stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יסעורון ירוק
פיתוח ונתונים טכניים

"יסעורון ירוק" פותח בהתבסס על מסוק מאויש קטן ממדים. הוא מסוגל לשאת בין 100-180 ק"ג, טס במשך שעתיים רצופות ובמהירות של עד 120 קמ"ש. 
הוא מונע בבנזין 95 אוקטן רגיל.
בנוסף ליכולת להימנע מסיכון חיי אדם, מחירו נמוך משמעותית ממחיר של מסוק תובלה מאויש.
הערות שוליים

↑  "יסעורון ירוק" ומערכת טקטית אוטונומית לשיירות לוגיסטיות של תע"א השלימו הוכחות יכולת למערכת הביטחון, באתר Israel Defense, ‏2017-10-02
| כלי טיס מתוצרת התעשייה האווירית לישראל |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | נשר • כפיר • נמר • אריה • לביא • F/A-259 סטרייקר |  |
| מטוסים צבאיים | ערבה •  סי-סקאן • צוקית |  |
| מטוסים אזרחיים | וסטווינד • גאלפסטרים G100 (אסטרה) • גאלפסטרים G200 (גלקסי) |  |
| כטב"מים | בירד-איי • I-View |  |
| כטב"מים טקטיים | מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • תעתוע • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק |  |
| טילים | שביט (משגר לוויינים) • יריחו • להט • נמרוד • ברק 8 • ברק MX • גבריאל • לורה • חץ 2 • חץ 3 • חץ 4 • ג'אמפר • SkySniper • (אנ') Wind Demon |  |
| כטב"מים תוצרת ישראל |
| --- | --- | --- |
| מזל"טים | בירד-איי • I-View • סקיילרק 1 • סקיילרק 2 • סקיילרק 3 • הרמס 45 |  |
| כטב"מים טקטיים | מסטיף • מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • הרמס 90 • הרמס 180 • הרמס 450 • הרמס 650 • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • הרמס 900 • הרמס 1500 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק • שרקרק • LANIUS |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ירי בבית ספר

המפגע טימור בקמנסורוב מהלך הירי באוניברסיטת פרם
ירי בבית ספר הוא תקיפה מזוינת שמתרחשת במוסדות חינוכיים כגון בתי ספר יסודיים, בתי ספר תיכונים, מכללות או אוניברסיטאות, כאשר התוקף או התוקפים נעזרים בכלי ירייה לביצוע התקיפה. אירועים אלו כוללים לעיתים שימוש ברובים, אקדחים וסוגים נוספים של נשק חם, ולעיתים קרובות גורמים לנפגעים רבים, תוך שהם משאירים אחריהם חורבן וטראומה. רבים מהתקריות הללו מסווגות כאירועי ירי המוני משום שמספר הנפגעים גבוה במיוחד. בעוד שבחלק מהמקרים, המפגעים מתמקדים בירי כלפי יעדים ספציפיים שהם מבקשים לפגוע בהם מסיבות של נקמה, במקרים אחרים התקיפה מתבצעת ללא הבחנה, כאשר התוקפים מנסים להרוג או לפצוע כמה שיותר אנשים מסיבות אישיות כמו רצון להתאבד או כתוצאה של אלימות בבית.
תקריות כאלו עוררו דיונים ציבוריים רחבים בנושאי בטיחות, נשק, והגנה עצמית במוסדות חינוכיים, וגרמו לקריאות לשינויים מדיניים וחוקיים בנוגע לרכישה ושימוש בנשק.
בארצות הברית

ארצות הברית היא המדינה בה התופעה היא הכי נפוצה בעולם ואשר בה יש היו עד היום הכי הרבה תקריות ירי בבתי ספר, אף על פי שזו לא תופעה אשר ייחודית רק לארצות הברית.
הגורמים העיקריים שתורמים למקרי ירי בבתי ספר בארצות הברית כוללים זמינות גבוהה של כלי נשק, המפגעים מגיעים ממשפחה עם דינמיקה כאוטית(אנ'), והם לרוב סובלים ממחלות נפש ובעיות פסיכולוגיות רבות אחרות. המניעים העיקריים של התוקפים הם לרוב: בריונות/רדיפה/איומים (75%) ונקמה (61%), בעוד ש-54% דיווחו שהיו סיבות רבות לכך. המניעים הנותרים כללו ניסיון לפתור בעיה (34%), הרצון להתאבד או בשל דיכאון (27%) ולבסוף רצון בתשומת לב או הכרה (24%). בנוסף לכך, לעיתים רבות המפגעים הם תלמידים באותו בית הספר.
במיוחד בארצות הברית מהווה במאה ה-21 סוגיה חברתית מרכזית וישנה מחלוקת עזה בציבור לגבי האופן שבו יש לפעול על מנת למזער או להעלים את התופעה.
תקריות בולטות כוללות בין היתר את הטבח בתיכון קולומביין (1999), הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (2012), הטבח בתיכון דאגלס (2018) והירי בבית הספר היסודי רוב (2022).
בארצות הברית > אירועי הירי בבית ספר הקטלניים ביותר בארצות הברית

