stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן ז'ירו
קריירה > קומיקס מערבונים > הוצאת פלורוס (1956–1958)

בין השנים 1956–1958 ולאחר מכירת יצירותיו הראשונות, ז'ירו שימש כצייר הקבוע של הוצאת "פלורוס" הצרפתית, ובמקביל המשיך ליצור קומיקס מערבי ריאליסטי, בניגוד לעצתו של דיומה, לצד כמה רצועות וחוברות קומיקס בעלות אופי היסטורי צרפתי. בזמן עבודתו בהוצאה הוא אייר מספר פעמים עבור מגזינים מפורסמים, אך הפסיק כאשר ציורי הקומיקס העצמאיים שלו הביאו לו הכנסה סדירה ומספיקה. בין סיפורי המערבונים הריאליסטיים שלו ראויים לציון הסיפור "Le roi des bisons" ("מלך הבופאלו" - אף פורסם באנגלית) ו-"Un géant chez lez Hurons" ("ענק עם ההורונים").
כבר בתקופה זו, סגנונו הושפע רבות מהאמן שיהפך בעתיד למנטור שלו, אמן הקומיקס הבלגי ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה"), שהיה באותה תקופה מקור השראה גדול עבור דור שלם של כותבי קומיקס בצרפת, ובין היתר גם לז'ירו וחברו מז'יר. שני הצעירים הושפעו מסגנון הקומיקס הריאליסטי שלו עד מאוד, וגם הזכירו אותו כהשפעה עיקרית על עבודתם. את ההשפעה הגדולה של ז'ילן על ז'ירו ניתן לראות בפרסומים שהגיש ל"פלורוס", שהיו בעלי דמיון רב לקומיקס שפרסם האמן הבלגי.
באותן שנים המשיך ז'ירו ללמוד במכללה לאמנות, אך ככל שעבר הזמן הוא התאכזב יותר ויותר מהאווירה, הקורסים והמשמעת האקדמית ששררו בה. משכורתו המספקת ועבודתו כמאייר בעל חופש יצירתי גבוה יחסית הובילו את ז'ירו לעזוב את לימודיו לצמיתות לאחר שנתיים בלבד. באותו הזמן נראתה לו ההחלטה הגיונית, אך בבוא הימים טען כי התחרט על כך שנטש את לימודיו.
קריירה > קומיקס מערבונים > ז'ילן כמנטור (1961–1962)

מעט לפני שגויס לצבא כדי לשרת בעיתון הצבאי בזמן הלחימה באלג'יריה, פגש לראשונה ז'ירו את המנטור שלו - אמן הקומיקס הבלגי ג'וזף ז'ילן. הפגישה הראשונה של השניים הייתה בנוכחותם של חבריו הוותיקים של ז'ירו - מז'יר ומלט. לאחר פגישתם הראשונה, הזמין ז'ילן את ז'ירו לבוא לראות כיצד הוא עובד. בשנת 1961, כשחזר ז'ירו מהשירות הצבאי, הוא לא רצה לחזור לביתו שבפרברי פריז, והרגיש כי הוא "צריך לעשות משהו אחר, אם אי פעם ירצה להתפתח". תוך זמן קצר הוא הוזמן על ידי ז'ילן להיות החניך שלו וללמוד ממנו שיטות וטכניקות ליצירת קומיקס. ההזמנה של ז'ילן הגיעה לאחר שראה את השיפור בעבודותיו של ז'ירו בזמן שהותו בצפון אפריקה, וראה את הפוטנציאל הגדול שבו.
ז'ילן היה אז אחד מאמני הקומיקס המובילים באירופה, והיה ידוע בנטייתו האדיבה לשמש ללא תשלום כמנטור לאמנים צעירים ושאפתנים, שהביעו פוטנציאל בעבודתם. הוא הרחיק לכת עד כדי כך שהתיר כניסה חופשית של אמנים צעירים לבית משפחתו כדי ללמוד ממנו ולצפות בעבודתו. אחד מן האמנים הצעירים הללו היה ז'ירו. מנהגו של ז'ילן לקבל תלמידים לביתו דמה לזה של אמן קומיקס מפורסם אחר בן גילו, ארז'ה. אלא שארז'ה ראה בלימוד האמנים הצעירים עסק רווחי, ואילו ז'ילן היה פותח את דלתו בחינם ובהתנדבות.
כדי להרשים את מורהו, ז'ירו יצר שני סיפורי קומיקס קצרים והומוריסטים אותם פרסם במגזין "Bonux-Boy" הצרפתי. שני סיפורים אלה היו רצועות הקומיקס ההומוריסטיות האחרונות שכתב ז'ירו לפני יצירת הקומיקס "אוכמניות". ז'ילן ידע להשתמש בכשורונו של חניכו המבריק, ונעזר בו כדי לצייר את ציורי הדיו לסיפורי הקומיקס שלו. ניתן למצוא דוגמה לכך בסדרת המערבונים "ג'רי ספרינגס" של ז'ילן, שבה ציורי הדיו היו עבודתו של ז'ירו. ז'ילן אף הוסיף לסדרה את דמותו של ארט האוול - דמות קומיקס החוזרת בכמה וכמה ספרי קומיקס של ז'ירו. ז'ילן הכווין את ז'ירו למצב בו יצייר ויכתוב סיפורי מערבונים שלמים, אך ז'ירו, שהתרגל לעבודות המזדמנות והנינוחות של הוצאת פלורוס, ניצב המום אל מול לוחות הזמנים המחמירים שחברת הפרסומים דרשה ממנו לעמוד בהם. שנים מאוחר יותר, התייחס ז'ירו ללחץ שהחזיק בו באותה תקופה, וסיפר כי "התחלתי את הסיפורים לבד, אבל אחרי שבוע הספקתי לסיים בסך הכל חצי, ומלבד שהייתי ספוג זיעה, זה היה אסון מוחלט. אז ז'וזף (ז'ילן) ביצע את העפרונאות, ואילו אני עשיתי רק את הדיו".
בסוף שנת 1962 ניתק הקשר בין ז'ירו למורהו. אף על פי כן, הוא מעולם לא שכח את הטכניקות והעקרונות שהמנטור סיפק לו, "הן אסתטית והן מקצועית". ז'ירו, שגדל ללא אב, התייחס לטיב היחסים עם ז'ילן בבוא השנים, וסיפר כי "[הוא] כאילו שאל אותי "האם אתה רוצה שאהיה אבא שלך?", ואם בדרך נס, קיבלתי אחד ולא פחות!".
קריירה > קומיקס מערבונים > הוצאת האצ'ט (1962–1963)

לאחר תקופת החונכות אצל ז'ילן, פנו פעם נוספת ז'ירו וחברו מז'יר לעבודה משותפת, הפעם כדי לאייר את ספר העיון ההיסטורי של הוצאת האצ'ט, "L'histoire des civilisations". תחילה קיבל את העבודה מז'יר, והזמין את ז'ירו לעבוד איתו בשותפות. ז'ירו קיבל את ההצעה בחיוב, וחשב כי זוהי הזדמנות ללמוד מחברו את הטכניקות שלו. אף על פי שהעבודה על הספר הייתה קשה מאוד והשניים היו צריכים לצייר ציורי שמן על בסיס תמונות היסטוריות ולתאר באופן חזותי אירועים היסטוריים, הייתה זו העבודה המשתלמת ביותר שביצע ז'ירו עד אז. במסגרת עבודתו בהאצ'ט, גילה ז'ירו כי הוא ניחן בכישרון מיוחד לציור בגואש, צבעי מים ושמן. כישרון זה יתרום לו בהמשך כשישתמש בטכניקות אלו לאיור מגזין "אוכמניות".
בשנת 1963 המשימה בהאצ'ט נקטעה לאחר שהוזמן על ידי ז'אן מישל שרלייה לאייר את ספר המערבונים שלו "Fort Navajo", ובכך השאיר את העבודה למז'יר. ז'ירו לא חזר לעבוד על הכרך האחרון מתוך ארבעת הכרכים של הספר של האצ'ט משום שהיה עמוס מדי בעבודה על ספרו האחר, אך את הכישורים שהשיג בזמן העבודה לא נטש: בתקופה בה כתב עבור מגזין 'פילוט', ז'ירו יצר בגואש וצבעי שמן שתי עטיפות לתקליטי ויניל וכן צייר יצירות בצבעי גואש שהופיעו על כריכות שבעה ספרים מאת לואיס מאסטרסון. חלק גדול מיצירות האמנות שלו בתקופה זו נאסף בספר "Le tyreur solitaire" מ-1983. כמעט כל יצירותיו של ז'ירו באותן שנים צוירו בסגנון "מערבי", וניכרה בהם ההשפעה של סרטי המערבונים שנהג לצפות בהם בתור ילד.
מלבד החשיבות המקצועית שהיוותה הוצאת האצ'ט עבור ז'ירו, הייתה לה גם חשיבות אישית – בזמן עבודתו בהוצאה פגש בקלודין קונין, חוקרת מערכת בהוצאה ואשתו לעתיד. השניים שיתפו פעולה רבות, והיא אף ניהלה את עסקיו. בנוסף, היא כתבה את סיפור הפנטזיה הפמיניסטי "La tarte aux pommes" שיצא לאור בשנת 1976 ואוייר על ידי ז'ירו. לקונין הייתה השפעה גדולה על ז'ירו, והיא התבטאה אפילו בספר הקומיקס "אוכמניות" שיצר, שם מופיעה דמותה של צ'יוואווה פרל, אשר המראה שלה התבסס חלקית על המראה של קונין.
קריירה > קומיקס מערבונים > סוף קריירת המערבונים (1979–2007)

בשנת 1979 המשיכו שרלייה וז'ירו לפרסם את "אוכמניות" כפרילנסרים, אך הם נתקלו בבעיה כשהוצאת הספרים דארגאוד, חברת האב של פילוט, הקשתה עליהם את הפרסום. בתגובה, הם החלו לפרסם באופן צדדי את קומיקס המערבונים ג'ים קוטלס כאמצעי להפעיל לחץ על דארגאוד. פעולתם לא עבדה, והשניים נאלצו לנטוש סופית את ההוצאה, שהיוותה עבורם 'בית' פרסומי במשך כל שנות הקריירה שלהם. שרלייה וז'ירו עברו מחוץ לפריז, שם עבדו על יצירות משותפות נוספות ופרסמו אותם בתדירות נמוכה ובאופן מקומי. בשנת 1989 נפטר שרלייה בבית חולים בפריז, בגיל 64 בלבד. לאחר מותו, לקח על עצמו ז'ירו לכתוב את העלילות לסדרה המתחדשת של "אוכמניות", בעוד שעל האיור הופקד לצידו כריסטיאן רוסי
מפטירתו של שרלייה כתב ואייר ז'ירו מספר ספרים נוספים של הסדרה המרכזית, כשהאחרון שבהם היה "אפאצ'ים", שיצא בשנת 2007, והפך לכותר האחרון שיצר ז'ירו עבור הוצאת דארגאוד. ספרי "אוכמניות" תורגמו לכ-19 שפות, כאשר התרגום הראשון לאנגלית הופיע בשנת 1977 על ידי המו"לים הבריטים אגמונט ומת'ואן, אף שפרסומו נקטע לאחר ארבעה כרכים בלבד. לאחר המוות של שרלייה נוהל מאבק משפטי על הזכויות על הסדרה, כשבסופו חזרו הזכויות להוצאת דארגאוד בסוף שנת 1993.
בעוד שז'ירו זכה לשבחים והערכה אוניברסלית על פרסום הסדרה בתור "מוביוס" (במיוחד בארצות הברית, בריטניה ויפן), תחת שם העט "גיר" (הספרים המוקדמים ביותר), אוכמניות נותרה מאז ומתמיד יצירתו המצליחה והמוכרת ביותר בצרפת מולדתו, וארצות אירופה נוספות. על אף ש"אוכמניות" הותירה לו כסף רב וזמן להתעסק בשכלול ביצועיו כמוביוס, ז'ירו הודה בשנת 1979 כי: "אם אוציא ספר בתור מוביוס, כ-10,000 אנשים יהיו מעוניינים בכך. אם אוציא ספר של אוכמניות כגיר, 100,000 אנשים יהיו מעוניינים [בצרפת]".
קריירה > קומיקס מדע בדיוני ופנטזיה

בחזרה לתחילת קריירת הקומיקס של ז'ירו, השם הבדוי "Mœbius", בו השתמש ז'ירו בעיקר עבור סיפורי המדע הבדיוני והפנטזיה שלו, נולד כבר בשנת 1963, בזמן שעבד על הפרויקט של הוצאת האצ'ט. שם העט הומצא כדי לתת לו חופש לפרסם קומיקס אחר, כאשר דימה את עצמו ל"אלכוהוליסט הזקוק לאלכוהול שלו", בהקשר של ציור. בין השנים 1963 ל-1964 עבד ז'ירו במגזין סאטירי בשם חרה-קירי, שם פרסם רצועות קומיקס קומיות קצרות בשם החדש שלו "מוביוס" (שרבות מהן נאספו באוגדן "Mœbius ½" שיצא בהוצאת Epic). אף על פי שז'ירו נהנה מאוד מהחופש והאווירה האמנותית במגזין, הוא ויתר על עבודתו שם לטובת "פורט נאוואחו". העורך הראשי של המגזין, פרנסואה קבאנה (אנ'), זעם על התפטרותו של ז'ירו, ולא הצליח להבין מדוע שאמן כמוהו יבזבז את כישרונו על "קומיקס מטורף". במשך כמעט שני עשורים ז'ירו לא השתמש כלל בשם הבדוי, מכיוון שאת הקומיקס שלו עם שרלייה הוא פרסם בשם "גיר". רק בשנות השבעים החל ז'ירו להשתמש בשם מוביוס, כאשר יצר ספרי מדע בדיוני צדדיים, בהם השתמש כדי לשכלל ולחדד את סגנונו האמנותי. בנוסף, בתקופה זו יצר ז'ירו מספר עטיפות לאלבומי מוזיקה שעליהם חתם כמוביוס, ואפיין אותם הסגנון הפנטסטי ומושפע ממדע בדיוני. חלק ניכר מאיורי העטיפות הללו הופיעו בספר האמנות הראשון של ז'ירו, שכותרתו "Mœbius", אשר פורסם בשנת 1980.
קריירה > קומיקס מדע בדיוני ופנטזיה > "הצל של הסאוואנה" (1974)

בשנת 1974 החיה ז'ירו לחלוטין בפעם הראשונה את השם "מוביוס" עם סיפור המדע הבדיוני הראשון שלו, בן 12 עמודים. הסיפור נקרא "Cauchemar Blanc" ("סיוט לבן") ונכתב בזמן שהפקתו של אלחנדרו חודורובסקי הייתה בהפסקה וז'ירו הנלהב שהה חסר מעש בארצות הברית. הסיפור פורסם בהמשך במגזין הצרפתי הצעיר שיקים ז'ירו באותה שנה, "L'Écho des savanes". הקומיקס, שצויר בשחור-לבן, עסק ברצח על רקע גזעני של מהגר ממוצא צפון-אפריקאי, והוא מהווה את אחד מהסיפורים המחאתיים והפוליטיים היחידים שכתב ז'ירו.
באותה תקופה ז'ירו הוקסם מסגנון המערבונים האמריקאי, ועל כן גם קוראיו התרגלו לקומיקס מערבי על הילידים באמריקה, עם סיפורים כמו "Wounded Knee" (מאנגלית: ברך פצועה) או "Discours du Chef Seattle" (מצרפתית: הנאום של השף סיאטל) שהיו סיפורים קצרים בסגנון מערבי והתפרסמו מאוד בצרפת בפרט וביבשת אירופה בכלל. לכן, קהל הקוראים האירופי הופתע כאשר ז'ירו פרץ לתעשיית הקומיקס כ"מוביוס" עם סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה. בתור מוביוס הוא זכה לאהדה רבה יותר משהייתה לו כ"גיר" באותה התקופה, בעיקר מחוץ לצרפת. בקרוב נסיונותיו האמנותיים כמוביוס ישפיעו על עבודתו ב"אוכמניות", ולבסוף ז'ירו ייאמץ את השם גם עבור עבודותיו עם שרלייה.
באמצע אותה שנה פעל ז'ירו יחד עם אמנים נוספים שפרשו מעבודתם ב'פילוט' בעקבות המחאה החברתית ליצירת מגזין הקומיקס האלטרנטיבי הצרפתי הראשון, L'Écho des savanes ("הצל של הסוואנה") (אנ'). במגזין זה עלה ז'ירו עם הרעיון לקומיקס המדע בדיוני המוכר הראשון שלו, "Le bandard fou" ("השד החרמן"), במהלך סיעור מוחות עם חברי המערכת. הקומיקס, שפורסם בשם "מוביוס", פורסם במגזין ובהמשך גם נאסף לכדי ספר בעל אותו שם שיצא בהוצאת העיתון. העלילה ההומוריסטית והסאטירית של הקומיקס עוקבת אחר סיפורו של גבר בעל תשוקה עזה למין המתגורר בכוכב הלכת סולדאי (Souldaï), ויוצא למסע בחלל כדי למצוא את הדרך לזקפה נצחית. הקומיקס רווי בדיחות גסות ופרובוקטיביות, מיניות מפורשת והומור שחור. עם זאת, הקומיקס היה חדשני מבחינת איוריו ועיצובו, כאשר ז'ירו, שזכה לחופש יצירתי יוצא דופן במגזין, השתמש בו כניסוי אמנותי. שלא כמו בקומיקס המערבונים שכתב עם שרלייה, במדע הבדיוני היה הדמיון שולט ולא הייתה כל מחויבות לאיורים ריאליסטיים. אדרבא, ז'ירו אייר את הקומיקס בתור "מוביוס" בצורה פורצת דרך, כשיד הדמיון שולטת בסגנון האמנותי. חידוש נוסף שהוצג בספר היה שהסיפור עצמו התרחש רק בעמודים הימניים בכל צמד דפים; העמודים השמאליים הוקדשו לפאנל של עמוד שלם, ובו מתואר אדם המבצע פעולה מגונה בידיו.
הקומיקס, יש שיאמרו בצדק, אכן הרים גבות בקרב המבקרים, שחלקם האשימו את ז'ירו באותה תקופה בפורנוגרפיה ואף בסטייה מינית. רק מבקר אחד באותו הזמן שם את הדברים בפרופורציות, כשאמר: "פורנו אולי, אבל יצירת אמנות, בוודאות!".
קריירה > קומיקס מדע בדיוני ופנטזיה > טהיטי (1983–1984)

בין השנים 1985–2001 יצר ז'ירו את סדרת הפנטזיה בת 6 הכרכים "Le Monde d'Edena", שהופיעה באנגלית בשם "The Aedena Cycle". הסיפורים הושפעו מאוד מתורתו של סופר המדע הבדיוני ז'אן פול אפל-גווי אשר הקים קומונה באי טהיטי. למעשה, ז'ירו ראה בו מדריך ומורה דרך, והוא ומשפחתו עברו לטהיטי כדי לחיות בקומונה שלו בשנת 1983. ז'ירו ומשפחתו נותרו שם עד שנת 1984, אז היגרו לארצות הברית שם הקים את הסטודיו שלו בקליפורניה.
בזמן שהותו של ז'ירו בקומונה יצרו הוא ואפל-גווי עצמו ספר קומיקס יחדיו, שנקרא "La nuit de l'étoile" והיה הביטוי האמנותי הבולט ביותר לשהותו של ז'ירו בטהיטי, לצד ספרי הציור שלו מאותה שנה, שנקראו "La memoire du futur" ו-"Venise celeste". אמן נוסף ששיתף עם ז'ירו ואפל-גווי פעולה בספר היה מארק באטי, איתו שמר ז'ירו על קשר גם לאחר שעזב את טהיטי ואף יצר איתו את הספר Altor בזמן מגוריו של ז'ירו בארצות הברית.
בטהיטי למד ז'ירו אצל אפל-גווי על רוחניות ונשמה יחד עם תושבים נוספים של הקומונה, שם עודד אותו הסופר לטפח את החלקים ה"חיוביים" של תת-המודע שלו. כחלק מהשינוי שעבר ז'ירו, הוא הגה שם בדוי שלישי במספר - ז'אן גיר. השם החדש פורסם לראשונה כ"Jean Gir, Le Nouveau Mœbius" (מצרפתית: ז'אן גיר, המוביוס החדש) בספרו של ז'ירו, "Venise celeste". בשם הבדוי הזה השתמש בכל היצירות שביצע בזמן שהותו בטהיטי, וגם בעבודות מזדמנות מאוחר יותר. בקומונה גילה ז'ירו אמנים נוספים, בהם בלטה הסופרת פאולה סלומון-לינדברג (אנ'), אשר ביניהם נוצר קשר מהותי ואמנותי, והוא אף אייר בהמשך את ספרה "La parapsychologie et vous" שכתבה בשנת 1980.
למרות החוויה העצומה של ז'ירו בקומונה, הוא החל להתאכזב מהצורה בה אפל-גווי ניהל את הקומונה שלו, ובנוסף התעוררו בין השניים מחלוקות לגבי הכיוון האמנותי שאליו צריך ז'ירו לפנות בשם הבדוי החדש. לפני שיחסיו עם אפל-גווי התפוצצו, ז'ירו נתקל בהצעת עבודה מאמריקה, והשתמש בה כ'תירוץ' לעזוב את הקומונה, בתזמון טוב שלא גבה ממנו מחיר אישי. בשנת 1984 עזבו ז'ירו ומשפחתו את טהיטי ועברו לקליפורניה. עם זאת, לשהותו של ז'ירו בקומונה היו השלכות מעשיות על חייו האישיים; הוא ויתר על אכילת בשר, עישון, קפה, אלכוהול ובאופן חלקי גם מסמים פסיכדליים וחומרים מרחיבי דעת אחרים. מלבד האחרונים, ז'ירו שמר על התנזרותו החדשה למשך כל מהלך חייו.
קריירה > כמאייר וסופר

כפי שצוין כבר לעיל, ז'ירו בלט באיוריו עבור מגזינים, עיתונים, ספרים ואף הפקות מוזיקליות (הוא התמחה גם בנגינה בגיטרה ופסנתר, אם כי לא הצליח ליצור מוזיקה מקורית. זאת לעומת בנו, רפאל, שעשה קריירה מרשימה בעולם המוזיקה). בנוסף, ז'ירו אייר פרסומות וסמלילים לבנקים ותאגידים גדולים ברחבי העולם. דוגמה ראשונית לפרסומת של ז'ירו התרחשה בשנת 1978, אז יצר ז'ירו כמה דפי קומיקס של "אוכמניות" עבור יצרנית הג'ינס הספרדית Lois Jeans & Jackets; במהלך חייו הופיעו ציוריו של ז'ירו כפרסומות לחברות שונות ורבות, בעיקר צרפתיות, על שלטי חוצות, כרזות, מודעות וכדומה.
כמאייר לספרים, ז'ירו צייר עבור ספרים רבים מסגנונות רבים, כמו ספר המדע הבדיוני המפורסם "Project Pendulum" מאת רוברט סילברברג, והמהדורה הצרפתית של האלכימאי מאת פאולו קואלו. בשנת 1995 אייר ז'ירו את המהדורה הצרפתית המחודשת לספרו "בלאדס" של הסופר בן ימי הביניים פרנסואה ויון. חלק ניכר מהאמנות הלא-קומית כלל שהופיע בספר זה, כמו גם בספרים נוספים, נאספו במשך השנים לכדי ספרי אמנות.
בשנים האחרונות לחייו המשיך לאייר ז'ירו לעיתונים ומגזינים, כשהתרומה היוצאת דופן ביותר שלו הופיעה בעיתון הבלגי "לה סואר", בגיליון יום חמישי, 6 במרץ 2008. כל כתבה שפורסמה בעיתון לוותה באיורים של "מוביוס", שנתנו נקודת מבט, לרוב קומית, שונה על אירועי היום בצמוד לכתבה עצמה. במקום לקחת תשלום עבור איוריו בגיליון זה, הסתפק ז'ירו בשני מאמרי מערכת של חצי עמוד, בהם כתב על עצמו ועל עבודתו, לצד איורים מקוריים שלו.
כסופר תחת שמות העט "ז'ירו", "גיר" ו-"מוביוס" הוא כתב מספר תסריטי קומיקס עבור אמנים אחרים, בהם גם ז'אק טרדי (אנ') וקלוד אוקלייר (אנ'). בין ספרי הקומיקס שכתב ואויירו על ידי אמנים אחרים נכללים "Les Maîtres du temps", "Internal Transfer", "Little Nemo: Adventures in Slumberland" ו-"Thru the Moebius Strip".
עם שמו האמיתי כתב, מלבד תסריטי קומיקס בדיוניים, גם שירה פילוסופית שליוותה את ספרי האמנות של "Mœbius" בשנות השמונים והתשעים. בשנת 1998 כתב את האוטוביוגרפיה שלו, Moebius-Giraud: Histoire de mon double.
קריירה > קריירה קולנועית

טרון לא היה להיט גדול. הוא יצא בדיוק בשבוע שיצא אי טי, זה היה אסון גדול עבורו. באותו קיץ יצאו גם בלייד ראנר ומסע בין כוכבים אז היה ממש קרב ענקים. טרון היה רק פיסת אנרגיה שניסתה לשרוד [...] הסרט החדש היה למעשה מה שסטיבן [ליסברגר] רצה ליצור קודם לכן, אבל היה מאוד מוזר והיינו חלוצים. כמעט עשיתי אז את הפיצ'ר הראשון באנימציה ממוחשבת [...] [הסרט] נקרא 'Star Watcher'. היה לנו את הסיפור ואת הסקיצות, היינו מוכנים להתחיל. אבל זה התפרק; החברה לא נתנה לנו את האישור. זה היה מרחיק לכת מדי, הרעיון לעשות הכל באנימציה ממוחשבת. חיכינו וחיכינו לאישור, אך אז המפיק שלנו נהרג בתאונת דרכים. הכל קרס. הייתה זו האנימציה השלישית שעשיתי בחיי והחוויה האיומה ביותר [...] אחרי כן עשינו את "Les Maîtres du temps". זה סיפור מוזר, עם סרט קצר וזול - זול להפליא - אבל הוא היה יותר עצמאי. כשראיתי את הסרט בפעם הראשונה התביישתי. זה בהחלט לא סרט של דיסני. אבל מכיוון שלסרט יש אולי טעם, קסם, הוא עדיין חי אחרי כל הזמן הזה. כבר יותר מ-35 שנה והוא עדיין כאן.
חברו הטוב של ז'ירו, ז'אן קלוד מז'יר, קבע כי החוויה הראשונה של השניים מעולם הקולנוע התרחשה באולם הקטן בפריז, בו צפו השניים לראשונה בסרט מערבונים מונפש בשנת 1957, וכי זה לא מפתיע מאוד בהתחשב בתשוקתם המשותפת לז'אנר. לאחר הטיול של ז'ירו במקסיקו, השניים חברו לצמד חברים נוסף ויחד הם תכננו ליצור סרט אנימציה משלהם. "ז'ירו, ביוקרתו החדשה שרכש במהלך טיולו במקסיקו, התחיל קריירה מקצועית ב-'Cœurs Valiants', ובמקביל התמודדנו שינינו יחד עם שני חברים נוספים עם פרויקט רציני: סרט מערבונים מצויר בהנהגתו של ז'ירו. הוא צייר את כל התפאורות והדמויות הראשיות. למרבה הצער והאכזבה, היינו צריכים לעצור את ההפקה אחרי 45 שניות של סרט בלבד!" אמר לימים.
קריירה > קריירה קולנועית > חולית של חודורובסקי (1974)

ז'ירו לא עסק בקולנוע שוב עד שנת 1974, אז הוזמן על ידי ז'ירו לעזור לו בהפקת העיבוד הקולנועי לחולית מאת פרנק הרברט (הפקתו הנכשלת של חודורובסקי תועדה בסרט הצרפתי-אמריקאי חולית של חודורובסקי אשר יצא בשנת 2013). ז'ירו, אז דובר אנגלית רעועה ביותר, הודה מאוחר יותר כי ההזדמנות לגור פרק זמן לא ידוע בלוס אנג'לס מילאה אותו באימה, ובתחילה התמהמה עם ההצעה של חודורובסקי. היה זה דווקא חברו פיליפ דרויל (שעמו בין היתר הקים בהמשך אותה שנה את מגזין מטאל אירלאן) שהפציר בו לעבור לאמריקה. מאוחר יותר ז'ירו היה אסיר תודה על שדרויל דחף אותו לעבור, כאשר גילה שהוא מתענג על חווייתו ההוליוודית.
אף שההפקה ארכה תשעה חודשים מלאים, נוכחותו של ז'ירו לא הייתה נחוצה כל הזמן. הדבר איפשר לו לחזור לפרקי זמן ארוכים לצרפת, וכך הצליח להמשיך לעבוד במגזין L'Écho des savanes אותו אייר באותו זמן, אך יתרה מזאת הצליח לסיים מוקדם מן הצפוי את הספר "פני המלאך" בסדרת 'אוכמניות', מה שבא בתזמון טוב עם פרישתו ממערכת פילוט.
קריירה > קריירה קולנועית > גרפיקה לסרטים הוליוודים

על אף שהפרויקט של חודורובסקי כשל, ניסיונו ליצור סרט מדע בדיוני מצולם באותה עת טמן השראה בליבם של יוצרי סרטים רבים. אחד מאותם יוצרים צעירים היה רידלי סקוט, אשר הושפע מההפקה של חודורובסקי וניסה את מזלו עם סרט מדע בדיוני חדש שכתב יחד עם דן או'בנון, הנוסע השמיני. סקוט גייס לשם כך כמעט את כל הצוות של חודורבסקי, כולל ז'ירו עבור הגרפיקה.
משום שבתקופה זו היה ז'ירו עמוס עד הגג בעבודות בצרפת, הוא השתתף רק במספר ימי הפקה של הסרט בארצות הברית. עם זאת, העיצוב שלו עבור לבוש הצוות של חללית ה"נוסטרומו", ובפרט חליפות החלל שלהם, נכנס לסרט הסופי כמעט ללא שינויים. הגרפיקה שסיפק ז'ירו לסרט הופיעה בסרט המלא. אמנם ז'ירו לא זכה לקרדיט בכתוביות הסיום של הסרט, אך כן הוכר תודה על ידי סקוט בסרט התיעודי Alien Quadrilogy שעקב אחר הפקת הסרט.
סקוט ציין בהמשך את ספר האמנות של ז'ירו "המחר הארוך" כהשפעה על סרטו הגדול השני, "בלייד ראנר", מ-1982. על כן, הוזמן ז'ירו ליצור חלק מהגרפיקה גם עבור "בלייד ראנר" וגם עבור סרטו המצליח השלישי של סקוט, "אגדה", מ-1985, כאשר בשני המקרים נאלץ לדחות את ההצעה בצער רב בשל מחויבויות קודמות בצרפת. הוא הצטער במיוחד על שלא עלה בידו לעבוד על "אגדה", לאחר שצפה בו והגדיר אותו "טוב מאוד". בשנת 2010 החרטה עדיין ליוותה אותו, כאשר הוא הזכיר זאת באופן מפורש בספרו "החד קרן".
בשנת 1981 יצא סרט האנימציה "רוק בחלל" (באנגלית: "Heavy Metal") בארצות הברית, שמבוסס על הקומיקס שפרסמו ז'ירו וחבריו למערכת "מטאל אירלאן" והופק על ידי איוואן ריטמן. בעשיית הסרט לא היו שותפים כלל אף אחד מארבעת המייסדים של המגזין, אך עם שחרור הסרט התבססה שמועה בארצות הברית כי ז'ירו היה אמון על יצירת הדמויות וחלק מהסצנות, זאת בניגוד לעובדה שז'ירו בכלל שהה בצרפת בזמן הפקת הסרט. בשנת 1982 התראיין ז'ירו והבהיר כי אין לו קשר ליצירת הסרט, אך הוסיף כי יוצרי הסרט קיבלו השראה מסדרת הקומיקס שלו "ארזך".
בשנת 1982 מעורבותו בעשיית הסרט הנוסע השמיני, גם אם מזערית, הובילה אותו לשני פרויקטים קולנועיים נוספים, כגרפיקאי וכסטוריבורדר. האחד היה סרט המדע הבדיוני האמריקאי מבית דיסני, טרון, אליו הגיע לאחר שבמאי הסרט סטיבן ליסברגר ביקש אותו מפורשות, זאת לאחר שגילה את עבודותיו במגזין "מטאל אירלאן". הפרויקט השני היה היצירה המשותפת והניסיונית של ז'ירו והבמאי רנה לאלו (אנ') - סרט המדע הבדיוני הארוך והמונפש "Les Maîtres du temps" (שיצא באנגלית בשם "Time Masters") אשר בוסס על רומן בעל שם זהה מאת סטפן וול. הסרט הוצג כולו באנימציה ממוחשבת, והיה מוזר וזול מאוד. עם זאת, הוא נחשב לפורץ דרך בתחום האנימציה הממוחשבת, וזיכה אותו ואת לאלו בפרס לסרט הילדים הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים פאנפסטיבל באותה שנה. באותו סרט, ז'ירו היה אחראי גם על העיצוב הגרפי והעיבוד הקומי, כשחלק מאיורי הסטוריבורד שלו הופיעו מאוחר יותר בספר "making-of" שיצא בעקבות הסרט.
מלבד מעורבותו בתעשיית הסרטים בפועל, ז'ירו עסק ביצירת כרזות ופרסומות לסרטים רבים, רובם אירופאים. את רוב היצירות מהסוג הזה יצר בין 1980 ל-1982, אותן שנים בהן היה מעורב גם בהפקת סרטים דה פקטו. את שנים אלו, בהן היה שקוע עד צוואר בתעשיית הקולנוע האמריקאית, כונתה על ידי ז'ירו "התקופה ההוליוודית הראשונה", במיוחד מאז שהפרויקט הבא שאותו התחיל כרוך בסרט בו הוא היה. את התקופה הזו הוא תחם בין עבודתו הראשונית ב"הנוסע השמיני" לבין ההגירה שלו ושל משפחתו לטהיטי. בתקופה זו ז'ירו יזם, הפיק וכתב עבור סרטים שונים, זאת בניגוד לתקופות קודמות בהן שימש רק כגרפיקאי שכיר.
קריירה > קריירה קולנועית > הקומונה בטהיטי ו-"Starwacher"

בזמן שהתגורר ז'ירו בקומונה של ז'אן פול אפל-גווי, הוא העלה, יחד עם אפל-גווי וחברתם לקומונה פאולה סלומון, רעיון לסרט מדע בדיוני מונפש שכותרתו "Starwatcher". השלושה פיתחו את הרעיון לכדי תסריט והציעו את תפקיד המפיק לחבר נוסף בקומונה, ארני וונג, שהכיר את ז'ירו עוד מהתקופה בה עבדו יחד על הסרט "טרון" (וונג גם היה בצוות האנימטורים בהפקת "רוק בחלל", ויצר את האנימציה לאחד הסיפורים בשם "Taarna", אשר בוסס על קומיקס של ז'ירו). וונג לא היה הראשון לקבל הצעה לתפקיד זה, מאחר שז'ירו פנה קודם לכן לחברת וולט דיסני בהצעה להפיק את הסרט. אמנם זאת סירבה משום שלא האמינה בכדאיות של ההשקעה. בשלב מסוים ז'ירו מאס בחיים בקומונה, וכאשר ההפקה הועברה לאולפן האנימציה של וונג בלוס אנג'לס השתמש בכך, בין היתר, בתור "תירוץ" להגירתו לקליפורניה.
למרבה האכזבה, פרויקט "Starwatcher" התפרק בסופו של דבר מכמה סיבות שונות, אך בעיקר מפאת חוסר מימון. אולם הניסיון הביא לשיתוף פעולה בין ז'ירו לגיאף דרוו, שיתוף פעולה שיתחזק בהמשך כשהשניים ייצרו יחד את הספר "עיר האש" משנת 1985. בנוסף, חלק מדפי האמנות והעיצוב שז'ירו יצר עבור הסרט הודפסו מחדש לאחר מכן, ונאספו בספר האמנות "Made in L.A".
קריירה > קריירה קולנועית > התקופה ההוליוודית השנייה והשלישית

למרות הכישלון המוחץ של "Starwacher", ההפקה פתחה עבור ז'ירו דלת של הזדמנויות לשיתופי פעולה אפשריים, ומעברו לקליפורניה הוביל אותו למה שכינה "התקופה ההוליוודית השנייה" שלו. במקביל לקריירה שלו כקומיקסאי בארצות הברית, הוא קיבל הצעות עבודה כמעצב גרפי ואמן קונספט בסרטים רבים, בהם "שליטי היקום" (1987), "ווילו והנסיכה" (1988) ו"מצולות" (1989). בנוסף, הוא שימש כמעצב, סטוריבורדר ותסריטאי בסרט האנימה היפני של יוטאקה פוג'וקה, "ליטו נמו: הרפתקאות בסלומברלנד" משנת 1989. בעקבות ההשקעה הרבה שהייתה נחוצה בעשיית הסרט, ז'ירו עבר לגור ביפן למשך תקופה ממושכת.
אחרי שהתגורר ביפן למשך מספר חודשים, חזר סופית לגור בפריז, קרוב לבית ילדותו. חזרתו לצרפת סימנה את תחילתה של "התקופה ההוליוודית השלישית" של ז'ירו, על אף שלא היה בהוליווד או אפילו בארצות הברית באותו זמן. באותה תקופה הוא החל לעבוד באופן קבוע בחברת "האחים וורנר" ויצר אנימציה ועיצוב לדמויות שונות. הסרט המוכר ביותר בו עבד כאנימטור היה "Space Jam" מ-1996. הסרט התייחד בכך שהוא שילב תמונות חיות עם אנימציה, מה שיצר מצד אחד סרט ייחודי ומעניין אך מהצד השני עבודה קשה מאוד. עם זאת, הצלחתו של הסרט הובילה אותו להפקות אמריקאיות נוספות, זאת בזמן שהוא בכלל עובד מביתו שבצרפת. בשנת 1997 עבד כאמן קונספט באפוס המדע הבדיוני של לוק בסון "האלמנט החמישי", אשר היה בעל חשיבות אישית רבה עבור ז'ירו משום שפירושו היה לעבוד בצמוד לחברו הטוב ז'אן קלוד מז'יר. עבודתם המשותפת על הסרט היוותה עבור ז'ירו מעין השלמת מעגל לסרט הקולנוע שניסו ליצור בשנת 1957 יחד. בשנת 2005 יצא סרט תיעודי אודות הפרויקט, ובו ניכרה הידידות האיתנה בין השניים. באותו המזן, בתו הבכורה של ז'ירו, הלן, עבדה על האנימציה גם כן, וזאת אף על פי שלא זכתה לקרדיט על כך. אף על פי כן, ז'ירו הצהיר בגאווה כי "היא שיתפה פעולה בצורה מסורה מאוד. היא התחילה עם שחר, וחזרה הביתה רק בערב, לאחר שכל הצוות כבר הפסיק לעבוד".
בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט הסרט הסיני "Thru the Moebius Strip", המבוסס על סיפור חייו של ז'ירו, אשר שימש גם כמעצב ומפיק שותף יחד עם ידידו הוותיק ארני וונג. בשנת 2012, שנת מותו, השתתף ז'ירו כאמן קונספט בסרט אנימציה משנת 2012 "Strange Frame", מה שהפך לעבודתו האחרונה בתחום הקולנוע.