stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דני דה ויטו
חיים אישיים

מאז 1982 נשוי לשחקנית האמריקאית-יהודייה ריאה פרלמן, ולהם שלושה ילדים (ביניהם השחקנית לוסי דה ויטו). דה ויטו ופרלמן נפרדו ב-2012, אחרי 30 שנות נישואים, אך ב-2013 חזרו אחד לשני, והתגוררו בבוורלי הילס, קליפורניה.
דה ויטו הוא דמוקרט נלהב ותומך של תנועת קול אחד. הוא גם חבר בוועדת ההיגוי של אגודת הידידים של תיאטרון אפולו, יחד עם אשתו.
ב-17 באוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה, הופיעה מודעה על עמוד שלם בעיתון ה"לוס אנג'לס טיימס" בה הוא היה חתום על גינוי מפורט נגד הטרור שגורמים ארגוני החמאס והחזבאללה, והובעה בה תמיכה גם באזרחים התמימים שנפגעו בישראל ובלבנון. על מודעה זו היו חתומים גם ניקול קידמן, מייקל דאגלס, סילבסטר סטאלון, ברוס ויליס, ג'יימס וודס, סם ריימי, רידלי סקוט ועוד רבים.
פילמוגרפיה חלקית > קולנוע

"קן הקוקייה" (1975) – בתפקיד: מארטיני
"תנאים של חיבה" (1983) – בתפקיד: ורנון דאלארט
"בעקבות האוצר הרומנטי" (1984) – בתפקיד: ראלף
"בעקבות אוצר הנילוס" (1985) – בתפקיד: ראלף
"חכמים בלילה" (1986) – בתפקיד: הארי ולנטיני
"חטיפה נעימה" (1986) – בתפקיד: סאם סטון
"תאומים" (1988) – בתפקיד: וינסנט בנדיקט
"מלחמת רוז ברוז" (1989) – בתפקיד: עו"ד גאווין ד'אמאטו
"הולך על כל הקופה" (1991) – בתפקיד: לורנס גארפילד
"באטמן חוזר" (1992) – בתפקיד: הפינגווין אוסוולד קובלפוט
"תראו מי מדבר עכשיו" (1993) – בתפקיד: רוקס
"ג'וניור" (1994) – בתפקיד: ד"ר לארי ארבוגסט
"תפוס את שורטי" (1995) – בתפקיד: מארטין ואייר
"מטילדה" (1996) – בתפקיד: מיסטר הארי וורמווד (המספר)
"הפלישה ממאדים" (1996) – בתפקיד: רוד גאמבלר
"הלילה הטוב" (1997) – בתפקיד: ללא קרדיט
"הרקולס" (1997) – בתפקיד: פילוקטטס (דיבוב)
"מוריד הגשם" (1997) – בתפקיד: דאג שיפלט
"סודות אל איי" (1998) – בתפקיד: סיד היוג'נס
"איש על הירח" (1999) – בתפקיד: ג'ורג' שאפירו
"חמש ילדות יפות" (2000) – בתפקיד: דוקטור הורניקר
"השוד" (2001) – בתפקיד: מיקי ברגמן
"סמוצ'י חייב למות" (2002) – בתפקיד: בורק בנט
"אוסטין פאוורס 3: גולדממבר" (2002) – בתפקיד: מיני-מי
"כל דבר אחר" (2003) – בתפקיד: הארוויי וקסלר
"סיפורי דגים" (2003) – בתפקיד: עמוס קאלוואיי
"בי קול" (2004) – בתפקיד: מארטין ואייר
"בית ספר לריקודים סלוניים ולנימוסים של גב' הוצ'קיס" (2005) – בתפקיד: בות'
"להאיר את השכונה" (2006) – בתפקיד: באדי הול
"אורגזמה באוהיו" (2006) – בתפקיד: ווין איש הבריכה
"איזה מין הורים" (2006) – בתפקיד: פרנק מאניור
"הימור גורלי" (2006) – בתפקיד: וולטר
"בנו של נובל" (2007) – בתפקיד: ג'ורג' גסטנר.
"רינו 911!: מיאמי" (2007) – בתפקיד: התובע המחוזי
"מלון נואר" (2012) – בתפקיד: יוג'ין פורטלנד
"לכסח ת'בית" (2009) – בתפקיד: טום קאת'קארת
"All the Wilderness‏" (2014) – בתפקיד: ד"ר פמברי
"הקומיקאי" (2016) – בתפקיד: ג'ימי ברקוביץ'
"ווינר דוג" (2016) – בתפקיד: דייב שמרץ
"מפלצות בשלג" (2018) – בתפקיד: דורגל (דיבוב)
"קרקס החיות" (2018) – בתפקיד: צ'סטרפילד (דיבוב)
"דמבו" (2019) – בתפקיד: מקס מדיצ'י
"ג'ומנג'י: השלב הבא" (2019) – בתפקיד: אדי גילפין
"איוון האחד והיחיד" (2020) – בתפקיד: בוב (דיבוב)
"השורד‏" (2022) – בתפקיד: צ'ארלי גולדמן
"טירה רדופה" (2023) – בתפקיד: ברוס, פרופ' להיסטוריה
"סיפור הברווזים" (2023) - בתפקיד: דן (דיבוב)
"מים רדודים" (2023) – בתפקיד: ג'ק דניסוף.
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | קארן סיסקו (אנ') | ריצ'רד |  |
| 2006–הווה | פילדלפיה זורחת | פרנק ריינולדס |  |
| 2022 | שדונת | השטן | דיבוב |
| 2023 | ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2 | ניקולאי השני, קיסר רוסיה |  |
פילמוגרפיה חלקית > כבמאי

