stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל 110
תחלואה

מחקר שנעשה לגבי תחלואה בקרב אנשים שחצו את גיל 110, מצא כי הם הצליחו לחמוק מהמחלות המרכזיות הכרוכות בהזדקנות (כגון שבץ, מחלות קרדיו-וסקולריות, דמנציה, מחלת פרקינסון וסוכרת) וכי הסיבה למותם הייתה קשורה בהתשה תפקודית של האיברים והרקמות. כ-10% מבין החוצים את גיל 110 שורדים עד לשלושת החודשים האחרונים לחיים מבלי לחלות במחלות האופייניות לקשישים, וזאת בהשוואה ל-4% מבין החוצים את גיל 105 ול-3% מהחוצים את גיל 100.
על ידי מדידת הגיל הביולוגי של רקמות מאנשים שחצו את גיל 110, חוקרים עשויים להצליח ולזהות את טבעם של אלה המוגנים מפני אפקטי הזדקנות. על פי מחקר שבחן 30 חלקי גוף שונים באישה בת 112 מול קבוצת ביקורת צעירה יותר, הצרבלום מוגן מפני הזדקנות. מקריאת סמן ביולוגי אפיגנטי של גיל הרקמה, המכונה "שעון אפיגנטי", עלה כי היא צעירה בכ-15 שנים מהצפוי אצל נבדקת זו. ממצאים אלו יכולים להסביר מדוע הצרבלום מציג סממנים נויורופתולוגיים מועטים של דמנציה תלוית-גיל, בהשוואה לאזורים אחרים במוח.
מחקר גנומי שבוצע בשנת 2021 זיהה תכונות גנטיות המגינות מפני מחלות תלויות-גיל אצל אנשים שהגיעו לגיל 110, ובפרט וריאנטים אשר משפרים את תיקון ה-DNA. חמישה מבין הווריאנטים נמצאו כמשמעותיים. כמו כן, אצל אנשים שחצו את גיל 110 נמצאה רמה נמוכה מהצפוי של מוטציות סומטיות.
ראו גם

אזור כחול
מורי מרקוף
מחוזות מונטנגרו

מבחינה מנהלית, מונטנגרו מחולקת ל-25 מחוזות (Општина, אופשטינה). מחוז זטה הוקם בשנת 2022.

| # | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה (2023), אלפי תושבים | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנדרייביצה | אנדרייביצה | Andrijevica | 3,910 | 283 |
| 2 | בר | בר | Bar | 45,812 | 598 |
| 3 | בראנה | בראנה | Berane | 24,645 | 544 |
| 4 | ביילו פוליה | ביילו פוליה | Bijelo Polje | 38,662 | 924 |
| 5 | בודווה | בודווה | Budva | 27,445 | 122 |
| 6 | צטיניה | צטיניה | Cetinje | 14,494 | 899 |
| 7 | דנילובגרד | דנילובגרד | Danilovgrad | 18,617 | 501 |
| 8 | גוסיניה | גוסיניה | Gusinje | 3,933 | 157 |
| 9 | הרצג נובי | הרצג נובי | Herceg-Novi | 30,824 | 235 |
| 10 | קולאשין | קולאשין | Kolašin | 6,700 | 897 |
| 11 | קוטור | קוטור | Kotor | 22,746 | 335 |
| 12 | מויקובץ' | מויקובץ | Mojkovac | 6,728 | 367 |
| 13 | ניקשיץ' | ניקשיץ' | Nikšić | 65,705 | 2,065 |
| 14 | פטניצה | פטניצה | Petnjica | 4,957 | 173 |
| 15 | פלאב | פלאב | Plav | 9,050 | 328 |
| 16 | פלייבליה | פלייבליה | Pljevlja | 24,134 | 1,346 |
| 17 | פלוז'ינה | פלוז'ינה | Plužine | 2,177 | 854 |
| 18 | פודגוריצה | פודגוריצה | Podgorica | 179,505 | 1,399 |
| 19 | רוז'איה | רוז'איה | Rožaje | 23,184 | 432 |
| 20 | שאבניק | שאבניק | Šavnik | 1,569 | 553 |
| 21 | טיווט | טיווט | Tivat | 16,338 | 46 |
| 22 | טוזי | טוזי | Tuzi | 12,979 | 236 |
| 23 | אולצין | אולצין | Ulcinj | 20,507 | 255 |
| 24 | ז'בליאק | ז'בליאק | Žabljak | 2,941 | 445 |
| 25 | זטה | גולובוביצ'י | Zeta | 16,071 |  ? |
תומר יפרח

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בן 51 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 9  מפקד עוצבת ראם  ראש מחלקת תורת חיל השריון  מפקד חטיבה 188  קצין אג"ם של פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון    מלחמת לבנון השנייה     מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
תומר יפרח (נולד ב-1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום ומפקד חטיבה 188.
ראשית חייו

