stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בני גנץ
פעילות פוליטית > הבחירות לכנסת העשרים ואחת

ב-27 בדצמבר 2018 הודיע על הקמת מפלגה חדשה, שיעמוד בראשה ושתתמודד בבחירות לכנסת העשרים ואחת – "חוסן לישראל". ב-14 בינואר 2019 אמר לפעילים שמחו מול ביתו נגד חוק הלאום כי יפעל לשינוי החוק. ממפלגתו נמסר כי מחוקקי חוק הלאום "ירו בגב של אחינו הדרוזים". ב-29 בינואר 2019 הציג את עמדותיו בנאום השקת קמפיין הבחירות שלו.
סמוך לתום מועד הגשת הרשימות, בפברואר 2019, הודיע גנץ על הקמת רשימה מאוחדת "כחול לבן" עם מפלגתו של יאיר לפיד, "יש עתיד", שגנץ יעמוד בראשה ברוטציה עם לפיד.
בפברואר 2019 עודכן גנץ בפגישה עם שני ראשי אגפים בשב"כ שבשנת 2014, עת כיהן כרמטכ"ל, איראן פרצה לטלפון הפרטי שלו, והוזהר כי עליו לצאת מנקודת הנחה שכל פריט רגיש בזיכרון הטלפון עלול לשמש נגדו. גנץ טען כי אין בו חומר ביטחוני וכי אינו נתון לסחיטה, וביקש מהשב"כ לחקור אם המוסד הוא שהדליף את דבר הפריצה.
בבחירות שנערכו באפריל 2019 קיבלה רשימת כחול לבן 35 מנדטים, בדומה למספר המנדטים של מפלגת הליכוד. בנוסף לכחול לבן, העבודה ומרצ המליצו על גנץ והוא קיבל 45 המלצות, אך המנדט הוענק על ידי הנשיא לנתניהו שקיבל 65 ממליצים.
פעילות פוליטית > הבחירות לכנסת העשרים ושתיים וניסיון להרכבת ממשלה

בבחירות לכנסת העשרים ושתיים, שנערכו בספטמבר 2019, כחול לבן קיבלה 33 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בכנסת זו. בנוסף לכחול לבן, הרשימה המשותפת (למעט בל"ד), העבודה-גשר והמחנה הדמוקרטי, נתנו 54 המלצות לגנץ, לעומת 55 המלצות לנתניהו, והנשיא הטיל את המנדט להרכבת הממשלה על נתניהו. ב-21 באוקטובר הודיע נתניהו לנשיא כי לא עלה בידו להרכיב ממשלה ובשל כך הוא מחזיר את המנדט אליו.
ב-23 באוקטובר, הטיל הנשיא את המנדט על גנץ. גנץ הגיע להסכמות מסוימות עם העבודה-גשר והמחנה הדמוקרטי, ובמקביל ניהל משא ומתן עם הליכוד על ממשלת אחדות. במוקד המחלוקת בינו לבין הליכוד עמדה דרישתו לפירוק "בלוק ה-55" של מפלגות הימין והחרדים, וכן השאלה האם הוא או נתניהו יכהנו ראשונים ברוטציה. לפי דיווחים, רשימתו ניהלה במקביל מגעים עם הרשימה המשותפת על הקמת ממשלת מיעוט בתמיכתם ובהימנעות ישראל ביתנו, מבלי שהוצגה הצעה רשמית. ב-20 בנובמבר הודיע גנץ לנשיא שלא עלה בידו להרכיב ממשלה. בדצמבר הכנסת הקדימה שוב את הבחירות, שהיו השלישיות תוך שנה.
פעילות פוליטית > הבחירות לכנסת העשרים ושלוש וכהונתו כיושב ראש הכנסת

