stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פום קלמנטיף
קריירה

התפקיד המקצועי הראשון של קלמנטיף היה ב-2007 בסרט העצמאי "Après lui", בו הופיעה בתפקיד קטן כבת של הדמות הראשית בגילומה של קתרין דנב. התפקיד הראשי הראשון שלה היה ב-2009 בסרט "Loup", בו גילמה בת שבט רועה איילים בסיביר.
ב-2013, היא ביצעה את הופעת הבכורה ההוליוודית שלה בסרט הלייב אקשן "שבעה צעדים" של ספייק לי, המהווה רימייק לסרט הדרום קוריאני בעל השם הזהה של פארק צ'אן-ווק. לאחר ההפצה הקולנועית, קלמנטיף עברה ללוס אנג'לס במרדף אחר אודישנים. התפקיד הבא שלה היה רק ב-2015, עת השתתפה בסרט דל התקציב "משחק ההאקרים".
ב-2017, קלמנטיף הצטרפה לזיכיון סדרת סרטי גיבורי-העל עתירי התקציב של מארוול, "היקום הקולנועי של מארוול", כדמותה של גיבורת-העל מנטיס בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 2". היא שבה לתפקיד זה גם בסרטי האנסמבל "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק" מ-2018 ו-2019, גם בסרט "תור: אהבה ורעם" מ-2022 ובסרט ההמשך "שומרי הגלקסיה: חלק 3" שיעלה במהלך 2023.
ב-2023 הופיעה בסרט בכיכובו של טום קרוז, משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות - חלק ראשון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Après lui | אמילי |  |
| 2008 | Sans arme, ni haine, ni violence | NHI |  |
| 2009 | Loup | נסטיה |  |
| 2011 | Borderline | נעמי |  |
| 2011 | העדינות | המלצרית |  |
| 2011 | Nuit Blanche | לוסי |  |
| 2011 | L'Amour dure trois ans | ג'וליה |  |
| 2011 | Silhouettes | ולרי |  |
| 2012 | Radiostars | נערת הפיצה |  |
| 2012 | Les Kaïra | טיה |  |
| 2013 | Paris Or Perish | ג'יס |  |
| 2013 | שבעה צעדים | האנג-בוק |  |
| 2015 | Hacker's Game | לואיז |  |
| 2017 | יחסים פתוחים | בת'אני |  |
| 2017 | אינגריד מאבדת את הצפון | הארלי צ'ונג |  |
| 2017 | שומרי הגלקסיה: חלק 2 | מנטיס |  |
| 2018 | הנוקמים: מלחמת האינסוף | מנטיס |  |
| 2019 | הנוקמים: סוף המשחק | מנטיס |  |
| 2019 | יהלום לא מלוטש | לקסיס |  |
| 2019 | משפחת אדמס | ליילה & קיילה | דיבוב |
| 2019 | A. I. Tales | קאט |  |
| 2021 | כוח רעם | לייזר |  |
| 2022 | תור: אהבה ורעם | מנטיס |  |
| 2023 | שומרי הגלקסיה: חלק 3 | מנטיס |  |
| 2023 | משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון | פריז |  |
| 2025 | משימה בלתי אפשרית: חשבון סופי | פריז |  |
| TBA | The Killer's Game | מריאנה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Pigalle, la nuit | סנדרה | 8 פרקים |
| 2019 | מראה שחורה | רוקסט | פרק: "Striking Vipers" |
| 2020 | וסטוורלד | מארטל | 3 פרקים |
| 2022 | שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד | מנטיס | ספיישל של דיסני+ |
הערות שוליים

↑  Qui es-tu Pom Klementieff?/Who are you Pom Klementieff?‎, ‏Première, ‏7 ביולי 2012
1 2 3 4  Actress Pom Klementieff from Spike Lee's Oldboy, ‏Filler Magazine, קיץ 2014
↑  Pom Klementieff, ‏I'm French. NOT Canadian-French.‎, ‏טוויטר, ‏28 ביולי 2016
1 2 3  Steve Hun, ‏ Korean French Actress Pom Klementieff Makes US Debut in 'Oldboy' Remake, ‏KoreAm Magazine, ‏נובמבר 2013
1 2 3 4  Mina Chang, ‏Q&A with Pom Klementieff, ‏Anthem Magazine, ‏3 ביולי 2013
↑  Reece De Ville, ‏Interview: Oldboy's ass kicking, earth moving Pom Klementieff, ‏The Digital Fix, ‏7 באפריל 2014
↑  Brett White, ‏James Gunn Confirms Mantis For “Guardians of the Galaxy Vol. 2”, ‏CBR, ‏17 בפברואר 2016
↑  Ross A. Lincoln, ‏‘Compton’s Neil Brown Jr. Signs On For ‘Sand Castle’; Pom Klementieff Joins ‘Guardians Of The Galaxy 2’‎, ‏Deadline, ‏29 באוקטובר 2015
↑  Nick Romano, ‏Avengers: Infinity War adds Mantis from Guardians of the Galaxy 2, ‏Entertainment Weekly, ‏28 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007774485705171  BnF: cb162591522 (data)  GND: 1161697985  ISNI: 0000 0003 7182 9433  LCCN: no2014090484  NKC: xx0326968  SUDOC: 232579911  VIAF: 166829042   WorldCat (עם VIAF): 166829042
מהמט אוז

