stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באבי יאר
הערות שוליים

↑  ביטוי הגנאי ("ז'ידים") היה רק ברוסית
↑  אנטולי קוזנצוב, באבי יאר, עם עובד 1968, עמ' 65-50
↑  אילנה שטוטלנד, ‏"קשה לי להבין ולעכל איך הצלחתי להינצל מהמוות, אבל יצאתי משם", באתר מעריב אונליין, 29 בספטמבר 2021
↑  המשדר המלא, 80 שנה לבאבי יאר, באתר יוטיוב, המידע מופיע בדקה 35:10
↑  איריס ליפשיץ-קליגר, הרצוג בטקס 80 שנה לטבח באבי יאר: "הציפורים צייצו והשוחט שחט", באתר ynet, 6 באוקטובר 2021
↑  L'Ucraina ricorda la "Shoah dei proiettili", 100mila ebrei e oppositori politici massacrati dai nazisti
↑  איריס ליפשיץ-קליגר, חוזרים לבאבי יאר: "הבטתי בתקרת בית הכנסת - ושאלתי, ריבונו של עולם, איך היית עד לתופת הזו?", באתר ynet, 6 באוקטובר 2021
↑  אלי אשכנזי‏, נדיה ניצלה מתופת בבאבי יאר ונלחמה שהסיפור לא יישכח. 80 שנה אחרי הטבח, המעגל נסגר, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2021
↑  A Massacre in a Park, a Miracle Survivor, and a Stash of Hidden Letters
↑  אנטולי קוזנצוב, באבי יאר (תל אביב: עם עובד, 1971), ע' 364.
↑    שרון אלמקייס, ‏80 שנה לטבח באבי יאר: "עלינו להבטיח לאנושות כולה שלעולם לא יהיה עוד באבי יאר", בעיתון מקור ראשון, 7 באוקטובר 2021
↑  רוצחי רבבות בבאבי יאר לדין, מעריב, 12 באוקטובר 1967
↑  היום ייגזר דין הנאצים הנאשמים, מעריב, 29 בנובמבר 1968
↑  עונשים קלים לפושעים נאצים שרצחו רבבות, מעריב, 1 בדצמבר 1968
↑  פיחות הפשע, דבר, 2 בדצמבר 1968
↑  מערכת JDN, צפו בתיעוד ההרס בבאבי יאר • כך גינו בישראל ובארגוני הנצחת השואה, באתר JDN, ‏1 במרץ 2022
↑  רון בן ישי, סיירתי באתר ההנצחה בבאבי יאר. שום דבר לא נפגע שם אתמול, באתר ynet, 2 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012884772105171  BnF: cb13173562v (data)  GND: 4274934-7  LCCN: no2021032621  LNB: 000349744  SUDOC: 273202618  VIAF: 3317162062757051650004   WorldCat (עם VIAF): 3317162062757051650004 
מודעה ליהודי העיר קייב והסיבבה להתייצב ב-29 בספטמבר 1941. מוצגת במוזאון יד ושם.
באבי יאר, צילום מאויר, 26 בספטמבר 1943 - צולם על ידי הלופטוואפה
סיימון האריס

סיימון האריס (באנגלית: Simon Harris; נולד ב-17 באוקטובר 1986) הוא פוליטיקאי אירי המכהן כטישך מאפריל 2024. האריס כיהן כשר בממשלת אירלנד מאז 2016 במספר תפקידים.
ביוגרפיה

האריס נולד לבארט ומרי האריס במחוז ויקלו ב-1986, בכור מבין שלושה ילדים.
האריס היה חבר בפיאנה פול, אך מאוחר יותר הצטרף לפינה גייל ונבחר להנהלה הלאומית של אגף הצעירים שלה ב-2003.
האריס למד עיתונאות וצרפתית במכון הטכנולוגי של דבלין (אנ'), אך נשר בשנה הראשונה.
האריס החל לעבוד כעוזר לפרנסס פיצג'רלד (אנ') בשנת 2008, כשהייתה חברה בסנאט האירי. בבחירות המקומיות ב-2009 (אנ'), האריס נבחר לחבר מועצת מחוז וויקלו ולחבר מועצת העיר גרייסטונס (אנ').
האריס נבחר לדאל אירן ב-2011. כחבר הדאל הצעיר ביותר, נבחר על ידי פינה גייל להציג באופן רשמי את תמיכתה באנדה קני כטישך.
ביוגרפיה > בממשלה > שר המדינה במשרד האוצר

ב-15 ביולי 2014 מונה האריס לשר המדינה במשרד האוצר (אנ') וקיבל את האחריות על המשרד לעבודות ציבוריות (אנ').
כשהתרחשו שיטפונות ברחבי אירלנד בחורף 2015 ו-2016, האריס הכחיש את ההאשמות בתקשורת שלפיהן הממשלה לא השתמשה ב-13 מיליון אירו מהתקציב שהוקצה עבור סיוע למניעת שיטפונות.
ביוגרפיה > בממשלה > שר הבריאות

ב-6 במאי 2016 מונה האריס לשר הבריאות (אנ'). בשנתו הראשונה בתפקיד, האריס התמודד עם שביתה מתוכננת של 30,000 עובדים בבריאות ו-40,000 אחיות. השביתות המתוכננות בוטלו בעקבות פעולתו.
האריס תמך בלגליזציה של הפלות באירלנד. במהלך כהונתו כשר היה אחראי לקידום התיקון השלושים ושישה לחוקת אירלנד, שאושר במשאל עם, שהסיר את האיסור החוקתי על הפלות, וחוק הבריאות (הסדרה של הפסקת הריון) משנת 2018 שהתיר הפלה בנסיבות מוגדרות.
ב-20 בפברואר 2019 האריס שרד הצעת אי-אמון על חוסר טיפולו בעלויות הגדלות (מעל 2 מיליארד אירו) של בית החולים הלאומי החדש לילדים (אנ'). ההצעה נדחתה ברוב של 58 מתנגדים מול 53 תומכים ו-37 נמנעים.
האריס הביא לאישור חקיקת חירום בתגובה למגפת הקורונה, שנחקק ב-20 במרץ 2020.
ביוגרפיה > בממשלה > השר להשכלה גבוהה, מחקר, חדשנות ומדע

ב-27 ביוני 2020, האריס מונה לשר להשכלה גבוהה, מחקר, חדשנות ומדע (אנ') בממשלת מיהאל מרטין.
לאחר מינויו של ליאו ורדקר לטישך ב-17 בדצמבר 2022  מונה האריס בשנית לתפקיד, וכיהן גם כשר המשפטים (אנ') הזמני במהלך חופשת הלידה של הלן מקאנטי (אנ').
ביוגרפיה > בממשלה > בהנהגת מפלגת פינה גייל

ב-20 במרץ 2024 התפטר מנהיג הפינה גייל ליאו ורדקר והאריס נבחר במקומו. ורדקר הגיש את התפטרותו כטישך לנשיא אירלנד ב-8 באפריל, ולאחר פגרת הפסחא ב-9 באפריל האריס מונה לטישך.
ביוגרפיה > בממשלה > טישך

האריס קיבל את מינויו הרשמי כטישך על ידי הנשיא מייקל היגינס והפך לטישך הצעיר ביותר בתולדות המדינה. במהלך נאומו לאחר בחירתו, הוא הזכיר את המשבר ההומניטרי בעזה, גינה את חמאס על טבח שבעה באוקטובר, ובמקביל מתח ביקורת על פעילות ישראל בעזה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 2017, האריס התחתן עם קאוימה וייד, אחות מווקספורד. יש להם בת ובן. האריס סובל ממחלת קרוהן, אך אמר שיש לה השפעה מועטה על חיי היום-יום שלו.
האריס הוא הבכור מבין שלושה אחים. אחיו אדם הוא אוטיסט ומנהל את ארגון הצדקה לסובלים מאוטיזם AsIAm, שהאריס היה שותף להקמתו.
האריס ידוע בנוכחותו במדיה החברתית, במיוחד בטיקטוק. הוא צבר חלק גדול מהעוקבים שלו בתקופתו כשר הבריאות במהלך מגפת הקורונה.
מוסר עבודה

מוסר עבודה הוא אמונה של עובד בערך של עבודה במקום עבודה כלשהו, ובסיפוק ופיתוח אישי שהיא יכולה להקנות לו; אמונה זו עשויה להתבטא בהתנהגויות של מאמץ בעבודה, השתדלות של העובד להיענות לציפיות ההנהלה, התמדה, משמעת עצמית, חריצות, אחריות, יוזמה, נאמנות לעבודה ועוד, כל זאת גם בהיעדר פיקוח של ההנהלה על עבודתו.
עובד בעל מוסר עבודה גבוה מזדהה עם מטרות הארגון ופועל כמיטב הבנתו ויכולתו להשגת מטרות אלה. מאחר ש"מטרות הארגון" כלליות מאוד, התרגום האופרטיבי שלהם מתבטא ב"ציפיות ההנהלה" הכלליות מחברי הארגון והמיוחדות מכל בעל תפקיד, שמתבטאות בין השאר בהסכמי עבודה, נהלים והוראות. עובד עשוי להתנהג בהתאם לציפיות ההנהלה כאשר המנהל שלו נוכח לידו, בשל חשש מעונש אם לא ינהג כך, או שינהג בהתאם לציפיות גם בנוכחות חבריו לעבודה, כי חשוב לו שיעריכו אותו כעובד מסור; אך אם הוא נוהג בהתאם לציפיות ההנהלה גם ללא נוכחות אחרים בשעת מעשה, ומתוך ערכים של העובד בלבד, ניתן לומר שיש לו מוסר עבודה גבוה.
מוסר עבודה קשור בציפיות הנהלה שהן לגיטימיות; אם יש התנגשות בין עקרונות מוסר חברתי כללי לבין מוסר עבודה, שהוא רק היבט אחד מתוך המכלול של מוסר, הן אינן לגיטימיות. למשל, במפעל שפועל בניגוד לחוק וגורם נזק לסביבה, לעובדיו או לקהילה, ההנהלה עשויה לצפות מהעובדים שישתפו פעולה ולא ידווחו לנפגעים על נזק שנגרם להם, אך ציפיות כאלה סותרות את המוסר החברתי, ולכן אינן לגיטימיות.
מוסר עבודה היא תכונה מוערכת בארגונים רבים בחברה המערבית, ולעיתים קרובות היא עשויה לתרום להגדלת תחומי אחריותו של העובד ולקידומו המקצועי בארגון.
לקריאה נוספת

אברהם פנקס, השפעת דיונים בדילמות, על מוסר העבודה ורמת השיפוט המוסרי של תלמידים בבי"ס תעשייתי, עבודת תזה באוניברסיטת בר-אילן, 1994
ההסתדרות הכללית, (1981/1982). חוקת העבודה לעובדי החרושת ההסתדרותית, תל אביב: האגף לאיגוד מקצועי
מוסר עבודה במשפט העברי, הרב ישועה רטבי
Antony, P. (1977). The ideology of work, London: Tavistock
Cherrington, D. (1980). The work ethic: working values and values that work, N.Y. AMACOM, a div. of American Management Association
Mirels, H. and Garrett. J. (1971). The protestant ethics as a personality variable, Journal of Consulting and Clinical Psychology, 36 1, 40-44
Rose, M. (1985). Re-working the work ethics, N.Y.: Schocken
Sengoku, T. (1985). Willing workers, Connecticut: Quorum
Weber, M (1958). The protestant ethic and the spirit of capitalism, New York: Charles Scribner's Sons
Kohlberg, L., Levine, D. & Hewer, A. (1983). Moral stages: a current formulation and a responce to critics, N.Y.: Karger
ראו גם

דיני עבודה
אתיקה בעסקים
חריצות
משמעת עצמית
אחריות
מסוגלות תעסוקתית
למידה לאורך חיים
אגואיזם אתי
אינדיבדואליזם
עבודה
ארגון התקינה הבין-לאומי
לודוויגסהאפן

לודוויגסהאפן על הריין (בגרמנית: ‏Ludwigshafen am Rheinקובץ:De-Ludwigshafen (Rhein).ogg‏Ⓘ‏) היא עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה. לודוויגסהאפן שוכנת לגדת הריין, מול העיר מנהיים. היא משתייכת לאגד הערים ריין-נקאר, לצד מנהיים, היידלברג ויישובים נוספים באזור.
לודוויגסהאפן ידועה בתעשיית הכימיקלים המקומית (בעיקר בזכות חברת הכימיקלים BASF), ויש בה מספר מוסדות תרבות, בהם התזמורת הפילהרמונית של ריינלנד-פפאלץ. העיר היא גם מקום הולדתם של הלמוט קוהל, קנצלר גרמניה לשעבר, ושל הפילוסוף ארנסט בלוך.
היסטוריה

בימי קדם התגוררו באזור שבטים קלטיים וגרמאניים, אבל היישוב הראשון בתחומי העיר היה מבצר רומי משני שהוקם במאה הראשונה לספירה (כיום בפרבר ריינגנסהיים). בימי הביניים השתייך אזור לודוויגסהאפן לנסיכות הבוחר מפפאלץ, אחת המדינות החשובות באימפריה הרומית הקדושה, אולם שטח העיר של היום עוד היה ביצה. האזור החל להתפתח כאשר מנהיים, מעברו האחר של הריין, נבחרה כבירתה החדשה של הנסיכות. בשנת 1606 הקים פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, את מצודת ריינשאנצה (Rheinschanze) מול העיר מנהיים, וזו הייתה לגרעין שסביבו תתפתח לימים לודוויגסהאפן.
עם זאת, במאות השנים הבאות סבל האזור רבות ממלחמות רבות (בהן מלחמת שלושים השנים ומתקפות הצרפתים בעקבות המהפכה הצרפתית) ועבר מיד ליד. לאחר תבוסת נפוליאון חולקו האזורים שכבשה צרפת, כך שערי הגדה המזרחית של הריין (בהן מנהיים) עברו לידי באדן, ואילו האזורים שממערב לריין סופחו לבוואריה. המבצר בגדת הריין המערבית נותר בדד.
עם השנים שימש המבצר למטרות שונות, ובין השאר תפקד כתחנת סחר על הריין. ב-1843 נמכר המבצר לממלכת בוואריה, והמלך לודוויג הראשון החליט להפוך אותו ליישוב עירוני, שישמש משקל-נגד למנהיים; ליישוב קרא על שמו, לודוויגסהאפן (הנמל של לודוויג). ב-1959 הוכרה לודוויגסהאפן כעיר.
עם זאת, התפתחותה המשמעותית של לודוויגסהאפן החלה רק עם המהפכה התעשייתית, אז שגשגה העיר בזכות התשתית התעבורתית המצוינת שלה - נמל עמוק לגדת הריין ומסילת רכבת לשדות הפחם של עמק הסאר, שהושלמה ב-1849. נקודת מפנה חשובה בהתפתחות העיר נרשמה ב-1865, אז החליטה חברת הכימיקלים BASF להעביר את מפעליה ממנהיים לרובע המסדורף בלודוויגסהאפן. בעקבותיה באו חברות נוספות בתחום, ולודוויגסהאפן גדלה במהירות והייתה לעיר תעשייה משגשגת.
בשנות מלחמת העולם הראשונה היו מפעלי התעשייה של לודוויגסהאפן גורם חשוב בכלכלה המלחמתית של גרמניה. ייצרו בה חומרי נפץ, אבק שרפה וגז ששימש בחזית המערבית. כתוצאה, הייתה לודוויגסהאפן ב-27 במאי 1915 ליישוב האזרחי הראשון מעבר לקווי החזית שהופצץ מן האוויר. ההפצצה התמקדה במפעלי BASF וגרמה למותם של 12 בני אדם.
לאחר המלחמה היה האזור ממערב לריין תחת שלטון צבאי צרפתי עד 1930. רבים מהבתים היפים ביותר בעיר נבנו עבור קציני הצבא הצרפתיים בתקופה זו. למרות המשבר הכלכלי העולמי, שפגע קשות בעיר בשנות ה-30, לא נרשמה בה תמיכה מאסיבית במפלגה הנאצית, אולי משום שהייתה עיר פועלים הנאמנה לרעיונות הסוציאליסטיים. עם זאת, לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הייתה גם לודוויגסהאפן כר פורה לפועלם: בית הכנסת המקומי נהרס בליל הבדולח, והאוכלוסייה היהודית - שמנתה כ-1400 נפש - גורשה למחנות הריכוז בשנת 1940.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצו המפעלים הכימיים ומזקקות הנפט בלודוויגסהאפן פעמים רבות, והעיר ניזוקה קשות. לאחר המלחמה שוקמה העיר בסיוע אמריקני, במסגרת תוכנית מרשל, ונכללה במדינה הפדרלית ריינלנד-פפאלץ. הרווחים שהביאה לעיר חברת הכימיקלים BASF אפשרו בנייה מחודשת מהירה, בסגנון האדריכלי של שנות ה-50 וה-60; בנוסף נבנו בעיר פרויקטים ייחודיים, בהם כבישים מהירים על עמודים (הוכשטראסן) שנועדו להתגבר על האדמה הבוצית באזור.
עלויות התחזוקה הגבוהות של המיזמים שנבנו בשנים הטובות הובילו בסופו של דבר למשבר כלכלי בשנות ה-80 וה-90. בעקבות שינויים במדיניות המיסוי של גרמניה הצטמצמו רווחיהן של חברות הכימיקלים, והן נאלצו לפטר עובדים והתקשו לתמוך כספית בעיר. במקביל התברר שרמות הזיהום בעיר גבוהות יחסית, ומבני הבטון שנראו כה מודרניים אחרי מלחמת העולם הפכו למעמסה. בשנים האחרונות מתמקדים פרנסי העיר בניסיון לשנות את תדמיתה ה'אפורה' של לודוויגסהאפן בתקשורת, לצמצם את הגירעון העירוני ולהגביל את הזיהום.
תחבורה וכלכלה

הנמל של לודוויגסהאפן הוא הנמל הגרמני הגדול ביותר מעברו המערבי של הריין ונודעת לו חשיבות רבה בכלכלת העיר. הוא מורכב ממספר אגנים שונים לאורך הרציפים במרכז העיר. לעיר אין נמל תעופה משלה, אבל היא סמוכה לנמל התעופה האזורי במנהיים ולא רחוקה מנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט. תחנת הרכבת העירונית גדולה יחסית, משום שעוברות בה שלוש מסילות מקבילות ומסילה נוספת לרכבת הקלה העירונית. חמש מתחנות הרכבת הקלה נבנו מתחת לאדמה בשנות ה-70, כחלק ממיזם להקמת רכבת תחתית במטרופולין מנהיים-לודוויגסהאפן; מנהיים ביטלה את השתתפותה בפרויקט מחוסר תקציב, וכך נותרו התחנות בלודוויגסהאפן מיותמות.
חברת הכימיקלים BASF היא ללא ספק החברה התעשייתית הגדולה ביותר בלודוויגסהאפן. המפעל המקומי של החברה נחשב למפעל הכימי הגדול ביותר בעולם - מועסקים בו כ-35,000 עובדים. BASF מייצרת דשן, צבעים, נוזלי קירור ומוצרים כימיים נוספים. פרט לכך שוכנים בעיר עוד מפעלים רבים, בעיקר בתחומי המכונות, החשמל וטכנולוגיות תקשורת. כ-90,000 איש מועסקים בתעשייה ובמסחר בשטח העיר.
תרבות וספורט

בעיר שוכנת התזמורת הפילהרמונית של מדינת ריינלנד-פפאלץ וכן מספר תיאטראות, בהם כמה תיאטראות קטנים המעלים מחזות בדיאלקט המקומי. לצד מספר מוזיאונים קטנים לתולדות האזור יש בעיר גם מוזיאון לאומנות - מוזיאון וילהלם האק, שנודע בציור-קיר ענקי מאת ז'ואן מירו.
ערים תאומות

הערים התאומות של לודוויגסהאפן הן:
בלגיה אנטוורפן, בלגיה
טורקיה גזיאנטפ, טורקיה
גרמניה דסאו, סקסוניה-אנהלט, גרמניה
הממלכה המאוחדת הברינג, לונדון, הממלכה המאוחדת
צרפת לוריאן, ברטאן, צרפת
אזרבייג'ן סומגאיט, אזרבייג'ן
ארצות הברית פסדינה, קליפורניה, ארצות הברית
ראו גם

פרס ארנסט בלוך
קהילת יהודי לודוויגסהאפן
פולאר השקעות

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברת החזקות
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 
פולאר השקעות בע"מ היא חברת החזקות ישראלית שהוקמה בשנת 1963 כבית ההשקעות של בנק הפועלים. פולאר הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2013. לאחר שנכנסה להסדר חוב נמחקו מניות החברה מהמסחר בבורסה, אך איגרות החוב שלה עדיין רשומות למסחר (נכון ל-2022)..
השקעות והחזקות > תקשורת

בשנת 1990 הוקמה חברת הבת "פועלים תקשורת אלקטרונית", במטרה להשקיע בשוק הטלוויזיה בישראל. השקעתה הראשונה הייתה בחברת הטלוויזיה בכבלים "מת"ב" בשיתוף עם חברת "דנקנר השקעות", וזכיינית ערוץ 2 "שידור רשת", בשנת 1992.
בשנת 1997 התמודדה באמצעות חברת "מת"ב" במכרז להקמת מפעיל של תקשורת סלולרית בישראל, ואחר כך החזיקה ב-5% ממניות פרטנר תקשורת שזכתה במכרז. בשנת 1998 הייתה שותפה בקבוצה שהתחרתה במכרז להקמת חברה לשירותי טלוויזיה רב-ערוצית באמצעות הלוויין, ואחר כך החזיקה ב-12.5% מחברת yes הטלוויזיה בלוויין שזכתה במכרז. באותה שנה גם רכשה מניות ואיגרות חוב של חברת בזק, במסגרת הליך הפרטת החברה, והגיעה להחזקה של 7% ממניות החברה. מניות שנמכרו ברווח ניכר תוך זמן קצר..
בסוף שנת 1999, הונפקה החברה בבורסת תל אביב..
השקעות והחזקות > טכנולוגיה

בשנת 1985 הוקמה חברת הבת להשקעות בחברות טכנולוגיה, אחת הראשונות שהוקמו בישראל בתחום זה. בין ההשקעות שביצעה הייתה חברת ניפסון דיגיטל (Nipson Digital Printing System), שעסקה בפיתוח וייצור של מדפסות דיגיטליות מהירות המיועדות להדפסות מסחריות בשחור לבן. החברה הוקמה באפריל 2002, ומיד עם הקמתה רכשה תמורת 9.4 מיליון יורו, במסגרת הליך כינוס נכסים בבית משפט בצרפת, פעילות של ייצור ושיווק מדפסות דיגיטליות שהייתה בעבר חלק מחברת זייקון (Xeikon). החברה הונפקה ביולי 2004 בבורסת AIM בלונדון, במרץ 2005 ביצעה גיוס הון שני בלונדון. אולם בסוף 2008 מכרה את החברה בהפסד.
השקעות והחזקות > איכות הסביבה

בשנת 2000 הושיקה הקבוצה, באמצעות "אורדן תעשיות", בחברת "EER", שהקים יזם בשם משה שטרן שפיתח טכנולוגיה לטיפול בפסולת עירונית. החברה גייסה במשך השנים קרוב ל-60 מיליון דולר מ"אורדן תעשיות" ומשקיעים שונים. במרץ 2007 הוכרז שהחברה עומדת בפני הנפקה לפי שווי של מאות מיליוני דולרים, אולם הדבר לא יצא לפועל. אחר כך מוזגה החברה לשלד בורסאי, ולבסוף נסגרה ב-2013 לאחר של יצרה מעולם הכנסות..
השקעות והחזקות > שיווק רכב

בשנת 2004 נכנסה החברה לעסקי שיווק רכב במזרח אירופה, שרכשה סוכנות לשיווק רכבי פורד בקרואטיה, בשותפות עם קבוצת תעבורה. פעילות זו נמכרה כעבר שלוש שנים לקבוצת תעבורה.
אריק לארסון

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1905 קליבלנד, יוטה, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוקטובר 1988 (בגיל 83) לה קניאדה פלינטרידג', קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  אריק קליאון לארסון
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 לאום:  אמריקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יוטה
 תקופת הפעילות:  מ-1933 
 תחום יצירה:  הנפשה
 הושפע על ידי:  המילטון לוסק
 פרסים והוקרה:  פרס וינזור מקיי (1983) אגדת דיסני (1989)
 
אריק קליאון לארסון (באנגלית: Eric Cleon Larson;‏ 3 בספטמבר 1905 – 25 באוקטובר 1988) היה אנימטור אמריקאי שעבד באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר מוכר כאחד מתשעת הזקנים של דיסני. החל משנת 1973 הוא התחיל להכשיר אנימטורים לאולפנים, כאשר רובם הפכו למובילים בתחום ההנפשה.
ביוגרפיה

לארסון נולד בשנת 1905 בעיירת קליבלנד שביוטה, כאשר הוריו הם מהגרים מדנמרק. הוא למד באוניברסיטת יוטה, והחל לעבוד באולפני ההנפשה של וולט דיסני בשנת 1933, כאשר הוא הנפיש סצנות מתוך הסרטים "הצב והארנב", "שלגיה ושבעת הגמדים", "ציידי הלווייתנים", "פינוקיו", "פנטסיה", "במבי", "שלושת הקבלרוס", "הבה לי מוזיקה", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "פיטר פן", "היפהפייה והיחפן", "היפהפייה הנרדמת", "על כלבים וגנבים", "החרב באבן", "ספר הג'ונגל" ו"הרפתקאותיו של פו הדב". כמו כן הוא יצר דמויות בולטות בסרטים "חתולים בצמרת" ו"רובין הוד", ויצר את הכותרות בסרט "הרפתקאות ברנרד וביאנקה" יחד עם מל שו ובארני מאטינסון.
בשנת 1973 לארסון החל להכשיר אנימטורים חדשים לאולפנים, כדי להגדיל את מספר האנימטורים בחברה. אישים רבים שהפכו למובילים בתחום ההנפשה הוכשרו דרכו, ביניהם בראד בירד, דון בלות', כריס באק, טים ברטון, ג'ון לאסיטר והנרי סליק. בשנות ה-80 עבודתו הייתה מינורית, אך הוא שימש כיועץ הנפשה בסרטים "חג שמח מיקי מאוס", "הקדירה השחורה" ו"הרפתקאותיו של סופר בלש".
בשנת 1983 לארסון זכה בפרס וינזור מקיי, ולאחר שלוש שנים, בשנת 1986, הוא עזב את החברה כאשר הוא עבד בה 53 שנים. ב-25 באוקטובר 1988, בגיל 83, לארסון נפטר בלה קניאדה פלינטרידג', כאשר שנה לאחר מכן הוכר כ"אגדת דיסני" יחד עם תשעת הזקנים של דיסני ואב אייוורקס.
הערות שוליים

↑  Eric Larson, באתר אגדות דיסני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14113159r (data)  GND: 1081694645  ISNI: 0000 0000 7938 5345  LCCN: no2010088480  NTA: 073768847  SNAC: w6d08n0f  VIAF: 31940378   WorldCat (עם VIAF): 31940378
מילט קאהל

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1909 סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית 
 פטירה:  19 באפריל 1987 (בגיל 78) מיל ואלי, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  מילטון ארווין קאהל
 לאום:  אמריקאי
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 תחום יצירה:  הנפשה
 הושפע על ידי:  המילטון לוסק
 פרסים והוקרה:  פרס וינזור מקיי (1977) אגדת דיסני (1989)
 
מילטון ארווין "מילט" קאהל (אנגלית: Milton Erwin "Milt" Kahl;‏ 22 במרץ 1909 – 19 באפריל 1987) היה אנימטור אמריקאי באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר מוכר כאחד מתשעת הזקנים של דיסני. בשנת 1977 זכה בפרס וינזור מקיי, ובשנת 1989 הוכר כ"אגדת דיסני".
ביוגרפיה

