stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איימי לי

| --- | --- |

לי, 2015
 לידה:  13 בדצמבר 1981 (בת 43) ריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  איימי לין לי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אמצע טנסי, Pulaski Academy 
 עיסוק:  זמרת, יוצרת ומלחינה
 סוגה:  רוק, רוק אלטרנטיבי, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה קלאסית
 סוג קול:  מצו סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים, נבל, סינתיסייזר
 חברת תקליטים:  Wind-Up Records
 צאצאים:  Jack Hartzler 
 מספר צאצאים:  1 
 http://amyleeofficial.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
Amy lee's Signature
איימי לין הארצלר (Amy Lynn Hartzler‏; נולדה ב-13 בדצמבר 1981 בריברסייד, קליפורניה) היא זמרת, מלחינה ויוצרת אמריקנית הידועה בעיקר כסולנית והמייסדת של להקת אוונסנס.
לי הקימה את אוונסנס כשנפגשה עם בן מודי במחנה קיץ כשהייתה בת 13. לאחר שינויים בהרכב הלהקה, הפכה לי לחברה המקורית היחידה באוונסנס.
איימי ניחנה בקול מסוג "מצו סופרן" וידועה בהגעה לטונים גבוהים ונמוכים במיוחד.
ביוגרפיה

נולדה בשם איימי לי לין (Amy Lynn Lee) בקליפורניה שבארצות הברית. הוריה הם שרה קרגיל וג'ון לי, בבית שהוגדר על ידה כמוזיקלי מאוד בזכות אביה - מוזיקאי ואיש תקשורת, שגם לימד אותה לנגן בגיטרה.
לי היא אחותם הבכורה של קארי ולורי (האחראיות לקולות רקע בלהיט Call Me When You're Sober) ואח בשם רובי. אחותה השלישית, בוני, נפטרה ב-1987, בגיל שלוש, ממחלה לא מאובחנת. איימי התקשתה להתמודד עם טרגדיה זו ומתארת זאת בשיר "Hello" באלבום הבכורה "Fallen" ובשיר "Like You" באלבום האולפן השני "The Open Door". שירים שמעולם לא נוגנו בהופעות חיות של אוונסנס עד כה.
בשל עבודתו כשדרן בתחנות רדיו שונות, ג'ון נאלץ לנדוד עם משפחתו פעמים רבות ברחבי ארצות הברית.
המשפחה הספיקה להתגורר באילינוי, קנזס ופלורידה, עד שהשתקעו לבסוף בעיר ליטל רוק שבארקנסו.
קולה מוגדר כמצו-סופרן. למדה במשך תשע שנים נגינה בפסנתר קלאסי, החל מגיל עשר. היא הייתה ליושבת ראש מקהלת בית ספרה, עסקה באופן קבוע באומנות (פיסול, ציור, דרמה), עבדה מעט בתור מקליטת אולפן של קולות רקע ואף השתתפה בכמה תחרויות שירה מקומיות. ועדיין מעידה שמעולם לא לקחה שיעורי פיתוח קול מקצועיים.
בשנת 2000 סיימה איימי את לימודי התיכון באקדמיית פולאסקי, במגמת המוזיקה והקומפוזיציה. לאחר מכן למדה במשך סמסטר אחד באוניברסיטת מידל טנסי סטייט, במטרה לעבוד בעתיד בתחום של כתיבת פסקולים לסרטים. לימודים שנקטעו בסופו של דבר בשל חתימת החוזה של אוונסנס והצורך מצד הלייבל Wind Up Records להעתיק את מגוריהם של חברי ההרכב ללוס אנג'לס. שם הקליטה שירים לאלבום האולפן הראשון, Fallen, וגם לקחה מספר שיעורי משחק על מנת להשיג נוכחות בימתית.
קריירת סולו

