stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה

פרידריך פרדיננד נולד ב-25 ביוני 1769, לפרידריך ארדמן, נסיך אנהלט-פלס וללואיזה פרדיננדה משטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך ארנסט, רוזן שטולברג-ורניגרודה.
בשנת 1786 הוא הצטרף לשורות הצבא הפרוסי, שם הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ומ-1792 עד 1794, הוא נלחם במערכות הצבאיות על הריין.
בשנת 1797 מת אביו, ומכיוון שאחיו הבכור היה עם פיגור שכלי, ירש פרידריך פרדיננד את נסיכות אנהלט-פלס, שהייתה חלק מממלכת פרוסיה, אולם בשנת 1803 הוא חזר לשרת בצבא הפרוסי.
ב-20 באוגוסט 1803 התחתן פרידריך פרדיננד עם לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, בתו של פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ופרדריקה, רוזנת שליבן, שהייתה נסיכה דנית מצאצאי כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, אולם היא מתה כעבור 3 חודשים ללא ילדים.
לאחר קרב ינה-אאורשטדט, הוא פיקד על הרגימנט שלו בצהדניק ליד קווי האויב, אך נסוג לבוהמיה על מנת להבטיח את הפירוק מנשק של האוסטרים. מיד לאחר מכן הוא פרש מן הצבא ועשה טיול בהולנד ובצרפת לפני שחזר לפלס. במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית ב-1813, הוא היה המפקד של האזור הכפרי בשלזיה.
ב-20 במאי 1816 התחתן פרידריך פרדיננד בשנית עם הרוזנת יוליה פון ברנדנבורג, בת לא חוקית של פרידריך וילהלם השני מלך פרוסיה והרוזנת סופיה פון דהנהוף, אולם גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1818 מת דודנו לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ופרידריך פרדיננד ירש את הדוכסות, וזמן קצר לאחר מכן, הוא ויתר על אנהלט-פלס לאחיו היינריך.
במהלך טיול בפריז בשנת 1825, המירו פרידריך פרדיננד ואשתו את דתם לקתוליות, אולם ניסיונם להמיר את תושבי קתן לאמונה הקתולית נתקלה בהתנגדות מוחלטת.
פרידריך פרדיננד שיפץ את הארמון בניינבורג בעזרת האדריכל גוטפריד בנדהאואר, ובשנת 1828 הוא ייסד מושבה בדרום אוקראינה בשם "אסקניה-נובה", שהייתה ממוקמת בערבות הטאורי, בחלק הצפוני של חצי האי קרים.
ב-23 באוגוסט 1830 מת פרידריך פרדיננד בקתן, ואחיו היינריך, דוכס אנהלט-קתן עלה לשלטון במקומו.
אשתו הראשונה, לואיזה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
אשתו השנייה יוליה פון ברנדנבורג
יחסי קפריסין–שוודיה

| יחסי קפריסין–שוודיה |
| --- | --- |
קפריסין: שוודיה


קפריסין: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,251: 450,295
אוכלוסייה
1,365,615: 10,636,207
תמ"ג (במיליוני דולרים)
32,230: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,601: 55,778
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית
שגרירים
אנדראס ס. קאקוריס: קלאס גיירוב
יחסי קפריסין–שוודיה הם יחסי החוץ בין קפריסין לבין שוודיה. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, במועצת אירופה, בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ובאיחוד מדינות הים התיכון. לקפריסין שגרירות בסטוקהולם, ולשוודיה שגרירות בניקוסיה.
היסטוריה > ארכאולוגים שוודים בקפריסין

ארכאולוגים והיסטוריונים שוודים רבים מבקרים את האי. פרויקט הארכאולוגיה הגדול ביותר היה פרויקט בשם המשלחת השוודית לקפריסין (אנ') שהתקיימה בין ספטמבר 1927 למרץ 1931 והובלה על ידי הארכאולוג איינר גיירסטאד. כיום, המוצגים נמצאים במוזיאון הים תיכוני (אנ') שבסטוקהולם, שוודיה.
היסטוריה > עצמאות קפריסין

היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה קפריסין הוקמו ב-1960, כאשר קיבלה קפריסין עצמאות מהממלכה המאוחדת.
היסטוריה > כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין

לאחר שקיבלה את עצמאותה קפריסין, היה מתח בין שתי הקבוצות האתניות שחיו באי, הטורקים והיוונים קפריסאים. על מנת לשמור על שלום בין 2 הקבוצות הוקם ב-1964 "כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין". ממשלת שוודיה שלחה לכוח שמירת השלום כ-1,000 חיילים, אך עם הזמן כמותם ירדה. בשנת 1973 שירתו בכוח כ-265 חיילים, ובשנת 1993 שוודיה הפסיקה לשלוח חיילים. במהלך 30 השנים האלו, שלחה שוודיה בסך הכול כ-28,000 חיילים.
היסטוריה > שגרירויות

