stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסוי העגבת בטסקיגי

ניסוי העגבת בטסקיגי הוא ניסוי שהתקיים בין השנים 1932 ל-1972, הוא אירוע ידוע לשמצה בהיסטוריה של האתיקה הרפואית. מדובר בניסוי קליני שנערך בטסקיגי שבמדינת אלבמה, באוכלוסייה של 399 עובדי כפיים שחורים, עניים וברובם בלתי משכילים, ובקבוצת ביקורת בת 200 איש נוספים מאוכלוסייה זו, שנבחנו לבדיקת הטיפול והמהלך הטבעי של מחלת העגבת. ניסוי זה נודע לשמצה והפך לאבן דרך בהתייחסות לחולה המשתתף בניסוי הקליני ובהגנת זכויותיו הבסיסיות, בשל העובדה שהוא נערך ללא כל התחשבות בבריאות ובכבוד האדם של המשתתפים בו. המשתתפים בניסוי לא נתנו הסכמה מדעת לניסוי ולתוצאותיו, ולא הודיעו להם כי אובחנו כנגועים בעגבת. נאמר להם כי בעייתם היא "דם רע", וכי יוכלו לקבל טיפול בחינם, נסיעות בחינם אל המרפאה, ארוחה חמה אחת ליום, ואם ימותו, תקבל משפחתם אלף דולר להוצאות הקבורה.
בשנות ה-40 הוכנס לשימוש נרחב הפניצילין, שסיפק מרפא למחלת העגבת. לפני תגלית זו, המחלה גרמה לעיתים קרובות לפגיעות כרוניות הקרויות השלב השלישי של מחלת העגבת. בשלב זה, המתחיל מספר שנים לאחר ההדבקה, עלולים להיפגע אבי העורקים, המוח, חוט השדרה, העצמות, העור ועוד. כל אלה גורמים לייסורים, ולעיתים אף למוות. במקום לטפל בכל החולים במסגרת הניסוי בפניצילין, ולסיים את הניסוי, החליטו המדענים בטסקיגי להעלים את המידע על קיומה של התרופה ולהמשיך בחקר התפתחות המחלה בחוליהם. כן נמנעה מהמשתתפים בניסוי גישה לתוכניות לטיפול בעגבת שהיו נגישות לחולים אחרים בסביבתם. המחקר נמשך עד לשנת 1972, והסתיים רק בעקבות הדלפה לעיתונות, ולא בשל שיקולים מוסריים או אתיים. המחקר נחשב לאחת מההפרות הקשות של האתיקה הרפואית ושל היחס הנאות בין רופא וחולה בהיסטוריה הרפואית של ארצות הברית ושל העולם כולו. המחקר הוביל לדו"ח ועדת בלמונט (אנ'), ולהקמת מוסדות לפיקוח ולבקרה על ניסויים קליניים ברוח הצהרת הלסינקי.
החוקרים המעורבים במחקר

