stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנהאלטר באנהוף
תחנת האס-באן אנהאלטר באנהוף

בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להקים בברלין קו תת-קרקעי חדש למערכת הרכבת המהירה של העיר (S-Bahn), שנע בכיווני צפון-דרום. באוקטובר 1939 נפתחה תחנת אס-באן תת-קרקעית חדשה בשם "אנהאלטר באנהוף", ממערב לתחנת הרכבת הוותיקה. שנה לאחר מכן נוספה גישה ישירה מהתחנה התת-קרקעית לרציפים העיליים של התחנה הוותיקה. רכבות האס-באן המשיכו מהתחנה התת-קרקעית דרומה לכיוון ואנזה וצפונה, דרך כיכר פוטסדאם ושדרות אונטר דן לינדן עד החיבור עם הקווים האחרים של הרשת בנורדבאנהוף (לשעבר שטטינר באנהוף). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה התחנה לפעול לסירוגין, עם הפסקות עקב הפצצות בעלות הברית על האזור. ב-2 במאי 1945, זמן קצר לפני כניעת גרמניה במלחמה, פוצצו הכוחות הגרמנים את יסודות מנהרת צפון-דרום של האס-באן בעוברה תחת תעלת לאנדווהר, דרומית לתחנת אנהאלטר. הפיצוץ גרם להצפה מסיבית של חלקים נרחבים מהמנהרה, לאבדות רבות בנפש, ולהפסקת תנועת הרכבות בקו.
הקו שוקם והתחנה התת-קרקעית חזרה לפעילות בשנת 1947. לאחר הקמת חומת ברלין, עקב מיקומה של התחנה ממערב לחומה, היא לא נסגרה ולא הפכה לתחנת רפאים, אך סמיכותה לחומה ומיקומה באזור ספר גרמו לכך שנפח הפעילות בה היה מזערי. התחנה הפכה לנקודה הצפונית ביותר שבה עצרו רכבות האס-באן בקו צפון-דרום של ברלין המערבית, טרם כניסתן לשטח ברלין המזרחית והמעבר בתחנות הרפאים ללא עצירה. רק אחד או שניים מארבעת רציפי התחנה נותרו פעילים והיא זכתה לתחזוקה וניקיון מינימליים.
עם איחוד העיר ושיקום תחנות הרפאים שמצפון לה, שופצה גם אנהאלטר באנהוף, וחזרה לפעילות מלאה בשנת 1992.
אנהאלטר באנהוף ההרוסה,1951.
שרידי אנהאלטר באנהוף, 2014
פסק דין אבו מסאעד נגד נציב המים

גידול צאן, ממקורות ההכנסה העיקריים של המשפחה הבדואית.
בדואים שואבים מים ב-1955
באר מים במדבר יהודה
רהט, העיר הבדואית הראשונה
כפר בדואי בלתי מוכר בנגב, ליד דימונה
העיר מתקרבת. הפזורה הסמוכה לרהט
צריף באחד הכפרים הבדואים הבלתי מוכרים
שמעון פרס בביקור בכפר בדואי
יצחק שמיר בביקור אצל הבדואים
בע"א 9535/06 עבדאללה אבו מסאעד ואח' נ' נציב המים ואח' הכיר בית המשפט העליון בזכות למים כזכות חוקתית במשפט הישראלי, ממנה נובעת חובת המדינה להבטיח שלכל תושב מדינת ישראל תהיה גישה למים באופן שמאפשר קיום מינימלי בכבוד. בית המשפט אישר את עמדת המדינה שלא לחבר חיבורים פרטיים למים אלא במקרים מיוחדים ומטעמים הומניטריים, בשל העובדה שהבדואים מתגוררים ביישובים בלתי מוסדרים על ידי דיני התכנון והבנייה.
רקע > הזכות למים במשפט הישראלי

