stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו
מתיחות טרם פרוץ המלחמה

גינאה ביסאו זכתה בעצמאותה מפורטוגל ב-1974. בינואר 1998 נהרגו עשרה בדלנים פרו-סנגלים מאזור הנהר קָזָמָנְסָה וארבעים נעצרו לאחר מהומות בשתי ערים בגבול הצפוני.
הצבא הציב תגבורות לאורך האזור הסוער על מנת למנוע חדירת בדלנים לשאר המדינה. בסוף ינואר נחשף נשק מוסלק, שמקורו במחנה צבא. בעקבות החשיפה הואשמו קצינים בצבא באספקת נשק לבדלנים של האזור, ובתחילת פברואר 1998 השעה שר ההגנה את הרמטכ"ל מאנה בשל אי מילוי תפקידו.
במרץ 1998, עקב מחאה של מפלגות האופוזיציה על עיכוב בעריכת בחירות, נוסדה ועדת בחירות בלתי תלויה שקבעה בחירות ליולי. באפריל האשים הרמטכ"ל המושעה מאנה בפומבי את שר ההגנה וקבוצת קצינים בהברחת נשק לבדלנים של אזור הנהר קזאמאנסה. במאי נערכו בחירות פנים מפלגתיות של מפלגת השלטון, והנשיא ויאיירה זכה שוב בראשות המפלגה.
ניסיון ההפיכה ופרוץ מלחמת האזרחים

ויאיירה הדיח את מאנה ומינה במקומו את הגנרל הומברטו גומז ב-6 ביוני. למחרת תפסו כוחות מורדים בפיקוד מאנה בסיס צבא, את נמל התעופה הבינלאומי ועמדות אסטרטגיות בעיר ביסאו. מאנה תבע את הדחת ויאיירה וממשלתו ועריכת בחירות ביולי. כוחות הממשלה, בסיוע 1,300 חיילים מסנגל ו-400 מגינאה, לא הצליחו לכבוש את עמדות המורדים על אף לוחמה כבדה.
בימים הבאים נמלטו כ-3,000 אזרחים זרים בספינה לסנגל, וכ-200,000 מתושבי העיר ביסאו נמלטו מפחד המשבר. ארגוני סיוע לא הצליחו להעביר מזון ותרופות לפליטים בשל הלוחמה. הלחימה נמשכה עד יולי, ודווח שחיילים רבים ערקו מצד הממשלה לצד המורדים.
שוך סבב הקרבות ומשא ומתן בין הצדדים בחסות מדינות שכנות

קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, CPLP ארגנה משא ומתן בין הצדדים, והצדדים הסכימו להפסקת אש ב-26 ביולי. המשא ומתן נמשך ב-25 באוגוסט, בחסות ה-CPLP והקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, ה-ECOWAS, באי סאל שבאיי כף ורדה. הצדדים הסכימו להארכת הפסקת האש, ולפתיחת שדה התעופה לכוחות זרים שיפקחו על קיומה.
השיחות בין הצדדים נמשכו בספטמבר בעיר אביג'אן שבחוף השנהב. המורדים תבעו הסגת כל הכוחות הזרים כתנאי מוקדם להסכם שלום, והממשלה דחתה את התביעה. המורדים דחו הצעה סנגלית לאזור חיץ בין אזור נהר קזאמאנסה, הנמתח לאורך שלושה מחוזות, לשאר המדינה.
המורדים הסכימו באוקטובר לאזור מפורז שיפריד בין הנצים בבירה ביסאו, אך בטרם נחתם ההסכם התמוטטה הפסקת האש והלחימה התחדשה בבירה ובמספר עיירות. ב-20 באוקטובר הכריזה הממשלה על עוצר במדינה כולה, אך יום למחרת הכריז ויאיירה על הפסקת אש חד-צדדית.
עד שלב זה עברו כמעט כל כוחות הצבא לצדד במורדים, שככל הנראה שלטו ב-99% משטח המדינה. ב-23 באוקטובר הסכים מאנה להפסקת אש בת 48 שעות בה יבהיר ויאיירה את הצעותיו, והשיחות התחדשו, הפעם בעיר בנג'ול שבגמביה. בשיחות הבהירו המורדים שהם אינם דורשים את הדחת ויאיירה.
שיחות המשך התנהלו בעיר אבוג'ה שבניגריה, וב-1 בנובמבר הושג הסכם, על פיו הפסקת האש מ-25 באוגוסט תושב על כנה, הכוחות הסנגליים והגינאיים יתפנו במקביל לכניסת כוח פיקוח מטעם ECOWAS, אשר יוצב בגבול עם סנגל, תוקם ממשלת אחדות לאומית שתכלול נציגים מהמורדים, ותערכנה בחירות לפני אפריל 1999. בהמשך השיחות נקבע הרכב הוועדה שתנסח הסכם שלום של קבע ונקבע הרכב ממשלת האחדות.
לראש ממשלת האחדות מונה ב-3 בדצמבר פרנסיסקו פאדול, ובאותו חודש סכמו ויאיירה ומאנה על חלוקת התיקים בממשלה. לקראת סוף דצמבר הגיע כוח ראשון בן 100 חיילים מכוח שמירת השלום של ECOWAS. במקביל אימצה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1216 שקראה לצדדים לכבד את עריכת הבחירות לפני אפריל 1999.
בעקבות הסכם אבוג'ה

