אברהם יוסף בהרל
ביוגרפיה

אברהם יוסף בהרל נולד בשנת ה'תרמ"ו (1886) ברובנו למשפחה שומרת מסורת, והתחנך לתורה ומצוות. כמחצית מתושבי רובנו שבחבל ווהלין באוקראינה היו יהודים, ובקהילה נודעה משפחת בהר"ל בשושלת שהעמיד רבי יוסף (יוסל'ה) בהר"ל ששימשו בתפקיד השוחט-בודק (שו"ב) ובעלי תפילה.
אברהם יוסף בהרל היה בן יחיד להוריו ואח לבנותיהם. הוא למד תחילה בחדר ואחר כך בישיבה. בגיל צעיר התייתם מאביו, אך אִמו ואחיותיו אִפשרו לו להשלים את לימודיו בישיבה. נאמר עליו "גאון יהיה בישראל", ובעודו צעיר קיבל סמיכה לרבנוּת. מכיוון שדבק בציונות הוא עלה ארצה בשִלהי ה'תרס"ח (קיץ 1908) והתיישב במושבה גדרה כדי להכשיר עצמו לעבודת האדמה. לאחר זמן מה רכש חלקת קרקע בחדרה בכוונה להקים בה חווה חקלאית עם מטע שקדים, פרדס תפוזים וגן פרחים. הוא תִכנן להעלות ארצה את אִמו, את אחיותיו ואת ארוּשׂתו, ולשכן אותן בנחלתו. אברהם בהרל מתואר כחלוץ צעיר המסור לעבודתו, חבר טוב ועליז בעל נפש יקרה, שהיה מרבה לשיר ולרקוד. הוא היה בעל מבנה גוף צנום אבל תואר כמי שיוקד באש פנימית, נסחף בהתלהבות חסידית, פורץ לו דרך בין חבריו, מרקד ופוזם את ניגונו.
בהיותו בחדרה נערכה במושבה קבלת פנים לביאליק שהגיע לביקור בארץ. פועלי המושבה צעדו לכבודו בתהלוכה ל'הוטל' בשירת תחזקנה. בהגיעם לבית האירוח פרץ במקום עימות סוער בין האיכרים לפועלים שהגיע לכדי מהלומות. לפתע בקע קול זמר חסידי. הכול השתתקו ולאחר מכן הצטרפו לניגונו של בהרל. הודלקה מדורה ובהרל החל בריקודו 'חֻסיד'ל'. האיכרים, הפועלים והשומרים יצרו מעגלי מחוללים סביב בהרל האחוז בדבֵיקות בריקודו. במסכת הברכות נאם ביאליק, שסיים את דבריו בהבעת תקווה לימים שבהם תושר שירה חדשה, דוגמת ריקודו הסוחף והמאחד של אברהם בהרל. בין הבאים לקבלת הפנים הייתה קבוצת חברים בדרכה לשמירה בגליל. הם ביקשו מבהרל להצטרף אליהם, והלה ניאות מיידית לפנייה. הוא כתב מכתב לאִמו והצטרף לחבורת השומרים.
בארגון 'השומר' מילא אברהם בהרל תפקידי שמירה במושבה אילניה (סג'רה), שבה רכש את אהבת חבריו ושם דבק בו הכינוי 'חֻסיד' ו'דער שוחט'ל' (השוחט). פעם הגיב ואמר: "אין זה מצב עלוב, אלא עמדה שכולה כבוד והדר וגבורה. כי מה טעם יש לשמירה בהיותנו פה רבבות, בשעה שהכלל ישמור על היחיד? אדרבה, רק עתה, אין אנו מרגישים שעמום בבדידותנו, ואין אנו חשים כל פחד בלִבנו, כי בשומרי פה על הקומץ הדל והעלוב הזה של בתים וחצרות, הרי זה כאילו שמרתי על כל ארץ ישראל".
בהרל שמר ארבעה חודשים בסג'רה ולאחר מכן קיבל הוראה מוועד 'השומר' לעבור לשמירה בימה (יבנאל). בלילו האחרון בסג'רה, כ"ד באייר ה'תר"ע (2 ביוני 1910), הציעו לו חבריו לישון עד הבוקר לפני המעבר למקומו החדש, אך הוא סירב לכך. "אתן בקשיש עוד לילה", אמר. עד חצות רקד עם חבריו באופן יוצא מגדר הרגיל. בשעת השמירה נפגע מכדור ונפטר לאחר עשרים שעות גסיסה בדרך לטבריה. בן 23 שנים היה במותו.
אברהם בהרל הובא למנוחת עולמים בבית הקברות בסג'רה ואחר כך הועברו עצמותיו לחלקת השומרים בבית העלמין בכפר גלעדי. הניח אחריו אם ואחיות. לאחר מות אברהם בהרל באה אִמו ארצה כדי להתחקות אחר גורלו. בספר יזכֹּר לחללי העלייה השנייה העיד ב' אסטראבסקי:
נודע לי מחבר כי אמו (של אברהם בהרל) באה לארץ-ישראל. מטורפת למחצה, התרוצצה אשת השוחט מרובנו ברחובות יפו וירושלים לחפש את בנה יחידה.
הסופר יוסף חיים ברנר כתב עליו כך:
מכל אלה שלהנצחת שמם מוצא ספר יזכֹּר, ידעתי פנים רק את בהרל, ואף אותו לא ראיתי אלא פעם אחת.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק כתב עליו:
בשעות אשר חי אחר היריה, בעת אשר ידע ברור שהוא הולך למות, הביע במנוחה שנפשו שוקטת, כי מת הוא בעד עבודת התחיה הישראלית בארץ ישראל. [...] נזדמן הדבר שהיה לפנַי איזה דין-ודברים על אודות עזבונו, נוכחתי לדעת על ידי מכתביו ותעודותיו, שהיה צעיר נחמד, בעל כשרון מצוין, בן-תורה. בא לארץ ישראל בכל חום-לב של האהבה הלאומית ותחיית הדם והארץ.
ברשימת הספד לזכר אברהם יוסף בהרל כתבה ציפורה זייד כך:
בעיניו השחורות – על אישוניהן החדים ועל לובן צחותם – שלא היה בהן פגם הבריקה אש מסתורין.
אש זו חִלחלה בתוך איבריו בסתר, וכבשה את גופו בזִמרה ובריקוד, שבפניהם לא יכול לעמוד.
וכך היה נוהג; – – – מתחילה לאט על דרך הזמר, המתכונן מתוך השראה פנימית ובקצב של הרהורים וחלומות ואחר כך – בגבור האש מלהכילה ובאחזה במעליות הכי עליונות של הקול, – הוסר מעליו מעטה הביישנות שכיסתה עליו למראית-עין והוא נשלב בשתי רגליו בתוך מעגלים נוהרים. משול היה למגילה סובבת על ציריה שבה עוברים טורים של מאורעות ומעשים מופלאים... כה אחוז היה מסתורין דתיים-חסידיים.
[...]
והוא נפל חלל – – – החלל הראשון של 'השומר'!! – – – קרבן-שווא – – – הריני שומעת את קולו, קול צעיר ורך, מתפלל בחנינה כבושה: "צפורה שפשפי היטב את קצות הרגליים, נדמה לי כי הן רוצות למות" – – – הד הדברים הולם עוד עתה בלבי – – – [...]".