stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיטת המשגל המיושר
ביקורת ביחס לשיטת המשגל המיושר ולאורגזמה הנשית

ישנה ביקורת על שיטת המשגל המיושר, לפיה השיטה מתאפיינת בהתבוננות צרה ביחס למיניות וזוגיות. לפי ביקורת זו השיטה עלולה לייצר תפיסה לפיה הטרוסקסואליות ומונוגמיה כהתנהגויות המיניות הנורמליות היחידות, ואף עלולה לייצר תפיסה לפיה יחסי המין היחידים שקיימים חייבים לכלול בתוכם את אקט החדירה. יתרה מכך, היא עלולה לקדש את האורגזמה הנשית הנובעת מחדירה, בשונה מאורגזמה נשית המושגת באמצעות אקטים מיניים אחרים כמו אוננות, מגע ישיר בדגדגן ועוד. כמו כן, ביקורות אלו גורסות כי בחברה קיימות ציפיות, תפיסות ואמונות אשר מגדירות כיצד יחסי מין אמורים להראות; יחסי מין עם חדירה, לפי תפיסה זו, שמים במוקד את הפין ואת הנאתו של הגבר בלבד, מצב שעלול לגרום להתעלמות מהדגדגן ומהעונג של האישה במהלכם. למרות ששיטת המשגל המיושר מתייחסת גם להנאתה של האישה ולגירוי דגדגני, זוהי פרקטיקה שמתבצעת כחלק מיחסי מין המתקיימים באמצעות חדירה, ולפי ביקורות אלו יש לכך חשיבות במסגור היחסים המיניים.בנוסך לכך, קיימת תפיסה לפיה יחסי-מין אינם צריכים לכוון למטרה מסוימת או לאורגזמה בלבד, בין היתר מכיוון שהדבר עלול לעורר חרדת ביצוע. כלומר, לעיתים יש נטייה לתייג יחסי-מין כמוצלחים או ככושלים לפי הגעתה או אי-הגעתה של האישה לאורגזמה. מצב זה מייצר תסכול גדול עבור נשים וגברים יחד. לפיכך, לפי עמדה זו, חשוב שהמטרה תהיה קשורה בהנאה מינית של בני הזוג, ולא בהכרח באורגזמה עצמה.
סוגיה נוספת קשורה לסיווג הרפואי של בעיות התפקוד המיני של נשים. בשנים האחרונות החלה לעלות ביקורת לגבי האופן בו מתייחסים לתפקודן המיני של נשים, ולגבי הסיווג הרפואי של נשים שחוות קושי בתפקוד המיני. לפי טענה זו, בעיות של נשים בתפקוד המיני שונות משל גברים, ולא ניתנת להן התייחסות מספקת. התפיסה אשר רואה בעיות בתפקוד המיני כפיזיולוגית גרידא מתעלמת מהיבטים אחרים כמו חוסר שביעות רצון וחוסר סיפוק הנוגעים בכל היבט רגשי, פיזי או בין-אישי של החוויה המינית. גישה זו מבקשת לבחון את ההשפעה של היבטים חברתיים-תרבותיים, כלכליים ופוליטיים על יחסי מין. הגישה מתייחסת לקשר עם בן או עם בת הזוג, וכן גם לקשיים פסיכולוגיים ובריאותיים, בניתוח מקרים אלו. לפי גישה זו, שיטת המשגל המיושר נותנת לבעיית בתפקוד המיני של נשים מענה חלקי בלבד, משום שהיא ממוקדת בעיקרה בצורך הפיזיולוגי.
בנוסף, נטען כי במקום לייצר מידע על תפקודן של נשים,יש לבחון את האמונות והציפיות המשותפות במהלך קיום יחסי המין של בני זוג. כך למשל נטען כי נשים אינן מענגות את עצמן מכיוון שישנה אמונה חברתית לפיה הגבר הוא האחראי על האורגזמה הנשית. מצב זה מוביל לעיתים לכך שנשים מגבילות את עצמן, וכתוצאה מכך גם את הנאתן המינית, במהלך קיום יחסי מין. לפיכך, על פי גישות אלו, יש לשים דגש על התקשורת בין בני הזוג בכל הקשור ליחסי המין, ולאו דווקא להתמקד בתנוחה מסוימת. טענות אלו נתמכות על ידי מחקר שנערך על קבוצה גדולה של אנשים בארצות הברית. במחקר התברר כי ישנו פער ברור בין נשים הטרוסקסואליות לגברים הטרוסקסואליים בהגעה לאורגזמה תוך כדי קיום יחסי מין. בעוד כ-90% מהגברים ההטרוסקסואליים מגיעים לאורגזמה ביחסי מין, רק כ-65% נשים הטרוסקסואליות זוכות לכך. לעומת זאת, נמצא כי 86% מהנשים הלסביות שהשתתפו במחקר העידו על הגעה לאורגזמה ביחסי מין. עוד דווח במחקר כי נשים נטו להגיע לאורגזמה כאשר יחסי המין עירבו נשיקות ממושכות, מין אוראלי וגירוי וגינלי ידני. לטענת החוקרים, הבדלים משמעותיים אלו נובעים מגורמים חברתיים-תרבותיים לצד גורמים ביולוגיים.
ראו גם