בבחירות לכנסת העשרים ושלוש, שנערכו ב-2 במרץ 2020, כחול לבן נותרה עם 33 מנדטים, אך הפכה לסיעה השנייה בגודלה עקב התחזקות רשימת הליכוד. בנוסף לסיעת כחול לבן, המליצו עליו גם הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו והעבודה-גשר-מרצ (למעט גשר). הוא זכה ל-61 המלצות, לעומת 58 ההמלצות של יריבו, בנימין נתניהו. ב-16 במרץ הטיל עליו הנשיא ראובן ריבלין את מלאכת הרכבת הממשלה.
גנץ חתר להקמת ממשלה צרה בתמיכה חיצונית של הרשימה המשותפת או ממשלת אחדות עם הליכוד. בעקבות התנגדות חברי מפלגתו יועז הנדל וצבי האוזר להקמת ממשלה הנשענת על הרשימה המשותפת, נחסמה האפשרות להקמת ממשלה צרה. כחלק מהמשא ומתן עם הליכוד נבחר ב-26 במרץ 2020 ליושב ראש הכנסת העשרים ושלוש. המהלך הוביל לפיצול סיעות יש עתיד ותלם, שהתאחדו ליש עתיד – תל"ם, מרשימת כחול לבן. ברשימת כחול לבן נותרו 15 חברי כנסת. ב-16 באפריל 2020 תם המנדט של גנץ מבלי שהוקמה ממשלה והוא הועבר לכנסת. ב-20 באפריל חתמו נתניהו וגנץ על הסכם להקמת ממשלת חירום לאומית בתצורה של ממשלת חילופים, שבה כהונת הכנסת תקוצר לשלוש שנים, בחצי הראשון יכהן נתניהו כראש ממשלה וגנץ יכהן כראש ממשלה חלופי, ובחצי השני יתחלפו השניים.
במאי 2020 הגיש גנץ את התפטרותו מתפקיד יו"ר הכנסת לקראת כינון הממשלה החדשה.
פעילות פוליטית > ראש ממשלת ישראל החלופי, שר הביטחון ושר המשפטים

ב-17 במאי 2020 הושבעה ממשלת ישראל השלושים וחמש ובמסגרתה אושר מינויו לתפקיד ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון. הממשלה המשיכה להתמודד עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל וגנץ המשיך את שילוב צה"ל בסיוע לאוכלוסייה ובניתוח נתונים דרך מרכז המידע והידע הלאומי למערכה בקורונה. במסגרת תפקידו פיקח על הקמת מפקדת "אלון" ומערך החקירות האפידמיולוגיות שהקימה מערכת הביטחון לצורך הטיפול במגפת הקורונה. לאור התגברות ההתחסנות לנגיף, באוגוסט 2021 צירף את חיילי צה"ל לסייע במבצע החיסונים.
ביולי 2020 מינה את אמיר אשל למנכ"ל משרד הביטחון, והודיע שהוד בצר עתיד להתמנות למנכ"ל משרד ראש הממשלה החלופי. בנובמבר 2020 החליט למנות את האלוף הרצי הלוי לסגן הרמטכ"ל הבא.
גנץ קידם את העתקת בסיסי צה"ל לנגב והוביל את הקמת "קריית המודיעין" בסמוך לעומר.
בנוסף, התאים את טפסי משרד הביטחון ברישום ההורים למשפחת להט"ב, ובטפסים נכתב "הורה 1" ו"הורה 2" במקום "אב" ו"אם" קודם לכן.
בנובמבר 2020 הקים את ועדת הבדיקה הממשלתית לנושא רכש הצוללות וכלי השיט. לאחר כחודש חברי הוועדה התפטרו בשל המגבלות שהטיל היועץ המשפטי לממשלה על עבודתה, כדי למנוע פגיעה בהליכים הפליליים בפרשת הצוללות.
גנץ הפך לממלא מקום שר המשפטים וממלא מקום שר התקשורת לאחר שיועז הנדל ואבי ניסנקורן פרשו מהממשלה. בינואר 2021, הקים צוות בין-משרדי להוצאת גלי צה"ל ממערכת הביטחון, והציג מתווה לרפורמה בגיוס לצה"ל, לפיו תוקם מנהלת שירות לצעירים שדרכה יעברו כל הצעירים עם הגיעם לגיל 18, והיא תפנה אותם למסלולים השונים.
גנץ העביר את רפורמת "נפש אחת" למען נכי צה"ל ופגועי הנפש. במסגרת ההחלטה הועבר סכום של כ-300 מיליון ש"ח לאגף השיקום בדגש על טיפול בנפגעי פוסט-טראומה. הרפורמה עברה על רקע הצתה עצמית מול משרדי אגף השיקום בפתח תקווה של איציק סעידיאן, נכה צה"ל אשר נפצע בשג'אעייה, ובקשותיו לעלות את אחוזי הנכות סורבו פעם אחר פעם.
במאי 2021 יצא צה"ל למבצע שומר החומות ברצועת עזה, שבמהלכו שיגרו הפלסטינים לישראל אלפי רקטות. במקביל למבצע אירעו המהומות בישראל שכתוצאה מהסלמתן החל ירי רקטי של חמאס לעבר ירושלים ביום ירושלים. ביום הראשון למבצע, הכריז גנץ על מצב מיוחד בעורף בטווח של עד 80 ק"מ מרצועת עזה למשך 48 שעות. ביומו השני של המבצע, ב-11 במאי, אישר גיוס של 7,000 חיילי מילואים. המבצע נמשך 12 ימים עד להשגת הפסקת אש. במבצע נהרגו 225 מחבלים והותקפו מאות תשתיות טרור, בהן משגרי רקטות, מנהרות תת-קרקעיות ורבי-קומות ששימשו כמטות של חמאס והגא"פ. לישראל נהרגו 8 אזרחים, 3 אזרחים זרים וחייל אחד.
פעילות פוליטית > הממשלה השלושים ושש

