stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רטיניטיס פיגמנטוזה

| --- | --- |

ראייה תקינה (למעלה) לעומת ראיית אדם עם רטיניטיס פיגמנטוזה (ראיית מנהרה) בשלב מתקדם (למטה)
 שמות נוספים:  RP
 תחום:  רפואת עיניים 
 שכיחות:  1/4000 (0.025%)
 גורם:  גנטי
 תסמינים:  עיוורון לילה, ראיית מנהרה
 אבחון:  לפי תסמינים קליניים, שדות ראייה, ממצאים בקרקעית העין, אלקטרורטינוגרפיה, טומוגרפיה אופטית קוהרנטית.
 טיפול:  לוקסטורנה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D012174
 סיווגים
 ICD-10:  Code H35.52
 
רטיניטיס פיגמנטוזה (באנגלית: Retinitis pigmentosa) היא מחלת עיניים ניוונית של הרשתית, הנפוצה ביותר מבין מחלות ניוון רשתית בעלות רקע תורשתי. המחלה גורמת באופן פרוגרסיבי לעיוורון לילה ולהיצרות שדות הראייה, לעיתים עד כדי עיוורון מוחלט.
היסטוריה

בשנת 1744 תיעד רופא העיניים הגרמני רודיגר אופלגון (Rüdiger F. Ovelgün) מקרה של עיוורון לילה בקרב בני משפחה אחת. מקרה זה נחשב לתיעוד הראשון של המחלה.
בתחילת המאה ה-19 דיווחו רופאים נוספים (Schon, 1828; Von Ammon, 1838) על חולים עם ראייה לקויה שהתגלו אצלם פיגמנטים מרובים בקרקעית העין (פונדוס).
בשנת 1853 תיאר הרופא ההולנדי אדריאן ואן טריכט (Adrien van Trigt) את צורות הפיגמנטים ברשתית העין (מופע ייחודי למחלה), אותן הצליח לראות לראשונה באמצעות אופטלמוסקופ.
אטימולוגיה

את המונח "רטיניטיס פיגמנטוזה" טבע רופא העיניים ההולנדי פרנסיסקוס דונדרס בשנת 1857. הוא כינה אותה רטיניטיס (דלקת רשתית) בשל תפיסה שגויה שמדובר בדלקת. את הביטוי פיגמנטוזה טבע דונדרס על שם הממצא הפיגמנטרי בקרקעית העין שגילה אצל הלוקים במחלה ואשר נפוץ ברוב המקרים.
אנטומיה

רטיניטיס פיגמנטוזה היא מחלה הגורמת לרשתית העין לצאת באופן הדרגתי מכלל פעולה תקינה. הרשתית היא שכבת תאים בחלק האחורי של גלגל העין המכילה תאים קולטי אור: תאי קנים, תאי מדוכים ותאי גנגליון קולטי אור, הממירים אור לאותות עצביים המפוענחים על ידי המוח ומייצרים את התפיסה החזותית.
הרשתית מורכבת מעשר שכבות:
ממברנה מגבילה פנימית - השכבה הפנימית ביותר של הרשתית היוצרת גבול עם תא הזגוגית של העין. הגבול ההיקפי של שכבה זו מורכב מתאי מולר(אנ'), ששומרים על הומאוסטאזיס ברשתית על ידי שמירה על למינציה ברשתית ועל ידי תמיכה בתאים נוספים. הממברנה המגבילה הפנימית משמשת כשכבה למינלית בסיסית(אנ') עבור תאי שכבת סיבי עצב הרשתית.
שכבת תאי הגנגליון - שכבת גופי תאי הגנגליון המשגרים את האקסונים שלהם, ובסופו של תהליך יוצרים את עצב הראייה.
שכבת סיב עצב - השכבה המורכבת מאקסונים של תאי הגנגליון (אנ') ברשתית המעורבבים עם אסטרוציטים ותאי מולר.
שכבת פרספקס פנימית - שכבה זו היא המקום שבו האקסונים של התאים הדו-קוטביים מסתנפים אל תאי הגנגליון. הדנדריטים של תאים אקריניים גם הם סינפסים באזור זה, ופועלים לוויסות ההולכה החשמלית בין התאים הדו-קוטביים ותאי הגנגליון.
שכבה גרעינית פנימית - שכבה המורכבת מתאים דו-קוטביים, תאים אופקיים ותאים אקריניים. תאים דו-קוטביים מתפקדים כערוצים המשדרים ומקודדים תשומות סינפטיות שונות מתאי קולטני האור אל תאי הגנגליון, אל תאי הקנים ואל תאי המדוכים.
השכבה הפלקסיפורמית החיצונית - האזור שבו ההקרנות מתאי הפוטו-קולטס מסתנפות אל הדנדריטים של התאים השוכנים בשכבה הגרעינית הפנימית.
שכבה גרעינית חיצונית - השכבה המכילה את גופי התא של תאי הקנים ותאי המדוכים כאחד.
ממברנה מגבילה חיצונית - התחום שבין תאי פוטורצפטורים לתאי מולר; התחום מפריד בין גופי התא של תאי הקנים והמדוכים מהמקטעים הפנימיים והמקטעים החיצוניים שלהם.
שכבת תאים קולטי אור - השכבה מורכבת מהמקטעים הפנימיים ומהמקטעים החיצוניים של תאי הקנים והמדוכים. מקטעי הפוטו-קולטן החיצוניים מורכבים מדיסקים הקשורים לממברנה ומכילים את הפיגמנטים הרגישים לאור, כגון רודופסין, הנחוצים להתמרה חזותית (Visual phototransduction). המקטעים הפנימיים מכילים את שפע המיטוכונדריה הדרוש כדי לעמוד בדרישות המטבוליות הגבוהות של תאי הפוטו-קולטן.
אפיתל פיגמנט הרשתית - שכבת הרשתית החיצונית ביותר המשתרעת על רוחב של תא בודד הממוקמת בין הרשתית העצבית לממברנה של ברוך (אנ'), בסמוך לשכבת הכורואיד. אפיתל הפיגמנט ברשתית (RPE) תורם למחסום רשתית בשילוב עם האנדותל של כלי הרשתית, ויש לו תפקידים רבים, כולל הובלת יונים ומים והפרשת גורמי גדילה וציטוקינים. תאי RPE מתערבבים עם המקטעים החיצוניים של תאי הקנים והמדוכים. קרבה זו מאפשרת התמרה חזותית, תאי RPE הם חיוניים בתמיכה ובתחזוקה של תאי קולטני אור ושל האנדותל הנימי הבסיסי.
פיזיולוגיה

מבנה סכמטי של תא קנה (Rod cell)
מבנה סכמטי של תא מדוך (Cone cell)
הרשתית בנויה מקולטני אור הכוללים תאי קנים (Rod cells) הפועלים באור חלש ועמום (ראייה סקוטופית) ומשמשים לראיית לילה. תאים אלו נפגעים ראשונים ברטיניטיס פיגמנטוזה וגורמים באופן הדרגתי לעיוורון לילה ולהיצרות שדות הראייה. תאי המדוכים (Cone cells) אחראים על חדות הראייה וראיית צבעים (ראייה פוטופית), ומשמשים בראיית יום. התאים ממוקמים באופן יחסי רחוק יותר מהאישון שדרכו חודר האור לעין. המדוכים ממוקמים במרכז הרשתית, בפוביאה. ישנם כ-6 מיליון תאי מדוכים ויותר מ-100 מיליון תאי קנים בתוך הרשתית.
קיימים שלושה סוגים של תאי מדוכים: טריטנים (tritans), דוטרנים (deutrans) ופרוטאנים (protans), על שם זיהוי אורכי גל קצרים, בינוניים וארוכים, בהתאמה. כל תא אור מסוג מדוך הוא בעל יכולת זיהוי אורכי גל כחול, ירוק ואדום, ובכך מאפשר ראיית צבעים.
מאפייני התמונה הקלינית

בשלב הראשון מתבטאת המחלה בירידה בראיית לילה עד כדי עיוורון לילה, ובירידה הדרגתית בראייה ההיקפית עד כדי ראיית מנהרה. למאפיינים אלה מתלווה לעיתים גם קוצר ראייה.
התקדמות המחלה מתרחשת בשתי העיניים בדפוס דומה אך לא זהה. הראשונים להיפגע הם תאי הקנים, האחראים על ראיית לילה וממוקמים בעיקר בהיקף הרשתית. הירידה ביכולת קולטני האור לקלוט פוטונים מתקדמת במהירות יחסית לשדה ההיקפי הרחוק, ובסופו של דבר מתרחבת אל שדה הראייה המרכזי (מקולה) ככל שהם מתנוונים. חדות הראייה וראיית הצבעים עלולות להיפגע גם הן עקב אובדן נלווה של תאי המדוכים.
מעבר להשפעות הישירות של ניוון הקולטנים, מאופיינת רטיניטיס פיגמנטוזה במגוון של תסמינים עקיפים. תופעות כמו פוטופוביה, שבה האור נתפס כסנוור עז ופוטופסיה, הופעה של אורות מהבהבים, מתערבלים או מנצנצים המתרחשים באופן ספונטני בתוך שדה הראייה, מאפיינת לעיתים קרובות את שלביה האחרונים של המחלה. ראיית סריג (latticework vision) מתרחשת לעיתים ברטיניטיס פיגמנטוזה כולל בתסמונות גנטיות מורכבות דוגמת תסמונת בארדט-בידל.
לעיתים יש למחלה השפעות פסיכולוגיות שליליות על הלוקים בה. במחקר שפורסם בשנת 2015 בכתב העת המדעי European Journal of Ophthalmology נבדקו 34 חולים במחלה מול קבוצת ביקורת של אנשים ללא לקות ראייה. התגלה כי החולים במחלה מראים תסמינים של דיכאון קל עד בינוני, בהשוואה לקבוצת הביקורת של נסיינים בריאים ללא לקות ראייה. ישנו מתאם בין תסמינים אלו לבין חומרת המחלה וגיל הנבדק, דבר המצביע על כך שהחמרה במצב הראייה וגיל מבוגר יותר בחולים בה עלולים להוות גורם לדיכאון.
אטיולוגיה

המחלה נגרמת עקב אפופטוזה, סוג של מוות תאי מתוכנת של תאי הקולטנים (פוטורצפטורים) ברשתית העין. אפופטוזה, לפי המחקר, היא המנגנון הביולוגי השולט במחלות ניווניות, לרבות מחלות ניוון הרשתית. התחלת אפופטוזה תלויה בהפעלה של חלבוני קספאז. הפעלה פנימית של אפופטוזה באמצעות זיהוי נזק לתאים מובילה לביטוי מוגבר של חלבונים פרו-אפופטוטיים, כגון מווסת אפופטוזיס BAX, וכתוצאה מכך לשחרור חלבונים מיטוכונדריאליים, כולל ציטוכרום. שחרור זה גורם לתהליך מורכב המסתיים בפיצול DNA וחלבונים, עיבוי כרומטין ויצירת גופים אפופטוטיים. אפופטוזה עלולה להתרחש גם באופן חיצוני בעקבות אינטראקציה בין ליגנדים המיוצרים על ידי תאי מערכת החיסון לבין קולטני מוות (כגון Tumor Necrosis Factor (TNF)(אנ') או Fas(אנ')) על פני השטח של תאים פגומים. קולטנים הקשורים ל-Fas ligand(אנ') מפעילים את החלבון קספאז, וזה מוביל בסופו של דבר להפעלה של קספאזי תליין (executioner caspases) ויצירת גופים אפופטוטיים המובילים למוות הדרגתי של תאי האור.
אבחנה

קרקעית העין (פונדוס) במצב תקין
קרקעית העין (פונדוס) של חולה בשלב ביניים של רטיניטיס פיגמנטוזה. משקעי פיגמנטים בצורת עצם נמצאים באמצע הפריפריה במקביל לניוון הרשתית, בעוד שהמקולה נשארת בתפקוד גבוה.
את המחלה מאבחנים באמצעות מספר בדיקות:
מיפוי גנטי - בדיקה המשמשת לזיהוי שינויים ברצף ה-DNA או במבנה הכרומוזומים המובילה לאיתור גנים המחוללים את המחלה.
בדיקת הרחבת אישונים - בדיקת קרקעית עין מורחבת (DFE) היא הליך אבחוני המשתמש בהרחבת האישונים על מנת לקבל מבט מדויק ופרטני יותר על קרקעית העין. הליך זה משמש לאיתור פיגמנטים בקרקעית. ממצאים הקשורים למחלה מאופיינים פעמים רבות בהתפתחות פיגמנטים בקרקעית העין.
אלקטרורטינוגרפיה (ERG) - בדיקה אלקטרופיזיולוגית בתחום האופטומטריה והאופטלמולוגיה, שמשמשת לאיתור ומיקום ליקויים בתפקוד רשתית העין.
טומוגרפיה אופטית קוהרנטית (OCT) - שיטת הדמיה (דימות) אופטית קוהרנטית, המבוססת על אינטרפרומטריה ופיזור של גלי אור בתחום האינפרא אדום. בעזרתה ניתן להפיק תמונות תלת־ממדיות באיכות גבוהה של רקמות ביולוגיות, ובהן של הרשתית.
בדיקת שדות ראייה - בדיקה מתחום האופטומטריה הבוחנת את תקינות תחום הראייה הפריפריאלית (היקפית).
לעיתים האבחון כולל צילומי עין מסוג בדיקת אוטופלואורסצנציה של קרקעית העין.
אבחנה > מופע לא פיגמנטרי

בחלק קטן מהמקרים מופיעה המחלה בצורה לא פיגמנטרית. הצורה הלא-פיגמנטרית של רטיניטיס פיגמנטוזה מהווה לעיתים שלב מוקדם של המחלה ולא מופע חריג. רוב המטופלים שאובחנו ללא השינויים הפיגמנטריים האופייניים הראו פגיעה קלה יותר בתפקוד הרשתית.
במחקר נבדקו 68 חולים עם רטיניטיס פיגמנטוזה על מנת לקבוע את תדירות המופע. התגלתה שכיחות של 22% מכלל הנבדקים. בהיעדר ממצאים פיגמנטריים, ניתן לאבחן את המחלה לפי היסטוריה משפחתית של עיוורון לילה, אובדן שדה ראייה היקפי ותגובה אלקטרורטינוגרפית לקויה או חסרה.
אבחנה > מופע חלקי (Sector RP)

מופע סקטוריאלי (חלקי) של המחלה (נקרא גם sine pigmento) הוא צורה נדירה המופיעה בהשפעתן של מספר מוטציות גנטיות שבה רק בחלק מרשתית אחת או שתי הרשתיות ישנם סימנים פתולוגיים קליניים. המחקר הראה פגיעה בחלקים התחתונים של הרשתית, לעיתים ברבע אחד בלבד. צורה זו של המחלה היא לרוב בעלת מאפיינים קלים יותר, וקצב התפתחותה איטי באופן יחסי.
אבחנה > אבחנה מבדלת

קיימים מצבים רפואיים, מחלות ותסמונות הגורמים לממצאים אופטלמוסקופים הדומים או זהים לרטיניטיס פיגמנטוזה, הכוללים דלקת עיניים הקשורה לזיהום בגיל מוקדם, אדמת, עגבת, חצבת, טוקסופלזמוזיס, היפרדות רשתית, אובאיטיס, רטינופתיה אוטואימונית פארא-נאופלסטית, רטינופתיה פיגמנטרית, חסימת עורק רשתית מרכזית (CRAO), רעילות תרופתית הנגרמת על ידי תרופות כגון: כלורוקווין, כינין ופנותיאזין, וכן טראומה בעיניים כגון צלקות מקרני לייזר. מצבים אלו יכולים להתרחש בעין אחת או בשתיהן באופן סטטי או בצורה פרוגרסיבית.
רטיניטיס פיגמנטוזה (RP) מופיעה בכמה תצורות: (1) כמחלה לא סינדרומטית (ללא כל ממצא קליני נוסף), (2) כחלק מתסמונת עם הפרעות נוירו-חושיות אחרות, הפרעות התפתחותיות או ממצאים קליניים מורכבים, (3) כפגיעה משנית למחלה מרכזית ומורכבת אחרת.
RP בשילוב עם חירשות (מולדת או פרוגרסיבית) נקראת תסמונת אשר.
תסמונת אלפורט מופיעה לעיתים בשילוב עם אחד המופעים הקלים של רטיניטיס פיגמנטוזה (sine pigmento).
RP בשילוב עם מוגבלות שכלית התפתחותית, נוירופתיה פריפרית, אטקסיה, סטיאטוריה כחלק מתסמונת קרנס-סייר.
RP מופיעה במספר הפרעות גנטיות נדירות אחרות (כולל ניוון שרירים ומחלה גרנולומטית כרונית) כחלק מתסמונת מקלאוד.
RP מופיעה במספר תסמונות: נוירוסיפיליס (אנ'), טוקסופלזמוזיס ומחלת רפסם.
RP הקשורה להיפוגונדיזם ועיכוב התפתחותי עם דפוס תורשה אוטוזומלית רצסיבית, תועדה בתסמונת בארדט-בידל.
טיפול

בשנת 2017 אושרה על-ידי ה-FDA התרופה לוקסטורנה המהווה טיפול גנטי חלקי למחלה, לבעלי מוטציות שונות בגן RPE65 הנמצאים בשלב הראשוני של המחלה. התרופה מספקת עותק תקין (לא מוטציוני) של הגן RPE65 כדי שיתפקד במקום הגן RPE65 שעבר מוטציה. הגן RPE65 התקין יוצר את החלבון בגן RPE65, ובכך משחזר את יכולת הראייה.
ישנם כמה אפיקי מחקר שמכוונים להביא לטיפול חלקי או מלא בגנים נוספים שגורמים למחלה, אך נכון לתחילת 2024 טרם הבשיל המחקר לכדי טיפול קליני.
שכיחות ואפידמיולוגיה

המחלה פורצת לרוב אצל ילדים ומבוגרים צעירים. רטיניטיס פיגמנטוזה היא הגורם המוביל לעיוורון על רקע תורשתי. תדירות המחלה נבדקה בעיקר בארצות הברית ובאירופה ועומדת על אחד מתוך 4,000 אנשים הלוקים בצורה הפשוטה (הלא סינדרומטית) של המחלה. בישראל היא גבוהה יותר, ובאזורים מסוימים עומדת על 1 מתוך 2,000 אנשים. ההערכה היא כי 1.5 מיליון אנשים ברחבי העולם מושפעים מהמחלה, נכון לשנת 2020.
מחקר במרכז הרפואי הדסה ובאוניברסיטה העברית, הראה שהגורם העיקרי לראייה ירודה ולעיוורון בילדים במדינות מפותחות הוא מחלות רשתית על רקע תורשתי. המחקר נמשך קרוב לחמש שנים (2015–2019), ותוצאותיו הצביעו על מוטציות גנטיות כאחראיות למרבית לקויות הראייה ומחלות העיניים הגורמות לעיוורון, בהן רטיניטיס פיגמנטוזה.
פרוגנוזה

המחלה מוגדרת כפרוגרסיבית וחשוכת מרפא.
בעוד עיוורון מוחלט הוא נדיר, חדות הראייה ושדה הראייה של האדם הלוקה במחלה ימשיכו לרדת ככל שמתמשכת התנוונות קולטני האור, בתחילה הקנים ולאחר מכן המדוכים. המחלה עלולה להוביל לעיוורון על-פי הגדרת החוק, ולעיוורון מלא בשלבי המחלה המתקדמים, אולם הראייה המרכזית יכולה להישאר יחסית טובה עד שלבים מאוחרים של המחלה.
מחקר

המחקר במחלות ניווניות של הרשתית החל בסוף המאה ה-19, עם התקדמות המכשור האופלטלמוסקופי, ומתקדם במקביל במספר תחומי מחקר.
מחקר > השתלות רשתית

המחקר מתמקד, בנוסף לפונקציונליות של ההשתלה, בבדיקת בטיחות של השתלת רקמת רשתית עצבית עוברית אנושית ואפיתל פיגמנט רשתית (RPE) לתוך עיניהם של חולים ברטיניטיס פיגמנטוזה. ההשתלה מבוצעת בעין עם הראייה הירודה יותר מבין שתי העיניים, וחייבת להיות בחדות ראייה מקסימלית של 20/200. השלמת אזורים פגועים ברשתית על ידי השתלת קולטני אור היא גישה מסורתית במחקר.
מחקר > שתלים מלאכותיים של רשתית

בשנת 2012 החל ניסוי בהשתלת שבב ברשתית בניסיון לשקם את הראייה בחולי רטיניטיס פיגמנטוזה.
מערכת שתל (דוגמת Argus II) הממוקמת על גבי הרשתית ומקובעת לעין בניתוח, בדומה לעדשה תוך עינית (אנ'), מצלמה זעירה ומערך צפוף של אלקטרודות מיקרוניות החודרות לרשתית ומעבירות אות חשמלי למרכז הראייה במוח דרך עצב הראייה. תוצאות מחקר קליני על יעילותו ובטיחותו של Argus II פורסמו ביוני 2015. המחקר, שכלל 30 משתתפים, מצא שיפור קל בתפקוד הראייה אצל מרבית הנבדקים.
מחקר > טיפול גנטי

המחקר מתמקד בפיתוח טיפולים אופטוגנטיים, שמטרתם שחזור ראייה באופן מלא או חלקי. מחקר גנטי הוביל לטיפול חלקי בחולי רטיניטיס פיגמנטוזה ולפיתוח תרופה בשם לוקסטורנה שאושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקני (FDA) בשנת 2017.
מחקר > טיפול גנטי > מחקר מתקדם (2024)

חברת Nanoscope Therapeutics האמריקנית נמצאת על סף הגשת בקשה (נכון למרץ 2024) לאישור ה-FDA של טיפול גנטי ראשון למחלה שניתן להשתמש בו ללא תלות במוטציות הגנטיות השונות.
המחקר מציג פיתוח מולקולה MCO-010 שלפי ניסויים קליניים הביא להישגים בעלי משמעות קלינית בחדות הראייה ובשדות ראייה. בנוסף, הדגים הניסוי פרופיל בטיחות חיובי.
הטיפול הוא אופטוגנטי אופייני (MCO) לשיקום הראייה ברטיניטיס פיגמנטוזה (RP) מתקדמת. חולים עם לקות ראייה חמורה עקב RP קיבלו זריקה תוך-זגוגיתית בודדת של MCO-010, בעוד שתשעה נוספים קיבלו זריקת דמה (פלצבו). התוצאות הראו שיפור בתפקוד הראייה לאחר טיפול ב-MCO-010 בהתאם למחקרים קודמים, וכן פרופיל בטיחות חיובי. התוצאות לאחר 12 חודשים הראו שאצל 16 מתוך 18 (88.9%) חולים שטופלו ב-MCO-010 היה שיפור משמעותי בחדות הראייה. בנוסף, הטיפול ב־MCO-010 נמצא נטול תופעות לוואי חמורות (עיניות או מערכתיות).
במידה שהטיפול יאושר, הוא יהיה הטיפול הגנטי הראשון בהיסטוריה שיאפשר מענה לכלל חולי רטיניטיס פיגמנטוזה ברחבי העולם.
באוקטובר 2024 פורסם כי טכניקת הטיפול הגנטי שיפרה משמעותית את הראייה בחולי רטיניטיס פיגמנטוזה רבים שאיבדו כמעט לחלוטין את ראייתם. התוצאות לאחר שנתיים של ניסוי קליני שלב 2b/3.
חברת Ocugen נמצאת בתחילת ניסוי (נכון לאפריל 2024) בטיפול גנטי (שלב III) OCU400 עבור רטיניטיס פיגמנטוזה. החברה הודיעה על עדכון מחקר חדש לתרופה (IND) שאושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA). במחקר ישתתפו 150 חולים בשני סוגי ניסוי: חולים עם מוטציה בגן RHO וחולים בעלי גנים אגנוסטים. רופאי החברה מציינים כי הניסוי הקליני-אגנוסטי יספק אפשרות טיפולית מתאימה לכלל חולי רטיניטיס פיגמנטוזה.
מחקר > תאי גזע

המחקרים הקשורים לתאי גזע הם מגוונים, ומשלבים מספר טכניקות שונות ליצירת תאי אור חדשים מתפקדים, אם מתוך תאים הקיימים ברשתית ואם בגידול תאים במעבדה והשתלתם ברשתית. מחקר שנעשה באקדמיה הצ'כית למדעים מתמקד בגידול תאי גזע פלוריפוטנטים (iPSCs), שהם תאי גזע שיכולים להתפתח לכל תא בגוף, כולל לתאי רשתית בריאים, שיאפשרו השתלתם והחלפה של מקטעי רשתית פגומים או של רשתית שלמה.
מחקר > תוספי תזונה

לפי מחקר משנת 2023 של המכון לגנטיקה של העין (the Ocular Genomics Institute) באוניברסיטת הרווארד, לוויטמין A אין כל יתרון עבור חולים במחלת העיניים רטיניטיס פיגמנטוזה.
מחקר > חומרים נוירוטרופים

מחקר בחומרים נוירוטרופים (אנ'), שנערך בשנת 2012 על ידי מדענים מאוניברסיטת מיאמי, הציג נתונים המראים הגנה על קולטני האור של בעלי חיים שהוזרק לעיניהם גורם נוירוטרופי מזן אסטרוציטים (MANF). חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, הראו שתרופה שנועדה לגמילה מאלכוהוליזם מסייעת לשיפור תפקוד קולטני האור בעכברים עם ניוון ברשתית. התרופה מסייעת להפחית כמות של חומצה רטינואית המהווה מיסוך לראייה, ובכך עשויה לשחזר את הראייה בבני אדם הלוקים ברטיניטיס פיגמנטוזה.
מחקר > מחקר בתחום ביו-מולקולרי

בשנת 2023 גילה צוות חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין נוגדן מיוחד שעשוי להוביל לטיפול ברטיניטיס פיגמנטוזה. החוקרים התמקדו במחקרם במולקולה ספציפית שלדעתם תספק טיפול לאופסין מסוג רודופסין, המהווה מולקולת חלבון מרכזית בחישת אור ברשתית האדם. המולקולה נמצאת בתאי קולטני האור, ומוטציות ברודופסין הן הגורם העיקרי ל-adRP (רטיניטיס פיגמנטוזה אוטוזומלית דומיננטית).
זכויות סוציאליות ושיקום בקהילה

במדינת ישראל חולי רטיניטיס פיגמנטוזה שמצבם מוגדר כעיוורון על פי חוק או עיוורון מלא, זכאים לסיוע, לקצבאות ולשירותים שונים מגופים ממשלתיים דוגמת משרד הרווחה והביטחון החברתי, המוסד לביטוח לאומי ועמותות ייעודיות המתמחות במתן שירותים לעיוור, דוגמת המרכז לעיוור בישראל. שירותים אלו כוללים אבחון במכונים לראייה ירודה, הדרכה שיקומית, ומתן עזרים שונים המסייעים ללקוי הראייה בהתמצאות במרחב, בקריאה ובארגון משק הבית.
תלמידים עיוורים ולקויי ראייה זכאים לסיוע ממשרד החינוך הכולל הנגשת סביבת הלמידה, סיוע בפרויקטים והכוונה חברתית. המוסד לביטוח לאומי מסייע ללוקים בראייתם ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה במסגרת שיקום מקצועי.
המתקשים בהתמצאות במרחב הציבורי זכאים, לאחר מבחן התאמה, לקבל כלב נחייה שמסייע בהתניידות.
רטיניטיס פיגמנטוזה במדיה האמנותית

לאורך השנים נוצרו יצירות על ידי אנשים שלקו ברטיניטיס פיגמנטוזה, המתארות את חוויית החיים עם המחלה, את האתגר, הקשיים הקשורים להתמודדות במסגרת האישית המשפחתית והקהילתית, ואת תהליכי השיקום והצמיחה האישית.
הספר "רטיניטיס פיגמנטוזה" שכתב אהרון ירושלמי (ישראל, 2007), מספר על התמודדות של זוג העובר לבית מוגן, ומתאר את התסכולים והקשיים הקשורים בהתמודדות עם המחלה.
הסרט "Borealis" (קנדה, 2015), מספר את סיפורה של אורורה בת ה-15 והתמודדותה עם המחלה ברקע קשיים משפחתיים. בסרט כמה סצנות מנקודת מבטם של הלוקים ברטיניטיס פיגמנטוזה ומתארים ראיית מנהרה.
ההצגה "בלי עין הרע" (ישראל, 2021), היא סיפורו של השחקן אסף בן שמעון, ומתארת את אובדן הראייה שלו ואת מסעו להגשמת חלום הבמה והתיאטרון.
בסרט "מבוא לאושר" (ארצות הברית, 2023), אחד מגיבורי המשנה חולה במחלה ומשתף את חוויית תהליך איבוד הראייה, את הקושי לראות בחושך, ואת פרישתו בשל המחלה מעיסוקו כרופא מטפל.
הסרט "Blink"(אנ') (ארצות הברית, 2024), הוא סרט תיעודי אמריקאי בבימויו של אדמונד סטנסון ודניאל רוהר, העוקב אחר משפחה קנדית שמטיילת מסביב לעולם לפני שילדיה מאבדים את ראייתם כתוצאה מרטיניטיס פיגמנטוזה, כדי לחוות את יופיו של העולם בזמן שהם עדיין יכולים.
קהילת לראות רחוק

קהילת "לראות רחוק" היא קהילת החולים ברטיניטיס פיגמנטוזה במדינת ישראל ומהווה משענת לחולים ולבני משפחותיהם. את הקהילה ייסד בשנת 2019 יוסי סעידוב, פעיל ויזם חברתי הלוקה בעצמו במחלה. הקהילה מתפקדת בשיתוף פעולה עם עמותת "לראות", שנטלה על עצמה את האתגר להגביר את המודעות החברתית והמאמץ המחקרי בתחום בריאות העין, במטרה לאתר טיפולים למיגור מחלות הגורמות לעיוורון, ובכללן רטיניטיס פיגמנטוזה.
במסגרת פעילות הקהילה מתקיימים כנסים, הצגות תיאטרון ותערוכות בתחום בריאות העין וההתמודדות הייחודית של החולים ברטיניטיס פיגמנטוזה. ביולי 2023 התקיימה בתל אביב התערוכה "נקודת מבט", המאפשרת למבקרים בה לחוות ראיית מנהרה: עיוורון חלקי המאפיין את הלוקים במחלה.
ראו גם

תסמונת אשר
ניוון מקולרי
גלאוקומה
לקריאה נוספת

Peter M.J. Quinn, Retinitis Pigmentosa, Department of Ophthalmology, Columbia University, ‏2023
המרכז לחקר מערות בישראל

| --- | --- |

בניין המכון למדעי כדור הארץ בו ממוקם המלח"ם
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־44 שנים)
 מייסדים:  עמוס פרומקין 
 קמפוס:  גבעת רם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′23″N 35°11′47″E﻿ / ﻿31.773055555556°N 35.196388888889°E﻿ / 31.773055555556; 35.196388888889
 www.malham.info
  (למפת ירושלים מוגדלת) המרכז לחקר מערות בישראל(למפת ירושלים רגילה) המרכז לחקר מערות בישראל(למפת הרי ירושלים רגילה) המרכז לחקר מערות בישראל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המרכז לחקר מערות בישראל he
 
מבנה בעפרה ששימש בעבר את המרכז לחקר המערות
המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"ם) הוא מכון מחקר שהוקם על ידי עמוס פרומקין במסגרת החברה להגנת הטבע בשנת 1981 ביישוב עפרה, ועבר ב־1994 לאוניברסיטה העברית בירושלים. מ־2016 ממוקם המלח"ם במכון למדעי כדור הארץ בגבעת רם, במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות המלח"ם

המלח"ם עוסק בספלאולוגיה ובמחקר רב־תחומי של מערות לגוניהן, בעיקר מערות טבעיות, אך גם חללים תת־קרקעיים שנוצרו או עוצבו בידי אדם בתקופות השונות. בנוסף, המלח"ם מנהל בסיס נתונים על מערות בישראל, ומוציא פרסומים באתר המלח"ם, בספרים, במאמרים ובכתב העת של המלח"ם "נקרות צורים".
המלח"ם מוביל את המחקר הגאולוגי במערות ישראל. גילוין, מיפויין ומחקרן של מרבית המערות המוכרות כיום בישראל (כעשרות אלפי מערות), מתבצע על ידי המלח"ם בשיטות מגוונות. איתור מערות חדשות מתבצע על ידי המלח"ם בשני אפיקים עיקריים – גילויים אקראיים המתרחשים באתרי בנייה וחציבה או בסיורי שטח עצמאיים של שוחרי מערות, ופרויקטים שיטתיים ואינטנסיביים המתמקדים בתאי שטח מרובי מערות, בזיקה לשאלות מחקר ספציפיות.
המלח"ם פועל בעזרת צוות קבוע מצומצם, ומערך גדול של מתנדבים וסטודנטים לתארים מתקדמים. חלק חשוב מעבודתו מתבצע בשיתוף פעולה עם מכוני מחקר ואוניברסיטאות בישראל ובעולם.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל המלח"ם מפעיל מיזם למיפוי ודיגיטציה מרוכזים של כלל המערות בארץ לשירות מערכת הביטחון, בשיתוף עם עמותת לב אחד.
מחקרים בולטים

בין מחקרי המלח"ם הבולטים (רובם בשיתוף חוקרים נוספים):
מחקרים בולטים > מחקרים מדעיים תוך שימוש בממצאים במערות

קמינים קרסטיים. התגלו מאות קמינים (מערות אנכיות) בצפון ומרכז ישראל. בעפרה נחקרה רמה קרסטית מפותחת עשירה בקמינים ודולינות, שהיא הדרומית מסוגה בלבנט, ומלמדת שגב ההר עוצב בעיקר בהמסה קרסטית.
האקלים והסביבה הקדומים של ישראל והלבנט לפי ממצאים במערות. הממצא במערות עדכן את המידע על פעילות האדם הקדמון במחזור הקרחוני האחרון, תזמון יציאת האדם המודרני מאפריקה במסגרת נדידת האדם הקדמון, והבנת התפתחות החקלאות ופתרון בעיות המים באזור. במערת מצפה שלגים בחרמון נמצא שמים חילחלו רק בתקופות חמות, ואילו ברוב תקופת הקרח לא שקעו נטיפים. בירושלים הצטברו משקעי מערות בכל התקופות, והרכבם האיזוטופי אפשר שחזור חדירת האבק לאזור, התפתחות הקרקע והצומח, והרכב המים. במערות בצל הגשם של ההר המרכזי, דוגמת מערת צבוע, מערות ממערב לים המלח ומערת מעלה אפרים, נמצא כי משקעי מערות הצטברו בתקופות הקרח בלבד, ומכאן שתקופות אלה היו לחות יחסית. רוב הנגב לעומת זאת היה יבש בתקופות הקרח, ומשקעי מערות הצטברו בו לאחרונה בתקופה הבין קרחונית לפני כ-120,000 שנה. משקעי מערות קדומים יותר] מעידים על תקופות לחות ממושכות בנגב בעבר הרחוק (פליוקן-פליסטוקן). צנירים ומשקעים במערות ראש הנקרה ומערות בחוף הכרמל שימשו לשחזור מפלסי הים הגבוהים בתקופה הבין-קרחונית.
מחקר מערות שנתגלו בעומק רב. בגלל קשיי הגישה המערות הללו נחקרו בעיקר בעזרת ניתוח קידוחים. מערות עמוקות בודדות נחדרו על ידי מנהרות באזור ירושלים, מה שאיפשר מחקר בלתי אמצעי. מערת האומה שנתגלה במהלך עבודות חפירה לבניית תחנה בעבור מסילת ירושלים - גנות, בעומק של 75 מטרים מתחת לפני הקרקע. שתי מערות נטיפים התגלו במהלך העבודות להנחת קו מים חדש בהרי ירושלים. מערת איילון ושכנותיה נחשפו בעקבות כריית פיר במחצבת נשר, והן נוצרו בעליית מים אגרסיביים מעומק רב.
הכרת הפעילות הקרסטית שכוללת היווצרות טבעית של מערות בסלעים מגוונים בישראל, לרבות אזורים שתת-הקרקע בהם היה בבחינת "ארץ לא נודעת", בצפון, במרכז ובדרום. המחקר כלל איתור, מיפוי ולימוד של המערות והקרסט בכל אזורי הארץ. באזורים נבחרים נערך סקר מערות מדוקדק. המבנה והגאולוגיה של המערות איפשרו לפענח את חידת היווצרות מערות המבוך מול מערות האולם. בחרמון וגולן התגלו המערות הגבוהות בישראל, וכן המערות היחידות בסלע וולקאני. העמוקה במערות ישראל, מערת רהב, התגלתה בסקר מרום הגליל. מערות הגליל המערבי מציגות מסכת ארוכה של פעילות אדם, מתקופת האבן שבה נבחרו מערות בודדות לשימוש, ועד מלחמת השחרור. הגליל התחתון עשיר במיוחד במערות במצוקי הגיר מגיל איאוקן שבמזרחו, בעוד שבנחל צלמון נחקרה מערת נטיפים נדירה עם ממצא פלאואקלימי. המערות הפרהיסטוריות שימשו להבנת התפתחות הנוף הקרסטי. חבל בנימין עשיר הן במערות אנכיות (קמינים) והן במערות היפוגניות אופקיות. נזירים השתכנו במערות אחדות והסבו אותן לצרכיהם. מודיעין עילית בצפון השפלה התגלתה כעיר עשירה במיוחד במערות נטיפים. בדרום הרי יהודה ומזרחו נחקרו מערות קרסטיות ארוכות במיוחד.