stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראה רוסי
אודות

אנדראה רוסי, יליד במילאנו, איטליה, מחזיק בתואר בפילוסופיה משנת 1975 באוניברסיטת מילנו. התיזה שלו עסקה בין היתר בתורת היחסות של אלברט איינשטיין. משנות העשרים של חייו הקים רוסי חברות העוסקות בהפקת אנרגיה ממקורות שונים, ביניהן חברת Petroldragon שעסקה בהפקת נפט ממקורות מבוזבזים. ההתעניינות של רוסי בהיתוך קר, החלה רק בשנת 1989. בשנה זו היה הניסוי המפורסם של פונס ופליישמן.
לדבריו, בשנת 2006 הגיע רוסי לנקודה קריטית במחקרו, כאשר הצליח לאחר אלפי קונפיגורציות שונות שנוסו למצוא נוסחה יציבה, בת שחזור, המאפשרת להפיק אנרגיה מתהליך היתוך קר הנקרא LENR. רוסי יצר קשר עם פרופסור סרג'יו פוקרדי מאוניברסיטת בולוניה, פיזיקאי המתמחה בתהליכים המשלבים ניקל ומימן, ומאז אלה מפתחים מוצר מסחרי המבוסס על התהליך, האמור להפיק אנרגיה במחירים נמוכים בהרבה מתהליכים קיימים.
חולות חלוצה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 נתונים ומידות
 שטח:  1,090 קמ"ר
 מיקום
 מיקום:  ישראל מערב הנגב, ישראל
 קואורדינטות:  31°06′16″N 34°28′24″E﻿ / ﻿31.10444444°N 34.47333333°E﻿ / 31.10444444; 34.47333333
 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) חולות חלוצה(למפת צפון הנגב רגילה) חולות חלוצה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות חלוצה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות חלוצה
 
חולות חלוצה הוא שטח של חולות נודדים בדרום־מערב מדינת ישראל. שטח החולות ממוקם מדרום־מזרח לרצועת עזה ומזרחית לגבול ישראל-מצרים. שטח החולות כמעט שאינו מיושב, ומשמש בעיקר כשטח אש של צה"ל.
גבולות

גבולות השטח הגאוגרפי של חולות חלוצה הוא רצועת עזה והקיבוצים כרם שלום וגבולות בצפון, כביש 211 בדרום באמצע פתחת ניצנה, גבול ישראל מצרים במערב וכביש 222 במזרח. שטח האזור מצוין כ-1,090 קמ"ר, באתר המשרד להגנת הסביבה.
גאוגרפיה

שטח חולות חלוצה מאופיין גאולוגית באדמה נודדת האופיינית לאזור הנגב, בעיקר אדמת לס. השטח ברובו בגובה של בין 10 ל-100 מטר מעל גובה פני הים ויש בו מאגר מי תהום מליחים המכיל כמות מים כפולה מזו של הכנרת אך הוא מנוצל רק על ידי יישובי חבל שלום לצורכי חקלאות.
מקורם של החולות הוא בבליית הרי גרניט במזרח אפריקה, שהוסעו לאורך הנילוס לעבר הים התיכון, ונישאו על ידי הרוח לפנים הארץ מצפון סיני.
שימושי הקרקע בחולות חלוצה כוללים:
גן לאומי חלוצה – אתר מורשת עולמית בו שרידי עיר נבטית
חולות עגור צפון – שמורת טבע בחלקו הצפוני של האזור
חולות עגור – שמורת טבע בחלקו המרכזי של האזור
חולות נחל סכר – שמורת טבע בחלקו המזרחי של האזור
חולות שונרה – שמורת טבע בחלקו הדרומי של האזור
חבל שלום – גוש יישובים ושטחים חקלאיים בשוליים הצפוניים של האזור
פתחת ניצנה – גוש יישובים ושטחים חקלאיים בשוליים הדרומיים של האזור
שטחי אש – רוב שטח חולות חלוצה מוגדר שטח אש בשימוש המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
התיישבות

