stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב ים האלמוגים
הקרב > קרב נושאות המטוסים, יום 2 > תקיפת נושאות המטוסים היפניות

בשעה 06:15, 8 במאי, שיגר הארה שבעה מפציצי טורפדו למשימת סיור, אליהם הצטרפו מטוסים מטולאגי ומרבאול. זמן קצר לאחר מכן, שיגר גם פלטצ'ר 18 מפציצים למשימת סיור. במהלך הלילה חלפו ענני הגשם ועברו לאזור בו שהו נושאות המטוסים היפניות, כך שבבוקר 8 במאי נהנו היפנים מחסות הגשמים, ואילו האזור בו פעל כוח משימה 17 היה נקי מעננים. בשעה 08:20 זיהה מפציץ צלילה מלקסינגטון את נושאות המטוסים היפניות, ושתי דקות לאחר מכן, זיהו הטייסים היפנים את כוח משימה 17. שני הכוחות היו מרוחקים כ-210 מילים ימיים זה מזה.
בשעה 09:00 המריאו מיורקאטון שישה מטוסי קרב, 24 מפציצי צלילה ותשעה מפציצי טורפדו, ובשעה 09:25 המריאו מלקסינגטון תשעה מטוסי קרב, 15 מפציצי צלילה ו-12 מפציצי טורפדו. באותה עת, המריאו מנושאות המטוסים היפניות 18 מטוסי קרב, 33 מפציצי צלילה ו-18 מפציצי טורפדו, ועשו דרכם לכוח משימה 17. שני הצדדים פנו זה אל זה וסגרו את המרחק על מנת לקצר את זמן הטיסה של מטוסיהם.
מפציצי הצלילה של יורקטאון היו הראשונים להגיע לנושאות המטוסים היפניות בשעה 10:32. באותה עת היה המרחק בין שתי נושאות המטוסים כעשרה קילומטרים, וזואיקאקו הייתה חבויה תחת מעטה עננים, בעוד ששוקאקו נצפתה בבירור. ההתקפה על שוקאקו החלה ב-10:57, ושני מפציצי צלילה פגעו בנושאת המטוסים עם פצצות בנות 450 קילוגרם, שגרמו לנזק כבד לסיפון ההמראה, וסיכלו את יכולת נושאת המטוסים לשגר מטוסים נוספים. מפציצי הטורפדו האמריקנים החטיאו כולם את מטרתם.
בשעה 11:30 החלו המטוסים מלקסינגטון לתקוף, ושוקאקו ספגה פגיעה נוספת של פצצה בת 450 קילוגרם, שהסבה נזק נוסף. במקביל, ניסו שאר המפציצים לתקוף את זואיקאקו, אך לא הצליחו לפגוע בשל מעטה העננים שסוכך עליה.
בסך הכל, ספגה שוקאקו שלוש פגיעות: בצד השמאלי הקדמי של סיפון ההמראה, בצד הימני האחורי של סיפון ההמראה, ובצד ימין של הגשר. למרות שנושאת המטוסים לא הייתה בסכנת שקיעה, למעשה נמנעה ממנה היכולת לשגר ולקלוט מטוסים, ובנוסף 109 ממלחיה נהרגו ו-114 נוספים נפצעו. לפיכך הורה טקאגי למפקד האונייה, קפטן טקצוגו ג'וג'ימה, להעביר את מטוסיו לזואיקאקו ולפרוש מהקרב, ובשעה 12:10 החלה השוקאקו לעשות דרכה חזרה ליפן.
הקרב > קרב נושאות המטוסים, יום 2 > תקיפת נושאות המטוסים האמריקניות

בשעה 10:55 זיהה המכ"ם של לקסינגטון את גל התקיפה היפני בטווח של 68 מילים ימיים, ופלטצ'ר הזניק תשעה מטוסי קרב ליירטו. בשל אבדות המטוסים ביום הקודם, לא היו בגל התקיפה מספיק מפציצי טורפדו כדי לערוך מתקפה מלאה, ולכן את לקסינגטון תקפו 14 מפציצים, ואת יורקטאון תקפו ארבעה בלבד. כל ארבעת הטורפדו החטיאו את יורקטאון, אך שני טורפדו פגעו בלקסינגטון בצידה הימני בשעה 11:20. הטורפדו הראשון גרם לזעזוע שסדק את מכלי דלק המטוסים, והביא להתפזרות אדי דלק בחלל האונייה. הטורפדו השני גרם להשבתת מספר דוודים, אך הדבר לא השפיע על מהירות ההפלגה במידה רבה.
דקות ספורות לאחר מכן פגעו בלקסינגטון שתי פצצות שהטילו מפציצי צלילה, והציתו שרפות, אך צוות בקרת הנזקים השתלט עליהן במהרה. בשעה 11:27 פגעה ביורקטאון פצצה ממפציץ צלילה, שחדרה מבעד לסיפון ההמראה והתפוצצה ארבע קומות מתחת, במחסן המטוסים. פצצה נוספת שנחתה בקרבת נושאת המטוסים הסבה נזק לגוף האונייה וגרמה לפליטת דלק. בשעה 12:00 הסתיימה ההתקפה ומטוסי שני הצדדים עשו דרכם חזרה.
הקרב > קרב נושאות המטוסים, יום 2 > הערכת מצב ונסיגה