קבוצת המחקר נוצרה כחלק ממחלקת מחלות המין של שירות בריאות הציבור של ארצות הברית ([United States Public Health Service [PHS). היוזמה לביצוע המחקר מיוחסת לד"ר טליאפרו קלארק. מטרתו הראשונית הייתה לעקוב אחר חולי עגבת בלתי מטופלים בקבוצה של גברים אמריקאים שחורים למשך תקופה של שישה עד שמונה חודשים, שלאחריה יינתן להם טיפול להקלת המחלה. ד"ר קלארק הסתייג משיטות הרמייה שהוצעו על ידי החברים האחרים בקבוצת המחקר, ועזב את הקבוצה שנה לאחר התחלת המחקר.
ד"ר אוליבר ונגר, מנהל מרפאת מחלות המין בהוט ספרינגס, ארקנסו, היה תומך נלהב בביצוע בדיקות נרחבות לגילוי העגבת ובטיפול המוני במחלה בקהילה השחורה. בשלבים שונים של ניסוי טסקיגי, צורף ד"ר ונגר לפעולות משרד הבריאות במחוז מייקון, והשתתף בניסוח פרוטוקולי הניסוי המוקדמים. ונגר המשיך לייעץ ולסייע למחקר טסקיגי, גם כשזה הפך למחקר ארוך טווח, שאינו מעניק כל טיפול למשתתפים בו. הוא תמך בעקביות במדיניות של העלמת מטרות המחקר מהמשתתפים בו, מחשש כי גילוי מלא יפגע בשיתוף הפעולה שלהם.
ב-1932 היה ד"ר ריימונד ווֹנדרלהר מנהל הניסוי בשטח. הוא ניהל את הבדיקות הראשונות בחולים, ואת התהליכים הרפואיים המוקדמים בניסוי. וונדרלהר פיתח את המדיניות שעיצבה את השלב הבא בפרויקט. לדוגמה, הוא החליט לקבל "הסכמה מודעת" של החולים לניקור מותני שנועד למצוא את סימני העגבת בעמוד השדרה, על ידי כך שהציג את המבדקים כ"טיפול מיוחד בחינם". הוא פרש מתפקידו כראש מחלקת מחלות המין בשנת 1943.
ד"ר ג'ון הלר, עוזרו של ד"ר וונדרלהר, ירש אותו כמנהל מחלקת מחלות המין של ה-PHS. הלר נשא בתפקיד בשנים שבהן התקבל הפניצילין כתרופה שגרתית לעגבת בשאר מרפאות ה-PHS, ובימים שבהם קוד נירנברג, המחייב טיפול אתי בחולים, התקבל באופן כלל עולמי לאחר מוראות מלחמת העולם השנייה והשואה, כאשר נערכו ניסויים רפואיים בבני אדם, ללא קבלת הסכמתם, וללא תועלת רפואית כלשהי למושאי המחקר, אלא לעיתים קרובות תוך גרימת סבל מכוון. הגנתו של הלר על האתיקה הרפואית של מחקרו היא שהביאה את המחקר לתודעה הציבורית ב-1972.
האחות יוניס ריברס הייתה אחות שחורה שקיבלה את הכשרתה בטסקיגי ועבדה בבית החולים המקומי, בית החולים על שם ג'ון אנדרו, בעת שהחל הניסוי. כאשר הפך הניסוי לקבוע הפכה האחות ריברס לדמות הקבועה במחקר, והייתה היחידה שהייתה מעורבת בו במהלך כל 40 השנים שבהן נערך. בשנות ה-50 הפכה האחות ריברס לדמות המרכזית בניסוי. הידע שרכשה בדבר המשתתפים בניסוי איפשר להמשיך את המעקב ארוך הטווח שעמד בבסיס הניסוי.
סיום המחקר והאירועים שלאחריו

פיטר בקסטון, חוקר מחלות מין מה-PHS בסן פרנסיסקו, שלח ב-1966 מכתב אל מנהל מחלקת מחלות המין ובו הביע את דאגתו מההיבטים המוסריים של המחקר. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן באטלנטה (CDC) אישר את הצורך להמשיך במחקר עד תומו, דהיינו עד שאחרון הנבדקים ימות וגופתו תנותח. על מנת לחזק את עמדתו קיבל ה-CDC את הסכמת האגודה הרפואית הלאומית (גוף המאגד רופאים שחורים בארצות הברית) והאגודה הרפואית האמריקאית.
משהתברר שחששותיו אינם מקבלים את ההתייחסות הראויה מאנשי המקצוע, החליט בקסטון לפנות אל העיתונות. בתחילה פורסם המחקר ב"וושינגטון סטאר" ב-25 ביולי 1972, ולמחרת, לנוכח התגובה הציבורית החריפה, פורסמה כתבה נרחבת בעמודו הראשון של "הניו יורק טיימס". באותה שנה הוקמה ועדה ציבורית שקבעה כי המחקר לא היה מוצדק מבחינה רפואית, והורתה על סיומו המיידי. תובענה ייצוגית שהגישו הנחקרים וקרוביהם, באמצעות האגודה הלאומית לקידומם של הצבעוניים (NAACP), הניבה פיצוי בן 9 מיליון דולר, וכן מתן טיפול רפואי בחינם לכל המשתתפים בטיפול ששרדו, ולבני משפחתם של המשתתפים שמתו או שנפגעו מעגבת.
ב-1974 נחקק חוק בשם "חוק המחקר הלאומי" (National Research Act), שיצר ועדה לאומית שמטרתה לבחון ולכתוב נהלים הנוגעים למחקרים בהם נערכים ניסויים בבני אדם.
ב-16 במאי 1997 ערך הנשיא ביל קלינטון טקס בבית הלבן בהשתתפות חמישה מתשעת הנחקרים שנותרו עד אז בחיים, ובו התנצל הנשיא באופן רשמי בפני הנחקרים. "את הנעשה אין להשיב", אמר, "אך אנו יכולים לסיים את השתיקה... אנחנו יכולים להפסיק להפנות את מבטינו. אנחנו יכולים להביט בעיניכם, ולומר סופית בשם העם האמריקני - מה שעשתה ממשלת ארצות הברית היה מביש, ואני מצטער."
היבטים אתיים של המחקר

