stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בת הארץ (ספר)
מבוא

האופי הבדיוני של מארי רוג'רס שואב השראה מחיי הסופרת - אנייס סמדלי. בעוד הרומן הוא בדיוני, התוכן הוא בעיקר אוטוביוגרפי. בהתייחסות לנושא בשנת 1987, אומרת אליס ווקר בהקדמה למהדורה חדשה של הספר:"... זה הסיפור האמיתי (להוציא כמה שינויים קלים) של חיי אישה אחת. מארי רוג'רס, ״בת הארץ״ היא אנייס סמדלי". ב-1973, דן פול לאוטר שמתייחס לחייה של סמדלי שהיו מלאי מאבקים וקשיים וכן לטיפולים שעברה: "הפסיכואנליזה ... לא הייתה לה תחביב אלא תרופה אחרונה".
הספר הפך ליצירת מופת בספרות הפרולטרית האמריקאית, בגלל ההתמקדות במאבקים של מעמד הפועלים.
הערות שוליים

1 2  Foley, Barbara. "Women and the Left in the 1930s." American Literary History, 2.1 (1990). 150-69. Print.
1 2  Guttman, Sondra. “Working Toward ‘Unity in Diversity’: Rape and the Reconciliation of Color and Comrade in Agnes Smedley’s Daughter of Earth.” Studies in the Novel, 32.4 (2000). 488-515. Print.
↑  Lauter, Paul. Afterword. Daughter of Earth. By Agnes Smedley. New York: The Feminist Press, 1973
↑  Launius, Christie. “The Three Rs: Reading, (W)riting, and Romance in Class Mobility Narratives by Yezierska, Smedley and Saxton.” College Literature, 34.4 (2007).125-147. Print.
↑  Yerkes, Andrew C. “‘I was not a character in a novel’: Fictionalizing the Self in Agnes Smedley’s Daughter of Earth.” “Twentieth-Century Americanism” Identity and Ideology in Depression-Era Leftist Fiction. New York: Routledge, 2005. 65-84. Print.
↑  Yerkes, Andrew C. “‘I was not a character in a novel’: Fictionalizing the Self in Agnes Smedley’s Daughter of Earth.” “Twentieth-Century Americanism” Identity and Ideology in Depression-Era Leftist Fiction. New York: Routledge, 2005. 65-84. Print.
↑  Rabinowitz, Paula. “The Contradictions of Gender and Genre.” Labor and Desire. Chapel Hill: The University of North Carolina Press, 1991. 63-96. Print.
↑  Yerkes, Andrew C. “‘I was not a character in a novel’: Fictionalizing the Self in Agnes Smedley’s Daughter of Earth." “Twentieth-Century Americanism” Identity and Ideology in Depression-Era Leftist Fiction. New York: Routledge, 2005. 65-84. Print.
↑  Gardiner, Judith Kegan. “A Wake for Mother: The Maternal Deathbed of Women’s Fiction.” Feminist Studies, 4.2 (1978). 146-65. Print.
↑  Lauter, Paul. Afterword. Daughter of Earth. By Agnes Smedley. New York: The Feminist Press, 1973. 407-427. Print.
ג'ורג' למברט

| --- | --- |

 לידה:  1700 קנט, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  30 בנובמבר 1765 (בגיל 65 בערך) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
ג'ורג' למברט (באנגלית: George Lambert‏; 1700 – 30 בנובמבר 1765) היה אמן נוף אנגלי וצייר גם תפאורות תיאטרון. לצד ריצ'רד וילסון, הוא מוכר כחלוץ ציורי הנוף האנגלי.
ביוגרפיה ועבודה