איימי לי התבטאה מספר פעמים נגד חברת ההקלטות "Wind Up" בה אוונסנס חתומה, אשר כפתה הגבלות על הלהקה ולא אפשרה לאיימי חופש מוזיקלי מלא. בשנת 2008, השתתפה בהקלטות של אלבום ליל כל הקדושים Nightmare Revisited, במסגרתו הקליטה את השיר "Sally's Song".
ב-3 בינואר 2014 איימי תבעה את Wind Up ב-1.5 מיליון דולר על תמלוגים שלא שולמו ללהקה. במרץ 2014 איימי זכתה בתביעה והכריזה בחשבון הטוויטר שלה על הפסקת העבודה של אוונסנס מול Wind Up וכתבה "לראשונה בחיי אני סוף סוף חופשייה ועצמאית".
ב-25 באוגוסט 2014 איימי פתחה בקריירת סולו והוציאה לאור אלבום פסקול לסרט "War Story" בשם Aftermath, אותו עיבדה מוזיקלית יחד עם המוזיקאי דייב אגאר, כמו כן האלבום כולל רצועות פרטיות שאיימי יצרה בהשראת הסרט וקטעים אינסטרומנטליים.
בתחילת 2016 איימי הוציאה לאור את Recover Vol. 1, אלבום קאברים לשירים מוכרים אותם עיבדה מחדש.
ב-30 בספטמבר 2016 יצא לאור באתר אמזון אלבום ילדים בשם Dream Too Much, אשר איימי יצרה כמתנת יום הולדת 60 לאביה ג'ון. איימי מספרת כי לקחה השראה מבנה בן השנתיים לחלק מן השירים ובנוסף ביצעה קאברים לשירי ילדים מוכרים שהבולט מביניהם הוא "Hello, Goodbye" של הביטלס.
ב-10 בפברואר 2017 איימי לי הוציאה לכבוד יום האהבה סינגל בשם "Love Exists" - עיבוד מחדש לשיר "L'amore esiste" של הזמרת האיטלקייה פרנצ'סקה מיקיילין.
ב-17 במרץ 2017 יצא לאור שיר כותרות בשם "Speak To Me" לסרט האינדי "Voice From The Stone", בכיכובה של אמיליה קלארק אשר יצא לאקרנים באפריל 2017, בסוף אותה שנה זכה השיר במקום ראשון ב-HMMA.
ב-2019 איימי התבקשה על ידי Xbox להקליט טריילר בן דקה לקידום המשחק GEARS 5 בביצוע לשיר "The Chain" של להקת פליטווד מק, לאחר מכן הוקלט באורך מלא עם אוונסנס.
קריירת סולו > 2020

ב-6 במרץ איימי שיתפה פעולה עם להקת המטאל Body Count בשירם "When I'm Gone" המדבר על אובדן ונטילת חייו של אדם על ידו.
ב-31 ביולי שוחררה גרסה מחודשת לשיר "Break In" של להקת Halestorm בהשתתפותה של לי.
ב-19 בספטמבר להקת הרוק היפנית Wagakki Band שחררה שיר בשיתוף לי בשם "Sakura Rising", אשר נכתב והוקלט יממה בלבד לפני הופעתם המשותפת באוסקה.
ב-30 באוקטובר פורסם כי להקת המטאל Bring Me The Horizon נתבעה על ידי אוונסנס בגין הפרת זכויות יוצרים, אשר על פי התביעה העתיקה קטעים מ "Never Go Back" של אוונסנס ל"Nihilist Blues" של ברינג מי דה הורייזון. איימי העידה שהיא מעריצה של הלהקה, וכפשרה הוחלט על שיתוף פעולה ביניהם בשיר "One Day The Only Butterflies Left Will Be In Your Chest As You March Towards Your Death" אשר נכלל באלבומם Post Human: Survival Horror. על פי סולן הלהקה, אוליבר סייקס, השיר מתאר את יחסי הגומלין בין האדם לטבע כאשר איימי מייצגת את "אמא אדמה", ואוליבר את הגזע האנושי ההרסני.
פעילות ציבורית

איימי פועלת רבות למען הקהילה ומסייעת לעמותות רבות וארגונים ללא מטרות רווח.
ב-2006, איימי שימשה כיושבת ראש "Out of the Shadow" - קרן בינלאומית שמטרתה לחנך ולספק מידע אודות מחלת האפילפסיה. אחיה הצעיר של לי, רובי, אובחן במחלה זו, ונפטר בעקבות המחלה בשנת 2018, בגיל 24.
ב-2007 תמכה בTo Write Love on Her Arms, תנועה ללא מטרות רווח המוקדשת להצגת תקווה ומציאת עזרה לאנשים המתמודדים עם דיכאון, התמכרות, פגיעה עצמית והתאבדות.
ב-2010 איימי שחררה לרכישה דיגיטלית שיר בשם "Together Again" אשר נגנז מאלבום האולפן השני של אוונסנס, כדי לסייע לקרן האומות המאוחדות במאמצי השיקום לאחר רעידת האדמה בהאיטי. השיר גייס מעל 31,000$ בשבוע הראשון של השחרור.
ב-2010 ו-2012, איימי ובעלה התנדבו בעמותת "Restore NYC" המסייעת במאבק נגד סחר בנשים ומשמש כ-"בית המבטחים" הראשון בניו יורק, המארח את קורבנות הסחר בנשים. באתר הרשמי של העמותה, לאיימי יש דף אישי בו ניתן לתרום לפרויקט אשר באמצעותו הקמפיין גייס מעל 125,000$. איימי כתבה כמחווה לעמותה את השיר "My heart is Broken" אשר יצא כסינגל באלבום האולפן השלישי של אוונסנס.
חיים אישיים