| שנה | פרויקט | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1987 | לזרוק את אמא מהרכבת |  |
| 1989 | מלחמת רוז ברוז | סרט קולנוע |
| 1992 | הופה |  |
| 1996 | מטילדה | סרט קולנוע |
| 2002 | סמוצ'י חייב למות |  |
| 2003 | דופלקס | סרט קולנוע |
| TBA | St. Sebastian |  |
אברהם צוקרמן

ערך זה עוסק בראש ישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה. אם התכוונתם לסופר, מתרגם ומו"ל עברי בוורשה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1915 ח' בחשוון ה'תרע"ו 
 פטירה:  20 באוקטובר 2013 (בגיל 97) ט"ז בחשוון ה'תשע"ד 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 20 באוקטובר 2013 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה
 
הרב אברהם צוקרמן (ח' בחשוון ה'תרע"ו, 2 באוקטובר 1915 – ט"ז בחשוון ה'תשע"ד, 20 באוקטובר 2013) היה ראש ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה וראש מרכז ישיבות בני עקיבא.
ביוגרפיה > ילדותו

אברהם צוקרמן נולד בעיירה לבדוב שבליטא (השליטה בעיירה התחלפה לאורך השנים בין גרמניה, פולין וברית המועצות), לנחמיה וגיטל, במהלך מלחמת העולם הראשונה. עד גיל אחת עשרה התחנך בבית ספר תרבות היהודי המקומי, בו שולבו לימודי קודש ולימודי חול. בגיל אחת עשרה וחצי נסע ללמוד בישיבה באושמנה ששייכת לזרם ישיבות המוסר הליטאיות, וכך כל הישיבות בהן למד בהמשך. לאחר שנה עבר לישיבה בראקוב, ולאחר כשנה שם נסע ללמוד בישיבה בלידא. הוא עזב את הישיבה לאחר זמן קצר ונסע ללמוד בישיבת בית יוסף בפינסק, אחת מבנותיה של ישיבת נובהרדוק, מישיבות תנועת המוסר. בפינסק למד תורה מפי הרב יעקב ישראל קניבסקי, המכונה ה"סטייפלר" ומפי הרב שמואל וינטרוב. בישיבה בפינסק, על אף תנאי המחיה הקשים, שהה שנתיים רצופות, חזר לביתו לחודשיים, ושוב נסע לישיבה לשנתיים רצופות.
ביוגרפיה > ארץ ישראל

בזכות לימודיו בישיבה, קיבל אישור עלייה לארץ ישראל (סרטיפיקט). הוא מימש את האישור, ובל"ג בעומר תרצ"ו (1936) הגיע לארץ ישראל, לנמל חיפה. מאז לא עזב הרב את ישראל, וחגג בכל שנה את יום עלייתו. כמו כן, התנגד ליציאה מארץ ישראל, אפילו למסע לפולין. עם הגיעו לישראל, נסע לבני ברק, ללמוד בישיבת בית יוסף. להפתעתו פגש בישיבה את רבו מפינסק, הסטייפלר, שעלה אף הוא לארץ ישראל.
ביוגרפיה > בני עקיבא

בדיוק שנה לאחר עלייתו לארץ ישראל, בל"ג בעומר תרצ"ז, ראה הרב צוקרמן את הרב משה צבי נריה לראשונה כשהוא נואם בתהלוכה של בני עקיבא בבני ברק. הרב נריה ביקש ממנו שישוחח עם חניכים בסניף בני עקיבא במקום, וכך נקשר הרב צוקרמן לתנועה. אחרי שנתיים של לימוד בישיבה בבני ברק, פנו אליו מהישיבה התיכונית "היישוב החדש" בתל אביב בבקשה שיצטרף לקבוצת אברכים מבוגרים הלומדים בישיבה, והוא מילא תפקיד זה כשנה. לאחר שנה בישיבת היישוב החדש, בשנת 1939, פנו אליו מבני עקיבא בבקשה שירכז את סניפי הצפון של התנועה. הרב צוקרמן עבר לחיפה, וחילק את השבוע שלו במעבר בין הסניפים.
ביוגרפיה > ישיבת כפר הרא"ה

