stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות הופוול
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > תרבות מרקסוויל

תרבות מרקסוויל (אנ') הייתה תרבות הופווליאנית באזורי עמק נהר המיסיסיפי התחתון (אנ'), עמק יאזו (אנ') ועמק טנסס (אנ') של לואיזיאנה, מיסיסיפי, מיזורי וארקנסו של ימינו. היא התפתחה לתרבות בייטאון (אנ') ומאוחר יותר לתרבויות קולס קריק (אנ') ופלאם באיו (אנ'). היא קרויה על שם האתר האינדיאני הפרהיסטורי של מרקסוויל (אנ') במרקסוויל (אנ') בלואיזיאנה.
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > תרבות מילר

תרבות מילר (Miller culture) הייתה תרבות הופווליאנית הממוקמת באזורי הניקוז העליונים של הנהר טומביגבי (אנ') של דרום-מערב טנסי, צפון-מזרח מיסיסיפי ומערב-מרכז אלבמה, הידועה בעיקר מחפירות באתרי תלוליות פינסון (אנ'), תלוליות ביינם (אנ'), מילר (מיקום מייצג (אנ')) ותלוליות פאר (אנ'). התרבות מחולקת באופן כרונולוגי לשני שלבים, מילר 1 ומילר 2, כאשר מילר 3 המאוחר יותר שייך לתקופת וודלנד העליונה (אנ'). בכמה אתרים הקשורים לתרבות מילר, כגון תלולית אינגומאר (אנ') ותלוליות פינסון בשוליים המערביים של התרבות, נבנו תלוליות פלטפורמה (אנ') גדולות. הארכאולוגים משערים שהתלוליות נועדו לטקסים של משתה. למטרה כזו, הם נבדלו באופן מהותי מתלוליות תרבות המיסיסיפי המאוחרות יותר, שהיו תלוליות פלטפורמות לקברים ובסיס למבנים. עד סוף תקופת וודלנד העליונה, בערך בשנת 1000 לספירה, אזור תרבות מילר נטמע בתרבות המיסיסיפי שלאחריה.
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > מונטיין הופוול

תרבות מונטיין הופוול (Montane Hopewell) באזור עמק הנהר טייגרט (אנ'), שלוחה עליונה של הנהר מונונגהילה (אנ') בצפון וירג'יניה המערבית, דומה לתרבות ארמסטרונג. מאפייני החרסים והתרבות דומים גם לאוהיו הופוול המאוחרת. תרבויות אלו התקיימו במהלך תקופות התרבויות השכנות ווטסון (Watson) עד באק גארדן (Buck Garden) של עמים מדרום וממערב המדינה. תרבות מונטיין הופוול היא ואריאציה שנמצאת במרחק ניכר מתרבות קול (Cole Culture) ושלב פטרס (Peters Phase), או הופוול של מרכז אוהיו. לדברי מקמייקל, התרבות בנתה תלוליות קטנות וחרוטיות בשלהי תקופת הופוול; נראה שדת זו הלכה ודעכה במונחים של הפעילויות היומיומיות באתרים אלה. בשל ההשפעה של כת כמרים מהאליטה, שלב הקבורה התרכז כלפי מדינות המערב התיכון והיה פחות חשוב כאן.
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > תרבות הופוול באוהיו

הריכוז הגדול ביותר של אתרי טקסים של הופוול נמצא בעמק הנהר סיוטו (אנ') (מקולומבוס לפורטסמות' (אנ') באוהיו) ובעמק פיינט קריק (Paint Creek) הסמוך, שבמרכזו צ'יליקותי (אנ') באוהיו. מרכזי תרבות אלו הכילו בדרך כלל רוגם ומתחם תלוליות עפר גאומטרי המשתרע על פני עשרות עד אלפי דונמים, עם יישובי מגורים דלילים. יש עדויות מועטות לאוכלוסיות תושבים גדולות במתחמי המונומנט.
הפארק הלאומי ההיסטורי תרבות הופוול, המקיף תלוליות שעל שמן נקראת התרבות, נמצא בעמק פיינט קריק (אנ'), במרחק של קילומטרים ספורים בלבד מצ'יליקותי, אוהיו. תלוליות עפר נוספות באזור צ'יליקותי כוללות את הופטון (אנ'), "Mound City", "נפת תלוליות סיפ ודיל" (Seip Earthworks and Dill Mounds District),‏ "High Banks Works", "ליברטי" (Liberty), סידר-בנק (אנ'), אנדרסון (Anderson), פרנקפורט (Frankfort Works Mound), דאנלפ (Dunlap), ספרוס היל (Spruce Hill Works), "תלולית סטורי" (Story Mound State Memorial) ותלוליות מעגל שריבר (אנ'). כאשר המתיישבים הקולוניאליים חצו לראשונה את הרי האפלצ'ים, לאחר כמעט מאה וחצי באמריקה הצפונית, הם נדהמו מהמבנים המונומנטליים הללו, שחלקם היו גבוהים עד 21 מטרים ומשתרעים על שטח של עשרות דונמים.
מתחם תלוליות פורטסמות' (אנ') נבנו משנת 100 לפנה"ס עד 500 לספירה. זהו מרכז טקסי גדול הממוקם במפגש הנהרות סיוטו ואוהיו. חלק ממתחם תלוליות העפר הזה משתרע על פני נהר אוהיו לתוך קנטקי. המתחם כולל קטע צפוני המורכב ממספר מתחמים סגורים עגולים, שני מתחמים סגורים גדולים דמויי פרסה ושלוש מערכות דרכים בין קירות מקבילים המובילות ממקום זה. קבוצה אחת של דרכים הובילה לדרום-מערב וייתכן שהייתה מקושרת למתחם סגור מרובע גדול הממוקם בצד קנטקי של הנהר אוהיו. מערכת דרכים נוספת הובילה לדרום-מזרח, שם חצתה את נהר אוהיו והמשיכה לאתר ביגס (אנ'), מתחם סגור מעגלי מורכב המקיף תלולית חרוטית. מערכת הדרכים השלישית הובילה לצפון-מערב למרחק בלתי מוגדר, לכיוון אתר טרמפר (אנ').
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > מכלול פוינט פנינסולה

מכלול פוינט פנינסולה (אנ') היה תרבות אינדיאנית שהייתה ממוקמת באונטריו בקנדה וניו יורק בארצות הברית של ימינו, בתקופת וודלנד התיכונה. משערים שהיא הושפעה ממסורות הופוול של עמק הנהר אוהיו. נראה שהשפעה זו הסתיימה בערך בשנת 250 לספירה, ולאחר מכן לא נהגו עוד לערוך טקסי קבורה.
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > מכלול סאגין

מכלול סאגין (אנ') היה תרבות אינדיאנית שהייתה ממוקמת סביב החופים הדרום-מזרחיים של ימת יורון וחצי האי ברוס (אנ'), סביב אזור לונדון, אונטריו, ואולי עד מזרחה עד הנהר גרנד (אנ') בקנדה. קיימות ראיות מסוימות לכך שבני מכלול סאגין בחצי האי ברוס אולי התפתחו לבני אודווה (אנ') ההיסטוריים, הידועים גם בשם אוטווה.
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > תרבות סוויפט קריק

תרבות סוויפט קריק (אנ') הייתה תרבות ארכאולוגית מתקופת וודלנד התיכונה בדרום-מזרח ארצות הברית (היום ג'ורג'יה, אלבמה, פלורידה, קרוליינה הדרומית וטנסי) המתוארכת לסביבות 100–700 לספירה.
ביטויים מקומיים של מסורות הופווליאניות > תרבות וילהלם

תרבות וילהלם (Wilhelm culture‏; 1 עד 500 לספירה), בהשפעה הופווליאנית, הופיעה בצפון הפנהנדל של וירג'יניה המערבית (אנ'). הם היו בני התקופה של תרבות ארמסטרונג בעמק ביג סנדי, כמעט 350 קילומטרים במורד הזרם של הנהר אוהיו. הם היו מוקפים בעמים שיצרו כלי חרס בסגנון ווטסון (Watson). חרסי וילהלם היו דומים לקדרות ארמסטרונג, אך לא עשויים היטב. נראה כי שברי מקטרות הם מסוג בסיס הפלטפורמה.
תלוליות עפר קטנות הוקמו סביב קברים בודדים המחופים באבן (רגמים). אלה כוסו יחד תחת תל גדול אחד.
ארבעת אתרי הכפר הידועים נחקרו מעט, ונראה כאילו ננטשו בערך בשנת 500 לספירה. חוקרים מקומיים חדשים בוחנים את תקופת האזור הזו ועשויים לספק תובנה עתידית.
קץ התרבות

בסביבות שנת 500 לספירה, חדל סחר החליפין של הופוול, בניית התלוליות הופסקה, וצורות אמנות אופייניות לא הופקו עוד. מלחמה היא סיבה אפשרית, שכן כפרים המתוארכים לתקופת וודלנד העליונה עברו לקהילות גדולות יותר המוגנות על ידי תעלות וגדרות כלונסאות. תנאי אקלים קרים יותר יכלו לגרום לחיות ציד לנדוד צפונה או מערבה בחיפוש אחר שטחי מרעה. ייתכן שהופעת החץ והקשת הובילה לציד יתר של אוכלוסיות חיות הציד, כמו גם להפוך את הלוחמה לקטלנית יותר. עם פחות אנשים המשתמשים בדרכי סחר, ייתכן שהעברת המסורות התמעטה. ההתמוטטות בארגון החברתי יכולה הייתה לנבוע גם מאימוץ חקלאות בקנה מידה מלא. הסיבות המוחלטות להתפזרות הניכרת של התושבים טרם נקבעו.
לקריאה נוספת

