stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בצומת אשקלון
הערות שוליים

↑  אפרת וייס, 48 מאסרי עולם לאחראי על פיגועי קו 18 ב-96', באתר ynet, 29 בנובמבר 2004
↑  פרסום לציבור בעניין שחרור אסירים ועצירים ביטחוניים במסגרת מתווה לשחרור חטופים, משרד המשפטים
חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  20 בפברואר 1997
 תאריך חקיקה עברי:  י"ג באדר א' תשנ"ז
 גוף מחוקק:  הכנסת הארבע עשרה
 תומכים:  16
 מתנגדים:  1
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1611, עמ' 66
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד הכלכלה והתעשייה
 מספר תיקונים:  3
 נוסח מלא:  חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ״ז–1997
 
חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ״ז–1997 מיועד להגנה על עובדים המתלוננים על שחיתות במקום עבודתם. על פי ההגדרות שבחוק, הכוונה להגנה על חושף שחיתות שהתלונן על הפרת חוק או תקנות במקום העבודה או בקשר למקום העבודה, ולגבי גופים ציבוריים, גם על פגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין.
החוק אוסר על מעביד לפטר עובד, או לפגוע בעבודתו, על שום שהגיש תלונה נגד מעבידו או נגד עובד אחר של אותו מעביד, או שסייע לעובד אחר בקשר להגשת תלונה. במקרה של הפרת החוק, החוק מסמיך את בית הדין לעבודה ליתן צו מניעה נגד פיטורים או פגיעה בתנאי העבודה, וכן לפסוק לעובד פיצויים. בנוסף, האיסור לפגוע בחושפי שחיתות הוא גם פלילי, והעובר עליו צפוי לעונש מאסר של עד שלוש שנים.
ראו גם

מיה קוך
חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  3 באפריל 2005
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ג באדר ב' תשס"ה
 גוף מחוקק:  הכנסת השש עשרה
 תומכים:  50
 מתנגדים:  6
 נמנעים:  1
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1993, עמ' 272
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  1
 נוסח מלא:  חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות, התשס"ה-2005
 
חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות, התשס"ה-2005 קובע כי בית המשפט יכול להורות על חילוט (החרמה בידי המדינה) הרווחים שהפיק או עתיד להפיק אדם שהורשע בביצוע עבירה מפרסומים הנוגעים לעבירה.
החוק התקבל בכנסת ב-23 במרץ 2005, הוא קובע כי ניתן, לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, להורות על חילוט הרווחים מפרסום שעניינו העיקרי עבירה. החוק אינו מונע את הפרסום עצמו, אלא רק את הפקת הרווחים ממנו.
מטרת החוק היא למנוע מצב בו עבריינים יפיקו רווח כתוצאה מפרסומים בעניין העבירות שעברו (כגון ספרים או סרטים העוסקים בעבריין והפשעים שביצע). הסדרים דומים בדבר חילוט רווחים מפרסום דבר שעניינו עבירה קיימים כבר במדינות כגון: אוסטרליה, אנגליה, קנדה וחלק ממדינות ארצות הברית.
לפי סעיף ההגדרות אפשרות החילוט חלה על רווח שנמצא "בחזקתו, בשליטתו או בחשבונו" של המורשע. הגדרת ה-"רווח" היא רחבה, וכוללת "רווח בכסף או בשווה כסף, לרבות זכות להפיק רווח ולרבות רכוש שהוא תמורתו של רווח כאמור".
חוק זה חל רק לגבי פרסום שעניינו העיקרי הוא העבירה. כמו כן, נקבעה תקופת התיישנות לאפשרות החילוט בסעיף 3 לחוק, לפיו לא תוגש בקשה לחילוט אם חלפו למעלה מחמש שנים מיום הפרסום או אם הפרסום נעשה למעלה מחמש שנים מיום ההרשעה או למעלה משלוש שנים מיום סיום ריצוי המאסר בפועל, זאת בשל ההנחה שאחרי התקופות המנויות בו, העניין הציבורי במעשה העבירה ממילא יפחת ופוטנציאל הרווח של המפרסם יקטן.
בסעיף 2 לחוק נקבע כי בית המשפט רשאי שלא להורות על חילוט אם הוא סובר כי קיימות נסיבות המצדיקות זאת. בית משפט ישקול, בין היתר, את קיומו של ערך חינוכי או שיקומי לפרסום (כדוגמת ביוגרפיה של אדם שנגמל משימוש בסמים). סעיף 5 לחוק מתייחס למעמדו של נפגע העבירה בהליך זה, וכן למידת השפעת הפרסום עליו.
לפי סעיף זה יש ליידע את נפגע העבירה, אם ניתן, על הגשת בקשה לחילוט לפי החוק והוא זכאי להביע את עמדתו בפני בית המשפט. כמו כן, בסעיפים 2 (ב) ו-6 לחוק, נקבעו הסדרים המעניקים קדימות לתשלום פיצוי שנפסק לטובת נפגע העבירה, מתוך הכספים שחולטו.
בית המשפט לא יצווה על חילוט רווחי העבירה, כולם או חלקם, אלא אם כן נוכח כי לבעל הרכוש שיחולט ובני משפחתו הגרים עמו יש אמצעי מחיה סבירים ומקום מגורים סביר. כמו כן לא יחולטו רווחי עבירה שהם בגדר צורכי מחיה בסיסיים, כדוגמת מזון, מגורים או ביגוד.
התיישנות
החוק קובע כי לא ניתן יהיה להגיש בקשה לחילוט הרווחים אם חלפו למעלה מחמש שנים מיום ההרשעה או למעלה משלוש שנים מיום סיום ריצוי המאסר בפועל, המאוחר מביניהם. כמו כן לא ניתן להגיש בקשה לחילוט הרווחים לאחר שחלפו 5 שנים מיום הפרסום.
ח'אלד כבוב