מטוסי שני הצדדים שבו ונחתו על נושאות המטוסים בשעות הצהריים המוקדמות. על אף הנזקים שספגו, יכלו יורקטאון ולקסינגטון לקלוט את המטוסים, והטייסים ששבו דיווחו לפלטצ'ר שהסבו נזק כבד לנושאת מטוסים אחת, אך שהשנייה לא ניזוקה. לעומת זאת, שתי נושאות המטוסים שלו נפגעו, אם כי עדיין היו כשירות, אך אובדן המכלית נאושו העיב על המשך הפעילות בשל מחסור בדלק.
בסביבות השעה 14:30, לאחר שנחתו הטייסים היפנים ודיווחו שטיבעו שתי נושאות מטוסים אמריקניות, הודיע הארה לטקאגי שברשותו רק 24 מטוסי קרב, תשעה מפציצי צלילה ושישה מפציצי טורפדו, כוח לא מספיק כדי לתקוף את הכוח האמריקני, וגם לא כדי לחפות על הנחיתות בפורט מורסבי. בנוסף, מאז שנכנס לים האלמוגים לא תדלק כוח נושאות המטוסים היפני, והדלק אזל והלך ממכלי אוניותיו. אינואואה, שידע שכוח משימה 17.3 עדיין באזור, לא רצה לחשוף את כוח הנחיתה שלו ללא חיפוי אווירי, ולכן הודיע בשעה 22:00 על דחיית מבצע MO ל-3 ביולי, והורה לכוחותיו להפליג לצפון איי שלמה, ולפתוח במבצע RY. באותו ערב החלה זואיקאקו לעזוב את ים האלמוגים והפליגה לרבאול.
בשעה 12:47 אירע בלקסינגטון פיצוץ עז, שנגרם ככל הנראה מניצוץ ממנוע חשמלי שהצית את אדי הדלק שהתפזרו באונייה. בפיצוץ נהרגו 25 אנשי צוות ושריפה עזה החלה להתלקח בחדר ההגאים. בשעה 14:42 אירע פיצוץ עז נוסף, שהצית דלקות נוספות. סדרה נוספת של פיצוצים זעזעה את כל האונייה והאש יצאה מכלל שליטה, ובשעה 17:07 ניתנה הפקודה לנטוש את נושאת המטוסים. לאחר שנמשו כל הניצולים, שיגרה המשחתת "פלפס" חמישה טילי טורפדו לכיוון לקסינגטון, ובשעה 19:52 שקעה נושאת המטוסים, יחד עם 216 מאנשי צוותה. בנקודה זו היה ברור לפלטצ'ר שהוא נמצא בנחיתות מספרית לעומת נושאות המטוסים היפניות, ולאחר שהצליח בהשגת היעד האסטרטגי, כלומר הדיפת ניסיון הפלישה לפורט מורסבי, החליט לסגת משדה הקרב. בשעות הערב הורה נימיץ לכוח משימה 17 לצאת מים האלמוגים ולשוב לפרל הארבור.
תוצאות הקרב

