stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוס אנג'לס
הערות שוליים

↑  "QuickFacts: Los Angeles city, California". United States Census Bureau. נבדק ב-19 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Crime Rates in Los Angeles County, California, www.laalmanac.com (באנגלית)
↑  Knowles, David. "Crime rate in Los Angeles falls for 10th straight year, making it the safest big city in America, but cell phone thefts are way up - NY Daily News". nydailynews.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-10.
↑  Muhammad, Charlene (2018-01-12). "South L.A. Pushes Back Against Gentrification". L.A. Weekly. נבדק ב-2018-10-09.
↑  "Climatography of the United States No. 20 (1971–2000) – Canoga Park Pierce Collg, CA" (PDF). National Oceanic and Atmospheric Administration. 2004. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-09-02. נבדק ב-5 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554810605171  BNE: XX451384  BnF: cb15238463r (data)  GND: 4036361-2  LCCN: n79021240  MusicBrainz: 1f40c6e1-47ba-4e35-996f-fe6ee5840e62  NARA: 10046660  NDL: 00629461  NKC: ge134331  NLA: 35705896  NSK: 000602996  SUDOC: 027447278  Trove: 1050919  VIAF: 233013566   WorldCat (עם VIAF): 233013566 
בית עיריית לוס אנג'לס, כפי שצולם בשנת 1931, שלוש שנים לאחר בנייתו
מראות לוס אנג'לס, לכיוון מזרח
מבט של לוס אנג'לס מכוסה ערפיח
דאונטאון לוס אנג'לס, המרכז המסחרי של העיר
הוליווד, רובע בעיר הידוע כמרכז תעשיית הקולנוע של ארצות הברית
שלט הוליווד בשדרה, השוכן על גבעות הרובע, משמש כסמל לתעשיית הסרטים האמריקאית
מטה העיתון הלוס אנג'לס טיימס
הסטייפלס סנטר, היכל ספורט רב־שימושי בדאונטאון לוס אנג'לס, המשמש קבוצות רבות בעיר: לוס אנג'לס לייקרס ולוס אנג'לס קליפרס בכדורסל, לוס אנג'לס קינגס בהוקי קרח, ולוס אנג'לס ספארקס בכדורסל נשים
הסטייפלס סנטר ממבט על
הבניין האייקוני המפורסם "Theme Building" לצד מגדל הפיקוח, נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס
גאורג גאורגייב

גאורג דניאלוב גאורגייב (בבולגרית: Георг Даниелов Георгиев;‏ נולד ב-20 באוקטובר 1991, סופיה, בולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר מכהן מינואר 2025 כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של רוסן ז'ליאזקוב.
קורות חייו

גאורגייב נולד בסופיה. הוא בוגר אוניברסיטת סופיה במדע המדינה ומוסמך האוניברסיטה בייעוץ פוליטי. ב-2014 נבחר לאספה הלאומית מטעם מפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה, והיה לחבר הפרלמנט הצעיר ביותר במועד זה. גאורגייב כיהן כראש תא הצעירים במפלגה ונחשב לבן טיפוחיו של בויקו בוריסוב, שאף היה שושבינו בחתונתו שנערכה ב-2022.
ב-2017 מונה לסגנה של שרת החוץ אקטרינה זכרייבה. ב-16 בינואר 2025 מונה לשר החוץ בממשלתו של רוסן ז'ליאזקוב.
הערות שוליים

↑  Deputies elected Rosen Zhelyazkov as Prime Minister and approved the composition of the Cabinet of Ministers, באתר bntnews.bg (בבולגרית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: איוואן קונדוב | שר החוץ של בולגריה  16 בינואר 2025 | הבא: |
אל-זמח'שרי

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1075 זמח'שר, טורקמניסטן 
 פטירה:  12 ביוני 1144 (בגיל 69) קנאורגנץ', טורקמניסטן 
 מדינה:  בית עבאס 
 מקום קבורה:  קנאורגנץ' 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
אבו אל-קאסִם מחמוד אבן עומר אל-זמח'שרי (בערבית: بو القاسم محمود بن عمر بن محمد بن عمر الزمخشري), אשר ידוע פשוט כאל-זמח'שרי (18 במרץ 1075 - 12 ביוני 1144) היה איש דת מוסלמי ממוצא פרסי מתקופת ימי הביניים, אשר הזדהה עם הדוקטרינה של המועתזילה. הוא נולד באזור ח'ווארזם, אך את רוב חייו הוא העביר בבוכרה, סמרקנד ובגדאד. הוא היה נחשב לסמכות בעניין השפה הערבית, והיה נודע כתאולוג רציונליסט.
ביוגרפיה

