stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על הולנד
רקע > מתקפת הסאר והמלחמה המדומה

ב-1 בספטמבר 1939 פלש היטלר לפולין, במהלך שהביא לפרוץ מלחמת העולם השנייה. צרפת ובריטניה, שהיו בברית עם פולין, ראו עצמן כחייבות לסייע לה. במצב שבו מרבית הצבא הגרמני שעט אל עבר נהר הוויסלה במזרח, ייתכן שניתן היה בפעולה החלטית לפרוץ במערב ולהגיע להישגים על אדמת גרמניה. אך גורמים צבאיים, ובראשם ראש המטה הכללי הצרפתי מוריס גמלאן, הסתייגו מפעולה. על מנת לעמוד במחויבות כלפי פולין, ולו באופן פורמלי, יצא הצבא הצרפתי למתקפה. עד 12 בספטמבר התקדמו 9 דיוויזיות צרפתיות לעומק שמונה קילומטרים, עד לתחילת ביצורי קו זיגפריד בחבל הסאר וכבשו אזור חסר משמעות וריק מאדם, ללא התנגדות. לאחר כניעת פולין שבו הכוחות לגבול הצרפתי. עד 4 באוקטובר הסתיימה המתקפה ללא תוצאות מעשיות כלשהן. מפקד אזור הגבול המערבי של גרמניה, הגנרל וסטפאל, העריך כי בשלב זה הוחזק הגבול על ידי עשרים וחמש דיוויזיות לא איכותיות, ללא שריון, וחימושן הספיק לשלושה ימי לחימה.
עתה השתררה תקופה של חוסר פעילות שנקראה "המלחמה המדומה" (בגרמנית "Sitzkrieg" ובצרפתית "Drôle de guerre"). מפקדי הצבא הצרפתי והבריטים קיוו כי הזמן שיעבור עד למתקפתו הבאה של היטלר יאפשר להם להכין את צבאותיהם למלחמה ולהתחמש, עד שצבאם יהיה שווה בכוחו לוורמאכט. היטלר קיווה כי מעצמות המערב יכירו בתוקף כיבושיו במזרח, יעשו עמו שלום, ויצאו לצדו למלחמה נגד ברית המועצות. הדבר נראה הכרחי, שכן מלאי חומרי הגלם של גרמניה היה נמוך ברמה קריטית, וכך גם יתרות מטבע החוץ בקופת הרייך. היטלר היה תלוי עתה בברית המועצות - מצב שהיה לא נוח מבחינה אידאולוגית ומסוכן מבחינה מעשית. ב-6 באוקטובר 1939 נשא היטלר נאום ברייכסטאג בו קרא לשלום, וטען כי "ראש מאמצי היה לפטור את יחסינו עם צרפת מכל שמץ של רצון רע ולעשותם נסבלים לשתי האומות... לגרמניה אין שום תביעות נוספות מצרפת... תמיד הבעתי לצרפת רצוני לקבור לעד את איבתנו הישנה ולקרב יחד את שתי האומות האלה שלשתיהן עבר מפואר כל כך...". התגובה הצרפתית והבריטית לנאום הייתה דחייה. אך במקביל, ובטרם נשא נוויל צ'מברלין את נאומו בפרלמנט הבריטי ב-12 באוקטובר, נתן היטלר ב-9 באוקטובר הוראה למפקדי צבאו להכין מתקפה במערב, היא "הוראה מס' 6" ‏- "Führer Anweisung N°6".
רקע > תוכנית ההגנה של הולנד

מפקד הצבא ההולנדי אנרי וינקלמן היה מודע היטב למגבלותיו של צבאו. לרשותו עמדו 280,000 איש; לא מספיק כדי להגן על המדינה כולה. לצבא ההולנדי לא היו טנקים. החיילים היו מאומנים היטב, אך היה מחסור בארטילריית שדה ובנשק נ"ט. וינקלמן היה משוכנע כי הצבא ההולנדי אינו מסוגל להגן על כל הארץ, על אף שקו הגבול נשען על מכשול מים רחב. במקום זאת הוא החליט על תוכנית אחרת: הצבא יגן רק על מספר מחוזות חיוניים, אשר כונו "מבצר הולנד", תוך הסתמכות על קווי ההגנה. וינקלמן לא שגה באשליה שצבאו מסוגל לדחוף את צבאו של היטלר חזרה לגרמניה, אולם קיווה למשוך את המערכה די זמן עד שבעלות הברית יוכלו להתערב. קו ההגנה הראשי נקרא "קו גרב", והוא היה אמור להיות מוגן עד הסוף המר.
סדר הכוחות > הוורמאכט

קבוצת ארמיות B - בפיקוד גנרל-אוברסט פדור פון בוק, הפעילה במהלך הקרב את היחידות הבאות:
הארמייה ה-18 - בפיקוד גנרל חיל התותחנים גאורג פון קיכלר.
הקורפוס ה-10 - בפיקוד גנרל לויטננט כריסטיאן הנזן.
רגימנט האס אס לייבשטנדרטה אדולף היטלר.
הדיוויזיה ה-227.
דיוויזיית הפרשים ה-1.
הקורפוס ה-26 - בפיקוד גנרל חיל הרגלים אלברט וודריג.
הדיוויזיה ה-254.
הדיוויזיה ה-256.
רגימנט האס אס "דר פיהרר".
עתודת הארמייה.
הדיוויזיה ה-208.
הדיוויזיה ה-225.
הדיוויזיה ה-526.
דיוויזיית הפאנצר ה-9.
דיוויזיית האוויר ה-7.
הדיוויזיה המוטסת ה-22.
הדיוויזיה ה-207.
סדר הכוחות > צבא הולנד

הצבא ההולנדי כלל 4 קורפוסים, דיוויזיה ממונעת 1, ודיוויזיית הגנה 1 שהייתה פרוסה בתחילת הקרב. הגנרל אנרי וינקלמן היה המפקד העליון של הצבא ההולנדי:
הקורפוס ההולנדי ה-1
הדיוויזיה ההולנדית ה-1
הדיוויזיה ההולנדית ה-3
הקורפוס ההולנדי ה-2
הדיוויזיה ההולנדית ה-2
הדיוויזיה ההולנדית ה-4
הקורפוס ההולנדי ה-3
הדיוויזיה ההולנדית ה-5
הדיוויזיה ההולנדית ה-6
הקורפוס ההולנדי ה-4
הדיוויזיה ההולנדית ה-7
הדיוויזיה ההולנדית ה-8
הדיוויזיה ההולנדית הממונעת הקלה
דיוויזיית פיל
חטיבות A, B, G
הקרב > המתקפה המוטסת

בבוקר 10 במאי 1940 החלו כוחות הלופטוואפה בהפצצת שדות התעופה ההולנדיים, אולם נזהרו שלא לפגוע במסלולים בשדות תעופה. זמן קצר לאחר מכן החלו צנחנים וכוחות מוטסים גרמנים לנחות בשדות התעופה של האג, רוטרדם, מורדייק ודורדרכט.
הקרב > הקרב על האג

על הדיוויזיה המוטסת ה-22 שכללה גם גדוד צנחנים, הוטלה המשימה לכבוש את שדות התעופה ואלקנבורג ואיפנבורג באזור האג, ומשם לפרוץ לעבר האג, לשבות את המלכה וילהלמינה ולכפות עליה כניעה. בנוסף, הוטלה על הדיוויזיה המשימה להשתלט על דרכי הגישה לאי דלפלדט, ובכך לשתק את ההנהגה הצבאית והמדינית ההולנדית, לרתק את הקורפוס ההולנדי ה-1 (שהיווה את העתודה האסטרטגית) ולמנוע נסיגה של כוחות הולנדיים לעבר מבצר הולנד.
המטוסים שהטיסו את יחידות הדיוויזיה פנו בתחילה לעבר הים הצפוני, כדי לגרום להולנדים לחשוב שהם בדרכם לתקוף את בריטניה, ולאחר מכן הם פנו לעבר הולנד ממערב, והנחיתו את הכוחות בשדות התעופה. עד מהרה פתחו הכוחות ההולנדיים, שנהנו מעדיפות רבה בחיל רגלים ובארטילריה, במתקפת נגד על הכוחות הגרמניים, ועד לשעות אחר הצהריים השתלטו מחדש על שדות התעופה, ודחקו את הכוחות הגרמניים לכפרים מסביב, תוך שהם גורמים להם אבדות רבות בציוד ובנפש. אובדן שדות התעופה הגביל ביותר את הבאת התגבורת בכוח אדם, בנשק ובציוד באזור האג דבר שחרץ את גורל המערכה ברמה הטקטית, אולם ברמה האסטרטגית השיגו הגרמנים את התוצאות המקוות, והצליחו לשבש את מנגנון הקשר והשליטה של ההולנדים, דבר אשר השפיע באופן חמור על ההנהגה הצבאית, וכן הצליחו לרתק את קורפוס העתודה ההולנדי, ולמנוע נסיגה מסודרת של הכוחות ההולנדים למבצר הולנד.
הקרב > הקרב על רוטרדם

על דיוויזיית האוויר ה-7 הוטלה המשימה כיבוש הגשרים על נהר המאס והסתעפויותיו במורדייק, דורדרכט ורוטרדם, על מנת לחסוך את העיכוב והקזת הדם הרב, הכרוכים בפעולות צליחה וגישור של נהרות-איתן. תוכנית הדיוויזיה הייתה לכבוש על ידי גדוד מוצנח את שדה התעופה ואלהבן, ועל ידי שלשה גדודים להשתלט על הגשרים דלעיל, ולהנחית רגימנט מוצנח כדי שיכבוש את רוטרדם.
עם תחילת המתקפה נחתו 12 מטוסים ימיים בלב נהר המאס החדש, ובהם פלוגת חיילים, והשתלטו על גשר וילמסבורג. כעבור זמן קצר חברו אליהם יחידות הרגימנט המוטס ה-16 שנחת בשדה ואלהבן, ולאחר שסיימו להשתלט על הגשר החלו בחדירה אל תוך העיר רוטרדם שמצפון לנהר. הכוח ההולנדי באזור שהיה בעוצמת רגימנט התעשת עד מהרה, והצליח לבלום את הכוח הגרמני בראשית התקדמותו.
הקרב > הקרב על מורדייק ודורדרכט

קו ההגנה הדרומי של מבצר הולנד התבסס על נהר המאס, ועל הדלתה שבשפכו אל הים הצפוני. בתוך השפך קיים אי גדול המחלק את הנהר לשתי זרועות; הזרוע הצפונית נקראת אודא-מאס, ואילו הדרומית נקראת הולנדיס-דיפ. על שתי הזרועות עוברים גשר כביש ומסילת ברזל, המחברים את דורדרכט (השוכנת על האי) אל מבצר הולנד (מצפון), ואת מורדייק (שמדרום לנהר) אל צפון בראבנט שבדרום הולנד.
השליטה בגשרים הללו הייתה חשובה לשני הצדדים; לגרמנים, כדי להבטיח חבירה מהירה עם דיוויזיית הפאנצר ה-9, ואילו להולנדים, כדי שיוכלו לשלוח עתודות ממבצר הולנד אל אזור בראבנט, ולאפשר חבירה אל כוחות בעלות הברית שיגיעו מכיוון בלגיה. בשל חשיבות הגשרים לא מיהרו ההולנדים לפוצץ אותם, ובכך אפשרו לגרמנים להשתלט עליהם.
עם שחר 10 במאי הוצנח גדוד צנחנים מופחת מדרום לדורדרכט, בעוד פלוגה נוספת הייתה אמורה לצנוח משני עברי גשרי דורדרכט ולהשתלט עליהם. אולם, לרוע המזל הוצנחה הפלוגה מדרום לגשרים, בתוך שטח הריגה מתוכנן מראש, ובעקבות כך ספגה אבדות כבדות, ולאחר שהמ"פ נהרג, נפלו בשבי מרבית אנשי הפלוגה. מאידך, גדוד הצנחנים הצליח להשתלט על שדירה הולנדית ממונעת, הבקיע את דרכו לעבר הגשרים והשתלט עליהם, תוך שאנשיו מחסלים בדרכם מצדיות בטון רבות בהם התבצרו ההולנדים.
באותה העת צנח הגדוד ה-1 מרגימנט הצנחנים ה-1 באזור גשרי מורדייק, שאורכם היה 1.5 ק"מ ואשר הוגנו על ידי גדוד הולנדי, ואשר הופצצו עם שחר על ידי מפציצי שטוקה, תוך שפלוגה אחת נוחתת מצפון לגשר ו-2 פלוגות מדרום לו. הגרמנים ניצלו את גורם ההפתעה, ועד מהרה השתלטו על הגשר, תוך שהם משתמשים בשבויים הולנדים כמחסה, וירי כלפי קצינים הולנדים שסירבו להורות לפקודיהם להפסיק את האש.
ב-11 במאי החלה דיוויזיה ממונעת צרפתית בתנועה לעבר גשרי מורדייק, ובשל כך הוזעקו מטוסי הלופטוואפה להדוף את הכוח הצרפתי. המטוסים הגרמניים שנהנו מעליונות אווירית גמורה, תקפו ללא הרף את הכוח הצרפתי והנחילו לו אבדות כבדות. בשל האבדות הכבדות שספגו, ובשל תנועת רגימנט האס אס הממונע לעבר הגשרים, נסוגו הצרפתים ונערכו להגנה מדרום לברדה.
אף לאחר כיבוש הגשרים המשיכו ההולנדים בניסיונותיהם לכבוש מחדש את הגשרים. ממערב לקו דורדרכט-מורדייק החזיקו ההולנדים 6–8 גדודים, עם כמה סוללות תותחים, ומשימתם הייתה להגן על מבצר הולנד מדרום. מפקד הכוח ההולנדי פוצץ את גשרי האודא-מאס, כדי למנוע מהגרמנים להסתייע בכוח הצנחנים שבוואלהאבן. נהר קיל, המחבר בין שתי זרועות המאס, הפריד בין הצנחנים הגרמנים בדורדרכט ומורדייק ממזרח לנהר, לבין הכוח ההולנדי ממערב לנהר. גשר מורדייק נמצא בטווח תותחי ההולנדים שממערב לנהר, אולם מכשול המים מנע מהם מלצאת למתקפה עליו, ולכן הם הסתפקו בתפיסת עמדות ממערב לנהר.
ב-12 במאי חברו כוחות השריון הגרמנים לכוחות הצנחנים שבגשרים, אולם עד מהרה החלו ההולנדים להפגיז את הגשרים ואת הכוחות הצולחים. הגרמנים דרשו סיוע אווירי, ואכן במהלך הערב תקפו מטוסי שטוקה את סוללות התותחים והשתיקו אותם. בלילה צלחו הכוחות את הגשר, אולם למחרת שוב הפגיזו ההולנדים את הגשרים בתותחיהם הנותרים, ושוב נחלץ הלופטוואפה לעזרת הכוחות.
בעיר דורדרכט עצמה התנהלו קרבות קשים בין גדוד הצנחנים הגרמני שהגן על הגשר, לבין שני גדודים הולנדיים מהדיוויזיה הקלה, אולם הצנחנים הגרמנים החזיקו מעמד עד לחבירה עם כוחות השריון ב-13 במאי.
לאחר מכן

בעקבות התבוסה ההולנדית הקימה המלכה וילהלמינה ממשלה גולה (הממשלה הגולה ההולנדית) בבריטניה. הכיבוש הגרמני החל באופן רשמי ב-17 במאי 1940, ולמעט דרום המדינה ששוחררה במהלך מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944, רוב המדינה נותרה תחת כיבוש גרמני עד 5 במאי 1945. במהלך הכיבוש נהרגו יותר מ-210,000 תושבי הולנד, ביניהם 104,000 יהודים ומיעוטים אחרים. עוד 70,000 נוספים מתו מתוצאות עקיפות, כגון תזונה לקויה או שירותים רפואיים מוגבלים, ובנוסף הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שהתרחש בחורף 44–45 השפיע לרעה על כל תושבי הולנד, וגרם למותם של 18,000 תושבים.
ראו גם

היסטוריה של הולנד
המערכה על צרפת וארצות השפלה
לקריאה נוספת

אליסטר הורן, "כך נפלה צרפת", הוצאת מערכות, 1987
אנטוני ביוור, "מלחמת העולם השנייה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2014
אנדרו רוברטס, "סערת המלחמה", הוצאת דביר, 2011
מקס הייסטינגס, "נפתחו שערי הגיהנום", הוצאת מודן, 2015
ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972
מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010
הערות שוליים

↑  אליסטייר הורן, כך נפלה צרפת, הוצאת מערכות, 1971; עמ' 60
↑  ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן תשל"ו; עמ' 536
↑  אנטוני ביוור, "מלחמת העולם השנייה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2014; עמ' 59
↑  אליסטייר הורן, כך נפלה צרפת, הוצאת מערכות, 1971; עמ' 97
↑  ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן תשל"ו; עמ' 593
↑  אליסטייר הורן, כך נפלה צרפת, הוצאת מערכות, 1971; עמ' 72
1 2 3 4 5  יהושע נבו, ‏צניחה עם שחר, מערכות גיליון 152, יוני 1963
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
המלחמה המדומה
נוף טבעי ביער הארדנים ועמק הנהר סמואה. הנחת הפיקוד הצרפתי כי האזור אינו עביר לשריון הופרכה בשתי מערכות שריון גדולות, זו שב-1940 והקרב על הבליטה ב-1944
ביצורים בלגיים על קו נהר הדייל. הביצורים כוללים מערכת הצפה ליצירת תעלה שתשמש כמכשול אנטי טנקי
שאנון מסנג'ר

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1991 (בת 34) דרום קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  USC School of Cinematic Arts
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה
 יצירות בולטות:  שומרת הערים האבודות, Sky Fall
 מספר צאצאים:  2
 shannonmessenger.com
 
שאנון מסנג'ר (באנגלית: Shannon Messenger, נולדה ב-1 בינואר 1991), היא סופרת פנטזיה אמריקאית.
חיים אישיים

שאנון מסנג'ר נולדה ומתגוררת כיום בדרום קליפורניה. היא למדה בבית הספר לאומנויות קולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-3 במאי 2021 היא הודיעה שיש לה בן וב-12 ביוני 2023 היא הודיעה שיש לה בת, ולמרות שהתגרשה בנובמבר 2018, היא עדיין כותבת תחת שם המשפחה של בעלה לשעבר.
ספריה > הספרים שבטרילוגיית 'Sky fall'

Let the Sky Fall (2013)
Let the Storm Break (2014)
Let the Wind Rise (2016)
פרסים

סדרת שומרת הערים האבודות זכתה ב-2017 במדליית הקורא הצעיר של קליפורניה.
אליקום גץ

| --- | --- |
 לידה:  פילה (פולין)
 פטירה:  1710 פוזנן, רפובליקת פולין 
 תקופת הפעילות:  ?–1710 
 
הרב אליקום גץ (געץ; סביבות ה'ת"ג, 1643 – ה'תס"ה, 1705) היה רב גרמני שכיהן כאב"ד וכראש ישיבה בהילדסהיים ובקהילות נוספות.
תולדות חייו

נולד בסביבות שנת ה'ת"ג (1643) לר' מאיר אב"ד פילא, בן למשפחת רבנים מיוחסת שהיגרה מגרמניה לפולין. אחיו הגדול רבי שמואל כיהן כרב בלובזנץ. למד מפי חכמי וינה, ובעיקר מפי רבי גרשון אשכנזי בעל "עבודת הגרשוני". נשא את בת דודו רבי לייב קרקובר, ועבר לפוזנא להיסמך על שולחנו, שם למד מפי הרב המקומי, רבי יצחק "הגדול" מפוזנא, שלימדו אף קבלה. לאחר כמה שנים התמנה לכהן כרב וראש ישיבה בסמטור הסמוכה. בסביבות שנת ה'תל"ה התמנה לרבה של שוורזנץ (אנ'). לאחר כמה שנים היגר להנובר, שם התיידד עם הרב דוד אופנהיים שישב בה באותה העת. בשנת ה'תמ"ג החל לכהן כרב וראש ישיבה בהילדסהיים (הילדסום), שבה קנה את עיקר פרסומו. בשנת ה'ת"ס יצא במסע לכיוון ארץ ישראל, אולם בעברו בדרך בפוזנא לקבל את ברכת משפחתו, נאות ללחצם של אנשי פוזנא להישאר בעירם ולכהן בה כדיין ודרשן. סביבו התקבצו תלמידים רבים, בנגלה ובנסתר, אך הוא לא התמנה לרב מפני שבאותה העת כיהן בה הרב נפתלי כ"ץ. הוא יצא בשליחות הקהילה לגייס כספים לעניים בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, אך בשל זקנתו שב לעירו לאחר שהגיע לפראג. החל משנת ה'תס"ד התמנה לאחד מחמשת החכמים העומדים בראש משמרות הלימוד בבית המדרש המקומי.
נפטר בשנת ה'תס"ה.
משפחתו

בנו הבכור, ר' ישראל איסר (איסרל'ש) רב ומקובל, כיהן כרב בשטרסבורג. עלה לירושלים, ומשם עבר לוונציה והדפיס ספרי יסוד, בהם סידור תפילה בנוסח הספרדים, מחזור תפילה לפי נוסח האר"י, ששה סדרי משנה עם ניקוד, ביאור מילים זרות והוספות קבליות. בסוף ימיו שב לארץ ישראל והתיישב בצפת. נהרג על קידוש השם.
ר' שמואל זנוויל, דיין בשוורזנץ (אנ'). הדפיס את ספרו של אביו "רפדוני בתפוחים" ואת "צורת הבית" לבעל תוספות יום טוב.
ר' מאיר - רבה של לאסק ופיוטרקוב. הוציא לאור את ספרו של אביו "אבן השוהם". בנו ר' אליקום מילא את מקומו כרב העיר למשך כשנתיים.
בתו בלומה
בתו אידל
ספריו

אבן השוהם - מאירת עיניים - שו"ת. בספר מובאות התכתבויות עם הרבנים אברהם ברודא, דוד אופנהיים, משולם זלמן מירלש, יצחק מפוזנא ועוד. ספר זה מצוטט מספר פעמים בפתחי תשובה.
רפדוני בתפוחים - על אגדות רבה בר בר חנה.
רפדוני בתפוחים, מהדורה מחודשת של פירוש רבי אליקום גץ לאגדות רבה בר בר חנה, מאת פנחס זליג גליקסמן, לודז' תרצ"ז, באתר היברובוקס.
עמודי שן - סברות ופלפולים. לא נדפס.
לקריאה נוספת

פנחס זליג גליקסמן, רבינו אליקום געץ, לודז', ה'תרצ"ו, באתר היברובוקס
תולדות רבינו המחבר, שו"ת אבן השוהם, מכון זכרון אהרן תשע"ד, עמ' 1–19, באתר אוצר החכמה
מאיר געץ, הקדמת בן המחבר, לשו"ת "אבן השהם".
הערות שוליים

↑  עליו ראה "ד-פילה/ רבי מאיר גץ (הראשון) אב"ד פילה, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל".
↑  נקרא על שם הרמ"א, משום שהיה מצאצאיו.
↑  ייתכן שזו שטרסבורג שבאלזס. ראו: ישעיה זנה, "מקום גדולתו של ר' ישראל איסרל משטראסבורג", ציון עב.
↑  הקדמה לשו"ת אבן השוהם
↑  עליו ראה: רבי מאיר גץ, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל".
↑  עליו ראה: רבי אליקום גץ השני, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374760305171  PLWABN: 9810579888905606  ISNI: 0000 0000 5088 8926  LCCN: nr96005839  NTA: 262877082  VIAF: 19575091   WorldCat (עם VIAF): 19575091
פינת איקונות

פינת איקונות בבית במחוז קרסנויארסק, רוסיה
פינת איקונות (ידועה גם בשם הפינה הקדושה או הפינה האדומה, (ביוונית: εικονοστάσι (איקונוסטסי); ברוסית: святой угол (סוויטוי אוגל), кутный угол (קוטני אוגול) ו-кутник (קוטניק)) הוא חלל פולחן נוצרי קטן שקיים בבתיהם של נוצרים מזרחיים אורתודוקסים, יוונים-קתולים, מזרחיים. יש לו שורשים טרום-נוצריים. על פי המסורת פינת האיקונות משתמשת פינת תפילה ביתית ומטרתה ליצור חיבור בין המאמין לאל גם כאשר אין האדם נוכח בכנסייה באמצעות סקרמנטלים שונים. במסורת הקתולית ישנו נוהג דומה בשם מזבח ביתי.
סקירה כללית

ספר מעשי השליחים ואיגרות השליח פאולוס מצביעים כי בימיה הראשונים של הנצרות, נוצרים נהגו להיפגש בבתיהם של המאמינים. מסורת זו של כנסייה ביתית נמשכת עד היום בנצרות המזרחית. הבית נחשב למיקרוקוסמוס של הכנסייה. ההורים הם ה"כמורה" של כנסיית הבית, והילדים הם ה"דיוטות". טקס החתונה ("הכתרה") מקביל להסמכה, והבית התברך בטקס המבוסס על הקדשה של כנסייה. פעם בשנה נהג הכומר לברך את הבית במים קדושים.
נוצרי אורתודוקסי מצופה להתפלל ללא הרף. על פי הבישוף קאליסטוס וור (אנ'), בתאולוגיה האורתודוקסית, אין הפרדה בין הטקס לדבקות פרטית ובהתאם לזאת, הבית, ממש כמו כנסייה, נחשב למקום מקודש ומרכז הפולחן בבית הוא פינת האיקונות.
פינת איקונות מכוונת בדרך כלל לכיוון מזרח. באופן מסורתי היא ממוקמת בפינה כדי למנוע הסחות דעת ולאפשר לאדם להיות מרוכז יותר בתפילה. במקום זה ממקמים את האיקונין שבבעלות המשפחה, בדרך כלל לכל הפחות של ישו, התיאוטוקוס והקדוש מגן של המשפחה. מנורת שמן תלויה בדרך כלל מול הסמלים. חיתוך זהיר של המנורה כדי לשמור עליה דולקת בכל עת מתפרש כסמל לטיפול היומיומי הקשוב שעל הנוצרים הנאמנים להשתלט על נפשם. שרידי קדושים (אם יש למשפחה כאלה) וספר בשורה וצלב ברכה יישמרו שם, כמו גם קטורת, מים קדושים, דקלים וערבה מיום ראשון של הדקלים, נרות פסחא ופריטים קדושים אחרים, וכן ספר הנצחה אישי המכיל את שמות המשפחה והאהובים, חיים וכאלה שנפטרו, על מנת לזכרם בתפילה.
באופן אידיאלי, פינת האיקונות ממוקמת כך שהיא נראית כאשר נכנסים הביתה לראשונה מהכניסה הראשית. באופן מסורתי, כשנכנס לראשונה לבית, נוצרי אורתודוקסי היה מעריץ את הסמלים לפני שהוא מברך את בני הבית. משפחה אורתודוקסית מסורתית תתכנס מדי יום לתפילת שחרית וערבית. לפעמים, בתום התפילות, לוקח אב המשפחה את המחתה (אנ') ועובר על הפריטים השונים ועל בני הבית.
לקריאה נוספת

Mosio, Grażyna (2012). ""Święty kąt" w chłopskim domu – miejsce, symbolika, funkcja" ["Sacred corner" in peasant house - location, meaning, function] (PDF). Symbol – znak – przesłanie. Wytwory rąk człowieka (בפולנית). pp. 149–173.
Shizhenskiy, Roman (2017). "The role of food in contemporary Russian Paganism". Walking the Old Ways in a New World. Contemporary paganism as lived religion. pp. 161–182.
Justyna Perkowska; Katarzyna Sawejko; Ewelina Sadowska; Aleksandra Szymańska; Jarosław Szewczyk (2014). ""Pokuć", czyli tradycyjny kąt obrzędowy we wnętrzu wiejskiego domu mieszkalnego na Białostocczyźnie – wyniki badań z lat 2012–2013". Architecturae et Artibus (בפולנית). 6 (2): 50–64.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הערות שוליים

↑  Pokuć 2014, p. 53–54.
↑  Mosio 2012, p. 154.
↑  Shizhenskiy 2017, p. 164.
↑  Timothy Ware, The Orthodox Church (Penguin Books, London, 1964, ISBN 0-14-020592-6), p. 310.
פינת איקונות
מירב בן ארי

מירב בן ארי (נולדה ב-13 בנובמבר 1975) היא פוליטיקאית ישראלית, המכהנת כחברת הכנסת, מרכזת האופוזיציה ויו"ר סיעת יש עתיד. בין השנים 2015–2019 הייתה חברת הכנסת העשרים מטעם מפלגת כולנו, ובבחירות לכנסת העשרים וארבע התמודדה ונבחרה פעם נוספת לכנסת כחברה במפלגת יש עתיד ואף כיהנה בכנסת זו כיו"ר ועדת ביטחון הפנים. בן ארי היא עורכת דין במקצועה.
ביוגרפיה

בן ארי נולדה ברעננה לרפאל בן אריה (במקור איובי), שעלה מאיראן, ולאסתר לבית סעדון, שמשפחתה ממוצא טריפוליטאי. כשהייתה בת עשר עברה משפחתה לגור בנתניה. שירתה בצה"ל בחיל החינוך והייתה מצטיינת אלוף פיקוד הצפון בשנת ה-50 למדינה. בתפקידה האחרון הייתה קצינת החינוך של חטיבת גולני.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים וממשל ותואר שני במנהל עסקים והתמחות במנהיגות ציבורית, שניהם מהמרכז הבינתחומי הרצליה. את שני התארים סיימה בהצטיינות. בשנים 2003–2004 כיהנה כיושבת ראש אגודת הסטודנטים במרכז הבינתחומי והייתה לאישה הראשונה המשמשת בתפקיד זה.
בן ארי בוגרת קורס דירקטורים בתאגידים עירוניים ממשלתיים של להב – לימודי הכשרה בניהול.
ביוגרפיה > טלוויזיה ותוכניות ריאליטי

בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בהנחיית קובי מידן בערוץ 2 של טלעד, וזכתה בה במקום הראשון. את כספי הזכייה, חמישה מיליון ש"ח, השקיעה כחלק מתנאי התחרות בהקמת מרכזי ספורט אתגרי להעצמת נוער בסיכון – בשנת 2006 הקימה את מרכז "דרך אתגר" בנתניה. בשנת 2008 הקימה מרכז מקביל בהרצליה בשם "דרך הגלים", מטעם העמותה לתפנית בחינוך קרן רשי. את המרכזים ניהלה במשך עשר שנים.
בשנת 2021 השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "גולסטאר", שנקראה "גולסטאריות 3".
בשנים 2020–2021 הייתה מרצה לפוליטיקה במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנים 2020–2021 שימשה יועצת לקשרי ממשל ואסטרטגיה של המגזר השלישי בחברת השתדלנות (לובי) "הקבינט".
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנים 2020–2021 הייתה מרצה לפוליטיקה במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנים 2020–2021 שימשה יועצת לקשרי ממשל ואסטרטגיה של המגזר השלישי בחברת השתדלנות (לובי) "הקבינט".
בשנת 2008 התמודדה למועצת עיריית תל אביב ברשימת "רוב העיר", אולם הרשימה קיבלה רק 3 מקומות במועצת העיר והיא לא נכנסה למועצה. בשנת 2013 התמודדה שוב למועצת העיר תל אביב-יפו מטעם אותה רשימה, שבה הוצבה במקום הרביעי. היא נבחרה למועצה והייתה מחזיקת תיק "אכפת" – קידום נוער וילדים בעירייה.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרפה למפלגת "כולנו" בראשות משה כחלון, שובצה במקום העשירי ברשימתה ונבחרה לכנסת. במהלך הקמפיין נאמה בן ארי את "נאום ההומלסים", שבו התייחסה לבעיית הדיור בישראל.
ביולי 2018, בהצבעה על "חוק הפונדקאות", הצביעה בן ארי נגד אישור החוק, בניגוד לעמדת הקואליציה, משום שהחוק לא כלל גברים יחידניים בין הזכאים להליך זה. בהודעה שפורסמה לאחר ההצבעה נאמר כי בן ארי וח"כ אמיר אוחנה (אף הוא מהקואליציה), שגם הוא הצביע נגד, יגישו יחד הצעה לתיקון החוק כך שתתאפשר פנייה להליך פונדקאות גם לגברים מהקהילה הגאה.
תוך כדי הקדנציה הייתה בן ארי חברה בשבע ועדות של הכנסת: ועדת חוץ וביטחון, הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, הוועדה לענייני ביקורת המדינה, ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת העלייה והקליטה והתפוצות והוועדה לטיפול בנגע הסמים. נוסף לכך הייתה יושבת הראש בשלוש ועדות משנה: הוועדה לטיפול בצעירים חסרי בית, הוועדה לחינוך הבלתי פורמלי והוועדה לטיפול בחוק המזונות.
באותן שנים עמדה בראש שדולות למען ההשכלה הגבוהה, הקהילה הגאה, החיילים הבודדים, מאבק בצליאק, ילדים ונוער בסיכון, תעשייה כחול לבן ועוד. בן ארי קידמה תוכניות למען אוכלוסיות מוחלשות, נבחרה חמש פעמים ברציפות לח"כית החברתית ביותר בקואליציה והח"כית הסטודנטיאלית ביותר בכנסת וזכתה באות מטעם המדד המגדרי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצבה במקום השישי ברשימת כולנו. המפלגה זכתה בארבעה מנדטים בלבד, ובן ארי לא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, בשנת 2021, עברה בן ארי למפלגת "יש עתיד" ושובצה במקום התשיעי ברשימה. לאחר שהמפלגה קיבלה בבחירות 17 מנדטים נכנסה בן ארי לכנסת בשנית.
בהכנסת העשרים וארבע כיהנה כיו"ר ועדת ביטחון הפנים, והייתה חברה בוועדת הכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שובצה בשנית במקום התשיעי ברשימת יש עתיד לכנסת ונבחרה לכנסת ומכהנת כמרכזת פעילות האופוזיציה ויו"ר סיעת יש עתיד .
ביוגרפיה > חיים אישיים

בן ארי מתגוררת בתל אביב. היא אם לבת שנולדה בשנת 2017 עם ידידה אופיר לוסטמן שהוא הומוסקסואל אותה הם מגדלים בהורות משותפת.