stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר פינצ'ו (מונטנה)

ערך זה עוסק בהר ברכס לואיס, במדינת מונטנה שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,838 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מונטנה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס לואיס 
 קואורדינטות:  48°29′44″N 113°35′42″W﻿ / ﻿48.4956°N 113.595°W﻿ / 48.4956; -113.595
  (למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר פינצ'ו(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר פינצ'ו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר פינצ'ו(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר פינצ'ו
 
הר פינצ'ו (באנגלית: Mount Pinchot) הוא הר ברכס לואיס, במחוז פלטהד במדינת מונטנה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר.
גובהו של הר פינצ'ו 2,838 מטרים מעל פני הים.
הר פינצ'ו הוא ההר ה-449 בגובהו במונטנה, וה-7,780 בגובהו בארצות הברית.
הר פינצ'ו מתנשא לגובה של 573 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 2.4 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר סטימסון.
אגם ביוור וומן ממוקם דרומית-מזרחית מהר פינצ'ו.
היסטוריה > מקור השם

הר פנצ'ו נקרא על שמו של גיפורד פינצ'ו, יערן חלוץ וראש שירות היערות של ארצות הברית, שהיה פעיל מרכזי בהקמת וארגון שירות היערות.
השם אושר רשמית על ידי המועצה הגאוגרפית של ארצות הברית ב־6 במרץ 1929.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי
1 2 3  מידע על גובה ההר
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |
רפאל שלמה לניאדו (1793)

| --- | --- |
 לידה:  לא ידוע חלב, סוריה
 פטירה:  10 בדצמבר 1793 ז' בטבת ה'תקנ"ד
 כינוי:  הרש"ל, מהרש"ל סתם
 מקום קבורה:  חלב, סוריה
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום מגורים:  חלב 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 בדצמבר 1793 
 תחומי עיסוק:  רבנות, דיינות וקבלה
 רבותיו:  הרב שמואל דוויק הכהן
 תלמידיו:  הרב צדקה חוצין (הראשון)
 
הרב רפאל שלמה לניאדו הראשון (ת"ע בערך – תקנ"ד; 1710–1793) היה דיין ורב העיר חלב שבסוריה, מגדולי הרבנים והדיינים בעיר.
ביוגרפיה

נולד בחלב שבסוריה לרב שמואל לניאדו ששימש כרב העיר, בן למשפחת רבנים ידועה. בצעירותו למד והתחנך אצל הרב שמואל דוויק הכהן.
בשנת ה'ת"ק (1739) או ה'תק"י (1749) החל לשמש כרב העיר חלב, וכדיין בבית הדין המקומי לצד הרב יהודה קצין והרב ישראל בן אלישע דילובין.
נודע בפסיקתו כלפי יהודים ממוצא אירופאי שעברו להתגורר בחלב וכונו "פראנקוס", המטילה עליהם חובת מס ככלל חברי הקהילה היהודית בעיר. פסיקה זו עוררה מתיחות ומחלוקת בקרב יהודי העיר ורבניה, ששיאה הגיע לאחר שהוריש את הרבנות לבנו. קיבל שאלות מכל הקהילות היהודיות שבסוריה ועיראק, והתכתב עם רבנים שונים מרחבי העולם בתקופה ההיא, ביניהם החיד"א.
שימש כדיין ורב העיר במשך 54 שנים, עד שהוריש את התפקיד לבנו הרב אפרים לניאדו, עוד בחייו, בשנת ה'תקמ"ז. נפטר בז' בטבת ה'תקנ"ד, 10 בדצמבר 1793.
תלמידו המפורסם הוא הרב צדקה חוצין (הראשון).
חיבוריו

בית דינו של שלמה - שו"ת. קונסטנטינופול ה'תקל"ה.
לחם שלמה - חידושים. קונסטנטינופול ה'תקל"ה
המעלות לשלמה - דרושים. קושטאנדינה ה'תקל"ה
כסא שלמה - שו"ת. ירושלים ה'תרס"א
לקריאה נוספת

משה בצרי, ליקוטי המליץ, הוצאת מכון הכתב, ירושלים ה'תשס"ה (עמ' 64 - 82)
ח. מקובר, חכמי ארם צובא - מסכת חייהם המופלאה של מאורי האומה שחיו בארם צובא, ירושלים ה'תשס"ג (עמ' 73 - 81)
הערות שוליים

↑  ירון הראל, שורשי המחלוקת בחלב על ירושת הרב אפרים לניאדו את הרבנות בחיי אביו, בתוך: Jewish Political studies גיליון 12 (2000), עמ' 13-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388095805171  GND: 1012127559  ISNI: 0000 0001 1931 9466  LCCN: n85045479  VIAF: 3896453   WorldCat (עם VIAF): 3896453
מוקי

