רוברט בורדן
ביוגרפיה > ראש ממשלת קנדה (1911 – 1920) > סוף המלחמה וחוזה ורסאי

ממשלת האחדות החדשה עברה במהירות ליישם את ההתחייבויות החשובות ביותר שלה. בראש ובראשונה הייתה התמיכה במאמץ המלחמתי. הגברים הראשונים שהוזעקו על פי חוק השירות הצבאי נדרשו באוקטובר להירשם לשירות, אם כי בהתאם להבטחתו של בורדן שלא להגיש גיוס עד שייערכו הבחירות, הם לא נשלחו להכשרה צבאית עד ינואר 1918. המשך התהליך הביא למאות אלפי עתירות ברחבי קנדה לפטורים ולהתפרעויות בסוף השבוע של חג הפסחא בקוויבק סיטי בשנת 1918. בבוא העת גויסו מעט פחות ממאה אלף רווקים, בגילאים 20 עד 22. בפרלמנט אושר החוק לניכוס מלחמה, תמורת חצי מיליארד דולר. זכות ההצבעה לנשים, שהוענקה בחלקה בשנת 1917 כתכסיס פוליטי מפלגתי, הורחבה כך שתכלול את כל הנשים הזכאות לצורך הבחירות הלאומיות. חוק שירות אזרחי חדש עבר במהירות כדי להתחיל בתהליך הסרת השירות החיצוני של עובדי ממשל פדרליים המשרתים מחוץ למדינה. הלשכה לסטטיסטיקה של הדומיניון הקנדי אורגנה כדי לספק סוגים של מידע שיטתי על אוכלוסיית המדינה, כולל המבנה החברתי והכלכלי שהיו חסרים כל כך בשנים הראשונות של המלחמה. המושב הפרלמנטרי נסגר במאי בדיון סוער, שיזם ויליאם פולגר ניקל, על ביטול התארים התורשתיים בקנדה. בורדן הסכים: "הם מאוד לא פופולריים לחלוטין ואינם תואמים את המוסדות שלנו", ציין. למעשה, צו מרץ מטעם הקבינט, שנבדק אז על ידי ממשלת בריטניה, קבע לא רק לבטל תארים תורשתיים אלא כי למעט הבחנות צבאיות, לא יינתנו תוארי כבוד לתושבי קנדה ללא אישורו או ייעוצו של ראש ממשלת קנדה המכהן. בכך היה בורדן ראש הממשלה הקנדי האחרון לשאת תואר אבירות. מאוחר יותר, באמצע יולי, הודיעה הממשלה באיחור על מדיניות עבודה מלחמתית האוסרת על שביתות פועלים למשך כל הזמן שהמלחמה נמשכה תוך שהיא מבטיחה לעובדים את הזכות להתארגנות.
ביוני 1918 נסע בורדן ביחד עם מספר יועצים ובכירי ממשל לבקר בלונדון לפגישת הקבינט השנייה של המועצה הקיסרית של האימפריה הבריטית. בורדן זעם על כך שלא היה מעורב בקבלת ההחלטות לפני שליחת הגיס הקנדי לאבדות מרות בקרב פשנדל ואיים בפני ראש הממשלה הבריטי לויד ג'ורג' שלא ישלח חיילים קנדים נוספים לחזית אם מצב שכזה יחזור על עצמו. בורדן בהמשך נהג להתייעץ ישירות עם ארתור קורי מהחזית המערבית לפני שהיו מעורבים חיילים קנדים בקרבות. בורדן האשים את המטה הכללי הבריטי ואת דאגלס הייג בעיקר באשמת פזיזות אסטרטגית והקרבת חיי אדם למרחצי דמים חסרי ערך והישגים. בדעה זאת היה בורדן בדומה ללויד ג'ורג' ממתנגדי האסטרטגיה הצבאית של הייג. ב-27 באוקטובר זימן לויד ג'ורג' את בורדן פעם נוספת לבריטניה לקראת משא ומתן אפשרי עם מעצמות המרכז לסיום המלחמה. לויד ג'ורג' הציע שבורדן ייצג את כלל הדומיניונים של האימפריה הבריטית בכל ועידה אפשרית של משא ומתן לשלום. מקור ההצעה נבע מהעובדה שקנדה הייתה לדומיניון הוותיק ביותר (נוסדה ב-1867) ועל כן הונח כי ביכולתה לייצג את שאר הדומיניונים. בורדן תבע לקנדה מושב נפרד בועידת השלום בפריז (1919) וזאת בזכות השתתפות בניה בלחימה ותרומת לוחמיה לניצחון. בריטניה התנגדה, מתוך ראיית הדבר כשאיפה לעצמאות ואף משלחת ארצות הברית התנגדה, כיוון שראתה בכך קול נוסף המובטח לאינטרס הבריטי. בורדן טען שקנדה הקריבה יותר חללים מארצות הברית ודם חלליה מקנה לה זכות השתתפות. ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג' התרצה לבסוף וכך נכנסו לוועידה כל נציגי הדומיניונים של הכתר הבריטי שלחמו בפועל, כלומר נציגי ניו זילנד, אוסטרליה, הודו, ניופאונדלנד, דרום אפריקה וקנדה. קודם להחלטה זאת היה על לויד ג'ורג' לשכנע את נשיא ארצות הברית וודרו וילסון וראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו להשכים לייצוג המושבות.
למרות ההישג, זעם בורדן על הרחבת היריעה והחרים את טקס הפתיחה. אולם בורדן הוביל את השיחות מטעם קנדה ואף דאג לכך שכל אחד מראשי הדומיניונים יוכל לחתום על חוזה ורסאי באופן נפרד ועל ידי כך לקבל מושב נפרד בחבר הלאומים. בורדן טען בפני אשתו לאורה ש”קנדה לא השיגה דבר במלחמה מלבד הכרה.” ב-6 במאי 1919, עם סיום הדיונים על חברות בחבר הלאומים, רשם בורדן במזכרו כי לקנדה, כחברה, צריכה להיות בעלת הזכות להיבחר למועצת ההנהגה של החבר. לויד ג'ורג', וילסון וקלמנסו הסכימו והוסיפו כי על קנדה להיות זכאית לבחירה גם לגוף המנהל של ארגון העובדים הבינלאומי. כעבור חמישה ימים היה בורדן בדרכו הביתה חזרה לקנדה. מטעמה של קנדה חתמו על חוזה ורסאי צ'ארלס דורותי, שר המשפטים ואלברט סביני, שר פיקוח הכנסות כלכלת הפנים.