ח'אלד כבוב (בערבית: خالد كبوب; נולד ב-3 במרץ 1958) הוא שופט בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה

כבוב נולד ביפו למשפחה ערבית-מוסלמית. הוא השלים תואר ראשון בהיסטוריה ובאסלאם באוניברסיטת תל אביב בשנת 1981 ותואר ראשון במשפטים באותו מוסד בשנת 1988. בשנת 1989 קיבל רישיון עריכת דין ועסק בין השנים 1989–1997 כעורך דין עצמאי וכיהן כחבר מועצת העיר תל אביב.
ב-1997 מונה כבוב לשופט בבית משפט השלום בנתניה.
בשנת 2003 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, ומשנה זו לימד קורסים באוניברסיטת בר-אילן בתחום התאגידים וכן בקריה האקדמית אונו בתחום התאגידי-כלכלי. באוגוסט 2010 צורף למחלקה הכלכלית בבית המשפט. בשנת 2011 השלים לימודי מוסמך במשפט מסחרי בהצטיינות יתרה, בתואר משולב של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כבוב הוא בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר, מחזור 2017.
בשנת 2022 השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן[דרוש מקור: חסר מקור].
שופט בבית המשפט העליון

בינואר 2018 נכלל שמו ברשימת המועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון בפעם השלישית, אך ימים ספורים טרם התכנסה הוועדה הבוחרת, הסיר את מועמדותו בשל הערכתו כי סיכוייו להיבחר מועטים.
ב-15 באוגוסט 2020 נפגש עם יוסף מוחֵ'ימַר, יושב ראש ארגון המוראביטון, ועם עכרמה צברי, שדן משת"פים למוות ברשות הפלסטינית. בפגישה זו קיבל מהם כבוב מגן הוקרה על פעילותו של אביו בשמירת המסגדים והמקומות הקדושים ביפו. לנוכח פגישה זו התנגדו חברים בוועדה לבחירת שופטים למנותו לבית המשפט העליון, בטענה שהוא נפגש עם תומכי טרור.
בשנת 2021 פנו בני משפחות שכולות לשר המשפטים סער, בבקשה להסיר את מועמדותו של כבוב בשל פגישתו עם תומכי טרור.
בשנת 2022 מונה לשופט בבית המשפט העליון, והושבע לתפקיד במאי 2022. הוא השופט המוסלמי הראשון בבית המשפט העליון.
פרשיות ניגודי העניינים

