stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צנזורה כלכלית
תהליכים המשפיעים על תופעת הצנזורה הכלכלית

ריכוזיות - תהליך הריכוזיות בעולם התקשורת מתייחס לעובדה שהבעלות על יותר ויותר אמצעי תקשורת מתרכז בפחות ופחות ידיים. בישראל, שוק התקשורת מתרכז אצל מספר מועט של בעלים, כפי שניתן לראות במפת התקשורת הישראלית, שפותחה ב-2006 על ידי העיתון לענייני תקשורת, העין השביעית. תהליך זה מגביר את שכיחות התופעה כיוון שככל שהתאגיד המחזיק בבעלותו אמצעי תקשורת גדול יותר, יש לו אינטרסים כלכליים רבים יותר, ויכולת רבה יותר להשפיע על אמצעי התקשורת ובכלל זה גם להפעיל צנזורה כלכלית.
קונגלומרציה - קונצרנים המחזיקים בבעלותם אמצעי תקשורת הם גם בעלים של עסקים מתחומים אחרים, דבר המעודד את הבעלים המשותפים להשתמש בעיתון כדי לקדם את עסקיהם האחרים (או לפחות למנוע פגיעה בהם). חברת הכשרת היישוב בישראל היא בעלת עיתון מעריב, אך גם מחזיקה בעסקי נדל"ן, ביטוח, מלונאות ובריאות. אליעזר פישמן מחזיק בעיתון גלובס, אך גם בעסקים רבים אחרים.
החלשות השידור הציבורי - בכל העולם השידור הציבורי הולך ונחלש. תהליך זה מתבטא בירידת תקציבים של ערוצים ממלכתיים, ירידה בפופולריות שלהם, ביכולת שלהם להשפיע ובחשיבות שהציבור מייחס להם. הליך זה מפנה את הבמה לאמצעי התקשורת הנמצאים בבעלות פרטית, החשופים לאינטרסים עסקיים של הבעלים שלהם.
התבססות הולכת וגוברת על פרסום כמקור הכנסה - לפי מחקרים, עיתונים מרוויחים כשני שלישים מהכנסותיהם מפרסומות, ועוד כשליש ממכירות ומינויים. ערוצי טלוויזיה מסחריים מרוויחים רק מפרסומות. גם אתרי אינטרנט מכניסים כמעט רק מפרסומות. ככל שאמצעי התקשורת תלוי בגופים מסחריים המפרסמים אצלו - כוחם גדל. יוצא, שגוף עסקי שאינו בעלים של אמצעי התקשורת, אך מפרסם אצלו, משפיע עליו כאילו היה הבעלים, או אחד מהבעלים.
השלכות צנזורה כלכלית על חופש העיתונות

אמצעי התקשורת הנמצאים ברובם בבעלות פרטית מתנהגים כקבוצת אינטרס מובהקת שביניהם מתנהל קשר מעשי של שתיקה והשתקה. קשר זה מקשה על דיון ציבורי בצנזורה הכלכלית שנעשית על ידיהם ובכך עלולים לפגוע בחופש הביטוי. התלות בבעלים פרטיים ובמפרסמים מעודדת עיתונאים לוותר על הערכים המקצועיים של עצמאות וביקורתיות ולשתף פעולה עם הצנזורה והצנזורים משיקולים כלכליים. על מנת לקיים עיתונות כלכלית חופשית ומקצועית יש צורך בתשתית כלכלית - דוגמת בעלות ציבורית או בעלים המוכנים לוותר על שליטה ישירה במערכת, שיכולה לכלכל מערכת עיתונאים עצמאית. כל כלי תקשורת ששואף להרוויח או פועל מתוך אינטרסים פוליטיים עלול להיכנע לדרישות המפרסמים ולכן בסיס כלכלי יציב יעזור לשמור על חופש הביטוי וחופש העיתונות ולמנוע צנזורה.
מיתוג סמוי

צנזורה כלכלית מושגת בין השאר באמצעות שילוב מיתוג סמוי (תוכן שיווקי) בתוך תכנים תקשורתיים שונים, כך שהמסרים המסחריים יהיו סמויים ומשולבים באופן רב שכבתי עם כל תוכן אחר בלי שהצופה יהיה מודע להם. מיתוג סמוי יוצר פער תודעתי בין חוויית הצפייה של אנשים מן השורה ובין תהליכי ההפקה של התוכניות. פרקטיקה זו גם אינה עולה בקנה אחד עם חוק הגנת הצרכן. תכנים שיווקיים יכולים להשפיע על בחירת הנושאים בתוכניות טלוויזיוניות, ולכוון את המסרים הנידונים או הנדחקים. מיתוג סמוי מופיע בכל סוגי התוכניות, כולל תוכניות מציאות, בישול, ייעוץ, סדרות דרמה וגם בחדשות.
מיתוג סמוי > מיתוג סמוי בישראל

התופעה משחקת בעשור השני של המאה ה-21 תפקיד חשוב ובולט בתקשורת המסחרית הישראלית ובכלל זה בערוצי טלוויזיה מסחריים ובאתרי חדשות. בפרק זמן קצר היא הפכה למנוע כלכלי דומיננטי בתעשייה הטלוויזיונית בישראל. מיתוג סמוי בתקשורת ישראלית אינו מוגבל לקידום מטרות מסחריות. נעשה בו גם שימוש לקידום תפיסות עולם, השקפה פוליטית, ערכים, וסדרי יום של גופים ואישים ציבוריים. נכון ל-2018 פעלו בישראל סוכני תוכן שיווקי עצמאיים שמקדמים את התחום בחברות הפקה עצמאיות.
הערות שוליים

↑  מפת הבעלויות בתקשורת הישראלית, באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 2021
↑  יונתן כיתאין, ‏לא רק בישראל: השידור הציבורי מסביב לעולם מעורר מחלוקות, באתר גלובס, 30 בספטמבר 2016
↑  קליין יצחק, שידור ציבורי הוא רעיון שעברה שעתו, באתר מקור ראשון, ‏כ״א בכסלו ה׳תשפ״ה (22/12/2024 14:01)
↑  J. G. Navarro, Advertising media owners' revenue worldwide from 2019 to 2029, statista, ‏Jan 8, 2025
↑  אורן מור, מרכז בכיר, אגף כלכלה ותקציב, משרד התקשורת
אסף כהן, סמנכ"ל בכיר כלכלה ותקציב, משרד התקשורת, [https://www.gov.il/BlobFolder/reports/research_tv/he/%D7%9E%D7%95%D7%93%D7%9C%20%D7%9B%D7%9C%D7%9B%D7%9C%D7%99%20%D7%9C%D7%90%D7%9E%D7%99%D7%93%D7%AA%20%D7%94%D7%A9%D7%A4%D7%A2%D7%95%D7%AA%20%D7%9E%D7%94%D7%9C%D7%9A%20%D7%94%D7%AA%D7%A8%D7%AA%20%D7%A4%D7%A8%D7%A1%D7%95%D7%9D%20%D7%91%D7%A2%D7%A8%D7%95%D7%A6%D7%99%20%D7%94%D7%98%D7%9C%D7%95%D7%95%D7%99%D7%96%D7%99%D7%94%20%D7%94%D7%A8%D7%91%20%D7%A2%D7%A8%D7%95%D7%A6%D7%99%D7%AA.pdf מודל כלכלי לאמידת השפעות
מהלך התרת פרסום בערוצי
 הטלוויזיה הרב ערוצית], באתר משרד התקשורת אגף תקציב וכלכלה, ‏ניסן תשס"ט
יוני 2009
1 2 3 4 5  יחיאל לימור, הלל נוסק, Yehiel Limor, Hillel Nossek, Unspoken Censorship: Economic Censorship and the Mass Media / הצנזורה של "היד הנעלמה": כמעט ולא מדברים עליה, אך הצנזורה הכלכלית על אמצעי התקשורת, ובתוכם, מאיימת להפוך לאויב האמיתי של חופש העתונות, Kesher / קשר, 2001, עמ' 98–110
1 2  ענת באלינט, בתוך הקופסה: מיתוג סמוי בשידורי הטלוויזיה המסחרית בישראל, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏2012
ציר זמן של המהפכה התעשייתית

המהפכה התעשייתית הייתה תקופה היסטורית שכללה התפתחויות בתחומים רבים שהתרחשו בו זמנית.
להלן ציר זמן של התפתחות טכנולוגיות רבות, כגון מנוע הקיטור, רכבות, כלי רכב מונעים בידי קיטור וטכניקות ייצור.
מנוע הקיטור

ב- 1679, דני פפן המציא מכונה עם דגם עיצוב ("עיצוב פפן"), הפועל כסיר לחץ, על פי עקרונות הקיטור ובפועל נחשבת כמנוע הקיטור הראשון.
ב- 1690, לאחר מחקר משותף עם רוברט בויל, הציג דני פפן דגם למנוע הקיטור הראשון בעל היכולת לבצע עבודה, בשם מנוע אטמוספירי.
ב-1712 פיתח תומאס ניוקומן, ביחד עם שותפו תומאס סייוורי, את מנוע הקיטור הראשון שעבד בקנה מידה תעשייתי ושימש לפינוי מים ממכרות פחם.
ב-1769 שיכלל ג'יימס ואט את המצאתו של ניוקמן ורשם עליה פטנט. הדגם הראשון התחיל לפעול ב-1774 ובשנת 1800 נמכרו כבר 500 מנועים מסוג זה.
אריגה וטוויה

ב-1764 פיתח ג'יימס הארגריבס את גלגל הטוויה בשם "גלגל ג'יני" (Spinning jenny) שמשמש למיכון ואריגה מהירה של כותנה.
ב-1775 המציא סמואל קרומפטון את מכונת הטוויה האוטומטית שעבדה על כוח המים בשם "spinning mule".
ב-1793 פיתח אלי ויטני את המנפטה המודרנית, ששימשה להפרדת זרעי הכותנה מהפולימר של הצמח, מה שמוביל לפריחה של תעשיית הכותנה האמריקאית.
רכבות

ב-1822 נפתח קו הרכבת הראשון
"Hetton colliery railway" שתוכנן בידי ג'ורג' סטיבנסון ושימש את חברת הפחם "Hetton Coal Company" להובלת פחם אל העיירה הבריטית "Hetton-le-Hole".
ב-1829 פיתח רוברט סטיבנסון בנו של ג'ורג' סטיבנסון, את רכבת הקיטור הrocket.
ב-1830 נפתח קו הרכבת ממנצ`סטר לליברפול שתוכנן בידי ג'ורג' סטיבנסון ותופעל בידי רכבת הrocket של בנו רוברט סטיבנסון וחברת רוברט סטיבנסון (Robert Stephenson and Company).
כלי תחבורה ממונעים

ב-1803 פיתח ריצ'רד טרוויתיק (אנ') את כלי הרכב הממונע הראשון בשם כרכרת הקיטור הלונדונית.
באותה שנה בדיוק (1803), פיתח ויליאם סימינגטון את סירת המנוע הראשונה בשם "Charlotte Dundas", שמונעת בידי מנוע קיטור.
ב-1807 בנה רוברט פולטון את ספינת הקיטור הראשונה שזכתה להצלחה מסחרית בשם "North River Steamboat" ופעלה בעזרת מנוע הקיטור של ואט.
אחרים

ב-1781 נחנך גשר הברזל שמדגים את טכניקות הבנייה והעיצוב של מתכות שונות כולל ברזל שהשתכללו בעקבות תהליכי מיכון של המהפכה התעשייתית
ב-1823 מתחילות בארצות הברית עבודות הבנייה לכביש הראשון, ככביש אגרה .
הערות שוליים

↑  הפניה לערך באנגלית - Steam digester
↑  Anita McConnell; 'Papin, Denis (1647–1712?)' (2004). "Oxford Dictionary of National Biography". Oxford University Press.
עיצוב פפן
עיצוב מנוע האטמוספירי של פפן
תרשים סכמטי של מנוע הקיטור האטמוספירי של ניוקומן
מנוע הקיטור של ואט
מכונת הטוויה ג'יני
spinning mule
מנפטת הכותנה של אלי ויטני
קו הרכבת "Hetton colliery railway"
העתק של דגם ה־rocket שמשמש כאטרקציה תיירותית
חנוכת קו הרכבת החדש
כרכרת הקיטור הלונדונית
ספינת "Charlotte Dundas"
העתק מוקטן המוצג במוזיאון הדסון
גשר הברזל
עובדים שוברים אבנים לחתיכות קטנות
סקר כוח אדם

סקרי כוח אדם הם סקרים שמטרתם לאסוף נתונים אודות שוק העבודה. סקרי כוח אדם משמשים לחישוב שיעור התעסוקה המוגדר בארגון העבודה הבינלאומי (ILO) אשר מפגיש[דרושה הבהרה] בין ממשלות, מעסיקים ועובדים מ־187 מדינות. על פי ארגון העבודה הבינלאומי, סטטיסטיקה של עבודה ממלאת תפקיד חיוני בפיתוח והערכת התקדמות המדינות בנושא תעסוקה ומהווה כלי חשוב לניתוח המידע והבנת הבעיות בתחום.
שימוש

סקרי כוח אדם מספקים נתונים על מדדים חיוניים של שוק העבודה. מגוון רחב של מדינות נעזרות בנתוני הסקר כמקור עיקרי לניטור וקבלת החלטות בנושאי תעסוקה; נתוני הסקר משמשים לקביעת מדיניות כספית, פיסקאלית ותעסוקתית וכן לקביעת מדיניות בנושאי הפחתת עוני, השכלה והכשרה. מטרתו העיקרית של סקר כוח אדם היא לסווג את אוכלוסיית גיל העבודה (15 ומעלה) לשלוש קבוצות: מועסקים, מובטלים (שניהם יחד מכונים 'כוח העבודה') ואנשים שאינם שייכים לכוח העבודה. הסקר מאפשר מעקב אחר התפתחות בכוח העבודה, גודלו ותכונותיו, מדידת היקף האבטלה במשק ועוד.
סקרי כוח אדם באירופה

כל המדינות החברות באיחוד האירופי נדרשות לערוך סקר כוח אדם מדי שנה.
סקר כוח האדם של האיחוד האירופי (EU-LFS) הוא סקר המדגם הגדול ביותר במשקי הבית האירופיים. ה-Eurostat, (European Statistical Office – מנהלת הסטטיסטיקה האירופית) אשר מספק את המידע הסטטיסטי לאיחוד האירופי ואחראי על קידום התיאום הסטטיסטי בין מדינות, מפרסם את תוצאות הסקר עבור 35 המדינות המשתתפות בו: עשרים ושבע המדינות החברות האיחוד האירופי, הממלכה המאוחדת, שלוש מדינות EFTA (איסלנד, נורווגיה ושווייץ), וארבע מדינות מועמדות לאיחוד האירופי (מונטנגרו, צפון מקדוניה, סרביה וטורקיה). איסוף הנתונים המתפרסם על ידי ה-Eurostat מתייחס לשנים 1983 ואילך. סקר כוח אדם נערך באירופה לראשונה בשנות החמישים של המאה העשרים, בשש מדינות. עם השנים, גדל מספר המדינות העורכות את הסקר ונוצר תיאום בהגדרות הסקרים בין המדינות, בעיקר באמצעות חקיקה אירופאית. בשנים 1982 ו-1987 כונסו ועידות בינלאומיות של סטטיסטיקאים לנושא עבודה; ועידות אלה קבעו את אבני הדרך ליצירת יכולת השוואה גבוהה בין מדינות.
היסטורית, סקרי כוח אדם רבים באירופה נערכו רק פעם בשנה, באביב, שנחשבת עונה "רגילה" ומייצגת שאינה מושפעת משינויים עונתיים. שיטה זו לא אפשרה מעקב אחר מגמות לטווח הקצר של שוק העבודה ולכן הוחלט על מעבר לסקר שנתי המכסה את כל שבועות השנה. בין השנים 1998 ועד 2004 מדינות האיחוד האירופי עברו לביצוע סקר כוח אדם באופן רציף בהתאם להחלטה של הלשכה הסטטיסטית של האיחוד האירופי (אנ').
בישראל

סקר כוח אדם הוא בין הסקרים המרכזיים שעורכת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) החל משנת 1954, ובאופן שוטף משנת 1960 ועד היום. נתוני סקר כוח אדם כוללים את שיעור התעסוקה במשק (המכונה גם "שיעור האבטלה") אשר מפורסם מדי חודש. בנוסף, כוללים נתוני הסקר את תכונות כוח העבודה בחלוקה לפי גיל, מין, אזורי מגורים, ענפים כלכליים, משלחי יד ועוד. נתוני הסקר מיועדים לתכנון, למינהל ולמחקר של נושאים חברתיים וכלכליים המשמשים את מקבלי ההחלטות וגופים מדיניים, כלכליים וציבוריים (הכנסת, משרד האוצר, בנק ישראל, המוסד לביטוח לאומי ואחרים).
הסקר מבוסס על האוכלוסייה הקבועה של מדינת ישראל בגילאי 15 ומעלה, ונערך על מדגם של כ־12,000 דירות מדי חודש. באוכלוסיית הסקר נכללים: תושבים קבועים השוהים בישראל, תושבים קבועים השוהים מחוץ לישראל שנה או פחות ברציפות, עולים חדשים ועולים בכוח, מרגע בואם לישראל, תיירים, מתנדבים ותושבים ארעיים השוהים בישראל יותר משנה ברציפות.
בישראל > מטרות הסקר

לעקוב באופן שוטף אחרי ההתפתחויות בכוח העבודה בישראל, בגודלו ובתכונותיו;
למדוד את היקף התעסוקה במגוון ענפי הכלכלה ומשלחי היד;
לאמוד את היקף האבטלה;
לאסוף נתונים על מועסקים, על מחפשי עבודה ועל מי שאינם משתתפים בכוח העבודה;
לאסוף נתונים על משקי הבית בישראל.
בישראל > הגדרות הסקר

מועסקים: בני 15 ומעלה אשר עבדו שעה אחת לפחות בשבוע, בישראל או מחוצה לה, תמורת שכר או רווח כלשהו. בקבוצת המועסקים נכללים גם אנשים המשרתים בצבא (חובה או קבע) ואנשים שנעדרו זמנית מעבודתם בשבוע הקובע.
בלתי מועסקים: בני 15 ומעלה שלא עבדו בשבוע הקובע, אך חיפשו עבודה באופן אקטיבי במהלך החודש שקדם לראיון ויכלו להתחיל לעבוד לו הוצעה להם עבודה.
האוכלוסייה השייכת לכוח העבודה: בני 15 ומעלה 'מועסקים' או 'בלתי מועסקים'.
האוכלוסייה שאינה שייכת לכוח העבודה: בני 15 ומעלה שאינם 'מועסקים' או 'בלתי מועסקים'.
בישראל > מתודולוגיה

