stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית אנדיניה
הגירה יהודית לארגנטינה ותוכניות ציוניות מוקדמות

כבר החל מ-1880 הייתה לממשלות ארגנטינה מדיניות של הגירה מסיבית, והנטיות הליברליות של ממשלו של נשיא ארגנטינה, חוליו רוקה, גרמו ליהודי אירופה להרגיש רצויים במדינתו.
מוריס הירש תמך באמצעות יק"א בהתיישבויות חקלאיות בארגנטינה שנודעו כמושבות הברון הירש, כחלק מתוכניתו להקים אוטונומיה יהודית בארגנטינה, כאלטרנטיבה למדינה בארץ ישראל. עם זאת, תוכניתו כללה אוטונומיה יהודית מקומית בלבד, ולא מדינה יהודית עצמאית. הרעיון של מדינה יהודית שלא תוקם בפלשתינה אלא במקומות אחרים בעולם לא היה מיוחד או פורץ דרך. היו תוכניות רבות להקמת מדינות יהודיות ברחבי העולם, כגון הצעה להקים מדינה יהודית באוגנדה, בסין תחת שלטון האימפריה היפנית ואפילו באלסקה.
האוכלוסייה היהודית בארגנטינה גדלה ושגשגה בשנים שלאחר מכן, אם כי בסופו של דבר הקהילה הפכה עירונית הרבה יותר.
התפתחות התיאוריה

לימין הקיצוני הייתה דריסת רגל חזקה בצבא הארגנטינאי. בחוגים צבאיים רבים הניחו כי תוכנית אנדיניה היא עובדה, על אף שהתנועה הציונית זנחה את כל התוכניות הקשורות לארגנטינה עשורים רבים קודם לכן.
גרסאות חדשות יותר של התוכנית, שפורסמו בתדירות בתקשורת הנאו-נאצית בארגנטינה בשנות ה-70 של המאה ה-20, טענו שישראל מתכוונת לכבוש חלקים מפטגוניה ולהכריז שם על מדינה יהודית נוספת. תאוריה זו לא קנתה לעצמה אחיזה בשיח הפוליטי המרכזי. ישראלים רבים נוסעים לטייל בדרום אמריקה, חלקם צעירים לאחר השירות הצבאי, ופטוגניה היא יעד פופולרי עבורם. תומכי התאוריה מאמינים שהטיולים הללו הם ניסיונות להוציא לפועל את תוכנית אנדיניה בפטגוניה. אולם, טיולים לאחר הצבא לא באמת מעידים על ניסיון לממש מזימה להפוך את פטגוניה לישראל נוספת – מזימה שאין ראיות לקיומה, לא לפי מחקרים אקדמיים ולא לפי העובדות.
בתקופת המשטר הצבאי שהיה בארגנטינה בין 1976–1983 עונו כמה אסירים ועצורים יהודים, שהידוע בהם היה העיתונאי חקובו טימרמן. מטרת העינויים הייתה לנסות להוציא מהם מידע על התוכנית, כגון "ההכנות של צה"ל לביצוע הפלישה לפטוגניה".
בתרבות

התוכנית היוותה נושא מרכזי בסדרת הריגול "יוסי, המרגל המתחרט", בכיכובם של גוסטבו בסני, נטליה אוריירו, איציק כהן ומורן רוזנבלט.
ראו גם

יודאופולוניה - תאוריה דומה הנוגעת לפולין
תוכנית מדגסקר
יודנסוואנה
הערות שוליים

↑  "ADL Outraged by Anti-Semitic Conspiracies Circulating in Connection with Tragic Fire in Chilean Patagonia". Anti-Defamation League. 5 בינואר 2012. נבדק ב-22 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Argentina: A Case Study on Current Anti-Semitism". Jerusalem Center for Public Affairs. נבדק ב-22 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   זה כל מה שנשאר מהחלום להקים אוטונומיה יהודית בערבות ארגנטינה, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2018
↑  Calabrese, Frank J. (1994). The Palestine legacy: a politico-legal history, 1917–1990. UNIFO Publishers. p. 10. ISBN 978-0-89111-031-6.
↑  "Cómo avanza la ocupación extranjera de la Patagonia – Rebelion".
↑  "Conducta espantosa de turistas israelíes « Diario y Radio U Chile". Diario y Radio U Chile (בספרדית). 2017-02-18. נבדק ב-2020-11-03.
↑  יואב קרני, ‏לאסיר יש כבר שם, ולתא יש מספר, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1999
↑  Rein, Raanan; Davidi, Efraim (2010). "Exile of the World". Jewish Social Studies. 16 (3): 4. doi:10.2979/jewisocistud.16.3.1. Timerman stressed that the issue of his Judaism came up repeatedly during every interrogation, which included questions about Israeli schemes to send military forces to Argentina in order to implement the 'Andinia Plan', an apocryphal Zionist conspiracy to occupy a broad section of the Patagonian provinces in southern Argentina and establish a second Jewish state there.
אורה הרצוג

