stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיאורגי הרביעי לאשה
ראו גם

קרב קורה הראשון - הקרב הראשון במישור קורה
קרב קורה השני - הקרב השני במישור קורה
הערות שוליים

↑  הקשרים הדיפלומטיים נוצרו כבר ב-1211. ראה: רוסמונד אלן (2004), גבול מזרחי: מסע ונוסעים, 1050-1150, עמ' 23, ISBN 0719066913, (באנגלית)
↑  לאון ויליאמס (2005), הזעם הברוטלי: חיי ג'ינג'יס חאן, עמ' 560, ISBN 1412056241, (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1163737224  LCCN: n83141746  VIAF: 690153363077237520004   WorldCat (עם VIAF): 690153363077237520004
גלריית סרפנטיין

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אמנות מודרנית
 כתובת:  גני קנזינגטון 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  מועצת האמנות של בריטניה הגדולה 
 מבקרים בשנה:  995,335 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1970 
 אדריכל:  זהא חדיד, ג'יימס גריי ווסט 
 קואורדינטות:  51°30′17″N 0°10′30″W﻿ / ﻿51.5047°N 0.17505°W﻿ / 51.5047; -0.17505
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגלריית סרפנטיין(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגלריית סרפנטיין(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיגלריית סרפנטיין(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיגלריית סרפנטיין
 
גלריית סרפנטיין (באנגלית: Serpentine Gallery) היא גלריית אמנות בגני קנזינגטון במרכז לונדון, המציגה בעיקר אמנות מודרנית ואמנות עכשווית. הכניסה לגלריה חופשית, והיא נחשבת לאחת מהפופולריות בגלריות לונדון, כשמדי שנה מבקרים בגלריה כ-750,000 איש.
היסטוריה

הגלריה נפתחה בשנת 1970 ביוזמת מועצת האמנות של בריטניה הגדולה והיא נמצאת בבית תה שנבנה בשנת 1934 בקרבת אגם הסרפנטיין שנמצא בהייד פארק הסמוך. בשנים הראשונות נפתחה הגלריה רק בחודשי הקיץ. בשנת 1986 מונתה ג'וליה פייטון ג'ונס כמנהלת הגלריה, ותחת פיקוחה עברה הגלריה שיפוץ נרחב והחלה לפעול כל ימות השנה.
בגלריה הוצגו יצירות של מאן ריי, הנרי מור, אנדי וורהול, בריג'יט ריליי, אלן מקולום ודמיאן הירסט.
בפתח הגלריה מוצגת דרך קבע יצירה של איאן המילטון פינליי המוקדשת לנסיכה דיאנה שהייתה תומכת של הגלריה.
מאז שנת 2001, מדי קיץ, נבנה ביתן זמני לתערוכות מתחלפות בפתח הגלריה. הביתן עצמו נבנה כל שנה על ידי אדריכל אחר. בין האדריכלים שהקימו את הביתן הזמני היו זהה חדיד, דניאל ליבסקינד, אוסקר נימייר, טויו איטו, איי וייוויי, פרידה אסקובדו, אלבארו סיזה ורם קולהאס.
גלריה

גלריית הסרפנטין משמאל. מימין – כיפה שנבנתה בשנת 2006 על מנת להכיל תערוכות מתחלפות.
הביתן הזמני משנת 2007.
ביתן קיץ 2009 בגלריית סרפנטין בגני קנסינגטון. הביתן תוכנן על ידי האדריכלית קזויו סג'ימה והאדריכל ריו נישיזאווה (אנ') מפירמת SANAA.
מרינה אברמוביץ' בפרויקט "512 Hours" ב-2014.
ג'קי בכר

| --- | --- |

בכר, 2017
 לידה:  26 בינואר 1965 (בן 59)  רמת גן
 מדינה:  ישראל ישראל
ג'קי (יעקב) בכר (נולד ברמת גן ב-26 בינואר 1965) הוא במאי ומפיק אירועים ישראלי, העוסק בייזום ובניהול אומנותי של פסטיבלים, אירועים ופרויקטים תרבותיים, ובקידום תיאטרון הרחוב, הן בישראל והן בעולם החל מאמצע שנות ה-90.
ביוגרפיה

בכר נולד וגדל בעיר רמת גן, עם הוריו, יוסף (קצין משטרה) וחנה בכר (לבורנטית) ועם 3 אחיותיו. למד בבית ספר יסודי "מכלל", ומגיל 9 ועד הצבא שיחק בקבוצת הפועל רמת גן בכדורגל.
למד בתיכון בליך. בצה"ל השתתף בקורס טיס, אך נפל בשלבים הראשונים. בהמשך הפך לקצין תחזוקה וסיים את השירות ביחידת הקישור לכוחות זרים. השתחרר ב-1987 בדרגת סגן.
באוגוסט 2023, הוציא בכר ספר שירה ראשון בשם "וחושך על פני היגיון" בהוצאת "אש קטנה 77" (ערכה: המשוררת אפרת מישורי).
בכר נישא והתגרש פעמיים. לבכר 3 ילדים מנישואיו הראשונים. ב-2013 עבר לגור בקיבוץ אור הנר בעוטף עזה. בשנת 2020 עבר לגור בתל אביב.
פעילות מקצועית

בכר למד בין השנים 1985 עד 1987, בבית הספר לתיאטרון רחוב של אברהם דנא, ממייסדי תיאטרון הרחוב בישראל. זהו בית ספר שהפך לקבוצת תיאטרון בשם "מהרבא".
ג'קי בכר התמחה בעולם הליצנות, ויחד עם שותפו, שמוליק ארן, הופיעו כ"ג'קי ופפו" בכל רחבי הארץ.
בשנת 1990 הקים את קבוצת תיאטרון הרחוב דיאבולו. יחד עם הקבוצה יצר ג'קי בכר מספר רב של מופעים והצגות רחוב, כמו: "המפלצת", "פולחן האש", "הציפורים", "עולם הים", "טכנו", "קלאש" ורבים אחרים. בשנת 1999, ולאחר מות אביו, יצר בכר מופע מיוחד שהוזמן על ידי פסטיבל ישראל בירושלים – "חסד ורחמים" – סיפור ירושלמי באווירת יהודי ספרד בשכונת נחלאות, למרגלות בית הכנסת שבנה סב המשפחה[דרוש מקור].
בשנת 1992 הקים בכר את קבוצת "ראש חוצות -ג'קי בכר".
בכר ייסד בשנת 1996, יחד עם המפיק אלי לוי והמנהל העסקי בני מורן, את הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרוני רחוב בבת ים, הפסטיבל הראשון שיזם והקים, והיה אמון על הפקתו והניהול האומנותי שלו לאורך 10 שנים. פסטיבל זה שהיה פורץ דרך בתחומו, הביא לארץ אומנים מכל העולם, יצר והפיק עשרות הצגות מקוריות וקידם את תיאטרון הרחוב ויוצריו בישראל.
ב-1997 הזמין מפיק פסטיבל עכו את בכר לנהל ולהפיק את אירועי החוצות של פסטיבל עכו עד שנת 2000 ניהל את אירועי החוצות של הפסטיבל, בשנת 2000 הפך גם לחבר הוועדה האומנותית של הפסטיבל, ובשנת 2001 מונה למפיק הפסטיבל כולו – תפקיד שביצע עד לשנת 2005, כולל. בשנת 2006 ליווה את הפסטיבל כמפיק מלווה, בתהליך הפיכת ההפקה להפקה עצמאית של העיר עכו. בשנת 2010 הוזמן לחזור ולנהל את אירועי החוצות של הפסטיבל.
בשנת 1997 הוזמן ג'קי בכר לנהל אומנותית ולהפיק אמנותית את העדלאידע של חולון – הוא ניהל אותה 5 שנים עד לשנת 2001, כולל. בשנה השנייה יצר את העדלאידע היחידה שהייתה בישראל – בלילה.
בשנת 2010 השיק בכר את פסטיבל רחובות הבינלאומי לפסלים חיים.
בשנת 2023 מונה בכר לחבר בהנהלת איגוד האמרגנים ומפיקי אמנויות הבמה בישראל.
פעילות מקצועית > ראש חוצות

בשנת 1992 הקים ג'קי בכר את חברת ההפקות – ראש חוצות, והחל לנהל את תיאטרון דיאבולו וגופים ואומנים נוספים באמצעות החברה. בשנים הראשונות, ייצג ג'קי בכר וראש חוצות גם הצגות ילדים ומופעי מוזיקה מיוחדים. ביניהם המופע "מרבד הקסמים", שהובילו גיל רון שמע, אבישי בר-נתן ואודי בן כנען, שמאוחר יותר הקימו את להקת שבע. המופע הוצג למעלה מ-1,000 הופעות ברחבי הארץ.
ראש חוצות החלה להתפתח כשהיא מייצגת עשרות אומנים וקבוצות תיאטרון רחוב במגוון רחב מאוד של מופעים. בין הקבוצות והאומנים שיוצגו בראש חוצות: קבוצת תיאטרון דיאבולו, משה חנוכה – תיאטרון אספלט, משה מלכא – תיאטרון זיצלנד, קבוצת התיאטרון קליפה, להקת טררם שהוקמה על ידי ג'קי בכר ודורון רפאלי ובשנותיה הראשונות פעלה בניהולו של ג'קי בכר – ורבים אחרים.
בשנת 2002 הפכה ראש חוצות לקבוצה בת שתי חברות, ובשנת 2015 הפכה להיות קבוצה בת 4 חברות.
פעילות מקצועית > מחאת האמנים

בתקופת מגפת הקורונה בישראל היה בכר שותף לוועד הפעולה של תעשיית התרבות והאירועים. הוועד התמודד עם הסגרים, ביטול אירועי התרבות, ונלחם על מתן פיצויים ומענקים לאנשי עולם התרבות והאירועים. ב-11.6.20 במהלך הפגנה של ועד הפעולה, נעצר בכר, נפגע ואושפז.
מבחר מופעים ומיצגים

לאורך השנים השתתף בכר ויצר מאות מופעים ומיצגים. היה מעורב במשחק ובמופעי רחוב רבים נוספים, תהלוכות בכל רחבי הארץ ופרויקטים תרבותיים ברמה הלאומית. ביניהם:
מבחר מופעים ומיצגים > הצגות תיאטרון

גלגלים באוויר – הצגת תיאטרון קרקס ראשונה בישראל 1988 – כשחקן.
"גשם קיץ" – הצגת תיאטרון קברטית ובוטה – משירי ברטולט ברכט – כשחקן.
"גם הוא באצילים" – תיאטרון הקאמרי – מולייר – כשחקן. 1989- 1990
טום תעלול – תיאטרון הקרון בירושלים – 1989 – 1990 – כשחקן ומפעיל בובות.
מבחר מופעים ומיצגים > תיאטרון רחוב

1990 – מופע תיאטרון רחוב – המפלצת – כבמאי ושחקן.
1991 – פולחן האש – בימוי של משה חנוכה – מפגן רחוב בסגנון תיאטרון הבופון מימי הביניים, זכה להצלחה רבה מאוד והופיע בכל רחבי הארץ. כשחקן.
1992 – שלגיה – בימוי משותף לג'קי בכר ורותי בן דור – וריאציית רחוב לסיפור האגדה בשימוש בתיאטרון קביים. הוצג לראשונה בקסם של אגדה במרכז סוזן דלל.
1993 – האופנובנק הסיפור האמיתי – בימוי ג'קי בכר – נוצר והופק עבור פסטיבל עכו 1993 – סיפורו של האופנובנק בסגנון תיאטרון רחוב גדול ומרשים.
1994 – מופע הקרקס של מר שטטלר – בימוי ג'קי בכר – סיפורו של מנהל קרקס אכזרי המתעמר ב"יצוריו" ומוביל אותם להופעות בעל כורחם.
מבחר מופעים ומיצגים > פסטיבלים

פסטיבל הפסלים ברחובות.
פסטיבל הקרקס הבינלאומי במודיעין
פסטיבל הליצנים בנתניה.
פסטיבל אופקים לתיאטרון רחוב בנגב – יזום, הפקה וניהול אמנותי
פסטיבל עפולה הבינלאומי לציורי רחוב בתלת מימד – יזום, הפקה וניהול אמנותי
פסטיבל השוקולד הבינלאומי בנצרת עילית – הפקה וניהול אמנותי
פסטיבל מאה אחוז אמנות
פסטיבל מוזיקה וטבע במשגב
פסטיבל "בריזה" באשקלון – הפקה וניהול אמנותי
שיחזור קרבות הסוסים בהיפודרום קיסריה- הפקה וניהול אמנותי
טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים של עמותת ספישל אולימפיקס 2016[דרוש מקור]
מבחר מופעים ומיצגים > אירועים ממלכתיים

בשנת 2009 בימוי טקס הפתיחה של המכביה השמונה-עשרה.
בימוי השקת טקס גשר המיתרים בירושלים בשנת 2010.
בימוי משחק הראווה של קבוצת ברצלונה באצטדיון בלומפילד – 2013
בימוי אירוע הפתיחה של תחרות הג'ירו ד'אילטליה בירושלים – 2018[דרוש מקור]
ניהול אומנותי של טקס הדלקת המשואות בהר הרצל ב-2019, יחד עם רובי כהן.
פרסים והישגים

מהישגיו הגדולים של בכר, הוא שכל הפסטיבלים שהקים "חיים ובועטים" (נכון ל-2018): פסטיבל הפסלים ברחובות כבר תשע שנים, פסטיבל הקרקס במודיעין חוגג שבע שנים, פסטיבל הליצנים בנתניה חוגג השנה 5 שנים, פסטיבל אופקים לתיאטרון רחוב בינלאומי חוגג שלוש שנים, פסטיבל עפולה לציורי רחוב בתלת מימד חוגג 3 שנים, פסטיבל השוקולד בנצרת עילית חוגג שלוש שנים.
על פועלו ועבודתו בתחומים הנ"ל זכה בכר במגוון פרסים:
אות יקיר פסטיבל עכו 2017
חבר בוועדה האומנותית של פסטיבל עכו
חבר בצוות ההיגוי של פסטיבל עכו
הערות שוליים

↑  ד"ר אפרת מישורי, ג׳קי בכר | וחושך על פני היגיון, באתר עתון 77, ‏6 בספטמבר 2023
↑  תיאטרון הרחוב - ארכיון מופעים, באתר וואלה, 25 ביולי 2001
↑  פסטיבל הפסלים ברחובות, באתר העירייה
↑  חברי הוועד המנהל, באתר איגוד האמרגנים ומפיקי אמנויות הבמה בישראל
↑  103FM, ‏מחאת האמנים: "איך הממשלה מפקירה כך פצועים בשטח? לא מדובר במיליארדים", באתר מעריב אונליין, 15 ביוני 2020
↑  מיה איידן, "עברנו ממאה לאפס": המפיקים שנלחמים על הפרנסה ומודאגים מהעתיד, באתר חדשות 13, 6 במאי 2020
↑  ענבר טויזר, ‏המפיק שהתמוטט ואושפז: "שוטרים קפצו עליי ומחצו אותי, לא יכולתי לנשום", באתר ‏מאקו‏, 10 ביוני 2020
↑  הזוכה בפסטיבל הפסלים: שער חי!, באתר עיריית רחובות
↑  הילה אהרון בריק, מודיעין: בירת הקרקס הישראלי, באתר "הבמה"
↑  פסטיבל הליצנות: ג'קי בכר אבי המהפכה, באתר נתניה און ליין
↑  חגיגה צבעונית: פסטיבל תיאטרון רחוב באופקים חוזר בפעם השלישית, באתר mynet באר שבע
↑  אתר פסטיבל עפולה הבינלאומי לציורי מדרכות
↑  אתר פסטיבל השוקולד הבינלאומי - נצרת עילית
↑  סילבוס קורס "עיין ערך הפקה"
גיאורגי השני, מלך גאורגיה

מטבע מתקופת שלטונו של גיאורגי השני (1081-1089)
גיאורגי השני, מלך גאורגיה (בגאורגית: გიორგი II‏; 1054 לערך - 1112) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1072 ועד לשנת 1089. הוא היה בנו ויורשו של בגרט הרביעי ואשתו בורנה מאלניה. בתקופת שלטונו נכשל גיאורגי בהתמודדות מול התקפותיהם הבלתי פוסקות של הסלג'וקים וכרע תחת נטל הבעיות הפנימיות בממלכתו. הוא אולץ לוותר על כס המלוכה לטובת בנו הנמרץ, דוד הרביעי. באופן רשמי הוא נותר שליט משותף עם בנו עד למותו בשנת 1112. הוא החזיק בשני תארים ביזנטיים "קורופלאטס" (משנת 1060 לערך) ו"סיזרוס" (משנת 1081 לערך).
תקופת השלטון המוקדמת

ילדותו של גיאורגי הייתה בתקופת המרד של ליפריט הרביעי דוכס קלדקארי באביו, בגרט הרביעי. בשנת 1054, בזמן נסיעתו של בגרט לקונסטנטינופול הכתיר ליפריט את גיאורגי למלך בקתדרלת רואיסי, והכריז על עצמו כעוצר של גיאורגי. בשנת 1059 הצליח בגרט לחזור לכס המלכות והפך את גיאורגי ליורש מוחלט, ובשנת 1060 לערך, העניק קיסר ביזנטיון לגיאורגי, את התואר הביזנטי "קורופלאטס". בשנת 1070, עמד הנסיך גיאורגי בראש צבא משותף גאורגי-אלאני, והנחיל תבוסה מוחצת על האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל השני איבן שאבור הראשון (1067-1073) והחריב את גנג'ה.
פלישות הסלג'וקים

גיאורגי ירש את כס המלוכה על הממלכה הגאורגית המאוחדת עם מות אביו בשנת 1072, וקיבל את התואר "נוביליסמוס" ומאוחר יותר קיבל את התואר "סבסטוס" מהקיסר הביזנטי. שנה מאוחר יותר עמד מול מרידה של אצילים שהנהיגו ניאניה קוואבוליסדזה, איוון ליפריטיסדזה ווארדן הסוואני. למרות ניצחונותיו נאלץ המלך לקנות את נאמנות המורדים תוך שהוא מעניק להם נכסים נוספים.
זמן קצר לאחר מכן הותקפה הממלכה בידי הסלג'וקים, עם נוודים טורקי, שלימים יהוו איום עיקרי על שלטונו של גיאורגי. בעקבות חורבן כארתלי, בשנת 1073, בידי הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן, מצליח גיאורגי להדוף בהצלחה, בשנת 1074, בקרב פרצחיסי (ფარცხისის ბრძოლა), את הפלישה הסלג'וקית שהנהיג הגנרל שהושאר על ידי הסולטאן כאחראי על הקווקז.
המלך הצליח גם להבטיח את החזרה הרשמית לטאו עילית (התמה של איבריה), מחוז ספר שהיה במחלוקת בין האימפריה הביזנטית לגאורגיה בתחילת המאה ה-11. בעקבות תבוסת הביזנטים בקרב מנזיקרט, והחשש כי הסלג'וקים יכבשו את שטחי המחוז הביזנטי, התמה של איבריה, העביר גרגורי פקואוריאנוס את הבעלות על חלק מהתמה לגיאורגי, כחלק מתהליך של פינוי האזור לאחר קרב מנזיקרט. בעקבות זה הוענק לגיאורגי התואר הביזנטי, "סיזרוס", במצודת קארס, תואר שהפך אותו לממונה על הגבולות המזרחיים של האימפריה. צעדים אלה לא הצליחו למנוע את הפלישה הסלג'וקית.
בשנת 1076 פלש הסולטאן הסלג'וקי, מאליק שאח הראשון (ملكشاه), לגאורגיה בגלים והחריב התיישבויות שלמות. ההצקות הכבדות החוזרות ונשנות של הטורקים ידועות בגאורגיה בשם "דידי תורכובה" או "הפלישות הטורקיות הגדולות", שהחלו בשנת 1079 או 1080, שבמהלכן נאלץ גיאורגי להיכנע לשאח מאליק, והבטיח לעצמו שלום בתמורה למס שנתי. גיאורגי הצליח אף לגייס את הסלג'וקים לעזרתו במערכה כנגד הממלכה המזרח גאורגית, ממלכת קאחתי, ממלכה בעלת היסטוריה ארוכה של התנגדות לניסיונות הבגרטיונים לסיפוחה לממלכה הגאורגית המאוחדת.
אף על פי שהצליח לגייס את הסלג'וקים למערכה, עייף גיאורגי מהמצור שהטיל על מבצר ואז'יני, נטש את המערכה עם בוא השלג הראשון, ופנה לעבר מצודת אג'אמטי כדי להרגיע את אכזבתו. העוזרים הסלג'וקים פרשו מהמערכה ובזזו את עמר לורי בקאחתי. אר'סרטן, מלך קאחתי פנה לסולטאן והכריז על כניעתו, וכאות לנאמנותו המיר את דתו לאסלאם, ובכך הצליח לקבל את הגנת הסלג'וקים משאיפות הכתר הגאורגי.
הדחה

אופיו ההססני של גיאורגי והחלטות פוליטיות מוטעות חברו לעול הסלג'וקי, והביאו את הממלכה הגאורגית למשבר עמוק, שהגיע לשיאו לאחר רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה בגאורגיה בשנת 1088. בשנת 1089 העביר או הוכרח להעביר, על פי גרסה אחרת, את כס המלכות לבנו הנמרץ בן השש עשרה, שהיה בנו היחיד, דוד. המהלך אפוף המסתורין מוזכר אך ורק בכרוניקל הגאורגי, ומצוין בו כי גיאורגי המליך את בנו דוד במו ידיו, ולאחר מכן אין הוא נזכר יותר בכרוניקל. הסברה הרווחת טוענת כי הוא הוכרח להעביר את השלטון לבנו בידי אצילי ממלכתו, בהפיכת חצר, שהשר רב העוצמה, הבישוף גיורגי צ'קונדידי עמד מאחורי מהלכיה. גיאורגי מצוין במתפללים בשנת 1203 כ"מלך המלכים, סיזרוס של המזרח והמערב", המרמזת על העובדה שהוא עדיין חי, ורשמית מלך לצידו של בנו, אבל בפועל היה ללא כל סמכויות.
משפחה

גיאורגי נישא אלנה, ביתם של גאגיק השני מארמניה השהנשח של ארמניה (נפטר ב-1091) וארקרוני משפחת אצילים ארמנית. מנישואים אלה נולד בנם היחיד דוד הבנאי.
הערות שוליים

↑  יורש מוחלט (heir apparent) - מי שבעל זכות לרשת את הכתר, וזכות זו אינה יכולה להשתנות בעקבות הולדתו של יורש אחר
↑  שאדאדיד - היא שושלת מלוכה כורדית ששלטה בחלקים נרחבים של ארמניה ואראן (آران) בשנים 951-1199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128853174  LCCN: n2004058815  VIAF: 14161485   WorldCat (עם VIAF): 14161485
גבול ירדן–סוריה

גבול ירדן–סוריה נמשך לאורך 362 קילומטרים ממשולש הגבולות ישראל, ירדן וסוריה במערב ועד למשולש הגבולות עם עיראק, ירדן וסוריה במזרח.
תיאור

הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות ישראל, ירדן וסוריה. סוריה טענה שהמיקום המדויק של משולש הגבולות אינו ברור כרגע, לאחר שישראל השתלטה על רמת הגולן במלחמת ששת הימים. לטענת סוריה משולש הגבולות צריך להיות מזרחית לקיבוץ שער הגולן בשטח בישראל, ואילו משולש הגבולות בפועל, נמצא כיום באזור המפורז שבפיקוח כח אונדו"ף. (UNDOF כוח המשקיפים של האו"ם ברמת הגולן), מדרום-מזרח למושב מצר.
גבול ירדן סוריה עובר ברמת הגולן לאורך נהר הירמוך, לאחר מכן הגבול עוזב את הנהר רק מזרחית לעיירה הירדנית אט טוררה וממשיך לכיוון דרום-מזרח ועובר בין א-רמת'א בירדן לדרעא בסוריה. בין שתי העיירות על כביש 25 הירדני המתחלף עם המעבר לסוריה לכביש מספר 5 הסורי. מעבר הגבול הוא מעבר בינלאומי בין ירדן וסוריה הנקרא מעבר גבול דרעא. בנוסף למעבר גבול דרעא קיים מעבר גבול נוסף בשם מעבר גבול נסיב, בין היישוב ג'בר בירדן והעיירה הסורית נסיב, על הכביש המהיר עמאן דמשק. בצד הירדני הכביש נקרא כביש מספר 15 ובצד הסורי הכביש נקרא הכביש המהיר M5.
בנקודת הציון (נ.צ.) שהקואורדינטות של 32°18′40″N 36°50′18″E﻿ / ﻿32.3112°N 36.8382°E﻿ / 32.3112; 36.8382 הגבול פונה לכיוון צפון-מזרח, וממשיך בקו ישר על פני המדבר הסורי, עד למשולש הגבולות עיראק, סוריה וירדן בנקודת הציון 33°22′29″N 38°47′37″E﻿ / ﻿33.3747°N 38.7936°E﻿ / 33.3747; 38.7936.
היסטוריה

בתחילת המאה העשרים שלטה האימפריה העות'מאנית במה שכיום הם ירדן, ארץ ישראל, עיראק וסוריה. במהלך מלחמת העולם הראשונה והמרד הערבי, שנתמך על ידי בריטניה, בריטניה הצליחה להוציא את העות'מאנים מרוב המזרח התיכון. כתוצאה מההסכם הסודי, הסכם סייקס–פיקו האנגלו-צרפתי בשנת 1916, הוילאייט סוריה/דמשק של האימפריה העות'מאנית חולק לשניים. לצרפת עבר החלק הצפוני ולבריטניה עבר החלק הדרומי. האזור הצרפתי הוגדר במסגרת המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון ואיסקנדרון. האזור הבריטי הוגדר במסגרת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, עבר הירדן ועיראק. השטח מדרום למנדט הבריטי הוגדר כשטח השייך לאיבן סעוד מהממלכה החדשה של ערב הסעודית. בסופו של דבר בשנת 1921 הכריזה בריטניה על המנדט הבריטי באזור, ויצרה את אמירות עבר הירדן תחת שלטונו האוטונומי למחצה של עבדאללה הראשון, מלך ירדן.
בין השנים 1920–1923 חתמו צרפת ובריטניה על שורה של הסכמים, המכונים יחד הסכם ניוקומב-פולה, שיצר את גבולות, ירדן-סוריה וגבול סוריה–עיראק (אנ') המודרנית, כתיקון למה שמוגדר אזור A בהסכם סייקס – פיקו. רק ב־31 באוקטובר 1931 הוסכם על תיאור מפורט יותר של קו הגבול ירדן–סוריה.
בשנת 1967 ישראל כבשה את רמת הגולן בעקבות מלחמת ששת הימים ובכך גרמה לכך שהחלק המערבי ביותר של קו הגבול ששורטט בהסכם ניוקומב-פולה עבר לשליטתה. היו מספר תקריות לאורך הגבול מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2011 שנמשכו מדי פעם גם עד שנת 2020.
מעברי הגבול > מעבר גבול נסיב

מעבר גבול נסיב (בערבית: مركز نصيب الحدودي) הוא מעבר גבול בינלאומי בין סוריה לירדן. זהו אחד ממעברי הגבול העמוסים ביותר בסוריה והוא ממוקם על הכביש הבינלאומי דמשק-עמאן ליד העיר נסיב, בסוריה. זהו המעבר העיקרי לייצוא סורי לירדן ולמדינות המפרץ הפרסי המאוגדות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ ה-GCC.
בנייתו החלה בשנת 1991 על שטח של 2,867 דונם. במקום נבנו בניינים על שטח של 280,000 מטרים רבועיים, כיכרות וכבישים. בניית המעבר הושלמה בשנת 1996. הפעילות במעבר החלה באמצע שנת 1997. עם הגדלת כמות הסחורות במעבר היה צורך להגדיל את המעבר, שטחי האחסון ואפילו להקים מקומות לינה לעוברים במקום.
באפריל 2015, המעבר נפל לשליטת הצבא הסורי החופשי וחזית אל-נוסרה במהלך קרב לכיבוש מעבר הגבול. בעקבות הקרבות במקום המעבר נסגר למשך כשלוש וחצי שנים.
ב־6 ביולי 2018, הצבא הסורי כבש מחדש את מעבר הגבול נסיב במתקפה הדרומית של סוריה 2018.
מעבר הגבול נסיב נפתח מחדש באופן רשמי רק ב־15 באוקטובר 2018.
מעברי הגבול > מעבר גבול דרעא

מעבר גבול דרעא (בערבית: مركز درعا الحدودي) הוא מעבר גבול בינלאומי בין סוריה לירדן. הוא ממוקם בין הערים דארעא שבסוריה וא-רמת'א בירדן. המעבר קיים שנים רבות והוא ממוקם לאורך קטע המסילה של הרכבת החיג'אזית דמשק–עמאן. המעבר נמצא במרחק של כ-80 קילומטרים מצפון לבירה הירדנית עמאן.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה השתלטו כוחות המורדים על המעבר בספטמבר 2013.
ב-10 ביולי 2018 כבש הצבא הסורי את מעבר הגבול הישן דארעא.
תקריות גבול נוספות

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה התקיימו תקריות אלימות שהתרחשו 379 קילומטרים (235 מייל) מצפון לגבול ירדן-סוריה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. לכאורה הגבול בין שתי המדינות היה צריך להיות שקט.
מחשש של הירדנים שמלחמת האזרחים בסוריה תגלוש לירדן ממשלת ירדן פנתה לחברת מערכות ההגנה האמריקאית, ריית'יאון, שהעניקה סיוע, ייעוץ והדרכה לכוחות הצבא הירדניים. חברת ריית'יאון עזרה לירדן לבנות מערכות מכ"ם מתקדמות המסוגלות לעקוב ולהתריע על כל תנועה בשטחים נרחבים של הגבול בין שתי המדינות. מערכות אבטחה אלו אפשרו גילוי וסיכול של מספר חדירות לאורך גבולות ירדן. כפועל יוצא של הצבת מערכות המכ"ם מערכת הביטחון הירדנית הצליחה גם לזהות את תנועתם ופעולותיהם של כל המיליציות שפעלו בסוריה לפני שהגיעו לשטח ירדן. בנוסף הצבא הירדני גם שלח אזהרות לקבוצות המיליטנטיות והזהיר אותם שלא להפר את ריבונותה לאורך הגבול.
התקשורת הירדנית מדווחת כי ניסיונות הברחת סמים מעבר לגבולות ירדן שולשו מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, וכי היא סיכלה את רוב ניסיונות ההסתננות.
יישובים סמוך לגבול

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ירדן  |  | סוריה |
|  אט טורא  א-רמת'א  ג'אבר  סאמה  אד דפיאנה  רוקבן (אנ')   |  |  אל-שג'ארה  סהם אל ג'ולאן  מוזרייב  דרעא  בטייבה  דיהבין  אום אר רוממן  אל-גריאיה אל-גרבייה |
ראו גם

יחסי ירדן–סוריה
הסכם סייקס–פיקו
הסכם ניוקומב-פולה
גאורג מרקו

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1863 צ'רנוביץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  29 באוגוסט 1923 (בגיל 59) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 הישג בולט:  היה מס' 8 בעולם בשנת 1906
 מד כושר מרבי:  2673 (יוני 1906)
 מקצוע נוסף:  עורך עיתון
 מדינה:  רומניה, אוסטריה
 
גאורג מרקו (ברומנית: Georg Marco;‏ 29 בנובמבר 1863, צ'רנוביץ, עיר מחוז באוקראינה – 29 באוגוסט 1923, וינה) היה שחמטאי רומני.
מרקו עבר לווינה, שם שימש כמזכיר איגוד השחמט הווינאי.
בתחרויות הגיע למקום השישי בתחרות גראץ בשנת 1890, שישי בתחרות וינה באותה שנה, ראשון בתחרות וינה בשנת 1891, רביעי בתחרות דרזדן 1892, ראשון בווינה 1892, שני בווינה 1893, שישי בלייפציג 1894, שני בפרסבורג 1894, ראשון בווינה 1895, מקום 17 בתחרות הייסטינגס 1895, מקום 13 בתחרות נירנברג 1896, מקום 11 בבודפשט 1896, מקום שישי בברלין 1897, מקום שלישי בווינה 1897, מקום שני בתחרות לונדון 1899/1900, מקום שביעי בפריז 1900, מקום חמישי במינכן 1900, מקום 9 בתחרות מונטה קרלו 1901, מקום 15 בתחרות מונטה קרלו 1902, מקום שישי בתחרות מונטה קרלו 1903, שלישי בתחרות הגמביט הווינאי, מקום רביעי בתחרות קיימברידג' ספרינגס 1904, מקום רביעי בתחרות קובורג 1904, מקום חמישי בתחרות אוסטנדה 1905, מקום שישי בתחרות אוסטנדה 1906, מקום תשיעי בתחרות אוסטדנה 1907, מקום שני בתחרות מוסקבה 1907, מקום שלישי בתחרות סטוקהולם 1912, מקום רביעי בתחרות בודפשט 1913, מקום רביעי בתחרות וינה 1915, מקום תשיעי בתחרות גטבורג 1920, מקום שביעי בתחרות האג 1921 ומקום 18 בתחרות פיסטיאן בשנת 1922.
מרקו סיים בתיקו דו-קרבות עם קרל שלכטר +0 -0 =10 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) בשנת 1893 ו-+4 -4 =3 בשנת 1894. הוא סיים בתיקו גם עם ארתור קאופמן +5 -5 =0 בשנת 1893, הפסיד למקס וייס +1 -5 =1 בשנת 1895 וניצח את אדולף אלבין +4 -2 =4 בשנת 1901.
מרקו זכור במיוחד בגין עבודתו כעורך עיתון השחמט Wiener Schachzeitung בין השנים 1898-1916 והערותיו וניתוחיו לספרים על תחרות הגמביט הווינאי משנת 1903, תחרות ברמן 1905, תחרות אוסטנדה 1906, תחרות קרלסבאד 1907, הדו-קרב בין עמנואל לסקר לזיגברט טאראש על אליפות העולם בשנת 1908, ואמן הבעיות בשנת 1924 Meister des Problems שיצא לאור לאחר מותו.
מספריו

Georg Marco, Das Internationale Schachturnier, Vienna, 1908, ademnannet e 1986, ISBN 3-283-00125-1 ;
Johann Berger, Georg Marco, Carl Schlechter, Der 12. und 13. Kongreß des Deutschen Schachbundes München 1900, Hannover 1902, adembannet e 1983, ISBN 3-283-00130-8 ;
Georg Marco, Der Internationale Schachkongreß des Barmer Schachvereins 1905, adembannet e 1984.
בנדר למפונג

בנדר למפונג (באינדונזית: Bandar Lampung; בניב מקומי:  - "קוטאק בנדרלמפונג"; בעבר בהולנדית: Oosthaven, מילולית: "נמל מזרחי") היא עיר הבירה של מחוז למפונג בקצה הדרומי של האי סומטרה שבאינדונזיה. העיר משתרעת על פני כ-300 קמ"ר על שפת מצר סונדה במרחק של כ-200 ק"מ מצפון-מערב לבירה ג'קרטה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.166 מיליון תושבים והיא העיר השלישית בגודלה בסומטרה, אחרי מדן ופלמבאנג. עד שנת 1983 העיר נקראה טנג'ונגקרנג-טלוקבטונג.
חלוקה מנהלית

בנדר למפונג מחולקת ל-13 רבעים:
| שם | באינדונזית | אוכלוסייה (מפקד 2010) | שטח | צפיפות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קדאטון | Kedaton | 88,314 | 10.45 | 8,451 |
| קמילינג | Kedaton | 71,471 | 20.28 | 3,524 |
| פאנג'אנג | Panjang | 63,504 | 23.38 | 2,716 |
| ראג'אבאסה | Rajabasa | 43,257 | 11.59 | 3,732 |
| סוקאבומי | Sukabumi | 63,598 | 8.626 | 7,373 |
| סוקאראמה | Sukarame | 70,761 | 13.60 | 5,203 |
| מערב טנג'ונג קרנג | Tanjung Karang Barat | 63,747 | 14.73 | 4,328 |
| מרכז טנג'ונג קרנג | Tanjung Karang Pusat | 72,385 | 5.554 | 13,033 |
| מזרח טנג'ונג קרנג | Tanjung Karang Timur | 89,324 | 19.28 | 4,633 |
| טנג'ונג סנאנג | Tanjung Senang | 41,225 | 8.229 | 5,010 |
| מערב טלוק בטונג | Teluk Betung Barat | 59,396 | 18.43 | 3,223 |
| דרום טלוק בטונג | Teluk Betung Selatan | 92,156 | 9.893 | 9,315 |
| צפון טלוק בטונג | Teluk Betung Utara | 62,663 | 1.129 | 5,550 |
תחבורה > אוויר

נמל התעופה הבינלאומי ראדין אינטן 2 (אנ'), בנפת דרום למפונג השכנה, משרת את העיר. ניתן להגיע לשדה התעופה באמצעות תחבורה ציבורית, כגון אוטובוס ומיניבוס.
תחבורה > תחבורה בכבישים

לבנדר למפונג יש מספר חלופות לתחבורה בכבישים. הפופולרי ביותר הוא מיניבוס בשם אנגקוט, קיצור מ"אנגקוטן קוטה" (מילולית: "תחבורה עירונית"). הם משרתים קווים ברחבי העיר, המופעלים באופן פרטי ובזול. בדרך כלל, אנגקוט מכסה אזור מסוים בין טנג'ונגקרנג (לב בנדר למפונג) לבין אזור עירוני. נכון לעכשיו, מסלולים מכוסים הם טנג'ונג קרנג-גארונטאנג, טנג'ונג קרנג-טלוק בטונג, טנג'ונג קרנג-ראג'אבאסה, טנג'ונג קרנג-סוקאראמה, טנג'ונג קרנג-לאנגקאפורה ועוד רבים.
משרד התחבורה בנדרלמפונג הודיע כי באוקטובר 2011 ישרת שניים מתוך שבעה מסלולים שתוכננו באמצעות תחבורה מהירה באוטובוס - מתחם הדיור ראג'אבאסה-סוקאראג'ה וסוקאראג'ה-קורפרי בסוקאראמה.
תחבורה > תחבורה ברכבת

תחנת הרכבת טנג'ונג קרנג בבנדר למפונג היא התחנה הסופית של שירות הרכבת מפלמבאנג, אם כי מסילת הרכבת נמשכת כל הדרך עד לנמל פאנג'אנג ולנקודת פריקת הפחם טאראהאן. רכבות מהירות רבות מקשרות בין עיר זו לפאלמבאנג, כולל לימקס סריוויג'איה וראג'אבאסה אקספרס.
גלריית תמונות

רחוב איקאן היו בעיר
מונומנט אדיפורה בעיר
מונומנט סיגר בעיר
מפרץ למפונג (אנ') בעיר