stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוב דאוד
קריירה בינלאומית

דאוד החל לשחק בנבחרת סומליה בשנת 2011.
תארים

קופה איטליה סרייה ג' (1): 2009/2010
אליפות הליגה האיטלקית השלישית (1): 2010/2011
אימונית

אימונית טיפוסית
שלושה גברים עם מכנסי טרנינג
רקדן ברייקדאנס עם אימונית
אימונית (בסלנג: טרנינג; מאנגלית: Training Suits - בגד אימון) היא בגד אשר מורכב בדרך כלל משני חלקים: מכנסיים ומקטורן (ז'קט). האימונית עשויה מכותנה, מסיב סינתטי (לרוב פוליאסטר) או מתערובות שלהם. המקטורן כולל רוכסן וכיסים. האימוניות מיוצרות בשלל צבעים ועיצובים.
מכנסי האימונית עשויים בדרך כלל מכותנה ובאופן מסורתי הם מיוצרים בצבע אפור אף על פי שכיום הם זמינים למעשה במגוון רחב של צבעים ועיצובים. המאפיין הבולט ברוב מכנסי הטרנינג הוא הרצועה האלסטית הממוקמת באזור המותן.
הגזרה הרחבה והרופפת של המכנסיים מעניקים למכנסיים גמישות ונוחות יתרה. בשל רמת הנוחיות שהם מספקות, מכנסי הטרנינג הפכו עם השנים לפריט לבוש נפוץ.
האימונית נועדה במקור לשימוש בספורט - ספורטאים נוהגים ללבוש את האימוניות מעל לביגוד אותו הם לובשים בתחרויות (כגון חולצות ריצה ומכנסיים קצרים או בגדי ים) על מנת לשמור על חום הגוף ונוהגים להסיר את האימוניות לפני התחרות עצמה. עם השנים הפכה האימונית לפריט לבוש אופנתי נפוץ הן בקרב צעירים והן בקרב מבוגרים.
אזכורים בתרבות הפופולרית

האימוניות זכו לפופולריות רבה במיוחד בשנות השמונים כאשר הפכו לפריט לבוש אופנתי בקרב אמני היפ הופ וברייקדאנס רבים.
לאורך הסרט "משחק המוות" משנת 1978 לובשת דמותו של ברוס לי אימונית צהובה במקום בגדי הקונג פו המסורתיים. ברוס לי טען כי עשה זאת על מנת להוכיח שאמנות הלחימה ג'יט קון דו אותה הוא פיתח הייתה אמנות הלחימה המודרנית הפרקטית ביותר ואיננה יומרנית כמו אומנות הקונג פו המסורתית.
בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס", דמויות חברי המאפייה של ניו ג'רזי נוהגים בדרך כלל ללבוש חליפות עסקים או אימוניות.
טרנינגים של חברת אדידס הן פריט שמזוהה עם תרבות הגופניקים הסלאבית.
אימה סומאק

| --- | --- |

אימה סומאק באיטליה, 1954
 לידה:  13 בספטמבר 1922 קחאמרקה, פרו
 פטירה:  1 בנובמבר 2008 (בגיל 86) לוס אנג'לס, קליפורניה 
 שם לידה:  Zoila Emperatriz Chávarri Castillo 
 שם במה:  Yma Sumac 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, פרו 
 תקופת הפעילות:  1942–1997 (כ־55 שנים)
 סוגה:  אקזוטיקה (Exotica), גרוב
 שפה מועדפת:  קצ'ואה, ספרדית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  Odeon; Capitol Records
 שיתופי פעולה בולטים:  Moisés Vivanco
 בן או בת זוג:  Moises Vivanco (6 ביוני 1942–1958) 
 צאצאים:  Papuchka Vivanco 
 פרסים והוקרה:  ספר השיאים של גינס (1955)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (1960)  מסדר השמש של פרו 
 http://www.yma-sumac.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אִימָה סוּמָאק (בספרדית: Yma Sumac)‏ (13 בספטמבר 1922 – 1 בנובמבר 2008) הייתה זמרת ממוצא פרואני. בשנות החמישים הייתה סומאק אחת הנציגות המובהקות של סוגת האקזוטיקה, וזכתה להצלחה בין-לאומית בזכות המנעד הקולי שלה, שנודע כ"עולה לבטח על שלוש אוקטבות", ואשר לעיתים קרובות נטען כי בשיאו התפרס על פני ארבע ואף חמש אוקטבות.
איכויות קוליות

הקלטותיה של אימה סומאק מדגימות מנעד קולי יוצא מן הכלל, המתפרס על פני למעלה מארבע אוקטבות: מ-B2 ועד C♯7 (בערך 123 עד 2270 הרץ). היא הייתה מסוגלת לשיר תווים ברגיסטר בריטון נמוך – כמו גם תווים גבוהים יותר מאלה של coloratura soprano רגילה. שני הקצוות – הנמוך והגבוה – נשמעים בשירהּ Chuncho (יצורי היער, The Forest Creatures) משנת 1950.
הקלטות

לפחות 23 רצועות של שירי עם פרואניים (ארגנטינה 1943, לייבל "אודאון", עם להקתו של ויואנקו).
וכן:
Voice of the Xtabay (1950), Capitol H-244 (10" LP)
Inca Taqui (1953), Capitol L-243 (10" LP)
Voice of the Xtabay, Capitol W-684 (both of the above on one 12" LP)
Legend of the Sun Virgin (1953), Capitol T-299
Mambo (1954), Capitol T-564
Legend of the Jivaro (1957), Capitol T-770
Fuego Del Andes (1959), Capitol ST 1169
Recital/Live in Bucharest (1961), ESP-DISK' 4029
Miracles (1971), London XPS 608 - Reissued on CD as Yma Rocks! (1998), JOM-1027-2
I Wonder on the album Stay Awake: Various Interpretations of Music from Vintage Disney Films, 1988 (one of Various Artists).
לקריאה נוספת

"Yma Sumac Becomes Citizen". New York Times, July 23, 1955, p. 10.
"Yma Sumac's Divorce Final". New York Times, May 21, 1958, p. 39.
"Yma Sumac... the Voice of the Incas". Fate (magazine), Vol. 4, No. 8, November-December 1951
Four Octave Inca, Pathfinder, November 11, 1950. Retrieved 16 Oct 2005. A piece contemporaneous with the release of Voice of the Xtabay.
Cusihuamán, Antonio. Diccionario Quechua Cuzco-Collao, 2001, Centro de Estudios Regionales Andinos "Bartolomé de Las Casas". ISBN 9972-691-36-5
הערות שוליים

↑  Ellen Highstein: 'Yma Sumac (Chavarri, Emperatriz)', Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed 8 August 2006)
↑  Clarke Fountain, "Yma Sumac: Hollywood's Inca Princess (review). All Movie Guide, reproduced in the New York Times. 1992.
↑  David Richards, "The Trill of a Lifetime; Exotic Singer Yma Sumac Meets a New Wave of Fans." The Washington Post, March 2, 1987, STYLE; PAGE B1. Accessed August 6, 2006, via Lexis Nexis
↑  Yma Sumac biography
↑  Yma Sumac official website. The Real Amy Camus Story
↑  Cusihuaman 2001: p. 47, 103
↑  Argentina Session 1943
↑  Joe le taxi Lyrics on Vanessa Paradis official website
↑  Yma Sumac Receives Higest Peruvian Honor
↑  "Four Octave Inca"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436432005171  PLWABN: 9810585885605606  BIBSYS: 6005966  BNE: XX839382  BnF: cb13900178b (data)  GND: 123557836  ISNI: 0000 0000 5950 3615  LCCN: no91012967  LNB: 000333299  MusicBrainz: 53d86951-706c-41c8-9053-a713ea972395  NKC: xx0034806  RERO: 02-A003875957  SNAC: w6h164z9  SUDOC: 080826806  VIAF: 306428720   WorldCat (עם VIAF): 306428720
אימורו לוקמן

אימורו לוקמן (באנגלית: Imoro Lukman; נולד ב-4 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

לוקמן החל את קריירת המשחק שלו בעונת 2001/2002 בקבוצת פ.צ. ריאל ספורטיב הגאנאית. בעונת 2002/2003 הגיע לישראל ועבר לשחק בקבוצת מכבי נתניה, בה שיחק עד לאמצע עונת 2004/2005, עת עבר לקבוצת בני יהודה תל אביב.
בקיץ 2008 שוחרר מבני יהודה וחתם בקבוצה הקפריסאית פאפוס, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בקפריסין וביוון.
בינואר 2012 חזר לוקמן לישראל, כאשר חתם בקבוצת ליגת העל, הפועל ראשון לציון, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגת המשנה.
לקראת עונת 2012/2013 חתם לארבע שנים בקבוצת הפועל עכו, אך שוחרר מהמועדון לאחר חצי עונה. ב-5 בפברואר 2013 חתם בקבוצת בני סכנין.
ביוני 2013 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
בקיץ 2014 חתם בהפועל בני לוד, ולאחר שתי עונות חזר להפועל פתח תקווה, אך כעבור זמן קצר שוחרר מהמועדון ופרש ממשחק פעיל.
איוב אל-כעבי

איוב אל-כעבי (בערבית: أيوب الكعبي; נולד ב-25 ביוני 1993) הוא כדורגלן מרוקאי בעמדת החלוץ באולימפיאקוס.
קריירת מועדונים

אל-כעבי נולד בקזבלנקה וגדל בשכונת אל-באייה. אל-כעבי התחיל את הקריירה שלו בגיל 16 כאשר הצטרף לראסינג קזבלנקה. תחילה שיחק כמגן שמאלי, אך כאשר הצטרף לקבוצה הבוגרת הפך לחלוץ. בעונת 2016/2017 סיים כמלך שערי הליגה השנייה עם 25 שערים.
בקיץ 2017 אל-כעבי חתם בנהדאת ברקאן, עמה זכה בגביע בסיום העונה.
בשנת 2018, אל-כעביחתם בחביי צ'יינה פורצ'ן מליגת העל הסינית תמורת 6.5 מיליון אירו, בה שיחק עם אסקיאל לאבצי וחאבייר מסצ'ראנו. ב-2 באוגוסט, אל-כעבי כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון נגד בייג'ינג גואואן.
ביולי 2019, אל-כעבי הושאל לווידאד קזבלנקה.
בספטמבר 2020 חזר לקדנציה שלישית בווידאד כשחקן חופשי. את עונתו היחידה במועדון, סיים עם 18 שערים.
בשנת 2021, אל-כעבי חתם לשנתיים בהטאייספור מליגת העל הטורקית. ב-23 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לגלאטסראיי. ב-28 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-5 נגד אלניאספור. ב-27 בפברואר 2022 הבקיע שלושער בניצחון 2-5 נגד ייני מלאטיספור.
ב-6 באוגוסט 2023 אל-כעבי חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית

ב-13 בינואר 2018 אל-כעבי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו במשחק נגד מאוריטניה וכבש בו צמד. 4 ימים לאחר מכן כבש שלושער בינלאומי ראשון במשחק נגד גינאה. במאי 2018 נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
אל-כעבי זכה פעמיים עם הנבחרת באליפות האומות האפריקאיות וסיים כמלך שערי הנבחרת (5 שערים) במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

הגביע המרוקאי: 2018
ליגת העל המרוקאית: 2020/2021
קונפרנס ליג: 2023/2024
אליפות האומות האפריקאיות: 2018, 2020
כדורגלן העונה של נהדאת ברקאן: 2018
כדורגלן האליפות של אליפות האומות האפריקאיות: 2018
מלך שערי אליפות האומות האפריקאיות: 2018 (9 שערים)
מלך שערי ליגת העל המרוקאית: 2020/2021 (18 שערים)
מלך שערי הליגה המרוקאית השנייה: 2016/2017 (25 שערים)
הערות שוליים

↑  CAN Côte d'Ivoire 2023 : le coach Hoalid dévoile sa liste finale (27 joueurs) באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת מרוקו – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מנדיל •  4 דה קוסטה •  5 בן עטיה •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אל-אחמדי •  9 אל-כעבי •  10 בלהנדה •   11 פאג'ר •  12 מוחמדי • 13 בוטייב •  14 בוסופא • 15 איט בן נאסר • 16 נ. אמראבט • 17 דיראר • 18 חארית • 19 א-נסירי • 20 בוחאדוז • 21 ס. אמראבט • 22 א-תגנאותי • 23 קרסלה • מאמן: רנאר |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מנדיל •  4 דה קוסטה •  5 בן עטיה •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אל-אחמדי •  9 אל-כעבי •  10 בלהנדה •   11 פאג'ר •  12 מוחמדי • 13 בוטייב •  14 בוסופא • 15 איט בן נאסר • 16 נ. אמראבט • 17 דיראר • 18 חארית • 19 א-נסירי • 20 בוחאדוז • 21 ס. אמראבט • 22 א-תגנאותי • 23 קרסלה • מאמן: רנאר | מרוקו |
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מאסינא •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 לוזא •  8 אונאחי •  9 אל-כעבי •  10 אל-חדאדי •   11 פג'ר •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 ברקוק • 17 בופאל • 18 שאכלא • 19 א-נסירי • 20 עלכוש • 21 אל-כרוואני • 22 א-תגנאותי • 23 ר. מאי • 24 ס. מאי • 25 א-שיבי • 26 באנון • 27 רחימי • 28 טיסודאלי • מאמן: חלילהודז'יץ' |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מאסינא •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 לוזא •  8 אונאחי •  9 אל-כעבי •  10 אל-חדאדי •   11 פג'ר •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 ברקוק • 17 בופאל • 18 שאכלא • 19 א-נסירי • 20 עלכוש • 21 אל-כרוואני • 22 א-תגנאותי • 23 ר. מאי • 24 ס. מאי • 25 א-שיבי • 26 באנון • 27 רחימי • 28 טיסודאלי • מאמן: חלילהודז'יץ' | מרוקו |
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי | מרוקו |
איג'יפטסאט 2

| --- | --- |

 מידע כללי
 מפעיל:  הארגון המצרי לחישה מרחוק
 יצרן:  תאגיד החלל "אנרגיה"
 תאריך שיגור:  16 באפריל 2014
 משגר:  סויוז
 אתר שיגור:  קוסמודרום בייקונור
 משימה
 סוג משימה:  חישה מרחוק
 לוויין של:  כדור הארץ
 תאריך כניסה למסלול:  16 באפריל 2014
 מסלול:  LEO
 נטייה:  51.6 מעלות
 זמן הקפה:  96.05 דקות
 משך המשימה הכולל:  16 באפריל 2014 – הווה (10 שנים) 
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  1050 ק"ג
 אורכי גל:  אור נראה ותת אדום
 כוח:  3000 וואט
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  39678
 מאגר המידע הלאומי:  2014-021A
איג'יפטסאט 2 (EgyptSat 2) הוא הלוויין המצרי השני שייעודו חישה מרחוק. הלוויין תוכנן ונבנה ברוסיה (על ידי חברת אנרגיה). הלוויין שוגר בתאריך 16 באפריל 2014 בעזרת משגר סויוז.
משימת הלווין

הלווין נועד לטוס במסלול LEO מעגלי מעל כדור הארץ בגובה של כ - 700 ק"מ ולהעביר את הנתונים לתחנת קרקע שנבנתה במצרים. ללוויין רזולוציה של מטר אחד בגווני אפור, וארבעה מטרים לצילום בתחום התת-אדום. מצלמת הלוויין פותחה ויוצרה על ידי חברת "פלנג" מבלארוס. רוחב העקבה הקרקעית של המצלמה (ה-SWATH) הוא 1400 ק"מ.
מבנה הלווין

הלוויין מבוסס על מרכב מיוחד שפותח בחברת אנרגיה על בסיס הניסיון בפיתוח לווייני תקשורת מסוג YAMAL-100, והוא הראשון מסוגו שנמכר ללקוח כלשהו. הגוף המפעיל את הלוויין הוא הארגון המצרי לחישה מרחוק, גוף ממשלתי מצרי שאחראי גם על פיתוח טכנולוגיות החלל המצריות - ומהווה מעין סוכנות חלל.
הלווין שוקל 1050 ק"ג, ותוכנן ל-11 שנה. ללווין הנעה חשמלית מבוססת גז קסנון.
תקלה והשבתת הלוויין

בסוף אפריל 2015, שנה בלבד לאחר שיגורו לחלל, חדל הלוויין לתפקד, וכל הניסיונות לחדש עמו את הקשר לא צלחו. הסיבה הרשמית לתקלה בלוויין לא פורסמה רשמית על ידי מצרים או רוסיה, אך דיווחים שונים מעלים אפשרויות שונות לרבות תפעול לא נכון של הלוויין, כל במחשב או במערכת החשמל. ביולי 2016 נודע כי ייבנה לוויין חלופי, בשם איג'יפטסאט A.
הערות שוליים

↑  על הלווין בGuther's space page מאגר מידע על לוויינים
↑  Egyptian reconnaissance satellite launched by Soyuz
איו אדסניה

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1969 (בת 55) אוגון, ניגריה
 שם לידה:  Ayo Adesanya 
 מדינה:  ניגריה ניגריה
 השכלה:  אוניברסיטת איבאדן
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 תפקיד:  שחקנית קולנוע, במאית קולנוע, מפיקת קולנוע
 
איו אדסניה (באנגלית: Ayo Adesanya; נולדה ב-11 באוגוסט 1969) היא שחקנית קולנוע, במאית קולנוע ומפיקת קולנוע ניגרית. רוב הסרטים בהן היא הופיעה הם בשפות אנגלית ויורובה.
ביוגרפיה

אדסניה נולדה ב-11 באוגוסט 1969 במדינת אוגון (אנ') שבמערב ניגריה. היא למדה בבית ספר בעיר הבירה של מדינת אויו, איבדאן. לאחר מכן, אדסניה המשיכה ללמוד באוניברסיטת איבאדן (אנ'), שם היא קיבלה תואר ראשון בתקשורת המונים.
קריירה

אדסניה התחילה את הקריירה שלה בשנת 1996, לאחר שסיימה את שירות הנוער הלאומי (אנ'). הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה באופרת הסבון של טונג'י במשיגבין, ששמה "Palace" (בתרגום חופשי לעברית: ארמון). מאוחר יותר, אדסניה הצטרפה לתעשיית הקולנוע בשפת היורבה, שם הציגה, הפיקה וביימה כמה סרטים. היא הופיעה גם במספר סרטים באנגלית.
בשנת 2012 היא זכתה בפרס של הקולנוע הניגרי "שחקנית השנה". בשנת 2015 היא זכתה בפרס האקדמיה הניגרית לקולנוע כ"שחקנית משנה השנה".
נכון לשנת 2021 היא הצטלמה כשחקנית ב-58 סרטים.
חיים אישיים

אדסניה הייתה נשואה לגוריולה חסן, אך היא נפרדה ממנו. יש להם ילד משותף.
פילמוגרפיה

מוסכניק (2019)
Tears in My Heart 2 ‏(2006)
Otelemuye ‏(2005)
Otelemuye 2 ‏(2005)
Otelemuye 3 ‏(2005)
Dark Secret ‏(2004)
Dark Secret 2 ‏(2004)
Dangerous Babe ‏(2003)
Contractors ‏(2003)
Contractors 2 ‏(2003)
Gbokogboko ‏(2003)
Mother's Help ‏(2003)
Throwing Stones ‏(2003)
What I Want ‏(2003)
Saving Alero ‏(2001)
Expensive Plot ‏(2001)
Fire Dancer ‏(2001)
Fire Dancer 2 ‏(2001)
On Holiday ‏(2001)
Oduduwa ‏(2000)
Oduduwa 2 ‏(2000)
Camouflage ‏(1999)
Hooligans ‏(1999)
הערות שוליים

↑  Ayo Adesanya Finds Love Again, באתר "THISDAY LIVE"‏, 12 בנובמבר 2011
↑  I would have married Ayo Adesanya - Pasuma,‏ Ruth Olurounbi, באתר "Tribune Online"‏, 18 בינואר 2013
↑  My eyes are blessings from God – Ayo Adesanya My eyes are blessings from God – Ayo Adesanya,באתר "Vanguard News Nigeria"‏, 13 באפריל 2012
↑  I was never married to Goriola Hassan –Ayo Adesanya,‏ KEMI ASHEFON, באתר "The Punch"‏, 8 בספטמבר 2013
↑  Simplicity gives my life balance –Ayo Adesanya,‏ ADEMOLA OLONILUA, באתר "The Punch"‏, 20 בספטמבר 2014
↑  I can never go back to my ex-husband –Ayo Adesanya, actress, באתר "The Sun News"‏, 10 ביוני 2016
↑  My ex-husband and I were never legally marriedAyo Adesanya,‏ Vanguard, באתר "Latest Nigerian News"‏, 13 במרץ 2002
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איו אדסניה".
אויפשט (כדורגל)

מועדון כדורגל אויפשט (בהונגרית: Újpest Football Club) הוא מועדון כדורגל מקצועני מרובע אויפשט בעיר בודפשט שבהונגריה, המשחק בליגת העל ההונגרית.
אויפשט נוסדה ב-1885, עלתה לראשונה לליגה הבכירה ב-1905 ומאז ירדה לליגת המשנה פעם אחת בלבד. היא משחק בליגה הבכירה בהונגריה מעל למאה שנים ברציפות. אויפשט היא מהקבוצות המעוטרות בהונגריה, ולזכותה בין היתר עשרים אליפויות ותשעה גביעים. בזירה האירופית, זכתה אויפשט פעמיים בגביע מיטרופה, ושיא הצלחתה בעידן המודרני היה העפלתה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1973/1974.
החל מ-1922, מארחת אויפשט את משחקיה באצטדיון פרנץ סוסה, המכיל כ-13,500 מקומות ישיבה.
היסטוריה > השנים המוקדמות (1885 - 1922)

מועדון הכדורגל אויפשט נוסד ב-16 ביוני 1885 על ידי יאנוש גול, מורה בית ספר מאויפשט, שבזמנו הייתה עיר נפרדת הצמודה לעיר הבירה בודפשט. שמה המקורי של הקבוצה היה אויפשטי טורנה אגילט, והיא הוקמה כמועדון אתלטיקה כללי שעסק במקצועות האתלטיקה והסיף. המוטו של המועדון החדש היה חוסן, עוצמה, הרמוניה (בהונגרית: Épség, Erő, Egyetértés).
בשנת 1899 החלה את פעילותה קבוצת כדורגל חדשה בעיר תחת השם מועדון הכדורגל אויפשטי (הונגרית: Újpesti FC), ותחת צבעיו של המועדון הקיים, סגול ולבן. משחקה הרשמי הראשון נערך ב-29 באפריל 1900 מול III קרולטי, והסתיים בשוויון 1-1. שנה אחר כך, ב-1901, התאחדו שני המועדונים (אויפשטי טורנה אגילט ומועדון הכדורגל אויפשטי), ויחד יצרו את מחלקת הכדורגל של המועדון הראשון והצטרפו לליגת המשנה בעונת הבכורה של הליגה ההונגרית החדשה. מאז ועד היום נותרה אויפשט אחת משתי הקבוצות היחידות שלא החמיצו אף עונה מאז הקמת הליגות בהונגריה.
העפלתה הראשונה של אויפשט לליגת העל ההונגרית התרחשה ב-1904. לאחר חמש שנים בליגה הבכירה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, אך שבה לליגה הבכירה תוך עונה אחת, ומאז שמרה על מקומה בליגה הבכירה, מעל למאה שנים רצופות.
היסטוריה > תור הזהב הראשון (1922 - 1945)

בשנת 1922 חנכה הקבוצה אצטדיון ביתי חדש, תחת השם אצטדיון רחוב מגיירי (כיום אצטדיון פרנץ סוסה, Szusza). הקמת האצטדיון סימנה את תור הזהב הראשון בתולדות המועדון. האחים פוגל, צמד שחקני הגנה שזכו לכינוי "פוגלגייט", היו מסממני ההצלחה של הקבוצה והרכיבו חוליית הגנה חזקה שכיכבה גם במדי נבחרת הונגריה. ארבע שנים אחר כך, עם כניסתו של הכדורגל המקצועני להונגריה, החלה הקבוצה לשחק תחת השם מועדון הכדורגל אויפשטי (הונגרית: Újpest FC).
בעונת 1928/1929 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה, שהיה דווקא בטורניר אירופי - גביע מיטרופה. המפעל התקיים בשיטת בית-חוץ, ואויפשט הצליחה להדיח את ספרטה פראג ואת ראפיד וינה, לפני שגברה בגמר כפול על סלביה פראג וזכתה בתואר. עונה אחר כך, זכתה אויפשט לראשונה בתולדותיה באליפות הונגריה, ובמקביל זכתה בטורניר גביע האומות, טורניר שנערך בז'נבה במקביל לגביע העולם הראשון, בו נטלו חלק נבחרות אירופיות מועטות. אויפשט הדיחה את ריאל אוניון, גו אהד איגלס וסרבט ז'נבה המארחת, וגברה בגמר על סלביה פראג בתוצאה 0–3 כדי לזכות בתואר. עונה אחר כך שמרה אויפשט על תואר האליפות בהונגריה, וזכתה בו בפעם השנייה בתולדותיה. בין כוכבי הקבוצה במחצית הראשונה של שנות ה-30 היה אישטוון אבאר שכבש 161 שערים ב-150 משחקים.
בשנת 1939, תחת המאמן בלה גוטמן זכתה הקבוצה פעם נוספת בגביע מיטרופה, לאחר שהדיחה את אינטר מילאן ו-OFK בלגרד וניצחה בגמר בדרבי העירוני את פרנצווארוש. במקביל, זכתה הקבוצה באליפות הונגריה באותה העונה. אויפשט החזיקה ברצף מרשים וסימנה את מעמדה כקבוצת צמרת, כשסיימה באחד משלושת המקומות הראשונים בין 1926 ל-1942, וזכתה בשנים אלו בחמש אליפויות. בשנות ה-20 וה-30 העפילה הקבוצה חמש פעמים לגמר הגביע ההונגרי, אך לא הצליחה לנצח באף אחד מהמקרים. הדומיננטיות של אויפשט בכדורגל ההונגרי התבטאה גם בסגל הונגריה למונדיאל 1938, כשחמישה משחקני הקבוצה ייצגו את הנבחרת בטורניר.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה (1945 - 1967)

השנים הראשונות שלאחר מלחמת העולם השנייה התאפיינו בחזרתה של אויפשט לצמרת הטבלה ההונגרית, ובין 1945 ל-1947 זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות. בשיאה שלחה הקבוצה תשעה נציגים לנבחרת ההונגרית וקבעה שיאים מרשימים, בהם שלושים ניצחונות רצופים, או 187 שערים בעונה אחת.
בשנת 1950 בחר הממשל הקומוניסטי באויפשט כמועדון הרשמי של המשטרה ההונגרית, ושינתה את שם המועדון לבודפשטי דושה (בהונגרית: Budapesti Dózsa, על שמו של המצביא ההונגרי גיורגי דושה). שינוי מסוג זה היה נפוץ במדינות הגוש המזרחי באותן השנים. לאחר השינוי סבלה הקבוצה משני עשורים של חוסר הצלחה מקצועית. בשנת 1951 דן הממשל את מגן הקבוצה, שנדור סוקס (Szűcs), להוצאה להורג בטענה לבגידה חמורה, במשפט סודי ומאורגן מראש. סוקס הפך למרטיר עבור המועדון, ולסמל לאותה התקופה במדינה ובקבוצה. חוסר ההצלחה המקצועית הובילה לכך שרק שני שחקני הקבוצה ייצגו את הקבוצה במונדיאל 1954 המוצלח, ורק אחד מהם - מיחאלי טות' (Tóth)  - שותף במשחק הגמר מול גרמניה המערבית.
במהלך המרד ההונגרי בשנת 1956, החזיר המועדון את שמו לשם המועדון המקורי. עם זאת, לאחר דיכויו האלים של המרד על ידי הסובייטים, סירב הממשל ההונגרי לאפשר למועדון להשתמש בשמו הקודם. כתוצאה מכך, פעלה הקבוצה תחת השם אויפשטי דושה (בהונגרית: Újpesti Dózsa), שהתייחס הן לייחוס המועדון למשטרה והן לרובע ממנו הגיע.
בעונת 1959/1960, לאחר 13 שנים ללא תואר, שבה הקבוצה וזכתה באליפות התשיעית בתולדותיה. על אף שטורניר הגביע לא נערך באותן השנים, ייצגה אויפשט את הונגריה בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1961/1962. לאחר ניצחון קליל על פלוריאנה ממלטה בסיבוב הראשון (כולל ניצחון ביתי 2–10), הדיחה אויפשט את אייאקס ואת דאנפרמלין אתלטיק, והעפילה עד לחצי גמר הטורניר. בשלב חצי הגמר נעצרה אויפשט על ידי פיורנטינה וכוכבה הגדול קורט האמרין. היה זה הישגה הבינלאומי הגדול ביותר עד אז.
היסטוריה > תור הזהב השני (1967 - 1980)

בשנת 1967, לאחר שנים של חוסר הצלחה רציפה, הגיע לקבוצה המאמן לאיוש בארוטי, שנחשב עד היום לאחד מגדולי המאמנים ההונגרים. לאחר שנתיים בהן הוביל את הקבוצה לסגנות, הוביל בארוטי את אויפשט בעונת 1968/1969 לאחת מעונות השיא בתולדותיה. אויפשט החזירה לעצמה את תואר האליפות, השלימה זכייה בדאבל לאחר שהניפה את הגביע ההונגרי לראשונה בתולדותיה (גברה 1–3 בגמר על בודפשט הונבד), והעפילה לגמר גביע ערי הירידים שם נעצרה על ידי ניוקאסל יונייטד. עונה אחר כך השלימה הקבוצה זכייה שנייה ברציפות בדאבל המקומי, וביססה את שליטתה המוחלטת בכדורגל ההונגרי של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. בארוטי סיים את דרכו ב-1971 ועבר לאמן את פרו, אך קבוצתו המשיכה את רצף השליטה בהונגריה.
בין השנים 1969 ל-1975 זכתה אויפשט בשבע אליפויות רצופות, מתוכן שלוש עונות הסתיימו בזכייה בדאבל. היא קבעה שיאים שטרם נשברו בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ובהם 500 שערי ליגה בדיוק בשבע עונות, וארבעה הפסדי בית בלבד בעשר עונות. מלבד העפלתה לגמר גביע ערי הירידים, הרשימה אויפשט גם בבמה המרכזית של הכדורגל האירופי, גביע אירופה לאלופות, כשהעפילה החל משנת 1972 שלוש פעמים ברציפות לשלב רבע הגמר. בעונת 1973/1974 הגדילה הקבוצה לעשות והעפילה עד לחצי גמר גביע האלופות, אך שם נעצרה על ידי הזוכה בסיום הטורניר, באיירן מינכן. ברצף המרשים של הקבוצה באותן השנים פגשה הקבוצה והדיחה במסגרות האירופיות קבוצות בכירות כמו לידס יונייטד (1969), ולנסיה (1971), סלטיק (1972) ובנפיקה ליסבון (1973).
סימן ההיכר של הקבוצה באותן השנים היה הדגש על משחק התקפי ורב שערים. המאמן בארוטי הרכיב חוליית התקפה שכללה את לאסלו פזקאס, יאנוש גרץ', פרנץ בנה, אנטל דונאי ושנדור זאמבו. יחד כבשה החמישייה מאות שערים עבור הקבוצה, ומשכו קהל אוהדים רחב למועדון בתוך הונגריה ומחוצה לה. שחקני ההתקפה זכו להכרה כשבנה זכה חמש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה, בעוד דונאי ופזקאס סיימו במקום השני בתחרות נעל הזהב האירופית.
לאחר עזיבתם של גרץ', בנה ודונאי, הצטרפו לקבוצה אנדראס טרצ'יק ולאסלו פקטה, ותחת המאמן ושחקן העבר פאל ורהידי הובילו את הקבוצה לשתי אליפויות רצופות החל מעונת 1977/1978. טרצ'יק נחשב לשחקן טכני ומוכשר מאוד והוביל את הקבוצה ביכולת הכדרור ובישול השערים שלו, בעוד חברו להתקפה פקטה היה כובש שערים מוכשר שסיים אף הוא במקום השני בתחרות נעל הזהב האירופית.
היסטוריה > סוף המאה העשרים (1981 - 1998)

תחילת שנות ה-80 עמדו בסימן ירידת ערכו של הכדורגל ההונגרי באירופה. במקביל, סבלה אויפשט מפגיעה משמעותית בתוצאותיה בליגה. היא כשלה לזכות בתואר במשך מספר שנים, אך גמלה על כך עם הצלחות בגביע ההונגרי (זכתה בגביע ב-1982, 1983 ו-1987) ועם תוצאות מרשימות במפעלים האירופים. בעונת 1982/1983 הדיחה את מחזיקת גביע אופ"א המכהנת, גטבורג, במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. עונה אחר כך הדיחה אויפשט את א.א.ק. אתונה ואת פ.צ. קלן בדרך לרבע גמר גביע המחזיקות. בשלב רבע הגמר ניצחה אויפשט את מחזיקת התואר המכהנת אברדין בתוצאה 0–2, אך הודחה לאחר הפסד 0–3 בגומלין.
עם נפילת המשטר הקומוניסטי חזרה הקבוצה לשמה המקורי, אויפשטי TE (בהונגרית: Újpesti TE). בעונת 1989/1990 חתמה הקבוצה את העשור עם זכייה באליפות ראשונה לאחר 11 שנים, ושנתיים אחר כך הוסיפה זכייה נוספת בגביע. בעקבות הזכייה בגביע, השתתפה אויפשט בשנת 1992 במהדורה הראשונה בהיסטוריה של הסופר קאפ ההונגרי, והייתה לזוכה הראשונה בתואר לאחר שגברה 1–3 על האלופה פרנצווארוש. עם זאת, התוצאות בליגה הוסיפו להיות חלשות ובסיום עונת 1992/1993 ניצבה הקבוצה במקום ה-14 בלבד ושרדה בליגה רק בזכות משחקי המבחן.
באמצע שנות ה-90 חזרה הקבוצה לצמרת הכדורגל ההונגרי לזמן קצר, כשבין 1995 ל-1997 סיימה פעמיים כסגנית האלופה ופעם נוספת במקום השלישי, ובעונת 1997/1998 חגגה את האליפות העשרים בתולדותיה. בכך, הייתה למועדון השלישי בהונגריה שזוכה בעשרים אליפויות לפחות (אחרי פרנצווארוש ומ.ט.ק. בודפשט).