למברט נולד בקנט ולמד אמנות אצל וורנר האסלס וג'ון ווטון, ומשך עד מהרה תשומת לב באיכות ציור הנוף שלו. הוא צייר הרבה נופים גדולים ומשובחים בסגנון גספר פוסין וסלבטור רוזה. רבים מנופיו נחקקו היטב על ידי פרנסואה ויוואר, ג'יימס מייסון (1710–1785) ואחרים, כולל הנוף של פלימות' והר אדגקומבה (צויר יחד עם סמואל סקוט), נוף של טירת סלטווד בקנט, ונוף של דובר, שהוצג בפאונדלינג הוספיטל בלונדון.
למברט גם זכה למוניטין רב כצייר תפאורות, ועבד תחילה בתיאטרון לינקולן אין פילדס, בלונדון, בניהולו של ג'ון ריץ'. כשעבר ריץ' לתיאטרון קובנט גארדן, למברט קבל את עזרתו של ג'ספו אמיקוני, ויחד הם הפיקו תפאורה באיכות גבוהה בהרבה מכל הביצועים הקודמים.
למברט היה איש עם אופי עליז ושנינות ממולחת, ובילה את ערביו לעיתים קרובות באולפן הציור שלו בתיאטרון קובנט גארדן, התארחו אצלו אנשים מפורסמים בעולם האופנה או התיאטרון לחלוק איתו ארוחת הערב. מתוך הפגישות הללו קם "מועדון הביפסטייק" הידוע ששמר זמן רב על מוניטין חברתי גבוה. רוב ציורי למברט הושמדו כאשר תיאטרון קובנט גארדן נהרס בשריפה בשנת 1808.
למברט היה חבר של ויליאם הוגארת' וחבר בחבורה עליזה שנפגשה בטברנה בסנט מרטין ליין. בשנת 1755 היה אחד מוועד האמנים באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. הוא היה חבר באגודת האמנים של בריטניה והציג איתם בשנת 1761 ובשלוש השנים העוקבות, ובמקביל תרם לתערוכות באקדמיה. בשנת 1765 הוא וחברים אחרים התנתקו והקימו את החברה המאוגדת של אמני בריטניה, שבה נבחר לנשיא הראשון.
יחד עם סמואל סקוט, צייר למברט סדרה של נופים הודים לבניין החברה הבריטית למזרח הודו, ברחוב לידנהול. הוא גם חרט שני הדפסים בעקבות ציורים של סלבטור רוזה. למברט התחבר בשנת 1735 לג'ורג' ורטו, הוגארת וג'ון פיין (1660–1756) בקבלת הצעת חוק מהפרלמנט שהבטיחה לאמנים זכויות יוצרים על יצירותיהם.
הציור המפורסם ביותר של למברט הוא "נוף של בוקס היל" (1733), המתאר נוף ידוע מדרום ללונדון.
הוגארת ראה בלמברט יריב לצייר הנוף הצרפתי המפורסם קלוד לורן (1600–1682). אף שמעולם לא ביקר באיטליה, הוא קיבל השראה מהמסורת הקלאסית של ציור נוף.
למברט נפטר ב־30 בנובמבר 1765 בביתו בקובנט גארדן.
תלמידיו כללו את ג'ון איניגו ריצ'רדס (1731–1810) וג'ון קולט (1725–1780).
הערות שוליים

↑  Gores, Steven J. (2000). Psychosocial Spaces: Verbal and Visual Readings of British Culture, 1750–1820. Wayne State University Press. p. 37.
↑  Lionel Henry Cust, Lambert George, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 32
↑  Tate, ‘A View of Box Hill, Surrey’, George Lambert, 1733, Tate (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119436086  ISNI: 0000 0000 8375 2419  LCCN: nr92032833  NTA: 156968029  RKD: 47560  SNAC: w66q36w6  SUDOC: 193485656  ULAN: 500006076  VIAF: 40188550   WorldCat (עם VIAF): 40188550
ג'ים פוקס

ג'יימס "ג'ים" עמנואל פוקס (באנגלית: James "Jim" Emanuel Fuchs; ‏6 בדצמבר 1927 - 8 באוקטובר 2010) היה אתלט יהודי-אמריקאי, פעמיים ברציפות בעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 1948 והלסינקי 1952), שיאן עולם במשך כ-4 שנים, אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים (בואנוס איירס 1951) ופעמיים ברציפות אלוף ארצות הברית (1949 ו-1950) בהדיפת כדור ברזל. הוא פיתח שיטה חדשה בהדיפת כדור ברזל, כפיצוי על הפציעה ברגלו.
קורות חיים

פוקס נולד בשיקגו, אילינוי. בתחילת דרכו הספורטיבית שיחק פוטבול. במסגרת לימודיו באוניברסיטת ייל שיחק בתפקיד פול בק (FB - fullback), אך פציעות מנעו ממנו עלות על כר הדשא. לאחר ההחלמה מהניתוח החל להתאמן בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. הוא פיתח שיטה חדשה בהדיפת כדור ברזל, כפיצוי על הפציעה ברגלו, טכניקה שהודפים אחרים אימצו אחריו. אותה העת, אימוניו לא כללו הרמת משקולות לחיזוק. בראיון שנתן בשנת 1994, טען שלו היה מרים משקולות יכול היה להדוף למרחק של 18.30 מטר (שווה ערך לריצת מייל בפחות מ-4 דקות).
באולימפיאדת לונדון (1948) למרות שפוקס סבל מדלקת גרון, 
סטרפטוקוקלית ו-40° חום, הוא זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.42 מטר, אחרי וילבר תומפסון שקבע שיא אולימפי חדש של 17.12 מטר וג'ים דילייני (16.68 מטר), שלושתם מארצות הברית.
קורות חיים > שיאן עולם

בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-28 ביולי 1949 קבע פוקס בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 17.79 מטר, שיפור של 11 ס"מ לשיאו בן השנה של צ'רלי פונוויל בן ארצו. שנה לאחר מכן בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-29 באפריל 1950 הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 17.82 מטר. בתחרות שנערכה בויסבי, שוודיה ב-20 באוגוסט אותה שנה הוא שוב שיפר את השיא והעמיד אותו על 17.90 מטר. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באסקלסטונה, שוודיה הוא קבע את שיאו העולמי האחרון 17.95 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה פוקס בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.25 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.91 מטר.
למרות שנקע את קרסולו ואת אצבעו ביד ימין ביולי 1952 באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה פוקס שוב במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.06 מטר, אחרי בפרי אובריאן שקבע שיא אולימפי חדש של 17.41 מטר ודארו הופר (17.39 מטר), שלושתם מארצות הברית.
ב-9 במאי 1953 לאחר כ-3 שנים שבר פרי אובריאן את שיאו העולמי כשהדף למרחק של 18.00 מטר.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עבד פוקס ב-NBC. אחר כך, עבד כ-20 שנה כמנהל תקשורת בהוצאה לאור קרטיס, שעסקה בתחום הספורט, ובהמשך הפך לנשיא החברה. בשנים 1994-1971 שימש פוקס כיו"ר ומנכ"ל חברת פוקס קתרל בע"מ. בשנת 1981 הקימו הוא והבעלים של ניו יורק יאנקיז, ג'ורג' סטיינברנר, קרן לתמיכה כספית לילדים שהוריהם עבדו כשוטרים במטרופולין ניו יורק, נהרגו במילוי תפקידם. לאחר פיגועי 11 בספטמבר תמכה הקרן בחסותו ב-900 ילדים והעניקה לכל אחד מהם 20,000 דולר להמשך למודיהם.
ב-8 באוקטובר בשנת 2010 נפטר פוקס בגיל 82 במנהטן שבניו יורק. הוא הותיר אחריו את ארוסתו, חמש בנות מאשתו הראשונה שממנה התגרש, שני בנים מאשתו השנייה שגם ממנה הוא התגרש ושבעה נכדים.
הישגים ותארים

בסך הכל קבע פוקס 7 שיאי עולם בהדיפת כדור ברזל, 4 באצטדיון ו-3 באולם.
בסך הכל זכה פוקס ב-5 תוארי אליפות ארצות הברית, 2 באצטדיון ו-3 באולם בהדיפת כדור ברזל בשנים 1953-1951.
בשנת 2005 זכה פוקס להיכלל בהיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית.
שיאים אישיים

הדיפת כדור ברזל: 17.95 מטר (1950) שיא עולם
זריקת דיסקוס: 52.60 מטר (1949)
ראו גם

התפתחות שיא העולם בהדיפת כדור ברזל (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Jim Fuchs ‏USA Track & Field Hall Of Fame‏, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14555965
ג'ורג' גיפארד

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1886 סארי, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  17 בנובמבר 1964 (בגיל 78) וינצ'סטר, האימפריה הבריטית בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר רוגבי  הצבא הבריטי  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1905–1946 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד פיקוד פלסטין מפקד פיקוד אפריקה המערבית מפקד ארמיית המזרח מפקד קבוצת הארמיות ה-11
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט   אות השירות המצוין
 
