stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטר סטיפטיץ'

| --- | --- |

פטר סטיפטיץ'
 לידה:  24 באוקטובר 1937 אוגולין, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  14 במרץ 2018 (בגיל 80) זגרב, קרואטיה קרואטיה
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מדינה:  ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, יוגוסלביה הדמוקרטית-פדרלית, קרואטיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הגבוהה של צבא יוגוסלביה 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי  צבא קרואטיה
 תקופת הפעילות:  1959–2003 (כ־44 שנים)
 דרגה:   סטוז'רני גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד העיר זגרב ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של קרואטיה
 עיטורים
 אזרחות כבוד (8 בספטמבר 1998)  אזרחות כבוד (2 באוגוסט 2012) 
 
פטר סטיפטיץ' (בקרואטית: Petar Stipetić;‏ 24 באוקטובר 1937 – 14 במרץ 2018) היה גנרל קרואטי אשר לחם במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, וכיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 2000–2002.
ביוגרפיה

סטיפטיץ' נולד ב-24 באוקטובר 1937 בעיר אוגולין למשפחה ממעמד נמוך. אביו עבד באתרי בנייה בשכר נמוך, ואמו עבדה בחקלאות. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכון בעיר אוגולין. לאחר סיום לימודיו, הוא רצה להתקבל לפקולטה להנדסה אזרחית באוניברסיטת זגרב, אולם לא הצליח להשיג מלגה, ולהוריו לא היה כסף כדי לממן את לימודיו. ב-1956, הוא החל ללמוד באקדמיית כוחות היבשה בבלגרד. הלימודים באקדמיה היו בחינם, והעניקו חינוך מתקדם והטבות רבות. ב-1959 הוא סיים את לימודיו והחל לשרת בצבא העממי היוגוסלבי בדרגת לוטננט משנה.
הוא מונה למפקד מחלקה ברגימנט ההנדה של הצבא היוגוסלבי. המחלקה שתחת פיקודו ביצעה עבודות בנייה צבאיות שונות ברחבי המדינה. ב-1967 הוא החל ללמוד באקדמיה המתקדמת של כוחות היבשה. ב-1961 הוא סיים את לימודיו ומונה למפקד גדוד ברגימנט ההנדסה. ב-1975 הוא מונה לראש מטה הרגימנט, וכיהן בתפקיד במשך חודש בלבד לפני שהמשיך ללימודים בבית הספר למלחמה. כעבור שנה נוספת הוא סיים את לימודיו, ועד 1979 מילא תפקידים בכירים בחינוך הצבאי היוגוסלבי. לאחר מכן מונה לראש אגף ההנדה במחוז הצבאי ה-5. בין השנים 1986–1989 הוא כיהן כמפקד העיר זגרב. ב-1989 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיורה ומונה לראש המחלקה המבצעית של המחוז הצבאי.
לאחר שמולדתו קרואטיה הכריזה על עצמאותה במרץ 1991, סטיפטיץ' עזב את הצבא היוגוסלבי והצטרף לצבא קרואטיה. בתחילת מלחמת העצמאות של קרואטיה, הוא מילא תפקידי מטה בכירים, ובהמשך חזר לתפקיד מפקד העיר זגרב. באוגוסט 1994 הוא פוטר מהתפקיד ולא מונה לתפקיד חדש. ב-19 במאי 1995 הוא הועלה לדרגת גנרל-פולקובניקה. באוגוסט של אותה שנה, הוא השתתף בתכנון מבצע סערה כנגד הכוחות הסרביים במערב בוסניה. במהלך המבצע, כאשר נראה היה שהמתקפה משתבשת, סטיפטיץ' מונה למפקד הכוחות בשטח, וסיים את המבצע בניצחון מכריע של הצבא הקרואטי.
ב-10 במרץ 2000 הוא מונה לראש המטה הכללי הקרואטי. הוא כיהן בתפקיד עד 30 בדצמבר 2002, אז עזב את הצבא. הוא נפטר בזגרב ב-14 במרץ 2018.
עדה רפפורט-אלברט

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1945 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 ביוני 2020 (בגיל 74) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  תנועת החסידות, מדעי היהדות, מיסטיקה יהודית, מגדר, שבתאות, היסטוריה של עם ישראל 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 
עדה רפפורט-אלברט (באנגלית: Ada Rapoport-Albert; ‏26 באוקטובר 1945 – 18 ביוני 2020) הייתה חוקרת ישראלית, שהתגוררה בממלכה המאוחדת. עסקה בין השאר בחסידות ובשבתאות. הייתה פרופסור בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב. אמהּ, עלמה לבית תַגֵּ'ר, נולדה בעיר סופיה שבבולגריה, למדה בווינה, והגיעה לארץ ישראל המנדטורית ב-1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. אביה, זלמן רפפורט, נולד בברדיצ'ב (אז ברוסיה וכיום באוקראינה), והגיע לארץ ישראל העות'מאנית עם הוריו כפעוט בן 5 או 6 ב-1914, ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אמה הייתה פסנתרנית, ואביה, בוגר גימנסיה הרצליה, למד אגרונומיה בבלגיה ועם שובו לישראל השתלב כאגרונום במשרד החקלאות המנדטורי ואחר כך במשרד החקלאות הישראלי. בראשית שנות ה-60 עבר למשרד החוץ ונשלח מטעמו לבריסל שבבלגיה, שם כיהן, עד פרישתו לגמלאות ב-1976, במשרת היועץ החקלאי לשגרירויות ישראל בשש מדינות השוק האירופי המשותף.
הייתה חברה בלהקת גייסות השריון (יחד עם יוסי אלפי, שלי טימן, צבי שיסל ושוקי פורר). לאחר שחרורה משירותה בצה"ל נסעה בקיץ 1965 לבריטניה והחלה ללמוד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL). שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1968, סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה יהודית. ב-UCL למדה רפפורט-אלברט אצל חוקר החסידות והקבלה יוסף גאורג וייס, תלמידו של גרשם שלום. גם את תואר הדוקטור לפילוסופיה סיימה בקולג' (בשנת 1974). משנת 2002 עד פרישתה לגמלאות הייתה ראש המחלקה ללימודי יהדות ועברית בקולג' האוניברסיטאי.
לאורך השנים לימדה במכון האוריינטלי (אנ') של אוניברסיטת אוקספורד ושימשה פרופסור אורחת במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר נחשבים. היא לימדה בבית הספר לדתות של אוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת קולומביה, במרכז למחקרי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. כן עמדה בשנת 2001, כנשיאת האגודה, בראשה של האגודה הבריטית למדעי היהדות (אנ').
רפפורט-אלברט הייתה חברה בקבוצת חוקרים בינלאומית במכון שמעון דובנוב בלייפציג שמטרתה כתיבתה של "היסטוריה חסידית" חדשה. מלבדה חברים בפרויקט זה דוד אסף, דוד ביאל, בנימין בראון, אוריאל גלמן, סמואל היילמן, משה רוסמן, גדי שגיב ומרצ'ין וודז'ינסקי. בשל נסיבות אישיות פרשה מהקבוצה ושמה לא נזכר בין מחברי הספר שראה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון בסוף שנת 2018 (Hasidism: A New History).
נפטרה ב-18 ביוני 2020.
מחקריה של רפפורט-אלברט

עבודת הדוקטורט שכתבה רפפורט-אלברט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון עסקה בהתפתחותה של תנועת החסידות מקבוצה קטנה ולא מגובשת של אישים כריזמטיים באמצע המאה ה-18 בפולין לתנועה גדולה וממוסדת של תחייה רוחנית ששטפה את כל מזרח אירופה ואת מרכזה של היבשת במהלך המאה ה-19.
מאז פרסמה מחקרים רבים בנושאים שונים. תחומי מחקרה המרכזיים ונושאים נוספים שבהם עסקה הם ראשיתה של תנועת החסידות, התחום שבו עסקה כבר בעבודת הדוקטורט שלה, חסידויות שונות (ובהן חסידות ברסלב וחסידות חב"ד), שבתאות, פרנקיזם, מגדר (בהקשרים יהודיים שונים), תנועת ההשכלה ונושאים נוספים.
מחקריה של רפפורט-אלברט > ראשיתה של החסידות

במאמריה חקרה רפפורט-אלברט את ראשיתה של התנועה החסידית. באחד ממאמריה ניסתה לתאר את המבנה הארגוני של החסידות בדורותיה הראשונים. הטענה המקובלת במחקר ובהיסטוריוגרפיה החסידית עד שכתבה את מאמרה הייתה כי הבעל שם טוב, מייסד החסידות, היה מנהיגה היחידי של התנועה ומי שמינה את תלמידו דוב בער ממזריטש ("המגיד") ליורשו. לאחר מותו של ר' דוב בער חלה בתנועה תמורה רעיונית וחברתית ואחדים מתלמידי המנהיג החלו להנהיג במקום מגוריהם קהילה משלהם. באמצעות בחינת בני חוגו של הבעש"ט הגיעה רפפורט-אלברט למסקנה כי היו אלו אנשים בעלי יכולות שלא ראו ברבי ישראל מנהיגם, אלא מעין "ראשון בין שווים". כן היא כותבת שבטענה כי הבעש"ט מינה את המגיד ליורשו אין ממש. היא הגיעה במאמר למסקנה כי גם המגיד לא היה מנהיג החסידים הריכוזי לאחר מות הבעש"ט, אלא הבולט שבין מנהיגי קבוצות חסידיות; אחדים בתלמידיו החלו, עוד בחייו, להנהיג קבוצה חסידית משלהם (לדוגמה רבי אהרן הגדול מקרלין). וכך היא כותבת:
החלוקה הכרונולוגית המקובלת והנוחה לשלושה 'דורות' בהנהגה החסידית, כלומר ל'דור' הבעש"ט, ל'דור' המגיד [ממזריטש] ול'דור' תלמידיו, היא חלוקה שרירותית ומטעה למדי. ה'דורות' חפפו זה את זה במידה רבה.
השינוי המדובר בתחילת המאה ה-19 היה אם כן לא מהנהגה שושלתית-ריכוזית להנהגה שושלתית מפוצלת, אלא התמסדות הנהגה כריזמטית, מפוצלת ולא-תורשתית ההופכת במהלך המאה התשע-עשרה להנהגה מפוצלת של שושלות צדיקים מתרבות והולכות, שלכל אחת מהן מבנה ריכוזי מובהק. התשתית הרעיונית, לדברי רפפורט-אלברט, למבנה משתנה זה מקורה בתורת הניצוצות של קבלת האר"י. לפי תפישה זו לנשמת הצדיק ולנשמת החסיד הקשור בו שורש משותף, ולכן יחפש החסיד את הצדיק שנשמתו קשורה בנשמתו שלו, וביכולת הצדיק לדחות בעלי נשמות "זרות".
מחקריה של רפפורט-אלברט > חסידות ברסלב

רפפורט-אלברט הרבתה לעסוק בחסידות ברסלב, שעליה כתבה גם את עבודת הדוקטורט שלה; העבודה עסקה בעיקר בהתגבשותה של חסידות ברסלב כקבוצה חסידית ללא מנהיגות של צדיק. מאמר שלה בנושא חסידות זו עסק בווידוי הייחודי לה.
ספריה > בעברית

'דבר מה אל המין הנשי': כתב-יד גרמני-יהודי מחוג מאמיני יעקב פרנק בפראג במפנה המאה התשע-עשרה, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע, 2009.
חסידים ושבתאים, אנשים ונשים, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשע"ה 2014, ISBN 978-965-227-317-8
ספריה > באנגלית

Women and the Messianic Heresy of Sabbatai Zevi :1666--1816, translated from the Hebrew by Deborah Greniman, Littman Library of Jewish Civilization, 2011, ISBN 9781904113843
Hasidic Studies: Essays in History and Gender, Littman Library of Jewish Civilization, 2017, ISBN 978-1-906764-82-1
ספריה > עריכה

Ada Rapoport-Albert and Steven J.Zipperstein (eds.), Jewish History: Essays in Honour of Chimen Abramsky, London: P. Halban, 1988
Essays in Jewish Historiography, Atlanta, Ga.: Scholars Press, 1988
Hasidism Reappraised, Littman Library of Jewish Civilization, 1996
Michael P. Weitzman, From Judaism to Christianity: Studies in the Hebrew and Syriac Bibles, edited by Ada Rapoport-Albert and Gillian Greenberg, Oxford: Published by Oxford University Press on behalf of the University of Manchester, 1999
Ada Rapoport-Albert, Gillian Greenberg (eds.), Biblical Hebrews, Biblical Texts: Essays in Memory of Michael P. Weitzman, London: Sheffield Academic Press, 2001
דוד אסף ועדה רפפורט-אלברט (עורכים), ישן מפני חדש: מחקרים בתולדות יהודי מזרח אירופה ובתרבותם: שי לעמנואל אטקס, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ט 2009
ישראל ברטל, גלית חזן־רוקם, אריקה טים, קלאודיה רוזנצווייג, עדה רפפורט־אלברט, ויקי שיפריס (עורכים), חוט של חן: שי לחוה טורניאנסקי וחוט-של-חסד: לּכבוד חוה טורניאַנסקי, מרכז זלמן שזר והמרכז לחקר תולדות יהודי פולין ותרבותם, ירושלים, 2013
פטר סטויאנוב

ערך זה עוסק בנשיא בולגריה לשעבר. אם התכוונתם לשר חוץ בולגרי בשנות ה-40, ראו .
פטר סטפנוב סטויאנוב (בולגרית: Петър Стефанов Стоянов; נולד ב-25 במאי 1952) היה נשיא בולגריה.
ביוגרפיה

פטר סטויאנוב נולד ב-25 במאי 1952 בפלובדיב ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש באוניברסיטת סופיה. הוא נמנה עם מייסדי מפלגת "איחוד הכוחות הדמוקרטיים" בבולגריה, נבחר לפרלמנט ובין 1994 ל-1997 כיהן כסגן יושב ראש האספה הלאומית הבולגרית. בבחירות לנשיאות בולגריה שנערכו ב-1996 התמודד סטויאנוב מול ז'ליו ז'לב, ניצח בהפרש קולות גבוה ובראשית 1997 נכנס לתפקיד נשיא בולגריה. בראשית תקופת כהונתו נאלץ סטויאנוב להתמודד עם משבר כלכלי ופוליטי מהקשים שידעה בולגריה מאז קריסת השלטון הקומוניסטי ובהמשך אופיינה כהונתו בתהליך יצירת הקשרים הממוסדים עם האיחוד האירופי ונאט"ו.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-2001 התמודד סטויאנוב לכהונה נוספת, אך הובס על ידי גאורגי פרבאנוב, וכהונתו הסתיימה בינואר 2002. החל מ-2009 מכהן סטויאנוב כיו"ר משותף בפרויקט הצדק העולמי, פרויקט השואף "להוביל מאמץ עולמי מולטי-דיסציפלינרי לחיזוק שלטון החוק למען פיתוח קהילות של הזדמנות ושוויון".
עכבישי משפך אוסטרליים

| עכבישי משפך אוסטרליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: עכבישי משפך אוסטרליים
שם מדעי
 Atracidae ‏Hogg, 1901
תחום תפוצה


עכביש מהמין Hadronyche versuta בתוך רשת דמוית משפך
עכבישי משפך אוסטרליים (שם מדעי: Atracidae) היא משפחה של עכבישים בעלי ארס קטלני לבני אדם. עיקר תפוצתה של המשפחה היא במזרח אוסטרליה.
במשפחה זו שלושה סוגים:
Atrax
Hadronyche
Illawarra
עכבישי המשפך דומים לטרנטולות וקרובים אליהם. אורך מיני המשפחה בין 1–5 ס"מ, צבעם שחור או חום ובמרכז גופם מעטה דמוי-שריון שחור עם מעט שערות עליו. ניבי שיניהם יכולות לחדור דרך נעליים רכות וכפפות עבות.
הזכר נחשב לתוקפן יותר מהנקבה ויותר בא במגע עם האדם מהסיבה שבימי הקיץ הוא יוצא ממחילתו ונודד בחיפושו אחר נקבה עמה יזדווג. העובדה שהוא נודד באזורים מיושבים גורמת למפגשים רבים עם בני אדם. הוא נמשך למים ומסוגל לשהות בתוך המים עד ארבע שעות. אנשים נכנסים לבריכות ולא שמים לב לעכביש הקטן ויכולים לדרוך עליו או לעמוד לידו מה שיפחיד אותו ויגרום לו לנשוך.
המסוכן ביותר בין עכבישי המשפך הוא עכביש המשפך של סידני, אשר תפוצתו באזור סידני והוא אחראי למותם של 13 בני אדם (מתוכם שבעה ילדים).[דרוש מקור] בכל המקרים היה הנושך עכביש זכר הגדול מהנקבה, דבר נדיר אצל עכבישים. פעילות מוגברת של העכבישים הורגשה בעקבות גל השריפות של 2020.
ארס

הארס מכיל כמות גדולה של רעלנים כמו רובוסטוקסין, שהוא פוליפפטיד קטלני בעל רעילות עצבית. השפעתו של רעלן זה גורמת לפתיחת תעלת יונים בתאי עצבים. רעלן נוסף הנמצא בארס הוא אטרקוטוקסין.
שני הרעלנים האלה קטלנים לבני אדם ולקופים אך לשאר החיות הסכנה יותר קטנה ועל חלק מהחיות כמו כלבים, חתולים, סוסים, פרות ועוד כמעט ואין השפעה.
בנוסף הארס מכיל רעל עצבים כמו נוירוטוקסין אשר גורם לדחף עצבי בתאים ומערכת העצבים. כתוצאה מכך נחסם שחרור האצטילכולין בסינפסות של עצבים ושרירים, מה שגורם לשיתוק ומוות.
בשנת 1981 נמצא נוגדן לארס המשפכן האוסטרלי, הפועל מהר וביעילות. מאז אותה שנה לא נרשמו יותר מקרי מוות של אנשים שננשכו על ידי עכביש זה.
הערות שוליים

↑  מתנדבים אמריקנים נהרגו באוסטרליה, חשש מעכבישים, באתר ynet, 23 בינואר 2020
עמרי דגול

| --- | --- |

תא"ל עמרי דגול ראש מספן הציוד בחיל הים, 2004.
 לידה:  18 באוקטובר 1957 (בן 66) כ"ג בתשרי ה'תשי"ח חיפה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת מישיגן  בסמ"ת  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 תקופת הפעילות:  1975–2007 (כ־32 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין מכונה בספינות טילים  תפקידים במספנת חיל הים  ראש צוות טכני בפרויקט דולפין בגרמניה  רע"ן כשירות ואחזקה  מפקד מספנת חיל הים  ראש מספן הציוד בחיל הים.
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה    מלחמת לבנון השנייה 
 תפקידים אזרחיים
 מהנדס ומנהל פרויקטים בתחום בניית כלי שיט
 
עמרי דגול (נולד ב-18 באוקטובר 1957) הוא מהנדס מכונות ואדריכל ימי, בעל חברה לניהול פרויקטים בשם "דוקפורט", העוסקת בתחום נמלי הים וספנות. שירת בצה"ל כקצין בדרגת תת-אלוף בחיל הים, בתפקידו האחרון היה ראש מספן הציוד.
ילדות ולימודים

עמרי דגול נולד בחיפה לאברהם דגול ודיצה ממשפחת אפרת. אביו היה מדריך וכוריאוגרף להקות מחול מהראשונים בישראל, ומנהל בכיר בתנועת הנוער הנוער העובד והלומד. לדגול יש אח צעיר בשם ליאור. דגול למד בבית הספר המקצועי בסמ"ת. היה מדריך בשבט 'צופית' בתנועת הצופים בחיפה.
שרות צבאי

דגול התגייס לצה"ל במאי 1975, סיים טירונות, ויצא להשלים את לימודיו במסגרת העתודה הטכנולוגית במסלול הנדסאי מכונות. בתחילת 1977 חזר לשירות והתנדב לקורס חובלים אותו סיים כמצטיין באוקטובר 1978.
שרות צבאי > ספינות טילים

בסיום הקורס הוצב בשייטת ספינות הטילים. שירת בתפקיד סגן קצין מכונה בספינות אח"י כידון (סער 4) ואח"י רומח בזירת ים סוף. המשיך כקצין מכונה באח"י תרשיש (סער 4) ואח"י גאולה, עליה לחם במלחמת שלום הגליל בקיץ 1982.
שרות צבאי > לימודי הנדסה

עם סיום מלחמת שלום הגליל החל את לימודי תואר ראשון בהנדסה בטכניון, בפקולטה להנדסת מכונות אותם סיים בהצטיינות ב – 1985.

בשנים 1985–1987 מילא את התפקידים קצין פרויקט פיתוח כלי שיט חדשני, ומפקד בימ"ל מכני במספנת חיל הים.

באוגוסט 1987 יצא דגול ללימודי תואר שני בהנדסה ימית באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית והוסמך בפברואר 1989 לאדריכל ימי - Naval Architecture and Marine Engineering.
שרות צבאי > שיפוץ צוללות

בחודש מרץ 1979 חזר דגול לישראל והוצב במספנת חיל הים בצוות אחזקת צוללות. במקביל לתפקידו השלים עמרי קורס צוללן. עם סיום הקורס מונה למרכז שיפוץ אח"י רהב, צוללת מדגם גל שעברה במסגרת השיפוץ חיתוך וחיבור של גוף הלחץ לטובת החלפת מנועי הדיזל, התקנת מערכות לחימה חדשות ועבודות אחזקה נרחבות. על פרויקט זה זכה יחד עם שאר עובדי המספנה בפרס קפלן.
דגול שותף לפרס קפלן שקיבלה מספנת חיל הים בשנת 1990.
צוות מספנת חיל הים העוסק בשיפוץ הצוללת אח"י רהב (צוללת מסדרת גל) 1991.
שרות צבאי > פרויקט צוללות דולפין

ביוני 1991 נשלח לצוות דולפין בגרמניה, צוות פרויקט שעסק בפיקוח על בניית 3 צוללות מדגם דולפין שנבנו במספנות הגרמניות עבור חיל הים. החל את תפקידו במדור גוף ובשלוש השנים האחרונות כראש הצוות הטכני של הפרויקט.
עם עמי איילון-מפקד חיל הים בביקור במספנת טיסן בעת בניית צוללות מסדרת דולפין בגרמניה 1992.
עם דוד עברי-מנכ"ל משהב"ט בביקור בבניית הדולפין בגרמניה 1992.
שרות צבאי > מספנת חיל הים

מפקדת חיל הים - עם חזרתו לישראל בחודש יולי 1997 הוצב דגול לתפקיד ראש ענף כשירות ואחזקה במפקדת חיל הים.

בשנת 1999 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד מספנת חיל הים. תקופת הפיקוד על המספנה כללה מספר אתגרים בהם שיפור הכושר התפעולי של המספנה על מנת לעמוד ביעדי תוכנית העבודה על מרכיביה. במקביל הוכנה תוכנית מתאר חדשה והחלה בניית התשתית והסינכרוליפט החדש, לאחזקתן של צוללות הדולפין וספינות סער 5 שנקלטו בחיל הים. בתקופה זו בוצע טיפול רמה ראשון לצוללות הדולפין, המספנה מסרה את שילוב המערכות בנירית הראשונה, טיפול והסבת כלי שיט מיוחד ועוד פרויקטים מסובכים בתחומים שונים.
אל"ם עמרי דגול מפקד מספנת חיל הים 1999.
דגול במשרדו כמפקד מספנת חיל הים 2003.
רא"ל שאול מופז אלוף ידידיה יערי בביקור במספנת חיל הים 2000.
הרמטכ"ל משה יעלון בביקור במספנת חיל הים 2002.
הרמטכ"ל משה יעלון ומפקד חיל הים ידידיה יערי בביקור במספנת חיל הים 2002.
שרות צבאי > מספן הציוד

מספן הציוד - בשנת 2003 קודם דגול לדרגת תא"ל ומונה לראש מספן הציוד של חיל הים. התפקיד כלל אחריות על האחזקה והכשירות השוטפת של כלי השייט ומערכות החוף, אחריות על כל התמיכה הלוגיסטית על מרכיביה השונים כגון רכש ומלאי, על העבודה ההנדסית של המספן והוצאה לפועל של פרויקטי פיתוח בישראל ובשאר העולם. בתקופה זו, נחתמה עסקת צוללות הדולפין 4–5 עם אופציה לשישית.
תפקידים אזרחיים

דגול יצא לגמלאות בפברואר 2007 לאחר 32 שנות שרות בחיל הים.

לאחר שחרורו מצה"ל הקים דגול את חברת "דוקפורט" העוסקת בניהול פרויקטים בדגש לכלי שיט. החברה עסקה עד 2009 בייעוץ למספר חברות ביטחוניות בישראל ובשאר העולם.
בין השנים 2010–2015 ניהל פרויקט רכש גוררות עבור נמל חיפה.

משנת 2007 עובד עבור חברת הספנות Ray Shipping המתמחה בהפעלת אוניות ייעודיות להובלת מכוניות. 

עמרי חבר דירקטוריון במספר חברות, חלק מהן חברות סטרטאפ העוסקות בטכנולוגיות.
השכלה

תיכון בבית הספר המקצועי בסמ"ת בחיפה במגמת מכונה
הנדסאי מכונות במסגרת בסמ"ת
תואר ראשון בטכניון בהנדסת מכונות מגמת אוניות
תואר שני באדריכלות ימית באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית
בוגר הקורסים לפיננסים למנהלים וקורס דירקטורים במכון המי"ל
משפחה

דגול נשוי לד"ר פנינה ממשפחת ציפריס לזוג נולדו שלושה ילדים. הבן רועי דגול סיים קורס חובלים במגמת שייט. הוסמך כמהנדס מכונות וחזר לשירות בחיל הים. הבנות מור ולירון דגול שירתו בבית ספר קצינים בבה"ד חיל הים.
דגול עם הוריו דיצה ואבי במספנת חיל הים 2003.
משפחת דגול בשנת 2003.
מסיבת הפרישה של דגול עם אלוף דוד בן בעש"ט, האשה פנינה, הבן רועי והבנות מור ולירון 2007.
הוריו של עמרי דגול עם אחיו ליאור והבן רועי 2007.
הערות שוליים

חניך מצטיין עמרי דגול מקבל סיכת מצטיין ממפקד חיל הים מיכאל ברקאי, נובמבר 1978
עמנואל פטי

עמנואל לורן פטי (צרפתית: Emmanuel Laurent Petit; נולד ב-22 בספטמבר 1970 בצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי. במהלך הקריירה שלו שיחק פטי במועדונים כמו ברצלונה, ארסנל ומונקו. הוא סיים את הקריירה שלו בקבוצה האנגלית צ'לסי, אותה עזב בקיץ 2004.
פטי שיחק בנבחרת צרפת. הוא סיים את הקריירה עם 63 הופעות בנבחרת וזכה איתה במונדיאל 1998 (כבש שער בגמר) וביורו 2000.
לאחר שישה חודשים בהם חיפש מועדון חדש, הודיע פטי על פרישתו ב-20 בינואר 2005 כשגילה שהוא צריך לעבור ניתוח בברך וככל הנראה לא יוכל לחזור לכושר מלא.
פיאט סוג 1

| --- | --- |

דגמי "פיאט סוג 1" שנת 1910
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Fiat 12-15 HP, (הגרסה הראשונה של הדגם הייתה קרויה  "Tipo 1 Fiacre")
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1908–1910
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Fiat 8 HP
 מודל אחריו:  פיאט זירו
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  3,730 מ"מ
 רוחב:  1,500 מ"מ
 גובה:  1,850 מ"מ
 משקל:  1,870 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,847 סמ"ק המפיק 15 כ"ס, 2,009 סמ"ק המפיק 16 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  70 קמ"ש
פיאט סוג 1 (באיטלקית: Fiat Tipo 1) היא מכונית משפחתית, דגם טורפדו בסגנון מכונית עידן פליז בתצורות סדאן, קבריולה, ולנדולט אשר יוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1908-1910. סך הכול יוצרו 6,181 יחידות. הרכב יועד ל-6 נוסעים (כולל נהג).
הגרסה הראשונה של הדגם הייתה קרויה "Tipo 1 Fiacre".
יוצרו יותר מ-1,600 יחידות שיועדו לטקסי, ("Taxi mod. 1T"), אשר נמכרו באיטליה, ניו יורק, לונדון ופריז.
גלריה

פיאט סוג 1 סדאן, שנת 1912
פיאט סוג 1, לנדולט
פיאט סוג 1, שנת 1909
פיאט סוג 1
לוגו "פיאט סוג 1"
הערות שוליים

↑  מודלים של פיאט-נתונים טכנייםfiat.modeles.free.fr. URL consultato il 19-03-2009
פורד סדרה D

| --- | --- |

Ford D-series, דגם "D200", שנת 1972
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Ford of Britain (שם רשמי: Ford Motor Company Limited)
 שנות ייצור:  1965–1981
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  פורד Thames Trader 
 מודל אחריו:  פורד קרגו 
 חברת אם:  פורד (שם מלא: Ford Motor Company)
 משקל:  7.0-14.5 טון
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 3,970 סמ"ק המפיק 80 כ"ס  6 צילינדרים, 5,420 סמ"ק  6 צילינדרים, 6,000 סמ"ק המפיק 130 כ"ס  V8 צילינדרים, 7,700 סמ"ק (מנוע דיזל) (יוצר מאפריל 1967, הורכב במשאיות במשקל 28 טון)
 
פורד סדרה D (באנגלית: Ford D-series) היא משאית תוצרת Ford of Britain (שם רשמי: Ford Motor Company Limited) חברת בת של קונצרן הרכב פורד אשר יוצר בין השנים 1965–1981.
באפריל 1967 הציגה "פורד בריטניה" את הסדרה השנייה, של "פורד סדרה D", בעל כושר העמסה של 28 טון. הסדרה נקראה "D1000".
משאיות "פורד סדרה D" שירתו בחיל התובלה של צבא אוסטרליה.
תצורות

משאיות
כבאיות
תמונות

"פורד סדרה D" דגם "D1211"
"פורד סדרה D"
"פורד סדרה D", שנת 1970
"פורד סדרה D"
"פורד סדרה D"
"פורד סדרה D"
"פורד סדרה D" דגם "D600" - כבאית
"פורד סדרה D" - כבאית
"פורד סדרה D" - כבאית
"פורד סדרה D" דגם "D600", שנת 1970 - כבאית
ראו גם

פורד
פורד FK
פורד Thames Trader
הערות שוליים

↑  "פורד סדרה D"
↑  "פורד סדרה D"
↑  "פורד סדרה D"
↑  "פורד סדרה D" בצבא אוסטרליה
פוסט-נאוליברליזם

פוסט-נאוליברליזם, הידוע גם כאנטי-נאוליברליזם הוא סט אידיאלים שמאופיין בדחיית הנאו-ליברליזם והמדיניות הכלכלית אשר מגלם קונצנזוס וושינגטון. בזמן שמתרחש ויכוח אקדמי על התנאים המגדירים של פוסט-נאוליברליזם, הוא מזוהה בדרך כלל למדיניות הכלכלית של הלאמה וביזור הון, בניגוד לדרגולציה, סחר חופשי, החלשת איגודי עובדים, ובניגוד למדיניות שמאל-כלכלי באופן כללי יותר.
לתנועה הייתה השפעה ספציפית על אמריקה הלטינית, אשר שם התרחש ה"גל הוורוד" שהביא לתזוזה ניכרת שמאלה, לכיוון ממשלות שמאל בשנות האלפיים. לפי רוג'ר מרינו, דוגמאות לממשלות פוסט-נאוליברליות כוללות את הממשלות הקודמות של אבו מוראלס בבוליביה ורפאל קוראה באקוודור.
היסטוריה

הרעיון של פוסט-נאוליברליזם צץ בזמן "הגל הוורוד" של שנות התשעים ושנות האלפיים, שבו מבקרים שמאלים של הנאו-ליברליזם כמו הוגו צ'אווס ואבו מוראלס נהפכו לנשיאים. לפי חוקרים מסוימים, הבחירות של הוגו צ'אבס לנשיא ונצואלה ב-1999 היא נקודת ההתחלה של הגל הוורד והתנועה הפוסט-נאוליברלית. לאחר הבחירות שהפכו את צ'אבס לנשיא, אבו מוראלס, נסטור קירשנר, רפאל קוראה, ומנהיגים אחרים שמזוהים עם התנועה הפוסט-נאוליברלית נבחרו באמריקה הלטינית.
למרות שרעיונות הפוסט-נאוליברליזם לא ייחודיים לאמריקה הלטינית, אך עם זאת הם מזוהים עם האזור.
אידאולוגיה

הפוסט-נאוליברליזם נבקש לשנות באופן פונדמנטלי את תפקיד המדינה במדינות בהם יושם בעבר קונצנזוס וושינגטון. כדי להשיג את המטרה הזאת, מנהיגים פוסט-נאוליברלים דוגלים בהלאמה של תעשיות מסוימות, במיוחד הדלקים, הגז, והמשאבים הטבעיים באמריקה הלטינית. פוסט-נאוליברליזם דוגל גם בהרחבת מדיניות הרווחה, השקעה ממשלתית בצמצום העוני, והתערבות ממשלתית בכלכלה.
ביקורת

הפוסט-נאוליברליזם גרר ביקורת מהימין הפוליטי. מבקרים ימנים טענו שהמונח עצמו איננו מדויק ופופוליסטי, וגם טענות ש"מדיניות פוסט-נאוליברלית" פוגעת בהתפתחות כלכלית והשקעה בין-לאומית.