stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואדי חרמיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינות באגן הניקוז:  מדינה פלסטינית 
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) ואדי חרמיה(למפת דרום השומרון רגילה) ואדי חרמיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי חרמיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי חרמיה
 
צומת ואדי חרמיה בכביש 60 מבט מדרום לצפון
טקס יום הזיכרון לנופלי בנימין 2019 המתקיים במבנה תחנת המשטרה הבריטית במקום
הנוף האופייני הנשקף בעת נסיעה בוואדי
ואדי חרמיה או ואדי אל-חראמייה (בערבית: وادي الحرامية שמשמעותו "נחל השודדים") הוא אפיק נחל צר ועמוק הממוקם בצפון הרי בנימין, בין שילה לגופנא, ובו עוברת הדרך הקדומה החוצה את הארץ מצפון לדרום. כיום עובר באפיק הנחל כביש 60.
שם זה ככל הנראה ניתן לו משום שבעבר הוא היה מקום מועד להתקפות שודדים על עוברי האורח במקום, מכיוון שהמקום כה צר ועמוק והדרך עוברת בתוך ערוץ הנחל.
צפונית-מערבית לנחל נמצאת ההתנחלות מעלה לבונה, עוד בסביבת המקום הכפרים הפלסטינים סינג'יל ואל-מזרעה א-שרקיה.
בעת העתיקה

בזמן העתיק היה ואדי חרמיה ממוקם באחת הנקודות האסטרטגיות החשובות ביותר באזור, זאת מפני שהמעבר הראשי מדרום הארץ לצפונה עבר בו. ערך ביטחוני הביא להקמת מצודות סביב הנחל בתקופות שונות:
בורג' בארדוויל – מצודת בולדוין (בורג' – מצודה, כמו burg בגרמנית)
מצודת ריימון דה סן ז'יל בסינג'יל
חרבת בורג' א-ליסאנה במזרעה א-שרקיה, שבה שרידי מצודה צלבנית שהוקמה על גבי שרידי מבצר עתיק יותר מן התקופה הרומית
המבצר הצלבני על הכביש, מדרום לצומת המשטרה הבריטית. יש סבורים שקרב מעלה לבונה, הקרב הראשון בין כוחותיו של יהודה המכבי ובין כוחות הצבא הסלאוקי נערך בוואדי, ולכן נקרא גם קרב ואדי חרמיה. הקרב נערך בשנת 167 לפנה"ס בין כוחות המכבים ובין הצבא הסלאוקי שהורכב מחיל המצב המקומי של העיר שומרון תחת פיקודו של אפולוניוס. הסלאוקים הובסו ואפולוניוס נהרג. גם במסעו של אספסיאנוס לכיוון ירושלים היה ואדי חרמיה המכשול האחרון שעמד בפניו בדרכו לירושלים.
ארכאולוגיה

בצלעות הוואדי ישנן מערות טבעיות ומערות חצובות. חלק מהמערות שימשו כמערות קבורה. במערת הקבורה, שנמצאת בק"מ ה-32 מירושלים, נמצאה כתובת עם האותיות "לגה" האות הראשונה מטושטשת וככל הנראה זו היא האות "ב". לפי השערת החוקרים במערה זו נקברה אישה חשובה ממשמרת בילגה, אחת מ-24 משמרות הכהונה ששירתו בבית המקדש השני. משמרת זו נודעה לגנאי בגלל התנהגות כוהניה. משמרת זו התגוררה באזור גופנה בימי בית שני.
את המערה מצא אלעזר ליפא סוקניק במהלך סקר ארכאולוגי שקיים באזור בשנת 1932, במהלך עבודות להרחבת הכביש על ידי הבריטים.
בעת החדשה

בימי המנדט הבריטי, לפחות עד סלילת כביש תל אביב חיפה הישן בשנת 1936, היווה כביש 60 שעבר דרך ואדי חרמייה את הדרך העיקרית המחברת את דרום הארץ עם צפונה. בוואדי חרמייה עבר הכביש בין הרים גבוהים במקום נוח להסתתרות שודדים ועל כן הוקמה במקום תחנת משטרה, שהיוותה גם תחנת עזרה ראשונה וסיוע במרחב בין רמאללה ושכם; שודד דרכים ידוע שפעל במקום בתקופת היישוב היה אחמד חמד מחמוד שנודע בכינויו "אבו ג'ילדה". בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936–1939), פעלו הפורעים הערבים נגד קווי הטלפון שעברו לאורך הוואדי, נגד כלי הרכב היהודיים שעברו במקום ואף נגד תחנת המשטרה עצמה, שננטשה בספטמבר 1938 מחוסר יכולת להגן עליה.
גם בימי שלטון ממלכת ירדן ביהודה ושומרון אירעו במקום מקרי שוד.
בעקבות הסכמי אוסלו והאיסור על יהודים לנסוע באזורים שנמסרו לרשות הפלסטינית, נפרץ "כביש עוקף רמאללה", כחלופה לקטע מכביש 60 שבסביבות רמאללה. הכביש העוקף נפגש עם כביש 60 הישן במרכז ואדי חרמיה, סמוך לתחנת המשטרה הבריטית בצומת שנודע כ"צומת המשטרה הבריטית" או "צומת חרמיה". מאז, קטע הכביש העובר בחלקו הדרומי של הוואדי (לשעבר חלק מכביש 60) הוא ראשיתו של ציר "חוצה בנימין" וחלקו הצפוני של כביש 466.
במשך שנים רבות הדרך בוואדי חרמייה הייתה מועדת לפורענות שכן הוואדי היה חשוך ברובו, מפותל מאוד ובקטעים ארוכים בו אין קליטה לתקשורת סלולרית. להלן מספר פיגועים בולטים שהיו בדרך זו:
עפרה פליקס, בתו של הרב מנחם פליקס, נרצחה בערב שבת ה' בשבט תשנ"ה (6/1/1995). כשהיא נרצחה טרם נמנע מיהודים לנסוע בדרום הוואדי. היא נסעה עם משפחתה מבית אל צפונה ומחבלים ירו עליהם מהמארב מדרום לצומת חלמיש (המפגש עם כביש 465 – כביש עוקף ביר-זית).
המחבל אחמד ע'נדור רצח את שרה לישה בט"ו בחשוון תשס"א (13 בנובמבר 2000), ב"צומת המשטרה הבריטית".
ב-3 במרץ 2002 נרצחו במקום 10 חיילים ואזרחים במחסום המשטרה הבריטית על ידי ת'אא'ר חמאד, צלף פלסטיני שבא מהיישוב סילוואד הסמוך. בעקבות הרצח ניסו תושבים מעפרה ושילה להקים היאחזות בתחנת המשטרה הנטושה, אך הם פונו כעבור זמן קצר.
בכ"ו בסיון תשס"ב (6 ביוני 2002), נרצח ארז רונד מאש ממארב.
ביום הזיכרון 2023 אירע פיגוע ירי מרכב חולף לעבר קבוצת רצים שרצה לזכר נופלים מהיישוב עטרת אל יד לבנים לפני הטקס השנתי. בפיגוע נפצע אחד הרצים קל בידו.
הפיגוע בוואדי חרמיה (2024) ירי שהתרחש ב-7 בינואר 2024, בו נרצח גבר ערבי תושב מזרח ירושלים בן 30 בוואדי חרמיה שבהרי בנימין, באמצע הדרך שבין צומת המשטרה הבריטית לבין גשר ביר זית כ2 קילומטר ממערב לצומת, על כביש 465. אישה נוספת, אף היא תושבת מזרח ירושלים, נפצעה באורח קשה. היא מתה מפצעיה לאחר כשבועיים וחצי.
בנוסף לאלה, בדרך ובסביבתו היו פיגועים רבים נוספים, בירי, מטעני חבלה או אבנים. חלקם הסתיימו במות הנפגע או בפציעתו.
בינואר 2017 הוקמה במתחם המשטרה הבריטית אנטנה סלולרית בגובה 60 מטרים, אשר שיפרה את הקליטה בוואדי כמעט לכל אורכו. בספטמבר 2024 בוצעה הצבת תאורה בקטע הכביש מצומת המשטרה הבריטית ועד ליישוב נווה צוף.
ממשלת ישראל מתכננת את הרחבת כביש 60, עוקף רמאללה, מצומת המשטרה הבריטית ועד למחסום חיזמא. הכביש יהפוך לדו נתיבי מהיר, עם מחלפים ורמזורים לכל אורכו.
כיום, משמשת תחנת המשטרה הבריטית כ"בית יד לבנים" של המועצה אזורית מטה בנימין. מדי שנה, מתקיים בבית יד לבנים טקס יום הזיכרון המרכזי לנופלי בנימין.
התיישבות בעת החדשה

בשנת 1975 ניסה גרעין שילה מאנשי גוש אמונים להקים את היישוב עפרה. לאחר מספר ניסיונות שלא הצליחו נכנסו המתיישבים להתגורר במערות הפזורות בוואדי חרמיה, כאות מחאה על סירובה של הממשלה לאשר להם את הקמת היישוב. ניסיון זה נודע בשם "מבצע מנוחה ונחלה".
התיישבות בעת החדשה > יישובים סמוכים ונקודות ציון

עפרה – 3 ק"מ דרומית מזרחית לוואדי.
שילה – 4 ק"מ צפונית לוואדי.
סילואד – בקצהו הצפוני של הוואדי.
עטרת ורוואבי – 3 ק"מ מערבית לוואדי.
רכס בעל חצור – מזרחית לוואדי.
צומת המשטרה הבריטית – בחיבור בין החלק הצפוני והחלק המערבי של הוואדי. במקום שוכן בית יד לבנים האזורי.
ראו גם

קרב ואדי חרמיה
מעלה לבונה
לקריאה נוספת

"ההר הטוב הזה – מסלולים ואתרים בדרום השומרון" מאת דניאל אלדד ויוסף ירושלמי הוצאת בית אל ירושלים תשס"ט 2009. עמודים 190–207
הערות שוליים

↑  Pringle, 1998, pp. 29-30
↑  גבורת המכבים בבנימין עלון ישע שלנו, גיליון 127, טבת תשס"ט
↑  ז'אבו ארליך, גבורת בית חשמונאי, החברה להגנת הטבע
1 2  Crime Wave in Arab Areas, פלסטיין פוסט, 17 בינואר 1949
↑  Hold-Up on Nablus Road, פלסטיין פוסט, 27 במרץ 1934
↑  אתרים מעניינים - ואדי חארמייה, באתר "לבן כתום לבן"
↑  The Good Samaritan, פלסטיין פוסט, 16 באוגוסט 1936
↑  Official Communique, פלסטיין פוסט, 22 ביוני 1936
↑  Sniping Attacks near Jerusalem, פלסטיין פוסט, 16 ביוני 1938
↑  Three Stations and Posts Closed, פלסטיין פוסט, 18 בספטמבר 1938
↑  עפרה פליקס, באתר "אלון מורה-שכם"
↑  התובע הצבאי נגד סאמר מחמד חסין אבו קויק, תיק ביה"מ: 3639/02, תיק תביעה: 574/02, תיק פ.א.: 3148/00, באתר דובר צה"ל (הקישור אינו פעיל)
↑  סוף סוף: קליטה סלולארית בואדי חרמיה, באתר www.inn.co.il, ‏14/01/2017
↑  הרחבת כביש 60 וסלילת צירים חדשים., באתר www.makorrishon.co.il, ‏19.04.2023
↑  דני רובינשטיין, דבר, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏11.3.1975
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
איגור, נסיך קייב

איגור (ברוסית: Игорь‏; 878 – 945) היה שליט נסיכות קייב (912–945).
לפעמים נחשב הנסיך הראשון של קייב, כיוון שרואים בקודמו אולג, עוצר בלבד. שמו ידוע גם ממקורות ביזנטיים, והוא הראשון משושלת רוריק, שמוזכר במקור היסטורי ודאי בן התקופה. כמעט כל המידע עליו מקורו בכרוניקה הרוסית הראשונה ובכרוניקת נובגורוד הראשונה, שניהם מתבססים על מקור משותף, שנכתב לכל המוקדם כ-150 שנה אחרי מותו.
חייו על פי הכרוניקות

איגור היה בנו של רוריק, מייסד השושלת הקרויה על שמו, ששלט בנובגורוד וסמולנסק בצפון. אביו מת בעודו צעיר ומינה באופן זמני את קרוב משפחתו, אולג, כמושל נובגורוד וכאפוטרופוס על בנו איגור. תחת שלטונו של אולג נכבשה קייב מידי מושליה הקודמים, אסקולד ודיר.
לאחר מותו של אולג (912 או 922 לפי הכרוניקות השונות) קיבל לידיו איגור את השלטון על רוס של קייב. הוא נלחם נגד הדרבליאנים וגבה מהם כופר. מסופר גם שהוא כרת ברית עם הפצ'נגים שהגיעו לעיר מהאימפריה הביזנטית, אך היחסים ביניהם התערערו עד שפרצה מלחמה בין הצדדים, שהסתיימה בעבור תשלום כופר מצידם.
בין שנתו הראשונה לשנת 941 יש פער בכרוניקה, ולא ידוע מה עשה בשנים אלו. יש היסטוריונים שטוענים כי זהו פער מלאכותי, ולמעשה שלטונו היה קצר הרבה יותר.
חייו על פי הכרוניקות > המלחמה נגד ביזנטיון

בין השנים 941–945 איגור נלחם נגד האימפריה הביזנטית, אחרי שהתקיף את קונסטנטינופול ב-941. מלחמה זו מתוארת גם בכרוניקות הרוסיות וגם בתעודות ביזנטיות, שמתארות כיצד בהתקפה הראשונה הצי של איגור הושמד באש יוונית, אך איגור חזר ב-944 וכאשר אסף את כוחותיו ליד הדנובה, הקיסר קונסטנטינוס השביעי הציע לו חוזה שלום חדש עם הקלות במסחר (אם כי פחות מוצלח מהחוזה הישן של 911), ואיגור הסכים. הטקסט של החוזה נשמר בכרוניקה הראשונה.
מלחמה זו מתועדת גם במכתב שכטר מן הגניזה הקהירית, אך המסע הראשון ב-941 מיוחס שם דווקא לאולג (במכתב: הלגו, הצורה הסקנדינבית המקורית: הלגי). לפי המכתב, הסכסוך התחיל כאשר הקיסר הביזנטי רומנוס לקפנוס שיחד את רוס של קייב, שהיו בני בריתו, כדי שיתקפו את ממלכת הכוזרים. לאחר שהלגו הוביל פשיטה על שטחים כוזריים, שר הצבא פסח תקף ערים ביזנטיות ואחר כך התקדם לקייב וניצח את הלגו, שנכנע והסכים להוביל פשיטה נגד קונסטנטינופול, אך מובס מול האש היוונית, ובורח לכיוון פרס.
חייו על פי הכרוניקות > מותו

כאשר איגור חזר ממלחמתו נגד האימפריה הביזנטית, הוא הגיע עם יועציו להטיל על הדרבליאנים מיסים כפולים, והם מרדו ורצחו אותו. מותו תואר על ידי הכרוניקן הביזנטי לאון הדיאקון, שחי בימי בנו של איגור, סביאטוסלב. לאון כותב כי הרוצחים כופפו שני עצי שדר וקשרו את איגור לשניהם וכך כשהעצים יישרו את עצמם איגור נקרע לגזרים. אלמנתו, אולגה מפסקוב, נקמה את מותו והענישה את הדרבליאנים, ובכרוניקה הראשונה מופיע סיפור מפורט על נקמתה האכזרית ורבת השלבים. לאחר מותו אולגה שינתה את מערכת גביית המיסים במה שנחשב לאחת מרפורמות המס הראשונות במזרח אירופה.
הערכה היסטורית

עיקר המידע ההיסטורי המדויק על פעילותו של איגור כנסיך קייב, מגיע משנותיו האחרונות, לגביהם יש לנו עדויות בנות הזמן. חייו לפני שנת 941 מעורפלים כמו חייהם של רוריק ואולג לפניו, שתוארו בכרוניקות מאוחרות בלבד. כמה מרכיבים במידע שבכרוניקות מעוררים שאלות - ביניהם הפערים הגדול ללא מידע בין שנתו הראשונה של איגור לשנת 941, רישומים דומים שחוזרים על עצמם, ומספר השנים הטיפולוגי שהכרוניקה הרוסית הראשונה מציינת גם עבור אולג וגם עבור איגור: 33 שנים. יש לציין גם שבנו היורש של איגור, סביאטוסלאב, נולד רק בשנת 942, בשעה שלפי הכרוניקות איגור צריך להיות כבן 65.
בעקבות המידע הכלול במכתב שכטר שהוזכר, לפיו מי שהוביל את הפשיטה על קונסטנטינופול ב-941 היה אולג ולא איגור (או לצידו), הציע קונסטנטין צוקרמן כי תקופת שלטונו הייתה קצרה הרבה יותר ממה שחשבו. לדעתו מחבר הכרוניקה קובע את ראשית "רוס" בשנת 852, ולכן מתאמץ למלא את הזמן שבין שנה זו ועד למותו של איגור ב-945 בסיפוריהם של רוריק, אולג ואיגור.
אם מורידים את השנים הריקות, מוצאים שתקופת שלטונו העצמאית של איגור הייתה 3-4 שנים בלבד, עד שנרצח ב-945. הוא מסיק מכך כי אולג שימש כעוצר עד שנת 941, כאשר בעקבות הכישלון של המתקפה על קונסטנטינופול החל מאבק בין השנים, ואולג נאלץ לעזוב את קייב. לפי ניתוח זה, אולג התחיל את שלטונו מעט לפני 911, בה חתם על חוזה שלום מול האימפריה הביזנטית, ושלט בקייב עד 941, בה איבד את כוחו בעיר ויצא עם אנשיו למסע ביזה וכיבוש באזור אזרבייג'ן, בו מצא את מותו. קייב הופכת למרכז שלטוני בשנים 910-930, ולא סביב 880, מה שמתאים יותר לממצאים הארכאולוגיים בעיר.
בתרבות

רוסים רבים נקראים בשמו עד היום. על שמו נקרא שיר הגבורה "משא מלחמת איגור", וכן האופרה "הנסיך איגור" של בורודין ש"מחולות פולובציים" הוא הקטע הידוע ממנה.
פסיכולוגיה אבולוציונית

פסיכולוגיה אבולוציונית היא ענף בפסיכולוגיה החוקר את התנהגות האדם מנקודת מבט אבולוציונית ופילוגנטית. ההנחה העומדת בבסיס התחום היא, שישנן סיבות אבולוציוניות האחראיות להתנהגות האדם, כמו גם להתנהגות יתר בעלי החיים.
פסיכולוגיה אבולוציונית נחקרת הן במסגרת מדעי החברה והן במסגרת האקולוגיה התנהגותית (לעיתים אף גם באתולוגיה) השייכת לתחום מדעי החיים.
תחום הפסיכולוגיה האבולוציונית הוא תחום צעיר ועל אף הראיות המחקריות הרבות, התחום הוא עדיין מושא להתנגדות רעיונית עקרונית מחוץ לאקדמיה ואף בתוכה.
רקע

ההשערה כי האבולוציה יכולה להוות הסבר להתנהגות בעלי החיים ולא רק למבנם המורפולוגי הועלתה כבר בזמנו של צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה. כתביו של דרווין השפיעו רבות על אחדים מחוקריה המובילים של ההתנהגות האנושית - אישים כמו זיגמונד פרויד אבי תורת הפסיכואנליזה וחוקרים אחרים, בעיקר בתחום הקוגניטיבי.
תחום הפסיכולוגיה האבולוציונית הוא תחום חופף של מספר דיסציפלינות ובעיקר פסיכולוגיה קוגניטיבית, אבולוציה ואקולוגיה התנהגותית. עוסקים בו בין היתר פסיכולוגים, אנתרופולגים, ביולוגים, כלכלנים, סוציולוגים ואף מתמטיקאים וסטטיסטיקאים.
שורשיו של התחום כענף מחקר נעוצים בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, במחקרים האתולוגיים שפרחו באותה עת.

בהמשך נפרדו מעט המחקר הפסיכולוגי (המתמקד בבני אדם) והמחקר האקולוגי-ביולוגי (המתמקד בכלל בעלי החיים) לשתי דיסציפלינות חופפות. כיום מקובל לכנות את התחום הפסיכולוגי בשם "פסיכולוגיה אבולוציונית" ואילו את התחום הביולוגי בשם "אקולוגיה התנהגותית".
אחת המחלוקות המדעיות הגדולות ביותר שמייצגת הפסיכולוגיה האבולוציונית היא זו בין מולד לנלמד, כאשר הפסיכולוגיה האבולוציונית מצדדת בכך שרבים מדפוסי ההתנהגות האנושיים (והאנימלים) הם מולדים ואינם תוצאה של הסביבה.

ויכוח נוסף נוגע לשאלת הדטרמיניזם - האם התנהגותנו קבועה מראש ומוכתבת על ידי הסביבה, או שאנו אלו שקובעים ומכתיבים את התנהגותנו.

מטבע הדברים ויכוח זה הוא אמוציונלי מאוד, אם כי באקדמיה ישנה הקפדה יתרה על אובייקטיביות, הסתמכות על מחקר מדעי והימנעות מדיעות אישיות. ובכל זאת, נטוש ויכוח עמוק בין החוקרים התומכים בגישות השונות אך הם מסכימים כי זהו ויכוח רגשי ביסודו והדרך לישבו היא באמצעות מחקרים נוספים.
השם פסיכולוגיה אבולוציונית נטבע לראשונה במסגרת רשמית במאמרו של גישלין, "דרווין והפסיכולוגיה האבולוציונית" בכתב העת science בשנת 1973, אולם רק ב-1987 כאשר פורסם מאמרם של לידה קוסמידס וג'ון טובי, "מאבולוציה להתנהגות: פסיכולוגיה אבולוציונית כחוליה החסרה" החל העניין הרחב בגישה זו. קוסמידס וטובי הפכו לחוקרים מובילים בתחום, והגישה שלהם אמנם דומיננטית בדיסציפלינה, אך אינה היחידה.
טיעונים מרכזיים

שאלות המחקר המרכזיות בתחום נוגעות לדרך בה השפיעה הסביבה במהלך הדורות על עיצוב התנהגות בני האדם, רגשותיהם ומחשבותיהם, כאשר הנחת העבודה היא שקיים קשר של ברירה ואדפטציה בין התנהגות האדם ל"בית הגידול" שלו.
על פי התחום, התנהגות בני האדם עוצבה בהתאם לחברה בה הם חיו במשך אלפי ועשרות אלפי השנים האחרונות - חברה של ציידים-לקטים עד זה מקרוב. כאשר למאפייני ההתנהגות, בחלקם לפחות, ביטוי גנומי והוא זה שמועבר במהלך הדורות בתורשה.
התאוריה הפסיכו-אבולוציונית מדגישה בין היתר את סכימות החשיבה הספציפיות שאנשים נולדים איתן, סכמות שעברו אדפטציה לאורך הדורות על מנת להתאים לחברת הציידים-לקטים. הפתרונות הללו, באופן כללי, עזרו לבני האדם בהישרדות או נתנו להם עדיפות בבחירת בני זוג, ולכן הם הועילו לאורך זמן והשתמרו.
טיעונים מרכזיים > מהי התנהגות

הגדרת ההתנהגות בהקשר של פסיכולוגיה אבולוציונית היא רחבה מאוד ואינה מוגבלת רק לתגובות הפרט לסיטואציות השונות במהלך חייו: העוסקים בתחום נוטים לחלק את המחקר, בקווים גסים, לתקשורת תוך מינית ובין מינית, שיחור מזון, רבייה וגידול צאצאים וכן שימור עצמי. לכן נכללים תחת התחום אפילו מאפיינים פיזיים כמו פרומונים או מראה חיצוני ובתנאי ששאלת המחקר עוסקת בסיבות להתפתחות מאפיינים אלו מנקודת מבט של ברירה התנהגותית.
טיעונים מרכזיים > ברירה טבעית של התנהגות

תיאורית הברירה הטבעית היא תיאור לתהליך הטבעי בו פרטים המותאמים באופן הטוב יותר לסביבתם בכל דור הם אלה ששורדים יותר ולכן הם אלו שמעבירים את הגנים שלהם הלאה לצאצאים רבים יותר ומעלים בכך את שכיחות תכונותיהם באוכלוסייה בדור הבא.
הסברה היא שקיימת ברירה טבעית גם למאפיינים התנהגותיים, וכי שכיחותם של דפוסי התנהגות ותכונות התנהגות המסייעים לפרט לשרוד עולה במהלך הדורות, כחלק מתהליך של אדפטציה. סברה זו נתמכת בראיות מחקריות רבות בעת האחרונה, אם כי ישנם גם דפוסי התנהגות שהוכח כי אינם מועברים בתורשה.
עם זאת, רק תכונות שיש להן בסיס תורשתי יכולות להיות מושפעות מתהליך הברירה הטבעית ועל כך החידוש שבנקודת המבט הפסיכו-אבולוציונית.
טיעונים מרכזיים > ברירה זוויגית

ברירה זוויגית היא פיתוח מאוחר יותר של תיאורית הברירה הטבעית, בעקבות תופעות שנצפו בהן דפוסים מסוימים קיימים אף על פי שאינם מקנים לפרט יתרון הישרדותי ואף מקשים עליו להישרד לעיתים.
הדוגמה הקלאסית בתחום זה היא צורת הזנב וצבעו של הטווס אשר מקשים עליו בין היתר להסתתר מטורפים.
טענת הברירה הזוויגית היא שהמרכיב המשמעותי באדפטציה לאורך הדורות אינו יכולת ההישרדות של הפרט אלא יכולתו להעמיד צאצאים בלבד. זאת מכיוון שהצאצאים הם אלו הנושאים את המטען הגנטי של ההורה ומכאן שתכונות התורמות לרבייה מוצלחת מקבלות בכורה אבולוציונית, גם אם הן מפריעות להישרדות הפרט.
טיעונים מרכזיים > ברירה זוויגית > ברירה זוויגית: עקרון ההכבדה

אחד מהחוקרים המובילים שעסק באותם מקרים בהם יש פער ניבויי בין תיאורית הברירה הטבעית לתיאורית הברירה הזוויגית, הוא החוקר הישראלי אמוץ זהבי אשר ניסח את עקרון ההכבדה. על פי עיקרון זה סיבת קיומן של תכונות מורפולוגיות והתנהגותיות המקשות על הישרדות הפרט, היא פרסום ברבים של יכולתו הגבוהה של אותו פרט, שמסוגל "להרשות לעצמו" את התכונה הזו ועדיין לשרוד. על פי זהבי פרסום זה מקנה לבעליו יתרון רבייתי שכן בני המין השני נוטים לבחור בפרטים אלו להזדווגות.
התאוריה זכתה לתהודה נרחבת בציבור אך עדיין חסר מידע על מנת להוכיחה או להפריכה בצורה משמעותית. ישנם הסברים אלטרנטיביים אשר נחקרים גם הם.
בהנחה שקיים אלטרואיזם טהור בטבע או באדם, ניתן להסבירו על ידי עיקרון זה, אך נדרש עדיין מחקר אמפירי בנושא.
טיעונים מרכזיים > פילוגנזה של התנהגות

שימוש בידע פילוגנטי על התנהגותם של מינים קרובים הוא כלי מחקר רב ערך בתחום הפסיכו-אבולוציוני.
שינויים אבולוציוניים הם איטיים מאוד מטבעם ונמשכים על פני אלפי דורות. מסיבה זו חולקים מינים קרובים מאפיינים מורפולוגיים דומים ואף מאפיינים התנהגותיים דומים. בקווים כלליים, ככל שתכונה משותפת למשפחה גדולה יותר של מינים קרובים כך היא קדומה יותר מבחינה היסטורית, ועל כן על פי רוב משמעותית יותר שכן היא השתמרה בהצלחה במשך הזמן המדובר.
טיעונים מרכזיים > ומה באשר לבני אדם?

| --- | --- |
 :  ראו גם – אוניברסלים אנושיים
בני האדם זכו לענף מחקר נפרד בתחום הפסיכו-אבולוציוני - הפסיכולוגיה האבולוציונית עצמה, בנוסף על היותם חלק מהמחקר האקולוגי-התנהגותי הביולוגי הכללי.
האקולוגיה ההתנהגותית מדגישה את היות האדם הנבון מין נוסף ממשפחת קופי האדם, בעוד הפסיכולוגיה האבולוציונית סלחנית מעט יותר ורואה ביתר קופי האדם "יהלום לא מלוטש" מבחינה קוגניטיבית בהשוואה למין האנושי.
המחקר הפסיכו-אבולוציוני שואב מן המכנה הפילוגנטי ההתנהגותי המשותף, הרחב מאוד, הקיים בין קופי האדם והמין האנושי וכן מהמכנים המשותפים הנמוכים יותר (אבולוציונית), כגון אלו של כלל משפחת היונקים, בעלי החוליות וכו'.
חקר השורשים האבולוציונים של ההתנהגות באדם הוא רחב יריעה כחקר ההתנהגות עצמה ומכסה את כל תחומיה. דוגמה אחת לנושא שנחקר הוא שוני מגדרי באדם.
טיעונים מרכזיים > ומה באשר לבני אדם? > חקר מקרה: שוני מגדרי באדם

פסיכולוגים אבולוציוניים מרבים לעסוק בחקר הבדלי מגדר ודפוסי רבייה - נושא הנוגע בשאלה היכן עובר הגבול בין דפוסים מולדים לבין דפוסים נלמדים בהבדלים בין גברים ונשים וכיצד התפתחו הבדלים אלו. חקר הנושא ממוקד סביב עקרון הברירה הזוויגית המוזכר לעיל ובבסיסו ההנחה כי שני הזוויגים התפתחו כך שיצליחו למקסם את העברת הגנים האישיים שלהם הלאה לדורות הבאים.
קיימים ארבעה היבטים מרכזיים הנוגעים להבדלים מגדריים בגידול צאצאים באדם:
השקעה ביצירת הצאצא - ההבדל המגדרי הבסיסי ביותר, הקיים לכל רוחב עולם החי, הוא העובדה כי זכרים מייצרים הרבה מאוד תאי זרע, ואילו נקבות מייצרות מעט תאי ביצה, מורכבים הרבה יותר. זאת, בשילוב עם משך ההריון הארוך ומשך ההנקה באדם, גורמים לכך שאישה נדרשת להשקיע משאבים רבים מאוד ביצירת הצאצא וזאת לעומת הגבר, הנדרש אך ורק לייצור תאי הזרע.
השקעה בגידול הצאצא - בבני אדם נפוצה מאוד מערכת מונוגמית ועל כן, על פי רוב, שני הזוויגים משקיעים משאבים דומים בגידול הצאצא. תינוקות אדם נזקקים לזמן טיפול ארוך מאוד על מנת להגיע לבגרות ולשני הזוויגים אינטרס ברור בטיפול. אחד הדגשים בתחום זה הוא שרק הנקבה יכולה לדעת בוודאות מוחלטת כי הצאצא שייך לה. חוסר הוודאות מצד הזכר מקבל ביטוי אבולוציוני-התנהגותי, על מנת להבטיח שלא ישקיע משאבים בגידול צאצא שאינו שייך לו.
חיזור ומציאת בני זוג - מכיוון שהאישה נושאת בנטל האנרגטי העיקרי ומשאביה מוגבלים, לעומת הזכר שאינו נדרש להרות, אנו מצפים שהיא תהיה הבררנית מבין הזוויגים בבחירת בן זוג לרבייה. עם זאת, גם הגבר משקיע משאבים בחיזור, ברבייה ובגידול הצאצאים ועל כן גם הוא מגלה בררנות, אם כי פחותה. על פי הפסיכולוגיה האבולוציונית, הגבר יטה יותר (יחסית) למין מזדמן, המאפשר לו עוד הזדמנות להעביר את המידע הגנטי בעלות אנרגטית שולית, בעוד האישה תמנע מבחירה לא זהירה של בן זוג לרבייה מאותם נימוקים.
גם במערכת מונוגמית ישנו יתרון אבולוציוני ברור, לשני הזוויגים, בקיום יחסי מין עם בני זוג נוספים וכי המונח מונוגמיה בהקשר זה מתייחס למערכת מונוגמית בגידול הצאצאים בלבד.
אטרקטיביות בן הזוג - נשים נוטות לבחור בגברים בעלי מראה בריא המעיד על חוסן גנטי של המערכת החיסונית, ובעלי חוסן פיזי, המעיד על יכולת השגת מזון טובה ויכולת הגנה על הצאצאים. גברים נוטים לחפש באישה בעיקר סימנים המעידים על פוריות וביוץ, שכן רק בזמן הביוץ יכולה להתרחש הפריה ויש תועלת ממשית בהשקעת אנרגיה בנקבה.
תתי-תחומי המחקר > פסיכולוגיה התפתחותית אבולוציונית

לפי הפסיכולוג פול בלטס, הייתרונות הגלומים בברירה האבולוציונית נמצאים במגמת ירידה ככל שמתבגרים. הברירה הטבעית לא נפטרה מתכונות מזיקות או שאינן אדפטיביות המופיעות בקרב מבוגרים כמו מחלת אלצהיימר. אם המחלה הייתה כזו שהורגת בני 20 ולא בני 70, הברירה הטבעית עשויה הייתה לחסל אותה לפני זמן רב. כך, בהיעדר הסיוע של לחץ אבולוציוני נגד תנאים שאינם אדפטיביים, בן האדם המודרני סובל ממיחושים, כאבים ומחלות זקנה, ובמקביל לירידה ביתרונות של הברירה הטבעית, עולה הצורך באמצעי סיוע טכנולוגיים מודרניים להתמודדות עם גורמים מזיקים אלה.
תתי-תחומי המחקר > פסיכולוגיה חברתית אבולוציונית

בהיות בני האדם יצורים חברתיים למדיי, צצות בעיות אדפטציה רבות המקושרות לתמרון בעולם החברתי (לדוגמה, שמירה על בני ברית, מעמדות חברתיים, קשרים עם אנשים מקבוצות חוץ, תיאום פעילויות חברתיות, קבלת החלטות קולקטיבית). מחקרים בתחום המתפתח של פסיכולוגיה חברתית אבולוציונית, העלו מספר תגליות שבאופן מסורתי משויכות למחקר הסוציולוגי, כולל תפיסה אנושית, קוגניציה חברתית, גישות, אלטרואיזם, רגשות, דינמיקה קבוצתית, מנהיגות, מוטיבציה, דעות קדומות, יחסים תוך-קבוצתיים, והבדלים בין-תרבותיים.
תתי-תחומי המחקר > פסיכולוגיה אבנורמלית

השערות אדפטיציוניסטיות לגבי האטיולוגיה של הפרעות פסיכולוגיות מבוססות לרוב על אנלוגיות בין חוסר תפקוד פיזיולוגי ופסיכולוגי. תאורטיקנים בולטים ופסיכיאטרים אבולוציוניים כולל מייקל טי מקגווייר, אנתוני סטיבנס ורנדולף מ. נס. הם ואחרים, טוענים שהפרעות נפשיות נובעות מההשפעות האינטראקטיביות של תורשה וסביבה, ולעיתים קרובות יש להן סיבות מרובות.
ביקורת > ביקורות אקדמיות

ביקורת אקדמית מתמקדת מטבעה בתוקף המחקרים, בשאלה האם פירשו החוקרים את הנתונים בצורה נכונה, האם ההסבר שניתן על ידם הוא ההסבר היחיד האפשרי וכדומה.
ביקורת > ביקורות אקדמיות > מולד מול נלמד

המחלוקת בין תורשה לסביבה היא מחלוקת רבת שנים בפסיכולוגיה - האם התנהגותנו מולדת כולה וטבועה בגנים שלנו, כפי שטענו הנייטיביסטים או אולי האדם נולד כלוח חלק והתנהגותו מעוצבת על ידי הסביבה, כפי שטענו האמפיריציסטים?
כיום ישנן ראיות מחקריות רבות לכאן ולכאן והסברה המקובלת היא כי האמת נמצאת באמצע, כך שחלק מהכשרים הם מולדים וחלקם נלמדים.
הביקורת בתחום זה כלפי הפסיכולוגיה האבולוציונית, גורסת כי על פי התחום כמעט כל ההתנהגויות מולדות וטבועות מראש בגנום האנושי ואילו השפעת הסביבה היא מעטה בלבד, זאת בניגוד לדעתן של אסכולות רבות בפסיכולוגיה.
מנגד, טענת העוסקים בתחום היא כי האבולוציה אומנם מכתיבה תכונות מולדות רבות, אך ללא סביבה מתאימה התכונות הללו לא יבואו לידי ביטוי. לטענתם בכך מקומה של הסביבה - במיצוי או אי מיצוי הפוטנציאל להתנהגות מסוימת, בעוד שעצם האפשרות לקיום ההתנהגות טבוע בגנום ואינו תלוי סביבה.