stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענזה
היסטוריה

חרסים מהתקופות הביזנטית, המוסלמית וימי הביניים נמצאו בענזה.
בשנת 1870 תיאר ויקטור גרן את הכפר כ"ממוקם על גבעה ומונה כיום כמעט מאה תושבים. חגורת עצי זית מקיפה אותו." במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, הכפר תואר כ"כפר בעל מראה עתיק על גבעה הניצב מעל המישור. הבתים יורדים במדרון בדרום מזרח. יש בו שתי בארות במורד הגבעה ומטע זיתים טוב ליד הכביש בדרום. הבתים עשויים מאבן."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, התגוררו בכפר 537 מוסלמים. מספר זה גדל במעט במפקד 1931 ל-642 תושבים ב-137 בתים. בסקר הכפרים של 1944/5, האוכלוסייה מנתה 880 נפשות, על שטח של כ-4,740 דונם. מתוך, שטח זה, 958 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 2,110 דונם לגידול דגנים, ואילו 16 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1961 אוכלוסיית ענזה מנתה 1,011 תושבים.
על פי מפקד ישראלי מ-1967, אוכלוסיית ענזה מנתה 807 איש, שמתוכם 13 הגיעו מישראל.
כיום, בכפר יש שש משפחות עיקריות: עובייד, סדאקה, ברהמה, עטאיה, חאדר ועומור.
הערות שוליים

↑  Projected Mid -Year Population for Jenin Governorate by Locality 2004- 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Zertal, 2004, pp. 202-203
↑  Guérin, 1875, p. 217
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 155
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Jenin, p. 29
↑  Mills, 1932, p. 67
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 25
↑  Perlmann, Joel (בנובמבר 2011 – בפברואר 2012). "The 1967 Census of the West Bank and Gaza Strip: A Digitized Version" (PDF). Levy Economics Institute. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| Flag of Senegalיישובי נפת ג'נין |
| --- | --- | --- |
| ערים | ג'נין • קבאטיה |  |
| מועצות מקומיות | עג'ה • עראבה • בורקין • דאחיית סבאח אל-ח'ייר • דיר אבו דעיף • ג'בע • כפר דאן • כפר ראעי • מיית'לון • סילת אל-חארית'יה • סילת א-ד'אהר • יעבד • אל-יאמון • א-זבאבדה |  |
| כפרים | עאנין • ענזה • ערקה • עראנה • עטארה • ברטעה • בית קאד • ביר אל-באשא • דיר ע'זאלה • פחמה • פנדקומיה • פקועה • ג'למה • ג'לבון • ג'לקמוס • ג'ודידה • כופיראת • מִרְכָּה • מיסיליה • אל-מוע'ייר • נזלת זייד • ראמה • רומאנה • סנור • מת'לת' א-שוהדא • סיר • סיריס • ח'ירבת א-טייבה • תיעניכ • טורה אל-ע'רביה • אום א-ריחאן • אום אל תות • זובובא • יעבד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים ג'נין |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582147705171
נסיכות הגליל

נסיכות הגליל הייתה אחת מארבע הסניוריות העיקריות שהיו כפופות לממלכת ירושלים הצלבנית. אדמותיה של הנסיכות השתרעו סביב לבירתה הראשונה, טבריה, אולם יחד עם השטחים שהיו בבעלות האחוזות הצמיתות לנסיכות, כיסה שטחה של הנסיכות את הגליל כולו עד לרכס הכרמל בדרום ואת כל דרומה של פיניקיה (לבנון של ימינו).
נסיכות הגליל נוסדה באופן רשמי בשנת 1099 כאשר העניק שליטה הראשון של ממלכת ירושלים גוטפריד מבויון את הערים טבריה, חיפה ובית שאן לידי טנקרד, אציל צרפתי אשר היה מקורב לשלטון. בשנת 1101 הגביל אחיו של גוטפריד ויורשו בתפקיד, בלדווין הראשון, את כוחו של טנקרד על ידי מסירתה של חיפה לידי אציל בשם גדלמר קרפנל. לאחר מכן אולץ טנקרד שהיה מסוכסך עם המלך לנטוש את הנסיכות והוא עבר לשמש כעוצר בנסיכות אנטיוכיה הסמוכה. לאחר עזיבתו של טנקרד, חולקה הנסיכות בין משפחות אצילים שונות ששמרו על טבריה כבירת הנסיכות. מעמדה הרם של טבריה באותה התקופה ניכר בכך שבמקורות שונים מופיע שמה של הנסיכות כ"נסיכות טבריה" או "טיבריאד".
הנסיכות הושמדה בשנת 1187 על ידי צבאותיו של צלאח א-דין, לאחר מפלתם של הצלבנים בקרב קרני חיטין. אולם התואר "נסיך הגליל" המשיך להתקיים ונישא כתואר של כבוד על ידי קרוביו של מלך קפריסין, הנושא בתואר "מלך ירושלים" לאחר חורבן הממלכה בשנת 1291.
נסיכי הגליל

(שמות שאינם מודגשים הם שמות נסיכים אשר נשאו את התואר כתואר של כבוד, לאחר חורבן הנסיכות)
טנקרד נסיך הגליל 1099–1101
יו סנט אומר 1105-?
גרוייז דה בזושה
ז'וסלין הראשון מקורטניי
טנקרד נסיך הגליל (בשנית) 1109–1112
רנייה ברוס
אלינאר דה ברוס
סימון
גוארמון
וולטר הראשון בריסברה
רמון השלישי מטריפולי 1152–1187
ויליאם
פולק
יודס ממונטבליאר
פיליפ מאיבלין
בליאן השני מאיבלין 1316-?
בוהמון דה ליזיניאן
גי דה ליזיניאן (לא גי דה ליזיניאן הידוע) 1320–1343
יו מליזיניאן 1343–1386
ג'ון מברי
אנרי מליזיניאן 1427-?
סניוריוֹת וּוַסאליוֹת

חרף גודלה הקטן יחסית וכמות האוכלוסייה הנוצרית הדלה שהתגוררה בשטחה, הייתה הנסיכות פטרונית של מספר רב (יש האומרים מוגזם) של נסיכויות, סניוריות ואחוזות צמיתות. הגדולות שבסניוריות אלו היו:
סניוריוֹת וּוַסאליוֹת > הסניוריה של ביירות

ביירות נכבשה על ידי הצלבנים בשנת 1110 וניתנה בידיו של פולק מגינה. סניוריה זו התקיימה זמן רב יחסית לשאר הטריטוריות הצלבניות ושרדה עד לנפילת הממלכה בשנת 1291, אף על פי שבשנותיה האחרונות הייתה הסניוריה מורכבת מהעיר ביירות עצמה ורצועת חוף דקה שהקיפה את סביבותיה. הסניוריה הייתה עיר מסחר חשובה, והחזיקה בבעלות על אחוזות שהיו משועבדות לה. בין האחוזות הללו היו:
סניוריוֹת וּוַסאליוֹת > הסניוריה של ביירות > הסניוריה של בניאס

העיר בניאס ניתנה למלך בלדווין השני על ידי אנשי החשישיון המוסלמים שישבו בה בשנת 1128. בלדווין העניק את הסניוריה לאציל רנייה דה ברוס. בתו של רנייה נישאה להמפרי השני מטורון, שהפך ללורד מבניאס בסביבות שנת 1148. המפרי השני מכר חלקים נכבדים מהסניוריה לידי האבירים ההוספיטלרים ואת האדמות שנשארו ברשותו איחד עם אדמות הסניוריה של טורון (תבנין הלבנונית של ימינו). בשנת 1164 נפלה הסניוריה בידי הכובש המוסלמי נור א-דין.
סניוריוֹת וּוַסאליוֹת > הסניוריה של ביירות > הסניוריה של טורון

טירת טורון נבנתה בידי יו מסנט אומר, נסיך הגליל השני, כדי לשמש נקודת מוצא נוחה לכוחות הצלבנים שניסו לכבוש את העיר צור. לאחר מותו של יו הפכה הטירה לאחוזה עצמאית, אשר ניתנה בידי האמפרי הראשון בשנת 1107. שליטי הסניוריה היו מעורבים היטב בפוליטיקה של התקופה, והיו מקושרים בקשרי נישואין לשליטי המדינות השונות באזור. במשך השנים סופחה הסניוריה לאחוזה הממלכתית בצור וניתנה לשליטי נסיכות אנטיוכיה, אותם ירשו האצילים הצרפתים לבית מונפור. הסניוריה אבדה לידי המוסלמים בשנת 1266.
סניוריוֹת וּוַסאליוֹת > הסניוריה של נצרת

העיר נצרת הייתה מקום מושבה המקורי של הפטריארכיה הלטינית אותה הקים טנקרה בנסיכות. היא קיבלה מעמד של סניוריה עצמאית בשנת 1115.
סניוריוֹת וּוַסאליוֹת > הסניוריה של חיפה

אחוזה עצמאית שנשלטה תקופה מסוימת על ידי הפטריארך של נצרת ולאחר מכן זכתה למעמד עצמאי לאחר שסופחו לה שטחים שהיו בשליטת הנסיכות.
עונת 2001/2002 ביורוליג

עונת 2001/2002 ביורוליג הייתה העונה ה-45 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והשנייה שאורגנה על ידי חברת היורוליג בסקטבול.
זו למעשה הייתה העונה הראשונה בה היורוליג היה המפעל הבכיר באירופה בהשתתפות הקבוצות הבכירות ביותר, אחרי קיום העונה הקודמת במקביל לסופרוליג שנחשב לבכיר יותר.
המשחק הראשון התקיים ב-10 באוקטובר 2001 והתחרות הסתיימה ב-5 במאי 2002. בתחרות השתתפו 41 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של פנאתינאיקוס, האליפות השלישית בתולדות המועדון.
מירסאד טורצ'אן (טורקיה) מצסק"א מוסקבה נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
דיאן בודירוגה (סרביה) מפנאתינאיקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של שלב הגמר ושל פיינל פור.
מתכונת התחרות

לאחר השלב המוקדם 32 קבוצות החלו בעונה הסדירה. המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית קודם למשחקי פיינל פור שנערכו ביוניפול ארנה, בולוניה.
שלבי הגמר > בית ה'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איטליה בנטון טרוויזו | 6 | 4 | 2 | 538 | 481 | 57 |
| 2. | ספרד ברצלונה | 6 | 4 | 2 | 499 | 483 | 16 |
| 3. | איטליה סקיפר בולוניה | 6 | 2 | 4 | 482 | 509 | 27- |
| 4. | איטליה סקאבוליני פזארו | 6 | 2 | 4 | 487 | 514 | 27- |
שלבי הגמר > בית ו'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איטליה קינדר בולוניה | 6 | 4 | 2 | 460 | 432 | 28 |
| 2. | טורקיה אפס פילזן | 6 | 3 | 3 | 506 | 481 | 25 |
| 3. | ספרד ריאל מדריד | 6 | 3 | 3 | 500 | 528 | 28- |
| 4. | רוסיה אוראל גרייט | 6 | 2 | 4 | 516 | 541 | 25- |
שלבי הגמר > בית ז'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוון פנאתינייקוס | 6 | 5 | 1 | 496 | 467 | 29 |
| 2. | יוון אולימפיאקוס | 6 | 4 | 2 | 480 | 452 | 28 |
| 3. | יוון א.א.ק. | 6 | 2 | 4 | 474 | 475 | 1- |
| 4. | סלובניה אוניון אולימפיה | 6 | 1 | 5 | 450 | 506 | 56- |
שלבי הגמר > בית ח'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ישראל מכבי תל אביב | 6 | 4 | 2 | 410 | 370 | 40 |
| 2. | ספרד טאו קרמיקה | 6 | 4 | 2 | 496 | 472 | 24 |
| 3. | רוסיה צסק"א מוסקבה | 6 | 3 | 3 | 486 | 485 | 1 |
| 4. | טורקיה אולקר | 6 | 1 | 5 | 395 | 460 | 65- |
שלבי הגמר > פיינל פור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 3 במאי | 3 במאי |  |  |  |  |  |
|  |  איטליה בנטון טרוויזו |  82 |   |  |  |  |  |
|  |  איטליה קינדר בולוניה |  90 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 5 במאי | 5 במאי |  |
|  |   |   |   |   |  איטליה קינדר בולוניה |  83 |  |
|  |   |   |   |   |  יווןפנאתינייקוס |  89 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 3 במאי | 3 במאי |   |  |  |  |  |
|  |   יווןפנאתינייקוס |  83 |   |  |   |   |  |
|  |   ישראל מכבי תל אביב |  75 |   |  |   |   |  |
שלבי הגמר > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 במאי 2002 | יוון פנאתינייקוס | 83:89 | איטליה קינדר בולוניה | יוניפול ארנה בולוניה צופים: 8,278 שיפוט: מיגל בטנקור (ספרד),  חואן ארטאגה (ספרד)   רומואלדס ברזאוסקס (ליטא |
| 5 במאי 2002 |  |  |  | יוניפול ארנה בולוניה צופים: 8,278 שיפוט: מיגל בטנקור (ספרד),  חואן ארטאגה (ספרד)   רומואלדס ברזאוסקס (ליטא |
ישראל בתחרות

