stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהטה

| --- | --- |
 בימוי:  פול סטרנד   צ'ארלס שילר
 צילום:  צ'ארלס שילר 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית1921
 משך הקרנה:  10 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם   כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסרט במלואו
מנהטה (באנגלית: Manhatta) הוא סרט דוקומנטרי קצר שבוים על ידי הצייר צ'ארלס שילר והצלם פול סטרנד ויצא בארצות הברית בשנת 1921.
הפקה

הסרט מתעד את החזות של מנהטן שבניו יורק בשנים המוקדמות של המאה ה-20. הוא מצולם ב-65 שוטים של העיר המוצגים בצורה לא נרטיבית. הסרט מתחיל עם צילום מעבורת שעושה את דרכה למנהטן, ומסתיים בצילום שקיעה מזווית גבוהה של גורד שחקים. הסרט מבטא את הקשר שבין צילום לקולנוע, כשכמעט אין תזוזה של מצלמת הקולנוע. כל פריים מספק מבט שונה על מנהטן. הכתוביות שמוצגות במהלך הסרט מכילות קטעים מסוימים מהכתבים של וולט ויטמן.
ערך תרבותי

הסרט תואר על ידי ספריית הקונגרס כבעל ערך תרבותי גבוה, ונבחר כראוי לשימור לאורך זמן. באוקטובר 2005 הסרט יצא על גבי DVD כחלק ממארז שהכיל אוסף של סרטים ניסיוניים מוקדמים שיצאו בארצות הברית בין השנים 1894 ל-1941.
הערות שוליים

↑  Unseen Cinema Early American Avant-Garde Film 1894-1941 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7744568-5  VIAF: 196752018   WorldCat (עם VIAF): 196752018 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום גשום בניו יורק

| --- | --- |

 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  לטי ארונסון 
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  אליסה לפסלטר 
 שחקנים ראשיים:  טימותי שאלאמה רבקה הול סלינה גומז לייב שרייבר שרי ג'ונס סוקי ווטרהאוס קלי רורבאך דייגו לונה ג'וד לאו אל פנינג אנאלי אשפורד 
 צילום:  ויטוריו סטוררו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני אמזון 
 חברה מפיצה:  אולפני אמזון 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 2019 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יום גשום בניו יורק (באנגלית: A Rainy Day in New York) היא קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן, ומככבים בה טימותי שאלאמה, אל פנינג וסלינה גומז. הסרט מספר את סיפורם של זוג סטודנטים, גטסבי ואשלי, המגיעים לסוף שבוע בניו יורק. גטסבי מקווה שהביקור יחזק את הקשר ביניהם, ואילו אשלי מתחילה את הביקור בריאיון עם במאי שהיא מעריצה ונסחפת לשלל מפגשים נוספים עם אנשי קולנוע.
הסרט הושלם בשנת 2018, אבל המפיץ שלו, אולפני אמזון, נמנע מהפצתו בעקבות פעולתה של תנועת Me Too והטענות להטרדה מינית שהופנו כלפי אלן. הסרט הוקרן לראשונה בפולין ב-26 ביולי 2019, ולאחר מכן הוקרן במדינות נוספות. בארצות הברית הוא הוקרן לראשונה ב-9 באוקטובר 2020.
עלילה

גטסבי ולס (טימותי שאלאמה) ואשלי אנרייט (אל פנינג) הם זוג סטודנטים צעירים במכלל יארדלי שבאפסטייט ניו יורק. גטסבי הוא גם מהמר מצליח, בן להורים אמידים המתגוררים בניו יורק, ואשלי היא בת למשפחת בנקאים מטוסון, אריזונה. אשלי יוצאת למנהטן כדי לראיין, לכתבה בעיתון המכללה, את הבמאי רולנד פולארד (לייב שרייבר) שהיא מעריצה. גטסבי מצטרף אליה ומתכנן סוף שבוע רומנטי בעיר, תוך שהוא מנסה להימנע מלהגיע למסיבה שעורכים הוריו באותו ערב.
הריאיון של אשלי עם פולארד מתוכנן להימשך שעה, שלאחריה קבעו גטסבי ואשלי ארוחת צהריים לתחילת הבילוי שלהם בעיר. במהלך הראיון פולארד מזמין את אשלי לצפות בהקרנה פרטית של סרטו החדש, מה שגורם לדחיית המפגש שלה עם גטסבי. כדי להעביר את הזמן גטסבי משוטט בעיר ונתקל בחבר שמצלם סרט קצר, והחבר מזמין אותו להשתתף בסרט בסצנה קצרה שבה עליו להתנשק עם שחקנית. גטסבי מופתע לגלות שהשחקנית היא צ'אן טיירל (סלינה גומז), אחותה הצעירה והמעצבנת של חברתו לשעבר. הסצנה מצולמת פעמים אחדות, וצ'אן מותחת ביקורת על איכות נשיקותיו של גטסבי. השניים נתקלים שוב זה בזה כאשר הם נכנסים לאותה מונית. התוכנית של גטסבי לפגוש את אשלי ממשיכה להשתבש, משום שאשלי נרתמת לסייע לפולארד, שנקלע למשבר יצירה, ולתסריטאי שלו, טד דווידוף (ג'וד לאו).
גטסבי וצ'אן יוצאים לביקור במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ושם גטסבי נתקל במקרה בדודו ודודתו שהגיע לעיר כדי להשתתף במסיבה של הוריו, מה שמחייב את גטסבי להגיע למסיבה.
אשלי וטד יוצאים לחפש את פולארד, שנעלם להם. בדרך טד רואה את אשתו, ומבין שהיא בוגדת בו עם חברו הטוב. טד מתעמת עם אשתו, ואשלי ממשיכה לחפש את פולארד ומגיעה לאולפן, שם היא נרגשת לפגוש את כוכב הקולנוע פרנסיסקו וגה (דייגו לונה) ומתלווה אליו. באותו זמן גטסבי משתתף במשחק פוקר וחוזר לחדרו במלון קרלייל (אנ') כשבכיסיו כסף רב שבו זכה במשחק. הוא רואה בטלוויזיה כתבת רכילות, לפיה אשלי היא בת זוגו החדשה של וגה. הוא יורד לבר של המלון, שם הוא פוגש נערת ליווי בשם טרי, והוא שוכר את שירותיה כדי שתהיה בת זוגו במסיבה של הוריו.
פרנסיסקו וגה לוקח את אשלי למסיבה של אנשי קולנוע, שם היא פוגשת שוב את פולארד ואת טד. פרנסיסקו לוקח את אשלי לדירתו, וכשהם נערכים לקיום יחסי מין חברתו של פרנסיסקו מגיעה במפתיעה, מה שגורם לאשלי להימלט מהדירה כשרק מעיל גשם מכסה את גופה הכמעט עירום.
גטסבי מגיע למסיבה של הוריו עם טרי, אותה הוא מציג כאשלי אנרייט, אך תוך זמן קצר אמו מזהה את הזיוף ומגרשת את טרי. היא לוקחת את גטסבי לשיחה, ומגלה לו שגם היא הייתה זונה בצעירותה, ותוך כדי כך פגשה את אביו שהתאהב בה.
בסוף הערב אשלי, הרטובה מגשם, מגיעה למלון קרלייל, שם היא פוגשת את גטסבי המדוכדך ליד הפסנתר, ומנסה לשכנע אותו שדבר לו קרה בינה ובין פרנסיסקו.
למחרת בבוקר, טרם חזרתם המתוכננת למכללת יארדלי, גטסבי ואשלי יוצאים לטיול בכרכרה בסנטרל פארק. במהלך הטיול גטסבי מודיע לאשלי על סיום הקשר ביניהם ושהוא החליט לעזוב את המכללה ולהישאר בניו יורק, והוא יורד מהכרכרה. בהמשך היום הוא מגיע לשעון דלקורט (אנ') שבסנטרל פארק, כשחזור של פנטסיה שהוא וצ'אן שוחחו עליה ביום הקודם. כשהשעון מראה את השעה שש גם צ'אן מגיעה לשם, והשניים מתנשקים בגשם.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
טימותי שאלאמה: גטסבי ולס, סטודנט במכללת יארדלי
אל פנינג: אשלי אנרייט, סטודנטית במכללת יארדלי
סלינה גומז: צ'אן טיירל
לייב שרייבר: רולנד פולארד, במאי קולנוע
ג'וד לאו: טד דווידוף, תסריטאי
דייגו לונה: פרנסיסקו וגה, שחקן קולנוע
קלי רורבך: טרי, נערת ליווי
רבקה הול: קוני דווידוף, אשתו של טד
שרי ג'ונס: אמו של גטסבי
המחלוקת סביב הסרט

הפקת הסרט בשנת 2017 נעשתה בתחילת פעילותה של תנועת Me Too, והביאה להעלאה מחודשת של טענות משנת 1992 כלפי וודי אלן להטרדה מינית. באוקטובר 2017 הודיע אחד משחקני הסרט, גריפין ניומן (אנ') שהוא מתחרט על הופעתו בסרט ושיותר לא יעבוד עם אלן. הוא תרם את שכרו מהסרט לארגון RAINN (אנ') הנלחם בתקיפה מינית לסוגיה. בינואר 2018 טימותי שאלאמה תרם את שכרו מהסרט ל-RAINN, לתנועת Time's Up ולארגון נוסף בתחום זה. גם השחקניות סלינה גומז ורבקה הול תרמו את שכרן מהסרט לתנועת Time's Up.
עקב זאת מפיץ הסרט, אולפני אמזון, נמנע מהפצתו. בפברואר 2019 הגיש אלן תביעה בסך 68 מיליון דולר נגד אולפני אמזון, בטענה להפרת חוזה. במאי 2019 דווח שאולפני אמזון החזירו לאלן את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית. בנובמבר 2019 הסכימו אלן ואולפני אמזון על ביטול התביעה.
הערות שוליים

↑  Jackson McHenry, The Tick Actor Griffin Newman Regrets Working With Woody Allen, Promises to Donate His Salary From the Film, Vulture, October 16, 2017
↑  Patrick Shanley, Timothee Chalamet Donates Salary From Woody Allen Film to Time’s Up Fund, Hollywood Reporter, January 15, 2018
↑  Brianne Tracy, Selena Gomez Made Significant Donation to Time's Up That 'Far Exceeded' Woody Allen Film Salary, People, January 16, 2018;
 Emma Stefansky, Rebecca Hall Donated Her Salary from Woody Allen’s Next Movie to Time’s Up, Vanity Fair, January 15, 2018
↑  Gene Maddaus, Woody Allen Files $68 Million Suit Against Amazon for Film Deal Breach, Variety, February 7, 2019
↑  Matt Donnelly, Amazon Studios Has Returned Woody Allen’s Movie. Will Any U.S. Distributor Release It?, Variety, May 20, 2019
↑  Gene Maddaus, Woody Allen Settles $68 Million Suit Against Amazon, Variety, November 9, 2019
| סרטים בבימויו של וודי אלן |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | מה חדש, טייגר לילי? ‏ (1966) • קח את הכסף וברח (1969)   |  |
| שנות ה-70 | בננות (1971) • כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) (1972) • ישנוני (1973) • אהבה ומלחמה (1975) • הרומן שלי עם אנני (1977) • רגשות (1978) • מנהטן (1979) |  |
| שנות ה-80 | אבק כוכבים (1980) • קומדיה סקסית של ליל קיץ (1982) • זליג (1983) • דני רוז האיש מברודוויי (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • ימי הרדיו (1987) • ספטמבר (1987) • אישה אחרת (1988) • סיפורי ניו יורק (1989) פשעים ועבירות קלות (1989) |  |
| שנות ה-90 | אליס (1990) • צללים וערפל (1991) • בעלים ונשים (1992) • תעלומת רצח במנהטן (1993) • קליעים מעל ברודוויי (1994) • אל תשתו מהמים (1994) • אפרודיטה הגדולה (1995) • כולם אומרים אני אוהב אותך (1996) • לפרק את הארי (1997) • סלבריטי (1998) • מתוק ומרושע (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נוכלים בגרוש (2000) קללת אבן העקרב הירוקה (2001) • סוף הוליוודי (2002) • כל דבר אחר (2003) • מלינדה ומלינדה (2004) • נקודת מפגש (2005) • סקופ (2006) • חלומה של קסנדרה (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • מה שעובד (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010) • חצות בפריס (2011) • לרומא באהבה (2012) • יסמין הכחולה (2013) • קסם לאור ירח (2014) • איש ללא הגיון (2015) • קפה סוסייטי (2016) • גלגל ענק (2017) • יום גשום בניו יורק (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6104592  VIAF: 796156619116328780001   WorldCat (עם VIAF): 796156619116328780001
אברהם שלונסקי

| --- | --- |
אברהם שלונסקי, בשנת 1952
אברהם שלונסקי, בשנת 1952
 לידה:  6 במרץ 1900 האימפריה הרוסית קרמנצ'וג, האימפריה הרוסית
 פטירה:  18 במאי 1973 (בגיל 73) ישראל תל אביב יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  שירה, תרגום
 תקופת הפעילות:  1919–1973 (כ־54 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1967)  פרס ביאליק (1959)  פרס טשרניחובסקי 
 
אברהם דוד שְלוֹנְסקי (בכתיב יידי: שלאָנסקי; קרמנצ'וג, ה' באדר ב' תר"ס, 6 במרץ 1900 – ט"ז באייר תשל"ג, 18 במאי 1973) היה משורר ישראלי, מן המשוררים החשובים בשירה העברית החדשה, שהטביע את חותמו על חיי הספרות בישראל גם בתחומי התרגום, העריכה והמחזאות, וקנה את עולמו כחדשן של השפה העברית, והודות לכך זכה לכינוי "לשונסקי". חתן פרס ישראל לספרות יפה לשנת תשכ"ז (1967).
הנצחתו

הערים הבאות קראו רחוב על שמו: תל אביב, חיפה, נתניה, פתח תקווה, ראשון לציון, הרצליה, רעננה, אשדוד, באר שבע, כפר סבא
ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי  סדרה של 14 בולי דאר שנקראה  "סופרים עברים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של  12 סופרים, ביניהם אברהם שלונסקי, ו-2 סופרות.  כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמנית רות (בקמן)  מלכא עיצבה את הבול שהוקדש לו ושמה גם-כן הופיע על הבול עצמו.
מיצירתו

יצירתו של שלונסקי מתאפיינת בחדשנות רבה. השפה העברית הורחבה בעזרתה רבות, בייחוד לנוכח הדור הקודם ולסגנונו המליצי. רעננותו אומנם הניבה הרבה שעשועי לשון שיכולים להתפרש כחוסר רצינות אך עם זאת כתביו גדושים בהגות, רמיזות מקראיות ורבים אחרים. כך שלצד משפטים כ-"עטישה של מטה" (לתיאור נפיחה), הגה גם: "קַיִן אַיֶכָּה! קַיִן אַיֶכָּה! וְקַיִן מַחְרִישׁ."
באמצע ימיו, בספרו "אבני בֹהו", המשורר בוחר להציב עצמו כמעט לבדו אל מול קצב התפתחותה המהיר של העיר. תחילה מנסה לקלוט ולתאר את הדברים כפי שהם ולאחר מכן להביע עליהם ביקורת:
וְאֵיךְ בֵּין רְחוֹבוֹת בִּסְאֹן וּדְהֹר יָהִימוּ
 הָלַךְ סוּמָא עָנִי (קְלָלָה לוֹ אוֹ בְּרָכָה?)
 וְכֶלֶב-רֵעַ הוֹבִילוֹ בִּרְחִימוּ
 מִמִּדְרָכָה אֶל מִדְרָכָה.
קובץ שיריו "אבני גוויל" כולל את יצירותיו כמשורר בוגר. "משירי הפרוזדור הארוך" הוא קובץ הרהורים על מהות החיים.
שלונסקי היה גם משורר לילדים. מכתביו: "עלילות מיקי מהו", "אני וטלי בארץ הלמה".
המחזמר "עוץ לי גוץ לי", על גמד רשע, גיבור אגדה גרמנית (רוּמְפֶּלְשְׁטִילִצִכֶן), הפך לקלסיקה במחזאות הילדים. בגרסת שלונסקי, כל המונולוגים והדיאלוגים נאמרו בחרוזים, וכללו משחקי לשון מתוחכמים ומשלב גבוה של עברית. דוגמה אופיינית לקטע מהמחזה:
יֵדְעוּ כָּל עִיר, כָּל כְּפָר וָפֶלֶךְ: 
 רֵאשִׁית חָכְמָה – מִסִּים לַמֶּלֶךְ! 
 מִסִּים! מִסִּים! וְעוֹד מִסִּים!
 וְאֵין חָסִים עַל הַכִּיסִים!
שלונסקי ולוסיה, רעייתו, היו חברים לתקופה של כעשרה חודשים בגדוד העבודה ובקיבוץ עין חרוד, אך קובצי שיריו המתארים תקופה קצרה זו, ובפרט סדרת שירי "עמל", היוו ומהווים סמל של העלייה השלישית ותפיסת ההתיישבות החלוצית בעמק יזרעאל.
הַלְבִּישִׁינִי, אִמָּא כְּשֵׁרָה, כְּתֹנֶת פַּסִּים לְתִפְאֶרֶת

וְעִם שַׁחֲרִית הוֹבִילִינִי אֱלֵי עָמָל.



עוֹטְפָה אַרְצִי אוֹר כַּטַּלִּית.

בָּתִּים נִצְּבוּ כַּטּוֹטָפוֹת.

וְכִרְצוּעוֹת תְּפִלִּין גּוֹלְשִׁים כְּבִישִׁים, סָלְלוּ כַּפַּיִם.
שלונסקי כתב שירים רבים העוסקים בנושא השואה. אחד משיריו הידועים ביותר בתחום הוא "סופה", המבטא את תחושתו של שלונסקי על התגנבותה של השואה לחיים:
שֶׁמָּא בֶּכִי הָיִית
שֶׁמָּא צְחוֹק
כִּי גָעִית כִּי גָאִית
מֵרָחוֹק
מיצירתו > תרגומיו

בתרגום ניכרת הייחודיות של שלונסקי וכבר מהשורות הראשונות בולט הסגנון השלונסקאי. שלונסקי תרגם ממיטב הקלסיקה העולמית: שייקספיר, צ'כוב, פושקין (יבגני אוניגין), גוגול, רומן רולן ועוד.
בתרגומו הייחודי ל"המלט" (שלעברית תרגמוהו עוד שישה מתרגמים נכון ל-2021) ניכרת גם ייחודיות לשונו. שלונסקי תרגם את שייקספיר מרוסית וצרפתית, שכן לא שלט בשפה האנגלית.
כשהמלט פונה לאמו גרטרוד בבקשה שלא תשכב עם דודו קלאודיוס, רוצח אביו, נוקט שלונסקי בנוסח:
מנעי דודייך מדודי
. בתרגום אחר מופיע הנוסח: "אל תעלי על יצועי דודי." במקום אחר, כשפולוניוס מספר לו ששיחק בנעוריו את יוליוס קיסר שנרצח בידי ברוטוס בקפיטוליום משיב לו המלט:
אֵיזֶה מַעֲשֶׂה בְּרוּטָלִי לִרְצֹחַ עֵגֶל כָּל־כָּךְ קַפִּיטָלִי
איכות תרגום הספר, "יבגני אוניגין", מוצגת בדבריה של המשוררת לאה גולדברג:
בעיני היה תמיד תרגום 'יבגני אוניגין' כמין נס. דייקנותו במסירת תוכן הדברים, במסירת הריתמוס עד לכל הפסקות הנשימה שבו, ללא כל אונס לגבי הלשון העברית, ההזדהות של היכולת הטכנית עם היכולת למסור את רוח הדברים כמו שהם ללא ויתור, הוא כמעט מעשה שלא יעשה. ואף על פי כן הנה הוא שריר וקיים לפנינו.
על שיריו המוכרים של שלונסקי שהולחנו נמנים "בואי כלה" ("שיר שבת") שהלחין יאיר רוזנבלום עבור המופע "ג'אמבו", "יום אחרון" שהלחינו מאיר אריאל ושלום חנוך, "לילה בגלבוע" ("לא אורחת גמלים") שהלחין מרק לברי ו"בוקר טוב" שהלחין דובי זלצר עבור המחזה "עוץ לי גוץ לי". כמו כן מוכרים תרגומיו של שלונסקי לשירים "את חכי לי ואחזור", "תכול המטפחת", "שיר הפרטיזנים" ו"מקי סכינאי".
מיצירתו > כתביו

דְּוָי (1924)
לאבא-אימא (1927)
בגלגל (1927)
באלה הימים (1930)
לא תרצח (1930)
אבני בוהו (1934)
שירי המפולת והפיוס (1938)
שירי הימים (1945)
על מלאת (1947)
עלילות מיקי מהו (1947)
שירים (1954)
כתבים נבחרים (1955)
אני וטלי או ספר מארץ הלמה (1957) - עם השיר מעשה בשני גורו
עוץ-לי-גוץ-לי (1964)
ילקוט שירים (1967)
אבני גוויל (1968)
משירי הפרוזדור הארוך (1968)
כתבים (1971)
לאברהם שלונסקי בן השבעים (1973)
ספר הסולמות (1973)
מול הישימון (1973)
כתבי אברהם שלונסקי (1973)
פרקי יומן (1981)
מסות ומאמרים, העשור הראשון, 1922-1933, (עורכות: חגית הלפרין וגליה שגיב), תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מרכז קיפ באוניברסיטת תל אביב, 2011
המלך המודח: מבוא ומבחר שירים מפורשים, פירש מנחם בן, הוצאת המילים, (2016)
מיצירתו > מחזות שתרגם

טרטיף, מאת מולייר, הבימה, 1932.
רביזור, מאת ניקולאי גוגול, הבימה, 1935.
חלום הגולם, מאת ה. לייוויק, הבימה, 1935.
לא אמות כי אחיה, מאת דוד ברגלסון, הבימה, 1944.
שידוכים, מאת ניקולאי גוגול, הבימה, 1945.
המלט, מאת ויליאם שייקספיר, הבימה, 1946. לסריקת הספר (מהדורה שלישית).
מעבר לגבול, מאת ס. ויין, 1948.
המלך ליר, מאת ויליאם שייקספיר, הבימה, 1955.
הדוד וניה, מאת אנטון צ'כוב, הבימה, 1960.
השקיעה, מאת יצחק באבל, הבימה, 1965.
בגנים, מאת ליאוניד ליאונוב, הקאמרי, 1949.
כוכבים נודדים, על פי שלום עליכם, הקאמרי, 1950. פורסם לראשונה בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יד', 2022.
האדרת, מאת ניקולאי גוגול, הקאמרי, 1956.
דון ז'ואן בגיהנום, מאת ג'ורג' ברנרד שו, 1957.
גן הדובדבנים, מאת אנטון צ'כוב, הקאמרי, 1966.
בת השחף, מאת אנטון צ'כוב.
שלוש אחיות, מאת אנטון צ'כוב.
R.U.R, מאת קארל צ'אפק,  פורסם לראשונה בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ז', 2016.
אאידה מאת אנטוניו גיזלנצוני, תורגם ב-1926 עבור האופרה הארצישראלית ופורסם ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך י', 2018.
מֵחידושי שלונסקי

מילים וביטויים בשימוש יום-יומי: אגרוף, איפור, התאפיין, התאקלם, אי-פעם, אהיל, אפסנאי, בוגדני, גיבוב, גלישה, דהוי, הדהים, הודלף, הימור, זהו-זה, חבוב, חדגוני, חיזור, חוקיות, כדורת, כותפת, כמו-כלום, כפכף, להטוט, ליטוף, מחזורי, מנוע, מעקב, מפגן, מרדף, מצוף, סבירות, סגרירי, סובלנות, עגורן, מה העניינים?, הפגיז, פיברק, פזילה, התפלמס, פזמונאי, פתחון-לב, צוֹפָר, צניחה, ציפור-נפש, קהילתי, הוקסם, קשוח, קשקוש, רֹאשן, רוב תודות, רגישות, נרכש, שבשבת, שוויוני, השוויץ, שקשוק, שרירותי, שתיין, תהליך, תורשתי, תאורה, תרשים, תשתית וכו'...
הגה, עת שהתבסס על ביטויים לועזיים, את שתי האמרות: "על טעם ועל ריח אין להתווכח", "אותה הגברת בשינוי האדרת".
מספר שנינויות לשון:
נַעֲרָה יפה וּשְזופה: שְׁזִיפוֹנִית; "מָה נָאָה שְׁזִיפוֹנִית זוֹ בַּאֲרֶשֶׁת פָּנֶיהָ!" (שלונסקי, תרגום קולא, עמ' 95)
אמבולנס: שגר־פֶּגֶר.
אילוזיה- אמר בצחוק שפירושו בעברית: "אילו-זה-היה"
פלירט: דרך־עגב.
פרמיירה: הצגת בכורה.
מי שהולך ורדיו־טרנזיסטור צמוד לאזנו: רדיוט.
בגידת אשה לראשונה: קרן היסוד.
בגידתה של אותה אשה, שהפכה לדרך־קבע: קרן קיימת.
פרשנותו לגבי מהות בית הקפה "אררט", שבתל אביב הקטנה, שבו ישבו סופרים שהפרוטה לא הייתה מצויה בכיסם: זהו נוטריקון של אני רוצה רק טה.
להיטותם של אנשי ספרות לקבל פרסים, זכתה מפי שלונסקי לכינוי "פרסטיטוציה", על משקל המלה הלועזית "פרוסטיטוציה" (זְנות).
למראה שתי נערות לא מוכרות, חטובות גזרה, שנכנסו לבית הקפה שם ישב עם ידידיו: "הרי החדשות ועיקרן תחילה".
על חידון התנ"ך, שהוא אירוע שטחי, נשען על זכירה מכנית בלבד, ללא ניתוח המשמעות וכדומה: ואם אינני יודע את מספר הטלפון של רחב הזונה, אז מה?
על מבקרי ספרות ואמנות שאין בפיהם אלא גינויים וקטרוגים: הללו מוציאים זרע לבטלה, שכן על הכל אומרים הם: זה רע, זה רע!
חידושי לשון נוספים שהגה שלונסקי מובאים ב"מילון לחידושי שלונסקי" בעריכתו של יעקב כנעני, שיצא לאור בכמה מהדורות בהוצאת ספרית פועלים.
לקריאה נוספת

רשימת חוקרי הספרות החשובים והמבקרים המוכרים, שכתבו על יצירתו של אברהם שלונסקי, כוללת בין השאר את: רנה לפידוס, חמוטל בר יוסף, מאיה פרוכטמן, הלל ברזל, חגית הלפרין, מנחם רגב, לאה חובב, בועז ערפלי, גליה שגיב, זיוה שמיר, ראובן שהם, אברהם בנימין יפה, יוסף שה-לבן, אריה אהרוני, שלמה יניב, אוריאל אופק, אברהם הגורני-גרין, ישראל זמורה, שלום רוזנפלד, יעקב בהט, יצחק אבינרי, שלמה אבן-שושן, דן מירון, גבריאל צפרוני, עזריאל אוכמני, עוזי שביט, חנוך ברטוב, לאה גולדברג, גדעון קצנלסון, ברוך קורצווייל, יעקב רבינוביץ, בת שבע שריף, ז'ולייט חסין, חיה שחם, יוחאי אופנהיימר, גרשון שקד, רפי וייכרט, עמינדב דיקמן, ורבים נוספים. מבחר חיבורים:
רני יגר, אברהם המאמין העברי, חולין ודתיות ביצירתו של אברהם שלונסקי, הוצאת כרמל, ירושלים, 2021 מסת"ב 9789657791042
יריב בן אהרון, זמר, מסכת על השיר "זמר", עם פירוש "גיזת הטל", הוצאת "שחרות", תשס"ח 2007.
אברהם שלונסקי, פרקי יומן, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים.
מכתבים למשוררת צעירה - מכתבי אברהם שלונסקי לצילה שמיר, תל אביב: הוצאת משכל.
יעקב כנעני, מילון חידושי שלונסקי, הביא לדפוס: אריה אהרוני, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים.
חגית הלפרין, מעגבנייה עד סימפוניה - השירה הקלה של אברהם שלונסקי, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים.
חגית הלפרין, המאסטרו, חייו ויצירתו של אברהם שלונסקי, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מרכז קיפ, 2011.
א. ב. יפה, א. שלונסקי משורר וזמנו, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים.
יוסף שה-לבן, א. שלונסקי, הנחיות לקריאה ולימוד, תל אביב: הוצאת אור עם.
יונתן גורל, שירת א' שלונסקי: תדריך לתלמידי בתי-הספר ולנבחנים הניגשים לבחינות בגרות תל אביב, מהו"ת, 1980 (ספר לימוד על 12 שירים של שלונסקי).
ארי אופנגנדן, ההעדר בשירתו ובהגותו של אברהם שלונסקי, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2010.
אילת נגב, אברהם שלונסקי: רק אחרי מותה כתב לה שירי אהבה, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה
ד"ר אברהם הגורני-גרין, לנושא השואה בשירתנו, עיון בשירי: אורי צבי גרינברג, נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, דוד פוגל, אבא קובנר, דוד רוקח, איתמר יעוז-קסט, אבנר טריינין, יעקב בסר, רבקה מרים, הוצאת עקד, 1970.
נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.
אורי וייס, על כפירה ואמונה בעקבות שלונסקי, ליבוביץ' ועוד - חופשי ברוח, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2016
חגית הלפרין, הבריחה מן הארמון המכושף: שלונסקי וסופרי דור תש"ח, מרכז קיפ וצבעים הוצאה לאור, 2021
הערות שוליים

↑  חגית הלפרין, "המאסטרו" - חייו ויצירתו של אברהם שלונסקי, הוצאת ספריית הפועלים בשיתוף מרכז קיפ, 2011
↑  שלונסקי הובא למנוחות ליד קברו של אלתרמן, דבר, 21 במאי 1973, המשך.
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
↑  הרבי מלובביץ' ואברהם שלונסקי – קשר מיוחד
↑   זיוה שמיר, הנני מצהירה בזה שהילדה שנולדה לי אינה בתו של מי שהיה בעלי, באתר הארץ, 14 בינואר 2025
↑   חגית הלפרין, דנה ואברהם, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2021
↑  מירה שלונסקי - dov shlonsky plus - דב שלונסקי ועוד, באתר sites.google.com
↑  רות אשל שלונסקי, אין קשר בין כסית לצוותא
↑  רועי אורן, חייו הסודיים של המשורר אברהם שלונסקי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בפברואר 2011
↑  ראו: אברהם שלונסקי.
↑  הביטוי "ראשית חכמה" שאול מתהילים קיא י': "רֵאשִׁית חָכְמָה יִרְאַת ה'" כוונתו היא: הדבר הראשון שצריך לעשות.
↑  קדושת הארץ בשירה הארץ ישראלית
↑  קיסר נרצח בתיאטרון פומפיוס, אך במחזהו של שייקספיר יוליוס קיסר הוא נרצח על מדרגות הקפיטול ("קפיטוליום" בתרגום שלונסקי) ברומא
↑   אבנר הולצמן, שלונסקי האדמו"ר הספרותי ועשרת בניו, באתר הארץ, 8 בפברואר 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נתן אלתרמן | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם אליעזר שטיינמן  1959 | הבא: מרדכי בן יחזקאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268011305171  PLWABN: 9810614956105606  BnF: cb134872423 (data)  CANTIC: a19677194  CiNii: DA03847426  GND: 118942336  ISNI: 0000 0000 8382 235X  LCCN: n82096131  MusicBrainz: 21b758c6-5795-42b1-b8d8-1e7070fd2b68  NTA: 107996545  RERO: 02-A024396259  SELIBR: 245879  SNAC: w65h8xn8  SUDOC: 076434524  VIAF: 51842906   WorldCat (עם VIAF): 51842906 
בחבורת "יחדיו" במרפסת קפה אררט, רחוב בן-יהודה 9 בתל אביב, 1938. מימין לשמאל: יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, אברהם שלונסקי, ליובה גולדברג, ישראל זמורה ומשה ליפשיץ
אברהם שלונסקי בגיל 36, 1936
אברהם שלונסקי בגיל 69, 1969
לוחית זיכרון בגינת ביתו של אברהם שלונסקי ברחוב גורדון 50 בתל אביב
קברו של שלונסקי בחלקת הסופרים, בית העלמין קריית שאול, ליד זה של נתן אלתרמן. (גוש 3, אזור 2)
יום האוקיינוסים העולמי

| --- | --- |

 סוג:  מועד בין-לאומי 
 סיבה:  כיבוד האוקיינוסים
 מועד
 תאריך:  8 ביוני
 
יום האוקיינוסים העולמי הוא מועד בין-לאומי החל ב-8 ביוני כל שנה, ומתקיים כדי לתת הזדמנות לאנשים לכבד את האוקיינוסים, ולהזכיר לאנשים שחשוב לשמור עליהם, מכיוון שהם מהווים מרכיב חשוב ביותר בקיום חיים על כדור הארץ ומספקים לנו משאבים כגון: גלישה, חופים, נוף ושמורות גידול לבעלי חיים בסכנת הכחדה.
נושא יום האוקיינוסים העולמי בשנת 2024 הוא קריאה לפעולה למען האוקיינוסים והאקלים.
היסטוריה

יום האוקיינוסים העולמי הוכרז בשנת 1992. מאז 2002 עבדו יזמי היום בשיתוף עם כמאות ארגונים ורשתות כדי לעזור לגבש וללכד את העולם סביב ה-8 ביוני עבור האוקיינוסים. במהלך עשרים השנים הרשת העולמית גדלה לכ-2,000 ארגונים וכיום ביום האוקיינוסים מתקיימים אירועי ענק, בהם אנשים מנקים את החופים.
בשנת 2021, הוכרז ביום זה האוקיינוס הדרומי כאוקיינוס החמישי, על ידי ארגון נשיונל ג'יאוגרפיק.
הערות שוליים

↑  Celebrate World Ocean Day - World Ocean Day Project, World Ocean Day (באנגלית אמריקאית)
1 2  About - United Nations World Oceans Day, unworldoceansday.org, ‏2021-02-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Celebrate World Oceans Day today, June 7, 2024, earthsky.org, ‏2024-06-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  World Oceans Day, www.worldoceansday.com (באנגלית)
↑  There’s a new ocean now—can you name all 5?, Environment, ‏2021-06-08 (באנגלית)
ג'נוסייד (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ארנולד שוורצמן
 הופק בידי:  מרווין האייר, ארנולד שוורצמן, מרווין סגלמן, פיטר שילינגפורד
 תסריט:  מרטין גילברט, מרווין האייר, ארנולד שוורצמן
 עריכה:  בוב ג'נקיס
 שחקנים ראשיים:  קריינים: אליזבת טיילור, אורסון וולס
 מוזיקה:  אלמר ברנשטיין
 צילום:  פיטר שילינגפורד
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Miramax
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1982
 משך הקרנה:  126
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'נוסייד (באנגלית: Genocide) הוא סרט תיעודי משנת 1982 של הבמאי ארנולד שוורצמן אודות שואת יהודי אירופה במלחמת העולם השנייה. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
באמצעות יומני חדשות, מונטאז' תמונות סטילס וקטעי אנימציה, הסרט מגולל את מהלך האירועים מגילויי האנטישמיות, דרך עליית הנאצים לשלטון ועד הפתרון הסופי. הקריינות בסרט מוגשת על ידי השחקנית אליזבת' טיילור והבמאי אורסון וולס (האזרח קיין).
הסרט הופק בשיתוף מרכז ויזנטל, ותורגם ל-15 שפות. בביקורת של הניו יורק טיימס נכתב על הסרט כי הוא "אינו יכול לשפוך אור חדש על השואה, אבל הוא מאשש את הזוועה בפירוט חד, המקדם את מטרתו המושבעת של מר ויזנטל שלא לאפשר לשכוח זאת".
הערות שוליים

↑  באתר הניו יורק טיימס, 14 במרץ 1982(באנגלית)