stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס סקוסירב
ביוגרפיה > באנדורה > גלות שנייה

סקוסירב הועבר לברצלונה ולאחר יומיים נשלח למדריד, שם נשפט ונשלח לכלא מקומי. במהלך שהותו בכלא המשיך לנהוג כמונרך ושלח מספר צווים לאנדורה.
בתחילת שנת 1935 גורש לפורטוגל שם שהה קרוב לשנה, במהלכה המשיך לטעון להיותו מונרך בגלות. לאחר זמן מה גורש לצרפת, שם נעצר בגין פקיעת תוקף דרכונו ונשלח לספרד. עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד נמלט סקוסירב פעם נוספת לצרפת ונשלח לכלא למספר חודשים, עד שבתחילת 1938 הורשה להתגורר בצרפת כגולה לבן.
ביוגרפיה > המשך חייו

בצרפת התגורר סקוסירב באקס-אן-פרובאנס שבדרום המדינה ושם נישא. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונפילת צרפת בידי גרמניה הנאצית נעצר סקוסירב ושוחרר על ידי הגרמנים בשנת 1942. סקוסירב הצטרף לצבא הגרמני ושירת בחזית הרוסית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נעצר סקוסירב בשנת 1946 על ידי הכוחות הצרפתים בברלין והואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. הוא נאסר עד לסוף אותה השנה ונשלח לגרמניה המזרחית, שם נעצר בידי הסובייטים ונשפט ל 25 שנות מאסר. סקוסירוב ריצה את עונשו במחנה מאסר בסיביר עד לשנת 1956. לאחר שחרורו עבר להתגורר בעיירה בופארד (אנ') שבגרמניה המערבית עד למותו ב-27 בפברואר 1989 בגיל 93.
הנצחתו

סקוסירב היה אחד מן הגורמים שהובילו לפתיחתה של אנדורה לעולם, ורבים מן היוזמות שהעלה בחוקה יושמו מאוחר יותר. בנוסף הבאת גידולי הטבק לאזור מיוחסת לו בנסיכות.
מספר ספרים נכתבו על חייו, ובשנת 2006 הועלתה בברצלונה הצגה בשם ("Borís I (el rei d'Andorra" המתארת את קורות חייו.
הבית בו שהה סקוסירב במחוז סנט ז'וליה דה לוריה, אחת מהקהילות האוטונומיות של אנדורה נקרא "הבית הרוסי" ("casa del Russos") ובו מיצג המנציח את חייו.
ראו גם

היסטוריה של אנדורה
גולה לבן
הערות שוליים

↑  P L Kessler, Boris Skossyreff, www.historyfiles.co.uk
↑  El rei Borís I d'Andorra: un visionari o un esperpent?, ElNacional.cat (בקטלאנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273957505171  GND: 118614894  ISNI: 0000 0000 3287 7537  LCCN: n83035879  VIAF: 22934589   WorldCat (עם VIAF): 22934589 
בוריס סקוסירב ב-1920
דגל אנדורה תחת סקוסירב
בנג'ול

רחוב בבנג'ול
בנג'ול (באנגלית: Banjul) היא בירת גמביה. בעיר מתגוררים כ-35,000 תושבים (2003).
העיר ממוקמת על אי סנט מרי, במקום החיבור בין נהר גמביה לאוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה

בנג'ול נחכרה על ידי דוכס קורלנד ב-1651 מהממלכה ששלטה עליה באותו זמן.
בנג'ול נוסדה על ידי הבריטים בשנת 1816 כעמדת מסחר ובסיס לסחר בעבדים. לאחר היווסדה נקראה העיר "בת'רסט" (Bathurst) על שם הנרי בת'רסט, שר המושבות הבריטי באותה עת. שם העיר שונה ל"בנג'ול" בשנת 1973.
ב-22 ביולי 1994 התרחשה בבנג'ול הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, שבה הודח הנשיא דאוודה ג'ווארה על ידי יחיא ג'אמה, שהתמנה כנשיא במקומו.  לציון אותה הפיכה נבנתה "קשת 22", שגובהה 35 מטרים. בבחירות בשנת 2016 נבחר אדאמה בארו כנשיא. ג'אמה סירב לקבל את תוצאות הבחירות ולפנות את כס הנשיאות, אולם בשנת 2017, בעקבות התערבות צבאית מצד מדינות האזור, ג'אמה נמלט מגמביה ובארו הושבע כנשיא.
כלכלה

בנג'ול מהווה את המרכז הכלכלי והאדמיניסטרטיבי של גמביה.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על עיבוד בוטנים, וכן על שעוות דבורים, עצי דקל, ושמן דקלים.
תחבורה

העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי של בנג'ול.
דתות

מרבית בתי התפילה בבנג'ול הם מסגדים מוסלמיים, אך ישנם גם מספר כנסיות נוצריות-אנגליקניות, פנטקוסטליות וקתוליות.
בנק המסחר הממלכתי של האימפריה הרוסית

| --- | --- |

בניין הסניף המוסקבאי של בנק המסחר הממלכתי בשדרות ניקיטסקי
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1818 – 1860 (כ־42 שנים) 
 ענפי תעשייה:  economics of banking 
 
בנק המסחר ממלכתי (ברוסית: Государственный коммерческий банк Российской империи) הוא בנק ממלכתי רוסי, שנפתח ב-1 בינואר 1818 בהתאם לסעיף V במניפסט שפורסם ב-7 במאי 1817. אמנת הבנק, שאושרה על ידי אלכסנדר הראשון, הונפקה במקביל למניפסט זה. הבנק אורגן מחדש בשנת 1860 בשם הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית.
היסטוריה

בשנת 1817 החלה ברוסיה רפורמה בנקאית חדשה, במהלכה נוצר בנק מסחר ממלכתי חדש על בסיס משרדי הנהלת חשבונות בבנק ההקצאה הממלכתי. במהלך ארגונו מחדש נוצרה גם מועצת מוסדות האשראי הממלכתיים, החלו ההכנות לארגון מחדש של בנק ההמחאות הממלכתי כשהמטרה העיקרית של הרפורמה הבנקאית המתמשכת הייתה לקדם את התחזקות ההלוואות הפרטיות, אשר, בתורן, יכולות היו לתרום להתפתחות החקלאות, התעשייה והמסחר. חרף שמם אף אחד מהבנקים הממלכתיים לא היה ברמה של בנק מרכזי.
לפני הקמת הבנק, בישיבת מועצת המדינה שר האוצר של רוסיה דמיטרי גורייב הציג דו"ח בפני הקיסר, שהציג את הכיוונים העיקריים לפעילות הבנק העתידי. הבנק היה אמור לבצע את הפעולות הבאות: אחסון פיקדונות במטילי זהב, כסף ומטבע חוץ; העברות פיקדונות במזומן בהשראת בנקים דומים בהמבורג ואמסטרדם (פעולות בצורה של תשלומים שאינם במזומן); קבלת פיקדונות עם צבירת ריבית עליהם; חישוב שטרות; מתן הלוואות לסחורות.
במניפסט שפורסם נאמר כי "ברצוננו לפתוח בפני הסוחרים דרכים נוספות להקל ולהרחיב את המחזור המסחרי, זיהינו לטובה במקום משרדי הנהלת החשבונות הקיימים, שפעולתם על חוסר משמעותם הונם ואי הנוחות השונה במיומנותם אינה מביאה יתרונות מוחשיים למסחר. על כן יש להקים בנק מסחר ממלכתי. הבנק החל את עבודתו מול לקוחות ב-2 בינואר 1818. כבר ב-7 בינואר 1818, הסניף השני של הבנק, שעסק בחישוב שטרות, לקח בחשבון את שטר החוב הראשון שנכתב על ידי הסוחר הפטרבורגי מיכאיל סולודובניקוב תמורת 5,000 רובל.
בשנה שלאחר תחילת עבודתו, בשנת 1818, הוקם סניף של בנק המסחר הממלכתי במוסקבה. במהלך 42 שנות פעילותו נפתחו 12 סניפים, מתוכם 3 זמניים. בשנת 1819 נחתמו צווים להקמת סניפים בארכנגלסק ובאודסה, בשנת 1820 – בריגה ובניז'ני נובגורוד (סניף זמני), בשנת 1821 גם באסטרחן. בשנת 1839 הוקם סניף גם בקייב, בשנת 1841 בעיר ריבינסק (סניף זמני), בשנת 1843 בחרקוב, בשנת 1846 ביקטרינבורג ובאירביט (בה היה סניף זמני). בשנת 1852 נפתח הסניף האחרון של בנק בפולטבה.
בסוף 1850, המצב הכלכלי באימפריה הרוסית השתנה. הירידה בריבית על הפיקדונות הובילה להוצאת פיקדונות מבנקים ממשלתיים, שהייתה תחילת סופה של המערכת הבנקאית לפני רפורמה בנקאית נוספת. הממשלה, שלא יכלה עוד להחזיר את כספי המפקידים, שנלקחו כהלוואות ללא ריבית מבנקים, החליטה לאחד פיקדונות שהוכרזו כחוב ציבורי. לאחר מכן, שוב הופחתו הריביות על פיקדונות, בנקים למשכנתאות ממשלתיים חוסלו ובנק המסחר הממלכתי אורגן מחדש. על פי צו של אלכסנדר השני מ-31 במאי 1860 אורגן הבנק מחדש לבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית, שהפך לבנק המרכזי במדינה.
מבנה הבנק

מבנה הבנק המסחרי הממלכתי כלל דירקטוריון ומחלקות. דירקטוריון הבנק הורכב ממנהל, ארבעה דירקטורים מהממשלה וארבעה דירקטורים שנבחרו ממעמד הסוחרים. תפקידי דירקטוריון הבנק כללו ניהול ופיקוח על כל הפעולות שבוצעו בסניפים.
מנהל בנק המסחר הממלכתי מונה על ידי הקיסר בהמלצת שר האוצר. על פי אמנת הבנק, המנהל היה יו"ר דירקטוריון הבנק. תפקידיו כללו מעקב אחר עבודת עובדי כל המחלקות וביצוע תפקידם הרשמי, הוא קבע את עיתוי המשימות, העביר עובדים ממחלקה אחת לאחרת ופיקח על משימותיהם.
מנהלי הבנק מטעם הממשלה, כמו גם ראש הלשכה, מונו על ידי שר האוצר ואושרו על ידי הקיסר. שר האוצר מינה רואי חשבון, בקרים, קופאים ועוזריהם, ארכיבאים, מוציאים לפועל ומתווכים. השאר, עובדים נמוכים יותר, כולל עובדי דלפק, נשכרו על ידי דירקטוריון הבנק עצמו.
הדירקטורים מטעם הסוחרים נבחרו לתקופה של 4 שנים על ידי אגודת סוחרים מהגילדה הראשונה והשנייה שסחרו בנמלי פטרבורג ובקרונשטדט.
לקריאה נוספת

Морозан В. В. История банковского дела в России (вторая половина XVIII — первая половина XIX вв.). — СПб.: Крига, 2004. — С. 266—371. ISBN 5-901805-18-6
Бугров А. В. Казённые банки в России. 1754—1860 гг. — М.: Центральный банк Российской Федерации, 2017. — 512 с.
הערות שוליים

1 2  Левичева И. Н. (2003-10-01). "Особенности становления банковской системы России в конце XVIII начале XIX века". Государственный коммерческий банк. Вестник Банка России. נבדק ב-2012-03-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2385154260555524480007   WorldCat (עם VIAF): 2385154260555524480007
ג'ון וסלי סניידר

ג'ון וסלי סניידר (באנגלית: John Wesley Snyder;‏ 21 ביוני 1895 - 8 באוקטובר 1985) היה איש עסקים ואיש ממשל פדרלי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הארי טרומן.
ראשית חייו

ג'ון וסלי סניידר נולד בג'ונסבורו, ארקנסו לג'רמיה "ג'רי" הארטוול סניידר ולרעייתו אלן (לבית האטצ'ר), כשלישי מבין שישה ילדים. אביו החזיק בבעלותו מפעל קטן לייצור ושיווק תרופות בג'ונסבורו. סניידר התחנך בבית הספר התיכון שבג'ונסבורו ובשנים 1914–1915 הוא למד בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת ואנדרבילט. בשל קשיים כספיים הוא פרש מלימודיו ושב לארקנסו. הוא עבר לפורסט סיטי, שם הוא התגורר אצל אחותו, סולה סניידר וורן, ולימד בבית ספר כפרי קטן.
ב-1915 התנדב סניידר לשירות בצבא ארצות הברית והוכשר לשירות בחיל התותחנים בפורט לוגאן ה. רוטס (Fort Logan H. Roots) שבצפון ליטל רוק. הוא שירת בהצטיינות כקצין ברגימנט הארטילריה ה-32 (32nd Field Artillery Regiment) והשתתף בקרב בחמש הזדמנויות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה וזכה לעיטורים על שירותו הן מארצות הברית והן מצרפת. במהלך שירותו בארטילריה הוא התיידד אמריקאים שלימים נודעו בתחומים שונים כמו המתאגרף ג'ין טאני (אנ'), אלוף ההפלות אדי ריקנבייקר (אנ') והנשיאים לעתיד דווייט אייזנהאואר והארי טרומן. סניידר השתחרר מהצבא ב-1919 ושב לארקנסו. הוא המשיך לשרת בכוחות המילואים, שם הוא התקדם מדרגת השחרור שלו כקפטן והגיע בסופו של דבר לדרגת קולונל.
ב-1920 נשא סניידר לאישה את קארי אוולין קוק. לזוג נולדה בת אחת. אף על פי שהוא תכנן לשוב ללימודיו ולהשלים את השכלתו כמהנדס חשמל, בעידודו של דודו, הוא החל לעבוד כמנהל חשבונות בבנק בפורסט סיטי. בעשר השנים הבאות הוא התקדם במהירות במקצוע זה ועבד כפקיד במספר בנקים בארקנסו ובמיזורי.
המעבר לוושינגטון