ערך זה עוסק בזמר ושחקן. אם התכוונתם לג'ודוקא, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1975 (בן 49)  ראשון לציון
 שם לידה:  דניאל נייבורגר
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 עיסוק:  זמר, ראפר, שחקן
 סוגה:  ראפ, רגאיי, פאנק רוק, היפ הופ אלטרנטיבי, רוק אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הליקון
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל (דני) ניב (נולד ב-2 במרץ 1975), הידוע בשם הבמה מוקי, הוא זמר, ראפר, מגיש ושחקן ישראלי. חבר בלהקת ההיפ הופ הישראלית "שב"ק ס'", זמר השנה לשנים 2002 ו־2014.
ראשית חייו

נולד בשם דניאל נייבורגר בראשון לציון. אביו, לב ניב (נולד ב-1946 בלטביה), היה סגן אלוף במילואים ואיש "אמ”ן" ו”נתיב” בעברו. ניב גדל והתחנך ביבנה. הכינוי "מוקי" נלקח משמה של הדמות הראשית בסרטו של ספייק לי "עשה את הדבר הנכון". כינויו המלא "מוקי די" מגיע מהדמיון שבין קולו לקולו של מייק די מהלהקה ביסטי בויז, שממנה הושפעו אלבומיה הראשונים של "שב"ק ס'".
חיים אישיים

ב-2006 נישא מוקי לאמנית והצלמת נבל גלאון-ניב (ילידת 1977), אותה הכיר ב-1997. הוא אב לשלושה ילדים.
לאחר טבח שבעה באוקטובר סיפר כי בעקבות המלחמה החל להתקרב למסורת היהודית והוא מקפיד על הנחת תפילין מדי יום, והליכה לבית הכנסת בשבת.
דעותיו הפוליטיות

מוקי הצהיר כמה פעמים במהלך הקריירה שלו באופן פומבי בעד תהליך שלום עם הפלסטינים, כמו כן התבטא כנגד הפערים בחברה, העוני הרווח ושחיקת מעמד הביניים בשיריו ובראיונות; בראיון תיאר את מדינת ישראל כ"ארץ בלי חוק, בלי דין ובלי דיין, שחיתות, מינויים פוליטיים". באותו ראיון, שנערך בתקופה שלפני ההתנתקות, יצא מוקי בחריפות נגד הקבוצות הקיצוניות שבהתנחלויות והביע ביקורת על ההתנהלות של המשטרה ובתי המשפט בעניינם. על תושבי גוש קטיף אמר: "כל הפרחחים האלה, צריך להיכנס בהם ולשבור להם את העצמות, להעמיס אותם במשאיות, לזרוק אותם באיזה פינה ולסתום להם את הפה". בנוסף, התנגד לפיצוי התושבים שפונו מבתיהם. בספטמבר 2018, במהלך הופעה באפרת, התנצל על דבריו.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל אמר כי התפכח והפך לאיש ימין שתומך בארץ ישראל השלמה ובהתנחלויות ואמר כי "אין זבל בעולם כמו תושבי עזה".
כמו כן, הופיע עם הראפר הימני סאבלימינל במופע מקורות 5.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001: שמע ישראל
2005: עוקף מלמעלה
2010: מוקי ויוסלס איי.די (ביחד עם יוסלס איי.די)
2014: לב חופשי
2017: הולך על מים
2022: חזק עם הלב וקרוב עם הגוף
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2008: באמת ומקרוב
דיסקוגרפיה > עם שב"ק ס'

1995: שבק
1997: בעטיפה של ממתק
1998: שב"ק ס' בהופעה 20.2.1998
2000: כנען 2000
2008: בום קרנבל
2012: פרה פרה
הערות שוליים