בראשית מערכת הבחירות לכנסת ה-24 הראו הסקרים כי "כחול לבן" מתנדנדת סביב אחוז החסימה, ואף היו קריאות לפרישתו, אך לאחר הבחירות התברר כי כחול לבן זכתה ב-8 מנדטים.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש בראשות נפתלי בנט ב-13 ביוני 2021, המשיך גנץ בתפקידו כשר ביטחון בנוסף לתואר סגן ראש הממשלה, אולם העביר את תפקיד ראש הממשלה החלופי ליאיר לפיד ואת תפקיד שר המשפטים לגדעון סער.
בנובמבר 2021 סיכם עם שר האוצר אביגדור ליברמן על העלאת שכר חיילי החובה ב-50%. בפברואר 2022 גנץ הכיר בכלל הלוחמים שהתאמנו בנחל הקישון וחלו בסרטן כנכי צה"ל.
גנץ הוא שר הביטחון הראשון של מדינת ישראל אשר ביקר במרוקו, שם חתם על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני בין המדינות. בינואר 2022 ביקר בעמאן ונועד עם מלך ירדן. חודש לאחר מכן נועד עם מלך בחריין עמו סיכם על מזכר הבנות לשיתוף פעולה ביטחוני בהמשך להסכמי אברהם שנחתמו בין המדינות.
במרץ 2022 אישר רכישה ופיתוח של מערכת ההגנה האווירית "מגן אור", מערך מבוסס לייזר ליירוט ירי תלול מסלול. באותו חודש, בתגובה לגל טרור, החל מבצע שובר גלים למיגור הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון ולמניעת התבססות של החמאס והג'יהאד האסלאמי באזור.
באוקטובר ריכז מאמצים נגד חוליית הטרור "גוב האריות" שהתרכזה בשכם. בסדרת פעולות, כולל פעולה צבאית של כוחות צה"ל וימ"מ, בשיתוף השב"כ, בקסבה של שכם, הידלדלה משמעותית פעילות הארגון.
במאי 2022 אישר שורת צעדים בוני אמון עם הרש"פ לאחר פגישה עם אבו מאזן, בהם רישום כ-5,500 חסרי מעמד במרשם האוכלוסין הפלסטיני, 6 תוכניות מתאר לפלסטינים ביו"ש, הגדלת מכסת הפועלים מרצועת עזה ב-1,500 איש ופתיחת מעבר "סאלם" לרכבים.
ב-5 באוגוסט החל מבצע עלות השחר ברצועת עזה נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, על פי החלטתם של גנץ וראש הממשלה יאיר לפיד, ללא כינוס של הקבינט המדיני-ביטחוני, וזאת באישורה של היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה. המבצע נערך שלושה ימים, במהלכם סוכלו מפקדי החטיבה הצפונית והדרומית של הארגון, תייסיר אל-ג'עברי וח'אלד מנצור. הג'יהאד האסלאמי שיגר במהלך המבצע מעל 1,000 טילים, מתוכם יורטו 96% על ידי כיפת ברזל והמבצע הסתיים ללא אבדות בנפש בצד הישראלי.
גנץ תמך בהסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון שאפשר את הפקת הגז מאסדת כריש.
פעילות פוליטית > באופוזיציה בכנסת העשרים וחמש

לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, רשימת כחול לבן ומפלגת תקווה חדשה חברו לרשימה מאוחדת בראשות גנץ. באמצע אוגוסט הצטרפו אל הרשימה גדי איזנקוט ומתן כהנא, ושמה שונה ל"המחנה הממלכתי". הרשימה זכתה ב-12 מנדטים.
לאחר הבחירות הקים בנימין נתניהו את ממשלת ישראל השלושים ושבע על בסיס רוב של 64 חברי כנסת. "המחנה הממלכתי" בראשות גנץ עברה לאופוזיציה. לצד התנגדותו לרפורמה המשפטית, פעל גנץ לקדם הידברות בין המחנות הפוליטיים בעניינה.
פעילות פוליטית > ממשלת החירום הלאומית במלחמת חרבות ברזל