בחצות, 9 במאי, למרות הדיווחים על טיבוע שתי נושאות מטוסים של האויב, הפך יממוטו את פקודת הנסיגה של אינואואה, והורה לכל הכוחות לאתר את שאר כוחות האויב ולהשמידם, וכן להשלים את הפלישה לפורט מורסבי. אינואואה הורה לטקאגי ולגוטו לרדוף אחר כוח משימה 17, אך בשל הצורך בתדלוק, פתחו היפנים במרדף רק בשעות הערב המאוחרות. אולם, בבוקר אותו היום פנה כוח משימה 17 מזרחה ויצא מים האלמוגים, דרומית לקלדוניה החדשה. כוח משימה 17.3 של קרייס, המתין באזור עד שעה 01:00, 10 במאי, ומשלא קיבל כל דיווח מפלטצ'ר ומשהאוניות היפניות לא נצפו עוד, הסיק קרייס שהקרב תם, והפליג לאוסטרליה.
מטוסי חיפוש יבשתיים סייעו לטקאגי לאתר את כוח משימה 17 בבוקר 10 במאי, אך כאמור, כל הכוחות האמריקנים כבר יצאו מים האלמוגים בשעה זו. בשעה 12:00 הורה טקאגי על הפסקת החיפושים, ופנה לרבאול. יממוטו אישר את הנסיגה, והורה לזואיקאקו לשוב ליפן כדי לחדש את כוח האוויר שלה. בשעות הצהריים של 11 במאי, זיהה מטוס סיור PBY קטלינה את שבר המכלית נאושו, בעודו צף, ועליו ניצולים. המשחתת "הנלי" הגיעה לאזור וחילצה 109 ניצולים מנאושו ו-14 ניצולים מסימס, ולאחר מכן טיבעה את השבר באמצעות טורפדו.
ב-11 במאי החל מבצע RY, עם צאת כוח הפלישה מרבאול, תחת פיקודו של אדמירל משנה שימה, אך ב-12 במאי, בשעה 04:52, זיהתה הצוללת האמריקאית "S-42" את הכוח ושיגרה טורפדו אל המקשת "אוקינושימה", שהייתה אוניית הדגל של הכוח, וטיבעה אותה. בעקבות ההתקפה נדחה מבצע RY ל-17 במאי. במקביל, הגיע כוח המשימה 16, בפיקודו של תת-אדמירל הלסי, לדרום האוקיינוס השקט כדי למנוע מהיפנים לכבוש את נאורו ואת אושן. נימיץ, שבידיו היה מידע מודיעיני לגבי התוכנית היפנית לקרב מידוויי, נקט בתחבולה, וב-14 במאי הורה להלסי לחשוף את נושאות המטוסים שלו בפני מטוסי הסיור היפנים, ולאחר מכן לשוב מיד לפרל הארבור. בשעה 10:15 בבוקר המחרת איתר מטוס סיור מטולאגי את כוח משימה 16 445 מילים ימיים מזרחית לאיי שלמה. התחבולה צלחה בשני אופנים: ראשית, היפנים חששו לחשוף את כוחות הנחיתה שלהם להתקפות אוויריות מנושאות המטוסים האמריקניות, ולכן דחו את מבצע RY למועד מאוחר יותר ושבו לרבאול. שנית, איתורן של נושאות המטוסים האמריקניות באיי שלמה יום לפני שובן לפרל הארבור, גרם למודיעין היפני להאמין שהן פועלות באזור, ולא תוכלנה להשתתף בקרב מידוויי. למעשה, ארבעה ימים לאחר מכן, עשה כוח משימה 16 את דרכו לפרל הארבור, אליה הגיע ב-26 במאי, יום לפני הגעת היורקטאון.
שוקאקו הגיעה למספנת הצי בקורה ב-17 במאי, וזואיקאקו הצטרפה אליה ב-21 במאי. מודיעין האותות האמריקני ידע על מסעה של זואיקאקו, והציב שמונה צוללות בנתיב המשוער שלה, אולם נושאת המטוסים היפנית חמקה מגילוי. המטה הכללי של הצי סבר שיידרשו חודשיים עד שלושה חודשי תיקונים והכשרת צוותי אוויר חדשים בטרם תוכלנה נושאות המטוסים לפעול שוב. כך נמנע מהצי המשולב השימוש בשתי נושאות המטוסים במבצע כנגד מידוויי שעמד לצאת לפועל מספר ימים לאחר מכן. בסופו של דבר, שבו שוקאקו וזואיקאקו לצי המשולב ב-14 ביולי, והשתתפו במספר קרבות כנגד נושאות המטוסים האמריקניות.
השלכות הקרב > שיטת לחימה חדשה

