stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קשת (מכ"ם)
הערות שוליים

↑  Department of the air force, 1971
↑  בצה"ל
↑  "USAEPG Completes Tests on AN PPS 5 Radar Set " - ARMY RESEARCH AND DEVELOPMENT NEWSMAGAZINE  JU(דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
1 2 3  דניאל רוזן, מיכאל נגל, שבעים שנות חיל הקשר והתקשוב: מערכות, שיטות ואמצעים, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, 2018, עמוד 312
↑  Nato Standardization, Interoperability and Readiness and H.R. 11607
↑  A soldier explains an AN/PPS-5B battlefield surveillance radar to members of the Pakistani army's general staff. LT. GEN. Shamin Alan Khan
↑  דף מידע ומפרט טכני של ה-AN/PPS-5C באתר היצרן Leonardo S.p.A
1 2 3 4 5  אריה הלם, דורית רוזן, אינגריד פייביש, מורשת הקשת, הוצאת רכס פרויקטים חינוכיים בע"מ", 1992
↑  אלי לנדאו, סוכלה חדירה מצרית באזור התעלה, 2 חיילים מצריים נהרגו, מעריב, 12 במאי 1970
↑  אלי לנדאו, גופות שישה חיילים מצריים נתגלו בשטחנו אחר פשיטת נפל בגזרה הדרומית של התעלה, מעריב, 19 במאי 1970
↑  טילי קטיושה משטח ירדן, למרחב, 5 במאי 1970
↑  י וקסמן, אש נורתה מישראל ומירדן על מחבלים שהפעילו קטיושות, מעריב, 25 במאי 1971
↑  ארבע התפוצצויות אדירות זעזעו את פתח תקוה, מעריב, 8 ביולי 1971
↑  שפי גבאי, קבלת־פנים לחיילים שהרגו את מטילי הקטיושות על פתח־תקווה, דבר, 25 ביולי 1971
↑  מחסלי ששת המחבלים — אורחי בר־לב, מעריב, 18 ביולי 1971
1 2  מכ"מי יבשה בחיל הקשר והתקשוב - עבודת מורשת, בארכיון האינטרנט
↑   עופר אדרת, 20 שנה לאחר הנסיגה, החיילים האלה עדיין בלבנון, באתר הארץ, 21 במאי 2020
↑  אמיר בוחבוט‏, לזהות מחבל מחופש לחייל בלילה, בשחור לבן, באתר וואלה, 19 ביולי 2015
↑  גילי כהן, לראשונה תתמנה קצינה לפקד על גדוד קרבי בצה"ל, באתר הארץ, 1 בינואר 2014
חייל אמריקאי מפעיל את הקשת בזמן מלחמת וייטנאם
סמל גדוד "נשר" 414 של חיל הקשר, שהפעיל את מערכות ה"קשת"
הסיכה שניתנה למפעילי ומפעילות מכ"ם ה"קשת"
הרכבת מכ"ם "קשת" על חצובה קרקעית. מאחור: תק"ש קשת על זחל"ם
תפעול מכ"ם "קשת" בעמדה נייחת על ידי מוכמת
עמדת הקשת שהפעילו מוכמות בתוך מבנה המלון הנטוש בחוף לידו בצפון ים המלח
סלאח ח'לף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 יפו, פלשתינה (א"י) 
 נרצח:  14 בינואר 1991 (בגיל 58 בערך) תוניס, תוניסיה 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  אל-אזהר 
 מפלגה:  פת"ח 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
סלאח ח'לף (בערבית: صلاح خلف, בתעתיק מדויק: צלאח ח'לף; 1930 – 14 בינואר 1991), אשר היה ידוע גם בכינוי אבו איאד (أبو إياد), היה טרוריסט פלסטיני. ממקימי ארגון ספטמבר השחור ומראשי הפת"ח.
ביוגרפיה