במאי 2001 הסכימה ממשלת ישראל על הצעת ההחלטה, שהביא לממשלה שר התשתיות אביגדור ליברמן, בגיבוי ראש הממשלה, אריאל שרון, על תוכנית להקמת חמישה יישובים בחולות חלוצה. מטרת ההחלטה הייתה למנוע מסירת השטח במסגרת הסכם לחילופי שטחים כחלק מהסדר הקבע עם הפלסטינים. זאת לאחר שעלתה אפשרות שהאזור ישמש כחלק ממדינה פלסטינית עתידית, במסגרת חילופי שטחים, ותיתן מענה לצפיפות האוכלוסין ברצועת עזה. הצעה כזו נכללה, לדוגמה, ביוזמת ז'נבה, וגם אהוד ברק תמך ברעיון זה בהיותו ראש הממשלה, בשנת 2000.
מיד הוחל בתכנון שלושה יישובים, שלומית, ניצנית וחלוצית והוקמה ועדת היגוי.
במקביל, בשנת 2002 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחולות חלוצה על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. בין המתנגדים לפיתוח השטח היה ארגון חיים וסביבה שטען כי הקמת יישובים חדשים לא רק תפגע בטבע, אלא גם תחליש יישובים קיימים בפריפריה, על ידי הפניית תקציבים לפיתוח חדש על חשבון השקעה ביישובים קיימים.
בינואר 2003 החלו העבודות על הקמת היישוב באר מילכה בדרום חולות חלוצה כחלק מפיתוח פיתחת ניצנה, וביוני 2006 אוכלס.
בינואר 2005 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה אשכול את התוכניות להקמת שלומית, בה בשלב הראשון 1,500 יחידות דיור וחלוצית 4, שתוכנן, בשלב ראשון, ל-300 יחידות דיור, שבחלקן נחלות חקלאיות. בפברואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה הפקידה תוכנית מפורטת ליישוב שלומית, בה רק 500 יחידות דיור ואת התוכנית להקמת שני יישובים: חלוצית 1 וחלוצית 4 (שקיבלו אחר כך את השמות בני נצרים ונווה) שנועדו למפוני רצועת עזה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות.
ראו גם

חבל שלום
חולית (גאוגרפיה)
לקריאה נוספת

תמר נוי, ענת מרחב ודניאל ציפר, חולות חלוצה: סקר פרהיסטורי, הוצאת מוזיאון ישראל, 1971
הערות שוליים

↑  חולות חלוצה - עגור, אתר המשרד להגנת הסביבה
↑  שמורת עגור - ריכוז החולות הגדול בארץ, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2002
↑  עליזה ארבלי, הוגשה תוכנית להקמת 5 יישובים בחלוצה, באתר הארץ, 8 במאי 2001
↑  דליה שחורי, יוסי ורטר, הממשלה החליטה לפעול להקמת יישובים בחולות חלוצה, באתר הארץ, 15 ביולי 2001
↑  חלוצי חלוצה להכשלת הסדר שלום, באתר הארץ, 19 ביולי 2001
↑  צפריר רינת, למרות המאמצים, הקמת יישובים בחלוצה תפגע בסביבה, באתר הארץ, 11 בפברואר 2004
↑  דליה טל, ‏ועדת היגוי ליישוב בחולות חלוצה, באתר גלובס, 17 ביוני 2001
↑  תמר נהרי‏, חולות חלוצה יוכרזו שמורת טבע, באתר וואלה, 7 בינואר 2002
↑  דוד הכהן, "חיים וסביבה": אסור לבנות בחלוצה, באתר ynet, 15 ביולי 2001
↑  ארז ארליכמן, יש חיים בחולות, באתר ynet, 10 באפריל 2009
↑  גדי גולן, ‏החלו עבודות הקמת היישוב באר מילכה בחולות חלוצה, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2003
↑  15 משפחות ייכנסו לבאר מילכה ברמת הנגב, באתר גלובס, 4 ביוני 2006
↑  גדי גולן, ‏המחוזית קיבלה תוכניות להקמת שלומית וחלוצית 4, באתר גלובס, 9 בינואר 2005
↑  המחוזית הפקידה תוכנית מפורטת לישוב שלומית בחלוצה - מיועד למתפני גוש קטיף, באתר גלובס, 6 בפברואר 2005
↑  הופקדה בתנאים תוכנית להקמת יישוב בחולות חלוצה עבור מפוני קטיף, באתר גלובס, 5 במרץ 2006
פביולה ג'יאנוטי

| --- | --- |

פביולה ג'יאנוטי
 לידה:  29 באוקטובר 1960 (בת 64) רומא, איטליה
 שם לידה:  Fabiola Gianotti 
 ענף מדעי:  פיזיקת חלקיקים
 מקום מגורים:  איטליה, שווייץ
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מילאנו (1989) 
 מוסדות:  CERN (1996)  CERN (1 בינואר 2016)  CERN (1996–31 בדצמבר 2015) 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (2018)  מדליית וילהלם אקסנר (2017)  חברת האקדמיה הלאומית למדעים (2015)  אמברוגינו הזהב  100 נשים (BBC) (2018)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2014)  הפרס לפיזיקה יסודית (2013)  פרס אנריקו פרמי (2013) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 שותפה בגילוי בוזון היגס
 
פביולה ג'יאנוטי (באיטלקית: Fabiola Gianotti;‏ 29 באוקטובר 1960) היא פיזיקאית חלקיקים איטלקייה, העובדת כיום כמנהלת הכללית של CERN, המרכז הגדול בעולם לחקר חלקיקים.
קורות חייה