קרב ים האלמוגים היה הקרב הימי הראשון בהיסטוריה בו אף אונייה לא הגיעה לטווח ראייה מאוניות האויב, או ירתה עליהן. תחת זאת, היוו מטוסי נושאות המטוסים את הזרוע הארטילרית של יחידות השטח, והמפקדים משני הצדדים נאלצו להסתגל לשיטת לחימה בה לא היה להם כל ניסיון. ההיסטוריון וילמוט כתב שהמפקדים התמודדו עם תקשורת לקויה במצבים בהם גבולות שדה הקרב היו גדולים מכל קרב ימי קודם, אך המהירות בה התרחשו האירועים גברה עוד יותר, ולפיכך התקצרו זמני קבלת ההחלטות. בשל מהירות קבלת ההחלטות שנדרשה, ניצבו היפנים בעמדת נחיתות בשל ריחוקה של רבאול, ממנה פיקד אינואואה על המבצע, מאזור הקרבות, וקשיי התקשורת הכרוכים בכך. פלטצ'ר, לעומתו, נכח בזירת הקרב, וקיבל החלטות זמן קצר לאחר שהגיע אליו ישירות דיווחי התצפית.
צוותי האוויר היפניים עלו על מקביליהם האמריקנים במהלך הקרב, התקפותיהם על נושאות המטוסים האמריקניות ב-8 במאי היו מתואמות יותר, והם השיגו תוצאות טובות יותר עם מספר דומה של מטוסים. למרות זאת, סבלו היפנים משיעור אבדות גבוה יותר - 90 אנשי צוות לעומת 35 אנשי צוות אמריקנים. הכוח האווירי היפני, שצבר ניסיון רב לפני קרב ים האלמוגים, עמד בפני שחיקה שנבעה מתוכנית הכשרת צוותי האוויר היפנית - הטייסים המוכשרים ביותר נשארו בשירות מבצעי, תחת שיעברו לבסיסי הדרכה ויסייעו בהכשרת הדור החדש של טייסי נושאות מטוסים. בקרב ים האלמוגים החלה השחיקה הראשונית של צוותי אוויר אלה, שהידרדרה במהלך החודשים הבאים, והגיעה לשיאה באוקטובר 1942.
למרות שהאמריקנים תפקדו באופן פחות טוב ממקביליהם, הם למדו משגיאותיהם ושיפרו את טקטיקת נושאות המטוסים שלהם וציודן, שיפרו את תאום ההתקפות האוויריות והתקפות טורפדו, וכן שיפרו את טקטיקת הגנת הנ"מ, שיפורים שבאו לידי ביטוי בקרבות מאוחרים יותר. בקרב זה סייע המכ"ם לאמריקנים, אם כי בצורה מוגבלת למדי, אך התקדמות הטכנולוגיה עם הזמן שיפרה את יכולת גילוי האויב של בעלות הברית. בנוסף, בעקבות אובדן לקסינגטון, החליפו האמריקנים את מכלי דלק המטוסים במכלים עמידים יותר, ושיפרו את נוהלי בקרת הנזקים. כמו כן, שיפרו בעלות הברית את שיתוף הפעולה בין נושאות המטוסים למטוסים מבסיסים קרקעיים.
השלכות הקרב > השלכות טקטיות ואסטרטגיות

לאחר הקרב, טענו שני הצדדים לניצחון. מבחינת ספונה שאבדה, השיגו היפנים ניצחון טקטי בכך שטיבעו את נושאת המטוסים לקסינגטון, שבעת הקרב היוותה רבע מסך כוח נושאות המטוסים של הצי האמריקני באוקיינוס השקט, מכלית ומשחתת, לעומת נושאת מטוסים קלה, משחתת ומספר כלי שיט קטנים נוספים שטיבעו האמריקנים. בשתי המדינות נמסר לציבור מידע אודות ניצחון כביר, שהפריז בכמות האבדות שנגרמו לצד השני.
לעומת זאת, מבחינה אסטרטגית ניצחו בעלות הברית בקרב, בכך שסיכלו את הפלישה לפורט מורסבי. סיכול מבצע MO הסיר את האיום המידי על קווי האספקה והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, אך חשוב מכך, הייתה זו הפעם הראשונה במלחמה באסיה שכוח פלישה יפני נהדף ונאלץ לסגת מבלי שהשיג את מטרותיו, וההישג תרם רבות למורל בקרב בעלות הברית.
לתוצאות הקרב היו אף השלכות מרחיקות לכת על התכנון האסטרטגי של הצדדים לעתיד. בסיס בעלות הברית בפורט מורסבי היה בעל חשיבות רבה להמשך הפעילות בגינאה החדשה ומעבר לה, ואובדנו היה מקשה מאוד על פעילות בעלות הברית בדרום מערב האוקיינוס השקט. היפנים התרכזו בהישגים הטקטיים שהשיגו בקרב, והתייחסו לכישלון המבצע כעיכוב זמני, אך מבחינה אסטרטגית ביצרו תוצאות הקרב את הדעה שרווחה בקרב הפיקוד העליון של הצי הקיסרי לפיה האמריקנים נחותים להם ביכולתם הקרבית, וחיזקו את האמונה שבקרבות עתידיים עם נושאות מטוסים אמריקניות תהיה ידם על העליונה.
השלכות הקרב > מידוויי