אורה הֶרְצוֹג (24 בדצמבר 1924 – 10 בינואר 2022) הייתה אשת ציבור ופעילה חברתית ישראלית, רעיית הנשיא השישי של מדינת ישראל חיים הרצוג ואמו של יצחק הרצוג, הנשיא ה-11 של מדינת ישראל. מייסדת המועצה לישראל יפה ונשיאה בינלאומית של הארגון.
ביוגרפיה

אורה אמב"ש (לימים: הרצוג) נולדה במצרים, למשפחה יהודית-אשכנזית ממוצא רוסי ופולני. הוריה היו לאה (בתו של יחיאל מיכל שטיינברג, איש מוצא), ושמחה אמב"ש (ראשי תיבות: אני מאמין באמונה שלמה) מהנדס במקצועו. להוריה היו ארבעה ילדים. אחותה סוזי (שושנה), נישאה לימים לדיפלומט הישראלי אבא אבן.
הוריה הגיעו למצרים מיפו. היא התחנכה בבתי הספר הצרפתיים באסמאעיליה וסיימה תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה מאוניברסיטת ויטווטרסראנד שבדרום אפריקה.
באוקטובר 1946, בתום לימודיה, עלתה לארץ ישראל. באותה שנה נבחרה להשתתף במחזור הראשון של בית הספר לדיפלומטים שהקימה הסוכנות היהודית. בשנים אלו הייתה חברת ההגנה. במאי 1947 נישאה לחיים הרצוג וליוותה אותו בתפקידיו בצה"ל ובחיים הציבוריים.
במהלך מלחמת העצמאות, ב-11 במרץ 1948, נפצעה בפיגוע בבית המוסדות הלאומיים. שירתה במלחמה זו כקצינה בחיל המדע - מח' המודיעין – ש.מ. 2.
בשנים 1950–1954 ובשנית בין 1975–1978 חייתה הרצוג עם משפחתה בארצות הברית, לרגל תפקידי בעלה כנספח צבאי וכשגריר באו"ם.
הרצוג כיהנה כמזכ"ל הוועדה לאירועי שנות העשור למדינה (1958) וביוזמתה נוסד חידון התנ"ך. לאחר מכן שימשה חברה במועצה לתרבות ולאמנות (1959–1968) ובשנת 1969 ייסדה את "המועצה לישראל יפה".
בשנת 1971 התפרסם ספרה "סודות האירוח" ללימוד נימוסים והליכות.
בשנים 1983–1993 כיהן בעלה חיים הרצוג כנשיא מדינת ישראל. אורה הרצוג המשיכה לשאת בתפקידים ציבוריים ובתקופה זו הייתה ״המועצה לישראל יפה״ לארגון מוביל בתחום איכות הסביבה. בשנת הארבעים למדינה (1988) היא עמדה בראש מבצע "ישראל לובשת ניקיון".
לאחר תום כהונתו של בעלה כנשיא המדינה היא נשאה בתפקידים שונים, ובהם: יו"ר הוועדה הציבורית לאירועי שנת החמישים (1998), חברת מליאת רשות השידור, חברת המועצה הציבורית המייעצת למפעל הפיס, חברת חבר-הנאמנים של מוזיאון תל אביב ויו"ר אגודת הידידים של בית החולים שניידר.
הרצוג הוגדרה כ"נשיאה הבינלאומית-אמריטה" של "המועצה לישראל יפה".
חיים אישיים

אורה הייתה רעייתו של חיים הרצוג, הנשיא השישי של מדינת ישראל. לזוג ארבעה ילדים:
עו"ד יואל הרצוג
תא"ל (במיל') מיכאל (מייק) הרצוג, שגריר ישראל בארצות הברית
יצחק (בוז'י) הרצוג, נשיא מדינת ישראל ולשעבר חבר כנסת, ראש האופוזיציה, יו"ר הסוכנות היהודית ושר בממשלות ישראל.
רונית הרצוג, פסיכולוגית קלינית.
הרצוג נפטרה ב-10 בינואר 2022 בגיל 97. ארונה הוצב במשכן הנשיא בירושלים והיא נקברה לצד בעלה, הנשיא השישי חיים הרצוג בחלקת גדולי האומה בהר הרצל.
הנצחה

