stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה גרשון פלדשטיין
ביוגרפיה > כתבי עת

תחילה פרסם משה גרשון את יצירותיו בעיתון פליוטונים. בנוסף לכך ר' משה היה בעל המדור "בקרן זווית" שבעיתון הצפירה. במדור הביע את תמיכתו ברעיון הציוני ואף כתבי העת שלו זכו להיות על גבי העמוד הראשי בגיליונות "הצפירה":
על הנסיעות. אל נא תתנו אותי לאיש יושב אהל, אשר לא יצא מפתח ביתו החוצה. הרבה ארצות כבר ראיתי, במדינות רבות כבר עברתי, ראיתי דברים, אשר לא ראו אותם הנוסעים, והתיירים המפורסמים ואני עודני אז נער. על אחת מנסיעותיי אלה אספר לכם הפעם : בכל שנה היינו נוסעים לזמן קצר לארץ פרס. היינו נוסעים לא בקרון, ולא בעגלה, ולא במסילת ברזל, ולא באונייה, לא על גביי גמלים, ולא על גביי חמורים, כי אם באופן פשוט ונוח מאוד.
ליל פורים בית המדרש בעל הקריאה מתחיל : "ויהי בימי אחשורוש" ואנחנו תיכף מרגישים שהננו יוצאים לארץ רחוקה. נשאים על גביי כנפי הרוח. ה"לנדשאפט" משתנה מן הקצה אל הקצה. עירנו, שבה אנחנו מבלים את כל ימי השנה, הולכת ונעלמת מן העין. ואנחנו ביעף מעוף, עוברים לארץ אחרת. כל אשר מסביב משתנה וגם מצב רוחנו בקרבנו נהיה אחר.
הנר חצר גינת הביתן, והנה המשתה ויין מלכות וכלי זהב, כלים מכלים שונים... ויושבים אנחנו על מיטות זהב וכסף, והרצפה היא של בהט וששת ידר ומחרת. מסביב "חור כפרס ותכלת אחוז בחבלי בוץ וארגמן על גלילי כסף ועמודי שיש...
חיים אישיים

בשנת 1903, כאשר היה בן 26, נישא לאסתר לבית יפה והזוג היו הורים לשלושה: בנימין פלדשטיין, חיים פלדשטיין ועזרא פלדשטיין. בתו של בנימין, ורדה אלשיך, היא שופטת ישראלית בדימוס.
הערות שוליים

↑  ארכיון אוסף משה פלדשטין., בספרייה הלאומית
משה גרשון פלדשטיין עם בנו חיים פלדשטיין
מריאנו מרטינס

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1978 (בן 45) לה בוקה, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריאנו גסטון מרטינס (בספרדית: Mariano Gastón Martínez, נולד ב-5 בדצמבר 1978) הוא שחקן ודוגמן ארגנטינאי. ידוע בתפקידיו בטלנובלות הארגנטינאיות "האהבות שלנו", "אלמה פיראטה", "משפחת פיירו", "היחידים" ו"אספרנסה מיה".
קורות חיים

מריאנו גסטון מרטינס נולד ב-5 בדצמבר 1978 בשכונת לה בוקה בבואנוס איירס, ארגנטינה. לאחר גירושיו הוריו, עבר מרטינס להתגורר באבז'אנדה עם אימו וחמשת אחיו.
קריירה