ניתן לראות את האתיקה של המחקר בתחילתו כתקינה למדי. בשנת 1932 הטיפול בעגבת לא היה יעיל, ולתרופות הידועות היו תופעות לוואי חמורות. האמונה הייתה שהעגבת נפוצה במיוחד באוכלוסיית השחורים העניים. כוונת עורכי המחקר הייתה בחלקה לבחון את נפוצות המחלה, ובחלקה ללמוד את מהלך התפתחותה הטבעי, ולבחון את יעילות הטיפולים. הרופאים העלימו מידע מחוליהם כדבר שבשגרה, ולא דרשו מהם את הסכמתם להשתתף בניסוי (דבר שלא היה מקובל באותה עת). מחקר קליני שנועד להעריך את יעילות הטיפול במחלה שנחשבה לנוראה לא היה רע כשלעצמו. עם זאת, היה בו ניצול של אוכלוסייה פגיעה לטובת האוכלוסייה בכללותה. יש שיראו בכך משום גזענות מצד עורכי המחקר.
עם התפתחותו של טיפול יעיל ופשוט לעגבת, הפניצילין, ושינויים של כללי האתיקה הרפואית, הפכה האתיקה הרפואית של מחקר זה למפוקפקת. בעת שהופסק המחקר מתו מאות אנשים מעגבת, וקרוביהם נדבקו במחלה. המחקר הפך לשם נרדף לניצול במחקרים קליניים, והושווה לגרועים שבמחקרים הקליניים.
מחקרים סוציולוגיים הראו כי המחקר בטסקיגי הוביל לפגיעה קשה באמון הקהילה השחורה כלפי שירותי הבריאות הניתנים לה. המחקר נתפס כגורם מכריע בשיעור ההשתתפות הנמוך של שחורים באמריקה בניסויים קליניים, וכן בהימנעותם מתרומת איברים ומהשתתפות בתוכניות לרפואה מונעת.
תוצאות המחקר הובילו להקמתה של ועדה לאומית להגנת נחקרים אנושיים במחקרים ביו-רפואיים והתנהגותיים, ולחקיקת חוק המחקר הלאומי. חוק זה ביסס את קיומן של ועדות הלסינקי הנקראות "Institutional Review Board", במוסדות רפואיים בארצות הברית. בארצות הברית מוענקת תשומת לב מיוחדת לניסויים רפואיים בקבוצות מיעוט ובקבוצות פגיעות, בעת תכנון פרוטוקול המחקר הקליני.
ניסוי טסקיגי בתרבות האמריקנית

מאז שנחשף בציבור, זכה ניסוי טסקיגי לביטויים מגוונים בתרבות האמריקנית. סיפור הניסוי בטסקיגי הונצח במחזה מאת דייוויד פֶלְדְשׁוּ בשם "בניה של מיס אברס" (שהוא שיבוש שמה של יוניס ריברס), אשר הוצג בשנת 1992. המחזה היה מועמד לפרס פוליצר. בשנת 1997 עובד המחזה לסרט טלוויזיה של רשת HBO בארצות הברית. הסרט זכה בחמישה פרסי אמי. ניסוי טסקיגי אף נותח מהיבטים שונים בספרים ובמאמרים רבים. לתשומת לב מיוחדת זכתה האחות יוניס ריברס, אשר בזכות צבע עורה ותרבותה, רכשה את אמונם של רבים מן הנבדקים ואיפשרה למעשה לניסוי בטסקיגי להימשך לאורך עשרות שנים. התנהגותה של האחות ריברס מעוררת תמיהות בקרב חוקרים רבים: היו שהאשימוה בבגידה בבני עמה, בעוד אחרים ראו בה כלי משחק בידיהם של החוקרים אשר ניהלו את הניסוי.
ראו גם

ג'יימס מריון סימס, אבי הגינקולוגיה המודרנית
ספרות > סיכומי מחקר טסקיגי המקורי בספרות המקצועית

Caldwell, J. G., E. V. Price, et al. (1973). "Aortic regurgitation in the Tuskegee study of untreated syphilis." J Chronic Dis 26(3): 187-94.
Hiltner, S. (1973). "The Tuskegee Syphilis Study under review." Christ Century 90(43): 1174-6.
Kampmeier, R. H. (1972). "The Tuskegee study of untreated syphilis." South Med J 65(10): 1247-51.
Kampmeier, R. H. (1974). "Final report on the "Tuskegee syphilis study"." South Med J 67(11): 1349-53.
Olansky, S., L. Simpson, et al. (1954). "Environmental factors in the Tuskegee study of untreated syphilis." Public Health Rep 69(7): 691-8.
Rockwell, D. H., A. R. Yobs, et al. (1964). "The Tuskegee Study of Untreated Syphilis; the 30th Year of Observation." Arch Intern Med 114: 792-8.
Schuman, S. H., S. Olansky, et al. (1955). "Untreated syphilis in the male negro; background and current status of patients in the Tuskegee study." J Chronic Dis 2(5): 543-58.
ספרות > ספרות נוספת

Gjestland T. "The Oslo study of untreated syphilis: an epidemiologic investigation of the natural course of the syphilitic infection based upon a re-study of the Boeck-Bruusgaard material," Acta Derm Venereol (1955) 35(Suppl 34):3-368.
Fred D. Gray, The Tuskegee Syphilis Study: The Real Story and Beyond (Montgomery, Alabama: NewSouth Books, 1998).
James H. Jones, Bad Blood: The Tuskegee Syphilis Experiment (New York: Free Press, 1981 & 1993).
Susan M. Reverby, "History of an Apology: From Tuskegee to the White House," Research Nurse (1998) 3.full text
Susan M. Reverby, ed. Tuskegee's Truths: Rethinking the Tuskegee Syphilis Study (University of North Carolina Press, 2000).
Jean Heller (Associated Press), "Syphilis Victims in the U.S. Study Went Untreated for 40 Years" New York Times, July 26, 1972: 1, 8.
Thomas, Stephen B. and Quinn, Sandra Crouse, "The Tuskegee Syphilis Study, 1932–1972: Implications for HIV Education and AIDS Risk Programs in the Black Community," American Journal of Public Health (1991) 81: 1503.
Elof Axel Carlson. "Times of triumph, times of doubt : science and the battle for the public trust " (Cold Spring Harbor Press, 2006) ISBN 0-87969-805-5
הערות שוליים

↑  Miss Evers' Boys
↑  Testifying on Tuskegee
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558424105171  LCCN: sh85138982 
בדיקות דם של מטופלים במהלך ניסוי העגבת בטסקיגי
האחות יוניס ריברס, שהיוותה חלק משמעותי מצוות הניסוי
מודעת בריאות הציבור הקוראת לאוכלוסייה לקבל טיפול נגד מחלת העגבת. על אף שהטיפול התרופתי כבר היה קיים, משתתפי המחקר לא קיבלו אותו.
רופא נוטל דגימת דם ממשתתף בניסוי
פיטר בקסטון
הנשיא קלינטון משוחח עם ניצול מהניסוי
אתר הנצחה לחללי העיר אילת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  אילת 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1986
 תאריך פתיחה רשמי:  1986 
 
 קואורדינטות:  29°33′19″N 34°56′55″E﻿ / ﻿29.555180540995°N 34.948550723033°E﻿ / 29.555180540995; 34.948550723033
 he
 
אתר הנצחה לחללי העיר אילת הוא אנדרטה הניצבת בעיר אילת ומנציחה את בניה שנפלו במערכות ישראל. כיום מונצחים בה שמות 70 חללים.
האנדרטה

