stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילוסופיה יוונית
אפלטון ואריסטו > אפלטון

בכתביו של אפלטון ניתן למצוא עשרות חיבורים פילוסופיים הבנויים בצורת שיחות מרובות משתתפים, כשהמשתתף הראשי הוא לרוב סוקרטס. בנוסף לכך השתמרו כמה מאיגרותיו. כתביו עוסקים בנושאים פילוסופיים מגוונים: אתיקה, מטאפיזיקה, פילוסופיה של המדע ועוד. עיקרון חשוב ביצירתו הוא הרעיון שהמבט הישיר בעולם מטעה, ואילו הלימוד שאינו נסמך על התצפיות אלא על ההכרה, ועל הצורה הטהורה של הדברים – האידיאה – אליה הנפש לבדה יכולה להגיע, הוא הלימוד המוביל לאמת. אפשר למצוא באפלטון את שורשי הרציונליזם.
אפלטון ואריסטו > אריסטו

אריסטו היה תלמידו של אפלטון. בניגוד לאפלטון הוא האמין כי מקור הידע הוא בחושים, בתצפיות ובהתנסויות, ובכך שרטט את יסודות המתודולוגיה המדעית. כמו אפלטון, עסק אריסטו בתחומים רבים שכללו פיזיקה, מטאפיזיקה, אתיקה, מחשבה מדינית, לוגיקה ועוד. כמה מכתביו נשמרו לאורך הדורות.
אסכולות פילוסופיות הלניסטיות > האסכולה הסטואית

האסכולה הסטואית או סטואיזם (מלשון "סטואה" – אכסדרת עמודים), היא זרם בפילוסופיה ההלניסטית שפעל ביוון העתיקה וברומא העתיקה המדגיש אורח חיים המבוסס על שליטה עצמית ומוסריות. הסטואיות מושתתת על ארבע מעלות עיקריות: חוכמה, אומץ, צדק ומתינות, המנחות התנהגות רציונלית ומוסרית. האסכולה נוסדה על ידי זנון מכתיון בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס, אך כמעט ולא נותרו כתבים מהתקופה המוקדמת של האסכולה. בתקופה המאוחרת (מהמאה הראשונה לספירה) האסכולה הסטואית שגשגה באימפריה הרומית. היצירות הגדולות של תקופה אחרונה זו מוכרות היטב, בראשן כתביהם של סנקה, איש החצר של רומא האימפריאלית שהיה מורהו הפרטי של נירון ושר בממשלתו, מוסוניוס רופוס, אפיקטטוס (בכתבי תלמידיו), ושל הקיסר מרקוס אורליוס.
החל מהמאה ה-17 החלה התעניינות מחודשת באסכולה ובמידה רבה יותר אפילו בסוף במאה ה-20 בהגותם של פילוסופים כמו אלסדייר מקינטייר. לצד התעוררות האסכולה במרחב האקדמי, התחדשה הסטואיות כפילוסופיה מעשית לחיי היום יום, ואף השפיעה רבות על הפסיכותרפיה הקוגניטיבית.
אסכולות פילוסופיות הלניסטיות > האסכולה האפיקוראית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פילוסופיה מאוחרת > נאופלאטוניזם

נאופלטוניזם היא אסכולה פילוסופית, דתית ומיסטית שהתגבשה במאה ה-3 לספירה. הוגי האסכולה כינו את עצמם אפלטוניים כיוון שחזרו לאפלטון ופירשו את כתביו, אך ישנם הבדלים מהותיים, ולכן הם מכונים נאו-פלטוניים, כלומר אפלטונים חדשים. הנאופלטוניות שילבה לתוך הפילוסופיה של אפלטון רעיונות ממגוון אסכולות פילוסופיות, בהן האסכולה הפיתגוראית והאסכולה הסטואית, ואף קלטה לתוכה אמונות, פולחנים ומנהגים מהפוליתאיזם היווני והמזרחי, כולל אלכימיה ומאגיה.
פלוטינוס נחשב כאביו של הנאופלטוניזם משום שהיה הראשון שניסח בצורה בהירה ונרחבת תורה זו. אחריו התפתחו כמה אסכולות הנאופלוטיניות, בראשן האסכולה האתונאית והאסכולה האלכסנדרונית. האתונאית הייתה למעשה האקדמיה האפלטונית, אך הפכה לפלוטינית והייתה אחד מהמבצרים האחרונים של הפוליתאיזם באגן ים התיכון לאחר עליית הנצרות. באסכולה האלכסנדרונית לעומת זאת, התפתח זרם של ניאופלטוניות נוצרית.
ראו גם

רשימת פילוסופים יוונים
לקריאה נוספת

שמואל שקולניקוב ואלעזר וינריב, פילוסופיה יוונית, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1997.
שמואל שקולניקוב, תולדות הפילוסופיה היוונית – הפילוסופים הקדם-סוקראטיים, תל אביב: הוצאת "יחדיו", 1981
יוחנן גלוקר, עלייתה של הפילוסופיה היוונית, תל אביב: אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1982.
יוחנן גלוקר, פרקי מבוא לאפלטון, תל אביב: אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון, 1985.
מכשור סיוע לפעילויות היומיום

פתרונות לבעיות באחיזה ומוטוריקה עדינה - ידיות מפתח מותאמות אחיזה. עמותת מילבת
אדם משתמש במכשיר יד עזר למוגבל כדי להוריד ספל ממדף גבוה בארון מטבח. צבת המכשיר של דגם מכשיר זה מתאים בעיקר לאחיזה בחפצים גליליים
כיסא אמבט לאנשים עם לקות תנועה
מכשור סיוע לפעילויות היומיום  (באנגלית: Aids for Activities of Daily Living, או בקיצור AADLs), הוא קבוצה של מוצרים, התקנים וציוד מתחום הטכנולוגיה המסייעת, המסייעים לאנשים עם לקויות בפעילויות תפקודיות יומיומיות.
מכשירים אלה מתמקדים במשימות מתחום פעולות היומיום, וכוללים מגוון רחב של התקנים המיועדים לתמוך בעצמאות ואיכות החיים של המשתמשים בהם. טכנולוגיות אלו מתאימות את הסביבה, ולא את האדם, לצרכיו, תוך שמירה על הבחירה והשליטה אצלו.
סוגים

פעולות היומיום הן פעולות המהוות בסיס לעצמאות גופנית של אדם ולחוסר תלות שלו בזולת. הן מקיפות טווח רחב של תחומי חיים, החל מטיפול עצמי בסיסי כמו רחצה, הלבשה ואכילה, דרך ניידות בסיסית בבית ובסביבתו הקרובה, ועד לפעולות מורכבות יותר כמו ניהול משק בית, לימודים, עבודה, פעילויות פנאי ועוד.
לפיכך מכשור הסיוע לפעילויות אלה מכסה טווח רחב של תחומי חיים. המוצרים עשויים לענות על צורכי ראייה, שמיעה, מוטוריקה עדינה וגסה, חושים, קוגניציה, תקשורת, בטיחות ולמידה. הוא כולל ציוד לאכילה והכנת ארוחות, טיפוח אישי, רחצה ומקלחת, הלבשה, ניידות, כתיבה ותקשורת בסיסית. בנוסף, קיימים מכשירים לבקרה סביבתית, ניהול הבית, ניהול זמן, ארגון ותזמון, ניהול כספים, קניות, פנאי ובילוי, חיים בקהילה, ופעילויות בית ספר ועבודה.
ישנם מוצרי מדף גנריים לצרכים ספציפיים נפוצים, למשל מכשיר המסייע לאדם עם פגיעת גב לגרוב גרביים, מכשיר המסייע לאדם משותק ידיים להפוך דף בספר, לפתוח חלון או להפעיל טלוויזיה, מכשיר המסייע לחירש לדעת כי מישהו מצלצל בפעמון הדלת, הגבהה לאסלה וכיסא מתרומם המסייע למוגבלי תנועה במעברים מישיבה לקימה. בנוסף ישנם מכשירים המתאימים למגוון פעולות שונות, כמו יד עזר למוגבל.
בנוסף, ישנם ארגונים וחברות המתאימים את המוצר ישירות למשתמש הספציפי, לצרכיו ולהעדפותיו.
אתגרים

רבות מפעולות היומיום אינן פעילויות עבודה או לימודים אלא פעולות מתחומי הפנאי והטיפול העצמי. על כן, קשה באופן יחסי למצוא מימון למכשור המסייע פעילויות אלה. כפועל יוצא, ביחס למעצבי לטכנולוגיות מסייעות אחרות, על מעצבי מכשור זה מופעל לחץ רב יותר למצוא פתרונות זולים.
עם זאת לעיתים ישנה מוטיבציה למאמץ התנדבותי קצר מועד במסגרת האקתון - (אירוע יזמות אינטנסיבי, העושה שימוש בחוכמת ההמונים, בו המשתתפים מתחלקים לקבוצות חשיבה, היוצרות ומפתחות יחדיו רעיונות והמצאות פורצי דרך, במטרה לענות על אתגר אשר הוגדר על ידי מארגני ההאקתון) גם בתחומי המוגבלויות בפרט בתחום טכנולוגיות מבוססות אפליקציות.
ראו גם

מילבת - עמותה להנגשת טכנולוגיות לשיפור התפקוד, בשיתוף בי"ח שיבא.
יד שרה - עמותה שמתמחה בהשאלת ציוד שאת רובו ניתן לקטלג כמכשור סיוע לפעילויות היומיום.
הערות שוליים

1 2 3  Joy Hammel, Aids for activities of daily living (AADLs), Britannica (באנגלית)
↑  תחרות ומעשה טוב בחבילה אחת, "תחשוב טוב – תעשה טוב 3", 16 בפברואר 2016 באתר תעשייה.
↑  איתמר אייכנר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'שיתוף פעולה ישראלי-יפני: האקתון לאנשים עם מוגבלויות, באתר ynet, 12 באוקטובר 2021
↑  מערכת אנשים ומחשבים,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏האקתון באונ' בר אילן: לשיפור איכות חיי בעלי המוגבלויות בישראל, באתר "אנשים ומחשבים", 3 ביוני 2021
↑  ynet,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'צוערים בצה"ל התחרו במציאת פתרונות תוכנה לבעלי מוגבלויות, באתר ynet, 15 במאי 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מינוי פוליטי

מינוי פוליטי הוא כינוי לשני סוגים של מינויים בשירות הציבורי. הראשון, מינוי אדם לתפקיד בשל אמונו של הממנה בנכונותו וביכולתו של הממונה לקדם במסגרת תפקידו את מדיניות הממנה, לעיתים לאור תפיסת עולם דומה. השני, מינוי אדם לתפקיד בשל שיוכו המפלגתי או הפוליטי או בשל קרבה לממנה.
הגדרת המונח מינוי פוליטי בהקשר המינהלי הישראלי היא כי מינוי פוליטי הוא מינוי של אדם לתפקיד ציבורי בשל קרבה או שיוך פוליטיים, ובאופן שונה ממינוי המבוסס על גיוס תחרותי טהור.
מוסד מבקר המדינה מגדיר מינוי פוליטי ככזה כאשר נתגלו בו פגמים פרוצדורלים וכשמכלול הנסיבות מעלה יסוד ממשי לחשד שהוא נעשה משיקולים פוליטיים. מינויים שלא מטעמים ענייניים אלא מטעמים מפלגתיים, וקיום שיקולים זרים של קירבה פוליטית או אחרת לממנה.
מודלים שונים

הגישות השונות למידת המעורבות הפוליטית במינויים במגזר הציבורי, נמצאות בטווח שבין הגישה הבריטית לגישה האמריקאית.
על פי הגישה הבריטית, השירות הציבורי מאויש על ידי אנשי מקצוע אשר ממונים בגלל כישוריהם ואינם מתחלפים עם הדרג הפוליטי. אנשי השירות הציבורי נדרשים ליישם את המדיניות שמכתיב הדרג הפוליטי, ללא קשר להשקפת עולמם. עם זאת, גם בבריטניה חל שינוי בעשורים האחרונים ונוספו בה במקרים חריגים אפשרויות למינויים של שרים ללא צורך במכרז.
בשיטה האמריקאית הדרג הפוליטי ממנה את בעלי התפקידים הבכירים בשירות הציבורי ואלו מתחלפים עם התחלפות השלטון. על פי השקפה זאת חשוב שבכירי השירות הציבורי יהיו אנשים שהדרג הפוליטי בוחר בהם כדי שיסייעו לו במימוש המדיניות שבשמה נבחר. עם התחלפות הנשיא בארצות הברית, מתחלפים כ-3,000 נושאי משרות בשירות הציבורי. עד להיבחרו של הנשיא אנדרו ג'קסון, הונהגה בארצות הברית שיטה זהה לשיטה הבריטית, אך עם היבחרו (1828), הוא קבע את הכלל: "המנצח זוכה בשלל", והוא מינה אנשים ממפלגתו בכל התפקידים הציבוריים, והשיטה המשיכה כך גם בנשיאים שבאו אחריו. במסגרת שיטה זו נוצרה תרבות מינויים מושחתת ורקובה שהשפיעה לרעה על רמת המגזר הציבורי[דרוש מקור]. בעיצומה של התקופה הזאת, בשנת 1865, הצליח הנשיא אברהם לינקולן להעביר את התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שהיה שיא העשייה הפוליטית שלו, הודות ל-20 קולות של המפלגה הדמוקרטית היריבה, אותם קנה באמצעות הבטחה למינויים ציבוריים לכל אחד מהם. אבל המצב הגיע לשפל ב-1881, עת רצח צ'ארלס גיטו את הנשיא ג'יימס גרפילד, בטענה שהוא הבטיח לו מינוי ולא קיים את הבטחתו. שנתיים אחר כך, ב-1883, נחקק החוק להגבלת המינויים הפוליטיים שהנשיא יכול לממש, ובמאה ה-21, מספר המינויים העומדים לרשות הנשיא הם כ-3,000, אשר מתוכם 600–800 טעונים אישור של הסנאט.
גישה שלישית, היא 'מודל הדמוקרטיה הקונטיננטלית' המקובלת במדינות כצרפת, שיטה זו מאפשרת לנבחרי הציבור למנות מנהלים ויועצים בכירים במשרדיהם מחוץ לשירות המדינה שיסייעו להם לגבש וליישם את מדיניותם, וכן מאפשרת למנותם מקרב אנשי שירות המדינה (שלרשותם היכרות עם המשרד). בתום כהונתו של השר הממנה חוזרים הממונים מקרב שירות המדינה לתפקידיהם.
לתופעת מינוי מקורבים למשרות ציבוריות, מטעמים שאינם עניינים, ישנם שורשים עוד מימי הביניים; אז השתרשו המונחים נפוטיזם (מינוי בני משפחה ומקורבים] וסימוניה (קניית המשרה בכסף). מכאן צמח גם העיקרון המשפטי המטיל אחריות על מינויים כושלים בשירות הציבורי על הגורם שבחר למנות אותם: Culpa in eligendo.
בישראל

בישראל קרובה הגישה יותר לזו המקובלת בבריטניה. לטענת תומכי השיטה הבריטית בישראל, השיטה המקובלת בבריטניה מתאימה יותר לשיטת הממשל בישראל בעיקר לנוכח ההגבלות המעטות יחסית על כוחה של הממשלה. למשל, בישראל אין חוקה כתובה, כפיפות לבתי משפט ומוסדות פוליטיים בינלאומיים, או שיטה פדרלית. לכן, לטענתם, חשוב שהדרג המקצועי הבכיר במשרדי הממשלה ישמש מעין איזון לשרים. אחרים טוענים שיש להעדיף את השיטה האמריקאית, שתביא להגדלת המעורבות הפוליטית של האזרחים במפלגות ובכך תחזק את הדמוקרטיה. פרופ' דויד דרי פרסם חוברת בהוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה בה התייחס למורכבות הנושא. הוא הכיר בכך שמינויים אלו עלולים להוביל לתוצאות שליליות, אך גם הבין את הצורך של הממשלה למנות אנשים מטעמה. הוא מציין כי כדי למזער את השפעותיהם השליליות של המינויים הפוליטיים חיוני לקיים תהליך מינויים הוגן ושקוף, תוך הקפדה על כישורים מקצועיים, מנגנוני פיקוח ובקרה, ושמירה על נאמנות העובדים למדינה . ככלל, הדעה הרווחת בספרות המקצועית בנוגע לשירות הציבורי בישראל היא כי המינויים צריכים להיות מקצועיים ועצמאיים.
בישראל > היסטוריה

מקום המדינה ועד שנות ה-50 עשתה מפלגת מפא"י שימוש נרחב במינויים פוליטיים. מאז שנות ה-50 של המאה העשרים, התפיסה הרווחת בישראל היא כי עובדי שרות המדינה צריכים להיות א-פוליטיים. תרמה לתפיסה זו הקמת מחלקת המנגנות בשנת 1950 (ב-1954 השתנה שמה לנציבות שירות המדינה), וחקיקת חוק שירות המדינה (מינויים) בשנת 1959. במהלך שנות ה-50 הייתה ביקורת על מינויים פוליטיים בשירות הממשלתי ובחברות ממשלתיות. בשנת 1958 התפטרו הפרופ' אברהם פרנקל והשופט אלפרד ויתקון מועדת הבחינות הציבורית שליד נציבות שירות המדינה במחאה על המשך המינויים הפוליטיים. חברות ממשלתיות היו כר נרחב למינויים פוליטיים. על מנת לאפשר ייצוג הולם לפעילים פוליטיים של המפלגות, בראשית שנות ה-60 היו לרבות מהחברות הממשלתיות מועצות מנהלים מנופחות של מעל 20 חברים. החשב הכללי אמר שיש מינויים פוליטיים אבל שמשתדלים שיהיה להם זיקה לנושא שבו עוסקת החברה. בראשית שנות ה-60 התלונן מבקר המדינה על המינויים הפוליטיים בחברת החשמל. השופט רביבי אמר על דואר ישראל: "ממסכת הדברים עולה תמונה עגומה של רשות, אשר תופעת המינויים הפוליטיים פשתה בה תחת משטרו של כל שר".
מנחם בגין התנגד נחרצות למינויים פוליטיים, ובממשלת הליכוד שהקים בשנת 1977 היו מעט מאוד מינויים פוליטיים. בשנות ה-80, בתקופה שלפני מלחמת לבנון הראשונה ובמהלכה, מעמדו של בגין בליכוד נחלש, והמרוץ הפנים-מפלגתי על ההנהגה אחריו סלל את הדרך למינויים פוליטיים. בסוף שנות ה-80 "שיטת השביעיות" בה נבחרו מועמדי מפלגת הליכוד לכנסת על ידי מרכז המפלגה תרם אף הוא להתגברות תופעת המינויים הפוליטיים. מסוף שנות ה-90 התגבר מספרם של המינויים הפוליטיים למרות ניסיונות שונים למתן אותה. מספר גורמים השפיעו בבלימת המגמה, ובהם פעילות מבקרת המדינה דאז מרים בן-פורת שהעלתה את הנושא לסדר היום הציבורי, המלצות גורמי מקצוע וביניהם דו"ח ועדת קוברסקי משנת 1989 ודו"ח ועדת בן דרור משנת 1995 וניסיונו של נציב שירות המדינה לפעול על פיהן ופסק דין שנתקבל בבג"ץ שהדגיש את הצורך באי פוליטיזציה ובממלכתיות. בשנת 2012 ועדת קוצ'יק המליצה על קביעת תנאי סף מקצועיים למשרות אמון במטה ראש הממשלה וצמצום מספר משרות האמון במטה. ההמלצות יושמו באופן חלקי בלבד. משנת 2016 גבר הלחץ של הפוליטיקאים כלפי הדרג המקצועי והניסיונות להחליש את עצמאותו. מגמה זו גברה משנת 2018. במקביל גברה משנה זו מגמת העלייה במינויים פוליטיים.
מחקר שהתפרסם בשנת 2024 מצא כי יותר מרבע (26.5%) מהמשרות הבכירות בשירות המדינה מתמנות בפטור ממכרז, בהשוואה לכ-4% בשנת 2000. המחקר מצא כי מגמת העלייה התחזקה מסוף דצמבר 2022
בישראל > נימוקים בעד התופעה

נימוק מרכזי לתמיכה במינויים פוליטיים לתפקידים בכירים בשירות המדינה הוא שהדבר הכרחי להגשמת האג'נדה שבשמה העם בחר (באמצעות הכנסת) את נציגיו לממשלה.
בישראל > נימוקים נגד התופעה

נימוקים כנגד התופעה הם שכאשר עובדי ציבור מקבלים משרות ציבוריות על בסיס נאמנות פוליטית ולא על בסיס כישורים, הדבר יוצר מערכת בה טובות הנאה אישיות וקשרים פוליטיים גוברים על טובת הציבור.
בנוסף, מינויים פוליטיים מקשים על יישום רפורמות במערכת הציבורית. זאת כיוון שהרפורמות עשויות לכלול שינויים במערכת המינויים, כגון מעבר למערכת מבוססת כישורים. פוליטיקאים רבים יתנגדו לשינויים אלו, משום שיתקשו לוותר על הכוח וההשפעה שהם משיגים באמצעות המינויים הפוליטיים.
נימוק נוסף הוא כי מינוי מקורבים נתפס כחלוקת טובות הנאה למי שהשלטון חפץ ביקרו. מינויים פוליטיים עלולים להוביל לשחיתות שלטונית, כאשר משרות ציבוריות מנוצלות לטובת אינטרסים אישיים או פוליטיים ולא לטובת הציבור. מחקרים מראים שמינויים הנעשים על בסיס קשרים פוליטיים או אישיים ולא על בסיס כישורים מקצועיים, קשורים לרמות שחיתות גבוהות יותר. כאשר עובדים מתקבלים לעבודה בשירות הציבורי על בסיס כישוריהם, יש להם יותר מחויבות לנורמות של יושר והם נוטים פחות להיות מושפעים מלחצים פוליטיים
נימוק נוסף הוא כי מינויים פוליטיים עלולים לפגוע באמון הציבור בשירות הציבורי ובמוסדות הדמוקרטיים, כאשר נתפשים כמשרות המחולקות למקורבים.
בנוסף קיים סיכון להידרדרות מקצועית בשל מינוי אישים חסרי רקע וכישורים מתאימים בגלל רקע מפלגתי.  כמו כן, המינויים הפוליטיים עלולים ליצור "ניפוח" מלאכותי של המערכת וליצור משרות לא נחוצות .
במחקר של דהן נמצא כי מינויים פוליטיים מפחיתים את האפקטיביות של הממשלה ואת יכולתה לספק שירותים ומענים לצורכי החברה והמדינה.
רינה בן-שחר

| --- | --- |

 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 
רינה בן-שחר היא בלשנית, סטיליסטיקאית, וסופרת ילדים ישראלית, פרופסור במכללת אורנים, שם שמשה עד סוף שנת הלימודים ה'תשע"א ראש החוג ללשון עברית. כמו כן היא משמשת מרצה בכירה בחוג ללמידה, הוראה והדרכה בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. מחקריה עוסקים בחקר לשון הספרות והתיאטרון, התרגום הספרותי, שפת הדיבור, והוראת העברית בבתי הספר.
ביוגרפיה

בן-שחר נולדה בירושלים ומשם עברה משפחתה לגבעת עדה, ומשם לחיפה. למדה בבית הספר הריאלי בעיר.
לאחר שירותה הצבאי החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבלה תואר ראשון מהחוג ללשון העברית ומהחוג לספרות אנגלית, ותואר שני בחוג ללשון העברית. בשנת 1984 קיבלה תואר שלישי בספרות ובלשנות מאוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופסור איתמר אבן-זהר, ובשנת 2009 הוענקה לה דרגת פרופסור.
בעבר שימשה יועצת מדעית ל"מילון הסלנג המקיף", שכתב רוביק רוזנטל. כיום היא העורכת ראשית של סדרת המחקר “העברית שפה חיה”, בהוצאת הקיבוץ המאוחד והמכון לפואטיקה וסמיוטיקה ע”ש פורטר באוניברסיטת תל אביב, (נכון לפברואר 2015, התפרסמו בסדרה 7 קבצים).
גישות במחקר

חלק נכבד ממחקריה של בן-שחר, עוסקים במגמות סגנוניות בספרות הישראלית, בסיפורת, ובדרמה. היא מטפלת בנושא, מנקודת מבט דיאכרונית: תחנות בהתפתחות הסגנונות בספרות הישראלית ושינויי סגנון בולטים שחלו בספרות במהלך שנות קיומה של המדינה, והן מנקודת מבט סינכרונית: בתקופות ספציפיות בשנות המדינה נבחנים ומעומתים סגנונות שונים בז'אנרים שונים (סיפורת, דרמה), בספרות מקור עברית לעומת ספרות מתורגמת, ובסגנונם האישי של יוצרים בולטים, כגון: נסים אלוני, אפרים קישון, א.ב. יהושע, יעקב שבתאי, ס. יזהר, מאיר שלו, חיים באר, עמוס עוז, יהושע קנז, יורם קניוק, אורלי קסטל-בלום, עוזי וייל, אתגר קרת, דליה רביקוביץ ואחרים. היא עוסקת בהשוואת מאפייני הלשון העשירה בהתייחס ליוצרים הבולטים העושים בה שימוש, לעומת מאפייני הלשון "הרזה" ונציגיה.
מקום מרכזי במחקר מוקדש למעמדה של העברית המדוברת לגווניה בספרות הישראלית, ולשלבי חדירתה לדרמה ולספרות.
פרסומים > עבודות אקדמיות

'לשון הדיאלוג בדראמה העברית המקורית ובדראמה המתורגמת מאנגלית ומצרפתית בשנים 1948–1975', עבודת דוקטורט בהנחיית פרופ' איתמר אבן-זהר. אוניברסיטת תל אביב, 1983.
פרסומים > ספרים מדעיים

'סגנון הסיפורת: הלשון, הסגנון ולשון הספרות', בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1990.
'הלשון בדראמה העברית', בהוצאת הקיבוץ המאוחד והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1996.
פרסומים > קבצים מדעיים

'"העברית שפה חיה" , קובץ מחקרים על הלשון בהקשריה החברתיים-תרבותיים':
כרך א', בשיתוף עם עוזי אורנן וגדעון טורי, בהוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 1992.
כרך ב', בשיתוף עם גדעון טורי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1999.
כרך ג', בשיתוף עם גדעון טורי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2003.
כרך ד', בשיתוף עם גדעון טורי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2006.
כרך ה', בשיתוף עם גדעון טורי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2010.
כרך ו', בשיתוף עם גדעון טורי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2013.
פרסומים > מאמרים - אנגלית

(1994) “Translating literary dialogue: The problem, and its implications for translation into Hebrew”. Target 6:2, 195-221.
(1995) “The phonetic representation of spoken language in modern Hebrew literature”. TTR (Translation, Terminologie, Redaction) 8:2, 245-274.
(1998) “The language of plays translated into Hebrew from English and French: A cultural-linguistic study". Meta 43:1, 54-67.
(2000) “Translation unit”. Encyclopedia of Literary Translation. Editor: Olive Classe, Fitzroy Dearborn Publishers, London and Chicago, 1438-1440.
(2014) "Stylistics". In: Encyclopedia of Hebrew Language and Linguistics. Leiden: Brill Academic Publishers.
(2014) "The Language of Hebrew Drama". In: Encyclopedia of Hebrew Language and Linguistics. Leiden: Brill Academic Publishers.
התחנה המרכזית של ירושלים

| --- | --- |

מבנה התחנה מכיוון רחוב יפו
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־57 שנים) 
 מיקום:  רחוב יפו, ירושלים
 אתרים סמוכים:  בנייני האומה  תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון  רובע הכניסה לעיר
 שירות אוטובוסים:  לכל חלקי מדינת ישראל
 קואורדינטות:  31°47′20″N 35°12′11″E﻿ / ﻿31.789°N 35.203°E﻿ / 31.789; 35.203
  (למפת ירושלים מוגדלת) התחנה המרכזית של ירושלים(למפת ירושלים רגילה) התחנה המרכזית של ירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) התחנה המרכזית של ירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) התחנה המרכזית של ירושלים he
 
הכניסה הראשית לתחנת האוטובוסים המרכזית בירושלים (2017)
מראה פנים מסופי האוטובוסים בתחנה, אפריל 2006
התחנה המרכזית בירושלים, אפריל 2021
התחנה המרכזית של ירושלים היא מרכז התחבורה הציבורית הראשי בירושלים, ממנה יוצאים קווי אוטובוס בין־עירוניים מהעיר לשאר הערים והיישובים בישראל. התחנה מהווה חלק ממרכז תחבורתי רחב יותר, אשר כולל תחנה של הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים ואת תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון, תחנת הקצה של הקו המהיר לירושלים שהחל לפעול בספטמבר 2018. התחנה המרכזית בבעלות אמות השקעות ונצבא החזקות.
מבנה התחנה

התחנה ממוקמת ברחוב יפו מול בנייני האומה במבנה בן 10 קומות הכולל קניון, בניין משרדים, רציפי אוטובוסים ומפלסי חנייה תת-קרקעיים. שטחו הבנוי הוא 66,166 מ"ר, רוחבו למעלה מ-250 מטרים, והוא מצופה מבחוץ באבן ובזכוכית. מלבד מיקומו הבולט בכניסה לירושלים וגודלו, סימן ההיכר של המבנה הוא שעון אנלוגי גדול במרכזו אשר ממוקם מעל הכניסה הראשית למבנה התחנה.
המבנה כולל, לצד מרכז התחבורה לאוטובוסים בינעירוניים מירושלים, גם מרכז קניות תלת-מפלסי, בית כנסת, משרדי ממשלה ומשרדים פרטיים. בניגוד לתחנה המרכזית בתל אביב ולרוב התחנות המרכזיות בישראל, פעילות התחנה נמצאת כולה בתוך מבנה סגור, הכולל את כל רציפי התחנות הבינעירוניות, כך שאין צורך ביציאה ממבנה התחנה כדי לעלות על קווי האוטובוס הבינעירוניים או כדי להחליפם. תכנון זה יוצר בעיית זיהום אוויר קשה, במיוחד בתוך המבנה, עקב הצטברות גזי פליטה של מנועי האוטובוסים בחלל סגור.
בקומה השלישית של התחנה נמצאים, בין השאר, מסוף האוטובוסים, ובית כנסת שהיה נקרא בית כנסת אגד - בת עמי לזכר חללי אגד. השלט הוסר בשיפוץ הקיר עליו היה תלוי.
אמנות

על הקירות משני צדי פתח הכניסה הראשי אל התחנה הותקנה בעבר היצירה "עוברי אורח", מעשה ידיה של הפסלת אורנה בן-עמי. היצירה מעוצבת בדמות כובעים ממינים שונים התלויים על קולבים. כל אחד מן הכובעים העשויים ברזל הוא בקוטר של כמטר.
לצד הכניסה שממנה נכנסים האוטובוסים לתחנה, מותקן תבליט קיר "שאלו שלום ירושלים" מאת האמן י. אטיאס. ביצירה מוצג תבליט של ירושלים.
זיהום אוויר

תכנון המבנה כבניין סגור מוביל להצטברות כמות גבוהה של גזי פליטה ממנועי הדיזל של האוטובוסים. בתחנה נרשמו פעם אחר פעם שיעורי זיהום אוויר גבוהים במיוחד, ברמה המסכנת את בריאות הנוסעים והמבקרים במקום. בעקבות כך, המשרד להגנת הסביבה הטיל בשנת 2012 קנס בסך 700 אלף שקל על הבעלים. באוקטובר 2013 הוציא בית משפט השלום בירושלים צו, אשר מחייב הצבת סדרנים שימנעו מן הנוסעים לשהות באזור הרציפים שלא לצורך.
בשל זיהום האוויר הכבד הוצאו תחנות של קווים רבים אל מחוץ למבנה התחנה.
בנובמבר 2014, הוקמו מחיצות ברציפי העלייה לאוטובוסים. בתוך המחיצות, שיחד עם חזית האוטובוס יוצרות מעין תא, מוזרם אוויר נקי, ובכך נמנעת חשיפה ממושכת של הנוסעים לפליטות האוטובוסים. בנוסף, הותקנו מנעולים מיוחדים על דלתות היציאה לרציפים. המנעולים מאפשרים את פתיחת הדלתות רק כאשר יש אוטובוס בתוך הרציף, וכך מוגבל הזמן שבו נוסעים נמצאים ברציף לזמן בו הם עולים אל האוטובוס בלבד.
בנובמבר 2018, קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב, במסגרת הסדר פשרה בתובענה ייצוגית נגד התחנה, כי היא תשלם פיצוי של 12.4 מיליון שקל. בית המשפט קבע כי זיהום האוויר במקום לא טופל כראוי ופסק כי 7.4 מיליון שקל מהפיצוי יושקעו בעבודות לשיפור חווית השירות בתחנה ולהעלאת המודעות לזיהום האוויר. חמשת מיליון השקלים הנותרים יועברו לארגוני איכות סביבה.
פריסת קווים בתחנה

| מפעילה | אשכול הפעלה |
| --- | --- |
אגד: קווים עירוניים בירושלים, שירות פרברי, שירות לתל אביב, חיפה, באר שבע, אילת ולמרבית הערים בישראל.
אקסטרה: קווים עירוניים בירושלים.
אלקטרה-אפיקים: שירות למעלה אדומים, קריית ארבע, עוטף ירושלים, הר חברון, בקעת הירדן ובנימין
גלים: שירות לשדרות, נתיבות, אופקים, תפרח והנגב המערבי.
דן בדרום: שירות לאשדוד וגדרה.
דרך אגד: שירות לבני ברק, פתח תקווה, ראש העין ורמת גן.
מטרופולין: שירות לאלעד, ירוחם ודימונה.
נתיב אקספרס: שירות לצפת ומירון.
סופרבוס: קווים עירוניים בירושלים.
קווים: שירות למודיעין, מודיעין עילית, עמק האלה, וביתר עילית.
תנופה: שירות לבית שמש ויישובי פרוזדור ירושלים.
גלריה

רציפי התחנה ב-1984
תחנות הורדה ב-1984
היציאה מהתחנה ב-1984
התחנה המרכזית על רקע העבודות להקמת הרכבת הקלה בירושלים ברחוב יפו
מסוף העלאת נוסעים
מסוף הורדת נוסעים
בניין התחנה המרכזית מגג בנייני האומה
הכניסה לחניית התחנה המרכזית
תחנת הרכבת הקלה ליד התחנה המרכזית