stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקה של האיטי
קריאולית האיטית בפוליטיקה של האיטי

צרפתית הייתה השפה העיקרית אצל הפוליטיקאים והמעמד הגבוה וכן גם בחוקה ובמסמכים מדיניים אחרים מאז התקופה הקולוניאלית, כאשר קריאולית האיטית זכתה ליחס נמוך של המעמד השליט במדינה. קריאולית האיטית היא שילוב של מבנים צרפתיים בסיסיים עם מילות הלוואה משמעותיות משפות אפריקאיות, והבדלים גדולים בדקדוק ובאיות.
יחסה הנמוך בפוליטיקה של הקריאולית ההאיטית יצר חסמים סוציו-אקונומיים עבור רוב המדינה, שדברה בעיקר רק קריאולית האיטית. כיום, כולם במדינה מדברים קריאולית. המעמד הגבוה והאנשים המשכילים דוברים הן צרפתית והן קריאולית. בהתאם לחוקת 1987 קריאולית וצרפתית הן השפות הרשמיות של האיטי. עם זאת, צרפתית היא עדיין השפה העיקרית הנלמדת בבתי הספר ומשמשת אותה בפוליטיקה. כאשר רק 2-5% דוברים את השפה הצרפתית. אנשים שאינם יודעים צרפתית, אין להם זכויות פוליטיות.
קריאולית האיטית וצרפתית אינן דומות מאוד, ולכן הרוב המכריע של האזרחים אינו יכול לתקשר עם מנהיגים בשפה שבחרו.
בעיה זו מחמירה עוד יותר בשל היעדר מערכת חינוך שיטתית. תוכניות אוריינות נכשלו בשנות השמונים וצרפתית היא עדיין השפה המשמשת להדרכת תלמידים. גם לאחר תוכניות האוריינות של שנות השמונים, 90% מהמורים, 10 שנים לאחר התוכניות, עדיין לא הצליחו לשלב באופן מלא את השפה הקריאולית ההאיטית במערכת החינוך. בעיה זו חוסמת רבים מההאיטים להשתתף בפוליטיקה של האיטי.
הערות שוליים

↑  en_2006-11-06 CPI 2006/2006/press_releases/latest news/news room, web.archive.org, ‏2009-08-14
↑  Haiti, Transparency.org (באנגלית)
↑  The Failed States Index 2013 | The Fund for Peace, web.archive.org, ‏2015-02-06
↑  French, U.S. troops fan out from Haiti’s capital, NBC News (באנגלית)
↑  "Strife-torn Haiti gets new prime minister". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-07-21. נבדק ב-2021-09-24.
1 2  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 134-2
1 2  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 134-1
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 136
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 134-3
↑  האיטי: מונה ראש ממשלה חדש שבועיים אחרי רצח הנשיא, באתר ynet, 20 ביולי 2021
↑  DJ Kamal Mustafa, Jovenel Moise Haiti President Killed at his Private Residence, Europe, Africa, Middle East, Tribune, Breaking News, World News, ‏7 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  התנקשות בקריביים: נשיא האיטי נרצח במעונו, באתר ynet, 7 ביולי 2021
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 155
↑  האיטי: מונה ראש ממשלה חדש שבועיים אחרי רצח הנשיא, באתר ynet, 20 ביולי 2021
↑  Caribbean Elections | Cabinet of Haiti, caribbeanelections.com
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 88
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 94-1
1 2  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 95
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 95-3
↑  חוקת האיטי משנת 1987, סעיף 92
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548228305171  LCCN: sh85058362
פיליפ חתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1886 Shemlan, לבנון 
 פטירה:  24 בדצמבר 1978 (בגיל 92) פרינסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, לבנון 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון, האוניברסיטה האמריקנית בביירות, אוניברסיטת יוטה, אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (1957) 
 
פיליפ ח'ורי חתי (בערבית: فيليب خوري حتي; 22 ביוני 1886 - 24 בדצמבר 1978) היה היסטוריון של האסלאם, חלוץ לימודי התרבות הערבית בארצות הברית.
ביוגרפיה

