stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגע של פזיזות

| --- | --- |
כרזת רגע של פזיזות
כרזת רגע של פזיזות
 מבוסס על:  סיפור The Blank Wall
 בימוי:  מקס אופולס
 הופק בידי:  ולטר ונגר 
 תסריט:  מל דינלי, רוברט א. קנט 
 עריכה:  אלן מקלין
 שחקנים ראשיים:  ג'ואן בנט ג'יימס מייסון
 מוזיקה:  הנס סלטר 
 צילום:  ברנט ג'ופי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  29 בדצמבר 1949
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  פילם נואר, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט פשע, סרט דרמה 
 תקציב:  882,653‏$
 הכנסות:  717,188‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
רגע של פזיזות (באנגלית: The Reckless Moment) הוא סרט מלודרמה ופשע אפל אמריקאי משנת 1949 בבימויו של מקס אופולס, עם ג'ואן בנט וג'יימס מייסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הסיפור The Blank Wall של אליזבט סנקסי הולדינג (אנ'). ב-2001 הופק הסרט The Deep End המבוסס על אותו סיפור.
זה היה הסרט האחרון אותו ביים מקס אופולס לפני שחזר לצרפת. בתחילה הסרט לא הוערך על ידי מבקרים אבל בשנים האחרונות הוא הוערך מחדש ונחשב כאחד הסרטים הבולטים של אופולס.
הסרט צולם באי בלבואה (אנ') ובלוס אנג'לס.
תקציר העלילה

לוסיה הרפר (ג'ואן בנט) גרה עם בתה ביאטריס ("בי") (ג'רלדין ברוקס) ובנה דייוויד באי בלבואה, על חוף הים דרומית ללוס אנג'לס. בעלה נמצא רוב הזמן בעסקים באירופה והיא למעשה מנהלת את המשפחה. הבת בי לומדת בבית ספר לאמנויות בלוס אנג'לס ולוסיה מגלה שהיא מנהלת יחסים עם גבר מבוגר בעל עיסוקים מפוקפקים בשם טד דרבי (שפרד סטרודוויק).
לוסיה נוסעת ללוס אנג'לס, נפגשת עם דרבי ומתעמתת אתו בדרישה שיפסיק להיפגש עם בי. הוא מוכן לעשות זאת תמורה תשלום. לוסיה חוזרת לבלבואה מוסרת זאת לבתה ואוסרת עליה להיפגש עם דרבי. בי לא מאמינה לה וריב פורץ ביניהן. בלילה מתחמקת בי לפגישה עם דרבי על החוף בבית סירה ליד הבית. הוא מודה שדרש כסף והיא חובטת בו ובורחת. דרבי נופל, נתקל בעוגן ונהרג. לוסיה מחפשת את בי שחוזרת נסערת ומסתגרת בחדרה. לוסיה יוצאת החוצה עם פנס ולא מוצאת דבר. רק בבוקר היא מגלה את גופתו של דרבי, מטעינה אותו על סירת המוטור שלה וזורקת אותו על החוף במרחק כמה קילומטרים. היא לא מגלה זאת לבי.
המשטרה מגלה את הגופה ומתחילה מיד בחקירה. הם חוקרים חקירה שטחית את בני המשפחה. לבית גבר בשם מרטין דונלי (ג'יימס מייסון). דונלי הוא שותף לעבריין בשם נייג'ל (רוי רוברטס). דרבי היה חייב לנייג'ל כסף ונתן לו כערבות את מכתביה של בי לדרבי. כעת דורש דונלי מלוסיה 5.000 דולר תמורת המכתבים האלה.
לוסיה אובדת עצות, אין לה את הכסף הזה אבל אם יתגלו המכתבים למשטרה יהיה ברור שבי קשורה לרצח. היא מנסה כל הזמן להתחמק ודונלי מתחיל להתאהב בה. הוא מוכן לוותר לה על חלקו בסחיטה אבל שותפו נייג'ל הוא אלים ואינו מוכן לוותר. הוא מגיע לביתה של לוסיה ומאיים עליה. באותו הזמן מגיעה למקום דונלי, מתעמת עם נייג'ל וחונק אותו למוות.
הם מעמיסים את הגופה למכוניתו של דונלי ולוסיה נוסעת אחריו. בדרך מתהפך דונלי ונמחץ למוות. לפני שהוא מת הוא אומר לשוטרים שהוא רצח את דרבי.
קסדה (הרלדיקה)

הקסדה היא התקן הרלדי המציין כי נושא השלט הוא לוחם.
היסטוריה

היות שהמגן שימש את האביר לזיהוי קל בשדה הקרב ובטורנירים, אין זה מפתיע כי גם הקסדה נכללה בהתקנים ההרלדיים אשר שולבו בשלט האצולה לציונו של אביר או לוחם. יתרה מכך, השימוש בקסדה (או פריט לבוש ראש אחר ככתר או נזר) כחלק משלט האצולה מעל המגן, החל מאוחר מתחילתו של השימוש האמיתי בהם. בכמה מסורות הרלדיות דרגתו של האציל השתקפה במספר הפסים אשר הופיעו על חזיתה של הקסדה, בסוג המתכת אשר הייתה בשימוש או בצורת תנוחתה מעל המגן. לחלופין, דרגתו של האציל עשויה להיות מבוטאת בכתר אשר הולבש על הקסדה או במקומה על המגן.
בהרלדיקה כנסייתית מוחלפת הקסדה שבסמל בגאלרו.
הערות שוליים

↑  פוקס דוויס, עמ' 303
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קסדה הרלדית של מרקיז
רומאריו פירס

רומאריו סנטוס פירס (בפורטוגזית: Romário Santos Pires; נולד ב-16 בינואר 1989) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקונקורדיה קיאז'נה בעמדת הקשר אחורי.
קריירה

פירס גדל במחלקות הנוער של בוטפוגו ובואבישטה. בקיץ 2010 עבר לאולאירה ואחרי חצי שנה הוא עבר לדוקה דה קצ'יאס ובמהלך התקופה שלו שם הושאל למרסיליו דיאס ומקאה. בקיץ 2012 חתם בגלוריה ביסטריצה הרומנית. בינואר 2013 חתם בפטרולול פלוישט עימה זכה בגביע הרומני.
ב-23 בספטמבר 2014 חתם במכבי נתניה. ב-21 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנתניה בניצחון 2–4 נגד הפועל באר שבע.
ב-3 בפברואר 2016 עזב את מכבי נתניה שניצבה במקום האחרון בטבלה, וחתם במכבי חיפה. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה במדי מכבי חיפה כשנכנס כמחליף במשחק הבית בניצחון 0–4 על מכבי פתח תקווה. בסיום העונה זכה עם חיפה בגביע המדינה, בניצחון 1:0 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. לאחר הגמר שוחרר פירס מהקבוצה.
בקיץ 2016 חתם במכבי פתח תקווה.
רומריו פירס, במדי מכבי חיפה, בטקס ההוקרה מקבוצתו הקודמת, מכבי נתניה
קרוסנו

קרוסנו (בפולנית: Krosno) היא עיר מחוז בפרובינציית פודקרפצקיה שבפולין, על גדות נהר ויסלוק, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית בת כ-2,500 יהודים.
תולדות היישוב

קרוסנו נזכרת לראשונה במסמך משנת 1282, אך נראה שהייתה מיושבת מהמאה ה-10. באמצע המאה ה-14 הוענקו לקרוסנו זכויות עיר, ובאמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישות השוודים, הטרנסילבנים והטטרים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית. עם גילוי בארות נפט בסביבת העיר באמצע המאה ה-19, הואץ פיתוחה התעשייתי של העיר.
יהודי קרוסנו

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1426, אך בכתב הזכויות של העיר משנת 1568 נאסר על יהודים להתגורר בה. יהודים שבו להתגורר בעיר רק באמצע המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 התקיימה בה קהילה עצמאית, שרבה הראשון והיחיד היה הרב שמואל פירר (נרצח בשואה). בזמן כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1914, פרעו אלו ביהודיה, ורבים מהם נספו ממגפות שפרצו בעיר באותה עת. יתר היהודים עזבו את העיר בזמן המלחמה, וכששבו אליה, מצאו כי בתיהם נהרסו ונבזזו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל, תוך קיום בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
יהודי קרוסנו > בשואה

ב-9 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיר, ועד מהרה הוטלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. פליטים יהודים שהגיעו לעיר שוכנו בה במבנה בית הכנסת המקומי. ביוני 1941 נמנו בעיר 2,072 יהודים.
ב-6 באוגוסט 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, וכעבור יומיים בלבד פשטו על הגטו שוטרים גרמנים, פולנים ואוקראינים, וערכו ביהודי המקום סלקציה, שלאחריה רצחו את החולים והקשישים ביער סמוך, ושילחו כ-1,000 יהודים, בעיקר נשים וילדים, למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-600 צעירים הועברו למחנה עבודה. לאחר האקציה נערכה סריקה של בתי הגטו בעיר, תוך רצח מיידי של המסתתרים שנמצאו.
ב-4 בדצמבר 1942 נערכה בגטו אקציה נוספת, בה רוכזו היהודים בכיכר פרנציסקנסקה בעיר, תוך סריקת בתי הגטו, ורצח המסתתרים, ובהם ילדים. משם שולחו כל היהודים לגטו ז'שוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
בית הקברות היהודי בקרוסנו.
קראטיפוס איש אתונה

| --- | --- |
 לידה:  אתונה
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 
קראטיפוס (ביוונית: Κράτιππος; פעל סביב שנת 375 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני.
מתוך קטע בחיבור של פלוטרכוס, ניתן להחשיב זאת כמסקנה די בטוחה שקראטיפוס היה סופר אתונאי, שזמן כתיבתו בין ההיסטוריונים תוקידידס וקסנופון, וכי חיבורו המשיך את התיאור של תוקידידס מהנקודה בה הוא נעצר (410 לפנה"ס) ועד לקרב קנידוס (394 לפנה"ס).
בספרות העתיקה יש רק שלוש או ארבע התייחסויות אליו, וחשיבותו נובעת מכך שהוא זוהה על ידי כמה חוקרים עם מחבר הפרגמנט ההיסטורי שפורסם מתוך הפפירוסים מאוקסירינכוס (אנ') (שנמצאו באוקסירינכוס (אנ') במצרים) וידוע בשם הלניקה מאוקסירינכוס.
הערות שוליים

1 2 3  Cratippus, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  פלוטרכוס, מוראליה, "על תהילת האתונאים", פרק 1, פסקה 1 (345 E).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012469375105171  BIBSYS: 95000867  CiNii: DA11699029  GND: 102385939  ISNI: 0000 0003 8249 9134  LCCN: no92023597  NLA: 61539704  NTA: 108677559  RERO: 02-A003142619  SUDOC: 108797570  Trove: 1710934  VcBA: 495/29702  VIAF: 265076443   WorldCat (עם VIAF): 265076443 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קריליה סובייטוב סמרה (כדורגל חופים)

קריליה סובייטוב סמרה הוא מועדון כדורגל חופים מהעיר סמרה שהוקם ב-9 ביוני 2010 על בסיס מועדון "ספוטניק סמרה" והתמודד במסגרות כדורגל החופים הבכירות ברוסיה.
היסטוריה

הטורניר הרשמי הראשון שבו השתתף המועדון היה ליגת עבר הוולגה בכדורגל חופים שנערכה ביוני 2010. באותה השנה קריליה סובייטוב הגיעה עד לגמר הטורניר. ביולי 2010 הקבוצה השתתפה בטורניר הגביע הלאומי בכדורגל חופים ואף זכתה בו במפתיע לאחר שגברה על קבוצת IBS סנקט פטרבורג בתוצאה 3–4 הדרמטית.
הישג השיא של המועדון במפעלים האירופיים הוא הגעה למקום השישי של גביע אירופה לאלופות בעונת 2020.
הסגל הנוכחי

סגל נכון לגביע אירופה לאלופות 2020
מאמן: יבגני סוזואב.
תארים

סגנות (1): 2015
מקום שלישי (2): 2011, 2019
זכייה (1): 2010
גמר (1): 2015
קראטס מאתונה

ערך זה עוסק בפילוסוף אתונאי בן המאה ה-3 לפנה"ס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 זרם:  פלאטוניזם
 עיסוק:  פילוסוף 
 הושפע מ:  פולומון
 השפיע על:  ארקסילאוס, בִּיוֹן מבּוֹריסְתֵנֶס
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 
קראטס (ביוונית עתיקה: Κράτης) היה פילוסוף אתונאי שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס.
בשנת 287 לפנה"ס עשׂה שימוש בכישורי הנאום וההגיון כדי לשכנע את דֶמֶטְרִיוֹס פּוֹלִיוֹרְקֵטֶס, מלך מוקדון, להסיר את המצור שהטיל על אתונה. בשנת 276/5, לאחר מות חברו הקרוב פּוֹלֵמוֹן, התמנה לראש האקדמיה האפלטונית סְכוֹלָארְכוֹס (אנ'), תפקיד בו כיהן מספר שנים. קראטס לא זכה לפרסום בשל עבודתו העצמאית, אלא הקדיש את זמנו ומרצו לשימור המסורת האפלטונית. בין תלמידיו הידועים היו אַרְקֵסילָאוֹס ובִּיוֹן מבּוֹריסְתֵנֶס.
הערות שוליים

↑  Stanzel, Karl-Heinz (Tübingen), “Crates”, in: Brill’s New Pauly, (eds.) Hubert Cancik and, Helmuth Schneider.
↑  פלוטרכוס, דמטריוס 46.
↑  קיקרו,  אקדמיקה, 1.9/34
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב טרנסילבניה

קרב טרנסילבניה היה הקרב הראשון בין רומניה לאוסטרו-הונגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה. למרות הצלחה ראשונית של הצבא הרומני, נעצרה המתקפה תוך זמן קצר, ולאחר מתקפה גרמנית-בולגרית באזור דוברוג'ה ומתקפת נגד גרמנית-אוסטרית, נהדפו הכוחות הרומניים בחזרה לקרפטים.
רקע

לפני המלחמה הייתה רומניה חלק מהברית המשולשת, אולם עם פרוץ המלחמה הכריזה רומניה על נייטרליות, בטענה שהברית היא ברית הגנה ובמקרה הזה אוסטריה הייתה הצד התוקפן. לאחר שמעצמות ההסכמה הכירו בהסכם בוקרשט בתביעתה של רומניה על טרנסילבניה, הכריזה רומניה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-27 באוגוסט 1916.
הקרב > המתקפה הרומנית (27 באוגוסט - 18 בספטמבר)

בליל 27 באוגוסט חצו שלוש ארמיות רומניות (הראשונה, השנייה וארמיית הצפון) את הרי הקרפטים הבלתי מוגנים, ונתקלו בהתנגדות ספוראדית בלבד של יחידות גבול אוסטרו-הונגריות. התוכנית הרומנית קראה להתקדמות מהירה אל נהר מורש האסטרטגי, והציבה את בודפשט כמטרה האולטימטיבית. ההתקדמות העיקרית נערכה על ידי הארמייה השנייה, עם הארמיות הראשונה והרביעית באגפיה. הארמייה השנייה חצתה את הגבול בלילה שבין 27 ל-28 באוגוסט, והתקדמה לעבר טרנסילבניה.
בשלב הראשון של המתקפה (27 באוגוסט - 2 בספטמבר), הארמייה השנייה כבשה את הכפרים לפשה, פוטנה, נארוז'ה ו זבאלה ואלייס והתקדם לעבר קובאסנה. קרבות קשים התקיימו בוואמה בוזולוי, כאשר הרומנים כבשו את העיר וגרמו לאבדות כבדות לכוחות המגינים - 132 הרוגים ופצועים ו-492 שבויים. ב-29 באוגוסט נכבשה העיר בראשוב, וב-31 באוגוסט נתפסו הכפרים טוהאנול נואו וטוהאנול וצ'י. ב-2 בספטמבר הסתיים השלב הראשון של המתקפה הרומנית, כשהארמייה השנייה הגיעה לקו קאטלינה-זבאלה-דוברלאו-פריימר-פלדיוארה-וולדני. מצפון לארמייה השנייה, כבשה הארמייה הרביעית את מעבר טולגאש והתקדמה הלאה מערבה.
בשלב השני של המתקפה (3-10 בספטמבר), הארמייה השנייה חצתה את הנהר אולט ותפסה את העיר ספאנטו-גאורגה ב-7 בספטמבר. בסוף השלב השני, שלטה הארמייה השנייה בכל אזור בורזנלאנד, והגיעה לקו קטלינה-ארקוש-ואלצ'לה-פלדיוארה-סרקאיה-סינקה וצ'ה.
בשלב השלישי (11-18 בספטמבר), הארמייה השנייה כבשה את מרשטי, תפסה את המעבר של נהר האולט ברופאה, והשיגה דריסת רגל לצורך כיבוש העיר דיישוארה. כאן נהנו החיילים הרומנים מתמיכתם של התושבים המקומיים, וצעירה מהכפר פאראו אף הנחתה יחידת משנה רומנית מאחורי קווי האויב. ב-19 בספטמבר נצטוותה הארמייה השנייה לתפוס עמדה הגנתית בשטחים שכבשה, ולהחזיק את קו אודורהי-פאלוש-פישר-דיישוארה-טיקושו נואו-טורקלה-סאסאוש-רומנו נואו-קארטישוארה-אבריג'.
במהלך 29 ימי המבצע, התקדמה הארמייה השנייה למרחק של יותר מ-100 ק"מ מאחורי קווי האויב.
הקרב > מתקפת הנגד (26 בספטמבר - 25 באוקטובר)

אריך פון פאלקנהיין, שאך הודח מתפקידו כרמטכ"ל הגרמני, נטל את הפיקוד על הארמייה הגרמנית התשיעית והחל בהתקפה נגד הרומנים. ב-18 בספטמבר פגעו כוחות גרמניים בארמייה הרומנית הראשונה סמוך להאצ'ג, ואילצו אותם לעצור את התקדמותם ולעבור למגננה. שמונה ימים לאחר מכן תפס הקורפוס האלפיניסטי את העיר סיביו, וב-17 באוקטובר הובסה הארמייה הרומנית השנייה בבראשוב. הארמייה הרומנית הרביעית, למרות הלחץ מהאויב, המשיכה להחזיק בעמדותיה בהרים, אך ב-25 באוקטובר נסוגו הכוחות הרומנים לעמדותיהם מלפני המלחמה.
תוצאות הקרב

לאחר שהדפו את הצבא הרומני להרי הקרפטים, החלו הגרמנים בכיבוש אולטניה. ב-26 באוקטובר הם החלו בפלישתם לאולטניה, ולמחרת בבוקר הגיעו לעיר טרגו ז'יו, שם נעצרה התקדמותם על ידי התנגדות רומנית חזקה. למחרת תקפו הרומנים את הגרמנים, והדפו אותם בחזרה לעבר הגבול. ב-29 באוקטובר התארגנו הגרמנים, וב-1 בנובמבר הם פתחו במתקפה הרבה יותר חזקה. הרומנים לא הצליחו לבלום את ההתקפה הגרמנית המחודשת, ובאמצע נובמבר נפלה טרגו ז'יו בידי הגרמנים. הגרמנים המשיכו בהתקדמותם, וב-21 בנובמבר היה כל אזור קראיובה כבוש בידיהם. ב-23 בנובמבר התרחש קרב רובאנשטי, שהיה אחת הפעולות הנועזות ביותר של הצבא הרומני, ועל אף הניצחון הגרמני בקרב, ניתן לצבא הרומני מעט מרווח נשימה. ב-26 בנובמבר נפלה כל אולטניה בידי הגרמנים, אשר הדפו את הכוחות הרומניים ממזרח לנהר אולט, ולמחרת הם החלו בהתקדמותם לעבר בוקרשט, בירת רומניה.
אזור התרבות ההונגרית

לאחר נסיגת הצבא הרומני מטרנסילבניה, הקימה הממשלה ההונגרית ביולי 1917, הממשלה ההונגריה יצרה את "אזור התרבות ההונגרית", שכלל את מחוזות קראשו-סרני, הוניאד, סבן, פוגאראש ובראשו, שהיו מיושבים בעיקר ברומנים, וגבלו עם רומניה. מחוזות אלה קידמו בברכה את הכוחות הרומנים בעת פלישתם, ומשום כך שהם אוחדו כעת ב"אזור התרבותי", כדי למנוע מהם חשיפה כלשהי ל"שינוי זר". עד סוף המלחמה נסגרו למעלה מ-3,000 בתי ספר יסודיים רומניים בטרנסילבניה.
מפות הקרב

הפלישה הרומנית לאוסטרו-הונגריה, אוגוסט 1916
מתקפת הנגד של מעצמות המרכז, ספטמבר–אוקטובר 1916
קריליה סובייטוב סמרה (כדורגל נשים)

קריליה סובייטוב סמרה (ברוסית: Крылья Советов) הוא מועדון כדורגל נשים רוסי מהעיר סמרה. המועדון הוקם במאי 2011 על בסיס קבוצת צסק"א סמרה (ЦСК ВВС).
היסטוריה > צסק"א סמרה

המועדון הוקם לראשונה בשנת 1988 בעיר אלמטי שבקזחסטן בשם צס"ק בב"ס (Футбольный клуб ЦСК ВВС). לאחר התפרקות ברית המועצות המועדון עבר לעיר טוליאטי שבמחוז סמרה ולאחר מכן התמקם בעיר סמרה. המועדון התמודד באליפות רוסיה בכדורגל נשים עד שפורק בשנת 2003 בעקבות פשיטת רגל. הישגי השיא של המועדון היה העפלה לשלב רבע גמר גביע אופ"א לנשים בעונת 2002 וזכייה בגביע הלאומי בעונת 1994.
היסטוריה > קריליה סובייטוב

בשנת 2011 המועדון נקלט כחלק ממועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה. המועדון התמודד באליפות ובגביע הלאומי, אך לא הצליח לשחזר את הישגי קבוצת צסק"א ופורק בסוף 2012. בשנת 2019 המועדון הוקם מחדש והתמודד בליגת המשנה לנשים בעונת 2020. בעונת 2020/2021 העפיל לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי.
בשנת 2023 התמודד המועדון בליגת הכדורגל לנשים, הטורניר הבכיר במדינה בענף.
הערות שוליים

↑  Презентация женской команды "Крылья Советов" (2019)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרים פריי

קרים פריי (בטורקית: Kerim Frei; נולד ב-19 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מניסה.
קריירת מועדונים

פריי נולד בפלדקירך שבאוסטריה לאב טורקי ואם מרוקאית ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לשווייץ.
פריי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך וממנה הצטרף לפולהאם. ב-7 ביולי 2011, פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד NSI רונאביק הפארואזית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-10 בדצמבר 2011 פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק הליגה נגד סוונסי סיטי. ב-16 במרץ 2012 פריי חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי.
ב-6 בספטמבר 2013 פריי חתם לחמש עונות בבשיקטש מליגת העל הטורקית. ב-22 בספטמבר פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–3 לגלאטסראיי. עונה לאחר מכן, פריי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לארג'ייספור.
ב-20 בינואר 2017 פריי חזר לאנגליה וחתם לשלוש עונות וחצי בברמינגהאם סיטי תמורת כ-3 מיליון אירו.
ב-21 ביולי 2017 פריי חתם לארבע עונות באיסטנבול בשאקשהיר.
ב-1 בפברואר 2019 פריי הושאל למכבי חיפה עד לסיום העונה. שלושה ימים לאחר מכן, פריי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי חיפה בניצחון קבוצתו 2–3 על הפועל תל אביב.
ב-17 בפברואר 2019 כבש פריי שער בכורה בניצחון קבוצתו 1–3 על הפועל חדרה.
קריירה בינלאומית

פריי שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של שווייץ ובגיל 20 החליט לייצג את טורקיה, עמה השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20.
ב-14 בנובמבר 2012 פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה בתיקו 1-1 נגד דנמרק.
תארים

ליגת העל הטורקית: 2015/2016
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏ממשיכה לעבוד: קרים פריי חתם במכבי חיפה, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2019
רומבה

רקדני רומבה בכיכר העובדים בעיר קמגואיי, קובה
המונח רומבה מתייחס לכמה תופעות שונות: מלכתחילה בא המונח לציין את הרומבה המסורתית האפרו-קובנית, אך במהלך הזמן התרחב השימוש במושג לתופעות נוספות: שם של ריקוד סלוני לטיני, קטע אינסטרומנטלי לכלי הקשה במסגרת הסלסה, ועוד. הערך הנוכחי עוסק רק ברומבה המסורתית האפרו-קובנית.
הרומבה היא יצירה קובנית עממית המשלבת ריקוד, תיפוף ושירה של מקהלה וסולן. נהוג לחלק את הרומבה לשלושה סוגים: יאמבו, ואואנקו וקולומביה. היאמבו נחשב לעתיק ביותר והוא ריקוד זוגות בטמפו מתון. הואואנקו אף הוא ריקוד זוגות אך בטמפו מהיר יותר ואילו הקולומביה הוא ריקוד סולני גברי ווירטואוזי בטמפו מהיר מאוד.
מקורותיה של הרומבה אינם ידועים בוודאות אך נהוג להגיד שהיא צמחה בשכונות עוני בהוואנה ומטאנסאס, שהיו מאוכלסות בעבדים משוחררים, בשלהי המאה ה-19 (במקביל היו במזרח קובה ז'אנרים דומים שנקראו טומבה). מלכתחילה היה מדובר בהתקהלות ספונטנית קולקטיבית בה שרו ורקדו. אחר כך בא המונח לציין ז'אנר מוזיקלי ספציפי.
לגבי מקור ומשמעות המילה רומבה יש כמה השערות: ייתכן שהיא מגיעה ממילים בדיאלקטים אפרו-קאריבים שמשמעותן חגיגה קולקטיבית, ייתכן שהיא מגיעה מהמונח "נשות הרומברו" שהיו יצאניות במועדוני ריקודים. יש הטוענים גם שפירוש המילה "רומבו" הוא הילולה ושיכרות.
מרבית היסודות המוזיקליים של הרומבה שואבים מהמסורת של מערב אפריקה – משם הגיעו עבדים בני שבטים של יורובה ובאנטו לקובה. יסודות אלו הם:
שילוב אומנויות: שירה, ריקוד ותיפוף.
השתתפות קולקטיבית באירוע. אין הפרדה בין קהל למבצעים אלא כל מי שנוכח לוקח חלק כלשהו באירוע בין אם זה בשירה תיפוף או ריקוד. כך שיסוד זה קשור ליסוד הראשון.
פוליריתמיקה.
חשיבות הגוון, שהוא יסוד מרכזי באסתטיקה של מערב אפריקה. התיפוף מורכב מכלי הקשה רבים כאשר לכל כלי גוון נפרד ובנוסף לכל כלי יש יכולת להפיק גוונים שונים. רב הגוניות הזו קשורה קשר הדוק לפולי ריתמיקה שכו הגוונים השונים מבצעים תבניות ריתמיות שונות.
שירת מענה (שירה רספונסוריאלית). דיאלוג בין סולן למקהלה כאשר המקהלה מחזיקה אוסטינטו והסולן מאלתר על האוסטינטו. זהו עקרון בסיסי במוזיקה מערב-אפריקאית.
יסוד אלתורי מובהק: עצם האירוע הוא ספונטני, והריקוד ברובו מאולתר. הסולנים בשירה ובתיפוף אף הם מאלתרים.
המסגרת הסולמית היא לרוב מלודית. הקווים המלודים לרוב יורדים ופנטטונים.
הרומבה מכילה גם יסודות ספרדיים: השפה בה שרים היא לרב ספרדית, חלק מתנועות הריקוד והלבוש מקורן בספרד.
הכוריאוגרפיה של היאמבו והואואנקו מושתתת על חיזור כאשר הגבר מנסה לכבוש את האישה והיא מצידה מנסה להתחמק, הכל באווירה הומוריסטית וקלילה. ייתכן כי מקור ריקודים אלו בריקודי פולחן-פוריות אפריקאים.
כאמור הקולומביה בשונה מהואואנקו והיאמבו מבוצעת על ידי רקדן גבר סולן. זהו ריקוד וירטואוזי הקשור לאחוות דתיות סודיות. הרקדן מבצע תנועות אקרובטיות המדמות רוחות מכת האבאקווה (Abakua).
מבין שלוש הסוגות, לואונאקו נודעה ההשפעה הגדולה ביותר על ז'אנרים מסחריים ריקודיים לטינים.
מבנה הרומבה

"דיאנה" פתיחה בה הסולן מבסס את המודוס. מנעד של כאוקטבה, קווים יורדים וסקוונצות מאפיינים את הדיאנה. לדעת רוב החוקרים ההברות חסרות משמעות ומשמשות רק כהזמנה לריקוד, אך יש הטוענים שאלו שרידים של מילים בשפות אפריקאיות.
"קאנטו": כאן מתחיל הטקסט, לעיתים במבנה שירתי של "דצימה" (צורה פואטית שמקורה בספרד) חברי המקהלה שרים באוניסונו או בסקסטות, טרצות, ואוקטבות מקבילות.
"מונטונו" : חלק המונטונו מבוסס על מוטיב חוזר של המקהלה ואלתור של הסולן, המכונה "אינספירסיון". כאן הרקדנים נכנסים. מבנה זה של מונטונו חדר מהרומבה אל הסון הקובני ואחר כך לעוד ז'אנרים פופולרים במסגרת הסלסה.
מבנה זה הוא הגדרה של חוקרים בניסיונם להבין את הרומבה אך אין הוא מחויב המציאות כלל: רומבות רבות יתנהגו לפיו אך רומבות רבות לא.
ההרכב האינסטרומנטלי של הרומבה נקרא קומפרסה. ההרכב יכול להשתנות אך בדרך כלל הוא כולל:
שלושה תופים הקרויים קונגאס או טומבדורה. התוף הגדול בהם (בעל הגוון הנמוך ביותר) נקרא "סאלידור"; האמצעי "מאצ'ו"; והקטן "קינטו". נגן ה"קינטו" הוא הסולן שמאלתר. שלישית תופי קונגאס בגדלים שונים נמצאת גם במוזיקה דתית קאריבית של הסנטריה אלא ששם התוף שמאלתר הוא הגדול ביותר ולא הקטן.
הסולן מאלתר באינטרקצה עם תנועות הריקוד.
דלעת המכונה "Guiros" או "Cheqere". מהדלעת המיובשת מוציאים את הגרעינים ומדביקים אותם מבחוץ.
זוג מקלות קלאווס שמבצעים גם את תבנית הקלאווה. זהו המקצב עליו מושתתת הרומבה. בדומה לפעמה במוזיקה מערבית. תבניות הקלאווס חדרו לז'אנרים קאריבים נספים. את המקצב נהוג לנגן במקלות הקלאווס אך ניתן לנגנו גם על כלים אחרים.
קחון
פעמון: "קאמפנה"
קאטה: גזע עץ חלול עם שני מקלות
הטקסטים של השירים יכולים להיות על מגוון רחב של נושאים, שמחים ועצובים, הומוריסטים ורציניים, אישיים או ציבוריים, אך בדרך כלל הם יעסקו במשהו עכשווי ואקטואלי ולא סיפורים מהעבר הרחוק. הרומבה שימשה כמעין היסטוריה של מעמד הפועלים המועברת בע"פ – מאפיין של חברות לא אורייניות. בדומה לז'אנרים קאריבים נוספים, פעמים רבות הטקסט נסוב סביב המוזיקה עצמה, הריקוד, השירה והתיפוף.
הרומבה זוהתה עד למהפכה הקומוניסטית עם השכבות הנמוכות ובעיקר עם האוכלוסייה האפרו-קובנית. היא נחשבה למשהו מופקר ופרימיטיבי בעיני הבורגנות וזוהתה עם בורות, עוני, כישוף ופגאניות. המהפכה הקומוניסטית (1961) ניכסה את הרומבה, עודדה וקידמה אותה כריקוד לאומי, על אף שלא הייתה חלק מהמיינסטרים. המטרות הפוליטיות היו כלפי חוץ לייצג את קובה וכלפי פנים ליצור סולידריות בין הקבוצות השונות בקובה. המהפכה גם מיסדה את הרומבה, הוציאה אותה מההקשר הספונטני, שכונתי פנים-קהילתי ויצרה פסטיבלים, תחרויות, בתי ספר והופעות רשמיות.
אין תמימות דעים בנוגע למידת הדתיות או החילוניות של הרומבה והקשר שלה לדתות הסנטריה: רוב החוקרים טוענים שהיא ז'אנר חילוני אך לעומתם יש הגורסים שהיא דתית. כמו כן אין תמימות דעים בנוגע למשקל היחסי של המורשת הספרדית לעומת המערב-אפריקאית ביצירת הרומבה. ברור לכל שזוהי יצירה קובנית אך יש הנוטים להדגיש את האלמנטים האפריקאים ויש הנוטים להדגיש דווקא את הספרדים. ויכוח זה אינו מוזיקולוגי בלבד, אלא טעון ברגשות ושאלות של זהות.
במהלך הזמן, הרומבה נכנסה למוזיקה הפופולרית הקובנית והלטינית, בעיקר דרך הסון שזוהה יותר עם המיינסטרים. המקצבים, בראש ובראשונה מקצב הקלאווס, שולבו בשירים קצרים בעלי הרמוניה מערבית במסגרת הסלסה. בנוסף יש בימינו מגמה של מוזיקאים בקובה לחזור ולבצע רומבות בדרך המסורתית: עם פוליריתמיקה מסובכת ובלי כלים הרמוניים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548653205171  BnF: cb124874624 (data)  LCCN: sh85115817
קרב טרביה

קרב טרֶבּיָה (218 לפנה"ס) היה הקרב השני בין הרפובליקה הרומית וקרתגו במסגרת המלחמה הפונית השנייה. הקרב בא לאחר התבוסה הרומית בקרב טיקינוס. סופו של העימות בניצחון חניבעל, הודות לטקטיקה ושיפוט האויב.
רקע

בתום הקרב הראשון הכושל עם חניבעל, נטש הקונסול הרומי פובליוס קורנליוס סקיפיו את נהר הטיקינוס והצעיד את צבאו לבטחה בסמוך לנהר הטרביה. למרות שחניבעל שילח את פרשיו באויב הנסוג, הנומידים אשר שלח פנו לביזת המחנה הרומי הנטוש בסמוך לטיקינוס. המחנה הרומי החדש הוקם מעבר לטרביה, וחניבעל הקים מחנה משלו כ־7 קילומטרים משם. חניבעל זכה למתנות מהגאלים וכן הצליח להשתלט על קלסטידיום ומחסן התבואה שבעיר.
לאחר עיסוקו בסיציליה, נקרא הקונסול השני, טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, להצטרף לעמיתו לכהונה בנהר הטרביה ולשלב כוחות נגד חניבעל. לונגוס, כך עולה מהמקורות, דרש להילחם בחניבעל בעוד שסקיפיו ביקש לדחות את הקרב. ראייתו של סקיפיו כנראה התבססה על העובדה שהצבא הרומי היה אמנם גדול מזה של חניבעל, אולם חסר ניסיון ובלתי מאומן. כמו כן, חניבעל שהיה בשטח זר, היה מאבד מכוחו ברגע שהאספקה שלו ומתנות הגאלים היו פוסקות לזרום.
חניבעל שילח פרשים ורגלים בחלק מהקלטים שיישבו באזור, כנראה משום שניהלו משא ומתן כפול עמו ועם הרומאים. במהרה פנו הקלטים לעזרת רומא, ולונגוס נענה: הוא שלח כוח פרשים מלווה ברגלים שהצליח להביס את הכוחות הקרתגיים אשר שדדו את שטחי הגאלים. ניצחון זה רומם רוחו ורצונו לקרב מכריע. למרות דברי סקיפיו בעד אימון הכוחות לאורך החורף והתדלדלות אספקת וכוחות חניבעל אם יחכו השניים לקרב, קיווה לונגוס להביא לקרב מכריע בו יוכל לקטוף את הניצחון. הסמכות המלאה הייתה בידי לונגוס משום פצעו החמור של הקונסול השני.