stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלקת העבודה של ארצות הברית

| --- | --- |
 

בניין מחלקת העבודה בוושינגטון הבירה
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  שירות ההגירה וההתאזרחות 
 תאריך הקמה:  4 במרץ 1913 
 סוכנות קודמת:  מחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית 
 מזכיר המחלקה:  לורי צ'אבס-דרימר
 מטה מרכזי:  בית פרנסס פרקינס 
 עובדים:  14,062 (נכון ל־2022) 
 www.dol.gov
 קואורדינטות:  38°53′35″N 77°00′52″W﻿ / ﻿38.893055555556°N 77.014444444444°W﻿ / 38.893055555556; -77.014444444444
 he
 
מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית: United States Department of Labor) היא מחלקה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית האחראית על יישום דיני עבודה בארצות הברית, בטיחות וגיהות בתעסוקה, שכר ותקני שעות, הענקת תמיכה למובטלים, שירותי תעסוקה למובטלים, וכן על מספר סטטיסטיקות תעסוקה. לרוב מדינות ארצות הברית יש מחלקה כזו. בראש המחלקה עומד מזכיר העבודה של ארצות הברית.
היסטוריה

במילותיו של החוק לפיו הוקמה המחלקה, שהתקבל ב-4 במרץ 1913, מטרתה היא "לטפח, לקדם ולפתח את רווחת החיים של אנשים עובדים, לשפר את תנאי העבודה שלהם, ולהגדיל את ההזדמנויות שלהם לתעסוקה רווחית".
קונגרס ארצות הברית ייסד את המחלקה לראשונה ב-1884 כחלק ממחלקת הפנים. מאוחר יותר, לשכת העבודה הפכה למחלקה עצמאית אולם ללא סיווג ביצועי. היא הפכה ללשכה פעם נוספת בתוך מחלקת המסחר והעבודה, שנוסדה בתאריך 14 בפברואר 1903.
הנשיא לינדון ג'ונסון ביקש מהקונגרס לשקול את הרעיון של איחוד מחלקות המסחר והעבודה. הוא טען שלשתי המחלקות יש מטרות דומות ושבאמצעות איחוד למחלקה אחת, הן יוכלו לקיים ערוצי תקשורת יעילים יותר. אולם, הקונגרס מעולם לא נענה להצעה זו.
כיום, המחלקה מועמדת לעבור קיצוץ בכוח האדם המנהלי שלה כתוצאה ממכרז שנערך. מהלך זה נתקל בהתנגדות של הענף המשפטי כמו גם של הפדרציה האמריקנית של עובדי הממשלה.
יחידות תפקודיות

חבר מנהלת הסקר (ARB)
חבר סקר היתרונות (BRB)
הלשכה לענייני עבודה בינלאומיים (ILAB)
הלשכה לענייני סטטיסטיקת עבודה (BLS)
המרכז ליוזמות על בסיס קהילתי ואמון (CFBCI)
חבר הערעורים על פיצויי מועסקים (ECAB)
מנהלת תקני המועסקים (ESA)
המשרד לתוכניות אכיפת חוזים פדרליים (OFCCP)
משרד תקני הנהלת עבודה (OLMS)
המשרד לענייני תוכניות פיצוי עובדים (OWCP)
מחלקת השעות והשכר (WHD)
מנהלת התעסוקה וההכשרה (ETA)
מנהלת הבריאות ובטיחות במכרות (MSHA)
מנהלת הבריאות והביטחון התעסוקתי (OSHA)
מנהלת הבטחת יתרונות תעסוקתיים (ESBA)
שירות הכשרה ותעסוקה לחיילים משוחררים (VETS)
לשכת הנשים (WB)
יחידות תפקודיות > יחידות ארגוניות אחרות בתוך המחלקה

כוח המשימה הנשיאותי להעסקת אנשים עם מוגבלויות (PTFEAD)
משרד שופטי העבודה המנהליים (OALJ)
המשרד לענייני הקונגרס ולעניינים פנים-ממשלתיים (OCIA)
משרד עוזר המזכיר למנהלה וניהול (OASAM)
משרד עוזר המזכיר לענייני מדיניות (OASP)
משרד קצין הפיננסים הראשי (OCFO)
משרד קצין המידע הראשי (OCIO)
המשרד למדיניות אי-יכולת תעסוקה (ODEP)
משרד המפקח הכללי (OIG)
משרד התוכניות לעסקים קטנים (OSBP)
משרד היועץ (SOL)
משרד המזכיר (OSEC)
משרד כוח העבודה של המאה ה-21 (21CW)
פוארטו ריקו במשחקים האולימפיים

