קרטוגרפיה של ארץ ישראל
המיפוי המודרני של ארץ ישראל > מיפוי לאחר קום מדינת ישראל

העובדים היהודיים במחלקת המדידות הבריטית והמשרתים ביחידת המיפוי הארצישראלית בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, היוו את הגרעין הראשוני למחלקת המדידות של מדינת ישראל. בתחילת דרכה מנתה מחלקת המדידות רק כעשירית מהעובדים שהיו במחלקת המדידות בתקופת המנדט.
סדרת המפות של מחלקת המדידות המנדטוריות, הוסיפו להיות מודפסות על ידי מחלקת המדידות של מדינת ישראל, בתוספת מיפוי הנגב עד אילת שנעשה במהלך מלחמת העצמאות על ידי יחידת השמו"צ, יחידת המיפוי של ארגון ההגנה בתחילה, ולאחר מכן של צה"ל. מיפוי הנגב, הרחיב את סדרת המפות המנדטורית בקנ"מ 1:100,000 מ-16 ל-24 גליונות. בנוסף, תורגמו המפות הבריטיות לעברית.
תשתית המיפוי הבריטית נשארה התשתית למדידות של מדינת ישראל. בראשית קיומה מחלקת המיפוי עסקה במיפוי לצורכי פיתוח בעקבות גלי העלייה, בניית יישובים וסלילת כבישים.
החל משנות ה-50 החלו במחלקה בהכנת סדרת מפות חדשה בקנ"מ 1:50,000 באמצעות טכנולוגיה מתקדמת יותר של פוטוגרמטריה (המתבססת על תצלומי אוויר). בנוסף, התחילו בהכנת סדרת מפות טופוקדסטריות בקנה מידה של 1:100,000 גם כן בשימוש בפוטגרמטריה (סדרה זו הושלמה רק בחלקה). החל משנות ה-70 עם פיתוח של מכשירי מדידת מרחקים אלקטרו–אופטיים מדויקים שיטת הטריאנגולציה, ששימשה בימי המנדט, נדחקה בפני הטכנולוגיות החדשות.
בשנות ה-70 הוכנסו טכנולוגיות נוספות למיפוי הארץ. הותקן המחשב הראשון ביחידת המיפוי, שחישב שטחים וביצע פעולות מרחביות נוספות בצורה אוטומטית. כמו כן, גבר השימוש בלוויינים לצורכי מיפוי, ויצאה המפה מבוססת לוויין הראשונה של הארץ. לקראת סוף שנות ה-70, הוכנסו מערכות מידע גאוגרפי (ממ"ג, GIS) לשימוש. מערכות אלו מקשרות בין מיקום גאוגרפי למידע נושאי הרלוונטי אליו. החל משלב זה, מפות היו מקושרות למאגרי מידע נושאיים רבים. חברות פרטיות וממשלתיות הקימו לעצמן מערכות ממ"ג רלוונטיות לעיסוקן, אבל מפ"י קיבל את תפקיד ההקמה והתחזוקה של מערכת הממ"ג הלאומית. על בסיס מערכת הממ"ג יצאה סדרה של מפות טופגרפיות בקנה מידה של 1:25,000. טכנולוגית מיפוי חדשה נוספת הייתה המיפוי הקדסטרי התלת־ממדי, שקרנו עלתה בעקבות בנייה תת-קרקעית נרחבת.
סדרת המפות המרכזית שמפ"י מוציא היא מפות בקנה מידה של 1:50,000 (כפי שמחלקת המדידות מימי המנדט האמינה שמתאים לארץ ישראל, אך מחוסר תקציב וכוח אדם הוכנו מפות של 1:100,000). מהן נגזרת סדרת המפות בקנה מידה של 1:100,000 (על ידי הקטנת המפות מהסדרה המרכזית). בנוסף היא מפיקה בהיקף מצומצם מפות ערים, מפות ימיות ואת אטלס ישראל. מפ"י אחראי גם לייצר כיסוי בתצלומי אוויר של ארץ ישראל וטריאנגולציה אווירית. הכיסוי האווירי מתעדכן כל כמה שנים.
מחלקת המדידות בראשית דרכה עסקה בעיקר במיפוי קדסטרי וטופוגרפי. לאחר ייסוד המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הועלה הרעיון להפיק אטלס לאומי, כפי שהיה נהוג בכמה מדינות אירופאיות. האטלס יצא לאור לראשונה בשנת 1956 וכלל 720 מפות, ולמנויים התווספו כל חצי שנה גליונות מפות נוספים עם דברי הסבר. באטלס הופיעו מפות נושאיות מגוונות. ב-1995 יצאה מהדורה מוקטנת שלו בשם: "אטלס ישראל החדש".
מיפוי נושאי החל מתבצע בגופים ממשלתיים ומסחריים כאחד. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפיקה מפות נושאיות רבות, השירות המטאורולוגי מפיק את מפותיו הסינופטיות אחת לכמה שעות, והמכון הגאולוגי עורך סדרה של מפות גאולוגיות בקנה מידה של 1:50,000. בנוסף "הוועדה לסימון שבילים" בחברה להגנת הטבע מוציאה מפות סימון שבילים גם הם בקנה מידה של 1:50,000.
חברות בולטות במיפוי מסחרי של ארץ ישראל הן: הוצאת "כרטא" בירושלים, שתחילה התמקדה במפות כבישים ואטלס תחבורתי ולאחר מכן הוציאה אטלסים נושאיים נוספים, בעיקר היסטוריים; והוצאת "מפה" שמתמקדת במפות המופקות לתיירים. כמה הוצאות ספרים נוספות, הוציאו אטלסים עולמיים שהתבססו על חומר זר, בתוספת מפות נושאיות וטופוגרפיות של מדינת ישראל.