בראשית שנות ה-30 עבר סניידר לוושינגטון די. סי. עם ניסיון רחב בבנקאות ובעסקים. הוא שימש במספר משרות במגזר הציבורי והפרטי, כולל במשרד מבקר הכספים של מחלקת האוצר, במנהל ההלוואות הפדרלי וכמנהל הגיוס והשחרור המלחמתי. בתפקידו האחרון הוא לקח חלק מרכזי בהעברתה של הכלכלה האמריקאית מכלכלת מלחמה לכלכלת שלום. בחוגים ליברליים הלינו עליו שהוא העביר את השליטה הפדרלית על הכלכלה בצורה מהיר מדי לאחר המלחמה, וכך פגע במגזר הצרכני, עיכב את תוכנית השיכון וגרם לפשיטת רגל של עסקים קטנים. לדברי הביוגרף שלו "הטיפול שלו במשבר תעשיית הפלדה של 1946 הייתה אף כישלון מחפיר יותר".
מזכיר האוצר

ביוני 1946 מונה סניידר על ידי ידידו הוותיק, הנשיא הארי טרומן, כמזכיר האוצר של ארצות הברית. במאמרי מערכת בעיתונות נמתחה ביקורת על העדפת מקורבים זו ונאמר שניסיונו המצומצם הפך אותו לבלתי מתאים לתפקיד. משימתו כמזכיר האוצר הייתה לבסס כלכלת פוסט-מלחמה יציבה. הנקודות העיקריות בתוכניתו היו שמירת האמון ביכולת האשראי של הממשלה, צמצום החוב הלאומי, שמירה על שיעור ריבית נמוך, ועידוד הציבור לחסוך באמצעות השקעה בתעודות חיסכון. כאיש עסקים שמרן באופיו, הייתה לו אמונה שכלכלה חופשית תחלץ את עצמה מהמשבר. הוא הפחית את החוב הלאומי תוך כדי שמירה על איזון תקציבי. הוא סירב להוציא סכומים גדולים על תוכנית מרשל לסיוע לאירופה. לסניידר היה ניסיון דיפלומטי מועט ביותר, ובמשא ומתן של מנהיגי בריטניה על הצורך שלהם במטבע אמריקאי, הוא הכעיס את בני שיחו. פול ניצה, אז איש מחלקת המדינה ולימים מזכיר הצי וסגן מזכיר ההגנה, נזכר בפגישה שהתקיימה בספטמבר 1949. "בנקודת זמן מסוימת העיר המזכיר סניידר הערה שהייתי סבור שהייתה מאוד לא דיפלומטית וגסה והראתה את חוסר האכפתיות שלו כלפי הבעיה של הבריטים (התחושה הכללית כלפיהם הייתה מדוע בריטניה לא מצליחה להחזיק את עצמה, מדוע תושביה לא פעלו למען שינוי ומדוע לא טופלו הבעיות היצרניות הללו בבריטניה)".
בפגישה נוספת על עמיתו הבריטי, שר האוצר יו גייטסקל, נאמר שסניידר היה, "צר אופקים, איש עיירה קטנה בדלן-למחצה". לשמחתם של הבריטים תומרן סניידר על ידי מזכיר המדינה דין אצ'יסון, שהיה אוהד יותר כלפיהם.
ההיסטוריון אלונזו המבי ציין שסניידר היה ספקן באופן גלוי כלפי הניו דיל, תוכניות חברתיות רחבות ממדים, וכלפי אינטלקטואלים שהאמינו שניתן לנהל את הכלכלה מוושינגטון.
סניידר דאג למימונה של מלחמת קוריאה באמצעות העלאת מיסים. הוא התעמת באופן תמידי עם הפדרל ריזרב עד שזה נעשה עצמאי יותר ב-1951. סניידר סיים את כהונתו כמזכיר האוצר עם סיום נשיאותו של טרומן ב-1953.
מותו

ג'ון וסלי סניידר נפטר בסיברוק איילנד שבקרוליינה הדרומית ב-8 באוקטובר 1985. הוא נטמן בקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
הערות שוליים

1 2  Kapuria-Foreman, Vibha. "John W. Snyder" in Bernard S. Katz and C. Daniel Vencill, eds. (1996). Biographical Dictionary of the United States Secretaries of the Treasury, 1789-1995. Greenwood. pp. 341–46
↑  Peter Hennessy, Never Again: Britain 1945-1951 (2006) p 340.
↑  Alonzo Hamby (1995). Man of the People: A Life of Harry S. Truman. Oxford UP. p. 374.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426069405171  ICCU: TO0V581720  LCCN: n90657980  NARA: 10571293  SNAC: w6m61rpx  SUDOC: 243124783  VIAF: 18843809   WorldCat (עם VIAF): 18843809 
הקבינט של טרומן. סניידר שלישי מימין, הנשיא טרומן לצדו, רביעי מימין.
ג'ון היישם גיבון

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1903 פילדלפיה
 פטירה:  5 בפברואר 1973 (בגיל 69) פילדלפיה, ארצות הברית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פרינסטון, בית הספר לרפואה על שם תומאס ג'פרסון
 התמחות:  כירורגיית לב-חזה
 תפקידים:  ממציא מכונת לב-ריאה
 פרסים והוקרה:  פרס קרן גיידנר, פרס לסקר, פרס דיקסון
 מספר צאצאים:  4
 
ג'ון היישם גיבון (באנגלית: John Heysham Gibbon;‏ 29 בספטמבר 1903 - 5 בפברואר 1973) היה רופא ומנתח אמריקאי שנודע בעיקר בזכות המצאת מכונת הלב-ריאה וביצוע ניתוחי לב פתוח שחוללו מהפכה בעולם ניתוחי הלב.
ביוגרפיה

גיבון נולד בפילדלפיה, פנסילבניה. לד"ר ג'ון היישן גיבון האב (מנתח בבית החולים פנסילבניה) ומרג'ורי יאנג גיבון (בתו של הגנרל סמואל יאנג). גיבון הוא צאצא למשפחת גיבון שהגיעה לראשונה לפילדלפיה מוילטשייר, אנגליה בשנת 1684, והגיע משורה ארוכה של רופאים, כולל אביו, סבו ורב סבו. גיבון היה השני מבין ארבעה ילדים וגדל בבית הספר פן צ'רטר בפילדלפיה.
גיבון החל את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון בגיל 16 וקיבל את התואר הראשון שלו ב-1923. הוא למד בבית הספר לרפואה על שם תומאס ג'פרסון בפילדלפיה וקיבל את תואר הMD שלו ב-1927. לאחר מכן התמחה בבית החולים בפנסילבניה מ-1927 עד 1929.
מחקריו ופיתוח מכונת הלב-ריאה

בין השנים 1930–1931 ו-1933–1934 היה גיבון עמית מחקר בבית הספר לרפואה של הרווארד תחת ד"ר אדוארד דלוס צ'רצ'יל והפך לעוזר מנתח בין השנים 1931–1942 בבית החולים של פנסילבניה ובבית החולים Bryn Mawr. במהלך תקופת המחקר שלו בהרווארד פיתח לראשונה את הרעיון למכונת לב-ריאה. מטופלת פיתחה תסחיף ריאתי מסיבי לאחר ניתוח לכריתת כיס המרה. הצוות תחת ד"ר צ'רצ'יל ביצע הסרה של התסחיף אך המטופלת לא שרדה. גיבון האמין שמכונה שהייתה לוקחת את הדם הוורידי שלה, מחמצנת אותו ומחזירה אותו למערכת העורקית שלה הייתה מצילה אותה.
גיבון התחיל לעבוד על פיתוח מכונה כזאת בניסויים בחתולים בהרווארד ובהמשך באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1937 לאחר שהצליח לשמור על תפקודי הלב-ריאה של החתולים במשך כמעט 4 שעות באמצעות המכונה הוא פרסם את התוצאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת גיבון כמנתח בזירת בורמה, סין והודו, עלה לדרגת לוטננט קולונל והפך למנהל הכירורגי בבית החולים מאיו. לאחר המלחמה המשיך במחקרו וב-6 במאי 1953 ביצע בהצלחה את ניתוח הלב פתוח הראשון באמצעות מכונת לב-ריאה, ניתוח לסגירת פגם במחיצה הבין-פרוזדורית בחולה בן 18 ששרד את הניתוח וחי יותר מ-30 שנה לאחר מכן. על הישג זה הוענק לו פרס קרן גיירדנר בשנת 1960, ופרס לסקר בשנת 1968.
המשך הקריירה

בשנת 1945 לאחר המלחמה, מונה גיבון לעוזר פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן קיבל את התואר פרופסור לכירורגיה ומנהל מחקר כירורגי בג'פרסון מדיקל קולג' .
בשנת 1956, מונה לפרופסור לכירורגיה בבית החולים של המכללה הרפואית ג'פרסון.
גיבון פרש ב-1967 ומת מהתקף לב ב-1973.
חיים אישיים

גיבון היה נשוי למרי הופקינסון, בתו של הצייר צ'ארלס הופקינסון שעזרה לו בפיתוח מכונת לב-הריאה. ואב ל4 ילדים.
תפקידים והישגים

נשיא האיגוד האמריקאי לכירורגיה - 1954
נשיא האיגוד האמריקאי למנתחי חזה - 61–1960
נשיא החברה לכירורגית כלי דם - 65–1964
האקדמיה הלאומית למדעים - (נבחר, 1972)
פרסים

פרס קרן גיידנר - 1960
פרס לסקר במחקר קליני - 1968
פרס דיקסון - 1973
הערות שוליים

↑  Mary Bellis, Biography of John Heysham Gibbon Jr., Heart-Lung Machine Inventor, ‏May 15, 2019 (באנגלית)
↑  "John H. Gibbon Papers 1903-1956". National Library of Medicine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374015305171  PLWABN: 9810589502105606  BIBSYS: 90333354  GND: 119103478  ISNI: 0000 0001 0997 6817  LCCN: n81146519  NKC: xx0265163  NTA: 133716686  SNAC: w6ms4mqq  SUDOC: 19067573X  VIAF: 91539929   WorldCat (עם VIAF): 91539929
בנג'מין ביגס

בנג'מין תומאס ביגס (באנגלית: Benjamin Thomas Biggs;‏ 1 באוקטובר 1821 –  25 בדצמבר 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1869–1873 וכמושל דלאוור ה-46 בשנים 1887–1891.
ראשית חייו

בנג'מין ביגס נולד במחוז ססיל שבמרילנד כבנם של ג'ון ודיאנה בל ריגס. הוא למד בסמינר שבפנינגטון, ניו ג'רזי ובאוניברסיטת וסליין שבמידלטאון, קונטיקט. במלחמת ארצות הברית-מקסיקו הוא מונה כמייג'ור במיליציה של דלאוור. ביגס נשא לאישה את מרי ביקמן, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
ראשית הקריירה הפוליטית

ביגס היה מורה וחוואי, שאת רוב זמנו העביר בעיקר בטיפול במטעי האפרסקים שלו במרכז מחוז ניו קאסל ובשטחים הסמוכים במרילנד. בנוסף, הוא גם היה נואם מוכשר בציבור, וכעיסוק צדדי הוא החל מעורבות שנמשכה כל ימי חייו בעסקי ציבור. הוא החל כחבר המפלגה הוויגית, והיה דמות מפתח בוועידת החוקה של דלאוור ב-1852.
כאשר תרומתו לוועידה זו נדחתה לחלוטין, עבר ביגס לשורות המפלגה הדמוקרטית כאשר המפלגה הוויגית התפרקה. הדמוקרטים היו בעלי נטייה לתמיכה במדינות הדרום, התנגדו לביטול העבדות, תמכו בזכויות המדינות, והתנגדו בתקיפות למדיניותם של אברהם לינקולן ושל הרפובליקנים. ביגס הסכים ככל הנראה באופן כללי לעמדותיהם. אחיו הצעיר סיוול סי. ביגס היה גם הוא מזוהה עם הוויגים, לפני שעבר גם הוא לתמוך בדמוקרטים ונבחר ב-1872 לבית הנבחרים של דלאוור, ובאותה שנה נבחר כיושב הראש שלו.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

בבחירות של 1860 היה ביגס מועמד הדמוקרטים לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הובס בהפרש קל על ידי מועמד מפלגת העם ג'ורג' פ. פישר. מפלגת העם הייתה קואליציה מקומית של הרפובליקנים ושל מפלגת האיחוד החוקתי, ועמדות אנשיה על עמדות השעה, כמו זו פישר, לא היו ברורות דיין.
ב-1868 הם כבר היו, לאחר שדלאוור חוותה פיקוח פדרלי על מערכות הבחירות שלה, ונאלצה לקבל את שוויון הזכויות לעבדים המשוחררים, רוב גדול שפנה באופן קבוע למועמדים של המפלגה הדמוקרטית. כאשר התמודד שוב ביגס בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא נבחר בקלות, לאחר שהביס את הרפובליקני אלפרד ט. טורברט בבחירות של 1868 ואת ג'ושוע ט. הילד בבחירות של 1870. אך הפופולריות שלו בדלאוור לא הייתה שימושית בעת כהונתו בבית הנבחרים, שכן ביגס הצטרף למיעוט קטן וחלש במושבי הקונגרס בשנים 1869–1873, בהם הוא כיהן בשנים אלה בתקופת ממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט, ולאחר מכן פרש ושב למטעי האפרסקים שלו.
מושל דלאוור