בשנת 2024 פורסם כי בני משפחתו השתמשו בתמונותיו כשופט בבית המשפט העליון לפרסומים עסקיים של משרדי עורכי הדין שלהם, בין היתר, צילום במשרדה של בִתו, ליד ציור דיוקן שלו. בעקבות תלונות שהוגשו כנגדו פתח נציב תלונות הציבור על השופטים בבדיקה שבסופה קבע שניתן לשער כי: "פרסום התמונה בחשבונה של הבת נועד לקידום משרדה תוך שימוש בתפקידו של אביה כשופט, דבר האסור בתכלית האיסור על פי כללי האתיקה החלים על שופטים".
במסגרת הליך הבירור שביצע הנציב הכחיש כבוב את השתתפותו בחנוכת משרד עורכי הדין של בתו, אך מאוחר יותר נחשף תיעוד השתתפותו בחנוכת המשרד. בתגובה טען כבוב כי הדבר נשמט מזכרונו וכי לא התכוון להטעות את נציב קבילות הציבור על השופטים.
באותה שנה פורסם שהשופט כבוב קיבל החלטה בסכסוך משפטי שבו היו מעורבים בעבר ילדיו, ונציב תלונות הציבור על שופטים קבע כי כבוב פעל שלא כשורה בכך שדן בתיק, וכי גרסתו של כבוב "תמוהה".
תלונה נוספת עסקה בראיון שהעניק השופט ללא אישור לעיתון "הארץ" נמצאה גם היא מוצדקת ומנוגדת לכללי האתיקה לשופטים.
בפברואר 2024 פורסם בכאן חדשות כי כבוב נפגש לארוחה בבית קפה עם ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, וזאת למרות האיסור החל על שופטים לקיים פגישות עם פוליטיקאים. ובנוסף, בימים הסמוכים לאותה פגישה דן כבוב בכמה תיקים שעיריית תל אביב היא צד להם.
פסיקותיו > פלילי

כבוב דן בבית המשפט המחוזי בתיקים פליליים, בהם: פרשת ארז אפרתי (מאבטח הרמטכ"ל שהודה בתקיפה מינית), פרשת גרגורי לרנר, תיקי המעורבים בתקיפת אנשי התקשורת במקרה דודו טופז, במשפטו של הסרסור רמי סבן, פרשת פלד גבעוני, פרשת צינורות המזרח התיכון, תביעה נגזרת נגד פרטנר, פרשת כמיפל נגד ניאופרם, פרשת הסוס הטרויאני, פרשת הדסק הצרפתי בבנק הפועלים, פרשת מליסרון ומשפט הרצת מניות איי די בי של נוחי דנקנר.
כבוב החמיר בכמה מקרים עם עברייני שוק ההון, כגון במקרים של צביקה רבין ואפרים קדץ. בפסק הדין בעניין עמי גורבץ כתב כי "מחובתו של בית המשפט להכביד ידו על מבצעי עבירות של תרמית בני"ע".
פסיקותיו > אזרחי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כאבוב אחד מהשופטים הכלכליים המובילים. חובה לשבץ בערך מספר פסיקות משמעותיות שלו..
בהרצאה בלשכת עורכי הדין הביע תמיכה במגישי תביעות נגזרות וייצוגיות.
פסיקותיו > ביטחון

כבוב מתנגד שיטתית להריסת בתי מחבלים. הוא התנגד להריסת בית המחבל שרצח את בנות משפחת די בפיגוע הירי בצומת חמרה, את בית המחבל שביצע את הפיגוע באלעד ואת בית המחבל שביצע את הפיגוע הכפול בירושלים בשנת 2022.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, בדיון על מעצר מחבל ביקש להקל בעונשו של מחבל בטענה לאי שיוויון כיון שחבריו שוחררו שוחררו בעסקת החטופים. בהמשך, דבריו הועלו כטענות בידי סנגורים של מחבלים אחרים בטענה כי בשם השוויון יש לשחרר מחבלים שלא שוחררו בעסקת חטופים. פרקליטות המדינה התנערה מהדברים. וכבוב הבהיר כי התכוון להשוות למחבלים ששוחררו בהסכמה ולא לאלו ששוחררו במסגרת עסקה.
חיים אישיים

כבוב מתגורר ביפו. כמה מילדיו (ואליד, אמיר, מוחמד ונבילה) הם עורכי דין. גם בתו מרים היא בעלת משרד עורכי דין.
2016 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2016  בטלוויזיה |  |
< · 2014 · 2015 — 2016 — 2017 · 2018 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2016 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
10–14 במאי – תחרות האירוויזיון התקיימה בסטוקהולם שבשוודיה. בתחרות זכתה אוקראינה, עם השיר "1944" שבוצע על ידי הזמרת האוקראינית סוזנה ג'מאלדינובה.
סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-2016

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
24 במרץ – גארי שנדלינג, קומיקאי יהודי-אמריקאי (נולד ב-1949)
17 באפריל – דוריס רוברטס, שחקנית טלוויזיה אמריקאית. נידועה בעיקר מתפקידה כאמו של ריימונד, מארי, בקומדיית המצבים "כולם אוהבים את ריימונד" (נולדה ב-1925)
11 בנובמבר – רוברט ווהן, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי (נולד ב-1932)
24 בנובמבר – פלורנס הנדרסון, שחקנית וזמרת אמריקאית. זכורה בעיקר מהופעתה בתפקיד קרול בריידי בקומדיית המצבים "חבורת בריידי" (נולדה ב-1934)
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אורי שהם

ערך זה עוסק בשופט בית המשפט העליון ונציב תלונות הציבור על שופטים לשעבר. אם התכוונתם לחלילן ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1948 (בן 76) עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  31 במאי 2012 – 3 באוגוסט 2018 (6 שנים)
 תפקידים בולטים:  הפרקליט הצבאי הראשי  שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב  שופט בית המשפט העליון  נציב תלונות הציבור על שופטים
 
אורי שהם (נולד ב-3 באוגוסט 1948) הוא משפטן ישראלי, אשר כיהן כנציב תלונות הציבור על שופטים. לאחר שכיהן כשופט בבית המשפט העליון, בשנים 2012–2018. קודם לכן כיהן כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובעבר היה הפרקליט הצבאי הראשי.
ביוגרפיה

אורי שהם נולד בשם אורי שהרבני בעיראק, בן בכור ליוסף ועזיזה-עליזה. משפחתו הייתה פעילה במחתרת הציונית בעיראק. בגיל שלוש עלה לישראל עם משפחתו, המשפחה השתקעה בתל אביב בשכונת מחלול. שהם למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב. התגייס לצה"ל בשנת 1966 במסגרת העתודה האקדמאית.
ביוגרפיה > השכלה

בשנת 1971 קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ביוני 1975 הוסמך כעורך דין. בשנת 1977 קיבל תואר שני במשפטים, גם הוא מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה > צה"ל

משנת 1971 ועד 1974 שירת בחיל ההנדסה, בין היתר כעוזר ראש מדור הדרכה של חיל ההנדסה. ב-1974 עבר לשרת בפרקליטות הצבאית. תחילה כיהן כתובע בפרקליטות פיקוד המרכז. לאחר מכן עבר לכהן כממונה על התביעה בעזה ובסיני. ב-1976 מונה לכהן כתובע הפיקודי של מפקדת חילות השדה ופיקוד הדרום. לאחר מכן מונה לתפקיד סגן פרקליט פיקוד המרכז, כסגן התובע הצבאי הראשי (אז ניהל את התביעה במשפטו של סא"ל שהואשם בהוצאת רכוש מהצבא וזוכה מכל אשמה), וכפרקליט פיקוד המרכז.
ב-1983 למד בבית הספר למשפט צבאי של צבא ארצות הברית, וכששב ארצה מונה לכהן בתפקיד התובע הצבאי הראשי. בתפקיד זה שימש כתובע של הש.ג. בליל הגלשונים. ביוני 1988 מונה לסגן הפרקליט הצבאי הראשי. בשנת 1989 מונה לנשיאו הראשון של בית המשפט הצבאי לערעורים באזור יהודה והשומרון וחבל עזה. ב-1992 מונה לכהן כמשנה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים. בשנים 1995–2000 כיהן כפרקליט הצבאי הראשי. לאחר מכן חזר לכהן כמשנה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים. את שירותו הצבאי סיים בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה > שופט בית המשפט המחוזי

בספטמבר 2001 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לאחר שגזר עונשי מאסר ממושכים על ראשי ארגון פשיעה, הושמעו איומים על חייו, והוצמדה לו אבטחה.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון

ב-6 בינואר 2012 נבחר לשופט בבית המשפט העליון, והושבע לכהונה ב-31 במאי 2012.
כתב על אלימות מילולית: "פרסומים מכפישים ובוטים כלפי עובדי ציבור ומתלוננים אחרים הם בגדר אלימות מילולית הניצבת ברף חומרה גבוה ביותר, ואין להמעיט בחומרת המעשים רק משום שאין מדובר באלימות פיזית".
ב-3 באוגוסט 2018, עם הגיעו לגיל 70, פרש לגמלאות. בפסק דינו האחרון זיכה מאשמת רצח את אלישע חייבטוב, מחמת כשלים בחקירת המשטרה.
ביוגרפיה > נציב תלונות הציבור על השופטים

בנובמבר 2018 מונה לנציב תלונות הציבור על שופטים.
ב-23 בנובמבר 2021 קרא לשר הדתות, מתן כהנא, לנזוף בחומרה ברב יצחק יוסף, הראשון לציון וראש בתי הדין הרבניים, ולבחון את הדחתו מתפקידו כדיין, לאחר שארגן כינוס מחאה נגד תוכניתו של השר כהנא לרפורמה בכשרות ובגיור, בתגובה, הרב יוסף, קרא להדחתו של שהם, וקבע כי הוא מתנכל אליו בשל יחסיו העכורים עם אביו, הרב עובדיה יוסף.
ב-9 במאי 2024 סיים את תפקידו מבלי שמונה לו מחליף, בגלל אי הגעה למועמד מוסכם בין שר המשפטים יריב לוין לבין מ"מ נשיא בית המשפט העליון עוזי פוגלמן. בשל הסירוב של שר המשפטים יריב לוין למנות נציב שהיה שופט בבית המשפט העליון. על רקע זאת שלח שהם מכתב חריף לשופטים בו האשים את לוין בפגיעה בשלטון החוק ובאמון הציבור במערכת המשפט.
ביוגרפיה > מועמדותו לתפקיד יו"ר הוועדה למינוי בכירים

במרץ 2024 היה מועמד לתפקיד יו"ר הוועדה למינוי בכירים ולהיכנס לתפקיד ב-13 במאי 2024, אולם מועמדותו עוררה התנגדות וההצבעה בממשלה על מינויו בוטלה, לבסוף, מונה לתפקיד אשר גרוניס.
חיים אישיים

אחיו, סמ"ר חיים שהרבני, נהרג ב-1989 לאחר שנפגע מאבן שנזרקה עליו בעת שירות מילואים ברצועת עזה.
שהם נשוי לאמי ואב לשתי בנות.
חמשת עמודי האסלאם

חמשת עמודי האסלאם (בערבית: أركان الإسلام الخمسة – ארכאן אל-אסלאם אל-ח'מסה) הם חמש מצוות מרכזיות שהמוסלמים חייבים בשמירה עליהן. חמש המצוות האלה הן העיקריות שבמצוות האסלאם הסוני. האסלאם השיעי מקבל על עצמו שמונה מצוות עשה אשר חופפות כמעט לחלוטין לחמשת עמודי האסלאם הסוני. התריסריים מחזיקים בחמש אמונות מרכזיות.
רעיון חמשת העמודים לקוח מהחדית'. הקוראן גופו אינו מזכיר את הרעיון כלל, אך ניתן למצוא בו הפניות רבות לריטואלים הקשורים בהם.
סקירה כללית

כמו דתות אחרות, האסלאם מחזיק בטקסים מסוימים כסטנדרטיים; אולם אין זה מרמז כי כל האנשים התופסים עצמם כמוסלמים בהכרח מקיימים אותם. השתתפות אישית של כל מוסלמי יכולה להשתנות בהתאם לאמונה הפרטית שלו; למשל, לא כל אדם צריך להתפלל כל יום, לשמור על הצום, לקיים את החג' או לתרום לצדקה. זמן קצר לאחר שהערבים המוסלמים כבשו שטחים חדשים, הם החלו לבנות מסגדים וטירות ולהזמין הנצחות וחפצים שונים שביטאו את אמונתם ותרבותם. העיסוק הדתי באסלאם, המסמל "כניעה לאלוהים", תלוי ביסודות המכונים "חמשת העמודים". כל אחד מחמשת העמודים נרמז בקוראן על פרקיו השונים (סורה). תובנות נוספות הנוגעות להתחייבויות אלו ניתנות בחדית'.
לפי תפיסת הח'וארג' קיים עמוד שישי לאסלאם והוא הג'יהאד, המופיע גם כאחת ממצוות היסוד של אסלאם שיעי ושל האסמאעיליה.
באסלאם הסוני > עדות

ה"שהאדה" (شهادة – עדוּת) היא ה"אני מאמין", או האמונה הבסיסית, של האסלאם. "אני מעיד כי אין אל מלבד אללה ואני מעיד כי מוחמד הוא שליחו של אללה" (אַשְׁהַדֻ אַנַּ לַא אִלַאהַ אִלַּא אללַּהַ, וַּאַשְׁהַדֻ אַנַּ מֻחַמַּדַן רַסוּלֻ אללַּה, أشهد أن لا إله إلاَّ الله و أشهد أن محمدا رسول الله). בהיותו העמוד החשוב ביותר הוא מניח את הבסיס לכל האמונה והמצוות האסלאמיות. מבחינת האסלאם האידיאל הוא שהמשפט הזה יהיה הראשון שישמע תינוק עם היוולדו. מלמדים אותו ילדים ברגע שהם מסוגלים להבין אותו והם חוזרים עליו בכל יום מימי חייהם. מוסלמים חוזרים על המשפט הזה בכל תפילה שלהם, ואנשים הרוצים להמיר את דתם לאסלאם מוכרחים לשנן אותו. אדם מוסלמי היודע שהולך למות, צריך להגיד משפט זה לפני מותו. השיעים לא מחשיבים את השהאדה לעמוד נפרד אלא לחלק מעמוד האמונה.
באסלאם הסוני > תפילה

ה"צלאה" (صلاة – תפילה; הגייה: סלאה) היא המצווה להתפלל חמש פעמים ביום בזמנים קבועים. מוסלמים לא חייבים להתפלל במסגד מדי יום ביומו, אך ביום שישי בצהריים ובחגים חשובים חובה להתפלל במסגד. זמני התפילה הם עלות השחר (אַלְפַגְ'ר, الفجر), הצהריים (אַטֻּ'הְר, الظهر), אחר הצהריים (אַלְעַצְר; العصر), השקיעה (אַלְעֻ'רוּבּ; الغروب) והלילה (אַלַּיְל, الليل). כל תפילה מבוצעת עם הפנים כלפי הכעבה אשר במכה. מטרת התפילה היא הריכוז באללה, והיא קיבלה את התדמית של מקום שבו מתבצעת תקשורת ישירה מול אללה אשר בה מבטאים סגידה והכרת תודה. על פי הקוראן, אחד היתרונות של התפילה הוא: "(היא) מרסנת ממעשים רעים ומלאי בושה".
אומנם התפילה היא חובה, אך יש גמישות בפרטים הקטנים למקרים מיוחדים. כך, למשל, במקרה של חולי או מחסור במקום, מתפלל יכול לבצע צלאה בישיבה או אפילו בשכיבה; ובמקרה של נדודים ניתן לקצר את זמני התפילה. הצלאה חייבת להתבצע בערבית למיטב יכולתו של המתפלל, ואם המתפלל אינו דובר ערבית הוא מורשה לבצע את התפילה בשפת האם שלו. על מילות התפילה להיאמר מהלב ובעל פה. למתחילים מותר להשתמש בעזרי קריאה. על מקום התפילה, גוף המתפלל ובגדיו להיות נקיים מאוד.
באסלאם הסוני > צדקה

ה"זכאה" (زكاة – צדקה) או זכאת היא המצווה לתת צדקה לעניים, והיא מחייבת כל מוסלמי בעל היכולת הכלכלית לכך. זאת נחשבת חובה מוסרית לעזור לאנשים קשי יום מבחינה כלכלית ולהפחית את חוסר השוויון. חלק מהצדקה היא הפרשה של חלק מהמשכורת לעזרה לעניים, לעבדים, לנשים ולאנשים אשר בדרכים. מוסלמי רשאי גם לתרום יותר מהמקובל כחלק מתרומה אישית במטרה לזכות בגאולה רוחנית.
יש שני סוגי צדקה. הראשון נמדד לפי כמות האוכל שקונה אב בית לעצמו ולבני ביתו בחודש הרמדאן, והשני לפי כמות הכסף שמוסלמי מכניס בחודש (משכורת, נכסים וכדומה). השימוש המודרני של הצדקה נעשה במיסוי של 2.5% על כלל הרכוש שהצטבר בשנת ירח בתנאי שהסכום הכולל עולה על "ניסאב" (סכום מוסלמי אשר מחושב בעזרת נוסחאות המופיעות בחדית' האיסלאמי, כיום נספר כ-1750 דולרים או סכום זהה במטבעות אחרים). שיעים נוהגים לתת לצדקה בנוסף לכך חמישית מנכסיהם.
באסלאם הסוני > צום

הקוראן מכיר בשלושה סוגי צומות (صوم – צום): צום טקסי, צום לשם כפרה על חטאים, וצום סגפני.
צום טקסי הוא חובה במהלך חודש הרמדאן אשר במהלכו מוסלמים מחויבים להימנע מאכילה, משתייה ומקיום יחסי מין מזריחה ועד שקיעה וכן עליהם לתת תשומת לב מיוחדת לחטאיהם. מטרת הצום היא לקרב את המאמינים לאללה, להביע את תודתם אליו והתלות שלהם בו, לכפר על חטאיהם ולהזכיר להם את מעוטי היכולת. במהלך הרמדאן מצופה מהמוסלמים להשקיע אנרגיה רבה יותר בערכי האסלאם ולהימנע מאלימות, מכעס, מקנאה, מתאווה, משפה לא נאותה ולנסות להסתדר עם הבריות בצורה טובה ביותר. בנוסף יש להימנע מכל פעולה יוצאת דופן או לא דתית שהיא.
צום הרמדאן אינו מחייב מספר קבוצות אשר עבורן הוא עלול להיות בעייתי. קבוצות אלה כוללות ילדים לפני בגרות, אנשים בעלי מגבלות בריאותיות כגון סוכרת, נשים בהיריון או במצב הנקה ואנשים לעת זקנה. הצום אסור על נשים בימי הווסת של המחזור. קבוצות אחרות אשר מקובל שאינן צמות כוללות לוחמים ואנשים הנמצאים בדרכים. החמצה של צום בדרך כלל גוררת השלמה שלו במועד מאוחר יותר, אך מוקדם ככל האפשר. מוסלמים רבים מסיימים את הצום שלהם עם תמר כי האמונה האסלאמית טוענת כי כך שבר מוחמד את הצום שלו.
באסלאם הסוני > עלייה לרגל

החג' (حجّ – עלייה לרגל) הוא העלייה לרגל אשר מתרחשת בחודש המוסלמי ד'ו אל-חיג'ה לעיר מכה ולאתרים המקודשים סביבה. המצווה מגיעה מהמנהג הערבי הקדום, לפיו כל אדם מוסלמי המסוגל לכך פיזית וכלכלית עולה לרגל פעם אחת בחייו למכה. כאשר העלייה לרגל מגיעה למרחק של עשרה קילומטרים ממכה, הגברים מתלבשים בלבוש מסורתי העשוי משני סדינים לבנים, והנשים בלבוש מתאים. הטקסים הרגילים של העלייה לרגל כוללים שבע הקפות סביב הכעבה, נגיעה באבן השחורה, שבעה מסעות בין הגבעות ספא ומרווה, וסקילה סימבולית של השטן בנקודה מדברית בשם "מינא", הממוקמת כחמישה קילומטרים מחוץ למכה. העולה לרגל (המכונה "חאג'") זוכה לכבוד רב בקהילה המקומית שממנה הוא יוצא; עבור רבים זוהי סיבה בפני עצמה לצאת למסע הזה. מורים אסלאמים מנחים כי על מטרת המסע להיות רוחנית ואין לצאת אליו כדי לזכות במעמד חברתי. על היוצא למסע להיות במודעות עצמית תמידית, דבר המוביל לשיפור עצמי.
באסלאם השיעי > התריסריים

האסלאם השיעי מכיל 5 עקרונות אמונה, והם מוגדרים מעט אחרת מהמקבילים הסונים:
תווחיד - מונותיאיזם, אמונה באחדות האל.
עדל - צדק אלוהי, אמונה בצדק האל.
הנביאים - מוסד הנביאות.
אמאמה - הירושה למוחמד.
מעאד - יום הדין ותחיית המתים.
לצד עקרונות אמונה אלו, קיימות עוד עשר מצוות יסוד שעל המוסלמי השיעי לקיים, והן:
צלאה - חמש תפילות ביום.
צום הרמדאן.
זכאה - מצווה לתת צדקה לעניים.
ח'ומס - מיסוי 20% מההכנסה השנתית של כל מוסלמי, המוענק לאימאמים על מנת שיקיימו את מצוות הצדקה לעניים.
חאג' - העלייה לרגל למכה.
ג'יהאד - המאבק למען אללה.
הדבקות בטוב (ו-)
ההתרחקות מהרע (שלעיתים נחשבות כמצווה אחת).
טוואלה - הבעת אהבה בגלוי כלפי הטוב וכלפי העושים טוב.
טבארה - הבעת סלידה בגלוי כלפי הרע וכלפי העושים רע
באסלאם השיעי > האסמאעילים

האיסמאעילים מאמינים בקיומם של שבעה עמודים כדלקמן:
ווליה (מלשון "ולי": מגן, שומר) - אהבת האל, הנביאים, האימאמים האיסמאעילים ושלוחיהם, המגנים על מאמיניהם.
תווחיד - ייחוד האל.
צלאה - בניגוד לסונים ולתריסריים, אשר אצלם נוסח התפילה קבוע, האיסמאעילים מהזרם הניזארי מאמינים כי לאימאם הנוכחי יש רשות לשנות את נוסח וצורת התפילה.
זכאה - מרבית הפלגים (פרט לדרוזים) נוהגים כמנהג הזכאה אצל התריסריים.
צום - הניזארים והמוסתעלים מאמינים ב"צום" במשמעותו המילולית וגם ב"צום" כמטאפורה.
חאג' - העלייה לרגל למשכנו של האימאם כדמות הרוחנית החשובה ביותר. לצד זאת, קיימים גם איסמאעילים המקיימים את מצוות ה"חאג'" המסורתית למכה, בעוד שהדרוזים, להם פרשנות מטפורית למילה "חאג'", עולים למכה לעיתים נדירות.
ג'יהאד.
ראו גם

שריעה
הערות שוליים

↑  Schumm, Walter R., and Alison L. Kohler, "Social cohesion and the five pillars of Islam: comparative perspective." ., American Journal of Islamic Social, 2006
↑  Bill Warner PhD: Political Islam, not Religious Islam, פרק זמן 02:09-02:21
↑  לרבות הבעת סלידה פומבית, כפי שנהוג בטקסי העשוראא, כלפי הדמויות בהיסטוריה אשר היו מעורבות בנישולו של עלי בן אבי טאלב מהח'ליפות, ובמותו
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548683805171  BNE: XX548634  BnF: cb12533528d (data)  GND: 1075735289  LCCN: sh85102142  SELIBR: 149259
משה דץ

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1961 (בן 63) חיפה, ישראל ישראל
 שם במה:  דץ
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1972–מתמשך (כ־53 שנים)
 עיסוק:  זמר, מלחין, מפיק, שחקן, מנחה
 סוגה:  פופ, זמר עברי, שירי ילדים
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  ראו ערך: אורנה ומשה דץ
 בן או בת זוג:  אורנה דץ (1985–2006) 
 צאצאים:  עומר דץ, יועד דץ
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
משה דץ (נולד ב-6 במרץ 1961) הוא זמר, מלחין, מפיק, שחקן ומנחה ישראלי. מרבה לעשות את פעילותו בקרב קהל הילדים, וכן מרבה לשתף פעולה עם אשתו ושותפתו ליצירה לשעבר, הזמרת ומנחת הטלוויזיה אורנה דץ ואף ייצג לצידה את ישראל באירוויזיון 1991 עם השיר "כאן", שהגיע למקום השלישי בגמר התחרות. כמו כן, משמש כפאנליסט לסירוגין בתוכניות הבוקר של קשת 12.