ב-1994 קפריסין פתחה שגרירות בסטוקהולם, בעוד ששוודיה פתחה שגרירות בניקוסיה ב-2004.
שגרירים

השגריר השוודי בקפריסין הוא קלאס גיירוב. השגריר הקפריסאי בשוודיה הוא אנדראס ס. קאקוריס.
יחסי ניגריה–קמרון

| יחסי ניגריה–קמרון |
| --- | --- |
ניגריה: קמרון


ניגריה: קמרון
שטח (בקילומטר רבוע)
923,768: 475,440
אוכלוסייה
235,523,219: 29,566,475
תמ"ג (במיליוני דולרים)
362,815: 47,946
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,540: 1,622
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי ניגריה–קמרון הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הרפובליקה של קמרון. שתי המדינות כוננו יחסים ביניהן ב-1960, השנה בה שתיהן קיבלו עצמאות. נושאים שמשמעותיים ביחסים ביניהן כוללים את הגבול המשותף ואת ההסדרים הקולוניאליים בקמרון מתקופת שלטונה של בריטניה. בשנות ה-90 גברה המתיחות ביניהן, ושתי המדינות היו קרובות למלחמה. במהלך המאה ה-21 הושגו הסכמות והיחסים חזרו לנורמליות, בין היתר בגלל הפעולות של ארגון בוקו חראם שאילצו שיתוף פעולה קרוב יותר.
ראשית היחסים

ב-1960 קמרון קיבלה עצמאות מצרפת וניגריה קיבלה עצמאות מבריטניה, ובמהלך אותה השנה שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. ב-6 בפברואר 1963 נחתם הסכם ידידות ושיתוף פעולה וכן מזכר הבנות בקשר למעבר אנשים וסחורות בגבול המשותף. לאחר משאל עם שקבע שצפון קמרון הבריטית תהיה חלק מניגריה ודרומה חלק מקמרון, הכריז נשיא קמרון, אחמדו אהידג'ו, כי "היחסים עם ניגריה צריכים להיות במיטבם".
ראשית היחסים > מלחמת ביאפרה

ביולי 1967 פרצה מלחמת ביאפרה, לאחר שמורדים בני איגבו מחבל הארץ ביאפרה ביקשו לפרוש מניגריה ולהקים מדינה עצמאית. בנובמבר אותה שנה הכריזה קמרון על סגירת הגבול עם ניגריה ועל מניעת מעבר נשק, תרופות ומזון לביאפרה, והיא אף הזמינה את ממשלת ניגריה להקים בסיס בכפר קמרוני כדי שתוכל לפקח על הסחורות הנכנסות לנמל קאלבאר. נשיא קמרון הפתיע גינה בחריפות את המדינות שתמכו בביאפרה, ביניהן צרפת, אחת מבעלות בריתה החשובות של קמרון, בהיותה מושבה צרפתית לשעבר. במהלך המלחמה הוא מונה לוועדת התיווך מטעם ארגון אחדות אפריקה ולאחריה תיווך באופן לא רשמי בין ניגריה למדינות שהכירו בעצמאות ביאפרה.
שנות המלחמה בביאפרה היוו שיא בכל הקשור ליחסים בין המדינות במהלך המאה ה-20. בספטמבר 1970 ביקר אהידג'ו בניגריה וזכה לשבחים, וב-1972 קיבל תואר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת לאגוס. במרץ נחתמו גם שלושה הסכמי שיתוף פעולה, ביניהם שיתוף פעולה בין–משטרתי ובמאי 1978 נחתם הסכם שירותי אוויר.
מחלוקות בנוגע לגבול > רקע

ב-11 בפברואר 1961 נערך משאל עם בפיקוח האו"ם במטרה להכריע את עתיד המחוזות באזור הגבול בין ניגריה לקמרון, שהיו קודם לכן תחת שליטה בריטית. שטחים אלו, שנקראו קמרון הבריטית הורכבו ממחוז דרומי וצפוני, ועד 1916 נשלטו על ידי גרמניה כחלק מהמושבה שלה בקמרון. לאחר מלחמת העולם הראשונה קמרון חולקה בין בריטניה שקיבלה את קמרון הבריטית לצרפת שקיבלה את יתר השטח. במהלך משאל העם, המחוז הדרומי הכריע בעד הצטרפות לקמרון בעוד הצפוני בחר בניגריה. נשיא קמרון, אהידג'ו, ניהל קמפיין בניסיון לספח את כלל השטח לידי קמרון ומשהצפון בחר להצטרף לניגריה פנה לבית הדין הבינלאומי תוך שהוא מאשים את ניגריה ובריטניה במעורבות פסולה במשאל העם שכללה "הפחדה, רדיפה גלויה ועד לזיופים". התגובה של קמרון לתוצאות המשאל הוגדרה כ"טינה רשמית חזקה" או "מרירות עמוקה וארוכה", והיא אף ציינה מספר שנים לאחר מכן ביום אבל את "השטחים האבודים".
מחלוקות בנוגע לגבול > קמרון האנגלופונית

האיחוד של דרום קמרון הבריטית עם קמרון לאחר העצמאות עורר קשיים פוליטיים במדינה. בעיית אנגלופון, כפי שנקראה, נגרמה מכך שחלקים מקמרון נשלטו במשך כיובל שנים - בין 1916 ל-1959 - תחת ממשלים שונים והייתה בהם השפעה תרבותית שונה. בנוסף, בזמן שלטון הבריטים היגרו למחוז בני האיגבו ממזרח ניגריה, ותפקידם המשמעותי בכלכלה הקמרונית, לצד התגברות השאיפות הלאומיות שלהם אחרי מלחמת העולם השנייה, יצר פחד מזרים בקמרון. בשנות ה-60 פעלה ממשלת קמרון כדי לפרק את הרצון לשלטון עצמי של האיגבו ואסרה הקמת התאגדויות אתניות. בשנות ה-70 החלו רבים מהם להצטרף לאיחוד הניגרי בקמרון, ארגון שהפך לכלי לחץ חשוב בקמרון למען קידום אינטרסים ניגריים, וסייע בהשתלבותם.
מאז שנות ה-90, התגבר החשש בקרב השלטון בקמרון כי התושבים הניגרים יהיו בעלי ברית טבעיים של הבדלנים האנגלופונים. המתח בין המוסדות לקבוצות הבדלניות גבר במקביל לסכסוך מול ניגריה על האדמה. בשנת 2017 פרץ משבר אנגלופון, בין ממשלת קמרון לבדלנים בחבל אמבזוניה.
מחלוקות בנוגע לגבול > קמרון האנגלופונית > המחלוקת בבקאסי

החשובה ביותר מבין מחלוקות הגבול בין ניגריה לקמרון, היא המחלוקת על חצי האי בקאסי, הממוקם בקצה הדרומי של הגבול ביניהן. חצי האי, שממוקם במפרץ גינאה בין ריו דל ריי למדינת קרוס ריבר שבניגריה, בעל חשיבות אסטרטגית לשתי המדינות הן בשל מיקומו - קרבתו לנמל קאלבאר, שחשוב לייבוא ולייצוא של ניגריה, וכן בשל המשאבים הקיימים בו, ועיקרם הנפט. האזור מאוכלס ברובו על ידי דייגים בעלי אזרחות ניגרית. בשנת 1913, במסגרת הסכם בין גרמניה לבריטניה, נקבע שהמקום יהיה שייך לגרמניה. אחרי מלחמת העולם הראשונה, בהסכמה עם צרפת מיולי 1919, הוחלט שהשליטה תעבור לבריטניה, שכללה אותו בדרום קמרון הבריטית, ויחד עם יתר המחוז הוא עבר לשליטת קמרון ב-1961.
בשנים שאחרי מלחמת ביאפרה, כשהיחסים בין המדינות היו טובים, הואצו השיחות על תוואי הגבול, והן הסתיימו בחתימה על הכרזת מאוראה ב-1975, שהגדירה את הגבול הימי בין קמרון לניגריה וקבעה שהריבונות על בקאסי תהיה של קמרון. עם זאת, מספר שבועות לאחר מכן הוכרזה הפיכה צבאית בניגריה ונשיאה יעקובו גואון הודח. מחליפו, מורטלה מוחמד סירב לאשרר את ההסכם. בתגובה, הודיע נשיא קמרון אהדג'ו שקמרון לא תדון עוד עם ניגריה בשום נושא בטרם מורטלה מוחמד יודח מראשות המדינה. במהלך שני העשורים הבאים, היחסים הפכו למתוחים יותר, ואף הגיעו לסף מלחמה ב-1981. במהלך שנות ה-90 התרחשו מספר עימותים צבאיים, כשצבא ניגריה ניסה לפלוש לבקאסי.
מחלוקות בנוגע לגבול > קמרון האנגלופונית > הכרעת בין הדין הבינלאומי בהאג

תחת שלטון נשיא קמרון, פול בייה, הגישה המדינה תביעה נגד ניגריה לבית הדין הבינלאומי ב-29 במרץ 1994. הדרישה של קמרון באזור בקאסי התבססה בעיקרה על ההסכם בין גרמניה לבריטניה ב-1913, וכן על סמך הכרזת מרואה. ניגריה, מצידה, טענה שחצי האי נשלט על ידי ראשי קלבר העתיקה, אשר העבירו את תמיכתם לניגריה לפני העצמאות. בנוסף, היא הוכיחה שבאזור נגבים מיסים לניגריה, שתושבי המקום משתמשים בדרכונים ניגריים וכן סימנים נוספים למעורבות הניגרית. ב-10 באוקטובר 2002 פסק בית הדין לטובת קמרון, וקבע כי על ניגריה לסגת מהאזור.
על אף המחאה הניגרית נגד ההחלטה, ולמרות התסיסה שנגרמה כתוצאה מכך, המשטר הניגרי בראשות אולוסגון אובסנג'ו ציית לפסיקה. ביוני 2006 נחתם הסכם בין המדינות שקבע כי על ניגריה להסיג את כוחותיה עד 4 באוגוסט 2008, וחייב את קמרון לשמור על זכויות אזרחי ניגריה שבמקום. ההסכם בוצע והשטח הועבר בדרכי שלום.
מחלוקות בנוגע לגבול > הוועדה המשותפת

בהתאם לבקשת שתי המדינות, הוקמה על ידי האו"ם ועדה משותפת ליישום החלטת בית הדין הבינלאומי. אחריות הוועדה כללה את הגדרת הגבול בין המדינות, הקלה על שיתוף הפעולה ביניהן, והגנה על זכויות התושבים בבקאסי. הוועדה קיימה 38 התכנסויות עד 2015.
המאה ה-21

במהלך העשור השני של המאה ה-21, ניגריה וקמרון החלו לשתף פעולה במלחמה בארגון הטרור בוקו חראם. בתחילת פעילות הארגון, טען נשיא קמרון, פול בייה, כי מדובר ב"עניין פנימי בניגריה". עם זאת, מאז 2010, התרחבה פעילות הארגון לאזור ימת צ'אד, כולל צפון קמרון, ששימש כשטח גיוס לארגון וכמקום מפלט מארגוני הביטחון של ניגריה. בוקו חראם ביצעו מספר חטיפות בקמרון, לרבות חטיפת אזרחים זרים וכן את אשתו של סגן ראש ממשלת קמרון. בנוסף, הגעת פליטים מניגריה הפכה למשבר הומניטרי וביטחוני חמור, וכשההתקפות על קמרון עצמה התגברו, כ-170 אלף אזרחי קמרון איבדו את ביתם נכון ל-2017. בגבול, גדל היקף הגניבות, ולפי האו"ם, בין 2013 ל-2018 17 אלף חיות בקר, בשווי של 6 מיליון דולר, נגנבו ונמכרו בניגריה.
על אף התלונות מצד ניגריה על כך שקמרון לא נוקטת בפעולות מספקות נגד בוקו חראם, מאז 2014 הפעילה המדינה יד תקיפה יותר נגד הארגון, ופרסה קבוצת חיילים ראשונה בגבול ניגריה במאי. נראה היה ששתי המדינות עדיין חשדניות אחת כלפי השנייה, מה שמערער את התקשורת ביניהן. עם זאת, שיתוף הפעולה הביטחוני הצליח לשפר את היחסים הכלליים בין המדינות וראשיהן.
המאה ה-21 > הוועידה לביטחון בגבול

ב-28 בפברואר 2012, באבוג'ה, נחתם הסכם להקמת ועדה משותפת בגבול, שמשימותיה כוללות פעולות נגד הטרור, הברחות נשק והגירה בלתי חוקית. הוועדה מתכנסת פעמיים בשנה.
המאה ה-21 > כוח המשימה הרב–לאומי

בשנת 2014, קמרון הצטרפה לכוח המשימה הבינלאומי שהוקם על ידי ניגריה וכלל את מדינות ימת צ'אד ובנין. כוח המשימה שואף לשפר את שיתוף הפעולה האזורי בלוחמה בטרור, על ידי תיאום סיורים, מעקב בגבולות ושיתוף פעולה מודיעיני.
יחסים כלכליים

מאז 2015, לקמרון קונסוליה כללית בלאגוס ובקלאבר, ולניגריה קונסוליות בדואלה, בואאה ובגארואה. לפי נתוני ממשלת קמרון, כ-4 מיליון ניגרים חיים בקמרון.
הסכם הסחר הדו-צדדי מ-1963 עבר תיקונים ב-1982 וב-2014. למרות שחלק מהסחר לא רשמי ולא נספר, העריך הבנק העולמי שבשנת 2013 ניגריה ייצאה לקמרון סחורות בשווי 176 מיליון דולר (קוסמטיקה, פלסטיק, הנעלה וסחורות אחרות), לעומת ייצוא בגובה 64 מיליון מקמרון, שכלל אורז, מוצרים חקלאיים וסבון. עם זאת, פעולות בוקו חראם פגעו בסחר בין המדינות ושיבשו את נתיבי הסחר המסורתיים.
עלי אכבר אחמדיאן

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בן 64 בערך) שהר באבכ, איראן 
 מדינה:  איראן 
 השכלה:  האוניברסיטה ומכון המחקר הגבוה ללימודי ביטחון ואסטרטגיה  Tehran University of Medical Sciences Dental School 
 השתייכות:  משמרות המהפכה האסלאמית 
 דרגה:  קומודור 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת איראן-עיראק 
 
עלי אכבר אחמדיאן (בפרסית: علی‌اکبر احمدیان; נולד בשנת 1961) הוא איש צבא איראני, מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי וחבר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.
ביוגרפיה

אחמדיאן נולד בשנת 1961 בשהר באבכ (אנ'). הוא שירת בחיל הים של משמרות המהפכה והגיע לדרגת אדמירל. בתקופה מסוימת בשירותו שימש סגנו של עלי שמח'אני. הוא בוגר האוניברסיטה לביטחון לאומי של איראן (אנ').
בשנת 2022 מונה לחבר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר. ב-22 במאי 2023 מונה על ידי נשיא איראן אבראהים ראיסי למזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, לאחר התפטרותו של עלי שמח'אני.
בעקבות קשריו לתוכנית הגרעין האיראנית, הוטלו עליו עיצומים במדינות שונות, ובהן ארצות הברית, קנדה ובריטניה.
בדצמבר 2023 נפגש אחמדיאן עם דובר המורדים החות'ים בתימן מוחמד עבד א-סלאם, ושיבח את החות'ים על "עמידתם לצד הפלסטינים".
הערות שוליים

↑  ראיסי מינה את עלי אכבר אחמדיאן למזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי, באתר president.ir
↑  דניאל סלאמה והסוכנויות, הבכיר האיראני שיועצו נתלה באשמת ריגול "התפטר" אחרי עשור, באתר ynet, 22 במאי 2023
↑  חילופי גברי במדינת טרור: היועץ לביטחון לאומי פרש אחרי עשור - כל רגע, באתר www.kore.co.il, ‏2023-05-22
↑  אסף רוזנצוייג, ‏זעזוע באיראן: עלי שמח'אני עזב את תפקידו כמזכיר המועצה לביטחון לאומי, באתר ‏מאקו‏, 22 במאי 2023
↑  שחר ברדיצ'בסקי, ‏הבכיר "הפרגמטי" פרש: זה המינוי החדש בצמרת האיראנית, באתר מעריב אונליין, 22 במאי 2023
↑  Ali Akbar Ahmadian, OpenSanctions.org, ‏1961 (באנגלית)
↑  Sanctions List Search, sanctionssearch.ofac.treas.gov (באנגלית)
↑  Iran Designations Updates, ofac.treasury.gov, ‏10/31/2017 (באנגלית)
↑  Global Affairs Canada, Canada sanctions Iranian regime for activities that gravely threaten international peace and security, www.canada.ca, ‏2023-08-08
↑  CONSOLIDATED LIST OF FINANCIAL SANCTIONSTARGETS IN THE UK, ממשלת הממלכה המאוחדת (באנגלית)
↑  בכיר חות'י נפגש עם גורם ביטחוני איראני: "תוקפנות ישראל מאיימת על כולם", באתר ynet, 31 בדצמבר 2023
יחסי ספרד–קיריבטי

| יחסי ספרד–קיריבטי |
| --- | --- |
ספרד: קיריבטי


ספרד: קיריבטי
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 811
אוכלוסייה
47,898,410: 135,675
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 279
תמ"ג לנפש (בדולרים)
33,001: 2,057
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ספרד–קיריבטי הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין ספרד וקיריבטי.
יחסים היסטוריים

האיים נכבשו על ידי ספינות ספרדיות בפיקודם של שני פורטוגלים וספרדי אחד: פרדיננד מגלן, פדרו פרננדס דה קווירוס ואלברו דה סאבדרה סרון בתחילת המאה ה-16.
יחסים היסטוריים > איי גילברט

אחד ה"גילויים" הראשונים שנרשמו על ידי האירופים היה בשנת 1528, כאשר קפטן סאבדרה גילה את האי טאראווה. בשנת 1686, כשהגיע פרנסיסקו דה לזקנו לאי יאפ הוא כינה את אותו ארכיפלג כאיי קרוליין, לכבודו של קרלוס השני, מלך ספרד. הוא הרחיב את השם הזה לאיים פלאו ולאלה ששונו מאוחר יותר לאיי גילברט ואיי מרשל.
יחסים היסטוריים > איי פיניקס

איי פניקס או איי רוואקי הם קבוצה של אטולים מאוכלסים בדלילות הממוקמים באוקיינוס השקט, ממזרח לאיי גילברט, ממערב לאיי ליין ומצפון לסמואה. הם התגלו ונכבשו על ידי מגלן בשנת 1520 ונותרו תחת שלטון ספרד עד 1899, אז על ידי חוזה פריז הם עברו לארצות הברית.
יחסים היסטוריים > איי ליין

שרידים ארכאולוגיים מצביעים על כך שחלק מאיי ליין היו מיושבים על ידי פולינזים, אך כאשר האירופאים הגיעו הם כבר לא היו מיושבים. הם שולבו במושבה הבריטית של איי גילברט ואליס בשנת 1916.
יחסים דיפלומטיים

ספרד מנהלת יחסים דיפלומטיים עם קיריבטי מאז 2011 והשגרירות בוולינגטון, שנפתחה רשמית ביוני 2009, מוסמכת גם עבור קיריבטי. כחברה במדינות אפריקה, הקריביים והאוקיינוס השקט (ACP), קיריבטי הצטרפה בשנת 2005 להסכם קוטונו ומקבלת סיוע מהאיחוד האירופי במטרה לצמצם, ובטווח הארוך, למגר את העוני ולסייע בפיתוח המדינה.
הגאוגרפיה המרוחקת והיעדר קשרים היסטוריים מסבירים את הרמה הנמוכה מאוד של יחסים דו-צדדיים בין שתי המדינות, המתועלים בעיקר דרך מוסדות האיחוד האירופי, כולל סיוע בפיתוח.
יחסים כלכליים

קיריבטי אשררה בשנת 2009 את ההסכם על סחר בין מדינות איי האוקיינוס השקט (PICTA), הכולל 10 מדינות נוספות, מתוך 14 חברי פורום איי האוקיינוס השקט, עליו חתמה לראשונה בשנת 2001. זהו הסכם סחר חופשי למוצרים ושירותים. PICTA מנהלת משא ומתן עם האיחוד האירופי על הסכם שותפות כלכלי אזורי מקיף AAE, במסגרתו ייצוא המיועד לאיחוד האירופי יהיה פטור ממכס.
בספטמבר 2012 נחתם הסכם איגוד הדייג בין קיריבטי לאיחוד האירופי. משך הזמן הוא שש שנים, מתחדש וכולל ספינות דיג מספרד, צרפת ופורטוגל. היחסים הכלכליים בין קיריבטי לספרד הם קטנים מאוד; בתקופה 2008/2012 ספרד ייצאה רק 51,000 אירו וייבאה 27,000 אירו.
שיתוף פעולה

קיריבטי חתומה על חוזה קוטונו, דרכו היא מקבלת עזרה מהאיחוד האירופי. מסמך אסטרטגיית המדינה לקיריבטי (2008–2013) קבע את המסגרת האסטרטגית לשיתוף פעולה בין האיחוד האירופי לקיריבטי במסגרת הקרן העשירית לפיתוח אירופי. ההקצאה הכוללת לקיריבטי הייתה 20 מיליון אירו. הסיוע התמקד בתחום פרויקטים של מי שתייה, תברואה ואנרגיה מתחדשת (למשל, טכנולוגיה סולארית פוטו-וולטאית).
פרויקטים אחרונים בין האיחוד האירופי לקיריבטי כללו שיפור בתקשורת, פיתוח גידול אצות לייצוא, מערכות אנרגיה סולארית לאיים הרחוקים ביותר, הגדלת שירותי מגדל הפיקוח והמאבק באש בשדה התעופה הבינלאומי טאראווה בונרקי, שירותי רפואה וסיוע לתוכנית ההכשרה המקצועית בקיריבטי.
במסגרת התוכנית של הקרן האירופית ה-11 לפיתוח (2014–2020) יועד סכום של 23 מיליון אירו, מתוכם 20.5 מיליון אירו יועדו בעיקר לפיתוח בר קיימא של איי קיריטימאני, 3,300 ק"מ (2,100 מייל) ממזרח לקיריבטי. כספים אלה הוקצו לפיתוח דייג טונה ולאפשרות של מפעל עיבוד, שיפור הניווט בין האיים ופיתוח תיירותי.
נציגויות דיפלומטיות

קיריבטי אינה מיוצגת בספרד לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
ספרד מיוצגת בקיריבטי באמצעות שגרירותה בוולינגטון, ניו זילנד.
פרזאנה סאדק מאלוואג'רד

פרזאנה סאדק מאלוואג'רד (בפרסית: فرزانه صادق مالواجِرد; נולדה ב-12 בספטמבר 1976) היא פוליטיקאית איראנית המכהנת בתפקיד שרת הכבישים והפיתוח העירוני באיראן.
ביוגרפיה

נולדה ב-12 בספטמבר 1976 בהמדאן, שבאיראן.
היא אדריכלית ולמדה באוניברסיטת טהראן ובאוניברסיטת אזאד האיסלאמית(אנ').
היא עבדה בתפקידים שונים במשרד הכבישים האיראני. הבכיר שבהם, סגנית השר.
כסגנית השר היא האשימה את ראש עיריית טהראן עלי רזא זאכאני בעבירות בנייה, בכך שהעירייה בראשותו התירה בניית מבנים שלא לפי התקנים הדרושים, באופן העלול להביא לסיכונים.
ב-21 באוגוסט 2024 אישר המג'לס את מינויה לתפקיד שרת הכבישים והפיתוח העירוני(אנ') במסגרת השבעת ממשלתו של מסעוד פזשכיאן. היא האישה הראשונה בתפקיד זה (והשנייה בממשלת איראן) מאז המהפכה האסלאמית.
הערות שוליים

↑  5544, فرزانه صادق دومین وزیر زن در تاریخ نظام جمهوری اسلامی, אירנא, ‏2024-08-21 (בפרסית)
↑  Female minister proposed for Iran's roads ministry, Mehr News Agency, ‏2024-08-14 (באנגלית)
↑  فرزانه صادق؛ یک وزیر زن و صدها دشمن, BBC News فارسی, ‏2024-08-17 (בפרסית)
↑  איראן: שרה שנייה בלבד אי-פעם, בממשלת "אחדות" עם הקיצונים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2024
↑  בפעם השנייה מאז המהפכה האסלאמית: שרה מונתה לממשלת איראן, באתר www.israelhayom.co.il, ‏21/8/2024
מבצע איירונסייד

מפת מבצעי ההונאה המשניים במסגרת מבצע "שומר ראש" שביניהם נמנע גם מבצע איירונסייד
מבצע איירונסייד היה תוכנית הונאה אסטרטגית צבאית שהופעלה בידי בעלות הברית בשנת 1944, בזמן מלחמת העולם השנייה. המבצע היה חלק מתוכנית הונאה נרחבת יותר בשם הקוד מבצע שומר ראש שהופעלה בידי בעלות הברית כדי להטעות את הפיקוד הגרמני באשר לנחיתה בנורמנדי שתוכננה ליוני 1944. מבצע איירונסייד גיבה את תוכנית ההונאה הנרחבת יותר בכך שגרם לגרמניה הנאצית להאמין שכוחות של בעלות הברית ינחתו לאורך חופי מפרץ ביסקאיה ולאורך חופי דרום צרפת.
בעלות הברית ביקשו לנצל את החשש של הגרמנים מפני פלישה לאורך חופי מפרץ ביסקאיה ולגרום לגרמנים לרתק את כוחות ההגנה שלהם לאזור בורדו במהלך המערכה בנורמנדי ביוני 1944.
תכנון מבצע שומר ראש ומבצע איירונסייד הוטל על לוטננט קולונל ג'ון ביוון מהמודיעין הבריטי. ביוון עמד בראש מדור הפיקוח של לונדון, (LCS) גוף סודי שהוקם בשנת 1941. גוף זה הוקם לצורך תיאום מבצעי הונאה אסטרטגיים שהוצאו לפועל בידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע

מבצע איירונסייד נועד לגרום בלבול בקרב הפיקוד הצבאי של מדינות הציר בדבר כוונות בעלות הברית לקראת הנחיתה בנורמנדי. המטרה הכללית של מבצע שומר ראש הייתה לגרום לכך שהכוחות הגרמנים לא ירכזו כוחות בנורמנדי, וזאת באמצעות איום על מטרות אחרות. המטרה הספציפית של איירונסייד הייתה לגרום לכך שדיוויזיות הפאנצר SS17 ו־SS11 של הצבא הגרמני שהיו מוצבים בדרום צרפת יישארו שם.
המידע הכוזב במבצע איירונסייד הועבר לגרמנים באמצעות סוכנים כפולים בין החודשים מאי ויוני 1944. בתחילת המלחמה שלח האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה, מרגלים לבריטניה אך הם כולם או שנכנעו או שנתפסו. חלקם, יחד עם אחרים שהתנדבו לשרת כמרגלים עבור בריטניה, שימשו כרשת ענפה של מסירת מידע כוזב תחת פיקוחה של ועדת העשרים (הידועה כוועדת XX), ועדה בתוך סוכנות הביון הבריטית (MI5) שפיקחה על פעילות הסוכנים הכפולים בבריטניה. במבצע איירונסייד נעשה שימוש בסוכנים כפולים אלו.
לנמל בורדו היה חשיבות רבה במאמץ המלחמתי של הגרמנים ומנמל זה נכנסה סחורה רבה, בעיקר חומרי גלם, ממדינות זרות. הנמל שימש גם כבסיס ימי מרכזי עם מעגנים עבור צוללות ה־U-boat. בינואר 1944, ירטו בעלות הברית תשדורות שהצביעו על כך שהפיקוד הצבאי הגרמני מודאג מהאפשרות של נחיתות שיבוצעו מאזור מפרץ ביסקאיה בצרפת. מבצע איירונסייד נועד כדי לחזק חששות אלו אצל הגרמנים ובכך למנוע מהם את חיזוק קוויי ההגנה לאורך חופי נורמנדי, אזור הפלישה האמיתי של בעלות הברית.
המבצע