חתי נולד למשפחה מרונית בכפר בנפת עאליי במחוז הר הלבנון, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. למד בבית ספר פרסביטריאני ובאוניברסיטה האמריקנית בביירות. אחרי סיום לימודיו לימד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית בה לימד שפות שמיות וקיבל תואר דוקטור בשנת 1915. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה חזר לאוניברסיטה האמריקאית בביירות בה לימד עד שנת 1926. בשנת 1926 קיבל משרה באוניברסיטת פרינסטון, בה כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 1954 כפרופסור לספרות שמית ויושב ראש המחלקה לשפות אסיה. לאחר פרישתו לגמלאות עבר ללמד באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1944 העיד בפני ועדה של בית הנבחרים של ארצות הברית כנגד הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל בטענה שאין צידוק היסטורי למדינה כזאת. עדותו התפרסמה בעיתון ופתחה דיון פומבי בינו ובין אלברט איינשטיין ואריך קהלר.
בשנת 1945 יעץ למשלחת הערבית בוועידת ייסוד האו"ם בסן פרנסיסקו. בשנת 1946 הוא העיד בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל מטעם הצד הערבי וטען שאין ישות בשם "פלשתינה" ומעולם לא הייתה כזאת. לטענתו השטח שנקרא פלשתינה היה באופן היסטורי חלק מסוריה ושהצגת מפות של ארץ ישראל בפני התלמידים בבתי ספר דתיים נתנה להם את הרושם המוטעה שיש קשר בין היהודים וארץ ישראל. בנוסף טען שהציונות כופה על הערבים דרך חיים זרה להם לה הם מתנגדים ואשר הם לעולם לא יקבלו.
גורמים בימין בישראל נוהגים לצטט את חתי כאומר: "אדוני, אין דבר כזה היסטוריה פלסטינית. בהחלט לא!" כאסמכתא לטענתם שאין עם פלסטיני.
הערות שוליים

↑  Rowe, D. E.; Schulmann, R. J., (eds.) (2007). Einstein on politics. Princeton U. Press. pp. 315–316.
↑  אליקים העצני, דעה: הבלוף הפלסטיני, ערוץ 7, 5 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262639605171  PLWABN: 9810538098705606  BIBSYS: 90077161  BNE: XX933358  BnF: cb12183272d (data)  CANTIC: a10100738  CiNii: DA01872750  GND: 11886369X  ISNI: 0000 0001 2137 291X  LCCN: n79106196  LNB: 000194350  NDL: 00443439  NKC: pna20231180167  NLA: 36554805  NLG: 106488  NSK: 000055423  NTA: 068452942  RERO: 02-A000080689  SELIBR: 61068  SNAC: w6n58rpj  SUDOC: 030414563  TDVİA: hitti-philip-khuri  Trove: 1289544  VcBA: 495/170954  VIAF: 66510487   WorldCat (עם VIAF): 66510487 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פוליטיקה של ברזיל

שיטת הממשל הברזילאית היא רפובליקה פדרלית דמוקרטית, נשיאותית, ייצוגית. נשיא ברזיל הוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה, במערכת רב מפלגתית. הרשות המבצעת היא הממשלה, בעוד שהרשות המחוקקת היא שני בתי הקונגרס הלאומי של ברזיל. הרשות השופטת היא עצמאית ונפרדת מהרשות המבצעת והרשות המחוקקת. ברזיל מחולקת ל-26 מדינות, ולמחוז פדרלי.
היסטוריה חוקתית

ברזיל הייתה תחת שלטונה של כת צבאית רודנית בין 1964 ו-1985. בניגוד למשטרים רודנים אחרים באמריקה הלטינית, שמרה הכת הצבאית על קיום הבחירות, אך ארגנה את המערכת המפלגתית לפי רצונה, כך שתכלול רק שתי מפלגות, מפלגה התומכת בממשלה הצבאית, ואחרת, ששימשה כמקור משיכה למתנגדי המשטר.
המעבר האיטי לדמוקרטיה החל בשנות ה-70. בשנת 1982 נפתחה המערכת המפלגתית, והוכרז על בחירות חופשיות וישירות למושלי המחוזות וראשי הערים. משבר כלכלי בשנות ה-80 הביא לדרישה להגביר את הדמוקרטיה ולקיים בחירות חופשיות וישירות למשרת הנשיא בשנת 1984. בשנת 1985 העבירה הכת הצבאית מרצונה את כוחה לממשלה אזרחית, לאחר בחירות לא ישירות בהן נבחר טנקרדו נווס למשרת הנשיא. נווס מת בטרם הספיק לכהן כנשיא, ונשיאה הראשון של ברזיל הדמוקרטית שלאחר הכת הצבאית היה ז'וסה סארניי, שהיה חבר המפלגה התומכת במשטר הצבאי בקונגרס בזמן הדיקטטורה הצבאית.
הבחירות הדמוקרטיות הראשונות נערכו בשנת 1989 והעלו לשלטון את הנשיא פרננדו קולור דה מלו, איש הימין החדש שניצח את לואיז אינסיו לולה דה סילבה איש השמאל בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות. לאחר עלייתו לשלטון הסתבך דה מלו בשערוריית שחיתות, הנוגעת למימון מסע הבחירות, שהביאה להתפטרותו בשנת 1992 ולהחלפתו בסגנו, איתמר פרנקו. בשנת 1994 נבחר לנשיאות שר האוצר הפופולרי במשטרו של פרנקו, פרננדו אנריקה קרדוזו, שהביס בבחירות את לולה. בתקופת כהונת קרדוזו תוקנה החוקה על מנת לאפשר לנשיא ברזיל לכהן תקופת כהונה נוספת. בשנת 1998 נבחר שוב קרדוזו. בשנת 2002 נבחר לנשיאות לולה, לאחר שריכך את עמדותיו, והעמיד לצידו סגן מן המפלגה הליברלית, הימנית והמתונה.
כיום מיוצגות בשני בתי הקונגרס הלאומי של ברזיל חמש עשרה מפלגות. בברזיל נוהגים הפוליטיקאים להחליף מפלגות, כך שהייצוג היחסי של המפלגות בבתי הקונגרס משתנה ללא הרף.
חוקותיה של ברזיל