תומר יפרח נולד וגדל באשקלון. תומר הוא בנם של מירה ויהונתן יפרח. אביו יהונתן יפרח עלה ממרוקו לארץ ישראל בשנת 1951 והיה, בין היתר, ראש עיריית שדרות השני וחבר הכנסת מטעם מפא"י. אימו מירה היא ילידת ישראל ושניהם הכירו ושירתו יחדיו בגדוד 9 של חיל השריון שלימים פיקד עליו.
שירותו הצבאי

תומר יפרח החל את שירותו הצבאי כלוחם בחטיבה 401 של חיל השריון ובהמשך טיפס בסולם הדרגות ופיקד על גדוד 9 בחטיבה 401, בין השאר במהלך מבצע ימי תשובה באוקטובר 2004 והוביל את הסבת הגדוד לטנקי מרכבה סימן 4. בשנת 2005 תומר יפרח התמנה למפקד גדוד 196, גדוד ההכשרה של קורס קציני השריון בשיזפון. תחת פיקודו אוחדו כלל הכשרות הפיקוד של חיל השריון תחת גדוד זה. בשנת 2007 מונה תומר לקצין המבצעים של פיקוד המרכז. ב-2009 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת ראם, חטיבת שריון במילואים, כמו כן כיהן כראש מחלקת תורת השריון במפקדת קצין שריון ראשי ופיקד על צוות בקורס מפקדי פלוגות. במסגרת תפקידו כראש מחלקת תורת חיל השריון הוביל שינוי מהותי בתורת הלחימה והתאמתו לשדה הקרב המודרני. במאי 2013 מונה למפקד חטיבה 188 והוביל את החטיבה במהלך מבצע צוק איתן. חטיבת השריון 188 בפיקודו של תומר יפרח לקחה חלק משמעותי במאמץ לגילוי איתור והשמדת מערך המנהרות של חמאס ברצועת עזה. בספטמבר 2015 מונה לקצין אג"ם פיקוד הדרום ושימש בתפקיד עד שנת 2017. במסגרת תפקיד זה היה חלק ממאמץ התכנון והביצוע לפתרון בעיית המנהרות מעזה. בתפקידו הבא קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לנספח צבאי בסינגפור. במהלך מלחמת חרבות ברזל שימש מנהל לחימה של חטיבה בגזרת עזה.
תת-אלוף תומר יפרח מתגורר בנגבה, נשוי למאיה ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, לילה בבית להיא: בין טילים ללולים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2004
↑  אמיר בוחבוט, החטיבה הראשונה של מרכבה 4, באתר nrg‏, 1 באפריל 2005
↑  חדשות 2, ‏צפו: מח"ט השריון פוצץ מנהרה ו"סגר חשבון" עם חמאס, באתר ‏מאקו‏, 27 ביולי 2014
הדיוויזיה ה-59 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915 1939 – 1919 1944 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-59 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

ב-6 בינואר 1915 הוקמה הדיוויזיה ה-59 (צפון מידלנד ה-2), כחלק מהצבא הטריטוריאלי, והיא הייתה שכפול של הדיוויזיה ה-46 (צפון מידלנד). באפריל 1916 נשלחה הדיוויזיה לאירלנד, על מנת למגר את מרידת חג הפסחא, ובמהלך דיכוי המרד ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן חזרה הדיוויזיה לאנגליה, וב-17 בפברואר 1917 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. בספטמבר לחמה הדיוויזיה בקרב פשנדל, ובנובמבר היא השתתפה בקרב קמברה. באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במבצע מיכאל וספגה אבדות כבדות, וכתוצאה מכך במאי אותה שנה פורקה הדיוויזיה באופן זמני. ביולי 1918 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולאחר מכן היא השתתפה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-55 הוקמה הדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. בתחילה היא הייתה דיוויזיה ממונעת עם 2 חטיבות בלבד, אולם לאחר המערכה על צרפת היא שונתה לדיוויזיית רגלים וצורפה לה חטיבה שלישית.
בסוף יוני 1944 הוקצתה הדיוויזיה לארמייה השנייה והועברה לצרפת לקחת חלק במערכה בנורמנדי. ב-7 ביולי נטלה הדיוויזיה חלק במבצע צ'רנווד, שהביא לתפיסת העיר קן. שבוע לאחר מכן נלחמה הדיוויזיה במבצע רימון, אשר מטרתו הייתה לכבוש את העיירה נויר, אך היא לא הושגה עקב התנגדות גרמנית נחושה. הלחימה מילאה תפקיד חשוב בהסחת דעת כוחות גרמנים מהמתקפה הבריטית הגדולה, מבצע גודווד, שהושק זמן קצר לאחר מכן. בסוף יולי, החזית הגרמנית התפוררה, ומתקפה כללית יצאה לדרך. הדיוויזיה התקדמה ותפסה ראש גשר מעל נהר האורן, והגנה עליו בפני מתקפות נגד נחושות. באוגוסט 1944, הצבא הבריטי סבל ממחסור גובר והולך בכוח אדם. מכיוון שהדיוויזיה הייתה המערך האחרון שהוקם לאחרונה בשירות הארמייה השנייה בצרפת, ולא כתוצאה מביצועיה, היא נבחרה להתפרק ואנשיה הועברו ליחידות אחרות כדי לחזק אותם. הדיוויזיה התפזרה ב-26 באוגוסט, והתפרקה רשמית ב-19 באוקטובר 1944.
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם הראשונה
ארז לב-רן