במשך שני העשורים הבאים לא דמתה הפוליטיקה של דלאוור לזו של הדרום העמוק. על אף מיעוט גדול של רפובליקנים במחוז ניו קאסל, השנאה כלפיהם וכלפי מדיניותם לשוויון גזעי התגברה ברחבי שאר חלקי המדינה. היו שנים בהן לא עלה בידי הרפובליקנים להכניס ולו נציג אחד לאספה הכללית של דלאוור, ובשנים מסוימות הם אפילו לא טרחו להציג מועמד למשרת מושל המדינה.
ב-1886 נבחר ביגס כמועמד הדמוקרטים למשרת המושל, ולמזלו הרב, הייתה זו השנה האחרונה בה התקיים פער כה גדול בין המפלגות. הייתה זו הפעם האחרונה בה לא היה בבחירות מועמד רפובליקני, ומולו ניצב אך ורק מועמד מפלגת האיסור ג'יימס ר. הופקר, שאותו הוא ניצח בקלות. ביגס כיהן כמושל דלאוור מ-18 בינואר 1887 ועד 20 בינואר 1891. שנתיים לאחר מכן החלו הרפובליקנים בדרכם הארוכה לשוב לשלטון וניצלו את ההזדמנות לפלג את הנהגת הדמוקרטים כדי להכניס מיעוט מצומצם לבית הנבחרים של המדינה. בינתיים, פעל ביגס כמו מושלים רבים לפניו, ופנה לאספה הכללית כדי שתאשר סוגים שונים של צעדי רפורמה, כולל ייצוג משופר למחוז ניו קאסל, ורפורמה בהליכי ההצבעה בבחירות. כרגיל, הוא זכה בהתעלמות רבתי, למעט קבלת החלטה על הקמת בית חולים מדינתי לחולי נפש.
מותו

בנג'מין ביגס נפטר בביתו שבמידלטאון ב-25 בדצמבר 1893. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית בת'אל שבצ'ספיק סיטי, מרילנד. ב-1965 הועברה קבורתו למיקום בלתי ידוע בשל הטיית תעלת צ'ספיק ודלאוור הסמוכה. בנו, ג'ון, מונה ב-1885 כסגן התובע הכללי של דלאוור, וב-1887, כאשר אביו כיהן כמושל, מונה כתובע הכללי. חוותו של ביגס צורפה ב-1987 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 232.
הערות שוליים

↑  Hubert F. Jicha, III (December 1986). "National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Gov. Benjamin T. Biggs Farm". National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194887406  LCCN: no2007073113  US Congress: B000457  VIAF: 4711768   WorldCat (עם VIAF): 4711768
בקעת בית נטופה

ערך זה עוסק בבקעה בגליל התחתון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק, מישור 
 מיקום
 קואורדינטות:  32°48′34″N 35°19′57″E﻿ / ﻿32.80956667°N 35.33246111°E﻿ / 32.80956667; 35.33246111
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בקעת בית נטופה(למפת הגליל המערבי רגילה) בקעת בית נטופה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת בית נטופה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת בית נטופה
 
בקעת בית נטופה. במרכז התמונה ניתן לראות את המוביל הארצי.
הבקעה ממצפה הררית
בִּקְעַת בֵּית נְטוֹפָה (בערבית: سهل البطوف, סַהְל אַל-בָּטוּף) היא עמק בגליל התחתון המשתרעת בין רכס תורען בדרום ורכס יודפת בצפון. מרבית שטחה של הבקעה מנוצל לחקלאות. הכפרים בועיינה ונוג'דאת נמצאים בחלקה הדרומי של הבקעה, על צלע הר תורען וחלק גדול מאדמת הבקעה מעובד על ידי תושביהם. יישובים נוספים בבקעה הם כפר מנדא, רומאנה, עוזייר ורומת אל הייב, וכן אדמות חקלאיות של עראבה, ודיר חנא שבבקעת סכנין. מזרח הבקעה מוצף ברובו לעיתים קרובות בחורף בשל העובדה כי האדמה באזור איננה מחלחלת.
מקור שמה של הבקעה הוא בבקעת בית נטופה הנזכרת במקורות חז"ל באזור זה, והשתמרות השם בצורה "אלבטוף": ”עָבַר בַּהֲדָא בִּקְעַת דְּבֵית נְטוֹפָא”, וכן: ”עד שיכלו הסינרייות מבקעת בית נטופה”.
הבקעה מוצפת לאחר החורף, אפריל 2019
בקעת בית נטופה נודעת בקרב מטאורולוגים בשל היותה המקום בו נמדדו הטמפרטורות הנמוכות ביותר בארץ ישראל מאז תחילת המדידות ועד לינואר 2015: 13.7 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, ב-7 בפברואר 1950.
בעבר שימשה הבקעה לגידול אבטיחים שאף יוצאו דרך נמל עכו.
המוביל הארצי עובר דרך הבקעה בדרכו מהכנרת למרכז ישראל בתעלה פתוחה, עד למאגר אשכול, הנמצא במערבה של הבקעה.
דרך נוף הר תורען עוברת ממצפה נטופה עד לקיבוץ בית רימון וממנה תצפיות יפות על הבקעה. ליד בית רימון הוקם "מצפור לאודרמילק" על שם וולטר קליי לאודרמילק שהגה לראשונה את תוכנית המוביל הארצי ואיגום המים בבקעת נטופה.
בדרום מערב הבקעה נמצא אתר ארכאולוגי תל אל-ואויאת.
הערות שוליים

