stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנות ה-80 (מיני-סדרה תיעודית)

| --- | --- |
 סוגה:  טלוויזיה תיעודית 
 בימוי:  טום הנקס 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  7 
 שידור
 רשת שידור:  CNN 
 תקופת שידור מקורית:  31 במרץ 2016 – 30 ביוני 2016 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שנות ה-80 (באנגלית: The Eighties, האייטיז) היא מיני-סדרה תיעודית ששודרה ב-CNN ועוסקת באירועי שנות ה-80 של המאה ה-20 ובתרבות הפופולרית בשנים אלו בארצות הברית.
מפיקי הסדרה הם טום הנקס והסטודיו של גארי גוטסמן, והיא מהווה חלק מרצף סדרות שנוצרו בשיתוף פעולה של הנקס וגוטסמן על עשורים בארצות הברית. קדמו לה מיני-סדרות על הסיקסטיז והסבנטיז. הסדרה הוקרנה לראשונה ב-31 במרץ 2016 ובמאי 2016 צפויה הייתה לעלות על המסך סדרת ההמשך על הניינטיז.
מיני-סדרות אלו שודרו בישראל בתרגום לעברית בערוץ הראשון.
פרקי הסדרה

פרק ראשון: (3 במרץ 2016) על מסך הטלוויזיה - על הדרך בה שינו הווידאו טייפ וההשלט הרחוק את הדרך בה אנשים צורכים תוכני טלוויזיה; סופן של סדרות עתירות פרקים של שנות ה-70 (כמו מ.א.ש) ופריצתן למסך של סדרות שנות ה-80 (חופשי על הבר)
פרק שני: (7 באפריל 2016) מהפכת רייגן - על תקופת כהונתו הכפולה של רונלד רייגן כנשיא ארצות הברית שנמשכה לאורך כמעט כל שנות העשור
פרק שלישי: (9 ביוני 2016) המאבק נגד האיידס - וירוס ומגפה בעלי השלכות פוליטיות ותרבותיות עצומות
פרק רביעי: (21 באפריל 2016) הפל את החומה! - האירועים שהובילו לסיום המלחמה הקרה
פרק חמישי: (28 באפריל 2016) הבום הטכנולוגי - המהפכה הדיגיטלית (אנ'), הופעת המחשב האישי והאינטרנט
פרק שישי: (5 במאי 2016) חמדנות זה טוב - במהלך שנות ה-80 השתוללו בעולם הכלכלה חמדנות לצד שחיתות, על וול סטריט של שנות ה-80, הרייגנומיקס (אנ'), אג"ח זבל (אנ') וניסיונות ההבראה
פרק שביעי: (12 במאי 2016) הווידאו הורג את הרדיו - על הדרך שבה שינתה המהפכה הדיגיטלית את עולם המוזיקה, התקליטורים החליפו את התקליטים, ופריצתם של אמנים כמו מדונה ומייקל ג'קסון שזכו לתהילה באמצעות הווידאו
הנוסעים בזמן

| --- | --- |

כרזת עונה 1
 סוגה:  דרמה מדע בדיוני פעולה
 יוצרים:  בראד רייט 
 שחקנים:  אריק מקורמק מקנזי פורטר נסטה קופר ג'ארד אברהמסון רילי דולמן פטריק גילמור
 פרסים:  פרס ליאו, פרס ליאו 
 ארץ מקור:  קנדה, ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ונקובר 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  34 
 הפקה
 מפיק:  אריק מקורמק 
 הפצה:  Showcase, נטפליקס 
 אתר צילומים:  ונקובר, קולומביה הבריטית 
 אורך פרק:  43 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  2016–2018
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הנוסעים בזמן (באנגלית: Travelers) היא סדרת דרמה, מדע בדיוני קנדית-אמריקאית. הסדרה מספרת על מסע בזמן של "נוסעים" מן העתיד, על מנת לנסות לשנות את מצבה העגום של האנושות בעתיד. הסדרה הייתה הפקה משותפת בין שירות הסטרימינג נטפליקס לערוץ הקנדי Showcase בשתי העונות הראשונות שלה, ולאחר מכן נטפליקס קנתה את הזכויות כחברת ההפקה היחידה והמפיצה הבלעדית ברחבי העולם. התכנית הוקרנה לראשונה בקנדה ב-17 באוקטובר 2016. בפברואר 2019 אמר השחקן הראשי, אריק מקורמק כי הסדרה בוטלה.
תקציר

בעתיד פוסט-אפוקליפטי, אלפי אנשים שותפים למשימה של שינוי קריסת החברה העתידית. פעילים אלה, המכונים "נוסעים", שולחים את תודעתם לאחור בזמן ומועברים לגופם "המארח" של אנשים בני זמננו. המארחים הם אנשים שללא התערבות הנוסעים היו מוצאים את מותם, וזאת כדי למזער את ההשפעה הבלתי צפויה על קו הזמן. ההעברה מחייבת את המיקום המדויק של היעד, המאפשר באמצעות טלפונים חכמים מהמאה ה-21 ו-GPS, המספקת קואורדינטות זמן, גובה, קו רוחב ואורך שהועברו לארכיון לשימוש בעתיד.
הנוסעים למדו את המאה ה-21 ואת חיי מארחיהם באמצעות הרשתות החברתיות ותיעוד ציבורי הנוגע למארחיהם. על כל נוסע לשמור על חייו הקיימים של המארח ככיסוי למשך שארית חייהם, תוך ביצוע משימות בצוותים של חמש. משימות אלה מוכתבות על ידי "המנהל" שהוא טכנולוגיית בינה מלאכותית המחשבת את צעדיהם לטובת שינוי העתיד. הנוסעים שואפים להציל את העולם מסדרת אירועים קטסטרופליים, אחת השיטות שבהן המנהל מתקשר עם הנוסעים היא באמצעות ילדים המשמשים כשליחים. בניגוד למבוגרים, כל ילד יכול להיות מארח לכמה דקות בבטחה על ידי המנהל ואז להשתחרר משליטה מבלי להסתכן בהריגתם.
נוסעים נדרשים להתנהג על פי פרוטוקולים מסוימים כדי להגן על ציר הזמן:
פרוטוקול 1: המשימה קודמת לכל.
פרוטוקול 2: השאירו את העתיד בעבר.
פרוטוקול 3: אל תיקחו חיים ואל תצילו חיים, אלא אם כן הורו עליכם אחרת. אל תפריעו.
פרוטוקול 4: אל תתרבו.
פרוטוקול 5: בהיעדר הנחיות לפעולה, המשיכו באורחות חייו של המארח שלכם.
פרוטוקול 6: אל תיצרו קשר עם נוסעים ידועים אחרים מחוץ לצוות שלכם, אלא אם כן המנהל התיר זאת.
לנוסעים יש ביטוי קבוע שהם מזכירים כאשר הדברים עוברים תפנית בלתי צפויה: "אף תוכנית לא שורדת קשר עם העבר". באחד הפרקים המוקדמים, כאשר מתכוננים לבצע את מה שצפוי להיות המשימה שתכתוב באופן חיובי את העתיד, הצוות מדקלם שבועת נוסע קצרה: "אנו, השרידים האחרונים שלא נשברו, נודרים לבטל את שגיאות העבר, להפוך את כדור הארץ לשלם, ולהסתכן לאבד בכך את לידתנו."
שחקנים > ראשיים

אריק מקורמק בתפקיד גרנט מקלארן (נוסע 3468), מנהיג הקבוצה, שמתארח בחייו של סוכן מיוחד FBI נשוי.
מקנזי פורטר בתפקיד מרסי וארטון (נוסעת 3569), רופאת הצוות, שמתארחת בחייה של אישה עם מוגבלות שכלית.
נסטה קופר בתפקיד קרלי שאנון (נוסעת 3465), אשת הטקטיקה של הקבוצה, שמתארחת בחייה של אם חד הורית.
ג'ארד אברהמסון בתפקיד טרבור הולדן (נוסע 0115), מהנדס הקבוצה ואחד מבני האדם הוותיקים אי פעם, שמתארח בחייו של אתלט בתיכון.
רילי דולמן בתפקיד פיליפ פירסון (נוסע 3326), ההיסטוריון של הצוות, שמתארח בחייו של מכור להרואין בגיל המכללה.
פטריק גילמור בתפקיד דייוויד מיילר, בתחילה העובד הסוציאלי של מרסי המפתח אליה קשר רומנטי.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 17 באוקטובר 2016 | 2 בינואר 2017 |
|  | 2 | 12 | 12 | 16 באוקטובר 2017 | 18 בדצמבר 2017 |
|  | 3 | 10 | 10 | 14 בדצמבר 2018 | 14 בדצמבר 2018 |
הערות שוליים

↑  הנוסעים בזמן בוטלה אחרי שלוש עונות
חסרי מוח

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה קומית מדע בדיוני סאטירה פוליטית
 יוצרים:  רוברט קינג מישל קינג
 שחקנים:  מרי אליזבת' וינסטד דני פינו ארון טבייט טוני שלהוב ניקי מ. ג'יימס ג'וני ריי גיל צ'ארלי סמין ג'יין מקסוול
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  13 
 הפקה
 מפיק:  רוברט קינג מישל קינג רידלי סקוט דייוויד ו. צוקר
 חברת הפקה:  Scott Free Productions King Size Productions CBS Television Studios
 מוזיקה:  דייוויד באקלי 
 אורך פרק:  42 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  CBS 
 רשת שידור בישראל:  yes Drama
 תקופת שידור מקורית:  13 ביוני 2016 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר האינטרנט הרשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חסרי מוח (באנגלית: BrainDead, בתרגום מילולי: מוות מוחי) היא סדרת טלוויזיה דרמה קומית / מדע בדיוני / סאטירה פוליטית אמריקאית שנוצר על ידי רוברט ומישל קינג. העונה הראשונה של הסדרה, בת 13 פרקים, עלתה לשידור לראשונה ברשת CBS ב-13 ביוני 2016.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Drama.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת על גבעת הקפיטול בוושינגטון הבירה, שם חרקים-חוצנים מדביקים את חברי הקונגרס.
לורל הילי (מרי אליזבת' וינסטד), במאית סרטי תעודה מלוס אנג'לס, מסכימה לעבוד במשך חצי שנה בעבור אחיה הגדול, לוק הילי (דני פינו), סנטור מטעם המפלגה הדמוקרטית, על מנת להבטיח מימון עבור הסרט הבא שלה. במסגרת עבודתה, היא נחשפת לקנוניה שבמסגרתה חרקים-חוצנים מדביקים מספר בני אדם ומחליפים את מוחם, לרבות מספר חברי קונגרס. החייזרים נראים כמו נמלים, אבל ככל הנראה לא ניתן להורגם עם תרסיס נגד חרקים. השיר "You Might Think" של The Cars משמש לעיתים קרובות בסדרה בתור לייטמוטיב עבור דמויות נגועות על ידי החייזרים.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרי אליזבת' וינסטד | לורל הילי | במאית סרטי תעודה מלוס אנג'לס |
| דני פינו | לוק הילי | סנטור מטעם המפלגה הדמוקרטית, אחיה הגדול של לורל |
| ארון טבייט | גארת' ריטר | עוזר לסנטור ויטוס |
| טוני שלהוב | ריימונד "רד" ויטוס | סנטור מטעם המפלגה הרפובליקנית |
| ניקי מ. ג'יימס | רושל דודייה |  |
| ג'וני ריי גיל | גוסטב טריפלט |  |
| צ'ארלי סמין | אנתוני אונופריו | סוכן FBI |
| ג'יין מקסוול | אלה פולק | סנטורית מטעם המפלגה הדמוקרטית |
תגובות

הסדרה זכתה עד כה לביקורות אוהדות בעיקר. באתר Rotten Tomatoes, לסדרה יש אחוזי תמיכה של 63% בהתבסס על 43 מבקרים. על פי דעת הרוב, באתר נכתב: "על אף היותה חסרת אחידות, הסדרה עדיין מייצגת, באופן אידיאליסטי ומקסים, את המציאות הפוליטית של ימינו". באתר האינטרנט Metacritic, לעונה הראשונה של הסדרה יש ציון של 61 מתוך 100, בהתבסס על 37 ביקורות, ציון המעיד על "ביקורות חיוביות בעיקר".
הערות שוליים

↑  "About". CBS.
↑  Moraes, Lisa de (22 ביולי 2015). "CBS' BrainDead: 13 Episodes Explaining Aliens Eating Brains of Congress to Debut in Summer 2016". Deadline.com. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Birnbaum, Debra (22 ביולי 2015). "CBS Orders Comic Thriller from Good Wife Producers". Variety. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hibberd, James (22 ביולי 2015). "Congress Is BrainDead in New CBS Dramedy Mocking Capitol Hill". Entertainment Weekly. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "חסרי מוח", באתר Rotten Tomatoes
↑  "חסרי מוח", באתר Metacritic
מה שחייב להיאמר

ציור דיוקן של גינטר גראס נישא בהפגנה נגד נשק גרעיני במהלך תהלוכת חג הפסחא המסורתית בפרנקפורט שבגרמניה לאחר פרסום השיר "מה שחייב להיאמר" באפריל 2012
מה שחייב להיאמר (בגרמנית: Was gesagt werden muss) הוא שיר פוליטי פרי עטו של הסופר והמשורר הגרמני גינטר גראס, חתן פרס נובל לספרות. השיר מותח ביקורת חריפה על מדיניותה של ממשלת ישראל בנוגע לתקיפת מתקני הגרעין באיראן ולחוסר הפיקוח על יכולתה הגרעינית של ישראל. במרכזו עומדת הטענה כי ישראל היא מעצמה גרעינית המסכנת את שלום העולם, והוא מזהיר מפני האפשרות שישראל, במסגרת של מלחמת מנע מתוכננת נגד איראן, עלולה לגרום למחיקת העם האיראני מעל פני האדמה. השיר קורא בהקשר זה לגרמניה שלא לספק עוד לחיל הים הישראלי צוללות מסדרת "דולפין", בעלות יכולת שיגור של טילים נושאי ראשי נפץ גרעיניים.
השיר פורסם ב-4 באפריל 2012 בעת ובעונה אחת בעיתונים חשובים באירופה: "זידדויטשה צייטונג" בגרמנית, "לה רפובליקה" באיטלקית ו"אל פאיס" בספרדית. הוא תורגם גם לעברית, פרסית ולשפות רבות נוספות.
מיד עם פרסומו, השיר עורר סערה בינלאומית והביא להתפתחות דיון ציבורי נרחב סביבו. הוא גרר גינויים רבים לגראס בישראל ובגרמניה והוא אף הואשם באנטישמיות, האשמה שאותה צפה בשירו. בעקבות פרסום השיר הכריז שר הפנים אלי ישי על גראס כאישיות בלתי רצויה ואסר על כניסתו לישראל, באופן רשמי מסיבות משפטיות בשל העובדה ששירת בצעירותו בוואפן אס אס – החלטה שגונתה בגרמניה ובעולם כתגובה מוגזמת, ונתקלה בביקורת גם בישראל. על שירו זכה גראס לתמיכתן של איראן ומפלגות בגרמניה מן הימין הקיצוני והשמאל הקיצוני. גילויי אהדה ותמיכה בגראס ובעמדות השיר היו גם מצד תנועות ופעילי שלום בגרמניה ובעולם.
מבנה ותוכן

השיר הוא כתב פולמוס בצורה של פואמה בפרוזה, הבנוי מ-69 שורות ומחולק לתשעה בתים, שדובר בגוף ראשון. במסגרתו מתמודד המשורר עם הטאבו הקיים לטענתו סביב פרסום העובדות האמיתיות והביקורת הנלווית לכך בנוגע למדיניות הגרעין של ישראל ולפעילות ישראל נגד תוכנית הגרעין האיראנית – שתיקה אשר לגרסתו מושגת בכפייה, ומי שמפר אותה מואשם לדבריו באנטישמיות.
מבנה ותוכן > אמירות

למה אני שותק וכבר יותר מדי זמן משתיק את מה שהוא ברור ושתורגל במשחקי תרחיש, אשר בסופו אנחנו ניוותר כניצולים, שאינם יותר מהערות שוליים.
הזכות הנטענת להנחית את המכה הראשונה היא זו שעלולה למחוק את העם האיראני, שנתון תחת עולו של מנהיג בעל פה גדול ומונחה לצהלה מאורגנת, ושעלול להימחק משום שמשערים שיש באפשרותו לבנות פצצת אטום.
אולם מדוע אני אוסר על עצמי להזכיר בשמה את המדינה ההיא, שיש לה מזה שנים יכולת גרעינית מתעצמת והולכת, אם כי היא נשמרת בסוד, אך היא נמצאת מחוץ לפיקוח, כי לשום בדיקה לא מאפשרים גישה?
את ההשתקה הכללית של עובדות אלה, שהשתיקה שלי הכפיפה עצמה למרותה, אני מוצא בבחינת שקר מעיק וכפייה, שמרתיעה בעונש המוטל מיד כאשר היא מופרת: חריצת הדין "אנטישמיות".
אבל עכשיו עומדת ארצי – אשר פשעיה הייחודיים, שאין להם אח ורע, רודפים אותה ואינם מניחים לה – לספק צוללת נוספת לישראל על בסיס מסחרי טהור, אם כי בזריזות שפתיים מוצהר על כך כעל תיקון העוול. ייחודה של הצוללת הוא בכך, שהיא מסוגלת להנחות ראשי נפץ משמידי כל אל יעד, שבו לא הוכח קיומה של אף פצצת אטום אחת. אבל החשש הבלתי מבוסס מוצג כראיה בעלת משקל בפני עצמה, ומשום כך אני אומר את מה שחייב להיאמר.
אבל למה שתקתי עד כה? משום שהייתי סבור כי מוצאי, שמוכתם ברבב שלעולם לא ימחה, אוסר עלי להטיח את הדברים כאמת מבוטאת כלפי ארץ ישראל, שאליה אני קשור ורוצה להישאר קשור.
מדוע אני אומר רק עכשיו, לעת זקנה ובדיו אחרון: המעצמה הגרעינית ישראל מסכנת את שלום העולם, השברירי בלאו הכי? כי חייב להיאמר מה שמחר כבר עלול להיות מאוחר מידי; גם כי אנו הגרמנים, אשר אשמנו כבר מספיק, יכולים להפוך ספקים לדבר עבירה, שניתן לצפותה מראש, ולפיכך את שותפותנו באשמה לא יהיה ניתן לכפר באף אחד מהתירוצים המקובלים.
אני מודה: אינני שותק יותר, כי נלאיתי מצביעותו של המערב; בנוסף לכך יש לקוות, כי רבים ישתחררו מן השתיקה וייפנו אל מחוללת הסכנה הניכרת בקריאה לוויתור על שימוש בכוח, ובמקביל יעמדו על כך, שישראל ואיראן יאפשרו לערכאה בינלאומית גישה בלתי מופרעת ותמידית לצורך פיקוח על היכולת הגרעינית של ישראל ועל מתקני הגרעין של איראן.
רק כך ניתן לעזור לכולם, לישראלים ולפלסטינים, יותר מכך, לכל האנשים, שחיים באזור הזה אחוז הטירוף בעוינות ובצפיפות זה לצד זה, ובסופו של דבר גם לנו.
ניתוח > התרעה מפני ישראל

תוך שהוא מצייר איום אפוקליפטי של מעין סוף העולם הממשמש ובא, "אשר בסופו בתורת ניצולים אין אנו אלא הערות שוליים" – תיאור המופיע כבר בבית הראשון והנוסך אווירה הרת אסון על השיר כולו – מוצגת ישראל בהמשך כמדינה אשר בסיוע צוללות מתוצרת גרמניה "יש ביכולתה להנחות" טילים בעלי "ראשי נפץ משמידי כל" אל "יעד" – קרי איראן – אשר עליו היא עומדת בקרוב להנחית מכה אנושה, שעלולה "למחות" מעל פני האדמה את "העם האיראני", ולכן יש להתריע מבעוד מועד מפני "מה שמחר כבר עלול להיות מאוחר מדי". הצגת דברים ברוח זו של מעין מלחמת גוג ומגוג, יחד עם טענת השיר כי "ישראל מסכנת את השלום העולמי", מגלגלת לפתחה של "המעצמה הגרעינית ישראל", בין השורות, את האשמה שהיא מקרבת לכאורה את יום הדין, בו העולם צפוי להשמדה הדדית מובטחת במסגרת מלחמה גרעינית, ומשום כך יש לעשות להצלת העולם מנזקיה של מי שלפי השיר היא "מחוללת הסכנה הניכרת" – קרי ישראל. בסוף השיר חוזר על עצמו המוטיב של כולנו-בסירה-אחת במילים "ובסופו של דבר גם לנו לעזור", בהתייחס לכך שהפתרון המוצע בשיר למשבר ביחסי איראן–ישראל נוגע לא רק לאנשים "שבזה האזור אחוז הטירוף בצפיפות זה לצד זה בעוינות חיים", אלא לעולם כולו, משום ש"רק כך ניתן לעזור לכולם".
ניתוח > מחאה על העמימות הגרעינית של ישראל

השיר עוסק גם במדיניות של עמימות גרעינית, שבה נוקטת ישראל, ומוחה נגד "ההשתקה הכללית" של "העובדות", הנשמרות "בסודי סודות", על "יכולת גרעינית מתעצמת והולכת" של ישראל, המצויה "מחוץ לפיקוח" בינלאומי, כי "אין שום בקרה נגישה". באמצעות הצגת דברים זו מתואר טאבו מוחלט שהס מלהזכירו, שלפי השיר נבנה סביב נושאים אלה.
ניתוח > השתיקה וההשתקה

בשישה מתוך תשעת בתיו מתחבט השיר בנושאי השתיקה וההשתקה סביב הסכנה הנשקפת לפיו מצד ישראל לשלום העולם ותושביו, ומתיימר להיות שובר שתיקה, המוחה מחד גיסא על חימושה הגרעיני הבלתי מבוקר של ישראל ומאידך גיסא על נכונותה לפעול צבאית נגד התחמשות גרעינית של איראן. הוא מתרץ את השתיקה שהמשורר גזר על עצמו בעבר בנושאים אלה, ומסביר מדוע החליט כעת להפר את שתיקתו.
השיר מציב את השאלות "מדוע שותק אני, משתיק זמן רב מדי", ו"מדוע אומר אני עכשיו רק" את הדברים, שאלות החוזרות על עצמן בגרסות שונות – "מדוע אוסר אני על עצמי" ו"מדוע החרשתי עד כה". באמצעותן מודגשים היבטים שונים של הסכנה שמהווה ישראל לעולם לפי השיר, שהמשורר מעז להעלות על הכתב רק "לעת זקנה ובדיו אחרון". באופן זה גם מוצגת הבעייתיות להעז ולומר בכלל את הדברים לנוכח היותם לכאורה בגדר טאבו במסגרת מה שמכונה בשיר "ההשתקה הכללית".
כאמצעי נוסף להמחשת ההשתקה מוזכר שמה של ישראל לראשונה רק בבית החמישי, כשמדובר ב"צוללת נוספת לישראל", אף על פי שחיצי השיר מכוונים נגד ישראל, מבלי לנקוב בשמה, כבר החל מהבית הראשון. בבית השלישי מעלה המשורר את השאלה מדוע הוא אוסר על עצמו "בשמה של המדינה האחרת ההיא לנקוב", ששומרת את יכולתה הגרעינית המתעצמת והולכת "בסודי סודות". בבית השישי מוזכרת "ארץ ישראל", שהמשורר נמנע עד כה מלהטיח כלפיה את הדברים הקשים. באופן זה נוצר מתח לירי, שהולך ומתפתח, עד שהמשורר שובר לבסוף בבית השביעי את מחסום השתיקה, ובמעין קתרזיס של שחרור משתיקה עולה ופורצת מתוכו לעת זקנה במערומיה ה"אמת", שלה הוא טוען ושאותה הוא רושם בטיפת הדיו האחרונה שנותרה בכסתו: "המעצמה הגרעינית ישראל" היא זו ש"מסכנת את השלום העולמי השברירי בלאו הכי".
ניתוח > "חריצת הדין 'אנטישמיות'" כאמצעי לסתימת פיות

את הטאבו המיוחס בעניין יכולתה הגרעינית של ישראל ותוקפנותה כביכול, "ההשתקה הכללית של אלה העובדות, שלמרותה סרה שתיקתי", אשר המשורר מבקש לשבור בשירו, הוא תולה ב"עונש" מרתיע – "חריצת הדין 'אנטישמיות'" – המוטל על מי שאינו סר למרותה. בכך חזה את הנולד, שכן גראס אכן הואשם באנטישמיות בעקבות פרסום השיר, אם כי לא בהכרח מהטעם שהוא צפה.
בשונה מאצבע מאשימה המופנית בטענה של שנאת יהודים כלפי אדם או טקסט, שמוגדר כאנטישמי תוך התבססות עניינית ומוצדקת על תוכנם של הדברים שנאמרו או נכתבו, ההאשמה באנטישמיות שבה מדובר במקרה זה, בהתאם לגרסת השיר, אינה אלא אמצעי הרתעה על מנת להשליט את "ההשתקה הכללית" על העולם כולו, תוך ניצול לרעה של המונח "אנטישמיות" במסגרת של סתימת פיות ודיכוי הביקורת החופשית – "עונש" הצפוי לפי השיר למי שמעז להפר את ההשתקה והמוטל "מיד כאשר היא מופרת".
ניתוח > תיאור העם האיראני כקורבן

העם האיראני עומד בפני סכנת השמדה מצד ישראל, לדברי השיר, "כי בתחום יכולתו בנייתה של פצצת אטום לפי המשוער". אולם, כאמור בשיר, הפצצה הגרעינית האיראנית היא בגדר השערה בלבד, ולמעשה איראן היא מקום "בו קיומה של פצצת אטום יחידה אינו מוכח".
נשיאה של איראן מחמוד אחמדינז'אד מכונה בשיר בתרגום מילולי "גיבור בפיו", במשמעות של מי שכוחו בפיו ולא במעשיו, כלב נובח שאינו נושך, או בתרגום חופשי "מתהלל כמפתח", בהתבסס על האמרה אל יתהלל חוגר כמפתח, המיוחסת לאדם שמתרברב ומתפאר בכוונותיו לפני שהוכיח כי הוא מסוגל לבצען. העם האיראני, "הנתון תחת נטל עולו" של מנהיג מסוג זה ואשר "לצהלה מאורגנת מונחה", מוצג כקורבן של נסיבות אלה, תיאור שאינו מחמיא במיוחד, אך עם זאת, ניתן על פיו להבין לסבלו של העם ואף להזדהות עמו.
ניתוח > תיאור ישראל כתוקפן

בניגוד לעם האיראני הזוכה לתיאור חי ומוחשי, אין בשיר בנוגע לישראל התייחסות כלשהי לגורם האנושי, וכך נוצר ריחוק רגשי ומוסרי, שבמסגרתו מובא תיאור קר של ישראל כתוקפן אימתני הרוקם מהלך קטלני, שב"משחקי תרחיש תורגל לקראתו", וכמי שעומדת להנחית את "המכה הראשונה" – מונח מתקופת המלחמה הקרה, שמשמעותו תקיפה מקדימה במטרה להשמיד לחלוטין את יכולת המדינה המותקפת להגיב במסגרת מלחמה גרעינית, שאת "העם האיראני למחות עלולה". אולם, מכיוון שאיראן מתוארת כמקום "בו קיומה של פצצת אטום יחידה אינו מוכח", הרי שה"הזכות הנטענת להנחית את המכה הראשונה", שמיוחסת לישראל, אין לה על מה לסמוך, בהתאם לשיר, וכך נוצר הרושם שישראל עומדת לתקוף את איראן על לא עוול בכפה.
הסבר המונח "המכה הראשונה": "אסטרטגיה זו גרסה כי למלחמה גרעינית ייתכנו שני שלבים: מכה ראשונה ומכה שנייה. במכה הראשונה יעשה שימוש בנשק גרעיני על ידי מדינה כנגד מדינה יריבה בעלת נשק גרעיני. אם המדינה המתקיפה לא הצליחה לשלול מהמדינה המותקפת את יכולת התגובה הגרעינית, אזי המדינה המותקפת תוכל להנחית מכה שנייה על המדינה המתקיפה. במצב שכזה שתי המדינות ינזקו עד לנקודה של קריסה חברתית מוחלטת. על פי תורת המשחקים, מאחר שפתיחתה של מלחמה גרעינית תהיה מעשה התאבדותי, אין מדינה הגיונית אשר תחשוק בכניסה למלחמה שכזו. ברם, אם מדינה תהיה מסוגלת לשגר מכה ראשונה אשר תשמיד לחלוטין את יכולת המדינה המותקפת להגיב באופן הולם, הרי שמאזן הכוח יופר והסבירות למלחמה גרעינית תגדל".
ניתוח > תפיסת החשש הישראלי כבלתי מבוסס

דאגותיה של ישראל כתוצאה מההתקדמות בתוכנית הגרעין האיראנית על רקע ההתכחשות של איראן לזכות קיומה של מדינת ישראל, במסגרת מה שמכונה "המשטר הציוני" או "הישות הציונית" – דאגות שמתקבלות על ידי מדינות ידידותיות לישראל בהבנה ואף כמוצדקות – נתפסות בשיר בגדר של "חשש" בלתי מבוסס, ש"מבקש לו משקל ראייתי". כלומר, בהיעדרן לכאורה של ראיות לביסוס הערכות המודיעין שאיראן חותרת לפצצה גרעינית, החשש הישראלי מן ההשלכות של הימצאות נשק גרעיני בידי איראן מתיימר לקבל משקל ראייתי משל עצמו. המשורר, מנקודת ראותו, משעמד על כך שנתחלף לה לישראל חשש בראיה, מעיד על עצמו בהקשר זה, כי משום כך "אומר אני מה שחייב להיאמר", ומנסה לדחוק בישראל בדרך זו לוותר על עמדתה בנושא שהוא קיומי מבחינתה.
ניתוח > רקע השואה

ברקע השיר עומדת השואה, שאמנם אינה מוזכרת בשמה המפורש, אך המשורר מציין את "ארצי, אשר פשעיה הייחודיים, שאין להם אח ורע" ואת "מוצאי, אשר ברבב שלעולם לא ימחה מוכתם הוא" כאזכור לשואה בהטעמה לבניית הצוללת אח"י תנין במספנות של גרמניה, ולכך שהוא החריש עד כה ביחס לאיום על שלום העולם, הנשקף לדעתו מצד ישראל, וזאת משום שסבר כי מוצאו בנסיבות אלה "אוסר להטיח זאת העובדה בתורת אמת מבוטאת כלפי ארץ ישראל". זהו, אגב, המקום היחיד בשיר שהמשורר מגלה קשר רגשי – "ארץ ישראל, שאליה קשור אני וכך רוצה להישאר" – והוא בחר כאן להתייחס דווקא לארץ ישראל התנ"כית (בגרמנית: "Land Israel") ולא למדינת ישראל (בגרמנית: "Staat Israel") הריבונית, אף על פי שאת ביקורתו הוא מטיח למעשה נגד המדינה וממשלתה ולא נגד חבל הארץ ההיסטורי ונופיו. במאמר שפרסם בעקבות הביקורת נגדו לאחר הופעת השיר, הזכיר גראס את ביקוריו הקודמים בישראל, וציין כי הוא "עדיין קשור" לארץ, ובמיוחד לשקט של מדבר יהודה; נוסטלגיה מדברית, שעל רקע שירו של גראס מזכירה פואמה אחרת הנוגעת לשקט המדברי – זו של חיים נחמן ביאליק, "מתי מדבר", שעוסקת אף היא ב"מחיקת" דור שלם, דור המדבר שכלה מן העולם, הלוא הם בני ישראל שמתו במהלך נדודי בני ישראל במדבר, רבוצים בחול כענקי-אבן, ועל ידם כלי-זינם – על שורותיה "וְזָרְחָה וּבָאָה הַשֶּׁמֶשׁ, וְיוֹבְלוֹת עַל-יוֹבְלוֹת יִנְקֹפוּ, וְשָׁקַט הַמִּדְבָּר וְסָעַר, וְשָׁבָה הַדְּמָמָה כְּשֶׁהָיְתָה (…) וַעֲרִירִי יַעֲמֹד הַמִּדְבָּר".
ביחס לצוללת משולב המונח "תיקון העוול", ה"וידרגוטמאכונג" (בגרמנית "וידר"="שוב", "גוט"="טוב" ו"מאכונג"="עשייה", ובתרגום ספרותי משמעותו של הצירוף כמשמעו תרתי משמע של שם הנובלה של ש"י עגנון "והיה העקוב למישור", הלקוח מספר ישעיהו, פרק מ', פסוק ד', כמטפורה לתיקונו של עוול) – כינויו בגרמנית של הסכם השילומים בעניין כספי הפיצויים מגרמניה, שנחתם בין ישראל לגרמניה המערבית ב-1952 מתוך הכרה באחריותה של גרמניה לרצח בני העם היהודי ולפגיעה ברכוש ובנפש. "תיקון העוול במוצהר" הוא תירוץ בעד אספקת הצוללת לישראל, שמושמע "בזריזות שפתיים" בגדר של לשון מתעתעת כמס שפתיים בלבד, בעוד שלמעשה מדובר בעסקה "על בסיס מסחרי טהור", כך בשיר.
ניתוח > הקבלות לשואה

אנלוגיה לשואה מתגלה בטענה שישראל עלולה "למחות" או "למחוק" את העם האיראני, כהקבלה לרצח עם והפשעים נגד האנושות שביצעה גרמניה הנאצית בכ-11 עד 17 מיליון בני אדם, בתוכם 6 מיליון יהודים, שנרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה. להקבלה מעין זו עלולות להיות השלכות מרחיקות לכת על תפיסת השואה בעולם הרחב, בשונה מזיכרון השואה בישראל: שוב אין מדובר בפשעים "שאין להם אח ורע", כפי שהמשורר עצמו מציין בשירו לגבי השואה, אלא לכאורה ייתכן שבקרוב יתווסף עליהם אח צעיר בדמות רצח עם, אשר ישראל, מדינת העם היהודי, ששליש ממנו נספה בשואה, "עלולה" לגרסת השיר לבצע בעם האיראני. אנלוגיה זו יוצרת יחסיות של השואה, שניתן לפרשה כמעין זילות השואה וזיכרונה, אשר מעמידה את השואה האמיתית באופן יחסי ל"מחיקת" העם האיראני העתידית כביכול – הקבלה שניתן לראות בה גם כדי ניסיון לגמד את פשעיה "הייחודיים" של גרמניה, כלשון השיר, אשר על רקע המהלך המתוכנן המיוחס בשיר לישראל, בקרוב אולי לא יהיו עוד כל כך "ייחודיים", אלא יהפכו למשהו שאפילו היהודים, ניצולי השואה וקרוביהם הנותרים של קורבנות השואה, מסוגלים לכאורה לבצע, אם וכאשר ישראל תממש את זממה, שהמשורר מייחס לה.
אנלוגיה נוספת לשואה ניתן למצוא בשימוש במילה "ניצולים" ביחס למהלך ההשמדה שישראל כביכול מתכננת, "אשר בסופו בתורת ניצולים אין אנו אלא הערות שוליים", כהקבלה לשארית הפליטה, הניצולים ששרדו את השואה. בקירוב לתיאור הניצולים כ"הערות השוליים" מונחת אסוציאציה של דמויות המוזלמנים, אותם אודים מוצלים מאש, שנראו כצל אדם או כהערות שוליים של החיים, או לחלופין – ניצולי מלחמה גרעינית, נפגעי קרינה רדיואקטיבית הסובלים מתחלואי הקרינה כתוצאה מ"שואה גרעינית".
ניתוח > אסונם של היהודים נזקף לחובתם

האחריות לרצח שישה מיליון יהודים שנספו בשואה, הרובצת על העם הגרמני, משמשת בשיר דווקא לחיזוקו של הנימוק שלא לספק את הצוללת האמורה לישראל, וזאת משום ש"כגרמנים אשמנו די". כלומר, הפשעים נגד האנושות שביצעה גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה הם אשמה כבדה דיה, מה גם שפשעי עברה "פעם אחר פעם אותה משיגים והיא נדרשת להסברים". לכן, כ"ספקים לדבר עבירה", שעלולה להתבצע באמצעות הצוללת ו"שניתן לצפותה מראש", תכביד על הגרמנים "שותפות לאשמה" נוספת, ש"לא תכופר", אם וכאשר ישראל תממש את זממה.
מכלל ההן ניתן להסיק את הלאו, שאילו לא נזקפו לחובת העם הגרמני פשעי עברו הנאצי הכבדים מנשוא, לא היה מקום להתנגד כיום לאספקת הצוללת לישראל בנימוק של "כגרמנים אשמנו די". ויוצא שאסונם של היהודים נזקף בסופו של דבר לחובתם, כרוצה לומר: "מפני שרצחנו בכם בעבר, עכשיו גם לא תקבלו צוללות".
ניתוח > ביקורת על המערב

בנאומו בספטמבר 2009 לפני העצרת הכללית של האו"ם האשים נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, מדינות שתומכות בישראל בצביעות: "בגלל הצביעות והמוסר הכפול של מדינות מסוימות, מחכים אזרחי העולם ואזרחי המדינות החברות באו"ם לשינוי". גם גראס אינו חוסך את שבט ביקורתו ממדינות העולם המערבי, ומציין בשירו, כי נפשו מאסה ב"צביעותו של המערב". ניתן להבין זאת כביקורת על המדינות שמפעילות לחץ כלכלי ומטילות סנקציות נגד איראן בעקבות תוכניתה הגרעינית, בעוד ישראל אינה זוכה לגינוי בגין סירובה לחתום על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני – רק ארבע מדינות בעולם אינן חתומות על האמנה: הודו, פקיסטן, ישראל וקוריאה הצפונית – אף על פי שלישראל יש "יכולת גרעינית מתעצמת והולכת" כדברי השיר, והמשורר מודה ומתוודה: "אינני מחשה יותר, כי צביעותו של המערב הייתה לי לזרא".