| --- | --- |
תא״ל ארז לב-רן לצד שלט הנצחה אודות מהלכי חטיבה 8 במהלך מבצע אסף
תא״ל ארז לב-רן לצד שלט הנצחה אודות מהלכי חטיבה 8 במהלך מבצע אסף
 לידה:  19 בפברואר 1970 (בן 54) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1988–2014 (כ־26 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 82   מפקד גדוד 198   מפקד צוות בקורס מ"פים   מפקד חטיבה 8
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 
ארז לב-רן (נולד ב-19 בפברואר 1970) הוא קצין שריון במילואים בצה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כמפקד חטיבה 8.
ביוגרפיה

ארז לב-רן נולד ברמת גן לזאב ואלקה בשנת 1970. הוא למד בבית ספר "עליות" ולאחר מכן בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
לב-רן התגייס לחיל השריון בשנת 1988 למסלול "רחף" (מסלול מהיר לקצונה). לאחר שסיים את קורס מפקדי הטנקים, שובץ כמפקד טנק בצמ"פ ובפלוגה מבצעית בגדוד 75 של חטיבה 7. לאחר מכן יצא לקורס קצינים בבה"ד 1, אותו סיים כמצטיין גדודי, ולהשלמה חילית. בתום הקורס שובץ בגדוד 77 של החטיבה, בה מילא שלל תפקידים פיקודיים, החל ממפקד מחלקה, דרך קצין מבצעים, מפקד פלוגת הצמ"פ, מפקד פלוגה מבצעית ועד לסגן מפקד גדוד. במהלך היותו בגדוד שירת ברצועת הביטחון בדרום לבנון ובין היתר פיקד על מוצב הבופור.
לאחר מכן שירת בתפקיד קצין הדרכה בעוצבת געש, ובשנת 2003 מונה למפקד גדוד 82, תפקיד אותו אייש עד לשנת 2005. בתקופה זו נטל הגדוד חלק פעיל בביטחון שוטף וכן בשורה של מבצעים ברצועת עזה ובהם: מבצע "פרשי הפלדה" (אסון הנגמ"שים), מבצע קשת בענן, מבצע ימי תשובה. במסגרת פעילות הביטחון השוטף נפרס גדוד 82 בצפון הרצועה ואבטח את היישובים: ניסנית, אלי סיני ודוגית עד לפינוי שלהם, במסגרת תוכנית ההתנתקות, בקיץ 2005. במהלך תקופה זו זכה גדוד 82 בפיקודו, לשבחים רבים על פעילותו הן במישור ההגנתי והן במישור ההתקפי (הגדוד פגע בלמעלה מ-50 מחבלים במבצעים התקפיים, ובהגנה ומנע חדירת חוליות מחבלים ליישובים ולמוצבים), ואף פעמיים בתואר הגדוד המצטיין מטעם קצין שריון ראשי.
בתפקידו הבא שירת לב-רן כמפקד גדוד 198 בבסיס שיזפון. לאחר כשנה בתפקיד שינה את ייעוד הגדוד מקורס מפקדי טנקים ל"גדוד רצף ההכשרה" (טירונות, מקצועות וצמ"פ) של חטיבה 188. בשנת 2007 שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי וריכז את מגמת השריון. במקביל היווה פרויקטור חיילי בנושא עידוד מוטיבציה בגיוס לחיל השריון. בעקבות פעילותו בנושא הוכנסו חטיבות השריון הסדירות בנפרד לרשימת העדפות הגיוס למלש"ב, וכן נפתחה תוכנית "גיוס עם חברים" לחיל. בעקבות פעילותו בנושא עידוד הגיוס לחיל הוכפלה המוטיבציה בגיוס לשריון פי שלושה.
בשנת 2010 מונה לב-רן למפקד חטיבה 8, תפקיד בו שירת עד סוף שנת 2014. במקביל לתפקידו בתור מפקד חטיבה 8, אייש שנתיים את תפקיד ראש מטה אוגדה 143 ולאחר מכן שימש כשנתיים בתור מדריך ומפקד צוות בקורס מ"פים. בתקופתו כמח"ט זכתה חטיבה 8 במספר תארים: "חטיבה מצטיינת רמטכ"ל" בבית המילואים, פעמיים "יחידה מצטיינת נשיא המדינה" וכן קיבלה תעודת הוקרה זרועית מיוחדת על יוזמה, יצירתיות והובלת תהליכים באימונים.
במהלך מבצע צוק איתן, במקביל להיותו מח"ט, שימש כמנהל הלחימה של עוצבת געש, שפעלה במרכז רצועת עזה ופיקדה על חטיבות: גולני, 7, 188 ובית הספר למ"כים.
לב-רן חבר מערכת ביטאון השריון, ויוזם ומקים "אתר השריון", מיזם המשותף לחיל השריון ויד לשריון.
בשנים 2013–2014 שימש כנציג צה"ל בחבר הנאמנים של בית הספר הריאלי בחיפה.
בשירות המילואים משמש ראש צוות התכנון ומנהל הלחימה של אוגדת הגליל, תפקיד בו משמש גם במלחמת חרבות ברזל. הוא חבר בהנהלה הציבורית לחינוך במדרשת בן-גוריון.
לב-רן הוא בעל תואר ראשון בתוכנית דו-חוגית בניהול ותקשורת, אותו סיים בהצטיינות ותואר שני בתוכנית מוסמך למנהלים במדיניות ציבורית. שניהם מטעם אוניברסיטת תל אביב. כמו כן לב-רן הוא בוגר לימודי תעודה בעיתונאות של בית הספר כותרת.
בין עיסוקיו הרבים, כיום, מדריך ומרכז מסעות לפולין של משרד החינוך.
לב-רן, המתגורר במדרשת בן-גוריון, סמוך לקיבוץ שדה בוקר, נשוי ליעל ואב לארבעה ילדים.
במאי 2023 הועלה לדרגת תא״ל במילואים.
הערות שוליים

