stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק רונסון
הערות שוליים

↑  נתוני מצעדים של האלבום באתר aCharts.com
1 2  אור ברנע, לו זה עולה יותר, באתר ynet, 3 בדצמבר 2008
1 2  אילת יגיל, מסונתז ומרגש: מארק רונסון בהופעה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2011.
↑  Joseph, Claudia, The truth about the svengali seen paying a late-night visit to troubled Amy Winehouse's hotel. The Daily Mail (UK), 20 January 2008.
↑  Alexis Petridis,Cover boy 6 October 2007. the Gurardian site.
↑  Clarissa Cruz, Hot Spot, 14 March 2003. Entertainment Weekly 700: p.13.
↑  ראו למשל ביקורת מגזין הרולינג סטון, גיליון 1028, ע' 101, 14 ביוני 2007; 
 ביקורת מגזין בילבורד האמריקאי, גיליון 119, ע' 44, 21 ביולי 2007; 
 ביקורת אתר החדשות ynet, 19.6.2007
↑  היסטוריית המצעדים של האלבום באתר הבילבורד.
↑  דירוג אלבומיו של רונסון באתר המצעד.
↑  התקבל ב-21 בדצמבר 2007, על-פי שאילתה ל-Mark Ronson או ל-Version במאגר ה-BPI, בוצעה ב-8/3/14.
↑  Liam Allen, What is a £1m record deal?, 21 July 2010. BBC News site.
↑  סיכום הזכיות לשנת 2008 באתר פרסי המוזיקה הבריטית.
↑  ראו גם חיפוש של "Mark Ronson" באתר פרסי גראמי.
↑  אילת יגיל, מסיבת הפתעה, באתר ynet, 4 בדצמבר 2008
↑  Reed, Ryan (2018-09-19). "Amy Winehouse: Previously Unseen Concert Highlights 'Back to Black' Doc DVD". Rolling Stone (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-22.
↑  קרן בר לב, ‏פספסתן את ההזדמנות: מארק רונסון התחתן, באתר ‏מאקו‏, 4 בספטמבר 2011.
↑  Critics Choice Awards 2024: All the Winners, TIME, ‏2024-01-15 (באנגלית)
↑  Patrick Hipes, ‘Avatar: The Way Of Water’, ‘Oppenheimer’, ‘Star Trek: Picard’ Among Winners At Saturn Awards, Deadline, ‏2024-02-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007: ריק רובין | פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי   2008: מארק רונסון  | הבא: 2009: ריק רובין |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007324409205171  PLWABN: 9813311256305606  BNE: XX5594435  BnF: cb14590999t (data)  GND: 135337909  ISNI: 0000 0000 7143 363X  LCCN: no2003109276  MusicBrainz: c3c82bdc-d9e7-4836-9746-c24ead47ca19  NDL: 001353096  NKC: pag2017959682  SUDOC: 187135819  VIAF: 47979779   WorldCat (עם VIAF): 47979779
גדודי אל-אשתר

| --- | --- |

 אידאולוגיה:  פרו-איראן
 אזורי פעילות:  איראן איראן  בחריין בחריין  ישראל ישראל 
 בעלי ברית:  איראן איראן  חזבאללה חזבאללה  חזבאללה גדודי חזבאללה
 מתנגדים:  בחריין בחריין  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית ערב הסעודית ישראל ישראל בריטניה בריטניה קנדה קנדה 
 קרבות:  המרד השיעי בבחריין שיגורים לעבר ישראל - בזמן מלחמת חרבות ברזל 
 
גדודי אל-אשתר (בערבית: سرايا الأشتر) היא קבוצה מיליטנטית שיעית בבחריין שהוגדרה כארגון טרור על ידי בחריין, מצרים, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, ארצות הברית, קנדה ומדינות נוספות.
הארגון הוקם במרץ 2012
הוא בניהול אחמד יוסף סרחאן, הידוע גם בשם אבו מונטזר, וקאסים אחמד עבדאללה, הידוע גם בשם זולפיקאר וקאסים אל-מואמין.
הגדרה כארגון טרור

ב-22 בדצמבר 2014, גדודי אל-אשתר הוגדרה כארגון טרור על ידי הממלכה המאוחדת.
ביוני 2017, גדודי אל-אשתר הוגדרה כארגון טרור על ידי בחריין, מצרים, איחוד האמירויות וערב הסעודית. משרד החוץ של ארצות הברית הגדיר את הקבוצה כארגון טרור, החל מיולי 2018.
אידאולוגיה

גדודי אל-אשתר הצהירו כי הם נאמנים לממשלת איראן, ושהם שותפים של משמרות המהפכה האסלאמית.
פיגועים

על פי הדיווחים, הקבוצה לקחה אחריות על יותר מ-20 פיגועים בבחריין, פיגועים אלו היו מכוונים בעיקר כלפי המשטרה וכוחות הביטחון של המדינה.
הקבוצה הוגדרה כארגון טרור על ידי בחריין בעקבות הפצצה באל-דיח, שבה נהרגו שלושה שוטרים.
ראו גם

מאלכ אל-אשתר
אל-חשד א-שעבי
עסאיב אהל אל-חק
תנועת האצילים
כוח קודס
משמרות המהפכה האסלאמית
מיליציות פרו-איראניות
הערות שוליים

↑  https://nziv.net/105065/
1 2 3 4  Who are the al-Ashtar Brigades, latest Arab-designated ‘terrorist group’?, Al Arabiya English, ‏2017-06-09 (באנגלית)
↑  שחר קליימן, "גדודי אל-אשתר": הפרוקסי האיראני שלא הכרתם, באתר ישראל היום, 3 במאי 2024
↑  من هم "سرايا الأشتر" و "سرايا المختار" من وجهة نظر بريطانيا, الأبدال, ‏2017-12-23 (בערבית)
↑  Press Releases, United States Department of State (באנגלית)
↑  "Bahrain puts groups on terrorism list after bomb kills three police". Reuters (באנגלית). 2014-03-04. נבדק ב-2022-04-16.
ריקרדיניו (2001)

ריקרדו ויאנה פילו (בפורטוגזית: Ricardo Viana Filho; נולד ב-23 באפריל 2001), הידוע בכינוי ריקרדיניו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ במכבי חיפה מליגת העל.
קריירה

ריקרדיניו שיחק במחלקות הנוער של סאו פאולו וגרמיו, ולקראת עונת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גרמיו. ב-1 בספטמבר 2021 הושאל לעונה אחת למאריטימו מליגת העל הפורטוגלית, וב-13 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו, בתיקו 2–2 עם ארוקה. ב-19 ביולי 2022 הושאל לאתלטיקו גויאניינסה מליגת העל הברזילאית עד לתום העונה. ב-20 בדצמבר 2022 חתם לשלוש עונות בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית. ב-3 ביולי 2024 חתם לשלוש עונות בויקטוריה פלזן מהליגה הראשונה בצ'כיה. ב-17 בינואר 2025 הושאל למכבי חיפה מליגת העל הישראלית.
הערות שוליים

↑  'Ricardowski': aposta de R$ 536 milhões do Grêmio saiu do São Paulo e já fez gol 'graças' a vídeo de Romário no Youtube, ESPN.com, ‏2021-03-16 (בפורטוגזית)
↑  Após morte de pai, Ricardinho, do Grêmio, também perde avô vítima de complicações da Covid-19, ge, ‏2021-04-01 (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Bem-vindo Ricardinho – CSM (ב־European Portuguese)
↑  Marítimo vs. Arouca - 13 September 2021 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Ricardinho - Transfer history, www.transfermarkt.com (באנגלית)
↑  „ПФК Левски“ подписа с Рикардиньо (ВИДЕО), ПФК Левски София, ‏2022-12-20 (ב־)
מלאני מרטינז

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1995 (בת 29) אסטוריה, קווינס, ארצות הברית 
 שם לידה:  מלאני אדל מרטינז
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  תיכון בולדווין 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת • פזמונאית במאית • שחקנית
 סוגה:  פופ • רוק אלטרנטיבי • אלקטרופופ
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מלאני אדל מרטינז (באנגלית: Melanie Adele Martinez; נולדה ב-28 באפריל 1995) היא זמרת, שחקנית, במאית ופזמונאית אמריקאית ממוצא לטיני. מלאני מרטינז מוכרת בזכות תוכנית המציאות "The Voice".
קריירה > 2012: תחילת הקריירה ו-The Voice

ב-2012, מרטינז הפכה למתמודדת בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי" The Voice", שם שרה באודישן את "Toxic", של בריטני ספירס, ונבחרה להיות בצוות המתמודדים של המנטור אדם לוין.
בשלב הראש בראש, מרטינז התחרתה מול קייטלין מישל. הן שרו דואט של השיר "Lights", של הזמרת הבריטית אלי גולדינג. מרטינז ניצחה ועברה לשלב הנוק-אאוט. בשלב הנוק-אאוט, מרטינז צוותה יחד עם סאם ג'יימס. היא נבחרה לשיר את השיר "Bulletproof", של הלהקה La Roux. אדם לוין (המנטור שלהם), החליט להדיח את ג'יימס ולהמשיך עם מרטינז לשלב ההופעות החיות. בשבוע הראשון של שלב ההופעות החיות, מרטינז שרה את השיר "Hit The Road Jack". מרטינז לבסוף הודחה על ידי הצבעת הקהל בשבוע החמישי, ביחד עם אמנדה בראון, מה שהשאיר את לוין ללא מתמודדים. בתגובה, מרטינז השיבה; "אני אף פעם לא ציפיתי להגיע כל כך רחוק, זה הרבה מעבר למה שאי פעם חלמתי עליו. אני פשוט כל כך שמחה שקיבלתי את ההזדמנות להביע את עצמי בתור אומנית ולגעת בלבבות של אנשים, כי זאת המטרה הכי חשובה."
קריירה > 2013–2014: Dollhouse EP

לאחר התוכנית, מרטינז החלה לעבוד באופן עצמאי על חומר מקורי. היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Dollhouse" ב-22 באפריל 2014, ביחד עם וידאו קליפ.
ב-7 באפריל 2014, מרטינז הודיעה כי היא חתומה אצל אטלנטיק רקורדס ושהיא תצא לסיבוב הופעות. היא בנוסף הודיעה שהמיני-אלבום שלה, Dollhouse, יצא ב-19 במאי 2014.
קריירה > 2015–2017: Cry Baby

ב-28 ביוני 2015, מרטינז הוציאה את הסינגל "Pity Party" מאלבום הבכורה שלה, Cry Baby. ב-10 ביולי 2015, מרטינז הוציאה את הסינגל השני, "Soap". הסינגל הגיע למקום 12 במצעד השירים הדיגיטליים בז'אנר אלטרנטיבי, ומקום 16 במצעד השירים הדיגיטליים בז'אנר פופ. Cry Baby יצא ב-14 באוגוסט 2015, עם שבחים רבים. האלבום הגיע בפעם הראשונה למקום 6 במצעד ה-200 הטובים ביותר של בילבורד. מרטינז בנוסף הוציאה סינגל מיוחד לכבוד חג המולד, בשם "Gingerbread Man" ב-23 בדצמבר 2015. הווידאו קליפ לשיר "Cry Baby" יצא ב-14 במרץ 2016. הווידאו קליפ לשיר "Mad Hatter" יצא ב-23 בספטמבר 2017.
קריירה > 2019–הווה: K-12

במרץ 2017, הביעה את רצונותיה להפיק סרט המספר את סיפורו של כל שיר מתוך אלבומה השני, והסבירה "אני כרגע כותבת סרט... אני הולכת להקדיש את השנה לעבוד עליו, לביים, לצלם, איפור והכל כך שזו עבודה רבה". ב-15 במאי 2019, מרטינז העלתה את הטריילר הרשמי שלה ביוטיוב הראשון טיזר לאלבום החדש ולסרט, שנקראים K-12, כאשר עטיפת האלבום נחשפה יום לאחר מכן באמצעות אינסטגרם שלה. בעוד שהסרט עצמו היה זמין בבתי הקולנוע הנבחרים ברחבי העולם, מרטינז גם פרסמה את הסרט בעמוד הרשמי שלה ביוטיוב הסרט עצמו נכלל גם באלבום K-12.
במהלך ריאיון ל-"PeopleTV", סיפרה מרטינז שיש לה שני סרטי המשך ושני אלבומים עתידים המתוכננים להמשיך בעקבות אלבום הסרט והסרט "K-12". לאחר מכן היא הכריזה על גרסת ה-Deluxe, של האלבום כאשר גרסת הדלוקס ל-K-12, תקרא הכותרת After School, אשר יצא ב-25 במאי 2020. באותה השנה, שירה "Play Date" משנת 2015, זכה להצלחה בינלאומית מחודשת כאשר הפך ללהיט בטיקטוק. השיר הצליח לצבור מיליוני השמעות בספוטיפיי, תוך שצבר מיליוני צפיות ביוטיוב וזאת, בנוסף לכך שצבר מיליוני צפיות בטיקטוק עצמו. בשנת 2020, הוציאה את "Fire Drill".
חיים אישיים

מרטינז מזדהה כביסקסואלית. בשנת 2021, עדכנה מרטינז את הביוגרפיה שלה באינסטגרם, לפיה היא משתמשת בשם הפנייה she/they.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Cry Baby
2019: K-12
2023: Portals
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2014: Dollhouse
2016: Pity Party EP
2016: Cry Baby's Extra Clutter EP
2020: After School
הופעות > סיבובי הופעות

2014–2015: Dollhouse Tour
2015–2016: Cry Baby Tour
2019–2020: K-12 Tour
2024–2023: Portals Tour
2024: The Trilogy Tour
הופעות > הופעות אירוח

2015: Lindsey Stirling Tour (לינדסי סטירלינג)
2016: The Original High Tour (אדם למברט)
הערות שוליים

↑  TV News Desk, Melanie Martinez Debuts New Song 'Fire Drill', BroadwayWorld.com (באנגלית)
↑  UPDATE: Melanie Martinez comes out as bisexual! | Melanie Martinez Amino 🍼 Amino, Melanie Martinez Amino 🍼 | aminoapps.com
↑  "littlebodybigheart"., אינסטגרם
| מלאני מרטינז |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • שירים | דיסקוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | Cry Baby • K-12 • Portals |  |
| מיני-אלבומים | Dollhouse • Pity Party EP • Cry Baby's Extra Clutter EP • After School |  |
| סיבובי הופעות | Dollhouse Tour • Cry Baby Tour • K-12 Tour |  |
| מלאני מרטינז – שירים |
| --- | --- | --- |
| Dollhouse | "Dollhouse" • "Carousel" • "Dead to Me" • "Bittersweet Tragedy" |  |
| Cry Baby | "Cry Baby" • "Dollhouse" • "Sippy Cup" • "Carousel" • "Alphabet Boy" • "Soap" • "Training Wheels" • "Pity Party" • "Tag, You're It" • "Milk and Cookies" • "Pacify Her" • "Mrs. Potato Head" • "Mad Hatter" |  |
| Cry Baby's Extra Clutter | "Play Date" • "Teddy Bear" • "Cake" • "Gingerbread Man" |  |
| K-12 | "Wheels on the Bus" • "Class Fight" • "The Principal" • "Show & Tell" • "Nurse's Office" • "Drama Club" • "Strawberry Shortcake" • "Lunchbox Friends" • "Orange Juice" • "Detention" • "Teacher's Pet" • "High School Sweethearts" • "Recess" |  |
| After School | "Notebook" • "Test Me" • "Brain & Heart" • "Numbers" • "Glued" • "Field Trip" • "The Bakery" |  |
| Portals | "Death" |  |
| סינגלים אחרים | "Piggyback" • "Copy Cat" • "Fire Drill" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17881881f (data)  GND: 1226872492  ISNI: 0000 0004 5777 3725  LCCN: no2015130187  MusicBrainz: 0df563ec-1a79-486e-a46d-5b9862a40311  NKC: xx0204692  RERO: 02-A026679260  VIAF: 66144648384073893069   WorldCat (עם VIAF): 66144648384073893069
דפנה לוינסון-זמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בפברואר 1963 (בת 62) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:  הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחומי מחקר:  דיני קניין, דיני תכנון ובנייה, ניתוח כלכלי של המשפט 
 בן או בת זוג:  איל זמיר 
 
דפנה לוינסון-זמיר (נולדה ב-9 בפברואר 1963) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. במרץ 2019 נבחרה לדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית עד לסיום תפקידה ב-2022. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה..
ביוגרפיה

לוינסון-זמיר סיימה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בהצטיינות (1986), ודוקטורט בהצטיינות יתרה (1994) בהדרכתו של פרופ' יהושע ויסמן. הייתה מתמחה של שופט בית המשפט העליון דב לוין. זכתה בפרסים רבים, כולל פרס נשיא האוניברסיטה העברית לחוקר צעיר מצטיין, מלגת פולברייט ומלגת רוטשילד. התארחה כחוקרת באוניברסיטת ייל, כפרופסור אורחת באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובמרכז ללימודים משפטיים מעבריים בלונדון.
בשנת 1994 הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בשנת 1999 הועלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2004 הועלתה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 לדרגת פרופסור מן המניין.
תחומי התמחותה כוללים דיני קניין, דיני תכנון ובנייה, אתיקה נורמטיבית, כלכלה ומשפט וניתוח התנהגותי של כלכלה ומשפט. היא ראש בקתדרה לדיני הסביבה ע"ש לואיס מרשל.
כתבה שלושה ספרים ופרסמה עשרות מאמרים ופרקים בספרים. פרסומיה נכללו בכתבי העת של אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ניו-יורק, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת טקסס ואוניברסיטת קורנל.
לוינסון-זמיר חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
דפנה לוינסון-זמיר נשואה לפרופ' איל זמיר, אם לשתי בנות ומתגוררת בירושלים.
ספרים

עדה בר-שירה, הפרת חובה חקוקה (מהד' ב מאת דפנה לוינסון-זמיר), המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם הרי סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים 1989.
פגיעות במקרקעין על ידי רשויות התכנון: שאינן מזכות בפיצוי, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1994.
The Psychology of Property Law (with Stephanie Stern), NYU Press 2019
הערות שוליים

↑  אחרי 25 דיקנים: דיקנית בפקולטה למשפטים בעברית, באתר ynet, 21 במרץ 2019
1 2   טלי חרותי-סובר, לראשונה: דקאנית בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2019
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264525105171  GND: 171768027  ISNI: 0000 0004 9360 5075  LCCN: nr90026625  SUDOC: 254680550  VIAF: 78629684   WorldCat (עם VIAF): 78629684
דן בן אמוץ

| --- | --- |

דן בן אמוץ, 1961
 לידה:  13 באפריל 1924 ט' בניסן ה'תרפ"ד הרפובליקה הפולנית השנייה רובנו, פולין 
 פטירה:  20 באוקטובר 1989 (בגיל 65) כ"א בתשרי ה'תש"ן ישראל יפו, ישראל 
 שם לידה:  Mojsze Tilemzejgier 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  שדות ים
 עיסוק:  סאטיריקן וסופר
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סאטירה, פרוזה
 תקופת הפעילות:  1944–1989 (כ־45 שנים)
 
דן בן אמוץ (נקרא בקיצור דב"א; 13 באפריל 1924 – 20 באוקטובר 1989) היה סופר, עיתונאי, סאטיריקן, מתרגם, מחזאי, תסריטאי, שדרן רדיו, שחקן קולנוע, מנחה ואיש בוהמה ישראלי. מיוצרי הווי הפלמ"ח ופעיל במוסד לעלייה ב'.
ביוגרפיה

דן בן אמוץ נולד בשנת 1924 בעיר רובנו בפולין (כיום באוקראינה), כ"מוּסיה (משה) תהילימזאָגער" ("אומר תהילים"). הוא נשלח על ידי משפחתו ב-1938 במסגרת עליית הנוער לכפר הנוער בן שמן ובזכות זאת ניצל מהשואה. בהגיעו לבן שמן, ירמיהו שפירא עיברת את שמו ל"משה שעוני" (הצליל "זאגער" בשם משפחתו הובן לאנשי כפר הנוער כזייגער - שעון, חלף משמעותו המקורית "אומר"). ב-1941 נרצחו כל בני משפחתו בשואה ובן אמוץ נותר לבדו. לאחר סיום לימודיו בבן שמן, שהה בהכשרה בקיבוץ דגניה א' ועבד תקופה מסוימת בנהלל.
בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התגייס לצי הבריטי, במסגרת השתתפות היישוב העברי במאמץ המלחמתי. לאחר חודש שירות בבסיס HMS Morreta שבחיפה, לאחר בעיות משמעת קשות ערק מן הצי הבריטי, הצטרף לקיבוץ בית קשת, הקיבוץ הראשון שהוקם על ידי חיילי הפלמ"ח. הפלמ"ח ארגן לו מסמכי זיהוי מזויפים, והשם החדש שבחר לעצמו היה דן בן-אמוץ. משם הצטרף בן אמוץ לפלי"ם שבפלמ"ח (שבסיסו הקבוע היה בקיסריה). לימים נקבר בן אמוץ, לבקשתו, בקיבוץ שדות ים הסמוך לבסיס הפלי"ם. שירותו בפלי"ם היה בעיניו אחת מפסגות חייו.
בפלי"ם פגש בן אמוץ את המדורה הפלמ"חית, שהפכה, לא מעט בעזרתו, למיתוס. מעבר לפעילות המבצעית של ארגון העלייה הבלתי-לגאלית, במסגרת המוסד לעלייה ב', התגבש בפלי"ם סביב דן בן אמוץ גרעין של פעילות תרבותית עשירה. יחד עם חבר אחר בפלוגה, שייקה גולדשטיין, לימים שייקה אופיר, ובסיועו של חבר נוסף, חיים פיינר, לימים חיים חפר, כתב בן אמוץ שירים ומערכונים וארגן מופעים וערבי הווי. מכל רחבי ישראל נהרו אל "לילות השלושה עשר" המפורסמים בקיסריה, בהם היה בן אמוץ הרוח החיה. כיוון שאחד מוותיקי הפלי"ם ניצל שנתיים קודם לכן מטביעה כשהיה על אניית סוחר בריטית ששקעה פתאום בליל 13 בחודש, נקבע כי מדי חודש יהיה זה יום שמחה לאנשי הפלי"ם, ויחגג ברוב עם. הדבר אף הונצח בפזמון "שושנה", מאת חיים חפר, בשורה הבאה: "ב-13 דן (בן אמוץ) הרים עוד כוסית, לפתע הגיחו ספינות המשחית". לימים נקראה כך שייטת 13.
ב-1947, נשלח בן-אמוץ לאירופה, מטעם המוסד לעלייה ב'. לאחר מעבר בפראג ובפריז, שם רכש ידידים רבים בצמרת עולם הספרות והאמנות, שירת בן-אמוץ במטה המוסד לעלייה ב' במרסיי, ופיקד על מחנה המעפילים בבנדול (אנ').
ביוגרפיה > קולנוע ומחזאות

אחרי המלחמה תרגם בן אמוץ לראשונה מחזה, עבור התיאטרון הקאמרי. בשנת 1950 נסע לארצות הברית, שם למד קולנוע לתקופת מה, יצר קשרי ידידות עם קולנוענים שונים, בהם מרלון ברנדו והופיע בתפקיד קטנטן בסרט "חשמלית ושמה תשוקה" (1951), בכיכובו של ברנדו. לאחר מכן השתלב בן אמוץ בתחום הקולנוע בישראל. בשנת 1960 לקח חלק בהפקת הסרט הקצר "תיקון קטן", בכיכובו של יהורם גאון. הוא הופיע בתפקיד עוזי, בסרט "אקסודוס" בשנת 1960, לצדו של פול ניומן, השתתף בכתיבת התסריט ל"שלושה ימים וילד" (1967) על פי סיפורו של אברהם ב. יהושע, הופיע בתפקיד אורח, בתור המומחה לפסיכואנליזה, בסרטו של אורי זוהר, "חור בלבנה" (1965), והופיע בתפקיד ראשי בסרט "מצור" עם גילה אלמגור, משנת 1969 (לסרט זה אף כתב את התסריט).
בשנת 1979 הגיח שוב למסך הגדול, כשגילם את הארכיטקט בסרטה של מיכל בת-אדם, "רגעים".
ספרו של בן אמוץ "לא שם זין" (1973), עובד לסרט, שיצא בסוף שנות השמונים והפך ללהיט קולנועי. ספרו "סיפורי אבו נימר" עובד להצגת יחיד של בסאם זועמוט בתיאטרון החאן. המחזה "תל אביב הקטנה" מאת חיים חפר ודן בן אמוץ הועלה לראשונה ב-1959, וכן בהפקות שונות בעשורים הבאים.
חיים אישיים

בן אמוץ ראה עומקים ומשמעויות רבות ביחסי מין, ונהג להלל אותם ולדון בהם ביצירתו.
בשנת 1951 התחתן בארצות הברית עם אלן סיינט שור, בת הדת הנוצרית, ושב עמה לישראל. לזוג נולדו שלושה ילדים, דור, נועה ופיקו. בשנת 1965 התגרשו בן אמוץ ושור. עקב אלימותו של דן בן אמוץ כלפי אשתו, חבריו עזרו לה להימלט עם ילדיה לארצות הברית.
זמן קצר לאחר מכן עבר בן אמוץ לחיות עם הציירת בתיה אפולו אשר ילדה את בתו נעמי. בשנת 1971 נפרדו השניים ובתיה עברה להתגורר בדירה שקנה עבורה בן אמוץ אך השניים נשארו חברים קרובים.
חיים אישיים > מופע הפרידה טרם מותו

בשנת 1989 גילה בן אמוץ כי חלה בסרטן הכבד ומצבו סופני. כדי לציין את מותו המתקרב החליט לביים את מופע הפרידה שלו מן העולם באמצעות ערב חגיגי שנערך במועדון הלילה "החמאם" באפריל 1989. הוא קיבץ למקום את חבריו, מכריו ו"מוקירי זכרו", כלשונו, והנחה את מסיבת הפרידה כפי שעשה בעבר באירועים אחרים בחמאם.
במופע נכחו 300 מוזמנים, בהם אפרים קישון, רינו צרור, עמוס עוז, מאיר שלו, אמנון דנקנר, חוה אלברשטיין, אורי אבנרי, גילה אלמגור, יעקב אגמון, יוסי בנאי, מוטי קירשנבאום, יהודית רביץ, נורית גלרון, חיים טופול, נתן זהבי, שולמית אלוני, יוסי שריד, רבקה מיכאלי, שרי אנסקי, שלמה ארצי, יהונתן גפן, גברי בנאי, שייקה לוי, יוסף "טומי" לפיד, שאול ביבר, חיים חפר, נתיבה בן-יהודה, תיקי דיין, עמוס קינן, יאיר גרבוז, ריטה ורמי קלינשטיין. האירוע נחשב כבעל מעמד סמלי ומיוחד בהוויה הישראלית של התקופה כאשר רינו צרור כינה אותו "אירוע קוסמי" ואמנון דנקנר הגדיר אותו כחלק מתקופה של חילופי משמרות בחברה הישראלית, כאשר משתתפי המסיבה של בן אמוץ הם חברי המשמרת היוצאת.
במסיבה עצמה היה הד להיותו של בן אמוץ עבריין מין שפגע בקטינה כאשר מאיר שלו כינה אותו "חובב מבכירות" ובשיר שהקריא לו יהונתן גפן על הבמה אמר כי "המארגנים ביקשו שאני אכתוב שיר קינה, מה שיצא לי זה שיר קנאה. אתה שומע על כיבושיו ונהיה צהוב, תגידו, מתי יש לו זמן לכתוב? אחרי כל הקטינות והגרושות, עוד לרוץ להכניס לפרות הקדושות..."
חיים אישיים > מותו

לאחר המופע טס לארצות הברית לניתוח שנועד לשפר את הטיפול במחלתו. בעקבות שיבוש בניתוח שב לישראל כשהוא משותק חלקית. חודש וחצי לפני פטירתו, חבר משותף הביא את יצחק פוקס לנגן לו על מיטת חוליו. בתיה אפולו סיפרה כי למרות חוסר חיבתו של בן אמוץ לדת ולדתיים הוא התרגש מאוד מהנגינה והמילים המושפעות מהיהדות וכי הוא אף התייפח מהתרגשות. יתר על כן, לדעתה פוקס החזיר את בן אמוץ בתשובה מכיוון שאירוע זה חל בסמיכות ליום כיפור וכי בן אמוץ צם בו, לראשונה בחייו הבוגרים.
בן אמוץ נפטר ב-20 באוקטובר 1989 בגיל 65. נקבר בקיבוץ שדות ים.
חיים אישיים > פגיעה מינית בילדות ונערות

ביוני 1984 הורשע בעשיית מעשה מגונה בילדה בת 12 ונידון לארבעה חודשי מאסר על תנאי ולקנס של 50,000 שקלים. סיפור פגיעה נוסף, של הסופרת יהודית קציר הובא בסרט התיעודי של לוי זיני: קציר בת ה-16 ועוד חברה בת גילה שהתארחו בדירת האירוח של דן והתעוררו באמצע הלילה כאשר הוא הזדחל ביניהן למיטה. בנוסף, בשנת 1979 תועד בן אמוץ בכתבתו של אורי גולדשטיין מהערוץ הראשון בביתו כאשר לצידו נערה בת 16.5 אשר משמשת בת זוגו. התנהגות זו גרמה להוקעה של בן אמוץ לאחר מותו.
השפעתו

בחייו נחשב בן אמוץ לאחד הכותבים המרכזיים והמשפיעים ביותר בישראל, והגיגיו, תפישותיו, רעיונותיו ומריבותיו מילאו את החלל הציבורי בישראל. בעיני רבים היה בן אמוץ אחת הדמויות המייצגות של הצבר הישראלי השורשי ו"האמיתי". בראיון רדיו עמה לפני שנים, סיפרה הזמרת חוה אלברשטיין כיצד הייתה מאזינה בדבקות לבן אמוץ בתוכנית "שלושה בסירה אחת", כייצוג הישראליות המושלמת, שהייתה מנוגדת בתכלית להוויה הגלותית, הפולנית, שבתוכה חיה.
ספי רכלבסקי כותב בספרו "אין גבול" כי בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים היו שתי הדמויות המשפיעות על הישראלים, משה דיין ולצדו דן בן אמוץ. השפעתם הייתה רבה בהעלמת ה"אנחנו" של ימי ראשית המדינה, ובהעלאת קרנו של "האני". רכלבסקי כותב כי הטפתו של בן אמוץ למין חופשי, ובשורת האגואיזם מבית מדרשו של קרוי, הם שעמדו מאחורי הרס המרקם התרבותי הנורמטיבי של הציונות של שנות החמישים והשישים, ומאחורי ניסוח בשורת הזמן - פריצת הגבולות המוסריים, הפוליטיים, הגאוגרפיים. רכלבסקי כותב:
קשה להאמין היום, רק דור מאוחר יותר, כשאפילו דמותו המשפיעה כל-כך של דיין התפוגגה, וזו של בן אמוץ כמו לא הייתה כלל, עד כמה חזקות היו לישראלים ולישראליות רבים. אך הן בפירוש היו גם היו.
עם זאת, היו שלא ראו בעין יפה את הסגנון החדש והישיר שהכניס בן אמוץ לרדיו ולעיתונות. ב-1958 פורסם מאמר בדבר שיצא נגד סגנון זה במילים חריפות.
על השפעתו כתב דן בן אמוץ:
החלטתי להתעלם מהערכות השוואתיות, לוותר על המירוץ המטורף לאולימפוס ולעסוק לי בשקט בשלי למען עצמי ולא אכפת לי אם יום אחר מותי איש לא יזכור את תרומתי בתחום הגסטרונומיה, הנגרות או הספרות. עלא-זובי!
השפעתו > ספר הביוגרפיה