אל-זמח'שרי נולד בזמח'שר שבח'ווארזם, ב-18 במרץ 1075.
אל-זמח'שרי התפרסם במהלך חייו כאחד מגדולי ההוגים והמומחים בזרם המועתזילי שבאסלאם. הוא השתמש בפרסית בחלק מיצירותיו, אם כי היה מומחה לשפה הערבית ותומך נלהב בקידומה. אל-זמח'שרי התפרסם בין השאר בשל פרשנותו לקוראן, אשר כללה ניתוח לשוני מעמיק. מלבד הרמה הגבוהה של השפה, בלטה הפרשנות של אל-זמח'שרי גם בשל העובדה שהוא פרש את הקוראן בראי התפיסה הרציונלית והלוגית של המועתזילה.
אל-זמח'שרי איבד את אחת מכפות רגליו בגלל כוויית קור.
במשך שנים חי במכה, שם נודע בכינוי ג'אר אללה, שמשמעותו "שכנו של האל". בשלהי חייו שב לח'ווארזם, שם נפטר.
יצירותיו

אל-זמח'שרי כתב יותר מחמישים ספרים, שהמפורסם שבהם הוא תפסיר של הקוראן.
בין יצירותיו הבולטות ביותר ניתן למצוא את:
"תפסיר אלכּשאף אלמשהור" (פרשנות לקוראן).
"אלראאִד פי עלם אלפראאִד" (ספר בנושא פיקה).
"משתבה אסאמי אל-רוואה" (ספר בתחום החדית').
"אלמפסל פי סנעת אלאִעראב" (ספר בנושא הדקדוק של השפה הערבית).
"כתאב אלאמכּנה ואלג'באל ואלמיאה" (ספר בנושא הגאוגרפיה).
"אטוואק אלד'הב פי אלמואעט" (ספר בתחום המיסטיקה).
הערות שוליים

↑  الزمخشري - דמות ציבורית | פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  Abu al-Qāsim Maḥmūd ibn ʿUmar al-Zamakhsharī | Persian scholar, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  al-Zamakhshari, Tulayhah, ‏2016-06-11 (באנגלית)
↑  Al Khashshaf:Al Zamakhshari (538 H/1144 A.D), Mutazilite exegesis of the Quran by Kifayatullah
↑  Manzarusa (2017-10-07), Session on Allama Zamakhshari, נבדק ב-2019-07-08
↑  Julie Scott Meisami, Paul Starkey, Encyclopedia of Arabic Literature, Taylor & Francis, 1998. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256854205171  PLWABN: 9810662087905606  BIBSYS: 90393773  BnF: cb131780364 (data)  CiNii: DA05720834  GND: 11930693X  ICCU: VEAV462114  ISNI: 0000 0001 1774 2295  LCCN: n81048213  NLG: 255610  NTA: 073699195  SELIBR: 33955  SNAC: w6pk6fjq  SUDOC: 052479749  TDVİA: zemahseri  VcBA: 495/42126  VIAF: 90071384   WorldCat (עם VIAF): 90071384
אמיל ארלנמייר

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1825 והן (כיום טאונוסשטיין), דוכסות נסאו, גרמניה (הקונפדרציה הגרמנית) 
 פטירה:  22 בינואר 1909 (בגיל 83) אשאפנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גיסן  אוניברסיטת היידלברג  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מנחה לדוקטורט:  יוסטוס פון ליביג 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן  אוניברסיטת היידלברג 
 תלמידי דוקטורט:  הנס בונטה, היינריך קיליאני, Wilhelm von Miller 
 צאצאים:  פרידריך גוסטב קרל אמיל ארלנמייר 
 
ריכארד אוגוסט קארל אמיל ארלנמייר, אשר נודע בשם אמיל ארלנמייר (בגרמנית: Richard August Carl Emil Erlenmeyer;‏ 28 ביוני 1825 – 22 בינואר 1909) היה כימאי גרמני אשר נודע בזכות תרומותיו לתחילת פיתוח התאוריה של מבנה, ניסוח "כלל ארלנמייר" ועיצוב בקבוק ארלנמייר, בקבוק זכוכית לשימוש מעבדתי הנושא את שמו.
קורות חייו

ארלנמייר נולד בשנת 1825 בטאונוסשטיין (אז העיר והן בדוכסות נסאו) סמוך לדרזדן ולייפציג. הוא בנו של כומר פרוטסטנטי. הוא החל לימודי רפואה באוניברסיטת גיסן, אולם לאחר ששמע הרצאות של יוסטוס פון ליביג, ארלנמייר שינה מסלול לימודיו לכימיה. החל מקיץ שנת 1846 הוא עבר למשך שנה לאוניברסיטת היידלברג, שם למד פיזיקה, בוטניקה ומינרלוגיה. הוא שב לאוניברסיטת גיסן ב-1847. לאחר ששימש עוזר מחקר לכימאי הגרמני הנודע קארל רמיגיוס פרזניוס, ארלנמייר החליט להתמקד בתחום הכימיה הפרמצבטית. למטרה זו למד רוקחות בדוכסות נסאו ועמד בבחינות המקצוע. זמן קצר אחר כך רכש בית מרקחת תחילה בעיירה קצנלנבוגן (אנ') ואחר כך בויסבאדן. לאחר שהתאכזב מעיסוקו כרוקח, חזר ללימודי כימיה וסיים לימודי דוקטורט בגיסן ב-1850.
בשנת 1855 הוא עבר להיידלברג לחקור דשנים במעבדתו של רוברט בונזן. הוא רצה ללמד, אולם חוקרים במעבדתו של בונזן לא הורשו להנחות תלמידים. לכן, הפך בעזרת אשתו בקתה למעבדה פרטית. בשנת 1857 הוא קיבל תואר פריבט-דוצנט, עבודת התזה לקבלת התואר עסקה ב"ייצור דשן מלאכותי המכונה סופרפוספט", והכילה תיאור של מספר חומרים גבישים אשר היה בהם עניין רב לרוברט בונזן. בתקופת שהותו בהיידלברג החל ארלנמייר להיות מושפע מפרידריך אוגוסט קקולה והיה אחד הראשונים לאמץ את גישתו התאורטית. הוא היה הראשון אשר שיער, בשנת 1862, כי ייתכנו קשרים כפולים ומשולשים בין אטומי פחמן, ואף תרם תרומות חשובות אחרות לפיתוח תאוריות של המבנה המולקולרי.
בשנת 1863 מונה ארלנמייר לפרופסור חבר באוניברסיטת היידלברג. בשנת 1868 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה הטכנית של מינכן, שם מונה למנהל המעבדות, משרה בה החזיק עד פרישתו מהוראה מסיבות בריאות בשנת 1883 והיה לפרופסור אמריטוס.
המשיך לעסוק במחקרים מדעיים בפרנקפורט אם מיין ואחרי 1893 עבר לגור אצל בתו באשאפנבורג בצפון בוואריה. בשנים 1897-1893 חתנו, הרמן דינגלר, איפשר לו לעסוק במחקרים מדעיים פרטיים
ארלנמייר הלך לעולמו ב-1909באשאפנברוג.
קורות חייו > פעילותו המדעית

עיקר מחקריו של ארלנמייר עוסקים בכימיה תאורטית, בתחום זה שיער את הנוסחה הכימית של נפתלן ואף ניסח את "כלל ארלנמייר": כוהליים שבהם הקבוצה ההידרוקסילית צמודה ישירות לאטום פחמן בעל קשר כפול הופכת לאלדהיד או קטון.
רוב המחקרים היישומיים של ארלנמייר התמקדו בתרכובות אליפטיות. בשנת 1859 הוא סינתז חומצה אמינוהקסואית והמשיך לחקור את השפעת אלבומין בהידרוליזה. הוא פיתח שיטות לקביעת הכמות היחסית של לאוצין וטירוזין הנוצרים בעת התפרקות מספר חומרים בקבוצה זו, והיה הראשון להבין, בשנת 1860, את התכונות של גליצרול .
מחקריו האחרים כללו הפרדת חומצה גליקולית מענבי בוסר (1864), סינתזה של נתרן אוקסלי על ידי חימום נתרן פורמי (1868), הידרוליזה של אתר לכוהל (1858), סינתזה של פניל -חומצה לקטית (1880), הכנה של חומצה פירובית על ידי זיקוק של חומצה טרטרית (1881), ויצירת קרבוסטיריל מתרכובת קינולין (1885).
בשנת 1860 ארלנמייר פרסם תיאור של בקבוק חרוטי הנושא את שמו.
קורות חייו > חייו הפרטיים

ארלנמייר היה נשוי לאוגוסטה לבית הנגסטנברג (מתה ב-1897). לזוג נולדו שלושה ילדים:
שתי בנות - מריה, הנשואה לבוטנאי הרמן דינגלר, ופאולה נשואה האס, וכמו כן בן, פרידריך גוסטב קרל אמיל ארלנמייר, פרופסור לכימיה וממציא "הסינתזה על שם ארלנמייר" (סינתוז של חומצות אמינו על בסיס N-אציל-גליצין). הנכד, האנס אלרנמייר היה גם כן כימאי, פרופסור בבזל, וסייע בשווייץ לפליטים מהמשטר הנאצי.
הבן של מריה, הפילוסוף ותאורטיקן המדע הוגו דינגלר, התבלט בימי המשטר הנאצי כחבר ב-אס.אס וכאנטישמי קנאי, דוגל ב"מדע הגרמני".
אמיל ארלנמייר התקבל ב-1855 בלשכת הבונים החופשיים על שם סוקרטס. בהיידלברג הוא הצטרף ללשכת יוהאניס - "רופרכט בחמשת הוורדים".
פרסים ואותות הוקרה

1855 - חבר לשם כבוד של האיגוד למדעי הטבע של נסאו
1873 - חבר באקדמיה הבווארית למדעים
1874 - סגן יושב ראש - והחל מ-1884 - יושב ראש של איגוד הכימאים הגרמני
לקריאה נוספת

Otto Krätz (1972). "Das Portrait: Emil Erlenmeyer 1825–1909". Chemie in unserer Zeit. 6 (2): 53–58. doi:10.1002/ciuz.19720060204.
M. Conrad (1910). "Emil Erlenmeyer". Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft. 43 (3): 3645–3664. doi:10.1002/cber.191004303163.
B. Lepsius (1921). "Nekrolog: Friedr. Gustav Karl Emil Erlenmeyer 1864–1921". Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft (A and B Series). 54 (5): A107–A113. doi:10.1002/cber.19210540539.
Otto N. Witt (1911). "Emil Erlenmeyer, 1825–1909". Journal of the Chemical Society, Transactions. 99: 1646–1668. doi:10.1039/CT9119901646.
הערות שוליים

↑  Otto N. Witt (1911). "Obituary notices: Friedrich Konrad Beilstein, 1838–1906; Emil Erlenmeyer, 1825–1909; Rudolph Fittig, 1835–1910; Hans Heinrich Landolt, 1831–1910; Nikolai Alexandrovitsch Menschutkin, 1842–1907; Sir Walter Palmer, Bart., 1858–1910". J. Chem. Soc., Trans. 99: 1646–1668. doi:10.1039/CT9119901646.
↑  See biography by Conrad, in Further Reading.
↑  Emil Erlenmeyer, "Zur chemischen und pharmazeutischen Technik," Zeitschrift für Chemie und Pharmacie, vol. 3 (January 1860), 21-22.הוא ציין שב-1857 הציג את הבקבוק החדש בכנס לרוקחות בהיידלברגו בהמשך דאג לייצורו ולשיווקו בעזרת מפעלים מקומיים לזכוכית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 98042644  CANTIC: a10918140  GND: 118685228  ISNI: 0000 0000 5536 2173  LCCN: n88017857  NKC: ola2002161277  NTA: 067634400  SNAC: w6kh4jt5  VIAF: 77110044   WorldCat (עם VIAF): 77110044 
בקבוק ארלנמייר
אל-האדי

אל-האדי (מילולית: המונחה באורח מישרים), אבו מחמד מוסא בן אל-מהדי (בערבית: الهادي, ابو محمد بن موسى المهدي) נולד בשנת 764 והיה הח'ליף העבאסי הרביעי ששלט בבגדאד במשך שנה אחת בין 785 ל-786.
אל-האדי היה בנו הבכור של אביו אל-מהדי וכמותו גם הוא נהג לקבל את המוני העם בארמונו. בכך המשיך את המגמות הנאורות של קודמיו העבאסיים, בניגוד להתנהלותם הקלוקלת בענייני מדינה של אחרוני הח'ליפים לבית אומייה. שלטונו הקצר של אל-האדי היה שבע מרידות ומאבקים צבאיים. אל-חסין בן עלי בן חסן, נצר ממשפחת עלי, מרד כנגדו במדינה אך הוכרע. למרות זאת, בן דודו אידריס בן עבדאללה נמלט בסיועו של אחראי הדואר במצרים אל מרוקו וייסד שם את השושלת האידריסים. אל-האדי התמודד גם עם מרד ח'ארג'י ופלישה ביזנטית, אשר נסתיימה בנסיגה בטרם עת ובכיבושי שטחים נוספים לטובת הח'ליפות.
הדעות חלוקות בנוגע לאופן בו מצא אל-האדי את מותו. גרסה אחת טוענת שמותו אורגן בידי אימו ח'יזוראן, אשר הורחקה ממוסרות השלטון בידי אל-האדי. אל-האדי איים גם על מעמדו של אחיו הקטן כיורש העצר, אותו האח אשר ירש אותו לאחר מותו ועלה לשלטון בתור הח'ליף הארון א-רשיד. גרסה אחת שמצטט א-טברי קובעת שהוא נפטר מכיב בקיבה, ייתכן לאחר שאימו הרעילה אותו במטרה להעלות את בנה האחר לשלטון.
אנחנו לא ניפרד לעולם

