stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 716
צמתים לאורך הכביש

הטבלה הבאה מציגה את הצמתים שלאורך הכביש מדרום לצפון.
| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 716 מדרום לצפון
| 0 | צומת יששכר |  | קיבוץ עין חרוד איחוד |   כביש 71 |
| 1 | כניסה לעין חרוד איחוד |  | עין חרוד איחוד | כביש פנימי |
| 3 | צומת מולדת |  | ליד רמת צבי |   כביש 717 |
| 6.6 | צומת ללא שם |  | נאעורה | כניסה לנאעורה |
| 7.7 | צומת ללא שם |  | נאעורה | כניסה לנאעורה |
| 9 | צומת ללא שם |  | טמרה | כניסה לטמרה |
| 9.7 | צומת ללא שם |  | טמרה | כניסה לטמרה |
| 13 | צומת נאעורה |  | ליד דברת |   כביש 65 |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  בלנגה, יהודה א, כוכב אדום בשמי סואץ: היחסים בין ארצות הברית לישראל סביב שאלת אספקת הנשק לאור המעורבות הסובייטית במלחמת ההתשה, The Journal for Interdisciplinary Middle Eastern Studies, 2020, עמ' *99–*131 doi: 10.26351/jimes/6-2/6
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שביית שמונת חיילי הנח"ל בלבנון

לוחמי הנח"ל בשבי בלבנון.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שבייתם של שמונה חיילי הנח"ל, שהיו במשימת תצפית צפונית לעיירה בחמדון שבלבנון, התרחשה ב-4 בספטמבר 1982, לקראת סופו הרשמי של "מבצע שלום הגליל" במסגרת מלחמת לבנון הראשונה. השובים היו ארבעה לוחמים מארגון הפת"ח. השמונה שוחררו בעסקאות חילופי שבויים, שבהן שחררה ישראל יותר מ-5,900 אסירים ועצורים.
נפילתם בשבי

בשעות הבוקר של יום שבת, 4 בספטמבר 1982, חוליה של ארבעה מחבלים מארגוני פת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית התקרבה בחשאי לתצפית קדמית שמוקמה 500 מטר מתחת מוצב מאולתר באזור אריסת בלוט הסמוך לבחמדון, בו הוצבו שמונה חיילים מחטיבת הנח"ל. משימת התצפית חולקה לשתי משמרות שבכל אחת מהן ארבעה חיילים: שניים מתצפתים בעמדה קדמית ושני האחרים מאבטחים מהאגפים. בגלל שיחים שהיו במיקום התצפית לא היה קשר עין בין החיילים. החיילים היו עם כלי נשק טעונים. כמה שעות לפני האירוע החיילים מנעו מאזרח עם רובה ציד לעבור לכפר הסמוך ושלחו אותו בחזרה למקום ממנו בא. לוחמי הפת"ח הגיעו בחשאי והסתתרו מאחורי שיח. בשעה 15:00 קפצו מבין השיחים שניים מהמחבלים ואיימו על החיילים שבעמדה קדמית. במקביל, שני מחבלים איגפו מהצדדים. אחד מהחיילים הספיק לדרוך את נשקו אבל כאשר ראה שחברו בצד השני מאוים על ידי אחד ממחבלי הפת"ח הניח את נשקו. ארבעת מחבלי הפת"ח צעדו עם שמונת החיילים, תוך שמחבלי פת"ח נוספים מצטרפים אליהם, עד שהגיעו לקרבת כביש ביירות-דמשק, שם התברר ללוחמי הפת"ח שאין להם מספיק ג'יפים להעביר את כל השמונה למפקדת הפת"ח דרך המחסומים של צבא סוריה. במקרה עבר בסמוך ג'יפ של החזית העממית של ג'יבריל. אנשיו הבטיחו שיסייעו להעביר שניים מהשמונה למפקדה של הפת"ח אך הפרו את הבטחתם ונסעו עם שני שבויים לסוריה.
שחרורם

