"ד, עמ' 121 הערה 71, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  פרידברג, עמ' 54.
↑  רבי מנחם מנדל קרנגל, "שארית ציון", שם הגדולים השלם, חלק א' (פודגורז'ה תרס"ה), אות יג, דף קי"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  ב"הערות והוספות ותיקונים" לספרו "עיר הצדק", לבוב 1874, עמ' 63-64.
↑  ראו קרנגל שם. לפי עדות יהודה ליב שווארץ, בדגלנו, שנה ז, חוברת ו, עמ' יד, נמצא מצבתו בהעיר סטבניץ.
↑  שו"ת רבנו משה פרובינצאלו, חלק א' סי' ס"ו, הוצאה לאור: מכון ירושלים, ירושלים תשמ"ט, עמ' ק"ח.
↑  אברהם משה לונץ, המעמר, חלק ג', ירושלים תר"פ, עמ' 260, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  בניהו, עמ' צ"ה.
↑  ראו: מהר"ל מפראג, דרך חיים, אבות פרק ה', מהדורת מכון ירושלים, חלק ה' עמ' קצ"ח, ובהערה 785, באתר היברובוקס
↑  דרך חיים (מהר"ל)/פרק ה משנה ו.
↑  מאיר בניהו, "הפולמוס על ספר מאור עינים לרבי עזריה מן האדומים", אסופות ה (תשנ"א), עמ' ר"ל, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  עזריה די רוסי, השלמות, מאור עינים, חלק א', מנטובה ה'של"ד, דף קפה:, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ראו: יצחק יודלוב, "לקוטים לתולדות הדפוס העברי בפולין", ישורון א (תשנ"ו), עמ' תנח., באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  לפי עדותו של רבי רבי יהושע השיל היה "חכם בכל החכמות יחיד בדורו שכל גאוני הדור היו מריצים אליו תשובותיהם, וחיבר כמה ספרים לאורם לא זכינו".
↑  נובלות חכמה דף מז
↑  מאיר בניהו, "חיבור גדול על בית יוסף של חכם מצפת", אסופות ג (תשמ"ט), עמ' קט"ז–קי"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  הסליחות נדפסו לראשונה בידי המחבר בקרקוב, עם הסכמת רבי יוסף כץ. בשנת ה'שע"ד נדפסו הסליחות פעם שנייה בלובלין, בהסכמת מהר"ם לובלין, מהרש"א, רבי שמעון וולף אוירבך וועד שלש ארצות.
↑  רבי חזקיה פייבל פלויט, ליקוטי חבר בן חיים, חלק ה', פרשבורג תרנ"ג, דף כא:, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  משנה ברורה, אורח חיים, סימן תע"ב, ס"ק ו'.
↑  רבי מנחם מנדל קרנגל, "שארית ציון", שם הגדולים, חלק ב', פודגורז'ה תר"צ, מערכת יו"ד אות כ"ט, עמ' 232, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  שמעון קמפלר יליד קרקוב, בהקדמתו לספר "מעשי ה'", ניו יורק תשכ"ב, בשם תושבי קראקא, וכך סופר גם בשמו של רבי יחזקאל שרגא משינאווא. וראו: יצחק גנוז, "עליות נסיות לארץ ישראל – באגדה, בספרות ובפולקלור", סיני קיא (תשנ"ג), עמ' קל"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307585205171  PLWABN: 9810556444505606  BnF: cb180955659 (data)  GND: 1032750111  ICCU: MODV666505  LCCN: n85362013  NKC: zmp20221163852  NTA: 153233818  SUDOC: 142870544  VIAF: 185922741   WorldCat (עם VIAF): 185922741
יחסי OECD–ישראל

ישראל היא חברה מלאה בארגון OECD מאז ה-7 בספטמבר 2010.‏ גם קודם להצטרפותה, במרבית התקשרויותיה עם מדינות אחרות באמנות למניעת כפל מס אימצה את אמנת המודל של ה-OECD.
היסטוריה > לפני צירופה של ישראל לארגון