ב-11 באוקטובר בעקבות טבח שבעה באוקטובר ופתיחתה של מלחמת חרבות ברזל, הצטרף גנץ יחד עם מפלגתו, המחנה הממלכתי, לממשלה. הוקם קבינט מלחמה מצומצם שינהל את המלחמה בו חברים גנץ, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט. אותו יום נערך דיון מפתח בקבינט, בו שר הביטחון והרמטכ"ל ניסו להשיג אישור לפתיחת מלחמת מנע נגד חזבאללה בלבנון. בדיון הסוער, גנץ נותר שקט רוב הזמן, אך העביר פתק לראש הממשלה נתניהו בו הבהיר את עמדתו שאור לישראל להיכנס עכשיו לעימות כולל עם ציר ההתנגדות, וכי במקום זאת עליה להתרכז בלחימה בעזה.
במרץ 2024 נועד בוושינגטון עם סגנית הנשיא, שר ההגנה, מזכיר המדינה והיועץ לביטחון לאומי, על רקע מלחמת חרבות ברזל והמשבר ההומניטרי ברצועת עזה. בשובו עצר בלונדון ונפגש עם ראש הממשלה הבריטי רישי סונאק, שר החוץ דייוויד קמרון והיועץ לביטחון לאומי סטיבן לובגרוב. לשכת ראש הממשלה הזמינה את כרטיסי הטיסה, אולם בהמשך הביע ראש הממשלה התנגדות לנסיעה.
גנץ דחף להמשך התמרון הקרקעי גם בנפת רפיח, אולם הקרב ברפיח נדחה במשך כשלושה חודשים. ב-14 במרץ 2024 התפרקה השותפות עם גדעון סער וסיעותיהם התפלגו.
ב-9 ביוני 2024 הודיע גנץ על פרישתו מהממשלה בעקבות חוסר גיבוש תוכנית פעולה אסטרטגית להמשך המלחמה.
חיים אישיים

גנץ נשוי לרויטל (לבית אלוני), מרפאה בעיסוק, אותה הכיר בעת ששירתה כמש"קית ת"ש בגדוד 890 תחת פיקודו. לזוג ארבעה ילדים. התגורר בשכונת נווה אפק שבראש העין, ובפברואר 2024, עקב אירועי 7 באוקטובר, עבר להתגורר בקיבוץ יד מרדכי שבעוטף עזה.
במאי 2015 העניקה אוניברסיטת בר-אילן לגנץ תואר דוקטור לשם כבוד.
לקריאה נוספת

עמוס הראל, תדע כל אם עברייה, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2013, מסת"ב 9789655525564
עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
יוסף סלבדור

| --- | --- |
 לידה:  5 בינואר 1796 מונפלייה, צרפת 
 פטירה:  17 במרץ 1873 (בגיל 77) ורסאי, צרפת 
 תחומי עניין:  היסטוריה, היסטוריה של עם ישראל 
 עיסוק:  היסטוריון 
 מדינה:  צרפת 
 
יוסף סלבדור (5 בינואר 1796 – 17 במרץ 1873) היה חוקר ופילוסוף. צאצא למשפחה של יהודים ספרדים מדרום צרפת.
קורות חיים

סלבדור נולד במונפלייה. אבות המשפחה, שלפי מסורת משפחתית הם צאצאי המכבים, מושיעיהם של ישראל – "Salvador" בספרדית פירושו "מושיע" – היגרו מאפריקה לספרד במאה התשיעית, ומשם לדרום צרפת במאה ה-15 בבורחם מהאינקוויזיציה הספרדית. אביו, איין (Ayen; בשמו העברי "חיים"), לא נמנה עם נכבדי ועשירי הקהילה, ואמו, אליזבת וינצנס, הייתה קתולית. הוא היה הבכור מבין שלושת בניהם של איין ואליזבת, לאחריו אחיו בנז'מין, שנישא להוגנוטית, בת למשפחה מכובדת (בנו, גבריאל סלבדור, כתב ביוגרפיה על דודו יוסף), ואחותו סופי, שנישאה לעורך דין יהודי. הוא היחיד מבין אחיו שנותר רווק.
קיבל חינוך יהודי ובבית ספר כללי ולאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטה של עיר מולדתו כדוקטור לרפואה (1816). את התזה שלו כתב על "היישום של פיזיולוגיה בפתולוגיה". ב-1819 קרא על מהומות אנטי-יהודיות בגרמניה, והוא מתאר את ההשפעה של קריאה על רדיפת היהודים בספרו המאוחר יותר, "Paris, Rome, Jerusalem ou la Question religieuse au XIX siecle". נסע לפריז על מנת להשתלם במקצועו והרחיב את ידיעותיו במדעי החברה. בפריז בילה את שארית חייו. הוא נטש את הקריירה הרפואית – מעולם לא עסק ברפואה למעשה – והקדיש את עצמו לחלוטין לספרות. הוא סירב לכמה משרות ציבוריות שהוצעו לו, והעדיף לשמור על עצמאותו. היה ביחסי ידידות עם כמה מהצרפתים המוכרים בזמנו, בהם גיזו וסילבסטר דה סאסי.
נפטר בוורסאי. נקבר, לבקשתו, בבית הקברות הפרוטסטנטי של לה ויגאן שליד מונפלייה.
קורות חיים > עבודתו

