stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איטרטור
דוגמה לשימוש באיטרטורים

נקח כדוגמה אלגוריתם פשוט: חיפוש ליניארי. באלגוריתם זה יש לעבור איבר איבר על איברי קבוצה נתונה, עד שמוצאים איבר המתאים לקריטריון כלשהו. השאלה היא מהי המשמעות של "לעבור איבר איבר":
במערך יש לקדם מצביע כך שיצביע לאיבר הבא במערך.
ברשימה מקושרת יש לעקוב אחרי המצביע לחוליה הבאה בחוליה הנוכחית.
בעץ חיפוש בינארי ישנה חוקיות מסובכת יותר (המתחילה בכלל: אם לצומת יש בן ימני, יש לעבור אליו, ולהמשיך לרדת שמאלה ככל האפשר).
השימוש באיטרטורים מאפשר להגדיר אלגוריתם יחידי לחיפוש ליניארי, המתאים לכל אחת מאפשרויות אלו:
בקש ממבנה הנתונים איטרטור לאיבר הראשון; קבע את האיטרטור הנוכחי כאיטרטור עליו מצביעים כרגע.
בקש ממבנה הנתונים איטרטור לאיבר האחרון.
כל עוד האיבר המוצבע על ידי האיטרטור הנוכחי אינו ממלא את הקריטריון, בדוק האם הוא שקול לאיטרטור האחרון. אם כן, האיבר המבוקש אינו נמצא במבנה שלנו. אם לא, קדם את האיטרטור לאיבר הבא.
שימו לב כי מדובר באלגוריתם כללי שאינו תלוי במבנה הנתונים.
ראו גם

איטרציה
איי חוואר

| --- | --- |
 דגל איי חוואר אתר הנופש באיים
אתר הנופש באיים
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ בחריין, המפרץ הפרסי
 קואורדינטות:  25°39′N 50°47′E﻿ / ﻿25.650°N 50.783°E﻿ / 25.650; 50.783
 שטח:  50.6 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  בחריין בחריין
  (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן דורת אל-בחריין קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןאיי חוואר (למפת בחריין רגילה) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן דורת אל-בחריין קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןאיי חוואר 
 
איי חַוואר (בערבית: جزر حوار) הוא ארכיפלג בבחריין המונה שלושים ושישה איים מדבריים. הם ממוקמים סמוך לחופה המערבי של קטר, במזרח מפרץ בחריין שבמפרץ הפרסי.
גאוגרפיה

האיים מרוחקים כ-1.1 קילומטרים מקטר, וכ-16 ק"מ מהאיים המרכזיים של בחריין. למרות קרבתם היחסית לקטר, משתייכים האיים לבחריין. השליטה באיים הייתה במחלוקת בין המדינות, עד שנפתרה בשנת 2001. בעבר היו האיים יחידה מנהלית נפרדת במחוזות בחריין, אך כיום הם משתייכים למחוז הדרומי.
שטח האיים הוא 50.6 קמ"ר. האי הראשי הוא חוואר, אורכו 18 ק"מ ורוחבו נע בין 5.2 ל-0.9 ק"מ. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו באיים 3,875 תושבים.
בשנת 1997 הוכרזו האיים כאתר ראמסאר על פי אמנת ראמסאר. בשנת 2002 ניסתה ממשלת בחריין לפעול להכרזת הארכיפלג כאתר מורשת עולמית, בשל הסביבה הייחודית ובית הגידול למינים בסכנת הכחדה. האיים מהווים בית גידול למינים רבים של ציפורים, בעיקר לקורמורן סוקוטרה. באיים מצויים עדרים של ראם לבן וצבי החול, ובחופים הסמוכים מצויה אוכלוסייה גדולה של תחש המשכן.
בתחילת המאה ה-19 התגוררו באיים בדואים משבט דאוואסיר. האיים נסקרו לראשונה בשנת 1820, אז נקראו בשם "איי וורדן", והיו בהם שני כפרים. כיום מרבית האיים אינם מיושבים, מלבד חיל מצב ובית מלון באי הראשי. האיים מהווים אתר פופולרי לצוללנים ולצפרים. הגישה מוגבלת לחלק מהאיים.
אלף אפס (רבעון)

עטיפת הגיליון הראשון של "אלף אפס"
אָלֶף אֶפֶס היה רבעון, שעסק בחידות, שעשועים ופרדוקסים מתמטיים, וכן בהיסטוריה של המתמטיקה, עם דגש על חלקם של יהודים בהיסטוריה זו. הרבעון יצא לאור החל מסוף 1995 על ידי החוג למתמטיקה ב"מכללה ירושלים" ועורכיו היו ד"ר זיוה דויטש ועקיבא קדרי. הגיליון האחרון, גיליון 23, יצא לאור בשנת 2006.
הרבעון נקרא על שם הסימון המתמטי אלף אפס ( \!\,\aleph _{0}).
הרבעון הודפס בצבע באיכות גבוהה, והוא היה עשיר באיורים ובתרשימים. בגיליון הראשון תוארה אוכלוסיית היעד שלו: "אוכלוסיית היעד לה מיועד העיתון היא רחבה וכוללת את תלמידי חטיבות הביניים, החטיבה העליונה וסטודנטים מתעניינים הלומדים במכללות להכשרת מורים".
איחוד אזרחי רדיקלי

| --- | --- |

סמל המפלגה
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 מנהיגים:  נשיא המפלגה: חררדו מוראלס (אנ') סגן נשיא המפלגה: מרטין לוסטו (אנ')
 תקופת הפעילות:  26 ביוני 1891 – הווה (133 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם חברתי שמרנות פרוגרסיביזם
 אותיות:  UCR
 רשימה פוליטית:  ביחד לשינוי (2015-הווה)
 נוצרה מתוך:  איחוד אזרחי (אנ')
 מטה:  Adolfo Alsina 1786, בואנוס איירס
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הסוציאליסטי
 צבעים רשמיים:    אדום  לבן
 נציגויות בפרלמנטים
 סנאט:  20 / 72(מתוך 33 לסיעה)
 בית הנבחרים:  45 / 257(מתוך 116 לסיעה)
 מושלים:  3 / 24(מתוך 4 לסיעה)
 www.ucr.org.ar
איחוד אזרחי רדיקלי (בספרדית: Unión Cívica Radical; או בקיצור UCR) היא מפלגת מרכז ארגנטינאית. המפלגה הטרוגנית מאוד באידאולוגיה שלה, והיא נמתחת מליברליזם חברתי ועד סוציאל-דמוקרטיה. המפלגה חברה בארגון האינטרנציונל הסוציאליסטי.
בבחירות

בראש המפלגה עומדת ועדה לאומית, אשר נשיאה הוא מנהיג המפלגה דה פקטו. נציגי המפלגה המחוזיים נפגשים בוועידה ארצית ביחד עם ארגוני סטודנטים ונוער של המפלגה.
בבחירות > בחירות לנשיאות

| שנה | מועמדים> לנשיאות | מועמדים> לסגן נשיאות | סיבוב ראשון> מס' קולות | סיבוב ראשון> % מסך הקולות | סיבוב שני> מס' הקולות | סיבוב שני> % מסך הקולות | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1892 | ברנרד דה איריגוין | חואן מאמרטו גארו | אין מידע | אין מידע | — | — | לא נבחרו |  |
| 1916 | איפוליטו איריגוז'ן | פלחיו לונה | 336,980 | 46.83 | — | — | נבחרו |  |
| 1922 | מרסלו טורקואטו דה אלבאר | אלפידיו גונזלס | 406,304 | 49.06 | — | — | נבחרו |  |
| 1928 | איפוליטו איריגוז'ן | פרנסיסקו ביירו | 839,140 | 61.67 | — | — | נבחרו |  |
פיצולים

לאורך השנים, התפצלו מן המפלגה פוליטיקאים בכירים שהקימו מפלגות מתחרות משלהם:
איחוד אזרחי רדיקלי אנטי פרסונלי (1924).
איחוד אזרחי רדיקלי - חידוש מועצת המנהלים (1945).
איחוד אזרחי רדיקלי בלתי מתפשר (אנ') (1957), ב-1972 התמזגה לתוך מפלגת תנועת אינטגרציה ופיתוח, שנמצאת כיום גם היא בסיעת ביחד לשינוי.
קואליציה אזרחית ARI‏ (אנ') (2001), נמצאת כיום גם היא בסיעת ביחד לשינוי.
Recrear para el Crecimiento‏ (2002).
מפלגת הקונצרציות של FORJA‏ (אנ') (2007), נמצאת כיום בסיעת החזית של כולם.
דור למפגש לאומי (אנ') (2007), נמצאת כיום גם היא בסיעת ביחד לשינוי.
ראו גם

ביחד לשינוי - הסיעה בה נמצאת המפלגה
הצעה רפובליקנית - המפלגה השותפה העיקרית של UCR
חררדו מוראלס - נשיא המפלגה
לקריאה נוספת

פאולה אלונסו, Between revolution and the ballot box : the origins of the Argentine Radical Party in the 1890s, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2000. (מסת"ב 0-521-77185-4)
הערות שוליים

↑  El centrismo radical, Perfil, המרכז הרדיקלי שבארגנטינה, ‏22 במרץ 2015 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603922305171  NKC: kn20130111004  SUDOC: 031230539  VIAF: 146872063   WorldCat (עם VIAF): 146872063
אימרה ליטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בנובמבר 1913 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 באוגוסט 1984 (בגיל 70) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Littmann Imre Miklós 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ארז'בט 
 תפקידים:  רופא, כירורג, כירורג לב-חזה 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1954)  פרס פטר בלאסה (1973) 
 
אימרה ליטמן (בהונגרית: Littmann Imre; בודפשט, 21 בנובמבר 1913 – בודפשט, 21 באוגוסט 1984)  היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, מנתח, מנתח לב, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור (PhD) במדעי הרפואה (1955), זוכה פרס קושוט (1954) (הפרס הגבוה ביותר בהונגריה המקביל לפרס ישראל), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה

אימרה ליטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של ברטלן ליטמן (1885–1938), פקיד בנק, ושל אמיליה ברבש (1890–1954). הוא השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארז'בט בעיר פץ', שם קיבל את התואר ב-1937. בשנים 1938–1939 החל את הקריירה שלו כמנתח ב"בית החולים משמר מקומי הונווד" מס' 9 בפץ' (Honvéd Helyőrségi Kórház). בשנים 1938–1941 היה מתמחה ברפואה במחלקה הכירורגית של בית החולים על שם מיקלוש הורטי (היום על שם אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי) לצד פרופסור וילמוש מילקו. בשנים 1941–1942 עבד כמתמחה ב"בית החולים היהודי לילדים ברודי אדל" (Bródy Adél Gyermekkórház). בשנים 1942–1943 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) הוא היה רופא במסגרת מחנה העבודה בבית החולים הציבורי מריה ואלריה בבלשגיארמט. הוא שרד את שואת יהודי הונגריה ובתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 קיבל משרה למשך ארבע שנים במחלקה הכירורגית של בית החולים סנט יאנוש (Szent János Kórház) בבודה, ברובע 12 של בודפשט. שם הפך תחילה למרצה ולאחר מכן למרצה בכיר. בין השנים 1949 לבין 1951 היה מרצה בכיר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פטר פאזמאן (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) לצד הפרופסור האורח הסובייטי פטרובסקי. בשנת 1950 קיבל הסמכה כפרופסור חבר באוניברסיטה בתחום "אבחון כירורגי". בשנה שלאחר מכן מונה למנהל המרפאה החדשה להכשרה כירורגית. לימים נקרא המוסד "מרפאה כירורגית 4" ושם זה הוחלף לאחר מכן ל"מרפאת כירורגית של כלי הדם" (Érsebészeti Klinika).
ב-1952 בילה זמן קצר בלונדון כבעל מלגה. לאחר חזרתו הביתה, ביצע את קשירת צינור עורקי פתוח הראשון בהונגריה. במרפאתו הציג צנתור לב, פתרונות כירורגיים למחלות לב מולדות והקים מחלקה נפרדת לניתוחי לב. בין עובדיו היו פרנץ רוביצ'ק. בעבודת הקרדיו-אנגיוגרפיה, הוא קיבל עזרה רבה מרנה פונו (מקודם אוברזון), שהייתה הרופאה הרדיולוגית הטובה ביותר בתחום באותה תקופה. בשנים אלה, הונגריה הקדימה מדינות רבות באירופה בתחום ניתוחי הלב (הרבה בזכות הרופאים הכירורגים היהודים המצוינים שהצליחו לשרוד את השואה).
ליטמן היה מנתח הלב ההונגרי הראשון שהגן על עבודת הדוקטורט שלו (PhD) וקיבל את פרס קושוט. עקב אירועי 1956 (המרד ההונגרי), הוא עזב את הונגריה לשנתיים ועבד בשפילד ובבית החולים הכללי של טורונטו (אנ'). הוא חזר להונגריה, ובשנים 1958–1960 היה המנתח הראשי של בית החולים סנט לאסלו (Szent László Kórház), ולאחר מכן עד 1963 של בית החולים Tétényi úti. בין 1962 ל-1968, הוא היה מנהל המרפאה הכירורגית מס' 1 של אוניברסיטת זמלווייס, שם גם ארגן ניתוחי לב עם עמיתיו אנדרה בודנאר ואיבאן לבלוביץ'. הוא עסק בעיקר בפעולות כירורגיות ובמומי לב מולדים. ליטמן פיתח יצירה ספרותית עשירה. הוא כתב יותר מ-100 פרסומים ו-5 ספרי רפואה.
פרסים והוקרה

מדליית מסדר ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1951)
פרס קושוט (1954)
מדליית הזיכרון של יאנוש בלשה (1973)
מסדר הכבוד של העבודה דרג זהב (1982)
לקריאה נוספת

אלכסנדר אמד: זוכרים את אימרה ליטמן (2006) InforMed
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
אימרה ליטמן. (baratikor.semmelweis.hu)
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש). ISBN 963-05-6422-X
Magyar orvoséletrajzi lexikon. (לקסיקון ביוגרפי רפואי הונגרי) ISBN 963-950-132-8
גאבור פטרי: ד"ר אימרה ליטמן (1984-1913) (14 באוקטובר 1984) שבועון רפואי, שנתון 125, חוברת מספר 42
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 2505/1913. folyószáma alatt".
↑  "Elhunyt dr. Littmann Imre". Népszabadság. 1984-08-23. p. 8.
↑  "Gyászjelentése (1984)".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 502/1912. folyószáma alatt".
↑  Magyar Közlöny (1950. április 18.) 74. szám
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810651677305606  ISNI: 0000 0000 7855 8451  NKC: ola2008434536  NSK: 000177652  NTA: 201953684  VIAF: 85053113   WorldCat (עם VIAF): 85053113
אייל פרדי

| אייל פרדי |
| --- | --- |
 זכר של אייל פרדי שחור-זנב
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
סוג:: אייל פרדי
מינים
 אייל פרדי שחור-זנב  אייל פרדי לבן-זנב
שם מדעי
 Odocoileus ‏רפינסק, 1832

אייל פרדי (שם מדעי: Odocoileus) הוא סוג שבו כלולים שני מינים דומים של איילים מתת-משפחת איילי העולם החדש, החיים בעיקר באמריקה הצפונית. איילי הפרדות הם איילים בינוניים בגודלם בעלי אוזניים גדולות שהקנו להם את שמם (על שם הדמיון לפרד), וקרניים בינוניות בגודלן שנמצאות רק אצל הזכרים.
הם חיים ברחבי אמריקה הצפונית, כשהמין לבן-הזנב חי בעיקר במזרח אמריקה, והמין שחור-הזנב חי בעיקר במערב אמריקה, כולל קליפורניה. המין לבן-הזנב חי גם באזורים שונים באמריקה הדרומית והמרכזית עד לאזור פרו. הוא גם הועבר לכמה מדינות באירופה ולניו זילנד.
מיון

סוג: אייל פרדי (Odocoileus )
מין: אייל פרדי שחור-זנב (Odocoileus hemionus)
מין: אייל פרדי לבן-זנב (Odocoileus virginianus)
מין: Odocoileus lucasi – נכחד
מין: Odocoileus salinae – נכחד
איי חוף דור ומעגן מיכאל

| --- | --- |

איי חוף דור, ספטמבר 2020
 נתונים גאוגרפיים
 קואורדינטות:  32°36′34″N 34°54′51″E﻿ / ﻿32.6095°N 34.91425°E﻿ / 32.6095; 34.91425
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ישראל ישראל
  (למפת הכרמל מוגדלת) איי חוף דור ומעגן מיכאל(למפת הכרמל רגילה) איי חוף דור ומעגן מיכאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איי חוף דור ומעגן מיכאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איי חוף דור ומעגן מיכאל
 
איי חוף דור, ספטמבר 2020
איי חוף דור, ספטמבר 2020
איי חוף דור ומעגן מיכאל הם קבוצה של חמישה איים שמהווים חלק מרכס הכורכר המערבי שנפרד מהחוף בשל תהליכי גידוד. שמות האיים הם שחפית, דור, טפת וחופמי הממוקמים ממערב למושב דור ואי היונים הממוקם ממערב למעגן מיכאל. האיים משמשים כאתר קינון לעופות מים ובהם שחפית ים ושחף צהוב רגל. על האיים צומח אוכם חופי, צמח בר בסכנת הכחדה בישראל.
שמורת טבע איי חוף דור-מעגן מיכאל כוללת את חמשת האיים הללו. השמורה הוכרזה ב-26 בנובמבר 1964 ושטחה 21 דונם. העלייה על האיים אסורה בהחלט בכל ימות השנה לכל מטרה שהיא, לרבות דיג ושיזוף. איסור זה נובע מחשש לפגיעה בערכי הטבע הנדירים בהם: קינון ציפורים וצמחים ייחודיים. אנשים שנתפסים על האי ביום או בלילה מובאים לדין, ציודם מוחרם והם עשויים להקנס באלפי שקלים.
על האי שחפית שגודלו 120 על 60 מטר לערך, נמצאו שרידים ארכאולוגים הכוללים שרידי רצפת פסיפס, יסודות של מבנים, שמונה גומות שנחצבו בסלע וחרסים מהתקופה הביזנטית.
בנוסף למערכת האקולוגית השלמה שמתקיימת על האיים, סביבתם ידועה גם בממצאים הארכאולוגים שנמצאו מתחת לים. התגלית המפורסמת ביותר הייתה הספינה העתיקה ממעגן מיכאל מלפני כ-2,400 שנים, שהתגלתה בשנת 1985 באקראי על ידי חבר משק מעגן מיכאל שצלל בקרבת אי היונים, במרחק של פחות משבעים מטרים מהחוף. ארבע שנים אחרי שנחשפה, נשלתה הספינה מהים והובאה למכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי שבאוניברסיטת חיפה.
מול האיים על החוף נמצא תל דור, אתר ארכאולוגי שהיה מיושב מתקופת הברונזה התיכונה ועד התקופה הרומית.
מוזיאון המזגגה שבקיבוץ נחשולים מציג רבים מהממצאים של האזור: עוגנים, אילי ניגוח, תותחים וחלקי ספינות שנטרפו במימי המפרצים הרדודים שבקרבת האיים, בנוסף לממצאים מחפירות תל דור.
אי היונים

אי היונים, הגדול מבין חמשת האיים, משמש כאתר קינון ליוני בית ובשנים האחרונות גם לברווזי ברכייה. שטחו של אי היונים הוא כשלושה דונמים והוא מרוחק כ-150 מטרים מהחוף. על האי עצמו נצפו מספר ממצאים ארכאולוגיים, הכוללים בין היתר מחצבה ובסמוך לה מבנה מלבני בעל רצפת פסיפס וגרם מדרגות חצוב שייתכן ושימש ככנסייה. בנוסף למבנים נמצאו במקום כלי חרס ביזנטיים המתוארכים למאות החמישית והשישית ושברי כלי זכוכית מטיפוסים המופיעים בתקופה הביזנטית ובתקופת בית אומיה.
הערות שוליים

↑  גידוד הוא תהליך כרסום כורכר על ידי גלי הים
↑  אי היונים 2005 - חפירות יישומיות, המכון ללימודי ים על שם רקנאטי
אלמגור - ארגון נפגעי טרור

| --- | --- |
 פעילות:  סיוע לנפגעי טרור ומאבק בארגוני טרור בזירה הציבורית והמשפטית, מחאה נגד שחרורי מחבלים
 התאגדות:  מלכ"ר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  מאיר אינדור נעם ארנון עפר ג'מוס
 יושב ראש:  מאיר אינדור
 תקופת הפעילות:  ה'תשמ"ו (1986) – 2020
 http://al-magor.com/
 
הפגנה של ארגון אלמגור נגד שחרור אסירים באוגוסט 2013
אלמגור - ארגון נפגעי הטרור הוקם בשנת ה'תשמ"ו (1986) על ידי קבוצה של נפגעי פעולות איבה (נפגעי טרור) בישראל. לארגון שתי מטרות: מאבק בארגוני הטרור ופעיליו בכלים משפטיים וציבוריים, וסיוע לנפגעי הטרור ומשפחותיהם.
מייסד ויו"ר הארגון הוא מאיר אינדור. השם "אלמגור" (אל-פחד) ניתן לארגון על ידי אורי אורבך כתשובת נגד לאחת ממטרות הטרור- לזרוע פחד בקרב הציבור.
פעילות

ארגון אלמגור מציג קו השולל שחרור מחבלים, גם במסגרת שחרור שבויים ישראלים, בנימוק שבעבר הוכח שרבים מהם חוזרים לדרך הטרור. במסגרת זו מבוצעים קמפיינים ציבורים נגד עסקאות לשחרור מחבלים, וכן מוגשות תביעות משפטיות בארץ ובעולם כנגד ארגוני הטרור. בעבר הוגשה תביעה כנגד יאסר ערפאת. ארגון אלמגור מצטרף לעיתים כמשיב כנגד עתירות שמטרתן למנוע הריסת בתי מחבלים.
ב-6 באוגוסט 2003 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני שחרור אלפי פלסטינים העצורים בישראל כמחווה למנהיגי הרשות הפלסטינית. עקב עתירה של אלמגור, הורה בית המשפט הגבוה לצדק למדינה לפרסם את שמות העצורים והסיבה למעצרם, 48 שעות לפני שחרורם. לאחר מכן בדקו מתנדבי הארגון את שמות העצורים, וגילו ביניהם שלושה פעילי טרור שאינם עומדים בקריטוריונים לשחרור. משרד המשפטים הורה לבטל את שחרורם.
ב-2006 יצא הארגון במסע פרסום תחת הסיסמה "אסור לשחרר את גל הפיגועים הבא".
באוקטובר 2011 הגיש הארגון לבג"ץ עתירה נגד עסקת שליט, ועתירה נגד העסקה לשחרור אילן גרפל, שנעצר במצרים. שתי העתירות נדחו.
הארגון פורק בשנת 2020.
ב-20 בנובמבר 2023 הגיש הארגון עתירה ראשונה לבג"ץ נגד ההסכם שאושר על ידי הממשלה לשחרור אסירים ביטחוניים בתמורה לשחרור חטופים המוחזקים בידי חמאס ברצועת עזה. העתירה נדחתה על הסף באותו יום.
פעילות > סיוע לנפגעי הטרור

פעילות חברתית: טיולים לנוער ולמשפחות, הצמדת חונכים אישים לילדים נפגעי טרור.
סיוע משפטי: מתן סיוע משפטי לקבלת פיצויים מהמוסד לביטוח לאומי, ייצוג בפני ועדת הנכות.
הנצחת נפגעי טרור: עריכת לוויות לחללים גלמודים, עזרה בהוצאת ספרי זיכרון.
ראו גם

תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים בישראל
הערות שוליים

↑  80% מהמחבלים המשוחררים חזרו לפעילות טרור - תחקיר אלמגור
↑  אלמגור - ארגון נפגעי טרור, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  עתירה ראשונה נגד ההסכם לשחרור חטופים הוגשה לבג"ץ ע"י ארגון אלמגור, באתר ynet, 22 בנובמבר 2023
↑  בג"ץ דחה את העתירות נגד עסקת החטופים, באתר "סרוגים", 22 בנובמבר 2023;
בג"ץ 8349/23 ארגון אלמגור ואחרים נ' מדינת ישראל, ניתן ב־22 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300586905171  VIAF: 122527678   WorldCat (עם VIAF): 122527678
אליהו גולומב (אוניית מעפילים)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מעפילים 
 נתונים טכניים
 מהירות:  8 קשר
 
מעפילים ליד אוניית המעפילים אליהו גולומב, 1946
מסלול ההפלגה של "אליהו גולומב"
אליהו גולומב הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. נקראה על שמו של מפקד "ההגנה" אליהו גולומב משום שיצאה לדרכה ביום השנה לפטירתו. הפליגה יחד עם האונייה דב הוז לאחר פרשת לה ספציה.
תולדותיה

נבנתה בשנת 1918 כאניית חופים ממונעת במנוע דיזל, עשוית ברזל, בעלת סיפון אחד; מסוגלת למהירות 8 קשר ותפוסתה 735 טון. שמה הקודם היה "Fenice".
נרכשה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב', עדה סירני ויהודה ארזי בנמל ג'נובה, איטליה. היא הוכנה להפלגת העפלה על ידי אנשי מספנה מקומיים. הם בנו באונייה קונסטרוקציה ועליה דרגשי לינה, מטבח ושירותים. מפקד האונייה היה פטר הופמן איש הפלי"ם ולצדו הגדעוני גרשון עציון, אשר הפעיל מכשיר קשר שהוכן במעבדת ההגנה ומקלט מתוצרת איטלקית. צוות הימאים היה איטלקי ורב החובל היה אנסלדו, שכיהן בתפקידו זה גם באונייה "חנה סנש", ועליו חובר שירו של נתן אלתרמן: "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי".
לקראת הפלגת ההעפלה האונייה הפליגה לנמל לה ספציה ועגנה בו. אנשי המוסד לעלייה ב' ארגנו את המעפילים, כ-339 נפש, רובם ככולם חניכי תנועות נוער, פרטיזנים, ניצולי מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. הם נאספו תחילה במחנות ברומא, ונציה ומג'נטה. הוחלט בתיאום עם השלטונות האיטלקים, להסיעם אל נמל לה ספציה במשאיות של הצבא הבריטי. אולם במקביל, השלטונות האיטלקים חשדו כי בין המעפילים חיילים או אנשי ממשל נאציים, המנסים להימלט ממעצר ומשפט. ההסעה במשאיות יצאה אל הנמל ואז נעצרו על ידי כוחות צבא בריטיים, ששהו עדיין באיטליה. במקביל, נעצרו גם מעפילי האוניה "דב הוז". לאחר עימות ומשא ומתן ממושך בין אנשי המוסד לבין הבריטים, עלו המעפילים בגלוי אל הסיפון. יהודה ארזי ארגן את המעפילים בקבוצות וניתנו להם תפקידים של חלוקת מזון, מים ושמירה על הסדר.
האונייה הפליגה לארץ ישראל ב-8 במאי 1946 ונתיבה היה גלוי. הגיעה לנמל חיפה ב-13 במאי. המעפילים הורשו להיכנס לארץ ישראל ברישיון על חשבון מכסת העלייה השנתית.
באוקטובר 1946 חזרה האוניה והפליגה עם מעפילים על סיפונה לארץ ישראל, תחת השם "ברכה פולד".
ראו גם

מבצע מבוכה
אנדריאה נאלס

אנדריאה מריה נאלס (בגרמנית: Andrea Maria Nahles; נולדה ב-20 ביוני 1970) היא פוליטיקאית גרמנייה מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), המשמשת מאז שנת 2013 כשרת העבודה והרווחה במדינה. ידועה בשל מיקומה באגף השמאלי של המפלגה.
ביוגרפיה

לנאלס תואר שני במדע המדינה, פילוסופיה ולימודי גרמניה מאוניברסיטת בון. בשנת 2004 החלה לעבוד על הדוקטורט, אך נטשה אותו כתוצאה מעשייתה הפוליטית.
נאלס החלה בעשייתה הפוליטית עוד בשנת 1988 בארגון הנוער של ה-SPD. בשנים 1993–1995 ניהלה את ארגון הנוער במדינתה ריינלנד-פפאלץ, ולאחר מכ ניהלה את הארגון במישור הארצי עד שנת 1999. היא חברה בהנהגה הארצית הכוללת של המפלגה מאז שנת 1997.באותן השנים הובילה מחאה כנגד מדיניותו הכלכלית של הקאנצלר גרהרד שרדר. ב-31 באוקטובר 2005 נבחרה לתפקיד מזכ"לית המפלגה, אך לבסוף לא איישה אותו כתוצאה ממצבה הרעוע של המפלגה.
היא נבחרה שוב לתפקיד המזכ"לית בוועידת המפלגה שנערכה בנובמבר 2009 בדרזדן. היבחרה פורש בעיני רבים כנטיית ה-SPD שמאלה. לאחר הפסד ה-SPD בבחירות 2013, הובילה נאלס את תהליך המשא ומתן בין המפלגה לאנגלה מרקל על הכניסה לממשלה. מעמד זה ביסס את כוחה של נאלס בהנהגת המפלגה. נאלס נבחרה מחדש לתפקידה בכנס המפלגה שהתרחש בלייפציג בנובמבר 2013 ברוב של 67.2%.
כשרת העבודה והרווחה הפדרלית בממשלה השלישית של מרקל, הנהיגה נאלס שכר מינימום פדרלי של 8.5 אירו לשעה. צעד זה בוצע בניגוד גמור לדעתה של מרקל ומפלגתה. למרות המחלוקות, מרקל התירה לנאלס לבצע את צעד זה על מנת להשאיר את המלה על כנה. עם זאת, בתחילת שנת 2015 הוחלט להשעות את הפיקוח והאכיפה על ביצוע ההחלטה מצד נהגי משאיות זרים. השעיית הפיקוח באה לאחר לחץ מצד שכנותיה של גרמניה, במיוחד מצד פולין.
נאלס נאבקה למען חוק פרישה מוקדמת והגדלת תשלומי הפנסיה. במשא ומתן שבין ממשלת גרמניה לבין ועידת התביעות, נאלס הציעה לתמוך כלכלית ב-40,000 ניצולי שואה אשר עבדו עבור הנאצים עבור שכר זעום או עבור אוכל. בנוסף על כך, נאלס הייתה פעילה מאוד עבור זכויות עובדים, והציעה הצעת חוק שתאפשר רק לאיגוד מקצועי אחד לייצג עובדים של חברה אחת אל מול המעסיק. מבקרי ההצעה טענו כי הצעת חוק זו מחלישה את האיגודים הקטנים.
לאחר הפסד המפלגה בבחירות 2017, מונתה נאלס על ידי מנהיג המפלגה מרטין שולץ להוביל את סיעת המפלגה בבונדסטאג. היא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד זה. באפריל 2018 נבחרה להנהיג את המפלגה עצמה אך ביוני 2019 התפטרה לאחר שמצבה של המפלגה בסקרים לא השתפר.
איי טטראד

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  63°55′00″S 60°44′00″W﻿ / ﻿63.9167°S 60.7333°W﻿ / -63.9167; -60.7333
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאיי טטראד(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאיי טטראד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי טטראד(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי טטראד
 
איי טטראד (באנגלית: Tetrad Islands מילולית: איי הרביעייה) היא קבוצת איים קטנים השוכנים דרומית-מזרחית לנקודת בורג' שבנמל מיקלסן, באי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי האיים

האיים מופיעים לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1952.
היסטוריה > מקור השם

שמם של האיים ניתן להם בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם מתאר את הקבוצה - יש בה ארבע איים.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
אלף (כתב עת)

אלף, כתב עת של תנועת "העברים הצעירים", המוכרת גם בשם "הוועד לגיבוש הנוער העברי", שזכתה לכינוי "הכנענים". כתב העת "אלף" החל את הופעתו כגיליון חד פעמי ואנונימי, בעריכתו של אהרן אמיר, שיצא לאור בסוף שנת 1948. המאמר הראשי בגיליון הראשון נכתב בידי אוריאל שלח, הוא יונתן רטוש.
בין משתתפי כתב העת נמנו, נוסף על אמיר ועל רטוש, אנשי התנועה ומקורבים אליה, כמו עדיה חורון (ע.ג. חורון), עוזי אורנן, עמוס קינן, בנימין תמוז ואחרים. כתב העת נתן ביטוי ייחודי ל"השקפתם העברית" של משתתפיו. ביניהם היו קיצוניים לדעה, מקורבי ויוצאי הלח"י, ומתונים. כתב העת עורר עליו התנגדות קשה של עיתונות תנועת העבודה וגם של העיתונות האזרחית.
אלף הופיע באורח בלתי סדיר, בין השנים 1948–1953. ומשתתפיו, אנשי רוח מוכרים בתחומים שונים, התפזרו לתחומי האקדמיה, העיתונות, המחקר, האמנות והפוליטיקה.
יונתן רטוש חידש את ״אלף״ עם פרוץ מלחמת ששת הימים ב-1967 והמשיך לפרסמו עד 1972.
סמל אלף לקוח מדגל הכנענים, בו הופיע אלף בכתב העברי הקדום, המסמלת את קרני הפר, או שור הבר.
ראו גם

הכנענים
אליהו גודלבסקי

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 68 בערך) תשט"ז ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 רבותיו:  הרבנים לוי יצחק בנדר, שלמה אהרן גוטליב ושמחה בר-לב
 חיבוריו:  "א ביסלה", "סוד ההתחזקות"
 
הרב אליהו גודלבסקי (נולד בשנת 1956, ה'תשט"ז) הוא רב ישראלי חסיד ברסלב וראש ארגון "אזמרה".