stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רן שריג (קצין)
ביוגרפיה

שריג גדל בקיבוץ בית השיטה, בנם של נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות ותקוה, בתם של יוסף ולאה זליגר. התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת בחטיבת גולני עמה לחם במלחמת סיני בקרב רפיח. לאחר המלחמה עשה הסבה לשריון והשתחרר מהשירות הסדיר ב-1957. בשירות המילואים התקדם בתפקידים ובדרגות. במלחמת ששת הימים שימש מפקד פלוגה בגדוד 266, גדוד טנקי AMX-13 בחטיבה 37, לחם בקרבות בשומרון ובכיבוש שכם. ב-1970 חזר לשירות הקבע, שירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14 ולחם עמו במלחמת ההתשה.
באוגוסט 1973 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 179, חטיבת מילואים שמנתה שלושה גדודי שוט קל, והייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון. שעות ספורות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה החטיבה, והתארגנה בימ"ח במחנה פילון, כשהיא נאלצת להתמודד עם החוסרים שנוצרו כתוצאה מהצטיידות מוקדמת יותר של גדודי חטיבה 7 בכליה. החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה ברמת הגולן. במהלך הקרבות נפצע שריג מרסיס בצווארו ופונה לבית חולים פוריה בטבריה, אותו עזב על דעת עצמו לאחר כשלושה ימים. תחת פיקודו השתתפה החטיבה במתקפת הנגד לתוך סוריה ולחמה בקרב מול השריון העיראקי. לאחר הקרב נשארו חלק מכוחות החטיבה ולחמו במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. מפקדת החטיבה יחד עם גדוד 96 נשלחו לחזית המצרית, חצו את תעלת סואץ ב-22 באוקטובר, והשתתפו בכיתור הארמייה השלישית המצרית, כיבוש נמל אל-אדביה והגעה עד לק"מ ה-101 מקהיר. במהלך המלחמה נהרגו 84 מחיילי החטיבה. שריג איבד במלחמה את אחיו יוסף שריג, שלחם בגזרת רמת הגולן כמפקד פלוגה בגדוד 39 בחטיבה 4.

לטענת אחיו יצחק, בחופשתו הראשונה משירותו מעבר לתעלת סואץ, קיבל הוראה ממפקדו, רפאל איתן לעלות מיידית לרמת הגולן ולהקים מחדש את חטיבה 188 שחדלה לתפקד כיחידה אורגנית מפאת אבדותיה הכבדות במלחמה. שריג סירב לפקודה זו והעדיף להישאר עם חיילי החטיבה במצרים ולשקם את החטיבה שלו שספגה גם היא אבדות קשות. לטענת יצחק שריג, סירוב פקודה זה פגע בקידומו הצבאי.
בהמשך שירותו הצבאי מונה שריג לסגן מפקד עוצבת סיני. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1978. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים כסגן מפקד אוגדה 90.
כיהן כמנכ"ל מפעל השימורים בבית השיטה, מנכ"ל מפעל "נירעותק" בניר דוד ומנכ"ל מפעל סופרפייל בכרכור.
ב-25 בינואר 2022 הלך לעולמו, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ בית השיטה.
הערות שוליים

↑  רן שריג, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  על פי ראיון עם יצחק שריג בתוכניתו של רון נשיאל, "מגזין שבת" ברשת ב', 29 בינואר 2022
↑  דבר, ‏אלוף משנה במילואים רן שריג הלך לעולמו בגיל 86, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 בינואר 2022
סניה מירזה

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1986 (בת 38) מומבאי, הודו 
 מדינה:  הודו
 מקום מגורים:  היידראבאד 
 בן או בת זוג:  Shoaib Malik (12 באפריל 2010–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 גובה:  1.73 מ'
 יד חובטת:  שמאל
 פעילות כמקצוענית:  2003–2023 (כ־20 שנה)
 סה"כ פרסים שצברה:  7,265,246 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  161-271
 דירוג שיא:  27 (2007)
 זכיות בטורנירים:  1
 זוגות
 מאזן קריירה:  248-536
 דירוג שיא:  1 (2015)
 זכיות בטורנירים:  43
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 6 (3 זוגות נשים, 3 זוגות מעורבים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  הסיבוב השלישי
 אליפות צרפת הפתוחה:  הסיבוב השני
 וימבלדון:  הסיבוב השני
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  הסיבוב הרביעי
 
סניה מירזה (באנגלית: Sania Mirza; ‏ נולדה ב-15 בנובמבר 1986) טניסאית עבר הודית. היא זכתה להצלחות בתחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים בהם זכתה 6 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
ביוגרפיה

סניה מירזה נולדה בשנת 1986 במומבאי למשפחה מוסלמית. אביה היה עיתונאי ספורט. תוך זמן קצר המשפחה עברה להיידראבד בה היא גדלה.
סניה מירזה הילה להתאמן בגיל 6. המאמן הראשון שלה היה האב. היא ניצחה בתחרות לזוגות צעירות באליפות וימבלדון 2003. באותה שנה היא התחיל לשחק בתחרויות לנשים.
בתחרויות הנשים ב"גראנד סלאם" סניה מירזה לא זכתה להצלחה יתרה.
בתחרויות זוגות נשים מירזה הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה 2011 לצד ילנה וסנינה. בהמשך היא שיחקה לצד מרטינה הינגיס והן ניצחו באליפות וימבלדון 2015, אליפות ארצות הברית הפתוחה 2015 ואליפות אוסטרליה הפתוחה 2016.
בתחרויות זוגות מעורבים סני המירזה הגיע לגמר 8 פעמים וניצחה 3 פעמים. הי אניצחה באליפות אוסטרליה הפתוחה 2009 ואליפות צרפת הפתוחה 2012 לצד מאהש בהופאטי. באליפות ארצות הברית הפתוחה 2014 היא ניצחה לצד ברונו סוארס.
סניה מירזה שיחקה ב-4 אולימפיאדות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא הגיע למקום הרביעי בתחרות זוגות מעורבים (לצד רוהן בופנה).
בתחרויות סוף שנה סניה מירזה ניצחה פעמיים (בשנת 2014 לצד קארה בלאק ובשנת 2015 לצד מרטינה הינגיס).
סניה מירזה הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של הודו.
סניה מירזה פרשה בשנת 2023.
בשנת 2010 סניה מרזה התחתנה עם שחקן קריקט פקיסטני שואב מליק בחתונה מוסלמית מסורתית. בשנת 2018 לזוג נולד ילד. בשנת 2024 הם התגרשו.
בשנת 2005 נגד מירזה הוצא פתווה על השתתפותה בתחרויות. בשנת 2007 היא שיחקה בזוגות עם שחר פאר.
שקיפות (מנהל)

שקיפות מנהלתית מתארת התנהלות של ארגון בצורה כזו המאפשרת גישה למאגרי מידע של הארגון, כגון: התנהלות פיננסית, פרוטוקולים, סטטיסטיקות, תקנות וחוקים, מזכרים, ישיבות פתוחות ודרכי פעולה.
השקיפות יכולה להתבטא בעוצמות שונות, למשל ייתכן שרק לחברי/עובדי הארגון תהיה גישה לכל או לחלק ממאגרי המידע, וייתכן שגם לאנשים מחוץ לארגון תהיה גישה לכל או לחלק מהמידע. כמו כן משך הזמן שבו מידע נשאר מפורסם יכול להישתנות.
השימוש במילה שקיפות מתקשר בדרך כלל לפתיחות, ללקיחת אחריות, לתקשורתיות, לביקורת עצמית ולחוק חופש המידע.
שקיפות משחררת ארגון מחשדות בהתנהלות לא כשרה. לדוגמה, ישנן הרבה עמותות רשומות אשר מפרסמות את הדו"חות הפיננסיים שלהן על מנת להגביר את אמון התורמים להן. השקיפות מאפשרת ליותר אנשים להיחשף להתנהלות הארגון ובכך היא מאפשרת יותר ביקורת בונה.
שקיפות לא בהכרח מתאימה לארגונים עסקיים אשר מתנהלים בסביבה תחרותית בה שחרור של ידע עסקי עלול לפגום בפוטנציאל הרווח של הארגון. היא גם לא מתאימה ליישום מלא במנגנוני ביטחון של מדינה שבהם יש צורך לשמור על סודיות המודיעין והפעולות.
שימושים עיקריים

המונח שקיפות מושאל מתוך התחום הפיזי, המתאר חומר אשר מאפשר דרכו מעבר קרני אור.
שימושים עיקריים > שקיפות בנקאית

שקיפות בנקאית וחשיפה של פעילויות בנקאיות מוצעת על מנת למנוע משברים בנקאיים עתידיים, תופעות של שוק שחור, הלבנת כספים, העלמת מס והונאות אחרות. יש המציעים לאלץ בנקים לחשוף מידע בנוגע למדיניות ההלוואות וההשקעות שלהם באזורים מקופחים, כחלק מהמאבק נגד הדרה כלכלית.
שימושים עיקריים > שקיפות בשכר