סר ג'ורג' ג'יימס גיפארד (באנגלית: George James Giffard; 27 בספטמבר 1886 - 17 בנובמבר 1964) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר שימש לתקופה קצרה כמפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל ופיקד על קבוצת הארמיות ה-11 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גיפארד נולד ב-27 בספטמבר 1886 בסארי. הוא למד בבית הספר רוגבי, ובשנת 195 התגייס לצבא בריטניה ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. הוא הוצב בתחילה ברגימנט המלכותי של המלכה (מערב סארי), בשנת 1913 הועבר לשרת ברובאי המלך האפריקנים. הוא שרת במזרח אפריקה הבריטית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 השתתף בפלישה למזרח אפריקה הגרמנית. את כל המלחמה הוא לחם במערכה במזרח אפריקה, במרדף חסר טעם אחר כוחותיו של פאול פון לטו-פורבק. במהלך המלחמה הוא נפצע, קיבל את אות השירות המצוין, ואוזכר בשדרים (mentioned in despatches) ארבע פעמים.
בשנת 1920 הועבר לחיל הספר המלכותי במערב אפריקה, ובשנת 1927 שרת בחיל המשלוח לשאנגחאי. שנה לאחר מכן הוצב כמדריך לשוני במכללת קימברלי, וב-1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המלכותי של המלכה. בשנת 1933 הוצב במטכ"ל של הדיוויזיה ה-2. בשנת 1936 מונה למפקח חיל הספר המלכותי במערב אפריקה, ובשנת 1938 מונה למפקח הכוחות הקולוניאליים במערב אפריקה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 שרת גיפארד כמזכיר צבאי במשרד המלחמה, ובשנת 1940 מונה למפקד פיקוד פלסטין. במסגרת תפקידו זה הוא פיקד על כל הכוחות הבריטיים בארץ ישראל ועבר הירדן. ב-1941 הוא מונה למפקד פיקוד אפריקה המערבית, והיה אחראי על קווי התקשורת של בעלות הברית במזרח התיכון ובמזרח הרחוק. לאחר הקמת צרפת של וישי נשקפה למושבות הבריטיות במערב אפריקה סכנה מצד המושבות הצרפתיות סנגל וניז'ר. כהכנה הורה גיפארד על פירוק חיל הספר המלכותי, והקים במקומו שתי דיוויזיות (ה-81 וה-82) אשר הוכשרו להילחם בתנאי שטח קשים ובהמשך הועברו לבורמה.
בין מאי לאוקטובר של שנת 1943 פיקד על ארמיית המזרח של צבא הודו הבריטית, והביא לשיפור ניכר ביעילות ובמורל של אנשיה. באוקטובר קיבל פיקוד על קבוצת הארמיות ה-11, שריכזה תחתיה את הכוחות הבריטיים שלחמו בזירה הדרום-מזרח אסייתית כנגד האימפריה היפנית. הקבוצה הורכבה מהארמייה ה-14 וארמיית ציילון, וכן מכוח סיני-אמריקאי בפיקודו של ג'וזף סטילוול. גיפארד הסתדר היטב עם מפקד הארמייה ה-14 ויליאם סלים, אך הוא כלל לא הסתדר עם המפקד העליון של בעלות הברית באזור לורד מאונטבאטן. הוא וסטילוול תיעבו זה את זה, וסטילוול סירב למלא אחר הוראותיו של גיפארד בטענה שהוא אינו מוכן שכוח אמריקאי יוכפף תחת פיקודו של מצביא בריטי. הפשרה שהושגה הייתה מורכבת ומביכה: סטילוול נותר כפוף לגיפארד, אך בו זמנית מונה לסגנו של מאונטבאטן, כך שכל אחד מהם יכל לפקד על השני ולהוציא פקודות סותרות.
היחסים הרעועים בין גיפארד מאונטבאטן התבטאו במיוחד בעת קרב אימפהל. הכוחות של בעלות הברית שהיו נצורים באימפהל היו צריכים סיוע אווירי בדחיפות, וחיל האוויר המלכותי לא יכל לספק זאת. מאונטבאטן עמל להשיג סיוע מחיל האוויר האמריקאי וגיפארד כלל לא ניסה לסייע לו, למרות שהכיר בחשיבות העניין. במאי 1944 התפטר גיפארד מתפקידו, אולם בפועל נשאר בתפקיד עד אוקטובר עת הוחלף בידי אוליבר ליס.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר התפטרותו מילא בצבא תפקידים שוליים בלבד. הוא פרש לביתו ב-1946. הוא מת בווינצ'סטר ב-17 בנובמבר 1964 בגיל 78.
הערות שוליים