נכון ל-22 במאי 2023, עשרת אירועי הירי הקטלניים ביותר בבתי ספר בארצות הברית היו:
| דירוג | פיגוע הירי | שנה | מיקום | הרוגים | פצועים | סוג כלי הנשק ששימש/ו את המפגע/ים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הטבח בווירג'יניה טק | 2007 | בלקסבורג, וירג'יניה | 32 (בנוסף גם המפגע נהרג באירוע) | 23 (17 מירי) | אקדחים חצי אוטומטיים |
| 2 | הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק | 2012 | ניוטאון, קונטיקט | 27 (בנוסף גם המפגע נהרג באירוע) | 2 | רובה חצי אוטומטי, רובה בריחי ואקדח |
| 3 | הירי בבית הספר היסודי רוב | 2022 | יובלדי, טקסס | 21 (בנוסף גם המפגע נהרג באירוע) | 18 | רובה חצי אוטומטי |
| 4 | הטבח בתיכון דאגלס | 2018 | פארקלנד, פלורידה | 17 | 17 | רובה חצי אוטומטי |
| 5 | הטבח בתיכון קולומביין | 1999 | קולומביין, קולורדו | 13 (בנוסף גם שני המפגעים נהרגו באירוע) | 24 (21 מירי) | קרבין חצי אוטומטי, אקדח חצי אוטומטי ורובי ציד |
| 6 | פיגוע הירי בתיכון סנטה פה (2018) (אנ') | 2018 | סנטה פה, טקסס | 10 | 13 (בנוסף גם המפגע נפצע באירוע) | רובה ציד ואקדח |
| 7 | הירי במכללה הקהילתית אומפקווה | 2015 | מחוז דאגלס, אורגון | 10 (בנוסף גם המפגע נהרג באירוע) | 8 | 4 אקדחים חצי אוטומטיים, אקדח סמית' אנד וסון ורובה חצי אוטומטי |
| 8 | הירי בתיכון רד לייק(אנ') | 2005 | רד לייק, מינסוטה | 10 (בנוסף גם המפגע נהרג באירוע) | 9 | שתי אקדחים ורובה |
| 9 | פיגוע הירי בבית הספר קובננט בנאשוויל | 2023 | נאשוויל, טנסי | 7 (בנוסף גם המפגע נהרג באירוע) | 1 | שני רובי קרבין ואקדח |
| 10 | הירי באוניברסיטת אויקוס (אנ') | 2012 | אוקלנד, קליפורניה | 7 | 3 | אקדח |
* הערה – הרשימה מעודכנת למרץ 2024
ראו גם

רצח המוני
ירי המוני
בריונות בבתי ספר
אלימות בבתי ספר
דחייה חברתית
פיגוע התאבדות
התאבדות באמצעות שוטר
טרור
הערות שוליים

↑  Vossekuil, Bryan;  et al. (2004). The Final Report and Findings of the Safe School Initiative (PDF). Washington, DC: United States Secret Service. p. 4.
↑  "Mass Shootings Are Contagious". Live Science. נבדק ב-5 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Why Do Shootings Occur? | Alfred University, alfred.edu (באנגלית)
↑  How To Stop Shootings and Gun Violence in Schools: A Plan to Keep Students Safe, Everytown Research & Policy (באנגלית אמריקאית)
↑  Foxman, Simone; King, Ritchie (14 בדצמבר 2012). "How school killings in the US stack up against 36 other countries put together". Quartz. Atlantic Media. נבדק ב-19 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wolfe-Wylie, William (14 בדצמבר 2012). "Interactive: School shootings around the world since 1996". Postmedia Network. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2015. נבדק ב-19 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549463405171  LCCN: sh99005561
לארטס

| --- | --- |

 תפקיד:  מלך הספלנים
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  איתקה
 אב:  ארקסיוס 
 אם:  קלקומדוזה 
 בן או בת זוג:  אנטיקליאה 
 צאצאים:  אודיסאוס, קטימני 
 
