stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מיאנמר–שווייץ
נציגויות דיפלומטיות

מיאנמר אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. מיאנמר מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה כללית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ מיוצגת במיאנמר בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה ביאנגון.
כוויית קור

| --- | --- |

 תחום:  רפואת חירום 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  770296 
 MeSH:  D005627
 סיווגים
 ICD-10:  T33, T35 
 
ידיים עם כוויות קור
אצבעות הרגליים שלושה שבועות לאחר שנפגעו מכוויית קור
כוויית קור היא פציעה שנגרמת כתוצאה מחשיפה לקור. הפציעה יכולה לנוע מדרגה נמוכה עד למוות של הרקמה הפצועה בתהליך של נמק. לרוב, האיברים הראשונים שנפגעים הם האיברים המרוחקים ממרכז הגוף (או בשמם המקצועי איברי הפריפריה): האף, האוזניים והאצבעות. זה קורה כי במצבי קור כלי הדם באזורים אלה מתכווצים כדי להמשיך להזרים את הדם לאיברים החיוניים וכדי לצמצם את איבוד החום כתוצאה מחשיפה לסביבה.
תסמינים

איבוד הצבע של העור, יחד עם תחושת שרפה או עקצוץ של העור, אי תחושה או כאב עז. אם העצבים וכלי הדם ניזוקו במידה רבה, נמק יכול להופיע, וקטיעת האיבר יכולה להיות דרושה. עור שלא מטופל לזמן מה ונחשף לכוויית קור יהפוך לשחור.
טיפול

הטיפול כולל בעיקר חימום הדרגתי של הרקמה הפצועה כדי לנסות להחזיר לה חיוניות ואם הדבר בלתי אפשרי לצמצם את התפשטות הפציעה לאזורים נוספים.
יעקב אלמן-ינסן

יעקב אלמן-ינסן (בדנית: Jakob Ellemann-Jensen נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא פוליטיקאי דני, מנהיג מפלגת ונסטרה. משמש כסגן ראש ממשלת דנמרק וכשר ההגנה מאז 15 בדצמבר 2022. בעבר שימש גם כשר איכות הסביבה והמזון.
ביוגרפיה

אלמן-ינסן נולד בהורסהולם ב-25 בספטמבר 1973. הוא בנו של שר החוץ לשעבר אופה אלמן-ינסן ושל אליס וסטגארד. אחותו היא הפוליטיקאית קארן אלמן. אלמן-ינסן למד בקופנהגן, וב-1992 החל ללמוד בבית הספר לעסקים בקופנהגן. ב-1999 הוא השלים את התואר הראשון שלו במנהל עסקים, והחל לעבוד כיועץ משפטי עבור פרייס ווטרהאוס קופרס. ב-2002 הוא השלים תואר שני והחל לעבוד עבור חברת IBM. ב-2007 החל לעבוד עבור GN Store Nord.
אלמן-ינסן הצטרף למפלגת הימין-מרכז ונסטרה, וב-2011 נבחר מטעמה בפעם הראשונה לפולקטינג. ב-2015 הוא נבחר בפעם השנייה, וב-2018 מונה לשר איכות הסביבה והמזון בממשלתו השלישית של לארס לקה ראסמוסן. ב-2019 נבחר אלמן-ינסן לפולקטינג בפעם השלישית, אולם מפלגת ונסטרה איבדה את השלטון. בעקבות הכישלון, פרש ראסמוסן מהנהגת מפלגת ונסטרה, והמפלגה בחרה את אלמן-ינסן כראש המפלגה במקומו.
בבחירות 2022 שוב הובסה ונסטרה בבחירות, אולם אלמן-ינסן בחר להיכנס לממשלת אחדות עם הסוציאל-דמוקרטים בהנהגתה של מדה פרדריקסן. בממשלת פרדריקסן השנייה, קיבל אלמן-ינסן את תפקיד סגן ראש הממשלה ושר ההגנה.
יצחק יונגרלייב

רבי יצחק יונגרלייב (מכונה גם יצחק מראדוויל ע"ש עיר פעילותו או האור יצחק על שם ספרו; ה'תקי"א - י"א באייר ה'תקצ"ה) היה אבי שושלת חסידות ראדוויל. היה בנו של רבי  יחיאל מיכל מזלוטשוב.
תולדותיו