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1960 (בן 64) ארצות הברית קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית
 שם לידה:  Mehmet Cengiz Öz 
 מדינה:  טורקיה, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  קליפסייד פארק, פאלם ביץ' 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 מקצוע:  אישיות טלוויזיה, סופר, פוליטיקאי
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  ליסה אוז (1985–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 www.doctoroz.com
 
מהמט סנגיז אוז (באנגלית: Mehmet Cengiz Öz; נולד ב-11 ביוני 1960), הידוע גם בשם ד"ר אוז, הוא אישיות טלוויזיה סופר, ומנתח לב אמריקני-טורקי, וכמו גם פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קולומביה, ומגיש תוכנית הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "ד"ר אוז".
אוז הוא בנם של מהגרים טורקים אשר נולד בקליבלנד, אוהיו וגדל בעיר וילמינגטון שבמדינת דלאוור, ולמד באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת פנסילבניה. יש לו אזרחות כפולה אמריקנית וטורקית. הוא שירת בצבא טורקיה במהלך שנות ה-80 במשך 60 ימי שירות חובה אשר חלים על כל מי שמחזיק באזרחות טורקית אשר גר במדינות זרות, כתנאי על מנת לשמור על אזרחותו הטורקית. ב-1986 החל את התמחותו בכירורגיה במרכז הרפואי ארווינג של אוניברסיטת קולומביה. בשנת 2001 הפך אוז לפרופסור בתחום הכירורגיה באוניברסיטת קולומביה, וב-2018 הפך לפרופסור אמריטוס.
בשנת 2003 אופרה ווינפרי הייתה האורחת הראשונה בתוכנית "Second Opinion" בערוץ דיסקברי אותה הוא הנחה. כמו כן, הוא היה אורח קבוע בתוכנית המופע של אופרה וינפרי. בין השנים 2009 ל-2022 שודרה תוכניתו "המופע של ד"ר אוז" אשר הייתה תוכנית טלוויזיה יומית בה שיתף את דעותיו והצעותיו כרופא לקהל הצופים. תוכניתו הופקה על ידי החברה של וינפרי הארפו הפקות. משום שאוז קידם לאורך השנים רפואה אלטרנטיבית, ריפוי באמונה ואמונות על-טבעיות שונות, הוא ספג בשל כך ביקורת בכתבי עת רפואיים שונים ומרופאים שונים.
בבחירות האמצע בשנת 2022 אוז היה מועמד מטעם המפלגה הרפובליקנית מטעם מדינת פנסילבניה לסנאט האמריקאי. הוא היה בכך המועמד לסנאט המוסלמי הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית מטעם אחת משתי המפלגות הגדולות. אוז הפסיד לבסוף בבחירות למועמד הדמוקרטי ג'ון פטרמן אשר היה סגן מושל פנסילבניה.
בנובמבר 2024 לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית הכריז הנשיא הנבחר על מועמדותו של אוז לתפקיד מנהל המרכזים לשירותי מדיקר ומדיקייד (CMS).
גלריית תמונות

אוז ואשתו ליסה למול בטקס 100 המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2010 של טיים, מאי 2010
צילום של אוז עם הגברת הראשונה מישל אובמה ב-2012 אשר הופיעה בתוכניתו על מנת לקדם את היוזמה "בואו לזוז!" שנועדה לקדם פעילות פיזית בחברה האמריקנית.
אוז נואם במרכז קניות בקולומביה שבמרילנד, אוגוסט 2015
אוז במהלך הקמפיין הפוליטי שלו. תצלום מאוקטובר 2022
סכסוך ישראל – רצועת עזה

