מכתבי בהאא' אללה למלכים שבפרשת ההיכל
תוכן > מוטיבים מרכזיים

בין כל המכתבים ניתן לשים לב לכמה מוטיבים מרכזיים. למשל, בכל המכתבים מצוין ומודגש העיקרון של בלעדיות האל (בערבית: تَوْحِيدٌ; בתעתיק: תוחיד; כלומר, היות האל אחד); בין היתר, חוץ מבמכתב של אלכסנדר השני, בכל המכתבים מופיעה נוסחת השהאדה, כשלרוב היא מופיעה בניסוח הבא: "אין אלוה אלא הוא" ואז שורה של שמות תואר. בנוסף, במכתבים אל המלכה ויקטוריה ונפוליאון השלישי בהאא' אללה כביכול מצטט את אלוהים שמודיע כי "אין אלוה אלא אני", ובמכתב אל נאצר אל-דין שאה הוא עורך פניות ישירות לאלוהים, בשימוש בנוסחה "אין אלוה אלא אתה". זאת ועוד, בכל המכתבים בהאא' אללה עומד על כך שדתו היא דת אמת. למשל, במכתביו לצאר אלכסנדר השני ולמלכה ויקטוריה הוא מציין שאלוהים גם מודע וגם יעיד על דברי האמת שהוא אומר, וכך גם במכתב אל השאה; ובמכתבו לנפוליאון השלישי בהאא' אללה טוען שכוח האמת הוא שזורם דרכו. לחלופין, במכתביו אל האפיפיור פיוס התשיעי ונאצר אל-דין שאה הוא אומר שאין למעשה הוכחה שיכולה להפריך את דתו, ובמכתב אל האחרון הוא אפילו ביקש לאתגר את אנשי הדת במשפט פומבי, כאמור. בנוסף על כך, בכל המכתבים הוא מפנה אל כתבי הקודש השונים (בעיקר התנ"ך והברית החדשה) בתור תימוכין לכך שהוא התגלות אלוהית וגם מוביל את דת האמת. הדבר בולט במיוחד במכתבו אל נאצר אל-דין שאה, שם הוא מצטט גם מהקוראן לצורך דברי ההוכחה שלו.
כמו כן, במכתבים השונים (למעט במכתב אל נאצר אל-דין שאה), בהאא' אללה כולל גם פניות כלליות אף על פי שהמדובר במכתבים פרטניים; כך, למשל, במכתב אל האפיפיור פיוס התשיעי בהאא' אללה פונה למאמיני כל הדתות כדי שילכו אל דת האמת; במכתב אל נפוליאון השלישי הוא עושה פנייה כללית אל האנשים ומזהיר אותם פן דבריהם לא יתאמו את מעשיהם (קרי עושים דברים שהם בניגוד לציוויי דתם); במכתבו אל הצאר אלכסנדר השני, בהאא' אללה פונה אל "כל בעלי הגאווה בעולם", ומוכיח אותם על שהם שוכנים בארמונות בעוד שהוא נמצא "במשכן העלוב ביותר" (קרי, עכו); ובמכתב למלכה ויקטוריה, כאמור, הוא פונה לנציגים הפרלמנטריים ולשליטים בכל העולם. בכל המכתבים, בהאא' אללה גם מציין את הייסורים שעבר או, לכל הפחות, אודות הימצאותו בכלא בעת כתיבת המכתבים עצמם. הדבר בולט במיוחד במכתב של נאצר אל-דין שאה, היכן שבהאא' אללה מתאר באופן מקיף את החוויות שחווה וגם את מצב קהילת המאמינים בפרס.
בנוסף על כך, בהאא' אללה קורא לכל השליטים לזכור את אלוהים, בנוסחים ובצורות שונות. כך למשל, במכתב אל האפיפיור פיוס התשיעי, הוא אומר לו לקרוא "אל זכירתו [של אלוהים]"; במכתב אל נפוליאון השלישי, בהאא' אללה קרא לו שיעטה את מקדשו "במעטפת שמי [של אלוהים, או של בהאא' אללה, שרואה את עצמו כהתגלות אלוהית], ואת לשונך בזכירתי [גם כן, של אלוהים, או של בהאא' אללה]"; במכתבו אל אלכסנדר השני, הוא אומר לו להגיד כי "לא הורדו הספרים [קרי ספרי הקודש השונים של הדתות השונות] אלא לזכירתי"; במכתב אל המלכה ויקטוריה, הוא קורא לה "לעטור את ממלכתך בכתר זכירת אלוהייך"; ובמכתב אל נאצר אל-דין שאה, בהאא' אללה כותב (בפרסית) כי "כל מי שמעוניין לסייע לאלוהים חייב, לפני כל דבר אחר, לכבוש, באמצעות חרב המשמעות הפנימית וההסבר, את לבו שלו ולשמור עליו מזכירת הכל פרט לאלוהים,...". יצוין כי בהקשר שהוא יותר אסלאמי-צופי, המונח של זכירה (בערבית: ذِكْرٌ; בתעתיק: ד'כר) מקבל משמעויות יותר אמוניות.
אך מוטיב בולט נוסף, שמשתלב ככל הנראה גם עם ההחלטה לאגד את המכתבים בפרשת ההיכל, מדבר על זמניות השלטון הארצי ונצחיות השלטון האלוהי; אכן, בכל אחד מהמכתבים בהאא' אללה מציין בפני השליטים שהשלטון שלהם זמני ובר חלוף, בעוד שהשלטון של אלוהים הוא נצחי ויתקיים גם לאחריהם. כמשל, אף על פי שהדברים הם פחות חד משמעיים במכתב אל האפיפיור פיוס התשיעי, הרי שלכל אורכו בהאא' אללה מזמין אותו להיכנס לממלכת שמים ולנטוש את כל הדברים הארציים, ובראשם מלבושי הסמכות שלו; במכתבו אל נפוליאון השלישי, כאמור, בהאא' אללה מאיים במפורש במפלת השלטון של הקיסר הצרפתי אם לא יתקן את דרכיו, אך בנוסף על כך הוא גם כותב במפורש לנפוליאון השלישי כי כל מה שברכושו של האחרון סופו שיתכלה, בעוד שכל דבר שהוא מאת אלוהים ימשיך להיות; במכתבו אל הצאר אלכסנדר השני, בהאא' אללה פונה אל כל "בעלי הגאווה עלי אדמות" ואומר כי כל הרכוש שבאמתחתם סופו שיהיה של אחרים בעוד הם עצמם יהפכו לאפר; ובמכתבו אל נאצר אל-דין שאה, בהאא' אללה גם כן כותב במפורש שכל העולם יתכלה ותישאר רק מלכות שמים. גם במכתב אל המלכה ויקטוריה, בפסקה הראשונה, בהאא' אללה קורא לה לנטוש את כל מה שעל האדמה וכן, כאמור, לעטות מעל ממלכתה "את כתר זכירת אלוהייך", קרי להאמין בדת הבהאא'ית. עם זאת, לא נמצא בכל המכתב שום דבר מפורש יותר.
ואכן, בהקשר אל פרשת ההיכל, שבתוכה כל המכתבים נכללו, הרי שהם מהווים ניגוד אחד של השני; המכתבים מצביעים על כך שהמלכות הארצית של השליטים היא זמנית ובת חלוף, הגם כוללת אי צדק רב (ולכן בהאא' אללה מייעץ לשליטים במכתבים השונים לשלוט בצדק), בעוד שפרשת ההיכל מדגישה את נצחיות וצדקת מלכות שמים של אלוהים. כמו כן, בין המכתבים עצמם יש ניגודיות, הגם בתוך הקשר היסטורי מעט אנכרוניסטי; במכתבים אל האפיפיור פיוס התשיעי, הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי, הצאר אלכסנדר השני והשאה הפרסי נאצר אל-דין שאה, בהאא' אללה אמר (לעיתים במפורש) שמלכותם היא זמנית ואף הזהיר אותם פן יסטו מדרך הישר; סופם היה ששלטונם הסתיים (גם אם לאחר זמן רב, במקרה של השאה הפרסי). עם זאת, במכתב אל המלכה ויקטוריה, לא רק שלא היה ניתן למצוא דברים דומים ומפורשים כמו במכתבים האחרים, הרי שבהאא' אללה העטיר עליה שבחים ושיתף אותה גם בתקוותיו האופטימיות לשלום ואחדות עולמיים; אגב כך, המלכה ויקטוריה נפטרה אמנם משבץ מוחי ב-22 בינואר 1901 (בגיל 81), הרי שבתקופת שלטונה (1901-1837) בריטניה חוותה את המהפכה התעשייתית והפכה לאימפריה החזקה ביותר בעולם.