שישה מהשבויים - אבי קרוננפלד, ראובן כהן, רפי חזן, דני גלבוע, אבי מונטבליסקי ואלי אבוטבול - הוחזקו על ידי הפת"ח. בעקבות מידע מודיעיני הוחל בתכנון מבצע של סיירת מטכ"ל לשחרורם, אולם המבצע לא יצא אל הפועל. הם שוחררו לבסוף ב-23 בנובמבר 1983 בעסקת חילופי שבויים שבה שחררה ישראל 4,500 עצורים לבנוניים מכלא אנצאר שבדרום לבנון, 29 קצינים של פת"ח שנתפסו מספר שבועות קודם לכן במבצע של חיל הים ו-65 אסירים ביטחוניים, שהיו כלואים בישראל. ישראל מיהרה לבצע את החילופים בגלל הקרבות בין הפת"ח לקבוצה של אבו מוסא והחשש לגורל השבויים בעקבות הקרבות הללו. מרבית העצורים הלבנונים ששוחררו נשארו בלבנון, וכאלף מתוכם ביקשו להטיסם לאלג'יריה. בין האסירים הביטחוניים ששוחררו היו מחבלים מתקופת המרדפים בבקעת הירדן, כולל אלו שהשתתפו בקרב בו נהרג צבי עופר וכן הרוצחים מבית הדסה. חלק מהאסירים הביטחוניים ששוחררו היו אזרחים ישראלים שנדרשו כתנאי לשחרורם לוותר על אזרחותם הישראלית ולעזוב את ישראל לצמיתות. אחד מהם, יוסף בן חסן אבו אלחייר (אשר בשנת 1970 נידון לחמישה עשר מאסרי עולם), שב לישראל במאי 2017 והושב לכלא להמשך ריצוי עונשו. בדיון בבית המשפט העליון נקבע שהוא יישאר בכלא עד דצמבר 2020 ואז יגורש לצמיתות מישראל. מספר אסירים ביטחוניים שהיו ברשימת המשוחררים, בהם זיאד אבו עין, הוחלפו על ידי ישראל ברגע האחרון, ככל הנראה בגלל הקשרים שלהם עם החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, שלא הייתה חלק מההסכם.
שני השבויים הנותרים, נסים סאלם ויוסף גרוף, הועברו לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל, והוחזקו בשבי הארגון בדמשק. יחד עם חזי שי, שנשבה בקרב סולטאן יעקוב, שוחררו במסגרת עסקת ג'יבריל שנעשתה ב-21 במאי 1985, ותמורתם שחררה ישראל 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים ובהם קוזו אוקמוטו. רבים מהאסירים הפלסטינים שוחררו לבתיהם שבשטחים, וחלק גדול מהם היווה את עמוד השדרה של הנהגת האינתיפאדה הראשונה שפרצה פחות משלוש שנים לאחר מכן.
ביקורת על נסיבות נפילתם בשבי

נפילתם בשבי של חיילי הנח"ל ללא קרב הביאה עליהם ביקורת מצד בכירים במערכת הביטחון הישראלית. יצחק רבין, שהיה שר הביטחון בעת עסקת ג'יבריל, היה שותף לביקורת אך נמנע מלהביעה באופן פומבי. הרמטכ"ל בעת ביצוע העסקה, משה לוי, אמר שנפילתם בשבי אל מול כוח קטן וללא התנגדות, אינה ראויה.[דרוש מקור] אחרי שובם דובר צה"ל הוציא הודעת גינוי ראשונה מסוגה לחיילים שחזרו מהשבי ומפקד הנח"ל, יורם גלבוע, כינה אותם פחדנים.
בתרבות

הסרט "3,000 לילות" (מאי מסרי, 2015), העוסק באסירות פלסטיניות בכלא הישראלי, מסתיים בעסקה של נובמבר 1983 ומציין שבמסגרתה אש"ף הביא לשחרורם של 4,765 אסירים פלסטינים ולבנונים בתמורה ל-6 חיילים ישראלים שנשבו בדרום לבנון.
הסדרה "שבויים" ששודרה בתאגיד כאן ב-2024 כללה פרק בשם 'קלף מיקוח' שהתייחס לסיפורם של הנחלאים שנשבו ולשחרורם.
ראו גם

שביית שני חיילי צה"ל בלבנון (1986)
רצועת הביטחון
הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
הערות שוליים

↑  רונן ברגמן, 4 - בחזרה מעולם המתים, מדינת ישראל תעשה הכל, מהדורה שניה, כינרת זמורה-ביתן, 2011, עמ' 62-63
↑  אילן כפיר, ברק:הביוגרפיה, עמוד 184
↑  35 + 63 + 4,500 תמורת 6, דבר, 25 בנובמבר 1983
↑  דני רובינשטיין, המסוכנים במחבלים, דבר, 25 בנובמבר 1983; המשך
↑  רע"ב 7155/17 יוסף בן חסן אבו אלחייר נ' מדינת ישראל, ניתן ב־13 בדצמבר 2017
↑  דן מרגלית, ראיתי אותם, כנרת, 1997, עמוד 26
↑  שרי מקובר-בליקוב, בכל מחיר?, מעריב, 3 באוקטובר 2003
↑  ברוך נאה, מפקד הנח"ל על השבויים: "הם היו שמונה פחדנים", מעריב, 10 ביוני 1985
כביש 650

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  דרך פיק"א
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  3.2 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת אלון
 נקודת סיום:  פרדס חנה-כרכור
 
 קואורדינטות:  32°27′33″N 34°57′55″E﻿ / ﻿32.459245141253°N 34.965371047075°E﻿ / 32.459245141253; 34.965371047075
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) כביש 650(למפת הכרמל רגילה) כביש 650(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 650(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 650  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 650, הנקרא גם דרך פיק"א, הוא כביש אורך אזורי קצר בצפון השרון, שמתחיל בצומת אלון שליד תלמי אלעזר ונגמר בפרדס חנה-כרכור. אורכו הכולל של הכביש הוא כ-3.2 ק"מ.
צמתים מרכזיים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 650 מדרום לצפון
| 0 | צומת אלון |  | תלמי אלעזר |  כביש 65 |
| 2 | צומת ללא שם |  | פרדס חנה-כרכור | רחובות החלוצים ועציון |
| 2.5 | צומת ללא שם |  | פרדס חנה-כרכור | רחוב הדרים |
| 3 | צומת ללא שם |  | פרדס חנה-כרכור | רחובות הדקלים |
| 3.2 | צומת ללא שם |  | פרדס חנה-כרכור |  כביש 652 |
ראו גם

כבישי ישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כביש 767

| --- | --- |
סימול הכביש

הכנרת מכביש 767
 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  19.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  יבנאל
 נקודת התחלה:  צומת כפר תבור
 נקודת סיום:  צומת כנרת
 
 קואורדינטות:  32°42′52″N 35°28′24″E﻿ / ﻿32.714548°N 35.473254°E﻿ / 32.714548; 35.473254
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) כביש 767(למפת הגליל העליון רגילה) כביש 767(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 767(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 767  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 767 הוא כביש רוחב אזורי בצפון ישראל, המחבר את כפר תבור לדרום הכנרת.
היסטוריה

הכביש תוכנן בתחילת שנות ה-20 במטרה לחבר בין מושבות הגליל התחתון מכנרת ועד כפר תבור. סלילת הכביש החלה באוקטובר 1924 בקטע שחיבר בין יבנאל לבית גן. הסלילה בוצעה במימון עצמי של המושבות ובעזרת הלוואה שהעמידה לרשותן ההנהלה הציונית. מחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט (Public Works Department כתוארה אז) סייעה בהשאלת מכונת סלילה לביצוע העבודות. עד לאוגוסט 1925 נסללו כ-3 קילומטרים. ממשלת המנדט הקימה עבור הכביש גשר מעל לואדי מיידאן אולם הגשר נהרס בינואר 1927 בשיטפון. במחצית הראשונה של 1926 התקיים משא ומתן למציאת מימון להמשך סלילת הכביש עד לכנרת.
חנוכת הקטע הראשון של הכביש, מכנרת ליבנאל, התקיים בחגיגיות רבה במרץ 1929. בשנת 1933 הציעו חקלאי יבנאל למושל להעסיק את נפגעי הבצורת בסלילת הכביש מיבנאל לכפר תבור אולם זה לא בוצע. בינואר 1938 פנו איכרי הגליל לממשלת המנדט בבקשה נוספת להמשיך את הסלילה.
קטע נוסף של הכביש, בין יבנאל לשרונה, נסלל במחצית הראשונה של 1940. בתחילת 1940 הוגש למוסדות היישוב תזכיר משותף של התאחדות האיכרים והסתדרות הפועלים ובו דרישה להמשך הסלילה בקטע שבין שרונה לכפר תבור, וזאת כצורך חיוני של ההתיישבות היהודית בגליל. קטע זה נסלל בשנת 1942. בספטמבר 1947 החלה סלילת קטע הכביש שבין כפר תבור לבין שדמות דבורה.
בימי מלחמת העצמאות חסם הלגיון הערבי את כביש העמקים ונסיעה על כביש 77 הייתה מסוכנת. גם כביש עכו-צפת נשלט על ידי כוחות ערבים. כפועל יוצא הפך כביש 767 לעורק תנועה חשוב שחיבר את הגליל המזרחי עם שאר חלקי מדינת ישראל. לאחר תום מלחמת העצמאות שב הכביש לשמש בעיקר את תושבים היישובים לאורכו: כפר כמא, יבנאל, שרונה ושדמות דבורה. הכביש נסלל מחדש בשנת 1965.
בשנים 2003-2018 התרחשו יותר מ-40 תאונות עם נפגעים על קטע הכביש שבין כפר תבור לכפר כמא, נהרגו בהן שמונה בני אדם ועשרות נפצעו. סלילת הכביש המקורית לא כללה שוליים ברוחב תקני ולכן הוא הוכרז כ"כביש אדום".
בחורף 2014-5 נוצרו עשרות בורות בכביש, ובפברואר 2018 נערכה במקום הפגנה של כ-200 מפגינים בדרישה לטפל במפגעים. בחודש מרץ 2018 החלו עבודות שיפוץ נרחבות[דרוש מקור].
מסלול הכביש

| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 767 ממערב למזרח
| 0 | צומת כפר תבור |  | כפר תבור |  כביש 65 |
| 0.1 | כיכר גנדי |  | כפר תבור | רחוב המייסדים, רחוב כרמים |
| 1.5 | צומת שדמות דבורה |  | שדמות דבורה | כניסה לשדמות דבורה |
| 4 | צומת כפר כמא |  | כפר כמא | כניסה מערבית לכפר כמא |
| 4.5 | צומת כפר כמא מזרח |  | כפר כמא | כניסה מזרחית לכפר כמא |
| 6.5 | צומת שרונה |  | שרונה | כניסה לשרונה |
| 10 | צומת סמדר |  | סמדר (יבנאל) | כניסה לסמדר (יבנאל) |
| 10.5 | צומת ללא שם |  | יבנאל | בית העם |
| 11 | צומת ללא שם |  | יבנאל | מגרש ספורט |
| 11.5 | צומת ללא שם |  | יבנאל | בית הראשונים |
| 16 | צומת אלומות |  | אלומות |  כביש 768, כניסה לאלומות |
| 19 | צומת ללא שם |  | כנרת | כניסה למושבת כנרת |
| 19.5 | צומת כנרת |  | כנרת |  כביש 90 |
הערות שוליים

↑  לסלילת כביש בין המושבות, הארץ, 27 באוקטובר 1924
↑  על הכביש יבנאל בית גן, הארץ, 23 באוגוסט 1925
↑  לסלילת הכבישים בין מושבות הגליל, הארץ, 5 בינואר 1926
↑  השטפון הגדול בבית גן, הארץ, 9 בינואר 1927
↑  לסלילת הכבישים בגליל, הארץ, 4 במרץ 1926
↑  חנוכת כביש יבנאל כנרת, דבר, 25 במרץ 1929
↑  אימת הבצורת בצפון הארץ, יבנאל, דואר היום, 10 במאי 1933
↑  קול אכרי הגליל העליון, דבר, 27 בינואר 1938
↑  כביש לוביה יבנאל, דבר, 15 באפריל 1940
↑  תזכיר משותף, הצופה, 31 בינואר 1940
↑  בין תבור לגלבוע, משמר, 30 בדצמבר 1943
↑  שדמות דבורה, דבר, 5 בספטמבר 1947
↑  חיים לנדוי, נוף ויישובים בגליל התחתון, על המשמר, 26 במרץ 1951
↑  כבישים נסללו ליישובים בגליל התחתון, דבר, 18 ביולי 1965
↑  עבודות כבישים ב-15 מליון לירות מבוצעות בגליל ובעמק, דבר, 7 בדצמבר 1965
↑  אלי אשכנזי‏, כביש הדמים גבה קורבן נוסף: בן 81 נהרג סמוך לכפר כמא, באתר וואלה, 3 במרץ 2018
↑  "'כביש הדמים' 767: עשרות הפגינו בדרישה לשידרוגו - mynet העמק". אורכב מ-המקור ב-2018-03-26. נבדק ב-2018-03-26.
↑  סכנה ממשית: 76 בורות בקטע כביש אחד, באתר nrg‏, 20 בינואר 2015
↑  אלי אשכנזי‏, "אנחנו מופקרים": 200 מפגינים קראו להסדרת כביש 767 בגליל התחתון, באתר וואלה, 2 בפברואר 2018
ופרצת

ופרצת הוא פזמון חסידי מניגוני חב"ד. השיר מסמל את הסיסמה החב"דית שהוביל הרבי מלובביץ', ”וּפָרַצְתָּ יָמָּה וָקֵדְמָה וְצָפֹנָה וָנֶגְבָּה” (בראשית כח יד). החל משנות ה-60 אז התפרסם, נחשב במשך הרבה שנים להמנון הבלתי רשמי של שלוחי חב"ד והיה לאחד הסממנים המזוהים עם פעילותה של תנועת חב"ד.
אודות הניגון

זמן הלחנת השיר המדויק אינו ידוע, אך נודע שהולחן בתחילת מאה ה-19 על ידי חסידי חב"ד בעיר דוברובנה שבבלארוס. מאז, הופיע ב"ספר הניגונים - חב"ד" מספר קמ"ג (143), בשם דובראוונער ניגון (מיידיש: הניגון מדוברובנה), אך ללא מילים, כי היה זה לפני שחיברו המילים ופרצת ללחן. הניגון מופיע בפרויקט היכל הנגינה בגרסה הישנה שלפני הוספת המילים.
בשלהי שנת ה'תשי"ח החל רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' לעודד את חסידיו לפתח ולהגדיל את מפעל שלוחי חב"ד ולפתוח בתי חב"ד ברחבי העולם, לצורך כך הוא טבע את הסיסמה החב"דית "ופרצת" והשתמש בפסוק ”וּפָרַצְתָּ יָמָּה וָקֵדְמָה וְצָפֹנָה וָנֶגְבָּה” כסיסמת שלוחי חב"ד.
לבקשת הרבי, ניסו חסידיו לחבר את מילות הפסוק לניגון ללא מילים על מנת להנחיל את הסיסמה. באלול ה'תשי"ח, במהלך סעודת שבע ברכות של הרב משה לנדא, חיבר המוזיקאי יוסף יהודה מרטון את המילים ל'ניגון מדוברובנה' החבד"י. בתשרי תש"כ הביא הרב חנוך גליצנשטיין את הניגון אל רבי מנחם מנדל, שהחל מאז לשיר אותו בתדירות בפומבי במהלך ההתוועדויות במרכז חב"ד העולמי - 770, כשבדרך כלל היה מושר בשמחה ובקצב מהיר.
מאז, נעשה שימוש נרחב במונח ופרצת בחסידות חב"ד, והוקמו ארגונים שונים הנושאים שם זה. המשפט מופיע בלוגו היישוב כפר חב"ד, בבול, ישיבות ועוד.
עיבודים מוזיקליים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח. ולאחר מכן בשנת 1972 באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. ב-1974 הופיע בגרסת כיסוי באלבום קפה אצל ברטה של יגאל בשן. בגרסאות כיסוי נוספות זה הופיע ב-2011 הופיע באלבום לחיים טיש - חב"ד, ב־2017 הופיע באלבום צמאה 4 בביצוע אריאל זילבר, ב־2012 הופיע ללא מילים באלבום "חדוותא דניגונא" של גיל עקיביוב.
במהלך השנים בוצע השיר פעמים רבות על ידי האמנים יעקב שוואקי, וכן יוני שלמה מנדי ג'רופי ושמחה פרידמן, בני פרידמן, ישי לפידות ואמנים אחרים.
כביש 581

| --- | --- |


 צומת הרא"ה - נקודת המפגש בין כביש 4 לכביש 581
 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  17.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  באקה אל גרביה
 נקודת התחלה:  צומת הרא"ה
 נקודת סיום:  צומת כלניות
 
 קואורדינטות:  32°23′35″N 34°55′14″E﻿ / ﻿32.393°N 34.920666666667°E﻿ / 32.393; 34.920666666667
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 581 הוא כביש אזורי הכולל שני מקטעים: כביש רוחב בעמק חפר, המחבר בין צומת הרא"ה על כביש 4 לצומת מגל וכביש אורך המחבר את צומת מגל לצומת כלניות על כביש 574.
היסטוריה

הקטע הרוחבי של הכביש, מגבעת חיים להמעפיל היה לקראת ביצוע לאחר קום המדינה בפברואר 1949. העבודות על הכביש היו בעיצומן בפברואר 1950, ובאפריל 1950 קיבלה מועצה אזורית עמק חפר הלוואה מהממשלה לצורך סיום סלילת הכביש. מאזור קיבוץ המעפיל נמשך הכביש דרומה לכיוון גן יאשיה ובחן.
הקטע האורכי נסלל ככביש גישה לקיבוץ להבות חביבה ונועד לחבר אותה ליישובי מועצה אזורית מנשה. העבודה החלה בספטמבר 1951 והכביש נחנך בדצמבר 1952 בטקס רשמי, בעת שהיה דרך ללא זיפות. חברת אש"ד סירבה לספק שירות אוטובוסים על הכביש והכביש סבל מבלאי מהיר. בשנת 1962 דרש קיבוץ להבות חביבה שהמדינה תיקח על עצמה את עלות הקמת הכביש שכן הוא הפך להיות כביש אזורי המשרת מספר יישובים ולא הוגן שהעלויות יכוסו על ידי הקיבוץ לבדו.
בשנות ה-70 חוברו שני מקטעי הכביש. מאז פתיחת מחלף באקה-ג'ת על כביש 6 בשנת 2004 שימש כביש 581 לקישור בין כביש 6 לכביש 4, ולחיבור כביש 4 עם כביש 65 בדרך העוקפת את חדרה, גבר מאוד עומס התנועה בכביש. פתיחת כביש 9 ביולי 2014 שמה קץ לשימושים אלו בכביש והחזירה את השימוש בו לרמה המקומית.
כמה מהצמתים לאורך כביש 581 הוגדרו "צמתים אדומים" משום שהתרחשו בהם תאונות דרכים רבות. תושבי היישובים הקימו ועד פעולה, הנקרא 'מטה יישובי עמק חפר למען בטיחות בכביש 581' הקורא לרשויות לטפל בדחיפות במפגעי הבטיחות לאורכו ולהוציא אל הפועל את הפרויקטים הבטיחותיים המתוכננים על הכביש.. בשל כך, הוקמו לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 כיכרות במספר צמתים לאורך הכביש.
מסלול הכביש

| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 581 ממערב למזרח
| 0 | צומת הרא"ה |  | גאולי תימן |   כביש 4, רחוב המייסדים (גאולי תימן) |
| 0.8 | צומת ללא שם |  | כפר הרא"ה | דרך תורה ועבודה (כפר הרא"ה), רחוב הראשונים (חיבת ציון) |
| 1.8 | צומת ללא שם |  | חוגלה | כביש 5813 |
| 2.4 | צומת אליכין |  | חרב לאת | כביש 5812 |
| 3.1 | צומת גבעת חיים |  | גבעת חיים | כביש 5814, כניסה לגבעת חיים מאוחד |
| 4.1 | צומת ללא שם |  | עין החורש | כניסה לעין החורש |
| 8.5 | צומת ללא שם |  | המעפיל | כביש 5806 |
| 8.8 | צומת ללא שם |  | אחיטוב | כביש 5804 ( לכיוון מערב) |
| 9 | צומת ללא שם |  | אחיטוב | כביש 5803 |
| 10.4 | צומת אחיטוב |  | מאגר חביבה |   כביש 582 |
| 11.4 | צומת מגל |  | להבות חביבה | כביש 5815 |
| 12.1 | צומת ללא שם |  | להבות חביבה | כביש 5811, כניסה ללהבות חביבה |
| 14.1 | צומת חביבה |  | מאור |   כביש 9 |
| 14.8 | צומת ללא שם |  | באקה אל-גרבייה | רחוב ביר בורין |
| 15.1 | צומת ללא שם |  | מאור | כניסה למאור |
| 17.8 | צומת כלניות |  | שער מנשה |   כביש 574 |
הערות שוליים

↑  כבישים בעמק חפר, דבר, 23 בפברואר 1949
↑  כבישים חדשים בסלילתם, דבר, 17 בפברואר 1950
↑  נתניה - כבישים לעמק חפר המזרחי, דבר, 2 במאי 1950
ג. שרוני, כבישוני עמק חפר, מעריב, 5 בדצמבר 1951
↑  הופסקה העבודה בכביש זכרון וואדי ערה, על המשמר, 10 בספטמבר 1951
↑  נחנך הכביש ללהבות חביבה, על המשמר, 14 בדצמבר 1952
↑  הופסקה התחבורה לברקאי ולהבות חביבה, על המשמר, 10 במרץ 1953
↑  כבישים נהרסים, על המשמר, 12 ביוני 1953
↑  מי יממן כביש אזורי?, דבר, 26 בנובמבר 1962
↑  "לפעול בדחיפות לשיפור התשתית בכביש 581", באתר nrg‏, 11 בינואר 2012
הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית

פרלמנט פריז בטקס רישום החוקים המלכותיים; לואי החמישה עשר על כס בצד ימין למעלה. 1715.
הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית היו מרובות וסבוכות, ונבעו ממגוון השפעות. על אף שצרפת הייתה אחת הממלכות החזקות והעשירות באירופה, שינויים כלכליים-חברתיים והלכי חשיבה חדשים ערערו את יסודות השלטון האבסולוטי, שמבנהו הקשה עליו לקדם את הרפורמות הנחוצות. חוב גבוה ומשבר כלכלי קשה, שהשיתוק הפוליטי חסם את היכולת לספק להם מענה, אילצו את המלך לואי השישה עשר לכנס ב-1789 את אספת המעמדות, שהציפה לפני השטח את הניגודים והקובלנות ודחפה להתפרצות.
היסטוריוגרפיה

הרקע לפרוץ המהפכה הצרפתית הוא אחד הנושאים הנחקרים והשנויים ביותר במחלוקת בין היסטוריונים. המאבק על מורשתה, בפוליטיקה הצרפתית והעולמית, הפך את התחום לטעון במיוחד. אוהדי המהפכה הציגוה כניצחונה הבלתי נמנע של הקדמה על משטר רקוב, בעוד שמלוכנים ראו בה טרגדיה וחורבן. תפקידם של הדמויות והמהלכים ההיסטוריים המרכזיים פורשו מחדש שוב ושוב: לדוגמה, שר האוצר ז'אק נקר נחשב במשך שנים רבות בחייו לפזרן כושל, אולם בשלב מסוים השתנה המוניטין שלו והוא הפך בעיני ההמונים למגינם. פיטוריו על ידי לואי השישה-עשר הביאו להתקוממות ולכיבוש הבסטיליה. כיום הוא מתואר כמי שכמעט והציל את המונרכיה.
ההיסטוריון המרקסיסטי ז'ורז' לפבר, נציג בולט של אסכולת האנאל, פרש ברביע השני של המאה ה-20 תאוריה נרחבת ששרטטה את המהפכה במונחי מלחמת מעמדות: הבורגנות העולה שאפה לתת ביטוי פוליטי לכוחה הכלכלי המתעצם; שעת הכושר הגיעה כשהארץ נגררה אל סף פשיטת רגל, והאצולה השוקעת התקוממה נגד המלך שניסה לכפות עליה את קיצוץ זכויות היתר שלה. הבורגנות הסתייעה בתורה באיכרות הכפרית המדוכאת, שנלחצה על ידי בעלי הקרקעות, ובהמוני הפועלים העירוניים.
ההסבר של לפבר התקבל באופן גורף והחזיק בעמדת בכורה במשך למעלה מדור, עד שהופרך כליל בשנות ה-70. הוכח כי דימויה של האצולה כגוף אליטיסטי ומנוון היה מיתוס. במשך שני הדורות לפני המהפכה הוענקו תוארי אצולה לרבבות מצטרפים חדשים, בניה היו משוקעים בפעילות הכלכלית, והתקיימה זהות אינטרסים רבה בינה ל'בורגנות', שעצם קיומה כיישות מובחנת הוטל בספק. הפטורים הנדיבים ביותר ממס הוענקו לסוחרים הגדולים בערי הנמל, ורבים מפשוטי העם נהנו מסוג כזה או אחר של זכויות-יתר. הסוחרים והתעשיינים היו בתת-ייצוג במוסדות הנבחרים החדשים והפסידו רבות מהמהפכה, בעוד שהמובילים היו עורכי-דין ואינטלקטואלים שכמהו יותר לקול בפוליטיקה מלהזדמנויות כלכליות.
הניסיונות של המבקרים, שפעלו גם מתוך תפישה אנטי-מרקסיסטית, לבסס דגם חליפי התמקדו בשאיפה למדוד את מידת החלחול של רעיונות הנאורות, החופש והשוויון, בקרב הציבור. הם פנו לשתי תאוריות בסיסיות: זו של אלכסיס דה טוקוויל, שכתב עוד במאה ה-19 שהאופן בו ריסק המשטר האבסולוטי את הקורפורציות שהרכיבו את החברה פירק את הנתינים ממבנים אלה והפך אותם לאוסף של בודדים, כשכל אחד מהם מרגיש שווה. כמו כן, היעדרם של מוסדות ייצוגיים מנע מהאינטלקטואלים ניסיון בענייני המדינה, ולכשתפסו את השלטון הונעו מרעיונות אוטופיים שהתגלו כאסוניים עת ניסו ליישמם בפועל. החלופה הנוספת הייתה גישתו של יירגן הברמאס להתפתחות דעת הקהל והמרחב הציבורי עקב התבססות עיתונות מודפסת, מועדוני ויכוחים ובתי קפה, שיצרו ערוץ עוקף לאופן ההיררכי בו הועברו מסרי השלטון לעם.
גם השלילה הגורפת של ההסברים המטריאליים נדחתה, והגורמים הכלכליים העמוקים ששינו את החברה הצרפתית נותחו על בסיס פרטני, בלי מחויבות לדטרמיניזם היסטורי. בראשית המאה ה-21 אין פרדיגמה כוללת המתיימרת להסביר את פרוץ המהפכה, ומתמיד המחקר בהיבטים ובממדים המרובים שלה.
צרפת במאה ה-18 > אבסולוטיזם והחברה

למן התקופה שלאחר דיכוי מרידות הפרונד בידי לואי הארבעה-עשר, שררה להלכה מונרכיה אבסולוטית בצרפת. מקור הלגיטימציה של המערכת הפוליטית, כפי שהשתקף ברטוריקה הרשמית שלה, היה ציות מוחלט למלך. בפועל, לא ניתן היה למנוע מן הפרלמנטים – בתי-הדין האזוריים ששימשו כגורם העיקרי בממשל המקומי, והיו מופקדים על רישום החוקים שהתקבלו מגבוה בשטחם ויישומם – לעכב או למחות על מדיניות הכתר. גם האצולה, שלואי החליש וניסה לפתות לחיי תענוגות בארמון ורסאי, נותרה כוח אדיר. החיכוך בין השליט לפרלמנטים ולאצילים המשיך להיות גורם קבוע בפוליטיקה הצרפתית גם במאה ה-18, אך לא היה לו כל מוצא מוסדר בדמות בית מחוקקים.
כלכלת הממלכה נשענה לחלוטין על המגזר החקלאי גם ערב המהפכה: למרות שהתפתחו תעשייה ומסחר, יותר מ-80% מהאוכלוסייה עסקו בעיבוד הקרקע. לחם היה מוצר הצריכה החשוב ביותר, ומקור התזונה העיקרי של הרוב הגדול. כמו כן, שרר בידול חד בין מחוזות צרפת כשווקים, שנועד בעיקר לאפשר פרוטקציוניזם באמצעות דיכוי תחרות וסחר פנימי, ולמנוע ספסרות בדגנים. שינויים פתאומיים בתחום זה היו עשויים להביא לרעב ולמהומות. כתוצאה מהחסמים היו השווקים השונים בצרפת הטרוגניים מאוד, עם הפרשי מחירים עצומים.
הסדר החברתי נשען על מערכת סבוכה של זכויות-יתר, שכמעט ולא היה איש שלא נהנה מהן ולו במעט. כל פרט נדרש למלא חובות שונים לפי השתייכותו הקורפורטיבית, שזיכתה אותו גם במעמד שונה. המסגרות המעמדיות, לסוגיהן ותתי-סוגיהן, היו אבני היסוד של החברה. החלוקה הרשמית הבסיסית, שחיפתה על מציאות סבוכה בהרבה של קבוצות אינטרס, הייתה זו שגולמה באספת המעמדות שלא כונסה מאז 1614: המעמד הראשון, הכמורה, שמנה כ-100,000 איש ב-1789; המעמד השני, האצולה, שכלל כ-400,000; והמעמד השלישי של פשוטי העם, 27.5 מיליון הנותרים. המערכת הפוליטית הייתה מוטה כליל לטובת שני המעמדות העליונים, שנהנו מזכויות-יתר רבות וחלשו על רוב הרכוש והנחלות – הכנסייה הייתה הבעלים של 10% מהקרקעות, והאצילים של יותר מרבע. ביטוי חשוב להבדלי המעמדות היה תחום המיסוי. האיכרים נשאו ברוב הנטל ונדרשו לשלם מיסים למדינה, לכנסייה ולאדוניהם, לעיתים בצורת עבודה תחת השיטה הסניורית. לעומת זאת נפטרה הכנסייה בתשלום סכום אחיד ומוסכם מראש כל שנה, ולאצולה הייתה מערכת פטורים מורכבת, אף כי הייתה גם האריסטוקרטיה הממוסה ביותר בכל אירופה. גם לעירוניים, לסטודנטים, לסוחרים מסוגים שונים וקורפורציות אחרות היו הקלות משלהם.
לקריאה נוספת

David Andress (עורך ראשי), The Oxford Handbook of the French Revolution, Oxford University Press, 2015.
אלי בר-נביא ומשה צוקרמן (עורכים), בשם החירות והשוויון , מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תש"ן
אלבר סובול, המשטר הישן עמ' 103–128
ז'ורז' רידה, מדוע הייתה מהפכה בצרפת? עמ' 129–144
אלפרד קובן, מיתוס המהפכה הצרפתית עמ' 145–161
הערות שוליים

↑  .William Doyle, Writings on Revolutionary Origins since 1939
1 2  Silvia Marzagalli, Economic and Demographic Developments, בתוך: David Andress (עורך ראשי), The Oxford Handbook of the French Revolution, Oxford University Press, 2015. עמ' 3-20.
↑  Lauren R. Clay, The Bourgeoisie, Capitalism, and the Origins of the French Revolution; בתוך: אנדרס, עמ' 21-39.
↑  Joel Felix, Monarchy, בתוך: אנדרס, עמ' 56-73.
↑  Jay M. Smith, Nobility, בתוך: אנדרס, עמ' 40-55.
↑  Thomas O'Connor, Jansenism, בתוך:  William Doyle (עורך), The Oxford Handbook of the Ancien Régime, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2012. עמ' 318-336.
↑  Simon Burrows ,Books, Philosophy, Enlightenment. בתוך: אנדרס, עמ' 74-91.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564368105171  LCCN: sh2008115098
ניגון ההשתטחות

"ניגון ההשתטחות" (מכונה גם "ניגון דביקות") הוא ניגון חב"ד ללא מילים, המיוחס לרבי מנחם מנדל שניאורסון - הצמח צדק.