↑  דונובן ובסטר, דרך בורמה, הוצאת מטר, 2006. עמ' 122.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014076647  VIAF: 309564079   WorldCat (עם VIAF): 309564079
ג'ף גרלין

| --- | --- |

גרלין, 2008
 לידה:  5 ביוני 1962 (בן 62) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיאמי  Nova High School  קולג' ברוורד 
 צאצאים:  James Garlin 
 http://www.jeffgarlin.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'פרי טוד "ג'ף" גרלין (באנגלית: Jeffrey Todd "Jeff" Garlin; נולד ב-5 ביוני 1962) הוא שחקן, מדבב, מפיק, במאי קולנוע וקומיקאי יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בסיטקום "תרגיע" מבית HBO, אשר בזכותה הועמד לפרס אמי 7 פעמים כמפיק בפועל.
ביוגרפיה

גרלין נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית למשפחה יהודית. גדל גם בדרום פלורידה. אביו הוא ג'ין גרלין ואימו היא קרול (לבית קרפטון). לו אח צעיר. למד גם בבית ספר עברי. גרלין סובל מתסמונת וולף-פרקינסון-וויט. עוד בילדותו רצה להיות קומיקאי כשיגדל.
למד בברווארד קולג' שבפורט לודרדייל, ולאחר מכן קולנוע באוניברסיטת מיאמי אך לא סיים. החל להופיע כסטנדאפיסט שם.
קריירה

ב-1984, בגיל 22 חזר גרלין לשיקגו והתחיל לעבוד כקומיקאי. הוא עבד כמוכר כרטיסים עם סטיבן קולבר. בסוף שנות ה-80 היה שותפו לדירה של קונאן או'בריאן.
ב-1997 שיחק בפרק אחד בסדרת האנימציה "ד"ר כץ, מטפל מקצועי" בערוץ קומדי סנטרל.
בשנים 1997–1999 שיחק בסדרה הקומית "משתגעים מאהבה" בתור מארווין.
משנת 2000 משחק בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים של רשת HBO "תרגיע", בתפקיד ג'ף גרין.
בשנים 2001-2003 שיחק בשני פרקים בסיטקום "כולם אוהבים את ריימונד" של רשת CBS.
ב-2003 כיכב בסרט הקומדיה "אבא בא לגן" לצד אדי מרפי. ב-2004 שיחק בסרט הנעורים "מסיבת פיג'מות" לצד ג'יין לינץ'.
בשנים 2005–2013 שיחק בסדרה הקומית "משפחה בהפרעה" בתור מורט מאיירס.
בשנת 2006 כיכב בסרט הקומי "מישהו לאכול איתו גבינה" לצד שרה סילברמן, ואותו גם כתב וביים.
ב-2008 דיבב את הקברניט בסרט האנימציה "וול-E" מבית דיסני.
ב-2010 דיבב את באטרקאפ החד-קרן בסרט "צעצוע של סיפור 3" מבית דיסני, ושיחק בקומדיה "אקסית במצור" בכיכובם של ג'ניפר אניסטון וג'רארד באטלר.
החל מ-2013 שיחק גרלין בקומדיית המצבים "הגולדברגים" של רשת ABC, בתור אב המשפחה, מארי. הוא פרש מהסדרה ב-15 בדצמבר 2021, עקב פתיחת חקירה הנוגעת להאשמות בדבר הטרדות מילוליות ורגשיות מצידו בסביבת העבודה. את מקומו של גרלין ביום הצילומים האחרון של העונה התשיעית מילא כפיל.
באותה שנה ביים את הסרט הקולנועי הראשון שלו "להתמודד עם אידיוטים" בו גם שיחק בתפקיד הראשי וכתב את התסריט.
ב-2014 שיחק בקומדיה "התבגרות מאוחרת" בכיכובן של קירה נייטלי וקלואי גרייס מורץ.
בשנת 2017 כיכב בסרט "האנדסום: סרט מסתורין של נטפליקס" בתפקיד ג'יני האנדסום, והשתתף בסרט הדוקו-דרמה "להיות בונד", על חייו של השחקן ג'ורג' לייזנבי והדמות שגילם ג'יימס בונד.
בשנת 2018 העניק את קולו להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו". בשנת 2019 שב לדובב את באטרקאפ בסרט "צעצוע של סיפור 4" ובסדרה "מזלגוני שואל שאלה".
בשנת 2022 שיחק את ג'רמי שיל בסרט האימה "סטודיו 666" בתפקיד מנהל להקת הפו פייטרס.
חיים אישיים

ב-1994 נישא למרלה בת' כהאן. לזוג שני בנים. הם מתגוררים בלוס אנג'לס ושיקגו לסירוגין.
הוא נוהג לתרגל מדיטציה טרנסצנדנטלית, בין השאר כדי להתגבר על הפרעת הקשב וריכוז.
הוא אוהד את קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס.
הערות שוליים