↑  ארז לב-רן, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  פיקוד על צק"ג משוריין בשטח בנוי בעימו"ג, סא"ל ארז לב-רן, אתר יד לשריון, 8 באפריל 2010.
↑  מתוך כתבה בביטאון עמותת יד לשריון אודות אל"ם ארז לב-רן, אפריל 2015, עמ' 76.
↑  מלט"ק ורעם, נועה בן אהרון, אתר זרוע היבשה, אפריל 2009.
↑  חבר מביא חבר בשריון - בן כספית מראיין את סא"ל ארז לב-רן, אתר YouTube.
שמחה ראובן עדלמן

| --- | --- |

 לידה:  1821 
 פטירה:  1892 (בגיל 71 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 תקופת הפעילות:  ?–1892 
 
הרב שמחה ראובן עדלמן או אדלמן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: עֶדעֶלמַאנן; כ"ג בשבט ה'תקפ"ב, 14 בפברואר 1822, וילנה – כ"ג בטבת תרנ"ג, 11 בינואר 1893, ורשה), שנודע בשם העט שַׂ"ר בֶּן־חַיִל הָעֲדֻלָּמִי, היה רב ליטאי, בלשן עברי, פובליציסט ומחבר פורה.
ביוגרפיה

נולד בווילנה לרב חיים יהודה ליב עדלמן ולשרה גוטא בת הפרנס הווילנאי רבי שלמה זלמן אייגש. אביו אימץ את שם משפחת חותנו (כנהוג לעיתים ביהדות ליטא אז) וכך נהגו כל ילדיו ונכדיו, אך בנו שמחה ראובן דבק בשם עדלמן. אחיו הם הרבנים משה אליעזר אייגש והעשיל אייגש.
למד אצל רבי יצחק מוולוז'ין בישיבת וולוז'ין ונחשב בה לבקי בתלמוד, נישא לפני שנהיה בן 18, במסיבת החתונה מנה את רשימת כל הסוגיות המרכזיות שפזורות על פני התלמוד הבבלי והירושלמי, במקום לשאת דרשה רגילה. אשתו הייתה בת ראסייני שבזאמוט, ובתקופה שלאחר נישואיו גר שם. אשתו השנייה הייתה מטלז ולכן חי בעיר זו בתקופה מסוימת, ואחריה בבריסק ובקובנה.
עדלמן היה מומחה לאגדות חז"ל ולשונם, וספריו "המסלות" ו"התירוש" עוסקים בתחום זה. הפובליציסט וההיסטוריוגרף החרדי יעקב ליפשיץ מספר בספרו "זכרון יעקב" כי עדלמן הראה לו את מקורם של רוב השירים היידים שהיו מקובלים בקרב הילדות היהודיות בתקופתם, באגדות חז"ל. את ספריו כתב במקביל לעבודותיו כאיש פיננסים בשירותם של סוחרים אמידים, והוא התפרנס בדוחק.
הוא היה בעל השכלה רחבה, וניהל מאבק מול מי שראה כ"פורקי אמונה"; בתחום זה מוכר חיבורו "דורשי רשומות" (ורשה תרנ"ג) שתוכנו ביקורת חריפה על הספר "דור דור ודורשיו" של אייזיק הירש וייס.
פטירתו

