stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנן עינור
קריירה

בזמן מלחמת העולם השנייה שירת עינור בצבא הבריטי מעבר לקווי האויב בצרפת הכבושה. לאחר המלחמה הצטרף למוסד לעלייה ב' במבצעיו באירופה לעזרה לניצולי השואה להגיע לארץ ישראל.
הוא שירת במגוון תפקידים כולל מתורגמן ראשי באוניה אקסודוס בזמן שעוכבה בנמל מרסיי בצרפת.
לאחר קום מדינת ישראל הצטרף עינור למשרד החוץ. במשך למעלה מארבעה עשורים הוא עבד בשירות המדינה בברזיל, קנדה, באו"ם ופעמיים כראש הדסק האתיופי. הוא שירת גם כשגריר ישראל במקסיקו, סנגל גמביה, אתיופיה וזאיר.
ב-1958 מינתה גולדה מאיר, באותה עת שרת החוץ, את עינור כראש המשרד לשיתוף פעולה טכנולוגי במשרד החוץ. עינור היה אחראי לביסוס ולהתוויית תוכניות המשרד. ב-1960 הפך המשרד למחלקה עצמאית לסיוע ושיתוף פעולה בינלאומי - מש"ב.
בניהולו של עינור גדלה הפעילות של מש"ב והגיעה להיקף כלכלי של מיליוני שקלים והייתה בעלת השפעה ניכרת. מאז יסודה ב-1957 סיפקה מש"ב ייעוץ מקצועי ל-200,000 משתתפים בקורסים שונים מ-140 מדינות מתפתחות באפריקה, אסיה ודרום אמריקה.
הצלחתה של ישראל ליצור קשרים עם מדינות אפריקה בשנות ה-50 וה-60 אינה נזקפת רק לזכות המנהיגים הישראלים. היא נבעה בחלקה מהתמיכה של מנהיגים אפריקאים ביהדות ובישראל, שנבעה מהוגי דעות אפריקאים ומראשי מדינות שהובילו את עמיהם לעצמאות והאמינו שיוכלו להרוויח מניסיונה של ישראל כמדינה צעירה ומתפתחת.[דרוש מקור]
עינור היה השגריר האחרון של ישראל באתיופיה, לפני שהיילה סלאסי, קיסר אתיופיה, בהשפעת ארגון אחדות אפריקה, ניתק את הקשרים הדיפלומטים עם ישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים ב-1973.
תפקידים במשרד החוץ

עינור שירת במגוון תפקידים חשובים בישראל ומחוצה לה כעובד משרד החוץ הישראלי:
1950: עוזר במחלקה הקונסולרית
1951-1950: עוזר באגף מזרח אירופה
1954-1951: סגן קונסול בשגרירות ישראל במונטריאול, קנדה
1954: קונסול ראשי מונטריאול, קנדה
1958-1955: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בריו דה ז'ניירו, ברזיל
1959-1958: עוזר ראשי בדסק לתקשורת ופרסום- במחלקה לחינוך ותקשורת
1960-1959: מנהל הדסק לשיתוף פעולה בינלאומי במחלקה לתקשורת (מש"ב)
1960: מנהל מחלקת מש"ב
1961-1960: ציר ישראלי למדינת קונגו
1964-1961: ציר במשלחת הישראלית לאו"ם, ניו יורק, ארצות הברית
1967-1964: שגריר ישראל בדקאר, סנגל ושגריר בגמביה
1971-1969: מנהל מחלקת אפריקה במשרד החוץ
1973-1971: שגריר ישראל באתיופיה
1977-1974: שגריר ישראל במקסיקו
1980-1977: מנהל מחלקת אפריקה
1982-1981: שגריר ישראל לזאיר
פרסומים

Notes from Africa - Hanan S. Aynor - Google Books Notes from Africa. Author, Hanan S. Aynor. Publisher, Praeger, 1969. Original from, the University of Michigan. Digitized, Sep 8, 2006. Length, 163 pages.
Relations between Israel and Asian and African states - Google Books Hanan S. Aynor, Shimon Avimor. Hebrew University of Jerusalem, Harry S. Truman Research Institute for the Advancement of Peace, The Leonard Davis Institute for International Relations.
Africa In Crisis - Patrice Lumumba's Congo, Mobutu Sese Seko's Zaire. Hanan Aynor
קרן חנן עינור