↑  Andreeva, Nellie (December 15, 2921). Jeff Garlin Exits ‘The Goldbergs’ Following HR Investigations Into On-Set Behavior. Deadline Hollywood. Retrieved December 17, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161605401 (data)  GND: 136733727  ISNI: 0000 0001 1447 5400  LCCN: nr2002000950  MusicBrainz: 3364667a-5758-4cd0-92bf-823eb963e072  VIAF: 71324543   WorldCat (עם VIAF): 71324543 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' ליכטהיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1912 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 התאבד:  22 באפריל 1973 (בגיל 60) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  גרמניה 
 
ג'ורג' בן 16 עם אביו ריכרד ליכטהיים ב-1928
ג'ורג' ליכטהיים (6 בנובמבר 1912 - 22 באפריל 1973) היה עיתונאי והיסטוריון חברתי שהתרכז בתאוריה ובהיסטוריה של הסוציאליזם והמרקסיזם.
קורות חיים

ליכטהיים נולד בברלין בשנת 1912 כבנו של ריכרד ליכטהיים ממנהיגי ציונות גרמניה. בילדותו נדד עם אביו למקומות פעילותו של האב באיסטנבול, בלונדון ובברלין. לאחר עליית היטלר לשלטון בגרמניה עבר ללונדון ובהמשך, בשנת 1933, בא בעקבות הוריו לירושלים, אליה הגיעו הוריו בשנה זו. בצעירותו היה העורך לעניינים בינלאומיים של ה"פלסטיין פוסט". כן השתתף בשנים 1938–1945 בסדרת הרצאות בנושא "יחסים בינלאומיים" בקול ירושלים המנדטורי.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בסתיו 1945 יצא ליכטהיים מטעם עיתונו לסקר את משפטי נירנברג. בשנת 1946 עבר להתגורר בלונדון ושימש כתבם בלונדון של ה"פלסטיין פוסט" ושל "דבר". כתבותיו התפרסמו בעיתונים אלה בשנים 1946 - 1949 וסיקרו את תקופת המאבק ומלחמת העצמאות כפי שהשתקפו בבריטניה.
ליכטהיים הגדיר עצמו כסוציאליסט והצהיר בשנת 1964: "אינני ליברל ומעולם לא הייתי. אני מוצא את הליברליזם מתיש כמו הקומוניזם ואין ברצוני להיגרר לוויכוח איזו מאותן שתי אמונות מיושנות תקדם אותנו יותר".
מאמריו התפרסמו בעיתוני העולם בצרפתית ובאנגלית. פרסם כתריסר ספרים.
ליכטהיים היה בקשרי ידידות עם ההיסטוריון זאב לקויר וביחד עמו ערך באמצע שנות החמישים פרסום באנגלית על התרבות הסובייטית. כן תרגם לאנגלית את ספרו של גרשום שלום על המיסטיקה היהודית.
בשנת 1973 שם ליכטהיים קץ לחייו בלונדון.
מספריו

From Marx to Hegel Publisher: Seabury Pr ,1974
Europe in the Twentieth Century Publisher: Praeger Publishers ,1974
A Short History of Socialism Publisher: Flamingo ,1983
ג'יי דרמה

ג'יי דרמה או דרמה יפנית (テレビドラマ-terebi dorama) היא דרמה יומית המשודרת בטלוויזיה היפנית. כל רשתות הטלוויזיה ביפן משדרות את הדרמות, הכוללות ז'אנרים של רומנטיקה, קומדיה, סיפורי בלשים, אימה ועוד מיני סוגים.
ג'יי דרמה משודרת בדרך כלל באורך של עונה לשלושה חודשים, כשדרמה חדשה צצה בכל עונה. הדרמות משודרות בימות השבוע בשעות הערב, קרוב לשעה בכל פרק.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' לות'ר (שודד ים)

ג'ורג' לות'ר (אנגלית: George Lowther) (נפטר ב־1723) היה פיראט אנגלי מהמאה ה-18. מעט ידוע על חייו, הוא היה פעיל באזור הקריביים ובאוקיינוס האטלנטי. אחד הסגנים שלו היה אדוארד לואו.
המעבר לפיראטיות