קאהל נולד בשנת 1909 בסן פרנסיסקו. הוריו היו ארווין, מוזג בבר, וגרייס. הוא היה הבכור, ואחריו שלוש אחיות קטנות ממנו. קאהל למד בבית ספר בעיר הולדתו, וקיצר את השכלתו בתיכון כדי להגשים את חלומו - להיות מאייר מגזינים או קריקטוריסט. הוא הקים עסק משלו בתחום האמנות המסחרית, שצלע לאחר השפל הגדול. במהלך תקופה זו צפה בסרט המונפש הקצר "שלושה חזירים קטנים" של דיסני, והחליט לעסוק בתחום ההנפשה.
ביוני 1934 הגיש קאהל מועמדות לעבודה באולפני ההנפשה של וולט דיסני, והתקבל כעוזר הנפשה בסרטים הקצרים "הקרקס של מיקי", "רוחות בודדות" ו"הברווזון המכוער" שזכה בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. בהמשך עבד על סרטים מונפשים באורך מלא, ביניהם "שלגיה ושבעת הגמדים", "פינוקיו", "במבי", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "פיטר פן", "היפהפייה והיחפן", "היפהפייה הנרדמת", "על כלבים וגנבים", "החרב באבן", "ספר הג'ונגל", "חתולים בצמרת", "רובין הוד", "הרפתקאותיו של פו הדב" ו"הרפתקאות ברנרד וביאנקה". הוא הנפיש דמויות רבות לסרטי ההנפשה, בהשראת האמן רונלד סרל והצייר פבלו פיקאסו.
קאהן עבד באולפני דיסני במשך 40 שנה, מ-1936 עד 1976. בשנת 1977 הוענק לקאהל פרס וינזור מקיי. לאחר שסיים את עבודתו באולפנים הוא החל לעסוק בפיסול בתיל של דמויות אנושיות, ביניהן בלרינות רוקדות. קאהל הלך לעולמו ב-19 באפריל 1987, בגיל 78, לאחר שלקה בדלקת ריאות. הוא נפטר בעיר מיל ואלי, בקליפורניה. שנתיים לאחר מותו, בשנת 1989, הוכר בתואר "אגדות דיסני", יחד עם שאר תשעת הזקנים של דיסני ואב אייוורקס.
הערות שוליים

↑  Milt Kahl, באתר אגדות דיסני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9039382  BNE: XX1754424  BnF: cb14109702p (data)  GND: 128033813X  ISNI: 0000 0000 6638 6904  LCCN: no2008091029  NTA: 071782567  ULAN: 500115889  VIAF: 14980058   WorldCat (עם VIAF): 14980058
לוסיל לה ורן

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1872 נאשוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בספטמבר 1986  (בגיל 113) קלבר סיטי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אינגלווד פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1886–1937 (כ־51 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסיל לה ורן (באנגלית: Lucille La Verne;‏ 7 בנובמבר 1872 – 4 במרץ 1945) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית.
ביוגרפיה

לה ורן נולדה בנאשוויל, היא התחילה לשחק כילדה בתיאטרון מקומי. כנערה המשיכה לשחק ובגיל ארבע עשרה שיחקה יוליה ברומיאו ויוליה ואת ליידי מקבת' במקבת'. יכולות המשחק שלה שכללו ביצועים של סוגי תפקידים שונים ומגוונים של אישים רבים בתחום עסקי השעשועים וב-1988 הופיע לראשונה בברודוויי, בין המחזות ששיחקה הוא "אוהל הדוד תום", היא גם הייתה ידועה בהופעותיה שכללו השחרת פנים.
היא גם יצאה לסיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית ובאירופה ומלבד המשחק בברודוויי עסקה גם בכתיבה ובבימוי.
ב-1921 שיחקה בסרט הראינוע יתומות הסערה על המהפכה הצרפתית, ב-1923 שיחקה בסרט "Zaza" המבוסס על מחזה צרפתי.
ב-1931 שיחקה בסרט הפשע הקיסר הקטן, ב-1935 הופיעה בסרט בין שתי ערים.
היא ביצעה את הדיבוב לדמות המלכה הרעה בסרט הראשון של דיסני "שלגיה ושבעת הגמדים", ותפקיד זה היה התפקיד הקולנועי האחרון אותו ביצעה בחייה.
היא נפטרה ב-4 במרץ 1945 בקלבר סיטי, בגיל 72.
אלעזר החורני

| --- | --- |
ציור מאת הצייר גוסטב דורה של אלעזר המכבי דוקר בבטנו פיל מלחמה סלוקי ונמחץ תחתיו בקרב בית זכריה שהתקיים במהלך מרד החשמונאים
ציור מאת הצייר גוסטב דורה של אלעזר המכבי דוקר בבטנו פיל מלחמה סלוקי ונמחץ תחתיו בקרב בית זכריה שהתקיים במהלך מרד החשמונאים
 מדינה:  הממלכה הסלאוקית 
 נהרג:  162 לפנה״ס 
 
מחיצת אלעזר על ידי הפיל, איור מתוך תנ"ך מקלין משנת 1815.
אלעזר החורני או חורן (בנוסח המקור היווני: Αυραν, אֲוָרָן; נהרג בשנת 162 לפנה"ס) היה בנו של מתתיהו החשמונאי ואחיו של יהודה המכבי. נודע בגלל מותו בקרב בית זכריה כשחיסל פיל שחשב שעליו נמצא מנהיג האויב, תוך לקיחת סיכון רב.
מעט מאוד ידוע על אלעזר, מלבד סיפור מותו. על פי מגילת אנטיוכוס, ראה בו מתתיהו הכהן את הקנאי שבאחים, דוגמת פנחס בן אלעזר הכהן. בספר חשמונאים ב' (פרק ח, 23) מסופר שאלעזר קרא לפני החיילים מספר הקודש לפני היציאה לקרב.
מותו

על פי המסופר בספר חשמונאים א', במהלך קרב בית זכריה, זיהה אלעזר פיל שהוא שיער שעליו נמצא המלך אנטיוכוס החמישי, בשל שריונו המיוחד, והחליט לסכן את חייו על מנת להציל את עמו:
אולם מעשהו של אלעזר לא הביא לכך ששאר צבאו של יהודה ילחם נגד צבאו העצום של ליסיאס והקרב הסתיים בהפסד. יוסף בן מתתיהו מסכם את הפרשה בכך שאף על פי שאלעזר הצליח להרוג חיילים רבים, לא עלתה לו תועלת ממעשהו, חוץ משם העולם שעשה לעצמו.
יש המפקפקים באמיתות סיפור זה (למשל החוקר בצלאל בר כוכבא), במיוחד בכך שדקירת החנית כשלעצמה המיתה את הפיל.
ישנם נימוקים נוספים לחשד במהימנותו של סיפור זה. יחיעם שורק טוען כי דרכו של אלעזר אל הפיל הגבוה בעל השריון המיוחד הייתה חסרת סיכוי מול אלפי הרגלים, מאות הפרשים ואפיריוני הקרב שהיו על גבם של הפילים. שורק טוען כי ישנן סיבות נוספות לזיוף סיפור זה: לצורך הסבר נסיגתו של יהודה משדה הקרב לאחר שראה את יחס הכוחות בקרב, או כדי לשמור על דימוי הגבורה והאומץ של החשמונאים.
גרסה אחרת על מותו של אלעזר מופיעה במגילת אנטיוכוס, ובה נאמר שאלעזר טבע בפרש הפילים: ”ואלעזר היה מתעסק להמית הפילים, ויטבע בפרש הפילים. וכאשר שבו, בקשוהו בין החיים ובין המתים ולא מצאוהו, ואחר כך מצאוהו אשר טבע בפרש הפילים”.
אומנם הגרסה מתקבלת במבט ראשון כגרסה לא סבירה, אולם למעשה היא אפשרית הואיל ולפי ספר חשמונאים א, מספר הפילים בקרב היה 32 שזה מספיק לצורך הצטברות צואה עד כדי סכנת טביעה. אם הלוחמים ניסו להתגנב למקום האויבים, אפשרי שנכנסו לביוב שם אלעזר לא הצליח לשחות, או אולי איבד הכרה מחבטה, וכך טבע.
מאיר בר-אילן טוען שכאשר בוחנים את המוטיבים של מחברי ספר מקבים א ומגילת אנטיוכוס, ניתן להבחין, כי לשניהם הייתה סיבה לתאר את מות אלעזר כדבר הירואי, אולם מגילת אנטיוכוס מייחסת לאלעזר מוות משפיל מאוד. ידוע שמגמת מגילת אנטיוכוס היא לתאר את החשמונאים בצורה חיובית מכיוון שהיא מספרת על כך שיוחנן הרג 772,000 איש לבדו, ולכן אין למחבר מגילת אנטיוכיוס סיבה לתאר את מות אלעזר באופן משפיל זה, אילו לא הייתה זאת האמת.
קברו

לפי ספר מקבים א, שמעון, אחיו של אלעזר, הקים מאוחר יותר במודיעים מתחם קבר למשפחתו, שכלל שבע פירמידות, עבור שני הוריו וחמשת בניהם. לדברי מחבר הספר, מתחם הקבר עדיין קיים בימיו, ולפי דברי אוסביוס, שחי במאות ה-3 וה-4 לספירה, מתברר כי קברים אלה או לפחות שרידים שלהם עדיין היו קיימים במקומם בימיו.
על פי מסורת מימי הביניים, המופיעה בספר המסע של יעקב בן נתנאל הכהן (נכתב בין השנים 1153–1187), אלעזר נקבר באחד משערי העיר עכו.
הנצחה

מות אלעזר זכה לחשיבות רבה בנצרות. בין היתר, תיאור רמיסתו על ידי הפיל שהמית מופיע רבות באמנות ימי הביניים.
היישוב אלעזר, הנמצא בקרבות מקום לקרב בית זכריה, נקרא על שמו של אלעזר. בנוסף, נקראו על שמו של אלעזר רחובות ברחבי ישראל: בירושלים - "אלעזר המכבי", בתל אביב - "אלעזר החורני", בית חשמונאי - "אלעזר החורני".