בחורף ה'ת"ש (1940) הוקמה הישיבה בכפר הרא"ה. למהלך זה היה שותף הרב צוקרמן, שהיה פעיל בתנועה. לישיבה הגיעו 13 בחורים, והרב נריה היה הר"מ שלהם. כשהגיעה קבוצה נוספת בי' באייר, הגיע הרב צוקרמן על מנת להיות להם ר"מ. הרב פעל להכנסת לימודי חול תיכוניים לישיבה, חרף התנגדותו של הרב נריה לעניין. לשיטתו, חובתו ההלכתית של אב ללמד את בנו אומנות, חלה על לימוד לימודי חול המאפשרים הוצאת תעודת בגרות. יתרה מזו, הרב צוקרמן אף עודד את תלמידיו להוציא תארים אוניברסיטאיים, מתוך ראייה כי בימינו נדרש תואר אקדמי לשם רכישת מקצוע.
לצד תפקידו כמנהל הישיבה בכפר הרא"ה, כיהן הרב צוקרמן כראש המכינה לישיבות בני עקיבא גבעת שמואל (לימים, ישיבת בני עקיבא גבעת שמואל). לאחר פטירת הרב נריה (1995) מונה לראש הישיבה בכפר הרא"ה, והרבנים פתחיה נריה (בנו של הרב משה צבי נריה) ומאיר צוקרמן (בנו של הרב צוקרמן) כיהנו זמן מה כסגני ראש הישיבה. בשנת ה'תש"ע הועבר ניהול הישיבה למרכז ישיבות בני עקיבא. בהמשך נסגרה הישיבה לזמן קצר ונפתחה מחדש בשנת ה'תשע"ג.
הרב צוקרמן שימש כיו"ר ישיבות בני עקיבא עד שלימים מונה הרב חיים דרוקמן ליושב ראש מרכז ישיבות בני עקיבא, והרב צוקרמן נשא בתואר ראש ישיבות בני עקיבא.
בנוסף לכך כיהן הרב עד ליום מותו כיו"ר העמותה של ישיבות ואולפנות שונות כגון ישיבת בני עקיבא נתניה, אולפנת בני עקיבא רעות ועוד.
הרב צוקרמן הוצב במקום האחרון הסמלי ברשימת הבית היהודי במערכות הבחירות לכנסת השמונה עשרה (מקום 34) והתשע עשרה (מקום 80).
ביוגרפיה > אחרית ימיו

הרב אברהם צוקרמן היה בין אחרוני תלמידי ישיבת נובהרדוק. הוא אושפז שלושה ימים לפני מותו בבית החולים הלל יפה בחדרה, לאחריהם נלקח לביתו בכפר הרא"ה שם נפטר בט"ז בחשוון ה'תשע"ד, 20 באוקטובר 2013, בגיל 98. הובא למנוחות בבית העלמין של  כפר הרא"ה.
ספריו

שיח רב – בירורי סוגיות חינוכיות, תש"ע (הספר בקטלוג ULI)
לוחות אבן – על פרשיות השבוע, שני כרכים, תשע"א (הספר בקטלוג ULI)
יום ליום יביע – פרקי התבוננות לראשית השנה, תש"ע
ראו גם

מרכז ישיבות בני עקיבא
בני עקיבא
דתיים לאומיים
ציונות דתית
הערות שוליים

↑  'ר' נחמיה צוקרמן ז"ל', הצופה, 17 בינואר 1969, עמ' 8
↑  רשימות המועמדים המפורטות שאושרו - הבית היהודי - מפד”ל החדשה באתר הבחירות לכנסת ה-18 באתר הכנסת.
↑  הבית היהודי בראשות נפתלי בנט - מיסודם של האיחוד הלאומי מפד"ל החדשה באתר הבחירות לכנסת ה-19 באתר הכנסת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283648905171  LCCN: no2011183879  VIAF: 263595189   WorldCat (עם VIAF): 263595189
פפסיקו

| --- | --- |

משרדי הנהלת החברה בפֵּרְצְ'ס, ניו יורק
משרדי הנהלת החברה בפֵּרְצְ'ס, ניו יורק
 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (PEP) 
 מייסדים:  קיילב ברדהאם
 תקופת הפעילות:  1902–הווה (כ־122 שנים)
 חברות בנות:  Lebedyansky  Sunny Delight Beverages  טרופיקנה  פפסיקו אוקראינה  פריטו-ליי  קוואקר אוטס  פפסיקו קנדה  נייקד ג'וס  פפסיקו אחזקות  Izze Beverage Company  The Smith's Snackfood Company  בלובירד פודס  Gamesa  Fruko  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  Purchase 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המשקאות, מוצרי צריכה שוטפים, תעשיית המזון 
 מוצרים עיקריים:  פפסי, Mauby, Punica, Paso de los Toros, מאונטיין דיו, סבן אפ, דיאט פפסי, מירינדה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 הכנסות:  63.525 מיליארד דולר 
 רווח תפעולי:  10.509 מיליארד דולר 
 רווח:  8,910,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  10.981 מיליארד דולר 
 יו"ר:  אינדרה נויי
 מנכ"ל:  רמון לגוארטה
 עובדים:  263,000 (נכון ל-2017)
  
 pepsico.com
 
פפסיקו (באנגלית: PepsiCo) היא תאגיד רב-לאומי אמריקאי המייצר ומשווק מוצרי מזון ושתייה מגוונים. הנהלתו ממוקמת בפֵּרְצְ'ס שבמדינת ניו יורק.
היסטוריה