פוארטו ריקו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948).
אף שפוארטו ריקו היא שטח חסות של ארצות הברית, יש לה ועד אולימפי עצמאי המנהל בנפרד את ענייניו, ללא תלות בוועד האולימפי האמריקני. זאת בדומה לשטחי חסות אמריקאיים אחרים - איי הבתולה, גואם וסמואה האמריקנית. גם כאשר ארצות הברית החרימה את אולימפיאדת מוסקבה (1980) במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ורבות מבנות בריתה הצטרפו אליה לחרם זה, גילתה פוארטו ריקו עצמאות, והשתתפה בחרם רק באופן חלקי - שלושה ספורטאים ייצגו אותה במשחקים אלה, והם התחרו תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגל פוארטו ריקו.
לאורך השנים זכו הספורטאים הפוארטו ריקנים בתשע מדליות, שש מהן באגרוף. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה הטניסאית מוניקה פויג במדליית זהב ראשונה של פוארטו ריקו ומדליה ראשונה של ספורטאית מפוארטו ריקו.
פוארטו ריקו השתתפה גם בשש אולימפיאדות חורף, בין 1984 ל-2002, אך לא הגיעה בהן להישגים משמעותיים.
היסטוריה

בהופעת הבכורה של פוארטו ריקו במשחקים, באולימפיאדת לונדון, זכה המתאגרף חואן ונגאס במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג. שני קופצים במוט, חוסה ברבוסה וחוסה ויסנטה, העפילו לשלב הגמר וחלקו במקום התשיעי. במשחקים הבאים פחתו הישגיהם של הספורטאים הפוארטו ריקנים, וחלפו 28 שנים בטרם זכה ספורטאי פוארטו ריקני נוסף לעמוד על הפודיום. בתווך, בלטו ספורטאים כמרים המשקולות פרננדו באס שסיים במקום השישי באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), צמד הטניסאים סטנלי פסארל ואלברטו קררו שהעפילו לשלב רבע הגמר בטורניר הזוגות באותם משחקים, ונבחרת הכדורסל שסיימה במקום השישי באולימפיאדת מינכן (1972).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) היה אורלנדו מונטאלבו למתאגרף הפוארטו ריקני השני שזוכה במדליית ארד אולימפית (בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג). נבחרת הכדורסל סיימה באותם משחקים במקום התשיעי. באולימפיאדת מוסקבה (1980) השתתפו רק שלושה מתאגרפים פוארטו ריקנים. שניים מהם, לואיס פיסארו וחואן אנחל מולינה, העפילו לשלב רבע הגמר.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הייתה מוצלחת מקודמותיה עבור המשלחת הפוארטו ריקנית. לואיס אורטיס זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, הישג שיא עבור הספורטאים הפוארטו ריקנים במשחקים. מתאגרף נוסף, אריסטידס גונסאלס, זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 75 ק"ג, ואילו רפאל ראמוס הגיע לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג. באולימפיאדת סיאול (1988) לא שחזרו המתאגרפים את הישגיהם, ואולם נבחרת הכדורסל סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה המתאגרף אניבאל אסוודו במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 67 ק"ג. נבחרת הבייסבול סיימה במקום החמישי ונבחרת הכדורסל סיימה במקום השמיני. השחיין ריקרדו בוסקטס סיים במקום התשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה המתאגרף דניאל סנטוס במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 67 ק"ג, בעוד אנריקה פלורס העפיל לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 81 ק"ג. השחיין ריקרדו בוסקטס סיים במקום השביעי במשחה ל-100 מטר חופשי, במקום השמיני במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום ה-12 במשחה ל-100 מטר פרפר.
באולימפיאדות הבאות לא זכה אף ספורטאי פוארטו ריקני במדליה אולימפית. באולימפיאדת סידני (2000) בלטו השייטים אנריקה פיגרואה ופדרו קולון, שסיימו במקום השמיני בדגם טורנדו. נבחרת הכדורסל, בשורותיה כיכבו גם קרלוס ארויו ודניאל סנטיאגו, הפתיעה במשחק הפתיחה שלה באולימפיאדת אתונה (2004), כשהביסה את נבחרת ארצות הברית בתוצאה 73-92, ובסופו של דבר סיימה במקום השישי. השייט אנריקה פיגרואה התחרה הפעם לצדו של חורחה הרנאנדס, והצמד סיים במקום השביעי. המתאבקת מאבל פונסקה סיימה במקום החמישי, אך מאוחר יותר נכשלה בבדיקת סמים, והישגה נמחק. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היו הישגיה של המשלחת הפוארטו ריקנית חלשים מבעבר. את ההישג הטוב ביותר רשם המתאגרף מקוויליאמס ארויו, שהעפיל לשלב רבע הגמר בקטגוריית המשקל של עד 51 ק"ג.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו הפוארטו ריקנים במדליות ראשונות מזה 16 שנים, ולראשונה, הן לא היו באגרוף. המתאבק חיימה אספינאל זכה במדליית כסף, והאתלט חאווייר קולסון זכה במדליית הארד בריצת 400 מטר משוכות. המתעמל טומי ראמוס סיים במקום השישי בתרגיל הטבעות ושני מתאגרפים, חאווייר צ'ינטרון ופליקס ורדחו, העפילו לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה הטניסאית מוניקה פויג במדליית הזהב הראשונה בתולדות פוארטו ריקו, לאחר שגברה במשחק הגמר על אנגליקה קרבר. חאווייר קולסון העפיל לשלב הגמר בריצת 400 מטר משוכות עם התוצאה הרביעית בטיבה, אך נפסל בשלב הגמר עקב זינוק מוקדם. הקופץ למים רפאל קינטרו סיים במקום השביעי בקפיצה מ-10 מטר.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת לונדון (1948) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
אולימפיאדת רומא (1960): 0
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 1 | 1 | 2 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| סך הכל | 2 | 2 | 6 | 10 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 1 | 0 | 1 | 2 |
|  טניס | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  אגרוף | 0 | 1 | 5 | 6 |
|  היאבקות | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 2 | 2 | 6 | 10 |
ראו גם

