stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'אנגג'נג 2C

צ'אנגג'נג 2C (בסינית: 长征二号丙运载火箭‏, Long March 2C,Chang Zheng 2C (CZ-2C) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) הוא משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים DF 5 תוך שדרוג דגם "צ'אנגג'נג 2A".
השיגור הראשון בוצע בשנת 1982 ושיגורים נמשכים גם בשנת 2024.
השיגורים מבוצעים ב-3 אתרים: מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן כן שיגור LA-2, LA-4, מרכז שיגור הלוויינים טאיואן כן שיגור LA-9, LA-7, מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג כן שיגור LA-3
במהלך ניצול המשגר בוצעו ממספר שיפורים. לרוב המשגר משוגר עם השלב השלישי מדגמים שונים בהתאם לגודל המטען.
המשגר מנוצל לרוב לשיגור לוויינים סינים למטרות שונות. בשנת 2024 בעזרת המשגר שוגרה גשושית "איינשטיין".
הערות שוליים

↑  מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
שומרה (מושב)

| --- | --- |
מראה כללי של שומרה מגבעת איקרית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מעלה יוסף
גובה ממוצע: ‎548 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 373 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) שומרה(למפת הגליל המערבי רגילה) שומרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שומרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שומרה33°05′00″N 35°17′01″E﻿ / ﻿33.0832175027644°N 35.2836999606391°E﻿ / 33.0832175027644; 35.2836999606391  heמפת היישובים של מועצה אזורית מעלה יוסף (in English: Ma'ale Yosef Regional Council) באדום - שומרה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

מצודת טגארט בשומרה
שׁוֹמֵרָה הוא מושב בגליל המערבי ליד גבולה של ישראל עם לבנון השייך למועצה אזורית מעלה יוסף.
בשל מלחמת חרבות ברזל המושב שומרה מפונה מתושביו.
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1949 במקומו של היישוב תרביחא שנעזב במהלך מבצע חירם שבמלחמת העצמאות. המתיישבים הראשונים היו עולים מרומניה והונגריה, אשר נטשו אף הם את היישוב כבר באותה שנה. במהלך 1950 הגיעו למקום עולים ממרוקו. באוקטובר 1955 פרצה דליקה גדולה במושב שכילתה הרבה שטחי מטעים וכן מספר בתי מגורים במושב.
שמו של המושב הוא סמלי, בשל קרבתו לגבול ישראל–לבנון. סביב המצודה שבקצה המושב, ממוקמת מפקדת עוצבת ברעם.
באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל בעקבות איומים על היישוב ונפילות טילים פונה מושב שומרה מתושביו.
גלריה

מצודת טגארט בשומרה
רחוב במושב
שומרה ממבט של ציפור
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך, מטח, 2010, עמ' 910
↑  עורך: זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 304
↑  Benny Morris, The Birth of the Palestinian Refugee Problem Revisited, Cambridge University Press, 2004, p. xx
↑  שומרה באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  שומרה באתר מועצה אזורית מעלה יוסף
↑  שומרה באתר תנועת אור
↑  יהרסו הבתים הישנים בכפר שומרה, הארץ, 5 ביוני 1959
↑  דליקה גדולה בכפר שמרה, דבר, 23 באוקטובר 1955
↑  משרד הביטחון מפנה 28 ישובים בצפון לבתי הארחה בסבסוד המדינה, באתר www.inn.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494359105171  VIAF: 132738657   WorldCat (עם VIAF): 132738657
כובע בוקרים

