stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוק לין הייטס
פילמוגרפיה > פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרס בחירת הקהל | קנדית הכי שווה הייפ | עצמה | ניצחה |  |
| 2020 | פרסי הקווירטיז | אולסטארית עתידית | עצמה | מתמודדת |  |
| 2021 | Canadian Screen Awards | המנחה או המגיש הטוב ביותר בתוכנית אמיתית או מציאות/תחרות | המרוץ לדראג של קנדה | ניצחה |  |
| 2022 | Canadian Screen Awards | המנחה או המגיש הטוב ביותר בתוכנית אמיתית או מציאות/תחרות | המרוץ לדראג של קנדה | ניצחה |  |
ברוק לין הייטס ב-2019
אמילקה קוסובר

| --- | --- |

שושנה "אמילקה" קוסובר רוזנצוויג במדי ארמייה קריובה, מלחמת העולם השנייה, ורשה, פולין
 לידה:  10 באפריל 1922 י"ב בניסן ה'תרפ"ב רדזימין, הרפובליקה הפולנית השנייה הרפובליקה הפולנית השנייה
 פטירה:  17 ביוני 2008  (בגיל 86) י"ד בסיוון ה'תשס"ח תל אביב, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  נובמבר 1950
 מדינה:  ישראל, פולין 
 כינוי:  אמילקה חוטובסקה (בפולנית: Emilia Hodkowska)
 תפקידים בשירות
 פעילה בארמייה קריובה  פעילה באצ"י  פעילה בוועד לתיאום יהודי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (2022)  אות הלוחם בנאצים  אות המציל היהודי 
 
שושנה "אמילקה" קוסובר רוזנצוויג (בפולנית: Szoszana Emilia Kossower Rozencwajg; י"ב בניסן ה'תרפ"ב, 10 באפריל 1922 – י"ד בסיוון ה'תשס"ח, 17 ביוני 2008) הייתה קשרית לוחמת ומפקדת בארמייה קריובה וקשרית הארגון הצבאי היהודי (אצ"י) במרד גטו ורשה.
קורות חיים

שושנה לבית קוסובר נולדה בעיר רדזימין שבפולין להוריה יוסף ושרה והייתה הקטנה משישה אחים ואחיות - מיכאל, שלום, חנה, חיה ואסתר. משפחת קוסובר הייתה משפחה ציונית. בשנת 1934 הצטרפה קוסובר לקן תנועת בית"ר בעירה. היא למדה בבית ספר תיכון בעירה ולאחר מכן בסמינר למורים.
קורות חיים > בגטו רדזימין

בשנת 1940 נכלאה קוסובר עם משפחתה בגטו ראדזימין ועבדה לפרנסת משפחתה. באפריל 1942 נפגשה עם אולגרד אוסטקוביץ' (פול'), מאיור במחתרת הפולנית הימנית ארמייה קראיובה. אוסטקוביץ', שהיה מהנדס מחוז ורשה וידיד וותיק של אביה, נתן לה תעודת זהות פולנית על שם אמילקה חוטובסקה וצירף אותה לארגון כקשרית ומבריחת נשק. קוסובר, שהייתה בעלת "מראה ארי" ושלטה היטב בשפה הפולנית, השתלבה במהרה בפעילות המחתרת ושמרה בסוד על זהותה היהודית.
עם חיסול הגטו הצליחו להמלט כ-200 צעירים, ביניהם שושנה, אחותה ושני אחיה. מרבית הבורחים הגיעו ליערות ונפלו מאוחר יותר בידי הגרמנים. שושנה, בעלת הזהות הפולנית הבדויה, נמלטה בחברת אחיה לפראגה, פרוור של ורשה מעבר לוויסלה.
אביה נפטר בגטו, אמה ושאר בני משפחתה, גורשו יחד עם קהילת יהודי רדזימין למחנה ההשמדה טרבלינקה ושם נרצחו.
קורות חיים > בוורשה