ברזיל קיבלה שבע חוקות:
חוקת 1824 - החוקה הברזילאית הראשונה, שנחקקה על ידי פדרו הראשון קיסר ברזיל. החוקה הגדירה את ברזיל כמונרכיה שושלתית וריכוזית. זכות ההצבעה ניתנה רק לבעלי הרכוש.
חוקת 1891 - הרפובליקה הוכרזה בברזיל ב-1889, אך החוקה התקבלה רק בשנת 1891. החוקה יצרה ברזיל פדרלית, דמוקרטית בהשפעת החוקה של ארצות הברית. נשים ואנשים שאינם יודעים קרוא וכתוב לא הורשו להצביע.
חוקת 1934 - בשנת 1930 עלה לשלטון הנשיא ז'טוליו ורגאס. ורגאס השעה את חוקת 1891, וכך נותרה המדינה ללא חוקה עד לשנת 1934. המהפכה החוקתית הייתה מרידת תושבי סאו פאולו בדרישה להשיב את החוקה. ורגאס דיכא את המרידה, אך הבין כי ישנו צורך בחוקה. החוקה הייתה חוקה מתקדמת, וכללה זכות בחירה לנשים. על פי החוקה נבחר ורגאס לנשיא על ידי האספה החוקתית לתקופה של ארבע שנים, שהחלה בשנת 1933.
חוקת 1937 - משטרו של ורגאס סבל מאי יציבות, וממרידות מן הימין ומן השמאל. בשנת 1935 דיכא ורגאס מרידה קומוניסטית. על פי החוקה של 1934 היה עליו לפנות את מקומו בינואר 1938. ורגאס החליט לחקוק חוקה חדשה, שהייתה בעלת אופי קורפורטיסטי, שאיפשרה את המשך כהונתו. המדינה שיצרה החוקה כונתה "המדינה החדשה".
חוקת 1946 - לאחר הדחתו של ורגאס בהפיכה צבאית, התקבלה חוקה חדשה ודמוקרטית. ברזיל בתקופה שבין 1945 להפיכה הצבאית בשנת 1964 מכונה "הרפובליקה השנייה".
חוקת 1967 - הפיכת הקצינים בשנת 1964 שהדיחה את הנשיא ז'ואו גולאר והעלתה לשלטון כת צבאית, הביאה לחקיקת "חוקים חוקתיים" חוקים שמעל לחוקה. בשנת 1967 אוחדו חוקים אלו לחוקה, שהייתה לא דמוקרטית ביסודה.
חוקת 1988 - המעבר למשטר דמוקרטי הגיע לשיאו עם חקיקת החוקה. החוקה היא דמוקרטית, וניסוחה רחב יותר מחוקות מדינות אחרות, ומתייחס לנושאים פרטניים יותר, כמיסוי ורווחה.
הרשות המבצעת

חוקת 1988 מעניקה סמכויות רחבות לממשלה הפדרלית, שבראשה עומד נשיא הנבחר לתקופה של ארבע שנים, וזכותו לשוב ולהיבחר לתקופה נוספת. הנשיא ממנה את הממשלה. ב-1 בינואר 2003 נכנסו לתפקידם הנשיא לואיז אינאסיו לולה דה סילבה וסגנו ז'וסה אלנסר גומז דה סילבה.
ניסיון במסגרת משאל עם שנערך ב-1993 להביא להחלפת המשטר הנשיאותי במשטר פרלמנטרי לא עלה יפה.
הרשות המחוקקת

ברזיל מחולקת ל-27 מחוזות אשר בכל אחד מתקיימת שיטת בחירות יחסית.
הקונגרס הלאומי של ברזיל מורכב משני בתים:
הבית העליון - הסנאט הפדרלי של ברזיל (Senado Federal) הכולל 81 מושבים, שלושה מושבים לכל מדינה בברזיל, ושלושה מושבים לנציגי המחוז הפדרלי של ברזיל, הנבחר לתקופת כהונה בת שמונה שנים, כאשר שליש מן הנציגים נבחר לאחר ארבע שנים, ושני שלישים לאחר ארבע שנים נוספות.
הבית התחתון - בית הנבחרים של ברזיל (Câmara dos Deputados) הכולל 513 מושבים, הנבחרים על פי גודל האוכלוסייה במדינות השונות, לתקופה בת ארבע שנים. לכל מדינה ייצוג בבית הנבחרים על פי גודל אוכלוסייתה, כאשר ישנו מספר מינימום של 7 נציגים לכל מדינה ומספר מקסימום של 80 נציגים.
שיטת ייצוג זו נותנת ייצוג לא פרופורציונלי לנציגי המדינות הקטנות, כאשר הדבר בולט במיוחד בסנאט. על פי חישוב שערך חוקר מדע המדינה האמריקני רוברט דאהל, בסוף שנות ה-80, קול ממוצע במדינת רוריימה בבחירות לסנאט שווה ל-276 קולות במדינת סאו פאולו.
מפלגות ובחירות

זכות הבחירה ניתנת לכל אזרח. בין גיל 16 לגיל 18 ולאחר גיל 70 ההצבעה היא זכות, ובין הגילאים 18 ו-70 (פרט לנכים ולמי שאינו יודע קרוא וכתוב) ההצבעה היא חובה.
בעלי תפקידים הנבחרים בבחירות ישירות, הנשיא, מושלי המדינות וראשי הערים נבחרים בבחירות בנות שני סיבובים. אם אף מועמד אינו זוכה לרוב, שני המועמדים שקיבלו את מירב הקולות בסיבוב הראשון מתמודדים בשנית. הנציגים לסנאט וראשי ערים בהן פחות מ-400,000 תושבים נבחרים בבחירות בנות סיבוב אחד בהן זוכה המועמד שקיבל את מספר הקולות הגדול ביותר. הנציגים לבית הנבחרים ולמועצות הערים נבחרים בבחירות יחסיות על פי מפתח מפלגתי.
מדינות ורשויות מקומיות

ברזיל מחולקת למספר תת-יחידות בעלות אוטונומיה בתחומים מסוימים, למדינות ולרשויות מקומיות.
מדינות ורשויות מקומיות > המדינות

מדינות ברזיל הן יחידות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי הכוללות רשויות ממשל משלהן, ואוטונומיה כלכלית יחסית. למדינות מערכת של סמלים ודגלים בדומה למערכת של הפדרציה, ברזיל. על אף האוטונומיה הניתנת לכל מדינה, שיטת הממשל במדינות זהה לזו של הפדרציה, כפי שקובעת החוקה. על פי החוקה למדינות מערכת מיסוי משלהן, והבחירות במדינות נערכות אחת לארבע שנים,
ראש הרשות המבצעת במדינות הוא המושל (Governador), ו"שרי" ממשלתו הם ה"מזכירים" (Secretários). לכל מדינה "מועצה מחוקקת", ובית משפט משלה. המושלים וחברי המועצות נבחרים, אך השופטים ממונים על ידי המושל. החוקה של 1988 מעניקה למדינות את מידת האוטונומיה הרבה ביותר בברזיל מאז ימי "הרפובליקה הראשונה" (1891–1930). כתוצאה מכך רב כוחם של מושלי המדינות, ולרוב המועמדים לנשיאות הם מושלי מדינות.
כל אחד מ-27 המושלים חייב להשיג יותר מחצי מהקולות, בסיבוב ראשון או בסיבוב שני. בניגוד לרמה הפדרלית, המועצה המחוקקת כוללת בית אחד, אך חבריה נבחרים באופן דומה. בחירות ברמת המדינה מתרחשות בה בעת עם הבחירות לנשיאות ברזיל ולקונגרס. ב-2002 נבחרו למשרת המושל מועמדים משמונה מפלגות שונות, ונציגי 28 מפלגות מיוצגות במועצות המחוקקות של המדינות.
מדינות ורשויות מקומיות > רשויות מקומיות

