stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי קומנדור
הערות שוליים

↑  Olga A. Derbeneva, Rem I. Sukernik, Natalia V. Volodko, Seyed H. Hosseini, Analysis of mitochondrial DNA diversity in the aleuts of the commander islands and its implications for the genetic history of beringia, American Journal of Human Genetics 71, 2002-08, עמ' 415–421 doi: 10.1086/341720
↑  I. Barabash-Nikiforov, Mammals of the Commander Islands and the Surrounding Sea, Journal of Mammalogy 19, 1938-11-01, עמ' 423–429 doi: 10.2307/1374226
↑  Doroff, A.; J.A. Estes; M.T. Tinker; et al, Sea otter population declines in the Aleutian archipelago, Journal of Mammalogy. 84 (1): 55–64. doi:10.1644/1545-1542(2003)084<0055:SOPDIT>2.0.CO;2. ISSN 1545-1542
↑  Georg Wilhelm Steller, Journal of a Voyage with Bering, 1741-1742, Stanford University Press, 2022-05-02, ISBN 978-1-5036-2145-9. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542997005171  GND: 4389100-7  LCCN: sh85028878  NKC: xx0120885  VIAF: 240068956   WorldCat (עם VIAF): 240068956 
מפה מפורטת של איי קומנדור
האי ברינג
אלדו סרנה

אלדו סרנה (באיטלקית: Aldo Serena; נולד ב-25 ביוני 1960) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
סרנה שיחק, בין היתר, באינטר מילאנו, יובנטוס ומילאן, ובמדי שלושתן זכה באליפות איטליה. בכך הפך לאחד מחמשת היחידים בכדורגל האיטלקי שזכה באליפות עם שלוש קבוצות שונות. סרנה הוא הכדורגלן היחיד ששיחק במשחקי הדרבי של מילאנו ושל טורינו במדי כל אחת מארבע הקבוצות.
סרנה ייצג את נבחרת איטליה בשני טורנירי מונדיאל. לאחר שנכלל בסגל אך לא שותף ב-1986, סיים סרנה עם נבחרתו במקום השלישי ב-1990.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

סרנה החל את דרכו בנבחרת האולימפית של איטליה, אותה ייצג ב-1984 באולימפיאדת לוס אנג'לס. סרנה כבש את שערה הראשון של איטליה במשחקה הראשון בטורניר, בניצחון 0–1 בשלב הבתים על מצרים. איטליה סיימה במקום הרביעי בטורניר. סרנה זומן לראשונה לנבחרת איטליה על ידי המאמן שהדריך אותו באולימפיאדה, אנצו ביארזוט, בהמשך אותה שנה, וערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-8 בדצמבר, בניצחון 0–2 על פולין במשחק ידידות. ב-5 בפברואר 1986 כבש סרנה את שער הבכורה שלו במדי איטליה בהופעתו הרביעית, בה הפסידה נבחרתו לגרמניה המערבית בבית בתוצאה 1–2, במסגרת משחק ידידות. בהמשך אותה שנה, זומן סרנה על ידי ביארזוט לסגל איטליה למונדיאל 1986, אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר.
לקראת מונדיאל 1990, אותו אירחה איטליה, זומן סרנה לסגל על ידי המאמן אזליו ויצ'יני. הוא זכה לדקות ראשונות בטורניר רק בשלב שמינית הגמר מול אורוגוואי, כשעלה כמחליף בדקה ה-52. המשחק התקיים ביום הולדתו ה-30 של סרנה, שכבש את שערה השני של נבחרתו בדקה ה-83. המשחק הסתיים בניצחונה של איטליה בתוצאה 0–2. בשלב רבע הגמר, בו ניצחה איטליה את אירלנד בתוצאה 0–1, עלה סרנה מהספסל בדקה ה-70. גם בחצי הגמר מול ארגנטינה עלה סרנה כמחליף לאחר 70 דקות, ונותר על המגרש עד לסיום ההארכה, שהסתיימה בשוויון 1-1, והמשחק הגיע לדו-קרב פנדלים. לאחר שרוברטו דונאדוני החמיץ את הפנדל הרביעי של איטליה, ודייגו מרדונה כבש את הרביעי של ארגנטינה, בעט סרנה את הבעיטה החמישית והמכרעת, שנהדפה על ידי סרחיו גויקוצ'אה. סרנה ירד מהמגרש כשהוא ממרר בבכי. סרנה טען פעמים רבות כי הוא לא רצה לבעוט פנדל בדו-קרב, אך מאחר שאף שחקן אחר לא התנדב לבעוט, בחר בו המאמן ויצ'יני בלית ברירה. סרנה לא שותף במשחק על המקום השלישי, בו ניצחה איטליה את אנגליה.
ב-22 בדצמבר 1990, כחצי שנה לאחר המונדיאל, ערך סרנה את הופעתו האחרונה במדי איטליה, בניצחון 0–4 על קפריסין בלימסול במסגרת משחק ידידות. סרנה כבש צמד במשחק, וסיים את דרכו הבינלאומית עם 24 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
תארים

אינטר מילאנו
אליפות איטליה: 1988/1989
גביע אופ"א: 1990/1991
הגביע האיטלקי: 1981/1982
הסופר קאפ האיטלקי: 1989
יובנטוס
אליפות איטליה: 1985/1986
הגביע הביניבשתי: 1985
מילאן
אליפות איטליה (2): 1991/1992, 1992/1993
הסופר קאפ האיטלקי: 1992
נבחרת איטליה
אליפות העולם: 1990 (מקום שלישי)
מלך השערים של הסרייה א': 1988/1989 (22 שערים)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977/1978 | מונטבלונה | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 29 | 9 |
| 1978/1979 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 2 | 1 |
| 1979/1980 | קומו | איטליהסרייה ב' | 18 | 2 |
| 1980/1981 | בארי | איטליהסרייה ב' | 35 | 10 |
| 1981/1982 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 21 | 2 |
| 1982/1983 | מילאן | איטליהסרייה ב' | 20 | 8 |
| 1983/1984 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 28 | 8 |
| 1984/1985 | טורינו | איטליהסרייה א' | 29 | 9 |
| 1985/1986 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 25 | 11 |
| 1986/1987 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 26 | 10 |
| 1987/1988 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 22 | 6 |
| 1988/1989 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 32 | 22 |
| 1989/1990 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 30 | 9 |
| 1990/1991 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 30 | 8 |
| 1991/1992 | מילאן | איטליהסרייה א' | 9 | 0 |
| 1992/1993 | מילאן | איטליהסרייה א' | 1 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 357 | 115 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1984 | 1 | 0 |
| 1985 | 2 | 0 |
| 1986 | 3 | 1 |
| 1987 | 2 | 0 |
| 1988 | 1 | 0 |
| 1989 | 7 | 1 |
| 1990 | 8 | 3 |
| סה"כ | 24 | 5 |
אל סראט

| --- | --- |
מראה הכפר
מראה הכפר
 מדינה:  אנדורה אנדורה
 קהילה אוטונומית:  אורדינו
 שפה רשמית:  קטלאנית
 גובה:  2,367 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  173 (2012)
 קואורדינטות:  42°37′0″N 1°33′0″E﻿ / ﻿42.61667°N 1.55000°E﻿ / 42.61667; 1.55000
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנדורה מוגדלת) אנדורה לה ולה קניליו סנט ז'וליה דה לוריה אנקאם צרפת ספרדאל סראט(למפת אנדורה רגילה) אנדורה לה ולה קניליו סנט ז'וליה דה לוריה אנקאם צרפת ספרדאל סראט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל סראט (בקטלאנית: El Serrat) הוא כפר הררי בקהילה האוטונומית (מחוז) אורדינו שבצפון אנדורה, כ-12 ק"מ מהבירה אנדורה לה ולה, וכ-3.5 ק"מ מהגבול עם צרפת. גובה פני השטח של הכפר הוא 1,540 מטרים. כפר זה הוא יעד פופולרי לחובבי סקי.
איי הבתולה של ארצות הברית במשחקים האולימפיים

איי הבתולה משתתפים במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). אף שהאיים הם שטח חסות של ארצות הברית, יש להם ועד אולימפי נפרד, והיא שולחת משלחות נפרדות למשחקים, וזאת בדומה לגואם, סמואה האמריקנית ופוארטו ריקו.
מאז החלו להשתתף במשחקים, נעדרו האיים רק מאולימפיאדת מוסקבה (1980), כאשר השתתפו בחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. כן השתתפה בכל אולימפיאדות החורף שנערכו בין 1984 ל-2002. הספורטאית היחידה שנשלחה מטעם האיים לאולימפיאדת טורינו (2006) לא התחרתה בסופו של דבר, מאחר שנפצעה במהלך אימון, והפעם הבאה בה השתתפו האיים במשחקי החורף הייתה באולימפיאדת סוצ'י (2014).
הספורטאי היחיד מאיי הבתולה שזכה במדליה אולימפית הוא השייט פיטר הולמברג, שזכה במדליית הכסף בדגם פין באולימפיאדת סיאול (1988). פרט להישג זה, רשמו יתר הספורטאים שייצגו את האיים הישגים נמוכים יחסית.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
| אולימפיאדת סיאול (1988) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 0 | 1 | 0 | 1 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  שיט | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 0 | 1 |
ראו גם

איי הבתולה של ארצות הברית במשחקים הפאראלימפיים
איי הבתולה של ארצות הברית במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
אלדו מנוציו

| --- | --- |

 לידה:  1449 בסיאנו, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  6 בפברואר 1515  (בגיל 66 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה, מדינת האפיפיור 
 מקום מגורים:  Casa Manuzio, פרארה, Casa Manuzio 
 השכלה:  אוניברסיטת פרארה  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 מעסיק:  Caterina Pico, Alberto III Pio 
 בן או בת זוג:  Maria Torresano (1505–?) 
 חתימה:   
 
אלדו פיו מָנוּציוֹ הזקן, או בשמו הלטיני, אלדוס פיוס מנוקיוס, או אלדוס פיוס מנוטיוס (באיטלקית: Aldo Pio Manuzio; בלטינית נהג לחתום Aldus Mannucius, אחר כך Manucius ולבסוף Aldus Pius Manutius;‏ 1449 בסיאנו - 6 בפברואר 1515 ונציה) היה מלומד הומניסטי איטלקי שפעל בוונציה והפך לדפס ומוציא לאור מפורסם, מייסד בית הדפוס האלדיני בוונציה שנודע באיכות הגרפית ובדרך כלל, בדיוק הדפסותיו. נקרא "הזקן" כדי להבדילו מנכדו, אלדו מנוציו הצעיר.
אלדו מנוציו הזקן המציא את הדפוס הנקרא "איטלקי", קבע את השימוש המודרני בנקודה ופסיק ופיתח את המראה המודרני של הפסיק. הנהיג פורמט קטן וזול של ספרים עטופים בוולום, שדמו לספרים בכריכה רכה של ימינו.
תחילת דרכו

אלדו מנוציו למד לטינית ברומא אצל גספרינו דה ורונה ודומיציו קלדריני, ויוונית בפרארה אצל גוארינו דה ורונה. ב-1482 שהה במירנדולה אצל חברו ללימודים, ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה. כשפיקו דלה מירנדולה עבר לגור בפירנצה, מצא למנוציו עבודה כמורה של שני אחייניו, הנסיכים מקארפי, אלברטו השלישי פיו וליונלו פיו. מנוציו ואלברטו פיו שמרו על קשר ידידות כל חייהם, וייתכן מאוד כי אלברטו פיו מימן מאוחר יותר את ההדפסות הראשונות של אלדו מנוציו (אולי חמשת הכרכים של כתבי אריסטו).
באותה תקופה הבשילה שאיפתו העיקרית של אלדו לשמר את הספרות וההגות היוונית וגם את מורשת הספרות הרומית בעזרת מהדורות מודפסות.
בשנת 1490 הוא התיישב בוונציה, והקים בה את בית הדפוס שלו. עיר זאת הייתה אז, חוץ מיעודיה המסחריים, מרכז החשוב ביותר ללימודים קלאסיים הודות לכתבי היד והספרים היווניים של הספרייה המרצ'יאנית שהוקמה על ידי הקרדינל בסריונה כאכסניה לאוספי ספריו. 
בוונציה קישר מנוציו יחסי עבודה וידידות עם אנשי רוח ואמנים מקומיים בני תקופתו ועם רבים מקרב חכמי יוון שנפלטו מביזנטיון אחרי כיבוש העיר על ידי הטורקים ב-1453.
הקשרים האינטלקטואליים האיתנים האלה הובילו בסופו של דבר בשנת 1502 להקמת "החוג האלדיני" או ה"אקדמיה אלדינה" שפעלה בבית הדפוס והוקדשה ללימודי תרבות יוון. אקדמיה זו, שהפכה את ונציה ל"אתונה שנייה" ויכלה להתגאות בכך שעם חבריה נמנו אחדים מגדולי הדור כמו ארסמוס מרוטרדם, פייטרו במבו ותומאס לינאקר וכן מרקו מוזורו ושיפיונה פורטגרי המכונה "קרטרומאקו".
האקדמיה אלדינה קבעה לעצמה את המטרה לקדם את חקר הקלסיקונים היוונים באיטליה ובאירופה. חבריה השתדלו לשוחח ביניהם רק ביוונית, ובמקרים של הפרת הכללים או עשיית שגיאות, הם התחייבו כעונש לתרום קנסות לקרן משותפת ששימשה לארגון מפגשיה החגיגיים.
בית הדפוס בוונציה

בשנת 1494 אלדו מנוציו פתח את בית הדפוס ברובע סנטו אגוסטינו של ונציה. המוטו שלו, "Festina lente" ("תזדרז לאט") או "affrettati con calma" ("תזדרז ברוגע") הופיע לראשונה ב-1498 על מהדורה של כתבי פוליציאנו.
הוא מיוצג על ידי סמל מצויר: עוגן ודולפין, אותו מצא מנוציו על מטבע רומי עתיק שתרם לו פייטרו במבו. העוגן סימל את האיתנות, והדולפין - את המהירות. ספריו נפוצו במהרה בכל רחבי אירופה המערבית ונודעו כ"מהדורות אלדיניות".
בשנת 1505 התחתן אלדו מנוציו עם מריה, בתו של אנדראה טורזאנו (או טורזאני) מאזולה, שהצליח לרכוש את בית הדפוס שהוקם בוונציה על ידי ניקולס ג'נסון. טורזאנו שיתף בניהול בית הדפוס הזה לא רק את אלדו, אלא גם את פיירפרנצ'סקו ברבריגו, בנו של הדוג'ה בפועל באותן השנים, אגוסטינו בארבאריגו. כך קמו שניים מבתי ההוצאה לאור החשובים של ונציה. 
עבור מפעלו של אלדו הפצת השפה והפילוסופיה היוונית הייתה יעד ראשון, לפני הרווח הכלכלי. דאגתו הראשונה הייתה לשמור על סטנדרט איכות גבוה ככל האפשר של מהדורותיו, שנחשבו על ידי הביבליופילים לאוצרות של ממש, ולהבטיח זמינות מרבית של הספרים בחוגים רחבים ככל האפשר של קוראים.
על שיווק הספרים שהדפיס אלדו הופקדו יוונים. השפה יוונית שימשה בשיחות לא רק באקדמיה אלדינה אלא גם בביתו של מנוציו ואף בהוראות שנתן לעובדי הדפוס ולכורכים.
לפחות שלושים יוונים הועסקו כמגיהים, כחוקרי כתבי יד וקליגרפיות ששימשו כמודל לגופנים.
מפעל הוצאות לאור - הלוגו Venetiis, in aedibus Aldi

בשנים 1498-1495 פרסם אלדו מנוציו את כתבי אריסטו ב-5 כרכים. בדצמבר 1499 הוציא לאור ספר חריג מאוד לעומת שאר תוצרתו המפורסמת: "היפנרוטומאכיה פוליפילי" או "קרב האהבה של פוליפילי בחלום", רומן המיוחס בדרך כלל לנזיר הדומיניקני פרנצ'סקו קולונה, וכתוב בהשראת דנטה ובוקאצ'ו. הספר יצא מלווה באיורים קסילוגרפיים והיה, גם בשל תחכום השפה המערבת איטלקית ולטינית, לאחד הלהיטים של הספרות ההומניסטית האיטלקית.
ב-1500 פרסם מנוציו שורה של ספרים קטני-מימד וזולים, שהשתמשו לראשונה בכתב הנטוי (corsivo) שהומצא על ידי פרנצ'סקו גריפו מבולוניה. גריפו עבד אז במפעליו של מנוציו. הגופנים בכתב הזה נקראו "אלדינים" ודמו לאותיות של כתבי היד היווניים ששימש כמקור. 
באותה שנה פרסם מנוציו תחת עריכתו של פייטרו במבו את הספר "כתבי מר פרנצ'סקו פטרארקה בשפה האיטלקית" (Le cose volgari di M. Francesco Petrarca). מאוחר יותר, לאחר מותו של מנוציו, גם ה"קצונונייר" של פטרארקה ראה אור בבית הדפוס האלדיני. 
בשנת 1501 פורסמה מהדורתו לכתבי ורגיליוס בכתב הנטוי שהפך לדגם לחיקוי בכל בתי הדפוס. 
יתרה מזו, הספר הוצא "in ottavo", כלומר בפורמט קטן בהרבה מהספרים המפוארים שנקראים "in folio". בעוד שבספרים מסוג "in folio" דף אחד מקופל פעם אחת ויוצר שני עמודים, בספרים מסוג "in quarto" הדף מקופל פעמיים כדי ליצור 4 עמודים, ובספרים מסוג "in ottavo" דף אחד מקופל שלוש פעמיים ויוצר 8 עמודים.
הפורמט "אנכירידיון" הפך את הספרים, לראשונה, לידידותיים לידיים, קלים וניידים. בקיץ 1502 הוצאה לאור מהדורת מחזות של סופוקלס שהייתה הסנונית הראשונה בסדרת הדפסות ערוכות בקפידה של כתבי המחברים היוונים הקדומים. 
ארסמוס מרוטרדם פנה בעצמו לאלדו מנוציו ויצר איתו לקשר ידידות ושיתוף פעולה פורה. בשנת 1508 מנוציו פרסם את ה-"Adagia" ("מימרות") של ההוגה ההולנדי.
אלדו הלך לעולמו ב-6 בפברואר 1515 אחרי שהוציא לאור כ-130 מהדורות ספרים ביוונית, לטינית ואיטלקית ("השפה הוולגרית", כלומר שפתו של העם), כולל כתבי בני זמנו כמו ארסמוס, אנג'לו פוליציאנו או פייטרו במבו, אגרותיה של קתרינה מסיינה ומעל לכל, הסופרים וההוגים קלאסיים, מאריסטו עד תוקידידס, מהרודוטוס עד קיקרו, מסופוקלס עד לוקיאנוס, הומרוס, אובידיוס, קאטולוס, ורגיליוס ורבים אחרים.
אחרי מותו, חמיו ושני גיסים המשיכו את מפעלו עד ששני בניו, אחד מהם ההומניסט פאולו מנוציו, הגיעו לפרקם.
בית הדפוס האלדיני חדל לפעול בשנת 1590 אחרי הדור השלישי, שנציגו היה אלדו מנוציו הצעיר.
הנצחה

בימינו נושא את שמו המיזם מנוציו, ארכיון אלקטרוני של טקסטים בשפה האיטלקית
גם שמה של Aldus Corporation, חלק מ-Adobe Systems שביססה את ההוצאה לאור השולחנית (Desktop Publishing) עם התוכנה PageMaker, רומז על שמו של מנוציו
בשנת 2013 יצא לאור ספרו של רובין סלואן "חנות הספרים ללא הפסקה של מר פנומברה" בהוצאת 'מודן', שבו מוזכר מנוציו בשם 'אלדוס מנוטיוס' כמיסדה של כת קריאה סודית.
לקריאה נוספת

מירי אליאב-פלדון מהפכת הדפוס. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ספריית האוניברסיטה המשודרת, תש"ס 2000.
הערות שוליים

↑  השם האיטלקי אלדו מנוציו הוא למעשה שם ששוחזר בדיעבד על בסיס שמו בלטינית. יש גם המשערים כי נקרא במקור מנדוציו
↑  Peter Ackroyd Venice Pure City Vintage Books London 2010 עמוד 260
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265074805171  PLWABN: 9810680880105606  BIBSYS: 13013456  BNE: XX1021011  BnF: cb131639304 (data)  CANTIC: a19624840  GND: 118577387  ICCU: BVEV021775  ISNI: 0000 0001 2144 4450  LCCN: n79117173  LNB: 000130522  NDL: 001165175  NKC: jn20000720161  NLA: 35601632  NLG: 69970  NTA: 069640092  RERO: 02-A000110046  RKD: 309628  SELIBR: 258811  SNAC: w6zk72bb  SUDOC: 02730762X  Trove: 1010649  ULAN: 500088706  VcBA: 495/61967  VIAF: 96325760   WorldCat (עם VIAF): 96325760 
סמל בית הדפוס של אלדו מנוציו
עמוד מ"היפנרוטומאכיה פוליפילי", ספר שהודפס בבית הדפוס של אלדו מנוציו, ונציה, בדצמבר 1499
אלדון ברג'וול

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1947 טקומה, וושינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באפריל 2019 (בגיל 71) אופאולה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Hoquiam High School 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1967–2006 (כ־39 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוח דלתא  מפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית  מפקד המרכז למבצעים מיוחדים בפיקוד המבצעים המיוחדים  מפקד כוח התגובה של נאט"ו  קצין המבצעים של כוחות בעלות הברית בעיראק
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם הפלישה האמריקאית לפנמה מלחמת המפרץ מבצע השבת הדמוקרטיה מלחמת קוסובו מלחמת אפגניסטן מלחמת עיראק
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (5)  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (3 כולל אות V)   לב הארגמן (4)   מדליית האוויר
 
אלדון ברג'וול (באנגלית: Eldon A. Bargewell)‏ (13 באוגוסט 1947 - 29 באפריל 2019) היה קצין בדרגת מייג'ור גנרל, ששירת כמפקד כוח דלתא.
ביוגרפיה

ברג'וול נולד בטקומה שבמדינת וושינגטון. ב-1967 התגייס לצבא ארצות הברית והתקבל לשירות בכוחות המיוחדים. בספטמבר 1968 הוצב ביחידת סיור מסווגת (אנ') שפעלה במלחמת וייטנאם במשימות מיוחדות באזור המפורז בין צפון וייטנאם לדרום וייטנאם, בקמבודיה ובלאוס. הוא הוביל 25 משימות סיור, תקיפה וחילוץ מעבר לגבול. השתתף בצניחות קרביות מבצעיות רבות ובצניחות ממסוקים ונפצע ארבע פעמים בקרב. ב-27 בספטמבר 1971 במהלך משימה בלאוס, נתקל הכוח בפיקודו שמנה כ-10 חיילים, במארב מצד כוח של כ-75–100 לוחמים. הוא נפגע מפגיעת רקטה נגד טנקים, אך אף על פי כן הצליח להניס את האויב בירי ממקלע. לאחר שהאויב התארגן מחדש הוא שב ותקף את הכוח של ברג'וול, הוא חשף עצמו לאש והצליח לשבור שוב את המתקפה. בנקודת החילוץ סירב לקבל טיפול רפואי עד לסיום אבטחת המקום. על פועלו וגבורתו עוטר בצלב השירות המצוין, העיטור השני בדרגתו בעיטורי הגבורה.
ב-1972 שב מווייטנאם, ובאפריל 1973 סיים קורס קצינים בהצטיינות. הוא שובץ בפלוגת סיור ברגימנט הריינג'רס ה-75 שתמכה בפעילות הקורפוס השביעי בגרמניה המערבית. שימש מפקד מחלקת סיור, ממלא מקום מפקד פלוגה, מפקד מחלקה רובאית וסגן מפקד פלוגה. בהמשך שירותו הוצב בדיוויזיית החי"ר התשיעית ושימש קצין מבצעים בגדוד השלישי ומפקד פלוגה רובאית בגדוד השני של רגימנט החי"ר ה-47.
ב-1981 עבר את המבחנים והתקבל לשירות בכוח דלתא. שימש לוחם, סגן מפקד פלוגה, מפקד צוות, פעמיים מפקד פלוגה. במהלך ההכנות לפלישה האמריקאית לפנמה נפצע בגבו כתוצאה מהתרסקות מסוק אך חזר להוביל את הפלוגה במבצע במהלכו השתתף הכוח בפיקודו במבצע אסיד גמביט, חילוץ אזרח אמריקאי שנכלא על ידי משטר נורייגה באשמת ריגול. במלחמת המפרץ הוביל כוח מהיחידה בפעילות מיוחדת בצפון עיראק. בשנים 1993–1996 שירת כקצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים והשתתף ב"מבצע השבת הדמוקרטיה" בהאיטי. ב-1996 מונה למפקד כוח דלתא.
ב-1998 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה. בתקופה זו הוביל כוח משימות מיוחדות משותף במהלך "מבצע כוח מאוחד", שסיפק יכולות סיור, איתור וחילוץ לכוחות שהפציצו את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. הכוח הצליח לחלץ שני טייסים שהופלו. בשנת 2000 מונה לעוזר ראש מטה כוח הייצוב והיה אחראי למבצעים ללכידת פושעי מלחמה.
ב-2001 מונה למפקד המרכז למבצעים מיוחדים, תוכניות ומדיניות בפיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2003 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן ראש מטה פיקוד כוחות נאט"ו בהולנד, למפקד כוח התגובה של נאט"ו ולנספח צבאי של ארצות הברית בהולנד. ב-2005 מונה לראש אגף מבצעים אסטרטגיים במפקדת כוחות בעלות הברית בעיראק ושירת בתפקיד עד שחרורו ב-2006.
ב-2010 זכה בפרס פיקוד המבצעים המיוחדים על שם בול סיימונס וב-2012 נבחר להיכל התהילה של הכוחות המיוחדים.
נפטר ב-29 באפריל 2019.
אל-בילאל טורה

אל-בילאל טורה (בצרפתית: El Bilal Touré; נולד ב-3 באוקטובר 2001 באביג'אן שבחוף השנהב) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שטוטגרט ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים

טורה נולד בחוף השנהב וגדל במחלקות נוער מקומיות.
ב-3 בינואר 2020 חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית. ב-1 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–4 על אנז'ה במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת 2019/2020. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך שבע הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, ובעונתו השנייה במועדון ערך 33 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם באלמריה מהלה ליגה. בעונתו היחידה בקבוצה, 22/23, הבקיע טורה שבעה שערי ליגה, וסייע לקבוצתו להישאר בליגה.
ב-29 ביולי 2023 חתם באטאלנטה מהסרייה א' תמורת 28 מיליון אירו שהועברו לאלמריה, ההעברה היקרה ביותר בתולדות המועדון. טורה ערך רק 11 הופעות ליגה בעונת 2023/24 במדי אטאלנטה, והבקיע בהן שני שערים, אך היה שותף לזכייה במפעל הליגה האירופית, שבו ניצחה אטאלנטה במשחק הגמר 3-0 את באייר לברקוזן. טורה נכנס כמחליף לקראת סיום משחק הגמר.
בקיץ 2024 הושאל טורה לעונה אחת מאטאלנטה לשטוטגרט, עם אופציה לרכישה בסיום ההשאלה.
קריירה בינלאומית

טורה זכה עם נבחרת מאלי עד גיל 20 בגביע אפריקה לאומות עד גיל 20 בשנת 2019.
ב-9 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, כשהבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 על נבחרת גאנה במשחק ידידות.
תארים

גביע אפריקה לאומות עד גיל 20 (1): 2019
אטאלנטה
הליגה האירופית: 2023/2024
הערות שוליים

↑  REIMS RECRUTE EL BILAL TOURÉ, CHAMPION D’AFRIQUE U20 AVEC LE MALI באתר Football 365, ‏ 4 בינואר 2020 (בצרפתית)
| נבחרת מאלי – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 מונקורו •  2 המ. טראורה •  3 ש. טראורה •  4 א. היידארה •  5 קויאטה •  6 מ. היידארה •  7 דומבייה •  8 סמאסקו •  9 טורה •  10 ק. קוליבאלי •   11 ל. קוליבאלי •  12 סיסאקו • 13 ס. קוליבאלי •  14 א. טראורה • 15 פופאנה • 16 דיארה • 17 סאקו • 18 קונה • 19 ג'נפו • 20 ביסומה • 21 א.נ. טראורה • 22 דיאוורה • 23 דיאנג • 24 סמאקה • 25 סינאיוקו • 26 קמארה • 27 קואמה • 28 הא. טראורה • מאמן: מגאסובה |  1 מונקורו •  2 המ. טראורה •  3 ש. טראורה •  4 א. היידארה •  5 קויאטה •  6 מ. היידארה •  7 דומבייה •  8 סמאסקו •  9 טורה •  10 ק. קוליבאלי •   11 ל. קוליבאלי •  12 סיסאקו • 13 ס. קוליבאלי •  14 א. טראורה • 15 פופאנה • 16 דיארה • 17 סאקו • 18 קונה • 19 ג'נפו • 20 ביסומה • 21 א.נ. טראורה • 22 דיאוורה • 23 דיאנג • 24 סמאקה • 25 סינאיוקו • 26 קמארה • 27 קואמה • 28 הא. טראורה • מאמן: מגאסובה | מאלי |
אליזבת (אי)

מפת האי אליזבת ששרטט הכומר פרנסיס פלטשר
בכמה דיווחים ממסעו של פרנסיס דרייק, נזכרת בספטמבר 1578 נחיתה על אי סמוך לקצה של דרום אמריקה. "אי אליזבת", כפי שנקרא בדין וחשבון של פרנסיס פלטשר, זוהה עם האי הנדרסון הצ'יליאני, האי הורנוס או גדת פקטולוס.
אי אליזבת אחר במצרי מגלן  נקרא בשם על ידי דרייק, שתבע עליו חזקה לאנגליה ב-24 באוגוסט 1578.
ליתר בלבול בסוגיה, כל הארכיפלג של ארץ האש נקרא "האליזבתידס", או איי אליזבת.
חשיבותו של האי אליזבת היא בהיותו אחד מן התביעות הטריטוריאליות הראשונות של אנגליה בעולם החדש, לפני החזקה שתבע דרייק על ניו אלביון ב-1579 והחזקה שתבע האמפרי גילברט על ניופאונדלנד ב-1583.
אלי יאני

אלי יאני (נולד ב-21 ביולי 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, ומזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל כפר סבא.
לאחר הפרישה

לאחר שפרש החל יאני לנהל את בית הספר לכדורגל של הפועל כפר סבא, בתקופתו גדל מספר השחקנים מ-50 ל-250. לאחר מכן אימן יאני את הקבוצה הבוגרת, ב-1995 הוביל את הפועל כפר-סבא לעלייה לליגת העל, תוך שבירת שיא מועדון: הסיום הטוב ביותר של העונה עם רצף של חמישה ניצחונות, וב-1996 הוביל את כפר סבא לגמר גביע הטוטו. לאחר שסיים את תפקידו בקבוצת הבוגרים עבר לנהל את מחלקת הנוער של הקבוצה ונשא בתפקיד לסירוגין במשך שלוש שנים, במהלך אותן שלוש שנים זכו קבוצות המחלקה בשתי אליפויות, גביע, העפילו לשני גמרים נוספים ושתי קבוצות עלו לליגה הבכירה.
במשך השנים מאז פרש שימש יאני כפרשן בתוכנית שירים ושערים, וכן כפרשן המשדר למערכת שמע מיוחדת המשמשת עיוורים הנמצאים באצטדיון.
ב-30 ביוני 2013 הועברו זכויות הניהול של הפועל כפר סבא לידיה של קבוצת משקיעים הכוללת את יאני, סתיו שחם ועמותת אוהדי הקבוצה. קבוצת הניהול קיבלה את המועדון לאחר ירידתו לליגה א', ובתוך עונה אחת חזרה הקבוצה לליגה הלאומית. במאי 2014 העביר את מניותיו לשחם ועזב את המועדון.
בשנת 2017 החל לשמש כסקאוט בנבחרות הצעירות של ישראל.
נכון לשנת 2022 מנהל יאני סניף של בנק דיסקונט.
תארים

אליפות: 1981/1982
גביע המדינה: 1979/1980, 1989/1990
אלוף האלופים: 1982/1983
אליפות: 1985/1986
גביע המדינה: 1988/1989
תגלית העונה: 1976/1977
השחקן הצעיר המצטיין של העונה: 1976/1977
מלך השערים:
גביע המדינה: 1979/1980
המכבייה: 1981
הטורניר הקדם אולימפי: 1983/1984
ליגת העל: 1986/1987 (16 שערים)
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג‏, "שלמה שרף שאל איפה גר החלוץ הגבוה, בא ואמר לי 'אתה בסגל'", באתר וואלה, 15 בדצמבר 2022
↑  איתן אורטסמן, כפר סבא אימצה סגנון חדש: לחימה ועקשנות, מעריב, 14 במרץ 1976
↑  הפועל ת"א ומכבי נתניה בגמר גביע ירושלים לנוער, מעריב, 24 במאי 1977
↑  זיו פידרר, שישיה נוספת הבקיעה הנבחרת - הפעם לאוסטרליה, דבר, 9 ביולי 1981
↑  צבי קופמן, הגבוהים והאדירים מכפר-סבא, מעריב, 5 ביוני 1980
↑  י. אלמוג, ב-4 ביוני: הפועל כפר סבא - רמת עמיד בגמר. שער נדיר של אלי יאני העלה כפ"ס, דבר
↑  יאני במקום מרילי בסגל הכדורגל
↑  ג'ק מנסל ייצא "לרגל' בשטוקהולם
↑  יכולת הישראלים פוחתת במשחק חוץ - יאני הטוב ביותר, דבר
↑  הקמת ארגון השחקנים
↑  נבחרת ישראל בכדורגל למשחקי הגביע העולמי
↑  מאיר ריפמן, אליך, גדעון, ‏5 ביוני 1990
↑  גביע 1990 – מוזיאון הפועל כפר סבא
↑  אבינעם פורת ומשה מרקוס, 11 האגדות של הפועל כפר סבא, באתר ynet, 26 במאי 2017
↑  סיוון גולדנברג, ‏עידן חדש: הפועל כפ"ס עוברת לידיו של אלי יאני, באתר ONE‏, 30 ביוני 2013
↑  שחקני עבר ישמשו כסקאוטים, באתר football.org.il