בוקרים מודרניים אשר חובשים כובעי בוקרים. בעוד שהגרסה המודרנית של הכובע מספקת פחות הגנה מפני השמש, משום שהשוליים שלהם מופנים כלפי מעלה בצדדים הכובע עף פעמים מעטות יותר מהראש כתוצאה משימוש בלאסו
כובע בוקרים, המכונה גם כובע קאובוי, הוא כובע רחב שוליים המהווה פריט לבוש מסורתי נפוץ בקרב הבוקרים באמריקה הצפונית, ומזוהה במיוחד עם המערב הישן של אמריקה.
הכובע, אשר בגרסתו המקורית נוצר בשנת 1865 על ידי יצרן הכובעים האמריקאי ג'ון סטטסון ונקרא באותה העת "Boss of the Plains"(אנ'), יועד במקור לחוואים אמריקאים על מנת לספק להם הגנה מפני השמש והגשם. העיצוב הושפע רבות מכובעים אחרים שקדמו לו, כמו בין היתר הסומבררו המקסיקני, כובעי חיל הפרשים האמריקני, וכובעים אירופאים שונים, אך הוא היא בעל עיצוב פרקטי ועמיד יותר לצרכים של עובדי החווה האמריקנים. כובע הבוקרים הפך פופולרי במיוחד ברחבי ארצות הברית לאורך השנים.
מרבית כובעי הבוקרים עשויים מחומרים כמו לבד, קש ועור, ולכל אחד מאותם סוגי הכובעים ישנן יתרונות מובהקים. כובעי הבוקרים אשר עשויים מלבד, נוטים להיות חמים יותר ועמידים יותר, ולכן אידיאליים לאזורים עם מזג אוויר קריר יותר, בעוד שכובעי בוקרים עשויים מקש אידיאליים יותר באזורים עם אקלים חם.
הכובע הפך עם השנים פופולריים גם באזורים שונים בעולם כפריטי אופנה, בין היתר הודות לדמויות הבוקרים בסרטי המערבונים ההוליוודיים והודות לאמני מוזיקת הקאנטרי אשר חובשים את הכובע בהופעותיהם.
גלריית תמונות

תצלום משנת 1883 של אמריקנים עם כובע הבוקרים בעיצוב המקורי של ג'ון סטטסון
כובע בוקרים עשוי לבד
כובע בוקרים עשוי קש
הנשיא רונלד רייגן בתצלום משנת 1977 בו הוא חובש כובע בוקרים
הערות שוליים

↑  Six things Westerns get wrong about the Old West, BBC Bitesize (באנגלית בריטית)
↑  A. B. C. News, 'It's the Stetson name': The success story behind the classic American cowboy hat, ABC News (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביגוד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצע פונטיאק

מבצע פונטיאק היה פשיטה מוסקת שבוצעה על ידי כוח מחיל התותחנים ומסיירת מטכ"ל ב-11 באוקטובר 1973, ביומה החמישי של מלחמת יום הכיפורים בג'בל עתקה בעומק מצרים.
רקע

במאי שנת 1973 הוחלט במפקדת קצין תותחנים ראשי על הקמת סוללת תותחנים שתוכשר למבצעים מוטסים ומוצנחים (המכונים "נתרן" בשפה המבצעית). הסוללה נקראה "טייגר" והוכפפה כסוללה רביעית לגדוד 405. על הסוללה פיקד סרן יהונתן שמיר, והיא הורכבה מלוחמים מגדוד הנח"ל המוצנח ומתותחנים. הסוללה צוידה בתותחים מסוג M102 יבילי אוויר בקליבר 105 מ"מ. בחודשים שלפני פרוץ המלחמה השלימה הסוללה אימונים בתחומי המבצעים המוטסים ובהם אימון חטיבתי מלא עם חטיבת הצנחנים, וכן אימוני פריקה והטענה של התותחים ממסוקים.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים לחמו חיילי הסוללה ברמת הגולן. ב-9 באוקטובר ניתנה לשמיר הפקודה להכין פלגה מן הסוללה למבצע בחזית הדרום. הפלגה, בפיקודו של שמיר, הוטסה משדה התעופה מחניים לבסיס תל-נוף. עם הגיעם הורכב כוח לביצוע פעולה מיוחדת בפיקוד סא"ל עמוס ירון, בעברו סגן מפקד חטיבת הצנחנים. הכוח כלל 22 לוחמים, ובהם תותחני הסוללה ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל, שעליהם הוטל לאבטח את התותחנים בעת הירי. על התותחנים פיקדו רס"ן שמעון רום ושמיר.
המשימה שהוטלה על הכוח הייתה לבצע פשיטה מוסקת בעומק מצרים, על מנת לשבש את המערכים העורפיים של המצרים ולאלץ אותם להפנות תשומת לב מחזית הלחימה לשטחם. מתווה הפשיטה כלל נחיתה בג'בל עתקה ומשם ביצוע ירי ארטילרי לעבר מפקדות הארמייה השלישית המצרית וכן לעבר צומת קשר חיונית בקרבת הקילומטר ה-101 על ציר קהיר-סואץ. מאחר שהפקודה שניתנה למפקד טייסת המסוקים לא כללה מודיעין ולא כללה נתוני מזג אוויר, החליט לתכנן את נתיב הטיסה על בסיס מודיעין בדבר סוללות טילים ומיקום מוצבים שנאסף טרם פרוץ המלחמה והניח בתכנון הנתיב את הטמפרטורה שנמדדה ברפידים.
מהלך המבצע

