stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צב יבשה מצוי
מאפיינים

בעל שריון גרמי, המכסה את הגו בחלקו העליון והתחתון ושני החלקים מחוברים בצידי הגוף. שריון הגב קמור מאד ואילו שריון הבטן שטוח אצל נקבות וקעור מעט אצל הזכרים. השריון בנוי מצירוף של שלושה רכיבים: חלקו הפנימי בנוי לוחיות גרם שהן גלגול של עצמות השלד: חגורות הגפיים, הצלעות וחוליות עמוד השדרה. חלקו האמצעי בנוי עצמות תת-עוריות המאוחות עם עצמות השלד. חלקו החיצוני של השריון בנוי מגיני קרן גדולים ממוצא אפידרמלי, בעלי גבולות ברורים. מספר המגינים הקרניים קבוע, וכך גם צורתם, והם הערוכים בסדר סימטרי. גם הראש מכוסה מגיני קרן.
לצב היבשה המצוי ארבע רגליים מפותחות, שצורתן כעמודים גליליים, מכוסים מגיני קרן עבים. לרגליים אצבעות מאוחות עד הטפרים ומהוות כלי חפירה. בשעת סכנה מתכנסים הראש והרגליים אל תוך השריון. הרגליים הקדמיות מתכנסות בחזית הראש וסוגרות היטב את הפתח הקדמי, והרגליים האחוריות סוגרות את הפתח האחורי. עיני צב היבשה מפותחות והוא מסוגל להבחין במזון ממרחק ניכר. בצידי הראש ניתן להבחין בקרום עור התוף, המכסה על חלל האוזן. חוש הריח מפותח ושטח העור החיצוני, כולל המעטה הקרני מעל השריון, רגישים למגע ולתנודות. פעילות הנשימה נחקרה רבות, משום שבית החזה, אשר מכיל את הריאות, אינו מסוגל להתרחב ולהתכווץ, כמו אצל האדם, בשל השריון. המחקרים מצביעים על קיום מערכת שרירים פנימית הקשורה לקיבה, והיא האחראית להכנסה והוצאה של האוויר. רק שריר הסרעפת בעל תנועה חופשית.
תזונת צב היבשה המצוי מבוססת על מזון צמחי, למרות שהוא מגוון לעיתים בשלשולים, רכיכות וגם בשר פגרים. אין לצב שיניים, אך לסתותיו מצופות חומר קרני קשה.
מאחר שלצב היבשה המצוי, כמו לשאר הצבים, אין חום גוף קבוע, פעילותו תלויה בטמפרטורת הסביבה. בתקופת החורף, כאשר הטמפרטורה החיצונית נמוכה מדי לפעילותו, הוא חופר מחילה קטנה בעזרת רגליו ומתחפר בה למשך החורף. בתקופה זו יורדת צריכת החמצן עד קרוב לאפס, וכך גם המטבוליזם.
רבייה

צב היבשה הוא מין סוליטרי, חי לבדו ומתאחד עם פרטים אחרים בעונת הרבייה לצורכי הזדווגות. אין דו צורתיות זוויגית בולטת. הזכרים במין זה אינם טריטוריאליים.
הצבים מזדווגים בשתי עונות: בסתיו לקראת אוקטובר ואז תאי הזרע נאגרים בגוף הנקבה ואינם מפרים את הביצים. עונת רבייה נוספת היא באביב. לאחר הזדווגות האביב, הנקבה מתחילה לחפש מקום לבניית הקן וההטלה. הנקבה מטילה 1–3 מחזורי הטלה. בכל תטולה 3–5 ביצים. הביצים מוטלות בקרקע, בגומה שהנקבה חופרת ברגליה האחוריות. קליפת הביצים סידנית, קשה ופריכה. לאחר ההטלה, הנקבה מכסה את הביצים בחול או באדמה ונוטשת אותן. אין טיפול בביצים או בצאצאים. לאחר שלושה חודשים נסדקות הביצים, והצבים הקטנים מגיחים מהן. שריונם של הצבים הצעירים לאחר הבקיעה רך והוא מתקשה והולך בהמשך גידולם. רוב הצבים הצעירים נטרפים בשנת חייהם הראשונה ומעט שורדים עד הגיעם להתבגרות מינית. גדילתם איטית, אך הם גדלים כל חייהם. בשש או שבע שנות חייו הראשונות של צב היבשה המצוי ניתן להעריך את גילו לפי "טבעות גידול" בלוחות הקרניים של השריון. מדי שנה מתווספת "טבעת גידול" אחת, אך טבעות הולכות ונשחקות, ולכן שיטה זו אינה מתאימה לאורך כל חיי הצב.
רבייה > קביעת הזוויג (זכר או נקבה) בצבי יבשה

