stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב בני אפרים

| --- | --- |
אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב ורח' בני אפרים
אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב ורח' בני אפרים
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  2
 שכונה:  שכונות עבר הירקון
 קואורדינטות:  32°06′59″N 34°49′03″E﻿ / ﻿32.1165°N 34.817444444444°E﻿ / 32.1165; 34.817444444444
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) רחוב בני אפרים(למפת גוש דן רגילה) רחוב בני אפרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב בני אפרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב בני אפרים  he רחוב בני אפריםhe רחוב בני אפריםמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב בני אפרים הוא רחוב וכביש ראשי בצפון תל אביב ואורכו כשני קילומטרים.
הרחוב הוא המשכן של שדרות רוקח (החל בצומת הרחובות בכור שטרית ורפידים) והוא מוביל לכיוון צפון-מזרח עד מפגשו עם דרך משה סנה (כביש 482) ב"צומת הפיל".
הרחוב הוא גבולן המזרחי של שכונות מעוז אביב ותל ברוך על שני חלקיה, והוא חוצץ בינן לבין שכונות הדר יוסף ונאות אפקה א' ו-ב'. לאורכו של הרחוב בעיקר בתי מגורים אולם שוכנים בו גם מספר מבני ציבור, בהם אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב, תיכון ליידי דייוויס ובית יהודי בסרביה, וכן מקביל לאקספו תל אביב (מרכז הירידים).
ברחוב שישה נתיבים - שלושה לכל כיוון, ומתווסף לו עוד נתיב לפניות ימינה בצמתים המרומזרים. המהירות המקסימלית לנסיעה ברחוב היא 50 קילומטר לשעה.
רובה חצי-אוטומטי

רובה M1 קרבין - רובה חצי אוטומטי
רובה חצי-אוטומטי, או רובה מִטַעֵן, הוא רובה המנצל את אנרגיית הרתע או את לחץ הגזים בקנה הנוצרים בעת ירי כדור, על מנת לגרוף כדור נוסף אל בית הבליעה.
רובה כזה מוזן בדרך כלל ממחסנית ולעיתים רחוקות יותר מתוף כדורים או משרשיר.
פעולה

רוב הרובים האוטומטיים והחצי-אוטומטיים מבוססים על בריח נדרך גז. בעת היריה מופנים חלק מהגזים המצטברים בקנה לדחוף אחורה את הבריח ובאמצעות קפיץ מחזיר הוא גורף כדור נוסף מהמחסנית ונדרך בשנית.
היסטוריה > סוף המאה ה-19 ומלחמת העולם הראשונה

מקור הרובים החצי-אוטומטיים ברובים הבריחיים שפותחו בשלהי המאה ה-19. לרובים אלה הייתה מחסנית פנימית, אולם הזנת הכדור מהמחסנית אל בית הבליעה הצריכה את הרובאי לדרוך את הרובה בין כל כדור וכדור (דבר שגרם לרובאים לא מספיק מיומנים לעיתים "לצאת מהכוונות" בעת הדריכה).
הרובה החצי-אוטומטי הראשון היה "רובה מונדרגון" (אנ') אשר הומצא על ידי הגנרל המקסיקני מנואל מונדרגון בשנת 1882 ואשר נרשם כפטנט בשנת 1897. רובה זה היה בעל יכולת טעינה עצמית, אך עדיין ירה בבודדות ולא בצרורות כמו מכונת ירייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה בלט בשימוש רובה M1 גאראנד החצי-אוטומטי של ארצות הברית לצד שימוש בתתי-המקלעים החדשניים. הגאראנד נחשב לאחד הרובים הטובים של המלחמה, ובלט על רקע הלי אנפילד הבריטי ורובי המאוזר K98 הגרמניים, שניהם רובים בריחיים. מצד הצבא האדום, היה ה-SVT-40 הרובה החצי-אוטומטי הנפוץ ששירת לאורך כל המלחמה. לאחר תחילת מבצע ברברוסה, בשנת 1941, החלו הגרמניים בפיתוח רובה חצי אוטומטי משלהם (המבוסס על ה-SVT-40), רובה זה היה ה-Gewehr 41 (שנחשב לבעייתי ולא מוצלח) ויותר מאוחר ה-Gewehr 43.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם השנייה

בשנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר מלחמת קוריאה מרבית הרובים החצי-אוטומטיים הוחלפו ברובי סער כמו ה-AK-47 הסובייטי וה-M14 וה-M16 האמריקאיים שהיו נפוצים במלחמת וייטנאם ובשאר מלחמות המחצית השנייה של המאה.
בצה"ל שירת הרומ"ט (רובה מטען) FN FAL הבלגי שהיה רובה חצי-אוטומטי משנות ה-50 של המאה ה-20 עד החלפתו במלחמת יום כיפור ברובי הסער M16 ומאוחר יותר בגליל ובתבור.
בשוק הנשק האמריקאי, בה התיקון השני לחוקת ארצות הברית מאפשר מכירה ורכישה של כלי נשק לשימוש אישי, יש ביקוש רב לרובים חצי-אוטומטיים להגנה עצמית, ציד וירי ספורטיבי, וזאת עקב מגבלות בחוק על נשק אוטומטי מלא. חברות רבות מציעות גרסאות חצי-אוטומטיות של רובי סער צבאיים לשוק האזרחי האמריקני ואלה זוכות לפופולריות רבה בקרב הקונים. גרסאות הקרבין החצי-אוטומטיות של התבור TAR-21 והתבור X-95 (מיקרו-תבור) אף זכו בפרס "רובה השנה" של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית.
אטימולוגיה

המונח באנגלית לרובה כזה הוא Semi-Automatic Rifle, שמכונה בקיצור semi-auto. התרגום התקין לשונית הוא "רובה אוטומטי למחצה" אך הביטוי "רובה חצי-אוטומטי" השתרש ללא תקנה. רובה כזה מכונה באנגלית גם Self-Loading Rifle ועל כן המונח העברי שנבחר לתיאור רובה כזה הוא "רובה מִטַעֵן", כלומר: רובה הטוען את עצמו. שם זה היה נפוץ עד שנות ה-70 של המאה ה-20 כשם נרדף לרומ"ט FN FAL והשימוש בו דעך מאוד בעקבות החלפת ה-FN FAL ברובי הסער גליל ו-M-16, שמסוגלים גם לירי אוטומטי מלא.
רומ"ט FN FAL, שהיה בשירות צה"ל עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
רחוב בנק 25

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 כתובת:  קנרי וורף 
 מיקום:  טאוור האמלטס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  ג'יי פי מורגן צ'ייס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2003
 תאריך פתיחה רשמי:  5 באפריל 2004 
 אדריכל:  סזאר פלי 
 מידות
 גובה:  153 מ' 
 קומות:  33 
 קואורדינטות:  51°30′11″N 0°01′16″W﻿ / ﻿51.502972222222°N 0.021027777777778°W﻿ / 51.502972222222; -0.021027777777778
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסרחוב בנק 25(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסרחוב בנק 25(למפת טאוור האמלטס רגילה) רחוב בנק 25(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) רחוב בנק 25
 
רחוב בנק 25 (באנגלית: 25 Bank Street) הוא גורד שחקים ברציפי הרון באזור הדוקלנדס של לונדון. גובהו של המבנה 153 מטרים, ובו 33 קומות. המבנה, שהושלם בשנת 2003 הוא המבנה השביעי בגובהו בלונדון.
במבנה ממוקם המטה האירופי של חברת ההשקעות ג'יי פי מורגן צ'ייס.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל סזאר פלי.
ראו גם

גורדי שחקים בלונדון
קרב באוצן (1813)

קרב באוצן (בגרמנית: Schlacht bei Bautzen, בצרפתית: Bataille de Bautzen) היה קרב מכריע במהלך המערכה בגרמניה ב-1813 במסגרת המלחמות הנפוליאוניות. הקרב היווה ניצחון של צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה (הגרנד ארמה) תחת פיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, על כוח מאוחד של צבאות האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה. הקרב התרחש בין 20 ל-21 במאי 1813 בפרפרי העיר באוצן, הקונפדרציה של הריין.
רקע > המערכה בגרמניה

