stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בבא רבה
ארגון העדה > משמעות רשימת הנציבים

רשימת נציבי המחוזות שבבא רבה מינה מעוררת עניין מיוחד. זאב ספראי סבור כי הרשימה היא בעייתית. לכל היותר היא יכולה לשמש עדות לנוכחות השומרונים באזורים אלה. אין לראות בהם ראיה בכל הקשור לתחום פעילותו או סמכותו של בבא רבא. ובכל זאת היא מצביע על אפיונה של העדה בתקופה זו.
הארץ מחולקת ל-12 מחוזות. אם נניח כי בבא רבה שלט על מחוז אחד, נקבל חבר הנהגה של 11 מנהיגים. היות שמקובלת הנהגה של תריסר חברים, הרי אם נקבעו רק 11 נראה כי מדובר במציאות מינהלית ראלית.
בראש כל מחוז עומדים שני אנשים. הנציב והכהן כפי שמקובל היה במינהל אוטונומי יהודי. מעמד הכהנים השומרונים בהנהגה מעיד על חשיבותם באותה תקופה.
הר גריזים מהווה צומת גבולות. המחוזות מתחילים בהר גריזים ונמשכים ממנו לתחום מסוים של ארץ ישראל . הר גריזים היא מרכז הארץ - טבורה.
במקרים אחדים הגבולות הם דמיוניים. יש שימוש במטבעות לשון מקובלות ואולי ביטוי לשאיפות ריבונות. כך אחד המחוזות מגיע עד צור, צידון, החורגים מעבר לפרובינציה של פלשתינה, שהייתה היחידה השלטונית באותה עת. מחוז אחר מגיע עד לגבולה הדרומי של ארץ ישראל, עד נחל מצרים.
נביא לדוגמה תיאורם של מחוזות אחדים:
מלוז (הר גריזים או טלוזה) עד ג'ליל (ג'ליל היום, דרומית מהרצליה, כלומר מההר מערבה.
מיסכור היר עסכר, מזרחית להר גריזים כד עיר טבריה, כלומר מההר צפונה. זאת על אף שבתקופה הביזנטית היה אזור זה מפוצל בין פלשתינה פרימה ופלשתינה סקונדה.
מהר גריזים לקיסריה. זאב ספראי סבור כי אזור אחד כלל תחום משפלת החוף ותחום מהרי שומרון - תמיד היה חבל ארץ אחד החוץ ושני ההר.
מנהיג ארצי או מקומי

יצחק חמיטובסקי סבור כי בבא רבה היה המנהיג של הסביבה הכפרית של שכם. שכבת הכהונה בשכם עצמה לא הייתה שותפה לרפורמות שעשה. ברשימות בתי הכנסת והשופטים, אין אזכור לעיר שכם. זאת ועוד, באותה תקופה שכם הרומית-פגאנית - ניאופוליס - הייתה בשיא השגשוג שלה. מעשיו נשארו בתחום האזור הכפרי שסביבה.
לפי יצחק מגן יש לראות את המסורת על בבא רבה, כרמז ל"רנסאנס הדתי" של העדה השומרונית במאה ה-4. הופעתו של בבא רבה, יחד עם גילוי כתובות יווניות מאותה תקופה, עם התגליות הארכאולוגיות של בתי הכנסת של השומרונים בשומרון ומחוצה לו מצביעים על התעוררות דתית שומרונית. במאה ה-4 הוקם גם מחדש המתחם המקודש בהר גריזים וחודשה העלייה לרגל להר.
לקריאה נוספת

זאב ספראי, רשימת הנציבים של בבא רבה, [בתוך:] שומרון ובנימין - קובץ מחקרים בגאוגרפיה היסטורית, זאב ח. ארליך, החברה להגנת הטבע - המדרשה בארץ בנימין - המועצה האזורית מטה בנימין, תשמ"ז.
יצחק חמיטובסקי, פלאביה ניאפוליס (שכם) והעדה השומרונית בתקופה הרומית המאוחרת, מתוך מחקרי יהודה ושומרון - קובץ ט"ז, בעריכת יעקב אשל, המכללה האקדמית יהודה ושומרון, קדומים-אריאל, מכון מחקר, תשס"ז - 2007
הערות שוליים

↑  בשנים 491–518 הייתה התנגשות בחיל המצב בהר גריזים
↑  מקור:השומרונים ודתם (אנגלית) ראו עמוד 2 
"The
Samaritan community has grown from a small number in 1917
when the population numbered only 146 souls. In the 4th and 5th
Centuries C.E. the Samaritans numbered 1,200,000 souls living in
many locations in Israel, and from southern Syria to Northern
Egypt. Slaughter and persecutions from invading forces over the
last two thousand years forced a great decline in the population of
the Samaritan-Israelites to their small number today.
↑  יצחק חמיטובסקי מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן כותב כי: "חוקרים רבים התייחסו בזהירות ובחשדות יתרה לתאורים המתועדות בכרוניקות. הם טענו כי הם אנכרוניסטיים ומשוקעים בהם יסודות אגדתיים, שחשודים מבחינה היסטורית"
↑  סופר - מלמד תורה
↑  מושב או ישיבה "מתיבתא"
↑  זאב ספראי, עמ' 131-140
↑  השומרונים בתקופה הרומית- הביזנטית, בתוך: א'שטרן וח. אשל (עורכים) ספר השומרונים, יצחק בן-צבי עמודים 213 -244
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388223005171  GND: 189577924  LCCN: n82022174  NLA: 51888416  VIAF: 13648631   WorldCat (עם VIAF): 13648631 
| השומרונים |
| --- | --- | --- |
| כללי | שומרונים • הדת השומרונית • הר גריזים • היתבין בשמרין |  |
| היסטוריה | מקדש השומרונים בהר גריזים • מרידות השומרונים • מוזיאון השומרונים - גריזים |  |
| לשון | אלפבית שומרוני • עברית שומרונית • ארמית שומרונית • ניקוד שומרוני |  |
| חיבורים | נוסח שומרון (ספר אבישע, התרגום השומרוני) • תיבת מרקה • אסאטיר • ספר יהושע השומרוני • תולידה • קמעות שומרוניים |  |
| דת | הכהן הגדול השומרוני • לוח השנה השומרוני |  |
| דמויות ידועות | בבא רבה • אבו אל-חסן מצור • יוליאנוס בן צבר • אברהם בן יעקב הדנפי • אהרן בן מניר • מלתקי • סנבלט • שמעון הקוסם • אבו אל-פתח |  |
| התייחסות בדתות אחרות | השומרונים בהלכה • השומרוני הטוב |  |
בודוואלנקה

| --- | --- |
סמל בודוואלנקהסמל בודוואלנקה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אדלן
 מושל:  Zsolt Rusznyák
 שטח:  6.63 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  290 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°32′34″N 20°48′18″E﻿ / ﻿48.542780555556°N 20.804969444444°E﻿ / 48.542780555556; 20.804969444444 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בודוואלנקה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בודוואלנקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בודוואלנקה (בהונגרית: Bódvalenke) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בבודוואלנקה התגוררו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 20 | 262 |
| 1910 | 3 |  |
| 1920 | 7 |  |
| 1930 | 3 |  |
| 1941 | 3 | 315 |
בודווראקו

| --- | --- |
סמל בודווראקוסמל בודווראקו

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אדלן
 מושל:  László Képes
 שטח:  9.22 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  78 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°30′36″N 20°44′09″E﻿ / ﻿48.509888888889°N 20.735919444444°E﻿ / 48.509888888889; 20.735919444444 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בודווראקו(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בודווראקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בודווראקו (בהונגרית: Bódvarákó) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בבודווראקו התגוררו יהודים בודדים וישנו תיעוד של יהודי אחד מהכפר שנרצח בשואה.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 3 |  |
| 1880 | 7 | 323 |
| 1910 | 5 |  |
| 1920 | 4 |  |
| 1930 | 2 |  |
| 1941 | 5 | 343 |
אנטוניו סילבה

אנטוניו ז'ואאו פריירה אלבקרקי טבארש סילבה (בפורטוגזית: António João Pereira Albuquerque Tavares Silva; נולד ב-30 באוקטובר 2003 בוויזאו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים

סילבה גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון. ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על בואבישטה במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל הפורטוגלית לעונת 2022/2023. ב-25 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-3 על יובנטוס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2022/2023. ב-6 בנובמבר הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגה, בניצחון 5-1 על אשטוריל במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
קריירה בינלאומית

נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 4-0 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר יורו 2024.
הערות שוליים

