stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיתוס מוצא
מיתוס מכונן

מיתוס מכונן (אנגלית: Foundation myth) או סיפור מכונן (Foundation story) הם מיתוסי מוצא וסיפורי מוצא המתארים את ייסודם של מוסדות חברתיים, למשל עמים, שבטים, מדינות, ערים, שושלות מלוכה, אצולה וכהונה, וכיוצא בזה, על-ידי מייסדים שהם גיבורי הסיפור. תכופות מוצגים המייסדים בסיפור כדמויות מפורסמות מן ההיסטוריה, המסורת או הפולקלור, או כגיבורי תרבות מיתיים, ואז דמויות אלו נחשבות לאבות מייסדים. לעיתים קרובות אלו אבות ואמהות קדמוניים המתוארים כמייסדים שושלת גנאלוגית, ואף שבט או עם שלם. במקרים רבים, שמו של המוסד הוא שם אפונימי, כלומר לפי הסיפור הוא נקרא על שם המייסד, ובמקרים כאלו המיתוס לפעמים כולל סיפור ביוגרפי על חיי המייסד, לידתו, ילדותו או חניכתו, המסביר מדוע נקרא בשם זה. למשל, לפי המיתוסים המכוננים שלהן נקראת העיר אתונה על-שם האלה הפטרונית שלה אתנה, והעיר רומא על שמם של מייסדיה רמוס ורומולוס. לפי ספר בראשית, "עם ישראל" הוא שם אפונימי שנקרא על שמו של ישראל, השם שניתן ליעקב, והביטוי המקראי "בני ישראל" ניתן להתפרש גם כאנשי העם ישראל וגם כצאצאיו של יעקב. מיתוסים מכוננים מעין אלו נושאים מסר או מוסר השכל שכל חברי המוסד הם קרובי משפחה, ובכך הם עשויים לסייע ליצור תחושות של אחדות ואחווה ביניהם.
היסטוריונים, חוקרי ספרות וחוקרי פולקלור מעריכים כי במציאות, רבים משמות אלו הופיעו למעשה בסדר הפוך: על-מנת להסביר את קיומם של מקום, מוסד או קבוצה הקרויים בשם מסוים, חובר סיפור על דמות מייסד מיתי בשם דומה, ולכן הסיפור לעיתים מסביר מדוע ניתן למייסד דווקא שם זה. למשל, לפי הסיפור המקראי על עשו, הנקרא גם "אדום", הוא האב המייסד של העם האדומי, ונולד כשהוא שעיר ואדמוני: "וַיֵּצֵא הָרִאשׁוֹן אַדְמוֹנִי כֻּלּוֹ כְּאַדֶּרֶת שֵׂעָר". עוד מסופר בסיפור גנבת הברכות כי עשו ביקש מיעקב "הַלְעִיטֵנִי נָא מִן הָאָדֹם הָאָדֹם הַזֶּה [...] עַל כֵּן קָרָא שְׁמוֹ אֱדוֹם". קרוב לוודאי שפרטים אלו נוספו לסיפור כדי להסביר מדוע נקרא האזור בו שכנו האדומים הר שעיר והרי אדום. מיתוס מכונן גם תכופות מסביר מדוע וכיצד הופיעו מאפיינים מוכרים נוספים של המוסד. למשל, האפיון המקראי של עשו כצייד ואיש השדה קרוב לוודאי משקף את האופן שבו נראו בני העם האדומי לבני-ישראל, ותאור היחסים בסיפור בין התאומים יעקב ועשו משקף את היחסים בין עם ישראל והעם האדומי: הקרבה ביניהם מצד אחד והיריבות מצד שני.
במינוח חופשי יותר, ניתן לתאר כ"מיתוס מכונן" כל סיפור, בין אם היסטורי או אמנותי, אשר ממלא תפקיד חשוב בתפיסה של אנשי מוסד כלשהו את עצמם ואת ייחודם. בפרט מדובר באירועים היסטוריים אשר, באמצעות סיפורם בדרך מסוימת, הופכים לסיפרים מרכזיים של אומות ותנועות. למשל, ניתן לומר כי מלחמת העצמאות האמריקנית ממלאת תפקיד של מיתוס מכונן בארצות הברית, שם יש לה חשיבות רבה במוסדות החינוך ובחגים רשמיים, בעוד שבבריטניה אין מייחסים לה חשיבות מעבר לאירועים היסטוריים אחרים בזמנה. דמויות חשובות ממלחמת העצמאות האמריקנית אף קיבלו בארצות הברית מעמד של אבות מייסדים, אם כי ברמה הלאומית והרוחנית, ולא ברמה הגנאלוגית.
במעשיות ילדים