ג'יאנוטי נולדה ברומא, אמה הייתה סופרת ילידת סיציליה ואביה גאולוג מפיימונטה. כשהייתה בת שבע עברה עם משפחתה למילאנו.
בילדותה למדה יוונית עתיקה, לטינית, אמנות ופילוסופיה ורק מעט מאוד מתמטיקה ופיזיקה. בעלת תואר ראשון במוזיקה מהקונסרבטוריון של מילאנו.
באחד הראיונות, היא סיפרה שהתכוונה תחילה ללמוד פילוסופיה כי המקצוע "שואל את השאלות החשובות של החיים" אולם לבסוף בחרה בפיזיקה כי המקצוע "נותן את התשובות". כן ציינה כי קיבלה את החלטתה זו, בעקבות קריאת הביוגרפיה של מארי קירי, פיזיקאית וכימאית.
בשנת 1989 קיבלה ג'יאנוטי קיבלה תואר דוקטור מאוניבסיטת מילאנו. בהמשך הייתה פוסט דוקטורנטית במספר מוסדות כולל ב-CERN. החל משנת 1996 עובדת ג'יאנוטי כחוקרת במחלקת הפיזיקה של CERN. בנובמבר 2014 מונתה לתפקיד המנהלת הכללית של CERN.
הדוקטורט שלה עסק בניתוח נתוני ניסוי UA2 (אנ') ב-CERN, ניסוי שנועד לגילוי בוזוני W ו-Z. במהלך עבודתה ב-CERN ג'יאנוטי הייתה שותפה במספר נסויים מרכזיים. ביניהם: WA70 (אנ'), ALEPH, UA2 (אנ') ו-ATLAS. היא עסקה בפיתוח ובניית גלאים, פיתוח תוכנה ואנליזה של הנתונים.
ב-2009 התמנתה למנהלת ניסוי ATLAS, שבו שיתפו פעולה כ-3,000 פיזיקאים מ-180 מוסדות ב-38 מדינות. ATLAS היה אחד משני הניסויים ב-CERN שנועדו לגלות את בוזון היגס. ג'יאנוטי הייתה זו שב-4 ביולי 2012 הודיעה על הגילוי, ביחד עם מנהל ניסוי CMS, ג'ו אינקנדלה (Joseph Incandela).
בנובמבר 2014 מונתה לתפקיד המנהלת הכללית של CERN.
לאורך השנים, כתבה ג'יאנוטי או הייתה שותפה לכתיבת יותר מ-500 מאמרים שעברו ביקורת עמיתים.
בזמנה החופשי ג'יאנוטי מנגנת להנאתה בפסנתר. היא גם זמרת בלהקת Canettes Blues Band
השפעתה

ההצלחה של ג'יאנוטי בתחום מדעי שנחשב "גברי" הושגה תוך כדי "שבירת מחסומים". לפני כן, נשים היוו 20% בלבד מכלל החוקרים בניסוי ATLAS. בראיון איתה היא אמרה, שמעולם לא נתקלה באפליה, "אולי הייתה הפליה אבל לא חשתי בה". היא גם ציינה שנמנעה מללדת ילדים, החלטה שהיא מצרה עליה בדיעבד. כיום פועלת ג'יאנוטי בין היתר להסרת המחסומים, ובעיקר למתן תמיכה למדעניות שהן אמהות.
תפקידים ואותות הוקרה

חברת המועצה המדעית המייעצת של מזכ"ל האו"ם.
חברת המועצה המדעית של המרכז לאומי למחקר מדעי -CNRS.
חברת הוועדה המייעצת של פרמילאב.
חברת המועצה של האגודה האירופית לפיזיקה (אנ').
חברת המועצה המדעית של המאיץ הגרמני DESY (אנ').
חברת הוועדה המדעית המייעצת של המכון ההולנדי לפיזיקת חלקיקים Nikhef (אנ').
עמיתת חוץ ForMemRS של החברה המלכותית הבריטית
פרופסור כבוד של אוניברסיטת אדינבורו -2013.
חברת האקדמיה האיטלקית למדעים ((Accademia Nazionale dei Lincei)(אנ').
חברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
חברת האקדמיה הצרפתית למדעים.
דוקטור לשם כבוד של מספר אוניברסיטאות, ביניהן: מכון ויצמן, אוניברסיטת אופסלה, אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת אוסלו, אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני, אוניברסיטת שיקגו,
פרס וילהם אקסנר (אנ') -2017
אות מסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית Cavaliere di Gran Croce Ordine al Merito della Repubblica Italiana (אנ') - 2014.
פרס אנריקרו פרמי (אנ') -2013
פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית - 2013.
זכתה במדליית הכבוד של מכון נילס בוהר - 2013
האסטרואיד (214819) Gianotti נקרא על שמה -2013
הערות שוליים

↑  ניסוי בגינו זכו קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1984.
↑  היה לה חלק בפיתוח קלורימטר הארגון הנוזלי ששימש בניסוי ATLAS.
↑  ב-CERN הם צנועים והכינוי הוא דוברת spokeperson הניסוי
↑  הלהקה בהשתתפות ג'יאנוטי שרה את Atlas  Boogie
↑  מאמר על ג'יאנוטי בניו יורק טיימס (באנגלית).
↑  הודעת מכון ויצמן על הענקת תוארי דוקטור לשם כבוד לשנת 2018.
↑  Fabiola Gianotti receives the Niels Bohr Institute's honorary medal, Niels Bohr Institute, November 1, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-7133-4954  SUDOC: 234653124  VIAF: 146157098576872552672   WorldCat (עם VIAF): 146157098576872552672
סילביו ברלוסקוני

סילביו ברלוסקוני (באיטלקית: Silvio Berlusconi ‏Silvio Berlusconiקובץ:It-Silvio Berlusconi.ogg‏Ⓘ‏; ‏29 בספטמבר 1936 –  12 ביוני 2023) היה פוליטיקאי ואיש עסקים איטלקי, שכיהן שלוש קדנציות כראש ממשלת איטליה בשנים 1994–1995, 2001–2006 ו-2008–2011 מטעם מפלגת פורצה איטליה, שנקראה בעבר מפלגת "מפלגת העם החופשי" (Popolo della Libertà: "פופולו דלה ליברטה").
בשנים 1986–2017 היה הבעלים והנשיא של קבוצת הכדורגל האיטלקית מילאן שבתקופה זו הייתה לאחת הקבוצות המצליחות בעולם. שנה לאחר שעזב את הקבוצה השתלט ברלוסקוני על קבוצת הכדורגל האיטלקית מונצה.
במדיה

ב-2016 יצא לאור סרט הנקרא "בדרכי שלי", הסרט מתאר פרקים מחייו של ברלוסקוני, לרבות שערוריות המין ומשפטי השחיתות שנקשרו בשמו, וקשרי החברות עם ולדימיר פוטין.
חמי רודנר

| --- | --- |

חמי רודנר, בהופעה ביום הסטודנט 2016, אוניברסיטת תל אביב
 לידה:  28 באוקטובר 1964 (בן 60) גבעת ברנר, ישראל 
 מוקד פעילות:  גבעת ברנר, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס 
 חברת תקליטים:  הד ארצי, התו השמיני
 שיתופי פעולה בולטים:  שליחי הבלוז, ירמי קפלן, דנה ברגר
 פרופיל ב-IMDb
 
חיים (חֶמי) רוּדנר (נולד ב-28 באוקטובר 1964) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי.
התפרסם בתחילת הקריירה כסולנה של להקת הרוק "איפה הילד?", ומאוחר יותר פתח גם בקריירת סולו.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר לעמוס, עורך, סופר, אדריכל ומזכיר הקיבוץ, ולתמר, מורה לספרות ועורכת לשונית, אחותו הצעירה של המשורר זוכה פרס ישראל אריה סיון. לרודנר שישה אחים ואחיות, ביניהם יוצרת התוכן רותי רודנר, ואיריס הוד שהקימה את ערוץ הילדים ואת ערוץ 8 התיעודי. החל להופיע לראשונה בגיל 15 עם שני חברים בקיבוץ.
רודנר שירת בצבא כחוקר תנאי שירות בנציגות קצין העיר באשדוד. באותה תקופה, החל לעסוק במוזיקה.
ביוגרפיה > שנות השמונים

רודנר החל את הקריירה שלו בלהקות "מונדו" (1985) ו"דז'ירטיף" (1985–1987). ב-1986 הקים את להקת איפה הילד? עם אסף שריג, הגיטריסט יובל צמח והמתופף עומר דגני. איחוריו של המתופף לחזרות הלהקה היו מקור ההשראה לשמה: "איפה הילד?". בשנת 1989 עברו רודנר ושריג לתל אביב, וצירפו אליהם את הגיטריסט אופיר בר עמי מקיבוץ חניתה ואת המתופף החיפאי אסף מרוז (שניגן בלהקות "קילר הלוהטת" ואבטיפוס).
ביוגרפיה > שנות ה-2000

בשנת 2000 יצא "גאולה", אלבום הבכורה של חמי רודנר, בו שיתף פעולה עם להקת שליחי הבלוז. רודנר כתב והלחין את השירים, עיבד עם עידו אגמון, והפיק מוזיקלית עם אגמון ואייל דפנא. בין להיטי האלבום היו "בואי ניפרד", "מה היה" ו"גאולה".
באותה שנה, הפיק רודנר שני שירים חדשים לאלבום האוסף של ג'וזי כץ, "התשמע קולי": "אני סולחת" ו"מישהו תמיד". כמו כן שיתף פעולה, באותה שנה, בהופעות עם ירמי קפלן, שלום חנוך וג'וזי כץ.
בשנת 2001, התאחדה להקת "איפה הילד?" בהרכב מלא (עם אופיר בר עמי ושיף ערד) למספר הופעות נוספות, ביניהן במופע משותף עם מוניקה סקס. הלהקה גם הקליטה שיר חדש לכבוד האיחוד: "שלום עם עצמי".
במקביל לאיחוד הלהקה, המשיך רודנר גם בפעילותו העצמאית. הוא הופיע, בין השאר, במופע "איך כש..." לזכרו של יוסי אלפנט, הפיק מוזיקלית אלבומים לשרון מולדאבי ולאסף ארליך והקליט אלבום סולו שני, "מלנכוליה אהובתי" שמו, בין שיריו: "סוד הדברים הפשוטים", "מלנכוליה אהובתי", "חדרים שבלב" (בדואט עם יהודית רביץ) ו"הרבה יותר יפה לי מקרוב". במאי 2003 הוציא רודנר את אלבומו השלישי "חמלה", מתוכו הצליח השיר "הברית שצריך לחדש".
בשנת 2004 הוציא רודנר אלבום בהופעה חיה, במסגרת סיבוב ההופעות "בית השמש העולה". במופע, שהחל במסגרת פסטיבל "בלוז, סרטים ווידאוטייפ", ביצע רודנר, עם להקת הליווי The Ruderunners (עידו אגמון, ספי אפרתי, נועם רפפורט וטל לבני), שירים של להקות "הפלישה הבריטית": הביטלס, הרולינג סטונז, החיות, קרים ואחרות. באותה שנה הופיע רודנר בפסטיבל ניצנים, שם אירח את יוני בלוך. בהמשך הופיע בפסטיבל שיר היונה, וב"פסטיבל השירים של ישראל".
בשנת 2006 החל רודנר להנחות תוכנית ראיונות לילית בשם "מרגיש בבית", בערוץ 2. בתוכנית הוא מראיין זמרים שונים, ומלווה אותם במשך יום בחייהם. התוכנית שודרה במשך 2 עונות.
בשנת 2007 הוציא רודנר את אלבומו "מכונת השירים הגדולה", בהפקתו של קובי אוז ובעיבודים של ערן וייץ ושלומי לביא. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "מכונת השירים הגדולה", אשר הלחין רודנר למילים של לאה איני, "זה אותו הקיץ" ו"השארת אותי עם הרוח". פרט ל"מכונת השירים הגדולה" כתב והלחין רודנר את כל שירי האלבום.
בשנת 2008 חידשו חברי "איפה הילד?" את פעילות הלהקה, ובשנת 2012 יצא אלבומם "בני המאה ה-20".
מאז 2011 מלמד רודנר בבית הספר למוזיקה "מזמור", וכן מלווה הרכבים ובוגרים מקרב תלמידי בית הספר.
בשנת 2013 רודנר הפיק מוזיקלית את המופע אינדי ילד - מופע רוקנ'רול לכל המשפחה.
לאחר שתיקה ארוכה, הוציא רודנר ב-2013 שני סינגלים ראשונים לקראת אלבום הסולו "זמן אסיף" שיצא בהמשך השנה. האלבום, שהעבודה עליו ארכה שלוש שנים, בהן נטל חלק כשותף הגיטריסט ערן ויץ, כולל 10 שירים שאת כולם כתב רודנר, למעט אחד שנכתב על ידי אחיו רוני יעקבי. לחלק מהשירים באלבום כמו "ישראבלוז" בעלי אופי מחאתי ופוליטי.
במרץ 2017 הוציאו חברי "איפה הילד?" את אלבומם החמישי "מתוק בחשיכה", בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי.
בשנת 2019 הוציא רודנר את האלבום "יהומה". שנתיים לאחר מכן, ב-2021 הוציא רודנר במשותף עם ערן ויץ את האלבום חי שירים המורכב מ-18 ביצועים אקוסטיים ומינימליסטיים לקלאסיקות ישראליות.
בשנת 2024, בציון שנה למתקפת הפתע על ישראל, הוציא את שירו "אדם ללא אדם" שאותו כתב אודי שרבני והלחין עדי רנרט. חלקו השלישי של השיר מתאר מפגש אקראי בין בחור ובחורה שמתרחש ברחוב אלנבי. אותו זוג שמכיר מהעבר, מבין שייפגש למחרת במסיבה. שם המסיבה לא מצוין, אך לפי אותו חלק שלישי שבשיר אפשר להבין שמדובר על הטבח בפסטיבל נובה. סיום אותו חלק מתכתב עם שש אחרי המלחמה מתוך הספר החייל האמיץ שוויק.
חיים אישיים

בשנים 1995- 1999 היה נשוי לאיגי וקסמן. ב-29 ביולי 2007, התחתן רודנר בשנית ונשא את בת זוגו האוסטרלית, קרן. לזוג שתי בנות ובן. באפריל 2021 פורסם כי בני הזוג התגרשו לאחר 14 שנות נישואין.
דיסקוגרפיה

גאולה (חמי רודנר ושליחי הבלוז) (2000)
מלנכוליה אהובתי (2002)
חמלה (2003)
מכונת השירים הגדולה (2007)
זמן אסיף (2013)
יהומה (2019)
חי שירים (2021)
דיסקוגרפיה > עם "איפה הילד?"

