stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניראצ'אד
אתרים בעלי חשיבות

אחוזת וצ'אי
היישוב מפורסם בזכות אנדרטאותיו הארכיטקטוניות הכנסייתיות, מתוכן בולטת הכנסייה הקלוויניסטית המונומנטלית, המבוצרת בחומות תומכות כורעות, ונבנתה בסגנון הגותי המוקדם במאות ה-13 וה -14.
האוכלוסייה הנוצרית אורתודוקסית שהתיישבה בכפר במאה ה-16 בנתה כנסיות משלהם. האיקונוסטאזיס שנעשה במהלך בניית הכנסייה שרד במצב המקורי כמעט לחלוטין, ולכן הוא משויך לסוף המאה ה-18, ראשית המאה ה-19.
ילידי המקום

פרנץ מזאי (במקור גרינפלד 1860–1927) דוקטור למשפטים, עורך דין, עורך עיתון הונגרי-יהודי.
משה קליין (1934 – 1967) קצין צה"ל, מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני. נהרג בקרב תל פאחר במלחמת ששת הימים. על התנהלותו ואומץ ליבו בקרב זה הוענק לו עיטור המופת. במלחמת סיני שירת כמפקד פלוגה ועוטר בעיטור העוז.
מידע נוסף

פורטל הניהול של ניראצ'אד
ארמליקי פיתוח כפרי ללא מטרות רווח בע"מ
לקריאה נוספת

ניראצ'אד בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 382–383
נ'יר-אצ'אד (ניר-אטשאד), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 268–269. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
סירת דרקון

סירת דרקון
סירת דרקון היא סוג של כלי שיט שנוצר לראשונה בסין לפני יותר מאלפיים שנה.
תחרות "סירת דרקון" מבוססת על סירת דרקון. הספורט מבוסס על סירה דמוית קאנו מאורך, עליה 22 אנשי צוות - 20 חותרים, הגאי ומתופף.
המפתח העיקרי לחתירה טובה בסירת דרקון הוא חתירה אחידה, הקשבה ושיתוף פעולה. רק צוות שחותר ביחד, בקצב זהה וסינרגיה טובה, יצליח לפתח מהירות ולנצח.
סירת דרקון בעולם

החל מ-1995 מקיים הארגון International Dragon Boat Federation אליפות עולם עבור חתירת סירת דרקון פעם בשנה. באליפות העולם מתחרים במקצים של 200, 1000 ו-2000 מטר. ב-2014 התקיימה אליפות העולם באיטליה, והאליפות בשנת 2015 מיועדת להיערך בספטמבר בקנדה.
סירת דרקון בעולם > בישראל

בישראל פועלים שישה מועדוני דרקון מרכזים ובהם 13 קבוצות. מועדון חותרי דגניה ב' הוא מהוותיקים ומהגדולים בישראל. בשנת 2012 נוצר קשר עם הקהילה היהודית בקנדה במסגרת פעילות של שותפות 2000, ובעקבות כך נפתח מועדון בישראל והושגו הסירות והציוד הנדרש לכך.
בהמשך הצטרפו מועדונים נוספים. מעת לעת נערכות תחרויות בכנרת, בחיפה, בעכו ובירקון.
אחת הקבוצות שהשתלבו בענף כוללת תלמידים ותלמידות מסמינר אוהלו. אלופי ישראל[דרושה הבהרה] בחתירה בסירת דרקון הם קבוצת אוהלו דולפינס, קבוצה מעורבת הכוללת נשים וגברים. קבוצה זו פועלת בחוף משלה, חוף דולפינס בעכו (בין בית הספר לקציני ים לחוף ארגמן).
אלופות ישראל[דרושה הבהרה] בחתירה בסירות דרקון למרחק 500 מטר הן קבוצת לביאות ורודות ישראל המורכבת מחותרות מחלימות מסרטן השד.
מספר מועדונים מישראל השתתפו בתחרויות באיטליה ובקפריסין.
ניקו (עיר)

ניקו היא עיר הנמצאת בהרים של מחוז טוצ'יגי בחבל קאנטו ביפן. העיר שוכנת במרחק 140 קילומטרים צפונית לטוקיו וכ-35 קילומטרים מערבית לאוצונומיה, בירת המחוז, והיא יעד תיירות פופולרי כיוון שבה שוכן המאוזוליאום של השוגון טוקוגאווה איאיאסו ושל נכדו איאמיטסו, כמו גם מקדש פוטאראסאן המתוארך לשנת 767. באזור זה יש גם הרבה מעיינות חמים. ההרים שממערב לעיר הם חלק מהפארק הלאומי ניקו ויש בהם חלק ממפלי המים והנופים המרהיבים ביותר ביפן. בשנת 1999 העניק אונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית למקדשי העיר.
גאוגרפיה ואקלים

