stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנרת, זמורה, דביר
היסטוריה > איחוד זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור > הוצאת מחברות לספרות

ישראל זמורה היה מבין חברי חבורת "יחדיו" שהתגבשה בתל אביב בשנות ה-30 ובין חבריה היו נתן אלתרמן ואברהם שלונסקי. הייתה זו חבורה תוססת ויצירתית של משוררים וסופרים עבריים שלא מצאו הוצאת ספרים שתוציא את כתביהם לאור כיוון שהיו "חדשניים" מדי. לפיכך הקים ישראל זמורה הוצאת ספרים עבור חבורה זו, שנקראה "מחברות לספרות". בנו, אוהד זמורה, שהיה בין השנים 1956–1986 סגן עורך בעיתון "דבר", קיבל לידיו את ניהול ההוצאה שצברה חובות רבים, ב-1973.
ההוצאה נעלמה למעשה עם המיזוג לתוך זב"מ אולם תחת השם "מחברות לספרות" המשיכו לצאת לאור, בהוצאה מחודשת, ספרים שיצאו בה בעבר. לעיתים יצאו לאור בה גם ספרים חדשים, כגון התרגום לעברית לספריו של ריצ'רד פיינמן.
היסטוריה > איחוד זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור > הוצאת מחברות לספרות > סדרת "מרגנית"

"סדרת מרגנית" נוסדה על ידי אוריאל אופק ונערכה על ידיו בתחילה. יחיעם פדן ערך את הסדרה מאז 1973 ויצאו בה למעלה מ-150 כותרים. בין הבולטים שבהם ניתן לציין את בית קטן בערבה מאת לורה אינגלס וילדר, ספרי רואלד דאל כגון ג'יימס והאפרסק הענק, ספרי הילדים של אורסולה לה גווין כמו הקוסם מארץ ים, ספרי אדית נסביט ("ילדי המסילה"), ספרי מיכאל אנדה (כגון "מומו", "ג'ים ונהג הקטר"), סדרת הלקחנים של מרי נורטון ו"מר אל, כאן אנה" מאת פין. כמו כן מצטיינת הסדרה בתרגומים מצרפתית אותם מבצע אביטל ענבר ובהם ספרי הילדים והנוער של אלכסנדר דיומא האב.
היסטוריה > איחוד זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור > הוצאת מודן

עודד מודן היה החשב של הוצאת הספרים הוותיקה לוין אפשטיין, ולאחר מכן רכש את ההוצאה ושינה את שמה.
היסטוריה > איחוד זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור > הוצאת ביתן

'הוצאת ביתן' היא הוצאה משפחתית שנוסדה על ידי אשר ביתן בסוף שנות החמישים. עד לאיחוד ב־1973 ואחריו הוציאה ההוצאה באופן עצמאי מאות ספרים כשהבולטים בהם הם מלכוד 22 של ג'וזף הלר, 2001: אודיסאה בחלל של ארתור סי. קלארק וספרי דן בן אמוץ.
עם פירוק השותפות בשנת 1996 "ביתן" המשיכה בדרכה העצמאית כמוציאה לאור של ספרי עיון ואיכות. בשנת 2006, רכש אייל ליאני את ההוצאה מאשר ביתן והוא משמש המו"ל שלה.
היסטוריה > איחוד זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור > האיחוד ודרך העבודה

השותפים היו כולם אנשי כספים והצהירו בגלוי שמטרתם היא להרוויח כסף ממכירת ספרים. החלטה זו הכתיבה אופי מסחרי, שאינו נוטה ליטול סיכונים ונושא אופי פופולרי ולא אליטיסטי. עם זאת, התחייבו השותפים לנאמנות ליוצרים גם כאשר הוציאו ספרים איכותיים שסיכויים להימכר פחות. כך הוציאו במהלך השנים את כל ספרי גינטר גראס, זיגפריד לנץ, היינריך בל והווארד פאסט וכן מספר רב של ספרים מאת יוצרים כז'ורז' אמאדו, סול בלו, קרלוס קסטנדה, קורט וונגוט וס. יזהר. ניתן להבחין כי רוב הספרים מתורגמים מאחר שסופרים ישראלים לא נטו להוציא את ספריהם בהוצאה בעלת האופי המסחרי. עם הזמן הגיעו אל ההוצאה גם סופרים ישראלים כגון אהרן מגד, דן צלקה, חנוך ברטוב ואחרים.
להוצאה היה עיקרון מרכזי שדרש שכל ספר המועמד לצאת תחת המותג זב"מ חייב להתקבל פה אחד על ידי שלושת השותפים. אם לא היה הדבר כך יכול מציע הספר להוציא לאור את הספר בעצמו בהוצאתו הפרטית, תחת שמו. כך למשל הביא עודד מודן להוצאה את ספר הבישול פורץ הדרך "מהמטבח באהבה" של רות סירקיס. עקב סירובם של השותפים להוציא את הספר בזב"מ הוציא אותו מודן בעצמו ומכירות הספר הפכו לבסיס הכלכלי של מודן למשך שנים רבות.
היסטוריה > פירוק השותפות