בשנת 1995, החל מרטינס את קריירת המשחק שלו, כשהופיע בטלנובלה הארגנטינאית "La Nena" ("הילדה"), בה גילם את דמותו של אקסל.
בשנת 1996, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Por siempre mujercitas" ("תמיד נשים קטנות"), בה גילם את דמותו של טוני.
בשנת 1997 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "De la nuca" ("העורף"), בה גילם את דמותו של תומאס.
בשנים 1998-1997 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Rodolfo Rojas D.T." ("רודולפו רוחאס D.T"), בה גילם את דמותו של מיגל רוחאס.
בשנת 1998, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Gasoleros" ("דלקנים"), בה גילם את דמותו של דייגו. באותה שנה, שיחק בסרט הקולנוע הארגנטינאי "El faro" ("המגדלור"), בו גילם את דמותו של חביאר.
בשנת 2000, שיחק בסרט הקולנוע הארגנטינאי "Sólo por hoy" ("רק להיום"), בו גילם את דמותו של אקיס.
בשנים 2001-1999 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Campeones de la vida" ("אלופים של החיים"), בה גילם את דמותו של ולנטין. בשנת 2001, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "22, el loco" ("22, המשוגע"), בה גילם את דמותו של אלחנדרו.
בשנים 2004-2002 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Son amores" ("נאהבים"), בה גילם את דמותו של מרטין. בשנת 2004, שיחק בסרט הארגנטינאי "Peligrosa obsesión" ("אובססיה מסוכנת"), בו גילם את דמותו של טוני קורסיני.
בשנת 2005, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Una familia especial" ("משפחה מיוחדת"), בה גילם את דמותו של סנטיאגו מולינה.
בשנת 2006, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "אלמה פיראטה", בה גילם את דמותו של בניסיו דמרקו.
בשנים 2008-2007 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "משפחת פיירו", בה גילם את דמותו של חואן מרטין פיירו. בשנת 2008, שיחק בסרט "Closer" ("קרוב יותר").
בשנים 2010-2009 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Valientes" ("אמיצים"), בה גילם את דמותו של סגונדו סוסה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הארגנטינאי "Clipeado" ("קצוץ"), בו גילם את דמותו של דנטה.
בשנת 2011 שיחק בעונה הראשונה של הטלנובלה הארגנטינאית "Los Únicos" ("היחידים"), בה גילם את דמותו של דייגו.
בשנת 2012, שיחק בסרט הארגנטינאי "La pelea de mi vida" ("המריבה של חיי"), בו גילם את דמותו של אלחנדרו. באותה שנה, הפיק ושיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Mi problema con las mujeres" ("הבעיה שלי עם נשים").
בשנת 2013 שיחק בסדרה ארגנטינאית מיוחדת שהופקה לכבוד יום האיידס העולמי בשם "Una vida posible" ("חיים אפשריים"), בה גילם את דמותו של פבלו.
בשנת 2014, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "דרך לאהבה", בה גילם את דמותו של ויטו קולוצ'י.
בשנים 2016-2015 שיחק מרטינס בטלנובלה הארגנטינאית "אספרנסה", בה גילם את דמותו של תומאס אורטיס.
בשנת 2017 שיחק את התפקיד הראשי של סנטיאגו אלברדו בטלנובלה "האהבה שאחרי".
בחודש אוגוסט, 2018, שיחק מרטינס בהצגה הארגנטינאית "mentiras inteligentes" ("שקרים חכמים"), בה גילם את דמותו של וילי.
בשנת 2022 שיחק לצד רומינה גאטני בפרק הבכורה של הסדרה האנתולוגית "Dos 20".
חיים אישיים

מ-2004 עד 2006, מרטינס היה במערכת יחסים עם השחקנית לואיסנה לופילטו, והשניים אף היו מאורסים.
בשנת 2007 נכנס מרטינס למערכת יחסים עם הדוגמנית הארגנטינאית חוליאנה גיאמברוני, אותה הכיר כשהייתה בת 18.
ב-9 באוקטובר 2009 נולדה בתם הראשונה של בני הזוג, אוליביה מרטינס גיאמברוני. ב-16 במרץ 2012 נישאו בני הזוג בטקס אזרחי.
ב-28 במרץ 2013 נולד בנם השני של בני הזוג, מילו מרטינס גיאמברוני. ב-16 בספטמבר 2014 נפרדו בני הזוג, ושנה לאחר מכן הם התגרשו.
ב-3 בנובמבר 2015 אישר מרטינס כי הוא והשחקנית לאלי אספוסיטו נמצאים במערכת יחסים. ב-28 במרץ 2016 אספוסיטו הודיעה בחשבון הטוויטר שלה שהם כבר לא יחד.
באוגוסט 2016 החל לצאת עם הדוגמנית קמילה קבז'ו, איתה יש לו בת בשם אלמה מרטינס קבז'ו שנולדה ב-25 ביוני 2017. באוגוסט 2018 הודיע על חתונתו הצפויה עם הדוגמנית קמילה קבז'ו שנערכה באוגוסט 2019. ב-2020 השניים נפרדו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | El faro | חאוויר |  |
| 2001 | Sólo por hoy | אקיס |  |
| 2002 | No sabe, no contesta | חואקין |  |
| 2004 | Peligrosa obsesión | טוני קורסיני |  |
| 2010 | Plumíferos | חואן | דיבוב |
| 2011 | Güelcom | ליאו מנקוסו |  |
| 2011 | Stealing Summers | בן זוג |  |
| 2012 | La pelea de mi vida | אלחנדרו "אלכס" פררו - הנסיך |  |
| 2021 | Sola | פליסיאנו |  |
| 2022 | Yo, traidor | מקסימו |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 - 1996 | לנצח נשים קטנות | טוני | טלנובלה |
| 1996 - 1997 | La nena | אלחנדרו "אלכס" רובלס | טלנובלה |
| 1997 | De la nuca | גבריאל | טלנובלה |
| 1997 | Mi familia es un dibujo | מריאנו | עונה שנייה |
| 1997 - 1998 | R.R.D.T. | מיגל רוחאס | תפקיד ראשי (2 עונות); 33 פרקים |
| 1998 | Gasoleros | דייגו לזארו | טלנובלה |
| 1999 - 2001 | אלופים | ולנטין ד'אלסנדרו | טלנובלה |
| 2001 | 22, el loco | אלחנדרו פריירה | טלנובלה; הופעת אורח |
| 2002 - 2004 | Son amores | מרטין מרקסי (ספ') | טלנובלה |
| 2004 | Sangre fría | מתיאס ולאסקו | מיני-סדרה |
| 2004 | Los Roldán | עצמו | טלנובלה; הופעת אורח |
| 2005 | Una familia especial | סנטיאגו מולינה | טלנובלה |
| 2005 | Mujeres asesinas | מקסי | פרק: "Laura E., encubridora" |
| 2006 | אלמה פיראטה | בניסיו דה מרקו | טלנובלה |
| 2006 | Mujeres asesinas 2 | מיגל | פרק: "Soledad, cautiva" |
| 2007 - 2008 | משפחת פיירו | חואן פיירו | טלנובלה |
| 2009 - 2010 | Valientes | מוראלס | טלנובלה |
| 2011 | Los únicos | דייגו גרובייר | תפקיד ראשי (עונה 1); 157 פרקים |
| 2012 | Mi problema con las mujeres | חוסה סאלינס | 5 פרקים גם מפיק |
| 2013 | Una vida posible | פבלו | ספיישל טלוויזיוני לכבוד יום האיידס העולמי |
| 2014 | דרך לאהבה | ויקטוריו "ויטו" קולוצ'י | טלנובלה |
| 2015 - 2016 | אספרנסה | תומאס אורטיז | טלנובלה |
| 2017 | האהבה שאחרי | סנטיאגו חוסה אלברדו | טלנובלה |
| 2020 | Separadas | דייגו פריירה / חואקין אוסוריו | טלנובלה |
| 2022 | Dos 20 | חואקו | פרק: "«No preguntes si no querés saber»" |
הערות שוליים