↑  בראשית רבה, עט, ו'
↑  משנה, מסכת שביעית, פרק ט', משנה ה'.
↑  השירות המטאורולוגי הישראלי, נתוני שיא בארץ
↑  אירועי שלג קיצוניים בישראל
↑  המוביל הארצי באתר מקורות
תצפית מעיר העתיקה ציפורי לעבר בקעת בית נטופה מימין היישוב הושעיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520211805171  VIAF: 316747230   WorldCat (עם VIAF): 316747230
ג'ון פוליטו

| --- | --- |

ג'ון פוליטו
 לידה:  29 בדצמבר 1950 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בספטמבר 2016 (בגיל 65) דוארט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jon Raymond Polito 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וילאנובה  תיכון ווסט פילדלפיה 
 בן או בת זוג:  Darryl Armbruster 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון פוליטו (באנגלית: Jon Polito; ‏29 בדצמבר 1950 - 1 בספטמבר 2016) היה שחקן קולנוע אמריקאי.
התפרסם בסרטים של האחים כהן: "צומת מילר" "ברטון פינק" ו"האיש שלא היה שם".
ביוגרפיה

פוליטו נולד וגר בפילדלפיה.
החל את דרכו כשחקן טלוויזיה בסדרות הפשע "הכרוניקה של הגנגסטר" התפקיד בוס הפשע טומי לוצ'יס, "אוהרה", שם שיחק לצד כוכב הקולנוע היפני פט מוריטה ו-"סיפור פשע" בתפקיד בוס הפשע של שיקגו פיל ברטולי.
התפרסם בקולנוע בשנת 1986 בה השתתף בפנטזיה "איש הנצח".
בשנת 1990 התפרסם בזכות הופעתיו בסרט הפשע המוערך של האחים כהן" "צומת מילר" בתפקיד המאפיונר האיטלקי ג'וני קספר ולצידו של מרלון ברנדו בקומדיית הפשע "צעדי הראשונים במאפיה".
ב-1991 שיחק בהופעתו השנייה עבור האחים כהן בתפקיד לו בריז יד ימינו של מנכ"ל חברת ההפקות ג'ק ליפניק (מייקל לרנר) במותחן הקומי "ברטון פינק". בנוסף שיחק בסרט גיבורי העל התקופתי "הרפתקאות רוקטיר"
בשנים 1993-1994 שיחק בשתי העונות הראשון של הסדרה רצח מאדום לשחור בתפקיד הבלש האיטלקי-אמריקאי סטיב קרוסטי, ובסרט הטלוויזיה ששודר לאחר ירידת הסדרה.
בשנת 1994 שיחק בסרט גיבורי העל הקומי "בלנק מן- גיבור בתחתונים" בתפקיד המאפיונר מייקל מינלי.
ובסרט הפעולה "העורב".
ב-1995 הופיע בקומדיה "יושבים במארב".
בשנת 1998 השתתף בקומדיית הקאלט של האחים כהן "ביג לבובסקי" בתפקיד החוקר הפרטי דה פינו הנשכר על ידי הורייה של באני ליבובסקי (טארה ריד).
ב-1999 השתתף בקומדיה המשפחתית המצליחה "סטיוארט ליטל" בתור הבלש שרמן.
בשנת 2001 שיחק בדרמה "האיש שלא היה שם" בתפקיד קרייטון טוליבר, לקוח של ה ספר אד קריין (בילי בוב תורנטון).
ב-2006 שיחק בקומדיית הפשע "שום כלום" בתפקיד הסוכן היימס.
ב-2011 דיבב בעיבוד האנימציה לקומיקס "באטמן: שנה ראשונה" את מפכ"ל המשטרה גיליאן לואב.
פוליטו נפטר ב-1 בספטמבר 2016 כתוצאה ממחלת הסרטן.