stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמונה

ערך זה עוסק במושג הכללי בדבר התחושה שטענה או הנחה כלשהי היא נכונה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אגדת הפניקס העולה מהאפר היא אמונה בתחיית המתים המוטבעת כל כך בתרבויות המערביות שהיא העבירה את המיתוסים הסמליים והספרותיים.
אמונה, במובנה הרחב, היא מצב פסיכולוגי בו אדם חש כי טענה או הנחה מסוימת היא נכונה (אמת). לפעמים משמש המושג גם לתיאור הטענה עצמה ביחס לאותו אדם. במובנה המצומצם, אמונה מתייחסת רק לעניינים שאינם טריוויאליים, ועשויה להיות מחלוקת לגבי הוכחתם או נכונותם. בשימוש כזה, אמונה מובחנת מידיעה, שהיא תחושת נכונות של עניינים שאינם טריוויאליים. מובן עוד יותר מצומצם של אמונה, אך מאוד נפוץ, הוא תחושת נכונות של עניינים שכלל אינם ניתנים להוכחה לוגית או אמפירית, גם לדעת המאמין. ישנן דעות שונות בשאלה אלו אמונות הן תחושות בלבד ואלו מהוות ידיעה.
אטימולוגיה

כשהמקרא וחז"ל משתמשים במילה אמונה לציון הקשר בין האדם לאל, הכוונה היא לביטחון שחש האדם באלוהיו – ולא לאמונה בעצם קיומו של האל, אשר לכאורה היא ברורה מאליה. שורשו של המושג 'אמונה' הוא א.מ.נ. והוא משמש במשמעות של מתן אמון או של אמינות ויציבות. גם הביטוי אָמֵן משמש להבעת אמון באמינותה של האמירה אליה מתייחס הדובר.
גם אצל חז"ל המילה מקבלת משמעות דומה. למשל: תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א': "בשעה שמכניסין אדם לדין (של מעלה), אומרים לו: נשאת ונתת באמונה?". הווה אומר, מצופה שהאדם יתנהג כהלכה, ויקיים כיאות חיובים דתיים ומוסריים. קיים גבול מטושטש בין ההתנהגות כלפי האל וכלפי הבריות, שכן אותה המילה משמשת לשני האובייקטים האלו.
ההוגים היהודים הרציונליסטים מימי הביניים ואילך הגדירו אמונה כקבלת דבר מה כנכון, זאת לאור המסורת הפילוסופית שראשיתה ביוון העתיקה. הוגים יהודים אחרים, ובעיקר כאלו שהושפע יותר מהקבלה, זיהו אותה יותר עם תחושה פנימית שדבר מה נכון.
לאור הפער שבין מושג האמונה בתנ"ך ומושג האמונה בימי הביניים הבחין מרטין בובר בין "אמונה ב-" ל"אמונה ש-". ה"אמונה ב-", מתייחסת למושג האמונה התנ"כי, שהוא אינטר-סובייקטיבי וקיומי במהותו. ה"אמונה ש-" יונקת מן המסורת הפילוסופית והיא צורה של ידיעה, כהכרה בתקפותה של טענה.
מערכת האמונות האנושית > אמונות סינתטיות ואנליטיות

האמונה קושרת את האדם למושגי ה"אמת" וה"נכון". אמונת האדם עשויה להגדיר את המתודה לקביעת האמת, או את האמת עצמה – ובמובן זה קיים הבדל בין אמונות ישירות לאמונות עקיפות.
כל מערכת אמונות מתבססת על אקסיומות, שהן אבני יסוד, אשר נכונותן ברורה לאדם בצורה אינטואיטיבית. אמונה אקסיומטית בטענה כלשהי יכולה להתבסס בחלקה על אמונות קודמות, אך יהיה בה ממד שיישען על התחושה הטבעית בלבד, והיא נוצרת על ידי האדם בצורה סינתטית.
האמונה האקסיומטית יכולה להיות אפריורית, ולטעון לאמיתתה ללא הצורך בהתבססות על אמונה קודמת. היא גם יכולה להיות אפוסטריורית, כגון אמונה בדואליזם או במטריאליזם, שיכולה להתבסס על התחושה הכללית שהאדם קולט מהמציאות.
אמונה אנליטית שואבת את קיומה מכוחה של האמונה האקסיומטית שמחייבת אותה, והיא נובעת ממנה בצורה לוגית על ידי דרכי הגזירה האנליטיות. ניתן להוכיח שאמונה אנליטית כלשהי היא שגויה על ידי ההוכחה שהאקסיומות העומדות בבסיסה מובילות לאמונה הפוכה. ניתן גם להוכיח שאמונה אקסיומטית כלשהי היא שגויה על ידי ההוכחה שהמסקנות האנליטיות הנובעות ממנה מובילות לאבסורד, או לאמונה שסותרת אמונה אחרת, שמוסכם שהיא חזקה ממנה.
מערכת האמונות האנושית > אמונה בטוב