רבי יצחק נולד באוקראינה לרבי יחיאל מיכל המגיד מזלוטשוב ולשרה יענטיל רעכיל. מקובל כי כבר מצעירותו נודע בצדקנות מופלאה וגדלות יוצאת דופן בהוראה תורנית וכך היה מצטרף אל אביו בנסיעותיו למגיד ממעזריטש. נישא לבתו של רבי משה שוהם מדולינה ולאחר פטירתה (כשכבר שימש כאדמו"ר) נישא לבתו של רבי צבי הירש מנדבורנה. ובזיווג שלישי נשא את אלמנתו של רבי משה מברדיטשוב, בנו של רבי אליעזר הלוי ראש ישיבה בפינסק.
מסופר כי אביו אמר על חמשת בניו שהם כנגד חמשה חומשי תורה, והיות שרבי יצחק הוא כנגד ספר שמות בו מובא "גלות מצרים" לכן יהיו חייו תמיד בגלות ממקום למקום, אבל במקביל התורה תהיה נתונה בו, כמו שנתינתה מובאת בספר שמות.
עם פטירת אביו בכ"ה באלול ה'תקמ"א החל רבי יצחק לכהן באדמו"רות בעיר מושבו ראדוויל (כאשר בתקופת נישואיו השניים התגורר זמן מה ליד חותנו בנדבורנה) לצד אחיו ששמשו בגלינא, זווהיל, יאמפולה, סקאליה ושאץ.
בהוראת החוזה מלובלין שימש ברבנות גם באפטשנה, רימינוב, בוטושאן, פאליטשאן ויאס.
נפטר בי"א באייר ה'תקצ"ה. בנו רבי דן מילא את מקומו כאדמו"ר השני בשושלת.
צאצאיו

מזיווג ראשון:
רבי דן מראדוויל, אדמו"ר השני מראדוויל (נפטר ה'תר"א).
בת, אשת רבי ישעיהו מושקוט, אב בית דין מפראגא, מחבר הספרים "עצי בשמים" ו"ראשי בשמים"
בת, אשת רבי צבי רבי ישעי'ס מהאליטש
בת, אשת רבי עקיבא ממיקאלאייב
ראו גם

חסידות ראדוויל
הערות שוליים

↑  בנו של רבי יצחק מדרוהוביץ'
↑  מנחם מענדל ויזניצר, שופריה דמשה בסוף דברי משה, ע' שלט, בני ברק תשס"ח.
↑  ישראל זאב סלאנים, מאמר מרדכי, ירושלים תשס"ה, חלק ב' עמוד קה
↑  רבי ישעיה בן רבי יעקב משה מושקט מפראגא, עצי בשמים, באתר היברובוקס
↑  רבי ישעיה בן רבי יעקב משה מושקט מפראגא, ראשי בשמים, באתר היברובוקס
כאב פסיכוגני

| --- | --- |
 תחום:  פסיכיאטריה 
 סיווגים
 ICD-10:  F45.4 
 
כאב פסיכוגני או כאב יְצִיר נפש הוא כאב המופיע ללא סיבה גופנית ברורה. לעיתים מתרחש בעקבות פציעה או מחלה אולם אין הלימה בין עוצמת הכאב למחלה, דבר המרמז על כך שייתכן והכאב נגרם עקב גורם רגשי. מדובר בכאב אמיתי והאדם לא ממציא אותו. כאשר הכאב הוא כרוני הוא עלול להוביל לאובדן ימי עבודה ואף לנכות. החולים מתרכזים בכאב ושוללים מצוקה נפשית. לעיתים יופיע ביחד עם דיכאון וחרדה. ישנו קושי לאבחן את התופעה.
שכיחות

התופעה עשויה להופיע בכל גיל, וישנה שכיחות גבוהה יותר בקרב נשים. ההערכה היא ש-10% מכלל הפונים לרופאים סובלים מכאב פסיכוגני.
גורמים

גורמים אפשריים לתופעה עשויים להיות נסיבות חיים קשות ולוחצות, מנגנוני הגנה של התקה והדחקה, הזדהות עם קרובי משפחה חולים, רווח משני של החולה, פגיעה נוירוגנית בעקבות מחלה או פציעה שגורמת להתפתחות רגישות מוגברת של נוירונים, שינויים במוח, מערכת העצבים ההיקפית, מחסור באנדורפינים, עוררות פתופיזיולוגית.
ביטויים גופניים

לצד הכאב עשויים עשויים להופיע עייפות, דכדוך, הפרעות שינה ועוד. לעיתים בשל כאבם, עשויים הסובלים מהתופעה לפנות לשימוש יתר באלכוהול וסמים.
אבחנה מבדלת

לעיתים עולה חשד להתחזות לשם הפקת רווח משני. בניגוד לתסמונת מינכהאוזן, המתחזים יסרבו לעבור בדיקות וטיפולים כואבים. כאשר החולה אינו מגיב לטיפול נוגד כאבים והן אינן משפיעות עליו, יש לחשוד בכאב פסיכוגני. יש להבדיל גם בין כאב פסיכוגני להיפוכונדריה ולהפרעה קונברסיבית (היסטריה).
טיפול

לתרופות אנלגטיות בדרך כלל אין השפעה. תרופות אנטי-דיכאוניות כמו Clomipramine או Fluoxetine עשויות לעזור.
הערות שוליים

↑  יְצִיר הַנֶּפֶשׁ במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כדרור

כדרור בכדורסל של שחקן הארלם גלובטרוטרס
כדרור (באנגלית: Dribbling) היא, במשחקי כדור, התנהלות ספורטאי או ספורטאית עם כדור המשחק, בצורה שנועדה לעבור שחקנים יריבים, למנוע את חטיפת הכדור, ולייצור הזדמנויות להבקעה. ההתנהלות הזאת נקשרת לענפי ספורט שונים ובהם: כדורגל, כדוריד, כדורסל, הוקי שדה וכדורמים.
הכדורגלן הברזילאי גארינצ'ה (בשמאל התמונה), במונדיאל 1962, במהלך אחד הכדרורים הנודעים ביותר בכדורגל.
המכדרר או המכדררת מתנועעים במגרש בדרך שנועדה להטעות את היריבים, לגבי כיוון התקדמותם או הפניה ימינה או שמאלה, תוך שליטה בכדור המשחק. השליטה בכדור והנעתו מתבצעת, בהתאם למשחק, ביד, ברגל או במקל המיועד לכך.
יחסי ארמניה–דנמרק

| יחסי ארמניה–דנמרק |
| --- | --- |
ארמניה: דנמרק


ארמניה: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 43,094
אוכלוסייה
2,968,413: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 67,550
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי ארמניה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין ארמניה לדנמרק. ארמניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מיוצגת בארמניה, דרך שגרירותה בקייב, אוקראינה. יחסים דיפלומטיים כוננו ב-14 בינואר 1992. בשנת 2008 כינה שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן את היחסים בין ארמניה לדנמרק "ידידותיים" ו"מוערכים מאוד". בשנת 2013 אמסטרם הוקמה כארגון עצמאי שאינו פוליטי, במטרה ליזום אמצעי שיתוף פעולה ושותפויות בין ארמניה לסקנדינביה בתחום העסקים, החינוך והתרבות.
היסטוריה

יחסי מרקנטיל בין ארמניה לדנמרק קיימים משנת 1568, אז ביקר בדנמרק הנוסע והסופר הארמני Pirzade Ghap'anets'i.
היסטוריה > המאה ה-19

במהלך מעשי הטבח בחמידיאן נגד האזרחים הארמנים, גינתה ממשלת דנמרק את הטבח והפגינה בחריפות נגד האימפריה העות'מאנית. המלומד והמבקר הדני הנודע גאורג ברנדס העיר על הטבח וכתב ספר על הארמנים בשנת 1903.
היסטוריה > המאה ה-20

המיסיונרים הדנים היו פעילים בארמניה החל מהמאה ה-19 לפחות. לדברי ההיסטוריון הדני מתיאס ביורנלונד, המיסיונר, קארן ג'פה יכולה להיחשב כעובדת העזרה הראשונה של דנמרק. זאת מכיוון שהיא נמנעה במידה רבה מהטפה לנצרות הפרוטסטנטית לארמנים האורתודוקסים, במקום להתרכז בהשגת יעדי פיתוח הומניטריים, כמו שיפור החינוך וביצוע פעולות הצלה לנשים ארמניות שנתפסו בשבי.
באופן יוצא דופן עבור עובדים אירופיים באותה תקופה, בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה ג'פה יחד עם אנשים וארגונים דנים אחרים דחפו גם הם להכרה בינלאומית בזכות הארמנים להגדרה עצמית. ארמניה קיבלה עצמאות זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה בהסכם סוור. עם זאת, המדינה החדשה, ארמניה הווילסונית, לא הוכרה רשמית על ידי טורקיה או ארצות הברית. הנשיא וודרו וילסון, שנחלש בשבץ מוחי וללא יועצו הפוליטי אדוארד האוס, הובס בסנאט על ידי מחזות הכוח של הנרי קאבוט לודג'. בשנת 1921 קרסה הרפובליקה הארמנית תחת לחץ צבאי של הטורקים הצעירים. ג'פה ודנים אחרים חזרו מדנמרק לאזור כדי להמשיך בעבודתם מטעם הארמנים. עבודתם כללה את הקמת הכפר החקלאי הארמני הראשון אי פעם בסוריה כדי לספק פרנסה לארמנים העקורים, יישובים שהוקמו על ידי ג'פה ועוזריה שגשגו בהשוואה למחנות אחרים שהשתלטו על ארמנים.
בנובמבר 1920, דנמרק קיבלה את הצעת חבר הלאומים לפעול כמתווכת במלחמה בין הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה לבין הלאומנים הטורקים תחת מוסטפא כמאל אטאטורק.
לאחר רעידת האדמה בשפיטאק ב-1988 בארמניה, תרמה דנמרק סיוע לארמניה.
היסטוריה > ארמניה המודרנית

