stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב גזאלה
הקרב > השריון הבריטי מובס

ב-11 ביוני ביצע רומל דחיפה לעבר אל-אעדם בעזרת דיוויזיית הפאנצר ה-15 והדיוויזיה הקלה ה-90 ולמחרת היום אילץ את בריגדת המשמר ה-201 לסגת מתיבת גשר האבירים לעבר טוברוק. הבריגדה ה-29 ההודית הדפה התקפה על תיבת אל-אעדם ב-12 ביוני, אך משמאלה הבריגדות המשוריינות ה-2 וה-4 נדחפו 6.5 קילומטר אחורנית על ידי דיוויזיית הפאנצר ה-15 ונאלצו לנטוש את טנקיהם הפגועים בשדה הקרב. ב-13 ביוני, דיוויזיית הפאנצר ה-21 התקדמה ממערב כדי להצטרף לתקיפה, כשהיא נתקלת בבריגדה המשוריינת ה-22. פעם נוספת הציג קורפוס אפריקה את העליונות הטקטיקת שלו בשלבו במתקפה טנקים ותותחי נ"ט. רומל, שהסתייע רבות במודיעין שנמסר לו על ידי יירוט שדרי הרדיו של בעלות הברית, שלח התקפות שריון כנגד יחידות הקוראות לעזרה. בסוף היום, כוח הטנקים הבריטי הדלדל מ-300 טנקים ל-70, וקורפוס אפריקה שלט על קו עמדות דומיננטי שהיווה איום חמור לא רק על טוברוק אלא גם על ניתוק הקורפוס ה-8 בקו גזאלה. בתום יום הקרבות ב-13 ביוני, בריגדת המשמר נטשה את תיבת גשר האבירים שהייתה למעשה מוקפת. בעקבות התבוסות הללו, 13 ביוני נודע ברחבי הארמייה השמינית כ"יום שבת השחור".
הקרב > הארמייה השמינית נסוגה מקו גזאלה

ב-14 ביוני אישר אוקינלק לריצ'י לסגת מקו גזאלה. עמידתם של המגינים באל-אעדם ובשתי התיבות השכנות הייתה איתנה והדיוויזיה ה-1 של דרום אפריקה הצליחה לסגת דרך כביש החוף ללא פגע. מאחר שהכביש לא יכל להכיל שתי דיוויזיות במקביל נאלצו שתי בריגדות מהדיוויזיה ה-50 למצוא דרך חלופית. הם לא יכלו לסגת ישירות ממזרח בגלל נוכחות שריון האויב, לכן הם תקפו דרום מערב כשהם פורצים דרך קווי הדיוויזיות האיטלקיות 'ברשיה' ו'פאביה' ומשם נעו דרומה לעבר המדבר לפני שפנו מזרחה ונעו חזרה לשטחים ידידותיים.
היה זה ברור לאוקינלק כי לונדון לא תשקול נסיגה לעמדות ההגנה החזקות מסביב לגבול מצרים-לוב. לכן הורה לריצ'י ב-14 ביוני להחזיק בקו המשתרע מדרום מזרח לאקרומה (מערבה מטוברוק) דרך אל-אעדם וביר אל-גובי. אולם, בערב 15 ביוני העמדה בנקודה 650 נדרסה ולמחרת היום המגינים בנקודה 187 אולצו להתפנות בגלל מחסור באספקה. במהלך היום היו גם התיבות באל-אעדם ובסידי רזג נתונות ללחץ כבד מידי קורפוס אפריקה, וב-17 ביוני ננטשו שניהם, ובכך אבד הסיכוי למנוע את כיתור טוברוק בידי כוחות הציר. ריצ'י, אשר הורה לארמייה השמינית לסגת מעמדות ההגנה במרסא מטרוח, כ-160 קילומטרים מזרחית לקו החזית, הותיר את 
טוברוק להחזיק מעמד ולאיים על קווי התקשורת של כוחות הציר, בדומה לשהתרחש ב-1941.
הקרב > טוברוק נופלת

מפקדו של הקורפוס ה-13, ויליאם גוט, מינה את מפקדה של הדיוויזיה הדרום האפריקנית השנייה הנדריק קלופר למפקד חיל המצב בטוברוק. מלבד שתי הבריגדות של הדיוויזיה הדרום האפריקנית, לפיקודו עמדו גם בריגדת המשמר הממונעת ה-201, בריגדת החי"ר ההודית ה-11, בריגדת הטנקים ה-32 ובריגדת הנ"מ ה-4. אומנם טוברוק כבר החזיקה מעמד במצור שנמשך 9 חודשים לפני ששוחררה במבצע צלבן שנערך בדצמבר 1941, אולם הפעם חיל הים המלכותי לא יכל להבטיח כי יצליח להעביר אספקה לכוחות הנצורים. אוקינלק מצדו, לא ראה חשיבות בהחזקת טוברוק וכבר אמר לריצ'י כי הוא לא מתכוון להחזיק בה בכל מחיר. יתרה מזאת, בפברואר 1942 הגיעו הצבא, חיל הים ומפקד חיל האוויר בקהיר להחלטה כי אל לטוברוק לעמוד במצור נוסף. ב-21 ביוני 1942, נפלה טוברוק עת נכנעו 35,000 חיילי הברית לכוחות הציר.
תוצאות הקרב

מיד לאחר כיבוש טוברוק קודם רומל לדרגת פילדמרשל. לעומתו, ריצ'י, שעמד בראש הארמייה השמינית הודח בעקבות ההפסד בגזאלה ונפילת טוברוק, כשאוקינלק לוקח לידיו את הפיקוד על הארמייה באופן אישי.
משכבשה את טוברוק, התקדמה ארמיית הפנצר אפריקה לעבר מצרים. אוקילנק הרוויח זמן בכך שנמנע מעימות ישיר עם רומל, ובמקום זאת הטריד את כוחות הציר בעזרת קבוצות קרב קטנות אך חזקות. הוא גמר אומר לנטוש את העמדה במרסה מטרוח מאחר שאגפה הימיני הפונה לדרום היה חשוף. הוא החליט לסגת עוד כ-160 קילומטרים מזרחה ליד אל-עלמיין, היכן שהמדרונות התלולים של שקע קטארה פסלו אפשרות של תנועת שריון באגפו הדרומי.
על אף הניצחון, לא היה תחליף לאבדות השריון של כוחות הציר. היחלשות דיוויזיות הפנצר בתום הקרב פגעו קשות בקורפוס אפריקה. כתוצאה, רומל לא היה מסוגל לנצל את ניצחונו. יתרה מזאת, האספקה הניכרת של טנקים אמריקאים הבטיחה לבריטים עליונות מספרית למשך שארית המערכה בצפון אפריקה.
רומל ביצע מספר התקפות על קו עלמיין בין 30 ביוני ל-1 ביולי במה שנודע כקרב אל עלמיין הראשון, אך התקפותיו נבלמו. על אף הצלחתו של אוקינלק בעצירת התקדמות כוחות הציר בעלמיין, צ'רצ'יל איבד את אמונו בו. הוא אומנם הציג יכולת טובה כמפקד ארמייה, אך מינה מספר קצינים בכירים שהוכחו כבלתי מתאימים לתפקידם. הוא ציפה מניל ריצ'י, שהיה אך בעל ניסיון כמפקד דיוויזיה, לפקד על ארמייה; הוא העביר מתפקידו את מפקד השריון המנוסה ביותר של הארמייה השמינית, ויליאם גוט, מהפיקוד על הדיוויזיה המשוריינת ה-7 לקורפוס ה-13, שהיה מערך של חיל רגלים; עוד הוא מינה את פרנק מסרוויי שחסר ניסיון בפיקוד על מערך שריון למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-7.
מצבם של כוחות הציר לאחר קרב גזאלה לא נעלם מעיניו של רומל. האחרון כתב ביומנו ב-4 ביולי: "כוחותינו תשושים". ב-5 ביולי תיאר רומל את המצב כקריטי; ב-17 ביולי אמר, "האויב, אשר לו עליונות בעיקר בחי"ר, בולע יחידה איטלקית בזו אחר זו. הגרמנים חלשים מכדי להגן על עצמם. אני יכול להתייפח!". בחודש אוגוסט הוחלף אוקינלק על ידי הגנרל הרולד אלכסנדר כראש פיקוד המזרח התיכון, וכראש הארמייה השמינית מונה במקומו מפקד הקורפוס ה-13 של הארמייה השמינית, הגנרל ויליאם גוט. לאחר שגוט נהרג בתאונה אווירית בדרכו לקחת פיקוד על הארמייה, מונה במקומו הגנרל ברנרד מונטגומרי.
בליל 14-13 בספטמבר 1942 נעשה ניסיון נחיתה אמפיבי בטוברוק על ידי כוחות בריטים, ניו-זינלדים ורודזים (מבצע הסכמה). מטרת המבצע הייתה לשחרר לא פחות מ-16,000 חיילים בריטים שבויים מידי האיטלקיים, שבעלות הברית האמינו כי לא יתנגדו יתר על המידה. כוח הפשיטה כשל לנוכח אש כבדה שנורתה מסוללות החוף האיטלקיות שהטביעו את המשחתת סיק (HMS Sikh), ולנוכח ההתנגדות של הגדוד האיטלקי שהוצב במקום. משהחל המבצע להתמוטט וכוח הפשיטה נסוג, הטביעו מפציץ גרמני מסוג יונקרס Ju 88 את הסיירת הקלה קובנטרי ומטוס קרב איטלקי מדגם C.200 את המשחתת זולו. סך הנפגעים של הכוח התוקף הבריטי במהלך המבצע כללו 280 אנשי חיל הים, 300 נחתים ו-160 חיילים הרוגים, פצועים ושבויים.
מצבת הכוחות > בעלות הברית > פיקוד המזרח התיכון (אוקינלק)

הקורפוס ה-13 (ויליאם גוט)
הדיוויזיה הדרום אפריקנית הראשונה (דן פינאר)
בריגדת החי"ר הדרום אפריקנית ה-1
בריגדת החי"ר הדרום אפריקנית ה-2
בריגדת החי"ר הדרום אפריקנית ה-3
הדיוויזיה הדרום אפריקנית השנייה (הנדריק קלופר)
בריגדת החי"ר הדרום אפריקנית ה-4
בריגדת החי"ר הדרום אפריקנית ה-6
בריגדת החי"ר ההודית ה-9
בריגדת החי"ר ההודית ה-11
הדיוויזיה ה-50 (ויליאם ראמסדן)
בריגדת החי"ר הבריטית ה-150
בריגדת החי"ר הבריטית ה-151
בריגדת החי"ר הבריטית ה-69
הבריגדה הפולנית העצמאית
בריגדת הטנקים ה-1
בריגדת הטנקים ה-32
הקורפוס ה-30 (צ'ארלס נורי)
הדיוויזיה המשוריינת ה-1 (הרברט למסדן)
הבריגדה המשוריינת הבריטית ה-2
הבריגדה המשוריינת הבריטית ה-22
בריגדת המשמר הממונעת ה-201
הדיוויזיה המשוריינת ה-7 (פרנק מסרווי)
הבריגדה המשוריינת הבריטית ה-4
הבריגדה הבריטית הממונעת ה-7
הבריגדה ההודית הממונעת ה-3
בריגדת החי"ר ההודית ה-29
הבריגדה ה-1 של צבא צרפת החופשית (קניג)
כוחות עתודה
הדיוויזיה ההודית ה-5
בריגדת החי"ר ההודית ה-10
הבריגדה ה-2 של צבא צרפת החופשית
הדיוויזיה ההודית ה-10
בריגדת החי"ר ההודית ה-20
בריגדת החי"ר ההודית ה-21
בריגדת החי"ר ההודית ה-25
בריגדת החי"ר ההודית ה-11
הבריגדה המשוריינת הבריטית ה-1
בריגדת החי"ר ההודית ה-5
מצבת הכוחות > בעלות הברית > כוחות הציר

ארמיית השריון אפריקה (ארווין רומל)
קורפוס אפריקה (ולטר נהרינג)
דיוויזיית הפאנצר ה-15 (גוסטב פון ורסט - נפצע ב-29 במאי)
דיוויזיית הפאנצר ה-21 (גאורג פון ביסמרק)
הדיוויזיה הקלה ה-90 (אולריך קלימן)
הקורפוס הממונע ה-20 האיטלקי
דיוויזיית השריון אריאטה
הדיוויזיה הממונעת ה-101 'טרייסטה'
קבוצת קריוול (לודוויג קריוול)
הקורפוס האיטלקי ה-10
דיוויזיית חיל הרגלים ה-60 האיטלקית 'סברתה'
הדיוויזיה הממונעת ה-102 האיטלקית 'טרנטו'
הקורפוס האיטלקי ה-21
דיוויזיית חיל הרגלים ה-17 האיטלקית 'פאביה'
דיוויזיית חיל הרגלים ה-27 האיטלקית 'ברשיה'
בריגדת הרובאים ה-15 הגרמנית (הופרדה מהדיוויזיה הקלה ה-90)
הערות שוליים

↑  לאחר התבוסה הכריז צ'רצ'יל: "זו הייתה אחת המכות הקשות ביותר שאני זוכר מהמלחמה. לא רק חמורה הייתה ההשפעה מבחינה צבאית, אך היא גם השפיעה על המוניטין של הצבא הבריטי".
↑  מתוכם כ-35,000 נשבו לאחר נפילת טוברוק.
↑  הבריטים קיבלו במהלך הקרב תגבורת של כמה מאות טנקים. מאחר שזירת הקרב נותרה בשליטת כוחות הציר, לא ניתן היה לחלץ את רוב הטנקים הבריטיים שנפגעו במהלכו. הבריטים איבדו למעשה כמעט את כל הטנקים שעמדו לרשותם לפני תחילת קרב גזאלה.
↑  המספר המדויק איננו ידוע. במהלך הקרב נפלה מצבת הטנקים התקינים מבצעית של כוחות הציר מתחת ל-100. מספר ניכר כלי רכב משוריינים תוקנו במהלך הקרב ואחריו (שדה הקרב נותר בשליטת הצד הגרמני).
↑  מתוך תיאור הקרב מהזווית של דיוויזיית 'אריאטה' Avalanche Press website Ariete at Gazala.
↑  מתוך German Experiences in Desert Warfare During World War II, Volume II
↑  על פי המאמר "Battle of Gazala and the Cauldron". אורכב מ-המקור ב-2012-07-22., מאת איאן פטרסון.
↑  Marshall, Charles F. (2002) [1994]. The Rommel Murder:The Life and Death of the Desert Fox. Mechanicsburg PA: Stackpole Books. עמ' 79-78
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552115905171  LCCN: sh2009001038 
המערכה במדבר המערבי, 1941-2.
מפקד הארמייה השמינית, ניל ריצ'י, יחד עם פקודיו.
המתקפה של רומל.
אסירים בריטים בטוברוק.
פילדמרשל רומל ליד נמל טוברוק.
שרירי ליבה

שרירי ליבה הם השרירים שתומכים בעמוד השדרה ומייצבים את הגוף - שרירי הבטן, הגב והאלכסונים. הם נחשבים "מחוך תומך" לעמוד השדרה, רצפת האגן, הסרעפת, המולטיפידוס והשריר הרחב בטני.
המושג "שרירי ליבה" נפוץ בקרב אנשי מקצוע דוגמת מאמנים אישיים, פיזיותרפיסטים, מדריכי פילאטיס ומומחים לפעילות גופנית וכושר גופני.
שרירי הליבה משפיעים על איזון לחצים הפועלים על עמוד השדרה, ועל הלחץ התוך בטני, מקשרים בין פלג הגוף התחתון לעליון, אחראים ליציבות הגוף, ושומרים על איברי הבטן והאגן.
מיקומם ותפקידם של שרירי הליבה

שרירי הליבה הם שרירים המקיפים את חלל הבטן מכל כיווניו: מקדימה ובצדדים מצויים שרירי הבטן (להם 4 שכבות שונות), מאחור שרירי הגב והישבן ובפרט השרירים העמוקים של הגב התחתון, מלמעלה מצויה הסרעפת ומלמטה מצויים שרירי רצפת האגן. אחד השרירים השטחיים המצוי מקדימה נקרא הישר-הבטני (Rectus Abdominis) והוא זה שיוצר את ה"קוביות" בבטן. הקוביות הן למעשה הצטלבויות גידיות על פני השריר, וקיימות אצל כולם גם אם לא רואים אותן.
שריר המצוי מאחור הישר הבטני ומהווה גם כן שריר ליבה, נקרא הרחב הבטני (Transversus Abdominis) ותפקידו למשוך את הבטן פנימה מקדימה אך גם מהצדדים. שריר זה מחובר באמצעות רקמת חיבור עבה לשרירי הגב העמוקים מאחור - ובשילוב העובדה שהוא פרוס לרוחב הבטן ולא לאורך כמו הקודם, הוא מהווה חגורה תומכת לגב שמסייעת בהפחתת עומסים, ייצוב תנועה בין חוליות, ושיפור התנועתיות של עמוד השדרה. שרירי הגב העמוקים מהווים חלק מהקיר האחורי של הליבה ותפקידם ייצוב תנועתי של חוליות עמוד השדרה.
שרירי הליבה ופציעות

שרירי הליבה אחראים לאחיזה הנכונה של הגוף בעת פעילות גופנית. כאשר שרירי הליבה חלשים, הסיכוי לפציעות גדל. ומנגד, חיזוק שרירי הליבה מביא לאיזון ויציבות הגוף וכן ליכולות ביצוע תנועות יומיומיות, כמו הליכה, ריצה, עלייה במדרגות ועוד באופן נכון.
קיימים תרגילים רבים שמיועדים לחזק את שרירי הליבה, אולם ההתייחסות הכללית היא בארבעה תרגילים בלבד, לבטן, לגב, לאלכסונים ולבטן התחתונה. מדובר בתרגילים, שעובדים עם משקל הגוף ואינם מצריכים כל אביזר חיצוני. תרגילים שניתן לבצעם בכל מקום - בבית, במשרד או בפארק.
השרירים המרכזיים הנכללים תחת שרירי הליבה

שרירי הבטן השונים - שרירים אלו מהווים את הקיר הקדמי שלנו. שרירים אלו פועלים במישורי תנועה שונים, חלקם בעלי כיוון אופקי או אנכי וחלקם אלכסוניים. לרוב הרצון שלנו מהגוף הן מורכבות ובעלות מספר מישורי תנועה. שרירים אלו מאפשרים תמיכה תלת־ממדית.
מולטיפידוס - זה שמו של אחד השרירים העמוקים והחזקים ביותר בקבוצת זוקפי הגב והוא זה שמהווה את הקיר האחורי. שריר זה נמצא לכל אורך עמוד השדרה, יוצא מחוליה אחת, לעבר החוליות שמעליה. מאחר ששריר זה קצר מאוד, אין לו יכולת לייצר מספיק כוח לתנועה ומשמש בעיקר כשריר מייצב אשר שומר על עמוד השדרה במנח תקין ומאפשר הורדת עומס מהחוליות.
שרירי הירך האחורי - מהווים גם הם חלק מהקיר האחורי. שרירים אלו בעלי תפקיד מרכזי ביישור הירך, אך מסייעים בשמירת מנח האגן מאוזן ומונעים קריסה של האגן בנשיאת משקל על רגל אחת.
הסרעפת - שריר הנשימה העיקרי ובעל חשיבות מרכזית בשמירה על הלחץ התוך בטני. מהווה את הקיר העליון של הקופסה. דרך הנשימה המומלצת היא נשימה סרעפתית בה הסרעפת יורדת למטה, זאת בניגוד לנשימה דרך בית החזה בה הוא זה שמתרחב.
רצפת האגן - קבוצת שרירים אשר נמצאים בתחתית חלל הבטן, מהווים תפקיד בשליטה על הסוגרים ומהווים את התחתית של הקופסה.
הערות שוליים

1 2 3 4  מהם שרירי הליבה?, באתר Kassai מכשירים ואביזרים לפילאטיס וכושר
↑  ערן מנגל, מה חשוב לדעת כדי להמע מפציעות
↑  אמיר הייטנר, לשיפור הריצה: 4 תרגילים לחיזוק שרירי הליבה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2015
↑  אור לוין, 4 תרגילים לחיזוק שרירי הליבה ומדוע הם חשובים לספורטאים
הרי העפרה

הרי העַפְרָה (בצ'כית: Krušné hory, נהגה: קְרוּשְׁנֶה הוֹרִי, בגרמנית: Erzgebirge, נהגה: אֶרְצְגֶבִירְגֶה) הם רכס הרים השוכן לאורך גבול צ'כיה-גרמניה, ומפריד בין האזורים ההיסטוריים של בוהמיה בצ'כיה לבין סקסוניה בגרמניה. הפסגות הגבוהות ביותר הן קלינובץ' (אנ') בצ'כיה (בגרמנית: Keilberg) בגובה 1,244 מטרים מעל פני הים ופיכטלברג (אנ') בגרמניה בגובה 1,215 מטרים.
הרי העפרה עוצבו מחדש באופן אינטנסיבי על ידי התערבות אנושית והתפתח נוף תרבותי מגוון. הכרייה בפרט, על אתרי הפסולת, הסכרים, התעלות והבולענים שלה, עיצבה ישירות את הנוף ואת בתי הגידול של צמחים ובעלי חיים במקומות רבים. האזור היווה גם את הרקע לשלבים המוקדמים ביותר של הטרנספורמציה המודרנית המוקדמת של כרייה ומטלורגיה ממלאכה זעירה לתעשייה בקנה מידה גדול, תהליך שקדם למהפכה התעשייתית המאוחרת ואף אפשר אותה.
השטחים בגובה של יותר מכ-500 מטרים מעל פני הים בצד הגרמני נכללים בפארק הטבע הרי העפרה/פוגטלנד (אנ') - הגדול מסוגו בגרמניה באורך של 120 קילומטרים. החלק המזרחי של הרי העפרה הם נוף מוגן. אזורים קטנים אחרים בצד הגרמני והצ'כי מוגנים כשמורות טבע ומונומנטים טבעיים. על הרכסים יש גם כמה אזורי ביצה גדולים הניזונים רק ממי גשמים. ההרים פופולריים לטיולים רגליים ובאזורים גבוהים יותר קיימים כמה  אתרי סקי. בשנת 2019, הוכרזו חלקים מהאזור כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
שם

כמקובל בשפות רבות, השם "הרי העפרה" הוא תרגום מילולי לעברית של שם הרכס מגרמנית ומצ'כית, אם כי בעברית אין שם מוסכם לרכס זה. הגאוגרף משה ברור למשל מכנה רכס זה בשם "הרי אֶרְץ", שם שהוא תרגום חלקי של שם הרכס בגרמנית "ארצגבירגה" (Erzgebirge). האנציקלופדיה העברית מכנה רכס זה בשם "קְרוּשְׁנֶה הוֹרִי", תעתיק של שם הרכס בצ'כית (Krušné hory), אם כי היסטורית הצ'כים מכנים את הרכס גם בשם "Rudohoří" (מילולית "הרים אדומים"). בדיאלקט הדרומי של סורבית, שפת מיעוט החי בסקסוניה, הרכס קרוי "Rudne horiny", שגם פירושו הוא "הרי העפרה". השם בגרמנית מקובל בחלק מהשפות האירופיות, הן משום שגרמניה שלטה תקופה ארוכה על כל הרכס, והן משום שחלק גדול מהרכס נמצא בשטחה.
גאולוגיה

מבחינה גאולוגית נחשבים הרי העפרה לאחד מרכסי ההרים הנחקרים ביותר בעולם. הרי העפרה הם גוש הרציניאני (אנ') המוטה כך שיציג פני מתלול תלול לכיוון בוהמיה ומדרון מתון בצד הגרמני. הם נוצרו במהלך תהליך ארוך.
במהלך הקימוט של האורוגנזה הווריסקנית (אנ'), התרחשה התמרה עמוק מתחת לאדמה, ויצרה לווחה וגנייס. בנוסף, מחדרים פלוטונים של גרניט חדרו לתוך הסלעים המותמרים. עד סוף עידן הפלאוזואיקון, ההרים נסחפו לגבעות מתפתלות (המסיב הפרמי), וחשפו את הסלעים הקשים.
בתור השלישון נחשפו שרידי הרים אלו ללחץ עז כתוצאה מתהליכים טקטוניים של לוחות שבמהלכם נוצרו הרי האלפים, והלוח הצפון-אמריקאי נפרד מהלוח האירואסייתי. מכיוון שהסלע של הרי העפרה היה שביר מכדי שיעבור קימוט, הוא נשבר לגוש מועתק (אנ') עצמאי שהורם והוטה לצפון-מערב. ניתן לראות זאת בבירור בגובה של 807 מטרים מעל פני הים בהר "קומז'י וישקה" (Komáří vížka, "כילה נגד יתושים") השוכן בצד הצ'כי, מזרחית לכפר "צינוואלד-גאורגנפלד" (Zinnwald-Georgenfeld), ממש בקצה הגוש המועתק.
כתוצאה מכך, זהו רכס הרים של גושים מועתקים, אשר נחצב על ידי שורה שלמה של עמקי נהרות המתנקזים דרומה אל האוהז'ה (אנ') וצפונה אל המולדה (אנ') או ישירות אל האלבה.
המאפיין הגאולוגי העיקרי בהרי העפר הוא המחדר הפלוטוני הגרניטי משלהי הפלאוזואיקון של "איבנשטוק" (Eibenstock), הנחשף לאורך 40 קילומטרים לאורך הציר הצפון-מערבי-דרום-מזרחי שלו ועד לרוחב של עד 24 קילומטרים. מחדר זה מוקף בהדרגה באזורים של התמרת מגע, שבהם הותמרו הלווחות והפייליטים (אנ') מהפלאוזואיקון להורנפלסים מנומרים, הורנפלסים אנדלוזיטיים וקוורציטים. שני מרכזי מינרלים מרכזיים חותכים את הפלוטון הזה ביואכימסטאל, אחד בכיוון צפון-מערב משניברג דרך יוהאנגאורגנשטאדט ליואכימסטאל, ושני בכיוון צפון-דרום מפרייברג דרך מרינברג, אנאברג, נידרשלאג, יואכימסטאל ושלאגנוולד. ההעתקים של שלהי השלישון והגעשיות יצרו דייקים של בזלת ופונוליט (אנ'). עורקים (אנ') של העפרה כוללים ברזל, נחושת, בדיל, טונגסטן, עופרת, כסף (יסוד), קובלט, ביסמוט, אורניום, בתוספת תחמוצות ברזל ומנגן.
הסלעים החשובים ביותר המופיעים בהרי העפר הם צפחה, פייליט (אנ') וגרניט עם אזורי התמרת מגע במערב, בזלת כשרידים בפלשיבץ' (אנ') (פלסברג), שייבנברג (אנ'), ברנשטיין, פולברג (אנ'), ולקי שפיצק (אנ') (גרוסר שפיצברג או שמידברגר שפיצברג), ילני הורה (אנ') (הסברג) וגייזינגברג (אנ') כמו גם גנייס וריוליט (קלאברג (אנ') במזרח. הקרקעות דטריטיות בעלות יכולת חלחול גבוהה. באזורים המערביים והמרכזיים של ההרים היא נוצרה מגרניט שהתבלה. פייליט גורם לחמרה, מגנייס שהתבלה במהירות במזרח ההרים, המייצר אדמה קלה. כתוצאה מתת הקרקע המבוססת על גרניט וריוליט, האדמה מכוסה ברובה ביער; על אדמת הגנייס ניתן היה במאות הקודמות לגדל ולעבד פשתן, ולאחר מכן, שיפון, שיבולת-שועל ותפוחי אדמה עד לרמות הגבוהות. כיום הקרקע משמשת בעיקר למרעה, אך לא נדיר לראות כרי דשא הרריים כמעט טבעיים.
מצפון להרי העפרה, מערבית לקמניץ וסביב צוויקאו שוכן אגן הר העפרה (אנ') המזוהה בפועל רק מבחינה גאולוגית. כאן יש מרבצי פחם אבן שבהם הכרייה כבר ננטשה. אגן דומה אך קטן יותר עם מרבצי פחם נטושים, אגן דולן (אנ'), ממוקם דרומית-מערבית לדרזדן בקצה הצפוני של הרי העפרה. הוא מהווה את המעבר לאזור עמק האלבה.
גאוגרפיה > פני השטח

בחלק המערבי של הרי העפרה נמצאות שתי הפסגות הגבוהות ביותר של הרכס: הר קלינובץ' (אנ'), השוכן בחלק הצ'כי, בגובה של 1,244 מטרים ופיכטלברג (אנ'), ההר הגבוה ביותר של מדינת סקסוניה בגרמניה, בגובה 1,214 מטרים. הרי העפרה הם חלק ממערכת הרים גדולה יותר וצמודים להרי פיכטל במערב ולהרי אבן החול אלבה (אנ') במזרח. מעבר לנהר האלבה, שרשרת ההרים ממשיכה כהרי לאוזיצר (אנ'). בעוד ההרים משתפלים בעדינות בחלק הצפוני (הגרמני), המדרונות הדרומיים (הצ'כיים) תלולים למדי.
גאוגרפיה > טופוגרפיה

הכיוון הכללי של רכס הרי העפרה הוא דרום מערב–צפון מזרח ואורכם כ-150 קילומטרים ורוחבם בממוצע כ-40 קילומטרים. מנקודת מבט גאומורפולוגית הרכס מחולק להרי העפרה המערביים (אנ'), המרכזיים (אנ') והמזרחיים (אנ'), מופרדים על ידי העמקים של הנהרות שוורצווסר (אנ'), צוויקאואר מולדה (אנ') ופלוהה (אנ') ("קו פלוהה"), חלוקת הקטע המערבי לאורך נהר השוורצווסר נעשתה בתאריך מאוחר יותר משני האזורים האחרים. הרי העפרה המזרחיים כוללים בעיקר רמות גדולות מתרוממות במתינות, בניגוד לאזורים המערביים והמרכזיים התלולים והגבוהים יותר, והם מנותקים על ידי עמקי נהרות שמשנים כיוון תדיר. קו הרכס של ההרים עצמם יוצר, בכל שלושת האזורים, רצף של רמות ופסגות בודדות.
ממזרח הרכס צמוד להרי אבן החול אלבה (אנ') וממערב להרי אלסטר (אנ') וחלקים אחרים של סקסוניה של אזור הפוגטלנד (אנ'). דרומית (מזרחית) להרי העפרה המרכזיים והמזרחיים נמצא אגן צפון בוהמיה (אנ') ומיד מזרחה ממנו, הרמה המרכזית של בוהמיה (אנ') שמופרדים מהרי העפרה המזרחיים באצבעות צרות של האגן הנ"ל. מדרום (מזרח) להרי העפרה המערביים נמצאים אגן סוקולוב (אנ'), הגראבן של האגר (אנ') והרי דופוב (אנ'). מצפון הגבול מוגדר פחות בחדות מכיוון שהרי העפרה, דוגמה טיפוסית לגוש מועתק (אנ'), יורדים במתינות רבה.
המעבר הטופוגרפי מהרי העפרה המערביים והמרכזיים לארץ הלס מצפון בין צוויקאו לקמניץ מכונה אגן הרי העפרה (אנ'); וזה מהרי העפרה המזרחיים מכונה כחזית הרי העפרה (אנ'). בין פרייטאל לפירנה (אנ'), האזור נקרא חזית דרזדן של הרי העפרה (Dresdner Erzgebirgsvorland) או רמת באנביץ-פוסנדורף-בורקהרדסוולד (Bannewitz-Possendorf-Burkhardswalder Plateau). מבחינה גאולוגית מגיעים הרי העפרה לגבולות העיר דרזדן בגבעת וינדברג (אנ') ליד פרייטאל והעתק קרסדורף (אנ'). העמקים בצורת V של הרי העפרה פורצים דרך ההעתק הזה והכתף של אגן דרזדן (אנ').
הרי העפרה שייכים למסיב בוהמיה (אנ') בתוך הרמות המרכזיות של אירופה, מסיב שכולל גם את יער פפאלץ עילי (אנ'), יער בוהמיה, יער בוואריה (אנ'), הרי לאוזיצר (אנ'), הרי איזרה (אנ'), הרי הענק (אנ') והרמה המרכזית של בוהמיה (אנ'). במקביל הוא יוצר שרשרת הרים בצורת y, יחד עם יער פפאלץ עילי, יער בוהמיה, הרי פיכטל, יער פרנקוניה (אנ'), הרי הלווחה של תורינגיה (אנ') ויער תורינגיה (אנ'), שאין לה שם ייחודי אבל מאופיינת באקלים הומוגני למדי.
על פי המסורת התרבותית, נתפסת צוויקאו מבחינה היסטורית כחלק מהרי העפרה, קמניץ נתפסת מבחינה היסטורית כאילו שוכנת מחוץ להם, אבל פרייברג נכללת בהם. הגבול כביכול של הרי העפרה נמשך מדרום-מערב לדרזדן לעבר הרי אבן החול אלבה (אנ'). מנקודת מבט זו, המאפיינים העיקריים שלהם, כלומר, רמות משופעות במתינות המטפסות עד לקו הרכס החתוך על ידי עמקים בצורת V, הממשיכות עד לקצה הדרומי של אגן דרזדן (אנ'). מצפון להרי העפרה הנוף עובר בהדרגה אל שפלת סקסוניה (אנ') והאלבאלנד הסקסוני (אנ'). המעבר התרבותי-גאוגרפי שלו לשווייץ הסקסונית באזור עמקי הנהרות מיגליץ' (אנ') וגוטלאובה (אנ') אינו מוגדר בצורה חדה.
גאוגרפיה > פסגות בולטות

ההר הגבוה ביותר בהרי העפרה הוא הקלינובץ' (אנ') (בגרמנית: Keilberg), בגובה 1,244 מטרים, בחלק בוהמיה של הרכס. הפסגה הגבוהה ביותר בצד הסקסוני היא פיכטלברג (אנ') בגובה 1,215 מטרים, שהיה ההר הגבוה ביותר בגרמניה המזרחית. הרי העפרה כוללים כשלושים פסגות בגובה של למעלה מ-1,000 מטרים מעל גובה פני הים, אך לא כולם הרים מוגדרים בבירור. רובם שוכנים סביב הקלינובץ' והפיכטלברג. כשליש מהם ממוקמים בצד הסקסוני של הגבול.
גאוגרפיה > חלוקה לאזורים בחלק הגרמני

בחלוקת גרמניה לאזורים טבעיים שהתבצעה ברחבי גרמניה בשנות ה-50 של המאה ה-20 היוו הרי העפרה קבוצת יחידות מרכזית מספר 42:
42 הרי העפרה (Erzgebirge)
420 המדרונות הדרומיים של הרי העפרה (Südabdachung des Erzgebirges)
421 הרי העפרה המערביים העליונים (Oberes Westerzgebirge)
422 הרי העפרה המזרחיים העליונים (Oberes Osterzgebirge)
423 הרי העפרה המערביים התחתונים (Unteres Westerzgebirge)
424 הרי העפרה המזרחיים התחתונים (Unteres Osterzgebirge)
גם לאחר הסיווג מחדש של אזורים טבעיים על ידי הסוכנות הפדרלית לשימור הטבע (אנ') בשנת 1994, הרי העפרה, אזור D16, נותרו קבוצת יחידה מרכזית שגבולותיה כמעט ללא שינוי. עם זאת, בתחילת המאה ה-21, קבוצת העבודה Naturhaushalt und Gebietscharakter (איזון אקולוגי ואופי שטח) מהאקדמיה הסקסונית למדעים (אנ') (Sächsische Akademie der Wissenschaften) בלייפציג מיזגה את הרי העפרה עם קבוצת היחידות הראשית של אזור הפוגטלנד (אנ') ממערב ויחידות הנוף העיקריות של שווייץ הסקסונית, רמת לוזיצר (אנ') והרי ציטאו (אנ') ממזרח ליחידה כוללת אחת, הרמות של סקסוניה (אנ'). בנוסף שונתה החלוקה הפנימית שלו. יחידה מרכזית 420 לשעבר קובצה עם החלק המערבי של היחידות הראשיות 421 ו-423 כדי ליצור יחידה מרכזית חדשה, הרי העפרה המערביים (Westerzgebirge), החלק המזרחי של היחידות הגדולות 421 ו-423 הפכו להרי העפרה המרכזיים (Mittelerzgebirge) והיחידות הגדולות 422 ו-424 הפכו להרי העפרה המזרחיים (Osterzgebirge).
לפיכך, החלוקה הנוכחית נראית כך:
הרמות של סקסוניה (אנ') (Sächsisches Bergland und Mittelgebirge)
הרי העפרה המערביים (אנ') (Westerzgebirge)
הרי העפרה המרכזיים (אנ') (Mittelerzgebirge)
הרי העפרה המזרחיים (אנ') (Osterzgebirge)
היחידה הגאוגרפית של המדרונות הדרומיים של הרי העפרה נותרה ללא שינוי תחת הכותרת של הרי העפרה הדרומיים (Süderzgebirge).
גאוגרפיה > אקלים

האקלים של האזורים הגבוהים של הרי העפרה מאופיין כקשה באופן מובהק. הטמפרטורות נמוכות במידה ניכרת בכל ימות השנה מאשר בשפלה, והקיץ קצר יותר באופן ניכר וימים קרירים מתרחשים תדיר. הטמפרטורות השנתיות הממוצעות מגיעות רק לערכים של 3 עד 5 מעלות צלזיוס. באוברוויזנטאל (אנ'), בגובה 922 מטרים מעל פני הים, נצפים בממוצע רק כ-140 ימים בשנה שהטמפרטורה לא יורדת מתחת לנקודת הקפאון. בהתבסס על דיווחים של כרוניקנים מוקדמים יותר, האקלים של הרי העפרה העליונים במאות השנים האחרונות בוודאי היה קשה עוד יותר מכפי שהוא היום. מקורות היסטוריים מתארים חורפים קשים שבהם הבקר קפא למוות ברפתות, ומדי פעם ירד שלג גם לאחר השלגים של אפריל. האוכלוסייה נותקה באופן קבוע מהעולם החיצון. הרי העפרה העליונים קיבלו אפוא את הכינוי סיביר הסקסונית (אנ') כבר במאה ה-18.
רכס ההרים של הגושים המועתקים המטפס מצפון-מערב לדרום-מזרח, ומאפשר ירידת גשם ממושכת כגשם אורוגרפי כאשר מערכות מזג אוויר נכנסות ממערב ומצפון-מערב, גורמות לכמות משקעים אטמוספיריים העולה על 1,100 מילימטרים בחלקים העליונים של ההרים, כפול מאשר בשפלה. מכיוון שחלק גדול מהמשקעים יורד כשלג, נותרת בשנים רבות שכבת שלג עבה וקבועה עד אפריל. הרכסים של הרי העפרה הם אחד האזורים המושלגים ביותר ברמות המרכזיות של גרמניה (אנ'). רוחות פן, וגם מה שכונה רוח בוהמית (אנ') עשויות לנשוב בתנאי מזג אוויר דרומיים מסוימים.
כתוצאה מהאקלים וכמויות השלג הרבות נמצא אזור אורן ההרים (אנ') (Pinus mugo) הטבעי ליד הכפר זאטצונג (אנ'), ליד הגבול עם בוהמיה בגובה של קצת פחות מ-900 מטרים מעל גובה פני הים. לשם השוואה, בהרי האלפים גדל מין אורנים זה בגובה שבין 1,600 עד 1,800 מטרים מעל גובה פני הים.