אין אזכור מפורש של הזכות למים במשפט הישראלי, אך במקרים אחדים המחוקק הישראלי אמר את דעתו בדבר החובה העקרונית לספק מים והזכות לקבלם. כך למשל, סעיף 3 לחוק המים קובע: "כל אדם זכאי לקבל מים ולהשתמש בהם בכפוף להוראות חוק זה". סעיף 5 לחוק המים קובע כי ישנה חובה לספק לכל אדם מים, אך במקרה שהספקת המים גורמת להמלחה או לדלדול של מקור המים אז פוקעת זכותו לקבל מים ממקור זה. סעיף 6 לחוק המים קובע, שהזכות למים צמודה לאחת המטרות המנויות בסעיף עצמו וכל שימוש שחורג מאחת המטרות המנויות גורר הפקעת הזכות למים. בהסתמך על סעיף 6 לחוק המים בית המשפט בפרשת בן עמי הטייס, כי הזכות קשורה קשר בל יינתק למקום הצריכה ולמטרת הצריכה, וכי כשיש שינוי במטרת הצריכה באותו מקום, הדבר יביא לקיצו של הרישיון למים, וכל המעוניין לחדש את הרישיון עליו לבקש מנציב המים זכות מחודשת למים. עם זאת, בפסק הדין נציב המים נגד פרלמוטר נקבע כי הזכות למים אינה חייבת להיווצר על פי דין אלא היא יכולה להיווצר בדרכים אחרות. מאז המהפכה החוקתית בית המשפט לא קבע הלכה פסוקה בנושא הזכות למים, אך מקובל לצאת מתוך הנחה כי בדומה לזכויות אחרות שקיבלו מעמד חוקתי בעקבות חקיקת חוקי היסוד, נמצאת הזכות למים באותה מדרגה שבה נמצאות זכויות האדם הטבעיות.
על הזכות למים כזכות אדם אומר יובל יועז: "בהינתן כי הזכות למים כוללת גם את הזכות לקבל כמות כלשהי של מים, וגם את הזכות לאיכות מי השתייה, עולה כי המחוקק הישראלי נתן דעתו הן על הכמות והן על האיכות, אולם מעולם לא עלה על דעתו לקשור שני פרמטרים אלה לסוגיית זכויות האדם".
רקע > אספקת מים לכפרים בלתי מוכרים

על פני מאות קילומטרים בנגב פזורים עשרות כפרים בדואים,ומאז שנות השבעים של המאה הקודמת מדינת ישראל הכירה בשבעה כפרים מהם, שריכזו בתוכם כמחצית מהאוכלוסייה הבדואית. לאורך השנים נעשו ניסיונות להסדיר את התיישבותם של הבדואים בישובי הקבע שהקימה המדינה: רהט, לקייה, חורה, תל שבע, ערוער, שגב שלום וכסייפה אך ניסיונות אלה לא פתרו את בעיית ההתיישבות הבלתי חוקית של הבדואים בנגב. כך נשארו קרוב ל-90,000 נפשות מחוץ לישובי הקבע, וללא תשתיות בסיסיות. אחת הבעיות עמן מתמודדים תושבי הפזורה הבדואית היא המחסור במים. כיוון שתושבי הפזורה הבדאית מתגוררים בבתים שנבנו בניגוד לחוק, המדינה סירבה לחבר את בתיהם לרשת המים הארצית. ומטעמים הומניטריים סיפקה המדינה בהתאם להחלטת ועדת השרים משנת 2000 שני מנגנוני אספקה חלופיים:
מרכזי מים בסמוך לישובי הקבע, מהם יהיה ניתן לרכוש את המים ולהובילם באופן עצמאי, הן באמצעות מכליות והן באמצעות צינורות שבמקרים אחדים הגיעו למס' קילומטרים.
אפשרות פנייה ספציפית לוועדת ההקצאה של מי שתייה, שבסמכותה להמליץ על חיבורי מים פרטיים, משיקולים הומניטריים מיוחדים.
בג"ץ קבע שקבוצות המונות עשר משפחות לפחות תגשנה בקשות אינדווידואליות ונקודתיות לוועדת המים. ועדה זו מוסמכת להמליץ לרשות המים לגבי חיבור פרטי למים.
העובדות בבסיס פסק הדין

בעקבות פסיקה בבג"ץ, הגישו מספר נציגי משפחות מיישובים בדואים בלתי מוכרים בקשות פרטניות לוועדת המים, במטרה לקבל אישור לחיבור פרטי של בתיהם למקורות המים. מנהל הרשות החליט בהתאמה שלא לחבר בחיבור פרטי למים חמש מתוך שש קבוצות שהגישו בקשות לחיבור.
על ההחלטה של מנהל המים הגישו נציגי המשפחות ערעור לבית הדין למים, מכוח חוק המים. בנימוק כי נפלו פגמים בהחלטת הרשות, מאחר שהמנהל לא הפעיל שיקול דעת עצמאי בקבלו את ההחלטה, ובכך שהמנהל פעל משיקולים זרים הפוגעים בזכויות יסוד של הבדואים לקיום בכבוד, וכן להפליה מול שכניהם מחוות הבודדים שלהם אושרה ההתחברות למתקני התשתיות השונות.
בית הדין לענייני מים דחה את ערעורם, מהטעמים הבאים:
הערר הוגש על ידי נציגי המשפחות באיחור.
בית הדין קבע שאינטרס הציבור גובר על אינטרס המערערים. חובתה של המדינה לספק למערערים מים לשם הגשמת זכותם לבריאות ולכבוד, אך יש לאזן בין זכותם למים לבין אינטרס הציבור בקיום מדיניות תכנון ואכיפת חוקי התכנון.
על החלטת בית הדין למים הגישו המערערים ערעור מכוח סעיף 146 לחוק המים לבית המשפט העליון בשבתו כבית דין לערעורים נגד נציב המים ומינהל מקרקעי ישראל.
דיון > טענות המערערים (נציגי המשפחות)