בשנת 1982 פרש עודד מודן ונטל עמו את רוב ספרי הבישול של ההוצאה וכן בעלות על חנות ספרים ברחוב דיזנגוף וכך נותרה ההוצאה כ"זמורה-ביתן". בשנת 1986 נרכשה הוצאת "דביר" ובשנת 1996 רכש אוהד זמורה את חלקו של אשר ביתן.
מנקודה זו ועד שנת 2001 הפכה זמורה-ביתן, דביר להוצאה משפחתית שנוהלה על ידי ערן זמורה, כאשר אוהד זמורה היה נשיא החברה עד מותו ב-2003.
היסטוריה > רכישת הוצאת דביר

בשנת 1986 נרכשה הוצאת הספרים "דביר", שהוקמה על ידי חיים נחמן ביאליק. רכישת ההוצאה הביאה לזמורה-ביתן קטלוג של ספרות עברית קלאסית.
היסטוריה > רכישת הוצאת דביר > הוצאת כנרת

הוצאת "כנרת" הוקמה על ידי תלמה אליגון-רוז ובן זוגה יורם רוז בשנת 1978. שם ההוצאה ניתן לה כיוון שבאותה תקופה התגוררה תלמה אליגון-רוז בטבריה. ההוצאה הוקמה על מנת להוציא לאור ספרים שילוו את סדרת הטלוויזיה המצליחה (באותה עת) "הצריף של תמרי". בסדרה יצאו לאור חמישה ספרים שזכו להצלחה כלכלית. בנוסף הוציאה "כנרת" את הלהיט "100 שירים ראשונים" ולאחריו את "100 סיפורים ראשונים". עד מהרה החתימה ההוצאה את יהונתן גפן, הוציאה לאור את הרומן "שם הוורד" של אומברטו אקו ואת ספריו של ריצ'רד באך.
היסטוריה > איחוד כנרת, זמורה-ביתן, דביר

ב-2001 חתמו יורם רוז וערן זמורה על הסכם שותפות שהותיר שלושה מותגים נפרדים אך ריכז את כל אמצעי הייצור, ההוצאות וההכנסות בידי הנהלה אחת שבה שותפים שני מנכ"לים: ערן זמורה ויורם רוז. במותגים "כנרת" ו"זמורה-ביתן" יוצאים לאור בעיקר ספרי פרוזה, מקורית ומתורגמת, ובמותג "דביר" יוצאים לאור בעיקר ספרי עיון.
באוקטובר 2003 מונה דב אלפון לעורך ראשי שיתווה את הדרך הספרותית. מתוך פועלו הרב של אלפון ניתן לציין את "החייאת" המותג "מחברות לספרות" כמותג איכות לספרים מיוחדים ו"אליטיסטיים" ואת החתמתם של סופרים מבטיחים כאמיר גוטפרוינד, אשכול נבו, רון לשם ועוד. באפריל 2008 מונה דב אלפון לתפקיד העורך הראשי של עיתון "הארץ", ואת מקומו כעורך הראשי של ההוצאה תפס חנוך מרמרי. בדצמבר 2008 סיים מרמרי את תפקידו עקב חילוקי דעות עם הבעלים.
הוצאת הספרים כנרת זמורה-ביתן דביר חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
היסטוריה > שותפות בצומת ספרים

בבסיס הרעיון של "צומת ספרים" ניצבה ההתמודדות עם מחסני הספרים של ההוצאות. להוצאות קשה לחזות את כמות העותקים שיימכרו מכל מהדורה. מצד שני שטחי המדף בחנויות הספרים מוגבלים ויש למלא אותם תדיר בספרים חדשים. על כן נותרים לעיתים במחסני ההוצאה ספרים רבים ללא דורש. חנות צומת ספרים הוקמה לראשונה על ידי הוצאת זמורה-ביתן במחסן ליד קיבוץ גבעת ברנר ב-1996 במטרה "לפנות את המחסנים" על ידי מכירה של עותקים (חלקם פגומים) במחירים שהיו נמוכים בכ-30% ממחירי ספרים חדשים. הצלחת המודל הייתה אדירה בשעתה.
במשך השנים התפתחה "צומת ספרים" לרשת ארצית, השנייה בגודלה בישראל אחרי "סטימצקי".
היסטוריה > הקמת המגירה

