stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולוקול

| --- | --- |

 מו"ל:  Free Russian Press 
 בעלים:  אלכסנדר הרצן, ניקולאי אוגריוב 
 תאריכי הופעה:  1857 – 1 ביולי 1867 (כ־10 שנים) 
 שפה:  רוסית, צרפתית 
 מערכת:  לונדון 
 
קוֹלוֹקוֹל (רוסית: Колокол, "פעמון") היה עיתון בשפה הרוסית שיצא לאור באירופה על ידי אלכסנדר הרצן, והיה העיתון הרוסי הראשון שיצא ללא השפעת צנזורה.
רקע

בשנים הראשונות של קיום בית הדפוס החופשי (אנ') בלונדון, לא הצליח הרצן להגיע לשיתוף כותבים מהאימפריה הרוסית, ורוב הפרסומים היו פרי עטו. המצב השתנה כאשר בקיץ 1855 הוא התחיל להוציא לאור את המגזין "כוכב הצפון" (Полярная звезда). לקראת שנת 1857 גדל היקף החומר הזמין גדל עד כדי כך שלמגזין היוצא לאור פעם בשנה לא הייתה יכולת מעשית לכלול את הכול. בנוסף לכך, הוא ביקש להגיב באופן מהיר על האירועים ברוסיה. לאור כך הוחלט להתחיל להוציא לאור תוספת למגזין, שתופיע בתדירות גבוהה יותר.
חמש שנים של הצלחה

המהדורות הראשונות, עד למהדורה מס' 8, יצאו לאור פעם בחודש. החל מפברואר 1858 יצא העיתון לאור פעמיים בחודש. בשיא הפופולריות שלו, בשנים 1861–1863, הוא הופיע בתדירות של 3–4 פעמים בחודש. היקפו היה 8–10 דפים, שהודפסו על נייר דק במטרה להקל על הברחתו דרך הגבולות. מספור הדפים היה רצוף, כך שמהדורה מס' 245 הסתיימה בדף 2002.
עד מהרה התברר כי לעיתון קיים ביקוש רב ברוסיה. בהתחשב בהדפסות נוספות מעריכים שהודפסו כחצי מיליון עותקים. בתקופת השיא הגיעה התפוצה עד לכ-5,000 עותקים; זאת בהשוואה לעיתונים רשמיים, שהיו מתפרסמים בתפוצה של עד כ-12 אלף עותקים.
מיד עם תחילת יציאתו לאור, נאסר העיתון להפצה בתחומי האימפריה הרוסית. השלטונות אף הצליחו לאסור את הפצתו בשטחי גרמניה ואיטליה. למרות זאת, הרצן הצליח למצוא דרכים יעילים להפצת העיתון ברוסיה.
בנוסף לאקטואליה, פרסם העיתון יצירות משל מיכאיל לרמונטוב, ניקולאי נקראסוב וסופרים נוספים.
באותה תקופה השלטון לא היה מפרסם את נתוני התקציב השנתיים. עיתונאים מצוות העיתון הצליחו להשיג את הנתונים לשנת 1859 ו-1860, והם פורסמו. דפי העיתון נוצלו לכתיבת פניות ישירות לצאר. כמו כן היה נהוג לשלוח את העיתון לפקידי הממשל שהיו מעורבים בכתבות שכללו ביקורת על תפקודם. על פי עדויות, במהלך ישיבות עם השרים, היה הצאר אלכסנדר השני מציין שאת הנושא זה הוא כבר למד בעיתון "קולוקול". בעיתון מס' 25 פורסמו מסמכים סודיים בהקשר לרפורמה הצפויות, הצנזורה ועוד.
ירידה בפופולריות וסגירה

בשנת 1862 הורגשה ירידה בפופולריות של העיתון. חלקים מהחברה ברוסית, שציפו מהעיתון לעמדה אסרטיבית יותר כלפי השלטון, ועזבו אותו. לאחר שהחל העיתון לתמוך במרד בפולין הפסיקו חלק נוסף מהקוראים לקרוא אותו. בסוף שנת 1863 התפרסמו כ-500 עותקים בלבד.
בשנת 1865 עברה הדפסת העיתון מלונדון לשווייץ; הדבר לא הצליח להגדיל את תפוצת העיתון. בשנת 1867 ירדה התדירות לפעם בחודש, וביולי 1867 יצאה לאור המהדורה האחרונה של העיתון.
בשנת 1868 התחדשה הפצת העיתון בצרפתית, אך ללא הצלחה.
בשנת 1870 הוציאו ניקולאי אוגריוב וסרגיי נצ'אייב עוד 6 מהדורות של העיתון.
יוסף בן יהודה אבן עקנין

| --- | --- |
 לידה:  1150 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  1220 (בגיל 70 בערך) 
 לאום:  יהודים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יוסף בן יהודה אבן עקנין (בערבית: يوسف بن عقنين;‏ 1150 – 1220) היה פילוסוף, רופא, משורר, פרשן מקרא ותלמוד והוגה יהודי של ימי הביניים. נולד בברצלונה שבספרד אך חי ופעל בעיר פאס שבמרוקו מרבית חייו.
קורות חייו

לא רבות ידוע על חייו של אבן עקנין. הוא נולד בסביבות שנת 1150 בעיר ברצלונה שבספרד, אך כבר בצעירותו נמלט יחד עם אביו מספרד לעיר פאס שבמרוקו. ייתכן שעקב רדיפות שושלת אל-מוואחידון התאסלם אבן עקנין למראית עין וחי כיהודי בסתר.  רמזים להתאסלמותו למראית עין מופיעים לאורך כתביו, וכך למשל הוא חותם את פירושו לשיר השירים:
אני מצפה לשכר טוב מריבוני שיסייע בידי במאמצי להיטהר מטומאת השמד וימלא משאלתי בשאיפתי לצאת מן ארץ גזרה ... כמה שאמרו רבותינו ז"ל בא לטהר מסייעין אותו
מכתביו של אבן עקנין ניכר שהוא פגש את הרמב"ם בפאס והייתה ידידות ביניהם. הוא מדבר על הרמב"ם בהערצה גדולה ואף חיבר לכבודו שיר פרידה כאשר הרמב"ם עזב את פאס יחד עם משפחתו ונסע למצרים.
בעת נסע ידיד לבי ברכבי
נדוד שכח לבבי את נותו
ואיך יכון לעורר אהבתו
ונפשי יצאה עמו בצאתו
עם זאת, אין לבלבל בין יוסף בן יהודה אבן עקנין לבין יוסף בן יהודה אבן שמעון, תלמיד הרמב"ם לו הוקדש החיבור הנודע מורה נבוכים.
הגותו וכתביו

הרב אבן עקנין היה מחבר פורה וכתביו עסקו בתחומי הפילוסופיה, רפואה, פרשנות המקרא, התלמוד ועוד. חלק מכתביו לא השתמרו עד ימינו, אך ידוע על לפחות שמונה טקסטים פרי עטו:
אנכשאף אלאסראר וט'הור אלאנואר - "התגלות הסודות והופעת המאורות" - פירוש בשפה הערבית לשיר השירים, שאותו אבן עקנין מבין כאלגוריה ליחסים שבין נפש האדם ובין שכלו. במהלך הטקסט אבן עקנין מביא מובאות מטקסטים של הפילוסוף המוסלמי אל-פאראבי ומתכתב איתם.
"ספר המוסר" - פירוש בשפה העברית לפרקי אבות ברוח האתיקה של אריסטו. השפעותיו של הרמב"ם על אבן עקנין באות לידי ביטוי בספר.
טב אלנפוס אלסלימה ומעאלג'ה אלנפוס אלאלימה - "רפואת הנפשות השלמות והחלמת הלבבות הדווים" - חיבור פילוסופי על מוסר ופסיכולוגיה. ספר זה כולל בתוכו תרגום של חלק גדול מ"ספר המוזיקה הגדול" של אל-פאראבי.
"מבוא התלמוד" - החיבור נכתב בעברית ומחולק ל-12 פרקים, בהם אבן עקנין מסביר מה צריכים להיות העקרונות שמנחים את האדם בבואו ללמוד את התלמוד.
'אכ'תצאר שרח גאלינוס לפצול אבוקראט - "קיצור פירושו של גלינוס לפרקי היפוקרטס" - חיבור העוסק ברפואה שבו אבן עקנין מביא בתמציתיות את הפירוש של גלינוס לחיבור האפוריזמים של היפוקרטס.
"מאמר על המידות והמשקלות" - מאמר המתרגם את יחידות המידה של משקל וכסף בתלמוד למונחים של ימיו של אבן עקנין.
רסאלה אלאבאנה פי אצול אלדיאנה - "אגרת גילוי יסודות דת התורה" - חיבור זה לא השתמר, אך מהתייחסויות אליו בכתביו האחרים של אבן עקנין ניתן ללמוד שהוא עוסק בין השאר בשאלת הבחירה החופשית.
"ספר חוקים ומשפטים" - חיבור שלא השתמר עד ימינו, אך מכתביו האחרים של אבן עקנין ידוע שהחיבור עסק בהלכות הדת שיישמו יהודים בני זמנו.
בנוסף, היה רבי יוסף אבן עקנין משורר ופייטן. קדושתא שחיבר לראש השנה - "אדר היקר העיר מזבולו",  נאמרה בימי הביניים בנוסח קטלוניה.
לקריאה נוספת > מספריו בדפוס

רבי יוסף בן יהודה אבן עקנין, התגלות הסודות והופעת המאורות, תורגם על ידי אברהם הלקין, הוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים, התשכ"ד.
רבי יוסף בן יהודה אבן עקנין, מבוא התלמוד וסדר התנאים והאמוראים, אתר "דעת".
רבי יוסף בן יהודה אבן עקנין, ספר המוסר, הוצאת מקיצי נרדמים, 1910.
רבי יוסף בן יהודה אבן עקנין, פרק בחובת הדיינים מתוך טב אלנפוס, תורגם על ידי נרי ישעיה אריאל, ספונות כח [תשפ"ג].
לקריאה נוספת > מאמרים על משנתו

אברהם הלקין, לדמותו של ר' יוסף בן יהודה אבן עקנין, בתוך ספר היובל לכבוד צבי וולפסון, ירושלים, האקדמיה האמריקנית למדעי היהדות, תשכ"ב, עמ' צג-קיא
הדר פרי, אבוקראט': מקומו בהגותו של אבן עקנין ובמסורת הפרשנית לפרקי היפוקרטס, דיסרטציה בהדרכת פרופ' צ. לנגרמן, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ז.
יוסף דנה. משנתו החינוכית של יוסף בן יהודה אבן עקנין, בתוך כתב עת "עיונים בחינוך", כרך 11 (תשלו), עמ' 165-170.
A. S. Halkin, Classical and Arabic Material in Ibn 'Aḳnīn's "Hygiene of the Soul", Proceedings of the American Academy for Jewish Research, Vol. 14, (1944), pp. 25-147
רשימת מאמרים על יוסף בן יהודה אבן עקנין באתר רמב"י
יגאל הורביץ

ערך זה עוסק בפוליטיקאי ישראלי. אם התכוונתם לוטרינר, ראו .
יִגָּאֵל הורביץ (15 באוקטובר 1918 – 10 בינואר 1994) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת, ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

יִגָּאֵל הורביץ נולד בשנת 1918 לבלה ויונה במשפחה בת ארבעה ילדים במושב נחלת יהודה. היה חבר מזכירות תנועת הנוער העובד בשנים 1938–1941. התנדב לצבא הבריטי והיה בין מייסדי המחתרת עם לוחם שהוקמה בשנת 1943 על ידי אנשי אצ"ל וההגנה והתפרקה בסוף אותה שנה. הצטרף אל הבריגדה היהודית עם הקמתה בשנת 1944. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, עם שחרורו מן הצבא הבריטי, התיישב במושב כפר ורבורג.
בשנת 1944 היה ממייסדי המפלגה האקטיביסטית של בנימין אליאב, תנועת העם למדינה עברית. הוא הוצב במקום השני ברשימתה לבחירות לאספת הנבחרים ואירח בנהלל חלק מפעולותיה. בכינוס של התנועה ביולי 1947 אמר הורביץ: "אמנם תנועתנו משתייכת ליישוב המאורגן, אך לא נלחם באחים הלוחמים במדכאי היישוב, בעת שהישוב המאורגן יושב בחיבוק ידיים ועושה – ולפי דעתי ביודעין – את רצונו של השליט הזר".
בשנת 1961 הצטרף הורביץ למפא"י ומאותה שנה ועד שנת 1965 היה חבר מרכז המפלגה וחבר מזכירות תנועת המושבים.
כאיש עסקים, רכש בתחילת 1970 את החברות למוצרי חלב "טנא נגה" ו"המחלבות המאוחדות" ברמת גן, שעמדו בפני פשיטת רגל, איחד והבריא אותן. בשנת 1972 רכש את חברת הגלידות "אדניר", בשנת 1979 הוערך ההון שבבעלותו במאות מיליוני ל"י.
ביוגרפיה > ברפ"י וברשימה הממלכתית

בשנת 1965 עזב את מפא"י והצטרף לרפ"י, בראשות דוד בן-גוריון, עם הקמתה. היה מפעילי רפ"י ובשנת 1969 נמנה עם מקימי הרשימה הממלכתית בראשות בן-גוריון, שכללה את אנשי רפ"י שלא הצטרפו למפלגת העבודה עם שמעון פרס, משה דיין ורוב חברי רפ"י. בשנת 1969 נבחר לראשונה לכנסת השביעית מטעם הרשימה הממלכתית.
לאחר פרישתו הסופית של בן-גוריון מן הפוליטיקה, עמד הורביץ בראש סיעת "הרשימה הממלכתית" בכנסת. ביולי-אוגוסט 1973 הוביל את הרשימה הממלכתית (פרט לקבוצת המיעוט בראשות מאיר אביזוהר שהצטרפה למפלגת העבודה) לקחת חלק בהקמת הליכוד (ביחד עם גח"ל - גוש חירות-ליברלים, הרשימה הממלכתית, המרכז החופשי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה). הורביץ הוצב במקום השלישי ברשימת הליכוד, ונבחר לכנסת מטעמה.
בשנת 1976 היה ממייסדי מפלגת לע"ם (שהייתה חטיבה בליכוד ונוצרה מצירוף של הרשימה הממלכתית, המרכז העצמאי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה) ועמד בראשה.
ביוגרפיה > תקופת כהונתו כשר בממשלת בגין

לאחר המהפך מונה לשר התעשייה, המסחר והתיירות מטעם הליכוד. הורביץ התנגד להסכמי קמפ דייוויד שנחתמו בשנת 1978, בהצבעה עליהם בכנסת נמנע בהתאם להחלטת סיעת לעם להתנגד להסכמים. בעקבות קבלת ההסכמים בכנסת התפטר הורביץ במפתיע מהממשלה והודיע שיקדיש את זמנו לפעילות פוליטית. הוא ניסה לכפות על השר השני של לעם, אליעזר שוסטק, לפרוש מהממשלה, ולאחר שזה לא עלה בידו הביא לפילוג ב"לעם" והקמת "קבוצת הורביץ". תפקיד שר התעשייה, המסחר והתיירות נותר פנוי למשך מספר חודשים בהמתנה להתבהרות המצב ב"לעם". באוקטובר 1978 פורסם שהורביץ מסכים לחזור לממשלה אם הממשלה תבצע את התוכנית להקמת שש ערים יהודיות ביהודה ושומרון. ביולי 1979 נעשו גישושים להחזרתו לממשלה, אולם הוא סירב לשוב לממשלה שלא בתפקיד שר האוצר בגלל התנגדותו למדיניות הכלכלית של הממשלה.
לאחר התפטרותו של שמחה ארליך בנובמבר 1979, חזר הורביץ לממשלה כשר האוצר. אחד הצעדים הראשונים בהם נקט, מיד עם הכנסו לתפקיד שר האוצר, היה הפסקת מתן התחייבויות חדשות של האוצר ל"ביטוח הצמדה" (שהיה אמצעי עיקרי לסיבסוד המשק ההסתדרותי שנעשה בעיקר באמצעות בנק הפועלים ומנהליו).
בניסיונותיו להילחם באינפלציה הדוהרת, ניסה לצמצם את הגירעון התקציבי. הוא התנגד להעלאות שכר הולכות וגדלות, שהגדילו את גירעון המדינה, ואשר לדעת רבים הביאו לתגובת שרשרת אינפלציונית שדרדרה את המשק. הוא סירב להענות לדרישת המורים לתוספת שכר, שלא היה לה כיסוי תקציבי, והתנגד לדרישתו של שר הביטחון לתוספת תקציב. במחאה לכך לא הגיע הורוביץ לישיבת הממשלה, ולאחר שלא קיבל גיבוי מהממשלה לעמדתו במשך תקופת כהונתו כשר האוצר התפטר מתפקידו בינואר 1981. בתקופת כהונתו הוא החליף את הלירה בשקל.
כשר אוצר נודע הורביץ בהתבטאויותיו שנועדו לעורר את הציבור למצב המשק. הוא נהג להשיב לפונים אליו בבקשה לתקציבים במילים: "אין לי" ועל כן זכה לכינוי "יגאל אין לי". כמו כן השתמש בתחילת כהונתו במטבעות הלשון "רדו מהגג" ו"לרדת מן הגג" בדרישה שהממשלה לא תשתמש בכסף שאין לה. ביוני 1980 הסלים את התבטאויותיו וקרא "מטורפים רדו מהגג!", זאת לאחר בקשת תוספת תקציב של שר הביטחון. מטבע הלשון "מטורפים רדו מהגג" זוהה עם הורביץ גם שנים לאחר שעזב את משרד האוצר.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו כשר אוצר

לאחר התפטרותו מן הממשלה הצטרף הורביץ לרשימתו של משה דיין תל"ם בבחירות לכנסת העשירית ב-1981, אחר-כך הקים את "רפ"י-הרשימה הממלכתית" שלקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 שינתה את שמה לאומץ (בשמה המלא: אומץ-להבראת המשק) והורביץ היה היחיד שנבחר מטעמה.
בממשלות פרס ושמיר כיהן כשר בלי תיק והופקד על נתינת תשובות לנושאי הפעולות בשטחים בדיונים לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה ב-1988 הצטרף לליכוד (לאחר שנכנס אל הממשלה בתחילה כתומך של המערך) ונבחר מטעמו. לאחר הבחירות לכנסת השלוש עשרה ב-1992 שבהן דורג באחד המקומות האחרונים ברשימת הליכוד לכנסת, פרש מהפוליטיקה וחזר לעסקים שאותם העביר לבניו עם תחילת כהונתו כשר, בעקבות המלצות "ועדת אשר" למניעת ניגוד עניינים של אנשי ציבור.
בניו מכרו את חברות החלב ועברו לעסקי נדל"ן, הוא השקיע יחד עימם בחוות חקלאיות בדרום אמריקה.
לאחר מותו נקראה דרך על שמו בקריית מלאכי.
ביוגרפיה > משפחתו