בערעורם לבית המשפט העליון, פרסו נציגי המשפחות מהכפרים הבדואים הלא מוכרים את טענותיהם בפני בית המשפט. המשפחות טענו שמנהל רשות המים קיבל את המלצת ועדת המים ללא הפעלת שיקול דעת עצמאי. ושדחיית בקשותיהם לחיבור פרטי למים מטרתה להפעיל לחץ עליהם על מנת שיעברו לישובי קבע כחלק מהמדיניות הכללית של הממשלה. עוד טענו המשפחות, כי בית הדין קשר שלא בצדק בין סוגיית החיבור לבין פתרונות האכלוס שהוצעו להם, והנושא של הסדרת ההתיישבות אינו אמור להוות שיקול בחיבור בתיהם למים. בנוסף לכך הם טענו, שלא ניתן משקל ראוי מצד מנהל רשות המים לזכות החוקתית למים, הנגזרת מזכויות היסוד הניתנות להם, הזכות לחיים, לכבוד, לבריאות ולשוויון. ושהחלטת מנהל המים מנוגדת להתחייבות בין-לאומית של ישראל, מאחר שישראל הצטרפה לאמנה בדבר זכויות חברתיות, כלכליות ותרבותיות משנת 1966, והזכות למים מוכרת במסגרת האמנה. עוד טענו נציגי המשפחות שהחלטת המנהל מהווה הפרה של ההתחייבות של ישראל על פי האמנה בדבר זכויות הילד משנת 1989, ביחס לילדי המערערים. טענה נוספת שהעלו המשפחות על כך שטעה בית המשפט בדחייתן של טענות המערערים על הפלייה בינם לבין שכניהם בחוות הבודדים. לבסוף טענו שבית הדין פירש בצורה מוטעית את הסעיף 157א לחוק התכנון והבנייה.
דיון > טענות המשיבים (נציב המים ומינהל מקרקעי ישראל)

נציב המים ומינהל מקרקעי ישראל מצידם השיבו בעיקר לטענות המערערים. המשיבים טענו, כי הזכות למים היא זכות יחסית ולא מוחלטת, בשל העובדה שהמבקשים חיבורים פרטיים למים מתגוררים בכפרים בלתי חוקיים. רשות המים פועלת בהתאם לדיני התכנון והבניה ולפי המדיניות הכלכלית של הממשלה. והמדינה מספקת את השירותים החיוניים בישובי הקבע ומי שרוצה ליהנות מהם שיעבור לגור באותם יישובים. מי שאינו מעוניין לעבור ליישובי הקבע קיימים עבורו שני המנגנונים החלופיים הנ"ל. הרשות מנהל המים בודקת כל מקרה לגופו, וההחלטה לחבר חיבורי קבע תלויה בין השאר במידת הצורך שלו בחיבור הפרטי למים. המשיבים טענו עוד, כי אין בסיס לטענת נציגי המשפחות הבדואים כי הם מופלים לרעה בהשוואה לחוות הבודדים, מאחר שהאחרונים מוסדרים על פי חוק להבדיל מהכפרים הבלתי מוכרים. ההתייחסות לסעיף 157א לחוק התכנון והבנייה דווקא מחזקת את הטענה כי החלטת מנהל הרשות ניתנה במסגרת הדין ובמתחם הסבירות.
דיון > הכרעת בית המשפט

בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים אזרחיים, קיבל בפה אחד את ערעורם של חלק מנציגי המשפחות. בית המשפט קבע, כי החלת מדיניות התכנון הממשלתית על מידת הנגישות של תושבי הכפרים הבדואים הבלתי-מוכרים למקורות מים כרוכה אמנם בפגיעה בזכותם למים, אולם זוהי פגיעה חוקית בעצם היותה מבוססת על מניע של מציאת פתרון לבעיית ההתיישבות הבלתי-חוקית בדרום, על ידי מתן תמריץ לתושבים לעבור למרכזי אוכלוסין חוקיים שהועמדו לרשותם על ידי המדינה.
דיון > הכרעת בית המשפט > השופטת אילה פרוקצ'יה

השופטת אילה פרוקצ'יה קבעה שהזכות למים היא בעלת אופי חוקתי. לכן על ההחלטה של מנהל הרשות לעמוד בדרישות של בפסקת ההגבלה.המדיניות שבה נוקטות רשויות התכנון הממשלתיות אכן פוגעות בזכויות בסיסיות כמו הזכות למים, אך היא נועדו לשם תכלית ראויה, והיא עידוד מעבר של הבדואים לישובי קבע שבהם המדינה מספקת את השירותים הבסיסיים. עם זאת, למרות היותם של המערערים מתגוררים ביישובים בלתי חוקיים שמבחינה עקרונית יש הצדקה להימנעות מקבלת בקשותיהם לחיבור פרטי למים, הרי המדינה חייבת להבטיח נגישות סבירה של אותן קבוצות למקורות מים, ולהבטיח שאין נסיבות הומניטריות מיוחדות המצדיקות היתר פרטני לחיבור למים. המדינה לא סיפקה נתונים המעידים על עמידתה בתנאים אלה לגבי חלק מהמערערים. נוכח זאת היא החזירה את העניין לבדיקה נוספת של ועדת המים ומנהל הרשות.
הזכות למים כלולה באמנה בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. היא אמנם לא נכללה בפירוש באמנה, אך היא הוזכרה בהערה פרשנית מס' 15. בנוסף להיותה של הזכות למים נכללת בגדריהן של הזכות לתנאי קיום נאותים, ושל הזכות לבריאות בסטנדרטים נאותים.
דיון > הכרעת בית המשפט > השופטת עדנה ארבל