לָארְטֵס (יוונית עתיקה: Λαέρτης) היה מלך במיתולוגיה היוונית, בנו של ארקסיוס ושל קלקומדוזה. אשתו הייתה אנטיקלאה, וילדיו - אודיסאוס וקטימני. לארטס הוא גם שמו של אחד הארגונאוטים שהשתתף בצייד חזיר הבר הקלידוני. תוארו של לארטס היה "מלך הסֶפַלֶנִים", תואר שהוא ירש מאביו ומסבו. ממלכתו כללה את איתקה ומספר איים מסביבה.
אחרי שאודיסאוס וטלמאכוס הבריחו את המחזרים שאיימו על אשתו של אודיסאוס, פנלופה, חלק מקרובי המשפחה של המחזרים התעמתו איתם. אתנה החדירה מרץ בלארטס, והוא עזר לאודיסאוס וטלמאכוס על ידי הריגת אביו של אנטינואוס. בתרגומו של רוברט פיצג'רלד של האודיסאה, אודיסאוס פונה אל לארטס כאל המלך אלווס.
לקריאה נוספת

הומרוס, האודיסאה XXIV.
אובידיוס, מטמורפוזות VIII 315.
לואי אנטואן פובלה דה בוריין

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1769 סנס, צרפת 
 פטירה:  7 בפברואר 1834 (בגיל 64) קן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  קן 
 מקום מגורים:  Hôtel Bourrienne 
 השכלה:  École de Brienne 
 תפקיד:  Prefect of Police of Paris (14 במרץ 1815–20 במרץ 1815)  minister plenipotentiary (1804–1813)  Minister of State  Councillor of State  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מפלגה:  Ultra-royalist 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  אות מסדר כוכב הקוטב 
 
לואי אנטואן פובלה דה בוריין (צרפתית: Louis Antoine Fauvelet de Bourrienne; ‏19 ביולי 1769 - 7 בפברואר 1834), דיפלומט צרפתי.
חייו

פובלה קיבל את חינוכו בבית הספר הצבאי בבריין בחבל שמפן, ביחד עם נפוליאון בונפרטה. למרות שנפוליאון היה מתבודד, וקשה היה ליצור עמו יחסי רעות, הפכו השניים לידידים. עם זאת, יש להניח כי סיפוריו של בוריין על ידידותם האינטימית, כפי שהם מופיעים בזיכרונותיו, מוגזמים.
כאשר עזב בוריין את בית הספר, בשנת 1787, הביע חוסר רצון בקריירה צבאית, והמשיך בדרכו לווינה שם למד דיפלומטיה ומשפטים. לאחר מכן שהה בלייפציג, כאשר פרצה המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1792 שב בוריין לצרפת. בפריז חידש את ידידותו עם בונפרטה. השניים חיו חיי בוהמה ביחד, ובין היתר היו עדים לביזת אוצרות המשפחה המלכותית בארמון טולרי ב-20 ביוני, ולהרג המשמר השווייצרי על ידי המהפכנים ב-10 באוגוסט.
בוריין קיבל משרה דיפלומטית בשטוטגרט, אך תהפוכות הפוליטיקה של אותו הזמן הפכו אותו עד מהרה ל"מהגר" פוליטי. לאחר אירועי שנת 1795 שב לפריז, ושב והתרועע עם בונפרטה, אשר היה לסגן מפקד "צבא הפנים", ועד מהרה קיבל את המינוי למפקד הכוחות באיטליה. בוריין לא ערך עמו את המסע לאיטליה, אך בזמן המשא ומתן עם אוסטריה באוקטובר 1797 נקרא על ידי נפוליאון שרצה להיעזר בניסיונו במשפטים ובדיפלומטיה, על מנת לנסח את תנאי הסכם קמפו פורמיו.
בשנה שלאחר מכן נלווה אל נפוליאון במערכה במצרים והפך למזכירו האישי. בתקופה זו כתב זיכרונות מלאי חיים, אם כי פרטים רבים מהם מוטלים בספק, המתארים את מסעו של נפוליאון במצרים ואת מסע נפוליאון בארץ ישראל. הוא נלווה אליו בשובו לצרפת, וסייע לו בענייניו כאשר תכנן את ההפיכה ב"18 בברימאר" (נובמבר 1799) בה הכריז על עצמו כ"קונסול הראשון". הוא נותר בתפקידו כמזכירו האישי של נפוליאון בתקופה זו, אך בשנת 1802 נחשד באי סדרים כספיים והודח.
במהלך הסתיו של שנת 1805 נשלח כציר הצרפתי לעיר החופשית המבורג, על מנת לתאם את המלחמה הכלכלית נגד אנגליה הידועה כ"שיטה הקונטיננטלית". ידוע כי מדיניות זו לא הייתה לרוחו, והוא פעל לטובת הסוחרים בהמבורג, אשר מבחינתם סייעו לו מבחינה כספית על מנת להגמיש את הכללים. בתחילת הסתיו של 1807 כאשר הורה לו נפוליאון להזמין כמות גדולה של מדים לצבאו, שחנה אז בפרוסיה הוא גילה שהדרך היחידה לספק את הכמות הדרושה היא להזמינם מאנגליה. לאחר שצבר בדרך זו עושר רב, נקרא לשוב לצרפת בבושת פנים לקראת סיום שנת 1810.
בשנת 1814 הצטרף למחנה המלוכני, ובמהלך מאה הימים בשנת 1815 הצטרף ללואי ה-18 אשר נמלט לעיר גנט. את שארית ימיו בילה ללא אירועים מיוחדים. הוא מת בעיר קן בשנת 1834, לאחר שסבל ממחלת נפש בשנותיו האחרונות.
בוריין ידוע כיום לא בזכות הישגיו הדיפלומטיים, אשר היו חסרי משמעות, ולא בזכות יצירותיו הספרותיות, אלא בשל "זיכרונותיו" שיצאו לאור בין השנים 1829 ו-1831, ומאז הודפסו שוב ושוב ותורגמו לשפות רבות. זיכרונות אלו הם מקור ראשון ממעלה להכרת אישיותו של נפוליאון, אם כי בשל טינתו האישית של בוריין לידידו זה, רבים מהפרטים המופיעים בהם מוטלים בספק.
ישראל חבס

