stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוון סצ'ני
הנצחה

בנוסף לגשר השלשלאות הנקרא על שמו, הונצח סצ'ני במספר אתרים ברחבי הונגריה בכלל והבירה ההונגרית בפרט.
ב-23 במאי 1880 הוסר הלוט מעל פסלו בכיכר שלפני האקדמיה ההונגרית למדעים. באותה עת הוצבו פסלים שלו בערים רבות נוספות.
על שמו נקראו המרחצאות בפארק העירוני של בודפשט ואחת הפסגות הגבוהות בהרים שממערב לבודה, Széchenyi hegy (גבעת סצ'ני).
החל מ-1990 מופיע דיוקנו על שטר 5,000 פורינט.
בשנת 2002 נוסדה אוניברסיטה בעיר גיור ונקראה על שמו אוניברסיטת אישטוון סצ'ני.
הערות שוליים

↑  אז אוחדה העיר לזמן קצר, אך פורקה מחדש כאשר הוחזר על כנו המשטר הישן. היא אוחדה סופית ב-1873
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268592905171  PLWABN: 9810568987005606  BIBSYS: 90790455  BnF: cb120220470 (data)  GND: 118758152  ISNI: 0000 0001 2128 8099  LCCN: n80096685  NKC: jn19990210596  NLA: 35961443  NSK: 000133911  NTA: 07133226X  SUDOC: 027361985  Trove: 1164429  VcBA: 495/109826  VIAF: 39390131   WorldCat (עם VIAF): 39390131 
שטר 5,000 פורינט (גרסת 1999)
לאל בהדור שסטרי

לאל בהדור שסטרי (בהינדי: लालबहादुर शास्त्री ‏האזנהקובץ:Lal Bahadur Shastri.ogg‏Ⓘ‏; ‏2 באוקטובר 1904 – 11 בינואר 1966) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כראש ממשלת הודו השני (בין אמצע 1964 – תחילת 1966).
שסטרי הוביל את הודו בזמן מלחמת הודו–פקיסטן השנייה בשנת 1965. המלחמה הסתיימה באופן רשמי ב-10 בינואר 1966, עם החתימה על הצהרת טשקנט. ב-11 בינואר, יום לאחר החתימת על ההסכם, נפטר שסטרי בעודו נמצא עדיין בטשקנט, ברית המועצות. סיבת המוות הוגדרה כדום לב, אף על פי שמשפחתו התנגדה לקביעה זו. לאחר מותו, הוענק למשפחתו של שסטרי בהרט רטנה, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בהודו.
ביוגרפיה

לאל בהדור שסטרי נולד ב־2 באוקטובר 1904 במוגלסראי (אנ'), עיר קטנה ששכנה לא הרחק מוואראנסי, בהודו הבריטית. אביו, שהיה מורה, נפטר כשאסטרי היה בן שנה ומחצה, ואימו שבה לבית אביה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית (1947–1964)

ב-15 באוגוסט 1947, לאחר הכרזת העצמאות של הודו, מונה שסטרי לתפקיד מזכיר הפרלמנט ולשר המשטרה והתחבורה במדינת אוטר פרדש. במהלך כהונתו הוביל מספר שינויים משמעותיים לתקופתו: בתור שר התחבורה, הטיל פיקוח על האוטובוסים הממשלתיים ואיפשר לנשים לעבוד בתור כרטיסניות ברכבות בהודו; ובתור שר המשטרה, הגביל את כוחה והורה על מעבר לאמצעים לא אלימים לצורך פיזור התקהלויות.
בשנת 1951, לקראת הבחירות הראשונות בהודו, שסטרי מונה למזכיר הכללי של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי והיה אחראי לנושאים כמו בחירת מועמדים וניהול מסע הבחירות. מקובל להניח כי פעילותו תרמה באופן משמעותי לניצחונה של המפלגה בבחירות בשנים 1952, 1957, ו־1962.
לאחר הבחירות, שסטרי עבר מתפקידו במדינת אוטר פרדש לכהן בממשלת הודו, שם החזיק במספר תפקידים לאורך השנים, ביניהם: שר הרכבות, שר התחבורה והתקשורת, שר המסחר והתעשייה, שר הפנים, ואף שר ללא תיק.
בשנת 1956, שסטרי התפטר מתפקידו כשר הרכבות בעקבות תאונת רכבת שהתרחשה בסמוך לאריאלור, טמיל נאדו, וגבתה את חייהם של כ-150 בני אדם, על אף שלא היה אחראי לתאונה. ג'ווהרלל נהרו, ראש ממשלת הודו, אמר כי הסכים להתפטרות רק בגלל הרף שהיא מציבה לשאר נבחרי הציבור, ולא משום שחשב שלשסטרי יש קשר כלשהו לתאונה.
ביוגרפיה > ראש ממשלה (1964–1966)

