stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוצ'ה (עיר)
הערות שוליים

↑  לפי האתר הרשמי של העיר
1 2  מפקד האוכלוסין בבוצ'ה לשנת 2021
↑  רונן ברגמן וזיו קורן, בוצ'ה, "מפרבר יוקרתי לעיי חורבות": בעיירה שהפכה לסמל המלחמה באוקראינה, באתר ynet, 21 בדצמבר 2022
↑  ההכרזה על הפיכת בוצ'ה לעיר
↑  Tiefenthäler, Ainara; Willis, Haley; Cardia, Alexander (27 בפברואר 2022). "Videos show Russian losses on outskirts of Kyiv". The New York Times. נבדק ב-27 בפברואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Цензор.НЕТ, Буча встояла ціною великих руйнувань: загинув воїн, спалені ворожі колони, руїни. ВІДЕО+ФОТОрепортаж, Цензор.НЕТ (באוקראינית)
↑  "Russian invasion of Ukraine, Chronicle". LIGA.net. 1 באפריל 2022. נבדק ב-1 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Andrew E. Kramer וNeil MacFarquhar, What Happened on Day 38 of the War in Ukraine, ‏6 במרץ 2022
↑  "War in Ukraine: Street in Bucha found strewn with dead bodies". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-04-02. נבדק ב-2022-04-03.
↑  (באנגלית) הראיון עם דמיטרי פסקוב יועצו של פוטין. (ערוץ יוטיוב של חדשות סקיי)
1 2 3  DNVP "Cartography". Bucha, city plan 1:10 000, Kyiv, 2010.
↑  Офіційний портал Верховної Ради України, w1.c1.rada.gov.ua
↑  CDIAU in Kyiv, F. 127, op. 1011, file no. 1407, p. 34
↑  Victor Bondarenko. On the meeting of the Executive Committee of the Bucha City Council // "Bucha News" № 29 (334). - 2010. - July 23. - P. 3.
↑  "Bucha News" № 18 (475). - 2011. - May 13. - P. 10
↑  uefa.com. "Under-19 - Matches – UEFA.com".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4706787-1  LCCN: n2010011222  LNB: 000327458  NKC: ge1149990  VIAF: 144486837   WorldCat (עם VIAF): 144486837 
אנדרטת המלחמה באפגניסטן.
קולגן

| --- | --- |

 שיוך:  מבנה מקרומולקולרי, fibrous protein, extracellular matrix proteins 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי הקטן ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 FMA:  63891 
 קוד MeSH:  D05.750.078.280 
 מזהה MeSH:  D003094 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1167364 
 
הסליל המשולש של הקולגן
קוֹלָגֵן (Collagen) הוא החלבון השכיח ביותר בגופם של בעלי חיים רבים, ובהם האדם. הוא מהווה בין 25% ל־35% מכלל החלבונים בגוף, כ-80% מהחלבונים בעור הפנים וכ-6% ממשקלו של הגוף. הקולגן מיוצר בגוף במשך שנות החיים, אולם החל מסביבות גיל 30 יורד קצב ייצורו הטבעי. ג'לטין, שמשמש בבישול, הוא קולגן שעבר פירוק בעזרת מים (הידרוליזה).
תפקידו והרכבו

קולגן הוא חלבון מבני, המהווה את המרכיב העיקרי של הסיבים הלבנים ברקמות חיבור, דוגמת גידים, רצועות, עור, עצמות, כלי דם, מעיים וסחוס. קולגן גמיש, אך לא אלסטי, וזו הסיבה שהוא משולב בדרך כלל עם חלבון סיבי נוסף, אלסטין, המעניק אלסטיות. אחוז הקולגן מול האלסטין ברקמות שונות משתנה על פי תפקוד הרקמה. רקמות שנועדו לתת חוזק מכני, כמו גידים, יכילו כמות רבה של קולגן ומעט אלסטין, ואילו רקמות שחייבות לשמור על גמישות מקסימלית, כמו עורקים ובמיוחד אבי העורקים, וכן ריאות ועור, יכילו כמות גדולה של סיבים אלסטיים.
הקולגן עשיר בשתי חומצות אמיניות, פרולין וגליצין. היחידה הבסיסית של קולגן היא חלבון דק וארוך שמורכב משלוש שרשראות סליליות בעלות סיבוב שמאלי, המלופפות יחד לסליל-על בעל סיבוב ימני, המחוזק בקשרי מימן. הגליצין תורם לייצוב המבנה על ידי יצירת קשרי מימן עם קבוצות קרבוקסיליות סמוכות.
מקטעים קצרים של חומצת האמינו המיוחדת הידרוקסיליזין בקצה השרשרת של הקולגן חשובים ליצירת סיבי הקולגן.
ישנם לפחות 16 סוגים שונים של קולגן, הנפוצים הם:
קולגן מסוג I: מצוי בכמות הרבה ביותר ברקמת חיבור, גידים, עצמות. בעל חוזק מתיחה עצום.
קולגן מסוג II: אופייני לסחוסים
קולגן מסוג III : מצוי ברקמת חיבור דלילה ומתמחה בתמיכת תאים בודדים, כגון לימפוציטים, בקשרי לימפה
ויטמין C חיוני לתהליך הביוכימי של בניית הקולגן. מחסור בוויטמין C גורם למחלת הצפדינה, שבה מתבטא המחסור  בקולגן, בדימומים, היחלשות העור והעצמות ותסמינים נלווים.
הקולגן תורם גם למראה הכללי בכך שהוא נותן נפח לעור. כאשר אדם מזדקן, הגוף מפסיק לייצר את הקולגן כמות הקולגן  מצטמצת, והדבר גורם לקמטים מכיוון שהעור, שנשאר באותו גודל צריך להקיף פחות נפח. בתעשיית הקוסמטיקה הקולגן נמכר כתוסף תזונה למטרות אסתטיות מטעמים כלכליים. תוספי קולגן לא יגיעו ליעדם בעור מכיוון שהם מפורקים בגוף עוד במערכת העיכול, כמו כל חלבון אחר הנצרך במזון.
קולגן הידרולייזד (Hydrolyzed Collagen) הוא קולגן שעבר תהליך פירוק לאבני הבניין הקטנות יותר שלו – פפטידים. תהליך ההידרוליזה מקל על העיכול והספיגה בגוף, כך שהפפטידים נספגים בקלות רבה יותר במערכת העיכול. מחקרים מראים כי קולגן הידרולייזד יכול להיספג בזרם הדם, מה שמאפשר לאותם פפטידים קטנים להגיע לרקמות כמו העור, הסחוס, העצמות, והשיער.
טיפולים קוסמטיים למתיחת העור כוללים הזרקת מילוי קולגן לעור.
קיימת צביעה ספציפית לזיהוי קולגן המבוססת על Masson trichrome.
קולגן שמתפרק בתגובת הידרוליזה הופך לג'לטין.
קולגן לא מיוצר באופן טבעי על ידי צמחים, אבל באמצעות הנדסה גנטית פותח זן של טבק שמייצר קולגן. החברה הישראלית קולפלנט עוסקת בייצור ושיווק קולגן מזן טבק זה לצרכים שונים.
ראו גם

ג'לטין
לקריאה נוספת

Lodish H, Berk A, Zipursky SL, et al., Molecular Cell Biology, Section 22.3, New York: W. H. Freeman; 2000.
הערות שוליים

↑  ספיר חבושה-לאופר, האם יש טעם לצרוך תוספי קולגן?, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2021-09-28
↑  Ferdinando Marco Bianchi , Roberta Villa, Evaluation of the Efficacy of a Hydrolyzed Collagen Supplement for Improving Skin Moisturization, Smoothness, and Wrinkles, The Journal of Clinical and Aesthetic Dermatology
↑  קולגן ממקור צמחי: לגדל חלבון אנושי בחממה, באתר "חדשנות ישראלית"
 יורם גביזון, קולפלנט פרסמה טיוטת תשקיף לגיוס של 25 מיליון דולר בנאסד"ק, באתר TheMarker‏, 21 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284186005171  GND: 4164652-6  LCCN: sh85027969  LNB: 000352893  NDL: 00566622  NKC: ph205184
גאזאנקולו

גאזאנקולו (באנגלית ובאפריקאנס: Gazankulu) הייתה בנטוסטן בדרום אפריקה שיועדה כמולדת לבני עם הצונגה. גאזאנקולו נוסדה בשטחי מחוז הטרנסוואל, כשבירתה בעיירה גיאני, וזכתה לשלטון עצמי מוגבל בשנת 1971. באותה עת מנתה אוכלוסייתה כ-955,000 איש. לאנשי הצונגה, תושבי האזור המסורתיים, הצטרפו מהגרי שנגאן מהמאה ה-19 ממה שנמצא כיום מוזמביק, והגיעו לשיאם בגל פליטים אחרון לאחר שממלכת עזה (שנשלטה על ידי מפקד שנגאן, גונגונהנה) נכבשה על ידי הפורטוגזים בשנת 1898. לגאזאנקולו הייתה אספה טריטוריאלית משנת 1962 עד 1972, אז הוקמה אספה מחוקקת. הבנטוסטן הפך לממשל עצמי רשמית בשנת 1973 וקיים בחירות באותה השנה.
גאזאנקולו חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-1994 וכיום היא חלק מפרובינציית לימפופו.
הערות שוליים

1 2  Sally Frankental; Owen Sichone (2005-01-01). South Africa's Diverse Peoples: A Reference Sourcebook. ABC-CLIO. p. 187. ISBN 978-1-57607-674-3. Retrieved 2013-09-18.
↑  "Census > 1991 > RSA > Variable Description > Person file > District code". Statistics South Africa - Nesstar WebView. Retrieved 18 August 2013.
↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, [https://www.britannica.com/place/Gazankulu Gazankulu
historical region, South Africa], ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| בנטוסטנים בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד |
| --- | --- | --- |
| בנטוסטנים שהוכרזו עצמאיים | בופוטאצוואנה בופוטאצוואנה • ונדה ונדה • טרנסקאי טרנסקאי • סיסקאי סיסקאי |  |
| בנטוסטנים רגילים | גאזאנקולו גאזאנקולו • לבווה לבווה • קוואקווא קוואקווא •  קאנגוואנה • קוואנדבלה קוואנדבלה • קוואזולו קוואזולו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555260205171  GND: 515805-9  LCCN: n82167584  VIAF: 141380574   WorldCat (עם VIAF): 141380574 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דרום אפריקה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רפובליקה סרפסקה

ערך זה עוסק ברפובליקה הסרבית בתוך בוסניה והרצגובינה. אם התכוונתם למדינה הריבונית הנקראת "הרפובליקה של סרביה", ראו .
רפובליקה סְרְפְּסְקַה (בסרבית: Република Српска, בקרואטית ובבוסנית: Republika Srpska – במובן: הרפובליקה הסרבית) היא אחת משתי הישויות המדיניות המרכיבות את בוסניה והרצגובינה, לצד הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. על פי חוקתה, סרפסקה היא ישות של סרבים, בוסניאקים (בוסנים מוסלמים), קרואטים ושל כל שאר אזרחיה. לרפובליקה אוטונומיה בין-לאומית מוגבלת והיא מקיימת יחסים מקבילים ומיוחדים עם הרפובליקה של סרביה.
אטימולוגיה וגבולות הרפובליקה

השם "רפובליקה סרפסקה" משמעותו בעברית "הרפובליקה הסרבית". על מנת למנוע בלבול בינה לבין שכנתה הרפובליקה של סרביה, משתמשים לעיתים קרובות בעברית ובשפות אחרות בתעתיק הלא מתורגם "רפובליקה סרפסקה". ממשלת רפובליקה סרפסקה משתמשת באנגלית בשם "הרפובליקה של סרפסקה" – Republic of Srpska.
רפובליקה סרפסקה גובלת בדרום ובמערב בפדרציה של בוסניה והרצגובינה. קו הגבול ביניהן נקבע בסוף מלחמת בוסניה במסגרת הסכם דייטון, והוא עובר לרוב לאורך קו החזית בסיום המלחמה. אורכו של קו הגבול הוא 1,080 ק"מ וכיום אינו כולל הפרדה פיזית. מצפונה ובקצה הדרומי שלה, גובלת הישות ברפובליקה של קרואטיה, ממזרחה ברפובליקה של סרביה ומדרום-מזרח ברפובליקה של מונטנגרו.
היסטוריה

על אף שרפובליקה סרפסקה נוסדה כישות מדינית בשנת 1992, האזור עצמו מיושב מימי קדם.
הנצרות הגיעה לאזור במאה הראשונה. לאחר פיצולה הסופי של האימפריה הרומית, אזור סרפסקה סופח לאימפריה הרומית המערבית. האזור נכבש על ידי האוסטרוגותים בשנת 455, ומאוחר יותר על ידי האלנים וההונים. במאה ה-6 הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כבש את האזור וסיפח אותה לאימפריה הביזנטית. הסלאבים היגרו לאזור מאזורים בצפון מזרח אירופה. הם פלשו לאימפריה הרומית המזרחית והתיישבו גם בשטחים של רפובליקה סרפסקה המודרנית. הקרואטים והסרבים הגיעו בפלישה השנייה של העמים הסלאבים.
פוליטיקה

על פי החוקה, ראש הרפובליקה הוא הנשיא, החל מ-2018 ז'לקה צוויאנוביץ'. ראש הממשלה הוא רדובן וישקוביץ'. הפרלמנט הוא האספה נבחרת, הכוללת 83 חברים. הרשות השופטת כוללת בית משפט עליון ומספר בתי משפט תחתונים.
אף על פי שהחוקה מגדירה את סרייבו המזרחית כעיר הבירה, הממשלה והפרלמנט נמצאים בבאניה לוקה, העיר הגדולה ביותר ברפובליקה.
לאחר מלחמת בוסניה, הישות בנתה מחדש את צבאה, אך בשל לחץ של המערב הפרלמנט הסכים להכפיף את הצבא לשלטון המרכזי של בוסניה והרצגובינה. משרד ההגנה הנפרד של רפובליקה סרפסקה פורק ב-1 בינואר 2006. עם זאת, חטיבת חיל הרגלים השלישית נושאת את שמה של רפובליקה סרפסקה ושומרת על סמליה ועל המסורת הצבאית שלה. השירות בכוחות הביטחון אינו חובה.
הסכם דייטון וההסכמים הנלווים לו העבירו יותר מ-50 סמכויות של שתי הישויות לשלטון הארצי. שינוי זה היה במידה חלקית תוצאה של לחצים כבדים ביותר של מדינות המערב. ניתן להבחין בבירור בשאיפות המנוגדות במדינה של העמים הקונסטיטוציוניים שלה. בעוד שהבוסניאקים תומכים במדינה ריכוזית, הסרבים והקרואטים בעד דצנטרליזציה. הנושא המרכזי בפוליטיקה מדינית היום הוא רפורמה של חוקתה של בוסניה והרצגובינה, כדי לעשותה יעילה יותר. רפורמה במערכות המשטרה אושרה על ידי שני בתי הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה, במהלך חודש אפריל 2008 והיא הדרישה המרכזית מבין אלה אשר דרש האיחוד האירופי כתנאי לחתימה על הסכם להצטרפותה של בוסניה והרצגובינה לאיחוד בהדרגה. היות שהרפורמה לא פגעה בסמכויותיה של משטרת סרפסקה ומשרד הפנים שלה, היא נחשבת לניצחונה האדיר של המפלגה השלטת בישות, ברית הסוציאל-דמוקרטים העצמאיים ובמיוחד של העומד בראשה, ראש הממשלה לשעבר מילורד דודיק.
כלכלה