ישראל חבס קודם עלייתו לארץ ישראל
ישראל חבס (שבט תרכ"ח, 1868, אליטא, האימפריה הרוסית (כיום ליטא) - ח' באב ת"ש, 12 באוגוסט 1940, תל אביב) היה פעיל ציבור, מעסקני הציונות הדתית בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים בארץ ישראל.
ביוגרפיה

חבס נולד באליטא שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בנו של הרב שמחה זיסל, ממשפחת "היסו"ד" ("יהודה ספרא ודיינא"), סוחר וחובב ציון ומעסקני היישוב הישן בירושלים וממנהלי מושב זקנים; ובתיה ממשפחת הרב חיים מוולוז'ין.
למד בחדרים ובישיבות איישישוק, וולוז'ין וסלבודקה, והושפע עמוקות מהרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלבודקה") והרב יצחק בלאזר. הוסמך לרבנות.
נישא לנחמה דבורה בת נחמן שלזינגר, ממשפחת הגר"א. באותה עת החל חבס לעסוק במסחר עורות. במקביל עסק חבס בפעילות ציונית נרחבת, רכש אדמות בארץ ישראל, והקים חברה להפצת השפה העברית. עם הקמת תנועת "המזרחי", בשנת ה'תרס"ב, עמד בקשר עם הרב יצחק יעקב ריינס.
בשנת תרס"ז עלתה ארצה משפחת חבס, ובשנת תרע"א פתח בית מסחר בעורות, בשם "י. חבס ובניו".
נפטר בתל אביב בשנת ת"ש.
פעילות ציבורית

חבס היה מעסקני "המזרחי", חבר ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב במשך 25 שנה, מהן 13 שנה כיהן כסגן יושב ראש הוועד וממלא מקומו. כאחד משלושת חברי ועדה שנתמנתה מטעם ועד הקהלה לבחור ברב ראשי ראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה, בחר ברב שלמה אהרונסון. סידר שיעורים והרצאות לנוער בעברית מטעם ועד בית-הכנסת הגדול ובמשך תקופה ארוכה היה מרצה בעצמו בכל שבת בבית-הכנסת הגדול בעניינים תורניים.
השתתף ביסוד ישיבת היכל התלמוד ומוסדות-תורה אחרים בתל אביב ובפעולה להחזקתם. היה מעורכי קובץ "התרבות הישראלית" יחד עם הסופר אז"ר, בשנת תרע"ג.
השתתף בגאולת חלק גדול של הקרקע לבנין המושבה בני ברק וברכישת האדמה לצורכי בית הקברות נחלת יצחק, שהייתה רשומה בתחילה על שמו.
עיתון היסוד

החל משנת תרצ"א ערך והוציא את השבועון החרדי הבלתי-מפלגתי "היסוד", העיתון הציג קו המקפיד על מסורת ישראל, מתוך מגמה לאומית ברורה. העיתון היה "בלתי מפלגתי", והעורך נקט בדרך עצמאית בלי להימשך אחרי מוסכמות שלא נראו לו. מאמרים רבים של הרב קוק ראו אור לראשונה ב"היסוד".
ילדיו