שיטות הדגימה, האמידה והחקירה של סקר כוח אדם השתנו במהלך השנים. בשנת 2012 הוכנסו בסקר כוח אדם בישראל שינויים לאור ההרחבה של הגדרת כוח העבודה לכלל כוח העבודה במקום כוח העבודה האזרחי בלבד, ומתכונת הסקר שונתה מסקר רבעוני לסקר חודשי. מאז שנת 2012, מרואיינים בסקר בכל חודש כ־20,500 בני 15 ומעלה. הדירות המשתתפות בסקר נדגמות בשני שלבים: בשלב הראשון דוגמים יישובים יחסית לגודלם כך שהסתברות היישוב להידגם היא יחסית לגודלו; בשלב השני של הדגימה דוגמים דירות למגורים מתוך יישובי המדגם. כדי לצמצם את טעויות הדגימה, שולבה בסקר כוח אדם שיטת אמידה חדשה המכונה "אמידה משולבת", המכיילת את נתוני הפרטים ומשקי הבית המשתתפים בחודש מסוים לסך כל האוכלוסייה הידוע לפי חתכים של אזור גאוגרפי, מין וקבוצת גיל ובנוסף לתכונות כוח עבודה מהחודש הקודם.
כל דירה הנכללת במדגם מרואיינת שמונה פעמים לפי הדגם המוכר בסימון 4-8-4: ארבעה ראיונות בחודש הכניסה לסקר ובשלושת החודשים שאחריו, הפסקה של שמונה חודשים, ולאחר מכן ארבעה ראיונות רצופים נוספים בחודשים הבאים. הרציונל של שיטה זו הוא למדוד שינויים בתעסוקה של אנשים לאורך זמן והראיונות החוזרים מאפשרים מיפוי שינויים במקומות עבודה, כמות שעות עבודה, אופי העבודה של אנשים לאורך טווח של שנה וארבעה חודשים. במסגרת הריאיון נאספים פרטים על בני משק הבית אשר מתגוררים בדירה, ופרטי השכלה ועבודה על בני 15 ומעלה. לפי הגדרות ארגון העבודה בינלאומי נמדדת התעסוקה של כל אדם מגיל 15 ומעלה ולכן נתוני תעסוקה נאספים על האנשים בגילאים אלה, בפועל מפורסמים נתונים על בני 15 ומעלה לצד נתונים על בני גיל 21–64 או נתונים על בני 25–64 שמהווים את כוח העבודה העיקרי במדינות המפותחות.
הנתונים נאספים בשתי שיטות עיקריות: ראיונות פנים אל פנים וראיונות טלפוניים. על פי רוב, בשלב הראשון נערך ריאיון פנים אל פנים, ובשבעת השלבים שאחריו נערך ריאיון טלפוני. החל מחודש מרץ 2020 עקב משבר נגיף הקורונה הוחלפו הראיונות פנים-אל-פנים בבתי התושבים בראיונות טלפוניים. כמו כן, לפי הגדרות הסקר, רוב העובדים שהוצאו לחופשה ללא תשלום החל מחודש מרץ 2020 נחשבים כ"מועסקים אשר נעדרים זמנית מעבודתם".
הערות שוליים

↑  ארגון העבודה העולמי – ILO Library services – Library and information services, באתר www.ilo.org
↑  Statistics and databases, www.ilo.org (באנגלית)
↑  Model LFS questionnaires for PAPI and CAPI, ILOSTAT (באנגלית אמריקאית)
↑  EUROPEAN UNION LABOUR FORCE SURVEY
↑  EU labour force survey – development and history
1 2 3 4 5  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה-סקר כוח אדם: שיטות
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה-סקר כוח אדם: הגדרות, סיווגים והסברים
משלחת ההצלה של אמין פאשה

משלחת ההצלה של אמין פאשה (אנגלית: Emin Pasha Relief Expedition) משנת 1886 עד 1889 הייתה אחת המשלחות האירופיות הגדולות האחרונות אל פנים יבשת אפריקה במאה התשע עשרה. היא יצאה לכאורה להציל את אמין פאשה, מושל קולוניאלי נצור על ידי כוחות המהדיסטים. המשלחת הובלה על ידי הנרי מורטון סטנלי ונודעה בשאיפתה לחצות את "אפריקה האפלה ביותר", שהצטמצמה בעקבות מותם של רבים מחבריה.
חרדה באקווטוריה

המהדיסטים כבשו את חרטום בשנת 1885 והממשל המצרי של סודאן התמוטט. המחוז הדרומי הקיצוני אקווטוריה כמעט היה מנותק מהעולם החיצון. אמין פאשה היה רופא עות'מאני שמונה למושל אקווטוריה. הוא הצליח לשלוח ולקבל מכתבים דרך בוגנדה וזנזיבר והודיעו לו בפברואר 1886 כי ממשלת מצרים תפקיר את המחוז שלו. ביולי עודד אותו המיסיונר אלכסנדר מקאי להזמין את ממשלת בריטניה לספח את אקווטוריה עצמה. הממשלה הבריטית לא הייתה מעוניינת במיזם כה מפוקפק, אך הציבור הבריטי ראה את אמין פאשה כמו גנרל צארלס גורדון השני שנמצא בסכנת חיים מהמהדיסטים.
איש העסקים והפילנתרופ הסקוטי ויליאם מקינון שהיה מעורב במיזמים קולוניאליים שונים, פנה לסטנלי בהצעה להוביל משלחת סיוע. סטנלי הצהיר על עצמו שהוא מוכן "בהתראה של רגע" לצאת לדרך. לאחר מכן פנה מקינון לג'ייף האטון, מכר עסקי שגם היה מעורב בפעילות קולוניאלית, ויחד הם ארגנו את "ועדת הסיוע של אמין פאשה", שהייתה ברובה מורכבת מחבריו של מקינון, שהפגישה הראשונה שלהם הייתה ב־19 בדצמבר 1886. הוועדה גייסה בסך הכל כ £ 32,000.
סטנלי עדיין היה באופן רשמי קשור לעבודתו אצל ליאופולד השני מלך בלגיה. סטנלי הועסק בעיצוב מדינת קונגו החופשית של לאופולד. כתנאי לשחרור של סטנלי, הוסכם בישיבה בבריסל בין סטנלי למלך, כי המשלחת תתכנן מסלול ארוך יותר במעלה נהר קונגו. זאת בניגוד לתוכניות של שימוש בדרך הקצרה ביותר מהיבשת בחוף המזרחי של אפריקה. בתמורה, לאופולד יתן את ספינות הקיטור שלו להובלת המשלחת במעלה הנהר, מבריכת סטנלי (כיום בריכה מלבו) עד לפיו של נהר ארווימי.
ב-1 בינואר 1887, סטנלי חזר ללונדון והכין את המשלחת, וזכה להוקרת הציבור. סטנלי עצמו התכוון שהמשלחת תהיה של עזרה הומניטרית ולא משלחת של כיבוש צבאי. הוא הכריז: המשלחת אינה צבאית - כלומר, מטרתה לא להילחם, להשמיד או לבזוז. מטרתה להציל, להקל על מצוקה, לשאת נוחות. אמין פאשה הוא אדם טוב, קצין אמיץ, איש נועז הראוי למאמצי הצלה, אבל אני מסרב להאמין ולא הצלחתי לקבל מאף אחד באנגליה את הרושם, שחייו או חייהם של מאות האנשים שאיתו, הם לא על כף המאזניים, מול חייהם של אלפי ילידים או הרס הארץ. אלה יכולים להיות תוצאות שמשלחת צבאית תגרום להן באופן טבעי. המשלחת היא שיירה עוצמתית בלבד, חמושה ברובים לצורך הבטחת התנהלותה הבטוחה ומביאה תחמושת לאמין פאשה, להגנה וודאית יותר של אנשיו. יש לנו גם אמצעים לרכוש אמונם של שבטים וראשיהם, לקנות אוכל ולשלם את דרכה בצורה חופשית.
המטרה הכפולה של המשלחת

במספר פרסומים שיצאו לאחר המשלחת, סטנלי טען כי מטרת המאמץ הייתה יחידה - להציל את אמין פאשה. לדוגמה, הוא כתב את הדברים הבאים תוך הסבר על החלטה על המסלול הסופי - המסלול דרך הקונגו היה קצר יותר, והוא גם השקיט את הפחדים של הצרפתים והגרמנים שחששו שמאחורי המסע ההומניטרי, עומדים מניעים של סיפוח.
עם זאת, כתביו האחרים של סטנלי מצביעים כי המטרה המשנית הייתה סיפוח טריטוריאלי. הוא כתב בספרו על המשלחת ופגישתו עם הסולטאן מזנזיבר שבהם ניסה להגיע להסכמים פוליטיים איתו. כמה עמודים בהמשך אותו הספר, סטנלי מבהיר שאכן, הפגישה הייתה קשורה לסיפוח:
השלמתי כמה משימות קטנות בזנזיבר באופן משביע רצון. אחת מהן הייתה לגרום לסולטאן לחתום על הוויתורים אותם ניסה מקינון להשיג לפני זמן רב. מכיוון שלגרמנים יש טריטוריה מפוארת ממזרח לזנזיבר, היה זה אך הוגן כי לאנגליה יהיה חלק מההגנה שהיא העניקה לזנזיבר מאז 1841 ... הוויתור שאותו רצינו להשיג הקיף חלק מחוף המזרח אפריקני, מתוכו מומבסה ומלינדי היו הערים העיקריות. במשך שמונה שנים, למיטב ידיעתי, העניין הוצב לפני הוד מעלתו, אך את חתימתו של הסולטאן הייתה קשה להשיג.
הרישומים בארכיון הלאומי בקיו, לונדון, מציעים תובנה עמוקה עוד יותר ומראים כי סיפוח הייתה המטרה שסטנלי היה מודע לה במהלך המשלחת. הסיבה לכך היא שיש כמה אמנות שנחתמו שם באוגנדה במהלך משלחת אמין פאשה. האמנות נתנו הגנה בריטית למספר ראשי שבטים באפריקה. בין אלה היו מספר אמנות שכבר מזמן זוהו כהונאות אפשריות.דוגמה טובה לכך היא אמנה מספר 56, שכביכול סוכמה בין סטנלי לאנשי "מזמבוני, קאטו וקלנגה".
הכנות

תוכנית המשלחת הייתה לנסוע לקהיר, אחר כך לזנזיבר כדי לשכור סבלים, ואז דרומה סביב אפריקה לשפך הקונגו. לעלות במעלה הקונגו עם ספינות הקיטור של ליאופולד, עד הנהר ארווימי. סטנלי התכוון להקים מחנה בארווימי, ואז לצאת מזרחה דרך שטח לא ידוע, כדי להגיע לאגם אלברט ולאקווטוריה. לאחר מכן הוא ציפה כי אמין ישלח את משפחות עובדיו המצריים חזרה במסלול ידוע, ואתם יחד כמות גדולה של שנהב שהצטברה באקווטוריה, ואילו סטנלי, אמין וחייליו של אמין ימשיכו מזרחה לזנזיבר. היו ספקות בציבור לגבי התוכנית, שהתרכזו בשאלה האם ניתן לממש אותה. נראה כי לא נשקלה האפשרות שאמין לא ירצה לעזוב.
המשלחת הייתה הגדולה והמצוידת ביותר שיצאה לאפריקה. סירת פלדה בשם ה-Advance תוכננה להיות מפורקת ל-12 חלקים להעברה ביבשה. היא צוידה באחד מהתותחים החדשים שהמציאו לאחרונה, והיה הראשון שהובא לאפריקה. לדעתם רק 'להציג' לראווה את התותח כבר יצר הרתעה, שתחסוך בעיות למשלחת במפגש עם ילידים בעייתיים.
הגישו מועמדות למשלחת יותר מ-400 איש מלאי תקווה. מבין אלה בחר סטנלי את הקצינים שהיו אמורים ללוות אותו לאפריקה. כולם היו בעלי ניסיון באפריקה, הן כציידים והן כעובדים. חלקם היו אנשי צבא ששירתו ברחבי האימפריה הבריטית בעיקר בהודו. קצינים אחדים צורפו, כי תרמו כסף רב למשלחת. רופא המשלחת תומאס האזל פרקה שנשכר באלכסנדריה, שם עשה שירות צבאי. ויליאם הופמן היה משרתו האישי של סטנלי.
סטנלי עזב את לונדון ב־21 בינואר 1887 והגיע לקהיר ב־27 בינואר. ההתנגדויות מצריות לתוואי קונגו הוסרו בעזרת מברק של לורד סליסבורי, והמשלחת הורשתה לצעוד תחת דגל מצרים. סטנלי נפגש גם עם אנשים שהיה להם יותר מידע מעודכן על הנעשה באקווטוריה.
סטנלי עזב את קהיר ב־3 בפברואר, הצטרף לחברי משלחת במהלך עצירות בסואץ ועדן והגיע לזנזיבר ב־22 בפברואר. שלושת הימים הבאים בילו באריזה לקראת יציאת המשלחת, העמסת הציוד וניהול משא ומתן. סטנלי פעל כנציג של מקינון לשכנע את הסולטאן מזנזיבר להעניק ויתור על מה שלימים הפך ל"חברת המזרח אפריקה הבריטית המלכותית" (IBEAC), וערך שני הסכמים עם טיפו טיב. הראשון כלל מינויו לשליט של אזור סטנלי פולס. על הסכם זה נמתחה ביקורת רבה באירופה כעסקה עם סוחר עבדים, וההסכם השני התייחס לסבלים למשלחת. בנוסף למטען של המשלחת, הייתה השערה כי הסבלים צפויים להביא חזרה כ-75 טון שנהב המאוחסנים באקווטוריה. סטנלי כתב מכתבים לאמין וחזה את הגעתו לאגם אלברט בסביבות אוגוסט.
במעלה הקונגו

המשלחת עזבה את זנזיבר ב־25 בפברואר והגיעה לפתח הקונגו ב־18 במרץ. הגעתם הייתה בלתי צפויה, מכיוון שכבל הטלגרף נקרע ואנשי המנהל המקומי לא קיבלו הוראות. ספינות הקיטור ששכרו הביאו את המשלחת למטאדי, שם השתלבו המובילים והביאו כ־800 מטענים ציוד ותחמושת לליאופולדוויל שליד בריכת סטנלי. ההתקדמות הייתה איטית, מכיוון שתקופת הגשמים הייתה בשיאה, והאוכל היה בקיצוב - בעיה שהייתה אמורה להתמיד לאורך כל תוואי המשלחת. לאורך התוואי היה לעיתים רחוקות אוכל רזרבי לקיום אלף איש נוספים, מכיוון שמדובר באזור בו ישנה כלכלת קיום.
ב־21 באפריל הגיעה המשלחת לליאופולדוויל. המלך לאופולד הבטיח ספינות קיטור לשייט, אך רק אחת הייתה במצב תקין. סטנלי ביקש עוד שתיים ממיסיונרים של המשלחת הבפטיסטית. כמו גם את הספינה "פלורידה", שעדיין הייתה בבנייה ושימשה כדוברה. אפילו אלה לא הספיקו, כך שרבות מחבילות הציוד נותרו בלאופולדוויל. בשלב זה, הודיע סטנלי גם על חלוקת המשלחת - חלק יישאר במאסף, וחלק קטן יותר יצא והתקדם במהירות לאקווטוריה.
ההפלגה במעלה קונגו החלה ב־1 במאי. בתחנת בנגאלה המשיכו הקצין ברטלוט וטיפו טיב עד מפלי סטנלי שבנרי ריד, בעוד סטנלי לקח את נתיב נהר הארווימי ליאמבויה. תושבי ימבויה סירבו להרשות להם להתגורר בכפרם, ולכן סטנלי תקף והרחיק את תושבי הכפר והפך את הכפר הנטוש למחנה מבוצר. בינתיים, במפלי סטנלי, טיפו טיב ניסה לרכוש סבלים, אך הוא חשב שסטנלי הפר את חלקו בהסכם שלהם, ולמעשה לא היה ברור עם יגיעו סבלים נוספים, אולי בעוד מספר שבועות.
אפריקה האפלה ביותר

עם זאת, סטנלי התעקש על מהירות, ויצא לאגם אלברט ב-28 ביוני, ובמקור ציפה שהמסע ייקח חודשיים. אולם המשלחת לא הייתה מוכנה לקשיים הקיצוניים של מסע ביער איתורי המשווני והם לא הגיעו לאגם עד דצמבר. רק 169 מתוך 389 שיצאו לדרך ממבויה היו עדיין בחיים. עצי היער היו כה גבוהים וצפופים עד כי מעט אור הגיע לרצפה (ומכאן הביטוי "אפריקה האפלה ביותר"), בקושי ניתן היה למצוא אוכל, ופיגמאי מקומי חשב שהמשלחת היא פשיטה של סוחרי עבדים, וירה לעברם חיצים מורעלים. המשלחת נעצרה בשתי התנחלויות ערביות, ובכל מקרה הם הותירו אחריהם ציוד רב בתמורה לאוכל שקיבלו שם.
בסופו של דבר היער פינה את מקומו לסוואנה, וב־13 בדצמבר ראתה המשלחת את אגם אלברט. אמין פאשה לא היה שם והמקומיים לא ראו אירופאי מזה שנים רבות. סטנלי החליט לחזור לכפר איבווירי על הרמה שמעל האגם, שם בנו את פורט בודו. הקצין ויליהם סטארס הלך לכפר לאסוף אנשים וציוד וחזרו ב־12 בפברואר. בינתיים, ב-2 באפריל חזר סטנלי לאגם אלברט, הפעם עם הספנה "אדוונס". ב־18 באפריל הם קיבלו מכתב מאמין ששמע על המשלחת שנה קודם לכן, וירד לאגם בחודש מרץ לאחר ששמע שמועות על בואו של סטנלי.
עם אמין פאשה

ג'פסון נשלח קדימה לאגם עם הספינה, העלה את הסירה לחוף ופגש את אמין ב־27 באפריל 1888. אמין השיט את ספינת הקיטור שלו לקצה הדרומי של האגם, ושם פגש את סטנלי המופתע ב - .29. סטנלי מצא את אמין במצב מצוין, "ללא זכר לחוסר בריאות או חרדה", וחגג עם שלושה בקבוקי שמפניה שהם נשאו לאורך כל קונגו. אמין סיפק לסטנלי אוכל ואספקה אחרת ובכך הציל את המצילים.
בשלב זה הדברים נהיו קשים. אמין התעניין בעיקר בתחמושת ואספקה אחרת, ובנתיב תקשורת, אשר כל אלה יסייעו לו להישאר ב אקווטוריה, ואילו המטרה העיקרית של סטנלי הייתה להוציא את אמין החוצה. חודש של דיונים לא הובילו להסכמה, וב - 24 במאי חזר סטנלי לפורט בודו, והגיע לשם ב-8 ביוני ופגש בקבוצה של הקצין סטארס, שחזר רק עם ארבעה עשר אנשים ששרדו. בדרך ראה סטנלי את הרי הרוונזורי לראשונה.