stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסרי רגליים
תפוצה

חסרי הרגליים נמצאים במרבית האזורים הטרופיים בדרום-מזרח אסיה, באפריקה, באיי סיישל ובדרום אמריקה, והם אינם נמצאים באזורים יבשים או בהרים גבוהים. גבולה הדרומי של תפוצתם בדרום אמריקה נמצא בבואנוס איירס, הרי שהם נישאים בזרמו של נהר הפרנה שזרימתו מצפון לדרום. באשר לאפריקה, לא נעשו מחקרים בנוגע לחסרי הרגליים במרכז אפריקה, אולם הסבירות כי הם נמצאים ביערות הגשם הטרופיים באזור גבוהה. גבולה הצפוני של תפוצתם העולמית נמצא בצפון הודו, והיא של המין Ichthyophis sikkimensis. באפריקה ניתן למצוא את חסרי הרגליים החל מגינאה ביסאו (Geotrypetes) ועד לצפון זמביה (Scolecomorphus). בדרום-מזרח אסיה תפוצת חסרי הרגליים אינה עוברת את קו וואלאס (Wallace Line), והם אינם נמצאים באוסטרליה ובאיים שביניהם.
רבייה

חסרי הרגליים היא הסדרה היחידה במחלקת הדו החיים המשתמשת בהפריה פנימית באופן בלעדי. לזכרים קיים איבר דמוי-פין, ה-phallodeum, המוחדר לביב של הנקבה למשך שעתיים עד שלוש. כרבע ממיני חסרי הרגליים מטילים ביצים; הביצים מושגחות על ידי הנקבות. במינים מסוימים, חסרי הרגליים הצעירים בוקעים מהביצה לאחר שעברו את התמרת הגלגול (מטמפורפוזה), אולם אחרים בוקעים בשלב הלרווה. שלושת-רבעי המינים האחרים אינם מטילים ביצים, וצאצאיהם נולדים כשהם כבר מפותחים. כאשר הוא בתוך הנקבה, העובר מוזן בתאים מיוחדים מצינור הביציות (Oviduct), המתעכלים באמצעות שיניים מיוחדות שהוא מפתח. צאצאי המין Boulengerula taitanus, מין מטיל ביצים, אוכלים באופן דומה שכבה מיוחדת בעזרת שיניים מיוחדות.
מקור השם

שמם הלטיני של חסרי הרגליים, Caecilian, נגזר מהמילה הלטינית caecus שמשמעותה עיוור. שמם זה ניתן להם בשל עיניהם הקטנות של חסרי הרגליים, שלעיתים אף אינן קיימות. מקורו של השם הוא בשם שנתן הבוטנאי קארולוס ליניאוס למין הראשון שהוא תיאר, Caecilia tentaculata. שמה הטקסונומי של הסדרה, Gymnophiona, מקורו במילים היווניות γυμνος ‏(gymnos, ערום) ו-οφις ‏(ophis, נחש), שכן בהתחלה נחשבו חסרי הרגליים לנחשים.
טקסונומיה

