stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי מקורי
ביוגרפיה

פרופ' מקורי גדל והתחנך בנתניה. שירותו הסדיר היה בנח"ל ובמילואים שירת כרופא מוטס ב-יחידת החילוץ 669. הוא החל את לימודיו האקדמיים בחוגים לחינוך וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וכעבור שנה עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת תל אביב. ב-1975 סיים את לימודיו בהצטיינות.
לאחר סטאז' והתמחות ברפואה פנימית בבית חולים "מאיר" בכפר סבא, שגם אותה סיים בהצטיינות, יצא להשתלמות בת ארבע שנים באלרגיה ואימונולוגיה קלינית במרכזים הרפואיים של אוניברסיטת קולורדו ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. עם חזרתו לישראל הקים את היחידה לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית בבית החולים מאיר ועמד בראשה.
בשנת 1990 נתמנה לנהל את מחלקה פנימית ב' בבית חולים מאיר, המחלקה בה "גדל" כסטודנט, סטז'ר ומתמחה. ב־1993 הוזמן לשמש מדען אורח במעבדה למחלות אלרגיות במכונים הלאומיים לבריאות (NIH) בוושינגטון בארצות הברית.
כיהן בשורה ארוכה של תפקידים מקצועיים ואקדמיים, בהם נשיא האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית, ראש מכון פלסנשטיין למחקר רפואי בקמפוס בילינסון בפתח תקווה, מדען ראשי של קופת חולים כללית, ויועץ לארגון המזון והחקלאות של האו"ם. בשנת 1995 קודם לדרגת פרופסור מן המניין לרפואה פנימית באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2002–2006 כיהן כסגן דקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2006–2014 כיהן כדקאן הפקולטה. הוא הדקאן הראשון שסיים את לימודיו בפקולטה.
בשנים 2013–2014 עמד בראש פורום דקאני הרפואה בישראל, ונתמנה לכהן כראש פורום הבריאות במועצה להשכלה גבוהה.
פרופ' מקורי חוקר את המנגנונים של הדלקת האלרגית ותפקוד תאי פיטום (mast cells) והוא חבר ופעיל בארגונים בינלאומיים העוסקים בחקר המחלות האלרגיות והאימונולוגיות.
בשנים האחרונות הוזמן לכהן כפרופסור אורח במרכזים הרפואיים של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס בסידני, אוסטרליה ואוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
בפברואר 2015 פרש לגמלאות מתפקידו כמנהל מחלקה ומאז, ועד למינויו כיו"ר ות"ת, עמד בראש מרכז הרברט לחקר מחלות תאי פיטום במרכז הרפואי "מאיר". באוקטובר 2015 החל לכהן כנשיא המכללה האקדמית תל-חי, עד למינויו ליו"ר ות"ת.
בדצמבר 2021 מונה ליושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. הוועדה אחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות המתוקצבות הפועלות בישראל.
בפברואר 2024, בפעם הראשונה מאז 1986 העניקה האקדמיה האמריקאית לאלרגיה, אסתמה ואימונולוגיה פרס הוקרה יוקרתי Special recognition award לרופא מישראל. הפרס הוענק לפרופ' יוסי מקורי כהוקרה על קריירה יוצאת דופן ומלאת הישגים בתחום הטיפול הקליני והמחקרי, החינוך וההוראה, מדיניות ומנהיגות אקדמית.
נשוי לדפנה, לשעבר מנהלת היחידה לתזונה ודיאטה במרכז הרפואי שיבא ואב לשני בנים: אודי, מומחה לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר במרכז הרפואי שיבא וטל, מומחה ברפואה פנימית וגריאטריה במרכז הרפואי סוראסקי.
תחומי מחקר עיקריים

חקר מנגנוני הדלקת האלרגית
ביולוגיה של תאי פיטום ותפקודם בדלקות שאינן אלרגיות
פעילות הגומלין בין תאי T לתאי פיטום (mast cells)
תפקידים והישגים אקדמיים

195 מאמרים מחקריים ופרקים בספרים מדעיים
פיתוח ורישום שלושה פטנטים
השתתפות פעילה (הצגת עבודות מחקר) במעל 100 כנסים בינלאומיים
זכייה ב-20 פרסי הצטיינות ואותות כבוד מקצועיים
חבר ב-8 איגודים מקצועיים/מדעיים בארץ ובעולם
חברות בוועדות בינלאומיות של מספר איגודים מדעיים כולל הארגון העולמי לאלרגיה (WAO), האקדמיה הארופאית לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית (EAACI), האקדמיה האמריקאית לאלרגיה אסתמה ואימונולוגיה-קלינית (AAAAI), הקולגיום הבינלאומי לאלרגולוגיה (Collegium Internationale Allergologicum; CIA)
בעבר, נשיא האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית
בעבר, יו"ר של ועדת בחינות ההתמחות באלרגיה ואימונולוגיה קלינית – המועצה המדעית של הר"י
יועץ לארגון המזון והחקלאות (FAO) של האו"ם
חבר ויו"ר בוועדות מל"ג
ראש פורום הבריאות במל"ג
חבר במועצת הבריאות, משרד הבריאות
חבר בפורום האקדמי הבינלאומי F1000
זוכה בפרס מפעל חיים - Special Recognition Award לשנת 2024 מטעם האקדמיה האמריקאית לאלרגיה ואימונולוגיה
הערות שוליים

↑  המל"ג אישרה: פרופ' יוסי מקורי – הוא יו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב, באתר המועצה להשכלה גבוהה, 5 בדצמבר 2021
↑  שרון יונתן, פרס בינלאומי יוקרתי למנהל בכיר לשעבר במרכז הרפואי מאיר, צומת השרון כפר סבא, 12 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008638477605171  VIAF: 4159335137512960648   WorldCat (עם VIAF): 4159335137512960648
בית זייד

| --- | --- |

שלט הכניסה למושב מרחוב בקריית טבעון
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק יזרעאל
גובה ממוצע: ‎108 מטר
תאריך ייסוד: 1951
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 80 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 80 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) בית זייד(למפת הכרמל רגילה) בית זייד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית זייד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית זייד32°42′09″N 35°07′54″E﻿ / ﻿32.702397°N 35.131597°E﻿ / 32.702397; 35.131597  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק יזרעאל באדום - בית זייד בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

בֵּית זַיִיד הוא מושב על גבעות שייח' אבריק, הנושק לקריית טבעון ונמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל, בה הוא מהווה כיישוב המערבי ביותר.
היסטוריה

ב-1926, לאחר שגורש עם משפחתו מכפר גלעדי, התיישב אלכסנדר זייד, מוותיקי ארגון השומר, עם רעייתו ציפורה זייד ועם ארבעת ילדיהם על הגבעות עליהן שמר בשם "הקרן הקיימת". יזם את החפירות הארכאולוגיות שערך פרופ' בנימין מזר בעתיקות בית שערים וסייע להתיישבותו של קיבוץ אלונים הסמוך.
ב-11 ביולי 1938, בדרכו לפגישה עם אנשי אלונים, נרצח אלכסנדר זייד על ידי קאסם אל טאבש, בדואי משבט ערב אל-חילף. על שמו הוקם היישוב גבעות זייד, בו חיו בני משפחתו עד שעזבו בשנת 1951 והקימו את בית זייד במקום בו התגוררו לפני כן.
סמוך ליישוב ניצבת אנדרטת אלכסנדר זייד של דוד פולוס המראה את אלכסנדר זייד, רכוב על סוסתו, משקיף על מרחבי העמק. הפסל חובל והופל ממקומו באוקטובר 2007 ולאחר תקופה קצרה שוקם והושב למקומו.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588164805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבנה בבית זייד
עקרון הקטנת הנזק

עקרון הקטנת הנזק מהווה עיקרון כללי בכל דיני החיובים, כי על הניזוק להקטין את נזקו. הניזוק נושא בנטל לנקוט את כל האמצעים הסבירים כדי להפחית את הנזק שנגרם לו כתוצאה ממעשהו של מזיק אשר פגע בזכויותיו. בפקודת הנזיקין אין הוראה מפורשת בדבר החובה להקטין את הנזק, אולם הפסיקה קיבלה כהנחה מובנת מאליה את תקפו של העיקרון בדיני הנזיקין הישראליים.
סקירת הדין > הוראות החוק הרלוונטיות