לא ידוע עליו הרבה לפני שהפך לקצין שני בספינת העבדים, "טירת גמביה", שהייתה בפיקודו של קפטן צ'ארלס ראסל. עם זאת, לות'ר היה פופולרי יותר בקרב הצוות, מכיוון שנדמה היה כי ראסל דואג יותר לסחר העבדים מאשר לאנשיו. ראסל לא נתן אמון בלות'ר, וכשניסה לסלקו, אנשי צוות רבים בחרו בצד של לות'ר והגנו עליו, מה שגרם לתסיסה בקרב הצוות.
בנוסף לצוות האונייה, היה על הסיפון גם קפטן מאסי, עם פלוגת אנשים בפיקודו. לילה אחד, בזמן שרב החובל ראסל היה מחוץ לאוניה, החליטו מאסי ולות'ר לשוט בלעדיו. מאסי התכוון לחזור לאנגליה, אך לות'ר, הצוות וחייליו של מאסי עצמו לא הסכימו. לות'ר התמנה לרב החובל ושינה את שמה של האוניה ל"דילוורי". הם תקפו אוניות רבות אך כשמאסי רצה לתקוף כפר בחוף, הוא איבד את התמיכה של הצוות בהצבעה מכיוון שהסיכון נחשב גדול מדי. לות'ר הצליח להשיג ספינה קטנה יותר, ונפרד ממאסי ואנשיו.
לות'ר עבר לקרולינה ושם פיתח את הטקטיקה של ניגוח ספינתו בספינה אחרת, לפני שאנשיו עלו ובזזו אותה. בסביבות 1721 הוא עזב לאי קיימן ושם נתקל בספינה "גרייהאונד" שקברניטה היה בנג׳מין אדוארד. לות'ר ירה ראשון יריית תותח לאות קרב. ה"גרייהאונד" הגיבה בירי של כל התותחים בו זמנית מדופן הספינה, אך הירי לא עזר להם. הפיראטים עלו על ה"גרייהאונד", הרגו את כל הצוות ושרפו את הספינה.
ללות'ר היו כעת ספינות רבות תחת פיקודו, והוא העניק לסגנו אדוארד לואו ספינת קרב קטנה עם שישה תותחים. לואו עזב את לות'ר והתחיל קריירת פיראטית משלו. לות׳ר ופרנסיס ספריגס הצטרפו שוב לזמן קצר אל אדוארד לואו בסוף 1723. כשלות'ר הפליג עם ספינותיו לגואטמלה הם הותקפו על ידי הילידים והוא נאלץ להשאיר כמה ספינות ואנשים מאחור. צוותו וציודו הועברו לספינה "ריוונג'" ("נקמה").
מוות

בשנת 1722 הפליג לות׳ר לאי מבודד בשם בלנקווילה. לפני העגינה באי הבחין בו וולטר מור, מפקד ספינת המלחמה הבריטית "איגל". לות׳ר הצליח להימלט לאי על ידי בריחה מחלון התא שלו, יחד עם עוד תריסר אנשי צוות. רק ארבעה מהם הגיעו לחוף. לאחר חיפוש נרחב נמצאה גופתו של לות'ר, הוא ירה בראשו כדי שלא יילקח בשבי.
בעיתון "פוסט בוי" מיום 2 במאי 1724 יש דיווח על תקרית זו, ומסופר כי האונייה הבריטית חזרה עם אוניית הפיראטים שנשבתה, והיו עליה מספר פיראטים שנפלו בשבי. פיראטים אחרים, הצליחו לפי דברי העיתון לברוח לאי. חלקם הועמדו לדין והואשמו בפיראטיות, וחלק הצטרף לאוניות פיראטים אחרות.
מידע דומה נמצא בעיתון "ניוקאסל קוראנט" מיום 1 בפברואר 1724:
"יש לנו חדשות טובות מסנט כריסטופרס - קפטן מור מה"איגל", גילה אוניית פיראטים עם 10 תותחים, 40 אנשים, בפיקודו של לות'ר. ליד האי בלנקו. מלחי הצי שבו 24 מהפיראטים, אבל לות'ר, ועוד כעשרה אנשים קפצו ונמלטו. ארבעה מהם נתפסו, ומקווים שגם לות'ר והיתר ייתפסו."
הערות שוליים

↑  Johnson, Charles (1999) [1742]. "Chap. XIII—Of Captain Edward Low And his Crew". A General History of the Pyrates. Courier Dover. pp. 318–336.
דמותו של לות׳ר, ציור משנת 1936
ציור דמותו של לות׳ר, בפרסומת לסיגרים, 1888
גאו (חלוקה מנהלית)