סדרת חסרי הרגליים מחולקת ל-6 משפחות. מכיוון שמחקרים מעטים בלבד נעשו על חסרי הרגליים, והם אפופי מסתורין, המיון הטקסונומי של הסדרה הוא ראשוני, ומבוסס ברובו על דגימות מינים בודדות. מינים מסוימים אף נראו רק פעם אחת. אחרים לא מתוארים כלל. מיון חסרי הרגליים:
משפחת תולעניים (Caeciliidae)
משפחת תולעני זנב אסייתיים (Ichthyophiidae)
משפחת תולעני זנב ניאוטרופיים (Rhinatrematidae)
משפחת תולענים אפריקניים (Scolecomorphidae)
משפחת תולעני מים (Typhlonectidae); כוללת את Atretochoana eiselti
משפחת תולענים הודיים (Chikilidae)
משפחת דרמופידיים (Dermophiidae)
משפחת הרפליים (Herpelidae)
משפחת אינדוטיפליים (Indotyphlidae)
משפחת סיפונופידיים (Siphonopidae)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  "Atretochoana eiselti", Natural History Museum.
↑  Marvalee H. Wake and Maureen A. Donnelly (2010), "A new lungless caecilian (Amphibia: Gymnophiona) from Guyana", Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences 277(1683): 915-922.
| דו-חיים |
| --- | --- | --- |
| חסרי רגליים | תולעניים • תולעני זנב אסייתיים • תולעני זנב ניאוטרופיים • תולענים אפריקניים • תולעני מים • תולענים הודיים • דרמופידיים • הרפליים • אינדוטיפליים • סיפונופידיים |    |
| בעלי זנב | בעלי זנב |    |
| סלמנדרות ענק | סלמנדרות ענקיות • הינוביים |    |
| סלמנדרות | סלמנדרות חפרפרת • אמפיומיים • דיכמפטודוניים • פלתודוניים • פרוטיאוסיים • סלמנדרות אולימפיות • סלמנדריים |    |
| סירנים | סירניים |    |
| חסרי זנב | חסרי זנב |    |
| ארכאובטרכיה | אסקפיים • בומביניים • עגולשוניים • ליופלמיים |    |
| מזובטרכיה | חפריתאים (מגופריים • חפריתיים • חפריתיים אמריקאים • שקעניתיים) •חסרי לשון (חסרי לשוניים • רינופריניים) |    |
| ניאובטרכיה | אילניתאים (סוגלוסיים • רינודרמטיים • מיובטרכיים • לפטודקטיליים • אלסודיים • בטרצ'יליים • קרפדות מקרינות • קליפוטוספליליים • אילניתיים • המיפרקטיים • אמפיגנטודונטים • הלאופריניים • דנדרובטיים • הילודיים • ארומובטיים • צנטרולניים • קרפדיים • ברכיספליים • אלופריניים • קראוגסטוריים • סטרבומנטליים • קיקלורמפידיים • אלאוטרודקטיים • לימנודינסטיים • אודונטופריניים • תלמטוביים) • מיקרוהילאים (ארטרולפתיים • מיקרוהיליים • ברוויסיפיטיים) • צפרדעים (המיסוטיים • היפרוליים • מנטליים • פטרופדיים • צפרדעיים • רקופוריים • פיקסיספלידיים • צרטובטרצ'ידיים • צפרדעי גוליית • דיקרוגלוסיים • צפרדעים מרקדות • ניקטיבטריכיים • אודונטובטרכיים • פרינוברצ'יים • פטיצ'דניים • רניקסיאלידיים) |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00562747  NKC: ph216301
יונדאי i30 פאסטבק N

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי N
 שנות ייצור:  2018 עד 2020
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה| צ'כיה צ'כיה
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  סדאן בעלת ארבע דלתות
 פלטפורמה:  פלטפורמת יונדאי-קיה K2
 אורך:  4,340 מ"מ (בערך)
 רוחב:  1,795 מ"מ (בערך)
 גובה:  1,450–1,455 מ"מ (בערך)
 משקל:  1,197–1,520 ק"ג  (בערך)
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ (בערך)
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-250 או 275 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים
 מהירות מרבית:  250 קמ"ש
 צריכת דלק:  14.2 ק"מ לליטר
יונדאי i30 פאסטבק N (באנגלית: Hyundai i30 Fastback N) היא מכונית ספורט במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי יונדאי N בין השנים 2018 ל-2020. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2018.
היא מהווה כגרסת הספורט לגרסת הסדאן של יונדאי i30. בשנת 2020 עצרה יונדאי N את הייצור שלה עקב מכירות איטיות.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-250 כ"ס ב-6,000 סל"ד או 275 כ"ס. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 6.4 או 6.1 שניות והמהירות המרבית עומדת על 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 14.2 ק"מ לליטר.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי-צדדי
פנים
הערות שוליים

↑  2019 יונדאי i30 פאסטבק N - ספורטיבית שימושית, באתר קארטיוב, ‏26 בספטמבר 2018
↑  נחשפה יונדאי i30 פאסטבק N, באתר פורטל הרכב גיר, ‏27 בספטמבר 2018
| יונדאי N |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אלברט ביארמן - מנכ"ל ונשיא החברה |  |
| כלי רכב | יונדאי i30 N • יונדאי ולוסטר N • יונדאי i30 פאסטבק N • יונדאי i20 N • יונדאי קונה N • יונדאי אלנטרה N |  |
| אחר | יונדאי מוטור (חברת האם) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוג'ין סמית'

| --- | --- |

סמית' ואשתו איילין, 1974
 לידה:  30 בדצמבר 1918 ויצ'יטה, ארצות הברית
 פטירה:  15 באוקטובר 1978 (בגיל 59) טוסון, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נוטרדאם  Wichita North High School 
 תקופת הפעילות:  1934–1954 (כ־20 שנה) 
 תחום יצירה:  צילום
 זרם באמנות:  צילום עיתונות, צילום מלחמה
 יצירות ידועות:  Tomoko Uemura in Her Bath 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב ע״ש רוברט קאפה (1974)  מלגת גוגנהיים 
 צאצאים:  קווין סמית' 
 