פוארטו ריקו במשחקים הפאראלימפיים
פוארטו ריקו במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-9 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-9 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
הכדורסלן קרלוס ארויו, חבר נבחרת הכדורסל של פוארטו ריקו באולימפיאדת אתונה
האתלט חאווייר קולסון, שזכה במדליית ארד בלונדון
אורן זריף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1975 (בן 50) כ"ו בטבת ה'תשל"ה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רמת גן 
 orenzarif.co.il
 
אורן זריף (נולד ב-9 בינואר 1975, כ"ו בטבת ה'תשל"ה) הוא מיסטיקן ישראלי הטוען כי הוא מרפא אלטרנטיבי בעל כוחות על-טבעיים.
ביוגרפיה

זריף נולד למשפחה יהודית בוכרית, לאם עקרת בית ולאב שעסק בתחום היהלומים. יש לו שלושה אחים.
קריירה

זריף מחזיק מספר קליניקות בבני-ברק, בירושלים, בנתניה, באשדוד ובבאר שבע, ומפרסמן במודעות ענק ברוב העיתונים הגדולים בישראל בעברית, ברוסית ובאנגלית, בטענה שהוא מסוגל לרפא מחלות "בעזרת יכולותיו העל-טבעיות". הפרסום הביא אליו חולים רבים, שחלקם טוענים שזכו למזור הודות לפעולותיו.
זריף טוען כי הוא משתמש בשיטת פסיכוקינזיס, על פי שיטתו של ג'וזף מרפי, מחבר הספר "כוחו של התת-מודע". בנוסף למפגשי "העברת אנרגיות" עם מטופליו ושירותי ייעוץ, מוכר זריף גם קרמים הנושאים את שמו ובושם.
ישנם אנשים, חלקם מטופליו בעבר, המאמינים ביכולותיו העל-טבעיות, וחלקם אף מכנים עצמם חסידים של אורן זריף ושל שיטות הטיפול האלטרנטיביות שלו. מנגד, יש רבים הרואים בו שרלטן המנצל את מטופליו בטענות שווא שהוא ניחן בכוחות על-טבעיים. זריף תבע בתביעת דיבה את אודטה שוורץ על שכינתה אותו שרלטן בעת שאירחה אותו בתוכניתה. בית המשפט דחה את התביעה וקבע ביחס לדבריה של שוורץ כי "כל צופה יכול היה להסיק ממראה עיניים את המסקנות שהן כמעט מתבקשות". גם ירון לונדון, אשר אירח את זריף בתוכניתו לונדון את קירשנבאום, טען כי זריף הוא "שוטה העושה כסף מטיפשותן של הבריות" וכינה אותו "נוכל".
ב-2019 משרד הבריאות פרסם באופן חריג אזהרה חריפה באשר ל"טיפוליו" של זריף, בה נאמר כי זריף אינו מוסמך לעסוק ברפואה או במקצוע בריאות כלשהו, ואין להסתמך על המידע שנותן או מפרסם לכל צורך רפואי. יתר על כן, המשרד הזהיר ששיטת הריפוי של זריף אינה מגובה בשום נתונים מדעיים, וכי פרסומיו הם ללא בסיס מדעי, ונעשים תוך הטעיית הציבור וייחוס אסור של סגולות ביחס לשיטות הטיפול והריפוי, בדצמבר 2021 משרד הבריאות הוציא הודעה דומה בה נכתב בין היתר כי "המידע הניתן על ידו או בפרסומיו אינו יכול להנחות את החולים במחלות ובמצבים הרפואיים המפורטים בפרסומיו, או לשמש כהמלצה או הוראה רפואית".
זריף גם זכה לפרסום בשל הצהרותיו התקשורתיות יוצאות הדופן. בין היתר טען שביכולתו לנצח את מייק טייסון בקרב אגרוף; שיש להסיר מהמדפים נייר טואלט אורן, על מנת למנוע תהודה כללית שלילית ביקום; וכן איים "לנטרל את תדר הצחוק" של התוכנית "צחוק מעבודה" אם לא יפסיקו ללעוג לו. כמו כן פנה לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב והציע "לפזר 165 טון אנרגיה ברחבת השער של הקבוצה" וכך למנוע ספיגת שערים, בתמורה לתשלום של 800,000 ש"ח. עוד טען זריף כי הוא גרם לניצחון שאול מופז בפריימריז, ודרש להתמנות למקום השני ברשימת קדימה. בתקופת מחאת הקוטג' בשנת 2011 דרש זריף מראשי תנובה כי יוזילו את מחירי הקוטג', אחרת יביא לכך שעטיני הפרות יתייבשו מחלב. בניגוד לסברה נפוצה, זריף אינו אורן מיילי שהתפרסם כ"אורן הקטן" במופעי טלפתיה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
זריף שימש גם כפרזנטור של רשת "מחסני תאורה".
בטלוויזיה

בשנת 2009 הוצע לזריף להשתתף בתוכנית הריאליטי "האח הגדול". זריף הציב תנאים מרחיקי לכת בתמורה להשתתפותו ודרש סכומי עתק.
בשנת 2012 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר".
ב-2015 כיכב בתוכנית "הקודחים" שבה גייס חמישה מחבריו כדי לחפש נפט בעזרת "כוחותיו".
החלפת שמות

זריף דרש מעובדיו להוסיף לשמותיהם את השם "זריף" בתעודת הזהות שלהם, בטענה כי שם זה הוא בעל רמה אנרגטית גבוהה שתשודר באופן תת-הכרתי למטופליו. זריף הודיע כי עובד אשר לא יסכים לדרישה זו, שאושרה על ידי עורך דינו כחוקית, יפוטר לאלתר. בשנת 2010 פרסם זריף פנייה לשופט הכדורסל ירון זריף כי יחליף את שמו באופן בהול לשם אחר, בנימוק שהחשדות שהועלו נגד ירון בנוגע להעלמת כספים פוגעות באורן זריף, ושהשם "זריף" מתייחס רק לאנשים בעלי רמה אנרגטית גבוהה.
חיים אישיים