בוורשה ניצלה שושנה את חברותה במחתרת הפולנית לשם העברת נשק למחתרות היהודיות בגטו ולהכנת מקומות מסתור בצד "הארי" ללוחמיהן. בנוסף, מילאה שליחויות מטעם הוועד לתיאום יהודי ופעלה להצלת יהודים.
ד"ר ראובן בן שם, מנהיג רוויזיוניסטי בכיר מוורשה, כתב בספר הזיכרון לקהילת רדזימין כי:
"חזות ארית, גוף תמיר, שיער בלונדי, עיני תכלת ושפה פולנית שגורה ועסיסית עמדו לה".
בן־שם מתאר גם ממקור ראשון את העברת משלוחי הנשק של קוסובר לתוך גטו ורשה.
"הנשק, כמעט הראשון, שקיבלה מחתרת של ז'.או.ב [ אי"ל ] היה מידי "אמילקה" [...] ואני עד לכך! גם הנשק של הז.ז.וו [ אצ"י ] של הרוויזיוניסטים על ידי "אמילקה" בא. כשבאנו במגע עם מנהיגי הז.ז.וו – פאוול פרנקל, ליאון רודל, ליזרוביץ', זילברברג – הפכה "אמילקה" המסתכנת לאחד מעמודי התווך של סיפוק ה"כלים"."
קוסובר הצילה יהודים מהגטו וסיפקה להם מחסה בצד "הארי" של ורשה, בסיוע ארגון ז'גוטה. בין השאר הצילה את בן-שם עצמו יחד עם אשתו ובתו, את רחל אוירבך, חברת עונג שבת ואת הירש ברלינסקי (פו'), חבר פועלי ציון שמאל.
על פי עדותה, באחת מהכניסות שלה לגטו ורשה אותן ביצעה לשם הברחת נשק למחתרת האצ"י, פגשה במפקדה הראשית של הארגון ברחוב מורנובסקה 7 את מפקד הארגון, פאוול פרנקל. אמילקה סיפרה בעדותה כי במהלך פגישתה עמו הציעה לו לארגן עבורו דירת מסתור ב"צד הארי", כפי שעשתה עבור אחרים. היא אמרה לפרנקל כי חזותו הבהירה ושליטתו בפולנית יסייעו בידו לשרוד בין הפולנים ללא חשש. היא ניסתה לשכנע אותו כי יוכל להמשיך לפקד על המחתרת מהצד השני, אך לדבריה פרנקל סירב. היא שאלה אותו אם הוא מעוניין למות כגיבור, והוא ענה לה שהוא מעדיף למות כאדם בעל כבוד.
בעדותה ליד ושם, מתארת קוסובר אירוע השבעה של לוחמי מחתרת חדשים למחתרת הפולנית, שנערכה בנוכחות כומר. בתאורה היא מספרת כי גרמנים הקיפו לפתע את המקום והתקדמו אל עבר החדר בו התבצעה ההשבעה. בתושיה של הרגע, ביקשה קוסובר מקשישה שנכחה במקום לשכב במיטה ולהעמיד פני גוססת. הכומר שהגיע להשביע את הלוחמים ערך לה "ווידוי שלפני המוות" וכשהגרמנים נכנסו, בכו הנוכחים שסבתם זו גוססת מטיפוס. מיד עזבו הגרמנים את המקום מחשש להדבק במחלה.
בזמן מרד גטו ורשה שהתה קוסובר מחוץ לתחום הגטו.
קורות חיים > בין המרד היהודי למרד הפולני

בפעולה סמלית של הארמייה קריובה, נשלחה קוסובר על גבי אופנוע להשליך פרחים לרגלי פעילי מחתרת פולנים שנידונו על ידי הנאצים למוות, במעמד הוצאתם להורג באחת מככרות ורשה, לעיני קהל צופים רב. היא הצליחה בפעולה וחמקה תחת אש מהמקום.
במקרה נוסף נשלחה בידי אדולף ברמן לשחרר את ארכיונאי הגטו עמנואל רינגלבלום ממחנה העבודה טרווניקי שליד לובלין ולהבריחו חזרה לורשה;
"עבודה אמיצה ונועזת עשתה עובדת "הוועד היהודי הלאומי" אמילקה קוסובר, אשר יחד עם עובד המחתרת הפולני, עובד הרכבת תיאודור פאייבסקי, הצילה אנשי מפתח יהודים ממחנות ההשמדה, קיימה קשר עם המחנות וביצעה תפקידים מסוכנים נוספים".
במהלך פעולה זו התחזו קוסובר ותאודור פאייבסקי (פול') לאופים, הטילו את רינגלבלום לעגלת לחם והבריחו אותו לורשה ברכבת.
קורות חיים > במרד הפולני

במהלך המרד הפולני פיקדה קוסובר על לוחמות בעיר העתיקה של ורשה תחת פיקודו של גנרל טדאוש בור-קומורובסקי. במהלך המרד נתפסה ונשלחה למחנה השבויים הגרמני סטאלג VI-C (אנ'), שם שהתה עד תום המלחמה.
קורות חיים > אחרי המלחמה