ג'ווהרלל נהרו, שכיהן כראש ממשלת הודו מאז שהודו הכריזה על עצמאותה בשנת 1947, נפטר במהלך כהונת ממשלתו הרביעית, ב-27 במאי 1964. כשבועיים לאחר מכן, ב-9 ביוני, שסטרי נבחר למחליפו בתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיאות המפלגה. שסטרי מונה גם לשר החוץ של הודו, תפקיד שהוצמד לראשות ממשלת הודו במהלך ימי נהרו, אך ביולי הוא ויתר על התפקיד וסווארן סינג היה לשר החוץ.
שסטרי זכור בעיקר בתור מי שהנהיג את הודו במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה, שהלחימה בה התרחשה בין אוגוסט–ספטמבר 1965. העימות החל לאחר שפקיסטן ניסתה להמריד את התושבים המוסלמים בג'אמו וקשמיר נגד השלטון ההודי, והודו הגיבה במתקפה צבאית מלאה על גבול פקיסטן. הלחימה נמשכה כשבועיים וחצי ובמהלכה נהרגו בין שלושה לארבעה אלף חיילים לכל אחד מהצדדים, והיה זה העימות הצבאי הגדול ביותר מבחינת טנקים וכלי רכב משוריינים מאז מלחמת העולם השנייה. הלחימה הסתיימה ב-23 בספטמבר, בעקבות התערבותם ודרישתם של ארגון האומות המאוחדות, ארצות הברית וברית המועצות.
במהלך המלחמה שסטרי המציא את הסיסמה "Jai Jawan, Jai Kisan" (בתרגום: "הצדיעו לחייל, הצדיעו לחקלאי"), שהייתה ונשארה מאז פופולרית בקרב העם ההודי.
ב-10 בינואר 1966, הגיעו שסטרי ונשיא פקיסטן איוב ח'אן לטשקנט, ברית המועצות (כיום חלק מאוזבקיסטן), במטרה לחתום על הצהרת טשקנט, הסכם שלום בין הצדדים.
ביוגרפיה > מותו (1966)

שסטרי, שעבר לפני כן שני התקפי לב, נפטר ב-11 בינואר 1966, יום לאחר חתימת הצהרת טשקנט ובעודו נמצא עדיין בברית המועצות. סיבת המוות הרשמית היא דום לב.
אשתו לאליטה שסטרי טענה כי שסטרי הורעל ותאוריות קשר צמחו סביב המקרה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Shri Lal Bahadur Shastri, Prime Minister of India
1 2  לאל בהדור שסטרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  The Responsibility of Freedom, web.archive.org, ‏2007-01-19
1 2  All About Lal Bahadur Shastri, The Second Prime Minister India!, Cultural India (באנגלית)
↑  Higgins, David R., M48 Patton vs Centurion: Indo-Pakistan War 1965, Osprey Publishing, 2016, ISBN 978-1-4728-1094-6
↑  Bisht, Rachna, 1965: Stories from the Second Indo-Pakistan War, Penguin UK, 2015, ISBN 978-93-5214-129-6
↑  Bureau of Public Affairs Department Of State. The Office of Electronic Information, The India-Pakistan War of 1965, 2001-2009.state.gov, ‏2008-01-25 (באנגלית)
↑  Milestones: 1961–1968 - Office of the Historian, history.state.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273062605171  BnF: cb124115526 (data)  CiNii: DA18046056  GND: 119177277  ISNI: 0000 0000 6316 6420  LCCN: n80056934  NARA: 10581209  NKC: jx20070227004  NLA: 35493618  NTA: 075262924  SNAC: w69k6pj6  SUDOC: 033228124  Trove: 973197  VIAF: 3274970   WorldCat (עם VIAF): 3274970
משק המים והשפכים בישראל

הכנרת, לשעבר מאגר המים המרכזי של מדינת ישראל
המוביל הארצי, בסמוך לכחל
משק המים והשפכים בישראל כולל את מערכות ההפקה, ההולכה והאגירה של מים בישראל.
ישראל נמצאת בחלקה הצפוני של רצועת המדבריות העולמית. חלק גדול משטחה הוא מדברי וכמות המשקעים הממוצעת מספקת רק בקושי את צורכי האוכלוסייה ההולכים וגדלים. לפיכך, המים בישראל הם משאב יקר שהמדינה מגנה עליו ומפתחת אותו.
המדינות השכנות סובלות מבעיות דומות וישראל חולקת את מקורות מימיה עם ירדן, לבנון, סוריה והרשות הפלסטינית. חלק ממים אלו מגיעים מנהרות שמקורותיהם במדינות השכנות. הגידול באוכלוסיית המזרח התיכון הופך את בעיית המים לבעיה מרכזית בעלת השלכות גאו-פוליטיות.
הביקוש למים בישראל