חמדה, אשת שמואל פלנט.
בת שבע, אשת דב לונץ.
יעקב, היה שותף בעסק המשפחתי (נפטר: 1944).
ברכה - סופרת, חברת מערכת "דבר".
הרצל. היה שותף בעסק המשפחתי, ולימים הקים את חברת "הרצל חבס בע"מ" לסחר בעורות. בניו הם יזמי הנדל"ן ברוך ואברהם חבס.
נחמן. היה שותף בעסק המשפחתי, ולימים הקים את חברת "נעלי ירושלים".
שרה, אשת זאב יוסיפון (יוסקוביץ').
לקריאה נוספת

הרב צבי יהודה הכהן קוק, הקנאי הטהור: לזכרו של ר' ישראל חבס ז"ל, הצופה, 20 באוגוסט 1940, עמ' 3
ברכה חבס (הכהן), סיפור בית אבי: קטעי זכרונות על ישראל חבס ומשפחתו, 1969.
הרב יוסף ברמסון, ר' ישראל חבס, "מגד ירחים" (עלון חודשי להנחלת משנת הראי"ה ומורשתו בהוצאת בית הרב), גיליון 130, מנחם אב תש"ע, עמ' 4
הערות שוליים

↑  בכל המקורות הביוגרפיים מצוינת שנת תרס"ז כשנת העלייה לארץ. ברכה חבס ברשימתה האוטוביוגרפית בית אבי מציינת את שנת העלייה לארץ כתרס"ח.
↑  בניגוד למקובל בימים הם בקרב התנועה הציונית, שמטרת העלייה היא ההתיישבות, ולפיכך מרבית העולים היו צעירים הכשירים גופנית לעבודת קרקע, בעלותו ארצה הביא אתו ישראל חבס לא פחות מ-12 נפשות: הוא עצמו, אשתו נחמה, שבעה ילדים בגילים שבעה חודשים עד בר מצווה, דוד זקן, בן דוד צעיר ומינקת לתינוקת.
↑  http://www.habas.com/#!about-us/history
↑  יפו, החרות, 27 במרץ 1911
הבחירות לועד העיר ביפו, דואר היום, 31 באוקטובר 1920
תוצאות הבחירות לועד הקהלה ביפו, דואר היום, 6 בינואר 1925
↑  לעניין השחיטה, דואר היום, 11 בנובמבר 1925
יסעוריים

.
| יסעוריים |
| --- | --- |
 יסעור קצר-זנב
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יסעוריים
שם מדעי
 Procellariidae ‏לייך, 1820

פולמאר צפוני
יסעור שחור-כיפה
יסעוריים (שם מדעי: Procellariidae) הם משפחת עופות ימיים המקורבים לאלבטרוסיים, החיים כמעט בכל הימים והאוקיינוסים.
חלקם גדולים, כגון היסעור הגדול הנפוץ באוקיינוס האטלנטי, שגודלו כמעט ששים סנטימטר; ולאחרים, כדוגמת היסעור הקטן שגודלו 30 סנטימטר.
תיאור

היסעורים אינם מצטיינים בצבעים רבים. גבם והצד העליון של כנפיהם הם שחורים, ואלו חלקי גופם התחתונים מבהיקים בלבנם הטהור. הודות לקרומי השחייה המתוחים בין שלוש האצבעות שברגליהם הם מיטיבים לשחות, והודות לכנפיהם הארוכות והחדות הם מצטיינים כמעופפים מֻבהקים. בדרך כלל הם מתעופפים בסמוך לפני הים וחגים במעגלים. את רוב זמנם הם מבלים על פני המים. במשך היום הם מתעופפים ותרים אחרי טרף, בעיקר דגים וסרטנים. בלילה הם נחים על פני המים.
רבייה

בעונת הקינון באים היסעוריים בלילה לחופי המים, ועל-פי-רוב בוחרים הם לשם כך איים בלתי מיושבים. הם מכינים לעצמם קנים בתוך מאורות שבאדמה, ומקום קינונם המאֻכלס להקות גדולות נהפך לכעין "חלת-דבש" מרֻבת מאורות. הנקבה אינה מטילה אלא ביצה אחת והאפרוח הנבקע מן הביצה מכֻסה פלומה ארֻוכה וצפופה. ההורים דואגים לאפרוחים ומביאים להם מזון והללו משמינים מאוד. אולם במשך היום עוזבים ההורים את האפרוחים לנפשם ויוצאים להתעופף על פני המים, ורק לאחר רדת החשכה הם חוזרים אל הקנים.
מיון

סוגי המשפחה:
סוג בו מין יחיד יסעור קרגואלני (Aphrodroma brevirostris)
סוג יסעור בולוור (Bulweria)
סוג יסעור קורי (Calonectris)
סוג בו מין יחיד יסעור הכף (Daption capense)
סוג יסעור אפור (Ardenna)
סוג יסעור שחפי (Fulmarus)
סוג בו מין יחיד יסעור כחול (Halobaena caerulea)
סוג יסעור ענק (Macronectes)
סוג פריון (Pachyptila)
סוג בו מין יחיד יסעור שלג (Pagodroma nivea)
סוג פרוסלריה (Procellaria) - בו יסעור לבן-סנטר
סוג סערוני (Pseudobulweria)
סוג סערון (Pterodroma)
סוג יסעור (Puffinus)
סוג בו מין יחיד יסעור אנטארקטי (Thalassoica antarctica)
כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט

כלודוויג קרל ויקטור, הנסיך מהוהנלוהה-שילינגספירסט (Chlodwig Carl Viktor Fürst zu Hohenlohe-Schillingsfürst; ‏31 במרץ 1819 – 6 ביולי 1901), היה מדינאי גרמני ששימש כקנצלר גרמניה וראש ממשלת פרוסיה בין השנים 1894 ל-1900. לפני מינויו כקנצלר שימש כלודוויג כראש ממשלת בוואריה (1866–1870), שגריר בצרפת (1873–1880), שר החוץ (1880), ומושל אלזס-לורן (1885–1894). כלודוויג נחשב לאחד מחשובי המנהיגים הליברלים בגרמניה בתקופת הקיסרות הגרמנית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

כלודוויג נולד ב-31 במרץ 1819 ברוטנבורג על הפולדה (Rotenburg an der Fulda), שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מהסן, לפרנץ יוזף, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט ולקונסטנצה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ואמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

כלודוויג החל את דרכו הציבורית כצוער בשירות החוץ של ממלכת פרוסיה. למרות מעמד הגבוה של משפחתו החל כלודוויג את הקריירה בדרגים הנמוכים של הממשל הציבורי כפקיד משפטי, בזכות חשיפתו להתנהלותה של המדינה הפרוסית גיבש כלודוויג בגיל צעיר את הבנתו לגבי הפגמים המושרשים במסורת הפרוסית ותמיכתו בדרך הליברלית. למרות תמיכתו באיחוד גרמניה בעזרתה של פרוסיה, כלודוויג התנגד נחרצות להפיכתה של כל גרמניה למדינה בסגנון הפרוסי.
בשנת 1841 מת אביו פרנץ יוזף, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט, וכלודוויג היה אמור לרשת את תאריו, מאחר שאחיו הגדול ויקטור הראשון, דוכס ראטיבור ויתר על זכויותיו בתמורה לתואר "דוכס ראטיבור", אולם כלודוויג ויתר על זכותו לטובת אחיו פיליפ ארנסט, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט, בתנאי שיירש אותו לאחר מותו. בשנת 1845 מת אחיו פיליפ ארנסט, וכלודוויג ירש את תאריו, ובשנת 1846 אף ירש את מושבו בבית העליון של הפרלמנט הבווארי, אולם בעקבות כך נאלץ להתפטר מן השירות הציבורי הפרוסי. בזמן מהפכת 1848 תמך כלודוויג בליברלים שביקשו לאחד את גרמניה תחת משטר דמוקרטי. לאחר מלחמת פרוסיה-אוסטריה משנת 1866 פעל כלודוויג בפרלמנט הבווארי למען התקרבות לפרוסיה על חשבון אוסטריה, דבר שהבטיח לו תפקיד בכיר תחת מלך בוואריה החלש לודוויג השני. כלודוויג מונה ראש ממשלת בוואריה ושר החוץ ובזמן כהונתו פעל רבות לאיחוד בין מדינות דרום גרמניה לקונפדרציה הצפון גרמנית, ופיתח את צבא מדינות הדרום לפי המודל הפרוסי. כמו כן נאבק כלודוויג באפיפיור פיוס התשיעי שביקש להפריד בין צפון גרמניה הפרוטסטנטי לדרום הקתולי ברובו. בעקבות תבוסה בפרלמנט על רקע קבלת חוק המצדד בחינוך קתולי בבתי הספר התפטר כלודוויג מראשות הממשלה הבווארית במרץ 1870.
בשנת 1873 מונה כלודוויג על ידי ביסמרק לשגריר גרמניה בצרפת, ובשנת 1888 לאחר מותו של שר החוץ ברנהרד ארנסט פון בילוב מונה כשר החוץ וממלא מקום הקנצלר. בשנת 1885 מונה כלודוויג למושל אלזס-לורן - חבלי ארץ שסופחו לגרמניה לאחר הניצחון על צרפת בשנת 1871, גישתו הפייסנית והמתחשבת לתושבי החבלים עזרו להשקיט את האזור ולמנוע מהומות מצד לאומנים צרפתיים.
ביוגרפיה > קנצלר גרמניה

