stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המנון פקיסטן
המילים > תעתיק IPA

Pāk sarzamīn shād bād \ Kishwar-i ḥasīn shād bād

Tū nishān-i ʿazm-i ʿālī shān \ Arẓ-i Pākistān!

Markaz-i yaqīn shād bād
Pāk sarzamīn kā niz̤ām \ Quwwat-i Ukhuwwat-i ʿawām

Qaum, mulk, salt̤anat \ Pāyindah tābindah bād!

Shād bād manzil-i murād
Parcam-i sitārah o-hilāl \ Rahbar-i taraqqī o-kamāl

Tarjumān-i māẓī, shān-i ḥāl \ Jān-i istiqbāl!

Sāyah-yi Khudā-yi Ẕū l-jalāl
המילים > תרגום לעברית

תהא מבורכת הארץ הטהורה \ תהא שמחה האומה המשובחת
את מופת של נחישות עליונה \ ארץ פקיסטן!
יהא מבורך מוקד היציבות
הסדר הטהור בארץ זו \ הוא כוחה של אחוות העם
לאום, מדינה וריבונות \ זרחו והאירו תמיד!
יהא מבורך מושב השאיפות
דגל כוכב וסהר \ מדריך ההתקדמות והשלמות
פרשן העבר, מופת ההווה \ מורה דרך לעתיד!
צל אלוהים בעל הכבוד
ראו גם

דגל פקיסטן
סמל מצב של פקיסטן
הערות שוליים

1 2  "National Anthem", Infopak.gov.pk.
↑  "Death Anniversary of Ahmed Rushdi", Duniya News.
↑  " Pakistani National Anthem", National-Anthems.org.
↑  ע"ע ג'עפרי, פאכסתאן כרוניקל, וורת'ה 2010, עמ' 42 (جعفرى, پاکستان کرونيکل : پاکستان کا تاريخ وار عوامى انسائيکلوپيڈيا : 14 اگست 1947 تا 31 مارچ 2010, ورثه 2010), ISBN 9789699454004.
↑  Alex Vatanka, Iran and Pakistan: Security, Diplomacy and American Influence, Tauris, 2015, p. 14.
↑  The National Anthem of Pakistan, DAWN.com.
ויליאם אלמונד קודרינגטון גוד

סר ויליאם אלמונד קודרינגטון גוד (באנגלית: Sir William Allmond Codrington Goode;‏ 8 ביוני 1907 – 15 בספטמבר 1986) היה קצין קולוניאלי בריטי, ששימש כמושל ומזכיר קולוניאלי במושבות שונות במזרח הרחוק במאה העשרים. גוד היה המושל האחרון של מושבת הכתר בסינגפור, והפרוטקטורט הבריטי של צפון בורניאו (אנ').
ביוגרפיה

גוד נולד בטוויקנהאם, מידלסקס, ולמד בבית הספר אוקהם ובמכללת ווסטר, אוקספורד.
ביוגרפיה > מלזיה, סינגפור ובורנאו

גוד הצטרף לשירות המדינה במלזיה בשנת 1931 ולמד משפטים בזמנו הפנוי. הוא התקבל לבר על ידי Grey's Inn בשנת 1936. בשנים 1936–1939 שימש כקצין המחוז ראוב, ולאחר מכן כעוזר המזכיר הפיננסי של סינגפור בשנת 1939. הוא מונה לעוזר נציב ההגנה האזרחית, סינגפור בשנת 1940, וכיהן בחיל המתנדבים בסינגפור כרב-טוראי-משנה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר קרב סינגפור בשנת 1942 הוא נלקח בשבי על ידי היפנים ונשלח לעבודה בסיאם ברכבת בורמה בין השנים 1943–1945 הוא נשאר במלזיה לאחר המלחמה, ובשנת 1948 הפך לסגן המזכיר הכלכלי בפדרציה. בשנת 1949 הועמד לעדן כמזכיר ראשי, שם שימש גם כמושל בין השנים 1950–1951. הוא שב לסינגפור כמזכיר קולוניאלי בשנת 1953 והפך למושל הבריטי האחרון של המושבה בשנת 1957. בשנת 1959, כחלק מהסדרי המעבר, הוא מונה ליאנג די-פרטואן נגארה של סינגפור מיוני עד דצמבר, ולנציב בריטניה. בין השנים 1959–1963 הוא היה המושל והמפקד האחרון של צפון בורנאו.
ביוגרפיה > פרסים והצטיינות