התנוחה המיסיונרית
תנוחה מינית
הערות שוליים

1 2 3 4  Pierce, A. P., The Coital Alignment Technique (CAT): An Overview of Studies, Journal of Sex & Marital Therapy, 26(3), עמ' 257–268
1 2 3 4 5  Kaplan, H. S., Does the CAT Technique Enhance Female Orgasm?, 18(4), Journal of Sex & Marital Therapy, 1992, עמ' 285-291
↑  Hurlbert, D. F., & Apt, C. m., The coital alignment technique and directed masturbation: A comparative study on female orgas, Journal of Sex & Marital Therapy, 21(1), 1995, עמ' 21-29
↑  McVey, T. B., Depression among women with hypoactive sexual desire: orgasm consistency training analysis and effect on treatment outcomes, The Canadian Journal of Human Sexuality, 6(3), 1997, עמ' 211
↑  Hensel, D. J., Von Hippel, C. D., Lapage, C. C., & Perkins, R. H., Women’s techniques for making vaginal penetration more pleasurable: Results from a nationally representative study of adult women in the United States, PLOS ONE, 16(4), 2021, עמ' e0249242
↑  .Levin, R. J, The clitoral activation paradox—Claimed outcomes from different methods of its stimulation, Clinical Anatomy, 31(5), 2018, עמ' 650-660
↑  Towne, A., Clitoral stimulation during penile-vaginal intercourse: A phenomenological study exploring sexual experiences in support of female orgasm, The Canadian Journal of Human Sexuality, 28(1), 2019, עמ' 68-80
↑  The New View Manifesto, A New View of Women's Sexual Problems working group, ‏2000
↑  Salisbury, C. M. A., & Fisher, W. A., “Did You Come?” A Qualitative Exploration of Gender Differences in Beliefs, Experiences, and Concerns Regarding Female Orgasm Occurrence During Heterosexual Sexual Interaction, The Journal of Sex Research, 51(6), 2014, עמ' 616-631
↑  Frederick, D. A., John, H. K. St., Garcia, J. R., & Lloyd, E. A., Differences in Orgasm Frequency Among Gay, Lesbian, Bisexual, and Heterosexual Men and Women in a U.S. National Sample., Archives of Sexual Behavior, 2018, עמ' 273-288
שיטת המשגל המיושר משמשת כגרסה לתנוחה המסיונרית הקלאסית
שלמה גולדמן

ערך זה עוסק באדמו״ר מזוויהל הרביעי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הודעה על פטירתו בעיתון קול ישראל. 10 במאי 1945
רבי שלמה גולדמן (תרכ"ט - כ"ו באייר תש"ה, 1869 – מאי 1945), מכונה ר' שלומק'ע, היה האדמו"ר הרביעי של חסידות זוועהיל, ומקים חסידות זוועהיל בארץ ישראל, בן נין לרבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, תלמידו של הבעל שם טוב.
ביוגרפיה

נולד לרבי מרדכי גולדמן, האדמו"ר השלישי בשושלת זוועהיל ורבה של העיר זוועהיל, ולבתו של רבי שלמה מגראינוב (מגזע ליניץ). היה חתנו של רבי אלתר מדויד הורודוק. בשנת ה'תרנ"ד (1893), כשהוא בן 24, נסע ללמוד במחיצתו של הרב דוד משה מצ'ורטקוב ושהה במחיצתו במשך שבע שנים עד שהורה לו רבו לשוב לביתו לשרת את קהילתו בשנת תרס"א (1900).לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות ורבנות העיר לצד אחיו המבוגר ממנו רבי יחיאל מיכל גולדמן. עוד בחיי אביו קיבל "קוויטלאך" מיהודי זוועהיל והסביבה.
ביוגרפיה > העלייה לארץ ישראל

בשנת תרפ"ה (1925) בשל היותו מורה הוראה ותלמיד חכם, יחד עם האיום של השלטון הקומוניסטי על מי שילמד תורה ברח לפולין עם נכדו. הפולנים עצרוהו ואיימו להחזירו לרוסיה והוא שכנעם שינסה להשיג אישור עלייה לארץ ישראל. ואכן הצליח לעלות לארץ ישראל בעזרת סרטיפיקט שהשיג בזכות ידידו הרב קוק.
בשנת תרפ"ו (1926) כאמור עלה ארצה עם נכדו רבי מרדכי. לפי המסופר, כשירדו מהספינה ביפו אמר רבי שלמה לנכדו: "אנחנו משליכים את האדמו"רות לים". הוא השתכן בירושלים בעיר העתיקה ולמד בישיבת חיי עולם. רבי שלמה קנה שטח בשכונת בית ישראל שם בנה דירה קטנה, כשהוא מתכנן את עיצובה ויצק בעצמו את יסודותיה. נהג לנסוע באוטובוס לכותל המערבי, והיה יושב בין כל האנשים. ביתו היה פשוט ודל, כמעט בלי ריהוט, בלי שמשים ובלי גבאים. ביתו היה פתוח לרווחה לכל עני ונדכא, כשהוא עומד ומשמש בעצמו את באי ביתו. הוא הסתיר את ייחוסו ואדמו"רותו אולם אט אט החלו תושבי ירושלים להכיר בגדולתו וקדושתו.
רבי שלמה נודע כפועל ישועות וכבעל רוח הקודש. על שאלות קשות בענייני לידה וכדומה היה נוהג לערוך "יישוב" במקווה, כלומר היה הולך לטבול לאחר הטבילה היה עונה תשובה.
בראשית שנת תש"ב, כשהנאצים עמדו באל עלמיין, הלך יחד עם רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין לקבר האור החיים להתפלל על הצלת יהודי ארץ ישראל, ובסוף התפילה אמר רבי ישראל שיודע שהנאצים יכשלו. בכל ימי המלחמה הבטיח שבארץ ישראל לא יגעו ולפני המלחמה אמר, גם אם תהיה מלחמה, בארץ ישראל לא יגעו ובוודאי לא בירושלים. בהזדמנות אחרת אמר:"ארץ ישראל תהיה לפליטה".
ביוגרפיה > דמותו

על אף שלא הבליט את ידיעותיו בתורה, מספר פעמים התערב בפולמוסים תורניים. בפולמוס השבת ביפן פסק בנחרצות שיש לשמור שבת ביום שבת ולא ביום ראשון באמרו שיש לפסוק כפי שיטת הרמב"ם והטעים את סיבת הדבר בכך שארץ ישראל היא מרכז העולם והן ממערב לה והן ממזרח לה יש 12 שעות הפרש. רבי שלמה שלח אז שליחים לחזון איש לשכנעו לחזור בו. רבי נח גד וינטרוב היה נחשב למקורבו ואיש סודו והביא דברי תורה ממנו בספריו.
גילה יחס של חיבה לאנשי המחתרת. לאחר ההתנקשות בלורד מוין ומעצרם של שני המתנקשים אנשי הלח"י התפלל לשלומם, ודיבר על כח מסירות הנפש של בחורי ישראל למען כלל ישראל.
בשנתו האחרונה בנה את ישיבת זוויהל בירושלים.
בחתונת נינו רבי אברהם חיים ראטה השתתף רק בחופה מחשש לעין הרע. נפטר בכ"ו באייר תש"ה, יום שקשור על פי הקבלה למידת "יסוד שביסוד" שמרמזת על קדושה. נטמן בהר הזיתים. אחריו המשיך באדמו"רות בנו, רבי גדליה משה גולדמן. ביתו קיים עד היום ונערכים בו שיעורים.
חתנו היה רבי שמואל מרדכי מסטביחוב.
לקריאה נוספת

דוד ורנר, צדיק יסוד עולם - שני חלקים, תולדות חייו.
יעקב שלמה לוי . יסודי עולם - שני חלקים. תולדות חיי אדמו"ר רבי שלמה וכל שושלת האדמורי"ם מזוועהיל. ירושלים תשע"ה.
הערות שוליים

↑  כרטיס נפטר, באתר הר הזיתים
↑  רבי שלמה גולדמן, יסוד צדיק, עמוד פ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
| אדמו"רי חסידות זווהיל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון | משה גולדמן • יחיאל מיכל גולדמן • מרדכי גולדמן  • יחיאל מיכל גולדמן מקביל לאחיו שלמה גולדמן |  |
| אדמו"רי החסידות בישראל | שלמה גולדמן • גדליה משה גולדמן  • מרדכי גולדמן •  אברהם גולדמן • שלמה גולדמן • משה נתן נטע גולדמן |  |
| אדמו"רי החסידות בארצות הברית | שלמה גולדמן בן מרדכי האדמו"ר מזווהיל-צאנז ביוניון סיטי • אליעזר גולדמן בן יעקב לייב, מ"מ דודו שלמה האדמו"ר מזווהיל-צאנז במונסי • יעקב לייב גולדמן בן יוסף, מ"מ דודו שלמה האדמו"ר מזווהיל-מונסי |  |
| רבנים נוספים בחסידות | יעקב לייב גולדמן בן מרדכי רב בית כנסת זווהיל בבני ברק • דוד גולדמן בן מרדכי, מ"מ אחיו רב בית כנסת זווהיל בבני ברק  • גדליה משה גולדמן בן אברהם האדמו"ר מ"קהילת זווהיל" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308066305171  ISNI: 0000 0000 6693 5600  LCCN: n87933023  VIAF: 252534523   WorldCat (עם VIAF): 252534523
גירוש זבונשין

גירוש זְבּוֹנְשׁין היה מבצע גירוש יהודים ממוצא פולני בגרמניה הנאצית במהלך אוקטובר 1938, במהלכו גירשו הנאצים מגרמניה את היהודים שלא הייתה ברשותם אזרחות גרמנית.
גירוש זבונשין היה הגירוש ההמוני הראשון של יהודים על ידי גרמניה הנאצית.
שמות הגירוש

שמו הרשמי של הגירוש, כפי שנקרא בפי הנאצים, היה המבצע הפולני (בגרמנית: Polenaktion). במהלך הגירוש שוכנו אלפים מהיהודים שגורשו במספר עיירות ששכנו על הגבול בין גרמניה לפולין. מרבית היהודים המגורשים, כ-8,000, גורשו לעיירה זבונשין בה שהו תקופה ארוכה, ועל שמה נקרא הגירוש.
רקע

בימים האחרונים של אוקטובר 1938 אספו הנאצים למעלה מ-18,000 יהודים בעלי אזרחות פולנית שהתגוררו בגרמניה. רבים מיהודים אלה חיו רוב שנותיהם בגרמניה, ובהם נכללו גם ותיקי מלחמת העולם הראשונה. יהודים אלו גורשו לעיירה זבונשין (Zbąszyń) שבגבול בין פולין לגרמניה, אך שם סירבה הממשלה הפולנית לקבלם, בהתאם לחוק האזרחות ממרץ 1938, שבו החליטו שלטונות פולין להפקיע את האזרחות הפולנית ממי שחי מעל 5 שנים מחוץ לפולין.
אירועי הגירוש

היהודים נותרו באזור הגבול, ללא מחסה מפני הקור, וסבלו ממחלות ורעב. בעקבות התגייסות עולמית קיבלו מזון וציוד רפואי מהג'וינט (JDC), הצלב האדום הפולני וארגונים יהודיים פולניים. בסופו של משא ומתן בין ממשלות פולין וגרמניה סוכם שממשלת פולין תקלוט את המגורשים. תנועת החלוץ בפולין קלטה חלק לא מבוטל מאותם מגורשים והעבירה אותם לחוות ההכשרה השונות ברחבי המדינה. כ-100 צעירים נקלטו בחוות ההכשרה בגרוכוב שליד ורשה. עם פלישת הגרמנים לפולין החליטה הנהגת ההכשרת גרוכוב, במורב ההכשרות הציונית, לברוח מזרחה בהנחה שהצבא האדום יעצור את הצבא הנאצי. קבוצה של כ- 70 מילדי זבונשין בהכשרה יצאה בהנהגתו של צבי נצר למסע מזרחה. לעזרתו  עם הילדים יצאה עם נצר רחל גולדברג, בת עירו של נצר. שניהם ילידי קובל. העברת הילדים הייתה עניין מסוכן במיוחד כי כולם דברו גרמנית בלבד. עם הקבוצה היה גם דן גלברט, מנערי זבונשין. הקבוצה צעדה בלילות והתחבאה למנוחה בימים, תחת הפצצות הגרמנים. בסיכון רב נצר היה גונב תפוחי אדמה בשדות למאכל לילדים. מדי פעם, בסיכון, היה דופק על דלת, ואיכרה טובה הייתה נותנת חלב לקטנים. הקבוצה הגיעה לקובל, שם התקבלה וטופלה על ידי משפחותיהם וחבריהם של נצר וגולדברג. הם המשיכו במסעם לווילנה. נצר נפרד מהקבוצה והמשיך בשליחות התנועה לברית המועצות. הקבוצה המשיכה בדרכה לארץ ישראל, דרך איסטנבול. דן גלברט ורחל גולדברג הגיעו לקיבוץ אלונים, קיבוצו של צבי נצר. הם נישאו והולידו שני בנים, גיורא ויוסי. יוסי היה לימים מנהל מחלקת אנימציה של הטלוויזיה הלימודית ומאייר.
בקשתו של הקונסול הבריטי בפולין מהנהלת היישוב היהודי בארץ להקצות 150 מהסרטיפיקטים שאושרו לעליה לטובת מגורשי זבונשין נדחתה. כ-50 ילדים הועברו בינואר 1939 מזבונשין לאנגליה.
בין היהודים שהוגלו היה מרסל רייך-רניצקי, וכן משפחת גרינשפן מהנובר. בת המשפחה ברטה סיפרה על הגירוש לאחיה הצעיר, הרשל גרינשפן, שהתגורר באותה העת בפריז. גרינשפן סער מרגשות זעם, נטל אקדח וניגש לשגרירות גרמניה בפריז ושם ירה מטווח קרוב בפקיד זוטר בשגרירות, ארנסט פום ראט. ראט נפצע קשה ונפטר יומיים לאחר מכן. גרינשפן נעצר ונחקר על ידי המשטרה. על פי הוראתו של שר התעמולה יוזף גבלס, זכתה ההתנקשות לפרסום נרחב בעמודים הראשיים של כל עיתוני גרמניה הנאצית. המשטר הנאצי ניצל את מקרה הרצח לארגון פרץ האלימות, הספונטני לכאורה, של ליל 9 בנובמבר 1938, שנודע כליל הבדולח.
הערות שוליים

↑  תהלה הרץ, שני, חורבן וגבורה, נאציזם ושואה, כרך שני, מכון הר ברכה, 2015, משברים ותקומה, עמ' 39
↑  מרטין גילברט, ליל הבדולח, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2005, עמ' 11-12.
↑  Lea Prais, Displaced Persons at Home - Refugees in the Fabric of Jewish Life in Warsaw, September 1939 - July 1942, pub. at 2015, p. 42
↑  טרגדיות במחנה זבונשין, הַבֹּקֶר, 26 בדצמבר 1938
↑  במחנה זבונשין - תינוק יהודי קפא מקור, הַבֹּקֶר, 8 בינואר 1939
↑  "הצלב האדום" בפולין לטובת היהודים המגורשים, הצופה, 7 בנובמבר 1938
↑  Jürgen Matthäus, Mark Roseman, Jewish Responses to Persecution: 1933-1938
↑  המו"מ ברלין-ורשה על גורל הגולים נפסק, הַבֹּקֶר, 6 בנובמבר 1938
↑  מחנה זבונשין יחוסל בקרוב ?, דבר, 22 בדצמבר 1938
↑  מחנה זבונשין לקראת חיסול, הַבֹּקֶר, 22 בדצמבר 1938
↑  לפי עדותו של דוד הרשברג בספר "בשדמות גרוכוב", הוצאת בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, עמודים 368-369
↑  מירי נהרי, בתו של נצר, בת קיבוץ אלונים, חברה קרובה של משפחת גלברט.
↑  אין עזרה מא"י, הַבֹּקֶר, 23 בנובמבר 1938
↑  הקונסון הבריטי בפולין בקש 150 סרטיפיקטים - ממשלת ארץ-ישראל לא נענתה, דבר, 23 בנובמבר 1938
↑  ממשלת ארץ-ישראל דוחה בקשת הקונסול הבריטי בווארשה, הצופה, 23 בנובמבר 1938
↑  50 ילדים מזבונשין לאנגליה, הַבֹּקֶר, 1 בינואר 1939
↑  "אני מוכרח למחות - כי שהעולם ישמע את מחאתי" - כתב גרינשפן להוריו, הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1938
קתי אקר

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1947 מנהטן, ניו יורק
 פטירה:  30 בנובמבר 1997 (בגיל 50) טיחואנה, מקסיקו
 שם לידה:  קארן להמן
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאית
 עיסוק:  סופרת, משוררת פאנק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת העיר ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אוניברסיטת ברנדייס 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  ניסיוני
 זרם ספרותי:  Black Mountain
 יצירות בולטות:  Blood and Guts in High School
 הושפעה מ:  ויליאם ס. בורוז
 
קתי אקר (באנגלית: Kathy Acker; נולדה Karen Lehmann, ‏18 באפריל 1947 - 30 בנובמבר 1997) הייתה סופרת ניסיונית אמריקאית, משוררת פאנק, מחזאית, מסאית, ופמיניסטית סקס-פוזיטיב. היא הושפעה מהיוצרים דייוויד אנטין, קרולי שניימן, אלינור אנטין וויליאם ס. בורוז. וכן מהתופעות התרבותיות תיאוריה ביקורתית צרפתית, מיסטיקה ופורנוגרפיה.
מורשת

פרס אקר מוענק כל שנה לאמנים מקהילת האוונגרד, "אשר תרמו תרומה משמעותית בדיציפלינה שלהם, בניגוד למוסכמות, או ששירתו את עמיתיהם האמנים באופן יוצא דופן".
ב-1997 יצא סרט תעודי על אקר בשם No One Can Find Little Girls Anymore: Kathy Acker in Australia, של ג'ונותן ופליסיטי דוסון. ב-2008 יצא הסרט הביוגרפי-תעודי על חייה ועבודותיה, Who's Afraid of Kathy Acker?, של ברברה קספר.
הסופר ניל גיימן ביסס את הדמות דליריום מהסדרה הגרפית The Sandman על אקר.
כתביה

Politics (1972)
Childlike Life of the Black Tarantula By the Black Tarantula (1973)
I Dreamt I Was a Nymphomaniac: Imagining (1974)
Adult Life of Toulouse Lautrec (1978)
Florida (1978)
Kathy Goes To Haiti (1978)
N.Y.C. in 1979 (1981)
Great Expectations (1983)
Algeria : A Series of Invocations Because Nothing Else Works (1984)
Blood and Guts in High School (1984)
Don Quixote: Which Was a Dream (1986)
Literal Madness: Three Novels (Reprinted 1987)
My Death My Life by Pier Paolo Pasolini
Wordplays 5 : An Anthology of New American Drama (1987)
Empire of the Senseless (1988)
In Memoriam to Identity (1990)
Hannibal Lecter, My Father (1991)
My Mother: Demonology (1994)
The Stabbing Hand – spoken word guest appearance on alternate mix of song by Oxbow included on reissues of album Let Me Be a Woman (1995)
Pussycat Fever (1995)
Dust. Essays (1995)
Pussy, King of the Pirates (1996)
Bodies of Work : Essays (1997)
Portrait of an Eye: Three Novels (Reprinted 1998)
Redoing Childhood (2000) spoken word CD, KRS 349.
Rip-Off Red, Girl Detective (pub. 2002 from manuscript of 1973)
לקריאה נוספת

Kathy Acker and Transnationalism, ed. Polina Mackay and Kathryn Nicol (Cambridge Scholars, 2009)
Lust for Life: On the Writings of Kathy Acker, ed. Carla Harryman, Avital Ronell, and Amy Scholder (Verso, 2006)
Devouring Institutions: The Life Work of Kathy Acker, ed. Michael Hardin (Hyperbole/San Diego State University Press: 2004). DEVOURING INSTITUTIONS
"no one can find little girls any more: Kathy Acker in Australia" (1997). Documentary film by Jonathan and Felicity Dawson. Griffith University, 90 minutes. Footage from this film is included in Who's Afraid of Kathy Acker? A documentary by Barbara Caspar
הערות שוליים

1 2  A Conversation with Kathy Acker, Ellen G. Friedman, “The Review of Contemporary Fiction,” Fall 1989, Volume 9.3
↑  Where’s the Booty?: The Stakes of Textual and Economic Piracy as Seen Through the Work of Kathy Acker, darkmatter, Paige Sweet, 20 Dec 2009
↑  From Cut-Up to Cut and Paste, Plagiarism and Adaptation: Kathy Acker's Evolution of Burroughs and Gysin's Cut-Up Technique, Edward Robinson, Literatura Inglesa, 17 November 2010
1 2  Obituary: Kathy Acker, The Independent, Peter Guttridge 3 December 1997
↑  1-The Blagger's Guide to Kathy Acker, LitReactor, Cath Murphy June 13, 2013
↑  http://www.bookslut.com/features/2006_10_010057.php
↑  About the Acker Awards
↑  A documentary by Barbara Caspar
 ackerfilm.com
↑  Who's Afraid of Kathy Acker? Women Making Movies
↑  Wenner, Niko (במרץ 2009), About "Acker Sound/Read All Over" {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301918205171  PLWABN: 9810683032405606  BIBSYS: 90081576  BNE: XX1647819  BnF: cb12057725f (data)  CiNii: DA04949862  GND: 119373610  ISNI: 0000 0001 2144 0329  LCCN: n81121869  LNB: 000115921  MusicBrainz: 7a469e02-4241-48f8-8bbb-64dbaece5899  NDL: 00462011  NKC: xx0010788  NLA: 36529373  NSK: 000115093  NTA: 071905111  RERO: 02-A000003532  RKD: 125231  SELIBR: 230747  SNAC: w61g0nkf  SUDOC: 028820053  Trove: 1274903  ULAN: 500332140  VIAF: 94761998   WorldCat (עם VIAF): 94761998
ברית החשמונאים

| --- | --- |

סמל התנועה
 שם מלא:  ברית הנוער חשמונאים
 כינוי:  ברי"ח
 תאריך ייסוד:  ה'תרצ"ז (1937)
 תאריך פירוק:  ה'תש"ט (1949)
 אישים בולטים:  הרב משה צבי סגל ברוך דובדבני מאיר מדן משה רוסנק
ברית הנוער חשמונאים או בקיצור "ברית החשמונאים" (ברי"ח) הייתה תנועת נוער ציונית דתית שפעלה בעיקר בארץ ישראל בתקופת השנים 1937–1949. במשך שתים עשרה שנות קיומה חינכה התנועה כ-1,500 נערות ונערים, רובם בגילאי 12–18. בנוסף לפעילותה החינוכית שימשה התנועה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות האצ"ל והלח"י ומ-1945 אף ל"ההגנה".
היסטוריה

בחודש ניסן של שנת תרצ"ז (1937) יזמה קבוצת צעירים דתיים מירושלים הקמת הסתדרות לנוער דתי לאומי. המקימים יצרו קשר ארגוני עם תנועת אחדות ישראל בתל אביב. שנה מאוחר יותר החלו לרשום לשורותיהם חברים. ה"ברית" שהוקמה קיבלה אופי צבאי ובראשה הועמדה מפקדה. פעילויות הברית כללו לימודים, מפגשים, שיחות ותרגילי סדר. בתמוז תרצ"ז (1939) מינתה ועדת הנוער של הצ"ח (הסתדרות ציונית חדשה) מפקדה לברית החשמונאים. בראש המפקדה הועמד ברוך דובדבני. פעילויות ברי"ח נקשרו בפועלה המדיני של הצ"ח, אחת מהן הייתה הפגנה נגד תוכנית החלוקה תחת שמה של הצ"ח ובארגון ברי"ח.
פעולות ברית החשמונאים בבתי הספר הדתיים נתקלה בהפרעות, הן משום תחרות מצד ארגונים אחרים והן בשל קו ההבלגה שבו נקטה הנהגת היישוב, שהיה מנוגד לגישתה של ברית החשמונאים, שפעלה בשיתוף פעולה עם בית"ר. מתוך שורות ברית החשמונאים הצטרפו צעירים אל המחתרות אצ"ל ולח"י. הברית החזיקה "קינים" בתל אביב, בירושלים, בחיפה ובפתח-תקווה.
בראש ברי"ח בארץ ישראל עמד הרב משה צבי סגל. בהנהגת התנועה היו חברים:  ברוך דובדבני, משה רוסנק, מאיר מדן, הרב שאר ישוב כהן, חיים קוברסקי, שמואל וינברג, עזרא יכין, שמעון ברמץ ויצחק אייזנטל.
בכינוס ארצי של מדריכי ברי"ח שנערך בט"ז באדר תש"ט (1949) הוחלט על התפרקות מרצון של התנועה, "מתוך הכרה כי שליחותנו החינוכית מסתיימת עם התאזרחותם של ערכי החינוך הלאומי במדינת ישראל".
רוח התנועה

ברי"ח פעלה ברוח ההדר הז'בוטינסקאי, במתכונת חצי צבאית. לחניכים ולמדריכים, שנקראו מפקדים, הייתה תלבושת צבאית, וחובת משמעת בפני הדרגים הגבוהים יותר בתנועה. בראש התנועה עמד הרב משה צבי סגל, שכונה 'מפקד ארצי', ויחד איתו הובילו את התנועה 'חברי המפקדה הארצית'.
התנועה פעלה לאורם של הרב קוק, הרב יעקב משה חרל"פ והרב משה אביגדור עמיאל. במקביל למדו החניכים את שירת אורי צבי גרינברג. סמל התנועה היה הברכה "לה' התשועה" שמקורה בספר חשמונאים. גם בסמל התנועה משוקעים מוטיבים חשמונאיים. המנון התנועה היה "שיר הצבאות" של יעקב כהן. התנועה הוציאה עיתון בשם "החשמונאי".
בכרוז גיוס לתנועה נאמר:
"נוער עברי!... לא תמול שלשום הוצבה מטרתנו, לא תמול שלשום יצאנו לרחוב היהודי להגיד דברנו, כי עוד מלפני אלפים שנה, כשהשונא היווני נעץ את ציפורניו בלב האומה, כבר הראו החשמונאים מה הוא היהודי מה כוחו וכח תורתו. וביציאתם למלחמה ובקריאתם הנועזה "לה' התשועה" הניסו את האויב, והפילו ממנו רבבות חללים, כי למען התורה נלחמו, והתורה היא אשר הנחילה להם את הניצחון הגמור. ועד היום נמשכת השלשלת הגדולה והארוכה, שלשלת אשר ספגה בתוכה רבבות קנאים, לוחמים ומנצחים, וכיום הגיע הזמן לחדש את ממלכת החשמונאים בכל הדרה, הודה ותפארתה... הצטרף למחנה הלוחמים להקמת המדינה העברית, ואז תוכל להגשים את המטרה היעודה לך מספר התורה: 'השלטת מלכות ש-די בעולם'".
בחוקת התנועה נקבעו עקרונות החשמונאי:
"החשמונאי נאמן לאלוהי ישראל, ומוכן למסור את נפשו על קדושת שם אלוהיו, תורתו, עמו וארצו; מצפה לביאת המשיח ושואף להקמת מלכות ישראל; אוהב כל אחד מישראל עד למסירות נפש; מכוון את מעשיו לשם שמים והוא מופת לכל בהתנהגותו ובמידותיו; ממשיך את שלשלת החשמונאים והקנאים ומוכן להתגייס למלחמת שחרור העם; בז לפחדנות ולכניעה בפני התקיף, ומחזיר את עטרת הגבורה ואת הגאון הישראלי; מציית לפקודות מפקדיו ומדריכיו".
לימים טען משה סגל שעקרונות אלו השפיעו על "עיקרי התחייה" שהיוו את מצע הלח"י וגם בהם מופיע דרך קבע הביטוי "מלכות ישראל".
ברית החשמונאים והמחתרות

