stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולחן הפנים
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות דף צה
↑  מנחות צה
↑  ע"פ ש"ס שוטנשטיין שם
↑  ע"פ דברי התוס'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ג, עמוד א'
↑  שם
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות דף צט
↑  טעם הדבר הוא, שאם לא כן ימצא כשל בחישוב השטח הנדרש לשולחנות ולרווח שביניהם, שאינו מספיק לשלושה טורים אלא לשניים בלבד.
↑  בברייתא מופיע שהשולחן היה עשוי כסף, אולם במשנה מופיע תיאורו כעשוי שיש, כאשר ההסבר הוא שהוא היה מבריק עד שנראה כעשוי כסף.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| המשכן וכליו |
| --- | --- | --- |
| מבנה המשכן | אוהל מועד • חצר המשכן • קרשי המשכן • יריעות המשכן • עמודי המשכן • קלעי החצר • אדני המשכן |  |
| מָסַכִים | הפרוכת • מסך פתח אוהל מועד • מסך שער החצר |  |
| כלי המשכן | ארון הברית • הכרובים • כפורת • המנורה • שולחן הפנים • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • הכיור |  |
| בגדי כהונה | מכנסיים • אבנט • כתונת • מצנפת/מגבעת • מעיל • אפוד • חושן • ציץ |  |
| נושאי המשכן | שבט לוי • גרשון • קהת • מררי |  |
| אדריכלי המשכן | בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
| אוהלי המשכן | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
שער תימן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער, rammed earth building 
 מיקום:  צנעא 
 מדינה:  תימן 
 קואורדינטות:  15°21′04″N 44°12′57″E﻿ / ﻿15.3512279°N 44.2158983°E﻿ / 15.3512279; 44.2158983
  (למפת צנעא מוגדלת) שער תימן(למפת צנעא רגילה) שער תימן
 
שער תימן (בערבית: باب اليمن, באב אל-ימן) הוא השער הראשי הנמצא בכיכר הכניסה הראשית של העיר העתיקה של צנעא. השער נמצא בחומה הדרומית של העיר וכנראה הוקם במהלך המאה ה-17 על ידי הטורקים בתקופת השלטון העות'מאני במזרח התיכון. כיום משמשת הכיכר את התיירים כנקודת עצירה בדרכם אל חופי האוקיינוס ההודי. לעיתים נערכים בכיכר שלפני השער מופעי ריקוד ומצעדים צבאיים. השער, יחד עם כל העיר העתיקה, הוכרז בתור אתר מורשת עולמית בשנת 1986.
תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית

ערך זה עוסק במפלגה בראשות משה יעלון שהוקמה בשנת 2019. אם התכוונתם לתל"ם - תנועה להתחדשות ממלכתית - מפלגה שפעלה בשנות ה-70 וה-80, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסד:  משה יעלון
 תקופת הפעילות:  25 בדצמבר 2018 – הווה (5 שנים)
 אפיון:  מפלגת מרכז לאומית-ממלכתית ליברלית
 אידאולוגיות:  ציונות  ממלכתיות  כלכלה חופשית  ליברליזם לאומי  הפרדת דת ומדינה
 כנסות:  ה־21–22
 שיא כוחה:  5 מנדטים (כנסות ה־21–23)
 שפל כוחה:  3 מנדטים (23)
 רשימה פוליטית:  כחול לבן (2019 – 2020)   יש עתיד – תל"ם (2020 – 2021)
 נוצרה מתוך:  הליכוד
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז עד מרכז ימין
 www.telem-il.org
מפלגת תל"ם (שמה הרשמי: תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית בהנהגת משה (בוגי) יעלון) הייתה מפלגת מרכז ישראלית שהוקמה על ידי הרמטכ"ל ושר הביטחון לשעבר משה יעלון. בבחירות לכנסת ה-21, ה-22 וה-23 רצה המפלגה עם חוסן לישראל ויש עתיד ברשימה משותפת בשם כחול לבן, בראשות בני גנץ. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש והתפרקות כחול לבן הייתה חלק מסיעת יש עתיד – תל"ם. לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הכריז יעלון על ריצה עצמאית של המפלגה. בפברואר 2021 הודיע על ביטול התמודדות של המפלגה לכנסת.
היסטוריה

ב-20 במאי 2016 הודיע יעלון על התפטרותו מהממשלה ומהכנסת, לאחר שנודע על כוונת ראש הממשלה, בנימין נתניהו, להעבירו מתפקיד שר הביטחון לתפקיד שר החוץ כדי לפנות את תפקיד שר הביטחון לאביגדור ליברמן, על מנת לצרף את ישראל ביתנו לקואליציה ולממשלה. לאחר ההתפטרות הצהיר יעלון שיתמודד על הנהגת המדינה ויקים מפלגה חדשה. לצורך כך הקים את העמותה "מנהיגות אחרת".
ב-25 בדצמבר 2018, העלה יעלון סרטון בחשבון הפייסבוק שלו, שבו הודיע רשמית על הקמת מפלגה בראשותו, ועל כוונתו להתמודד בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
ב-2 בינואר 2019 רשם יעלון את מפלגת "תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית בראשות משה (בוגי) יעלון" ברשם המפלגות.
ב-29 בינואר 2019 הודיעה המפלגה על ריצה ברשימה משותפת עם מפלגת חוסן לישראל בראשות בני גנץ. יעלון הוצב שני ברשימה והמפלגה קיבלה בנוסף עוד שני מקומות מתוך עשרת המקומות הראשונים ברשימה המשותפת.
למפלגה הצטרפו חבר הכנסת לשעבר משה מטלון, מזכיר הממשלה לשעבר צבי האוזר, העיתונאי יועז הנדל ואשת החינוך אורלי פרומן.
ב-21 בפברואר 2019 החליטו יו"ר מפלגת חוסן לישראל, בני גנץ, ויו"ר מפלגת יש עתיד, יאיר לפיד, על ריצה ברשימה משותפת שתקרא כחול לבן בבחירות לכנסת העשרים ואחת, בה יהיה חבר גם הרמטכ"ל לשעבר, גבי אשכנזי. השניים הסכימו על הסכם רוטציה בתפקיד יושב ראש הרשימה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת קיבלה רשימת כחול לבן 35 מנדטים בהם נכנסו לכנסת העשרים ואחת חמישה נציגים של מפלגת תל"ם. מועמדים אלה נבחרו גם בבחירות לכנסת העשרים ושתיים אך גדי יברקן העדיף לעבור לליכוד ולהתפטר מהכנסת בהמשך.
בכנסת העשרים ושלוש התפצלו שניים מחברי המפלגה לסיעת דרך ארץ, על רקע המחלוקת לגבי הכניסה לממשלת ישראל השלושים וחמש ותל"ם נותרה עם שלושה חברי כנסת. בעקבות זאת התפצלה תל"ם מסיעת כחול לבן והצטרפה לסיעת יש עתיד כיש עתיד – תל"ם. בהמשך, לאחר התפטרות אלון שוסטר מסיעת כחול לבן מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, הושבעה הנציגה הבאה ברשימה מטעם תל"ם, מיכל קוטלר-וונש, אך במסגרת חלון המעברים, בחרה להצטרף לסיעת כחול לבן. ובכך הפכה לחברת הכנסת השלישית שעוזבת את תל"ם בכנסת ה-23, והרביעית בתוך שנה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיע יעלון שלא ירוץ יחד עם יש עתיד, והציג עצמו לתפקיד ראש הממשלה הבא. מאוחר יותר הצטרפו למפלגה יזהר שי, חגי לוין, גונן בן יצחק וקרין מאיר רובינשטין. ב-1 בפברואר 2021, בעקבות הסקרים שצפו שתל"ם לא תעבור את אחוז החסימה, חזר בו יעלון והודיע כי מפלגת תל"ם לא תתמודד בבחירות לכנסת.
מטרות המפלגה