↑  Mariano Martínez y Federico Amador, los boxeadores más sexies del cine, Ciudad Magazine, ‏2012-05-30 (בספרדית)
↑  7 De Noviembre De 2013, Cómo será el especial que grabaron Gimena Accardi y Mariano Martínez, Infobae (בספרדית)
↑  15 De Septiembre De 2014, Qué opina Carina Zampini de la salida de la "China" Suárez y Mariano Martínez de Camino al amor, Infobae (בספרדית)
↑  9 De Septiembre De 2006, Martínez confirmó que se separó de Luisana, Infobae (בספרדית)
↑  Últimas noticias de Revista ¡HOLA! - LA NACION, www.lanacion.com.ar
↑  28 De Marzo De 2013, Nació el segundo hijo de Mariano Martínez, Infobae (בספרדית)
↑  Mariano Martínez se separó de Juliana Giambroni y dejó la casa que compartían - Diario La Provincia SJ - San Juan, www.diariolaprovinciasj.com (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1276454  ISNI: 0000 0000 4894 5952  LCCN: nr2004012005  MusicBrainz: 21bc6c38-dedd-41d6-aa8d-9131303ee7d8  VIAF: 36868437   WorldCat (עם VIAF): 36868437
מנפרד בינץ

מנפרד בינץ (בגרמנית: Manfred Binz, נולד ב-22 בספטמבר 1965 בפרנקפורט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך רוב שנות הקריירה באיינטרכט פרנקפורט בעמדות המגן והבלם. לבינץ 14 הופעות במדי נבחרת גרמניה, עמה השתתף ביורו 1992.
קריירת מועדונים

בינץ גדל בנוער של איינטרכט פרנקפורט, ובמרץ 1985 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, אך עד לעונת 1986/87 ערך רק מספר הופעות בודדות. בעונה זו, הפך בינץ לשחקן הרכב קבוע באיינטרכט פרנקפורט, והיה חלק חשוב בהגנת הקבוצה, בצוותא עם צ'רלי קורבל ותומאס ברטולד. בשנים הראשונות של בינץ במועדון, פרנקפורט הייתה קבוצת מרכז טבלה, שבהמשך ידעה עליות ומורדות. בעונת 1987/88 זכה בינץ עם איינטרכט פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על בוכום, במשחק בו בינץ שיחק 90 דקות. בעונת 1988/89 נקלעה פרנקפורט למאבקי תחתית, וניצלה רק במבחני הישרדות מול פ.צ. זארבריקן. במבחנים אלו, שנערכו בשיטת בית וחוץ, פרנקפורט ניצחה במשחק הראשון בתוצאה 2-0 כאשר בינץ הבקיע את השער השני, שהסתבר כשער מכריע מאחר שזארבריקן ניצחה בתוצאה 2-1 במשחק הגומלין, אך בתוצאה זו, בינץ ופרנקפורט נשארו בבונדסליגה. כבר בעונה הבאה, 1989/90, פרנקפורט הפכה לקבוצת צמרת חשובה בבונדסליגה, כאשר בינץ משמש עוגן הגנתי, וסיימה את ארבע העונות הבאות לפחות במקום הרביעי בבונדסליגה. בעונת 1994/95 סיימו בינץ ופרנקפורט במקום התשיעי, לאחר עונה חלשה בה הודחו מוקדם מגביע אופ"א, כאשר בינץ הסתכסך לתקופה מסוימת עם מאמנו קלאוס טופמולר שביקר אותו בעקבות ההדחה. בעונת 1995/96 נשרו בינץ ופרנקפורט אל הבונדסליגה השנייה באופן מפתיע לאחר עונה חלשה.
לאחר ירידת הליגה, עזב בינץ את פרנקפורט לאחר שערך במדיה 336 הופעות ליגה והבקיע 25 שערים, וחתם בברשה מהסרייה ב' האיטלקית. בינץ עלה עם ברשה אל הסרייה א' מהמקום הראשון בליגה כבר לאחר עונה אחת. בינץ נשאר בברשה בחלק הראשון של עונת 1997/98, אך בפגרת החורף חזר לבונדסליגה, וחתם בשורות אלופת אירופה המכהנת, בורוסיה דורטמונד. בינץ שיחק בבורוסיה דורטמונד עד לתום העונה, אך חווה עונה מאכזבת, בה הקבוצה סיימה במקום העשירי בלבד בבונדסליגה. בינץ עזב את בורוסיה דורטמונד לקראת תום חלון ההעברות שלפני עונת 1998/99, וחתם בקיקרז אופנבך ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה, נשר בינץ עם קיקרז אופנבך לליגה האזורית, ונשאר לשחק בקבוצה עוד שתי עונות נוספות, בהן לא הצליח לשוב אל הבונדסליגה השנייה. לאחר מכן ערך בינץ מספר הופעות בקבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט ובקבוצת החובבים קליין-קרבן, ובשנת 2003 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

בינץ ערך תשע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21, ולאחר מכן החל לשחק בנבחרת גרמניה, כאשר את הופעת הבכורה ערך באוגוסט 1990 במשחק ידידות מול נבחרת פולין שהסתיים בתוצאה 1-1. בינץ ערך מספר הופעות במוקדמות יורו 1992, וזומן לסגל הגרמני ליורו 1992 עצמו. בטורניר זה פתח בינץ בשלושת המשחקים בשלב הבתים, כאשר שיחק 90 דקות מלאות מול נבחרת חבר העמים ונבחרת סקוטלנד, והוחלף במחצית בהפסד 3-1 לנבחרת הולנד לאחר משחק חלש שלו. בחצי הגמר מול נבחרת שוודיה, ובהפסד המפתיע במשחק הגמר לנבחרת דנמרק, בינץ לא שותף כלל, ובדיעבד, הופעתו בשלב הבתים מול הולנד הייתה ה-14 והאחרונה של בינץ במדים הלאומיים. את שערו היחיד במדים הלאומיים הבקיע בינץ במשחק הכנה ליורו 1992 מול נבחרת צפון אירלנד. משחק זה הסתיים בתוצאה 1-1.
קריירת אימון

לאחר פרישתו שימש בינץ כעוזר מאמן ולתקופות קצרות כמאמן ראשי במספר קבוצות כמו קיקרז אופנבך, פ.ס.וו. פרנקפורט וגרמניה 1911 אנקהיים.
תארים

עם איינטרכט פרנקפורט:
הגביע הגרמני: 1987/88
עם ברשה:
אליפות הסרייה ב': 1996/97
משה פישר

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1945
 פטירה:  23 באוגוסט 2021 (בגיל 75)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 חקר העיטור האדריכלי הביזנטי הפרובנציאלי, מסחר השיש ותפוצתו באגן הים התיכון המזרחי, סקר הדרכים הרומיות בארץ ישראל, חפירות ביבנה ים, חפירות תל קדש, מצד תמר, זכרין, מצד בוקק
משה לדיסלב פישר (1945 — 23 באוגוסט 2021) היה ארכאולוג ישראלי, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, חוקר התקופות הקלאסיות בארץ ישראל. תחומי מחקרו כללו את העיטור האדריכלי הפרובנציאלי-קלאסי, בכלל זה ייבוא השיש ותפוצתו באגן הים התיכון ובארץ ישראל. השתתף בסקר הדרכים הרומיות בארץ ישראל (בשיתוף בנימין איזק וישראל רול), משנת 1992 ועד למותו ב-2021 היה מנהל שותף בחפירות יבנה ים.
ביוגרפיה

משה פישר היה בוגר החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת בוקרשט (BA, MA). בשנת 1974 התחיל את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת בזל בשווייץ, אך סיים אותו באוניברסיטת תל אביב בשנת 1980, לאחר שעלה לישראל. עבודת הדוקטורט, בהנחייתו של מרדכי גיחון, עסקה בהתפתחות הכותרת הקורינתית בארץ ישראל מתחילתה ועד שלהי התקופה הביזנטית, אשר בסיומה פרסם ספר מכונן בחקר תחום זה.
בשנים 1972-1971 שימש כמנהל שטח ומנהל חפירה שותף בחפירות עין בוקק. בשנים 1974-1973 שימש כמנהל שטח ומנהל חפירה משותף בחפירות מצד תמר. בין השנים 1977 ל-1980 חפר יחד עם מרדכי גיחון את בית המרחץ של אמאוס כחלק מפרויקט שער הגיא. בשנים 1981 ו-1983 חפר יחד עם ישראל רול ואשר עובדיה את המקדש הרומי של תל קדש בגליל. בין 1982 ל-1989 ניהל את חפירת ההצלה בחורבת זיכרין הסמוכה לראש העין. בשנים 1992–2021 עמד בראש משלחת החפירות הארכאולוגיות ביבנה ים הסמוכה לחוף פלמחים. משנת 1981 הועסק כמרצה לארכאולוגיה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב. במהלך שנות מחקרו הקים, והיה לדמות מובילה בקבוצת המחקר הבינלאומית שהוקדשה לחקר השיש ואבנים אחרות ASMOSIA. לאחר שפרש מעבודתו כמרצה עסק בפרסום העונות האחרונות של יבנה ים, אפק וחורבת עקד, העביר סמינרים והרצאות בחו"ל, חיבר מאמרים רבים וכמה ספרים והדריך טיולים ליוון ולאיטליה.
פישר נפטר ב-23 באוגוסט 2021.
הדרכים הרומיות ביהודה

זוהי עבודת סקר בשני כרכים בה תיארו ישראל רול ובנימין איזק, בהוצאה הגאוגרפית ב.א.ר. באוקספורד את מערך הדרכים הרומיות ביהודה. הכרך הראשון (Roman Roads in Judaea, I, The Scythopolis-Legio Road) מתאר את הדרכים מבית שאן. הכרך השני אותו כתבו עם פישר (Roman Roads in Judaea, ii, The Jaffa - Jerusalem Roads) מתארים פישר איזק ורול את הדרכים מיפו לירושלים בכל התקופות. בספרים מופיע תיאור מפורט של כל האתרים לאורך הדרכים וגם דיווח של מקורות עתיקים ומאוחרים יותר ופרסום כתובות.
יבנה ים

יבנה-ים או מינת רובין (בארמית: מחוזא ד'ימנין; בערבית: מאחוז יבנא; פירושם – נמל יבנה) הייתה עיר נמל עתיקה בארץ ישראל. העיר הייתה אחת מערי הנמל החשובות שמדרום ליפו, ונמלה שימש את יישובי פנים הארץ, כמעט ללא הפסקה, החל מתקופת הברונזה, אמצע האלף השני לפנה"ס ועד לימי הביניים. האתר הארכאולוגי שוכן על גבי תל בגן הלאומי חוף פלמחים. החפירות המסודרות באתר יבנה-ים הסמוך לחוף פלמחים החלו בשנת 1992, ועונת החפירה האחרונה הייתה בשנת 2011, אולם פישר ושותפיו למחקר המשיכו בעבודת השטח וסקרו את סביבתה של יבנה ים גם במהלך השנים לאחר סיום החפירה. בחפירות יבנה ים התגלו שרידים מתקופת הברזל, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והמוסלמית.
הערות שוליים

↑  Moshe Fischer, Z. Pearl, Tziona Grossmark, Marble Studies: Roman Palestine and the Marble Trade, UVK, Universitätsverlag Konstanz, 1998, ISBN 978-3-87940-547-3. (באנגלית)
↑  אוניברסיטת תל אביב, ‏חוקרים מהחוג והמכון לארכיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב חשפו לראשונה את יבנה-ים, באתר "הידען", 14 בספטמבר 2011
↑  Asmosia | Association for the Study of Marble & Other Stones In Antiquity (באנגלית אמריקאית)
↑  B. Isaac a I. Roll, Roman Roads in Judea I - The Legio Soytopolis, Road, Oxford: B.A.R. Int. Ser. 141, 1982
↑  .Fischer, M., Isaac, B. and Roll, I, Roman Roads in Judaea II. The Jaffa-Jerusalem Roads, Oxford: ritish Archaeological Reports, International Series, No. 628, 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010648313405171  BnF: cb121357847 (data)  GND: 120366789  ISNI: 0000 0000 8162 5360  LCCN: n87942636  SUDOC: 029810817  VIAF: 88736523   WorldCat (עם VIAF): 88736523
מנפרד ביטאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוקטובר 1940 (בן 84) וינה, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  אגיפטולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכסף של ההצטיינות של וינה  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  פרס הקרדינל איניצר 
 תרומות עיקריות
 חפירות אווריס
 
מנפרד ביטאק (בגרמנית: Manfred Bietak; נולד ב-1940 בווינה) הוא פרופסור אמריטוס לאגיפטולוגיה באוניברסיטת וינה. הקים וניהל את המכון האוסטרי לארכאולוגיה בקהיר בין 1973 ל-2009. כעת הוא יושב ראש המכון הווינאי למדעי הארכאולוגיה באוניברסיטת וינה ויושב ראש הקומיסיון למצרים והלוונט באקדמיה האוסטרית למדעים. ב-1997 ו-2006 היה פרופסור אורח בקולז' דה פראנס, וב-2004 היה פרופסור אורח במכון צרתה ויטקומב באוניברסיטת הרווארד.
חפירות נודעות

ביטאק נודע כמנהל המשלחות האוסטריות לחפירות בשני אתרים בדלתת הנילוס: תל אל-דבע, שזוהה כאווריס, הבירה בתקופת החיקסוס; ובפר-רעמסס, שהייתה בירת השושלת ה-19 של מצרים. נראה שהאתר גם היה הבסיס הימי של פרו-נפר של תחותמס השלישי ושל אמנחותפ השני. ארמון של מלכים אלו, מעוטר בפרסקו מינואי הוא אחד מהתגליות החשובות ביותר. ביטאק ניהל גם חפירות בתבאי המערבית (לוקסור) ושם גילה קבר ענק של אנך-חור, המנהל הראשי של האשה האלוהית של אמון ניקטוריס (השושלת ה-26).
קריירה אקדמית

ביטאק למד ארכאולוגיה באוניברסיטת וינה וקיבל את תואר הדוקטור ב-1964. בנוסף קיבל דוקטור לשם כבוד ב-2009. בין 1961 ל-1964 השתתף בחפירות הצלה מטעם אונסק"ו בסליה בנוביה בתור מפקח חפירות וב-1965 כמנהל החפירות. בין 1966 ל-1972 היה המזכיר המדעי ויותר מאוחר הקונסול המדעי בשגרירות האוסטרית בקהיר. ב-1973 הוא יסד את המכון הארכאולוגי האוסטרי בקהיר ואותו הוא ניהל עד 2009. בין 1986 ל-2009 כיהן כיושב ראש המכון לאגיפטולוגיה באוניברסיטת וינה. מאז 1999 הוא גם הדובר הראשי של "Synchronisation of Civilisations in the Eastern Mediterranean in the Second Millennium B.C. — SCIEM 2000" באקדמיה האוסטרית למדעים. ב-2003 מונה ליושב ראש המכון הווינאי לארכאולוגיה באוניברסיטת וינה.
ביטק נבחר למספר מכונים מדעיים: חבר כבוד במכון הארכאולוגי האמריקאי; חבר מן המניין באקדמיה האוסטרית למדעים; חבר באקדמיה הבריטית; חבר מלא במכון הארכאולוגי הגרמני; חבר במכון המצרי; חבר חוץ באקדמיה המלכותית השוודית לספרות; חבר במכון של צרפת: האקדמיה לכתבים וספרות יפה; חבר בחברה לעתיקות; חבר חוץ בחברה המלכותית לאומניות ומדעים בגטנברג; חבר חוץ באקדמיה הפולנית למדעים. כמו כן הוא חבר במקומות הבאים: מועצת האיחוד הבינלאומי לאגיפטולוגים; הוועדה המדעית של הקונגרס הבינלאומי לארכאולוגיה של המזרח הקדום; חבר אורח של האגף המצרי במוזיאון המטרופוליטן לאמנות של ניו יורק. בנוסף הוא השגיח או בחן לפחות 40 תזות לדוקטורט ו-18 תיזות למאסטר באוניברסיטאות של אמסטרדם, ברלין, קיימברידג', קופנהגן, גטינגן, המבורג, חילוואן (מצרים), לונדון ו-וינה.
ב-2006, פורסם ספר יובל של שלושה כרכים לכבודו. הספר כלל את רשימת הפרסומים שפרסם עד 2006: 21 מונוגרפים, 164 מאמרי מחקר ו-17 מאמרי רוויו. כמו כן ביטאק ערך 8 כתבי עת מדעיים ובהם הז'ורנל האגיפטולוגי של מצרים והלוונט. ביטק ניהל קשרים אקדמאיים ושיתופי פעולה גם עם ארכאולוגים ישראליים, ביניהם לדוגמה הפרופסור אליעזר אורן, שחקר את מערב הנגב בתקופת הברונזה התיכונה 2. אזור שהיה לו קשר הדוק למזרח הדלתה בתקופת החיקסוס.
לקריאה נוספת

Czerny E., Hein I., Hunger H., Melman D., Schwab A. (editors), Timelines: Studies in Honour of Manfred Bietak (Orientalia Lovaniensia Analecta 149), 3 volumes (Louvain-la-Neuve, Belgium: Peeters, 2006). ISBN 978-90-429-1730-9 (This contains a bibliography that is the primary source for most of this Wikipedia article.)
הערות שוליים

↑  מנפרד ביטאק, כשהנסיך האמורי ינכאל היה מלך באפק, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258627605171  PLWABN: 9811471538505606  BnF: cb12705225r (data)  CANTIC: a1045567x  GND: 124344003  ISNI: 0000 0001 2131 1957  LCCN: n82032494  NTA: 070770050  SUDOC: 050128280  VIAF: 46884397   WorldCat (עם VIAF): 46884397
מרון הלוי

מרון הלוי היה מראשי הקהילה היהודית בנרבון במחצית השנייה של המאה ה-11. הוא היה בעל נכסים רבים והקדיש את הונו ואת זמנו לטובת אנשי עירו. כנראה שהיה מקורב גם לשלטונות ובזכות מעמדו הצליח לבטל "כמה גזירות". צאצאיו היו מגדולי חכמי פרובנס במאה ה-12, בהם, בנו רבי יצחק, ראש הישיבה בנרבונה, ונכדיו רבי משה בן יוסף ורבי מאיר בן יוסף.
הערות שוליים

↑  שלום וחנוך אלבק, מבוא לספר האשכול. ירושלים: וגשל תשד"מ, פרק א', עמ' ג' (למקורותיו ראו הערה ג')
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מייקל מידלטון

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1949 (בן 75) Moortown, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  Bucklebury Manor 
 השכלה:  אוניברסיטת סארי (1973)  מכללת קליפטון 
 מעסיק:  בריטיש איירווייז 
 בן או בת זוג:  קרול מידלטון (21 ביוני 1980–?) 
 
מייקל פרנסיס מידלטון (נולד ב-23 ביוני 1949) הוא איש עסקים בריטי, אביהם של קתרין, נסיכת ויילס, פיליפה מתיוס וג'יימס מידלטון.
מידלטון נולד בלידס, והתחנך באוניברסיטת סארי. הוא הצטרף לבריטיש איירווייז ועבד כשגר טיסות. ב-1980 הוא התחתן עם קרול גולדסמית', שהקימה את Party Pieces, חברה לאספקת הזמנות עבור מסיבות בדואר. מידלטון הצטרף לאשתו בחברה ב-1989. שלושת הנכדים הראשונים שלהם, הנסיך ג'ורג', הנסיכה שרלוט והנסיך לואי, הם שני, שלישית ורביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי, בהתאמה. משפחת מידלטון מתגוררת באחוזת באקלברי, בברקשייר.
ראשית חייו, השכלה וקריירה מוקדמת

מייקל פרנסיס מידלטון נולד בלידס ב-23 ביוני 1949 למשפחה עשירה. הוא בילה את שנותיו הראשונות במורטאון, לידס. ההיסטוריון המלכותי רוברט לייסי מתאר את משפחת מידלטון כבעלת קרבה אריסטוקרטית, כאשר פלורנס קיטסון, הברונית איירדייל (1868–1942) היא קרובת משפחתה הרחוקה של מידלטון. משפחת מידלטון, כולל סבו של מייקל ריצ'רד נואל מידלטון ואשתו אוליב, אירחו את בני משפחת המלוכה הבריטית בלידס משנות ה-20.
אמו של מידלטון הייתה ולרי מידלטון (לבית גלאסבורו, 1924–2006), ששימשה כאחות VAD ומפצחת קודים במהלך מלחמת העולם השנייה. אביו, קפטן פיטר מידלטון (1920–2010), היה טייס ששירת כטייס קרב של RAF במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא טס לצד הנסיך פיליפ כטייס משנה במסע טיסה בן חודשיים בדרום אמריקה ב-1962. סרט החדשות British Pathé מציג את מידלטון לצד הנסיך במהלך הסיור. למידלטון יש שלושה אחים: ריצ'רד (נולד 1947), סיימון (נולד 1952) וניקולס (נולד 1956). בנו של ריצ'רד, אדם מידלטון, הוא סנדק לנכדתו של מייקל, הנסיכה שרלוט. אחותו של אדם, לוסי מידלטון - עורכת דין, שכמו אחיה למדה בבית הספר בדילס - היא סנדקית לנכדו של מייקל, הנסיך לואי.
כמו אביו וסבו, מידלטון התחנך בקליפטון קולג', בית ספר ציבורי בבריסטול. בקליפטון, כל שלושת הדורות של הגברים לבית מידלטון התחנכו בבית בראון. הארכיון בקליפטון מתעד שמידלטון היה מנחה, התואר של ראש קולג'. מידלטון ייצג את קליפטון ברוגבי ב-1V וגם צבר את צבעי הטניס שלו.
לאחר קליפטון למד מידלטון באוניברסיטת סארי אשר העניקה לו את התואר B.Sc (הצטיינות) בשנת 1973 על פי הרישום ב-Clifton College Register 1962–1978, שפורסם על ידי Clifton College Council באוקטובר 1979. לאחר מכן החל מידלטון ללמוד במשך שישה חודשים בבית הספר לטיסה של בריטיש אירופה איירווייס כדי להיות טייס לפני שעבר לצוות קרקע שם סיים את הקורס הפנימי של החברה עצמה. לאחר מכן עבד עבור בריטיש איירווייס כשגר טיסות.
נישואים ומשפחה

מידלטון פגש את אשתו לעתיד קרול כשעבדו עבור בריטיש איירווייס (BA) כצוות קרקע. עד 1979, הוא הועלה לדרגת שדר מטוסים, אחד מהכובעים האדומים של בריטיש איירווייס, בנמל התעופה לונדון הית'רו. הם נישאו ב-21 ביוני 1980 בכנסיית סנט ג'יימס בדורני, בקינגהמשייר, ומאוחר יותר קנו בית ויקטוריאני בברדפילד סאות'אנד ליד רידינג, ברקשייר.
למשפחת מידלטון יש שלושה ילדים, שתי בנות ובן. לאחר לידתם של קתרין אליזבת (ילידת 1982) ופיליפה שרלוט (ילידת 1983), עברה המשפחה לעמאן, ירדן, שם עבד מייקל כמנהל לתואר ראשון מ-1984 עד 1986. ילדם הצעיר, ג'יימס ויליאם, נולד בשנת 1987.
קריירה מאוחרת ועושר בירושה

קרול מידלטון הקימה את Party Pieces, חברה המייצרת תיקי מסיבה ב-1987. החברה הסתעפה לאספקה וקישוטים למסיבות בהזמנה בדואר ועד שנת 1995 נוהל על ידי מייקל וקרול מידלטון ועבר לגור בבנייני חווה ב-Ashampstead Common. בשלב זה רכשו בני הזוג מידלטון את Oak Acre, בית אחוזה בסגנון טיודור בבאקלברי, ברקשייר. בשנת 2002 רכשו בני הזוג מידלטון דירה בצ'לסי, בה גרו ילדיהם. קרול ומייקל מידלטון הם גם הבעלים של סוס מרוץ. עד 2012, עברו בני הזוג מידלטון לאחוזת באקלברי, אחוזה ג'ורג'יאנית עם אחוזה של 18 דונם בה בילה נכדם הנסיך ג'ורג' את השבועות הראשונים שלו.
העסקים של בני הזוג מידלטון הצליחו, ויחד עם כספי נאמנות שירש מייקל מסבתו האצולה, אוליב כריסטיאנה מידלטון (לבית לופטון), אפשרו למשפחה להמשיך את המסורת המשפחתית של מידלטון של שליחת ילדיהם לפנימייה בבתי ספר עצמאיים. כל שלושת הילדים נשלחו לבית הספר סנט אנדרו, פנגבורן ושתי הבנות נשלחו לבית ספר דאון האוס, פנימייה לבנות בקולד אש, ולמרלבורו קולג', בווילטשייר. ג'יימס גם למד במרלבורו.
העיתונות הבריטית יצרה את המונח Upper Middleton Class כדי לתאר את העמדה החברתית של המשפחה; דיווחים אחרים מתייחסים למשפחה כ"מוטבעת [...] עם מעט קדמונים בעלי דם כחול". העושר שלהם גרם לכך שמשפחת מידלטונים דווחה כמולטי-מיליונרים.