סכסוך ישראל – רצועת עזה הוא הסכסוך בין מדינת ישראל לבין ארגוני הטרור הפלסטיניים ברצועת עזה, כחלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני והפן הרחב מההסכסוך האיראני-ישראלי. מקור הסכסוך הוא ניצחון ארגון חמאס בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ברצועת עזה ב-2006 והסלים עם פיצול ממשלת הרשות הפלסטינית לממשלת הפת"ח בגדה המערבית ולממשלת החמאס ברצועת עזה וכיבוש הרצועה על ידי חמאס. שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל מרצועת עזה והסגר הישראלי-מצרי על הרצועה וכן תמיכה צבאית איראנית בחמאס והג'יהאד האסלאמי החריפו את הסכסוך.
כחלק מתוכנית ההתנתקות ב-2005, ישראל שמרה על שליטה בלעדית על המרחב האווירי והמים הטריטוריאליים של עזה, המשיכה לפטרל ולפקח על היקף היבשה החיצוני של רצועת עזה, והמשיכו לפקח ולחסום את קו החוף של עזה. יצוין בהקשר לגבול היבשתי כי קיים גבול גבול הדרומי עם מצרים לרצועה, שם שמרה מצרים על השליטה בגבול בעוד המעברים היו בפיקוח של פקחים אירופאים. ישראל מספקת ושולטת במידה רבה בתשתיות אספקת המים, החשמל והתקשורת של עזה. לפי ארגוני Human Rights Watch ואמנסטי אינטרנשיונל, ישראל נותרה מדינה כובשת לפי החוק הבין-לאומי. האו"ם הצהיר כי על פי החלטות העצרת הכללית ומועצת הביטחון, הוא רואה ברצועת עזה חלק מ"השטחים הפלסטיניים הכבושים". ממשלת הפת"ח בגדה המערבית, המוכרת בין-לאומית כנציגה הבלעדית של "מדינת פלסטין", מתייחסת לרצועת עזה כחלק מהמדינה הפלסטינית ואינה מכירה בממשלת חמאס.
הסכסוך הוא גם זירת מאבק כוחות בין מדינות במזרח התיכון כולל מצרים, איראן, טורקיה וקטר, התומכים בצדדים שונים של הסכסוך לאור העימות האזורי בין איראן לסעודיה מצד אחד ובין קטר לערב הסעודית, וכמו גם המשבר ביחסי טורקיה–מצרים.
רקע > עד הסכמי אוסלו

רצועת עזה נכבשה בידי ישראל (ביחד עם חצי האי סיני והאיים סנפיר וטיראן) במבצע קדש (אוקטובר 1956), אולם, כמו יתר השטחים שנכבשו, היא הוחזרה לשליטת מצרים כעבור חודשים ספורים.
רצועת עזה נכבשה שוב, ביחד עם סיני, במלחמת ששת הימים, והייתה נתונה לממשל צבאי ישראלי מלא עד הקמת הרשות הפלסטינית.
לאחר מלחמת ששת הימים נהגה ישראל במדיניות של אי התערבות והותירה את כוחותיה הצבאיים מחוץ ליישובי הרצועה, זאת בין השאר על רקע עיסוקה במלחמת ההתשה. התחזקות ארגוני הטרור הפלסטינים במחנות הפליטים והתגברות מעשי הטרור ברצועת עזה בתחילת שנות ה-70, ששיאם ברצח ילדי משפחת ארויו בינואר 1971, הביאו למבצע צבאי נרחב, שבמהלכו הכניסה ישראל כוחות לרצועה, הפעילה יחידות קומנדו לפגיעה במבוקשים, פרצה דרכים בתוך מחנות הפליטים, תוך הריסת אלפי בתים והעתקת תושביהם למגורים חלופיים.
השקט היחסי שנוצר לאחר המבצע הופר ב-1987 עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, שתחילתה באירוע פגיעת משאית נהוגה על ידי נהג ישראלי במוניות מקומיות בהן נסעו תושבי מחנה הפליטים ג'בליה והריגת 4 פועלים פלסטינים. ההתקוממות הפלסטינית הביאה לקריסת הממשל האזרחי-צבאי הישראלי, חיסול משתפי פעולה רבים עם השלטונות הישראליים והקמת ארגון החמאס שמקורו ברצועה. במהלך שנות השלטון הישראלי נהרגו בתחומי הרצועה כ-2,600 פלסטינים וכ-230 ישראלים.
רקע > האינתיפאדה השנייה

"האינתיפאדה השנייה" (הקרויה בפי הפלסטינים אינתיפאדת אל-אקצא) הייתה התקוממות פלסטינית אלימה נגד מדינת ישראל, שהחלה בסוף ספטמבר 2000. היא פרצה בתום שלוש שנים של שקט יחסי בין ישראל והפלסטינים, שהופר באירועי מנהרת הכותל ובאירועי יום הנכבה 2000.
התקוממות אלימה זו כללה בתחילתה מהומות ופעולות מחאה בדרגות אלימות שונות, אך במהרה הפכו פעולות טרור ולוחמת גרילה לביטויה המרכזי. מאפיין מובהק של הפעילות הפלסטינית במאבק זה היה שימוש נרחב בפיגועי התאבדות נגד אזרחי מדינת ישראל, שהחלו כבר באוקטובר 2000, כחודש לאחר תחילתה והתגברו ככל שנמשכה. תחילתה של האינתיפאדה הובלה על ידי ארגון הפת"ח ובהמשך הצטרפו ארגון הג'יהאד האסלאמי והחמאס שהובילו את הפעילות האלימה. את פעולות הטרור נגד הישראלים ביצעו כלל הארגונים הפלסטינים כאשר החמאס היה הדומיננטי שבהם.
מספר האזרחים והלוחמים ההרוגים לאורך כל התקופה הנדונה (2000–2007) מוערך בלמעלה מ-4,300 פלסטינים ולמעלה מ-1,000 ישראלים; כמו כן נהרגו 64 אזרחים זרים.
רקע > ההתנתקות