שקיפות בשכר יכולה להתבטא בחשיפת אחוז הוצאות הארגון על משכורות מתוך סך ההוצאות, חשיפה מפורטת של שכר העובדים, או חשיפת השכר של מקבלי המשכורות הגבוהות ביותר בארגון. מטרתה של שקיפות שכר היא לעודד חלוקה צודקת של משאבי הארגון. מרבית ממשלות העולם מנהיגות שקיפות בשכר בעבודות ממשלתיות, מתוך העיקרון שלמשלמי המיסים יש זכות לדעת באיזה צורה מנוצל כספם.
בישראל, מוסדות ללא כוונת רווח מחויבים לחשוף את חמשת מקבלי השכר הגבוה ביותר בארגון. בנורווגיה, הרשויות מפרסמות מדי שנה "רשימת מס", שהיא פרסום רשמי שחושף את ההכנסה השנתית והעושר הכללי של כל משלם מיסים.
שימושים עיקריים > שקיפות רדיקלית

שקיפות רדיקלית היא שיטה ניהולית, בה כל תהליכי קבלת ההחלטות נעשים בצורה ציבורית, כך שכל מי שחפץ, יכול לראות כיצד התקבלו ההחלטות. משמעות הדבר היא שכל מסמכי הטיוטה, כל הטיעונים בעד ונגד ההצעה, ההחלטות בנוגע לתהליך קבלת ההחלטות עצמו, כל ההחלטות הכלכליות, מפורסמות לציבור ומאורכבים כך שהציבור יכול לראותם. שיטה זו מונהגת בכל מיזמי ויקימדיה, לרבות ויקיפדיה.
שימושים עיקריים > שקיפות שלטונית

בפוליטיקה, שקיפות היא אמצעי למאבק בשחיתות שלטונית, ולשמירה על אמינותם של נבחרי הציבור. כאשר ישיבות הממשלה פתוחות לתקשורת, כאשר התקציב זמין לקריאה על ידי הציבור, כאשר חוקים, תקנות והחלטות פתוחים לדיון ציבורי, הממשל נתפס כשקוף, וקטנים הסיכויים לניצול לרעה של סמכויות הממשלה.
בישראל, פועלים מספר ארגונים לקידום שקיפות שלטונית וביניהם התנועה לחופש המידע, הסדנא לידע ציבורי, המשמר החברתי, המכון הישראלי לדמוקרטיה, המיזם "100 ימים של שקיפות" ועמותת שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל. ברמת השלטון המקומי, אחד מבין הפרויקטים השונים של עמותת שבי"ל הוא מדד שקיפות הרשויות המקומיות בו נבחנת מידת הנגשת המידע בפועל לתושבים ואתו הן מחויבות על פי חוק חופש המידע לספק. בנוסף, פיתחה סיעת האופוזיציה בעיריית תל אביב, עיר לכולנו, את ה"תקציבולטור", תוכנה שמאפשרת לתושבים לבחון ולחפש נתונים בתקציב העירייה, וכך הגדילה את השקיפות של עיריית תל אביב.
בשנת 2011 הוקמה היחידה הממשלתית לחופש המידע בהחלטת ממשלה 2950 מיום 6.3.21 בעניין יישום חוק חופש המידע-1998: הגברת השקיפות ברשויות הציבוריות. היחידה פועלת במספר מישורים ליישום החוק וביניהם קביעת נהלים, בירור תלונות, הכשרת ממונים על חופש המידע, ייעוץ משפטי והעלאת מודעות הציבור לזכויותיו. היחידה מפרסמת מדי שנה דוחות על יישום החוק במשרדי הממשלה וברשויות המקומיות.
בכנסת ה-20 הוקמה ועדת שקיפות מיוחדת, או בשמה המלא "הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור" בראשותה של חברת הכנסת סתיו שפיר מהמחנה הציוני. עד לחודש אוקטובר 2016 קיימה ועדה זו כ-60 דיונים. במהלך דיוני הוועדה נחשפו כשלים בהתקשרויות ובעריכת מכרזים של הממשלה מול חברות פרטיות לרבות חברות ייעוץ, הועלו סוגיות הקשורות למנהלת תנופה אשר הייתה אמונה על מפוני גוש קטיף ויישובי צפון השומרון וכן נדונו סוגיות הקשורות להיעדר שקיפות בנתוני הדיור הציבורי.
בארצות הברית, ביומו הראשון בתפקיד, הנשיא ברק אובמה, הוציא מזכר, בו הצהיר על מחויבות חסרת תקדים של ממשלו לפתיחות ושקיפות הממשל. דוגמה ליישום מדיניות זו הוא אתר data.gov שמספק נגישות ציבורית למסמכים ומידע ממשלתי.
אחת מההתבטאויות המפורסמות בהקשר זה נאמרה על ידי שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, לואי ברנדייס באומרו: "אור השמש הוא המטהר הטוב ביותר, ואור המנורה הוא השוטר היעיל ביותר" (1914), באומרו כך התווה את עקרון השקיפות במערכות הציבוריות כתרופה לשחיתות.
ראו גם

חוק חופש המידע
עסק פתוח
הערות שוליים

↑  האם חשיפה ושקיפות גדולים יותר ימנעו את המשבר הבנקאי הבא?
↑  כתבה מה"ניו יורק טיימס"
↑  שקיפות בינ"ל ישראל
↑  פרויקט שקיפות בשלטון המקומי
↑  נועה קושרק, ה"תקציבולטור" יהפוך את תקציב עיריית תל אביב-יפו לשקוף, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009
↑  עותק של המזכר
↑  data.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph436869
אודי מנור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה  אוניברסיטת חיפה 
 
אהוד (אודי) מנור (נולד ב-1960) הוא היסטוריון ישראלי המתמחה בהיסטוריה של העם היהודי בעת החדשה.
ביוגרפיה

מנור נולד וגדל בקיבוץ ניצנים. בוגר בית חינוך שער הנגב. סיים תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטה הפתוחה (1994), ותואר שני באוניברסיטת חיפה (1996), במסלול הישיר לדוקטורט, במסגרתו ביצע 'פרויקט מחקרי' אודות הקשרים בין תנועת העבודה היהודית למפלגה הסוציאליסטית בארגנטינה, 1916-1930. את תואר הדוקטור קיבל מאוניברסיטת חיפה בשנת 2001, לאחר אישור הדוקטורט, "ה'פארווערטס' – עיתונות, סוציאליזם והפוליטיקה היהודית בניו יורק, 1897-1917", בהנחיית פרופ' דני גוטוויין.
בין השנים 2015–2018 לימד באוניברסיטת אריאל במחלקה למורשת ישראל, וב-2018 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה. מנור משמש מאז 2002 כאיש סגל במכללת אורנים בחוגים להיסטוריה ולאזרחות. בשנים 2009–2013 כתב מאמרי דעה בעיתון "מעריב". ב-2017 שימש לצידה של ההיסטוריונית דינה פורת כיועץ האקדמי של סדרת תוכניות הרדיו "בת 70" בהנחיית יואב קרקובסקי, שעסקה בתולדות מדינת ישראל לרגל שנתה ה-70.
מוזמן תדיר להרצאות באמריקה הלטינית, בעיקר בארגנטינה אך גם במקסיקו, צ'ילה וקולומביה. משנת 2021 הוא מורה דרך מוסמך בעברית, אנגלית וספרדית.
היה ממייסדי "יסו"ד" (ישראל סוציאל-דמוקרטית), התארגנות של פעילי שמאל חברתי ציוני אשר הוקמה בשנת 2000. ערך וכתב בכתב העת של התנועה "חברה".
חבר במועצה של מכון המחקר "ממרי" מאז 2004, ובמועצה של מכון משואה מאז 2017.
מ-2019 מרצה במסגרת "לשתף עצמנו", מ-2021 משתתף ב"קוורה", מ-2023 מתנדב בפרויקט בן-יהודה ולוקח חלק בערוץ "לעומק" עם ד"ר אורי מילשטיין.
אחייניתו היא הסטנדאפיסטית נועה מנור שנשואה לסטנדאפיסט יונתן ברק[דרוש מקור].
ספרים ומאמרים נבחרים

עיתון למען האנושות, הפארווערטס: מהגרים, סוציאליזם ופוליטיקה יהודית בניו יורק 1890–1917, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
ברל לוקר: דיפלומט ציוני וסוציאליסט אופטימי, הוצאת הספרייה הציונית, 2010
לעשות שלום עם הפלסטינים, כרמל 2012
השקפה אופטימית, מכון מופת 2014
יגאל אלון – ביוגרפיה פוליטית 1949–1980, דביר 2016
לגופו של עניין – להקדים ידיעה לדיעה, מנדלי מוכר ספרים, 2022
כל אחד בונה – הנוער הציוני 1920–2025, הוצאת הנוער הציוני 2022
הסכסוך הפלסטיני – תקציר תולדות המאבק הפלסטיני נגד הישות הציונית, הסיבות לכשלונו ועתידו, הוצאה עצמית 2024
"שיקול דעת אינפנטילי" - דיין, אלון, העמימות הגרעינית והוויכוח על מקומה של ישראל במרחב, פוליטיקה גיליון 27 (2018), עמ' 76–103
2010,Estado Judio y Democratico – Aproximacion al sistema constitucional en Israel, Editorial Milenio, Lleida
forverts for mankind, 2011
Yigal Allon - A neglected political biography. 2017
2012,Louis Miller and Di Warheit (“The Truth”) Yiddishism, Zionism and Socialism in New York, 1905–1915
1967 - la guerra de Los seis Dias en su contexto politico: una revision historical 1957-1977, Autores de Argentina 2018
Dayan Allon Peres Rabin: Rethinking the seventh day of the Six Day War, LAP, 2019
The Palestinian Conflict - How the Arabs Failed to avoid the Creation of a Jewish State, Pothi, New Delhi, 2023
הערות שוליים

↑  ד"ר מנור אהוד באתר מכללת אורנים
↑  מורי דרך - משרד התיירות, באתר משרד התיירות
↑  אבירמה גולן, ובלילות קוראים ביחד בכתבי ברנר, באתר הארץ, 25 באפריל 2001
↑  חנה קים, קול הסירים בכיכר העיר, באתר הארץ, 23 ביולי 2002
↑   הארץ, מה חסר בביקורת על הביוגרפיה של יגאל אלון, באתר הארץ, 8 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515093905171  GND: 139782451  ISNI: 0000 0001 0786 5179  LCCN: no2008073506  VIAF: 97247906   WorldCat (עם VIAF): 97247906
מרטינה הינגיס

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1980 (בת 44) קושיצה, סלובקיה
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 מקום מגורים:  הורדן, שווייץ
 בן או בת זוג:  Julián Alonso Radek Štěpánek 
 גובה:  1.70 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1994–הווה (כ־31 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  24,749,074 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  548–135
 דירוג שיא:  1 (31 במרץ 1997)
 זכיות בטורנירים:  43
 זוגות
 מאזן קריירה:  422–94
 דירוג שיא:  1 (8 ביוני 1998)
 זכיות בטורנירים:  53
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 5
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (1997, 1998, 1999)
 אליפות צרפת הפתוחה:  גמר (1997, 1999)
 וימבלדון:  זכייה (1997)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1997)
 תאריך עדכון דצמבר 2016
 
מרטינה הינגיס (סלובקית: Martina Hingis; נולדה ב-30 בספטמבר 1980) היא טניסאית שווייצרית שהייתה מדורגת ראשונה בעולם. במהלך הקריירה היא זכתה בחמישה טורנירי גראנד סלאם ליחידות, שלושה באליפות אוסטרליה הפתוחה (1997, 1998, 1999), אחד בווימבלדון (1997) ואחד באליפות ארצות הברית הפתוחה (1997). הינגיס זכתה גם ב-12 טורנירי גראנד סלאם לזוגות נשים, כולל פעם אחת בתואר גראנד סלאם שנתי בזוגות נשים (ארבע זכיות רצופות בכל הטורנירים של אותה שנה), בשנת 1998. היא זכתה גם ב-4 טורנירי גראנד סלאם לזוגות מעורבים (סך הכול 21 תוארי גראנד סלאם) ובאליפויות רבות, והייתה השחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שהשיגה (בגיל 12) תואר גראנד סלאם.
ב-26 באוקטובר 2017 הודיעה כי תפרוש מטניס בתום אותו טורניר.
ביוגרפיה

הינגיס נולדה בקושיצה שבסלובקיה (אז צ'כוסלובקיה) בשם מרטינה הינגיסובה מוליטור, להורים שחקני טניס, מלני מוליטורובה וקרול הינגיס. היא קרויה על שמה של מרטינה נברטילובה, שחקנית הטניס הנערצת בצ'כוסלובקיה. בגיל 6 התגרשו הוריה ובגיל 7 עברה עם אמה לשווייץ.
הינגיס החלה לשחק טניס בגיל שנתיים ולהשתתף בתחרויות בגיל 4. בשנת 1993, בהיותה בת 12 וחצי, זכתה הינגיס בתואר גראנד סלאם לנערות הראשון, אליפות צרפת הפתוחה ובכך הייתה לשחקנית הטניס הצעירה ביותר שזכה בטורנירי גראד סלאם לנערות. בשנת 1994 היא זכתה בתואר לנערות יחידות באליפות צרפת ובאליפות וימבלדון והגיעה לשלב הגמר באליפות ארצות הברית. באוקטובר 1994 שבועיים לאחר יום הולדתה ה-14 היא ניכנסה לסבב המקצועני וסיימה בתוך חודש וחצי את העונה במקום 87 בעולם.
בשנת 1996 בהיותה בת 15 ו-9 חודשים הייתה הינגיס לשחקנית טניס הצעירה בהיסטוריה שזכתה בטורניר גראנד סלאם, לאחר שזכתה ביחד עם הלנה סוקובה בת ארצה בטורניר זוגות נשים באליפות וימבלדון.
בסוף ינואר 1997 זכתה הינגיס באליפות אוסטרליה הפתוחה, זכייה ראשונה בקריירה שלה בתואר גראנד סלאם לנשים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מארי פירס מצרפת (2-6, 2-6). ב-31 במרץ 1997 היא דורגה לראשונה בקריירה שלה במקום הראשון בעולם. אותה שנה היא זכתה בשני גראנד סלאם נוספים בטורניר ליחידות נשים, באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון במשחק הגמר על יאנה נובוטנה מצ'כיה (2–6, 6–3, 6–3) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס מארצות הברית (6–0, 6–4). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה שבו הפסידה לאיווה מיולי מקרואטיה (6-4, 6-2).
בשנת 1998 החזיקה הינגיס במקום הראשון בעולם הן בדירוג היחידות והן בזוגות, והייתה השחקנית השלישית בהיסטוריה שהגיעה להישג זה. בסך הכל החזיקה מרטינה 80 שבועות בדירוג במקום הראשון. שורה של פציעות גרמו לפרישתה בגיל צעיר יחסית, 22, ולאחר 3 שנות היעדרות חזרה להתחרות בינואר 2006. מאז הצליחה הינגיס להגיע למקום השישי בדירוג העולמי, השיגה שלושה תארים (והייתה הסגנית בשלושה טורנירים אחרים), והצליחה להגיע לאליפות סבב ה-WTA בספרד.
את שנת 2007 סיימה הינגיס במקום ה-19 בדירוג העולמי. ב-1 בנובמבר, לאחר שסבלה מפציעות בחלק גדול מן השנה, היא הודיעה על פרישה סופית מטניס, תוך שהיא מודה שבשתי בדיקות סמים שנערכו במהלך טורניר וימבלדון נמצאה חיובית לשימוש בקוקאין. הינגיס הכחישה כל שימוש בסם, אך טענה שאין בה את האנרגיות להאבק להוכיח את צדקתה.
בדצמבר 2010 נישאה לקופץ הראווה ת'יבולט הוטין.
ביולי 2013 חזרה הינגיס לשחק טניס במשחקי זוגות. לאחר חזרתה לסבב היא זכתה ב-12 תארים נוספים, כולל זכייה בטורניר זוגות מעורבים באליפות אוסטרליה (2015) עם לאנדר פאיס מהודו, זכייה בטורניר זוגות נשים, יחד עם סניה מירזה ההודית ובטורניר זוגות מעורבים עם לאנדר פאאס מהודו באליפות וימבלדון (2015) וזכייה בטורניר הזוגות נשים עם מירזה ובטורניר הזוגות המעורבים עם פאאס באליפות ארצות הברית הפתוחה (2015).
הערות שוליים

↑  מרטינה הינגיס הודיעה על פרישה מטניס, באתר ערוץ הספורט, 26 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810698246905606  BnF: cb13740438d (data)  GND: 119539683  ISNI: 0000 0001 1483 7635  LCCN: n97117352  LNB: 000345689  NKC: xx0006300  SUDOC: 086143409  VIAF: 167054736   WorldCat (עם VIAF): 167054736
שלמה בן עמי

שלמה בן-עמי (נולד ב-17 ביולי 1943) הוא פוליטיקאי, דיפלומט והיסטוריון ישראלי. כיהן כחבר הכנסת ושר בממשלת ישראל, ולפני כן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

בן-עמי נולד בעיר טנג'יר שבמרוקו הספרדית, בשם שלמה בן אָבּוּ. אביו היה סוחר. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1955 וגדל באפיקים ולאחר מכן בקריית שמונה.
בשנת 1962 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר. בן עמי שימש כמפקד כיתה וכסמל. בשנת 1965 השתחרר מצה"ל ושינה את שם משפחתו.
את התואר הראשון שלו, כמו את התואר השני, עשה באוניברסיטת תל אביב בתחומים הקשורים להיסטוריה עתיקה. בהמשך, קיבל תואר דוקטור להיסטוריה מאוניברסיטת אוקספורד, תוך התמחות בתולדות ספרד במאה ה-20.
ב-1971 החל להורות באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1982–1986 כיהן בה כראש בית הספר להיסטוריה. שימש כשגריר ישראל בספרד בין השנים 1987 עד 1991, ובתוקף תפקידו היה חבר המשלחת הישראלית בוועידת מדריד.
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה, וכיהן כיושב-ראש ועדת המשנה לשירות החוץ, במסגרת חברותו בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת החוקה, חוק ומשפט. בן עמי התמודד מול אהוד ברק על תפקיד יושב ראש מפלגת העבודה ומועמדה לראשות הממשלה אך הגיע רק למקום השלישי בבחירות המקדימות עם 14.2% מהקולות. בשנת 1999 נבחר בן עמי בשנית לכנסת ה-15, ברשימה המאוחדת ישראל אחת (העבודה, מימד וגשר) בה הוצב במקום הרביעי, ומונה לתפקיד השר לביטחון הפנים בממשלת ברק. החל ב-2 בנובמבר 2000 כיהן במקביל לתפקידו במשרד לביטחון הפנים גם כשר החוץ, לאחר שדוד לוי התפטר ופרש מממשלת ברק.
ביולי 2000 השתתף בוועידת קמפ דייוויד, משא-ומתן מרתוני בין ראש הממשלה, אהוד ברק, ליושב ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, בחסות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. במהלך המשא ומתן הסכים ברק לכינון מדינה פלסטינית על שטח של יותר מ-90% משטחי עזה והגדה, ואף לבצע ויתורים בירושלים. המשא ומתן לא עלה יפה, ובן-עמי האשים את ערפאת בכישלון השיחות ובפרוץ האינתיפאדה השנייה חודשיים לאחר מכן. אף-על-פי-כן, בדיון עם האקדמאי נורמן פינקלשטיין בפברואר 2006, הודה בן-עמי שאילו הוא היה פלסטיני, גם הוא היה דוחה את ההצעה הישראלית שניתנה לפלסטינים בוועידה. לדבריו, הסרבנות הפלסטינית התבטאה בעיקר בדחיית ההצעה הישראלית בועידת טאבה שבאה אחרי ועידת קמפ דייוויד, ומהדחייה של עקרונות מתווה קלינטון על ידי הפלסטינים.
בעקבות כישלון ועידת קמפ-דייוויד הביע בן-עמי את דעתו שרק מעורבות פעילה של הקהילה הבינלאומית תוכל לכפות הסדר בין ישראל לפלסטינים.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, בזמן כהונתו כשר ביטחון הפנים, התרחשו אירועי אוקטובר 2000, שבמהלכם נהרגו 13 אזרחים ערבים-ישראלים בעקבות עימותים עם משטרת ישראל. הוא חווה ביקורת ציבורית קשה על תפקודו כשר ביטחון הפנים במהלך אירועים אלה, במיוחד מן המגזר הערבי במדינת ישראל. בן עמי היה בין הגורמים שהחליטו על הקמת ועדת אור לבדיקת ההרג. הוועדה קבעה במסקנותיה כי הוא השקיע מאמץ ממשי לשיפור היחסים עם ערביי ישראל, אך מתחה ביקורת על תפקודו בעת האירועים ובאי הכנת המשטרה לקראתם. הוועדה המליצה למנוע ממנו לשמש שנית בתפקיד השר לביטחון-פנים.
לאחר בחירתו של אריאל שרון לראשות הממשלה, עסק במשך שנתיים במחקר אקדמי בלונדון.
לאחר מכן נסע לספרד והקים את מכון טולדו לשלום שהוא מכהן כנשיאו. במסגרת המכון הוא מארגן כנסים בינלאומיים ועורך מחקרים. הוא משמש כסגן הנשיא של "המכון לניהול סכסוכים" בטולדו, גוף בינלאומי חוץ-פרלמנטרי המייעד עצמו לסייע בפתרון סכסוכים בינלאומיים. בן-עמי תומך ברעיון הקונפדרציה. בשנת 2017 קיבל אזרחות ספרדית. בן עמי נהג להשתתף בפורום ולדאי שהוקם על ידי הקרמלין, ובעל עמדות פרו-רוסיות.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-113 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
מספריו

ספרד בין דיקטטורה לדמוקרטיה 1977-1936, עם עובד, 1977.
איטליה - מליברליזם לפאשיזם, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985.
כלים שלובים: חברה, ביטחון ומדיניות בישראל, המכון ליחסים בינלאומיים ע"ש לאונרד דייוויס, 1997.
מקום לכולם - אלי בר-נביא משוחח עם שלמה בן-עמי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.
חזית ללא עורף - מסע אל גבולות תהליך השלום, ידיעות אחרונות, 2004.
The Origins of the Second Republic in Spain (1978)
Fascism from Above: Dictatorship of Primo de Rivera in Spain, 1923-1930 (1983)
Spain between Dictatorship and Democracy (1980)
Anatomia de una Transición [Anatomy of a Transition] (1990)
Italy between Liberalism and Fascism (1986)
Quel avenir pour Israël? [Which Future for Israel?], (Hachette Littérature 2002), ISBN 2-01-279104-2.
Scars of war, wounds of peace : the Israeli-Arab tragedy (Oxford University Press 2006), ISBN 0195181581.
Prophets Without Honor (Oxford University Press 2022)
הערות שוליים

↑  Fmr. Israeli Foreign Minister: "If I were a Palestinian, I Would Have Rejected Camp David" | Democracy Now!
↑  דברי שלמה בן-עמי על הקונפדרציה הישראלית פלסטינית SHlomo Ben Ami on the Israeli Palestinial confedaration אתר יוטיוב 28 בדצמבר 2011
↑
↑  Shimotomai, Nobuo (2015). "Politics of Dictatorship and Pluralism". In Inoguchi, Takashi (ed.). Japanese and Russian Politics: Polar Opposites or Something in Common?. Palgrave Macmillan. p. 79.
↑   שלמה בן עמי, עד טיפת הדם האחרונה... של אוקראינה, באתר הארץ, 21 ביולי 2022
| שרי המשטרה ושרי ביטחון הפנים בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי המשטרה | בכור-שלום שטרית • אליהו ששון • שלמה הלל • חיים בר-לב • רוני מילוא • משה שחל |  |
| שרים לביטחון הפנים | משה שחל • אביגדור קהלני • שלמה בן עמי • עוזי לנדאו • צחי הנגבי • גדעון עזרא • אבי דיכטר • יצחק אהרונוביץ' • יריב לוין • גלעד ארדן • אמיר אוחנה • עמר בר-לב |  |
| שרים לביטחון לאומי | איתמר בן גביר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258456805171  BNE: XX1036299  BnF: cb12183183s (data)  GND: 1055811168  ICCU: MILV101731  ISNI: 0000 0001 0781 0207  LCCN: n78017573  NKC: pna2010614288  NTA: 070180652  SNAC: w66t82v1  SUDOC: 030413508  VIAF: 49269629   WorldCat (עם VIAF): 49269629
רם בן ברק

רם (רמי) בן ברק (נולד ב-1 באפריל 1958, י"א בניסן ה'תשי"ח) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, שימש כיו"ר ועדת החוץ והביטחון. בעברו היה איש מערכת הביטחון, כיהן כמשנה לראש המוסד וכמנכ"ל המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים. היה נשיא חברת הייעוץ פורטיפיי סולושנס בע"מ וייעץ לדירקטוריון חברת שיבומי.
פעילות בכוחות הביטחון

בן ברק התגייס לצה"ל ב-1976 ושירת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל. בין היתר לקח חלק בפעולת ההשתלטות בפיגוע במשגב עם. בתפקידו האחרון היה מפקד פלגת לוחמה בטרור, עד שחרורו ב-1981 בדרגת סרן.
בשנת 1984 הצטרף בן ברק למוסד ושירת במגוון תפקידי שטח ופיקוד מבצעיים באגף קשת. באפריל 1991 נעצר בקפריסין יחד עם שלושה סוכנים נוספים של המוסד כשהתחזו לתיירים במהלך מבצע השתלת מכשירי האזנה בשגרירות איראן בניקוסיה. נגד חברי החוליה הוגש כתב אישום בעבירות של ריגול, פריצה, הסגת גבול ועוד, הם הורשעו בסעיף הסגת הגבול, נגזר עליהם קנס והם שבו לישראל. ב-2004 מונה לראש אגף "קשת" בארגון, ועמד בראש האגף בעת שזה אסף מידע על הכור הגרעיני בסוריה.
בשנים 2009 עד 2011 כיהן כסגן וכמשנה לראש המוסד. עם סיום כהונתו בתפקיד סגן ראש מוסד, הושאל לצה"ל ושימש כמתאם מבצעים מיוחדים. לאחר מכן, יצא לשליחות בארצות הברית ושימש כעמית מחקר בכיר במרכז סבן למדיניות המזרח התיכון במכון ברוקינגס, בוושינגטון. בדצמבר 2014 מונה למנכ"ל משרד המודיעין. במאי 2015 פוצל המשרד למשרד המודיעין ולמשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה, ובן ברק המשיך לכהן כמנכ"ל בשני המשרדים. בן ברק סיים את תפקידו במשרד לנושאים אסטרטגיים בדצמבר 2015, ובמשרד המודיעין במאי 2016.
בדצמבר 2015 היה אחד משלושת המועמדים להתמנות לתפקיד ראש המוסד, אך לבסוף נבחר יוסי כהן.
בן ברק הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ומוסמך אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וביטחון לאומי.
בתשובה לשאלה של העיתונאי ניר גונטז' "אילו דמויות גילמת?" השיב בן ברק: "גילמתי עובד תחזוקה של עיריית פריז, עובד דואר. כל מיני דברים, הכול נקודתי, הכול בקטנה."