מרד נובמבר
המלחמה הפולנית-רוסית

בשלב זה היה מאוחר מדי להעביר את זירת הלחימה לליטא. ב-4 בפברואר 1831 חצה צבא רוסי בן 115,000 איש בפיקודו של גנרל-פלדמרשל הנס קרל פון דיביטש את גבולות פולין. הקרב הגדול הראשון התרחש ב-14 בפברואר 1831, קרוב לכפר סטוצ'ק ליד לוקוב. בקרב סטוצ'ק, חיל הפרשים הפולני בפיקודו של בריגדיר יוזף דוורניצקי הביס את הדיוויזיה הרוסית של תאודור גייסמאר. עם זאת, לניצחון היה בעיקר ערך פסיכולוגי והוא לא יכול היה לעצור את ההתקדמות הרוסית לעבר ורשה. הקרבות שלאחר מכן בדוברה, וואוור וביאולקה לא היו חד משמעיים.
לאחר מכן התאספו הכוחות הפולניים על הגדה הימנית של הוויסלה כדי להגן על הבירה. ב-25 בפברואר פגשה יחידה פולנית של כ-40,000 חיילים כוח רוסי של 60,000 חיילים ממזרח לוורשה בקרב אולשינקה גרוצ'ובסקה. שני הצבאות נסוגו לאחר כמעט יומיים של קרבות קשים ועם אבדות ניכרות משני הצדדים. למעלה מ-7,000 פולנים נפלו בשדה זה, ומספר ההרוגים בצבא הרוסי היה מעט יותר גדול. דיביטש נסוג לשדלצה וורשה ניצלה.
צ'לופיקי, שתכונותיו התבססו על ידי פעילות צבאית, נפצע בפעולה ואת מקומו תפס הגנרל יאן סקז'ינצקי, שכמו קודמו, זכה להצטיינות תחת נפוליאון על אומץ לב אישי, לא אהב את הדוכס הגדול קונסטנטין, ולכן הוא פרש מהשירות. הוא חלק עם צ'לופיקי את האמונה שמלחמה עם רוסיה חסרת תועלת, אך עם פתיחת פעולות האיבה לקח פיקוד על קורפוס ולחם בכבוד בגרוכוב. כשמיכל רדז'יוויל החלש והלא החלטי נכנע לדיקטטורה, נבחר סקז'ינצקי לרשת אותו. הוא השתדל לסיים את המלחמה במשא ומתן עם מפקדי השדה הרוסים וקיווה להתערבות זרה לטובת הפולנים.
הדים סימפתיים לשאיפות הפולניות הדהדו ברחבי אירופה. פגישות נלהבות נערכו בפריז בראשותו של לפאייט, וכסף למען המטרה הפולנית נאסף בארצות הברית. ממשלות צרפת ובריטניה, לעומת זאת, לא היו שותפות לרגשותיהם של חלק מאנשיהן. לואי פיליפ, מלך הצרפתים חשב בעיקר להבטיח לעצמו הכרה מצד כל ממשלות אירופה, ולורד פלמרסטון התכוון לשמור על יחסי ידידות עם רוסיה. בריטניה ראתה בבהלה את ההתעוררות מחדש של הרוח הלאומית הצרפתית ולא רצתה להחליש את רוסיה, "כיוון שבקרוב עלולה אירופה לדרוש שוב את שירותיה למען הסדר, ולמנוע מפולין, שהיא ראתה כבעלת ברית לאומית של צרפת, הופך למחוז צרפתי על הוויסלה". אוסטריה ופרוסיה אימצו עמדה של נייטרליות מיטיבה כלפי רוסיה. הם סגרו את גבולות פולין ומנעו הובלת תחמושת מלחמה או אספקה מכל סוג שהוא.