זריף נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברמת גן.
הערות שוליים

↑  אילן מרסיאנו, מי ימצא את בין לאדן? אורן זריף, באתר ynet, 13 באפריל 2004
↑  רוני קורן-דינר, אודטה כינתה את "אורן הקטן" שרלטן; ביהמ"ש: זו "התרשמות שאינה לשון הרע", באתר TheMarker‏, 8 במאי 2006
↑  יובל אזולאי, אורן זריף - ספק מתקשר, בטוח גאון בשיווק, באתר הארץ, 27 במרץ 2009
↑  נגה ניר נאמן, משרד הבריאות נגד אורן זריף: אינו מוסמך לעסוק ברפואה, באתר חדשות 13, 26 בנובמבר 2019
↑  מירב כהן, וואלה!, ‏משרד הבריאות מזהיר: אורן זריף מטעה את הציבור, באתר מעריב אונליין, 9 בדצמבר 2021
↑  אור שפונדר, ‏אורן זריף למכבי ת"א: איתי לא תספגו אפילו שער, באתר ONE‏, 3 באוגוסט 2009
↑  זריף למופז: בזכותי ניצחת. תן את המקום השני, באתר ערוץ 7, 2 באפריל 2012
↑  אורן זריף לזהבית כהן: "הוזילי את הקוטג' - או שאייבש את הפרות", באתר גלובס, 4 ביולי 2011
↑  פיני אסקל‏, אורן הקטן מוחלף, באתר וואלה, 9 בפברואר 2006
↑  יוני פורת, ‏אורן זריף מציב תנאים לאח הגדול, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2009
↑  שירות גלובס, ‏פרקליטו של אורן זריף מגדיר מחדש את העל-טבעי במכתב לקופרמן הפקות: התעריף של מרשי לכניסה לבית "האח הגדול VIP" והשתתפות בתוכנית - 7.8 מיליון שקל, באתר גלובס, 25 בפברואר 2009
↑  אופיר בר זוהר, אבי בר-אלי ואורה קורן, המיסטיקן אורן זריף דורש מעובדיו לשנות את שם משפחתם לשמו "מפני שיש בשם הרבה אנרגיות חיוביות", באתר TheMarker‏, 18 באוגוסט 2008
↑  שירות גלובס, ‏אורן זריף לשופט ירון זריף: שנה באופן בהול את שם משפחתך, באתר גלובס, 12 בינואר 2010
שביטוריו ארנה

| --- | --- |

 מיקום:  קלייפדה , ליטא ליטא
 קואורדינטות:  55°41′15″N 21°09′08″E﻿ / ﻿55.687511111111°N 21.152130555556°E﻿ / 55.687511111111; 21.152130555556
 אבן יסוד:  ספטמבר 2009
 תקופת הפעילות:  28 ביולי 2011 – הווה (13 שנים)
 עלות הבנייה:  71.5 מיליון ליטו (21 מיליון אירו לערך)
 בעלים:  שביטוריס (אנ'); עיריית קלייפדה
 משטח:  פרקט
 אדריכל:  AB 'Miestprojektas' Kaunas;  UAB 'Forma', Vilnius
 קבוצות:  נפטונאס קלייפדה
 מושבים:  כדורסל 5,486 קונצרט 7,450 איגרוף 6,610  כדוריד 5,486  הוקי קרח 4,114
 www.svyturioarena.lt
 he
 
שביטוריו ארנה  (בליטאית: Švyturio arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי בצורת קטמרן שנבנה בעיר השלישית בגודלה בליטא, קלייפדה לקראת אליפות אירופה בכדורסל ב-2011. אולם הכדורסל הוא השישי בגודלו בליטא, אחרי ז'לגיריס ארנה, סימנס ארנה, שיאולאי ארנה, צידו ארנה ואליטוס ארנה. האולם, אשר נחנך ב-28 ביולי 2011, מכיל 5,486 מקומות ישיבה, משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית נפטונאס קלייפדה, המשחקת ביורוליג (עונה 2014/2015), בליגת העל הליטאית ובליגה המאוחדת. המתקן משמש כמו כן לאירועי ספורט אחרים: כדוריד, אגרוף, הוקי קרח, וכן כאולם הקונצרטים.
האולם אירח את משחקי בית ד' בשלב הבתים הראשון של אליפות אירופה בכדורסל 2011.
האולם צפוי לארח את משחקי אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ב-2020.
הערות שוליים