ההשפעה העיקרית של קרב ים האלמוגים הייתה בכך שבשל הנזק שספגו במהלכו, לא יכלו נושאות המטוסים זואיקאקו ושוקאקו להצטרף לכוחותיו של יממוטו בהתקפה על מידוויי. היפנים האמינו שבקרב ים האלמוגים הם טיבעו שתי נושאות מטוסים, וחישוב זה הותיר את נושאות המטוסים אנטרפרייז והורנט באזור מידוויי. מכיוון שתכולת המטוסים על נושאות המטוסים האמריקניות הייתה גדולה יותר, ומכיוון שהיה צפוי שהאמריקנים ישתמשו במטוסים מבסיס במידוויי, עמדו היפנים, על ארבע נושאות המטוסים שלהם, בשוויון מספרי במטוסים אל מול האמריקנים. למעשה, יורקטאון הספיקה לחזור לפרל הארבור ולצאת להגנת מידוויי שלושה ימים לאחר מכן, כך שלרשות הצי האמריקני עמדו שלוש נושאות מטוסים ויתרון מספרי.
ההיסטוריון ג'ונתן פארשל טען שיממוטו שגה שגיאה אסטרטגית כשאישר את השימוש בנושאות מטוסים במבצע MO. מרגע שהחליט יממוטו שקרב ההכרעה מול הצי האמריקני ייערך במידוויי, אסור היה עליו להפריד חלק מהאוניות החשובות ביותר שלו למבצע משני. האפשרויות שעמדו בפניו היו לא לשלוח נושאות מטוסים למבצע MO כלל, או לשלוח את כל נושאות המטוסים שלו. משהחליט את שהחליט, למעשה התנה את הצלחתו של המבצע הראשי בהצלחתו של מבצע משני, ובסופו של דבר היו כוחותיו הן בקרב ים האלמוגים והן בקרב מידווי חלשים מכפי שיכלו להיות.
השלכות הקרב > המצב בדרום האוקיינוס השקט

תחילה נתפס קרב ים האלמוגים כאכזבה באוסטרליה. סכנת הפלישה היפנית ליבשת נותרה בעינה, ולמרות שבעלות הברית ידעו על כוונות היפנים, לא הושמדו כוחות משמעותיים של הצי הקיסרי. אולם, בעקבות אובדן ארבע נושאות מטוסים בקרב מידוויי לא יכלו היפנים לבצע ניסיון נחיתה נוסף בפורט מורסבי בדרך הים, ונאלצו לעשות זאת בדרך היבשה. היפנים פתחו במבצע הקרקעי ב-21 ביולי בשביל קוקודה, אך חיילי בעלות הברית, אוסטרלים בעיקרם, האטו את קצב התקדמות היפנים, ובסופו של דבר עצרו אותם בספטמבר בקרב מפרץ מילן.
בחודש יולי הקימו היפנים שדה תעופה בגוודלקנל, ומטוסים שהמריאו ממנו איימו על קווי התקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה. עם זאת, בשל כישלון כיבוש פורט מורסבי היה בסיס זה מבודד וחסר הגנה מבסיסי אוויר יפניים אחרים, ולפיכך שמו לעצמן בעלות הברית למטרה לכבוש את גוודלקנל ואת טולאגי הסמוך לו. ב-7 באוגוסט נחתו נחתים אמריקנים בשני האיים, ותוך זמן קצר השתלטו על שדה התעופה. זו הייתה תחילתו של קרב גוודלקנל, שנערך במקביל למערכה בגינאה החדשה, שבסיומם הביסו בעלות הברית את היפנים בדרום מערב האוקיינוס השקט, והסבו לצי ולצבא היפני נזקים בלתי הפיכים.
לקריאה נוספת

טולנד, ג'ון. השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית. הוצאת מערכות, 1985.
Dull, Paul S. A Battle History of the Imperial Japanese Navy, 1941–1945. Naval Institute Press, 1978. ISBN 0-87021-097-1.
Lundstrom, John B. The First Team: Pacific Naval Air Combat from Pearl Harbor to Midway. Naval Institute Press, 1984. ISBN 9781612511665
Parshall, Jonathan and Anthony Tully. Shattered Sword: The Untold Story of the Battle of Midway. Potomac Books, 2005. ISBN
Stille, Mark. The Coral Sea 1942: The First Carrier Battle. Osprey Publishing, 2009. ISBN 9781846034404
Willmott, H. P. The War with Japan: The Period of Balance, May 1942-October 1943. Rowman & Littlefield, 2002. ISBN 9780842050333
Willmott, H. P. The Barrier and the Javelin: Japanese and Allied Pacific Strategies February to June 1942. Naval Institute Press, 1983. ISBN 0-87021-535-3.
הערות שוליים

↑  Lundstrom, עמ' 188.
↑  Lundstrom, עמ' 190.
↑  תסקיר הפצצות אסטרטגיות, עמ' 55.
↑  סיפור הקרב, עמ' 45-25.
↑  (2002) Willmott, עמ' 13-10.
↑  Bullard, עמ' 57-56.
↑  Lundstrom, עמ' 188.
↑  (2002) Willmott, עמ' 22-21.
↑  (2002) Willmott, עמ' 26.
↑  (2002) Willmott, עמ' 39.
↑  Dull, עמ' 121-120.
↑  Stille, עמ' 52-51.
↑  Stille, עמ' 61-60.
↑  למעשה באותו בוקר עיכב אינואואה את הכוח, אך פלטצ'ר לא היה יכול לדעת זאת.
↑  Gill, עמ' 50-49.
↑  Gill, עמ' 53.
↑  (Willmott (2002, עמ' 38-37.
↑  סיפור הקרב, עמ' 47-46.
↑  טולאנד, עמ' 247-246.
↑  (Willmott (1983, עמ' 118.
↑  Parshall & Tully, עמ' 59-58.
↑  Gill, עמ' 57-55.
↑  (Willmott (2002, עמ' xiv
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562843905171  BnF: cb12312869t (data)  GND: 4295971-8  LCCN: sh85032537  NKC: ph164960 
שיגיושי אינואואה, מפקד הכוח היפני
פרנק ג'ק פלטצ'ר, מפקד כוח משימה 17
נושאת המטוסים יורקטאון מעט לפני הקרב
מטוסים על סיפון זואיקאקו, 5 במאי
מפציצי צלילה יפניים בדרכם לכוח המשימה האמריקני
המכלית נאושו בוערת ושוקעת
שוהו נפגעת מטורפדו
לקסינגטון (ברקע) ויורקטאון מתכוננות לשיגור גל התקיפה, 8 במאי
שוקאקו תחת התקפת מפציצי צלילה
לקסינגטון תחת התקפה
לקסינטון בוערת
קריקטורה בעיתון יפני בשפה האנגלית, בו נראה הדוד סם מצטרף לצ'רצ'יל בהקמת מצבות לאוניות בעלות הברית שטובעו על ידי היפנים
חיילים אוסטרלים בקרב שביל קוקודה
רגימנט דוכס לנקסטר

| --- | --- |

סמל הרגימנט
 Nec Aspera Terrent" "לעזאזל עם קשיים
 פרטים
 כינוי:  אריות אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל רגלים
 בסיס האם:  פרסטון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 2006 – הווה (18 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אפגניסטן 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  3 גדודים
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 פיקוד
 יחידת אם:  דיוויזיית המלך
 מפקדים:  צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת (דוכסית לנקסטר)
 
רגימנט הדוכס מלנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) (באנגלית: Duke of Lancaster's Regiment) הוא רגימנט חיל רגלים בצבא הבריטי. הרגימנט הוקם ב-1 ביולי 2006 על בסיס שלושה רגימנטים שפורקו וסופחו לתוכו. הרגימנטים הקודמים היו כולם מזוהים עם אזור בצפון אנגליה ורגימנט הדוכס מלנקסטר ממשיך את המסורת ומגייס את חייליו מאזורי הגיוס סביב צפון אנגליה.
מבנה הרגימנט

הגדוד הראשון (לשעבר 'רגימנט לנקשייר של המלכה') - חי"ר קל.
הגדוד השני (לשעבר 'רגימנט המלך') - חי"ר קל.
הגדוד הרביעי - מילואים.
הגדוד השלישי (לשעבר 'רגימנט הגבול המלכותי של המלך') פורק מספר חודשים לאחר הקמת הרגימנט.
היסטוריה

רגימנט דוכס לנקסטר הוקם כאמור ב-1 ביולי 2006 על ידי איחוד שלושה רגימנטים היסטוריים: רגימנט לנקשייר של המלכה (Queen's Lancashire Regiment); רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) (King's Regiment); ורגימנט הגבול המלכותי של המלך (King's Border Regiment). שלושה רגימנטים אלו גם הם הוקמו גם הם על ידי מספר גלגולים של איחוד רגימנטים כולל של סך הכל 12 רגימנטים רגליים היסטוריים, רובם הגדול מאזור צפון-מערב אנגליה. הרגימנט הנוכחי מהווה המשך ישיר לכלל הרגימנטים ההיסטוריים המרכיבים אותו, כאשר הרגימנט הרגלי ה-4 (הרגימנט המלכותי של המלך) שנוסד ב-1680 הוא הוותיק ביותר ומהוותיקים בצבא הבריטי.
התפתחות הרגימנט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
תרשים התפתחות הרגימנט
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט הגבול המלכותי של המלך | רגימנט הגבול המלכותי של המלך | הרגימנט המלכותי של המלך (לנקסטר) | הרגימנט הרגלי ה-4 (המלכותי של המלך) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט הגבול המלכותי של המלך | רגימנט הגבול המלכותי של המלך | רגימנט הגבול | הרגימנט הרגלי ה-34 (קמברלנד) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט הגבול המלכותי של המלך | רגימנט הגבול המלכותי של המלך | רגימנט הגבול | הרגימנט הרגלי ה-55 (מערב מורלנד) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) | רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) | רגימנט המלך (ליברפול) | הרגימנט הרגלי ה-8 (של המלך) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) | רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) | רגימנט מנצ'סטר | הרגימנט הרגלי ה-63 (מערב סאפוק) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) | רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) | רגימנט מנצ'סטר | הרגימנט הרגלי ה-93 |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט לנקשייר של המלכה | רגימנט לנקשייר (מתנדבי הנסיך מוויילס) | רגימנט מזרח לנקשייר | הרגימנט הרגלי ה-30 (קיימבריג'שייר) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט לנקשייר של המלכה | רגימנט לנקשייר (מתנדבי הנסיך מוויילס) | רגימנט מזרח לנקשייר | הרגימנט הרגלי ה-59 (נוטינגהאמשייר השני) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט לנקשייר של המלכה | רגימנט לנקשייר (מתנדבי הנסיך מוויילס) | רגימנט דרום לנקשייר (מתנדבי הנסיך מוויילס) | הרגימנט הרגלי ה-40 (סאמרסטשייר השני) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט לנקשייר של המלכה | רגימנט לנקשייר (מתנדבי הנסיך מוויילס) | רגימנט דרום לנקשייר (מתנדבי הנסיך מוויילס) | הרגימנט הרגלי ה-82 (מתנדבי הנסיך מוויילס) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט לנקשייר של המלכה | הרגימנט הנאמן (צפון לנקשייר) | הרגימנט הנאמן (צפון לנקשייר) | הרגימנט הרגלי ה-47 (לנקשייר) |
| רגימנט דוכס לנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) | רגימנט לנקשייר של המלכה | הרגימנט הנאמן (צפון לנקשייר) | הרגימנט הנאמן (צפון לנקשייר) | הרגימנט הרגלי ה-81 (מתנדבי לינקולן הנאמנים) |
מסורת

דרגת "Kingsman" - דרגת הטוראי ברגימנט נקראת קינגסמן (איש המלך) כמסורת שעברה בירושה מרגימנט המלך. מסורת דומה ניתן למצוא לדוגמה ברגימנט הרובאים שם דרגת הטוראי מכונה "רובאי".
סמל "האריה של אנגליה" - חיילי הרגימנט עונדים תג כתף הכולל סמל של "האריה של אנגליה", אותו סמל מופיע גם בטלאי הצווארון אשר נענד על המדים היצוגיים של הרגימנט. הרגימנט ירש את הסמל מ'רגימנט הגבול של המלך'.
חיילי הגדוד הראשון בסיור באפגניסטן, 2008.
קשת רפלקס

קשת הרפלקס
הדגמה של פעולת קשת הרפלקס בגוף האדם
קשת רפלקס (או החזר) היא מסילה עצבית, העוברת מקולטן תחושתי, דרך מרכז עצבי, אל עבר שריר או קבוצת שרירים המפעילה תגובה. זהו המסלול האנטומי של התגובה העצבית השולטת בפעילות הרפלקס, והיא איננה רצונית אלא מופעלת באופן אוטומתי. המונח "רפלקס" נטבע על ידי הפיזיולוג האנגלי צ'ארלס סקוט שרינגטון ב-1906 בהגדרה המקובלת גם בימינו: "הרפלקסים הם תנועות סטראוטיפיות המתעוררות על ידי הפעלה של קולטנים תחושתיים בעור ובשרירים, והן מהוות את היחידה הבסיסית של התנועה." שרינגטון התייחס בכתביו להחזרי חוט השידרה, אבל ההגדרה נכונה גם להחזרים העוברים דרך גזע המוח.
תפקיד ואופן הפעולה