A. Martin Byers and DeeAnne Wymer, eds. Hopewell Settlement Patterns, Subsistence, and Symbolic Landscapes (University Press of Florida, 2010); 400 pages
Christopher Carr and D. Troy Case, eds. Gathering Hopewell: Society, Ritual, and Ritual Interaction (Interdisciplinary Contributions to Archaeology, Springer Verlag, 2005)' 733 pages
ביאורים

↑  48 המדינות, לא כולל אלסקה, הוואי והאיים האחרים
↑  "גבר גדול" מוגדר כאדם בעל השפעה רבה בשבט, במיוחד במלנזיה ובפולינזיה. ייתכן שלאדם כזה אין סמכות שבטית רשמית או אחרת (באמצעות רכוש חומרי, או ירושה של זכויות), אך הוא יכול לשמור על הכרה באמצעות שכנוע ותבונה מיומנת. לגבר הגדול יש קבוצה גדולה של חסידים, גם מהשבט שלו וגם מקלאנים אחרים. הוא מעניק לחסידיו הגנה וסיוע כלכלי, בתמורה מקבל תמיכה בה הוא משתמש להגדלת מעמדו.
↑  יום מעבר הרביעון הוא נקודת האמצע בין שתי עונות
↑  אבן בוץ מותמרת בדרך כלל בצבע חום-אדום, היא דקת גרגיר וקל לעבד אותה. היא הייתה מוערכת על ידי האינדיאנים, לשימוש בייצור מקטרות טקסיות
דגל סנט לוסיה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי, דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  1 במרץ 1967
 קבלת מעמד רשמי:  1 במרץ 1967 
 מוטיבים עיצוביים:  שדה, משולש, מסגרת, האוקיינוס האטלנטי, הים הקריבי, פיטונס 
 
דגל סנט לוסיה מורכב משני משולשים שווי שוקיים (ניתן לראות זאת גם כשלושה משולשים), בצבעים, שחור, לבן וזהוב, הממוקמים אחד על גבי השני, ובעלי בסיס משותף. המשולשים ממוקמים במרכז הדגל, שרקעו תכלת.
עיצוב הדגל מזכיר את שני הרי הפיטוס, (ספרדית: Pitons) שהם שני פקקים געשיים תלולים – שרידיהם של הרים געשיים לחופי מפרץ סופרייר (Soufrière Bay), בסמוך לעיירה סופרייר בדרום-מערב המדינה.
הצבע הכחול מסמל נאמנות, כמו גם את השמים הטרופיים, ואת הים הקריבי והאוקיינוס האטלנטי, המקיפים את סנט-לוסיה. הצבע הזהוב מסמל שגשוג ואת השמש. השחור והלבן מסמלים שניהם את ההשפעות התרבותיות - מאפריקה ומאירופה - על המדינה, אשר פועלות יחד לטובת העתיד. עם זאת העיצוב של המשולש האחורי מדגיש את השליטה של התרבות ה"שחורה", האפריקאית על פני התרבות ה"לבנה", האירופאית.
צורת המשולש שווה-השוקיים, מזכירה את הפיטונס צמד הפסגות המפורסמות שמזדקרות מהים כלפי השמים ומסמלת את השאיפה ואת הערגה האנושית.
הדגל, נבחר בתחרות מעצבים, ואומץ ב-1 במרץ 1967. העיצוב המדויק שלו השתנה עם השנים, עד לנוסח המוצג שלו כיום (2007).
דגלים היסטוריים

1967-1979
1979-2002
ראו גם

סמל סנט לוסיה
המנון סנט לוסיה
גדודי א-נאסר סלאח א-דין

גדודי א-נאסר סלאח א-דין (בערבית: ألوية الناصر صلاح الدين, תעתיק מדויק: אַלְוִיַת אַלנַאצר צָלָאח אַלדִּין) הוא הזרוע הצבאית של ארגון הטרור ועדות ההתנגדות העממית, הפועל ברצועת עזה.
הארגון נחשב לארגון הטרור השלישי בגודלו ברצועת עזה. הוא מונה לפי ההערכות כ-5,000 פעילים, ויש ברשותו כמה מאות כטב"מים ורקטות.
הארגון

הארגון אחראי על פיגועי טרור רבים, הידועים שבהם חטיפת גלעד שליט, רצח אליהו אשרי ורצח טלי חטואל ובנותיה הארגון נלחם כנגד ישראל ביחד עם ארגוני הטרור ברצועה במבצע עופרת יצוקה.
בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, קיבל הארגון אחריות לירי חמש רקטות קסאם על העיר שדרות וכן חמש רקטות קסאם על קיבוץ יד מרדכי.
עוד במהלך המבצע לחם הארגון לצד חמאס נגד כוחות צה"ל בשכונת א-תופאח בעיר עזה וקיבל אחריות לירי שתי רקטות יאסין 107 על הכוחות.
במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה, במהלך מבצע פירות טרופיים, קיבל הארגון אחריות לירי רקטות לשדרות בתגובה לחיסול פעיל בארגון.
במהלך דצמבר 2023 הודיע הארגון כי הוא נלחם נגד צה"ל בלחימה בח'אן יונס במלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  הכירו את האויב: מפת ארגוני הטרור המלאה ברצועת עזה, באתר מעריב אונליין, 9 ביולי 2024
1 2  Qassam brigades claim rocket, mortar fire at southern Israel | Maan News Agency, web.archive.org, ‏19 בדצמבר 2014
↑  "Israel-Gaza violence erupts after covert op killings" (באנגלית). 2018-11-12. נבדק ב-2024-09-12.
↑  Institute for the Study of War, Institute for the Study of War (באנגלית)
רוח צפונית רוח דרומית

"רוח צפונית רוח דרומית" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית עפרה חזה. אהוד מנור כתב את מילותיו, ונורית הירש הלחינה אותו. השיר יצא לאור כסינגל לתחנות הרדיו כבר ב־1983 וצעד במצעדי הפזמונים, אך לא נכלל באלבומיה הקודמים של חזה. הוא נכלל באלבום הסולו התשיעי שלה, "אדמה", שיצא לאור ב־1985.
על השיר

אהוד מנור כתב את השיר לאחר שרשת ג' הזמינה ממנו בתחילת שנות ה־80 שיר לכבוד צעדה לירושלים. "אז הלכתי אל המקורות", סיפר מנור.
פזמון השיר מתבסס על התלמוד הבבלי:
רוח צפונית יפה לחטים בשעה שהביאו שליש, וקשה לזיתים בשעה שיניצו. ורוח דרומית קשה לחטין בשעה שהביאו שליש, ויפה לזיתים בשעה שיניצו.
נגה הראובני כותב ש"רוח צפונית" הוא כינוי לרוחות הבאות מצפון־מערב ומצפון ומביאות איתן עננים וגשמים. בספר משלי (כה כ"ג) נאמר: ”רוח צפון תחולל גשם”. הגשם מועיל לחיטים בעיקר בשלבי ההתפתחות המוקדמים שלהן כאשר הן עדיין ירוקות. הצבע הירוק מעיד על כך שהחיטים קולטות את אנרגיית האור בעזרת הכלורופלסטים ומייצרות פחמימות בתהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) מהמים והפחמן הדו-חמצני שבאוויר. מחסור במים או חום רב פוגעים בתהליך ההטמעה. מסיבה זו "רוח דרומית" חמה ויבשה הבאה בעונה זו מדרום או דרום־מזרח תפגע בחיטים הירוקות שגרעיניהן עדיין לא התמלאו. "רוח דרומית" עלולה לגרום להתייבשות התבואה והקטנת היבול.
לאחר שהחיטה מבשילה היא זקוקה לתקופה חמה ויבשה כדי שהגרגירים יתייבשו כראוי ולא יירקבו בממגורות.
בניגוד לחיטה, הרי שגשם עלול לגרום לזיתים, לגפן ולתמרים (הזכרים) נזק בעת הפריחה. פרחי צמחים אלה זקוקים לכמה ימים רצופים של חום ויובש כדי להיפתח ולפזר את גרגירי האבקה. ירידת גשם בעת פריחת עצי פרי אלו גורמת לנשירה המונית של פרחים ולהרטבת גרגירי האבקה באופן המונע הפריה. צמחים מואבקי חרקים נפגעים מהגשם גם באופן עקיף משום שהוא מונע את פעילות החרקים המאביקים ובעיקר הדבורים.
בשיר מוזכרים כל שבעת המינים.
אהוד מנור הוסיף עוד על כתיבת השיר:
מאז שאני זוכר את עצמי, תמיד חפשתי הוכחות בתנ"ך לאיפה שאני נמצא. הטיול השנתי הכי מרגש היה טיול לכיוון בית שמש, כשאמרו לנו פה אשתאול, פה שמשון נאבק עם האריה, זה זרק אותי. מצאתי עוד במקורות ש"קרת הסלע" זה עוד שם של ירושלים, אז גם על זה כתבתי.
השורה החותמת את האזכור של ירושלים, "ממש כמו אבותי לפני ימים רבים", מרמזת על מצוות עלייה לרגל.
הצלחה

"רוח צפונית רוח דרומית" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ב־11 במאי 1983. השיר זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום הראשון ב־20 ביולי 1983. בסך הכל צעד השיר במשך 12 שבועות, עד 17 באוגוסט 1983, אז יצא מהמצעד.
הצלחה > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1983)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1983)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1983)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1983)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
הערות שוליים

1 2  השיר מוצג למצעד השבועי של רשת ג' ב"פינה לשיפוטכם", באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
↑  תקליט שדרים "רוח צפונית רוח דרומית", באתר סטריאו ומונו, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
↑  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
↑  עפרה חזה – אדמה (1985), באתר סטריאו ומונו
↑  "רוח צפונית רוח דרומית" בביצוע רוחמה רז, באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
1 2 3  עפר גביש, רוח צפונית? רוח דרומית? עומס בכביש מס' 1, באתר gavisho.com, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
1 2  רוח צפונית, רוח דרומית, באתר הספרייה הלאומית, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
↑  עפר גביש, פסקול חיינו: הסיפורים מאחורי הפזמונים והמקומות של העיר ירושלים, באתר mynet, ‏16 במאי 2023, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
↑  רוביק רוזנטל, שירת הארץ של אהוד מנור, במלאת לו שמונים, באתר ruvik.co.il, ‏9 ביולי 2021, בדיקה אחרונה ב־2 באוגוסט 2023
↑  נגה הראובני, טבע ונוף במורשת ישראל, נאות קדומים, 1980, עמ' 35–38
↑  משה רענן, רוח צפונית יפה לחטין – חיטה, באתר פורטל הדף היומי, בדיקה אחרונה ב־2 באוגוסט 2023
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של רשת ג' (1), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
↑  השיר יוצא ממצעד רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־1 באוגוסט 2023
| עפרה חזה – שירים |
| --- | --- | --- |
| בשיר השירים בשעשועים | "שיר השירים בשעשועים" • "בלדה למלך" • "היפה בנשים" |  |
| על אהבות שלנו | "שיר הפרחה" • "כמו ציפור" • "פלאש גורדון" • "הגשם" • "על אהבות שלנו" • "שיר אהבה לחייל" |  |
| בוא נדבר | "אין זמן לתעות" • "סימנים של אוהבים" • "כשנהיה בני 73" • "תפילה" |  |
| פיתויים | "כל יום מתחילה שנה" • "מלכת הקסמים" • "מכתב אהבה" • "גבריאל" |  |
| חי | "סוף קיץ" • "עכשיו" • "אחרי החגים" • "אמן למילים" • "חי" |  |
| שירי מולדת | "יד ענוגה" / "נעמה" |  |
| בית חם | "יד ביד" / "במנגינת הלב" • "בית חם" • "עזור לי" • "בן פרבר" • "אתך הלילה" / "אתה הבטחת" |  |
| אדמה | "רוח צפונית רוח דרומית" • "גורל אחד" • "מישהו הולך תמיד איתי" • "אדמה" • "רחמים" / "עוד מחכה לאחד" |  |
| שירי מולדת ב' | "אל נא תאמר לי שלום" / "בכרם תימן (אל תפחדי תמר)" • "שבעת המינים" • "הנערים הספנים" |  |
| ימים נשברים | "ימים נשברים" • "בוא ונגן אותי" • "הכאב הזה" • "כל הקלפים" / "ליידי" • "להמשיך לצעוד" |  |
| Shaday | "Galbi" • "Im Nin'alu" • "Galbi" • "Shaday" • "Eshal" |  |
| Desert Wind | "Wish Me Luck" • "I Want to Fly" • "Ya Ba Ye" • "Fata Morgana" |  |
| Kirya | "Daw Da Hiya" • "Innocent – A Requiem for Refugees" |  |
| כל הנשמה | "ליד באר מולדתי" • "כל הנשמה" • "לאורך הים" • "זה יבוא פתאום" • "מיליון" • "רוח האדם" |  |
| Ofra Haza | "Show Me" • "Give Me a Sign" |  |
| סינגלים אחרים | "שבת המלכה" • "הליכה לקיסריה" • "אם אשכחך ירושלים" • "שלאגר" • "Aime Moi" • "שיר המאה" • "שביל תפוח הזהב" • "ארבעים" • "השנה אינשאללה" • "Ya Hilwi" •‏ "Today I'll Pray" •‏ "Elo Hi" • "קופסת הצבעים" • "Mata Hari" • "Love Song" •‏ "ירושלים של זהב" • "The Queen of Tel Aviv" • "לתת" • "כאן לעולם" |  |
| שירים אחרים | "Deliver Us" • "שחרחורת" • "מוכר הפרחים" • "זמר נוגה" |  |
פרשת לזרוביץ-קירז'נר

| חלק מהמרד הערבי הגדול |
| --- | --- |

תמונת המשפחה
 תאריכים:  16 באוגוסט 1938 – 17 באוגוסט 1938 (יומיים)
 תאריך עברי:  י"ט באב ה'תרצ"ח
 מקום:  עין חוד, הר הכרמל, ארץ ישראל
 הרוגים:  3
 חטופים:  7
 מספר מפגעים:  ~200
שלט על החטיפה באתר מחנה המעצר ליד עתלית
מגדל שמירה של מחנה המעצר ליד עתלית ממנו נחטפה משפחת לזרוביץ
הקברים בבית העלמין הישן "גני אסתר" בראשון לציון
פרשת לזרוביץ-קירז'נר היא פרשת חטיפה ורצח של משפחה יהודית בידי כנופיה ערבית בהנהגתו של יוסוף אבו דורה שאירעה בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. הפרשה באה לקיצה ב-1963 עם גילוי שרידי גופות הנרצחים ביער עין חוד, על ידי חוקר המשטרה שלמה בן אלקנה, והבאתם לקבר ישראל.
תיאור האירוע

בליל 16–17 באוגוסט 1938, התקיפו כ-200 מאנשי הכנופיה את מחנה המעצר הסמוך עתלית, בו כלאו הבריטים את אנשי הכנופיות הערביות והעבידו אותם בפרך.
מטרת התוקפים הייתה לשחרר את אסירי המחנה. הם התקדמו לעבר המחנה בקבוצות קטנות ממספר עברים. התוקפים התגברו על מספר זקיפים ונטלו את נשקם. אחדים מן התוקפים הגיעו לבית בשולי המחנה שבו התגוררו קצין המשטרה היהודי משה לזרוביץ', סגן מפקד המחנה, ובני משפחתו. התוקפים הפתיעו את בני הבית בשנתם ושבו את ששת האנשים שהיו בו: משה לזרוביץ, אשתו ברוריה, שלושת ילדיהם, חגי בן שנתיים וחצי, יפרח בן 8 ורחל בת 12, ואחי האשה, אליהו קירז'נר, עובד מפעלי המלח בעתלית. אחד משומרי המחנה הערבים נלקח אף הוא בשבי, אך שוחרר למחרת בבוקר ושב למחנה.
בשלב זה התקדמו התוקפים עד למרחק של כ-50 מטר משערי הכלא. השוטרים הבריטים שהיו במחנה פתחו לעברם באש ממקלעי "לואיס". התוקפים ניתקו את קווי הטלפון מן המחנה, אך האש הנותבת שירו המותקפים הובחנה על ידי תחנות המשטרה שבסביבה ולמקום הוחשה תגבורת של המשטרה ושל חיילי הרגימנט המלכותי של מערב קנט, שהיו מוצבים בסביבה. התגבורת הניסה את התוקפים בדיוק בעת שתחמושתם של שומרי המחנה עמדה לאזול. קצין בריטי וסוהר ערבי נפצעו בקרב.
בבוקר שלמחרת פתחו הבריטים בחיפושים נמרצים אחר החטופים, כשהם נעזרים בכלבי גישוש ומטוס שחג מעל. נמצאו סימני דם שגרמו להשערה כי חלק מן התוקפים נפצעו. העקבות הוליכו לכיוון הר הכרמל. הסביבה ההררית הקשתה על המעקב והמחפשים שבו על עקבותיהם.
בשבת, 20 באוגוסט 1938, הבחינו שומרי קיבוץ משמר העמק בחמש דמויות, שני מבוגרים ושלושה ילדים, מתקרבים לקיבוץ. בהמשך התנתקו המבוגרים מן הילדים והילדים המשיכו ללכת לעבר שער הקיבוץ. הילדים הגיעו לשער וסיפרו כי הם ילדיהם של בני הזוג לזרוביץ. הם נראו רעננים ולא ניכרו בהם סימני סבל וכאב. כשנשאלו למקום המצא הוריהם, השיבו כי אינם יודעים דבר על כך. רחל, המבוגרת משלושתם, סיפרה כי לאחר שנחטפו, הם צעדו כשעיניהם מכוסות, ולאחר מכן הובלו על גבי סוס והיו כל אותו הזמן בקרב שוביהם הערבים, שהאכילו אותם וטיפלו בהם היטב. בבוקר יום שחרורם, הם נלקחו לשדה במקום שלא היה מוכר להם. שני הערבים שליוו אותם הורו להם להסיר את הכיסוי מעיניהם ולהמשיך לצעוד לעבר קיבוץ משמר העמק. שני הערבים אמרו לילדים "שלום" והמשיכו לצפות בהם עד שהגיעו בשלום לשער הקיבוץ. רחל, הגדולה שבילדים, נשאה עמה שטר של לירה ארץ ישראלית אחת ומעטפה, שמסרו לה שוביה. במכתבים שבמעטפה, שנכתבו בערבית באותיות עבריות, שאחד היה ממוען לעיתון "דבר" והשני לעיתון "הבוקר" נאמר:
מאת יוסף אבו דורה מפקד המורדים.
האומה הערבית הוא אומה אצילה ונוהגת באצילות.

כשהביאו אותנו קיבל אותנו אבו דורה והתנהג אתנו יפה.

לפי ההוראה הדתית. נתן לנו להוצאות הדרך.

אני ואחי היינו שבעי רצון מאד.

חתום: רחל לזרוביץ
בדיעבד, התברר כי החוטפים הוציאו את שלושת המבוגרים להורג והסתירו את גופותיהם. מקום קבורתם נותר בגדר תעלומה במשך 25 שנה. משה לזרוביץ היה בן 40 בהירצחו. יליד פתח תקווה שאחרי כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים הצטרף למשטרה ובה הגיע לדרגת קצין. בשירותו רכש גם את חיבת הערבים ואלה כינוהו "שייח מוסא". היה קצין משטרה מצטיין. בשנת 1935 הצטרף לארגון "ההגנה".
ביולי 1963, בעקבות פרסום הפרשה על ידי העיתונאי אהרן אבן-חן ב"מעריב"  החלה חקירתו של שלמה בן אלקנה, חוקר משטרה בעל ניסיון בפיענוח פרשיות מימי היישוב ומומחה לגילוי נעדרים, והתגלה הבור בכרמל ליד עין חוד שבו הוסתרו הגופות ועצמות הנרצחים. הגופות זוהו באמצעות כפתורי בגדי האישה והנרצחים הובאו לקבורה בקבר אחים בראשון לציון.
אחרית דבר

הבן הצעיר חגי, נהרג שנתיים אחרי החטיפה בהפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב.
שלמה בן אלקנה העלה את הפרשה וגילוי הגופות על הכתב בספר שכתב בשנת 1986.
שרידי המחנה נמצאים מעל תחנת הדלק בצומת אורן. במקום יש שני שלטי הנצחה ובהם צילום המשפחה ותיאור הפרשה. בשנות האלפיים, נותרו מהמחנה יסודות מבנים, בריכה ושני מגדלי שמירה.
הסרט "צדיק כתמר יפרח" בבימויה של שושי בן חמו ובהפקתו של יואל אמסטר מספר את סיפורו של יפרח לזרוביץ ומשפחתו ומנציח את סיפור המעשה.
ראו גם

המרד הערבי הגדול
חטיפת משפחת ביבס
לקריאה נוספת

שלמה בן אלקנה, סיפורה של חקירה: דפי-יומן: חטיפתה של משפחת הקצין לזרוביץ ב-1938 בידי כנופיות אבו דורה. הוצאת הדר, 1986.
הערות שוליים

↑  ילדי הקצין לייזרוביץ באו למשמר העמק, דבר, 21 באוגוסט 1938
↑  אהרן אבן-חן (ג. שרוני), קפה וצ'יזבטיה אצל אבו-נביל, מעריב 19 באוקטובר, 1962, עמ' 8
↑  המכתבים שהביאו לפתיחת החקירה, מעריב, 8 באוגוסט 1963
↑  נתגלו עצמות הקצין לזרוביץ וקרוביו שנחטפו מעתלית ב-1938, דבר, 8 באוגוסט 1963
↑  א. פלג, אליהו נסע ולא חזר הביתה, מעריב, 22 באוגוסט 1963
יוסף ישראל (רב)

ערך זה עוסק ברב במרוקו. אם התכוונתם לכתב ב"רשת 13", ראו .
הרב יוסף חיים ישראל הוא דיין, רבה הראשי של קזבלנקה, ואב בית הדין של מרוקו.
נולד בתטואן, צאצא לרב יצחק בן וואליד.
הוא משמש בתפקיד מאז עזיבת הרב אהרון מונסונגו את מרוקו בשנת 2010, ולפני כן כיהן כדיין בקזבלנקה החל משנת 1987.
כתב מספר חיבורים הלכתיים שנותרו עדיין בכתב יד.
פולמוס הרבנות הראשית

כאב בית הדין של קזבלנקה, הרב ישראל הוא הסמכות הדתית היהודית העליונה במרוקו, למרות שבתפקידו לא הוגדר כך מלכתחילה.
לאחר הפרסומים שלפיהם מונה כביכול הרב יאשיהו פינטו לאב בית הדין של מרוקו בשנת 2019, הביעו רבים מחברי הקהילה היהודית המקומית תמיכה בבחירת הרב ישראל לרבה הראשי של המדינה, ודחו את האפשרות של בחירת הרב פינטו לתפקיד. לשם כך, הוקמה עצומה לתמיכה ברב ישראל, שעליה חתמו כ-400 חברים בקהילה.
בעצומה נכתב בין היתר כי על פי הכללים המקובלים, על הרב הראשי להתגורר דרך קבע במרוקו ולהיות בעל סמיכה לדיינות, להכיר את צורכי הקהילה ולהיות דובר את השפה המקומית - התנאים החסרים לרב פינטו. עוד הביעו דאגה בעצומה על הניסיון להציג את המינוי של הרב פינטו כמינוי של מלך מרוקו, וציינו את עברו הפלילי של הרב.
מצד אנשיו של הרב פינטו נטען כי המינוי הוא בחסות של סרג' ברדוגו, מזכ"ל הקהילות היהודיות במרוקו. אולם בראיון שהעניק האחרון אמר כי מינויו של הרב פינטו לרב ראשי אינו אפשרי.
בפברואר 2021 שלח הרב ישראל מכתב מחאה לרב יאשיהו פינטו, שבו הוא מבקש ממנו לחדול להשתמש בתארים שלא שייכים לו.
הערות שוליים

1 2 3  Maroc : la nomination du nouveau grand rabbin divise, באתר Times of Israel
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב אהרון מונסונגו | רבנים ראשיים של מרוקו | הבא: אין |
נקודת ההיפוך החורפית

הארת כדור הארץ על ידי השמש ביום נקודת ההיפוך בדצמבר
נקודת ההיפוך החורפית או נקודת ההיפוך של דצמבר או יום ההיפוך של חודש דצמבר, הידוע גם בשם ההיפוך הדרומי, הוא אירוע נקודת ההיפוך המתרחש בכל שנה, לרוב ב-21 בדצמבר, אך עשוי להשתנות ביום קדימה או אחורה, על פי הלוח הגרגוריאני.
בחצי הכדור הצפוני, יום ההיפוך של חודש דצמבר הוא יום נקודת ההיפוך החורפית, ואילו בחצי הכדור הדרומי הוא נקודת ההיפוך הקיצית.
ציון הדרך האסטרונומי הזה מצוין במקומות שונים בכדור הארץ, בין היתר בסטונהנג' שם מתכנסים מאמינים של דת המתיימרת להזכיר את הדתות הפגניות שאנשיהן אכלסו את אזור סטונהנג' לפני אלפי שנים. לפי המסורת נבנה האתר העצום הזה כדי לציין את ימי ההיפוך.
שעות חושך

ציר הסיבוב של כדור הארץ מוטה ביחס לתנועה של כדור הארץ סביב השמש. התוצאה של ההטיה בתנועת כדור הארץ ביחס לשמש היא תחלופת עונות השנה.
במחצית הראשונה של השנה, השמש נמצאת במיקום גבוה בשמים, ובמחצית השנייה של השנה השמש נמצאת במיקום נמוך יותר. ב־21 בדצמבר השמש נמצאת בנקודה הנמוכה ביותר בחצי הכדור הצפוני, לכן בחצי הכדור הצפוני זהו היום הקצר ביותר בשנה והלילה הארוך ביותר, כך ששעות החושך הן מקסימליות. בחצי הכדור הצפוני נהוג לציין יום זה כיום הראשון של החורף.
שנת שמש

שנת השמש של חודש ההיפוך בדצמבר היא שנה טרופית המבוססת על נקודת ההיפוך החורפית. זהו משך הזמן שבסמוך לנקודת ההיפוך החורפית.
האורך של שנת ההיפוך בדצמבר היה יציב יחסית בשנים שבין 6000 לפני הספירה לשנת 2000, החל מ-49:30 (דקות: שניות) עד 50:00 כאשר הזמן עמד על 365 ימים וחמש שעות. החל משנת 2000 האורך הזה הולך ומתקצר. בשנת 4000 הזמן העודף יהיה 48:52 ובשנת 10000 הוא יהיה 46:45.
במהלך ההיסטוריה הוצעו שיטות שונות לחישוב השנה, חלקן היו מבוססות אסטרונומיה – בעיקר נקודות השוויון בסתיו ובאביב (בספטמבר ובמרץ), ונקודות ההיפוך בקיץ ובחורף (ביוני ובדצמבר). ימי ההיפוך קלים יותר לצפייה כאשר ניתן לראות מתי השמש נמצאת בנקודה הדרומית ביותר - בחצי הכדור הצפוני בחורף, או הצפונית ביותר - בחצי הכדור הדרומי בקיץ.