השופטת עדנה ארבל הסכימה עם עמדותיה של השופטת פרוקצ'יה, והדגישה את הצורך בעמידתה של הפגיעה בזכות יסוד בפסקת ההגבלה גם כאשר מדובר בפולשים או מפירי חוק. בנוסף מציעה השופט ארבל לתת משקל לאי חוקיות ההתיישבות כאשר נדרשת בחינת המידיות וסבירות המענה שניתן להגשמתה של הזכות למים.
בעניין היחס המועדף לו זוכות, לדברי המערערים, חוות הבודדים, ציינה השופטת ארבל שאף על פי שישנם פגמים חוקיים בהקמתן, יש שוני ביניהן לבין הכפרים הבדואים הלא מוכרים מאחר שחוות הבודדים עברו הליך של הסדרה.
דיון > הכרעת בית המשפט > השופט יוסף אלון

השופט יוסף אלון הצטרף לפסק דינה של השופטת פרוקצ'יה, והדגיש את ש"בקביעת המבחן למידת נגישותו של האדם למקורות המים, ניתן להתחשב בעובדת היותו תושב בהתיישבות בלתי חוקית כשיקול רלוונטי". לדבריו של השופט אלון זה היה המבחן שעמד בבסיסו של פסק הדין שניתן בבית הדין לענייני מים.
שימוש בפסק הדין בפסיקה מאוחרת

פסקי הדין הבאים עוסקים בסכסוכים משפטיים בין נציבות המים לבין משפחות בדואיות שמבקשות לחבר את בתיהם בכפרים הבלתי מוכרים בנגב לרשת המים הארצית.
רע"א 4036/14 חסן מסעודין נגד אלכסנדר קושניר – מנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב ואח'
עח"ק 31826-04-15 מסעודין נ' רשות המים – הרשות הממשלתית למים וביוב ואח'
ראו גם

משק המים בישראל
מינהל מקרקעי ישראל
תראבין א-צאנע
בדואים בישראל
הזכות למים
לקריאה נוספת

אביחי דורפמן, "כיבוד האדם והמשפט החוקתי הישראלי", עיוני משפט לו (אוקטובר 2013)
גורן, אורנה, הבדואים בנגב: לקט מאמרים, ירושלים: אריאל, תשנ"ו 1996
פורת ח., הבדווים בנגב, בין נוודות לעיור 1948–1973. מרכז הנגב לפיתוח אזורי, אוניברסיטת בן-גוריון, 2008
הערות שוליים

↑  פס"ד בע"א 9535/06 עבדאללה אבו מסאעד ואח' נ' נציב המים
↑  ע"א 293/65 רות בן-עמי הטיס ו-3 אח' נ' נציב המים לנדוי ויתקון מני פ"ד יט(4), 71.
↑  ע"א 535/89 נציב המים - נגד - שמחה פרלמוטר רוז פרלמוטר פיטר בוקסבאום רחל דר בבית המשפט העליון בירושלים בשבתו כבית משפט לערעורים אזרחיים לפני השופטים א' ברק, ש' לוין, ת' אור פסק-דין
↑  יובל יועז, זכויות האדם ומשאבי הטבע: התגבשות הזכות למים", מים והשקיה: ירחון ארגון עובדי המים, 434: 24-28, 2002.
↑  לפי נתוני "אגודת הארבעים", עמותה הפועלת להלבנת כל היישובים הלא חוקיים. לטענת המועצה האזורית לכפרים הלא-מוכרים בנגב, ישנם רק 35 כפרים לא חוקיים, והם: אום אתנאן, אום אל-חיראן, אום אל-מילה, אום רתאם, אל-באט, אל-בחירה, אל-זערורה, אלזרנוג – אבו קוידר, אל-חומרה, אל-מזרעה, אל-מכיימן, אל-מסעדיה, אל-סדיר, אל-סרה, אל-עראקיב/כרכור, אל-ע'רה, אל-קריין (מזרח), באט אל-סראעיה, ביר אל-חמאם, ביר אל-משאש, דחאיה, ואדי אל-משאש, וואדי אל-נעם, ח'רבת אל-ווטן, ח'רבת זובאלה, סווין, סעווה, עבדה, עווג'אן, ע'זה, עתיר/אום אל חירן, קטמאת, רח'מה, תל אל-מלח ותל ערד
↑  שאול קרקוב, מחקרים בגאוגרפיה של ארץ-ישראל, בחינה דמוגרפית של הישגי התוכנית ליישוב הבדואים בנגב וזיקתה לתביעת הבעלות של הקרקעות, ט"ז: 220-246, 2002
↑  לפי סקרי "אגודת הארבעים"
1 2  בג"ץ 3586/01 המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים בנגב נ' שר התשתיות הלאומיות
↑  חוק המים
↑  חוק המים, תשי"ט–1959
↑  צפריר רינת, חוות הבודדים בנגב: מפריחי השממה או עברייני בנייה?, באתר TheMarker‏, 19 ביוני 2009
↑  8. עא 3901/96 הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה, רעננה נ' יהודית הורוויץ, נו (4) 913
↑  סעיף 146 לחוק המים
↑  6. עמ' 11061/04 הוועדה המחוזית לתכנון ובניה-מחוז חיפה נ' עיריית קריית אתא
↑  שניצר, מאיר. חוסר שיקול דעת, חדשות, מוסף, ע' 22–23, 1.6.1990
↑  יועז, יובל. מים והשקיה: ירחון ארגון עובדי המים, זכויות האדם ומשאבי הטבע: התגבשות הזכות למים (איכות סביבה), 434: 24-28, 2002
↑  בגץ 4112/99 עדאלה המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל נ' עיריית תל אביב-יפו, נו (5) 393
↑  בג"ץ 5016/96 חורב נ' שר התחבורה, פ"ד נא (4) 1, 34 (1997)
↑  סעיף 11, האמנה בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות 1966
↑  סעיף 12, האמנה בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות 1966
↑  בג"ץ 2887/04 אבו מדיגם נ' מינהל מקרקעי ישראל 15.4.2007
↑  בג"ץ 243/99 אדם טבע ודין נ' שר החקלאות 2001
↑  רע"א 4036/14 חסן מסעודין נגד אלכסנדר קושניר – מנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב ואח'
סאנג הון לי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במאי 1996 (בן 28) סיאול, קוריאה הדרומית 
 פרופיל ב-IMDb
 
סאנג הון לי (בקוריאנית: 이상헌; נולד ב-21 במאי 1996) הוא שחקן דרום קוריאני עם רקע רב תרבותי.
הופעת הבכורה של הון לי כשחקן הייתה כשגילם את מין הו בקומדיית הנעורים באהבה, קיטי (2023–הווה), סדרת ספין-אוף של נטפליקס לסדרת הסרטים לכל הנערים שאהבתי (2018–2021) המבוססת על טרילוגיית רבי המכר למבוגרים מאת הסופרת האמריקאית ג'ני האן.
בשנת 2022 לוהק הון לי לתפקיד בסרט גראן טוריסמו.
ביוגרפיה

סאנג הון לי נולד ב-21 במאי 1996 בסיאול, דרום קוריאה. אחותו היא השחקנית הדרום קוריאנית, גיה קים. המגלמת את דמותה של יורי, בסדרה באהבה, קיטי. אחותו משתמשת בשם במה, ומסבירה שיש להם שמות משפחה שונים. הוא בילה את רוב שנות ילדותו ונערותו בהונג קונג בגלל עבודתו של אביו. בראיון לפודקאסט, גיה קים סיפרה כי אביהם עבד בענף הבנייה. בזמן שחי בהונג קונג, הוא למד בבית ספר בינלאומי עם אחותו.
לי החל להתעניין במשחק מלימודי דרמה במהלך שנות התיכון בהונג קונג, מה שהוביל אותו לאחר מכן לתואר ראשון בדרמה באוניברסיטת נורת'המפטון באנגליה לצורך לימודיו לתואר ראשון. הוא למד באוניברסיטת נורת'המפטון מ-2014 עד 2016.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת נורת'המפטון ב-2016, חזר לי לדרום קוריאה כדי למלא את חובתו הצבאית למשך שנתיים.
קריירה

עם סיום שירות החובה, לי עשה הופעות דוגמנות במשך שנה וחצי ועבד בעבודות שונות. אחותו, גיה קים, הציעה ללי להגיש קלטת אודישן למלהקי סדרת הטלוויזיה באהבה, קיטי, שהפכה לאודישן הרשמי הראשון שלו לתפקיד משחק מרכזי. לפני שקיבל את תפקיד הפריצה הראשון שלו בתור "מין הו", הופיע לי בכמה פרויקטים כדמות רקע ושחקן שחזור בסרטים דוקומנטריים.
זמן קצר לאחר הופעתו בסדרה, לוהק לי לתפקיד בסרט הביוגרפי, גראן טוריסמו, המבוסס על חייו והקריירה של ג'אן מרדנבורו נהג מרוץ מקצועי, לצד דייוויד הארבור, אורלנדו בלום וארצ'י מדקוויי.
ב-14 ביוני 2023, נטפליקס הודיעה על חידוש סדרת הטלוויזיה באהבה, קיטי לעונה השנייה; לי ישוב לשחק בתפקידו בתור מין הו.
חיים אישיים

לי הוא מטפס צוקים נלהב, ויש לו חשבון אינסטגרם נפרד המוקדש לפעילות הטיפוס שלו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | גראן טוריסמו | יו הואן לי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023– | באהבה, קיטי | מין הו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
הערות שוליים

1 2  Yoon, HyoJeong, "한국 담은 '엑스오, 키티' 유치한데 빠져드는 'K미드' (OTT 화제작)". 뉴스1 (in Korean)
↑  Bergado, Gabe (2023-05-18). "XO, Kitty's Sang Heon Lee Is Your New Favorite Brash Heartthrob". Teen Vogue (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-07.
↑  Bradley, Faye (2023-05-18). "XO, Kitty's Hong Kong-raised Sang Heon Lee on his acting debut – interview". South China Morning Post (באנגלית). נבדק ב-2023-06-07.
↑  Kim, ChunWoong (2023-05-23). "'엑스오, 키티', 이상헌 프로필". 금강일보 (בקוריאנית). נבדק ב-2023-06-11.
↑  McNab, Kaitlyn (2022-04-06). "Meet the Cast of "To All the Boys" Spinoff Series "XO, Kitty"". Teen Vogue (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-07.
↑  Zara, Janelle (2023-05-18). "XO, Kitty review – convoluted but charming Netflix teen series". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-06-07.
↑  Oh, Kibbeum (2023-03-23). "'내가 사랑했던 모든 남자들에게' 키티의 컴백". Vogue korea (בקוריאנית). נבדק ב-2023-06-11.
↑  Grobar, Matt (2022-11-17). "'Gran Turismo' Film From Sony, PlayStation Productions Adds Four". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-07.
↑  Delgado, Sara (2023-05-30). "Sang Heon Lee Wanted to Bar Sister Gia Kim From Set for This "XO, Kitty" Scene". Teen Vogue (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-07.
↑  Hwang, HyeJin (2023-06-09). "'엑스오 키티' 최민영 "이상헌·김지아 실제 친남매, 호흡 잘 맞아 행운"[EN:인터뷰②]". 뉴스엔 Newsen: www.newsen.com. נבדק ב-2023-06-11.
1 2  Moon, Kat (2023-05-23). "XO, Kitty's Sang Heon Lee on How He 'Lived Life' Before First Major Acting Role, Minho and Kitty's Relationship, and Climbing". TVGuide.com (באנגלית). נבדק ב-2023-06-07.
1 2  Jung, Jinyoung (2023-06-01). "[IS비하인드] 유리랑 민호가 친남매였어? '엑스오 키티' A to Z". isplus.com (בקוריאנית). נבדק ב-2023-06-11.
↑  Bentley, Jean (2023-05-18). "Meet Kitty Song Covey's New Squad in 'XO, Kitty'". Netflix Tudum (באנגלית). נבדק ב-2023-06-11.
↑  Fun With Dumb (2023-05-24). "XO Dummy featuring Gia Kim & Lee Sang Heon - Fun With Dumb - Ep. 237". YouTube.
↑  "These Two "XO, Kitty" Stars Are Real-Life Siblings". Teen Vogue (באנגלית אמריקאית). 2023-05-18. נבדק ב-2023-06-07.
↑  Lee, ChangKyu (2023-05-22). "'엑스오, 키티' 출연진, 알고보니 남매?..."캐스팅 디렉터도 몰랐어" [엑's 할리우드]". www.xportsnews.com (בקוריאנית). נבדק ב-2023-06-11.
↑  Jacob, Teena (2023-05-18). "Meet your latest K-drama crush, Sang Heon Lee of XO, Kitty". Cosmopolitan Middle East. נבדק ב-2023-06-11.
↑  Gonzales, Erica (2023-06-14). "'XO, Kitty' Season 2 Is Officially on the Way". ELLE (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-15.
↑  Campione, Katie (2023-06-14). "'XO, Kitty' Renewed For Season 2 At Netflix". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-15.
טונגזי, קיסר סין

הקיסר טונג-ג'ה (סינית: 同治帝; פין-יין: Tóngzhì dì; וייד-ג'יילס: Tung Chih; חי: 1856-1875),הוא  הקיסר השמיני של סין משושלת צ'ינג. הוא הוכתר כקיסר בגיל 5, ולכן מדיניות שלטונו הוכתבה ברובה על ידי אמו הקיסרית האלמנה צה שי. חרף זאת, טונג-ג'ה ניסה לקדם תהליכי מודרניזציה ושינויים בקיסרות הסינית, במהלך שכונה "רסטורציית טונג-ג'ה", ובסופו של דבר לא צלח. הקיסר כיהן במשך 13 שנה ונפטר בגיל 18 מאבעבועות שחורות.
חייו

הקיסר טונגזי, היה הבן היחיד של הקיסר שיאנפנג והקיסרית האלמנה צה שי שנותר בחיים. בימיי שלטונו ניסה הקיסר טונגזי להביא רפורמה פוליטית בתקופת רפורמציית טונגזי. שמו הרשמי של הקיסר במאנצ'ורית היה פנסנגגה סאבינגא  ונודע בסינית כשישיאנג (祺祥). אך שם זה ננטש אחר כך על ידי אמו צה שי לטובת "טונגזי", קיצור של הביטוי הקלאסי (tong gui Yu zhi (同归 与 治; 同歸 與 פירושו "השבת סדר ביחד". פרשנות אלטרנטיבית מכנה אותו כ"אם ובנה קיסרים"(母子 同治 天下), שם זה מתאים למצב העניינים, כנוהגת הקיסרית האלמנה בהיותה עוצרת השלטון, היא ניהלה כוח אמיתי ולמעשה שלטה מאחורי הקלעים. הביטוי הפוליטי הסיני המסורתי "לבקר בקהלים מאחורי וילון" (垂帘听政; 垂簾聽政) נטבע כדי לתאר את שלטונה של הקיסרית האלמנה צה שי באמצעות בנה קיסר טונגזי אשר הפך לקיסר בגיל חמש עם מות אביו, קיסר שיאנפנג. בחירתו של אביו של ליורש העצר, סושון, הוסרה לטובת שותפות בין אמו הקיסרית האלמנה צה שי, הקיסרית האלמנה שיאן, ודודו השישי הנסיך גונג. אף כי ככל הנראה היו תקוות כי קיסר טונגזי יהפוך למנהיג כמו קיסר קאנגשי (שעלה על כס המלוכה בילדותו בשנת 1661), תקוות אלו יתבררו במהרה כטעות, מאחר שהקיסר הטונגזי גדל להיות עקשן וצעיר ממוזג.
בסתיו 1872 התחתן הקיסר המתבגר עם הקיסרית שיאוזיי ומספר פילגשים. הקיסר הטונגזי ככל הנראה רצה לתפוס את השלטון באופן מיידי, מה שהביא לריב בבית המשפט הקיסרי בנוגע לפירוק השלטון והתזמון שלו. עם זאת, שתי הקיסריות התנדנדו עד לתאריך המיועד של 23 בפברואר 1873. יום לאחר שהקיסר טונגזי תפס את מושכות הכוח ביקשו המעצמות הזרות קהל עם הקיסר המתבגר שיוכיח כי הוא באמת השליט של סין. הבקשה הוציאה מחלוקת חריפה בין השרים בחוקי החוץ, שהבהירו כי הם לא יבצעו את הקוטו הפולחן לקיסר, לבין המשרד לענייני חוץ של זונגלי, בנוגע לפרוטוקול שיש לקיים. ממשלת צ'ינג הייתה גם מתעבת להחזיק את הקהל בתחומי העיר האסורה, ובסופו של דבר התיישבה על "ביתן האור הסגול" באחד מארמונות האגם שממערב לעיר האסורה, המהווה כיום חלק מזונגונגנאי. הקהל נערך סוף סוף ב-29 ביוני 1873. עם זאת, לאחר שהקהל, הנציגים הזרים הבהירו את מטרת מטרדם שהתקבל באולם ששימש את קיסרי צ'ינג בתחילה לקבלת שליחים של מדינות יובלות. בסתיו 1874, הקיסר טונגזי נקלע להתנגשות עם שריו, שכללו את שני דודיו, הנסיך גונג והנסיך צ'ון, בעיקר בגלל תוכניותיו של הקיסר לבנות מחדש את ארמון הקיץ הישן בתקופה בה האימפריה פשטה רגל, ומעל לכך הייתה התנהגותו המופרכת שהוסיפה ריבים פנימיים. הקיסר הגיב בפיטורי השרים, אך הקיסריות האלמנות שיאן וצה שי התערבו, והוא הושיב אותם מחדש במקומן לפי הכרת כוחו שלו כי הוא למעשה הקיסר. באותו דצמבר הוכרז כי הוא חולה באבעבועות שחורות, והקיסריות האלמנות חידש את עוצמתן בממשל. הוא נפטר ב-12 בינואר 1875, ולא הותיר אחריו בנים שיחליפו אותו. מותו של קיסר טונגזי הותיר את בית המשפט הקיסרי במשבר ירושה, מכיוון שאף על פי שהיה חסר ילדים, על פי הדיווחים, הקיסרית שלו הייתה בהריון. בסופו של דבר, הגדירו הקיסריות את בן דודו בן השלוש של הקיסר טונגזי, זאיטיין, כיורש העצר. זייטאין היה בנו הביולוגי של הנסיך צ'ון, אך אומץ באופן סמלי כבנו של הקיסר של שיאנפנג כדי לגרום לו להיות זכאי לרשת את קיסר טונגזי. זייטאין התגייס אפוא כקיסר גואנג סו, כאשר הקיסריות האלמנות שיאן וצה שי חזרו לתפקידיהם כעוצרות הקיסרות. אשתו של הקיסר טונגזי נפטרה כמה חודשים לאחר מכן.
מרד טאיפינג

הונג שיאקוואן (1814–1864) הושפע באופן מיוחד מהאי יציבות חברתית של אזור קנטון. הוא השתייך למשפחה של איכרים צנועים ממחוזת הואה שמצפון לקנטון, חברי קהילת האקה המצויים באזור. הונג יצר גרסה משלו לנצרות עם טרנספורמציה מוחלטת של האומה הסינית כדי להתחיל את מרד הממלכה האלוהית שלו. בסוף 1851 כבש צבא טאיפינג את העיר החומה הראשונה של יונגן. כאשר עלה הקיסר טונגזי בן החמש על כס המלכות בשנת 1861, מרד טאיפינג איים על שנגחאי. מהלך זה הניע מספר קונסוליות זרות של בריטים, צרפתים ואמריקאים לבירה השמימית, להזהיר את טאיפינג מפני התערבות במסחר המערבי. הנייטרליות הזרה החלה להתפוגג כאשר האינטליגנציה המערבית של הטאיפינג חשפה הן את האידאולוגיה הדתית הלא-אורתודוקסית שלה והן את חוסר הבנתה את העולם המערבי. על מנת להציל את שנגחאי, הורה קיסר טונגזי לגנרל זנג גואפן לתקוף נגד המורד. מינויו של זנג היה נקודת המפנה במלחמת טאיפינג. זנג היה גנרל וירטואליסימו שביים קמפיין על-פרובינציאלי על ידי צבאות שגויסו והובלו על ידי סגני לוטו ובני חסותו השונים, שנתמך על ידי גיוס ההכנסה החיצוני, כולל הכנסות ממסים ומכס. האסטרטגיה שלו הייתה לעבור ממערב במורד יאנגזי כשהוא לוקח ערים עוקבות, ואילו לי הונג-ג'אנג, סגן ראשו, התקדם ממזרח דרך ג'יאנגסו לעבר ננקינג. בירת המורדים נפלה ביולי 1864. הונג שיאקוואן כבר מת, ב-1 ביוני 1864. לאחר נפילת העיר טבח גדול אירע. כוחות גרילה טייפינג ברחו דרומה, כולל בנו של הונג המלך היורש הונג רנגן, כדי להמשיך בתנועה, אך שניהם נלכדו במהרה והוצאו להורג. כוחות הטייפינג האחרונים נהרסו בגואנגדונג בראשית 1866, לאחר שהגיעו למעגל גאוגרפי כמעט מלא במהלך חמש עשרה שנים.
התנועה לחיזוק הכוח הקיסרי

ההשראה לתנועה המחזקת את הכוח הקיסרי משנות הארבעים של המאה העשרים נבעה מתוך תפיסה זו שההגנה של סין מול מלחמה ומרידה צריכה לבוא מבפנים, שכן האיש העילאי מתחזק תחת הכרח לפעולה החזקה של גן עדן. עלויות המלחמה והמרד הכתיבו ששושלת צ'ינג נוקטת באמצעים נמרצים כדי להבטיח את הישרדותה. יתרה מזאת, עצם הישרדותה של סין עצמה עמדה כעת על כף המאזניים. מאמצי חיזוק עצמי התפתחו ברצף של שלבים במשך תקופה של כמעט חצי מאה. בשנת 1840 המפכ"ל הקיסרי לין זקסו, שהתרשם מכוחן של אוניות מלחמה בריטיות בקרבות הראשונים של מלחמת האופיום, דגל באימוץ טכנולוגיה של חיל הים המערבי. קיטור ההנעה נמסיס העביר מעגלים סביב צומת מלחמה סינית מסורבלת. חלק מהסינים האמינו בתחילה כי גלגלי ההנעה מונעים על ידי גברים בתוך הספינה, אך עד מהרה התוודעו לעוצמת הקיטור, המפקח לין היה המחזק העצמי הראשון. ארגונים המחזקים את עצמם, כולל ארסנלים, מספנות ובתי ספר טכניים, הוקמו כעת בנמלי האמנה העיקריים שבהם הגישה לטכנולוגיה המערבית הייתה ישירה ביותר. עד שנת 1860, רובם המוחץ של מעמד המלומדים הסיני הפך מודע לגודל השינויים שחלו עקב הנוכחות המערבית הרקיעה שחקים בסין. כעת הם הצהירו כי שינוי בלתי ניתן לעמוד בפניו ודגלו למחקרים מעמיקים יותר של הטכנולוגיה המערבית. רפורמות רבות הוצעו ויושמו, אך בסופו של דבר כישלונם של הרפורמות נבע ממספר גורמים כמו מעצמות פוליטיות.