stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודה אני
מקור התפילה

התפילה מקובלת ברוב תפוצות ישראל והיא אחת התפילות המוכרות ביותר, אף על פי שהיא אינה מופיעה בתלמוד ובשולחן ערוך. התפילה מופיעה לראשונה בספר סדר היום שחיבר המקובל הצפתי רבי משה בן מכיר:
ובקומו יאמר מיד 'מודה אני לפניך מלך חי וקיים שהחזרת בי נשמתי בחמלה רבה אמונתך' ואין צריך לזה נטילת ידים, כי אפילו יהיו ידיו מטונפות אין חשש, כיון שאינו מזכיר לא שם ולא כנוי
יש מי שכתב שתפילת 'מודה אני' נתקנה במקום ברכת "אלוהי נשמה" המוזכרת בתלמוד, שהייתה נאמרת קודם נטילת ידיים. אך מכיוון וכיום מברכים אותה רק לאחר הנטילה, תקנו לומר 'מודה אני' שאין בה שם ומלכות ומותר לאומרה קודם נטילה.
בתלמוד הירושלמי ישנה תפילה אחרת שדומה מעט בנוסחה: "מודה אני לפניך ה' אלהי ואלהי אבותי שהוצאתני מאפילה לאורה", ואולם תפילה זו שבירושלמי היא חלק משלוש תפילות שנאמרות בשלושת חלקי היום.
התפילה מסתיימת בביטוי "רבה אמונתך", שמקורו בפסוק במגילת איכה: "חדשים לבקרים - רבה אמונתך". שיבוש רווח בפיסוק התפילה הוא חיבור המילה 'רבה' למילה 'בחמלה' הקודמת לה, במקום חיבורה למילה 'אמונתך' הבאה אחריה.
משמעות התפילה

עניינה של התפילה קשור לכך, שבשעת השינה מתנתקת הנשמה מהגוף ומופקדת בידי ה', והוא מחזירה בחמלתו בבוקר מחודשת ורעננה. סימוכין לתפיסה זו יש בפסוק "בידך אפקיד רוחי", שעליו מסתמך הפיוט אדון עולם - "בידו אפקיד רוחי, בעת אישן ואעירה." ועל כן נחשבת אצל חז"ל שינה כמיתה קטנה, "שינה אחד מששים במיתה" (מסכת ברכות, דף נ"ז, עמוד ב'), והאדם שמוצא את עצמו בבוקר שב לחיים ולהכרה, מעלה על שפתיו תפילת הודיה לאל על "תחיית מתים" קטנה זו.
בביטוי המסיים 'רבה אמונתך' ישנם שלושה פרושים. הפירוש שמופיע במדרשי חז"ל גורס, שממה שה' החזיר לי את הנשמה הבוקר, אז מכך נלמד שהוא נאמן להחיות את המתים לעתיד לבוא (בראשית רבה, פרשה ע"ח, פסקה א'). ישנו פירוש נוסף על בסיס כך שה' אינו מעכב את הפיקדון, ומחזק את האמונה בו, בהחזרת הנשמות המופקדות אצלו (חת"ם סופר). פירוש אחר גורס שיש לה' הרבה אמונה בבני אדם, שביום הזה יעשו מעשים טובים וישרים, אפילו אם בימים קודמים לא עשו כיאות, ולכן הוא מחזיר להם את נשמותיהם.
בסידורים מסורתיים התפילה מנוקדת בלשון זכר: "מודֶה אני", אך בחלק מהסידורים המודרניים מופיעה גם וריאציה לנשים בלשון נקבה: "מודָה אני".
הערות שוליים

↑  רבי מנחם מנדל שניאורסון, קונטרס ענינה של תורת החסידות, סעיף י'.
↑  מסכת ברכות,  פרק ד', הלכה א' (דפוס וילנא: דף דף כ"ט, עמוד ב')
↑  פרק ג', פסוק כ"ג
↑  ספר תהלים, פרק ל"א, פסוק ו'
נער האופניים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלי עמיר 
 שפת המקור:  עברית 
 תורגם לשפות:  אלבנית
 סוגה:  רומן אוטוביוגרפי 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד 
 מקום הוצאה:  תל אביב-יפו 
 תאריך הוצאה:  2018 
 מספר עמודים:  623 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-13-2767-4
 הספרייה הלאומית:  005040878
 
נער האופניים הוא רומן אוטוביוגרפי שמתאר את חייו של נורי: נער שעלה מבגדאד וגר ב"ישראל השנייה". הספר נכתב על ידי אלי עמיר ויצא לאור בשנת 2019 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. הספר מציג את קשייו של נורי שנאלץ להתמודד עם הקליטה בארץ המתפתחת של שנות ה-50.
תקציר העלילה

