stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערי בירה וקברים של ממלכת קוגוריו העתיקה
אתר המורשת העולמית > העיר ההררית וָאנְדוּ

אתר המורשת העולמית העיר ההררית וָאנְדוּ משתרע על הר וָאנְדוּ (丸都, פין-יין Wán dōu) כ-2.5 קילומטרים צפונית לג'י'אן. יחד עם העיר גְווֹנֵיי שימשה העיר בירת ממלכת קוגוריו משנת 3 לפני הספירה ועד שנת 427 לספירה, שאז הועברה הבירה לפיונגיאנג. העיר נחרבה לפחות פעמיים בשנים 242, ו-341.
גובהו של הר וָאנְדוּ 851 מטרים. והעיר משתרעת על כתף ההר כשהיא משתפלת מעדנות מצפון לדרום. צורת העיר ריבועית והיא מוקפת חומות, שעולות ויורדות על פי הטופוגרפיה של ההר, באורך 6,395 מטרים. החלקים בחומה ששרדו בצורה הטובה ביותר נמצאים בצפון האתר, שם מגיע גובה החומה ל-5 מטרים. בחומות נקבעו שבעה שערים, כשהשער הראשי פונה לדרום, שם גם מתחילה הדרך היורדת אל עמק הנהר טונְגְגוֹאוּ. בפינה הצפון מערבית של העיר יש בימה בקוטר 8 מטרים ששימשה ככל הנראה כנקודת תצפית. בשטח העיר נובעים שני מעיינות ומימיהן זורמים מתחת לשער הדרומי ונשפכים לנהר טונְגְגוֹאוּ. האתרים העיקריים בעיר הם:
הארמון – צמוד למרגלות ההר ולחומה המזרחית. מידותיו 96.5 מטרים מדרום לצפון, 80 מטרים ממזרח למערב ושטחו 7,720 מ"ר. הארמון היה מוקף חומה ובשל השיפוע הוא נבנה על שלוש טרסות בגובה מטר.
מגדל שמירה – בצמוד לארמון. גובהו 11.75 מטרים והוא מסתיים במשטח ריבועי שגודל כל צלע כ-6 מטרים.
בריכת המים – מכונה "בריכת הלוטוס" או "בריכת השקיית הסוסים". היא שוכנת דרומית מזרחית למגדל השמירה. במשך השנים הבריכה התמלאה באדמה. שטחה בין 50 ל-60 מטרים רבועים.
קברים – בתוך שטח העיר יש 37 קברים עתיקים. 36 קברי אבן ותל קבורה אחד. הקברים נבנו לאחר שהעיר ננטשה.
אתר המורשת העולמית > קברים

באתר המורשת העולמית מרוכזים הקברים המלכותיים וקברי האצילים בשלושה אתרים. האתר הראשון, המכיל את מרבית הקברים, וכולל גם את העיר ההררית וָאנְדוּ משתרע על שטח של 32.19 קמ"ר, האתר השני כולל שני קברים בשטח של 2.16 קמ"ר, והאתר השלישי כולל שלושה קברים על שטח 3.93 קמ"ר. הקברים מחולקים ל-14 קברים מלכותיים ו-26 קברי אצילים. חלק מהקברים בנוי כפירמידת מדרגות בגודל משתנה, וחלק כוסו בעפר. בחלק מהקברים יש תקרות בעלות מבנה מתוחכם שנועד לקרות שטחים גדולים בלא עמודים ולעמוד במשקל האבנים או תל העפר שנערם עליהם. לקברים יש ערך תרבותי נוסף משום שבחלקם נחשפו בתא הקבורה ובפרוזדור המוביל אליו ציורי קיר המתארים תמונות מחיי יום יום: משתה, ריקודים, ציד, והיאבקות. בין האתרים החשובים:
קבר המלך גוואנגטו, הקבר היחיד שזיהויו וודאי. גוואנגטו המכונה "הגדול" היה המלך ה-19 של ממלכת קוגוריו, ובימיו ובימי בנו הגיע הממלכה לשיא גדולתה. בקבר המכונה קבר טָאיְוָאנְג נמצאו לבנים רבות שעליהם חקוק שמו.
אסטלת גוואנגטו – שוכנת במבנה מיוחד כ-200 מטרים צפונית מזרח לקברו של גוואנגטו. את האסטלה, המסקרת בקצרה את תולדות ממלכת קוגוריו ומדגישה את עלילותיו של המלך גוואנגטו, הורה להכין בנו, המלך ג'אנגסו. האסטלה עשויה מטוף, גובהה 6.39 מטרים ורוחבה בין מטר לשניים. על האסטלה חקוקים 1,755 תווים בסינית, שמתוכם פוענחו 1,590. האסטלה נתגלתה ב-1875 ונחשבת לאחת התגליות הארכאולוגיות החשובות של סין.
קבר הגנרל – הקבר הוא המבנה השלם ביותר בין הקברים. הוא בנוי כפירמידת מדרגות שבה שבע מדרגות ו-22 שכבות של אבנים מסותתות. רוחב הפירמידה בבסיסה 31.58 מטרים וגובהה 12.4 מטרים. פתח תא הקבורה מצוי במדרגה החמישית ובתוכו שני דרגשי אבן שנועדו לארונות הקבורה. קבר זה מיוחס לג'אנגסו, אבל יש החולקים על השערה זו מהעובדה שג'אנגסו העביר את בירתו לפיונגיאנג ומשערים כי נקבר שם. זהו הקבר המלכותי האחרון באזור זה.
ראו גם