מבצע איירונסייד החל בעשרים ושלושה במאי 1944 כאשר המטרה הייתה לבסס את האיום עד לעשרים ותשעה במאי, ונמשך גם לאחר הפלישה לנורמנדי, וזאת כדי לגרום לכך שהפיקוד הגרמני ימנע מלשלוח כוחות לנורמנדי, מה שיאפשר לבעלות הברית לבסס את כוחותיהן כדי להבטיח את ניצחונן באירופה.
סיפור ההונאה של מבצע איירונסייד היה מתקפה שאותה יפתחו כביכול שתי דיוויזיות שיפליגו מאנגליה ואחריהם יגיע כוח אמריקאי בהיקף של כ-6 דיוויזיות בפיקודו של לוטננט גנרל לויד פרדנדאל שיפליג ישירות מהחוף המזרחי בארצות הברית.
הובלת המבצע הוטל על הסוכנת ברונקס, אשת החברה הגבוהה ממוצא פרואני ששמה האמיתי היה אלווירה שודואר. ההתקשרות בין הסוכנת ברונקס לבין מפעיליה הגרמנים התבצעה באמצעות מכתבים. הצופן של שודואר היה מבוסס על תכנים מהעולם הפיננסי והיא הייתה מקצה סכומי כסף שונים לאתרי פלישה אפשריים. דרגת הביטחון של שודואר מהמידע שהעבירה צוינה באזכור הרופא שלה (כמעט ודאי) או רופא השיניים שלה (ודאי). הבקשה להעברת כסף "באופן מידי", "בדחיפות" או "מהר" ציינה את מועד הפלישה (תוך שבוע, תוך שבועיים או תוך חודש בהתאמה).
הסוכן טייט (אזרח דני שנשלח על ידי האבווהר לאנגליה בשנת 1941 והפך לסוכן כפול זמן לא רב לאחר מכן) החל את המבצע בעשרים ושלושה במאי באמצעות שדר ששלח למפעיליו הגרמנים ובו ציין שחבר אמריקאי זיהה כוח ימי של שש דיוויזיות עושה הכנות לקראת הפלגה. בעשרים ותשעה במאי שלחה הסוכנת ברונקס מברק המתריע מפני פלישה שצפויה להתרחש בטווח של חודש באזור בורדו. הסוכנת השתמשה בצופן "רופא שיניים" כדי להעביר את המסר שהיא מאמינה שהמידע הוא ודאי.
רב המידע שנשלח כלל מילות הזהרה וזאת כדי לא להעמיד את הסוכנים בסכנה ולחשוף את היותם סוכנים כפולים. הסוכן גרבו שנמנה עם הסוכנים המשמעותיים ביותר במבצע שומר ראש החל גם הוא להיות מעורב בחמישה ביוני, אך תפקידו במבצע זה כלל רק העברת מידע של סוכן משנה פיקטיבי שאותו כבר הגדיר כלא אמין (ה- MI5 קיוו שכך יוכלו להעניק כיסוי לאופיו הבלתי סביר של הסיפור). הסוכן דיווח שדיוויזיה של צבא ארצות הברית שממוקמת בליברפול מתכוננת לצאת לבורדו.
הסוכן רודולף שמקום מושבו היה בניו יורק, גם הוא תרם לבלבול בקרב הפיקוד הגרמני באמצעות ארבעה דוחות ששלח בין שניים ביוני לעשרים ביוני. בדוחות אלו דיווח הסוכן שזיהה שש דיוויזיות שהיו תחת פיקודו של רב-אלוף פרדנדאל מועברות תחת הבטחה כבדה לאימונים שכללו התמחות בבניית גשרים, אך לא בתקיפה ימית.
השפעה

מסמכים של המודיעין הגרמני מעידים על כך שהגרמנים לא ממש האמינו שבעלות הברית מתכננות לנחות באזור בורדו. דוחות מצב שיורטו מרמזים שהגרמנים האמינו שהשמועות על נחיתות באזור היו "מבצע כיסוי בעל חשיבות פחותה" וחלק מכיסוי לפלישה המרכזית בקאלה (מבצע פורטיטיוד דרום שהיה כשלעצמו הונאה).
דעתם של היסטוריונים חלוקה בדבר השפעת ההונאה על תגובת הגרמנים. קיימת הסכמה בין רב ההיסטוריונים, וביניהם נמנה גם בן מקנטייר, על כך שמבצע איירונסייד תרם לבלבול הכללי של המפקדים הגרמנים. מקנטייר מצטט דמויות בכירות של בעלות הברית, ביניהם ג'ון מסטרמן (יושב ראש ועדת העשרים) ויו אסטור (MI5) שסברו שלמבצע הייתה תרומה מסוימת לתגובה המאוחרת של הגרמנים. מייקל הווארד דוחה סברה זו וטוען "שאין הוכחה לכך שמישהו לקח אותם ברצינות". קרודי (Crowdy) סבור שבעזרת עזרי הטעיה פיזיים ועם יותר מאמץ, היה יכול מבצע איירונסייד להצליח כפי שהצליחו מבצעי ההונאה שכוונו נגד קאלה, נורמנדי והים התיכון.