stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Times They Are a-Changin' (שיר)
השראה והלחנה

נראה כי דילן כתב את השיר בספטמבר ובאוקטובר 1963. הוא הקליט אותו כדמו להוצאת M. Witmark & Sons באותה תקופה, גרסה שיצאה מאוחר יותר ב-The Bootleg Series Volumes 1–3 (Rare & Unreleased) 1961–1991. השיר הוקלט באולפני קולומביה בניו יורק ב-23 וב-24 באוקטובר; האחרון הניב את הגרסה שהפכה לשיר הכותרת של אלבומו השלישי של דילן.
דילן נזכר שכתיבת השיר הייתה ניסיון מכוון ליצור המנון של שינוי לרגע. ב-1985 הוא אמר לקמרון קרואו: "זה בהחלט היה שיר עם מטרה. הוא הושפע כמובן מהבלדות האיריות והסקוטיות: 'Come All Ye Bold Highway Men', 'Come All Ye Tender Hearted Maidens'. רציתי לכתוב שיר גדול, עם בתים קצרים ותמציתיים שנערמו אחד על השני בצורה מהפנטת. התנועה לזכויות האזרח ותנועת המוזיקה העממית היו די קרובות במשך זמן מה והיו בעלות ברית יחד באותה תקופה".
קלינטון היילין, ביוגרף של דילן, מתאר כיצד המוזיקאי טוני גלובר עצר ליד דירתו של דילן בספטמבר 1963, לקח דף מהשיר שדילן עבד עליו והקריא מתוכו: "בואו סנאטורים, חברי קונגרס, אנא הקשיבו לקריאה". גלובר פנה לדילן ואמר: "מה זה החרא הזה, בנאדם?" דילן משך בכתפיו וענה, "טוב, אתה יודע, נראה שזה מה שהעם רוצה לשמוע".
המבקר מייקל גריי כינה אותו "שיר המחאה הארכיטיפי". גריי אמר: "המטרה של דילן הייתה לרכוב על הסנטימנט הלא מושמע של ציבור המונים – לתת לסנטימנט הזה המנון ולתת לקול שלו פורקן. הוא הצליח, אבל השפה של השיר בכל זאת לא מדויקת ומאוד מכוונת". גריי טען שהשיר התיישן בגלל השינויים שחזה ולכן היה מיושן מבחינה פוליטית כמעט מיד עם כתיבתו.
אלבומים בהם נכלל השיר

1964 – The Times They Are a-Changin'
1967 – Bob Dylan's Greatest Hits
1978 – Masterpieces
1979 – At Budokan
1985 – Biograph
1991 – The Bootleg Series Volumes 1-3 (Rare & Unreleased) 1961-1991
1993 – The 30th Anniversary Concert Celebration
1995 – MTV Unplugged
2000 – The Essential Bob Dylan
2005 – Live at Carnegie Hall 1963
2007 – Dylan
הערות שוליים

↑  BOB DYLAN, Official Charts, ‏1965-03-31 (באנגלית)
↑  John Nogowski, Bob Dylan: A Descriptive, Critical Discography and Filmography, 1961-2007, 2d ed., McFarland, Incorporated, Publishers, 2008, עמ' 21, ISBN 978-0-7864-3518-0. (באנגלית)
↑  Guns N' Roses, Knockin' On Heaven's Door, Single, BPI (באנגלית)
↑  דירוג השירים מכל הזמנים, באתר רולינג סטון, ‏2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 59f4520e-95e1-3f77-ab62-ff9f21285bec 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלמוט רסמוסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1925 
 פטירה:  15 בינואר 2022 (בגיל 97 בערך) 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מעסיק:  הגייסות החופשיים הדנים 
 
הלמוט ליף רסמוסן (בדנית: מילדורף-ואלדלאגר; נולד בסביבות שנת 1925) הוא משתף פעולה דני שהשתתף במלחמת העולם השנייה כחבר במערך החמוש של הרייך השלישי - הגייסות החופשיים של דנמרק. בשנת 2016 הוא הוצב במקום השישי ברשימת פושעי המלחמה הנאצים המבוקשים ביותר על פי מרכז שמעון ויזנטל (אנ').
ביוגרפיה

הוא נולד כהלמוט לייף רסמוסן. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה מתנדב של הגייסות החופשיים הדנים (Frikorps). בשנים 1942–1943 שימש כשומר במחנה השמדה ליהודי בוברויסק, בלארוס בשם ואלדלאגר. רסמוסן עצמו טוען שלא השתתף ברצח יהודים.
לאחר המלחמה שינה את שמו להלמוט ראסבול. הוא עבד כטכנאי בקולנוע. הוא התחתן ונולדו לו שני ילדים. גר בקופנהגן.
משנת 2015 דרש מרכז שמעון ויזנטל את פתיחת ההליכים בתיק ראסבול, שבשנת 2016 הציב אותו במקום הששי ברשימת הפושעים הנאצים המבוקשים ביותר. בנובמבר 2016 הודיעה התביעה הדנית כי לא מצאה עדות למעורבותו של הלמוט ראסבול ברצח יהודים במחנה בוברויסק.
הערות שוליים