בשנת 2006 שינתה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את שיטת החישוב העיקרית של התמ"ג בישראל, כך שיתאים לשיטות החישוב המומלצת על פי המדריך הבין-לאומי לחשבונות לאומיים ולהמלצות קרן המטבע הבין-לאומית. שינוי זה נעשה בין השאר כדי לאפשר את הצטרפות ישראל ל-OECD. קודם הצטרפותה, ישראל בדרך כלל השוותה את עצמה לסטטיסטיקה שהארגון מפרסם, ולרוב היא קיבלה ציונים נמוכים בהשוואה לרוב המדינות בארגון.
ב-16 במאי 2007 פתח ה-OECD‏ בשיחות עם ישראל אודות הצטרפותה העתידית לארגון כחברה מלאה. פרט לישראל פתח הארגון בשיחות הצטרפות - גם עם רוסיה, אסטוניה, סלובניה וצ'ילה.
במאי 2009 הצטרפה ישראל לאמנה למניעת השוחד של מדינות ה-OECD בחיקוק עבירה של שוחד על יצואן או חברה המציעים שוחד לעובד ציבור זר. החוק ישים במיוחד כלפי מדינות עולם שלישי, שם נהוג לקדם עסקות באמצעות שוחד. באוגוסט 2009 הגיעה לישראל משלחת מטעם הארגון והגישה המלצות שונות, אחת העיקריות שבהן נוגעת להפחתת המעורבות הממשלתית בחקלאות הישראלית. המלצה נוספת של הארגון היא פיצול תפקיד היועץ המשפטי לממשלה והתובע הכללי. עמדת הארגון היא שמילוי שני התפקידים בידי אדם אחד, מפריע לטיפול משפטי אובייקטיבי, ומערב בין אינטרסים פוליטיים לכלכליים.
ב-19 בינואר 2010 פרסם הארגון דו"ח המגדיר את ישראל כמדינה ענייה ומפולגת חברתית כלשונו, בעלת פערים חברתיים רבים. כמו כן מוסיף הדו"ח כי אם ישראל תצטרף לארגון, היא תהיה המדינה בעלת שיעורי העוני הגבוהים ביותר בארגון, אם כי מבחינת תמ"ג לנפש, ישראל אינה הענייה ביותר ביחס למדינות ה-OECD.
מזכ"ל הארגון, אנחל גורייה, שביקר בישראל בינואר 2010, דיבר על שלוש בעיות שעיכבו את הצטרפות ישראל לארגון: האמנה למניעת שוחד, קניין רוחני והסטטיסטיקה במזרח ירושלים וברמת הגולן. הוא צפה כי ישראל תצורף לארגון עד מאי 2010.
בנושא הקניין הרוחני, דרש הארגון מישראל להאריך את זמן תוקף הפטנט עבור תרופות, כך שיידרש זמן רב יותר עד שיתאפשר לייצר מקבילה גנרית. סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, התנגד לשינוי החוק, מכיוון שזה "יפגע בבריאות תושבי מדינת ישראל ויפחית את הנגישות לתרופות זולות ובטוחות". ליצמן טען שהחוק בישראל אותה עת לא היה שונה מהחוק במרבית המדינות החברות בארגון.
היסטוריה > מההצטרפות ואילך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתחילת מאי 2010 הפעילו הפלסטינים מאמצים דיפלומטיים כדי למנוע את הצטרפות ישראל לארגון, אך ללא הצלחה. ב-10 במאי 2010 הצביעו שגרירי כל המדינות החברות בארגון בעד הזמנת ישראל להצטרף לארגון. ב-29 ביוני 2010 נחתם בשגרירות ישראל בצרפת הסכם ההצטרפות של ישראל לארגון. ב-2011 הקים מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה נציגות כלכלית ב-OECD. בין היתר, הנספחות מדווחת מדיוני ועדות וקבוצת עבודה, מאתרת מידע ופרויקטים מעניינים בנושאים שבטיפולו של משרד הכלכלה, מקשרת בין יחידות שונות ופרויקטים רוחביים של הארגון, מסייעת למטה המינהל בגיבוש עמדות, מקדמת את העמדות הישראליות מול מזכירות ה-OECD וכן בערוצים הדו-צדדיים ומסייעת ליחידות המקצועיות בהשתלבותן בפעילות השוטפת והגברות הנראות הישראלית. הנספחות הכלכלית מפעילה אתר רשמי בעברית ליחסי ה-OECD וישראל.
בנובמבר 2011 דירג OECD את ישראל במקום החמישי בתוחלת החיים בעולם.
בספטמבר 2023 פרסם הארגון דו"ח לפיו ב-2022 אחוז בוגרי החינוך הגבוה בישראל - היה גבוה משמעותית מזה של ממוצע מדינות ה-OECD (50.6% לעומת 40.4%). ואחוז מעוטי ההשכלה נמוך מהממוצע (11.8% בישראל לעומת 19.8% בממוצע). גם בוגרי השכלה תיכונית בלבד בישראל גבוה מהממוצע במדינות הארגון (כ-88% בישראל לעומת כ-81%).
תזה (מגזין)