ח'לף נולד ביפו וגלה עם משפחתו לעזה ב-1948. הוא למד באלכסנדריה ושם פגש ביאסר ערפאת. הוא התפרסם כאידאולוג וכמי שניסח, יחד עם ערפאת, את העקרונות והיעדים של הפת"ח. בפת"ח הופקד ח'לף על ארגוני המודיעין. בינואר 1970 הוא ניהל עם ערפאת את המגעים עם לבנון. בספטמבר 1970 הוא נתפס על ידי הלגיון הירדני ושוחרר לאחר מספר ימים אחרי שהושג הסכם הפסקת אש בינו לבין חוסיין.
הוא הוביל את פעולות הטרור של הפת"ח מחוץ לישראל ובין השאר הקים את "ספטמבר השחור", הגם שהכחיש מעורבות בפעילות הארגון. באפריל 1973 פרצו כוחות ישראלים לביתו בביירות והרגו את חברו, אך הוא ניצל במקרה.
במהלך מלחמת לבנון באוגוסט 1982 הוא נפצע בהפצצה בביירות שכוונה לחסלו. בשנת 1983 ביקש אורי אבנרי להזמין את אבו איאד לישראל וטען שהוא מסכים לשלום עם ישראל.
בנאום שנשא ב-14 בנובמבר 1988, בעת דיוני המועצה הלאומית הפלסטינית באלג'יר לפני פרסום ההכרזה על הקמת מדינה פלסטינית, הבהיר ח'לף את מדיניות השלבים של אש"ף: "זוהי מדינה המיועדת לדורות הבאים. תחילה היא תהיה קטנה... אם ירצה אלוהים, היא תתרחב מזרחה ודרומה... רציתי את כל פלסטין בבת אחת. אך הייתי טיפש. כן, אני מעוניין בשחרור פלסטין, אבל השאלה היא איך. והתשובה היא: שעל־שעל".
בהמשך דרכו, צבר לעצמו אויבים רבים. בסופו של דבר נרצח בתוניס בשנת 1991, יממה לפני פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, על ידי אחד משומרי ראשו, שפעל מתוך אמונה אידאולוגית שאבו איאד נוקט עמדה פייסנית מדי כלפי ישראל. המתנקש, שגויס על ידי ארגון אבו נידאל, קיבל הוראה לרצוח את אבו איאד זמן קצר לאחר שהכריז כי מדינה פלסטינית תקום לצד מדינת ישראל ולא במקומה.
עמדותיו

בשנים 1970–1973 הוא שלל את האפשרות של הקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל. אולם בתחילת 1974 הוא תמך בהליכה לשיחות ז'נבה ובהמשך 1974 הוא הצהיר על נכונות להקמת מדינה פלסטינית על השטחים שנכבשו ב-1967, במסגרת תוכנית השלבים של אש"ף. אבו איאד גם הוביל קו יותר פרו סובייטי מאשר ערפאת.
בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון, הכריז אבו איאד כי הדרך לשחרור ירושלים "עוברת דרך ג'וניה" (הנמל שבשליטת הפלנגות).
בשנת 1988 יצא ח'לף בהכרזה על נכונות להכרה במדינת ישראל. מיד לאחר מכן, ניהל משא ומתן חשאי עם שר הביטחון דאז יצחק רבין בנוגע להסכם אפשרי בין ישראל לאש"ף, במסווה של החלפת שבויים בלבנון.
לטענת רבים, אין לראות בו גורם מתון - אלא טקטיקן. בין השאר מכיוון שבשנת 1989 הוא קבע בנאום: "אנו נשיב את פלסטין כמו היהודים: שעל, שעל. אנו לומדים מהם, ואין בכך שום בושה!"
לקריאה נוספת

אבו איאד, ללא מולדת: שיחות עם אריק רולו, תר' נורית פלד, ת"א: עמל, 1979; ירושלים: מפרש, 19832.
הערות שוליים

↑  ערפאת והרמטכ"ל הלבנוני החלו לדון בביצוע הסכם קאהיר, מעריב, 19 בינואר 1970
↑  מנהיגים בכירים של המחבלים - בשבי הלגיון, דבר, 21 בספטמבר 1970
↑  כך לכדו חיילי הלגיון את אבו־איאד וחבריו, דבר, 24 בספטמבר 1970
↑  אחר נסיגת הסורים: ערפאת דוחה הסכם בין סגנו לחוסיין, דבר, 24 בספטמבר 1970
↑  אהוד יערי, כה אמר אבו איאד, דבר, 29 בינואר 1973
↑  מנהיגי "פתח" מצדיקים שיטות "ספטמבר השחור", דבר, 2 בפברואר 1973
↑  אבו איאד נפצע בהפצצות ח"א בביירות, מעריב, 15 באוגוסט 1982
↑  אבנרי: להזמין את אבו־איאד לכנסת, דבר, 31 במרץ 1983
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, עמ' 91.
↑  סגנו של ערפאת: נדחה התכנית למדינה פלשתינית בגדה והרצועה, מעריב, 17 במרץ 1970
↑  סגנו של ערפאת בעד הליכה לז'נווה, דבר, 2 בינואר 1974
↑  שמואל שגב, המעורבות הסובייטית החריפה המחלוקת בין ארגוני המחבלים, מעריב, 21 במאי 1970; המשך
↑  יוסף חריף, הרומנים שרפו את עצמם, מעריב, 7 בנובמבר 1986
↑  תומאס פרידמן, מביירות לירושלים, עמ' 111.
↑  רוס דניס, חזק ואמץ, PublicAffairs: ידיעות אחרונות, 2020, עמ' 209-213
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263611205171  PLWABN: 9810639938805606  BnF: cb12614258h (data)  GND: 118500325  ISNI: 0000 0000 8388 8244  LCCN: n80076689  NTA: 071361294  SUDOC: 132166429  VIAF: 64125256   WorldCat (עם VIAF): 64125256
גארפילד (דמות)

| --- | --- |

 שם סרט:  גארפילד: הסרט גארפילד 2 גארפילד הופך לאמיתי פסטיבל הצחוק של גארפילד גארפילד וכח החיות גארפילד כוכבי האנימציה נחלצים לעזרה
 תוכנית טלוויזיה:  גארפילד המופע של גארפילד
 יוצרים:  ג'ים דייוויס 
 גילום הדמות:  סקוט ביץ' לורנצו מיוזיק טום סמוטרס ביל מאריי ג'ף ברגמן ג'ון ברנרד פרנק וולקר כריס פראט
 דיבוב:  סקוט ביץ' לורנצו מיוזיק טום סמוטרס ביל מאריי ג'ף ברגמן ג'ון ברנרד פרנק וולקר כריס פראט
 דיבוב בשפה העברית:  אלדד פריבס איל קיציס נמרוד רשף יואב בר לב יפתח אופיר
 מידע
 כינויים:  גארף (על ידי סקוויק)
 גיל:  46
 תאריך לידה:  ינואר 1978
 מין:  זכר
 מקום מגורים:  מונסי אינדיאנה
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'ון ארבאקל (בעלים) ויק (אב) סוניה (אם) ראול (אח) אודי
 חברים:  אודי סקוויק הארי (לפי הסדרה) ארלין (בת זוג)
 אויבים:  אודי (לשעבר) הארי (לעיתים רחוקות) נרמל דרוסילה ומינרווה
 
גארפילד (באנגלית: Garfield) הוא דמות בדיונית המשמשת כדמות הראשית ברצועת קומיקס בעלת אותו שם מאת המאייר האמריקאי ג'ים דייוויס (אנ'). גארפילד הוא חתול אנתרופומורפי ג'ינג'י בעל תכונות אנושיות ובעל עודף משקל, אשר מתאפיין בעצלנות וברעבתנות יוצאות-דופן. גארפילד הוא חיית המחמד של הקריקטוריסט ג'ון ארבאקל. גארפילד ידוע במיוחד בשל אהבתו ללזניה ולשינה, ובשנאתו לימי שני, לחתול נרמל ולפעילות גופנית. גארפילד נוטה גם להיות אנוכי, עוקצני, פסימי, סרקסטי וציני.
אישיות

גארפילד הוא חתול ג'ינג'י בעל עודף משקל שנודע בעצלנותו, הסרקזם הזחוח שלו והתשוקה העזה שלו לאוכל, ובמיוחד הוא אוהב לאכול "ג'אנק פוד", כמו לזניה, פיצה, גלידה, המבורגרים, פשטידה, דונאטס, אוכל סיני וממתקים. המאכל האהוב עליו ביותר הוא לזניה. לעיתים רבות בעלילת סדרת הקומיקס של גארפילד משקלו של גארפילד הוא מושא ללעג, במיוחד מצד המשקל האלקטרוני המדבר של גארפילד. גארפילד בדרך כלל אינו מתמודד היטב עם העלבונות שפולט המשקל האלקטרוני (או מכל אחד אחר), ובדרך כלל מגיב להערות מסוג אלו באלימות או בקאמבק מסוג כלשהו.
גארפילד חי עם הבעלים המעט אקסצנטרי והמגושם ג'ון ארבוקל ואודי אשר הוא כלב המחמד הלא אינטליגנטי של ג'ון, והוא נהנה להקניט את שניהם באופן סאטירי. הוא אוהב במיוחד לגרום להעליב את אודי, להתגרות בג'ון על כך שהוא כה מגושם מבחינה חברתית, ועל חוסר הפופולריות של ג'ון בקרב נשים.
ברצועת הקומיקס גארפילד נוהג לדבר באמצעות בועות מחשבה, ובעוד שבעלי החיים האחרים מסוגלים להבין אותו, ג'ון בדרך כלל לא מסוגל להבין את גארפילד (אף על פי שנדמה לעיתים רבות שג'ון מנסה לקיים דיאלוג עם גארפילד לעיתים קרובות).
בנוסף להופעתו ברצועת הקומיקס, גארפילד השתתף בסדרות "גארפילד", "גארפילד שואו" ו-"Garfield Originals", ובסרטים "גארפילד: הסרט", "גארפילד 2", "גארפילד הופך לאמיתי", "פסטיבל הצחוק של גארפילד", "גארפילד וכח החיות" ו"גארפילד". כמו כן הוא הופיע במשחקי וידאו ומדיות נוספות.
שם

ג'ים דייוויס קרא לגארפילד על שם סבו, ג'יימס גארפילד דייוויס, אשר נקרא במקור על שמו של הנשיא ג'יימס גרפילד.
מדבבים

סקוט ביץ' (בשנת 1980 בסרטון "The Fantastic Funnies")
לורנצו מיוזיק (בשנים 1982–2001 בספיישלים טלוויזיוניים ובסדרת הטלוויזיה "גארפילד").
טום סמוטרס (בשנת 1991 בפרסומות של אלפו)
ביל מארי (בשנים 2004–2006 בסרט "גארפילד: הסרט" ובסרט "גארפילד 2")
ג'ון ברנרד (בשנים 2004–2016, בין היתר במשחק הווידאו "Garfield")
פרנק וולקר (בשנים 2007 עד ההווה במשחק המחשב "Garfield Gets Real", בסרט התלת־ממדי "פסטיבל הצחוק של גארפילד", בסרט התלת־ממדי "גארפילד וכח החיות", ובסדרת האנימציה התלת־ממדית "גארפילד שואו")
כריס פראט (בסרט האנימציה "גארפילד" מבית סרטי סוני שמתוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2024)
ארומתרפיה

מבער שמן
ארומתרפיה היא שיטת טיפול פסאודו-מדעית  של הרפואה האלטרנטיבית (נקראת גם "רפואה משלימה"), שבה משתמשים בשמנים אתריים ובשמני בסיס (או שמני ירקות) עשויים מפרחים ארומטיים, צמחי מרפא, תבלינים ועצים. הארומתרפיה היא שם כללי המתייחס אל המסורות השונות של שימוש בשמנים חיוניים, לעיתים בצירוף פרקטיקות נוספות מרפואה אלטרנטיבית והשקפות רוחניות. מקור המילה הוא שילוב של ניחוח ("ארומה") עם טיפול ("תרפיה") בגוף, בנפש או במצב חברתי.
ארומתרפיה היא תורת רפואה הוליסטית ולכן, לטענת המטפלים בארומתרפיה, ניתן לשפר באמצעותה כמעט כל מצב בריאותי. נטען כי היא יעילה להפגת מתח נפשי, טיפול בבעיות שרירים, הפרעות בעיכול ומחלות עור, אך מחקרים רפואיים שנעשו אודותיה מצאו כי הארומתרפיה חסרת תועלת. לטענת המטפלים, השמנים מעבירים לגוף את התכונות המרפאות של הצמחים באמצעות חוש הריח דרך הריאות, אוסמוזה באמבט מים, מריחה על העור, וחדירה למחזור הדם. השימוש בשמנים יכול לגרום לתופעות לוואי שונות ולכן חשוב להקפיד על אמצעי זהירות והתייעצות עם מומחה לפני השימוש.
היסטוריה

המצרים הקדומים היו בין הראשונים שהחלו לעסוק בארומתרפיה כחלק מטקסים דתיים והרחקת רוחות רעות. גם המרפאים ההודים החלו לתעד, באותה עת, את יכולות הריפוי של צמחים ארומטיים כמו כוסברה, זנגביל וורד. הסינים והיפנים, לעומתם, השתמשו בצמחים ארומטיים לטקסי פולחן ולטיפוח היופי וההיגיינה האישית.
המונח "ארומתרפיה" נטבע על ידי הכימאי הצרפתי רנה-מוריס גטפוסה כאשר גילה את יכולתו של שמן לבנדר לרפא כוויות במהירות ובלא להותיר צלקות לאחר שלטענתו נכווה קשה בתאונה שארעה במעבדתו וטבל את ידו בשמן זה, אך לא קיים תיעוד לחזרה על ניסוי מעין זה. עם ממשיכי דרכו נמנים הרופא והמדען ד"ר ג'ין ולנט ואת מרגריט מאורי אשר טענה שיש להתאים את הניחוחות במיוחד לאישיות ולבעיות הבריאות של המטופלים.
ענפים מרכזיים

ישנם שלושה ענפים מרכזיים של ארומתרפיה:
ארומתרפיה ביתית (Home Aromatherapy) - טיפול עצמי, בישום ושימוש קוסמטי.
ארומתרפיה קלינית (Clinical Aromatherapy) - כחלק מפרמקולוגיה וטיפול תרופתי.
ארומקולוגיה (Aromachology) - פסיכולוגיה של הריחות והשפעתם על המוח.
כמו כן, בשנים האחרונות בחלק מארצות אירופה ובמיוחד בצרפת החלו להתרכז בארומתרפיה מדעית. טיפול ארומתרפי החל להוות בהן חלק מהרפואה הקונבנציונלית. בצרפת חלק מהשמנים האתריים ניתנים כתרופות מרשם ובפיקוח רופאים.
יסודות הארומתרפיה

העקרונות העיקריים של הארומתרפיה הם:
כוח החיים - תפיסה פילוסופית פסאודו-מדעית הטוענת שהחיים קיימים בכל דבר. הם הכוח המאחד את כל חלקיקי האטום יחדיו וממנו נובעים כוחות המשיכה והמגנטיות, הוא מעניק לנו את ההכרה; טענה זו אינה מגובה במחקרים מדעיים ואף עומדת בסתירה לעובדות יסוד בפיזיקה. אותו כוח החיים מגלה את עצמו בכל צמח בדרך שונה במעט. לפיכך, לכל זן של צמחים סגולות ייחודיות. הפקתה של תמצית מהצמח היא אחת הדרכים לבודד את "אישיותו" וסגולותיו.
יין ויאנג - מושג המתאר את שני הכוחות המנוגדים אך משלימים המצויים, כביכול, בכל הדברים ביקום. ביסודו של כל פרח או זרע או ניצן נמצאת, כביכול, נקודה, שממנה נובעת ה"אנרגיה" וממנה נמשכת הצמיחה; בבוטניקה לא ידוע על נקודה כזו.
מזונות אורגניים - תרופות "טבעיות", אורגניות שלא עברו תהליכים כימיים או אחרים, יפעלו - לטענת הארומתרפיסטים - בהרמוניה עם כוחות הריפוי של גוף האדם ויעזרו להם לשקם את ה"הרמוניה בגוף".
בדוגמה להגיון קדם-מדעי נפוץ, יש מרפאים שמקשרים בין מאפייניו החיצוניים של הצמח לאפקט הטיפולי שלו. הצורה והריח של סיגלית, לדוגמה, מרמזים לטענתם על ביישנות. לכן, שמן סיגליות אמור להביא לתחושת רגיעה וצניעות אצל המטופל. הטענה של הארומתרפיסטים - שהשמנים האתריים יכולים להילחם בחיידקים, בפטריות, בנגיפים ובטפילים נוספים ולהמריץ את המערכת החיסונית כדי להשיב את הבריאות לגוף - שנויה במחלוקת (ראה את הביקורת בהמשך). במדינות כמו אנגליה, ארצות הברית ואוסטרליה הארומתרפיה נחשבת לחלק מהאופנתיות של הרפואה המשלימה במקרה הטוב או לפסבדו מדע במקרה הרע.
מחקר

בארומתרפיה, בדומה לרבות משיטות הטיפול האלטרנטיביות, בוצעו רק מעט מחקרים רפואיים מבוקרים וכפולי סמיות (לא החולה ולא הצוות המטפל יודע האם הטיפול אותו מקבל החולה הוא התרופה או פלצבו). אין הוכחות רפואיות טובות לכך שארומתרפיה יכולה למנוע או לרפא מחלה כלשהי. בשנת 2015 פרסמה מחלקת הבריאות של ממשלת אוסטרליה את תוצאות סקירת טיפולים אלטרנטיביים שביקשה לקבוע אם יש כאלה שמתאימים לכיסוי על ידי ביטוחי הבריאות; ארומתרפיה הייתה אחת מתוך 17 טיפולים שעבורם לא נמצאו עדויות ברורות ליעילות. העדויות ליעילותה של ארומתרפיה בטיפול במצבים רפואיים מצומצמות ביותר, בפרט חסרים מחקרים עם מתודולוגיה קפדנית.
מספר מחקרים בדקו את יעילות הארומתרפיה במצבים שונים: גרד בעור, אי-שקט, דיכאון ועוד. הטיפול הארומתרפי נוסה גם להקלה על חולי סרטן. רק מחקרים איכותיים מעטים העידו על תועלת משימוש בארומתרפיה במצבים אלה. הם רמזו לכך שבמצבי חרדה, דאגנות יתר ודיכאון יש לארומתרפיה תרומה להקלת תסמינים אלה. במאמר שפורסם ב"בריטיש מדיקל ג'ורנל" טוענים הרופאים שבשלושה ניסויים שנעשו בחולי דמנציה בשנת 2003 היו סימנים לכך ששמן לימון ושמן לבנדר נספגו בגוף והקלו חלק מתסמיני המחלה. אבל המחקר המדעי על עקרונות והשפעות הארומתרפיה עדיין מוגבל. הקהילה הרפואית בארצות הברית ובאנגליה, כמו גם בישראל, סבורה כי ריחות נעימים יכולים לכל היותר לסייע בהרגעה והורדת לחצים. כמה מההשפעות המיוחסות לארומתרפיה, כגון: הרגעה ובהירות המחשבה הן מאוד סובייקטיביות ועלולות להתעורר גם מאפקט פלצבו.
בנוסף צוין[דרוש מקור: איפה?] כי הארומתרפיה מתבססת על עדויות אנקדוטיות להצלחותיה ואינה מוכיחה שהטיפול יכול לרפא מחלות. גם ניסויים שתוצאותיהם צוטטו על ידי ארומתרפיסטים לא עמדו בדרישות מניסויים קליניים, או פשוט הוצאו מהקשרם. אם יש השפעות חיוביות עלולות להיות גם השפעות שליליות לשימוש בצורה לא נכונה או שילוב רע בין השמנים, במיוחד בפרמקולוגיה המסורתית. בנוסף קיים חשש בקהילת הרופאים כי אנשים עם מחלות הניתנות לריפוי על ידי הרפואה המודרנית, יפנו לטיפולים חסרי תועלת כגון ארומתרפיה והומאופתיה, במקום לקבל טיפול נחוץ בתרופות מוכחות מדעית.
כמה מחסידי הארומתרפיה מאמינים שהשפעות השמנים אינן נובעות מהכימיקלים הפועלים על החושים, אלא שהשמן מכיל את "כוח החיים" של הצמח אשר יאזן את האנרגיות של הגוף ויקדם את הריפוי באמצעות טיהור ויברציות שליליות משדה האנרגיה שלו. לאמונות פסבדו-מדעיות אלו אין בסיס מדעי ויש הרואים בהצגתן בפני הלקוחות משום הונאה.
בהיעדר פיקוח רפואי מתאים, קיים חשש לשימוש לא בטיחותי בארומתרפיה. השמנים האתריים עלולים לגרות את העור ולגרום להרעלה, נזק בכבד והתקפים, אם הם לא דוללו עם שמני בסיס, כגון: שמן שקדים, שמן זית, שמן אגוזי לוז ורוז היפ.
אופני שימוש

קיימות דרכי שימוש מגוונות בשמנים, הכוללות עיסוי, אמבטיה, שאיפת אדים, אידוי, הסנפה, רטיות (קומפרסים), שטיפת פה, וטיפולי שיער ועור. במרבית המקרים תמצית שמן מדוללת בבסיס שמן אחר (כמו שומשום או שקדים), מכיוון שתמציות השמנים מרוכזות מאוד ועלולות לגרום לכוויות כימיות.
לקריאה נוספת

בלאך ג'יימס וסטנגלר מארק, האנציקלופדיה החדשה לריפוי טבעי, 2006, הוצאת פוקוס: רמת גן
בראון אליזבת,רפואה אלטרנטיבית, 2001, הוצאת ספרי: תל אביב
פרופ' הלוי יונתן, רפואה משלימה ואלטרנטיבית: כל העובדות, 2005, הוצאת זמורה-ביתן: אור יהודה
וורווד ואלרי אן, ניחוחות מרפא: מדריך רב תועלת לשימוש יומיומי בשמנים נדיפים, 2003, הוצאת יער: ירושלים
טיסראנד רוברט, אמנות הארומתרפיה, 1992, הוצאת אור-עם: תל אביב
פרי שי ויששכר עמי, האנציקלופדיה לרפואה אלטרנטיבית ולרפואה משלימה, 2003, הוצאת רקפת: חיפה
הערות שוליים

↑  Ades TB, ed. (2009). "Aromatherapy". American Cancer Society Complete Guide to Complementary and Alternative Cancer Therapies (2nd ed.). American Cancer Society. pp. 57–60. ISBN 978-0-944235-71-3.
↑  Barrett, S. "Aromatherapy: Making Dollars out of Scents". Science & Pseudoscience Review in Mental Health. Scientific Review of Mental Health Practice. נבדק ב-21 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baggoley C (2015). "Review of the Australian Government Rebate on Natural Therapies for Private Health Insurance" (PDF). Australian Government. אורכב מ-המקור (PDF) ב-26 ביוני 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  van der Watt, G; Janca, A (2008). "Aromatherapy in nursing and mental health care". Contemporary Nurse. 30 (1): 69–75. doi:10.5172/conu.673.30.1.69. PMID 19072192.(הקישור אינו פעיל)
↑  Edris, AE (2007). "Pharmaceutical and therapeutic Potentials of essential oils and their individual volatile constituents: A review". Phytotherapy Research. 21 (4): 308–323. doi:10.1002/ptr.2072. PMID 17199238.
↑  פרופ' יונתן הלוי, מתוך ספרו "רפואה משלימה ואלטרנטיבית: כל העובדות", 2005, הוצאת זמורה-ביתן. עמ' 183-184.
↑  Sensory stimulation in dementia:An effective option for managing behavioural problems, באתר BMJ (לקוח מ- Burns et al. BMJ.2002; 325: עמודים 1312-1313)
↑  Jennifer Clay Cather, MD, Mark R. Macknet, MD, and M. Alan Menter, MD,‏ Hyperpigmented macules and streaks, באתר PubMed Central,‏ 2000 (לקוח מ-Proc (Bayl Univ Med Cent). 2000 October; 13(4): עמודים 405–406)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532289505171  BNE: XX547022  BnF: cb11949988k (data)  GND: 4126484-8  LCCN: sh88005874  NDL: 00570476  NKC: ph118615 
שדה אזוביון (לבנדר)
סיגלית אפריקאית "הביישנית"
שוקרוט גארני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מרכיבים עיקריים:  choucroute 
 
שוקרוט גארני (בצרפתית: Choucroute garnie, ״כרוב כבוש מקושט״) הוא מאכל המזוהה עם חבל אלזס שבצרפת.
המתכון להכנתו של שוקרוט גארני כולל כרוב כבוש, עם נקניקיות וחלקי בשר לבן אחרים שעברו עיבוד מוקדם - בישול, המלחה ועישון. נהוג להכין את המתכון בתוספת תפוחי אדמה. סופר האוכל ג'פרי שטיינגרטן כתב, שכל מתכון מסורתי כולל גם פלפל שחור,  ציפורן, שום, גרגרי ערער, בצלים, ותפוחי אדמה; רובם כוללים עלי דפנה ויין. הרכיבים השונים מבושלים בסיר למשך מספר שעות על גבי מצע הכרוב הכבוש.
גרסאות עיקריות

באלזס נוהגים לבשל את השוקרוט ביין לבן, ובגרמניה בבירה ושומן חזיר או אווז. מחוץ לאלזס יש החורגים מהיותו מאכל עניים ומבשלים אותו בשמפניה (שוקרוט רויאל) ומוסיפים לו חלקים יוקרתיים (כמו פואה גרא ובשר ציד). גרסת המטבח ההונגרי כוללת כרוב ממולא בתוספת מרכיבים אחרים. ניתן להוסיף לשוקרוט חתיכות כרוב שאינו כבוש על-מנת להפיק גרסה מעט פחות חומצית.
היסטוריה

השוקרוט התפתח כמאכל איכרים, שבמשך החורף הייתה תזונתם מבוססת על מזון משומר, ומקור שמו מהמילה "שוקרוטייר" - כבישת כרוב. למרות שבמקורו השוקרוט הוא מתכון גרמני, הביא הסיפוח הצרפתי של אזור אלזס ולוריין בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648 את התבשיל לצרפת ומאז הוא הפך לפופולרי ברחבי המדינה.
הקהילה היהודית באלזס פיתחה גרסה כשרה למתכון, בו חלקי בשר אווז מחליפים את בשר החזיר. על בסיס גרסה זו נפוצה מנה בשם "שוקרוט יהודי".
השוקרוט נפוץ כיום ברחבי צרפת כמשומר או בצורה שמוכנה לחימום במיקרוגל.
הערות שוליים

↑  ישראל אהרוני, במטבח הצרפתי, אדם מוציאים לאור 1995, עמ' 180
יעקב רוזנטל (תל אביב)

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1905 כסלו ה'תרס"ו קויל, פולין
 פטירה:  22 בספטמבר 1995 (בגיל 89) כ"ז באלול ה'תשנ"ה תל אביב
 תקופת הפעילות:  ? – 22 בספטמבר 1995 
 אב"ד בתל אביב
 רב שכונת הירקון-הצפון
 רב בית הכנסת הגדול בצפון תל אביב
בית הכנסת הגדול בצפון תל אביב רחוב דיזנגוף 314, 1950 בערך. צילום: סקנריסט אליעזר מורב
הרב יעקב רוזנטל (כסלו ה'תרס"ו, דצמבר 1905 – כ"ז באלול ה'תשנ"ה, 22 בספטמבר 1995), היה אב"ד בתל אביב, רב שכונת הירקון-הצפון ורב בית הכנסת הגדול בצפון תל אביב.
ביוגרפיה

נולד בעיר קויל שבפולין, למאטיל ולר' שמואל רוזנטל, סוחר עצים תורני. בשנת ה'תרפ"ג, 1923, עלה בגפו לארץ-ישראל. בירושלים התוודע לרב זרח ראובן ברוורמן, למד בישיבתו שבמאה שערים כחמש שנים וראה בו את רבו המובהק. בשנת ה'תרפ"ט, 1929, נישא לדבורה, בתו של הרב ראובן משה צ'רנוצקי מוילנה, ושפרה בת הרב שלמה גדול, רבה של וורניאן פלך וילנה. לאחר נישואיו עבר להתגורר בתל אביב מקום מגוריו של חמיו, והחל ללמד כר"מ בישיבה לצעירים אור זורח ביפו.
בתל אביב נעשה הרב רוזנטל תלמידם ומקורבם של הרב שאול משה זילברמן רבה של ויירושוב, והרב אליהו אהרן מילייקובסקי רבה של חרקוב וראב"ד תל אביב, נסמך על ידם ושימשם בשימוש חכמים.
בהמלצת הרבנים הראשיים לתל אביב, הרב שלמה הכהן אהרונסון והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, התמנה הרב רוזנטל בשנת ה'תרצ"ב, 1932, כרב שכונת "אגודת יושבי אוהלים וצריפים" בצפון תל אביב, בסמוך לירקון, לימים, שכונת הירקון-הצפון. באותה שנה נבנה בית הכנסת האזורי ברחוב דיזנגוף 314-312, בו כיהן הרב רוזנטל כרב שישים ושתיים שנה. כך תיאר ראש הקהילה ומייסדה, בנימין אפרתי, את השתלשלות האירועים:
"שכונת הצפון נבנתה על ידי יהודים 'עמך' שהניחו את יסודותיה בשנת תרפ"ז. כעבור חצי שנה כאשר הצלחתי להקים את הבית הראשון בשכונה, פנינו להגרב"צ עוזיאל ז"ל וקבלנו ממנו ספר תורה. בשביעי של פסח אותה שנה התחלנו להתפלל בציבור בביתי. סמוך לכך פנינו לעירית תל אביב וקיבלנו מגרש יפה וגדול ברחוב דיזנגוף בשביל בית כנסת [...] מאחר שאמצעתנו [!] המעטים לא אפשרו לנו לבנות בנין, הקימונו צריף על אותו מגרש בלילה בלי רשיון, בעזרת רוב תושבי השכונה ואף אחד לא התנגד לכך. בצריף זה התפללנו מספר שנים עד שהצלחנו להקים בית כנסת מפואר הנקרא כיום בית הכנסת הגדול בצפון תל אביב, ומכהן בו הרב יעקב רוזנטל המאציל מתורתו, מרוחו וממעשיו הטובים על כל השכונה".
בשנת ה'תש"ד, 1944, התמנה דיין בבית הדין הרבני; בשנת ה'תש"י, 1950, התמנה לדיין ב"בית דין מיוחד על יד הרבנות הראשית לישראל לעיר יפו המשוחררת", בהרכב של האב"ד הרב יהושע מנחם אהרנברג. בשנת ה'תשכ"ו, 1966, התמנה לאב"ד בתל אביב, תפקיד אותו מילא כעשרים שנה.
עמדותיו והשקפתו

בחודש תשרי ה'תשכ"ז, 1967, חתם הרב רוזנטל על קול קורא יחד עם חשובי הרבנים והדיינים על איסור ניתוחי מתים "אלא באופן של פיקוח נפש מיידי ובהסכמה לכל מקרה של רב מובהק המוסמך לכך". בחודש אלול ה'תשכ"ז, לאחר מלחמת ששת הימים חתם הרב על כרוז האוסר: "להיכנס לכל שטח הר הבית". בחודש כסלו ה'תשל"ב, 1972, חתם הרב על פסק דין האוסר גיוס בנות.
כחלוץ רבני בעיר העברית החדשה, הניח הרב רוזנטל יסודות הנהגה רבנית וקהילתית כלל-ישראלית, של יהדות אורתודוקסית בתל אביב, ביניהם: קירוב משפחות שאינן שומרות מצוות; טקסי בר-מצווה למשפחות שאינן שומרות שבת וניסוח פשרות יצירתיות בין מתפללי נוסח אשכנז ונוסח ספרד. ככלל, הנהגתו הייתה בימין מקרבת, שיחו ושיגו בצניעות, בנועם ובחן.
במלחמת העצמאות התיר לפועלים הסלוניקאים, כולם שומרי שבת, לפרוק נשק מאנייה שעגנה בנמל. אחד הפועלים, אפרים ברוך, נזכר: "הוא התבונן בפועלי הנמל בחיוך רחב, ואמר להם 'איפה בגדי העבודה תביאו לי מייד חולצה ומכנסיים, שאוכל לעזור לכם'". לאחר שנתן את ההיתר, סייע הרב בעצמו לפרוק את הנשק.
פעילות ציבורית

הרב רוזנטל היה שותף פעיל בהקמת מסגרות חינוך דתי בתל אביב: סייע בהקמת מסגרת תורנית לנוער בתוך בית הכנסת; סייע בייסוד בית הספר לבנות מזרחי בצפון תל אביב, שימש בו 'נשיא ועד ההורים' ועודד את הקמת הישיבה התיכונית בעיר.
בפרוץ מאורעות תרצ"ו והגעת פליטים רבים לשכונה, ייסד הרב רוזנטל עם רעייתו הרבנית "אגודת נשים לעזרה סוציאלית וגמילות חסד". האגודה שיכנה חסרי בית בבית הכנסת וסיפקה להם מצרכים חיוניים. פעילות זו נמשכה באמצעות ארגון גמ"ח קהילתי של מתן בסתר, הלוואות וסיוע סוציאלי.
הרב רוזנטל נמנה עם מזהירי שבת ובנועם אישיותו הפעיל את השפעתו למניעת חילולי שבת בעיר. פעולות אלו החלו כבר בשנות ה-30 סביב אירועי יריד המזרח בנמל תל אביב ועד השתדלותו לסגירת בתי קולנוע בכרך הסואן בערוב ימיו.
בתקופת תנועת המרי העברי, הסתתר מנחם בגין מפקד האצ"ל מהשלטון המנדטורי תחת שם הכיסוי: ישראל ססובר. בין השנים 1947-1945 התגורר במחתרת ברחוב יהושע בן-נון בתל אביב. בתקופה זו הרבה לפקוד את בית הכנסת ״שלום״ שבשכונת הצפון. בספרו המרד מתאר בגין את הרב רוזנטל: ״רב השכונה, תלמיד חכם, בעל שתי עיניים בוערות כגחלים״. לימים, לאחר עלותו לכס ראש ממשלת ישראל, שב בגין לבית הכנסת, הפעם במסגרת ביקור רשמי, ובנאומו אמר בין היתר: ”בין כתלי בית הכנסת הזה, נמצא הרב יעקב רוזנטל, מורי ורבי מן הימים ההם, אצלו למדתי, מפיו שמעתי תורה [...] בבית הכנסת הזה נתנו לבתי את שמה, שם אמי הקדושה חסיה, והרב רוזנטל הוא שקרא שמה בישראל. איש לא ידע אז במה אני עוסק. איש לא תיאר לעצמו שאפשר לבוא לבית הכנסת, לעלות לתורה, ובין מנחה למעריב ללמוד משניות, ולעשות דברים אשר נאלצנו לעשותם כדי להבטיח עתיד לעם”.