בינואר 1999 הודיע פאדול, ראש הממשלה החדש, שהבחירות לא תערכנה עד אפריל ותידחנה לסוף השנה. באותו חודש סוכם שכוח שמירת השלום מטעם ECOWAS ימנה 710 חיילים, וסוכם לוח הזמנים לפינוי הכוחות הסנגליים והגינאיים. בסוף החודש שוב התחדשו קרבות בבירה מלווים בהרוגים רבים ובריחה של רבע מיליון מתושבי הבירה. ב-9 בפברואר נחתם שוב הסכם הפסקת אש, שהפעם כלל פינוי מיידי של כוחות סנגל וגינאה.
ויאיירה ומאנה התחייבו להימנע משימוש באלימות בפגישה שנערכה ב-17 בפברואר בלומה, טוגו. ב-20 בפברואר הושבעה ממשלת אחדות חדשה, ופירוק הצדדים מנשקם, כפי שנקבע בהסכם אבוג'ה, החל בתחילת מרץ. פינוי הכוחות הסנגליים והגינאיים הושלם באותו חודש, לאחר הארכה עקב בעיות לוגיסטיות.
באפריל פורסם דו"ח של האספה הלאומית שפטר את ויאיירה מההאשמות על מעורבות בהעברת נשק לבדלנים מאזור הנהר קזאמאנסה. הדו"ח, שאמור היה להתפרסם ביוני 1998 בעת תחילת הקרבות, כלל במקור גם קריאה להשבת מאנה לתפקיד הרמטכ"ל. בדו"ח נחשף שהמשמר הנשיאותי של ויאיירה היה מעורב עד צוואר בהעברת נשק לבדלנים. האו"ם הקים שלוחה לפיקוח על ביצוע הסכם אבוג'ה ועל הבחירות המתקרבות.
הדחת ויאיירה ותום הסכסוך

במאי הכריז ויאיירה שהבחירות תערכנה ב-28 בדצמבר, אך הודח מהשלטון בכוח החונטה הצבאית, שטענה שהמשמר הנשיאותי לא פוזר. כוחות החונטה התחמשו ממאגר נשק יום קודם לכן, מאגר שנשמר בשדה התעופה הבינלאומי מאז פירוק הנשק ההדדי. ההדחה הביאה לגינויים רבים מהקהילה הבינלאומית. ויאיירה עבר להגנת השגרירות הפורטוגזית, ובה חתם על כניעה ללא תנאי.
לאחר שוך הסכסוך

נשיא האספה הלאומית, מאלאם בקאי סניה, מונה כנשיא מכהן עד הבחירות, וממשלת האחדות שכללה שרים שמונו על ידי ויאיירה המודח נותרה על כנה. מפלגתו של ויאיירה בחרה במקומו במנואל סאטורנינו דה קוסטה לעמוד בראשה.
בפגישה משולשת של נציגי הממשלה, החונטה הצבאית וכוחות המשטרה סוכם שוויאיירה יעמוד למשפט באשמת העברת נשק לבדלנים ופשעים פוליטיים וכלכליים שביצע במהלך כהונתו. ויאיירה התנה את הסכמתו בכך שקודם לכן יעבור טיפול רפואי מחוץ למדינה והתחייב לחזור לאחר הטיפול לגינאה ביסאו.
בפגישה של ECOWAS שנערכה בטוגו במאי פורסם גינוי על הדחת ויאיירה, ודרישה שוויאיירה יורשה לעזוב את שטח גינאה ביסאו. והוחלט שכוח שמירת השלום מטעם הארגון יתפנו מהמדינה, וכך בוצע עוד בתחילת יוני.
ויאיירה הורשה לטוס לצרפת למטרת טיפול רפואי, והנשיא המכהן סניה הדגיש שעליו לשוב ולעמוד למשפט. ביולי הוכנסו שינויים לחוקה שהגבילו את כהונת הנשיא לשתי קדנציות וביטלו את עונש המוות. כמו כן נקבע שרק מי שנולד בגינאה ביסאו להורים בני גינאה ביסאו יוכל לכהן כנשיא.
ב-28 בנובמבר נערכו סוף סוף הבחירות הכלליות. מפלגת האופוזיציה זכתה ב-38 מתוך 102 מושבים, הייתה למפלגה הגדולה באספה הלאומית, והמועמד מטעמה לנשיאות קומבה יאלה זכה ב-38.81% מהקולות - יותר מכל מועמד אחר. מפלגת השלטון ירדה ל-24 מושבים. ב-16 בינואר 2000 נערכו בחירות סופיות לנשיאות, בהן גבר לאלה בקלות על סניה וקיבל 72% מהקולות. לאלה הושבע לנשיאות ב-17 בפברואר 2000.
ראו גם

