ג'ון פלויד
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

לאחר פרישת וירג'יניה מן האיחוד מונה פלויד כקצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא המילואים של המדינה, אך ב-23 במאי 1861 הוא מונה כבריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה. בתחילה הוא הועסק בכמה מבצעים בלתי מוצלחים בעמק קנאווה שבווירג'יניה המערבית תחת פיקודו של הגנרל רוברט אדוארד לי, שם הוא גם הובס וגם נפצע בידו בקרב קרנפיקס פרי ב-10 בספטמבר. הוא האשים את בריגדיר גנרל הנרי וייז בתבוסת הקונפדרציה בקרב זה, בציינו שוייז סירב לבוא לעזרתו. חבר בית הנבחרים של וירג'יניה מסון מתיוס, שבנו אלכסנדר פ. מתיוס היה שלישו האישי של וייז, בילה כמה ימים במחנותיהם של וייז ושל פלוייד כדי למצוא פתרון לעימות המסלים שבין שני הקצינים. לאחר מכן הוא כתב לנשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס בו הוא האיץ בו שהשניים יודחו מתפקידם, בציינו "אני מאוד מרוצה מכך שכל אחד מהם יגיע לסיפוק מלראות את השני מחוסל". בהמשך העביר דייוויס את וייז מתפקידו באזור מערב וירג'יניה והותיר את פלויד כמפקד יחיד על האזור.
בינואר 1862 נשלח פלויד אל הזירה המערבית כדי להתייצב בפני הגנרל אלברט סידני ג'ונסטון והוא מונה לפקד על דיוויזיה. ג'ונסטון שלח את פלויד לתגבר את פורט דונלסון ולקחת על עצמו את הפיקוד שם. הוא קיבל את הפיקוד של המבצר ב-13 בפברואר, יומיים לאחר שצבא האיחוד הגיע למקום והוא היה למפקד המקום השלישי תוך שבוע אחד. פורט דונלסון הגנה על נהר קמברלנד החיוני, ובאופן עקיף על עיר התעשייה נאשוויל ועל שליטת הקונפדרציה במרכז טנסי. היה זה המבצר השכן פורט הנרי ששכן על טנסי, שב-6 בפברואר נכבש על ידי כוחות צבא האיחוד בפיקודו של יוליסס ס. גרנט ועל ידי ספינות תותחים. פלויד לא היה הבחירה המתאימה להגנת נקודה חיונית כזאת, שכן הייתה לו השפעה פוליטית, אך לא את הניסיון הצבאי המתאים. לגנרל ג'ונסטון היו גנרלים אחרים בעלי ניסיון ובכירים יותר כמו פ. ג. ט. בורגארד וויליאם ג'. הארדי, שהיו זמינים והוא שגה שגיאה חמורה כאשר בחר בפלויד. לפלויד הייתה השפעה מועטה על קרב פורט דונלסון והוא נכנע לקצינים הכפופים לו המנוסים יותר, גדעון ג'ונסון פילו וסיימון בוליבר באקנר. כאשר כוחות האיחוד הכניעו את המבצר ואת העיירה של דובר, שיגר צבא הקונפדרציה מתקפה ב-15 בפברואר בניסיון לפתוח נתיב מילוט. אף על פי שבתחילה המתקפה הייתה מוצלחת, ההססנות מצדו של פילו הותירה את כוחות הקונפדרציה בחפירות, כשהם מתמודדים עם תגבורות הולכות וגוברות שקיבל גרנט.
גנרל פלויד, הקצין המפקד, שהיה מוכשר בכל תפקיד אזרחי, לא היה חייל, וככל הנראה לא היו לו התכונות של אחד כזה. בנוסף, הוא לא התאים לפיקוד בשל העובדה שמצפונו הטריד אותו וגרם לו להיות מפוחד. כמזכיר המלחמה הוא נשבע לשמור על חוקת ארצות הברית ולהילחם כנגד כל האויבים. הוא הפר אמון זה.
בשעה מוקדמת בבוקרו של ה-16 בפברואר החליטו הגנרלים וקציני השדה להורות לכוחותיהם להיכנע. פלויד, שחשש שהוא ייעצר בעוון בגידה אם הוא יישבה על ידי צבא האיחוד, העביר את הפיקוד לפילו, שמיד העבירו לבקנר. קולונל נייתן בדפורד פורסט וכל רגימנט הפרשים של טנסי שבפיקודו נמלטו בעוד שפילו נמלט על סירה קטנה אל מעבר לנהר קמברלנד. בבוקר המחרת נמלט פלויד באמצעות אוניית קיטור עם רגימנטי הרגלים ה-36 וה-51 של וירג'יניה, עם שתי סוללות תותחים וחלקים של יחידות נוספות שהיו תחת פיקודו. הוא הגיע בשלום לנאשוויל ועלה בידו להימלט זמן קצר לפני שבקנר נכנע בפני גרנט באחד התבוסות האסטרטגיות הגדולות ביותר של הקונפדרציה במלחמה. פלויד שוחרר ב-11 במרץ 1862 מהפיקוד על ידי הנשיא דייוויס מבלי שהוקם גוף שיחקור את מעשיו. הוא חזר לתפקידו כמייג'ור גנרל במיליציה של וירג'יניה, אך עד מהרה התדרדרה בריאותו. ג'ון פלויד נפטר שנה מאוחר יותר באבינגדון, וירג'יניה ונטמן בבית הקברות סינקינג ספרינג.