stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
א-סיוואר
פרויקטים

פרויקט קו חירום - קו טלפוני הפועל 24 שעות לקבלת פניות של נשים אשר עברו ועוברות אלימות פיזית ומינית. קו החירום מספק מקלט, תמיכה והדרכה איך להתגבר ולהתמודד עם האלימות שהן עוברות.
פרויקט בתי הספר - פרויקט הפועל בבתי ספר ערביים, מקיים דיונים, הרצאות, סדנאות, להעלאת המודעות בקרב ילדים וצעירים ערביים לתופעת האלימות והתקיפה המינית.
פרויקט הקשר - פרויקט העובד על יצירת קשר עם עמותות פמיניסטיות מהעולם בכלל, והערבי בפרט, מתוך ראייה שהפלסטינים מחוץ לקו הירוק קשורים לאלה בתוך הקו הירוק, קשר פוליטי, חברתי, תרבותי.
פרויקט המקצוענים - פרויקט זה הוקם כדי לגייס, לחנך ולהעלות מודעות בקרב אנשי מקצוע כגון: אחים, רופאים, עובדים סוציאליים, מורים, בעניין אלימות והטרדה מינית כלפי נשים.
פרויקט תקשורת ויחסי ציבור - פרויקט זה מכוון לאנשי ציבור ואנשי תקשורת ועיתונות, להיעזר בהם להפצת עמדות, פעילויות, מאמרים, מחקרים, פרסומים והצהרות של עמותת א-סיוואר.
פרויקט הקהל הרחב - מטרת פרויקט זה, העלאת המודעות וחיזוק מעמד האישה בקרב הקהל הרחב בחברה הערבית.
פרויקט האלטרנטיבה - פרויקט זה פועל על מיגור תופעת "רצח בשם כבוד המשפחה" ,פועל נגד השתיקה והשותקים על פשע זה. הפרויקט פועל על העלאת המודעות והעלאת ערך האישה כשווה בחברה הערבית, פועל על מיגור מובן "כבוד המשפחה" השורר בחברה אשר בשמו נרצחות נשים.
פעילות התנועה

כתבי עת: רבעון "السوار" א-סיוואר, שנתון ביום האישה. "مشرقيات" משרקיאת, לומדות לתלמידי בית ספר.
ניהול מסעות פרסום נגד אלימות כלפי נשים מתוכם קמפיין: "الزم حدك" (דע את גבולותיך, זו הטרדה!) ו-"ارفعي صوتك,احنا حدك" (הרימי את קולך, את לא לבד!), המדריך על הטרדה ותקיפה מינית (חוקים וזכויות).
ארגון קורסים, סדנאות, הרצאות הכשרה: בעניין נשים, מגדר, מיניות, אלימות, התנדבות חברתית, הופעה והתמודדות תקשורתית .
ארגון הפגנות, עצרות, ערבי אומנות ומוזיקה למען נשים וזכיותיהן, נגד רצח נשים ונגד דיכוי ואלימות.
הוצאת דוחות וסטטיסטיקה שנתיים: הקשורים לעמותה ולפעילות שלה, כמו כן הקשורים לממדי אלימות ותקיפה מינית כלפי נשים.
סטטיסטיקה

עמותת א-סיוואר מגלה שקיפות רבה בעניין ההישגים והפניות אליה. לפי נתונים סטטיסטיים לשנת 2013, מתקבלות 710 פניות של נשים לקו החירום, מביניהם 190 פניות חד פעמיות, 220 פניות חוזרות, 55 פניות מתלמידי בתי ספר, סטודנטים אקדמאים ואנשי מקצוע לעזרה והכוונה וקבלת מידע.
נתוני 2012: 750 פניות, מתוכם 233 פניה חדשה, 255 פניות חוזרות, 49 פניות מתלמידי בית ספר, אקדמאים ואנשי מקצוע. עמותת א-סיוואר קיימה 38 פגישות עזרה ותמיכה לפונות, 27 פגישות הכוונה וליווי משפטי וליווי אישה אחת למרכזים רפואיים לקבלת טיפול.
נתוני 2011: 700 פניות, 350 פניה עקב תקיפה מינית, 69 פגישות הכוונה ותמיכה לפונות, ייעוץ והכוונה משפטית ל-17 נשים, ליווי של 5 נשים למרכזי המשטרה וליווי של 10 נשים למרכזים רפואיים.
אל-עמאדיה

| --- | --- |
אל-עמאדיה, ממעוף הציפור
אל-עמאדיה, ממעוף הציפור
 מדינה:  עיראק עיראק
 חבל:  כורדיסטן העיראקית כורדיסטן העיראקית
 מחוז:  דהוכ
 נפה:  אל-עמאדיה
 מושל:  ראש העירייה
 שפה רשמית:  כורדית, ערבית
 תאריך ייסוד:  3000 שנה לפני הספירה
 שטח:  1 קמ"ר
 גובה:  1,400 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  11,000
 קואורדינטות:  37°05′31″N 43°29′13″E﻿ / ﻿37.0919°N 43.487°E﻿ / 37.0919; 43.487 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. אל-עמאדיה(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. אל-עמאדיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-עמאדיה (מערבית: العمادية; בכורדית: ئامێدی, אַמֶדִי; בארמית: ܥܡܝܕܝܐ, עָמֵידִיָא) היא עיירה במחוז דהוכ שבחבל כורדיסטן העיראקית האוטונומי. היא בנויה על הר שולחן בעמק הנהר הזב הגדול. העיירה נמצאת 10 קילומטרים מהגבול הטורקי בגובה 1400 מטרים מעל גובה פני הים. אל-עמאדיה ידועה בכמות הנשרים הגדולה המקננים במצוקי הר השולחן.
אטימולוגיה

על פי אבן אל-את'יר, השם אל-עמאדיה הוא על שמו של עימאד אל-דין זנגי שבנה במקום מבצר בשנת 1142. תיאוריה נוספת היא שהשם נקרא על שמו של עמאד א-דוולה (אנ'), מייסד פרובינציית פארס האירנית אך תיאוריה זו פחות סבירה.
לדברי פרופסור ג'פרי שוכמן, עימאד אל-דאולה הוא ממוצא חורי (קוקז) או מממלכת אררט שבצפון מסופוטמיה/טורקיה.
היסטוריה

מתקופת הברונזה הקדומה ועד שנכבשה ונשלטתה על ידי הממלכה החורית מיתני במאה ה-16 לפני הספירה, אזור אל-עמאדיה היה חלק ממלכת כורדה (אנ') והוא היה מיושב כולו על ידי אוכלוסייה תת שמית (אנ') עמים מהקווקז שחיו בצפון מסופוטמיה (ארם נהריים). בתקופת שלטון האימפריה המיטאנית תושבי אזור זה היו ידועים בשם צוברים.
לאחר נפילת האימפריה המיטאנית, אל-עמאדיה נכבשה על ידי אשורנאסירפאל הראשון מאשור במאה ה-11 לפני הספירה שנלחם בבני נאירי וברזני. לאחר נפילת האימפריה האשורית, עבר אזור אל-עמאדיה לשליטתה של ממלכת מדי. כשההיסטוריון והסופר היווני מחניכי סוקרטס קסנופון עבר באזור במאה הרביעית לפני הספירה, הוא התייחס לתושביו כאל בני ממלכת מדי. מאוחר יותר אזור אל-עמאדיה שולב באימפריה האחמנית תחת השם מדיה מגנה. תחת שלטון האימפריה הפרתית, אזור אל-עמאדיה היה חלק ממחוז ברצ'ן (ברזן). בסופו של דבר היא הפכה לחלק בלתי נפרד מהאימפריה הסאסאנית במחוז אדיאבנה עד שנכבשה על ידי המוסלמים בשנת 640, לאחר שהביסו את הכורדים בתיכרית, מוסול וסחרזור.
תחת הכיבוש המוסלמי, במשך כמה מאות שנים, לאחר גירוש הח'ליפים מבגדד במאה ה-7, שלט באל-עמאדיה פאשא ממשפחת עבאס המלכותית, שנחשבה לאחת המשפחות העשירות באזור.
אל-עמאדיה הייתה מקום הולדתו של משיח השקר, דוד אלרואי (פעל בסביבות 1160). בשנת 1163, על פי "עמק הבכא" של ההיסטוריון והרופא יוסף הכהן הרופא, מנתה האוכלוסייה היהודית כאלף משפחות וסחרה בעפצים להכנת דיו סת"ם. אלרואי הוביל מרד כנגד מושל העיירה אך ככל הנראה הובס ונהרג תוך כדי המרידה. ההיסטוריון היהודי הספרדי ר' שלמה אבן וירגה (1450–1525) הציג את הקהילה היהודית של אל-עמאדיה בתקופתו של אלרוי כעשירה, מסופקת ושביעת רצון.
אל-עמאדיה היה מקום מושבה של אמירות באדינאן (אנ') האוטונומית למחצה, שנמשכה בין 1376 ל-1843. באל-עמאדיה ישנן חורבות של בית הספר קובהאן שנוסד במהלך שלטונו של הסולטן חוסיין וואלי מבאדינאן (1534–1576) לספירה ללימוד מדעי האסלאם. בעיירה יש גם חורבות של בית כנסת וקבר המיוחס לנביא יחזקאל (אנ') וכנסייה. באזור שמסביב לעיירה ישנן עוד שתי כנסיות הנחשבות החשובות ביותר בצפון עיראק. אחד מהסמלים של העיירה הוא המסגד הגדול של אל-עמאדיה (אנ'). המינרט שלו מתנשא לגובה של 33 מטרים. המסגד הוקם לראשונה במאה ה-12 והוא העתיק והגדול באזור.
בשנת 1760, הדומיניקני לאופולדו סולדיני ועמיתו מאוריציו גרזוני ייסדו באל-עמאדיה את המיסיון של כורדיסטן. גרזוני חי בעיירה ארבע עשרה שנים וחיבר מילון איטלקי-כורדי ודקדוק של 4,600 מילים. המילון מהווה יצירת מפתח משום שהוא מייצג את המחקר הראשון של הדקדוק והשפה הכורדית; מסיבה זו, גרזוני מכונה לעיתים קרובות "אבי הכורדולוגיה".
בשנת 1907 מנתה אוכלוסיית העיירה 6,000 תושבים, מתוכם 2,500 כורדים, 1,900 יהודים ו-1,600 קתולים אשורים. בכל האזור חיים כ־11,000 תושבים.
בין השנים 1989–1991 צבא עיראק ניסה לכבוש את אל-עמאדיה ולהרוס אותה. העיירה ניצלה כתוצאה ממלחמת המפרץ והקמת האזור האוטונומי הכורדי.
אקלים

באל-עמאדיה האקלים הוא אקלים ים תיכוני (סיווג אקלים Köppen  :Csa) עם קיץ חם וחורף קריר ורטוב. בהיותה העיירה הצפונית ביותר בעיראק, היא גם העיירה עם האקלים המתון ביותר במדינה. שלג יורד מדי פעם בחורף.
| אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> ינואר.6.2.-2.4.126 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> פברואר.7.8.-1.3.176 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> מרץ.12.1.2.4.156 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> אפריל.17.8.7.2.128 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> מאי.25.1.12.5.56 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> יוני.31.9.17.4.0 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> יולי.36.3.21.4.0 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> אוגוסט.36.2.20.9.0 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> ספטמבר.32.2.16.8.1 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> אוקטובר.24.4.10.9.32 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> נובמבר.15.4.5.96 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> דצמבר.8.4.0.0.126 | אקלים באל-עמאדיה  נתוני מזג האוויר הממוצעים באל-עמאדיה בין השנים שבין 1991 ל-2021> שנה.21.2.9.2.897 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
ראו גם

אשורים
כורדיסטן העיראקית
קהילת יהודי עמדיה
נורי אל-ג'ראח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1956 (בן 69) דמשק, סוריה סוריה
 מדינה:  סוריה 
 מקום מגורים:  לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקצוע:  משורר, עורך, מסאי
 פרסים והוקרה:  פרס המדינה לספרות ילדים, קטר, 2008  פרס מקס ז'אקוב לשירה, 2023
 
נוּרי אל-ג'ראח (בערבית: نوري الجراح) הוא משורר, עורך ומסאי סורי-בריטי הנחשב כאחד מהבולטים במשוררים כותבי הערבית של העשורים האחרונים. לצד כתיבת שירה, אל-ג'ראח פרסם גם ספרי ילדים, ערך מספר כתבי-עת ספרותיים בולטים, עסק בתיעוד ספרות מטיילים ערבית קלאסית והיה פעיל בחוגי אופוזיציה למשטר הבעת' בסוריה.
ביוגרפיה

אלג'ראח נולד בדמשק בשנת 1956 ופרסם בה את שיריו הראשונים, ב-1978. בשנת 1981 עזב את סוריה בשל רדיפות שלהן היה נתון מצד מנגנוני ביטחון הפנים של משטר הבעת' הסורי, כתוצאה מפעילותו הפוליטית והתנגדותו לשלטון. לאחר שעזב את סוריה, התיישב אלג'ראח בביירות, אך זמן קצר לאחר מכן פרצה במדינה מלחמת לבנון והוא נאלץ לעבור לניקוסיה, בירת קפריסין, שבאותה עת התמלאה באינטלקטואלים ערבים שעזבו את ארצותיהם והפכו את העיר לביתם, מה שהפך אותה למרכז חשוב של הספרות הערבית. אחרי כשנתיים עזב אלג'ראח גם את קפריסין ובשנת 1986 השתקע בלונדון עם משפחתו ומאז הוא חי בה עם משפחתו ויוצר בה.
לאורך שנותיו בלונדון, הקים אל־ג'ראח מספר כתבי־עת ספרותיים חשובים בסצנת השירה והספרות הערבית. הבולטים מבין כתבי העת הללו היו "א־נאקד" (המבקר), שפעל בלונדון בין השנים 1988–1992; "אל־כּאתבּה" (הסופרת) שפעל גם הוא בלונדון בין השנים 1993–1995; "אל־קסידה" (השיר) שפעל בקפריסין בשנת 1999; "א־ריחלה" (המסע) שפעל בלונדון בשנת 2005; "דמשק" שפעל בלונדון בשנים 2012–2013; ו"אל־ג'דיד" (החדש) הפועל בלונדון משנת 2015 ועד היום. כתבי העת שערך אלג'ראח היו במה מרכזית ליוצרים ערבים שחיו בגלות ואפשרו להם לשמור על קשרים עם קהל קוראיהם בעולם הערבי.
מאז שראה אור ספרו הראשון בביירות בשנת 1982, פרסם אלג'ראח למעלה מ-15 ספרי שירה ולצידם גם ספרי ילדים וספרי עיון על ההיסטוריה הערבית. שיריו של אל־ג'ראח תורגמו לאורך השנים לשפות רבות: צרפתית, אנגלית, ספרדית, איטלקית, יוונית, הולנדית, פרסית וטורקית וקבצים מתורגמים משירתו ראו אור משך השנים במדינות שונות. כמה משיריו תורגמו לעברית.
נורי אל-ג'ראח זכה בשנת 2023 בפרס מקס ז'אקוב לשירה.
ספרי שירה

הנער (ביירות, 1982)
להתחרות עם הקול (לונדון, 1988)
המנון לקול (קלן, 1990)
ילדוּת מוות (קזבלנקה, 1992)
גביע שחור (לונדון, 1993)
השיר והשיר שבמראה (ביירות, 1995)
העלייה של אפריל (ביירות, 1996)
גינות המלט (ביירות, 2003)
דרך דמשק והגן הפרסי (ביירות, 2004)
יום קין (חיפה/ביירות, 2013)
ייאושו של נח (ביירות, 2014)
קינות הבל (ביירות, 2015)
ארבע קינות (איסטנבול, 2016)
סירה ללסבוס (מילאנו, 2016)
נהר על צלב (ביירות, 2018)
אין מלחמה בטרויה (מילאנו, 2019)
שפיפון האבן (מילאנו, 2023)
מכלול היצירה (שלושה כרכים, ביירות 2008–2022)
הערות שוליים

↑  דף הזכייה, באתר הפרס (בערבית)
↑  עמאר אל-מאמון, אותו "הנער" עם "החיוך הישֵׁן": המשורר נורי אל-ג'ראח, באתר רסיף22, ‏7 בנובמבר 2022 (בערבית)
↑  לינדה נסאר, המשורר הסורי נורי אל-ג'ראח: אין כבוד בשיר אילם ולא למשורר הבורח מן המציאות, באתר אל-ג'זירה, ‏1 ביולי 2023 (בערבית)
↑  נורי אלג'ראח, שלושה שירים לאישה שיצאה בבוקר ולא שבה בערב, כרך 29 (מסביב לעולם 2), ירושלים: מקום לשירה, 2022, עמ' 18–21
↑  עידן בריר, נורי אלג'ראח (קורא בשער), עתון 77 422, דצמבר 2021 – ינואר 2022, עמ' 6–8
↑  פרס מקס ז'אקוב (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297303905171  BnF: cb13593058b (data)  GND: 1053385781  ISNI: 0000 0000 8187 9352  LCCN: nr91008270  NTA: 12423836X  SUDOC: 112755127  VIAF: 118955228   WorldCat (עם VIAF): 118955228
יוסוף אל-עזמה

יוּסוּף אֶל-עָזְמָה (בערבית: يوسف العظمة; 1883 – 24 ביולי 1920) היה מצביא ומדינאי ערבי. הוא היה מראשי הקמת הצבא הסורי אשר פעל לשירותו של פייסל הראשון והממלכה הערבית של סוריה נגד כיבושה בידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. שירת כשר המלחמה וראש המטה הכללי הראשון של הממלכה ונהרג בהגנה עליה נגד הכיבוש הצרפתי בקרב מייסלון.
ביוגרפיה

אל-עזמה נולד למשפחת סוחרים ובעלי אדמות ממוצא טורקמני בדמשק בשנת 1883. אל-עזמה סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית העות'מאנית בקונסטנטינופול בשנת 1906 ואז עבר הכשרה צבאית נוספת בקיסרות הגרמנית עד שחזר לאיסטנבול בשנת 1909. שם התגייס לצבא העות'מאני והוצב מייד כנספח צבאי לקהיר שבמצרים. בשנת 1914 כיהן אל-עזמה כמפקד חטיבה 25 בקווי החזית בממלכת בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בהמשך המלחמה הועבר שוב כסגנו של הגנרל אנוור פאשה בבירה.
לקראת סיום המלחמה מונה אל-עזמא לראש מטה הצבא העות'מאני הראשון באיסטנבול, אך זמן קצר לאחר מכן ערק לתמיכה בשריף של מכה, חוסיין בן עלי, שפתח במרד הערבי נגד העות'מאנים בשנת 1916. באוקטובר 1918, דמשק נכבשה על ידי צבא השריף חוסיין תחת האמיר פייסל וכוחות האימפריה הבריטית במלחמה, ולאחר מכן חזר אל-עזמה לדמשק. אל-עזמה הצטרף לאל-פתאט, חברה חשאית לאומנית ערבית שנוסדה בשנת 1911, אם כי לא ניכר מתי עשה זאת. הוא הפך לשופט אישי של האמיר פייסל, כעת מלך הממלכה הערבית של סוריה ובינואר 1919 מונה אל-עזמא כנספח הצבאי בביירות.
ביוגרפיה > קרב מייסלון

כ-12,000 חיילים צרפתים המורכבים מעשרה גדודי חיל רגלים וכן פרשים ותותחנים מגובים בטנקים ופצצות קרב, החלו את התקדמותם בדמשק ב-21 ביולי. הם כבשו לראשונה את ענג'ר בעמק הבקאע, שם התפרקה חטיבתו של גנרל חסן אל-הינדי, ללא קרב. ההתקדמות הצרפתית הפתיעה את המלך פייסל שהאמין כי פעולה צבאית של צרפת תימנע על ידי הסכמה לאולטימטום ה-14 ביולי כפי שהבטיח הגנרל גורו. בתגובה לפעולתו של גורו, הסכים המלך פייסל לבקשתו של אל-עזמה לבצע גיוס. כ-300 חיילים מכוחותיו המפורקים של הינדי הצטוו להתגייס מחדש במעבר מייסלון, כ-20 קילומטרים ממערב לדמשק. אל-עזמה הצליח להרכיב כמה מאות חיילים סדירים וכ-1,000 מתנדבים, בהם גם חיל פרשים בדואי.
ב-22 ביולי ניסה המלך פייסל לעכב את ההתקדמות הצרפתית באמצעות שליחתו של סאטי אל-חוסרי לנהל משא ומתן עם הגנרל גורו, שהציב תנאים חדשים למניעת ההתקפה של צבאו ונתן למלך פייסל יום נוסף לדון בתנאים. למחרת, בעוד הקבינט שקל את תנאיו של גורו, הצרפתים ביקשו כניסה למייסלון כדי לגשת למי המעבר. הסורים פירשו את הבקשה להוות תירוץ לצבא גורו להיכנס לדמשק ללא קרב והמלך פייסל בסופו של דבר דחה את בקשתו של גורו ואת תנאיו החדשים. לאחר מכן, אל-עזמא עזב את דמשק כדי להתעמת עם צבאו של גורו במה שנודע כקרב מייסלון.
כוחותיו של אל-עזמה במייסלון היו מצוידים בעיקר ברובים חלודים שהשאירו כוחות עות'מאניים ורובים ששימשו את הסדירים הבדואים במהלך המרד הערבי בשנת 1916 וכן ב-15 תותחים. הכוח הערבי הורכב מחטיבה צפונית, מרכזית ודרומית ובראשם פרשי גמלים. אל-עזמא הוביל את הטור המרכזי שגובה על ידי מתנדבים אזרחיים רבים. בסביבות השחר של ה-27 ביולי, בדרך הגישה אל מייסלון, התרחשו עימותים בין הכוחות הערביים לצבא הצרפתי, אולם מרבית ההתנגדות הערבית, שלא הייתה מתואמת ברובה, קרסה בשעה הראשונה של הקרב. הסורים ניצלו את התחמושת הקטנה שאיתה הגיעו עד תום והצבא הצרפתי העליון הצבאי שבר את הקווים הערביים.
בסביבות השעה 10:30 בבוקר הגיעו כוחות צרפת למטהו של אל-עזמה. המוקשים שהונחו על ידי הסורים לא התפוצצו או לפחות לא הפריעו ברצינות לכוחות הצרפתיים הנכנסים. כשכוחות צרפתיים נמצאים במרחק של כ-100 מטרים ממנו, מיהר אל-עזמה אל תותחן וצווה עליו לירות לעבר הטנקים הצרפתיים. לפני שנורה פגז כלשהו, אל-עזמה נקלט על ידי צוות טנקים ונורה למוות מירי מקלע צרפתי. הוא נפגע בחזה ובראש. אל-עזמה היה הקצין הערבי היחיד שמת בקרב. העימותים במעבר נמשכו עוד שלוש שעות. עד אז נסוגו הכוחות הערביים באי סדר סביב דמשק. הצבא הצרפתי נכנס לעיר בהמשך. בזכרונותיו כתב הגנרל גורו כי לאחר תבוסת הסורים, הותירו כוחותיו של האחרון ”15 תותחים, 40 רובים וגנרל... בשם יוסוף ביי אל-עזמא. הוא מת כחייל אמיץ בקרב.”
מורשת

סירובו של אל-עזמא להיכנע לצרפתים, התעקשותו לצאת לקרב עם כוחות נחותים ומותו בעודו מפקד על הסורים במייסלון הפכו אותו לגיבור לאומי בסוריה ובעולם הערבי. פסלו ניצב בכיכר מרכזית בדמשק, כשכבוד שמו הושם על רחובות ובתי ספר ברחבי סוריה, פסליו הוצבו לרחבי המזרח התיכון. הוא יתרה מזאת הפך גם סמל בשביל הצבא וכסמל למאבק הפאן-ערביות.
אל-עזמה היה נשוי לאישה טורקית, שאיתה נולדה לו בת בשם לילה.
אל-מידיה

| --- | --- |

אל-מידיה וגדר ההפרדה העוברת סמוך לכפר
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,665 (2016)
 קואורדינטות:  31°56′09″N 35°00′19″E﻿ / ﻿31.935808333333°N 35.005252777778°E﻿ / 31.935808333333; 35.005252777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) אל-מידיה(למפת גוש דן רגילה) אל-מידיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מידיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מידיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מפת הכפר והאתרים הארכאולוגיים שסביבו, שפרסמה הקרן לחקר ארץ ישראל ב-1877
איור של אחוזת הקבר בחירבת אל-מידיה שערך הארכאולוג גנו ב-1874
אל-מידיה (בערבית: المدية) הוא כפר פלסטיני באזור מודיעין, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית, וממוקם כ-2 ק"מ מצפון מערב לעיר מודיעין-מכבים-רעות. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה אוכלוסיית הכפר למעלה מ-1,665 תושבים. הכפר מזוהה כמיקומה של מודיעין הקדומה.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. בכפר וסביבתו נמצאים עשרות אתרים ארכאולוגיים. העיקרי שבהם הוא תל א-ראס הממוקם בראש הגבעה עליה ממוקם הכפר. באזור מקובל לזהות את מודיעין הקדומה. באתר התגלו שרידי מבנים ובורות מים וכן חרסים ומטבעות מהתקופות ההלניסטיות והרומית. בנוסף, התגלתה באתר מערכת מסתור אופיינית ובתוכה נמצאו חמישה מטבעות, שניים מהם מטבעות בר כוכבא.  ממצאים אלו מעידים על כך שבתקופה הרומית הקדומה התקיים במקום ישוב יהודי.
ברכס שממערב לכפר, ממוקמת שלוש חורבות נוספות: "קובור אל-יהוד", "ח'רבת אל-חמאם" ו"ח'רבת אל-ע'רבאווי" (או שייח ערבאווי שבעברית קיבלה את השם חורבת הגרדי). שלושת האתרים היו מכלול של עיר אחת שנקרא "ח'רבת אל-מידיה". זיהוי של הכפר עם מודיעים הקדומה, מסתמך על מספר מקורות: במפת מידבא מופיע כפר בשם מודיעים ליד לוד. אשתורי הפרחי בספרו כפתור ופרח מהמאה ה-14 מזכיר את הכפר. גם חוקר ארץ ישראל זאב וילנאי זיהה את אל-מידיה עם מודיעים.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר בנַאחִיָה של רמלה (נפת רמלה). בכפר היו 25 בתי אב ששילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועצי פרי.
בשנת 1866 פרסם הנזיר הפרנציסקני עמנואל פורנר ידיעה קצרה בעיתון הצרפתי לה מונד שבה הוא מזהה את מודיעים עם הכפר אל-מידיה. לאור מאמר זה ביקר בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן בכפר. גרן חיפש את קברי המכבים המתאימים לתיאורו של ההיסטוריון היהודי מהמאה הראשונה, יוספוס פלביוס, שכתב כי שבעה קברים בצורת פירמידה הוקמו באותו מקום. גרן בדק מספר אתרים ומצא ליד חורבת שייח ערבאווי בנין גדול עם עמודים ופסיפס. גודל המבנה היה 26×7 מטר. ב-27 ביוני 1870, ערך חפירה חלקית באתר שכונה בפי