נורי מתחיל את דרכו בקיבוץ, בו הוא מנסה להשתלב, מעט בכוח, בגלל מבטאו והמראה השונה שלו. אביו של נורי, מתחנן בפניו שיעזוב את הקיבוץ, ויבוא לעזור למשפחתו במושב בו הם מתגוררים. נורי, שנקרע בין שני העולמות - מתייאש לבסוף והולך לעזור למשפחתו הממורמרת והמאוכזבת שלא מקבלת אותו. הם גרים בכפר עיוורים נטוש ועלוב, שבו מתנגנות מנגינות עתיקות, שמזכירות את המולדת העזובה. העיוורים המסכנים מנגנים על מיתרי הקאנון והקַמַאנְגֶ'ה, תוך שמשפחתו הגדולה של נורי סובלת, ומשתעממת מהשממה של הכפר. אביו של נורי תולה בו את כל תקוותיו, ומבקש ממנו שיעבור לבדו לירושלים, כדי לרכוש השכלה ולהצליח להוציא את משפחתו מהעיזבון בו הם חיים.
בירושלים נורי מוצא עבודה כמחלק עיתונים, וגר זמנית אצל קרובי משפחה. כל בוקר נורי פוגש נערה עשירה, שלמשפחתה הוא מחלק את העיתונים. הזוג מתאהב, והספר מתאר את הפער שבינו לבין הנערה, פער הנובע מתרבויות שונות ומפערים כלכליים-חברתיים. לאחר מכן, נורי מוצא עבודה כשליח על אופניים במשרדו של "האחד בדורו". הוא פוגש שם אנשים חשובים, ולומד הרבה על החיים. נורי הוא נער שאפתן, שמתעניין בפוליטיקה ואוהב מאוד את עבודתו החדשה.
דמויות

אימו של נורי: עקרת בית שמאוד מתוסכלת מהמצב ומוציאה את התסכול שלה על כל סובביה. מצד אחד, היא גורמת לנורי לצער רב ומצד שני גורמת לו לחתור לשינוי המצב.
אביו של נורי: היה אמיד בבגדאד ואף על פי שהוא עני בארץ, הוא עדיין חושב שהממשלה לטובתם. מתקשה מאוד להתאקלם בארץ, גם השפה קשה לו, והוא אינו יודע איך להוציא את המשפחה ממצבם הקשה. הוא תולה את תקוותיו בנורי, הבן הבכור.
מיכל: "נערת השמנת" השמחה ומאירת הפנים שמתאהבת בנורי. מיכל יוצאת להגנתו של נורי במצבים שונים, ומקבלת אותו למרות הפערים ביניהם. מיכל מקבלת את נורי כמו שהוא ואינה מתביישת בו. לאורך העלילה מתקיימים עליות ומורדות ביחסים בין נורי למיכל, דרכם הוא לומד על פערי המעמדות ביניהם, והקורא נשאר במתח לאורך כל הספר, ותוהה מה יהיו היחסים ביניהם.
חברינו שטארק: פקיד זוטר במשרד ראש הממשלה, מארח חברה לנורי ומבקר את הממשל.
חברינו קלינסקי: פקיד זוטר שמחלק משכורות במשרד ראש הממשלה, מחבב את נורי ותומך בממשל. קלינסקי הוא ניצול שואה. בשיח בין נורי לקלינסקי הוא לומד רבות על סדרי השלטון בראשית המדינה, על מעמדות חברי המפלגות השונות, ועל האופן שבו בן-גוריון ומזכירו יצחק נבון מנהלים את הלשכה של ראש הממשלה.
רוזיטה: ילדה ממשפחה קשה, שנורי פוגש בבית ספר ערב ויוצא איתה בזמן פרידתו ממיכל. גם מרוזיטה נורי לומד על החיים בירושלים בקרב מעמדות שונים ומגוונים.
הזקן - בעל דירתו של נורי, זקן וחולה. בעל דעות ימניות מובהקות, מנהל שיחות מעמיקות עם נורי ודואג לו.
עזיז היפה: עיוור מכפר העיוורים, בעל יכולת מוזיקלית מרהיבה. רוצה לחוות את העולם ולהרגיש אותו למרות מגבלותיו. עזיז בעל גישה אופטימית לחיים, למרות מצבו, ומנסה להוציא את המיטב מכל סיטואציה. לכן, מהווה מוקד משיכה ועניין בכפר העיוורים.
המדריכה: מדריכתו של נורי בקיבוץ, דמות משנית.
הרקע הביוגרפי של הספר

חייו של אלי עמיר השפיעו רבות על עלילת ותוכן הספר "נער האופניים", והספר מבוסס על המאורעות שעמיר חווה בצעירותו. דמותו של הגיבור הראשי נורי, מבוססת על חייו של עמיר, שכן הוא נולד בבגדאד, עלה לארץ, עבר לקיבוץ, משם לירושלים, ועבד במשרדי ציבור. אלי עמיר נתקל בחייו במקרה במספר אנשים ואירועים חשובים, ועליהם ביסס את הספר. למשל: נורי ומשפחתו מדברים רבות על דוד בן-גוריון, מנחם בגין, ארגון הפלמ"ח, ובמהלך הסיפור, נורי אף מתיידד עם הנשיא לשעבר יצחק נבון.
עיבודים

בשנת 2023 הספר עובד להצגה בתיאטרון החאן הירושלמי בעיבודה ובבימויה של איה קפלן ובכיכובו של איתי שור כנורי.
הספר תורגם לאלבנית ויצא לאור בטירנה בשנת 2022. זה הספר הראשון בעברית מודרנית שמתורגם לאלבנית.
הערות שוליים

↑  מילון אבניאון - מה זה ישראל השנייה – פירוש המילה ישראל השנייה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר www.milononline.net
1 2 3  אלי עמיר, נער האופניים, עם עובד, 2019
↑  הוצאת ספרים עם עובד, עמיר אלי, באתר www.am-oved.co.il
↑  באתר Israli Zot (באלבנית)
איסור ייחוד

.
| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ו, עמוד ב'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק כ"ב
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן כ"ב
 
בהלכה היהודית, איסור ייחוד קובע שאסור לגבר ואישה לשהות יחד במקום סגור (או במקום שאנשים אינם מגיעים לשם), אלא אם כן הם נשואים זה לזה או קרובי משפחה מדרגה ראשונה (אבא ובת, אמא ובן, אח ואחות), או שאחד צאצא של השני (סבא ונכדה, סבתא ונכד, וכו'). האיסור נובע מהחשש שבמקום בו אין איש רואה, עלולים להגיע לידי יחסי אישות אסורים.
דיני ייחוד נידונים בהרחבה בפרק הרביעי (והאחרון) של מסכת קידושין.
מקור האיסור

לא קיים מקור מפורש לאיסור בתורה, אך חז"ל מצאו לו רמז בפסוק מספר דברים: ”כִּי יְסִיתְךָ אָחִיךָ בֶן-אִמֶּךָ” (י"ג, ז).
דאמר ר' יוחנן משום ר"ש בן יהוצדק: רמז לייחוד מן התורה מנין? שנאמר: כי יסיתך אחיך בן אמך, וכי בן אם מסית, בן אב אינו מסית? אלא, בן מתייחד עם אמו, ואין אחר מתייחד עם כל עריות שבתורה! ייחוד דאורייתא דאשת איש, ואתא דוד וגזר אפי' אייחוד דפנויה, ואתו תלמידי בית שמאי ובית הלל גזור אפי' אייחוד דעובדת כוכבים.
קיימת מחלוקת בין הראשונים אם איסור זה הוא איסור דאורייתא, הרמב"ם לא מנה איסור זה בתרי"ג מצוות, כיוון שלדעתו איסור זה אינו מהתורה. אולם לדעת הרבה ראשונים איסור זה מהתורה וביארו דבריהם בספרות האחרונים שהוא איסור עשה, שכן אין מפורש בתורה האיסור אלא בעקיפין. המשנה למלך צידד בבאור דברי הרמב"ם, שהוא איסור דאורייתא, אך כיוון שאינו מפורש בכתוב אין הרמב"ם קורא לזה איסור תורה כי אם מדברי קבלה[דרוש מקור].
מקור האיסור > הרחבת האיסור

בתלמוד מובא שדוד המלך ובית דינו הרחיבו את איסור ייחוד גם לייחוד עם אישה פנויה, בעקבות מעשה אמנון ותמר. בתקופה מאוחרת יותר בית דינם של הלל ושמאי הרחיבו שוב את האיסור, וגזרו גם על ייחוד של יהודים עם גויים. למעשה חלק מהמקרים של ייחוד יהיו מדרבנן, כמו למשל ייחוד בין אשה פנויה לבין גבר, וחלק מהמקרים יהיו מהתורה, כמו במקרה של ייחוד בין גבר לאשה נשואה או נידה.
דיני ייחוד

לפי רוב רבני אשכנז, אם אישה נמצאת במקום עם שני גברים יהודים לפחות שאינם פרוצים בענייני עריות, מותרת שהייתם יחד. לפי רוב רבני ספרד אישה אסורה בייחוד עם גברים (לא משנה כמה). איש אחד אסור בייחוד עם נשים (גם לפי האשכנזים וגם לפי הספרדים). מותר לגבר להתייחד עם נשים בזמן שאשתו עמו.
אם הגבר והאישה נמצאים במקום ציבורי, או במקום שייתכן כי כל רגע ייכנס מישהו - אין איסור בשהייה יחד.
נחלקו הפוסקים האם איסור ייחוד נוהג רק בבית שדלתותיו נעולות, או גם בבית שדלתותיו סגורות, אף על פי שאינן נעולות. להלכה נפסק לפי נוהג המקום, אם הדלת פתוחה ורגילים להיכנס ולצאת בה בדרך קבע (כגון מעלית) אז אין איסור ייחוד מאחר שידוע כי לא יהיה ייחוד של יותר מכשתי דקות. אך אם ידוע כי לא יכנסו לחדר בתדירות רבה - הרי זה בגדר ייחוד.
נסיעה במונית בשעות היום, מאחר שכאשר נוסעים בעיר והחלונות שקופים ויושבים מאחור, ניכר לאנשים בחוץ מה הנעשה בפנים ואין זהו איסור ייחוד. באופן כללי: העיקרון בייחוד אומר, שאם אדם כלשהו יכול להיכנס פתאום - אזי מותר להתייחד.
למרות שאיסור קרבה לעריות חל בין קרובים (כגון אם, אחות, דודה, ובת חורגת), עם הקרובים ביותר מותר להתייחד (אם ואחות), כי אין חשש לעבירה. גם איש ואשתו נידה אסורים בקרבה, אך בייחוד - מותרים.
לגבי משך הזמן בו נחשב הדבר לאיסור ייחוד ישנן כמה דעות. לדבר זה ישנה השלכה לגבי השאלה האם קיים איסור ייחוד בעליה של איש עם אשה במעלית. אחת הדעות היא שמשך הזמן המינימלי הנחשב לייחוד הוא שלש דקות.
ראו גם

אין אפוטרופוס לעריות
הערות שוליים

↑  רבנו חננאל במסכת עבודה זרה; תוספות במסכת שבת, דף י"ג, ד"ה מה, ובסוטה דף ז, ובסנהדרין דף לז; רבנו יונה שם; שו"ת הרשב"א חלק א' סימן תקפ"ז; שו"ת הריב"ש סימן תכ"ה; טור אה"ע כב; והסמ"ג והחינוך
↑  ביאור הגר"א, כב, ד, והמנחת חינוך, קפח, ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק כ"ב, הלכה ג'. שולחן ערוך, אבן העזר, סימן כ"ב, סעיף ב'
↑  מחלוקת זו תלויה במעשה המובא בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף פ"א, עמוד א' בו רב אומר לרב יהודה שכשאמרו ששני אנשים כשרים מותרים להתייחד עם אשה, הכוונה היא לאנשים מדרגתו של רבי חנינא בר פפי, שעמדו בניסיונות, ואילו רב ורב יהודה אינם בדרגה זו "שני כשרים". מכאן הסיק הרמב"ם שהיתר זה אינו תקף, וכמו שנראה מדבריו במשנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק כ"ב, הלכה ה'. וכך היא גם שיטת השולחן ערוך, אבן העזר, סימן כ"ב, סעיף ה'. לעומת זאת לשיטת הרמ"א שם ההלכה אינה נלמדת ממעשה זה, וההיתר לשני אנשים להתייחד עם אשה אחת נשאר בתוקפו.
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן כ"ב, סעיף א'
↑  ראו מנחת יצחק חלק ד סימן צזז.
| חיי אישות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| סדר הנישואין היהודי | שידוך • אירוסים • שטר תנאים • קידושין • חופה וקידושין • ברכת אירוסין • כתובה • חדר ייחוד • שבע ברכות • בעילת מצווה • ברכת בתולים |  |
| מצוות והלכות בזוגיות | פרייה ורבייה • לידה בהלכה • שאר כסות ועונה • יחסי אישות • איסור משכב עם נידה • איסור עריות • לא תנאף • שיור • הוצאת זרע לבטלה • ביאה שלא כדרכה • ביאה דרך איברים |  |
| טהרת המשפחה | דם בתולים • דם חימוד • נידה • זבה • שומרת יום כנגד יום • יולדת  • פולטת שכבת זרע • רואה כתם • רואה מחמת תשמיש • פרישה סמוך לווסת • הפסק טהרה • שבעה נקיים • טבילה • בדיקת עד |  |
| צניעות | שמירת נגיעה • איסור הסתכלות בערווה • איסור ייחוד • כיסוי ראש לנשים |  |
| מסכתות בסדר נשים | יבמות • כתובות • נדרים • נזיר • סוטה • גיטין • קידושין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465881405171 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
איינשטייניום אוקסיכלוריד

| --- | --- |
 כתיב כימי:  ClEsO
 מסה מולרית:  303 גרם/מול
 מצב צבירה:  מוצק
 
איינשטייניום אוקסיכלוריד היא תרכובת כימית אי-אורגנית המורכבת מאיינשטייניום, חמצן וכלור, שנוסחתה הכימית היא  {\ce {EsClO}}.
התרכובת בעלת סימטריה טטראגונלית.
סינתזה

ניתן להכין איינשטייניום אוקסיכלוריד על ידי חימום תחמוצת איינשטייניום בתערובת גזית של  {\ce {HCl}} ו- {\ce {H2O}} ב-500 מעלות צלזיוס למשך 20 דקות.
הערות שוליים

↑  New LRL Reprints: January Through December 1969 (באנגלית). University of California, Lawrence Radiation Laboratory. 1970. p. 2. נבדק ב-14 ביולי 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Morss, L. R.; Edelstein, Norman M.; Fuger, Jean (31 בדצמבר 2007). The Chemistry of the Actinide and Transactinide Elements (3rd ed., Volumes 1-5) (באנגלית). Springer Science & Business Media. p. 1595. ISBN 978-1-4020-3598-2. נבדק ב-14 ביולי 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Fujita, D. K.; Cunningham, B. B.; Parsons, T. C. (1 באפריל 1969). "Crystal structures and lattice parameters of einsteinium trichloride and einsteinium oxychloride" (PDF). Inorganic and Nuclear Chemistry Letters (באנגלית). 5 (4): 307–313. doi:10.1016/0020-1650(69)80203-5. ISSN 0020-1650. נבדק ב-14 ביולי 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Seaborg, G.T., ed. (23 בינואר 1978). Proceedings of the Symposium Commemorating the 25th Anniversary of Elements 99 and 100 (PDF). Report LBL-7701. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Mi︠a︡soedov, Boris Fedorovich (1974). Analytical Chemistry of Transplutonium Elements (באנגלית). Wiley. p. 99. ISBN 978-0-470-62715-0. נבדק ב-14 ביולי 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איינשטייניום אוקסיכלוריד".
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון מקלין (פוליטיקאי)

ג'ון מקלין (באנגלית: John McLean‏; 4 בפברואר 1791 - 14 באוקטובר 1830) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מאילינוי.
ביוגרפיה

מרלין נולד ב-4 בפברואר 1791 ליד בית המשפט של גילפורד (כיום גרינסבורו), מחוז גילפורד, קרוליינה הצפונית, ועבר עם הוריו למחוז לוגן בקנטקי ב-1795. ב־1815 עבר מקלין לטריטוריית אילינוי. לאחר שלמד משפטים, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בשאוניטאון, מחוז גאלאטין, אילינוי.
כאשר אילינוי התקבלה כמדינה בארצות הברית, מקלין נבחר לקונגרס ה-15 וכיהן מ-3 בדצמבר 1818 ועד 3 במרץ 1819. הוא לא הצליח להיבחר מחדש בשנת 1818 לקונגרס ה-16. הוא גם ניסה להיבחר לקונגרס בבחירות ב־1820 ו-1822, אך נכשל. הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי ב-1820, 1826 ו-1828, ושימש כיושב ראש הבית. ב-1824 נבחר מקלין לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד שהתפנה בעקבות התפטרותו של ניניאן אדוארדס וכיהן מ-23 בנובמבר 1824 עד 3 במרץ 1825. הוא לא הצליח להיבחר מחדש לתפקיד, ולא הצליח להשיג יותר מ-12 קולות מתוך 27 הדרושים בבית המחוקקים באמצעות 10 פתקי הצבעה, ושב לעסוק במשפטים. הוא נבחר שוב לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1829 ועד מותו בשאוניטאון, אילינוי ב-14 באוקטובר 1830. הוא נקבר בבית הקברות וסטווד, ליד שאוניטאון.
מחוז מקלין באילינוי נקרא על שמו.
איהאב שליאן

| --- | --- |

איהאב שליאן 2020
 לידה:  1981 (בן 43 בערך) נוף הגליל, ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 פרויקטור הקמת ענף קדמ"א - מחלקת אג"ם  אגף התקשוב וההגנה בסייבר  מפקד גדוד 366 - אוגדה 210  מפקד גדוד 397 - זרוע הים  קצין אג"ם תקשוב בפיקוד הצפון  סגן מפקד גדוד 366 אגודה 210  מפקד פלחי״ק חטיבת שריון 188  מפקד פלחי״ק חטמ״ר 474  מפקד פלוגת תקשורת ואמ״ת אוגדה 36  סגן מפקד פלחי״ק חטיבת האש 282  מפקד מחלקת תקשוב גדוד חת״מ 405  לוחם בחטיבת גולני - רובאית 13
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן  תוכנית ההתנתקות    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן  מבצע גן סגור  מלחמת חרבות ברזל
איהאב שליאן (בערבית: إيهاب شليان; נולד ב-1981) הוא הקצין הנוצרי הראשון בצה"ל שהגיע לדרגת סגן-אלוף.
משמש כראש מחלקת הסייבר בחברת החשמל. עם פרישתו מצה"ל, ייסד ומכהן כיו"ר עמותת "הקול הנוצרי" – "The Christian VOICE: Voice Of Israeli Christian Eagles".
ביוגרפיה

שליאן, בן העדה הנוצרית, נולד וגדל בעיר נוף הגליל (לשעבר נצרת עילית). הוריו התגרשו כשהיה בן חמש, והוא גדל עם אביו ואחותו הביולוגית. אמו עברה ליוון ב-1986 ונישאה ליווני, ולשליאן אח מצד אביו החורג. הוא למד בבית הספר "נזירות המושיע" בנצרת.
ביוגרפיה > השכלה

בשנת 2015 סיים את לימודיו לתואר ראשון בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה במגמת "זרם חזק" - ממכללת עמק הירדן. במהלך שירותו הצבאי בחיל הים, למד תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטה הפתוחה.
שירות צבאי

שליאן התנדב לשירות צבאי והתגייס בשנת 2000 כלוחם ברובאית 13 של גולני. במהלך שירותו יצא לקורס טכנאי קשר ואלקטרוניקה, שירת בגדוד הקשר הפיקודי 371, ובשנת 2001 סיים את קורס קציני התקשוב המבצעיים ומונה למפקד מחלקת תקשוב של גדוד תותחנים 405, עמו השתתף במבצע חומת מגן.
לאחר מכן, מונה לסגן מפקד פלוגת תקשוב של חטיבת האש 282, ובהמשך שימש כמפקד פלוגת תקשוב באוגדה 36, והשתתף במבצע ההתנתקות בעזה ובמלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 מונה לקצין תקשוב 474.
בשנת 2009 מונה למפקד פלוגת תקשוב של חטיבה 188 והשתתף במבצע עופרת יצוקה.
בשנים 2011–2015 שימש כקצין אג"ם תקשוב של עוצבת המפץ, והשתתף במבצע עמוד ענן כממלא מקום קצין תקשוב חטיבה 401 וכקצין תקשוב חפ"ק מפקד חטיבה 7 במבצע צוק איתן.
בשנת 2013 זומן לבירור בצה"ל ובו נאסר עליו להמשיך בפעילותו כיושב ראש פורום גיוס העדה הנוצרית מתוך הנחיה שאנשי צבא אינם יכולים לפקוד על אזרחים ולפעול במישור האזרחי והפוליטי.
בשנת 2015 מונה לסגן מפקד גדוד התקשוב 366 של אוגדת הבשן, ובשנת 2017 מונה לקצין אג"ם תקשוב של פיקוד הצפון.
בשנת 2019 סוכם לרע"ן קשר למבצעים בזרוע הים, יצא לקורס פו"ם ונכנס לתפקיד רע"ן הקשר המבצעי של זרוע הים בשנת 2020. לאחר שמונה חודשים בתפקיד, הקים את גדוד הקשר המבצעי הראשון בזרוע הים - גדוד "ארם" 397 והשתתף במבצעים רבים בזרוע הים.
בשנת 2021 מונה למפקד גדוד התקשוב של אוגדת הבשן. במהלך שירותו באוגדה, פעל רבות לעידוד גיוס נוצרים לצה"ל והוביל אירוע הוקרה לחג המולד וראש השנה לחיילים הנוצרים.
שליאן היה אמור לסיים את שירותו במאי 2023, אך התבקש להאריכו עד חודש נובמבר.
בחודש יוני 2024, מונה לפרויקטור להקמת ענף קדמ"א תחת מחלקת אג"ם תקשוב[דרושה הבהרה]. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל התבקש להאריך שירותו ולסייע בלחימה בחזית כמפקד צוות משימות טקטיות ומנהל לחימה במרכז התקשוב ובהגנה בסייבר.
במהלך שירותו הצבאי, הוביל משלחות צבאיות רבות של מדינות זרות וייצג את צה"ל ומדינה ישראל מול בכירי ממשל וצבא זרים[דרוש מקור]
לאחר שמונה חודשים[דרושה הבהרה] לתפקיד ראש מחלקת הסייבר בחברת חשמל, ביקש לסיים את שירותו הצבאי ולסייע במילואים במרכז התקשוב והגנה בסייבר.
פעילות ציבורית

במהלך לימודיו האקדמיים, הקים את "פורום גיוס העדה הנוצרית" שנרשם כעמותה רשומה, במטרה לסייע בשילוב וגיוס בני העדה הנוצרית לצה"ל ולכוחות הביטחון. פעילותו זכתה לשבחים רבים לצד איומים והתקפות שספג יחד עם חברי העמותה.
ב-23 באפריל 2022, עיצב שליאן דגל נוצרי המאחד את כל הזרמים הנוצריים. הדגל קיבל הכרה בצה"ל, במדינת ישראל ובמספר מדינות נוצריות.[דרוש מקור]
ב-12 בדצמבר 2022 התקיים יום הוקרה לחיילים הנוצרים במחנה שמשון (צומת גולני) בהובלת הגדוד בפיקוד שליאן. באירוע זה נתלה הדגל הנוצרי במחנה שמשון - פעם ראשונה בה נתלה דגל נוצרי בבסיס צה"ל.
הערות שוליים

↑  Ana Jerozolimski, סגן אלוף נוצרי הראשון של צה"ל חוגג את חג המולד, באתר Semanario Hebreo JAI, ‏25 בדצמבר 2020 (בספרדית)
↑  אגף התקשוב וההגנה בסייבר
↑  נועם אמיר, ‏תוספת סיכון: בני העדה הנוצרית משלמים מחיר כבד על הגיוס לצה"ל, באתר מעריב אונליין, 31 באוקטובר 2016
↑  Ana Jerozolimski, דגל של הקהילה הנוצרית בישראל, באתר Semanario Hebreo JAI, ‏21 במרץ 2023 (בספרדית)
↑  דגל של הקהילה הנוצרית בישראל
מריק לכנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) צ'רנוביץ, אוקראינה
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  מלגת מפעל הפיס לאמנים צעירים, מלגה, קרן לובה (Leube), זלצבורג, אוסטריה, פרס ברוקנר-נתה לאמנים צעירים, פרס אוסקר הנדלר, קיבוץ לוחמי הגטאות
 
מריק לכנר (נולד ב-1967) הוא אמן. הציג בתערוכות יחיד, בין השאר במוזיאון תל אביב ובמוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, וכן בתערוכות קבוצתיות רבות. זכה במספר פרסים, בהם פרס מפעל הפיס לאמן צעיר ופרס לורן.
ביוגרפיה

נולד ב-1967 בצ'רנוביץ, אוקראינה, עלה לישראל ב-1973 והתיישב עם משפחתו בנהריה.
בשנת 1996 החל ללמוד אמנות במסגרת המרכז הבינתחומי לאמנות של מכללת הגליל המערבי. לאחר מכן עבר ללימודי אמנות במדרשה לאמנות במכללת בית ברל, אותם סיים בהצטיינות בשנת 2001.
עם סיום לימודי האמנות נסע להמבורג, גרמניה, חזר לארץ לשנתיים, ולאחריהן שב להמבורג שם לימד באוניברסיטה המקומית. לאחר מכן עבר לברלין שם יצר בסטודיו. בשנת 2010 חזר לארץ. הוא חי ועובד בעיקר בתל אביב. מיוצג על ידי גלריה גבעון.
עבודתו של לכנר

ציוריו המוקדמים אופיינו בגדלים קטנים ובתיאור פעולות גופניות כשחייה. העבודות שהוצגו בתערוכותיו הראשונות של לכנר עסקו בזרות. הוא צייר בזפת שחורה מבנים שקופים וריקים, תוך שילוב קולאז'ים של צילומים מילדותו. בציורים אלו בלטו הארעיות וחוסר הוודאות.
עבודותיו המאוחרות יותר נוטות לכיוון אמנות פיגורטיבית, בנויות שכבות על גבי שכבות של צבע עבה המונח על הבד במשיכות אקספרסיביות. הנושאים בעבודותיו משקפים עצבות ומורבידיות. עולם דימויים שלו משלב בין האפל לבין הנשגב. הוא עובד בעיקר בפורמטים גדולים, אך יוצר גם בפורמטים קטנים, אקוורל ועיפרון.
הציג בתערוכות יחיד בין השאר במוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון הרצליה, גלריה גבעון וגלריה Feinkunst Krüger בהמבורג. השתתף בתערוכות קבוצתיות בגרמניה, בלטביה ובישראל.
פרסים

מלגת קרן שרת לאמנים צעירים, 1998
מלגת קרן גורדון לאמנים צעירים, 2001
מלגת מפעל הפיס לאמנים צעירים, 2002
מלגה, קרן לובה (Leube), זלצבורג, אוסטריה, 2003
פרס ברוקנר-נתה לאמנים צעירים, 2004
פרס אוסקר הנדלר, קיבוץ לוחמי הגטאות, 2011
תערוכות יחיד

1998 – לא בבית, גלריה כברי, קיבוץ כברי
2002 – אמונות תפלות, גלריה ג'ולי מ., תל אביב
2007 – שירת הברבור מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן אייל עופר, תל אביב
2008 – צונאמי, גלריה טבי דרזדנר, נווה צדק, תל אביב
2009 - נוקטורמה, גלריה אלפרד, תל אביב
2012 – התקופה היפה, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2013 – Niger River גלריה רוזנפלד, תל אביב
2016 – חקירות אוגנדה (בר), תל אביב
2021 – ספר השינויים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2023 – Mild pain guaranteed, L'SPACE, New York, USA
תערוכות קבוצתיות (חלקי)

2017 – מחוט ועד פסל, גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
2018 – גרטה וולף קרקואר: מוינה לירושלים, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
2020 – נפש עירומה: חיים סוטין והאמנות הישראלית, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
2019 – חדשות טובות, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע
6 2020 – הביאנלה לאומנויות ועיצוב תל אביב, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2021 – משקל נגד, גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
2021 – נבלות, גלריה מאיה, תל אביב
2022 – בעקבות הזיכרון האבוד, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם
2023 – תערוכת הקיץ, גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
הערות שוליים

↑  מריק לכנר, באתר אטלייה TLV
1 2  אורן שץ, מריק לכנר (1967), באתר עסקי אמנות, ‏2019-04-25
↑  מריק לכנר, באתר מוזיאון ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306996505171  GND: 133298825  ISNI: 0000 0000 7878 8441  LCCN: no2007126934  VIAF: 90784278   WorldCat (עם VIAF): 90784278
גיולה קלוגר

| --- | --- |

גיולה קלוגר במהלך תחרות בשנת 1982
 לידה:  15 בינואר 1914 שאטוראליאויהיי, הונגריה 
 פטירה:  23 בספטמבר 1994 (בגיל 80) בודפשט, הונגריה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי מ-1954
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הונגריה
 
גיולה קלוגר (בהונגרית: Kluger Gyula;‏ 15 בינואר 1914 – 23 בספטמבר 1994, בודפשט) היה שחמטאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

גיולה קלוגר נולד בשאטוראליאויהיי, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בהונגריה). בעקבות מלחמת העולם הראשונה העיר חולקה בין הונגריה לבין צ'כוסלובקיה. הוא השתתף במספר תחרויות שחמט בצ'כוסלובקיה, ובשנת 1932 הוענקה לו דרגת "אמן צ'כוסלובקיה". במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות שחמט בהונגריה וקיבל דרגת "אמן הונגריה".
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך קלוגר להשתתף בתחרויות שחמט בהונגריה ונשאר פעיל עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1954 הוא זכה במקום השני באליפות המדינה. בשנת 1970 הוא חלק מקומות 3–4 באליפות הונגריה.
קלוגר השתתף במספר תחרויות כחבר בנבחרת הונגריה. בנוסף לאולימפיאדת השחמט, הוא השתתף באליפות אירופה לנבחרות ובשנת 1965 זכה במקום השלישי.
בשנת 1954 הוענק לו תואר אמן בין-לאומי.
גיולה קלוגר באולימפיאדת השחמט

בשנים 1954–1960 השתתף גיולה קלוגר ב-2 אולימפיאדות שחמט הראשונה:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1954 |  | הונגריה |  | 8 מ-15 | 6+ 4= 5- | 53.3 | 6 קבוצתי, 13 אישי |
| 1960 |  | הונגריה |  | 6.5 מ-10 | 4+ 5= 1- | 65.0 | 4 קבוצתי, 3 אישי |
הערות שוליים

↑  Kluger, Gyula - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנסיך האבוד

| --- | --- |

 סוגה:  דוקו-דרמה 
 יוצרים:  סטיבן פוליאקוף
 כותבים:  סטיבן פוליאקוף
 בימוי:  סטיבן פוליאקוף 
 שחקנים:  מתיו ג'יימס תומאס מירנדה ריצ'רדסון טום הולנדר ביל ניי
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  2 
 הפקה
 מפיק:  BBC TalkBack Productions WGBH
 הפצה:  BBC, נטפליקס 
 עורכים:  קלייר דאגלס
 אורך פרק:  180 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  2003–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הנסיך האבוד (באנגלית: The Lost Prince) היא דרמה טלוויזיונית בשני חלקים, שהופקה עבור רשת ה-BBC. שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-2003, וזכתה בפרס אמי בספטמבר 2005.