נפטר ביום כ"ג בטבת תרנ"ג, 11 בינואר 1893, ונקבר בוורשה. על מצבתו נכתב:
הרב ר' שמחה ראובן עדעלמאנן

בהרב ר' חיים יהודה ליב זצ"ל

הנודע לכל בשם

שר בן חיל העדלמי ז"ל

נפטר ביום כ"ג טבת תרנ"ג לפ"ק
שים איש נלבב עין ותבן

רבת האיכות מצבת זאת האבן

הרבות בתארים אך למותר המה

עוז השם לבד יתן גודל לשוכני פה דומה

דרך "שושנים" הראה, "מסלות" שם בלב ישרים

לן בעומק אגדות חז"ל ויוצא "תירוש" ופנינים יקרים

מה גדל אבדן פה הנותן אמרי שפר

ידע כל איש ישראל היודע ספר!
משפחתו

לרב שמחה ראובן עדלמן, היו שני ילדים:
הסופר ר' מרדכי יצחק עדלמן ("מי בן שר העדלמי") מחבר הספרים: תלמודישע שפריכווארטער, פתגמי התלמוד, משלי התלמוד, מלון השתים, העשר והעני, מערת עדלם .
רבי חנוך אייגש, דיין ורב בווילנה במשך יותר מארבעים שנה, שכיהן כרבה האחרון בפועל של הקהילה היהודית בווילנה לפני מלחמת העולם השנייה ונודע בחיבורו, ה"מרחשת".
ספריו

שושנים לשר בן־חיל העדלמי, קניגסברג תר"ך, 1860
המסלות, וילנה תרל"ה, 1875
התירוש על מדרש רבה - א, וילנא תרנ"א, 1891
התירוש על מדרש רבה - ב, וילנא תרס"א, 1901
התירוש על מדרש רבה - ג, וילנא תרס"א, 1901
דורש רשומות, ורשה: מ.י. האלטער, 1893
העקוב למישור, נספח לספרו של בנו מערת עדֻלם, ביאליסטוק תרע"ג, 1903
היין השרוני - שירים ומצבות וחידות, חלק מהספר טובים השנים, ביאליסטוק: מ' פרוז'נסקי, תרע"ג
לקריאה נוספת

חכם ושר: כולל תלדת הש"ר העדלמי: פרשת ספריו, שיריו ומאמריו... נערכו ונסדרו על ידי בנו... מרדכי יצחק עדעלמאנן. ורשה: דפוס האלטער ואייזענשטאדט, תרנ"ו
הערות שוליים

↑  מעשים בכל יום | בארצנו | ווארשא, המליץ, טורים 3–5, 6 במרץ 1893 (הספד).
↑  ראו: שמואל נח גוטליב, ווילנא: הרב ר' חנוך העניך אייגעש, בספרו אהלי שם, פינסק, תרע"ב, עמ' 60, באתר היברובוקס, הכותב כי ”שמו הספרותי של הרה"ג החכם הנעלה הזה ש"ר בן חי"ל העדלמי, נודע ומפורסם בכל תפוצות ישראל לאחד מחכמי ישראל החרדים לדבר ה'”. שמו הספרותי שַׂ"ר בֶּן־חַיִל הָעֲדֻלָּמִי, או: שב"ח העדלמי, הוא ראשי התיבות של שמו ושם אביו, ועושה שימוש בכינוי התנ"כי לבני העיר הקדומה עדולם – שם בעל דמיון פונטי לשם המשפחה היידי עדלמן.
↑  מהדירי הספר "מרחשת" של בנו, ר' חנוך אייגש, בני ברק תשמ"ט (עמ' 6) משערים כי היה זה כדי להשתמט משירות בצבא הרוסי.
↑  ח"ב, עמ' 146 בהערה
↑  "תלמודישע שפריכווארטער", לומזה תרע"ב, באתר היברובוקס
↑  "פתגמי התלמוד", לאמזא תרע"ב, באתר היברובוקס
↑  "משלי התלמוד", ביאליסטאק תר"צ, באתר היברובוקס
↑  "מלון השתים", ביאליסטאק תרע"א, באתר היברובוקס
↑  "העשר והעני", ביאליסטאק תרע"ג, באתר היברובוקס
↑  "מערת עדלם", ביאליסטאק תרע"ג, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305658805171  GND: 137786395  ISNI: 0000 0000 6687 932X  LCCN: nr96023082  VIAF: 54047361   WorldCat (עם VIAF): 54047361
שושלת יאמפולה

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מייסד:  רבי יוסף יונגרלייב
 
שושלת יאמפולה היא שושלת חסידית שהראשון בה היה רבי יוסף יונגרלייב בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. כיום מכהנים רבים מצאצאי השושלת בשמות שאץ וסקאליה.
תולדות השושלת

