רוברט בורדן
ביוגרפיה > ראש ממשלת קנדה (1911 – 1920) > מלחמת העולם הראשונה

ב-4 באוגוסט 1914 הכריזה האימפריה הבריטית מלחמה על מעצמות המרכז בראשות הקיסרות הגרמנית לאחר שצבאה של האחרונה פלש לעבר צרפת דרך בלגיה (ראו תוכנית שליפן). בריטניה שמרה על הבטחתה לשמור על ריבונות בלגיה ובכך הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ולצידה כל מושבותיה הקולוניאליות. המלחמה התקבלה בהתלהבות בקנדה. אנשי ציבור בולטים התחרו על ההכרה בתרומתם למאמץ המלחמתי. המסדר הקיסרי "בנות האימפריה" גייסו כספים לאוניית חולים ששטה לחופי צרפת ביחד עם אוניות המלחמה שהעבירו עליהן את חיל המשלוח הקנדי. וסר ריצ'רד מקברייד, ראש ממשלת קולומביה הבריטית, הפתיע הן את משרד האדמירליות הבריטי והן את הממשלה הקנדית באוטווה כאשר השתמש בכספי האוצר המחוזי לרכישת שתי צוללות שנבנו עבור חיל הים הצ'יליאני בסיאטל והעבירו אותן מעבר לגבול בדיוק כאשר חוקי הנייטרליות של ארצות הברית נכנסו לתוקף. הממשל הקנדי עצמו, כמו קנדה כולה, לא היה מוכן למלחמה. מכל קבינט המלחמה של בורדן היה רק שר אחד בעל ניסיון צבאי, סם (סמואל) יוז, שר ההגנה והמיליציה. לתעשייה הקנדית לא הייתה התפוקה לייצר נשק כבד עבור מאמץ המלחמה הבריטי. ב-9 באוגוסט, חמישה ימים לאחר כניסת קנדה למלחמה, יצא קבינט בורדן בהצהרה רשמית ראשונה בנוגע למדיניות החדשה ובתוך שבועיים הוקמה ועידת מלחמה מטעם הפרלמנט.
הממשל מיהר להעביר חקיקה שהעלתה תעריפים על מוצרים בסיסיים ותמכה בשימור הייציבות הכלכלית של מוסדות לאומיים. בהמשך נטל בורדן חלק מרכזי בהעברת חקיקת אמצעי המלחמה אשר הגדילה את סמכויות הרשות המחוקקת ואת יכולתה להתערב בחיי ההפרט למניעת קשרים פנים-מדיניים נגד מדינות ההסכמה. החקיקה כוונה בעיקרה כדי לאכוף סמכות על קהילות מהגרים שהגיעו לקנדה מ"מדינות אויב" או שהיו בעלי מוצא אוקראיני, גרמני או כל עם סלאבי. המאמץ הקנדי בעת המלחמה רוכז בעיקרו בשליחת חיל המשלוח הקנדי אל החזית המערבית באירופה. בורדן הבטיח לעמיתו הבריטי נאמנות קנדית ללא סייג והבטיח גיוס 500,000 חיילים קנדים לשורות הצבא הבריטי (וזאת מתוך אוכלוסייה של כ-8 מיליון קנדים בלבד). בעוד רוב הקנדים דוברי האנגלית ראו צעד זה כפטריוטי ותמכו בו, התנגד לו הרוב המכריע של דוברי הצרפתית. ממשל בורדן הכריז על גיוס התנדבותי לחיל משלוח, שהתארגן עד מהרה ונשלח לחזית. סם יוז סירב לקבל את הצעת הגיוס של ראש המטה הכללי ווילובי גוואטקין וקרא לגיוס מרצון של 200 מיליציות אזוריות שהתארגנו בצורה עצמאית. היה מאבק בין הממשלה והאופוזיציה כאשר יוז קידם חוזה עסקים עם התעשיין ויליאם פרייס לבניית מחנה אימונים עבור מתנדבים בעיירה ליד קוויבק סיטי. מחנה האימונים הוקם בתוך שלושה שבועות ולאחר שאלפי מתנדבים סודרו בתוכו לכדי דיווזית רגלים, בורדן החליט לקראת סוף ספטמבר לשלוח את החיילים הללו לבריטניה.
הדיוויזיה הקנדית הראשונה ראתה פעילות קרבית ראשונה בחזית במהלך קרב איפר השני. היה זה ניסיון של צבא הקיסרות הגרמנית לחדור את מערכת הביצורים של מדינות ההסכמה לתוך צרפת. למרות התקדמות מינורית של הכוחות הגרמנים נותרה החזית קפואה במסגרת מלחמת החפירות. הכוחות הקנדים ספגו אבדות כבדות. לצד זאת, החל להתפתח המוניטין של החיילים הקנדים בתור חיילים אמיצים בחזית. גיוס הדיוויזיה השנייה החל עוד בעת נשלחה הדיוויזיה הראשונה דרך האוקיינוס האטלנטי. מספר החיילים הקנדיים שנשלחו לחזית עלה מדי חודש. 150,000 ביולי 1915; 250,000 באוקטובר 1915 ולבסוף 500,000 בינואר 1916, המספר המובטח. כל המגויסים היו מתנדבים למעורבות במאמץ המלחמתי שכן בורדן הבטיח לאוכלוסייה הקנדית כי לא יעביר חקיקה של גיוס חובה. הגיוס ההתנדבותי הרב החל להאט באמצע 1916, כאשר החל להתגלות מחסור בכוח אדם בתוך קנדה עצמה. נוסף על כך, המלחמה הפכה למלחמת התשה בחזית המערבית מזה יותר משנה באותה הנקודה ומורל החיילים בחזית צנח. בורדן ביקר בחזית במהלך 1916 איפה שנדהם מכמות הפצועים ששהו בבתי החולים. הוא אמר מאוחר יותר כי: ”זיכרון אלו אשר אותם ביקרתי לעולם לא יעלם וישמר כל עוד אני חי.”
בערב העמום והקריר של 3 בפברואר 1916 כמעט ולא היה מניין חברים בבית הנבחרים של אוטווה. לפתע נשמעה מהומה ליד הדלת הראשית של אולם הנבחרים המרכזי. שני שומרים מיהרו פנימה ואחד צעק "אש ... כולם לצאת החוצה!" חברי גלריית העיתונאות שלקחו את זמנם בירידה בגרם המדרגות המפותל התמלאו במהירות בעשן שחור וסמיך. בדרך הם נתקלו בראש הממשלה בורדן, ובמזכירו שעשו את דרכם ליציאה כמעט על הידיים והברכיים. מעורבים שנותרו בתוך האולם הראשי והיססו לצאת ממנו מצאו עצמם לכודים בחושך ובעשן כשהאורות כבו. ג'ורג' אליוט, חבר בית הנבחרים מטעם צפון מידלסקס, קרא לאלו שהתמלאו בעשן לשלב ידיים והוביל אותם למקום בטוח מחוץ לבניין הפרלמנט. בתוך זמן קצר כל הבניין המרכזי היה בלהבות. תאונה הובילה לשרפת הפרלמנט הקנדי. בורדן הצליח לברוח בזמן וביקר בהריסות ביום שלמחרת. השרפה החלה באולם הספרים, איפה שחברי פרלמנט נהגו לעשן למרות האיסור על כך.
בדצמבר 1916 יזם ראש ממשלת בריטניה החדש, דייוויד לויד ג'ורג', שינוי מהפכני ביחסי בריטניה עם הדומיניונים שבחסותה. הוא נזקק נואשות לעוד חיילים לוחמים בחזית אך הבין שהגיע הזמן לתת לדומיניונים ולראג' הבריטי (הודו הבריטית) אמרה בדרכי התנהלותה של המלחמה. "הם נלחמים לא למעננו", דווח כי אמר, "אלא ביחד איתנו." באביב 1917 השתתף בורדן, בתור מנהיג אחד הדומיניונים, בקבינט המלחמה והכנס הקיסרי הראשון. בין ביקורים סדירים לחיילי קנדה בבתי חולים צבאיים, השתתף בורדן בדיונים של הכנס הקיסרי הראשון במגוון רחב של עניינים, כולל תנאי שלום אפשריים. בפגישות הוועידה הוא ויועצו המשפטי הצעיר, לורינג צ'ייני כריסטי, הובילו את מעבר החלטה IX, שקראה לכנס חוקתי לאחר המלחמה "לספק הסדרים יעילים להתייעצות מתמדת בכל הנושאים החשובים שהם בגדר עניינה של האימפריה המשותפת, ועל פעולה מתואמת הכרחית שכזו, המושתתת על התייעצות, כפי שיקבעו מספר ממשלות".
בענף הייצור מינה סם יוז במהרה ועדה שנועדה לפקח על ייצור תעשיית מלחמה כבדה לפי דרישות ממשלות מדינות ההסכמה. החוזים של ממשלת קנדה למילוי הצרכים הרבים של חייליה התפזרו על ידי מחלקת המיליציה וההגנה ומחלקות אחרות במשך עשרות שנים של שקט צבאי. שערוריות קלות בשורות החיילים כבר בתחילת 1915 שכנעו את בורדן להקים את הוועדה להוצאות המלחמה בראשותו של אלברט אדוארד קמף. הוועידה הסדירה את ההוצאות הצבאיות של קנדה ואת כל ההזמנות של בריטניה ובעלות בריתה לייצור אספקת מלחמה מכל סוג שהיא למעט אמצעי לחימה כבדים (דוגמת חיל שריון). באפריל 1917 התקיים קרב רכס וימי שהיה בעל חשיבות מכרעת בתולדות ההיסטוריה הצבאית של קנדה. הקרב, שהיה הראשון בתולדות המלחמה לכלול בתוכו את כל הדיוויזיות הקנדיות, הסתיים בניצחון מכריע של מדינות ההסכמה על הארמייה השישית הגרמנית. הפילדמרשל הבריטי דאגלס הייג פעל להביא לפרצה בחזית ובמהלך הקרב היה ג'וליאן בינג (לימים המושל הכללי של קנדה) המפקד הראשי של כלל חמש הדיוויזיות הקנדיות (הגיס הקנדי) וארתור קורי הקנדי היה למפקד הדיוויזיה הראשונה. הניצחון וכיבוש הרכס היה רב השפעה על המורל הקנדי מבית ועל המהות הלאומית הקנדית אך בפועל לא הוביל לשינוי משמעותי במצב החזית המערבית. במאי 1917 התכנס קבינט המלחמה האימפריאלי שכלל נציגים מכלל המושבות והדומיניונים כולל בורדן עצמו מטעמה של קנדה.