↑  "שביטוריס" שעל שמו נקרא המתקן, היא מבשלה ליטאית שהוקמה בממל שבפרוסיה המזרחית ב-1784, וכיום נמצאת בבעלות קרלסברג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 93603c89-a8d9-455f-895c-ed08986de571
קרואטיה במשחקים האולימפיים

קרואטיה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברצלונה (1992). עד אז, הייתה קרואטיה חלק מיוגוסלביה, והספורטאים הקרואטים התחרו במסגרת המשלחת היוגוסלבית. באולימפיאדות בהן השתתפה צברו הספורטאים הקרואטים 52 מדליות, מהן 18 מדליות זהב. המדליות הושגו ב-15 ענפי ספורט שונים.
היסטוריה

קרואטיה שלחה 41 ספורטאים לאולימפיאדת ברצלונה. נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו דראז'ן פטרוביץ', טוני קוקוץ' ודינו ראג'ה, זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 74-75 על המשלחת המאוחדת והפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית 117-85. הטניסאי גוראן איוונישביץ' זכה בשתי מדליות ארד: בטורניר היחידים, לאחר שהפסיד לשווייצרי מארק רוסה, ובטורניר הזוגות, יחד עם גוראן פרפיץ', לאחר שהפסידו לצמד הדרום אפריקאי שכלל את ויין פריירה ופייט נורוואל.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה נבחרת הכדוריד במדליית הזהב הראשונה לזכותה של קרואטיה, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת שוודיה 26-27. נבחרת הכדורמים זכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ספרד 7-5. נבחרת הכדורסל הסתפקה הפעם במקום השביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת אוסטרליה ברבע הגמר.
באולימפיאדת סידני (2000) הגיעה קרואטיה להישגים בשני ענפים נוספים: מרים המשקולות ניקולאי פצ'לוב זכה במדליית זהב, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד. נבחרת הכדורמים, כמו גם נבחרת הנשים בכדורעף, סיימו במקום השביעי.
80 ספורטאים קרואטים נטלו חלק באולימפיאדת אתונה (2004). נבחרת הכדוריד, שנעדרה מסידני, שבה וזכתה במקום הראשון, לאחר ניצחון על נבחרת גרמניה 24-26. האחים סינישה וניקשה סקלין זכו במדליית כסף בחתירה, וכך גם השחיין דויה דרגניה במשחה ל-50 מטר חופשי. דרגניה גם סיים במקום השישי במשחה ל-100 מטרים. מרים המשקולות פצ'לוב הסתפק הפעם במדליית הארד, ולהישג דומה הגיעו הטניסאים מריו אנצ'יץ' ואיוון ליובצ'יץ', לאחר ניצחון על הצמד ההודי מאהש בופאתי ולאנדר פאס.
לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה קרואטיה מספר שיא של 105 ספורטאים, אך לראשונה מאז ברצלונה, איש מהם לא זכה במדליית זהב. שתי מדליות כסף ראשונות הושגו בענפי האתלטיקה וההתעמלות, בידי הקופצת לגובה בלנקה ולאשיץ' והמתעמל פיליפ אודה בתרגיל על סוס הסמוכות. לוחמות הטאקוונדו סנדרה שאריץ' ומרינה זובצ'יץ' זכו במדליות ארד, כמו גם הקלעית סנייז'אנה פייצ'יץ', בירי ברובה אוויר. נבחרת הכדוריד הסתפקה במקום הרביעי, לאחר הפסד לנבחרת ספרד במשחק על מדליית הארד, וכמוה נבחרת הטניס שולחן, שהפסידה לנבחרת אוסטריה. נבחרת הכדורסל סיימה במקום השישי לאחר שהודחה ברבע בגמר בידי נבחרת ספרד.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (2012)