הורביץ נישא לאורה לבית כהן ולשניים נולדו שלושה ילדים.
הורביץ היה בן דודתו של משה דיין ואחיו של עמוס הדר שנבחר כחבר הכנסת מן המערך.
לקריאה נוספת

יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א' (13), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 287 - 299
הערות שוליים

↑  תנועת העם למדינה עברית, הַבֹּקֶר, 30 ביוני 1944
המועמדים לאספה"נ, הצופה, 25 ביולי 1944
↑  איש "העם" יגאל הורביץ, דבר, 28 ביולי 1978
↑  תנוער נוער, דבר, 1 בספטמבר 1946
↑  קריאה להמשכת המאבק נגד מלחמת־אחים, המשקיף, 6 ביולי 1947
↑  שאול אברון, ההצלחה הכלכלית של יגאל הורביץ, מעריב, 12 באוקטובר 1979
↑  הרשימה הממלכתית מתרפקת על העבר תוך תקווה לעתיד, מעריב, 21 בפברואר 1973
↑  הרשימה הממלכתית החליטה להענות בחיוב לתוכנית המערך, מעריב, 6 באוגוסט 1973
↑  הכנסת אישרה את הסכמי קמפ דייוויד ב-84 קולות, דבר, 29 בספטמבר 1978
↑  א. כנרתי, הורביץ התפטר, דבר, 29 בספטמבר 1978
↑  א. כינרתי, הורביץ: אני לא חוזר לעסקים, דבר, 4 באוקטובר 1978
↑  א. כנרתי, מרכז "לעם" ידון בהצעה של יגאל הורביץ לפרוש מהממשלה ולהישאר בקואליציה, דבר, 25 באוקטובר 1978
↑  יוסף וקסמן, הורביץ מוכן לחזור לממשלה, מעריב, 15 באוקטובר 1978
↑  הורביץ אינו מוכן להיות שר בלי תיק, מעריב, 3 ביולי 1979
↑  יהיו פיטורים בשירות הציבורי ויידחו תביעות שכר שלא כתמורה לפריון, דבר, 4 בנובמבר 1979
↑  יוסף גולן, הוועד הפועל ימליץ ויאשר - הסגנון שיש להסתגל אליו, דבר, 25 בנובמבר 1979
↑  מלחמת גג ומדד, דבר, 16 ביוני 1980
דוד פדהצור, בלי אחריות, דבר, 20 ביוני 1980
יוסף גולן, מאה אחוז או הקוץ שבאליה, דבר, 6 ביולי 1980
↑  מועדון חדש לאנשי עסקים, מעריב, 16 באפריל 1984
↑  מטורפים - רדו מהגג!, מעריב, 9 במאי 1983
↑  הביטוי שימש בישראל כבר בשנת 1975, בהקשרים אחרים. ראו: עפרה אליגון, מדענים על הגג, מעריב, 15 באפריל 1975
↑  מנחם רהט, זעם בעבודה: הורביץ מכר את עצמו תמורת מקום שישי ברשימת הליכוד, מעריב, 1 ביוני 1987
↑  אמו בלה הייתה אחותו של שמואל דיין, אבי משה דיין.
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
| שרי הכלכלה והתעשייה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי התעשייה והמסחר  (1948–2003): | פרץ ברנשטיין • אליעזר קפלן • יעקב גרי • דב יוסף • פרץ נפתלי • פנחס ספיר • חיים יוסף צדוק • זאב שרף • יוסף ספיר • חיים בר-לב • יגאל הורביץ • גדעון פת • אריאל שרון • משה נסים • מיכה חריש • נתן שרנסקי • רן כהן • אהוד ברק • דליה איציק • דני נוה |  |
| שרי התעשייה, המסחר והתעסוקה  (2003–2013): | אהוד אולמרט • אלי ישי • בנימין בן אליעזר • שלום שמחון |  |
| שרי הכלכלה  (2013–2016): | נפתלי בנט • אריה דרעי • בנימין נתניהו |  |
| שרי הכלכלה והתעשייה  (2016 ואילך): | בנימין נתניהו • משה כחלון • אלי כהן • עמיר פרץ • אורנה ברביבאי • ניר ברקת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520453005171  VIAF: 311119639   WorldCat (עם VIAF): 311119639 
כותרת וסמל "הסוללה העברית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית" - יחידה של הבריגדה היהודית בחיל התותחנים של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, עם חתימתו
מעטפת האיגרת; נשלחה מהחזית אל חוקר התנ"ך והעסקן הציבורי ישראל בן-שם ברחוב נחום בתל אביב
יגאל הורוביץ עם פרופ' ברנדס יו"ר עמותת ידידי בית חולים רמב"ם
דן הדייה

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1940 (בן 84) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Daniel G. Hedaya 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טאפטס  Brooklyn Friends School  סטודיו אייץ' בי 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל ״דן״ הדייה (באנגלית: Dan Hedaya; נולד ב-24 ביולי 1940) הוא שחקן קולנוע יהודי אמריקאי. התפרסם בשל הופעתו בסרטים "רציחות פשוטות", "מלהולנד דרייב", "החשוד המיידי" ו"קומנדו".
קורות חיים

הדייה נולד ברובע ברוקלין, ניו יורק למשפחה יהודית-סורית שמוצאה מהעיר חלב שבסוריה וגדל בשכונת בֶּנסֶנהורסט (אנ').
הדייה הוא בוגר "אוניברסיטת טופטס" שבבוסטון, עבד בתור מורה בתיכונים לפני שפיתח קריירת משחק מאוחרת בגיל 40.
פרץ לראשונה לצידם של רוברט דה נירו ורוברט דובאל בדרמת הפשע הביוגרפית "וידויים אמיתיים" ובסרטו הראשון של טוני סקוט "רעב".
הדייה קיבל במה ראשית וחשיפה גדולה יותר בסרט הביכורים של האחים כהן "רציחות פשוטות" בו גילם את ג'וליאן מרטי בעל מסבאה השתלטן ששוכר חוקר פרטי שיעקוב אחר אשתו אבי (פרנסס מקדורמנד) שבוגדת בו.
המעמד שיצר בעקבות הצלחת הסרט העניק לו את תפקיד המצביא אריוס בסרט הפעולה "קומנדו" ואת תפקיד קפטן לוגן בקומדיית הפעולה "מבוהלים בשטח".
שיחק בתחילת שנות ה-90 את טולי אלפורד עורך דינו של גומז אדמס (ראול ג'וליה) בעיבוד הקולנועי "משפחת אדמס" של זיכיון "משפחת אדמס" ואת פרנק וואטורי הבוס של החולה הסופני ג'ו בנקס (טום הנקס) בקומדיה "ג'ו נגד הוולקנו".
ב-1994 הועמד הדייה לפרס אמי על הופעת האורח שלו בסדרה "NYPD Blue".
הופיע ב-1995 בסרט הפשע שהפך לקאלט "החשוד המיידי" בתור השוטר ג'ף רבין ובקומדיית הנעורים "קלולס" בתור מל אביה המגונן של שר הורוביץ (אלישה סילברסטון) ו"פיתוי קטלני" בתור ג'ו אביו של לארי מארטו (מאט דילון).
שיחק ב-1996 בשוברי הקופות "מועדון האקסיות" בתפקיד מורטון בעלה לשעבר של ברנדה מורלי (בט מידלר) ו"לכודים" ובדרמות "חדרו של מרווין" בתור בוב הפקיד של הרופא ד"ר וולי (רוברט דה נירו) ו"הדרך לחופש" בתור הבלש גרנט וולאס.
ב-1997 שיחק הדייה בחלק הרביעי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני" וגילם את גנרל פרז המפקד על הניסוי אותו עוברת ריפלי (סיגורני ויבר), בנוסף גילם את המלאך גבריאל בקומדיה הבריטית "חיים לא רגילים".
ב-1998 הופיע בתור קאמל אביהם העשיר של האחים התימנים בוטאבי בקומדיה "לילה ברוקסברי" וב-1999 בדרמת האגרוף הביוגרפית "ההוריקן" בתור הבלש הגזען דלה פשקה המתנכל למתאגרף רובין קרטר (דנזל וושינגטון).
בשנת 2000 שיחק בסרט הפשע "שאפט" בתור השוטר המושחת ג'ק רוסלי, ב-2001 שיחק במותחן של דייוויד לינץ' "מלהולנד דרייב" בתפקיד המאפיונר וינצ'נזו קאסטילן המאלץ את הבמאי אדם קשר (ג'סטין ת'רו) לשנות את התסריט המקורי שלו.
פילמוגרפיה נבחרת

הפיתוי של ג'ו טאיינאן (1979)
קשר הפסחא (1976)
הלילה של הלהטוטן (1980)
וידויים אמיתיים (1982)
אני רוקדת הכי מהר שאני יכולה (1982)
מינים מסוכנים (1982)
רעב (1983)
רציחות פשוטות (1984)
פזיז (1984)
הרפתקאותיו של בוקארו באנזיי מסביב למימד השמיני (1984)
קומנדו (1985)
מבוהלים בשטח (1986)
חכמים בלילה (1986)
ג'ו נגד הוולקנו (1990)
במרומי הפסיפיק (1990)
משפחת אדמס (1991)
בני וג'ון (1993)
איש נפלא שלי (1993)
כסף או אהבה (1993)
מהלכים תמימים (1993)
רוקי השנה (1993)
ניקסון (1995)
קלולס (1995)
פיתוי קטלני (1995)
החשוד המיידי (1995)
חדרו של מרווין (1996)
כופר (1996)
מועדון האקסיות (1996)
לכודים (1996)
הדרך לחופש (1996)
בינה מלאכותית (1996)
נוסע השמיני 4: התחיה (1997)
חיים לא רגילים (1997)
תביעה אזרחית (1998)
לילה ברוקסברי (1998)
הוריקן (1999)
דיק (1999)
שאפט (2000)
הצוות (2000)
מלהולנד דרייב (2001)
Down‏ (2001)
חיזור מגונה (2002)
רובורטס (2005)
זרים עם ממתקים (2006)
The Good Student‏ (2006)
הגבר הנוסף (2010)
הנורמלים (2012)
מפלה (2015)
Funny Face‏ (2020)
לב ההחלטה (2021)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

מלחמת האזרחים השנייה (1997) - סרט טלוויזיה של HBO
כן, מותק (2003-2000)
לאקי (2003)
גדולים מכדי להיכשל (2011) - סרט טלוויזיה של HBO
פנחס דשבסקי

| --- | --- |

 לידה:  1879 קורוסטישיב, אוקראינה 
 פטירה:  1934 (בגיל 55 בערך) 
 מדינה:  ברית המועצות 
 
פנחס ס' דָשֶׁבְסקי (בכתיב יידי: דאשעווסקי; ברוסית: Пинхас Израилевич Дашевский;‏ 1879 – 1934?) היה סטודנט יהודי-רוסי ופעיל ציוני, שביצע ניסיון התנקשות בחייו של אחד המסיתים העיקריים לפוגרום קישינב. מעשהו הותיר רושם עז בעולם היהודי.
קורות חיים

דשבסקי נולד למשפחה יהודית מתבוללת בעיירה קוֹרוֹסְטִישֵׁב (Коростышев) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בשנת 1897 הצטרף לציונות, והיה ממייסדי אגודת סטודנטים ציונית-סוציאליסטית אקטיביסטית בקייב. בשנת 1902 הגיע לעיר קובל שבווהלין שם עסק בהוראה פרטית.
בעקבות פרעות קישינב (1903), שגרמו זעזוע בעולם היהודי ושבעקבותיהן נשמעו קריאות רבות להתקוממות יהודית, דאשבסקי פרסם עם חבריו מכתב הקורא ליהודי רוסיה להתעורר להתנגדות ולהגנה עצמית. לאחר מכן, החליט דשבסקי לנקום את נקמת הנרצחים בעצמו, נסע לסנט פטרסבורג וב-4 ביולי 1903, תקף בסכין את העיתונאי האנטישמי פאוול קרושבאן (Pavel Krushevan), שהפיץ תעמולת שטנה נגד היהודים, האשים אותם במהפכנות, בבגידה, בכוונות להחריב את הנצרות הפרבוסלבית, לפגוע בצאר, ובשימוש בדם נוצרי לטובת אפיית מצות לפסח. אחרי התקיפה הסגיר עצמו לידי המשטרה.
דשבסקי נשפט לחמש שנות עבודת פרך, אולם עורך הדין היהודי ישראל גרוזנברג, שהיה פעיל למען זכויות היהודים ברוסיה, הצליח להמתיק את גזר דינו, ודשבסקי שוחרר מכלאו ב-1906. לאחר שחרורו דשבסקי חזר לקובל, נשא לאשה את בת העיר אנה שנקר שם נולדה להם בת יחידה בשם רוזיה.
בשנת 1910 ביקר בארץ ישראל, והתקבל בלבביות על ידי היישוב. שב לרוסיה, והשלים את לימודיו כמהנדס כימי. נשאר נאמן לציונות, וכך לאחר מהפכת אוקטובר נאסר בידי השלטונות הסובייטים, הורשע בפעילות ציונית ונידון לגלות בסיביר. נפטר בכלא, בגיל 56.
על שמו נקרא רחוב בעיר תל אביב.
ראו גם

הירש לקרט
שלום שוורצבארד
הרשל גרינשפן
לקריאה נוספת

מנדל זינגר, פנחס דשבסקי: פרק מגבורת ישראל בגולה, הוצאת הקונגרס היהודי העולמי, 1973.
המהפכה וטרור, עמ' 176.
האנציקלופדיה העברית, כרך י"ג, עמ' 222.
ספר תולדות ההגנה, כרך ב', חלק ראשון, עמ' 160–161.
ספר הגבורה/ישראל היילפרין, חלק ג', הוצאת "עם-עובד" תש"י, עמ' 28-35.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306195805171  VIAF: 160899517   WorldCat (עם VIAF): 160899517
פרסה (פריט)

פרסת סוס
פרסה (מכונה לעיתים "מנעל" או "סנדל ברזל") היא פריט המעוצב בצורת U עשוי מתכת או חומרים סינתטים מודרניים אחרים, הממוסמר או מודבק לפרסת סוסים, חמורים, פרדות ועוד. בהשוואה לנעל אצל בני אדם, כך גם הפרסה אצל אותם בעלי חיים מונעת שחיקה והתבלות של כפות הרגליים. מפרזלים מקצועיים מחברים את הפרסות המתכתיות לפרסות בעלי החיים על ידי מסמור.
ישנן פרסות עשויות ממגוון רחב של חומרים וצורות, שפותחו עבור סוגים שונים של סוסים ומותאמות לסוג העבודה שהסוסים מבצעים. החומרים הנפוצים ביותר מהם הן עשויות הם פלדה ואלומיניום אך ישנן פרסות מיוחדות המורכבות מחומרים כמו גומי, פלסטיק, מגנזיום, טיטניום ונחושת.
פרסות עשויות פלדה מועדפות יותר עבור סוסים המשמשים למטרות ספורט כגון: פולו, קפיצת משוכות ורכיבה מערבית (ריינינג), כיוון שהן חזקות יותר ונועדו לשימוש לטווח ארוך. לעומתן פרסות אלומיניום מועדפות עבור סוסים המשמשים למרוצים ולרכיבה אומנותית כיוון שהן קלות יותר דבר המקל על תנועת הסוסים. נוסף על כך יש פרסות שיש בהן caulkin – זיז ממתכת שמקובע בפרסת הסוס לשם מניעת החלקה.
הפרסה משמשת קמע למזל טוב. כמו כן וריאציה של פרסה משמשת למשחק פופולרי של זריקת פרסה.
Caulkins
ראו גם

פרסה (איבר)
פרזול סוסים
הערות שוליים

↑  Price, Steven D. (ed.) The Whole Horse Catalog: Revised and Updated New York:Fireside 1998 ISBN 0-684-83995-4p. 84–87
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530264705171  BnF: cb12553840h (data)  LCCN: sh93004492  NDL: 00572779  NKC: ph250783 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלקסיב

| --- | --- |
אלקסיב בליסבון שבפורטוגל, 2018
אלקסיב בליסבון שבפורטוגל, 2018
 לידה:  18 במאי 1993 (בן 31) אוקראינה קייב, אוקראינה
 שם לידה:  ניקיטה ולדימירוביץ' אלקסיב Микита Володимирович Алєксєєв
 שם במה:  Alekseev 
 מוקד פעילות:  אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  State University of Trade and Economics 
 עיסוק:  זמר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  פופ • פופ רוק • דיפ האוס • רוק אלטרנטיבי • אינדי פופ • דאנס-פופ
 סוג קול:  טנור די גרציה 
 שפה מועדפת:  רוסית, אוקראינית 
 חברת תקליטים:  Zion Music, סוני מיוזיק
 פרסים והוקרה:  YUNA (2016) 
 
ניקיטה ולדימירוביץ' אלקסיב (באוקראינית: Микита Володимирович Алєксєєв; ברוסית: Никита Владимирович Алексеев; נולד ב-18 במאי 1993) הידוע בכינויו אלקסיב (Alekseev), הוא זמר וכותב שירים אוקראיני. הוא התחיל את הקריירה שלו בשנת 2014 לאחר שהגיע לחצי הגמר בעונה הרביעית של The Voice אוקראינה. לאחר מכן הוא הוציא את הסינגל "Пьяное солнце", שהפך ללהיט במדינות חבר המדינות, והתחיל את קריירת המוזיקה שלו. הוא ייצג את בלארוס באירוויזיון 2018 בפורטוגל עם השיר "Forever".
ראשית חייו

אלקסיב נולד ב-18 במאי 1993 בקייב, בירת אוקראינה, למשפחה אוקראינית-רוסית. כשהיה בן שנה וחצי עברה משפחתו לצ'יטה שברוסיה; כעבור שנתיים משפחתו חזרה לקייב. אלקסיב למד בבית הספר המתמחה מס' 106 בקייב. בין העדפותיו המוזיקליות של אלקסיב בילדותו היו קווין, לד זפלין, מייקל ג'קסון, ג'ורג' מייקל וג'סטין טימברלייק.
בגיל 12 אלקסיב החל לגלות עניין רב במוזיקה ובשירה והיה תלמיד של קונסטנטין פונה. בהמשך הוא הקים להקה משלו בשם "Mova".
אלקסיב הוא בוגר אוניברסיטה עם תואר בשיווק.
קריירה > 2014: The Voice

במהלך שלב האודישנים העיוורים של The Voice אוקראינה (אנ'), אני לורק צירפה את אלקסיב לנבחרת שלה, והוא הגיע עד לפני חצי הגמר. כפרס ניחומים, אני לורק עזרה לאלקסיב לצלם את הקליפ של סינגל הבכורה שלו, "Everything is in Time". השיר לא זכה לפופולריות עד שאלקסיב הופיע בפרויקט "Voice of the County: Reload" בו הוא ביצע גרסת כיסוי לשיר "I'm Drowning" של אירינה ביליק וצילם עבורה קליפ.