צריכת המים נחלקת לפי מגזרים כדלקמן: (הנתונים במיליוני מטרים מעוקבים בשנה):
|  | 2003 |  | 2015 | 2023 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שימושים חקלאיים | 920 | 48% | 1117 | 1261 |
| צריכה עירונית וביתית | 780 | 40% | 770 | 1108 |
| צריכה תעשייתית | 180 | 12% | 123 | 1108 |
| מים לטבע |  |  | 35 | 43 |
| הקצאה לירדן ולרשות הפלסטינית |  |  | 122 | 212 |
| סה"כ | 1,930 | 100% | 2,168 | 2625 |
צריכת המים של משקי הבית בישראל נחלקת כך:
| שימוש | אחוז צריכה |
| --- | --- |
הדחת אסלות: 38%
רחצה: 32%
הדחת כלים: 12%
כביסה: 10%
שתייה: 5%
כיורי אמבטיה: 3%
מקורות המים

מאגרי המים העיקריים של ישראל הם אגם הכנרת, הניזון בעיקר מן הירדן ויובליו סיפק כשליש מצריכת המים של ישראל, כ-300–700 מיליון מ"ק בשנה, אך עקב ירידת המפלס מהווה כעת רק 2 אחוזים מכלל תצרוכת המים, אקוויפר ההר ואקוויפר החוף. האקוויפרים הם שכבות סלע נקבוביות תת-קרקעיות האוגרות מי תהום בנקבוביותיהם ומהוות כעין אגני היקוות טבעיים תת-קרקעיים. האקוויפרים עשויים בעיקר מסלעי גיר ודולומיט. אקוויפר החוף עשוי בעיקר מחול וכורכר. האקוויפרים מתמלאים ממי גשמים שמחלחלים דרך הקרקע או ממקורות אחרים (כגון מים שמוחדרים במיוחד לתת-הקרקע). קיימת סכנה ששאיבה מוגברת ממאגר כזה תגרום לירידת מפלס קריטית שתביא להמלחתו, עקב חלחול מים מליחים פנימה. זהו נזק בלתי הפיך שיגרום לפסילת מאגר כזה לשימוש. לפיכך ממלאים את האקוויפרים באופן יזום - מי שיטפונות וכן מים עודפים שנצברים בכנרת, בשנים ברוכות, מוזרמים אל האקוויפרים. ירידה במפלס הכנרת היא על כן לעיתים מתוכננת ונובעת מוויסות כזה.
חלק גדול משאיבת המים בישראל נעשה כיום מאקוויפר ההר. חלק מסוים מן השאיבה מן האקוויפרים מהווה שאיבה חוזרת של מי הכנרת ומי שיטפונות שהוחדרו לאקוויפרים בשנים גשומות. בשנים גשומות במיוחד, מוחדרים לאקוויפרים מרבית המים הנשאבים מן הכנרת, בעוד שבשנים שחונות בהן יורד מפלס הכנרת סמוך לקו האדום התחתון - לא נעשית החדרה ממי הכנרת וכל השאיבה משם מופנית לצריכה.
מאקוויפר החוף שואבים רק במקומות מסוימים בשל מצבו הקריטי - חלקים ניכרים ממנו הומלחו עקב שאיבת יתר בעשרות השנים האחרונות. מי הכנרת מוזרמים אל האקוויפרים, כמו גם אל שטחי הנגב, באמצעות המוביל הארצי ומפעל ירקון-נגב – רשת משוכללת, מאובטחת ומפוקחת אקולוגית, המשמשת להובלת המים [דרוש מקור].
המלחמה על המים

אגם הכנרת ניזון בעיקר מנהר הירדן וכן מהמטרה ישירה של מי גשמים. נהר הירדן עצמו ניזון בעיקר מנחלים הקרויים מקורות הירדן (חצבני, בניאס ודן). רוב המים הזורמים בנחלים אלו מקורם בהפשרת שלגים בחרמון ובהרי לבנון וסוריה. שליטתן של מדינות זרות אלה, על מקורות המים היא בעייתית ביותר, עקב היותן מדינות אויב. בעבר, בעת מגעים מדיניים ברמות שונות בין ישראל לסוריה, עלתה דרישתה לשליטה על חלקים מחוף הכנרת. העברת השליטה בשטחים אלה מישראל לסוריה עלולה להעביר גם את השליטה על חלקים ניכרים ממי הכנרת לידי סוריה.
בשנת 1964 החלה סוריה בפרויקט נרחב של הסטת מסלולו של הבניאס אל עבר שטחה. ישראל הגיבה בהפגזה כבדה של אזור הפרויקט. תקופה זו כונתה "המלחמה על המים".
משבר המים בישראל > בעיות באיכות וכמות המים