מכבי תל אביב השתתפה במשחקי פיינל פור והפסידה בחצי הגמר וסיימה את העונה.
הפועל ירושלים הפסידה בשלב המוקדם ולא השתתפה בעונה הסדירה.
עיטור אנדריי הקדוש

| --- | --- |

שרשרת ועיטור בתקופת האימפריה
  
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 נוסד:  1699 
 
עיטור אנדריי השליח הקדוש הקרוי ראשון (ברוסית: Орден Святого апостола Андрея Первозванного) הוא העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית ושל רוסיה המודרנית. נוסד בסוף ימי רוסיה הצארית בידי פיוטר הגדול.
היסטוריה

העיטור נוסד על ידי פיוטר הגדול והוענק לראשונה בשנת 1699 לדיפלומט הרוסי פיודור גולובין. עד ליסוד עיטור זה, היה הצאר מעניק לאצילי המדינה פרסים כספיים או אחוזות. בנסיעתו לאירופה ראה פיוטר שהענקת העיטורים שהייתה מקובלת באירופה מתקבלת בכבוד על ידי מקבלי העיטור וזולה יותר למדינה מאשר השיטה שהייתה מקובלת ברוסיה הצארית לפניו.
העיטור כלל: (1) סמל בצורת צלב שעליו מתואר אנדריי הקדוש (2) כוכב עם שמונה קודקודים והמילים "עבור אמונה ונאמנות". את האות היו עונדים על סרט כחול, ואת הכוכב היו עונדים על החזה בצד שמאל. במהלך קיומו עד לשנת 1917 קיבלו כ-1000 אנשים את העיטור. על פי רשימת מקבלי האות ניתן האות עבור גבורה בשדה הקרב כמו גם עבור שירות אזרחי.
בו-זמנית לא היו יותר מ-12 אזרחי רוסיה בין מקבלי האות וביחד עם אזרחי חוץ המספר לא היה יכול לעלות על 24. בהתאם לנוהג, החל מפאבל הראשון כל נסיך גדול היה מקבל את האות בלידה ונסיך ממשפחת הקיסר עם קבלת הבגרות. בשנת 1855 סוכם שמקבלי האות עבור גבורה בשדה הקרב יקבלו גם תוספת של זוג חרבות שמוקמו מעל הכוכב.
בשנת 1917 הממשלה החדשה ביטלה את העיטור. נציגי משפחת רומנוב בגולה שמרו על העיטור כאות של השושלת אך כמעט ולא היו הענקות העיטור.
בהתאם לצו נשיאותי של בוריס ילצין מ-1 ביולי 1998 חודשה הענקת העיטור והוא מהווה עתה העיטור הגבוה של רוסיה. החל מ-1998 רק 16 אנשים קיבלו את העיטור, מהם רק 5 בחיים נכון לדצמבר 2016. הסופר אלכסנדר סולז'ניצין היה צריך לקבל את אות מס' 4 אך סירב.
העיטור הנוכחי כולל סמל, כוכב, שרשרת והסרט. על סמל העיטור הוצבו אותיות S», «А», «Р», «R» - Sanctus Andreas Patronus Russiae - אנדריי הקדוש, נותן חסות לרוסיה.
מקבלי העיטור אנדריי הקדוש של הפדרציה הרוסית

דמיטרי ליכצ'וב, מיכאיל קלשניקוב, נורסולטן נזרבייב, אלכסנדר סולז'ניצין, אלכסיי השני, ולרי שומקוב (אנ'), אלייבה פאזו (אנ'), היידר אלייב, בוריס פטרובסקי (אנ'), רסול גמזטוב, ליודמילה זיקינה, אירינה ארכיפובה, סרגיי מיכאלקוב, דניל גרנין (אנ'), מיכאיל גורבצ'וב, סרגיי שויגו, יורי גריגורוביץ', שי ג'ינפינג, ולנטינה מטוויינקו, נרנדרה מודי, אלכסנדרה פחמוטובה, גרברט יפרמוב, קיריל הראשון של מוסקבה, מינטימר שמייב (אנ'), ולרי זורקין (אנ'), ויאצ'סלב לבדב, נרנדרה מודי, אלכסנדר לוקשנקו.
צורת ענידת העיטור
שרשרת ועיטור של הפדרציה הרוסית
סנדלה

| --- | --- |
סנדלה
שם בערבית: صندلة
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגלבוע
גובה ממוצע: ‎108 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,710 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) סנדלה(למפת עמק בית שאן רגילה) סנדלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סנדלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סנדלה32°31′22″N 35°19′24″E﻿ / ﻿32.5226920537717°N 35.3233305500352°E﻿ / 32.5226920537717; 35.3233305500352  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגלבוע (in English: Gilboa Regional Council) באדום - סנדלה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

סנדלה (בערבית: صندلة; תעתיק מדויק: צנדלה) הוא יישוב ערבי-ישראלי באזור הצפון ליד הקו הירוק השייך למועצה אזורית הגלבוע.
היסטוריה

לפי המסורת המקומית, הכפר הנוכחי הוקם בתקופה העות'מאנית המאוחרת על ידי יוצאי הכפר עראנה.
אדוארד רובינסון שעבר ליד סנדלה בשנת 1838 תיאר אותו כ"אתר קטן של יסודות הרוסים". ויקטור גרן שביקר בכפר בשנת 1870 תיאר אותו ככפרון על תלולית. הקרן לחקר ארץ ישראל שביקרה בכפר בשנת 1882 תיארה אותו ככפר קטן בקצה המישור, הבנוי אבן ובוץ, המקבל מים בבורות מים ומוקף באדמה חרושה.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד האוכלוסין של שנת 1922, נמנו בכפר 146 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בסנדלה 36 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 189 תושבים, כולם מוסלמים.
בתקופת המנדט הבריטי נקדחה באר בכפר. סנדלה נמצאה על הכביש הראשי שקישר את עמק יזרעאל ועמק בית שאן לג'נין וממנה לירושלים.
היסטוריה > במדינת ישראל

במהלך מלחמת העצמאות, בלילה שבין 28–29 במרץ 1948, פשטו כוחות של ההגנה על בתי הכפר, ששימש כבסיס של צבא ההצלה, פוצצו בו עשרה בתים ופגעו בכוחות של צבא ההצלה. לאנשי ההגנה לא היו נפגעים בפעולה. פעולה זאת הייתה אחת מהפעולות של היהודים שנמנו בתחילת אפריל 1948 כאלו שהביאו לבריחה וכניעה של ערבים רבים לכוחות ההגנה.
בתחילת יוני 1948 נכבש הכפר סנדלה על ידי צה"ל. בתחילת יולי 1948 נכבש על ידי צבא עיראק ובהסכמי שביתת הנשק עם ירדן הועבר ביולי 1949 לישראל.
ב-17 בספטמבר 1957 נהרגו 15 תלמידים ערבים מהכפר, שהיו בדרכם חזרה מבית הספר בו למדו במוקייבלה, והתעסקו עם נפל פגז צה"לי. משרד החינוך הגביר את התעמולה נגד התעסקות עם תחמושת וחפצים חשודים בקרב התלמידים ובפרסומיו ייחס את האסון לקלות הדעת של התלמידים. אנשי מק"י האשימו את צה"ל ב"הפקרות שגרמה לאסון" ודרשו הקמת ועדה חקירה. בשנת 2008 שבו והעלו משפחות הנספים את הדרישה לוועדת חקירה פרלמנטרית על נסיבות האסון. אנשי מק"י טענו שהפגז הגיע למבואות סנדלה "בנסיבות מסתוריות" והיו אף שטענו שהפגז הונח במתכוון.
בעקבות האסון, הוקם בית ספר בכפר סנדלה ובו ספרייה לזכר הנספים. מבנה קבע לבית הספר הושלם באוקטובר 1958. ביולי 1959 נחנך מגרש משחקים ליד בית הספר. בסוף שנת 1967 נחנך בכפר בית ספר חדש. בבית הספר למדו הבנים והבנות יחד באותן כיתות.
באוקטובר 1963, בעת שהוסרו רבות מההגבלות שחלו על ערביי ישראל במסגרת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, לא הוסרו מגבלות אלו בכפר סנדלה שנחשב למרוחק ממרכזי האוכלוסייה הערבים ועל כן כדורש פיקוח מיוחד.
בפברואר 1967 היו בכפר כ-550 נפש והוא תואר: "כפר יפה ונקי. על אף ריחוקו מיישובים עירוניים הגיע גם אליו שפע השנים האחרונות: דירות חדישות, מכשירי טלוויזיה, רהיטים מודרניים, דודי־שמש, מכוניות פרטיות וכל שאר סממני הנוחות של התקופה". רוב הגברים בכפר יצאו לעבוד באזורי עכו, חיפה ואפילו תל אביב. בכפר נסללו כבישים פנימיים והבתים חוברו לרשת המים, אולם הם טרם חוברו לחשמל. בשנת 1967 נסלל כביש גישה לכפר.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  Israel Antiquities Authority, www.hadashot-esi.org.il (באנגלית)
↑  Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838, page 161
↑  Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine, עמוד 326
↑  The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, page 87
↑  J. B. Barron (editor), Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922, Table IX, Sub-district of Jenin, p. 31]
↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 70
↑  תענך א', הצופה, 27 באוקטובר 1953
1 2 3  שפי גבאי, ימי השפע האחרונים של סנדלה, דבר, 15 בפברואר 1967
↑  כפר סנדלה - בסיס הפעולות נגד גוש חרוד, הַבֹּקֶר, 30 במרץ 1948
↑  יחידות ההגנה חדרו למשולש, הַבֹּקֶר, 29 במרץ 1948
↑  תמרון שנכשל, דבר, 9 באפריל 1948
↑  צבאנו בשערי תול כרם וג'נין, הצופה, 3 ביוני 1948
צבא ישראל לוחץ על המשולש, דבר, 6 ביוני 1948
↑  צבא עיראק במלחמת השחרור, דבר, 2 בנובמבר 1956
↑  מ. טננבוים, נשלמה העברת כפרי הגלבוע לישראל, הַבֹּקֶר, 19 ביולי 1949
↑  מרדכי טננבוים, כך קרה האסון המחריד בו נספו 15 ילדים בסנדלה, הַבֹּקֶר, 19 בספטמבר 1957
↑  זכרו את אסון סנדלה, הצופה, 22 באוקטובר 1957
↑  גילוי דעת, קול העם, 11 באוקטובר 1957
בן גוריון מודה שאנשי צבא הרגו את הנער בסחנין, קול העם, 5 במרץ 1958
↑  אסיפה פומבית, קול העם, 6 באוקטובר 1957
↑  איתמר ענברי, 51 שנה אחרי: נפגעי סנדלה דורשים חקירה, באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2008
↑  שוב פגז חי בכפר סנדאלה, קול העם, 9 באוגוסט 1959
↑  עיריית נצרת נגד השביתה, מעריב, 28 באוקטובר 1957
↑  אזכרה לזכר 15 ילדי ביה"ס בכפר הערבי סנדלה, דבר, 3 בנובמבר 1957
↑  הושלם בניין ביה"ס בסנדלה, על המשמר, 27 באוקטובר 1958
↑  נחנך מגרש משחקים לילדי כפר סנדלה, דבר, 10 ביוני 1959
↑  בתי־ספר חדשים בכפרים ערביים, על המשמר, 1 בספטמבר 1967
↑  שמואל שגב, שש תקנות נשארו בתוקפן, מעריב, 23 באוקטובר 1963
↑  עבודות פיתוח באיזור "גלבוע", על המשמר, 20 בדצמבר 1967
גרעין הכפר (כיום נטוש ומוזנח), 2007
מסגד הכפר, 2007
רחוב טיפוסי ביישוב, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582175205171  VIAF: 61146461521727730865   WorldCat (עם VIAF): 61146461521727730865
עיטור

ערך זה עוסק באות כבוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עיטור הוא אות כבוד הניתן כהוקרה על מעשה או הישג מסוים או על מפעל חיים. נהוג להבחין בין אותות ועיטורים צבאיים לאותות ועיטורים אזרחיים.
היסטוריה

כבר בעת העתיקה היה מקובל להעניק עיטורים לאות הוקרה. ביוון העתיקה ניתנו זרים של עלי דפנה, זית או הדס לאזרחים שהצטיינו בפעילותם הציבורית. ברומא העתיקה, לעומת זאת, הוענקו עטרות זהב על השגים בשדה הקרב.
הקיסר הרומי אוגוסטוס הרבה לטבוע מטבעות מתכת ועליהם דיוקנו, ונראה שהוא היה הראשון שהעניק מדליות לנושאי משרה בכירים ברומא. בימי הביניים נפסק הנוהג של הענקת מדליות, אך אצילים שהשתייכו למסדרי אצולה שונים קיבלו מן המלכים עיטורי כבוד כגון גלימות מיוחדות, צלבים וסרטים (כגון "אות מסדר הבירית" באנגליה). במאה התשע עשרה התחדש הנוהג להעניק עיטורים לא רק לאצילים אלא לבני כל המעמדות לאות על הישגים מיוחדים או על התנהגות אזרחית למופת.
מדליות ועיטורים במדינת ישראל

צה"ל מנפיק עיטורים צבאיים, והם מוענקים על ידי הרמטכ"ל או שר הביטחון.
שר הביטחון העניק אותות שירות על פעילות ביטחונית לפני הקמת המדינה לחברי השומר, ניל"י, ההגנה, האצ"ל והלח"י. כמו כן למתנדבים לשירות בצבא הבריטי ובצבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה (אות ההתנדבות), ליחידות הנוטרים (אות המשמר), וללוחמים בנאצים ביחידות פרטיזנים ובארגוני מחתרות (אות הלוחם בנאצים). מקבלי עיטורים אלו קיבלו גם את "עיטור לוחמי המדינה" (על"ה).
בנוסף מעניק שר הביטחון אותות מערכה וצל"שים (ציונים לשבח) לחיילי צה"ל ואנשי כוחות הביטחון שהשתתפו במלחמות ומערכות ישראל. האות ניתן גם לאזרחים שסייעו ללחימה (כגון עובדי התעשייה הצבאית ופעילי מל"ח). עד כה ניתנו אותות למשתתפי מלחמת העצמאות, מבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת שלום הגליל, מלחמת לבנון השנייה ומבצע צוק איתן.
עיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר בצה"ל
סרט אותות מערכה ישראלי
עיטוף ממוכן

עיטוף ממוכן היא מערכת שתכליתה להכניס מכתבים למעטפות.
הכנסת מכתב למעטפה היא פעולה קלה לביצוע כאשר מדובר במכתב אחד, אך כאשר מדובר באלפי מכתבים, כפי שבנק, למשל, שולח מדי יום, יש צורך בפתרון ממוכן. התהליך המבצע את כל הפעולות הכרוכות בהכנסת מכתב למעטפה (ואלה אינן מעטות: קיפול, פתיחת המעטפה, הכנסה למעטפה, הדבקה ועוד) נקרא "עיטוף ממוכן".
בדרך כלל יתקבל החומר המודפס משני מקורות אפשריים:
בית דפוס המפיק דפים/חוברות אחידים
מדפסת מהירה המפיקה דפים אישיים (נושאי שמות). החומר המופק ממדפסות מהירות מודפס על גבי נייר רציף ומגיע באריזות של 3,000 דפים (בדרך כלל).
המעטפות (מעטפות חלון או מעטפות רגילות) מודפסות אף הן בבית דפוס, ומובאות למפעל העיטוף.
תהליך

התהליך מתבצע באמצעות מכונות. לצורך ההסבר נדון בכל מכונה לחוד, למרות שהיום ניתן למצוא מכונות אחדות המבצעות מספר תהליכים ברצף.
מכונת התלישה:
תפקידה להפריד את הנייר הרציף לדפים בודדים. היא מורכבת משתי מערכות של גלילים, כאשר זוג הגלילים השני מסתובב במהירות גבוהה יותר מהזוג הראשון וכך נוצר מתח לאורך הנייר הרציף והוא נתלש בפרפורציה (האזור המחורר בין הדפים) התהליך הוא מהיר ביותר ולאחר כיוון המכונה היא מגיעה למהירות של כ-8,000 עמודים בשעה.
מכונת הקיפול:
מקפלת את הנייר לפי הגודל הדרוש על מנת להכניסו למעטפה. תהליך הקיפול הוא תהליך מהיר ביותר ומדויק עד לרמת מילימטרים. קיימים סוגים שונים של מכונות קיפול, השונות זו מזו בתהליכי הזנת הנייר, בטכניקת הקיפול, במספר הקיפולים אותן הן מסוגלות לבצע ובכיוון הקיפולים. (ניתן למשל לבצע "קיפול צולב")
מכונת העיטוף האוטומטית:
זו המכונה ה"נוטלת" פריט אחד, מתוך ערמת פריטים ומכניסה אותו לתוך המעטפה. כאשר קיימים מספר סוגי פריטים היא מסוגלת לקחת אחד מכל ערמה ולהכניס את כל החבילה למעטפה ואז לסגור את המעטפה ולהדביקה.
מיעון :למיעון דברי הדואר קיימות שלוש טכניקות:
טכניקה של "מכתבים אחידים" ומעטפות חלון, שבה משתמשים שולחי חשבונות למיניהם, השם והמען מופיעים בגוף המכתב ובעזרת קיפול מתאים הם מופיעים מול החלון וכך נחסך שלב הדבקת כתובת על המעטפה.
הדפסת הכתובת במישרין על המעטפה.
הדבקת מדבקה. המכונה גוזרת נייר, עליו מודפסות הכתובות, לגודל תוויות ומדביקה אותן על המעטפות במהירות של כ-10,000 תוויות בשעה.
שורת תהליכים זו מהווה את העיטוף הממוכן, תהליכים אלו מתקצרים בהרבה כאשר מכונות משוכללות מבצעות מספר תהליכים ברצף.
חברת "פיליפסברג" האמריקאית הייתה חלוצת מכונות העיטוף. היא הוסיפה במסלול אחד גם את התלישה והקיפול והשאירה את המדבקות, לחברת "קירק-רודי" שפיתחה מכונות מדבקות בעלות מהירות גבוהה.
חברת "קרן" השווייצרית פיתחה מכונות עיטוף מהירות ביותר המבוססות על עקרון עבודה שונה אולם חסרונן היה חוסר גמישות בהחלפת מוצרים לעיטוף.
המכונות שנמנו עד כה הן מכונות תעשייתיות מהירות ביותר, אולם קיימות מכונות משרד קטנות המבצעות קיפול ועיטוף למסמך אחד, והן בערך בגודל של מכונת צילום משרדית.
תחליפים לעיטוף

כתחליף לעיטוף מקובלת גם הטכניקה של משלוח מכתב ללא עיטוף: המכתב עצמו מקופל ושוליו מודבקים זה לזה, כך שרק כתובת הנמען גלויה. בצורה זה ניתן לשלוח את המכתב ללא מעטפה. לצורך הפעלת טכניקה זו קיימת מכונת קיפול מיוחדת המצוידת בראשי מריחת דבק מתוזמנים אלקטרונית, והללו מורחים את הדבק לאורך רצועות מוגדרות וכך מקופל הנייר, נמרח בדבק ומהודק למבנה הדרוש (מכונה דומה מאוד מייצרת מעטפות).
חוברות נהוג לשלוח גם כשהן עטופות בשקית פלסטיק (במקום במעטפת נייר), כשעליה מודבקת מדבקה עם כתובת הנמען, או בשקית שקופה שבתוכה דף ובו הכתובת. המכונה המבצעת פעולה זו היא מכונה המייצרת את שקית הפלסטיק סביב החוברת, כך שאין כאן תהליך הכנסה (עיטוף) אלא כיסוי שורה של חוברות בפס פלסטיק והדבקתו באמצעות חום, תהליך הנקרא הלחמה.
עיטור האומץ

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  אות גבורה
 המעניק:  המפכ"ל
 למען:  ”מעשה גבורה, שנעשה בעת מילוי תפקיד, תוך חירוף נפש, שיש בו גילוי אומץ לב בלתי רגיל”
 זכאות:  שוטרי משטרת ישראל
 סטטוס:  עיטור פעיל
 נוסד:  1972
 הענקות
 הוענק לראשונה:  1975
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  עיטור הגבורה
 עיטור מקביל:  עיטור העוז, עיטור אומץ (שב"ס)
 עיטור נמוך יותר:  עיטור המופת
עיטור האומץ של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר הוא העיטור השני בחשיבותו מבין העיטורים הניתנים לשוטרי משטרת ישראל. העיטור מוענק על ידי המפכ"ל (לשוטרים). העיטור מוענק על "מעשה גבורה, שנעשה בעת מילוי תפקיד, תוך חירוף נפש, שיש בו גילוי אומץ לב בלתי רגיל".
היסטוריה

בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל ובמסגרתו יוסד עיטור האומץ. העיטור הוענק לראשונה בשנת 1975 ל-16 שוטרים ואנשי משמר הגבול. בשירות בתי הסוהר הוענק העיטור לראשונה בשנת 2005.
כמה מקבלי עיטור האומץ ידועים הם: המפכ"ל לשעבר אסף חפץ שקיבל עיטור זה על פעולתו בזמן הפיגוע בכביש החוף, עמוס יעקב, קובי שבתאי, מאיר אליהו ואופיר סולימאן שקיבלו עיטור זה על חלקם בקרב כנגד מחבלים ביישוב גדיש בשנת 2003, פסקל אברהמי, לוחם הימ"מ ובועז גולדברג שקיבלו עיטור זה על הריגת חוליית מחבלים בקרב ב-1990, צ'רלי שלוש שנדקר למוות על ידי מחבל בירושלים ויעקב ברמן, על פועלו במבצעים רבים, קצין בימ"ס שעוטר גם בעיטור העוז של צה"ל.