stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאוול וויצ'כובסקי
ביוגרפיה

הישגו המשמעותי הראשון של וויצ'כובסקי היה באליפות העולם באתלטיקה לנוער, שנערכה בעיר הולדתו בידגושץ' ב-2008. לעיני הקהל הביתי, זכה וויצ'כובסקי במדליית הכסף. עם זאת, הישגיו באותה העת היו נמוכים מכדי שיוכל להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) או באליפות העולם שנערכה בברלין ב-2009.
הפריצה הגדולה של וויצ'כובסקי התרחשה במהלך שנת 2011. במרץ אותה שנה סיים במקום הרביעי באליפות אירופה באתלטיקה באולם, כאשר רק פסילה מוקדמת באחת מהקפיצות הראשונות היא שהפרידה בינו לבין מדליית הארד. ביולי אותה שנה זכה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה, לאחר שקפץ לגובה של 5.70 מטר, שהיה לשיאו האישי. בתחרות שנערכה בשצ'צ'ין כחודש לאחר מכן, לקראת אליפות העולם, שיפר וויצ'כובסקי את שיאו בלא פחות מ-21 ס"מ, והעמידו על 5.91 מ'. תוצאה זו הייתה גם התוצאה הטובה ביותר שהשיג קופץ כלשהו במהלך אותה שנה. באליפות העולם שנערכה זמן קצר לאחר מכן בטגו, קפץ וויצ'כובסקי לגובה של 5.90 מ', זכה במדליית הזהב והוכתר כאלוף העולם.
באליפות אירופה באולם שנערכה בשנת 2019 בגלאזגו, הוא זכה במדליית הזהב בשיא אישי של 5.90 מטר, לפני בן ארצו פיוטר ליסק שקבע תוצאה של 5.85 מטר.
עטלף פרחים זנוב

| עטלף פרחים זנוב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף פרחים זנוב
מינים
 עטלף פרחים ניו-קלדוני  עטלף פרחים פיג'יאני
שם מדעי
 Notopteris ‏גריי, 1859

עטלף פרחים זנוב (שם מדעי: Notopteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1859 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא ידוע בזנבו הארוך. עטלף הפרחים חי ביערות טרופיים וניזון מצוף ואבקה. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול וציד והאוכלוסיות של שני המינים שלו נמצאות בירידה.
תיאור

עטלף הפרחים הזנוב מתאפיין בראש משולש וצר, בגוף קטן עם שוקיים מוארכים ובלוע מחודד ודק. העיניים גדולות, האוזניים קטנות ומעוגלות והלשון ארוכה, רחבה ומכוסה בקצה בגבשושיות. הכנפיים מחוברות לחלק התחתון של עמוד השדרה ונותנים לו מראה של גב חשוף למחצה. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הזנובים 93–110 מ״מ, אורך הזרוע 58–69 מ״מ ואורך הזנב 43–62 מ״מ; המשקל נע בין 56 ל-73 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.
הסוג מזוהה בזכות זנבו הארוך שמכיל 10 חוליות ולא אופייני לעטלפי הפירות. כנף הזנב כוללת קרומים קצרים לאורך פנים הרגליים. נוסחת השיניים כוללת 26–28 שיניים. הניבים ארוכים והחותכות התחתוניות גדולות במיוחד. אצל עטלפים בוגרים, נושרים לעיתים קרובות חלק מהחותכות העליונות.
לעטלף הפרחים פרווה צפופה וקצרה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום זית לערמוני, חום-אפרורי או אפור כהה. הגחון נוטה להיות חיוור יותר והחלק התחתון של הגב כהה בצורה בולטת בגלל קרומי הכנף. הכנפיים, הזנב והרגליים בצבע שחור מבריק. הזרועות, השוקיים והחוטם בצבע בורדו-ורוד. האוזניים ורודות עם קצה כהה.
תפוצה וביולוגיה

עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה ואין ביניהם חפיפה. התפוצה של הסוג כוללת את פיג'י, ונואטו וקלדוניה החדשה ואולי גם באיי הנאמנות הסמוכים לקלדוניה. מבין איי פיג׳י הם נוכחים בויטי לבו, ונואה לבו וטאבאוני ומבין איי ונואטו ניתן למנות את טאנה, איי אנטום, ארומנגו, אפאט, מוטה לבה וסנטה מריה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, כרי דשא תת-אלפינים, מטעים ובתה חופית, והם מצויים הן בשפלות והן באזורים הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים. הם מבקרים לעיתים קרובות ביערות משניים, בגינות ובאזורים עירוניים בחיפוש אחר מזון.
המינים בסוג חיים בבדידות, בקבוצות קטנות של 25 פרטים או במושבות גדולות של מאות עד אלפי פרטים. הם מבלים את שעות היום בשינה במערות גיר וחללי עצים, ויוצאים לפעילות עם רדת החשיכה בגפם, בזוגות או בקבוצות קטנות. בדרך כלל, יש להם מדי לילה מסלול קבוע, והם נוטים להישאר באותו אזור לאורך זמן. עטלפי הפרחים ניזונים בעיקר מצוף, מיץ פירות ואבקנים ומסתייעים בחוטמם המחודד ובלשונם הארוכה כדי לחלץ צוף ואבקה מתפרחות. גודלם הקטן מאפשר להם לתמרן ביעילות ביער הצפוף בדרך לתפרחות והרגלי התזונה שלהם הופכים אותו למאביקים חשובים בפיג׳י, ונואטו וקלדוניה. מדי שנה יש ככל הנראה שתי עונות רבייה, והנקבה ממליטה גור יחיד בכל פעם.
שני המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות, ציד, כרייה, הפרעה אנושית, הכנסת מינים פולשים ועיור, כאשר מין אחד במצב פגיע (VU) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN). התפוצה המוגבלת שלהם, הופכת אותם לפגיעים מפני סופות טרופיות. האוכלוסייה של שני המינים יחדיו אינה עולה על 10,000 פרטים והמגמה שלה נמצאת בירידה מתמשכת.
מינים

עטלף פרחים ניו-קלדוני (Notopteris neocaledonica) - אנדמי לקלדוניה החדשה.
עטלף פרחים פיג'יאני (Notopteris macdonaldi) - מצוי בפיג׳י ובונואטו וכנראה היה קיים בעבר בטונגה.
עטלף פרחים כהה

| עטלף פרחים כהה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף פרחים כהה
מינים
 3
שם מדעי
 Melonycteris ‏דובסון, 1877

עטלף פרחים כהה (שם מדעי: Melonycteris או Nesonycteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1877 על ידי הזואולוג האירי ג’ורג׳ אדוארד דובסון והוא קרוב לסוגים עטלף פרחים ועטלף פרחים זנוב. המינים בסוג התחלקו בעבר לטקסון מונוטיפי עצמאי ושני מינים ששויכו לסוג Nesonycteris. עם זאת, בהמשך התברר שהשניים אינם כה שונים מהטקסון המונוטיפי שהתגלה לפניהם, והשלושה אוחדו לסוג יחיד עם שני תת-סוגים. עם זאת, בטקסונומיות מסוימות עדיין ניתן לראות את החלוקה הישנה.
תיאור

עטלף הפרחים הכהה חולק קווי דמיון עם סוגים אחרים בתת-משפחת עטלפי הצוף: ראשו גדול וחרוטי, גופו גוצי וחרטומו צר ומחודד. עיניו גדולות, אוזניו צרות ואליפסיות ואפו קטן. לשונו ארוכה ועטויה בגבשושיות בקצה. השוקיים שעירות והזרועות כמעט עירומות לחלוטין. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הכהים 77–106 מ״מ ואורך הזרוע 55–65 מ״מ; משקלם עד 63 גרם. הסוג נטול זנב, וקרום התעופה האחורי שלו גדול ומפותח.
למין אחד בסוג יש טופר על האצבע המורה בעוד שאצל שני המינים האחרים היא נעדרת. הסוג מאופיין על בסיס נוסחת השיניים שלו שכוללת 32–34 שיניים; יש לו זוג חותכות בלבד בלסת העליונה בעוד שבלסת התחתונה מספרם נע בין 2 ל-4; יש לו גם 6 מלתעות ו-6 טוחנות.
לעטלף הפרחים פרווה קצרה וצפופה. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין חום ערמוני לאוכרה או זהוב עמוק. אצל אחד המינים בסוג הבטן כהה בהרבה מהגב והצלעות, בעוד שאצל שני המינים האחרים היא חיוורת. הכנפיים בצבע שחור מבריק והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה

עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה, בה הם מצויים רק בארכיפלג ביסמרק והארכיפלג של איי שלמה. שני הארכיפלגים שייכים למדינות איי שלמה ופפואה. בארכיפלג ביסמרק יש נוכחות של מין אחד באיים הגדולים בריטניה החדשה ואירלנד החדשה. התפוצה של שני המינים האחרים היא באיי שלמה, ומתחלקת בין המזרח למערב: החלק המזרחי כולל את גוודלקנל, קולומבנגרה, מלייטה, ג’ורג'יה החדשה, איי ראסל, סן קריסטובל, ואנגונו, גטוקאה, ראנונגה, וולה לוולה וטטפארה, והחלק המערבי כולל את בוגנוויל, אובלירי, אלו, צ’ויסול, פאורו, מונו, סנטה איזבל ואיי נגלה. בית הגידול על עטלפי הפרחים כולל יער גשם טרופי, יער עננים ובתה חופית. הם מצוים בשפלות, בחופים וברכסים הרריים עד רום 1,600 מטר מעל פני הים.
המינים בסוג פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום תחת דקל, קוקוס ובננה. הם ניזונים בעיקר מצוף, אבקנים, מיץ פירות ופרחים של העצים הללו, ובשל כך מבלים רק 36% מזמן הפעילות בטיסה. הן הזכרים והן הנקבות של עטלפי הפרחים טריטוריאליים במיוחד, והם מגנים בקנאות על שטח עשיר במזון מפני עטלפים מאותו הזוויג. הרבייה ככל הנראה מונוגמית ויש שתי המלטות בשנה. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה של הסוג וסביר להניח שהוא דומה בפרטים רבים לעטלפי פרחים אחרים.
המינים בסוג נמצאים במצב שפיר לעת עתה. המרת יערות למטעי קקאו ובננה פחות משפיעה עליהם מעטלפים אחרים, שכן גם המטעים מספקים להם את המזון הדרוש. העובדה שהסוג אינו שוכן במערות ואינו חי במושבות גדולות, מפחיתה את איום הציד.
מינים

בסוג זה 3 מינים:
עטלף פרחים שחור-בטן (Melonycteris melanops) - אנדמי לארכיפלג ביסמרק.
עטלף פרחים פרדוליס (Melonycteris fardoulisi) - מצוי במזרח איי שלמה.
עטלף פרחים וודפורד (Melonycteris woodfordi) - מצוי במערב איי שלמה.
עטלף נקוד-כנף

| עטלף נקוד-כנף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף נקוד-כנף
מינים
 עטלף נקוד-כנף מצוי  עטלף נקוד-כנף סימונד
שם מדעי
 Balionycteris ‏מטשי, 1899
תחום תפוצה


עטלף נקוד-כנף (שם מדעי: Balionycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, ועד העשור הראשון של המאה ה-21 נחשב לטקסון מונוטיפי. על פי מחקרים משנת 2008 ו-2017, האוכלוסיות בחצי האי המלאי ובאיים מפגינות שונות גנטית גבוהה שמצדיקות פיצול לשני מינים. הסיווג החדש מוכר אומנם על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אך ברוב הטקסונומיות העטלף נקוד הכנף עדיין מופיע כמין יחיד בסוגו עם 2 תת-מינים.
תיאור

העטלף נקוד הכנף מתאפיין בגוף קומפקטי, ראש גדול ורחב, גולגולת עגולה ומסיבית וחרטום קצר מאוד דמוי צבוע. הכנפיים קצרות ורחבות ומקנות לו יכולת תמרון מצוינת בצמחייה צפופה. האוזניים עגולות וקירחות, העיניים גדולות, והאף רחב, מחורץ ובעל נחיריים צינוריים בולטים. הסוג חסר זנב, וקרום התעופה האחורי מצומצם. נוסחת השיניים שלו היא:  {\tfrac {2.1.3.2}{1.1.2.2}} בכל אחד מצדדי הלסת. החותכות העליונות הפנימיות ארוכות מהחיצוניות, וכולן מופרדות בצורה ניכרת מהניבים.
אורך הראש והגוף של העטלף נקוד הכנף 50–74 מ״מ, אורך הזרוע 38–43 מ״מ ואורך האוזן 7–11 מ״מ; משקל המינים 9–14 גרם ומוטת הכנפיים כ-28 ס״מ. בכך, מדובר באחד הסוגים הקטנים ביותר במשפחת עטלפי הפירות. הסוג הקרוב אליו ביותר מבחינה אנטומית וגנטית הוא עטלף פירות שחור-ראש.
הפרווה של העטלף נקוד הכנף עבה, רכה וקצרה יחסית. צבעה הכללי פיח, חום אפרורי או חום-שחרחר בצד העליון, וקרם-צהבהב, לבנבן או בז׳ בצד התחתון. הראש שחרחר. הכנפיים בצבע שחור פיח, ערמוני או שחום, והן מכוסות בנקודות צהבהבות, ורודות או לבנבנות שמאפשרות לזהות אותו בנקל מעטלפי פירות קטנים אחרים. הנקודות מופיעות בעיקר על המפרקים והדפוס שלהן משתנה מעטלף לעטלף. מלבד הכתמים על הכנפיים, יש כתמים בודדים גם על האוזניים וסביב העיניים. הדפוס המנוקד משמש כנראה להסוואה מפני טורפים.
תפוצה

העטלפים נקודי הכנף מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את דרום חצי האי המלאי (דרום תאילנד ומערב מלזיה), חלקים מהאי סומטרה, החלק הצפוני של האי בורנאו (כולל קלימנטן האינדונזית, סאראווק המלזית ושטחה של ברוניי), וארכיפלג רייאו האינדונזי שסמוך לסינגפור. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים ויער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה

המינים בסוג פעילים בעיקר בלילה, אך עשויים להגיח מדי פעם גם בשעות היום. הם לנים בבדידות או בקבוצות הרמון קטנות וארעיות שמורכבות מזכר ועד 9 נקבות וצאצאיהן. מקומות הלינה של הסוג אינם אופיינים לעטלפי פירות וכוללים תילי טרמיטים, כפות דקלים, חללים בתוך אפיפיטים ושרכים ומערות גיר. הזכרים מחזיקים טריטוריה סביב אתרים שופעים במזון כדי לשפר את סיכויי הרבייה שלהם, ומגינים עליה מפני זכרים אחרים. הנקבות נעות בין הטריטוריות השופעות במזון, ועשויות לבקר מדי לילה לא פחות מ-3 זכרים.
התזונה של העטלף נקוד הכנף מורכבת בעיקר מפירות (בפרט תאנה, סטריכנוס, איגניה, ואפרסמון) אך הוא מגוון את תזונתו גם בצוף, אבקנים, חרקים ועכבישאים. העטלף משחר אחר מזון בגפו ולא בקבוצה ואינו מתרחק ממקום הלינה יותר מקילומטר אחד. במהלך החיפוש אחר מזון, הוא משמיע קולות ציוץ חדים או סדרות מורכבות יותר של צלילים שנועדו לתקשורת עם עטלפים אחרים. העטלף מאתר את מזונו באמצעות חוש הריח והראיה, והלסתות החזקות שלו מותאמות לאכילת מגוון רחב של פירות. הוא נוהג למצוץ את המיץ והעיסה הרכה ולירוק את הסיבים. המין נטרף לעיתים על ידי קופיף מערבי שאורב לו בעלווה הצפופה.
הנקבה ממליטה גור יחיד פעם או פעמיים בשנה, בדרך כלל בין יוני לינואר. הגורים נולדים עיוורים במשקל 3.5 גרם, לאחר תקופת היריון של 135 ימים. הם נגמלים בגיל 40–80 יום ומסוגלים להתעופף בהגיעם למשקל 5 גרם. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 10 חודשים, והזכרים בגיל שנה. תוחלת החיים המינימלית 4 שנים, והמקסימלית איננה ידועה.
העטלפים נקודי הכנף מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) לאור תפוצתם הרחבה, אולם הם מאוימים במידה רבה מצד בירוא יערות לצורך מטעי שמן דקלים. המינים נמצאים במספר אזורים מוגנים.
מינים

עטלף נקוד-כנף מצוי (Balionycteris maculata) - בורנאו, סומטרה וארכיפלג רייאו.
עטלף נקוד-כנף סימונד (Balionycteris seimundi) - חצי האי המלאי.
עלייתם של הנאצים

| --- | --- |
 סוגה:  סרט תיעודי
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית וגרמנית
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  9 
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two 
 תקופת שידור מקורית:  2 בספטמבר 2019 – 24 באוקטובר 2022 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עלייתם של הנאצים (באנגלית: Rise of the Nazis) היא סדרה תיעודית של ה-BBC. פרק הבכורה שודר לראשונה בספטמבר 2019, והיא מתמקדת כיצד היטלר והמפלגה הנאצית עלו לשלטון, ופירקו את הדמוקרטיה בגרמניה של שנות ה-30 של המאה ה-20.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.
פרקים

| # | שם | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- |
| 1 | פוליטיקה | 2 בספטמבר 2019 |
הפרק הראשון מכסה את הדרך להפיכתו של היטלר לקנצלר גרמניה בינואר 1933.
| 2 | ששת החודשים הראשונים בשלטון | 9 בספטמבר 2019 |
הפרק השני דן כיצד הסירו הנאצים את האופוזיציה הפוליטית ומוסדות דמוקרטיים אחרים במהלך החודשים הראשונים בשלטון.
| 3 | ליל הסכינים הארוכות | 16 בספטמבר 2019 |
הפרק האחרון מתמקד כיצד הידק היטלר את אחיזתו בשלטון בשנת 1934.
תגובות

ביקורת בטיימס תיארה את הסדרה כשיעור "כמה בקלות - ובמהירות מדהימה - מדינה דמוקרטית יכולה להפוך לדיקטטורה טוטליטרית." ביקורת ביקורתית יותר ב-The Spectator העלתה כי התוכנית ערכה השוואות לא הוגנות להתפתחויות הפוליטיות בעת הפקתה, כמו הברקזיט ונשיאותו של דונלד טראמפ והגיעה למסקנה כי 'הגיע הזמן שה-BBC יוותר על הניסיון להעמיד פנים שהוא קול של סמכות חסרת פניות'. ביקורת של TVinsider על המהדורה האמריקאית ברשת PBS, בה הסדרה שודרה כעבור קצת יותר משנה, תיארה את הסדרה כ"מרתקת" ו"כובשת כמו כל מותחן בדיוני."
הערות שוליים

↑  עלייתם של הנאצים באתר תאגיד השידור הישראלי
↑  "Politics". www.bbc.co.uk. נבדק ב-2020-12-02.
↑  "The First Six Months in Power". www.bbc.co.uk. נבדק ב-2020-12-02.
↑  "Night of the Long Knives". www.bbc.co.uk. נבדק ב-2020-12-02.
↑  Midgley, Carol (10 בספטמבר 2019). "Rise of the Nazis review — a history lesson in how easily tyrants take over" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2020-12-02. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  James, Delingpole (14 בספטמבר 2019). "With these documentaries, the BBC has lost any claim to impartiality". www.spectator.co.uk. נבדק ב-2020-12-02. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rudolph, Ileane (7 באוקטובר 2020). "PBS' 'Rise of the Nazis' Aims 'to Show How a Democracy Can Unravel'". TV Insider (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-02. {{cite web}}:  (עזרה)
עטלף סלים עלי

| עטלף סלים עלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף סלים עלי
מין:: עטלף סלים עלי
שם מדעי
 Latidens salimalii
תחום תפוצה


עטלף סלים עלי (שם מדעי: Latidens salimalii) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לדרום הודו ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1972 על ידי הממלוג התאילנדי קיטי תונגלונגיה (אנ') והוא קרוי על שם האורניתולוג ההודי סלים מויזודין עבדול עלי. המין מצוי בסכנת הכחדה עם אוכלוסייה שקטנה מ-1,000 פרטים ומאוים מצד בירוא יערות וציד.
תיאור

עטלף סלים עלי מתאפיין בגולגולת רחבה וכלבית, בגוף קטן ובלוע קצר ורחב. האוזניים קצרות ומעוגלות, העיניים גדולות והנחיריים צינוריים. החך שלו צר מקדימה ומתרחב בחלק האחורי. על החך 13 רכסים כשארבעת הראשונים שלמים והשאר מופרדים באמצע. הניבים קטנים ולא מחודדים, והמלתעות העליונות רחבות וקצרות. מספר שיניו 26. אורך הראש והגוף של עטלף סלים עלי 102–109 מ״מ, אורך הזרוע 59–70 מ״מ ומשקלו עד 69 גרם. למין זה אין זנב, וכנף הזנב מצומצת למדי. כשהתגלה לראשונה, הוא נחשב בטעות כמין של כלב-מעופף.
הפרווה של עטלף סלים עלי קצרה ורכה והיא דלילה בכל הגוף להוציא את הסנטר, הגחון והזרועות. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום-שחרחר בצד העליון, לחאקי או אפרפר בצד התחתון. הראש זהה בצבעו לשאר הגוף או כהה יותר. הכנפיים, האף, הרגליים והאוזניים שחרחרים. השוקיים, פנים האוזניים, הגב והפנים דלילים בשיער ובעלי גוון ורדרד.
תפוצה וביולוגיה

עטלף סלים עלי אנדמי לדרום הודו במדינות טאמיל נאדו וקרלה; בית הגידול של המין נמצא בתוך הרי גהט המערביים ומורכב מיערות מונסון טרופיים וירוקי-עד עם כמויות משקעים גבוהות. הוא מצוי בטווח גובה של 1,100-800 מטר מעל פני הים. המין מופיע גם במטעי קפה ותה והוא רגיש מאוד להפרעה אנושית במערות שבהן הוא חי.
עטלף סלים עלי פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בקבוצות של 10–30 פרטים בתוך מערות. הוא ניזון מ-18 סוגים של פירות ומ-6 סוגים של פרחים. פריטי התזונה הדומיננטיים הם 3 מיני תאנים, שני מינים של אליוקארפוס ומין אחד של דיכפטלום. יש עונת רבייה אחת מדי שנה, וההמלטות מתרחשות בין מאי ויוני. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד. מעבר לכך, אין פרטים נוספים על אורח החיים של הסוג.
מצב

עטלף סלים עלי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל האוכלוסייה הקטנה שלו שמספר נמוך מ-1,000 פרטים והירידה המתמשכת במספריו שצפויה להגיע לשיעור של 20% מהאוכלוסייה עד אמצע המאה ה-21. האיומים העיקריים על המין הם ציד לבשרו ולאבריו המשמשים ברפואה המסורתית כתרופה למחלות נשימה, בירוא יערות לצורך תעשיית העץ או הגדלת שטחי חקלאות, והפרעה אנושית במערות שבהם הוא חי.
עטלף סלים עלי נחשב למין מוגן על פי החוק ההודי, ומצוי באזורים המוגנים הבאים: שמורת הטיגריס קאלאקאד-מונדאנטהוראי, מקלט חיות הבר מגאמאלאי, ושמורת הטיגריס פרייאר. ארגון השימור ממליץ לבצע סקרים כדי לאתר אוכלוסיות נוספות ולהעלות את המודעות הציבורית למצבו. האוכלוסייה העולמית של מין זה נאמדת בכ-750 פרטים בלבד.
הערות שוליים

↑  עטלף סלים עלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פאוויסה

פאוויסות או פאוויסאי היו בורות גניזה פולחניים, שנמצאו בין כותלי המקדשים של תרבויות עתיקות שונות באגן הים התיכון ושימשו כמקום הפקדה לחפצי פולחן או קורבנות לאחר השימוש הפולחני בהם.
ארכאולוגים מצאו פאוויסות עשירות מאוד באגן הים התיכון ובמיוחד באתרי מצרים העתיקה. בורות גניזה כאלו נמצאו גם בעולם הפיניקי והפוני במהלך חפירות של מקדש סטורן בדוגה, והוכיחו את קיומו של מקום פולחן המוקדש לבעל חמן באותו המקום.
מקור השם הוא מהמילה האטרוסקית לבור (או fovea). בתקופת רומא העתיקה, המונח פאוויסה התייחס לחלל אחסון תת-קרקעי גלילי, שתוכנן במיוחד כדי לאכלס חפצי קודש. מאגרים אלה היו ממוקמים בדרך כלל מחוץ למקדש הראשי אך בתוך השטחים הקדושים המכונה טמנוס (temenos, מיוונית: τέμενος, ברבים: τεμένη, טמנה). הפאוויסה הרומית שימשה מטרה דומה לאוצר היווני, ותפקדה כחלל ייעודי לאחסון מנחות יקרות ערך ופריטים מקודשים.
ראו גם

פרויקט פאביסה
לקריאה נוספת

* Edward Lipinski (dir.), Dictionnaire de la civilisation phénicienne et punique, Turnhout, Brepols, 1992 2503500331
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עטלף עשון

| עטלף עשון |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: פורפטריים
סוג:: עטלף עשון
מין:: עטלף עשון
שם מדעי
 Amorphochilus schnablii ‏פטרס, 1877
תחום תפוצה


עטלף עשון (שם מדעי: Amorphochilus schnablii) הידוע גם כעטלף חסר-אגודל סלעי, הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי באמריקה הדרומית והנציג היחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא גדול במקצת מהסוג השני במשפחה – עטלף חסר-אגודל. החלק הראשון של שמו המדעי מציין את המבנה המוזר של הלוע, והחלק השני הוא מחווה לאנטומולוג הגרמני יוהאן אנדרס שנאבל.
תיאור ואנטומיה

העטלף העשון מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, בראש גדול ועגול ובכנפיים גדולות ורחבות יחסית. הגולגולת מתחלקת בין אזור המוח הגבוה, הרחב והכיפתי, לבין החרטום החרוטי, השטוח והקצר שפונה באלכסון כלפי מעלה. החרטום מכוסה לעיתים קרובות בשיער וגורם לו להראות כחתוך פנים.
האוזניים גדולות ורחבות בצורת משפך והן נוטות קדימה; הצפיר שלהן קצר ומשולש. האף עגול ודמוי אף-חזיר, והנחיריים בצורת אליפסה. השפה התחתונה מכוסה ביבלות קטנות בחזית, ועל הסנטר יש שתי בליטות בשרניות משולשות שמוקפות אף הן ביבלות קטנות.
אורך הראש והגוף של העטלף העשון 35–49 מ"מ אורך הזרוע 34–38 מ"מ, ואורך הזנב עד 30 מ"מ; משקלו 3–5 גרם והוא גדול במעט מהעטלף חסר האגודל. הבדל נוסף ביניהם, הוא שהאחרון נוטה להיות כהה יותר ופניו חסרות יבלות. כפי שאופייני לבני המשפחה, אגודלי העטלף העשון אינם נוכחים על קרומי הכנף ומוחלפים בכפתור או גדם שעליו טפר זעיר לא פונקציונלי (עשוי גם להיעדר). הזנב דקיק וארוך ומכוסה כולו בקרום התעופה האחורי שמפותח, רחב ומעוגל.
העטלף העשון בעל פרווה עבה, ארוכה וחדגונית. צבעה הכללי נע בין אפור עשן לאפור כהה, צפחה או בהיר, ולעיתים גם חום אפרורי, חום קפה כהה או חום ערמוני. אזור הצוואר והראש שזור בשיער צהוב ובז׳ ונוטה לקבל גוון זהוב, בעוד שהגחון והחזה עשויים להיות בצבע לבנבן, אפרפר או בז'. הכנפיים בצבע שחור פיח, חום כהה או ערמוני. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד. האוזניים כהות בקצוות ובהירות בחלקן הפנימי.
תפוצה וביולוגיה

העטלף העשון מצוי בקו החוף המערבי של אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלו משתרע על המורדות המערביים של הרי האנדים מול קו החוף: החל מדרום-מערב אקוודור (כולל האי פונה), לאורך מערב פרו עד לצפון-מערב צ'ילה. בית הגידול שלו מורכב מיערות, שטחים מעובדים, אזורים כפריים ועירוניים וגם אזור אלטיפלאנו הצחיח למחצה והשוליים של מדבר אטקמה. המין מצוי לרוב באזורים נמוכים לאורך קו החוף והעמקים מול האנדים, אך מופיע גם על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. שיא הגובה המתועד הוא מהעיר קיימרקה בפרו (2,750 מטר).
העטלף העשון חי בבדידות, בקבוצות קטנות של עד 5 פרטים, או במושבות גדולות עד 300 פרטים. הוא מוצא מקלט במהלך היום במערות, נקיקי סלעים, מבנים נטושים ותחת גשרונים ויוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה. התזונה שלו מורכבת בעיקר ממיני פרפראים, אותם הוא מחפש סמוך לאדמה ומאתר באמצעות איכון-הד. הנקבה ממליטה גור יחיד בסמיכות לעונת הגשמים.
מצב

העטלף העשון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בגלל ירידה משמעותית במספריו שמוערכת בסביבות 30% מאז תחילת המאה ה-21 וגם עקב התכווצות בטווח התפוצה וירידה בהיקף ובאיכות בית גידולו. האיום העיקרי על המין הוא השמדת מקלטים ומערות עקב התרחבות חקלאות, התיישבות אנושית או הצתת מדורות, וציד לבשר או לשימוש בטקסי כישוף. ארגון השימור IUCN ממליץ לבצע פעולות לשימור מערות עם אוכלוסיות גדולות ולהעלות את המודעות המקומית למצבו של המין ולחשיבותו במערכת האקולוגית באמצעות סדנאות שימור.
הערות שוליים

↑  עטלף עשון באתר הרשימה האדומה של IUCN
חוקר טבע מציג עטלף עשון.
עטלף פרחים

| עטלף פרחים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף פרחים
מינים
 3
שם מדעי
 Syconycteris ‏מטשי, 1899

עטלף פרחים (שם מדעי: Syconycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שמצויים ברחבי אוקיאניה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי והוא בין הסוגים הקטנים ביותר במשפחת עטלפי הפירות. מבחינה חיצונית וגנטית, הוא קרוב לסוגים עטלף הצוף ועטלף פרחים זנוב. אין להתבלבל בין סוג זה לבין הסוג זיזף פרחים מאיי הקריבים.
תיאור

עטלף הפרחים מתאפיין בראש מעוגל וחרוטי, בגוף שמנמן וגוצי ובפנים שועליות. הלוע ארוך, מחודד וצר. אוזניו קטנות ועגולות, עיניו גדולות ושחורות, ובין נחיריו יש תלם אנכי שמסתיים בשפה העליונה. הלשון דקה וארוכה במיוחד, והיא מכוסה בקצה בגבשושיות שמסייעות באיסוף צוף ואבקנים. חוץ מהחותכות, השיניים קטנות באופן כללי.
עטלף הפרחים הוא סוג קטן: אורך הראש והגוף של המינים בו 55–97 מ״מ, אורך הזרוע 38–61 מ״מ ואורך האוזן 9–17 מ״מ; המשקל נע בין 13 ל-47 גרם ומוטת הכנפיים 40–60 ס״מ. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה. הזנב נעדר לחלוטין, וקרום התעופה האחורי צר ומצומצם.
לעטלף הפרחים פרווה צפופה וזיפית שעשויה להיות קצרה או שעירה בהתאם לאזור הגאוגרפי. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום בהיר לחום אדמדם בהיר או כתמתם ואצל מין אחד אף חום שוקולד כהה עד שחור. אצל חלק מהמינים, הגחון חיוור יותר ונע בין צהבהב לאפרפר או בז׳. הכנפיים בצבע שחרחר או חום כהה, הזרועות, הרגליים והאוזניים בצבע כתמתם, חום חיוור או ורוד והחרטום אדמדם במקצת.
תפוצה

עטלפי הפרחים הזנובים חיים באוקיאניה; טווח התפוצה של הסוג כולל את כל גינאה החדשה, קו החוף הצפוני והצפון-מזרחי של אוסטרליה (קווינסלנד וניו סאות' ויילס), חלק מאיי מאלוקו (סאלאווטי, הלמהרה, סראם, בורו ואיי ארו), האיים ביאק ויאפן, איי האדמירליות, איי ד'אנטריסקו וארכיפלג לואיסיאד. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי לח, יער גשם ממוזג, יער עננים, יער טחב ננסי, יער אקליפטוסים, סוואנה טרופית וביצות, והם נוכחים בשפלות עד רכסים הרריים גבוהים ברום 3,000 מטר מעל פני הים.