העיר מכסה שטח של 1,449.87 קמ"ר והיא העיר השלישית בגודלה ביפן מבחינה זו. היא שוכנת בלב אזור הררי בגובה של 550 מטר, ואוכלוסיית העיר מנתה 93,568 איש ביום 1 במאי 2006.
אתרים חשובים באזור ניקו הם אגם צ'וזנג'י, מפל המים קגון והגן הבוטני ניקו. ההרים ומפלי המים הרבים הנמצאים ליד העיר הפכו אותה למקור אספקה חשוב של אנרגיה הידרואלקטרית. באזור יש מכרות נחושת, אלומיניום ואתר יצור בטון.
מזג האוויר בניקו דומה מאוד לזה שבהוקאידו למרות שהעיר קרובה יותר לטוקיו מאשר להוקאידו, בעיקר בגלל הגובה שבו שוכנת העיר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בניקו היא בערך 7°C כאשר בחודשים החמים ביותר בשנה הטמפרטורה מגיעה רק עד 22°C ואילו בחודשים הקרים ביותר הטמפרטורה יורדת עד למינוס שמונה מעלות צלזיוס NIKKO, Weather History and Climate Data, www.worldclimate.com.
היסטוריה

במהלך המאה ה-8 הקים הנזיר הבודהיסטי שודו שונין את הבניינים הראשונים על מורדות הר ניקו, שזמן רב לפני כן נחשב למקום קדוש. חלק מהמבנים בפוטאראסאן-ג'ינג'ה ורינו-ג'י מתוארכים לתקופה זו.
הכפר של ניקו התפתח מסביב למקדשים הללו. מקדש טושו-גו הושלם ב-1617 והפך למוקד תיירות אזורי במהלך תקופת אדו. בתקופה זו נבנו גם מספר דרכים שנועדו להקל על הגישה למקום.
בשלהי המאה ה-12 הוקמה שוגונות קאמאקורה באזור קאנטו. דבר זה גרם להתחזקות מעמדה של ניקו כאתר קדוש חשוב בקאנטו בגלל מבני הדת המפוארים שהיו בה בנוסף על המיקום ההררי. אולם, האתר ננטש כמעט לחלוטין במהלך המאה ה-16 בעקבות המהפכה של תקופת מורומאצ'י.
מקדשי ניקו אוכלסו מחדש בתחילת המאה ה-17. ניקו נבחרה כאתר שבו ישכון הטושוגו, שהיה מקדש בעל כמה מבנים שהוקמו על מנת להכיל את המאוזוליאום של טוקוגאווה איאיאסו, מייסד שוגונות טוקוגאווה. שלטון זה היה קיים במשך 250 שנים. מאז תקופה זו, ניקו מילאה תפקיד חשוב כסמל של ריבונות מדינית גם עבור מנהיגי המדינות השכנות ששלחו את שגריריהם לחלוק כבוד לאיאיאסו.
בשנת 1871 החליטה ממשלת מייג'י לפצל את האחריות על האתר למאמינים משתי דתות במקום אחת: פוטאראסאן-ג'ינג'ה וטושוגו עברו לאחריות מאמיני השינטו, ורינו-ג'י עבר לאחריות הבודהיזם. הארגון מחדש כלל גם עבודות שיקום בחלק מהאתר. ב-1897 נחקק חוק שלפיו המקום נחשב לאתר מוגן, דבר שהתאפשר בגלל חשיבותו הדתית וההיסטורית. ההגנה החוקית הוגברה מאז בכמה הזדמנויות.
ניקו הוכרזה כעיירה ב-1889 ושולבה במחוז קאמיטסוגה. ב-1954 שונה מעמדה של ניקו והיא הפכה לעיר, לאחר שהתאחדה עם כפר אוקורוגאווה הסמוך. ב-20 במרץ 2006 ניקו התאחדה עם העיר אימאיאצ'י והרשויות המקומיות של אשיו, פוג'יהארה וקורייאמה. העיר החדשה שנוצרה נקראה גם כן ניקו. היכל העיר החדש הוא הבניין שבעבר היה היכל העיר אימאיאצ'י.
תיאור האתר