מאז 2007 לי נשואה לג'וש הארצלר (מייעץ פסיכולוגי והתרפיסט האישי שלה, שהיה גם חבר של הלהקה, עליו נכתבה בין היתר שורת הפתיח בלהיט "Bring Me to Life"). ב-2014, נולד בנם הבכור. כיום מתגוררים עמו במנהטן, ניו יורק.
דיסקוגרפיה > אלבומים שונים

2014: Aftermath
Recover, Vol. 1 :2016
2016: Dream Too Much
איימי בהופעה עם אוונסנס בשנת 2015
אידי בריקל

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1966 (בת 58) דאלאס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Edie Arlisa Brickell 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  תיכון בוקר ט. וושינגטון לאמנויות 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  גפן רקורדס 
 בן או בת זוג:  פול סיימון (30 במאי 1992–?) 
 צאצאים:  Adrian Edward Simon, Lulu Simon, Gabriel Elijah Simon 
 www.ediebrickell.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אידי ארליסה בריקל (באנגלית: Edie Arlisa Brickell, נולדה ב-10 במרץ 1966) היא זמרת-יוצרת אמריקאית הידועה בעיקר בזכות אלבום הבכורה שלה "Shooting Rubberbands at the Stars" עם "Edie Brickell & New Bohemians" שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של בילבורד. היא נשואה לזמר והיוצר פול סיימון .
קורות חיים

בריקל נולדה בדאלאס, טקסס, היא למדה בתיכון Booker T. Washington לאמנויות בדאלאס, ולאחר מכן למדה באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית (אנ') עד שהצטרפה ללהקה והחליטה להתמקד בכתיבת שירים.
קריירת מוזיקה > Edie Brickell & New Bohemians

ב-1985, בריקל הוזמנה לשיר לילה אחד עם חברים מהתיכון שלה בלהקת פולק רוק מקומית, "New Bohemians". היא הצטרפה ללהקה כסולנית. לאחר שהלהקה חתמה על חוזה הקלטות, הלייבל שינתה את שם הלהקה ל"אידי בריקל אנד ניו בוהמיאנס". אלבום הבכורה שלהם מ-1988, "Shooting Rubberbands at the Stars", זכה לשבחים ולהצלחה מסחרית, כולל הסינגל "What I Am" שהגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 והיה להיט בעוד מדינות. אלבום ההמשך של הלהקה "Ghost of a Dog" משנת 1990, היה מאמץ מכוון להבליט את האופי האקלקטי של הלהקה ולהתרחק מסגנון הפופ של התקליט הראשון.
הלהקה ניגנה באופן ספוראדי בהופעות לאחר יציאת האלבום, וב-2006 הוציאה את אלבומם השלישי "Stranger Things". ב-2018 הם יצא לאור האלבום "Rocket" שלווה בסיבוב הופעות בארצות הברית. הלהקה הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה:"Hunter and the Dog Star" בשנת 2021.
קריירת מוזיקה > קריירת סולו

בריקל שיחקה זמרת פולק בסרט "נולד בארבעה ביולי" של אוליבר סטון משנת 1989. הגרסה שלה לשיר "A Hard Rain's a-Gonna Fall" של בוב דילן מופיעה בפסקול הסרט. היא גם שרה גרסת כיסוי ל"Walk on the Wild Side"(אנ') של לו ריד בסרט "פלאשבק" (אנ') מ-1990.
כאמנית סולו, בריקל הוציאה לאור ב-1994 את האלבום "Picture Perfect Morning" ואת "Volcano" בשנת 2003.
קריירת מוזיקה > The Gaddabouts

