stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרצדס AMG (פורמולה 1)
היסטוריה > דיימלר-בנץ (1955–1954)

בשנת 1954 שבה מרצדס-בנץ להתמודד לראשונה במרוצי מכוניות לאחר המלחמה כאשר החלה להתחרות במרוצי הפורמולה 1, אשר הפכו בשנת 1950 לאליפות העולם במרוצים. מרוץ הבכורה של החברה התקיים ב-4 ביולי במהלך מרוץ הגרנד פרי הצרפתי כאשר חואן מנואל פנג'יו אלוף העולם לשנת 1951 נהג עבורה לצד הנהגים קארל קלינג והנס הרמן. הקבוצה זכתה להצלחה מיידית כאשר באותו מרוץ סיימה במקומות 1–2 זאת בנוסף להקפה המהירה ביותר שהושגה במרוץ. במהלך העונה ניצח פנג'יו שלושה מרוצים נוספים וזכה לבסוף באליפות העולם לשנת 1954.
הצלחת הקבוצה נמשכה גם בעונת המרוצים של 1955 כאשר הציגה עליונות על פני שאר המתחרים ושלטה במרוצים לאורך העונה. נהג החברה חואן מנואל פנג'יו ניצח בארבעה מרוצים כאשר בן קבוצתו החדש סטירלינג מוס ניצח בגרנד פרי בריטניה. בסוף עונת 1955 זכה פנג'יו שוב באליפות העולם כאשר מוס סיים כסגנו במקום השני. לאחר האסון אשר אירע בשנה זו במהלך מרוץ לה מאן בו נהרגו 84 בני-אדם בהם נהג החברה פייר לבג, החליטה מרצדס-בנץ לפרוש מכל התמודדות והשתתפות בענף הספורט המוטורי כולל סבב הפורמולה 1.
היסטוריה > 1994-2009

בעונת 1994 חזרה קבוצת מרצדס-בנץ למרוצי הפורמולה 1 לראשונה מאז פרשה בשנת 1955 כאשר החלה בשיתוף פעולה עם קבוצת אילמור (Ilmor) הבריטית, וסיפקה מנועים לקבוצת סאובר לעונת 1994.
בעונת 1995 החלה לספק מנועים לקבוצת מקלארן. שיתוף פעולה זה עם מקלארן נמשך עד לשנת 2014 וידע הצלחות רבות, כאשר שיאו היה זכייתו באליפות העולם לנהגים של הנהג מיקה האקינן במשך שנתיים ברציפות בעונות 1998 ו-1999, וזכייתה של קבוצת מקלארן-מרצדס באליפות העולם ליצרנים בשנת 1998. הישג נוסף משיתוף פעולה זה נרשם בשנת 2008 כאשר לואיס המילטון זכה באליפות הנהגים.
בעונת 2009 מרצדס סיפקה מנועים לקבוצת בראון GP, בסוף העונה זכתה הקבוצה באליפות העולם ליצרנים ונהגה ג'נסון באטן זכה באליפות הנהגים. בנוסף בשנת 2009 החלה מרצדס למספק מנועים לקבוצת פורס-אינדיה, שיתוף פעולה זה נמשך גם לאחר שהקבוצה שינתה את שמה לאסטון מרטין.
היסטוריה > 2013–2010

מרצדס חזרה להתחרות בפורמולה 1 כקבוצה עצמאית בעונת המרוצים 2010. לאחר שרכשה 45.1% מקבוצת המרוצים בראון GP הבריטית, כאשר 30% נרכשו כבר בשנת 2009 על ידי אבאר - חברת השקעות מאבו דאבי אשר בין היתר מחזיקה במניות בקונצרן דיימלר AG, ולצד הסכם חסות מסחרית מחברת הנפט והגז המלזית פטרונס (Petronas), מיתגה מרצדס-בנץ מחדש את שם קבוצת המרוצים אשר בשליטתה כעת מבראון GP ל-מרצדס GP. מנהלה הטכני של הקבוצה רוס בראון נשאר בתפקידו.
לעונת 2010 החתימה מרצדס את הנהגים ניקו רוזברג ומיכאל שומאכר אשר חזר מפרישה לאחר 3 שנים. עונה זו הייתה פושרת מבחינת תוצאות עבור מרצדס, כאשר את התוצאות הטובות ביותר השיג רוזברג שהגיע לפודיום 3 פעמים לאחר שסיים במקום השלישי במרוצים במלזיה, שאנגחאי וסילברסטון. חזרתו של שומאכר הייתה מאכזבת במיוחד כאשר לא הגיע אל הפודיום במשך כל העונה, וסיים לבסוף בדירוג אחרי בן קבוצתו רוזברג. בסוף עונת 2010 סיימה הקבוצה במקום הרביעי באליפות היצרנים לאחר שהשיגה 216 נקודות.
לקראת עונת 2011 רכשה דיימלר את 24.9% הנותרים של הקבוצה והפכה כעת לבעלים המלאים. כמו כן בעונה זו ידעה הקבוצה הצלחה חלקית בלבד וסיימה שוב במקום הרביעי בדירוג היצרנים בסוף השנה.
לעונת 2012 שוב מיתגה מרצדס מחדש את שם הקבוצה הפעם ממרצדס GP פטרונס למרצדס AMG פטרונס (Mercedes AMG Petronas F1 Team). בספטמבר 2012 מונה ניקי לאודה לשעבר אלוף פורמולה 1 לשמש כיושב ראש הקבוצה ללא סמכות ניהולית. בעונה זו ניקו רוזברג סיים ראשון במקצי הדירוג במרוץ שאנגחאי בסין והשיג את הפול פוזישן הראשון עבור קבוצת מרצדס מאז שחואן מנואל פנג'יו עשה זאת ב-1955. בנוסף ניצח רוזברג את מרוץ זה והשיג עבור מרצדס ניצחון ראשון במרוץ פורמולה 1 מזה 57 שנים. רוזברג הפך לנהג הגרמני הראשון אשר ניצח במרוץ גרנד פרי במכונית גרמנית מאז עשה זאת הרמן לנג בגרנד פרי השווייצרי בשנת 1939. בסוף העונה סיים מיכאל שומאכר במקום השלישי בדירוג הנהגים אך עלה לבסוף למקום השני לאחר שלואיס המילטון מקבוצת מקלארן נמצא אשם ונענש על עבירה שביצע.
בעונת 2013 בוצעו בקבוצת מרצדס שינויים משמעותיים כאשר המשקיע טוטו וולף רכש 30 אחוזים ממניות הקבוצה והצטרף לקבוצה בתפקיד המנכ"ל. החל מסוף עונת 2013 משמש וולף כראש חטיבת המרוצים של מרצדס-בנץ ובאחריותו כל תוכניות המרוצים של המותג. בנוסף הצטרף לקבוצה המנהל הטכני פאדי לואו שהגיע מקבוצת מקלארן והחל לעבוד לצדו של רוס בראון, דבר שהוליך בסופו של דבר לעזיבתו של בראון בסוף העונה לאחר חילוקי דעות עם ראשי הקבוצה. בעונה זו בוצע גם שינוי בצוות הנהגים לאחר שמיכאל שומאכר פרש סופית ובמקומו הוחתם הנהג הבריטי לואיס המילטון. את ניצחונו הראשון עבור הקבוצה השיג המילטון במרוץ הונגריה. בעונה זו ידעה קבוצת מרצדס הצלחה רבה כאשר רוזברג ניצח בגרנד פרי מונקו היוקרתי ואת מרוץ סילברסטון. בסוף עונת 2013 סיימה מרצדס במקום השני באליפות העולם ליצרנים לפני יריבתה פרארי. במאי 2013 חתמה הקבוצה חוזה ארוך טווח לאספקת מנועים לקבוצת ויליאמס F1.
היסטוריה > 2014–היום

עונת 2014 נפתחה בהצלחה רבה מאוד עבור קבוצת מרצדס כאשר ניקו רוזברג ניצח במרוץ פתיחת עונת הפורמולה 1 שהתקיים באוסטרליה, והמילטון ניצח בכל ארבעת המרוצים הבאים ברציפות. לאורך כל העונה הציגה מרצדס שליטה מוחלטת בסבב כאשר המילטון ניצח 11 מרוצים ובן קבוצתו רוזברג ניצח 5 מרוצים, כאשר בסה"כ השיגה מרצדס 16 ניצחונות ובכך שברה את שיא 15 הניצחונות בעונה אחת של שהושג על ידי מקלארן בשנת 1988. בסוף עונת 2014 זכה לואיס המילטון באליפות העולם לנהגים ומרצדס זכתה באליפות העולם לקבוצות. בספטמבר 2014 הודיעה מרצדס כי החתימה את הנהג הצעיר פסקל ורליין על מנת לשמש כנהג המבחן והגיבוי של הקבוצה החל מהעונה הבאה.
בעונת 2015 נמשכה הצלחת הקבוצה מהשנה הקודמת כאשר כאשר אלוף העולם לואיס המילטון ניצח במרוץ הפתיחה שהתקיים במלבורן אוסטרליה ובן קבוצתו ניקו רוזברג סיים במקום השני. בסוף עונה זו ניצח המילטון 10 מרוצים זאת לצד 6 ניצחונות של רוזברג, אשר הבטיחו את זכייתה השנייה ברציפות של קבוצת מרצדס באליפות העולם
לקבוצות זאת לצד זכייה שנייה ברציפות של המילטון באליפות העולם לנהגים.
עונת 2016 נפתחה במרוץ אוסטרליה כאשר ניקו רוזברג ניצח במרוץ ולואיס המילטון סיים במקום השני. הצלחתו של רוזברג נמשכה כאשר ניצח גם את שלושת המרוצים הבאים שהתקיימו בבחריין, שאנגחאי וסוצ'י. במרוץ שנערך בברצלונה התנגש המילטון בבן קבוצתו רוזברג במהלך ניסיון עקיפה מיד עם הזינוק וגרם לפרישתו שלו ושל חברו כבר בפתיחת המרוץ. ראשי הקבוצה שזעמו על כך זימנו את שני הנהגים לבירור. המילטון ניצח בשני המרוצים הבאים שנערכו במונקו ובקנדה והחל לצמצם את הפער ממוליך טבלת הנהגים רוזברג. אירוע חריג נוסף נרשם בגרנד פרי אוסטריה כאשר רוזברג הוליך את המרוץ במקום הראשון בדרך לניצחון, המילטון שבמקום השני החל לסגור מרוזברג את הפער ובהקפה האחרונה של המרוץ ביצע ניסיון עקיפה בחלק החיצוני של הפנייה אך רוזברג בחלק הפנימי לא אפשר לו מקום פנוי לביצוע הפנייה דבר שהוליך שוב להתנגשות של שניהם ולנזק למכוניתו של רוזברג שסיים את המרוץ מחוץ לפודיום במקום הרביעי. לאחר אירוע זה ששיקף את האיבה הרבה ששוררת בין שני הנהגים, זומנו השניים על ידי טוטו וולף לשיחת נזיפה ואזהרה אחרונה לפני השעיה. המילטון ניצח בנוסף את שני המרוצים הבאים בסילברסטון ובהונגריה ועלה לראשות טבלת הנהגים.
עונות הקבוצה בפורמולה 1

| שנה | שם הקבוצה | מכונית | מנוע | נהגים | נקודות | דירוג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954 | גרמניה דיימלר-בנץ AG | W196 | i8 | ארגנטינה חואן מנואל פנג'יו גרמניה הנס הרמן גרמניה קארל קלינג גרמניה הרמן לאנג | לא התקיימה אליפות קבוצתית | לא התקיימה אליפות קבוצתית |
| 1955 | גרמניה דיימלר-בנץ AG | W196 | i8 | ארגנטינה חואן מנואל פנג'יו גרמניה הנס הרמן גרמניה קארל קלינג בריטניה סטירלינג מוס צרפת אנדרה סימון איטליה פיירו טרופי | לא התקיימה אליפות קבוצתית | לא התקיימה אליפות קבוצתית |
| 2010 | גרמניה מרצדס GP | MGP W01 | V8 | גרמניה מיכאל שומאכר גרמניה ניקו רוזברג | 214 | 4 |
| 2011 | גרמניה מרצדס GP | MGP W02 | V8 | גרמניה מיכאל שומאכר גרמניה ניקו רוזברג | 165 | 4 |
| 2012 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W03 | V8 | גרמניה מיכאל שומאכר גרמניה ניקו רוזברג | 142 | 5 |
| 2013 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W04 | V8 | גרמניה ניקו רוזברג בריטניה לואיס המילטון | 360 | 2 |
| 2014 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W05 | V6 | גרמניה ניקו רוזברג בריטניה לואיס המילטון | 701 | 1 |
| 2015 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W06 | V6 | גרמניה ניקו רוזברג בריטניה לואיס המילטון | 703 | 1 |
| 2016 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W07 | V6 | גרמניה ניקו רוזברג בריטניה לואיס המילטון | 765 | 1 |
| 2017 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W08 | V6 | בריטניה לואיס המילטון פינלנד ולטרי בוטאס | 668 | 1 |
| 2018 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W09 | V6 | בריטניה לואיס המילטון פינלנד ולטרי בוטאס | 655 | 1 |
| 2019 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W10 | V6 | בריטניה לואיס המילטון פינלנד ולטרי בוטאס | 739 | 1 |
| 2020 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W11 | V6 | בריטניה לואיס המילטון פינלנד ולטרי בוטאס | 573 | 1 |
| 2021 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W12 | V6 | בריטניה לואיס המילטון פינלנד ולטרי בוטאס | 613.5 | 1 |
| 2022 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W13 | V6 | בריטניה לואיס המילטון בריטניה ג'ורג' ראסל | 515 | 3 |
| 2023 | גרמניה מרצדס AMG | F1 W14 | V6 | בריטניה לואיס המילטון בריטניה ג'ורג' ראסל | 409 | 2 |
סטטיסטיקת נהגים

| שם | שנים | מרוצים | נקודות | ניצחונות | פול פוזישן | התוצאה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בריטניה לואיס המילטון | 2013– | 200 | 3,492.5 | 82 | 77 | 1 (2014, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020) |
| גרמניה ניקו רוזברג | 2010–2016 | 136 | 1,519 | 23 | 30 | 1 (2016) |
| פינלנד ולטרי בוטאס | 2017–2021 | 101 | 1,327 | 10 | 20 | 2 (2019, 2020) |
| גרמניה מיכאל שומאכר | 2010–2012 | 58 | 197 | 0 | 0 | 8 (2011) |
| בריטניה ג'ורג' ראסל | 2022– | 23 | 178 | 1 | 1 | 4 (2022) |
| ארגנטינה חואן מנואל פנג'יו | 1954–1955 | 12 | 81.14 | 8 | 7 | 1 (1954, 1955) |
| גרמניה קרל קלינג | 1954–1955 | 11 | 17 | 0 | 0 | 5 (1954) |
| גרמניה האנס הרמן | 1954–1955 | 6 | 9 | 0 | 0 | 7 (1954) |
| בריטניה סטירלינג מוס | 1955 | 6 | 23 | 1 | 1 | 2 (1955) |
| איטליה פיירו טרופיי | 1955 | 2 | 9 | 0 | 0 | 6 (1955) |
| גרמניה הרמן לנג | 1954 | 1 | 0 | 0 | 0 | 57 (1954) |
| צרפת אנדרה סימון | 1955 | 1 | 0 | 0 | 0 | 60 (1955) |
1 2  כולל גרנד פרי סאח'יר בעונת 2020, בו החליף את לואיס המילטון שנדבק בקורונה, וסיים במקום התשיעי.
גלריית תמונות

מיכאל שומאכר במרוץ מונקו 2012
לואיס המילטון במרוץ יפן 2015
לואיס המילטון וניקו רוזברג
ניקו רוזברג במרוץ מלזיה 2015
מיכאל שומאכר במרוץ מלזיה 2011
לואיס המילטון במרוץ שאנגחאי 2014
הערות שוליים

↑  http://media.daimler.com/marsMediaSite/instance/ko.xhtml?oid=9919236&filename=Birth-of-motor-sport-120-years-ago-Daimler-engines-dominated
↑  https://www.theguardian.com/theguardian/2013/jul/02/motor-racing-gordon-bennett-cup-1903
↑  http://www.grandprix.com/gpe/con-merce.html
↑  Niki lauda non-executive chairman, באתר הקבוצה
↑  https://www.mercedesamgf1.com/en/mercedes-amg-f1/amg-f1-team/amg-f1-management/toto-wolff
↑  http://www.bbc.com/sport/formula1/29206945
מכונית בנץ זהה לזו שהשתתפה במרוץ פריז-רואן בשנת 1894
מכונית הגרנד פרי משנת 1939
חואן מנואל פנג'יו במכונית הפורמולה 1 של מרצדס בנורבורגרינג במהלך הגרנד פרי הגרמני של שנת 1954
מיקה האקינן במהלך מרוץ קנדה 1999 במכונית המקלארן-מרצדס
מנכ"ל הקבוצה טוטו וולף
נהגי הקבוצה בעונת 2016 ניקו רוזברג (משמאל) ולואיס המילטון
אבק

ערך זה עוסק בחלקיקים מוצקים קטנטנים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צלעות קירור מאובקות של מחשב נייד
אבק הוא שם כללי לחלקיקים מוצקים קטנטנים, בקוטר של פחות מ-500 מיקרומטר (לחלקיקים גדולים יותר, ראו חול וגרגרים), ובאופן כללי יותר, לחומר מפורר עד דק. על פני כדור הארץ, אבק מופיע באטמוספירה מכמה מקורות שונים, ובהם אבק מאדמה שהורם על ידי הרוח, התפרצויות געשיות, וזיהום תעשייתי. אבק נפוץ מאוד גם בחלל החיצון (ראו תווך בין-כוכבי), שם גזים וענני אבק הם סימנים עיקריים למערכות כוכבים.
האבק המתאסף בבתים מקורו בתאי עור שנשרו, אבק אטמוספירי ואבק שמקורו סיבים מבגדים ומכיסויים. הוא מוסר בעזרת מטאטאים, מטליות אבק, או שואבי אבק.
ההתנהגות הפיזיקלית של אבק פועלת על פי חוקים שאינם תמיד תואמים לאלו של חומר מוצק או נוזלי. למשל, הלחץ המופעל על קופסה מלאה אבק אינו בהכרח אחיד. החלקיקים של האבק מפוזרים בכך שכל החלקיקים מסתדרים בין כוחות המשיכה ביניהם. כוחות המשיכה הללו יוצרים את האבק כמו שהוא נוצר – גוש אפור.
סופות אבק מתחוללות באזורים יבשים, כאשר חול מעל פני האדמה נגרף ונישא למעלה בזרמי אוויר עולים. בשנת 1934 התחוללו בטקסס סופות אבק כה עזות, עד שקילפו את שיכבת האדמה העליונה, הרסו חוות חקלאיות רבות והפכו את המקום למשטח אבק ענק, הידוע בכינויו "אגן האבק". בישראל מתחוללות סופות אבק בעיקר באזור הנגב.
ראו גם

קרדית אבק הבית
הצטברות אבק
שואב אבק
תווך בין-כוכבי
סופת חול
אבק שרפה
נשורת גרעינית, מכונה לפעמים "אבק רדיואקטיבי"
מוך טבורי
מאבק נוצות
ניקוי ראש

| --- | --- |

פתיח התוכנית
 סוגה:  סאטירה
 יוצרים:  מוטי קירשנבאום (מפיק ועורך)
 כותבים:  ב. מיכאל חנוך מרמרי קובי ניב עמוס קינן אפרים סידון
 בימוי:  יעקב אסל
 שחקנים:  אהרון אלמוג איציק בן מלך דובי גל שמעון לב-ארי עוזי לוי  רבקה מיכאלי טוביה צפיר שבתאי קונורטי עליזה רוזן  ספי ריבלין 
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  32
 הפקה
 אורך פרק:  כ-40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1 (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  9 במאי 1974 – 25 במרץ 1976
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ניקוי ראש הייתה תוכנית הטלוויזיה הסאטירית השנייה בטלוויזיה הישראלית (אחרי התוכנית "לא הכל עובר", שלא שרדה). היא שודרה בין השנים 1974–1976 בערוץ הראשון, שהיה אז הערוץ הישראלי היחיד, ולכן הייתה לה השפעה רבה על הפוליטיקה ועל השיח הציבורי בישראל באותה עת.
העונה הראשונה, אשר הכילה 20 פרקים, שודרה בין 9 במאי 1974 ל-25 בפברואר 1975, והעונה השנייה, אשר הכילה 12 פרקים, שודרה בין 23 באוקטובר 1975 ל-25 במרץ 1976.
התוכנית עסקה באופן סאטירי באירועי האקטואליה של אותה תקופה, ובהם: השבר לאחר מלחמת יום כיפור והעיסוק בדו"ח ועדת אגרנט, ממשלת רבין הראשונה, המתנחלים, שחיתות (בעיקר בקרב השלטון), פערים חברתיים וכלכליים, היחס לערביי ישראל ועוד.
משתתפי ויוצרי התוכנית

טוביה צפיר, רבקה מיכאלי, עליזה רוזן, אהרון אלמוג ושבתאי קונורטי השתתפו בשתי עונות הסדרה. בעונה הראשונה השתתפו גם דובי גל ושמעון לב-ארי (שעזב במהלך העונה הראשונה וחזר בסוף השנייה) ובעונה השנייה הצטרפו אל הצוות גם ספי ריבלין, איציק בן מלך ועוזי לוי (שהשתתף גם בתחילת העונה הראשונה). כמו כן הופיעו בתוכנית באופן לא קבוע שחקנים נוספים, בהם: רחל שור, יוסי אלפי, מרגלית אלמוג, תקוה מור, אריה מוסקונה ואלי דנקר ואת האנימציה יצרו יוסי אבולעפיה, יוחנן לקיצביץ' ודודו גבע.
מוטי קירשנבאום הגה, הפיק וערך את התוכנית וזכה על כך בפרס ישראל. יעקב אסל היה הבמאי. צוות הכותבים כלל את אפרים סידון, ב. מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב (בתוכניות הראשונות היה דן בירון בצוות הכותבים לפני שהצטרף מרמרי באופן קבוע) ובעונה הראשונה גם את יעקב לזר, עמוס קינן ואלי שרייבר. המנהל המוזיקלי של התוכנית היה רוני וייס.
רקע

ב-1970 הפיק מוטי קירשנבאום את תוכנית הסאטירה היחידה שהופקה בטלוויזיה הישראלית לפני ניקוי ראש, "לא הכול עובר", בשנים 1970–1971. בתוכנית השתתפו גם טוביה צפיר ועליזה רוזן, וכן דמויות נוספות ובהן מתי כספי, תיקי דיין, ויוסי פולק. לפי טוביה צפיר, התוכנית הרגיזה את הממשלה עד כדי כך שראש הממשלה גולדה מאיר רצתה להוריד אותה מהאוויר. לדבריו, "מוטי, בחכמתו, לא רצה לתת לה את התענוג, וגם רצה לשמור על עצמאות רשות השידור, ולכן הקדים את גולדה והוריד את התוכנית ביוזמתו, וכך בעצם שמר את האופציה לחזור עם "ניקוי ראש", ארבע שנים מאוחר יותר.
מייד אחרי מלחמת יום הכיפורים גיבש קירשנבאום צוות לתוכנית חדשה וליהק את עליזה רוזן, רבקה מיכאל, שמעון לב ארי, אהרון אלמוג, עוזי לוי, דובי גל וטוביה צפיר לצוות הראשון של שחקני התוכנית.
ביקורת וניסיונות צנזורה

היוצרים הואשמו בנטייה לצד השמאלי של המפה הפוליטית, וכן בביקורת הרבה שלהם כלפי הממשלה והממסד הפוליטי, ובניסיון להפיל את השלטון. בין המתלוננים על הסדרה היו יצחק רבין, שהיה אז ראש הממשלה של ממשלת ישראל השבע עשרה, משה דיין (שר הביטחון בזמן מלחמת יום כיפור) וכן אנשי ימין כמו חיים לנדאו.
הקטעים שספגו ביקורת רבה היו:
מערכון מדצמבר 1974 שבו חיקה טוביה צפיר את נשיא המדינה אז, אפרים קציר, שהודה שלישראל יש נשק גרעיני. חלק מהביקורת של צוות התוכנית על קציר הייתה גם בשל אמירה שלו על מחדלי מלחמת יום הכיפורים, לפיה "כולנו אשמים". המערכון מסתיים בכך שקציר אומר "ובעניין הפצצה האטומית, רציתי רק להוסיף - כולנו אשמים". המערכון גרר ביקורת רבה על התוכנית שכן באותו זמן נשיא המדינה נחשב לסמל לאחר השידור הוועד המנהל של רשות השידור פרסם התנצלות ובתוכנית מאוחרת יותר בוצע חיקוי של המלכה אליזבת' (במקום שוב של קציר) בוועידת מפלגת חירות שהתקיימה אז בקריית ארבע.
שיר מאוקטובר 1975 בנוסח "מכתב לרבי" מההצגה "איש חסיד היה" שממוען לנשיא סוריה אז, מטעם הממשלה בראשות יצחק רבין אל חאפז אל-אסד ובו מוצע ליזום מלחמה עם סוריה כדי לפתור את כל הבעיות הפנימיות (חברתיות, עדתיות וכו') של ישראל, בעקבות מה שנראה לצוות התוכנית כניסיון של ממשלת המערך לבצע דבר כזה באותו תקופה. ”הננו להודיעך רודן צבאי אכזר / שהמצב אצלנו בארץ הוא לא כל כך איי-איי-איי/ אם המצב קשה, אם המצב לא טוב, נזער מיד אל מלחמה עם סוריה בקרוב”. הדבר גרר ביקורת רבה (כולל בכנסת, שם הייתה על כך הצעה לסדר היום שכללה בקורת על התוכנית הן מצד האופוזיציה והן הממשלה), והוועד המנהל של רשות השידור הורה לצוות התוכנית "לתקן ולהתנצל". בתגובה ביצע הצוות שוב את הפתיחה לשיר ואז נאמר בצורה לקונית "ראה את מכתבנו הקודם אליך כמבוטל". קירשנבאום סיפר כי אמר למערכת שאחרי זה כבר לא יעזו לבקש מהם להתנצל.
מערכון מפברואר 1976 שבו הוצגה בובת קרטון של ראש הממשלה יצחק רבין שמבקריו קורעים לגזרים בזמן ששר הביטחון ויריבו במפלגה, שמעון פרס, מסרב לגנות אותם. למרות שהכוונה הייתה ללעוג למבקריו של רבין, נתפס המערכון הנ"ל דווקא כיוצא נגדו ומכתבים רבים נכתבו לעיתונים ביקרו את המערכון.
בעונה השנייה גברה הביקורת הציבורית על התוכנית ועלתה תביעה גוברת (בעיקר בעיתונות ובכנסת) להוריד את התוכנית או לפחות 'לאזן' אותה עם כותבים ימניים יותר. למרות זאת, רק פעמיים בוטל שידור התוכנית (לאחר שכבר צולמה) ולא מסיבות פוליטיות: בדצמבר 1975 נפסלה התוכנית שתוכננה לשידור עקב צו של בג"ץ שהוצא לבקשת האחים אלברט ואלי סיבוני (שהתנהל נגדם משפט פלילי באותה עת) בשל מערכון עליהם שנועד לשידור באותה תוכנית ובינואר 1976 שוב נפסלה התוכנית, עקב החלטת מנכ"ל רשות השידור יצחק לבני לא לשדר מערכון דומה לזה שנפסל חודש קודם לכן.
ב-1975, במהלך העונה הראשונה, יעקב אייזנמן צילם וערך סרט תיעודי על עשיית התוכנית שנקרא 'פוסטמורטם-ניקוי ראש'. הסרט נפסל לשידור כיוון שמוטי קירשנבאום מקלל בסרט את אחראי הכספים ברשות השידור.
ירידת התוכנית מהמסך

התוכנית זכתה לפופולריות גדולה, שמאז לא הייתה כמותה. עם זאת, נועזותה של התוכנית הייתה בעוכריה וגרמה לירידתה לאחר כשתי עונות בלבד. הפרק האחרון שודר במרץ 1976. עם זאת, יצוין כי איש ממנהלי רשות השידור לא כפה להוריד את התוכנית, אלא שהייתה זו החלטה של צוות הכותבים וההפקה.
במרץ 1976 בפרק הסיום של התוכנית, העלה צוות התוכנית את "שיר סיום". השיר קובל על כך שאותם מנהיגים ואותם פרשנים נשארים בהנהגה למרות מחדלי יום כיפור - "איננו עוזבים בלי יורש להשאיר, במקומנו תבוא הגברת מאיר, וזוהי הרי כבר בדיחה בעצמה, אם גולדה ישנה, ניקוי ראש בשביל מה?". השיר מתאר באופן אירוני את טענות מתנגדי התוכנית, כיצד העם יחוש הקלה רבה בשל סיומה: "חלפה ניקוי ראש, נגמר הסיוט.. אפקח את עיני בעולם מאוזן.. אגדל בשלווה מבלי ליילל, לא עוד אפחד - משמאל משתולל". פזמון השיר חוזה בצורה אירונית "הנה ניקוי ראש סוף סוף כבר נגמר, הו, כמה יפה יהיה המחר".
כשנה לאחר ירידת התוכנית משידור, במאי 1977, התקיימו הבחירות לכנסת התשיעית, ושלטונה ההסיטורי של מפא"י הסתיים. בהמשך נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים. שני דברים אלה היו בהתאם לרוח התוכנית שביקרה את האליטה השלטונית ואת הסרבנות לשלום מול מצרים. לעומת זאת הבחירות החלו גם את תחילת שליטת הליכוד וגוש הימין בכלל, וזאת בניגוד לכיוון השמאלי - מדיני וחברתי שסימנה התוכנית.
במשך כ-15 שנים לא נעשתה תוכנית סאטירה בטלוויזיה הישראלית, אלא רק פינות סאטיריות (שנכתבו לרוב על ידי צוות הכותבים של "ניקוי ראש" בראשות אפרים סידון) בתוכניות אירוח כמו: "עלי כותרת", "שעה טובה" ו"סיבה למסיבה". השחקנים שהיו משתתפים בפינות גם הם בוגרי "ניקוי ראש" כגון: דובי גל, רבקה מיכאלי והחקיין טוביה צפיר.
רק בסוף שנות ה-80 חזרו לעשות תוכניות סאטירה בישראל כמו – "מוצ"ש", "נייס גיא", "העולם הערב", "צפיר הנפש", "החרצופים" ו"החמישייה הקאמרית" אשר ברובם התאפשרו לשידור רק לאחר עליית ערוץ 2.
הוקרה ומורשת

ב-1975 יצא לאור בהוצאת הד ארצי תקליט עם כמה מהשירים שבוצעו בתוכנית, כולל הפארודיה על פסטיבלי הזמר ו'ליכוד לאומי'.
ב-1976 זכתה התוכנית בפרס ישראל שאותו קיבל מפיק התוכנית, מרדכי קירשנבאום.
בשנת 2002 התאחדו חברי "ניקוי ראש" למען מופע ההתרמה "יומטוב", שם הם ביצעו את שיר הנושא של התוכנית במילים אקטואליות שנכתבו על ידם ועל ידי אפרים סידון ומוטי קירשנבאום.
ב-2006 הוציא אמן ההיפ-הופ הישראלי סגול 59 סינגל בשם "אז במצב הנוכחי" שעסק בהשוואות בין ישראל של היום לישראל התמימה יותר לכאורה של שנות השבעים. השיר כלל סימפול של שיר הפתיחה של התוכנית בביצועו המקורי של צוות התוכנית.
ביולי 2012 החל הערוץ הראשון, לראשונה מאז השידור המקורי לשדר את רוב פרקי התוכנית המלאים בשידור חוזר במסגרת רצועת הנוסטלגיה "מנהרת הזמן" (עד אז, שודרו בערוץ בעיקר לקטים מן התוכניות). במסגרת השידורים הללו, שודרו שני פרקים גנוזים של התוכנית וכן סרט דוקומנטרי שלא שודרו מעולם.
בפברואר 2014 התאחדו חברי ניקוי ראש בהרכב חלקי, במסגרת התוכנית "מצב האומה".
בלילה של ה-25 בספטמבר 2015, עם פטירתו הפתאומית של מוטי קירשנבאום בלילה הקודם, שידר הערוץ הראשון רצף של פרקי הסדרה, כולל סרטו התיעודי של יעקב אייזנמן.
ב-1 במאי 2022 עלו כל פרקי הסדרה, כולל קטעים שבזמן השידור המקורי נגנזו ונאסרו להקרנה, לאתר הארכיון של תאגיד השידור הציבורי.
הערות שוליים

↑  שלומי חנה, 'ניקוי הראש הוא הכרחי', סאטירה פוליטית בישראל 1974–1977, אוניברסיטת תל אביב, 2020
↑  לא הכול עובר באתר "אישים".
1 2 3 4 5   עידו דוד כהן, "היום היו מרביצים לנו": איך עושים סאטירה תחת אש, ומה הטעם?, באתר הארץ, 13 במאי 2024
1 2  מוטי קירשנבאום מדבר על ניקוי ראש, מתוך התוכנית "יום אחד", כאן 11, 17.05.1989
↑  שיר סיום, אסתי סגל, יוטיוב
↑  א. זוהר ומי קירשנבאום חתני פרס ישראל תשל"ו, על המשמר, 22 באפריל 1976
↑  קיץ ברבנר, ‏האמא של ארץ נהדרת: "ניקוי ראש", הסאטירה הנוסטלגית ביותר - חוזרת, באתר מעריב אונליין, 8 במאי 2022
צוות השחקנים בעונה השנייה, מתוך השיר הסאטירי "שיר סיום" ב-1976, המביע את שמחת מתנגדי התוכנית על סיומה. מימין לשמאל, בשורה הקדמית: עליזה רוזן, טוביה צפיר, רבקה מיכאלי, ספי ריבלין; בשורה האחורית: אהרון אלמוג, שמעון לב-ארי, ושבתאי קונורטי
ליאור שטרנפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979 (בן 46 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה 
 
ליאור שטרנפלד (נולד ב-1979) הוא היסטוריון חברתי של המזרח התיכון המודרני, המשמש כפרופסור חבר להיסטוריה ולימודי יהדות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. הוא מחזיק במלגת William J. and Charlotte K. Duddy במדעי הרוח.
שטרנפלד גדל בחולון לאב עובד התעשייה האווירית לישראל ואם מנהלת חשבונות, ובצבא שירת כלוחם בחטיבת גבעתי. קיבל תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. השלים לימודים לתואר דוקטור באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 2014. הוא פרסם מאמרים רבים בנושאים שונים הקשורים ליהודי איראן, מהפכת 1979 וההיסטוריה של יהודים ומיעוטים אחרים במזרח התיכון. בשנת 2022 שיתף פעולה עם חסן סרבכשיאן ופרוונה וחידמנש ביצירת הספר "Jews of Iran: A Photographic Chronicle".
תחומי ההתמחות של שטרנפלד כוללים את תולדות יהודי המזרח התיכון והמיעוטים השונים באזור. ספרו הראשון, Between Iran and Zion: Jewish Histories of Twentieth-Century Iran (2018), מתמקד בהיסטוריות היהודיות של איראן במאה ה-20, ובוחן את השתלבותן של הקהילות היהודיות בתהליכי בניית האומה האיראנית, תוך התייחסות ללאומיות האיראנית, ציונות וחוקתיות.
פרסומיו כוללים מאמרים בנושא תולדות יהודי איראן בתקופת השאה, היחסים בין מצרים לאיראן, והשתלבות היהודים האיראנים בישראל ובתפוצות.
הדעות על איכות מחקריו חלוקות. נטען לא אחת, כי הוא היה התלמיד הגרוע ביותר בכיתת לימודי הפרסית הן באוניברסיטת בן-גוריון והן באוניברסיטת טקסס אוסטין. בשנת 2024, הדעה המקובלת הן באקדמיה הישראלית והן באקדמיה האמריקאית היא ששטרנפלד איננו יודע פרסית, וכי הוא משלם לגורמים חיצוניים שיתרגמו לו טקסטים מפרסית לעברית או לאנגלית.[דרוש מקור] טענה זו קיבלה חיזוק משמעותי בכנס היסטוריה יהודית שהתקיים באוניברסיטת מינכן (LMU), בשנת 2022. בהרצאה שמסר שם על יהודי איראן השתמש שטרנפלד במקורות עבריים בלבד.
במהלך מלחמת חרבות ברזל יזם עצומה משותפת של אקדמאים ישראלים ואיראנים שהופנתה אל נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להפסקת העברת נשק לישראל בטענה שהיא מבצעת רצח עם. במאמר שפרסם לאחר מתקפת הטילים הראשונה של איראן על ישראל טען שטרנפלד כי איראן מתנהלת בצורה רציונלית יותר מישראל. לאחר חיסולו של איסמאעיל הנייה ביום ההשבעה של מסעוד פזשכיאן לנשיא איראן טען שטרנפלד כי מטרת החיסול היא למנוע מפזשיכאן לממש את חזונו הרפורמיסטי. בספטמבר 2024 השתתף במפגש בין דתי באו"ם בראשות נשיא איראן מסעוד פזשכיאן יחד עם פעילי נטורי קרתא והרבה אבי שטיין.
הערות שוליים

1 2 3  ליאור שטרנפלד, באתר המחלקה להיסטוריה, אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (באנגלית)
↑  Israeli and Iranian Scholars Unite Against Israel
↑  Iran is acting more rationally than Israel — for now, +972 Magazine, ‏16 באפריל 2024
↑  ליאור שטרנפלד, ישראל זיהתה סכנה: נשיא מתון באיראן, באתר "שיחה מקומית", 1 באוגוסט 2024
↑   בן סמואלס, נשיא איראן נפגש בניו יורק עם חוקר ישראלי וטרנסית יהודייה שהוסמכה לרבנות, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2024
↑  ליאור שטרנפלד, אחרי לילות ללא שינה, נסעתי לפגוש את הנשיא האיראני, באתר "שיחה מקומית", 1 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307223005171  GND: 1172757003  ISNI: 0000 0000 7028 2251  VIAF: 97570412   WorldCat (עם VIAF): 97570412 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליאור שטרנפלד".