ויטורה קרפצ'ו
עבודות עיקריות (1490–1520)

יצירותיו העיקריות של קרפצ'ו צוירו בין 1490 ל-1519, והציבו אותו בין רבי-האומנים הראשונים של הציור הוונציאני בתקופת הרנסאנס.
עד 1490, קרפצ'ו צייר את "האגדה של אורסולה הקדושה", סדרת ציורים עבור אגודת הצדקה הנוצרית Scuola di Sant'Orsola (אסכולת אורסולה הקדושה), אחת מאגודות הצדקה הדתיות בוונציה (ראו להלן "מחזורים סיפוריים" למידע נוסף על סדרה זו). סדרה זו פרסמה את קרפצ'ו בוונציה של תקופת הרנסאנס המוקדמת, וגרמה להכיר בו כצייר מוכשר ויצירתי המיומן בלספר סיפורים ובתאורה אמנותית.
בסביבות 1501–1507, הוא עבד עם ג'ובאני בליני, וצייר ב"אולם המועצה הגדולה" (Sala del Gran Consiglio) בארמון הדוג'ה. כמו יצירות מרכזיות רבות אחרות, המחזור אבד לחלוטין בשריפה של 1577.
זמן קצר לאחר שנת 1502, צייר ויטורה קרפצ'ו את "אוגוסטינוס הקדוש בחדר עבודתו" וחתם בכתובת: VICTOR / CARPATHIVS / FINGEBAT. האמן ממקם את הקדוש בחלל ביתי פנים אידיאלי, הרמז למנהגים בני זמנו באמנות של אספנות בתקופת הרנסאנס. ציור זה מציג כיצד חפצים הקשורים לאספנות אמורים להתפזר בתוך חלל ובין חדרי הבית. על הקיר השמאלי של הציור מוצגים על מדף פסלים, אגרטלים אטרוסקיים ופמוט מתכת ממלוכי, המתייחסים לחפצים שהיו מבוקשים מאוד באותה תקופה ומוערכים באיסוף אמנות ברנסאנס.
קרפצ'ו השלים מחזורים ספוריים נוספים והרחיב את יצירתו. בין 1502 ל-1504, הוא תיאר פרקים מחייהם של הירונימוס הקדוש ומריה הבתולה.
האגדה על גאורגיוס הקדוש מוזכרת בציור שלו, "גאורגיוס הקדוש מטביל את הסלניטים" (1507). על פי מקראת הזהב, גאורגיוס, אביר נוצרי, מציל נסיכה לובית שהוקרבה לדרקון. מבועת מכך שמשפחתה הפגאנית תעשה דבר כזה, גאורגיוס החזיר את הדרקון לעיירה ואילץ אותם להיטבל. האגדה על גאורגיוס הקדוש הייתה פופולרית מאוד בתקופת הרנסאנס, והעימות בין האביר לדרקון צויר מאוחר יותר על ידי אמנים רבים, כמו "גאורגיוס הקדוש והדרקון" של אלברכט אלטדורפר (Albrecht Altdorfer')‏ (1510).
מ-1507 עד 1508, קרפצ'ו צייר את היצירה, "טריפוניוס הקדוש מגרש את השד".
בשנת 1508 הוא הצטרף לוועדה שהוקמה להערכת ציורי הקיר שצייר ג'ורג'ונה, שהוזמנו על ידי הפונדאקו דיי טדסקי, אכסניה לסוחרים גרמנים.
נראה כי קרפצ'ו הושפע מצ'ימה דה קונליאנו (אנ'), כפי שאפשר להיווכח ב"מות הבתולה" משנת 1508, בפרארה. בשנת 1510, קרפצ'ו הכין את לוחות "הקינה על ישו המת" ו"מדיטציה על הפסיון של ישו", כאשר תחושת הצער שנמצאה ביצירות דומות של מנטניה מגובה בשימוש נרחב בסימבוליזם. נושא המוות ניכר ב"מדיטציה על הפסיון של ישו", מכיוון שגופו של ישו יושב על כס המלכות עם כתובות פסבדו-עבריות. ברקע עצים חסרי עלים, מבנים מתפוררים ואדמה יבשה ומדברית - כולם מרמזים לנושא המוות. במהלך אותה שנה, 1510, צייר קרפצ'ו את "אביר צעיר בנוף", שנמצא כעת באוסף מוזיאון תיסן בורנמיסה של מדריד.
בתחילת העשור השני של המאה ה-16, החל קרפצ'ו להתנסות בפורמטים אחרים, במיוחד יצירות קישוטי מזבח ויצירות דתיות אחרות בקנה מידה קטן יותר. עם זאת, הוא חווה פחות הצלחה עם הופעתם של אמנים צעירים יותר, כגון טיציאן, ג'ורג'ונה ולורנצו לוטו, שסגנונותיהם החדשניים קראו תיגר על ערכיו השמרניים. אף על פי כן, הוא עיצב קישוטי מזבח שונים עבור כנסיות ונציאניות, כולל "הכתרת תומאס אקווינס הקדוש" (1507), "הצגת ישו במקדש" (1510), ו"מות הקדושים של עשרת האלפים" (1515), תוך שהוא גם המשיך לצייר עבור הקהילה העשירה פחות של האצילים הקרתניים.
בין 1511 ל-1520 הוא סיים חמש תמונות על חייו של סטפנוס הקדוש עבור אגודת הצדקה הנוצרית, Scuola di Santo Stefano (אסכולת סטפנוס הקדוש). אחד מאותם ציורים, "הסמכת סטפנוס הקדוש" (1511), שמן על בד, מוצג כיום בגמלדה-גאלרי בברלין.
"גאורגיוס הקדוש והדרקון" של קרפצ'ו (1516), ציור שמן על בד הממוקם במנזר סן ג'ורג'ו מג'ורה, בנדיקטי קלאוסטרה אונלוס (ונציה), מציב את גאורגיוס הקדוש בתור קוטל הדרקונים כדי לסמל את ניצחון הערכים הנוצריים על השטן (מיוצג כדרקון). אף על פי שלא שכיח בתיאורים האיקונוגרפיים של גאורגיוס הקדוש, "גאורגיוס הקדוש מטביל את הסלניטים" מציע דוגמה טובה לסוג הנושאים המזרחיים שהיו פופולריים בוונציה באותה תקופה: הקפדה רבה ותשומת לב רבה ניתנת לתלבושות הזרות, וכובעים משמעותיים במיוחד בהצבעה על הבנייה האירופית של האקזוטי. בסצנת "הטבילה", אחד מהמומרים האחרונים הניח את הטורבן האדום-לבן המשוכלל שלו, שבקצהו תכשיט, על הקרקע כדי לקבל את הסקרמנט. פורטיני בראון (Fortini Brown) טוען שהעניין הגובר הזה בנושאים מזרחיים אקזוטיים היה תוצאה של החמרה ביחסים בין ונציה לטורקים העות'מאנים: "ככל שזה הפך לאיום גדול יותר, זה גם הפך ליותר אובססיה".
בשנת 1516, הוא צייר ציור של Sacra conversazione (אנ'), בעיירה הוונציאנית קאפו ד'איסטריה (כיום קופר בסלובניה), התלויה בקתדרלת קופר (אנ'). קרפצ'ו יצר עוד כמה יצירות בקאפו ד'איסטריה, שם בילה את שנות חייו האחרונות ושם גם מת.