עם תום המלחמה שבה קוסובר לורשה, שם עבדה בוועד היהודי. בורשה היא התחתנה עם שאול רוזנצוויג, פעיל מחתרת, איש הציונים כלליים וילדה את בתם היחידה רינה. הם עלו לישראל בשנת 1950.
הוקרה

בישראל קיבלה קוסובר את אות הלוחם בנאצים ואות המציל היהודי.
ב 27 באפריל 2022, לאחר מותה, העניק נשיא פולין אנדז'יי דודה לקוסובר את עיטור מסדר לידתה מחדש של פולין (פו') על הצלת יהודים במהלך השואה. העיטור הוענק לבתה רינה, בשמה.
לקריאה נוספת

גרשון הל (עורך), 'ספר זיכרון לקהילת רדזימין', תל אביב: אנציקלופדיה של גלויות, תשל"ה (1975). ספר הזיכרון לקהילת רדזימין לקריאה מקוונת
חיים לזר, 'מצדה של ורשה', הוצאת מכון ז'בוטינסקי, תל אביב, 1963.
אפרים ויכסלפיש, 'נשים יהודיות לוחמות בגרמנים ועוזריהם במלחמת העולם השניה', הוצאה עצמית בסיוע יד ושם, שנה לא ידועה, עמ' 179.
משה ארנס, 'דגלים מעל הגטו', הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2009.
סיכום על נשים רוויזיוניסטיות במזרח אירופה בתקופת השואה
הערות שוליים

↑  בפולנית: Armia Krajowa – "צבא המולדת", ובראשי תיבות: AK
↑  ראובן בן שם, "אמילקה לבית קוסובר", בתוך: גרשון הל (עורך), ספר זיכרון לקהילת רדזימין, תל אביב: אנציקלופדיה של גלויות, תשל"ה (1975), עמ' 297.
↑  ארכיון מכון ז'בוטינסקי, אצ"י גטו ורשה, לוחמי מרד גטו ורשה - ביוגרפיות, עדויות, שאלונים, תיק - כ-7 ב-7/ 9
↑  ארכיון מכון ז'בוטינסקי, אצ"י גטו ורשה, רוזנצווייג קוסובר שושנה (אמילקה), רוזנצוויג שאול, עדות, קטעי עיתונים, תעודות, תיק כ-7 ב-1/ 9
↑  ראובן בן שם, "אמילקה לבית קוסובר", בתוך: גרשון הל (עורך), ספר זיכרון לקהילת רדזימין, תל אביב: אנציקלופדיה של גלויות, תשל"ה (1975), עמ' 296.
↑  https://www.infocenters.co.il/gfh/notebook_ext.asp?book=92559&lang=eng&site=gfh
↑  ארכיון מכון ז'בוטינסקי, עדותה של אמילקה רוזנצווייג, סימול הסרט / קלטת הווידאו : וד - 263/ 1
↑  ארכיון יד ושם, עדותה של רוזנצוויג (קוסובר) שושנה (אמילקה) ילידת 1922 Radzymin פולין על קורותיה בגטו Radzymin, בזהות בדויה ב-Warszawa, במחתרת הפולנית וכעובד כפייה פולני בגרמניה, מס' פריט 4690779
↑  ארכיון מכון ז'בוטינסקי, אצ"י גטו ורשה, רוזנצווייג קוסובר שושנה (אמילקה), רוזנצוויג שאול, עדות, קטעי עיתונים, תעודות, תיק כ-7 ב-1/ 9
↑  אדולף־אברהם ברמן,'מימי המחתרת', הוצאת המנורה, תל אביב, 1971
↑  D. Flisiak, Activities of Zionist-revisionists in Poland in 1944/1945-1950, Lublin 2020, p. 231.
↑  https://www.jhi.pl/en/articles/teodor-pajewski-and-emilia-kossower-rozencwajg-awarded-for-saving-jews,5540
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813301317505606  VIAF: 72169818065320170736   WorldCat (עם VIAF): 72169818065320170736
מייקל צ'ימינו

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1939 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  2 ביולי 2016 (בגיל 77) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת המדינה של מישיגן  בית הספר ייל לאמנות  תיכון וסטברי 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (1979)  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (1979)  פרס פטל הזהב לבמאי הגרוע (1982)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1979)  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל צ'ימינו (באנגלית: Michael Cimino;‏ 3 בפברואר 1939 - 2 ביולי 2016) היה במאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על סרטו "צייד הצבאים" בשנת 1978.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