מאז הקמתה התעוררו שתי בעיות מרכזיות במשק המים בישראל - ירידה בכמות המים הראויים לשתייה, והתדרדרות מתמדת באיכותם. רמת המליחות בכנרת ובאקוויפרים הלכה ועלתה וגרמה לירידה באיכותם של המים. בנוסף, לא תוכננו תוכניות ארוכות טווח של חיסכון מים לשנות בצורת. חוסר טיפול בשפכים, פסולת ודלקים גרם לזיהום מי התהום. את מצב זיהום המים בארץ ניתן לראות בזיהום הנחלים כמו נחל הקישון ונחל הירקון. לעיתים סביבות אקולוגיות ונחלים מתייבשים עקב המחסור במים ולעיתים הופכים לתעלות ביוב עקב זיהום תעשייתי. מעבר לירידה בכמות ובאיכות עלתה גם צריכת המים עם השיפור במצב הכלכלי, עלייה לישראל ובריבוי הטבעי.
משבר המים בישראל > בעיות סמכותיות

מעבר לבעיות אלו, עד להקמת הרשות סבל משק המים מביזור סמכויות בין משרדי הממשלה השונים וחוסר יכולת לקבל החלטות ולתכנן את משק המים לטווח הארוך.
בשנת 2001 הגישה הוועדה המיוחדת של הכנסת לחקירת הנושא את מסקנותיה הסופיות. דו"ח הוועדה העביר ביקורת קשה מאוד על הממשלה ועל המעט שנעשה לאורך השנים לטיפול בנושא, ותיארה את המצב כעל סף קריסה ואסון. עיקר הביקורת התייחס לתהליך קבלת ההחלטות במשק המים, היחסים בין הרשויות העוסקות בנושא, אי הגדרה של מדיניות כוללת והיעדר מקור, רשות או סמכות אשר ירכז בתוכו את התכנון והביצוע של התוכניות למשק המים.
הסמכויות במשק המים פוזרו בין מספר משרדים:
משרד הבריאות היה אחראי על תקנים תברואתיים, ולו הייתה הסמכות לסגור בארות ומאגרי מים שלא עמדו בתקן.
המשרד להגנת הסביבה היה אחראי על שמורות הטבע ועל שמירה על מאגרי המים מזיהום.
משרד התשתיות הלאומיות (האנרגיה והמים) היה אחראי על חברת מקורות, נציבות המים ומועצת המים.
משרד הפנים היה אחראי על תכנון של מערכות המים ברשויות המקומיות.
משרד האוצר היה אחראי תקצוב התוכניות למשק המים.
משרד החקלאות היה אחראי על הקצאת המים לחקלאות ועל קביעת מדיניות כללית לאזורי חקלאות.
משרדי החוץ והביטחון היו אחראים על התהליכים המדיניים וסכסוכי המים מול סוריה וירדן לדוגמה.
פיזור הסמכויות בין המשרדים השונים גרם לכך שלכל אחד מהם הייתה זכות החלטה על תחום אחר הנוגע למשק המים, וחוסר הסכמה של משרד אחד בנוגע להחלטה של משרד אחר היה יכול למנוע ממנה לקרות. לבסוף נכנס משק המים למצב של קיפאון מתמיד.[דרושה הבהרה]
משבר המים בישראל > משק המים ברשויות המקומיות

בעיה נוספת הייתה בתוך הרשויות המקומיות, אשר היו גובות כסף על שימוש במים, אך היו משתמשות בו לטובת נושאים אחרים כמו חינוך ורווחה. כתוצאה מכך חלה התדרדרות בתשתיות המים ברשויות המקומיות, מה שגרם לדליפות מים רבות ולבזבוז מים. ירושלים הייתה העיר היחידה שבה פעל תאגיד מים עוד לפני הקמתם לפי חוק, "הגיחון".
בנוסף, לא נבנו מתקני סינון וטיפול מים, לא היה מעקב אחר תשתיות המים וכו'.
משבר המים בישראל > מחזור מים

בעיה נוספת הייתה אי מחזור המים. עד לשנת 1990 המים ששימשו לחקלאות היו מי שתייה. רק החל משנות ה-90 החל תהליך של מחזור מים ושימוש במי קולחין.
משבר המים בישראל > מסקנות הוועדה והצעדים שננקטו