במעשיות ילדים עממיות ובספרות הילדים המודרנית נפוצה סוגה ספרותית המכונה לפעמים סיפורי "ככה סתם" או "דווקא ככה", על שמו קובץ הסיפורים הפופולרי לילדים "סיפורי ככה סתם" (אנגלית: Just So Stories) מאת הסופר האנגלי רודיארד קיפלינג. אופייניים לסוגה זו סיפורים משעשעים וגוזמאות, המספרים כיצד כביכול הופיעו תכונות שונות של המציאות. למשל, שמות סיפורים מתוך ספרו של קיפלינג הם "ככה קיבל הגמל את דבשתו" או "ככה קיבל הפיל אף ארוך שכזה". סוגה זו היא מעין פארודיה על מיתוסי מוצא.
דוגמה לסוגה זו מספרות הילדים בישראל היא הספר "איך האדם הקדמון המציא לגמרי במקרה את הקבאב הרומני" מאת מאיר שלו.
בתרבות הפופולרית

בקולנוע, בסדרות טלוויזיה, בקומיקס, ובשאר צורות של בידור בתרבות הפופולרית, סיפור מקור הוא סיפור המעניק לקהל את הרקע שמגלה כיצד ומדוע דמות הפכה לפרוטגוניסט או לאנטגוניסט. בתעשיית הקומיקס האמריקאית, סיפור המקור מציג גם את הדרך בה דמויות השיגו את כוחות העל שלהן, ואת הנסיבות שבשלהן הפכו לגיבורי או לנבלי-על.
הערות שוליים

↑  Thompson, Stith. Motif-index of Folk-literature: JK. Vol. 1-6. Indiana University Press, 1989
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק כ"ה
↑  מקור היסטורי סביר יותר לשם "אדום" הוא באבן החול האדמדמה הנפוצה בהרים אלו
↑  הלוי, ט. (2004). The American Revolution in British and American School Books/" מקובלות עלינו אמיתות אלה": המהפכה האמריקנית בספרי לימוד בארצות-הברית ובבריטניה. זמנים: רבעון להיסטוריה, 94-105.
איור של קיפלינג לסיפור "ככה קיבל הפיל אף ארוך כזה"
מס מכירה

מס מכירה היה מס שנגבה על ידי רשות המסים בישראל בעת מכירת מקרקעין (למעט דירת מגורים) ושיעורו 2.5% משווי הנכס.
על המס נמתחה ביקורת משום שהכנסות המדינה ממנו היו נמוכות והוא יצר עיוות בכך שגם מי שהפסיד ממכירת נכס שילם את המס.
המס בוטל בהדרגה: בשנת 2001 נקבע שרק נכסים שנרכשו לפני שנה זו יחויבו במס, ולאחר מכן הוא בוטל לחלוטין במסגרת חוק ההסדרים שנלווה לתקציב המדינה לשנת 2008. ביטול המס חל רטרואקטיבית מיום 1 באוגוסט 2007.
מסיבת טוגה

בנות לבושות בטוגה
מסיבת טוגה היא מסיבת תחפושות בה המשתתפים לובשים טוגות, העשויות בדרך כלל מסדינים לבנים, וקיימים בה אלמנטים הקשורים ליוון העתיקה ורומא העתיקה. מסיבות טוגה נפוצות בעולם המערבי, בעיקר בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה, ומתקיימות בדרך כלל במסגרת סטודנטיאלית. לכן מסיבות טוגה נוטות להתרכז סביב שתיית אלכוהול, ומשחקי שתייה. מלבד הטוגה, משתתפי המסיבה נוהגים לחבוש זר מעלים ולנעול סנדלים בסגנון רומי.
מסיבות בסגנון רומי תועדו החל מהמאה ה-18, אך מאפייני המסיבות השתנו במאה ה-20 כאשר נערכו על ידי סטודנטים. הסרט בית החיות, שזכה להצלחה רבה, תרם לפופולריות של מסיבות הטוגה הסטודנטיאליות ברחבי העולם.
ב-2015 נרשמה בספר השיאים של גינס מסיבת הטוגה הגדולה בעולם. המסיבה התרחשה באוסטרליה, ונספרו בה 7,000 משתתפים לבושים בטוגות.
הערות שוליים

↑  Three exploratory studies of college theme parties
↑  מהי מסיבת טוגה? (באנגלית)
↑  ספר השיאים של גינס: מסיבת הטוגה הגדולה בעולם (באנגלית)
מיטל דיין

מיטל דיין (נולדה ב-25 במאי 1979) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה כחלוצה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2015 וזכתה בשלוש אליפויות ושישה גביעים. דיין היא קפטנית נבחרת ישראל לשעבר ששיחקה בה מאז הקמתה ורשמה 29 הופעות במדים הלאומיים.
קריירה כשחקנית כדורגל

דיין החלה לשחק ולהתאמן בבית ספר אורט בקריית מוצקין בקבוצה שהתחרתה במסגרת טורנירים בית ספריים.
עוד לפני הקמתה של הליגה בארץ שיחקה במחוז צפון בליגת המחוזות.
עם פתיחתה של הליגה הצטרפה דיין למכבי חיפה וזכתה עם הקבוצה בשלושה גביעים ושתי אליפויות עד התפרקות הקבוצה ב-2003.
דיין הצטרפה לאס"א תל אביב ושיחקה בה עד שנת 2008 כשבמהלך שנים אלו הבקיעה שערים רבים והייתה במשך מספר עונות מלכת השערים של קבוצתה. בשנת 2004 הבקיעה מספר שיא של 17 שערים במשחק ליגה אחד מול עירוני אריאל.
בעונת 2008/2009 חצתה את הקווים ועברה ליריבה המושבעת ואלופת המדינה מכבי חולון וזכתה עמה בדאבל. דיין שיחקה בחולון עד פרישתה בשנת 2015 פרט לעונת 2013/2014 בה שיחקה במכבי באר שבע. במהלך שנים אלו בחולון זכתה עם הקבוצה בעוד שני גביעים.
דיין השתייכה לסגל נבחרת ישראל מאז הקמתה בשנת 1997, שימשה כקפטנית הנבחרת ורשמה 29 הופעות במדים הלאומיים במהלכם הבקיעה ארבעה שערים.
חיים אישיים

נכון לשנת 2019 דיין חיה עם בת זוג בנשר.
בשנת 2019 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" שנקראה בעונה זו "גולסטאריות 2".
ב-2021 השתתפה בעונה נוספת של תוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות".
תארים > מכבי חיפה

אליפות המדינה: 1998/1999, 2001/2002
גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000, 2001/2002
תארים > מכבי חולון

אליפות המדינה: 2008/2009
גביע המדינה: 2008/2009, 2009/2010, 2012/2013
הערות שוליים

↑  קבוצת הנשים - מכבי חיפה
↑  נשים: עוד תבוסה לאריאל, 32:0 מול אס"א, באתר וואלה, 12 בפברואר 2004
↑    אליק מרגלית, ‏שכונה על סטרואידים: "גולסטאריות" העונה החדשה, בעיתון מקור ראשון, 11 בדצמבר 2019
מנחם שטיין (טניסאי שולחן)

מנחם שטיין (נולד ב-1954), טניסאי שולחן, אלוף ישראל ליחידים 3 פעמים (1971, 1974 ו-1977). אימן בקבוצת מכבי צפון תל אביב.
ביוגרפיה

שטיין החל להתאמן מגיל 14 וחצי בטניס שולחן בהדרכתו של יוסף ישועה בקבוצת מכבי צפון תל אביב. הוא בוגר מגמה ריאלית בתיכון עירוני א'. כבר ביותו בן 17 זכה באליפות ישראל וייצג את ישראל באליפות העולם שנערכה בנגויה, יפן.
בשנת 1974 זכה בפעם השנייה באליפות ישראל בטניס שולחן לבוגרים לאחר ניצחון במשחק הגמר על דרור פולק מהפועל שער הנגב בן ה-14 שנים וחצי בתוצאה של 2-3.
בשנת 1977 זכה שטיין בפעם השלישית באליפות ישראל בטניס שולחן לבוגרים.
חייו האישיים

בשנת 1977 גילה שטיין את כת ההרא קרישנה. הוא גילח שער ראשו ונסע לצרפת. לאחר שנתיים פרש מהכת וחזר לישראל. ב-1988 הוא נישא לטניסאית השולחן איריס כרמי שהתאמנה בהדרכתו.
הערות שוליים

↑  מנחם שטיין אלוף ישראל, מעריב, 13 באוקטובר 1974
↑  אלכס דורון, האלוף החדש בטנ"ש הוא תלמידו של הרב צבי יהודה הכהן קוק בי-ם, מעריב, 11 בדצמבר 1977
↑  מנחם שטיין פורש מה"גורו", מעריב, 27 במרץ 1979
↑  שבוע שכולו מסיבות, מעריב, 31 במרץ 1988
מיכל בירן (היסטוריונית)

ערך זה עוסק בהיסטוריונית. אם התכוונתם לחברת הכנסת, ראו .
מיכל בירן (נולדה ב-1965) היא היסטוריונית ישראלית המתמחה בחקר מרכז אסיה ויחסיה עם סין, בדגש על תקופת האימפריה המונגולית. בירן היא פרופסור מן המניין בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים וחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה

בירן נולדה בירושלים בשם מיכל פומפיאן. את תאריה האקדמיים עשתה באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיה שהתה שנה בסין ושנה באוניברסיטת הרווארד. למדה לתואר ראשון בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון ובחוג ללימודי מזרח אסיה, (1986-89) ; למדה לתואר שני בתוכנית אישית (לימודי מרכז אסיה -1989–1993) במהלכו למדה שנה באוניברסיטת שאנדונג בסין (1991-2). עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך נערכה בהדרכתם של הפרופסורים דוד איילון וראובן עמיתי, והתמקדה ב "קאידו ח'אן (1301-1236)" (ראו להלן). היא המשיכה לתואר שלישי בחוג ללימודי האסלאם והמזה"ת, במהלכו למדה שנה באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית (1996-1995). נושא הדוקטורט, אותו סיימה בשנת 2000, היה: "סין, הנוודים והאסלאם: שושלת הקרא-ח'תאי (הליאו המערבית), 1218-1124", והוא נכתב בהדרכתם של הפרופסורים מיכאל זנד מהאוניברסיטה העברית ואליזבט אנדיקוט ממידלבורי קולג' בארצות הברית.
בירן שהתה כעמיתה במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בשנת 2000, שם ארגנה עם ראובן עמיתי קבוצת מחקר על נוודים אירו-אסיאתיים בין סין למזה"ת, ושהתה כעמיתה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון בשנים 2002 -2001. היא מונתה למרצה באוניברסיטה העברית ב-2002, ולפרופסור חבר ב-2006. בשנים 2009–2012 שימשה ראש התוכנית לדוקטורנטים מצטיינים בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית. בשנת 2014 מונתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית, ובאותה שנה גם התקבלה כחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מיכל בירן היא אמא ליותם ולאיתמר.
פרסים

פרס נשיא האוניברסיטה העברית על שם יורם בן-פורת לחוקר צעיר מצטיין לשנת 2004-5.
פרס מיכאל ברונו מטעם קרן יד הנדיב בתחום לימודי האסלאם והמזרח התיכון בשנת 2006.
פרס לנדאו למחקר ולמדעים בתחום ההיסטוריה של מזרח אסיה ותרבויותיה בשנת 2007.
זכתה במענק מחקר בסך 250,000 יורו מקרן אלכסנדר פון הומבולדט הגרמנית למשך חמש שנים.
מחקריה

מיכל בירן עוסקת בהיסטוריה של מרכז אסיה ושל הערבה האירו אסייתית, בתקופה הפרה מודרנית; ביחסים בין העמים הנוודים שישבו באזורים אלו (ממנצ'וריה עד הונגריה), ליושבי הקבע שסביבם; ובקשרים שבין התרבויות הממוקמות בקצוות הערבה, בעיקר בין סין לעולם האסלאם. יחודו של מחקרה הוא השימוש הן במקורות מוסלמים (בערבית ובפרסית) והן במקורות סיניים לחקר אזור מורכב זה. עובדה זו, לצד שימוש במקורות ארכאולוגיים (רובם ברוסית) ואחרים, מאפשרת לה להציג תמונה מלאה יחסית של העמים הנוודים שחיו באזור זה ולתת להם את המקום הראוי להם בהיסטוריה. בירן עוסקת בעיקר בהיסטוריה פוליטית ותרבותית ובמגעים בין תרבותיים ומתעניינת בין היתר בנושאים של המרת דת, זיכרון היסטורי, תרבות פוליטית, הגירות, שינויים אתניים ושינויי זהות. עיקר מחקרה עוסק בח'יתאנים ובמונגולים.
מחקריה > ח'יתאנים וקרא ח'תאי : סין, נוודים ועולם האסלאם

עבודת הדוקטורט של בירן, שעובדה לספר שיצא ב-2005 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', עסקה בשושלת הקרא-ח'אנית או ליאו המערבית, השושלת המרכז אסייתית היחידה הנחשבת לשושלת סינית לגיטימית בעיני ההיסטוריוגרפיה הסינית, וזאת למרות שלא שלטה בשום חלק של סין גופא. השושלת שלטה במרכז אסיה (ממזרח סינג'יאנג ועד נהר האוקסוס) בתקופה שקדמה לעלייתו של ג'ינגיס חאן והייתה אחת הדוגמאות הראשונות לשלטון לא מוסלמי על אוכלוסייה מוסלמית ברובה. הח'יתאנים, עם מנצ'ורי במקור ששלט במנצ'וריה, מונגוליה וחלקים מצפון סין במשך למעלה ממאתיים שנה (906–1125) הגיעו למרכז אסיה כפליטים, לאחר שנכבשו על ידי נתיניהם לשעבר הג'ורצנים. אך תוך כמה עשורים הצליחו להקים אימפריה רחבת ידיים שהכניעה את רוב השליטים המוסלמים במרכז אסיה. מחקרה של בירן שחזר את ההיסטוריה הפוליטית של הקרא ח'תאי (שהייתה מפוזרת בין מקורות רבים ושונים בעיקר בסינית, ערבית, פרסית ורוסית) ואחר כך דן באספקטים תרבותיים ומוסדיים של השושלת, תוך התייחסות לנושאים כמו מנהל, צבא, דת ומגדר בהיסטוריה של הקרא ח'תאי; לדימוי של סין במרכז אסיה המוסלמית דאז; ולצד ניסיון להסביר מדוע, בניגוד לשושלות נומדיות אחרות שהגיעו לעולם האסלאם במהלך השנים, הקרא ח'תאי לא אימצו את דת האסלאם. לדברי בירן, המסורת הסינית שהביאו איתם הח'יתאנים מסין, סיפקה להם את אותם הדברים ששושלות נומדיות אחרות מצאו בדת האסלאם: זהות קולקטיבית משותפת, אמצעים לניהול מדינה ולגיטימציה.
הספר, המחקר הראשון בשפה מערבית שהתמקד בשושלת חשובה זו, זכה בתואר Outstanding Academic Title של המגזין Choice לשנת 2006.
בירן עסקה גם בשושלות המוסלמיות שהיו כפופות לקרא ח'תאי, בעיקר הקראח'אנים, וביחסי שושלת הליאו בסין עם עולם האסלאם (מאות 10 - 12).
פרויקט גדול שלה עוסק בפזורה הח'יתאנית תחת הכבוש המונגולי ואחריו (מאות 13 - 16 בניסיון להבין את התהליכים באמצעותם הביאו המונגולים להעלמות הח'יתאנים כעם הן על ידי טמיעתם בסין ובאיראן (בשתיהן ניסו להקים מדינות משלהם תחת המונגולים) והן עי הפיכתם לשבטים או קלאנים בתוך עמי מרכז אסיה שהופיעו אחרי הכיבוש המונגולי דוגמת האוזבכים או הקאזאחים.
מחקריה > המונגולים במרכז אסיה: קאידו ובית צ'אגאטאי

בירן היא מההיסטוריונים הבודדים במערב (ובעולם) העוסקים בהיסטוריה של המדינה המונגולית במרכז אסיה, מדינה המתועדת הרבה פחות משכנותיה באיראן בסין ואפילו ברוסיה. ספרה הראשון, עיבוד של עבודת המאסטר שלה שיצא לאור ב-1997, עסק בקאידו, שהיה נינו של צ'ינג'יס ח'אן ונכדו של אוגדיי. יורשו, שצאצאיו נושלו מנחלתם עקב מאבקי הירושה המונגולים, על ידי בית טולוי, אביהם של השליטים המונגולים בסין ובאיראן. רוב המקורות מהתקופה המונגולית נכתבו במדינות הטולוייות ולפיכך הציגו את קאידו כמורד וכאנטי-קאאן, ששאף להכפיף את האימפריה כולה לשלטונו. שילוב מקורות מקצוות האימפריה ומקורות חיצוניים (בערבית, ארמנית, ובתיאורי נוסעים אירופאיים) מאפשר להציג את מטרתו של קאידו – ניסיון לשקם את נחלת אוגדיי שנבלעה על ידי הטולויים; לתת לו את האשראי לו הוא ראוי כמיסד המדינה המונגולית העצמאית במרכז אסיה ולעמוד על טיבה של מדינה זו- הן מבחינת יחסי החוץ שלה ובעיקר מבחינת ארגונה הפנימי.
בשנים האחרונות עסקה בירן גם באספקטים שונים בהיסטוריה של בית צ'אגאטאי, צאצאי בנו השני של צ'ינג'יס ח'אן. היא כתבה גם את הפרק על בית אוגדי וצ'אגאטאי ב-Cambridge History of Inner Asia, vol.2: The Chinggisid Age5
ועכשיו (2011) מתכננת לכתוב היסטוריה מקיפה של ח'אנות צ'אגאטאי.
מחקריה > צ'ינג'יס ח'אן

ספרה זה של בירן יצא באוקספורד בשנת 2007 במסגרת הסדרה שעורכת פרופסור פטרישה קרון, על דמויות מפתח בעולם האסלאם (The Makers of the Muslim World). צ'ינג'יס ח'אן אמנם לא היה מוסלמי, אך הוא ויורשיו השפיעו בצורה מכרעת על עולם האסלאם, לא רק כמחריביו אלא גם כמי שתרמו לפריחה תרבותית ואומנותית, למסחר פורח ולהרחבת האופקים האינטלקטואליים; להתפשטות אדירה של דת האסלאם לערבה האירו אסייתית ומעבר לה (סין הודו, דרום מזרח אסיה) ולהופעתם של תפיסות לגיטימציה וחוק חדשות, שבמרכז אסיה היו בעלות תוקף עד המאה השמונה עשרה, ולהופעתם של עמים מוסלמים חדשים (דוגמת האוזבכים והקאזאחים). הספר סוקר את חייו של צ'ינג'יס ח'אן, את הסיבות להצלחתו ואת מקומה של הפלישה לעולם האסלאם בביסוס שלטונו והלגיטימציה שלו. עוד סוקר הספר את מורשת המונגולים בעולם האסלאם, ואת דימויו המשתנה של צ'ינגיס, במאות ה-13 - 21 הן בעולם האסלאם והן באזורים האחרים עליהם השפיע: מונגוליה, סין, רוסיה והמערב.
מחקריה > מונגולים, טורקים ואחרים: נוודים אירו-אסייתים והעולם המיושב

ספר זה ערכה בירן ביחד עם ראובן עמיתי והוא ראה אור בהוצאת בריל בליידן בשנת 2005. הספר הוא אסופת מאמרים פרי סדנה שנערכה במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בשנת 2000. הספר בוחן אספקטים ביחסי הנוודים ויושבי הקבע מהתקופה הפרה היסטורית ועד ימינו, עם דגש על תקופת הזוהר של הנוודים המאות 10 - 15, ומדגיש את מורכבותם של יחסים אלו, ואת אופים ההדדי: כלומר לא רק הנוודים ה"ברברים" אימצו אלמנטים מתרבויות יושבי הקבע, אלא גם יושבי הקבע הושפעו מאוד מהתרבות הנומדית לאורך הדורות.
הספר הבא שעורכים עכשיו בירן ועמיתי נקרא: "נוודים אירו-אסייתים כסוכנים של שינוי תרבותי", הוא עתיד לצאת לאור בהוצאת אוניברסיטת הוואי. הספר הוא אסופת מאמרים פרי כנס המשך שנערך במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בשנת 2006. הספר, המתחיל בתקופה הפרה היסטורית אך רובו המכריע עוסק בתקופה המונגולית, מנסה להגדיר מהי תרבות נוודית ובאילו דרכים השפיעו הנומדים על תרבות יושבי הקבע.
מחקריה העכשוויים > Mobility, Empire and Cross Cultural Contacts in Mongol Eurasia

את הפרויקט יזמה בירן, והוא ממומן על ידי מענק של המועצה האירופית למחקר (ERC). הפרויקט מבוצע בשיתוף עם צוות חוקרים צעירים מהארץ ומהעולם במכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית.
הפרויקט מבקש למפות את תנועות האוכלוסין שאפיינו את האימפריה המונגולית ואת השפעותיהן על ההיסטוריה העולמית. הוא מתמקד בשלושה נושאים מרכזיים, הקשורים ביניהם:
1. ניתוח ההגירות שאפיינו את התקופה המונגולית לאורך הספקטרום שבין הגירה מרצון להגירה כפויה (גיוס לצבא, פליטים, טרנספר, שבויים, עבדים).
2. ניתוח הקשרים הכלכליים והבין-תרבותיים שהמוביליות הנ"ל עודדה, תוך דגש על רשתות- מסחריות, דתיות ומדעיות- שפעלו בתחומי האימפריה ומעבר לגבולותיה.
3. חקר מוסדות האימפריה באמצעות ניתוח הביוגרפיות של האנשים שאיישו מוסדות אלו כגון המשמר האישי, מערכות המשפט והדואר, הסגל הדיפלומטי והמנהל המקומי.
מבחינה מתודולוגית הפרויקט משלב פרספקטיבה של היסטוריה עולמית עם קריאה שיטתית במגוון רחב של מקורות בשפות שונות מרחבי אירואסיה (בעיקר סינית, פרסית וערבית). זאת לצד שימוש במקורות ארכאולוגיים וויזואליים ותובנות ממדעי החברה וממדעי החיים. המידע הנאסף ממוין למאגר נתונים פרוסופוגרפי השואף להכיל אנשים שפעלו תחת האימפריה המונגולית במאות השלוש עשרה והארבע עשרה. קורפוס ייחודי זה יאפשר לבחון את הנושאים הנידונים בחתך השוואתי בתקופת האימפריה המאוחדת (1206–1260) ותחת ארבע הח'אנויות המונגוליות שירשו אותה, שמרכזן בסין, איראן, מרכז אסיה וערבות רוסיה.
ספריה

Qaidu and the Rise of the Independent Mongol State in Central Asia. Richmond, Surrey: Curzon press, 1997.
The Qara Khitai Empire in Eurasian History: Between China and the Islamic World. Cambridge: Cambridge University Press, 2005. Paperback edition, 2008.
Chinggis Khan. Oxford: Oneworld Publications, 2007 (for the series "The Makers of the Muslim World").
Edited, with Reuven Amitai. Mongols, Turks and Others: Eurasian Nomads and the World, Leiden: Brill, 2005.
הערות שוליים

↑  פרס הנשיא לחוקר צעיר מצטיין באונ' העברית, באתר ערוץ 7, 30 בינואר 2005
↑  מקבלי פרס ברונו
↑  רשימת הזוכים בפרס לנדאו למדעים ולמחקר בשנים 2008-2003
↑  "הידען", פיזיקאי, חוקר מוח וארכיאולוג יזכו במענק מפעל הפיס, באתר ynet, 18 במרץ 2008
↑  אבי בליזובסקי, שתי חוקרות מהאוניברסיטה העברית זכו במענק מחקר בסך 250,000 יורו כל אחת מקרן אלכסנדר פון הומבולדט הגרמנית, באתר הידען, 5 בפברואר 2013
↑  Michal Biran, The Qara Khitai Empire in Eurasian History: Between China and the IslamicWorld. Cambridge: Cambridge University Press, 2005. Paperback edition, 2008
↑  HughesNet Internet | Satellite Internet Deals | 1-855-460-0011, www.prosatelliteinternet.com (ארכיון)
↑  ראו למשל M. Biran, “Qarakhanid Studies: A View from the Qara Khitai Edge,” Cahiers d’Asia Centrale, 9 (2001), 73-85
↑  M. Biran, Qaidu and the Rise of the Independent Mongol State in Central Asia. Richmond, Surrey: Curzon press, 1997.
↑  M. Biran,"Central Asia from the Conquest of Chinggis Khan to the Rise of Tamerlane: The Ögodeied and Chaghadaid Realms," in Peter B. Golden, Nicola Di Cosmo and Allan Frank, eds. The Cambridge History of Inner Asia vol. 2: The Chinggisid Age (Cambridge, 2009), 46-66.; M. Biran, “The Battle of Herat (1270): A Case of Inter-Mongol Warfare.” In Nicola Di Cosmo, ed. Warfare in Inner Asia. Leiden: E.J. Brill, 2002. 175-220; M. Biran, “The Chaghadaids and Islam: The Conversion of Tarmashirin Khan (1331-34).” Journal of the American Oriental Society, 122.4 (2002 [2003]), 742-752; M. Biran
↑  Chinggis Khan. Oxford: Oneworld Publications, 2007 M. Biran,
על הדימויים השונים (בקיצור) ראו גם מאמרה בעברית: גלגוליו של צ'ינגיס ח'אן: בין מיתוס למציאות, זמנים 100, סתיו 2007.
↑  R. Amitai and M. Biran, eds.. Mongols, Turks and Others: Eurasian Nomads and the World, Leiden: Brill, 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302366605171  BIBSYS: 5042621  BnF: cb137580013 (data)  CiNii: DA11421598  GND: 1043140387  ISNI: 0000 0000 5513 0321  LCCN: no98068964  NKC: jo2007290789  NLK: KAC201101511  NTA: 168233827  ORCID: 0000-0003-1230-635X  RERO: 02-A003008477  SUDOC: 066956226  VIAF: 2652814   WorldCat (עם VIAF): 2652814
מלחמת אין ברירה

מלחמת אין ברירה (או מלחמת מגן, באנגלית: Defensive War) היא כינויה של מלחמה או מבצע צבאי בהם אחד מן הצדדים מותקף או מאוים ראשון, ובשל כך לא נותרת לו ברירה אלא לצאת ולהילחם כהגנה עצמית. ההגדרה באה מתאוריית המלחמה הצודקת, לפיה מלחמת מגן מוצדקת, בניגוד למלחמה תוקפנית, שבה שני הצדדים מנסים לפלוש ולכבוש אחד את השני. למלחמה מסוג זה קימות לעיתים השלכות צבאיות-מוסריות באשר לאופי וצידוק המלחמה ביחס למלחמה רגילה, וזאת משום שתגובה להתקפה ואיום נתפשים כהגיוניים ולגיטימיים יותר, מאשר יוזמת התקפה אקטיבית וראשונית. היבט נוסף בהצדקת מלחמת אין ברירה הוא ניקיון מצפונו של הצד המגיב ביודעו כי לא יצא למלחמה בשל נטיות מיליטריסטיות הפסולות לדעת חוגים מסוימים.
לעיתים קיימת מחלוקת לגבי מלחמה ספציפית בשל מי מהצדדים היא נפתחה, ובהתאם לכך האם ניתן להגדיר את המלחמה כמלחמת אין ברירה.
דוגמאות ממלחמות ישראל

בהיסטוריוגרפיה של מדינת ישראל הייתה קיימת עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 נטייה להדגיש את מצבה הביטחוני הרגיש של המדינה ואירועי הלוחמה הרבים אותם עברה, ובהתאם לכך הוצגו רוב המלחמות כ"מלחמת אין ברירה". ההיסטוריונים התעלמו מיוזמות שלום שהגיעו ממדינות ערב בערוצים דיפלומטיים לפני פרוץ המלחמות, או לא ידעו עליהן.
להלן מספר מקרים שהוגדרו כ"מלחמת אין ברירה", אם כי קיימת מחלוקת לגבי חלקם:
מלחמת העצמאות
מלחמת ששת הימים
מלחמת יום כיפור
מבצע חומת מגן
מבצע עופרת יצוקה
ראו גם

הגנה עצמית
הערות שוליים

↑  רן אדליסט, כך שינתה מלחמת ששת הימים את צה"ל, באתר ליברל, ‏9 במאי 2017
מלחמה גרעינית

מאגרי הנשק הגרעיני של ארצות הברית וברית המועצות לאורך השנים
מלחמה גרעינית היא מלחמה שהסלימה למצב שבו אחד הצדדים מחליט להשתמש בנשק גרעיני, למשל פצצת אטום.
יש המכנים מלחמה כזו "מלחמת יום הדין", בגלל ההשפעה ההרסנית של הנשק הגרעיני: פצצת האטום, למשל, נחשבת לנשק קטלני ביותר, בגלל החום, גל ההדף והקרינה המזיקה שהיא מייצרת. נוסף על כך, השפעת הקרינה באזור המופצץ יכולה להישאר בטווח זמן של עד 10 שנים, והיא הופכת את האזור לבלתי ניתן להתיישבות. יש הסבורים שמלחמה גרעינית יכולה אף לגרום להשמדת רוב אוכלוסיית העולם. 
עד כה נעשה שימוש בנשק גרעיני רק בשלהי מלחמת העולם השנייה, עת הוטלה פצצה גרעינית על העיר היפנית הירושימה, ושלושה ימים לאחר מכן על העיר נגסאקי. פעולה זו גרמה למותם של מאות אלפי אנשים, והיא ממחישה את גודל הנזק שעלולה לגרום מלחמה גרעינית, משום שבמהלך מרוץ החימוש הגרעיני גדלה עוצמת הנשק הגרעיני מאות מונים, וגם מלאי הנשק הגרעיני גדל מאוד.
החרדה מפני מלחמה גרעינית מלווה את העולם מאז התבססותו של הנשק הגרעיני, בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים. שעון יום הדין, שנוצר על ידי ביטאון מדעני האטום באוניברסיטת שיקגו בשנת 1947, מנסה לאמוד את ההסתברות לפריצתה של מלחמה גרעינית. את המידע הוא מציג ב"דקות לחצות", כאשר חצות היא הנקודה שבה תפרוץ מלחמה גרעינית. המרחק הרב ביותר מחצות היה בשנים 1991–1994, בעקבות תום המלחמה הקרה - 17 דקות. הקרבה הגדולה ביותר לחצות הייתה בשנים 1953–1959, שנות מרוץ החימוש הגרעיני - 2 דקות. כיום (2023) השעון עומד על 90 שניות לחצות.
בארצות הברית משמש המושג DEFCON כדי לייצג דרגת מוכנות, גם בהקשר של סיכון למלחמה גרעינית. אחד האירועים שבהם דרגת המוכנות עלתה לרמה גבוהה ביותר היה משבר הטילים בקובה.
דוקטרינות ואמצעים במלחמה גרעינית

במקביל לפיתוח הנשק הגרעיני עסקו המעצמות גם בפיתוח תורת לחימה לשימוש בנשק זה ואמצעים לשיגורו או למניעת פגיעה בשטחן מנשק זה, קבלת התראה והתגוננות. במסגרת המניעה פותחו טילים נגד טילים בליסטיים גרעיניים ויוזמת ההגנה האסטרטגית שהגה ממשל רייגן. אמצעי נגד שפותח כנגד הגנה מטילים בליסטיים הוא טיל מרובה ראשי נפץ. ארצות הברית פיתחה אמצעים שונים לגילוי פעילות רדיואקטיבית. דוגמה ראשונה לכך הייתה גילוי הניסוי הראשון של ברית המועצות בנשק גרעיני.
הנרי קיסינג'ר הציע את מושג "התגובה הגמישה" במסגרת מלחמה גרעינית, לעומת אלה שהחזיקו באופציה של מה שהוגדר כ"תגובה המאסיבית", שבין מציעיה היה שר החוץ ג'ון פוסטר דאלס. בהקשר זה תוארה דוקטרינה השמדה הדדית מובטחת כאמצעי להרתעה ממלחמה גרעינית. כחלק מרעיון זה, נולד רעיון המכה השנייה, לפיו צוללות גרעיניות ישמשו כתעודת ביטוח במקרה של מתקפה גרעינית-צד אחד יימנע מלתקוף אם ידע שהוא לא יוכל להשמיד את היכולת הגרעינית של הצד השני ויספוג בשל כך מתקפת נגד.
בעקבות האיום הנתפס למלחמה גרעינית הוקמו מקלטים גרעיניים הן על ידי גופים ממשלתיים והן על ידי אזרחים.