אם כי באופן רשמי עסקה התנועה בפעולות חינוך והדרכה, באופן סמוי היו רוב פעיליה חברים במחתרות השונות, אצ"ל, לח"י וההגנה. בתחילת דרכה של התנועה הופנו החניכים בעיקר לאצ"ל. באותה תקופה היה משה צבי סגל, מפקד ברי"ח, חבר מפקדת האצ"ל.
אחר בריחת יצחק שמיר ממחנה המעצר ופגישותיו עם מנהיגי ברי"ח הוחלט על גיוס החברים ללח"י. למעלה מ-150 הצטרפו ללח"י. לעובדה זו הייתה חשיבות רבה בחזרת הלח"י לפעילות מבצעית אחרי הירצחו של מנהיג הארגון אברהם שטרן ומעצר חבריו ב-1942.
משנת 1945 בהוראת הרב משה צבי סגל הצטרפו חלק מהחברים ל"ההגנה". אנשי התנועה שותפו בפעילויות צבאיות רבות. 15 מהחברים נהרגו במהלכן.
לקריאה נוספת

שאול אבישי, ברית חשמונאים⁄ במאבק לחרות ישראל, הוצאת ראובן מס
מרדכי בר-לב, היסודות האידאולוגיים של "ברית חשמונאים", בתוך: ח' גניזי (עורך), דת ומחתרת בארץ-ישראל בתקופת המנדט, תל אביב תשנ"ה, עמ' 183-155.
צבי צמרת, תנועות הנוער 1960-1920, ברית חשמונאים: תנועת נוער חינוכית־לוחמת.
צבי צמרת, הפעילות החינוכית בלח"י
צבי צמרת, ברית החשמונאים - סקירה כללית, בתוך אעלוזה בישועתך - לזכרה של עליזה ברמץ, בהוצאת המשפחה
גילי זיון, תנועת ברית החשמונאים בא"י תרצ"ט-תש"ט, בתוך אעלוזה בישועתך - לזכרה של עליזה ברמץ, בהוצאת המשפחה
עזרא יכין, "ספורו של אלנקם" "הדר" הוצאת ספרים בע"מ תל אביב 1977
הערות שוליים

↑  נחמיה בן תור, ספר תולדות הלח"י, כרך א עמוד 164
↑  יוסף קיסטר, האצ"ל עמוד 74
↑  שאול אבישי, ברית החשמונאים. יהושע כהן נשלח להדריך את הקבוצה הראשונה של מפקדי ברי"ח בירושלים, בהם משה סגל ומאיר מדן. בהמשך קישרו את אנשי לח"י עם כמה ממדריכי התנועה הבולטים ואלו החלו בפעולה נרחבת של גיוס חניכים. על סמך ראיונות עם יצחק שמיר, יהושע כהן ואנשי ברי"ח, מעריך צבי צמרת את מספר החברים שצורפו ללח"י בין השנים 1943–1946 בשמונים עד מאה חברים, בנוסף לכמה עשרות חניכים שצורפו למעגל האוהדים הפסיביים של הלח"י.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310411105171  LCCN: nr95026141  VIAF: 294681241   WorldCat (עם VIAF): 294681241 
לחניכי התנועה הייתה תלבושת אחידה כחולה כהה ועליה דרגותיהם
שולה רווח

| --- | --- |

שולה רווח, 2013
 לידה:  28 באפריל 1944 (בת 80) חיפה, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  שולמית ירון
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שולה רווח (שמה המקורי: שולמית ירון; נולדה ב-28 באפריל 1944) היא שחקנית, מחזאית, במאית, מורה למשחק ומרצה ישראלית.