לצבי היבשה כמו גם לצבים ימיים אין כרומוזומי מין. קביעת הזוויג שלהם נקבעת בשלב העוברי, בערך לאחר כחודש משלב ההטלה במנגנון הנקרא TSD ‏ (Temperature dependent sex determination). התפתחות הגונדות: שחלות (לנקבות) או אשכים (לזכרים) תלויה בטמפרטורה שהביצים מתפתחות בה. בתנאי מעבדה קבועים עבור המין צב יבשה מצוי, בטמפרטורה מעל 31.8 מעלות צלזיוס מתפתחות בעיקר נקבות, ובטמפרטורת דגירה קבועה של 29 מעלות צלזיוס מתפתחים בעיקר זכרים. בטמפרטורה 30.5 מעלות צלזיוס יחס הזוויגים שווה.
שימור וגורמי סיכון

בישראל, צב היבשה המצוי הוא חיית בר מוגנת, ולקיחתו מהטבע, גידולו בבית או בחצר הם עבירה על החוק שדינה עד שנתיים מאסר.
למרות הניסיונות להגן על מין זה, עדיין רבים גורמי הסיכון וההפרעה:
הרס מקום החיוּת והפיכתו לשטח בנוי או חקלאי.
איסוף צבים בניגוד לחוק לגידול בבתים, חצרות ופינות חי.
איסוף לשם מסחר.
פגיעה בצבים ובביצי הצבים הטמונות באדמה ובמקומות חיוּתם באמצעות רכבי שטח, החורגים מנסיעה בדרכים או על ידי דריסה בכבישים.
הִתרבות עורבים, תנים וכלבים, בקרבת יישובים, המגבירים את סכנת הטריפה, במיוחד לצבים צעירים.
צמצום השטחים הפתוחים הטבעיים.
התחממות כדור הארץ שעלולה לגרום לפגיעה בכל שלבי החיים של מין זה, משלב הביצה ועד פרטים בוגרים.
הפעולות הנדרשות לשימור המין בארץ:
שמירה על בתי-גידול טבעיים.
הגברת הפיקוח והאכיפה למניעת איסוף ומסחר.
הגבלת נסיעה של כלי רכב לדרכים מוגדרות.
צמצום אוכלוסיות העורבים והכלבים המשוטטים.
הגברת החינוך לשמירת טבע בבתי הספר.
שימור וגורמי סיכון > הצב כחיית מחמד לא חוקית

צב היבשה המצוי הוא חיית בר מוגנת, ועל כן נמצא תחת הגנת החוק להגנת חיות הבר. אסור לגדלו בבתים, בחצרות, בגני ילדים, או בכל מסגרת שאינה פינת חי או גן חיות מורשה עם היתר מרשות הטבע והגנים. המנהג הנפוץ בארץ של לקיחת צבים מהטבע והחזקתם בבתים וחצרות הוא אחד הגורמים המרכזיים להיעלמותו ההדרגתית של מין זה מנופי ארץ ישראל.
גלריה

צב קטן מטפס על קרש עץ
צב קטן על כף יד בחשמונאים
במוזיאון הטבע התנ"כי
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, עמודים: 22-24, 281 (מהדורה שלישית 2022). ISBN 978-965-91880-2-4
הערות שוליים

↑  צב יבשה מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אברהם ארבל, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 5- זוחלים ודוחיים, תל אביב: משרד הבטחון והחברה להגנת הטבע, 1984, עמ' 36
↑  Ken and Cherrice Purvee, Turtles and Tortoises Breathing Techniques, Crazy Plants Crazy Critters
1 2  אברהם ארבל (ע), סדרת הצבים, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 5-זוחלים ודוחיים, תל אביב: משרד הבטחון והחברה להגנת הטבע, 1984, עמ' 35
↑  אל. ברש, י. ח. הופמן, זוחלים, הקיבוץ המאוחד, 1979
↑  חוק להגנת חיית הבר, תשט"ו-1955, סעיף 8, באתר www.nevo.co.il
כמה צבים מצויים ביחד בחשמונאים
מאיר דיזנגוף

מאיר דיזֵנגוף (25 בפברואר 1861, ט"ו באדר ה'תרכ"א, בבסרביה (מולדובה של ימינו) – 23 בספטמבר 1936, ז' בתשרי ה'תרצ"ז, תל אביב) היה ראש העירייה הראשון של תל אביב, שכיהן בשנים 1921–1925, ומ-1928 ועד פטירתו ב-1936.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

מאיר דיזנגוף נולד בכפר יקימוביצ'י (Echimăuți) שבמחוז אורחיי, בגוברניית בסרביה שבאימפריה הרוסית (מולדובה של ימינו) ליעקב ומיטה. אביו היה מנהל אחוזה. עד גיל 15 למד בחדר, ואז עברה משפחתו לעיר קישינב, שם למד בבית ספר כללי. בשנת 1882 התנדב לצבא הרוסי, ושירת כעורך עיתון צבאי בז'יטומיר. דיזנגוף היה דודו של יוסף פגיס, אביו של המשורר דן פגיס.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי עבר לאודסה, והיה פעיל במחתרת "נרודניה ווליה" (רוסית: "רצון העם"). בעקבות פעילותו המחתרתית נאסר בשנת 1885, ונכלא בבית סוהר למשך שמונה חודשים. לאחר שחרורו, הצטרף לאגודת "חובבי ציון", נפגש עם פינסקר, אחד העם ואחרים, ייסד סניף של האגודה בקישינב ונבחר כציר לוועידתה בשנת 1887.
בשנת 1888 נסע דיזנגוף ללמוד הנדסה כימית בסורבון בפריז. הוא למד במשך שלוש שנים והשתלם בייצור זכוכית באוניברסיטה של ליון. שם הכיר את הברון רוטשילד, אשר התרשם מכישרונו, ובשנת 1892 עלה לארץ ישראל בשליחותו להקים בטנטורה מפעל לבקבוקי זכוכית עבור "יין הברון". ב-1893 נסע דיזנגוף לאלכסנדריה עם בת-זוגו צינה ברנר, שאותה הכיר בז'יטומיר, ונשאהּ לאישה. בשנת 1894 כשל המפעל, ודיזנגוף שב לאודסה, שם הקים מפעל זכוכית. באותה העת המשיך בפעילותו ב"חובבי ציון", נמצא בקרבתם של מנדלי מוכר ספרים, שמעון דובנוב, ח"נ ביאליק ואלתר דרויאנוב, נמנה עם מקימי הוצאת מוריה ונטל חלק בקונגרסים הציוניים החמישי והשישי. על אף שבקונגרס הציוני השישי נמנה עם מתנגדי תוכנית אוגנדה, היה דיזנגוף חסיד נלהב של תאודור הרצל.
ב-1904 ייסד עם חברו זאב גלוסקין את חברת "גאולה" לרכישת קרקעות בארץ. בשנת 1905, בגיל 44, עלה בשנית לארץ ישראל, והתגורר ביפו. במקביל עסק בייבוא מכונות, והקים חברה לשירות עגלות מכניות במקום ה"דיליז'נס" הנמשך על ידי סוסים, לצורך הובלת נוסעים לירושלים ולמושבות. בכל עגלה היו 12 מושבים, והמנוע היה מונע באמצעות נפט. כמו כן, הקים עם שותפים חברת ספנות שנקראה על שמו.
הנצחתו

דיזנגוף ניסה לעצב את הנצחתו שלו עוד בחייו, כאשר ציווה את ביתו עוד בחייו לרשות מוזיאון תל אביב לאמנות.
בקומת הקרקע בבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד 16, הכריז דוד בן-גוריון על הקמת המדינה בה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948. בימינו משמשת הקומה כמוזיאון בשם "היכל העצמאות", בשתי הקומות מעליה שוכן "בית התנ"ך על שם דוד בן-גוריון" - מוזיאון ומכון לחקר התנ"ך אשר מנוהל בהתנדבות על ידי דני אופיר, ועמותת "יד מאיר וצינה דיזנגוף" בהנהלת אלחנן אבידור. בפברואר 2010 אישרה הממשלה תוכנית לשימור אתרי מורשת לאומית שכללה את היכל העצמאות.
רחוב דיזנגוף נקרא על שמו כבר בחייו של דיזנגוף. ברחוב תוכננה והוקמה כיכר עם מזרקה במרכזה, אותה קראו על שם רעייתו: כיכר צינה דיזנגוף. (לימים, הוחלפה המזרקה במזרקת "אש ומים" של האמן יעקב אגם). לקראת יום הולדתו ה-70 של דיזנגוף, החליטה העירייה על הקמתו של "גן מאיר" ברחוב המלך ג'ורג'; אך הגן נחנך כשמונה שנים לאחר פטירתו.
שכונת קריית מאיר בתל אביב, שנקראה על שמו, הוקמה בשנת 1936. בית הכנסת "היכל מאיר" ברחוב מאנה 12 קרוי על שמו.
עיריית תל אביב-יפו מחלקת את פרס דיזנגוף לאמנות הפיסול והציור.
במסגרת שנת המאה לייסוד העיר תל אביב הוצב ב-27 במאי 2009 פסל של מאיר דיזנגוף רוכב על סוסתו, מעשה ידיו של האמן דוד זונדלוביץ' בשדרות רוטשילד מול בית דיזנגוף. בכיכר ברחוב ביאליק נחנך בבית העירייה הישן אשר הוסב להיות "בית העיר - המרכז לתולדות תל אביב" ובו לשכתו המשוחזרת של דיזנגוף, הפתוחה לקהל המבקרים.
טקס אזכרה פתוח לציבור נערך לזכרו על ידי עיריית תל אביב-יפו ועמותת "יד מאיר וצינה דיזנגוף" בכל שנה בז' בתשרי בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ב-5 בנובמבר 1985, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרו של מאיר דיזנגוף. על הבול מופיע ציור גרפי של דיוקנו של דיזנגוף. השירות הבולאי מכר 537,000 בולים של בול זה בתוך תקופה של כחודשיים עד להפסקת המכירה. האמנים י. שיינהרט ומ. סימה עיצבו ביחד את הבול.
כתביו (מבחר)

מכתב לכל, יפו: דפוס שושני, תרע"ט
עם תל אביב בגולה: פרקי זכרונות מן העבר הקרוב בצירוף תמונות, תל אביב: דפוס אמנות ארץ ישראל, תרצ"א. (מהדורה נוספת: בהוצאת בית התנ"ך–בית דיזנגוף, תשס"א-2000)
תעשייה ביתית: הצורך והיכולה בפתוחה של תעשיית בית בארץ ישראל, תל אביב: מסחר ותעשייה, 1932?
פתוח העיר תל אביב, תל אביב: דפוס א’ סטרוד ובניו, תרצ"ב-1932
שני ספורים קטנים: א- שני רעים, ב- לסוסתי, תל אביב: דפוס שושני, תרצ"ד
על תל אביב וארחות חייה: דבר אל תושבי תל אביב: דפוס ארץ, תרצ"ה
לידידַי מנוער: ספורים וזכרונות, תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ו
מזכרונות מאיר דיזנגוף, בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך ב'. פרק סט: בית חרושת לזכוכית בטנטורה, תרנ"ב–תרנ"ה (1892–1895), עמ' 741–751; פרק צד: גזירות ג'מל פחה והגירוש מיפו ומתל אביב, תרע"ה–תרע"ז (1915–1917), עמ' 1001–1018
ראו גם

מייסדי תל אביב
לקריאה נוספת

'דיזנגוף (דיזנהוף), מאיר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 159–161. (הספר בקטלוג ULI)
מרדכי נאור, מסיפורי הארץ הטובה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988
יואב רגב, ימי דיזנגוף, תל אביב 1909–1936, הוצאת אחיאסף, 2006
אילן שחורי, חלום שהפך לכרך, העיר שהולידה מדינה, מהדורה מיוחדת ומעודכנת לשנת ה-100 לתל אביב הוצאת "תל אביב שלי", 2009
הערות שוליים

↑  בתאריך 2.9.34 במכתב ששלחה יולי, אמו של דן פגיס ואשתו של יוסף, היא כתבה לבעלה, שביקר בארץ ישראל: "אמור לי, האם כבר ביקרת אצל דיזנגוף? דוד שהוא ראש עיר - לא דבר של מה בכך. אתה חייב ללכת אליו..."

המכתב מופיע בעמוד 359 בספר "דן פגיס-כל השירים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד ומוסד ביאליק
↑  ⁨המליץ⁩ | 20 יולי 1893 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  יעקב יערי-פולסקין, "תל אביב בגולה - מאיר דיזנגוף" בפרויקט בן-יהודה
↑  אלתר דרויאנוב, ריש גלותא - דיזנגוף עם תל אביב בגולה, הארץ, 9 במרץ 1936
↑  הקלטת תוכנית "אוצרות ארכיון קול ישראל" מיום 17 במאי 2018. שידור של קטעים מתוך התוכנית "זכרונות ארץ ישראל", בעריכת זאב ענר, אשר שודרה בשנות ה-60 בקול ישראל. בין 24:10-29:15 בהקלטה מדבר יהודה נדיבי (פרנקל), המזכיר הראשון של עיריית תל אביב
↑  היום הבחירות בתל־אביב, דואר היום, 15 בדצמבר 1935
↑  התוצאות הסופיות של הבחירות והרכב מועצת העיריה החדשה, הארץ, 19 בדצמבר 1935
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשכ"ב,  קטלוג מס' 12, רשות הדאר - השירות הבולאי, הוצאת כרטא, 1989, עמוד 254
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260444005171  GND: 1174963530  ISNI: 0000 0000 6694 5251  LCCN: no2008036506  SNAC: w6q541v6  VIAF: 39179871   WorldCat (עם VIAF): 39179871 
מאיר דיזנגוף וזקן השומרים אברהם שפירא רוכבים בראש העדלאידע בתל אביב, פורים תרצ"ד (1934).
מסע ההלוויה של מאיר דיזנגוף. שני משמאל עומד דוב הוז ולידו משה שרת. בתמונה נראה גם הנציב העליון הבריטי ארתור ווקופ.
פסל של מאיר דיזנגוף רוכב על סוסתו
קברם של מאיר וצינה דיזנגוף בבית הקברות טרומפלדור
רובוטים ואימפריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  אורורה, סולאריה, ארץ 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Doubleday
 תאריך הוצאה:  1985
 מספר עמודים:  354
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תאריך:  1988
 תרגום:  עמנואל לוטם
 סדרה
 סדרת ספרים:  סדרת הרובוטים
 ספר קודם:  רובוטים של שחר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001073031
 
רובוטים ואימפריה (באנגלית: Robots and Empire) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר היהודי אמריקאי ממוצא רוסי, אייזק אסימוב. הספר מהווה את הספר הרביעי והאחרון בסדרת הרובוטים.
הספר מחבר בין סדרת הרובוטים של אסימוב לסדרת האימפריה וסדרת המוסד שלו. בכך, הוא נועד לגשר בין העולם בסדרת הרובוטים, בו בני אנוש מכונסים בחמישים ואחד כוכבים בלבד, והעולם מלא ברובוטים, אל העולם בסדרות האחרות בו הגזע האנושי השתלט על רחבי הגלקסיה, כדור הארץ הושמד ואין כמעט רובוטים.
תקציר העלילה

איש כדור הארץ אלייג'ה ביילי מת לפני כמאתיים שנה. במהלך השנים האלו אנשי כדור הארץ חידשו את ההתיישבות בחלל, והקימו התנחלויות רבות על כוכבי לכת. המתנחלים מבדילים את עצמם במופגן מהחללאים, בני ההתיישבויות הישנות, וסוגדים לכדור הארץ.
דאג'י, צאצאו של אלייג'ה ביילי, מבקש מגלאדיה דלמאר שתטוס איתו לסולאריה, כוכב מולדתה, שננטש וכל שנשאר בו זה רובוטים. ספינות סחר שנחתו על פני הכוכב הושמדו ודאג'י מקווה שעובדת היותה בת סולריה תמנע את השמדתם. גלאדיה מסכימה לטוס ולוקחת עמה את הרובוטים דאניל אוליבאו וג'יסקארד בעל הכוחות הטלפתיים.
במקביל, אמאדירו ושולייתו מאנדאמוס מתכננים להשמיד את כדור הארץ על ידי הפיכת פני השטח שלו לרדיואקטיביים. דאניל וג'יסקארד רוצים לעצור אותם אך שוב ושוב מגלים שפעולותיהם מוגבלות על ידי החוק הראשון של הרובוטיקה:
"לא יפגע רובוט באדם לרעה ולא יאפשר במחדל שייפגע אדם".
על מנת להתגבר על החוק מנסה דאניל לנסח את חוק האפס של הרובוטיקה:
"לא יפגע רובוט באנושות לרעה ולא יאפשר במחדל שתפגע האנושות".
ואסיליה מגלה את כוחותיו הטלפתיים של ג'יסקארד, שנאלץ לשנות את זכרונותיה, כדי שתשכח זאת. לאחר מכן, ג'יסקארד ודאניל מאתרים את אמאדירו ומאנדאמוס על כדור הארץ. מאדנדאמוס משכנע את ג'יסקארד שתהיה זאת טובת האנושות להשמיד את כדור הארץ, משום שכך בני האנוש "ינתקו את חבל הטבור" וישתלטו על הגלקסיה. ג'יסקארד מאמין לו, ומונע מדאניל לעצור אותו, אבל מושמד. במעשה זה, משום שהוא גזר את גורלם של בני כדור הארץ רבים למוות, ולא הצליח  לקבל לתוכו את חוק האפס בצורה מושלמת, מאחר שהאנושות היא דבר מופשט, ואילו בני אדם בודדים הם מוחשיים. לפני מותו הוא מעניק את יכולות הטלפתיה שלו לדאניל.
דמויות

גלאדיה דלמאר - חללאית מסולאריה שהיגרה לאורורה.
ר' ג'יסקארד רייבנטלוב - רובוט בעל יכולות טלפתיות.
ר' דאניל אוליבאו - רובוט דמוי אדם.
דאג'י (דאניל ג'יסקארד) ביילי - סוחר. מצאצאיו של אלייג'ה ביילי.
ואסיליה פאסטולף - רובוטיקאית, יצרה בג'יסקארד את כוחותיו הטלפתיים.
קלדן אמאדירו - ראש המכון לרובוטיקה של אורורה.
לוולאר מאנדאמוס - שולייתו של אמאדירו.
מייק אולדפילד

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1953 (בן 71) רדינג, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Michael Gordon Oldfield 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  בית הספר אלביאן, בית הספר היילנדס, רידינג, Emerson Park School 
 סוגה:  רוק מתקדם, מוזיקה קלאסית, מוזיקת העידן החדש, פופ רוק, מוזיקת אמביינט, מוזיקת פופ, מוזיקת עולם, מוזיקה עממית, פיוז'ן קלטי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה, כלי מקלדת, בס, צ'יימס, גיטרה חשמלית, גלוקנשפיל 
 חברת תקליטים:  וירג'ין EMI רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ, מרקורי רקורדס, וירג'ין רקורדס, קרוליין רקורדס, האחים וורנר רקורדס 
 בן או בת זוג:  אניטה הגרלנד (1987–1993) 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי להלחנה אינסטרומנטלית (1975) 
 mikeoldfieldofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל גורדון (מייק) אולדפילד (באנגלית: Michael Gordon Oldfield; נולד ב-15 במאי 1953) הוא מוזיקאי, מלחין ויוצר אנגלי. אולדפילד ידוע בסגנונו המשלב רוק מתקדם, מוזיקת ניו-אייג' ומוזיקה מינימליסטית, התפרסם בציבור לראשונה בזכות יצירתו "פעמונים צינוריים" (Tubular Bells).
ביוגרפיה

אולדפילד נולד ברדינג, אנגליה למורין וריימונד. שני אחיו, טרי אולדפילד, וסאלי אולדפילד, הם מוזיקאים אף הם.
קריירה

אולדפילד החל בקריירה מוזיקלית כבר בילדותו, כשהוא מופיע בצמדים שכללו אותו, את אחיו ואת אחותו. ב-1970 היה שותף בלהקת הליווי של קווין איירס כבסיסט, וב-1971 הוציאה הלהקה את האלבום Shooting at the Moon.
במהלך אותן שנים החלה יצירתו המפורסמת Tubular Bells לקרום עור וגידים. לאחר שהשמיע גרסת הדגמה של היצירה למספר חברות תקליטים ונדחה שוב ושוב, שמע את היצירה ריצ'רד ברנסון, בעל חנות תקליטים שהיה בשלבי הקמתה של חברת התקליטים "ורג'ין רקורדס". ברנסון שם את אמונו באולדפילד, ואלבומו היה האלבום הראשון שהפיקה החברה. לימים הפכה ורג'ין לאימפריה כלכלית בשווי מילארדי דולרים הכוללת בין השאר חברת תעופה, הוצאה לאור, ורשת טלפונים סלולריים.
אלבום הבכורה כלל את היצירה בת 49 הדקות לבדה. לאולדפילד יצא שם של וירטואוז, לאחר שהוקלט באלבום כשהוא מנגן על כמעט 30 כלים מוזיקליים שונים, ביניהם גיטרה אקוסטית, חשמלית ובאס, פסנתר, מנדולינה, כלי הקשה, כינור, וכמובן פעמון צינורי - מעין כלי הקשה הבנוי מצינורות מתכת חלולים, שעל שמו נקראת היצירה. האלבום זכה להצלחה מסחררת, שהה 264 שבועות בפסגת המצעד הבריטי, מכר כ-16 מיליון עותקים והקפיץ את אולדפילד למעמד של כוכב. ביצירה האינסטרומנטלית נעשה שימוש בפסקול של הסרט "מגרש השדים", ואולדפילד קיבל בזכותה את פרס גראמי.
לאחר ההצלחה של אלבומו הקודם, פרסם ב-1974 אלבום נוסף בשם " Hergest Ridge". ב 1975 יצא אלבומו Ommadawn שבו מוטיבים של מוזיקת עולם, ובשנת 1978 האלבום Incantations.
ב-1983 החל אולדפילד לעבוד עם הזמרת הסקוטית מגי ריילי, ויחד הוציאו את הלהיט "Moonlight Shadow", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי והציג את אולדפילד לקהל צעיר וחדש. באותה שנה גם הוציא לאור את האלבום "Crisis" שכלל עוד שיר שביצעה ריילי. שנה אחר-כך הוציא סינגל נוסף עם ריילי, "To France”, שזכה גם הוא להשמעות רבות. לאחר שאירח את בוני טיילר ב-Islands ב-1987, החל לכתוב מוזיקת פופ סטנדרטית יותר.
ב-2007 פרסם אולדפילד אוטוביוגראפיה בשם "Changeling".
ב-2008 יצא אלבומו "מוזיקת הסְפֵרוֹת" (Music of the Spheres), שהיא יצירתו הקלאסית הראשונה, בה משתתף בין השאר הפסנתרן לאנג לאנג.
ב-27 ביולי 2012 הופיע בטקס פתיחת אולימפיאדת לונדון (2012), בו ביצע את קטע מתוך "Tubular Bells" ואת העיבוד שלו ל-"In Dulci Jubilo".
ב-2014 הוציא לאור את האלבום "Man On The Rocks", שכלל בעיקר שירים בסגנון רוק קל.
חיים אישיים

בסוף שנות ה-70 נישא לדיאנה ד'אוביניי, נישואים שהחזיקו מעמד שבועות מספר בלבד. בתחילת שנות ה-80 נישא לסאלי, ולזוג שלושה ילדים. לאחר מכן נישא לאניטה הגרלנד (אנ'), זמרת נורווגית, ולשניים שני ילדים. לאחר מכן נישא לפאני, ולזוג שני בנים. השניים נפרדו ב-2013.
אולדפילד הוא חובב מושבע של אופנועים ומחזיק בחמישה.
רשימת אלבומים

1973 – Tubular Bells
1974 – Hergest Ridge
1975 – Ommadawn
1978 – Incantations
1979 – Platinum
1980 – QE2
1982 – Five Miles Out
1983 – Crises
1984 – Discovery
1987 – Islands
1989 – Earth Moving
1990 – Amarok
1991 – Heaven's Open
1992 – Tubular Bells II
1994 – The Songs of Distant Earth
1996 – Voyager
1998 – Tubular Bells III
1999 – Guitars
1999 – The Millennium Bell
2002 – Tr3s Lunas
2003 – Tubular Bells 2003
2005 – Light & Shade
2008 – Music of the Spheres
2014 – Man On The Rocks
2017 – Return to Ommadawn
הערות שוליים

↑  איתמר זהר, מוזיקאי אנגלי וזמרת סקוטית נושאים עיניהם אל צרפת, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2020
↑  אילן וירצברג, תקליטים - הצד הבהיר של התקליט מייק אולדפילד, "משברים" OLDFIELD, “CRISES" החברה הכללית למוסיקה,, כל העיר, 8 ביולי 1983
↑  אורי זר אביב, המוסיקאים שהופיעו בפתיחת האולימפיאדה קיבלו תשלום סמלי, באתר הארץ, 31 ביולי 2012
אורי זר אביב, פסקול אירוע פתיחת האולימפיאדה חורך את המצעדים, באתר הארץ, 29 ביולי 2012
↑  אבי פיטשון, מייק אולדפילד נותר תקוע על אי בודד, באתר הארץ, 21 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350314805171  PLWABN: 9810621893305606  BIBSYS: 43863  BNE: XX845161  BnF: cb138980869 (data)  CiNii: DA12402952  GND: 119287846  ICCU: UBOV504652  ISNI: 0000 0001 2122 5610  LCCN: nr89009927  LNB: 000084489  MusicBrainz: a1684a49-feaa-4150-b758-d9412fc59f12  NKC: js20020722030  NLA: 35954615  NLK: KAC201949371  NSK: 000044892  NTA: 070764263  RERO: 02-A003654441  SNAC: w6bk4ntx  SUDOC: 07048256X  TePapa: 11225  Trove: 1161331  VIAF: 17408408   WorldCat (עם VIAF): 17408408
בריג'יט גבריאל

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1964 (בת 60) מרג' עיון, לבנון 
 שם לידה:  Hanan Qahwaji 
 מדינה:  לבנון, ארצות הברית 
 לאום:  Lebanese Americans 
 מקום מגורים:  וירג'יניה ביץ' 
 שם עט:  Nour Semaan, Brigitte Tudor 
 מקום לימודים:  Young Women’s Christian Association 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 
בריג'יט גבריאל (באנגלית: Brigitte Gabriel, בערבית: بريجيت غبريال ; תעתיק מדויק: בריג'ית ע'בריאל; נולדה בשם חנאן קהואג'י حنان قهوجي) (נולדה ב-21 באוקטובר 1964) היא עיתונאית, סופרת ומרצה אמריקאית ממוצא לבנוני נוצרי. מייסדת ונשיאת ארגון הימין האמריקאי "American Congress for Truth", "ACT! for America, ידועה בפעילותה וביקורתה נגד האסלאם הרדיקלי ותמיכתה בישראל.
קורות חיים > ילדותה

בריג'יט גבריאל נולדה בעיירה מרג' עיון שבדרום לבנון, למשפחה נוצרית מרונית ממעמד הביניים, בתם היחידה של בעלי בית קפה מקומי. בשנת 1975, בהיותה בת 11, פרצה בלבנון מלחמת האזרחים השנייה והשליטה על אזורים גאוגרפיים במדינה התחלקה בין מיליציות שונות, על רקע דתי ועדתי. ב-10 במרץ 1976 נכבשה מרג' עיון על ידי צבא לבנון הערבי, מיליציה מוסלמית שהורכבה מעריקי צבא לבנון ואש"ף. במהלך הכיבוש שיגרו החמושים טילים לעבר בסיס צבא לבנון בעיר ובית משפחת גבריאל, אשר שכן בקרבת המקום, נפגע. גבריאל עצמה נפצעה מהירי, אושפזה בבית חולים למשך חודשיים ונותחה מספר פעמים..
לאחר השלמת כיבוש העיירה על ידי החמושים המוסלמים והפלסטינים ובעקבות הרס ביתה, מצאה משפחת גבריאל מחסה במקלט תת-קרקעי, ללא חיבור לחשמל ולמים זורמים. את המים הייתה גבריאל מביאה מנחל עיון, בעודה זוחלת תחת ירי צלפים. בית הקפה של המשפחה נהרס אף הוא על ידי הכובשים והוריה של גבריאל נותרו ללא מקור פרנסה.
ב-17 באוקטובר 1977 השתלטה המיליציה המרונית צבא לבנון החופשית על העיירה, ובמרץ 1978 התרחש מבצע ליטני במסגרתו כבש צה"ל את האזור. על-פי גבריאל, פעולת צה"ל הצילה אותה מצבא לבנון שעמד לכבוש את העירייה.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה גבריאל ובני משפחתה נלכדו במקלט לאחר שפצצה התפוצצה בקרבת מקום. אמה, שנפצעה קשה, טופלה בבית החולים זיו בצפת במשך 22 יום, וגבריאל שהתלוותה לאמה הופתעה מהרחמנות וטוב הלב של הישראלים.
קורות חיים > עיתונאית בישראל

באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 החלה לעבוד כעיתונאית וכמגישת החדשות של "ערוץ המזרח התיכון", ערוץ לווייני בעל שאיפות מיסיונריות, המשודר במזרח התיכון ונקלט במדינות רבות. בתקופה זו היא עבדה, כדי להגן על עצמה, תחת השם הבדוי נור סאמאן.
כחלק מעבודתה העיתונאית היא סיקרה את נסיגת צה"ל מביירות לרצועת הביטחון ביוני 1985 וראיינה מדינאים ופוליטיקאים ידועים, ביניהם מרגרט תאצ'ר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש (ג'ורג' בוש האב), נור, מלכת ירדן, יצחק רבין ושמעון פרס. בתקופה בה סיקרה את אירועי האינתיפאדה הראשונה ביהודה ושומרון, היא התגוררה בירושלים, יחד עם אביה ולמדה עברית. במהלך ביקוריה בשטחי הרשות הפלסטינית, היא הבחינה בטרנספר השקט, המתבצע בהם כנגד האוכלוסייה הפלסטינית הנוצרית, ובהתנכלויות המוסלמים לאוכלוסייה זו. היא עסקה לאחר מכן בנושא זה, בהרחבה, בכתבותיה..
לאחר מותם של הוריה, נקברו שניהם בהר הזיתים בירושלים.
בשנת 1989 היא עזבה את ישראל והיגרה לארצות הברית.