stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת האחים עופר
בעלים

משפחת עופר היא אחת המשפחות היהודיות הישראליות העשירות בעולם.
האחים אייל ועידן עופר, הם שני בניו של סמי עופר:
עידן עופר היה ליו"ר החברה לישראל עם רכישתה ממשפחת אייזנברג בשנת 1999. הוא חבר דירקטוריון במשט השקעות בע"מ, המחזיקה ב-85% מההון של מילניום השקעות אלעד. עידן עופר שימש בעבר גם כיו"ר החברה בטר פלייס. בעבר כיהן כיו"ר של בנק המזרחי המאוחד (התאגדה בשנת 2005 עם בנק מזרחי טפחות).
אייל עופר הוא יו"ר של עופר גלובל הולדינגס. בחודש מאי 1991 הוא היה ליו"ר ומנכ"ל של Deerbrook. משנת 1995 הוא מכהן כדירקטור של חברת השייט השנייה בגודלה בעולם, רויאל קריביאן, מיזם משותף עם משפחת פריצקר (מלונות הייאט). הוא גם יו"ר ומנכ"ל חברת הנדל"ן קרלייל MG, ומאז 1996 מכהן כיו"ר משותף של קרן מילר גלובל. בנוסף הוא חבר בוועדה המייעצת הבינלאומית של חברת הנדל"ן הגרמנית Eurohypo.
אודי אנג'ל היה נשוי לליאורה עופר, בתו של יולי עופר, הוא מחזיק בכ-50% מהשליטה על "XT הולדינגס" ומכהן כיושב ראש הדירקטוריון שלה. בשנת 1975 הוא הצטרף לעופר ספנות ובשנת 1980 מונה למנכ"ל. בשנת 1999 היה מעורב ישירות במגעי הרכישה של החברה לישראל על ידי האחים עופר ובשנים 1999–2003 כיהן כיו"ר צים שירותי ספנות משולבים. אורי אנג'ל (1977), בנם של אודי אנג'ל וליאורה עופר, מונה באוקטובר 2007 למנכ"ל XT ספנות.
בשנת 2022 רכשה ליאורה עופר מאחיה דורון עופר את חלקו בהון המניות של עופר השקעות, ובכך עלתה להחזקה של 100% בחברת עופר השקעות.
ראו גם

שיטת השקשוקה
הערות שוליים

↑  גולן חזני, בלעדי ל"כלכליסט" - עופר הייטק מתכננת: אקזיטים בהיקף של 527 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2010
↑  יעל גאוני, ‏יוחנן צנגן, מנכ"ל זכיינית ערוץ 2 רשת, מתפטר מתפקידו, באתר גלובס, 18 במרץ 2009
↑  ידיעה על הרכישה הראשונית בשנת 2006 של 20 אחוז מרשת, באתר nrg, ‏12/1/2006
↑  גד פרץ, ‏חברת התוכן הסלולרי לוגיה הודיעה על פיטורי 20 עובדים, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2008
↑  אורה קורן, אנג'ל על עידן עופר: "מעולם לא רבנו ומעולם לא כעסנו אחד על השני. זו אהבה הדדית גדולה", באתר TheMarker‏, 23 בפברואר 2007
↑  עומר ענבר, בלעדי ל"כלכליסט": זרוע ההייטק של סמי עופר בדרך לבורסה, באתר כלכליסט, 21 בפברואר 2010
↑  ליאור ברון, ‏מכשירים את הדור הבא: בנו של אודי אנג'ל מונה לתפקיד מנכ"ל חברת עופר ספנות, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2007
אודסה יאנג

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1998 (בת 27) סידני, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  תיכון ניוטון לאמנויות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אודסה יאנג (באנגלית: Odessa Young נולדה ב-11 בינואר 1998) היא שחקנית אוסטרלית, המוכרת מתפקידיה בסרטים "מיליון רסיסים קטנים" (2018), "אומה של רוצחים" (2018), בסרט הביוגרפי "שירלי" (2020) ובשל הופעתה במיני-סדרה "העמדה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת סטיבן קינג.
ביוגרפיה

יאנג נולדה וגדלה בסידני, אוסטרליה. אביה הוא מוזיקאי ואמה סופרת. היא למדה בבית ספר תיכון לאמנויות הבמה בסידני, והשתתפה שם במספר הפקות תיאטרון. יומיים לאחר שמלאו לה 18, היא עברה מסידני ללוס אנג'לס, קליפורניה ולאחר שנתיים עברה לויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק.
קריירה

יאנג החלה לשחק באופן מקצועי בגיל 11, כאשר לוהקה דרך המורה שלה לדרמה לתפקיד בתוכנית הילדים האוסטרלית "My Place". היא שיחקה בסדרות טלוויזיה "Wonderland" ו-"Tricky Business" לפני שעשתה את המעבר לקולנוע.
בשנת 2015 היא שיחקה בסרט "הבת" לצד ג'פרי ראש וסם ניל. היא לוהקה לתפקיד "הבת" לאחר ששינתה את הדמות שלה כך שתראה פחות בוגרת מאשר באודישן הראשון שלה. באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי לצד ראדה מיטשל ב-Searching for Grace. על תפקידה בסרט "הבת", זכתה יאנג לשבחי הביקורת וזכתה בשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בטקס פרסי האקדמיה האוסטרלית לקולנוע והטלוויזיה 2016. הופעתה ב"הבת" זיכתה אותה גם בפרס השחקנית הטובה ביותר מאיגוד מבקרי הקולנוע האוסטרלי.
בשנת 2016 היא הייתה במשא ומתן אחרון לגלם את התפקיד הנשי בסדרת הטלוויזיה "When The Street Lights Go On".
בשנת 2017 יאנג שיחקה בסדרת האינטרנט "High Life". על הופעתה, היא זכתה בפרס האקדמיה הבין-לאומית לטלוויזיה באינטרנט לשחקנית הראשית הטובה ביותר – דרמה. בשנת 2018 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל השנתי החמישי של סדרות האינטרנט של ונקובר על תפקידה באותה סדרה.
ב-2018 שיחקה בסרטים "אומה של רוצחים" ו"מיליון רסיסים קטנים". באותה שנה היא גם עשתה את הופעת הבכורה שלה באוף ברודוויי במחזה "ימים של זעם" בתיאטרון טוני סיזר, שם היא גילמה את קווין.
בשנת 2019 לוהקה יאנג לתפקיד במיני-סדרה "העמדה", שעלתה לשידור בסוף שנת 2020 ברשת פרמאונט+.
בשנת 2020 יאנג לוהקה כמארחת בסדרת הטלוויזיה של HBO, טוקיו וויס. לאחר מכן היא הוחלפה על ידי רייצ'ל קלר, כאשר היא פרשה מההפקה בגלל בעיות בזמנים הקשורים במגפת הקורונה. עוד בשנת 2020 שיחקה יאנג בסרט הקולנוע "שירלי".
בשנת 2021 היא לוהקה לתפקיד בסרט הבריטי "Mothering Sunday".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | הבת | הדוויג פינץ' |  |
| 2015 | Looking for Grace | גרייס |  |
| 2017 | Sweet Virginia | מגי ראסל |  |
| 2018 | אומה של רוצחים | לילי קולסון |  |
| 2018 | מיליון רסיסים קטנים | לילי |  |
| 2018 | מסיבת הפרידה של ריצ'רד | אוליביה בראון |  |
| 2018 | Celeste | ריטה |  |
| 2019 | First Person: A Film About Love | ברי |  |
| 2020 | The Giant | שרלוט |  |
| 2020 | שירלי | רוז נמסר/פאולה |  |
| 2020 | The Man in the Woods | פולה היוורד |  |
| 2021 | יום האם | ג'יין פיירצ'יילד |  |
| 2023 | גבריות (אנ') | סאל |  |
| 2024 | My First Film | ויטה |  |
| TBA | The Damned | אווה |  |
| TBA | המסדר | זילה קרייג |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | My Place | אלכסנדרה אוון | פרק: "1888 Victoria" |
| 2012 | Tricky Business | אמה כריסטי | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2014 | The Moodys | פרן | פרק: "Easter Epiphanies" |
| 2013–2015 | וונדרלנד | לוסי וואלאס | 3 פרקים |
| 2017 | High Life | ז'נביב | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2020–2021 | העמדה | פראני גולדסמית' | מיני סדרה |
| 2022 | המדרגות | מרתה רט'ליף | מיני סדרה |
| TBA | Black Rabbit | ג'ן | מיני-סדרה עתידית של נטפליקס |
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | הבת | זכייה |  |
| 2017 | האקדמיה הבין-לאומית לטלוויזיה באינטרנט | השחקנית הראשית הטובה ביותר – דרמה | High Life | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל סדרות האינטרנט של ונקובר | השחקנית הטובה ביותר | High Life | זכייה |  |
אירינה סטרשנבאום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במרץ 1992 (בת 32) מוסקבה, רוסיה
 סוגה מועדפת:  דרמה, מדע בדיוני
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה לעיצוב גרפי ודפוס 
 פרסים והוקרה:  The Golden Unicorn Awards (2018)  פרס TEFI (2020)  פרס נשר הזהב (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אירינה ולדימירובנה סטרשנבאום (ברוסית: Ирина Владимировна Старшенба́ум; נולדה ב-30 במרץ 1992, מוסקבה, רוסיה) היא שחקנית קולנוע רוסייה.
ביוגרפיה

אירינה היא אחייניתה של השחקנית אנה סטרשנבאום. אביה של אירינה הוא אחיה הגדול של אנה מנישואיה הקודמים של אביה. אירינה היא בוגרת אוניברסיטת הדפוס במוסקבה על שם איוואן פיודורוב (בפקולטה לעסקי מדיה ויחסי ציבור). בנוסף סיימה קורסים באמנות התיאטרון, רטוריקה ופילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה הממלכתית לפסיכולוגיה ופדגוגיה, השתתפה בהדרכות פסיכופיזיות למשחק של אלכסנדר דזיובה, ואף למדה לנגן על סקסופון.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2013. בשנת 2017 ערכה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בתפקיד הראשי בדרמת המדע בדיוני "משיכה" בבימויו שלפיודור בונדרצ'וק, אותו היא מכנה הסנדק הקולנועי שלה. היא שבה לגלם את דמותה גם בסרט ההמשך משנת 2020, "פלישה".
בשנת 2018 יצא סרטו של קיריל סרברניקוב אודות ויקטור צווי ומייק נאומנקו "קיץ", בו שיחקה אירינה בתפקיד הנשי הראשי. בשנת 2015 היא הייתה מנחת הפסטיבל הבינלאומי לסייף, "חרב הכסף". בחורף 2018 הקליטה יחד עם שחקנים ומוזיקאים נוספים הודעת וידאו משותפת לנשיא פוטין בבקשה לאמץ את החוק להגנת זכויות בעלי החיים.
בשנת 2023 גילמה את שושנה בורוכוב בסרט הבריטי ההיסטורי "שושנה" (אנ') אודות ההתנקשות באברהם שטרן (יאיר), ממנהיגי ארגון לח"י.
חיים אישיים

לאחר צילומי הסרט "משיכה", היא החלה לצאת עם השחקן אלכסנדר פטרוב אותו הכירה על הסרט. בשנת 2017 הם הודיעו על אירוסיהם, אולם ביוני 2019 הודיעו בני הזוג על פרידתם.
פילמוגרפיה > משחק

2015 – מעבר דירה – "נסטיה סמיונובה"
2015 – גג העולם – "אולגה שובינה"
2016 – תן – קלינה פולטאב'צנקו, עובדת קרן הקולנוע הממשלתית
2016 – אולגה – "סבטלנה"
2017 – משיכה – "יוליה לבדבה"
2017 – מים שחורים – "פולינה"
2017 – צריף החייב — "אלה"
2018 – על הקרח – "ז'יונובה", מתחרה
2018 – קיץ – "נטליה נאומנקו"
2018 – קילימינג'רו – "מארוסיה"
2018 – Т-34 – המתורגמנית "אניה יארצבה"
2019 – הפלגשות – "אוליאנה"
2019 – מורות – "מריה גריגורייבה"
2020 – פלישה – "יוליה לבדבה"
2020 - אופק
2020 – שרלוק הולמס ברוסיה – "סופיה"
2022 - Die stillen Trabanten - "מריקה"
2023 - שושנה (אנ') - שושנה בורוכוב
פילמוגרפיה > דיבוב

2018 – ראלף שובר את האינטרנט – "סינדרלה" (דיבוב רוסי)
2021 – אגדה ממבט ראשון – "מיי"
פרסים

2017 - פרס "התקדמות" מאת המהדורה הרוסית של ההוליווד ריפורטר - קטגוריית "השחקנית המבטיחה ביותר".
2018 - פרס חד קרן הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, על תפקידה בסרט "קיץ", בבימויו של קיריל סרברניקוב.
הערות שוליים

↑  אירינה סטארשנבאום: "לצורך התפקיד אני מוכנה להקריב הרבה קרבנות" (ברוסית)
↑  איך אירינה סטארשנבאום מ"משיכה" הפכה למלכת צ'רטנובו הפנטסטית
↑  Дакота, Броневицкая и Старшенбаум обратились к президенту
↑  "Фёдор Бондарчук был против романа Петрова и Старшенбаум". // Собеседник. נבדק ב-2017-02-01.
↑  "Петров женится на Старшенбаум". // Дни.ру. נבדק ב-2017-02-01.
↑  אלכסנדר פטרוב ואירינה סטארשנבאום על אהבתם: "זה קורה פעם בחיים ..." (ברוסית)
↑  "Александр Петров и Ирина Старшенбаум сыграют в фильме «Т-34» о побеге из концлагеря". 2017-05-24. נבדק ב-2017-07-07.
↑  "Ирина Старшенбаум и Данила Стеклов получили на ММКФ приз «Аванс»". // רוסיסקאיה גאזטה. נבדק ב-2017-07-07.
↑  HELLO! — новости о звездах, светских событиях и развлечениях, HELLO! Russia (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1162981792  ISNI: 0000 0005 0063 7412  LCCN: no2019135309  SUDOC: 236424599  VIAF: 4290153239464729450008   WorldCat (עם VIAF): 4290153239464729450008
אנרכיזם

אָנַרְכִיזְם או אַל-מִשְׁטְרָנוּת הוא מושג כללי המתייחס למגוון פילוסופיות פוליטיות התומכות ביצירת חברה המבוססת על מוסדות התנדבותיים, בביטול מוסד המדינה ולעיתים גם בביטול כלל המבנים ההיררכיים בחברה. אידאולוגיות אנרכיסטיות שונות קמו במהלך ההיסטוריה בעיקר כביקורת אקטיבית על מוסדות ממשלתיים, או צורות ממשל שונות.
רבים משתמשים במושג "אנרכיזם" או "אנרכיה" כדי לתאר אי-סדר, מהומה ובלגן, אף על פי שרוב האנרכיסטים אינם מסכימים עם ההגדרה הזאת וטוענים כי היא אידאולוגיה פוליטית ופילוסופית אשר רוצה להביא למימוש השוויון ולפירוק ההיררכיה החברתית.
האנרכיסטים משמאל גורסים כי לכל מערכת חברתית היררכית תהיה השפעה שלילית משמעותית הן על הפרט הנמצא תחת סמכותה והן על בעל הסמכות באותה קבוצה.
אנרכיסטים מזרמים המתנגדים למוסד הרכוש גורסים כי במקום המבנים הפוליטיים הריכוזיים, הבעלות הפרטית על אמצעי הייצור, ומנהגים כלכליים כמו עבודה תמורת שכר – כל ההתקשרויות וההסכמים בין בני האדם צריכים להיות מבוססים על התנדבות ללא תמורה גשמית, ניהול עצמי ושליטה קהילתית. החברה צריכה להיות מורכבת בעיקר מיחידים עצמאיים וחופשיים, תחת הרעיון שלקהילות ויחידים יש זכות לקבל החלטות על חייהם, בפרט ביחס למידת השפעת ההחלטות עליהם.
אטימולוגיה

מקור השם "אנרכיזם" הוא בשפה היוונית, ומשמעו "היעדר ארכון" (ארכון היה בעל המשרה הבכירה ביותר באתונה, המקביל לראש המדינה בימינו). משמע, אנרכיזם, במובנו הרחב ביותר, הוא אמונה שכל צורת שלטון וכפייה על אחר אינם נחוצים וצריך לבטלם. במילה "אנרכיה", כפי שרוב האנרכיסטים עושים בה שימוש, אין הכוונה לכאוס ואי-סדר, אלא לחברה ללא מדינות ועם קשרים חברתיים התנדבותיים.
החברה האנרכיסטית

בעוד ההתנגדות למוסדות כופים ולהיררכיה חברתית היא מאפיין עיקרי של כל סוגי האנרכיזם השמאלי (להבדיל מהאנרכו-קפיטליזם), לאנרכיזם יש גם חזון חיובי לגבי תפקוד מוצלח של חברה אנרכיסטית. ישנו מגוון רב ושונות בין הפילוסופיות האנרכיסטיות והדעות חלוקות בתחומים שונים כגון סוג השיטה הכלכלית שתונהג, היחס לסביבה ולתעשייה, תפקיד האנרכיסטים בתנועות אחרות, ושאלת השימוש בכוח להגנה על חברה אנרכיסטית עתידית.
העקרונות הבסיסיים של האנרכיזם הם חירות, שוויון, סולידריות וניהול-עצמי. האנרכיסטים מאמינים שלאף אדם אין הזכות לשלוט ולכפות את רצונותיו ודעותיו על אדם אחר, ולכן גם היווצרות חברה אנרכיסטית תיתכן רק על ידי שחרור-עצמי ולא על ידי כפיית הרעיון האנרכיסטי על אחרים. החברה האנרכיסטית תורכב מקהילות והתאגדויות חופשיות של עובדים, כאשר ניהולן יתבצע על ידי כל חברי ההתאגדות (העובדים) או הקהילה, בשקיפות מוחלטת ובאמצעות שיטת הדמוקרטיה הישירה, בניגוד לשיטת הדמוקרטיה הייצוגית. שיטה נוספת לניהול וקבלת החלטות באנרכיזם היא שיטת הקונצנזוס, כאשר הדבר מתאפשר. כך, יאמרו האנרכיסטים, כאשר מתקיימת שקיפות ולכל אדם תהיה אפשרות להצביע ולהביע את דעתו, ללא תלות במעמד ובתפקיד, יימנעו גם מקרים של שחיתות וניצול סמכויות.
תולדות האנרכיזם המודרני

בשנת 1793 כתב ויליאם גודווין את ספרו "חקירה בנוגע לצדק פוליטי", שהפך לליבת הביקורת האנרכיסטית על ממשלות, כלכלה והסדר החברתי הקיים. אף על פי שגודווין לא השתמש במילה "אנרכיזם", יש הרואים בו את אבי האנרכיזם המודרני. אולם, הדעה הרווחת היא שרק כאשר פייר-ז'וזף פרודון פרסם את "מהו רכוש?", בשנת 1840, המושג "אנרכיזם" אומץ כהגדרה-עצמית. מסיבה זו יש כאלו הרואים בפרודון את אבי האנרכיזם המודרני.
האנרכיזם כתנועה חברתית ידע עליות ומורדות בפופולריות שלו. תקופתו הקלאסית התרחשה בין השנים 1860 ל-1939, כאשר היה קשור בצורה הדוקה לתנועות העובדים של המאה ה-19 והמאה ה-20. בתקופת מלחמת האזרחים בספרד, הצליח האנרכיזם להשיג משקל פוליטי משמעותי, לזכות בתמיכה המונית, ואף להיות מיושם בשטח בצורה חלקית, בעיקר באזור ברצלונה, עד שדוכא בידי הקומוניסטים-סטליניסטים והפשיסטים הלאומנים. אולם, מאז ועד היום לא הצליח לזכות שוב בתמיכה המונית ונותר תנועת שוליים.
תולדות האנרכיזם המודרני > האינטרנציונל הראשון

יבשת אירופה סערה לאחר אביב העמים, ובשנת 1864 איחד האינטרנציונל הראשון זרמים מהפכניים מגוונים שכללו בין השאר את תומכיו הצרפתיים של פרודון, בלאנקיסטים, הבונים החופשיים, איגודי עובדים אנגלים, סוציאליסטים וסוציאל-דמוקרטים. עקב העובדה שתנועות עובדים פעילות לקחו בו חלק, האינטרנציונל הראשון הפך לארגון משמעותי.
קרל מרקס היה דמות מובילה באינטרנציונל וחבר במועצה הכללית של הארגון. תומכי פרודון, המוטואליסטים, התנגדו לסוציאליזם המדינתי של מרקס, ותמכו בהימנעות מפוליטיקה והחזקות רכוש קטנות. בשנת 1868, בעקבות ההשתתפות הכושלת שלהם בליגת השלום והחופש (LPF), מיכאיל באקונין ותומכיו הצטרפו לאינטרנציונל הראשון – והחליטו לא לשתף פעולה עם ה-LPF. הם כרתו ברית עם החלקים הסוציאליסטים האנטי-סמכותניים של האינטרנציונל, שתמכו בהפלת המדינה ובקולקטיביזציה של רכוש. בתחילה, הקולקטיביסטים עבדו בשיתוף עם המרקסיסטים על מנת לדחוף את האינטרנציונל הראשון לכיוון סוציאליסטי מהפכני יותר. בהמשך, האינטרנציונל נחלק לשני קטבים, כאשר מרקס ובאקונין עומדים בראש כל אחד מן המחנות. באקונין הגדיר את רעיונותיו של מרקס כסמכותניים וצפה שאם מפלגה מרקסיסטית תעלה לשלטון, מנהיגיה פשוט ייקחו את מקומו של המעמד השליט מולו הם נלחמו.
בשנת 1872, המאבק בין שני המחנות הגיע לשיאו, עם הפיצול הסופי ביניהם, כאשר בקונגרס בהאג, מרקס תכנן את סילוקם של באקונין והאנרכיסט ג'יימס גיום מהאינטרנציונל ודאג שמטה הארגון יעבור לניו יורק. בתגובה, החלקים האנטי-סמכותניים ייסדו אינטרנציונל משל עצמם בקונגרס סיינט אימייר, ואימצו תוכנית אנרכיסטית מהפכנית.
תולדות האנרכיזם המודרני > אנרכיזם ועבודה מאורגנת

החלקים האנטי-סמכותניים של האינטרנציונל הראשון היו בעצם גלגול מוקדם יותר של האנרכו-סינדיקליזם, שחיפש "להחליף את זכויות היתר ואת הסמכות של המדינה" ב"ארגון החופשי והספונטני של העבודה". בשנת 1886, "הפדרציה של האיגודים המקצועיים" בארצות הברית וקנדה הכריזה פה אחד שהחל ב-1 במאי, יום העבודה יהיה בן 8 שעות. בתגובה, איגודי עובדים ברחבי ארצות הברית הכריזו על שביתה כללית בתמיכה בדרישה זו. ב-3 במאי, בשיקגו, החל מאבק בעת שעובדים מחליפים ניסו לעבור את משמרות השביתה. התערבות משטרתית הובילה למותם של 4 מפגינים, דבר שעורר את זעם העובדים בעיר. למחרת, החלו מהומות היימרקט, שהיו מכשול למאבק העובדים ליום עבודה בן 8 שעות.
בשנת 1890 נעשה ניסיון שני, הפעם בהיקף בין-לאומי, לדרוש יום עבודה בן 8 שעות. לאירוע הייתה גם מטרה משנית, והיא לציין את זכרם של העובדים שנהרגו כתוצאה ממהומות היימרקט. לזכר האירועים הללו, מצוין האחד במאי, יום תחילת השביתה הכללית שהובילה למאורעות היימרקט.
בשנת 1907, הקונגרס האנרכיסטי הבינלאומי של אמסטרדם אסף נציגים מ-14 מדינות, ביניהם דמויות בולטות בתנועה האנרכיסטית, כגון אריקו מלטסטה, פייר מונאט, לואיג'י פאברי, אמה גולדמן ורודולף רוקר. בקונגרס נדונו מספר נושאים, ביניהם ארגון התנועה האנרכיסטית, נושאים חינוכיים, שביתה כללית ואנטי-מיליטריזם. אחד מהדיונים המרכזיים סבב סביב הקשר בין אנרכיזם וסינדיקליזם, כאשר מונאט טען שהסינדיקליזם הוא מהפכני והוא ייצר את התנאים למהפכה חברתית, בעוד מלטסטה סבר שסינדיקליזם לבדו אינו מספיק על מנת לחולל מהפכה חברתית, ושהאיגודים המקצועיים הם רפורמיסטים ולעיתים אף שמרניים.
פדרציות של איגודי עובדים אנרכיסטים היוו כוח משמעותי בתנועת העובדים בספרד. האיגוד האנרכו-סינדיקליסטי המצליח ביותר היה ה-CNT, שנוסד בשנת 1910. מאז היווסדו ועד לסיומה של מלחמת האזרחים בספרד, ה-CNT היה הכוח המשמעותי ביותר בתנועת העובדים הספרדית ומילא תפקיד חשוב במלחמה. הארגון האנרכיסטי הגדול ביותר כיום הוא ה-CGT, שהוא איגוד מקצועי אנרכו-סינדיקליסטי ספרדי. מספר החברים ב-CGT מנה כ-100,000 חברים בשנת 2003.
תולדות האנרכיזם המודרני > אנרכיזם וטרור

בסוף מאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה גל של טרור אנרכיסטי ששיאו במערב היה רצח נשיא ארצות הברית מקינלי בעיר באפלו ב-1901. במזרח אירופה, האנרכיזם לבש צורה אלימה פי כמה, וקיבל צידוק מצידם של פילוסופים, והיווה בסיס להתארגנות של מפלגות, המפורסמת בהן הייתה 'הסוציאליסטים הרבולוציוניסטים' (ס.ר), שעיקר מרכזי בטקטיקה הפוליטית שלהם היה הרצח הפוליטי.
מעשים אלו היוו ביטוי מעשי לדוקטרינה האנרכיסטית של "תעמולה באמצעות פעולה". דוקטרינה זו עודדה פעולות אלימות של יחידים, כגון התנקשויות פוליטיות, במטרה לשמש השראה לפעולות נוספות ולהצתת מהפכה.
פעולות טרור רבות התרחשו בצרפת. בדצמבר 1893 אנרכיסט בשם אוגוסט ווייאן (Auguste Vaillant 1861-1894) זרק פצצה בתוך בית המחוקקים הצרפתי במטרה לרצוח את ראש ממשלת צרפת. הניסיון נכשל וגרם לפצועים רבים. חודשיים מאוחר יותר הוטלה פצצה על באי בית הקפה הפריזאי טרמינוס (Terminus) על ידי אמיל הנרי (Emile Henri 1872-1894). הפצצה הרגה אדם אחד ופצעה עשרים נוספים. בזמן בריחתו הספיק אמיל עוד לירות למוות בשוטר עד שנתפס על ידי עוברי אורח.
בתחילת המאה ה-20 גברה ההכרה בחוגי האנרכיסטים שהדוקטרינה היא אסטרטגיה כושלת, ורוב האנרכיסטים הרחיקו עצמם מהרעיון. מיעוט המשיך את המעשים עוד מספר שנים. היום, פעולות אלימות של אנרכיסטים כלפי בני אדם הם אירוע נדיר ביותר, אף על פי שרובם אינם פציפיסטים במובן הנוקשה של המילה. למרות זאת, רבים עדיין מקשרים את האנרכיזם עם אלימות וכאוס, לעיתים בגלל השימוש במילה 'אנרכיה' בתקשורת במשמעות של אי-סדר פוליטי או חברתי, על אף שאין הכוונה לאנרכיזם במובנו הפוליטי.
תולדות האנרכיזם המודרני > המהפכה הרוסית

אנרכיסטים השתתפו יחד עם הבולשביקים, הן במהפכת פברואר, והן במהפכת אוקטובר, כאשר אנרכיסטים רבים תמכו בתחילה בהפיכה הבולשביקית. אולם, הבולשביקים פנו במהרה נגד האנרכיסטים והאופוזיציה השמאלנית בכלל - מאבק אשר הגיע לשיאו במרד קרונשטאדט. אנרכיסטים במרכז רוסיה נכלאו, או אולצו לרדת למחתרת או להצטרף לבולשביקים. באוקראינה, האנרכיסטים לחמו במלחמת אזרחים נגד הצבא הלבן ולאחר מכן נגד הבולשביקים כחלק מהמאבק הצבאי בהנהגת נסטור מאכנו, שניסה לכונן חברה אנרכיסטית באזור למשך מספר חודשים.
האנרכיסטים האמריקאים המגורשים, אמה גולדמן ואלכסנדר ברקמן, היו בין אלו שהתסיסו נגד הבולשביקים, עקב מדיניותם ודיכוי מרד קרונשטאדט, לפני שעזבו את רוסיה. שניהם כתבו על החוויה שלהם ברוסיה, וביקרו את מידת השליטה שהבולשביקים הפעילו. עבורם, הציפיות של באקונין לגבי תוצאותיו של שלטון מרקסיסטי, התגשמו לנגד עיניהם.
הניצחון הבולשביקי במהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה הסבו נזק משמעותי לתנועה האנרכיסטית העולמית. עובדים ופעילים פוליטיים רבים ראו בהצלחה הבולשביקית דוגמה חיובית. מפלגות קומוניסטיות גדלו על חשבון התנועה האנרכיסטית ותנועות סוציאליסטיות אחרות. בארצות הברית ובצרפת, לדוגמה, חברים רבים בארגונים אנרכו-סינדיקליסטים כגון ה-CGT וה-IWW עזבו את הארגון והצטרפו לקומינטרן.
תולדות האנרכיזם המודרני > המאבק בפשיזם

בתחילת המאה ה-20, עלייתו של הפשיזם באירופה שינתה את מהות המאבק האנרכיסטי במדינה. המאבקים הראשונים בין אנרכיסטים לפשיסטים החלו באיטליה. אנרכיסטים איטלקים מילאו תפקיד מרכזי בארגון האנטי-פשיסטי, "חוליות העם" (Arditi del Popolo), שהיה חזק יותר באזורים בעלי מסורת אנרכיסטית, ונחל הצלחות רבות, כולל הדיפת "החולצות השחורות" (ארגון פשיסטי כמו-צבאי) במעוז האנרכיסטי בפארמה, באוגוסט 1922. בצרפת, בה הליגות הימניות הקיצונית התקרבו להתקוממות במהומות פברואר 1934, האנרכיסטים נקטו בחזית מאוחדת נגדן.
בספרד, ה-CNT סירב בתחילה להצטרף לחזית העממית, והימנעות תומכי ה-CNT מהצבעה בבחירות הובילו לניצחון הימין. אך בשנת 1936, ה-CNT שינה את מדיניותו והקולות האנרכיסטיים תרמו לחזרתה של החזית העממית לשלטון. חודשים לאחר מכן, המעמד השליט הגיב בניסיון הפיכה, וכך החלה מלחמת האזרחים בספרד. בתגובה למרד הצבאי, תנועה של איכרים ועובדים אנרכיסטים, בתמיכה של מיליציות חמושות, השתלטו על ברצלונה וחלקים כפריים נרחבים בספרד, בה הם ביצעו מהלך של קולקטיביזציה של האדמה. אך עוד לפני הניצחון הפשיסטי ב-1939, האנרכיסטים דוכאו בידי הסטליניסטים, ששלטו על פריסת הסיוע הצבאי לרפובליקה, מברית המועצות. הסטליניסטים דיכאו את הקולקטיבים ורדפו אחר מרקסיסטים סוררים ואנרכיסטים.
זרמים באנרכיזם

קיימים זרמים רבים באנרכיזם, המבוססים על תפיסות עולם שונות. זרמים אלו אינם סותרים בהכרח, ויש חפיפה חלקית בין רבים מהם.
זרמים באנרכיזם > אנרכו-סינדיקליזם

אנרכו-סינדיקליזם הוא ענף של התאוריה האנרכיסטית המתמקד בתנועת העובדים, ומכאן המונח סינדיקליזם. אנרכו-סינדיקליסטים רואים באיגודי עובדים כוח פוטנציאלי לשינוי חברתי מהפכני, בכך שיחליפו את הקפיטליזם והמדינה בחברה חדשה שתנוהל בצורה דמוקרטית ועל ידי ניהול עצמי של עובדים. אנרכו-סינדיקליסטים שואפים לביטול מערכת השכר ורוב צורותיו של הרכוש הפרטי, המובילים להבדלי מעמדות.
עקרונות הבסיס של האנרכו-סינדיקליזם הם:
סולידריות עובדים
פעולה ישירה
ניהול עצמי של העובדים
סולידריות עובדים משמעה שאנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שכל העובדים, ללא הבדלי מין וגזע, נמצאים במצב דומה ביחס למעסיקיהם (תודעה מעמדית). יותר מכך, משמעה שבתוך החברה הקפיטליסטית, כל הפסד או רווח של עובדים על או למעסיקיהם, ישפיע, בסופו של דבר, על כלל העובדים. לכן, על מנת לשחרר את עצמם, על כל העובדים לתמוך האחד בשני בחיכוכים מעמדיים.
אנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שרק פעולה ישירה – כלומר, פעולה שמציבה את האדם באופן ישיר אל מול הבעיה על ידי כך שהוא פועל בעצמו להעלאת הבעיה אל פני השטח בצורה כזו שאי אפשר להתעלם ממנה, זאת בניגוד לשיטות לא ישירות כמו בחירת נציגים אשר מבטיחים לספק פתרונות באיזשהו תאריך עתידי – תאפשר לעובדים לשחרר את עצמם.
בנוסף, אנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שארגוני עובדים – הארגונים הנאבקים נגד מערכת השכר, שעל פי התאוריה האנרכו-סינדיקליסטית, ייצרו בסופו של דבר את הבסיס לחברה החדשה – צריכים להתארגן בניהול-עצמי ללא היררכיה. אסור שיהיו בהם "בוסים", ובמקום זאת, העובדים צריכים להחליט בעצמם את כל ההחלטות שמשפיעות עליהם.
זרמים באנרכיזם > אנרכו-קפיטליזם

אנרכו-קפיטליזם היא פילוסופיה פוליטית אינדיבידואליסטית במסורת הליברלית השואפת לחברה קפיטליסטית חופשית, ללא ממשלה כגוף המחזיק במונופול על הכוח. האנרכו-קפיטליזם גורס כי מוסדות פרטיים וקהילתיים המבוססים על זכות הקניין יכולים לספק את כלל השירותים – לרבות בוררות סכסוכים, שיטור וביטחון.
על פי האנרכו-קפיטליזם ביזור הכוח בחברה יוביל לחברה שלווה, עשירה ובעלת קודקס חוקים ליברלי ומוסרי בהרבה. הממשלה נתפסת כגוף לא מוסרי ולא יעיל המחריג עצמו מכללי המוסר הרגילים, בכך שהוא פועל לגנבת רכוש על ידי מיסוי, לכליאתם של חפים-מפשע בגין פשעים ללא קורבן, ולחקיקת חוקים באופן המוטה לטובת קבוצות אינטרס ולטובת עצמו.
אנרכו-קפיטליסטים תומכים ביישום עקבי של עקרון אי-התוקפנות העומד בבסיס הליברליזם הקלסי.
האנרכו-קפיטליזם נהגה לראשונה על ידי גוסטבו מולינארי שהיה מתלמידיו של הכלכלן והוגה תקופת הנאורות פרדריק בסטייה. את הגרסה הרווחת הראשונה של אנרכו-קפיטליזם הפיץ מארי רות'בארד, כלכלן ליברטריאני מן האסכולה האוסטרית החל משנות ה-50 במאה ה-20. רות'בארד שילב בין התאוריה הכלכלית של האסכולה האוסטרית, הליברליזם הקלאסי והאנרכיזם האינדיבידואליסטי האמריקאי מן המאה ה-19.
האנרכו-קפיטליזם הוא זרם ליברלי, ובכך הוא נבדל משאר זרמי האנרכיזם אשר מבוססים על סוציאליזם. בניגוד חד לשאר הזרמים אין לאנרכו-קפיטליזם התנגדות לעצם קיומם של מבנים חברתיים היררכיים, כל עוד אלו נובעים מהתקשרות וולונטרית המבוססים על מסחר.
מרבית הזרמים האנרכיסטיים הקיימים כיום דוחים את האנרכו-קפיטליזם ואינם מחשיבים אותו כזרם לגיטימי באנרכיזם, מאחר שקפיטליזם מייצג עבורם היררכיה כלכלית ומעמדית שאינה משתלבת עם תפיסות אנרכיסטיות.