האנדרטה ניצבת בשדרות חטיבת הנגב בעיר, בקרבת בית החייל. היא מעוצבת ככיכר עגולה מרוצפת שלפניה מדשאה. במרכז הכיכר משולב מעגל קטן יותר.
בהיקף הכיכר בחלקה המרוחק מהרחוב נבנה כותל קשתי של סלעים אדומים מאבני הסביבה, שלמרגלותיו משתרעת ערוגת פרחים. על גבי הכותל מוצבת שורת לוחות אפורים, הנושאים את שמות הנופלים ופרטי נפילתם, וכן כתובת מתוך קינת דוד: "מִנְּשָׁרִים קַלּוּ, מֵאֲרָיוֹת גָּבֵרוּ". מול הלוחות מוצבות בקשת מספר אבנים מלבניות לישיבה.
במרכז המעגל הפנימי מוצב פסל ממתכת בדמות להבת זיכרון שבבסיסה מגן דוד. סביב הפסל נרשמה כתובת אחרת מתוך קינת דוד: "הַצְּבִי, יִשְׂרָאֵל, עַל-בָּמוֹתֶיךָ חָלָל: אֵיךְ נָפְלוּ גִבּוֹרִים". המעגל הפנימי מוקף בערוגת פרחים נוספת.
מעל הכותל ההיקפי ועד לשפת המעגל הפנימי מוצבת פרגולה דקורטיבית ממתכת ועץ.
בצד האנדרטה ניצבים שלושה תרני דגלים ועליהם דגלי ישראל והעיר אילת.
האתר הוקם ביזמת המשפחות השכולות ועיריית אילת ונחנך בשנת 1986. הוא תוכנן על ידי האדריכל חיים כהנוביץ ומתוחזק על ידי העירייה.
ראו גם

בית הקברות הצבאי באילת
הערות שוליים

↑  הנתון מעודכן לחודש ינואר 2025.
קסבייה דולן

| --- | --- |

קסבייה דולן בפסטיבל הקולנוע בקאן, 2016
 לידה:  20 במרץ 1989 (בן 35) מונטריאול, קנדה
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 פרסים והוקרה:  פרס חבר השופטים בפסטיבל קאן 2014
 http://www.xavier-dolan.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קסבייה דולן (בצרפתית: Xavier Dolan; נולד ב-20 במרץ 1989) הוא במאי ושחקן קולנוע קנדי.
דולן הוא הומו, ונושאי מגדר, זהות מינית ומיניות נוכחים בסרטיו. הוא נוהג לכתוב ולביים את סרטיו, לגלם באחדים מהם את הדמויות הראשיות, ולעיתים גם לעסוק בעיצוב האמנותי ובעיצוב התלבושות.
ביוגרפיה

דולן נולד במונטריאול שבקוויבק, לז'נבייב דולן, מורה, ולמנואל טאדרוס, שחקן וזמר קנדי יליד-מצרים ממשפחה נוצרית-קופטית ממוצא לבנוני. בילדותו שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בקנדה.
קריירה

בגיל 19, בעזרת חסכונות מקריירת המשחק שלו, הפיק וביים את סרטו הראשון "הרגתי את אמא שלי", ואף גילם בו את הדמות הראשית. הסרט עוסק במערכת יחסים סבוכה בין אם לבנה ההומו. הוא מבוסס בחלקו על סיפור חייו של דולן, שכתב את התסריט בעודו בן 16. הסרט נמכר להפצה ב-20 מדינות; זכה בשלושה פרסים במסגרת "שבועיים של במאים" (Directors' Fortnight) בפסטיבל קאן 2009; ונבחר לייצג את קנדה באותה שנה בקטגוריית הסרט הזר בתחרות האוסקר, אך לא נכנס לרשימה המצומצמת של המתמודדים.
"פעימות לב", סרטו השני, הוקרן לראשונה במסגרת "מבט מסוים" (Un Certain Regard) בפסטיבל קאן 2010. הסרט עוקב אחר משולש רומנטי בו נמשכים זוג ידידים, בחור ובחורה, לבחור שלישי, עד כדי פגיעה בחברותם. גם בסרט זה גילם דולן את אחת הדמויות הראשיות. ביוני 2010 זכה הסרט בפרס הראשי בפסטיבל הסרטים של סידני. באותה שנה שיחק דולן גם במותחן הקנדי Good Neighbors.
סרטו השלישי, "לורנס, בכל מקרה", הוקרן בפסטיבל קאן 2012, אף הוא במסגרת "מבט מסוים". הסרט עוסק בטרנסג'נדריות. בניגוד לסרטיו האחרים כבמאי, בסרט זה דולן לא משחק.
סרטו הרביעי הוא מותחן פסיכולוגי, עיבוד באותו שם למחזהו של מישל מרק בושאר "טום בחווה". הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים ה-70 של ונציה, והוא זכה בו בפרס איגוד מבקרי הקולנוע הבינלאומי FIPRESCI. הסרט עוסק בין השאר באלימות, הומופוביה וסדיזם.
"מאמי", סרטו החמישי, עוקב אחר ניסיונותיה של אם חד-הורית לגדל את בנה הסובל מהפרעת קשב ושמזגו אלים. הסרט חלק עם סרטו של ז'אן-לוק גודאר את פרס חבר השופטים בפסטיבל קאן 2014.
לצד קריירת הבימוי והמשחק שלו, דולן מדבב סרטים וסדרות שונות לצרפתית, הידועה שבהן היא הגרסה הקנדית המשודרת בקוויבק ל"סאות' פארק", בה הוא מדבב את דמותו של סטן.
באוקטובר 2015 ביים וערך את הקליפ לשירה של אדל "Hello".
בשנת 2018 ביים, כתב והפיק את סרט הדרמה "חייו ומותו של ג'ון פ. דונובן", בכיכובם של קיט הרינגטון, נטלי פורטמן וג'ייקוב טרמבלי.
באוקטובר 2024, דולן אישר שהוא עובד על פרויקט חדש, אותו הוא מקווה לצלם במהלך שנת 2025. הסרט לא יהיה סרט אימה קלאסי, אך יכלול "אלמנטים אימתיים" לצד "הרבה אלמנטים קומיים". העלילה של הסרט מתרחשת בשנת 1895, בעולם הספרותי של פריז ובאזור כפרי. דולן התבטא כי הוא נמצא בפרק שני בקריירה שלו, לאחר שהכריז בשנה שעברה שהוא פורש מעשיית סרטים בגלל חוסר השראה.
פילמוגרפיה

