stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאנדור סוקולאי
מבחר יצירותיו > מוזיקה קולית

1964-1962 - Vérnász - חתונת הדמים - לפי פדריקו גרסיה לורקה
1968-1965 - Hamlet - המלט - לפי שייקספיר
1973-1971 - - Sámson - שמשון - לפי לסלו נמט
1978 - Csalóka Péter - פטר צ'אלוקה - אופרה לילדים - לפי אגדת עם סקלרית
1984 - Ecce homo לפי קנזנצקיס
1995 - Margit, a hazának szentelt áldozat - מרגיט, קרבן למולדתה - אופרת-מיסתריום
1997-1998 Bölcs Náthán - נתן החכם - לפי לסינג
1998 - Szávitri - סאוויטרי - לפי מיתוס הודי
1957 - Vizimesék gyermekkantáta, op.16 - אגדות מים, קנטטת הילדים - על מילות שירים מאת שאנדור ורש
1958 - A tűz márciusa op 28 - האש של מרץ - על מילות שיר מאת אנדרה אדי
1959 - Világok vetélkedése op. 29, קנטטה יריבות העולמות - מבוססת על שיר מאת בלה ברטוק
1960 - Istár pokoljárása - התופת של אשתר
1962 - Néger kantáta op. 45 (קנטטה שחורה)
1964 - Deploratio op.50 - קינה, לזכרו של פרנסיס פולנק
1970 - Magyar kórusszimfónia סימפוניה מקהלתית הונגרית
1970 - Vitézi ének - שיר של אביר
1970 - Karácsonyi pasztorál op.76 (פסטורלת חג המולד)
1971 - Apokalipszis op.79 - חזון יוחנן
1972 - Pünkösdi ének - שיר פנטקוסט
1972 - Ódon ének - שיר עתיק
1975 - Hódolat Kodálynak op.101 - הוקרה לקודאי
1975 - Adi kantáta - קנטטת אדי
1975 - Gályarab kantáta קנטטת הנידונים לספינת המשוטים
1979 - Libellus Ungaricus - לפי דרשות של פטר בורנמיסה
1980 - Confessio Augustana - הצהרת האמונה מאאוגסבורג
Magyar Karácsony - 1981 - - שירים הונגריים לחג המולד
1983 - Luther kantáta - קנטטת לותר
1990 - Magyar zsoltár - מזמור הונגרי
1992 - Tanúságtétel - הקרבה עצמית למען האמונה
1992 - Korál-requiem - רקוויאם מקהלתי
1996 - Szabó Lőrinc kantáta - קנטטת לרינץ סאבו
2001 - Hymnus ad honorem Sancti Stephani et Beatae Gisellae - המנון לכבוד אישטוואן הקדוש והמבורכת גיזלה
2008 - Október végi tiszta lángok - הלהבות הטהורות של סוף אוקטובר - על מילותיו של גשפאר נאג'
רקוויאם עבור פולנק
1985 - Missa pannonica המיסה הפאנונית, מיסת א-קאפלה
Aforizmák (אפוריזמים)
Tabernákulum (משכן)
Quattro Madrigali (ארבעה מדריגלים)
Musica Notturna (מוזיקה לילית)
Tíz József Attila-töredék (עשרה קטעים מאת יוז'ף אטילה)
Kecskeméti magyar mise (מיסה הונגרית מקצ'קמט) וכו'
1975 - Gloria op 110 לסופרן ולעוגב
1976 - Soproni akvarellek
1977 - A Minden Titkok Titka (הסוד של כל הסודות) לסופרן והרכב קאמרי - למילים של אנדרה אדי
1979 - Jeremiáda (איכה) - לסופרן סולו, חליל, צ'לו וצ'מבלו
1979 - Orbis Pictus
1988 - Aeternitas temporia
1990 - Palme
1991 - Széchenyi miniatűrök
מבחר יצירותיו > מוזיקה לתזמורת

1957 - קונצ'רטו לכינור
1958 - קונצ'רטו לפסנתר
1968 - קונצ'רטו לחצוצרה
1981 - קונצ'רטינו לחליל
1991 - קונצ'רטו דבלין לכינור
1993 - קונצ'רטו לשני כינורות
1968 - Ballata Sinfonica - בלדה סימפונית
1978 - רפסודיה
1982 - קונצ'רטו
1991 - סימפוניה רומאית
1994 - Ergo sum
1997 - הסימפוניה הראשונה
1998 - הסימפוניה השנייה
1999 - הסימפוניה השלישית - סימפוניית ההונגרים (Symphonia Ungarorum) למלים מאת גאשפאר נאג'
מבחר יצירותיו > מוזיקה קאמרית

סונטות סולו: לכינור, לחליל, לצ'לו
שתי רביעיות מיתרים
מבחר יצירותיו > מוזיקה כלית

קטעי סולו לפסנתר, לעוגב, לצ'מבלו
מבחר יצירותיו > בלטים

1958 - Orbán és az ördög - אורבאן והשד
1960 - Az iszonyat balladája - בלדת האימה
1970 - אקסטזה
1971-1970 - Az áldozat הקרבן
לקריאה נוספת

Robert Chase - Dies Irae: A Guide to Requiem Music Scarecrow Press, Plymouth UK 2003
Marc Vignal (red) Dictionnaire des grands musiciens Larousse, vol.2 1985 Paris
הערות שוליים

↑  מוזיקה משכילה
1 2  R.Chase עמ' 417
1 2 3 4 5  M.Vignal עמ' 773
1 2 3 4 5  M.Vignal עמ' 774
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325621005171  PLWABN: 9810648810305606  BNE: XX5065999  BnF: cb13969102h (data)  CiNii: DA12138377  GND: 130293601  ISNI: 0000 0000 8185 5342  LCCN: n80086159  MusicBrainz: bca0507e-5a77-4deb-8a9d-b16073f0b883  NKC: xx0058977  NTA: 075173441  VIAF: 116617678   WorldCat (עם VIAF): 116617678
שלומי אמוני ישראל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מייסד:  מנחם פרוש 
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 
שלומי אמוני ישראל או בשמה המוכר יותר שלומי אמונים היא סיעה פנים מפלגתית בתוך מפלגת אגודת ישראל. הסיעה פעילה לפרקים כמפלגה נפרדת בבחירות לרשויות המקומיות בישראל.
"שלומי אמונים" הוקמה על ידי מנחם פרוש, לקראת הבחירות הפנימיות שנערכו באגודת ישראל בשנת תשל"ו - 1976. הסיעה נועדה לייצג את הירושלמים בני היישוב הישן וחלק מן הליטאים בתוך המסגרת המפלגתית של אגודת ישראל. שמה של הסיעה נגזר מן הפסוק: "אָנֹכִי שְׁלֻמֵי אֱמוּנֵי יִשְׂרָאֵל" (ספר שמואל ב', פרק כ', פסוק י"ט), כשהשם "שלומי אמוני ישראל" שימש את סניף אגודת ישראל בפולין למן הקמתו בשנת 1918.
באותן בחירות פנימיות זכתה הסיעה במקום השני במישור הארצי, עם 24.88% מקולות המצביעים. במישור המקומי זכתה הסיעה ברוב קולות הבוחרים במחוז ירושלים של התנועה, וקיבלה את השליטה בסניף זה.
במשך השנים שינתה "שלומי אמונים" את צביונה הירושלמי, היות שחלק גדול מחבריה אשר השתייכו לקהילות הפרושים-הליטאים, עזבו את אגודת ישראל בתשמ"ט - 1988, ועברו למפלגת דגל התורה. הסיעה החלה לייצג את הקהילות החסידיות הקטנות שלא היו מיוצגות על ידי הנציגים הפוליטיים של החסידויות הגדולות גור, ויז'ניץ ובלז. בין החסידויות הקשורות בסיעה: צאנז, קרלין-סטולין, ברסלב, חסידות ערלוי, סערט-ויז'ניץ, ביאלא ובוסטון, כמו גם קהילת מתמידים. מלבד מנחם פרוש, כיהנו במהלך השנים כחברי כנסת מטעם הסיעה גם בנו מאיר פרוש ויהושע פולק.
בבחירות למועצת אלעד שנערכו באלול תשס"ד (ספטמבר 2004), התמודדו נציגי הסיעה לראשונה באופן עצמאי שלא במסגרת אגודת ישראל, והשיגו 2 מושבים במועצה המקומית.
בבחירות למועצת ביתר עילית שנערכו בחשוון תשס"ח (אוקטובר 2007), התמודדו נציגי הסיעה ברשימה משותפת עם ש"ס, ונציגם מאיר רובינשטיין נבחר לראשות העיר, במועצת העירייה קבלה הסיעה 5 מושבים מתוך 9 בהם זכתה הרשימה המשותפת. לכך התוסף מושב שישי של ראש העיר שרץ למועצה ברשימה נפרדת. מצד שני איבדה הסיעה את תמיכתה של חצר גדולה שהלכה עמה כברת דרך – חסידות בויאן, שרצה במפלגה למועצת העיר בנפרד ואף זכתה בשני מושבים. בבחירות 2008 נכשל מאיר פרוש במירוץ על ראשות עיריית ירושלים. בבחירות 2013, זכו נציגי הסיעה בראשות עיריית ביתר עילית (רובינשטיין) ואלעד (ישראל פרוש). כמו כן, הסיעה התמודדה בנפרד בבית שמש.
נציגי הסיעה נבחרו גם לחברי מועצה בירושלים, בני ברק, בית שמש, מודיעין עילית, אלעד, פתח תקווה, עמנואל וגבעת זאב.
הערות שוליים

