stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנחליניו
הערות שוליים

↑  El City ficha a otro joven talento gallego, La Voz de Galicia, ‏8 ביולי 2012 (בספרדית)
↑  Man City send youngster on loan to Spain, ITV News (באנגלית)
↑  NAC Breda, www.nac.nl
↑  PSV sign Manchester City left back Angeliño, www.psv.nl, ‏15 ביוני 2018 (באנגלית)
↑  FRENKIE DE JONG EREDIVISIE PLAYER OF THE SEASON 2018/2019 | Eredivisie, eredivisie.nl, ‏16 במאי 2019 (באנגלית)
↑  Neil Leigh, Manchester City re-sign Angelino, www.mancity.com (באנגלית)
↑  Angelino joins Red Bull Leipzig on loan, web.archive.org, ‏31 בינואר 2020
↑  Neil Leigh, Angelino completes Red Bull Leipzig loan switch, www.mancity.com (באנגלית)
↑  Angeliño - Player profile 21/22, www.transfermarkt.com (באנגלית)
אנדרטת הקרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 כתובת:  יד ושם 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1995
 תאריך פתיחה רשמי:  1995 
 אדריכל:  משה ספדיה
 קואורדינטות:  31°46′23″N 35°10′24″E﻿ / ﻿31.773138888889°N 35.173333333333°E﻿ / 31.773138888889; 35.173333333333
  (למפת ירושלים מוגדלת) אנדרטת הקרון(למפת ירושלים רגילה) אנדרטת הקרון(למפת הרי ירושלים רגילה) אנדרטת הקרון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אנדרטת הקרון
 
אנדרטת הקרון ביד ושם - מבט ממעוף הציפור
אנדרטת הקרון ביד ושם - מבט מלמטה
אנדרטת הקרון היא אנדרטה לזכר השואה הניצבת באתר הזיכרון יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים.
הקמה

האנדרטה, שעוצבה על ידי האדריכל משה ספדיה, נבנתה בשנת 1995. היא הוקמה לזכר היהודים שנשלחו למחנות ההשמדה. האנדרטה מורכבת מקרון רכבת וממסילת רכבת הניצבים על גשר שבור.
קרון הרכבת שימש במקורו להובלת בהמות ובמהלך תקופת מלחמת העולם השנייה שימש הקרון להובלת יהודים למחנות ההשמדה. הקרון נשמר מאז תום המלחמה והוענק ליד ושם על ידי חברת הרכבות הפולנית.
מיקום האנדרטה מאפשר צפייה בה גם ממרחק, ולנוסעים בכביש העולה לירושלים מכיוון עין כרם נדמה הקרון כאילו פורץ מתוך העצים שבפסגת ההר - דבר המעצים את המשמעות של האנדרטה.
רעיון דומה שימש כבסיס לאנדרטת קרון הרכבת בלווצובשטראסה שבברלין, לציון 63 משלוחים של יהודי ברלין, בעיקר לאושוויץ.
טקסטים

מעל האנדרטה מופיע שירו של דן פגיס "כתוב בעיפרון בקרון החתום".
על הקיר ליד האנדרטה חרוט ציטוט מעדותו של יעקב קשפיצקי שגורש לטרבלינקה, הצליח לברוח מהמחנה אך נהרג כלוחם במחתרת אי"ל במהלך מרד גטו ורשה.
טקסטים > על קשפיצקי

קשפיצקי נולד ב-1915, גורש מגטו ורשה לטרבלינקה באוגוסט 1942, בסלקציה נבחר לעבודה במחנה ולאחר 18 ימים הצליח לברוח כשהוא מתחבא בקרון בגדים. קשפיצקי חזר לוורשה ומסר בגטו את עדותו על השילוח וטרבלינקה. רחל אוירבך, מן המתעדים בארכיון עונג שבת, תיעדה במשך כשלושה חודשים את עדותו שפירטה את התנאים בקרונות, ההפרדה בין בני משפחה עם ההגעה למחנה, תהליך הרצח ותנאי חייהם של האסירים.
בגטו ורשה הצטרף קשפיצקי למחתרת הארגון היהודי הלוחם (אי"ל), ובמרד גטו ורשה לחם כחבר בקבוצת הנוער הציוני בראשותו של יעקב פרשקר. ב-22 באפריל 1943, ביום הרביעי למרד גטו ורשה, נהרג.
עדותו הוטמנה באדמת הגטו עם חומרי תיעוד נוספים בחלק השני של ארכיון עונג שבת, בפברואר 1943. חומרי התיעוד נמצאו בשנת 1950.
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן-צבי, 1996.
הערות שוליים

↑  https://michaelarch.files.wordpress.com/2012/07/img_8233.jpg שנת בנייה
↑  אלדד בק, ברלין: רחובות של זיכרון, באתר ynet, 9 במאי 2005.
↑  יד ושם, אנדרטת הקרון - יד למגורשים, באתר יד ושם, ‏פברואר 2024
אן-מרי ג'אסיר

| --- | --- |

אן-מרי ג'אסיר (מימין) בפרמיירה בפסטיבל סרטים בינלאומי בקאן 2003
 לידה:  17 בינואר 1974 (בת 50) קריית שמונה, ישראל 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 עיסוק:  משוררת ובמאית קולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 
אן-מרי ג'אסיר (בערבית: آن ماري جاسر, באנגלית: Annemarie Jacir, נולדה ב-17 בינואר 1974 בבית-לחם) היא משוררת ובמאית קולנוע פלסטינית.
חייה

ג'אסיר נולדה בבית-לחם וגדלה בערב הסעודית. אחותה היא האמנית אמילי ג'אסיר. אביה עבד באונר"א. בגיל 16 נשלחה ללמוד בבית ספר פרטי לבנות בדאלאס. אחרי לימודים ב-אוניברסיטת קולומביה היא עברה לגור ברמאללה. מאז 2008 נאסר עליה להיכנס לשטחים והיא מתגוררת בעמאן.
סרטים

2003 - كأننا عشرون مستحيل – כמו עשרים בלתי-אפשריים. סרט קצר באורך 17 דקות. כותרת הסרט הוא שיר של תאופיק זיאד ביקורת על הסרט.
2006 – An Explanation: And Then Burn the Ashes סרט קצר באורך 7 דקות.
2008 – "ملح هذا البحر" – "מלח הים הזה". סרט באורך מלא. בסרט משתתפים סאלח בכרי, ישי גולן ועדנה בליליוס.
2012 – "لمّا شفتك" - "כשראיתי אותך". סרט באורך מלא. בעקבות מלחמת ששת הימים טארק בן ה-12 ואמו מוצאים עצמם במחנה הפליטים "אלתחריר" בירדן. במהומה הגדולה של המלחמה והבריחה נפרדו מע'סאן, אביו של טארק. טארק בורח ממחנה הפליטים כדי למצוא אותו ומגיע אל מחנה אימונים של פדאיון. כאשר אמו מוצאת אותו שם, הוא מסרב לחזור למחנה הפליטים ומתעקש להישאר עם הלוחמים. בסרט הזה, בניגוד לסרט הקודם, לא מופיעים ישראלים.
הערות שוליים

↑  A Bitter Sea ריאיון עם ג'אסיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333075105171  BnF: cb16159241h (data)  GND: 1089482000  ISNI: 0000 0000 2585 4740  LCCN: no2011013548  NLK: KAC201718165  SUDOC: 132652498  VIAF: 1123091   WorldCat (עם VIAF): 1123091
אנחל רומאנו

אנחל רומאנו (בספרדית: Ángel Romano;‏ 2 באוגוסט 1893 – 22 באוגוסט 1972) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ. רומאנו נחשב לשחקן המעוטר ביותר בכל הזמנים עם 50 תארים (חלקם לא רשמיים), וכשהוא גם מחזיק בשיא הזכיות לשחקן בקופה אמריקה עם 6 זכיות.
ביוגרפיה

רומאנו החל את הקריירה שלו בשנת 1910 במועדון נסיונל מעיר הולדתו, שם ערך את הופעת הבכורה ב-11 בספטמבר אותה שנה נגד סנטרל וכבש שלושער. שנה לאחר מכן עבר רומאנו לס.א.ר.ק.ק, קבוצת ספורט אורוגוואית, שהתפרקה לה ב-1915. עם המדים צהוב-שחור זכה באליפות אורוגוואי ובקופה דה אונור בשנת 1911.
הוא עבר ב-1913 לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית ונקרא כמה פעמים למשחקי ידידות בנבחרת ארגנטינה בתקופה זו. רומאנו, המכונה לעיתים קרובות "לוקו" (משוגע), חזר לאורוגוואי ב-1915 וחזר לקדנציה שנייה בנסיונל. מאז חזרתו המועדון נכנס לתקופת הזוהר הראשונה שלו כשזכה ב-8 תוארי אליפות. עקב מחלוקות על ארגון הכדורגל הליגה האורוגוואית לא התקיימה בשנים 1925 ו-1926, ונסיונל ניצלה את ההזדמנות לצאת לסיבוב הופעות נרחב באירופה. הם פגשו בו קבוצות גדולות באותה העת כמו זוכת הגביע הספרדי ברצלונה, אלופת איטליה גנואה, ספורטינג ליסבון, ראפיד וינה וספרטה פראג. הם סיימו עם 26 ניצחונות וחמישה הפסדים בלבד בהפרש שערים מצוין של 130:30. עם זאת, רומאנו כבש רק שער אחד ב-8 במרץ 1925 בניצחון 1–3 נגד איל-דה-פרנס. במקביל ובאותן מדינות השתתפה הקבוצה הברזילאית פאוליסטנו עם הכוכב הגדול ארתור פרידנרייך.
לאחר שהתחדשה הליגה ב-1927 נסיונל סיימה במקום הרביעי בלבד, ורומאנו יצא איתה באותה שנה לסיבוב הופעות נוסף והפעם בצפון ומרכז אמריקה. רומאנו נשאר נאמן לה וסיים את הקריירה בה ב-1930, ובסך הכל כבש 164 שערים ב-388 הופעות בליגה האורוגוואית.
ביוגרפיה > נבחרת אורוגוואי

רומאנו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אורוגוואי ב-15 באוגוסט 1911 נגד ארגנטינה בעיר בואנוס איירס, משחק שהיה במסגרת גביע ליפטון השנתי ונגמר בניצחון 0–2 עם שער שלו. הוא ערך בסך הכל 69 הופעות במדיה ושיאו החזיק עד 1985, אז נשבר בידי השוער רודולפו רודריגס ששיחק בנסיונל גם הוא. זמנו כגדול כובשיה בכל הזמנים עם 28 שערים החזיק זמן קצר יותר לאחר שנשבר ב-1928 בידי חברו לנבחרת הקטור סקארונה.
רומאנו השתתף עמה בטורניר הבינלאומי הרשמי הוותיק בהיסטוריה, קופה אמריקה 1916, ושיחק במשחק הראשון בתולדותיו ב-2 ביולי נגד צ'ילה. הם זכו בטורניר וגם בשנה שלאחריו ב-1917 כאשר רומאנו מסיים בו ככובש המצטיין עם ארבעה שערים, שני צמדים נגד היריבות ברזיל וצ'ילה. זכייתו השלישית בקופה אמריקה הגיעה ב-1920 בה סיים פעם נוספת ככובש המצטיין כשהבקיע שלושה שערים בצוותא לחברו לנבחרת חוסה פרס, כולל צמד בניצחון 0–6 על ברזיל שהיה להפסדה הגדול ביותר בהיסטוריה לצד ההפסד ב"מינייראסו" לגרמניה. על אף שלא שיחק כלל בקופה אמריקה 1923 רומאנו השלים את זכייתו הרביעית בטורניר, ועד שנת 1926 זכה פעמיים נוספות. בסך הכל רומאנו זכה ב-6 תוארי קופה אמריקה ומחזיק בשיא הזכיות לשחקן בהיסטוריה.
גולת כותרת נוספת הייתה זכייה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז. הטורניר אז היה שווה בחשיבותו לגביע העולם של היום. רומאנו כבש שלושה שערים לאורכו עם שער במשחקים נגד יוגוסלביה וצרפת בסיבוב הראשון וברבע הגמר בהתאמה. בגמר פגשו אורוגוואי את שווייץ אותם ניצחו 0–3, ורומאנו כבש את השער האחרון.
לאחר שעזב את הכדור הפעיל, אנחל "אל לוקו" רומאנו הפך לחבר כבוד בנסיונל והיה פעיל גם בניהול המועדון. הוא נפטר ב-22 באוגוסט 1972 במונטווידאו שבאורוגוואי כשהוא בן 79.
תארים > קבוצתיים

אליפות אורוגוואי: 1911
קופה דה אונור: 1911
אליפות אורוגוואי (8): 1915, 1916, 1917, 1919, 1920, 1922, 1923, 1924
קופה דה אונור (3): 1915, 1916, 1917
קופה דה קומפטנסיה (7): 1912, 1913, 1914, 1915, 1919, 1921, 1923
קאפ טיי (2): 1913, 1915
קופה דה אונור קווסנייר (3): 1915, 1916, 1917
גביע אלדאו (3): 1916, 1919, 1920
קופה אמריקה (6): 1916, 1917, 1920, 1923, 1924, 1926
מדליית זהב אולימפית: 1924
קופה ליפטון (5): 1911, 1912, 1919, 1922, 1923
קופה ניוטון (4): 1912, 1917, 1919, 1920
קופה פרמייר אונור אורוגוואיו (תחרות בין אורוגוואי לארגנטינה) (5): 1911, 1912, 1918, 1919, 1920
תארים > אישיים

מלך השערים בקופה אמריקה (2): 1917, 1920
רומאנו (שורה תחתונה, שלישי משמאל) עם נבחרת אורוגוואי בקופה אמריקה 1917
רומאנו (עומד, שלישי משמאל) עם נבחרת אורוגוואי באולימפיאדת 1924
רומאנו במדי נבחרת אורוגוואי
אניקטוס

אניקטוס (בלטינית: Anicetus; (מת ב-20 באפריל 168) היה יורשו של פיוס הראשון על כס האפיפיור ברומא. לא ידוע כיום שנות כהונתו המדויקות, והסברה היא שעלה לכס הקדוש בין 150 ל-157 והוחלף בין 153 ל-168. מוצאו של אניקטוס היה מהעיר חומס (אמסה) בסוריה.
ההיסטוריון הנוצרי הגסיפוס, ביקר ברומא בזמן כהונתו של אניקטוס. ביקור זה נחשב בעיני רבים סימן לחשיבות הכס הקדוש ברומא כבר בתקופה מוקדמת זו.
אניקטוס היה האפיפיור הראשון שגינה את הכפירה ואסר על מונטניזם והתנגד לאגנוסטיציזם והמרקיוניזם. לפי ספר האפיפיורים, ה"ליבר פונטיפיקליס" אניקטוס קבע כי אסור לכמרים להיות בעלי שיער ארוך (ייתכן שאיסור זה נבע מהעובדה שהאגנוסטיקנים נהגו לגדל את שערם). לפי התיאורים מת אניקטוס כמרטיר בתקופתו של לוקיוס ורוס, אך אין פרטים ברורים באשר לנסיבות מותו.
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה

אמבריולוגיה של מערכת הנשימה הוא תחום החוקר את ההתפתחות העוברית של מערכת הנשימה.
התפתחות ראשונית

מערכת הנשימה מתפתחת מהמעי הקדמי (ממנו מתפתחות בין היתר הוושט והקיבה) בעובר.
בשבוע הרביעי להתפתחות העובר מופיע ניצן הריאות כצמיחה בדופן המעי הקדמי, בצד הבטני העליון שלו (ונטרל).
בתחילה, אין הפרדה בין ניצן הריאה והמעי הקדמי, והם פתוחים אחד אל השני. 
לקראת סוף השבוע הרביעי ממשיך ניצן הריאה להתפתח. הוא גדל כלפי מטה ומתפצל לשני ניצני סמפונות. במקביל לתהליך הצמיחה שלו מתחילה להתפתח מחיצה מהגבולות שבינו לבין המעי הקדמי, אשר בהמשך תפריד בין הוושט לקנה הנשימה.
מערכת הנשימה אינה חלולה בתחילה ועוברת תהליך של תיעול בשבוע ה-12 להתפתחות.
מערכת הנשימה בראשיתה מתקשרת עם אזור הלוע דרך פתח צר, אשר מתרחב בהמשך ההתפתחות של הלוע.
המשך ההתפתחות

בשבוע החמישי להתפתחות מתפתחים ניצני הסמפונות ויוצרים את הסמפונות הראשיים (ימין ושמאל), אשר ממשיכים להתפתח ויוצרים את הסמפונות המשניים (שניים בצד שמאל ושלושה בימין), מהם יתפתחו אונות הריאה.
במהלך התפתחות הסמפונות, מתחלקות הסמפונות המשניים מספר רב של פעמים (בממוצע 17) על מנת ליצור את החלוקה למקטעים הקיימת בתוך הריאה. לאחר הלידה ימשיכו הסמפונות המשניים להתחלק עוד כ-6 פעמים.
הבשלת הריאה

התפתחות הסמפונות בשלב הטרום לידתי נמשכת עד לחודש ה-7 להתפתחות העובר. במקביל אליה מתפתחת גם אספקת הדם לריאה ומתפתחות נאדיות הריאה.
בתחילת החודש השביעי משתנים תאי האפיתל בנאדיות הריאה מתאי קובייה לתאים שטוחים הנקראים גם type I alveolar epithelial cells, תהליך הממשיך גם לאחר הלידה. 
בנוסף לכך, מתפתחת אוכלוסייה נוספת של תאים הנקראת type II alveolar epithelial cells, המפרישים סורפקטנט (נוזל עשיר בפוספו-ליפידים המונע קריסה של נאדיות הריאה) ובכך מאפשרים מהלך נשימה תקין (לכן פגים הנולדים לפני החודש השביעי לא יוכלו לנשום, אלא אם יקבלו סורפקטנט ממקור חיצוני).
התפתחות הריאות לאחר הלידה

בזמן הלידה הריאות מלאות בנוזל אשר נספג ברובו על ידי נאדיות הריאה, או יוצא דרך קנה הנשימה אל הלוע.
לאחר הלידה הריאות ממשיכות להתפתח במשך כ- 10 שנים, התפצלויות חדשות של סמפונות משניים וכן נאדיות ריאה חדשות נוצרות.
חלוקה לשלבי התפתחות לפי זמן

נהוג לחלק את התפתחות מערכת הנשימה לפי שבועות התפתחות.

1 התקופה הפסאודוגלנדולרית (שבועות 16-5)- יצירת הסמפונות.

2 התקופה הקנליקולרית (שבועות 26-16)- סוף תהליך יצירת הסמפונות.

3 תקופת הterminal sac (שבוע 26 עד לידה)- יצירת נאדיות הריאה.

4 תקופת נאדיות הריאה (8 חודשים עד ילדות)- הבשלת הריאות והמשך התפתחות לאחר הלידה.
מומים מולדים במערכת הנשימה

אטרזיה של הוושט/פיסטולה: esophageal atresia/trachoesophageal fistula: זוהי קבוצת מומים שבה קיימת פגיעה בהתפתחות של המחיצה בין קנה הנשימה (הטרכאה) לבין הוושט (אסופאגוס). אטרזיה של הוושט מתרחשת ב-1:1000 ועד 1:4500 לידות חי, בשכיחות דומה בין זכרים ונקבות, כאשר שליש מלידות אלו הן של פגים. ביותר מ-90% ממקרי האטרזיה יש גם פיסטולה בין הטרכאה לבין צינור הוושט המרוחק יותר. הצורה השכיחה ביותר היא זו שבה לא נוצר חיבור בין החלק העליון והתחתון של הוושט, והחלק התחתון מחובר למערכת הנשימה: במצב כזה, ההיריון יאופיין בריבוי מי שפיר- polyhydroamnions: התינוק לא יוכל לאכול כתוצאה מהחסימה במערכת העיכול, והקשר בין הוושט לבין מערכת הנשימה יביא למעבר חומרים אל מערכת הנשימה ופגיעה בה עד כדי מצוקה נשימתית קשה. מומים שונים על אותה סקאלה, למשל, היווצרות צינור אחד צר ואחד רחב. אטרזיה היא מצב חירום כירורגי, וניתן לתקנו בניתוח (אשר מבוצע לעיתים באופן רב שלבי- תחילה סגירת הפיסטולה ופתיחת פתח חיצוני לקיבה, ולאחר מכן חיבור קצות הוושט).
תסמונת המצוקה הנשימתית של היילוד או מחלת הקרום ההיאליני: respiratory distress syndrome: זהו מצב של מצוקה (עקה) נשימתית, המאופיינת בנשימה מהירה ושטוחה של התינוק, ואופיינית בעיקר בפגים אשר הסופרקטנט שלהם לא התפתח במלואו. מעבר לפגים, עקה נשימתית יכולה להתפתח במחלות היאליניות שונות כגון hyaline membrane disease, המאופיינת בפגיעה בתאים אלוואולריים מסוג 2 אשר מפרישים במקום הסורפקטנט חומר צמיג, אשר מקבע את הדופן ומונע יכולת לנשום. מבחינה מיקרוסקופית, גודל ומשקל הריאות הם נורמליים, אך הריאות מוצקות, בשרניות ואדומות, חסרות אוויר ודמויות כבד. בשל המחסור בסורפקטנט קיים מתח פנים גבוה בנאדיות הריאה, והיילוד מתאמץ לפתוח אותן בכל נשימה מחדש. כתוצאה מכך, מופיעה היפוקסמיה, חמצת, נזק לאנדותל וחדירה של פיברין לתוך הנאדיות. הטיפול במקרים של לידה מוקדמת הוא באמצעות מתן פקטורים המעודדים את הפרשת הסופרקטנט כגון סטרואידים או תירוקסין, או מתן של הסורפקטנט בעצמו.
חוסר התפתחות של אחת הריאות- agenesis of the lungs: במידה שאחת מהריאות לא מתפתחת, הריאה השנייה תפצה (קומפנסציה) על פעילות הריאה שלא התפתחה.
ציסטות ריאתיות מולדות- congenital lung cysts: במחלה זו נוצרות ציסטות בגדלים שונים אשר מלאות בנוזל או אוויר.
היפופלסיה של הריאה- lung hypoplasia: מצב של חוסר התפתחות של הריאה כתוצאה ממספר סיבות שונות, למשל- הרניה (בקע) דיאפגרמתית מולדת: מצב בו קיימת כניסה של איברים מחלל הבטן כתוצאה מפגיעה בהתפתחות הסרעפת (דיאפרגמה)- פגם כזה גורם להפרעות נשימתיות קשות, לחוסר התפתחות של הריאה באותו צד, להיפוקסיה, יתר לחץ דם ריאתי ובטן שקועה. במקרים של הרניה, כאמור, ישנה אפשרות לנתח את העובר טרם השבוע ה-24 להריון. היפופלסיה יכולה להתפתח גם כתוצאה למשל ממחסור במי שפיר- הריאה לא מבצעת מספיק תנועות נשימה וכתוצאה מכך התפתחותה נפגעת.
ריאות של עובר בשבוע הרביעי, מתוך האנטומיה של גריי
שלב נוסף בהתפתחות הריאה בעובר
אנטוניו באטו

| --- | --- |

 לידה:  1832 אחרי ונטיה 
 פטירה:  1905 לוקסור, מצרים 
 תקופת הפעילות:  1862–1905 (כ־43 שנים) 
 
אנטוניו באטו (באנגלית:Antonio Beato ‏: 1835 – 1906), הידוע גם בשם אנטואן באטו, היה צלם איטלקי-בריטי. הוא ידוע בעבודות הז'אנר שלו, דיוקנאותיו, נופי הארכיטקטורה והנופים של מצרים ובמקומות אחרים באזור הים התיכון. הוא היה האח הצעיר של הצלם פליצ'ה באטו (1832–1909), איתו עבד לפעמים. אנטוניו ואחיו היו חלק מקבוצה קטנה של צלמים מסחריים שהיו הראשונים שהפיקו תמונות של המזרח בקנה מידה גדול.
ביוגרפיה ועבודה

מעט ידוע על ראשית חייו של אנטוניו באטו. הוא כנראה נולד בשטח ונציאני אחרי 1832, ולאחר מכן הפך לאזרח בריטי. אחיו הבכור פליצ'ה באטו, נולד בוונציה, אבל ייתכן שהמשפחה עברה לקורפו, שהייתה שטח ונציאני עד 1814, אז נרכשה על ידי בריטניה. אנטוניו השתמש לעיתים קרובות בגרסה הצרפתית של שמו הפרטי - אנטואן באטו. יש להניח שהוא עשה זאת משום שעבד בעיקר במצרים, שבה הייתה אוכלוסייה גדולה של דוברי צרפתית.
קיומם של מספר תצלומים חתומים "פליצ'ה אנטוניו באטו" ו"פליצ'ה א. באטו", הביאו חוקרים רבים להניח שיש צלם אחד שאיכשהו צילם במקביל במקומות רחוקים כמו מצרים ויפן. בשנת 1983, הוכח ש"פליצ'ה אנטוניו באטו" ייצג שני אחים, פליצ'ה באטו ואנטוניו באטו, שעבדו יחד באופן קבוע, וחלקו חתימה. הבלבול הנובע מהחתימות ממשיך לגרום לבעיות בזיהוי מי משני הצלמים היה היוצר של כל תמונה נתונה.
כמעט שום דבר לא ידוע על הכשרתו בצילום. ייתכן שהוא החל להתעניין בצילום באמצעות אחיו, שפגש את הצלם הבריטי ג'יימס רוברטסון במלטה ב-1850, ורכש ציוד צילום בפריז בסביבות 1851, ומאוחר יותר באותה שנה ליווה את רוברטסון לקונסטנטינופול ב-1851.  אנטוניו הצטרף לאחיו ולרוברטסון במלטה בערך ב־1853. שותפות, הידועה בשם "רוברטסון ובאטו" נוצרה בסוף 1853 או בתחילת 1854 בקונסטנטינופול. עם זאת, לא לגמרי ברור אם היה זה אנטוניו או פליצ'ה שהיו מעורבים בשותפות. כמה חוקרים מאמינים שזה היה למעשה, אנטוניו.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, נסיעות תיירים למזרח התיכון יצרו ביקוש רב לצילומים כמזכרות. באטו ואחיו היו חלק מקבוצה של צלמים מוקדמים שעשו את דרכם למזרח כדי לנצל את הדרישה הזו. בין הצלמים החלוציים הללו היו צרפתים, פליקס בונפיס (1831-1885); גוסטב לה גרה (1820-1884) והיפוליט ארנו, האחים אנרי ואמיל בכרד והאחים זנגאקי היוונים, שרבים מהם שהו במצרים במקביל ונכנסו לשותפויות עבודה פורמליות ובלתי פורמליות.  בין צלמים מוקדמים היו גם אנטוניו ואחיו.
בסוף 1854 או בתחילת 1855, אחותם של האחים ביאטו, לאונילדה מריה מתילדה ביאטו, נישאה לשותף העסקי של אחיה, ג'יימס רוברטסון. לזוג נולדו שלוש בנות.
ביולי 1858 הצטרף אנטוניו לפליצ'ה בכלכותה. פליצ'ה שהה בהודו מתחילת השנה וצילם את תוצאות המרד ההודי של 1857. אנטוניו צילם גם בהודו עד דצמבר 1859 כשעזב את כלכותה, כנראה מסיבות בריאותיות, ופנה למלטה דרך סואץ.
אנטוניו ביאטו נסע לקהיר לקראת סוף 1859 או תחילת 1860 ובילה שם שנתיים לפני שעבר ללוקסור שם פתח סטודיו לצילום ב-1862 (עד מותו ב-1906) והחל לייצר תמונות תיירותיות של האנשים והאתרים של האזור . התמונות של באטו של מצרים היו שונות באופן מובהק מאלה של צלמים אחרים שעבדו באזור. בעוד שרוב הצלמים התמקדו בפאר המונומנטים והארכיטקטורה, באטו התרכז בסצנות של חיי היומיום.
בשנת 1864, בזמן שאחיו פליצ'ה חי וצילם ביפן, צילם אנטוניו את חברי הנציגות היפנית של איקדה נגאוקי שביקרו במצרים בדרכם לצרפת.
אנטוניו ביאטו מת בלוקסור בשנת 1906. אלמנתו פרסמה הודעה על מותו תוך שהיא מציעה בית וציוד צילום למכירה.
הערות שוליים

↑  Zannier, I., "Beato." In The Dictionary of Art, (34 vols), New York: Grove, 1996
↑  Clark, J.,Fraser, J. and Osman. C., "A Revised Chronology of Felice (Felix) Beato (1825/34?–1908?)," In Clark, J., Japanese Exchanges in Art, 1850s to 1930s with Britain, Continental Europe, and the USA, Sydney, Power Publications, 2001, p. 90; Broecker, William L. (ed.), International Center of Photography Encyclopedia of Photography, New York, Pound Press; Crown, 1984
↑  Pare, R. and Fenton, R., "The Artist's Eye," In Baldwin, Daniel, and Greenough, All the Mighty World: The Photographs of Roger Fenton, 1852–1860, New Haven: Yale University Press, 2004, pp. 221–230
↑  Jacobson, K., Odalisques and Arabesques: Orientalist Photography, 1839-1925, London, Bernard Quaritch, 2007, p. 277.
1 2 3  Altman, E. and Evans, F. H., Scholars, Scoundrels, and the Sphinx: A Photographic and Archaeological Adventure up the Nile, Knoxville, Tenn., McClung Museum, 2000, p. 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521182805171  BNE: XX850537  BnF: cb13330673k (data)  GND: 11947462X  ISNI: 0000 0001 2253 6891  LCCN: n86005235  NTA: 387134875  PIC: 4743  RKD: 381975  SUDOC: 152918078  ULAN: 500033257  VIAF: 44444979   WorldCat (עם VIAF): 44444979
אנה מרגולין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 בינואר 1887 ברסט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 ביוני 1952 (בגיל 65) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Rosa Harning Lebensboym 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  יידיש 
 בן או בת זוג:  Reuben Iceland 
 מספר צאצאים:  1 
 
אנה מרגולין (ביידיש: אַננאַ מאַרגאָלין) הוא שם עטה של רוזה הרנינג לבנסבוים (ביידיש: ראָזע האַרנינג לעבענסבוים;21 בינואר 1887 –  29 ביוני 1952), משוררת יידיש יהודיה-רוסייה-אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה בברסט ליטובסק, אז חלק מן האימפריה הרוסית. התחנכה בבית ספר תיכון שבו למדה עברית תחת הפסבדונים "חנה גרוס". בילדותה התגוררה בקניגסברג, אודסה ואחרי עברה לוורשה שם התגורר אביה אחרי גירושיו. ב־1906 שלח אותה אביה לארצות הברית. היא נסעה חזרה לאירופה ובוורשה פגשה את משה סטבסקי. היא התחתנה איתו ויחד הם נסעו לארץ ישראל. אך נישואיה נכשלו והיא הרגישה חנוקה מבחינה אינטלקטואלית וחזרה לוורשה כשהיא משאירה בתל אביב את בעלה והתינוק שנולד להם. בשנת 1913 התיישבה סופית בארצות הברית. היא עבדה שם במערכת העיתון דער טאג ושם הכירה את בעלה השני הירש לייב גורדון. אחרי שגורדון התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה הם התרחקו ונפרדו. היא התקרבה למשורר והמבקר ראובן אייזלנד ואתו הייתה בקשרי חברות במשך כל חייה. מרגולין הייתה קשורה בשתי קבוצות משוררים יידיים של התקופה: "די יונגע" ו"האינטרוספקטיביסטים", אך אופייה של שירתה ייחודי לה. קנתה את פרסומה בעיקר בשל ספר שיריה היחיד, "לידער" (יידיש: "שירים") אשר יצא לאור בשנת 1929.
לקריאה נוספת

אַננאַ מאַרגאָלין, לידער, 1929.
אַנאַ מאַרגאָלין, לידער (הקדמה: אברהם נאווערשטערן), ירושלים: מאגנס, 1991, ISBN 965-223-761-2
אנה מרגולין, מלכת המילים, תרגמו מיידיש: אשר גל ואביבה טל. תל אביב, הוצאת קשב לשירה, 2018, ISBN 978-965-531-236-2
Drunk from the Bitter Truth: The Poems of Anna Margolin (Translated: Shirley Kumove), SUNY, 2005. ISBN 0-7914-6579-9.
הערות שוליים

↑  ברוסית: Анна Марголин; באנגלית: Anna Margolin
↑  ברוסית: Роза Лебенсбойм; באנגלית: Rosa Harning Lebensboym
↑  B. Shlevin, The Brest of Our Dreams, Translated by Jenni Buch and Dr. Samuel Chani (באנגלית)
↑  Shirley Kumove, Drunk from the Bitter Truth: The Poems of Anna Margolin (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301340505171  PLWABN: 9810658113105606  BnF: cb15671009p (data)  GND: 103434194  ISNI: 0000 0000 6664 3747  LCCN: n89111177  MusicBrainz: fc06b50f-e20f-4bff-9e9f-6ab5a4326dd8  SNAC: w6h20kqm  SUDOC: 176985905  VIAF: 76643152   WorldCat (עם VIAF): 76643152 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמירים

ערך זה עוסק במושב בגליל העליון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מושב אמירים על רקע הר מצפה ימים
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎546 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 865 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) אמירים(למפת הגליל העליון רגילה) אמירים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אמירים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אמירים32°56′14″N 35°27′06″E﻿ / ﻿32.9371986878772°N 35.451554181938°E﻿ / 32.9371986878772; 35.451554181938  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל (in English: Merom HaGalil Regional Council) באדום - אמירים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

אֲמִירִים הוא מושב וכפר נופש צמחוני בגליל העליון, הדוגל בחקלאות אורגנית. שייך למועצה אזורית מרום הגליל.
הקמה ואידאולוגיה

בשנת 1950 הוקם במקום כפר עבודה בשם "פרוד עילית" על ידי עולים מתימן, אולם הוא ניטש לאחר כשנתיים. המושב התאחד מאוחר יותר עם מעברת העולים "פרדיה", ונקרא "שפר". ב-1956, בעקבות שינוי תוואי הכביש לצפת, הופרד לשני מושבים "אמירים" ו"שפר". בשנת 1953 שוכנו מספר משפחות עולי מרוקו אשר מתגוררים במושב עד היום.
בשנת 1958 קבוצת צעירים בעלי מודעות בריאותית, שהתארגנו סביב אגודת הצמחונים והטבעונים התל אביבית, מתוך כוונה להקים, בעזרת הסוכנות היהודית ותנועת המושבים, יישוב ראשון מסוגו בארץ בו יקדמו תזונה בריאה, צמחונית-טבעונית, הימנעות מעישון, מריסוסים כימיים וכו'.
בשל האופי הצמחוני של אמירים, לא מביאים לאמירים מוצרי בשר ודגים, לא מעשנים או אוכלים בשר במסעדות, בחצרות הבתים, בצימרים ובמקומות ציבוריים.
תעסוקה

על פי התוכנית, יועד המושב ל-65 משפחות שיעסקו במטעים, גידולי שלחין ובעל וגידול צאן.
כיוון שהתושבים סירבו להתפרנס מתעשיית בשר כמו מושבים רבים אחרים, ובזכות הקרבה לצפת שהייתה אטרקציה תיירותית חשובה באותה תקופה, החליטו תושבי המקום להקים במקום צימרים לתיירים, והמושב היה בין הראשונים לקיים צימרים ודוגמה למושבים אחרים ולמוסדות המיישבים. 13 צימרים ראשונים נפתחו לשימוש באמירים בשנת 1965 ובעקבות ההצלחה תוכנן להקים במושב בשנת 1969 20 צימרים נוספים, בריכת שחייה ואולם נופשים, במימון אגודת הכפר, הסוכנות היהודית ומשרד השיכון.
ענף ההארחה בצימרים התפתח, ורבים מתושבי המקום מציעים צימרים ושירותי נופש. המושב מכיל כמה מסעדות צמחוניות, אשר מתמחות במזון בריאות מסוגים שונים. ארוחות הבוקר המוגשות בצימרים הן כשרות ולרוב הצימרים יש פלטת שבת ומיחמים.