רבי יוסף בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב כיהן ביאמפולה לאחר פטירת אביו. היה חתנו של הרב מנחם מן מויטקוב. נפטר בכ"ד בטבת תקע"ב. שלושת בניו כיהנו באדמו"רות לאחר פטירתו. חתנו היה רבי אליקים געציל. בנו של רבי ליבר הגדול מברדיצ'ב ואביו של רבי לייבוש מפרוסקורוב.
רבי ישראל כיהן בטושהן. היה חתנו של רבי אהרן מקיפין (תלמידו של רבי פנחס מקוריץ). נפטר בערך בשנת תר"ב. רבי חיים כיהן בסאטינוב. נפטר בז' באייר ת"ר. רבי יצחק מקאליס חתנו וממלא מקומו של רבי ברוך ממז'יבוז'.
הדור השלישי

בני רבי ישראל מטושהן היו רבי אליעזר מראדוויל ורבי נחמן  (-כ"ו בתמוז תרכ"ו) מסקאלט. רבי אליעזר מראדוויל היה חתנו של רבי דב בער מטולצ'ין (בנו של רבי שלמה מקרלין). היה מפורסם בגדולתו בלימוד וכקדוש. הרבה בצומות וסיגופים. נפטר בחיי אביו.
בני רבי חיים מסאטינוב היו רבי יואל מוסקוביץ' אבי שושלת שאץ, הרב משה (בנו היה רבי יחיאל מיכל אבי חסידות גלינא), הרב מנחם מנדל מסטאנוב (חתן רבי יוסף משה השיל ממז'יבוז', בנו של הרב מאפטא) וחתנו רבי יצחק גדליהו אב"ד סלאוויטא.
בני רבי יצחק מקאליס היו רבי ברוך רבינוביץ מיאסי ורבי יחיאל מיכל מדרוהוביץ' (חתנו של רבי מרדכי טברסקי מצ'רנוביל). רבי ברוך היה חתנו של רבי שמואל הורביץ מווחנובקה. כיהן באדמו"רות ביאסי. דברי תורתו ותולדותיו הודפסו בספר "שיח אליעזר". בנו היה רבי אליעזר חיים אבי חסידות סקאליה.
הדור הרביעי

בנו של רבי אליעזר מראדוויל, רבי יוסף, כיהן בגיל 18 בלנוביץ ולאחר מכן בראדוויל. התייתם בילדותו וגדל אצל סבו רבי ישראל. נישא לבתו של רבי פנחס מאוסטילה. נאסר על ידי הרוסים ולאחר ששוחרר עבר לגלינה שבגליציה המזרחית (באזור לבוב). נפטר בי"ג באייר תרל"ה.
ילדי רבי נחמן מסקאליט היו רבי ישראל מקארסילוב (-י"ח בכסלו תרנ"ו), רבי יחיאל מיכל מסקאליט (חתן רבי פנחס חתן רבי צבי אריה מאליק) וחתנו רבי בנימין זאב אוירבך נינם של רבי יעקב יוסף מפולנאה ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב וחותנו של רבי חיים דוד מנזון (נכדו של רבי ישראל מרוז'ין).
הדור החמישי

בנו של רבי יוסף מראדוויל, רבי אליעזר אינגרלייב מילא את מקום אביו. היה חתנו של רבי מרדכי מרגליות מדוביסאר. כיהן בראדוויל ובאוסטילה. חסידיו היו מרובים. נפטר בכ"ה באב תרנ"ח. בניו היו הרב ישראל דוד אב"ד ראדוויל, הרב יוסף מוינצה, הרב משה מגאיסין והרב שלמה מאקרמן, בוקרשט ותל אביב. חתניו היו רבי ברוך בן ציון מאומן ורבי יוסף מבנדרי.
בן נוסף של רבי יוסף היה רבי סנדר (אלכסנדר) שמואל שכיהן כרב בווישנוביץ שבאזור קרמניץ.
חתניו של רבי יוסף היו רבי מרדכי לרנר (נישא לבתו ריזל'ה) (-תרס"ח, בנו של רבי מיכל לרנר (נכד רבי מרדכי מלעכוויטש). כיהן כאדמו"ר ורב בשומסק שבווהלין כ-40 שנה. ורבי יצחק מבנדרי.
בנו של רבי ישראל מקארסילוב היה רבי ברוך יוסף ז"ק חתנו של רבי דוד שלמה מקוברין. עלה לארץ ישראל בשנת תרע"ג, במלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. בשנת תרע"ו נקרא על ידי חסידי קוברין בארצות הברית לשמש להם כאדמו"ר ובנה את בית הכנסת קוברין בברוקלין. חיבר את הספרים: "ברכת יוסף" ו"זרע קודש". נפטר בט"ז בסיוון תש"ט.
הדור השישי

רבי משה בנו של רבי סנדר שמואל, חתן דודו רבי מרדכי לרנר כיהן בקרמניץ. בסוף ימיו נסע לארצות הברית והתגורר בפילדלפיה ושם נפטר בט"ז באב תרצ"ב.
בן נוסף, רבי יצחק, התיישב בהורחוב הסמוכה ללוצק ופתח בה חצר חסידית. היה חתנו של רבי מאיר מרובנה. בהמשך עבר ללוצק ופתח בה בית כנסת. היה נחשב לתלמיד חכם.
ילדיו האחרים של רבי סנדר שמואל היו רבי מאיר נחום מווישניביץ וחתנו רבי יוסף מקישינוב.
ילדי רבי מרדכי לרנר היו:
רבי ישראל דב (בערניו). נולד בשנת תר"ח. כיהן כרב בוולוטשיסק ולאחר פטירת אביו כרב, ראש ישיבה ואדמו"ר בשומסק. היה חתנו של רבי יצחק מבנדר. הקדיש את ביתו להכנסת אורחים לעוברי דרך ולבחורי ישיבתו. נאסר על ידי בריוני סימון פטליורה למטרת ערבות על כופר שהטילו על יהודי העיר, ומשלא שילמו עינוהו ונפטר מפצעיו בב' בניסן תרע"ח. את מקומו מילא תלמידו ואחיינו רבי יוסף רובין. נרצח עם משפחתו בשואה.
רבי אברהם מאוסטרהא. כיהן באדמו"רות בשומסק ולאחר מכן באוסטרהא. נרצח עם משפחתו בשואה.
הרב יצחק, רבה של ראדוויל. נרצח עם משפחתו בשואה.
יוכבד אשת קרוב משפחתה, רבי ברוך בן ציון יוזפוב מדובנה. נרצחה בשואה עם כל משפחתה (מלבד בנם הרב שמואל הלוי יוזפוב).
חוה אשת הרב מיכל טובמן אב"ד סלאוויטא מגזע לובושוב. נרצחו בשואה עם כל משפחתם.
פייגא אשת בן דודה רבי משה מקרמניץ-פילדלפיה. עלתה בסוף ימיה לישראל.
חתנו רבי אהרן ראבין מלנוביץ (בן אחר בן לבעל שם טוב). נרצח בשואה (מלבד בנו
הרב מרדכי ראבין אשר כיהן ברבנות בארצה"ב, ובתו הרבנית רחל לאה וורטהיים.)
החסידות כיום

כיום מכהן במונסי אדמו"ר מיאמפולה, צאצא של השושלת בשם רבי ברוך מוסקוביץ.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 58-63.
רחל פליקס

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1821 Mumpf, שווייץ 
 פטירה:  3 בינואר 1858 (בגיל 36) Le Cannet, צרפת 
 שם לידה:  Élisabeth Rachel Félix 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-1838 
 הושפעה על ידי:  ז'וזף סמסון 
 בן או בת זוג:  Alexandre Colonna-Walewski  אלפרד דה מיסה  Alexandre Colonna-Walewski 
 
ראשל בשנת 1841, צייר ויליאם אטי
רחל פליקס (בצרפתית: Elisabeth Rachel Félix, ידועה יותר בשם הבמה שלה: "ראשל", או "מדמואזל ראשל";‏ 25 בפברואר 1821, ארגאו, שווייץ – 4 בינואר 1858, פריז, צרפת) הייתה שחקנית צרפתייה ממוצא יהודי, שזכתה לפרסום רב במחצית הראשונה של המאה ה-19, הן בזכות תפקידיה המובילים על הבמה, שהחיו את הטרגדיות הקלאסיות של ראסין וקורניי בתקופה שבה שלט העידן הרומנטי, והן בזכות אורח חייה שלא התנהל על פי המוסכמות המקובלות בתקופה.
תולדות חייה

אליזה רחל נולדה בשווייץ לז'אק ותרזה-אסתר-חיה פליקס, שהיו רוכלים יהודים שעיסוקם היה מכירת בגדים משומשים מעגלה ששימשה גם כביתם. שם גם נולדה אליזה רחל בצדי אחד הדרכים, אחות לסופי שרה. אחריה נולדו להורים עוד ארבעה ילדים.
מגיל צעיר גילו כל האחים כישרונות בהופעות רחוב. בגיל עשר ושמונה הופיעו האחיות סופי ורחל בפני עוברי אורח ברחובות ליון כאשר סופי שרה, ורחל מלווה אותה בגיטרה ישנה. כך גילה אותן המוזיקאי והמחנך אטיין חורון, שלקח אותן תחת חסותו והעניק להן חינוך מוזיקלי ובימתי בבית ספרו בפריז. המשפחה עברה להתגורר ברובע יהודי בפריז, ורחל התקדמה בלימודיה המקצועיים והישגיה האמנותיים. למדה משחק בקונסרבטוריון הלאומי הצרפתי למשחק ("Conservatoire national supérieur d'art dramatique") אצל ז'וזף סמסון.
בשנת 1838 חתמה ראשל חוזה העסקה עם התיאטרון היוקרתי ביותר בפריז "הקומדי פרנסיז". תפקידה הראשון במחזהו של פייר קורניי, "הוראציו", הפנה מיד את תשומת הלב לכשרונה הבולט. באותה השנה שיחקה את רוקסן במחזה של ז'אן רסין: Bajazet, והיא כבשה את הקהל. אך היה זה התפקיד ב"פדרה" של רסין שסגולותיה הבימתיות באו לידי ביטוי עוצמתי. מגוון התפקידים ששיחקה ראשל היה אמנם מוגבל, אך באותם תפקידים לא הייתה לה מתחרה. היא הצטיינה במיוחד במשחק של דמויות שטניות וייצריות, וביצועיה היו עוצמתיים ומלאי הוד. היא הקסימה את הקהל, ובה בעת זרעה בו חלחלה. באמצעות אימון קפדני הפך קולה, שהיה במקורו קשה וצרוד, לקול גמיש ומלודי שחלחל לאוזניהם של השומעים בקסם.
היא נחלה הצלחה גם בתפקידים מודרניים, ובייחוד בסיור שקיימה בלונדון בשנת 1842, שם זכו ביצועיה לרסין וקורניי להצלחה הגדולה של העונה. בארצות הברית, שם קיימה סיור בשנת 1855 זכו ביצועיה להצלחה קטנה יחסית, אך עובדה זו מיוחסת לכך שחלה נסיגה בבריאותה. ראשל נפטרה משחפת, ב-4 בינואר 1858, ונקברה בחלק היהודי של בית העלמין פר לשז בפריז. שדרות ראשל בפריז (צר') נקראות על שמה.
אוסף על שמה שמור בספרייה הלאומית
תולדות חייה > חיים אישיים

במהלך חייה שמרה ראשל תמיד על יחסים קרובים עם משפחתה ועירבה אותם בקריירה שלה. אחיה ואביה עבדו כמנהלים עסקיים שלה בזמנים שונים, והיא תמכה בקריירת המשחק של אחיותיה. היא גם נשארה נאמנה ליהדותה, ולא נעתרה לניסיונות של גורמים שונים להמיר את דתה לנצרות.
ראשל לא נישאה מעולם, אך ניהלה מערכות יחסים רומנטיות עם ידועי שם מתקופתה. בין השאר: נפוליאון השלישי, הנסיך דה ג'וינויל, שהיה בנו של המלך לואי פיליפ, הרוזן אלכסנדר ולווסקי (אנ'), שהיה בנו הלא חוקי של נפוליאון בונפרטה, המשורר אלפרד דה מיסה והעיתונאי אמיל דה ז'ירארדן. שני בנים נולדו לראשל ממערכות יחסים אלו.
הייתה בקשר הדוק עם המחזאי והשחקן ז'וזף סמסון. לאחר מותו פרסמה אלמנתו של סמסון את הספר "רחל ושמשון" ("Rachel et Samson"), על הקשר ההדוק שבין ראשל לסמסון.
הספרייה הלאומית פרסמה כמה ממכתביה של ראשל לסופר אלכסנדר דיומא האב, אותו העריצה, ועמו נפגשה באקראי במדריד, בהם היא מביעה תרעומת על כך שהוא ייחס לפגישה ביניהם כוונות אינטימיות מעבר לידידות אפלטונית.
הנצחה בבול דאר ישראלי

ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי סדרה של 6 בולי דאר שנקראה "תרומת היהודים לתרבות העולם", שעליהם דיוקנאות של 6 יהודים שבלטו בהישגיהם ותרומתם לאנושות בתחומים שונים ושנולדו ופעלו במדינות בחוץ לארץ, אחת יחידה ביניהם נבחרה אליזבט רשל (רבקה) פליקס . כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמנית מאשה יוזפפולסקי עיצבה את הבול שהוקדש לה.
לקריאה נוספת

"רשל (שם הבימה של אליזבט רשל [רחל] פליכס)", האנציקלופדיה העברית
Rachel Brownstein. Tragic Muse: Rachel of the Comédie-Française. New York: 1993
Sylvie Bostarron Chevalley. Rachel: J’ai porté mon nom aussi loin que j’ai pu… Paris: 1989
הערות שוליים

1 2 3 4  Lisa Moses Leff, Rachel (Eliza Rachel Felix)
Jewish Women's Archive Encyclopedia
1 2  (Rachel ,Encyclopaedia Britannica (1911
↑  הספרייה הלאומית, השחקנית היהודייה שדחתה את חיזוריו של מחבר "שלושת המוסקטרים"
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266818505171  PLWABN: 9810684626805606  BIBSYS: 90895084  BnF: cb11940468d (data)  GND: 118950886  ICCU: TO0V164063  ISNI: 0000 0001 0874 474X  LCCN: n50001105  NLA: 36299828  NTA: 068246277  SNAC: w6gm8kxj  SUDOC: 027341674  Trove: 1243569  VIAF: 17231701   WorldCat (עם VIAF): 17231701 
ראשל, 1855. צייר: Edmond-Aimé-Florentin Geffroy