↑  "Nazismo, ecco i 10 peggiori criminali viventi al mondo: la prima è una donna (lista aggiornata al 2016)" (באיטלקית).
↑  "Şi-a schimbat numele şi sa angajat în cinematografie pentru a ascunde faptul că a lucrat în lagărul unde au fost executaţi 1.400 de evrei" (ברומנית).
1 2  "Wiesenthal Center 2016 Annual Report Praises Renewed Efforts by German Prosecutors" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2016-07-29. נבדק ב-2020-04-09.
↑  קופנהגן: האם יעמידו לדין פושע נאצי כבן 90?
↑  "Şi-a schimbat numele şi sa angajat în cinematografie pentru a ascunde faptul că a lucrat în lagărul unde au fost executaţi 1.400 de evrei" (ברומנית).
↑  "Oskarżony o mordowanie Żydów. "Nie znaleźli dowodów"" (בפולנית).
שירין עבאדי

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1947 (בת 77) המדאן, איראן 
 מדינה:  איראן 
 מקום מגורים:  לונדון
 ידועה בשל:  פעילת זכויות אדם איראנית
 השכלה:  אוניברסיטת טהראן 
 מקצוע:  עורכת דין, שופטת
 מעסיק:  אוניברסיטת טהראן 
 תפקיד:  שופטת 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום
 חתימה:   
 
שירין עבאדי (בפרסית: شیرین عبادی; נולדה ב-21 ביוני 1947) היא עורכת דין איראנית, פעילת זכויות אדם ומייסדת מרכז מגיני זכויות האדם. ב-2003 היא זכתה בפרס נובל לשלום על מאמציה למען הדמוקרטיה וזכויות האדם ובייחוד למען זכויות נשים, ילדים ופליטים. היא האיראנית הראשונה והאישה המוסלמית הראשונה שזכתה בפרס.
ב-2009 שר החוץ הנורוורגי, יונס גר סטיורה, פרסם הודעה לפיה פרס נובל לשלום של עבאדי הוחרם על ידי השלטונות האיראנים וכי "זו הפעם הראשונה בה פרס נובל לשלום שהוחרם על ידי הרשויות המדינה". איראן דחתה את הטענות. עבאדי חיה בגלות בלונדון מאז יוני 2009 בגלל רדיפות של אזרחים איראנים שביקרו את המשטר במדינה.
בשנת 2004 עאבדי נכללה ברשימת מאה הנשים המשפיעות של פורבס וב-2009 היא נכללה בספר הסוקר את מאה הנשים המשפיעות בכל הזמנים.
קורות חייה

עבאדי נולדה בהמאדן באיראן. אביה, מוחמד עלי עבאדי, היה הנוטריון הראשי של העיר ופרופסור למשפט מסחרי. אמה, מינו יאמיני, חלמה להיות רופאה אך משפחתה לא אפשרה לה ללמוד. עבאדי מספרת שאמה הייתה מסורה לילדיה אך לא הייתה מאושרת. משפחתה עברה לטהראן ב-1948.
התקבלה למחלקת המשפטים באוניברסיטת טהראן ב-1965, ובסיום לימודיה ב-1969 היא עברה בהצלחה את הבחינות להיות שופטת. לאחר תקופת התמחות בת שישה חודשים היא החלה את הקריירה שלה כשופטת במרץ 1970. מ-1975 עד 1979 היא כיהנה כנשיאת בית המשפט העירוני בעיר טהראן. עבאדי, שתמכה בהמהפכה וקיוותה שהמהפכה תביא את איראן להיות אחת המדינות המשפיעות בעולם. בשנת 1979, השלטון החדש קבע שאישה אינה יכולה לכהן כשופטת. לכן הורדה שירין עבאדי מתפקידה כנשיאת בית המשפט העירוני, לתפקיד עוזרת משפטית באותו בית משפט. השופטות מחו על השינוי במעמדן ומשרד המשפטים נתן להן את התואר "מומחיות במשפט". עבאדי לא יכלה לסבול את המצב והגישה בקשה לפרישה מוקדמת. היא קבלה רישיון לעריכת דין רק ב-1993 ועד לקבלתו, כתבה ספרים וכתבות לעיתונאים מקומיים. עבאדי עבדה כמרצה למשפטים באוניברסיטת טהראן והמשיכה לפעול למען נשים וילדים.
קורות חייה > פעילותה כעורכת דין