קרן חנן עינור היא הקרן הוותיקה בישראל המעניקה מלגות לימודים לישראלים יוצאי אתיופיה.
הקרן נוסדה על ידי שרה עינור בשנת 1994 לזכרו של חנן שהיה בעברו שגריר ישראל באתיופיה. בזמן שירותו באתיופיה בשנים 1971–1973 מילא עינור תפקיד בעל חשיבות בסיוע לניסיונות לעליית יהדות אתיופיה.
בשנות פעילותה סייעה הקרן לדור הראשון והשני של עולים מאתיופיה בהשגת תארים אקדמיים במוסדות החינוך בישראל, במטרה לסייע לגבש דור של מנהיגות צעירה שיהווה מודל לכלל הקהילה ולחברה הישראלית בכללותה.
הקרן חילקה מאז יוסדה מעל ל-3,150 מלגות לסטודנטים נבחרים לתמיכה כלכלית בלימודיהם הכוללת גם ייעוץ אישי ותמיכה במהלך הלימודים על מנת שכולם יסיימו בהצלחה את התואר.
חלק מהבוגרים של הקרן שהשתבצו בתפקידי מפתח בחברה הם: שלמה מולה חבר כנסת; סיגל קנוטופסקי - מנכ"לית עמותת עולים ביחד; אשר אליאס - יזם חברתי ומייסד ארגון טק-קריירה; ד"ר הדס מלדה-מסרטה - רופאה בחיל האוויר ; שי פרדו - שחקן תיאטרון וטלוויזיה.
קרן חנן עינור טוענת לאחוזי הצלחה גבוהים של מקבלי המלגות: כ-98% של מסיימי תארים.
לקריאה נוספת

"Fifty Years of MASHAV Activity", Jewish Political Studies Review 21:3-4, Fall 2009.
Lenhoff, Howard M. Black Jews, Jews, and Other Heroes: How Grassroots Activism Led to the Rescue of the Ethiopian Jews. Geffen Publishing House, 2007.
Mallet, Eleanor. Tevye's Grandchildren: Rediscovering a Jewish Identity. Pilgrim Press, 2004.
Peters, Joel. Israel and Africa: The Problematic Friendship . The British Adacemic Press, 1992.
הערות שוליים

↑  לזכרו חנן עינור ז"ל 1916-1993, באתר קרן חנן עינור
↑  שרה עינור, באתר קרן חנן עינור
↑  מש"ב – סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל, משרד החוץ, אתר משרד החוץ
↑  מ. יגר - מנהל ההסברה במשרד החוץ, דבר, 2 באוקטובר 1974
↑  מתוך אתר קרן חנן עינור וע"פ בנה של מייסדת הקרן מר עמוס עינור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258061805171  ISNI: 0000 0000 6695 8327  LCCN: n90720579  NTA: 123688310  SUDOC: 168949784  VIAF: 16397833   WorldCat (עם VIAF): 16397833 
חנן עינור, מקסיקו, 1975
כפר מנדא

כיכר בכפר מנדא, ברקע בתי היישוב
כפר מנדא (בערבית: كفر مندا) היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל, בשוליה המערביים של בקעת בית נטופה, למרגלות הר עצמון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1964.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במקום התקיים יישוב יהודי בתקופת המשנה, תקופת התלמוד וימי הביניים בשם כפר מנדי, המוזכר במקורות מהתקופה הרומית והביזנטית. משנת 640, בעת הכיבוש הערבי, תושבי הכפר הם מוסלמים. לפי הגאוגרף האסלאמי הידוע יאקות אל-חמאווי שחי בתחילת המאה ה-13, המקומיים סיפרו שכפר מנדא הוא מדין, וכי בו מצויים קבר ציפורה, בת יתרו כהן מדין ואשת משה, וגם הבאר המוזכר כמקום המפגש של ציפורה ומשה. כמו כן, סופר שנפתלי ואשר קבורים שם.
בתקופת התלמוד פעלו בכפר מנדא, בין השאר, האמוראים רבי יששכר דכפר מנדי, שקברו זוהה בכפר, ורבי יוסי מדאה. לפי מסורות מהמאה ה-16, קבורים במקום גם התנאים רבן שמעון בן גמליאל הזקן ועקביא בן מהללאל. יהודים נוהגים לבקר בקברים אלו עד היום, אך התושבים סבורים שהקבר המזוהה עם יששכר דכפר מנדי שייך למצביא צלאח א-דין.
בשנת 1970 נסללו 7 הקילומטרים הדרומיים של כביש 784 שחיברו את הכפר עם כביש 79.
בנובמבר 2020 הגישה פרקליטות המדינה כתבי אישום בשל פרשת שוחד בבחירות למועצה ב-2018.
כיום

ביישוב אחד עשר בתי ספר: שישה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים, שני בתי ספר תיכוניים ובית ספר של חינוך מיוחד. כמו כן, ישנם ביישוב בית הקשיש, מתנ"ס, משטרה קהילתית, סניף בנק וחמישה מסגדים. אחרי אירועי אוקטובר 2000 הכפר התפתח כלכלית והפך למרכז מסחרי לכפרים הקרובים והמושבים הסמוכים.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בכפר מנדא 22,144 תושבים, מתוכם 21,999 תושבי ישראל (מקום 107 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+1.8% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 86.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 6,650 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
תושבי היישוב מורכבים מכ-30 חמולות כמו זידאן - עיסאוי - טאהא - עאלם - עבד אלחלים - חוש - חושאן - שנאוי- מוראד -עבד אלחמיד -עזאם - קדח ועוד.
שיעור הריבוי הטבעי בכפר גבוה. בשנת 1948 גרו בו 1,250 תושבים, ואילו בשנת 2013 חיו בו כ-18,000 תושבים, שכולם מוסלמים.
מעטים מתושבי היישוב הם בעלי השכלה אקדמית ורובם עובדים במערכת החינוך, כמו למשל סופר ומחנך סוהיל עיסאוי.
קברי צדיקים בכפר

רבן גמליאל (זיהוי מתקופת הגאונים)
עקביא בן מהללאל (זיהוי מהמאה ה-13)
רבן שמעון בן גמליאל (זיהוי מסוף המאה ה-13)
שמעון בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
לוי בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
יששכר דכפר מנדי (זיהוי מהמאה ה-16)
רבי יהושע (זיהוי מהמאה ה-17)
עשרה גאונים (זיהוי מהמאה ה-18)
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מנחם תלמי, אספלט למרגלות הר עצמון, מעריב, 7 באוגוסט 1970
↑  פרשת השוחד בבחירות לרשות המקומית בכפר מנדא, באתר GOV.IL
↑  אתר בית ספר אפאק ובית ספר תיכון כפר מנדא, באתר "מדלן"
↑  פרופיל כפר מנדא באתר הלמ"ס
↑  http://www.romgalil.org.il/cds/798/
↑  ההשערה היא כי מדובר בטעות סופר והכוונה לרבי יששכר
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467852205171  VIAF: 316601543   WorldCat (עם VIAF): 316601543 
כיכר בכפר מנדא
יגיד-לים

יַגִיד-לִים או יַגִדלִם היה שליטה של מארי. הוא השתייך לאיגוד שבטי בני שמאל. הוא היה מייסדה של שושלת השליטים האמורים של מארי.
במארי לא נמצאו תעודות אשר נכתבו בתקופת שלטונו, לכן ישנם חוקרים אשר משערים כי הוא לא שלט במארי כלל, אולם ניתן לשער כי מחסור בתעודות נובע מהעובדה כי עיר בירתו הייתה בצופרום ולא במארי. בתעודות מנהליות אשר נמצאו במארי ומתוארכות לתקופה טרום השתלטותו של יגיד-לים מוזכרות הקצאות טובין ליגיד-לים ושליחיו.
לא ברור מתי הוא השתלט על מארי.
הוא חתם על ברית עם אילה-כבכבו, אביו של סמסי-אדו הראשון, כנראה גם היו לו יחסים כלשהם עם אמינום, שלפי רשימת המלכים האשורית היה אחיו של סמסי-אדו, זה היה טרם הפך יגיד-לים למלכה של מארי. על פי מכתבו של יסמח-אדו לאל נרגל יגיד-לים הפר את הברית, אילה-כבכבו הצליח להביסו ושבה את בנו של יגיד-לים, יעדון־ליאם.
בתקופת מלכותו של נכדו של יגיד-לים, זמרי-לים, האחרון שלח שגרירים לבבל, חמורפי מלך בבל ציין בפניהם את היחסים הקרובים בין בבל לבין אביו וסבו של זמרי-לים. כמו כן, זמרי-לים קיבל מכתב אשר נשלח על ידי יקבי-אדו, מלך אשנכום ובו הוא מזכיר ברית בין אשנכום לבין יגיד-לים.
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס, כרמל, 2019
משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007
הערות שוליים

