stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאייה (זמרת)
קריירה מוזיקלית

דאייה עברה ללוס אנג'לס יחד עם הוריה על מנת לכתוב שירים ואף הקליטה את השיר "Hide Away" שלימים הפך להיות הסינגל הראשון שלה. הוא יצא כסינגל ב-22 באפריל 2015 וזכה לאהדה מצדם של בלוגרים מפורסמים כגון טיילר אוקלי ופרז הילטון.
לאחר החשיפה של השיר שוחרר מיני אלבום שנקרא DAYA שכלל שישה שירים, ביניהם "Hide Away", ב-4 בספטמבר 2015. האלבום הגיע למקום ה-161 במצעד הבילבורד.
בפברואר 2016, הופיעה בשיר של ההרכב הצ'יינסמוקרס אשר נקרא "Don't Let Me Down", אשר בסופו של דבר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד. ב-6 בדצמבר 2016, כי השיר מועמד לפרס גראמי. ב-12 בפברואר 2017 השיר זכה בפרס גראמי על שיר הדאנס הטוב ביותר.
לאחר מכן הסינגל השני שיצא מאלבומה היה "Sit Still, Look Pretty" אשר הגיע למקום ה-28.
ב-15 בנובמבר 2016, דאייה הוציאה את השיר "Words", בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה שנקרא "Sit Still, Look Pretty".
ב-3 במרץ 2017, התארחה בסינגל "Feel Good" של גריפין ואילניום.
ב-11 באוקטובר 2017 יצא הסיגנל "New" דרך חברת אינטרסקופ רקורדס.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2016: Sit Still, Look Pretty
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2015: Daya
2021: The Difference
2022: In Between Dreams
דוד רוזנקרנץ

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1905
 פטירה:  1 בדצמבר 1965 (בגיל 60)
 ידוע בשל:  הושטת עזרה ליהודי רומניה
 השכלה:  אוניברסיטת בוקרשט
 עיסוק:  עורך דין ופעיל ציבור
דוד (דאדו) רוזנקרנץ (10 בפברואר 1905 – 1 בדצמבר 1965) היה עורך דין ופעיל ציבור רומני-יהודי שעיקר תרומתו הושטת עזרה ליהודי רומניה שהוגלו לטרנסניסטריה והשבתם לרומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה וייצוג אסירי ציון בבתי משפט ברומניה הקומוניסטית בשנות ה-50.
ראו גם

ההשבה לרומניה של שארית המגורשים לטרנסניסטריה
הערות שוליים

↑  עדינה רוזנקרנץ-הרשקוביץ, דאדו-חייו ופועלו של עורך-הדין דוד רוזנקרנץ, תל-אביב: SAGA, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418456205171  VIAF: 62152501128210681285   WorldCat (עם VIAF): 62152501128210681285
ביקורי ראשי ממשלת ישראל בבית הלבן

במסגרת היחסים הקרובים בין ישראל לארצות הברית, לאורך השנים התקיימו ביקורי ראשי ממשלת ישראל בבית הלבן פעמים רבות.
ביקורים בולטים

11 במרץ 1960 – דוד בן-גוריון נסע לארצות הברית לביקור בלתי-רשמי, כדי לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס, ופגש את נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר ואת סגנו ריצ'רד ניקסון. השניים דנו במצב במזרח התיכון.
31 במאי 1961 – ביקור שני של בן-גוריון בבית הלבן, בו נפגש עם הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. הנושא הבוער בתקופה זו היה בניית הכור הגרעיני בדימונה.
5 ביוני 1964 – ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ביקר בארצות הברית, בבית הלבן, ונועד עם הנשיא לינדון ג'ונסון. זו הייתה הפעם הראשונה שבה ראש ממשלת ישראל הוזמן באופן רשמי לבית הלבן. ב-4 בינואר 1968 יצא אשכול פעם נוספת לארצות הברית. הוא ביקר את ג'ונסון לא בבית הלבן, אלא בחוותו הפרטית בטקסס.
ספטמבר 1969 – הגיעה גולדה מאיר לביקור בבית הלבן לפגישה עם הנשיא ריצ'רד ניקסון כשהנושאים החשובים לדיון היו הסכמים עם מדינות ערב וכן רשימה של ציוד צבאי שהוגשה לנשיא ונענתה
מרץ 1973 – בעת ביקור נוסף של גולדה מאיר בבית הלבן, בוצע כנגדה ניסיון התנקשות.
ספטמבר 1974 – יצחק רבין ביקר את הנשיא ג'רלד פורד.
מרץ 1977 יצחק רבין ביקר פעם נוספת בארצות הברית, והפעם את הנשיא החדש ג'ימי קרטר.
1977 – מנחם בגין נסע לביקור אצל הנשיא ג'ימי קרטר מיד לאחר תחילת כהונתו.
ספטמבר 1981 – ביקר מנחם בגין את נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, בבית הלבן.
אפריל 1989 – נערכה פגישת ראש הממשלה יצחק שמיר עם הנשיא ג'ורג' בוש בבית הלבן.
מרץ 1993 – התקיימה בבית הלבן פגישה בין יצחק רבין לנשיא ביל קלינטון.
יולי 1994 – יצחק רבין ביקר בבית הלבן (עם שמעון פרס שביקר אף הוא לפני ואחרי כן כראש הממשלה), וזאת במסגרת החתימה על הסכמי אוסלו עם הנשיא ביל קלינטון. נכון לשנת 2023, רבין הוא ראש הממשלה הישראלי האחרון שנערכה עבורו ארוחת ערב רשמית בבית הלבן.
אפריל 1996– ביקר שמעון פרס כראש הממשלה את הנשיא ביל קלינטון.
יולי 1996 – מיד לאחר תחילת כהונתו, ביקר ראש הממשלה החדש בנימין נתניהו בבית הלבן את הנשיא קלינטון.
מרץ 2001 – נפגש אריאל שרון עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בבית הלבן.
מאי 2006 – ראש הממשלה אהוד אולמרט ביקר את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש והציג לו את תוכניתו ליציאה משטחי יהודה ושומרון וקביעת גבולות הקבע של המדינה במסגרת תוכנית ההתכנסות.
נובמבר 2006 – אולמרט ביקר שוב בבית הלבן ונפגש עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בנושא מדיניות ארצות הברית כלפי איראן והפלסטינים.
מאי 2009 – מיד לאחר היבחרו בשנית, נתניהו ביקר שוב בוושינגטון די. סי, והפעם את הנשיא החדש ברק אובמה.
ספטמבר 2017 – נתניהו ביקר את הנשיא דונלד טראמפ והם דנו במצב הגאופוליטי במזרח התיכון והאיום האיראני. השניים נפגשו שוב בארצות הברית בינואר 2020 ובספטמבר 2020 (במסגרת החתימה על הסכמי אברהם).
אוגוסט 2021 – ביקר ראש הממשלה נפתלי בנט את ג'ו ביידן בבית הלבן והשניים דנו בתוכנית הגרעין האיראנית.
פברואר 2025 – ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו את הנשיא דונלד טראמפ בבית הלבן. במסגרת הפגישה דיברו השניים על התקדמות בעסקת החטופים השנייה, הנורמליזציה עם סעודיה, תוכנית הגרעין האיראנית ועל תוכנית טראמפ לפינוי רצועת עזה.
ראו גם

יחסי ארצות הברית – ישראל
ביקור ראש הממשלה לוי אשכול בארצות הברית
ביקורי נשיאי ארצות הברית בישראל
ארוחת ערב ממלכתית בארצות הברית
הערות שוליים

↑   דוד בן גוריון בביקור רשמי בארצות הברית, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 3 דקות, 1960
↑  בן גוריון קיבל התואר וייפגש היום עם אייזנהאואר, שערים, 10 במרץ 1960
↑  אגרותיו של קנדי לנאצר ולסעוד - הרגעה בקשר עם ביקור בן גוריון, דבר, 30 במאי 1961
↑  בן-גוריון נפגש עם הנשיא קנדי היום, ייפגש עם מנהיגים יהודיים, הארץ, 31 במאי 1961
1 2 3 4 5 6 7  שלום, אדוני הנשיא, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2017
↑  אליהו סלפטר, תוצאות ביקור אשכול בוואשינגטון, הארץ, 5 ביוני 1964
↑  אריק בנדר, ‏לקראת הביקור בבית הלבן: בחזרה למפגשים הבלתי נשכחים בין מנהיגי ישראל וארה"ב, באתר מעריב אונליין, 26 באוגוסט 2021
↑  גולדה מאיר, יחסים בינלאומיים בעת כהונתה של גולדה מאיר, ראש הממשלה, חיי (עמ' 280-288), באתר ספרית מעריב, ‏1975
↑  נחשף: כך סיכלה ארה"ב נסיון התנקשות בגולדה, באתר ynet, 2 בפברואר 2009
↑  רון מיברג, לעזאזל עם ישראל, באתר זמן ישראל, 28 באוקטובר 2023
↑  מתיה קם, הסכם השלום בין ישראל לירדן, באתר הספריה של מט"ח
↑  בוש: רעיונות אמיצים, אבל עדיף מומ, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במאי 2006
↑  רן דגוני, ‏איראן והרשות במוקד פגישת בוש-אולמרט, באתר גלובס, 13 בנובמבר 2006
↑  בנט חילץ מביידן אמירה נחרצת על איראן - ועבר בהצלחה את טבילת האש, באתר ynet, 28 באוגוסט 2021
↑  ג'וד טרגין, ‏מלכודת דבש או מסר מתוק? משמעות ביקורו של נתניהו כאורח הראשון של טראמפ בבית הלבן, באתר מעריב אונליין, 4 בפברואר 2025
כתובת תל דן

הכתובת, מוצגת במוזיאון ישראל. "בית דוד" מודגש בגיר.
פקסימיליה של כתובת תל דן, עם מעט השלמות
כתובת תל דן (ידועה גם בכינויה כתובת בית דוד ובקטלוג KAI 310) היא כתובת שנחקקה על סלעי בזלת ונכתבה באלפבית פיניקי בשפה הארמית בסביבות המאה ה-9 לפנה"ס, בתקופת בית ראשון. הכתובת נתגלתה ב-1993, במסגרת חפירה ארכאולוגית שנערכה בתל דן שבצפון עמק החולה בישראל, ומוצגת מאז במוזיאון ישראל. ייחודה נובע מכך שהיא הכתובת היחידה המזכירה את בית דוד, ובכך נותנת, לדעת מרבית החוקרים, עדות חוץ מקראית לקיומו של דוד המלך. מחוקק הכתובת אף מזכיר בה את הריגתם של יורם "מלך ישראל" ואחזיהו "מלך בית דוד", היא ממלכת יהודה. סיפור הריגתם של המלכים יורם ואחזיהו מופיע במקרא בספר מלכים ב', פרק ט', ובכך הכתובת מעניקה עדות חוץ מקראית גם לקיומם של שני המלכים הללו ואף לסיפור הריגתם. סיפור זה מיוחס בתנ"ך ליהוא, שירש את המלוכה בישראל אחרי מות יורם. עם זאת, כיוון שהכתובת נכתבה בארמית סביר להניח שהיא נחקקה מטעם אחד ממלכי ארם דמשק, ומלך ארם בזמנם של יורם ואחזיהו היה חזאל. מומחים רבים ניסו ליישב את הסתירה בין הנאמר במקרא, שלפיו יהוא היה זה שהרג את יורם ואחזיהו, לבין המשתמע מכתובת, שלפיה דווקא חזאל הרג את שני המלכים הללו.
גילוי

הכתובת נתגלתה על ידי משלחת החפירות בתל דן בראשותו של פרופ' אברהם בירן, ראש מכון גליק לארכאולוגיה מקראית בהיברו יוניון קולג', בשנים 1993–1994. חלקה הראשון של הכתובת נתגלה ב-21 ביולי 1993 על ידי גילה קוק, מודדת משלחת החפירות, ועוררה מיד עניין רב. לחלק זה הוענק השם A. בשנת 1994 נתגלה שבר נוסף מהכתובת בריצוף רחבת השער, שנקרא בשם B1, במרחק של 13 מטר בכיוון צפון-מזרח ממקום הימצאו של השבר A. השבר B1 נתגלה סמוך למקום שבו נתגלו 5 מצבות, ששימשו, ככל הנראה, כחלק מבמת פולחן, כפי שהיה נהוג בממלכת ישראל. מיד לאחר גילויו של השבר B1, נתגלה שבר שלישי במספר השייך לכתובת. השבר השלישי נמצא על ידי מי שגילתה את השבר A של הכתובת, וכונה בשם B2. הכתובת נמסרה על ידי רשות העתיקות לתצוגה במוזיאון ישראל, והיא מוצגת באגף הארכאולוגי שבמוזיאון.
המצבה שעליה נחקקה הכתובת עשויה מסלעי בזלת, שהייתה, לדברי הגאולוג אריאל היימן, בזלת מקומית. הכתובת הייתה, ככל הנראה, חלק מגוש גדול יותר של אבן. היא נמצאה ארבעה מטרים צפונית לשער העיר תל דן, סמוך לקירה המזרחי של רחבה מרוצפת, ששימשה ככיכר הכניסה לתל. שברי הכתובת שובצו ברצפת בית השער מתחת לרחבה המרוצפת. ייתכן שדבר זה נעשה בתור פעולה סמלית, כך שתושבי דן, לאחר שיקומה, דרכו על הכתובת שהנציחה את חורבנה בכניסתם ויציאתם מהעיר. הרחבה המרוצפת מתחת לשער העיר נועדה, ככל הנראה, לאפשר גישה נוחה לכתובת. פני האבן שעליה נחקקה הכתובת הוחלקו, והיא נחקקה באזמל מברזל. גובהו של השבר המרכזי בכתובת, הקרוי בשם חלק A, הוא 32 סנטימטר, רוחבו המרבי הוא 22 סנטימטר והוא כולל 13 שורות מקוטעות. ממדיו של השבר B1 הם 20 על 14 סנטימטר והוא כולל 6 שורות מקוטעות. ממדיו של השבר B2 הם 9 על 10 סנטימטר והוא כולל 4 שורות מקוטעות. פינתו התחתונה של החלק B1 מתחברת עם פינתה העליונה של B2. משוער שקטע B1 מחובר לקטע A בחלק קצר בשורה 5, ומכאן הותאמו השורות המופיעות בקטעים B1 ו-B2 לשורות המופיעות בקטע A.
נוסח

הכתובת מורכבת משלושה שברים שנמצאו, וחלק גדול ממנה חסר. בסוגריים מרובעים מופיעים השלמות החוקרים ופרשנותם למילה החסרה על פי ההקשר.
| נוסח הכתובת בשפה הארמית בתעתיק לאלפבית עברי מודרני (עם השלמות משוערות) | תרגום חופשי לעברית  (עם השלמות משוערות) |
| --- | --- |
 1.[ א]מר.ע[ ]וגזר[ ] 2.[ ]ל.אבי.יסק[.עלוה.בה]תלחמה.בא[פק   ] 3.וישכב.אבי.יהך.אל[.אבהו]ה.ויעל.מלכי[ש] 4.ראל.קדם.בארק.אבי[.ו]יהמלך.הדד[.]א[יתי] 5.אנה.ויהך.הדד.קדמי[.ו]אפק.מן.שבע[ת.קרו] 6.י.מלכי.ואקתל.מל[כן.שב]ען. אסרי.א[לפי.ר] 7.כב.ואלפי.פרש.[וקתלת.אית.יו]רם.בר[.אחאב.] 8.מלך.ישראל.וקתל[ת.אית.אחז]יהו.בר[יהורם.מל] 9.ך.ביתדוד.ואשם.[אית.קרית.הם.חרבת.ואהפך.א] 10.ית.ארק.הם.ל[ישמן ] 11.אחרן.ולה[... ויהוא.מ] 12.לך.על.יש[ראל... ואשם.] 13.מצר.ע[ל. ] :  (1)[...]וגזר[]  (2)אבי עלה [עליו בה]לחמו בא[פק?]  (3) וישכב אבי, הלך אל [אבותי]ו. ויבוא מלך  (4) ישראל קודם בארץ אבי. [ו]ימליך הדד א[ותי]  (5) אני. וילך הדד לפני [ו]אצא משבעת [ערי]  (6) ממלכתי ואהרוג, מלכ[ים שב]עים אוסרי א[לפי  (7) ר]כב ואלפי פרשים. [קטלתי את יו]רם בן [אחאב]  (8) מלך ישראל וקטל[תי את אחז]יהו בן [יהורם מלך]  (9) בית-דוד. ואשים [את עריהם חורבות ואהפוך]  (10) את ארצם ל[שממה... ].  (11) אחרים ולה[... ויהוא  (12) מ]לך על יש[ראל... ואשים]  (13) מצור ע[ל...]
תוכן

הכתובת היא מצבת ניצחון ארמית, שהקים אחד ממלכי ארם דמשק בעקבות ניצחון על ממלכת ישראל. בכתובת מתפאר הכותב שהרג את יורם מלך ישראל וכנראה אף את אחזיהו מלך ממלכת יהודה, המכונה ככל הנראה בכתובת "[מל]ך בית דוד". מלכים אלו מוכרים היטב מספר מלכים ב', פרק ט' והריגתם מיוחסת שם ליהוא, בסתירה, לכאורה, לאמור בכתובת. בשל אזכורם של מלכים אלו, מקובל להניח שהמלך לכבודו סותתה הכתובת היה חזאל, מלך ארם דמשק, שתקופת שלטונו הקבילה לזו של יורם בן אחאב ואחזיהו בן יהורם. בנוסף לתיאור מלחמה בין ארם לישראל, הקטעים ששרדו רומזים על פעולות ועלילות נוספות של המלך הארמי.
הכתובת מתוארכת לסביבות אמצע המאה ה-9 לפנה"ס. כיוון שהאבנים שסבבו את הכתובת בעת הימצאה היו משויכים לאבניו של שער העיר, שחרב עם חורבן ממלכת ישראל בשלהי המאה ה-8 לפנה"ס, תאריך כתיבה של הכתובת אינו מאוחר ממועד זה. השבר B2 נתגלה על מתחת לאבני הריצוף שהיו בבסיסה של חומת העיר דן. האבנים שסבבו את מקום הימצאו של החלק B2 תוארכו לראשית המאה ה-8 לפנה"ס, מה שמראה שעוד באותה העת הכתובת כבר הייתה מנותצת, ובבניית חומות העיר השתמשו הבנאים באסטלה שעליה נחקקה הכתובת כאבן בנייה לחומה, בין אם ביודעין ובין אם שלא ביודעין שהאסטלה שימשה לחקיקת הכתובת. בירן ונוה (1995) סבורים כי המלך שהורה לנתץ את הכתובת היה יואש, שאכן מלך בראשית המאה ה-8 לפנה"ס, ועליו מסופר במקרא כי הוא השיב את הערים שכבש ממנו חזאל מלך ארם: ”וַיָּשָׁב יְהוֹאָשׁ בֶּן יְהוֹאָחָז וַיִּקַּח אֶת הֶעָרִים מִיַּד בֶּן הֲדַד בֶּן חֲזָאֵל אֲשֶׁר לָקַח מִיַּד יְהוֹאָחָז אָבִיו בַּמִּלְחָמָה” (ספר מלכים ב', פרק י"ג, פסוק כ"ה). יואש התנגד לקיומה כתובת המזכירה את מפלת ישראל בקרב, ולכן, לדעת בירן ונוה (1995), הורה לנתץ אותה.
הכתובת חולקת סגנון דומה לזה של מצבת מישע. שתי הכתובות פותחות בתוקפנתו של מלך ישראל כלפי ממלכתו של מחבר הכתובת: במצבת מישע, מדובר במישע מלך מואב, ואילו בכתובת תל דן, מדובר, ככל הנראה, בחזאל מלך ארם. רק לאחר מכן באה תגובתו של מציב הכתובת כלפי מלך ישראל, שמוצדקת עקב התוקפנות הישראלית על ארצו. בנוסף, שתי הכתובות מזכירות את אביהן של מציב הכתובת כשליט שבתקופתו אירע הכיבוש הישראלי הזר. בכך יש התייחסות למנהג של שליטים במזרח הקדום להבליט מחדלים בחייו של אבי השליט כדי להבליט את הישגי הבן. המלך בכתובת אף מתפאר בהרג "שבעין מלכין" ולכן יש להניח שהוקמה לציון פעולות מלכותו, בדומה לכתובת מישע.
לשון

הכתובת כתובה, כאמור, בארמית עתיקה. כיוון שהאלפבית הארמי טרם הומצא בנקודה זו, הכתובת נחקקה באלפבית פיניקי. בדומה לכתובות אחרות באותה העת, המילים בכתובת הופרדו זו מזו באמצעות נקודות במקום מרווחים. בדומה לעברית מקראית, גם בכתובת נעשה שימוש בו"ו ההיפוך, שימוש באות ו"ו בתחילת הפועל כדי להפוך את זמן הפועל מעתיד לעבר, או להפך. דוגמות לכך ניתן למצוא במילים במילים "וישכב" בשורה 3 ו"וישם" בשורה 9, וכן במילים "ויהך" בשורה 5 (בעברית: "וילך") ו"ואקתל" (בעברית: "ואקטול" או "ואהרוג") בשורה 6. עם זאת, בשורה 8 בכתובת רשומה המילה "וקתלת" (בעברית: "וקטלתי" או "והרגתי"). על אף שו"ו ההיפוך במקרא זה אמורה להצביע כי הפועל כתוב בלשון עתיד, שכן בלעדיה הפועל נאמר בלשון עבר, מתוכן הכתובת משתמע כי הפועל נכתב בכל זאת בלשון עבר, חרף הימצאותה של ו"ו ההיפוך. תופעה דומה ניתן לראות בלשון מאוחרת במקרא, שבה האות ו"ו אינה עוד משמשת כדי להפוך את זמנו של הפועל, כמו בביטוי ”וְשִׁנָּא אֵת בִּגְדֵי כִלְאוֹ” (מלכים ב', כ"ה, כ"ט), שצריך היה לבוא בתור "וישנא את בגדי כלאו". בלשון חז"ל נעלם, במידה רבה, השימוש בו"ו ההיפוך.
כיוון שרבים מחלקיה של הכתובת חסרים, שוחזרו קטעים מחלקים אלה. טרם מציאתם של החלקים B1 ו-B2 השייכים לכתובת ומזכירים את מלכי ישראל ובית דוד בשמותיהם, שיחזר בירן, מוצא הכתובת, את החלק החסר הבא בין "וקתלת" בשורה 8 לבין "מלך בית דוד" בשורה 9 כ"קתלת רגלי, רכב ופרשים של מלך בית דוד". זאת, בהתבסס על המעבר משורה 6, "ואקתל מנ...", לשורה 7, "רכב ואלפי פרשים", כך שניתן היה להשלים את החסר ל"ואקתל מנהם (מהם) רגלי, רכב ואלפי פרשים". עם זאת, לאחר מציאת שני החלקים האמורים, השתנתה הפרשנות באשר לשחזור החלק החסר בכתובת.
ראו גם

רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
הערות שוליים

↑  בירן ונוה (1993), עמ' 74
1 2 3  בירן ונוה (1995), עמ' 41-40
↑  בירן ונוה (1995), עמ' 39
1 2  בירן ונוה (1993), עמ' 76-75
1 2 3 4  בירן ונוה (1995), עמ' 44-43
1 2  נאמן, עמ' 113
1 2 3 4 5  נאמן, עמ' 114
1 2 3  בירן ונוה (1993), עמ' 81-80
↑  בירן ונוה (1993), עמ' 77
1 2 3 4 5 6  בירן ונוה (1995), עמ' 45
↑  Yamada, p. 119-120
↑  Schniedewind, p. 84
↑  דוד ביננפלד, מי הרג את המלכים יהורם ואחזיה, בית מקרא, תשס"ג (2003), עמ' 308, באתר JSTOR
↑  נאמן, עמ' 116-115
↑  E. Lipinski, An Assyro-Israelite Alliance In 842/841 BCE?, Proceedings of the World Congress of Jewish Studies,  1973, pp. 273-278 (6 pages), in JSTOR
1 2  אחיטוב, עמ' 432
↑  Schniedewind and Zuckerman, p. 90
1 2 3  אחיטוב, עמ' 434
1 2  שמואל אחיטוב, הערות לכתובת הארמית החדשה מתל דן, קדמוניות, תשנ"ד (1994), עמ' 63, באתר JSTOR
1 2 3 4 5 6  אחיטוב, עמ' 435
↑  Philip Davies, «House of David» built on sand, The Biblical archaeology review vol. 20, no. 4, 1994, עמ' 54-55
↑  אחיטוב, עמ' 436
↑  אחיטוב, עמ' 437
שער בתל דן
גרטה וולף קרקואר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוקטובר 1890 ויטקוביצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 במרץ 1970 (בגיל 79) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  ציור, רישום 
 בן או בת זוג:  לאופולד קרקואר 
 צאצאים:  טרודה דותן 
 
גרטה וולף קְרָאקַאוֶר (Greta Wolf-Krakauer;‏ 12 באוקטובר 1890 – 25 במרץ 1970) הייתה ציירת ישראלית ילידת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה

גרטה וולף נולדה ב-1890 לגבריאלה ולאדולף וולף, משפחה בורגנית יהודית, בויטקוביצה, אז עיירה שבמוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום שכונה באוסטרבה, צ'כיה). בשנת 1891 עברה המשפחה להתגורר בווינה. בשנת 1909 בקירוב החלה ללמוד אמנות בבית הספר לאמנות לנשים ונערות בעיר. לאחר מכן למדה ציור באופן פרטי אצל כמה אמנים בגרמניה ובאוסטריה. היא קבלה חינוך מודרני וחילוני שחשף אותה גם לאמנות מודרנית וגם לסוציאליזם ופסיכואנליזה.
בדיוק לפני מלחמת העולם הראשונה נערכה תערוכת היחיד הראשונה שלה בווינה. לאחר המלחמה הייתה וולף פעילה בחוגי האמנות בווינה. היא הציגה במספר תערוכות וכן הייתה מקורבת לזיגמונד פרויד ואלפרד אדלר, שעמו עבדה בשילוב אמנות במסגרת תראפוייטית. אחרי המלחמה היא הייתה חלק ממעגלי התרבות הבולטים ב"וינה האדומה", הייתה קרובה להנהגה המוניציפלית הסוציאליסטית החדשה של וינה וציירה דיוקנאות שלהם. בנוסף, הייתה חברה בקבוצת האמנים האוונגרדית "Bund der Geisitig Tätigen". בשנת 1919 נישאה לצייר והאדריכל לאופולד קרקואר, אותו הכירה במסגרת פעילות הקבוצה.
בשנת 1924 עלתה, ביחד עם בתה טרודה דותן, לארץ ישראל, כמה חודשים אחרי בעלה, והם התיישבו בירושלים. היא לא השתלבה בחוגי האמנות בארץ והמשיכה להיות פעילה במעגלי האמנות באירופה ונסעה לשם הרבה עד 1932. רוב משפחתה נספתה בשואה והיא חזרה לאורופה רק פעם אחת אחרי שואה. היא נסעה ועבדה במקומות אחרים, כולל המזרח הרחוק, אוסטרליה ודרום אפריקה. היא הייתה חלק מהקהילה הקטנה של יהודים דוברי גרמנית שעלו לארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20 וחברה טובה של אלזה לסקר-שילר.
בארץ ישראל עסקה בעבודות שונות עבור המוסדות הציוניים ובהם קק"ל וקרן היסוד. בשנת 1927 יצרה אלבום הדפסי-אבן ממראות עמק יזרעאל בהזמנת קרן היסוד. היא גם נתנה שיעורים פרטיים באמנות. בשנים 1935–1939 הקימה והפעילה תיאטרון בובות בשם "מריונית", שהציג לקהל ילדים ומבוגרים גם יחד. במקביל החלה עוסקת באיור בעיתונות ובאיור ספרי ילדים. היא תעדה באיור את דיוני ועדת פיל על חלוקת הארץ ב-1937.
במלחמת העצמאות, התנדבה במשמר העם.
על אף שנודעה באוסטריה כציירת דיוקנאות, ויצירותיה נמכרו בווינה עד לעליית המפלגה הנאצית לשלטון, חלק מרכזי מיצירתה המוקדמת אופיין בגישה אוונגרדית. לצד השפעות אקספרסיוניסטיות וקוביסטיות, ניתן למצוא ביצירתה אף התייחסות אל הציור המופשט. לאחר עלייתה לארץ ישראל, נטשה השפעות אלו לטובת יצירה אישית בסגנון פיגורטיבי, בעלת היבטים חברתיים, שהייתה רחוקה מן הסגנון הארץ-ישראלי.
עזבונה נשמר על ידי ביתה, פרופ' טרודה דותן, בביתה בירושלים. חזרתה לקאנון האומנות הישראלית אחרי עשורים של שכחה הייתה בעקבות עבודת הדוקטורט של סמדר שפי בהנחיית פרופ' גנית אנקורי שהוגשה לאוניברסיטה העברית בשנת 2011. חלק מהמחקר שימש בסיס לתערוכה גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים במשכן לאמנות עין חרוד ב-2018 באצירתה של ד"ר סמדר שפי.
תערוכות יחיד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1913 גרטה קרקואר-וולף, תערוכת יחיד ראשונה, Kunstsalon Heller, ווינה
1925-1932 גרטה קרקואר-וולף, שלוש תערוכות יחיד, גלריה וורטל, ווינה
1932 גרטה קרקואר-וולף, תערוכת יחיד בקהיר
1946 גרטה קרקואר-וולף, תערוכת יחיד, גלריה יונס, ירושלים
1951 גרטה קרקואר-וולף, בית האמנים, ירושלים
1968 גרטה קרקואר-וולף: שמן, אקוורלים ורישומים, בית מניה ביאליק, תל אביב-יפו
1971 גרטה קרקואר-וולף וליאופולד קרקואר: תערוכת זיכרון, בית האמנים, ירושלים
2018 גרטה וולף קרקואר: מוינה לירושלים, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
פרסים

פרס ירושלים לאמנות הציור (יחד עם אברהם אופק וצבי טולקובסקי), 1969
סמדר שפי, יניב שפירא, משה צוקרמן, גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים, המשכן לאמנות עין חרוד, 2018
לקריאה נוספת

סמדר שפי, יניב שפירא, משה צוקרמן, גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים, המשכן לאמנות עין חרוד, 2018
הערות שוליים

↑  גרטה וולף קרקואר באתר GRAVEZ
1 2 3 4 5 6 7  סמדר שפי, יניב שפירא, משה צוקרמן, גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים, המשכן לאמנות עין חרוד, 2018
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Heidi J. Gleit, From Red Vienna to Jerusalem, ERETZ Magazine, 2018, עמ' 56-65
↑  אילן אזרחי, גרטה וולף-קְרָאקַאוֶר מציירת את עמק יזרעאל, בבלוג "עונג שבת", 24 בינואר 2025
↑  על התערוכה "גרטה וולף קרקואר: מווינה לירושלים", באתר המשכן לאמנות עין חרוד, ‏2022-07-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277408  NLI: 987007282794505171  GND: 111113037X  ISNI: 0000 0003 7529 6160  LCCN: no2018168349  ULAN: 500461628  VIAF: 251627882   WorldCat (עם VIAF): 251627882
ג'רג' קרפאטי (במאי סרטים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1933 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  3 ביוני 2023 (בגיל 89) 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  אוניברסיטת זמלווייס (1957)  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1964) 
 
ג'רג' קרפאטי (מקודם קאופמן; בהונגרית: Kárpáti György; בודפשט, 3 ביולי 1933) הוא במאי קולנוע יהודי-הונגרי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה. במקצועו המקורי היה רופא שיניים, כירורג פה ולסת.
ביוגרפיה > משפחתו

ג'רג' קרפטי נולד במשפחה יהודית דתית. הוריו היו יוז'ף קרפטי (מקודם קאופמן, 1902–1988) ומגדולנה יאראי-Járai (1989–1907 מקודם כ"ץ). סבו מצד אביו, הרמן קאופמן, היה יהודי אורתודוקסי שומר מצוות, חקלאי. היו לו תשעה ילדים. סבו וסבתו מצד אמו היו לאיוש יאראי (כ"ץ) וקמילה דרקסלר. המשפחה הייתה דתית ושומרת כשרות. הייתה להם בת אחת מגדולנה (גיטה) אמו של קרפאטי.
ביוגרפיה > בשואה

בשואה אביו נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בשנת 1942 וחזר רק בשנת 1948, כי נלקח לשבי הרוסי. זו הייתה הסיבה שדחו את הבר מצווה של ג'רג' קרפאטי וחיכו לחזרת אביו מהשבי. הוא, אמו, סבו וסבתו הסתובבו עם תעודות חסות שווייצריות מזויפות (שוצפס) שהם צילמו ונוטריון ציבורי אימת את אמיתות המסמך על פי הצילום, כלומר היו להם ניירות מזויפים מאומתים נוטריונית כאמיתיים. לאחר נישואיו גידלו עם אשתו את ילדיהם כיהודים.
ביוגרפיה > לימודיו

בין 1952 לבין 1957 סיים קרפאטי את לימודיו בפקולטה לרפואת שיניים של אוניברסיטת בודפשט לרפואה (כיום אוניברסיטת זמלווייס). בשנים 1951–1952 היה במאי על מלגה ב"תיאטרון הבובות הממלכתי" בבודפשט. במקביל ללימודי הרפואה בשנים 1952–1957 ניהל את קבוצת תיאטרון הבובות של משרד החקלאות. בשנת 1957 הוא היה כירורג פה ולסת במרפאה בעיר טטבאניה ובשנים 1958–1964 היה כירורג פה ולסת בבודפשט במרפאה ברחוב של סבטשג (Szövetség). בין 1961 לבין 1964 סיים את לימודיו כבמאי קולנוע באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, כתלמיד בכיתתו של יאנוש הרשקו האגדי, הבמאי היהודי-הונגרי. לאחר מכן נטש את מקצועו ככירורג ומ-1964 עבד באולפן 3 של חברת הסרטים Mafilm.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

בשנים 1964 עד 1978 היה מרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
בשנים 1978 עד 1985 היה מרצה בכיר
מ-1985 עד 1992 היה פרופסור חבר
מ-1992 עד 1999 היה פרופסור מלא מן המניין באוניברסיטה.
ביוגרפיה > תפקידים והוקרה

ב-1970 הוא עבד באולפן הסרטים התיעודי והתעמולה Mafilm.
בין השנים 1990–1996 היה חבר בוועדת הבחירה של האיגוד האירופי של האוניברסיטאות לאמנויות. הוא פרש ב-1991.
מ-1991 עד 1994 היה נשיא הוועידה הבינלאומית לסרטים קצרים.
במקביל (שנות ה-60) ניהל את מועדון סרטי החובבים של אוניברסיטת אטווש לוראנד, ממנו יצאו יוצרי קולנוע שהתפרסמו מאוחר יותר (אנדראש ילש, פטר גארדוש, אנדראש פטרפי, מיהאי ראדאי, אנדראש סירטש ועוד). הוא יצר סרט עלילתי אחד, ואינספור סרטים קצרים, סרטים דוקומנטריים וסרטים מקצועיים, בעיקר על בנושאי רפואה. הידוע שבהם הוא כנראה "סודות הולדתנו". תוכנית הטלוויזיה ותוכנית ההמשכית שלה, סדרת צייזל (1976–).
הוא התקבל למסדר האמנויות והספרות בשנת 1992.
סרטיו > בשפת המקור

Mese (1962)
A póráz két végén (1963)
Nem fog fájni (1964)
Kontraszt (1964)
Hajrá, Bikavér (1964)
Búcsú a fővárosban (1965)
Próbafelvétel (1966)
Nem szoktam hazudni (1966)
Szirtaki (1968)
Kórtünet (1969)
Cirkusz a jégen (1969)
Kis lakás nagy gond (1970)
Ne a gyerek előtt! (1970)
Hamis illúziók (1970)
Nyár, ifjúság (1970)
Pergő képek (1971-1979)
Hogyan segítsünk a bűnözőknek? (1971)
Magyarország kisvasútjai sorozat Vasút a Bükkben című rész (1971)
Helyi gyulladásgátlók (1972)
Cézár és Cecília (1972)
Kutyabaj (1972)
Híradástechnika (1973)
Az öröklés titkai (1974)
Glóbusz kis hibával (1974)
Szép, tiszta Budapest (1974)
Mozdulj! (1975)
Katasztrófák (1975)
Falu a határszélen (1975) operatőr
Születésünk titkai (1976)
Lángelmék a szigeten (1976)
Vöröskereszt a világon mindenütt fiatal (1976)
Ruanda (1976)
Mama, hallod? (1976)
Vöröskereszt tagtoborzó (1978)
Kicsi vagyok én! (1978)
A mikroelektronika világa (1978)
Győr, a három folyó városa (1978)
Ez a Maxim (1979-1985)
Vöröskereszt mindenütt, mindenkinek (1979)
A gyermek mosolyáért (1979)
Jövőnk titkai (1980)
Pori Jazz (1980-?)
Hogyan vezessük tévútra embertársainkat? (1980)
Száz év emberség (1981)
Akarat, és... (1982)
Az Apokalipszis lovagjai (1984)
A bizalom jele (1984)
A bika jegyében (1985)
Fejezetek a magyar repülés történetéből (1985)
Az Élet él és élni akar (1986)
Kábítószer (1988)
Kerékpársuli (1988)
Egészséget mindenkinek (1991-1992)
Szívdobbanás (1992)
Rajtunk a sor? (1996)