כעורכת דין עבאדי ייצגה פרו בונו משפחות של אזרחים שנפגעו מהמשטר. היא ייצגה את משפחתו של דריוש פורואהאר, אינטלקטואל ופוליטיקאי, מנהיג מפלגת האומה האיראנית, שנרצח בביתו יחד עם אשתו. פורואהאר היה אחד מהאינטלקטואלים האיראנים שכפי הנראה שנרצחו בעקבות התנגדותם לרפובליקה האיראנית. ב-1999 בהפגנות הסטודנטים נהרג הסטונדט עזאת אברהים-ניג'ד ועוד כ-200 סטודנטים נפצעו. לטענת משתתפים בהפגנה הוא נהרג מאנשי כוחות הביטחון. עבאדי ייצגה את משפחתו של עזאת ודרשה לחקור את הפרשה ולהעמיד לדין את האחראים. לאחר עיכוב ממושך בשאלה מי היה בעל סמכות שיפוטית בעניין עזאת, דחה אותו בית המשפט המהפכני את הבקשה לקיים משפט משום שלא הוגש כתב אישום על אדם ספציפי באופן רשמי ומאז מותו.
עבאדי הגנה גם על מקרים שונים של התעללות בילדים, ביניהם המקרה של הילדה, אריאן גולשאני. גולשאני נוצלה במשך שנים והוכתה למוות על ידי אביה ואחיה החורג. מקרה זה זכה לתשומת לב בינלאומית וגרם למחלוקת באיראן. עבאדי השתמש בפרשה זו כדי להאיר את הבעיתיות בחוקים של משמורת על ילדים באיראן, לפיה מעניקים משמורת בגירושין בדרך כלל לאב. גם במקרה של אריאן, שם העידה האם בבית המשפט כי האב מתעלל והתחננה לקבל משמורת על ביתה.
עבאדי סייעה בניסוח הצעת חוק נגד התעללות פיזית בילדים, אשר הועבר על ידי הפרלמנט האיראני בשנת 2002. כמו כן, חברות הפרלמנט ביקשו מעבאדי לנסח הצעת חוק שתאפשר לאישה להתגרש מבעלה על בסיס חוקי השריעה, אך חברי פרלמנט לא אפשרו להצעה לעבור.
הזכייה בפרס נובל

ב-10 באוקטובר 2003 זכתה עבאדי בפרס נובל לשלום על מאמציה למען הדמוקרטיה וזכויות אדם, ובמיוחד למען זכויותיהם של נשים וילדים. ועדת הפרס ציינה שעבאדי היא "אדם אמיץ "ש"מעולם לא הבחין באיום על ביטחונה [האישי]". באיראן, אנשי ממשל לא הגיבו או היו ביקורתיים בנוגע לבחירתה של עבאדי, הם כינו את הזכייה מהלך פוליטי של מוסד פרו מערבי וביקרו את עבאדי שלא כיסתה את שערה בטקס פרס נובל. אמצעי התקשורת המדינתיים באיראן פרסמו, בקצרה, את זכייתה של עבאדי בסוף מהדורות החדשות של הערב. נשיא איראן, מוחמד ח'אתמי, לא בירך את עבאדי באופן רשמי על זכייתה ואמר שהוא מקווה שהיא תתעל את הזכייה בפרס לטובת איראן ושלום עולמי וציין שפרסי נובל למדעים חשובים ואילו פרס נובל לשלום הוא "לא מאוד חשוב".
ב-14 באוקטובר בשדה התעופה בטהראן קבלו את פניה של עאבדי כ-10,000 אלפים איש (בעיקר נשים).
לאחר הזכייה בפרס נובל

ב-2006, עבאדי לקחה חלק ביוזמת נובל לנשים שהוקמה על ידי שש זוכות בפרס נובל לשלום לתמיכה בקבוצות נשים ברחבי העולם בקמפיין למען צדק, שלום ושוויון.
עבאדי הסכימה לייצג את שבעה מנהיגים של הקהילה הבהאית באיראן שנעצרו ב-2008. באפריל באותה השנה, פרסמה עבאדי הודעה כי "האיומים על חיי, ביטחוני ועל חיי משפחתי, שהחלו לפני זמן מה, החריפו", האיומים התייחסו לנאומיה מחוץ לאיראן וההגנה על קהילת המיעוט הבהאי באיראן. בדצמבר 2008 סגרה המשטרה האיראנית את המשרדים של מרכז מגיני זכויות אדם, הארגון שהקימה עבאדי.
בנובמבר 2009, בעת שהותה בלונדון טענה עבאדי שמדליית פרס נובל לשלום והדיפלומה שלה נלקחו מהכספת בבנק שלהם, לצד עיטור לגיון הכבוד וטבעת שקיבלה מאגודת העיתונאים הגרמנית וכן שחשבון הבנק שלה הוקפא. משרד החוץ האיראני הכחיש את ההאשמות.
בשנת 2020 פרסמה מכתב פתוח בו היא מבקרת את המהפכה האיראנית.
פרסים והוקרה

