stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
צאצאיה

לוויקטוריה ואלברט נולדו תשעה ילדים:
ויקטוריה (1840–1901), נישאה לפרידריך השלישי, קיסר גרמניה. בנם היה וילהלם השני, קיסר גרמניה האחרון.
אלברט אדוארד (1841–1910), ירש את אמו על כס המלוכה הבריטי כמלך אדוארד השביעי. נישא לאלכסנדרה, נסיכת דנמרק, בתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
אליס (1843–1878), נישאה ללודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן. אחת מבנותיה, אלכסנדרה, נישאה לצאר ניקולאי השני והייתה לצארינה האחרונה של רוסיה. בתה היא ויקטוריה, נסיכת הסן. נכדה של ויקטוריה ונינה של אליס היה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של המלכה אליזבת השנייה.
אלפרד (1844–1900), נישא למריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של הצאר אלכסנדר השני.
הלנה (1846–1923), נישאה לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, נינו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. מהלנה לא נותרו כיום צאצאים.
לואיז (1848–1939), נישאה לג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי, המושל הכללי של קנדה.
ארתור (1850–1942), נישא ללואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, נינתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
לאופולד (1853–1884), נישא להלנה, נסיכת ולדק ופירמונט.
ביאטריס (1857–1944), נישאה להנרי, נסיך בטנברג, נכדו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ואחיו של לודוויג פון באטנברג שנישא לוויקטוריה, נסיכת הסן, אחייניתה של ביאטריס. היא אמה של ויקטוריה אאוחניה, סבתו של מלך ספרד לשעבר חואן קרלוס.
הזוג המלכותי השיא את ילדיו בצורה מחושבת לבני משפחות אצולה ברחבי אירופה, דפוס שהעניק לוויקטוריה את הכינוי "הסבתא של אירופה". כל חברי משפחות המלוכה האירופיות כיום מלבד שושלת המלוכה ההולנדית והנסיכים-שותפים של אנדורה הם צאצאים רחוקים של ויקטוריה. שושלת המלוכה של בלגיה אינה צאצאית של המלכה ויקטוריה אבל היא קרובת משפחה של המלכה מכיוון שמלך הבלגים הראשון, לאופולד הראשון, מלך בלגיה, היה דוד שלה. עם צאצאיה שמלכו או מולכים עדיין במדינות אירופה נמנים צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת; האראלד החמישי, מלך נורווגיה; קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה; מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק; קונסטנטינוס השני, מלך יוון (ואחותו סופיה, מלכת ספרד); חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד; ומיכאי הראשון, מלך רומניה. גם הטוענים לכתר של סרביה, רוסיה, פרוסיה, גרמניה וצרפת הם צאצאיה של ויקטוריה.
"המחלה המלכותית"

ויקטוריה הייתה נשאית של הגן הגורם למחלת ההמופיליה, שאותו העבירה לרבים מצאצאיה, ובשל כך קיבלה המחלה את הכינוי "המחלה המלכותית". לא ידוע על מקרים של המופיליה במשפחות מלוכה לפני ויקטוריה, ועדיין לא ברור כיצד הגיע הגן למשפחתה. גם בנותיה אליס וביאטריס היו נשאיות של המחלה, אך היחיד שחלה במחלה היה בנה השמיני, הנסיך לאופולד.
"המחלה המלכותית" > העברת גן ההמופיליה במשפחות המלוכה האירופיות

אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של ויקטוריה, העבירה את הגן לשלושה מילדיה, לכל הפחות:
פרידריך, נסיך הסן, מת בגיל שנתיים וחצי מדימום מוחי לאחר שנפל מחלון.
אירן, נסיכת הסן, העבירה את המחלה לשניים משלושת בניה:
ולדמאר, נסיך פרוסיה, שרד את המחלה אך לא היו לו ילדים.
היינריך, נסיך פרוסיה, מת מדימום בגיל ארבע.
אלכסנדרה, נסיכת הסן, קיסרית רוסיה כאשתו של הצאר ניקולאי השני, העבירה את המחלה לבנה היחיד:
אלכסיי ניקולאייביץ', יורש העצר של רוסיה, אחד מחולי ההמופיליה המפורסמים בעולם. מחלתו וחולשתו של אלכסיי היו בין הגורמים שתרמו לנפילתה של האימפריה הרוסית ב-1917.
הנסיך לאופולד, דוכס אולבני, היה חולה במחלה (אחד היחידים באותה התקופה ששרד את המחלה). העביר את הגן לבתו היחידה:
הנסיכה אליס, רוזנת אתלון, העבירה את המחלה לבנה הבכור:
רופרט, נסיך טק, היה חולה במחלה ומת בגיל 21 מדימום מוחי שנגרם כתוצאה מתאונת דרכים.
ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, העבירה את המחלה לשניים מילדיה, לפחות:
ויקטוריה יוג'ני, נסיכת בטנברג, העבירה את המחלה לשניים מילדיה:
אלפונסו, נסיך אסטוריאס, יורש העצר לכתר הספרדי, מת בגיל 31 מדימום פנימי שנגרם כתוצאה מתאונת דרכים.
גונזאלו, נסיך ספרד, מת בגיל 20 מדימום פנימי שנגרם כתוצאה מתאונת דרכים.
לאופולד, נסיך בטנברג, מת בגיל 33 מדימום במהלך ניתוח בברכו.
מורשתה של המלכה ויקטוריה

תקופת שלטונה של ויקטוריה סימנה את המעבר ההדרגתי למונרכיה החוקתית הבריטית המודרנית. סדרת חוקים שהתקבלו במאה ה-19 הגבירו את כוחו של בית הנבחרים על חשבון כוחם של בית הלורדים והמלכה, ותפקיד המונרך הבריטי הפך ליותר ויותר סמלי ופחות מעשי.
מאחר ששלטונה של ויקטוריה היה סמלי יותר מאשר פוליטי, היא שמה דגש על נושאי המוסר וערכי המשפחה, בניגוד לשערוריות המיניות, הכספיות והאישיות שהיו קשורות למלכים הקודמים מבית הנובר, שהורידו את ערכה של המונרכיה הבריטית. שלטונה של ויקטוריה יצר את הרעיון הבריטי של "מונרכיה משפחתית", שאיתו יכול היה המעמד הבינוני המתפתח להזדהות.
מבחינה בינלאומית ויקטוריה הייתה דמות חשובה ביותר, לא רק כשליטת האימפריה החזקה בעולם, אלא גם דרך קשרי משפחה בינה לבין משפחות המלוכה האירופיות האחרות, שאותם יצרה דרך נישואים מחושבים של ילדיה. במהלך מלחמת העולם הראשונה היו כל המונרכים של המדינות שנלחמו אחת בשנייה נכדיה של ויקטוריה או נשואים לאחד מנכדיה.
מקומות רבים ברחבי העולם קרויים על שם ויקטוריה: שתי מדינות באוסטרליה (ויקטוריה (אוסטרליה) וקווינסלנד); שתי בירות קנדיות ויקטוריה (בקולומביה הבריטית) ורג'ינה (בססקצ'ואן); ויקטוריה, בירת איי סיישל; אגם ויקטוריה ומפלי ויקטוריה באפריקה, ועוד.
ראו גם

התקופה הוויקטוריאנית
מוזיאון ויקטוריה ואלברט
המלכה ויקטוריה בגיל 23
פרוטומה של המלכה ויקטוריה מאת ז'אן ז'אק פלאטרס במוזיאון ויקטוריה ואלברט
נישואיהם של ויקטוריה ואלברט
אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה
ויקטוריה ואלברט יחד עם חמישה מילדיהם, 1846
פסלה של המלכה ויקטוריה בעיר בריסטול
לוחמי החופש

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ריקי שלח
 הופק בידי:  מנחם גולן יורם גלובוס אבי לרנר
 תסריט:  באד שצל, דין שצר, אנדרו דויטש
 עריכה:  מייק קמפבל
 שחקנים ראשיים:  פיטר פונדה רון אוניל רב בראון
 מוזיקה:  הווארד מורגן
 צילום:  דניאל שניאור
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  קנון גרופ
 הקרנת בכורה:  1988
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 דף הסרט ב־IMDb
ריקי שלח מביים את פיטר פונדה ורוברט דה קוי ב"לוחמי החופש"
לוחמי החופש (באנגלית: Mercenary Fighters או Freedom Fighters) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1988, בבימויו של ריקי שלח ובהפקתם של מנחם גולן ויורם גלובוס, עם פיטר פונדה ורב בראון בתפקידים הראשיים.
הצילומים נעשו בזימבבואה והעלילה היא על שכירי חרב שנשכרו לעזור לצבא להילחם בשבטים מורדים במדינה באפריקה וחלק מהם עוברים לצד השני לאחר שהם חווים את אכזריות הצבא.
הסרט גדוש באפקטים של פירוטכניקה ובפעלולנים.
תקציר העלילה