הוא קיבל את מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (CMG) בהצטיינות השנה החדשה בשנת 1952 מפקד האביר של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג' (KCMG) בשנת 1957.
הוא קיבל תואר אביר עם מסדר בית החולים של סנט ג'ון מירושלים (KStJ) בשנת 1958.
הוא מונה למפקד הגדול של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג' (GCMG) בהצטיינות השנה החדשה בשנת 1963 זמן קצר לפני פרישתו לברקשייר, אנגליה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1938 התחתן גוד עם מרי הרדינג. היא נפטרה בשנת 1947 ושלוש שנים לאחר מכן התחתן עם אנה מרי מקלארן.
גוד נפטר בגורינג און תמזה בשנת 1986, בגיל 79.
תפקידים

המזכיר הראשי של עדן (1949–1953)
ממלא מקום מושל עדן (1950–1951)
ממלא מקום מושל סינגפור (1955)
מזכיר המושבות (1953–1957) [תפקיד שמו של המזכיר |הראשי" בשנת 1955]
מושל סינגפור האחרון (1957–1959)
יאנג די-פרטואן נגארה הראשון (ראש המדינה) של סינגפור (1959)
המושל האחרון של צפון בורנאו הבריטית (1959–1963)
ביבליוגרפיה

קורפילד, ג'סטין (2010). מילון היסטורי של סינגפור. Scarecrow Press. ISBN 081087184X.
הערות שוליים

1 2 3  Rahman, Nor. "William A. C. Goode". NLB Infopedia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315535262   WorldCat (עם VIAF): 315535262
ניקולא תג'ר

אין תמונה חופשית
ניקולא (ניסים) תג'ר (באנגלית: Nicola Tagger; נולד ב-30 במאי 1930) הוא זמר טנור אופראי יהודי איטלקי, ישראלי לשעבר.
קורות חיים

ניסים תג'ר נולד ב-1930 בפאזארדז'יק שבבולגריה. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער, אחרי ששהה עשרה חודשים במחנה מעצר בקפריסין, לשם גורשו בני הנוער על ידי הבריטים לאחר מסע בן 10 ימים מבולגריה. עם הגעתו לארץ, הצטרף להכשרה בקבוצת גבע. כעבור שנתיים, עלו לארץ גם בני משפחתו. יחד עם חבריו מההכשרה בגבע הצטרף לקבוצת אורים בנגב והיה ממקימי הקיבוץ. השתתף במלחמת העצמאות. תג'ר חי בישראל עד שנת 1953 ולאחר מכן, היגר לאיטליה והשתקע בה.
תג'ר החל את לימודי המוזיקה שלו בשנות ה-50 בתל אביב, אצל רחל רוזה רוזנשטיין ושר באופרה הישראלית בניהול אדיס דה פיליפ. הוא השלים את לימודיו במילאנו, אצל מאסטרו בינטי (Binetti). את הופעת הבכורה שלו באיטליה ערך ברומא בשנת 1956, בתפקיד דוכס מנטואה ב"ריגולטו" מאת ורדי. הוא הופיע בתפקיד זה ב-300 הופעות ברחבי תבל. כעבור כמה חודשים שר ב"מאדאם באטרפליי" עם רינה ג'ילי, בתו של בנימינו ג'ילי. הוא הופיע בכל בתי האופרה הגדולים באיטליה: לה סקאלה במילאנו, תאטרו קומונאלה די פירנצה, תיאטרון סן קרלו בנאפולי ובאופרה של רומא ב"מרחצאות קרקלה".
בישראל שר תג'ר, גם בעברית, בשנת 1969, ב"מזמורים" של בן-ציון אורגד, בניצוח גארי ברתיני, עם "האנסמבל הקאמרי הישראלי"; עשר שנים מאוחר יותר, באופרה "שאול בעין דור" מאת יוסף טל וכן, באורטוריה "יורם" מאת פאול בן-חיים. הוא אף הופיע בפני חיילי צה"ל במספר הופעות שאורגנו על ידי "הוועד למען החייל".
ניקולא תג'ר הקליט תקליטים רבים והופיע גם מחוץ לאיטליה, בתיאטראות החשובים באירופה וברחבי העולם. בין היתר, באמסטרדם, ברלין, דרזדן, דיסלדורף, אדינבורו, פרנקפורט, בואנוס איירס ושיקגו. הרפרטואר שלו כלל 84 יצירות. מתוכן, ב-14 יצירות היה המבצע הראשון. כמו כן, הוא הופיע במספר רב של קונצרטים הכוללים מוזיקה סימפונית וקאמרית.
בהיותו בן 58, פרש מהופעות. מאז, הוא עוסק בהוראת פיתוח קול במילאנו ומחוצה לה. תלמידיו הם זמרי אופרה מהמזרח הרחוק, אירופה, ישראל ועוד.
תג'ר, המתגורר במילאנו, הוא אלמן. אשתו הראשונה ואם בנו היחיד הייתה ציירת. מבנו, שנפטר בגיל צעיר, יש לו נכד ונכדה, הגרים בוארזה. אשתו השנייה של תג'ר הייתה זמרת אופרה איטלקייה.
בן דודו הוא זמר האופרה רפאל אריה.
הערות שוליים

