ירושלים בתקופה הצלבנית
תולדות ירושלים בתקופה הצלבנית-איובית > ירושלים הצלבנית > בירת ממלכת ירושלים

לאחר כיבוש ירושלים חזרו רבים מהצלבנים לבתיהם באירופה, ובארץ ישראל נותרו מספר זעום של צליינים נוצרים שחשו עצמם מחויבים להתיישב בארץ הקודש. הנותרים בארץ עמדו בפני אתגרים כבירים, כגון שיקום ירושלים כעיר בירתם ומרכז ממלכת ירושלים שנבעו מהלהט הדתי שהניע את הצלבנים לאורך כל האודיסאה של מסעי הצלב, אך הותיר את מרכז הכובד של המדינה מחוץ לנתיבי המסחר העיקריים ורחוק מערי הנמל של מישור החוף.
הטבח הצלבני גרם לשינוי דרמטי בהרכב האוכלוסייה בירושלים. מרבית המוסלמים והיהודים נרצחו או גורשו, ועל מי שניצלו מהחרב נאסר להתגורר ואף לשהות בעיר.
מספר ויליאם מצור:
”הגויים אשר היו תושביה כולם כמעט אבדו בחרב לאחר שהעיר נפרצה בכוח; ואם אי אלו נמלטו במקרה, לא ניתן להם עוד מקום בתוך העיר לגור בו. למנהיגים יראי השמיים נראה היה כחילול הקודש אילו היו מרשים לאלה אשר לא נמנו עם מאמיני הנצרות להיות תושבים במקום כה נערץ”.
ירושלים שלאחר הכיבוש נותרה ברובה ריקה מתושבים, בתים רבים בה נותרו נטושים והעיר הייתה ליישוב רפאים. אוכלוסייתה הלטינית הייתה קטנה מאוד והתרכזה סביב כנסיית הקבר ומצודת מגדל דוד. מספר ויליאם מצור: ”בתוך חומות הערים, בתוך הבתים, רק בקושי נמצא מקום בטוח, כי התושבים היו מועטים ומפוזרים והחומות החרבות היו פרוצות להתקפת אויב. גנבים היו מתנפלים בלילה, פורצים לתוך הערים העזובות, שתושביהן גרו רחוק איש מרעהו. התוצאה הייתה שאחדים בסתר, ואחרים בגלוי היו עוזבים את הנכסים אשר רכשו לעצמם והתחילו חוזרים לארצותיהם”.
צעד ראשון במגמה לעצור את הבריחה מהעיר נעשה בחקיקת חוק שקבע כי אדם המחזיק בנכס במשך - שנה הופך לבעליו. שיפור של ממש הושג גם על ידי אכלוס ירושלים בתושבים נוצרים מכתות מקומיות המשתייכות לנצרות מזרחית קתולית. תחילה חזרו הנוצרים תושבי העיר שגורשו או נמלטו ממנה לפני תחילת המצור הצלבני, ונקראו בפי הצלבנים בכינוי "סורים". במקביל, עודדו השלטונות הצלבניים נוצרים מקומיים מכל רחבי הארץ להתיישב בירושלים, אף שיחסי חשדנות, משקעים שונים ומאבקים על הבכורה והשליטה בכנסיית הקבר - העכירו את האווירה. כך התיישבו בשנת 1115 בעיר נוצרים סורים, שעקרו ממקום מושבם בעבר הירדן ויצרו רצף מאוכלס בצפונה של העיר, ברובע שנקרא על שמם. כן נקטו המלכים הצלבניים בצעדים לעידוד המסחר, וב-1120 ביטל המלך בלדווין השני, מלך ירושלים את המכסים שהוטלו על סחורות ומוצרי מזון שהוכנסו לירושלים והפטור הורחב לכל סוגי המסחר ולכל בני העדות הנוצריות והמוסלמיות שהביאו מוצרי מזון מהמרחב העורפי החקלאי של העיר.
כלכלת ירושלים, שלא כמו ערים אפייניות בימי הביניים, נסמכה על תיירות של עולי רגל מאירופה הנוצרית, וקיבלה דחיפה נוספת מפטור ממכסים שאיפשר לפתח את שוקי העיר ולמכור בהם סחורות מיובאות. חשיבותה של תעשייה זו הלכה וגדלה עם התבססות ירושלים כמרכז דתי קדוש, ושיפור ביטחון התנועה בדרכים. גורם נוסף שהשפיע על כלכלת העיר הייתה נוכחות מרכז המינהל - המלכותי, הכנסייתי וזה של המסדרים הצבאיים - בירושלים.
בהיותה עיר בירה הייתה ירושלים מטה הפיקוד של המסדרים הצבאיים. הוותיק שבהם - מסדר ההוספיטלרים, הוקם במקור להבטיח סיוע רפואי לצליינים הנוצרים, שעלו לרגל לירושלים. עם הזמן קיבל על עצמו המסדר גם משימות הגנה ולוחמה במוסלמים. ראשיתו של המסדר בסביבות שנת 1080. המסדר שלט במתחם הגדול של המוריסטן, בסמוך לכנסיית הקבר. במתחם נבנו בית-חולים ובית-מחסה, בהם היו עולי הרגל מוצאים מזור מתלאות הדרך לאחר חודשים של מסע מפרך בים וביבשה. הנוסע היהודי בנימין מטודלה סיפר כי מסדר זה הקצה ללחימה בכופרים 400 אבירים רכובים.
המסדר הגדול השני והמתחרה לכתר מגן האמונה, מסדר אבירי היכל שלמה (טמפלרים), נוסד ב-1118 ותפקידו הרשמי, כפי שבוטא בהצהרת מייסדיו, היה הגנה על הממלכה הצלבנית בארץ הקודש ועל הצליינים העולים לרגל למקומות הקדושים בממלכת ירושלים. לצד ההגנה על עולי הרגל, סיפק מסדר האבירים כח צבאי חזק מאוד שכלל אלפי חיילים וכמה מאות אבירים להגנתה של ממלכת ירושלים. הטמפלרים קבעו את מרכזם במסגד אל-אקצא ובמשך הזמן הוסיפו מבנים למתחם וחיזקו את ביצוריו. הנוסע היהודי בנימין מטודלה סיפר כי "300 פרשים" יוצאים ממקדש שלמה להילחם באויבי האמונה הנוצרית.
מסדר נוסף בעל מאפיינים מיוחדים היה מסדר סנט לזרוס, מסדר דתי נוצרי שהוקם על מנת לטפל בחולי צרעת. מושב מיוחד נקבע עבורם מחוץ לחומות ירושלים בסמוך לאתר השער החדש, ונקרא על שם לזרוס הקדוש. בית המצורעים נתן את שמו לכל מושבות המצורעים שהוקמו בכל רחבי אירופה. מסדר סנט לזרוס היה יוצא-דופן בכך שהיה מורכב ממצורעים ומאנשים בריאים, אשר מילאו תפקידים דתיים וצבאיים. בראשו עמד מגיסטר שהיה מצורע. לתופעה זו של מסדר דתי-צבאי הנוטל חלק בפעילות הממשל במדינה, שכם אל שכם עם אוכלוסייה אזרחית בריאה, לא היה אח ורע באירופה של אותה תקופה, שם לא יכול היה מצורע למלא תפקידים ממלכתיים.