1996: אות הוקרה מטעם Human Rights Watch
2001: פרס למגיני זכויות אדם לזכרו של טורולף ראפטו
2003: פרס נובל לשלום
2004: פרס ארגון Women's eNews ל-21 מנהיגות לכבוד המאה ה-21
2005:הפרס אזרחים בונים שלום של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
2006:אות לגיון הכבוד
2006: פרס הסובלנות (Toleranzpreis der Evangelischen Akademie Tutzing)
מוטי ספיישל

| --- | --- |
 מקום הקמה:  המבורג 
 מוקד פעילות:  גרמניה גרמניה
 תקופת הפעילות:  1981–1990 (כ־9 שנים)
 סוגה:  העידן החדש
 חברת תקליטים:  Teldec • פולידור
 חברים
 מיכאל קרצו ריינהרד טארך מנפרד ת'יירס נילס טוקסן פרנק אדאל אנדרס מוסברג
 
מוטי ספיישל (באנגלית: Moti Special) הייתה להקת גל חדש גרמנית, שהוקמה בשנת 1981 בהמבורג, על ידי נגן הגיטרה הדני נילס טוקסן, הקלידן הרומני מיכאל קרצו, הבסיסט/סולן מנפרד "ת'ייסי" ת'יירס והמתופף ריינהרד "דיקי" טארך. לכל החברים היה ניסיון קודם בתור נגני אולפן או בתור מוזיקאים בתחומים שונים בעולם המוזיקה.
ת'יירס החליט על שם הלהקה לאחר שביקר במסעדה הודית בלונדון יחד עם האמן הגרמני-ישראלי מוטי ארגמן, שם אכלו את המנה "המיוחדת" (החריפה במיוחד) של הבית.
רקע

הלהקה הוקמה ב-1981 ורק ב-1985 זכתה להצלחה. על אף שהסינגל הראשון שלה, "Stop! Girls Go Crazy", לא דורג במצעדים, הבא שיצא אחריו, "Cold Days, Hot Nights", היה להיט באירופה, והגיע למקום השלישי בגרמניה. הסינגל השלישי "Don't Be So Shy" הגיע למקום התשיעי. האלבום הראשון של הלהקה, Motivation, הגיע למקום העשרים במצעדים באותה שנה. מיכאל קרצו עזב את הלהקה כדי להמשיך בקריירת הסולו שלו, ועבודת הפקה עם אמנים שונים, כולל אשתו, זמרת הפופ הגרמנייה סנדרה.
לא אירוע שום דבר חדש עם הלהקה עד שנת 1989, אז יצא סינגל חדש, "In Love We Stand". האלבום, יחד עם שיר הנושא שלו, "Dancing for Victory" לא שיחזרו את הצלחת קודמו. כמו כן נוספו שני חברים חדשים: פרנק אדאל – שירה/קלידים ואנדרס מוסברג – בס. שניהם היו מוזיקאים משוודיה. עד אז, טוקסן וטארך היו החברים המקוריים היחידים שעדיין בלהקה.
מיכאל קרצו פיתח מאז קריירה בין-לאומית בתור אמן סולו, משתף פעולה, כותב, מפיק, ובעיקר, כמייסד של אניגמה. הוא גם הקליט אלבום עם מנפרד ת'יירס בתור קרצו ות'יירס. אלבומם Belle Epoque יצא ב-1988. מנפרד ת'יירס עדיין לקח חלק בלהקה, ובשנת 2005 השתתף באלבום The Voice of Leonard Bernstein, לצד ליאונרד ברנשטיין, חוסה קאררס וקירי טה קאנאווה, כמו גם מבצעים נוספים אחרים. יתרה מכך, הוא גם חבר בלהקת שילר (אנ'). בשנת 2006, רמיקסים רשמיים של "Cold Days, Hot Nights" (מאת הדי ג'יי/מפיק ארנולד פאלמר) זכו להצלחה מחודשת בגרמניה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1985: Motivation
1990: Dancing for Victory
הערות שוליים