אנשי הכפר אל-קלעה (המצודה). גרן חשף חדר קבורה אשר לדעתו קורה בבנייה דמוית פירמידה כמתואר בספר מקבים א ואצל פלביוס. הוא הסיק כי המבנה הכיל שבעה קברים כמניין האחים המכבים והוריהם. בעקבות התגלית פנה לאדריכל צרפתי בשם מוס שעבד בירושלים. מוס, הגיע לאתר ואחר כך הכין דו"ח בו כתב:” חורבות הקבר בח'רבת אל-מידיה מתאימות בהחלט לקבר המקבים, כפי שהוא מתואר במקורות. ח'רבת אל-מידיה מרוחקת מהלך שעה ושלושה רבעים מן הכפר קבאב ובשעתיים מלוד. מרחבת הקבר מקיף המבט את כל המישור של רמלה; העין מגלה בנקל את העיר לוד...זה מתאים בהחלט לתיאורי הקבר. הקבר שרואים את חורבותיו באתר הזה מבודד לחלוטין. עוד קברים, חצובים בסלע, מוצאים רק במרחק מסוים בסביבה. מגודל שטח החורבות אפשר להסיק שהיתה זו מצבת קבורה של משפחה רבת השפעה בארץ..יש בו מקום לשבעה קברים....”.
חוקר צרפתי נוסף, שארל קלרמון-גנו, שביקר במקום ב-1874 וגם סבר שזהו המבנה המסומן במפת מידבא. וכן על פי תיאורו של אוסביוס מקיסריה שהיה מראשוני חוקרי ארץ ישראל במאה הרביעית לספירה. גנו ערך במקום את חפירה המקיפה. הוא חשף מבנה מלבני מרשים, עשוי אבני גזית נאות, ופסיפסים צבעוניים. אחד הפסיפסים נשא דגם צלב לטיני ולהערכתו נוצר במאה החמישית, בתקופה הביזנטית. מכאן הסיק לבסוף שהאתר אינו קבר המכבים. בתגובה טען גרן שאין כל הוכחה שהמבנה עצמו אינו קדום יותר והצלב נוסף בשלב מאוחר יותר.
בשנות ב-2000 ערכה רשות העתיקות חפירות נוספות באתר בו חפרו גרן וגנו שחיזקו את אפשרות הזיהוי של המקום עם אחוזת הקבר של המכבים או לפחות עם ציון הקבר שלהם בתקופה הביזנטית.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. בתקופה זו התפתחה המסורת הציונית של ביקור באל-מידיה וסביבתה, בעקבות מורשת החשמונאים (או המכבים). זאב וילנאי היה מדריך טיולים למקום, וחיים בוגר (בוגרשוב) החל במסורת של ביקור בקברי המכבים בחנוכה כבר בתחילת המאה ה-20. ב-1927 נעשה ניסיון של הקרן הקיימת לקנות אדמות באזור הכפר. בחנוכה 1944, החלה תנועת המכבי הצעיר במסורת של מרוץ לפיד המתחיל באזור אל-מידיה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, באל-מידיה הייתה אוכלוסייה של 245 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו בכפר 59 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 286 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 320 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 7,020 דונם. אשר מתוכם הוקצו 688 לחקלאות שלחין, ו-2,304 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית. למרות זאת נכבש במהלך מבצע דני ביולי 1948, ותושביו גורשו, רובם ברחו לכפרים שממזרח לכפר בלב השומרון. ב-20 ביוני 1948, דיווח העיתון מעריב: "מודיעין, ערש המכבים - בידינו", בהתייחסו לאל-מידיה. בזמן ההפוגה השנייה נקבע קו החזית בגבול השטח הבנוי של הכפר. עם זאת נמשכו חילופי האש בין צה"ל ללגיון הערבי לאורך קו החזית באזור הכפר. ב-24 בספטמבר 1948 חיילי הלגיון הירדני וכפריים מהסביבה הפרו את ההפוגה וכבשו את משלט 219 הסמוך לכפר. חיילי חטיבת קרייתי, מגדוד 44 ו-42, שנשלחו לכבוש מחדש את המשלט סבלו מאבדות כבדות, 23 מהחיילים נהרגו וגופותיהם חוללו. שניים מהם נלקחו לכפר אל מידיה והם בחזקת נעדרים עד היום.
היסטוריה > בשלטון ירדן

לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר הכפר לשליטת לירדן, ותושביו יכלו לחזור אליו. בהסכמי שביתת הנשק הקו הירוק באזור הכפר נקבע על פי קו החזית בזמן ההפוגה השנייה. בנוסף הוגדרה רצועת שטח מפורז ברוחב של כקילומטר עד 3 קילומטרים סביב לטרון סמוך לכפר, אך למעשה היה זה שטח הפקר שלא היה בריבונות ישראלית או ירדנית. מיקום הכפר הוא על הקצה הצפוני מערבי של השטח המפורז. כתוצאה מכך הכפר איבד את רוב האדמות החקלאיות שלו, שהיו בשטח המפורז. באותן שנים סבל הכפר באופן קבוע מירי מכיוון ישראל, בעיקר נגד תושבים שביקשו לעבד את אדמתם בשטח המפורז.
בשנת 1961, האוכלוסייה של אל-מידיה הייתה 570 נפש, על פי מפקד האוכלוסין הירדני.
היסטוריה > בשלטון ישראל

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
ביוני 1986, הטיל צה"ל עוצר על הכפר, במהלך מבצע לעקירת מטע זיתים בו 800 עצים, שנטעו תושבי הכפר על אדמות שהיו קודם בשטח המפורז. לטענת צה"ל עברו אדמות אלו לרשותו כאדמות מדינה.
בשנת 1981 הוקמה ההתנחלות חשמונאים כקילומטר מדרום מזרח לכפר, שלצורך הקמתה הופקעו 186 דונם מאדמות הכפר. ב-1983 ניסו מתנחלי חשמונאים להתיישב על גבעה סמוכה לכפר, תושבי הכפר התלוננו שהאדמות במקום הם בבעלותם ובית המשפט הוציא להם צו פינוי. ב-1989 שוב התנחלו במקום, הביאו 11 קרוונים והקימו ישיבה בשם "מרכז חינוכי בני בינה".
בעקבות הסכם אוסלו ב', 7.4% מאדמות הכפר נמצאות בשטח B, ו-92.6% הנותרים נמצאים בשטח C.
בשנת 2004 החלה מדינת ישראל בהקמת גדר ההפרדה באזור הכפר, שלצורך הקמתה הופקעו כ-500 דונם מאדמות הכפר בהם מעטי זיתים. תושבי הכפר עתרו לבג"ץ נגד ההפקעה אך עתירתם נדחתה. אל-מידיה הוא אחד מתשעה כפרים באזור הנמצאים בתוך מובלעת, המוקפת מכל עבריה בגדר ההפרדה. אל-מידיה עצמה מוקפת בגדר משלושה צדדים, מאחר שתוואי הגדר הוסט כדי לכלול את ההתנחלויות הסמוכות בתוך שטח ישראל.
תמונות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מקאם שייח ע'רבאווי  |  מבט מאל-מידיה לכיוון גדר ההפרדה ברקע בתים רבי קומות בעיר מודיעין  |  מפת אזור הכפר ב-1944 |