הרגתי את אמא שלי (J'ai tué ma mère)‏ (2009)
פעימות לב (Les amours imaginaires)‏ (2010)
לורנס, בכל מקרה (Laurence Anyways)‏ (2012)
טום בחווה (Tom à la ferme)‏ (2013)
מאמי (Mommy)‏ (2014)
זה רק סוף העולם (Juste la fin du monde)‏ (2017)
חייו ומותו של ג'ון פ. דונובן (2018)
מתיאס ומקסים (2019) - גם מפיק ותסריטאי
קדושות מעונות (2008)
הרגתי את אמא שלי (J'ai tué ma mère)‏ (2009)
שכנים טובים (Good Neighbors)‏ (2010)
המלכודת (Elephant Song)‏ (2014)
זמנים קשוחים באל רויאל (אנ') (2018)
ילד מחוק (2018)
זה: חלק 2 (2019)
מתיאס ומקסים (2019)
אשליות אבודות (אנ') (2021)
הערות שוליים

↑  Lisa Kirchner. Xavier Dolan: The New Woody Allen, Only Younger, Cuter and Gay. February 22, 2011. Huffingtonpost.com.
↑  John Hopewell. Rezo wraps up Dolan’s ‘Love’. February 10, 2010. Variety.
↑  Les Perreaux and Elizabeth Renzetti. Québécois filmmaker electrifies Cannes. May 25 2009. Globe and Mail.
↑  Xavier Dolan's killer debut is Canada's Oscar pick. September 22, 2009. CBC news.
↑  Heartbeats by Xavier Dolan. May 15, 2010. Festival de Cannes website.
↑  Laurence Anyways. 2012. Festival de Cannes website.
↑  Lise Millette. Quebec director Xavier Dolan takes prize in Venice, film to screen at TIFF. September 6, 2013. The Globe and Mail.
↑  Awards 2014 : Competition. 2014. Festival de Cannes website.
↑  South Park to air in French this fall.August 14, 2009. CBC news.
↑  Lise Pedersen, Xavier Dolan Confirms His Return to Filmmaking With New Film Mixing Horror and ‘Comic Elements’, Variety, ‏2024-10-14 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603821705171  PLWABN: 9810562544705606  BIBSYS: 11075812  BNE: XX5345158  BnF: cb16184180j (data)  CiNii: DA18388639  GND: 1013410289  ISNI: 0000 0001 2146 6852  LCCN: no2010173869  NKC: js20101123005  NLK: KAC201230939  NTA: 331323966  RERO: 02-A017405254  SUDOC: 139615822  ULAN: 500471510  VIAF: 107606114   WorldCat (עם VIAF): 107606114
שמחה עמנואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בדצמבר 1957 (בן 67) ירושלים 
 ענף מדעי:  חקר התלמוד
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל מ' תא-שמע 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (2002) 
 תלמידי דוקטורט:  פנחס רוט, פרידמן, יואל בן שלמה 
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית 
 תרומות עיקריות
 כתבי ותולדות ראשוני אשכנז
 
