stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מרוקו–צרפת
היסטוריה > משלחות חקר ומשא ומתן הדדיות (1600–1631) > משלחות ממרוקו לצרפת

המשלחת המרוקאית הראשונה שנשלחה לצרפת הייתה זו של אל-חג'ארי ב-1610–1611. האחרון נשלח לאירופה בהוראתו של השליט המרוקאי במטרה להשיג פיצויים על התנהגות הספרדים ל"מוריסקוס" - המוסלמים המורים שנאנסו להתנצר על ידי הספרדים. לעומת המודחארים שנשארו נאמנים לאסלאם, המוריסקוס הורשו להישאר בספרד אך היו תחת השגחה מתמדת. הם נרדפו על ידי פליפה השני, מלך ספרד, התמרדו בשנת 1568 ולבסוף הושמדו ברובם בידי האינקויזיציה.
זמן קצר לאחר ביקורו של אל חג'ארי בצרפת, יצא אל המדינה אחמד אל-ג'זולי. הוא יצא עם משלחתו אל המדינה בשנים 1612–1613. ראשית נסע אל ג'זולי להולנד, שם התערב הפרלמנט על מנת לאפשר לו לבקר בצרפת. בצרפת עצמה הוא היה אחראי על השבת מלאי הספרייה של הסולטאן המרוקאי מולאי זידאן, מלאי שנלקח על ידי ז'אן פיליפ דה קסטלאן.
היסטוריה > משלחות חקר ומשא ומתן הדדיות (1600–1631) > משלחותיו של איזק דה רזילי

איזק דה רזילי, בליוויו של קלוד דו מאס, הפליג לראשונה למרוקו כבר בשנת 1619. הוא עשה זאת בשליחות של לואי השלושה עשר ששקל כבר אז לכבוש חלק ממרוקו. דה רזילי היה יכול לסייר בחופי מרוקו עד לאזור אסואירה (באותה התקופה - מוגדור). דה רזילי ודו מאס חזרו לצרפת מלווים בשליח בשם סעיד פארס, שמשימתו הייתה לקחת את ספרי מולאי זידאן בחזרה למרוקו.
בשנת 1624 דה רזילי הושם כאחראי על פרשת הספרייה של מולאי זידאן והגיע לסלא על מנת לפתור אותה. דה רזילי נעצר ונכלא על ידי המשטר המרוקאי לפני ששוחרר (הגיע למרוקו ללא אישורם), ונאלץ לעזוב כתבים נוצריים רבים מאחוריו. נוצרים קפוצ'ינים רבים שניסו להתבסס במרוקו תמכו בדה רזילי במשימתו.
ב-1626 לאחר שהקרדינל רישלייה ביקש להקים קולוניה צרפתית, דה רזילי הציע לו לכבוש את אסואירה שבמרוקו ובתוך כך ליצור בסיס גם נגד הסולטאן במרקש שהיה עוין לצרפתים. אלו תקפו כשלוש שנים לאחר מכן בשנת 1629 וגרמו לנזק אך בסופו של דבר נסוגו חזרה. ב-1630 ביקר רזילי פעם נוספת במקורו ולקח חלק במשא ומתן על שחרור העבדים הצרפתיים מהמרוקאים. הוא ביקר במרוקו שוב ב-1631 והשתתף במשא ומתן על האמנה הצרפתית-מרוקאית בשנת 1631, יחד עם צאצאיו של שודד הים והדיפלומט היהודי מרוקאי שמואל פאלאג'י.
היסטוריה > בריתות (1631–1781)

במהלך המאה השבע עשרה מולאי איסמעיל, סולטאן מרוקו, חיפש בעלי ברית נגד ספרד, והייתה לו מערכת יחסים מאוד טובה עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. מולאי איסמעיל שלח את מוחמד תמים להיות שגרירו בצרפת בשנת 1682 ובין שתי המדינות נרקם שיתוף פעולה במגוון תחומים. שוטרים צרפתים התאמנו עם הצבא המרוקאי וצרפתים עזרו למרוקאים בתחום הבניין. קונסולים צרפתים היו נוכחים במרוקו, כמו ז'אן באטיס אסטל שהיה הקונסול בתטואן. שגריר צרפתי נשלח למרוקו לראשונה בשנת 1693.
לאחר סיום מלחמת שבע השנים, צרפת הפנתה את תשומת ליבה אל הפיראטים הברברים, בעיקר אלו שפעלו במרוקו, וניצלו את הקונפליקט שהיה על מנת לתקוף ספינות של מדינות המערב.
קשרים בין צרפת למרוקו המשיכו לקרות במהלך המאה השמונה עשרה, כמו אלו של המהנדס הצרפתי תאודור קורן עם המלך מוחמד בן עבדאללה. קורן עיצב את הנמל החדש של אסואירה בשנת 1760. בשנת 1767 צרפת כוננה אמנה חדשה עם מרוקו, שנתנה לצרפתים הגנה קונסולרית ודיפלומטית במרוקו. האמנה הזו הייתה מודל לאמנות בין כוחות אירופאיים שונים בשנים הבאות.
בשנת 1777 מוחמד בן עבדאללה שלח שגריר לצרפת שנשלטה באותה התקופה על ידי לואי החמישה עשר, השגרירות הונהגה על ידי טהאר פניח וחאג' עבדאללה. צוות השגרירות הביא איתו במתנה 20 עבדים צרפתים שנתפסו על ידי פיראטים ברברים בסלא, בנוסף ל-6 סוסים מפוארים. שני השגרירים נשארו בצרפת למשך שישה חודשים.
שגרירות נוספת נשלחה לצרפת בשנת 1781, אך זו לא הוכרה לבסוף בעקבות עניינים פנימיים בצרפת.
היסטוריה > התקופה התעשייתית (1781–1912) > המלחמה הפרנקו-מרוקאית הראשונה