1 2 3  Moti Special
↑  Moti Special lineup, biography, Last.fm (באנגלית)
↑  Moti Special – Stop! Girls Go Crazy
↑  B.A.* Feat. Moti Special – Cold Days Hot Nights
↑  Moti Special – Don't Be So Shy
↑  Sandra
↑  Moti Special – In Love We Stand
↑  Cretu And Thiers – Belle Epoque
| אניגמה |
| --- | --- | --- |
מיכאל קרצו
דייוויד פירסטיין • פרנק פיטרסון • סנדרה קרצו • לואיזה סטנלי • פיטר קורנליוס • ינס גאד • אנדראס הארד • רות'-אן בויל • אנדרו דונלדס • אליזבת הוטון
| אלבומי אולפן | MCMXC a.D. • The Cross of Changes • Le Roi Est Mort, Vive Le Roi! • The Screen Behind the Mirror • Voyageur • A Posteriori • Seven Lives Many Faces • The Fall of a Rebel Angel |  |
| אלבומי אוסף | Love Sensuality Devotion: The Greatest Hits • Love Sensuality Devotion: The Remix Collection • Eppur si muove |  |
| מארזי תקליטורים | Trilogy • 15 Years After • The Platinum Collection • Enigma: Classic Album Selection |  |
| אלבומי וידאו | MCMXC a.D.: The Complete Video Album • A Posteriori • Seven Lives Many Faces |  |
| שירים | "Sadeness (Part I)" • "Mea Culpa (Part II)" • "Principles of Lust" • "The Rivers of Belief" • "Carly's Song" • "Return to Innocence" • "The Eyes of Truth" • "Age of Loneliness" • "Out from the Deep" • "I Love You ... I'll Kill You" • "Why! ..." • "Shadows in Silence" • "Beyond the Invisible" • "T.N.T. for the Brain" • "Gravity of Love" • "Push the Limits" • "Turn Around" • "Voyageur" • "Following the Sun" • "Boum-Boum" • "Hello and Welcome" • "Sitting on the Moon" • "Goodbye Milky Way" • "La Puerta del Cielo / Seven Lives" • "The Same Parents" • "MMX (The Social Song)" • "Sadeness (Part II)" • "Amen" |  |
| פרויקטים קשורים | סנדרה • קרצו ות'יירס • קורנליוס וקרצו • מוטי ספיישל • טראנס אטלנטיק אייר וייבס |  |
| ערכים קשורים | דיסקוגרפיה • אולפני א.ר.ט. • וידאוגרפיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13905100m (data)  GND: 5050459-9  ISNI: 0000 0001 0658 1481  MusicBrainz: 8311dfab-bcf5-455f-aa60-3010a1f502a6  SUDOC: 078619483  VIAF: 126815438   WorldCat (עם VIAF): 126815438
יאנוש קרטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  סוציוגרף, ביבליוגרף, פובליציסט
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
ד"ר יאנוש קרטס (בהונגרית: Kertész János) היה סוציוגרף יהוד-הונגרי, ביבליוגרף, פובליציסט של מדיניות חוץ, דמות בולטת ביחסי הונגריה-פולין בין שתי מלחמות העולם, שנספה בשואה. הוא היה חוקר חשוב ופובליציסט חשוב שיותר מ-160 כתביו פורסמו בקריירה קצרה יחסית של עשר שנים, לרבות יותר משלושים ספרים.
קורות חיים

יאנוש קרטס נולד במשפחה יהודית. על פי ההנחות, הוא היה מאזור או ממש מהעיר קולוז'וואר. סיים את לימודיו באוניברסיטה וקיבל את תואר הדוקטור. מ-1932 עד 1941 עבד במכון הסוציוגרפי ההונגרי. מנהליו היו המשפטן שאנדור קריסטיץ', פרופסור למשפט בין-לאומי, והארכיבאי פטר ניקלאי. עמיתו בעבודה הייתה אנה פוריס, איתה כתב כמה מונוגרפיות על מחוזות וערים וכן המשפטן אמיל גראנדפייר ב-1935.
הוא נחשב בדרך כלל לביבליוגרף, אך עבודתו כיסתה סוציוגרפיה, כולל חקר הכפר, כמו גם ההיסטוריה ההונגרית-פולנית, משפט פוליטי ובינלאומי במרכז אירופה, משפט מנהלי, משפט חוקתי, ואפילו נושאים ספרותיים ואמנותיים בהונגריה ובפולין. יותר מ-160 ממאמריו (חלקם הגדול מבוססי מחקרים) ניתן למצוא במאגר כתב העת ADT, אם כי עבודתו נמשכה רק קצת יותר מעשר שנים. למעלה מ-30 ספריו הם פרסומים חשובים, ממצים, מקיפים, אך לא ארוכים ועל פי רוב מעשיים. בשנת 1935, הוא נבחר למזכיר אגודת מיצקייביץ ההונגרית, ובשנת 1944 קיבל גם תפקיד של ספרן האגודה.
בשלב כלשהו ב-1944 (קרוב לוודאי לאחר כניסת הוורמכט למדינה במבצע מרגרטה) הוא נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) וכמו חברו אדגר פאלוצי, הוא נספה בשואה במועד ובמקום בלתי ידועים.
יצירותיו > ספרים