↑  A lista de convocados de Portugal para o Mundial 2022 באתר MaiseFutbol, ‏ 10 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית)
↑  Convocados para o Euro 2024 באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, 21 במאי 2024 (בפורטוגזית)
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 דאלו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 ראמוס •  10 ב. סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 אינסיו • 15 ז'. נבש • 16 נונס • 17 ליאו • 18 ר. נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 ז'וטה • 22 קושטה • 23 ויטיניה • 24 א. סילבה • 25 נטו • 26 קונסייסאו • מאמן: מרטינס |  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 דאלו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 ראמוס •  10 ב. סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 אינסיו • 15 ז'. נבש • 16 נונס • 17 ליאו • 18 ר. נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 ז'וטה • 22 קושטה • 23 ויטיניה • 24 א. סילבה • 25 נטו • 26 קונסייסאו • מאמן: מרטינס | פורטוגל |
בדרך אל החתולים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  בדרך אל החתולים
 בימוי:  חורחה גורביץ'
 הופק בידי:  אמיר הראל, איילת קייט, חורחה גורביץ'
 תסריט:  יואב כ"ץ
 עריכה:  יוסף גרינפלד
 שחקנים ראשיים:  ריטה זוהר, מוני מושונוב
 מוזיקה:  עיצוב פסקול – ישראל דוד
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2009 
 פרסים:  פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל היהודי בלגיה 2010 ובפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2009
 דף הסרט ב־IMDb
 
ריטה זוהר ומוני מושונוב
ריטה זוהר בתפקיד יולנדה מוסקוביץ'
חורחה גורביץ' וריטה זוהר
בדרך אל החתולים הוא סרט קולנוע ישראלי (83 דקות) משנת 2009 בבימויו של חורחה גורביץ', על פי רומן באותו שם מאת יהושע קנז.
עלילה

יולנדה מוסקוביץ' (ריטה זוהר) היא אישה ערירית בת 75, מורה לצרפתית בעברה, שחייה ריקניים מבפנים. שיגרת חייה בדירתה הקטנה מופרעת בגלל חתולי השכונה המזדווגים מתחת לחלונה. לילה אחד כשהיא מנסה להשתיק את החתולים שמפריעים לה לישון היא נופלת במדרגות ושוברת את עצם הירך.
היא מתעוררת במחלקת שיקום גריאטרית בבית חולים, ומעוניינת לשוב לביתה. אלא שבשל מסמר טיטניום שתקוע ברגלה היא מרותקת לכיסא גלגלים ועוברת תהליך שיקום ממושך. היא מתיידדת עם אלגרה (שולמית אדר) שכנתה לחדר
ופוגשת את שאול (מוני מושונוב), כדורגלן עבר מזדקן ואלכוהוליסט בהווה, שמאושפז אף הוא במחלקה ומפלרטט איתה. שאול מחזיר ליולנדה את חדוות החיים.
כשהיא שבה לביתה היא מתקשה לתפקד, יום אחד מבקר שאול בביתה. היא מתעוררת לחיים דרך האהבה ונשארת עם אהבת החיים, אף על פי שהאיש אותו היא אוהבת מת.
אודות ההפקה

גורביץ' אהב את ספרו של יהושע קנז "בדרך אל החתולים" מאז שראה אור ב-1991. הסרט נתמך על ידי פרויקט קולנוע, הפקת הסרט החלה ב-2008, אבל הוא יצא לבתי הקולנוע רק ב-2011.
הוא חשב לעשות את הסרט כבר בראשית שנות התשעים, אבל כשהעלה את הרעיון בפני משקיעים וקרנות נתקל בתגובה שלא רוצים לעשות סרט על-פי ספר פסימי וקודר.
הוא שב לרעיון בשלהי העשור הראשון של המאה העשרים ואחת. במשך שנה חיכו גורביץ' והמפיק הראל למימון מקרנות באירופה, השחקן האוסטרי-שווייצרי מקסימיליאן של, זוכה האוסקר על משחקו ב"משפטי נירנברג" ב-1961, היה אמור לשחק בסרט בתפקיד הראשי. כשהמימון מהקרנות לא הגיע, פנה גורביץ' למוני מושונוב לשחק בתפקיד הראשי. מושונוב סירב שוב ושוב עד שלבסוף נעתר, גורביץ' מספר על כך בריאיון לאלי שגב באתר אידיבי:
"אני לא הבנתי שהוא לא רוצה להיות איש זקן על כיסא גלגלים ולא מוכן למות בסרט. זה הבנתי הרבה יותר מאוחר. הייתה פגישה היסטורית שכך החלטנו על הסרט: מוני לאחר נאום בן כ-20 דקות מדהים אומר לנו: "חורחה, סופית לא עושה את הסרט.' ברגע שהוא אמר לא סופית, הרגשתי שזהו, ואמרתי לו 'אני מבין ומקבל את ה'לא' שלך, אבל עשר שנים אמרת בזמנו לא לסרטים עד שעשית איתי את הסרט 'המקלחת' איתי ומאז המקלחת אתה עושה כל סרט שאתה מוצא לנכון. עשית עשרה סרטים מאז המקלחת ועד עכשיו', תוך כדי שבכיתי, 'ואני לא יכול לסבול שדווקא את הסרט שלי אתה לא יכול לעשות."
גורביץ' מספר לי את הדברים הללו, ועיניו מתחילות לדמוע גם עכשיו, שנים מאוחר יותר. "אחרי 7 שניות הוא אמר שהוא יעשה את הסרט, ואני הייתי בהלם, כי זו לא הייתה מניפולציה בכלל... "
הסרט אופטימי הרבה יותר מהספר. גורביץ' מספר על הסיבות לכך בריאיון לאלי שגב באתר אידיבי:
הספר שאימצת הוא ספר קודר מאד.
"הספר הוא יצירת מופת איכותית אבל הוא קודר ועצוב."
למה התבססת עליו ולקחת אותו לכיוון מאד חיובי?
"זו שאלה מאד מעניינת. אני הבנתי שרוב האנשים שקראו את הספר לא התאכזבו מהסרט – שהוא כל כך שונה. ראו את זה ונכנסו להלם אבל לא התאכזבו. יהושע קנז שראה את כל הסרטים שלי, התחנן אלי 'חורחה, תעשה את היצירה שלך, תשכח מהספר שלי. תקבל השראה, תקרא אותו, תעבדו לפי זה, אבל תחפש איפה אתה יכול להזדהות איתו.' וזה מאד מעניין מה שהוא אמר, כי פלובר אומר על מאדאם בובארי 'סה מואה' ('זה אני', בעברית. א.ש.). אני חושב שמיסיס מוסקוביץ' זה אני, וגיליתי את זה תוך כדי העשיה של הסרט. אני התגרשתי לפני חמש שנים, ואז עשיתי את הסרט. תוך כדי שעשיתי את זה הייתה לי אהבה גדולה עם ידידה מארגנטינה, מהילדות, אבל הקשר נגמר. ואז הבנתי שהסרט מדבר על זה. שעשיתי סרט על עצמי באיזשהו מקום. על מישהי שחווה אהבה גדולה שנעלמת ממנה ולמרות זאת היא ממשיכה בחיים. כי האהבה נתנה לה כוח להמשיך את החיים בצורה אחרת.'."
גורביץ' שינה את דמות הגיבור הראשי של הסרט בהשפעת מוני מושונוב. בספר מסופר על לזר כגן, צייר צבעוני ואילו בתסריט הם מחליפים אותו בשאול כהן, כדורגלן. הוא מספר על כך בריאיון לאמיר בוגן מ־ynet:
"מוני רצה משהו אחר, ואז גילינו ביחד אהבה משותפת ענקית שזה הכדורגל. איך לא, ארגנטינאי דפוק כמוני, זה פשוט בדם. זרמנו עם זה, הלכנו עם זה ופתאום גילינו משהו נפלא: כדורגל זה כמו אהבה"
גורביץ' התרשם מריטה זוהר, אחרי שצפה בה בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990). היא הייתה גם בגיל קרוב לדמות מהספר והוא החליט שהיא תגלם את הגיבורה הראשית. זוהר חיה שנים רבות בלוס אנג'לס, שם שיחקה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה אמריקאיות וגורביץ' הביא אותה לישראל בשביל לשחק בסרט.
גורביץ' עשה את הכוריאוגרפיה לריקוד בין שאול ליולנדה בעצמו.
קרדיטים נוספים

תסריט: יואב כ"ץ
עריכת תסריט – גור הלר.
עיצוב אמנותי – בועז כצנלסון.
הקלטה – אשי מילוא.
עריכת קול – תומר אליאב.
מפיק שותף: אלי מאירוביץ'.
שחקנים

| שם השחקן | שם דמות |
| --- | --- |
ריטה זהר: יולנדה מוסקוביץ'
מוני מושונוב: שאול
שולמית אדר: אלגרה
ולדימיר פרידמן: אריק
תיקי דיין: מלכה
עידית טפרסון: רוזי
חנה ריבר: נחמה
יעקב בודו: פיכמן
הערות שוליים

↑  ספרים ישראליים שנראה בקרוב על מסכי הקולנוע, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2009
↑  אלי שגב, ריאיון עם חורחה גורביץ', במאי "בדרך אל החתולים", באתר אידיבי, 27 ביולי 2011
↑  אלי שגב, ריאיון עם חורחה גורביץ', במאי "בדרך אל החתולים", באתר אידיבי, 27 ביולי 2011
↑  אמיר בוגן, חורחה גורביץ': כך עשיתי את "בדרך אל החתולים", באתר ynet, 20 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008919161105171
אשווינים

| --- | --- |

 תרבות:  הינדואיזם 
 אלים מקבילים:  קסטור ופולוקס
 אב:  סוריה
 בן או בת זוג:  Vaishnavivati 
 
האַשְׁוִינִים (בסנסקריט: अश्विन्, כלומר "בעלי הסוסים") הם זוג תאומים, שפולחנם היה נהוג במיתולוגיה ההינדואית.
פולחן

נהוג להגדיר את האשווינים כבניו של אל השמש ההינדואי סוריה. הם מקבילים בתפקידים לקסטור ופולוקס כמוליכי סוסים. האשווינים מקבילים בתפקידם ב"ריג ודה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים עתיקים, האשווינים תוארו כ"משיבי האור".
הערות שוליים

↑  M. L. West, Indo-European Poetry and Myth, Oxford University Press, 2007, pp. 187-190
↑  Chapter 3. Vedic in "Center for Hellenic Studies", באתר אוניברסיטת הרווארד, מאורכב מ-29 בספטמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118939335  VIAF: 67264987   WorldCat (עם VIAF): 67264987
אקסל, נסיך דנמרק

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1888 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  14 ביולי 1964 (בגיל 75) קופנהגן, דנמרק 
 שם מלא:  אקסל כריסטיאן גאורג
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  ארמון ברנסטורף 
 בן או בת זוג:  מרגרטה, נסיכת שוודיה (22 במאי 1919–?) 
 פרסים והוקרה
 מסדר הפיל (1906)  המסדר המלכותי של השרפים (1919)  מסדר העיט השחור  צלב ההצטיינות האולימפית הפיני, דרגה ראשונה 
 
הנסיך אקסל מדנמרק (12 באוגוסט 1888 – 14 ביולי 1964) היה בן למשפחת המלוכה הדנית. הוא היה בנם השני של ולדמר, נסיך דנמרק, ושל מארי, נסיכת אורליאן, ונכדו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
מצד אביו, הוא היה בן דודם הראשון של כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, הוקון השביעי, מלך נורווגיה ואשתו הנסיכה מוד מוויילס, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ,ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ו, אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, אביו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, ומצד אמו של אנרי, רוזן פריז, אורליאניסט המתחזה לכס המלוכה הצרפתי.
הנסיך אקסל היה פטרון פופולרי של ספורט. הוא היה חבר בולט בוועד האולימפי הבינלאומי ופעיל וגם מנהל עסקים. בשנת 1963 הפך הנסיך אקסל לחבר הכבוד הראשון בוועד האולימפי הבינלאומי בהיסטוריה. הוא היה קצין בצי הדני המלכותי.
ביוגרפיה > ראשית חיים וקריירה צבאית

הנסיך אקסל נולד ב-12 באוגוסט 1888 בארמון הצהוב, בית עירוני מהמאה ה-18 באמליגדה 18, סמוך למתחם ארמון אמליינבורג בקופנהגן. הוא היה בנם השני של ולדמר, נסיך דנמרק ואשתו מארי, נסיכת אורליאן (1865–1909). אביו היה בנם הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ואמו הייתה בתו הבכורה של הנסיך הנסיך רובר, דוכס שארטר ופרנסואז, נסיכת אורליאן. נישואי הוריו היו אמורים להיות התאמה פוליטית. הנסיך אקסל שירת בחיל הים וקיבל את דרגת האדמירל.
ביוגרפיה > נישואין ומשפחה

ב-22 במאי 1919 נשא לאישה את מרגרטה, נסיכת שוודיה, בת דודתו הראשונה, ובתו הבכורה של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד. החתונה התקיימה בקתדרלת סטוקהולם ונחגגו בחגיגות גדולות ברחבי העיר. אמה של הנסיכה מרגרטה, אינגבורג, נסיכת דנמרק, הייתה בת דודתו הראשונה של הנסיך אקסל, שכן הם חלקו את סבו המלכותי, כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. הוא היה היחיד מבני הוריו שהתחתן בנישואים שווים. לנסיך אקסל ולנסיכה מרגרטה היו שני בנים:
הנסיך ג'ורג' ולדמר קרל אקסל (16 באפריל 1920 - 29 בספטמבר 1986) נשא לאישה את אן באווס-ליון, אחייניתה של אליזבת באווס ליון (המלכה האם).
הנסיך פלמינג ולדמר קרל אקסל (9 במרץ 1922 - 19 ביוני 2002) נשא לאישה את אליס נילסון ב-24 במאי 1949. לזוג היו ארבעה ילדים.
ביוגרפיה > המשך חייו

בני הזוג קיבלו את הברנסטורפשוי, וילה הממוקמת ליד ארמון ברנסטורף בג'נטופטה, מחוץ לקופנהגן, כמתנת החתונה שלהם והתיישבו שם מיד בשנת 1919. אחוזת ברנסטורף הייתה מקום מגוריהם של הנסיך ולדמר ומשפחתו, שירשו אותו מאביו, כריסטיאן התשיעי, בשנת 1906. הברנסטורפשוי (באנגלית: Bernstorffshøj) היה מקום הולדתם של הנסיך אקסל ובנו הבכור של הנסיכה מרגרטה, גאורג ולדמר, בשנת 1920. ב-1922, הנסיך איבד את רוב כספו כשהלנדמנדסבנקן התמוטט. [5] ביוני 1936 ניזוק הבית המקורי מהמאה ה-19 קשות משריפה שנגרמה על ידי עוזרת בית שהותירה ברזל חשמלי מחובר לשקע. לאחר התאונה, הנסיך אקסל בנה אותו מחדש בקנה מידה גדול יותר. הוא בחר בהלווג מולר כאדריכל הראשי. הלוגו של מולר, כוכב, מופיע על ידיות הדלתות ובמקומות אחרים בבית. הנסיך אקסל היה קצין חיל הים והבית תוכנן לעורר להיות על ספינה, עם הגשר ממוקם על המרפסת העליונה ואת המצפן להגדיר לתוך השיש באולם הקדמי. לאחר מותו של הנסיך ולדמר בשנת 1939, הזכות להשתמש בכל אחוזת ברנסטורף עברה לנסיך אקסל, אך הוא בחר להישאר בברנסטורפשוי הצנוע יותר. מאז הוא חדל להשתמש בארמון ועד לאחרונה, הוא שימש את הסוכנות הדנית לניהול מצבי חירום כאקדמיה לקצינים שאינם מוזמנים. עם זאת, הנסיך עתר לממשלה כדי לאפשר לו ולמשפחתו להיקבר בשטח הארמון.
במהלך הכיבוש הגרמני של דנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה, וילה Bernstorffshøj היה מקום המפגש עבור חברי ההתנגדות הדנית ואת Brødrehøj השכן שימש ארסנל עבור ההתנגדות. זה הוביל לכך שהנסיך אקסל הוכנס למעצר בית לזמן מה. [6]
לאחר מותה של הנסיכה מרגרטה בשנת 1977, נרכש אתר מגוריה של הנסיך אקסל בברנסטורף בשנת 1978 על ידי הממשלה הבריטית והפך למעונו של שגריר בריטניה בדנמרק. הדיירים החדשים מחזיקים באתר את הספרייה הפרטית של בני הזוג הנסיכים המנוחים. הוא מכיל מספר משמעותי של ספרים על דיג ושיט, רובם באנגלית ודנית. חלק מהספרים מכילים כתובות כתובות בכתב לנסיך אקסל מתמלוגים אירופיים אחרים. [6]
ביוגרפיה > מוות וקבורה

הנסיך אקסל התגורר עם אשתו, הנסיכה מרגרטה, בווילה בברנסטורפשוי עד מותו. הוא נפטר ב-14 ביולי 1964 בבית החולים ביספג'ירג, ביספג'ירג. אשתו נפטרה ב-4 בינואר 1977 בטרנמוסגארד, קונגסטד ליד פאקסה. שניהם קבורים בשטח ארמון ברנסטורף, לצד בניהם וכלותיהם.
חובות רשמיות

הנסיך אקסל והנסיכה מרגרטה ליוו את נסיך הכתר פרדריק ואת הנסיך קנוד בסיורם הנרחב באסיה בשנת 1930. הנסיך אקסל היה אחד הסנדקים של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בטבילתה ב-14 במאי 1940 בכנסיית הולמן בקופנהגן. בשנת 1947, הנסיך אקסל והנסיכה מרגרטה, יחד עם בניהם, הנסיכים ג'ורג' ופלמינג, היו בין האורחים הרשמיים בחתונתה של הנסיכה אליזבת, המלכה אליזבת השנייה לעתיד של הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו (הנסיך לשעבר פיליפ מיוון ודנמרק). ב-4 בספטמבר 1948 ייצג הנסיך אקסל את פרדריק התשיעי, מלך דנמרק בטקס הכתרת יוליאנה, מלכת הולנד. בשנת 1953 ייצגו הנסיך אקסל והנסיכה מרגרטה את המלך בהכתרתה של אליזבת השנייה. כתוצאה מחוק הירושה הדני משנת 1953, המגביל את כס המלוכה לצאצאי כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק ואשתו אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, כך באמצעות נישואים מאושרים, אקסל איבד את מקומו בשושלת הירושה.
חובות רשמיות > ספורט

הנסיך אקסל היה דמות פופולרית בדנמרק, מעורב בקידום ופיתוח של ספורט, כמו גם עסקים. הוא היה חבר ותיק בוועד האולימפי הבינלאומי של דנמרק. במושב הוועד האולימפי הבינלאומי ה -55 בטוקיו בשנת 1958, הנסיך אקסל, חבר הוועד האולימפי הבינלאומי שהשתתף בפגישה, הציע באופן רשמי להפוך את העבודה שחוברה על ידי ספירידון סמארס להמנון האולימפי הרשמי. הנסיך אקסל היה חבר בולט בוועד האולימפי הבינלאומי והוא תמך בגלוי בהצעתו של לורד פוריטל הגביל את גיל חברי הוועדה ל-70 מאז ישיבת סנט מוריץ ב-1948. עם זאת, ההצעות לא התקבלו ברוב בוועדה והן יושמו לבסוף בשנת 1966. על שירותיו לתנועה האולימפית, הוא זכה פה אחד במסדר ההצטיינות האולימפי בשנת 1963. מאז בחירתו כחבר בוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 1932, הנסיך אקסל נסע מעל 160,000 ק"מ ברחבי העולם לקראת תפקידו. ב-31 שנות שירותו הפעיל בוועדה, הנסיך החמיץ רק אחד מישיבותיו. בשנת 1963 היה הנסיך אקסל מועמד להיות חבר הכבוד הראשון בוועד האולימפי הבינלאומי.
הנסיך אקסל היה חלוץ הספורט המוטורי בדנמרק, נשיא מועדון הרכב המלכותי הדני משנת 1920 עד 1938. הנסיך החזיק ברישיון הטיס מספר 10 של דנמרק, שנרכש בשנת 1912.
חובות רשמיות > תפקיד

הנסיך אקסל היה חבר במועצת המנהלים ובמשך זמן מה יו"ר מועצת המנהלים של SAS, מערכת סקנדינביה איירליינס. בשנת 1937 החליף את הנס נילס אנדרסן, מייסד החברה המזרח אסייתית, כיו"ר הדירקטוריון והמנכ"ל שלה. הנסיך הפסיק לנהל את החברה בשנת 1953, אך שמר על תפקיד היו"ר עד מותו בשנת 1964. בשנת 1948, במהלך ביקורו במלבורן, אוסטרליה כחבר הוועד האולימפי הבינלאומי וכמנהל של הוועדה המארגנת של אולימפיאדת 1956, הוא דן גם בהרחבה אפשרית של עסקי האוויר SAS באוסטרליה, מתוקף תפקידו כחבר במועצת המנהלים של החברה.
אמה תלמי

אמה לוין-תַלמִי (25 באפריל 1905 – 6 ביוני 2004) הייתה ממקימי קיבוץ משמר העמק, סופרת, חברת הכנסת בשנים 1955–1969 מטעם סיעות מפ"ם והמערך. כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת והייתה חברה בוועדות החינוך, הכלכלה, הכספים והכנסת. עסקה בעיקר בנושאים חברתיים: פעלה למען שוויון זכויות לנשים והטבת מעמדן בזכויות יסוד, חינוך וקידום מגזרים מקופחים ויצאה נגד כפייה דתית.
קורות חייה

נולדה בוורשה בשנת 1905, בתם הבכורה של אשר ויהודית לוין. היו לה ארבעה אחים ואחיות: רחל (1907–1973), חברה בשומר הצעיר שעלתה לארץ ישראל ב-1929 ונמנתה עם מייסדי קיבוץ עין החורש, בו עבדה כגננת והקימה את משפחתה; עמנואל, שעלה לארץ ישראל, הקים בה משפחה ועבד באחד מענפי התעשייה הקלה בתל אביב; יהודה, שנרצח בשואה; והאחות הצעירה ביותר, שרה (1914–1950), שלמדה בסמינר לגננות בוורשה, עבדה בבית היתומים של יאנוש קורצ'אק, עלתה לארץ ישראל עם השומר הצעיר, הייתה חברה בקיבוץ רמת יוחנן ואחר כך ייסדה בגבעתיים גן ילדים ניסויי. היא נפטרה כשכרעה ללדת את בנה השני בגיל 36, והשאירה אחריה בעל ושני ילדים.
אשר ויהודית לוין עלו לארץ ישראל בשנת 1935 והתיישבו בתל אביב. אשר לוין עבד כמנהל חשבונות ובזמנו החופשי כתב ופרסם שלושה ספרים בעברית.
גדלה בבית יהודי חם וליברלי. למדה בבית ספר פולני-יהודי. כשהייתה בת חמש עשרה הצטרפה לשומר הצעיר והייתה פעילה בשורות התנועה. ב-1924, והיא בת 19, עלתה לבדה לארץ ישראל. באופן מודע נמנעה מעבודה במקצועות נשיים מסורתיים, ועם השנים צברה ניסיון בקשת רחבה של עיסוקים: חקלאות, בניין וסלילת כבישים. כתוצאה מכך לעיתים קרובות מצאה עצמה מובטלת, חולה ובמצב של תת-תזונה. אחרי זמן מה מצאה לבסוף עבודה בגן ילדים בין חיפה ואזור אחוזה, וגרה בצריף שהיה שייך לגן.
ב-1927, לאחר שלוש שנים של עצמאות כלכלית, הצטרפה לקיבוץ ד' של השומר הצעיר, שהתאחד עם קיבוץ ב' של עפולה וביחד הפכו לקיבוץ משמר העמק. הייתה הגננת של הילדים הראשונים בקיבוץ ואספה סיפורים מהגן בספר שכותרתו "אנחנו". עם הזמן נוספו לו סיפורים נוספים וכותרתו שונתה ל"פורים באלול". כפעילה בחיי הקיבוץ השתתפה בהכנות למגוון אירועים שהתקיימו בו ודאגה לרווחת החברים והחברות.
ב-1931 נסעה לפולין בשליחות מטעם התנועה, שם פגשה לראשונה את מאיר תלמי (יודקס), חבר קיבוץ עין שמר. ב-1934 נישאו והוא הצטרף אליה למשמר העמק. עם נישואיהם הוסיפה את שם משפחתו לשמה. נולדו להם שלושה בנים: יגאל (ב-1934), יהודה (ב-1940) ובנימין (ב-1946).
כתביה וכתיבתה > רשימת ספריה

אנחנו: מספורי הגן (הוצא על ידי ההנהגה העליונה להסתדרות השומר הצעיר העולמית), ורשה: הקואופרטיב השומרי המרכזי, 1937.
אמה לווין, בין גבולות, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תש"ד.
תיל על הדניסטר, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1945.
א' לוין-תלמי, לעת אהלים: פרקי קיבוץ, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1949.
אמה לוין-תלמי, פורים באלול, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1954.
אמה תלמי, בנשור העלווה, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"א-1981.
אמה תלמי, שמעון יורין וחבריו: אדם באפילה, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ה-1985.