קשת הרפלקס מקצרת את הצורך של מערכת העצבים לעיבוד מורכב, ומאפשרת תגובה מהירה וסטנדרטית. התובנה של שרינגטון הייתה שלמעשה, צורת ההליכה של היונקים הנבנית על הפעלה של שרירים לסירוגין, בנויה על קשת רפלקס בה עובר הגירוי התחושתי מהשרירים והגידים אל חוט השידרה ובחזרה את השרירים (ראה למטה), מהירות שהיא קריטית לצורך יצירת תנועה רציפה. רפקלסים אחרים מהווים הגנה במצבים מסוכנים. לדוגמה, החזר הרתיעה הרתיעה ממקור כאב. החזרי היציבה, הם חלק ממערכת שיווי המשקל. ניתן לראות דוגמאות נוספות של החזרים רבים המשמשים את הרופאים בתיאור הבדיקה הנוירולוגית.
סוגים שונים של קשת רפלקס

ניתן לחלק את סוגי המסלולים האנטומיים של הרפלקסים לפי הקולטנים התחושתיים המעוררים את התגובה:
סוגים שונים של קשת רפלקס > הרפלקסים של מערכת התנועה

אלו הרפלקסים אליהם התייחס צ'ארלס שרינגטון, והם מתעוררים על ידי קולטנים הנמצאים בשרירים המשורטטים:
רפלקס המתיחה (או ההחזר המיוטטי) - נוצר על ידי קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם במקביל לסיבי השריר, "כישור השריר", המגיב למתיחה של השריר. המתיחה מפעילה את הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר וגורמת לכיווצו, ובאותו זמן גורמת להרפיה של השריר האנטגוניסטי דרך עיכוב של הנוירונים המטוריים אליו בחוט השידרה. הרפלקס הזה מופק על ידי הרופאים בעזרת הפטיש הנוירולוגי המכה על הגיד כחלק סטנדרטי מהבדיקה הנוירולוגית.
רפלקס המתיחה ההפוך - נוצר על ידי קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם בגידים ונקרא על שם קמיליו גולג'י . הקולטן הזה מגיב לכוח המתפתח בשריר, וגורם להרפיה חדה באמצעות עיכוב של הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר.
סוגים שונים של קשת רפלקס > רפלקס הרתיעה או רפלקסים לכאב

המדובר ברפלקסים המערבים תאי עצב וסינפסות רבות, וגורמים לתגובת רתיעה אחרי הפעלה של קולטני הכאב. תגובת הרתיעה הזו שונה בעוצמתה בהתאם לעוצמת הכאב, אבל תמיד מערבת במינימום קיפול של הגפה (ומכאן ההגדרה שלה באנגלית Nociceptive Flexion Reflex), עד רתיעה של כל הגוף ושילוב של הגפיים הנגדיות.
ראו גם

רפלקס המתיחה
רפלקס
רפלקסים מולדים
הערות שוליים

↑  Valerie Hedges, Spinal Reflexes, 2022-12-15
↑  Spinal Reflexes and Descending Motor Pathways (Section 3, Chapter 2) Neuroscience Online: An Electronic Textbook for the Neurosciences | Department of Neurobiology and Anatomy - The University of Texas Medical School at Houston, nba.uth.tmc.edu
↑  Mark F. Bear, Barry W. Connors, Michael A. Paradiso, 13, Neuroscience: exploring the brain, Enhanced fourth edition, Burlington, MA: Jones & Bartlett Learning, 2016, ISBN 978-1-284-21128-3
↑  V. Skljarevski, N. M. Ramadan, The nociceptive flexion reflex in humans -- review article, Pain 96, 2002-03, עמ' 3–8 doi: 10.1016/s0304-3959(02)00018-0
תיאור סכמתי של אופן הפעולה של קשת הרפלקס
סוגים שונים של קשת רפלקס
רוברט לורנס סטיין

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1943 (בן 81) קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שם עט:  Eric Affabee, R. L. Stine 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו, תיכון בקסלי 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  ספרות אימה 
 יצירות בולטות:  "צמרמורת"  "רחוב פחד"
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (2017) 
 rlstine.com
 חתימה:   
 
רוברט לורנס "ר. ל." סטיין (באנגלית: Robert Lawrence "R. L." Stine; נולד ב-8 באוקטובר 1943‏) הוא סופר יהודי-אמריקאי. סטיין שמכונה "סטיבן קינג של הילדים". הוא סופר שכתב מאות ספרי אימה כולל סדרת ספרי "רחוב פחד" ונספחיה, וסדרת "צמרמורת" ונספחיה - שניהם עובדו לסרטי קולנוע וטלוויזיה.