Komárom vármegye irodalma. Budapest. 17 p.
Az igazi legitimizmus. Budapest, 1930. 15 p.
Gróf Andrássy Gyula műveinek bibliographiája. Budapest, 1930. 8 p.
Kertész János-Rakovszky Iván: Keszthely leírása és bibliographiája. Budapest, 1932. 34 p.
Az ifjabb Andrássy Gyula gróf irodalmi munkássága, 1896-1929. Budapest, 1933. 10 p.
Ifjabb gróf Andrássy Gyula és a magyar-osztrák Monarchia. Budapest, 1934. 15 p.
A Habsburg irodalom bibliographiája, 1218-1934. Budapest, 1934. 192 h.
Kertész János-Palóczi Edgár: Hungaria et Polonia. A magyar-lengyel kapcsolatok bibliographiája. Budapest, 1934. 21 p.
Palóczi Edgár 25 éves irodalmi munkássága. Budapest, 1935. 48.
Lengyelország és az Andrássyak. Budapest, 1936. 15 p.
Kertész János-Kerekesházy József: Báthory István az irodalomban halálának 350-ik évfordulójára. Budapest, 1936. 19 p.
Heves vármegye irodalmának bibliográfiája. Cegléd, 1937. 28 p.
Békés vármegye irodalmának bibliográfiája. Cegléd, 1937. 23 p.
Gdynia a tízéves lengyel kikötőváros. Budapest, 1937. 16 p.
Vitéz nagybányai Horthy Miklós kormányzó lengyelországi útja. Budapest, 1938. 27 p.
Magyar-lengyel közös határ. Budapest, 1938. 48 p.
Lengyelország a magyar sajtóban. Magyar-lengyel bibliográfia. Budapest, 1938. 94 p.
Csíkvári Antal-Kertész János-Lugosi Döme-Zalotay Elemér: Csongrád vármegye 1-2. rész. Budapest, 1938. 143+79 p.
Lengyelországi útiképek. Rádióelőadás 1939. jún. 9-én. Budapest, 1939. 7 p.
Kertész János-Hollós Gábor: A magyar közegészségügy bibliográfiája, 1925-1935. Budapest, 1939. 182 p.
Ezer tanulmány az ezer tó országáról. Finn bibliográfia. Budapest, 1940. 16 p.
Régi útleírások hazánkról. Budapest, 1940. 8 p.
Pécsy-Horváth Rezső-Kertész János: Szent Imre herceg élete. Budapest, 1940. 48 p.
Magyar zarándokhelyek. Budapest, 1941. 24 p.
Széchenyi faluja Nagycenk. Budapest, 1941. 24 p.
Aliscától Szekszárdig. Dombóvár, 1941. 30 p.
Dávid József-Török Andor-Bányai János-Kertész János-Lendvay Ferenc: Székelyföld írásban és képekben. Budapest, 1941. 373 p.
Kertész János-Sziklay János: Mickiewicz Ádám emlékezete Magyarországon. Budapest, 1941. 27 p.
Gróf Teleki Pál. Nagyvárad, 1942. 16 p.
Mickiewicz, Paderewski, Sienkiewicz. Budapest, 1943. 24 p.
Magyar szociográfia. Budapest, 1943. 77 p.
Kertész János-Lukács György: Nagyvárad thj. város bibliográfiája. Budapest, 1943. 36 p.
הערות שוליים

↑  Schneller Károly - Szabó T. Ádám: A készülő Kolozsvári Enciklopédia névanyaga. Magyar Névtani Dolgozatok 84. Budapest, 1989. 40.
↑  Magyar Szociográfiai Intézet. Magyarország tiszti cím- és névtára (42. évf., 1932.) 446.
↑  Magyar-lengyel szellemi együttműködés. Magyar Hírlap, 1935. november 14. (45. évf., 259. szám) 7.
↑   Magyar Mickiewicz-Társaság. Magyarország tiszti cím- és névtára (51. évf., 1944.) 726.
↑  Valószínűleg azonos azzal a dr. Kertész Jánossal, aki a Jugoszláviai Borban volt munkaszolgálatos, és Füzesabonyban, 1944. szeptember 11-én szenvedett mártíromságot (Neve a lap alján szerepel).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810701346805606  ISNI: 0000 0001 1348 3775  NTA: 131468111  VIAF: 165765522   WorldCat (עם VIAF): 165765522
אמציה פורת

| --- | --- |

פורת, 2020
 לידה:  פברואר 1932 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  19 באוגוסט 2023 (בגיל 91) 
 שם לידה:  אמציה פורמן 
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה ללשון העברית  פרס היצירה לסופרים עבריים  פרס טשרניחובסקי
 