המבנים באתר נבנו על צלע ההר כך שהם נראים בצורה שונה ממקומות שונים. תפיסת המראה מושפעת מהפרופורציה המדויקת של המדרגות, קירות התמיכה והקירות המקיפים את האזור.
באתר נשתלו אלפי עצי קריפטומריה במהלך תקופת הבנייה של טושוגו בתחילת המאה ה-17. נכון ל-2007 הקריפטומריה נמצאת בשיא פריחתה. יער הקריפטומריה מספק צל טבעי למקדשים, דבר שמגדיל את תכונות היופי והקדושה של המקום.
תיאור האתר > פוטאראסאן

פוטאראסאן מוקדש לשלושת האלים של הר נאנטאי והוא מורכב ממתחם בניינים, שמתוכם 23 קיבלו מעמד של נכס תרבותי חשוב לפי חוק הגנת הנכסים התרבותיים. רוב המבנים שוחזרו או נבנו במהלך המאה ה-17 והשפיעו על סגנון הבנייה של מקדשים אחרים ביפן.
הבניינים המוכרים ביותר בפוטאראסאן הם:
הונדן והאידן המהווים את לב המקדש;
בטסוגו טאקינו-או-ג'ינג'ה הונדן המתוארך לשנת 825;
שין יושה שהוא הדוגמה העתיקה ביותר לסגנון הבנייה האדריכלי שהשפיע על תהליך הבנייה של טושוגו;
גשר שינקיו הוא גם חלק מפוטאראסאן. הגשר נחשב לקדוש, הוא עובר מעל נהר דאיה. ההשערה היא שהגשר נבנה בתקופת מורומאצ'י. הצורה הנוכחית של הגשר, לכה אדומה המצפה עמודי תווך מאבן, מתוארכת לשנת 1636. הדרך המובילה אל הגשר נהרסה בשיטפון בשנת 1902, אך היא שוקמה ב-1904 ועברה עבודות שיפוץ נוספות מאז.
תיאור האתר > טושוגו

מקדש זה הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-17. המקדש כולל מספר רב של בניינים, כאשר מתוכם 37 מצויים במעמד של נכס תרבותי חשוב והאחרים במעמד של אוצר לאומי.
הדוגמה הבולטת ביותר לבנייה בצורת H, המכונה גונגנזוקורי, היא שלושת החדרים הקדושים. חדר ההונדן, שהוא החדר הראשי, מחובר לחדר התפילות באמצעות מסדרון אבן הנקרא אישינומה.
הבניין יומיימון, שנבנה בשנת 1636, הוא הדוגמה הידועה ביותר לסגנון האדריכלי של ניקו. הבניין מכוסה במספר ובמגוון רב של קישוטים. טוזאי סוקיבה, המתוארך לאותה שנה, הוא קיר באורך 160 מטרים המקיף את הונדן, אישינומה והאידן. מסדרון טוזאי קאירו שאורכו 220 מטרים, שחלקו המערבי נבנה מ-25 לוחות מגולפים, מקיף פעם נוספת שלושה צדדים של הבניינים הללו.
תיאור האתר > רינו ג'י

המקדש הבודהיסטי הזה נוסד ככל הנראה במאה ה-8 ומשמש מאז כמקום תפילה וקיום מצוות הבודהיזם. בתחילת תקופת אדו הוספו למקום כמה תוספות בנייה, ובייחוד ב-1653 עבור המאוזוליאום של טוקוגאווה איימיטסו, השוגון השלישי. 37 בניינים במתחם זה מצויים במעמד של נכס תרבותי חשוב. קבוצת המבנים טאייו-אין-רייביו הונדן, איינומה והאידן המאורגנים בסגנון גונגנזוקורי נחשבים לאוצר לאומי.
ספורט

ניקו היא העיר של קבוצת ההוקי קרח ניקו אייס באקס המשחקת בליגת ההוקי קרח של אסיה. אצטדיון ניקו אירח את אליפות העולם בהוקי קרח (בית 1) באפריל 2007.
ערים תאומות

ארצות הברית רפיד סיטי, דקוטה הדרומית, ארצות הברית
אגם צ'וזנג'י
הפסל המפורסם של שלושת הקופים החכמים (ניקו טושוגו) מהמאה ה-17
מקדש רינו ג'י
גשר שינקיו
פגודה בטושוגו
סטייפן, דוכס בוסניה

