stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיניה יאמאנקה

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1962 (בן 62) היראוקה, יפן 
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קובה  אוניברסיטת אוסקה סיטי  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו 
 מנחה לדוקטורט:  Katsuyuki Miura 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיוטו  מכון נארה למדע וטכנולוגיה  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו 
 תלמידי דוקטורט:  Kazutoshi Takahashi 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2012)  פרס אשאסי (2007)  פרס קיוטו לטכנולוגיה מתקדמת (2010)  פרס ההצטיינות בתרבות (2010)  פרס האימפריה של האקדמיה היפנית (21 ביוני 2010)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2010)  פרס רוברט קוך (2008)  פרס טכנולוגיית המילניום (2012)  Yamazaki-Teiichi Prize (2008)  פרס שאו במדעי החיים ורפואה (2008)  פרס רוזנסטיל (2008)  פרס מיינבורג (2007)  פרס מרץ' אוף דיימס בביולוגיה התפתחותית (2010)  מסדר התרבות (2012)  פרס מסרי (2008)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (2009)  פרס פריצת דרך במדעי החיים (2013)  פרס בלצן (2010)  פרס וולף לרפואה (2011)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2009)  פרס המלך פייסל הבינלאומי לרפואה (2011)  פרס המרכז הרפואי אלבני (2011)  Clarivate Citation Laureates (2010)  פרס שאו 
 אתר רשמי
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
שיניה יאמאנקה (ביפנית: 山中 伸弥; נולד ב-4 בספטמבר 1962) הוא רופא וחוקר תאי גזע יפני המשמש כפרופסור באוניברסיטת קיוטו ובאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. הוא משמש כנשיא עולמי לחברה הבינלאומית למחקר בתאי גזע. זוכה פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי בשנת 2009, ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2012.
חייו

יאמאנקה, יליד אוסקה, סיים לימודי רפואה באוניברסיטת קובה ב-1987 ולימודי דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת אוסקה סיטי ב-1993. בשנים 1987–1989 התמחה באורתופדיה בבית החולים הלאומי אוסקה. בין השנים 1993–1995 ערך יאמאנקה מחקר פוסטדוקטורט במכון גלדסטון למחלות קרדיו-וסקולריות בסן פרנסיסקו המסונף לאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בשנים 1996–1999 שימש כמרצה בכיר בבית הספר הרפואי של אוניברסיטת אוסקה סיטי. משנת 1999 עד 2003 היה יאמאנקה פרופסור משנה במכון נארה למדע ולטכנולוגיה, ומ-2003 עד 2005 שימש כפרופסור במכון. החל מ-2004 יאמאנקה הוא פרופסור באוניברסיטת קיוטו.
ב-2006 הצליחה קבוצת מחקר בראשותו של יאמאנקה ליצור תאי גזע פלוריפוטנטים מושרים (תאי induced Pluripotent Stem Cell-iPS), תאי גזע שנוצרו מפיברובלסטים של עכבר. ב-2007 הצליחה לראשונה קבוצת המחקר ליצור תאי גזע מפיברובלסטים אנושיים של אדם בוגר. ימאנאקה וקבוצתו גילו כי הוספת 4 פקטורי שעתוק (Myc, Oct3/4, Sox2 ו-Klf4) לתא בוגר יכולים ליצור תאי גזע פלוריפוטנטים.
ב-2008 זכה יאמאנקה בפרס שאו ובפרס רוברט קוך וב-2009 הוענק לו פרס קרן גיירדנר ופרס לסקר. ב-2010 הוענק לו פרס חזית הידע. ב-2011 הוענק לו פרס וולף ברפואה. יחד עם הביולוג הבריטי ג'ון גרדון זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2012. בשנת 2013 הוענק לו פרס פריצת דרך במדעי החיים ופרס כספי בסך 3 מיליון דולר.
שטורם גראץ

הקבוצה בשנת 2010
שטורם גראץ (בגרמנית: SK Sturm Graz) הוא מועדון כדורגל אוסטרי, שבסיסו בגראץ, והוא משחק בבונדסליגה האוסטרית. המועדון הוקם ב-1909, ומאז זכה באליפות הבונדסליגה האוסטרית ארבע פעמים (2011, 1998, 1999 ו-2024) והתחרה מספר פעמים בליגת האלופות ובגביע אופ"א.
היסטוריה

שטורם גראץ נוסדה ב-1909, כקבוצת פועלים.
הצלחתו הגדולה הראשונה של המועדון הייתה תחת אימונו של אוטו באריץ' (Otto Barić), כשהקבוצה זכתה במקום השני בליגה בעונת 1982/1983. שנה מאוחר יותר, הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א, שם הודחה ברבע הגמר בידי נוטינגהאם פורסט האנגלית לאחר הארכה.
בדצמבר 1992 הנס קארטינג (Karting) נתמנה לתפקיד מנהל הקבוצה, ומינה את חברו היינץ שילכר (Schilcher) לתפקיד המאמן. באותו זמן, שטורם גראץ נחלשה תחת חובות כבדים, מחסור ממושך בכסף ותחושת דכדוך כללית שהוסתרה ברוח ספורטיבית. הנהלת הקבוצה החדשה החליטה שהדרך הטובה ביותר לשיקום היא הימנעות מרכישת שחקנים יקרים, ובמקום זאת העדיפה להעלות שחקנים מצטיינים מקבוצת הנוער של המועדון לקבוצת הבוגרים. ב-1993 הפך מילאן ג'וריצ'יץ' (Milan Đuričić) למנג'ר הקבוצה, ובעזרת השחקנים הצעירים שלה הצליח להשאירה בליגה הראשונה.
ב-1994 התמנה איביצה אוסים הבוסני לתפקיד מאמן הקבוצה, שהייתה אז קבוצה לא מצליחה. מינוי זה היה לנקודת מפנה חשובה בהיסטוריית הקבוצה. אוסים נעזר בעיקר בשחקנים הצעירים שעמדו לרשותו, וגם - אך במידה מועטת יותר - בשחקנים מנוסים וותיקים, וחיזק את הקבוצה באופן משמעותי. להצלחתו כמאמן הקבוצה ניתן לראשונה גושפנקא כאשר שטורם גראץ סיימה את עונת 1994/1995 במקום השני בליגה. שנה מאוחר יותר זכתה הקבוצה בתוארה הראשון, כשניצחה את אדמירה מדלינג (Admira Mödling) בגמר הגביע האוסטרי.
בשנים 1998 ו-1999 זכה המועדון לראשונה באליפות הבונדסליגה האוסטרית.
בעונת 2002/3 שטורם גראץ פגשה את מכבי חיפה במסגרת פלייאוף ליגת האלופות. במשחק הראשון הפסידה 2:0 ובגומלין סיימה ב-3-3 והודחה מהמפעל.
בעונת 2009–2010, המועדון סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השלישי המועדון ניצח את דינמו טביליסי ובשלב הפלייאוף המועדון הפסיד ליובנטוס והודח מהטורניר.
בעונת 2010–2011, המועדון זכה באליפות שלישית בתולדותיו נגד הציפיות והעפיל לליגת האלופות.
ב-9 במאי 2018 גראץ זכתה בגביע האוסטרי בפעם החמישית בתולדותיה אחרי 0–1 על רד בול זלצבורג.
אצטדיון

האצטדיון הביתי של הקבוצה היה במשך זמן רב "אצטדיון Gruabn". האצטדיון הכיל מקומות ליותר מ-12,000 איש. הוא אופיין במגרשו הצר ובסמיכות האוהדים לשחקנים. בשנת 1997 היה "אצטדיון ארנולד שוורצנגר" (הנקרא כיום אצטדיון UPC) לאצטדיונה הביתי של הקבוצה, שחלקה אותו עם יריבתה המקומית, גראצר AK. בין 1997 ובין 2005 שימש אצטדיון Gruabn כמגרש אימונים וכמגרש למשחקי קבוצות הנוער והחובבנים. בשנת 2005 נמכר אצטדיון Gruabn לרשות העיר גראץ כדי להקל על הקשיים הכלכליים בהם היה שרוי המועדון באותה עת.
תארים

אליפות הבונדסליגה האוסטרית (4): 1998, 1999, 2011, 2023/2024
הגביע האוסטרי (7): 1995/96, 1996/97, 1998/99, 2009/10, 2017/18, 2022/23, 2023/24
שטוקראו

| --- | --- |
סמל שטוקראוסמל שטוקראו
כנסייה בשטוקראו
כנסייה בשטוקראו
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה תחתית אוסטריה תחתית
 מחוז:  קורנויבורג
 ראש העיר:  הלמוט לאאב (SPÖ)
 שטח:  37.41 קמ"ר
 גובה:  176 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  16,916 (1 בינואר 2018)
  ‑ צפיפות:  399.67 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  48°23′00″N 16°13′00″E﻿ / ﻿48.3833333333333°N 16.2166666666667°E﻿ / 48.3833333333333; 16.2166666666667
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.stockerau.gv.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהשטוקראו(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.שטוקראו(למפת אוסטריה תחתית רגילה) סנקט פלטן וינר נוישטאדט באדן קרמס צ'כיה סלו. הונגריה בורגנלנד שטיריה אוסטריה עילית  וינהשטוקראו(למפת אוסטריה תחתית מוגדלת) סנקט פלטן וינר נוישטאדט באדן קרמס צ'כיה סלובקיה הונגריה בורגנלנד שטיריה אוסטריה עילית  וינהשטוקראו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שטוקראו (בגרמנית: Stockerau) היא עיר בצפון מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, במחוז קורנויבורג. שטחה משתרע על 37.41 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 14,452 על פי מפקד האוכלוסין של 2001.
העיר נקראת גם "לנאושטט" על שם המשורר המפורסם ניקולס לנאו שחי בעיר בין השנים 1818–1822. העיר קיבלה זכויות של עיר שוק בשנת 1514.
בעיר ישנם שני מוזיאונים.
גאוגרפיה

שטוקראו נמצאת בגובה 176 מטר מעל פני הים, במרחק 25 קילומטר מצפון לווינה ובמרחק קילומטרים ספורים מנהר הדנובה. שטוקראו היא גם העיר הגדולה ביותר באזור ויינפירטל, אחד מאזורי אוסטריה תחתית.
חלוקה דתית

החלוקה הדתית בשטוקראו היא: 72.5% נוצרים קתולים, % 3.8 נוצרים אוונגליסטים, 1.2% נוצרים אורתודוקסים, 3.6% מוסלמים ו 15.8% משתייכים לדתות אחרות.
פוליטיקה > מועצת העיר

ראש העיר הנוכחי הוא הלמוט לאאב ממפלגת הסוציאל-דמוקרטים האוסטרית המכהן בתפקיד מאז 2006, לאחר סיום כהונתו של לאופולד ריכנטצקי, שכיהן כראש העיר במשך 37 שנה. מספר המושבים במועצת העיר הוא 37. חלוקת המושבים הנוכחית בין המפלגות בעיר היא:
| מפלגה | מספר מושבים |
| --- | --- |
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ): 21
מפלגת העם האוסטרית (ÖVP): 10
מפלגת החופש האוסטרית (FPÖ): 3
מפלגת הירוקים האוסטרית: 3
ערים תאומות

גרמניה אנדרנאך, גרמניה
בלארוס ברנוביץ', בלארוס
הונגריה מושונמגיארובאר, הונגריה
רצח רחל וייס

.
| חלק מהאינתיפאדה הראשונה |
| --- | --- |
 תאריך:  3 באוגוסט 1988
 תאריך עברי:  כ' באב ה'תשמ"ח
 מקום:  שפיר, ישראל
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע דקירה
 הרוגים:  1
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  3
 מניע:  טרור אסלאמי, אנטישמיות
 
רחל מרתה וייס וינקלר נרצחה בפיגוע דקירה בביתה במושב שפיר שבדרום ישראל. הפיגוע בוצע על ידי שלושה מחבלי חמאס מרצועת עזה.
הפיגוע

בכ' באב תשמ"ח, 3 באוגוסט 1988, בתקופת האינתיפאדה הראשונה הגיעו שלושה תושבי רצועת עזה, תיאר אל קורד, ג'יהאד רבן וחסן נופל למושב שפיר. הם פנו לבית הראשון ביישוב, ביתה של רחל מרתה וייס וינקלר ניצולת שואה ילידת הונגריה בת 69. רחל שהתה באותה העת לבדה בביתה לאחר שבעלה יצא לבדיקות רפואיות.
המחבלים נקשו על דלת הבית וביקשו מרחל מים, רחל שזיהתה את אחד מהם שעבד בעבר כפועל שכיר במושב, הכניסה אותם לבית. הם התנפלו עליה בדקירות סכין בכל חלקי גופה. כשחזר בעלה לבית, מצא אותה ללא רוח חיים.
מחקירת הפיגוע התברר כי המחבלים נשלחו לבצע רצח בפקודתו של השייח' אחמד יאסין, כ"מבחן כניסה" לארגון הטרור חמאס.
לאחר הפיגוע

בגזר דינם של המחבלים בו הורשעו הנאשמים ברצח ממניעים לאומניים כתבו השופטים: "המניע העיקרי לרצח הוא שנאת חינם, מתאוות רצח לשמה. הם החליטו בדם קר לרצוח אישה, שכל חטאה היה בהיותה יהודייה". שלושת המחבלים נשפטו כל אחד ל-30 שנות מאסר.
בנובמבר 1988 הרסה מדינת ישראל את בתיהם של שניים מחברי החולייה שביצעו את הפיגוע.
ביוני 1989 פירק צה"ל את האוהלים שסיפק הצלב האדום לבני משפחות הבתים ההרוסים במחנה ג'באליה. פעולה זו גרמה למהומות קשות במחנה. דובר צה"ל אמר על האירוע: ”האוהלים פורקו מאחר שאדמת בית שנהרס היא רכוש המדינה ואסור להקים עליה מבנים”.
באוקטובר 2011 במסגרת עסקת שליט שוחררו ג'יהאד רבן וחסן נופל.[דרושה הבהרה]
ב-5 בינואר 2024, 35 שנים לאחר הפיגוע, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, פוצץ ביתו של חבר החולייה השלישי שביצע את הפיגוע.
הערות שוליים

↑  שמות שני המחבלים הראשונים מופיעים במקורות בכמה צורות שונות.
1 2  30 שנות מאסר לשני תושבי עזה שחורשעו ברצח רחל וייס, מעריב, 11 ביולי 1989
↑  נלכדו המחבלים שהטילו רימונים על חיילי צה"ל בעזה; נהרסו 9 בתים של 3 חוליות, מעריב, 11 בנובמבר 1988
↑  מת בן 18 שנחשד בשיתוף פעולה והוכה על ידי תושבי עזה לפני 4 ימים, חדשות, 28 ביוני 1989
↑  רענן בן-צור ויואב זיתון, הרבה דם על הידיים: פורסמה רשימת המשוחררים, באתר ynet, 16 באוקטובר 2011
↑  עמית סגל, באתר טלגרם, ‏5 בינואר 2024
רקוויאם (סליירי)

אנטוניו סליירי
הרקוויאם של סליירי בדו מינור, או בשם שניתן לו על ידי המלחין "רקוויאם קטן" (באיטלקית: Piccolo Requiem) היא יצירה פרי עטו של המלחין אנטוניו סליירי למילות הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם הולחן בשנת 1804, 21 שנים לפני מותו של המלחין, לטובת הלוויה שלו עצמו. הרקוויאם נחשב לאחת מיצירות הקודש החשובות ביותר של המלחין ומושמע לעיתים גם בימינו.
היסטוריה

למלחין אנטוניו סליירי היה עניין בלוויה של עצמו והוא נהג לתכנן אותה. באוגוסט 1804 ביצע את הפרויקט הרציני ביותר למען הלווית עצמו והלחין מיסת רקוויאם שנועדה להיות מושמעת לראשונה בהלווייתו. הוא כינה את היצירה "רקוויאם קטן" מתוך צניעות, שכן הרקוויאם יועד לעצמו - הרקוויאם איננו קטן משמעותית יותר, באורך או בהרכב, מרקוויאמים אחרים שהולחנו בתקופה הקלאסית (הרקוויאם של מוצרט והרקוויאם של מיכאל היידן לדוגמה).
סליירי האריך ימים לאחר כתיבת הרקוויאם ונפטר רק ב-1825 בווינה. בשנים האחרונות לחייו החל לכתוב רקוויאם נוסף בסי מינור, אך הוא לא סיים את כתיבתו ונותרו ממנו רק טיוטות. הלווייתו של סליירי נערכה ב-22 ביוני ובה הרקוויאם שלו הושמע בבכורה. מאז מושמע הרקוויאם מדי פעם ואף הוקלט כמה פעמים.
היצירה

היצירה נכתבה בתפר בין התקופה הקלאסית להתקופה הרומנטית, וברקוויאם יש ביטויים של רומנטיקה מוקדמת. הדבר מתבטא בשימוש משמעותי בכלים שלא אפיינו את התקופה הקלאסית, כמו טרומבונים ובעצמה רגשית המובעת ברקוויאם.
ההרכב הנדרש לביצוע היצירה הוא: ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה מעורבת של ארבעה קולות, תזמורת ועוגב. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-40 דקות.
סדר הפרקים

Introitus / Kyrie
(Sequenz (Dies Irae
Offertorium
Sanctus
Benedictus
Agnus Dei
Libera me, Domine
רקוויאם (ברוקנר)

הרקוויאם ברה מינור של ברוקנר (WAB 39) היא יצירה פרי עטו של המלחין האוסטרי אנטון ברוקנר לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה, שהולחנה בשנת 1848 היא אחת היצירות המוקדמות ביותר של המלחין, וככל הנראה הניסיון המוקדם ביותר שלו לכתוב יצירה תזמורתית גדולה. היצירה לא זכתה מעולם להצלחה גדולה והיא נחשבת לאחת היצירות הנשכחות של ברוקנר ולהלחנה נשכחת של הרקוויאם.
היסטוריה

בשנת 1848 היה ברוקנר תלמיד מוזיקה ונגן עוגב לעת מצוא במנזר סנט פלוריאן. באותה השנה נפטר חברו הקרוב פרנץ זיילר, ובצוואתו הוריש לברוקנר פסנתר מסוג בזנדורפר. ברוקנר הלחין רקוויאם לזכרו של זיילר, שבוצע לראשונה ביום השנה לפטירתו, ב-15 בספטמבר 1849, במנזר סנט פלוריאן. הייתה זו אחת היצירות המוקדמות ביותר של ברוקנר בן ה-24, וככל הידוע, היצירה התזמורתית הגדולה הראשונה שלו.
היצירה לא זכתה להצלחה גדולה, וגם לאחר פרסומו של ברוקנר, כמה עשרות שנים לאחר מכן, היא לא נחשבה לאחת מיצירותיו החשובות. עד היום היצירה לא מבוצעת תכופות באולמות הקונצרטים ולא זכתה למספר הקלטות מרשים. עם זאת, ביצירה ניכרות יכולת שליטה בתזמורת ובשלות מוזיקלית מרשימה. ברוקנר עצמו, שהיה בעל ביקורת עצמית מפותחת, התייחס ליצירה זו שנים לאחר מכן במילים: "לא רע!".
היצירה

היצירה כתובה בסגנון של "קלציזם וינאי" וניכרות בו השפעות של כרוביני ובעיקר של מוצרט. זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-35 דקות.
הרכב היצירה הוא ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה מעורבת של ארבע קולות ותזמורת הכוללת: 3 טרומבונים, קרן אחת, סקיצת כלי קשת ועוגב.
סדר הפרקים

Introitus: Requiem aeternam
Sequenz: Dies irae
Offertorium
Domine Jesu Christe
Hostias et preces
Quam olim Abrahae
Sanctus
Benedictus
Agnus Dei
Communio
Requiem aeternam
Cum sanctis tuis
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139207501 (data)  GND: 30002990X  MusicBrainz work: cfc97704-1682-41bd-aba7-ec3d36638e3f  VIAF: 207912004   WorldCat (עם VIAF): 207912004
שירותי הנהר של לונדון

הלוגו של חברת שירותי הנהר
חברת שירותי הנהר של לונדון (באנגלית: London River Services Limited) היא חברת בת של התאגיד הסטטוטורי Transport for London‏ (TfL). היא אחראית על כלל תחבורת שיט הנוסעים בנהר התמזה בלונדון, בירת בריטניה. מלבד הפעלת מעבורת ווליץ', החברה לא מפעילה בעצמה סירות או שירותי שיט, אלא מעניקה רישיונות להפעלת תחבורה, סדירה ותיירותית, על ידי חברות פרטיות, ומפקחת על הפעילות. בשנת 2014 השתמשו 3.8 מיליון נוסעים בתחבורת הנהר הסדירה.
רקע

נהר התמזה שימש כנתיב תחבורה בלונדון במשך מאות שנים. הניסיון הראשון להסדיר את השיט בו התקיים בשנת 1197. במשך מאות שנים היה רק גשר אחד נטוי על הנהר בעיר - גשר לונדון - ודרך המעבר השגורה על פני הנהר הייתה באמצעות שיט בסירות. במאה ה-19 החל שימוש בספינות קיטור לשם הובלת נוסעים בנהר. באמצע המאה כבר השתמשו בתחבורה הסדירה בנהר כ-15 אלף איש ביום. עם עליית העומס התרבו תאונות השיט בנהר.
בניית גשרים נוספים על פני התמזה ומנהרות תחתיו כמו גם פיתוח תחבורת הרכבות הביאו לירידה במספר הנוסעים בנהר. שירותי התחבורה בנהר התמידו אל תוך המאה ה-20, שבמהלכה גם הופעלו בו ספינות כאוטובוסי מים, אך לאחר סגירת נמל לונדון בשלהי שנות השישים הצטמצמה פעילות שיט הנוסעים בנהר לשיט של ספינות תיירים.
בשנת 1997 השיק משרד התחבורה של בריטניה את פרויקט תמזה 2000, שכוון להחייאת שירותי תחבורת הנוסעים בנהר לקראת תחילת המילניום החדש. בעקבות זאת הוקמה בשנת 1999 חברת שירותי הנהר של לונדון. תפקידה בנוסף לניהול שירותי הנהר החדשים ופיקוח עליהם היה לשלב ביניהם לבין שירותי התחבורה האחרים של לונדון רבתי. במסגרת זו נעשה גם שימוש בשירותי הנהר במותג ובלוגו דומים למותגי התחבורה האחרים של תאגיד TfL ומתפרסמות מפות תחבורה בנהר בדומה למפות הרכבת התחתית ויתר שירותי התחבורה הציבורית במטרופולין.
השירותים

חברת שירותי הנהר מפעילה באמצעות רישיונות לחברות פרטיות שלושה סוגים של תעבורת נוסעים:
אוטובוסי נהר, המשרתים בעיקר יוממים. הם פועלים על פי לוח זמנים ונתיבים קבועים. הקווים שלהם פועלים לאורך הנהר ולא לרוחבו, בקטע שבין מזח פאטני לבין מזח ווליץ' ארסנל (ראו את פירוט המזחים להלן).
שתי מעבורות לחציית הנהר מגדה לגדה פועלות בחלקו המזרחי, שבו המעברים הפיזיים (גשרים ומנהרות) מעטים יותר. האחת פועלת בין מזח קנרי וורף לבין מזח מעגן נלסון. האחרת היא מעבורת ווליץ', הפועלת בין שני מזחי ווליץ' הממוקמים דרומית לנמל התעופה לונדון סיטי. במעבורת ווליץ' משתמשים בעיקר כלי רכב גבוהים, שאינם מורשים לעבור בגשר ובמנהרות הסמוכים ביותר אל אתר המעבורת. השימוש של הולכי רגל בה הצטמצם לאחר שנפתחו בסמוך אליה מנהרה להולכי רגל וכן קו של הרכבת הקלה דוקלנדס, המחבר דרך מנהרה בין שתי גדות הנהר. השימוש במעבורת ווליץ' הוא ללא תשלום.
שיט טיולים ותענוגות, שלקוחותיו הם בעיקר תיירים ולא יוממים. כלי השיט הפעילים בו נוהגים על פי לוח זמנים שונה משל אוטובוסי הנהר ואינם נמצאים בהכרח בפעולה בכל שעות היום ובכל חודשי השנה. נכללים בהם כלי שיט הנשכרים באופן פרטי על ידי אישים ועסקים.
בשנת 2018 פעלו בתמזה ברישיון 21 חברות פרטיות שהציעו את שירותי השיט השונים. אוטובוסי הנהר הופעלו בעיקר על ידי חברת Thames Clippers. חברת Briggs Marine הפעילה את מעבורת ווליץ'.
השירותים > תשלומים

מערכת התשלומים לשירותי הנהר פועלת בנפרד ממערכת התשלומים המרכזית של שירותי התחבורה הציבורית האחרים בלונדון. תעריפי שירותי הנהר הם גם ככלל גבוהים יותר מאשר אלו של השירותים האחרים. חברות השיט הפרטיות מנהלות את מכירת הכרטיסים באופן עצמאי באמצעות דלפקים משלהן, ושכיח למצוא בסמוך למזח אחד מספר דלפקי כרטיסים של מספר חברות שונות. עם זאת, כרטיס התחבורה הלונדוני, ה-Oyster, מתקבל כאמצעי תשלום באוטובוסי הנהר.
מזחים

32 מזחים ממוקמים בגדות נהר התמזה בתחומי לונדון רבתי - 21 בגדה הדרומית ו-11 בגדה הצפונית. הם משמשים כתחנות נוסעים ומשרתים את התחבורה בנהר לכל סוגיה. אין שירות נהר המקשר בין כולם יחד. חברת שירותי הנהר מנהלת ישירות שמונה מהם.
חמישה מן המזחים (מסומנים בכוכבית) נפתחו בשנת 2000 לאחר שנבנו במימון נציבות המילניום של בריטניה במסגרת פרויקט תמזה 2000.
אלו המזחים לפי סדרם במורד הנהר (ממערב למזרח). המזחים בגדת הנהר הצפונית מופיעים מימין והמזחים בגדה הדרומית מופיעים משמאל:
מזח קינגסטון (טאון אנד)
מזח קינגסטון (טרקס)
Richmond Landing Stage
ריצ'מונד (סנט הלנה)
מזח קיו
מזח פאטני
מזח רובע וונדסוורת' ריברסייד
מזח מעגן צ'לסי
מזח קדוגן
מזח המילניום מילבנק (*)
מזח רציף סנט ג'ורג'
מזח המילניום וסטמינסטר (*)
מזח לונדון איי (*)
מזח אמבנקמנט
מזח הפסטיבל
מזח סבוי
מזח תחנת ההצלה מצודת לונדון
מזח המילניום בלאקפרייס (*)
מזח בנקסייד
מזח גשר לונדון
מזח המילניום מצודת לונדון (*)
מזח סנט קתרין
מזח מעגן נלסון
מזח קנרי וורף
מזח מעגן גרינלנד
מזח מסטהאוס טראס
מזח גריניץ'
מזח צפון גריניץ'
מזח גני המחסום
מזח ווליץ' (משרת את מעבורת ווליץ' בלבד)
מזח ווליץ' הצפוני
(משרת את מעבורת ווליץ' בלבד)
מזח ווליץ' ארסנל
20 מהמזחים ממוקמים בקרבת תחנות של קווי הרכבת הבינעירוניים ושל קווי הרכבת התחתית ורכבת הדוקלנדס, שנוסעי כלי השיט יכולים להשתמש בהם בדרכם אל המזחים ומהם.
ספינת קיטור על התמזה בתחילת המאה ה-20
אוטובוס נהר בתמזה
מעבורת ווליץ' ליד מזח ווליץ' הצפוני
שלט מזח בנקסייד
מזח הלונדון איי
שינטי

משחק שינטי
שינטי (באנגלית: Shinty; בגאלית סקוטית: Camanachd, Iomain) משחק קבוצתי תחרותי המשוחק באמצעות מקלות וכדור. במשחק משחקים כיום בעיקר בהיילנדס הסקוטיים ובקרב מהגרי ההיילנדס בערים הגדולות, אך בעבר היה נפוץ יותר בכל רחבי סקוטלנד, ואף שוחק זמן רב גם באנגליה ובמקומות נפוצים בהם חיו מהגרים סקוטיים.
מטרת המשחק היא לגלגל כדור (במקור מעץ) לעבר שער תוך שימוש במקלות, בדומה להוקי שדה. למרות הדמיון הרב בין שינטי להוקי שדה, בין שני המשחקים מספר הבדלים עיקריים: בשינטי יכול השחקן לשחק כשהכדור באוויר וכן להשתמש בשני צידי המקל, ששמו "קמן" (caman) והוא עשוי עץ ונטוי בשני קצותיו, בעוד בהוקי שדה לא ניתן לשחק בעת הכדור באוויר וניתן להשתמש בצד אחד בלבד של מקל המשחק. במקל ניתן להשתמש גם לתיקול ולחסימת שחקנים אחרים, וניתן להשתמש גם בגוף השחקן על מנת לתקל ולחסום.
המשחק מגיע ממקור זהה למשחק האירי הרלינג ולמשחק הוולשי באנדו (bando), אך התפתחו בו חוקים ייחודיים למשחק. חוקי המשחק מפוקחים ונהגים בידי הגוף המנהל למשחק, אגודת הקמנכק (Camanachd Association). על בסיס השינטי פותח משחק בשם "שינטי-הרלינג", שהוא בעל חוקים המורכבים מחוקי שני המשחקים, והוא מאפשר לסקוטלנד ולאירלנד לשחק ביניהן מדי שנה משחקים בינלאומיים.
ראו גם

לקרוס
הערות שוליים

↑  Mining Folk of Fife, Scottish Mining Website
↑  Dr Hugh D MacLennan, Shinty in England, pre-1893, The Sports Historian No. 19 (2), pp. 43–60
שארית ריבועית

בתורת המספרים, מספר a נקרא שארית ריבועית מודולו מספר  n אם קיים פתרון שלם למשוואה המודולרית  x^{2}\equiv a\!\!\!{\pmod {n}}. זהו מושג קלאסי, שנחקר על ידי מתמטיקאים מן המאה ה-17 ואילך.
אם  n=p>2 ראשוני, אז למעט השארית 0, יש בדיוק  {\tfrac {p-1}{2}} שאריות ריבועיות ו- {\tfrac {p-1}{2}} שאריות שאינן ריבועיות. לדוגמה, השאריות הריבועיות מודולו 11 הן 1,3,4,5,9, בעוד כי 2,6,7,8,10 אינן שאריות ריבועיות. בזכות הפיזור האקראי-לכאורה של השאריות, יש למושג זה שימושים רבים בתחומים שונים של הקומבינטוריקה, וגם מחוץ למתמטיקה.
כדי להכריע האם  a הוא שארית ריבועית מודולו  n, יש לפרק את  n לגורמים ראשוניים,  n=p_{1}^{\alpha _{1}}\cdots p_{t}^{\alpha _{t}}. ממשפט השאריות הסיני נובע שמספר הוא שארית ריבועית מודולו  n אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו כל אחד מן הגורמים הזרים שלו (החזקות  p_{i}^{\alpha _{i}}).
כאשר  p ראשוני אי-זוגי ו- a זר ל- p, אזי  a הוא שארית ריבועית מודולו חזקות של  p אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו  p עצמו. עבור חזקות של 2, מספר אי זוגי הוא שארית ריבועית מודולו חזקות גבוהות של 2 אם ורק אם הוא שארית ריבועית מודולו 8. לדוגמה, 5 הוא שארית ריבועית מודולו 2 או 4, אבל לא מודולו 8. לגבי הבעיה החישובית של מציאת השורש כאשר  a הוא שארית ריבועית, ראו הוצאת שורש ריבועי.
את הבעיה של זיהוי שאריות ריבועיות מודולו  p ראשוני, מקודדים בסימן לז'נדר. הסימן מוגדר לפי  \left({\tfrac {a}{p}}\right)=+1 אם  a זר ל- p והוא שארית ריבועית,  \left({\tfrac {a}{p}}\right)=-1 אם  a אינו שארית ריבועית, ו-  \left({\tfrac {a}{p}}\right)=0 אם  a מתחלק ב- p. סימן יעקובי מוגדר באופן כללי יותר, גם כאשר p אינו ראשוני, אבל הקשר שלו לשאריות ריבועיות פחות מיידי. מצד שני את סימן יעקובי קל יחסית לחשב, בעזרת משפט ההדדיות הריבועית.
תכונות בסיסיות

אם  p ראשוני אי-זוגי ו־ \gcd\{a,p\}=1, אזי:
ניתן להוכיח את התכונה הזו על ידי חישוב פשוט בחבורה הכפלית של השדה הסופי  \mathbb {Z} /p\mathbb {Z} , או לחלופין בחבורת אוילר של  p:

אם  x^{2}\equiv a\!\!\!{\pmod {p}} אז  a^{(p-1)/2}\equiv x^{p-1}\equiv 1\!\!\!{\pmod {p}} לפי משפט לגראנז', מכיוון שסדרה של חבורת אוילר הוא p-1. בכך הוכחנו שאם אגף ימין שווה ל-1, אז כך גם אגף שמאל. מצד שני, לכל מספר שונה מאפס בשדה שיש לו שורש ריבועי, יש בדיוק שניים. זה מוכיח שיש  \ {\frac {p-1}{2}} שאריות ריבועיות, אבל למשוואה  \ a^{\frac {p-1}{2}}\equiv 1 לא יכולים להיות יותר מ-  \ {\frac {p-1}{2}} שורשים, כיוון ש- \ \mathbb {Z} /p\mathbb {Z}  הוא שדה; מכאן שכל השורשים הם שאריות ריבועיות. כדי לסיים את ההוכחה מספיק להבחין ש-  \ (a^{\frac {p-1}{2}})^{2}=a^{p-1}\equiv 1 כמקודם, ולכן אגף שמאל שווה תמיד לפלוס או מינוס 1; מכאן שהוא שווה למינוס 1 עבור השאריות שאינן ריבועיות.
בפרט, מהנוסחה הזו נובעת תוצאה חשובה לגבי הריבועיות של 1-:
כלומר, 1- הוא שארית ריבועית מודולו p אם  \ p\equiv 1{\pmod {4}}, ואינו שארית ריבועית כאשר  \ p\equiv -1{\pmod {4}}.
מתוצאה זו נובע (בעזרת שיטת הנסיגה האינסופית שפיתח אוילר) שניתן להציג כל מספר ראשוני מן הסוג הראשון, כסכום של שני ריבועים (למשל,  \ 73=8^{2}+3^{2}). עובדה זו קובעת את הפירוק לראשוניים בחוג השלמים של גאוס, והיא מדגימה את הקשר בין שאריות ריבועיות, תבניות ריבועיות בינארית, ופירוק לראשוניים בחוג שלמים של שדה מספרים ריבועי.
אם p ראשוני אי זוגי ו- a, b שלמים כלשהם, אז  \ \left({\frac {ab}{p}}\right)=\left({\frac {a}{p}}\right)\left({\frac {b}{p}}\right).
תכונה זו מסייעת לחישוב סימן לז'נדר באמצעות משפט ההדדיות הריבועית, שכן היא מאפשרת לפרק את המספר שבודקים את סימן לז'נדר שלו לגורמים ראשוניים.
למעשה, זוהי תוצאה ישירה של הנוסחה הראשונה, כיוון שאם a,b אינם שניהם זרים ל-p התוצאה מיידית (שני האגפים שווים ל-0), ואחרת:
\ \left({\frac {ab}{p}}\right)\equiv (ab)^{\frac {p-1}{2}}=a^{\frac {p-1}{2}}b^{\frac {p-1}{2}}\equiv \left({\frac {a}{p}}\right)\left({\frac {b}{p}}\right){\pmod {p}}
קיבלנו שקילות מודולו p של שני האגפים, ומכיוון ששניהם יכולים לקבל רק את הערך 1 או מינוס 1, מתקיים שוויון ממש.
רקוויאם (דבוז'אק)

הרקוויאם ברה מינור של דבוז'אק (אופוס 89), היא יצירה פרי עטו של המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה מיועדת לתזמורת מלאה, מקהלה ולארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן. הרקוויאם הולחן בשנת 1890.
חיבור היצירה

היצירה הוזמנה מדבוז'אק לפסטיבל המוזיקה בברמינגהאם בשנת 1888, אולם בשל העובדה שדבוז'אק היה עסוק באותה עת ביצירות אחרות הוא כתב את הרקוויאם רק שנתיים מאוחר יותר. היצירה הועלתה על במה לראשונה ב-9 באוקטובר 1891 בברמינגהאם, בניצוחו של המלחין עצמו.
היצירה כבר בהלחנתה נועדה לאולמות הקונצרטים ולא לכנסיות, ואכן ממעטים להשמיע אותה במיסות בכנסיות, אך היא מושמעת רבות בקונצרטים קלאסיים.
הרכב ומבנה

היצירה נכתבה לתזמורת גדולה הכוללת:
כלי קשת - כינורות ראשונים ושניים, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.
כלי נשיפה - פיקולו, שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, קלרינט בס, קרן אנגלית,  שני בסונים, קונטרבסון, ארבע קרנות יער, ארבע חצוצרות, שלושה טרומבונים (שני טנור ואחד בס) וטובה אחת.
כלי הקשה - טימפני, טם טם ופעמון.
עוגב.
נבל (באופרטוריום ובהוסטיאס בלבד).
בנוסף כוללת היצירה מקהלה בת ארבע קולות (בס, טנור, אלט וסופרן) וארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן.
אורך היצירה בביצוע סטנדרטי הוא קצת יותר משעה וחצי.
סדר הפרקים

Requiem aeternam
Graduale
Dies irae
Tuba mirum
Quid sum miser
Recordare, Jesu pie
Confutatis maledictis
Lacrimosa
Offertorium
Hostias
Sanctus
Pie Jesu
Agnus Dei