בפקודת הנזיקין (נוסח חדש) אין התייחסות מפורשת ל"עקרון הקטנת הנזק" ולשיפוי על הוצאות להקטנתו. עיקרון הקטנת הנזק מופיע בחוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א 1970- סעיף 14- "(א) אין המפר חייב בפיצויים לפי סעיפים 10, 12 ו-13 בעד נזק שהנפגע יכול היה באמצעים סבירים למנוע או להקטין. (ב) הוציא הנפגע הוצאות סבירות למניעת הנזק או להקטנתו, או שהתחייב בהתחייבויות סבירות לשם כך, חייב המפר לשפות אותו עליהן, בין אם נמנע הנזק או הוקטן ובין אם לאו; היו ההוצאות או ההתחייבויות בלתי-סבירות, חייב המפר בשיפוי כדי שיעורן הסביר בנסיבות העניין". בנוסף מופיע גם בחוק חוזה הביטוח תשמ"א 1981, סעיף 61-"(א) אין המבטח חייב בתגמולי ביטוח בעד נזק שהמבוטח יכול היה למנוע או להקטין, בקרות מקרה הביטוח או לאחר מכן, בנקיטת אמצעים סבירים או אמצעים שהמבטח הורה לו לנקוט".
בדיני חוזים אין לנפגע חובה להקטין את הנזק. אולם, יש לו נטל לעשות כך, כלומר אם לא יעשה, לא נוכל לבא אליו בטענות, אבל הוא גם לא יזכה בפיצויים. המפר לא יהיה אחראי לו. הנטל הוא לנסות ולהקטין, אבל לא חייב להצליח, אם התבצע ניסיון להקטין את הנזק, אזי ההוצאות הסבירות שהוציא הנפגע, יתווספו לפיצויים שהמפר חייב לנפגע.
סקירת הדין > פיתוחים פסיקתיים בבית המשפט העליון > יישום התקדימים בערכאות הנמוכות

ניתן לראות בפסיקה בערכאות הנמוכות את יישום התקדימים שנקבעים בבית המשפט העליון. גם בערכאות הנמוכות ביותר כבית המשפט לתביעות קטנות, סוגיית הקטנת הנזק נדונה, ובפסק דין גרצמן שדנה במשפחה שדרשה פיצוי מכיוון שהמלון שהוזמן לה על ידי חברת הנסיעות אינו בסטנדרטים הראויים. בית המשפט יישם את המבחן האובייקטיבי - כיצד היה פועל בנסיבות דומות האדם הסביר, ומיושמת ההלכה לפיה הניזוק חייב לפעול בכל האמצעים, אשר האדם הסביר היה נוקט, ובכך למנוע מהמזיק לשאת בפיצויים על נזק שניתן למונעו.
עקרון הקטנת הנזק למרות המבחנים שהוצגו לעיל, עדיין אינו תקף בכל המקרים. הפסיקה שמרה עדיין מידה של התחשבות בניזוק הן ברצונותיו והן בחששותיו. בפרשת שרון שדנה בחששותיו של ניזוק מפני מעבר ניתוח, הצדיק בית המשפט את פסיקת הערכאה הראשונה, שלא ראתה בסירובו של הנפגע לעבור טיפול רפואי משום הפרת הנטל להקטין את הנזק, למרות שבמקרה זה הרופא העריך את סיכויי ההצלחה ב-75%. בית המשפט המשיך עם המגמה בפרשת אליהו שדנה בחיוב מעבר ניתוח, השופט טל קיבל את עמדת הניזוק למרות שדחה את מועד הניתוח כך שבעת שמיעת המשפט קטנו סיכויי הצלחת הניתוח.
סקירת הדין > מגמת בית המשפט מאז ועד היום

לסיכום הפיתוח הפסיקתי ולהצגת כיוון המגמה, נרחיב באחד הנושאים המדוברים ביותר בדוקטרינת עקרון הקטנת הנזק. והוא - השאלות הנוגעות לחובתו של הנפגע לעבור ניתוח, להטבת מצבו. בשנות החמישים, נראה היה שהמבחן מצוי בתחום הסובייקטיבי. כלומר, בגדר החלטתו של הנפגע. דוגמאות רבות לכך בפסיקה. בפרשת זייברט שדנה בנושא, נקבע שניזוק עם בעיות בברך לא חייב לעבור את הניתוח בגלל חששו של התובע - הצד הסובייקטיבי של בדיקת הסבירות. סבירות התנהגות הנפגע, בשנים אלו, בסרבו לקבל טיפול רפואי, נבחנה בבית המשפט באמת מידה סלחנית. התפתחות הפסיקה במגמה זו הייתה עד למחצית שנות השמונים בפרשת בן לב. (לעיל). השינוי הראשון בפסיקה מהמגמה המתוארת, לכיוון מגמה של אובייקטיביזציה של קנה המידה בנושא זה. החלה בפרשת הסנה שדנה בחשש הניזוק לעבור ניתוח, נקבע שאין כלל סיבה הגיונית לחששו של הנפגע, ועליו להקטין את נזקו. בעקבות כך פרשת תד"ל המשיכה עם המגמה, והשופט אור קבע שבהיעדר ראיה על סיכונים הכרוכים בניתוח, תיקבע הנכות לפי שיעורה, שתהיה לאחר הניתוח. הפרשה שבה באופן הבולט הוצגה שינוי המגמה הייתה פרשת גולדפרב (לעיל). כאמור, מגמה זו כנראה והשתנתה בפרשות שרון ואליהו (לעיל), וייתכן שאנו חוזרים לעבר הפסיקה של שנות החמישים. לדעת קציר המגמה של האובייקטיביזציה יכולה להתפרש במספר דרכים. האחת היא המשך ישיר להתקדמות הרפואה, בעיקר בתחום הכירורגי. והשנייה, ייתכן ומדובר בהחלתם של כללי הסבירות, האובייקטיביים מעיקרם גם על תחום זה.
פסק הדין האחרון שהציג את עיקרון הקטנת הנזק בדיני הנזיקין בבית המשפט העליון (נכון ל-4/2007) הוא פסק דין איילון. פסק הדין ניתן ב-5 בנובמבר 2006 ומציג את פיתוח הדוקטרינה וקובע שלנפגע ישנה הזכות לבחור האם להקטין את הנזק או אפילו להגדילו. במקרה זה, לאחר תאונת דרכים שעבר, עליו להחליט איזה גמלה יקבל. שהבעייתיות היא גודל הנזק שייגזר מבחירתו. אולם, למרות זכותו של הנפגע, בית המשפט העליון בראשות הנשיא לשעבר ברק התחשב במעביד, ועל פי עקרון הקטנת הנזק הוביל להסדר ניכוי צודק. ומנמק זאת בטיעון משמעותי וחשוב להפעלת דוקטרינת עקרון הקטנת הנזק גם בדיני הנזיקין, והוא איזון האינטרסים הראויים של הצדדים כולם. יצוין כי במקרה שהגמלה האחרת לה זכאי הנפגע עולה על הגמלה שהוא מקבל מענף נכות מעבודה והזכאות לגמלה אחרת נובעת לא רק מאירוע התאונה, יכול התובע לקבל את הקצבה האחרת, הגדולה יותר, וזאת הן מכוח סעיף 82 לפקודת הנזיקין המחייבת לנכות את גמלת הנכות מעבודה רק כאשר הזכאות לגמלה נבועת מהתאונה נשוא התביעה והן היות שבמצבים בהם ינכו לתובע את שווי גמלת הנכות מעבודה במלואה (במקום לנכות את אותו החלק היחסי של הגמלה האחרת הנובע מהתאונה) יהיה בכך כדי להזיק לתובע ולהגדיל את נזקיו
היבטים רלוונטיים בהצעת הקודיפיקציה

הקודיפיקציה התייחסה לעיקרון הקטנת הנזק במסגרת פרק רביעי שעוסק בפיצויים בתוך מסגרת ב' –הוראות נוספות לפיצויים-סעיף 459 לקודיפיקציה- סעיף 14 בחוק החוזים (תרופות), התשל"א 1970 נשאר במתכונתו הנוכחית. הקודיפיקציה הוסיפה את סעיף 460 - שקובע שאם נקט הנפגע פעולות סבירות למניעת הנזק או להקטנתו, ופעולות אלו החמירו את נזקו לעומת הנזק שהיה נגרם אלמלא ננקטו הפעולות, יהיה המפר חייב בפיצויים גם בשל הנזק הנוסף. סעיף זה הוא פיתוח הן של החקיקה הקיימת והן של הפסיקה. מכיוון שבחקיקה הקיימת בחוק החוזים (תרופות) סעיף 14 קובע:"בין אם נמנע הנזק או הוקטן ובין אם לאו", כלומר, גם אם הנזק אינו הוקטן עדיין חייב המזיק לשפות אותו על הוצאות אלו. ובפסק הדין הקודחים השופט ברנזון קבע כי על התובע מוטלת חובה לנקוט בכל צעד סביר להקטין את ההפסד שנגרם לו כתוצאה ממעשה העוול של הנתבע. בנוסף, אינו יכול לזכות בפיצוי על הפסד כזה אשר היה יכול למנעו, אלא אם מחמת מעשה או מחדל בלתי סביר, לא השכיל למנעו. והרי בשילוב החקיקה והפסיקה, הסעיף שהתווסף בקודיפיקציה תואם את מגמת המשפט בעניין עיקרון הקטנת הנזק, שהרי אם על התובע הנטל לנקוט בצעד סביר על מנת להקטין את נזקו, הרי ברור שאם פעולות אלו גרמו להחמרת מצבו, הרי האחריות על פעולות אלו עדיין נשארו על המפר - המזיק וצריך לשפות את הניזוק על כך.
מבט לעתיד

לצורך חוות הדעת בנוגע לשינוי העתידי בדוקטרינת הקטנת הנזק, חשובה ההבחנה במצב כיום תוך תשומת לב מרבית לכיוון המגמה, והרוח הנושבת במסדרונות בית המחוקקים ובית המשפט. בניתוח לעיל הוצג המצב כיום וכיוון המגמה. כנזכר לעיל, לדעת קציר המגמה של האובייקטיביזציה יכולה להתפרש במספר דרכים. האחת היא המשך ישיר להתקדמות הרפואה, בעיקר בתחום הכירורגי. והשנייה, ייתכן ומדובר בהחלתם של כללי הסבירות, האובייקטיביים מעיקרם גם על תחום זה. לדעתנו, הסברים אלו יפים ונכונים, אולם עדיין קשה להתמודד עם החזרה לכאורה של הפסיקה לכיוון הסובייקטיביות (לעיל). ולכן, ייתכן ולא מדובר בשינוי מגמה אלא בהתייחסות לכל מקרה לגופו עם נטייה עדיין לאובייקטיביות. כלומר, ההכרעה נפלה בעקבות העובדות שהתבררו בבית המשפט. כך למשל, בפרשת שרון בהערכת הרופא את הסיכון המשמעותי שהניתוח לא יצליח. ובפרשת אליהו ייתכן ומדובר בכך שבית המשפט מעניק חופש תמרון רחב לגבי ההחלטה של הנפגע בסמוך לפגיעה, הן כתוצאה של בלבול והן כתוצאה של כאב וסבל אשר גורמים לנפגע לא תמיד להחליט את ההחלטות הנכונות. לדעתנו, במבט לעתיד הפסיקה תמשיך את מגמת האובייקטיביות, תוך שיקול דעת ותשומת לב לעובדות הספציפיות ולמועד קבלת ההחלטות. בנוסף, השפעת הקודיפיקציה והמגמה שתוארה לעיל, הרי שעל התובע הנטל לנקוט בצעד סביר על מנת להקטין את נזקו, ואם פעולות אלו יגרמו להחמרת מצבו, הרי האחריות על פעולות אלו, עדיין יוטלו על המפר-המזיק ונחייב אותו לשפות את הניזוק על כך.
ראו גם

קשר סיבתי משפטי
אשם תורם
ריחוק הנזק
פסק דין גנזך
לקריאה נוספת

גד טדסקי, דיני הנזיקין – תורת הנזיקין הכללית (ירושלים, תשל"ז).
דוד קציר, פיצוים בשל נזק גוף (חיפה, התשס"ג, 2003).
מאיר שמגר, "מגמות במשפט" עיוני משפט כ (1) (ינואר 1996).
רמב"ם, הלכות חובל ומזיק.
רמב"ם, הלכות נזקי ממון.
אחדות העבודה - פועלי ציון

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מנהיגים:  יצחק טבנקין, יגאל אלון
 תקופת הפעילות:  1954–1968 (כ־14 שנים) 
 אפיון:  מפלגת שמאל פוליטי בישראל סוציאליסטית בעלת מאפיינים מדיניים ימניים.
 אידאולוגיות:  ציונות סוציאליסטית
 כנסות:  2 - 6
 ממשלות:  7, 8, 9, 10, 11, 12, 13
 אותיות:  תו
 שיא כוחה:  10 מנדטים (הכנסת השלישית)
 שפל כוחה:  4 מנדטים (הכנסת השנייה)
 נוצרה מתוך:  מפ"ם
 התמזגה לתוך:  המערך הראשון ולבסוף מפלגת העבודה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל עד שמאל
כנס אחדות העבודה - פועלי ציון ב-1955
אחדות העבודה - פועלי ציון הייתה מפלגה ציונית סוציאליסטית ישראלית בעלת מאפיינים מדיניים ניציים יחסית, שהוקמה בשנת 1954 בעקבות הפילוג במפ"ם. ב-1968 הייתה לאחת ממייסדות מפלגת העבודה, יחדיו עם מפא"י ורפ"י.
היסטוריה

מקימי המפלגה היו חברים ותיקים, יוצאי התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון (שהייתה אחת משתי המפלגות שהקימו את מפ"ם ב-1948) וחברים חדשים שהצטרפו אליהם. מפלגת האם של "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" הייתה התנועה לאחדות העבודה (אליה הצטרפה מפלגת פועלי ציון שמאל).
כל המפלגות האלה, שהייתה ביניהן קרבה רבה ואשר המשיכו למעשה זו את זו, כונו בקיצור "אחדות העבודה". אולם, יש להבדיל בינן ובין מפלגת אחדות העבודה שפעלה בארץ ישראל בשנים 1919–1930 (בראשות דוד בן-גוריון וברל כצנלסון ויחד עם מפלגת הפועל הצעיר הקימה את מפא"י). רק חלק מחברי "אחדות העבודה" הראשונה עבר לגלגולים הבאים של "אחדות העבודה".
בראש "אחדות העבודה - פועלי ציון" בראשית ימי המדינה, כמו גם בראש "התנועה לאחדות העבודה" לפני כן, עמד יצחק טבנקין (מנהיג הקיבוץ המאוחד ולימים מאבות התנועה למען ארץ ישראל השלמה). המפלגה נחשבה מפלגה "אקטיביסטית" (לעומת הקבוצה המתונה במפא"י, אותה ייצגו בתחילה משה שרת, יוסף שפרינצק ואחרים). עם זאת, מן הבחינה החברתית, נטתה עמדת "אחדות העבודה - פועלי ציון" שמאלה מעמדתה המרכזית של מפא"י.
ב-19 במאי 1965, לקראת הבחירות לכנסת השישית, התקשרה "אחדות העבודה - פועלי ציון" בהסכם עם מפא"י על פיו יתמודדו שתי המפלגות במשותף בבחירות לכנסת, במסגרת "מערך" משותף. חברי המפלגה שובצו במקומות: 3, 6, 11, 17, 26, 31, 36, 41, 46, 51, 56 ברשימה המשותפת. הסכם זה נמנה עם הגורמים שהביאו ליציאת רפ"י ממפא"י. עם זאת, המשיכה "אחדות העבודה - פועלי ציון" להתקיים כמפלגה נפרדת עד לאיחודה עם מפא"י ורפ"י ב-1968, במסגרת מפלגת העבודה.
בתקופת המערך הראשון, החלו ההבדלים האידאולוגיים בין "אחדות העבודה - פועלי ציון" לבין מפא"י להתקהות בהדרגה, אם כי המשקעים של הריב ההיסטורי נשארו תקופה ארוכה. תהליך זה נמשך גם לאחר הקמת מפלגת העבודה, אולם, איחוי הקרע עם רפ"י, שהחל עם הקמת מפלגת העבודה, היה איטי עוד יותר. בתקופת שלאחר מלחמת ששת הימים, הציג יגאל אלון את תוכנית אלון שהייתה תוכנית הפשרה הטריטוריאלית הראשונה שהציג מנהיג מרכזי במפלגת העבודה. לעומת גישה זו, הייתה הגישה של אנשי רפ"י בכיוון של פשרה פונקציונלית. אולם, החלוקה שבין מרכיבי מפלגת העבודה לא אפיינה עוד את ההבדלים האידאולוגיים כבעבר. למשל, לעומת עמדתו של יגאל אלון, נקט יצחק טבנקין, המנהיג ההיסטורי של "אחדות העבודה - פועלי ציון" בעמדה מנוגדת והיה ממקימי "התנועה לארץ ישראל השלמה". לעומת גולדה מאיר, ראש הממשלה יוצאת ממפא"י, שהתנגדה לוויתורים, ניצב אריה לובה אליאב, יוצא מפא"י אף הוא, שכיהן כמזכיר כללי של מפלגת העבודה בשנים 1969–1971 והיה יונה מוצהרת.
גם לאחר הקמת מפלגת העבודה, המשיכו, למעשה, יוצאי המפלגות שהקימו את מפלגת העבודה (ובהן "אחדות העבודה - פועלי ציון") לקיים סיעות פנים מפלגתיות נפרדות (במסגרת סיעה משותפת אחת בכנסת), שחילקו ביניהן את התפקידים הפוליטיים במפלגת העבודה לפי מפתח מוסכם. רק לאחר שנים רבות, עם קבלת חברים חדשים למפלגת העבודה שלא במסגרת אחד המרכיבים, התפוגגה חלוקה סיעתית זו.
מראשי המפלגה

יצחק טבנקין, המנהיג הראשון של התנועה ומנהיג הקיבוץ המאוחד. טבנקין שהוצג בבחירות לכנסת הראשונה במסגרת מפ"ם התפטר מן הכנסת ולא הוצג לבחירה לכנסת השנייה, לפי מסורת מפ"ם (ובדומה למה שהיה נהוג בברית המועצות) שראשי המפלגה (יעקב חזן ומאיר יערי) מסתפקים בתפקידם המפלגתי ואינם מתמנים לשרים ולעיתים אף לא לחברי כנסת.
אהרן ציזלינג, ממנסחי מגילת העצמאות, שר החקלאות בממשלה הזמנית. חבר הכנסת מטעם מפ"ם ואחרי התפלגות מפ"ם, ח"כ מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
ישראל בר-יהודה, שר הפנים, שר התחבורה, חבר הכנסת מטעם מפ"ם ואחרי התפלגות מפ"ם, ח"כ מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
יצחק בן אהרן, שר התחבורה, מזכ"ל ההסתדרות, חבר הכנסת מטעם מפ"ם ואחרי התפלגות מפ"ם, ח"כ מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
משה ארם, ממנהיגי פועלי ציון שמאל מיום ייסודה, חבר הכנסת מטעם מפ"ם ואחרי התפלגות מפ"ם, ח"כ מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
ישראל גלילי, ראש המפקדה הארצית של "ההגנה", שר ההסברה, שר בלי תיק, יועץ קרוב לראש הממשלה גולדה מאיר.
יגאל אלון, מפקד הפלמ"ח, מראשי תנועת העבודה ושר בממשלות ישראל מהממשלה ה-10 ועד הממשלה ה-17, מנהיג אחדות העבודה - פועלי ציון.
משה כרמל, מפקד חזית הצפון במלחמת העצמאות, שר התחבורה.
נחום ניר-רפאלקס, ממנהיגי פועלי ציון שמאל מיום ייסודה, נבחר לתפקיד יושב ראש הכנסת על ידי "קואליציית ניר" של מספר מפלגות, בניגוד לדעת מפא"י.
נציגי המפלגה בכנסת

הכנסת השנייה (1951)
4 מנדטים: משה ארם, יצחק בן-אהרן, ישראל בר-יהודה, אהרן ציזלינג
הסיעה, שלא הוכרה רשמית על ידי ועדת הכנסת, הוקמה ב-23 באוקטובר 1954 עם פרישת חבריה ממפ"ם.
הכנסת השלישית (1955)
10 מנדטים: יצחק טבנקין, ישראל בר-יהודה, ישראל גלילי, יגאל אלון, יצחק בן-אהרן, משה ארם, אברהם עבאס, צפורה לסקוב, זאב צור, רות הקטין, נחום ניר-רפאלקס, משה כרמל, ירחמיאל אסא
ב-12 באוקטובר 1955 פרשה מהכנסת צפורה לסקוב. החליף אותה נחום ניר-רפאלקס.
ב-9 ביוני 1958 פרש מהכנסת יצחק טבנקין. החליף אותו משה כרמל.
ב-17 בספטמבר 1958 נפטר אברהם עבאס. החליף אותו ירחמיאל אסא.
הכנסת הרביעית (1959)
7 מנדטים: ישראל גלילי, יגאל אלון, ישראל בר-יהודה, נחום ניר-רפאלקס, יצחק בן-אהרן, משה כרמל, מרדכי ביבי, רות הקטין
ב-25 באוקטובר 1960 פרש מהכנסת יגאל אלון. החליפה אותו רות הקטין.
הכנסת החמישית (1961)
8 מנדטים: ישראל גלילי, יגאל אלון, ישראל בר-יהודה, נחום ניר-רפאלקס, יצחק בן-אהרן, משה כרמל, מרדכי ביבי, רות הקטין, חליל-סלים ג'בארה, משה ארם
ב-11 במאי 1964 פרש מהכנסת יצחק בן-אהרן. החליף אותו חליל-סלים ג'בארה.
ב-4 במאי 1965 נפטר ישראל בר יהודה. החליף אותו משה ארם.
הכנסת השישית (1965)
8 מנדטים: ישראל גלילי, יגאל אלון, משה כרמל, מרדכי ביבי, רות הקטין, משה ארם, גבריאל כהן, אברהם ביטון, שושנה ארבלי-אלמוזלינו
ב-17 בינואר 1966 פרש מהכנסת חיים גבתי. החליפה אותו שושנה ארבלי-אלמוזלינו.
ב-23 בינואר 1968 התאחדו המפלגות מפא"י ואחדות העבודה-פועלי ציון שהרכיבו את סיעת המערך, יחדיו עם מפלגת רפ"י, והקימו את מפלגת העבודה.
ב-28 בינואר 1969 הקימו המפלגות העבודה ומפ"ם את סיעת המערך.
לקריאה נוספת

שמואל אטינגר, תולדות עם ישראל (כרך שלישי, תולדות עם ישראל בעת החדשה), הוצאת דביר, 1969
אורי יזהר, בין חזון לשלטון: מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון בתקופת היישוב והמדינה, הוצאת יד טבנקין, 2005.
הערות שוליים

↑  ראו אתר הכנסת: בתחום המדיני נחשבה אחדות העבודה למפלגה ”אקטיביסטית” וכשקם הליכוד בשנת 1973, הצטרפו כמה מחבריה לרשימה החדשה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306299005171  GND: 7549039-0  LCCN: nr92018383  VIAF: 132964063   WorldCat (עם VIAF): 132964063 
כרזה ובה הזמנה לכנס פעילים של המפלגה מקרב עדות המזרח
מערך הדיגיטל הלאומי

| --- | --- |

בניין מטה מערך הדיגיטל הלאומי בקריית הלאום
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תחום שיפוט:  ישראל
 משרד אחראי:  משרד הכלכלה והתעשייה
 תאריך הקמה:  מאי 2022
 ראש:  שירה לב עמי
 מנהל:  שירה לב עמי 
 מטה מרכזי:  ירושלים
 עובדים:  550
 https://www.gov.il/he/departments/national-digital-agency/govil-landing-page
 
מערך הדיגיטל הלאומי הוא גוף ממשלתי בישראל האחראי על קידום הטרנספורמציה הדיגיטלית במגזר הציבורי. המערך פועל תחת משרד הכלכלה והתעשייה ומשמש כזרוע הטכנולוגית המרכזית של הממשלה והגופים הציבוריים בישראל.
היסטוריה

בשנת 2002 החל המהלך הממשלתי הראשון להקמת תשתית תקשורת דיגיטלית בין הממשלה לציבור. בשנת 2013 גובשה לראשונה מדיניות לאומית לשימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת, ובשנת 2014 הורחבו תחומי פעילות התקשוב הממשלתי.
בשנת 2015 קודם המיזם "ישראל דיגיטלית" כאסטרטגיה ממשלתית, ובשנת 2016 הונגשו מאגרי המידע הממשלתיים לציבור. בשנת 2017 אושרה התוכנית הדיגיטלית הלאומית והמדיניות להזדהות בטוחה ברשת.
ביוני 2020 אוחדו רשות התקשוב הממשלתי ומטה המיזם הלאומי "ישראל דיגיטלית" למשרד הדיגיטל הלאומי, וחודש לאחר מכן התקבלה החלטה להאצת השירותים הדיגיטליים לציבור. ביולי 2021 נסגר משרד הדיגיטל הלאומי, והוקם במקומו מערך הדיגיטל הלאומי תחת משרד הכלכלה והתעשייה, המאחד את הגופים הקודמים תחת מסגרת ארגונית חדשה.
ראשי המערך

| שם | כהונה | כהונה |
| --- | --- | --- |
| יאיר שינדל | 2014 | 2016 |
| שי-לי שפיגלמן | 2017 | 2020 |
| שירה לב עמי | 2022 | הווה |