ב-2010, ייסדה בריקל להקה חדשה The Gaddabouts, עם סטיב גאד בתופים, בריקל כסולנית ראשית ועל הגיטרה, אנדי פיירוות'ר לואו בגיטרות חשמליות ואקוסטיות וקולות רקע, פינו פאלאדינו בבס ובגיטרה, ובהשתתפות דן בלוק, רוני קיובר,ג'ואי דפרנססקו, גיל גולדסטיין ומרקוס רוחאס. ב-2011 כתבה בריקל את שיר הנושא, "The Meaning of Life", לסרטה של תמר הלפרן, "Jeremy Fink and the Meaning of Life".
קריירת מוזיקה > אידי בריקל וסטיב מרטין

אלבום הבלוגראס "Love Has Come for You" יצא לאור ב-23 באפריל 2013. האלבום הוא שיתוף פעולה עם סטיב מרטין. השניים הופיעו בתוכניות אירוח, כגון "The View" עם ברברה וולטרס וב"לייט שואו" עם דייוויד לטרמן, כדי לקדם את האלבום. החל ממאי 2013, בריקל ערכה עם מרטין סיבוב הופעות ברחבי צפון אמריקה. שיר הנושא מהאלבום זכה בפרס הגראמי לשיר בלוגראס לשנת 2013.
בשנת 2016, המחזמר "Bright Star" לו כתבה בריקל מוזיקה, מילים וסיפור בהשראת האלבום עלה בברודוויי בתיאטרון קורט.
בשנת 2017, בריקל ומרטין הופיעו בסרט התיעודי "The American Epic Sessions" בבימויו של ברנרד מקמאהון. הם הקליטו את "The Coo Coo Bird", שיר עם אנגלי מסורתי, במערכת הקלטת הקול החשמלית הראשונה משנות ה-20.
חיים אישיים

בריקל התחתנה עם הזמר והיוצר פול סיימון ב-30 במאי 1992. בריקל ביצעה את "What I Am" בתוכנית סאטרדיי נייט לייב ברשת NBC ב-5 בנובמבר 1988, כשהבחינה בסיימון עומד מול הצלם. "אף על פי שביצעתי את השיר מאות פעמים במועדונים, הוא גרם לי לשכוח איך השיר הולך כשהסתכלתי עליו. אנחנו יכולים להראות לילדים את הקלטת ולהגיד, 'תראו, זה הרגע שבו שמנו עין זה על זה לראשונה'". לבריקל ולסיימון יש שלושה ילדים: אדריאן, לולו וגבריאל.
הערות שוליים

↑  Danny Gallagher, Heart of the Arts: Dallas' Booker T. Washington High School for the Performing and Visual Arts Turns 100, Dallas Observer (באנגלית)
↑  "Edie Brickell and New Bohemians [Two Shows]". The Dallas Morning News. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Decade of Difference: Edie Brickell". WNRN. 4 באפריל 2019. נבדק ב-4 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Dye (7 בספטמבר 2006). "Edie Brickell & New Bohemians: Starting Over". Npr.org. נבדק ב-10 בפברואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Strowe, Jeff (2018-09-14). "Music News: Iggy Azalea and Edie Brickell Highlight the New List of Shows". Dallas Observer. נבדק ב-2018-09-20.
↑  Means-Shannon, Hannah (2021-02-18). "Edie Brickell & New Bohemians Master Mood with 'Hunter and The Dog Star' (ALBUM REVIEW)". Glide Magazine.
↑  "The Band". The Gaddabouts. נבדק ב-28 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Thompson, Stephen (14 באפריל 2013). "First Listen: Steve Martin And Edie Brickell, 'Love Has Come For You'". Npr.org. נבדק ב-18 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Steve Martin & Edie Brickell @ David Letterman Show, אתר יוטיוב, ‏23/04/2013
↑  "April 24, 2013 - The View TV". Beta.abc.go.com. אורכב מ-המקור ב-26 באפריל 2013. נבדק ב-28 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Itzkoff, Dave (19 באפריל 2013). "Something Old-Time, Something New: Steve Martin and Edie Brickell's 'Love Has Come For You'". The New York Times. p. AR20. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Steve Martin and The Steep Canyon Rangers featuring Edie Brickell Announce North American Tour". SteveMartin.com. נבדק ב-27 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elysa Gardner, Edie Brickell on Steve Martin: 'He brings out my best', USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
↑  "The Bright Star Team". Brightstarmusical.com. אורכב מ-המקור ב-20 במרץ 2016. נבדק ב-16 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Cuckoo / The Coo Coo Bird (Roud 413; G/D 6:1157; Henry H479)". mainlynorfolk.info (באנגלית). נבדק ב-2018-02-27.
↑  "American Epic: The Collection & The Soundtrack Out May 12th | Legacy Recordings". Legacy Recordings (באנגלית אמריקאית). 2017-04-28. נבדק ב-2018-02-27.
↑  Dixon, Ken (26 באפריל 2007). "Music Hall of Fame Proposed for State". Connecticut Post. Bridgeport, CT. Article ID 5761094 (fee required). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bricknell's Bohemian Debut". The Washington Post. 13 בנובמבר 1988. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Paul Simon tour 2018: Who is the Simon & Garfunkel star's wife?". Express. 5 פבר' 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397305705171  PLWABN: 9810690180005606  BNE: XX1610123  GND: 134909593  ICCU: UBOV754188  ISNI: 0000 0000 7357 6888  LCCN: n91121061  MusicBrainz: 070473e5-b214-4d6f-a7ca-bc7b84c94fca  NTA: 074931733  VIAF: 46950376   WorldCat (עם VIAF): 46950376
אייתני קויל

| --- | --- |

אייתני קויל לאחר שנמלטה מהכלא, עומדת ובידה רובה. מימין – מיי בורק, משמאל – לינדה קרנס
 לידה:  1897 Falcarragh, אירלנד 
 פטירה:  1985 (בגיל 88 בערך) 
 שם לידה:  Eithne Ni Cumhaill 
 מדינה:  אירלנד
 פעילות בולטת:  חברה ומנהיגה בארגונים אירים רפובליקנים
 ידועה בשל:  פעילה במהפכה האירית
 תואר:  נשיאת קומן נה מאן
 תקופת כהונה:  1926 – 1941
 מפלגה:  קומן נה מאן
 השקפה דתית:  קתולית
 בן זוג:  ברנרד אודונל
 
אייתני קויל (באירית: Eithne Ni Cumhaill; באנגלית: Eithne Coyle; ‏1897 – 1985) הייתה פעילה אירית רפובליקנית. היא הייתה דמות מובילה בארגון קומן נה מאן וחברה בליגה הגאלית. תפקידה בתקופה הידועה בשם "אירלנד המהפכנית" (1912-1924 לערך) הייתה מקיפה יותר מאשר חברותה בקבוצות אלה. היא פעלה דה פקטו כקצינה ב-IRA, והייתה למטרה אותה תקפו כוחות מדינת אירלנד החופשית. היא גם נודעה בשל מעורבותה בשתי בריחות מהכלא בשנות ה-1920.
תחילת דרכה

קויל נולדה בקילולט, כפר במחוז דניגול, לצ'ארלס קויל ומיי מקיו (הצעירה מבין שבעת ילדיהם). משפחתה הייתה רפובליקנית בגישתה – אחיה דונאל קויל שירת כמפקד בגדוד הצפוני הראשון של המתנדבים האירים, ואחותה הייתה פעילה בתנועה הרפובליקנית בדבלין. כשאביה נפטר בגיל 36, קויל ייחסה את מותו ללחצים שנבעו מהתמודדות עם בעלי הקרקעות חסרי המצפון אשר פינו את משפחתה מאדמתה במהלך מלחמות האדמה. היא הצטרפה לקומן נה מאן בשנת 1917, אחרי מרידת הפסחא, והייתה פעילה בגיוס כספים וקמפיינים נגד גיוס חובה לצבא הבריטי. בתקופה זו פגשה קויל את מוד גון, פעילה אנגלייה למען עצמאות אירית, אשר הצטרפה למאבק הלאומי לאחר שראתה את הסבל של האיכרים האירים שעוקרו במהלך מלחמות האדמה.
השתתפותה בתנועה הרפובליקנית

כראשת סניף מחוז דניגול בקומן נה מאן, קויל שיחקה תפקיד מרכזי בהתארגנות וגיוס קולות עבור מפלגת שין פיין בבחירות הכלליות של 1918. בין 1918 ל-1919 היא חייתה זמן מה בדונגנון בתור מארגנת קהילתית מטעם הליגה הגאלית (ארגון שקידם את שימור השפה האירית), ואז עברה למחוז לונגפורד כדי להקים סניפים נוספים של קומן נה מאן. לאחר מכן היא הייתה שוב למארגנת קהילתית בליגה הגאלית במחוז רוסקומון.
במהלך מלחמת העצמאות האירית עבדה קויל בשיתוף פעולה עם הצבא הרפובליקני האירי, ואף סיפקה להם סקיצות של תחנת משטרה מקומית. באופן קבוע היו חיילי בלאק אנד טאנס מטרידים אותה, ופעמיים פירקו את ביתה. היא נעצרה ב-1 בינואר 1921, ונידונה לשלוש שנות עבודת פרך. בהתאם למדיניות קומן נה מאן, סירבה קויל להכיר בבית המשפט שדן אותה. היא כתבה במסמכיה הפרטיים: "קראתי את העיתון במהלך כל הקומדיה, והרמתי עיניי רק פעם אחת כדי להגיד לשופט שהוא מבזבז את זמנו היקר, משום שאין אני מכירה בבית המשפט המזויף שלו, ומכיוון שדיברתי אירית אחד השוטרים היה צריך לתרגם את שבע מילות החוכמה שלי".
בזמן שריצתה את עונשה בכלא מאונטג'וי, פגשה את קונסטנס מרקייביץ', שגם נכלאה שם. תחילה, השתיים לא היו קרובות, מכיוון שלא הורשו נשות קומן נה מאן להתקרב אליה, וכדברי קויל, "יכולנו רק לנופף לשלום בימי ראשון בזמן המיסה". מאוחר יותר קויל, שדברה אירית כשפת אם, לימדה את מרקייביץ' את השפה. קויל וחברתה בכלא לינדה קירנס יזמו תוכנית הימלטות מן הכלא. ב-31 באוקטובר 1921 קויל וקירנס, יחד עם עוד שתי אסירות, מרי בורק ואיילין קיאו, טיפסו על חומת הכלא וברח במכוניות בה הגיעו פעילים רפובליקנים שהמתינו להן בחוץ.
התנגדות לאמנה

עם חתימת האמנה האנגלו-אירית קויל נמנתה עם הפלג המתנגד לו. בעקבות החתימה על האמנה היא מונתה כמארגנת עבור קומן נה מאן לצפון-מערב אירלנד. קומן נה מאן היה הארגון המז'ורי הראשון שקם נגד האמנה. היא סיירה במחוז דניגול, מחוז לונדונדרי וחלק ממחוז טיירון, וגילתה שסניפים רבים קטנו ואיבדו חברות, והיא נאלצה לארגן מחדש את תנועת אלסטר על פי מודל יעיל יותר.
קויל גם פעלה לאכיפת חרם ה-IRA נגד סחורות מבלפסט. החרם עבר בהצבעה אך לא סחף תמיכה רחבה. בעיתון "בלפסט טלגרף" דווח שקויל, חמושה, עצרה רכבת והסירה ממנו את כל העותקים של עיתונים מבלפסט ושרפה אותם בפרהסיה. פעילות זו של קויל לא אושרה על ידי מנהיגות קומן נה מאן, אך הפכה לדבר קבוע שהייתה עושה באותו קו רכבת. היא גם הייתה השליחה הרשמית בין שתי דיוויזיות של ה-IRA בצפון ובמערב אירלנד, תפקיד שדרש שתחתור בסירה בין דניגול לסלייגו כדי להבטיח שהמסרים שנשאה לא ייורטו.
במסגרת עבודתה עם הגברים הרפובליקנים, קויל התעקשה שנשים לא ייחשבו לנחותות מהם, על אף הגישות הרווחות של התקופה. היא כתבה: "הגברים לא פקדו עלינו. כלומר, אם היו עושים זאת, היו חוטפים לפרצוף. לא קיבלנו פקודות, אלא בקשות – התואילו להעביר רובים אלו למקום כך וכך? או, אולי תוכלו למצוא לנו בית מחסה? ועשינו זאת ברצון, כי זה היה חלק מהתוכנית שלנו."
במהלך שנת 1922, במסגרת מלחמת האזרחים האירית, הפעילויות של קויל הובילו למעצרים תכופים בידי הכוחות התומכים באמנה, אך היא שוחררה כל פעם ללא האשמות. אך בספטמבר 1922 הממשלה הזמנית החליטה לדכא את פעילות ההתנגדות של קומן נה מאן, וקויל היה החברה הראשונה להיעצר במסגרת מהלך זה. בתחילה היא הוחזקה בכלא בבלישאנון, שם הייתה לפעילת קומן נה מאן הראשונה לפתוח בשביתת רעב, וסירבה לאכול במשך שבעה ימים, בדרישה שימנו לכלא סוהרות. כעבור שמונה שבועות הועברה בסירה לכלא מאונטג'וי.
כשקויל הגיעה למאונטג'וי, כבר היו בכלא מספר חברות קומן נה מאן, וצפיפות יתר הפכה לבעיה. קויל הובילה מחאות נגד התנאים האלה, בהן הנשים זרקו את מיטותיהן החוצה מהתאים, וישנו על הרצפה. זה נמשך שישה שבועות לפני שפתחו הפעילות בשביתת רעב. מאוחר יותר היא הועברה יחד עם מספר גדול של נשים מבית הכלא במהלך מה שכונה "ליל הטרור" למחנה מעצר בצפון דבלין. התנאים שם היו עוד יותר קשים, כפי שכתבה קויל: "בלי הגזמה, אפשר היה לחפור בלכלוך ברצפה עם את חפירה ולהשאיר מספיק מאחור עבור התולעים". קויל הייתה אחת מעשרים אסירות שנמלטו ב-7 במאי 1923. היא נלכדה מחדש למחרת.
בזכרונותיה, כתבה קויל על תקופה זו: "כפי שהתפתחו הדברים ב-1922, ראינו שהמדינה החופשית (הממשלה שנוצרה על פי האמנה) היא כפופה לבריטניה. כמעט כל הנשים נשארו רפובליקניות, אך הגברים מתנדנדים... אנו מסרבות להתנצל בפני השליטים בצפון או בדרום של מדינה מחולקת זו על כך שאנו דורשות את זכויותינו כילידות איריות חופשיות להוקיע את האמנה ואת הפרלמנט האימפריאלי של אלסטר החצויה. אנו נלחמות עבור אירלנד שבה הניצול של הפועלים האירים על ידי קפיטליסטים מהבית או אלה המיובאים ימוגר כליל וללא רחמים. נשים קץ אחת ולתמיד למצב כאוטי זה ולאי-סדר החברתי אשר מחזיק בעמנו בכבלים בלתי טבעיים."
קויל שוחררה מהכלא לקראת סוף 1923.
המשך חייה