לאחר התקופות הקשות והמטלטלות שעברה צרפת תוך המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות, צרפת הראתה פעם נוספת עניין חזק מאוד במרוקו במהלך שנות השלושים של המאה התשע עשרה. היא ראתה במרוקו כתוספת להשפעה שלה באזור המגרב, בנוסף לאלג'יריה ולתוניסיה. המלחמה הפרנקו-מרוקאית הראשונה התקיימה בשנת 1844 והעילה הרשמית לה הייתה הברית המרוקאית עם אלג'יריה כנגד צרפת. לאחר מספר תקריות בגבול שבין אלג'יריה למרוקו והסירוב של מרוקו לדרישה הצרפתית לבטל את תמיכתה באלג'יריה, צרפת החלה במלחמה. צרפת ניצחה במלחמה ניצחון מוחץ וזאת לאחר הפצצת טנג'יר (6 באוגוסט 1844), קרב איסלי באוג'דה (14 באוגוסט 1844) והפצצת מוגדור (15 באוגוסט עד ה-17 באוגוסט 1844). המלחמה נגמרה באופן רשמי ב-10 בספטמבר עם חתימת אמנת טנג'יר. במסגרת אמנת טנג'יר מרוקו קיבלה את התנאים הצרפתיים וכלאה את עבד אל-קאדר (שהיה מראשי המתנגדים לכיבוש צרפת את אלג'יריה). בנוסף לכך, מרוקו צמצמה את המשמר שלה באוג'דה והקימה ועדה לשמירת הגבול. הגבול המרוקאי-אלג'יראי שנקבע באמנת טנג'יר השתמר.
היסטוריה > התקופה התעשייתית (1781–1912) > הכיבוש הצרפתי במרוקו

הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הכירה ב"תחום ההשפעה הצרפתית" של צרפת במרוקו בשנת 1904 במסגרת ההסכמה הלבבית, כששתי אלו מתעלמות מהתגובה הגרמנית לנושא. ב-31 במרץ 1905 ביקר בעיר טנג'יר שבמרוקו הקייזר וילהלם השני והצהיר כי הוא רואה במרוקו מדינה עצמאית, וכי השליטה הצרפתית אינה מקובלת על גרמניה אשר תובעת גם לה זכויות בשטחה של מרוקו. בהצהרה זו ביקשה גרמניה לסכסך בין שתי המעצמות (בריטניה וצרפת) ולבחון את מידת חוזקה של ההסכמה הלבבית. כך יצר הקייזר את המשבר המרוקאי הראשון. המשבר המרוקאי נפתר בוועידת אלחסירס (אנ') שהתקיימה בספרד בשנת 1906. אמנת אלחסירס נתנה לצרפת באופן רשמי זכויות במרוקו: שליטה על נמלי מרוקו ומשמר משטרה משותף עם ספרד במרוקו.
הכיבוש הצרפתי הצבאי במרוקו החל בשנת 1907 כאשר כבשה את אוג'דה, וזאת בתגובה לרצח הרופא הצרפתי אמיל משאם במרקש. חזית מערבית נפתחה באוגוסט 1907 עם הפצצת קזבלנקה.
לאחר מכן החל המשבר המרוקאי השני. המתיחות בין גרמניה לצרפת הגיעה לשיאה ב-1 ביולי 1911 כאשר ספינת תותחים קטנה של הצי הגרמני "פנתר" הגיעה לנמל אגאדיר. ממשלת גרמניה טענה כי היא שיגרה את ה"פנתר" ואת "ברלין", משחתת קלה גדולה יותר שהגיעה כעבור ימים אחדים לאגדיר, כדי להגן על נתינים מגרמנים בדרום מרוקו. הממלכה המאוחדת חששה שהגרמנים מתכוונים לבנות בסיס ימי באוקיינוס האטלנטי. כתוצאה מכך נסוג הצי הבריטי קרוב לעבר צרפת, והאיבה בין הממלכה המאוחדת וגרמניה הגיעה לשיאה.
הגרמנים החליטו שלא להסכים עם פתרונו של המשבר המרוקאי הראשון ב-1906, ותבעו עצמאות מוחלטת של מרוקו מידי צרפת.
משא ומתן בין צרפת לגרמניה החל ב-9 ביולי ונמשך עד 4 בנובמבר, ונסתיים בחתימתן של שתי המדינות על הסכם לפיו גרמניה תכיר בשליטתה של צרפת במרוקו, וזו תתן לה מושבה חדשה באפריקה בשטח הרפובליקה של קונגו היום.
היסטוריה > מרוקו כקולוניה צרפתית (1912–1956)