| --- | --- |
לוגו מגזין תזה (החל מאוקטובר 2013)לוגו מגזין תזה (החל מאוקטובר 2013)
 סוג:  עיתון סטודנטים
 פורמט:  מגזין
 מו"ל:  אוניברסיטת תל אביב 
 בעלים:  אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב
 תאריכי הופעה:  1969–הווה (כ־56 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  אוניברסיטת תל אביב, רמת אביב - תל אביב
 תפוצה:  10,000 עותקים
 מדינה:  ישראל
 
תזה הוא מגזין סטודנטים בהוצאת חברת נ.כ.ס - חברת בת של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
היסטוריה

במהלך השנים העיתון עבר גלגולים רבים והשתנה הפורמט בו הוא יוצא לאור. כיום תזה מעוצב כמגזין ומופץ לא רק בקמפוס, אלא גם בקיוסקים ובחנויות ברחבי תל אביב ומופיע גם בגרסה מקוונת. בהתאם לכך גם תכניו השתנו, וכיום הוא אינו מתמקד רק בכתיבה ודיווח על עניינים הקשורים לקמפוס, אלא מסקר נושאים רבים מתחומי עניין הנוגעים לחיי הסטודנטים. בין עורכי וכתבי העיתון הבולטים לאורך השנים ניתן לציין את ניר חפץ, רון לוינטל, גדי חגאי, תלם יהב, ירון פרוסט, אילה רווח, גל מור, ערן אבני וימימה עברון. בשנת 2005 עודכן פורמט העיתון לפורמט מגזיני ושולבו תכנים ממדריך "Time Out תל אביב" וכתבות אופנה פרסומיות.
בשנת 1999 נפסקה עבודת העורך עמית אדלר לאחר שפרסם שני גיליונות בלבד. היה זה לאחר שיו"ר אגודת הסטודנטים פסל גיליון נושא תחת הכותרת "סקס בקמפוס". במקומו של אדלר מונה לעורך ליאור וייץ. וייץ עצמו התפטר מתפקידו כעורך ב-2001 בשל מעורבות של גורמים מסחריים בתוכן העיתון לטענתו לאחר שנפסלה לפרסום כתבה שעסקה בין השאר במועדון הפוקוס שבבעלות אגודת הסטודנטים. במקומו של וייץ מונה לעורך העיתון העיתונאי יובל יועז, שפרש מתפקידו לאחר חודשים ספורים, שבהם ערך חמישה גליונות. את מקומו תפס רון לוינטל, שערך את העיתון עד לבחירתו לחבר מועצת העיר תל אביב.
בחודש מאי 2000 הוגשה תלונה במשטרה כנגד מערכת העיתון בגין מאמר שפורסם בו תחת הכותרת: "דע את אויבך, או: גבולות הפלורליזם", בו הושוו חוזרים בתשובה למצטרפים למפלגה הנאצית. את התלונה הגיש ח"כ מאיר פרוש מסיעת יהדות התורה בטענה כי המאמר "מאמר רווי שטנה כנגד הציבור הדתי כולו". היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק לאחר התנצלות פומבית שפורסמה בכלי התקשורת ובגיליון שלאחר מכן.
בשנת 2006 התפטרה כל מערכת העיתון, בת 30 כתבים, במחאה על התנהלות אגודת הסטודנטים אשר פיטרה את עורכת העיתון, תיאודורה קרצ'בסקי, על רקע אי הסכמות על תוכני העיתון ופרסום של מאמרי ביקורת כנגד אגודת הסטודנטים. בעקבות זאת מינתה חברת נ.כ.ס את יעל שפריר לעורכת העיתון וגייסה מערכת כתבים חדשה.
בשנת 2012 התמנה לתפקיד רועי שושן, שערך שינויים מהותיים בעיתון ובאנשי המערכת. בין היתר, עבר העיתון לפורמט ברודשיט ונושאי הסיקור התחלפו בתחקירים וכתבות עומק שחרגו מהתחומים הסטודנטיאליים בלבד שהיו נהוגים עד אז. כך, למשל, התפרסמו וסוקרו בהרחבה המחאה החברתית, התנהלות האוניברסיטה בטיפול בתלונות על הטרדה מינית, מאבק החופים, יחס הרשויות לדיירי רחוב, תופעת ההתאבדויות בקרב סטודנטים באוניברסיטת תל אביב ועוד. בשנת 2013 התפטרה מערכת העיתון במחאה על צנזור כתבה ביקורתית שעסקה בהתנהלות לא תקינה לכאורה של יו"ר אגודת הסטודנטים לשעבר בועז טופורובסקי. זאת לאחר שטופורובסקי איים בתביעת דיבה, ויו"ר נ.כ.ס - גיל גולדברג, מחליפו בתפקיד של טופורובסקי - סירב לגבות את שושן.
רוני קרצנר ושקד זיכלינסקי נבחרו להרכיב את המערכת מחדש. זיכלינסקי מונה לעורך הראשי, מינה את קרצנר לסגנו, ויזם שינוי מהותי וכולל במתכונת העיתון. בשנת 2014, עם עזיבתו של זיכלינסקי, מונה קרצנר לעורך הראשי של העיתון. בשנה 2015 שימשה אורין ויינברג כעורכת הראשית של העיתון ובשנת 2016 החליפה אותה בתפקיד ליטל ליכט. בשנת 2017, מונה זוהר ברונפמן לעורך ולצידו עורכת הדיגיטל דורי בן-אלון. ב-2018, לאחר מינויה של בן-אלון לעורכת הראשית, היא הרכיבה את מערכת המגזין מחדש.
הערות שוליים