בלילה שבין 10–11 באוקטובר המריאו מרפידים שני מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה ובהם כוח של 16 תותחנים, 6 חיילי אבטחה, קצין קישור, שני תותחים נגררים יבילי אוויר וכ- 150 פגזים חצי מהם נפיצים וחצי פגזי זרחן. מסוק שלישי ובו 15 לוחמים נותר ברפידים בכוננות לחילוץ של הכוח הפושט במקרה הצורך.
שני המסוקים טסו מערבה בליל ירח מלא, ללא אורות דרך ראס סודר, חצו את ים סוף בגובה נמוך מאד והמשיכו מערבה לכיוון ג'בל עתקה במצרים בגובה נמוך . במהלך הטיסה לא נורתה לעבר המסוקים אש נ"מ. לאחר שנחתו יצא מהמסוק מפקד התותחנים וגילה שהקרקע סלעית ואינה מתאימה לקיבוע של התותחים לקרקע. מפקד כוח התותחנים שב למסוק והחליט יחד עם מפקד הטייסת לחפש נקודת נחיתה אלטרנטיבית על אף הקושי הנובע מהצורך בתכנון נתוני ירי חדשים לתותחים.
הכוח הוטס לגבעה אחרת שבה הורד מפקד כוח התותחנים. הוא מצא אותה מתאימה להצבת התותחים ואישר את פריקת הכוח מהמסוק (מיקום מקורב של אזור ההנחתה). לאחר הנחיתה ביצע הכוח טיווח וירה 90 פגזים על מפקדות הארמייה השלישית וצומת חיוני באזור הק"מ ה-101 על ציר קהיר-סואץ והסב להם נזקים ואבדות. במהלך המבצע חסם הצבא המצרי את רשת הקשר שבו השתמש הכוח הישראלי ואילץ אותו לעבור בין רשתות.
לאחר 50 דקות הוחלט על סיום המשימה והכוח הזעיק את המסוקים לחילוץ, אולם בשל תנאי מזג אוויר וערפל לא הצליחו טייסי המסוקים לזהות את הכוח שעל ההר. בעקבות זאת החליט מפקד הטייסת, יובל אפרת, כי יבצע את משימת החילוץ במסוק אחד בלבד. על אף קשיים מרובים בטיסה ובזיהוי, הצליח אפרת, שהדליק את אורות הנחיתה של המסוק כדי להקל על הכוח להכווינו, לזהות את הכוח. הוא נחת בקרבתם והחל בהעמסת התותחים, שנתקלה בקשיים מרובים עקב הכורח להעמיס את שני התותחים למסוק אחד. לאחר מאמצים מרובים של אנשי צוות המסוק ושל התותחנים, התותחים והחיילים הועמסו בהצלחה והמסוק פינה אותם בשלום לקווי צה"ל.
תוצאות המבצע