סטייפן ווֹיסלבלייביץ', דוכס בוסניה, או סטייפן הבוסני (בקרואטית ובוסנית – Stjepan Voijslavlijević/Стјепан, או Stjepan Bosanski, בסרבית: Стефан Војислављевић סטפן) היה קנז (דוכס) בוסניה בשנים 1084–1095.
הוא מוזכר ב"כרוניקת הכומר מדוקליה" ("Bosnam posuitque ibi Stephanum knezium") וצוין כי שלט על "ממלכה" של "פסגת בוסנה מנהר נרטבה ועד נהר ורב". ורב ככל הנראה הוא הנהר ורבאס שבימינו.
הממלכה הסרבית של קונסטנטין בודין
לפי יוהאנס לוקיוס, התמנה בראש הדוכסות בוסניה בידי קונסטנטין בודין, מלך דוקליה. סטפן היה השליט הראשון של בוסניה הידוע בשמו. בודין מינה גם את קרוב המשפחה שלו, ווקאן, בראש הנסיכות ראשקה.
בוסניה, זחלומיה וראשקה לא סופחו אף פעם לדוקליה במסגרת מדינה מאוחדת. לכל נסיכות היו האצולה ומוסדות משלה, כשבראשן התמנו נציגים של השושלת המלכותית של דוקליה.
לפי עדותו של יאקוב לוקארי, "שנתוני רגוזה" (1605) השתתף סטייפן במצור על רגוזה בשנים 1094–1095, בתור ואסאל של בודין.
אחרי מותו של קונסטנטין בודין, הנסיכויות נפרדו מדוקליה, ווקן הפך לשליט הסרבי החזק ביותר, בתוקף תפקידו כנסיך גדול.
לפי "הכרוניקה של הכומר מדוקליה", אחרי מות בודין (בשנת 1099 לערך) קוצ'אפאר, אחד מהטוענים לכתר ניסה לעלות לשלטון בדוקליה, תוך הסתמכות על תמיכה מהנסיך ווקן. כשהרגיש קוצ'אפאר שתוכניתו קרוסת, הוא נמלט לבוסניה ובסופו של דבר בערך בשנים 1100–1101 התחתן עם בתו של "הבאן הבוסני". כעבור זמן קצר הוא נפל במלחמה בזחלומיה. ככל הנראה אותו "באן בוסני" היה סטייפן. לוקארי ואורביני מזכירים את בנו-יורשו של סטייפן, ווקמיר או ווטימיר.
לא ניתן לקבוע בדיוק מה היה בדיוק מיקומה של הישות שבשליטת הבאן סטייפן. ידוע כי השם בוסניה זוהה עם אזור האגן העליון והאמצעי של הנחל בוסנה, כולל אזורי סארייבו וויסוקו.
כמה עשרות שנים אחרי סטייפן, היה זה לאסלו השני, מלך הונגריה שנשא שוב את התואר של דוכס בוסניה.
בשנת 1931 נמצאו בשרידי מבצר על יד זניצה לוחות אבן, שעליהן חרוטה דמות של שליט ולידה הכותבת באלפבית גלגוליטי: "שטפן, נסיך בוסניה".
סוס ברומבי

| --- | --- |

 מיון
 מין:  סוס רמכי
תפוצת הסוסים בטבע
ברומבי (באנגלית: Brumby) הוא סוג של סוס פרא הנמצא באוסטרליה. סוסי ברומבי מצויים בחלקים רבים באוסטרליה, אך אזור מחייתם הידוע ביותר הוא הרי האלפים האוסטרליים, בדרום-מזרח אוסטרליה. רובם נמצאים בטריטוריה הצפונית, כאשר האוכלוסייה השנייה בגודלה נמצאת בקווינסלנד. קבוצת סוסי ברומבי נקראת אספסוף או להקה.
סוסי הברומבי הם צאצאים של סוסים שאבדו או ברחו, כולל בתקופת המתיישבים האירופאים הראשונים. הסוסים שהשתחררו והרכיבו את אוכלוסיית סוסי הברומבי האוסטרליים היו סוסי קייפר מדרום אפריקה, פוני טימור מאינדונזיה, הפוני הבריטי, גזעים שונים של סוסי ה-Draught, ומספרים משמעותיים של ת'ורוברד וסוס ערבי.
כיום הם חיים במקומות רבים, כולל פארקים לאומיים מסוימים. לעיתים הם קובצו ובויתו כדי שיוכלו להשתתף כסוסים לתחרויות ספורט אוסטרליות, סוסי עבודה עם בקר בחוות או בשטחים פתוחים, אך עם זאת גם לתחומים כמו טיולי סוסים בטבע, סוסי תצוגה, סוסי שעשוע וסוסים ללימוד רכיבה לילדים קטנים.
סוסי הברומבי הם נושא למחלוקת, כאשר הממשלה ופעילים בנושא איכות הסביבה מתייחסים אליהם כמטרד ואיום על המערכת האקולוגית הטבעית באוסטרליה, ואילו אחרים מעריכים אותם כחלק מהמורשת של אוסטרליה, ופועלים למנוע יחס בלתי-אנושי או הכחדה של סוסי הברומבי, והחזרתם של פרטים שנתפסו אל הטבע.
סוס ברומבי בתרבות