בית ספר יסודי "שיא" בראש העין.
בית ספר יסודי לאמנויות על שם חיים ואורה הרצוג ביקנעם עילית.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "יחיאל מיכל שטיינברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 576
↑  Simcha AMBACHE, באתר "Ancestors of Paul Rader"; כעת, מתוך "ארכיון האינטרנט"
↑  ברכות לנישואי חיים וארה הרצוג, הצופה, 8 במאי 1947
↑  ענבר טויזר, מסורת בכחול לבן: ההיסטוריה של אירועי יום העצמאות, באתר ynet, 9 במאי 2019
↑  איתמר אייכנר, אורה הרצוג, מייסדת "המועצה לישראל יפה" ואמו של הנשיא, הלכה לעולמה, באתר ynet, 10 בינואר 2022
↑  מתן דויטש, נשיא המדינה ביקר בביה"ס על שם אמו בראש העין: "גאים שבית הספר נושא את שמה", באתר mynet, ‏4 בינואר 2023
↑  הנשיא הרצוג ביקנעם: "מאחל שהמדינה תישאר ביחד, בטוחה, עם דמוקרטיה חזקה ויציבה", באתר רדיו קול רגע, ‏1 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334285205171  VIAF: 3665158070781708780001   WorldCat (עם VIAF): 3665158070781708780001 
נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג ורעייתו מיכל הרצוג מדליקים נרות זיכרון לזכרה של אורה הרצוג, 10 בינואר 2022
ארונה של אורה הרצוג מוצב במשכן הנשיא בירושלים, 12 בינואר 2022
קברה של אורה הרצוג בתום הלוויה, 12 בינואר 2022
בית ספר לאמנויות ביקנעם על שם חיים ואורה הרצוג
רובר הראשון, רוזן אסביי

| --- | --- |
 לידה:  697 
 פטירה:  764 (בגיל 67 בערך) 
 מדינה:  נויסטריה 
 בן או בת זוג:  Williswint von Wormsgau 
 
רובר הראשון, רוזן אסביי, רופרט, (697–748), היה רוזן אסביי ודוכס נויסטריה.
ביוגרפיה

רובר נולד בשנת 697, והיה בנו של למברט, רוזן אסביי, וקרותילד, בתו של תאודריק השלישי, מלך נויסטריה ואוסטרזיה, וסן אמלאברגה. הוא כיהן כפלטין תחת כילדריק השלישי, והוא בתמורה העניק לו נחלות נרחבות. עם מותו של רובר בשנת 748, ירש אותו גיסו זיגנראמנוס, רוזן אסביי.
אחד מצאצאיו של רובר היה איג קאפה, מלך צרפת, מייסד שושלת המלוכה הצרפתית אשר שלטה בצרפת ברציפות עד 1848, למעט הפסקה קצרה שנגרמה על ידי המהפכה הצרפתית והאימפריה הצרפתית הראשונה. הקו הצעיר שלט בספרד מאז 1700, והמלך הנוכחי פליפה השישי הוא צאצא ישיר שלו.
משפחתו

רובר התחתן עם ויליסווינדה, בתו של אדלהלם, שליט אזור הריין, והיו להם שלושה ילדים:
קנקור, רוזן אסביי (מת ב-771)
אנזלם (נהרג בקרב ב-778), כיהן כפלטין
תורינגברט, רוזן אסביי
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139537066  VIAF: 101265915   WorldCat (עם VIAF): 101265915
תפקידה של הכנסייה הקתולית בתרבות המערבית

לכנסייה הקתולית היה חלק חשוב בעיצוב של תרבות המערב. ההשפעה של הכנסייה הקתולית הייתה כה גדולה כי עד עידן הנאורות הייתה המקור היחיד של שירותים חברתיים בסיסיים, כמו חינוך ובריאות, הקמת אוניברסיטאות (כגון אוניברסיטת אוקספורד וקיימברידג', סורבון) ועוד.
בנוסף, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הכנסייה השפיעה בצורה חיובית ומשמעותית על התפתחות המדע לאורך ההיסטוריה היו כמרים (לרוב ישועים) שעסקו בשלל תחומי המדע, כולל אסטרונומיה, גנטיקה, מטאורולוגיה, סייסמולוגיה, פיזיקה. חלק לא מבוטל מן הכמרים הללו הפכו להיות 'אבות' המחקר בתחומים אלו (כגון גרגור מנדל וז'ורז' למטר וגרגוריוס השלושה עשר ואתנסיוס קירכר, ניקולאוס קופרניקוס) ועוד. אולם לדעת היסטוריונים אחרים הכנסייה השפיעה בצורה שלילית על התפתחות המדע. כדוגמה מובאת פרשת משפטו של גליליאו הנחשבת לאחד העימותים המפורסמים בהיסטוריה בין דת ומדע. למרות שהפרשה מורכבת יותר. עד שלב מסוים גילתה הכנסייה הקתולית ברובה יחס חיובי וסובלני לעבודתו של גלילאו, ולגלילאו היו יחסים קרובים וחבריים עם בכירים בכנסייה. בנוסף, כ -65.4% מזוכי פרס נובל שייכים לנצרות בצורותיה השונות בתחומים השונים (נכון לשנות 1901-2000). ו60% מזוכי פרס נובל לפיזיקה שייכים לרקע נוצרי (נכון לשנות 1901-1990).
הכנסייה הקתולית השפיעה על הרפואה, על שירותי הרווחה, על הכלכלה, התרבות, פילוסופיה; ספרות, שפות, בלשנות, מוזיקה, תיאטרון, ופוליטיקה, משפטים, חינוך, אנטומיה, אדריכלות, עודדה את מאמיניה לדאוג להיגיינה אישית מסוימת, ודאגה לשמירה על חיי המשפחה.
ההשפעה התרבותית של הכנסייה הקתולית על העולם המערבי רבה. פסטיבלים כמו חג הפסחא וחג המולד נחגגים כמו חגים אוניברסליים; הלוח הגרגוריאני שהונהג על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13, הוא הלוח שמשמש ברובן המכריע של מדינות העולם לקביעת מועדים "אזרחיים", ובספירת הנוצרים השיטה לפיה נספרות שנים יחסית לשנת לידתו המשוערת של ישו.
נצרות קתולית היא עדיין דתם של רוב התושבים במספר מדינות מערביות מרכזיות, בהן איטליה, צרפת, ספרד, פורטוגל ופולין וכן מדינות בדרום אמריקה כמו ארגנטינה, ברזיל, מקסיקו, וכן מהווה מיעוט משמעותי וגדול במדינות אחדות בהן ארצות הברית, קנדה, גרמניה ואוסטרליה.
לדעת היסטוריונים רבים הכנסייה הקתולית השפיעה בצורה שלילית בנושאים כמו אנטישמיות, הומופוביה, מיזוגיניה ועבדות. הובילה את האלימות של מסעי הצלב והאינקוויזיציה. בנוסף, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הכנסייה השפיעה בצורה שלילית בפוליטיקה במהלך התקופה הקולוניאלית ובגלל הקישור והתמיכה בדיקטטורה ומשטרים טוטליטריים בדרום אמריקה כמו ארגנטינה וצ'ילה ואיטליה, ספרד, פורטוגל, אוסטריה וקרואטיה.
פסל פייטה של מיכלאנג'לו בואונרוטי.
אוניברסיטת נוטרדאם, אוניברסיטה קתולית גדולה במדינת אינדיאנה שבארצות הברית.
מזרקת טרווי، שאת בנייתה יזם האפיפיור קלמנס השנים עשר
ארמון האפיפיורים באביניון.
גרגור מנדל, כומר קתולי המכונה גם "אבי הגנטיקה".
תנ"ך גוטנברג, הפעם הראשונה בה הודפס התנ"ך בלטינית
ציור הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י.
ראו גם

העולם הנוצרי
תרבות נוצרית
הר בורחאן חלדון

הר בורחאן חלדון (בכתב קירילי: Бурхан Халдун) הוא אחד מהרי חנטי שבפרובינציית חנטי, מזרח מונגוליה. ההר וסביבתו נחשבים למקום הולדתו של ג'ינגיס חאן, וכן לקברו. זהו גם מקום הולדתו של אחד הגנרלים הבכירים ביותר שלו, סובוטאי.
ההר הוא חלק מהשטח המוגן חאן חנטי, המשתרע לאורך 12,000 קילומטרים, והוקם בשנת 1992. ההר בעל משמעות דתית חזקה מקדמת דנא, ונחשב להר הקדוש ביותר במונגוליה, מאז שהוגדר כקדוש על ידי ג'ינגיס חאן. על פי צו נשיאותי משנת 1955, ההר הוכרז כאנדרטה לאומית. המערכת האקולוגית של ההר מורכבת ממגוון ביולוגי ייחודי של צמחייה מערבות מרכז אסיה. באזור ההר חיים כ-50 מינים של בעלי חיים ו-253 מינים של ציפורים.
בורחאן חלדון נרשם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בישיבה ה-39 של הוועדה למורשת עולמית, ב-4 ביולי 2015, תחת השם "הר בורחאן חלדון הגדול והנוף הקדוש שמסביבו".
גאוגרפיה

בורחאן חלדון פירושו "הר האל", והוא נקרא גם חנטי חאן (מלך רכס הרי חנטי). זהו אחד מהרי חנטי, שבמחוז חנטיי, צפון מזרח מונגוליה. זהו ההר הגבוה ביותר באזור, המתנשא לגובה של 2,362 מטרים (7,749 רגל), והוא בצורת סהר. ההר הוא מקורם של מספר נהרות אזוריים, אונון וחרלן, הזורמים לתוך נהר אמור שברוסיה, הנשפך לבסוף לאוקיינוס השקט; והנהרות טול, ח'ארה וירו, הזורמים צפונה לתוך נהר סלנגה, הנשפך לימת באיקל. המערכת האקולוגית של ההר מורכבת ממגוון ביולוגי ייחודי ורחב המוגדרת כ"אזור מעבר מצורת קרקע קפאת-עד סיבירית, לערבה גדולה".
בורחאן חלדון נמצא בצפון מזרח מונגוליה, במרכז רכס הרי חנטי. ההר הוא חלק בלתי נפרד מהאזור המוגן של חאן חנטי, שהוקם בשנת 1992 ומשתרע על שטח של 12,000 קילומטרים רבועים (4,600 מילים רבועים).
היסטוריה

ג'ינגיס חאן (הידוע גם בשם צ'ינגיס חאן) הפסיד במאבקו נגד המרקיטים (אחת הקונפדרציות השבטיות הגדולות של המונגולים), ברח ממוות, וחיפש הגנה באזור הקדוש של הר בורחאן חלדון. אישה זקנה ומספר תושבים אחרים הצילו אותו. כאות ליראת כבוד גדולה, אשר במונגוליה נחשבת להר קדוש בעל משמעות רוחנית, ולשמש שמעל, הוא העניק כבוד לרוחות ההר סביבו, ריסס חלב לאוויר והתיז אותו על האדמה. הוא הסיר את רצועת החגורה, התיר אותה ממלבושו, והניח אותה על צווארו. באופן סמלי, על ידי מעשה זה הוא מסר את גאוותו של האדם המונגולי, והביע את כניעתו לאלים.
הוא הסיר את כובעו, שילב את ידו על חזהו וכרע ברך במצוות תשע פעמים' והציע פולחן לשמש ולהר. הוא שהה שלושה ימים על ההר כשהוא מתפלל, וכך יצר קשר חזק של רוחניות עם ההר והפיק ממנו כוח מיוחד. בספר ההיסטוריה הסודית של המונגולים, ג'ינגיס חאן, שלימים הפך ל"כובש העולמי", האמין בגורלו שלו, ואמר:
עליתי להר בורחאן,
 למרות שנבהלתי ורצתי כמו חרק,
הייתי מוגן על ידי הר בורחאן חלדון,
אני אכבד את בורחאן חלדון בקורבנות בכל בוקר ואתפלל אליו כל יום: ילדיי, וילדי ילדי יזכרו בזה
ג'ינגיס חאן החל אז במסעו לאיחוד הארץ ואנשי מונגוליה ככוח חזק. הוא העניק לבורחאן חלדון מעמד של הר קדוש ומלכותי. ההיסטוריה מתוארת במסמך ההיסטוריה הסודית של המונגולים, בו הכירה אונסק"ו בשנת 1990 כ"יצירה ספרותית בעלת משמעות אוניברסלית יוצאת מן הכלל". במסמך זה מתואר בפירוט הר בורחאן חלדון, ומוזכר 27 פעמים, מה שמסמל את מעמדו הייחודי של ההר במורשת מונגוליה.
צו נשיאותי משנת 1955 הכריז רשמית על פולחן הר בורחאן חלדון כאנדרטה לאומית.
משמעות דתית

לבורחאן חלדון ישנה משמעות רוחנית שאין כמותה לכל הר אחר במונגוליה, והוא זוכה במעמד הסמלי של "ערש" הלאום של מונגוליה המייצג באופן מלא את "המורשת ואורחות החיים המסורתיים של בני נוודים במונגוליה". האמונה המונגולית הסוברת כי ג'ינגיס חאן נולד ונקבר אי שם בהר הוסיפה לקדושתו, במיוחד מאז שחאן הציע פולחן בהר, והכריז עליו כהר כקדוש ביותר במדינה.
האמונה העניקה אותנטיות לטבעו הרוחני של ההר. כתוצאה מכך, נוהג העם לעלות לרגל מדי תקופה קבועה, לשלושת האובות הגדולים או לגל-עד האבן באתרים הקדושים לאורך מסלול מוגדר בו מוצע פולחן שאמאני מונגולי.
מערכת אקולוגית

הצומח הקיים בהר שייך לערבות מרכז אסיה ומורכב מיערות של הטייגה. מיני הצמחים שדווחו ונרשמו בספר האדום המונגולי כוללים 15 מינים נדירים מאוד, ו-28 מינים הרשומים כמינים נדירים. מבין המינים המופיעים ברשימה האדומה של IUCN, נמצאים שני מינים בסכנת הכחדה קריטית, ארבעה מינים בסכנת הכחדה ושמונה מינים פגיעים.
בפרובינציה הגאוגרפית של הר בורחאן חלדון, שבמחוז ח'נטיי, מבין בעלי החיים המדווחים נמנים חמישה מינים של יונקים / אוכלי חרקים, 4 מינים של דבוראים, ארבעה מינים של ארנבאים, 19 מינים של מכרסמים, 13 מינים של טורפים, חמישה מינים של פרסתנים, מין אחד של זוחלים, ו-253 מינים של ציפורים. על פי נתוני הספר האדום המונגולי, מיני היונקים הנדירים ביותר המצויים באזור הם אייל מושק (Moshus moshiferus) ואייל קורא (Alces alces); מיני העופות הנדירים ביותר הם עגור סיבירי (Grusluecogeranus), עיט צפרדעים (Aquila clanga), עיטם עקוד-זנב (Haliaeetus leucoryphus), עגור לבן-עורף (Grus vipio) ועגור הכתם (Grus monacha).
ביבליוגרפיה

ווית'פורד, ג'ק (22 במרץ 2005). Genghis Khan and the Making of the Modern World. Crown/Archetype. ISBN 978-0-307-23781-1. {{cite book}}:  (עזרה)
הערות שוליים

1 2 3  "Great Burkhan Khaldun Mountain and its surrounding sacred landscape". UNESCO Organization. נבדק ב-19 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Great Burkhan Khaldun Mountain and its surrounding sacred landscape: Nomination (Amended text)" (pdf). UNESCO organization. 2015. נבדק ב-19 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Burkhan Khaldun". CNN. 4 בנובמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-19 בנובמבר 2015. נבדק ב-19 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544961905171  LCCN: sh2007008413  VIAF: 315150830   WorldCat (עם VIAF): 315150830 
אובו, ערימות אבן קדושות המשמשות כמזבחות או מקדשים בפרקטיקה הדתית העממית המונגולית.
קופה אמריקה

| --- | --- |


גביע קופה אמריקה
 ענף:  כדורגל 
 תאריך ייסוד:  1916
 ארגון מפעיל:  CONMEBOL 
 מספר מתמודדים:  10 עד 16
 יבשת:  אמריקה הדרומית
 זוכה:   ארגנטינה
 הכי הרבה זכיות:   ארגנטינה (16 זכיות)
 copaamerica.com
 
גביע קופה אמריקה 2016
הקופה אמריקה של הקונמבול, הידועה גם כקופה אמריקה (בספרדית ובפורטוגזית: Copa América) היא אליפות אמריקה הדרומית לנבחרות כדורגל לאומיות, המתקיימת אחת לכמה שנים, בפרקי זמן בלתי קבועים.
התחרות מאורגנת על ידי הקונפדרציה הדרום אמריקאית, CONMEBOL. בשנים 1992–2017 האלופה הייתה משתתפת בגביע הקונפדרציות, עד לביטולו באותה שנה.
זוהי תחרות נבחרות הכדורגל העתיקה ביותר בעולם (החלה ב-1916), ואירוע הספורט השלישי בגודלו בעולם מבחינת כמות צפייה. אליפות זו מכתירה את אלופת אמריקה הדרומית, אך משנות ה-90 מוזמנות לטורניר נבחרות מאמריקה הצפונית ואסיה.
מאז 1993 כולל הטורניר 12 קבוצות – כל עשר הנבחרות החברות ב-CONMEBOL, ושתי נבחרות שמוזמנות מקונפדרציות אחרות (משתנה מטורניר לטורניר). מתוך עשר המשתתפות הקבועות שמונה לקחו בעבר את הגביע, כאשר שיאנית הזכיות היא נבחרת ארגנטינה עם 16 זכיות בטורניר. ארגנטינה, שאירחה את טורניר הבכורה ב-1916, אירחה את הטורניר את המספר הרב ביותר של פעמים (תשע פעמים), וארצות הברית היא הנבחרת היחידה שאינה חברה ב-CONMEBOL ואירחה את הטורניר (ב-2016 ו-2024). הטורניר שלוש פעמים במספר מדינות באמריקה הדרומית ולא רק במדינה אחת (ב-1975, 1979, 1983).
היסטוריה > אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל > השנים הראשונות

במקור נקראה התחרות אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sud Americano de Football).
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית הייתה ההתאחדות הראשונה באמריקה הדרומית והוקמה ב-1893, בעוד מועדון הכדורגל הראשון באמריקה הדרומית היה "מועדון הכדורגל והקריקט של לימה" שהוקם בפרו ב-1895.
בשנת 1910 נערכה תחרות במתכונת דומה גביע המאה למהפכת מאי, בה השתתפו ארגנטינה, צ'ילה ואורוגוואי, אך היא לא מוכרת באופן רשמי על ידי ה-CONMEBOL.
קופה אמריקה היא טורניר הכדורגל הבין-לאומי הוותיק ביותר בעולם. הטורניר הראשון התקיים ב-1916 בארגנטינה בין התאריכים ה-2 ועד 17 ביולי, לכבוד ציון מאה שנים לעצמאותה. בתחרות ראשונה זו השתתפו ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי וברזיל, ואורוגוואי הייתה הזוכה הראשונה לאחר שסיימה ראשונה בבית התחרות. ב-9 ביולי 1916, בזמן הטורניר ובזכות הצלחתו, הציע אחד מחברי הנהלת של התאחדות הכדורגל האורוגוואית, הקטור ריבאדיבה, הקמת קונפדרציה מאוחדת לארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ואורוגוואי, וכך נוסד ארגון ה-CONMEBOL.
בשנה לאחר מכן התקיימה התחרות שוב, הפעם באורוגוואי, ואורוגוואי זכתה שוב לאחר ניצחון 1–0 על ארגנטינה במשחק האחרון שגרם לה לסיים במקום הראשון בבית ולנצח את התחרות.
לאחר התפרצות השפעת בריו דה ז'ניירו בוטל הטורניר של 1918, ובמקומו אירחה ברזיל את קופה אמריקה 1919 וזכתה בו לראשונה, כשהצליחה לנצח את המחזיקה אורוגוואי 1–0 במשחק הגמר. ב-1920 אירחה צ'ילה את התחרות, ואורוגוואי זכתה בפעם השלישית מתוך ארבע תחרויות.
בקופה אמריקה 1921 השתתפה לראשונה פרגוואי, לאחר שההתאחדות שלה הצטרפה ל-CONMEBOL באותה שנה. בתחרות זכתה ארגנטינה לראשונה בתולדותיה, הודות לשער של ג'וליו ליבונטי במשחק האחרון. ב-1922 זכתה ברזיל בפעם השנייה, כשהיא מארחת את התחרות.
בשנים הבאות שלטו בתחרות אורוגוואי וארגנטינה, כשעד 1929 זכו השתיים לסירוגין בתחרות לסירוגין וכל אחת הוסיפה לזכותה שלוש אליפויות אמריקה הדרומית. בשנים 1926 ו-1927 הצטרפו לתחרות בוליביה ופרו, בהתאמה.
היסטוריה > אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל > שנות ה-30 עד שנות ה-60

אחרי קיום המונדיאל הראשון ב-1930, הסכסוך המתמשך בין ההתאחדויות של אורוגוואי וארגנטינה גרם לטורניר שלא להתקיים מספר שנים אחר כך. רק ב-1935 היה אפשרי לקיים טורניר נוסף ב"מתכונת מיוחדת", בו זכתה אורוגוואי. ב-1937 זכתה שוב ארגנטינה, וב-1939 אירחה את הטורניר לראשונה בתולדותיה פרו, שגם הצליחה לזכות לראשונה בתואר, כשאקוודור מצטרפת לתחרות לראשונה. ב-1941 אירחה צ'ילה אירחה את התחרות במלאת 400 שנים לייסוד בירתה סנטיאגו, ולכבוד הטורניר הוגדלה תכולת האצטדיון הלאומי מ-30 אלף ל-70 אלף מקומות. למרות ההשקעה הרבה וההכנות הגדולות לטורניר במטרה לזכות, הצ'יליאנים הפסידו במשחק האחרון בתחרות לארגנטינה, שזכתה באליפות בפעם השישית. אורוגוואי אירחה וזכתה בטורניר ב-1942, וצ'ילה אירחה פעם נוספת ב-1945, אך שוב הפסידה את התואר לארגנטינה לאחר הפסד לברזיל.
האליפות נכנסה לתקופה בה האירוע לא התקיים בצורה תדירה ומתכונת התחרות שונתה באופן לא רשמי מפעם לפעם, ואת התארים אישרה CONMEBOL בדיעבד. ארגנטינה הייתה היחידה שזכתה בתואר שלוש פעמים ברציפות ב-1945, 1946 ו-1947, אך לאחר מכן התחרות התחילה להתקיים בכל שנתיים, לאחר מכן כל שלוש ואף ארבע שנים. בשנת 1959 היו אף שני טורנירים שהתקיימו באותה שנה, אחד בארגנטינה ואחד באקוודור. בתקופה זו חלק מהנבחרות השתתפו בכל טורניר וחלק החליטו לא להשתתף בחלקם, וחלק שלחו נבחרות חסרות מאוד (למשל בטורניר 1959 שהתקיים באקוודור שלחה ברזיל נבחרת שייצגה את מדינת פרנמבוקו). ייסודו של טורניר גביע ליברטדורס ב-1959 השפיע גם הוא על הטורניר.
בוליביה ניצחה בפעם הראשונה שאירחה בשנת 1963, אך לאחר מכן הפסידה במשחק הראשון של טורניר 1967 לנבחרת ונצואלה בהופעת הבכורה שלה בתחרות.
היסטוריה > הקופה אמריקה

לאחר 6 שנים של הפסקה, בשנת 1975 קיבלה התחרות את שמה הנוכחי: CONMEBOL Copa América.
בין השנים 1975 ו-1983 התחרות לא התקיימה במדינה אחת, אלא במתכונת של משחקי בית וחוץ. ב-1986 הוחלט על חזרה לשיטה של מדינה מארחת והחל מהטורניר של 1987 החל סבב אירוח בין 10 המדינות החברות ב-CONMEBOL, שהן המשתתפות הקבועות בתחרות: ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, צ'ילה, פרו, אקוודור, בוליביה, קולומביה וונצואלה. מאז קופה אמריקה 1993 מוזמנות שתי נבחרות מחוץ לאמריקה הדרומית לקחת חלק בתחרות. מקסיקו הוזמנה לכל התחרויות מ-1993 עד 2015. בנוסף אליה הוזמנו הנבחרות הבאות:
ארצות הברית (1993, 1995, 2007, 2016, 2024)
קוסטה ריקה (1997, 2001, 2004, 2011)
יפן (1999, 2019)
הונדורס (2001)
ג'מייקה (2015)
קטר (2019)
קנדה (2024)
בשנת 2001 הוזמנה קנדה להשתתף בקופה אמריקה, אך ויתרה על ההשתתפות עקב בעיות אבטחה. כמו כן, ב-2011 הוזמנה יפן להשתתף בתחרות ואף אישרה את השתתפותה אך נאלצה לבטל אותה בשל רעידת האדמה והצונאמי בסנדאי שפגעו קשות במדינה, ובמקומה הוזמנה נבחרת קוסטה ריקה.
ב-2016 התקיים בארצות הברית טורניר מיוחד לציון 100 שנים לתחרות. הטורניר כלל 16 נבחרות: 10 מאמריקה הדרומית ו-6 מצפון ומרכז אמריקה. הטורניר נערך בין 3 ל-26 ביוני, וזכתה בו נבחרת צ'ילה.
ארצות הברית אירחה את הטורניר גם ב-2024 לקראת מונדיאל 2026 הצפוי להתקיים אצלה. בטורניר זכתה נבחרת ארגנטינה.
כל תחרויות הקופה אמריקה > אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל

עד שנת 1975 נקראה הקופה אמריקה בשם אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל והתחרות התקיימה במתכונת של בית גמר, שבו אין משחק גמר אלא בית, כמו במונדיאל 1950.
כל תחרויות הקופה אמריקה > קופה אמריקה

בשנת 1975 שונה שם הטורניר ל"קופה אמריקה" (Copa América), ובנוסף השתנתה גם מתכונתו לשלב בתים שלאחריו פלייאוף בשיטת גביע.
↑  ב-1916 לא הוענק גביע. הגביע הוענק החל מ-1917
↑  בטורניר השתתפו שלוש נבחרות בלבד
1 2 3 4 5 6  אף על פי שלא הוענק גביע בטורניר, הוא נחשב רשמי על ידי CONMEBOL
סטטיסטיקת נבחרות

| נבחרת | הש' | מש' | נ' | ת' | ה' | ש"ז | ש"ח | הפ' | נק' |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 44 | 208 | 132 | 43 | 33 | 483 | 183 | +300 | 439 |
|  אורוגוואי | 46 | 212 | 115 | 40 | 57 | 421 | 226 | +195 | 385 |
|  ברזיל | 38 | 195 | 109 | 41 | 45 | 435 | 206 | +229 | 368 |
|  פרגוואי | 41 | 191 | 67 | 35 | 89 | 291 | 317 | −26 | 236 |
|  צ'ילה | 39 | 180 | 64 | 43 | 73 | 267 | 311 | −44 | 235 |
|  פרו | 34 | 164 | 58 | 40 | 66 | 230 | 258 | −28 | 214 |
|  קולומביה | 24 | 130 | 53 | 26 | 51 | 154 | 194 | −40 | 185 |
|  בוליביה | 29 | 122 | 20 | 26 | 76 | 109 | 308 | −199 | 86 |
|  אקוודור | 30 | 130 | 17 | 28 | 85 | 139 | 331 | −192 | 79 |
|  מקסיקו | 11 | 51 | 20 | 14 | 17 | 67 | 63 | +4 | 74 |
|  ונצואלה | 20 | 74 | 11 | 18 | 45 | 59 | 182 | −123 | 51 |
|  קוסטה ריקה | 6 | 20 | 6 | 4 | 10 | 19 | 35 | −16 | 22 |
|  ארצות הברית | 5 | 21 | 6 | 2 | 13 | 21 | 32 | −11 | 20 |
|  הונדורס | 1 | 6 | 3 | 1 | 2 | 7 | 5 | +2 | 10 |
|  פנמה | 2 | 7 | 3 | 0 | 4 | 10 | 20 | −10 | 9 |
|  קנדה | 1 | 6 | 1 | 3 | 2 | 4 | 7 | −3 | 6 |
|  יפן | 2 | 6 | 0 | 3 | 3 | 6 | 15 | −9 | 3 |
|  קטר | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 | −3 | 1 |
|  האיטי | 1 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 12 | −11 | 0 |
|  ג'מייקה | 3 | 9 | 0 | 0 | 9 | 1 | 16 | −15 | 0 |