לאמונה גם קשר הדוק למושגים "מוסר" ו"טוב", וזאת מכיוון שהם מחייבים השלכה של העולם הסובייקטיבי על החוץ. קיומו של טוב או מוסרי מותנה באמונה שיש אכן דברים "טובים" ו"מוסריים" שהם יעד אנושי. סוג אמונה שכזה מכונה גם "אמונה בערכים".
היחס בין שתי האמונות, באמת ובטוב, נתון להשקפה פילוסופית. לדוגמה, הפילוסוף היווני סוקרטס לא  הבדיל בין האמונה ב"טוב" לאמונה ב"אמת", ועל כן האמונה באחד מהם חייבה את האמונה באחר. לעומתו, הפילוסוף היווני אריסטו הבדיל בין שני מושגים אלה והפריד בין שתי האמונות הנגזרות מהם.
עבור מרבית הפילוסופים שתי אמונות אלו אינן נפרדות באופן מוחלט ולרוב מייצגות שני צדדים שונים של מערכת אמונות אחת ושלמה.
הוכחות אמפיריות לאמונה

רבות מהאמונות הבסיסיות המשותפות לבני האדם מוכחות בצורה אמפירית, מכוחו של הניסיון.
בפילוסופיה האפיסטמולוגית, העוסקת באפשרות הכרת האדם את המציאות, ככלל לא ברור שראיות אמפיריות נחשבות כהוכחות של ממש (בעקבות דייוויד יום, דקארט, ברקלי, קאנט וכו').
עם זאת, קבלת הוכחות אמפיריות כהוכחות מוחצות וככאלו המעידות על המצב במציאות האובייקטיבית מקובלת בקרב רוב אנשים, זאת בעקבות קבלתן (המסויגת) כנכונות וחשיבותן הרבה בשיטה המדעית של המדע המודרני. לדוגמה, הקביעה "המקרר במטבח הוא לבן" היא אמונה שמוכחת בצורה אמפירית, מפני שהמידע על צבע המקרר נקלט על ידי חוש הראייה, הועבר למוח, והושווה למידע החושי והלשוני הקודם לגבי צבעים עד קבלת הקביעה כי צבעו לבן.
קיומו של המדע המודרני הופך את יחס האמונה והאדם למורכב, שכן הוא מרחיב את תחום ההתנסות החושית־לשונית, וכן חותר למציאת החוקים הנמצאים בבסיס התופעות הטבעיות. התפתחות המדע מאפשרת יצירת עולם הולך וגדל הנתפס כמוכח אובייקטיבית ושאלות כגון "כיצד פועל הגוף" ו"ממה מורכב העולם" ניתנות למדידה חושית אמפירית באמצעות כלים מדעיים שונים, כמו השאלה "איזה צבע יש למקרר". עם זאת, אמונה שהוכחה בצורה אמפירית תהיה בהכרח אמונה בפרט מציאותי, כגון צבע המקרר, אך אמונה בכלל כלשהו או בחוק טבע שחורג מעבר לגבולות הניסיון הקודם כוללת מעצם טבעה ספקולציה כלשהי על העולם. כלל מדעי (לפחות במובן המודרני) מתבסס בדרך כלל על וודאות סטטיסטית ועל הסבר תאורטי מאחד לכלל התצפיות עד כה. התפתחות המדע והמקום שהוא תופס בחברה המערבית גרמה לכך שגם אמונות מדעיות נחשבות בדרך כלל למוכחות אמפירית, על אף הקושי הפילוסופי שתפיסה כזו מעוררת.
חלק מהאמונות אינן ניתנות להוכחה אמפירית כלל. מאחר שהוכחות אמפיריות מתבססות על המצוי (Is) בלבד, בעיית הראוי-מצוי מראה שלא ניתן להפיק מהן מידע לגבי הרצוי (Ought). אמונות וטענות שבאות לקבוע נורמה מסוימת, כגון אמונה בחשיבותם של ערכים כגון שוויון, חופש וכדומה, ניתן להוכיח רק על ידי גזירה שלהן מהנחות יסוד משותפות, כגון כבוד האדם וכו'. אף על פי שלא ניתן להוכיח בצורה אמפירית שנורמה מסוימת היא נכונה, ניתן להוכיח בצורה אמפירית שיישומה בפועל אכן מביא לתוצאות שמוסכם שהן רצויות. לדוגמה, לא ניתן להוכיח בצורה אמפירית שחשוב לאכול מזון בריא, אך מחקר מדעי עשוי להוכיח שאכילת מזון בריא מובילה לאריכות חיים.
למרות העובדה שכל אמונה קלאסית היא ביסודה השלכה של העולם החוויתי-סובייקטיבי על המציאות, היא לרוב מכילה גם ממד של התנסות חושית, לשונית או תחושתית, בדומה לקביעות אמפיריות. למשל, האמונה כי סובלנות היא דרך הפתרון הטובה ביותר, מתבססת, בנוסף להיגיון, רגש וכדומה, על מכלול קודם של חוויות המתייחסות לפתרונות סובלניים או לא־סובלניים, והשתלשלות האירועים והתחושות הנלוות בכל מקרה.
עם קבלת המדע בתרבות המערבית כאמת אובייקטיבית, עוסקות שאלות האמונה בסוגיות כלליות יותר, כגון "האם לקבל את דרך החקירה המדעית ולהאמין למדענים?" "האם שיטת הרפואה המערבית נכונה?" וכדומה, ומשקלן של השאלות הערכיות, כגון "מה חשוב בחיים?", "מהי הצורה הנכונה ביותר לקיים חברה?" בתוך תחום האמונה עולה.
חינוך לאמונה

האמונה קשורה, כפי שנרמז לפני כן, בחינוך מסוים אותו קיבל האדם. הוכחה לקביעה זו ניתן למצוא בכך שבני אדם שונים זה מזה באמונותיהם, באופן שנקבע סטטיסטית (לכל הפחות) על ידי החינוך אותו קיבלו, אך גם על ידי בחינה פילוסופית או סוציולוגית־פסיכולוגית של הנושא.
הכוונה, בתחום זה, היא להגדרה הרחבה של חינוך, כמציין את מכלול ההתרחשות החברתית והטבעית הסובבת את האדם. עם זאת, חקר שינוי האמונות של האדם מצביע, באופן גס, על כך ששינויי האמונה הולכים ומצטמצמים עם העלייה בגיל. בכל גיל נעשים שינויי אמונה, אך חריפותם ומשכם הולך וקטן ככל שהאדם מתבגר והולך.
גישה פילוסופית הרואה באמונה תוצר בלעדי של החינוך, שאינו נתון כלל לשינוי של האדם, היא גישה דטרמיניסטית. גישה המעמידה את האמונה כביטוי ישיר לבחירה ערכית של האדם היא אקזיסטנציאליסטית (קיומית).
חינוך לאמונה > חינוך מכוון

רוב החברות האנושיות עושות שימוש בחינוך באופן מכוון, כדי לשמר את מערכות האמונה שלהן. כאמור, החינוך משפיע באופן תמידי, גם בלא שיהיה מכוון, אך תופעה זו מהווה לקיחת אחריות על תהליך זה.
חינוך זה מתבטא עוד מגיל צעיר ביותר, על ידי המשפחה, אך נעשה גם בבתי הספר. מרבית החינוך מן הסוג הזה נעשה בקבוצות השתייכות קטנות (משפחה, כיתה וכו'), אך חלקו נעשה בשימוש באמצעי תקשורת המונים.
גם כאן, תקשורת ההמונים משמשת לחינוך לאמונה מסוימת גם כאשר אינה מכוונת לכך (לדוגמה: פרסום למכירת דירות נופש מעמיק את האמונה כי חופש נובע מנוחות ולא מתהליכים אחרים). שימוש מכוון באמצעי תקשורת המונים מכונה תעמולה.
חינוך מכוון זה עשוי להיות תולדה של תהליכים חברתיים ארעיים, ביוזמת הגורם המחנך ישירות (לדוגמה: חינוך לאמונה כי אלימות אינה צורת פתרון טובה על ידי מורה או גנן־ילדים), אך במקרים מסוימים הוא תוצאה של החלטה של הממשל. צורה זו נפוצה ביותר, ומהווה את יכולתה של החברה לעצב את אמונותיה.
לעיתים, נעשה שימוש בהנחלה מכוונת של אמונות בדרכי שכנוע תוקפניות ומניפולטיביות. במקרים אלו משמש החינוך כאמצעי ישיר ליצירת אמונה מסוימת באדם. מקרים אלו מכונים שטיפת מוח. אמצעי זה משויך לדעת רבים לדוקטרינות דתיות מסוימות (כדוגמת המערכת הכנסייתית הקתולית בימי הביניים, שהתבססה על יצירת רגשות עזים כפחד ואשמה) וכן לתנועות פוליטיות מסוימות (כדוגמת הקומוניזם בברית המועצות ובסין, שהוחדר למוחות מיליוני בני אדם בכוח השליטה על המשאבים השלטוניים).
אמונה והחברה האנושית

מכיוון שבכל מערכת חברתית אנושית קיים מידע רב לגבי הטבע והתנהגות האדם והחברה (מידע הנגזר ממורכבותם של היחסים האנושיים ומהיכולת הלשונית להבחין במורכבות זו), בכל תרבות נזקק האדם לכמות זו או אחרת של אמונות על מנת לתפקד במציאות מורכבת.
אמונות אלו משתנות בהתאם למורכבותה ולדרך צבירת המידע של כל חברה אנושית. מסיבה זו קיים קשר הדוק בין תרבות לבין אמונה, שני גורמים התלויים זה בזה באופן בלתי נפרד: מכלול האמונות מעצב את התרבות ומהווה חלק מרכזי בה, ואילו יש הטוענים כי צרכים חברתיים גרמו להופעת אמונות מסוימות.
אמונה והחברה האנושית > אמונה ומגמות חברתיות