קויל מונתה לוועד המנהל של קומן נה מאן בשנת 1924 ונבחרה כנשיאת הארגון ב-1926, אחרי שקונסטנס מרקייביץ' התפטרה כדי להצטרף לפיאנה פול. היא החזיקה במשרה עד התפטרותה ב-1941.
היא נישאה לברנרד אודונל, פעיל IRA וחבר בארגון השמאל סר אייר, ב-1935. היום להם שני ילדים: כריסטופר, שהיה לכומר, ומרי, שהייתה לנזירה.
במשך כהונתה כנשיאת קומן נה מאן, קויל פעלה למען הכרה בתרומה של נשים למהפכה, ובנאומים ציינה כיצד עמדו לצד הגברים בחזית, וסיכנו חייהן. בנאום ב-1933, אמרה: "פטריק פירס הודה להן על תרומתן הגדולה בשבוע ההתקוממות... ואמר להן שבנוכחותן הן נתנו השראה לכוחות המתנדבים האירים, יחד עם תקווה ואומץ, שבלעדיה לא היו יכולים לעמוד כל כך הרבה זמן אל מול כוחות כה גדולים מהם."
היא הייתה, יחד עם מספר גדול מחברותיה מהתנועה הרפובליקנית המהפכנית, מתנגדת גדולה של ממשלתו של איימון דה ואלירה בשנות השלושים, אז קיבע את כוחה של הכנסייה הקתולית בחוקה, ומיזער את זכויותיהן של נשים, ואף העביר חוקים שהוציאו מהחוק ארגונים רפובליקנים (ביניהם קומן נה מאן); זאת על אף חלקו של דה ואלירה בתנועה המהפכנית של קדם-האמנה, והבטחות מוקדמות שלו ביחס לזכויות נשים.
קויל, אשר החזיקה בדעות סוציאליסטיות, הייתה חברה מייסדת של הקונגרס הרפובליקני ב-1934, אם כי ב-18 ביולי באותה שנה היא ועמיתתה בקומן נה מאן שילה האמפריז התפטרו אחרי שהתברר כי מהלך זה יעורר סכסוך בין סיעות ה-IRA, משהו ששתי הנשים קיוו למנוע.
אחרי שסיימה את תפקידה כנשיאת קומן נה מאן היא פתחה בפרויקט מחקר כדי לתעד את ההיסטוריה של הארגון, משנת 1914 עד 1923. היה לה עניין מיוחד בנשים שהיו מעורבות בארגון מצפון אירלנד וסקוטלנד. מסמכיה הפרטיים חשפו שהיא אספה סקרים ושאלונים ממגוון נשים, אך היא מעולם לא פרסמה ספר בנושא.
ברנרד אודונל נפטר בפברואר 1968, ואייתני קויל אודונל נפטרה ב-5 בינואר 1985.
הערות שוליים