אמציה פורת (פברואר 1932 – 19 באוגוסט 2023) היה עורך ומתרגם ישראלי, חתן פרס ראש הממשלה ללשון העברית ע"ש אליעזר בן-יהודה לשנת תשע"א. היה פרופסור מן המניין נלווה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

פורת נולד בשם אמציה פורמן בירושלים, ולמד בבית הספר היסודי תחכמוני, בבית הספר התיכון בבית הכרם ובמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. הוא שירת בצה"ל 27 שנים כקצין חיל רגלים במילואים, וחמש שנים כעורך ומתרגם ב"הוצאת מערכות" של צה"ל ושל משרד הביטחון.
פורת היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית ובפילוסופיה ובוגר בית הספר לספרנות של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1956, אגב עבודתו בבית הספרים הלאומי, החל לעבוד בעריכה, ועד שנת 1965 היה עורך ומתרגם עצמאי, בייחוד לבתי ההוצאה "מוסד ביאליק", "עם עובד", "מסדה" ו"מערכות". בשנים 1965–1997 היה עורך ומתרגם וחבר המערכת בהוצאת הספרים "עם עובד", בייחוד ערך (מקור ותרגום) ותרגם מסִפרי ה"ספריה לעם" של בית הוצאה זה. בשנת 1969 יצא לאור קובץ סיפוריו "אגדת הבקעה וההר".
לצד עבודת העריכה והתרגום, עבד גם בהוראה. הוא לימד עברית בבית ספר ערב לעולים חדשים בירושלים (1949–1950); לימד עברית וספרות עברית בבית המדרש למורים שעל יד בית המדרש לרבנים באמריקה שבניו יורק (1964–1965); לימד באוניברסיטה העברית בירושלים סגנון עברי (1967–1976), ותרגום ספרות יפה לעברית (1974–1976). בשנת 1971 נבחר לאקדמיה ללשון העברית. בשנים 1982–2004 לימד עריכת מקור ותרגום בלימודי התעודה והעריכה של אוניברסיטת בר-אילן, והעמיד תלמידים רבים בתחומים אלה. כמו כן פרסם פורת מאמרים בנושאים הקשורים לשפה העברית, כתיבתה ועריכתה והתרגום אליה. בשנת 2005 פרש מהוראה.
נפטר ב-20 באוגוסט 2023 והובא לקבורה בהר המנוחות.
יצירתו

אגדת הבקעה וההר: ועוד סיפורים (תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור: ספריית תרמיל, תשכ"ט 1969)
המתרגם והעברית הנורמטיבית, הוצאת צבעונים, 2014
פרסים

פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (עם דניאל לסלי, על תרגום מאמרות קונפוציוס 1960)
פרס תוֹרְנְטוֹן ויילְדֶר על תרגום ספרות אמריקנית לשפה זרה, מטעם המכון לתרגום של בית הספר לאמנויות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק (1990)
פרס היצירה למתרגמים מטעם משרד החינוך והתרבות, תשנ"ז (1997)
פרס ראש הממשלה ללשון העברית על שם אליעזר בן-יהודה לשנת תשע"א.
לקריאה נוספת

בן-נתן, איתן. לשונם של סופרים - חותמם של עורכים: ריאיון עם אברהם יבין ואמציה פורת. דבר, 27 בדצמבר 1991, עמ' 24–25.
המאירי, עירית. המרצה המצטיין בבר-אילן, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת – תרבות, ספרות, אמנות, 15 ביוני 1990, במדור 'האוזן השלישית'.
עברון, עדנה. אין לי יצר הרע של כתיבה. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, ח' בסיוון תשנ"ג, 28 במאי 1993, עמ' 31. <ריאיון עם אמציה פורת, מתרגם ועורך>
הערות שוליים

↑  אמציה פורת באתר GRAVEZ
↑  שני גורקביץ'‏, אמציה פורת - זוכה פרס ראש הממשלה ללשון, באתר וואלה, 11 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296419205171  PLWABN: 9810568269305606  BnF: cb170073804 (data)  GND: 1089706111  ISNI: 0000 0000 6695 3032  LCCN: no91006915  NLA: 54117118  SUDOC: 225343266  VIAF: 73415056   WorldCat (עם VIAF): 73415056
קרב קולד הרבור