בשנת 2013 ייסדה ההוצאה בית ספר לכתיבה מטעמה תחת השם "המגירה", בניהולו של איתמר רוז, בנם של יורם ותלמה אליגון-רוז. בית הספר הוקם במשרדי ההוצאה באור-יהודה, ובהמשך הועבר משכנו למשרדי ההוצאה בדרך השלום בתל אביב.
בית הספר מעביר סדנאות כתיבה בהנחיית סופרי ההוצאה ובליווי אנשי מקצוע בכירים מצוותה, ביניהם המשורר רוני סומק, הסופרת שהרה בלאו, כלת פרס ספיר נעה ידלין ועוד. בנוסף, מתקיימים בו מפגשי קריאה, ערבי תרבות ופאנלים ספרותיים.
נכון לתחילת 2016, מאז ראשית פעילותו למדו בבית הספר כ-600 תלמידים במסגרת כ-50 סדנאות.
היסטוריה > הקמת המגירה > תחרות הסיפור הקצר

בשנת 2014 יזמה תלמה אליגון-רוז, בשיתוף בית הספר לכתיבה "המגירה", מכון "הקשרים" והחוג לכתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תחרות המוקדשת לזכרה של אמה, עפרה אליגון. התחרות, "במה לסיפור הקצר ע"ש עפרה אליגון", מיועדת לכותבים שיצירתם טרם ראתה אור. לצד פרסים כספיים ומלגות כתיבה, סיפוריהם של שלושת זוכי התחרות השנתיים נכללים באסופה לצד סיפורים של סופרים ישראלים מוכרים מההוצאה.
הערות שוליים

↑  שירי לב-ארי, הוצאות הספרים זמורה ביתן וכנרת מתמזגות, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2001
↑  ענת באלינט, דב אלפון מונה לעורך הוצאת כנרת-זמורה ביתן-דביר, באתר TheMarker‏, 20 באוקטובר 2003
↑  שירי לב-ארי, חנוך מרמרי ימונה לעורך הראשי של כנרת-זמורה ביתן, באתר הארץ, 31 במרץ 2003
↑  מיה סלע, חנוך מרמרי עוזב את כנרת זמורה-ביתן דביר, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 306408658   WorldCat (עם VIAF): 306408658 
סמליל זמורה-ביתן
סמליל הוצאת דביר
סמליל הוצאת כנרת
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)

| --- | --- |

ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי) (דגם "PD2")
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Leyland Titan
 יצרן:  British Leyland Motor Corporation
 שנות ייצור:  1927–1942 1945–1969
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  ליילנד טיטאן (B15)
 אורך:  7,924 מ"מ (דגם TD2) 7,900 מ"מ (דגם PD1) 8,200 מ"מ (דגם PD2)  9,140 מ"מ (דגם PD3)
 רוחב:  2,438 מ"מ (דגם OPD2s)
 משקל:  10 טון (דגם TD2)  14 טון (דגם PD3)
 בסיס גלגלים:  5,486 מ"מ (דגם PD3)  5,181 מ"מ (דגם OPD2s)
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע 6 צילינדרים 6,800 סמ"ק המפיק 90-98 כ"ס ב-2,200 סל"ד (לדגם TD1) מנוע דיזל, 8,600 סמ"ק (לדגם TD4, יוצר בין השנים 1935-1937) מנוע דיזל, 7,400 סמ"ק (לדגם TD5, יוצר בשנת 1937) מנוע דיזל, 4 צילינדרים, 5,700 סמ"ק (לדגם TD7 בין השנים 1940-1941) מנוע דיזל, 5 צילינדרים, 5,700 סמ"ק (מסוג: "L. Gardner and Sons") (לדגם TD7 בין השנים 1940-1941) מנוע דיזל, 6 צילינדרים, 7,400 סמ"ק, המפיק 100 כ"ס ב-1,800 סל"ד (יוצר בין השנים 1945-1946) (לדגם PD1) מנוע דיזל, 6 צילינדרים, 9,800 סמ"ק המפיק 125 כ"ס ב-1,800 סל"ד (לדגם PD2) מנוע דיזל, 6 צילינדרים, 11,100 סמ"ק המפיק 150 כ"ס (לדגם PD3)
 הילוכים:  תמסורת פניאומוציקליק (דגמי PD3)
 מעצב:  .J. Rackham (מעצב סדרת "T")  Alexander, J.C. Beadle of Rochester and Charles Roberts of Wakefield (דגמי PD1/1)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי) (באנגלית: Leyland Titan front-engined double-decker) הוא כלי תחבורה דו-קומתי בתצורת אוטובוס, אשר יוצר על ידי חברת "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") הבריטית בין השנים 1927–1942, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1969.
אב הטיפוס "Tiger TS1" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות באולימפיה, לונדון בשנת 1927.
דגמי "ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)" (יוצרו לפני מלחמת העולם השנייה)

TD1 - מנוע 6 צילינדרים, 6,800 סמ"ק המפיק 90-98 כ"ס ב-2,200 סל"ד, נבנו 2,352 יחידות בשנת 1931.
TD2 - יוצר בין השנים 1931-1933, משקל הרכב היה 10 טון, מדגם TD2s יוצרו כ-1000 יחידות
TD3 (יוצר בין השנים 1933-1934)
TD4 (יוצר בין השנים 1935-1937, מנוע דיזל 8,600 סמ"ק
TD5 (יוצר בשנת 1937, מנוע דיזל 7,400 סמ"ק
TD6 (יוצר בין השנים 1939-1938)
TD7 (יוצר בין השנים 1940-1941, מנועי: 4 צילינדרים, 5,700 סמ"ק, מנועי 5 צילינדרים (מסוג: "L. Gardner and Sons")
TD8 (יוצר בין השנים 1941-1942)
דגמי "ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)" (יוצרו לאחר מלחמת העולם השנייה)

PD1 - מנוע 6 צילינדרים, 7,400 סמ"ק, המפיק 100 כ"ס ב-1,800 סל"ד (יוצר בין השנים 1945-1946)
PD1A
PD1/1
PD1/2
PD1/3
OPD1
PD2 - מנוע דיזל 6 צילינדרים, 9,800 סמ"ק המפיק 125 כ"ס ב-1,800 סל"ד (דגמי PD2 יוצאו לדרום אפריקה, סיירה לאון, קניה ואינדונזיה)
PD2/1
PD2/2
PD2/3
OPD2 (יוצר בין השנים 1954-1955)
PD2s ארוך
PD2/1 - PD2/35
OPD2s (יוצר בין השנים 1954-1955)
PD3 (יוצר בין השנים 1956-1969) (מנוע דיזל: 11,100 סמ"ק המפיק 150 כ"ס (סוג מנוע "O.680"), אורך האוטובוס 9,1 מטר, משקל: 14 טון, מספר מושבים: 59, 67, 68, 74)
PD3/2s (יוצר בין השנים 1959-1961, 74 מקומות)
PD3/11 (סיום הייצור, נובמבר 1969)
תמונות

ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי), שנת 1956 - מבט לתוך האוטובוס
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי), שנת 1948
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי) דגם TD1
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי)
ראו גם

ליילנד טיטאן (B15)
ליילנד MCW אולימפיק
ליילנד סוויפט
ליילנד פנתר
ליילנד 15/20
ליילנד B21
ליילנד פנתר קוב
ליילנד קוב CU
ליילנד טייגר (מנוע קדמי)
ליילנד טייגר קוב
ליילנד טייגר
הערות שוליים

↑  אתר leylandsociety
↑  ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי) scalemodelcart.com/leyland-titan-double-decker-bus
↑  ליילנד טיטאן (מנוע קדמי - דו קומתי) 1965 Leyland Titan PD2/40 Double Decker Bus
מאק קוסמטיקס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  פרנק טוסקאן, פרנק אנג'לו
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־40 שנה)
 חברת אם:  חברת אסתי לאודר 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הקוסמטיקה 
 מוצרים עיקריים:  קוסמטיקה
  
 https://www.maccosmetics.co.il
 
מאק קוסמטיקס, בעלת הלוגו M · A · C, היא יצרנית קוסמטיקה קנדית שהוקמה בטורונטו בשנת 1984 על ידי פרנק טוסקאן ופרנק אנג'לו. מטה החברה נמצא בניו יורק לאחר שהפכה לחברת בת של חברות אסתי לאודר ב-1996. MAC ראשי תיבות של "Make-up Art Cosmetics".
חנות מאק בקניון SM Aura Premier בבוניפאציו גלובל סיטי, מטרו מנילה, הפיליפינים
מוצרי החברה נועדו במקור לאנשי מקצוע בתחום האיפור, אך נמכרים ישירות לצרכנים ברחבי העולם. פרנק טוסקאן הצהיר כי "תחילה ייצר איפור עבור דוגמניות, אך אחר כך הדוגמניות רצו את האיפור הזה לאחיותיהן, חברותיהן וכדומה".
בשנות ה-90 היו למותג יותר ממאה חנויות ברחבי העולם, ורווח של 200 מיליון פרנק. פיתוח המותג בעולם, פתיחת נקודות מכירה חדשות והתאמת קווי המוצרים המותאמים לכל יבשת, הותירו מעט זמן למייסדים ליצור מוצרים חדשים. בשנת 1994, חברות אסתי לאודר השתלטו על 51% ממניות MAC Cosmetics והחלו לנהל את הקצה העסקי בעוד ששני המייסדים שמרו על שליטה יצירתית. בשנת 1997, המייסד השותף, פרנק אנג'לו נפטר מדום לב במהלך ניתוח בגיל 49. באותה תקופה היו למאק הכנסות של 250 מיליון דולר, שהוכפלו כעבור עשר שנים. אסתי לאודר בע"מ השלימה את הרכישה בשנת 1998, ופרנק טוסקן החליט למכור את יתר המניות שלו זמן קצר לאחר מכן לפני שעזב את החברה בסוף אותה שנה.
מאק נבחרה לאחת משלושת מותגי האיפור העולמיים הראשונים, עם מחזור שנתי של למעלה ממיליארד דולר, ו-500 חנויות עצמאיות, עם למעלה משלושים חנויות בצרפת. כל החנויות מנוהלות על ידי מאפרים מקצועיים. מאק הוא מותג איפור רשמי, המשמש ליצירת איפור לשחקני קולנוע. המוצרים הפופולריים ביותר של המותג הם STUDIO FIX FLUID ושפתון רובי וו. ממאי 2017 מאק מאפשרת רכישה מקוונת.
קרן מאק AIDS