פעילות בדלנית במחוז קזאמאנס שבסנגל
הערות שוליים

1 2 3 4  Uppsala Conflict Data Program Conflict Encyclopedia, Guinea Bissau: government, in depth, Negotiations, Veira's surrender and the end of the conflict, viwed 12 July 2013, http://www.ucdp.uu.se/gpdatabase/gpcountry.php?id=68&regionSelect=2-Southern_Africa#
↑  "Conflict Transformation, Guinea-Bassau, The Military Crisis in Guinea-Bassau, Terhi Lehtinen" (PDF). Conflicttransform.net. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2006-02-22. נבדק ב-12 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GUINEA BISSAU: Fighting in capital continues", IRIN-West Africa Update 224, 8 June 1998.
↑  מדובר באותו נהר, ההגייה הפורטוגזית הנהוגה בגינאה ביסאו שונה מההגייה הצרפתית הנהוגה בסנגל
ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, נשיא גינאה ביסאו בשנים 1980–1999
מפת גינאה ביסאו עם נהר קאזמאנסה מודגש בצבע סגול
מעונו הנטוש של ויאיירה בבירה ביסאו.
סימפוניה מס' 41 של מוצרט

מוצרט השלים את הסימפוניה מס' 41 בדו מז'ור ק. 551 ב-10 באוגוסט 1788. סימפוניה זו הייתה הסימפוניה האחרונה שלו.
הכינוי שהוצמד לסימפוניה, יופיטר, לא היה פרי המצאתו של מוצרט; טבע אותו, כנראה, האמרגן יוהאן פטר סלומון בעיבוד מוקדם של היצירה לפסנתר. ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine (אנ') בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום השלישי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
כתב היד של היצירה שמור בספריית המדינה בברלין.
הלחנה וביצוע בכורה

הסימפוניה מס' 41 היא האחרונה בקובץ של שלוש סימפוניות שמוצרט חיבר ברצף מהיר במשך קיץ 1788. הסימפוניה מס' 39 הושלמה ב-26 ביוני ומס' 40 ב-25 ביולי. בערך באותו זמן עמד מוצרט בכתיבת שלישיות הפסנתר שלו במי מז'ור ובדו מז'ור, את הסונאטה לפסנתר מס' 16 וסונאטינה לכינור.
לא ידוע, אם הסימפוניה מס' 41 הגיעה לכלל ביצוע בתקופת חייו של המלחין. לדברי אוטו אריך דויטש, בתקופה זו התכונן מוצרט לסדרה של "קונצרטים בקזינו", בבית קזינו חדש ב"שפיגלגאסה" בבעלות פיליפ אוטו. מוצרט אפילו שלח שני כרטיסים לסדרה זו לידידו מיכאל פוכברג, אבל אין ודאות, שסדרת הקונצרטים התקיימה בפועל, ואפשר שבוטלה מחוסר עניין.
היצירה כתובה לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות בדו, טימפני בדו ובסול וקבוצת מיתרים.
לקריאה נוספת

Deutsch, Otto Erich (1965) Mozart:  A Documentary Biography.  Stanford:  Stanford University Press.
דויטש, אוטו אריך (1965) "מוצרט: ביוגרפיה דוקומנטרית". הוצאת אוניברסיטת סטנפורד
הערות שוליים

1 2 3  Deutsch 1965, 320
↑  מארק בראון, ה"ארואיקה" של בטהובן נבחרה לסימפוניה הגדולה בכל הזמנים, באתר הגרדיאן, ‏4 באוגוסט 2016, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2020
↑  C. Sherman, Foreword to score of Sinfonia in C, Perger 31 Vienna: Doblinger K. G. (1967)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508082605171  BNE: XX1849015  BnF: cb13915277p (data)  GND: 300111169  LCCN: n81018422  MusicBrainz work: 2590a54a-b742-39e0-9f70-f07835ba4dda  VIAF: 182681837   WorldCat (עם VIAF): 182681837
צבא קוואנטונג

מפקדת צבא קוואנטונג במנצ'וקוו
צבא קוואנטונג או צבא גוואנדונג (ביפנית: Kantōgun 関東軍; בסינית: Guāndōngjūn 关东军) היה קבוצת ארמיות של הצבא הקיסרי היפני במחצית הראשונה של המאה ה-20. תפקיד הפיקוד על הצבא הפך לתפקיד היוקרתי ביותר בכל הצבא היפני. רבים מסגל הצבא, כמו הידקי טוג'ו, התקדמו בסולם הדרגות בצבא וכמו כן בממשלת האימפריה היפנית, והיו אחראים במידה רבה על הקמת מדינת הבובות מנצ'וקוו.
היסטוריה > הקמה

לאחר מלחמת רוסיה–יפן קיבלה יפן את אזור קוואנטונג, שהקיף את חצי האי ליאודונג (שבו פורט ארתור והעיר דאליין) ואת מסילת הרכבת הרוסית בדרום מנצ'וריה עם גישה למשאביה האסטרטגיים. משמעות השם "קוואנטונג" הוא "מזרחית לשאנהאיגוואן," מעבר הרים השוכן מערבית למנצ'וריה. חיל המצב של קוואנטונג נוסד ב-1906 לשם הגנה על האזור, ובמקור הכיל דיוויזיית רגלים, גדוד ארטילריה ושישה גדודים נוספים שתפקידם היה להגן על מסילת הרכבת הדרום מנצ'ורית. כך הגיע סדר הכוחות היפנים במנצ'וריה לכ-10,000 חיילים. מפקדת הצבא שכנה בפורט ארתור. לאחר ארגון-מחדש ב-1919 שונה שמו של חיל המצב לצבא קוואנטונג.
בשנות ה-20 וה-30 היה הצבא הקיסרי היפני נגוע בפוליטיקה רבה, וצבא קוואנטונג היה מעוזה של הסיעה הרדיקלית קודו-הא. רבים ממנהיגי התנועה קראו בפומבי לשינוי פוליטי ביפן, אותו יש להשיג באמצעות הפיכה אלימה שתמוטט את הממשלה האזרחית שאת מקומה תתפוס הנהגה סוציאלית-טוטליטרית. הסיעה גם תמכה בהפיכת יפן למעצמה בקנה מידה עולמי דבר שאמור היה להיעשות על ידי כיבושים ביבשת אסיה. אנשים מתוך צבא קוואנטונג, או אנשי סגל-לשעבר, לקחו חלק במספר ניסיונות הפיכה כנגד הממשלה האזרחית, כשהשיא היה מרד הנפל של 26 בפברואר 1936.
היסטוריה > פעולות עצמאיות

אף על פי שצבא קוואנטונג היה כפוף למפקדה הכללית הקיסרית ולמטה הכללי של הצבא נטלו מפקדיו תחום נרחב של פעילות אוטונומית. קצינים זוטרים מקרב הצבא תכננו וביצעו את ההתנקשות במצביא צולין צ'אנג ב-1928. לאחר מכן, בהשראת עקרון הגקוקוג'ו ("הנמוך שולט בגבוה"), תכננה הנהגת הצבא את תקרית מוקדן שהובילה לפלישה היפנית למנצ'וריה ב-1931, בניגוד גמור להוראות מפורשות מההנהגה הפוליטית והצבאית בטוקיו. בעומדה בפני עובדה מוגמרת, תמכה המפקדה הקיסרית בפעולות צבא קוואנטונג, ושלחה תגבורת על מנת להרגיע את האזור. הצלחת התוכנית הביאה לכך שצבא קוואנטונג לא נענש על אי-ציות אלא קיבל חיזוק מצד ההנהגה.
עם ייסוד מנצ'וקוו ב-1932 מילא צבא קוואנטונג חלק מרכזי במנהל הפוליטי של המדינה החדשה, כמו גם בהגנה עליה. מפקד הצבא החזיק בו זמנית במשרת שגריר יפן במנצ'וקוו. מכיוון שצבא קוואנטונג ניהל את הפן הפוליטי והכלכלי של מנצ'וקוו היה מפקד הצבא מעין נציב עליון במדינה, בעל סמכות לאשר או לבטל כל פקודה של קיסר מנצ'וקוו, פויי.
לאורך השנים מהפלישה למנצ'וריה גדל צבא קוואנטונג. ב-1941 הגיע מספר החיילים בו ל-700,000 ומפקדתו עברה לעיר צ'אנגצ'ון. צבא קוואנטונג היה אחראי גם על הקמת, אימון וציוד הצבא הקיסרי של מנצ'וקוו.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר המערכה להשבת השקט למנצ'וקוו, נלחם צבא קוואנטונג במספר תקריות גבול עם סין, כחלק מהמאמץ היפני להקים אזור חיץ בצפון סין. הצבא לחם אף בשלב הראשון של מלחמת סין–יפן השנייה ובמספר קרבות במונגוליה הפנימית שנועדו להרחיב את אזור ההשפעה היפני בצפון סין. לאחר שתקרית גשר מרקו פולו הציתה את המלחמה, השתתפו כוחות צבא קוואנטונג בקרב בייפינג-טיינג'ין. בשנים הבאות נשלחו לעיתים יחידות מהצבא לסייע ללחימה בשאר סין.
מוניטין צבא קוואנטונג ספג מכה קשה בקרב אגם חסן נגד הצבא האדום של ברית המועצות ב-1938, ובקרב חלקין גול ב-1939, בהם ספג אבדות רבות. לאחר קרב חלקין גול ("תקרית נומנהאן" בהיסטוריוגרפיה היפנית) נערך טיהור פוליטי בצבא קוואנטונג, שנועד להסיר גורמים לא-צייתנים ותומכים בדוקטרינת הוקושין-רון, שקראה להתפשטות יפנית בסיביר במקום בדרום-מזרח אסיה.
למרות מוניטין של חוסר-צייתנות שדבק בצבא בשנות ה-30, נותר צבא קוואנטונג נאמן לממשלת בשנות ה-40. ככל שהקרבות התפשטו למרכז ולדרום סין, ועם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, נותרה מנצ'וקוו הרחק מדעת הקהל.
אך כשהחל המצב להידרדר עבור הצבא היפני בכל החזיתות, לא ניתן היה לשמור את צבא קוואנטונג כעתודה אסטרטגית. יחידות רבות נשלחו דרומה להילחם בכוחות בעלות הברית באוקיינוס השקט ובפיליפינים, ויחידות אחרות נשלחו לדרום סין במסגרת מבצע איצ'י-גו.
עם פתיחת מבצע סערת אוגוסט, במהלכו פלש הצבא האדום למנצ'וקוו, למונגוליה הפנימית, לקוריאה, לאי סחלין ולאיים הקוריליים ב-9 באוגוסט 1945, מנה צבא קוואנטונג כ-600,000 חיילים יפניים, וכלל דיוויזיית שריון אחת, 25 דיוויזיות רגלים, שש חטיבות עצמאיות ו-25 גדודי הגנה. מרבית החיילים היו מגויסים חדשים, שחסרו ניסיון וציוד, והיו מאומנים בעיקר בלחימת אנטי-גרילה והגנה על הגבול, והתנגדותם נמחצה עד מהרה על ידי המתקפה המסיבית של כוחות שריון וחיל רגלים ממוכן עדיפים של הצבא הסובייטי.
היסטוריה > כניעת צבא קוואנטונג

מפקדו האחרון של צבא קוואנטונג, גנרל אוטוזו יאמאדה, הורה על כניעה ב-16 באוגוסט 1945, יום לאחר הודעתו של הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן. חלק מהיחידות של צבאו סירבו להיכנע והמשיכו בלחימה מספר ימים נוספים, אך בסופו של דבר התנגדותם הוכרעה. עד 20 באוגוסט השלים הצבא האדום את כיבוש מנצ'וריה וצבא קוואנטונג חדל מלהתקיים ככוח לוחם. עשרות אלפי חיילים יפניים נהרגו במהלך המתקפה הסובייטית ולמעלה מחצי מיליון נלקחו בשבי ונשלחו למחנות עבודה בסיביר, המזרח הרחוק הרוסי ומונגוליה. רובם הוחזרו ליפן במהלך חמש השנים הבאות.
היסטוריה > כניעת צבא קוואנטונג > פשעי מלחמה ומשפטים

לאחר כניעת יפן גילו הסובייטים מתקנים סודיים ששימשו את היפנים לניסויים ולהפקת נשק כימי ונשק ביולוגי להשמדה המונית, באזור מפקדת יחידה 731. באזורים אלה היה צבא קוואנטונג אחראי על מספר פשעי מלחמה, בהם ניסויים בבני אדם, תוך שימוש בשבויים סינים, אמריקאים ורוסים.
לאחר שנעצר מפקד יחידה 731, שירו אישיאי, ביחד עם 20,000 חברי היחידה, ניתנה להם חסינות מפני תביעה בעוון פשעי מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק בעבור המידע על לוחמה ביולוגית שאספו. ב-6 במאי 1947 כתב דאגלס מקארתור לוושינגטון שניתן להשיג מידע נוסף, אף הצהרות מפי אישיאי עצמו, על ידי הבהרה שהמידע יסווג כמידע מודיעיני ולא ישמש כראיה במשפטי פשעי המלחמה.
למרות זאת, שנים עשר חברי יחידה 731 ורבים מהנהגת צבא קוואנטונג עמדו למשפט בבית הדין לפשעי מלחמה בחברובסק ואחרים עמדו למשפט בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק ב-1948.
ראו גם

מלחמת סין–יפן השנייה
הפלישה היפנית למנצ'וריה
לקריאה נוספת

Dorn, Frank. The Sino-Japanese War, 1937–41: From Marco Polo Bridge to Pearl Harbor. MacMillan, 1974. ISBN 9780025322004.
Gold, Hal. Unit 731 Testimony, Tuttle Publishing, 2006. ISBN 9780804835657.
Young, Louise. Japan's Total Empire: Manchuria and the Culture of Wartime Imperialism. University of California Press, 1999. ISBN 9780520219342.
הערות שוליים

↑  Gold, עמ' 109.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376097805171  NKC: xx0018260  VIAF: 152936930   WorldCat (עם VIAF): 152936930 
צבא קוואנטונג בתמרונים
סירושו

| --- | --- |

סירושו
 לידה:  7 בינואר 1987 (בת 38) ירוואן, ארמניה
 שם לידה:  סיראנוש האראוטוניאן
 מוקד פעילות:  ירוואן, ארמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ירוואן 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  Parseghian Records, Phantom Sound & Vision
 בן או בת זוג:  Levon Kocharyan (2009–?) 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של ארמניה 
 Sirusho.am
 
סיראנוש הארותיוניאן (בארמנית: Սիրանուշ Հարությունյան נולדה ב-7 בינואר 1987 בירוואן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, ברית המועצות), ידועה בפשטות כסירושו (בארמנית: Սիրուշո), היא זמרת פופ ארמנית.
את הקריירה שלה היא התחילה כששרה על במות בקנדה כשהייתה בת 7. בגיל 9 היא קיבלה את פרס ה"מוזיקה הארמנית" על השיר שלה "Lusabats". אלבום הסטודיו הראשון שלה, הנושא את שמה, סירושו, יצא בשנת 2000.
בשנת 2005 סירושו הייתה מועמדת לפרס "העתיד של המוזיקה הארמנית", "האלבום הטוב ביותר" ו"המבצעת הטובה ביותר" בטקס פרסי המוזיקה הארמנית הלאומית. הBBC תיארו אותה כ"אוצר לאומי" של ארמניה. כיום היא לומדת דיפלומטיה באוניברסיטת ירוואן, עושה תואר ביחסים בינלאומיים. סירושו גם שרה ביוונית, ובאפריל 2009, הוציאה את הסינגל היווני הראשון שלה "Erotas" בארמניה, יוון וקפריסין.
סירושו זכתה להכרה עולמית לאחר שבאירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, סרביה, ביצעה את השיר שכתבה בעצמה "Qele Qele" וסיימה במקום הרביעי מאחורי דימה בילאן, אני לוראק וקאלומירה. השיר הפך לפופולרי מאוד בארמניה ויוון ונוגן בתחנות הרדיו בממלכה המאוחדת ואף בפרק של הגרסה היוונית לתוכנית המציאות "X Factor".
ביוגרפיה

סירושו מגיעה ממשפחה של אמנים מאוד מוערכים בארמניה. אביה הוא שחקן ובמאי ואמה היא זמרת מאוד אהובה ומפורסמת בציבור הארמני. השם האמיתי של סירושו הוא סיראנוש הארותיוניאן.
ההתנסות הראשונה של סירושו בשירה ובמוזיקה היה בגיל עשרה חודשים. בגיל שנתיים היא החלה לשיר שירים מלאים.
אחד מהשירים שסירושו הופיעה איתם בילדותה היה "Lusabats", שיר פולק ארמני שנכתב בתחילת 1900.
בגיל 7 סירושו החלה לכתוב את המוזיקה שלה באנגלית ובארמנית. בגיל 9, השיר שהלחינה, זיכה אותה בניצחון בתחרות כישרונות צעירים. את אלבומה הראשון, "Sirusho" הוציאה כשהייתה רק בת 13. אמנים ארמנים רבים הלחינו את שיריה, שהיא עצמה כתבה. היא הופיעה במספר רב של מדינות, מביאה אליהם את התרבות הארמנית בעזרת המוזיקה שלה, בהם: קנדה, ארצות הברית, צרפת, בלגיה, יוון, סרביה, גרמניה, לבנון, מצרים, גאורגיה, רוסיה, ירדן, טורקיה, איראן, פולין ועוד.
במשך 13 שנים, הזמרת בת ה-22 המשיכה להיות אחת מהאמנים המפורסמים והאהודים ביותר של ארמניה. באחד מהראיונות שלה היא אמרה: "אני אף פעם לא השתייכתי לקבוצה של הילדים שחלמו להיות כוכבים. הייתי ילדה קטנה ואנשים בסה"כ ביקשו ממני לשיר באירועים. כל פעם כשסיימתי לשיר, הייתי רואה את הפרצופים הנדהמים ולא יכולתי להבין מה הסיבה. אני לא ראיתי את השירה כדבר קשה, אני רק שרתי איך שהרגשתי את המוזיקה".
ביוגרפיה > 2005

לאחר שהופיעה עם שירי נשמה ומוזיקת פופ, סירושו החליטה לעבוד על שירי פולק ארמנים. ב-2005 האלבום הוכתר כאלבום הטוב ביותר של השנה בתעשיית המוזיקה הארמנית. מלבד הפרסים אותם קיבלו על האלבום, חייה השתנו כשקיבלה בגיל 18 את פרס "האמן הטוב ביותר של השנה". לאחר נאום התודה שלה היא אמרה: "עבדתי קשה והרבה במהלך השנה הזאת, וכמה שעות אחרי שהאירוע הזה יסתיים, אני אטוס לארצות הברית להופיע, ואני רוצה להודות לכולכם שנתתם לי את הכנפיים לעתיד, "לעוף" בחיי". כמה ימים אחרי, סירושו כתבה וביצעה סינגל בשם "תן לי כנפיים" שהפך ללהיט בארמניה.
ביוגרפיה > 2006

בשנה זאת, סירושו איבדה חברה מאוד טובה וקרובה, וארדהוי ורדאניאן, בתאונת מכוניות. וארדהוי, שהייתה אמנית מוערכת בארמניה, הייתה כמו אחות בשביל סירושו, והחברות שלהן התחילה בילדות. היא הקדישה לה את השיר "Mez Vochinch Chi Bajani" (שום דבר לא יפריד בינינו), אותו שרה גם בסרט שנעשה לכבוד חברתה. בנוסף, ב-2006 סירושו זכתה בפרס "האמן הטוב ביותר של השנה" ו"האמן הארמני הטוב ביותר של 2006" שהוענק לה במוסקבה.
ביוגרפיה > 2007

סירושו הוציאה את האלבום השלישי שלה, "הימה" (Hima), שרובו נכתב והולחן על ידיה.
האלבום היווה פריצת דרך למוזיקה הארמנית, והכיל שילוב של מוזיקה נשמה עם רית'ם אנד בלוז ועם מנגינות פולק מוכרות. גם בשנה זאת זכתה סירושו בפרס "האמנית הטובה ביותר השנה" שהוענק לה בתיאטרון קודאק המפורסם.
ביוגרפיה > 2008

סירושו קיבלה את פרס "האמנית/הזמרת הטובה ביותר" בפעם הרביעית ברציפות בטקס פרסי המוזיקה הארמנית הלאומי, שם היא המשיכה את הנאום משנת 2005, והבטיחה להמשיך "לעוף". היא קיבלה עוד פרסים נוספים על השירים שכתבה ועל הקליפים שהוציאה. לאחר ההצלחה הסוחפת שלה היא נבחרה לייצג את ארמניה באירוויזיון 2008 ביחד עם מלחין ומפיק המוזיקה הקנדי-ארמני שהלחין את שירה "Qele Qele" (בוא נלך). ארמניה צלחה את קדם האירוויזיון ובגמר שהתקיים ב-24 במאי זכתה במקום הרביעי עם 199 נקודות; למרות זאת, היא שברה את שיא המקסימום של ה-12 נקודות, כשקיבלה מ-8 מדינות 12 נקודות, בעוד שהמנצח, דימה בילאן, קיבל 12 נקודות רק מ-7 מדינות.
לאחר סיום האירוויזיון, חולקו כל הפרסים, כשבשנה זאת נוסף פרס חדש, פרס מעריצים שהוענק על ידי אתר שוודי בו היה על הגולשים להצביע לשיר שהכי אהבו בתחרות כשגילו של האמן מתחת ל-25 שנים. פרס זה הוענק לסירושו.
ביוגרפיה > 2009

ב-1 באפריל סירושו הוציאה את השיר "Erotas" או "Erotas Ksafniko" (אהבה פתאומית), שיר בשפה היוונית.
הקליפ יצא בארמניה, קפריסין ויוון. השיר הולחן על ידי הייקו ונכתב על ידי נטליה גרמנו, שכתבה גם את השיר הזוכה של יוון באירוויזיון 2005 "My Number One" אותו שרה הלנה פפאריזו. סירושו הופיעה לראשונה עם השיר בטקס פרסים ארמני באפריל. ב-4 באפריל סירושו הופיעה לראשונה עם שירה החדש "Havatum en" (אני מאמינה) במוסקבה, במהלך טקס פרסי המוזיקה הארמני.
בשנה זאת, סירושו ביקרה בישראל כשהוציאה סינגל ביחד עם בועז מעודה וילנה טומשביץ', שהתחרו נגדה באירוויזיון 2008. הסינגל נקרא "זמן לתפילה". את מילות השיר כתב הנשיא שמעון פרס והקליפ לשיר צולם באילת וירושלים.
באירוויזיון 2009 סירושו הייתה הדוברת של ארמניה כשחשפה את תוצאות ההצבעה של מדינתה בגמר האירוויזיון. ב-4 ביוני 2009, סירושו התחתנה עם לבון קוצ'ריאן, בנו של נשיא ארמניה השני, רוברט קוצ'ריאן.
בשנה זאת זכתה סירושו בפרס "הזמרת הארמנית המפורסמת ביותר" (פרס תשיר), מוסקבה. בנוסף, היא ביצעה בטקס זה את הלהיט "Qele Qele" אותו שרה באירוויזיון 2008.
ביוגרפיה > 2010

בפברואר 2010 סירושו הופיעה בקדם האירוויזיון הארמני עם סינגל חדש שכתבה "Havatum Em" (אני מאמינה). בסוף פברואר סירושו הוזמנה להתארח עם הסינגל החדש גם בקדם האירוויזיון של מלטה. בנוסף, היא התארחה בתוכניות האירוח הפופולריות ביותר במלטה והופיעה עם הסינגל החדש במופע צדקה ארצי-שנתי.
בתחילת יוני, סירושו הוציאה את אלבומה החדש "Havatum Em" לאחר הפרש של שלוש שנים מהאלבום הקודם. האלבום כולל בתוכו, בין היתר, את הלהיטים: "Erotas", "Havatum Em" ואת השיר שכתב שמעון פרס "Time To Pray".
ביוגרפיה > 2011

במהלך ראיון במלטה עם esctoday.com, סירושו נשאלה האם תחזור לייצג את ארמניה בתחרות האירוויזיון בעתיד, היא השיבה שאם הרבה אנשים, וביניהם המעריצים שלה, יהיו מעוניינים היא תחזור לייצג את ארמניה. ב-11 ביוני 2011 סירושו תופיע במסגרת סיבוב הופעות בליון, צרפת.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2000 - Sirusho
2005 - Sheram
2007 - Hima
2010 - Havatum Em
דיסקוגרפיה > סינגלים

2007 - "Hima"
2008 - "Qele Qele"
2009 - "Erotas"
2010 - "Havatum Em"
סירושו מופיעה באירוויזיון 2008, בלגרד, סרביה
שברולט סדרה 490

| --- | --- |

Chevrolet Series 490, דגם "Touring", שנת 1922
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1916–1922
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה
 מודל קודם:  שברולט סדרה D
 מודל אחריו:  שברולט סופריור
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס (משנת 1918)
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 משקל:  781 - 978 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,591 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים בטור, 2,802 סמ"ק המפיק 24 כ"ס  4 צילינדרים בטור, 2,802 סמ"ק המפיק 26 כ"ס (משנת 1926)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות + הילוך אחורי
שברולט סדרה 490 (באנגלית: Chevrolet Series 490) היא סדרת מכוניות בתצורת צורת גוף מסוג ("Runabout car" (אנ')), מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט אשר יוצרה בין השנים 1916–1922.
מאפיינים

יוצרו 627,619 יחידות.
דגמי "שברולט סדרה 490" יוצרו בארצות הברית ובקנדה.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
צבעים - שחור בלבד.
תצורות

רודסטר - 2 דלתות, 2 נוסעים
קופה - 2 דלתות, 2 נוסעים (יוצר משנת 1918).
טורינג ("Touring" (אנ')) - מכוניות קבריולה, 4 דלתות, 5 נוסעים.
סדאן - 3 דלתות (יוצר משנת 1918).
תמונות

"שברולט סדרה 490" דגם רודסטר, שנת 1919
"שברולט סדרה 490" - קופה
"שברולט סדרה 490" - רודסטר
"שברולט סדרה 490"
"שברולט סדרה 490", שנת 1916
"שברולט סדרה 490", שנת 1916
"שברולט סדרה 490", דגם "", שנת 1919
מנוע "שברולט סדרה 490", שנת 1916
ראו גם

שברולט
שברולט סדרה D
שברולט סדרה AA קפיטול
הערות שוליים

↑  Kimes, Beverly (1996). standard catalog of American Cars 1805-1942. Krause publications. ISBN 0-87341-428-4
↑  "שברולט סדרה 490" - מפרט oldcarbrochures.com/static/NA/Chevrolet/1916
↑  "שברולט סדרה 490", שנת 1919 conceptcarz.com/z28057/chevrolet-series-490.aspx
↑  "שברולט סדרה 490" motor1.com/news/88471/chevrolet-series-490
↑  "שברולט סדרה 490" דגם "Touring", שנת 1919 - מפרט oldcarbrochures.com/static/NA/Chevrolet/1921
↑  "שברולט סדרה 490" דגם "Touring", שנת 1919 rmsothebys.com/en/auctions/HF11/Hershey/lots/r101-1919-chevrolet-series-490-5-passenger-touring