stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאופולד ולוב

תמונות המעצר של השניים
ניית'ן פרוידנטל ליאופולד, הבן (באנגלית: .Nathan Freudenthal Leopold Jr;‏ 19 בנובמבר 1904 – 30 באוגוסט 1971) וריצ'רד א' לוב (Richard Albert Loeb;‏ 11 ביוני 1905 – 28 בינואר 1936) המוכרים כליאופולד ולוב (Leopold and Loeb), היו צמד רוצחים אמריקאים ממוצא יהודי. סטודנטים מצטיינים מאוניברסיטת שיקגו, התפרסמו בכך שבנסותם לבצע פשע מושלם הם רצחו בצוותא את בובי פרנקס בן ה-14, בן דודו ושכנו של לוב אותו הכירו שניהם, ב-1924.
השניים נתפסו והורשעו ברצח לאחר משפט סנסציוני שבו זכו להגנת גדול פרקליטי התקופה, עוה"ד קלרנס דרו, ונדונו למאסר עולם ועוד 99 שנים. למשפט הייתה חשיבות תקדימית בהתפתחות הפסיקה בנושא גזירת עונש מוות בארצות הברית.
פשעם של ליאופולד ולוב הסעיר את בני התקופה, והיום עודנו מצוטט בתרבות הפופולרית, וזוכה לאזכורים תכופים. כפי הנראה, המניע לפשע היה רצונם של השניים לאשר את אמונתם כי הודות למנת המשכל הגבוהה שלהם יוכלו לבצע פשע מושלם ולחמוק מעונש. מערכת היחסים בין השניים שכללה, כנראה, גם אלמנטים הומוסקסואליים, הייתה נושא למספר ספרים וסרטי קולנוע שזכו להצלחה.
הרקע ומניעי הרצח

ליאופולד, שהיה בן 19 בזמן הרצח, ולוב, שהיה בן 18, האמינו כי כל אחד מהם הוא "על-אדם" במובן מסוים של המושג, וכי בידם לבצע "פשע מושלם" של חטיפה ורציחה, מבלי להיתפס, אך ורק בזכות עליונותם השכלית.
השניים אכן היו אינטליגנטים בצורה יוצאת מגדר הרגיל: ליאופולד הספיק לסיים חוק לימודיו בקולג' ולמד משפטים באוניברסיטת שיקגו; הוא דיבר חמש עשרה שפות, והיה מומחה באורניתולוגיה. לוב היה הבוגר הצעיר ביותר עד אז של אוניברסיטת מישיגן. ליאופולד תכנן לעבור לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, לאחר טיול באירופה. לוב תכנן ללמוד משפטים באוניברסיטת שיקגו אחרי השלמת מספר קורסים שחסרו לו לשם כך.
ליאופולד ולוב חיו שניהם בשכונה היהודית העשירה קנווד בשיקגו. אביו של לוב, אלברט, היה עורך דין אמיד שכיהן כסגן נשיא רשת 'סירס ורובק'. משפחתו של ליאופולד גרה במרחק שני בתים ממשפחתו של לוב.
השניים חברו יחדיו ותכננו את הרצח לפרטיו במשך חודשים, כשהם מחזקים עצמם בביצוע פשעים קטנים, כגנבות פעוטות, מבלי שייתפסו.
לוח הזמנים

ביום רביעי, 21 במאי 1924, ביצעו השניים את מזימתם. הם פיתו את הנער בובי פרנקס בן ה-14, אותו הכירו משכונתם, להיכנס עמם לרכב ששכרו. לוב היה הראשון שהכה בראשו של פרנקס בחפץ קהה, ואז השניים חנקו אותו למוות. אחרי הסתרת הגופה בצינור מתחת למעבר פסי רכבת מחוץ לשיקגו, צרבו את הגופה בחומצה כדי להקשות על זיהויה ואז פנו למשפחה בדרישת כופר בסך 10,000 דולר.
בטרם הספיקה המשפחה לשלם את הכופר הנדרש, נמצאה הגופה בידי מהגר פולני בשם טוני מינק. המשטרה הסיקה באופן מיידי שאין המדובר בחטיפה, שכן אז לא הייתה לחוטפים סיבה לרצוח את פרנקס.
במקום הרצח נמצאו משקפיים עם ציר מיוחד, ואלו זוהו כשייכים לליאופולד; מכתב הכופר נדפס במכונת הכתיבה של ליאופולד. במהלך חקירתם על ידי המשטרה נשברו השניים והודו במעשה, אך כל אחד מהם האשים את חברו בביצוע הרצח עצמו.
השניים סיפרו לימים כי סברו שהרצח יתגלה רק זמן רב לאחר תשלום הכופר, אך נראה כי תשלום הכופר לא היה הסיבה לרצח. שניהם באו ממשפחות עשירות שדאגו לכל מבוקשם. הם הודו כי נמשכו למעשה בשל הריגוש שציפו לחוות.
התגובה הציבורית

הציבור הגיב בזעם על מעשה הרצח. העובדה ששני הרוצחים היו יהודים הובילה לחשש ממהומות אנטישמיות. הסופר מאיר לוין צוטט אז כאומר ש"רווח לנו שגם הקורבן היה יהודי". שיקגו באותה עת הייתה עיר שרוב תושביה היו מהגרים או בני מהגרים, ובה פוליטיקה, שכונות ומוסדות נשאו לרוב חותם אתני. איש משני הרוצחים לא היה אדוק בדתו, ואמו של לוב הייתה קתולית - אך הרוצחים סווגו כ"יהודים".
הרצח, והמשפט שבא בעקבותיו, קיבלו סיקור ופרסום עולמי. שני הרוצחים הודו בפני העיתונות כי קיימו מערכת יחסים מינית הומוסקסואלית ביניהם, והדבר הגביר את העניין הציבורי ברצח במידה רבה, לאור ההתייחסות להומוסקסואליות באותם ימים כסטייה מינית.
המשפט

המשפט הפך לאירוע תקשורתי, וכונה בידי העיתונות "משפט המאה" (אחד מכמה משפטים שנשאו תואר זה במהלך המאה ה-20). משפחתו של לוב שכרה את פרקליט ההגנה המפורסם ביותר בארצות הברית, קלרנס דארו, שהיה לוחם ידוע נגד הטלת עונש מוות. בעוד שהציפייה הכללית הייתה כי השניים יטענו לחפותם בטענה של אי שפיות, דארו שכנעם להודות באשמה, ובדרך זו להימנע ממשפט בפני מושבעים שעלול היה להביא לפסיקת עונש מוות, בשל האווירה הציבורית המוטה נגדם. דארו הטיל יהבו על טיעון בפני שופט יחיד, ג'ון פ. קאוורלי.
דארו נשא נאום בן 12 שעות, אותו חשב לנאום הטוב בקריירה שלו. יש הסבורים כי דארו קיבל את ייצוג שני הנאשמים על מנת לשאת נאום זה. הוא ידע כי טיעוניו כנגד עונש המוות יזכו לפרסום רב, ואם יצליח לשכנע את השופט להשאיר בחיים שני רוצחים כה שפלים, כתקדים, ייתכן שהדבר יקשה על גזירת עונש מוות בעתיד. דארו אכן הצליח לשכנע את השופט, אשר גזר על השניים עונשי מאסר עולם על הרצח ועוד 99 שנות מאסר על החטיפה.
המאסר בכלא ולאחריו

בכלא השתמשו ליאופולד ולוב בכישוריהם באופן חיובי. הם קיימו כיתות לימוד לאסירים האחרים. בינואר 1936 נרצח לוב על ידי אסיר אחר במקלחת של בית הסוהר, לאחר שטען כי הותקף מינית על ידי לוב. טענת הרוצח התקבלה על ידי בית המשפט שקבע כי הרוצח, דיי, פעל מתוך הגנה עצמית. לאחר שנים הודה שותפו לתא של דיי כי המעשה היה מתוכנן, וכי הוא נבע מכעס על לוב שהפסיק לכבד את שותפיו לתא בפריטים שקיבל בחבילות מחוץ לבית הסוהר.
ב-1958, בתום שלושים ושלוש שנות מאסר, זכה ליאופולד לשחרור מוקדם עקב התנהגות טובה בכלא. באותה שנה כתב את ספרו "מאסר עולם + 99 שנים". כדי להימנע מתשומת לב ציבורית הוא עבר לפוארטו ריקו, שם נשא לאישה בעלת חנות פרחים מקומית. ליאופולד מת מהתקף לב ב-1971.
הרצח בתרבות ובאמנות

הרצח שימש כהשראה למספר ספרים ולמספר סרטים, בנוסף לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית, החל מסרטי וודי אלן וכלה באזכורים בסיינפלד:
סרטו של אלפרד היצ'קוק "החבל" מ-1948 (Rope), בו רוצחים שני סטודנטים מבריקים את חברם במטרה להוכיח את עליונותם וליצור פשע מושלם, נעשה בהשראת המקרה של ליאופולד ולוב.
ב-1956 פרסם הסופר מאיר לוין שהיה חברם של השניים לספסל הלימודים באוניברסיטת שיקגו, את הספר "כפייה", שתיאר את הרצח מנקודת מבטו. הרוצחים בספר נקראו "סטיינר ושטראוס". בספר יש הבחנות פסיכולוגיות ופסיכואנליטיות מעניינות, כגון ההבחנה שאחד מן השנים היה המוביל בעוד השני היה מובל, או כי הטמנת הגופה בצינור תחת הכביש הייתה אקט סמלי של החזרתה לרחם.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1959 עובד הספר לסרט "כפייה" (Compulsion), בבימויו של ריצ'רד פליישר ובכיכובם של דין סטוקוול וברדפורד דילמן. את דארו שיחק אורסון ולס, שנאום הסיכום שלו בבית המשפט הוא אחד המונולוגים הארוכים בהיסטוריה של הקולנוע.
ב-1991 יצא הסרט 'הפרקליט', הסוקר את קורות חייו של עורך הדין קלרנס דארו. בסרט התייחסות משמעותית למשפטם של לוב וליאופולד, כולל ביום של קטעים ממשפטם, בהתבסס על פרוטוקול המשפט.
ב-1992 יצר הבמאי טום קאלין את הסרט "סוון" (Swoon) המשחזר את הסיפור האמיתי של הפשע, כשגיבוריו נושאים את השמות האמיתיים של גיבורי הפרשה, תוך מתן דגש על מערכת היחסים ההומוסקסואלית שבין השניים.
סרטים נוספים עסקו במערכת יחסים הדומה לזו שבין ליאופולד ולוב. מתוכם ניתן לציין את סרטו של ברבט שרדר "נוסחה לרצח" (Murder by numbers) מ-2002 בו כיכבה סנדרה בולוק, וסרטים נוספים.
אירוע אמיתי שיש בו דמיון מה לפרשת ליאופולד ולוב הוא פרשת רצח המשפחה על ידי שני צעירים בקנזס ב-1959, שתוארה בספרו התיעודי של טרומן קפוטה "בדם קר".
בסדרה "אימפריית הפשע" ניתן לראות כי שוטר קורא עיתון שכותרתו הראשית מדברת על הרצח שבצעו ליאופולד ולוב.
הפרק "Uncivillized" בעונה הראשונה של הסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד מבוסס בחלקו על פרשת הרצח.
לקריאה נוספת

Meir Levin, Compulsion. Publisher: Simon & Schuster. 1956
מאיר לוין כפיה. הוצאת ידיעות אחרונות, 1960.
Nathan F. Leopold, jr. Life plus 99 years. Publisher: Doublday & company. 1958
נתן ליאופולד בכלא סינג סינג, 1931
אברהם בים

אברהם דוד "אייב" בים (באנגלית: Abraham David "Abe" Beame; ‏20 במרץ 1906 – 10 בפברואר 2001) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית ניו יורק בשנים 1974–1977.
ביוגרפיה

בים נולד בלונדון, בשם אברהם דוד בירנבאום. הוריו פיליפ ואסתר (לבית גולדפרב) היגרו מוורשה לאנגליה. שלושה חודשים לאחר לידתו עזבו הוריו את אנגליה ועברו לארצות הברית. בים גדל בלואר איסט סייד בניו יורק, למד בסיטי קולג' של ניו יורק, ובשנת 1928 סיים שם בהצטיינות תואר ראשון בעסקים[דרושה הבהרה].
עוד כסטודנט הקים חברת ראיית חשבון. לאחר לימודיו לימד בתיכון בשכונת ריצ'מונד היל בקווינס, בשנים 1929–1946. בשנים 1944–1945 לימד במקביל באוניברסיטת ראטגרס.
בשנים 1952–1961 כיהן כמנהל התקציב של ניו יורק. בשנת 1965 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לראשות עיריית ניו יורק, אך לא נבחר.
בשנת 1973 נבחר לראשות עיריית ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית. במהלך הקדנציה שלו נאלץ בים להתמודד עם המשבר הכספי הגדול של עיריית ניו יורק ולמנוע פשיטת רגל של העירייה. בזמן כהונתו אירעה גם הפסקת החשמל בניו יורק בשנת 1977. עד סוף הקדנציה עברה קופת העירייה מגירעון של מיליארד וחצי דולר ליתרה של כמאתיים מיליון דולר. טרם הבחירות של שנת 1977 הפסיד בים לאד קוץ' בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית.
בים היה ראש העיר היהודי השני, לאחרי פיורלו לה גוארדיה.
חיים אישיים

בים היה נשוי למרי (לבית אייגרמן), ולהם שני בנים, אדמונד וברנרד. הוא התגורר תחילה בקראון הייטס, ולאחר מכן עבר לפרוספקט פארק.
נפטר ב-10 בפברואר 2001, אחר שעבר ניתוח לב פתוח. נקבר בבית הקברות ניו מונטיפיורי.
הערות שוליים

↑  אברהם בים - מועמד הדמוקרטים לראשות עיריית ניו יורק, דבר, 16 בספטמבר 1965
↑  בים הובס בבחירות על מועמדות הדמוקרטים לראשות עירית ניו־יורק, מעריב, 11 בספטמבר 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130075841  ISNI: 0000 0000 3083 0188  LCCN: n87836106  NARA: 10572875  SNAC: w6z89dpm  VIAF: 30634948   WorldCat (עם VIAF): 30634948 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Suddenly I See

"Suddenly I See" ("פתאום אני רואה") הוא שיר של הזמרת והמשוררת הסקוטית קיי.טי. טאנסטול מתוך אלבום הבכורה שלה, Eye to the Telescope (2004). השיר נוצר בהשראת הזמרת והמשוררת הניו יורקית פטי סמית', שעטיפת אלבומה Horses שימשה השראה גם לעטיפת האלבום Eye to the Telescope של טאנסטול. השיר יצא לאור ב-29 באוגוסט 2005 כסינגל השלישי מהאלבום בבריטניה. בארצות הברית, הוא יצא לאור כסינגל השני של האלבום ב-27 בפברואר 2006.
"Suddenly I See" הגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי והפך לסינגל של טאנסטול שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד. הסינגל הגיע למקום ה-21 בארצות הברית ולמקום ה-6 במצעד הסינגלים של ARIA. השיר זיכה את טאנסטול בפרס אייבור נובלו בשנת 2006 בקטגוריית השיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ומילית.
מילים

השיר עוסק בכוח נשי, בהשראת המוזיקאית והמשוררת האמריקאית פטי סמית'. כפי שמתואר בשיר, טאנסטול קיבלה השראה להתחלת הקריירה שלה במוזיקה באמצעות התבוננות בתמונה בשחור-לבן של אישה. טאנסטול מעריצה ומעריכה את האישה על הישגיה וכוחהּ המתבטאים לדעתה בתמונה, והם מביאים אותה להבנת המטרה שלה בחייה, ולהבנת "מי היא רוצה להיות". טאנסטול סיפרה בראיון שהשיר מדבר "על הצילום של רוברט מייפלת'ורפ של פטי סמית' על העטיפה של Horses". בהתייחס לשימוש מאוחר יותר בשיר בסרט השטן לובשת פראדה, טאנסטול אמרה: "לא הבנתי שהמילים יכולות להתאים בצורה מושלמת לסרט בנות, ולהתפרש כאילו אני שרה על הרצון שלי להיות דוגמנית".
וידאו קליפ

ישנם שלושה קליפים שונים לשיר: אחד לבריטניה, אחד לארצות הברית ואחד מונפש.
הגרסה הבריטית היא סרטון הופעה פשוט שבו טאנסטול ולהקתה מנגנים מול גרסה אחרת שלהם עצמם.
הגרסה האמריקאית, בבימויו של פטריק דאות'רס, מציגה את טאנסטול במצבים שונים הקשורים לקרקס ברומניה. הסרטון צולם בבוקרשט, והופק על ידי "Black Dog Films". גרסה זו שודרה לזמן קצר בארצות הברית ולכאורה הוחלפה בגרסה המונפשת.
הגרסה המונפשת, בבימוים של צוות הבמאים לורה קלי וניקולס ברוקס, מציגה את טאנסטול מסתובבת בעולם פנטזי מונפש, כשהיא עוסקת בפעילויות כמו הליכה על גיטרות ענק, רכיבה ברכבות מיניאטוריות, וריחוף לחלל.
רשימת הוצאות לאור

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  סינגל תקליטור בממלכה המאוחדת "Suddenly I See" (גרסת סינגל) – 3:17  "Girl and the Ghost" – 3:47 סינגל 7 אינץ' A. "Suddenly I See" (גרסת סינגל) – 3:17 B. "Moment of Madness" (לייב) – 4:38 סינגל תקליטור בממלכה המאוחדת "Suddenly I See" (וידאו קליפ) – 3:17  "Miniature Disasters" (לייב בפסטיבל גלסטונברי) – 5:54  "Get Ur Freak On" (טרקלין לייב ברדיו BBC 1) – 3:18 סינגל תקליטור באירופה "Suddenly I See" (גרסת סינגל) – 3:17  "Girl and the Ghost" – 3:47  "Moment of Madness" – 4:38  "Get Ur Freak On" (טרקלין לייב ברדיו BBC 1) – 3:18 |  סינגל תקליטור באוסטרליה "Suddenly I See" (גרסת רדיו)  "Other Side of the World" (גרסת רדיו)  "Black Horse and the Cherry Tree" (גרסת רדיו)  "Get Ur Freak On" (טרקלין לייב ברדיו BBC 1) תקליטור קדימון בארצות הברית "Suddenly I See" (גרסת רדיו) – 3:11 הורדה דיגיטלית "Suddenly I See" (גרסת סינגל) – 3:20  "Suddenly I See" (לייב מטרקלין מרקורי) – 5:25 |
הוצאות לאור

| אזור | תאריך | פורמטים | מוציא לאור |
| --- | --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת | 29 באוגוסט 2005 | תקליט 7 אינץ', תקליטור, DVD | רלנטלס רקורדס |
| אוסטרליה | 16 בינואר 2006 | תקליטור | רלנטלס רקורדס |
| ארצות הברית | 27 בפברואר 2006 | רדיו טריפל A | וירג'ין רקורדס |
| ארצות הברית | 21 באוגוסט 2006 | רדיו מוזיקה עכשווית למבוגרים | וירג'ין רקורדס |
| ארצות הברית | 26 בספטמבר 2006 | רדיו להיטים עכשוויים | וירג'ין רקורדס |
הערות שוליים

↑  Lamb, Bill. "KT Tunstall - Suddenly I See". About.com. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2009. נבדק ב-26 באוקטובר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Suddenly I See Life's Great: KT Tunstall bean playing in coffee". Sunday Herald. 4 בדצמבר 2005. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Collis, Clark (20 בספטמבר 2007). "KT Tunstall: Not Going to 'F--- It Up'". Ew.com. נבדק ב-17 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Suddenly I See (UK CD single liner notes). KT Tunstall. Relentless Records. 2005. RELCD21.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Suddenly I See (UK 7-inch single sleeve). KT Tunstall. Relentless Records. 2005. REL21.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Suddenly I See (UK DVD single liner notes). KT Tunstall. Relentless Records. 2005. RELDVD21.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Suddenly I See (European CD single liner notes). KT Tunstall. Virgin Records. 2006. 0094634002820.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Suddenly I See (Australasian CD single liner notes). KT Tunstall. Relentless Records. 2005. 094635011227.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Suddenly I See (US promo CD liner notes). KT Tunstall. Virgin Records. 2005. 0946 3 65652 2 4.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  "Suddenly I See – Single". Apple Music. נבדק ב-19 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The ARIA Report: New Releases Singles – Week Commencing 16th January 2006" (PDF). ARIA. 16 בינואר 2006. p. 29. אורכב מ-המקור (PDF) ב-19 בינואר 2006. נבדק ב-19 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ACQB: Available for Airplay". FMQB. אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2007. נבדק ב-27 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FMQB: CHR". FMQB. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2013. נבדק ב-27 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: b62ed769-aa20-35d6-9580-80f1441e3c9d
ממלכת פולין (1025–1385)

ממלכת פולין (1025–1385) הייתה מדינה במזרח אירופה שהתקיימה בין השנים 1025–1385, ולאחר מכן התאחדה עם הדוכסות הגדולה של ליטא.
היסטוריה

בשנת 960 היה הדוכס מיישקו הראשון למנהיג השבטים הפולאנים, והוא הנסיך הראשון לשושלת פיאסט. מיישקו, שראה בכוחו העולה והגדל של מגן הכנסייה דאז אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ידע כי אם לא יתנצר הוא עצמו עלול להיקלע למלחמת דת עם אוטו. דבר זה היה קריטי מאוד לאחר שהבטיח ידידות חיונית עם האימפריה הרומית הקדושה כולה כשנישא לנסיכה דובראבה, נסיכה שמוצאה היה בוהמי - אחת מהאומות שהרכיבו אז את האימפריה הרומית הקדושה.
מיישקו היה לוחם דגול ונתן לנסיכות שבשליטתו כוח משמעותי בעת כיבושיו באזור הים הבלטי במיוחד בפומרניה. כיבושיו באזור פומרניה הובילו אותו לעימות ממושך עם מרקיז מטעם האימפריה, שהסתיים בקרב שהתרחש בסידניה (Cedynia) ושהוביל לסיבוך נוסף שהציב אותו בעימות עם אוטו הגדול עצמו. אך כוחותיו של אוטו לא הצליחו לעמוד כנגד צבאו של מיישקו והוא כבש את פומרניה כולה כשהוא מביס את הצבא האימפריאלי.
שטח מדינתו של מיישקו הורחב עד שנשק לאזורים שהיו תחת שלטון דני, כשהוא במקביל מחזק את קשריו הפוליטיים עם מדינות שכנות בהן דנמרק ושוודיה (עם האומה השוודית למשל זה התבטא בחיתון בנו עם הריבון השוודי אריק).
היסטוריונים אחדים מפקפקים בשאלת מוצאו של מיישקו. יש הסבורים כי כלל לא היה סלאבי כי אם סקנדינבי, וכי במסמכים קדומים מופיע שמו לא כ"מיישקו" אלא כ"דאגום", המזכיר את השם הסקנדינבי "דאגו". ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו מזמנו של מיישקו מזכירים ממצאים דומים (בעיקר בסוגי הנשק) שנמצאו בסקנדינביה, אך המבנים שנמצאו מתקופה זו אינם מזכירים בניה מקבילה בארצות סקנדינביה[דרוש מקור].
בנו ויורשו של מיישקו, בולסלאב הראשון המכונה "האמיץ", שעלה לשלטון בשנת 992, הרחיב את הממלכה בסדרת מלחמות כיבוש, ולאחר שלחם באוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הגיע עמו להסכמה שהביאה להכרה במדינה הפולנית בשנת 1000, העיר גנייזנו נקבעה כעיר מושב הארכיבישוף. יורשו של אוטו, היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, חזר בו מן ההסכמה, דבר שהביא למלחמה שנמשכה עד 1018. בולסלאב פתח גם במסע מלחמה לשטחי המזרח, ואף כבש את העיר קייב. בשנת 1025 הכריז על עצמו כ"מלך", ובשנה זו מת. מושב המלך נקבע בפוזנן.
מחוזותיה המערביים של פולין, הגובלים בשטח עליו יושבת כיום גרמניה, היו נתונים לתקיפות חוזרות ונשנות של שבטים גרמאניים. הם פלשו לחבל פומוז'ה ולחבל שלונסק, ואיימו בעקיפין על מושב המלך בפוזנן. מיישקו השני, יורשו של בולסלאב, התקשה להתמודד עם ירושת אביו, ובשורה של קרבות הפסיד את רוב הטריטוריות אותן כבש האב. משפחתו של בולסלאב המשיכה לשלוט בשטחי פולין במהלך השנים הבאות, עד לשנת 1138 בה מת המלך בולסלאב השלישי, והמדינה חולקה בין יורשיו. במהלך 192 השנים הבאות, המכונות "תקופת הפיצול", חולקה המדינה למספר חלקים אוטונומיים, כאשר ב"נסיכות קרקוב" שולט "הנסיך הגדול" אשר לו מעין בכורה על השאר.
קזימיר הגדול (1310–1370), בנו של ולדיסלב הראשון, הומלך בשנת 1333 כשהוא בן 23, והוביל את פולין לפריחה, על ידי שהרחיב את שטחה ופיתח את כלכלתה. בתקופתו גם נוסדה בקרקוב האוניברסיטה הראשונה במדינה. המגפה השחורה שהכתה ברחבי אירופה בשנים 1347–1351 לא הגיעה לפולין, ובעקבות כך המשיכה המדינה לשגשג.
בשנת 1370 מת קז'ימייז' השלישי ללא יורשים, ובמקומו עלה לשלטון גיסו לאיוש הראשון מלך הונגריה. בשנת 1382 מת, ובמקומו עלתה לשלטון בתו ידוויגה, מלכת פולין. בשנת 1385 נישאה ידוויגה לנסיך הליטאי יגלו. נישואין אלו הביאו לעולם את השושלת היגלונית, אשר בתקופתה הגיעה פולין לשיא כוחה והתפשטותה הטריטוריאלית.
ראו גם

שושלת פיאסט
הערות שוליים

↑  Adam Zamoyski, Poland-A History, William Collins, 2009, עמ' 1-3
↑  Adam Zamoyski, Poland-A History, William Collins, 2009, עמ' 4
המרכז הרפואי מיימונידיס

| --- | --- |

 על שם:  רמב"ם 
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1911 
 שירותים
 מיטות:  711 
 maimo.org
 גאוגרפיה
 מיקום:  ברוקלין, ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°38′22″N 73°59′55″W﻿ / ﻿40.639444°N 73.998611°W﻿ / 40.639444; -73.998611
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהמרכז הרפואי מיימונידיס(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהמרכז הרפואי מיימונידיס
 
המרכז הרפואי מיימונידיס (באנגלית: Maimonides Medical Center) הוא בית חולים אוניברסיטאי הממוקם בשכונת בורו פארק ברובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית. בבית החולים 711 מיטות אשפוז. המרכז קרוי על שם הרמב"ם.
תולדות בית החולים

ראשיתו של בית החולים במרפאה שנוסדה בשנת 1911 בעיירה ניו אוטרכט, שניצבה בתחומי ברוקלין דהיום. מרפאה זו ודומות לה התאחדו ב-1919 כדי ליצור את בית החולים ישראל בברוקלין. שנה לאחר מכן התאחד בית החולים עם בית החולים ציון. המוסד המאוחד נקרא בית החולים ישראל ציון המאוחד. ב-1947 התאחד בית החולים עם בית החולים בית משה ושינה את שמו למרכז הרפואי מיימונידיס, אשר נקרא על שמו של הרמב"ם.
ב-1993 אירעה בבית החולים תאונת התפוצצות חמצן עקב פגם במכונת הנשמה. בתאונה זו נספו שלושה מאושפזים.
ב-1997 נפתח בבית החולים מרכז רפואת חירום חדש. כמו כן קיימים בו בין היתר מערך קרדיולוגי נרחב, מרכז לטיפול בשבץ מוחי, מחלקת יולדות שבה מתקיימות לידות במספר גדול יותר מאשר בכל בית חולים אחר במדינת ניו יורק, מרכז לטיפול ביילודים ובפגים ומחלקה פסיכיאטרית גדולה. לבית החולים מחלקות בענפי כירורגיה שונים לרבות ניתוחי לב, אך אין נעשים בו ניתוחים נוירוכירורגיים.
פעילות מחקר והוראה

בבית החולים נעשו עם השנים מספר תגליות ופרוצדורות קליניות חשובות וחלוציות. ב-1961 פותח בו קוצב הלב המסחרי הראשון. ב-1966 הושתל בו הלב המלאכותי הראשון ושנה אחר כך נעשתה בו השתלת הלב השנייה בעולם והראשונה בארצות הברית. בית החולים היה שותף לפיתוח משאבת הבלון התוך-אאורטלית ב-1970. ב-1976 היה הקרדיולוג הראשי בבית החולים החוקר הראשי בניסוי שהביא לפיתוח התרופות ממשפחת חוסמי-בטא. הביופסיה באמצעות מחט הראשונה בארצות הברית נערכה בבית החולים ב-1981. ב-2001 נערך בו הניתוח הרובוטי הראשון בילדים בארצות הברית.
ב-2007 היה המרכז הרפואי בין 50 בתי החולים שבהם שיעור התמותה הנמוך ביותר של חולים שסבלו התקף לב או אי ספיקת לב מתוך 5,000 בתי חולים שנבדקו על ידי מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בשנת 2013 נחתם הסכם סינוף בין המרכז הרפואי לבין בית הספר לרפואה אלברט איינשטיין של ישיבה אוניברסיטה, ועל פיו הפך המרכז לקמפוס ברוקלין של בית הספר לרפואה, בשותפות עם המרכז הרפואי מונטפיורי. המרכז מסונף לשני בתי ספר לרפואה נוספים בעיר ניו יורק, לרבות זה של המרכז הרפואי הר סיני.
הערות שוליים

↑  מקור: אתר הניו יורק טיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306190105171  ISNI: 0000 0001 0679 2430  LCCN: n89122245  VIAF: 122049054   WorldCat (עם VIAF): 122049054
טוני לאטו

אנטוניו לאטורה גרואסו (בספרדית: Antonio Latorre Grueso; נולד ב-21 בנובמבר 1997 בלה פובלה דה ואלבונה), הידוע יותר בשם טוני לאטו (בספרדית: Toni Lato), הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי במיורקה מלה ליגה. לאטו גדל בוולנסיה ובילה בה את מרבית הקריירה שלו.
קריירה

לאטו החל את הקריירה שלו בוולנסיה. במרץ 2014 הוא שיחק לראשונה עבור ולנסיה ב', קבוצת המילואים של המועדון, בליגה השלישית. ביוני 2015 חתם על חוזה מקצועי ראשון ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך בפברואר 2016 במסגרת הליגה האירופית מול ראפיד וינה.
ב-9 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה מול אוססונה. הוא האריך את חוזהו בוולנסיה עד יוני 2023 עם סעיף שחרור. בתחילת עונת 2019/2020 הושאל לפ.ס.וו איינדהובן, אך מכיוון שלא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת ושותף רק פעמיים בקבוצת המילואים, הושאל שוב בתחילת ינואר 2020 עד לסוף העונה לאוססונה. הוא שב לוולנסיה בתום תקופת ההשאלה ושיחק בשורותיה במשך שלוש עונות. ב-23 ביוני 2023 חתם לארבע שנים במיורקה.
ג'ורג' ה. היצ'ינגס

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1905 הוקוויאם, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בפברואר 1998 (בגיל 92) צ'אפל היל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, פרמקולוגיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  אוניברסיטת וושינגטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת דיוק  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  Burroughs Wellcome & Company 
 תלמידי דוקטורט:  גרטרוד עליון 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1988)  פרס קרוליינה הצפונית למדע (1980)  פרס אלפרד בורגר (1984)  חבר זר של החברה המלכותית (25 באפריל 1974)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1968)  AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (1968)  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו 
 
ג'ורג' הרברט היצ'ינגס (אנגלית: George Herbert Hitchings; ‏18 באפריל 1905 – 27 בפברואר 1998) היה ביוכימאי ופרמקולוג אמריקאי זוכה פרס נובל לרפואה או לפיזיולוגיה לשנת 1988 יחד עם סר ג'יימס וו. בלאק ועם גרטרוד עליון על תגליותיהם בנושא של יסודות הטיפול התרופתי. הוא נחשב לאחד מאבות הכימותרפיה, שימוש בחומרים כימיים לטיפול במחלות.