הדמויות המרכזיות בסדרת האנימציה האוסטרלית טאורה הם סוסי ברומבי.
סבאטיק

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים סלבס, מצר מקאסאר 
 קואורדינטות:  4°08′36″N 117°47′15″E﻿ / ﻿4.143247°N 117.787403°E﻿ / 4.143247; 117.787403
 שטח:  452 קילומטר רבוע
 אורך:  37.5 קילומטר
 רוחב:  13.8 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מלזיה, אינדונזיה 
 אוכלוסייה:  15,000
  (למפת בורנאו מוגדלת) בנדר סרי בגוואן קוטה קינבאלו קוצ'ינג פונטיאנאק פלנגקה ראיה בנג'ארמסין סמרינדה טאנג'ונג סלורסבאטיק(למפת בורנאו רגילה) בנדר סרי בגוואן קוטה קינבאלו קוצ'ינג פונטיאנאק פלנגקה ראיה בנג'ארמסין סמרינדה טאנג'ונג סלורסבאטיק
 
האי סבאטיק שמחולק בין שתי מדינות: אינדונזיה ומלזיה
סבאטיק (Pulau Sebatik) הוא אי מצדו המזרחי של האי בורנאו. שטח האי הוא 452.2 קמ"ר והוא רחוק 1,000 מטר בלבד מבורנאו. האי שוכן בקו הרוחב '4°12 וקו אורך '117°45. השליטה עליו נחלקת בין מלזיה לבין אינדונזיה.
גאוגרפיה

סבאטיק שוכן במפרץ סבוקו (Teluk Sebuku) והוא האי הגדול במפרץ. האי הוא ארוך וצר יחסית בכיוון דרום מזרח לצפון מערב. העיר טאוואו שמצפון לאי, באי בורנאו, מלזיה, היא העיר הגדולה באזור. הנקודה הגבוהה באי היא בגובה 409 מטר.
האי מחולק לשניים, החלק הצפוני (153 קמ"ר) שייך למלזיה כחלק ממדינת סָבַּהּ והחלק הדרומי (299 קמ"ר) שייך לאינדונזיה לפרובינציה צפון קלימנטאן (עד 2012 למזרח קלימנטאן). הגבול בין שתי המדינות הוא קו הרוחב '4°10 צפון, והוא מסומן כל קילומטר ממזרח למערב באבני גבול בקרקע.
החי והצומח

האי מכוסה ברובו בביצות מנגרובים ויערות גשם שופעים אשר מהווים בית גידול לאוכלוסיות גדולות של גיבונים וקופי מקוק.
האוכלוסייה והכלכלה

באי מתגוררים כ-80,000 איש, מתוכם כ-25,000 איש בחלק המלזי של האי. רוב האוכלוסייה באי מתבססת על דיג וחקלאות, בחלק המלזי ישנה גם תעשיית עץ. ממזרח לאי התגלו מרבצי גז ונפט. רמת החיים ויוקר המחיה באי גבוהים יחסית לממוצע האינדונזי, ודומים בשני חלקי האי.
היסטוריה

החלוקה הפוליטית של האי נוצרה בשנת 1891 על ידי הסכם בין בריטניה והולנד, בו הסדירו שתי המעצמות הקולוניאליות, את הגבולות ותחומי ההשפעה שלהן בדרום מזרח אסיה.
לאחר הקמתה של מלזיה בשנת 1963 נערכו מספר עימותים מדיניים וצבאיים בין שתי המדינות לאורך הגבול המדויק באזור. הגבול הבינלאומי בין מלזיה ואינדונזיה הפסיק במרחק ליגה אחת מעבר לחוף המזרחי של האי והבעלות על השטחים שממזרח לאי ביניהם האיים ליגיטאן וסיפאדאן נמסרה למלזיה בהחלטה של בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג ב-2002. חרף ההחלטה, נותר סכסוך בין המדינות לגבי הגבול הימי ולגבי סלע אונאראנג שממזרח לאי. כיום שולטת אינדונזיה בסלע אונאראנג, הקרוי גם שונית אונאראנג, ומעליו הקימו האינדונזים מגדלור הצבוע בצבעי ה"אדום לבן" של הדגל. ב-2005 החלו המדינות במשותף בחיפושי נפט באזור הימי שממזרח לאי.
לאחר הפיגוע הכפול בבאלי ב-12 באוקטובר 2002, העבירה קבוצת הטרור האינדונזית אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה המסונפת לארגון אל-קאעידה, חלק מהמרכזים שלה לאזורים מרוחקים של אינדונזיה, ביניהם גם לאי סבאטיק והקימה בו מסגד, בית ספר מוסלמי, ואף הוקמו בסיסים עם מצבורי נשק באזורים נידחים של האי.
הערות שוליים

↑  Democratization in China, Korea and Southeast Asia?, page 57
↑  The Territorial Dispute Between Indonesia and Malaysia Over Pulau Sipadan, pages 9-10
↑  כוחות אינדונזיים ומאלזיים, דבר, 18 במאי 1966
↑  אחת משפע תמונותיו: https://static.promediateknologi.id/crop/0x0:0x0/750x0/webp/photo/p1/673/2024/01/21/Screenshot_20240121-205328_Chrome-2937245794.jpg
↑  מקור: כאן https://books.google.co.il/books?id=OaGUAgAAQBAJ&pg=PA288&lpg=PA288&dq=al-qaidah+di+kalimantan&source=bl&ots=_HQy9wVPeL&sig=WsLZLatOhDKisaSgfZO7DFB-dzk&hl=iw&sa=X&ved=2ahUKEwjb1szzjtTeAhWDC-wKHa1gDCkQ6AEwAXoECAcQAQ#v=onepage&q=al-qaidah%20di%20kalimantan&f=false בהערה מספר 12 בעמוד 288 בספר LIVING TERRORISM BEHIND / TOREN HORGO, JOHN HORGAN באשר ל"קאלימאנתאן המזרחית" שבעבר כללה גם את החלק האינדונזי של האי סבאטיק, שדווח קצין מודיעין ממשטרת אינדונזיה ב-10 במרס 2003 אודות ארגוני הטרור מטעם אל-קאעדה באינדונזיה, לפי שמותיהם ומחוזות פעולתם, בין היתר East Kalimantan.
נשיא טג'יקיסטן

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  אמומאלי רחמון 
 תאריך כניסה לתפקיד:  30 בנובמבר 1992
 תחום שיפוט:  טג'יקיסטן 
 מעון:  Palace of Nations, Dushanbe 
 משך כהונה קצוב:  7 שנה 
 ייסוד המשרה:  30 בנובמבר 1990 
 איוש ראשון:  קאהור מחקאמוב
 www.prezident.tj
 
נשיא רפובליקת טג'יקיסטן (בטג'יקית: Президентҳои Тоҷикистон) הוא ראש המדינה והמשרה העליונה ביותר בטג'יקיסטן, על פי חוקת 1994.
ב-6 בנובמבר 1999 נערכו לראשונה בחירות במדינה, לאחר שעד אז כל הנשיאים מונו על ידי הפרלמנט. בבחירות זכה הנשיא המכהן אמומאלי רחמונוב, ברוב של 96.0%. האופוזיציה טענה לזיופים קשים בתוצאות הבחירות, בבחירות השתתף מועמד נוסף מלבד הנשיא, דַבלאט אוּסמוֹן, שר הכלכלה לשעבר ויו"ר מפלגת התחייה האיסלאמית של טג'יקיסטן, הוא הפסיד אז בבחירות וגרף 2% מקולות הבוחרים.
ב-6 בנובמבר 2006 התקיימו במדינה בחירות נשיאותיות בפעם השנייה, הפעם היו 5 מועמדים לתפקיד הנשיא:
הנשיא המכהן, אמומאלי רחמונוב, יו"ר המפלגה הדמוקרטית העממית של טג'יקיסטן, שזכה לבסוף ב-79.3% מקולות הבוחרים
אולימז'ון בּוֹבּוֹייב, מועמד מטעם מפלגת הרפורמות הכלכליות, גרף 7.6%
עמיר קוראקולוב, יו"ר המפלגה החקלאית הטג'יקית. השיג 6.2% מהקולות
איסמועיל טלבאקוב, יו"ר המפלגה הקומוניסטית של רפובליקת טג'יקיסטן שסיים לפני אחרון, עם 5.3%
עבדוחלים גאפורוב, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית של טג'יקיסטן, שסיים אחרון עם 2% בלבד
בחירות נוספות התקיימו ב-16 בנובמבר 2013, ובהם זכה הנשיא המכהן רחמונוב ב-86.9 אחוזים מקולות הבוחרים. גם בבחירות אלו הושמעו טענות על זיופים חמורים.
נשיאי טג'יקיסטן

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| קאהור מחקאמוב | 30 בנובמבר 1990 | 31 באוגוסט 1991 |
| קדרדין אסלונוב | 1 בספטמבר 1991 | 23 בספטמבר 1991 |
| רחמון נאבּייב | 23 בספטמבר 1991 | אוגוסט 1992 |
| אקבארשו איסקנדרוב | אוקטובר 1992 | נובמבר 1992 |
| אמומאלי רחמון | 30 בנובמבר 1992 | מכהן |
הערות שוליים

↑  AFP, Tajik strongman wins over 83% in 'no choice' poll (ארכיון)
סירת

ערך זה עוסק בעיר בלוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הכניסה לעיר
הכניסה לעיר
 מדינה / טריטוריה:  לוב לוב
 גובה:  28 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  135,451 (2009)
 קואורדינטות:  31°07′N 16°22′E﻿ / ﻿31.12°N 16.36°E﻿ / 31.12; 16.36
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לוב מוגדלת) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תוניסיה אלג'יריה ניז'ר צ'אד סודאן מ. הים התיכוןסירת(למפת לוב רגילה) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תונ. אלג'. ניז'ר צ'אד סו. מ. הים התיכוןסירת  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סִירְתְ (בערבית: سرت; תעתיק מדויק: סרת) היא עיר בלוב בעלת חשיבות בתעשיית הנפט ומרכז שלטוני. העיר שוכנת לחופו הדרומי של מפרץ סידרה, באמצע הדרך בין שתי הערים המרכזיות במדינה, טריפולי ובנגאזי.
עקב היותה של העיר מקום הולדתו של מנהיג לוב לשעבר מועמר קדאפי ונשלטת על ידי בני שבטו, זכתה לפיתוח רב בימי שלטונו והוקמו בה מבני ציבור רבים, מוסדות שלטון ומשרדי ממשלה ההופכים אותה למעין "בירת משנה" לצד טריפולי. בין שאר מבני הציבור המפוארים נמצא אולם הקונגרסים (Palais des Congrès) הגדול ביותר בצפון אפריקה.
היסטוריה

העיר זכתה למעמד בינלאומי כאשר התכנסה בה ביולי 2005 ועידת או"ם בראשות מזכ"ל הארגון, קופי אנאן. כמו כן אירחה העיר באוקטובר 2007 את השיחות בין ממשלת סודאן לבין נציגי חבל דארפור בתיווכו של קדאפי.
סירת נבחרה לבירת התרבות הערבית לשנת 2011 עוד לפני ההתקוממות בלוב (2011). לאחר נפילת טריפולי בידי המורדים באוגוסט 2011, הפכה סירת למעוז האחרון של נאמני קדאפי וקרבות קשים התנהלו בעיר למשך חודשיים וגרמו להרס רב של העיר. ב-20 באוקטובר 2011 מצא בה שליט לוב לשעבר קדאפי את מותו. ב-25 באוקטובר התפוצצה בעיר מכלית דלק שגרמה ליותר ממאה הרוגים ולעשרות פצועים.
סירת נפלה לידי לוחמי המדינה האסלאמית בלוב בשנת 2015. ב-9 ביוני 2016 נכנסו כוחות הנאמנים לממשלת האחדות בלוב לעיר סירת. הכוחות חסמו את היציאות מהעיר דרך הים והחלו לנהל לחימה בפאתי העיר תוך כדי הפצצות מהאוויר של מטוסי קרב אמריקאיים ולוביים. לאחר חצי שנה של קרבות, בדצמבר 2016, נמסר כי הכוחות הנאמנים לממשלת האחדות הצליחו להשתלט ולטהר את העיר מפעילי המדינה האסלאמית.
בינואר 2020 כוחותיו של ח'ליפה חפתר, בתמיכה מצרית בעיקר, כבשו את העיר מידי כוחות הממשלה, שהפכה בינתיים בעצמה, לאסלאמיסטית יותר ויותר ונתמכה בעיקר על ידי טורקיה.
הערות שוליים

↑  [http://news.bbc.co.uk/2/hi/africa/7064684.stm סודאן קוראת להפסקת אש בדארפור בשיחות בלוב, BBC, 27 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494205505171  BnF: cb166539217 (data)  GND: 7757490-4  LCCN: no2005088189  MusicBrainz: 6dececde-9dd4-48b7-8558-d75a544814ee  SUDOC: 121076733  VIAF: 148108761   WorldCat (עם VIAF): 148108761 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נירבוגדאן

נירבוגדאן (בהונגרית: Nyírbogdány) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, בנפת קמצ'ה.
מקום

נירבוגדאן הוא כפר בנירשג התיכון (אזור בצפון מזרח המישור ההונגרי הגדול) צפונית מזרחית לנירג'האזה, בערך 16 ק"מ משם. לכפר יש נגישות טובה בכביש ראשי מס' 4. מתחנת הרכבת של הכפר ישנו בקו זמין של קו הרכבת סולנוק-דברצן-נירג'האזה-זאהון בגבול האוקראיני. הדבר המעניין ביישוב הוא שבחלק של אזור התעשייה של היישוב שנמצא כ-3 ק"מ ממרכז הכפר מתגוררים כ-780 אנשים.
הנחלים קאלאי ושֶנִיֶה זורמים בגבול הכפר ונשפכים לתעלה הראשית לונאי (Lónyai). השטח הפנימי של הכפר הוא 3,270 דונם, השטח החיצוני הוא 31,250 דונם.
היסטוריה

הכפר היה עיירת שוק בימי הביניים. זה מוזכר לראשונה בסביבות 1220 במרשם אוראדיה, יחד עם הכפרים הנה (Hene) וסולנוק (Szolnok). שמו נוצר מהשם הפרטי בוגדאן (Bogdán) בניב הונגרי. השם היה אימוץ של השם בוגדן הסלאבי (פירושו: מתנת האל), ותאודורוס היווני בעל פירוש דומה.
בשנת 1324 הוזכר הכפר בתעודות הראשונות בשם בוגדאנטלק (Bogdántelek). מתקופה זו הוא נחשב ליישוב מאוכלס כרכושה של משפחת האצולה בוגדני. בשנת 1920 היו בכפר 2,115 תושבים. בשנת 1930 היו בכפר 2,388 תושבים.
קהילה יהודית

יהודים נזכרים לראשונה בנירבוגדאן במפקד תושבים שנערך בשנת 1770. רוב יהודי המקום התפרנסו ממסחר, רוכלות ומלאכה, מיעוטם עסקו בחקלאות וכמה היו חוכרי אחוזות.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה נירבוגדאן לזרם האורתודוקסי. במקום היו בית כנסת, חברה קדישא, "חדר" ומקווה.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נשלחו 30 צעירים יהודים מהכפר לעבודות כפייה, הם גויסו כחיילי עזר עם אזרחים הונגריים נוספים שהשלטונות לא רצו לצרף לשורות הצבא הלוחם. עשרים מהם נספו.
בשנת 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי המקום לנירג'האזה, ובסוף מאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר 13 יהודים, ועזבו תוך זמן קצר.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 26 |  |
| 1880 | 159 | 1,389 |
| 1910 | 171 |  |
| 1920 | 151 |  |
| 1930 | 150 |  |
| 1941 | 105 | 2,519 |
ילידי המקום

הנריק אלאפי, (מקודם הלפרה עד 1868; בהונגרית: Alapy Henrik; נירבוגדאן, 23 בספטמבר 1859 – בודפשט, 31 במרץ 1945) היה דוקטור לרפואה, יהודי-הונגרי כירורג, פרופסור באוניברסיטה.
קבוצות אתניות

בשנת 2011, 89.2% מאוכלוסיית היישוב הצהירו כי הם הונגרים ו-3.6% הם בני הלאום רומא.
לקריאה נוספת

נירבוגדאן בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 386
נ'יר-בוגדאן', בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 271. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 20806/1868. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1868. év 3. oldal 25. sor
↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת קמצ'ה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קמצ'ה • ברקס • בסטרץ • דמצ'ר • גגן • קק • נירבוגדאן • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר |  |