ישראל יישמה את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה בחודשים אוגוסט–ספטמבר 2005, הסיגה את נוכחותה האזרחית והצבאית מהרצועה, ושמרה על השליטה במרחב האווירי של עזה, הגישה הימית והגבולות על פי הסכם משנת 2005 עם הרשות הפלסטינית. רקטות קסאם נורו בקביעות לפני ביצוע ההתנתקות, ותדירות שיגורי רקטות הקסאם אף עלתה לאחר ההתנתקות.
מאז 2001, חמושים פלסטינים שיגרו אלפי רקטות ופצצות מרגמה על ישראל מרצועת עזה. 13 ישראלים נהרגו ומאות נפצעו כתוצאה מירי רקטות קסאם לעבר מטרות ישראליות. בנוסף, שיגורי רקטות קסאם הביאו להפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) אצל ילדים ומבוגרים כאחד, כאשר 33% מהילדים הגרים בשדרות סובלים מ-PTSD.
רקע > עליית חמאס לשלטון ברצועת עזה

כאשר המפלגה האסלאמית חמאס ניצחה בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006, החריף הסכסוך בין ישראל לארגוני הטרור ברצועת עזה. ישראל סגרה את גבולה עם רצועת עזה, ומנעה במידה רבה זרימה חופשית של תושבי הרצועה ויבוא ויצוא אליה. ארגוני הטרור הפלסטינים ירו רקטות קסאם לעבר יישובים ישראלים בסמוך לגבול, וביצעו פשיטות שמטרתן להרוג או ללכוד חיילים ישראלים. בפשיטה אחת כזו, ב-25 ביוני 2006, תפסו מחבלים את החייל הישראלי גלעד שליט, מה שהוביל לתגמול מסיבי של צה"ל שכללה תקיפות אוויריות נגד מטרות חמאס.
מהלך הסכסוך > תחילת הסכסוך (2006)

המבצע הראשון לאחר תוכנית ההתנתקות, פרץ בתגובה לחטיפתו של החייל גלעד שליט, המבצע החל ב־28 ביוני 2006 והסתיים ב-26 בנובמבר 2006 בשטחי רצועת עזה. זו הייתה הכניסה הקרקעית הראשונה של צה"ל לרצועת עזה מאז ביצועה של תוכנית ההתנתקות כשנה קודם לכן.
המבצע בא כתגובה מצד מדינת ישראל על הריגת שני חיילים וחטיפתו של רב"ט גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 סמוך למעבר כרם שלום, ועל ירי הקסאמים מצד ארגונים פלסטיניים לכיוון ישראל ובמידה מסוימת גם בעקבות חטיפתו והרצחו של אליהו אשרי.
במבצע נהרגו 5 ישראלים (3 חיילים ו-2 אזרחים) ו-394 פלסטינים (270 מהם מחבלים), ונפצעו עוד כ-1,000 פלסטינים. בתחילת המבצע נגרם נזק לתשתיות פלסטיניות, ובהן תשתית החשמל, אך ישראל פיצתה על כך בהעברת חשמל לרשות הפלסטינית.
המבצע הסתיים בהפסקת אש דו-צדדית שבה התחייבו ארגוני הטרור הפלסטינים להפסיק את ירי הרקטות לעבר ישראל, בתמורה לנסיגת כוחות צה"ל מהרצועה. ישראל כשלה בהשגת המטרה העיקרית של המבצע, שחרור החייל החטוף גלעד שליט. בעקבות לחץ משפחות החטוף והתקשורת, נכנס ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט למשא ומתן בתיווך אבו מאזן ומצרים על שחרור שליט תמורת שחרור אסירים.
אחרי הפסקת האש נמשך ירי הרקטות לעבר ישראל, אם כי במינון קטן יותר מאשר טרם המבצע. ראש הממשלה אהוד אולמרט הורה לצה"ל להבליג על ירי הרקטות ולהמשיך לשמור על הפסקת האש.
מהלך הסכסוך > עימות חמאס–פת"ח והסגר הישראלי על עזה

השתלטות חמאס על רצועת עזה הייתה סכסוך צבאי בין ארגון הפת"ח לארגון החמאס שהתרחש ברצועת עזה בין 10 ל-15 ביוני 2007. זה היה אירוע בולט בעימות חמאס–פת"ח, שבמרכזו המאבק על השלטון לאחר ההפסד של ארגון הפת"ח בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006, מאבק שהחריף לאחר סיום מבצע גשמי קיץ. לוחמי ארגון החמאס הצליחו להשתלט על רצועת עזה ולהדיח מהשלטון בעזה את בכירי ארגון הפת"ח. הקרב הביא לפירוק ממשלת האחדות הפלסטינית ולחלוקה בפועל של השטחים הפלסטיניים לשתי ישויות – הגדה המערבית אשר נשלטת על ידי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה אשר נשלטת על ידי ארגון החמאס.
בעקבות השתלטותו על רצועת עזה, הודיע חמאס כי הוא מתנער מהסכמי הביטחון שהוסכמו בין הרשות הפלסטינית, ישראל ומצרים, ואף איים לבצע פיגועים בישראל.
כתגובה, החליט הקבינט להכריז על רצועת עזה כעל שטח עוין. עם ההחלטה הקשיחה ישראל את תנאי המעבר של אנשים ובעיקר של סחורה במעברי הגבול עם עזה, בטענה שההגנה של אנשי הפת"ח, שאיבדו את שליטתם בעזה, כבר איננה מספקת את ישראל. בעוד כניסת הסחורות לרצועה צומצמה באופן משמעותי, שיווק הסחורות מרצועת עזה לגדה המערבית או לישראל הופסק לחלוטין. לפי מדיניות זו, התאפשר רק מעבר של מוצרים העשויים למנוע משבר הומניטרי או תברואתי, וכן דלק, חשמל וכסף למימון התשתית הבנקאית של עזה. הסנקציות הוחרפו לאחר מכן, כתגובה לירי רקטות קסאם על יישובי הדרום.
מהלך הסכסוך > מבצע חורף חם

ב-27 בפברואר 2008 ביצע צה"ל סיכול ממוקד ברכב מסחרי ובו 5 פעילי חמאס שחזרו מאימוני טרור באיראן. בתגובה לסיכול ירה החמאס למעלה מ-42 רקטות קסאם וגראד אל עבר שדרות ואשקלון, שגרמו להרוג אחד במכללת ספיר, פצועים והפסקות חשמל.
בעקבות מטח הרקטות, נכנסו ב-29 בפברואר כוחות גדולים של צה"ל לפעולה קרקעית ברצועת עזה בשם מבצע חורף חם, ליד שג'אעייה וג'באליה, וניהלו חילופי אש עם מחבלים. בנוסף, חיל האוויר הישראלי תקף יעדי חמאס ברצועת עזה.
הפלסטינים ספגו אבדות אך למרות זאת המשיכו לשגר רקטות גראד אל עבר אשקלון במהלך המבצע. מטרת המבצע הייתה להרתיע את ארגוני הטרור מירי רקטות לעבר ישראל ויצירת משוואה של תגובה קשה על כל הרוג ישראלי. בפועל, בחמאס לא ראו במבצע הפסד למרות המחיר הקשה שגבה ובהמשך החודש המשיכה ההסלמה בפעולות הטרור נגד העורף של מדינת ישראל, מעברי הגבול עם רצועת עזה וכוחות צה"ל ששומרים על ציר הוברס.
מהלך הסכסוך > מבצע חורף חם > התהדיאה בין ישראל לחמאס (2008)

לאחר תום המבצע הוסכם על "הודנא" – הפסקת אש זמנית לחצי שנה בין ישראל לארגוני הטרור ברצועת עזה, שהחלה בחודש יוני 2008. במהלך רוב תקופת ההודנא נשמר השקט, פרט למספר מקרים בהם נורתה אש על ישראל מצד ארגונים קטנים ברצועה כדוגמת הג'יהאד האיסלאמי.
מהלך הסכסוך > מבצע עופרת יצוקה (2008–2009)

התהדיאה נשברה ב-5 בנובמבר 2008 במבצע אתגר כפול שבו גדוד הסיור של הצנחנים (שרף), בפיקוד סא"ל ירון פינקלמן והמח"ט הרצי הלוי, השמיד בית ממולכד ומנהרה שחפר החמאס שלוש מאות מטרים מעבר לגדר הגבול עם רצועת עזה. המנהרה הייתה אמורה לשמש לפעילות טרור. במהלך הפעילות הרגו הצנחנים שישה מחבלים. חמאס הגיב בירי פצמ"רים, ממנו נפצעו 4 חיילים, בירי עשרות רקטות קסאם על עוטף עזה ובירי רקטות על אשקלון. ירי הרקטות נמשך גם אחרי שישראל נצרה את האש, ובתגובה סגרה ישראל את המעברים לרצועה. הירי נמשך לכל אורך חודש נובמבר 2008, קצבו היה גבוה פי 50 מאשר בחודש אוקטובר שקדם לו, והוא נמשך גם אל חודש דצמבר עד לתחילת המלחמה. בתגובה הורה שר הביטחון, אהוד ברק, על סגירת המעברים עד שהירי יפסק.
ב-18 בדצמבר 2008, יום לפני המועד שנועד לסיום הרגיעה, הודיע חמאס על סיומה באופן רשמי. ב-21 בדצמבר, קבע ראש השב"כ יובל דיסקין כי החמאס מעוניין בהמשך הרגיעה אבל רוצה לשפר את תנאיה. ב-22 בדצמבר הצהיר בכיר חמאס מחמוד א-זהאר כי חמאס מעוניין לחדש את הרגיעה ולהרחיבה לגדה המערבית, וינצור את האש אם ישראל תפתח את המעברים. יום לאחר מכן אף הסיר את דרישתו להרחבה וקרא לחידוש הרגיעה בתנאים הקודמים. ב-24 בדצמבר ירו ארגוני הטרור ובראשם חמאס למעלה מ-60 רקטות קסאם, גראד ופצצות מרגמה אל עבר אשקלון, שדרות ויישובי עוטף עזה.
3 ימים לאחר מכן, ב-27 בדצמבר, צה"ל פתח במבצע עופרת יצוקה נפתח, והחל בגל תקיפות אוויריות כבדות של חיל האוויר הישראלי באמצעות מטוסי קרב ומסוקי קרב. במהלך המבצע ביצע צה"ל כניסה קרקעית לתוך רצועת עזה. ב-17 בינואר, לאחר 22 ימי לחימה, הכריזה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית, שנכנסה לתוקפה למחרת בשעה 2 לפנות בוקר, וכוחותיה החלו לצאת בהדרגה מהרצועה וסיימו את יציאתם ב-21 בינואר.
במהלך המבצע נהרגו 10 חיילי צה"ל ונפצעו 317 חיילים. בנוסף, 3 אזרחים ישראלים נהרגו מפגיעת רקטות, ונרשמו 183 פצועים ו-548 נפגעי חרדה.
ב-26 במרץ 2009 פרסם דובר צה"ל תוצאות מחקר שערך אמ"ן ובו נכתב כי במבצע נהרגו 1,166 פלסטינים, ומנה בהם 709 "מחבלים מארגון הטרור חמאס ומקצתם מארגוני טרור נוספים", 162 שלא ברורה שייכותם, 295 הרוגים "בלתי מעורבים", 89 מהם מתחת לגיל 16 ו-49 נשים.
לפי הדו"ח של "המרכז הפלסטיני לזכויות אדם" עומד מספר ההרוגים הכולל על 1,434 – בהם 960 אזרחים, 239 קציני משטרה ו-235 מחבלים. בין ההרוגים האזרחים 288 נשים ו-121 ילדים.
מהלך הסכסוך > מבצע עמוד ענן

בעקבות מטחי הרקטות הכבדים מרצועת עזה לעבר ישראל, חיסל צה"ל ב-14 בנובמבר 2012 את אחמד ג'עברי, מפקדה בפועל של הזרוע הצבאית של החמאס בסיכול ממוקד ברצועת עזה, ופתח ב"מבצע עמוד ענן". במהלך המבצע נערכו אלפי תקיפות יעדים ברצועת עזה, ובמקביל נורו מרצועת עזה כ-1,500 רקטות לעבר יישובי הדרום ולראשונה בוצע ירי גם לעבר ערי המרכז בהן פתח תקווה, ראשון לציון, תל אביב וירושלים. המבצע הסתיים כעבור שבוע בהכרזה על הפסקת אש. המבצע לא כלל כניסה קרקעית לרצועה והתנהל בעיקרו על ידי חיל האוויר ובאופן מצומצם, חיל הים, חיל התותחנים ויחידות נוספות, בזמן המבצע התרחשו התפרעויות ביהודה ושומרון, וגם בוצע על ידי מחבל ערבי ישראלי מטייבה הפיגוע בקו 142 בתל אביב.
לפי דובר צה"ל, במהלך המבצע פגע צה"ל בלמעלה מ-1,500 מטרות והרג כ-30 פעילי טרור בכירים, ומנגד נורו על ישראל 1,506 רקטות, כאשר 421 מתוכן יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל. במהלך המבצע נהרגו שני חיילים וארבעה אזרחים ישראלים, כתוצאה מפגיעת רקטות. אזרח נוסף שנדרס בעת שרץ למרחב מוגן בקריית מלאכי ונפצע קשה, נפטר מפצעיו כשנה וחצי לאחר המבצע.
לפי צה"ל נהרגו ברצועה 177 בני אדם, מהם 120 מחבלים ו-57 אזרחים. על פי מרכז המידע למודיעין ולטרור זוהו 169 הרוגים ברצועה, מתוכם 101 פעילי טרור ו-68 אזרחים בלתי מעורבים. על פי מקורות פלסטינים, נהרגו במבצע 139 עזתים, רובם אזרחים, מתוכם 34 ילדים.
המבצע הסתיים ללא הכרעה צבאית, אך שני הצדדים היריבים טענו לניצחון. במבחן התוצאה, המבצע הצליח לחזק באופן זמני, את כוח ההרתעה של ישראל מול שלטון החמאס ברצועת עזה. בשנה שלאחר תום המבצע ב-2013 הייתה ירידה של למעלה מ-98% בירי הרקטות מרצועת עזה.
מהלך הסכסוך > מבצע צוק איתן > עימותים לאחר מבצע צוק איתן

במאי 2016 החלה הסלמה באזור, מאז גילוי המנהרה באפריל אותה שנה, פעל צה"ל מאסיבית סביב גדר הרצועה במטרה למצוא עוד מנהרות שחודרות לשטח ישראל. חמאס טען שצה"ל עבר את הגדר במהלך פעילותו וחדר לשטח הרצועה וראה בזה הפרת הסכם הרגיעה שנחתם בסיום מבצע צוק איתן ובפעם הראשונה מאז חמאס ירה לעבר כוחות צה"ל, דבר שהוביל להסלמה. לעומת זאת, בישראל הסבירו את ירי החמאס כניסיון לסכל חשיפת מנהרת טרור שחודרת לתוך שטח ישראל, מנהרה שאכן נחשפה ב-5 במאי בידי כוחות הנדסה קרבית.
מהלך הסכסוך > עימותים בין ישראל לג'יהאד האסלאמי > מבצע עלות השחר

ב-5 באוגוסט 2022 צה"ל החל במבצע עלות השחר ברצועת עזה. המבצע החל בסיכול ממוקד של תייסיר אל-ג'עברי, מפקד החטיבה הצפונית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בצפון רצועת עזה. למחרת הרג צה"ל גם את ח'אלד מנצור, מפקד החטיבה הדרומית. לאורך המבצע תקף חיל האוויר הישראלי מטרות המזוהות עם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה, כולל מחסני אמצעי לחימה ועמדות צבאיות, מתקני שיגור רקטות ויעדים צבאיים נוספים. בצד הישראלי, הוחל "מצב מיוחד בעורף" בטווח 80 ק"מ מהרצועה, ותושבי עוטף עזה הונחו להישאר בקרבת מרחבים מוגנים.
במהלך המבצע שיגר הג'יהאד האסלאמי לעבר ישראל 1,162 רקטות. כ-946 רקטות חצו לשטח ישראל מתוכם כ-400 רקטות יורטו על ידי כיפת ברזל. כ-17 רקטות לא יורטו ונפלו בשטחים בנויים. כ-34 רקטות נפלו בים וכ-182 רקטות נפלו והתפוצצו בשטח רצועת עזה, וגרמו למותם של 15 פלסטינים, בהם לפחות 7 ילדים.
לפי נתוני צה"ל, בתקיפות צה"ל ברצועת עזה נהרגו 36 פלסטינים, מהם 25 מחבלים ו-11 אזרחים שמתוכם ארבעה ילדים. גם החזית העממית לשחרור פלסטין והזרוע הצבאית שלה, גדודי אבו עלי מוסטפא, הצטרפו ללחימה.
ב-7 באוגוסט 2022 נכנסה הפסקת אש לתוקף, והמבצע הסתיים.
מהלך הסכסוך > עימותים בין ישראל לג'יהאד האסלאמי > מבצע מגן וחץ

ב-2 במאי 2023 מת בכלא בישראל האסיר הביטחוני ח'דר עדנאן, חבר בפלוגות אל-קודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אחרי שביתת רעב ממושכת.
מותו של עדנאן הוביל להסלמה ביטחונית וב-9 במאי 2023 החל צה"ל במבצע מגן וחץ ברצועת עזה נגד ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (הגא"פ). המבצע הסתיים כעבור חמישה ימים, ב-13 במאי. במבצע הרג צה"ל שישה מבכירי הג'יהאד האסלאמי בסדרת סיכולים ממוקדים, ולמעלה מ-19 מחבלים נוספים בחופת אש ותקף מאות מטרות, בהן מאגרי רקטות וטילים, משגרי רקטות, מרגמות, מפקדות, מעבדות נפץ ואתרים לייצור אמל"ח. הג'יהאד האסלאמי שיגר לעבר ישראל למעלה מ-1,400 רקטות ארטילריות, טילי נ"ט ופצצות מרגמה, חמישית מהן כשלו והתפוצצו בשטח הרצועה. צה"ל ביצע שני יירוטים מבצעיים מוצלחים באמצעות מערכת "קלע דוד" ו"כיפת ברזל" יירטה למעלה מ-430 רקטות ב-95% הצלחה.
ראו גם

תוכנית ההתנתקות
סכסוך ישראל-חזבאללה לאחר מלחמת לבנון השנייה
טרור פלסטיני
המלחמה בטרור בסיני
שיגורי רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה
אואקרי קירח

| אואקרי קירח |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: סאקיים
סוג:: אואקרי
מין:: אואקרי קירח
שם מדעי
 Cacajao calvus ‏סנט-אילר, 1847
תחום תפוצה


אואקרי קירח (שם מדעי: Cacajao calvus) הידוע גם בשמות אואקרי אדום או אואקרי קירח-ראש הוא קוף קטן שחי במרומי עצים באגן האמזונס, בגבול בין ברזיל לפרו, באזורים מוצפים ובקרבת מקורות מים. הוא מאופיין בזנב קצר יחסית, פרווה ארוכה, ופנים אדומים. על פי הרשימה האדומה מ-2020, האואקרי נמצא במצב פגיע.
תיאור

פניו של האואקרי אדומים ומחוסרי פרווה (ומכאן שמו). צבע הפנים נובע מריבוי כלי דם ומן העובדה שעורו דק במיוחד ומחוסר פיגמנטים. צבע עור חיוור יותר דוחה בנות זוג מאחר שהוא מעיד על מחלה או על זיהום עקב מלריה שנפוצה אצל בני המין הזה. רוב גופו של האואקרי מכוסה בפרווה ארוכה ועבה, שצבעה משתנה מלבן לאדום. הזנב קצר במידה ניכרת מזנבות הקופים של אמריקה ולא יעיל לטיפוס. האואקרי נעזר לטיפוס בזרועותיו וברגליו. אורכו של הזכר הוא כ-45.6 ס"מ, ואורכה של הנקבה - כ-44 ס"מ. המשקל נע בין 3.75 ל-3.45 ק"ג. תוחלת חייו של האואקרי בטבע היא כ-20 שנה, ובשבייה - עד 30 שנה.
מיון

בעבר היה מקובל למיין את האואקרי הקירח, לארבעה תת-מינים, שכולם במצב שימור פגיע:
אואקרי קירח לבן, Cacjao calvus calvus
אואקרי קירח נובה, Cacajao calvus novaei
אואקרי קירח אוקיאלי, Cacajao calvus ucayali
אואקרי קירח אדום, Cacajao calvus rubicundus
סקר מקיף, שנתמך במחקר פילוגנטי, חולק על הטענה שמדובר בתת-מינים, ומצביע על כך שבעצם מדובר במינים נפרדים. מיון כזה עשוי לתרום לשימור כל אחד מהמינים.
תפוצה

האואקרי חי אך ורק בחלקו המערבי של אגן האמזונס, ביערות גשם מוצפים, בגבול בין ברזיל לפרו. בפרו זוהה רק האואקרי הקירח האוקיאלי, שאר המינים חיים בברזיל. בעבר חיה גם בקולומביה אוכלוסייה של אואקרי קירח אדום, שלא נצפתה בשנים האחרונות, וייתכן שנכחדה.
תזונה

תזונת האואקרי מבוססת בעיקר על פירות, אבל כוללת גם עלים, שורשים וחרקים. התזונה משתנה על פי עונות השנה: בעונת הגשמים, כאשר שטחי המחיה של האואקרי מוצפים, הוא ניזון מפירות ועלים במרומי העצים, ואילו בעונה היבשה מוצא האואקרי את מזונו על הקרקע, והוא כולל עלים שנשרו, פירות, זרעים ושורשים. לסתו התחתונה של האואקרי קרח חזקה מאפשרת לאואקרי לפצח אגוזים ושאר פירות בעלי קליפה קשה. הם מתפצלים כשהם רוצים למצוא מזון במהלך היום, ומתאספים שוב בלילה כי ביחד הם בטוחים יותר.
התנהגות

האואקרי הוא חיה חברתית, שחיה בלהקות שגודלן עשוי להגיע למאה פרטים. בפעילות היום, הכוללת חיפוש מזון ומשחק, הקבוצות קטנות יותר - כעשרה עד 30 קופים. האואקרי הוא פעיל יום, ובלילה ישן על ענפים דקים בצמרות העצים. גם בגבהים וגם בעת הירידה לקרקע, האואקרי משתמש בכל ארבעת גפיו. רק בזמן קפיצה הוא משתמש בשתי רגליים. לעומת עונת הגשמים, שאותה האואקרים מבלים על העצים, בעונות היובש, כאשר עליהם לחפש מזון, הם הופכים לחיות טריטוריאליות. גודל הטריטוריה עומד בדרך כלל על 5,000 עד 6,000 דונם. על מנת לשמור על טריטוריה בגודל זה, קופי האואקרי משתמשים בצווחות אזהרה, נענוע זנב וסימור שערות הגוף. תקשורת חברתית אחרת נעשית באמצעות הבעות פנים (זוהו לפחות עשר הבעות שונות), שפת גוף, כשכוש זנב, וקולות צווחה.