מערך הקברים של קוגוריו
הערות שוליים

↑  Capital Cities and Tombs of the Ancient Koguryo Kingdom
↑  First capital city of the Koguryo Kingdom: Wunu Mountain City
↑  ראו תמונה ב-The Contested Heritage of Koguryo/Gaogouli and China-Korea Conflict
אסטלת גוואנגטו
שרידי מגדל השמירה בעיר ההררית וָאנְדוּ
ציור סצנת ציד באחד הקברים
טימברלייק ורטנבייקר

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1951 (בת 73) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  סיינט ג'ון קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Our Country's Good, The Line, Three Birds Alighting on a Field, The Love of the Nightingale, Jefferson's Garden 
 בן או בת זוג:  ג'ון מן 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2004)  פרס סוזן סמית' בלקברן (1992)  פרס אוליבייה למחזה חדש (1988)  פרס חוג מבקרי התיאטרון (1991)  פרס ויטינג (1989)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
טימברלייק ורטנבייקר (באנגלית: Timberlake Wertenbaker; נולדה ב-1951) היא מחזאית, סופרת, תסריטאית ומתרגמת אמריקאית-בריטית, שכתבה מחזות עבור תיאטרון רויאל קורט, הלהקה השייקספירית המלכותית ואחרים. היא תוארה כ"דואיין של התיאטרון הפוליטי של שנות ה-80 וה-90".
אחת מיצירותיה המוכרות ביותר היא המחזה Our Country's Good (אנ') שזכה ב-6 מועמדויות לפרס טוני על הפקת 1991. יש לה נטייה לכתוב על חשיבה פוליטית וקונפליקטית, במיוחד במקום שיש בו אורתודוקסיה (אנ') מסודרת: ”ואז המורד שבי משתולל, ואני מתחילה לרתוע לזה. אני אוהבת את האזור שבו השאלות, ואת העמימות של החיים הפוליטיים, ולא את הוודאות.”
ביוגרפיה

ורטנבייקר נולדה בעיר ניו יורק ב-1951 לעיתונאי צ'ארלס ורטנבייקר, ולסופרת ליל ורטנבייקר. חלק ניכר מילדותה עברה בחבל הבסקים בכפר הדייגים הקטן סיבורה (אנ').
היא תוארה כבעלת ”רתיעה אופיינית”. היא ציינה שהדבר עשוי לנבוע בין השאר מילדותה בסיבורה: ”דבר אחד שהם היו אומרים לך בילדותך היה לא לומר דבר מאחר שאתה יכול לבגוד במישהו שעשה משהו פוליטי או כל דבר אחר. ולכן הוטבעתי ברעיון של פרטיות רגשית.”
קריירה

ורטנבייקר כתבה מספר מחזות בשיתוף פעולה עם Shared Experience (אנ') ב-1983 ובשיתוף פעולה עם תיאטרון רויאל קורט ב-1984–1985.
היא הייתה מפיקה בפועל בתיאטרון רויאל קורט ב-1992–1997 ובוועד הפועל של PEN ב-1998–2001.
ב-2005–2006, היא הרצתה בפקולטה לתיאטרון באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ורטנבייקר נבחרה להיות חברת האגודה המלכותית לספרות ב-2006.
ב-2011, היא הייתה האמנית של חברת Leverhulme במוזיאון פרויד. היא גם הייתה המנהלת האמנותית של New Perspective Theatre Company.
נכון לעכשיו, ורטנבייקר היא הדיקנית של הפקולטה לכתיבה באוניברסיטת מזרח אנגליה. בנוסף, היא משמת כיועצת אמנותית של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובמועצה של האגודה המלכותית לספרות.
חיים אישיים