גאוּ (בגרמנית: Gau) היא יחידה מנהלית גרמנית שהייתה נהוגה בימי הביניים ובתקופת השלטון הנאצי. משמעות השם היא יחידה מנהלית בתוך מדינה, והוא מקביל למונח "מחוז".
המונח "גאוּ" נכלל בשמות ערים רבות ובאזורים רבים במרחב הגרמני, לדוגמה: מחוזות ארגאו ותורגאו בשווייץ.
בגרמניה הנאצית

אחרי שנים רבות בהן המונח לא היה בשימוש, החייתה אותו המפלגה הנאצית ב-1920, כאשר כינתה את מחוזות המפלגה בשם "גאו". חוקת המפלגה הנאצית מ-1926 מיסדה את השימוש במונח ככינוי לכל אחד מ-32 המחוזות המנהלתיים של המפלגה, בראש כל מחוז כזה עמד הגאולייטר (Gauleiter).
אחרי 1938 נעשו התאמות ונוצרה חפיפה בין מחוזות המדינה לבין המחוזות המנהלתיים של המפלגה. כאשר סיפחה גרמניה שטחים ממדינות שכנות, הוקמו בשטחים אלו מחוזות רייך חדשים - הרייכסגאו (Reichsgau). באוסטריה שלאחר האנשלוס שונתה החלוקה מ-7 מדינות (Länder) ל-7 רייכסגאו תוך חלוקה שונה במקצת של השטח הגאוגרפי. למשל, הורחב השטח של רייכסגאו וינה לעומת שטח וינה האוסטרית. גם השטחים שסופחו מצ'כוסלובקיה ומפולין אורגנו כרייכסגאו.
ג'ו באדן

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1980 (בן 44) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  ג'וזף אנטוני באדן השני
 שם במה:  Joe Budden 
 מוקד פעילות:  ג'רזי סיטי, ניו ג'רזי
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  Laurinburg Institute, Lincoln High School 
 סוגה:  ראפ, היפ הופ
 חברת תקליטים:  אמאלגם דיגיטל
 www.joebuddentv.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וסף אנטוני באדן השני (באנגלית: Joseph Anthony Budden II) אשר ידוע בשם הבמה שלו ג'ו באדן הוא ראפר אמריקאי.
קריירה

את הקריירה המוזיקלית שלו החל בשנת 1997 אך לא הוציא אף אלבום עד 2003 ולא זכה לפרסום רב.
הפריצה הגדולה באה בעקבות הסינגל "Pump It Up" ב-2003 מתוך אלבום הבכורה שלו "Joe Budden". הסינגל נכלל גם בפסקול של הסרט "2 מהיר 2 עצבני".
בשנת 2004 החל באדן לעבוד על אלבומו השני "The Growth". אולם, האלבום נגנז על ידי חברת התקליטים שלו דאף ג'אם. בעקבות זאת עזב באדן את דאף ג'אם וחתם ב"אמלגם דיגיטל".
על מנת לא לאכזב את המעריצים ולא להיעלם ממפת ההיפ הופ, באדן השתתף והוציא מספר מיקסטייפים.
בשנת 2008 הוציא שני אלבומי אינדי: האלבום "Mood Muzik 3: The Album" ו-"Halfway House".
אלבום אולפן שני שלו יצא בפברואר 2009 ונקרא: "Padded Room". האלבום לא הצליח והגיע רק למקום ה-42 במצעד הבילבורד.
דיסקוגרפיה > אלבומי סטודיו

2003 - Joe Budden (הוצאה: אמלגם דיגיטל)
2009 - Padded Room (הוצאה: אמלגם דיגיטל)
דיסקוגרפיה > אלבומי אינדי (עצמאים)

2008 - Mood Muzik 3: The Album
2008 - Halfway House
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2003 - Mood Muzik: The Worst Of Joe Budden
2006 - Mood Muzik 2: Can It Get Any Worse?‎
2007 - Mood Muzik 3: For Better or for Worse
ג'ון טאוורנר

| --- | --- |

דמותו של טאוורנר המופיעה בתחילית קישוטית של האות "E" מספר בן התקופה
 לידה:  1490? לינקולנשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 באוקטובר 1545 (בגיל 55 בערך) בוסטון, לינקולנשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Botolph's Church, Boston 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
ג'ון טאוורנר (באנגלית: John Taverner; נולד ב-1490 בקירוב, נפטר ב-18 באוקטובר 1545) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי, שנחשב למלחין האנגלי החשוב ביותר בתקופת חייו.