מאז שארמניה קיבלה עצמאות בשנת 1991, שתי המדינות פעלו לבניית קשרים, כאשר גם הממשלה וגם ארגונים לא ממשלתיים מילאו תפקיד בכך. לטענת משרד החוץ הדני, סוכנויות אזרחיות כגון "מיסיון יוסט", המשלחת "הארמנית הדנית" ו"החברה הדנית לחקר הקווקז" כבר פעילות בפיתוח היחסים הדו-צדדיים. בשנת 2003 התגוררו בדנמרק 100 מהגרים ארמנים בלתי חוקיים והיו נושא לשיבה לארמניה, במשא ומתן בין שתי הממשלות. בשנת 2004 נשיא ארמניה, רוברט קוצ'ריאן דן במערכת היחסים המתפתחת עם שגריר דנמרק, והודה בכך שנשארה עבודה רבה. שני הצדדים הדגישו את החשיבות של שיתוף פעולה כלכלי מוגבר. בפגישה הדיפלומטית ב-2009 עם השגריר החדש של דנמרק, הביע נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן רצון להעמיק עוד יותר את מערכת היחסים הדו-צדדית שלהם, והציע תחומים ספציפיים להגברת שיתוף הפעולה כמו יעילות חקלאית ואנרגיה, שם יש לדנמרק מומחיות רבה. שתי המדינות חתמו על הסכם מס כפול לחיזוק היחסים הכלכליים. שתי המדינות חתמו על הסכם שירות אווירי בשנת 2000. באפריל 2003.
רצח העם הארמני

מקורות של עובדים דנים שונים שפעלו בארמניה בראשית המאה ה-20 שימשו את מתיאס ביורנלונד כדי להציע נקודות מבט חדשות על רצח העם הארמני. עם זאת, ממשלת דנמרק לא מכירה רשמית כי יש לסווג את רצח ההמונים של הארמנים כרצח עם, ואמרה כי השיפוט אם לעשות כן הוא עניין של היסטוריונים.
במכתב פתוח של "המחלקה הדנית לחקר השואה ורצח העם והכחשת ורצח העם הארמני", כתבו ההיסטוריונים טורבן יורגנסן ומתיאס ביורנלונד:
"כשמדובר במציאות ההיסטורית של רצח העם הארמני, אין שום צד" ארמני" או "טורקי" של "השאלה", יותר מאשר שיש צד "יהודי" או "גרמני" של המציאות ההיסטורית של השואה: יש צד מדעי, והכרה או הכחשה של הצד הלא מדעי. במקרה של שלילת רצח העם הארמני, הוא אף מבוסס על מאמץ מסיבי של זיוף, עיוות, טיהור ארכיונים ואיומים ישירים שנתמכים על ידי טורקיה, מה שהופך כל "דיאלוג" עם מכחישים טורקים לבעייתי ביותר."
פיתוח

בשלב השני של תוכנית השכנות, ארמניה נמצאת בראש סדר העדיפויות. תוכנית השכנות מסייעת לארמניה בפיתוח כפרי וכלכלי.
בשנת 2004 חתמה דנמרק על הסכם שיסייע לארמניה בהטמעת פרוטוקול מנגנון הפיתוח הנקי (CDM) ולסייע בהפחתת פליטת גזי החממה שלה. ההסכם נכנס לתוקף במרץ 2005. בשנת 2006 סייעה דנמרק לארמניה ב-10 מיליון קרונה דנית, לילדים ארמנים נכים.
דנמרק שלחה משקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה לארמניה בשנת 2007, וסיפקה 16 מיליון קרונה דנית לפרויקט אנרגיה מתחדשת של ארמניה. דנמרק שלחה גם עזרה לארמניה לאחר ההשלכות ההומניטריות של מלחמת נגורנו קרבאך.
בשנת 2008 חתמו שתי המדינות על הסכם, המקדם צמיחה ותעסוקה באזורים עניים. דנמרק סיפקה לפרויקט 30 מיליון כתר דני, ו-29 מיליון קרונה דנית למגזר הפרטי ולחינוך. בספטמבר 2008 סייעה דנמרק לארמניה, גאורגיה ואוקראינה בסכום של 50 מיליון קרונה דנית לתוכנית המגזר הפרטי. ביוני 2011 סייעה דנמרק לארמניה ב-4.7 מיליון קרונה דנית לתוכנית של הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי עבור החוות בארמניה.
יחסי סחר

הייצוא הדני לארמניה בשנת 2008 הסתכם ב-30.6 מיליון קרונה דנית, ואילו היבוא של דנמרק מארמניה היה 5 מיליון קרונה דנית.
ביקורים רמי דרג

באפריל 2003 ביקר דנמרק שר המינהל הטריטוריאלי הארמני הוביק אברהמיאן. באוגוסט 2004 ביקר בארמניה שר החוץ הדני, פר סטיג מולר. בשנת 2005 הזמינה דנמרק את נשיא ארמניה, רוברט קוצ'ריאן, לישיבה השנתית ה-51 של נאט"ו בקופנהגן, אך הוא סירב משום שדנמרק הזמינה גם את ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן.
ב-24 בנובמבר 2011 ביקר שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן בדנמרק לפגישה עם שר החוץ הדני וילי סובנדל. נלבנדיאן הודה גם לדנמרק על הסיוע הדני בעקבות רעידת האדמה בספיטאק ועל ההתקדמות של ארמניה מאז העצמאות. נלבנדיאן נכח בפתיחת השגרירות הארמנית החדשה בדנמרק והדגיש כי: "הנפת הדגל הארמני בבירת דנמרק, אנו מדגימים את נכונותנו להעלות את יחסינו הדו-צדדיים לרמה חדשה."
יסעור (סוג)

| יסעור |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יסעוריים
סוג:: יסעור
שם מדעי
 Puffinus ‏בריסון, 1760

יסעור (שם מדעי: Puffinus) הוא סוג של עוף ימי ממשפחת היסעוריים המעופף בכל הימים והאוקיינוסים.
מאפיינים

מיני הסוג בעלי נוצות כהות-אפורות, רגליים קטנות בעלות קרומי שחייה ומקור בינוני עם בליטה מעליו. הם יכולים לדאות בלב ים במשך שבועות ויכולים לשחות ולצלול. הם ניזונים מדיונונים ודגים העולים למעלה.
היסעורים מקננים בחופים שונים ברחבי העולם בצוקים, מאורות ואיים שונים, שם יש פחות טורפים יבשתיים.
מינים

Puffinus nativitatis
יסעור אטלנטי (Puffinus puffinus)
יסעור מצוי (Puffinus yelkouan)
Puffinus mauretanicus
Puffinus bryani
Puffinus opisthomelas
Puffinus auricularis
Puffinus newelli
Puffinus myrtae
Puffinus gavia
Puffinus huttoni
Puffinus lherminieri
Puffinus persicus
Puffinus bailloni
Puffinus subalaris
Puffinus bannermani
Puffinus heinrothi
יסעור קטן (Puffinus assimilis)
Puffinus elegans
Puffinus baroli
Puffinus boydi
בעבר נכללו מינים נוספים בסוג שהועברו לסוגים אחרים.
גלריה

יסעור אטלנטי
ירחוני מלכותי

| ירחוני מלכותי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: למפיריים
משפחה:: ירחוניים
סוג:: ירחוני
מין:: ירחוני מלכותי
שם מדעי
 Lampris guttatus ‏בריניך, 1788

ירחוני מלכותי (שם מדעי: Lampris guttatus) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הירחוניים השוכן באוקיינוס הפתוח. זהו הגדול שבדגי סדרתו, יחד עם דג משוט ענק.
מאפיינים

הירחוני הוא דג גדול שדומה לדג השמש אך קטן יותר ובעל סנפירים קצרים יותר. הדג יכול להגיע להיקף של 2 מטר ולשקול מעל 270 ק"ג. הוא בעל מבנה עגלגל וסנפירים ופיו צבועים באדום עם גוף מנוקד בלבן, פלג גוף עליון כחול ופלג גוף תחתון כחול בהיר יותר. העיניים גדולות וצהובות. דג זה בעל יכולת לא רגילה לדגים לשמור על חום גוף קבוע.
הדג שוחה באוקיינוס והוא בעל תפוצה גלובלית, אך מעדיף את הימים הטרופיים ונפוץ הרחק מהחוף. ידוע על תפוצתו בעיקר בהוואי ובמערב אפריקה, בהם הוא מצוי במסעדות. הוא חי בעומק 50–500 מטר בחיפושים אחר דיונונים וקריל ולעיתים גם אחרי דגים קטנים.
הערות שוליים

↑  ירחוני מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
כף הנסיך מוויילס

| --- | --- |

תצלום לווין של מצר ברינג, כף הנסיך מוויילס מימין, וכף דז'נב משמאל.
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מערב אלסקה
 קואורדינטות:  65°38′N 168°07′W﻿ / ﻿65.64°N 168.12°W﻿ / 65.64; -168.12
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורכף הנסיך מוויילס(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורכף הנסיך מוויילס
 