הקרן לאיידס של מאק הוקמה בשנת 1994 כדי לתמוך בגברים, נשים וילדים עם HIV/איידס ברחבי העולם. לפי מאק קוסמטיקה, הקרן גייסה 400 מיליון דולר באמצעות מכירה של שפתון מאק ויוה גלאם. קו המוצרים ויוה גלאם הפך עם השנים רב מכר של המותג. מאק שיתפה פעולה עם סלבריטאים רבים בקו ויוה גלאם, במהדורה מוגבלת. כל שנה מאק בוחרת את הפרזנטור החדש עבור ויוה גלאם. הראשונה הייתה מלכת הדראג רופול ב-1994. שפתון רופול ויוה גלאם היה המוצר הראשון של מאק קוסמטיקה שהיה זמין לקניה עבור צרכנים פרטיים.
שיתופי פעולה

מאק שיתפה פעולה עם מספר ידוענים לאורך השנים, כולל:
רופול
אליה
סלינה
ניקי מינאז'
מריה קארי
אלי גולדינג
סיה
מיילי סיירוס
ריהאנה
הערות שוליים

1 2  "MAC, cosmétiquement correctLa marque canadienne aux grandes causes va s'implanter en France". Libération.fr. נבדק ב-2016-02-20.
↑  Schiro, Anne-marie (1997-01-17). "Frank Angelo, 49, Cosmetics Innovator, Dies". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-02-20.
↑  "Estee Lauder Buys Remaining MAC Equity". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 1998-02-28. ISSN 0458-3035. נבדק ב-2019-05-23.
↑  Chapuis, Dominique. "MAC Cosmetics s'offre une vitrine sur les Champs-Elysées". lesechos.fr (בצרפתית). נבדק ב-2016-02-20.
↑  "MAC absolute bestsellers". MAC Cosmetics Official. בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Low, Elaine (3 במאי 2017). "Ulta Beauty Shares Break Out As Estee Lauder Pops On Earnings". Investor's Business Daily. נבדק ב-8 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shapouri, Beth. "MAC Cosmetics Is Coming to Ulta, and Now Our Wallets Are in Trouble". Glamour (באנגלית). נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Viva Glam & MAC Aids Fund". MAC Australia.
↑  The United States President's Emergency Plan for AIDS Relief, United States Department of State (באנגלית)
↑  "Mac Aids Fund - Campaign History". MAC MAF Coresite.
↑  Benoit, Andrea (2014). "An advertising world gone completely haywire: MAC VIVA GLAM". Advertising & Society Review. 15 (1). doi:10.1353/asr.2014.0007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012160393  VIAF: 294071835   WorldCat (עם VIAF): 294071835
מדף הקרח בראנט

| --- | --- |

מבט על מדף הקרח בראנט ממנו מטיסת הבכורה של קמפיין אנטארקטיקה 2011 של מבצע IceBridge ממטוס DC-8 של נאס"א
 מידע כללי
 על שם:  David Brunt 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 רכס הרים:  Caird Coast 
 קואורדינטות:  75°40′00″S 25°00′00″W﻿ / ﻿75.6667°S 25°W﻿ / -75.6667; -25
 he
 
מדף הקרח בראנט (באנגלית: Brunt Ice Shelf) הוא מדף קרח שגובל בחוף האנטארקטי של קואוטס בין קרחון דוסון בלמבטון ולשון הקרח סטנקומב-וילס. שמו של המדף ניתן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה על שמו של המטאורולוג הבריטי, דייוויד בראנט, עובד החברה המלכותית, 1948-57, שהיה היזם והאחראי של המשלחת של החברה המלכותית למדף הקרח הזה ב-1955. בפברואר 2021 התנתק ממדף הקרח קרחון ששטחו כ-1,270 קמ"ר.
מגרון (יישוב מקראי)

