stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי זיגן
היסטוריה > בתקופת מלחמות העולם ולאחריה

לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הקמת רפובליקת ויימאר, פרצו פרעות נגד היהודים בזיגן, על רקע האשמות של כוחות שמרניים ואנטי-דמוקרטיים נגד היהודים, על אחריותם בתבוסת האימפריה. בתחילת יוני 1920, לילה לפני חשיפת לוח זיכרון לחללי המלחמה היהודים, התמלא בית הכנסת בסיסמאות אנטישמיות.
בין שתי מלחמות העולם, עד נובמבר 1938, עסקי היהודים עברו לידי נוצרים, במסגרת ה"אריזציה" - התהליך שהעביר נכסים יהודים לידי הגרמנים בעקבות חוקי נירנברג וייסוד תורת הגזע הנאצית. כמעט מחצית מבני הקהילה עזבו את העיר. כשליש מהעוזבים עזבו לערים אחרות בגרמניה, והיתר עזבו את גרמניה. שריפת בית הכנסת בליל הבדולח, היוותה קץ לשיאן של עשרות שנים של מאמצים להכיר באזרחים היהודים ולהשתייכותם בחברה הגרמנית.
יום לאחר ליל הבדולח הוצת בית הכנסת העירוני של זיגן. בפוגרום נופצו חלונותיהם של בתי יהודים ו-11 יהודים נשלחו למחנות ריכוז. במאי 1939 נותרו 41 יהודים בזיגן, ורובם גורשו למחנות ההשמדה בשנים 1942–1943. ארבעה מיהודי העיר התאבדו זמן קצר לפני הגירושים. בספטמבר 1944 עדיין נותרו בעיר שבע נשים יהודיות שהיו נשואות ללא-יהודים. הן גורשו למזרח ונאלצו לעבוד בעבודת כפייה עד תום המלחמה.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה, חזר הוגו הרמן (1898–1993), בנו של יו"ר הקהילה האחרון אדוארד הרמן ואחד הניצולים הבודדים, לזיגן. לאחר המלחמה היגר עם משפחתו לארץ ישראל, והשתקע במושב בית יצחק. הוא האדם שעודד את הקשר ברית ערים תאומות בין זיגן לעמק חפר, לאחר מלחמת העולם השנייה. אביו אדוארד עזב את זיגן באוגוסט 1940 וניסה לעלות לארץ ישראל. הוא נהרג כשאניית המהגרים "פאטריה" פוצצה בנמל חיפה בנובמבר 1940.
המועצה המלכותית

המלכה ויקטוריה עורכת את פגישת המועצה המלכותית הראשונה תחת שלטונה כבר ביום הכתרתה ב-1837
המועצה המלכותית המכובדת ביותר של הוד מלכותו (אנגלית: His Majesty's Most Honourable Privy Council), ובקיצור המועצה המלכותית, היא גוף של יועצים לריבון הממלכה המאוחדת. רוב חברי המועצה הם פוליטיקאים בכירים שכיהנו או שמכהנים בבית הנבחרים או בבית הלורדים.
המועצה המלכותית, שהחליפה את המועצה המלכותית של אנגליה, הייתה בעבר מוסד בעל כוח רב, אך כיום מדיניותה נתונה תחת בקרה של קבינט ממשלת בריטניה. המועצה מייעצת לריבון הבריטי בנוגע להפעלת סמכויותיו המלכותיות, ומוציאה צווים הידועים כ"דבר המלך במועצה" או "צווי המועצה". צווים במועצה קובעים תקנות ומינויים בממשלת בריטניה. הם ניתנים תחת היתר מיוחד בחוק הבריטי, המאציל למועצה סמכויות שונות, ובדרך כלל משמשים לצורך בקרה על מוסדות ציבוריים. המועצה מייעצת גם בנוגע למתן צ'ארטרים מלכותיים, שלפיהם מוענק מעמד מיוחד לגופים מאוגדים ומעמד עיר או רובע לעיירות.
למועצה יש גם תפקידים שיפוטיים, המואצלים בדרך כלל לוועדה השיפוטית. הוועדה מורכבת משופטים בכירים הממונים על ידי היועצים המלכותיים: שופטי בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת ובתי משפט בכירים באנגליה, בוויילס, בסקוטלנד ובצפון אירלנד. בעבר שימשה המועצה בית משפט לערעורים עבור האימפריה הבריטית בכללותה, והיא עודנה דנה בערעורים מהטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, משטחי בסיס ריבוניים, משטחי חסות וממדינות מסוימות בחבר העמים הבריטי.
היסטוריה