המטבע הלאומי הוא המארק הסחיר. מטבע זה הוא ההילך החוקי בבוסניה והרצגובינה כולה ומשתמשים בו גם ברפובליקה סרפסקה. השטרות הנוכחים ברפובליקה הם שטרות מיוחדים עם דמויות ומוטיבים מקומיים.
התל"ג ברפובליקה סרפסקה עולה באופן מתמיד, בין השנים 2000 ל-2003 גדל התמ"ג ב-5 אחוזים. ב-2004 הושקעו ברפובליקה יותר כספים מבשאר השנים שקדמו גם יחד. חברות רבות חתמו עם חברות מקומיות על הסכמי שיתוף פעולה שפתחו את השוק ברפובליקה עצמה ובבוסניה הרצגובינה בכלל.
משנת 2001 בוצעה רפורמות בתחום המיסים ברפובליקה אשר הורידו את שיעור המס ל-28.6 אחוזים, אחד מן הנמוכים שבאזור. שיעור 10 אחוז מההישגים בבירה ובמסים הנכנסים הוא מן הנמוכים באירופה.
המשכורת הממוצעת ב-2004 הייתה 660 מארק בניגוד לשנים 1998–2003 שאז הייתה המשכורת בין 280 ל-660.
שנים 2006 ו-2007 מתאפיינות בשינויים אסטרטגיים, המשך הפרטות ובהשקעות גדולות מבחוץ בכלכלתה של הרפובליקה (תעשיית הנפט, תחנות כוח ואנרגיית המים, תעשיית סלולר, בנקאות, תשתית הכבישים).
רפובליקה סרפסקה עשירה במשאבים הידרולוגיים. ניתן לראות דוגמה לשימוש בדבר בחלקו העליון של נהר דרינה (Дрина), בו מפתחים שרשרת של סכרים בעוצמות בינוניות.
האתר התיירותי המפורסם ברפובליקה הוא הר יהורינה (Јахорина) האולימפי, לא הרחק מסרייבו מזרחית. אתר תיירות פופולרי נוסף הוא הגן הלאומי קוזארה (Козара). עוד אתר הוא מראקוביצה (Мраковица), הממוקם צפון-מערבית לבאניה לוקה וכולל מרכז נופש וכנסים. ברפובליקה סרפסקה קיימים מספר מנזרים שהקמתם מתוארכת בימי הביניים. המנזרים ככל הנראה פעלו על פי המדיניות של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית (Спрска Православна Црква). דוגמאות למנזרים הם מנזר טבנה (Тавна) ומנזר המלך דראגוטין (краљ Драгутин).
גאוגרפיה

רפובליקה סרפסקה ממוקמת בחלקה הצפוני והמזרחי של בוסניה והרצגובינה. החלק הצפון-מזרחי של הרפובליקה הוא מישורי (סמברייה – Семберија), הצפון הוא מישורי-הררי לסירוגין והדרום הוא הררי. הנהרות המרכזיים ברפובליקה הם אונה (Уна), סאנה (Caна), סאווה (Сава), ורבאס (Врбас), בוסנה (Босна) ודרינה. ההר הגבוה ביותר ברפובליקה סרפסקה הוא הר מגליץ' (Маглић) עם פסגה בגובה 2,387 מ'.
דמוגרפיה

רפובליקה סרפסקה משתרעת על פני 49% משטחה של בוסניה והרצגובינה, ומתגוררים בה כשליש מאוכלוסיית כל המדינה. בשנת 2005, האוכלוסייה הוערכה ב-1,479,634 תושבים, מתוכם 88.4% סרבים (נוצרים אורתודוקסים), 10.7% בוסניאקים (מוסלמים סונים), ו-0.9% קרואטים (נוצרים קתולים). עם זאת, נתונים אלה אינם מהימנים לחלוטין בהיעדר נתוני מפקד אוכלוסין רשמיים. את המפקד אינם מעוניינים לבצע גורמים רבים, מפאת טיהור האוכלוסין על בסיס אתני שהתרחש בעת מלחמת בוסניה, בשטחים הנרחבים של המדינה כולה. ברפובליקה סרפסקה שתי קהילות יהודיות זעירות, באניה לוקה ודובוי.
תרבות

המשורר פיליפ וישנייץ' נולד בשטחה של רפובליקה סרפסקה, כמו גם יובאן דוצ'יץ' ואלכסה שאנטיץ'. הסופרים הידועים מרפובליקה סרפסקה הם חתן פרס נובל לספרות ד"ר איוו אנדריץ', מחמד-אלייה מאשה סלימוביץ', פטר קוצ'יץ' ובראנקו צ'ופיץ'.
המוזיאון הלאומי של רפובליקה סרפסקה ממוקם בעיר באניה לוקה, כמו גם המוזיאון לאמנות מודרנית, התיאטרון הלאומי (Народно позориште Републике Српске) והספרייה האקדמית הלאומית.
מועדוני ספורט המפורסמים בישות הם: בוראץ (Борац) המייצג את באניה לוקה, סלאבייה (Славија) המייצג את סרייבו מזרחית, רדניק (Радник) המייצג את ביליינה, לאוטר (Леотар) המייצג את טרביניה וסלוגה (Слога) המייצג את דובוי.
ברפובליקה שתי אוניברסיטאות ציבוריות: אוניברסיטת באניה לוקה ואוניברסיטת איסטוצ'נו סרייבו. מספר פקולטות של אוניברסיטת איסטוצ'נו שבסרייבו מפוזרות ברחבי הרפובליקה, כאשר הקמפוס הגדול ביותר ממוקם בסרייבו מזרחית. אוניברסיטת באניה לוקה נוסדה ב-7 בנובמבר 1975 ואילו אוניברסיטת סרייבו, ממנה צמחה אוניברסיטת איסטוצ'נו סרייבו, ב-1946.
רשתות השידור ברפובליקה סרפסקה הן RTRS הממלכתית ו-ATV אשר שוכנות בבאניה לוקה. נוסף להן, ישנה עוד תחנה בשם BN TV אשר ממוקמת בביליינה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547542105171  BnF: cb125540369 (data)  GND: 4441595-3  LCCN: n97117415  MusicBrainz: bdf81fc6-7f94-493d-b55a-a6a95a7873e3  NKC: ge547076  NSK: 000374567  RERO: 02-A009837676  SUDOC: 034829156  VIAF: 1156858469749780006   WorldCat (עם VIAF): 1156858469749780006 
שלט בכניסה לרפובליקה סרפסקה
גשר על נהר דרינה בוישגראד
בית תרבות מרכזי, בנסקי דבור (Бански двор), באניה לוקה
מפת רפובליקה סרפסקה
ג'ונג יואו

| --- | --- |

 לידה:  542 לפנה"ס לו, שושלת ג'ואו 
 הוצאה להורג:  480 לפנה"ס  (בגיל 62 בערך) ויי 
 השקפה דתית:  קונפוציאניזם 
 
ג'ונג יואו (בסינית מפושטת: 仲由, בפין-יין: zhòng yóu. 542-480 לפנה"ס), הידוע בכינוי הכבוד שלו דְזְה לוּ (子路) או גִ'י לוּ (季路), היה אחד מהתלמידים הידועים ביותר והנאמנים ביותר של קונפוציוס. מבין תלמידי קונפוציוס, הוא היה שני רק לזָ'אן צְ'יוֹ מבחינת יכולותיו והישגיו בענייני המדינה. הוא היה ידוע בגבורתו ובחוש הצדק שלו, אך קונפוציוס לעיתים קרובות הזהיר אותו מפעולות פזיזות. הוא נהרג במדינת וֵיי תוך הגנה על אדונו, קוֹנְג קְווֵי.
חייו

ג'ונג יואו נולד ב-542 לפנה"ס, והיה צעיר בתשע שנים בלבד מקונפוציוס. הוא היה יליד אזור בּייֵן (卞) שבמדינת לו, אשר נודע באומץ של אנשיו. הוא היה מאנשי המישורים אשר היו ילידים שמעמדם נבדל מאנשי ג'וֹאוּ תושבי הערים המבוצרות שנבנו לאחר כיבוש השטח בידי השושלת.
כאשר פגש דְזְה לוּ את קונפוציוס לראשונה, הוא היה לבוש בלבוש גס והיה גס רוח כלפי המורה. קונפוציוס, לעומת זאת, קיבל אותו כאחד מתלמידיו הראשונים. כך הוא הפך לאחד התלמידים הקרובים והנאמנים ביותר של המורה, אשר מוזכר רבות במאמרות. אזכוריו במאמרות מציירים דמות אמיצה ופזיזה, חסרת סבלנות ללימוד, אך מוכנה לפעולה. באחת ההרצאות המפורסמות של המורה לדְזְה לוּ, הזהיר אותו המורה שרדיפה אחר הסגולות הטובות ללא לימוד תסתיים בשגיאות, וספציפית עבור דְזְה לוּ, אהבת האומץ תוביל לכשל בציות לפקודות.
דְזְה לוּ שירת כקצין בבית גִ'יסוּן, המשפחה האצילה ששלטה בפוליטיקה של מדינת לו. מאוחר יותר שימש כשופט ראשי של פּוּ (蒲, כיום נפת צָ'אנְגְיְוֵּ'אן), עיר בעלת חשיבות אסטרטגית בסביבת מדינת וֵיי.
בשל פזיזותו של דְזְה לוּ, חשש קונפוציוס שהוא לא ימות מוות טבעי. ואכן מותו היה אלים וחסר תוחלת.
בשנת 480 לפנה"ס, שירת דְזְה לוּ תחת קוֹנְג קְווֵי (孔悝) שהיה ראש משפחת קוֹנְג רבת העוצמה במדינת וֵיי (אין קשר למשפחתו של קונפוציוס). הנסיך קְוָאיְקְווֵי (蒯聵), דודו של קוֹנְג קְווֵי מצד אמו, תכנן הפיכה וכפה על קוֹנְג לסייע לו. קְוָאיְקְווֵי הדיח את הדוכס צ'וּ מוֵיי, שהיה בנו שלו, ועלה לשלטון בוֵיי תחת השם הדוכס גְ'וָאנְג. דְזְה-לוּ שהה אז הרחק מן הבירה, ומיהר כדי להציל את אדונו. מחוץ לשערי העיר הוא נתקל בגָאו צָ'אי, תלמיד אחר של קונפוציוס ששירת בוֵיי. גָאו בדיוק ברח מן המהומה, והציע לדְזְה לוּ לשוב למקום ממנו בא. דְזְה לוּ סירב ונכנס לעיר להתעמת עם קְוָאיְקְווֵי, אך נהרג בידי אנשיו של קְוָאיְקְווֵי.
על פי הקלאסיקה של הטקסים, לאחר מותו של דְזְה לוּ גופו בותר לחתיכות ושומר. כאשר גילה קונפוציוס מה עלה בגורלו, הורה לזרוק את כל האוכל המשומר שהיה בביתו, התמלא בצער ולא יכל לאכול במשך ימים. במהרה חלה ומת בשנת 479 לפנה"ס.
מורשתו

ג'ונג יואו הוא אחד מעשרים וארבעה מופתים של כיבוד הורים. על פי האגדה, הוא הגיע ממשפחה עניה ופעמים רבות חיפש צמחי בר כדי לאכול בעצמו, אך היה נושא אורז ליותר מ-100 לי בשביל הוריו. כאשר גדל והפך לפקיד חשוב, הוריו כבר נפטרו. הוא חי חיי פאר, אך התגעגע לימי נעוריו. לעיתים קרובות נאנח: "הלוואי שהייתי יכול לשוב לימים ההם, כשהייתי אוכל צמחי בר ונושא אורז להוריי!".
במקדשים הקונפוציאניים, לוחית רוחו של ג'ונג יואו ממוקמת רביעית מבין תריסר החכמים, במזרח.
במהלך תקופת שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לג'ונְג יוּאוּ את תואר האצולה "מרקיז וֵיי". במהלך שושלת סונג הוא קיבל גם את התארים "דוכס חֶנְאֵיי" (河內公) ו"דוכס וֵיי" (衛公).
צאצא של ג'ונְג יוּאוּ החזיק בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
הערות שוליים

↑  百里负米 (בסינית). Today On History. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2014. נבדק ב-1 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  H.S. Brunnert; V.V. Hagelstrom (15 באפריל 2013). Present Day Political Organization of China. Routledge. pp. 494–. ISBN 978-1-135-79795-9. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007006306  VIAF: 73623076   WorldCat (עם VIAF): 73623076
דודי לוקבאקיו

דודי לוקבאקיו אנגאנדולי (בצרפתית: Dodi Lukebakio Ngandoli; נולד ב-24 בספטמבר 1997 באסה שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקיצוני בסביליה ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים

לוקבאקיו שיחק כנער באנדרלכט הבלגית, ובשנת 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשהחליף את יורי טילמנס במשחק מול קלאב ברוז' במסגרת ליגת העל הבלגית. בדצמבר 2015 חתם לוקבאקיו על חוזה לחמש עונות באנדרלכט, ועד לסיום עונת 2015/16 ערך 17 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. בעונת 2016/17 הושאל לוקבאקיו לעונה אחת לטולוז מהליג 1, אך לא השתלב בקבוצה, וערך רק חמש הופעות ליגה, כולן כמחליף. בסיום העונה חזר לאנדרלכט, ובעונת 2017/18 יצא לוקבאקיו להשאלה נוספת, והפעם לשרלרואה מליגת העל הבלגית. לוקבאקיו ערך 19 הופעות ליגה עד לחלון ההעברות של ינואר 2018, בהן הבקיע שלושה שערים. שרלרואה סיימה במקום השלישי בליגה באותה עונה, אך לוקבאקיו עזב את הקבוצה בחלון ההעברות של החורף.
בינואר 2018 נמכר לוקבאקיו מאנדרלכט לווטפורד ששיחקה אז בפרמייר ליג. לוקבאקיו ערך בפברואר 2018 את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לווסטהאם יונייטד בליגה. בדיעבד, זו הייתה הופעתו היחידה והאחרונה של לוקבאקיו במדי ווטפורד. בקיץ 2018 הושאל לוקבאקיו לעונה אחת לפורטונה דיסלדורף ששיחקה אז בבונדסליגה. לוקבאקיו הבקיע עשרה שערי ליגה במדי דיסלדורף בעונת 2018/19, והיה חלק מחוליה התקפית איכותית שכללה את בניטו ראמאן ורואן הנינגס, שסיימה במקום העשירי בבונדסליגה. הופעת השיא שלו באותה עונה הייתה במשחק מול באיירן מינכן במסגרת הליגה, בו לוקבאקיו הבקיע שלושער וסייע לקבוצתו להשיג תיקו 3-3 מפתיע, שכלל גם שער שוויון בתוספת הזמן. בסיום עונת ההשאלה חזר לוקבאקיו לווטפורד.
בקיץ 2019 נמכר לוקבאקיו מווטפורד להרטה ברלין מהבונדסליגה. לוקבאקיו השתלב עד מהרה בקבוצה, ובעונת הבכורה שלו, 2019/20 הבקיע שבעה שערי ליגה וסייע להרטה לסיים במקום העשירי, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם ודאד איבישביץ' וקשישטוף פיונטק. בעונת 2020/21 לוקבאקיו הבקיע חמישה שערי ליגה, והרטה סיימה במקום ה-14. את עונת 2021/22 פתח לוקבאקיו בהרטה ברלין, והבקיע שער אחד בשלוש הופעות בליגה, אך לקראת סגירת חלון ההעברות של קיץ 2021 הושאל לוקבאקיו לוולפסבורג. לוקבאקיו לא השתלב היטב בוולפסבורג, והבקיע שער אחד בלבד ב-19 הופעות ליגה, כשקבוצתו מסיימת במקום ה-12 בבונדסליגה. בסיום ההשאלה, חזר לוקבאקיו להרטה ברלין, ובעונת 2022/23 חזר להציג יכולת מצוינת, כשהוא מבקיע 11 שערי ליגה. עם זאת, הרטה ברלין סיימה את העונה במקום האחרון ונשרה לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2023, לאחר ירידת הליגה עם הרטה ברלין, חתם לוקבאקיו על חוזה לחמש שנים בסביליה מהלה ליגה. את שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 1-0 במשחק ליגה מול לאס פאלמאס בספטמבר 2023. לוקבאקיו השתלב היטב בסביליה, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם יוסף א-נסירי ולוקאס אוקמפוס, והבקיע חמישה שערי ליגה, בעונת 2023/24 שאותה סיימה סביליה במקום ה-14 בליגה.
קריירה בינלאומית

לוקבאקיו נולד בבלגיה להורים קונגולזים. על כן יכול היה לבחור אם לייצג את בלגיה או את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2016 לוקבאקיו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, במשחק ידידות מול קניה, שניצחה 1-0. הופעה זו הייתה בדיעבד ההופעה היחידה שלו בנבחרת זו. מכיוון שהופעה זו התקיימה במשחק ידידות, ולוקבאקיו לא ערך אף הופעה רשמית במדי נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, התאפשר לו לעבור לייצג את מולדתו בלגיה.
בין השנים 2017 עד 2019 ערך לוקבאקיו 17 הופעות במדי נבחרת בלגיה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע 4 שערים. החל משנת 2020 זומן לוקבאקיו לסגל נבחרת בלגיה הבוגרת. את צמד שערי הבכורה שלו בנבחרת זו הבקיע לוקבאקיו בניצחון 3-2 על אוסטריה במוקדמות יורו 2024. בקיץ 2024 זומן לוקבאקיו לסגל הבלגי ליורו 2024. לוקבאקיו ערך בטורניר זה שלוש הופעות - בשני משחקים נכנס כמחליף בדקות הסיום, ובמשחק אחד פתח בהרכב והוחלף, בניצחון 2-0 על רומניה בשלב הבתים. לוקבאקיו ובלגיה הודחו בשמינית הגמר מול צרפת לאחר הפסד 1-0.
אפרו-קולומביאנים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 4,944,400 מיליון (לשנת 2017)
 שפות
 קולומביאנית ספרדית, קריאולית כפרית, קריבי אנגלית
 דת
 רובם קתולים, מיעוטים של פרוטסטנטים
 
אפרו-קולומביאנים הם אזרחי קולומביה ממוצא אפריקאי. בקולומביה נמצאת אוכלוסיית האפריקאים הרביעית בגודלה בחצי הכדור המערבי, אחרי ברזיל, האיטי וארצות הברית.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-16 החלה הקולוניה הספרדית לייבא את העבדים האפריקאים הראשונים. בשנות העשרים של המאה ה-16, החלו לשלוח לקולומביה באופן קבוע אפריקאים ממערב אפריקה, ממקומות כמו קונגו, אנגולה, גמביה, ניגריה, קמרון, ליבריה, גאנה, חוף השנהב, גינאה, סיירה לאון, סנגל ומאלי, כתחליף לאוכלוסייה המתדלדלת של הילידים המקומיים אשר שימשו כעבדים.
העבדים אפריקאים נאלצו לעבוד במכרות זהב, מטעי קנה סוכר, חוות בקר ובאחוזות גדולות. כוח העבודה האפריקאי היה חיוני בכל אזורי קולומביה. עבדים אפריקאים היו חלוצים בחילוץ זהב מסחף ובגידול קנה סוכר באזורים הידועים כיום כצ'וקו (Chocó), אנטיוקיה (Antioquia), כאוקה (Cauca), ואלה דל כאוקה (Valle del Cauca) ונירינו (Nariño) במערב קולומביה. במזרח קולומביה, בסמוך לערים וולז (Vélez), קוקוטה (Cúcuta), סוקורו (Socorro) וטונחה (Tunja), אפריקאים ייצרו טקסטיל בתחנות מסחריות. כמו כן, מכרות ברקת (אזמרגד), אשר נמצאו מחוץ לבוגוטה, היו תלויות לחלוטין בעבדים האפריקאים. מעבר לכך, תחומים נוספים כמו טבק, כותנה ועבודות בית נתפסו כבלתי אפשריים ללא עבודתם של העבדים האפריקאים.
בתקופה שקדמה לביטול העבדות בחברה הקולומביאנית, שבויים אפרו-קולומביאנים רבים נלחמו בספרדיים ובכוחות הקולוניאליים שלהם על חירותם ברגע שהגיעו לקולומביה. עד שנת 1851 חייהם של הקולומביאנים האפריקאים היו קשים מאוד. הם נאלצו לברוח ולחיות באזורי ג'ונגל על מנת לשרוד. שם, הם למדו לנהל יחסים הרמוניים עם הסביבה הטבעית אליה נחשפו ולחלוק את הטריטוריה עם הילידים הקולומביאנים. וכך הם בנו לעצמם עיירות חופשיות חזקות אשר נקראו פלנקס (palenques), בהם יכלו לחיות כקימרונים (cimarrones), כלומר, אלו שברחו ממדכאיהם. מעבר לכך, האנשים אפריקאים מילאו תפקידי מפתח במאבק לעצמאות נגד ספרד. היסטוריונים מסבירים ששלושה מתוך כל חמישה חיילים היו אפריקאים בצבאו של סימון בוליבר אשר פעל למען עצמאותן של ארצות באמריקה הדרומית.
בשנת 1851 בוטלה העבדות, אך גם לאחר הביטול חייהם של האפרו-קולומביאנים המשיכו להיות קשים ומתוך מחשבה על הגנה עצמית הם בחרו להישאר לחיות את חייהם בג'ונגלים.
משנת 1851, החלה ממשלת קולומביה לנקוט באידאולוגיה של מסטיזאז' (mestizaje), מיזוג תרבותי. כתוצאה מכך, רבים מהאפרו-קולומביאנים בחרו לברוח עמוק יותר אל תוך הג'ונגלים המבודדים על מנת שיצליחו לשמר את התרבות והמסורת שלהם.
בשנת 1945 אל צ'וקו (El Chocó) הפך לאזור הפוליטי הראשון שנוהל על ידי רוב אפריקאי. אל צ'וקו אפשרה בניית זהות טריטוריאלית אפריקאית אוטונומית.
דמוגרפיה

בקולומביה מרוכזת האוכלוסייה האפריקאית השנייה בגודלה באמריקה הלטינית. האוכלוסייה האפרו-קולומביאנית מרוכזת בעיקרה על אדמות חופי האוקיינוס השקט, אזור לא מפותח העוסק רובו בכרייה. ריכוזים גבוהים של אפרו-קולומביאניים ישנם גם ברצועת החוף הקאריבית ולאורך גדותיהם של נהרות מרכזיים, כמו מגדלנה (Magdalena), קאוקה (Cauca) ונהרות הסינו הנמוכים (Lower Sinu). גדותיהם של הנהרות הם אזורים שטוחים בהם עוסקים בעיקר בחקלאות וברעיית צאן. אפרו-קולומביאנים מצויים גם בחלקו העליון של עמק הקאוקה, בייחוד האזור הצפון-מזרחי של מחוז קאוקה והדרום-מערבי של מחוז ואלי דל-קאוקה (Valle Del Cauca).