היא מתגוררת בצפון לונדון עם בעלה, הסופר ג'ון מן (אנ'), ולהם בת אחת.
מורשת

ב-1997, רכשה הספרייה הבריטית את הארכיון של ורטנבייקר המורכב מכתבי יד, התכתבויות וניירות הנוגעים ליצירותיה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | פרס המחזאי המבטיח ביותר עבור מחזאות ושחקנים | פרס המחזאי המבטיח ביותר עבור מחזאות ושחקנים | The Grace of Mary Traverse | זכייה |
| 1988 | פרסי התיאטרון איבנינג סטנדרד | פרס המחזאי המבטיח ביותר | Our Country's Good | זכייה |
| 1988 | פרס אוליבייה | המחזה הטוב ביותר | Our Country's Good | זכייה |
| 1989 | פרס הטלוויזיה המרכזית (אנ') של איילין אנדרסון | פרס דרמה | The Love of the Nightingale | זכייה |
| 1989 | פרס ווייטינג | דרמה | — | זכייה |
| 1990 | פרס חוג מבקרי התיאטרון | מחזה הזר החדש הטוב ביותר (ניו יורק) | Our Country's Good | זכייה |
| 1991 | פרס חוג מבקרי התיאטרון | המחזה הטוב ביותר בווסט אנד (לונדון) | Three Birds Alighting on a Field | זכייה |
| 1992 | פרס סוזן סמית' בלקברן | פרס סוזן סמית' בלקברן | Three Birds Alighting on a Field | זכייה |
| 1992 | פרס גידלת הסופרים | המחזה הטוב ביותר בווסט אנד | Three Birds Alighting on a Field | זכייה |
| 2016 | פרס גידלת הסופרים | ההצגה החדשה הטובה ביותר | Jefferson's Garden | זכייה |
עבודתה > מחזות

היא כתבה מספר מחזות עבור תיאטרון רויאל קורט, הלהקה השייקספירית המלכותית ובתיאטראות אחרים:
This Is No Place for Tallulah Bankhead, 1978
The Third, 1980
Second Sentence, 1980
Case to Answer, 1980
Breaking Through, 1980
New Anatomies, 1981
Inside Out, 1982
Home Leave, 1982
Abel’s Sister, 1984
The Grace of Mary Traverse, 1985
Our Country's Good, 1988
The Love of the Nightingale, 1989
Three Birds Alighting on a Field, 1991
The Break of Day, 1995
After Darwin, 1998
Dianeira, 1999 (radio)
The Ash Girl (adaptation of "Cinderella"), 2000
Credible Witness, 2001
Galileo's Daughter, 2004
Scenes of Seduction, 2005 (radio)
Divine Intervention, 2006
Arden City (For the National Theatre Connections program), 2008
The Line, 2009
Our Ajax, 2013 - Southwark Playhouse, produced by Karl Sydow and Supporting Wall
The Ant and the Cicada, 2014
Jefferson's Garden, 2015
Winter Hill, 2017, Octagon Theatre Bolton
עבודתה > תרגומים ועיבודים

מספר תרגומים ועיבודים שלה כוללים מחזות אחדים שנכתבו במקור על ידי ז'אן אנוי אריאן מנושקין, פייר דה מאריבו, סופוקלס, אוריפידס, אדוארדו דה פיליפו, גבריאלה פריסובה (אנ') וז'אן רסין.
Mephisto (1986)
Léocadia (1987)
False Admissions; Successful Strategies; La Dispute: Three Plays (1989)
The Thebans (1992)
Filumena (1998)
Hecuba (2001) (radio)
Jenůfa (2007)
Hippolytus (2009)
Phedre (2009)
Elektra (2010 & 2012)
Antigone (2011)
Britannicus (2011)
עבודתה > רדיו

What Is the Custom of Your Grief? (BBC Radio 4)
The Memory of Gold (October 2012 for BBC Radio 3)
"Possession" Fifteen part adaptation of A.S. Byatt's novel (Woman's Hour, BBC Radio 4)
War and Peace a 10-hour adaptation of Tolstoy's novel (January 2015, BBC Radio 4)
Adaptation of Elena Ferrante's Neapolitan Novels (2017, BBC Radio 4)
In Search of Lost Time 10-hour adaptation of Marcel Proust's In Search of Lost Time (August 2019, BBC Radio 4)
עבודתה > אופרה

The Love of the Nightingale, music by Richard Mills (Perth International Arts Festival 2006, Sydney Opera House 2011)
עבודתה > תסריטים

The Children (בבימויו של טוני פאלמר (אנ'), בעיבוד של אדית וורטון)
Do Not Disturb
עבודתה > אוספים

Plays, Vol. 1: New Anatomies; The Grace of Mary Traverse; Our Country's Good; The Love of the Nightingale; Three Birds Alighting on a Field (Faber and Faber)
Plays, Vol. 2: The Break of Day; After Darwin; Credible Witness; The Ash Girl; Diianeira (Faber and Faber)
הערות שוליים

↑  Timberlake Wertenbaker(הקישור אינו פעיל) at the Orlando Project, Cambridge University Press
1 2  Washington Post, "Grappling with Jefferson’s legacy: ‘A playwright doesn’t like nice people’", January 24, 2018 (ארכיון)
↑  "Timberlake Wertenbaker". Faber & Faber. אורכב מ-המקור ב-2013-04-26. נבדק ב-11 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  The Guardian, "Timberlake Wertenbaker: ‘I got to feel that nobody wanted me’", April 29, 2017 (ארכיון)
↑  New York Times, "Lael Wertenbaker, 87, Author Who Wrote of Husband's Death", 1997 (ארכיון)
↑  The Guardian, "It's All So Public", 30 June 2004 (ארכיון)
↑  "Timberlake Wertenbaker" (אורכב 03.06.2015 בארכיון Wayback Machine), Literature Matters, British Council,
↑  British Council: Literature, "Timberlake Wertenbaker" (ארכיון)
↑  Timberlake Wertenbaker Papers (אורכב 19.09.2020 בארכיון Wayback Machine), archives and manuscripts catalogue, the British Library. Retrieved 27 May 2020
↑  The Hecuba, 2001 radio play (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269824105171  BIBSYS: 90254427  BnF: cb14658084k (data)  CiNii: DA05930010  GND: 136017800  ISNI: 0000 0001 0886 0011  LCCN: n85235416  NDL: 01077812  NTA: 074377604  RERO: 02-A003968912  SUDOC: 053951026  VIAF: 33443298   WorldCat (עם VIAF): 33443298
מארקגראף

מארקגראף
המארקגְראף (בגרמנית: Markgraf) היה תואר אצולה מימי הביניים של אצילים בעלי תפקיד צבאי באחד ממחוזות הגבול (March) של הממלכה.
כמושל צבאי, המארקגראף היה לעיתים קרובות אחראי על שטח גדול מאוד במחוז מסוים בשל הרחבת הגבול המלכותי לאחר המלחמה. בימי הביניים, המארקגראף היה אחראי בדרך כלל על מימוש האוטונומיה הגדולה על ידי פעולה מאסיבית (טקטית, אסטרטגית, ופוליטית), בשונה מזו שניתן על ידי המלך לשאר האדונים האחרים של הממלכה.
עם זאת, עקב גבולות הטריטוריה היציבים וההתקדמות פוליטית שהושגה בימי הביניים המאוחרים (1300–1500 לספירה) והתקופה המודרנית המוקדמת (1500 לספירה), פחתו בהדרגה העיסוקים הצבאיים ואיתם תוארי הדרגות העליונות הצבאיות בקרב שליטי הטריטוריות בממלכות אירופה.
בדפורד TA

| --- | --- |

Bedford TA, שנת 1953
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Bedford A
 יצרן:  Bedford Vehicles (אנ')
 שנות ייצור:  1953 – 1958
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  דנמרק דנמרק (דגם "Bedford A2C")
 מודל אחריו:  בדפורד TJ
 חברת אם:  ווקסהול מוטורס בבעלות ג'נרל מוטורס
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  5.35 מטר (דגם "Bedford A2C")
 רוחב:  2.16 מטר (דגם "Bedford A2C")
 גובה:  2.75 מטר (דגם "Bedford A2C")
 משקל:  3.175 טון (דגם "Bedford A2C")
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,800 סמ"ק  6 צילינדרים, 3,519 סמ"ק המפיק 76 כ"ס (מנוע בנזין)  6 צילינדרים, 3,519 סמ"ק המפיק 84 כ"ס ב-3,400 סל"ד, יחס דחיסה 6.22:1 (מנוע בנזין)  6 צילינדרים, 4,726 סמ"ק יחס דחיסה 16.0:1 (מנוע דיזל)  6 צילינדרים, 4,927 סמ"ק (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות
בדפורד TA (באנגלית: Bedford TA, קרוי גם: Bedford A) הן מספר תצורות של דגמי משאיות, טנדרים ואוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles (אנ'), חברת בת של ווקסהול מוטורס, בבעלות קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1953–1958.
"בדפורד TA"

בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה מדיניות של שימוש בקידומת "T" למודל של משאיות, ולכן גם צוטט הכינוי "asTA". יוצרו יותר מ-100,000 יחידות של סוגי "בדפורד A".
יוצרו 4 סוגים שונים של "בדפורד A" לפי  דירוג משקל: A2, A3, A4 ו-A5.
מנוע קדמי.
מנוע: 6 צילינדרים, 3,519סמ"ק המפיק 84 כ"ס.
סוגי מנוע: מנועי בנזין, מנועי בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
דגם "Bedford A2C" נרכש על ידי הצבא המלכותי הדני.
"בדפורד TA" > דגם "Bedford A2C"

"בדפורד A2C" הוגדרה כמשאית בגודל 1,000 ק"ג. נרכשה על ידי הצבא הדני בשנת 1953. כל היחידות נקנו כשלדה שהורכבו על ידי ג'נרל מוטורס בקופנהגן. עבודות גוף וציור נעשו במפעלים מקומיים. מדפי נשק וכו' בוצעו על ידי הצבא הדני. כל היחידות נמסרו ליחידות הצבא באמצע אפריל 1955.
צוות: נהג + 1 (בקבינה).
מנוע: 6 צילינדרים, 3,519 סמ"ק המפיק 84 כ"ס ב-3,400 סל"ד (מנוע דיזל)
מערכת חשמל: 12 וולט.
בלמים: הידראולים
קיבולת מכל דלק: 54 ליטר (טווח: 225 ק"מ).
תצורות "בדפורד TA"

משאית קלה.
טנדר.
אוטובוס.
גלריה

דגם "בדפורד TA", שנת 1955 - משאית קלה
דגם "בדפורד TA", שנת 1955 - משאית קלה
דגם "בדפורד TA" - משאית קלה
דגם "בדפורד TA" - משאית קלה
דגם "בדפורד TA" - משאית קלה
"בדפורד TA" דגם "A3", שנת 1956
ראו גם

בדפורד CA
בדפורד OB
בדפורד OY
גרין גודס
בדפורד סוג S
הערות שוליים

↑  "בדפורד TA", שנת 1956 – ברושור veikl.com/d/Bedford-Truck-Series-TA-Brochure-1956-NL
↑  בדפורד ta-td vauxpedianet.uk2sitebuilder.com/bedford-ta-td-series---20cwt-25cwt-35cwt-2-ton-3-ton-4-ton-5-ton
↑  דגם Bedford A2C - מפרט armyvehicles.dk/bda2c
↑  משאית בדפורד שנת 1953 - תמונה starcarsagency.com.au/vehicle/1953-bedford-truck
יחסי דרום סודאן – ישראל

| יחסי דרום סודאן – ישראל |
| --- | --- |
דרום סודאן: ישראל
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

דרום סודאן: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
644,329: 22,072
אוכלוסייה
12,066,483: 10,023,983
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,998: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
994: 50,868
משטר
רפובליקה נשיאותית - בפועל דיקטטורה: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי דרום סודאן–ישראל מתייחסים לקשרים ההדדיים בין הרפובליקה של דרום סודאן ומדינת ישראל. ישראל הכירה ב-10 ביולי 2011 בדרום סודאן כמדינה עצמאית וריבונית, יום לאחר הכרזת עצמאותה, ב-15 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן שהיא מתכוונת לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל כולל פתיחת שגרירות. להודעה זו משמעות רבה, משום שדרום סודאן התפצלה מסודאן שלא היו לה יחסים עם ישראל ונחשבה למדינת אויב עד לדצמבר 2020. ב-28 ביולי 2011 הודיעה ישראל על כוונתה לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום סודאן. בינואר 2012 מונה חיים קורן לשגריר ישראל בדרום סודאן, ובשנת 2014 מינתה דרום סודאן לראשונה שגריר בישראל.
היסטוריה

בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעת מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה, סייעה ישראל למורדים הדרום-סודאנים וסיפקה להם נשק וציוד צבאי, כמו כן מדריכים ישראלים הדריכו את המורדים. לאחר סיום המלחמה נפגשו שליחים ישראלים רשמיים עם מנהיגי דרום סודאן כדי לגבש תוכנית עזרה מקיפה בנושאי החקלאות ופיתוח תשתיות בעזרתו של משרד החוץ. בנוסף, ארגונים לא ממשלתיים הציעו את עזרתם גם הם.
בשנת 2008, ביקרו נציגי הוועד היהודי-אמריקני בדרום-סודאן והמליצו לממשלת ישראל דרכי עזרה כהכנה לעצמאות מדינת דרום סודאן.
יחסים דיפלומטיים

עוד לפני הכרזת העצמאות, באוקטובר 2010 הצהיר נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט כי הוא מעוניין לקיים קשרים טובים עם מדינת ישראל וישקול פתיחת שגרירות ישראלית בבירה ג'ובה, אם תוצאות משאל העם יביאו לעצמאות החבל. עם זאת, בפגישה עם מזכ"ל הליגה הערבית, עמר מוסא, בדצמבר 2010, הבטיח לו קיר שהמדינה העתידית לא תקיים קשרים עם ישראל.
ב-9 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן על התנתקותה מסודאן ועל עצמאותה, וישראל הכירה בה כמדינה עצמאית וריבונית כבר למחרת עם הודעת ראש הממשלה הישראלי, בנימין נתניהו. ב-15 ביולי 2011 השיבה דרום סודאן לישראל שהיא מעוניינת בכינון יחסים דיפלומטיים מלאים איתה. ב-28 ביולי 2011, ולאחר שחזרה המשלחת הישראלית מבירת דרום סודאן, ג'ובה, הודיע משרד החוץ הישראלי על כינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום סודאן ועל כוונתה לשלוח שגריר שייצג אותה.
באוגוסט 2011 סיפר נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט למשלחת הישראלית בראשות דני דנון שמדינתו מתכננת להקים את שגרירותה בירושלים. ב-20 בדצמבר 2011, ביקר סאלווה קיר מאיארדיט בישראל והביע את תודתו על התמיכה בזמן מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה בין השנים 1956-1972. במהלך פגישתו עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, חזר סאלווה קיר מאיארדיט על רצונו להקים שגרירות דרום סודאנית בירושלים.
בהצבעות האו"ם, דרום סודאן היא אחת המדינות שהכי פחות תומכות בהחלטות אנטי-ישראליות, ואף הצביעה נגד גינוי ישראל בדבר סיפוח רמת הגולן.
קשרים כלכליים

ישראל הציעה עזרה כלכלית לדרום סודאן. איש העסקים הישראלי מאיר גרייבר הקים את החברה לפיתוח דרום סודאן בע"מ כדי לקדם את העסקים בין המדינות. לאחר שנים רבות של הזנחה דרום סודאן משוועת לתשתיות, כבישים, שדות תעופה, בתי חולים, תשתיות חשמל, ייעוץ בנושאי חקלאות ומשק המים ועוד. לדרום סודאן יש משאבים ומחצבים רבים כמו: נפט, זהב, אורניום ואלומיניום. גרייבר הציע שאנשי עסקים ישראלים ישלחו את עודפי תוצרתם לדרום סודאן במקום לסין.
בתחילת 2012 הודיעו ישראל וגרמניה כי הן בוחנות אפשרות להשקעה משותפת בתחומי שיקום תשתיות בדרום סודאן ומרכזה תוכנית לשיקום אגם ויקטוריה.
מסתננים בישראל

בישראל נמצאים כיום כ-7,000 פליטים[דרוש מקור][דרושה הבהרה] כשרובם הסתננו מגבול ישראל-מצרים וחיים בתל אביב, ערד, אילת ובני ברק. למרות הוויכוח על מעמדם, בית המשפט העליון החליט ב-13 בינואר 2012 שמעסיקיהם של הפליטים והמסתננים לא יקנסו. מכאן שהם מורשים לעבוד בישראל.
לאחר הכרת ישראל בדרום סודאן ב-10 ביולי 2011, שר הפנים, אלי ישי, קרא לממשלה להתחיל באופן מיידי משא ומתן עם ממשלת דרום סודאן בנושא הפליטים ומבקשי העבודה שהסתננו בשנים האחרונות לישראל.
בפברואר 2012, הכריז שר הפנים שאזרחי דרום סודאן השוהים בישראל חייבים לחזור למולדתם עד חודש מרץ 2012 בטענה שאלו אינם זקוקים עוד להגנה מאז הכרזת עצמאות של דרום סודאן. כל אדם שיחזור מרצונו החופשי למדינתו יקבל כרטיס טיסה ו-1,300 דולר אמריקאי ואלו שלא יעשו זאת מרצונם החופשי יגורשו. בסוף חודש מרץ 2012 הטיל בית המשפט המחוזי בירושלים צו מניעה הדוחה את הגירוש, לאור החשש הנשקף לשלומם של אזרחי דרום סודאן אם יגורשו לארצם. ב-10 ביוני 2012 החלו מעצרים של פליטים על ידי רשויות ההגירה בכל חלקי הארץ. ב-17 ביוני 2012 המריא המטוס הראשון לג'ובה כשעליו 127 מסתננים. ב-26 ביוני 2012 המריא מטוס שני שעליו 153 מסתננים.
שגרירים > שגרירי ישראל לדרום סודאן

| שם | תקופת כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| חיים קורן | 2012–2014 | השגריר הראשון |
| חנן גודר | מ-2014 | השגריר השני |
ראו גם

יחסי החוץ של דרום סודאן
פאנג'ינגשאן

סלע הפטרייה
שכבות המסלע בהר
מפל מים בהר
יער גשום סובטרופי
עץ במורד
שער הכניסה
פאנג'ינגשאן (בסינית: 梵净山, בפין-יין: Fànjìngshān מילולית "הר הארץ הטהורה של ברהמה") הוא הר בנציבות העירונית טונגז'ן במחוז גוויג'ואו בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין. ההר הוא חלק מרכס הרי וולינג (בסינית 武陵山脈, בפין-יין Wǔlíng Shānmài), רכס הרים במרכז סין, המשתרע מהעיר צ'ונגצ'ינג דרך החלק המזרחי של גוויג'ואו לחלק המערבי של מחוז חונאן. אחת הפסגות בהר (鳳凰 金頂 – "מקדש הפניקס המוזהב") היא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי וולינג בגובה 2,570 מטרים מעל גובה פני הים.
פאנג'ינגשאן הוא הר קדוש בבודהיזם הסיני, ומקור שמו באמונה זו. פאנג'ינג הוא קיצור של "פָאנְטְייֵן גִ'ינְגְטוּ" (梵天净土), או "הארץ הטהורה של בראהמה". "פָאנְטְייֵן" הוא השם הסיני למלך השמימי בראהמה ו-"גִ'ינְגְטוּ" הוא בסינית ארץ טהורה, המוקד של בודהיזם הארץ הטהורה. הבודהיסטים מאמינים כי ההר הוא בודהימנדה של הבודהה מאיטריה. על אחת הפסגות המשניות (新 金顶 - "פסגת הזהב של הענן האדום") בגובה 2,336 מטרים, שאליה מובילות סביב 8,000 מדרגות, ישנם שני מקדשים קטנים עם גשר מעל הערוץ הצר שביניהם.
"שמורת הטבע הלאומית פאנג'ינגשאן" הוקמה בשנת 1978 והוגדרה שמורת ביוספירה של אונסק"ו ב-1986. ב-2 ביולי 2018 הוגדר האזור כאתר מורשת עולמית בשם "פאנג'ינגשאן" על ידי ארגון אונסק"ו בהחלטה של המושב ה-42 של ועדת המורשת העולמית. זהו אתר המורשת העולמית ה-52 ברפובליקה העממית של סין, ונקבע כאתר מורשת עולמית על בסיס קריטריון 10 (האתר הוא בית גידול טבעי, במקומו המקורי אין סיטו, מגוון ביולוגי חשוב ומובהק, כולל אלה המצויים בסכנת פגיעה בשל היבטים מהסביבה מנקודת ראות מדעית או של שמירת הטבע).
גאוגרפיה

אתר המורשת העולמית הר פאנג'ינגשאן שוכן בנציבות העירונית טונגז'ן במחוז גוויג'ואו בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין. שטח האתר 402.75 קילומטרים רבועים והוא מוקף אזור חיץ שבו יש הגבלות בנייה בשטח של 372.39 קילומטרים רבועים, ובסך הכול 775.14 קילומטרים רבועים. האתר ממוקם באזור המעבר בין רמת יונאן-גוויג'ואו להרי גבעות מערב חונאן, במדרגה השנייה משלוש המדרגות הגאומורפולוגיות הענקיות של סין. פאנג'ינגשאן הוא הפסגה הבולטת של רכס הרי וולינג, צורתו סגלגלה רחבה בציר צפון-דרום, אך צרה בציר מזרח-מערב, וכיוונו צפון-צפון-מזרח. הנקודה הגבוהה ביותר בפאנג'ינגשאן היא 2,570 מטרים מעל פני הים, והנמוכה ביותר היא בגובה 500 מטרים. ברוב האתר יש הפרשי גובה של יותר מ-2,000 מטרים. הר פאנג'ינגשאן גבוה בהרבה מתצורות הקרסט הסובבות אותו, וצורות הנוף האופייניות לו מושפעות מהסחיפה העזה וכוללות גבעות מעוגלות, עמקים עמוקים ומפלי מים תלויים.
הטופוגרפיה היא של מורדות בלתי רציפים, עם שלושה מישורים בגובה 1,800 מטרים, 1,350 מטרים ו-850 מטרים בהתאמה. בהר יש כמה פסגות הרים: פסגת גִ'ינְדִינְג החדשה, פסגת גִ'ינְדִינְג הישנה (2,494 מטרים) ופסגת פֶנְגְחְוָאנְגְשָׁאן (2,570 מטרים), והוא חוצץ בין אגני הניקוז של הנהרות ווּגְ'יָאנְג ויוֵּאנְגְ'יָאנְג, ששניהם נשפכים בסופו של דבר לנהר היאנגצה. יותר מעשרים נחלים זורמים ממרום ההר וכוללים מפלים רבים. העמקים בהר עמוקים, מכוסי צמחייה עבותה כשמדרונותיהם תלולים.
בפארק ישנם שלושה כפרים: לִינְגְפֶנְג, טְווָאנְלונְג ודְייֵנְצָ'אנְג, בהם חיים בעיקר בני קבוצות אתניות (טוג'יה, מיאו, דונג, וגלאו), אך גם סינים בני האן. תושבי הכפרים עוסקים בחקלאות קונבנציונלית בהתאם לתנאי ההגנה על האזור כולו.
גאוגרפיה > אקלים

האתר שוכן באזור הסובטרופי, והאקלים הוא מתון יחסית וגשום עם משקעים שנתיים של 1,100 עד 2,600 מילימטרים (1,506 מילימטרים בממוצע) ולחות ממוצעת של 80%. משטר הרוחות הוא של רוחות מונסון מדרום-מערב ממפרץ בנגל, רוחות מונסון מדרום-מזרח מים סין הדרומי ורוחות יבשתיות קרות מצפון. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא בין 5 ל-17 מעלות צלזיוס (ממוצע 12 מעלות צלזיוס), והיא יורדת עם הגובה (כ-0.5-0.56 מעלות צלזיוס לכל מאה מטר גובה).
גאולוגיה

האזור שהוכרז כאתר מורשת עולמית הוא בגובה 500 עד 2,570 מטרים מעל פני הים. מבחינה גאולוגית, המסלע של פאנג'ינגשאן הוא "אי" של סלע מותמר באמצע "ים" של סלע קרסט. חלק מהמסלע עתיק מאוד ומקורו בכדור הארץ הקדום (פרוטרוזואיקון) לפני כמיליארד שנה. בטריאס, לפני כ-250 מיליון שנה, היה המסלע של פאנג'ינגשאן תחת ים קדום. בשלהי הטריאס עד ליורה (לפני 150 עד 220 מיליון שנה) האזור כולו התרומם והתייבש. תהליך זה נמשך לאחר התנגשות הלוח ההודי והלוח האירואסייתי לפני כ-40 מיליון שנה, שהובילה להיווצרותם של הרי ההימלאיה ורמת צ'ינגהאי-טיבט. סלע הקרסט שסביב פאנג'ינגשאן עבר בליה בגלל הגשמים, ואילו המסלע של פאנג'ינגשאן המשיך להתרומם.
מחשופי הסלעים בפאנג'ינגשאן הם בעיקר סלעים אולטרה-בסיסיים שהם תלולים ואנכיים עם לבה געשית חומצית. סוגי סלעים אחרים כוללים סלעים מותמרים, אבן חול ופיליט, הם שטוחים וחופפים. הנופים של הפסגות, הם צורות פיריגלציאליות, שהושפעו מקפיאה ובליה במהלך הרביעון. בהשפעת תהליכים טבעיים ארוכי טווח יצרו הסלעים במקומות שונים של ההר צורות מרהיבות וייחודיות כמו פסגות אבן, צריחים, סלעים בצורת פטריות, וגלילי אבנים. מגוון תהליכים יצרו מערות בהר דוגמת מערת לְייֵן-יוּ ומערת שְׂייֵנְזֶ'ן ובהם אקולוגיה ייחודית ובכלל זה הצפרדע הנדירה Oreolalax rhodostigmatus.
אקולוגיה

הקרקעות הנפוצות ביותר הן הצהובות והחומות-צהובות כהות ויחד עם הבדלי הגובה ממלאים תפקיד מפתח בעיצוב חגורות היער האנכיות המאפיינות את פאנג'ינגשאן. הר פאנג'ינגשאן הוא נציג בולט של מערכת אקולוגית הררית גשומה סובטרופית הכוללת סוגי צמחייה מגוונים וחברות מגוונות של צומח ובעלי חיים. הסביבה הגאומורפולוגית של "האי" המבודד יוצרת בתי גידול נפרדים יחסית ומספקת את התנאים הטובים ביותר לרבייה של בעלי החיים הקדומים ולאבולוציה של הצמחים. האתר מאוכלס עדיין במינים רבים של צמחים ובעלי חיים עתיקים שמקורם לפני תקופות הרביעון והשלישון, מלפני יותר מ-70 מיליון עד לפני 2 מיליון שנה.