↑  ניר וולף, כולם מדברים על מוקי, באתר ישראל היום, 4 ביולי 2014 ”ספייק לי משחק דמות שנקראת מוקי, וכשראינו את זה, החברים שלי החליטו שאני דומה לו, וזהו - מאז אני מוקי”
↑  רוי רגב, מוקי ויוסלס איי די: בלי נשמה, באתר הארץ, 20 בינואר 2010
↑  עמי פרידמן, מוקי זכה בפרס שיר השנה של אקו"ם, באתר ynet, 16 בפברואר 2015
↑  יהודה שוחט, אולי אם אלעד היה שומע את השיר של מוקי, היינו במקום אחר, באתר ynet, 28 באפריל 2017
↑  וואלה! תרבות‏, מארינה וגם מוקי: אלו ארבעת השופטים של ריאליטי המוזיקה החדש, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2018
↑  עמי פרידמן, "אין לי כוח לצדקנים וטרחנים": מוקי מוציא אלבום חדש ולא מתנצל על כלום, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2022
↑  הזמר הישראלי חושף: מהשמונה באוקטובר אני מניח תפילין, באתר "סרוגים", 18 ביוני 2024
↑  איציק אוחנה, הזמר הפופולרי ריגש: "דווקא בגלל .., באתר כיכר השבת, ‏2024-06-17
↑  עמוס אורן, הזמר מוקי: ערוץ 1 צינזר אותי, באתר ynet, 30 בספטמבר 2002
↑  מירי חסון, מוקי על המתנחלים: "לשבור להם את העצמות", באתר ynet, 22 במאי 2005
↑  רן בוקר, לאחר הדברים הקשים שאמר על המתנחלים, מוקי מתנצל: "אנחנו אחים", באתר ynet, 3 בספטמבר 2018
| שב"ק ס' |
| --- | --- | --- |
מוקי • חמי‏ • מירו • נמרוד רשף • פילוני • פלומפי B • ג'יימס • דוידי
| אלבומי אולפן | שבק ס (1995) • בעטיפה של ממתק (1997) • הופעה בקריות 20.2.98 (1998) • כנען 2000 (2000) • בום קרנבל (2008) • פרה פרה (2012) • מסיבת סוף העולם (2024) |  |
| סרט תיעודי | נופל וקם בבימויו של ירון בן נון |  |
| אמנים והרכבים קשורים | חלוצי החלל • בויאקה • פישי הגדול • יוסי פיין • קוואמי • שחר סוויסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310465105171  MusicBrainz: 6d6b22bc-042c-4d14-b832-359b280d2160  VIAF: 297646436   WorldCat (עם VIAF): 297646436 
מוקי, מתוך המחזמר "לילות ברודוויי", 2023
NHL

ערך זה עוסק בליגת ההוקי קרח המקצוענית הבכירה בצפון אמריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שם מלא:  National Hockey League  Ligue Nationale de Hockey (בצרפתית)
 תחום:  הוקי קרח
 מדינות:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 קבוצות:  32
 קומישנר:  גארי בטמן
 תקופת הפעילות:  26 בנובמבר 1917 – הווה (107 שנים)
 שמות קודמים:  National Hockey Association
 אלופה נוכחית:  פלורידה פנתרס (אליפות ראשונה)
 מירב הזכיות:  מונטריאול קנדיאנס (25 אליפויות, 24 גביעי סטנלי)
 www.nhl.com
ליגת ההוקי הלאומית (באנגלית: National Hockey League, בראשי תיבות: NHL; בצרפתית: Ligue Nationale de Hockey, בראשי תיבות: LNH) היא ליגה מקצוענית בהוקי קרח הפועלת בארצות הברית ובקנדה, ואחת הליגות העיקריות בספורט המקצועני של צפון אמריקה. היא נחשבת לליגת ההוקי קרח הטובה והפופולרית בעולם.
הליגה הוקמה ב-1917 במונטריאול, והתפתחה לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר השתתפו בה שש קבוצות קבועות לאורך תקופה ארוכה. התקופה מכונה "עידן שש המקוריות" ונחשבת לבסיס שעליו נבנתה ה-NHL המודרנית.
כיום, ה-NHL מורכבת מ-32 קבוצות המחולקות לשתי חטיבות המחולקות גאוגרפית – החטיבה המזרחית והחטיבה המערבית. בכל חטיבה קיימים שני בתים שגם הם מסווגים גאוגרפית לפי מיקום הקבוצות. הבתים במזרח הם המטרופוליטני והאטלנטי, ובמערב הבתים הם המרכזי והפסיפי. בכל חטיבה 16 קבוצות, 8 בכל בית.
מטה הליגה שוכן בניו יורק. הנציב (קומישנר) הנוכחי של הליגה הוא גארי בטמן, שמכהן בתפקידו מאז 1993.
כל קבוצה משחקת 82 משחקים בעונה הרגילה. 8 קבוצות מכל חטיבה עולות לפלייאוף, שמורכב מסדרות משחקים בשיטת "הטוב מ-7" כאשר קבוצה מעפילה לסיבוב הבא לאחר שניצחה את יריבתה בסיבוב הקודם 4 פעמים. אלופות שתי החטיבות נפגשות בסדרת הגמר על הזכייה בגביע סטנלי (Stanley Cup Finals), ועל תואר אלופת ה-NHL.
האלופה הנוכחית של הליגה (2023/24) היא פלורידה פנתרס.
היסטוריה > עידן "שש המקוריות" (1942–1967)

25 השנים של עידן "שש המקוריות" התאפיינו ביציבות בהרכב הקבוצות, כאשר אותן שש קבוצות הרכיבו את הליגה משך כל אותה תקופה; הליגה התפתחה רבות בעידן הזה מבחינות המשפיעות על הליגה ועל הענף בכללותו עד היום, והתקופה מוסכמת על רבים כאחד מתורות הזהב של הליגה. היציבות בליגה אפשרה התפתחות של יריבויות מיתולוגיות, שושלות של קבוצות גדולות, וכוכבים גדולים שהותירו את חותמם על הליגה עד היום. עם זאת, עידן שש המקוריות לא היה חף מבעיות, ובראשן בעלויות צולבות בין הקבוצות, מקרי ספסרות בכרטיסים שיזמו הקבוצות עצמן, ויחס לא נאות לשחקנים תוך ניצול העובדה שמספר המקומות בסגלי הקבוצות היה מצומצם – דבר שהביא לבסוף להקמתו של איגוד שחקני ה-NHL ב-1967.
ב-1943 התמוטט נשיא הליגה, פרנק קאלדר, ומת בפתאומיות; הוא הוחלף על ידי רד דאטון, שחקן עבר במונטריאול מארונס ובניו יורק אמריקנס, שלאחר קריירת המשחק שלו ניהל את ניו יורק אמריקנס עד פירוקה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ניסה לחדש את הקבוצה, כפי שהובטח לו על ידי קאלדר בזמנו, אולם נתקל בהתנגדות עזה של היריבה העירונית, ניו יורק ריינג'רס. דאטון הזועם התפטר מנשיאות הליגה ב-1946, תוך שהוא נשבע שהריינג'רס לא יזכו עוד בגביע סטנלי במשך שארית חייו (וכך אכן היה – בקרב אוהדי הענף בארצות הברית האימרה הזו ידועה כ"קללת דאטון").
דאטון הוחלף על ידי קלארנס קמפבל, שחקן עבר שהפך לשופט ב-NHL. קמפבל שירת כנשיא הליגה עד פרישתו ב-1977, כך שגם בגזרת הניהול הושגה יציבות בליגה שתרמה להתפתחותה.
ב-1943 החל ה-NHL, בשיתוף ארגון ההוקי החובבני של קנדה, בהקמת היכל התהילה של ההוקי בקינגסטון, אונטריו. ההיכל החל לקבל שחקני ופעילי עבר כחברים בו ב-1945. ב-1961, בניצוחו של קון סמיית', עבר ההיכל למיקומו הנוכחי בטורונטו.
עוד ביוזמתו של סמיית', התקיים ב-1947 משחק ה"אול-סטאר" הראשון של הליגה, כאשר טורונטו מייפל ליפס ניצחה נבחרת של כוכבי שאר הקבוצות במייפל ליף גארדנס.
במהלך סוף שנות ה-40 ובמשך שנות ה-50 עלו השושלות הראשונות שהטביעו את חותמן כקבוצות הגדולות הראשונות של הליגה. מונטריאול קנדיאנס וטורונטו מייפל ליפס פיתחו את היריבות המיתולוגית, בהשראת היריבות בין הערים בתחומים נוספים, יריבות הנמשכת עד היום; דטרויט רד וינגס השיגה ארבעה גביעי סטנלי במעבר בין העשורים.
גם כוכבים גדולים צמחו באותה עת, הגדולים שבהם היו החלוצים מוריס רישאר, חלוץ הקנדיאנס שכונה "רוקט" (Rocket – "רקטה"), ושהיה לראשון שכבש ממוצע של יותר משער למשחק בעונה, וגורדי האו שהיה הרוח החיה מאחורי הישגיה של דטרויט. השניים נחשבים עד היום לשניים מהשחקנים הטובים ביותר שהליגה הציגה עד הגעתו של וויין גרצקי.
ב-1951 החלה לראשונה רשות השידור הקנדית בשידור משחקי NHL בטלוויזיה.
היסטוריה > עידן "שש המקוריות" (1942–1967) > בעלויות צולבות, ספסרות והיחס לשחקנים

מיעוט הקבוצות בליגה והיותה מועדון סגור של קבוצות הובילו גם לבעיות שונות. הראשונה בהן הייתה בעלויות צולבות, כאשר המקרה הבולט היה ג'יימס נוריס, בעלי דטרויט רד וינגס. בשלב מסוים נוריס היה גם בעל רוב המניות בניו יורק ריינג'רס ובשיקגו בלאק הוקס. השנייה הייתה התנהלות שגבלה בשחיתות בנושא כרטיסים למשחקים, כאשר במספר מקרים התגלה כי הקבוצות עצמן ספסרו בכרטיסים למשחקי הבית שלהן. הבעיה השלישית הייתה כמות גדולה של שחקנים מוכשרים שנאבקו על מעט מקומות בליגה, דבר שהוביל לניצול על ידי בעלי הקבוצות ותנאי עבודה גרועים, כגון כיסוי מאוחר של הוצאות רפואיות או הענשת שחקנים שניסו להתאגד מקצועית.
היסטוריה > עידן "שש המקוריות" (1942–1967) > התפתחויות נוספות בליגה