ויליאם יוג'ין סמית' (30 בדצמבר 1918 – 15 באוקטובר 1978) היה צלם עיתונות אמריקאי, ידוע בעיקר בשל צילומיו המתעדים את מלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו ועבודתו

סמית' נולד בויצ'יטה שבקנזס ב-30 בדצמבר 1918. הוא התחיל את קריירת הצילום שלו כצלם עיתונות כשהחל לצלם עבור שני עיתונים מקומיים. סמית' עבר לניו יורק והחל לעבוד בעיתון ניוזוויק, שם הוא נודע בשל הפרפקציוניזם חסר ההתפשרות שלו ואופיו הקשוח. בסופו של דבר הוא פוטר מהעיתון בעקבות סירובו להשתמש במצלמת פורמט בינוני וב-1939 החל לעבוד במגזין לייף שם הוא צילם במצלמת 35 מ"מ.
צילום מלחמה

בתור כתב בזיף-דייוויס ומאוחר יותר במגזין לייף בשנית, סמית' נמצא לעיתים קרובות בחזית האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא התלווה לכוחות האמריקאיים במהלך התקפותיהם מול יפן וצילם את חיל הנחתים של ארצות הברית ושבויים יפניים בסאיפאן, גואם, איוו ג'ימה ואוקינאווה. ב-1945, בזמן שצילם את אחד הקרבות באוקינאווה, נפצע סמית' ממרגמה. לאחר שהחלים המשיך לצלם עבור לייף עד 1954.
שנות ה-50

ב-1950 נשלח סמית' לממלכה המאוחדת לסקר הבחירות הכלליות שבהן זכתה מפלגת הלייבור תחת הנהגתו של קלמנט אטלי. באותה העת, מגזין לייף נקט עמדה נגד מפלגת הלייבור, ובסופו של דבר התפרסמו מספר מצומצם מצילומו של סמית' שבהם מתועד מעמד הפועלים הבריטיים.
סמית' ניתק את קשריו עם מגזין לייף בגלל הצורה שבה השתמש המגזין בתמונות של אלברט שווייצר שצולמו על ידיו. לאחר שעזב, הצטרף ב-1955 לסוכנות מגנום, שם החל את פרויקט תיעוד העיר פיטסבורג. הפרויקט אמור היה להימשך שלושה שבועות, אך נמשך בסופו של דבר שלוש שנים ובמהלכו הצטברו עשרות אלפי נגטיבים. בשל גודלו הפרויקט לא הוצג במלואו מעולם, אבל פורסם במספר ספרים שבהם שולבו התמונות עם מאמרים.
יפן ומינמטה

סמית' ואשתו איילין, שהייתה יפנית במקור, גרו במינמטה שביפן מ-1971 עד 1973, ותיעדו את ההשפעות של זיהום שפגע באנשים ונקרא מחלת מינמטה, אשר נגרם בעקבות השלכת פסולת של מתכות כבדות, ביניהן כספית, למקורות מים בעיר מינמטה על ידי מפעלים של חברת צ'יסו. בינואר 1972 סמית' הותקף ליד טוקיו על ידי עובדים של חברת צ'יסו בניסיון למנוע ממנו להמשיך לתעד ולפרסם את ההשפעות של מחלת מינמטה. אף על פי שסמית' שרד את ההתקפה, הוא נפגע באחת מעיניו וראייתו התדרדרה. במהלך התקופה שבה סמית' לא יכל לצלם בשל פציעתו המשיכה אשתו את עבודתו.
מותו ומורשתו

סמית' מת משבץ מוחי ב-15 באוקטובר 1978 בטוסון שבאריזונה.
הוא הותיר אחריו אישה, 2 בנות ובן.
סמית' היה מייסד ומפתח "מאמרי הצילום" והפיק פרויקטים רבים במהלך חייו בהם הוא סיקר בתמונות תופעות ואירועים שונים. בעקבות עבודתיו הרבות שעוררו תשומת לב עולמית לאסונות הומניטריים, הוקמה קרן על שמו שמעודדת "צילום הומניסטי" ותומכת בצלמים שמסקרים תחום זה.
יוסף להב