בתקופת שלטונם של המלכים הנורמנים קיבל הכתר האנגלי ייעוץ מחצר המלוכה, שהורכבה ממגנאטים, אנשי דת ופקידי ממשל בכירים. מטרתה המקורית של המועצה הייתה לייעץ לריבון בנוגע לחקיקה, ניהול ומשפטים. עם השנים תפסו גופים נפרדים תפקידים ייחודיים, שהתפתחו מחצר המלוכה. בתי המשפט נטלו על עצמם את הטיפול בנושאים משפטיים, ואילו הפרלמנט הפך למחוקק העליון של הממלכה. למרות זאת שמרה המועצה על הסמכות לדון במחלוקות חוקתיות, כערכאה ראשונה או כערעור. יתר על כן, חוקים שנקבעו על ידי הריבון לפי עצת המועצה, ולא בעצה אחת עם הפרלמנט, היו תקפים.
ריבונים חזקים נהגו להשתמש במועצה על מנת לעקוף את בתי המשפט והפרלמנט. לדוגמה, במאה ה-15 הקימה המועצה ועדה, לימים בית המשפט של חדר הכוכב, שהייתה בעלת סמכות להטיל כל עונש למעט עונש מוות, תוך היותה פטורה מסדר הדין הפלילי. הנרי השמיני היה יכול לחוקק חוקים באמצעות הכרזה בלבד, בתנאי שהתייעץ עם המועצה. הבכירות החקיקתית של הפרלמנט הושבה רק לאחר מותו של הנרי. למרות שנותרו ברשותה סמכויות חקיקתיות ושיפוטיות, הפכה המועצה לגוף אדמיניסטרטיבי בעיקרו. ב-1553 מנתה המועצה 40 חברים, אך הריבון נטה להסתמך על ועדה קטנה יותר, שלימים הפכה לקבינט ממשלת בריטניה המודרני.
בסיום מלחמת האזרחים האנגלית בוטלו המונרכיה, בית הלורדים והמועצה המלכותית. הבית הנותר של הפרלמנט, בית הנבחרים, הקים מועצת מדינה על מנת לחוקק חוקים ולטפל במדיניות האדמיניסטרטיבית. 41 חברי המועצה נבחרו על ידי חברי בית הנבחרים; בראש מועצת המדינה עמד אוליבר קרומוול, שהיה דה פקטו ראש המדינה. אולם, ב-1653 הוענק לו התואר "לורד פרוטקטור" (הלורד המגן), וגודל המועצה הופחת ל-13 עד 21 חברים שנבחרו על ידי בית הנבחרים. ב-1657 העניק בית הנבחרים סמכויות רחבות יותר לקרומוול, שחלקן היו בעבר ברשות המונרכים האנגלים. המועצה נודעה אז כמועצה המלכותית של הפרוטקטור; חבריה מונו על ידי הלורד פרוטקטור, בכפוף לאישור הפרלמנט.
ב-1659 בוטלה מועצת הפרוטקטור, זמן קצר לפני השבת המלוכה. צ'ארלס השני החזיר את המועצה המלכותית, אך בדומה למונרכים הקודמים של בית סטיוארט בחר להסתמך על ועדת יועצים קטנה יותר. בתקופת ג'ורג' הראשון הועברו סמכויות נוספות לוועדה. היא החלה להיפגש גם בלא נוכחות הריבון, והעבירה אליו את ההחלטות שקבעה. באופן זה חדלה המועצה כולה לשמש כחבר יועצים חשאיים לריבון, והתפקיד עבר לאחת מוועדותיה, היא קבינט ממשלת בריטניה.
שבועת המועצה

במשך שנים רבות נחשב פרסום הנוסח הסודי של שבועת המועצה לעבירה פלילית. עם זאת, ב-28 ביולי 1998 פורסם לראשונה נוסח השבועה, בתגובה לשאלה שהופנתה בפרלמנט ללורד נשיא המועצה. הנוסח שלהלן הוא זה שאומרים חברי המועצה מיד עם השבעתם לתפקיד:
אתה נשבע בשם האל הכל יכול להיות משרת דובר אמת ונאמן של הוד מלכותה המלכה, כאחד מהמועצה המלכותית של הוד מלכותה. אתה לא תדע או תבין כל צורה של דבר שיהיה בגדר נסיון, מעשה או דיבור נגד הוד מלכותה עצמה, כבודה, תוארה, כתרה, או כבודה המלכותי, אך אתה תעמוד ותתמודד מול הדברים הללו במלוא כוחך, ואו תגרום להם להיחשף בפני הוד מלכותה עצמה, או בפני מועצתה המלכותית כפי שתפרסם הוד מלכותה. אתה, בכל הדברים לעתיד, תטפל ותדון במועצה, ותביע בנאמנות ובאמת את מחשבותיך ודעותיך, לפי לבך ומצפונך; ותשמור בסוד את כל העניינים הנחשפים בפניך, או נדונים בחשאיות במועצה. ואם אחד מהעניינים שהוזכרו לעיל יהיה בנוגע לאחד היועצים, אתה לא תחשוף זאת בפניו, ותשמור את אותו הדבר עד הזמן שבו, בהסכמת הוד מלכותה, או המועצה, יתפרסם הדבר. אתה תיתן את כל אמונך ונאמנותך להוד מלכותה המלכה; ותסייע ותגן על כל סמכויות השיפוט, המעמד הרם, והרשויות, שנתנו להוד מלכותה, וסופחו לכתר לפי חוק הפרלמנט, או בדרך אחרת, כנגד כל הנסיכים הזרים, אנשים, הגמונים, מדינות, או מנהיגים. ובאופן כללי תנהג בכל הדברים כפי שמשרת נאמן ואמיתי חייב לעשות עבור הוד מלכותה. כה יעזור לך האל.
פגישות

פגישות המועצה המלכותית נערכות אחת לחודש, במקום מגוריו של הריבון. הקוורום, לפי משרד המועצה המלכותית, הוא שלושה חברים, אך תקנות אחרות קובעות כי הוא דווקא שני חברים.
הריבון הבריטי משתתף בפגישות המועצה, אם כי הוא יכול לשלוח במקומו שני יועצי מדינה או יותר. לפי חוקי המלוכה של 1937 עד 1953, מי שכשירים להיבחר כיועצי המדינה הם בן או בת הזוג של הריבון, וארבעת האנשים הבאים בסדר הירושה לכתר הבריטי שגילם מעל 21 שנים, או 18 שנים עבור יורש העצר. מקובל שהריבון עומד במהלך הפגישה, ועל כן חברי המועצה האחרים לא רשאים לשבת והפגישות נמשכות זמן קצר. הלורד נשיא המועצה מקריא רשימת צווים שצריכים להינתן, והריבון אומר "מאושר" או לא לכל צו.
רק אחדים מחברי המועצה משתתפים בפגישותיה הסדירות. הנוהג המקובל היא שפגישות יומיומיות של המועצה נערכות בהשתתפות של ארבעה חברים, בדרך כלל השרים האחראים לעניינים הנדונים. הלורד נשיא המועצה הוא בדרך כלל אחד מהחברים הנוכחים, אלא אם הדבר נמנע ממנו מסיבה כלשהי. לפי המוסכמות המודרניות של הממשלה הפרלמנטרית והמונרכיה החוקתית, כל צו שניתן על ידי המועצה מנוסח על ידי המחלקה הממשלתית הרלוונטית, ומאושר על ידי השרים האחראיים. הפעולה הננקטת על ידי המלכה במועצה היא צעד פורמלי הנדרש לצורך אימוצו הרשמי של החוק.
פגישות של המועצה בהרכבה המלא נערכות רק כשהריבון מודיע על אירוסיו או אירוסיה, והפעם האחרונה שהדבר אירע הייתה ב-23 בנובמבר 1839‏, בתקופת שלטונה של המלכה ויקטוריה. אפשרות נוספת היא כאשר מתרחשת הורשת הכתר, בין אם הדבר נגרם כתוצאה ממוות או מהתפטרות של המונרך. פגישה מלאה של המועצה נערכה גם ב-6 בפברואר 1811, כיוון שג'ורג' השלישי היה צריך להישבע עם תחילת הביצוע של סמכותו המלכותית כנסיך עוצר, כפי שנדרש על ידי חוק הפרלמנט. כל עוצר נדרש להישבע בפני המועצה המלכותית לפי התקנות הנוכחיות, המסדירות את נושא העוצרות במקרה שהריבון קטין או מחוסר יכולת למלא את תפקידו.
במקרה שהתרחשה הורשת הכתר מכריזה המועצה על עלייתו לשלטון של הריבון החדש, ושומעת ממנו את השבועה הקשורה לביטחון הכנסייה של סקוטלנד, כפי שנדרש בחוק. במקרה זה מצטרפים אל חברי המועצה הלורדים הרוחניים, הלורדים החילוניים, הלורד ראש העיר של לונדון, חברי מועצת הסיטי של לונדון, ונציגי מדינות חבר העמים הבריטי. האספה המיוחדת של המועצה והאחרים הנערכת על מנת להכריז על עלייתו לשלטון של הריבון החדש וקבלת השבועה ממנו, ידועה כמועצת העלייה (Accession Council).
הפגישות האחרונות של מועצת העלייה נערכו ב-6 בפברואר וב-8 בפברואר 1952, וכן ב-10 בספטמבר 2022. כיוון שאליזבת השנייה הייתה מחוץ לממלכה המאוחדת בשעת פטירתו של ג'ורג' השישי, נפגשה המועצה ב-6 בפברואר על מנת להכריז על הריבון החדש, וכעבור יומיים, לאחר שאליזבת חזרה למדינה, על מנת לשמוע את שבועתה. ב-2022 התכנסה המועצה בעקבות מותה של אליזבת השנייה, הכריזה על בנה כמלך צ'ארלס השלישי וקיבלה את שבועתו.
תפקידים

הריבון הבריטי מפעיל את סמכותו הביצועית באמצעות מתן צווים הקרויים "דבר המלך במועצה", לפי עצת המועצה המלכותית. צווים אלה, המנוסחים על ידי הממשלה ולא על ידי הריבון, הם חקיקה משנית שנועדה ליצור את תקנות הממשלה ולאשר את המינויים לממשלה. בנוסף, צווים במועצה מאפשרים לתת את ההסכמה המלכותית לחוקים הנקבעים על ידי הרשויות המחוקקות של שטחי החסות הבריטיים. צווי המועצה שונים מצווים במועצה. צווים אלו מנוסחים על ידי חברי המועצה, ללא השתתפות של הריבון. הם הופכים לרשמיים לפי סמכות מיוחדת של חוקי הפרלמנט, ובדרך כלל משמשים לבקרה על מוסדות ציבור.
בנוסף לכך יכול הריבון לתת צ'ארטרים מלכותיים לפי עצת המועצה. הצ'ארטרים מעניקים מעמד ייחודי לגופים מאוגדים; הם משמשים להענקת מעמד עיר או רובע לעיירות, ומעמד "צ'ארטרי" למספר גופים מקצועיים או חינוכיים. לפיכך, המועצה המלכותית עוסקת במגוון רחב של נושאים, כולל מעמד של אוניברסיטאות, בתי קברות, מטבעות, ותאריכי חופשת הבנק.
הגוף המכונה "הכתר במועצה" ממלא מספר תפקידים שיפוטיים. בתוך הממלכה המאוחדת הוא דן בערעורים מבית משפט המוסמכים לדון בענייני דת, בית המשפט של האדמירליות של חמשת הנמלים, בית משפט המוסמך להחליט אם לכידת ספינה הייתה חוקית וועדת המשמעת של המכללה המלכותית למנתחים וטרינרים, ערעורים נגד תוכניות של נציבי הכנסייה וערעורים לפי חוקים מסוימים של הפרלמנט. הכתר במועצה היה בעבר בית המשפט העליון לערעורים של כל האימפריה הבריטית, אך במשך השנים ביטלו חלק ממדינות חבר העמים הבריטי את אפשרויות הערעורים הללו. למרות זאת ממשיכה המועצה המלכותית לדון בערעורים מחלק ממדינות חבר העמים, טריטוריות בריטיות שמעבר לים, שטחי בסיס ריבוניים, ואזורי חסות.
באופן תאורטי יכול הכתר במועצה לדון במקרים שתוארו לעיל, אך בפועל הם נדונים בפני הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית, המורכבת משופטים בכירים החברים במועצה. החלטת הוועדה מוצגת כ"עצה" למונרך, ובפועל הריבון הבריטי כמעט תמיד מקבל אותה ומאשר אותה. לוועדה השיפוטית הייתה סמכות שיפוט גם במקרים הקשורים לחוקים שעסקו בממשלות המקומיות של סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, אך היא הועברה לבית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת שהחל לפעול ב-2009‏.
זכויות חברי המועצה

למרות שהמועצה המלכותית היא "המכובדת מאוד" כגוף שלם, כל אחד מחבריה זכאי לשאת את התואר "המכובד מאוד". אצילים שחברים במועצה רשאים להוסיף את ראשי התיבות "PC" לציון חברותם, כיוון שהם זכאים לשאת את התואר "המכובד מאוד" (במקרים של ברונים, ויקונטים ורוזנים) או תואר בכיר יותר (במקרה של דוכסים ומרקיזים), גם אם הם כבר לא חברים במועצה.
חברי המועצה זכאים למקום מיוחד בסדר הקדימות של אנגליה וויילס. בתחילת כל מושב חדש של הפרלמנט, ולפי החלטת היושב ראש, חברי בית הנבחרים שהם גם חברי המועצה נשבעים את שבועת הנאמנות לפני כל חברי הבית האחרים, למעט היושב ראש עצמו וחבר הבית הוותיק ביותר מבחינת משך כהונתו ברציפות. כמו כן, אם חבר המועצה יקום על מנת לנאום בבית הנבחרים במקביל לחבר אחר, היושב ראש ייתן לחבר המועצה לנאום קודם. מנהג זה לא היה רשמי, והוא לא נמצא בשימוש מאז 1998‏.
כמו כן, רק חברי המועצה יכולים להציג הודעות מלכותיות בפני בתי הפרלמנט, ורק הם יכולים לציין, לפי פקודה מהמונרך, את ההסכמה המלכותית לבחינת הצעת חוק המשפיעה על זכויות הכתר.
חברי המועצה רשאים לשבת על מדרגות כס המלוכה באולם בית הלורדים במהלך דיונים. הם חולקים את הזכות הזאת ביחד עם לורדים שקיבלו את תארם בירושה וכיהנו בבית הלורדים לפני הרפורמה של 1999, בישופים דיוקסיאניים של הכנסייה האנגליקנית (שאינם לורדים רוחניים), בישופים לשעבר שהיו חברי בית הלורדים, דיקנים של מנזר וסטמינסטר, אצילים מאירלנד, הילדים הבכורים של חברי בית הלורדים, פקיד הכתר בגנזך והאדון נושא המוט השחור.
לכל אחד מחברי המועצה יש זכות נפרדת לפגישה אישית עם הריבון. גם אצילים נחשבים כמי שמחזיקים בזכות זו; חברי בית הנבחרים מחזיקים בזכות באופן קולקטיבי. בכל המקרים ניתן לנצל את הזכות הזאת רק להצעת הצעה בענייני ציבור.
מועצות אחרות

המועצה המלכותית היא אחת מארבע מועצות עיקריות של הריבון הבריטי. שלוש המועצות האחרות הן בתי המשפט, הפרלמנט והמגנום קונסיליום (המועצה הגדולה, הנקראת גם אספת כל אצילי הממלכה). כל שאר המועצות עדיין קיימות, או לכל הפחות לא בוטלו באופן רשמי, אם כי המגנום קונסיליום לא כונסה מאז 1640‏.
מספר מועצות מלכותיות ייעצו בעבר לריבון. לאנגליה וסקוטלנד (ראו המועצה המלכותית של סקוטלנד) היו בעבר מועצות מלכותיות נפרדות. אולם, חוקי האיחוד של 1707, שאיחדו את שתי המדינות לממלכת בריטניה הגדולה, החליפו אותן בגוף אחד. אירלנד, מצד שני, המשיכה לקיים מועצה מלכותית נפרדת גם לאחר קבלת חוק האיחוד של 1800. המועצה המלכותית של אירלנד בוטלה ב-1922, לאחר הפרדת החלק הדרומי של אירלנד מהממלכה המאוחדת; הגוף שירש אותה היה המועצה המלכותית של צפון אירלנד, אך מועצה זו הפסיקה את פעילותה לאחר פיזור הפרלמנט של צפון אירלנד. לא נעשו מינויים נוספים, ורוב חברי המועצה אינם בחיים.
לקנדה יש מועצה מלכותית עצמאית מאז 1867, הנקראת מועצת המלוכה של המלך לקנדה. בעוד שמועצת המלוכה הקנדית היא במיוחד "עבור קנדה", המועצה המלכותית שנדונה לעיל איננה "עבור הממלכה המאוחדת"; על מנת לחדד את ההבדלים במקרה הצורך, היא מכונה מועצת המלוכה האימפריאלית. הארגון המקביל בניו זילנד מכונה המועצה המבצעת, והמקביל באוסטרליה מכונה המועצה המבצעת הפדרלית.
לקריאה נוספת

Dicey, A (1887). The Privy Council : the Arnold prize essay, 1860. London.
Gay, O; Rees, A (2005). "The Privy Council" (pdf). House of Commons Library Standard Note. SN/PC/2708. נבדק ב-2 באוגוסט 2008. {{cite journal}}:  (עזרה)
Maitland, F (1911). The constitutional history of England : a course of lectures. Cambridge
Goodnow, F (1897). Comparative Administrative Law: an Analysis of the Administrative Systems, National and Local, of the United States, England, France and Germany. New York: G.P. Putnam's Sons.
Warshaw, S (1996). Powersharing: White House—Cabinet relations in the modern presidency. Albany, N.Y.: State University of New York Press. ISBN 0-7914-2869-9.
Blackstone, W (1838). Commentaries on the Laws of England. New York: W.E. Dean.
Cox, H (1854). The British Commonwealth, Or, A Commentary on the Institutions and Principles of British Government. London: Longman, Brown, Green, and Longmans.
Iwi, E (1937). "A Plea for an Imperial Privy Council and Judicial Committee" (subscription required). Transactions of the Grotius Society. 23.
Cox, N (2002). "The Abolition or Retention of the Privy Council as the Final Court of Appeal for New Zealand: Conflict Between National Identity and Legal Pragmatism". New Zealand Universities Law Review. 20. doi:10.2139/ssrn.420373.
Cox, N (2008). "Peerage Privileges since the House of Lords Act 1999". Selected Works of Noel Cox. Berkeley Electronic Press. אורכב מ-המקור (dmy) ב-2009-03-02. נבדק ב-29 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
Dicey, A (1887). The Privy Council : the Arnold prize essay, 1860.}
Hayter, P (2007). Companion to the Standing Orders and guide to the Proceedings of the House of Lords, 21st.
הערות שוליים

↑  דיקי, עמודים 12–14
1 2  גאי, עמוד 2
↑  מייטלנד, עמודים 262–263
↑  מייטלנד, עמוד 253
↑  גודנו, עמוד 123
↑  מייטלנד, עמוד 256
↑  וורשו, עמוד 7
↑  גאי, עמודים 2–3
1 2 3  שאלות ותשובות בנושאי עסקים באתר משרד המועצה המלכותית
1 2 3  גאי, עמוד 3
↑  רשימת חברי המועצה המלכותית באתר משרד המועצה המלכותית
↑  The title "The Honourable" and the Privy Council באתר מחלקת ראש הממשלה והקבינט של ניו זילנד
↑  בלקסטון, עמוד 176
↑  ה. קוקס, עמוד 389
1 2 3  Queen Accepts Aitken's Resignation, באתר ה-BBC
↑  חבר המועצה רוי האטרסלי, דיון בפרלמנט ב-14 בדצמבר 2000
↑  HC Deb 28 July 1998 Vol 387 c 182W: RESEARCH PAPER 00/17
↑  "HC Hansard Vol 317 Col 182", הנסארד, הפרלמנט של בריטניה, 28 ביולי 1998
↑  חוק האופטיקאים 1989, סעיף 35
1 2  גאי, עמוד 4
↑  גאי 4
↑  הטיימס (עמוד 5), 25 בנובמבר 1839
↑  So what is the Privy Council?, באתר ה-BBC‏, 18 בפברואר 2003
↑  לונדון גאזט, 7 בפברואר 1811
↑  סעיפים 2.2 ו-4.1 בחוק העוצרות 1937
↑  עמוד 6 בגליונות הטיימס מה-6 וה-8 בפברואר
↑  "אלוהים, נצור את המלך": צ'רלס השלישי הוכרז כמלך בריטניה, באתר ynet, 10 בספטמבר 2022
↑  איווי, עמוד 128
↑  נ. קוקס, Abolition or Retention of the Privy Council, פסקה 11
↑  סמכויות שיפוט באתר משרד המועצה המלכותית
↑  מייטלנד, עמוד 463
↑  גאי, עמוד 6
↑  בלקסטון, עמוד 318
↑  איילין ווקר ואדוארד ווד, The Parliamentary Oath‏, מרכז הפרלמנט והחוקה בספריית בית הנבחרים, 14 בפברואר 2000
↑  Privy Council, אתר ה-BBC‏, 27 בינואר 2009
↑  Committee on Modernisation of the House of Commons Fourth Report בפרסומי הפרלמנט הבריטי
↑  הייטר, פסקה 2.29
↑  הייטר, פסקה 7.177
↑  נ. קוקס, Peerage Privileges, עמודים 25–26
↑  נ. קוקס, Peerage Privileges, עמודים 25–26 ובלקסטון, פרק 5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304518005171  BnF: cb12178017q (data)  CiNii: DA02191249  GND: 35583-5  ISNI: 0000 0001 2171 692X  LCCN: n80050329  NLA: 35145593  RERO: 02-A022769669  SNAC: w69g9fdm  SUDOC: 071524223  Trove: 841372  VIAF: 141631515   WorldCat (עם VIAF): 141631515
יורקשייר טרייר

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  בריטניה
 שימושים:  לוויה, שעשועים ותערוכות
 קבוצה:  טריירים
 תכונות
 משקל:  עד 5.500 ק"ג
 גובה כתפיים:  25–20 ס"מ
 תוחלת חיים:  14-17 שנים
 אופי:  חברותי ונאמן
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  בעל פרווה ארוכה, חלקה ומשיית בצבע חום בהיר
גזע היורקשייר טרייר (באנגלית: Yorkshire Terrier), שמכונה גם 'יורקי', פותח באנגליה החל מאמצע המאה ה-19 ומוגדר כיום בקטגוריית "כלבי צעצוע" (Toy dog). כפי ששמו מעיד, הגזע פותח מגזעי טרייר במחוזות האנגלים 'יורקשייר' ו'לנקשייר'. המקור המדויק של שושלת הגזע לא ידוע אבל כולל ככל הנראה טריירים ממשפחות 'סקיי' ו'דנדי דינמונט' (Skye, Dandie Dinmont).
יורקשייר טרייר הוא הגזע הקטן ביותר מבין כל גזעי הטרייר ואחד הקטנים מבין כל גזעי הכלבים. הגזע הוכר רשמית על ידי מועדון הכלבים האמריקאי בשנת 1885.
היסטוריה של הגזע

קיימות כמה גרסאות להיסטוריה של הגזע. מספר תאוריות הטוענות שהיורקשייר טרייר מתייחס לטרייר גדול כמו האירדיל טרייר, או לכלב בעל פרווה חלקה כמו המנצ'סטר ואולי לכלב קצר רגליים, גב ארוך ובעל קו עליון לא ישר, כמו הדנדי דיאמונט. תאוריות אלה מתבססות על העובדה המוכחת שגורי הגזעים הללו נולדים בצבע שחור עם כתמים חומים זהובים במקומות מסוימים, ורובם משנה את צבעם עם התבגרותם לצבעי השחור פלדה וזהוב, ובמקרים נדירים יותר הגור נשאר באותו הצבע, בדיוק כמו היורקשייר טרייר.
ניתן להניח כמעט בוודאות שגזע היורקשייר טרייר הוא תוצאה של הכלאות מכוונות בין כמה סוגי טריירים שחיו באזורים שונים באיים הבריטיים ונדדו למחוז יורקשייר עם בעליהם, שחיפשו עבודה במפעלי הטקסטיל ובמכרות הפחם, בתקופת ה"מהפכה התעשייתית".
בין הגזעים הידועים כאבות הגזע ניתן למנות את הגזעים הבאים:
הווטר סייד טרייר (Water Side Terrier), הקליידסדייל טרייר (Clydesdale Terrier) והפייסלי טרייר (Paisly Terrier) – ידועים יותר בשם סקוטיש טרייר (Scotish Terrier), הבלק אנד טן טוי אינגליש טרייר (Black and Ten Toy English Terrier), והמלטז.
היורקשייר טרייר הידוע הראשון היה כלב ששמו האדרספילד בן, שנולד בשנת 1865. מגדלו היה אדם בשם איסטווד, מהעיר האדרספילד שבאנגליה. לכלב זה הייתה השפעה רבה על הזכרים הראשונים, גודלם ואיכותם המשובחת. האדרספילד בן מת בגיל 6 בלבד, קורבן לתאונת דרכים. ואולם, במשך חייו הקצרים זכה ביותר מ-70 פרסים בתצוגות כלבים שונות, ומילא, כאמור, תפקיד חשוב בעיצובו של הגזע, כפי שהוא נראה היום.
עד 1880 היה הגזע מוכר בשם Scotch Terrier. בשנת 1886 הוכר היורקשייר טרייר רשמית על ידי ה-British Kennel Club.
במשך דורות רבים נאסר הציד על האריסים והעניים ברחבי אנגליה – אי לכך, נחקק חוק, בערך במאה ה-11, האוסר על האריסים להחזיק בכלבים גדולים, היכולים לשמש למטרות ציד, והתיר להם להחזיק רק בכלבים קטנים. החוק הנוקשה קבע במפורש שרק כלב שיהיה מספיק קטן להידחק דרך טבעת שקוטרה 7 אינצ'ים, יוכרז כחוקי ובעליו יורשה להחזיק בו.
האריסים השתמשו בכלביהם בעיקר לציד עכברים, חולדות ומזיקים שונים בשדותיהם ובבתיהם ועודד, אך גם לצייד ארנבות וחיות קטנות אחרות, ששימשו תוספת למזונם הדל.
משקלו של היורקשייר טרייר בתחילת דרכו היה מעל 7 ק"ג, אולם, עקב הנסיבות, פותח במשך השנים טרייר זעיר, שיענה מחד על דרישותיו הנוקשות של החוק, ומאידך ישרת את צורכיהם של האריסים והעניים.
היורקשייר טרייר שימש ככלב עבודה לכל דבר, והפך לכוח עזר חשוב במשקים החקלאיים של האריסים – צד מזיקים בשדות, ומאוחר יותר, גם במכרות הפחם ובמפעלי הטקסטיל שצצו עם המהפכה התעשייתית באנגליה.
בתחילת המאה ה-19 החלו בעלי הכלבים לערוך רישומים של כלביהם, ולערוך ביניהם הכלאות מכוונות. הגידול הפך מבוקר, לא למטרות תחביב, אלא לשם הכנסה נוספת. עם השבחת הגזע ומזעורו, החל מחירו של היורקשייר טרייר להאמיר.
המהפך במעמדו ובייעודו של היורקשייר טרייר החל בתקופה הוויקטוריאנית בערך. מגזע ששימש את המעמדות הנמוכים ביותר באנגליה, ככלב עבודה לכל דבר, הפך ה"יורקי" לחיית מחמד אופנתית ומפונקת של המעמדות הגבוהים ביותר, ומחירו הוסיף להאמיר בהתאם.
מבנה כללי

היורקשייר טרייר הוא כלב קטן, מאוזן ושרירי. בעל קו עליון ישר וגב קצר, אך לא מכווץ. כלב פרופורציונלי מאוד. בעבר הלא רחוק נהגו לקצוץ את זנבו לפי דרישת תקן הגזע. כיום, לאחר החלת החוק האוסר קיצוץ איברים שלא למטרות רפואיות אצל בעלי החיים, ניתן לראות יותר ויותר כלבים מן הגזע עם זנב מלא וארוך.
הפרווה של היורקשייר טרייר דורשת השקעה וטיפול מסור ועקבי. אלה שאינם רוצים להציג את כלבם בתערוכות או להשקיע את זמנם בטיפוח של שיער היורקשייר טרייר יעדיפו להעניק לכלבם תספורת גורית במספרת כלבים המתמחה בכך. שיער הראש נאסף ונקשר ל"קוקו", על-מנת למנוע ממנו ליפול על ולתוך העיניים, מה שעלול לגרום לדלקות עיניים. ליורקשייר טרייר אין פרווה תחתונה ולכן אינו משיר שיער.
ראו גם

מורקי
הערות שוליים

↑  יורקשייר טרייר : מידע על כלבי יורקשייר טרייר במדריך הכלבים, באתר ביופט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531987705171  BnF: cb11935595k (data)  GND: 4067208-6  LCCN: sh85149232  NKC: ph127509
המגדל הפורח באוויר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נורטון ג'סטר 
 איורים:  יוליוס פייפר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  12 באוגוסט 1961 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-394-82037-8
 
המגדל הפורח באוויר (באנגלית: The Phantom Tollbooth) שיצא לאור גם בשם מיילו בממלכת החוכמה, הוא ספר פנטזיה והרפתקאות לילדים, מאת נורטון ג'סטר, עם איורים מאת ג'ולז פייפר, אשר פורסם בשנת 1961 על ידי רנדום האוס. הספר מספר את סיפורו של ילד משועמם בשם מיילו, אשר יום אחד, באופן בלתי צפוי, מקבל ערכת מכונית וביתן אגרה. מתוך שעמום הוא מתחיל לנסוע במכונית הצעצוע, ומוצא את עצמו בארץ השיממון, שפעם הייתה ממלכה משגשגת. הוא פוגש בחברים למסע, ולוקח על עצמו משימה להציל את הנסיכות, שירה, ובינה מהמגדל הפורח באוויר. בכל שלב במסעו, מיילו לומד שיעורים חשובים לחיים, כולל אהבת למידה, שכן הסיפור מבוסס כולו על משחקי מילים ואתגרים לוגיים.
ב-1958, ג'סטר קיבל מענק מקרן פורד כדי לכתוב ספר ילדים על ערים. כשלא הצליח להתקדם במשימה, הוא פנה לכתיבה אחרת, ורשמים אלו הפכו לספר הביכורים שלו, "המגדל הפורח באוויר". פייפר, שותפו לבית וקריקטוריסט במקצועו, הביע עניין בפרויקט, והתוצאה הלהיבה את ג'ייסון אפשטיין, עורך בהוצאת רנדום האוס, שמיד קנה את הספר, והוציאו לאור. הספר זכה לביקורות נלהבות והוא נמכר ביותר משלושה מיליון עותקים, הרבה יותר מהצפוי בעת פרסומו. הספר, שהפך לאחת מהקלאסיקות של ספרות הילדים, עובד לסרט, לאופרה ולתיאטרון, ותורגם לשפות רבות.
למרות שהספר הוא על פניו סיפור הרפתקאות, נושאו המרכזי הוא אהבת הלמידה. בסוף הסיפור, מיילו מיישם את מה שהוא למד בדרכו בארצות הדמיוניות בבית הספר ולמטרות התפתחות אישית, ולומד לאהוב ולהעריך את החיים ששעממו אותו זמן קצר קודם לכן. המבקרים השוו את הקסם של הספר ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" של לואיס קרול ול"הקוסם מארץ עוץ" של ליימן פרנק באום.