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  אלון גור אריה
 הופק בידי:  עופר נעים, משה אדרי, ליאון אדרי
 תסריט:  אלון גור אריה, עופר נעים
 תחקיר:  שני ארנהיים
 שחקנים ראשיים:  יהודה בארקן
 מוזיקה:  גל פדה
 צילום:  עידו ברלד
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  12 באוקטובר 2022
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 סרט הבא:  "ימים טובים: סיפורו של זאב רווח"
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנחנו לא ניפרד לעולם הוא סרט תיעודי ישראלי בבימויו של אלון גור אריה אודות חייו של השחקן, המפיק והבמאי יהודה בארקן. הסרט נבחר להשתתף בתחרות התיעודית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2022, בפסטיבל קולנוע דרום ושודר בערוצים HOT8 וערוץ YES ישראלי בתאריך 12 בדצמבר באותה שנה והפך לנצפה ביותר באותו חודש ב-HOT8.
שם הסרט הוא ציטוט מפורסם מתוך הסרט "אבא גנוב".
עלילה

בפרסום המקדים לפסטיבל חיפה נכתב כי יהודה בארקן חוזר בפעם האחרונה לספר את סיפור עלייתו ונפילתו. איך הפך לאחד האנשים החזקים בתעשיית הקולנוע הישראלית, כשהפיק, שיחק, כתב והשקיע את כספו הפרטי בסרטיו.
לצד חומרי ארכיון שטרם נראו יסופר כיצד החליט ברקן לנצח את המערכת בדרך שלו. מתפקידים ראשונים ב"הוא הלך בשדות" ו"לופו", מצא את עצמו מחליף ז'אנרים כזיקית – סרטי הבורקס, סרטי המתיחות השנויים במחלוקת ומלודרמות כמו "אבא גנוב".
כשנכשל בחייו האישים (נישואין שהתפרקו, בת בברזיל שלא הכיר) דאג לכתוב "סוף הוליוודי" למשברים שפקדו אותו ולצלם אותם כסצנות בסרטיו. כשהיה בשיא כוחו, החליט שהוא חזק מספיק כדי "להמר על כל הקופה" ולמלא בעצמו את כל התפקידים ביצירת סרטי קולנוע, והתרסק.
עלילה > קריינות בגוף ראשון

הסרט נפתח בלוויה, כשקולו של המנוח נשמע מנסה לברר אם מדובר במתיחה. כשמתחוור לו שמדובר בקבורתו שלו עצמו, הוא מציין שזו לא הפעם הראשונה, מבקרים תמיד ניסו לקבור אותו. קולו ממשיך להיות שזור בין קטעי ארכיון ומרואיינים מתעשיית הקולנוע, בני משפחה ואושיות מצמתים בחייו, חלקם מבקרים את החלטותיו ומוסריות מעשיו. בארקן מצדו מגיב לדבריהם ואף מתעמת עם המרואיינים ועם עצמו על השלכות מעשיו לאורך השנים.
בראיונות סירבו יוצרי הסרט ובני המשפחה לגלות איך נוצרה הקריינות של בארקן בגוף ראשון. הועלו השערות שקולו של בארקן, שנפטר שנתיים לפני הקרנת הסרט, נוצר על ידי בינה מלאכותית. אחרים העריכו כי מדובר בחקיין, בדיפ פייק, או איסוף מילים מתוך ראיונות קודמים והרכבתן מחדש. גור אריה ציין במספר ראיונות שהוחלט לשמור על מסתורין סביב התשובה לשאלת הקריינות במשך שבוע ימים מבכורת הסרט כדי לייצר אווירת מתיחה בסגנון יהודה בארקן.
מבקר הטלוויזיה תומר קמרלינג התייחס לנושא באתר מאקו: "אני לא זוכר שראיתי שימוש כזה בקריינות (כלומר, בסרט תיעודי. מונולוג של מנוח זה משהו שבקולנוע העלילתי הולך אחורה עד "שדרות סאנסט" מ-1950).
בכתבת "אולפן שישי" בשידורי קשת, כשבוע אחרי שעלתה השאלה בתקשורת, ציין גור אריה שההימורים לגבי מקור הקול נוטים לכיוון ה"AI" הופיע בנו של בארקן, עידו, ואמר: "אני ה-AI".
עלילה > משתתפים

בין המרואיינים: יגאל שילון, ניצה שאול, ששי קשת, קרוליין לנגפורד, משה טימור, איילת מנחמי, אריה מוסקונה, אלי תבור, זאב רווח, ישראל גודסדינר, ננסי ברנדס, יעקב גולדווסר, עדנה לב, צחי נוי, אודי סופר, בני כרמלי, משה אדרי, פולי רשף, איילת קורץ, בן ציון, יוחנן חורחה וולר, שלמה אבידן, עידו ברקן, רועי ברקן, דנה ברקן, נילי ברקן גולן, רעיה לבנון, יהודית יגרמן, הרצל כהן, איצ'ה (קומיקאי), ג'ודי פאר, דורין כפיר, אפי עג'מי.
פיתוח

הבמאי אלון גור אריה שנהג לערוך הרצאות על ביוגרפיות של קולנוענים וקומיקאים, הגיע למשרדו של המפיק עופר נעים (איתו הפיק בעבר את סרטיו "מבצע ביצה" ו"המוסד") במטרה ליצור סרט תיעודי. נעים, שהיה חבר של בארקן ואף הפיק את הסרט האחרון בכיכובו "אהבה בשלייקס", חיפש שותף ליצירת סרט בנושא מאז פטירתו.
זו ההפקה הראשונה אי פעם המשותפת ל-YES ו-HOT וסרטו התיעודי הראשון של גור אריה.
הפקה

לצורך הפקת הסרט הומרו מחדש המאסטרים המקוריים של חלק מסרטיו בתהליך טלסינה וכך "חייך אכלת אותה", "לופו", "צ'רלי וחצי", "סנוקר" ואחרים זכו לתמונה וצבעים באיכות גבוהה במיוחד. משפט העלמות המס של בארקן צולם על ידי בנו עידו בזמן אמת בבית משפט השלום ברחובות.
ב-12 בדצמבר 2022 נערכה הקרנת הבכורה של הסרט באורך 90 דקות (YES) ובגרסת שני פרקים (HOT).
כרזה

בכרזת הסרט שלושה אנשים מחובקים, שלושתם הם בארקן בגלגולים שונים של חייו.
משמאל דמותו של צ'רלי מתקופת סרטי הבורקס של תחילת שנות השבעים, במרכז צ'יקו בן דוד מסרטי אבא גנוב של שנות השמונים-תשעים, ומימין בארקן משנות האלפיים אחרי חזרתו בתשובה.
מתחתם הכיתוב 'אנחנו לא נפרד לעולם'.
זו מחווה למונטאז'ים של כוכבים הוליוודיים עם עצמם בצעירותם. את הכרזה עיצב שיין הורוביץ ע'פ רעיון של גור אריה.
ביקורות

הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2022 כחלק מהתחרות התיעודית.
למחרת הפסטיבל כתבה המבקרת נעמה רק באתר וואלה על הסרט "דיוקן מצחיק וגם עצוב שלא מתעלם מהמורכבות של בארקן כדמות ציבורית וכיוצר... זו ביוגרפיה מכובדת לאדם שראה בעצמו האאוטסיידר האולטימטיבי, אבל לא מכובדת מדי בשביל לדלג על נושא חשוב כמו הומור פלוצים".
באתר ביקורות הקולנוע "עין הדג" כתב יהונתן צוריה "יוצרי הסרט הצליחו לעמוד באתגר של ליצור סרט מצחיק על אדם מצחיק, תוך כדי שהם מצליחים עדיין לכבד את מה שהוא עשה... מה שחותם את העסק ומעלה את הסרט להיותו אחד מהסרטים הכי טובים לסוגו... הוא לא מייפה את הדברים. בקיצור, הסרט לא נועד (רק) למעריצי בארקן, אלא אולי דווקא בעיקר למי שאינו נמנה עם אוהביו, שיכול לבחון מחדש את דמותו ואת המורכבות שלה באופן מצחיק וקורע מצחוק""
ביקורות > ייצוג נשי

מבקרת הקולנוע מרלן וניג פרסמה מאמר שמנתח את הייצוג הנשי כפי שהוא משתקף בסרט במגזין פרוטפוליו "סגנון הבימוי של גור אריה, שאינו דוקומנטריסט, הוא שינוי מרענן שהופך את העלילה לקלילה, לא חפה מביקורת ויחד עם זאת שוזרת אותה ברוח טובה... זו הזדמנות טובה לרפלקסיה עבורנו הנשים כדי להבין את הדרך הארוכה שעבר הדימוי שלנו בקולנוע הישראלי, ובתוך כך להבין כיצד השתנתה התודעה שלנו כחברה ביחס למעמדן של נשים"
מבקר הטלוויזיה ניר וולף כתב ב"ישראל היום": לזכותו של הסרט ייאמר כי יוצריו הבינו שבארקן לבדו כבר לא ממש עומד במבחן הזמן. הוא חלק מדור שנכחד. לפיכך, "אנחנו לא ניפרד לעולם" משקיע לא מעט דקות ושיחות כדי לעמת את המציאות של ימינו עם הראייה הסקסיסטית ועם סוג ההומור שהובילו את סרטי המתיחות והקומדיות שיצר בארקן בשנות ה-80"
ביקורות > בתרבות הפופולרית

בתוכנית "זה לא אולפן שישי" ביצעו ארז טל וישראל קטורזה מערכון פרודי קצר על הקריינות של בארקן המת.
ארז טל עצמו מופיע בסרט בקטע ארכיון מתוך "העולם הערב" שצוחק על חוסר המוסריות והוולגאריות של בארקן בתקופת סרטי המתיחות שיצר.
פסטיבלים

פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2022
פסטיבל קולנוע דרום 2022
הפקה

הפקה: סרטי יונייטד קינג
בימוי: אלון גור אריה
תסריט: אלון גור אריה, עופר נעים
עריכה: איל סיבי
צילום: עידו ברלד
עיצוב אומנותי: נריה בן ארי
מוזיקה מקורית: גל פדה
מפיקים: משה אדרי, ליאון אדרי, עופר נעים
תחקיר: שני ארנהיים
הערות שוליים

↑  אנחנו לא ניפרד לעולם, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-38 חיפה
↑  אנחנו לא ניפרד לעולם, באתר המכללה האקדמית ספיר
↑  HOT8 on Instagram: "כל התכנים זמינים לצפיה ב-HOT8 וב HOT VOD", באתר Instagram (באנגלית)
↑  תומר קמרלינג, ‏"אנחנו לא ניפרד לעולם" לא מתיימר להיות מבוא פסיכולוגי ליהודה ברקן, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2022
↑  עידו סולומון, ‏הבת הסודית, ההימורים, הנשים: הסרט שחושף את הסודות של יהודה בארקן בקולו, אחרי מותו, באתר ‏מאקו‏, 16 בדצמבר 2022
↑  נעמה רק‏, הסרט על יהודה בארקן כיפי, מצחיק וגם עצוב – כמו האיש עצמו, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2022
↑  יהונתן צוריה, דיווחים מפסטיבל חיפה 2022
↑  "Marlen Venig, יהודה בארקן ודוד לוי בפסטיבל קולנוע דרום ה־21, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-10-30
↑  זה לא אולפן שישי - פרודיה על הקריינות בסרט "אנחנו לא ניפארד לעולם" 16 בדצמבר 2022
↑  העולם הערב - פרק 1 - פרודיה על יהודה בארקן, באתר Youtube, ‏4.11.1990
אל-מוח'תאר

ערך זה עוסק במהפכן שיעי בראשית ימי האסלאם. אם התכוונתם לתפקיד מנהלתי באימפריה העות'מאנית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  622? טאיף, חג'אז, ערב הסעודית 
 נהרג:  3 באפריל 687 (בגיל 65 בערך) כופה, עיראק 
 מקום קבורה:  המסגד הגדול של כופה 
 מקום מגורים:  טאיף, מחוזא, אל-מדינה, כופה 
 תפקיד:  Governor of Kufa (685–687) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  אום ת'אבת בנת סמרה  עמרה בנת א-נעמאן 
 
אל-מוח'תאר בן אבו עובייד א-ת'קפי (בערבית: المختار بن أبي عبيد الثقفي; סביבות 622? –  3 באפריל 687) היה מהפכן בראשית ימיו של האסלאם, שהנהיג מרידה כושלת נגד הח'ליפים האומיים ששלטו על האימפריה המוסלמית, לאחר מותו של הח'ליף הרביעי, עלי בן אבי טאלב.
חייו

אל-מוח'תאר נולד בטאיף (כיום בסעודיה) ב-622, השנה בה החל מוחמד בהג'רה לאל-מדינה. הוא היה בנו של אחד מלוחמיו של מוחמד, שנהרג באחד מהקרבות האסלאמיים הראשונים. הוא גדל באל-מדינה, בתקופת שלטונו של מוחמד.
כאשר הח'ליף השלישי לבית אומיה, מועאויה השני, ירש את כיסאו של אביו יזיד הראשון, תומכים רבים של עלי לא היו מרוצים מהנהגתם ומהמשך מעבר הח'ליפות בירושה, בקרב אנשים שאותם החשיבו כמוסלמים ושליטים רעים.
לטענת מקורות שיעיים, מוח'תאר היה אחד מלוחמיו של חוסיין אבן עלי בקרב בכרבלא. לאחר כישלון המרידה, מוח'תאר הושם בכלא. בזכות אחותו ספאיה, שהייתה נשואה לידיד של הח'ליף יזיד, שוחרר מוח'תאר מכלאו, ונצטווה לצאת מכופה תוך שלושה ימים. לאחר שהתנגש שוב בחיילי הח'ליף, הוחזר מוח'תאר לכלאו, אולם שוחרר שוב בהתערבות גיסו.
לאחר שחרורו, קרא מוח'תאר לתומכי עלי לנקום את דמו של חוסיין. לטענת מקורות שיעיים, הוא קיבל מכתב מבנו של עלי, אל-חנפיה, שהביע תמיכה במוח'תאר.
מעל בימה במסגד בכופה הכריז מוח'תאר על הנפת נס המרד נגד "אלו שהפרו את חוקי האל" והבטיח "לנקום ברוצחיו של האימאם חוסיין". המרידה שפרצה ב-686, (בעיראק כיום) נתמכה על ידי חלק מתומכי עלי (השיעים לעתיד). אל מוח'תאר הנהיג את המרידה, אך טען כי היא בשמו של בנו של עלי, מוחמד אבן אל-חנפיה. אל-חנפיה, שמוח'תאר טען כי הוא המהדי, מושיעם של המוסלמים, לא לקח חלק פעיל במרידה.
אל-מוח'תאר הובס ונהרג על ידי מורד אחר בשושלת האומיים - מרד בפיקודו של מוצעב אבן א-זובייר, מושל חג'אז. בקרב עקוב מדם שנערך מחוץ לכופה באפריל 687 חוסל מרד אל-מוח'תאר וא-זובייר הפך לשליט דרום עיראק. ניצחונו של א-זובייר לא האריך ימים, וב-691 כבשו כוחותיו של הח'ליף עבד אל-מלכ את דרום עיראק, ושנה מאוחר יותר חוסל מרד א-זובייר באופן סופי עם כיבוש מכה על ידי מפקד צבאו של עבד אל-מלכ, אל-חג'אג' בן יוסף.
חלק מתומכיו של אל-מוח'תאר המובס יצרו כת משלהם בשם ה"קאיסאנים" השיעים; הם המשיכו להאמין במשך כ-200 שנה כי מוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי, אינו מת, אלא מסתתר בהרים סביב מכה, וישוב בעת שתיראה לו ראויה ויושיע את העולם מחוסר הצדק והשחיתות הפושים בו.
מרידתו של מוח'תאר הייתה מרכזית בפיתוח רעיון המהדי באסלאם, ובהיפרדותם של השיעים מן הסונים.
הערות שוליים

↑  بحارالانوار، ج 45، ص 386
↑  رجال کشی، ص 197
↑  אביו של מוח'תאר נהרג ממחיצה על ידי פיל, לאחר מכן אחיו, ג'ובייר, מונה תחתיו ונהרג אף הוא. ראו את המקור השיעי, כאן
↑   مختار آل محمدؑ از نجم الحسن
↑  לא לפני שראה את ראשו של חוסיין משופד על חנית, ונשבע לנקום (שוב, לטענת מקורות שיעיים), ראו כאן
↑  לטענת המקור השיעי, ראו כאן
↑  ברנרד לואיס - הערבים בהיסטוריה (עמוד 78)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301068505171  GND: 120027968  ISNI: 0000 0001 0799 0973  LCCN: nr93013941  SELIBR: 250635  SUDOC: 192323156  TDVİA: muhtar-es-sekafi  VIAF: 36788669   WorldCat (עם VIAF): 36788669
אל-מואפק

אל-מֻוַפّק באללה (מילולית: המוצלח בעזרת האל), אבו אחמד טלחה בן אל-מתוכל עלא אללה הראשון (בערבית: الموفق بالله, الو احمد طلحة بن المتوكل على الله الاول) נולד בשנת 842 לח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון והיה אחיו של אל-מעתמד באללה. למן שנת 875 החזיק אל-מופק במוסרות השלטון בפועל, כאשר אל-מעתמד הזעיק אותו להוביל את דיכוי מרד הזאנג', מרידת עבדים שחורים בדרום עיראק. אל-מופק הצליח לחזק את הממשל המרכזי בבגדאד, ואת השליטה במחוזות. מרד הזאנג' דוכא לבסוף בשנת 883. אל-מופק ניהל מלחמות כנגד הטולונים בסוריה ובארץ ישראל. כאשר נפל למשכב בשל מחלת פיילת (Elephantiasis) בשנת 889 הוא החל לערב ביתר שאת את בנו אבו אל-עבאס אחמד והכינו לקראת עלייתו לשלטון באופן רשמי. על ערש דוויי, הכריח אל-מופק את אחיו אל-מעתמד לוותר רשמית על ירושת בנו ולמנות תחתיו את בנו שלו אחמד. ב-5 ביוני 891 נפטר אל-מופק ממחלתו ובנו ירש את תפקידיו הרשמיים. לאחר פטירתו של אל-מעתמד כעבור מספר חודשים עלה זה לכס הח'ליפות כאל-מעתדד הראשון.