מיקום הכף
כף הנסיך מוויילס (באנגלית: Cape Prince of Wales) הוא כף הנמצא בנקודה המערבית ביותר בחלק היבשתי הרצוף של יבשת אמריקה. הכף נמצא במדינת אלסקה שבארצות הברית, בקצהו המערבי של חצי האי סיוורד (אנ'), ובסמוך לכפר ויילס. הכף מהווה למעשה קו הפרדה בין ים ברינג שבצפון האוקיינוס השקט, לבין ים צ'וקצ'י שבדרום האוקיינוס הארקטי. הכף נמצא בקצה המזרחי של מצר ברינג, למול כף דז'נב (ובמרחק 82 קילומטרים ממנו), ובסמוך לאיי דיומד וסלע פיירווי.
שמו של הכף ניתן לו על ידי רב החובל קוק, ב-9 במאי 1778. שמו הקודם של הכף, בפי תושבי האזור האסקימוסים היה כף ניקטה (Nykhta Cape). במפות רוסיות משנת 1728 נקרא הכף בשם כף גווזדב (ככל הנראה על שם מגלה הארצות הרוסי מיכאיל גווזדב (אנ') אשר מיפה את האזור).
חשיבותו של הכף באכלוס יבשת אמריקה

מוערך כי אבותיהם של האינדיאנים המאכלסים את צפון ודרום אמריקה, הגיעו לאזור זה של העולם מסיביר דרך מצר ברינג. במהלך תור הפלייסטוקן (2.5 מיליון עד 11,000 שנים לפני זמננו) מפלס הים העולמי היה נתון לתנודות חריפות. בתקופת קרח הים היה נמוך ובתקופה בין-קרחונית המפלס עלה. היות שמצר ברינג הוא ים רדוד יחסי כיום, נראה שבתקופות הקרח הוא שימש כגשר יבשתי בין אסיה לאמריקה, דרכו עברו בעלי חיים ואף אנשים. כף הנסיך מוויילס נחשב לשריד של אותו גשר יבשתי.
יעקב אלמולי

הרב יעקב אלמולי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יעקב אלמולי (ברומנית: Iacov (Jacques) Almuly‏, 1874 - 11 במאי 1966) היה הרב האחרון של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה.
ביוגרפיה

יעקב אלמולי נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית שומרת מסורת שחלק מבניה כבר שימשו כרבנים ומנהיגים של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. אביו היה מנחם דוד אלמולי ובין אבותיו היה גם החזן גבריאל פאפו. דודו, משה יצחק אלמולי, היה רב הקהילה הספרדית של בוקרשט באמצע המאה ה-19.
יעקב אלמולי היה יהודי דתי ובקי בתורה והוסמך כרב על ידי רבנים ספרדים אחרים מבני הקהילה ברומניה. למרות הסמכתו לרבנות הוא העדיף לפעול בתחום הכלכלי והבנקאי, אך היה פעיל גם במסגרת הקהילתית ואף שימש כסגן נשיא הקהילה. הוא עסק בנושא החינוך ובעיקר לימודי השפה העברית והמסורת הדתית הספרדית במסגרת בית הספר הקהילתי המודרני.
בשנת 1948, לאחר מות הרב מרדכי אשכנזי, התבקש אלמולי לקבל לידיו את תפקיד הרב של הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט והוא הסכים. בשנת 1949, כשפורקה הקהילה היהודית הספרדית והפכה לסקציה הספרדית בפדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מילא אלמולי את תפקידו במסגרת חדשה זו. היות שבית הכנסת הספרדי הגדול, "קהל גראנדה" נהרס על ידי הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כיהן אלמולי בבית הכנסת הספרדי "קהל קדוש שלום".
אלמולי פרסם בשנת 1964, ב"רביסטה קולטולוי מוזאיק" (Revista Cultului Mozaic) היסטוריה קצרה של הקהילה הספרדית ברומניה. הוא נפטר בגיל 92 ובניו פרץ ומנחם מקס אלמולי המשיכו בניהול התפילה בבית הכנסת הספרדי עד לפירוקו בשנת 1988.
לקריאה נוספת

ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012.
כוחות הביטחון המרכזי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  מצרים 
 סוכנות אם:  משטרת מצרים 
 