↑  אברהם דוב גרינבוים, 'יהדות התורה' - סקירה היסטורית ואקטואלית, באתר מגזין ליברל, ‏8 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298144705171  LCCN: nr2005024738  VIAF: 132994726   WorldCat (עם VIAF): 132994726
שאנון מקמילן

שאנון מקמילן (אנגלית: Shannon MacMillan;‏ נולדה ב-7 באוקטובר 1974) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדות הקישור וההתקפה. מקמילן, שכבשה לטובת הנבחרת האמריקאית 60 שערים, נבחרה לכדורגלנית השנה בארצות הברית בשנת 2002.
חייה

מקמילן נולדה באוקטובר 1974 במחוז נסאו שבמדינת ניו יורק. לאחר שסיימה את התיכון, החלה מקמילן ללמוד באוניברסיטת פורטלנד, שם שיחקה לצידה של טיפני מילברט. היא שיחקה בקבוצת האוניברסיטה בין השנים 1992 ל-1995, כאשר בשנתה האחרונה היא זכתה בפרס הרמן - המוענק לכדורגלן ולכדורגלנית המצטיינים של ליגת המכללות.
את משחק הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית ערכה מקמילן ב-7 ביולי 1993, במסגרת טורניר הכדורגל של האוניברסיאדה. היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר בסגל, שבסופו של דבר זכה במדליית הכסף. שער הבכורה שלה הגיע כמעט שנה לאחר מכן, ב-17 באפריל 1994, במשחק נגד נבחרת קנדה.
ביולי 1996, נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים, ואילו מקמילן זכתה להיכלל בסגל הנבחרת שנסע לטורניר. האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1-2 על נורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1-2 וזכו במדליית הזהב. מקמילן זכתה לכבוש את השער הראשון לטובת האמריקאיות בגמר, בעוד חברתה ללימודים, טיפני מילברט, כבשה את שער הניצחון. בכל הטורניר, כבשה מקמילן שלושה שערים ופתחה בהרכב הראשון בארבעה מחמשת משחקי הנבחרת.
ב-1998, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכתה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. שנה אחר כך, הגיעה מקמילן לשיא הקריירה שלה, כשזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית. בטורניר עצמו, היא שימשה בעיקר כשחקנית מחליפה, אך זכתה לשחק בכל אחד מששת המשחקים. היא סיימה את הטורניר עם שער אחד (בשלב הבתים נגד צפון קוריאה) ושלושה בישולים. בשנה שלאחר מכן, היא זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני, לאחר הפסד 2-3 בגמר לנורווגיה. גם בטורניר זה היא שימשה בעיקר כמחליפה, אך עלתה לשחק בכל משחקי הטורניר.
עם הקמת ליגת ה-WUSA המקצוענית ב-2001, הצטרפה מקמילן לקבוצת סן דייגו ספיריט, שם שיחקה לצידן של ג'ולי פוודי וג'וי פוסט. שנה לאחר מכן, היא כבשה שבעה שערים במסגרת גביע אלגארבה, ובכך קבעה שיא כיבושים חדש לטורניר. באותה שנה, היא אף נבחרה לכדורגלנית השנה בארצות הברית, לאחר שסיימה ככובשת המצטיינת של הנבחרת עם 17 שערים.
בשנת 2003, שיחקה מקמילן בגביע העולם השני שלה עם ארצות הברית וסיימה איתה במקום השלישי, לאחר הפסד בחצי הגמר לגרמניה. היא המשיכה לשחק בנבחרת עוד שנתיים, ובאוקטובר 2005 ערכה את משחקה האחרון. בספטמבר 2006, היא הודיעה על פרישתה הסופית מכדורגל, כשלזכותה 60 שערים ו-50 בישולים ב-177 משחקים במדי נבחרת ארצות הברית.
שנה לאחר מכן, מונתה מקמילן לעוזרת המאמנת של ג'יל אליס בקבוצת כדורגל הנשים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והחזיקה במשרה זו במשך שנתיים.
רסברטרול

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₁₄H₁₂O₃ 
 מספר CAS:  501-36-0
 
מבט תלת־ממדי סכמטי על מוליקולת רסברטרול
הנוסחה הכימית של איזומר טרנס של רסברטרול
איזומר טרנס מימין ואיזומר ציס משמאל
רסברטרול (באנגלית: Resveratrol) הוא פוליפנול נוגד חמצון, המצוי בזג - קליפת ענבים אדומים, יין אדום, שוקולד ועוד. הוא מתפקד בצמחים שונים כפיטו אלקסין (Phytoalexin), המיוצר ומופרש כחומר הגנה במצבי חירום שונים כגון התקפה בקטריאלית או פטרייתית, התקפה על ידי חרקים, קרינה אולטרה סגולה חזקה ועוד. נחשב לעיתים כבעל תכונות נוגדות דלקת ונוגדות סרטן בבני אדם, ומקושר, לפי דעות מסוימות, לאריכות ימים.
היסטוריה