בבקשה לרישום המפלגה, שהוגשה לרשם המפלגות, פורטו מטרות המפלגה:
המפלגה תפעל לחזק ולבצר את מדינת ישראל בארץ ישראל כמדינה יהודית, דמוקרטית, בטוחה, משגשגת ומוסרית, תוך טיפוח החינוך והערכים היהודיים–ציוניים המשותפים והצבת מנהיגות ישרה ומחויבת שטובת המדינה ואזרחיה ללא הבדל דת, גזע, מין או מגדר, בראש מעיניה.
המפלגה תפעל למען הבטחת ריבונותה וביטחונה של מדינת ישראל ולמען ביטחון כל אזרחיה, ותחתור להשגת שלום אמת בין מדינת ישראל ושכנותיה.
המפלגה תפעל לעידוד כלכלה חופשית ופתוחה לעולם.
המפלגה תפעל לשיפור פיתוח ושדרוג השירותים והטיפול באזרחי המדינה, ולצמצום הבירוקרטיה והרגולציה, לרווחת אזרחי המדינה בכל תחומי החיים: הבריאות, החינוך, הדיור, התחבורה, התשתיות הלאומיות, ההתיישבות, החקלאות, הרווחה, הביטחון האישי והתעשייה.
המפלגה תפעל לקביעת סדרי עדיפויות לאומיים בתכנון, במימון, ובביצוע, תוך מיצוי מיטבי של המשאבים הלאומיים ובקרה על עמידה ביעדים בכל דרגי הביצוע.
המפלגה תפעל לטיפוח התרבות, החברה, הספורט, באופן שוויוני ומייצג, מתן עדיפות בהקצאת משאבים והשקעה באוכלוסיות כבעלי מוגבלויות, נכים קשישים וצעירים.
נציגי תל"ם בכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת ה-21 (2019) במסגרת כחול לבן | 5 מנדטים (מתוך 35 לרשימה כולה): משה יעלון, יועז הנדל, צבי האוזר, אורלי פרומן, גדי יברקן |  מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: משה מטלון. |
| הכנסת ה-22 (2019) במסגרת כחול לבן | 5 מנדטים (מתוך 33 לרשימה כולה): משה יעלון, יועז הנדל, צבי האוזר, אורלי פרומן, גדי יברקן |  מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: משה מטלון.  ב-19 ינואר 2020 פרש מהכנסת גדי יברקן על רקע מעברו למפלגת הליכוד, החליף אותו יוראי להב-הרצנו מיש עתיד, עקב כך הייצוג של תל"ם ירד ל-4 מנדטים. |
| הכנסת ה-23 (2020) במסגרת כחול לבן | 5 מנדטים (מתוך 33 לרשימה כולה): משה יעלון, יועז הנדל, צבי האוזר, אורלי פרומן, אנדריי קוז'ינוב |  ב-29 במרץ 2020 התפצלו יועז הנדל וצבי האוזר לקראת כניסתם לממשלת ישראל השלושים וחמש לסיעה נפרדת בשם "דרך ארץ". עקב כך היצוג של תל"ם ירד ל-3 מנדטים. |
↑  היצוג ירד ל-4 מנדטים לאחר התפטרות גדי יברקן וכניסת יוראי להב הרצנו מיש עתיד במקומו
↑  פרש מתל"ם, התפטר מהכנסת ועבר לליכוד
↑  הייצוג ירד ל-3 מנדטים, לאחר התפצלות סיעת דרך ארץ.
1 2  פרש מתל"ם לסיעת דרך ארץ
הערות שוליים

↑  https://www.lfi.org.uk/analysis-gantz-throws-bibi-a-political-lifeline/
↑  https://institute.global/advisory/parties-israels-2019-parliamentary-election
↑  oranusgroup, העמותה למנהיגות אחרת בראשות משה בוגי יעלון, באתר manhigut.co.il (באנגלית) (ארכיון)
↑  אריק בנדר, ‏יעלון הודיע רשמית: "מקים מפלגה, קורא לשילובי כוחות", באתר מעריב אונליין, 25 בדצמבר 2018
↑  מורן אזולאי, יעלון רשם את המפלגה החדשה: "תל"ם", באתר ynet, 2 בינואר 2019
↑  טל שלו‏, רגע לפני הנאום: גנץ ויעלון סיכמו על ריצה משותפת בבחירות, באתר וואלה, 29 בינואר 2019
↑  חיים לוינסון, גנץ פרסם את רשימת "חוסן לישראל" לכנסת: יעלון, ניסנקורן, חיימוביץ' והנדל בחמישייה הפותחת, באתר הארץ, 19 בפברואר 2019
↑  טל שלו‏, גנץ ולפיד הודיעו: רצים יחד בבחירות; רוטציה בראשות הממשלה, באתר וואלה, 21 בפברואר 2019
 חיים לוינסון, יהונתן ליס ויהושע בריינר, גנץ ולפיד סיכמו על ריצה משותפת ורוטציה בראשות הממשלה, באתר הארץ, 21 בפברואר 2019
↑  אריאל כהנא, לאחר העריקה: יברקן שוריין בליכוד, באתר ישראל היום, 15 בינואר 2020
↑  עמית סגל עוקץ את בוגי יעלון: "הישג נדיר", באתר "סרוגים", 18 ביוני 2020
↑  השר יזהר שי מצטרף ליעלון, באתר ynet, 10 בינואר 2021
משה יעלון, מייסד תל"ם
סמליל ראשוני של המפלגה
לוגו המפלגה, 2019
תיאטרון ביזאר