ברזיל מבחינה בין "ערים" ו"עיירות". ל"ערים" יש בית משפט משלהן, ואילו עיירות אינן זוכות לכך.
הרשות המקומית היא שטח הכולל מרחב עירוני אחד, על שמו קרויה הרשות, ומרחבי משנה, "מחוזות", הכוללים אזורים כפריים או אזורים עירוניים קטנים יותר. מושב הרשות הוא באזור העירוני המאוכלס ביותר. כאשר מחוז גדל, ניתן לפצל אותו מן הרשות אליה הוא שייך.
הרשות המקומית היא אוטונומית באופן יחסי. יש לה "חוקה" משלה המכונה "חוק אורגני", המאפשרת לה לגבות מיסים וארנונות, לקיים כוח משטרה משלה, להעביר חוקי עזר בכל עניין שאינו סותר את חוק המדינה וחוק הפדרציה, ולקבוע סמלים משלה כדגל, המנון או סמל. לא כל הרשויות המקומיות מממשות את מלוא האפשרויות הניתנות להן בחוק, רק למספר מועט של רשויות יש כוח שיטור עירוני משלהן, חלקן אינן עוסקות בגביית מיסים, ולחלקן אין דגל, על אף שלכולן יש סמל.
ראש הרשות העירונית הוא "הנציב" (prefeito) הנבחר, ולכל רשות מקומית בית נבחרים משלה. ברשויות להן יותר מ-200,000 תושבים, הנציב חייב להיבחר על ידי יותר מ-50% מן הקולות הכשרים.
הרשויות נבדלות זו מזו בשטחן ובאוכלוסייתן. הרשות המקומית של העיר אלטמירה במדינת פארה היא גדולה יותר מרוב מדינות העולם. לעשרות רשויות מקומיות בברזיל אוכלוסייה של יותר ממיליון נפשות.
מדינות ורשויות מקומיות > המחוז הפדרלי

המחוז הפדרלי של ברזיל הוא יחידה אוטונומית שאינה מדינה או רשות מקומית. במבנהו קרוב המחוז לרשות מקומית, והוא כולל את מושב המחוז בעיר ברזיליה, ומספר מחוזות משנה עירוניים קרובים, בהן שולט מושל המחוז.
הרשות השופטת

החוק הברזילאי לקוח מן המשפט האזרחי הפורטוגזי ומבוסס על חקיקה, ולאחרונה על תקדים. חוקת ברזיל קובעת כי מערכת המשפט מחולקת בין מערכת המשפט של המדינות, והמערכת הפדרלית, כאשר לכל מערכת סמכות עניינית שונה. בית המשפט העליון עוסק בערעורים, וכן בפרשנות החוקה.
הרשות השופטת > המערכת המשפטית במדינות

הארץ מחולקת למחוזות שיפוטיים, הכוללים רשות מקומית אחת או יותר. בכל מחוז בית משפט אחד או יותר מן הערכאה הראשונה. ישנם בתי משפט מיוחדים הדנים בעניין משפחה, או בפשיטת רגל. על קביעתם של בתי משפט אלו ניתן לערער לבתי משפט מן הערכאה השנייה. בדרך כלל יושב בדין שופט אחד. המשפט משתמש במושבעים רק במקרים של עבירות פליליות הכוללות פגיעה בגופו של אדם.
בכל מדינות ברזיל קיים בית משפט של ערעור, הקרוי "טריבונל הצדק", המשמש כערכאה עליונה. בבית משפט זה יושבים בדין שלושה שופטים בכל דיון.
הרשות השופטת > המערכת המשפטית הפדרלית

ברזיל מחולקת לחמישה אזורים, הכוללים מדינה אחת או יותר. כל אזור כולל מחוזות שיפוט, היכולים לחפוף את מחוזות השיפוט של בתי המשפט של המדינות.
במחוזות השיפוט ישנם בתי משפט פדרליים של הערכאה הראשונה, וטריבונל פדרלי המשמש כערכאת ערעור. ישנה מערכת פדרלית נפרדת של בתי דין לעבודה.
הרשות השופטת > בית המשפט העליון

ישנם שני בתי משפט עליונים מלפניהם יוצאים פסקי דין חלוטים בתביעות אזרחיות ופליליות. בית המשפט העליון לצדק, ובית המשפט העליון הפדרלי.
בית המשפט העליון לצדק מוסמך להפוך פסיקה של בית משפט מן הערכאה השנייה המנוגד לחוק פדרלי, או לפסיקת בית משפט אחר מן הערכאה השנייה הנוגעת לאותו חוק פדרלי. ישנם בתי משפט מקבילים העוסקים בדיני עבודה, דיני הבחירות והמשפט הצבאי.
בית המשפט העליון הפדרלי מעניק סעד במקרים בהם פסיקתה של הערכאה השנייה נוגדת את החוקה, וכן סעד מסוג הביאס קורפוס. בסמכותו לבחון את פסיקתו של בית המשפט העליון לצדק.
בתי משפט אלו אינם בוחנים ראיות אלא בוחנים את התאמת פסקי הדין של הערכאות הנמוכות יותר לחוקים הפדרליים ולחוקה, וזאת פרט למקרה בו מתבקש סעד הבאס קורפוס.
בניין הקונגרס הלאומי של ברזיל בבירה ברזיליה
אספת הקונגרס הלאומי של ברזיל
פיליפ חביב

