גיטרה חשמלית
היסטוריה

הגיטרה החשמלית המסחרית הראשונה פותחה על ידי ג'ורג' ביצ'אם (Beauchamp) ואדולף ריקנבאקר (Adolph Rickenbacher), וכונתה 'המחבת' (The Frying Pan) על שום צורתה. היא יצאה לשוק ב־1931. הגיטרות החשמליות הראשונות היו למעשה גיטרות אקוסטיות (בעלות תיבת תהודה ומיתרי מתכת), אשר להן חוברו "פיקאפים". כאשר התעורר הצורך בעוצמות קול גבוהות. המוזיקה הפופולרית בארצות הברית של אותה תקופה הייתה הביג בנד - אלו היו תזמורות גדולות הכללו סקציות של כלי נשיפה וחטיבת קצב, ולכן ניגנו בווליום גבוה מאוד. הגיטרה החשמלית יכלה להתאים את עצמה לסגנון מוזיקה זה וכך צברה פופולריות. הגיטרות יוצרו על ידי חברות שונות, כמו ריקנבאקר, אודיווקס וגיבסון.
קיימים מספר סוגים של גיטרות חשמליות. סוג הגיטרה החשמלית הפופולרי ביותר נקרא solid-body - גיטרה חשמלית הבנויה מעץ מלא ללא תיבת תהודה - והוא יוצר לראשונה בצורה מסחרית על ידי ליאו פנדר בשנת 1949. הדגם נקרא "איסקוייר", שהייתה גיטרה בעלת פיקאפ יחיד. המניע הראשוני להסרת תיבת התהודה היה בעיית ה'פידבק': צליל צורמני שנוצר עקב הגברה בלתי-מכוונת של הצלילים הבוקעים מהמגבר בגלל תיבת התהודה. לאחר מספר שנים, נוסף עוד פיקאפ והשם שונה ל"ברודקאסטר" ולאחר מכן שמו שונה ל"טלקסטר" מפני ש"גרטש" החלו לייצר קודם לכן דגם שנקרא "ברודקאסטר" ונוצר בלבול.
ב־1952 יצא לשוק דגם גיטרה נוסף שפותח על ידי חברת גיבסון על בסיס אבטיפוס שבנה גיטריסט הג'אז האמריקאי לסטר (לס) פול, הנקרא גיבסון לס פול, אשר זכה להצלחה גדולה ביותר; ב־1954, חברת פנדר הוציאה לשוק את הדגם סטראטוקסטר (הנקרא בקיצור "סטראט"), אשר זוכה להצלחה מסחררת החל משנות ה-60 ועד ימינו. ה"סטראטוקסטר" וה"לס פול" הן אבות הטיפוס לרוב גיטרות ה־"solid body" שמיוצרות מאז. הדגמים הנ"ל מיוצרים עד היום אבל בגלל שינויים בתהליכי הייצור ובבעלות על החברות וכן בשל התיישנות העץ (שמשפרת את הצליל בגיטרות איכותיות), אין אחידות ברמתם של דגמים זהים מתקופות שונות.
בנוסף לגיטרת solid-body קיימים 2 סוגים עיקריים נוספים של גיטרות חשמליות המשמרות את עקרון הגיטרות החשמליות הראשונות שהיו מבוססות על תיבת תהודה בדומה לגיטרה אקוסטית, והן נקראת hollow-body (גיטרת נפח או נפח מלא) או semi-hollow (גיטרת חצי נפח). בגיטרת נפח מלא גוף הגיטרה עבה וחלול לגמרי כמו בגיטרה אקוסטית, וחלק מהצליל מוגבר מתוך תיבת התהודה. בגיטרת חצי נפח הגוף דק יותר ובמרכזו עובר בלוק עץ (center block) אשר חוצה את תיבת התהודה מתחת לפיקאפים וכך ״מכווץ״ את הצליל ומונע את הפידבק שהוא כאמור תופעה שגרתית בגיטרות מוגברות בעלות תיבת תהודה. במקום פתח התהודה העגול הקיים בגיטרה אקוסטית יש בגיטרות נפח מלא וחצי נפח 2 פתחי תהודה בצורת האות "f" בצידי הגוף, בדומה לכינור.
לגיטרת נפח מלא צליל עמוק ורך ומקובלת בעיקר בג׳אז, כאשר גיטרת חצי נפח נחשבת ורסטילית ומשתלבת במגוון סגנונות מג׳אז דרך בלוז ועד רוק. יצוין כי בארץ משתמשים במונח (השגוי) ״רבע נפח״ בתור כינוי מקובל לגיטרה semi hollow כשהמקור לשיבוש הוא תיאור היחס בין עובי גוף גיטרת נפח מלא שיש לו מנעד רחב יחסית - לגוף הדק של גיטרת חצי נפח. כאמור ההגדרה "חצי נפח" לא מתייחסת לעובי תיבת התהודה אלא לעובדה שהיא "חצי חלולה". גיבסון היא היצרנית העיקרית של גיטרות נפח מלא כמו ES-175 וגיטרות חצי נפח כמו ES-335 שהיא גם המודל העיקרי לחיקוי עבור שאר היצרנים.
הבדלים נוספים בין גיטרות נפח לשאר הגיטרות החשמליות: החלק העליון של גוף הגיטרה הנמצא מתחת למיתרים הוא קמור וקשתי (Arch-top) בדומה לכינור, ולא שטוח כמו בשאר הגיטרות החשמליות (Flat-top) ולכן הגשר המרכזי המחזיק את המיתרים אינו מקובע לגוף הגיטרה והוא "צף" ומהודק לגוף בלחץ המיתרים (Floating bridge). לכן המושג Archtop guitar מתייחס לרוב לגיטרת נפח חשמלית למרות שקיימות גם גיטרות אקוסטיות עם מבנה דומה. הפיקאפים המותקנים בגיטרות נפח הם בדרך כלל פיקאפ מסוג "האמבאקר" (Humbucker) הכולל שני סלילים מגנטיים במקום סליל אחד (Single coil) עבור הקטנת הזמזום (hum) מהמגבר.
בראשית המאה ה-21 נעשו חידושים בתכנונן של גיטרות חשמליות:
ב־2002, חברת גיבסון הכריזה על יצירתה של הגיטרה הדיגיטלית הראשונה. ההמרה לאות דיגיטלי מתבצעת בתוך הגיטרה, והאות המופק מועבר דרך כבל אתרנט. שיטה זו מבטלת את החסרון ברעש הנגרם משימוש בכבלים לא איכותיים ומאפשרת עיבוד אותות עצמאי לכל מיתר נפרד.
ב־2003, יצרנית המגברים "Line 6" שחררה לשוק את גיטרת הואריאקס (Variax). הייחוד בגיטרה זו, הוא השימוש בפיקאפים פיזואלקטריים במקום הפיקאפים האלקטרומגנטיים הסטנדרטיים. כמו כן, יש בתוכה מחשב המאפשר לשנות את הצליל המופק מהגיטרה לצליל של גיטרות פופולריות רבות.
בסוף 2007 גיבסון השיקה את הדגם "Gibson Robot" עם טכנולוגיית הכוונון העצמי. טכנולוגיה זו הוחלפה בשנת 2013 בטכנולוגיה דומה בשם Mini E-Tune.