ערך זה עוסק ביישוב מקראי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מגרון הוא יישוב מקראי בתחומי נחלת שבט בנימין, באזור נחל מכמש בבנימין. היישוב מופיע בתנ"ך בתיאור מלחמת שאול עם פלשתים, ובמסע סנחריב לעבר ירושלים. בתיאורים המקראיים מופיע היישוב בסמיכות למקומות אחרים, דבר המקל על זיהוי מקומו המשוער.
מגרון מוזכר לראשונה בתיאור קרב היחיד של יהונתן עם מחנה פלשתים באזור נחל מכמש:
וַיְהִי הַיּוֹם, וַיֹּאמֶר יוֹנָתָן בֶּן-שָׁאוּל אֶל-הַנַּעַר נֹשֵׂא כֵלָיו לְכָה וְנַעְבְּרָה אֶל-מַצַּב פְּלִשְׁתִּים אֲשֶׁר מֵעֵבֶר הַלָּז, וּלְאָבִיו לֹא הִגִּיד. וְשָׁאוּל יוֹשֵׁב בִּקְצֵה הַגִּבְעָה, תַּחַת הָרִמּוֹן אֲשֶׁר בְּמִגְרוֹן, וְהָעָם אֲשֶׁר עִמּוֹ כְּשֵׁשׁ מֵאוֹת אִישׁ... וּבֵין הַמַּעְבְּרוֹת אֲשֶׁר בִּקֵּשׁ יוֹנָתָן לַעֲבֹר עַל-מַצַּב פְּלִשְׁתִּים שֵׁן-הַסֶּלַע מֵהָעֵבֶר מִזֶּה, וְשֵׁן-הַסֶּלַע מֵהָעֵבֶר מִזֶּה; וְשֵׁם הָאֶחָד בּוֹצֵץ, וְשֵׁם הָאֶחָד סֶנֶּה. הַשֵּׁן הָאֶחָד מָצוּק מִצָּפוֹן מוּל מִכְמָשׂ, וְהָאֶחָד מִנֶּגֶב מוּל גָּבַע.
לפי מקור זה נמצא מגרון, שבו ישב שאול, מדרום לנחל מכמש וליישוב העתיק מכמש, שנמצא מצדו הצפוני של הנחל, בו ישב מחנה הפלשתים.
תיאור מסע סנחריב מצפון לדרום לכיוון ירושלים בתקופת המלך חזקיהו, מציין את מיקומו של מגרון דווקא מצפון למכמש:
בָּא עַל-עַיַּת עָבַר בְּמִגְרוֹן, לְמִכְמָשׂ יַפְקִיד כֵּלָיו. עָבְרוּ מַעְבָּרָה, גֶּבַע מָלוֹן לָנוּ, חָרְדָה הָרָמָה, גִּבְעַת שָׁאוּל נָסָה.
יהודה אליצור הסביר את הסתירה לכאורה, באשר למיקומו של מגרון בכך שהנחלות המרוחקות של כפר קרויות על שמו, ולכן היישוב מגרון היה אומנם מצפון לנחל מכמש, אך נחלותיו הגיעו עד לדרומו, ונחלות הכפר קרויות בשם הכפר. לכן מתואר מקום שאול מדרום לנחל מכמש כ'מגרון' היות שאדמות אלו היו נחלת היישוב מגרון, אף שהיה צפונית משם, וישנם יישובים סמוכים יותר למקום, כגון מכמש. רמז לדבר זה מוצא אליצור בתיאור גאוגרפי של כפריים פלסטינים, המתארים מקום לפי הכפר שבידו הבעלות על האדמות, ולא לפי היישוב הקרוב ביותר גאוגרפית.
לפי הסבר זה, התיאור המקראי של המקום, מצפון למכמש העתיקה, מתאים לאזור הכללי בו ממוקם כיום המאחז מגרון, היושב מצפון מערב לנחל מכמש, כ-2 ק"מ מצפון למכמש העתיקה, היא הכפר הפלסטיני מכמס.
ראו גם

מגרון (מאחז)
לייקאן הייפר-ספורט

| --- | --- |
לייקאן הייפר-ספורט
לייקאן הייפר-ספורט
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  W Motors 
 שנות ייצור:  2014
 הרכבה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות (דובאי)
 מודל אחריו:  פנייאר סופר-ספורט
 חברת אם:  W מוטורס
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  2 דלתות קופה (coupé)
 אורך:  4,480 מ"מ
 רוחב:  1,944 מ"מ
 גובה:  1,170 מ"מ
 משקל:  1,380 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,625 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 מהירות מרבית:  395 קמ"ש
 מעצב:  Ralph Debbas 
 
לייקאן הייפר-ספורט
לייקאן הייפר-ספורט (Lykan HyperSport) היא מכונית-על של חברת W מוטורס הלבנונית. מכונית זו היא מכונית העל הראשונה שיוצרה במזרח התיכון. המכונית יוצרה במהדורה מוגבלת של שבע יחידות בלבד, שמחיר כל אחת מהן 3.4 מיליון דולר.
כל אחד מהרוכשים קיבל במתנה שעון סיירוס Klepcy בשווי 200 אלף דולר.
מפרט

דגם ההייפר-ספורט הוצע למכירה בשנת 2014. הוא כולל מנוע בעל 770 כוחות סוס ומשקלו 1,380 קילוגרם. מהירות המכונית המרבית היא 395 קילומטר לשעה, וזמן התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש הוא 2.8 שניות.
לוח המחוונים כולל במקום מסך, תצוגת הולוגרמה. בפנסי המכונית שולבו 420 יהלומים.
מחיר ויוקרה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נכון לשנת 2015 לייקאן הייפר-ספורט, שמחירה 3.4 מיליון דולר, הייתה המכונית החמישית היקרה ביותר בהיסטוריה, אחרי פאגאני הואיירה רודסטר במחיר 3.78 מיליון דולר, למבורגיני וננו במקום השלישי, במחיר 4.5 מיליון דולר – שממנה יוצרו 5 יחידות, קוניגסג ccxr Trevita במחיר של 4.8 מיליונים ומייבאך אקסלרו במקום הראשון, במחיר 16 מיליון דולר, שממנה יוצרה יחידה אחת בלבד.
כל שבעת המכוניות שנוצרו נרכשו, ואחת מהן אף נרכשה על ידי משטרת אבו דאבי, ומשמשת כניידת.
נכון לשנת 2024 לייקאן הייפר-ספורט, היא המכונית הארבע עשרה היקרה בהיסטוריה (מבין מכוניות תעשיית הרכב) אחרי פגאני הואירה BC במחיר 3.5 מיליון דולר, מקלארן P1 LM במחיר 3.6 מיליון דולר, למבורגיני סיאן במחיר 3.6 מיליון דולר, ולמבורגיני וננו רואדסטר במחיר 3.7 מיליון, בוגאטי שירון סופר + ספורט 300 במחיר 4 מיליון דולר, קוניגסג CCXR טרוויטה במחיר 4.8 מיליון דולר, פגאני הויארה במחיר 5.4 מיליון דולר, בוגאטי דיבו במחיר 5.8 מיליון דולר, מרצדס-בנץ מייבאך אקסלרו במחיר 8 מיליון דולר, בוגאטי צנטודיצ’י במחיר 9 מיליון דולר, רולס-רויס סוויפטייל במחיר 13 מיליון דולר, פגאני זונדה HP ברקטה במחיר 17 מיליון דולר, בוגאטי לה וואטור נואר במקום הראשון, במחיר 18.7 מיליון דולר.
דגם של המכונית הופיע בסרט "מהיר ועצבני 7", דבר שעזר לבניית היוקרה של המכונית ופרסומה. מתוך 10 דגמים שנבנו עבור צילום הסרט, רק אחד שרד את הצילומים, וב-2021 התקיימה מכירה פומבית עבור רכישת דגם זה.
הערות שוליים

↑  המתחרה הלבנונית של פרארי עושה את אמריקה, באתר TheCar, ‏2 ביולי 2015
↑  Abu Dhabi Cops Have Just Added A Lykan HyperSport To Their Supercar Fleet | News | CarThrottle, www.carthrottle.com, ‏2015-06-04 (באנגלית)
↑  Angel Sergeev, Only Surviving Lykan HyperSport Stunt Car From F&F 7 To Be Auctioned, Motor1.com, ‏6.05.2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400230905171  LCCN: sh2016002314
מגרון (מבנה)

ערך זה עוסק במבנה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סכימה של מגרון: 1. מבואה; 2. האולם; 3. עמודים
מגרון (יוונית עתיקה Μέγαρον) היה מבנה בתרבות המינואית ובערים מיקניות ביוון העתיקה. המגרון היה אולם מלבני שבכניסה אליו ניצבה מבואה פתוחה בצידה האחד, ואשר נתמכה לעיתים על ידי שני עמודים. באולם עצמו היה תנור חימום שניצב בערך במרכזו.
המגרון נחשב למקור השראתו של המקדש היווני, והוא שימש כאולם מלוכה, כמקום פולחן, לשם עריכת חגיגות ומשתים, לשירה וכמקום כינוס לגברים בלבד. המגרון היה צבעוני בהתאם למקובל באדריכלות המינואית. פנים המבנה עוצב בלבנים שרופות, והוא נתמך על ידי קורות עץ. הגג כוסה באריחי קרמיקה וטרקוטה. מגרונים ידועים ניצבו בטירינס ובמיקנה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מגרו מוסיקיס
שרידי המגרון במיקנה
שחזור המגרון במיקנה
מאק קלווין

| --- | --- |

קלווין במדי לוס אנג'לס לייקרס, 1976
 לידה:  27 ביולי 1947 (בן 77) פורט וורת', טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.83 מטרים
 מספר:  20, 21, 24, 33
 מכללה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה
 דראפט:  בחירה מספר 187, 1969 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1969–1970 1970–1972 1972–1974 1974–1975 1975–1976 1976 1976–1977 1977–1978 1979–1980 1980–1981:  לוס אנג'לס סטארס הפלורידיאנס קרוליינה קוגרס דנוור נאגטס וירג'יניה סקוויירס לוס אנג'לס לייקרס סן אנטוניו ספרס דנוור נאגטס יוטה ג'אז קליבלנד קאבלירס
 הישגים כשחקן
 ב-ABA: 5 בחירות למשחק האולסטאר‏ (1971–1975) 3 בחירות לחמישיית העונה‏ (1971, 1974, 1975) בחירה לחמישייה השנייה של העונה‏ (1973) חבר קבוצת כל הזמנים של ה-ABA
 קבוצות כמאמן
 1975 1992:  וירג'יניה סקוויירס לוס אנג'לס קליפרס
מאק קלווין (באנגלית: Mack Calvin; נולד ב-27 ביולי 1947) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1969–1981. לאורך 7 עונותיו ב-ABA השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 19.9 נקודות, 5.8 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA.
קריירת מכללות

קלווין נולד בעיר פורט וורת' שבטקסס, ובשנת 1965 החל ללמוד ב"מכללה הקהילתית לונג ביץ'". שנתיים לאחר מכן עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (USC Trojans) קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1969 נבחר קלווין על ידי לוס אנג'לס לייקרס בבחירה ה-187, אולם בחר לשחק עבור קבוצת לוס אנג'לס סטארס מליגת ה-ABA. בעונתו היחידה עם הסטארס קלע 16.8 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את הקבוצה למעמד גמר ה-ABA, בו הפסידה מול אינדיאנה פייסרס (2–4).
בין השנים 1970–1972 שיחק עבור קבוצת הפלורידיאנס, במדיה רשם ממוצעים של 24.1 נקודות ו-6.7 אסיסטים למשחק, ובשתי העונות הבאות קלע 17.7 נקודות למשחק עבור קרוליינה קוגרס, תחת המאמן לארי בראון.
בעונת 1974/1975 השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA בפעם החמישית בקריירה, ונבחר לחמישיית העונה בפעם השלישית, לאחר שהוביל את כל שחקני הליגה בממוצע אסיסטים למשחק (7.7) ובאחוזי קליעה מקו העונשין (89.6%). בסיום אותה עונה, בה שיחק בדנוור נאגטס, ניצב במקום השלישי בהצבעות לפרס ה-MVP של העונה (אחרי ג'וליוס ארווינג וג'ורג' מקגיניס שחלקו את הפרס). בעונת 1975/1976 קלע 19.4 נקודות למשחק עבור וירג'יניה סקוויירס, אשר סיימה במקום השביעי והאחרון בליגה.
את קריירת המשחק ב-ABA סיים במקום השמינית בתולדות הליגה בנקודות (10,620), במקום השני באסיסטים (3,067) ובמקום הראשון בקליעות עונשין (3,554).
לקראת עונת 1976/1977 עבר לשחק בלוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. ב-4 עונותיו בליגה שיחק עבור 5 קבוצות שונות, והעמיד ממוצעים כוללים של 7.0 נקודות ו-2.5 אסיסטים למשחק.
קריירת אימון

בעונת 1975/1976, בעודו שחקן וירג'יניה סקוויירס, שימש קלווין לתקופה קצרה גם כמאמן הקבוצה, בין פיטוריו של אל ביאנקי לבין מינויו של ביל מוזלמן. בכל ששת משחקי הקבוצה תחת קלווין הפסידו הסקוויירס בפער ממוצע של כ-17 נקודות.
בין השנים 1987–1992 שימש כעוזר מאמן במילווקי באקס (תחת דל האריס) ובלוס אנג'לס קליפרס (תחת מייק שולר ולארי בראון). בעונת 1991/1992 שימש כמאמן הראשי של הקליפרס במשך שני משחקים, בין פיטוריו של שולר לבין מינויו של בראון.