במהלך המבצע נתקל הכוח בקשיים טכניים: קושי בגרירה ידנית של התותחים הכבדים, קושי בקיבוע התותחים לקרקע הסילעית באופן שיצר רתע בלתי מבוקר, קושי בתפעול התותחים וקושי בפינוי הכוח בשל ערפל סמיך.
צבא מצרים לא היה מודע לכך שמקור הירי הארטילרי הוא מג'בל עתקה המצוי בשטחו. בכך התאפשר ביצוע מבצע נוסף דומה של פריקת שני צוותי תותחנים בג'בל עתקה בלילה שבין 16 - 17 באוקטובר שבו יושמו לקחים ממבצע פונטיאק והותקפו מטרות איכות בקווים העורפיים.
למרות קשיי הקיבוע והתפעול התברר למחרת המבצע שהכוח השיג פגיעות טובות במטרות וכי הפעולה הצליחה. למפקד טייסת היסעורים 118, סא"ל יובל אפרת, הוענק לאחר המלחמה עיטור המופת על כושר הטיסה והנחישות שהפגין במבצע.
לקריאה נוספת

איתן הבר וזאב שיף, "לקסיקון מלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר זמורה-ביתן, 2003, עמוד 89.
מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "תותחים על ג'אבל עתאקה", עמ' 171–174.
יצחק שטייגמן, מוכרחים להמשיך לנגן - חיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים, מודן הוצאה לאור, 2023, עמ' 402–403.
הערות שוליים

↑  יובל אפרת, ‏היום מלחמה, מערכות 391, 2003.
↑  יהונתן שמיר, סוללת נתרן 474 במלחמת יום הכיפורים בפעולה מעבר לקווים, שבוע לפני הצליחה סא"ל (במיל') שמיר מספר על מבצע פונטיאק עליו פיקד עמוס ירון
↑   גל פרל פינקל, 'רוח המפקד' - סקירת ספרו של אלוף (מיל') עמוס ירון, באתר צה"ל, 20 במרץ 2022.
↑  חנוך ברטוב, דדו - 48 שנה ועוד 20 יום, דביר, 2004, כרך ב' עמודים 519–520.
↑  סא"ל יובל אפרת, באתר הגבורה.
תותח נגרר M-102, מן הדגם שהשתתף בפשיטות
שוקי אמרני

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) עין הנצי"ב, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה
 
יהושע (שוקי) אמרני (נולד בישראל, 1953) הוא אלוף-משנה (במיל'), לשעבר מנכ"ל משרד הפנים ויו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה. הוא יו"ר ובעלים של חברת תובנות- המתמחה בתכנון ובנייה; מכהן כראש מרכז בר-אילן לנדל"ן; חבר בוועדה לבדיקת מינוי דירקטורים בתאגידים ובחברות הממשלתיות; עמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור (ICT) באוניברסיטת רייכמן; חבר במועצה הציבורית של יד ושם; מכהן בהתנדבות כיו"ר עמותת צאלה, הפועלת לחיזוק החוסן החברתי בישראל. זכה באות אומ"ץ על קידום מנהל תקין בעבודתו בשירות הציבורי.
נעורים ומשפחה

אמרני נולד בקיבוץ עין הנצי"ב שבעמק בית שאן, לרבקה וחביב שעלו לישראל סמוך להקמת המדינה. ילד שני מתוך שמונה אחים ואחיות. גדל והתחנך בעיר פתח-תקווה. בגיל תשע החל לעבוד עד לגיוסו לצה"ל.
נשוי לרחל, מנהלת "בית ספר חן לשגרירים צעירים" בפתח-תקווה, ומתנדבת בסיוע לילדים חולים ונזקקים.
השכלה אקדמית

לאמרני חמישה תארים אקדמיים, תואר דוקטור למדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן; עבודת הדוקטורט עוסקת ביחסי צבא וחברה; ותואר שני במדעי המדינה, התמחות ביחסים בינלאומיים (בהצטיינות), עבודת המחקר עוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני; תואר שני נוסף במדעי החברה, התמחות בביקורת פנימית וציבורית, מאוניברסיטת חיפה; תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה, ותעודת הוראה במדעי החברה, מאוניברסיטת בר-אילן.
יו"ר חברת תובנות

ד"ר שוקי אמרני, הוא יו"ר ובעלים של חברת תובנות, המתמחה בייעוץ מקצועי בנושאי שלטון מקומי, רגולציה ותכנון ובנייה.
תפקידים עיקריים בשירות הציבורי > מנכ"ל משרד הפנים

בשנים 2013–2015 כיהן כמנכ"ל משרד הפנים. היה שותף בהובלת רפורמות חשובות, לצמצום רגולציה, תכנון ובנייה, שינויי גבולות וחלוקת הכנסות בין הרשויות המקומיות, וקידום אחריות חברתית בשלטון המקומי. בשנים 2010–2013 במסגרת תפקידו כמשנה למנכ"ל משרד הפנים, כיהן מספר פעמים כמנכ"ל בפועל, ונציג משרד הפנים במועצת מקרקעי ישראל.
תפקידים עיקריים בשירות הציבורי > יו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבניה

בשנים 2013–2015 כיהן כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, בשנים 2010–2013 כממלא מקום יו"ר המועצה, ובשנים 2014–2015, כיו"ר ועדת התכנון הארצית למתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל).
תפקידים עיקריים בשירות הציבורי > המשנה למנכ"ל משרד הפנים

בשנים 2010–2013 כיהן כמשנה למנכ"ל משרד הפנים, היה ממלא מקום המנכ"ל ומופקד על תשע יחידות במשרד: על הממונים על המחוזות ויושבי ראש הוועדות המחוזיות לתכנון ולבניה, על יחידת המפקח הארצי על הבחירות, על המנהל לשירותי חירום ועל אגף בכיר לעדות. בתקופה זו, יזם הכנת קוד אתי למשרד הפנים, שהיה למשרד הממשלתי הראשון בתחום ואת "פרס שר הפנים לאחריות חברתית ברשויות המקומיות" שהוענק לראשונה ביוני 2015.
תפקידים עיקריים בשירות הציבורי > הממונה על מחוז המרכז ויו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה

בשנים 2003–2010 כיהן כממונה על מחוז המרכז, יו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה, יו"ר הוועדה המחוזית למתקנים ביטחוניים ויו"ר הוועדה המקומית לתכנון ולבניה נתב"ג. דוח מבקר המדינה שפורסם בשנת 2006 מציין לחיוב את הוועדה המחוזית במספר תחומי פעילות חשובים. בשנת 2009 זכה מחוז המרכז בתעודת הערכה מהוועדה לפרס הלאומי לאיכות ומצוינות בשירות הציבורי ע"ש ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין.
תפקידים עיקריים בשירות הציבורי > מנהל אגף בכיר לביקורת ברשויות המקומיות

בשנת 1994 הקים את האגף הבכיר לביקורת ברשויות המקומיות ועמד בראשו עד לשנת 2003. בשנת 1999 הומלץ על ידי מנכ"ל משרד הפנים לפרס קפלן. בנימוקים לפרס נכתב על ידי המנכ"ל: "על בניית מערכת חדשנית, מקצועית ומקיפה בתחום הביקורת בשלטון המקומי, שהביאה לשינוי ערכי בתרבות הניהול, להתייעלות, ליתר שקיפות של המידע על תפקודן של הרשויות המקומיות ולהגברת הפיקוח והמודעות הציבורית".
תפקידים עיקריים בשירות הציבורי > יו"ר ועדות מקצועיות וציבוריות

ד"ר אמרני עמד בראש ועדות מקצועיות וציבוריות שהביאו לשינויי חקיקה וקידמו רפורמות חשובות בשירות הציבורי: יו"ר צוות ממשלתי לפיתוח כלכלי ברשויות המקומיות במגזר המיעוטים (על-פי החלטת הממשלה); יו"ר ועדה בין-משרדית לפיתוח ושיקום מרכזי ערים; יו"ר ועדה ציבורית להקמת אקדמיה בשלטון המקומי בישראל; יו"ר ועדה ציבורית לבחינת מערכת הדיווח הכספי בשלטון המקומי; יו"ר ועדה בין-משרדית לקביעת מעמדו וסמכויות ועד מקומי במועצה האזורית; יו"ר ועדה בין-משרדית לבחינת מספר המצילים בתחנות ההצלה; בשנת 2010 במסגרת שירות מילואים מונה על ידי ראש אכ"א לעמוד בראש ועדה מטכ"לית לשיפור הביקורת ויישום מדיניות באגף כוח-אדם בצה"ל.
שירות צבאי

אמרני התגייס לצה"ל ביולי 1970 במסגרת הנח"ל המוצנח-גרעין "יחדיו-טירת צבי" של תנועת הנוער בני-עקיבא. שירת כחובש פלוגתי עד ליציאתו לקורס קצינים. ביצע מגוון תפקידים, ביניהם: קצין שלישות של אוגדת הצנחנים 98; קצין שלישות של אוגדת שריון 252 (סדירה, שירות בלבנון); קצין שלישות גיס 479 וקצין שלישות פיקוד מפח"ש. השתחרר משירות קבע באפריל 1994 בדרגת אלוף-משנה. עד לשנת 2017 נמנה עם מערך המילואים כראש צוות ביקורת ביחידת מבקר מערכת הביטחון.
הוראה באקדמיה

החל משנת 1997 אמרני מרצה ללימודי תואר ראשון במדעי החברה ב-אוניברסיטת בר-אילן; מכהן כראש מרכז בר-אילן לנדל"ן, באוניברסיטת בר-אילן. במשך כשני עשורים לימד קורסים לתואר ראשון ושני שני בנושאי אתיקה, המיעוטים בישראל וביקורת פנימית וציבורית, במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן; בשנים 2018- 2022 לימד קורס שלטון מקומי באוניברסיטת רייכמן.
יו"ר עמותת צאלה

החל משנת 2017 מכהן בהתנדבות כיו"ר צאלה, שהיא עמותה א-פוליטית, בה כל חברי העמותה פועלים בהתנדבות בקרב בני הנוער לחיזוק חוסנה של החברה בישראל.
זכייה באות אומ"ץ

בשנת 2017 זכה באות אומ"ץ על קידום שקיפות ציבורית ומינהל תקין. בנימוקים להענקת האות נכתב, בין היתר: "על פעילותו הבלתי-נלאית להטמעת עקרונות המנהל התקין ברשויות המוניציפליות; על שמירת כספי הקופה הציבורית; החליטה "ועדת האות" – פה אחד – להעניק את "אות אומץ" לשנת 2007 לד"ר שוקי אמרני".
ספרים ומאמרים

ד"ר אמרני פרסם מאמרים בנושאי אתיקה, מנהיגות, ביקורת, שלטון מקומי ומינהל ציבורי, ושני ספרים:
(1) הדרוזים – בין עדה לאום ומדינה, הוצאת קתדרת חייקין לגיאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2010.
הספר עוסק במרקם היחסים המיוחד בין מדינת ישראל והחברה הישראלית לבין בני העדה הדרוזית, בהתייחס למגמות ועתיד מערכת יחסים זו.
(2) אתיקה וביקורת בשירות הציבורי בישראל, הוצאת לשכת המבקרים הפנימיים בישראל, 2012.
הספר בוחן ומנתח שורה של נושאים שעומדים במוקד העשייה הציבורית, בהתייחס לדילמות בתהליכי קבלת החלטות בהיקשר לאתיקה ולביקורת.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257739205171  VIAF: 97176819   WorldCat (עם VIAF): 97176819
ישורון שיף

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1915 ראשון לציון, ארץ ישראל
 פטירה:  3 בפברואר 1974 (בגיל 58) י"ב בשבט ה'תשל"ד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    צבא בריטניה   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1953 (כ־5 שנים)
 דרגה:   קפטן     ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מחוז ירושלים  מפקד מחוז צפון  ראש אגף חקירות  סגן המפקח הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מנהל קצ"א, שגריר ישראל בליבריה
 
ישורון שיף (ה' באלול ה'תרע"ה, 25 באוגוסט 1915 – 3 בפברואר 1974) היה מראשוני הקצינים הבכירים במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

שיף נולד למאיר שיף וחסיה גינצבורג בראשון לציון וסיים לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה, לאחריהם הוכשר להוראה ומשנת 1935 למד מזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים. אחיו הוא הסופר מידד שיף. בשנת 1933 החל לעבוד בהוראה בכפר הנוער בן שמן ולימד ערבית ומקצועות נוספים. כמורה לערבית הועסק גם בסמינר בבית הכרם ועבד כמתרגם קטעי עיתונות מערבית עבור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנת 1938 מונה למזכירו האישי של ראש המחלקה, משה שרתוק.
שיף היה חבר ארגון ההגנה ובוגר קורס סגנים במסגרתה. במלחמת העולם השנייה התגייס ליחידת החפרים היהודים בצבא הבריטי והוצב לשרת ביוון, מצרים, קפריסין, עיראק ופרס. בין פעולותיו עסק בעידוד עלייה מעיראק (עם אנצו סרני), בשיכון פליטים מפולין בטהראן, ועם הקמת הבריגדה היהודית היה מראשוני חבריה. בשנת 1946 שוחרר, הועסק על ידי קרן קיימת לישראל והחל בלימודי משפטים. החל בתקופה זו ועד הקמת מדינת ישראל פעל מטעם ההגנה ושימש מפקד גדוד מכמש, מפקד ההגנה באזור ים המלח, ולאחר מכן עוזר אישי למפקד מחוז ירושלים דוד שאלתיאל. בתקופת ההפוגה הראשונה השתתף במשא ומתן עם הלגיון הערבי.
עם הקמת משטרת ישראל היה מבכירי קציניה. באוגוסט 1948 נתמנה למפקד משטרת מחוז ירושלים ובשנת 1949 מונה למפקד מחוז הצפון. במאי 1951 נתמנה לראש אגף החקירות והיה סגן המפקח הכללי. בשנת 1953 פרש משירות המשטרה.
שיף סירב להצעה לשמש סגן הממונה על הכנסות המדינה במשרד האוצר ועם שחרורו שימש מנהל חברת "סרן" לייצור פלסטיק. בשנת 1957 מונה למנהל הראשון של חברת "אפיקי נפט" ופיקח על עבודות קו צינור אילת-אשקלון. באמצע שנת 1960 עבר לנהל את חברת נפטא. בין נובמבר 1962 לנובמבר 1964 כיהן כשגריר ישראל בליבריה. בינואר 1973 היה שיף אורח התוכנית "חיים שכאלה" שהביאה אותו, אדם שלא היה מוכר עד אז בציבור הרחב, לאור הזרקורים.
שיף נפטר מהתקף לב בפברואר 1974 ונקבר בבית העלמין הדרום.
אב לשתי בנות מנישואיו לרות, בתם של זליג וד"ר פרומה ויצמן, אחותו של חיים ויצמן.
הערות שוליים

↑  שיף - המפקד החדש של משטרת ירושלים, על המשמר, 22 באוגוסט 1948
↑  ישורון שיף, על המשמר, 19 באוגוסט 1948
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 20 בנובמבר 1949
↑  קצין סופר - לראשות המחלקה הפלילית, מעריב, 13 במאי 1951
↑  י. בן אסתר, מדוע עזב ישורון שיף את המשטרה, חרות, 23 באוקטובר 1953
↑  משולם עד, 30 מיליון דולר - שווי הגאז שאותר, דבר, 26 באוגוסט 1960
↑  י. שיף הגיש כתב האמנתו כשגריר בליבריה, דבר, 27 בנובמבר 1962
טור הטורים, מעריב, 10 בנובמבר 1964
↑  דורון רוזנבלום, אחת המוצלחות ביותר, דבר, 11 בינואר 1973
↑  מירית שם אור, חיים שכאלה או חיי כלב, מעריב, 19 בפברואר 1973
↑  נפטר ישורון שיף, דבר, 4 בפברואר 1974
↑  מצבתו של שיף באתר Billiongraves
אדולף שרלמן

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1826 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 בינואר 1901 (יוליאני) (בגיל 74) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Vyborgskoe Catholic cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 הושפע על ידי:  בוגדן וילוולדה 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1855) 
 צאצאים:  Iosif Adolfovich Charlemagne 
 
אדולף שרלמן (ברוסית: Адольф Шарлемань;‏ 8 בדצמבר 1826 – 31 בינואר 1901) היה צייר רוסי של סצנות היסטוריות וסצנות צבאיות. הוא גם יצר את העיצוב הפופולרי לקלפי משחק הידוע בשם "חפיסת השטן".
ביוגרפיה

אביו היה האדריכל, יוסיף שרלמן. סבו, הפסל והאמן הדקורטיבי, ז'אן בטיסט שרלמן-באודה, היה במקור מרואן, צרפת, והגיע לרוסיה כדי לעבוד עבור קתרינה הגדולה. אחיו, יוסיף, הפך גם הוא לאמן ואדריכל.
הוא קיבל את השכלתו היסודית בבית הספר סנט פיטר, ולאחר מכן נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם למד ציור היסטוריה אצל פיודור ברוני וציור צבאי אצל בוגדן ויוולדה. בהיותו שם, הוא זכה במספר מדליות כסף וזהב.
האחרון מבין הפרסים האלה, בשנת 1855, כלל מלגה ללימודים באירופה. הוא נסע למינכן, שם למד אצל אלכסנדר קוצבו, צייר קרבות נוסף. ב-1859 הוא זכה בתואר "אקדמי" על יצירתן של "אלכסנדר סובורוב באלפים השווייצרים". לאחר מכן נסע לפריז וחקר את הציורים בארמון ורסאי. הוא חזר לסנט פטרסבורג דרך גרמניה ב-1861.
ציוריו הראשונים לאחר שחזר היו עבור המכינות הצבאיות, ואחריהם יצר ציורי קיר ותקרה באחוזת משפחת משצ'רסקי במוסקבה. בשנת 1867, עבודתו על קתרינה הגדולה בבית המלאכה של אטיין מוריס פלקונט זיכתה אותו בתואר פרופסור. הציור נרכש על ידי הקיסרית מריה אלכסנדרובנה. במשך עשרים השנים הבאות, הוא פעל רבות כדי לספק את הביקוש לתמונות שלו; רבים מהם הפכו לאיורים במגזינים.
מ-1871, הוא עבד עבור הארגון הפדרלי של המדינה המאוחדת, בעיצוב ניירות ערך, איגרות חוב מסמכים אחרים.
גלריה

מרשל סוברוב במילנו
מרשל סוברוב באלפים
ילדים מחליקים
קלפי משחק - חפיסת השטן
הערות שוליים

↑  Brief biography
↑  Русские художники. Шарлемань Адольф Иосифович., www.artsait.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810623146505606  GND: 1241708088  ISNI: 0000 0000 6708 4123  LCCN: n97872190  RKD: 344295  ULAN: 500130420  VIAF: 70694481   WorldCat (עם VIAF): 70694481
לב לאגוריו

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1827 (יוליאני) פאודוסיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 בדצמבר 1905 (יוליאני) (בגיל 78) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין נובודוויצ'יה (סנקט פטרבורג) 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1850)  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  Order of Saint Anna, 3rd class with swords 
 
לב לאגוריו (ברוסית: Лев Феликсович Лагорио;‏ 9 בדצמבר 1826 – 17 בנובמבר 1905) היה צייר צבעי מים רוסי, שנודע בעיקר בזכות נופי הים שלו. הוא היה קשור לאסכולת הציור שהורכבה מאמנים שפעלו בדרום חצי האי קרים.