לדיסקוגרפיה של "איפה הילד?" ראו: איפה הילד?
הערות שוליים

↑  המוזיקאי הרגיש
↑   שמועות - פרק 2: המלנכוליה של נינה שדה: חמי רודנר, סרטון  באתר יוטיוב
↑  יובל אברמוביץ', למה חמי רודנר מופיע בבתי אבות?, באתר ישראל היום, 16 באוגוסט 2013
↑  בר זגה, אחרי 14 שנות נישואים: חמי רודנר ואשתו נפרדו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 25 באפריל 2021
| פרס עמ"י |
| --- | --- | --- |
| תגלית השנה | מאיה בוסקילה (פריצת השנה, 2005) • שירי מימון (זינוק השנה, 2006) • בית הבובות (תגלית השנה, 2006) • קרן פלס (2007) • רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| זמר השנה | אהוד בנאי (2005) • עברי לידר (2006) • הראל סקעת (2007) • עידן יניב (2008) |  |
| זמרת השנה | מאיה בוסקילה (2005) • מירי מסיקה (2006) • נינט טייב (2007) • מירי מסיקה (2008) |  |
| הרכב השנה | הדג נחש (2005) • בית הבובות (2006) • סינרגיה (2007) • סינרגיה (2008) |  |
| אלבום השנה | ענה לי (2005) • מטרופולין (2006) • בעזרת הג'אם (2007) • פורטה (2008) |  |
| שיר השנה | "מי אוהב אותך יותר ממני" - ארקדי דוכין (2005) • "הוא" - איזבו ושוטי הנבואה (2006) • "ואת" - הראל סקעת (2007) • "זה ששומר עליי" - שרית חדד; "בואי נעזוב" - רן דנקר ועילי בוטנר (2008) |  |
| קליפ השנה | "שירת הסטיקר" - הדג נחש (2005) • "Perfect Cure" ‏- My Second Surprise‏ (2006) • "עם הזמן" - אביב גפן (2007) • "מכונת השירים הגדולה" - חמי רודנר (2008) |  |
| במאי השנה | ליאור מולכו (2005) • עמית עייני וקובי פלשמן (2006) • אסף בילט (2007) |  |
| תרומה מיוחדת למוזיקה העברית | שמוליק קראוס (2005) • אריק איינשטיין (2006) • שלמה ארצי (2008) |  |
| קטגוריות נוספות | די.וי.די השנה: משינה (2005) • "שבלול" - חבורת לול (2006) • מלחין השנה: ארקדי דוכין (2005) • תמלילן השנה: אהוד בנאי (2005) • צלם הקליפים של השנה: ניתאי נצר (2005) • מופע השנה: עברי לידר (2006) • חביבי הקהל: סינרגיה (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299582805171  ISNI: 0000 0000 7910 9981  LCCN: no2005048090  MusicBrainz: e36dce32-59a4-4435-97a8-ccec6c69232b  VIAF: 97410000   WorldCat (עם VIAF): 97410000 
חמי רודנר בפסטיבל סמילנסקי בבאר שבע, 2012
חמי רודנר בהופעה, אוגוסט 2011
חמי רודנר בהופעה עם איפה הילד?, יום הסטודנט 2016
עובדיה יוסף

ערך זה עוסק ברב ישראלי, מייסד תנועת ש"ס ומנהיג יהודי ספרדי. אם התכוונתם לנכדו, ראש ישיבת אהל יוסף, ראו .
הרב עובדיה יוסף (י"ב בתשרי ה'תרפ"א, 23 בספטמבר 1920 – ג' בחשוון ה'תשע"ד, 7 באוקטובר 2013) היה רב, פוסק ומחבר חרדי-ספרדי, כיהן כרב הראשי לישראל ('הראשון לציון') בשנים 1973–1983 והיה מנהיגה הרוחני ונשיא מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס מאז הקמתה. חתן פרס ישראל לספרות תורנית לשנת ה'תש"ל (1970). כונה בפי רבים גדול הדור, "פוסק הדור" וכן מרן. ממעצבי דרכם הרוחנית של יהודי עדות המזרח במאה ה-20 והדרך החרדית ספרדית.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

נולד בעיר בגדאד שבעיראק, בנם הבכור של יעקב (בן עובדיה) וגורג'יה. הוריו היו בני דודים. נקרא עובדיה על שמם של הרב עבדאללה סומך ושל סבו, ויוסף על שמו של הרב יוסף חיים (ה"בן איש חי"). שם משפחת אביו היה עובדיה, ומאוחר יותר הפך את שמו הפרטי השני לשם משפחתו. ב-1924, כשהיה בן ארבע, עלתה משפחתו לארץ ישראל, והתיישבה בשכונת "בית ישראל" בירושלים, שם התפרנסה מחנות המכולת של אביו (בעיראק עבד אביו כצורף). מצבה הכלכלי של המשפחה היה דחוק, והבן עובדיה נאלץ להתחיל לעבוד בגיל צעיר. בשנת 1927 שרד את רעידת האדמה בירושלים. למד בתלמוד תורה בני ציון שבשכונת הבוכרים ומנעוריו התבלט בכישרונו ובלהיטותו ללימוד תורה. את יצירתו הספרותית הראשונה כתב בגיל תשע, הערות בשולי הספר "ראשית חכמה".
בשנת ה'תרצ"ג (1933), בגיל שתים עשרה, עבר ללמוד בישיבת פורת יוסף שבעיר העתיקה (שם היה החברותא של הרב בן ציון אבא שאול), לאחר שאביו שוכנע בחשיבות הדבר על ידי הרב צדקה חוצין. באותה שנה כתב ספר בשם "מחברת העתקת חידות" יחד עם שניים מחבריו. השקיע את זמנו בלימוד תורה ובכתיבה תורנית. ראש הישיבה, הרב עזרא עטייה, שימש עבורו כאב רוחני.
בשנת ה'תרצ"ז (1937), בגיל 18, נשלח על ידי הרב יעקב דואק להעביר במקומו שיעור יומי בבית הכנסת 'אוהל רחל' של עולי פרס בשכונת "בית ישראל". השיעור עסק בהלכה, מתוך ספרו של רבי יוסף חיים, הבן איש חי. בשיעוריו הרבה לחלוק על ה"בן איש חי" וטען כנגדו כי הוא מחמיר וכי הוא מעדיף את פסקי האר"י על זה של השולחן ערוך. שיעורי הלכה אלו היו חוויה מעצבת עבור הרב יוסף, הן משום שלראשונה ביטא בפומבי את תפיסתו בנוגע לעדיפות שיש לפסקי רבי יוסף קארו, והן משום שדבריו כנגד פסיקותיו של ה"בן איש חי" עוררו תרעומת בקרב קהל שומעיו, במיוחד אלה מיוצאי בבל. מספר רבנים נכבדים, בהם הרב יצחק נסים (לימים הרב הראשי הספרדי), גערו בו במשך השנים בשל כך, אולם רבו, הרב עזרא עטייה, עודד אותו להמשיך ולפסוק הלכה על פי הבנתו. עוד ידוע כי אף היה נוהג להיוועץ בו בנושאי הלכה. במקביל לשיעורים שהעביר העלה על הכתב את השגותיו על ה"בן איש חי", שפורסמו שנים רבות לאחר מכן (1998–2003) בסדרת הספרים "הליכות עולם".
בשנת ה'ת"ש (1940), בגיל עשרים, הוסמך לרבנות ודיינות על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. בין השנים 1945–1947 שימש כדיין בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים. בתקופה זו כבר התבססה תפיסתו ההלכתית, והוא נהג להשיב לשאלות שהופנו אליו מחוגי הרבנות והדיינות הספרדית בארץ ובפזורה, וכן מאשכנזים ירושלמים. בד' בניסן ה'תש"ד (1944), נישא למרגלית, בתו של הרב אברהם הלוי פטאל, מעולי חלב. החתונה התקיימה בבית ספר שפיצר ששכן בבית יהודיוף שבשכונת הבוכרים. בתקופה זו, בני משפחתו של הרב יוסף וחבריו לשכונת מגוריו בירושלים, נחשפו לסביבה הציונית ופעלו במסגרתה, עד כדי מעורבות אינטנסיבית בארגון האצ"ל.
ביוגרפיה > שהותו במצרים

בשנת 1947 עבר למצרים, לבקשתו של הרב עוזיאל, שם היה סגנו של הרב הראשי הרב נחום אפנדי ואב בית דין. במצרים מצא מחויבות דתית חלשה, לא רק בקרב המוני העם, אלא גם בקרב המנהיגות ואף בקרב הרבנים המקומיים.
הרב אהרן שויקה שהיה מעסיקו מטעם הרבנות, מינה אותו לשמש כראש ישיבה בישיבתו "אהבה ואחווה", ותמך בו במאבקיו. אחת הבעיות החמורות מבחינה הלכתית הייתה מערך הכשרות במוסדות הציבור, דבר אשר גרם לסכסוכים בינו ובין אישים בקהילה, בהם רבנים. בעקבות אירועים אלה התפטר מתפקידו, כשנתיים לאחר בואו, בשלהי תש"ט. כשנה לאחר מכן, בקיץ 1950, חזר לישראל.
חוויותיו במצרים השפיעו עליו רבות, והדבר בא לידי ביטוי בפסיקותיו ובדרשותיו. שהותו במצרים השאירה ברב יוסף גם את חותמה בדמות ליקויי הראייה שמהם סבל, אשר החמירו עם השנים וחייבו אותו להרכיב משקפי ראייה עם עדשות כהות.
ביוגרפיה > דיין בפתח תקווה ובירושלים

כששב לישראל ממצרים, לא היה יכול ללכת לכולל בפורת יוסף, שכן אז לא החזיקו בכולל אברכים מבוגרים. לכן, כדי להתפרנס לימד בתלמוד תורה של חסידות סאטמר, ובהמשך החל ללמוד בבית מדרש "בני ציון", בראשות הרב צבי פסח פרנק. בתקופה זו הניאה אותו אשתו, מרגלית, מלהתמנות לתפקיד ראש הבד"ץ של העדה החרדית הספרדית. הוא שימש כדיין בביה"ד האזורי בפתח תקווה בהרכבו של המרא דאתרא הרב ראובן כץ והרב ישעיהו משורר (1951–1952, 1957–1958). תעוזתו הפסיקתית באה לידי ביטוי כבר בתקופת כהונתו הראשונה, בהיותו כבן 30 בלבד, בעת שכתב פסק דין שהתיר יבום במקום חליצה, כמנהג הספרדים, ובניגוד לתקנות של הרבנות הראשית לישראל, שנקבעו שנה קודם לכן.
בשנת ה'תשי"ב פרסם את ספרו על הלכות הפסח חזון עובדיה, ספר שזכה לביקורות חיוביות, וזכה להסכמות, בין השאר, משני הרבנים הראשיים, הרב עוזיאל והרב הרצוג, וכן מהרב עטייה. בשנה זו זכה בפרס משרד הדתות שחולק ל-18 "עילויי הישיבות". בתשי"ד (1953) ייסד את "אור התורה", ישיבה לאברכים ספרדים מצטיינים. ישיבה זו, שלא האריכה ימים, הייתה סנונית ראשונה של ישיבות שהקים במהלך השנים שלאחר מכן (בין השאר, בעזרת בניו), במטרה לייצר בני תורה ספרדים שיהוו את שדרת המנהיגות התורנית של דור העתיד. בשנים תשי"ד ותשט"ז הוציא לאור את שני הכרכים הראשונים של יצירתו המרכזית "יביע אומר". הרב יוסף זכה בפרס הרב קוק לשנת ה'תשי"ד, פרס ירושלים לספרות תורנית לשנת ה'תשי"ז וה'תשכ"ב.
בין השנים תשכ"ד–תשכ"ח (1964–1968) שימש כראש ישיבת המתיבתא הגדולה בית הראש"ל ברחוב ז'בוטינסקי 31 בירושלים.
בשנים 1958–1965 כיהן כדיין בביה"ד האזורי בירושלים, וב-1965 היה לחבר בית הדין הרבני הגדול. במהלך שנות השישים למד במשך פרק זמן מסוים קבלה באופן אישי אצל הרב מרדכי שרעבי.
ביוגרפיה > רב ראשי לתל אביב

בשנת ה'תשכ"ט (1968) נבחר לכהן כרב ראשי בתל אביב-יפו, לצד הרב שלמה גורן. הוא הוכתר לתפקיד ב-17 ביוני 1969. בכהונתו כרבה של תל אביב, כמו גם בכהונתו כדיין בפתח תקווה ובירושלים, התעמת עם רבנים אשכנזים בנושאים כמו עריכת חתונות לספרדים בימים שבהם אשכנזים נמנעים מכך (כגון מי"ז בתמוז עד ר"ח אב) מתוך רצון להקל על הציבור ולהרים את קרנה של הפסיקה הספרדית.
בשנת 1970 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית.
ביוגרפיה > רב ראשי לתל אביב > פרשת גיורה של הלן זיידמן

בשנת 1970 ביקשה הלן זיידמן (לשעבר שנון), נכריה מארצות הברית שהתגוררה בקיבוץ נחל עוז ונישאה ליהודי כהן חבר הקיבוץ בנישואין אזרחיים להירשם כיהודיה במרשם האוכלוסין, לאחר שעברה גיור רפורמי. הרבנות הראשית התנגדה לכך בתוקף, והתעורר חשש שבג"ץ יקבל את עמדתה של זיידמן במה שיתפרש כמתן הכרה לגיורים רפורמיים. כדי למנוע תוצאה כזאת, הרב גורן, שהיה אז הרב הראשי לצה"ל, גייר את זיידמן בתוך יממה. לאחר שהגיור לא הוכר בשל חוסר סמכותו של הרבצ"ר לגייר, כינס הרב יוסף בית דין בלשכתו ואישר את הגיור, בגיבויים של הרבנים הראשיים הרב יצחק ניסים והרב איסר יהודה אונטרמן. רבנים מהציבור החרדי, בהם הרב אלישיב והרב קניבסקי, תקפו את הגיור וטענו כי הוא לא כלל קבלת מצוות, בשל העובדה שהלן הייתה נשואה לכהן (דבר שאסור לפי ההלכה) והמשיכה להתגורר בקיבוץ חילוני, דבר שמעורר חשש כבד שאין בכוונתה לשמור תורה ומצוות.