בשנת 1894 נעתר כלודוויג לבקשתו של הקיסר וילהלם השני ומונה לתפקיד הקנצלר. כלודוויג מונה לתפקיד בגיל 77 וחולני, ובעקבות כך אישיותו לא באה לידי ביטוי בניגוד לשני קודמיו. הופעותיו בפרלמנט היו מועטות ורוב החלטות המדיניות של תקופת כהונתו נעשו על ידי הקיסר ושרי החוץ. כלודוויג התפטר בשנת 1900, ונפטר שנה מאוחר יותר ב-6 ביולי 1901 בעיר באד ראגאץ שבשווייץ.
משפחתו

ב-16 בפברואר 1847 התחתן כלודוויג עם מריה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-זיין, בתם של לודוויג, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג וקרולינה סטפניה, נסיכת רדזיוויל, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
אליזבת, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט (1847–1915)
סטפני, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט (1851–1882)
פיליפ ארנסט, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט (1853–1915)
אלברט, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט (1857–1866)
מוריץ, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט (1862–1940)
אלכסנדר, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט (1862–1924)
ינייה דה קרטופי

| --- | --- |
 תפוחי אדמה צלויים כתוספת לפילה חזיר
 
 מאכלים
 מוצא:  רומניה 
 
יאנייה בולגרית
יאהני יווני עם תוספות סופלקי ומוסקה
יאנייה תפוחי אדמה מקדונית
ינייה דה קרטופי (ברומנית: Iahnie de cartofi וגם Mâncare de cartofi או Tocăniță de cartofi, מילולית: נזיד תפוחי אדמה) הוא מאכל במטבח הרומני. המתכון לפעמים שונה בהתאם לאזור. שם המאכל ברומנית, המילה "ינייה", מקורה בשפה הטורקית (yahni) שפירושו נזיד,
במטבחים שונים

המאכל ידוע בארצות רבות אחרות בגרסאות שונות. מנה זו בשם יאחני, כמנת בשרית, ידועה במספר מטבחים (בפרסית: یخنی, בערבית: يخني, באורדו: یخنی, בהינדי: यख़नी, ביוונית: γιαχνί, בטורקית: yahni או yahniya, בבולגרית: яхния (שפירושו נזיד), בסרבית, במקדונית: јанија) והוא סוג של מנה המוכנה באופן מסורתי באזור עצום המקיף את דרום אסיה, המזרח התיכון ודרום-מזרח אירופה או הבלקן.
מקור

תבשיל (נזיד) בשר בשם יאחני מקורו כמטבח הפרסי מימי הביניים. השם נובע מסיר החימר המכוסה (סגור), בו בושל במקור. משמעות המילה הפרסית היא "מחסן מזון". סוגים שונים של מאכל זה התפשטו מאוחר יותר מזרחה לאפגניסטן, אוזבקיסטן ודרום אסיה ומערבה לאימפריה העות'מאנית והגיעו ללבנט ולבלקן וכמובן לרומניה תחת הכיבוש הטורקי.
ברומניה (Iahnie de cartofi)

ברומניה המנה היא נזיד תפוחי אדמה והיא מהווה תוספת לבשר כלשהו:
ברומניה (Iahnie de cartofi) > רכיבים

להכנת נזיד תפוחי אדמה בסגנון הרומני, (ל-4 מנות), דרוש:
1 ק"ג תפוחי אדמה, 3-2 בצלים, 3 עגבניות, 2 שיני שום כתושות (אופציונלי), חצי כפית רסק עגבניות, שמן, פטרוזיליה או שמיר קצוץ, 2 עלי דפנה, מלח, פלפל, פפריקה, מעט מים או ציר (מרק) ירקות.
ברומניה (Iahnie de cartofi) > צוורת הכנה

קולפים את תפוחי האדמה, שוטפים אותם וחותכים לאורכם לרבעים. בנפרד, מטגנים בצל קצוץ דק (ואופציונלי שום) בשמן, מערבבים עם רסק העגבניות, ואז מוסיפים תפוחי אדמה, עגבניות חתוכות לחתיכות ללא גרעינים, מלח, פפריקה ועלי דפנה. מוסיפים לו כוס מים או מרק ירקות ומניחים להתבשל 15–20 דקות. לבסוף מתבלים בפטרוזיליה ו/או שמיר.
ברומניה (Iahnie de cartofi) > וריאציות

מוסיפים קוביות פלפל חריף.
רסק עגבניות ועגבניות מוחלפים בשמנת חמוצה.
הוא מוגש עם שיפודי בשר או נקניקיות מעושנות.
ניתן להגיש כתוספת לבשר עם חמוצים.
בבוסניה (Jahnija)

היאנייה הבוסנית עשויה מבשר כבש ובקר ללא עצמות, בצל, שום, פלפל חריף וגזר.
בבולגריה (яхния)

תבשיל הוא מאכל קולינרי נפוץ בדרום אירופה ובבלקן. הטעם של המנה הזו יכול להיות שונה, זה תלוי בדמיונו של הטבח, סט הפירות, התבלינים והפרופורציות שלהם.
בטורקיה (Yahni)

כמה סוגים עיקריים של התבשיל יאהני (טורק') מקומי הם (לפי אזורים):
תבשיל שרימפס חריף
קדרת עוף
תבשיל משמש מיובש
קדירת בקר
תבשיל כרישה עם בשר
תבשיל קישואים
תבשיל דגים עם ירקות
ביבליוגרפיה

ראדו אנטון רומאן: "מנות רומניות, יינות ומנהגים", הוצאת Paideia, בוקרשט 1998, ISBN 973-9368-36-0
מריה קאריסטאה שוימו: "ספר הבישול הגדול - מטבח רומני", הוצאת Paralela 45, 2007 ISBN 978-9734701049
ראו גם

שעועית אפויה
הערות שוליים

↑  Din limbă turcă - "yahni" Dicționarul explicativ al limbii române, ediția a II-a, Academia Română, Institutul de Lingvistică "Iorgu Iordan", Editura Univers Enciclopedic, 1998
↑  Din limba bulgară - "iahnija" Dicționarul explicativ al limbii române, ediția a II-a, Academia Română, Institutul de Lingvistică "Iorgu Iordan", Editura Univers Enciclopedic, 1998
1 2  Silvia Jurcovan: „Carte de bucate”, Editura Humanitas, București 2012, p. 115-116 ISBN 978-973-50-3475-7
↑  Sanda Marin: „Carte de bucate”, Editura Orizonturi, București 1995, p. 156
↑  Eliza Hansen: „Meine rumänischen Spezialitäten”, Editura Christians Verlag, Hamburg 1973, p. 47, ISBN 3-7672-0229-8
↑  Iahnie cu cârnați afumati, film
לארי אדלר

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1914 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוגוסט 2001 (בגיל 87) בית החולים סיינט תומאס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Lawrence Cecil Adler 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1931 
 מקום לימודים:  הקולג' של בולטימור 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מפוחית פה 
 חברת תקליטים:  Audio Fidelity Records 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורנס 'לארי' ססיל אדלר (אנגלית: Lawrence "Larry" Cecil Adler;‏ 10 בפברואר 1914 – 7 באוגוסט 2001) היה נגן מפוחית יהודי-אמריקאי, הנחשב בעיני רבים כנגן המפוחית הטוב בעולם.
ביוגרפיה

לארי נולד בבולטימור, ארצות הברית, למשפחה יהודית. על אף שלמד תקופה קצרה בילדותו לנגן על פסנתר, במפוחית היה אוטודידקט ולמד לנגן באופן עצמאי, כך שעד גיל 27 אפילו לא ידע לקרוא תווים.
את גדולתו של אדלר בעיני נגני מפוחית, ניתן להסביר בכך שהיה הראשון שהעלה את מעמד המפוחית, שעד אז נחשב ככלי מוגבל ועממי ששימש בעיקר לנגינת מוזיקת פולק וליווי, לכדי כלי נגינה רציני העומד בפני עצמו. אדלר היה מופיע בהיכלי קונצרטים, עם קטעים קלאסיים כשסימפוניה מלווה אותו, וכשהמפוחית משמשת ככלי הסולו.
ב-1949, לאחר שהואשם באהדה לקומוניזם, נאלץ לעזוב את ארצות הברית ועבר להתגורר באנגליה לשארית חייו.
בנוסף לנגינה, גילה אדלר כישרון גם בתחומים נוספים. הוא שיחק במספר סרטים והופיע בסדרות טלוויזיה; כתב טור סאטירי פופולרי במגזין "Private Eye", שימש כמבקר מסעדות וכתב מספר ספרים, ביניהם האוטוביוגרפיה שלו, "It Ain't Necessarily So" ב-1985.
ב-1953 היה מועמד לפרס אוסקר על פסקול הסרט ג'נבייב - אף ששמו לא הוזכר בכתוביות מכיוון שהופיע ברשימה השחורה בתקופת חקירות הסנטור ג'וזף מקארתי.
ב-1994, כשהוא בן 80, הקליט אדלר בשיתוף עם מפיק התקליטים של הביטלס, ג'ורג' מרטין, אלבום עם ביצועים לשירי המלחין ג'ורג' גרשווין, כולל ביצוע מהולל לרפסודיה בכחול.
אדלר נפטר בגיל 87 והותיר ארבעה ילדים.