רסברטרול התגלה לראשונה ככל הנראה על ידי חוקר יפני בשם מיצ'יו טקאוקה, ב-1939. טקאוקה הוא גם ככל הנראה זה שנתן לחומר החדש את השם רסברטרול, אולי בהתבססו על שמו של הצמח ממנו הוא מיצה אותו - Veratrum, המשתייך לסדרת השושנאים.
ב-1991 התפרסמה ב-CBS, בתוכנית 60 דקות (Minutes 60), תאוריה, המסבירה לכאורה את ה"פרדוקס הצרפתי", מחד, דיאטה של מאכלים רווי שומן והרבה בשר אדום ומאידך, רמה נמוכה יחסית של מחלות לב. על פי התאוריה הזו, צריכת יין אדום ופעילותו של הרסברטרול המצוי בו, הם המונעים חלק גדול ממחלות הלב שהצרפתים היו אמורים לסבול מהן. בעקבות הפרסום נוצרה, בעיקר בארצות הברית, תעשייה שלמה של תוספי רסברטרול והכנסות היצרנים מתוספים אלה נאמדו בכ-30 מיליון דולר לשנה, נכון ל-2012.
המחקר כיום

נכון ל-2014 הדעות בקרב המדענים בנוגע לפעילותו ויעילותו של רסברטרול, חלוקות. מדענים מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בחנו תוצאות של בדיקות שתן שנעשו במשך 11 שנה (1998–2009) ל-783 מבוגרים בריאים בני 65 ומעלה, באזור קיאנטי שבמחוז טוסקנה האיטלקי. הממצא שלהם היה חד משמעי - אין שום קשר בין כמות הרסברטרול שנמצאה בדגימות השתן של האיטלקים אוהבי היין, לבין אריכות ימיהם או מחלות הסרטן, הלב והדלקות שלהם.
לעומתם, מדענים אמריקאים אחרים פרסמו ביוני 2014 תוצאות מחקר, המצביע על השפעות מיטיבות מאוד של רסברטרול על קופות בהריון. החומר הפחית השפעות שליליות של דיאטה מערבית: הוא הביא לירידה של 30% במשקל הגוף של הקופות, שיפר את סבילותן לגלוקוז, שיפר את זרימת הדם בשליה, הפחית דלקת בשליה והפחית משקעי שומן בכבד העוברי. עם זאת, החוקרים מצאו שאצל עוברים שנחשפו לרסברטרול הייתה פגיעה בהתפתחות הלבלב, דבר העלול להוביל להתפתחות סוכרת אצל אותם עוברים, בהמשך החיים. כמו מחקר זה, היו גם נוספים, שהצביעו על הפחתת גורמי סיכון למחלות לב כתוצאה משימוש ברסברטרול, ועוד.
לדעת חוקרים, מאגף תומכי הרסברטרול, החומר יוצר בגוף מצב, המדמה רעב, אפילו כשאוכלים דיאטה מערבית רגילה. כיום מקובל שדיאטת רעב גורמת לסילוק שורה ארוכה של גורמי סיכון בריאותיים ומאריכה את תוחלת החיים באופן משמעותי. רסברטרול, לדעת חוקרים אלה, מביא את הגוף למצב דומה, חיקוי רעב, בלי לרעוב באמת ובכך דוחה או אף מרפא סימנים של סוכרת, מחלות לב, סרטן, דלקות ועוד.
בעבר ד"ר דייוויד סינקלייר מהרווארד מדיקל, מהחוקרים הידועים ביותר בתחום, סבר כי רסברטרול משפיע על גן הקרוי סירטואין או באופן ספציפי יותר - Sirt1, אשר עליה בכמות של החלבון שהוא מקודד לו, גורמת להארכת החיים הבריאים של האדם ולדחייתן של מחלות זיקנה רבות, מאלצהיימר, דרך סוכרת ועד סרטן. עם זאת, גם הוא סבר כי הכמויות של החומר הזה, הנמצאות באופן טבעי במזון, קטנות מכדי ליצור השפעה ממשית ויש להשתמש בריכוזים גבוהים בהרבה.  מחקר מתקדם יותר הראה כי sirt1 לא משפיע על הארכת החיים (ראה להלן) וכי sirt1 לא מושפע מרסברטרול, וחברת .Sitris Pharm שהוקמה על ידי סינקלייר נסגרה.
פרופ' חיים כהן מאוניברסיטת בר-אילן, אשר עבד עם פרופ' דייוויד סינקלייר בהרוורד מדיקל וחזר לישראל, הראה כי החלבון המשפיע על הארכת חיים הוא sirt6 (ולא sirt1 כפי שחשבו).
חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת אריאל מצאו ב-2014 זן ענבי מרלו ישראלים, המכיל כמות גדולה פי חמישה יותר מהמקובל, של רסברטרול. לטענתם, מדובר בזן הענבים המכיל את הכמות הגדולה ביותר בעולם של החומר.
ראו גם