הסכם פאס שנחתם ב-30 במרץ 1912 הפך את מרוקו לפרוטקטורט (מדינת חסות) צרפתי. מנקודת מבט משפטית קשיחה, ההסכם לא שלל את מעמדה של מרוקו כמדינה ריבונית. גם לאחר אמנת פאס צרפת ערכה את הכוחות שלה במרוקו ונלחמה שם לא פעם אחת. המלחמות הידועות ביותר של צרפת במרוקו היו מלחמת זאיין שהתקיימה בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הריף, שהתקיימה מעט לאחר מכן. שתי המלחמות התקיימו באזור צפון מרוקו ובהרי האטלס.
היסטוריה > מרוקו כקולוניה צרפתית (1912–1956) > שיתוף הפעולה במלחמת העולם הראשונה

צרפת עודדה במהלך מלחמת העולם הראשונה גיוס מרוקאים לחיל שהורכב כולו מחיילי הקולוניות שלה, כמו שעשתה בקולוניות אחרות שלה באפריקה וברחבי העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, כ-40,000 מרוקאים נלחמו עבור צרפת, כשהם יוצרים את "הבריגדה המרוקאית". חיילים מרוקאים שירתו לראשונה את צרפת במהלך הקרב הראשון על המארן בספטמבר 1914, והשתתפו בקרבות גדולים במהלך המלחמה, כולל קרב ארטואה הראשון, קרב שמפאן הראשון וקרב ורדן. המרוקאים מצדם תמכו בצרפתים והתבטאו בעד הלחימה, חלקם אפילו תיארו את הלחימה המרוקאית במסגרת הצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה "אחד מהרגעים החשובים ביותר בהיסטוריה המשותפת המרוקאית-צרפתית".
היסטוריה > מרוקו כקולוניה צרפתית (1912–1956) > עצמאות מרוקאית

תוקפו של הסכם פאס פג רק בשנת 1956. הסכם זה, שהתאים לתחילת המאה העשרים, לא התאים לשאיפותיה הבדלניות של מרוקו לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כאשר גרמניה פסקה מלהוות איום צבאי. אולם פירוק הסכם החסות לא היה מקובל על ממשלת צרפת. במסגרת התנגדותה לפירוק ההסכם, כפתה צרפת על סולטאן מרוקו מוחמד החמישי לצאת מתחומי ארצו לגלות, מאחר שסברה כי הצהרותיו היוו איום מדיני על ההסכם. רק בשנת 1956, לאחר מאבק מר, קיבלה מרוקו את עצמאותה המדינית, השתחררה מהסכם פאס, והסולטאן מוחמד החמישי שהוגלה קודם לכן על ידי הצרפתים, קיבל את הרשות לחזור למרוקו. עם שובו שינה את תוארו מ"סולטאן" ל"מלך" והכריז על עצמאות המדינה.
היסטוריה > היחסים בהמשך המאה העשרים (1956–2000)

מהדי בן ברקה היה פוליטיקאי מרוקאי, מנהיג האופוזיציה. בשנת 1962 הואשם בקשירת קשר כנגד המלך חסן השני ויצא לגלות. לאחר שתמך באלג'יריה בפלישתה למרוקו בשנת 1963, נידון למוות במולדתו בהיעדרו. בן ברקה נראה בפעם האחרונה בפריז ב-29 באוקטובר 1965. פרשת חטיפתו עירבה את שירותי הביטחון בצרפת, ובמרוקו כמו גם את המוסד וה-CIA. נראה כי נרצח וגופתו הועלמה. הפרשה השפיעה על יחסי ישראל–צרפת באופן ישיר.
ב-3 במרץ 1973 הכריז חסן השני, מלך מרוקו, על מדיניות חדשה של מרוקניזציה ובמסגרתה הועברה הבעלות על אדמות ועסקים של המעמד הגבוה המקורב לממשל הצרפתי בעיקר, אל מרוקו. לאחר המרוקניזציה עלה שיעור העסקים שנמצא בידי מרוקאים מ-18 אחוזים ל-55 אחוזים.
היסטוריה > היחסים במאה העשרים ואחת (2000–הווה)

היחסים הנוכחיים בין צרפת למרוקו תוארו כיחסים נאו-קולוניאליים. כקולוניה צרפתית לשעבר (ששמרה על עצמצאותה), מרוקו נחשבת כחלק מחבל "פרנצאפריק", מונח המשמש לתיאור היחסים בין הקולוניות לשעבר של צרפת באפריקה, לצרפת עצמה. היחסים הללו בין הרפובליקה הצרפתית וממלכת מרוקו קיימים בעיקר בתחומי הסחר, ההשקעות, התשתיות, החינוך והתיירות.
במהלך 2021, פרצה סערה בצרפת בעקבות פרסומים כי שירותי הביון של מרוקו עקבו אחרי טלפון נייד של נשיא צרפת עמנואל מקרון. כך גם לגבי אחרים. מרוקו התעניינה במיוחד בקשרים עם אלג'יריה ובפעולות הבדלנים בסהרה המערבית. מרוקו הכחישה.
בשנת 2024 הכירה צרפת בפועל בריבונות מרוקו בסהרה המערבית.
היסטוריה > היחסים במאה העשרים ואחת (2000–הווה) > כלכלה

מרוקו היא הלקוחה הגדולה ביותר של צרפת, והמקבלת העיקרית של ההשקעות הצרפתיות ביבשת אפריקה. צרפת היא המשקיעה הגדולה ביותר במרוקו בכל מגזר כלכלי, כולל חברת התעופה הלאומית, רויאל אייר מרוק, ורכבת מרוקו (ONCF). מרוקו היא המשקיעה האפריקאית הגדולה ביותר בצרפת מן הצד השני - רוב הנשק של הצבא המרוקאי הוא נשק שנקנה מצרפת. מעל 750 חברות צרפתיות פועלות במרוקו ומעסיקות בין 80,000 ל-100,000 אנשים.
הסחר השנתי בין מרוקו לצרפת מסתכם בעשרות ביליונים של דולרים בשנה.
צרפת מימנה 51 אחוזים מפרויקט הרכבת המהירה במרוקו, שנחנכה על ידי עמנואל מקרון ועל ידי מוחמד השישי יחד.
היסטוריה > היחסים במאה העשרים ואחת (2000–הווה) > חינוך

החינוך הצרפתי פופולרי מאוד במרוקו. עד ימים אלו, בתי ספר מסוימים במרוקו מלמדים בשפה הצרפתית וערבית מלומדת כשפה השנייה. בתי ספר צרפתיים רשמיים נמצאים בקזבלנקה, רבאט, פאס, מרקש, מקנס ואוג'דה.
צרפת היא יעד אליו נוהרים מרוקאים ללימודים אקדמיים. כ-60% מכלל המרוקאים שלומדים מחוץ למרוקו, עושים זאת בצרפת. המרוקאים מהווים גם את קבוצת התלמידים הזרים הגדולה ביותר בצרפת, הם מהווים 12% מכלל התלמידים הבינלאומיים שלומדים באוניברסיטאות הצרפתיות, נכון ל-2015. מרוקו היא המדינה בעלת אחוז דוברי הצרפתית הגבוה במגרב, היא מובילה עם שלושים וחמישה אחוזים, אלג'יריה מעט מאחוריה עם שלושים ושלושה אחוזים ומאוריטניה עם שלושה עשר אחוזים של דוברי צרפתית בלבד.
היסטוריה > היחסים במאה העשרים ואחת (2000–הווה) > מרוקאים בצרפת