במהלך השלבים המוקדמים של המערכה בגרמניה בשנת 1813, בין האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה (שהיוו חלק מהקואליציה האנטי-צרפתית השישית) נגד הקיסרות הצרפתית הראשונה, התברר כי לצבאו של נפוליאון בונפרטה בחסור בעייתי באספקה. הצרפתים תכננו לכבוש את לייפציג ולנוע מעבר לאודר בשביל לכבוש את גדנסק (אז נודעה בשם דנציג) ולנתק את הכוחות הרוסים מהפרוסים. הקואליציה פעלה למנוע את ההתקדמות הצרפתית ללייפציג במהלך קרב ליצן, בתחילת מאי 1813. הכוחות הצרפתים היו עדיפים בכוח אדם ובאחידות ההנהגה והצליחו להביס את כוחות הקואליציה אך נכשלו בניסיון לאגף ולהכניע את צבאות הקואליציה הנסוגים עקב המחסור באספקה.
לאחר הקרב שלח נפוליאון הצעה לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, לפיה דוכסות ורשה תשוב לידי ממלכת פרוסיה, אשר תיפול להשפעת רוסיה. פרוסיה תעביר שטחים בברנדנבורג (לא כולל ברלין) לידי ממלכת וסטפאליה, מדינת חסות צרפתית שנשלטה בידי אחיו של נפוליאון; ז'רום בונפרטה. אלכסנדר סירב להצעה וחיכה להתפתחות האירועים שתביא את האימפריה האוסטרית עם צבאה הכביר להצטרף לקואליציה נגד הקיסרות הצרפתית.
רקע > ההתקדמות לבאוצן

כוחות הקואליציה הרסו את גשרי האלבה בדרזדן אך הצבא הצרפתי היה יכול לעבור בגשרים שבנה בעצמו במהלך 11 במאי. הרוסים הנסוגים, תחת פיקודו של המנהיג העליון של הקואליציה; לואיס אדולף-פטר, נסיך ויטגנשטיין, הפסיקו בנסיגתם וריכזו את כוחותיהם באזור בישופסוורדה בעוד הפרוסים תחת פילדמרשל גבהרד לברכט פון בליכר רוכזו באזור קניגסברוק (אנ'). לפני ההתקדמות של נפוליאון צפונה לבר לייפציג היה עליו להסדיר את הגזה המזרחית ולהתקדם לעברה דרך ממלכת סקסוניה (מדינת חסות צרפתית). נפוליאון כתב למרשל מישל ניי לגבי הערכותיו על האסטרטגיה של כוחות הקואליציה: ”עדיין איני מבין מה הפרוסים עושים; ברור לי שהרוסים נסוגים לברסלאו. אך הפרוסים? האם גם פניהם לשם, או שמא הם מתכוונים להגן על בירתם? אך טבעי הוא שירצו לגונן על ברלין. אשר לי, אני סבור שביכולתי להשיג שלושה יעדים: אתה תכבוש את ברלין, דבר שיאפשר לדאבו לכבוש את המבורג ולהמשיך משם לפומרניה, ואני אכבוש את ברסלאו. אלה היעדים שרצוני להשיג עד סוף החודש. אני אציב אותך באופן שנהיה קרובים זה לזה, ובשעת הצורך נוכל להתאחד ולנוע ימינה או שמאלה עם מרב הכוחות האפשריים, על פי המידע שיצטבר אצלנו.”
נפוליאון ידע שכדי להשיג ניצחון מכריע עליו לרכז את צבאו נגד הקואליציה. הכוחות הצרפתים רוכזו במטרה להפיל את הקואליציה בבאוצן (מקום ההתבססות של כוחות הקואליציה לפי המודיעין הצרפתי) ומשם להתקדם האלה. עקב השינוי בתוכניות של נפוליאון נוצר פער לוגיסטי שהיה חמור במיוחד עקב מיקומם הרחוק של הקורפוסים השני והשביעי. הכוחות הצרפתים החלו לנוע לעבר באוצן, תרם הקרב הכין נפוליאון את הארטילריה להיות בנקודת מסתור כך שבעת מפלה אפשרית בשדה הקרב היא לא תיפגע במהלך נסיגה. לפי הערכותיו של הקיסר הצרפתי לניי נדרש יום אחד אחריו כדי להגיע לבאוצן.
הקרב

בשעות הצהריים של 20 במאי 1813 תקפו הצרפתים את מחנה הקואליציה ממערב ומצפון לו. עם רדת החשכה האגף הרוסי השמאלי היה בסיכון והעיר באוצן הייתה בידי הצרפתים. בבוקר 21 במאי פיקד נפוליאון על מתקפה כפולה ומתואמת. האגף הרוסי השמאלי התפרק לגמרי במהלך היום בעוד הימני נתקף על ידי כוחותיו של ניי שנעו מצפון וביצע עקיפה לכוחות המוצבים של גבהרד לברכט פון בליכר. הכוחות הפרוסים תחת בליכר הגיבו במתקפת נגד בניסיון לפרק את סדר כוחותיו של ניי. עם הגעתם של כוחות צרפתים נוספים עלה כוחו של ניי על כוחו של בליכר והיה על האחרון לסגת. עקב העובדה שניי לא יצא במרדף אחר כוחות הקואליציה הנסוגים, אלו ברחו בשנית (הפעם הראשונה הייתה בקרב ליצן) מידי הכוחות הצרפתים המתקדמים שכבשו את המקום. נפוליאון לא צלח בניצחון המכריע שפעל להשיגו אך לקרב הייתה חשיבות מרכזית בחזית המזרחית, שכעת הייתה נקייה ולכן ניתן לכוחות הצרפתים לנוע צפונה לעבר לייפציג.
ראו גם

קרב ליצן (1813)
הקואליציה האנטי-צרפתית השישית
קרב לייפציג
הערות שוליים

↑  חזי שלח, נפוליאון 1813 - מלחמת העולם הראשונה, הוצאת כתר: עמוד 140, 1996
↑  חזי שלח, נפוליאון 1813 - מלחמת העולם הראשונה, הוצאת כתר: עמוד 142–143, 1996
| קרבות במלחמות הנפוליאוניות (מחולקים לפי הקואליציות האנטי-צרפתיות) |
| --- | --- | --- |
| ראשונה | קרב ורדן • קרב ואלמי • קרב ז'מפ • המלחמה בוואנדה • קרב נירווינדן • קרב פלרוס • קרב ההר השחור • קרב כף סנט וינסנט |  |
| שנייה | קרב הפירמידות • קרב הנילוס • קרבות בארץ ישראל • קרבות איטליה • הקרב על שטוקכך • קרב קופנהגן • קרב הוהנלידן • קרב מרנגו |  |
| שלישית | גרנד ארמה • קרב כף פיניסטרה • מערכת אולם • קרב טרפלגר • קרב אולם • קרב דורנשטיין • קרב אוסטרליץ |  |
| רביעית | קרב ינה-אאורשטדט • מרד פולין הגדולה • קרב אילאו • המצור על דנציג • קרב היילסברג • קרב פרידלנד • קרב קופנהגן |  |
| חמישית | קרב אבנסברג • קרב לנדסהוט • קרב אקמיהל • קרב אספרן-אסלינג • קרב וגראם |  |
| שישית | קרב סלמנקה • הפלישה לרוסיה • (קרב סמולנסק • קרב בורודינו • קרב ברזינה) • המערכה בגרמניה • (קרב ליצן • קרב באוצן • קרב דרזדן • קרב לייפציג) • קרב ויטוריה • מערכת ששת הימים • קרב פריז |  |
| שביעית | קרב קאטר ברה • קרב ליגני • קרב ווטרלו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282575805171  LCCN: sh85012458
ראדי ענאב

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1897 שְׁכֶם, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  12 בספטמבר 1993 (בגיל 96) ג'ראש, ערב הסעודית 
 מדינה:  ירדן 
 השתייכות:  הלגיון הערבי 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי 
 
ראדי ענאב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ראדי ענאב (ערבית: راضي عناب; 23 ביולי 1897 –  12 בספטמבר 1993) היה איש צבא ירדני וראש הלגיון הירדני למספר חודשים לאחר פיטוריו של גלאב פאשה.
קורות חיים

ראדי, יליד שכם, התגייס ללגיון הירדני בשנת 1923 והתקדם בסולם הדרגות. רוב תפקידיו של ענאב היו בעלי אופי משטרתי. הוא שימש כמפקד משטרתי אזורי בחברון ואחר כך בירושלים. לאחר מלחמת העצמאות וסיפוח הגדה המערבית בידי ירדן שימש כמפקד המשטרה בכרכ, עג'לון ובעמאן.
ב-2 במרץ 1956 פיטר המלך חוסיין בהתראה קצרה את גלאב פאשה, הרמטכ"ל הבריטי של הלגיון הירדני זה למעלה מ-20 שנה. הסיבה לפיטורים היה הלחץ שהופעל על המלך הצעיר לבצע ירדינזציה של הצבא הירדני ולמגר את הדומיננטיות הבריטית בשלטון של הממלכה. במקומו של גלאב מינה חוסיין את ענאב לראש הלגיון. ענאב היה לפני פרישה, והוא סיים את תפקידו לאחר חודשיים בלבד. ב-24 במאי 1956 החליף אותו עלי אבו נוואר, ידיד קרוב של חוסיין שקודם בחיפזון בידי המלך לדרגה זו.
הערות שוליים

1 2  http://forum.almhbash.com/index.php?/topic/9603-اللواء-راضي-حسن-عناب/
↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 75
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 104
ראסינג קלוב

ראסינג קלוב (בספרדית: Racing Club de Avellaneda) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי הנחשב לאחד מחמשת המועדונים הגדולים של ארגנטינה. הקבוצה זכתה בשמונה עשרה אליפויות וארבעה גביעים בינלאומיים. היא מכונה בארגנטינה La Academia (האקדמיה) בזכות התארים הרבים בהם זכתה בתקופה הפרה-מקצועית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בעיר אבז'אנדה שמדרום לבירה בואנוס איירס בשנת 1903. הקבוצה זכתה לכינוי "האקדמיה" בזכות שבע אליפויות ליגה (שאז נחשבה לחובבנית) רצופות, בין השנים 1913 ו-1919, תשע גביעים לאומיים באותן שנים ואליפויות נוספות 1921 ו-1925. בתקופה המקצוענית הקבוצה זכתה באליפות הראשונה שלה בשנת 1949 ובארבע אליפויות נוספות עד שנת 1961, כאשר מאמנה בשלוש האליפויות הראשונות והרצופות היה גיז'רמו סטאבילה, מלך השערים במונדיאל 1930. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 שכתה הקבוצה פעמיים באליפות המדינה. באותה תקופה שיחק בה אורסטה קורבטה. לאחר מכן זכתה הקבוצה פעם נוספת באליפות בשנת 1967. כמו כן זכתה הקבוצה באותה שנה בגביע הליברטדורס ובגביע הביניבשתי ובכך הייתה לקבוצה הארגנטינאית הראשונה שזוכה בתואר זה. מאמנה באותה שנה היה חואן חוסה פיסוטי והקבוצה כונתה אז "אל אקיפו דה חוסה" (הקבוצה של חוסה). בין שחקני הקבוצה הבולטים באותה תקופה היו רוברטו פרפומו ואלפיו באסילה.
הקבוצה שיחקה שנתיים בליגה השנייה בשנים 1983 עד 1985. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1988 זכתה הקבוצה בשני גביעים - גביע הסופרקופה סוד-אמריקנה וגביע סופרקופה אינטר-אמריקנה (גביע לא רשמי אליבא ד-CONMEBOL).
בשנת 1999 ניצלה הקבוצה מפשיטת רגל, התאוששה וזכתה בשנת 2001, לאחר בצורת של 35 שנה, באליפות ארגנטינה, בהובלתו של המאמן ריינלדו מרלו. ב-14 בדצמבר 2014 זכתה הקבוצה באליפות טורניר המעבר לאחר 13 שנה. זכייה זו הגיעה הרבה בזכות דייגו מיליטו שחזר לקבוצת נעוריו לאחר גלות בליגות שונות באירופה.
הדרבי מול אינדפנדיינטה

משחקה של הקבוצה מול אינדפנדיינטה, נחשב לאחד החמים בכדורגל הארגנטינאי ומכונה "הקלאסיקו של אבז'אנדה". זה הוא הדרבי בו נפגשות שתי קבוצות גדולות בארגנטינה ושתיהן נמצאות בשכונת עוני כך שהיריבות בין האוהדים היא קשה ומפחידה עד כדי כך שבדרבי בשנת 2003 שני אוהדי אינדפנדיינטה נהרגו מירי. אחד ממשחקי הדרבי הזכורים היה כאשר דייגו מיליטו, אז חלוצה של ראסינג, ביקש מהשופט להרחיק את אחיו גאבי, ששיחק כבלמה של אינדפנדיינטה, במשחק בו צפתה אמם של השניים.
אצטדיון הקבוצה

ראסינג משחקת באצטדיון חואן דומינגו פרון, האצטדיון השני בגודלו בארגנטינה אשר נבנה בשנת 1959 וקרוי על שמו של שליט ארגנטינה חואן פרון. האצטדיון מכונה "אל סילינדרו" בשל צורתו העגולה.
מדי הקבוצה

הקבוצה משחקת בתלבושת הכוללת חולצת פסים אנכיים בצבע תכלת ומכנסיים לבנים המזכירה את מדי הנבחרת.
שחקנים בולטים

ראו: רשימת כדורגלני ראסינג קלוב שיש להם ערך בוויקיפדיה
תארים > לאומיים

ליגת העל הארגנטינאית - 18 :
עידן חובבני - 9 (1913, 1914, 1915, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921, 1925)
עידן מקצועני - 9 (1949, 1950, 1951, 1958, 1961, 1966, 2001, 2014, 2018/19)
גביעים לאומיים - 12 (שיא)
קופה דה אונור - 4 (1912, 1913, 1915, 1917)
קופה ד"ר קרלוס איבארגורן - 5 (1913, 1914, 1916, 1917, 1918.)
קופה בקאר ורלה - 1 (1932)
קופה דה קומפטנסיה - 1 (1933)
קופה בריטניקה - 1 (1945)
תארים > בינלאומיים

גביע ליברטדורס 1 :
(1967)
הגביע הביניבשתי 1 :
(1967)
גביע סופרקופה סודאמריקנה 1 :
(1988)
קופה דה אונור קווסנייר - 1 :
(1913)
גביע אלדאו - 2 :
(1917, 1918)
גביע רקופה סודאמריקנה:
סגנות (1989)
רחוב בנק העליון 10

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 כתובת:  קנרי וורף 
 מיקום:  טאוור האמלטס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  קליפורד צ'אנס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2003
 תאריך פתיחה רשמי:  2003 
 אדריכל:  קוהן פדרסן פוקס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  151 מ' 
 קומות:  32 
 קואורדינטות:  51°30′10″N 0°00′59″W﻿ / ﻿51.502777777778°N 0.016388888888889°W﻿ / 51.502777777778; -0.016388888888889
 www.10upperbankstreet.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסרחוב בנק העליון 10(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסרחוב בנק העליון 10(למפת טאוור האמלטס רגילה) רחוב בנק העליון 10(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) רחוב בנק העליון 10
 
רחוב בנק העליון מס' 10 (באנגלית: 10 Upper Bank Street) הוא גורד שחקים הממוקם ברציפי הרון באזור הדוקלנדס ברובע טאוור האמלטס בלונדון שבאנגליה. גובהו של גורד השחקים 151 מטרים, ובו 32 קומות. המבנה הוא ה-10 בגובהו בעיר לונדון. בניית המבנה הסתיימה בשנת 2003.
המבנה נמצא בבעלות משרד עורכי הדין הידוע קליפורד צ'אנס, וחלק מקומות גורד השחקים מושכרות לקבוצת FTSE.
ראו גם

גורדי שחקים בלונדון
קתדרלת סיינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 מיקום:  סיינה
 מדינה:  איטליה איטליה
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1196–1348 (כ־152 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1196 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית, אדריכלות רומנסקית, אדריכלות קלאסית
 מידות
 גובה:  77 מטר
 קואורדינטות:  43°19′03″N 11°19′43″E﻿ / ﻿43.31758333°N 11.32869444°E﻿ / 43.31758333; 11.32869444
 www.operaduomo.siena.it
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקתדרלת סיינה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקתדרלת סיינה
 
קתדרלת סייֶנָה (באיטלקית: Duomo di Siena; הדואומו של סיינה) היא קתדרלה רומית-קתולית מימי הביניים בעיר סיינה שבאיטליה.
היסטוריה

הקתדרלה תוכננה והוקמה במאה ה-13 במקום כנסייה מהמאה ה-9.
חזית הקתדרלה משלבת סגנונות אדריכלות רומנסקית, אדריכלות גותית, ואדריכלות קלאסית.
רצפת פסיפס השיש המכסה את כל שטח הקתדרלה נוצרה על ידי כארבעים אמנים שונים מהמאה ה-14 עד המאה ה-16 ועברה שחזור במאה ה-19. בין הנושאים המופיעים בה: הסיבילות, נושאים מקראיים, ואלגוריות. במשך השנה היא מכוסה ברובה וניתן לראותה בשלמותה במשך שישה עד עשרה שבועות במשך השנה.
קפלת יוחנן המטביל נמצאת בטרנספט השמאלי של הקתדרלה, וקפלת קיגי בטרנספט הימני שלה, וכן נמצאת בה ספריית פיקולומיני המכילה ספרי מקהלה וציורי פרסקו.
בקתדרלה נמצאות יצירות של ניקולא פיזאנו, דונטלו, מיכלאנג'לו, לורנצו גיברטי, אנטוניו ראגי, ג'ובאני לורנצו ברניני, ארקולה פראטה וציורי קיר של פינטוריקיו.
גלריה

הקתדרלה מרחוק
חזית הקתדרלה
ספינת הקתדרלה
דוכן הטפה משיש קרארה בעיצוב: ניקולא פיזאנו, וחלק מרצפת פסיפס השיש.
עוגב אגאטי בקתדרלה
חזית הבפטיסטריום
הכתרת פיוס השלישי – ציור קיר בספריית פיקולומיני מאת פינטוריקיו
חלון ויטראז' – אוקולוס הסעודה האחרונה
פסלי ראשי האפיפיורים
נושאים מקראיים ברצפת השיש

עקדת יצחק מאת בקפומי
משה הכה בסלע מאת בקפומי
חטא העגל מאת בקפומי
יפתח ובתו מאת נרוצ'ו די ברתולומאו דה לנדי
תהילים (דוד) מאת דומניקו די ניקולו
מות אבשלום מאת פיירו דל מינלה
אליהו ונביאי הבעל בכרמל – קורבן נביאי הבעל מאת דומניקו בקפומי
אליהו ונביאי הבעל בכרמל – קורבן אליהו מאת דומניקו בקפומי
שחיטת נביאי הבעל מאת דומניקו בקפומי
אליהו ואחאב מאת אלסנדרו פרנצ'י
מות אחאב מאת אלסנדרו פרנצ'י
עליית אליהו לשמים מאת אלסנדרו פרנצ'י
ראדין

ראַדין (מיידיש) או רדון (בבלארוסית: Радунь. בפולנית: Raduń) היא עיירה במחוז גרודנו בבלארוס.
היסטוריה

ראדין מוזכרת במסמכים של הדוכס ולדיסלב השני יגיילו מהמאה ה-14. בתקופה זו הוקם בכפר מבצר. ב-1649 הוענקו לכפר זכויות עיר. עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, הייתה רדון בשטח האימפריה הרוסית.
בשנת 1921 הייתה ראדין בשטח פולין.
ערב מלחמת העולם השנייה הייתה ראדין במחוז נובוגרודק שבפולין.
בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את ראדין כחלק מהנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את ראדין.
לאחר כיבוש האזור על ידי הצבא האדום נכלל האזור בשטח בלארוס, רפובליקה סובייטית בשטחי ברית המועצות.
בשנת 1958 הוקנה לראדין מעמד של עיירה.
יהודים

בראדין פעל רבי ישראל מאיר הכהן, הידוע בכינויו "החפץ חיים" על שם ספרו, ושם פעלה ישיבת ראדין שבהנהגתו ובראשות הרב נפתלי טרופ. בין רבני העיר היו הרב אליהו מרגליות, הרב יהודה אריה ליב ב"ר עוזר קוואל, הרב זכריה מנדל כ"ץ, הרב מרדכי סנדר קופשטיין והרב אריה ליב פופקא - בנו של החפץ חיים.
ערב השואה חיו בראדין כ-900 יהודים.
באוקטובר 1941 הועברו יהודי ראדין לגטו בו רוכזו גם כמעט אלף יהודים מיישובים אחרים בסביבה. במאי 1942 מרדה בגרמנים קבוצת יהודים שחפרו בורות הריגה. 17 יהודים הצליחו לברוח ויתר החופרים נרצחו. לאחר מכן נרצחו באקציה גם כ-1,000 מתושבי הגטו. מאות הושארו כפועלים ומאות ברחו או הסתתרו. אלה שהושארו בגטו הועברו לאחר כחודש לגטו שצ'וצ'ין.
קריל צ'רצ'יל

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1938 (בת 86) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  ליידי מרגרט הול, אוקספורד  אוניברסיטת אוקספורד  Trafalgar School for Girls 
 פרסים והוקרה:  star on Playwrights' Sidewalk 
 פרופיל ב-IMDb
 
קריל צ'רצ'יל (באנגלית: Caryl Churchill; נולדה ב-3 בספטמבר 1938 בלונדון) היא מחזאית בריטית.
ביוגרפיה

צ'רצ'יל נולדה בלונדון, אמה ג'אן בראון, הייתה דוגמנית ושחקנית, ואביה רוברט צ'רצ'יל, קריקטוריסט פוליטי. לאחר מלחמת העולם השנייה היגרה משפחתה למונטריאול בקנדה, שהייתה בת עשר.
היא חזרה לאנגליה כדי ללמוד באוניברסיטה בשנת 1956, ובשנת 1960 סיימה את לימודיה בספרות אנגלית בקולג' ליידי מרגרט הול,  באוניברסיטת אוקספורד. כבר בזמן הלימודים היא כתבה ארבע מחזות. המחזות, למטה (הופק בשנת 1958), אתה לא צריך לפחד, שתהיה לך זמן נפלא (1960), וקל מוות (הופק 1962) הוצגו באוקספורד על ידי הרכבי תיאטרון סטודנטים. אחת המחזות שלה, למטה הוצגה בפסטיבל הדרמה הלאומי לסטודנטים בשנת 1958 וזכה בפרס הראשון. היא גם כתבה תסכיתים ל-BBC.
בשנת 1972 כתבה צ'רצ'יל את המחזה "בעלי רכוש", בה בולטות השקפותיה הסוציאליסטיות. היא מבקרת בו את הערכים הקפיטליסטיים: לתקוף, להתקדם, להצליח. זה היה המחזה הראשון שלה שהופק באופן מקצועי בתיאטראות וסט אנד בלונדון.
בין 1974 ל-1975, עבודה כמחזאית הבית בתיאטרון רויאל קורט, האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה. במקביל שיתופה פעולה עם תיאטרון Monstrous Regiment Theatre Company (קולקטיב תיאטרון פמיניסטי).
המחזה הראשון שלה שזכה להכרה רחבה, בשנת 1979, היה "ברקיע התשיעי" (Cloud Nine), "פארסה על פוליטיקה מינית", שהתרחש בחלקו במושבה בריטית מעבר לים בתקופה הוויקטוריאנית. הוא בוחן את השפעות הלך הרוח הקולוניאליסטי-אימפריאליסטי על יחסים אישיים אינטימיים, ומשתמש בליהוק בין-מגדרי להשפעה קומית. ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה ובארצות הברית, וזכתה בפרס אובי בשנת 1982 על המחזה הטוב ביותר של השנה בניו יורק. המחזה הועלה לראשונה כיצירה שנוצרה בסדנה שהנחתה צ'רצ'יל עם הבמאי 
מקס סטפורד–קלרק (אנ'),שבה בחנו השניים, יחד עם קבוצת שחקנים, את נושא הסטריאוטיפ החברתי והדיכוי החברתי על רקע מיני, מגדרי, נטייה מינית וגזע.
צ'רצ'יל נטשה בהדרגה יותר מוסכמות של ריאליזם, כאשר נאמנותה לנושאים ולרעיונות פמיניסטיים הפכה לעיקרון מנחה בעבודתה. במחזה נשים בצמרת משנת 1982, העוסק בנשים המאבדות את אנושיותן כדי להשיג כוח בסביבה הנשלטת על ידי גברים. כל המערכה הראשונה מתרחשת בהווה בסעודה, אך המשתתפות בסעודה הן נשים מתקופות שונות בהיסטוריה. הצבתן זו בצד זו יוצרת עמדת צפייה השוואתית, המחייבת תפיסה ביקורתית של היחסים בין העבר להווה, של הצורך בשינוי והאפשרויות לכך. המערכה השניימ תמקדת במשפחתה של גיבורת המחזה מרלין, שם העלות האמיתית של חייה ה"מצליחים "נראית נוקבת ומפחידה. במחזה זה צ'רצ'יל קושרת סוגיה זו גם לסוגיית המעמד החברתי שהייתה נושא פוליטי מרכזי באנגליה של שנות השמונים, בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר.
במחזה "כסף רציני" (1987 Serious Money), קומדיה העוסקת בתאוות הבצע שאינה יודעת גבולות בעולם הפיננסי של הסיטי של לונדון. המחזה מספק מבט סאטירי על עובדי הפיננסים השטחיים הדוגלים בתאצ'ריזם. המחזה זכה לשבחים רבים, גם בין השאר משום שהוא הועלה מיד לאחר יום שני השחור התרסקות שוק המניות בשנת 1987.
קריל צ'רצ'יל מזדהה פוליטית עם המאבק הפלסטיני ומשמשת כפטרונית של "הקמפיין לסולידריות עם פלסטין". ב-2009, בעקבות מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, כתבה מחזה קצר בשם "שבעה ילדים יהודים, מחזה לעזה", המחזה הוצג בלונדון, ובישראל בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימוי סמיח ג'בארין. הפקה זו עלתה במסגרת "10 ימים נגד המצור על רצועת עזה" שארגנו "קואליציית נשים לשלום".