סינתיה קניון
רונלד דה פיניו
אוברי דה גריי
אנדריי ברטקה
הורמון גדילה והזדקנות
טלומראז
גבול הייפליק
תאי גזע
חיי נצח
רפמיצין
הערות שוליים

↑  "רסברטרול, תרכובת פנולית חדשה" (ביפנית)
↑  "נשים, וותרו על תוספי רזרבטרול והעדיפו את כוסית היין האדום", 11 בנובמבר 2012, באתר Grape-Man
↑  "יין ובריאות: מיתוס ומציאות", 11 באוגוסט 2009, באתר מכבי שרותי בריאות
↑  "Resveratrol Compound In Red Wine, Chocolate, May Not Be So Healthful After All", באתר הפינגטון פוסט, 12 במאי 2014
↑  "Beneficial and cautionary outcomes of resveratrol supplementation in pregnant nonhuman primates", FASEB Journal
↑  "Resveratrol in primary and secondary prevention of cardiovascular disease: a dietary and clinical perspective", יולי 2013, Annals of the New York Academy of Sciences
↑  "Resveratrol in metabolic health: an overview of the current evidence and perspectives", יולי 2013, Annals of the New York Academy of Sciences
↑  "Resveratrol in mammals: effects on aging biomarkers, age-related diseases, and life span", יולי 2013, Annals of the New York Academy of Sciences
↑  The Enthusiast, MIT Technology Review, אוגוסט 2007
↑  "מחקר: יין המרלו הישראלי בריא יותר", 24 באפריל 2014
רב-חובל יורד עם ספינתו

רב-חובל יורד עם ספינתו הוא ביטוי למסורת ימית ולפיה רב-חובל נושא באחריות המוחלטת לספינתו ולכל הנמצא עליה ובשעת חירום הוא יצילם, או יקריב חייו שעה שהוא מנסה לעשות זאת. אף שהביטוי נקשר לעיתים קרובות לטביעת הטיטניק בשנת 1912, כשעל סיפונה רב-חובלה אדוארד סמית', הביטוי היה ידוע כבר 11 שנה לפחות בטרם טביעת הספינה. ברוב המקרים רב-חובל אינו נוטש את ספינתו שעה שהיא במצוקה ומתרכז בהצלת אנשיו. כך נותר רב-חובל הספינה אחרון הנוטשים את סיפונה, או שהוא טובע יחד עם ספינתו.
היסטוריה

הרעיון ולפיו רב-חובל יורד עם ספינתו קשור לרעיון אחר מן המאה ה-19 ולפיו "נשים וילדים תחילה". שניהם משקפים אידיאלים ויקטוריאניים של התנהגות אבירית ולפיה מצופה כי בני המעמדות הגבוהים יתנהגו בהתאם לערכים כמו שירות אלה שמעמדם פחות. התנהגותם של רב-חובל אנית הוד מלכותה בירקנהד ואנשי צוותו, בעת טביעתה בשנת 1852, זכו לשבחים מרבים בציבור כיוון שהם הקריבו עצמם כדי להציל תחילה נשים וילדים. שירו של רודיארד קיפלינג "Soldier an' Sailor Too" וספרו של סמואל סמיילס "Self help" מדגישים את אומץ לבם של האנשים שעמדו בהקשב וניגנו בתזמורת שעה שספינתם שקעה במצולות.
אחריות חברתית ומשפטית

משמעותו המילולית של הביטוי היא שרב-חובל יהיה אחרון האנשים לעזוב ספינה בעודו בחיים, קודם לטביעתה או להריסתה. אם רב-חובל אינו מסוגל לפנות אנשי צוות ונוסעים חיים מספינתו הנמצאת במצוקה, הוא לא יציל את עצמו, אפילו אם יש בידו אפשרות כזו. בהקשר חברתי, באופן מיוחד בין יורדי-ים, רב-חובל יחוש חובה ליטול על עצמו אחריות זו כביטוי לנורמה חברתית. התחמקות ממילוי חובה זו יעמוד בניגוד לנהוג בתרבות יורדי הים ויבטא היעדר ערכים אצל הנוהג כך.
במשפט ימי אחריותו של "אדונה של הספינה", הוא רב החובל, היא אבן יסוד להבנת תפקידו וזאת ללא קשר למצבה הפיזי של הספינה. מכאן שהתנהגות רב-חובל הנוטש את ספינתו היא בעלת משמעות משפטית, בין היתר בכללי זכויות הקמות בהצלת כלי שיט. לכן, גם אם רב-חובל נוטש את ספינתו הנמצאת במצוקה, הוא בדרך כלל נותר אחראי מבחינה משפטית לספינה גם בהיעדרו ממנה והוא חייב לשוב אליה עד חלוף הסכנה לספינה. בכלי שיט צבאיים, רב-חובל הנוטש את ספינתו בשעת מלחמה עלול להידון למוות ומעשהו זהה לעריקה, אלא אם כן הוא שב לספינתו בהזדמנות הראשונה הנקרית בפניו וזאת כדי למנוע נפילתה בידי אויב ולהציל את אנשי צוותו.
נטישת רב-חובל את ספינתו עשויה להיות עבירה פלילית מסוג פשע ועלולה להביא לעונש מאסר. רב-חובל פרנצ'סקו סקטינו, אשר נטש את ספינתו הקוסטה קונקורדיה בעת שעלתה על שירטון, זכה לקיתונות של ביקורת ובוז על התנהגותו בעת האסון ואף נידון ל-16 שנות מאסר באיטליה, מהן שנה אחת מאסר על נטישת נוסעיו על סיפון הספינה הטובעת, חמש שנות מאסר על שגרם לאסון ועשר שנות מאסר על הריגת נוסעיו שטבעו בעת האסון. נטישת ספינה היא בגדר מעשה פלילי בדין הימי בספרד, באיטליה וביוון, מזה מאות שנים. החוק בקוריאה הדרומית אף הוא מחייב רב-חובל להציל עצמו אחרון. המשפט הימי בפינלנד קובע כי רב חובל חייב בשעת מצוקה לעשות הכל שלאל יכולתו להציל את כל מי שנמצא על סיפון ספינתו ואלא אם כן חייו בסכנה מיידית, הוא לא ינטוש את ספינתו כל עוד קיים סיכוי סביר להצלתה. בארצות הברית אין איסור מפורש על נטישת ספינה בידי רב-חובלה, בטרם עזב אחרון נוסעיה, אולם התרחשות כזו עלולה להוביל לאישומים פלילים אחרים, כגון הריגה, הקבועים במשפט המקובל מזה מאות בשנים. אף במשפט הימי הבינלאומי אין איסור מפורש על רב-חובל לנטוש ספינה בטרם ירד אחרון נוסעיה.
דוגמאות היסטוריות בולטות

27 בספטמבר 1854: ג'יימס לוס היה רב-חובל ספינת הקיטור "ארקטיק" כאשר התנגשה בספינה "וסטה" מול חופי ניופאונדלנד. רב-חובל לוס נותר על הספינה הטובעת, אשר תחילה נראה כי תרד למצולות, אולם היא שבה וצפה. הוא נמצא על שרידי הספינה יומיים אחרי התאונה.
13 באפריל 1904: סטפאן מקארוב אדמירל בצי הרוסי, נותר על ספינתו פטרופבלובסק לאחר שזו נפגעה ממוקש ימי.
15 באפריל 1912: רב-חובל הטיטניק, אדוארד סמית', פיקד על הספינה שעה שפגעה בקרחון. הוא טבע בעומדו בגשר של ספינתו הטובעת.
30 במאי 1918: ספינת הקיטור האיטלקית "פייטרו מרונצ'לי" נפגעה מטורפדו על ידי צוללת גרמנית והחלה לטבוע. תת-אדמירל הצי האיטלקי ג'יובני ויליולה, אשר היה מפקד השיירה בה הייתה הספינה, הורה לכל הנוסעים על נטישתה, בעוד שהוא נותר על הספינה הטובעת וטבע יחד איתה.
29 באוקטובר 2012: רב-חובל רובין וולברידג', היה מפקדה של ספינת מפרש שנבנתה בשנת 1960, כהעתק לספינה הבריטית הידועה באונטי, שעה שנקלעה לסופת הוריקן סנדי. הוא נותר על סיפון הספינה אף לאחר שהורה לאנשיו לנטוש.
דוגמאות הפוכות

ידועים מקרים לאורך ההיסטוריה בהם רבי חובלים בחרו להציל את עורם, בעודם נוטשים את משימתם, ספינתם ואנשי צוותם. התנהגות כזו העומדת בסתירה לאחריותו של רב-חובל, מביאה בדרך כלל לנקיטה בהליכים פליליים ולגינוי חברתי, בנסיבות של פיקוד צבאי על ספינה, ההתנהגות זו אף עלולה להוביל לשלילת דרגות ופיקוד.
13 בינואר 2012: רב-חובל פרנצ'סקו סקטינו נטש את ספינתו, קוסטה קונקורדיה, לאחר שעלתה על שרטון, בעוד מאות מן הנוסעים עדיין על הסיפון. 32 מן הנוסעים על הספינה טבעו בתאונה. הוא נידון ל-16 שנות מאסר על התנהגותו.
16 באפריל 2014: רב-חובל לי ג'ון-סוק נטש מעבורת דרום קוריאנית עליה פיקד, יחד עם רוב אנשי צוותו, בעודו מותיר מאות נוסעים בספינה ומבלי שנתן הוראות לנוסעים לנטוש את הספינה. הוא נידון למאסר עולם וכן ל-36 שנות מאסר על אחריותו למותם של 306 נוסעים.
הרחבת השימוש בביטוי

הרעיון ולפיו רב-חובל נושא באחריות העליונה לגורל נוסעיו הורחב בחוק אף לתחום התעופה בארצות הברית טייס מפקד במטוס הוא "בעל הסמכות והאחריות העליונה לניהול ולבטיחות הטיסה." בישראל, "טייס מפקד אחראי לעניינים המפורטים להלן, והוא הסמכות המקצועית, המכרעת והסופית לגביהם:... בטיחותם של אנשי הצוות, הנוסעים והמטען שבכלי הטיס...".
עיון בפסיקה הדנה באחריותו של טייס מפקד מראה הקבלה ברורה בין סמכויותיו לאלה של רב-חובל. דוגמה בולטת להתנהגות על פי אמת מידה זו הייתה בטיסה 1549 של יו אס איירווייז, אשר ב-15 בינואר 2009 נחתה נחיתת חירום בנהר ההדסון. מיד לאחר נחיתת החירום דאג הטייס המפקד צ'סלי סלנברגר לפנות את הנוסעים מתוך המטוס ורק לאחר שווידא כי כולם יצאו, היה האחרון לצאת מן המטוס.
מישל בקוס, היה קברניט מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה 139 מנתב"ג לפריז. כשנחטף המטוס על ידי מחבלים, התעקש להישאר עם נוסעיו החטופים מתוך אחריותו לשלומם. יחד איתו נשאר כל צוות המטוס (עד לשחרור כולם במבצע יונתן). בעקבות מעשה זה, קיבל הקברניט אות הוקרה מראש ממשלת ישראל, יצחק רבין.
ראו גם

נשים וילדים תחילה
הערות שוליים

1 2  Must a captain be the last one off a sinking ship?, BBC New, January 18, 2012
↑  Katia Hetter,
 In a cruise ship crisis, what should happen?. CNN, January 19, 2012
↑  Christopher Drew and Jad Mouawad,
 Breaking Proud Tradition, Captains Flee and Let Others Go Down With Ship. New York Times, April 19, 2014
↑  Merilaki 6 Luku 12 §. 15.7.1994/674 - Ajantasainen lainsäädäntö .FINLEX, database of Finnish Acts and Decrees
↑  Andrew Longstreth, Cowardice at sea is no crime -- at least in the U.S.. Reuters, January 20, 2012
↑  David W. Shaw, The Sea Shall Embrace Them - The Tragic Story of the Steamship Arctic. Simon&Schuster, 2003. ISBN 9780743235037
↑  Pietro Maroncelli. uboat.net
↑  Beverley Ware, Witness recounts Claudene Christian’s last minutes on Bounty. Herald News, February 15, 2013
↑  Title 14 Chapter I Subchapter A Part 1 §1.1. Code of Federal Regulations
↑  חוק הטיס, התשע"א-2011. סעיף 76
הספינה באונטי טובעת, 29 באוקטובר 2012. רב-חובל הספינה טבע יחד עם ספינתו.
רובעי רומא

רובעי רומא כיום
רובעי רומא (באיטלקית: Rioni di Roma - "ריוני די רומא", מלטינית: "regio - "אזור") הם 22 האזורים האדמיניסטרטיביים להם מחולקת העיר רומא בירת איטליה. חלוקת רומא לרבעים החלה בעת העתיקה, במאה הרביעית לפנה"ס. חלוקה נוספת בוצעה בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, והעיר חולקה שוב בימי הביניים ובעת החדשה.
בעת העתיקה

החלוקה הראשונה של רומא לרבעים אדמיניסטרטיביים בוצעה במאה הרביעית לפנה"ס על ידי סרוויוס טוליוס. בחלוקה זו, חולקה העיר לארבעה רבעים שנקראו regiones (וביחיד: regio - "רג'יו").
בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, בשל גידולה של העיר, חולקה העיר ל-14 רבעים, מהם 12 בצידו המזרחי של הנהר, ורובע טרסטוורה (בלטינית: Transtiberim) בצידו המערבי של הנהר.
ימי הביניים

עם נפילתה של האימפריה הרומית ירדה אף העיר רומא מגדולתה. הביזות התכופות על ידי השבטים הברברים הביאו לנפילת כלכלת העיר ולקיטון אוכלוסייתה. הפיחות המשמעותי באוכלוסייה הביא למצב בו התייתרה חלוקת העיר לרבעים. במהלך המאה ה-12, בשלהי ימי הביניים החלה שוב אוכלוסיית העיר לגדול, והעיר חולקה ל-12 רבעים, אולם הדבר בוצע מטעמים של מנהג ונוחות התושבים (אשר קראו לרבעים השונים בשמם) ולא לאור החלטה מנהלתית כלשהי.
רבעים אלה נקראו "רג'יו" כמו בתקופה הרומית, אולם גבולותיהם היו שונים. במהלך המאה ה-13, חולקה העיר רשמית ל-13 רבעים. גבולות הרבעים לא הוגדרו במפורש, מאחר שהתושבים התגוררו בסמוך למרכז של כל רובע ורובע, ובשטחי הפריפריה בין הרבעים לא התגוררו תושבים.
העת החדשה (חלוקה אדמיניסטרטיבית מאז הרנסאנס)

במהלך תקופת הרנסאנס גדלה העיר בשטחה ובתושביה, דבר שדרש שהעיר תעבור רה-ארגון מנהלתי. בשנת 1586 האפיפיור סיקסטוס החמישי הוסיף רובע נוסף לעיר (רובע בורגו).
בשנת 1747 החליט האפיפיור בנדיקטוס ה-14 לארגן מחדש את העיר מבחינה מנהלתית, ארגון שנדרש בשל העובדה שגבולות הרבעים לא הוסדרו. האפיפיור מינה את הרוזן ברנרדיני לחלק מחדש את העיר - חלוקה שנותרה בתוקפה עד שנת 1921. העיר חולקה ל-12 רבעים (בסוגריים שם הרובע המקביל כיום):
טרמה (Terme) (חלק מרובע מונטי של ימינו);
סובורה (Suburra) (חלק מרובע מונטי של ימינו);
קווירינלה (Quirinale) (חלק מרובע טרווי של ימינו);
פינצ'יו (Pincio) (כיום קולונה);
מרטה (Marte) (כיום קאמפו מרציו);
ברוטו (Bruto) (כיום פונטה);
פומפאו (Pompeo) (כיום רגולה ופאריונה);
פלמיניו (Flaminio) (כיום סנט'אאוסטאקיו);
פנתאון (Pantheon) (כיום הרבעים פיניה וסנטאנג'לו);
קמפידוליו (Campidoglio) (כיום קמפיטלי וריפה);
ג'יאניקולו (Gianicolo) (כיום טרסטוורה);
ותיקנו (Vaticano) (כיום קריית הוותיקן ובורגו);
לאחר כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה חולקה העיר לשמונה רבעים שנקראו "ג'וסטיזי" (באיטלקית: Giustizie - "שופטים"):
מונטי (Monti);
טרווי (Trevi);
קולונה (Colonna) וקמפו מרציו (Campo Marzio);
פונטה (Ponte) ובורגו (Borgo);
פאריונה (Parione) ורגולה (Regola);
סנט'אאוסטאקיו (Sant'Eustachio) ופיגנה (Pigna);
קמפיטלי (Campitelli), סנטאנג'לו (Sant'Angelo) וריפה (Ripa);
טרסטוורה.
נפוליאון היה הראשון למעשה שהסדיר את הגבולות שבין הרבעים. לאחר תבוסתו של נפוליאון, הושבה החלוקה של ברנרדיני.
רובעי רומא כיום

עם הקמת ממלכת איטליה, במסגרת ארגון של כל חלקי הממלכה והפיכת רומא לבירתה, בוצע ארגון מחדש של העיר רומא - ארגון שנדרש לאור הגידול הרב באוכלוסיית העיר בשלהי המאה ה-19, וגדילתה מעבר לחומות אורליאנוס. בשנת 1874 נוסף רובע מספר 15 לעיר (רובע אסקווילינו, שחלקו נלקח מרובע מונטי).
גידול העיר בשטחה ובאוכולוסייתה הביא לחלוקה מחודשת לרבעים בשנת 1921 - במסגרת חלוקה זה מספר הרבעים הוגדל ל-22.
בשל גדילתה של העיר, בוצעה רפורמה נוספת בשנת 1972, במסגרתה חולקה העיר רבתי ל-20 רבעים שנקראו "צ'ירקוסקריזיוני" (circoscrizioni), ובהמשך שונה שמם ל"מוניצ'יפי" (municipi). מרבית רובעי המקוריים של העיר (למעט שלושת הרבעים בגדתו המערבית של נהר הטיבר) שייכים כיום למוניצ'יפי I.
רבעי רומא וסמליהם:
I מונטי
II טרווי
III קולונה
IV קמפו מרציו
V פונטה
VI פאריונה
VII רגולה
VIII סנט'אאוסטאקיו
IX פיניה
X קמפיטלי
XI סנטאנג'לו
XII ריפה
XIII טרסטוורה
XIV בורגו
XV אסקווילינו
XVI לודוויזי
XVII סאלוסטיאנו
XVIII קסטרו פרטוריו
XIX צ'ליו
XX טסטאצ'יו
XXI סן סבא
XXII פראטי