stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסט ג'ורדן

| --- | --- |

בניין העירייה של וסט ג'ורדן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  יוטה יוטה
 מחוז:  סולט לייק
 ראש העיר:  Dirk Burton
 תאריך ייסוד:  1849 
 על שם:  Jordan River 
 שטח:  80 קמ"ר
 גובה:  1,333 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  116,961 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  40°36′23″N 111°58′34″W﻿ / ﻿40.606388888889°N 111.97611111111°W﻿ / 40.606388888889; -111.97611111111 
 אזור זמן:  UTC -7
 www.wjordan.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וסט ג'ורדן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וסט ג'ורדן(למפת יוטה רגילה) סולט לייק סיטי פרובו סנט ג'ורג' סידר סיטי עמק מוניומנט ברייס קניון מואב ויומינג ק ו ל ו ר ד ו  נ.מ. אריזונה נ ב ד ה  איידהו ימת המלח וסט ג'ורדן(למפת יוטה מוגדלת) סולט לייק סיטי פרובו סנט ג'ורג' סידר סיטי עמק מוניומנט ברייס קניון מואב ויומינג ק ו ל ו ר ד ו  נ.מ. אריזונה נ ב ד ה  איידהו ימת המלח וסט ג'ורדן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וסט ג'ורדן (באנגלית: West Jordan) היא עיר במחוז סולט לייק במדינת יוטה בארצות הברית. העיר נמצאת בין נהר ג'ורדן ובין הרי אוקר (Oquirrh Mountains) בצפון יוטה, והיא חלק מהמטרופולין של סולט לייק סיטי, בירת יוטה. בעיר מתגוררים 103,712 תושבים (נכון ל-2010), והיא העיר הרביעית מבחינת גודל אוכלוסייתה ביוטה, אחרי פרובו, וסט ואלי סיטי וסולט לייק סיטי.
היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה ב-1847, כשהמורמונים הגיעו והקימו את סולט לייק סיטי. המורמונים ראו באזור מעין מקבילה של ארץ הקודש ובהתאם לכך השוו את האגם המלוח הגדול לים המלח וקראו לו ימת המלח הגדולה. כמו כן הם קראו לאחד הנהרות הזורם לימה "ג'ורדן", על שם נהר הירדן הזורם אל ים המלח (ג'ורדן הוא השם האנגלי של נהר הירדן). בסביבות 1849 המורמונים הקימו את ההתיישבות "וסט ג'ורדן" (מילולית: "מערב ג'ורדן") על הגדה המערבית של הנהר. בתחילת דרכה כלכלת ההתיישבות התבססה על חקלאות וכרייה.
וסט ג'ורדן נותרה התיישבות קטנה יחסית עם אלפים בודדים של תושבים עד שהיא החלה לגדול באופן משמעותי מ-1970.
חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת ברודוויו (Broadview).
תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה האזורי סאות' ואלי, המשמש בעיקר לתעופה כללית. כמו כן העיר נמצאת בקרבת נמל התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי, הגדול והחשוב יותר.
בווסט ג'ורדן עובר הקו האדום של ה-TRAX, הרכבת הקלה של סולט לייק סיטי.
ערים תאומות

רוסיה ווטקינסק, רוסיה
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל יוטה מדינת יוטה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סולט לייק סיטי |  |
| אזורים גאוגרפיים | רמת קולורדו • האגן הגדול • ימת המלח הגדולה • מדבר מוהאבי • עמק מוניומנט • הרי יואינטה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | סולט לייק סיטי • וסט ואלי סיטי • פרובו • וסט ג'ורדן • אורם • סנדי • אוגדן • סנט ג'ורג' • לייטון • טיילורסוויל • סאות' ג'ורדן • לוגאן • להי • מוריי • באונטיפול • דרייפר • ריברטון • רוי • ספאניש פורק • פלזנט גרוב |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות יוטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552958205171  LCCN: n83232635  MusicBrainz: d0d098a1-5093-495e-9dac-9828478a9d05  VIAF: 124378709   WorldCat (עם VIAF): 124378709
וסט ברומיץ' אלביון

מועדון כדורגל וסט ברומיץ' אלביון (באנגלית: West Bromwich Albion Football Club) הוא מועדון הכדורגל הבכיר של העיר וסט ברומיץ', שהיא פרוור של העיר ברמינגהאם במרכז אנגליה. בשנת 1888 נמנה המועדון עם אחד מתריסר מייסדי הפוטבול ליג.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
וסט ברומיץ אלביון היה אחת מ-12 המועדונים שהקימו את הפוטבול ליג, הליגה המקצוענית הראשונה בעולם.
בעונת 1919/1920 זכתה הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה. בעונת 1924/1925 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה אחרי האדרספילד טאון.
בעונת 1953/1954 זכתה הקבוצה בגביע ה-FA וסיימה במקום השני בליגה.
בעונת 2004/2005 הקבוצה התמקמה במקום האחרון בחג המולד, ומאז הקבוצה השתפרה ונשארה בליגה במחזור האחרון. עונה לאחר מכן הקבוצה ירדה במחזור האחרון כשהיא חייבת ניצחון ובסופה הפסידה. בעונת 2007/2008 חזרה לפרמייר ליג לאחר שתי שנות היעדרות ובעונת 2008/2009 הקבוצה ירדה לאחר שסיימה במקום האחרון. בעונת 2009/2010 הקבוצה חזרה לפרמייר ליג. בעונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לצ'מפיונשיפ לאחר שסיימה במקום האחרון. בעונת 2018/19 הפסידה הקבוצה לאסטון וילה בחצי גמר פלייאוף העלייה ונותרה עונה נוספת בצ'מפיונשיפ.
בסיום עונת 2019/2020 שבה הקבוצה לפרמייר ליג תחת הדרכתו של סלאבן ביליץ' הקרואטי.
את עונת 2020/2021 פתחה הקבוצה עם נקודה אחת בחמשת המחזורים הראשונים, הייתה זו פתיחת העונה הגרועה ביותר של הקבוצה בתולדות הפרמייר ליג, בסיום העונה ירדה ליגה והמאמן סם אלרדייס פוטר.
ב-24 ביוני 2021 מונה ולריאן איסמאל לתפקיד המאמן בארבע השנים הקרובות. כעבור שמונה חודשים עזב איסמאל את המועדון ובמקומו מונה סטיב ברוס. בתחילת עונת 2022/23 הייתה הקבוצה ממוקמת בתחתית הצ'מפיונשיפ וסטיב ברוס פוטר. אחריו מונה כמאמן קרלוס קורבראן. בסיום העונה סיים המועדון במקום התשיעי ולא הצליח להעפיל למשחקי הפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג.
ב-13 בפברואר 2024 משפחת פטל מפלורידה קנו 87% מהמועדון ושילן פטל הפך ליו"ר המועדון.
תארים

אליפות אנגליה :(1) 1919/1920
סגנית האלופה: 1925, 1954
גביע אנגלי :(5) 1888, 1892, 1931, 1954, 1968
פיינאליסטית: 1886, 1887, 1895, 1912, 1935
גביע הליגה האנגלית :(1) 1966
פיינאליסטית: 1967, 1970
גביע ה-FA לנוער: 1976
מקום ראשון בליגת המשנה האנגלית: 1902, 1911, 2008
הישגים באירופה

גביע אופ"א :
רבע גמר (1): 1978/1979
סיבוב ראשון (2): 1979/1980, 1981/1982
גביע אירופה למחזיקות גביע :
רבע גמר (1): 1968/1969
שחקנים מפורסמים

אנגליה רוני אלן
אנגליה טוני בראון
אנגליה סיריל רגיס
אנגליה ג'ף אסטל
אנגליה בובי רובסון
אנגליה בריאן רובסון
אנגליה בוב טיילור
הולנד מרטין יול
איטליה אנצו מרסקה
ניגריה נוואנקוו קאנו
סרביה ברניסלב איוואנוביץ'
הערות שוליים

↑  Albion appoint Valérien Ismaël as Head Coach | West Bromwich Albion, www.wba.co.uk (באנגלית)
↑  "West Bromwich Albion: Shilen Patel set to become chairman after takeover agreed". BBC Sport. 16 בפברואר 2024. נבדק ב-19 בפברואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4215941-6  LCCN: n81058777  VIAF: 130194438   WorldCat (עם VIAF): 130194438
חוט טינסל

חוט טינסל הוא כבל חשמלי המשמש לחפצים הדורשים גמישות מכנית גבוהה. חוט טינסל מחבר בדרך כלל את שפופרת הטלפון ליחידת הבסיס של הטלפון.
הרכבה

חוט טינסל מיוצר על ידי עטיפת מספר חתיכות נייר כסף דקות סביב גליל ניילון או סביב גליל טקסטיל.
שימושים

חוטי טינסל משמשים ליישומי טלפון ואודיו בהם מתרחש כיפוף של כבלים חשמליים, כמו אוזניות ומכשירי טלפון ישנים. החוט משמש גם למכשירים קטנים כמו מכונות גילוח או שעונים חשמליים.
הערות שוליים

↑  (Modern dictionary of electronics By Rudolf F. Graf (p786
↑  G. F. Moore (ed) Electric cables handbook third edition,Blackwell Science,1997 ISBN 0-632-04075-0, page 234
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים ארונשטאם

| --- | --- |

חיים ארונשטאם בעבודה על רקע אחת מיצירותיו
 לידה:  1918 ריגה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  2002 (בגיל 84 בערך) רחובות, ישראל 
 תחום יצירה:  ציור 
 
חיים ארונשטאם (1918–2002) היה צייר ושחקן תיאטרון ישראלי-לטבי.
ביוגרפיה

חיים ארונשטאם, בן שרה ואייזק, נולד בריגה בירת לטביה, למשפחה חילונית, ללא נטייה לציונות, בת תשעה ילדים. כבר במהלך לימודיו בבית הספר היסודי, כשהיה כבן 12, החל בלימודי אמנות, ובהמשך למד בסטודיו של הצייר היהודי ברנרד דננהירש.
בגיל 19 נישא ארונשטאם לחברתו זלדה (זינה) דימנשטיין, וב-1938, בגיל 20, נסע יחד עמה למוסקבה, כדי ללמוד בבית הספר למשחק של התיאטרון היהודי הממלכתי שהוקם ב-1920, בניהולו של המנהל שלמה מיכאליס.
שנה לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, והשניים החליטו לעזוב את מוסקבה ולחזור לריגה. ב-1941, עם השתלטות הרוסים על ריגה, גויס ארונשטאם לדיוויזיה הלטבית בצבא האדום, ולחם בשורותיה נגד הגרמנים עד תום המלחמה. כל משפחתו של ארונשטאם, מלבד אחיו הבכור, נרצחה ביער רומבולה ביחד עם 30,000 מיהודי העיר.
אחרי המלחמה חזרו זינה וחיים למוסקבה להמשך הלימודים בתיאטרון היהודי, ובהמשך אף השתתפו בהצגות שהעלה בשפה היידית. בכל שנות לימודי המשחק שלו המשיך ארונשטאם לצייר.
עם רציחתו של שלמה מיכאלס בפקודת סטלין ב-1948, שבו לריגה. את פרנסתו מצא כמעצב במפעל טקסטיל, אך המשיך לצייר ואף השתתף בכמה תערוכות קבוצתיות.
אף על פי שגדל בבית לא ציוני הפך ארונשטאם לא רק לציוני אלא גם לפעיל עלייה החל בשנת 1969, ומשום כך הוגדרו הוא, אשתו, בתו היחידה וחתנו כמסורבי עלייה. רק ב-1972, לאחר מאבק עיקש, הורשו לעלות ארצה. ארונשטאם ומשפחתו נשלחו ללימודי עברית באולפן בטבריה ובהמשך עברו לגור ברחובות.
בתחילת דרכו בארץ התפרנס ארונשטאם כגרפיקאי בעיתון בשפה הרוסית שיצא לאור בתל אביב, ובה בעת המשיך לצייר, הציג תערוכות יחיד, גם בבתים פרטיים, ואף מכר מציוריו – בעיקר נופים ופורטרטים שצוירו בשמן, טמפרה וצבעי מים. מבחינה אמנותית ואישית הוא נחשב לאמן ההתבוננות הפנימית, שהטיב לעסוק, לצד הגדרות וניתוחים מדויקים של האמנות גם במבט מעמיק על החיים בכלל. בציורי הדיוקנאות האקספרסיוניסטיים שלו חיפש ארונשטאם בעיקר את המבע האישי האופייני לכל אדם, או כפי שניסח זאת: "את דמויות האנשים הנתונים במאבק רציני וטראגי".
אף על פי שלא גדל במשפחה מסורתית ספג ארונשטאם לתוכו את ההוויה היהודית והזדהה עם גורלו של העם היהודי בגולה. הוא העיד על עצמו שעבודותיו שנעשו ברוסיה התאפיינו בצבעים קודרים וחמורים, לא עסקו בנושאים עליזים ושמחים, ולא היו בהם פנים צוחקות. בישראל, לעומת זאת, השתקפו בעבודותיו האור והשמש המקומיים, והן התאפיינו במוטיבים אופטימיים יותר, הן בציורי הדיוקנאות והן בציורי הנופים.
ארונשטם המשיך לצייר כל חייו והפסיק רק כאשר חלה במחלה קשה. הוא נפטר בשנת 2002 ונקבר ברחובות. רעייתו זינה נפטרה ב-2007.
גלריה

בובי צייטלין, שמן על קרטון, 50 על 80 סמ
פרד, שמן על קרטון, 50 על 70 ס"מ
דיון חברי, שמן על מזונית 60 על 78 ס"מ
חתונת הזהב, 50 על 80 ס"מ, שמן על קרטון
אשת הצייר, שמן על קרטון, 29 סמ על 40 סמ
רחוב, שמן על קרטון, 65 ס"מ על 47 ס"מ
טמפרה על קרטון, הכותרת פרידה, 50 על 35 ס"מ
משפחת הקצב, 50 על 62 ס"מ, שמן על קרטון
צייר ברחוב, 41 על 50 ס"מ, שמן על קנבס
הצייר ליאו רוט, שמן על קנבס, 45 סמ על 55 סמ, 1973
לוח מודעות, שמן על קנבס, 40 סמ על 55 סמ, 1986
פסנתרנית, שמן על קרטון, 45 סמ על 55 סמ, 1970
רשימת תערוכות

ארונשטאם הציג מציוריו בכמה תערוכות יחיד: במוזיאון בת ים; במוזיאון רמת גן בבית עמנואל; בבית ציוני אמריקה בתל אביב; שתי תערוכות ביד לבנים ברחובות; בגלריה ריץ בחיפה; בבית אגרון בירושלים; בגלריה קישון בתל אביב ב-2003; ו"ריגאים" בבית האמנים בתל אביב ב-2018. אוצרת: דורית גולדשטיין.
יצירותיו נמצאות באוספים של מוזיאון ינקו דאדא בעין הוד ובמוזיאון מאנה-כץ בחיפה.
הערות שוליים

↑  חיים ארונשטאם (1918 – 2002), באתר הארכיון לתולדות רחובות, ‏נלקח ב-28.12.2020
↑  אטילה שומפלבי, האומנות חוגגת: תערוכת 130 שנה לרחובות, באתר ynet, 2 באוגוסט 2020
↑  תערוכת הצייר העולה מרוסיה חיים ארונשטאם נפתחה ברחובות, באתר מעריב⁩⁩, ‏⁨24 נובמבר 1972
↑  סמדר שפי, חיים ארונשטאם | ריגאים | Haim Aronshtam | Rigaim, באתר החלון, ‏30/08/2018
↑  יצירותיו של חיים ארונשטאם, באתר מוזיאונים בישראל, הפורטל הלאומי, ‏נלקח בתאריך 28.12.2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270308  NLI: 987007527129005171  ULAN: 500480994  VIAF: 1228161152491435190000   WorldCat (עם VIAF): 1228161152491435190000 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיים ארונשטאם".
זה הכל משמים

"זה הכל משמים" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. את השיר הוציאו לאור חברות התקליטים מרגול הפקות וביג בוס רקורדס בנובמבר 2004. הוא נכלל כרצועה השנייה מאלבום האולפן האחד-עשר של הזמרת גלה לי (2005).
רקע וכתיבה

"זה הכל משמים" נכתב והולחן על ידי מייק לוק והופק על ידי אסף לביא צנעני. השיר הופץ כסינגל רשמי מתוך גלה לי, על מנת לעזור בקידום המסחרי שלו. ב-2 בדצמבר 2004 נכנס השיר למצעד הסינגלים של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-15. ב-6 בינואר 2005 עלה למקום השמיני – הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-3 בפברואר יצא השיר מהמצעד לאחר תשעה שבועות רצופים.
וידאו קליפ

לשיר "זה הכל משמים" לא הופק וידאו קליפ רשמי. אולם ב-13 באפריל 2011 פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של צנעני אודיו של השיר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 8 |  |
הערות שוליים

1 2  מרגלית צנעני - זה הכל משמים, יוטיוב, 20 בינואר 2011
↑  Discogs, מרגלית צנעני – גלה לי
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 2 בדצמבר 2004, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 6 בינואר 2005, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 3 בפברואר 2005, פמונט
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
חוט מחשבה

חוט המחשבה הוא מונח המתייחס לקשר ולחיבור שיש בין נושאים ורעיונות שונים שאדם מביע וחושב במהלך שיחה או מחשבה. כמו כן מתייחס הביטוי "חוט מחשבה" לעצם המחשבות עצמן.
המונח באנגלית "train of thoughts" הוצג כבר ב-1651 על ידי תומאס הובס בספרו לווייתן.
נאמר שאדם "מאבד את חוט המחשבה" כשהוא מאבד את היכולת ליצור קשר הגיוני בין משפטים ומילים או בין רעיונות לא מילוליים ומחשבות.
משום שלחשיבה המודעת יש קיבולת מוגבלת, ההתמקדות בחוט מחשבה מסוים, באה על חשבון העיבוד של חוטי מחשבה אחרים.
הקיבולת של יכולת החשיבה המודעת נובעת מהעובדה שזיכרון העבודה מוגבל בקיבולתו בעקבות תהליכי בקרה הכוללים קשב, מודעות ורצון, כך שאצל מרבית בני האדם הוא יכול להכיל כשבעה פריטים. דבר זה יוצר את הקושי האנושי לעסוק בבעיות המורכבות ממספר גדול של משתנים.
חוט מחשבה פנימי

היכולת ליצור ולשמר חוט מחשבה פנימי ללא תלות במציאות החיצונית, משחררת את האדם מהמגבלות של תגובה לאירועים סביבתיים מידיים בלבד.
ברמה הנירולוגית, יכולת זו מתבססת על שיתוף פעולה בין מידע אוטוביוגרפי שמספקת רשת ברירת המחדל, לבין רשתות ויסות פרונטו-פריאטליות שמסייעות לשמור על חוט המחשבה הפנימי מפני הסחות דעת מהעולם החיצוני.
ראו גם

נדידת מחשבות
תאוריית מרחב העבודה הגלובלי
הערות שוליים

1 2 3  Smallwood, J., Brown, K., Baird, B., & Schooler, J. W. (2012). Cooperation between the default mode network and the frontal–parietal network in the production of an internal train of thought. Brain research, 1428, 60-70.
↑  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
ז'ול דה פוליניאק

ז'ול אוגוסט ארמאן מארי דה פוליניאק (בצרפתית:Jules de Polignac,‏ 14 במאי 1780 – 30 במרץ 1847) היה דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי. אולטרה-מלוכני בדעותיו. הוא נשא בצורה עוקבת את התארים רוזן מפוליניאק (1820-1817), הנסיך הראשון האפיפיורי מפוליניאק (1847-1820), ואחר כך לזמן קצר הדוכס השלישי מפוליניאק במרץ 1847.
הוא היה בנה של הדוכסית מפוליניאק, המקורבת של המלכה מארי אנטואנט.
הוא כיהן כראש ממשלת צרפת וכשר החוץ שלה בין 8 באוגוסט 1829 ל-29 ביולי 1830.לפני כן היה שליש של הרוזן ארטואה (לימים שארל העשירי), פר של צרפת ושגריר צרפת בבריטניה.
פוליניאק נמנה עם יוזמי המסע הצבאי לאלג'יר שנועד לשחרר את נמל אלג'יר מהמצור ושהשלכתו, זמן רב אחרי פרישתו, היה כיבוש אלג'יריה והקולוניזציה הצרפתית בה.
עוד בתחילת כהונתו כראש ממשלה היה לא פופולרי ולא היה יכול למנוע את פריצת מהפכת יולי 1830.
קורות חייו > ילדות וצעירות

ז'ול דה פוליניאק נולד ב-1780 ברחוב בורבון בפריז, כבן הזקונים של ז'ול, הדוכס הראשון מפוליניאק (1817-1746).לפי מקורות אחדים הוא היה בנם מחוץ לנישואים של המלך שארל העשירי, בזמנו קפטן ברגימנט הדרגונים המלכותיים ושל גבריאל (ה) דה פולסטרון, רוזנת, ואחר כך דוכסית פוליניאק (1793-1749) שהייתה מקורבת נאמנה של המלכה מרי אנטאונט ואומנת של ילדי המשפחה המלכותית ("ילדי צרפת").
ז'ול דה פוליניאק הוטבל בנצרות הרומית-קתולית ב-15 במאי 1780 בכנסיית סן-סולפיס בפריז. סנדקיו היה מארי-ז'אן ארו דה סשל (1794-1759), לימים מהפכן וחבר הוועד לשלום הציבור ודיאן לואיז אוגוסטין דה פוליניאק, בת לווייה של אליזבת מצרפת (1794-1764),
הוא בילה את ילדותו בוורסאי, בחברת הנסיכים מהמשפחה המלכותית, שאמו הייתה האומנת שלהם.
קורות חייו > המהפכה הצרפתית ושנות הגלות

עם פריצת המהפכה הצרפתית משפחתו הייתה בין הראשונות לעזוב. ז'ול היה אז בן תשע. הוא גדל בסביבה של האצולה הצרפתית הגולה. בעקבות הוריו הוא שהה בשווייץ, אחר כך ברומא, בוונציה ובווינה, שם מתה עליו אמו ב-5 בדצמבר 1793, חודש אחרי ידידתה, המלכה מארי אנטואנט.
ב-1794 נסע ז'ול דה פוליניאק יחד עם אביו לרוסיה וב-1796 התגייס לצבא הרוסי, בו שירת עד 1796.
בא-1799 מינה אותו הרוזן ארטואה, לימים שארל העשירי, כשליש עם דרגת קפטן ופוליניאק היה לאחד ממקורביו הנאמנים ביותר של המלך העתידי.
אחרי שהות זמנית בארמון במיטאו בקורלנד (כיום ילגאבה בלטביה), שבו התגורר לואי השמונה העשר הגולה וחצרו, הצטרף פוליניאק אל הרוזן ארטואה שנמצא אז בגלות בריטניה.
פריצת הקריירה הפוליטית 1828-1804 > מאסרו בימי האימפריה הראשונה

אחרי ששב לצרפת בימי שלטונו של נפוליאון בונפרטה ז'ול דה פוליניאק נשאר נאמן באדיקות למשפחה המלכותית הגולה. ב-1804-1803 בשנה שלאחר מות אחותו, הוא היה מעורב יחד עם אחיו, ארמאן דה פוליניאק (1847-1771) בקנוניה של ז'ורז' קדודאל והגנרל שארל פישגרו לרצוח את נפוליאון. שני האחים נעצרו ונידונו למאסר. ז'ול נידון לשנתיים מאסר, אולם בסופו של דבר הוחזק בכלא עד 1813, כאסיר פוליטי. בהתחלה נכלאו במגדל הטמפל, אחר כך בטירת אם (Château de Ham), אחר כך בטירת ונסן (Vincennes)
ובהמשך במעצר בית בפריז. במעצר הבית נאסר יחד עם אחיו ועם הגנרל מאלה.
בינואר 1814 כשמצב האימפריה נעשה שביר, הורה נפוליאון לכלוא אותם שוב, אבל הם הצליחו להימלט לחו"ל.
פריצת הקריירה הפוליטית 1828-1804 > שובו לצרפת עם הרסטורציה הבורבונית

במרץ 1814 שני האחים התלוו לרוזן ארטואה בשובו לצרפת במה שנקרא "הרסטורציה הראשונה". ז'ול דה פוליניאק קודם לדרגת "מרשל שדה", השקולה כנגד "גנרל אוגדה", וב-27 באפריל 1814 התמנה לקומיסר ליד האוגדה הצבאית העשירית. עד יוני 1814 ביקר פוליניאק בכל המחוזות שבדרום-מערב צרפת, ופגש את הרשויות האזרחיות והצבאיות.
כחבר במסדר "אברי האמונה" וכקתולי קנאי לא נשבע אמונים לאמנה החוקתית של 1814 אלא תוך הסתייגויות מסעיף שוויון הדתות שאליו התנגד.
בספטמבר 1814 לואי השמונה עשר מינה אותו מזכיר בצירות הצרפתית בבוואריה אחר כך שלח אותו בשליחות אצל האפיפיור פיוס השביעי ברומא.
כאשר במרץ 1815 נחת נפוליאון באדמת צרפת, ניסה פוליניאק למשוך את הצבא לצד המלוכה, אבל משנכשל, נמלט לגנט כדי להצטרף למלך ולמשפחתו.
בימי שלטון מאה הימים של נפוליאון, בהסכמתו של לואי השמונה עשר חזר פוליניאק לצרפת על מנת לארגן התנגדות לקיסר. הוא נעצר בסבויה אולם לבסוף שוחרר על ידי מפקד הצבא, המרשל סושה.
פריצת הקריירה הפוליטית 1828-1804 > פעילותו הדיפלומטית כנציג צרפת

אחרי "הרסטורציה השנייה" של הבורבונים, הב-17 באוגוסט 1815 ועלה למעמד "פר של צרפת". הוא השתתף באופן סדיר בדיונים ב"בית הפרים" והיה חבר ב"קונגרגציית הבתולה הקדושה".
ב-1815–1816 הופקד יחד עם הדוכס פיצ'גיימס לתווך בין "מסייה", הרוזן ארטואה ולבין הרסן וובלאן, אז שר הפנים של ממשלת רישלייה.
ב-1820 האפיפיור פיוס השביעי העניק לו את התואר נסיך אפיפיורי וב-1822 הורשה פוליניאק לשאת תואר זה גם בצרפת.
ביוני 1823 עוד בימי לואי השמונה עשר, התמנה פוליניאק על ידי ז'וזף וייאל ועל ידי שאטובריאן כשגריר בלונדון. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1829. ב-1824 החבר לשעבר של אמו ומעסיקו, הרוזן ארטואה עלה על כס צרפת כמלך שארל העשירי. עמדותיו של פוליניאק נורתו כפי שהיו, אולטרה-מונרכיסטיות מובהקות.
כנציג צרפת הוא השתתף בדיונים על הסכם לונדון (1827) שסיכם את התיווך שלצרפת, רוסיה ובריטניה בין האימפריה העות'מאנית למורדים היוונים.
אחת ההשלכות של הסכם זה היו קרב נברינו ולבסוף עצמאות יוון.
ב-1827 הוא רכש את טירת מילמון, על יד מונפור-ל'אמורי
פריצת הקריירה הפוליטית 1828-1804 > שובם לשלטון של המלוכנים הקיצונים 1830-1829

ממשלת מרטיניאק שהוקמה ב-1828 הייתה ניסיון פשרה בין המלך לבית הנבחרים שאף על פי שלא היה בו רוב ברור, היה עוין לממשלת המונרכיסטית הקיצונית של וייאל. אחרי חזרתו של פוליניאק מלונדון ב-1829, המלך ששנא את מה שנראתה לו חמיסת סמכויותיו על ידי הפרלמנט, התחיל בדיונים לשם הקמת ממשלה חדשה על יסוד ברית בין זרמי הימין השונים.
ז'ול דה פוליניאק עמד במרכז המשא ומתן המורכב. בסופו של דבר שולב קודם כשר החוץ בממשלה שכללה כמה דמויות אנטי-מהפכניות ומלוכניות קיצוניות בולטות.
דובר בפרנסואה רז'יס דה לה בורדונה, חבר בבית שלא ניתן למצוא שתמך בטרור הלבן ושקיבל את תיק הפנים, ב-לואי דה בורמון, שואן לשעבר שקיבל את משרד המלחמה. עם המתונים יותר נמנה ז'אן דה קובואזייה, ליברל לשעבר, שהתמנה כשר המשפטים.
ידיעת השינויים בממשלה פורסמה ב-8 באוגוסט ב"לה מוניטר" וגרמה לסערה ציבורית ועוררה דיונים חוקתיים בנוגע למונרכיה החוקתית ופירושה של אמנת 1814. פוליניאק בגיבוי המלך, ביקש לדבוק בקריאה צמודה של אמנת 1814. המלך בוחר וממנה את השרים ומושל דרכם, הוא אינו מפטר אותם אלא במקרים המוזכרים באמנה (בגידה או הפרת אמונים).בית הנבחרים יכול לכל היותר לחסום פעולות באמצעות סירובו להצביע בעד הצעות החוק. הליברלים ביקשו מצידם לשכלל את המשטר בכיוון דמוקרטיה פרלמנטרית בסגנון אנגלי שלא הוזכר מפורש באמנה. הם סבורים שהממשלה צריכה לתת אמון ברוב של הנבחרים, כפי שנעשה בסוף שנות ה-1810, בממשל רישלייה ב-1821, ואחר כך בממשלת וילל ב-1827, כשהיא ויתרה מול ההתנגדות בבית הנבחרים.
פריצת הקריירה הפוליטית 1828-1804 > ראש הממשלה

האופוזיציה הרימה את הראש ותקפה בחריפות יוצאת מן הכלל את הנסיך פוליניאק, סמל האצילים הגולים, החשוד בכניעה לאויב המסורתי האנגלי וגם לחזרת השחיתות ולמנהגי החצר של המשטר הישן. פוליניאק שנחשד כי כוצה להחזיר את
המונרכיה האבסולוטית או לפחות משטר סמכותנ, ניסה לסתור את פרסומו כ"קנאי" והביע לעיתים קרובות את הערצתו למוסדות הבריטיים ועל דבקותו העמוקה באמנת 1814. במשך כמה חדשים פוליניאק וממשלתו לא נקטה בשום פעולה חשובה, אות למחלוקות המרובות שבממשלה. הן הביאו ב-18 בנובמבר להתפטרותו של לה בורדונה ולמינויו של פוליניאק כראש ממשלה.
הוא היסס לגבי הדרך וסיסמתו "נגמר עם הוויתורים" לא הסוותה איזה רצון לבצע הפיכה שלטונית, כפי שהאשימה אותו האופוזיציה, אלא חשפה יותר העדר כל תוכנית משילות חיובית.
פריצת הקריירה הפוליטית 1828-1804 > ראש הממשלה > מדיניות החוץ

בתחום מדיניות החוץ שאף פוליניאק להתחזקותה ולהתפשטותה של הממלכה.
ב-1829 צעד הצבא הרוסי אל עבר אדריאנופול וקונסטנטינופול.
כמו רישלייה ופסקייה ב-1821 וכמו לה פרונה ב-1828, סבר פוליניאק שבמסגרת הארגון האירופי מחדש בעקבות קריסת האימפריה העות'מאנית, קיימת אפשרות להתפשטותה של צרפת.
שארל-אדמון, ברון בואלקונט, שהופקד על עניינים פוליטיים במשרד החוץ הצרפתי, ערך תזכיר שאושר ב-3 בספטמבר 1829 על ידי הממשלה: לפי תוכנית זו, צרפת תהיה מוכנה לסייע לרוסיה לספח שטחים עות'מאניים באסיה ובאירופה ובתמורה, להחזיר לידיה את השטחים שאיבדה ב-1814 בגרמניה, כדוגמת סארלואי, סארבריקן ולנדאו כמו כן את בלגיה ואת לוקסמבורג. בית אוראניה עמד לשלוט בקונסטנטינופול, פרוסיה הייתה אמורה לספח את הולנד ואת סקסוניה כשמלך סקסוניה עמד לשלוט בגדה השמאלית של הריין. הנסיגה הרוסית
ז'ול דה פוליניאק הוא אחיו של ארמאן ז'ול מארי ארקליוס, דוכס שני מפוליניאק. ז'ול היה קרוב אליו וירש את תארו כדוכס ב-1 במרץ 1847, שבועות ספורים לפני מותו.