יוסף להב סלמה (נולד ב-1933) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצות בינוניות ובריצות ארוכות מ-800 מטר ועד ל-5000 מטר. בעל שתי מדליות כסף מהמכביה הרביעית (1953). זכה להדליק את הלפיד במכביה השישית (1961).
ביוגרפיה

להב התאמן במועדון מכבי חיפה.
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 סיים להב במקום השביעי, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:24.4 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב ביוני 1952 זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:23 דקות.
במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכה להב בשתי מדליות כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.4 דקות, אחרי סילבר מאנגליה (4:12.4 דקות) ולפני איגרא (4:13.6 דקות), שניהם מאנגליה ובריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:55.6 דקות, אחרי מייק רובינוביץ' מדרום אפריקה שקבע שיא מכביה חדש של 15:46.4 דקות ולפני בנימין סאדק מישראל (16:29.5 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1955 זכה להב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.2 דקות, לפני י. בורנשטיין מהפועל משמרות (4:10.8 דקות) ובנימין סאדק מהפועל גן שמואל (4:17.8 דקות). מדליית כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.6 דקות, אחרי ברדיצ'בסקי (2:02.8 דקות) ולפני נתנוביץ מהפועל תל אביב (2:04.8 דקות).
במרתון משמר הירדן (מרוץ הגליל של איגוד הפועל) שנערך במרץ 1955, זכה להב במקום השני בתוצאה 2:39:07 שעות.
באפריל 1955 זכה להב במרוץ אידלסון, למרחק של 3000 מטר בתוצאה 9:46.3 דקות. בשנת 1957 הוא זכה שוב במרוץ אידלסון ובשנת 1958 הוא זכה פעם שלישית במרוץ אידלסון, למרחק של 3000 מטר בתוצאה של 9:38.4 דקות.
בתחרות שנערכה ב-13 באפריל 1960 קבע להב בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:03.3 דקות.
במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכה להב לכבוד להדליק את הלפיד בטקס הפתיחה. בתחרויות עצמן הוא סיים במקום חמישי בריצת 5000 מטר בשיא ישראלי חדש של 15:32.2 דקות.
במרוץ התבור למרחק 10,500 מטר שנערך בשנת 1965 זכה להב במדליית כסף בתוצאה של 38:49.8 דקות, אחרי דוד שמחוני מהפועל העוגן (36:39.9 דקות) ולפני אברהם קהלני (39:08.3 דקות).
באליפות העולם לוותיקים שהתקיימה בשנת 1987 זכה להב במקום ה-12 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 40:25.0 דקות.
שיאים אישיים

ריצת 1500 מטר: 4:03.3 דקות (1960), שיא ישראל בעבר
ריצת 5000 מטר: 15:32.2 דקות (1961), שיא ישראל בעבר
ריצת מרתון: 2:39:07 שעות (1965)
הערות שוליים

↑  סלמה זכה במירוץ אידלסון, דבר, 3 באפריל 1955
↑  סלמה וחבס ניצחו בא"ק, מעריב, 24 במרץ 1957
↑  יוסף להב ניצח במרוץ ל-3000 מ', מעריב, 23 במרץ 1958
↑  להב השיג שיא חדש 1500 מטר, דבר, 14 באפריל 1960
↑  המכביה השישית נפתחה בטכס ממלכתי, חרות, 30 באוגוסט 1961
↑  גלעד ב-800 מ' ולהב ב-5000 מ' הציבו שיאים ישראלים חדשים, דבר, 4 בספטמבר 1961
↑  שמחוני זכה במרוץ התבור, חרות, 7 במרץ 1965
יוסף רומנוביץ' בומאגין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1907 הרדוק, גוברניית ויטבסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  24 באפריל 1945 (בגיל 37) ברסלאו, כעת פולין פולין
 מקום קבורה:  Soviet officers cemetery in Wrocław 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1929–1933  1941 – 1945
 דרגה:   לייטננט (סגן משנה)
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקת מקלעים ברגימנט סיור מס' 396 של אוגדת הסיור מס' 135
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה החזית האוקראינית הראשונה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (27.06.1945)  עיטור כוכב הזהב  עיטור לנין 
 תפקידים אזרחיים
 פועל במפעל עגלות
 הנצחה
 יד זיכרון במפעל "דאלסלמאש" בו עבד  אנדרטה לזכרו במפעל הוצבה ב-1966 (הוחלפה לאנדרטה לכלל חיילי המפעל ב-1975 ועל שמו נקרא גן לידה  שיר "יוסף בומאגין" פרי עטו של עורך מגזין "בירוביג'אן" חיים מלטינסקי  ציורו של ו. אובצ'יניקוב "הרימון האחרון"  ציורו של א. נוסקוב  על שמו רחובות בויטבסק, הרדוק ובירוביג'ן  בית הספר מס' 1 בעיר הרדוק נקראה על שמו ב-1964   הצבת יד זיכרון עם שמו באנדרטת הגיבורים בעיר בירוביג'ן
 