שמחה עמנואל (נולד ב-1 בדצמבר 1957) הוא פילולוג, פרופסור מן המניין בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, לימד בעבר גם באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ליונה עמנואל, מייסדו ועורכו של כתב העת "המעין". למד בבית הספר היסודי חורב בירושלים, בישיבה התיכונית שעלבים ובישיבת ההסדר הר עציון באלון שבות. את לימודיו האקדמיים עשה בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
עמנואל עוסק בחקר הספרות ההלכתית של ימי הביניים. התמחה בעיקר בכתביו ההלכתיים של מהר"ם מרוטנבורג ובכתבי בעלי התוספות.
על עבודתו בכתביו של מהר"ם מרוטנבורג, הוענק לעמנואל פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשע"ג. בשנת תשס"ט זכה בפרס פולונסקי ליצירתיות ומקוריות במדעי הרוח.
עמנואל שימש בעבר כמזכיר כבוד של חברת "מקיצי נרדמים".
נשוי לגילה, בתו של פרופ' יצחק זימר, פרופסור אמריטוס בחוג לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
אב לשישה וסב לעשרים ושניים. התגורר ביישוב בית אל עד תחילת שנת תשפ"ה, אז עבר לקריית יובל שבירושלים.
מ-2020 עמנואל חבר באקדמיה הישראלית למדעים. עמנואל חבר במועצת הספרייה הלאומית.
ספריו

תשובות הגאונים החדשות, מכון אופק, ה'תשנ"ה (מהדורה שנייה מתוקנת, תשע"ט)
רבי אלעזר מוורמייזא: דרשה לפסח, מקיצי נרדמים, תשס"ו
שברי לוחות: ספרים אבודים של בעלי התוספות, הוצאת מאגנס, ה'תשס"ז
תשובות מהר"ם מרוטנבורג וחבריו, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ה'תשע"ב
מגנזי אירופה א, מקיצי נרדמים, ה'תשע"ה
מגנזי אירופה ב, מקיצי נרדמים, ה'תש"ף
עטרת זקנים, עיון מחודש בתולדותיהם של חכמים, הוצאת מאגנס, 2021
הערות שוליים

↑  מאתר האקדמיה
↑  The Pesach Drasha of the Rokeach – The Seforim Blog (באנגלית אמריקאית)
↑  תוכן העניינים ועמודים מהספר, וראו סקירה על הספר בהארץ
↑  ראו סקירה על הספר ב"תלמוד בלוג"
↑  חננאל מאק, על ספרו של שמחה עמנואל (מגנזי אירופה א)
↑  Uziel Fuchs, שמחה עמנואל, מגנזי אירופה ב, ירושלים תשע"ט - סקירה, 2019-01-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305886505171  BnF: cb155612640 (data)  GND: 1023493861  ISNI: 0000 0000 6661 943X  LCCN: nr90022070  NKC: ola20231198701  NTA: 191774219  ORCID: 0000-0002-8638-3748  SUDOC: 250523868  VIAF: 37232045   WorldCat (עם VIAF): 37232045 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וויצ'ך זרמבה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1988 (בן 36) קלוצ'בורק, רפובליקת פולין 
 ענף מדעי:  למידת מכונה 
 מקום מגורים:  סן פרנסיסקו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת ורשה  אקול פוליטקניק 
 מנחה לדוקטורט:  יאן לקון, Rob Fergus 
 מוסדות:  OpenAI 
 פרסים והוקרה:  Innovators Under 35 (2019) 
 wojzaremba.com
 
וויצ'ך זרמבה (בפולנית: Wojciech Zaremba; נולד ב-30 בנובמבר 1988) הוא מדען מחשבים אמריקאי ממוצא פולני, חבר צוות מייסד של OpenAI, שם הוא מוביל את צוותי המחקר והשפה של Codex . הצוותים עובדים באופן פעיל על בינה מלאכותית שכותבת קוד מחשב    ועובדים על גרסאות חדשות ל- GPT-3. המשימה של OpenAI היא לבנות בינה מלאכותית בטוחה (AI), ולהבטיח שהיתרונות שלה יחולקו בצורה שווה ככל האפשר.
חייו המוקדמים