מכיוון שהאמונה מגדירה את ערכיו של האדם, קשורות אמונה זו והמגמות החברתיות השונות המתרחשות במהלך ההיסטוריה.
יחס זה הוא דיאלקטי, כלומר - ההיסטוריה והאמונה משפיעות זו על זו. המדע החוקר יחס זה הוא מטריאליזם דיאלקטי.
לדוגמה: התפתחות הקפיטליזם הייתה כרוכה בהתפתחות האמונה של האדם כי כמות הרכוש שברשותו, היא מגדיר של הטוב שבמעמדו (בניגוד, לדוגמה, לאמונה הימי־ביניימית בקיום הסדר כקובע את הטוב, כפי שצוין לעיל). אמונה זו, המלווה באמונה כי האדם שואף להגדיל את כמות רכושו באופן אנוכי, קשורה באופן כלשהו להתפתחות הקפיטליזם, שהיא תורה המבוססת על רכוש אישי.
קשר זה הוא דו־כיווני בטבעו (לדוגמה: השיטה הקפיטליסטית חיזקה את האמונה ברכוש אישי, ואילו אמונה זו אפשרה את היווצרות הקפיטליזם). קיים דיון פילוסופי בנוגע לשאלת הקדימות, בו מכריעות נטיות פילוסופיות שונות.
מגמות לאורך ההיסטוריה ביחס למקומה של האמונה

לפי יואב שורק במסה "אמונה בקומת אדם", לאורך ההיסטוריה היו מספר תפיסות אוניברסליות מתחלפות ביחס למקומה של ה"אמונה" בעולם. כל אחת מתפיסות אלו, עד זו שהחלה באמצע המאה ה-20, שררה מאות שנים לפחות:
בתקופה המקראית תפקיד ה"אמונה" כלל חיפוש משמעותה המלאה של תפקיד האדם ל"תיקון העולם". גם מתן תורה לא שלל את תפקיד התבונה האנושית והניסיון כחלק מתפקידו הרוחני של האדם וכהשלמה להבנת רצון הבורא (אף על פי שרצון הבורא מתברר בעיקר דרך המקרא והמסורת). לפי תפיסה זו, קיים יחס והפריה הדדית בין העולם ה"אמוני"-הרוחני לבין העולם ה"ארצי"-הגשמי, כאשר הפריה זו מעניקה מחד משמעות ותכלית לעולם ה"גשמי" ובמקביל מעשירה ומשלימה את העולם הרוחני.
מאז עליית הנצרות ועד עידן הנאורות, התפיסה בעולם הנוצרי הייתה ש"התגלות" שללה את מקומה של התבונה ושל האנושיות בעולם הרוחניות וה"אמונה". תפיסה זו הובילה לדּוֹגְמָה לפיה "ידע ["אמוני"] אינו נבחן על ידי המציאות אלא המציאות נבחנת על ידו". לפי תפיסה זו התקיים נתק מוחלט בין העולם ה"אמוני"-הרוחני לבין העולם ה"ארצי"-הגשמי.
בעידן הנאורות נשללה הדּוֹגְמָה הקודמת לפיה "ידע ["אמוני"] אינו נבחן על ידי המציאות אלא המציאות נבחנת על ידו", והוחלפה ב"אמונה" ש"בנרטיב הכולל של האדם כנזר הבריאה התר אחר האמת המצויה בתוך העולם" וש"העולם, הארצי והחומרי, מגלם בתוכו משמעות ואמת נצחית". תפיסה זו חזרה ל"אמונה" בקיומו של יחס והפריה הדדית בין העולם ה"אמוני"-הרוחני לבין העולם ה"ארצי"-הגשמי.
במאה ה-20, על רקע שתי מלחמות העולם וקריסת ה"אמונה" שההתקדמות הטכנולוגית תמנע את הסבל האנושי, התפתחה תפיסה שהפעם הייתה מבוססת על הפרדה מוחלטת בין העולם ה"אמוני"-הרוחני לבין תחומים מסוג המדינאות והמוסר, הבנת הטבע והבנת ההיסטוריה, אלא שבניגוד לתקופה שקדמה לעידן הנאורות הפעם בעולם המערבי תחומים אלו הפכו לתחומים "חילוניים" לחלוטין. במקביל כתנועת נגד, בחלקים מהעולם הדתי התגבשה תפיסה לפיה תחומים מסוג המדינאות והמוסר (בניגוד לתחומים מסוג הרפואה, המדע והטכנולוגיה), הבנת הטבע והבנת ההיסטוריה צריכים להיות מושפעים אך ורק מהעולם ה"אמוני"-הרוחני, ואין כל מקום להפריה הדדית בתחומים אלו עם העולם ה"ארצי"-הגשמי. בניגוד לתפיסות אלו עומדים הוגים, שהראי"ה קוק בולט בהן, שגם בעת הזו "מאמינים" בקיום יחס והפריה הדדית מלא בין העולם ה"אמוני"-הרוחני לבין העולם ה"ארצי"-הגשמי.
ראו גם

אמונה באלוהים
אינטואיציה
לקריאה נוספת

משה הלברטל, דוד קורצווייל ואבי שגיא (עורכים), על האמונה - עיונים במושג האמונה ובתולדותיו במסורת היהודית, כתר הוצאה לאור, 2005.
ישראל קנוהל, אמונות המקרא, הספר חושף ומתאר את ריבוי הפנים ומגוון האמונות והדעות בהגות המקראית, האוניברסיטה העברית ירושלים, תשס"ז.
יעקב נגלר, רעיונות והגיגים ביסודות החיים והאמונה, 2018. קישור באתר המחבר
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ט"ו, פסוק ו': ”והאמין בה' ויחשבה לו צדקה”

ספר שמות, פרק י"ד, פסוק ל"א: ”ויאמינו בה' ובמשה עבדו”

ספר תהלים, פרק ע"ח, פסוק כ"ב: ”כי לא האמינו, באלוהים; ולא בטחו, בישועתו”
↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק ד': ”הצור תמים פעלו, כי כל דרכיו משפט; אל אמונה ואין עול, צדיק וישר הוא”

ספר תהלים, פרק ל"ג, פסוק ד': ”כי ישר דבר ה', וכל מעשהו באמונה”

שם, פרק צ"ו, פסוק י"ג: ”לפני ה' כי בא, כי בא לשפט הארץ; ישפט תבל בצדק ועמים באמונתו” (והשוו לתהלים, צ"ח, ט').
↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק כ': ”כי דור תהפוכות המה, בנים לא-אמון בם.”

ספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק ו': ”והיה אמונת עיתיך, חוסן ישועות חכמת ודעת”.
↑  מרטין בובר, תרגום: חיים מחלב, אחרית דבר מאת דוד פלוסר, שתי דרכי אמונה, רסלינג, 2011
↑  להרחבה, ראו בספר ה"תניא", איגרת הקודש, פרק י"א.
↑  להרחבה, ראו בערכים השיטה המדעית ופילוסופיה של המדע
↑  Definition of RELIGION, www.merriam-webster.com, ‏2024-03-30 (באנגלית)
↑  ראו לדוגמה הרב מרדכי נויגרשל, מסע אל פסגת הר סיני, בתחילת הספר
1 2 3 4  יואב שורק, ‏"אמונה בקומת אדם", השילוח, 16, אוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85013004
M3 לי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק בינוני
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 שנת ייצור:  1941
 תקופת השימוש:  1941–הווה (כ־84 שנים) 
 דגם קודם:  טנק בינוני M2
 דגם עוקב:  שרמן
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה: • המערכה על צרפת, • המערכה בצפון אפריקה.
 יחידות שיוצרו:  6,258 
 מידע טכני
 אורך:  5.64 מטרים
 רוחב:  2.72 מטרים
 גובה:  3.02 מטרים
 משקל:  28 טון
 מהירות:  40 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  177 קילומטר
 מנוע:  בנזין, 340 כ"ס
 שריון:  57-13 מילימטר
 צוות:  7 אנשים (M3 לי) 6 אנשים (M3 גרנט)
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 75 מילימטר
 חימוש משני:  תותח 37 מ"מ 3 מקלעי M1919 בראונינג
 
טנקים בפס הייצור במפעל קרייזלר, סמוך לדטרויט
בשירות מבצעי במצרים, 1942
M3 לי הוא טנק בינוני אמריקאי הנקרא על שמו של רוברט לי. הטנק פותח בתחילת מלחמת העולם השנייה, כפתרון ביניים, והועבר לצבא הבריטי למערכה בצפון אפריקה. בשל מגרעותיו הוא הוחלף במהרה בטנק השרמן. גרסה משודרגת של הטנק נקראת M3 גרנט, על שם יוליסס ס. גרנט.
רקע

כבר עם תחילת ייצורו היו מגרעותיו של ה-M3 ברורות, והיה ידוע שיש להחליפו במהרה. מקורו של הטנק במכרז ממשלתי אמריקאי לטנק בינוני שיהיה חמוש בתותח 75 מ"מ. דרישה זו עלתה בעקבות הבליצקריג הגרמני של 1939, שבמהלכו רמס צבא היבשה הגרמני את פולין. חוסר בצריח מתאים גרם לכך שעיצוב הטנק יהיה גרוע למדי. למרות זאת, עד הופעת טנקים טובים יותר היה ה-M3 האופציה היחידה שעמדה לרשות בנות הברית המערביות.
הטנק

ה־M3 תוכנן מראש כאמצעי ביניים. המכרז דרש תותח 75 מ"מ שאכן נכלל בטנק. התותח היה מצוין, טוב יותר ממרבית תותחי הטנקים הבינוניים בעולם בזמנו, אך דרך הצבתו בטנק פגעה באפשרויות השימוש בו לשימוש יעיל בלחימה מול טנקים: תותח ה־75 מ"מ הוצב בתובה עצמה, בצד ימין. המתלה שבו הוצב איפשר תזוזה של מעלות בודדות ימינה או שמאלה. דבר זה הקשה על כיוון התותח למטרה, שכן למעשה כל הטנק היה חייב להיות חשוף ומופנה למטרה. על מנת לפצות על כך הותקן צריח קטן עם תותח 37 מ"מ. צריח זה אומנם הסתובב ב־360 מעלות, אך הוא גם יצר שלושה חסרונות נוספים לטנק:
הצריח הביא את גובה הטנק ל־3.1 מטרים, גובה מופרז שהקשה על הסוואה והפך את הטנק לחשוף מאוד בקרב.
הצריח עצמו היה ממוגן באופן גרוע.
שני התותחים דרשו שני אנשי צוות נוספים (תותחן וטען), ומספר אנשי הצוות בטנק הגיע ל־7 (בהשוואה ל־4 או 5 בטנקים של אותה התקופה).
בנוסף לכל המגרעות האלה, מיגון הטנק היה דק ובנוי באופן גרוע, כאשר לוחות הפלדה היו ממוסמרים זה לזה ולא מרותכים. בסופו של דבר, היה מדובר בפתרון גרוע לבעיות של בעלות הברית.
למרות זאת, בשל המחסור בציוד ב־1940, הזמינו גם האמריקאים וגם הבריטים את הטנק.
שירות מבצעי

בשנים 1941–1942 היו הבריטים בצפון אפריקה עסוקים בלוחמה עיקשת מול קורפוס אפריקה של רומל. הטנקים הבריטיים שהיו בנמצא היו חמושים בתותח 40 מ"מ שהקשה עליהם בלחימה מול הפאנצרים הגרמניים. התותחים הבריטיים אומנם היו נחותים רק במעט לעומת התותחים הגרמניים, אך הטנקים הגרמניים היו לרוב מוגנים בשריון כבד יותר. כך קרה שאבדות הטנקים הבריטים היו גבוהות מאוד. טנקי ה־M3 נשלחו לשימוש הצבא הבריטי בצפון אפריקה והשתתפו לראשונה בלחימה משמעותית במאי 1942 בקרב גזאלה, כשהם זוכים למחמאות רבות מצוותי הטנקים הבריטיים אשר לראשונה זכו לטנק בעל עוצמת אש ואמינות בביצועים אל מול טנקי הפנצר 3 ו-4 הגרמניים. ה־M3 היה מסוגל להשמיד את הטנקים הגרמניים הבינוניים מטווח ארוך יחסית, ובכך פיצה באופן חלקי על חסרונותיו הברורים. כמו כן, לפגזיו היה יתרון גדול בכושר חומר נפץ מעולה.
עם המשך הייצור נבנו כמה תתי דגמים שונים, כאשר רובם נקראו בפי הבריטים "לי", וחלקם נקראו "גרנט". חלק ממגרעות הטנק שופרו, על ידי שימוש ביציקה לבניית הטנק במקום לוחות, או על ידי ריתוך במקום מיסמור. בחלק מהטנקים הותקנו צריחים בריטיים יצוקים, שהיו מוגנים בהרבה מהמקוריים. בנוסף הוסר בחלק מהטנקים צריחון המפקד שרק הוסיף לגובה והיה מיותר.
בשנים 1942 - 1943 סופקו כ-1,300 טנקי M3 לצבא האדום במסגרת השאל-החכר.
הטנקים שימשו גם את האמריקאים בצפון אפריקה, ובאוקיינוס השקט. מגרעותיהם הרבות, בנוסף לייצור ההמוני של השרמן העדיף בהרבה, הובילו להוצאתם משרות ביחידות קו ראשון.
רק"מ ייעודי על בסיס ה-M3 שכלל טנקי הנדסה, טנקי להביור ועוד שימש עד לסוף המלחמה.
טנקי ה־M3 שרתו אחרי המלחמה בכמה צבאות, כולל אוסטרליה וברזיל, אך הוחלפו ברגע שנמצא תקציב מתאים.
יחיאל הררי

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1973 (בן 51) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  אליאב 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  סודו של הרבי 
 
יחיאל הררי (נולד בא' בטבת תשל"ד, 26 בדצמבר 1973) הוא סופר ישראלי, חסיד חב"ד.
ביוגרפיה

נולד ליוסף ולאילנה, גדל בראשון לציון ולמד בגימנסיה גן נחום בעיר.
בצה"ל שירת כלוחם וסמל צוות בעורב גבעתי.
הררי למד לתואר ראשון, במסלול ניהול ומדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה, אותו סיים בהצטיינות בשנת 1998. למד לתואר שני במסלול פילוסופיה פוליטית, בחוג למדע המדינה, אוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בהצטיינות. נושא התזה: "האדם והמדינה בהגות היהודית".
כתב את עבודת הדוקטור שלו בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב בנושא "מיסטיקה כרטוריקה משיחית בכתביו ופועלו של הרב יצחק גינזבורג", בהנחיית מיכאל קרן ופרופ' שלמה גיורא שוהם. לאחר מכן היה מרצה מן החוץ באוניברסיטה ולימד במכללת ספיר.
בתקופה זו היה יועץ פרלמנטרי לחברי הכנסת אופיר פינס ואלי בן-מנחם ממפלגת העבודה, וכיועץ תקשורת לשר הבינוי והשיכון.
בעקבות היחשפותו לספר התניא, במהלך כתיבת דוקטורט על בסיס תורתו של הרב יצחק גינזבורג, חזר בתשובה והחל לפרסם ספרים בנושאי חסידות, מונגשים לקהל הרחב.
בעבר שימש עיתונאי ברשת ידיעות תקשורת. זוכה פרס עיתונאי מצטיין ברשת.
הררי שימש כיועץ מקצועי לוועדה לבחינת תחום שיקום שכונות במשרד הבינוי והשיכון, בראשות הסופר אלי עמיר.
מחבר דו"ח הוועדה שהוגש לשר הבינוי והשיכון.
שימש כראש לשכה ויועץ מקצועי בכיר לסגן שר התעשייה והמסחר
וסגן שר השיכון והבינוי. בתקופה זו לקח חלק במשלחות מקצועיות למחוץ לישראל: כנס WTO בקטר; חתימה על הסכם סחר חופשי בבולגריה; משלחת מנהיגות צעירה מטעם ה-AJC בארצות הברית; היה חבר בוועדת היגוי בקרן להלוואת בערבות מדינה ועמד בראש צוות לכתיבת תוכנית לשינוי ארגוני במשרד התמ"ס. כיהן כיו"ר דירקטוריון מט"י (מרכז טיפוח יזמות) מודיעין, רמלה ולוד.
החל מהשנים 2013–2014 עוסק בעיקר בהרצאות בישראל ובעולם בנושאים קבלה, חסידות ותורת הנפש היהודית, חינוך, חשיבה יצירתית ומימוש פוטנציאל, שינוי רגשי.
מתגורר ביישוב אליאב במזרח לכיש. נשוי לענת הררי, עו"ד, בעבר חברת מועצת העיר מודיעין מטעם מרצ.
חיבוריו

להכיר את הבורא: שער היחוד והאמונה
טרדות הפרנסה: התבוננות עצמית על-פי הקבלה והחסידות
על זוגיות והתאמה: התבוננות עצמית על-פי הקבלה והחסידות
יום הולדת - המשמעות הפנימית של הדיבור: התבוננות עצמית על-פי הקבלה והחסידות
מיסטיקה כרטוריקה משיחית בכתביו ופועלו של הרב יצחק גינזבורג
סודו של הרבי, 2013, ידיעות ספרים (הפך רב-מכר וזכה באות ספר הזהב כחודשיים לאחר צאתו לאור)
לנצח כל רגע מחדש - שיחת נפש עם בעל התניא, 2015, ידיעות ספרים (ספרו השביעי המסכם למעלה מעשר שנות עיון, כתיבה והוראה בתחום תורת הנפש. הספר הפך לרב-מכר מיד עם צאתו לאור)
אומנות ההגבהה, המדריך להורות על פי חכמת היהדות, 2017, ידיעות ספרים
הפוך, 2019, ידיעות ספרים
חיי שליחות: הרב יצחק דוד גרוסמן ומפעלי חייו, 2021 ידיעות ספרים
לפרוץ את גבולות האישיות: יסודות תורת הנפש ביהדות, 2022, ידיעות ספרים
הערות שוליים

↑  עמוד הפייסבוק של הררי
1 2 3 4 5 6 7  קורות חיים, באתר התבוננות, יולי 2009
1 2 3  טלי בשוראי יצקוביץ, מט"י לעידוד המורל, מודיעין ניוז, מאי 2002.
↑  דו"ח הוועדה הציבורית לבחינת המבנה הרצוי לתוכנית שיקום שכונות ולבחינת כלים חדשים ועדכניים בתחום. תוכנית לחדוש השכונות. מוגש לשר הבינוי והשיכון. יוני 2006, 53 עמודים.
↑  שרה זלצר, ‏מוציאים עשן, באתר גלובס, 28 בנובמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299113805171  BnF: cb16930136f (data)  ISNI: 0000 0000 7029 0390  LCCN: n2011072522  VIAF: 98353922   WorldCat (עם VIAF): 98353922
מרחב בר (טופולוגיה)

בטופולוגיה, מרחב בר הוא מרחב טופולוגי שבו כל איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות עם פנים ריק הוא קבוצה עם פנים ריק.
למרחבי בר חשיבות רבה בטופולוגיה ובאנליזה פונקציונלית, זאת בעקבות משפט הקטגוריה של בר הקובע כי כל מרחב מטרי שלם וכל מרחב רגולרי קומפקטי מקומית הוא מרחב בר. באמצעות מרחבים אלו ניתן להוכיח משפטים חשובים באנליזה פונקציונלית כגון משפט ההעתקה הפתוחה.
מרחב בר נקרא על שמו של המתמטיקאי הצרפתי רנה-לואי בר.
מונחים בסיסיים

עבור מרחב טופולוגי  X עם טופולוגיה  {\mathcal {T}} הקבוצה  N\subseteq X תקרא קבוצה דלילה אם ורק אם הפנים של הסגור שלה ריק. כלומר,  \operatorname {Int} (\operatorname {Cl} (N))=\emptyset .
קבוצה  A\subseteq X תקרא קבוצה מקטגוריה ראשונה אם ורק אם היא מהווה איחוד בן מניה של קבוצות דלילות. לעומת זאת, הקבוצה  A תקרא קבוצה מקטגוריה שנייה אם ורק אם היא אינה קבוצה מקטגוריה ראשונה.
הגדרה מתמטית

מרחב טופולוגי  X עם טופולוגיה  {\mathcal {T}} ייקרא מרחב בר אם ורק אם הוא מקיים את אחד התנאים השקולים הבאים:
כל איחוד בן מניה של קבוצות סגורות עם פנים ריק הוא קבוצה עם פנים ריק.
כל חיתוך בן מניה של קבוצות פתוחות וצפופות צפוף גם כן.
לכל קבוצה מקטגוריה ראשונה יש פנים ריק.
כל קבוצה פתוחה לא ריקה היא קבוצה מקטגוריה שנייה.
המשלים של כל קבוצה מקטגוריה ראשונה הוא קבוצה צפופה.
הגדרה אלטרנטיבית באמצעות משחק שוקה

ניתן להגדיר את המונח מרחב בר באמצעות המשחק הטופולוגי משחק שוקה. עבור מרחב טופולוגי  X, משחק שוקה משוחק על-ידי שני שחקנים אליס ובוב. בתחילת המשחק אליס בוחרת קבוצה פתוחה  U_{1}\subseteq X ובוב בוחר בעקבותיה קבוצה פתוחה  U_{2}\subseteq U_{1}. לאחר מכן אליס בוחרת קבוצה פתוחה נוספת  U_{3}\subseteq U_{2} ובוב ממשיך בבחירת קבוצה פתוחה  U_{4}\subseteq U_{3}. המשחק נמשך עד לאינסוף כאשר לשני השחקנים אסור לבחור בקבוצה ריקה. אליס מנצחת את המשחק אם  \bigcap _{n=1}^{\infty }{U_{n}}\neq \emptyset . אחרת, בוב מנצח.
ניתן להוכיח כי בוב יכול לשחק לפי אסטרטגיה מנצחת (כלומר, תוכנית פעולה שתבטיח את ניצחונו לכל בחירת פעולות של אליס) אם ורק אם המרחב  X הוא מרחב בר. בכך, ניתן להגדיר באופן אלטרנטיבי מרחב בר להיות מרחב טופולוגי שבו יש לבוב אסטרטגיה מנצחת במשחק שוקה.
דוגמאות

ממשפט הקטגוריה של בר נובע כי המרחבים  \mathbb {R} ^{n} עם הטופולוגיה הסטנדרטית הם מרחבי בר.
הישר של סורגנפריי ומישור מור הם מרחבי בר, זאת על אף שהם אינם מקיימים את משפט הקטגוריה של בר.
הערות שוליים

↑  Baire space in nLab, ncatlab.org
↑  Richard M. Timoney, Baire category and open mapping theorems, Trinity College Dublin, ‏2016 (באנגלית)
↑  R. C. Haworth, R. A. McCoy, Baire spaces, 1977
↑  Banach-Mazur game - Encyclopedia of Mathematics, encyclopediaofmath.org
מכונית קונספט

דגם "Maserati Chicane" - מכונית קונספט (המכונית הרחוקה בתמונה).
"פורד Evos" - מכונית קונספט
סיטרואן טוביק ("Citroën Tubik") - מכונית מסחרית קונספט
מכונית קונספט (באנגלית: Concept car) היא דגם מכונית יחידה המיוצרת על ידי יצרנית כלי-רכב, כדי להציג חידוש מסוים. החידוש יכול להיות בתחומים מגוונים, כגון הנדסת אנוש, טכנולוגיה, מנוע, תיבת הילוכים, סגנון, עיצוב (חיצוני ופנימי), בטיחות, צריכת דלק וכדומה.
מכונית הקונספט מיוצרת ביחידות בודדות של רכבי אב טיפוס. ברוב המקרים מיוצר אב טיפוס בודד.
מכוניות קונספט מוצגות בתערוכות מכוניות בינלאומיות כגון: "תערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה" ו"תערוכת הרכב של טורינו".
לרגל הצגת דגם מסוים של מכונית קונספט מוזמנים עיתונאי רכב מכל רחבי העולם, וכתגובה למאמרים המקצועיים שעיתונאי הרכב מפרסמים, (כולל מבחני דרכים) יצרנית הדגם, בודקת ובוחנת את תגובות קהל הקונים הפוטנציאלי, מה שנותן ליצרנית מדד על "התאמת שינויים בייצור רכביה ללקוחותיה".
מכונית הקונספט תאלץ לעבור שינויים מפליגים לפני סיום העיצוב, למען הבטיחות והעלות של הדגם.
לעיתים נדירות מאוד מכונית קונספט תגיע לפסי הייצור, ותשווק לקונים.
כלי רכב קונספט מיוצר כאב טיפוס בכל צורות כלי הרכב. לדוגמה: מכונית מרוץ, מכונית על, מכונית ספורט, מכונית קבריולה, מכונית משפחתית, מכונית סלון, מכונית קופה, מכונית סטיישן, טנדר, מסחרית, אוטובוס, משאית, טרקטור, אופנוע.