פיליפ חביב (באנגלית: Philip Charles Habib;‏ 25 בפברואר 1920 - 25 במאי 1992) היה דיפלומט אמריקאי ממוצא לבנוני אשר נודע בזכות שליחויותיו הדיפלומטיות בווייטנאם, קוריאה הדרומית, והמזרח התיכון. במאמר שהתפרסם לאחר שנודע על מותו, הוא תואר בניו יורק טיימס כ"דיפלומט המקצועי הבולט ביותר בדורו בארצות הברית".
חייו

חביב נולד בברוקלין וגדל בשכונת בנסונהורסט למשפחה לבנונית, מרונית. הוא עבד כפקיד משלוחים בטרם החל בלימודי תואר ראשון בפקולטה למדעי יערנות באוניברסיטת איידהו, אותם סיים בשנת 1942. עם סיום לימודיו הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת עד לשנת 1946. הוא השתחרר בדרגת קפטן. לאחר שחרורו סיים בשנת 1952 דוקטורט בכלכלת חקלאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עוד במהלך לימודיו, לאחר שקרא באקראי מודעה באשר לבחינות הכניסה לשירות במחלקת המדינה של ארצות הברית ניגש לבחינה ועמד בה.
בשנת 1949 החל בעבודתו בשרות החוץ של מחלקת המדינה ונשלח, בין השאר, לקנדה, ניו זילנד, קוריאה הדרומית, סומליה, ודרום וייטנאם. בין השנים 1967–1969 שימש כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני מזרח אסיה והאוקיינוס השקט והיה חבר במשלחת האמריקאית לשיחות השלום עם וייטנאם בשנת 1968. בין השנים 1971–1974 שימש כשגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית. בין השנים 1974–1976 שימש כעוזר מזכיר המדינה לענייני מזרח אסיה והאוקיינוס השקט, ובין השנים 1976–1978 כתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים, אותה עת שימש כמתווך הראשי בשיחות השלום בין ישראל למצרים אשר נחתמו בהסכמי קמפ דייוויד.
בשנת 1978 פרש חביב משירות החוץ לאחר שסבל מהתקף לב שלישי וקיבל משרת הוראה באוניברסיטת מישיגן, אולם שב לפעילות דיפלומטית בשנת 1979, תחילה כיועץ מיוחד, ובשנת 1981, כשליח מיוחד של הנשיא רונלד רייגן בניסיון לפתור את משבר מלחמת האזרחים בלבנון. חביב תיווך בהשגת ההסכם מיום 12 באוגוסט 1982, שאיפשר את נסיגת אנשי הארגון לשחרור פלסטין מביירות, בעיצומה של מלחמת לבנון הראשונה. על מאמציו בלבנון הוענקה לו בשנת 1982 מדליית החירות הנשיאותית.
בתחילת 1986 נשלח חביב לפיליפינים כדי לשכנע את פרדיננד מרקוס לוותר על השלטון. בחודש מרץ 1986 מינה אותו הנשיא רייגן כשליח מיוחד למרכז אמריקה במטרה לקדם אינטרסים אמריקאים במאבק בניקרגואה.
בשנת 1992, בעודו נופש בצרפת, הוא סבל התקף לב נוסף ונפטר. בשנת 2002 התפרסמה ביוגרפיה על חביב המתמקדת במאמצי התיווך שלו בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. בשנת 2006 הונצח חביב על בול דואר אמריקאי, בסדרה המנציחה דיפלומטים אמריקאים. בית שגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית, שאת בנייתו יזם, נקרא "בית חביב".
לקריאה נוספת

John Boykin, Cursed is the Peacemaker: The American Diplomat versus the Israeli General, Beirut 1982. Applegate Press 2002. ISBN 0971943206
הערות שוליים

↑  Habib Remembered As a Blunt Diplomat Who Defied Cliches. New York Times, June 11, 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262383505171  BnF: cb14512633w (data)  GND: 1169871526  ISNI: 0000 0000 7843 6446  LCCN: n94068237  NARA: 10575815  SNAC: w61v5r2n  SUDOC: 086029584  VIAF: 97878217   WorldCat (עם VIAF): 97878217 
פיליפ חביב צועד עם הנשיא רונלד רייגן בבית הלבן, 1982
פיליפ חביב בחברת אחיינו
פלאסה דה קולון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  כריסטופר קולומבוס 
 מיקום:  Almagro 
 מדינה:  ספרד 
 קואורדינטות:  40°25′30″N 3°41′22″W﻿ / ﻿40.424925°N 3.6894388888889°W﻿ / 40.424925; -3.6894388888889
  (למפת מדריד מוגדלת) פלאסה דה קולון(למפת מדריד רגילה) פלאסה דה קולון
 
פסלו של כריסטופר קולומבוס בכיכר
פלאסה דה קולון (בספרדית Plaza de Colón) היא כיכר מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד. הכיכר נקראת על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ששמו בספרדית הוא כריסטובל קולון (Cristóbal Colón).
מיקום הכיכר

הכיכר ממוקמת ברובע אלונסו מרטינז במרכז מדריד, וניצבת על הציר החוצה את העיר מצפון לדרום. בדרומה של הכיכר נמצאות שדרת רקולטוס ואחריה שדרת פראדו ובצפונה של הכיכר מתחילה שדרת קסטיאנה. ממול הכיכר ומעבר לשדרה, ממוקמים מגדלי קולון.
אנדרטות בכיכר

בצד הכיכר הקרוב לשדרת קסטיאנה, מוצב פסל בדמותו של כריסטופר קולומבוס על עמוד אבן גבוה. הפסל מצביע לכיוון מערב, ככל הנראה בשל הכיוון אליו שט קולומבוס לאיים הקריביים. בצדה של הכיכר הרחוק מהשדרה מוצבים מספר פסלי בטון קטנים, עליהם מוטבעים ציטוטים מפי פילוסופים ומנהיגים ספרדים.
פרנץ מזאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1860 ניראצ'אד, הונגריה 
 פטירה:  2 ביולי 1927 (בגיל 67) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
פֶרֶנְץ מֶזֶאִי (במקור גרינפלד, בהונגרית: Mezey Ferenc; ניראצ'אד, 5 בפברואר 1860 – בודפשט, 2 ביולי 1927) היה הונגרי-יהודי, דוקטור למשפטים, עורך דין, עורך עיתון. הוא היה דודו של עורך הדין והמשורר שאנדור מזאי.
חייו

מזאי בא ממשפחה יהודית, בנם של אלברט מזאי (גרינפלד) ורוזה פאביאן. הוריו הועידו אותו להיות רב, אך הוא נכנס לתחום המסחר והגיע לבנק. עם זאת, הוא לא אהב את הקריירה הזו ולכן עבר לאוניברסיטת פשט ולמד שם משפטים. הוא סיים את הדוקטורט במשפטים, ואחר כך את בחינות לשכת עורכי הדין והפך לעורך דין מתמחה בבודפשט. באותה עת הכין את הקרקע לעיתונים, מגזינים וכתבי כת יהודיים ולקבלת היהודים לתוך החברה ההונגרית והיה מזכיר התנועה. יחד עם יוז'ף באנוצי הקים את האגודה הספרותית היהודית-הונגרית בשנת 1894 ובמשך שנתיים היה המזכיר ועורך ספר השנה שלה. הוא היה פעיל בענייני התרבות של הקהילה היהודית. משנת 1889 היה היועץ המשפטי והמזכיר של אגודת הצדקה היהודית החברה קדישא, והפך את המוסד למשמעותי, ארגן את ניהולו את האדמיניסטרציה שלו וזכה להרבה כבוד בתחום הצדקה הציבורית על ידי הקמת מוסדות עשירים. הוא היה המזכיר של הקהילה היהודית (הגדולה והחשובה) של רובע 6, ושל הקרן הציבורית הלאומית היהודית. בית האבות היהודי פותח על ידו על בסיס רחב יותר, וביוזמתו הוקמו בית לסיעודיים ובית החולים היהודי. בהמשך נבחר על ידי הקהילה כסגן נשיא בכיר, עד פרישתו ממשרה זו בשנת 1916. לפני כן בשנת 1902 מונה למזכיר הלשכה הלאומית על ידי שר התרבות, זאת בתקופת נשיאותו בלשכה של עורך הדין והעיתונאי מור מזאי, הוא הפך תחילה לסגן נשיא הלשכה, ומשנת 1925 ליו"ר פעיל. בנוסף, שימש בוועדת ההיגוי של בית המדרש לרבנים בבודפשט משנת 1905, ומשנת 1914 היה נשיא, ויו"ר ועד המנהל של מועצת "המכון הארצי להכשרת מורים יהודים". הוא הניח את היסודות להקמת פנימייה להכשרת רבנים ומורים. בין השנים 1884–1891 היה העורך משותף של כתב העת סקירה יהודית-הונגרית עם יוז'ף באנוצי ואחר כך עם לאיוש בלאו. הוא קיבל דרגת "יועץ המלכותי" כהוקרה לפועלו. הוא היה ממקימי המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי שנפתח ב -1916. מזאי עסק גם בכתיבה ספרותית. סיפוריו הקצרים הופיעו בשם "רישומים מהחיים היהודיים ההונגריים". מותו נגרם כתוצאה ממחלת כליות כרונית והוא הובא למנוחת עולמים ב -4 ביולי 1927 בהבעת צער בלתי מחולקת של כל יהדות הונגריה.
בשנות לימודיו כסטודנט כתב בעיתונות ערי השדה, לימים כתב מאמרים בכתבי עת משפטיים מקצועיים כמו "כתב העת למדעי המשפט" (1888). הוא היה כאמור בבין מקימי ה"סקירה יהודית-הונגרית" וערך אותו בין השנים 1891–1895, שם פורסמו מאמריו תחת שמות בדויים של פרנץ קובץ' ואימרה קרשי.
ראו גם

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–2002.
Emlékkönyv a Ferenc József Országos Rabbiképző Intézet ötvenéves jubileumára 1877-1927. 1-2. köt. Kiadják Blau Lajos, Hevesi Simon, Friedman Dénes. Bp., 1927.
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Bp., 1938-1939. Budai-Bernwaliner József ny.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Bp., Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004.
לקריאה נוספת

חייהם של סופרים הונגרים. פרנץ מזאי. Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái VIII. (Löbl–Minnich). Budapest: Hornyánszky. 1902.
לקסיקון יהודי הונגרי. פרנץ מזאי. Magyar zsidó lexikon
פרנץ מזאי במוזאון לספרות פטפי Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusába
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 957/1927. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301407805171  GND: 1103535013  ISNI: 0000 0000 6867 4344  LCCN: no2020141803  VIAF: 98426600   WorldCat (עם VIAF): 98426600
פיטר לנדין

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1930 שפילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 ביוני 2009 (בגיל 78) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קלייר קולג'  בית הספר אדוארד השביעי 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון 
 
פיטר ג'ון לנדין (באנגלית: Peter John Landin; ‏5 ביוני 1930 - 3 ביוני 2009) היה מדען מחשב בריטי. הוא היה מהראשונים להסיק כי תחשיב למדא יוכל לשמש במידול שפות תכנות, תגלית שהשפיעה על פיתוחם של תכנות פונקציונלי וסמנטיקה של התכנות.
ביוגרפיה

פיטר ג'ון לנדין נולד בשפילד ב-5 ביוני 1930. הוא למד מתמטיקה בקלייר קולג', אוניברסיטת קיימברידג' וסיים את התואר הראשון לאחר שנתיים. לאחר סיום הלימודים עבד בחברת English Electric, שם סייע בפיתוח מחשב ה-DEUCE.
בשנת 1960 נישא להנה. באותה השנה החל לעבוד כעוזר מחקר של כריסטופר סטרייצ'י, על מנת שיכתוב מהדר שיתרגם את שפת התכנות "Autocode" אל מחשב ה-"Orion" של חברת פרנטי. על אף שלא כתב את המהדר, כמה מהרעיונות שהציג בתקופה זו הפכו לבסיסיים בכתיבת מהדרים, ואף מהווים מיסודות שפת התכנות JavaScript, עליה מבוססת הרשת הכלל-עולמית.
בשנת 1964 עבר לארצות הברית, ועבד עבור UNIVAC עד 1966 ולאחר מכן עבור המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1967 הוא חזר לאנגליה והחל לעבוד באוניברסיטת מלכת מרי בלונדון, שם הועסק עד שיצא לגמלאות. בשנת 2012 נקראה קתדרה למחשבים באוניברסיטה זו על שמו.
לנדין היה מעורב בפיתוח שפת תכנות ALGOL בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא המציא את המושג ממתק תחבירי ושפת תכנות ISWIM.
לנדין היה ביסקסואל, ובשנת 1973 נפרד מאשתו. הוא היה אקטיביסט למען זכויות להט"ב, ואף נעצר מספר פעמים בהפגנות בהם השתתף.
ב-3 ביוני 2009 הלך לנדין לעולמו לאחר שחלה בסרטן הערמונית.