בנסיבות אלה, המלחמה עם רוסיה החלה לקבל היבט קודר ומדאיג. הפולנים נלחמו נואשות ונעשו ניסיונות לעורר את ווהלין, פודוליה, זאמוט וליטא. למעט המרד הליטאי שבו התבלטו הרוזנת הצעירה אמיליה פלאטר ועוד כמה נשים, מלחמת הגרילה שהתנהלה במחוזות הגבול הייתה בעלת חשיבות מינורית ושימשה רק כדי לתת לרוסיה הזדמנות לדכא את ההתקוממות המקומית. ידוע לשמצה היה הטבח של תושבי העיירה הקטנה אשמיאני בבלארוס. בינתיים, כוחות רוסיים חדשים תחת מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה הגיעו לפולין אך ספגו תבוסות רבות. אולם לוחמה מתמדת וקרבות עקובים מדם כמו זה באוסטרולקה שבהם 8,000 פולנים איבדו את חייהם, דללו במידה ניכרת את הכוחות הפולניים. טעויות מצד המפקדים, שינויים מתמידים והתפטרויות רבות וחוסר פעילותם של המפקדים, שהמשיכו לקוות להתערבות זרה, הוסיפו לתחושת הייאוש.
הגורמים הרדיקליים יותר מתחו ביקורת חריפה על הממשלה לא רק על חוסר הפעילות שלה אלא גם על היעדר רפורמת קרקעות וכישלונה להכיר בזכויות האיכרים על האדמה שהם עיבדו, אולם הסיים, מחשש שממשלות אירופה עלולות להתייחס למלחמה עם רוסיה כמהפכה חברתית, התמהמה והתמקח על ויתורים. ההתלהבות הראשונית של האיכרים דעכה, וחוסר הכישרון של הממשלה התברר יותר.
בינתיים עברו הכוחות הרוסיים, בפיקודו של הגנרל פסקביץ' לאחר מותו של דיביטש, לכתר את ורשה. [10] סקז'ינצקי לא הצליח למנוע את הצטרפות הכוחות הרוסיים, והסיים הגיב במינוי הגנרל דמבינסקי למפקד זמני. האווירה הייתה טעונה מאוד. התפרעויות קשות התרחשו והממשלה הפכה לא מאורגנת לחלוטין. הרוזן יאן קרוקוביצקי מונה לנשיא המועצה השלטת. הוא האמין מעט בהצלחת המערכה הצבאית, אך האמין שכאשר התשוקות ישככו, הוא יכול לסיים את המלחמה בתנאים שנראו לו מועילים.
למרות ההגנה הנואשת של הגנרל יוזף סובינסקי פרבר וולה של ורשה נפל בידי כוחותיו של פסקביץ' ב-6 בספטמבר. למחרת הותקף הקו השני של ההגנה על הבירה על ידי הרוסים. במהלך ליל ה-7 בספטמבר נכנע קרוקוביצקי, למרות שהעיר עדיין החזיקה מעמד. הוא הודח מיד על ידי ממשלת פולין והוחלף על ידי בונוונטורה נימוג'ובסקי. הצבא והממשלה נסוגו למצודת מודלין, על הוויסלה, לאחר מכן שונה השם לנובו-גאורגייבסק על ידי הרוסים, ולאחר מכן לפלוצק. תוכניות חדשות אומצו כשהגיעה הידיעה שהקורפוס הפולני תחת ראמורינו, שלא הצליח להצטרף לצבא הראשי, הניח את נשקו לאחר שחצה את הגבול האוסטרי לגליציה. התברר שאי אפשר להמשיך את המלחמה.
ב-5 באוקטובר 1831, שארית הצבא הפולני של למעלה מ-20,000 איש חצו את גבול פרוסיה והניחו את נשקם בברודניצה במקום להיכנע לרוסיה. רק אדם אחד, קולונל בשם סטריינסקי, זכה בהבחנה המיוחדת של התמסרות לרוסיה.
בעקבות הדוגמה של דוברובסקי דור קודם לכן, הגנרל בם השתדל לארגן מחדש את החיילים הפולנים בפרוסיה ובגליציה ללגיונות ולהובילם לצרפת, אך ממשלת פרוסיה סיכלה את תוכניותיו. המהגרים עזבו את פרוסיה בקבוצות של בין חמישים למאה, ומסעם בנסיכויות הגרמניות השונות התקבל בהתלהבות על ידי האוכלוסיות המקומיות. אפילו ריבונים גרמנים כמו מלך סקסוניה, נסיכת ויימאר והדוכס מגותה היו שותפים להפגנת האהדה הכללית. רק על פי דרישותיה העיקשות מאוד של רוסיה נסגרו הוועדות הפולניות בכל רחבי גרמניה.