המשקה "פפסי" פותח בקרוליינה הצפונית על ידי הרוקח האמריקאי קיילב ברדהאם (אנ'). ב-1898 החל לשווק את המשקה בבית המרקחת שלו בניו ברן, תחת השם "פפסי-קולה". ב-1902 הקים את חברת "פפסי-קולה" ורשם פטנט על המתכון בשנה לאחר מכן. אולם, ב-1923 החברה פשטה רגל עקב קשיים כלכליים שנבעו משינויים בשוק הסוכר לאחר מלחמת העולם הראשונה. הסימן המסחרי והמתכון נרכשו על ידי חברת "קרייבן הולדינג" (אנ'). בשנת 1931 רכו אותם רוי מגארגל, ברוקר בוול סטריט, ושותפו צ'ארלס גוט. גוט היה נשיא חברת "Loft", יצרנית ממתקים מובילה מלונג איילנד, והשתמש במעבדות ובכימאים שלה כדי ליצור מחדש את המתכון של פפסי. בשנת 1965 התמזגה חברת "פפסי קולה" עם חברת החטיפים "פריטו-ליי", והפכה בעקבות כך לתאגיד "פפסיקו". בעקבות כך עבר מטה החברה לניו יורק בשנת 1970. מאז הרחיבה החברה המאוחדת את מגוון מוצרי המזון והמשקה שלה, בין השאר לאחר רכישת חברות המזון "טרופיקנה" (1998) ו"קוויקר" (2001).
פעילות עסקית

בעשור השני של המאה ה-21, פפסיקו הפיצה עשרות מוצרים ביותר מ-200 מדינות ומעסיקה 297 אלף עובדים. הכנסותיה  ב-2011 היו 66 מיליארד דולר, והיא הייתה החברה השנייה בגודלה בעולם בתחום המזון והשתייה. בישראל, היא מיוצגת על ידי "טמפו" בתחום המשקאות, ושטראוס גרופ בתחום החטיפים. בין המשקאות המוכרים שלה נמצאים פפסי, מירינדה וסבן אפ. ב-2018, פפסיקו רכשה את "סודהסטרים" הישראלית ב-3.2 מיליארד דולר, וב-2022 חתמה על הסכם עם "אימפקס" לרכישת פקקים חכמים ללמידת הרגלי השתייה.
מנהלה

היו"ר והמנכ"ל של פפסיקו הוא רמון לגוארטה (אנ').
ניצול נשים

חברות פפסי וקוקה קולה הואשמו בניצול נשים בתעשיית הסוכר בהודו. נשים נאצלו להינשא בגיל צעיר, ואף לעבור ניתוחי כריתת רחם כדי למנוע וסת והיריון, ובכך להגביר את תפוקת העבודה שלהן.
הערות שוליים

↑   יוסף חרש, הסכם של 2.7 מיליון דולר עם ענקית בינלאומית מזניק את מניית אימפקס, באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2022
↑  חזי שטרנליכט, מנכ"ל פפסיקו בארץ: "אנחנו לא רוצים לשנות כלום בסודהסטרים", באתר כלכליסט, 20 באוגוסט 2018
↑   חובות ועיקור כפוי: כך מנצלות קוקה קולה ופפסי את פועלות הסוכר בהודו, באתר הארץ, 9 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438055805171  GND: 5297815-1  ISNI: 0000 0000 8932 0174  LCCN: n80020601  NKC: olak2003164543  NLA: 35416425  VIAF: 130179714   WorldCat (עם VIAF): 130179714 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טוד סמית'

| --- | --- |

איבר, 2015
 לידה:  3 במרץ 1984 (בן 40) לין שבמסצ'וסטס
 שם במה:  דון צ'סטרפילד הנדסאם ג'וני איבר הנסון ג'וני הייס טוד הנסן טוד הנסון טוד סמית' וורבירד הנסון
 משקל:  138 ק"ג
 גובה:  1.88 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 מאמנים:  קילר קובלסקי מייק הולו WWE Performance Center
 ליגות:  WWE
טוד סמית' (באנגלית: Todd Smith; נולד ב-3 במרץ 1984), הידוע יותר בשם הבמה שלו, איבר, הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw, שבה הוא אלוף העולם לזוגות הנוכחי ביחד עם אריק כחלק מקבוצת The Viking Raiders.
קריירת היאבקות מקצועית > ארגונים עצמאיים (2001–2013)

סמית' התאמן תחת הדרכתו של קילר קובלסקי וערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2001. במשך השנים הבאות הוא התאבק במספר ארגונים עצמאיים במיוחד באזור ניו אינגלנד.
ב-16 בפברואר 2018 סמית' ניצח את ברנדון לוק והפך לאלוף הטלוויזיה של ארגון NECW.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE‏ (2005–2006; 2014)

ב-16 בדצמבר 2005 סמית' הפסיד בקרב לדאג בשאם במסגרת התוכנית Velocity, שהתקיימה לפני סמאקדאון. ב-15 בספטמבר 2006 התאבק תחת שם הבמה, טוד הנסן, והפסיד בקרב לסילבסטר טרקאי. באפריל 2014 הוא חזר ל-WWE למחנה אימונים לקראת מבחני קבלה.
קריירת היאבקות מקצועית > Ring of Honor‏ (2013–2017)

את הופעת הבכורה בארגון ROH, סמית' ערך ב-27 ביולי בהפסד בקרב מרובע. מספר חודשים לאחר מכן, סמית' הוכרז כאחד המשתתפים בטורניר הטופ פרוספקט של שנת 2014. בסיבובים הראשונים ניצח את צ'יזבורגר ואנדרו אוורט ואף הגיע עד לגמר, שם ניצח את ריימונד רואו. כתוצאה מכך הוא קיבל הזדמנות לקרב על אליפות הטלוויזיה של ROH נגד האלוף דאז, תומאסו צ'אמפה, אך סמית' אינו הצליח לזכות בתואר.
לאחר מכן, סמית' הקים ביחד עם ריימונד רואו את הצמד שנקרא War Machine (בעברית: מכונת המלחמה). ב-11 באפריל 2014 התפרסם שהנסון ורואו חתמו על חוזים רשמיים בארגון ROH. ב-22 באוגוסט 2015, רואו והנסון ניצחו את אלופי הזוגות, דייבי בוי סמית' ג'וניור ולאנס ארצ'ר. לאחר הקרב איתגרו השניים את האלופים לקרב על אליפות הזוגות של GHC, אליפות ששייכת לארגון היפני Noah. ב-19 בספטמבר הצמד קיבל את ההזדמנות שלהם להילחם על אליפות הזוגות, אך נוצחו על ידי סמית' וארצ'ר. באירוע Final Battle שנערך ב-18 בדצמבר רואו והנסון ניצחו את מאט טייבן ומייקל בנט כדי לזכות בפעם הראשונה באליפות הזוגות של ROH. חצי שנה לאחר מכן השניים הפסידו את התואר לכריסטופר דניאלס ופרנקי קאזריאן. War Machine עזבו את הארגון ב-16 בדצמבר 2017.
קריירת היאבקות מקצועית > יפן (2015–2018)

ב-14 בספטמבר 2015 הנסון ורואו ערכו את הופעת הבכורה שלהם בארגון היפני Noah ביחד עם טקשי סוגויירה בקרב שלושה על שלושה נגד דייבי בוי סמית' ג'וניור, לאנס ארצ'ר ומינורו סוזוקי. בחודש נובמבר של שנת 2016 הצמד ערך את הופעת הבכורה שלהם בארגון יפני אחר בשם New Japan Pro Wrestling (או בקיצור NJPW) בטורניר הזוגות שנערך במתכונת של ליגה המכילה שני בתים שבכל בית שמונה זוגות. ב-7 בדצמבר סיימו השניים את הטורניר עם ארבעה ניצחונות ושלושה הפסדים, מה שלא הספיק להם להעפיל לגמר.
ב-9 באפריל 2017 השניים ניצחו את הירושי טנזן וסטושי קוז'ימה כדי לזכות באליפות הזוגות של IWGP, אך הפסידו את התואר חודשיים לאחר מכן לטמה טונגה וטנגה לואה. השניים זכו שוב בתואר ב-1 ביולי בקרב החוזר שהיה קרב ללא פסילות, אך שוב חודשיים לאחר מכן בסוף חודש ספטמבר כשלו בניסיונם לשמור על התארים בקרב זוגות משולש נגד אלופי הזוגות לשעבר ונגד סמית' וארצ'ר, בקרב שבו סמית' וארצ'ר זכו בחגורות האליפות.
קריירת היאבקות מקצועית > החזרה ל-WWE > NXT‏ (2018–2019)

ב-16 בינואר 2018 דווח באתר הרשמי של ה-WWE שרואו והנסון מהצמד War Machine חתמו על חוזה בארגון ונשלחו למתחם האימונים של ה-WWE. באירוע NXT TakeOver: Philadelphia, שנערך ב-27 בינואר נראו השניים בקהל כחלק מהצגת המתאבקים החדשים. ב-7 באפריל (בפרק ששודר בטלוויזיה ב-11 באפריל) הפריעו לקרב הזוגות בין הווי משינרי (אוטיס דוזוביץ' וטאקר נייט) לבין רידיק מוס וטינו סבטלי, ואף תקפו את הארבעה, כששם הזוג שלהם בארגון שונה ל-War Raiders. שבוע לאחר מכן התחרו נגד זוג מקומי וניצחו אותם. ב-9 במאי השניים ניצחו את הווי משינרי. ב-20 ביוני השניים ניצחו את צמד TM-61. ב-14 בנובמבר, הנסון הפסיד בקרב יחידים לקייל אוריילי בקרב שקבע איזה קבוצה מהקבוצות תקבל את היתרון המספרי בקרב "משחקי מלחמה" במסגרת האירוע NXT TakeOver: WarGames II. באירוע זה, שנערך ב-17 בנובמבר, קבוצתם של ה-War Raiders, פיט דאן וריקושט ניצחה בקרב "משחקי מלחמה" את קבוצת The Undisputed Era. באירוע NXT TakeOver: Phoenix, שנערך ב-26 בינואר 2019, הנסון ורואו ניצחו את קייל אוריילי ורודריק סטרונג, וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות של NXT. באירוע NXT TakeOver: New York, שנערך ב-5 באפריל, ה-War Raiders הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד אליסטר בלאק וריקושט. ב-24 באפריל, הצמד ניצח את הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) בקרב שאינו היה על חגורות האליפות. ב-15 במאי, איבר ואריק הגנו על אליפות הזוגות של NXT נגד הסטריט פרופיטס בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל התערבות של The Forgotten Sons. לאחר מכן, הם הודיעו על כך שהם ויתרו על חגורות האליפות בהתנדבות, משום שהם לא היו חלק יותר מ-NXT.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Brew City Wrestling - BCW
אליפות הזוגות של BCW (פעם אחת)  - ביחד עם רואו
הישגים בארגון ההיאבקות New Japan Pro Wrestling - NJPW
אליפות הזוגות של IWGP (פעמיים)  - ביחד עם רואו
הישגים בארגון ההיאבקות NWA New England"
אליפות הטלוויזיה של NWA New England (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NWA New England (פעם אחת)  - עם באו דגלאס
הישגים בארגון ההיאבקות New England Championship Wrestling
אליפות הטלוויזיה של NECW (פעמיים)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-123 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
הישגים בארגון ההיאבקות Ring of Honor - ROH
אליפות הזוגות של ROH (פעם אחת)  - ביחד עם רואו
הישגים בארגון ההיאבקות VIP Wrestling - VIP
אליפות הזוגות של VIP (פעם אחת)  - ביחד עם רואו
הישגים בארגון ההיאבקות What Culture Pro Wrestling - WCPW
אליפות הזוגות של WCPW (פעם אחת)  - ביחד עם רואו
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות העולם לזוגות של ה-WWE (פעמיים, נוכחי)  - ביחד עם רואו
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת)  - ביחד עם רואו
הישגים בארגון ההיאבקות Xtreme Wrestling Alliance - XWA
אליפות במשקל כבד של XWA (פעם אחת)
דוד זהבי

