stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרחי הדגל
הערות שוליים

↑  יובל בנזימן, ‏מפקד תנועות הנוער 2002, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 26 בדצמבר 2001, עמוד 5
↑  עקיבא אלדר, צבאות השם, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2007
↑  כספי איגום תנועות נוער, 2001 ו 2002, אתר משרד החינוך
| תנועות נוער וארגוני נוער בישראל |
| --- | --- | --- |
| אינם מזוהים פוליטית | אור לחינוך • אות הנוער • אחריי! • איגי • ארגון הצופים הערביים • האיחוד החקלאי • המכבי הצעיר • הנוער הדרוזי • הצופים הדרוזים • הצופים העבריים • הצופים הערבים האורתודוקסים • הצופים הערבים הקתוליים • התאחדות הצופים והצופות בישראל • התנועה החדשה • כנפיים של קרמבו • LEAD • נוער חובב תנ"ך • צופי בתי הספר הערביים והדרוזים • שומרי המפרץ |  |
| מזוהים עם השמאל הפוליטי | אג'יאל • בני המושבים • ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי • המחנות העולים • הנוער העובד והלומד • הנוער הערבי החלוצי • השומר הצעיר • נוער הדמוקרטים • סדאקה רעות |  |
| מזוהים עם המרכז הפוליטי | נוער יש עתיד |  |
| מזוהים עם הימין הפוליטי | ההנהגה הצעירה באיחוד הלאומי‏ • הנוער הלאומי בית"ר • הנוער הציוני • נוער הליכוד |  |
| תנועות נוער דתיות | אריאל • בני עקיבא • הנוער הדתי העובד והלומד • נוע"ם • נוער תל"ם • עדת הצופים • עוז • עזרא |  |
| תנועות נוער חרדיות | אור ישראלי • בנות בתיה • היכלי ענ"ג • פרחי הדגל • נוער חב"ד • צבאות השם |  |
| ארגוני נוער השייכים לגופים ממסדיים | גדנ"ע • גדנ"ע אוויר • חוגי סיירות • מועצת התלמידים והנוער הארצית • מועצת תנועות הנוער בישראל • נוער מד"א • צופי אש |  |
| תנועות נוער שנסגרו | בית"ר • הצבעים שלנו • התנועה המאוחדת • טלנוער • נוער התחיה • נוער לנוער • עליית הנוער • צמרת• נוער העבודה • נוער מרצ |  |
| מושגי יסוד בהדרכה | חניך • מדריך נוער • בוגר • רכז • קבוצה • פעולה • מערך פעולות • גיבוש • הנהגת נוער • מתודיקה בהדרכה • מקורות ההשפעה של המדריך  • קורס הדרכה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310234305171
פרנץ מאטנקלוט

| --- | --- |

פרנץ מאטנקלוט
 לידה:  19 בנובמבר 1884 גרינברג בשלזיה, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  28 ביוני 1954 (בגיל 69) בראונלאגה (אנ'), גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1903–1945 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-72   מפקד הקורפוס ה-42
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל פרנץ מאטנקלוט (בגרמנית: Franz Mattenklott;‏ 19 בנובמבר 1884 – 28 ביוני 1954) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

מאטנקלוט נולד ב-19 בנובמבר 1884 בגרינברג בשלזיה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-67 (מגדבורג ה-4), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מאטנקלוט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה מאטנקלוט לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-25. ב-1 במרץ 1938 הועלה מאטנקלוט לדרגת גנרל מיור, וב-1 ביולי 1938 מונה למפקד חיל המצב בטריר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-19 בספטמבר 1939 מונה מאטנקלוט למפקד הדיוויזיה ה-72, שהוקמה על בסיס חיל המצב בטריר, והוצבה בחזית המערבית. ב-1 בפברואר 1940 הועלה מאטנקלוט לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית. ב-25 ביולי 1940 מונה מאטקלוט למפקד העיר מץ, וב-4 בספטמבר 1940 חזר לפקד על הדיוויזיה ה-72. במהלך המערכה בבלקן לחם מאטנקלוט עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ההררי ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עימה בתחילה כעתודת הארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-54 וה-30. ב-23 בנובמבר 1941 קיבל מאטנקלוט על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בינואר 1942 מונה למפקד כללי הקורפוס ה-42, שהיה חלק מהארמייה ה-11. ב-19 באוגוסט 1942 מונה מאטנקלוט למפקד חצי האי קרים, וב-22 בספטמבר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ביולי 1943 חזר מאטנקלוט לפקד על הקורפוס ה-42, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק, כחלק מפלגת הארמייה קמפף. בינואר 1944 לחם מאטנקלוט עם הקורפוס שבפיקודו במהלך קרב קורסון-צ'רקאסי, שכמעט הושמד כליל, אולם הוקם מחדש על בסיס מפקדת הקורפוס ששרדה. ב-14 ביוני 1944 מונה מאטנקלוט למפקד המחוז הצבאי ה-6, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, ואז נכנע לכוחות האמריקניים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר מאטנקלוט מהשבי, אולם באפריל 1949 הועמד למשפט בהמבורג על פשעי מלחמה, אולם לבסוף בוטלו נגדו האישומים. לאחר שחרורו התגורר מאטנקלוט בעיר בראונלאגה (אנ'), עד למותו ב-28 ביוני 1954, בגיל 70.
עמליה רודריגז

| --- | --- |

צילום מ-1969
 לידה:  23 ביולי 1920 ליסבון, פורטוגל 
 פטירה:  6 באוקטובר 1999 (בגיל 79) ליסבון, פורטוגל 
 שם לידה:  Amália da Piedade Rebordão Rodrigues 
 שם במה:  a Rainha do Fado 
 מקום קבורה:  כנסיית סנטה אלגרסיה 
 מוקד פעילות:  פורטוגל 
 תקופת הפעילות:  מ-1939 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית, צרפתית, ספרדית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  קונטיננטל 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין גבוה במסדר הנסיך הנרי  קצין במסדר החרב של יעקב הקדוש  אביר במסדר החרב של יעקב הקדוש  אבירה בלגיון הצרפתי  הצלב הגדול של מסדר החרב של יעקב הקדוש  הצלב הגדול של מסדר הנסיך אנריקה  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 amaliarodrigues.pt
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
עמליה רודריגז (בפורטוגזית: Amália Rodrigues, קרי: "אמליה רוּדְרִיגֶשׁ"; בשמה המלא – Amália da Piedade Rebordão Rodrigues  – עמליה דה פיידאדה רבורדאו רודריגש, נולדה ב-23 ביולי 1920 אך קבעה את תאריך לידתה ל-1 ביולי 1920 – 6 באוקטובר 1999) הייתה זמרת ושחקנית פורטוגזית. נחשבת לאחת מגדולי האמנים הפורטוגזים וסמל תרבות. כונתה לעיתים "מלכת הפאדו", לאחר שבהופעותיה הפיצה את סגנון הפאדו ברחבי העולם.
קורות חייה

רודריגז נולדה בליסבון בשנת 1920. תאריך הולדתה תועד ברשומות כ-23 ביולי, אך רודריגז קבעה את יום הולדתה ל-1 ביולי. אביה היה חצוצרן ורצען, שחזר עם אשתו לעיר הולדתו פוּנְדַאוּ כשאמליה הייתה בת שנה. הילדה הושארה בליסבון, אצל סבתה מצד אמה, שגידלה אותה באווירה קתולית עמוקה, בעוני ומחסור עד שמלאו לה 14, אז חזרו הוריה לליסבון והיא עברה לחיות איתם. בגיל 19 התפרסם שירה הראשון, ותוך שנה הפכה לאחת הזמרות המפורסמות והמוערכות בפורטוגל. בגיל 24 נסעה לראשונה לברזיל, ובשנות החמישים הרבתה להופיע במדינות דרום אמריקה.
קורות חייה > ראשית הקריירה

אחרי שנים אחדות של הופעות חובבים, הוזמנה רודריגז לראשונה להופעה מקצועית בקונצרט פאדו ב-1939. תוך זמן קצר הייתה לכוכבת אורחת קבועה בהצגות רביו. שם פגשה את פרדריקו ואלריו, מלחין מוזיקה קלאסית, שזיהה את הפוטנציאל הטמון בקול כשלה וכתב מלודיות משתפכות, מותאמות במיוחד לקולה של רודריגז ומפירות את כללי הפאדו בהוספת ליווי תזמורתי. אחד הפאדו המולחנים הללו היה Fado do Ciúme.
הפופולריות של רודריגז החלה לצאת אל מחוץ לגבולות פורטוגל במסעות קונצרטים לספרד, שהות ממושכת בברזיל (שם ערכה את הקלטותיה הראשונות בחברת התקליטים הברזילאית "קונטיננטל" בשנת 1945). בשנת 1950, בהצגות צדקה מטעם תוכנית מרשל הבינלאומית, שרה לראשונה את "אפריל בפורטוגל" לפני קהל מאזינים בינלאומי (בשמו המקורי "Coimbra").
פטרונותו של המשורר הפורטוגלי המהולל דוויד מוֹראוּ-פריירה ציינה בתחילת שנות החמישים את ראשיתה של תקופה חדשה: רודריגז שרה יצירות של רבים מגדולי המשוררים של פורטוגל וחלקם כתבו דברי שירה במיוחד בשבילה.
אמליה רודריגז הקליטה מעל 170 אלבומים, הופיעה במספר סרטים דוברי פורטוגזית, והמשיכה להופיע לפני קהל עד שעברה את גיל 70. היא נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 79.
קורות חייה > שנות הביניים

הקריירה הבינלאומית של רודריגז הרקיעה שחקים הודות להשתתפותה בסרטו של Henri Verneuil, "הנאהבים מליסבון", שבו הופיעה בשירה. עד סוף שנות ה-50 היו ארצות הברית, אנגליה וצרפת לשווקיה העיקריים, ובשנות ה-70 נוספו להן גם יפן ואיטליה; הפופולריות שלה בצרפת התחרתה בהצלחתה בפורטוגל ותוך חודשים ספורים התנוסס שמה בראש הרשימה בתיאטרון אולימפיה היוקרתי. במשך השנים הופיעה כמעט בכל העולם, כולל ברית המועצות וישראל.
בסוף שנות ה-50 יצאה רודריגז לשבתון הופעות ולאחר שובה ב-1962, עם קול מלא ועשיר יותר, מיתנה את קצב הקלטותיה והופעותיה. אלבום השיבה שלה "אמליה רודריגז 1962" היה פרי עבודתה הראשונה עם המלחין הפורטוגזי-יהודי אלאן אולמן, המלחין והמפיק המוזיקלי העיקרי שלה באותו עשור. אולמן, כמוהו כפרדריקו ואלריו לפניו, כתב לרודריגז מלודיות, שהתעלו על מוסכמות הפאדו. רודריגז לא נרתעה מנושאים שנויים במחלוקת; הופעתה בסרט האמנותי "האיים הקסומים" של קרלוש וילארדבו משנת 1964 התקבלה באהדה רבה יותר מן הסרט עצמו, שהתבסס על סיפור קצר מאת הרמן מלוויל, והקלטתה משנת 1965 לשירי המשורר בן המאה ה-16 לואיש דה קמואש חוללה פולמוס עיתונאי רחב-יריעה. אף על פי כן, הפופולריות שלה לא נפגמה כהוא זה. התקליטון שלה משנת 1968, Vou Dar de Beber à Dor שבר את כל שיאי המכירות ואלבומה משנת 1970, Com que Voz, זכה בכמה פרסים בינלאומיים.
רבים משיריה נכתבו על ידי אלן אולמן.
קורות חייה > השנים האחרונות

בשנות ה-70 התמקדה רודריגז בהופעות חיות ויצאה בלוח זמנים עמוס של קונצרטים ברחבי תבל. בתקופה הטרופה שאחרי 25 באפריל 1974 תלו בה, ללא ביסוס, אשמת פעילות כסוכנת סמויה של Polícia Internacional e de Defesa do Estado, PIDE, (משטרה בינלאומית ולהגנת המדינה), מכשיר הדיכוי העיקרי בידי משטר הרודנות של סלזר בפורטוגל. ההאשמה חיבלה במידה ידועה בחייה הציבוריים ובקריירה שלה. (למעשה, בתקופת שלטונו של סלזר, העניקה רודריגז מדי פעם תמיכה כספית לקומוניסטים נצרכים.) שובה אל אולפן ההקלטות בשנת 1977 עם Cantigas numa Língua Antiga התקבלה כניצחון. שנות ה-80 וה-90 הכתירוה כאגדה חיה. התקליט חדש האחרון שהקליטה באולפן, Lágrima יצא למכירה ב-1983. אחריו יצאה לאור עוד סדרה של הקלטות, שנחשבו קודם לאבודות או שלא הוצאו למכירה קודם לכן ושני קבצים של להיטיה הגדולים ביותר, שזכו להצלחה כבירה.
בשנת 1982 אנטוניו וריאסואש הוציא קאבר על השיר של רודריגז ובהמשך של אותה שנה הם שיתפו פעולה בהופעה.
על אף שורת מחלות שפגעו בקולה, המשיכה רודריגז להקליט עד 1990. בסופו של דבר פרשה מהופעות פומביות, אף כי הקריירה שלה צברה תנופה עם הופעת ביוגרפיה רשמית שלה, כתובה בידי ההיסטוריון והעיתונאי ויטור פאבאו דוש סאנטוש, וסדרת טלוויזיה בת חמש שעות, שתיעדה את חמישים שנות הקריירה שלה בקטעי ארכיון נדירים (ששולבו בהמשך בסרט תעודה בן 90 דקות, "אמנותה של אמליה"). הבמאי, ברונו דה אלמיידה, יצר גם את "אמליה, הופעה חיה בניו יורק", קונצרט מצולם של הופעתה בבניין עיריית ניו יורק בשנת 1990. בשנת 2009 יצא הסרט "אמליה" המספר את סיפורה מאז שנות ילדותה, בבימויו של קרלוש קואליו דה סילבה.
ב-6 באוקטובר 1999 הלכה אמליה רודריגז לעולמה בגיל 79 בביתה שבליסבון. ממשלת פורטוגל הכריזה מיד על תקופת אבל לאומי. ביתה משמש כיום כמוזיאון. אמליה רודריגז קבורה בפנתיאון הלאומי לצד אישים פורטוגליים אחרים.
עמליה מופיעה בישראל, 1958
פרחי הרע

| --- | --- |

כריכת המהדורה השנייה
 Abel et Caïn  Au lecteur  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מידע כללי
 מאת:  שארל בודלר
 איורים:  קארלוס שוואבה 
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  שירה
 נושא:  סימבוליזם 
 הוצאה
 הוצאה:  אוגיסט פולה-מלאסי 
 מקום הוצאה:  אלנסון 
 תאריך הוצאה:  1857
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה ושנייה - 315 מהדורה שלישית - 112
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת י' צ'צ'יק מהדורה שנייה - הוצאת יבנה מהדורה שלישית - הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1962 מהדורה שנייה - 1975 מהדורה שלישית - 1997
 תרגום:  מהדורה ראשונה ושנייה - אליהו מייטוס מהדורה שלישית - דורי מנור
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001838032, 002481730, 002596163, 001780311
 
פרחי הרע (בצרפתית: Les fleurs du mal) הוא ספר שירה של המשורר הצרפתי שארל בודלר. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1857 והיה יצירה בולטת בזרם הספרותי הצרפתי של ה"דֵקַדֵנס", המכונה אף זרם הסימבוליזם. בשירה שבספר בולטים נושאי הניוון והארוטיקה.
במהדורה המקורית הספר חולק לחמישה שערים נושאיים:
מרה שחורה ואידיאל (צרפתית Spleen et Idéal)
פרחי הרע (צרפתית Fleurs du mal)
מרד (צרפתית Révolte)
היין (צרפתית Le Vin)
המוות (La Mort)
ההקדמה לספר, בה מהלל בודלר את השטן ומגנה את השעמום כגרוע בעינויים, מכניסה את הקורא לאווירתו של הספר ולנימה המלווה אותו לכל אורכו:
Si le viol, le poison, le poignard, l'incendie,
N'ont pas encore brodé de leurs plaisants dessins
Le canevas banal de nos piteux destins,
C'est que notre âme, hélas! n'est pas assez hardie.
אִם הַפִּגְיוֹן, הָאֹנֶס, הַדְּלֵקָה, הָרָעַל
עֲדַיִן לֹא רָקְמוּ בְרִשׁוּמִים בְּדִיחִים
מַסֶכֶת גּוֹרְלוֹתֵינוּ הָעֲלוּבִים-שׁכִיחִים –
הֵן כִּי נַפְשֵׁנוּ עוֹד לֹא דַי בְּחֶצֶף תַּעַל!
הבית המסכם בשיר הפתיחה "פתח דבר" פונה בהתרסה ישירה לקורא
C'est l'Ennui! —l'œil chargé d'un pleur involontaire,
Il rêve d'échafauds en fumant son houka.
Tu le connais, lecteur, ce monstre délicat,
—Hypocrite lecteur,—mon semblable,—mon frère!
הֵן זֶה הַשִׁעֲמוּם! בְּעַל-כָּרְחוֹ דָּמוּעַ,
עִם קְטֹרֶת-נַרְגִּילָה עַל גַּרְדּוֹמִים יַחְלֹם, -
תִּפְלָץ עָדִין זֶה תַּכִּירוֹ, קוֹרְאִי, הַיּוֹם,
אָחִי, שֶלִּי דוֹמֶה, אַתָּה, קוֹרֵא צָבוּעַ!
בודלר והמוציא לאור של הספר הועמדו לדין על ידי משטר הקיסרות השנייה בצרפת באשמת "עלבון להגינות הציבור". בודלר נידון לתשלום קנס של 300 פרנק. שישה מן השירים בספר צונזרו והוטל איסור פרסומם בצרפת. איסור זה נותר בתוקפו עד לשנת 1949. מצד שני, לאחר שקרא ביצירתו של בודלר, הכריז ויקטור הוגו כי בודלר יצר זעזוע מרתק בספרות. השיר "הברבור", המופיע בספר, מוקדש לוויקטור הוגו.
לאחר העמדתו לדין של בודלר, יצאה מהדורה שנייה של הספר בשנת 1861 שאליה התווספו 32 שירים חדשים והוצאו מן הספר ששת השירים שנאסרו לפרסום. השירים שהתווספו קובצו בשער השני לספר תחת השם "תמונות פריז".
בשנת 1868, לאחר מות בודלר, יצאה מהדורה שלישית של הספר עם הקדמה של תאופיל גוטייה (שלו הקדיש בודלר את הספר כולו). במהדורה זו נכללו אף מספר שירים חדשים שלא פורסמו במהדורות קודמות.
בעברית ראה הספר אור לראשונה בהוצאת י' צ'צ'יק בתרגום אליהו מייטוס, בשנת 1962. לאחר מכן יצא שוב בהוצאת "יבנה", בשנת 1975. בשנת 1997 יצא תרגום חדש של מבחר שירים מהספר, בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובתרגום דורי מנור.
ראו גם

פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר
פסגת לזלי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בפסגה בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס לקי 
 קואורדינטות:  68°00′S 56°30′E﻿ / ﻿68°S 56.5°E﻿ / -68; 56.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת לזלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת לזלי
 
פסגת לזלי (באנגלית: Leslie Peak) הוא הר סלעי נמוך שצורתו חרוט, שנמצא דרומית להר קוק ברכס לקי שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של לזלי מילר (Leslie Miller) שהיה קצין רדיו בתחנת מוסון בשנת 1964; וכן השתתף במשלחת החקר שמפתה את רכס לקי בשנת 1965.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
פסגת לונג (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מפת רכס סנטינל   פסגת לונג נמצאת בקצה השמאלי התחתון של הרביע השני מימין, בשורה השנייה מלמטה של רביעי המפה
 מידע כללי
 גובה:  1,200 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°44′00″S 83°54′00″W﻿ / ﻿78.7333°S 83.9°W﻿ / -78.7333; -83.9
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת לונג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת לונג
 
פסגת לונג (באנגלית: Long Peak) היא הר סלעי חשוף מקרח, בדרום מזרח רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,200 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 13 קילומטרים צפונית מזרחית להר לאנדולט שברמות פטוואר.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון דרמה שמצפון לה, ומעל קרחון גאבארה שמדרום לה.
היסטוריה > גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיקה בשנת 1984.
הפסגה נקראת על שם ג'יימס וו. לונג (James W. Long) רופא חבר בקרן המדע הלאומית של ארצות הברית ויועץ בריאות של הקרן לעניין בריאות חוקרי אנטארקטיקה במשך 10 שנים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
פנחס אליהו הורביץ

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1765 ב' באייר ה'תקכ"ה לבוב
 פטירה:  21 באפריל 1821 (בגיל 55) י"ט בניסן ה'תקפ"א קרקוב
 מקום פעילות:  בוצ'אץ', קרקוב
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באפריל 1821 
 תחומי עיסוק:  מחשבת ישראל, קבלה, מוסר, מדעים
 רבותיו:  אביו ר' מאיר, ר' חיים איצקוביץ' מוולוז'ין
 חיבוריו:  ספר הברית השלם, טעם עצו, מצוות טובים, בית היוצר, מטמוני נסתרים, פירוש לספר "חיי העולם הבא"
 
פנחס אליהו הורביץ (ב' באייר ה'תקכ"ה, 23 באפריל 1765, לבוב - י"ט בניסן ה'תקפ"א, 21 באפריל 1821, קרקוב) היה רב, מקובל ומחבר ספרים שהתפרסם בעולם היהודי בספרו ספר הברית השלם.
יחסו לפילוסופיה ולימוד המדעים

ר' פנחס אליהו הורביץ דוחה לחלוטין את דרכי החשיבה הפילוסופית בכל הקשור לענייני אמונה, ובטוח שעל היהודים להשעין את אמונתם רק על הקבלה המסורה להם מאבותיהם, וכי קבלה זו היא בדרגת אמינות הגבוהה מכל דרכי ההגיון המקובלים במדע ובפילוסופיה. הוא מקדיש לרעיון זה דיון ארוך בספרו, ומוכיח בשיטה לוגית, כמעט מתמטית, את צדקת דעתו. מאידך, הוא גורס שיהודי, המחונן בשכל, צריך גם לדעת ולהבין את הטבע הסובב אותו, הן על-מנת "שידע האדם כמה גדולים מעשה ה' בסתרי הטבע", והן לחיזוק מעמדו, תדמיתו וכבוד עמו בחברה בה הוא חי, כנאמר לעיל: "כדי שלא יהיה כסוס כפרד אין הבין בחכמות הטבע והעולם, למען אשר לא יבוש כי ידבר את חכמי הגויים בשער. והוא קידוש ה', שלא יאמרו הגויים: הן עם ה' אלה כולם טפשים וסכלים, אין אתם יודע בשום חכמה ולא עם בינות הוא".
יחסו לשילוב תורה ועבודה

ר' פנחס אליהו תמך בשילוב מאוזן בין תורה ודרך-ארץ (עבודה ופרנסה) וקרא ליהודים לרכוש לעצמם אומנות לצורכי פרנסתו. הוא גורס שעל האדם היהודי להקדיש חלק מיומו לפרנסתו וצרכי משפחתו וחלק מיומו ללימוד תורה. לעניין זה הוא מקדיש פרק מיוחד ב"ספר הברית השלם" (חלק ב', מאמר י"ב, פרק י'), וכך הוא כותב:
"והנה אשר ראיתי אני טוב אשר יפה לכל איש ירא להניח לראש פנה ויסוד לכל מצוות ה' אשר יחפוץ לקימן רק למען שמו הגדול הוא, שיהיה בידו מלאכה להתפרנס בו מיגיע כפו ולא יצטרך לבריות, ולחם אנשים לא יאכל. ואז, כל אשר יעשה ממצוות ה' יעשה למען שמו בלבד, ולא יתערב בו התקוה מן הבריות, ולא יתיפה להם, ולא יחניף אותם, ולא יירא מהם....ומטעם הזה הוא מחויב ללמד לכל בניו אמנות, לעשות באיזה מלאכה להתפרנס בו, כאשר אמרו רז"ל הקדושים והחכמים (פרק האשה נקנית): כשם שחיב האב ללמדו תורה, כך חיב ללמדו אמנות (קידושין כ"ט/א')"....חרה לי על תלמידי-חכמים שלא רוצים ללמד לבניהם אמנות רק תורה לבד, וסומכים עצמם שבניהם יהיו רבנים ודיינים. ולא רבים יחכמו בתורה עד שיגיע להיות מורה הוראות בישראל, ונשארים קרח מכאן וקרח מכאן..."
"...ועתה ישראל שמעו נא אל אשר יאמר אחד קדוש מן הזוגות הקדמונים (בפרק א' דאבות): אהוב את המלאכה, ושנא את הרבנות. ושימו לבבכם מן היום הזה ומעלה ללמד את בניכם מלאכה איזה שעות ביום, ושיננתם לבניכם ולמדתם אותם שאר כל היום תורה בקביעות, כדעת רבי נהוראי, כי יפה תלמוד תורה עם דרך-ארץ. כלומר, תלמוד תורה עם תלמוד דרך-ארץ שהיא אמנות, למען יתפרנסו בכבוד מיגיע כפם, ולא יצטרכו עם בית ישראל זה לזה ולא לעם אחר....ואמרו עוד: פשוט נבלה בשוק ואל תצטרך לבריות. ואם לאו, גם התורה שלמדו לבניהם לא יתקיים בידם, כי אם אין קמח אין תורה..."
"...ועד מתי יהיה זה לנו למוקש? מדוע היה לבז לנו האמנות וכל מלאכה נמבזה ונמאס אצלנו? וכי האיתנים מוסדי התורה שבעל-פה, המה התנאים, לא היו בעלי מלאכות? הלא מצינו הרבה מהם שהיו בעלי אמנות, כמו: רבי יצחק נפחא ורבי יוחנן הסנדלר, וכדומה".
ספר הברית השלם

ספר הברית השלם הוא חיבור תורני רחב יריעה הכולל נושאי אמונה, הלכה, מוסר, קבלה, טבע, פילוסופיה, מדע, וטכנולוגיה. מטרתו המוצהרת המקורית של המחבר הייתה לכתוב ספר הכנה מקדים המבאר את החלק השלישי שבספר "שערי קדושה", שכתב הרב המקובל האלקי ר' חיים ויטאל, תלמידו של האר"י, "אשר בו מורה דרך ישר לעם הקודש עד שכל אדם מישראל יכול שיעלה ויבא ויגיע למדרגת רוח הקודש, אפילו בזמן הזה ובחוצה לארץ".
הספר נדפס לראשונה בעילום שם בשנת ה'תקנ"ז (1797) תחת הכותר ספר הברית, והפך מיד לרב מכר בקרב היהודים. החל מהמהדורה השנייה והמורחבת שהודפסה בשנת ה'תקס"ז (1807) שונה שמו לספר הברית השלם. מאז הופעתו הראשונה הודפס הספר למעלה מ-36 פעם בבתי דפוס שונים באירופה, ארצות הברית וישראל, ואף תורגם ליידיש וללאדינו, והוא משמש כמקור ואסמכתא לרבנים, פוסקי הלכות, חוקרים ומחברי ספרים, בכל רחבי העולם.
ספריו וחיבוריו הנוספים

"טעם עצו" – פירוש לספר "משנת חסידים" שכתב ר' עמנואל חי ריקי;
"מצוות טובים" – דיון על טעמי המצוות;
"בית היוצר" – פירוש ל"ספר יצירה";
"מטמוני מסתרים" על צירופי אותיות; [דרוש מקור]
פירוש לספר "חיי העולם הבא".
הספר "משנת חסידים" עם פירוש "טעם עצו" הובא לדפוס על ידי ר' אברהם ליינצייג מהעיירה קשאנוב (Chrzanów) שבדרום פולין, והודפס בקרקוב בשנת ה'תרמ"ט בדפוס יוסף פישר, עם הסכמות הרבנים: ר' דוד הלברשטאם מקשאנוב, ר' עקיבא קורניצר מקרקוב ור' שלמה הלברשטאם מוישניצה. מהדורה זו כוללת גם את "הקדמת מחבר טעם עצו", בו הוא מבקש מכל מדפיס להדפיסו בצורה נאה ומוקפדת, והוא מפרט לכך 11 תנאים ואופנים. כמו כן כותב ר' פנחס אליהו: "הטעם ל"טעם עצו", למה נקרא הספר בשם הזה, הוא מטעם כי טועמיה חיים זכו, להבין בקל ספר "עץ חיים" לר' חיים וויטאל, כי מה שאומרים שהספר "שערי אורה" הוא התחלה ללמוד קבלה, זה אינו אלא לקבלת הר' משה קורדובירו, אבל לקבלת האר"י לוריא, אין התחלה אלא "משנת חסידים", אך הוא קיצר בלשונו מאוד, עד שקשה להבינו, לכן עשיתי בישע אלוקים עליו פירוש מספיק וקל מאוד, למי שילמד בו כסדר כדי לזכות בו את הרבים, כי רבים עתה בעם ה' החפצים לעסוק בתורת אמת להאר"י לוריא, כי זה השער לצאת בו מן הגלות, לעלות בשמחה לארצנו, יהי רצון שיהיה זה במהרה בימינו".
לקריאה נוספת

הרב מאיר וונדר, "אנציקלופדיה לחכמי גליציה", חלק שני, עמ' 318, הוצאת המכון להנצחת יהדות גליציה, ירושלים, ה'תשמ"ב
פרופ' רפאל מאהלר, ספר "דברי ימי ישראל דורות אחרונים", כרך ד', עמ' 45, ספרית הפועלים, 1956
ד"ר שמואל אבא הורודצקי, ספר "יהדות השכל ויהדות הרגש", עמ' 387, הוצאת טברסקי ה'תש"ז
ד"ר נ.מ. גלבר, ספר קרקא, מאמר: "היהודים ברפובליקה הקראקאית תקע"-תר"ו", עמ' 90, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, ה'תשי"ט
הערות שוליים

↑  הרב מאיר וונדר, "אנציקלופדיה לחכמי גליציה", חלק שני, הוצאת המכון להנצחת יהדות גליציה, ירושלים, ה'תשמ"ב.
↑  פרופ' רפאל מאהלר, ספר "דברי ימי ישראל דורות אחרונים", כרך ד', עמ' 45, ספרית הפועלים, 1956.
↑  חיים דב פרידברג (הביוגרף של משפחות רבנים ומחבר הספר הנודע "בית עקד ספרים"), ספר "לוחות זיכרון", עמ' 93, הדפסה פרנקפורט א-מיין, ה'תרס"ו.
↑  ד"ר שמואל אבא הורודצקי, ספר "יהדות השכל ויהדות הרגש", הוצאת טברסקי ה'תש"ז, עמ' 387.
↑  מאמרו של ד"ר נ.מ. גלבר: "היהודים ברפובליקה הקראקאית תקע"ה-תר"ו", ספר קראקא, עמ' 90, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, ה'תשי"ט.
↑  הספר נדפס לראשונה בעילום שם בשנת ה'תקנ"ז (1797) תחת הכותר ספר הברית, החל מהמהדורה השנייה והמורחבת שהודפסה בשנת ה'תקס"ז (1807) שונה שמו לספר הברית השלם.
↑  ר' אריה (לייב) הורוביץ, שנקרא גם ר' לייב לומזר על שם משפחתו המאמצת, ותלמידו של ר' משה יהודה לייב מקוטנא, היה אחד משבעת מייסדיה של שכונת "נחלת שבעה" בירושלים שהוקמה כחלק מתהליך ההתיישבות היהודית מחוץ לחומות העיר העתיקה. רובם של המייסדים היו תלמידיו של הגאון מווילנה שגרס: "בניין ירושלים יהיה יסוד לגאולה". (אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך א' עמ' 334).
↑  ר' שלמה זלמן ריבלין, ספר "מדרש שלמה" (קובץ מדרשים על מצוות יישוב ארץ ישראל, קבוץ גלויות ובנין הארץ), הערה 9 בעמוד 129.
↑  שני מקורות מביאים את החרוט על מצבתו: א) יחיאל מתתיהו צונץ, ספר "עיר הצדק", עמ' 189, הדפסה למברג, ה'תרל"ד; ב) ספר "לוחות זיכרון", עמ' 95, הדפסה: פרנקפורט א-מיין, ה'תרס"ד.
↑  ספר הברית השלם, חלק ראשון, מאמר י"ט.
↑  ספר הברית השלם, חלק ראשון, מאמר כ'.
↑  בספריה הלאומית בירושלים יש כתב יד של ספר "חיי העולם הבא" שחיבר הרב והמקובל ר' אברהם אבולעפיה (הרואה) ובו פירושים, לוחות וצירופים לשם המפורש עם פירוש לחיבור. בכותרת החיבור נכתב שהוא מר' פז"א (פנחס זה אליהו הורביץ), ומגילת סתרים מהנ"ל, וכן פירוש מאמר מ"הזוהר" פרשת תצוה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307904205171  BnF: cb17005452p (data)  GND: 131462563  ISNI: 0000 0001 1885 7473  LCCN: nr91012267  NKC: mzk2009510013  NTA: 304310263  VcBA: 495/35824  VIAF: 10979475   WorldCat (עם VIAF): 10979475
פיונירים

תנועת פיונירים היא תנועת נוער לילדים המופעלת על ידי מפלגה קומוניסטית. בדרך כלל, התנועה כוללת ילדים בגיל בית ספר יסודי - בגיל מבוגר יותר הם עוברים לתנועה הקומוניסטית המיועדת לנערים ולצעירים (בברית המועצות הייתה החברות בקומסומול מוגבלת לגילאי 14-28). בברית המועצות הילדים התקבלו לתנועה בגיל 10-11 והיו חברים עד להגעתם לגיל 14. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 היה מקובל שכמעט כל הילדים היו חברים בתנועה. רק ילדים בעלי התנהגות גרועה במיוחד והמסרבים מטעמי דת לא היו חברים בתנועה.
סמל הארגון בברית המועצות
ברוב המדינות חברות בתנועה היא באופן רשמי חופשית. ישנם הבדלים רבים בין תנועות מסוג זה לתנועות נוער אחרות. יש מדינות בהן תנועות פיונירים מנוהלות על ידי הממשלה. ישנם גם קווי דמיון - פיתוח כישורי ספורט ושדאות. חלק מתלבושת התנועות כולל בדרך כלל צעיף אדום, או כחול בהיר.