במדינה אפריקנית עורך הנשיא לומבלה (לסלי מונגזי) מסיבת עיתונאים ומכריז על הקמת סכר ענק שישמש להפקת חשמל ויצעיד את כלכלת המדינה. הבעיה היא שיש לפנות שלושה כפרים של שבט קורומבה מהשטח שיוצף. אנשי השבט מסרבים להתפנות ואחד העיתונאים מוחה בפני הנשיא על פעולה בה הרגו חיילי הצבא 15 מאנשי השבט. הנשיא מופתע, מסיים את המסיבה וקורא לשיחה את מפקד הצבא קולונל קימבה (רוברט דה קוי). הנשיא גוער בקימבה על כך שלא עדכן אותו ומורה לו לגייס לוחמים מהחוץ כדי לעזור לצבא.
בראש הלוחמים, ותיקי מלחמת וייטנאם, נמצא וירלי (פיטר פונדה) והוא מגייס את חבריו ט. ג'יי כריסטיאן (רב בראון), ריף טיילור (רוי אוניל), סאנשז (לורנס קילירס) ועוד. הם מגיעים לאפריקה שם מחכה להם פעולה נועזת לפי אופיים, שבצדה כסף רב.
קימבה מסביר להם כי מטרת הפעולה היא לדכא את מרד השבט ולהרוג את המנהיג ג'אונדה (ג'ו מפלה). ההתקפה על הכפר מתנהלת באכזריות. קימבה אוסף קבוצה מבני השבט, מעמיד אותם לפני כיתת יורים ופוקד עליהם לגלות את מקום המנהיג אחרת יוצאו להורג וכאשר הם אינם משתפים פעולה הם נורים למוות. קימבה גם מורה להרוג את צלם העיתונות דיק ג'והנסן (ג'ונתן ראנדס) למרות מחאותיה וצעקותיה של האחות רות.
רות (ג'ואנה ויינברג) היא אחות מתנדבת בכפרי השבט. היא הגיעה למקום עם אמה ודודתה שנרצחו בעבר באכזריות על ידי החיילים. רות מספרת לט. ג'יי על אכזריות המשטר והוא מתחיל להתאהב בה ולהבין שהוא נלחם בצד הלא נכון. רות מביאה אותו לשיחה במערה בו מתחבאים ג'אונדה ולוחמי השבט.
כעת מתכנן קימבה התקפה על כפר נוסף. לוחמי השבט טומנים מארב למתקיפים ומתחולל קרב קשה בו נפצע למוות המנהיג שנפרד מט. ג'יי לפני מותו. קימבה אומר לווירלי כי לאחר הקרב הזה הוא מייעד לו תפקיד נוסף - הפלת הנשיא, תמורתו יקבלו שכירי החרב כסף רב נוסף.
הם מתקיפים את הכפר ורות נלקחת כשבוייה. ט. ג'יי וחברו טיילור, משתלטים על הליקופטר ומתחילים בהפצצת הכפר הכבוש על ידי קימבה ואליהם מצטרפים חיילים חמושים של השבט. הכפר נכבש ורות ניצלת ברגע האחרון. כל שכירי החרב נהרגים פרט לט. ג'יי וטיילור. הם נפרדים מרות והנשיא נותן להם אישור לעזוב את המדינה בתנאי שלא יחזרו אליה...
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פיטר פונדה | וירלי | לוחם |
| רכ בראון | ט.ג'יי כריסטיאן | לוחם |
| רון אוניל | קליף טיילור | לוחם |
| לורנס קילירס | סאנשז | לוחם |
| ג'יימס מיצ'ם | וילסון ג'פורדס | לוחם |
| רוברט דה קוי | קולונל קימבה | מפקד הצבא |
| ג'ואנה ויינברג | רות | אחות |
| לסלי מונגזי | לומבלה | נשיא המדינה |
| ג'ו מפלה | ג'ואנדה | מנהיג המרד |
| ג'ונתן ראנדס | דיק ג'והנסן | צלם עיתונות |
שלמה אריאל

ערך זה עוסק בפסיכולוג. אם התכוונתם למחנך וסופר, ראו .
| --- | --- |

 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  רות קנר 
 צאצאים:  ננה אריאל, אבשלום אריאל 
 www.enjoymychild.com
 
שלמה אריאל (נולד ב-27 בפברואר 1939) הוא פסיכולוג קליני מומחה ומדריך ישראלי, מומחה בטיפול אינטגרטיבי, טיפול רגיש-תרבות וטיפול במשחק, סופר, מלחין ונגן בלוז.
ביוגרפיה

נולד וגדל ברמת גן, בן להורים מקישינייב שבבסרביה. למד בלשנות עברית וכללית באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר דוקטור לבלשנות מאוניברסיטת לונדון והיה מרצה לבלשנות תאורטית, בלשנות אנתרופולוגית והתפתחות השפה אצל ילדים באוניברסיטת לונדון ואחר כך באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית. לאחר הסבה מקצועית לפסיכולוגיה קלינית (תואר שני מאוניברסיטת תל אביב), החל לעבוד כמטפל, ובמקביל החל ללמד ולהכשיר מטפלים בתוכניות הכשרה מלאות, קורסים וסדנאות באוניברסיטאות ובמסגרות אחרות בישראל ובעולם. באמצעות הידע שרכש בבלשנות תאורטית, סמיוטיקה, פילוסופיה של המדע ואנתרופולוגיה פיתח מודל טיפולי שנועד להיות אינטגרטיבי, רב-מערכתי ורגיש להבדלי תרבות - מודל היהלום.
אריאל פרסם ספרים ומאמרים רבים בתחומי מומחיותו. הגרסה העברית של ספרו "משחקי דמיון של ילדים – ביקור בארץ הפלאות" ראתה אור ב-2014. בנוסף, כתב ספרי ילדים, בהם הספרים "שירי משחק" ו"מילוני", וכן סיפורים ושירים להצגות תיאטרון.
אריאל הוא מלחין ונגן מפוחית בלוז. הוא הקים בין השאר את הלהקה הישראלית "דלתא 5" ("The Delta 5 Blues Band"), המבצעת חומרים מקוריים שלו בסגנונות בלוז, R&B, סול ו-Funk. כן הקים את הלהקה "Rag Mama Rag – a Country Blues Quartet". בנוסף, הוא מרצה ומנגן במפוחית במופע "בלוז" על תולדות הבלוז והמוזיקה השחורה, עם להקתו של רוי יאנג, בבתי ספר תיכוניים ברחבי ישראל.
פרסומים עיקריים

Ariel, Shlomo; Sever, Irene and Kam, Matia, “Play in the Desert and Play in the Town: On Play Activities of Bedouin Arab Children”. In: Play and Culture, Helen B, Schwartzman, ed. N.Y. Leisure Press, 1978.
“Locutions and Illocutions in Make-believe play”. Journal of Pragmatics, 1984.
Strategic Family Play Therapy. (2nd edition) Chichester: Wiley, 1994.
“Strategic Family Play Therapy”. In: Play Therapy, Theory and Practice: A Comparative Casebook. New York ,Wiley, 1997.
Culturally Competent Family Therapy. Westport, Ct: Greenwood/Praeger, 1999.
Children’s Imaginative Play – A Visit to Wonderland. Westport, Ct: Greenwood Publishing Group (with an introduction by Brian Sutton-Smith), 2002.
"Family Play Therapy". In: Schaefer, Charles, Judy McCormick and Akiko Ohnogi, Eds. The International Handbook of Play Therapy. New York: Jason Aronson, 2005.
Multi-dimentional therapy with families, children and adults: The Diamond Model. UK: Routledge, 2018.
Integrative play therapy with individuals, families and groups. UK:Routledge, 2019
שירי משחק. תל אביב: מסדה, 1976
מילוני. תל אביב, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1983.
מילוני לתורה. תל אביב: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1984.
קיפי בגן הילדים. תל אביב: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1985
משחקי דמיון של ילדים – ביקור בארץ הפלאות. תל אביב: אח, 2014.
בכוונה תחילה, הוצאת פרדס, 2015.
שוש: סיפורו של סוסון ים. כתב וצייר - שלמה אריאל, 2019.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 27-1629
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310228905171  LCCN: n89144014  VIAF: 16358024   WorldCat (עם VIAF): 16358024
שי עבאדי

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1965 (בן 59) ירושלים, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  ציור
 shyabady.net/he/
 
שי עבאדי (נולד ב-24 בספטמבר 1965) הוא אמן ישראלי.
ביוגרפיה

עבאדי נולד וגדל בירושלים. למד ציור כנער במשך שלוש שנים אצל האמן אשר רודניצקי. ב-1987 השתתף בקורס רישום ב"בצלאל" בהדרכת יורם רוזוב, וב-1989 החל בלימודי האמנות במדרשה לאמנות ברמת השרון ולמד אצל רפי לביא, דגנית ברסט, ישראל הירשברג ואחרים. בין השנים 2012–2014 השלים את לימודי התואר השני בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
עבאדי הוא בן זוגו של פרופ' שי לביא.
תערוכות יחיד

1995 – "ממציאות למיתוס ניז'ינסקי", בית-אריאלה, תל אביב
1998 – "אנטומיה של מיתוס", תיאטרון ירושלים
1998 – "מתגפף", גלריית בית-העם, תל אביב
1999 – "לרגליך בלבד", משכן-אמנים, הרצליה
2005 – "פרויקט ארנדט", המוזיאון היהודי בפרנקפורט
2005 – "פרויקט ארנדט", בית האמנים בירושלים ירושלים
2006 – "איקונה תור-הזהב", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב
2009 – "המהפכה שרקדה", המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2012 – "ראדו", גלריה צדיק, יפו
2012 – "אוגוסטה ויקטוריה", גלריה דן, תל אביב
2017 – "חסרי מנוח", גלריה שכטר, נווה שכטר, תל אביב
2021 – "סברה", גלריה שכטר, נווה שכטר, תל אביב
2022 – "מרקוזה, פונטורמו ואני",גלריית המדרשה הירקון 19, תל אביב
2024 – "בומרנג בדרכי-הנשימה", גלריה ביתא ירושלים
2024 – "חזרה ללבנט", הגלריה לאמנות אום אל-פחם
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2001 – "רשמים", ביאנלה לרישום בית-האמנים ירושלים
2008 – "השמרו מתופעות לוואי", Infernoesque, ברלין
2010 – "גיבורי תרבות יהודים", אנדי וורהול ואמנים ישראלים, מוזיאון בית התפוצות, תל אביב
2011 – "מקום שאול", גלריה צדיק, יפו
2014 – "העץ הנדיב", הגלריה לאמנות אום אל-פחם
2014 – "בחזרה לברלין", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2014 – "נקודות מפנה", הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט
2015 – "מאזניים", נווה שכטר, תל אביב.
2019 – " ז'קלין כהנוב : הלבנט כמשל", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2019 – "אנוכי במזרח:ספרד וירושלים", גלריה דואק, משכנות שאננים, ירושלים
2019 – "אמ;לק- התערוכות שלא תהיינה", גלריה צדיק, יפו
2022 – "פאול צלאן/69/ביקור, מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, תל אביב
"Smoke", מתוך "פרויקט ארנדט", 2004, טכניקה מעורבת על נייר, על עץ
"הארמון", 2008 מתוך "גרמניה האחרת שלי", צריבה חשמלית ושמן על o.s.b
"הכלה הסורית (אמא)", 2016, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, קוטר 110 ס"מ, מתוך הסדרה "בחזרה ללבנט"
החורף האחרון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ריקי שלח
 הופק בידי:  יעקב קוצקי
 תסריט:  ג'ון הרצפלד
 עריכה:  קווין קונור
 שחקנים ראשיים:  קת'לין קווינלן יונה אליאן סטיבן מאכט
 מוזיקה:  נחום היימן
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל ישראלארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1984
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  900,000 ‏$
 הכנסות:  19,100 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
קת'לין קווינלן וריקי שלח בצילומי החורף האחרון
החורף האחרון (באנגלית: The Last Winter) הוא סרט קולנוע בהפקה ישראלית-אמריקאית משנת 1984, עם קת'לין קווינלן ויונה אליאן בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, שתי נשים, ישראלית ואמריקאית, מנסות לאתר את בעליהן הנעדרים ותוך זה מתפתחת ידידות ביניהן.
לאורך הסרט מתוארות המשפחות המיואשות המנסות לקבל מידע על יקיריהן הנעדרים ביחידה לאיתור נעדרים בכאוס הגדול לאחר המלחמה.
תקציר העלילה