בספר "La Loi de Moïse, ou Système Religieux et Politique des Hébreux" ("תורת משה, או המערכת הדתית והמדינית של העברים") ניסה סלבדור, באמצעות ניתוח מדוקדק של הרעיונות הטבועים בטקסט, למצוא בסיס רציונלי בכתבי הקודש. בחקירתו זו הושפע מהרציונליות שרווחה במאה השמונה עשרה. מסקנתו הייתה שמטרתו של החוק הקדום הייתה לרסן את כוחו של הכהן, ולבסס את כוחו של המלך על טעמים חוקתיים. בעבודה ובמסקנתה נגע בשאלות בוערות ביותר באותו הזמן, והוא ספג ביקורת מחוגי הקונסטיטוציונליסטים והקלריקלים. חולשתו של הספר נובעת ממחסור בחומר היסטורי לביסוס הטענות, ובחוסר יכולתו של המחבר לברור בין מקורות שונים.
בספרו "Jesus-Christ et sa doctrine" עסק במשנתו של ישו. הספר עורר דיון והתנגדות רבה; חלק מהקלריקלים דרשו לגונזו ולהחרימו, ומן הצד השני, הליברלים קידמו אותו בברכה וראו בו תרומה למחשבה חופשית.
בספרו מ-1847, "Histoire de la domination romaine en Judee, et de la ruine de Jerusalem", עסק בחורבן ירושלים. באמצעות ראייה רחבה של חורבן הבית כחלק מההיסטוריה האוניברסלית, טענתו המרכזית הייתה שלחורבן הבית היה חלק חשוב בהיפרדות מה שיקרא בהמשך "נצרות" מהיהדות.
ספרו "Paris, Rome, Jerusalem ou la Question religieuse au XIX siecle" הוחרם על ידי הכנסייה הקתולית. התזה של סלבדור בספר הייתה ניסיונו ליצור דת אוניברסלית המבוססת על שילוב של היהדות והנצרות. המחבר מאמין שמרכזה של דת משיחית זו צריך להיות ירושלים, ורואה באמונה האוניברסלית הזו תולדה ישירה של מה שתפס כיהדות הקלאסית. כדי לגרום להתכת שתי הדתות זו לזו, קרא סלבדור להקמתה של מדינה חדשה, שתגשר בין מזרח למערב, ותשכון בגבולותיה של ארץ ישראל הקדומה.
סלבדור ציפה לירושלים ולמדינה ללאום היהודי לא כציפייה פוליטית, אלא כשאיפה רוחנית. התזה שלו חזרה והדהדה בדבריהם של הוגים ציוניים מאוחרים יותר, כגון אחד העם ובניגוד גמור לבנימין זאב הרצל שכידוע בספרו 'מדינת היהודים' כתב במפורש שעל העם היהודי לבנות מחדש את ביתו הלאומי ממש בארץ ישראל.
ביוגרפים ומבקרים צרפתיים בסוף המאה התשע עשרה ראו בו יהודי צרפתי מתבולל שעבודתו עסקה באופיה של הדת היהודית. אליהו בן-אמוזג, בספרו "מוסר יהודי לעומת מוסר נוצרי", מבקר את גישתו של סלבדור למוסר היהודי וליהדות בחריפות ורואה בה טעות המושפעת לחלוטין מהנצרות. בהגות הציונית המאוחרת יותר נתפש סלבדור כמקדים את ההגות הציונית של סוף המאה התשע עשרה, וכ"פרוטו-ציוני".
ספריו

Paris, Rome, Jerusalem ou la Question religieuse au XIX siecle
Loi de Moise, 1822
Histoire des institutions de Moise et du peuple hebreu, 1828
Jesus-Christ et sa doctrine, 1838
Histoire de la domination romaine en Judee, et de la ruine de Jerusalem, 1847
לקריאה נוספת