↑  Tagger, Nicola (1930–), Tenor – BMLO
↑  אוּלִי כהן, אהבת שאול לאילאיל, בבלוג "לונדון קולינג" של בועז כהן, 24 במאי 2014; במקור, מתוך הירחון "את", אוגוסט 1975
↑   תג'ר ב"ריגולטו", בית האופרה של יוהנסבורג, 1971, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 5:06)
↑  האנסמבל הקאמרי הישראלי – מזמורים, בן ציון אורגד (1969)
↑  יוסף טל, שאול בעין דור - אופרה קונצרטנטית לקריין, מצו-סופרן, טנור, בריטון ולתזמורת קאמרית (1955), מאי 2016, המכון למוסיקה ישראלית; מתוך אתר האינטרנט של יוסף טל
↑   Oratorio "Yoram" by Paul Ben Haim (חלק א'), בביצוע תזמורת רשות השידור, סרטון  באתר יוטיוב
 Oratorio "Yoram" by Paul Ben Haim (חלק ב'), בביצוע תזמורת רשות השידור, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1155331621  ISNI: 0000 0000 2655 2517  VIAF: 1512152261519617180009   WorldCat (עם VIAF): 1512152261519617180009
טוג (דגל)

טוג מתנוסס בכיכר סוחבאטאר, אולן בטאר
טוגים הונגריים עות'מאניים שנתפסו על ידי פרדיננד השני, ארכידוכס אוסטריה ב-1556.
טוג עות'מאני מהמאה ה-19
טוג (במונגולית: туг, בטורקית: tuğ, בטורקית עותמאנית: طوغ או توغ) או סולד (במונגולית: сүлд, בטיבטית: བ་དན) הוא מוט עם שערות סוס או יאק מסודרים במעגל בצידו העילי. היסטורית, הדגל היה בשימוש שבטים טורקיים, כמו קונפדרציית טוגלוג כמו כן בתקופת האימפריה המונגולית, ומאוחר יותר בחאנויות המונגולית-טורקיות. הוא היה בשימוש גם באימפריה העותמאנית. במהלך המאה ה-17, הוא אומץ על ידי פרשים סלאביים (קוזאקים, היידמאקים) תחת השם בונצ'וק (אוקראינית: Бунчук, פולנית: Buńczuk) שמשקף את המילה הטורקית המקורית בוֹנצ'וק. כיום, הוא עדיין בשימוש בידי יחידות מסוימות בצבא הפולני.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

המילה הטורקית tu:ğ, לסמלים טורקיים מסורתיים העשויים מזנבות סוס או צרורות שיער סוס, הושאלה מסינית תיכונה dok纛 "נס, סמל" (מכאן גם בסינית סטנדרטית dú). משקיפים סינים הצהירו שגקטורקים הציגו בשער המחנה שלהם טוג מעוטר בראש של זאב לזכירת מוצאם מזאבה. קונפדרציה שבטית טורקית מערבית, ה-Duolu, נקראה אולי על שם הטוג, אם המילה הטורקית העתיקה טוגלוג (𐱃𐰆𐰍𐰞𐰍), שפירושה "יש דגלים (באנרים), יש סטנדרטים", אכן מונחת בבסיס תעתיקים סיניים שונים.
הדגל לבן-השיער מסמל שלום והשתמשו בו גם בטקס ההכתרה באימפריה המונגולית, בעוד שדגל השחור היה לתקופות מלחמה. השימוש בזנב הסוס הוא סמלי מכיוון שסוסים היו מרכזיים בפרנסתם של המונגולים, כמו השימוש בשערות זנב סוס עבור מורין חור.
הדגל הלבן המקורי נעלם מוקדם בהיסטוריה, אבל השחור שרד בתור מאגר נשמתו של ג'ינגיס חאן. המונגולים המשיכו לכבד את הדגל, וזנבאזאר (1635–1723) בנה מנזר עם המשימה המיוחדת להגן על הדגל השחור במאה ה-17. בסביבות 1937 נעלמה הדגל השחור בזמן הטיהורים הגדולים של הלאומנים, הנזירים והאינטלקטואלים והרס המנזרים.
ג'ינגיס חאן מוכתר ככגן על כל המונגולים. ניתן לראות טוגים לבנים בצד ימין. ציור מהמאה ה-15 מתוך "תולדות העולם" של ראשיד אלדין (מוסף BNF persan 1113, fol. 44v)
המונגולים צרים על עיר במזרח התיכון. ניתן לראות את הדגל השחור מאחורי הטרבושה, מיניאטורה מתחילת המאה ה-14 מתוך "תולדות העולם" של ראשיד אלדין (ספריית אוניברסיטת אדינבורו)
היסטוריה > התקופה המודרנית > תשעת הדגלים הלבנים

תשעת הדגלים הלבנים קיבלו משמעות מחודשת במונגוליה לאחר שהדמוקרטיה אומצה בתחילת שנות ה-90 כסמל של המדינה המונגולית המסורתית, והחליפה את הדגלים האדומים הקומוניסטיים הקודמים.
"יסון חולט צאגן טוג", דגל המדינה שמונף על ידי המונגולים, (Есөн хөлт цагаан туг), מורכב מתשעה מוטות דגלים מעוטרים בשערות זנב סוס לבנות התלויות על משטח עגול עם צורה דמוית להבה או תלת -דרד בחלק העליון. תשע הדגלים הלבנים היו סמל של ימי שלום בשימוש בלעדי על ידי החאנים מול היורט שלהם. הדגל המרכזי גדול מהשאר והוא ממוקם במרכז שמונה האחרים. תשעת הדגלים הלבנים המונגולים המודרניים נשמרים בארמון הממשלה באולן בטור. ביום הגאווה הלאומי מתקיים טקס מסורתי לתשעת הטוגים הלבנים.
היסטוריה > התקופה המודרנית > דגלים שחורים

דורבון כולט כאר סולד (Дөрвөн хөлт хар сүлд) "ארבע דגלים שחורים בסיסיים" שימשו בזמן מלחמה. הם עשויים משערות זנב סוס שחורות ומעופף באותה צורה. לפי הכרוניקה היפנית המאוירת Mōko Shūrai Ekotoba, דגל צי היואן המונגולי שפלש ליפן היה שחור. הדגלים השחורים המונגוליים המודרניים נשמרות במשרד ההגנה.
היסטוריה > התקופה המודרנית > טוגים בצבא המונגולי

במסגרת הכוחות המזוינים של מונגוליה, הטוג השחור משמש כקצון בעמודי הדגל הצבאיים, בעוד שהטוג הלבן משמשת את משמר הכבוד של המדינה המונגולית והיא הקצון בצבעי שירותי הביטחון האזרחיים.
ראו גם

דגל מונגוליה
הערות שוליים

↑  Boeheim (1890), pp. 510, 511
↑  Clauson, Gerard (1972). An Etymological Dictionary of Pre-13th Century Turkish. Oxford University Press. p. 464
↑  Zhoushu vol. 50. quote: "旗纛之上，施金狼頭。侍衞之士，謂之附離，夏言亦狼也。蓋本狼生，志不忘舊。"
↑  Suishu vol. 84 quote: "故牙門建狼頭纛，示不忘本也。"
↑  Kenzheakhmet, Nurlan. Ethnonyms and Toponyms of the Old Turkic Inscriptions in Chinese sources. Studia et Documenta Turcologica. pp. 302–304.
↑  Jack Weatherford Genghis Khan, p.XVI
↑  "Symbol of Peace and Eternity, the Nine White Banners". MONTSAME News Agency (באנגלית). נבדק ב-2021-06-27.
↑  Монгол Улсын бүх цэргийн хар сүлдний товч танилцуулга
↑  "Archived copy". medeelel.mn. אורכב מ-המקור ב-29 במאי 2010. נבדק ב-14 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
| האימפריה המונגולית |
| --- | --- | --- |
| מונחים | מונחים |  |
| תארים | כגן • חאן • חאטון • חאנום • ג'ינונג • נויאן • טארקאן |  |
| צבא | יארליק • יאם • אורדה • פקס מונגוליקה • יאסה • קורילטאי • פאיזה • מאנגוד • טומן • קשיג |  |
| פוליטיקה • ארגון • חיים | פוליטיקה • ארגון • חיים |  |
| נושאים | Tug Banner • פלישות וכיבושים מונגוליים • החותם הקיסרי • המבנה הארגוני-טקטי של הצבא המונגולי • דת באימפריה המונגולית • המבנה החברתי-כלכלי של האימפריה-המונגולית |  |
| ח'אנויות | שושלת יואן שושלת יואן (1271–1368) • אורדת הזהב אורדת הזהב (1242–1502) • השושלת האילח'אנית השושלת האילח'אנית (1256–1335) • צ'אגאטאי (חאנות) צ'אגאטאי (1260–1687) |  |
| ערים מרכזיות | אלמליק • אוורגה • אזוב • בוכרה • בולגר • חרחורין • חאנבאליק • מג'אר • מראגה • קרשי • סראי-ג'וק • סראי • סמרקנד • שאנגדו • סולטאניה • תבריז • אובק • חאג'יטרחאן |  |
| פלישות • כיבושים • קרבות | פלישות • כיבושים • קרבות |  |
| מרכז אסיה | סיביר (1207) • קארה חיטאי (1216–18) •  ח'ווארזם (1218–1221) |  |
| מזרח אסיה | מערב שיה (1205 / 1207 / 1209–10 / 1225–27) • צפון סין ומנצ'וריה (1211–34) •  דרום סין (1235–79) • ממלכת דאלי (1253–56) • טיבט (1236 / 1240 / 1252) • קוריאה (1231–60) • יפן (1274 / 1281) • סחלין (1264–1308) |  |
| דרום-מזרח אסיה | בורמה (1277 / 1283 / 1287) • ג'אווה (1293) • וייטנאם (1257 / 1284–88) • בורמה (1300–02) |  |
| דרום אסיה | הודו (1221–1327) |  |
| אירופה | גאורגיה (1220–22 / 1226–31 / 1237–64) • צ'צ'ניה (1237–1300s) • בולגריה של הוולגה (1229–36) • רוס (1223 / 1236–40) • פולין ובוהמיה (1240–41) • הונגריה (1241-42) • בולגריה (1242) • ליטא (1258-59) • פולין (1259–60) • תראקיה (1264-65) • הונגריה (1285–86) • פולין (1287–88) |  |
| המזרח התיכון | אנטוליה (1241–43) • עיראק (1258) • הלבנט (1260-1323) • ארץ ישראל (1260 / 1300) |  |
| מלחמות אזרחים | חלוקת האימפריה-המונגולית • מלחמת האזרחים הטולויית (1260–64) • מלחמת ברקה-הולאגו (1262) • מלחמת קאידו-קובלאי (1268–1301) • מלחמת אסן בוקה-איורברוואדה (1314–1318) |  |
| אישים מרכזיים | אישים מרכזיים |  |
| חאנים גדולים | ג'ינגיס חאן • טולוי (עוצר) • אוגדיי חאן • טורגנה חאטון (עוצרת) • גויוק חאן • אוגול גאימיש (עוצרת) • מונגקה חאן • קובלאי חאן |  |
| חאנים | צ'יוצ'י • בורטה • באטו חאן • סרטק חאן • אורדה חאן • ברקה • טוקטה • עוז בג חאן • צ'אגאטאי חאן • דווה • קבק • הולאגו • אבקה • ארגון |  |
| אנשי צבא | סובוטאי • דז'ב • מוקאלי • נגודר • בואורצ'ו • גואו קאן • בוקולה • ג'למה • צ'ילוון • אג'ו • באיין מבאירין • קדן • בורולדאי • נוגאי חאן |  |
לנסלוט הולנד

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1887 Middleton Cheney, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 במאי 1941 (בגיל 53) מצר דנמרק, גרינלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1902 
 דרגה:   תת אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המערכה באוקיינוס האטלנטי  מלחמת העולם השנייה  קרב מצר דנמרק 
 עיטורים
 חבר במסדר האמבט  מסדר המושיע  ציון לשבח 
 
תת אדמירל לנסלוט ארנסט הולנד, CB (באנגלית: Lancelot Ernest Holland;‏ 13 בספטמבר 1887 – 24 במאי 1941) היה קצין הצי המלכותי שפיקד על הכוח הבריטי בקרב מצר דנמרק במאי 1941 נגד אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק. הולנד טבע כאשר נשאר בעמדתו במהלך טביעת אה"מ הוד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לנסלוט הולנד היה אחד משישה בנים ובת של רופא שהיה גם מבשל בחברת האנט אדמונדס. הוא נולד במידלטון צ'ייני וגדל באזור בנברי. הוא הצטרף לצי המלכותי ב-15 במאי 1902. כשעזב את אה"מ בריטניה בספטמבר 1903, הוא גויס לתחנת סין כדי להצטרף לאה"מ אקליפס. הוא שירת במזרח הרחוק עד אוגוסט 1905. את החלק האחרון של זמנו שם הוא בילה באה"מ המפשייר.
כשחזר הביתה, הולנד ראה שירות קצר במהלך קיץ 1908 בספינת המדידות של האדמירליות אה"מ ריסרץ'. עם זאת, שירות המדידות הוכיח כי אינו הצד החזק של הולנד ושלוש שנים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר 1911, הצטרף לוטננט הולנד הצעיר לאה"מ אקסלנט, בית הספר לתותחנים של הצי המלכותי באי לוויתן, פורטסמות' כדי להתחיל את 'הקורס הארוך' שיכשיר אותו כלוטננט (G).
לאחר שהוסמך כלוטננט תותחנים והמשיך ללמוד את קורס התותחנים המתקדם בגריניץ', הולנד שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה בתפקיד הדרכה על סיפון אה"מ אקסלנט. לאחר המלחמה הועלה לדרגת קומנדר ב-31 בדצמבר 1919 ולקפטן ב-30 ביוני 1926.
במהלך התקופה מאי 1929 עד פברואר 1931, הולנד היה קפטן הדגל של שייטת הסיירות השנייה, על סיפון אה"מ הוקינס. ממאי 1931 עד ספטמבר 1932 עמד הולנד בראש הנציגות הימית הבריטית ליוון. לאחר מכן הוא היה קפטן הדגל על סיפון אוניית המערכה אה"מ רוונג' מיולי 1934 עד יולי 1935.
ביוגרפיה > קצין בכיר

לאחר תקופה כשליש הצי של המלך ג'ורג' השישי ב-1937, הולנד הפך לעוזר ראש המטה הימי ולאחר מכן, לאחר קידום לדרגת אדמירל משנה, למפקד שייטת אוניות המערכה השנייה בינואר 1939. בספטמבר, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא מונה לתפקיד מפקד כוח התעלה. לאחר מכן הוא הפך לנציג האדמירליות במשרד האווירייה. הוא הועלה לדרגת תת אדמירל, עד לאוגוסט 1940, לאחר שפיקד על כוח H במהלך קרב קייפ ספרטיבנטו ב-27 בנובמבר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

מנובמבר 1940 פיקד הולנד על שייטת הסיירות ה-18, ששרתה בים התיכון. במהלך תפקיד זה הוא הוביל את סיירותיו בקרב כף ספרטיבנטו ב-27 בנובמבר 1940. בשלב זה, הולנד ביסס את עצמו כמומחה ירי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > צפון האוקיינוס האטלנטי ומותו

המשימה הבאה של הולנד הייתה הפיקוד על שייטת הקרב. במאי 1941, אוניית המערכה הגרמנית החדשה ביסמרק ניסתה לפרוץ לצפון האוקיינוס האטלנטי, מלווה בסיירת הכבדה פרינץ אויגן. המשימה שלהם הייתה לתקוף שיירות של בעלות הברית. הולנד הניף את דגלו על סיפון הוד, אשר לוותה באוניית המערכה החדשה פרינס אוף ויילס. ב-22 במאי, קצת אחרי חצות, הפליגו אלקטרה, אצ'טס, אנטילופה, אנתוני, אקו ואיקרוס, בליווי הוד ופרינס אוף ויילס, כדי לחסום את הגישות הצפוניות. הכוונה הייתה שהכוח יתדלק בהוואלפיורד, איסלנד, ואז יפליג שוב כדי לצפות במצר דנמרק. בערב ה-23 במאי, מזג האוויר הידרדר. בשעה 20:55, האדמירל הולנד על סיפון הוד סימן למשחתות "אם אינכם מסוגלים לשמור על המהירות הזו אצטרך להמשיך בלעדיכם. עליכם לעקוב במהירות הטובה ביותר שלכם". בשעה 02:15 בבוקר ה-24 במאי, הצטוו המשחתות להתפרס למרחק של 15 מייל (24 ק"מ) לחיפוש צפונה.
בסביבות השעה 05:35 נצפו הכוחות הגרמנים על ידי הוד וזמן קצר לאחר מכן ראו הגרמנים את האוניות הבריטיות. בקרב מצר דנמרק שנערך לאחר מכן ספגה הוד פיצוץ מחסן תחמושת קטסטרופלי בשעה 06:01 ששבר את האונייה לשניים; האדמירל וכל הצוות שכלל 1,418 איש אבדו פרט לשלושה ניצולים. אחד הניצולים, טד בריגס, אמר מאוחר יותר כי ראה בפעם האחרונה את הולנד יושב על כיסא האדמירל שלו, בדיכאון מוחלט, ולא ניסה להימלט מהאונייה הטובעת.
פרינס אוף ויילס נמלטה עם נזק מסוים, כולל פגיעה בגשר שלה שהרגה רבים מהקצינים שלה. אחד הפגזים מפרינס אוף ויילס פגע במכלי הדלק של ביסמרק, וגרם לה לצאת לצרפת הכבושה.
הולנד אוזכר בשדרים לאחר מותו.
משפחתו

הולנד היה נשוי לפיליס והיה לו בן אחד, ג'ון, שמת מפוליו בגיל 18 ב-1936.
הולנד ומשפחתו השתייכו לכנסיית הקהילה האנגליקנית של סנט ג'ון המטביל בבולדר שבניו פורסט, המפשייר. הם הציבו שם אנדרטה לבנם ומאוחר יותר הוקדשה קפלה לזכר הוד. טקס זיכרון שנתי מתקיים לזכר אדמירל הולנד והצוות של הוד. בית ציבורי בבנברי, האדמירל הולנד, נקרא על שמו. פאב זה נהרס במאי 2017.
הבית על שם אדמירל הולנד, בנברי
ג'נט פריים

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1924 דנידין, ניו זילנד 
 פטירה:  29 בינואר 2004 (בגיל 79) דנידין, ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוטגו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מודרניזם, ריאליזם קסום 
 זרם ספרותי:  פוסטמודרניזם 
 יצירות בולטות:  The Carpathians, Owls Do Cry 
 הושפעה מ:  ויליאם סטיירון, ויליאם פוקנר, וירג'יניה וולף 
 פרסים והוקרה:  מסדר ניו זילנד (1990)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוטגו (1978)  Prime Minister's Award for Literary Achievement (Fiction) (2003)  פרס הכותבים של חבר העמים הבריטי (1989)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1983)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ואיקטו (1992)  עמית רוברט ברנס (1965) 
 janetframe.org.nz
 
ג'נט פטרסון פריים (באנגלית: Janet Paterson Frame; ‏28 באוגוסט 1924 – 29 בינואר 2004) הייתה סופרת ומשוררת, מגדולות הסופרות בניו זילנד.
ביוגרפיה

פריים נולדה בדאנידין ניו זילנד, השלישית מבין חמישה ילדים. אביה היה מניח מסילות עני שעבודתו אילצה את המשפחה להעתיק את מקום מגוריה פעמים רבות לפני שהתיישבו סופית באואמרו ב-1930. אמה, עקרת בית לשעבר, עבדה למשך תקופה עבור משפחתה של קתרין מנספילד. האם נולדה אל תוך האמונה הנוצרית-דלפיאנית, אשר חקרה חפצים יומיומיים וייחסה להם חשיבות דתית. פריים כתבה: "היא הייתה צריכה רק לומר על איזה אובייקט מוכר, 'תראו ילדונים, אבן' על מנת למלא את האבן הזו בפלאיות כמו הייתה חפץ דתי".
כילדה, ניחנה ג'נט במראה מיוחד אשר גרם לה סבל נורא במהלך כל חייה. שמנמנה, ומעט מנומשת, ובעלת שיער עבה, מקורזל ואדום כאש. עונייה הרב של המשפחה לא אפשר לילדים ללכת לרופא השיניים ושיניה של ג'נט תמיד היו בגוון אפרפר וצהוב בשל ריקבון. המראה החיצוני שלה רק החריף בשנות ההתבגרות בהן גובהה תפס תאוצה עד שהגיעה לכדי גובה מטר ותשעים.
ילדותה של ג'נט פריים הייתה ילדות ספרותית מראשיתה, מלאת דמיון ופליאה ובדידות שהולידה עולם דמיוני של פיות ונסיכות להתקיים בו. כבר כילדה הייתה מלאת כמיהה אל השירה וכתבה שירים בפרטיות במחברתה האישית. הילדים למשפחת פריים היו מלאי תשוקה לשירה ומרותקים מהשפה. ג'נט הייתה משווה את עצמה ואת אחיותיה לאחיות ברונטה. ספוגות בדמיון ובקסם שהעבירה להן אמן מן הטבע, התגנבו הבנות מן הבית בשעות הלילה המאוחרות, ורקדו במעגלים בכותנות הלילה שלהן, תחת ההשראה של האגדה על שלוש הנסיכות, שעם לילה היו מתגנבות מביתן ורוקדות עד אור השחר ולא זוכרות דבר למחרת.
דמיונותיה ועולמה הפרטי והמסוגר היו מפלטה של פריים מהעולם החיצוני בו התקיימו בדידותה, ריחוקה הרב מבני גילה וחיי המשפחה המורכבים שלה, שהיו רצופים בטרגדיה. אחיה הבכור של ג'נט, ג'ורג', סבל מאפילפסיה חמורה, והוכה דרך קבע על ידי אביהם שהתקשה להבין את מחלתו הקשה של בנו וראה אותה כאשמתו. מירטל, אחותה הבכורה האהובה, טבעה בבריכת שחייה מקומית כשג'נט הייתה בת שלוש עשרה, ועשר שנים לאחר מכן אחותה הצעירה איזבל טבעה גם כן.
עם זאת, פריים הייתה תלמידה לדוגמה, ולאחר שלמדה בבית הספר הצפוני של אואמארו והתיכון לבנות של וייטיקי זכתה במקום בבית הספר להכשרת מורים בדאנידין ובאוניברסיטת אוטאגו. ב-1945 כשהגיע מפקח בית הספר לבקר אותה כשלימדה כיתה, היא ברחה החוצה מבועתת מהדמות השיפוטית בחדר, ולא שבה לעולם. אף על פי שהמשיכה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטה, היא הפכה לבודדה יותר ויותר והחלה נסוגה אל תוך עצמה.
לילה אחד לקחה מנה גדולה של אספירין, היא התעוררה למחרת בבוקר עם כאב ראש בלבד, והקלה שנותרה בחיים. לכן לא ייחסה שום חשיבות כשספרה על "ניסיון ההתאבדות" במאמר אישי למורה הנערץ עליה לפסיכולוגיה, אליו פיתחה התאהבות קלה. לאחר שקרא את המאמר שיבח אותה המורה על כתיבתה, ואמר לה, כשהוא מודע לכוח העצום של מילותיו על התלמידה הביישנית ונטולת החברים, שיש לה כישרון אמיתי. לאחר ימים ספורים הגיעה משלחת לביתה של פריים, והמורה הנערץ המלווה במנהלי מוסד פסיכיאטרי, הציע את הרעיון שייתכן כי היא "זקוקה למעט מנוחה".
פריים אובחנה כלוקה בסכיזופרניה, היא אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי ובילתה את שמונה השנים הבאות בסדרה של מוסדות לבריאות הנפש, בהם עברה כמאתיים טיפולים בנזע חשמלי. היא כינתה במקאבריות מהדהדת תקופה זו של חייה "קורס מרוכז בזוועות האי שפיות ומקום דעיכתם של אלו הנשפטים כמשוגעים". בשלב מאוחר יותר בחייה הודתה פריים שההתאהבות התמימה במורה לפסיכולוגיה שהשווה אותה לוואן גוך, "האמן המיוסר" ואדום השיער, הובילה אותה לעשות רומנטיזציה בעיני עצמה של הרעיון של להיות סכיזופרנית, ולהסכים לאשפוז.
כתיבתה

פריים פרסמה רומנים, קובצי סיפורים, אוטוביוגרפיה בת שלושה חלקים, מאמרים, ספרי ילדים וספרי שירה.
הרומן השני שלה, "פרצופים במים" (1961), תיאר בפיוטיות רגישה את השתלשלות האירועים שהובילה לאשפוזה הטראגי: "הונחתי בבית חולים מפני שרווח אדיר נפער בסחף הקרח ביני לבין האנשים האחרים, בהם צפיתי בעולמם, נסחפים הלאה ממני."
במהלך שנות אשפוזה, ועל אף הצרחות והאנחות של חבריה למאסר, הסאדיזם של האחיות והשפעות השוקים החשמליים שניתנו לה כמאתיים פעמים, הצליחה פריים לכתוב את "הלגונה", קובץ של סיפורים קצרים.
ב-1954 היא עמדה לעבור כריתת אונה קדמית כשאחד מהרופאים שעמד לבצע את הניתוח קרא במקרה שספרה זכה בפרס ספרותי. "החלטתי," הוא אמר לה, "להותיר אותך כפי שאת."
תרגומים של כתביה לעברית

תרגום על ידי חגית זוהרה מנדרובסקי לארבעה משיריה פורסם בירחון "עתון77" בתחילת 2022
תרגום על ידי נגה רש לסיפורה "תולעי משי" פורסם במגזין "גרנטה" בסוף 2023
מבחר פרסים והוקרה

1989, "ספר השנה" - פרס חבר העמים הבריטי לסופרים
1983, תואר אבירות ממלכת בריטניה על תרומתה לספרות
ב-1990 עובד ספרה האוטוביוגרפי "מלאך לשולחני" לסרט קולנוע על ידי הבמאית הניו זילנדית, ג'יין קמפיון.באותה שנה, ב-6 בפברואר 1990, מונתה כחברה במסדר האבירות הניו זילנדי
לוח זיכרון לכבודה בשדרת הסופרים בעיר דנידין
במהלך השנים דובר רבות על היותה מועמדת סבירה ביותר לזכייה בפרס נובל לספרות, אך לא זכתה בו גם בפעם האחרונה כשהעניין הועלה לדיון ב-2003, ושנה אחר כך נפטרה.
חיים אישיים

מ-1954 עד 1955 חלקה פריים את חייה עם הסופר הניו זילנדי החשוב פרנק סרגסון, שעודד אותה להמשיך לכתוב כשעוד הייתה מאושפזת. ב-1956 פריים עזבה את ניו זילנד בתמיכת מלגת סופרים ארצית.
היא התגוררה מחוץ לניו זילנד במשך שבע השנים הבאות, מחלקת את חייה בין איביזה, אנדורה, ואנגליה.
ב-29 בינואר 2004 נפטרה מסרטן הדם.
ב-2007, שלוש שנים לאחר מותה, עלתה טענה שנויה במחלוקת כי פריים הייתה למעשה אוטיסטית בעלת יכולות תפקוד גבוהה. בהסתמך רק על כתביה ולא על אבחון האדם עצמו, האבחנה בעייתית, ויש לקחתה בעירבון מוגבל. עוד בחייה אנשים ניסו לתייג את פריים כלוקה בבעיות מסוגים שונים והיא איבדה את חירותה לשנים רבות וכמעט את חייה בעקבות האבחון המקורי והשגוי שעברה בצעירותה כסובלת מסכיזופרניה.