קרב קולד הרבור (אנגלית: Battle of Cold Harbor מילולית: קרב הנהר הקר) היה קרב שהתחולל במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ליד Mechanicsville שבמדינת וירג'יניה בארצות הברית מ-31 במאי עד 12 ביוני 1864, כאשר הקרבות המשמעותיים ביותר התרחשו ב-3 ביוני. זה היה אחד הקרבות האחרונים תחת פיקודו של גנרל יוליסס ס. גרנט הוא גם זכור כאחד הקרבות העקובים מדם ביותר בהיסטוריה האמריקאית. קרב חד צדדי זה עלה בחיי אלפי חיילי צבא האיחוד שנהרגו ונפצעו בהתקפה חזיתית על עמדות המבוצרות של צבא הקונפדרציה תחת פיקודו של גנרל רוברט אי לי הקרב הסתיים בתבוסת האיחוד. על אירוע זה כתב גרנט בזיכרונותיו: "תמיד הצטערתי על כך שההסתערות האחרונה על קולד הארבור בוצעה. הייתי אומר אותו דבר על המתקפה ב-22 במאי 1863 בויקסבורג. בקולד הארבור לא הושג יתרון כדי להצדיק את האבידות שנגרמו".
רקע

מערכת אוברלנד (Overland Campaign) הידוע גם בשם "מסע השטח של גרנט" ו הייתה סדרה של קרבות שנערכו במדינת ווירג'יניה במהלך מאי ויוני 1864, לקראת סוף מלחמת האזרחים האמריקאית. מפקד צבא האיחוד גנרל יוליסס גרנט, ניהל את פעולות ארמיית הפוטומק בפיקודו של הגנרל ג'ורג' מיד וכוחות אחרים נגד הגנרל הקונפדרציה רוברט אי. לי מפקד הארמייה של צפון וירג'יניה (Army of Northern Virginia) אף על פי שצבא הצפון ספג הפסדים קשים ואבידות כבדות במהלך המערכה, היה זה, בסיכום, ניצחון אסטרטגי של האיחוד. היא גרמה לצבאו של לי הפסדים גבוהים יותר באופן יחסי ותמרנה אותו למצור בריצ'מונד ופטרבורג, וירג'יניה, תוך קצת יותר משמונה שבועות. . המערכה החלה בהקזת הדמים במהלך קרב השממה (Battle of the Wilderness), שבמהלכו שום צד לא יכול היה לתבוע ניצחון, אך סימן את השלב הראשון במתקפה הגדולה של האיחוד לעבר ריצ'מונד, באביב 1864. גרנט היה מודע להפרש אדיר בכמות החיילים של הצבאות לטובת האיחוד ולכן לא נסוג, בשונה מקודמיו, גם במרחצי דמים כואבים לשני הצדדים. לאחר יומיים של לחימה בשממה, שני הצבאות היו באותו המקום בו שהו בתחילת הקרב. צבא האיחוד ספג יותר מ-17,500 הרוגים במשך 48 שעות, אלפים יותר משיעור המתים של חיילי הקונפדרציה. גרנט סירב להורות על נסיגה, לאחר שהבטיח לנשיא אברהם לינקולן כי ללא קשר לתוצאה, הוא לא יעצור את התקדמות צבא האיחוד.
בלילה של 7 במאי, שעות לאחר סיום הלחימה בשממה, החל גרנט להזיז את צבאו קדימה כדי לחדש את התקדמותו. הוא כיוון להוליך את כוחותיו על פרשת הדרכים בספוטסילבניה ולחתוך בין צבאו של לי לריצ'מונד. לי צפה את המהלך הזה והגיב במהירות. לאחר השגת מודיעין מהפרשים ב-8 במאי, לי הורה לחייליו לחפור קו ביצורי שדה באורך של כ-6 ק"מ מצפון לספוטסילבניה. קרב לספוטסילבניה (Battle of Spotsylvania Court House) שכלל התקפות מצח על ביצורים של האיחוד הסתיים ללא הכרעה. במהלך הקרב על נהר אנה הצפוני (Battle of North Anna) הצליח צפא הצפון להשיג הבקעה אך לא הכרעה. בנקודה זאת רוב צפון וירג'יניה נכבשה כבר בידי צבא האיחוד. לאחר יומיים של לחימה ללא תוצאה חד משמעית בין 28 במאי ל-30 במאי בנחל טוטופוטומוי, לי וגרנט הורו לכוחותיהם לנוע לכיוון קולד הארבור מדרום-מזרח. הדרכים הבוקעות בצומת קריטית זאת הובילו לריצ'מונד ולמקורות אספקה של הקונפדרציה אך היו גם מקושרות לדרכי האספקה של האיחוד. פרשי האיחוד בפיקודו של פיליפ שרידן הונחו להשתלט במהרה על פרשת הדרכים האסטרטגית.