מאיה עמיאל (יונה אליאן) היא עיתונאית בידיעות אחרונות. בעלה דוד (יוסי וירז'נסקי) ששירת כלוחם במלחמת יום הכיפורים, נעדר. לפני המלחמה הם רבו והיא החליטה לעבור הפלה. למרות המשקעים היא רוצה שיחזור אליה.
בתחילת הסרט היא נכנסת לביתה בתל אביב ובעקבותיה משלחת של שלושה אנשים מצה"ל. היא מפחדת שהם מיועדים אליה, נכנסת מהבר לדירה ודרך העינית היא מבחינה שהם מוסרים ידיעה מרה לשכנה ממולה.
ג'ויס קלר (קת'לין קווינלן) היא אמריקאית שנשואה לישראלי אדי קלר (סטיבן מאכט) ולהם ילד בן עשר בשם מייקל (בריאן ארון). הם גרים בארצות הברית ועם פרוץ המלחמה טס אדי לישראל להילחם ומאז נעלמו עקבותיו. ג'ויס ומייקל מגיעים לשדה התעופה ופוגשים את אימו של אדי, שרה (ציפורה פלד) ואת אחיו אהרון (אבי אוריה). פקיד בשגרירות ארצות הברית (לני רביץ) שולח את ג'ויס ליחידה לאיתור נעדרים שם היא נפגשת במשפחות הנעדרים שדורשים תשובות מהמפקד (יצחק שילה) אבל אין לו. אחד מהם הוא מר לוי (יהודה פוקס) שמגיע למקום יום יום למרות שנמסר לו בוודאות כי בנו נהרג.
למקום מגיעה גם מאיה וכאשר חייל (צפריר קוחנובסקי) מקרין את סרטון השבויים שתיהן מזהות את בעליהן באותו שבוי ומתחיל ריב ביניהן. ג'ויס מגיעה לבית חולים בו מאושפז אחד מצוות הטנק של אדי אבל הוא אינו מדבר ואשתו (שרי צוריאל) אומרת לה כי אינו מזהה גם אותה.
מאיה נפגשת עם יהודית (נעמי שרון), אלמנה ממלחמת ששת הימים שמדריכה אותה איך לחזור לחיים נורמליים. היא מנסה להיפגש עם ג'ויס הכועסת עליה ולבסוף הן נעשות חברות לצרה ונוסעות לנופש שבו הן מתרחצות בעירום בחמאם ערבי ומתקרבות זו לזו עד כדי נגיעות.
הן מגיעות ליחידה לאיתור שם מקריא המפקד רשימה של 20 שבויים שנמצאים חיים אצל המצרים. כל שם גורם להתפרצות שמחה אצל משפחתו. ברשימה נמצא שמו של אדי אבל לא שמו של דוד.
השבויים יורדים מהמטוס ומתקבלים על ידי משפחותיהם. אדי נראה מנוכר וחסר רגש כאילו אדם אחר וג'ויס סובלת מכך. היא מפגישה את אדי עם מאיה ונותנת להם לבלות ביחד לילה אחד.
המפגש הזה משפיע לטובה על אדי ומאיה. ג'ויס חוזרת עם משפחתה לארצות הברית ומאיה כותבת לה מכתב ובו היא מביעה את תודה על זה שההיכרות איתה ועם אדי, החזירה אותה למסלול החיים. בסוף הכתיבה נשמע צלצול בדלת ובחוץ עומדים שני חיילים ואחות שעומדים לבשר לה את הבשורה הקשה שדוד איננו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קת'לין קווינלן | ג'ויס קלר |  |
| יונה אליאן | מאיה עמיאל | עיתונאית |
| סטיבן מאכט | אדי עמיאל | בעלה של ג'ויס |
| בריאן ארון | מייקל עמיאל | בנם של ג'ויס ואדי |
| אבי אוריה | אהרון | אחיה של מאיה |
| ציפורה פלד | שרה | אמא של מאיה |
| יצחק שילה | אל"ם | מפקד יחידת אתור הנעדרים |
| מייקל שניידר | סא"ל רוזנפלד | סגן מפקד יחידת איתור הנעדרים |
| יוסי וירז'נסקי | דוד עמיאל | בעלה של מאיה |
| נעמי שרון | יהודית | אלמנת מלחמה |
| יהודה פוקס | מר לוי | אב שכול |
| צפריר קוחנובסקי |  | מקרין ביחידת האיתור |
| לני רביץ |  | איש שגרירות ארצות הברית |
שי בן צור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 50 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, פזמונאי
 סוגה:  קוואלי
 כלי נגינה:  חליל צד, גיטרה, זמרה
 חברת תקליטים:  EarthSync, Blue Pie Records
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'וני גרינווד
 www.shyebentzur.com
 
שי בן צור (נולד ב-1975) הוא מלחין, מפיק, משורר ונגן ישראלי שחי בהודו וישראל. הוא כותב קאוואלים (אנ'), קטעים כליים ומוזיקה אינסטרומנטלית ושירים דתיים בעברית, אורדו והינדי.
ביקר לראשונה בהודו כאשר חיפש מורה למוזיקה הודית קלאסית. לאחר שנים של לימודים הודיים מוזיקה קלאסית באופן מסורתי, בן צור החל להלחין מסורתי מוזיקת קאוואלי סופית בעברית. מופיע סביב העולם עם ההרכב שלו.
ביוגרפיה

לאחר שנכח בקונצרט בירושלים של המוזיקאים הקלאסיים ההודיים האריפראסאד צ'אוראסיה וזאקיר חוסיין
החל להתעניין במוזיקה הודית, אשר הביאו אותו בסופו של דבר אל מוזיקת הקאוואלי. הוא נסע לאז'מאר (אנ') בהודו (מקום הימצאו של המאוזוליאום של הקדוש הסופי מואינודין צ'ישטי). ב-2004 הופיע בג'אהאן-א-ח'וסראו, פסטיבל מוזיקה סופית מסורתית בניו דלהי. שיתף פעולה עם מגוון מוזיקאים עממיים ממדבר ראג'סטאן. עבד עם הזמרת ההודית שובהה מודגל (אנ'), אמן הגיטרה הספרדית פרננדו פרז, יוסי פיין, מישקו מ'בא, אלי מגן, זוהר פרסקו ורבים אחרים.
בשנת 2015 הקליט אלבום עם הגיטריסט והמלחין הבריטי ג'וני גרינווד וקבוצה של מוזיקאים הודים בתוך מבצר מהראנגר אשר נמצאה ברג'סטאן. ההקלטות ומסע ההופעות של גרינווד בהודו ב-2015 צולמו על ידי פול תומאס אנדרסון ותועדו בסרטו Junun.
חיים פרטיים

שי בן צור נשוי לסג’ידה בן צור, ואב לבתם אוריה.
דיסקוגרפיה > היאם

אלבום הבכורה של בן צור, "היאם", הוקלט בהודו, ישראל, וארצות הברית ופורסם ב-2003. באלבום הוקלטו מוזיקאי קאוואלי סופי מסורתיים, אשר שרו בעברית.
דיסקוגרפיה > שושן

אלבומו השלישי של בן צור, "שושן", פורסם ב-2010.
דיסקוגרפיה > Junun

ב-2015 יצא "Junun", אלבום של בן צור, ג'וני גרינווד, והאנסמבל ההודי ראג'סטאן אקספרס. מפיק האלבום הוא המפיק של רדיוהד, נייג'ל גודריץ'.
הערות שוליים

1 2  Song Of Moses, Outlook, September 7, 2009
↑  Shye Ben Tzur & The Rajasthan Express, Midnight East, 25 MAY 2013
↑  Jonny Greenwood, Paul Thomas Anderson Team for 'Junun' Documentary, Rolling Stone. August 21, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298643905171  BnF: cb17033907c (data)  GND: 1080932372  LCCN: no99072398  MusicBrainz: 0c30bbeb-6748-4f2c-92ab-5e00af779b89  RERO: 02-A026444501  VIAF: 63647996   WorldCat (עם VIAF): 63647996
יעקב לויטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 78 בערך) קופנהגן, דנמרק 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת קופנהגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 
יעקב לויטן (נולד ב-1947) הוא פיזיקאי ישראלי, ייסד את המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת אריאל בשומרון. עוסק בתורת היחסות, מכניקה קוונטית וכאוס.
קורות חיים

יעקב לויטן נולד בקופנהגן, בירת דנמרק. גדל בבית יהודי ציוני, היה חבר בהנהלת תנועת בני עקיבא בסקנדינביה. והיה פעיל במועדון היהודים בדנמרק בשם "מועדון דוד" (David club). בצעירותו היה לויטן שחקן בנבחרת מכבי קופנהגן בשם "הכוח" בכדורגל, טניס שולחן ובדמינטון. השתתף שלוש פעמים במכביה: בשנת 1969 בכדורגל, בשנת 1977 בטניס שולחן ובשנת 1981 בחצי מרתון.
בוגר תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה ותואר שני בפיזיקה מטעם אוניברסיטת קופנהגן.
עלה לארץ ישראל בשנת 1982 והחל לעבוד בתור מתרגל במעבדה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 סיים לימודי דוקטורט בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן.
עבד כמרצה באוניברסיטת בר-אילן בין השנים 1988 - 1990. בשנים 1990–1992 שימש כפרופסור באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB) ובמכון "סולווה" (Solvay) שבבריסל. הוזמן לאוניברסיטת טקסס באוסטין כפרופסור אורח במאי 1991, 1992.
בשנת 1993 ייסד את המחלקה לפיזיקה במכללת אריאל, וכיהן בה כראש המחלקה משנת 1993 ועד 2003.
משנת 1992 ועד היום משמש כפרופסור באריאל.
תרומתו המקצועית

לויטן הקים חברה בתחום הקרדיולוגיה בשם "לב-אל" העוסקת באבחון מחלות לב. בעל שני פטנטים בקרדיולוגיה, ושותף בשני פטנטים בחקר הסרטן יחד עם עוד שלושה חוקרים מאוניברסיטת אריאל. זכה בפרסים מטעם "קרן פרנקל" (מדנמרק) על מחקרו בקרדיולוגיה ובחקר הסרטן. מחקרו בנושא מציאת סימנים מוקדמים למוות פתאומי (יחד עם שני רופאים מבי"ח תל השומר) זכה מטעם "בית החולים תל השומר" להיות בין השלושה הטובים ביותר מתוך 170 מחקרים. כתבות אודות תגליותיו המדעיות בתחום הקרדיולוגיה פורסמו בעיתונות הישראלית ובעיתונות הדנית.
פיתח שיטה אשר על ידי בדיקה של קצב לב פשוטה ניתן לזהות בעיות הנובעות בין היתר מבעיות קרדיולוגיות. הפיתוח הוא פרי מחקרם שלו רופ' מאיר לבקוביץ אשר פיתחו טכניקה המבוססת על תיאורית ה"כאוס" הידועה בתחומי הפיזיקה והמתמטיקה. מדובר בשיטה הבודקת את מערכת העצבים האוטונומית.
תגובה פרדוקסלית

תגובה פרדוקסלית או תוצאה פרדוקסלית היא מקרה בו יש לטיפול רפואי, בדרך כלל תרופה, השפעה הפוכה ממה שמצפים באופן רגיל.
דוגמה לתגובה פרדוקסלית היא כאשר תרופה להרגעת כאב גורמת להגברת הכאב. תרופות הרגעה אחדות שנרשמות למבוגרים גורמות, למעשה, להיפראקטיביות אצל ילדים.
כך למשל, עלולים להיות סיבוכים רציניים כשנוטלים תרופות הרגעה שגורמות אצל חלק מן האנשים תופעות הפוכות לגמרי מאלה שמצפים להן. התגובות הפרדוקסליות יכולות להיות מורכבות מדיכאון או מנטיות אובדניות, פוביות, תוקפנות, התנהגות אלימה וסימפטומים שמאבחנים אותם, לעיתים בצורה שגויה כפסיכוזה.
בנזודיאזפינים

בנזודיאזפינים הם משפחה של תרופות  פסיכואקטיביות נוגדות חרדה שיש להן תכונות שונות של הרדמה, הרגעה, נוגדות פרכוסים אבל הן עלולות לגרום גם לתוצאה ההפוכה. אנשים בעלי רגישויות עלולים להגיב לטיפול בבנזודיאזפינים בעלייה בחרדה, התנהגות אלימה, בלבול, ביטול עכבות, אי יכולת לדחות סיפוקים, פטפוט ואפילו פרכוסים. תופעות לוואי פרדוקסליות עלולות לגרום להתנהגות פלילית. דווח על שינויי התנהגות חריפים הנובעים משימוש בבנזודיאזפינים הכוללים: מאניה, סכיזופרניה, כעס, אימפולסיביות והיפומאניה. דווח על תוקפנות עצמית והיא גם הודגמה בתנאי מעבדה במחקר קליני. נמצא שדיאזפאם מגביר את רצונו של האדם לפגוע בעצמו. נראה שהשפעות פרדוקסליות של בנזודיאזפינים תלויות במינון, כלומר סביר יותר שיקרו במינונים גבוהים. במכתב ל-British Medical Journal דווח שאחוז גבוה של הורים שפנו אליהם בשל התעללות בילדים נטלו תרופות באותו זמן, לעיתים שילוב של בנזודיאזפינים ונוגדי דיכאון טריציקליים. אמהות רבות דיווחו שבמקום לחוש פחות חרדה או דיכאון הן נעשו יותר עוינות ואלימות בגלוי כלפי בני משפחה אחרים כאשר השתמשו בתרופות ההרגעה. מחבר המכתב הזהיר שמתחים סביבתיים או חברתיים כמו קושי בהתמודדות עם תינוק בוכה בשילוב עם השפעות של תרופות הרגעה עלולים לזרז אירוע של התעללות בילדים
בנזודיאזפינים עלולים, לעיתים, לגרום להחרפה פרדוקסלית בקריאת EEG אצל חולים שיש להם פרכוסים. תגובות זעם פרדוקסליות בשל נטילת בנזודיאזפינים מתרחשות כתוצאה של שינוי ברמת ההכרה שגורמת להתנהגות אוטומטית, אמנזיה אנטרוגרדית ותוקפנות חסרת עכבות.
ברביטורטים

פנוברביטל עלולה לגרום להיפראקטיביות אצל ילדים. דבר כזה יכול לקרות גם במינון נמוך של 20 מ"ג, בתנאי שלא ניתנה אף מנה של פנוברביטל בימים שקדמו להתפרצות. דרישה מוקדמת לתגובה כזאת היא תחושה מתמשכת של מתח. מכניזם הפעולה אינו ידוע, אבל הוא יכול להתחיל בפעולה נוגדת החרדה של פנוברביטל.
תרופות אנטי פסיכוטיות

כלורופרומאזין שהיא תרופה אנטי-פסיכוטית ונגד הקאה המסווגת כתרופה מרגיעה עלולה לגרום לתגובות פרדוקסליות כמו חרדה, התרגשות, נדודי שינה, חלומות מוזרים, החמרת סימפטומים פסיכוטיים ובלבול.