רוב מסקנות הוועדה מומשו כלשונן:
נדרש להקים רשות מרכזית אחת אשר תתכלל את כלל הנושאים הנוגעים למשק המים, ותהווה גוף ביצועי ורגולטורי שיפקח על משק המים ועל חברת מקורות.
הוחלט על הפסקת סבסוד מחיר המים והעלאתו. מטרת צעד זה הייתה עידוד חיסכון והגדלת תקציב רשות המים עד לסיום המשבר. בשנת 2014 הופחת מחיר המים ב-10%.
הוחלט על הקמת חמישה מתקני התפלה - בפלמחים, באשדוד, וכו'.
הוחלט על הזרמת מים לשמורות טבע ולנחלים.
חוקק חוק תאגידי המים, אשר הוציא את האחריות לנושא המים העירוני מידי הרשויות המקומיות ושם אותו בידיהם של תאגידים אשר זהו ייעודם. עם השנים התעוררה ביקורת על העלויות הגבוהות שגובים תאגידי המים ונטען כי הכסף שמשולם מגיע למשכורות לעובדי התאגידים ולא למשק המים. ניסיונות לצמצום או ביטול תאגידי המים לא צלחו עד היום. נכון לדצמבר 2017 קיימים 56 תאגידים המשרתים את אוכלוסיית המדינה 8,765,700
הוחלט על יציאה בקמפיין פרסומי שמטרתו הייתה העלאת המודעות לחיסכון במים.
תקציב משק המים יהיה תקציב סגור ולא ישמש לנושאים אחרים.
פיתוח מקורות מים חדשים

בעיית המים של ישראל עולה ויורדת מסדר היום הציבורי בהתאם למפלס הכנרת ולהופעתן של שנים שחונות או שנים ברוכות גשמים.
פיתוח מקורות מים חדשים > הובלה

במחצית הראשונה של העשור הראשון של המאה ה-21 התנהלו דיונים מתקדמים עם טורקיה לגבי רכישה של מים מתוקים, שיועברו באמצעות מכליות, ואף נידונה אפשרות של הנחת צינור מים בין המדינות, כדי לפתור מחסור אפשרי במים בשנים שחונות. עם זאת, הצעות אלו לא יצאו אל הפועל.
פיתוח מקורות מים חדשים > טיהור שפכים

ישראל וסינגפור הן המדינות המתקדמות ביותר בעולם בהשבת שפכים לצורכי חקלאות.
המפעל הגדול ביותר למטרה זו הוא השפד"ן. כ-70 אחוזים ממי הביוב בישראל עוברים טיהור ומושבים לצורכי השקיה, וכ-60 אחוזים משדות הנגב מושקים במי קולחין שעברו השבה. צינור המים המוביל אותם לנגב מכונה "הקו השלישי".
פיתוח מקורות מים חדשים > התפלה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקור מים נוסף הוא מים מליחים, לרבות מי-ים (המצויים בכמות בלתי מוגבלת). בתהליכים (פיזיקליים בעיקרם) מסוגים שנים, תחת הכינוי הכולל "התפלה", מופרדים המים מהמלחים המומסים בהם (או מרובם) ומתקבלים מים בעלי תכולת מלחים נמוכה באיכות מספקת לשתייה. מתקני התפלה פועלים בקנה מידה קטן כבר שנים רבות באילת ומתפילים מים מליחים לרמת מי שתייה. ב-2005 נכנס לפעולה מתקן התפלה אשקלון שמספק כ-120 מיליון מ"ק של מים מותפלים בשנה. מתקן זה פועל בשיטת האוסמוזה ההפוכה והוא הגדול מסוגו בעולם ומפיק מים באיכות טובה. מתקן התפלה פלמחים שהחל לפעול בשנת 2007 מספק כ-90 מיליון מ"ק מים בשנה. בדצמבר 2009 החל לפעול מתקן התפלה חדרה שמספק עד 127 מיליון מ"ק מים בשנה.
בתחילת 2009 הכריז יו"ר רשות המים, על השקעה של 300 מיליון דולר לטובת הקמה של שישה מתקני התפלה זמניים. ההחלטה באה כפתרון זמני להתמודדות עם המשבר במשק המים. בהשוואה למתקנים קבועים, שזמן ההקמה שלהם הוא כ-2 שנים שאורך חייהם הוא 20–30 שנה וכ-3 שנים למתקנים תמידיים שאורך חייהם הוא כ-70–100 שנים, מתקני ההתפלה הזמניים מוקמים בזמן קצר יותר (כמה חודשים), אך עלות הפקת המים מהם גבוהה פי 2. המתקנים הזמניים צפויים להיות מורכבים בתוך מכולות שימוקמו בסמוך למתקני ההתפלה הקיימים באשקלון, חדרה, ומעגן מיכאל.
מפעלי ההתפלה גדולים הפועלים בישראל, נכון ל-2011:
| מיקום | היקף התפלה שנתי (מיליון מ"ק) | מחיר ריאלי (שקל לקוב) | שנת הפעלה | זכיין | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אשקלון | 119 | 2.9 | 2005 | VID‏ (קרן קיסטון+ורידיס) | עם הקמתו, היה מתקן ההתפלה הגדול והמתקדם ביותר בעולם בסוגו, וזכה בתואר "מתקן ההתפלה המצטיין בעולם לשנת 2006". |
| פלמחים | 90 | 2.6 | 2007 | Via Maris | עלות ההקמה - 970 מיליון ש"ח. המתקן היעיל בעולם ביחס שטח \מ"ק מותקן. הורחב בשנת 2010 ופעם נוספת בשנת 2013 |
| חדרה | 127 | 2.65 | 2010 | H2ID ‏(IDE + שיכון ובינוי) | באתר חברת החשמל. זהו המתקן הגדול מסוגו בעולם. |
| שורק | 150 | 2.01 | 2013 | SDL ‏(IDE‏ + Hutichison Water) | הופעל 8/2013 |
| אשדוד | 100 |  ? | 2013 | מקורות | בסגירה פיננסית לאחר חתימת הסכם |
| גליל מערבי | 50 |  ? |  ? | בבדיקה סטטוטורית | בבדיקה סטטוטורית |
באמצע העשור השני של המאה ה-21 שיפרה הפעלת מתקני ההתפלה את מצבו של משק המים בישראל. ב-2015 למעלה ממחצית מהמים הנצרכים בישראל מופקים באמצעות התפלת מי ים ומחזור מי שפכים (כ־540,000 אלמ"ק מים מותפלים ו-68,970 אלמ"ק קולחין).
פיתוח מקורות מים חדשים > אגירת מי גשמים

בשנת 2007 החלה לפעול בעיר ראשון לציון מערכת לאגירת מי גשמים (נגר עילי). בשלב הראשון, מי הגשמים שימשו להשקיה של פארקים וגינות ציבוריות במערב העיר. ובשלב הבא המים יעברו השבחה עד לרמה של מי שתייה רגילים.
פיקוח, בקרה ומנהלה

הרשות הממשלתית למים ולביוב (בשנים 2006-1957 - נציבות המים) הכפופה למשרד משאבי המים היא הגוף האחראי על הפיקוח על מקורות המים והקצאתם. הרשות מופקדת על כל הגופים המפיקים מים בישראל, לרבות חברת מקורות המפיקה כ-65% מן המים בישראל ועוסקת בהולכתם ברמה הארצית (בעיקר מוביל המים הארצי). חברת "תה"ל" (תכנון המים לישראל) הייתה אחראית על התכנון ההנדסי של מפעל המים הארצי.
מדיניות משק המים בישראל נקבעת על ידי הרשות ומספר גופים ממשלתיים כמו המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות. בראשית פעולתה הייתה נציבות המים (שהרשות היא יורשתה) כפופה למשרד החקלאות, אולם מאז עברה הכפיפות דרך מספר משרדים ממשלתיים.
שפכים

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
במדינת ישראל מיוצרים מדי שנה 450 מיליון מטרים מעוקבים של שפכים. השפכים שיטופלו באיכות גבוהה, יכולים לשמש להשקיה חקלאית ללא חשש לזיהום קרקע ומי תהום. השפכים שאינם מטופלים או מטופלים באיכות נמוכה, מזהמים את מי התהום, הנחלים, הקרקע והים ופוגעים בצמחייה.
290 מלמ"ק קולחים מושבים לשנה (כ־64%) לשימוש בחקלאות בעזרת מכוני טיהור השפכים.
מרבית השפכים זורמים במערכות הביוב וההולכה (96%), אך 4% נספגים בקרקע בבורות ספיגה.
סה"כ 63% מהשפכים שהם כ־283 מלמ"ש מטופלים ברמה נאותה, בעוד 37% (160 מלמ"ש) לא מטופלים כלל או מטופלים ברמה נמוכה.
מתחילת שנות ה-90 חל שינוי בתחום הטיפול בשפכים בישראל. הוקמו מספר גדול של מתקני טיהור השפכים וכמויות גדולות יותר של שפכים טופלו. אם בשנת 1992 פעלו בישראל 7 מט"שים (מכוני טיהור השפכים) בלבד, נכון לשנת 2020 קיימים 89 מט"שים המסווגים כגדולים ומטפלים במעל 1000 מטר קוב ליום.
תחום הטיפול בשפכים מקודם על ידי שיתוף פעולה בין-משרדי בין המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות ורשות המים. להלן המט"שים הגדולים עם ספיקת שפכים עירוניים מעל 10 מיליון מ"ק בשנה נכון ל-2017.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם מט"ש | ספיקה אלף מ"ק/שנה | שנת הקמה |
| שפד"ן | 140,012 | 1969 |
| חיפה | 37,260 | 1961 |
| ירושלים (שורק) | 35,139 | 1999 |
| איילון | 21,228 | 1999 |
| נתניה | 17,108 | 1993 |
| באר-שבע | 16,440 | 2002 |
| כפר סבא - הוד השרון | 11,085 | 1996 |
| אשדוד | 11,444 |  |
| חדרה | 10,479 | 1997 |
| כרמיאל | 10,137 | 1999 |
ביקורת

ארץ ישראל ברובה מדברית וענייה במים. היא סובלת מתנודות בכמויות המשקעים משנה לשנה. הביקורת על משק המים בישראל מתמקדת בנושאים הבאים
:
סבסוד עלויות המים בצורה לא כלכלית
הקצאת משאבי המים בצורה שמעודדת בזבוז
אופן הצריכה של המים מהווה בזבוז
ליקויים בניהול ובניצול של מאגרים קיימים בעתות שפע ובעתות משבר
ליקויים בתכנון וההקמה של עתודות מים חדשות (לדוגמה על ידי התפלה או יבוא מים)
ביולי 2001 הוקמה ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא משק המים בישראל. הוועדה קבעה כי עיקר הבעיות במשק המים בישראל נובעות מכשלים ניהוליים ומריבוי רשויות העוסקות בתחום המים בישראל.

ביולי 2008 הוקמה ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת משבר המים בישראל.
ראו גם

משאבי מים בישראל
בית הדין לענייני מים
היטל בצורת
המוביל הארצי
שמחה בלאס
שפד"ן
משק המים והשפכים ברשות הפלסטינית
לקריאה נוספת

חיים גבירצמן, משאבי המים בישראל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשס"ג, 287 עמ'
יהושע שורץ, תוכניות אב למשק המים שנערכו בעבר והפקת לקחים, הוצאת רשות המים במדינת ישראל, מרץ 2010
סת' סיגל, המאבק על כל טיפה: כיצד הניסיון הישראלי מציל את העולם מצמא, הוצאת סלע מאיר, תשע"ו 2016
לקריאה נוספת > חקיקה

סיכום חקיקה, באתר אמוויס
פקודת ים כנרת, 1947, באתר המשרד להגנת הסביבה
חוק מדידת מים, התשט"ו-1955, באתר המשרד לאיכות הסביבה
חוק הפיקוח על קידוחי-מים, התשט"ו-1955, באתר המשרד להגנת הסביבה
חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות, התשי"ח 1957, באתר משרד החקלאות
חוק המים, התשי"ט, באתר משרד האנרגיה והמים
חוק רשויות נחלים ומעיינות, התשכ"ה-1965, באתר נבו
חוק תאגידי מים וביוב, תשס"א-2001, באתר המשרד להגנת הסביבה
כללי המים (אבזרים חוסכי מים), התשע"א-2011(הקישור אינו פעיל), באתר משרד המשפטים
לקריאה נוספת > מבקר המדינה

מבקר המדינה, דוח על ניהול משק המים בישראל, 1990
מבקר המדינה, פיקוח על הקצאת מכסות מים לחקלאות, דו"ח 51ב' לשנת 2000, עמ' 761
הערות שוליים

↑  רשות המים, סקר צריכת המים 2023, באתר gov.il, ‏28.8.2024
↑  החל משנת 2015 בוטלו הקצאות לתעשייה. הצריכה לתעשיה, בכמות של כ-68,026 אלמ"ק מים שפירים וכ-40,392 אלמ"ק מים שאינם שפירים, משויכת לצריכה ביתית וכל צריכה אחרת.
↑  הכנרת ומים עיליים
↑  אסף בן נריה, צרות של מתפילים, באתר "זווית", 5 ביולי 2017
↑  דרושה הבהרה
↑  גלובס, ‏בחודש הבא: מחיר המים יוזל ב-10%, באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2014
↑  תאגידי המים
↑  אוכלוסיית מדינת ישראל
↑  נתוני מכרזי בניית אתרי ההתפלה בישראל, אתר החשב הכללי של משרד האוצר
↑  מתקן התפלת מי-הים הגדול מסוגו בעולם נחנך היום בחדרה
↑  IDE wins 'Desalination Plant of the Year 2006' award, באתר IDE Technologies
↑  מתקן התפלה חדרה, לוחות זמנים, באתר החשב הכללי
 זה קורה: מתקן ההתפלה בחדרה התחיל לפעול, 23.12.09, אתר ynet 
 מתקן התפלת מי-הים הגדול מסוגו בעולם נחנך היום בחדרה, 16.5.10, tashtiot.co.il
↑  מתקני טיהור שפכים - מט"שים, באתר המשרד להגנת הסביבה
↑  כמות השפכים העירוניים המטופלים במט"שים גדולים - דוח 2017, באתר המשרד להגנת הסביבה
↑  רמי היפש, ככה מייצאת ישראל מים לשווייץ, באתר הארץ, 4 במרץ 2008
↑  פרופ' הלל שובל, החקלאות מייבשת אותנו, באתר ynet, 6 בינואר 2009
↑  פרוטוקול מס' 25 מישיבת ועדת החקירה הפרלמנטרית למשבר במשק המים, באתר הכנסת
↑  עמירם כהן, ח"כ דוד מגן: "לא חיפשנו דם – חיפשנו מים", באתר וואלה!
↑  הודעה לעיתונות, מניעת המלחה וזיהום האקוויפרים, באתר הוועדה לענייני ביקורת המדינה
↑  ביקורת: שילה הטיס רולף, ‏כמעט הכול על אודות משק המים בישראל, קתדרה 109, ספטמבר 2003, עמ' 174-171
אי בדרום הכנרת, מול קיבוץ מעגן, מרץ 2009 (נכון ל־2022 האי אינו נראה ונמצא מתחת לפני הים)
עין חמד בהרי ירושלים
מאגר בית זית שהוקם כדי לגרום למי הגשמים לחלחל אל אקוויפר החוף, אך נכשל
אקקי צרתלי