חנוך רינהולד, "יוסף סאלוואדור – חייו ודעותיו", ציון ט', תש"ד, עמ' 109–141. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מיכאל גרץ, "מקומו של יוסף סאלוואדור בגיבוש תודעת הייחוד היהודי", ציון ל"ז, תשל"ב, עמ' 41–65. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  בתרגומו של חנוך רינהולד "השקפות כלליות על השימוש בפיזיולוגיה בתורת המחלות"
↑  אליהו בן אמוזג, תרגום: אליהו רחמים זייני, מוסר יהודי לעומת מוסר נוצרי, עמ' 139
↑  Paula E. Hyman, Joseph Salvador: Proto-Zionist or Apologist for Assimilation?, Jewish Social Studies, Vol. 34, No. 1 (Jan., 1972), pp. 1-22. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  נחום סוקולוב, תולדות הציונות, 1919
↑  יהודה לייב פינסקר, נחום סוקולוב, פרויקט בן-יהודה
↑  משה לייב ליליינבלום, הלאומיים הראשונים במאה האחרונה, פרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267685505171  PLWABN: 9810587000205606  BNC: 000413528  BnF: cb105357719 (data)  GND: 100269605  ISNI: 0000 0001 1027 8389  LCCN: no2014168890  NKC: zmp2014830366  NLA: 67065282  NLG: 155013  NTA: 074266551  RERO: 02-A012909415  SNAC: w6vc3brh  SUDOC: 084038373  VcBA: 495/258877  VIAF: 61535270   WorldCat (עם VIAF): 61535270
טירת ונסן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה, שאטו 
 על שם:  ונסן 
 מיקום:  ונסן 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  המדינה הצרפתית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1340
 תאריך פתיחה רשמי:  1340 
 
 קואורדינטות:  48°50′34″N 2°26′09″E﻿ / ﻿48.842777777778°N 2.4358333333333°E﻿ / 48.842777777778; 2.4358333333333
 www.chateau-vincennes.fr
  (למפת פריז מוגדלת) טירת ונסן(למפת פריז רגילה) טירת ונסן
 
טירת ונסן (בצרפתית: Château de Vincennes) היא טירה מלכותית בקרבת העיר ונסן (Vincennes) במזרח פריז בירת צרפת. הטירה שימשה במאות ה־14 ועד ה־17 כביתם של מלכי צרפת. ב-1860 נכללה בשטח העיר פריז.
היסטוריה

במקור היה המבנה בקתת ציד שנבנתה עבור לואי השביעי, מלך צרפת בשנת 1150 ביער ונסן. במאה ה-13 בנה לואי התשיעי במקום אחוזה גדולה. ב-1337 בנה פיליפ השישי במקום דונז'ון - "מגדל עוז" שגובהו 52 מטרים.
בשנת 1274 שימשה הטירה אתר חתונתו של פיליפ השלישי, ובשנת 1322, אתר חתונתו של פיליפ הרביעי. בטירה נולדו לואי העשירי (1316), פיליפ החמישי (1322) ושארל העשירי (1328).
בטירה נשמר כתר הקוצים שהובא לצרפת, עד סיום בניית כנסיית סנט שאפל באיל דה לה סיטה שבפריז. חלק מהכתר נשמר בקאפלה שנבנתה לצורך זה בטירת ונסן.
במאה ה־17 בנה האדריכל לואי לה וו עבור לואי ה-14 שני מבנים זהים משני צידי המצודה עבור המלכה האם אן מאוסטריה, אולם הבנייה במקום הופסקה לאחר שמשפחת המלוכה עברה לארמון ורסאי.
במאה ה־18 הפכה הטירה למפעל ייצור פורצלן, ולאחר מכן שימשה ככלא, בו נכלאו המרקיז דה סאד, דני דידרו ואונורה מירבו. 
בשנת 1796 הפכה הטירה למפעל ייצור נשק.
בשנת 1860 מינה נפוליאון השלישי את ויולה לה דוק לשקם את הטירה, והעניק את שטח הטירה והיער סביבה לעיר פריז כפארק ציבורי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו כוחות הכיבוש הנאצים בטירה ככלא, ורצחו במקום 30 חיילים שבויים ב־20 באוגוסט 1944.
גלריה

קפלת טירת ונסן (2005)
ציור משנת 1820 של טירת ונסן
טירת ונסן (2005)
Little Earthquakes

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת טורי איימוס
 יצא לאור:  6 בינואר 1992 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  57:11 
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, איסט ווסט רקורדס 
 הפקה:  טורי איימוס, Davitt Sigerson, Eric Rosse, איאן סטנלי 
 
Little Earthquakes הוא אלבום סולו הבכורה של הזמרת טורי איימוס, הכולל את הסינגלים "Silent All These Years", "China", "Winter" ו-"Crucify". האלבום יצא לראשונה בבריטניה ב-6 בינואר 1992.
הפקה