| --- | --- |

דוד זהבי בצעירותו
 לידה:  14 ביוני 1910 יפו ארץ ישראל, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  26 באוקטובר 1977 (בגיל 67) נען, ישראל 
 שם לידה:  דוד גולדיס 
 מקום קבורה:  נען 
 מוקד פעילות:  נען 
 תקופת הפעילות:  1925–1977 (כ־52 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
עטיפת תקליט משירי דוד זהבי (1977)
עטיפת הביוגרפיה של דוד זהבי. הציור הוא של נכדתו סמדר זהבי בונן, על פי צילום
שיר ערש נוּמִי-נוּמִי-נוּמִי נִים של זרובבל גלעד שהלחין דוד זהבי
דוד זהבי (גולדיס) (14 ביוני 1910 – 26 באוקטובר 1977) היה מלחין ישראלי, ממייסדי קיבוץ נען.
חתן פרס אלקוני לזמר העברי (1961).
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הורי אביו של זהבי עלו לארץ ישראל מרומניה ב-1877 כחלק מהעלייה הראשונה, הגיעו לטבריה ומאוחר יותר עברו להתגורר בראש פינה, שם נולד אברהם גולדיס, אביו של דוד. ב-1895 נישא אברהם לרחל, עולה בת 19 מרומניה, ועבד לפרנסת המשפחה במפעל המשי שיזם הברון רוטשילד בראש פינה. משנקלע המפעל לקשיים פוטר אברהם מעבודתו ובני הזוג עברו בסביבות שנת 1900 ליפו, שם נולד ב-1910 דוד, הילד השלישי במשפחה. לימים כתב כי "הצלילים הראשונים שספגתי בילדותי היו מזיגה של צלילי הזמירות של שבת ויום טוב מפי אבא מחד – וצלילי המזרח שבקעו מבתי הקפה הערביים שבקרבת ביתנו מאידך." אביו קיווה כי יהיה חזן. זהבי למד בגן העברי שהיה ביפו והמשיך את לימודיו בבית־הספר תחכמוני בשכונת נווה צדק. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוגלה עם משפחתו על ידי השלטונות העות'מאניים לזכרון יעקב. לאחר כניסת הבריטים שבה המשפחה לתל אביב.
זהבי לא למד מוזיקה בצורה מסודרת בשל חוסר אמצעים. אחותו הגדולה, לאה גולדיס, דחפה אותו לקבל חינוך מוזיקלי בנגינה בכינור, אך כעבור זמן קצר עבר לפסנתר, ש"קסם לי יותר בעושר צליליו". הוא החל ללמוד אצל הפסנתרנית מרים לוית, ולאחר מכן למד אצל הדסה ביריביס. בגיל מבוגר יותר למד אצל מרים בוסקוביץ.
בצעירותו עבד בעבודות מזדמנות כמו דפוס, בניין ורַצפוּת.
עם בגרותו הצטרף למייסדי קיבוץ נען, מהנוער העובד, והיה חבר הקיבוץ כחמישים שנה, עד יום מותו. הוא עברת את שם משפחתו מגולדיס לזהבי. מלבד עבודתו בקיבוץ כחשמלאי, ארגן מקהלה ואירועי מוזיקה שבמסגרתם החל גם להלחין. לפסנתר ששימש אותו בימיה הראשונים של נען, דאג דוד כהן על ידי גיוס כספים למטרה זו. אט אט החל לפרסם את לחניו בכל הארץ והפך להיות אחד המלחינים המקובלים בזמנו.
בינואר 1948 נשלח על ידי הקיבוץ המאוחד ביחד עם אשתו רבקה, להדריך במחנות נוער יהודי באיטליה וגרמניה. בספטמבר 1948 חזר לנען.
בשנת 1961 זכה בפרס יוסף אלקוני לזמר העברי (המוענק במסגרת פרס אנגל) על מנגינות למקהלה ולשירי ילדים ושירי עם.
בשנותיו האחרונות סבל מסרטן הוושט. חברי נען הצליחו להפיק תקליט משיריו שהצליח מאוד ולהציג אותו לפניו זמן קצר לפני מותו.
דוד זהבי נפטר ב-1977, בגיל 67, ונקבר בקיבוצו. ארכיונו שמור בספרייה הלאומית. משנת 2015 מתקיים בקיבוץ נען סיור מזמר שזכה להצלחה גדולה בעקבות יצירות דוד זהבי בהדרכת המוזיקאית דפנה זהבי, כלתו של המלחין והסופר עופר רגב.
על שמו רחובות ביפו ובכפר סבא.
קורות חיים > משפחתו

זהבי היה נשוי שלוש פעמים:
מנישואיו עם יהודית אברמסון נולד בכורו שי, שהיה ילד חריג הטיפול בשי עורר מתחים בין בני הזוג והם נפרדו. זהבי טיפל בעצמו בשי עד שנאלץ להעבירו למוסד לילדים בעלי מגבלות מנטליות בגבעת השלושה. ב-10 באפריל 1946 נעלם שי מהמוסד, ולמרות חיפושים ממושכים לא נמצא עד היום.
אשתו השנייה, רבקה פינצ'י הייתה צעירה ממנו ב-20 שנה. הם התחתנו ב-1948 ומנישואין אלה נולד הבן עדי. הבדלי גיל ומנטליות הביאו לגירושין ב-1952.
ב-1953 נישא למינה ויטמן, ניצולת השואה שהייתה צעירה ממנו ב-17 שנה. מנישואין אלה נולדו רפי ולירון. אשתו של רפי היא הזמרת דפנה זהבי, שמרבה לשיר משירי דוד זהבי בהופעותיה.
בנה של אחותו, לאה גולדיס-לויטס, הוא הביולוג האבולוציוני פרופ' אביתר נבו.
יצירתו

שירו הראשון, שאותו הלחין בעודו נער בן 15, היה "אורחה במדבר" למילותיו של יעקב פיכמן, שיר הפותח במילים "ימין ושמאל, רק חול וחול...".
עם לחניו הנודעים, שירה של חנה סנש, "הליכה לקיסריה" (המוכר כ"אלי, אלי"), "ניגונים" למילותיה של פניה ברגשטיין, "הן אפשר" ו"יצאנו אט" למילותיו של חיים חפר, ״אני נושא עמי״ (את צער השתיקה), ״מלאו אסמינו בר״, ״ישושום מדבר וציה״, את המנון הפלמ"ח ("מסביב יהום הסער, אך ראשנו לא ישח. לפקודה תמיד אנחנו, תמיד אנו, אנו הפלמ"ח...") שכתב זרובבל גלעד. שיר ידוע אחר שלו הוא "החליל", שאותו הלחין למילותיה של לאה גולדברג, שאותן מצא בשער של השבועון "דבר לילדים". סיפור מיוחד הוא הלחנת השיר "בעדן ילדים" מאת שלמה זרחי (זיאמה). זהו שירו הראשון של זרחי; הוא כתב אותו ב-1915, בגיל 10, בעת שהיה תלמיד ב"חדר מתוקן", ופרסם אותו כעבור שנתיים בעיתון העברי לבני הנעורים "שתילים" שבעריכת משה בן-אליעזר, שהופיע במוסקבה בהוצאת אמנות (גיליון ח–ט, 1917). זהבי מצא את המלים על פתק זרוק בשדרות רוטשילד והלחין את השיר מבלי לדעת מי חיברוֹ.
(השיר בוצע בשנות ה־60 על ידי מקהלת "שירו שיר" שבהדרכת מאיר הרניק.), (בשנת 1966 עיבד את השיר גיל אלדמע.).
קובצי לחניו (תווים)

עיבודים של משה וילנסקי לשירי דוד זהבי .[תווים], (זהבי דוד מלחין, וילנסקי משה מעבד מוזיקלי), 1950, מתוך: "ארכיון משה וילנסקי", סדרה B : עיבודים, פריט מס' 11 .
קובץ שירים, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בישראל – הוצאת מרכז לתרבות ולחינוך ('ספריה מוזיקלית ע"ש נסימוב'), תשי"ד, 1954.
קֹבץ שירים: חלק ב; בעריכת ש[למה] קפלן, תל אביב: מרכז לתרבות ולחינוך ('ספריה מוזיקלית ע"ש נסימוב'), תשכ"ב. (התוכן: שירי ילדים; שירי עם וחברה; שירים ליריים; שירים בשנים ובשלושה קולות)
10 לחנים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד – המדור לחנוך מוזיקלי; אור תו, 1970.
מזמור לדוד: משיריו של דוד זהבי, חלק ג'; בעריכת יהודה אורן, הנרי קלאוזנר; דברי מבוא מאת ישראל גלילי, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל – מפעלי תרבות וחנוך ('הספרייה למוזיקה ע"ש נסימוב'), 1977. (התוכן: שירים מן המקורות; שירי מולדת; שירי חברה ואהבה; שירים ליריים שונים; שירי טבע; שירי ילדים; שירי שבת; שירי מקהלה)
שלא יגמר לעולם: מבחר מנגינות; בעריכת גיל אלדמע, יהודה אורן, הנרי קלאוזנר; איורים מתוך רישומי הצייר אהרון גלעדי, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד – מפעלי תרבות וחינוך ('ספריה מוזיקלית ע"ש נסימוב'), 1981. (כולל אוטוביוגרפיה של זהבי ודברים עליו מאת אליהו הכהן ואחרים)
דיסקוגרפיה

שירים לשירה בציבור עם דוד זהבי, דוד זהבי, אריה יחיאלי, אברהם שלמה עמיאל, רפאל ספורטה, חנן שדמי, קיבוץ בית השיטה, ערב סוכות תשט"ז, 1955, "ארכיון דוד זהבי", סדרה C : טקסטים לשירים, פריט מס' 042 ,.
שלא יגמר לעולם...: משירי דוד זהבי; הופק והוצא לאור על ידי קיבוץ נען, רמת גן: הד ארצי, 1977. (45 דק') (שירים מאת מחברים שונים; עיבודים: גיל אלדמע, ש' כהן, אילן גלבוע, יצחק גרציאני, אלדד שרים, עודד פנחסי; מבצעים: צילה דגן, יפה ירקוני, שלמה ארצי, נתנאלה, חבורת רננים)
אני נושא עמי : משירי דוד זהבי,נחומי הרציון, הפקה : אילנה האי, מועדון הזמר האזורי (בני שמעון), 1990, בני שמעון : מועצה אזורית בני שמעון - מחלקת התרבות.
מחדש אותו השיר : משירי דוד זהבי ב' ,(השירים : הן אפשר, ירדה השבת, אורחה במדבר, מולדת, ארחה, זמר חג, יששום, והטיפו, נגונים, שיר השדה, עוד שדי פורח, אדמה, שיר האדמה, מלא אסמנו בר, כל אחד, היה היה מיתר, בעדן ילדים, אצבעות לי, שיר המחנה, אנחנו שרים לך, זמר לספינה, אני נושא עמי, החליל, ליל בא שקט רוגע, יוכבד, יצאנו אט, שיר אפור, שיר הפלמ"ח, לילדה ביער, שיר ערש, הסביון, אשרי הגפרור, הליכה לקיסריה, עוד שיר אחד), נחומי הרציון, דוד זהבי, מועדון הזמר האזורי (בני שמעון), מוציא לאור: בית קמה: מועצה אזורית בני שמעון - מחלקת התרבות, תשע"א, 2011.
לקריאה נוספת

דוד זהבי, 'אוטוביוגרפיה', תצליל 8, 4 (1968).
מוטי זעירא, כמו קול של הלב: סיפור חייו ויצירתו של דוד זהבי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשע"ג 2013.
אריאל הירשפלד, "ברק השמים, תפילת האדם", פרק כא בספרו רשימות על מקום, תל אביב: עם עובד ('עלמא'), תש"ס 2000, עמ' 137–149. (קטעים מהמאמר באתר זמרשת)
אבי קורן - "אני נושא עמי" - על דוד זהבי - בסדרת המאמרים "כך היינו" במוסף מעריב - 26.10.2018 עמ' 48–49