צ'ימינו נולד בניו יורק, דור שלישי להורים אמריקאים ממוצא איטלקי, גדל בלונג איילנד. הוא נחשב כילד פלא ונשלח לבתי ספר פרטיים על ידי הוריו, אך מרד כנער התחבר לעבריינים, נקלע למריבות וחזר הביתה תכופות שיכור. צ'ימינו סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1956 והחל ללמוד באוניברסיטת מישיגן עיצוב גרפי, שם היה חבר במועדון הרמת משקולות. הוא סיים את לימודיו ב-1959 בהצטיינות.
בהמשך הוא קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטת ייל ב-1961, ותואר השני ב-1963. בשנת 1962, בעודו בייל, הוא התגייס לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית, הוא התאמן במשך חמישה חודשים בפורט דיקס, ניו ג'רזי ועבר חודש של הכשרה רפואית בפורט סם יוסטון, טקסס.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

צ'ימינו כתב תחילה תסריטים לסרט המדע הבדיוני "Silent Running", ולסרט "שובו של הארי המזוהם" (הסרט השני בסדרה "הארי המזוהם"). ב-1974 כתב את התסריט לסרט "חזיז ורעם", שנקנה על ידי חברת ההפקות של קלינט איסטווד, "מאלפאסו". איסטווד התכוון לביים את הסרט בעצמו, אך שוכנע על ידי צ'ימינו לאפשר לו לביים את הסרט. הסרט בבימוי של צ'ימינו הפך להצלחה מסחרית.
לאחר הצלחת "חזיז ורעם", נהנה צ'ימינו מיד חופשית יחסית בליהוק שחקנים ובבימוי סרטו השני, "צייד הצבאים" בשנת 1978. הסרט נחל הצלחה רבה בקופות, והביקורות היו אוהדות. הסרט זכה במספר פרסי אוסקר, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וצ'ימינו עצמו זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ביוגרפיה > כישלון הסרט "שערי החופש"

סרטו הבא של צ'ימינו, "שערי החופש", יצא ב-1980. צ'ימינו, רכוב על ההצלחה הגדולה של צייד הצבאים, היה על גג העולם. ניתן לו חופש חסר תקדים על ידי האולפנים, והוא היה יכול להחליט כל דבר בנוגע לסרט, מבלי להתייעץ עם המפיקים. בשל כך, עלות הסרט תפחה מיום ליום ועלתה בהרבה על התקציב הראשוני, מצב שכמעט והביא את האולפן, "יונייטד ארטיסטס", לסף פשיטת רגל. לצ'ימינו היה סכסוך נוסף עם המפיקים לגבי בחירתו בשחקנית הצרפתייה איזבל הופר לגלם את התפקיד הראשי. המפיקים התנגדו לבחירה זו מכיוון שאופר לא הייתה מוכרת לציבור האמריקאי, ואף יותר מכך, משום שהם סברו שהיא לא מוכשרת.
תאגיד "טרנסאמריקה" (Transamerica Corporation), הבעלים של "יונייטד ארטיסטס", איבד את אמונו בחברת הסרטים ובמנהליה, ומכר את החברה. כישלון הסרט בקופות ועלותו הגבוהה שיצאה מכלל שליטה, סימנו את סיומה של תקופה שכונתה "הוליווד החדשה". למעשה, ניתן לומר ש"צייד הצבאים" שנתיים לפני כן, אמנם גרם להצלחתו המטאורית של הבמאי הצעיר, אבל בדיעבד הוא זה שגרם לנפילתו. רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של ה"שיקגו טיימס", אמר שצייד הצבאים היה מתנה לצ'ימינו מאת השטן, ושערי החופש, היה התשלום שהשטן גבה ממנו. במילים פשוטות, ההצלחה הייתה כל כך גדולה עד שניתן בו אמון רב כל כך, שגרם לו לעשות עוד ועוד שגיאות מבלי שאף אחד מההפקה ישים לו גבול, וכך הוא הביא את האולפנים לפשיטת רגל.
הסיפור שמאחורי הסרט ונפילתה של "יונייטד ארטיסטס", תועדו בסרטו של סטיבן באך, "Final Cut". גם ספרו של פיטר ביסקין, "Easy Riders, Raging Bulls", עוסק באירועים במהלך ולאחר ההפקה, וזאת כרקע לשינויים שהתרחשו בהוליווד בעקבות מקרה זה. צ'ימינו עצמו התראיין לעיתונות מעט יחסית, ובראיונותיו הוא לרוב לא דן ב"שערי החופש". בספרו של ג'ורג' היקנלופר, "Reel Interviews", מתועדות מספר שיחות גלויות לב עם צ'ימינו על הסרט והאירועים שהתרחשו סביבו.
אחרי הכישלון בהפצת הגרסה הערוכה מחדש והמקוצרת של "שערי החופש", הוקרנה בטלוויזיה הגרסה המקורית של צ'ימינו, שארכה 219 הדקות, בערוץ הכבלים בתשלום Z. הגרסה זכתה לביקורות משבחות וטבעה את המונח גרסת הבמאי "Director's cut" (העריכה שאותה מעדיף הבמאי, לפני שהעורך ודרישות האולפנים יוצרים את העריכות הסופיות).
אולם, צ'ימינו לא התאושש מהמכה הקשה, וכך הסתיימה בעצם הקריירה של אחד מילדי הפלא של הוליווד ומהבמאים היותר מסקרנים של המחצית השנייה של המאה ה-20.
ב-1984, הציעה חברת סרטי פרמאונט לצ'ימינו לביים את הסרט "פוטלוס". צ'ימינו התדיין במשך מספר חודשים עם סרטי פרמאונט לגבי דרישותיו להפקה ותפאורה מושקעת ל"פוטלוס". פרמאונט חששו מכישלון חרוץ כפי שקרה ב"שערי החופש", ולכן פיטרו את צ'ימינו ושכרו את הרברט רוס לביים את הסרט.
לאחר מקרה זה נתפס צ'ימינו בתעשיית הסרטים כמי שלא למד לקח מ"שערי החופש". לפיכך, כל הסרטים שביים צ'ימינו לאחר מכן, מומנו באופן עצמאי ולא כחלק מהאולפנים, שחששו להעסיק אותו.
פילמוגרפיה > במאי

חזיז ורעם (גם תסריט) ב-1974.
צייד הצבאים (גם תסריט) ב-1978.
שערי החופש (גם תסריט) ב-1980.
מלך השכונה (לא ניתן קרדיט) ב-1984.
שנת הדרקון (גם תסריט) ב-1985.
הסיציליאני ב-1987.
שעות גורליות ב-1990
מרדף השמש ב-1996.
Man's Fate ב-2009.
פילמוגרפיה > תסריטאי בלבד

Silent Running ב-1972.
שובו של הארי המזוהם ב-1973.
השושנה ב-1979 (לא ניתן קרדיט).
כלבי המלחמה ב-1981 (לא ניתן קרדיט).
הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן

| --- | --- |


 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 תקופת הפעילות:  9 באוקטובר 1991 – הווה (33 שנים) 
 הגוף הקודם:  הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן 
 זרועות בצבא:  כוחות היבשה האזרים חיל הים האזרי חילות האוויר וחיילות ההגנה האווירית של אזרבייג'ן חיל במצב של נחצ'יבאן
 מטה:  באקו 
 מנהיגות
 המפקד העליון:  אילהם אלייב 
 כוח אדם
 סוג שירות:  חובה
 
סמל הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן
הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Silahlı Qüvvələri) הוקמו מחדש על פי חוק הכוחות המזוינים של הרפובליקה של אזרבייג'ן ב-9 באוקטובר 1991. הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן (ADR) יצרה במקור כוחות מזוינים משלה ב-26 ביוני 1918, אולם אלה פורקו אחרי שאזרבייג'ן הסתפחה לתוך ברית-המועצות בשם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית ב-28 באפריל 1920. לאחר שברית המועצות התפרקה בשנים1991–1992 הכוחות המזוינים עברו שינוי והתהוו תוך שימוש בציוד ובסיסים סובייטים קיימים שנשארו על אדמה אזרית.
כוחות היבשה כוללים כ-57 אלף חיילים וקצינים (נכון ל-2016), בנוסף לכ-800 טנקים ועד - 650 קני ארטילריה בשנת 2024. לעומת 2018 בה היו כ-430 טנקים וכ-740 קני ארטילריה. שינויים אלה נבעו עקב רפורמות בצבא והכנות לקראת מלחמת נגורנו קרבאך. בנוסף ליאור אבדות לא ברור.
בחיל הים משרתים כ-2,200 חיילים וקצינים והוא מצויד בין היתר בספינות סער 4.5.
רונדל חיל האוויר של אזרבייג'ן
בחיל האוויר 7,900 משרתים. הוא מצויד במטוסים ומסוקים מתוצרת ברית המועצות, בין היתר ב-25 מסוקי תקיפה וכ-40 מטוסי קרב.
חיל המצב של נחצ'יבאן הוא גוף חצי עצמאי בסדר גודל של אוגדה בתוך הכוחות המזוינים, ומהווה אחד מחמישה הפיקודים המרחביים של הצבא. תפקידו להגן על המובלעת האזרית בחבל נחצ'יבאן.
באזרבייג'ן יש גיוס חובה.
צבא אזרבייג'ן מורכב משלוש זרועות חיל הים האזרי, כוחות היבשה האזרים, חיל האוויר של אזרבייג'ן
צבא אזרבייג'ן בשנים האחרונות מנסה להשתדרג בצורה גבוה בעיקר על ידי רכישות נשק ממדינת ישראל מכיוון שנשק תוצרת ישראל הוא נשק איכותי והוכח כטוב בכל מלחמות ישראל וגם במלחמות של אזרבייג'ן כנגד ארמניה ועוד מלחמות
תקציב צבא אזרבייג'ן עומד על כ-2.46 מיליארד דולר לשנה בעתיד מקווה אזרבייג'ן לפתח יכולת של היטק וטכנולוגיה וליצר מטוסי קרב, טנקים, מסוקים תוצרת עצמית על מנת לא להיות תלויה במדינות אחרות
סקירת כללית

מאז נפילת ברית המועצות, אזרבייג'ן מנסה להמשיך ולפתח את כוחותיה המזוינים לצבא מקצועי, מאומן היטב ונייד. אזרבייג'ן עוברת תוכניות מודרניזציה והרחבת קיבולת נרחבות, כאשר התקציב הצבאי גדל מכ-300 מיליון דולר בשנת 2005 ל-2.46 מיליארד דולר בשנת 2009. סך הכוחות המזוינים מונים 56,840 איש בכוחות היבשה, 7,900 איש בחיל האוויר ו כוח ההגנה האווירית, ו-2,200 איש בחיל הים. יש גם 19,500 איש במשמר הלאומי, בשירות הגבולות הממלכתי ובכוחות הפנימיים. בנוסף, ישנם 300,000 אנשי שירות לשעבר שהיו בשירות צבאי ב-15 השנים האחרונות. החומרה הצבאית של אזרבייג'ן מורכבת מ-220 טנקי קרב ראשיים, 162 T-80 נוספים נרכשו בין השנים 2005 ל-2010, 595 כלי רכב קרביים משוריינים ו-270 מערכות ארטילריה. לחיל האוויר כ-106 מטוסים ו-35 מסוקים
בנוסף אזרבייג'ן הצטרפה לאמנה לאי הפצת נשק גרעיני, אזרבייג'ן אין לה נשק גרעיני, בנוסף אזרבייג'ן משתתפת בשותפות לשלום של נאט"ו וגם אזרבייג'ן הצטרפה לכוח-הרב לאומי בשנת 2003. היא שלחה 150 חיילים לעיראק. ואחר כך חיילים לקוסבו. כוחות צבא אזרבייג'ן שירתו גם באפגניסטן
מבנה צבא אזרבייג'ן > כוחות היבשה

כוחות היבשה של אזרבייג'ן מונים כ-85,000 אלף איש, 2500 איש מהם הם אנשי המשמר הלאומי והם גם חלק מכוחות היבשה.
בנוסף ישנם 300,000 אנשי שירות לשעבר שהיו בשירות צבאי ב-15 השנים האחרונות. סוכנויות חצי-צבאיות אחרות מורכבות מכוחות הפנים של משרד הפנים של אזרבייג'ן חיילים, ומרכיב היבשה של שירות הגבול הממלכתי
מבנה צבא אזרבייג'ן > כוחות היבשה > הרכב צבא היבשה

צבא היבשה ללא כוח המילואים מורכב מ-24 חטיבות בחמישה פיקודים מרחבים בעלי סדר גודל של אוגדה ולצידם שני חטיבות עצמאיות ורגימנט אחד:
חיל הצבא הראשון - מפקד על מרחב מערב המדינה, ובעל שש חטיבות (החטיבות: 1, 3, 9, 10 ,15, 17).
חיל הצבא השני - מפקד על מרחב דרום המדינה, ובעל חמש חטיבות (החטיבות: 2, 4, 6, 8, 18).
חיל הצבא השלישי - מפקד על מרחב צפון המדינה, ובעל חמש חטיבות (החטיבות: 7, 11, 12, 19).
חיל הצבא הרביעי - מפקד על המרחב סביב מחוז הבירת באקו, ובעל שלוש חטיבות (החטיבות: ZEYNALABDIN, KUSARI, וחטיבה נוספת).
חיל הצבא של נחצ'יבאן (5 במספר) - מפקד על אזור המובלעת נחצ'יבאן.
חטיבת ארטילריה קנית עצמאית
חטיבת ארטילריה רקטית עצמאית
רגימנט נ"ט עצמאי
חיל האוויר של אזרבייג'ן

חיל ההגנה האווירית והאווירית של אזרבייג'ן הוא סניף שירות אחד מאוחד. כ-8,000 איש משרתים בחיל האוויר ובחיל ההגנה האווירית. לחיל ההגנה האווירית והאוויר יש) יש לוחמים, בסיס אוויר קיורדמיר גדוד מפציצים, בסיס אוויר גאנג'ה מוביל,כ-106 מטוסים ו-35 מסוקים. למדינה יש ארבעה בסיסי אוויר מרכזיים. ל-Nasosnaya (בסיס אווירי) ובסיס אוויר באקו קלה יחידת המסוקים. ישנם גם ארבעה בסיסי תעופה אחרים שלא נראה שיש בהם מטוסים מבוססים. אלה הם בסיס אוויר דוליאר, נמל התעופה נחצ'יבאן, בסיס אוויר סנקאקל ובסיס אוויר סיטלקיי
אזרבייג'ן ממשיכה בשדרוג מטוסיה מי שמשרד את מטוסיה הם לרוב התעשייה האווירית לישראל
חיל הים של אזרבייג'ן

הבסיס הימי העיקרי של ברית המועצות בים הכספי היה מבוסס בבאקו. כאשר ברית המועצות התמוטטה, אזרבייג'ן ירשה את בסיס הצי וחלקים ממשט הים הכספי. חיל הים של אזרבייג'ן מונה כ-2,200 איש. בשנת 2010, לצי היו פריגטה קלה מסוג Petya, Qusar (G 121), ומספר ספינות סיור, כולל מחלקת טורק אחת, Araz, P 223, כיתה אחת Brya (Project 722), P 218, אחת. כיתת שלון (פרויקט 1388M), P 212, כיתת פולוצ'ט אחת (פרויקט 368), P 219, כיתת Luga אחת (פרויקט 888), T 710, וארבעה פטרושקה (פולנית UK-3 class), P 213, P 214, P 215, ו-P 216. ישנם ארבע שולות מוקשים המורכבות מ-2 שולות מוקשים מסוג סוניה ו-2 שולות מוקשים מסוג יבגניה. (ספינות הקרב של ג'יין 2010)
לחיל הים מיוחסות גם 5 ספינות נחיתה, 3 פולנוצ'ני ו-2 וידרה (IISS 2007), בתוספת שלוש ספינות מחקר, פרויקט 10470, A 671, לשעבר סוויאגה, כלי סקר מסוג Balerian Uryvayev (AG) ואחד ואדים פופוב. כלי (AG).
הצי האמריקני סייע לאמן את הצי של אזרבייג'ן. יש גם הסכם לספק תמיכה אמריקאית לשיפוץ ספינות מלחמה אזרבייג'ניות בים הכספי. בשנת 2006, ממשלת ארצות הברית תרמה 3 סירות מנוע לצי אזרבייג'ן. בשנת 2007 נחתם הסכם בין חיל הים האזרבייג'אני לחברה צבאית אמריקאית, שקבע כי חלק מחיל הים האזרבייג'אני יצויד במערכות קליעה מתקדמות בלייזר. מומחי החברה האמריקאית היו אמורים גם להעביר הדרכה על השימוש בציוד החדש. מספר תוכניות נפרדות בארצות הברית מתבצעות במסגרת יוזמת המשמר הכספי, המתמקדות בעיקר בשיפור ביטחון הגבול הימי של אזרבייג'ן וקזח.
במאי 2011, נשיא חברת הנפט הממלכתית של הרפובליקה של אזרבייג'ן רובנאג עבדולייב הצהיר כי אזרבייג'ן תתחיל בייצור ספינות מלחמה לאומיות לאחר 2013.
המודיעין הימי של אזרבייג'ן מחזיק ביחידה הימית ה-641 של הלוחמה המיוחדת. הכוחות המיוחדים אומנו על ידי חיל הים האמריקני ליחידה 641 עומדות מספר צוללות גמדים כגון Triton-1M ו-Triton 2 וכן תנועת כלי תת-מימי לצוללנים בודדים. היחידה המיוחדת מורכבת מ-3 קבוצות סיור, 2 קבוצות ללוחמה הררית וקבוצת צלילה אחת. הכשרת החובה כוללת קפיצת צניחה ביום ובלילה, ביבשה ובמים בנוסף אזרבייג'ן קנתה ספינות ישנות של חיל הים הישראלי.
כוחות המיוחדים של אזרבייג'ן

הכוחות המיוחדים של אזרבייג'ן הם חלק ממשרד ההגנה. היא הוקמה באפריל 1999 עם קצינים וקצינים שהשתתפו במלחמת נגורנו-קרבאך הראשונה בשנים 1991–1994. פיקוד הכוחות המיוחדים של טורקיה מילא תפקיד בגיבוש היחידה. במהלך מלחמת נגורנו-קרבאך 2020, אנשי הכוחות המיוחדים כבשו את העיר ג'ברייל ותשעה כפרים מסביב מהצבא הארמני. ב-8 בנובמבר בירך אלייב את מפקד הכוחות המיוחדים על "שחרור שושה". המלחמה נחשבה לפעם הראשונה שבה אזרבייג'ן השתמשה באופן פעיל בכל יחידות הכוחות המיוחדים שלה
תעשיית הביטחון

משרד ההגנה של אזרבייג'ן מכוון אספקה צבאית פנים לאזרבייג'ן. הוא הוקם בשנת 2005. משרד התעשיות הביטחוניות שילב את מחלקת המדינה לתעשייה צבאית ולחימוש ואת מרכז המדע הצבאי, שכל אחד מהם היה בעבר סוכנות נפרדת במשרד ההגנה של אזרבייג'ן התעשייה הביטחונית התגלתה כישות אוטונומית עם יכולת ייצור הולכת וגדלה. המשרד משתף פעולה עם מגזרי הביטחון של אוקראינה, בלארוס ופקיסטן. לצד חוזים אחרים, תעשיות ביטחוניות אזרבייג'ן וחברות טורקיות, אזרבייג'ן תייצר בבאקו משגרי רימוני אקדח בקוטר 40 מ"מ, מערכות MLRS 107 מ"מ ו-122 מ"מ, רכבי קוברה 4×4 ומודרניזציה משותפת של רכבי BTR.
הערות שוליים

↑  official web page of the President of the Republic of Azerbaijan
↑  2024 Azerbaijan Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
תרשים מבנה צבא היבשה
אגמייה אמריקאית

| אגמייה אמריקאית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
משפחה:: רליתיים
סוג:: אגמייה
מין:: אגמייה אמריקאית
שם מדעי
 Fulica americana ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


אגמייה אמריקאית (שם מדעי: Fulica americana) היא מין שבמשפחת הרליתיים החי בטבע באגמים בדרומה של דרום אמריקה. היא קרובתה של האגמייה המצויה.
מאפיינים

אורכה של האגמייה 34-43 ס"מ ומוטת כנפיה 58-71 ס"מ. משקל הזכרים 576-848 גרם ומשקל הנקבות 427-568 גרם.  הזוויגים דומים. הם בעלי נוצות שחורות עם מקור לבן, מצח אדום וקצוות המקור מנומרים באדום. הרגליים קטנות ובעלות קרומי שחייה.
האגמייה נפוצה בביצות עשב לאורך החוף הפסיפי של אמריקה הצפונית מקולומביה הבריטית בצפון עד לצפון אמריקה הדרומית. האגמיה ניזונה במים מיצורים קטנים כמו סרטנים, רכיכות, דגים וחרקי מים וכן מזרעים ואצות. בעונת הרבייה האגמייה ניזונה בעיקר מרכיכות מים.
האגמיות מקננות על מצע הסוף שבגדות המים ומטילות 6-9 ביצים. רוב האפרוחים לא מגיעים לבגרות עקב תחרות קשה על המזון שמביאה האם, וכן בגלל טורפים שונים.
הערות שוליים

↑  אגמייה אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294070505171
גן אברהם

תבנית:פארק
החלק המזרחי של גן אברהם
המנהרה בגן אברהם
צילום אוויר משנת 1918. בצילום ניתן לראות את גבעת אברהם (מספר 3) לפני ההתיישבות של עיר גנים
גן אברהם הוא גן ציבורי הממוקם משני צדיו של רחוב שרת (בעבר רחוב הקשת) ברמת גן. הגן השוכן על גבעת כורכר הוקם בשנת 1936 ונקרא על שמו של אברהם קריניצי. רחוב שרת חוצה את הגן במרומי הגבעה מצפון לדרום, כאשר חלקו המערבי משתפל לעבר רחוב אלימלך ואילו חלקו המזרחי יורד לרחוב יוסף הגלילי (בסמוך לרחוב קריניצי). מנהרה (כעת סגורה) עוברת מתחת לכביש ברחוב שרת, ומחברת את שני חלקי הגן.