כוחות הביטחון המרכזי ערוכים לפיזור הפגנה, ינואר 2011
כוחות הביטחון המרכזי (ערבית: قوات الأمن المركزي, בתעתיק: קוואת אל-אמן אל-מרכזי; או בקיצור: הביטחון המרכזי) הם כוחות שיטור המיועדים לשמירה על הסדר וביטחון הפנים במצרים. בין תפקידיהם אבטחת אתרים ממשלתיים, שגרירויות זרות, פיקוח על הפגנות ופיזור מהומות, אבטחת אירועים המוניים, פיקוח על התפילות במסגדים, ולוחמה בטרור.
הביטחון המרכזי כפוף למשרד הפנים המצרי, שהוא המשרד הממשלתי האחראי לאכיפת החוק במדינה. מטרת הקמת הכוחות הייתה שליטה בהפגנות ברחבי מצרים ופיזור מהומות, והימנעות משימוש בצבא הסדיר למטרות אלו. הגיוס לכוחות הביטחון המרכזי הוא במסגרת שירות החובה בצבא מצרים. הכוחות מונים מעל 300,000 אנשי ביטחון, חלקם בשירות חובה. לרוב, מגויסים לכוחות אלה בני האזורים הכפריים והפחות משכילים של המדינה.
לביטחון המרכזי 8 אזורי מבצעים: קהיר, אלכסנדריה, גיזה, מרכז ומערב הדלתא, מזרח הדלתא,  תעלת סואץ וסיני, צפון מצרים העליונה ודרום מצרים העליונה.
ב-1986 השתתפו רבים מאנשי הביטחון המרכזי במרידה נגד השלטון, לאחר שהופצו שמועות כוזבות בדבר הארכת שירות החובה שלהם. במהלך ההתקוממות הציתו אנשי הביטחון המרכזי בתי מלון ומכוניות בתוך קהיר. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא שכוחותיו נכנסו לעיר הבירה, ולאחריה הוכנסו רפורמות למנגנון הביטחון המרכזי, ושופרו שכרם ותנאיהם של אנשי הכוחות.
בינואר 2011 השתתפו אנשי הביטחון המרכזי בדיכוי  המהומות שפרצו במחוזות רבים במצרים שהובילו להדחת הנשיא חוסני מובארכ. כוחות הביטחון המרכזי הואשמו בשימוש ברוטלי בכוח, נכשלו בדיכוי המהומות, והוחלפו  בחיילי הצבא המצרי, שנכנסו למוקדי המתיחות על מנת להרגיע את הרוחות.
כדרורית

ערך זה עוסק בצמח מים. אם התכוונתם לסרטן יבשתי המכונה גם "אורי כדורי", ראו .
| כדרורית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: לופיים
סוג:: כדרורית
שם מדעי
 wolffia ‏שליידן, 1844
כַּדְרוּרִית (שם מדעי: Wolffia) היא סוג צמח במשפחת הלופיים. עם סוג זה נמנים צמחי מים צפים, זעירים וחסרי שורשים, הגדלים במקווי מים עומדים או בזרימה איטית. פרחיו זעירים, ומיני הצמח נחשבים לקטנים מבין צמחי הפרחים. שמו העברי של הצמח מרמז על צורתו העגולה. שמו המדעי הוא על שם הרופא והבוטנאי הגרמני יוהאן פרידריך וולף (Wolff;‏ 1778–1806).
מיני סוג זה נבדלים מעדשת המים ואגמית, סוגים קרובים, במידותיהם. קוטרם הוא עד 1.2 מילימטר, בעוד אורכם של עלי עדשת המים אינו יורד משני מילימטר, ואורכו של צמח האגמית אינו יורד מ-1.5 מילימטר. הבדל נוסף בין הסוגים הוא בשורשים: לאגמית למעלה מ-2 שורשים, לעדשת המים שורש יחיד, ואילו לכדרורית אין שורשים כלל.
שלושת הסוגים נחשבו בעבר כשייכים למשפחה נפרדת – משפחת עדשת המים (Lemnaceae) – ועם הרחבת משפחת הלופיים לאחר מחקרים גנטיים הם הועברו לתת-משפחת עדשת המים (Lemnaoideae) הכוללת 5 סוגים, מהם שלושה המיוצגים בצמחיית הבר של הארץ (והוזכרו בפסקה הקודמת).
לעיתים קרובות, צמחי הכדרורית חולקים את בית-גידולם עם צמחי עדשת-המים, ויוצרים מעין שטיח צפוף של צמחים במפלס של מקווי-מים מתוקים.
הסוג כולל כ-10 מינים בעלי תפוצה כלל-עולמית כמעט הם גדלים בכל יבשות העולם פרט לקטבים. בארץ ישראל גדל המין כדרורית המים (Wolffia arrhiza), אשר נכחד מהשרון אך עודו קיים ברמת הגולן.
הצמחים עצמם מכילים כ-40 אחוז חלבון – כמות גבוהה, הדומה לכמות החלבון בפולי סויה. בכך, יש בהם פוטנציאל כמזון עבור האדם, והם אכן מלוקטים לצורך כך בחברות מסורתיות.
לקריאה נוספת

נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 905. (הספר בקטלוג ULI)
מיכאל זהרי (1982). כל עולם הצמחים: מורפולוגיה, ביולוגיה, סיסטמטיקה ואבולוציה, עמ' 595. תל אביב: עם עובד, תשמ"ב.
יעקב אולייסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1901 שאקי, ליטא 
 פטירה:  14 במרץ 1981 (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 השכלה:  הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה  האוניברסיטה הטכנית של קובנה  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מעסיק:  World ORT, אורט ישראל 
 מפלגה:  הבונד 
 
יעקב אוֹלֶייסקי (Jacob Oleiski‏; 1 באפריל ‏1901, שאקי, ליטא הרוסית – 14 במרץ 1981, תל אביב) היה אגרונום, כימאי, איש ההכשרה המקצועית ומחנך. בתקופה שלפני השואה ניהל את מוסדות "אורט" בליטא (תחילה ברפובליקה הליטאית הראשונה ואחר כך תחת הכיבוש הסובייטי). עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה שם הקים בית ספר מקצועי. עם חיסול הגטו ביולי 1944 הועבר לשטוטהוף ואחר כך לדכאו. אחרי שחרורו מן המחנה, הקים לשארית הפליטה בגרמניה מערבית (באזור הכיבוש האמריקני) רשת של מוסדות הכשרה במסגרת "אורט". עם עלייתו לישראל ב-1949, פיתח בהצלחה רבה את רשת מוסדות ההכשרה המקצועית כמנכ"ל אורט ישראל. שימש כיושב ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל תקופה ארוכה. פעל רבות להוצאה לאור של ספר יהודי ליטא בתקופת השואה.
פרסומיו

ORT in US-Zone Germany, with Adam Margalith and Louis Walinsky (World ORT Union, Central Office Munich, US-Zone, Germany, Nov 1948)
"ד"ר מנדל סודארסקי", בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ב, תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 328–329 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונות 1086–1087)
"בימי-האימים", בתוך: י. אולייסקי, מ. ילין, ד"ר דב לוין, י. קפלן (עורכים), חיים ילין – לוחם-הגיטו והסופר, תורגם מיידיש (תל אביב: הוצאת איגוד יוצאי ליטא, 1980), עמ' 7–12
"חלקם של הליטאים בהשמדת היהודים (חילופי מכתבים בין 'המועצה הליטאית האמריקנית' ל'התאחדות עולי ליטא בישראל')", ילקוט מורשת, חוברת ל"ב (תשמ"ב/דצמ' 1981), עמ' 177–182. [פורסם לאחר מותו]
לייב גרפונקל (עורך), צבי ברק (סגן העורך), יעקב אולייסקי, מאיר ילין, יוסף גאר, ד"ר דוד ישראלי, יוסף לביא, פרופ' דב לוין, מרדכי קרנובסקי וד"ר יעקב רובינסון (מערכת), כרך ד' השואה: 1941–1945 (תל אביב: הוצאת איגוד יוצאי ליטא בישראל, תשד"מ) בסדרה יהדות ליטא (הכרך זמין לקריאה בספריית העיר ניו יורק, החל מתמונה 1673 תוכן העניינים) [פורסם לאחר מותו]
פרסומיו > יידיש

"פופציק יאר אין דינסט פון 'ארט' (פראגמענטן)", בתוך: ספר יעקב אולייסקי (להלן: ספר), עמ' 227–236
"'ארט' אין ליטע", פון זאמלבוך 'ליטע', באנד צווי, פארלאג י.ל. פרץ, תל אביב, 1965, בתוך: ספר, עמ' 236–253
"אונדזער טענה צו דער וועלט", לאנדסבערגער לאגער - צייטונג (לאטיינישע טראנסקריפציע) נר. 7 (19), 1946, בתוך: ספר, עמ' 253–258
"שווארצהאנדל", לאנדסבערגער לאגער - צייטונג (לאטיינישע טראנסקריפציע) 1946, בתוך: ספר, עמ' 259–262
"דער פרצוף פון היינטיקן דייטשלאנד", לאנדסבערגער לאגער - צייטונג (לאטיינישע טראנסקריפציע) נומ' 11 (23), 1946, בתוך: ספר, עמ' 262–268
"די געשטאלטיקונג פון מאדערנעם יידישן מענטש", לאנדסבערגער לאגער - צייטונג, 1948, בתוך: ספר, עמ' 268–276
"נאצי-שותפים", בתוך: ספר, עמ' 276–278
"מיינע 30 יאר ארבעט אין 'ארט'", יעקב אלייסקיס רעדע אויפן באנקעט, דעם 16טן מאי 1957, תל אביב, בתוך: ספר, עמ' 281–285
"דרייסיק יאר נאכן חורבן פון דער יידישער ליטע", לעצטע נייעס, 11 טער יולי 1974, בתוך: ספר, עמ' 286–288