זרמבה נולד בקלוצבורק, פולין. בגיל צעיר זכה בתחרויות מקומיות ובפרסים במתמטיקה, מדעי המחשב, כימיה ופיזיקה.  בשנת 2007 ייצג זרמבה את פולין באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית בווייטנאם, וזכה במדליית כסף.
זרמבה למד באוניברסיטת ורשה ובאקול פוליטכניק מתמטיקה ומדעי המחשב, וסיים ב-2013 שני תארים שניים במתמטיקה. לאחר מכן הוא החל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו יורק (NYU) בלמידה עמוקה תחת יאן לקון ורוב פרגוס.  זרמבה סיים את לימודיו וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 2016.
קריירה

בשנת 2008 במהלך לימודי התואר הראשון שלו, הוא עבד ב- NVIDIA בעידן שלפני הלמידה העמוקה. הדוקטורט שלו התחלק בין Google Brain שבו בילה שנה, לבין מחקר בינה מלאכותית של פייסבוק. הדוקטורט שלו מתמקד בהתאמת יכולות של רשתות עצביות מלאכותיות עם הכוח האלגוריתמי של מחשבים הניתנים לתכנות.
בשנת 2015 הפך זרמבה לאחד מהמייסדים השותפים של OpenAI,  חברת מחקר בבינה מלאכותית (AI). מטרת הפרויקט היא ליצור בינה מלאכותית בטוחה. הוא עובד כמנהל מחקר רובוטיקה.
זרמבה יושב במועצה המייעצת של Growbots,  חברת סטארט-אפ מעמק הסיליקון שמטרתה להפוך תהליכי מכירה לאוטומטיים באמצעות למידת מכונה ובינה מלאכותית.
כבוד ופרסים

רשום בין הפולנים המשפיעים ביותר מתחת לגיל 30, המהדורה הפולנית של מגזין פורבס 2017
Google Fellowship 2015
מדליית כסף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית ה-48, וייטנאם
| OpenAI |
| --- | --- | --- |
| מוצרים | ChatGPT ‏• DALL-E ‏• GitHub Copilot • OpenAI Five (אנ') • טריטון (אנ') • Sora |  |
| מודלים | GPT (GPT-3, GPT-4, GPT-4o)‏ • OpenAI Codex |  |
| אנשים | סם אלטמן • איליה סוצקבר • גרג ברוקמן • וויצ'ך זרמבה • מירה מוראטי |  |
| מוצרים קשורים | בינג • Auto-GPT |  |
הערות שוליים

↑  Gershgorn, Dave (29 ביוני 2021). "GitHub and OpenAI launch a new AI tool that generates its own code". The Verge (באנגלית). נבדק ב-25 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GitHub Copilot · Your AI pair programmer". GitHub Copilot. נבדק ב-25 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What OpenAI and GitHub's 'AI pair programmer' means for the software industry". VentureBeat (באנגלית אמריקאית). 6 ביולי 2021. נבדק ב-25 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Greg, Brockman (11 בדצמבר 2015). "Introducing OpenAI". OpenAI (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-7 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Polish mathematician among the best in the world". Polish newspaper "wyborcza.pl" (בפולנית). נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  תוצאות אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית ה-48 בוויאטנם
↑  "Personal website of Prof. Fergus". cs.nyu.edu. נבדק ב-26 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wojciech Zaremba's PhD dissertation" (PDF). New York University PhD Theses Archive. נבדק ב-26 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reddit discussion on Wojciech Zaremba's PhD dissertation". Machine Learning channel at Reddit. 9 ביוני 2016. נבדק ב-26 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Facebook AI Research". FAIR. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Augmenting neural networks with external memory using reinforcement learning". US Patents.
↑  "Learning simple algorithms from examples". נבדק ב-26 באוגוסט 2016 – via YouTube. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About OpenAI". OpenAI company website. 11 בדצמבר 2015. נבדק ב-26 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Growbots' profile page". AngelList. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "30 the most influential Polish before 30's". Polish edition of magazine "Forbes" 2017.
↑  "Announcing the 2015 North American Google PhD Fellows". Research at Google (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-26 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 15/7858  MGP: 211907  VIAF: 48160725836910182202   WorldCat (עם VIAF): 48160725836910182202