יוסף רומנוביץ' בּוּמַאגִין (ברוסית: Иосиф Романович Бумагин; ‏17 באוקטובר 1907 - 24 באפריל 1945) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו, בגין פועלו כמפקד מחלקת מקלעים של חיל רגלים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר הרדוק של גוברניית ויטבסק של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל. למד שבע שנים בבית ספר. בהמשך עבר לבירוביג'ן שם עבד במפעל עגלות. שירת בצבא האדום בין השנים 1929–1934 ובמהלך השירות הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1932.
ב-1941 גויס שוב עם תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות. ב-24 באפריל 1945 במהלך כיתור כוחות ורמאכט שנותרו באזור העיר ברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין) שיתק עמדת אש אחת עם רימונים ונפגע במהלך ניסיון שיתוק עמדת אש נוספת. נפטר מפצעיו.
נקבר בבית הקברות בדרום-מערב ורוצלב בחלק של הקצינים הסובייטיים.
על בסיס החלטת מפקד הרגימנט מ-26 באפריל 1945, בצו נשיאות ברית המועצות מ-27 ביוני 1945 הוענק על פועלו עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" לאחר מותו.
משפחתו

אשתו גניה ובת ליובוב.
הערות שוליים

↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  צילום המקום באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  לפי הלוח היוליאני
↑  בסיס הנתונים על פצועים והרוגים של הצבא האדום "ממוריאל" (ברוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  בסיס הנתונים על פצועים והרוגים של הצבא האדום "ממוריאל" (ברוסית)
טרפדת V4

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  large torpedo boat of German navy 
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני 
 סדרה:  V1-class large torpedo boat 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  AG Vulcan Stettin 
 הוזמנה:  1911
 הושקה:  23 בדצמבר 1911
 תקופת הפעילות:  15 ביוני 1912 – 1 ביוני 1916 (4 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  697 טון
 אורך:  71.1 מטר
 רוחב:  7.6 מטר
 שוקע:  3.11 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשרים
 גודל הצוות:  74
 טווח שיוט:  2,200 ק"מ
 הנעה:  4 דוודי קיטור, 17,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 תותחי 88 מ"מ (3.5 אינץ')   4 צינורות טורפדו 500 מ"מ (20 אינץ')   18 מוקשים
 
SMS V4 הייתה סירת טורפדו מסדרת V1 של הצי הקיסרי הגרמני. הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan, והושלמה בשנת 1912. היא שירתה במלחמת העולם הראשונה וטבעה בקרב יוטלנד ב-1 ביוני 1916.
בנייה ותכנון

בשנת 1911, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 ספינות טורפדו כחלק מתוכנית בניית הספינות שלו לאותה שנה, כאשר שש הוזמנו מ- AG Vulcan ושש מ-Germaniawerft. ספינות הטורפדו משנת 1911 היו קטנות יותר מאלו שהוזמנו בשנים הקודמות על מנת שיהיו ניתנות לתמרון וכך לפעול טוב יותר עם הצי, מה שהביא להפעלה מחדש של המספור של ספינות הטורפדו. הירידה בגודל הביאה לכך שכושר הים של הספינות הושפע לרעה.
V4 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-23 בדצמבר 1911 ונכנסה לשירות ב-15 ביוני 1912.
V4 הייתה באורך כולל של 71.1 מטרים (233 רגל 3 אינץ') ו-70.2 מטרים (230 רגל 4 אינץ') בקו המים, עם רוחב של 7.6 מטרים (24 רגל 11 אינץ') ושוקע של 3.11 מטרים (10 רגל 2 אינץ'). הדחק האונייה היה 569 טונות (560 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ו-697 טונות (686 טונות ארוכות) במעמס מלא. שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי פחם ודוד צינור מים אחד המופעל על ידי נפט הזינו קיטור לשתי טורבינות קיטור עם הנעה ישירה בדירוג של 17,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 32 קשרים (59 קמ"ש). 107 טונות (105 טונות ארוכות) של פחם ו-78 טונות (77 טונות ארוכות) של נפט נישאו בספינה, מה שהעניק לה טווח של 1,190 מיילים ימיים (2,200 ק"מ) במהירות של 17 קשרים (31 קמ"ש) או 490 מיילים ימיים (910 ק"מ) במהירות של 29 קשרים (54 קמ"ש).
החימוש כלל שני תותחים ימיים 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/30 בצריחים בודדים מלפנים ומאחור, יחד עם ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') עם טורפדו לטעינה חוזרת שנישא. ניתן היה לשאת עד 18 מוקשים. בשנת 1916 הוחלפו תותחי ה-L/30 בתותחי 8.8 ס"מ חזקים יותר SK L/45. בספינה היו 74 קצינים ומלחים.
היסטוריית שירות