באולימפיאדת לונדון (2012) עלה מספר הספורטאים הקרואטים ל-108. הייתה זו האולימפיאדה המוצלחת ביותר של המשלחת הקרואטית עד אז. היא צברה 3 מדליות זהב, כמו בכל חמש האולימפיאדות הקודמות גם יחד, ו-6 מדליות בסך הכל.
נבחרת הכדורמים זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר האולימפי, לאחר שגברה במשחק הגמר 6-8 על נבחרת איטליה. נבחרת הכדוריד זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה לנבחרת צרפת 25-22 בחצי הגמר וגברה על נבחרת הונגריה 26-33 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים בכדוריד הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת ספרד, ונבחרת הנשים בכדורסל לא עברה את שלב הבתים.
סנדרה פרקוביץ' זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס ובמדליית זהב נוספת זכה הקלע ג'ובאני צרנוגוראז, בירי בצלחות חרס. אנטון גלאסנוביץ' סיים במקום השישי בתחרות זו, סנייז'אנה פייצ'יץ' סיימה במקום החמישי בירי בשלושה מצבים ובויאן ג'ורקוביץ' סיים במקום השביעי בירי מ-50 מטר בשכיבה. רביעיית החותרים הקרואטית זכתה במדליית כסף ולוחמת הטאקוונדו לוצייה זאנינוביץ' זכתה במדליית ארד. מספר שייטים קרואטים העפילו לשיוטי המדליות: טונצ'י סטיפנוביץ' סיים במקום הרביעי בדגם לייזר, איוואן גאשפיץ' סיים במקום החמישי בדגם פין וצוות שייטי ה-470 סיים במקום השישי. הטניסאים מרין צ'יליץ' ואיוואן דאדיג העפילו לשלב רבע הגמר בטורניר הזוגות והודחו בידי הצמד הספרדי דויד פרר ופליסיאנו לופס.
היסטוריה > אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה אף מוצלחת מקודמתה עבור המשלחת הקרואטית, עם 10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, כמעט כמו בכל 6 האולימפיאדות הקודמות גם יחד.
באתלטיקה זכו שלוש קרואטיות במדליות. סנדרה פרקוביץ' שמרה על תוארה בזריקת דיסקוס, שרה קולאק זכתה אף היא במדליית זהב, בהטלת כידון, ובלנקה ולאשיץ' זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלה. האחים ואלנט ומרטים סינקוביץ' זכו במדליית זהב בחתירה, ובמקצה היחידים זכה דאמיר מרטין במדליית כסף. שייטים קרואטים ראשונים זכו במדליות אולימפיות: איגור מרניץ' ושימה פנטלה זכו במדליית זהב בדגם 470 וטונצ'י סטיפנוביץ' זכה במדליית כסף בדגם לייזר. איוואן קליאקוביץ'-גשפיץ' סיים חמישי בדגם פין. הקלע יוסיפ גלאסנוביץ' זכה במדליית זהב בטראפ. פטאר גורשה סיים שביעי ברובה אוויר וסנייז'אנה פייצ'יץ' סיימה אף היא במקום השביעי, בתחרות המקבילה לנשים. המתאגרף פיליפ חרגוביץ' זכה במדליית ארד, הראשונה בענף זה והמתאבק בוז'ו סטארצ'ביץ' סיים במקום החמישי.
נבחרת הכדורמים איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית כסף לאחר ניצחון 8-12 על מונטנגרו בחצי הגמר והפסד 11-7 לסרביה בגמר. גם בכדורסל הייתה זו הנבחרת הסרבית שעצרה את נבחרת קרואטיה, והיא סיימה במקום החמישי. בויאן בוגדנוביץ' היה הקלע המצטיין בטורניר, עם 25.3 נקודות בממוצע למשחק. עם שחקני הנבחרת נמנו גם רוקו אוקיץ', מריו הזוניה ודריו שאריץ'. נבחרת הכדוריד סיימה בראש הבית בשלב המוקדמות, אך גם היא הודחה בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת פולין.
אולימפיאדות חורף

אולימפיאדת החורף הראשונה בה קרואטיה נטלה חלק הייתה אולימפיאדת אלברוויל (1992), אליה שלחה ארבעה ספורטאים. הישגיהם של הספורטאים הקרואטים בשלוש אולימפיאדות החורף הראשונות בהן השתתפו היו נמוכים למדי. המצב השתנה באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002). יניצה קוסטליץ' זכתה ב-3 מדליות זהב ובמדליית כסף אחת בסקי אלפיני (הזהב במסלול משולב, בסלאלום ובסלאלום ענק, והכסף בסופר G). באולימפיאדת טורינו (2006) זכתה קוסטליץ' בעוד מדליית זהב במסלול המשולב ומדליית כסף בסופר G, ואילו אחיה הבכור, איוויצה קוסטליץ', זכה במדליית כסף במסלול המשולב. באולימפיאדת ונקובר (2010) זכה איוויצה קוסטליץ' בשתי מדליות כסף נוספות, במסלול המשולב ובסלאלום והביאתלט יאקוב פאק זכה במדליית ארד בספרינט. באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכה קוסטליץ' במדליית כסף שלישית ברציפות במסלול המשולב.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