לאחר מותו התפרסמה, בשנת 1992, הביוגרפיה שלו שנכתבה על ידי ידידו ושותפו לכתיבה, אמנון דנקנר. בביוגרפיה זו, הוצג בן אמוץ כאדם נצלני, כילי, אכזרי ולא ישר. סערה התעוררה בעקבות טענתו של דנקנר כי בן אמוץ התוודה בפניו כי קיים יחסי מין עם אמו כאשר היה בן שלוש עשרה. סערה גדולה אף יותר עוררו טענות לפיהן קיים בן אמוץ יחסי מין עם קטינה בת שלוש עשרה, הסתייע בבחורות שסרסרו בנערות צעירות עבורו (בהקשר זה הוזכרו, בין השאר, שמותיהן של נריה בר ושרי אנסקי) ואף הציע לחבריו לחלוק את יצועם עם אותן נערות. טענות אלו הובילו לפתיחת חקירה משטרתית נגד כמה מחבריו של בן אמוץ.
יש הרואים בביוגרפיה של דנקנר את הסיבה לכך שהועם זכרו. ספריו נעלמו מן המדפים, כמעט ואין מאזכרים את שמו, לחיוב או לשלילה, בכתיבה או בעל-פה; הרומנים שלו אינם נקראים, אינם נחקרים ואינם זוכים להערכה; ואפילו התרומה המרכזית שלו, לכאורה, להומור ולשפה העברית כמעט ונשכחה.
עם מותו של הביוגרף דנקנר עלה שוב למוקד הוויכוח הציבורי על דמותו של דב"א - חשיבותה, השכחתה - ונתפרסמו מאמרים רבים. אחדים מהם (למשל יגאל סרנה, רון מייברג, אריה קרישק ועוד) תבעו את עלבונו של בן-אמוץ, קורבנו של דנקנר לשיטתם.
השפעתו > סרט תיעודי

בשנת 2012 שודר בערוץ 8 הסרט התיעודי "דב"א - סיפורו של גיבור מקומי" בבימויו של לוי זיני, החוקר את דמותו.
הנצחה

בנובמבר 2010 נקבע ביוזמת עיריית תל אביב לוח הנצחה על הבית 24–28 ברחוב נתיב המזלות ביפו, שבו התגורר דן בן אמוץ.
ספריו

ארבעה וארבעה: סיפורים (1950)
ילקוט הכזבים (יחד עם חיים חפר) (1956)
מה נשמע (1959)
איך לעשות מה (1963)
לזכור ולשכוח (1968)
מילון עולמי לעברית מדוברת (יחד עם נתיבה בן-יהודה) (1972)
לא שם זין (1973)
ארץ ציון ירושלים (יחד עם שלמה שבא) (1973): לקט מהעיתונות העברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20
יופי של מלחמה (1974)
קריעה תמה (1974)
תפוש כמה שאתה יכול - סרט מתח מפורש, (1975)
ילקוט הכזבים השלם (יחד עם חיים חפר) (1979)
זיונים זה לא הכל (1979)
תל אביב הקטנה: חזיון (1980) עם חיים חפר
נשים כותבות לד.ב.א (1980) עריכה והקדמה: ורדה רזיאל ויזלטיר
זיוניוני הדרך (1981)
סיפורי אבו נימר: לאנשים שלא מפינים ערבית ולא מכירים טוף אל-ערבים (1982): אוסף אגדות ומשלים של ערביי ארץ ישראל. פורסם תחילה כטור ב"מעריב".
עוד איך לעשות מה (1982)
סיפורים פה סיפורים שם (1982)
משחק ילדים (1982), מהדורה מחודשת של 'תפוס כמה שאתה יכול'
תוספות ל-המילון העולמי לעברית מדוברת חלק ב'  של נתיבה בן-יהודה (1982)
כליל תפארת המליצה (1985): על תחיית השפה העברית
מה נשמע: שנות החמישים, שנות השישים (תל אביב: ספרי מציאות ליד זמורה-ביתן, תשמ"ט 1989)