stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט ריירה
קריירה

ריירה החל את הקריירה שלו במיורקה, וזכה עימה בגביע המלך הספרדי בשנת 2003, כאשר פתח בקביעות בהרכב הקבוצה. במשך שלוש עונותיו במועדון כמקצוען הוא שיחק 46 פעמים בליגת העל הספרדית, והבקיע שש פעמים מעמדת הקיצוני.
בקיץ 2003 עבר ריירה לז'ירונדן דה בורדו, והיה חלק קבוע בהרכב הקבוצה במשך שתי עונות. הוא ערך למעלה מ-50 הופעות במסגרת ליגת העל הצרפתית עבור המועדון הצרפתי, וכבש ארבעה שערים.
ריירה חזר לספרד בשנת 2005, כאשר חתם בקבוצת אספניול. במהלך עונתו הראשונה באספניול הוא שיחק בשמונה משחקי ליגה בלבד, מה שהוביל בינואר 2006 למעברו למנצ'סטר סיטי, אך גם שם לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה, וחזר לאספניול לפני פתיחתה של עונת 2006/07.
במהלך אותה עונה, אספניול העפילה עד לגמר גביע אופ"א. היא הפסידה במשחק הגמר לסביליה בדו-קרב בעיטות עונשין, אף על פי שריירה כבש במהלך המשחק. ריירה כבש ארבעה שערים והציג יכולת גבוהה מאוד בעונה זו, שסייעה לקבוצתו להצליח. במהלך שתי תקופותיו באספניול, כולל זו שלפני ההשאלה למנצ'סטר סיטי, הוא ערך 72 הופעות וכבש שמונה שערים.
בקיץ 2008 חתם ריירה על חוזה לארבע שנים בליברפול, לאחר ספקולציות רבות, ב-1 בספטמבר 2008, תמורת 8 מיליון ליש"ט. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור ליברפול בניצחון 2-3 על ויגאן את'לטיק ב-18 באוקטובר 2008, והבקיע את שערו הראשון בקריירה בליגת האלופות בניצחון ליברפול 1-3 על פ.ס.וו. איינדהובן ב-9 בדצמבר 2008. הוא כבש שלושה שערי ליגה בעונת 2008/09 עבור קבוצתו, שסיימה במקום השני בפרמייר ליג.
ביולי 2011 חתם באולימפיאקוס היוונית שם שיחק עונה אחת. בספטמבר 2011 חתם בגלאטסראיי הטורקית. במרץ 2014 חתם בווטפורד האנגלית עד לסוף העונה. בנובמבר 2014 חתם באודינזה אך לא שותף באף משחק בקבוצה.
ב-5 במרץ 2015 חזר לקבוצת נעוריו וחתם במיורקה. ב-14 בספטמבר 2015 חתם בזאברץ' הסלובנית. ב-22 בינואר 2016 חתם בקופר, אך במדיה שיחק רק משחק אחד ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת לאומית

לריירה 16 הופעות במדי הנבחרת הלאומית של ספרד, בהן כבש ארבעה שערים. בהופעת הבכורה שלו בנבחרת, ב-13 באוקטובר 2007, הוא הבקיע שער במשחק מול דנמרק, בניצחון 1-3 במסגרת משחקי מוקדמות יורו 2008.
עם זאת, ריירה לא לקח חלק בזכייתה של נבחרת ספרד ביורו 2008 באוסטריה ושווייץ. הוא זומן מחדש לסגל באוקטובר 2008 למשחקי מוקדמות מונדיאל 2010, במקום דייגו קאפל שנעדר בשל פציעה. הוא שיחק עם נבחרת ספרד גם בגביע הקונפדרציות 2009, וזכה עמה במקום השלישי.
אל תספר לאחיך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד 
 תאריך הוצאה:  2022
 מספר עמודים:  263
 
אל תספר לאחיך הוא רומן מאת מאיר שלו המתאר מפגש לילי בין שני אחים, המעלים זיכרונות על הוריהם ועל עצמם. הרומן יצא לאור בשנת 2022, וכמו כל הרומנים של שלו, גם זה יצא לאור במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. זהו ספרו האחרון של שלו.
תמצית העלילה

איתמר בן ה-65 ובועז בן ה-63 הם אחים, ילידי ירושלים. איתמר, המכונה איטה, הוא רווק יפה תואר המתגורר בארצות הברית, שם הוא מנהל מכון כושר שבבעלותו. בועז נשוי למאיה ומתגורר בתל אביב, מהנדס במקצועו. השניים נפגשים מדי שנה, בביקורו של איתמר בישראל, ל"ליל האחים" המתקיים בחדר המלון שבו מתאכסן איתמר, שבו, משקיעה עד זריחה הם "משׁתכרים באופן שקט, יסודי ואיטי, ומדברים: על הנשים שלי ועל האשה שלו, על הילדים שאין לי ועל בתו ובנוֹ, ועל אמי ואביו, כך אני מתעקש לכנותם בליבי, כי הוא העדיף את בועז והיא העדיפה אותי."
במרכז שיחתם ב"ליל האחים" בשנת 2010 נמצא תיאור סטוץ, שהתרחש עשרים שנה קודם לכן, של איתמר עם שרון, שבאה לפגוש אותו למטרה זו בבר שבו שהה, ולוקחת אותו אל ביתה. תוך כדי תיאור חוויותיו של איתמר בסטוץ זה, שנמשך שעות אחדות, מעלים שני האחים זיכרונות על ילדותם, תחת חיי הנישואים העכורים של הוריהם (האב היה עורך דין שהרבה לבגוד באשתו), שירותם הצבאי (איתמר היה מדריך ספורט בבסיס טיסה של חיל האוויר, ובועז שירת כקצין מכונות בצוללת) ואהבתו של איתמר למיכל, בת זוגו במשך חמש שנים, שסיום הקשר ביניהם הותיר אותו עם לב שבור והוביל להגירתו לארצות הברית.
חרף השנים הרבות שחלפו מאז הפרדה ממיכל, היא עדיין בליבו: "אין יום שבו לא אחסר אותה, שלא אדבר בה ולא אזכרנה. לפעמים זה נעים, לפעמים זה נורא. לא מרפה, לא נרפא. עקבותיה בכל, והכל בה, ושלוש המלים ההן, ה'הגיע זמן שתלך' שלה, עודן הולמות על כותלי ראשי, לא מעלות ארוכה".
המפגש המיני בין איתמר לשרון הופך לסדרת מאבקי שליטה ביניהם, שבהם מנצלת שרון את קוצר הראייה של איתמר.
פרשנות > שם הספר

שם הספר, "אל תספר לאחיך", נראה כסותר את תוכנו, שהרי לב הספר הוא סיפור שמספר איתמר לאחיו. את הבקשה "אל תספר לאחיך", שהפכה לשם הספר, פוגש הקורא בשלוש הזדמנויות שבהן נחשפו סודות משפחתיים:
בועז מספר לאחיו שאת ההודעה על פטירתו של יהודה עמיחי מסר לו לפי בקשתה של מיכל, שהוסיפה שלא יספר לאחיו שזו יוזמה שלה: "היא ביקשה ממני לספר לך ולא להגיד לך שזאת הודעה ממנה. אל תספר לאחיך, היא אמרה."
רחל, אמם של איתמר ובועז, מגלה לאיתמר שהתחרשותה הייתה זיוף, ושכאשר אביהם נפל ונחבל נמנעה מלהזעיק לו עזרה מחמת כעסה על בגידותיו בה, והיא מוסיפה: "עשיתי את זה, סיפרתי את זה, גם אני יכולה למות עכשיו. ואני רק מבקשת ממך, איתמר, אל תספר את זה לאחיך. אתה רך וטוב, ואצלו אי אפשר לדעת."
איתמר מגלה לבועז שאת סיפור הסטוץ עם שרון סיפר למאיה, אשתו של בועז, שנה לאחר האירוע, והיא הגיבה: "אני מבקשת ממך, איטה, אל תספר את הסיפור הזה לאחיך."
פרשנות > סוגת הרומן

יוני ליבנה תיאר את סוגת הרומן:
פרשנות > הסיפור כאלגוריה

אורין מוריס אינו מסתפק בקריאת הסיפור כפשוטו, והוא רואה בו אלגוריה על היחס שבין הקורא לסופר:
הערות שוליים

↑  מאיר שלו, אל תספר לאחיך, עמ' 9
↑  עמיחי הוא הדמות הלא-בדיונית היחידה שנשזרה בעלילת הרומן.
↑  אל תספר לאחיך, עמ' 195
↑  אל תספר לאחיך, עמ' 202
↑  אל תספר לאחיך, עמ' 260
↑  יוני ליבנה, בספרו הטרי מאיר שלו מנסה לצאת לדרך חדשה, באתר ynet, 19 באפריל 2022
↑   אורין מוריס, האם מאחורי מה שנראה כספר חלש של מאיר שלו מסתתר תרגיל מחשבתי נועז, באתר הארץ, 6 באפריל 2022
אחוז הצבעה

תור ארוך של מצביעים בבחירות בעיראק בשנת 2005. בחירות אלו התאפיינו באחוז הצבעה גבוה, על אף האיום באלימות כנגד המצביעים
אחוז הצבעה או שיעור הצבעה הוא חלקם היחסי של המצביעים בבחירות בפועל, מתוך כלל האוכלוסייה הכשירה להצביע מבחינת החוק. אחוז ההצבעה עלה במשך שנים רבות בעולם כולו, אך מאז שנות ה-60 יש נטייה לירידה באחוז ההצבעה, ברוב הדמוקרטיות המבוססות. אחוז הצבעה נמוך נחשב לרוב לבלתי-רצוי, וישנו ויכוח מהם הגורמים המשפיעים עליו, וכיצד להעלותו. למרות מחקרים שנערכו בנושא, המומחים חלוקים על הסיבה לירידת אחוזי ההצבעה, והסיבות לכך מיוחסות למגוון של גורמים כלכליים, דמוגרפיים, תרבותיים, טכנולוגיים ומוסדיים.
במדינות שונות ישנם דפוסי הצבעה שונים. בארצות הברית מצביעים בקושי חצי מן הקולות הכשירים, אך באוסטרליה, שבה ישנה חובת הצבעה, ובמלטה מצביעים תשעים וחמישה אחוזים מכלל הבוחרים הכשירים. בישראל ישנה מגמה רבת שנים של ירידה באחוז ההצבעה, אשר הגיעה לשיא בבחירות לכנסת השבע עשרה, שבהן הצביעו מבין הכשירים להצביע 63.5% בלבד.
הסיבות להצבעה

בכל בחירות שבהן משתתף מספר רב של בוחרים, הסיכוי כי לקול בודד תהיה השפעה על התוצאה הוא נמוך ביותר. מומחים השייכים לאסכולת "הבחירה הרציונלית", המנתחת מושגים במדעי החברה בשיטות הלקוחות מן המתמטיקה ומתורת המשחקים, רואים בעובדה זו קושי רב. על פי מומחים אלו, בוחר רציונלי יעדיף שלא להצביע כלל. כאן מתבטאת בעיית הטרמפיסט, מונח כלכלי המתאר שחקנים במערכת התורמים פחות מכפי חלקם לתוצר הכללי, אך נהנים מצריכתו של התוצר באופן יחסי או אף עולה על חלקם. לכאורה, יכול מצביע רציונלי להסתמך על שאר האוכלוסייה, שתגיע עבורו להחלטה הרציונלית, מבלי להשקיע את הזמן והמאמץ הכרוכים בהשגת המידע, הגעה להחלטה, והשתתפות בהצבעה.
האמריקנים רייקר (Riker) ואורדשוק (Ordeshook), בהסתמך על רעיון בסיסי שפיתח אנתוני דאונס, פיתחו בשנת 1968 נוסחה לחישוב הסיכוי של מצביע יחיד להצביע: PB + D > C. כאשר P היא ההסתברות שהקול היחיד ישפיע על תוצאת הבחירות, B הוא הרווח שמצפה הבוחר לקבל כתוצאה מהצבעתו אם אכן תישא פרי, D מתייחס ל"דמוקרטיה" או ל"חובה אזרחית", אך כיום המומחים מתייחסים ל"סיפוק אישי", שחש היחיד כתוצאה מההצבעה, C הוא הזמן, המאמץ, והעלות הכלכלית הכרוכה בהצבעה. מכיוון שלרוב P הוא אפסי, או קרוב לאפס, ומכפלתו ב־B אף היא לרוב אפסית או קרובה לכך, הרי שהאלמנט החשוב בנוסחה הוא D – התמריץ להצביע, ועליו להיות שקול ל־C או לעלות עליו כדי לגרום לכל בוחר יחיד להגיע אל הקלפי.
רייקר ואורדשוק פיתחו הבנה מודרנית של D. הם סיפקו חמש צורות עיקריות של סיפוק שחשים האנשים מההצבעה:
עמידה בציווי החברתי להצביע.
אישור הנאמנות של היחיד למערכת הפוליטית.
ביטוי להעדפה המפלגתית (מרכיב זה ידוע גם כ"הצבעה מבטאת", שעיקרה הצבעה כדי להביע תמיכה, ולא מציפייה לתוצאה כלשהי)
קבלת אישור לחשיבות היחיד למערכת הפוליטית.
פעילות המעניקה סיפוק לאלו המתעניינים במערכת הפוליטית.
מדענים אחרים הוסיפו מוטיבציות נוספות, וביקרו חלק מן המוטיבציות שהביאו רייקר ואורדשוק. גם כיום לא ניתן לומר שיש תשובה ברורה לשאלה מהו המביא אנשים להצביע.
חשיבות אחוז ההצבעה

אחוז הצבעה גבוה נחשב לתוצאה דמוקרטית רצויה, אף על פי שאין הסכמה בין מדעני המדינה מדוע בדיוק תוצאה זו רצויה. לרוב נראית תוצאה זו כנותנת לגיטימציה לשיטה הדמוקרטית. דיקטטורים נוהגים לזייף תוצאות הצבעה גבוהות כדי להראות כי משטרם נהנה מתמיכה עממית רחבה. סדאם חוסיין, למשל, ערך בשנת 2002 משאל עם וטען כי במשאל זה הצביעו 100% מכלל הקולות הכשירים. מפלגות אופוזיציה נוהגות לעיתים להחרים הצבעות שנתפסות בעיניהן כבלתי הוגנות או בלתי לגיטימיות, או אם הממשלה העורכת את ההצבעה נחשבת מסיבה זו או אחרת לבלתי לגיטימית. כך, למשל, החרדים הקיצוניים, שאינם מכירים בקיומה של מדינת ישראל, מורים לאנשיהם להחרים את הבחירות. במדינות מסוימות ישנם איומים באלימות כנגד מצביעים, כדוגמת האיום שעמד כנגד המצביעים בבחירות שהתקיימו בשנת 2005 בעיראק. עם זאת ישנם רבים הסבורים כי אין בהצבעה משום תמיכה בשיטה כשלעצמה, ומראים כי בבחירות לפרלמנט האירופי מצביעים אלו התומכים באיחוד האירופי ואלו המתנגדים לו כאחד.
בהנחה שאחוז הצבעה נמוך מצביע על אדישות או על אכזבה, ניתן להניח כי הצבעה שבה השתתפו מעטים אינה מצביעה על רצון העם לאשורו. מצד שני, אם אחוז הצבעה נמוך מצביע על סיפוק מהמצב הקיים, וחוסר רצון לשנותו, הרי שתוצאה זו היא לגיטימית כמו תוצאה שהתקבלה מהצבעה שבה אחוז ההצבעה גבוה. הבעיה היא שאחוז הצבעה נמוך יכול להוביל לייצוג מפלה של חלקים שונים באוכלוסייה. במדינות מבוססות, אלו שאינם מצביעים נוטים להתרכז בקבוצות דמוגרפיות וסוציו-אקונומיות מסוימות, במיוחד בקרב הצעירים והעניים. במדינות שבהן אחוז הצבעה נמוך, קבוצות אלו לרוב סובלות מייצוג חסר בבחירות, על כל המשתמע מכך.
מסיבה זו ישנן מדינות שבהן אחוז הצבעה נמוך יוביל לפסילת הבחירות, ונדרש אחוז הצבעה מסוים כדי להכריז על הבחירות ככשרות. כך, נפסלו מסיבה זו שלוש הצבעות רצופות בבחירות לנשיאות בסרביה ומונטנגרו, בשנת 2003[דרוש מקור].
במשטרים פרלמנטריים מסייע שיעור הצבעה נמוך למפלגות הקטנות, משום שהוא מוריד את מספר הקולות הדרוש להגעה לאחוז החסימה, ומביא לייצוג יתר של מפלגות שלהן מאגר בוחרים בעל מוטיבציה ורצון להשפיע, על פני מפלגות גדולות, בעלות ציבור בוחרים אדיש יחסית. הבחירות לכנסת ה-17, שבהן היה שיעור ההצבעה הנמוך ביותר בתולדות מדינת ישראל, הביאו עימן גם פיצול גדול במספר המפלגות שנכנסו לכנסת, כאשר אל מול המפלגות ה"גדולות" ניצב מספר רב של מפלגות קטנות, לעיתים סקטוריאליות, אשר הצליחו להכניס מספר נציגים רב יחסית.
מרכיבים סוציו-אקונומיים

בכל מדינה ישנם חלקים מן האוכלוסייה שנטייתם להצביע גדולה מזו של האחרים. במדינות שבהן ישנו אחוז הצבעה גבוה, הבדלים אלו הם מוגבלים. כאשר מספר המצביעים נושק ל-90% הבדלים אלו הופכים לבלתי מורגשים. אך במדינות שבהן אחוז הצבעה נמוך, ההבדלים יכולים להיות מוחשיים ובולטים.
במדינות מתפתחות, העניים ואלו שלא זכו לחינוך, המהווים את הרוב בחברה, נוטים יותר להצביע מאשר אנשי מעמד הביניים. דוגמה טובה לכך היא הודו.
במדינות המחולקות לפי קווי שבר אתניים או דתיים, ייטו מיעוטים להצביע בשיעור גבוה יותר. במערכת המבוססת על שיטה רובנית (בה החלטות מתקבלות לפי הצבעת רוב) מוצאים מיעוטים רבים כי יכולתם להשפיע על המערכת הפוליטית באמצעות בחירות היא מוגבלת ביותר, ולעיתים הם מחרימים את הבחירות, אף תוך שימוש באלימות.
במדינות מפותחות, המרכיב המשפיע ביותר על ההשתתפות בהצבעה הוא החינוך. ככל שהאדם משכיל יותר, נטייתו להצביע חזקה יותר, גם כאשר משקללים מרכיבים כהכנסה או מעמד, אשר מטבעים קשורים קשר הדוק לרמת החינוך. להכנסה ישנה השפעה מסוימת באופן נפרד. אנשים עשירים יותר נוטים יותר להצביע במדינות מפותחות, ללא קשר לרמת החינוך שקיבלו. ישנו ויכוח על השפעת גורמים אתניים, דתיים ומגדריים. בעבר השפיעו גורמים אלו על ההצבעה במדינות רבות. כיום קיים קונצנזוס בקרב מדעני מדינה, שלפיו השפעת גורמים אלו פחותה במדינות המערב, כאשר לוקחים בחשבון את מרכיבי החינוך וההכנסה. לגורמים נוספים השפעה מסוימת – צעירים ייטו פחות להצביע ממבוגרים, ורווקים ייטו פחות להצביע מבעלי משפחות. לעיסוק כמעט ואין השפעה, אך עובדי מדינה נוטים להצביע יותר מאחרים.
להבדלים גאוגרפיים השפעה מסוימת. במדינות המתפרסות לרוחבן של יבשות, כמו קנדה, ארצות הברית או רוסיה, ישנה בעיית אזורי הזמן. למשל, המצביעים במערב ארצות הברית יודעים כי הבחירות הוכרעו במזרח זמן רב לפני סגירת הקלפיות במחוזותיהם. לידיעה מסוג זה השפעה שלילית על אחוז ההצבעה. בקנדה נעשה ניסיון לאסור על פרסום תוצאות בחירות בכל מחוז שבו טרם נסגרו הקלפיות, אך בית המשפט העליון קבע כי איסור זה מנוגד לחוקה.
הבדלים בין מערכות בחירות

במדינות מסוימות יכולים להיות הבדלים בין מערכות בחירות שונות. מערכות בחירות שאינן נוגעות לשליטה ברשות המחוקקת נוטות לאחוז הצבעה נמוך יותר, ולעיתים כדי מחצית מן הבחירות הארציות. בחירות מוניציפליות או מחוזיות, או בחירות משנה כדי למלא חוסר בגוף המחוקק, נוטות לשיעור הצבעה נמוך, כמו גם בחירות לפרלמנט על-לאומי, מסוג הפרלמנט האירופי. כאשר בחירות לקונגרס בארצות הברית אינן מתרחשות בו זמנית עם בחירת הנשיא (מכונות "בחירות אמצע כהונה" - midterm elections), הן סובלות מאחוז הצבעה נמוך באופן מסורתי מאלו הנערכות במקביל לבחירת הנשיא.
אחד הגורמים שיש בו כדי להעלות את אחוז ההצבעה הוא מרוץ צמוד בין מועמדים קוטביים בדעותיהם, כאשר הסקרים אינם מראים על ניצחון חד משמעי למי מהם. כך היה המירוץ לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004 בין ג'ורג' ווקר בוש ובין ג'ון קרי, שהביא לאחוז הצבעה גבוה, במונחים של ארצות הברית, של 60%. התוצאה הייתה כי מספר האנשים שהצביעו עבור קרי בשנת 2004 היה גבוה יותר ממספר האנשים שהצביעו עבור רונלד רייגן בשנת 1984. מכאן משתמע כי בחירות שבהן התוצאה נחשבת לידועה מראש, מביאות לאחוז הצבעה נמוך יחסית. בחירתם מחדש של ביל קלינטון בשנת 1996, או של טוני בלייר בשנת 2001 היו בבחירות בעלות אחוז הצבעה נמוך, כפי הנראה בשל כך שלא קם למועמדים אלו מתמודד בעל שיעור קומה, ונראה היה כי בחירתם מובטחת. במערכות בחירות אלו זכו המועמדים ברוב גדול מבין המצביעים, אך אחוז ההצבעה היה נמוך. יש המסבירים
את אחוז ההצבעה הנמוך בישראל בשנת 2006, בהכרזתו של אהוד אולמרט, ימים ספורים לפני הבחירות, כי הבחירות הוכרעו, והאפשרות היחידה העומדת בפני הבוחר היא לחזק את מפלגת קדימה, על מנת לאפשר הקמת ממשלה יציבה, וכפי הנראה להכרזה זו הייתה התוצאה ההפוכה.
מזג אוויר גרוע יכול להביא לאחוז הצבעה נמוך, כמו גם העונה, או היום בשבוע שבו נערכות הבחירות. בחירות הנערכות בסופי שבוע ובקיץ יביאו לכך שבוחרים רבים יהיו בחופשה, מחוץ למדינה, או באופן כללי לא יתעניינו בנעשה בבחירות. בחירות הנערכות באמצע השבוע, באביב או בסתיו, מביאות בדרך כלל לאחוז הצבעה מקסימלי.
עם כל זאת, מדעני המדינה מייחסים לגורמים כמזג האוויר, היום בשבוע, והתחרותיות של הבחירות, השפעה של עד חמישה אחוזים על אחוז ההצבעה הסופי. נראה כי לתחרות בין מגזרים שונים באוכלוסייה [דרוש מקור], או להבדלים תרבותיים בין המדינות, השפעה רבה יותר.
אחוז ההצבעה במדינות העולם

| מדינה | מספר ההצבעות | אחוז הצבעה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה אוסטרליה* | 14 | 95% |
| מלטה מלטה | 6 | 94% |
| אוסטריה אוסטריה | 9 | 92% |
| בלגיה בלגיה* | 12 | 91% |
| איטליה איטליה* | 9 | 90% |
| לוקסמבורג לוקסמבורג* | 7 | 90% |
| איסלנד איסלנד | 10 | 89% |
| ניו זילנד ניו זילנד | 12 | 88% |
| דנמרק דנמרק | 14 | 87% |
| גרמניה גרמניה | 9 | 86% |
| שוודיה שוודיה | 14 | 86% |
| יוון יוון* | 10 | 86% |
| ונצואלה ונצואלה** | 7 | 85% |
| צ'כיה צ'כיה | 2 | 85% |
| ברזיל ברזיל* | 3 | 83% |
| הולנד הולנד*** | 7 | 83% |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | 8 | 81% |
| נורווגיה נורווגיה | 9 | 81% |
| רומניה רומניה | 2 | 81% |
| בולגריה בולגריה | 2 | 80% |
| ישראל ישראל | 9 | 80% |
| פורטוגל פורטוגל | 9 | 79% |
| פינלנד פינלנד | 10 | 78% |
| קנדה קנדה | 11 | 76% |
| צרפת צרפת | 9 | 76% |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 9 | 76% |
| אירלנד אירלנד | 11 | 74% |
| ספרד ספרד | 6 | 73% |
| יפן יפן | 12 | 71% |
| אסטוניה אסטוניה | 2 | 69% |
| הונגריה הונגריה | 2 | 66% |
| רוסיה רוסיה | 2 | 61% |
| הודו הודו | 6 | 58% |
| ארצות הברית ארצות הברית**** | 9 | 54% |
| שווייץ שווייץ | 8 | 54% |
| פולין פולין | 2 | 51% |
*מדינות בהן קיימת חובת הצבעה
**מדינות בהן ההצבעה הייתה חובה עד שנת 1988
***הטבלה אינה כוללת הצבעות לפני שנת 1968, בהן ההצבעה הייתה חובה
****הטבלה כוללת רק בחירות לקונגרס שנערכו באותה השנה שבה נערכו הבחירות לנשיאות
המספרים לקוחים מספרו של מרק מ. פרנקלין "Electoral Participation", וכוללים רק בחירות "חופשיות".
אחוז ההצבעה משתנה ממדינה למדינה. הוא נוטה להיות נמוך יותר בארצות הברית, בקנדה, באסיה ובאמריקה הלטינית מאשר במדינות אירופה ובאוקיאניה. במערב אירופה אחוז המצביעים הממוצע הוא 77%, בעוד שבארצות הברית הוא מתקרב ל-50%, ובאמריקה הלטינית הוא מגיע ל-54% מאז 1945. ההבדלים בין המדינות נראים כמשפיעים יותר מהבדלים בין מעמדות, קבוצות אתניות, או אזורים בתוך המדינות. באופן פרדוקסלי נראה כי כמה מהמרכיבים המשפיעים על השינויים הפנימיים בין מערכות בחירות באותה מדינה אינם ישימים ברמה הגלובלית. למשל, מדינות עם אוכלוסייה בעלת חינוך נרחב יותר אינן המדינות בעלות אחוז ההצבעה הגבוה יותר. מדעני המדינה מייחסים את השוני בין המדינות לשני גורמים – תרבות ומוסדות, על אף שגישה זו מוטלת בספק.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים תרבותיים

לעושר ולאוריינות ישנה השפעה על אחוז ההצבעה, אך אין אלו גורמים שניתן לסמוך עליהם. מדינות כאנגולה וכאתיופיה הן בעלות שיעור הצבעה גבוה באופן מסורתי, על אף שהן עניות והאוכלוסייה בהן בורה יותר מאשר באירופה. "מדד ההתפתחות האנושית" של האו"ם מראה התאמה מסוימת בין תנאי חיים טובים יותר ובין אחוז הצבעה גבוה יותר. גילה של הדמוקרטיה אף הוא מרכיב חשוב. בחירות דורשות מעורבות גבוהה של האוכלוסייה, ולוקח זמן מה לפתח את ההרגל התרבותי של ההצבעה, ואת האמון בתוצאות התהליך. מרכיב זה יכול להסביר את אחוזי ההצבעה הנמוכים בדמוקרטיות החדשות במזרח אירופה ובאמריקה הלטינית. חלק ניכר מן המניע להצבעה מגיע מתחושה של חובה אזרחית, הדורשת זמן כדי להתפתח בתנאים חברתיים מסוימים. ג. בינגהם פאואל מונה ארבע גישות מרכזיות שלהן השפעה על אחוז ההצבעה, ואשר התפתחותן יכולה לקחת עשרות שנים:
אמון בממשלה.
פילוג מפלגתי בקרב האוכלוסייה.
עניין בפוליטיקה.
אמון ביעילות ההצבעה.
לדמוגרפיה ישנה השפעה נוספת. אנשים מבוגרים יותר נוטים להצביע יותר מצעירים. כך שבחברות שהגיל הממוצע בהן הוא מעט גבוה יותר, כבאירופה, אחוז ההצבעה גבוה יותר מאשר במדינות צעירות כקנדה או ארצות הברית. אוכלוסיות ניידות יותר, ואלו שלהן שיעורי נישואים קטנים יותר נוטות לאחוז הצבעה נמוך. במדינות רב-תרבותיות או רב-לשוניות, קשה למסעי תעמולה ארציים לכסות את כל גוני האוכלוסייה.
טבע הבחירות שונה ממדינה למדינה. בארצות הברית "תעמולה שלילית" והתקפות אופי על מועמדים הן תופעות שכיחות יותר, ויש בהן כדי להביא לאחוז הצבעה נמוך. מסעות תעמולה המתרכזים בקריאה להצביע יכולים להביא לאחוז הצבעה גבוה יותר. חלוקה מפלגתית היא תמריץ חשוב להצבעה, כאשר אדם החש נאמנות למפלגה ייטה יותר להצביע. אחוזי ההצבעה גבוהים יותר במדינות שהנאמנות המפלגתית בהן קשורה לקווי שבר מעמדיים, אתניים, לשוניים או דתיים. ארצות בעלות מערכת רב-מפלגתית נוטות לאחוז הצבעה גבוה. ארצות שבהן ישנן מפלגות המתבססות על מעמד הפועלים, תהיינה בעלות שיעור הצבעה גבוה יותר מארצות שבהן מפלגות המתיימרות להיות "על מעמדיות".
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים

לגורמים מוסדיים השפעה רבה על אחוז ההצבעה. כללים וחוקים ניתנים לשינוי באופן קל יותר מגישות ומתרבות, כך שעבודה רבה נעשית כדי להביא לכללים שיביאו לשיעור הצבעה רב יותר. הצבעת חובה נהוגה בכמה מדינות, ויש לה השפעה ישירה ודרמטית על אחוז ההצבעה. הקלה באופן ההצבעה (כדוגמת הגדלת מספר הקלפיות והנגישות אליהן) מעלה אף היא את אחוז ההצבעה. מחסומים כדרישה להירשם לפני הבחירות, יכולים להוריד את אחוז ההצבעה. חשיבות הבחירות, האפקט שהבוחר מייחס להצבעתו על המדיניות שתתקבל, ויחסיות הבחירות, עד כמה משקפת התוצאה את הרצון הכללי, הם שני מרכיבים חשובים.
הרכב רשימת הבוחרים הוא בעלת חשיבות רבה. למשל, "רישום מתגלגל" הונהג בבריטניה היכן שלא ניתן היה לתקן את מרשם התושבים לאחר תאריך מסוים. הרישום היה נערך באוקטובר, נכנס לתוקף בפברואר, ונותר בתוקף עד לינואר שלאחר מכן. משמעות הדבר הייתה כי הרישום הלך ואיבד מתוקפו, כאשר בוחרים מתו, עברו למדינות אחרות, או למחוזות אחרים באותה המדינה. פירושו של דבר היה כי בחירות הנערכות מאוחר בשנה היו בעלות אחוז הצבעה נמוך מבחירות שנערכו בתאריך מוקדם. הכנסת שיטה של "רישום מתגלגל" המעדכנת את רשימת הבוחרים מדי חודש, הקטינה, אך לא חיסלה, בעיה זו, מכיוון שהליך הרישום והתיקון אינו אוטומטי.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים > הצבעת חובה

אחד מהמרכיבים החשובים באחוז ההצבעה הוא הצבעת החובה. באוסטרליה, רישום כמצביע והצבעה הם חובה מאז שנות ה-20. כללים אלו נאכפים בקשיחות, וכתוצאה מכך אחוז ההצבעה באוסטרליה הוא מהגבוהים בעולם. הכללים במדינות אחרות דומים, אם כי אכיפתם גמישה יותר. באיטליה אלו שאינם מצביעים מסתכנים באובדן הטבות מסוימות. בבוליביה שכרם של אלו שאינם מצביעים נשלל למשך שלושה חודשים. במקסיקו ובברזיל ישנן סנקציות מינימליות, ואף הן אינן נאכפות. אכיפת הצבעה בוונצואלה ובהולנד הביאה לעלייה משמעותית באחוז ההצבעה.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים > חשיבות

מרק נ. פרנקלין טוען כי החשיבות, או ההשפעה הצפויה של הצבעת היחיד על הדרך בה מתנהלת המדינה, היא בעלת השפעה על אחוז ההצבעה. שווייץ היא דוגמה לאומה בעלת חשיבות הצבעה נמוכה. המשטר השווייצרי הוא משטר מבוזר, ולממשל הפדרלי בה סמכויות מועטות. הממשלה היא לרוב ממשלת קואליציה, והכוח של המפלגה היחידה נובע יותר מחברותה בקואליציה מאשר ממספר הקולות המדויק שקיבלה. החלטות חשובות מובאות בפני העם במשאל עם. קולות היחידים בבחירות הפדרליות הם בעלי השפעה מועטה ביותר, וכתוצאה מכך אחוז ההצבעה הוא נמוך. מלטה, לעומת זאת, היא מדינה בעלת אחוז הצבעה מהגבוהים בעולם. במלטה יש בית יחיד לפרלמנט, שלו מונופול על הכוח הפוליטי. במלטה יש מערכת דו-מפלגתית, שבה שינוי מועט בקולות יכול לשנות לחלוטין את הרכב הרשות המבצעת.
מצד שני, מדינות בעלות מערכת דו-מפלגתית יכולות לחוות אחוז הצבעה נמוך אם מספר גדול של בוחרים אינם רואים שוני ממשי בין המפלגות.
תפיסת הבוחר של הוגנות ההליך משפיעה על תפיסתו את חשיבות ההצבעה. אם הבוחרים מרגישים כי ההצבעה תוכרע באמצעי מרמה ושחיתות ולא בשל רצון העם, פחות אנשים יגיעו להצביע.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים > יחסיות

מרכיב מוסדי אחר בעל חשיבות הוא היחסיות, דהיינו הדרך שבה הגוף הנבחר משקף את דעות האוכלוסייה. שיטת ייצוג יחסית טהורה, כזו הנהוגה בישראל, מגדילה את יכולתו של הבוחר היחיד להשפיע. בניגוד לכך, שיטה שבה הזוכה ברוב הקולות הוא היחיד השולח את נציגו לבית המחוקקים (כמו הבחירות בבריטניה), תביא לתחושה של מצביעים המהווים מיעוט במחוזם, כי קולם לא ישפיע, וכי בשל כך אין חשיבות להצבעתם.
לרוב, התוצאה של שיטות הצבעה יחסיות, היא ריבוי של מפלגות, וממשלות קואליציה. דבר זה מוריד את החשיבות שמייחס הבוחר להצבעתו, מכיוון שלבוחר יש השפעה מועטה על השאלה איזה מפלגות ייכללו בקואליציה, כאשר יצירתו של הגוף המבצע היא לרוב תוצאה של משא ומתן פוליטי ולא של הכרעה ישירה של הבוחר. מדעני המדינה חלוקים בשאלת השפעת יחסיות הבחירות על אחוז ההצבעה. ישנן מערכות המנסות לשמר את חשיבות ההצבעה, אך לשמור על שיטה יחסית, כגון המערכת הנהוגה בניו זילנד מאז 1996, אך אלו מערכות מורכבות, ומורכבות היא גורם מכריע בהורדת אחוז ההצבעה.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים > קלות ההצבעה

קלות ההצבעה היא מרכיב חשוב באחוז ההצבעה. בארצות הברית ובמדינות אמריקה הלטינית חייבים המצביעים לעבור הליך רישום נפרד בטרם יורשו להצביע. שיטה דו שלבית זו מורידה בבירור את אחוז ההצבעה. מדינות בארצות הברית המקלות את הליך הרישום, זוכות לאחוז הצבעה גבוה יותר. שיטות אחרות להקלה על ההצבעה כוללות הפיכת ההצבעה לקלה יותר באמצעות שיטות ל"הצבעת נעדרים" כגון הצבעה בדואר, או באמצעות שליח. מספר מדינות אף בוחנות את האפשרות לאפשר הצבעה מרחוק באמצעות האינטרנט, אסטוניה היא המדינה הראשונה שבה התקיימו בחירות שכאלה.
דרך אחרת היא הקלה בגישה לקלפי, באמצעות הגדלת מספר הקלפיות והגישה אליהם. במדינות מסוימות, שקיימת בהן בעיית נגישות למרכזי ההצבעה, כהודו וכפינלנד, נהוג לערוך את הבחירות במשך מספר ימים. יש מדינות שדואגות לכך שנוכחות בעבודה לא תפריע לתהליך ההצבעה, כגון צרפת שבה הבחירות מתרחשות בסוף השבוע, וישראל שבה יום הבחירות הוא יום שבתון.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים > עייפות הבוחרים

עייפות הבוחר יכולה להוריד את אחוזי ההצבעה. אם ישנן מערכות בחירות רבות בזו אחר זו (כמו במדינת ישראל שבה נערכו בחירות לכנסת או לראשות הממשלה בשנים 1999, 2001, 2003 ו-2006) הבוחר יתעייף מלהצביע. בשווייץ, בעלת שיעור ההצבעה הנמוך, הבוחר נדרש להגיע אל הקלפי בממוצע שבע פעמים בשנה. בארצות הברית ישנן בחירות תכופות, ובממוצע נדרש הבוחר להגיע אל הקלפי פעמיים בשנה, אם נלקחים בחשבון כל דרגי הממשל, ובחירות מקדימות. עריכת מספר מערכות בחירות באותו היום יכולה להגדיל את אחוז המצביעים, אך הצד השני של מטבע זאת הוא כי הצבעה במספר קלפיות בו זמנית היא בעלת השפעה מבלבלת, ומקטינה את אחוז ההצבעה.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > גורמים מוסדיים > מדידת אחוז ההצבעה

ישנן שיטות שונות למדידת אחוז ההצבעה, שבהן ניתן להסביר חלק מן השוני שבין המדינות. בארצות הברית אין רישום מדויק של כלל הכשירים להצביע כיוון שרק חלק מן האנשים עוברים את הליך הרישום. מכיוון שכך, מחשבים את אחוז ההצבעה על פי הערכות של שיעור האוכלוסייה הכללית, ולא על פי מרשם מדויק. ישנם הטוענים כי הערכות אלו אינן לוקחות בחשבון את מספרם הרב של המהגרים הבלתי חוקיים, ושל העבריינים המורשעים (שבמספר מדינות בארצות הברית אינם בעלי זכות הצבעה) ומכיוון שכך אחוז ההצבעה בארצות הברית הוא למעשה גבוה יותר מן המספרים המקובלים.
אחוז ההצבעה במדינות העולם > זיופי בחירות

אחוז ההצבעה הרשמי כולל גם הטיה של תוצאות הבחירות באמצעות הצבעות פיקטיביות עבור בעלי זכות בחירה שלא הצביעו בעצמם. שיעור הקולות המזויפים משתנה בתלות באיכות הפיקוח על הבחירות, בשיטת ההצבעה, ובגורמים תרבותיים. שיעור הצבעה גבוה באופן בלתי סביר באחת הקלפיות מהווה אינדיקציה לכך שתוצאות אותה קלפי הוטו, ושיעור הצבעה העולה על 100% מעיד בהכרח על זיוף או אי סדרים אחרים.