הטניסאי מריו אנצ'יץ', שזכה במדליית ארד בטורניר הזוגות באתונה
הקופצת לגובה בלנקה ולאשיץ', זוכת מדליית הכסף בבייג'ינג ומדליית הארד בריו דה ז'ניירו
גולש הסקי האלפיני איוויצה קוסטליץ', שזכה ב-4 מדליות כסף בטורינו, בוונקובר ובסוצ'י
ראו גם

יוגוסלביה במשחקים האולימפיים
קרואטיה במשחקים הפאראלימפיים
קרואטיה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

1 2  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-22 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-22 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
הכדורסלן דראז'ן פטרוביץ', שחקן נבחרת קרואטיה שזכתה במדליית כסף בברצלונה
סנדרה פרקוביץ', זוכת מדליית הזהב בזריקת דיסקוס בלונדון ובריו דה ז'ניירו
מטילת הכידון שרה קולאק, זוכת מדליית הזהב בריו, במהלך המשחקים
גולשת הסקי יניצה קוסטליץ', שזכתה ב-6 מבין 11 המדליות של קרואטיה באולימפיאדות החורף
קולומביה במשחקים האולימפיים

קולומביה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). היא השתתפה בכל המשחקים שנערכו מאז, פרט לאולימפיאדת הלסינקי (1952). לאורך השנים צברו הספורטאים הקולומביאנים 34 מדליות בשמונה ענפים שונים, בהן 5 מדליות זהב.
קולומביה השתתפה באולימפיאדת חורף הראשונה שלה באולימפיאדת ונקובר (2010). היא שלחה גולשת סקי אלפיני אחת למשחקים אלה. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) השתתפו 4 ספורטאים מקולומביה.
היסטוריה > אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה המוצלחת בתולדות קולומביה. כבלונדון, זכו הספורטאים הקולומביאנים ב-8 מדליות, אך הפעם 3 מהן היו מדליות זהב, יותר מבכל האולימפיאדות הקודמות גם יחד.
מריאנה פאחון שמרה על תוארה באופני BMX, וקרלוס רמירס זכה במדליית ארד, לאחר שהקדים בסך הכל ב-5 אלפיות השנייה את האמריקאי ניקולאס לונג שהגיע אחריו. גם רוכבי אופניים אחרים זכו להצלחות בריו. פרננדו גווירייה סיים במקום הרביעי באומניום, פביאן פוארטה סיים במקום החמישי בקיירין וג'ונתן בוטרו סיים במקום החמישי במרוץ אופני הרים.
מרים המשקולות אוסקר פיגרואה זכה במדליית זהב, ולואיס חאווייר מוסקרה זכה במדליית ארד. מוסקרה לא השתתף בטקס חלוקת המדליות, שכן מדליית הארד הוענקה תחילה לקירגיזי איזאט ארטיקוב, אלא שלאחר מכן התברר כי ארטיקוב נטל חומרים אסורים, והמדליה הועברה למוסקרה. שלוש מרימות משקולות קולומביאניות היו קרובות אף הן למדליה, אך סיימו במקום הרביעי: מרסדס פרס, ליידי סוליס ואובאלדינה ואלוייס. אביב דה לאס סאלאס ואנדרס קייסדו סיימו במקום השישי.
במדליית הזהב השלישית זכתה קתרין איברגואן, בקפיצה משולשת. בתחרות המקבילה לגברים סיים ג'ון מורייו במקום החמישי. המתאגרף יוברחן מרטינס זכה במדליית כסף, ואינגריט ולנסיה זכתה במדליית ארד. מתאגרף נוסף, סייבר אווילה, הודח בשלב רבע הגמר. בג'ודו, זכתה יורי אלוואר במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלה. המתאבקות קרולינה קסטיו וג'קלין רנטרייה סיימו במקום השמיני והמתעמל ג'וסימאר קאלבו העפיל לגמר הקרב-רב וסיים במקום העשירי. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ברזיל.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים