stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שארל ברנאר רנוביה
קורות חייו

אביו, ז'אן אנטואן רנוביה (1777–1863), היה עורך דין, חבר פרלמנט ליברלי שייצג את מחוז ארו, תומך מהפכת יולי 1830 וסגן ראש עיריית מונפלייה. אחיו ז'יל רנוביה (1804–1860) היה גם פוליטיקאי (חבר מועצת העיר במונפלייה) והיסטוריון אמנות לתחריטים. שארל רנוביה למד מתמטיקה באקול פוליטקניק בפריז מ-1834 עד 1836. בתחילה היה לו עניין בפוליטיקה. ב-1848 הוא פרסם ספר בשם Manuel républicain de l’homme et du citoyen ("מדריך רפובליקני לאדם ואזרח"), שייצג בחלקו רעיונות סוציאליסטיים, ושהתמיכה ברעיונותיו על ידי היפוליט קרנו (אנ') הייתה הסיבה לנפילתו כשר החינוך. בשנת 1851 הוא ואחרים תכננו פרויקט עבור ארגון הקהילה והמרכז לרפובליקה, שייצג רעיונות של דמוקרטיה ישירה. לאחר מכן חי בהסתגרות והתמסר לכתיבה ולפילוסופיה. מאוחר יותר הוא עבר להרי הפירנאים כדי להיות ליד תלמידו לואי פרה (Louis Prat), שלימד בקולג' בפרפיניאן.
עבודתו

רנוביה היה הפילוסוף הצרפתי הראשון אחרי ניקולא מלבראנש שגיבש מערכת אידיאליסטית שלמה, והייתה לו השפעה עצומה על התפתחות המחשבה הצרפתית. המערכת שלו מבוססת על זה של עמנואל קאנט, כפי שמציין המונח שבחר "נאו-ביקורתיות"; אבל זה טרנספורמציה ולא המשך של הקאנטיאניזם.
שני הרעיונות המובילים הם הסלידה מה"לא נודע" על כל צורותיו, והסתמכות על תוקף הניסיון האישי. הראשון מסביר שרנוביה הסכים עם הפנומנליזם (אנ') של קאנט, בשילוב עם דחיית הדבר כשלעצמו. זה גם מסביר את הפולמוס שלו מצד אחד נגד נשמה מהותית, מוחלט בודהיסטי, חומר רוחני אינסופי; מצד שני מול החומר המסתורי או המצע הדינמי לא פחות שבאמצעותו מסביר המוניזם הנטורליסטי את העולם. הוא טען ששום דבר לא קיים מלבד מצגות, שאינן רק סנסציוניות, ויש להן היבט אובייקטיבי לא פחות מאשר סובייקטיבי. כדי להסביר את הארגון הפורמלי של הניסיון שלנו, רנוביה מאמץ גרסה שונה של הקטגוריות הקנטיאניות.
ההתעקשות על תקפות החוויה האישית הובילה את רנוביה לסטייה חשובה יותר מקאנט בהתייחסותו לרצון (אנ'). חירות, הוא אמר, במובן רחב הרבה יותר מקאנט, היא המאפיין הבסיסי של האדם. חירות האדם פועלת במרחב התופעה, לא בספירה נואומנלית דמיונית. אמונה אינה רק אינטלקטואלית, אלא נקבעת על ידי מעשה רצון המאשר את מה שאנו רואים כטוב מבחינה מוסרית.
בהשקפותיו הדתיות, רנוביה קרוב לגוטפריד וילהלם לייבניץ. הוא גרס שאנו מוצדקים באופן רציונלי באשרנו את חיי נצח האנושיים ואת קיומו של אלוהים סופי שאמור להיות שליט חוקתי, אך לא עריץ, על נשמותיהם של אנשים. למרות זאת, הוא רואה באתאיזם עדיף על אמונה באלהות אינסופית.
סלידתו של רנוביה מהבלתי ידוע הובילה אותו גם לנקוט נשק נגד הרעיון של אינסוף ממשי. הוא האמין שסכום אינסופי חייב להיות שם למשהו לא שלם. אם מתחילים לספור, "אחת, שתיים, שלוש..." לעולם לא יגיע הזמן שבו אדם זכאי לצעוק "אינסוף"! אינסוף הוא פרויקט, אף פעם לא עובדה, בתפיסה הנאו-ביקורתית.
רנוביה השפיע מאוד על מחשבתו של הפסיכולוג והפילוסוף האמריקאי ויליאם ג'יימס. ג'יימס כתב כי "ללא הרושם המכריע שעשה עליי בשנות ה-70 של התמיכה המופתית שלו בפלורליזם (אנ'), אולי לעולם לא הייתי משתחרר מהאמונה הטפלה המוניסטית שתחתיה גדלתי".
מבחר מכתביו

Essais de critique générale (1854–64)
Science de la morale (1869)
Uchronie (1876)
Comment je suis arrivé à cette conclusion (1885)
Esquisse d'une classification systématique des doctrines philosophiques (1885–86)
Philosophie analytique de l'histoire (1896–97)
La Nouvelle Monadologie (1899)
Histoire et solution des problèmes métaphysiques (1901)
Victor Hugo: Le Poète (1893)
Victor Hugo: Le Philosophe (1900)
Les Dilemmes de la métaphysique pure (1901)
Le Personnalisme (1903)
Critique de la doctrine de Kant (1906)
לקריאה נוספת

Emmanuel Carrère: Le Détroit de Behring. P.O.L., Paris 1986.
Paul K. Alkon: Origins of Futuristic Fiction. University of Georgia Press, 1987.
Bernard J. Looks: How I Arrived At This Conclusion: A Philosophical Memoir. Translation to English of Renouvier's Comment je suis arrivé à cette conclusion. YBK Publishers, 2011.
הערות שוליים

↑  Philosophy of Kant, Catholic Encyclopedia (1913)
1 2 3 4 5  Renouvier, Charles Bernard, 1911 Encyclopædia Britannica
1 2 3  "Textes philosophiques complets". at www.ac-nancy-metz.fr. אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267032405171  PLWABN: 9810684540905606  BNE: XX1085676  BnF: cb119215764 (data)  CANTIC: a10202444  GND: 11878837X  ISNI: 0000 0001 2095 9903  LCCN: n50000827  NKC: jn19990006965  NLG: 157843  NTA: 069534543  SNAC: w6bm4th9  SUDOC: 027095398  VcBA: 495/153241  VIAF: 41845645   WorldCat (עם VIAF): 41845645
רוני סטריאר

| --- | --- |

פרופ' רוני סטריאר
 לידה:  13 בדצמבר 1952 (בן 71) בואנוס איירס, ארגנטינה
 ענף מדעי:  עבודה סוציאלית
 מקום לימודים:  ירושלים; פנסילבניה
 מנחה לדוקטורט:  רבקה בר יוסף, אברהם דורון
 פרסים והוקרה:  מחקר מצטיין בחקר העוני ע"ש יסיפוביץ'; אות מפעל חיים, ESPANET
רוני סטריאר (נולד ב-13 בדצמבר 1952) הוא חוקר בכיר בעבודה סוציאלית, מחנך ופעיל חברתי. פרופסור חבר בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, מייסד וראש המרכז הבינתחומי לחקר העוני וההדרה החברתית, מייסד וראש המגמה למנהיגות ולשינוי חברתי במסגרת תואר שני בעבודה סוציאלית של האוניברסיטה, ראש התוכנית "שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני", מייסד "תוכנית הדגל למאבק בהדרה ולסולידריות חברתית" של האוניברסיטה ויושב ראש המועצה לביטחון תזונתי של משרד הרווחה והביטחון החברתי.
ביוגרפיה

רוני סטריאר נולד וגדל בבואנוס איירס, שבארגנטינה, לפדרו פרנאנדו סטריאר ולויקטוריה אוחלוו (Ojalvo). עלה לישראל לאחר סיום לימודיו התיכוניים. לאחר שסיים שנת הכשרה של תנועת השומר הצעיר בקיבוץ געתון, למד במכינה לעולים חדשים באוניברסיטת חיפה. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים. סיים תואר ראשון (סוציולוגיה ואנתרופולוגיה), תואר שני (סוציולוגיה ואנתרופולוגיה) ותואר שלישי (עבודה סוציאלית) באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכת רבקה בר-יוסף ואברהם דורון, עסקה בתפיסות העוני של אנשים החיים בעוני, על רקע הבדלי מגדר, מוצא ולאום, תוך השוואה עם תפיסות עוני של עובדים סוציאליים בשירותי הרווחה הציבוריים.
סטריאר המשיך בלימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה, במרכז הלאומי לחקר אבהות ומשפחה (NCOFF). סטריאר משלב תפקידים שונים בתחומי החינוך, החברה, הקהילה והרווחה; כאיש מקצוע, כחוקר וכפעיל חברתי.
נשוי לפרופ' דורית רואר-סטריאר, אב לשלושה.
פעילות ציבורית

כשנה אחת לאחר הגעתו לישראל, שימש כמדריך לסטודנטים עולים חדשים מטעם הלל, ודיקנט הסטודנטים של אוניברסיטת חיפה. באותה שנה היה פעיל במסגרת תנועת "יש", סיעה יהודית-ערבית באגודת הסטודנטים של האוניברסיטה. בשנת 1973 המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. הצטרף לקומונת הסטודנטים "בית הבונים" בשכונת קטמון ט'. חברי הקומונה פעלו לקידום ילדי השכונה ולקידום התארגנות קהילתית של התושבים. לאחר מכן הוא התמנה למנהל היחידה למעורבות חברתית (יחידה להתנדבות) בדיקנט הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, במסגרתה פעל להקמת קומונות סטודנטים נוספות בשכונות עוני של ירושלים. במקביל, היה בין מייסדי קמפו"ס (קבוצה למעורבות פוליטית וסטודנטיאלית), שהייתה התארגנות של סטודנטים יהודים וערבים. עבד גם עם נוער בגיל תיכון במכונים הציוניים-יהודיים ביער ירושלים.
סטריאר היה בוגר המחזור הראשון של מכון חופ"ן (חינוך פתוח ניסויי) במשרד החינוך, לקידום החינוך הפתוח והדמוקרטי. לאחר סיום לימודיו שימש כמנהל בית הספר ליפתא בירושלים, שנמנה בין בתי הספר הפתוחים והדמוקרטיים הראשונים בישראל. לאחר מכן מילא תפקידים שונים בתחומי חברה ורווחה, לרבות תפקידי ניהול במסגרת שיקום שכונות, החברה למתנ"סים, ועוד. כסגן מנהל הקרן החדשה לישראל, סייע בהקמת תשתית התמיכה וגיוס המשאבים של הקרן בישראל בעבור ארגוני החברה האזרחית, לרבות: האגודה לזכויות האזרח, היישוב נווה שלום, מרכזי סיוע לנפגעות ונפגעים תקיפה מינית, מרכז אדוה, וארגוני שלום שונים. כחלק מיוזמותיו בקרן החדשה, יסד בשיתוף עם סינמטק ירושלים את פסטיבל "ברוח החופש", שהציג סרטים על זכויות אדם ואזרח.
בשנות ה-90 ייסד סטריאר וניהל את עמותות משו"ב (מעורבות, שותפות וסינגור בקהילה) ו"מעורבות", שקידמו שירותים חברתיים ופעלו לקידום זכויות חברתיות של משפחות החיות בעוני והדרה בישראל. עמותות אלה יזמו ופיתחו במשותף עם עיריית ירושלים, משרד הרווחה והקרן לשירותים חברתיים במוסד לביטוח לאומי את "מרכזי עוצמה" (מרכזי סיוע למשפחות). אלה הן מסגרות חדשניות שנועדו לסייע בידי משפחות החיות בעוני באמצעות עקרונות של מעורבות, שותפות וקידום זכויות חברתיות.
בשנת 2005 הצטרף לבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, בו הוא מלמד עבודה קהילתית, גישות ביקורתיות בעבודה סוציאלית, עוני והדרה, וכן חקר אבהות. היה שותף בהקמת "הפורום הישראלי למאבק בעוני" (בו הוא משמש כחבר הנהלה), המקדם פעילות הסברה, חינוך ושדולה עם ולמען אנשים החיים בעוני. כמו כן הוא משמש כיועץ בכיר למשרדי ממשלה שונים בפיתוח מודלים לטיפול בבעיות עוני והדרה.
פעילות אקדמית

הוראה, בתחומים: עוני, הדרה חברתית, עבודה קהילתית עם קהילות מודרות, עבודה סוציאלית ביקורתית ואנטי דכאנית, תאוריות ביקורתיות, ואבהות.
מחקר: תחום המחקר העיקרי של סטריאר הוא חקר העוני והדרה חברתית. במסגרת זו הוא קידם פרויקטים מחקריים שונים כגון: עובדים עניים בישראל, עוני ומגדר, עוני ולאום, שירותי רווחה בערים מעורבות בישראל, השפעת הנאו-ליברליזם על ארגוני החברה האזרחית, השפעת הנאו-ליברליזם על שירותי רווחה ציבוריים, הכנסת גישות ביקורתיות בשירותי רווחה ציבוריים, חינוך לעבודה סוציאלית, פיתוח ידע עוני בשרותי רווחה, ותחומים מחקר שונים הקשורים בשאלות רווחה; וכן קידום מחקרים שונים בתחום קשרי אקדמיה וקהילות עניות ומודרות.
סטריאר פעיל במספר מיזמים המשותפים לאקדמיה ולקהילה:
פעילות אקדמית > שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני

בשנת 2005 יסד (יחד עם בית הספר לעבודה סוציאלית ועם המחלקה לשירותי רווחה וקהילה של עיריית חיפה) את התוכנית "שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני". התוכנית מבוססת על עקרון השותפות בין האקדמיה, שירותי הרווחה הציבוריים ואנשים החיים בעוני. בתוכנית משתתפים סטודנטים לעבודה סוציאלית לצד עובדים סוציאליים, ופעילות ופעילים בקרב שכונות מצוקה של העיר חיפה. התוכנית מקדמת מיזמים קהילתיים, תוכניות חינוכיות, וחקיקה חברתית בנושא קידום צדק חברתי וצמצום העוני. במסגרת התוכנית פועלת "קבוצת הפעילות", המורכבת מנשים פעילות המקדמת פעולות הסברה ומודעות חברתית בקרב שירותים חברתיים ומקבלים החלטות בישראל. התוכנית יזמה כנסים לאומיים ובינלאומיים.
פעילות אקדמית > תוכנית למאבק בהדרה ולקידום סולידריות

בשנת 2011 יסד והיה הממונה האקדמי על התוכנית עד שנת 2019. זוהי תוכנית כלל-אוניברסיטאית, שנועדה לקדם מעורבות אקדמית מוסדית במאבק למען חברה מכלילה וסולידרית בישראל. התוכנית מומנה על ידי הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה. התוכנית מורכבת מקורסים משלבי עשייה קהילתית של חוגים ומחלקות שונות (חינוך, ניהול ציבורי, עבודה סוציאלית, משפטים, שירותי אנוש, בריאות הנפש בקהילה). לצד קורסים משלבי עשייה, התוכנית מקדמת מיזמים קהילתיים, קורסים אקדמיים עבור חברי קהילות מודרות בתחומי קהילה, חינוך ורווחה (קורס פעילים במסגרת תהליכי התחדשות עירונית, קורס פעילים לזכויות חברתיות לאנשים בעלי צרכים מיוחדים וכדומה). בנוסף, הוקמה חממה לפיתוח ידע, שקידמה פרויקטים מחקריים בתחומי ההדרה וקידום סולידריות חברתית.
פעילות אקדמית > צדק חברתי במבט בינתחומי

בשנת 2012 יסד (יחד עם דסי פוסטן-אייזיק ועם קורי שדימא מאוניברסיטת מרילנד) את התוכנית "צדק חברתי במבט בינתחומי". תוכנית זו מבוססת על קורסים מקבילים ומשותפים של בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, עם בתי הספר לעבודה סוציאלית ולסיעוד ולמשפטים של אוניברסיטת מרילנד. התוכנית כללה קורסים לסטודנטים אמריקאים (לבנים, היספנים ואפרו-אמריקאים) ולישראלים (יהודים וערבים) בנושא צדק חברתי. התוכנית נועדה לקדם פיתוח ידע והעלאה של מודעות חברתית לקידום פרקטיקה מבוססת זכויות חברתיות.
פרסים

זכה שלוש שנים ברציפות (2000–2001) במלגה למחקר מצטיין בתחום העוני על שם יוסיפוביץ, של בית הספר לעבודה סוציאלית ורווחה חברתית.
אות למצוינות אקדמית מאת חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה (2006), על התוכנית "שותפות חיפה"
מלגת מחקר אקדמיה-קהילה, קרן ריץ' (2007)
מלגת מחקר על הצטיינות אקדמיה-קהילה מטעם ות"ת, המועצה להשכלה גבוהה (2012)
אות מפעל חיים (2016), אספנט (European Social Policy Network - ESPANET)
פרסומים

סטריאר פרסם כמה עשרות מאמרים מדעיים ומסמכי עבודה בעברית, באנגלית ובספרדית.
פרסומים > בעברית

סטריאר, ר. (1994). משו"ב: מעורבות, שותפות וסינגור בקהילה. חברת המתנ"סים.
סטריאר, ר. ובר יוסף, ר. (2001). יזמות עסקית והעסקה עצמית של נשים בעלות הכנסות נמוכות. עמותת מעורבות.
סטריאר, ר. (2001). מ"הדרה למעורבות": תהליכי עבודה עם הורים המצויים בהדרה. מעורבות.
סטריאר, ר. (2006). מרכז סיוע למשפחות: רציונל תאורטי. המוסד לביטוח לאומי לשירותים חברתיים חדשניים בישראל, עיריית ירושלים.
סטריאר, ר. (2009). הסמויים מהעין: סיפור שותפותם של רכזות והורים לגיל הרך ב"צל ההדרה". חברה למרכזי תרבות וספורט (לנוער ולמבוגרים), המחלקה לגיל הרך והמשפחה. מעורבות - מרכז לשותפות ומעורבות בקהלה.
סטריאר, ר. (2009). אסטרטגיות קהילתיות להתמודדות עם עוני בירושלים. מכון ירושלים לחקר ישראל.
סטריאר, ר. (2009). ארגוני סינגור: נייר מדיניות. משרד הרווחה: ירושלים.
סטריאר, ר. (2009) שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני: שותפויות קהילתיות לשינוי חברתי. אוניברסיטת חיפה, בית הספר לעבודה סוציאלית. מערכת לשירותים חברתיים וקהילה, עיריית חיפה.
סטריאר, ר. עברוני לפין, ש. ועמאש. מ. (2009) ברית אבות: עבודה עם ולמען אבות מחוסרי עבודה ומשפחותיהם.
סטריאר, ר. (2009) יחסי ממשלה-ארגוני סינגור בתחומי הרווחה החברתית. נייר עמדה, משרד הרווחה.
סטריאר, ר. ודורון, י. (עורכים). (2010). מעורבות ושותפות זקנים בקהילה: קידום תהליכי שותפות עם זקנים בשירותי רווחה לזקנים בירושלים. המנהל לשירותי קהילה, אגף הרווחה. המחלקה לזקן, עיריית ירושלים.
סטריאר, ר., איזיקוביץ, צ., בוכבינדר, א. (2011). פני העוני: על חווית העוני של עובדים בישראל. דווח מחקר, אוניברסיטת חיפה והמוסד לביטוח לאומי.
סטריאר, ר. וחשיבון, ס. (2016). מעורבות חברתית: תפיסות סטודנטים ומרצים בקורסים משלבי עשייה. דווח מחקר, המרכז הבין-תחומי לחקר העוני והדרה חברתית. אוניברסיטת חיפה.
סטריאר, ר. (2019). פרקטיקה קהילתית מודעת עוני. ג'וינט ישראל, משרד הרווחה.
שגרירות ישראל בקייב

| --- | --- |

 מידע כללי
 כתובת:  01901 Київ, бульвар Лесі Українки, 34, שדרות לסיה אוקראינקה 34, קייב, אוקראינה 
 עיר:  קייב 
 קואורדינטות:  50°25′18″N 30°32′41″E﻿ / ﻿50.42170282°N 30.54470137°E﻿ / 50.42170282; 30.54470137
 תאריך פתיחה:  1993
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי אוקראינה–ישראל
 שגריר:  מיכאל ברודסקי
 שטח האמנה:  אוקראינה אוקראינה
 מדינה מיוצגת:  ישראל ישראל
 embassies.gov.il/kiev
 he
 
שגרירות ישראל בקייב היא השגרירות, הנציגות הדיפלומטית ומקום משכן שגריר ממשלת ישראל באוקראינה. בניין השגרירות ממוקם בשדרות לסיה אוקראינקה 34, שבקייב, בירת אוקראינה.
היסטוריה

מדינת ישראל הכירה בעצמאות אוקראינה ב-25 בדצמבר 1991, אחרי פירוק ברית המועצות. ב-26 בדצמבר כוננו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, ובאוקטובר 1992 נפתחה שגרירות אוקראינה בישראל. שגרירות ישראל באוקראינה נפתחה בקייב בירת אוקראינה בתחילת 1993.
היסטוריה > העברת השגרירות במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בעלי תפקידים ומחלקות השגרירות

שגריר ישראל באוקראינה, הוא ראש הנציגות. לאורך השנים מילאו את התפקיד הן דיפלומטים מקצועיים משירות החוץ והן שגרירים שמונו על ידי שר החוץ ללא מכרז במסגרת מכסת המינויים הפוליטיים של משרד החוץ.
סגן ראש הנציגות (DCM) משמש כמנהל הנציגות בפועל ואחראי לתיאום בין כל המחלקות והנספחויות בשגרירות. התפקיד מאויש על ידי דיפלומט מקצועי מקרב הסגל הבכיר של משרד החוץ.
נספח כלכלה וסחר.
מנהל מרכז התרבות הישראלי בקייב.
מנהל מרכז התרבות הישראלי באודסה.
מנהל מרכז התרבות הישראלי בדניפרו.
מנהל מרכז התרבות הישראלי בחרקוב.
ראשי הנציגות לדורותיהם

| מספר | תמונה | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | צבי מגן | 1993–1998 |
| 2 |  | אנה אזרי | 1998–2003 |
| 3 |  | נעמי בן עמי | 2003–2006 |
| 4 |  | זינה קלאי-קלייטמן | 2006–2011 |
| 5 |  | ראובן דינאל | 2011–2014 |
| 6 |  | אליאב בלוצרקובסקי (אוק') | 2014–2018 |
| 7 |  | יואל ליאון | 2018–2021 |
| 8 |  | מיכאל ברודסקי | 2021–הווה |
ראו גם

שגרירות אוקראינה בישראל
הערות שוליים

↑  שגרירות ישראל בקייב, אוקראינה – מחלקת העלייה, באתר GOV.IL
↑  שגרירות ישראל באוקראינה, באתר איחוד הצלה אוקראינה, ‏21 במאי 2017
↑  צבי מגן, באתר www.inss.org.il
↑  מאת יוסי מלמן, אוקראינה: לא נהסס לנקוט צעדים, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2001
↑  אנשיל פפר, יוצאת מהמחתרת, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008
↑  מינוי שגריר בקייב, אוקראינה | מספר החלטה 2427, באתר GOV.IL
↑  Заступник Міністра закордонних справ України Данило Лубківський прийняв копії вірчих грамот новопризначеного Посла Держави Ізраїль в Україні Еліава Бєлоцерковскі - Новини - МЗС України, web.archive.org, ‏3 בספטמבר 2014
↑  Порошенко прийняв вірчі грамоти від 13 послів, web.archive.org, ‏13 בספטמבר 2014
↑  אבי כץ, תאמינו? השגריר החדש של ישראל באוקראינה: רב חובש כיפה שחורה, באתר חרדים10, 30 באוגוסט 2018
↑  Посол Ізраїлю Йоель Ліон почав дипмісію в Україні - 30.08.2018 10:40 — Новини Укрінформ, web.archive.org, ‏30 באוגוסט 2018
↑  Уряд Ізраїлю призначив нового посла в Україні | suspilne.media, web.archive.org, ‏21 ביוני 2021
| נציגויות דיפלומטיות של ישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • בחריין • טורקיה • ירדן • מצרים • (מרוקו) |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • הפיליפינים • הודו (בנגלור • מומבאי) • (הונג קונג) • וייטנאם • טורקמניסטן • יפן • מיאנמר • נפאל • סין • סינגפור • קוריאה הדרומית • קזחסטן • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • אירלנד • אלבניה • בולגריה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לטביה • ליטא • נורווגיה • סלובקיה • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת • קפריסין •  קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אנגולה • אתיופיה • גאנה • דרום אפריקה • חוף השנהב • ניגריה • סנגל • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית (סן פרנסיסקו) • ברזיל • גואטמלה • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • פנמה • פרו • צ'ילה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| נציגויות שנסגרו | איראן • (לבנון) • מאוריטניה |  |
מתקפות נגד נציגויות דיפלומטיות של ישראל
שער הכניסה לבניין השגרירות.
שמוליק טיאר

| --- | --- |

שמוליק טיאר, 2008
 לידה:  22 במאי 1970 (בן 54) יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  103FM, רדיו תל אביב 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shmulik.tayar
 
שמוליק טיאר (נולד ב-22 במאי 1970 ביוהנסבורג, דרום אפריקה) הוא שדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה

טיאר החל את דרכו בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 1" בחיפה (שלימים הפכה לרדיו חיפה). ב-1997 הוזמן על ידי השדרן דידי הררי לשדר בתחנת הרדיו האזורית רדיו ללא הפסקה. טיאר שידר תוכנית יומית בשעה 11:00 מידי בוקר, ולאחר הצטרפותו של נתן זהבי לצוות התחנה ב-1999, עבר לשדר ברצועת הערב של התחנה, מ-20:00 בערב עד 23:00. (בהמשך הוארכה התוכנית ל 4 שעות ולאחר מכן קוצרה שוב לשלוש שעות עקב חזרתו של יוסי סיאס לרדיו בישראל). בתוכניתו עסק טיאר בייעוץ למאזינים בכל הגילים, עם שימת דגש לקהל המאזינים הצעיר.
בשנת 1998 יסד טיאר את בית הספר הראשון בישראל לתקליטנים, אותו ניהל במשך 7 שנים, כמו כן הרבה לתקלט במועדונים שונים ברחבי המדינה.
בשנת 2002, עם עלייתו של ערוץ 10 לאוויר, טיאר החל להגיש תוכנית שבועית בשם "פטנט" וכמשתמע משמה, הציג טיאר פטנטים וחידושים במגוון תחומים טכנולוגיים.
בשנים 2003–2004, טיאר הגיש מדי ימי חמישי בחצות תוכנית אירוח בשם "טיאר ברשת" בערוץ 2. בתוכנית ששודרה בסוף אוגוסט 2003 התארחה הזמרת דנה אינטרנשיונל.
במהלך שנת 2007 החליט לצאת לחופשה ארוכה בלונדון, שם השתלב בתחום התקליטנות לצד תקליטנים ידועי שם בעולם. ב-30 באוגוסט 2007, שידר את תוכניתו האחרונה ברדיו ללא הפסקה. באפריל 2008 טיאר חזר לארץ, ולרדיו ללא הפסקה, הפעם כיועץ קריאייטיבי. במקביל מרבה לתקלט במועדונים שונים בתל אביב, תחום אליו חזר לאחר שעסק בו בצעירותו.
בדצמבר 2008 מונה טיאר לעורך הראשי של אתר 103FM.
בתחילת שנת 2009 מונה טיאר למנהל פרויקטים בתחום האינטרנט והסלולר, והחל להגיש תוכנית הכרויות ראשונה מסוגה, המשודרת מידי ערב בשעה 23:00 ב"לאב מי", מערכת של הכרויות. בהמשך מונה למנהל התוכניות במסגרת "רדיו לאב מי".
בחודש מאי 2010, לאחר כשנתיים וחצי בהן לא שידר, שב טיאר לשדר תוכנית רדיו יומית ברדיו תל אביב, "שמוליק טיאר" בימים ראשון - רביעי בשעות 14:00–16:00.
בשנים 2011–2013 שידר טיאר את תוכנית ההכרויות "לאב מי בלילה" ברדיו תל אביב 102FM ובסינדיקציה גם ברדיו חיפה 107.5FM בימים א'-ה'. ברדיו תל אביב התוכנית שודרה בשתי משבצות שידור הן בשעות הצהריים והן בשעות הלילה. בהמשך שודרה רק ברצועת הלילה ומאוחר יותר ירדה התוכנית במתכונתה הרדיופונית ועברה לשידור טלפוני בלבד. בהמשך טיאר עבר לשדר את התוכנית מאילת והיא שבה לשידור גם ברדיו בתחנת קול הים האדום, אך לאחר תקופה קצרה עברה התוכנית שוב לשידור טלפוני בלבד. בסוף אוקטובר 2015 עבר טיאר לשדר תוכנית הכרויות חדשה, "מדברים על הכל עם שמוליק טיאר", המשודרת גם היא טלפונית בימים א'-ה' בשעה 23:00 ועד 03:00 לפנות בוקר.
טיאר עוסק בשנים האחרונות במתן ייעוץ ואימון אישי.
שמואל פרידמן

ערך זה עוסק בשחמטאי ישראלי. אם התכוונתם לשמואל פרידמן (מו"ל ומתרגם), ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1951 (בן 73 בערך)
 מד כושר מרבי:  2469 (אוגוסט 1972)
 מד כושר נוכחי:  לא פעיל, 2385  ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ישראל ישראל
 
שמואל פרידמן (נולד ב-1951) הוא אמן שחמט וברידג'.
קריירה

ייצג את ישראל בענף השחמט באולימפיאדת השחמט 1972 שהתקיימה בסקופיה, ובאולימפיאדת הסטודנטים בגראץ (אוסטריה 1972). פרידמן שחמטאי בדרגת אמן-בכיר, חלק מקום שני באליפות ישראל ה-16, וכן חלק את פרס היופי בתחרות בינלאומית ב-1973, במשחקו בו זכה נגד לוחם החופש הצ'כי, רב אמן לודק פאכמן.
פרידמן היה חבר הנבחרת הלאומית של ישראל בברידג', שהשתתפה באליפות אירופה לאומות בקילארני (אירלנד) ובאליפות אירופה לנבחרות צעירים בקופנהגן
(1974) ובלוּנד (שוודיה) (1976). משחק ששיחק ככרוז בנבחרת הלאומית הישראלית באליפות השוק המשותף באתונה 1991 זכה בפרס הביצוע היעיל והיפה ביותר ששוחק בעולם באותה שנה.
הופעות באולימפיאדות

שמואל פרידמן השתתף בנבחרתה האולימפית של ישראל באולימפיאדת סקופיה ב-1972.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1972 | 6 | ישראל | 7.5 מ-10 | 6+ 3= 1- | 75.0 | 18 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  20th Chess Olympiad: Skopje 1972
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שימן באדי

| --- | --- |

שימן באדי, 2013
 לידה:  30 באוקטובר 1982 (בת 41) מלאן, צרפת
 מוקד פעילות:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ, מוזיקת נשמה
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  זמרה
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 www.chimenebadi.fr
 פרופיל ב-IMDb
 
שימן באדי (בצרפתית: Chimène Badi, נולדה ב-30 באוקטובר 1982) היא זמרת צרפתייה ממוצא אלג'יראי.
ביוגרפיה > חייה המוקדמים

שימן באדי נולדה במלאן, פרבר של פריז, למשפחה ממוצא אלג'יראית. היא בילתה את רוב ילדותה בדרום-מערב צרפת. היא גדלה בעיר וילנוב-סור-לו עם הוריה שרפה ומוחמד, אחותה דבורה ואחיה כרים. דבורה, אחותה של שימן עודדה את שימן להתחיל לשיר והיא הלכה לשיעורי פיתוח קול. השיעורים צלחו ושימן החלה להופיע במסיבות משפחתיות ובתחרויות שירים אזוריות מצומצמות בגיל שש.
באדי קיבלה תמיד תפקידים ראשיים במופעי סיום בית הספר שלה, היא הדהימה את הקהל עם היכולות הווקאליות הגדולות שלה. המורים שלא לימדו בתחומי הבמה בקושי הכירו את שימן, היא הייתה תלמידה ביישנית עם חרדה חברתית וחלמה בהקיץ בשיעורים על ההופעות שלה. שימן באדי נשרה מלימודיה ועברה ללמוד חקלאות, היא סיימה את לימודי החקלאות בהצלחה.
ביוגרפיה > קריירה

באדי התמודדה בתחרות שירה טלוויזיונית צרפתית בשם "פופסטאר" ולא ניצחה. למרות זאת, היא שחררה את הסינגל "Entre Nous" בשנת 2003 והגיעה למקום הראשון במצעד המוזיקה הצרפתי. אלבום ששחררה באדי באותו השם הגיע למקום הרביעי במצעד הצרפתי והיה לאלבום החמישי הנמכר ביותר בצרפת כולה בשנת 2003.
האלבומים והסינגלים הבאים של שימן באדי נהנו מהצלחה גדולה במדינות דוברות צרפתית בעולם, בעיקר בוולוניה ובשווייץ. בנוסף, היא שרה את שיר הנושא לגרסה הצרפתית של הסרט היום שאחרי מחר (Le Jour d'après).
בשנת 2011 עשתה שימן באדי קאבר לשיר הנשמה "Ain't No Mountain High Enough" יחד עם הזמר האמריקאי בילי פול. בשנת 2019 השתתפה שימן באדי בקדם האירוויזיון הצרפתי "Destination Eurovision 2019" על מנת להתחרות ולייצג את צרפת באירוויזיון בתל אביב. באדי התמודדה בקדם עם השיר "Là-haut" וזכתה במקום השלישי בגמר עם 119 נקודות. היא זכתה במקום השני ב-Televote עם 63 נקודות (יותר מפייבוריטית השופטים סימון) ובמקום הרביעי אצל השופטים עם 56 נקודות (יותר מהמנצח בילאל חסאני). שימן קיבלה איומים על חייה בעת שהשתתפה בקדם הצרפתי מגורמי BDS.
בשנת 2021, באדי שימשה כאחת השופטות בקדם האירוויזיון הצרפתי "Eurovision France: C'est vous qui decidez", ונתנה את 12 הנקודות שלה לזוכה ברברה פראווי.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2003 - Entre Nous
2004 - Dis-moi que tu m'aimes
2006 - Live à l'Olympia
2006 - Le miroir
2010 - Laisse-les dire
2011 - Gospel & Soul
2015 - Au-delà des maux
2019 - Chimène
דיסקוגרפיה > סינגלים

2003 - Entre Nous
2003 - Je vais te chercher
2003 - Si j'avais su t'aimer
2004 - Le jour d'après
2004 - Je ne sais pas son nom
2005 - Je viens du sud
2005 - Retomber amoureux
2005 - Dis-moi que tu m'aimes
2006 - Tellement Beau
2010 - Laisse-les dire
2010 - En équilibre
2010 - Plus de devoirs que de droits
2010 - D'une fille à sa mère
2011 - Ma liberté
2011 - Parlez-moi de lui
2011 - Ain't No Mountain High Enough (עם הזמר בילי פול)
2014 - Mes silences
2018 - Là-haut
הערות שוליים

↑  Destination Eurovision 2019 : Emmanuel Moire, Chimène Badi, Bilal Hassani… Voici les 18 candidats en compétition !, פרוגרמטיוי, 6 בדצמבר 2018
↑  ניל פארן, France: Bilal Hassani to Eurovision 2019, אסקאקסטרה, 26 בינואר 2019
↑  חי, Chimène Badi: “L’Eurovision doit avoir lieu en Israël !”, הפורום ליהודי צרפת, 22 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb145106593 (data)  GND: 135388260  ISNI: 0000 0000 5522 0466  MusicBrainz: 42fdc569-3d95-4a2d-9e8c-55d3d7275a68  SUDOC: 158364880  VIAF: 76547125   WorldCat (עם VIAF): 76547125 
שימן באדי ב-2012