1 2 3  ענבר, עמ' 6.
1 2 3  וסרמן ובלוך, עמ' 284.
↑  וסרמן ובלוך, עמ' 273.
1 2 3  וסרמן ובלוך, עמ' 285.
רות הכהן

ערך זה עוסק באשת העלייה השלישית. אם התכוונתם לחוקרת מוזיקה, ראו .
אין תמונה חופשית
רות הכהן (נולדה קרבצוב, אוקטובר 1898 – 29 באוקטובר 1945) הייתה פעילת ציבור יהודייה שפעלה בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, מוותיקות חיפה העברית, מראשי סולל בונה בשנות ה-30.
קורות חייה

הכהן נולדה בזפוריז'יה, אוקראינה (אז בתחום האימפריה הרוסית) לאסתר ויחזקאל קרבצוב. רכשה השכלה בתחומי הכלכלה והחקלאות, ונמנתה עם מייסדי החוג הציוני "השחר".
בשנת 1920 עלתה לארץ ישראל. לאחר שהמשרד לעבודות ציבוריות של ההסתדרות הכללית זכה במכרז הראשון מטעם ממשלת המנדט הבריטי לסלילת כביש בקטע טבריה-צמח (כיום כביש 90), הצטרפה לעבודת הפועלים שסללו אותו. היא נישאה לדוד הכהן, פעיל ציוני שהיה לימים  ממנהלי "סולל בונה" וחבר כנסת. בתקופת המאורעות לקחה חלק פעיל לצד אנשי ההגנה כשהעבירה במחתרת מברקים מהארץ לעיתוני חו"ל, שחשפו את העולם למצוקת היישוב. הייתה למנהלת החשבונות הראשית של חברת סולל בונה. כמו כן הייתה שותפה ביוזמה לייסוד חברת שיכון עובדים.
במשך שנים הייתה פעילה מרכזית במועצת הפועלות וב"ארגון אמהות עובדות" בחיפה.
הכהן ילדה שלושה ילדים, ונפטרה בירושלים, בגיל 47.
הנצחתה

לאחר מותה נקראה על שמה שדרה בשכונת נווה שאנן בחיפה, ספריית ההסתדרות על הר הכרמל, אגף במעון ארגון "אמונה" בנווה שאנן, שהיא כיהנה בהנהלתו, וכן ספינה של חברת עוגן (חברת בת של סולל בונה).
לקריאה נוספת

שי חורב, רות הכהן בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 136, 2018.
הערות שוליים

↑  ספריית רות בהר הכרמל, דבר, 21 במרץ 1946.
↑  בית התינוקות אמנה יוקם, דבר, 23 באפריל 1947.
↑  נחנכה הספינה "רות", דבר, 14 בנובמבר 1949.
ארז מזרחי

| --- | --- |

ארז מזרחי, במהלך צילומי סרטו "הלומים"
 לידה:  7 ביוני 1980 (בן 44) בת ים
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי ועורך
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית ספיר 
 https://www.erezmizrahi.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ארז מזרחי (נולד ב-7 ביוני 1980) הוא במאי ועורך טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

מזרחי נולד וגדל בבת ים ולאחר מכן בראשון לציון כבן בכור לאב ממוצא מצרי שהיה פנסיונר של צבא הקבע ואם ממוצא עיראקי שהייתה מורה, ולו אחות קטנה.
את לימודי התיכון עשה מזרחי בבית הספר התיכון "רמות בבת ים.
מזרחי שירת בצה"ל כפקח טיסה ומבצעים בחיל האוויר.
מזרחי בעל תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה ממכללת ספיר.
מזרחי יוצר בטלוויזיה הישראלית מאז שנת 2008.
בשנים 2008–2011 שימש כבמאי ועורך כתבות צבע בערוץ הספורט, בשנים 2011–2012 שימש במאי כתבות חוץ בערוץ 8. ערך את "מאסטר שף 4" (קשת), "בייבי בום" (ערוץ 10), "כחולים" (קשת), "המתמחים" (קשת), "ארבע חתונות" (רשת), הסדרה הדוקומנטרית "מקדש מעט" (כאן 11), "כפולים 2" (קשת), "בואו לאכול איתי" עונות 1–4 (כאן 11), "שמונים וארבע" (כאן 11), "האח הגדול" (רשת) ו"אמא מחליפה" (רשת).
ב-2008 יצר וביים יחד עם סהר שביט את "צלקות", סרט דרמה בן ה-42 דקות שהועלה בפסטיבל קולנוע דרום. ב-2018 הפיק וביים סרט הדרכה עלילתי בן 30 דקות עבור מרכז יצחק רבין. ביים second unit של The Leak (פיילוט לסדרת טלוויזיה), "דוז פואה", סדרת דרמה שהוקרנה בכאן 11 ו"אביב נעורים", סרט דרמה שהוקרן בקשת.
בינואר 2018 יצא סרטו הראשון של מזרחי באורך מלא, "הלומים" והוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ. בסרט משחקים בתפקידים הראשיים עמוס תמם ואדוה בולה והוא השתתף ב־15 פסטיבלים ברחבי העולם ואף זכה בפרסים, ביניהם פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של שאנגחאי; פרס הסרט האירופי הטוב ביותר בפסטיבל טיראנה, אלבניה; פרס השחקן ופרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל סלנטו, איטליה; פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סומרוויל, ארצות הברית ובפסטיבל ורונה, איטליה. את הסרט יצר, ביים והפיק יחד עם סהר שביט, אותו הכיר בלימודיו במכללת ספיר. והוא זכה לתמיכה מקרן הקולנוע הישראלי, קרן מקור, הקרן לעידוד קולנוע ישראלי ומפעל הפיס.
כיום (נכון ל-2024) מזרחי מסיים את כתיבת סרט הקולנוע השני שלו, "עלמא" שיופק על ידי חברת ההפקות "נורמה" (אסף אמיר) על השתלת איברים בין ישראלית לפלסטינית. הרעיון לתסריט השתתף בתחרות הפיצ'ינג הבינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2018.
מזרחי נשוי ואב לשתי בנות.
מתגורר בשכונת נווה צדק בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ארז מזרחי, במיזם " אישים",  לתיעוד היצירה הישראלית
↑  אמילי עמרוסי, טיפול בהלם, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2018
↑  ארז מזרחי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
1 2  שלי זהר, סובלים מפוסט טראומה? עמוס תמם מגיע לחולון עם "הלומים", באתר השקמה חולון, 1 בינואר 2018
↑  האתר של ארז מזרחי
↑  מאיה נחום שחל, השחקנית אדוה בולה על הסרט "הלומים": "פתאום הבנתי שאני מייצגת דבר גדול", באתר כלכליסט, 11 בינואר 2018
1 2  ריקי רט, עד הלום: עמוס תמם בתפקיד חייל צה"ל – ובעולם מזדהים, באתר מקור ראשון, 8 בינואר 2018
1 2  הלומים, באתר קרן הקולנוע הישראלי
1 2 3 4  אמילי עמרוסי, טיפול בהלם, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2018
רקפת (פגז)

פגז APAM בקצה תרמיל לא מתכלה המכיל את חומר הנפץ ההודף
רקפת, או בשמה הרשמי 105mm APAM-MP-T M117/1 Cartridge ‏ (APAM-MP-T – ראשי תיבות של Anti-Presonnel Anti-Material Multi-Purpose Tracer) היא כדור טנק רב-תכליתי מתוצרת תעש, שנועד להחליף את הפלאשט. הרקפת נמצאת בשימוש בטנקים עם תותחים בקוטר 105 מ"מ כמו מרכבה סימן 2 וטנקי מגח במילואים. גרסה נוספת לפגז המותאמת לתותחים בקוטר 120 מ"מ הנמצאים בטנקים חדישים יותר נקראת "כלנית".
השימוש המבצעי הראשון בפגזי הרקפת נערך במלחמת לבנון השנייה על ידי טנקים מחטיבה 7.
אופן הפעולה