הבמה המרכזית של התיאטרון, דטרויט, מישיגן.
התיאטרון הביזארי או תיאטרון ביזאר (באנגלית: Theatre Bizarre) הוא אירוע נשף מסכות של ליל כל הקדושים המתקיים בהיכל הבונים החופשיים של דטרויט. האירוע מתפרס על שבע מתוך שש עשרה הקומות בבניין. הנשף כולל מוזיקה מקומית ולאומית, רקדני בורלסקה, הופעה של אמנים שונים ומופעים של "פריקים".
במרוצת השנים מספר רב של אמנים ידועים לקחו חלק בתיאטרון ביזאר, ביניהם: האניגמה, מוקה פצה וזוכת תחרות מיס אקזוטית העולמית לשנת 2010, רוקסי דליט.
היסטוריה

בשנת 1999, ג'ון דניוואנט גורש ממרכז התעשייה ראסל בדטרויט. הוא נהג לערוך שם מסיבה גדולה של ליל כל הקדושים מדי שנה. לבסוף, הוא וקן פוייר, שהיו בבעלותם מספר נכסים מדרום לאתר הירידים של מדינת מישיגן, הניחו את התשתית למה שבסופו של דבר הפך לתיאטרון ביזאר.
מאז אותה התקופה, צולמו שם סרטים עצמאיים שונים, כמו גם העובדה שהמוזיקאי קינג גורדי צילם שם את הווידאו קליפ הרשמי לשירו "Nightmares".
בשנת 2010 העיר דטרויט הורתה לסגור את המקום, בהתבסס על מגוון הפרות אזורים. דבר שגרם לאירוע בו השתתפו למעלה מ-2500 אנשים לעבור ברגע האחרון לתיאטרון פילמור (לשעבר תיאטרון המדינה). בהמשך, צולם סרט תיעודי מקיף על תיאטרון הביזאר וזאת בעקבות ההשפעה והחשיבות שלו.
ביוני 2011, קרן קרז'ה בחרה בג'ון דניוונט לאחד מעמיתיה לאמנות חזותית לשנת 2011. מאז 2011 מתקיים תיאטרון ביזאר במקדש הבונים החופשיים של דטרויט, הבניין הגדול מסוגו בעולם, מה שמאפשר השתתפות של עד 5,000 אנשים.
הערות שוליים

1 2  "Fright club". Metro Times. 2003-10-29. נבדק ב-2011-06-16.
↑  Terek, Donna (2009-11-01). "Theatre Bizarre: A bloody imaginative fantasy party". Detroit News. נבדק ב-2011-06-16.
↑  King Gordy - Nightmares (Official Music Video HD) Mysta Cyric
↑  Chapman, Mary M. "The New York Times", 2010. Accessed May 2011
↑  Bredow, Gary. "Big Bang Films blog", 2011.
↑  Wright, Travis R. "Metro Times", 2011(הקישור אינו פעיל)
שכונת המוגרבים

הרובע היהודי ושכונת המוגרבים
בתי השכונה והכותל המערבי ב־1857
שכונת המוגרבים ובסמוך לה הכותל המערבי, ראשית המאה ה־20
שכונת המוגרבים, 1917
שכונת המוגרבים (בערבית: حارة المغاربة, חארת אל־מע'ארבּה, תרגום: שכונת יוצאי המגרב) הייתה שכונת מגורים בחלק הדרום־מזרחי של העיר העתיקה בירושלים, שנוסדה בשנת 1193 על ידי בנו של צלאח א־דין כהקדש למהגרים מהמגרב. גבולותיה היו הכותל המערבי במזרח, חומת העיר העתיקה בדרום, הרובע היהודי במערב והרובע המוסלמי בצפון. השכונה נהרסה בשנת 1967 בהוראת ממשלת ישראל, וכיום שוכנת במקומה רחבת הכותל המערבי.
היסטוריה > יסוד השכונה

עוד בראשית ימי הביניים ביקרו בארץ ישראל עולי רגל מוסלמים מהמגרב.
ההיסטוריון והגאוגרף מוג'יר א-דין ציין כי השכונה נוסדה בשנת 1193 על ידי בנו של צלאח א-דין, אל-אפדל איבן צלאח א-דין (אנ'), כהקדש (ווקף) עבור יוצאי המגרב. הוא ייסד שם מדרסה שנקראה "אל־אפדליה" על שמו, ועם השנים היא הפכה למסגד שייח' עיד, על שמו של אחד ממנהיגי העדה המוגרבית בן המאה ה־17. שייח' עיד נקבר בתוך המסגד, וזה הפך למוקד עלייה לרגל, בעיקר סופים. בחפירות שנערכו במקום בראשית המאה ה־21 זוהו שרידיו של השייח'. במאה ה־12 הרחיבו תורמים מוגרבים את הרובע. ב־1303 הוקמה בשבילם אכסניה מיוחדת שנקראה על שם אבו מידיאן הקדוש. באותה שנה הוקמה בו גם הזאווייה המסמודית על ידי תורם מסמודי. ב־1320 הוקמה במקום זאווייה נוספת על ידי נכדו של המלומד הסופי שעיב אבו מדין. בשכונה התגוררו צאצאי המורים שגורשו מספרד ב־1609, וזכו בזכויות מיוחדות תמורת השמירה על הר הבית ומסגדיו.
היסטוריה > הניסיון לרכישת השכונה בידי הברון רוטשילד

בשנת 1887 (ה'תרמ"ז) ניסה הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד לקנות את בתי השכונה ולתת לתושבי השכונה בתים טובים יותר תמורתם במקום אחר. מטרת הברון הייתה לאפשר ליהודים להתפלל בכותל בצורה נאותה. מושל העיר קיבל ברצון את ההצעה שכן היא תרמה גם לרווחת תושבי השכונה, ולהקטנת הצפיפות בעיר העתיקה. עורך עיתון "הצבי" כתב כי
"כבוד פחת עירנו הואיל לקבל ברצון את בקשת נסים בכר בשם השר אדמונד די רוטשילד, אודות המקום לפני הכותל המערבי. להעניים המושלמים הערביים יבנו על חשבון השר בתים לשבתם, והמקום יפנה ויהיה פתוח ונקי כיאות למקום קדוש ונורא זה."
תיאור מפורט יותר מופיע בספרו של א.מ. לונץ:
"הברון אדמונד די רוטשילד, ביקש לקנות את כל בתי השכונה הגובלים את המקום הזה, שהם קודש למוסלמי המערב, ולהרוס עד היסוד ולעשות במקום מישור ישר ונחמד, ולהקיפו בגדר של אבנים שיהיה הקדש לעדת היהודים. הבניינים והקרקע עלו בערך 74,000 פרנק שכל אחת מ־37 החצרות המקיפות את הכותל נאמדו בסך הכל 20,000 פרנק לערך. הפחה הבין את הטובה הגדולה שיביא דבר זה למצב הבריאות בעיר בכלל, ולתושבי השכונה הזאת בפרט, ומשום כך היה כבר מוכן להשיג הסכם על כך מטעם כתב מלכות מיוחד. אולם הרעיון לא יצא לפועל משום מה."
למרות תמיכת הפשה המהלך נכשל, ונסים בכר הסביר את הדבר באיומים כי רכישת השטח בידי יהודים תוביל לפרעות מצד הערבים. בכר העיד בכתבה בעיתון "הדאר" בשנת 1928, כי תושבי השכונה נהגו להפריע למתפללים היהודים בכותל המערבי, ולהשליך אשפה לסמטה שלידו:
"הערבים היו צרים לישראל ומחללים יום יום את מקומנו הקדוש בהשליכם לשם אשפה ולפעמים גם צואה. אנחנו היינו מחויבים יום יום לנקות את החצר בשביל קדושת המקום."
השופט גד פרומקין סיפר בספרו "דרך שופט בירושלים" על המצב בסמטת הכותל בשנות ה-20: "כל יהודי שנזדמן בחייו לבקר במקום קדוש זה... בוודאי שנצבט לבו מחמת עלבון למקום, מפני ריחות החלאה והזוהמה שסביבו ומפני דלותם המנוולת של ילדי השכונה והוריהם. ומשהגעת לכותל - רבים הביזיון והסבל בשעה שאתה שופך לבך בתפילה ובתחנונים. שכן שימשה רחבה זו מקום מעבר לגרי הבתים, שלא נמנעו מלהעביר את חמוריהם גם בימי חג ומועד בשעה שאלפי יהודים נאספים לשם ועומדים צפופים בשעת תפילה".
היסטוריה > ערב פרעות תרפ"ט 1929

ב־15 באוגוסט 1929, ט' באב, נערכה תהלוכה גדולה של נוער בית"ר ליד הכותל המערבי שנועדה למחות נגד שגרת ההתנכלויות של מוסלמים למתפללים היהודים ולהפגין ריבונות יהודית במקום. באותו יום, במוצאי הצום, התראיין הרב קוק לעיתון דואר היום (הראיון התפרסם רק ביום ראשון, 18 באוגוסט) וקרא לפנות את שכונת המוגרבים:
"אי אפשר שהמצב של המקום הקדוש הזה... יימשך לאין קץ בצורה של עלבון כזה. אי אפשר שהמקום הקדוש יהיה מוקף תמיד חצרות וסמטאות כל כך מלוכלכות ומכוערות, המשמשות קן לכל זוהמה ומחלה... מטרתנו, כאמור, היא לפנות את כל החצרות המנוולות... כיכר עלוב זה שלפני הכותל המערבי מוכרח לההפך בקרוב ליפה נוף... עם ישראל צריך לעמוד על דרישה זו בכל הכובד המוסרי והמשפטי. כל זמן שהמצב העלוב הנוכחי לא יתוקן, תהיינה תסיסות, המוכרחות לבוא לעיתים קרובות."
גם בהזדמנויות נוספות הדגיש הרב שהדרישה היהודית היא להרחיב את רחבת התפילה שליד הכותל וציפה שהמהלך יבוצע על ידי הממשלה, תוך פיצוי התושבים.
היסטוריה > הריסת השכונה לאחר מלחמת ששת הימים

בערב 10 ביוני 1967, שלושה ימים לאחר שכבש צה"ל את העיר העתיקה במלחמת ששת הימים, נאמר ל־650 תושבי שכונת המוגרבים לפנות את בתיהם תוך מספר שעות, וכי יינתנו להם בתים חלופיים. לבקשתם עוכב הפינוי עד שהתושבים סיימו לפנות את חפציהם מהבתים. רק תושבים מעטים סירבו. לאחר מכן פינו 15 קבלנים אזרחיים מירושלים את השטח והרסו את 135 בתי השכונה, כולל מסגד וזאווייה. במהלך העבודות נמצאה אישה גוססת ללא סימני פגיעה, והניסיונות להצילה נכשלו.
יוזם המהלך היה ראש העיר טדי קולק, והוא עשה כן בהמלצת דוד בן-גוריון שסייר איתו בכותל למחרת כיבוש העיר העתיקה. שר המשפטים יעקב שמשון שפירא תמך אף הוא במהלך. ממשלת ישראל הודיעה כי השכונה נהרסה בשל כך שתחת השלטון הירדני היא הפכה לשכונת עוני, והמהירות שבה התבצעה ההריסה נומקה ברבבות המבקרים היהודים שהיו צפויים לפקוד את הכותל המערבי בפרוס חג השבועות תשכ"ז, בפעם הראשונה זה 19 שנה. עשרה חודשים לאחר ההריסה, ב־18 באפריל 1968, הפקיע משרד האוצר את קרקעות השכונה לשימוש הציבור, יחד עם הרובע היהודי כולו, והציע 200 דינר ירדני לכל משפחה שפונתה מהשכונה. מהשכונה נותר שריד בודד בדמות "גשר המוגרבים" המוביל מרחבת הכותל לשער המוגרבים.
לקריאה נוספת

יעקב יניב, "שכונת המוגרבים שליד הכותל המערבי", אריאל, (עורך: אלי שילר), 180–181, תשס"ז, 114–120.
הערות שוליים

↑  מקור מהערך באנגלית – F. E. Peters (1984). Jerusalem. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. pp. 357–359, 394–396. "one of the best documented endowments, one that embraced the entire quarter of Western muslims or Maghrebis"
1 2  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז, עמ' 99-98.
1 2  ניר חסון, עדות נדירה חשפה מסגד עתיק שנהרס ב־67', באתר הארץ, 15 ביוני 2012
↑  יהושע בן־אריה, עיר בראי תקופה, א, עמ' 162, 188.
↑  א.מ. לונץ "ירושלים" כרך עשירי
1 2  נסים בכר בריאיון לשבועון "הדאר" בה'תרפ"ח
↑  אביבה חלמיש, ירושלים בתקופת המנדט הבריטי (יחידה 10 בקורס ירושלים לדורותיה), האוניברסיטה הפתוחה, תשפ"א–2020, עמ' 103.
↑  הלל כהן, תרפ"ט, המאורעות: לוח זמנים מקוצר, עמ' 17; פרק שני, עמ' 125–128.
1 2  תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה, עמוד 422
↑  תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה, עמוד 423
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511488505171  GND: 1302210394  LCCN: no2022118004  VIAF: 316603017   WorldCat (עם VIAF): 316603017 
פינוי הריסות השכונה, יוני 1967
רחבת הכותל שפולסה לאחר הריסת השכונה. מימין נראה גשר המוגרבים
שכונת התקווה

| --- | --- |

מרכז דוהל לאמנויות הבמה, הנמצא בשכונה
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 שטח:  946 דונם
 אוכלוסייה:  11,480 (2012)
 קואורדינטות:  32°03′00″N 34°47′00″E﻿ / ﻿32.05°N 34.78333333°E﻿ / 32.05; 34.78333333
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) שכונת התקווה(למפת גוש דן רגילה) שכונת התקווה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת התקווה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת התקווה  he שכונת התקווהhe שכונת התקווהמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב האצ"ל, מרחובותיה הראשיים של שכונת התקווה
רחוב עזאי בשכונת התקווה
בית דני, מרכז קהילתי הפועל בשכונת התקווה
שוק התקווה
מראה בגן התקווה
שכונת התקווה שוכנת בדרום תל אביב בגבולות דרך ההגנה בצפון, נתיבי איילון במערב, רחוב גבעתי ורחוב מצובה במזרח, ודרך לח"י בדרום. השכונה נוסדה בשנות ה-30, אך סופחה לתל אביב רק לאחר מלחמת העצמאות.
היסטוריה

שכונת התקווה נוסדה ב-1935 על ידי עובדי עיריית תל אביב יוצאי עדות המזרח, ביוזמתם ובמימונם של יהושע ליכטר, שמעון מלחי, שלמה קאש וגרשון שץ. ליכטר, קאשי, מלחי ושץ שהיו שותפים ביחד בחברת "שמשון" קנו שבעה דונמים של פרדסים מיושבי הכפר הערבי סלמה הסמוך, והעמידו אותם לחכירה. למרות המחיר הזול (3 לירות ארץ ישראליות למגרש) לא היו קופצים רבים. הראשון לרכוש מגרש בשכונה היה נדב זכריה שקנה ממלחי שקנה בכספו שטחים מהערבים ומכר אותם. נדב זכריה היה הראשון שהתיישב בפאתי השכונה ובנה בה במו ידיו דירת שני חדרים. כאשר פרצו מאורעות 1936, הגיעו לשכונה משפחות נוספות, בעיקר משכונת "כרם התימנים".
במהלך מלחמת העצמאות שימשה השכונה חיץ בין תושבי הכפר סלמה הערבים לבין תל אביב. בליל 8 בדצמבר 1947, שבוע לאחר הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, נערכה מכיוון הכפר סלמה התקפה כבדה על השכונה בפיקודו של חסן סלאמה, שנהדפה תוך אבדות כבדות לתוקפים.
לאחר הקמת מדינת ישראל הועברו יושבי השכונה למעברות שיוחדו לעולים מארצות המזרח.[דרושה הבהרה] ביולי 1971 הקימו ממשלת ישראל ועיריית תל אביב קרן של 5 מיליון ל"י למען שכונת התקווה.
השם הוא סמלי כסמל לאמונתם של המייסדים בעתיד מזהיר.
עד קום המדינה סרבה עיריית תל אביב לספח את השכונה לתחום שיפוטה, וכתוצאה מכך נאלצו התושבים לספק את צורכיהם בכוחות עצמם. הם יצרו מערכת חברתית נבדלת, עד כי בשנות ה-60 (כ-15 שנים לאחר הסיפוח) עדיין ניכרה מגמת התבדלות רבה יחסית של תושבי השכונה.
מקומות בשכונה

בשכונה מספר אתרי קניות, תרבות ובילוי:
סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
שוק התקווה - שוק מזון ותיק מאוד הקרוי על שם השכונה.
רחוב האצ"ל - הרחוב המרכזי בשכונה. לאורך הרחוב שוכנות שיפודיות וחומוסיות ששמן ידוע גם מחוץ לשכונה, חנויות ומאפיות.
בית דני - מרכז לפעילות חברתית, אומנותית, ספורטיבית, תרבותית והשכלתית. הבית מספק שירותים רבים לתושבי שכונת התקווה ודרום תל אביב. המרכז קרוי על שם דני מושביץ, אשר נהרג בתאונת מטוס ביום העצמאות בשנת 1971. ליד בית דני יש בריכת שחייה, מגרשי ספורט ואודיטוריום על שם דוהל המשמש להופעות. ב־19 בינואר 1991, במלחמת המפרץ הראשונה, נפל טיל סקאד בשטח בין בית דני לאודיטוריום דוהל וגרם נזק רב לשני הבניינים. במקום בו נפל הטיל הוקם פסל גדול, "מלאך השלום", של הפסל מוטי מזרחי.
גן התקווה - פארק גדול בגבולה המזרחי של השכונה.
אצטדיון שכונת התקווה - אצטדיון כדורגל המכיל 2,000 מקומות ישיבה, אצטדיונה לשעבר של קבוצת הכדורגל בני יהודה תל אביב.
הרכב האוכלוסייה בשכונה

|  | 1979 | 1983 | 1998 |
| --- | --- | --- | --- |
| אסיה-אפריקה | 92.3% | 79.1% | 48.3% |
| אירופה-אמריקה | 2.5% | 7.2% | 29.0% |
| ישראל | 5.2% | 13.7% | 22.7% |
| עולים חדשים |  |  | 19.2% |
הטבלה מרכזת את נתוני הרכב האוכלוסייה בשכונת התקווה בשנים 1979, 1983 ו-1998, ומלמדת כי אוכלוסיית השכונה הפכה יותר הטרוגנית במשך השנים. עד שנות ה-80 היוו יוצאי אסיה-אפריקה - בעיקר עולי תימן, עיראק, איראן ומצרים - את רוב תושבי השכונה. בתחילת שנות ה-90 החל גל העלייה הגדול מברית המועצות לשעבר, ולקראת סוף העשור היו כחמישית מתושבי השכונה עולים חדשים, כאשר 30% מתושבי השכונה באותו הזמן היו יוצאי אירופה-אמריקה. חלקם של יוצאי ארצות אסיה-אפריקה ירד לפחות ממחצית מתושבי השכונה.
ראו גם

בני יהודה תל אביב
אצטדיון שכונת התקווה
שוק התקווה
קרב שכונת התקווה
סופת דצמבר 1951 בישראל
לקריאה נוספת

דגני, א. ואחרים. 1979. שכונת התקווה, 1979 : מסגרת מתודולוגית ותכנון לשיקום חברתי ופיזי של שכונת מצוקה. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, החוג לגאוגרפיה.
יואב רגב, הגדות תש"ח, נתניה: אחיאסף, 2013.
שמור, טל (2020). תקווה ומלנכוליה בשולי העיר: אתניות, מרחב ומגדר בשכונת התקווה בתל אביב. חיפה: אוניברסיטת חיפה ופרדס.
הערות שוליים

↑  מידע שנמסר בסיור החוקר יוסי גולדברג. השילוט הוצב ב-2023
↑  דוד תדהר (עורך), "גרשון ש"ץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3388
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1971
↑  זאב וילנאי: תל אביב-יפו, הוצאת אחיעבר עמ' 63, 1965
↑  לפי מחקר של דגני, 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542492105171 
רחוב שלמה קאשי, בשכונה