ישנם 1,514,000 מרוקאים המתגוררים בצרפת לפי אומדן, זוהי הקהילה הגדולה ביותר של מרוקאים מחוץ למרוקו. הלשכה הצרפתית המרכזית לסטטיסטיקה חשפה כי ההערכה היא שמתגוררים 755,400 בעלי אזרחות מרוקאית בצרפת ואלו מייצגים עשרים אחוזים מאוכלוסיית המהגרים בצרפת. מוחמד השישי, מלך מרוקו בחר בצרפת כיעד הביקור הראשון שלו והנשיא הצרפתי הגיע לביקור גומלין במרוקו.
נבחרת מרוקו בכדורגל מכלילה בסגל שלה שחקנים אזרחים מרוקאים רבים שנולדו בצרפת.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מיוצגת במרוקו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה ברבאט, בירת המדינה. צרפת מיוצגת במרוקו גם בדרג הקונסולרי באמצעות שמונה קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: אגאדיר, קזבלנקה, אסואירה, פאס, מרקש, אוג'דה, אספי, וטנג'יר.
מרוקו מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה. מרוקו מיוצגת בצרפת גם בדרג הקונסולרי באמצעות חמש עשרה קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: פריז (ארבע קונסוליות בנוסף לשגרירות), בורדו, בסטיה, דיז'ון, ליל, ליון, מרסיי, מונפלייה, אורליאן, רן, שטרסבורג, וטולוז.
שגרירות צרפת ברבאט
שגרירות מרוקו בפריז
הקונסוליה המרוקאית בליון
הקונסוליה המרוקאית בפונטואז (פריז)
הקונסוליה המרוקאית ברן
ויויאן סילבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1949 ויניפג, קנדה 
 נרצחה:  7 באוקטובר 2023 (בגיל 74) בארי, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1974
 מקום מגורים:  קיבוץ בארי
 ידועה בשל:  פעילות שלום
 השכלה:  קולג', האוניברסיטה העברית
 תקופת הפעילות:  1980–2023 (כ־43 שנים)
 מעסיק:  אג'יק - מכון הנגב 
 
ויויאן סילבר (2 בפברואר 1949‏ – 7 באוקטובר 2023) הייתה פעילת שלום ופעילת זכויות נשים קנדית-ישראלית. בין היתר, הייתה ממייסדות תנועת "נשים עושות שלום". נרצחה בטבח בקיבוץ בארי במהלך טבח שבעה באוקטובר על ידי מחבלי חמאס.
ביוגרפיה

סילבר נולדה וגדלה בוויניפג שבקנדה.
היא ביקרה לראשונה בישראל בשנת 1968, כחלק מלימודיה בקולג'. למדה במשך שנה באוניברסיטה העברית בירושלים פסיכולוגיה וספרות אנגלית. בשנתה האחרונה בקולג', הייתה שותפה להקמת ברית הסטודנטים הציונית בקמפוס שלה, ולאחר מכן הוזמנה לוועידה הלאומית של ברית הסטודנטים הציונית במונטריאול.
סילבר עלתה לישראל ב-1974 והייתה חברת קיבוץ גזר. היא מונתה למזכירת הקיבוץ והייתה לאחת הנשים הבודדות שמונו לתפקיד. האקטיביזם של סילבר התמקד בזכויות נשים ובפערים בין המינים בחברה הישראלית. לשם כך, הקימה בשנת 1981 את המחלקה לקידום שוויון מגדרי של התנועה הקיבוצית המאוחדת, וכמו כן, עבדה בוועדת המשנה לקידום נשים בעבודה ובכלכלה של הכנסת, עבור הקרן החדשה לישראל ובוועדת ההיגוי של שתיל.
ביוגרפיה > חייה בקיבוץ בארי

בסביבות שנת 1990 עברה להתגורר בקיבוץ בארי שבעוטף עזה. בתקופה זו הכירה טוב יותר את הקהילה הבדואית המקומית ואת העזתים. היא כיהנה כמנכ"לית מכון הנגב לאסטרטגיות שלום ופיתוח החל משנת 1998. עבדה בתוך הקיבוץ כדי לארגן תוכניות לסיוע לעזתים, כמו הכשרות בעבודה, ודאגה לכך שפועלי הבניין העזתים בקיבוץ יקבלו שכר הוגן. בשנים מאוחרות יותר התנדבה סילבר להסיע חולים עזתים לטיפול בירושלים כחלק מפעילותה בבדרך להחלמה .
סילבר ייסדה עם אמל אלסנע אלחג'וג' את המרכז היהודי-ערבי להעצמה, שוויון ושיתוף פעולה, והייתה מנהלת הארגון לפני האינתיפאדה השנייה. המרכז ארגן פרויקטים בישראל, בעזה ויהודה ושומרון. בשנת 2010 קיבלו סילבר ואלח'וג' את פרס ויקטור ג'יי גולדברג לשלום במזרח התיכון, פרס שנתי המוענק על ידי המכון לחינוך בינלאומי (אנ') לזוגות של פעילים ערבים וישראלים הפועלים למען שלום. בהמשך עבדה סילבר בארגון אג'יק - מכון הנגב, שאלסנע אלחג'וג' היא אחת ממייסדיו. סילבר חברת הנהלה לשעבר של בצלם.
בשנת 2011 מנה עיתון "הארץ" את סילבר כאחת מ-"10 המהגרים האנגלו-סקסים המשפיעים ביותר" בישראל.
לאחר מבצע צוק איתן ייסדה סילבר יחד עם מספר נשים את נשים עושות שלום.
ב-4 באוקטובר 2023, שלושה ימים לפני טבח שבעה באוקטובר, סייעה סילבר בארגון עצרת שלום בירושלים, בהשתתפות כ-1,500 נשים ישראליות ופלסטיניות.
ביוגרפיה > מותה

ב-7 באוקטובר 2023 פתחו חמאס וארגוני טרור פלסטינים נוספים במתקפת פתע על ישראל ובמהלכה אבד הקשר עם סילבר. באותו יום דיווח אירווין קוטלר ברשת החברתית אקס כי סילבר נחטפה מביתה בבארי בעיצומו של הטבח בקיבוץ בארי. אחותה של סילבר דיווחה שכאשר שוחחה עם אחותה בטלפון ב-7 באוקטובר, שמעה סילבר מחבלים של חמאס מחוץ לביתה. סילבר גם שלחה לחברים בוואטסאפ הודעה דומה, אך חטיפתה לא אומתה.
ב-13 בנובמבר, יותר מחודש לאחר המתקפה, זוהתה גופתה והתברר שלא נחטפה אלא נרצחה בביתה שבקיבוץ.
ביוגרפיה > מותה > הנצחה

לאחר מותה, המשורר דורון בראונשטיין הקדיש לויויאן סילבר את שיר ההייקו "Vivian believed". בחודש יולי 2024 הוענק לה פרס השלום של מדינת הסן שבגרמניה עבור עבודתה מרובת השנים למען דו-קיום ושלום. זוהי הפעם הראשונה בהיסטוריה בה מוענק הפרס לאדם שכבר אינו בין החיים. בחודש אוגוסט נפתח מרכז קהילתי של ארגון "Clean Shelter" על שמה בעיר ח'אן יונס.
חיים אישיים

סילבר הייתה אם לשני בנים וסבתא לנכדים.
הערות שוליים

1 2 3 4  Allison Norlian, Living On The Border Of Gaza And Israel: How An Israeli Woman Fights For Peace, Forbes, ‏24 בנובמבר 2021
↑  ויויאן שלנו, אשת השלום, נרצחה בביתה בבארי ב-7.10. הלב שלנו נשבר לרסיסים, באתר נשים עושות שלום, ‏14 בנובמבר 2023
1 2 3 4 5 6 7 8  Sarick, Lila (2023-10-09). "Vivian Silver, a Canadian who dedicated her life to peace, is feared kidnapped by Hamas terrorists". The Canadian Jewish News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-09.
1 2 3 4 5 6  "Vivian Silver - a Woman Waging Peace". Women Wage Peace (באנגלית אמריקאית). 2018-08-13. נבדק ב-2023-10-09.
1 2 3 4 5 6  Gingold, Barbara (2011-09-28). "Vivian Silver: An Anglo in Israel". Lilith Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-09.
1 2 3 4 5  Masarwa, Lubna (9 באוקטובר 2023). "Prominent Israeli peace and human rights activist missing after Palestinian attack". Middle East Eye (באנגלית). נבדק ב-2023-10-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גלרייה תמונות | ויויאן סילבר ז"ל, באתר laad.btl.gov.il
1 2 3 4  Kampeas, Ron (9 באוקטובר 2023). "A peace activist, a soldier, a son: Americans missing, wounded, dead in Hamas attack". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Year's 10 Most Influential Anglo Immigrants". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2023-10-09.
1 2  Cymerman, Henrique (9 באוקטובר 2023). ""I Hope My Mother is Kidnapped in Gaza"". Agenda Publica El Pais. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Searle, Tyler (2023-10-08). "Winnipeg woman reportedly held hostage by Hamas". Winnipeg Free Press (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-09.
↑  ענבר טויזר, ‏אחרי 38 ימים - זוהתה גופתה של ויויאן סילבר מקיבוץ בארי, באתר ‏מאקו‏, 14 בנובמבר 2023
↑   "Vivian Believed" - Haiku by Doron Braunshtein, סרטון בערוץ "Doron Braunshtein", באתר יוטיוב (אורך: 00:21)
↑  Vivian Silver wird posthum mit Hessischem Friedenspreis 2023 geehrt, hessischer landtag, ‏1 ביולי 2024
↑  ארנולד נטייב, "דווקא בזמנים האפלים": ויויאן סילבר מבארי, שנרצחה בשבעה באוקטובר, קיבלה פרס שלום, באתר i24NEWS, ‏1 ביולי 2024
↑  في خانيوس: إقامة مركز مجتمعي باسم "فيفيان سلفر" تخليدًا لذكرى ناشطة سلام, بكرا, ‏4 באוגוסט 2024 (בערבית)
↑   ציוץ של Yonatan Zeigen ברשת החברתית אקס (טוויטר), 18 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522655705171  ISNI: 0000 0000 4658 1358  LCCN: nr88001854  VIAF: 44140276   WorldCat (עם VIAF): 44140276
לאנה פרייה

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1977 (בת 47) ברוקלין, ניו יורק
 שם לידה:  Lana Maria Parrilla 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  תיכון פורט המילטון  Beverly Hills Playhouse 
 בן או בת זוג:  Fred Di Blasio  אקס 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
לאנה פרייה (באנגלית: Lana Parrilla; נולדה ב-15 ביולי 1977) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בעיקר מתפקידה כרג'ינה מילס בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" של רשת ABC.
ביוגרפיה

פרייה נולדה וגדלה בברוקלין, ניו יורק; בתם של לדולורס וסם פרייה, שחקן בייסבול ששיחק בצעירותו בפילדלפיה פיליז. בנוסף לאנגלית, היא גם דוברת ספרדית, שפה שלמדה כששהתה בגרנדה שבספרד בשנת 2007. היא אחייניתה של השחקנית קנדיס אזארה (אנ').
חיים אישיים

ב-28 באפריל 2013 התארסה לפרד די בלאסיו, במהלך ביקורם בכותל המערבי בישראל יחד עם שחקני הסדרה "סקנדל". השניים התחתנו ב-5 ביולי 2014 בקולומביה הבריטית, קנדה. השניים התגרשו בשנת 2019.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Very Mean Men | תרזה |  |
| 2000 | Spiders | מרסי |  |
| 2003 | Frozen Stars | ליסה ואסקז |  |
| 2005 | One Last Ride | אנטואנט |  |
| 2020 | גובה המיסים | פאבי |  |
| 2024 | אטלס (אנ') | ולארי שפרד |  |
| TBA | Scrap | סטייסי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | Grown Ups | מלצרית | 2 פרקים |
| 2000 | הבוקר שאחרי | לורנה | פרק: "Telltale Heart pt.1" |
| 2000 - 2001 | ספין סיטי | אנג'י אורדונייז | תפקיד ראשי (עונה 5); 22 פרקים |
| 2001 | Semper Fi | מפקדת | סרט טלוויזיה של NBC |
| 2002 | ג'אג | לוטננט סטפני דונאטו | פרק: "Head to Toe" |
| 2002 | המגן | סדונה טלז | פרק: "Circles" |
| 2002 - 2003 | בומטאון | תרזה אורטיז | תפקיד ראשי (2 עונות); 24 פרקים |
| 2004 | NYPD Blue | ג'נט גרפטון | 3 פרקים |
| 2004 | עמוק באדמה | מיילי | 2 פרקים |
| 2005 | 24 | שרה גאווין | 12 פרקים |
| 2006 | עלה נופל | נינה שפר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2006 | אבודים | גרטה | 2 פרקים |
| 2008 | עיר ההוללות | טרינה דקר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2008 | The Double Life of Eleanor Kendall | נלי גיבנס | סרט טלוויזיה של לייפטיים |
| 2010 | מיאמי מדיקל | ד"ר אווה זמברנו | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2010 | פרשיות סמויות | ג'וליה סוארז | פרק: "South Bound Suarez" |
| 2010 | מדיום | לידיה האלסטרום | פרק: "The Match Game" |
| 2010 | הסנגורים (אנ') | בטי ג'ונסון | פרק: "Las Vegas vs. Johnson" |
| 2011 | מרדף | איזבלה קורדובה | פרק: "Narco: Part 1" |
| 2011 - 2018 | עד עצם היום הזה | המלכה הרעה / רג'ינה מילס | תפקיד ראשי (7 עונות); 156 פרקים זוכת פרסי בחירת הנוער - שחקנית בסדרת פנטזיה (2016) |
| 2021 | למה נשים רוצחות | ריטה קסטילו | תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים |
| 2023 - הווה | סנגור במבחן | ליסה טראמל | תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים |
הערות שוליים

↑  http://www.latimes.com/entertainment/gossip/la-et-mg-lana-parrilla-engaged-fred-di-blasio-once-upon-a-time-20130506,0,4170875.story
↑  עומר איסוביץ', בחירה מושלמת? הזוכים הגדולים של טקס נבחרי הנוער באתר פרוגי, 1 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167663988 (data)  GND: 1065764111  ISNI: 0000 0000 5416 7632  LCCN: no2007026606  MusicBrainz: 0dfcc867-053a-488e-ac85-267ec5f35cd1  SUDOC: 191316911  VIAF: 7163098   WorldCat (עם VIAF): 7163098 
פרייה עם בעלה לשעבר, פרד די בלאסיו, 2014
ג'רי אוקונל

| --- | --- |

אוקונל בכנס קומיק-קון 2019
 לידה:  17 בפברואר 1974 (בן 51) ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש  בית ספר המקצועי לילדים  בית ספר למשפטים של אוניברסיטת סאות'ווסטרן  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  רבקה רומיין (2007–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רמיה "ג'רי" אוקונל (באנגלית: Jeremiah "Jerry" O'Connell; נולד ב-17 בפברואר 1974) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומדבב אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "אני והחבר'ה", "ג'רי מגווייר", "המשימה מאדים", "קנגורו ג'ק" ו"אובססיבית" ובסדרות "גולשים בזמן" ו"ג'ורדן".
ביוגרפיה

א'וקונל נולד במנהטן שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא אירי, איטלקי ופולני. בנם הבכור של מייקל אוקונל, מנהל סוכנות פרסום, ושל לינדה, מורה לאמנות. אוקונל הוא נכדו של ראש עיריית ג'רזי סיטי לשעבר, צ'ארלס וויטקווסקי. הוא גדל במנהטן עם אחיו צ'ארלי אוקונל שגם כן התפרסם כשחקן.
בוגר לימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שם למד בשנים 1991-1995, בנוסף למד תסריטאות והשתתף במועדון הסיף.
ב-2009 נרשם ללימודים בבית ספר למשפטים בלוס אנג'לס, אך פרש עקב חזרתו לקריירת המשחק.
קריירה

אוקונל התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל צעיר בסדרה הבדיונית הקנדית "אני וסוד כוחי" (אנ') ובדרמת הנעורים של רוב ריינר "אני והחבר'ה", שבה לוהק לתפקיד הילד השמן והביישן ורן טסיו.
קיבל את הבמה הראשית לראשונה באמצע שנות ה-90 בסדרת המדע בדיוני "גולשים בזמן" (1995-1999) שם גילם את הסטודנט לפיזיקה קווין מלורי, בקומדיה המוזיקלית "הדירה של ג'ו" ובדרמה "ג'רי מגווייר" בה גילם את כוכב הפוטבול העולה פרנק קושמאן. בשנת 1997 הופיע גם בסרט האימה "צעקה 2" בתור דרק החבר של סידני פרסקוט (נב קמפבל).
בשנת 2000 שיחק בסרט המדע בדיוני של בריאן דה פלמה "המשימה: מאדים" בתפקיד פיל אולמייר חבר צוות המשלחת המיוחדת למאדים.
ב-2001 התפרסם בתפקיד הקומי של מייקל דלאני בסרט "אמריקן גאי" שמסתבך עם הימורים והתקווה היחידה שלו היא לחתן את חברו הטוב קייל (ג'ייק ביוסי) ולקבל חצי מיליון דולר מהתערבות חבריו.
באותה שנה התחיל לשחק בסדרת הפשע "ג'ורדן" בדמותו של הבלש וודי הויט המסייע לפתולוגית ד"ר ג'ורדן קאוונה בחקירותיה. 
ב-2003 הופיע בתפקיד הראשי בקומדיית הפעולה "קנגורו ג'ק" בתור צ'ארלי קארבון, מעצב שיער שמסתבך עם המאפיה האוסטרלית.
ב-2004 כתב והפיק את הקומדיה "בתו של הנשיא".
ב-2009 השתתף במותחן "אובססיבית" בתור בן חברו לעבודה של הבנקאי דרק צ'ארלס (אידריס אלבה).
ב-2010 השתתף בקומדיית האימה "פיראנה 3D".
ב-2010–2011 הופיע בתפקיד ראשי במשותף עם ג'יימס בלושי בעונה היחידה של סדרת הדרמה המשפטית The Defenders, ושניהם גילמו צמד פרקליטים בלאס וגאס.
בנובמבר 2011 שיחק למשך חצי שנה בהצגה הקומית "סמינר" בברודוויי, לצד אלן ריקמן.
ב-2015 חזר לברודוויי ככותב בהצגה "Living on Love". בשנת 2016 שיחק למספר פרקים בסדרת הדרמה "מיליארדים" המשודרת ברשת Showtime, בתפקיד סטיבן בירץ'.
מאז 2015 ועד 2020 דיבב את סופרמן/קלארק קנט בשבעה סרטים בסדרת סרטי האנימציה לקהל בוגר מבית יקום סרטי האנימציה המקוריים של DC ומבית DC Animated Movie Universe(אנ').
אוקונל מדבב את קומנדר ראנסום, הקצין הראשון של ה"סריטוס", בסדרת האנימציה "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים" ששידוריה החלו בשנת 2020, ובכך הצטרף לאשתו, רבקה רומיין, שמגלמת את דמותה של אונה צ'ין-ריילי, הקצינה הראשונה של ה"אנטרפרייז", בסדרות ("מסע בין כוכבים: דיסקברי", "מסע בין כוכבים: מסעות קצרים" ו"מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים") מאותו הזיכיון.
חיים אישיים

מאז 2007 נשוי לשחקנית ודוגמנית העבר, רבקה רומיין. ב-2008 נולדו לזוג תאומות.