בעקבות פירוק להקת הסינת-פופ שלה Y Kant Tori Read, איימוס חיברה 12 שירים, והקליטה אותם במתקני קפיטול רקורדס בלוס אנג'לס עם דאוויט סיגרסון בתור מפיק. ההקלטות והמיקסים הסתיימו ביוני 1990.
איימוס לקחה דמו עם 10 רצועות, חלקן מיוני וחלקן חדשות יותר, לאטלנטיק רקורדס בסוף 1990. חברת התקליטים לא הייתה מרוצה מהשירים, אז איימוס, יחד עם בן הזוג שלה דאז, אריק רוס, הקליטו מספר שירים חדשים, ביניהם "Girl", "Precious Things", "Tear In Your Hand", "Mother" ו-"Little Earthquakes". עם הרצועות החדשות, אטלנטיק הסכימו להוציא את האלבום Little Earthquakes.
איימוס עברה ללונדון כדי לעבוד עם איאן סטנלי; אטלנטיק רקורדס גם סברו שאיימוס תצליח יותר בבריטניה, משום ששם יש הערכה יותר גדולה ל"אמנים אקצנטריים". שם היא הקליטה את מה שעתידים היו להיות שניים מהסינגלים המוקדמים שלה. "Me and a Gun" היה השיר האחרון שנכתב עבור האלבום.
חברת התקליטים השותפה האירופית של אטלנטיק, East West, קידמה את האלבום באגרסיביות. איימוס בילתה את מירב שנת 1991 בהופעות קטנות, בברים ומועדונים בלונדון, ובניגון עבור מנהלי מוזיקה וחברות תקליטים, לעיתים קרובות בדירה שלה. באוקטובר 1991 יצא ה-EP "Me and a Gun", אשר הכיל ארבע רצועות, וזכה לשבחים מן הביקורת. הוצאה שנייה של ה-EP יצא כעבור חודש, הפעם עם "Silent All These Years" בתור השיר המוביל, והוא הפך ללהיט הראשון של איימוס במצעדים הבריטיים, במקום 51.
צאת האלבום

כאשר האלבום יצא לבסוף בבריטניה בינואר 1992, הוא הגיע למקום מספר 14 ונשאר ב-טופ 75 במצעד האלבומים הבריטי במשך 23 שבועות. חודש לאחר מכן, הוא יצא בארצות הברית בפריצת דרך ביקורתית ובמצעדים, על אף שלא פרץ את גבול המקום ה-50 בבילבורד 200, כשהוא מחוזק בסינגלים מצליחים.
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
Christgau's Consumer Guide: C+
Encyclopedia of Popular Music: 
Los Angeles Times: 
Mojo: 
NME: 7/10
Pitchfork: 8.6/10
Q: 
Rolling Stone: 
The Rolling Stone Album Guide: 
הביקורות על האלבום היו חיוביות באופן כללי. ג'וסף וודוורד ב"רולינג סטון" תיאר את Little Earthquakes בתור "מחזור שירים שהוא לעיתים קרובות יפה, פרוגרסיבי באופן מעודן, המשקף באופן אפל ניכור מיני ומאבקים אישיים", ושעד סוף האלבום "אנחנו מרגישים כאילו כבר עברנו תרפיה מוזרה, ואנו חצי מטוהרים, וחצי מעוררים. זהו הפרדוקס הנפלא שהופך את Little Earthquakes לבכורה מופתית." הוא במקור דירג את האלבום עם שלושה וחצי כוכבים מתוך חמש ב-1992 אך מאוחר יותר העלה את הדירוג לארבעה כוכבים מתוך חמישה באתר "רולינג סטון". ג'ין רוזנברג ב"לוס אנג'לס טיימס" כתבה ש"מעטים מתקדמים מן המטופש אל הנשגב במהירות או בצורה חלקה כמו איימוס". בין הביקורות השליליות, סטפני זכרק מ"אנטרטיינמנט ויקלי" סברה שהשירים של איימוס הם "יותר מדי מוזרים באופן מודע" כדי להיות מהנים, ואילו רוברט כריסטגאו אהב רק את השיר "Me and a Gun".
בממלכה המאוחדת, שם האלבום יצא לאחר קידום אינטנסיבי, עבודתה של איימוס התקבלה בחום. ג'ון ויילד מ"מלודי מייקר" קבע שאיימוס היא "בעלת כישרון נדיר לחקור ריבוי של רגשות ומגוון רחב של נקודות מבט בתוך אותו השיר". ג'ון אייזלווד מ-Q מגזין שיבח את הליריקה של איימוס, וסיכם: "Little Earthquakes הוא אלבום מטריד, מצחיק וסקסי לסירוגין. איימוס עושה את כל זה בחותם של כותבת שירים שהיא בפוטנציה גדולה. לאן תפנה מכאן?" רוג'ר מורטון מ-NME, לעומת זאת, היה יותר מאופק, וכתב כי "זה לא קל להתמודד עם טורי" וקרא ל-Little Earthquakes "מסע מתפרש ומבלבל דרך הג'יפה של הנשמה של אישה ... לפעמים זה קסום ולפעמים זה חולני ומתוח."
מורשת