הרקפת נועדה לשמש הן כפגז נ"א (נגד אדם) והן כפגז נפיץ, וזאת על מנת לחסוך בפגזים ובשטח אחסון בטנק.
הפגז מכיל שישה מטענים בצורת דסקיות, וניתן לירות בארבעה מצבי ירי, שניתן לכוונם באמצעות מנגנון הנמצא על קצה הרש"ק, בדומה לפלאשט. ארבעת מצבי הירי הם:
נפיץ: כל שש הדסקיות מתפוצצות עם הפגיעה במטרה. משמש נגד מטרות רכות (ג'יפים, נגמ"שים וכו').
נגד אדם: הדסקיות מתפזרות מעל המטרה, מתפוצצות באוויר ומפזרות מסדרון רסס של כ-200 מטרים על חי"ר מחופר. פעולה זו מבטלת את חסרונו הבולט של הפלאשט – העובדה שחיציו נורים בצורה אופקית ומאפשרים הסתתרות על-מנת להימנע מפגיעה.
נגד מסוקים: הדסקיות מתפזרות בנקודה שנקבעה מראש ומתפזרות ברדיוס קטן על מנת לפגוע ברוטור המסוק.
לפגיעה בתוך מבנה: הדסקיות מועפות קדימה מעבר לטווח שנקבע (בדרך כלל החלון) ויוצרות רסס בתוך המבנה.
הערות שוליים

↑  אף על פי שתחמושת הטנק היא אחודה, ולכן על-פי מונחי צה"ל נקראת כדור, בקרב הציבור הרחב השתרש המונח פגז לתחמושת טנקים.
↑  בני מיכלסון, ‏השריון במלחמת לבנון השנייה, שריון 30, דצמבר 2008, באתר "יד לשריון"
עלי זידאן

ערך זה עוסק בראש ממשלת לוב לשעבר. אם התכוונתם לראש מועצה, ראו .
עלי זידאן (בערבית: علي زيدان; נולד ב-15 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי לובי, שכיהן כראש ממשלת לוב בשנים 2012–2014.
חייו

עלי זיידן נולד וגדל בעיירה ואדן.
זידאן שימש בתקופת שלטונו של מועמר קדאפי כדיפלומט לובי, ובסוף שנות ה-70 שימש כשגריר לוב בהודו. בשנת 1980 ערק זידאן למחנה המתנגדים לקדאפי ועבר להתגורר בז'נבה.
עם פרוץ ההתקוממות בלוב בשנת 2011 היה ממקימי מועצת המעבר הלאומית ומדובריה המרכזיים באירופה, ונחשב למתווך העיקרי בינה לבין נשיא צרפת ניקולא סרקוזי.
באוגוסט 2012 התמודד זידאן לתפקיד נשיא לוב אולם הפסיד ליריבו מוחמד מגריף. לאחר הדחת ראש הממשלה המיועד מוסטפא אבו שאקור התמודד לתפקיד מול מועמד של מפלגת הצדק והפיתוח הלובית מוחמד אל הררי וב-14 באוקטובר זכה ברוב של 93 קולות מחברי הקונגרס ומונה לראש הממשלה.
ב-10 באוקטובר 2013, דווח כי זידאן נחטף על ידי קבוצת חמושים, אשר זוהו כחברים בארגון מורדים לשעבר, בעת ששהה בבית מלון, בתגובה לחטיפת בכיר אל-קאעידה, אבו אנאס א-ליבי, בידי ארצות הברית מספר ימים קודם לכן. זידאן שוחרר מהשבי מספר שעות לאחר מכן.
זידאן הודח מראשות ממשלת לוב במרץ 2014, והוחלף בעבדאללה א-ת'ני לאחר התגברות ההשפעה של האחים המוסלמים בפרלמנט.
הערות שוליים

↑  New Libyan PM Ali Zeidan has strong India links, The Indian Express
↑  לוב: האסיפה הלאומית בחרה אחד מיריביו של קדאפי לראש הממשלה, באתר ynet, 14 באוקטובר 2012
↑  לוב: חמושים חטפו את רה״מ ממלון פאר, באתר ynet, ‏10 באוקטובר 2013
↑  חיבר המדריך למחבל: "מכרה זהב מודיעיני", באתר ynet, ‏7 באוקטובר 2013
↑  ראש ממשלת לוב שוחרר מהשבי: "אני בסדר", באתר ynet, ‏10 באוקטובר 2013
ניוארק