↑  דביר בר,יצאו מהפוקוס - איך גרמה כתבה על ריקודי הסלסה להתפטרות עורך תזה?, nrg, ‏24 במאי 2001
↑  מנחם רהט, סערה באוניברסיטת ת"א: ביטאון הסטודנטים הישווה בין חוזרים בתשובה לנאצים, מעריב, 30 במאי 2000
↑  ליאור ליוואק‏, מהומה ב"תזה", באתר וואלה, 1 בפברואר 2006
↑  אוהד קרני, ‏מלחמת השחרור, באתר גלובס, 14 בפברואר 2006
↑  אורן פרסיקו, לא סטודנט חופשי, באתר העין השביעית, 6 ביוני 2013
↑  מגזין תזה באתר הספרייה הלאומית
לוגו המגזין הישן
התנגדות לזכויות להט"ב

התנגדות לזכויות להט"ב מתייחסת לתנועות, גישות ורעיונות שונים אשר מביעים התנגדות להשוואת זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) לאלה הניתנות להטרוסקסואלים. התנגדות כזו יכולה לנבוע מאחד או יותר ממניעים שונים, כגון אמונה דתית, אידאולוגיה פוליטית שמרנית, הומופוביה, תפיסה הטרונורמטיבית או הטרוסקסיסטית או מניעים אחרים.
הזכויות העומדות במרכז ההתנגדות הן לרוב זכויות אזרח שונות וכאלה המצריכות התערבות ממשלתית, כגון נישואים חד מיניים, איחוד אזרחי, אימוץ על ידי להט"ב, וחקיקת חוקים המונעים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.