stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-ז'וזף מורה
יצירותיו

מורה חיבר בעיקר לבימה. יש לו יד בהופעת הסוגות הצרפתיות במובהק של טרגדיה לירית והאופרה-באלט, אבל קנאתו בכוכב העולה ז'אן-פיליפ ראמו הובילה למרירות ולטירוף שהיו מנת חלקו בסוף חייו.
"חגיגות תאליה", אופרה-באלט לאופרה של פריז (1714)
"כלולות ראגונד וקולין" בשביל סו (1714)
"אריאדנה ותזיאוס" (1717)
"פיריתוס", האופרה של פריז (1723)
"אהבות אלים", האופרה של פריז (1727), פרטיטורה
"חסדים הרואיים" (1733)
"ניצחון ההכרה" (1732)
"המקדש של גניד" האופרה של פריז (1741)
מורה כתב גם שירים, דיברטימנטי, קנטילנות, מוטטים ויצירות אינסטרומנטליות (סונאטות, תרועות). בין שאר יצירותיו, שתי הסוויטות הסימפוניות (1729) ראויות במיוחד להיזכר. הסוויטה הראשונה, הידועה כנושא התוכנית "תיאטרון מופת", מכונה "תרועה לחצוצרות, טימפני, כינורות ואבובים" ומוקדשת לבנה של הדוכסית ממיין, הנסיך מדומבה. ב"קונצרטים הרוחניים", בניצוחו של מורה עצמו, הושמעה סוויטה זו בביצוע בכורה. הסוויטה השנייה, הכתובה לכינורות, אבובים וקרנות, נוגנה לראשונה בהוטל דה ויל לפני המלך לואי החמישה-עשר.
הערות שוליים

↑  Jean-Joseph Mouret: Rondeau from "Sinfonie de Fanfares"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274992405171  PLWABN: 9810675058805606  BNE: XX1041906  BnF: cb14785544s (data)  CiNii: DA05606431  GND: 101361742  ISNI: 0000 0000 8376 4057  LCCN: n83134294  LNB: 000042213  MusicBrainz: 0b2d03d6-5868-49ed-a841-b8aee954d398  NDL: 01153175  NKC: xx0090363  NLK: KAC199619506  NTA: 071070079  SNAC: w66115gr  SUDOC: 035168773  Trove: 947946  VIAF: 42104905   WorldCat (עם VIAF): 42104905
חוות דעת
לקריאה נוספת

חוות דעת רפואית
יונתן דייוויס, חובת הזהירות ואיסור ההטעיה של רופא המוסר חוות דעת(הקישור אינו פעיל), רפואה ומשפט 24, 2001, עמ' 15–22
גבע ושיץ, נדב דוידוביץ', יוסף פליסקין, חוות דעת רפואית שנייה, הרפואה 150 (2), 2011, עמ' 105–109.
יפעת גדות, חוות דעת שנייה - משפיעה על הראשונה?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 בדצמבר 2010
משה לטם, מחשבות על חוות דעת רפואית, רפואה ומשפט 8, 1993, עמ' 24–26.
אברהם סהר, חוות-הדעת הרפואית, אמינות, אתיקה ושכר-טרחה, הרפואה 146 (7), 2007, עמ' 534–536.
יחזקאל קישון, חוות דעת רפואית מנקודת ראות הרופא, רפואה ומשפט 27, 2002, עמ' 125–129.
הערות שוליים

1 2  שאלות נפוצות על הטיפול, באתר www.dreddiegarber.com
ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1815 ליון, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  31 בינואר 1891 (בגיל 75) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean-Louis-Ernest Meissonier 
 מקום קבורה:  Cimetière de la Tournelle 
 מקום לימודים:  תיכון שארלמיין 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית 
 הושפע על ידי:  Léon Cogniet 
 יצירות ידועות:  1814, La Campagne de France, Antibes. La promenade à cheval, Au cabaret. Reître et lévrier 
 פרסים והוקרה:  צלב גדול של לגיון הכבוד (1889)  קצין בלגיון הכבוד (1856)  מפקד בלגיון הכבוד (1867)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1880)  אביר בלגיון הכבוד (1846) 
 בן או בת זוג:  Élisa Meissonier  Emma Steinheil 
 צאצאים:  Charles Meissonier 
 
ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה, דיוקן עצמי, 1889
1814. המערכה בצרפת(נפוליאון ומפקדיו חוזרים מסווסון לאחר קרב לאון), יצירה משנת 1864
ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה (בצרפתית: Jean-Louis Ernest Meissonier; ‏ 21 בפברואר 1815 – 31 בינואר 1891) היה צייר ופסל קלאסיקני צרפתי הידוע בציורי הקרבות שלו, בהם התמקד בעיקר בציורי צבאותיו של נפוליאון בונפרטה.
קורות חיים

מסונייה נולד בליון שבצרפת. הוא החל לצייר ולרשום בצעירותו, למד אמנות בסטודיו של הצייר לאון קונייה. הוא ביקר ברומא ובשווייץ והציג בשנת 1831 את יצירתו "הבורגנים ההולנדים" (Les Bourgeois Flamands) בפריז. יצירה זו היא אחת ממספר רב של יצירות מיניאטוריות בהם התמחה האמן (אשר היה הראשון שצייר בסוגת ציור זו בצרפת, וזכה להצלחה רבה). בשנת 1838 התחתן ונולד לו בן אחד - ז'אן שארל מסונייה, אשר למד תחת אביו, ולימים הפך צייר בעצמו.
בשנת 1841 הציג את היצירה "משחק שח" אשר זכתה להצלחה רבה, וכן גם יצירתו משנת 1842 "צעיר מנגן בצ'לו", היצירה משנת 1842 "האמן בסטודיו שלו", והיצירות "צעיר מביט על ציור", "בחדר המשמר" ו"משחק פיקה" משנת 1845.
בשנת 1848 צייר את "חיילים" והחל את "יום ביוני" - יצירה אותה לא השלים. בשנת 1849 יצר את "מעשן" ובשנת 1952 את "בראבו". יצירתו משנת 1855 - "המהמרים" ו"הריב" זכו להצלחה רבה והוצגו בחצרו של הקיסר נפוליאון השלישי. בשנת 1857 הציג בתערוכה בפריז תשע יצירות שזכו להצלחה. הוא שב והציג את יצירותיו בתערוכות בשנת 1861 ו-1864, וכן בתערוכה העולמית בשנת 1878 בה הציג 16 מיצירותיו.
במהלך המצור על פריז בשנת 1871 שירת מסונייה בדרגת קולונל.
בשנת 1883 נבחר כנשיא "התערוכה הלאומית הגדולה" והציג בה מספר יצירות. תערוכה רטרוספקטיבית שלו נפתחה ב-24 במאי 1884 וכללה 146 מיצירותיו.
מסונייה היה חבר בחבר השופטים של התערוכה העולמית של פריז (1889) ואף הציג בתערוכה מספר יצירות.
מסונייה נפטר בפריז ב-31 בינואר 1891.
תארים

בשנת 1846 קיבל מסונייה את התואר אביר לגיון הכבוד על עבודותיו. הוא הועלה בדרגה בשנת 1856 ושוב ב-29 ביוני 1867 ו-1880, וקיבל את התואר הגבוה ביותר של הארגון ב-29 באוקטובר 1889
בשנת 1890 הפך מסונייה לנשיא החברה הלאומית לאמנות יפה של צרפת (Société Nationale des Beaux-Arts).
לקריאה נוספת

רוס קינג, משפט פריס, מאנגלית: יותם פלדמן ונעמי כרמל, הוצאת דביר, 2010.
זהראני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  25 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  2 (נכון ל-2001) מ"ק לשנייה
 שפך:  הים התיכון 
 מדינות באגן הניקוז:  לבנון לבנון
 
נהר הזהראני (בערבית: نهر الزهراني; בתעתיק מדויק: נהר אלזהראני) הוא נהר בדרום לבנון. הנהר זורם מג'בל ריחן וג'בל סאפי שבנפת ג'זין וזורם בהמשכו מערבה, בחלקה הדרומי של נפת א-נבטיה ונשפך לים התיכון מדרום לצידון. גודל אגן הניקוז של הנהר הוא 106 קילומטר רבוע.
בדומה למהלך הנחלים האחרים בדרום לבנון, כמו האוואלי והליטני, גם בזהראני קיים עיקול חד של הנחל (המכונה "ברך") שבו משתנה מהלך הנחל מכיוון זרימה צפון-דרום לכיוון זרימה מזרח-מערב. ברך הזהראני נמצאת מדרום לכפר ערבסאלים. חלקו העילי של הנחל נקרא גם קוואדי אל-אחדר. מקורות הנהר הגבוהים ביותר נמצאים בגובה של 1,418 מטר מעל פני הים. הנביעה העיקרית במקור הנהר היא של מעיין נַ֫בֶּע א-טאסה, שנמצא מדרום ללואייזה, מצפון מזרח לג'רג'וע ומצפון לסוג'וד.
אורך הנהר מערבסאלים ועד שפך הנהר הוא 25 קילומטר ועל פי נתונים מ-1982, ספיקת המים שלו הייתה 38 מיליון מטר מעוקב בשנה. על פי תצפיות מאוחרות יותר, ירדה ספיקת המים של הנהר בעשור שהחל ב-1991 מכ-25 ממ"ק לכ-2 ממ"ק בשנה ב-2001. בחודשי הקיץ, מיוני ועד נובמבר אין זרימת מים בנהר. שיא הספיקה בנהר הוא בחודש פברואר ומגיע ל-10 מטר מעוקב בשנייה.
מסוף הנפט בשפך הזהראני

בין שפך נהר סיניק המצוי בגבולה הדרומי של העיר צידון ובין שפך הזהראני, כ-8 קילומטר דרומית לצידון, נפתח בדצמבר 1950 מסוף הנפט של צינור הנפט הטרנס-ערבי (טפליין). המסוף כלל חוות מכלים גדולה, בית זיקוק וארבעה מזחים של צינורות נפט להטענת מכליות נפט. המסוף הפסיק לתפקד כתחנה הסופית של צינור הנפט ב-1990. לאחר מכן הפך לנמל יבוא נפט של לבנון.
זירת הזהראני בעימותים בהן הייתה מעורבת ישראל > מבצע צלצל

ביולי 1981, בעקבות ההסלמה בדרום לבנון ביולי 1981 (אנ'), שכללה, בין היתר, הפצצות כבדות של חיל האוויר הישראלי על ביירות ועל דרום לבנון, כולל פגיעה בגשרים על הליטני והזהראני וכולל הפגזת מסוף הדלק בנמל הזהראני על ידי אוניות חיל הים הישראלי, שנענו בירי קטיושות נוסף לנהריה ולאצבע הגליל, ביצעו כוחות צה"ל פשיטה מדרום ל"מזרעת-אל-מצילה", כחמישה קילומטרים דרומית לשפך הזהראני. הפשיטה כונתה "מבצע צלצל". יעד הפשיטה היה מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל, אשר כלל מספר מבנים, אוהל ועמדות אש ואויש על ידי כחמישה עשר מחבלים שהיו אמונים על הפעלת מחסום בציר נבטיה–זהראני. את הפעולה ביצעו כוחות מחטיבת הצנחנים.
זירת הזהראני בעימותים בהן הייתה מעורבת ישראל > מלחמת שלום הגליל

בתוכניות המוקדמות לפני תחילת מבצע שלום הגליל, לפני הצגת תוכנית אורנים גדול, נקבע הזהראני כקו הסופי אליו אמורים להגיע כוחות צה"ל בגזרה המערבית כדי להרחיק את המחבלים מקו הגבול ישראל–לבנון. חלק מתוכנית המתקפה של צה"ל הייתה נחיתה של כוח יבשתי במעגן הזהראני. בלילה שבין 6 ו-7 ביוני 1982, הוחלפה נקודת הנחיתה אל שפך נהר האוואלי שמצפון לצידון. בספינת הפיקוד, אח"י גאולה, שנמצאה במרחק לא רב מהחוף נמצאו מפקד הכוח היבשתי, מפקד הכוח הימי, מש"ט 13, מש"ט הסטי"לים ומש"ט הצוללות. למפקד האוגדה לא הייתה הערכה מדויקת לעוצמת ההתנגדות של המחבלים. וביציאה לים עדיין לא נקבע האם הנחיתה תתבצע מדרום לצידון או מצפון לה. החוף מדרום לצידון קרוב יותר והכוח נערך אליו. בחוף זה נתוני הנחיתה היו קשים ולדעת חלק מהמפקדים בלתי אפשריים. כאשר הוברר שההתקדמות ביבשה טובה והנחיתה נדרשת להיעשות מצפון לצידון הוחלט להחליף את חוף הנחיתה ולא לנחות בשפך הזהראני.
בלחימה היבשתית, בגזרה המערבית פעלה אוגדה 91 בתגבור חטיבת כרמלי וכבשה את המרחב שבין צור וצידון שבו עובר הזהראני. בגזרה המרכזית פעלה אוגדה 162, שכבשה כבר ביומה הראשון של המלחמה, 6 ביוני 1982, את גשר עקיה שעל הליטני בדרכה לכיבוש "גשר חבוש" על הזהראני הנמצא מצפון מזרח לכפר חבוש.
בתקופה שבה שהה צה"ל בדרום לבנון עד הנסיגה ב-1985 לרצועת הביטחון, אירעו פיגועים רבים נגד כוחות צה"ל בכביש צור–צידון (החוצה את הזהראני בסמוך לצומת הזהראני), ובכביש א-נבטיה–שפך הזהראני.
הערות שוליים

1 2 3 4  CAMP Project - Lebanon, p. 42
↑  Lebanon State of the Environment Report, p. 112
↑  CAMP Project - Lebanon, p. 43
↑  Captain A.A. Brickhouse, Jr., TAPLINE'S SIDON TERMINAL
↑  300 נהרגו ו-800 נפצעו בהפצצת ח"א הישראלי בביירות ובדרום-לבנון, דבר, 19 ביולי 1981
↑  William E. Farrell, 123 REPORTED DEAD, 550 INJURED AS ISRAELIS BOMB P.L.O. TARGETS IN; U.N. COUNCIL MEETS BEIRUT AND SOUTH LEBANON, The New York Times, 18 July 1981
↑  נהריה הופגזה אמש שלושת רבעי שעה, דבר, 20 ביולי 1981
↑  מלחמת שלום הגליל 1982, באתר עמותת חיל הים
↑  אלי אשכנזי‏, 33 שנה למלחמת לבנון, מסמכים חושפים: ישראל תכננה לכבוש את ביירות, באתר וואלה, 11 ביוני 2015
↑  מנחם רהט, ועדת ח"כים סיירה ב"נתיב הפיגועים", דבר, 20 בפברואר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344001705171  VIAF: 573149366046485600834   WorldCat (עם VIAF): 573149366046485600834
זריזבוביים

| זריזבוביים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
על־משפחה:: Oestroidea
משפחה:: זריזבוביים
שם מדעי
 Tachinidae ‏Robineau-Desvoidy, 1830
זריזבוביים (שם מדעי: Tachinidae) היא אחת ממשפחות הזבובים הגדולות ביותר. כ-9,899 מינים ידועים נפוצים בכל רחבי העולם ב-1,528 סוגים שונים. השם העברי נגזר מהשם הלטיני tachina שהגיע מיוונית takhin ומשמעותו זריז.
רוב המינים במשפחה זו פרזיטואידים, הרימות גדלות בתוך הקורבן עד שלבסוף גורמות למותו ומיעוטם טפילים הניזונים מהקורבן אך אינם גורמים למותו. הרימה מתפתחת לרוב בתוך זחלי פרפראים, חיפושיות בוגרות או זחלי חיפושיות, סוגים שונים של פשפשאים, חגבאים ולעיתים נדירות נדלים.
רוב המינים מתפתחים במגוון של כמה קורבנות ותכונה זאת מנוצלת על ידי האדם כדרך הדברה ביולוגית בענף החקלאות. מינים רבים נפוצו בעולם בעזרת האדם שניצל אותם להדברת מזיקים שונים, אך עם זאת לעיתים הם נחשבים כמזיקים בעצמם למשל בתעשיית המשי מאחר שמינים שונים (במיוחד Exorista bombycis) תוקפים את טוואי המשי.
הבוגרים ניזונים מצוף פרחים או מנוזלים סוכריים המופרשים מכנימות עלים וכנימות מגן. מינים רבים ניזונים גם מאבקת פרחים ולכן עשויים להיות מאביקים חשובים בעיקר היכן שנוכחות הדבורים קטנה יותר.
הזיהוי המורפולוגי של המינים במשפחה נחשב לקשה; מורפולוגיית הרימות וכן נתונים שאינם חזותיים כגון דרך הרבייה, עשויים לסייע בזיהוי.
הערות שוליים

↑  זְרִיזְבוּבִיִּים במילון בעלי חיים: זבובאים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  WORLD GENERA OF THE TACHINIDAE מאת  James E. O’Hara
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555916705171
זיוה בן דרור

זיוה בן דרור (נולדה בשנת 1936) היא אשת ציבור שכיהנה כראש מועצת אבן יהודה בין השנים 1989 – 1993. יו"ר "עמותת בן דרור".
ביוגרפיה

נולדה בישראל ליוסף ושרה שניידר. באמצע שנות ה-50 נישאה לישראל בן דרור. בשנת 1957 עברה להתגורר באבן יהודה. בשנת 1961 הקימה עם בעלה את קייטנת גבעת הילדים, שפעלה בביתם במשך כארבעים שנה. ביתם שימש מקום מפגש לחברי נבחרת ישראל בכדורגל שהתארחו בו מדי יום העצמאות.
עסקה בהוראה בבית הספר היסודי במועצה. ב-1969 נבחרה למועצה המקומית באבן יהודה ברשימת גח"ל ובמקביל החלה לפעול בפורומים שונים לקידום מעמד האישה.
בשנת 1989 נבחרה לראשות מועצת אבן יהודה כנציגת הליכוד, והייתה בכך לאישה הראשונה בישראל שנבחרה בבחירות ישירות לראשות רשות מקומית.
לאחר מות בעלה הקימה את "עמותת בן דרור ע"ש ישראל בן דרור" המעניקה מלגות לספורטאים מצטיינים צעירים.
הערות שוליים

↑  שביט בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תשע"א.
↑  תוצאות הבחירות לראשות מועצת אבן יהודה, באתר ילקוט הפרסומים, 30 במרץ 1989
ויקטור הייוורד

חברי קבוצת ים רוס, בצילום משנת 1914. ויקטור הייוורד עומד, שני משמאל, בשורה האחורית. ארנסט ג'ויס עומד, קיצוני משמאל התמונה. אניאס מקינטוש יושב, בשורה האמצעית, שלישי משמאל
ויקטור ג'ורג' הייוורד (באנגלית: Victor George Hayward, מדליית אלברט על הצלת חיים, 1887–1916) היה מנהל חשבונות לונדוני, שתשוקתו להרפתקאות נשאה אותו לאנטארקטיקה כחבר בהמשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של סר ארנסט שקלטון, 1917-1914. לפני כן עשה תקופה מסוימת בעבודה בחווה בצפון קנדה והתנסות זאת, יחד עם הגישה של "שלח ידך בכל", היה די בהן כדי ששקלטון יקבל אותו משלחתו כעוזר כללי לקבוצת ים רוס, קבוצה מסייעת שמשימתה הייתה להניח מצבורי אספקה לקבוצה העיקרית, שנועדה לחצות את היבשת.
הייוורד הוכיח עצמו עד מהרה כעובד חרוץ ובעל תושייה. הוא היה אחד מעשרת החברים בקבוצת החוף, שנתקעו במקום כשספינת המשלחת אורורה ניתקה בסופה ממעגנה ונסחפה הימה בלי יכולת לחזור, כשעליה חלק נכבד מן הציוד והאספקה שנועדו לקבוצת החוף. בנסיבות קשות מילא הייוורד תפקיד חשוב במאמצי הקבוצה לעמוד במשימתה, על אף מחסור במזון, לבוש הולם וציוד. בשעת המסע העיקרי להנחת מצבורים על חומת הקרח הגדולה ב-1916-1915, היה הייוורד בין השישה שצעדו אל קרחון בירדמור לצייד את האחרון בשרשרת המצבורים שנקבעה מראש. במסע חזרה תקפה צפדינה את הקבוצה, וגרמה למותו של ארנולד ספנסר-סמית'. הייוורד סבל קשות בעצמו, אך תרם את חלקו במאמצים להחזיר את שאר הקבוצה מחומת הקרח אל הביטחון היחסי של מקלט האט פוינט.
הייוורד נעלם ב-8 במאי 1916 בשעה שצעד עם אניאס מקינטוש על פניו הקפואים של מצר מקמרדו בתקווה להגיע אל בסיס המשלחת בכף אוונס. גופות השניים לא נמצאו מעולם. שבע שנים לאחר מותו הוענקה להייוורד מדליית אלברט על הצלת חיים, בגין מאמציו להציל את חיי חבריו החולים והכושלים במסע מחומת הקרח.
האות העליון – האות המקורי 
 משמאל – מדליית אלברט בזהב (דרגה ראשונה) להצלת חיים בים 
 מימין – מדליית אלברט בזהב (דרגה ראשונה) להצלת חיים ביבשה
ילדות ונעורים

ויקטור גרגור הייוורד נולד בצפון לונדון. הוא היה ה-12 ב-14 ילדיהם של פרנסיס צ'קלי הייוורד ומרי ג'יין פיירצ'יילד. אביו היה מנהל בכיר של חברת הרכבות של לונדון וצפון-מערב. הייוורד למד בפנימייה באסקס, ואחרי השלמת לימודיו בקולג' לעסקים בלונדון עבד כמנהל חשבונות בסיטי. מגיל צעיר נמשך לסיפורי הרפתקאות, וספרו האהוב, שאותו קיבל כפרס בבית הספר של יום א', היה "עולם הקרח, או הרפתקאות באזורי הקוטב" מאת ר. מ. בלנטיין. הייוורד ביקש חופשה ללא תשלום ממעסיקו בסיטי ויצא לשבעה חודשים לעבוד בחווה בצפון קנדה. בשובו התקשה לחזור לשגרת העבודה המשרדית ופנה אל משרדו של שקלטון בבקשה להתקבל למשלחת הטראנס-אנטארקטית, שדבר הקמתה נודע זמן קצר קודם לכן. מוכנותו "לשלוח ידו בכל" הקנתה לו מקום בקבוצת ים רוס.
קבוצת ים רוס > העונה הראשונה

ספינת המשלחת של קבוצת ים רוס, אורורה, הגיעה לאנטארקטיקה בינואר 1915. במשך העונה הקצרה לפני בוא החורף התנדב הייוורד לכל עבודה נחוצה - עזרה לארנסט ג'ויס בטיפול בכלבים, סיוע לצוות הטרקטור הממונע וגרירת מטעני צידה למצבורים שעל חומת הקרח הגדולה. כשקבוצת החוף נשארה תקועה על החוף אחרי ש"אורורה" ניתקה את הכבלים שהעגינו אותה לחוף ונסחפה לים הפתוח, היה הייוורד לצייד מומחה של כלבי-ים כדי להעשיר את מאגרי המזון המידלדלים של הקבוצה. הייוורד, שתואר כגבר "שקט וחסון", התרועע בעיקר עם מנהיג הקבוצה, אניאס מקינטוש, שאותו שיתף בגעגועיו לבית ולמשפחה.
קבוצת ים רוס > העונה השנייה

המסע העיקרי להנחת מצבורים של המשלחת החל בספטמבר 1915. אף כי ברישומיו הפרטיים כתב, שלדעתו התוכנית המיועדת "בלתי אפשרית", השקיע הייוורד את כל כוחו הגופני במשימה. הוא היה בקבוצת השישה שיצאה לפרק הארוך ביותר של מסע הנחת המצבורים, מ-80° דרום אל קרחון בירדמור. מסע זה הושלם ב-26 בינואר 1916. במסע חזרה נפלו מקינטוש והכומר-צלם ארנולד ספנסר-סמית' קורבן למחלת הצפדינה, והיה הכרח לגרור אותם על גבי המזחלת, בכוח שריריהם הנחלשים של ג'ויס, ארנסט ויילד, דיק ריצ'רדס והייוורד. כשמצב המזון התדרדר באופן קריטי, יצאו ג'ויס, ריצ'רדס והייוורד, שבשלב זה גילו סימני צפדינה בעצמם, להשיג מזון ודלק להצלת חייהם של יתר חברי הקבוצה. בסופו של דבר, אחרי שסבל התמוטטות גופנית ונפשית כאחת, נקשר הייוורד על המזחלת וב-18 במרץ הובא אל המקלט בהאט פוינט, שם היה הכרח להכניסו דרך החלון, כיוון שהדלת קפאה בקרח. ספנסר-סמית' מת ונקבר על הקרח; מקינטוש שרד בקושי. ג'ויס חשש גם לחייו של הייוורד, אבל הוא התגבר.
קבוצת ים רוס > היעלמות

בעזרת דיאטה של בשר כלבי-ים, שהיו מצויים בשפע בקרבת האט פוינט, החלימה הקבוצה בהדרגה. מקינטוש עמד על כך, שברגע שיהיה הדבר אפשרי, ייצאו האנשים לשלב הסופי של המסע חזרה - 21.5 ק"מ על פני שטחו הקפוא של מצר מקמרדו אל הבסיס בכף אוונס. הקרח לא נחשב לבטוח לפני בוא החורף, ביוני או יולי, אבל רוחם של מקינטוש והייוורד קצרה. בראשית מאי החלימו די הצורך להתחיל לבחון את הקרח. ב-8 במאי הודיע מקינטוש, שהוא והייוורד מתכוונים לחצות את המצר ברגל אל כף אוונס, ועל אף הפצרותיהם הדוחקות של ג'ויס, ריצ'רדס וויילד, יצאו לדרך בשעה 1:00 בצהריים, עם ציוד קל בלבד. כעבור שעתיים שטפה סופת-שלגים את המצר והם נעלמו מעיני חבריהם. הם לא הגיעו לכף אוונס, ושום שריד לגופותיהם לא נמצא מעולם. גם גורלם לא נקבע מעולם בוודאות. ייתכן שנפלו אל תוך בקיע בקרח, או נסחפו לים על גוש קרח. גם לו היו מצליחים דרך מקרה להגיע לביטחון זמני של יבשה, היו מנותקים כליל, ללא סיכוי לחזור להאט פוינט או להתקדם אל כף אוונס, והיו גוועים שם מהיפותרמיה.
מדליית אלברט

אחרי ששארית הקבוצה מהאט-פוינט חצתה את המצר אל כף אוונס באמצע יולי, הוציא ג'ויס שורה של חיפושים לקביעת גורלם של מקינטוש והייוורד, אך כל הניסיונות עלו בתוהו. עוד חיפושים נערכו כש"אורורה" חזרה לבסוף לאסוף את הקבוצה, בינואר 1917. צלב זיכרון הוקם למקינטוש והייוורד על גבעת השבשבת, מצפה מזג-אוויר  סמוך לכף אוונס.
שבע שנים אחרי מאבקם לשרוד על הקרח, בהכרה מאוחרת, ב-4 ביולי 1923, קיבלו ג'ויס, ריצ'רדס, ויילד והייוורד (שני האחרונים לאחר המוות, שכן ויילד נפל בשירות פעיל ב-1918) את מדליית אלברט על הצלחת חיים, בהוקרה על מאמציהם להציל את חייהם של מקינטוש וספנסר-סמית' על חומת הקרח.
הערות שוליים

↑  Tyler-Lewis, The, "The Lost Men", Bloomsbury 2006, p. 39
↑  קלי טיילר-לואיס, עמ' 39
↑  טיילר-לואיס, עמ' 87-84
↑  טיילר-לואיס, עמ' 131
↑  מקינטוש נישא זה מקרוב, הייוורד היה מאורס. הוא ניהל את יומן המשלחת בצורת סדרה של מכתבים לארוסתו.
↑  טיילר-לואיס, עמ' 149
↑  טיילר-לואיס, עמ' 180
↑  טיילר-לואיס, עמ' 191
↑  טיילר-לואיס, עמ' 234
↑  טיילר-לואיס, עמ' 237
↑  טיילר-לואיס, עמ' 240
מצר מקמרדו, קפוא כולו. מקינטוש והייוורד יצאו ב-8 במאי 1916 מהאט פוינט (A), בכוונה לחצות את הקרח אל כף אוונס (B). הם נעלמו באזור המסומן C
זעקת הקרב

ערך זה עוסק בספר מאת לאון יוריס. אם התכוונתם לסרט באותו השם, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ליאון יוריס
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מלחמה
 נושא:  מלחמת העולם השנייה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת משרד הביטחון, הוצאת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  1953
 מספר עמודים:  554
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003902102, 001152331, 001933858, 001050539
 
זעקת הקרב (באנגלית: Battle Cry) הוא רומן מאת ליאון יוריס שראה אור ב-1953, העוסק בכיתה בחיל הנחתים האמריקני במלחמת העולם השנייה. בספר התבסס יוריס על ניסיונו שלו כאלחוטן קרבי בחיל הנחתים.  בשנת 1955 ביים ראול וולש את העיבוד קולנועי של הספר על פי תסריט של יוריס עצמו, ועיבוד זה היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול המקורי, שאותו הלחין מקס שטיינר. בסרט שיחק ואן הפלין בתפקיד הראשי.
הספר תורגם לעברית בידי דניאל שר בשנת 1957, ושנית בידי מרדכי ברקאי בשנת 1987.
עלילה

הרומן מספר את סיפורם של אנשי הגדוד השני ברגימנט הנחתים השישי, בדגש על אנשי כיתת האלחוט בפלוגת המפקדה
. גיבורי הסיפור באים מרקע מגוון: נער "כל-אמריקאי",[דרושה הבהרה] אינדיאני הבא משמורה, והיספאני עני מסן אנטוניו. הסמל הקשוח שלהם מתאר את תהליך הפיכתם מטירונים ללוחמים באמצעות מסלול אימונים תחת פיקודו התובעני של סם האקסלי. כך גם מתוארים בספר הקרבות בהם השתתפו, ביניהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה והקרב על סאיפאן.
השפעה

הספר שימש השראה למפקדים שונים בצה"ל, ומרדכי גור, לימים הרמטכ"ל העשירי, כותב באוטוביוגרפיה שלו על כך, ועל ההשפעה של הספר עליו עצמו, במסגרת חוויותיו כמ"פ בחטיבת הצנחנים.
הערות שוליים

↑  ליאון יוריס, "זעקת הקרב", הוצאת משרד הביטחון-זמורה ביתן, 1987, עמוד 3.
↑  הוצאת מסדה, תשט"ו
↑  הוצאת משרד הביטחון-זמורה ביתן, 1987
↑  ליאון יוריס, "זעקת הקרב", הוצאת משרד הביטחון-זמורה ביתן, 1987, עמוד 3.
↑  ליאון יוריס, "זעקת הקרב", הוצאת משרד הביטחון-זמורה ביתן, 1987, עמודים 7-8.
↑  ליאון יוריס, "זעקת הקרב", הוצאת משרד הביטחון-זמורה ביתן, 1987, עמוד 297.
↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 32-34.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זלמן קליינמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  1995 (בגיל 62 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 
זלמן קליינמן (או קליימן, שם מלא: זלמן זוסיא קליינמן; 1933–1995) היה צייר ומאייר חב"די בולט.
ביוגרפיה

זלמן נולד בלנינגרד שבאימפריה הרוסית ליעקב, חסיד גור, ולרבקה, שהייתה ממשפחה חב"דית. לפני השואה נפרד מאחיותיו, ומהוריו שנפטרו במהלך מלחמת העולם השנייה, וגדל בבית יתומים לא-יהודי בסיביר. לאחר המלחמה אותר על ידי דודתו איטה שנסעה לסיביר כדי לקחתו עימה, וכך גם אחיותיו. היא נסעה עימו לסמרקנד. שם גדל בבית חמיה, הרב נחום שמריהו ששונקין, רבה של בטומי ומרבני חב"ד. בביתו של הרב ששונקין למד לראשונה יידיש, עברית ותורה, בהיותו בשנות העשרה לחייו.
ב-1946 במבצע שכונה "הבריחה הגדולה" ברח עם שארי משפחתו לפולין לצד אלפי חסידי חב"ד באמצעות דרכון מזויף. משם נסע לפריז שבצרפת, שם התגורר כשנתיים. לאחר מכן עלה לישראל באנייה "ארצה".
קליינמן למד תקופה קצרה בישיבת תומכי תמימים בלוד, לאחר מכן עבר להתגורר בכפר חב"ד שם עסק בציור חובבני. בה'תשי"ד התגייס לצה"ל, שירת בקישוט בתי כנסת מטעם הרבנות הצבאית וסייע באיור עיתון מחניים.
בסיום שירותו הצבאי, נשלח על ידי הרבי מלובביץ' לפריז, שם השתלם בציור והתחתן עם רוזה נייהוז. לאחר נישואיו חי את כל חייו בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. היה מקורב לצייר החב"די הוותיק הנדל ליברמן. החל את הקריירה באיור העיתון אלגעמיינער זשורנאל.
נפטר בי"ח באב ה'תשנ"ה, 1995.
יצירתו

יצירותיו פופולריות מאוד בתחום היצירה היהודית-חסידית. קליינמן אייר ספרים בהם הגדה של פסח פופולרית, פרסם תערוכות, הוציא אלבום ציורים שנבחר ל"יצירה המרשימה ביותר" בעיתון ג'ואיש כרוניקל, ציוריו משמשים כאילוסטרציות בעיתונים ואתרים שונים וציורי-קיר שלו נמכרו במאות אלפי דולרים.
כמו כן ציוריו מעטרים לוחות שנה, מוצרי יודאיקה וכריכות ספרים רבים. בהם ספר הניגונים של ניח"ח וחלק מעטיפות הקלטות שלהם, תקליטי אוצרות יהודיים, סדרת אוצר סיפורי חב"ד, ספר הזכרונות, שמועות וסיפורים ועשרות פריטים נוספים.
הערות שוליים

↑  סרטון באתר יוטיוב
↑  Kleiman, Zalman, באתר הספרייה הלאומית
↑  ספרים שאייר, באתר אמזון
↑  הגדה של פסח, זלמן קליינמן (באנגלית)
↑  Zalman Kleinman, באתר אמזון
↑  היצירה המרשימה ביותר, זלמן קליינמן
↑  KLEINMAN, ZALMAN
Chassidic Dance.
↑  קליינמן, זלמן (1933-1995)
↑  זלמן קליינמן, MA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595033505171  LCCN: n2014002466  VIAF: 1535161453855564330006   WorldCat (עם VIAF): 1535161453855564330006
חופש לשון

חופש לשון הוא זכותו של כל אדם להשתמש, לדבר, לקרוא ולכתוב בכל שפה שיבחר ללא הגבלות ובכל מקום שיבחר. במדינות מסוימות מוגדרות שפות מסוימות כשפות רשמיות, וענייני האזרח מול הממשל בהן נדרשים להתנהל בשפה רשמית בלבד.
חופש לשון בישראל

בישראל חופש הלשון הוא מעקרונות המשטר, ומופיע במגילת העצמאות.
מאמצי מיזוג הגלויות, שעשתה מדינת ישראל בשנותיה הראשונות, הובילו לחוסר הקפדה על עיקרון חופש הלשון. במרומז או במפורש נרמז לעולים החדשים שהשפה שראוי שידברו בה היא עברית. הוטלו הגבלות על העלאת מופעי תיאטרון ביידיש, ועובדי מדינה שיצאו בשליחות לחו"ל נדרשו להחליף את שם משפחתם לשם עברי. היו שעשו זאת תוך מחאה, והמשיכו להשתמש בשמם הלועזי במקביל לשמם העברי (למשל אמנון ליפקין-שחק), ויש שהתחכמו (למשל איזי דורות).
המדיניות הלשונית בישראל היא מורכבת, ועל אף שהשפה הרשמית היא עברית, פעילות רבה מתבצעת בשפות נוספות, ערבית אשר היא שפה בעלת מעמד מיוחד, שפות נפוצות נוספות הם אנגלית ורוסית.
זעמנים (תת-משפחה)

| זעמנים |
| --- | --- |
 Lycodon aulicus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
תת־משפחה:: זעמנים
שם מדעי
 Colubrinae ‏אופל, 1811

Rhinechis scalaris
Cyclophiops major
Lampropeltis knoblochi
זעמנים (שם מדעי: Colubrinae) היא תת-משפחה של נחשים ממשפחת הזעמניים הגדולה. זוהי הגדולה בתת-משפחות הזעמניים ובכלל בתת-משפחות הנחשים והיא כוללת כ-790 מינים.
אלו נחשים באורך קטן עד בינוני בעלי גיוון גדול בין סוג אחד לאחר. הם יכולים להגיע לאור של 3.5 מטרים בכמה מינים ולחלקם ישנו ארס חלש בשיניהם האחוריות. הם נפוצים בכל העולם במגוון סביבות חיות ממדבריות ועד למים ואזורים קרירים.
נחשים אלה טורפים יצורים קטנים יותר בעיקר באמצעות תפיסה ובליעה עם הלסתות. הם ניזונים עכברים, עופות, זוחלים אחרים, דוחיים וכמה מינים אוכלים חרקים.