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו ג'רזי ניו ג'רזי
 מחוז:  אסקס
 ראש העיר:  ראס ברקה
 תאריך ייסוד:  1666
 על שם:  ניוארק און טרנט 
 שטח:  67.30 קמ"ר
 גובה:  9 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  311,549 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  4,400 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  40°44′07″N 74°11′06″W﻿ / ﻿40.7352777777778°N 74.185°W﻿ / 40.7352777777778; -74.185
 אזור זמן:  UTC -5
 www.ci.newark.nj.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ניוארק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ניוארק(למפת ניו ג'רזי רגילה) טרנטון ג'רזי סיטי פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיניוארק(למפת ניו ג'רזי מוגדלת) טרנטון ג'רזי סיטי פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיניוארק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ניוארק (באנגלית: Newark) היא העיר הגדולה ביותר במדינת ניו ג'רזי, ארצות הברית, ועיר המחוז במחוז אסקס. היא מכונה עיר הלְבֵנים (באנגלית: The Brick City).
לשכת מפקד התושבים של ארצות הברית העריכה, בשנת 2020, שבניוארק חיים כ-311,000 תושבים. זוהי העיר ה-68 בגודלה בארצות הברית. ניוארק ממוקמת 8 קילומטר בקירוב ממערב למנהטן, ניו יורק, מיקומה ליד האוקיינוס האטלנטי אפשר את הקמת מפעל הנמל שלה, נמל ניוארק, נמל התובלה העיקרי במפרץ ניוארק ושל נמל ניו יורק. בניוארק קיים נמל התעופה ליברטי, שהיה שדה התעופה הפעיל הראשון באזור מטרופולין ניו יורק וכיום הוא אחד העמוסים בארצות הברית.
היסטוריה

ניוארק הוקמה בשנת 1666 על ידי פוריטנים בהנהגת רוברט טריט ממושבת ניו הייבן על שטח מוקף ביצות. המתיישבים הוכרחו לעזוב את ארצם, מפני שנתנו מחסה לשופטים שברחו למושבת ניו הייבן לאחר שדנו את צ'ארלס הראשון למוות.
בשנת 1713 קיבלה העיר צ'ארטר מלכותי, ורק בשנת 1836 הפכה רשמית לעיר כאשר סיפחה לעצמה מספר עיירות מסביב. העיר גדלה במהלך המאה ה-19, אך היה קושי רב לבנות ולפתח את האזור בגלל הביצות הרבות שהיו מסביב לעיר. לקראת סוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ייבשו את רוב הביצות באזור, מה שגרם לפיתוח מהיר של האזור והפיכתו לאחד הצפופים בארצות הברית.
גאוגרפיה

ניוארק משתרעת על פני שטח של 62.5 ק"מ מרובעים, והיא נחשבת לאחת הערים הצפופות ביחס של תושבים לשטח בכל רחבי ארצות הברית. העיר מוקפת בשטח עירוני מכל הכיוונים חוץ ממזרח, שם נמצא 'מפרץ ניוארק'. מצפון לה שוכנות איסט אורנג', וקרני, ממערב אירבינגטון ומדרום אליזבת. ממזרח מפרץ ניוארק ונהר המפריד בינה לג'רזי סיטי.
אקלים

ניוארק שוכנת באזור הצפוני ביותר בצפון אמריקה בו שוכן האקלים הסובטרופי-גשום. המאפיין של האקלים הזה הוא חורף קר מאוד וקיץ חם מאוד עם לחות גבוהה. הטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 0.4C- והטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 25C.
תרבות וחינוך

מוזיאון ניוארק הוא המוזיאון הגדול ביותר במדינת ניו ג'רזי. המוזיאון כולל בתוכו מוצגי אומנות אמריקאים, מתחם מיוחד לתצוגות הקשורות למדע, מוזיאון ילדים, מוזיאון האש, בית הפסלים ומצפה כוכבים.
הספרייה העירונית כוללת יותר ממיליון ספרים בתחומים שונים.
בשנת 2007 נפתח 'המוזיאון היהודי של ניוארק' בתוך בניין בית הכנסת הוותיק והגדול ביותר בעיר שנבנה בשנת 1923.
בעיר יש מספר רב של מכללות ואוניברסיטאות: המכון הטכנולוגי ניו ג'רזי, קמפוס של אוניברסיטת ראטגרס, בית ספר למשפטים, בית ספר לרפואה ורפואת שיניים, מכללת מחוז אסקס וקמפוס של אוניברסיטת ברקלי. רוב האוניברסיטאות ממוקמות ברובע האוניברסיטאות במרכז העיר.
יהדות ניוארק

הקהילה היהודית בניוארק מונה כ-10,000 תושבים.[דרושה הבהרה] יש בעיר מוזיאון המוקדש ליהדות ניוארק ובו פועל בית הכנסת המרכזי.
פשע וחזות פני העיר

בשנת 1996, מגזין טיים כינה את ניוארק כעיר המסוכנת בארצות הברית ובירת הרצח של צפון מזרח ארצות הברית. עם זאת, מאז שנת 2002 חלה צניחה חדה בפשיעה ובמספר מקרי הרצח, בעקבות פעילות מתוגברת של המשטרה, שיפור פני העיר מבחינה חזותית והשקעה בחינוך. בשנת 2010 ירדה ניוארק למקום ה-23 במדד מפוקפק זה, וכיום העיר נחשבת לבטוחה הרבה יותר מבעבר. בשנים האחרונות העירייה שמה דגש על חזות פני העיר, כאשר מבוצעים פרויקטים של פינוי-בינוי ופינוי-פיצוי בשכונות המוזנחות.
ספורט

ניוארק נהנית מפעילות ספורטיבית ענפה בכל התחומים. קבוצות רבות בה מייצגות אותה בגאווה בליגות הבכירות.
קבוצת הניו ג'רזי דווילס משחקת בליגת NHL, הליגה הבכירה של ההוקי קרח, ניו ג'רזי נטס ליגת ה-NBA בכדורסל שיחקה בעיר באופן זמני בשנים 2010–2012, ניו יורק רד בולס משחקת בליגת MLS בכדורגל, ניו יורק ליברטי משחקת בליגת ה-WNBA בכדורסל נשים וניוארק בירס משחקת בליגת Can-Am League בבייסבול.
ערים תאומות

פורטוגל אוואירו, פורטוגל
ברזיל בלו הוריזונטה, ברזיל
גמביה בנג'ול, גמביה
אזרבייג'ן גנג'ה, אזרבייג'ן
קמרון דואלה, קמרון
ליבריה מונרוביה, ליבריה
הרפובליקה העממית של סין סיוג'וי, הרפובליקה העממית של סין
ברזיל פורטו אלגרה, ברזיל
איי בהאמה פריפורט, איי בהאמה
גאנה קומאסי, גאנה (מ־1999)
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
לוסי אהריש

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1981 (בת 43) נצרת, ישראל 
 שם לידה:  لوسي هريش 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  עיתונאית, מנחה, אשת תקשורת
 מעסיק:  ערוץ 10, הערוץ הראשון, ערוץ 2 (קשת ורשת), i24NEWS, אקו 99FM, דמוקרטTV, חדשות 12, רשת 13
 סוג כתב:  מגישת טלוויזיה ורדיו
 תחום סיקור:  אקטואליה פוליטית, דו-קיום יהודי–ערבי–פלסטיני
 בן או בת זוג:  צחי הלוי 
 מספר צאצאים:  1 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  LucyAharishFanPage
 טוויטר:  lucyaharish
 
לוסי אהריש (בערבית: لوسي هريش; נולדה ב-18 בספטמבר 1981) היא עיתונאית, שחקנית ומגישת טלוויזיה ורדיו ערבייה-ישראלית. משמשת מנחה בתוכניות אקטואליה (ביניהן, "שיחת היום") וחדשות בערוץ רשת 13.
קורות חיים

אהריש נולדה בנצרת, ישראל, להורים ערבים-מוסלמים, מערוף וסלווא אהריש. היא גדלה בדימונה עקב עבודתו של אביה, ולכן התחנכה במסגרות יהודיות.
ב-1987 כשהייתה כבת שש מחבל פלסטיני זרק שני בקבוקי תבערה לעבר רכבם המשפחתי כחלק מהאינתיפאדה הראשונה במהלך ביקור בעיר עזה, אהריש והוריה הצליחו להימלט ללא-פגע, אך בן דוד פעוט שהיה עמם סבל מכוויות קשות בכל גופו במשך חודשים.
אהריש חוותה בבית הספר אלימות מילולית וגזענות מיהודים עקב מוצאה הערבי, בפרט על רקע פיגועי טרור פלסטינים נגד ישראלים ויהודים באותה העת.
בגיל 18 עזבה את בית הוריה, על מנת ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ולה תואר ראשון בתיאטרון ובמדעי המדינה. לאחר מכן, למדה עיתונאות במשך כשנתיים בבית הספר לתקשורת "כותרת" שבתל אביב; וכן עשתה התמחות בכלי תקשורת בגרמניה, במשך כחצי שנה.