במאי 1914 הייתה V4 חלק ממחצית השייטת ה-10, שייטת סירות הטורפדו החמישית. ב-28 באוגוסט 1914, כוח בריטי של משחתות וסיירות הנתמכות בסיירות מערכה ביצעו גיחה לתוך מפרץ הלגולנד במטרה לארוב לסירות טורפדו גרמניות בסיור, מה שגרם לקרב מפרץ הלגולנד. שייטת סירות הטורפדו החמישית, כולל V4, נשלחו מהלגולנד כדי לחקור תצפיות של צוללות בריטיות (שנפרסו כפיתיון כדי למשוך ספינות גרמניות), ונתקלו בכמה משחתות בריטיות. לאחר מכן הסתובבה השייטת כדי לנסות להימלט מהמלכודת, אך V1, הספינה האחות של V4 לא הצליחה להפליג במלוא המהירות ונפגעה מספר פעמים על ידי פגזים בריטיים לפני הגעת הסיירת הגרמנית שטטין שאפשרה לשייטת החמישית להימלט. עם זאת, הוטבעו שלוש סיירות קלות גרמניות (אריאדנה, קלן ו"מיינץ" וסירת טורפדו אחת של המסך החיצוני הגרמני (V187)‏. V4 נכחה גם בקרב שרטון דוגר ב-24 בינואר 1915.
בקרב יוטלנד ב-31 במאי עד 1 ביוני 1916, V4 נשארה חלק ממחצית השייטת ה-10, שייטת סירות הטורפדו החמישית, ופעלה לתמיכה בצי הקרב הגרמני הראשי. בסביבות השעה 03:15 שעון CET (כלומר 02:15 שעון GMT) השייטת החמישית ליוותה את הצי הגרמני במסעו חזרה לבסיס כאשר פיצוץ תת-מימי גדול, כנראה עקב מוקש צף, העיף את החרטום של V4, הרג 18 ופצע ארבעה. לאחר שהניצולים חולצו, הספינה האחות V6 הטביעה את V4 באש פגזים וטורפדו.
ספינת האחות V2
טרפדת V1

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  large torpedo boat of German navy 
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני 
 סדרה:  V1-class large torpedo boat 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  AG Vulcan Stettin 
 הוזמנה:  1911
 הושקה:  11 בספטמבר 1911
 תקופת הפעילות:  12 בינואר 1912 – 27 במרץ 1929 (17 שנים)
 אחריתה:  נפגעה ונגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  697 טון
 אורך:  71.1 מטר
 רוחב:  7.6 מטר
 שוקע:  3.11 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשרים
 גודל הצוות:  74
 טווח שיוט:  2,200 ק"מ
 הנעה:  4 דוודי קיטור, 17,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 תותחי 88 מ"מ (3.5 אינץ')   4 צינורות טורפדו 500 מ"מ (20 אינץ')   18 מוקשים
 
SMS V1 הייתה סירת טורפדו מסדרת V1 של הצי הקיסרי הגרמני. הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan, והושלמה בשנת 1912. היא שירתה במלחמת העולם הראשונה עם צי הים הפתוח הגרמני, והשתתפה בקרב מפרץ הלגולנד ב-1914 ובקרב יוטלנד ב-1916. היא נשמרה על ידי הצי הגרמני שלאחר המלחמה, נפגעה ב-1929 ונגרטה.
בנייה ותכנון

בשנת 1911, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 ספינות טורפדו כחלק מתוכנית בניית הספינות שלו לאותה שנה, כאשר שש הוזמנו מ־AG Vulcan ושש מ-Germaniawerft. ספינות הטורפדו משנת 1911 היו קטנות יותר מאלו שהוזמנו בשנים הקודמות על מנת שיהיו ניתנות לתמרון וכך לפעול טוב יותר עם הצי, מה שהביא להפעלה מחדש של המספור של ספינות הטורפדו. הירידה בגודל הביאה לכך שכושר הים של הספינות הושפע לרעה.
V1 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-11 בספטמבר 1911 ונכנסה לשירות ב-12 בינואר 1912.
V4 הייתה באורך כולל של 71.1 מטרים (233 רגל 3 אינץ') ו-70.2 מטרים (230 רגל 4 אינץ') בקו המים, עם רוחב של 7.6 מטרים (24 רגל 11 אינץ') ושוקע של 3.11 מטרים (10 רגל 2 אינץ'). הדחק האונייה היה 569 טונות (560 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ו-697 טונות (686 טונות ארוכות) במעמס מלא. שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי פחם ודוד צינור מים אחד המופעל על ידי נפט הזינו קיטור לשתי טורבינות קיטור עם הנעה ישירה בדירוג של 17,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 32 קשרים (59 קמ"ש). 107 טונות (105 טונות ארוכות) של פחם ו-78 טונות (77 טונות ארוכות) של נפט נישאו בספינה, מה שהעניק לה טווח של 1,190 מיילים ימיים (2,200 ק"מ) במהירות של 17 קשרים (31 קמ"ש) או 490 מיילים ימיים (910 ק"מ) במהירות של 29 קשרים (54 קמ"ש).
החימוש כלל שני תותחים ימיים 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/30 בצריחים בודדים מלפנים ומאחור, יחד עם ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') עם טורפדו לטעינה חוזרת שנישא. ניתן היה לשאת עד 18 מוקשים. בשנת 1916 הוחלפו תותחי ה-L/30 בתותחי 8.8 ס"מ חזקים יותר SK L/45. בשנת 1921 היא חומשה בשני תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 ושני צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ, והותקנו דוודים חדשים, בעוד שהמצודה שלה הורחבה לאחור, ובכך ביטלה את סיפון הבאר החשוף לפני גשר הספינה. בספינה היו 74 קצינים ומלחים.
היסטוריית שירות

במאי 1913 הייתה V1 מנהיגת מחצית השייטת ה-9, שייטת סירות הטורפדו החמישית. ב-28 באוגוסט 1914, כוח בריטי של משחתות וסיירות שנתמכו בסיירות מערכה ביצע גיחה לתוך מפרץ הלגולנד במטרה לארוב לסירות טורפדו גרמניות בסיור, מה שהביא לקרב מפרץ הלגולנד. שייטת סירת הטורפדו החמישית, כולל V1, נשלחו מהלגולנד כדי לחקור תצפיות של צוללות בריטיות (שנפרסו כפיתיון כדי להוציא ספינות גרמניות), ונתקלו בכמה משחתות בריטיות. לאחר מכן הסתובבה השייטת כדי לנסות להימלט מהמלכודת, אך V1 וסירת הטורפדו S13 לא הצליחו לנוע במהירות מלאה ופיגרו מאחורי שאר השייטת. V1 נפגעה פעמיים מפגז בריטי, אשר הרג איש צוות אחד ופצע שניים, לפני הגעת הסיירת הגרמנית שטטין שאפשרה לשייטת החמישית להימלט. עם זאת, הוטבעו שלוש סיירות קלות גרמניות (אריאדנה, "קלן" ו"מיינץ" וסירת טורפדו אחת של המסך החיצוני הגרמני (V187)
ב-23 בינואר 1915, כוח גרמני של סיירות מערכה וסיירות קלות, בליווי סירות טורפדו, ובפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר, ביצע גיחה לתקוף סירות דיג בריטיות בשרטון דוגר. V1, שהייתה חלק ממחצית שייטת הטורפדו ה-9, שייטת סירות הטורפדו החמישית, הייתה חלק מהליווי של הכוח של היפר. המודיעין הימי הבריטי הוזהר מפני הפשיטה באמצעות הודעות רדיו שפוענחו על ידי חדר 40, ושלח את כוח סיירות המערכה מרוזית', בפיקודו של אדמירל ביטי על סיפון לאיון וכוח הארוויץ' של סיירות ומשחתות קלות, כדי ליירט את הכוח הגרמני. הכוחות הבריטיים והגרמנים נפגשו בבוקר 24 בינואר בקרב שרטון דוגר. כשראה את הבריטים, הורה היפר לספינותיו לסגת לדרום מזרח כדי להימלט מהבריטים, שיצאו למרדף. הסיירת המשוריינת בליכר הושבתה על ידי פגזים בריטיים וטבעה, אך שאר הכוח הגרמני נמלט, כאשר סיירת המערכה הגרמנית זיידליץ וסיירת המערכה הבריטית לאיון ניזוקו קשות.
ב-8 בספטמבר 1915, V1 הייתה מעורבת בהתנגשות עם סירת הטורפדו G12 שטבעה לאחר התפוצצות טורפדו. 35 מהצוות של V1 נהרגו עם 14 פצועים נוספים, בעוד 47 נהרגו על סיפון G12. בקרב יוטלנד ב-31 במאי עד 1 ביוני 1916, V1 היה חלק ממחצית שייטת הטורפדו ה-9, שייטת סירות הטורפדו החמישית, שפעלה לתמיכה בצי הקרב הגרמני הראשי. במהלך הלילה, נורתה V1 יחד עם V3 ו-G11 על ידי סיירת גרמנית, אך הן נמלטו ללא פגע.
V1 שרדה את המלחמה, והייתה אחת מהמשחתות הספורות שהרייכסמרינה הורשה לשמור על פי חוזה ורסאי. עד 1923, V1 הייתה מסופחת לתחנת הים הצפוני. בין השנים 1926 ו-1929, הרייכסמרינה קיבל אספקה של שתים עשרה ספינות טורפדו מסוג 23 וסוג 24, שהחליפו את המשחתות הישנות וסירות הטורפדו במצב הגרוע ביותר. היא נפגעה ב-27 במרץ 1929 ונגרטה בווילהלמסהאפן.
ספינת האחות V2
יוסף לוגאסי

יוסף לוגאסי (1908–1998) היה מראשוני המוציאים לאור במרוקו.
ביוגרפיה

לוגאסי נולד ב-1908 בתרודאנת שבמרוקו. למד מגיל צעיר בחדר, מפי אביו שהיה מורה ומחנך, ואצל מחנך פרטי ששכר אביו. לוגאסי היה דובר עברית, ערבית מרוקאית וצרפתית.
בגיל 12 עבר עם הוריו לקזבלנקה. ב-1924 עבר לטנג'יר כדי ללמוד אדמיניסטרציה ומסחר. ב-1926 ייסד חברה ללימוד הזוהר וגילה שקיים מחסור חמור בספרי קודש ברחבי יהדות מרוקו.
לוגאסי החל לייבא ספרים מארץ ישראל ומאירופה ולהדפיס ספרים. בית המסחר היה ברחוב בתי הכנסת (Rue de Synagogues) 138 בקזבלנקה. ב-1936 חנך בית מסחר לתשמישי קדושה ולספרי קודש. לוגאסי הדפיס לפחות 29 מהדורות שונות של ההגדה של פסח במשך השנים.
במלחמת העולם השנייה, כשנוצר מחסור חמור בטליתות בקרב יהודי מרוקו, ייבא לוגאסי אלפי טליתות מבית חרושת ביפן שייצר אותן על פי הנחיותיו. עם תום המלחמה, הוציא גם מחזורים בנוסח אשכנז עבור יהודים ממזרח אירופה שהתיישבו במרוקו, ברובם פליטים שנמלטו מהשואה.
ב-1948 עלה לארץ, התיישב בירושלים והמשיך בשליחותו בפרסום ספרי קודש (ביניהם מגילת אסתר, סידורי תפילה והגדות לפסח) וכן חוברות פיוטים בערבית מרוקאית, והעמדת תשמישי קדושה לרשות הציבור. הקים בירושלים חברת לומדי תהילים וגמ"ח לתלמידי ישיבות. שימש כגבאי בבית הכנסת המרוקאי "זכור לאברהם" בירושלים. בית הדפוס שלו פעל ברחוב יפו 74, ונסגר במהלך העשור השני של המאה ה-21.
לוגאסי מוכר גם בשל תרומתו לתנועה הציונית, לתחיית השפה העברית ולמערכת החינוך היהודי.
שמו התפרסם בקרב יהודי מרוקו בארץ ובעולם, וספריו נחקרו.
נפטר ב-1998 בירושלים, ונקבר בהר הזיתים.
לקריאה נוספת

ראובן גפני, פותח סידור: מסע בעולמם של סידורי ארץ ישראל בעת החדשה, אלון שבות תשפ"ב, עמ' 85–87. (פרק על "תפלת ירושלים", אחד הסידורים שהודפסו על ידי לוגסי)