התפתחויות חשובות חלו בתחומי תקנות הליגה, חוקת המשחק והציוד.
השוער של מונטריאול, ז'אק פלאנט, היה הראשון בליגה ששיחק עם מסכה להגנה על פניו מפגיעת הדיסקית ב-1959.
ב-1963 התקיים לראשונה דראפט שבו בחרו הקבוצות שחקנים חובבים, כדי לאזן את חלוקת הכישרון ברחבי הליגה.
ב-1967, למרות מאמצי בעלי הקבוצות לבלום את הקמתו, הוקם איגוד שחקני ה-NHL – איגוד מקצועי המייצג את השחקנים בענייני עבודה מול הליגה עד היום.
היסטוריה > עידן "שש המקוריות" (1942–1967) > ההחלטה על ההתרחבות

ב-1963 החליטה הליגה על התרחבותה, כאשר הכוונה הייתה בעיקר להתפשט אל אזור החוף המערבי של ארצות הברית, אזור אותו לא כיסתה ה-NHL שחששה שליגות משניות שפעלו באזור תשאפנה לגדול ולהתחרות בה. 14 בקשות לזיכיון התקבלו בליגה, ובסופו של דבר החליטה הליגה ב-1966 להעניק זיכיונות ללוס אנג'לס, מיניאפוליס – סיינט פול, פילדלפיה, סנט לואיס, סן פרנסיסקו ופיטסבורג. בכך החליטה הליגה בעצם על הכפלת גודלה מ-6 ל-12 קבוצות.
ההחלטה של הליגה גרמה למרמור גדול בקנדה, היות שבין היתר נדחתה הצעתה של ונקובר, והליגה החליטה להתרחב רק בארצות הברית.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992)

העידן שבין 1967 ו-1992 אופיין בכמה נקודות עיקריות:
התרחבות מסיבית של הליגה שהחלה בהכפלה מיידית של גודלה ל-12 קבוצות, ועד ל-24 קבוצות בסוף עונת 1992.
תחרות מצד ליגה מתחרה בשנות ה-70.
מעורבות גדלה והולכת של ה-NHL בהוקי קרח הבין-לאומי.
תפיסת נתח שוק חשוב בדרום ארצות הברית.
נהירה ל-NHL של שחקנים סובייטים לשעבר, בעקבות נפילת מסך הברזל והתפרקות ברית המועצות.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > התרחבות ראשונה – 12 קבוצות

צירופן של שש הקבוצות החדשות – לוס אנג'לס קינגס, סנט לואיס בלוז, קליפורניה סילס (שפעלה בסן פרנסיסקו), מינסוטה נורת'סטארס, פיטסבורג פינגווינס ופילדלפיה פליירס – הכפיל את מספר קבוצות הליגה ל-12 לפני עונת 1968. לראשונה חולקה הליגה לשני בתים, כאשר הקבוצות החדשות קובצו יחד בבית המערבי, והקיימות בבית המזרחי.
הקבוצות הוותיקות של הבית המזרחי המשיכו לשלוט בליגה באותן שנים, כאשר ששת גביעי סטנלי הראשונים אחרי ההתרחבות התחלקו בין מונטריאול (4) ובוסטון (2). קבוצת ההתרחבות הראשונה שזכתה בגביע הייתה פילדלפיה פליירס, עם שני גביעים רצופים ב-1974 ו-1975.
תקופת ההתרחבות הראשונה הטביעה את חותמה בדמות כוכב נוסף שנזכר כאחד השחקנים הטובים בהיסטוריה של הענף – בובי אור, מגן ששיחק בבוסטון. אור זכה 8 פעמים רצופות בתואר מגן העונה בליגה, ונחשב בעיני רבים למגן הטוב ביותר בהיסטוריה של המשחק. אור היה גם מבקיע מצטיין והיה פעמיים מלך הנקודות (שערים + אסיסטים) של הליגה, המגן היחיד אי פעם שהגיע להישג זה, ובכך שינה את צורת המשחק של המגן בהוקי קרח מאז ועד היום, כאשר המגינים מעורבים יותר ויותר גם במשחק ההתקפה.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > התרחבות שנייה – 14 קבוצות

הכעס הגדול בקנדה על כך שבהתרחבות לא נכללו קבוצות קנדיות, ובפרט קבוצה בוונקובר, הביא את ה-NHL לפתוח שוב את החלטת ההתרחבות, ולקבל לשורותיה ב-1971 שתי קבוצות נוספות – ונקובר קנאקס שהגיעה מליגה משנית, ובאפלו סייברס. בכך גדל מספר הקבוצות בליגה ל-14.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > סדרת הפסגה והמעורבות בהוקי הבין-לאומי

במהלך ספטמבר 1972 החל עידן חדש ב-NHL, עידן שיתוף הפעולה בין ה-NHL וההוקי הבין-לאומי. סדרת הפסגה הפגישה בפעם הראשונה את נבחרת ברית המועצות, שנחשבה לטובה ביותר בהוקי קרח הבין-לאומי, עם נבחרת קנדה שהורכבה לראשונה משחקני NHL.
הסדרה, שבקנדה היו בטוחים שתסתיים בניצחון מכריע לטובתם, הסתיימה לבסוף בניצחון דחוק ודרמטי של קנדה שנזקקה לשער מכריע בדקה האחרונה של המשחק האחרון כדי להכריע אותה. אחרי סיום הסדרה פגשה הנבחרת הקנדית עם שחקני ה-NHL בפראג את נבחרת צ'כוסלובקיה, שנחשבה שנייה רק לברית המועצות בהוקי הבין-לאומי, ונזקקה לשער 4 שניות לסיום כדי לחלץ תיקו 3:3.
הסדרה והמשחק מול צ'כוסלובקיה היוו צלצול השכמה עבור הליגה, שנוכחה לדעת שבהוקי קרח הבין-לאומי יש כוחות שהגיעו לרמה מקבילה אליה. מכאן והלאה החלה סדרה של מפעלים ומשחקי ראווה בין נבחרות וקבוצות בהוקי הבין-לאומי לאלה של ה-NHL. המפעלים הגדולים שהחלו בעקבות סדרת הפסגה היו גביע קנדה שבו נפגשו נבחרות לאומיות כאשר נבחרת קנדה מורכבת משחקני NHL, ו"סדרת העל" שבו נפגשו קבוצות NHL עם מועדונים בכירים בהוקי הבין-לאומי לסדרות של משחקי ראווה.
תוצאה נוספת של סדרת הפסגה הייתה פתיחות גדולה יותר של קבוצות ה-NHL לכישרונות אירופיים. קבוצות ה-NHL החלו לבחור שחקנים בין-לאומיים בדראפט, אם כי בשל המלחמה הקרה התאפשר להן באותה תקופה לקלוט שחקנים בעיקר מפינלנד ושוודיה.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > התחרות עם ה-WHA וההתרחבות השלישית – 18 קבוצות וחלוקה ראשונה לחטיבות

ב-1972, לפני סדרת הפסגה, הייתה ה-NHL טרודה בתחרות שהגיעה מכוון ליגה חדשה – ה-World Hockey Association, או WHA. הליגה החדשה החלה לנגוס במאגר השחקנים של ה-NHL, וכבר אחרי העונה הראשונה ערקו 67 שחקנים אל הליגה החדשה ובראשם בובי האל, כוכבה של שיקגו בלאקהוקס ואחד השחקנים המשמעותיים בליגה. ה-WHA רשמה הצלחה נוספת בכך ששכנעה את גורדי האו, הכוכב הגדול של שנות ה-60, לחזור מפרישה ולשחק בה.
התחרות עם ה-WHA התבטאה לא רק במאבק על שחקנים. שחקני שערקו ל-WHA לא הורשו לשחק בסדרת הפסגה של 1972, וה-WHA קיים בתגובה סדרת פסגה משלו נגד נבחרת ברית המועצות ב-1974. כמו כן, החלה תחרות על שווקים. אולמות חדשים שהוקמו בלונג איילנד ואטלנטה שכנעו את ה-NHL להתרחב לשם על מנת לתפוס את האולמות לפני ה-WHA, וכך הצטרפו לליגה ניו יורק איילנדרס ואטלנטה פליימס. בקיץ 1974, לקראת עונת 1975, המשיכה ה-NHL להתרחב, וצירפה את קנזס סיטי סקאוטס ואת וושינגטון קפיטלס. בכך הגיע מספר הקבוצות בליגה ל-18.
ההתרחבות הנמשכת של הליגה הביאה לכך ששני בתי הליגה פוצלו שוב, ובליגה נוצרו לראשונה שתי חטיבות (Conferences) שכללו שני בתים כל אחת. "חטיבת נסיך ויילס" הפכה לימים לחטיבה המזרחית ו"חטיבת קלרנס קמפבל" הפכה לימים לחטיבה המערבית. חלוקת החטיבות באותם ימים לא הייתה על בסיס גאוגרפי.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > המיזוג עם ה-WHA והתרחבות רביעית – 21 קבוצות

ב-1976 נקלעו שתי הליגות לקשיים כלכליים, והיה ברור שהתחרות ביניהן גובה משתיהן מחיר כבד ושאיחוד הוא בלתי נמנע. שיחות איחוד החלו, וצברו תנופה כאשר נשיא הליגה, קלרנס קמפבל, פרש והוחלף על ידי ג'ון ציגלר ב-1977. ב-1979, לאחר שהשיחות הגיעו לידי סיכום, הפסיקה ה-WHA את פעילותה, וה-NHL קיבל לשורותיו ארבע קבוצות מה-WHA: ניו אינגלנד ויילרס, קוויבק נורדיקס, וויניפג ג'טס ואדמונטון אוילרס, שהביאה אל הליגה את כוכבה בן ה-17 וויין גרצקי.
במקביל, התפרקה קבוצת קליבלנד בארונס – הגלגול המאוחר של קליפורניה סילס, שלא הצליחה להיקלט בליגה הן מבחינת הישגים מקצועיים והן מבחינת התעניינות קהל מאז שצורפה לליגה. את שנות ה-80 החלה ה-NHL עם 21 קבוצות.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > 1980–1988: עידן האיילנדרס והאוילרס

שנות ה-80 היו בעיקרן מאבק בין שתי קבוצות – ניו יורק איילנדרס, שזכתה ב-4 גביעי סטנלי רצופים בתחילת העשור, ואדמונטון אוילרס שזכתה ב-5 גביעים מתוך 7 העונות הבאות.
אדמונטון אוילרס של המחצית השנייה של שנות ה-80 הציגה לדעת רבים את אחת הקבוצות הטובות בתולדות הליגה. שישה משחקני אותה קבוצה התקבלו כחברים בהיכל התהילה של ההוקי, ומעל כולם עמד וויין גרצקי ששבר עשרות שיאי NHL שחלקם מחזיק מעמד עד היום. גרצקי נחשב לדעת רבים לשחקן ההוקי קרח הגדול בכל הזמנים.
ב-1981 חולקו חטיבות הליגה מחדש, ולראשונה מאז החלוקה לבית אמריקאי ובית קנדי בשנות ה-20 של המאה ה-20 הציגה הליגה חלוקה על בסיס גאוגרפי – "חטיבת נסיך ויילס" כיסתה את החלק המזרחי של היבשת, ו"חטיבת קלרנס קמפבל" את החלק המערבי.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > 1988–1992: התרחבות דרומה ונפילת מסך הברזל

בקיץ 1988, באחת ההעברות המתוקשרות והמשמעותיות ביותר בתולדות הספורט בצפון אמריקה, עזב וויין גרצקי את אדמונטון ועבר לשחק בלוס אנג'לס קינגס – קבוצה חסרת תארים שהתחרתה בשוק ספורט עמוס מול לוס אנג'לס לייקרס באחת מתקופות השיא שלה, מול לוס אנג'לס דודג'רס שנאבקה על אליפות ה-MLB, ומול לוס אנג'לס ריידרס מצמרת ה-NFL.
המעבר של גרצקי הוכיח את עצמו מעל ומעבר לליגה. הקינגס תפסו מקום של כבוד בשוק הספורט של לוס אנג'לס, ואולמם הביתי היה מלא מדי משחק בעיקר בזכות נוכחותו של גרצקי. העלייה המטאורית בפופולריות של הקינגס סחפה אחריה את כל שוק צופי הספורט בארצות הברית, והפופולריות של הוקי קרח בארצות הברית בכלל, ובמערב ובדרום בפרט, עלתה בצורה דרמטית. במדי הקינגס גם שבר גרצקי ב-1989 את שיאי ההבקעה של גורדי האו, ומכאן המשיך ושיפר אותם עד פרישתו ב-1999.
התפתחות נוספת שהשפיעה לחיוב על הליגה הייתה נפילת מסך הברזל, ושטף השחקנים ממזרח אירופה (בעיקר מברית המועצות לשעבר ומצ'כוסלובקיה) שהציף את ה-NHL. בעוד שבליגה שיחקו כבר שחקנים משוודיה ופינלנד, כמו גם מספר מועט של שחקנים שערקו ממזרח אירופה, הרוב המכריע של הכוכבים המזרח אירופים לא הורשה לצאת ל-NHL עד אז, למרות רצון עז מצד קבוצות ה-NHL לגייסם לשורותיהם.
ב-1989 הורשה שחקן נבחרת ברית המועצות, סרגיי פריאחין, לצאת מארצו ולשחק בקלגרי פליימס – הסובייטי הראשון שיצא לשחק ב-NHL בברכת השלטונות של המדינה המתפרקת; אחריו בא גל גדול של שחקנים, ומשקלם של האירופים ב-NHL הלך ועלה עד רמתו הנוכחית, כ-30%.
ההצלחה של לוס אנג'לס קינגס עם מעברו של גרצקי והמאגר החדש של כוכבים ברמה גבוהה שכנעו את ה-NHL לכבוש שווקים חדשים. קבוצה חדשה נוסדה באוטווה ולקחה את שמה של הקבוצה הישנה שהייתה ממייסדות הליגה – אוטווה סנטורס; שני זיכיונות נוספים שאפו לנצל את הפופולריות הגואה של המשחק בדרום ארצות הברית בעקבות מעברו של גרצקי, וכך קמו טמפה ביי לייטנינג וסן חוזה שארקס.
היסטוריה > עידן ההתרחבות (1967–1992) > התפתחויות נוספות בליגה

גם בעידן ההתרחבות הציגה הליגה מספר שינויים חשובים בציוד ובחוקה.
ב-1980 התקבלה בליגה תקנה המחייבת שחקנים לחבוש קסדות. תחילתו של המהלך הייתה ב-1968 במקרה מוות של שחקן בזירה בעקבות תיקול שהפך אותו באוויר על ראשו – עד היום זהו מקרה המוות היחיד ב-NHL של שחקן תוך כדי משחק. כתוצאה מהמקרה החל מספר גובר והולך של שחקנים לחבוש קסדה באופן וולונטרי.
ב-1981 חולקו 21 הקבוצות שהיו ב-NHL באותו זמן ל-4 בתים בחלוקה גאוגרפית, ולראשונה נקבע שהעולות לפלייאוף תיקבענה על פי הדירוג בכל בית בנפרד.
ב-1984 החזירה הליגה, לאחר הפסקה של למעלה מ-40 שנה, את ההארכה למשחקים המסתיימים בתיקו בעונה הרגילה; ההארכה החדשה התקיימה בשיטת "שער הזהב" – הקבוצה שהבקיעה ראשונה מוכרזת כמנצחת והמשחק מסתיים.
היסטוריה > העידן העכשווי (1992–הווה)

העידן העכשווי ב-NHL אופיין במספר נקודות בולטות.
המשך ההתרחבות לדרום ארצות הברית, הן על ידי קבוצות חדשות והן על ידי קבוצות שעברו מצפון ארצות הברית ומקנדה.
הצלחה של הקבוצות החדשות בדרום כולל זכיות בגביע סטנלי.
עידן גארי בטמן כנציב.
ירידה חדה בכמות השערים המובקעים בליגה.
משבר כלכלי בליגה שהביא מספר קבוצות להליכי פשיטת רגל.
סדרה של סכסוכי עבודה בין הליגה ושחקניה, ששיאם הגיע בביטול עונת 2005.
העמקת שיתוף הפעולה עם ההוקי הבין-לאומי, ששיאו השתתפות שחקני ה-NHL באולימפיאדת החורף בין 1998 ל-2014.
התמודדות עם משבר מגפת הקורונה.
היסטוריה > העידן העכשווי (1992–הווה) > 1992–2004: סכסוכי עבודה ראשונים והמשך הנדידה דרומה > קשיים כלכליים

בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 נקלעו מספר קבוצות לבעיות כלכליות קשות, עד כדי הליכי פשיטת רגל וסכנה לקיומן. המצב הקשה ביותר התגלה בפיטסבורג פינגווינס שקיבלה הגנה משפטית מפני נושיה ("צ'פטר 11"), עד שלבסוף נקנתה על ידי כוכבה שפרש בינתיים מפעילות, מריו למיה, שהציל אותה למעשה מקריסה וחילץ אותה ממצבה הקשה. כשחזר למיה במפתיע מפרישתו הוא היה לשחקן הראשון, והיחיד עד כה, ששיחק עבור קבוצה בזמן שהוא היה גם בעליה. על אף ניגוד העניינים הכרוך בזה, אפשרה הליגה למצב המוזר להתקיים על מנת להציל את הקבוצה.
גם מצבן של מרבית הקבוצות הקנדיות היה קשה מאוד, בעיקר מצבן של אוטווה סנטורס ושל ונקובר קנאקס שנקלעו אף הן למצב של סכנה לקיומן או בדיקת אפשרות לעבור לעיר אחרת.