stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדמוניות המקרא
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת תענית, פרק ד', משנה ו'.
1 2  א. ש. הרטום, קדמוניות המקרא, מבוא לספר "קדמוניות המקרא", עמ' 9.
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "השופט יאיר בספר קדמוניות המקרא", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, פרק כא, עמ' 237.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  א. ש. הרטום, קדמוניות המקרא, מבוא לספר "קדמוניות המקרא", עמ' 8.
↑  א. ש. הרטום, קדמוניות המקרא, מבוא לספר "קדמוניות המקרא", עמ' 7.
↑  א. ש. הרטום, קדמוניות המקרא, מבוא לספר "קדמוניות המקרא", עמ' 7–8.
↑  ראו במדרש בראשית רבה, פרשה לח, יג. באתר דעת.
↑  ראו במדרש בראשית רבה,  פרשה נז, באתר דעת.
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266745105171  PLWABN: 9810648128505606  BIBSYS: 90662111  BnF: cb119196017 (data)  CiNii: DA04911010  ISNI: 0000 0000 2566 5560  LCCN: n85327711  NDL: 001120271  NLA: 49640920  NLG: 91856  NTA: 068575491  RERO: 02-A000130240  SUDOC: 027071006  Trove: 1493523  VIAF: 72849510   WorldCat (עם VIAF): 72849510
Foreign Affairs

ערך זה עוסק במגזין אמריקאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


גיליון ספטמבר-אוקטובר 2010
 סוגה:  מדיניות חוץ
 מו"ל:  המועצה לקשרי חוץ 
 תאריכי הופעה:  1922–הווה (כ־103 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  ניו יורק 
 תפוצה:  200,000
 מדינה:  ארצות הברית
 ISSN:  0015-7120, 2327-7793
 www.foreignaffairs.com
 
הפוריין אפיירס (באנגלית: Foreign Affairs, תרגום מילולי: עסקי חוץ) הוא מגזין אמריקאי על יחסים בינלאומיים ועל מדיניות החוץ האמריקאית. הוא מפורסם מאז 1922 על ידי המועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations - CFR) שש פעמים בשנה. ה-CFR הוא קבוצה פרטית שהוקמה בעיר ניו יורק ב-1921, במטרה לקידום הבנת מדיניות החוץ ותפקידה של אמריקה בעולם.
היסטוריה

המועצה ליחסי חוץ הורכבה במקור על ידי 75 חברים, רובם עם רקע אקדמאי ומקצועי. בשנתה הראשונה, המועצה נטתה לדון בעיקר בישיבות במשרדיה הראשיים בעיר ניו יורק. ברם, חברי המועצה חיפשו להגיע לקהל רחב יותר, וכך החלו לפרסם את המגזין ב-1922.
המועצה מינתה את פרופסור ארצ'יבלד קארי קוליג' מאוניברסיטת הרווארד כעורך הראשון של העיתון. מאחר שקוליג' לא רצה לעבור מבוסטון לניו יורק, מונה סגן עורך - המילטון פיש ארמסטרונג, בוגר אוניברסיטת פרינסטון והכתב האירופאי של ה"ניו יורק איבנינג פוסט" (או בשמו הנוכחי "ניו יורק פוסט") - שנשלח לניו יורק לטפל בצדדים הטכניים של פרסום המגזין. ארמסטרונג בחר בצבע התכלת לעטיפת המגזין, ואחיותיו מרגרט והלן, עיצבו את הלוגו (אדם רוכב על סוס) ואת האותיות.
כתב העת "פוריין אפיירס" המשיך את ה"ג'ורנל ליחסים בינלאומיים" (Journal of International Relations) שפורסם בין 1910 ל-1922, וכן את ה"ג'ורנל להתפתחות הגזע" (Journal of Race Development) שפורסם בין 1911 ל-1919.
היסטוריה > טרום מלחמת העולם השנייה

הכתבה הראשית של הגיליון הראשון של ה"פוריין אפיירס" נכתבה על ידי אליהוא רוט שכיהן כמזכיר המדינה תחת שלטונו של תאודור רוזוולט. במאמר הפותח רוט כתב שארצות הברית הפכה למעצמה וככזו עליה לידע יותר את הציבור בנושאים בינלאומיים. ג'ון פוסטר דאלס, בעודו עדיין עורך דין ניו-יורקי, שנים לפני שמונה למזכיר המדינה תחת דווייט אייזנהאואר, כתב אף הוא מאמר בגיליון הראשון בנוגע לקשיים סביב פיצויי המלחמה שהוטלו על גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-1925 המגזין פרסם סדרת מאמרים של האינטלקטואל האמריקאי אפריקאי ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, ידיד אישי לארמסטרונג, כתב בעיקר על בעיות גזעיות ועל אימפריאליזם. ואף על פי שבשנותיו הראשונות לא פרסמו נשים רבות בעיתון, בשנות השלושים המאוחרות דורותי תומפסון (Dorothy Thompson), כתבת של הטיים מגזין פרסמה מספר מאמרים.
היסטוריה > תקופת המלחמה הקרה

המגזין הגיע לשיא פרסומו לאחר מלחמת העולם השנייה לאחר שמדיניות החוץ הפכה למרכיב חשוב בפוליטיקה של ארצות הברית, וארצות הברית הפכה לשחקן חשוב בזירה הבינלאומית. מספר מאמרים חשובים ביותר פורסמו ב"פוריין אפיירס", ובהם עבודתו של ג'ורג' קנאן "הטלגרמה הארוכה" (Long Telegram) שביקרה לראשונה את תורת הבלימה שהיוותה הבסיס למדיניות האמריקאית במלחמה הקרה.
בנובמבר 1949, פרסם כתב העת מאמר של הנשיא הראשון של מדינת ישראל חיים וויצמן, בו הוא תיאר את המהלכים המדיניים שהובילו להקמת מדינת ישראל.
לואיס האל, חבר בצוות תכנון המדיניות האמריקאית, כתב אף הוא מאמר משפיע ב"פוריין אפיירס" ב-1950. מאמרו "על חוסר סבלנות מול אמריקה הלטינית", יצר את המסגרת האנטי קומוניסטית האינטלקטואלית שהצדיקה את מדיניות ארצות הברית כלפי אמריקה הלטינית בתקופה המלחמה הקרה. מאמרו של האל תיאר שעידוד הדמוקרטיה במדינות אמריקה הלטינית הסתיימו לאחר המלחמה. הוא הציג בשאט נפש את חוסר היכולת של מדינות אלו להחזיק בעצמאות ולהתקדם לדמוקרטיה. תיאוריו שימשו מאוחר יותר כהצדקה למאמצי ארצות הברית לסלק את שלטון השמאל מגואטמלה.
בספטמבר 1957, פורסם מאמר של נשיא הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו, בו הוא תיאר את תפיסתו המדינית על רקע הפיצול היוגוסלבי-סובייטי ומעברו לתמיכה בגוש המדינות הבלתי-מזדהות.
באפריל 1973, כחצי שנה לפני מלחמת יום הכיפורים, פורסם מאמר של ראש הממשלה גולדה מאיר בו כתבה כי ”כל עוד מכוונות תוכניות הערבים להריסתה של ישראל בטווח הקצר ובטווח הארוך, לא תיתכן כל התקדמות לקראת שלום”.
בספטמבר 1976, פורסם מאמר של שר החוץ יגאל אלון בו הוא הציג את תוכניתו המדינית - תוכנית אלון. המאמר עורר סערה בכנסת, מאחר שהתוכנית לא הייתה מדיניות רשמית של הממשלה, ובעקבות העמדה שהציג אלון שלמדינת ישראל אין טעם להמשיך ולהחזיק ברצועת עזה צפופת האוכלוסייה.
אחד עשר מזכירי מדינה אמריקאים כתבו מאמרים למגזין.
היסטוריה > לאחר המלחמה הקרה

מאז סיום המלחמה הקרה, ובייחוד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, קהל הקוראים של המגזין גדל משמעותית.
בפוריינס אפיירס פרסם סמואל הנטינגטון את מאמרו המשפיע התנגשות הציביליזציות בשנת 1992.
באפריל 1992, כשנה לפני הסכמי אוסלו, הוקדש הגיליון למאמרים בנושא פתרונות אפשריים לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בגיליון נובמבר\דצמבר 2003 של המגזין, קנת מקסוול כתב סקירה על ספרו של פיטר קורנבלו "תיק פינושה: מסמכים לא מסווגים על אכזריות ואחריות" (The Pinochet File: A Declassified Dossier on Atrocity and Accountability). ספר שהעלה את המחלוקת ביחס ליחסיו של הנרי קיסינג'ר עם המשטר הדיקטטורי של אוגוסטו פינושה בצ'ילה וביחס למבצע קונדור. מקסוול טען שחברים בכירים במועצה ליחסי חוץ, שפעלו לבקשתו של קיסינג'ר, לחצו על עורך ה"פוריין אפיירס", ג'יימס הוג, לתת לוויליאם רוג'רס, ידיד קרוב של קיסינג'ר, לכתוב את הסקירה על הספר במקום מקסוול. דבר שעמד בסתירה למדיניות המגזין.
בגיליון יוני 2007, פורסם מאמר מסעיר על ידי יוליה טימושנקו, אז מנהיגת האופוזיציה באוקראינה וראש ממשלת אוקראינה לשעבר. המאמר, בשם "לעצור את רוסיה" ("Containing Russia"), האשים את רוסיה שתחת שלטונו של ולדימיר פוטין בשאיפות התפשטות, וקרא לשאר אירופה לעמוד כנגדם. שר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב כתב מאמר תגובה, אך משך אותו חזרה בטענת צנזורה של עורכי "הפוריין אפיירס". מפלגתה של טימושנקו זכתה שוב בבחירות של 2007 והיא הפכה לראש ממשלה פעם נוספת. באותו גיליון הציג המועמד הדמוקרטי לנשיאות ברק אובמה את דעותיו המדיניות, בין השאר בנושא הסדר קבע לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ב-2009, הושק אתר אינטרנט חדש ForeignAffairs.com, המציע את תוכן המגזין בתוספת טורים מקוונים בלעדיים.
בספטמבר 2011, פרסם כתב העת מאמר של יצחק הרצוג, בו הציע, מהלך מדיני של הכרה במדינה פלסטינית, באמצעות החלטת או"ם שתכלול מספר עקרונות: חידוש המשא ומתן על הסדר הקבע, על פי הפרמטרים שקבע הנשיא ביל קלינטון בשנת 2000 — שתי מדינות על בסיס גבולות 1967 וחילופי שטחים, שיאפשרו לישראל לספח את גושי ההתנחלויות ואת המקומות הקדושים ליהדות; הכרה בזכות להגדרה עצמית של היהודים ושל הפלסטינים; קץ לתביעות ההיסטוריות; סידורי ביטחון שיענו על צורכיה של ישראל. הוא הזהיר, כי דחייה ישראלית של היוזמה באו"ם תוביל להתפרצות אלימות בשטחים, להעמקת בידודה הבינלאומי של ישראל ולהחלשת מעמדה האסטרטגי.
ביוני 2018 הוקדש הגיליון לבירור השאלה אם הדמוקרטיה בעולם הגיעה לקצה, ואנו עומדים בפני עידן פוסט־דמוקרטי. הגיליון הקדיש מספר מאמרים לנושא, לאור הנתונים של הארגון האמריקאי "פרידום האוס" לפיהם ב–71 מדינות חלה ב–2017 הרעה במצב זכויות האזרח, הרעה הנמשכת 12 שנה, ורק 39% מאוכלוסיית העולם חיים בתנאי חירות.
הערות שוליים

↑  על מאמר היסטורי של ווייצמן ב"פוריין אפרס", הארץ, 25 בנובמבר 1949
↑  טיטו מגנה את הקולוניאליזם ואת מדיניות מעצמות המערב מעמדות של כוח, קול העם, 19 בספטמבר 1957
↑  גולדה ב״פורין אפיירס״: סוף ההגיון לנצח במזה"ת, על המשמר, 21 במרץ 1973
↑  נחום ברנע, עורך "פוריין אפיירס" מתנצל בעניין המפה, דבר, 19 בספטמבר 1976
↑  יהושע ביצור, בגין יתבע מכנסת היום: על אלון לפרוש בשל מאמרו, מעריב, 21 בספטמבר 1976
↑  דניאל בלוך, רבין לא ידע על מאמר אלון, דבר, 19 בספטמבר 1976
↑  נחום ברנע, הבית הלבן יזם פגישה עם אלון, דבר, 24 בספטמבר 1976
↑  יגאל אבידן, שריאל שני, רבין לא אומר "לא" למדינה פלסטינית, חדשות, 19 באפריל 1992
↑  שלמה שמיר, המועמד אובמה: כנשיא אתמקד בסכסוך הישראלי-פלסטיני, באתר הארץ, 3 ביוני 2007
↑   עקיבא אלדר, מה קרה לזיכרון של הרצוג, באתר הארץ, 1 באפריל 2015
↑   יורם פרי, ימים אחרונים של דמוקרטיה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2018
Pioneer

ערך זה עוסק בשיר בביצוע הזמר ההונגרי פרדי, שייצג את הונגריה באירוויזיון 2016. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
Pioneer (בעברית: חלוץ) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר ההונגרי פרדי. עם השיר ייצג פרדי את הונגריה באירוויזיון 2016. השיר נכתב על ידי בורבאלה צארנאיי, והופק על ידי זי סבו. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-30 בדצמבר 2015 באמצעות Misztral Music.
פרדי הוכרז כאחד מ-30 האמנים המתחרים ב-A Dal 2016 ב-15 בדצמבר 2015. בפברואר 2016 ניצח בתחרות ובכך זכה לייצג את הונגריה בתחרות עם השיר Pioneer.
בתחרות עצמה, אשר נערכה בסטוקהולם, שוודיה, ביצע פרדי את השיר בחצי הגמר הראשון שנערך ב-10 במאי, הוא סיים איתו במקום הרביעי מתוך שמונה עשרה מדינות עם 197 נקודות. בגמר, שנערך ב-14 במאי, ביצע פרדי את שיר מספר 5 בסדר השירים, סיים במקום ה-19 מתוך עשרים ושש מדינות עם 108 נקודות, 52 מהצבעות השופטים, ו-56 מהצבעות הקהל.
ראו גם

הונגריה באירוויזיון
אירוויזיון 2016
הערות שוליים

↑  Pioneer - Single by Freddie, Apple Music (באנגלית)
↑  Rekordszámú pályamű, sok újdonság – 2016. január 23-án indul A DAL 2016, MédiaKlikk (בהונגרית)
↑  Stockholm 2016, eurovision.tv (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 15025ed1-07b8-4dbf-8a16-60b83cd06b2f
אוקראינה באירוויזיון למוזיקאים צעירים

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 רשת שידור:  NTU
 השתתפות ראשונה:  אוסטריה וינה, 2008
 זכיות:  0
 השתתפויות:  3
 היעדרויות:  4
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  אוסטריה וינה, 2012
 
אוקראינה נטלה חלק באירוויזיון למוזיקאים צעירים שלוש פעמים החל מהצטרפותה הראשונה ב-2008, כאשר אנה פדרובה נשלחה כנציגתה בתחרות לנגן בפסנתר. אוקראינה נעדרה מהתחרות 4 פעמים בשנים 2010, 2014, 2016, 2018.
המבצעים והשירים שייצגו את אוקראינה באירוויזיון למוזיקאים צעירים

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | כלי | יצירות | חצי גמר | גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | אנה פדרובה | פסנתר | 1) (Sonata, Op. 57, I mv. (Ludwig van Beethoven   2) (Trois Valses Opus 70 N1 (Frédéric Chopin 3) (Trois Valses Opus 34 N3 (Frédéric Chopin | לא העפילה לגמר | X |
| 2012 | בוהדן איבסיק | כינור | 1)Tzigane by Maurice Ravel   2)Melody by Myroslav Skoryk | לא העפיל לגמר | X |
2020:
ראו גם

האירוויזיון למוזיקאים צעירים
אוקראינה באירוויזיון
אוקראינה באירוויזיון לרוקדים צעירים
Karma (שיר של אנג'לה פריסטרי)

"Karma" הוא סינגל של הזמרת האלבנית אנג'לה פריסטרי. הוא נכתב על ידי אולטי קוררי, והולחן על ידי קלדי בהיטי. השיר יצג את אלבניה באירוויזיון 2021 שהתקיים ברוטרדם, הולנד, לאחר הזכייה בקדם האירוויזיון האלבני, פסטיבלי אי קנגס.
רקע וקומפוזיציה

באוקטובר 2020, הוכרז כי אנג'לה פריסטרי תתחרה כאחת מ-26 התמודדים שנבחרו להתמודד במהדורה ה-59 של קדם האירוויזיון האלבני, פסטיבלי אי קנגס, שבו נקבע נציג אלבניה לאירוויזיון 2021. כחלק מחוקי התחרות, מילות הערכים המשתתפות היו צריכות להיות באלבנית. פריסטרי לקחה חלק בשיר "Karma" שכתב הפזמונאי האלבני אולטי קוררי והולחן על ידי הזמר-יוצר האלבני קלדי בהיטי. בתום פגישה בין פריסטרי לקוררי ובהיטי, הוחלט שהשיר יישוחזר מחדש כאשר שפת השיר תהיה עדיין באלבנית.
באירוויזיון > פסטיבלי אי קנגס

רשת השידור של אלבניה, RTSH (אנ'), ארגן את המהדורה ה-59 של פסטיבלי אי קנגס כדי לקבוע את נציג אלבניה באירוויזיון 2021 שיתקיים ברוטרדם, הולנד. לאחר קיום הגמר הגדול, נבחרה אנג'לה פריסטרי יחד עם השיר "Karma" לייצג את המדינה בתחרות.
באירוויזיון > רוטרדם

המהדורה ה-65 של האירוויזיון תתקיים ברוטרדם, הולנד ותורכב משני חצאי גמר ב-18 במאי וב-20 במאי 2021, ומגמר ב-22 במאי 2021. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת (הולנד) וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-17 בנובמבר 2020, הוכרז כי אלבניה תופיע במחצית השנייה של חצי הגמר השני של התחרות. ב-20 במאי 2021, פריסטרי ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום העשירי עם 112 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה פריסטרי למקום ה-21 עם 57 נקודות.
הערות שוליים

↑  Smith, David (28 באוקטובר 2020). "Albania: 26 artists confirmed for Festivali i Këngës 59…including Orgesa Zaimi, Inis Neziri and Era Rusi". Wiwibloggs. אורכב מ-המקור ב-28 באוקטובר 2020. נבדק ב-28 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adams, William Lee (23 בדצמבר 2020). "Festivali i Këngës 59 winner: Anxhela Peristeri will sing "Karma" for Albania at Eurovision 2021". Wiwibloggs. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adams, William Lee (26 בדצמבר 2020). "Anxhela Peristeri: I'll keep the "Karma" lyrics in Albanian for Eurovision 2021". Wiwibloggs. אורכב מ-המקור ב-27 בדצמבר 2020. נבדק ב-27 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jiandani, Sanjay (Sergio) (17 בספטמבר 2020). "Albania: RTSH confirms participation in Eurovision 2021". ESCToday. אורכב מ-המקור ב-17 בספטמבר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anxhela Peristeri to represent Albania at Eurovision 2021!". European Broadcasting Union (EBU). 23 בדצמבר 2020. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anxhela Peristeri fiton çmimin e parë në festivalin e 59-të të këngës" (באלבנית). Radio Televizioni Shqiptar (RTSH). 24 בדצמבר 2020. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rotterdam 2021–Eurovision Song Contest". European Broadcasting Union (EBU). אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". European Broadcasting Union (EBU). אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Groot, Evert (17 בנובמבר 2020). "2020 Semi-Final line-up to stay for 2021". European Broadcasting Union (EBU). אורכב מ-המקור ב-18 בנובמבר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Semi-final 2: The 10 songs qualified for the Grand Final
↑  Eurovision 2021 Results: Voting & Points
O.Torvald

| --- | --- |

 מקום הקמה:  פולטבה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  רוק, פופ רוק, פופ פאנק, מטאל אלטרנטיבי 
 חברת תקליטים:  Moon Records
 o-torvald.com
 חברים
 ייבן האליץ' דניס מיז'יוק מיקולה ראיידה אולקסנדר סולוחה מיקיסטה וסילייב
 חברים לשעבר
 אולקסנדר נצ'יפורנקו אנדריי ליטווינוק איחור אודרייוק ולודימיר יקובלב
 
O.Torvald (באוקראינית: Оторвальд) היא להקת רוק אוקראינית. היא הוקמה בשנת 2005, בפולטבה, אוקראינה. אלבום הבכורה שלהם, O.Torvald, הוקלט בשנת 2008. O.Torvald. הם ייצגו את אוקראינה באירוויזיון 2017 עם השיר "Time".
חברים בלהקה

ייבהן האליץ' — שירה, גיטרה (2005–הווה)
דניס מיז'יוק – גיטרה, קולות רקע (2005–הווה)
אולקסדנר סולוחה — תופים (2011–הווה)
מיקיסטה וסילייב — בס (2014–הווה)
מיקולה ראיידה — פסנתר, דיג'יי (2008–הווה)
דיסקוגרפיה > אלבומים

2008 – O.Torvald
2011 – . В тобі (בתוכך)
2012 – Акустичний (אקוסטי)
2012 – Використовуй нас EP (השתמש בנו EP)
2012 – Примат (פרימט)
2014 – Ти Є (אתה)
2016 – #нашiлюдивсюди (#האנשיםשלנובכלמקום)
הערות שוליים

↑  Vasilyev, Mikhail (25 בפברואר 2017). "UKRAINE: O.TORVALD WILL SING "TIME" AT EUROVISION 2017". wiwibloggs.com. Wiwibloggs. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: f493c627-b493-4b44-ba28-d252866e542f
זאב ברבן

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1897 רוהאטין, אוקראינה 
 פטירה:  9 בספטמבר 1974 (בגיל 76) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1918–1974 (כ־56 שנים)
 בן או בת זוג:  דבורה קסטלניץ 
 מספר צאצאים:  1 
 
לוחית זיכרון על הבית ברחוב פרוג 20 בתל אביב, שבו התגוררו ברבן ואשתו
זאב בָּרָבָּן (10 באוקטובר 1897 – 9 בספטמבר 1974) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי וחבר בהנהלת תיאטרון האוהל.
ביוגרפיה

ברבן נולד בסתיו 1897 ברוהטין שבגליציה המזרחית (אוסטריה), בנם של לאה לבית סמואל ויעקב ברבן, פקיד דואר. למד בבית ספר עברי אצל רפאל סופרמן ואחר-כך בגימנסיה ממשלתית פולנית. בסתיו 1914, עם הפלישה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, נמלטה המשפחה לבירה וינה. שם סיים את לימודיו בגימנסיה גרמנית, והצטרף לתנועת "השומר הצעיר". ב-1917 גויס לצבא האוסטרי ושירת בו בדרגת מועמד-לקצונה. בתום המלחמה שב מזרחה לעירו רוהטין, ושם ייסד את קן השומר הצעיר ועמד בראשו.
למד באוניברסיטת וינה ובסטודיו לדרמה.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם גרעין תנועתו. תחילה עבד בייבוש ביצות, נגרות, עבודות בנין וסלילת כבישים, תחילה כחבר בקבוצה העירונית, ולאחר מכן כחבר "קבוצת הבניין" של שחקני "האוהל". כן נמנה עם מייסדי קיבוץ מרחביה.
נישא לשחקנית "האוהל" דבורה קסטלניץ.
התקבל לתיאטרון "האוהל" עם היווסדו בשנת 1925, היה חבר הנהלתו עד סגירתו ב-1969.
משנת 1929 היה חבר ארגון "ההגנה". הוא זכה להצלחה בקריינות, והופיע בערבי קריאה ומערכונים יחד עם רעייתו בארץ ובארצות הברית.
ברבן הדריך בחוגי דרמה וביים הצגות בתנועות נוער ובתי ספר, ובראשית שנות ה-50 נשלח להשתלמות בבימוי בארצות הברית מטעם תיאטרון האהל. עם שובו התרכז בבימוי וזנח את פעילותו כשחקן, בשנת 1953 נבחר לחבר מועצת האיגוד הארצי של אמני הבמה, המוזיקה והמחול.
ברבן שיחק בהצגות: "יעקב ורחל", "ירמיהו", "ר.או.אר", "בשפל", "הרופא על פרשת דרכים", "אהבה ומרמה", "שורשים עמוקים", "יוהנה הקדושה", "בר כוכבא", "בנימין ד'יזרעאלי", "האחים אשכנזי", "דרך במדבר", "המלך ליר", "שבתי צבי" ועוד.
ביים את ההצגות: "הבן יקיר לי" (1951), "צריפים וירח", "העיירה הזאת", "סוף העולם", "גם זו לטובה", "הנערה והכושי", "חבורה על התמזה", "העיר הזאת", "הדגן הוא ירוק", "כוכב השחר", "אסירה מס' 72", "השבת השחורה", "בלי עין הרע", "קשר דם", "הידעת את נתיב החלב", "המבשר", "המשטרה", "שניים ימין שניים שמאל" (1965).
ברבן נפטר בשנת 1974 בגיל 77. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בתם היחידה, יעל, נישאה למלחין הצרפתי מישל קולומבייה (Colombier), והייתה אם לשניים.
הערות שוליים

↑  התכנסו אמני הבמה הצליל והמחול, דבר, 9 ביוני 1953.
↑  זאב ברבן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012289456905171  VIAF: 2248168049029738410000   WorldCat (עם VIAF): 2248168049029738410000 
צילום מתוך דרכונו של השחקן והבמאי זאב ברבן משנת 1950.
פרס הוגו

| --- | --- |

פסלון הפרס שניתן ב-1991
 תיאור:  פרס שנתי לסיפורי המדע הבדיוני או הפנטזיה הטובים ביותר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  החברה הבינלאומית למדע ידיוני 
 תקופת הפרס:  1955–הווה (כ־70 שנה)
 נקרא על שם:  הוגו גרנסבק
 TheHugoAwards.org
 
פרס הוגו (באנגלית: Hugo Award) הוא פרס ספרותי הניתן מדי שנה עבור סיפורי המדע הבדיוני או הפנטזיה הטובים ביותר בשנה שחלפה. קטגוריות הפרס השתנו במשך הזמן, עם התפתחותו של תחום המדע הבדיוני. הזוכים נבחרים על ידי מעריצים, והפרס מחולק בכנס הבינלאומי למדע בדיוני. הפרס נקרא על שם הוגו גרנסבק, מייסד מגזין המדע הבדיוני הראשון "Amazing Stories".
מדי פעם מוענקים פרסי הוגו עבור הישגי עבר שהתעלמו מהם, אשר נקראים הוגו למפרע (או לעיתים הוגו במבט לאחור). פרסים אלו מחולקים בכנסים שנערכים 50, 75 או 100 שנים אחרי שנה שלא התקיים בה כנס. מרגע שהוגו למפרע חולק עבור שנה נתונה, לא יחולקו עוד פרסים עבור אותה שנה.
היסטוריה

הכנס הבינלאומי הראשון למדע בדיוני התקיים בניו יורק ב-1939, וחלוקת הפרסים החלה בכנס ה-11 (פילדלפיה, 1953) ותוכננה להיות אירוע חד-פעמי. בכנס ה-13 (בקליבלנד, 1955) הוחלט על חלוקת פרס ממשי לזוכים בכל שנה.
הזוכה הראשון היה אלפרד בסטר על ספרו "The Demolished Man". בקטגוריית הסיפור הקצר זכה וולטר מ' מילר על הסיפור "The Darfsteller".
רעיון חלוקת הפרסים בכנס ה-11 היה של האל ליינץ'. הפרס הוכן על ידי ג'ק מקנייט ועוצב בצורת רקטה מברזל על בסיס עגול מעץ. בכנס ה-13 הפרס עוצב מחדש על ידי בן ג'ייסון, והיה דומה לעיצוב הראשון, עם בסיס מרובע. בעיצוב זה השתמשו ברוב הכנסים הבאים.
בתחילה נקרא הפרס "פרס הישג המדע הבדיוני השנתי" ונקרא "פרס הוגו" באופן לא רשמי אך מוכר יותר. ב-1993 הכינוי הפך לשמו הרשמי של הפרס.
על אף שארגון המדע הבדיוני העולמי קבע שהפרס מוענק ליצירות במדע בדיוני ופנטזיה, למעשה כמעט תמיד הפרס ניתן ליצירות מדע בדיוני. כאשר נוהג זה הופר ב-2001, עת נבחר "הארי פוטר וגביע האש", רומן פנטזיה לנוער, לרומן הטוב ביותר, התעוררה תרעומת בקרב חובבי הז'אנר.
בשנת 2017 זכתה בפרס לראשונה כותבת ישראלית, אביגיל נוסבאום, בקטגוריית "הכותב החובב הטוב ביותר".
זוכים מפורסמים בפרס:
אייזק אסימוב
אורסון סקוט קארד
אורסולה לה-גווין
רוברט א. היינליין
לויס מקמסטר בוז'ולד
דייוויד ברין
גרג אגן
ניל גיימן
קוני ויליס
ארתור סי. קלארק
אן לקי
לארי ניבן
רוג'ר זילאזני
נ. ק. ג'מיסין - הזוכה האפריקנית אמריקאית הראשונה (מכל מגדר) בפרס הוגו לרומן הטוב ביותר, והיחידה לזכות בו בשלוש שנים ברציפות (2016, 2017, 2018).
החל משנות התשעים ניתנים גם פרסי "רטרו הוגו" על שנים בהן נערך הפסטיבל אבל לא ניתן הפרס.
קטגוריות הפרס

הרומן הטוב ביותר (40,000 מילים או יותר)
הנובלה הטובה ביותר (17,500 מילים עד 39,999 מילים)
הסיפור הטוב ביותר (7,500 מילים עד 17,499 מילים)
הסיפור הקצר הטוב ביותר (עד 7,499 מילים)
העיבוד הדרמטי הטוב ביותר (החל מ-1961)
הספר הלא-בדיוני הטוב ביותר (חולק מ-1980 עד 1998)
ספר הסקירה הטוב ביותר (החל מ-1999)
הסדרה הטובה ביותר (הוענק פעם אחת לסדרת המוסד ב־1966)
מגזין המעריצים הטוב ביותר
האמן הנערץ ביותר
הסופר הנערץ ביותר
מגזין הסקירה הטוב ביותר
האמן המקצועי ביותר
העורך המקצועי ביותר
קטגוריות הפרס > פרס הוגו למגזין סמי מקצועי

בנוסף, מוענק פרס הוגו למגזין סמי מקצועי, העונה על הקריטריונים הבאים:
פרסם לפחות ארבעה גליונות מאז הקמתו.
לפחות אחד מהם פורסם בשנה הקלנדרית האחרונה. בשנה זו עליו לעמוד בשניים מתוך הקריטריונים הבאים:
הופצו לפחות 1,000 עותקים מאותו גיליון.
כותביו ומפיציו קיבלו שכר שאינו עותקים מאותו גיליון.
כ-15% לפחות משטח הגיליון הוקדש לפרסום.
המגזין הכריז על עצמו כסמי-מקצועי.
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי פרס הוגו לשנת 2017, באתר פרס הוגו (באנגלית).
↑  וורלדקון 2017, רשומה באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
| פרסי מדע בדיוני |
| --- | --- | --- |
| בעולם | פרס בחירת הקהל • פרס גנדלף • פרס פיליפ ק. דיק • פרס הוגו • פרס טיפטרי  • פרס לוקוס • פרס נבולה • פרס דיימון נייט • פרס סאטורן • פרס סטרג'ן • פרס סיידווייז להיסטוריה חלופית • פרס אדוארד סמית • פרס פרומתאוס • פרס קלארק • פרס קמפבל • פרס ריזלינג |  |
| בישראל | פרס גפן • פרס עינת |  |
מבצע נזיפה

מבצע נזיפה (באנגלית: Operation Chastise) הוא שמו הרשמי של מבצע הפצצת סכרי הרוהר שנערך בליל 16-17 במאי 1943 על ידי חיל האוויר המלכותי. במהלך המבצע הופצצו ונהרסו שניים מהסכרים וסכר שלישי ניזוק.
רקע

ראשיתו של המבצע ביוזמה אישית של בארנס וואליס (Wallis), מהנדס אווירונאוטיקה במפעל ויקרס (Vickers, תכנן את מטוסי הוולסלי (Wellesley), ויקרס ולינגטון, ובהמשך גם את הוורויק), אשר עקב עבודתו בתכנון מפציצים צבר ידע רב בכל הקשור להפצצות. וואליס פיתח פצצה שנועדה להרוס סכרים, מתוך כוונה להטיל אותה על הסכרים של חבל הרוהר – המרכז התעשייתי של גרמניה, ובכך להסב נזק כבד למאמץ המלחמתי הגרמני.
הניסיון שנצבר עד לאותה עת לימד כי לא ניתן להסב נזק למבני בטון מאסיביים כסכרים באמצעות הפצצה מהאוויר, וזאת בשל שני גורמים עיקריים: חוסר הדיוק של המפציצים, ועצמתן הנמוכה של הפצצות. הפצצות הגדולות ביותר בהן נעשה שימוש עד אותה עת היו של 250 ק"ג.
וואליס חישב ומצא כי פצצה גדולה בהרבה, שתתפוצץ מתחת למים ובקרבה משמעותית לסכר, תביא לפריצתו. במשך שנות המלחמה פיתח וואליס פצצה המתאימה למשימה זו ובמקביל ניסה לקדם את תוכניתו בקרב מקבלי ההחלטות בממלכה המאוחדת. ב-26 בפברואר 1943 התקבלה החלטה להוציא את התוכנית אל הפועל. היות שהזמן המתאים ביותר להפצצת הסכרים היה חודש מאי, בו מאגרי המים מלאים לחלוטין, נאלצה הכנת המבצע להתבצע במהירות.