בשנת 1998, קוראי Q מגזין דירגו את Little Earthquakes בתור אלבום מספר 66 ברשימת האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 2002, באותו המגזין, הוא דורג בתור האלבום הרביעי הגדול ביותר בכל הזמנים מאת אישה. בביקורת רטרוספקטיבית של האלבום, מבקר AllMusic סטיב היואי כתב שבאלבום זה, איימוס "קבעה את התבנית לזמרות-יוצרות של שנות ה-90". סאל סינקמאני, ב-Slant Magazine, קבע שהאלבום הוא היצירה המפוקסת והנגישה ביתר של איימוס, אשר "באופן כמעט מיידי הצית עניין של קאלט בזמרת, ואשר, במרוצת הזמן, ללא ספק הפך לפסקול (לפחות בחלקו) של חייהם של מבוגרים וצעירים מיוסרים רבים." Little Earthquakes נכלל בספר 1001 Albums You Must Hear Before You Die. האלבום מדורג במקום 27 ברשימת NPR, ‏"The 150 Greatest Albums Made By Women".
בסקירת של הוצאת רימאסטר של האלבום ב-2015, ג'יי. סי. מאצ'ק III מ-Spectrum Culture כתב: "עם היעדר הקלישאות הרוק והפופ הסטנדרטיות של היום, והסתמכות על פסנתר אקוסטי וקול מעולה (אם לא שגרתי), Little Earthquakes נשמע ייחודי היום כפי שנשמע ב-1992." ג'סיקה מצ'אדו, ב"רולינג סטון", כתבה כי "כמעט 25 שנים מאוחר יותר, העליות והירידות הרגשיות של האלבום הן אפילו יותר מרשימות עבור אלבום בכורה." ג'ון בנג'י, מבקר Mojo, שיבח את Little Earthquakes בתור בכורה "מדהימה וייחודית", ואילו מבקר PopMatters, אלכס רמון ציין כי האלבום "מיד מדגים את היכולת שלה ללכת ישר אל הלב של חוויה רגשית ולתקשר אותה באופן עוצמתי באמצעות מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים." בארי וולטרס, ב"פיצ'פורק" מנה את אלבום זה ואת עוקבו, Under the Pink בתור "אבני דרך" של איימוס, וכתב כי "המורשת שלהם מורגשת במוזיקת האנדרגראונד של היום".
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי טורי איימוס.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Crucify  | 4:58 |
| 2. | Girl  | 4:06 |
| 3. | Silent All These Years  | 4:10 |
| 4. | Precious Things  | 4:26 |
| 5. | Winter  | 5:40 |
| 6. | Happy Phantom  | 3:12 |
| 7. | China  | 4:58 |
| 8. | Leather  | 3:12 |
| 9. | Mother  | 6:59 |
| 10. | Tear in Your Hand  | 4:38 |
| 11. | Me and a Gun  | 3:44 |
| 12. | Little Earthquakes  | 6:51 |
| דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe> מס' | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe> שם | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe> משך | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  | דיסק בונוס, מהדורת 2015 Deluxe>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Upside Down  | 4:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Thoughts  | 2:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ode to the Banana King ‏(Part One)  | 4:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Song for Eric  | 1:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Pool  | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Take to the Sky  | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Sweet Dreams  | 3:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Mary  | 4:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Sugar  | 4:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Flying Dutchman  | 6:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Humpty Dumpty  | 2:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Smells Like Teen Spirit (Nirvana Cover)   | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Little Earthquakes (Live from Cambridge Corn Exchange, 5 April 1992)   | 6:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Crucify (Live from Cambridge Corn Exchange, 5 April 1992)   | 5:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Precious Things (Live from Cambridge Corn Exchange, 5 April 1992)   | 5:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Mother (Live from Cambridge Corn Exchange, 5 April 1992)   | 6:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Happy Phantom (Live from Cambridge Corn Exchange, 5 April 1992)   | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Here. In My Head  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |