stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם ברדפורד (התובע הכללי)
ביוגרפיה

ויליאם ברדפורד נולד בפילדלפיה לאביו הצייר ויליאם ברדפורד. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא החל ידידות שנמשכה כל חייו עם ג'יימס מדיסון. הוא סיים את לימודיו ב-1772. עם שובו לפילדלפיה הוא למד משפטים בהדרכתו של אדוארד שיפן. רצף לימודיו נקטע עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ב-1776, כאשר הוקמה המיליציה של פנסילבניה, התנדב ברדפורד לשרת בה. בהמשך אותה שנה התארגנה המיליציה כיחידה ניידת (Flying Camp) בפיקודו של דניאל רוברדו שהיה הקצין הראשון בדרגת בריגדיר גנרל בכוחותיה של פנסילבניה. רוברדו בחר בברדפורד כשלישו האישי ובהמשך קידם אותו לדרגת מייג'ור במטהו.
כאשר תמה תקופת שירותו במיליציה, התגייס ברדפורד לצבא הקונטיננטלי כמפקד פלוגה בדרגת קפטן ברגימנט ה-11 של פנסילבניה בפיקודו של ריצ'רד האמפטון. בהמשך השנה השתתף ברדפורד בקרב טרנטון. בעת שהותו במוריסטאון, ניו ג'רזי, הוא מונה ב-10 באפריל 1777 כאחראי הראשי על כינוס הכוחות (muster master-general) וקודם לדרגת לוטננט קולונל. במהלך חניית הצבא בואלי פורג' בחורף 1777–1778, שכן המטה שלו בבית דייוויד האוורד (David Havard House) שבפנסילבניה. בראשית 1779 פרש ברדפורד מן השירות בשל בריאותו הרופפת.
בספטמבר אותה שנה התקבל ברדפורד ללשכת עורכי הדין של בית המשפט העליון של פנסילבניה. ב-1780 הוא מונה כתובע הכללי של פנסילבניה ושירת בתפקיד זה עד 1791. ב-1784 הוא נשא לאישה את סוזאן ורגרו בודינוט, בתו היחידה של אליאס בודינו, הנשיא השני של הקונגרס הקונטיננטלי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית והמנהל של מטבעת ארצות הברית. ב-2 באוגוסט 1791 הוא ייצג את הגנרל ויליאם וסט במה שהיה העתירה הראשונה בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית "וסט נגד ברנס" (West v. Barnes), בה הוא הפסיד. בהמשך אותו חודש מונה ברדפורד כשופט בבית המשפט העליון של פנסילבניה, תפקיד בו הוא כיהן שלוש שנים.
ב-1793 פנה לברדפורד מושל פנסילבניה תומאס מיפלין וביקש ממנו סיוע בהפחתת השימוש בעונש מוות. הדוח שהוא הגיש לבית המחוקקים של פנסילבניה נשא את הכותרת "חקירה בשאלה עד כמה עונש מוות נחוץ בפנסילבניה". במהלך השינויים שבוצעו בחוק הפלילי של פנסילבניה הופחת השימוש בעונש המוות באופן משמעותי, ומדינות נוספות הלכו בעקבותיה.
ב-8 בינואר 1794 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את ברדורד כתובע הכללי של ארצות הברית במקומו של אדמונד רנדולף שהתפטר.
ויליאם ברדפורד נפטר בעודו מכהן בתפקידו ב-23 באוגוסט 1795. הוא נטמן בחלקת הקבורה של משפחת רעייתו בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט מרי שבברלינגטון, ניו ג'רזי. בנוסף הוקמה מצבה לזכרו בחלקת הקבורה של משפחתו בבית הקברות לאורל היל שבפילדלפיה. על שמו נקרא מחוז ברדפורד שבפנסילבניה.
הערות שוליים

↑  "National Register of Historic Places Inventory Nomination Form: David Havard House"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1028062222  ISNI: 0000 0000 8396 3785  LCCN: n84024132  NARA: 10568465  NTA: 129028088  SNAC: w6zg6wdr  VIAF: 77707171   WorldCat (עם VIAF): 77707171
המועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1912–הווה (כ־113 שנים) 
 icjw.org
 
המועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות (באנגלית: The International Council of Jewish Women,‏ ICJW) הוא ארגון נשים בין-לאומי אמריקאי יהודי שנוסד ב-1912. המועצה היא ארגון גג המייצג ארגוני נשים ונשים יהודיות ב-46 מדינות בעולם. המועצה פועלת במגוון מישורים: שיפור מצב הנשים וחייהן, מאבק באנטישמיות ובגזענות, קידום חינוך המבוסס על ערכים יהודיים ואוניברסליים, תמיכה באנשים בישראל, פרויקטים חברתיים למען הקהילה, התנדבות ומנהיגות. למועצה מגוון פעילויות הומניטריות כלליות יותר כגון רווחת ילדים, מבוגרים ובעלי מוגבלויות, מאבקים נגד מחלת האיידס, סמים, עבריינות וזיהום.
למועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות יש מעמד של יועצת באו"ם כארגון לא ממשלתי (NGO) במועצה הכלכלית חברתית של האו"ם (ECOSOC), ולה נציגים קבועים בניו יורק, ז'נבה, וינה ופריז. כמו כן היא מיוצגת במועצת אירופה, בלובי הנשי האירופי, במועצה הבין-לאומית לנשים, בקונגרס היהודי העולמי ובארגונים בין-לאומיים ואזורים נוספים. כגוף יהודי ולא-ממשלתי המועצה הקימה קבוצת לחץ שתגן על מטרות יהודיות ושתעתור בשם יהודים בצרה בתוך המסגרות של ועדות האו"ם.
היסטוריה

נשים יהודיות התאחדו לראשונה ברמה הלאומית, בסוף המאה ה-19. הארגון החלוצי היה המועצה הלאומית של נשים יהודיות, שלאחריו קמו ארגונים רבים ברחבי העולם. חלק מהארגונים כמו, הדסה (1912) ווויצו (1920), הגדירו עצמן כציוניות במטרה לסייע למפעל הציוני, אחרים התרכזו במענק הומניטרי וסיוע פילנתרופי ברמה המקומית, תוך התייחסות לציונות.
מתחילת המאה ה-19 ניסו חלק מאותם ארגוני נשים לקיים פעילויות ברמה הבין-לאומית, תוך קבלת השראה מהמודל של המועצה הלאומית לנשים יהודיות. בכל פעם שהמועצה הבין-לאומית ערכה מפגש, מנהיגות ארגוני הנשים הוזמנו אליו. אותם כנסים העניקו לנשים היהודיות הזדמנות להיפגש, לחזק קשרים, לדון בבעיות היהודים במגוון מדינות, ללמוד מתודות ארגוניות ולנסות לייעץ בפתרון בעיות מקומיות ובין-לאומיות. לאחר מפגש המועצה הבין-לאומית ב-1899 שנערך בלונדון, חנה גרינבאום סלומון, הנשיאה של המועצה הלאומית לנשים יהודיות, עודדה את הקמתו של איגוד הנשים היהודיות באנגליה. במפגש הבא בברלין ב-1904, היא סייעה בהקמת ארגון הנשים היהודיות הגרמני, הליגה לנשים יהודיות (Jüdischer Frauenbund) (אנ'). באותה השנה, בנאום בבית כנסת בסנט לואיס, הביעה סלומון, את חשיבותו של קשר בין-לאומי בקרב נשים יהודיות. הארגון נוסד באופן רשמי ב-1912, בכנס שנערך ברומא. המנהיגות של ארגוני נשים יהודיות מארצות הברית, מבריטניה ומגרמניה הצביעו על הקמת ארגון בין-לאומי של נשים יהודיות, כשברטה פפנהיים מגרמניה נבחרה לנשיאה הראשונה.
היסטוריה > 1929-1923 הקמת הקונגרס של נשים יהודיות

הקמת הארגון באותן שנים הייתה רעיון תאורטי בלבד. הקמה מעשית החלה רק ב-1920, כאשר המועצה הלאומית לנשים יהודיות שלחה נציגות לאירופה על מנת ללמוד על בעיות האירופאים לאחר מלחמת העולם הראשונה ועל מציאת פתרונות לסיוע עבורם. משימה נוספת הייתה לארגן כנס עולמי לנשים יהודיות על מנת לחדש את הקשרים עם יהודיות אירופאיות שהושהו בעקבות המלחמה. הקונגרס העולמי הראשון של נשים יהודיות ביותר נערך בווינה באוסטריה ב-1923 והשני נערך בהמבורג בגרמניה ב-1929. את הכנסים יזמו וכלכלו המועצה הלאומית לנשים יהודיות, כשהנשיאה של הקונגרסים העולמיים הייתה רבקה קוהוט (Rebekah Bettelheim Kohut) . לקונגרס שנערך בווינה היה כיסוי עיתונאי רחב, ובו נכחו נשיא אוסטריה, ראש עיריית ווינה, קציני המשטרה, פוליטיקאים ודמויות מפתח מווינה. נכחו נציגות מארגוני נשים מעל ל-20 מדינות, וכן מנהיגות מהקהילה היהודית המקומית. חמשת הנושאים העיקריים שעליהם דנו במשך ששת ימי הקונגרס היו: מטלות הנשים היהודיות בקהילה היהודית, בעיית הפליטים והיתומים, בנות ללא בית, סיוע למהגרים ועזרה לפלשתינה.
בקרב ההצעות שניתנו על מנת להקל על סבלם של היהודים, הייתה הציונות אופציה פרקטית, על אף שפעולות פוליטיות התקבלו בהתנגדות. המעבר לפלשתינה היה פתרון הומניטרי ודרך להעניק מקלט עבור הפליטים. בהחלטה האחרונה שאומצה על ידי הקונגרס, אומץ ברב קולות רעיון המעבר לפלשתינה. הקשיים והמצוקות של היהודים מצד אחד, והצהרת בלפור והרחבת ההתיישבות מנגד, נתנה לגיטימציה למפעל הציוני כפתרון הומניטרי.
הקונגרס העולמי השני של נשים יהודיות נערך ב-1929 בהמבורג, גרמניה. הקונגרס כינס כ-200 נציגות שהגיעו מ-14 מדינות, במטרה להקים ארגון בין-לאומי של נשים יהודיות, כפי שהוסכם בקונגרס הקודם. הקונגרס עסק בדאגות כלליות של קהילות יהודיות בכלל ושל נשים יהודיות בפרט: חינוך יהודי, המאבק נגד אנטישמיות והטרגדיה של נשים נטושות.
שני הקונגרסים משכו תהודה ציבורית רבה, אך אף על פי זאת לא נעשו פעולות מידיות בעקבותיהם. המפגשים אפשרו לנשים להכיר ולהחליף רעיונות ודעות. לנציגות הייתה את ההזדמנות להביע את עצמן בנושאים חשובים ולקחת חלק בקביעת הגורל של עם היהודי. הן קיבלו הוכרה על ידי מנהיגי הקהילות היהודיות ועל ידי המוסדות היהודיים היוקרתיים ביותר. למרות זאת, ההצלחה לא תורגמה למעשים ופעילותן של ארגוני הנשים היהודיות לא פותחה אלא רק עד אחרי מלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה רב ארגוני הנשים, ובעיקרן ארגוני הנשים הגרמניות, היו לא פעילים. ארגונים שיכלו להמשיך בפעילותם, עשו זאת בצורה עצמאית.
היסטוריה > יוני 1949: בנייה מחדש של הארגון

מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, החליטה המועצה הלאומית של נשים יהודיות, להחיות מחדש את תוכניתה, ולהשתתף בתהליך ההקמה. בכנס שנערך בדאלאס ב-1946, הציעה מילדרד וולט (Mildred Welt), הנשיאה של NCJW בזמנו, שהארגון הבין-לאומי לנשים יהודיות, יקום מחדש. הצעתה התקבלה ברוב קולות. הנשיאה האחרונה של המועצה הלאומית הייתה רבקה קוהוט והיא התבקשה לעמוד בראש הארגון החדש על אף גילה ובריאותה הרופפת. הארגון החל לשלוח מכתבים למדינות רבות במטרה לקיים להתחיל לחזק קשרים: ”...אנחנו כאן בארצות הברית מאמינים שקיים צורך גדול להזדמנות של מפגש עם נשים יהודיות בעולם אשר עניינן, עבודתן ובעיותיהם דומות לשלנו. אנו מבינות שנוכל להרוויח אחת מהשנייה...”. מכתבן קיבל תגובות חמות. לאחר שנתיים של הכנות, נערך המפגש הבין-לאומי הראשון ב-1949 בפריז, מ-29 במאי ועד הראשון ליוני. לכנס הגיעו נשים מכל העולם וארגוני נשים רבים. בסופו של הכנס אמנם לא התקבלו החלטות מהותיות, אך הכנס סייע בהבניית בסיס ועקרונות שרובם חלים עד היום.
המועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות הוגדרה כפדרציה של ארגוני נשים לאומיות, עצמאיות אחת מהשנייה וא-פוליטיות. מטרתן הייתה: ”לקדם יחסים חבריים בין נשים יהודיות מכל המדינה; לקדם את האינטרסים האנושיים; לחזק את הקשים בין קהילות יהודיות בעולם; לתמוך בעקרונות של חוק האומות המאוחדות של זכויות אדם; לשפר את מעמדן של נשים”.
היסטוריה > חיזוק הקשרים עם ישראל: הצטרפותה של מועצת ארגוני נשים בישראל למועצה הבין-לאומית לנשים יהודיות

מצבם של יהודי אירופה לאחר השואה והמאבקים אליהם נחשפה מדינת ישראל בהתחלה, סייעו לעצב אג'נדה בקרב ארגוני יהודים בגולה, בעיקר ביחס שלהם לישראל. המועצה הבין-לאומית הייתה אמביוולנטית ביחס לציונות, למרות זאת היא תרמה לציונות בכך שתמכה בהתיישבות יהודית בארץ ישראל. היא תפסה את ההתיישבות יותר כפתרון לעם היהודי ופחות כצעד פוליטי. ארגונים רבים החלו לפתח תוכניות עזרה עבור ישראל, קרנות החלו להשקיע באוניברסיטה העברית בירושלים שסימלה תרבות וחינוך יהודיים, אפילו נשים לא ציוניות ראו את ארץ ישראל כמקור לתרבות יהודית יותר מאשר מרכז פוליטי.
לאחר הכנס ב-1954, הצטרפה מועצת ארגוני נשים בישראל למועצה הבין-לאומית לנשים יהודיות. הזדמנות הזו סייעה לפתח את הקשרים בין נשים ישראליות לנשות התפוצות. למרות זאת, רק ב-1957 העבירה המועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות החלטה שתומכת ביחס של ירושלים לישראל. המועצה הבין-לאומית הפרידה עצמה מארגונים ציוניים, אף על פי שלפעילותה היו קשרים רבים וטובים עם קולגות ציוניות.
המועצה הגדירה עצמה כאוניברסלית ולא כקשורה לדת או לקבוצה פוליטית ספציפיות, וכזו שאינה נותנת עדיפות לבעיות יהודיות או לבנייה החדשה של ארץ ישראל. מנהיגות המועצה חשו שהן צריכות למתוח את ה"אוניברסליות" שלהן על מנת להימנע מאישומים של נאמנות כפולה וסקטוריאליות. מחשבות אלו היו נעוצות עמוק בתוך האידאולוגיה של הארגון.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > מעמד הנשים בחוק היהודי

ב-1963, הוקמה הוועדה הראשונה שעסקה במעמד הנשים בחוק היהודי. מ-1966–1969 הוכנה בקשה לפנות לרשויות של הרבנות האורתודוקסית עם רשימת חוקים שפוגעים במעמד הנשים, כמו חוקי נישואין, גירושין וחוקי ירושה. במרץ 1998 הקימה המועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות, את משמר זכויות הנשים הבין-לאומי (International Women’s Rights Watch), שמטרתו הייתה למחוק אפליה וחוסר צדק נגד נשים בנישואים, בגירושים ובחוקי משפחה.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > האו"ם

ב-1964 הוכרה המועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות, באופן רשמי כארגון לא ממשלתי במועצה לכלכלה ולחברה באו"ם (ECOSOC). נכון ל-2017, למועצה נציגות קבועות בניו יורק, ז'נבה, וינה ופריז, כמו גם נציגות במועצת אירופה בשטרסבורג. פעילותה של המועצה באו"ם לאורך העשור כללה השתתפות בכנסים של האו"ם במקסיקו (1975), קופנהגן (1980) וניירובי (1985), זאת בצל החלטת האו"ם שהשוותה את הציונות לגזענות. ההגנה על ישראל בכנסי האו"ם הפכה לאחד העיסוקים העיקריים של הנציגות באו"ם.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > פעולות הגנה על יהודי ברית המועצות (1977–1989)

הקמפיין להגנת יהודי ברית המועצות היה אחד הדברים האינטנסיביים ביותר שהמועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות עשתה בין השנים 1977 ל-1989. ג'ון ג'ייקובס, מי שהייתה אחראית על הפעולות ברמה הבין-לאומית, ארגנה כנסים רבים, עצומות ואימוץ פליטים.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > חינוך

המועצה החליטה לייסד יום חינוך יהודי בין-לאומי פעם בשנה. כל הארגונים השייכים התבקשו לדון בנושא שנתי. הנושא הראשון היה "זהות יהודית בחברה רב תרבותית". סמינר המנהיגות הישראלית של המועצה הבין-לאומית הוקם ב-1969. התוכנית הייתה מבוססת על הניסיון הישראלי, של הבאת יהודים מהתפוצות לישראל למספר ימים או שבועות על מנת להכיר את המציאות הישראלית.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > פעילות סוציאלית והומניטרית

המועצה הייתה מעורבת תמיד בפרויקטים הקשורים לילדים וקשרה שיתופי פעולה עם קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים (UNICEF). בנוסף העניקה שירותים למבוגרים. ב-1979 הקימה פרויקט למבוגרים בירושלים, וב-1982 השתתפה המועצה בכנס העולמי לזקנה בווינה 1982.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > המאבק נגד אנטישמיות וגזענות

ועדה חדשה, נגד גזענות ואנטישמיות, הוקמה ב-1987. מטרותיה היו ליידע את הסניפים בהתפתחויות אנטישמיות, לקדם מגעים עם אנשים מגזעים ואמונות אחרים, להילחם בדעות קדומות ובאפליה בחברות רב תרבותיות ולתאם פעולות נגד אנטישמיות ואנטי ציוניות בכל הפלטפורמות. ב-1987 וב-2000 הקימה המועצה הבין-לאומית ועדה רב דתית שארגנה כנסים רב דתיים.
1949–2003 פעילויות מרכזיות > התחייבות לציונות ולישראל

מאז שמועצת ארגוני נשים בישראל הפכה לחלק מהמועצה הבין-לאומית של נשים יהודיות ב-1954, החל להתקיים קשר הדוק בין נשות התפוצות לנשים בישראל. על אף קרבתה לציונות ולישראל, המועצה הבין-לאומית אינה יכולה להצהיר על עצמה ציונות בצורה רשמית עד היום. מבחינה אידאולוגית, המועצה מקדמת פלורליזם ולכן אינה יכולה להציג עמדה חד צדדית ללא הסכמתם של כל המשתתפים. מבחינה טקטית, הצהרה שכזו תוביל לבלבול עם ויצו והדסה. זו גם הסיבה מדוע המועצה הבין-לאומית מעולם לא הצטרפה להסתדרות הציונות העולמית.
נשיאות בין-לאומיות 1949–2018

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להרחיב על שנים ראשונות לפני 1949.
| שם | מדינה | שנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| שרה וינקובסקי (Sara Winkowski) ‏ | אורוגוואי | 1949–1951 |
| מילדרד וולט (Mildred Welt) | ארצות הברית | 1951–1954 |
| גלאדיס קהאן (Gladys Cahn) | ארצות הברית | 1954–1957 |
| פרל ווילן (Pearl Willen) | ארצות הברית | 1957–1963 |
| טוני רובינסון (Tony Robinson) | ארצות הברית | 1963–1966 |
| פרנסיס רובנס (Frances Rubens) | אנגליה | 1966–1969 |
| איזבל בראון (Isabelle Brown) | ארצות הברית | 1969–1972 |
| שושנה הראלי (Shoshana Hareli) | ישראל | 1972–1978 |
| רוזה דה הרצג (Rosa de Herczeg) | ארגנטינה | 1978–1981 |
| אלינור מרווין (Eleanor Marvin) | ארצות הברית | 1981–1984 |
| מריס האלפר (Marice Halper) | ארצות הברית | 1984–1987 |
| לילה סייגל (Leila Seigel) | שווייץ | 1987–1990 |
| סטלה רוזן (Stella Rozan) | צרפת | 1990–1996 |
| הלן מר (Helen Marr) | קנדה | 1996–2002 |
| ג'ון ג'ייקובס (June Jacobs) | אנגליה | 2002–2006 |
| לאה אהרונוב (Lea Ahronov) | ישראל | 2006–2009 |
| שרון גוסטפסון (Sharon Gustafson) | ארצות הברית | 2009–2013 |
| רובין לן (Robyn Lenn) | אוסטרליה | 2014–2018 |
לקריאה נוספת

Dr. Nelly Las, Jewish Women in a Changing World, A History of the International Council of Jewish Women, 1899-1995, Hebrew University of Jerusalem, 1996
Idem, Femmes juives dans le siècle, Histoire du Conseil international des femmes juives, L'Harmattan, 1996
Las Nelly, The Impact of Zionism on the International Council of Jewish Women, 1914-1957, Brandeis University Press, 2004
הערות שוליים

↑  הספרייה הלאומית, ICJW
↑  הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי ירושלים, Inrernationl Council of Jewish Women
↑  Inrernationl Council of Jewish Women, The history of ICJW (ארכיון)
↑  Rebekah Bettelheim Kohut באתר אנציקלופדיה לנשים יהודיות
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Nelly Las, Inrernationl Council of Jewish Women, Jewish Women Archive
↑  Jewish Women Archive, Internationl Council of Jewish Women
↑  jewish Women Archive, Internationl Council of Jewish Women
↑  Council of Women's Organizations in Israel, דף הפייסבוק
1 2  ICJW, United Nations
↑  ICJW, The Council of Europe (ארכיון)
↑  Sara Winkowski באתר IWJC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263147105171  BnF: cb121657887 (data)  ISNI: 0000 0001 2184 9335  LCCN: n83159557  NKC: ko2011625806  SUDOC: 030191335  VIAF: 151003783   WorldCat (עם VIAF): 151003783 
חנה גרינבוים סולומון עם בתה הלן ס. לוי ונכדתה פרנסיס לוי אנג'ל
ברטה פפנהיים, הנשיאה הראשונה
רוק מתקדם

| --- | --- |

פינק פלויד בהופעה
 מקורות סגנוניים:  רוק • רוק פסיכדלי • אוונגרד • רוק ניסיוני • בלוז רוק • פיוז'ן • ג'אז חופשי • מוזיקה קלאסית • סצנת קנטרברי • הארד רוק
 מקורות תרבותיים:  בריטניה • אירופה
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 כלים:  גיטרה • גיטרה בס • תופים • סינתיסייזר • חליל • פסנתר ועוד
 פופולריות מיינסטרים:  בעיקר בשנות ה-70 בבריטניה, מעט בארצות הברית ומערב אירופה
 נגזרות:  נאו פרוג
 תת-סוגות
 רוק סימפוני • קנטרברי • Zeuhl • רוק באופוזיציה • רוק מתקדם אקלקטי
 סוגות היתוך
 פרוג מטאל • פולק רוק
 סצינות אזוריות
 רוק מתקדם בריטי • רוק מתקדם אמריקאי • רוק מתקדם בישראל
 
רוק מתקדם (באנגלית: Progressive Rock; נקרא גם: רוק פרוגרסיבי, או בקיצור, פרוג) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת רוק שמקורו באנגליה בסוף שנות השישים עד שנות השבעים של המאה ה-20, ואשר התפשט לעוד מדינות באירופה כגון גרמניה, איטליה, וצרפת. שורשיו ברוק הפסיכדלי, בדומה לסגנון הארט רוק, שנוצר מתוך שאיפה ליצור רוק מורכב ורציני יותר. להקות ואמנים בזרם זה נטשו את סינגלי הפופ הקצרים לטובת טכניקות תזמוריות והלחנתיות המקושרים לרוב עם סגנונות כמו ג'אז ומוזיקה קלאסית, כדי להעניק למוזיקת הרוק את אותה רמת תחכום וכבוד מצד מבקרי מוזיקה. בין השירים הופיעו גם סוויטות באורך 20–40 דקות, הכוללות השפעות סימפוניות, מוטיבים ונושאים מוזיקליים מורחבים, אווירה ומילים בסגנון פנטזיה, מדע בדיוני ואחרים, ותזמורים מורכבים.
רוק מתקדם ראה הצלחה מסחרית גדולה ועלייה בפופולריות בשנות השבעים, במיוחד באמצע העשור. הלהקות ג'ת'רו טאל, פינק פלויד, יס, קינג קרימזון, קווין, ג'נסיס, אמרסון, לייק ופאלמר, קאמל, פוקוס (אנ'), אוריה היפ, קנזס נחשבות למשפיעות ולחשובות בז'אנר. הפופולריות של הז'אנר החלה לרדת בסוף שנות השבעים בגלל עלייה בפופולריות של הז'אנר המינימליסטי, פאנק רוק. למרות זאת, גם בשנות השמונים הז'אנר זכה להצלחה מסחרית, על אף השינויים האישיים בהרכבים והשינוי בכיוון המוזיקלי.
הז'אנר התפתח מלהקות שעשו את מה שהיום נקרא פרוטו פרוג. פרוטו פרוג הוא שם לאלבומים שיצאו בשנות השישים ובתחילת שנות השבעים, על ידי להקות כמו הביטלס, המודי בלוז, הדלתות, פרנק זאפה ועוד, ובהם הייתה מוזיקה נסיונית יחסית, שהיו בה מאפיינים שנלקחו ממוזיקה קלאסית, מג'אז, וממוזיקת עולם.
לרוק המתקדם יש כמה תתי ז'אנרים וביניהם רוק סימפוני, בו תזמורים וטכניקות הלחנה קלאסיים משתלבים במוזיקת רוק, הניאו פרוג הנוסטלגי שנוצר בשנות השמונים, סצנת הקנטרברי ששילבה ג'אז והומור שנוצרה בשנות השישים והשבעים, ותתי-ז'אנרים יותר נסיוניים ויותר אוונגרדיים ברוחם כמו רוק באופוזיציה שנוצר בסוף שנות השבעים. רוק מתקדם השפיע על ז'אנרים כגון קראוטרוק ופוסט-פאנק, ובמשך השנים, התמזג עם סגנונות רוק אחרים כדי ליצור תתי-ז'אנרים נוספים כגון מטאל נאו-קלאסי ופרוגרסיב מטאל.
מאפיינים מוזיקליים > מאפיינים נפוצים

הרמוניות מורכבות ופיתוח מוטיבים מוזיקליים בטכניקות קלאסיות.
מבנה ייחודי ומורכב של היצירות, הגורם לעיתים קרובות ליצירות ארוכות מאוד למשל: Atom Heart Mother של פינק פלויד, Close to the Edge של להקת יס, Tarkus של אמרסון, לייק ופאלמר ו-Supper's Ready של ג'נסיס. (עד אלבום שלם שכולו יצירה אחת) כמו: Thick as a Brick ו-A Passion Play של ג'ת'רו טאל ו־Tubular Bells של מייק אולדפילד,the snow goose של קאמל salisbury יוריה היפ
וירטואוזיות המתבטאת בקטעי סולו ארוכים.
משקלים אסימטריים (מקצבים שאינם מרובעים או משולשים, למשל תשע שמיניות או חמישה רבעים) שינוי תכוף של משקלים, או הופעת מספר משקלים שונים באותה יצירה.
כלים אקוסטיים קלאסיים (כינור, חליל, חצוצרה, עוגב, ויברפון, טימפני).
שימוש נרחב במקלדות וסינתיסייזרים אנלוגיים ודיגיטליים, כדוגמת המלוטרון והמוג.
שפה ותכנים ספרותיים המשמשים גם לגיבוש אלבומי קונספט, (לדוגמה 2112 של Rush).
ריבוי קטעים אינסטרומנטליים-לעיתים אלבומים שלמים ללא שירה, (כדוגמת The Snow Goose של קאמל), ולעיתים קטעי סולו לתופים.
שירים אשר מילותיהם עוסקות בסיפור מרכזי לדוגמה: פיטר גבריאל מג'נסיס כתב שירים שעסקו בסיפורים סוריאליסטיים ורוג'ר ווטרס מפינק פלויד שכתב על חמדנות, טירוף ומוות.
אלבום קונספט - אלבום שכל השירים בו עוסקים בנושא מרכזי. אלבומי קונספט של רוק מתקדם מפורסמים הם: Tarkus של אמרסון, לייק ופאלמר, The Dark Side of the Moon, Wish You Were Here, Animals ו-The Wall של פינק פלויד, Tales from Topographic Oceans של להקת יס, The Lamb Lies Down on Broadway של ג'נסיס, Thick as a Brick של ג'ת'רו טאל, ו-Scenes From A Memory של דרים ת'יאטר.
מאפיינים מוזיקליים > מאפיינים פחות נפוצים

פוליריתמיקה ("ריתמיקה"=משקלים; "פולי"=רבים), שימוש בשני משקלים או יותר, בו-זמנית (למשל: המתופף מנגן שש שמיניות והקלידן ארבעה רבעים, בעת ובעונה אחת).
אטונליות - יצירה ללא מרכז טונאלי ברור (אופייני למוזיקה מודרניסטית).
פוליפוניה - ("פוניה"=קולות,"פולי"=רבים); שימוש בשתי מלודיות או יותר, בו-זמנית, המוביל ליצירת קונטרפונקט בין הכלים השונים.
תת-ז'אנרים

קרוס - אובר פרוג - (CROSSOVER PROG)- שילוב של מוזיקת רוק מתקדם אשר יש לה קשר מוזיקלי למוזיקה פופולרית - בין אם זה בחוסר הדגש על יצירות מורחבות, או על ידי השפעה ממוזיקת המיינסטרים. אמני פרוג קרוסאובר הם בעיקר אומנים פרוגרסיביים עם אלמנטים של מוזיקה פופולרית. להקות ואומנים מייצגים: מייק אולדפילד, סטיבן ווילסון, סופרטרמפ, המודי בלוז, קייט בוש, פיטר גבריאל.
רוק סימפוני – שימוש בתיזמור רחב היקף, או בסינתיסייזרים המדמים תזמורת גדולה.
להקות מייצגות: ג'נסיס, יס, אנגלגארד.
רוק מתקדם אקלקטי – מוזיקה בעל השפעות מכמה מקורות מוזיקליים (בנוסף למוזיקה קלאסית וג'אז).
להקות מייצגות: קינג קרימזון, ואן דר גראף ג'נרייטור, ג'נטל ג'ייאנט
סצנת קנטרברי – שילוב בין רוק מתקדם ובין ג'אז בריטי הומוריסטי.
להקות מייצגות: סופט מאשין, נשיונל הלת', גונג.
זהול – רוק מתקדם בעל השפעות ג'אז מודרני ומוזיקה קלאסית מודרניסטית.
להקות מייצגות: מאגמה, יוניברסל טוטם אורקסטרה.
פרוג פולק – שילוב בין מוזיקה עממית, דהיינו Folk, עם רוק מתקדם.
להקות מייצגות: ג'טרו טאל, גריפון.
פרוג פסיכדלי רוק מתקדם עם השפעות פסיכדליה ורוק חלל.
להקות מייצגות: פינק פלויד, אילוי.
קראוטרוק – כינוי לרוק בגרמניה ששילב בין מוזיקה קלאסית, אלקטרונית ורוק.
להקות מייצגות: פופול וה, אש רה טמפל, אמון דול
אוונט-פרוג – שילוב בין מוזיקה מערבית אוונגרדית ובין רוק מתקדם.
להקות מייצגות. – יוניברס זירו, הנרי קאו.
נאו פרוג – רוק מתקדם פשטני – יחסית שהתפתח בשנות השמונים באנגליה.
להקות מייצגות: מריליון, איי קיו, פנדרגון.
פרוג מטאל – שילוב בין הבי מטאל ובין רוק מתקדם בעיקר משנות התשעים והלאה.
להקות מייצגות: דרים ת'יאטר, סימפוני אקס, אופת', טול.
רוק מתקדם בישראל

בשולי התעשייה פעלו מספר אמנים בעלי הכשרה מוזיקלית קלאסית שיצרו רוק מתקדם מדי פעם. הבולטים ביניהם הן להקות שנות השבעים זינגלה, להקת אטמוספירה, קצת אחרת, ארבע-עשרה אוקטבות, וששת; וחברים מהלהקות הללו, בעיקר שלמה גרוניך, שם טוב לוי, יוני רכטר ואבנר קנר. כיום מתבלטות הלהקות אגרול, סוסיתא, סימפוזיון, מג'נטיק, סולסטיס קויל, טליאוף, אבק ומקאמה.
פרוטו פרוג

פרוטו פרוג הוא שם כולל לסגנונן של כמה להקות שקדמו לז'אנר הרוק המתקדם. פרוטו פרוג אינו סגנון או ז'אנר אלא מאפיין של כמה אלבומים של להקות שפעלו בשנות השישים ואלבומיהם גרמו לפיתוח ויסוד הרוק המתקדם. אלבומי הפרוטו פרוג יצאו בין השנים 1966 עד 1969 (בעיקר בבריטניה) והתאפיינו במוזיקה מורכבת ומתוחכמת יותר, במטרה לפרוץ את הגבולות ואת המחסומים של המוזיקה באותה תקופה.
פרוטו פרוג אינו נחשב לז'אנר ולכן לא מגדירים את הלהקות או את האלבומים כ"פרוטו פרוג". המונח "פרוטו פרוג" מתאר את המוזיקה שגרמה להיווצרותו של הרוק המתקדם.
פרוטו פרוג > אלבומי פרוטו פרוג

הביטלס - Revolver - (רוק פסיכדלי)
הביטלס - Magical Mystery Tour - (רוק פסיכדלי)
הביטלס - Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band (רוק פסיכדלי)
המודי בלוז ‏ - Days of Future Passed - (רוק סימפוני)
המודי בלוז - In Search of the Lost Chord
דיפ פרפל - Shades of Deep Purple (הארד רוק/הבי מטאל-סימפוני)
טאץ'‏ - Touch
פרוקול הארום - Procol Harum
פרוקול הארום - Shine on Brightly
ונילה פאדג' ‏ - Renaissance
ונילה פאדג' - Vanilla Fudge
איט'ס אה ביוטפול דיי - It's A Beautiful Day
ארתור בראון - The Crazy World of Arthur Brown
איירון בטרפליי ‏ - In-A-Gadda-Da-Vida
מאפיינים

רוק מתקדם הוגדר במקור כ"רוק קלאסי" (classical rock) בו להקת רוק מנגנת יחד עם תזמורת, אך המונח נוצר מהמיזוג של מיילס דייוויס בין סגנונות שונים כמו פיוז'ן, הבי מטאל, פולק רוק עם סגנון אקספרימנטלי של להקות גרמניות. המונח לא מתאר סגנון אחד אלא שילוב של סגנונות רבים. ג'רי אווינג העורך של "פרוג מגזין" (Prog Magazine), הסביר ש"פרוג הוא לא רק צליל, אלא גם חשיבה", וגיטריסט להקת דרים ת'יאטר ג'ון פטרוצ'י מציין כי המונח הוא היעדר של גבולות סגנוניים.
הופעת אלבומי הקונספט ושורשיו של הז'אנר באלבומי רוק פסיכדלי והופעות שהציגו מוזיקה וליריקה חזותית. רוק מתקדם לא נועד לריקודים קצביים המגדירים סגנונות רוק אחרים, והוא יותר סביר מאשר סגנונות אחרים במוזיקה פופולרית לניסויים עם מבנה הלחנה, כלי נגינה, הרמוניה וקצב, ותכנים ליריים.
מוזיקאים ברוק המתקדם בדרך כלל מראים נגינה גבוהה ומשכילה בכלי הנגינה בו מנגנים אך לא תמיד במקרה. למשל גרג לייק ובוז בארל מקינג קרימזון לא היו נגני בס בהתחלה כפי שהם ידועים כיום, הם ניגנו בהתחלה בגיטרה. פינק פלויד ובריאן אינו הם דוגמאות בולטות לאמנים אשר בונים קטעים מורכבים מחיבור של קטעים פשוטים ושהם וירטואוזים ושולטים באולפני ההקלטות כדי לעשות זאת.