stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילאייט טרבזון

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  טרבזון
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  חוק הווילאייטים
 הקמה:  1867
 פירוק:  הקמת טורקיה
 פירוק:  1922
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט טרבזון
 ישות יורשת:  טורקיה טורקיה
 
וילאייט טרבזון (בטורקית עות'מאנית: ولايت طربزون) היה מחוז מנהלי ברמה הראשונה (וילאייט) בחלק הצפון-מזרחי של האימפריה העות'מאנית וכלל את האזור לאורך קו החוף המזרחי של הים השחור ואת אזור ההר הפנימי של הרי הפונטוס. האזור אוכלס בעיקר על ידי טורקים אתניים במחצית המערבית ומוסלמים דוברי לאז במחצית המזרחית, ולאורך תקופת השלטון העות'מאני הייתה היסטוריה של המרה לאסלאם של יוונים פונטים רבים מהאזור - כאשר אף גולבהאר האטון, אמו של הסולטן סלים הראשון הייתה ממוצא יווני פונטי.
בתחילת המאה ה-20 היה שטח המחוז על פי הדיווחים 12,082 מילים רבועים (31,290 קילומטרים רבועים), בעוד שהתוצאות הראשוניות של המפקד העות'מאני הראשון של 1885 (פורסם בשנת 1908) נתנו לאוכלוסייה 1,047,700 תושבים. דיוק נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"סתם השערה" בהתאם לאזור שממנו נאספו.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הוקם סנג'ק לאזיסטן. ריזה הפכה למרכז המחוז בשל מסירת בתומי, מרכז הסנג'ק לשעבר, לרוסיה. הווילאייט גם כלל אוכלוסייה יוונית ניכרת.
חטיבות מנהליות

הווילאייט כלל שלושה סנג'קים (ארבעה אחרי 1889) ו-22 קאזות. הסנג'קים של הווילאייט:
סנג'ק טרבזון (טרבזון, Ordu, גירסון, Tirebolu, Görele, Vakfıkebir, Sürmene, Of, Akçaabat, מאקה)
סנג'ק גומוהאן (גומוהאן, Kelkit, Şiran, Torul)
סנג'ק לאזיסטן (ובמרכזה בתומי בהתחלה עד 1878, לאחר מכן ריזה אחרי 1878) (Rize, Pazar, ארטווין; לפעמים נכללה גם העיר Of)
סנג'ק קאניק (ובמרכזה סמסון אחרי 1889) (סמסון, Bafra, Ünye, Fatsa, Çarşamba, טרמה)
הערות שוליים

1 2  Asia by A. H. Keane, page 459
↑  Gündüz Ali, Hemşinliler, Dil-Tarih-Kültür, Ardanuj Kültür Yardımlaşma Derneği, Yayın No: 2, Ankara, 2002, s. 61.
↑  Krikorian, Mesrob K. (1 January 1977), p.49
↑  Yurt Ansiklopedisi, Rize, s. 6365.
↑  Yüksel A., Doğu Karadeniz Araştırmaları, Kitabevi, İstanbul, 2005, s.
חוטמן הרים מערבי

| חוטמן הרים מערבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: ראקוניים
סוג:: חוטמן הרים
מין:: חוטמן הרים מערבי
שם מדעי
 Nasuella olivacea
תחום תפוצה


חוטמן הרים מערבי (שם מדעי: Nasuella olivacea) הוא מין של טורף קטן ממשפחת הראקוניים האנדמי לקצה הצפוני של קולומביה ואקוודור ביערות הרריים בקצוות הרי האנדים בגובה 1,300-4,250 מ', ועל שם הרים אלה העניקו לו את שמו. בנוסף על כך כנראה חיה קבוצה נוספת בהרים בדרום מערב פרו, אך ייתכן שהם שייכים למין הקרוב אליו לקרוב משפחתו היחיד בטבע - (ולעיתים אחד מתת-מיניו) הוא חוטמן הרים מזרחי החי בשטחים מזרחיים ממנו באותם הרים והוא קטן יותר. שני המינים האלה (או היחיד על פי כמה מיונים) הם קרובי משפחה רחוקים של החוטמננים ונראים כמוהם אך קטנים ונדירים בהרבה.
ישנם 2 תת-מינים (מובהקים) של החוטמן ההררי המערבי: N. o. olivacea וN. o. quitensis. ההבדל ביניהם הוא בעיקר בגודל ובצבע (הראשון גדול וכהה מעט יותר. השני קטן ובהיר יותר ועל זנבו פחות טבעות).
אורכם של החוטמנים 20-24 ס"מ ופרוותם חומה כהה עם ראש מעט יותר בהיר. יש להם חוטם ארוך, ואיתו הם מרחרחים ותרים אחר מזון. כמו רוב בני המשפחה הם אוכלי כל הניזונים מפירות, ירקות, חרקים, חולייתנים קטנים וביצים.
אין מספיק נתונים אודות מצב השימור של החוטמן בטבע.
חזיר גמדי

| חזיר גמדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי חזיר
משפחה:: חזיריים
סוג:: Porcula
מין:: חזיר גמדי
שם מדעי
 Porcula salvania ‏הודג'סון, 1847

חזיר גמדי (שם מדעי: Porcula salvania) הוא מין קטן של חזיר, יחידי בסוג Porcula. הוא היה נפוץ בדרום אסיה, באזור הודו ובמדינות הסמוכות לה באזורים הנמוכים של הרי ההימלאיה. כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה, והמקום היחיד בו ידוע על אוכלוסייה של החזיר הגמדי הוא הפארק הלאומי מאנאס. מוערך שבטבע ישנם לא יותר מ-250 פרטים בוגרים.
מאפיינים

זהו החזיר הקטן ביותר בעולם - אורכו 6–58 ס"מ בממוצע ומשקלו 6–9 ק"ג. הוא מתחבא בשיחים משמש, רוחות וטורפים.
אזור המחיה הטבעי של החזיר נמצא באזורים שלמרגלותיה הרי ההימליה, בגובה של עד 300 מ', בנפאל, בנגלדש, בהוטן ובמדינת אסאם שבהודו. הוא חי בערבות עשב גדולות עם עשב שופע. כיום ידוע על אוכלוסייה של המין רק בפארק הלאומי מאנאס ובשמורה שצמודה לו. ניסיונות לשיקום המין כלל שחרור של פרטים מהשבי לאזורי מחיה נוספים, אך לא ידוע האם מתפתחת בהם אוכלוסייה יציבה.
החזירים מצויים בסכנה גם בשמורות הטבע עקב ציד לא חוקי, שריפות, אובדן אזורי מחיה לחקלאות, מרעה צאן וטורפים.
הערות שוליים

↑  חזיר גמדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ח'ליפה

ערך זה עוסק בראש הח'ליפות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מפת התרחבותה של הח'ליפה
הצבע האדום כהה מסמל את התרחבותה תחת מוחמד – 622–632
הצבע הכתום מסמל את התרחבותה תחת הראשידון – 632–661
הצבע הצהוב מסמל את התרחבותה תחת האומיה – 661–750
ח'ליפה (ערבית: خليفة, ‏האזנהקובץ:Ar-khalifa.ogg‏Ⓘ‏) הוא כינויו – או תוארו – של המנהיג האסלאמי של ה"אֻמָּה" (أمة), היא אומת האסלאם. פירושו בערבית "מחליף" או "יורש", כלומר ממלא המקום, או מחליפו של הנביא מוחמד. לעיתים קרובות הח'ליפה נקרא "אַמיר אל-מוּאְמינין" (أمير المؤمنين), "מנהיג המאמינים" או "שליט המאמינים". מאז התפרקות האימפריה העות'מאנית ב-1924, לא היה עוד אדם שכונה בתואר זה. הח'ליפה הוא בעל סמכות ההנהגה הרוחנית והחומרית על כל המוסלמים, כפי שהיה בזמנו של מוחמד, אך הוא אינו מתקרא נביא, מכיוון שמוחמד נחשב כנביא האחרון באסלאם. בעברית מקובל גם התעתיק (השגוי) "הח'ליף".
ישנן תובנות מודרניות רבות לגבי תפקידו של הח'ליפה. בזרמים מסוימים של הפילוסופיה המודרנית של האסלאם מודגש המימד ההגנתי של השלטון האסלאמי, כמו גם המדיניות החברתית שלו, הנובעים מההבנה כי תפקידו של הח'ליפה הוא להגן על המוסלמים. ישנם הרואים בעובדה שאין כיום ראש מדינה יחיד לכל המוסלמים – הפרה של החוק האסלאמי, השריעה; אחרים טוענים כי לאחר ארבעת הח'ליפים הצדיקים הראשונים התפקיד חדל מלהתקיים, מכאן שאלה שטענו מאוחר יותר לתואר ח'ליפה, משלו למעשה רק כמלכים. זרמים אחרים בפילוסופיית האסלאם טוענים כי יש צורך לחדש את המוסד של שליט יחיד המאחד בתוכו את הסמכויות הפוליטיות, הצבאיות והחוקיות הברורות, כיורשו של מוחמד וכשליט כל המוסלמים בעולם.
תנאים הנדרשים מאדם השואף להיות ח'ליפה

| --- | --- |
 :  ראו גם – ראשידון
הן על פי ספרי ההלכה, והן על פי כתבים מודרניים כמו האל-מנאר, הח'ליפה חייב להיות שלם בגופו (ובנפשו), עליו להיות מלומד, וחובה עליו להיות צאצא משבטו של הנביא, היינו – שבט קורייש.
סופה של הח'ליפות

ב-3 במרץ 1924, הנשיא של הרפובליקה הטורקית, מוסטפא כמאל, ביטל חוקתית את מוסד הח'ליפות, כחלק מן הרפורמות שערך. הסמכויות של הח'ליפה הועברו לפרלמנט של מדינת הלאום הטורקית החדשה, והתואר לא היה בשימוש מאז. ניסיונות לחדש את הח'ליפות במקומות אחרים בעולם המוסלמי בשנים מיד לאחר ביטולה על ידי טורקיה נכשלו.
היו מספר אישים ששאפו להיות ח'ליפה:
חוסיין בן עלי, מושל עות'מאני לשעבר של החג'אז שהיה בקשר עם בריטניה בזמן מלחמת העולם הראשונה ומרד באיסטנבול, צאצא לשבט הקורייש, הכריז על עצמו כח'ליפה במכה יומיים לאחר שטורקיה נטשה את התואר. אך אף אחד לא התייחס אליו ברצינות, והוא גורש מערב על ידי הסעודים, שבט יריב שלא היה לו עניין בח'ליפות.
הסולטאן העות'מאני האחרון, מחמד השישי, עשה ניסיון דומה להכתיר את עצמו כח'ליפה החיג'אז לאחר שעזב את טורקיה, אך גם הוא לא הצליח בזאת.
האימאם יחיא הכריז על עצמו ככזה, אולם הוא היה שיעי וממילא לא היה מתקבל על ידי הסונים.
פואד הראשון שהיה מנהיג מצרים וסודאן הגדולות והחזקות, לא היה בן שבט קורייש ולא זכה לתמיכה.
אבו בכר אל בגדאדי, שליט של הישות שנקראה "המדינה האיסלאמית" בשטחי עיראק וסוריה, הכריז על עצמו כח'ליפה ביוני 2014. לא הוכר רשמית ככזה על ידי אף אחד שלא מהישות המדינית שהקים.
דיונים בנושא חידוש הח'ליפות

במחצית שנות ה-20 תנועת הח'ליפאת, ששאפה להשיב ליושנה את הח'ליפות הטורקית, התפשטה בקרב הטריטוריות הבריטיות באסיה. היא הייתה חזקה במיוחד בהודו, שם היא היוותה נקודה מלכדת עבור הקהילות המוסלמיות. פסגה כונסה בקהיר ב-1926 על מנת לדון בחידוש הח'ליפות, אך רוב הארצות המוסלמיות לא השתתפו ולא נעשה דבר ליישם את החלטות הפסגה.
ב-1925, עלי עבד א-ראזק (ﻋﻠﻲ ﻋﺒﺪ ﺍﻟﺮﺍﺯﻕ), שהיה מבכירי המורים באל-אזהר הוציא ספר בשם "האסלאם ויסודות השלטון" (الإسلام وأصول الحكم) ובו ניתח את יחסי הגומלין בין הדת לבין השלטון המדיני באסלאם. לדעתו, כפי שבאה לידי ביטוי בספר, הקשר שהיה בתקופת מוחמד והראשידון בין הדת לבין המנגנון המדיני היה כורח המציאות בזמנו אולם היה מקרה חד פעמי. קשר זה אינו מחויב המציאות, המדינה צריכה להיות מודרנית ואילו האסלאם הוא דתי. לכן אין צורך לחדש את מוסד הח'ליפות, כפי שמוסד הח'ליפות לא היה קיים בימי מוחמד עצמו.
לעומתו, רשיד רידא, במספר מאמרים שפרסם ב"אל-מנאר" הביא ציטוטים מהחדית', הסתמך על האיג'מאע, הביא מקורות ספרותיים על הח'ליפות ואמר שעל פיהם חייבת להיות ח'ליפות.
התואר "אמיר אל-מומינין" אומץ על ידי מלך מרוקו והמולא מוחמד עומאר, הנשיא לשעבר של משטר הטליבאן באפגניסטן, הם לא טענו לסמכות חוקית על מוסלמים מחוץ לגבולות הארצות שלהם. הדבר הקרוב ביותר לח'ליפות הקיים כיום הוא הארגון של המועצה האסלאמית, ארגון בין-לאומי שנוסד ב-1969 ומורכב מהממשלות של רוב המדינות עם רוב אסלאמי. אך לארגון זה יש השפעה מוגבלת; מוסלמים רבים כלל אינם מודעים לכך שהוא קיים, ואפילו המדינות החברות בו מתעלמות מהחלטותיו.
היחס כיום של המוסלמים כלפי הח'ליפות

הח'ליפות, שפעם הייתה נושא למאבק ויריבות קשה בין השליטים המוסלמים, אינה קיימת מאז 1924. הסיבות למהפך זה מגוונות ומורכבות. לאחר מלחמת העולם הראשונה, רוב הארצות המוסלמיות נפלו בידיים זרות. לאחר מכן, העולם המוסלמי נוצר מחדש כיחידות לאומיות, והושפע רבות מפילוסופיות מערביות או סוציאליסטיות. חשיבות המסגדים והממסד הדתי ירדה בהרבה ברוב הארצות המוסלמיות, ולשלטון עלו אליטות פוליטיות וצבאיות שראו את האסלאם כעניין אישי ולא כבסיס לאחדות פוליטית או למדינה מודרנית. יתר על כן, יריבויות ישנות (בעיקר בעולם הערבי) מנעו שיתוף פעולה בין המדינות המוסלמיות.
אם כי האסלאם עדיין כוח משפיע ביותר ברוב החברות המוסלמיות, ומוסלמים רבים עדיין תומכים בח'ליפות, הגבלות קשות על פעילות פוליטית בארצות מוסלמיות יחד עם המכשולים המעשיים העצומים לאיחוד של יותר מחמישים מדינות תחת מוסד אחד, מנעו ניסיונות לחדש את הח'ליפות, אפילו אצל מוסלמים אדוקים. תנועות אסלאמיות א-פוליטיות פופולריות כמו התבליגי ג'מאט אומרות כי חיסרון ברוחניות וירידה בהקפדה על קיום המצוות כסיבה השורשית לבעיות העולם המוסלמי, וטוענות כי לא ניתן לחיות מחדש את הח'ליפות כל עוד בעיות אלה קיימות. כל הניסיונות לבנות מדינה בהתבסס על האסלאם נכשלו עד למהפכה האיראנית ב-1979, שהתבססה על עקרונות השיעה ולא עסקה כלל בעניין הח'ליפות העולמית.
תנועות סוניות ווהאביות הקוראות לחידוש הח'ליפות נעשו פופולריות יותר בשנים האחרונות. אך תנועות אלה לא הצליחו להסכים על דרך משותפת או על מודל ברור של ממשל אסלאמי, והדיאלוג בנושא זה בין אינטלקטואלים מוסלמים אופיין במבוכה לנוכח נקודות המבט הרבות על כיצד אמורה להראות המדינה האסלאמית. מוסדות אסלאמיים רבים במדינות מוסלמיות כיום לא מציבים את חידוש הח'ליפות בעדיפות הראשונה, ובמקום זה מתמקדים בנושאים אחרים. רוב המשטרים התנגדו למעשה לרעיון.
הארגון הפעיל המוכר ביותר כיום אשר קורא להשבת מוסד הח'ליפה הוא ארגון המדינה האסלאמית בהנהגת אבו בכר אל-בגדאדי שכונה בידי תומכיו "הח'ליפה אבראהים". ב-5 ביולי 2014 פורסם סרטון וידאו, שבו כביכול נראה לראשונה אל-בגדאדי, כשהוא מנהיג את תפילת יום שישי במסגד א-נורי במוסול, ונושא נאום בו הוא קורא לכלל המוסלמים לציית לו. באותה שנה הוא הכריז על עצמו כח'ליפה, ועל האזורים שבשליטתו כח'ליפות בשם "המדינה האסלאמית". לאחר שאל-בגדאדי נהרג במבצע קיילה מולר, הכריז הארגון על אבו אבראהים אל-האשמי כח'ליפה. הארגון שואף ליצור ח'ליפות רחבת ידיים תחת שלטונו אשר תכלול את כל העולם המוסלמי, לרבות מדינות שהיו בעבר תת-שלטון מוסלמי, כמו שטחי ספרד ומדינת ישראל.
ח'ליפים מפורסמים

אבו בכר – הח'ליפה המודרך-נכונה הראשון של הסונים. הכניע שבטי מורדים במלחמות הרדה.
עומר בן אל-ח'טאב – הח'ליפה השני. בתקופת משטרו, האימפריה המוסלמית הוגדלה לכלול את מצרים, ירושלים והאימפריה הסאסאנית.
עות'מאן בן עפאן – הח'ליפה השלישי. הקוראן נערך ונוסח תחת חסותו. נהרג על ידי המורדים.
עלי בן אבי טאלב – הח'ליפה המודרך-נכונה הרביעי והאחרון, והאימאם הראשון לדעת השיעים. תקופת ממשלו הייתה רוויה במאבקים פנימיים.
מועאויה אבן סופיאן – הח'ליפה האומיי הראשון. מועאויה ייסד את השלטון השושלתי בכך שמינה את בנו יזיד כיורשו, מגמה שתמשך אצל הח'ליפים הבאים.
עומר אבן עבד אל-עזיז – ח'ליפה אומיי שיש שרואים בו (בעיקר בקרב הסונים) ח'ליפה מודרך-נכונה חמישי.
הארון א-רשיד – ח'ליפה עבאסי. בתקופת ממשלו בגדאד נעשתה למרכז הגדול ביותר בעולם למסחר, לימוד ותרבות. הארון הוא הנושא של סיפורים רבים בקובץ הנודע "אלף לילה ולילה".
סולימאן המפואר – סולטאן עות'מאני מוקדם, בתקופתו האימפריה העות'מאנית הגיעה לשיאה. בנה את חומות ירושלים.
אבדילמג'יט השני – הח'ליפה האחרון.
שושלות

השושלות החשובות יותר הן:
בית אומיה בדמשק (661–750), לאחריה:
השושלת העבאסית בבגדאד (750–1258), ולאחר מכן בקהיר (תחת שליטה ממלוכית) (1260–1517).
השושלת הפאטימית בצפון אפריקה ומצרים (909–1171). לא מקובלת אוניברסלית.
האמירים האומאיים בקורדובה, ספרד, הכריזו על עצמם כח'ליפים (ידועים כח'ליפים של קורדובה; לא היו מקובלים אוניברסלית; 929–1031).
שושלת אל-מוואחידון בצפון אפריקה וספרד (לא מקובלת אוניברסלית; 1145–1269).
העות'מאנים (1517–1924; השתמשו בתואר בין זמנו של סולימאן המפואר במאה ה-16 ועד לעבדול חמיד השני בסוף המאה ה-19).
הערה על החפיפה בין הח'ליפות האומאיית והעבאסית: לאחר הטבח של בני המשפחה האומאיית בידי העבאסים לאחר הצלחת המהפכה העבאסית, נסיך אומיי אחד הצליח להימלט וברח לצפון אפריקה, שנותרה נאמנה לאומאיים. שמו היה עבד א-רחמן הראשון. משם, הוא המשיך לספרד, שם הוא איחד את המחוזות שנכבשו בידי ח'ליפים אומאיים קודמים (ב-712). מ-756 ועד 929, השלטון האומאיי בספרד היה אמירות עצמאית, עד שעבד-ארחמן השלישי טען מחדש לתואר הח'ליפות לשושלתו.
חינקלי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  כיסונים 
 מוצא:  גאורגיה 
 מרכיבים עיקריים:  בצק, בשר בקר 
 
חינקַלי (בגאורגית: ხინკალი; באזרית: Xəngəl) הוא כיסון שמקורו במטבח הגאורגי ומוגש במגוון מליות, בדרך כלל בשר בקר או בשר חזיר בתוספת ציר, אך לעיתים גם עם גבינה או שמנת חמוצה, המליות לרוב מתובלות בתבלינים שונים (לדוגמה פלפל, שום, בצל ולעיתים גם כוסברה, פטרוזיליה או קימל). המאכל מוגש חם לאחר שהורתח במים חמים. ישנן וריאציות שונות לפי אזורים שונים בגאורגיה. ההבדלים הם בגודל, במילוי, ובאופן הקיפול. הערים פסנורי ומצחתה מפורסמות בחינקלי שלהן.
גלריית תמונות

חינקלי
חינקלי גבינה
חינקלי
חינקלי
חינקלי
הכנת חינקלי
הכנת חינקלי
חזיר יבלות וייטנאמי

| חזיר יבלות וייטנאמי> מצב שימור |
| --- | --- |
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי חזיר
משפחה:: חזיריים
סוג:: חזיר
מין:: חזיר יבלות וייטנאמי
שם מדעי
 Sus bucculentus ‏אוד, 1892

חזיר יבלות וייטנאמי (שם מדעי: Sus bucculentus) הוא מין נכחד אפשרי של מכפיל פרסה ממשפחת החזיריים, שהיה חי ביערות בלאוס ווייטנאם. עם זאת, לצד השערות בדבר קיומו של מין זה, חוקרים משערים כיום שהפרטים שזוהו כשייכים לו אינם מייצגים מין מובחן, אלא חלק מאוכלוסיית חזיר הבר (Sus scrofa) או תת-המין חזיר בר צפון-סיני (Sus scrofa moupinensis).
היסטוריה ומחקר

חזיר היבלות הווייטנאמי תואר לראשונה בשנת 1892 על בסיס בחינה מורפולוגית של שתי גולגולות שנמצאו בווייטנאם. לאחר שלא נמצאו ראיות לפרטים נוספים בעלי מאפיינים זהים, סווג המין כנכחד. בשנת 1995, נמצאה גולגולת טרייה יחסית ברכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס, דבר שהוביל להשערה שהמין עדיין קיים. עם זאת, מחקר פילוגנטי של הממצאים הראה שקיימת קרבה גנטית עזה בין הפרטים שנמצאו לחזיר הבר, והעלה ספקות בדבר סיווגו של חזיר היבלות הווייטנאמי כמין נפרד.
חוקרים העלו מספר השערות כדי להסביר את הממצאים הפילוגנטיים, ביניהן:
הפרטים שנמצאו לא מייצגים מין נפרד, אלא חלק קיצוני במגוון שקיים במין חזיר בר.
מדובר במין נפרד, אך רביית כלאיים הובילה לקרבה הפילוגנטית שנמצאה.
תהליכי ההתמיינות ויצירת השונות המורפולוגית התרחשו לא מזמן, כך שמבחינה פילוגנטית שני המינים נותרו דומים.
הפרטים שהתגלו אינם מייצגים מין נפרד, אלא תהליך התפראות.
באתר הרשימה האדומה של IUCN מסווג חזיר היבלות הווייטנאמי כמין נכחד, אך מצוין בו שממצאים מהשנים האחרונות מראים כי קרוב לוודאי שלא מדובר בטקסון תקף.
הערות שוליים

↑  חזיר יבלות וייטנאמי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  Judith H. Robin's et al., "Sus bucculentus revisited", Nature 440, E7 (2006)
↑  Gary J. Galbreath, "A short history of claims of sympatric wild hog species in Indochina", Suiform Soundings 7(1) (2007): 6-7
↑  Groves, C. & Meijaard, E., Indo-chinese Warty Pig, IUCN Red List (2016)
זר כיסופים: אוסף שירי אהבה

זר כיסופים: אוסף שירי אהבה הוא אלבום אוסף של הזמר אייל גולן אשר יצא ב-15 באוגוסט 2010, תחת חסותה של חברת התקליטים פליי רקורדס.
האלבום כולל שני חלקים של שירי אהבה שאסף וקיבץ באלבום זה. מתוך 34 שירים ביחד בשני הדיסקים שנכללים הוקלטו עבור האלבום 2 שירים חדשים שנוצרו על מנת לקדם את האלבום. 2 השירים יצאו כסינגלים לרדיו. הסינגל הראשון "רק מתגעגע" יצא כסינגל ב-23 ביוני והפך ללהיט, כבש את מצעד ההשמעות הארצי ומצעדי הפזמונים בתחנות רדיו רבות. ביולי יצא הסינגל "מפה לשם" שזכה גם כן להצלחה, אם כי פחותה מ"רק מתגעגע". באלבום יש גם 7 חידושים אותם ביצע כבר גולן ואלו הם: "אלוהיי", "ים של טעויות", "אמרי לי", "דמעות", "מבקשים חיים", "תודה לאל" ו"ליאם". את עטיפת האלבום עיצב שוקי הרשקוביץ.
הצלחה

אלבום האוסף זכה להצלחה רבה בישראל, ונכון ליולי 2010, על פי פורבס ישראל, מכירותיו מסתכמות ב-80 אלף עותקים בסך הכל, מה שהופך אותו לאחד מאלבומי האוסף הנמכרים ביותר בכל הזמנים בישראל.
חיננית הבתה

| חיננית הבתה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: חיננית
מין:: חיננית הבתה
שם מדעי
 Bellis sylvestris ‏קירילו

חיננית הבָּתָה (שם מדעי: Bellis sylvestris) היא עשב רב-שנתי מהסוג חיננית במשפחת המורכבים (Asteraceae או Compositae).
מאפיינים

החיננית היא צמח עשבוני נמוך, בעל עלים פשוטים, המסודרים בשושנת על הקרקע; עלי הכותרת של פרחי ההיקף הלשוניים צבעם סגול-ורוד. לאחר הפריחה הם לבנים עם שאריות של סגול-ורוד, בעיקר בצדם התחתון. הפרחים הצינוריים במרכז הקרקפת צהובים. חיננית הבתה גדלה בר בישראל ממישור החוף ועד גב ההר ומדרום הרי יהודה ועד החרמון. עונת הפריחה מדצמבר ועד מרץ.
עם תחיית הלשון העברית שימש השם "מרגנית", שפירושו פנינה בשפה היוונית, לתיאור הפרח הקרוי מרגריט או מרגריטה בשפות אירופיות. עלי הכותרת הלבנים של פרחי ההיקף הלשוניים מתאימים במיוחד למשחק "אוהבת לא אוהבת". המשורר לוין קיפניס כתב עליו את השיר "מרגנית חיננית", וסדרת מרגנית (ספרי מופת לילדים ולנוער) השתמשה בו כסמליל. בעקבות החלטת האקדמיה ללשון העברית הועתק השם לתאר את הפרח הכחלחל הזעיר מרגנית השדה (Anagallis arvensis), ששמו האנגלי - סקרלט פימפרנל, זכה גם לתהילה ספרותית ברומן פרי עטה של הברונית אמה אורצ'י.
הפרח הלבן ששמו נגזל נאלץ להסתפק במילה השנייה בשירו של קיפניס – חיננית.
זומבקוביצה שלונסקיה

| --- | --- |
סמל זומבקוביצה שלונסקיהסמל זומבקוביצה שלונסקיה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שלזיה תחתית שלזיה תחתית
 חבל ארץ:  שלזיה שלזיה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 שטח:  1,367 קמ"ר
 גובה:  280 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,578 (31 במרץ 2021)
  ‑ צפיפות:  880 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  50°35′23″N 16°48′45″E﻿ / ﻿50.58969°N 16.81239°E﻿ / 50.58969; 16.81239 
 אזור זמן:  UTC +1
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיביילבה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיביילבה(למפת פרובינציית שלזיה תחתית רגילה) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה ביילבה(למפת פרובינציית שלזיה תחתית מוגדלת) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה ביילבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זומבקוביצה שלונסקיה (בפולנית: Ząbkowice Śląskie; בגרמנית: Frankenstein in Schlesien) היא עיירה במזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
היסטוריה

היישוב הוקם על ידי הנרי הרביעי, דוכס שילזיה במתחילת המאה ה-13. הוא הוקם בדרך מסחר בין שלזיה לבוהמיה.  היישוב קיבל זכויות עיר בשנת 1287. הוא היה שייך לפולין עד שלא נמכר לבוהמיה בשנת 1351.
בשנת 1428 העיר נכבשה על ידי התנועה ההוסיטית. בעקבות מלחמת בוהמיה–הונגריה בשנת 1490 היא עברה להונגריה. בהמשך היא חזרה לבוהמיה ומבצר וחומות נבנו מחדש. בתחילת המאה ה-17 כשליש מאוכלוסיית העיר מתה בעקבות מגפה. במהלך מלחמת שלושים השנים העיר נהרסה ולא הצליחה לשקם את עצמה. בשנת 1742 היא סופחה לפרוסיה. בעקבות מלחמת העולם השנייה האזור עבר לשליטת פולין. כל האוכלוסייה גרמנית עזבה את העיר ובמקום הוא אוכלס על ידי פולנים.
ערים תאומות

רומניה בראן, רומניה
פולין סלאבנו, פולין
גרמניה אוכטה, גרמניה
גרמניה וילוך, גרמניה
וולטמטריה ציקלית

עקומה טיפוסית של וולטמטריה ציקלית
וולטמטריה ציקלית (Cyclic Voltammetry, CV) היא שיטה אנליטית אלקטרוכימית בכימיה. בניסוי הנערך בשיטה זו, משנים את המתח בזמן ונמדד הזרם העובר בתמיסה. שלא כמו בוולטמטריה רגילה, בה המתח נע בין תחום מינימום למקסימום ושם נעצר, בוולטמטריה ציקלית ברגע שהמתח מגיע לסף עליון כלשהו הוא יורד חזרה עד שהוא מגיע לסף תחתון. במדידה אחת בשיטת הוולטמטריה הציקלית ניתן לבצע כמה מחזורים כאלו או מחזור בודד. המידע מהמדידה מופיע כגרף של הזרם כנגד המתח בין האלקטרודות. וולטמטריה ציקלית משמשת למדידת תכונות אלקטרוכימיות של חומר בתמיסה.
בוולטמטריה ציקלית נעשה שימוש נרחב במחקר של חומרים אורגניים, אי-אורגניים וביו-כימיים (כגון חלבונים, שומנים וחומצות גרעין) כדי למדוד את פוטנציאל החמצון-חיזור שלהם וכן במעקב אחר תהליכים של העברת אלקטרונים. הניסוי מחייב סריקה של טווח פוטנציאלים תוך כדי מעקב אחר השתנות הזרם בתהליך. שיטה זו מושגת באמצעות תא שלוש אלקטרודות, פוטנציוסטט, ומחשב. המתח, מופעל על אלקטרודת העבודה ונסרק באופן ליניארי מן הפוטנציאל הראשוני (אותו קבענו מראש) ועד המשני (פוטנציאל המיתוג), אשר שם כיוון הסריקה מתהפך. הפוטנציאל נמדד בין אלקטרודת העבודה לאלקטרודת הייחוס, והזרם נמדד בין אלקטרודת העבודה לאלקטרודה הנגדית.
אם הוא החומר הנמדד בעל יכולת חמצון חיזור פעיל בטווח הפוטנציאלים הנמדד, אז הזרם הנמדד הוא תוצאה של העברת אלקטרון בין החומר הנמדד לאלקטרודת העבודה. וולטמטריה ציקלית מתבצעת בתמיסה סטטית, כלומר ללא ערבוב, ומכאן למעשה מתבצע מעקב אך ורק על פעולת החמצון חיזור של הסביבה הקרובה לאלקטרודת העבודה. לאחר שתיגמר פעולת החמצון חיזור סביב אלקטרודה זו, אז זרימת אלקטרונים יכול להתרחש רק על ידי דיפוזיה של יצורים אלקטרו אקטיביים הנמצאים בתמיסה ונמשכים לאלקטרודת העבודה. לכן, התגובה הנוכחית תלויה בשני תהליכים: 1. התנועה של יצורים אלקטרו אקטיביים אל פני השטח של האלקטרודה העבודה (שיעור דיפוזיה מבוקר). 2. קצב העברת אלקטרון בין אלקטרודת העבודה והחומר הנמדד. על ידי ניתוח צורת הוולט גרמה, ניתן לקבוע את אופי תהליך העברת אלקטרון המתרחשים בתא.
השיטה הניסיונית

בוולטמטריה ציקלית, המתח על האלקטרודה משתנה באופן ליניארי כפי שאפשר לראות בתרשים שבצד. תרשים זה מוכר גם כקצב הסריקה בוולטמטריה (וולט לשנייה). המתח נמדד בין אלקטרודת ייחוס והאלקטרודה העובדת בעוד שהזרם נמדד בין האלקטרודה העובדת והאלקטרודה הנגדית. המידע הנאסף מוצג בגרף של זרם (I) נגד מתח (V). כפי שניתן לראות מצורת הגל, הסריקה קדימה תביא להופעת נקודת מקסימום עבור כל נקודה בה הדוגמה יכולה להיות מחוזרת (או מחומצנת בהתאם לכיוון הסריקה הראשוני) בטווח המתחים הנמדד. בנקודת החיזור, הזרם יעלה באופן קיצוני (פיק) אבל יפול ברגע שהחומר הניתן לחיזור על יד האלקטרודה יתכלה. במקרה בו תגובת החמזור היא הפיכה, כאשר המתח בין האלקטרודות יתהפך, המתח יהיה כזה שהראגנט בתמיסה יחומצן מחודש, במקרה זה יופיע פיק זרם בכיוון ההפוך לזה הנמדד בתחילה. הפיקים יהיו בדרך כלל דומים בצורתם. מגרף זה ניתן ללמוד על פוטנציאל החמצון-חיזור של החומרים הנבדקים כמו גם על תכונותיהם האלקטרוכימיות. לדוגמה, אם המעבר האלקטרוני על פני המשטח הוא מהיר והזרם מוגבל על ידי הדיפוזיה של צורונים לפני השטח של האלקטרודה, אז הפיק של הזרם יהיה פרופורציונלי לשורש הריבועי של קצב הסריקה. יחס זה מתואר על ידי משוואת קוטרל (אנ').
מאפיינים

אופן השימוש בוולטמטריה ציקלית תלוי פעמים רבות בחומר הנבדק. ראשית, יש לוודא כי ניתן לחמצן או לחזר את החומר בטווח המתחים הרצוי. כמו כן, רצוי מאוד שתגובות החמצון-חיזור שהחומר עובר יהיו הפיכות.
לפיקים הפיכים יש הבדל מתחים ברור בין פיק החמצון (Epa) ופיק החיזור (Epc) במערכת אידיאלית, הערך המוחלט |Epc-Epa| יהיה 59mV עבור תגובה הכרוכה באלקטרון אחד ו30mV בתגובה של שני אלקטרונים. כמו כן, במקרה של תגובה הפיכה, היחס בין הזרם העובר בזמן חמצון ובזמן חיזור קרוב ל-1. כאשר פיקים כאלו מופיעים ניתן ללמוד על פוטנציאל חצי התא באמצעות המעגל התרמודינמי של בורדוול (אנ'). כאשר לא מדובר על תגובות הפיכות לחלוטין (יחס הזרמים שונה מ1) ניתן ללמוד מידע נוסף, בפרט על הקינטיקה של התגובה האלקטרוכימית.
כאשר התגובות אינן הפיכות כלל, לא ניתן ללמוד על פוטנציאל חצי התא התרמודינמי של התגובה באמצעות וולטמטריה ציקלית. למרות זאת, ניתן למדוד את פוטנציאל חצי התא על ידי שימוש בכמויות שוות של החומר הנבדק בצורתו המחומצנת והמחוזרת. לא ניתן לדעת אם המדידה משקפת את הפוטנציאל התרמודינאמי של החומרים או פוטנציאל עודף (אנ') גדול יותר.
סיבה אחת לכך שהתגובה לא תהיה הפיכה היא תגובה עוקבת לתגובת החמצון, דוגמה נפוצה לכך היא קומפלקסים של מתכות מעבר בהן יש שינוי בגאומטריה של הקומפלקס. במקרים כאלו, סריקה במהירות גבוהה יכולה להציג תגובה הפיכה וסריקה במהירות נמוכה מציגה תגובה לא הפיכה. סיבה נוספת היא תהליך פיזקלי עוקב, פעמים רבות הופעת משקע.