| --- | --- |

אקקי צרתלי ואיליה צ'בצ'בדזה, פסל בטביליסי
 לידה:  9 ביוני 1840 (יוליאני) סחוויטורי, מחוז אימרתי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 בינואר 1915 (בגיל 74) סצ'חרה, גאורגיה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  פנתאון מתאצמינדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  גאורגית 
 יצירות בולטות:  סוליקו, Tornike Eristavi, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 הושפע מ:  שותא רוסתוולי, לורד ביירון, אלכסנדר פושקין 
 צאצאים:  אלכסיי צרתלי 
 חתימה:   
 
אַקַקִי צֶרֶתֵּלִי (בגאורגית: აკაკი წერეთელი; 9 ביוני 1840 (יוליאני) –  26 בינואר 1915) היה משורר גאורגי בולט, ופעיל בתנועת השחרור הלאומית הגאורגית.
ביוגרפיה

צרתלי נולד בכפר סחוויטורי בנפת סצ'חרה במחוז אימרתי שבגאורגיה (קרוב מאוד לכפר סצ'חרה), ב-9 ביוני 1840, בן למשפחת אריסטוקרטים בולטת. שמו של אביו היה הנסיך "רוסטום צרתלי". את ילדותו בילה בכפר "סוונה" בבית משפחת איכרים, על ידי אומנת כפרייה אף היא, כך שכל ילדותו ספג את אווירת חיי האיכרים הגאורגים.
את חוק לימודיו הוא סיים בגימנסיום בכותאיסי, בשנת 1852. בשנת 1863 סיים את לימודיו בפקולטה לשפות מזרחיות באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
הנסיך צרתלי היה חבר קרוב של הנסיך איליה צ'בצ'בדזה, אינטלקטואל גאורגי מודרני, מנהיג הצעירים. דור שנות ה-60 של המאה ה-19 שהונהג על ידי צ'בצ'בדזה וצרתלי מחה נגד המשטר הצארי, והטיף להתעוררות תרבותית ולהגדרה העצמית של הגאורגים.
צרתלי חיבר מאות פואמות פטריוטיות, היסטוריות, ליריות וסטיריות, וכן גם סיפורים הומוריסטיים ונובלה אוטוביוגרפית. הוא היה מעורב באופן פעיל בפעילויות חינוכיות עיתונאיות ותיאטרליות.
השיר הפולקלוריסטי המפורסם, סוליקו, מבוסס על שיר לירי של צרתלי.
הוא נפטר ב-26 בינואר 1915, ונקבר בפנתאון המכובדים הגאורגיים בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.
סיבובי ההופעות המכניסים ביותר של אמנים לטינים

ערך זה עוסק בסיבובי ההופעות המכניסים ביותר בכל הזמנים של אמנים לטינים לפי נתונים שנדלו מבילבורד ופולסטאר, שהחלו לפרסם זאת מאז 1975 ו-1981 בהתאמה. לכן, נתונים מלפני שנים אלו לא נכללו בערך זה.
נכון לשנת 2023, סיבוב ההופעות המצליח ביותר שנערך על ידי אמן לטיני הוא "World's Hottest Tour" של הזמר באד באני, שהכניס 314 מיליון דולרים. סיבוב ההופעות המצליח ביותר עבור אמנית לטינית הוא "Oral Fixation Tour" של הזמרת-יוצרת שאקירה, שמחזיק בשיא מאז 2007. לשאקירה יש שני סיבובי הופעות ברשימה, והיא האמנית הלטינית היחידה שהגיעה להישג זה.