stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי טורקיה–מצרים
יחסים דיפלומטיים > היחסים בעקבות הרחקתו של מוחמד מורסי מתפקידו

בעקבות ההפגנות נגד הממשלה באמצע 2013 שהביאו למהפכת 2013 של נשיא מצרים מוחמד מורסי שגובתה בחוזקה על ידי מפלגת הצדק והפיתוח השלטת בטורקיה (AKP), עלו סימני יחסים מתוחים בין ממשלת הביניים החדשה שמונתה במצרים. וממשלתו של רג'פ טאיפ ארדואן בטורקיה, בעיקר בגלל דעותיו הדומות של ארדואן, שהגיעו לשיאם עם הפשיטות ברבאא ונחדה על ידי כוחות הביטחון, שם פוזרו מקומות ישיבה שאורגנו על ידי האחים המוסלמים והובילו לעימותים שהביאו ל-638 מקרי מוות, מתוכם 43 שוטרים. האירוע הביא לכך ששתי המדינות החזירו את שגריריהן בהתאמה ונפגעו עם כמה תקיפות מילוליות על ידי ארדואן, שתיאר את האירוע כ"אנטי-דמוקרטי "והתייחס אליו כ"טבח", תוך שהם מציעים להנהיג את מנהיגי מצרים תחת "משפט הוגן ושקוף." לאחר מכן הושעה התרגיל הצבאי בו השתתפו שתי המדינות. ארדואן האשים גם את הצבא המצרי בקשירת קשר עם ישראל כדי להפיל את ממשלת מורסי בישיבה מורחבת של כיסאות המחוז של ה-AKP השלטונית שלו וטען כי יש לו "הוכחות" לכך: "זה מה שהושם במצרים. מי עומד מאחורי זה? ישראל. יש לנו ראיות". התביעה נדחתה על ידי ממשלת הביניים המצרית, ותיארה אותה "חסרת שחר", ונועדה "לפגוע באחדות המצרים", כאשר דובר הנשיא אחמד מוסלמני אמר כי "סוכני המערב לא צריכים להעביר שיעורים בפטריוטיות".
בתגובה לדבריו של ארדואן, נשיא הביניים של מצרים, עדלי מנסור, הודיע בחשבון הטוויטר שלו ב-17 באוגוסט כי מצרים תחתום על המסמך הבינלאומי המכיר ברצח העם הארמני.
בנוסף, פורסמו עשרות מאמרים מצריים המגנים את הכחשת טורקיה ברצח העם הארמני ומפצירים במנהיגים החדשים במדינה להכיר בכך. היו גם שיחות להקים מצבת זיכרון לזכר קרבנות רצח העם בקהיר.
ב-23 בנובמבר 2013 גירשה ממשלת מצרים את שגריר טורקיה במדינה, חוסיין אבני בוצאלי, וקראה לשגריר מאנקרה ללא הגבלת זמן לאחר מספר חודשים של מתחים עם ממשלת טורקיה בראשות AKP.‏ בתגובה, טורקיה גם גירשה את שגריר מצרים, ששהה אז מחוץ למדינה, והכריזה עליו כאישיות בלתי רצויה. ההכרזה הגיעה יום לאחר שרג'פ טאיפ ארדואן חזר על ביקורתו על ממשלת הביניים של מצרים וקריאתו לשחרורו הדחוף של נשיא מצרים לשעבר מוחמד מורסי. דובר משרד החוץ של מצרים, בדר עבדאלטי, האשים את ארדואן בהתערבות בענייניה הפנימיים של המדינה בכך שהעלה את דעת הקהל נגד ממשלת מצרים ותמך בארגונים מגויסים אשר כפופים לערער יציבות באומה.
יחסים דיפלומטיים > היחסים תחת עבד אל פתח א-סיסי

ביולי 2014 הזהיר משרד החוץ המצרי כי היחסים יחמירו מאז שארדואן כינה את סיסי "רודן". זה קורה לאחר שראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן קרא לנשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי כ"עריץ לא לגיטימי", ואמר כי לא ניתן יהיה לסמוך על מצרים לנהל משא ומתן על הפסקת אש עם ישראל במהלך מבצע צוק איתן. "האם סיסי הוא צד (להפסקת אש)? סיסי הוא רודן בעצמו", אמר ארדואן לכתבים. "הוא לא שונה מהאחרים", אמר, והוסיף כי השליטים הנוכחיים במצרים הם שחסמו את ערוצי הסיוע ההומניטריים לרצועת עזה שנשלטו על ידי הקבוצה המיליטימית של חמאס. שר החוץ של מצרים, סאמח שוכרי, אמר כי דבריו של ארדואן "אינם מקובלים".
משרד החוץ המצרי אמר עוד כי מצרים ביטלה תרגילים ימיים משותפים עם טורקיה בגלל התערבות טורקיה בענייני הפנים של מצרים.
בספטמבר 2014 ביטל שר החוץ של מצרים פגישה עם נשיא טורקיה ארדואן שביקשה טורקיה, לאחר שארדואן נשא נאום ביקורתי נגד מצרים בעצרת הכללית של האו"ם. יועץ לנשיא טורקיה הכחיש כי מנהיגי המדינות מתכוונים להיפגש. עם זאת, מאוחר יותר משרד החוץ של מצרים העביר לתקשורת מסמך סרוק של הצעת הפגישה של טורקיה והתפרסם בעיתון Youm7 של מצרים. ממשלת סיסי החליטה גם לבטל את הסכם "רו-רו" עם טורקיה, וחוסמת את טורקיה להעביר מכולות טורקיות למפרץ דרך נמלי מצרים. קמפיין אינטנסיבי שהתחיל מצרים וסעודיה נגד טורקיה גרם לה להפסיד את הניצחון הצפוי של חברות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016), הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן העביר ריאיון עם אל-ג'זירה והסביר כי "לנשיא א-סיסי אין שום קשר לדמוקרטיה, וכי הוא הרג אלפי בני עמו." את דבריו גינה דובר משרד החוץ של מצרים, אחמד אבו זייד, ואמר כי נשיא טורקיה "ממשיך לבלבל את הנושא ומאבד את היכולת לפסוק פסקי דין" וכי הדבר משקף "את הנסיבות הקשות שעבר על נשיא טורקיה. "הוא לא יכול להבדיל בין מהפכה ניכרת בה יותר מ-30 מיליון מצרים דרשו את תמיכת הצבא המצרי ובין הפיכות צבאיות כפי שאנו מכירים אותם", הוסבר בהצהרה.
ב-22 בנובמבר 2017 הורה התובע הציבורי במצרים על מעצרם של 29 אנשים החשודים בריגול מטעם טורקיה כנגד האינטרס הלאומי של מצרים ולהצטרפות לארגון טרור. הם מואשמים גם בהלבנת הון, בביצוע שיחות מחוץ לישראל ללא רישיון ומטבע סחר ללא רישיון. על פי תוצאות החקירה של שירותי המודיעין הכללי, הקבוצה מקליטה שיחות טלפון ומעבירה מידע למודיעין הטורקי כחלק מתוכנית להחזרת השלטון של האחים המוסלמים במצרים.
בעקבות הוצאות להורג של תשעה אנשים שהואשמו בהריגתו של הישאם ברקת בפברואר 2019 מתח הנשיא ארדואן ביקורת חריפה על הנשיא א-סיסי, באומרו שהוא מסרב לדבר עם "מישהו כמוהו".
יחסים דיפלומטיים > היחסים תחת עבד אל פתח א-סיסי > הצעה להכיר ברצח העם הארמני

בגלל ההידרדרות המתמשכת ביחסים בין מצרים לטורקיה, ממשלת מצרים בראשות אל-סיסי קיבלה הצעה להכיר ברצח העם הארמני, נושא רגיש שטורקיה הוקיעה אותו פעמים רבות. הקולנוען מוחמד חנפי הפיק סרט, "מי הרג את הארמנים?", בתגובה למתיחות המתמשכת בין טורקיה למצרים, כמעשה של סולידריות מצרית לארמניה.
בפברואר 2019, הודיע עבד אל-פתאח א-סיסי כי הכיר ברמיזה ברצח העם הארמני, ודרדר עוד יותר את היחסים בין טורקיה למצרים.
יחסים דיפלומטיים > היחסים תחת עבד אל פתח א-סיסי > הצעה למתן מקלט לפטהוללה גולן

חבר הפרלמנט עמאד מהרוס קרא לממשלת מצרים להעניק מקלט לגולן. בבקשה שנשלחה ליו"ר בית הנבחרים עלי עבדל-אאל, ראש הממשלה שריף אסמאעיל ושר החוץ סאמח שוכרי ב-24 ביולי 2016, מציין מאהרוס כי "[טורקיה] הייתה מדינה מוסלמית מתונה שהפכה לדיקטטורה איסלאמיסטית בידיו של [נשיא טורקיה] רג'פ טאיפ ארדואן ומפלגתו הפוליטית של האחים המוסלמים", וטען כי היה זה "מאוד לא נעים "שארדואן ביקש את הסגרתו של גולן מארצות הברית, ובאותה עת" ... מעניק מקלט למאות ממנהיגי ארגון הטרור "האחים המוסלמים" וחברי קבוצות איסלאמיסטיות מיליטנטיות עקובות מדם שתוקפות את מצרים ביום ובלילה".
מהרוס טוען כי לא רק שארדואן האשים את גולן במזימת ניסיון ההפיכה הכושל, בנוסף לשימוש בטענה זו כתירוץ לטיהור המוני נגד מוסדות ציבור לכאורה נאמנים לגולן - "במקביל, ארדואן החליט להפוך את טורקיה לשדה קרב תקשורתי נגד מצרים, כאשר המודיעין הטורקי מספק כספים לכמה ערוצי טלוויזיה של האחים המוסלמים כדי לתקוף את מצרים". מהרוס הצהיר כי עצתו לגולן היא לא לחכות עד להסגרתו, אלא לעזוב את ארצות הברית ולקבל מקלט קבוע במצרים. נשיא מצרים לשעבר אנואר סאדאת העניק מקלט לשאה מוחמד רזא שאה פהלווי לאחר שהגיע למצרים מארצות הברית, ללא קשר לכל האיומים שהוצאו על ידי האייתולות האיראנים במהלך המהפכה האיראנית.
יחסים דיפלומטיים > שיפור ביחסים (2021 ואילך)

במרץ 2021 טענה טורקיה כי חידשה את מגעיה הדיפלומטיים עם מצרים (ברמת מודיעין ומשרדי חוץ) לאחר שהקפיאו את היחסים מאז 2013. עם זאת, משרד החוץ המצרי הכחיש את טענותיהם של ממשלת טורקיה כי היה שיקום בקשרים. בינתיים הורתה טורקיה לערוצי טלוויזיה המזוהים עם האחים המוסלמים לעצור את הביקורת נגד מצרים.
באפריל 2022, לאחר תשע שנים, מינתה טורקיה שגריר במצרים. בפברואר 2023 הבטיחו חברות טורקיות להשקיע כחצי מיליארד דולר במצרים אשר סבלה ממחסור חמור במטבע זר. במרץ 2023, בהמשך לביקורו של שר החוץ המצרי באנקרה בעקבות רעידות האדמה בטורקיה, הגיע מקבילו לשיחות בקהיר לקראת החזרת השגרירים. ביקור שר החוץ של טורקיה התקיים לאחר יותר מעשור ללא ביקורים בדרג זה.. בפברואר 2024, נשיא טורקיה, ארדואן נחת בקהיר לביקור רשמי בהזמנת נשיא מצרים, לראשונה מזה 11 שנה.
מרכז אקדמי ללימודי המשך ברפואה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר לרפואה
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים) 
 קמפוס:  אוניברסיטת תל אביב
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  מיכל גלבוע
 דקאן:  פרופ' קרן אברהם
 מיקום
 מיקום:  תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°07′00″N 34°48′20″E﻿ / ﻿32.116650222769°N 34.805627526199°E﻿ / 32.116650222769; 34.805627526199
 אתר רשמי
 he
 
המרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה הוא אחד מבתי הספר בפקולטה למדעי הרפואה והבריאות באוניברסיטת תל אביב. המרכז האקדמי ללימודי המשך הוקם בשנת 1962 במתכונת בית ספר, במגמה לקדם את הידע והכישורים הקליניים של הרופאים והרופאות.
היסטוריה

עם פתיחת הפקולטה לרפואה בשנת 1964, פעלו במקביל שתי פקולטות: הפקולטה לרפואה והפקולטה ללימודי המשך ברפואה. בשנת 1972 אוחדו שתי הפקולטות למסגרת אחת, כשבית הספר ללימודי המשך הפך לחלק אינטגרלי בתוך הפקולטה לרפואה.
חזון ומבנה

מטרת המרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה היא לספק ידע, מיומנויות ומשאבים הדרושים לרופאים. ולאנשי ונשות מקצוע בתחום הבריאות, על מנת לספק טיפול איכותי למטופליהם.
מטרה נוספת הינה לעצב התנהלות מקצועית שתאפשר התעדכנות והתפתחויות במגוון תחומים רפואיים או שמשיקים לרפואה.
במרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה מתקיימים מעל 60 קורסים שונים, הנחלקים ל-4 קטגוריות: לימודים פרה-קליניים וקליניים, לימודים מתקדמים, לימודים בין-תחומיים ולימודים אינטרנטיים וסדנאות.
בנוסף, מתקיימת תוכנית דיפלומה למתמחים ברפואת המשפחה כחלק מתוכנית התמחות וכן מתקיימת תוכנית לימודים ענפה בפסיכותרפיה.
ראשי המרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה

פרופ' פריץ דרייפוס
פרופ' שמואל שור
פרופ' תאודור ויז'ניצר
פרופ' חיים בויקס
פרופ' אורי זליגסון
פרופ' מנחם פיינרו
פרופ' א. ויסנביק
פרופ' משה פיליפ
פרופ' יחיאל (חיליק) לבקוביץ
פרופ' רוני טפר
פרופ' רוני מימון – מכהן
הערות שוליים

↑  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, באתר הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות
↑  אודות, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך ברפואה
↑  לימודים קליניים ופרה-קליניים, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך ברפואה
↑  לימודים מתקדמים, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך ברפואה
↑  לימודים בין-תחומיים, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך ברפואה
↑  לימודים אינטרנטיים וסדנאות, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך
↑  התכנית לרפואת משפחה, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך
↑  התכנית לפסיכותרפיה, באתר מרכז אקדמי ללימודי המשך
מיכאל רובינוביץ

| --- | --- |

רובינוביץ בינואר 2015
 לידה:  29 במאי 1938 פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 פטירה:  21 בדצמבר 2024 (בגיל 86) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  הנדסת תעשייה וניהול, תהליך סטוכסטי, הסתברות יישומית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת קורנל 
 מוסדות:  הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול (הטכניון) 
 
מיכאל (מיכה) רובינוביץ (29 במאי 1938 – 21 בדצמבר 2024) היה פרופסור בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות בטכניון (פקולטה שעד 2023 נקראה "הפקולטה להנדסה תעשייה וניהול"), ששימש גם כמנכ"ל הטכניון.
ביוגרפיה

מיכאל רובינוביץ נולד בשנת 1938 בארץ ישראל המנדטורית, וגדל ברעננה, ולו שתי אחיות. הוריו, אהובה ויעקב רובינוביץ, עלו לישראל מפולין שנים ספורות טרם לידתו.
בשנת 1964 סיים בהצטיינות תואר ראשון בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול שבטכניון. בשנת 1969 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית.
ב-1970 חזר לישראל ומאז נמנה עם סגל הפקולטה להנדסה תעשייה וניהול בטכניון. הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1980.
שימש דיקן הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בשנים 1980–1982, ממלא-מקום המשנה לנשיא לעניינים אקדמיים בשנת 1993–1994, חבר המועצה להשכלה גבוהה בשנים 1986–1991 ומשנה לנשיא הטכניון למינהל ופיננסים (מנכ"ל) משנת 1992 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 2005 (עם הפסקה של שנה וחצי בשנים 2000 ו-2001).
מיכאל רובינוביץ היה מחזיק הקתדרה בהנדסת תעשייה וניהול ע"ש ישראל פולק משנת 1987 וחבר נבחר באגודה "International Statistical Institute". שימש דירקטור בהתנדבות בארגון "יזמים צעירים", מוסד ללא כוונת רווח.
רובינוביץ, שהתגורר בחיפה, היה נשוי לסילביה עד פטירתה בשנת 2019. השניים הותירו שלושה ילדים ונכדים. ילדיהם הם אורי רובינוביץ', יו"ר בססח - החברה הישראלית לביטוח אשראי; ד"ר עידית מנוסביץ, ראש המחלקה לתקשורת באקדמית כנרת; וניבה אבירם, אדריכלית וחברת סגל המרכז האקדמי ויצו חיפה.
ביוגרפיה > מחקריו

מחקריו של רובינוביץ היו בתחום של תהליכים סטוכסטיים והסתברות יישומית. עבודתו בתחילת דרכו המקצועית עסקה בבעיות בסיסיות בתורת ההסתברות, בעיקר בתאוריה של תהליכים עם אינקרמנטים סטציונריים בלתי תלויים - תהליכי לוי.
רוב עבודתו בהמשך דרכו, הייתה בניתוח מודלים מתמטיים לתופעות אקראיות לצורך ניתוח בעיות הנדסיות אמיתיות ובעיות בכלכלה. המאמץ העיקרי בעבודות מסוג זה הוא בבניית מודל הסתברותי המביא לידי ביטוי את המרכיבים העיקריים של מערכות המונעות על ידי תהליכים סטוכסטים ואז, דרך הניתוח המתמטי של המודל, קבלת תוצאות כמותיות ואיכותיות על התנהגות המערכת אותה הוא מייצג. חלק גדול מעבודותיו של רובינוביץ בתחום זה היה על מערכות סטוכסטיות בהנדסה כימית. חלק אחר עסק בבעיות בתורת התורים, הן במחקר, בשיטות של תורת המשחקים, של בעיית "השרת האיטי" – העסקתו או אי העסקתו של שרת איטי כעזר לשרת שאיננו איטי; והן בניתוח מערכות תורים הקשורות לבעיות בתקשורת מחשבים.
בין פרסומיו

Rubinovitch, M. (1971), Ladder phenomena in stochastic processes with stationary independent increments, Z. Wahrscheinlchkeitstheorie verw. Geb. 10, 58--74.
Rubinovitch, M. (1974), The output of a buffered data communication system, Stochastic Processes and Their Applications 1 (4), 375--382.
Barzily, Z. and Rubinovitch, M. (1979), On platoon formation on two lane roads, Journal of Applied Probability 16, 347--361.
הערות שוליים

↑  כדי להצטיין בטכניון דרוש "דיוק הנדסי", מעריב, 10 באוגוסט 1980
↑  הסגל האקדמי בטכניון מוותר על 3.5% משכרו , באתר ynet, 4 בינואר 2004
1 2  ד"ר ישראל גרמן מונה למנכ"ל הטכניון, באתר ערוץ 7, 2 באוקטובר 2005
↑  סילביה רובינוביץ ז"ל, באתר "אבלים", 10 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293228605171
חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים

| --- | --- |
סמל הרפובליקה של עיראק
סמל הרפובליקה של עיראק
 סוג היחידה:  חיל משלוח
 שייכות חיילית:  רב חילית
 יחידות משנה:  הדיוויזיה המשוריינת השלישית הדיוויזיה המשוריינת השישית שתי חטיבות חיל רגלים  טייסות הוקר האנטר
 תקופת הפעילות:  6 באוקטובר 1973 – 28 באוקטובר 1973 (23 ימים)
 סד"כ:  30,000 - 60,000 קצינים וחיילים כ-500 - 700 טנקים כ-700 נגמ"שים
 אבדות:  כ-1,000 חיילים 22 מטוסים 111 כלי רכב משוריינים 249 כלי רכב אחרים
חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים היה חיל משלוח גדול, שנשלח על ידי נשיא עיראק אחמד חסן אל-בכר לזירה הצפונית במהלך מלחמת יום הכיפורים כדי לעזור לסוריה. חיל המשלוח השתלב בקרבות השריון שהתנהלו בשטח סוריה נגד כוחות צה"ל והביא לעצירת תנופת הכיבוש של צה"ל בדרכו מזרחה לכיוון דמשק.
רקע

במסגרת ההכנות של מצרים וסוריה למלחמת יום הכיפורים, קיימו מדינאים ואנשי צבא מצרים וסורים סדרה של מפגשים עם עמיתיהם במדינות ערב ידידותיות וביקשו מהם סיוע כאשר תפרוץ מלחמה בינן לבין ישראל. חלק גדול ממדינות ערב נעתרו לבקשת הסיוע והתחייבו להעמיד לרשות מצרים או סוריה חילות משלוח מסוגים שונים ובגדלים שונים.
חלק מהמדינות אף התחייבו להשתתף בעלות הכספית של המלחמה העתידית בישראל.
בין המדינות שניאותו לשלוח כוחות צבאיים בעת מלחמה כנגד ישראל היו לוב, אלג'יריה, מרוקו, סודאן, תוניסיה וכווית.
משפרצה מלחמת יום הכיפורים פנו מצרים וסוריה לידידותיהן וביקשו מהן לממש את הבטחותיהן לשליחת כוחות שיצטרפו למלחמה. אחת המדינות שמיהרה להתחייב להעמיד לרשות הסורים והמצרים חיל משלוח גדול וגם מיהרה להעביר כוחות אלה הייתה עיראק.
ב-23 במרץ 1973 הגיעה למצרים משלחת בראשות סגן נשיא עיראק סדאם חוסיין במטרה להסדיר שליחת חיל משלוח כנגד ישראל לסוריה ומצרים. רמטכ"ל מצרים סעד א-שאזלי ייחס חשיבות גדולה לביקור זה לנוכח צבאה הגדול של עיראק שהיו בו שתי דיוויזיות משוריינות וכ־250 מטוסי קרב. מאוחר יותר הודיעו העיראקים כי באמצע יוני יוצאת משלחת רכש עיראקית לצרפת וביקשו לברר איזה כלי נשק עליהם לרכוש על מנת שיישלחו למצרים וסוריה בעת מלחמה כנגד ישראל. למרות זאת, ממשלת עיראק לא שותפה בהחלטה לצאת למלחמה ולא ידעה את העיתוי בו תיפתח. לפיכך, היו כוחותיה היבשתיים מפוזרים ברחבי המדינה בפעילות שוטפת והיה עליהם לעבור מרחק רב כדי להגיע לסוריה.
שליחת חיל המשלוח העיראקי

ב-6 באוקטובר, יום פריצתה של מלחמת יום הכיפורים, התקשר נשיא עיראק לנשיא מצרים אנואר סאדאת ולנשיא סוריה חאפז אל-אסד והביע תמיכה מלאה במלחמה נגד ישראל.
בבוקר המחרת, ה-7 באוקטובר 1973, החליטה ממשלת עיראק לשלוח לסוריה חיל משלוח שכולל טייסות קרב ואת הדיוויזיה ה-3 המשוריינת המצוידת בטנקי T-55 ו-T-54. מאוחר יותר באותו היום החליטה עיראק להעמיד לרשות הסורים את מחצית צבאה. הכוחות הוכפפו לפיקוד סורי ולא הוקמה מפקדה עיראקית.
באותו היום חידשה עיראק את יחסיה הדיפלומטיים עם שכנתה ממזרח, איראן, ובכך הבטיחה שקט בגבולותיה. הכוחות היבשתיים העיראקיים היו פרושים באתרים שונים ברחבי עיראק. הוחלט שהתנועה אל חזית רמת הגולן המרוחקת תיעשה ישירות מהאתרים שבהם היו פרושים על גבי מובילי טנקים, משאיות וכלי רכב אחרים שיעשו את דרכם הלוך ושוב עד להעברת הכוח כולו.
ב-8 באוקטובר החל בתנועתו חיל המשלוח העיראקי שהיה אחד מחילות המשלוח הערביים הגדולים והמשמעותיים מבחינת השפעתם על הזירה במלחמה. הכוח העיראקי נע במהירות במטרה להצטרף לקרבות שניטשו בין השריון הסורי והשריון הישראלי, ושנטו מאז פרוץ הקרבות לטובתה של סוריה. צפוי היה שהכוחות העיראקיים ישתתפו בכיבוש רמת הגולן מישראל.
ב-9 באוקטובר החלו הסורים לתבוע מידידיהם העיראקים כי יחישו את הסיוע שהובטח להם, שכן מצבם בחזית מתדרדר. גם ברית המועצות העבירה אל שר החוץ העיראקי ששהה באותו היום במוסקבה מסר תובעני לשלוח במהירות סיוע לסוריה.
ראשוני היחידות העיראקיות הגיעו לאזור דמשק ב-10 באוקטובר ונשלחו במהירות לחזית הקרבות. ב-12 באוקטובר נכנסו הכוחות העיראקים לקרב ובצהרי אותו היום נצפו לראשונה על ידי כוחות צה"ל.
בימים הבאים הלך חיל המשלוח העיראקי וגדל. משנכנסה הפסקת האש לתוקפה בחזית הצפון, כבר היה בסוריה כוח צבאי עיראקי גדול מאוד שכלל את דיוויזיה משוריינת מספר 3, דיוויזיה משוריינת 6 ושלוש חטיבות חי"ר. בסך הכל, לפי הערכות זהירות, כ-500 טנקים, 700 נגמ"שים ו-30 אלף חיילים. לפי הערכות אחרות מנה הכוח העיראקי 700 טנקים ו-60,000 חיילים. כמו כן נשלחו לסוריה שלוש טייסות מיג 21, טייסת מיג 17 ולמצרים טייסת הוקר האנטר וכן יחידות של הכוחות המיוחדים. בכוח נכללו מיטב הקצונה העיראקית הבכירה.
סדר הכוחות

הדיוויזיה השלישית – דיוויזיית שריון בפיקוד עמיד (תת-אלוף) מוחמד פתחי
חטיבת משוריינת 12 (מפקד: עקיד (אל"ם) סלים שאכר אל-אמאם)
חטיבת משוריינת 6 (מפקד: מוקאדם (סא"ל) גאזי מחמוד אל-עמור)
חטיבת ממוכנת 8 (מפקד: עקיד מחמוד והיב)
הדיוויזיה השישית – דיוויזיית שריון
חטיבת משוריינת 30
חטיבה משוריינת 16
חטיבה ממוכנת 25
שלוש חטיבות חי"ר עצמאיות:
חטיבת חי"ר 20 (מפקד: עקיד סלמאן באקר)
חטיבת חי"ר הררית 5 (מפקד: מוקאדם עבד אל-ג'ואד זנון)
חטיבת כוחות מיוחדים
תנועת הכוחות העיראקים לסוריה

הדיוויזיה ה-3 החלה את תנועתה לסוריה ב-7 באוקטובר. ראשונה לנוע הייתה החטיבה הממוכנת 8, בהרכב של שלושה גדודי חי"ר ממוכן עם נגמ"שי M-113 וגדוד טנקים. החטיבה הייתה פרושה באזור רמאדי, ממערב לבגדד, כשאחד מגדודיה היה באזור שדה התעופה H-3. גדוד זה יצא על שרשראות לדמשק והיה הראשון להגיע לדמשק ב-9 באוקטובר. שאר החטיבה הגיעה לאזור דמשק ב-12 באוקטובר. החטיבה הוצבה כעתודה ויחידות שלה נשלחו לתגבר את גדודי השריון של הדיוויזיה (6 ו-12) בקרבות מול צה"ל.
אחריה נעה חטיבת השריון 12 שהייתה פרושה באזור בגדד. חטיבה 12 כלל שלושה גדודי טנקי T-54, גדוד חי"ר ממוכן וגדוד ארטילריה. לחטיבה לא הוקצו מובילים בכמות מספקת וגדוד הטנקים השלישי נאלץ להמתין לסבב השני של המובילים. ב-10 באוקטובר הגיעה החטיבה לאזור דמשק לאחר נסיעה של כ-1,350 קילומטרים.
לחטיבת השריון ה-6 של הדיוויזיה ה-3 לא נותרו מובילים, ועקב הפצרות הסורים לקדם את הכוחות העיראקים לחזית בזריזות, החלה החטיבה לנוע על זחלים. ב-13 באוקטובר, לאחר תנועה של 800 ק"מ על זחלים, הגיעה החטיבה לקרבת שדה התעופה H-3, שם עלו שני גדודי טנקים על מובילים, יחד עם שתי פלוגות חי"ר ממוכן. ב-15 באוקטובר הגיעה החטיבה לדמשק אחרי מסע מפרך, וכבר למחרת היום נכנסה לקרב במקום חטיבה 12 שנשחקה קשות באותו שלב. גדוד הטנקים השלישי של החטיבה המתין באזור H-3 למובילים נוספים והצטרף לחטיבה ב-17 באוקטובר.
חטיבת הכוחות המיוחדים הייתה מוצבת באזור כירכוך בצפון עיראק. ב-8 באוקטובר הוחל בהטסת שלושת גדודי החטיבה למערב עיראק, אולם השיירות הלוגסטיות התעכבו והחטיבה סיימה להיערך באזור H-3 רק ב-13 באוקטובר. משם נשלחו גדודי החטיבה בדירוג לחזית והגיעו אליה מ-14 באוקטובר. החטיבה השתתפה במספר התקפות על חניוני לילה, למשל בליל 16–17 באוקטובר, אך ללא השפעה ממשית על שדה הקרב.
ב-9 באוקטובר קיבלה חטיבת החי"ר 20 פקודה לנוע. החטיבה נסעה מאל-עמארה (כ-300 ק"מ מדרום-מזרח לבגדד) והגיעה לחזית ב-15 באוקטובר. החטיבה הוכפפה לדיוויזיה השלישית ונערכה להגנה בקווי הדיוויזיה.
חטיבת החי"ר ההררית 5 הייתה פרושה בצפון עיראק מול הכוחות הכורדים. ב-15 באוקטובר החלה בתנועה לסוריה, ממוסול, דרך חלב וחומס, והגיעה לאזור דמשק ב-20 לחודש. החטיבה, שיועדה ללחימה באזור הררי, תוכננה לתגבר הכוחות הסורים בהר החרמון, אולם עקב חוסר תיאום עם הסורים לא הוכנסה ללחימה על מוצב החרמון שהחל באותה עת, ונערכה באזור הכפר רימה, בשיפולי שיא החרמון.
הדיוויזיה השישית, שכללה שתי חטיבות שריון וחטיבה ממוכנת, הייתה ערוכה בגבול הדרום-מזרחי של עיראק. ב-9 באוקטובר הוחלט לשלוח גם את הדיוויזיה השישית לסוריה והחטיבות החלו בתנועה. כיוון שמובילי הטנקים עסקו בהעברת הדיוויזיה השלישית, נאלצו יחידות הדיוויזיה השישית לנוע על שרשראות. הדיוויזיה הגיעה לחזית החל מ-19 באוקטובר ויחידותיה (פחות חטיבת הטנקים 16 שהתעכבה והגיעה לסוריה רק ב-23 באוקטובר) תוכננו להשתתף במתקפת הנגד הגדולה שתוכננה ל-23 באוקטובר. בסופו של דבר הוחלט על הפסקת אש והמתקפה הגדולה התבטלה.
פעילות ישראלית לשיבוש תנועת חיל המשלוח לחזית

בישראל, שניהלה קרבות בלימה כבדים בחזיתות, נתקבלו ידיעות בדבר חיל משלוח עיראקי גדול שעתיד להגיע לחזית הצפון. בשל החשש מפני החמרת המצב בחזית הוזנקו מטוסי F-4 פנטום לגיחות תצפית ליליות לאזור גבול עיראק–סוריה לאיתור שיירות צבאיות במטרה להפציץ ולבלום אותם טרם הגעתם לחזית. גיחות התצפית לא הביאו לזיהוי מרכז המאמץ של תנועת השריון העיראקי, אלא זיהו תנועה מבוזרת לאורך הצירים. בשל כך לא הותקפו הכוחות מהאוויר. ב-12 באוקטובר הונחתה סיירת צנחנים בעומק סוריה סמוך לגבול עם עיראק במטרה לפוצץ גשר שעליו נע חיל המשלוח. הכוח השמיד מספר מובילי טנקים ופוצץ את הגשר. מאמצים אלה לא בלמו באופן משמעותי את כניסת העיראקים לזירה.
פעילות חיל המשלוח בסוריה > כניסת הדיוויזיה ה-3 לקרב

ב-10 באוקטובר הגיעה חטיבה 12 לאזור דמשק בכוח שכלל שני גדודי טנקים וגדוד חי"ר ממוכן. לחטיבה צורף גדוד חי"ר ממוכן נוסף מחטיבה 8 שכבר הגיעה קודם לאזור. הכוח נשלח לאזור שהיה באחריות הדיוויזיה ה-5 הסורית, מול דרום רמת הגולן. ב-11 באוקטובר עברה החטיבה תחת הדיוויזיה ה-9 הסורית שהגנה בגזרה המרכזית, מול אוגדה 210 של צה"ל.
באותו היום פתח צה"ל בהבקעה לתוך שטח סוריה ועד סוף היום חדרו כוחות צה"ל לעומק של כ-10 ק"מ בשטח סוריה. בלילה שבין ה-11 ל-12 באוקטובר קיבלו הכוחות העיראקיים פקודה לצאת במהירות להתקפה כנגד צה"ל. בבוקר 12 באוקטובר המשיך צה"ל בהרחבת שטח המובלעת הסורית ואוגדה 210 המשיכה דרומה עד לאזור כפר נסג'.
לקראת השעה 15:00 ב-12 באוקטובר החלה חטיבה 12 העיראקית במתקפה על כוחות אוגדה 210, כשהיא נעה בשני טורים: הטור המזרחי (אגד קתיבה) כלל גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן ונע צפונה לאזור נסג'. הטור המערבי (אגד אל-מועתצם) כלל גם כן שני גדודים (שריון וחי"ר) ונע לאזור תל מסחרה ותל אל מל.
אגד קתיבה נתקל בטנקי חטיבה 679 שהיו פרוסים באזור כפר נסג' ונכנס עימה לקרב שנמשך עד שעות הערב. בסיומה נבלמה ההתקדמות העיראקית, אך כניסתם לקרב חייבה את מפקד האוגדה לנר להסיג שתי חטיבות שנמצאו צפונה, בתל מרעי. האגד העיראקי הנוסף, אגד אל-מועתצם, נע ממערב ונתקל בחטיבה 205 מדרום לכפר ג'בא בסביבות השעה 19:00. בקרב שהתפתח טעה אחד הגדודים של חטיבה 205 והתערבב בין הטנקים העיראקים, עד שהצליח לבסוף לסגת. חטיבה 205 נסוגה חזרה לג'בא. מפקד אגד אל-מועתצם החליט להמשיך את תנופת ההתקפה, ולמרות חוסר בקציני קישור סורים המשיך להתקדם צפונה בחשכה.
בשעות הלילה שינה לנר את היערכות כוחותיו, וריכז את ארבע חטיבות האוגדה במארב באזור צומת מעץ – תל שער כהכנה למתקפה המתקרבת, כמו גם לצורך אספקה ותדלוק. ארבע החטיבות נערכו במעין ח' אוגדתית והמתינו לכוח העיראקי. עם עלות השחר נכנס אגד אל-מועצתם למארב האוגדתי והחל להיפגע. בשעה 7:00 הורה מפקד האגד על נסיגה והקרב הסתיים. כוחות אוגדה 210 התקדמו בעקבות הכוחות העיראקים הנסוגים ובמהלך 13 באוקטובר כבשו מחדש את כפר נסג' ותל מסחרה. חטיבה 12 ספגה אבדות כבדות ואגד אל-מועתצם נשלח אחורנית להתארגנות.
פעילות חיל המשלוח בסוריה > קרבות נוספים

ב-15 באוקטובר תקפה אוגדת לנר מכמה כיוונים את אזור תל ענתר-כפר שמס עליו הגנה חטיבה 12. אחר הצהריים נסוגו כוחות חטיבה 12 מתל ענתר ונערכו בכפר שמס. החטיבה איבדה לפחות 50 אחוזים מכוחה ומשלב זה והלאה לא השתתפה באופן פעיל בלחימה.
ב-16 באוקטובר נכנסה לקרב חטיבה 6, במסגרת מתקפה מתואמת עם הכוחות הירדנים והסורים. החטיבה, שכללה כ-90 טנקים, הגיעה לאזור ביום הקודם ולא הספיקה להיערך כראוי להתקפה. בשעות הבוקר יצאה חטיבה 6 למתקפה על תל ענתר, אולם היא נבלמה על ידי חטיבה 205 ובשעות אחר הצהריים נסוגה לאחר שאיבדה כרבע מכוחה. במקביל היה אמור לתקוף גם הכוח הירדני, אולם עקב חוסר תיאום יצאו הירדנים מוקדם יותר וההתקפות התבצעו בדירוג. חטיבה 40 הירדנית תקפה את תל אל-מל אולם גם היא נהדפה.
ב-19 באוקטובר יצאה הדיוויזיה ה-3 למתקפה הגדולה האחרונה על כוחות צה"ל במובלעת. חטיבת הטנקים 6 תוגברה בגדוד ממוכן מחטיבה 8 ויצאה בלילה שבין 18–19 באוקטובר להתקפה על תל ענתר. החי"ר העיראקי הצליח לתפוס את התל לפנות בוקר, אולם חטיבה 205 יצאה להתקפת נגד והצליחה לכבוש את התל בחזרה בשעות הבוקר. הקרבות על התל נמשכו במהלך היום, ובסופם נסוג הכוח העיראקי חזרה לעמדותיו. גם התקפה זו הייתה אמורה להיות מתואמת עם הירדנים, אולם בפועל החלה חטיבה 40 הירדנית את הקרב בשעות הבוקר המאוחרות, כשהיא תוקפת את תל אל-מל ותל מסחרה. הירדנים נהדפו על ידי חטיבה 4 שתפסה את התלים.
הכוחות העיראקיים עמדו להשתתף במתקפה גדולה, שתוכננה להתבצע ב-23 באוקטובר, אולם זו בוטלה נוכח החלטת מועצת הביטחון על הפסקת אש (החלטה 338). במחאה על הסכמתה של סוריה להפסיק את האש, החלו העיראקים להחזיר את כוחותיהם מסוריה החל מ-30 באוקטובר. פינוי חיל המשלוח העיראקי הסתיים בשבוע הראשון של חודש נובמבר 1973.
חיל האוויר העיראקי

עם פרוץ המלחמה מנה חיל האוויר העיראקי כ-220 מטוסים, וכמאה מתוכם נשלחו לעזרת מצרים וסוריה במלחמה. במהלך הלחימה איבד חיל האוויר העיראקי 12 טייסים וכרבע מכמות המטוסים שהשתתפו בלחימה הופלו.