↑  Cal McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, The Collins Press, 2007, p. 125
1 2  Coyle-O'Donnell, Eithne. "Eithne Coyle-O'Donnell's Papers IE UCDA P61". www.ucd.ie.
↑  Sinéad McCoole, No ordinary women: Irish female activists in the revolutionary years, 1900–1923, O'Brien, 2003, p. 155
↑  Liam O Duibhir, Donegal and the Civil War: The Untold Story, Mercier Press Ltd, 2011, p. 32
↑  UCD Archive, P61, Papers of Eithne Coyle
↑  McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, p. 97
↑  O Duibhir, Donegal and the Civil War, p. 33
↑  , Prison ,McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, p. 150
↑  O Duibhir, Donegal and the Civil War, pp. 33–36
↑  Matthews, Ann (2012). Dissidents: Irish Republican Women, 1923-1941. Dublin: Mercier. ISBN 9781856359955.
↑  McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, p. 198
↑  McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, p. 209
↑  McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, pp. 209–210
↑  McCarthy, Cumann na mBan and the Irish Revolution, pp. 211–212
↑  'Survivors', Uinseann MacEoin, Argenta Publications, Dublin, 1980
↑  COYLE O’DONNELL, EITHNE
↑  The Forgotten Women of the Irish Revolution, 2016
↑  The Eithne Coyle O’Donnell Papers, University College Dublin Archives
↑  Tim Pat Coogan, The IRA, Palgrave Macmillan, 2002, p. 78
בחירתו של הובסון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של הרולד בריגהאוס
 בימוי:  דייוויד לין 
 הופק בידי:  דייוויד לין, אלכסנדר קורדה
 תסריט:  דייוויד לין, ויניארד בראון, נורמן ספנסר 
 עריכה:  פטר טיילור 
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלס לוטון ברנדה דה בנזי ג'ון מילס
 מוזיקה:  מלקולם ארנולד 
 צילום:  ג'ק הילדיארד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  British Lion Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באפריל 1954
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  מנצ'סטר, סלפורד, אנגליה 
 פרסים:  פרס דב הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בחירתו של הובסון (באנגלית: Hobson's Choice) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1954 בבימויו של דייוויד לין עם צ'ארלס לוטון, ברנדה דה בנזי וג'ון מילס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה משנת 1915 מאת הרולד בריגהאוס (אנ'). המחזה זכה להצלחה ומועלה עד היום בתיאטראות בעולם (בישראל, הועלה בתיאטרון הקאמרי ב-1964). מלבד העיבוד הקולנועי ב-1954 הוא הופק גם ב-1920 כסרט אילם וב-1931.
זו הייתה הופעתה השנייה בקולנוע של פרונלה סקיילס שהתפרסמה כאשתו של פולטי בסדרת הטלוויזיה "המלון של פולטי".
הסרט זכה בפרס באפטא לסרט הטוב מיותר. ברנדה דה בנזי הייתה מועמדת לפרס באפטא לשחקנית הטובה ביותר. ג'ון מילס היה מועמד לפרס באפטא לשחקן הטוב ביותר, ודייוויד לין היה מועמד לפרס באפטא לתסריט הטוב ביותר.
דייוויד לין זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בישראל נקרא הסרט: "בנות גידלתי".
התקופה היא שנות ה-80 של המאה ה-19 בעיר סלפורד במחוז מנצ'סטר, שם גם צולמו צילומי החוץ של הסרט.
המונח ברירת/בחירת הובסון (אנ') משמעותו אשליה של בחירה בין שתי אפשרות שלמעשה יש רק ברירה/בחירה אחת.
תקציר העלילה

הנרי הובסון (צ'ארלס לוטון) הוא אלמן בעל חנות לממכר וייצור מגפיים בעיר סלפורד. יש לו שלוש בנות: מגי הבכורה (ברנדה דה בנזי), אליס (דפנה אנדרסון) וויקי (פרונלה סקיילס). הבנות עובדות בחנות ללא שכר, ואילו הובסון מבלה את רוב זמנו בשתיית אלכוהול ובסיפור בדיחות לחבריו.
הוא מתייחס לבנותיו בהתנשאות ורואה בהן שפחות שעליהן לשרת אותו. לאליס ולויקי הוא אומר כי רק הוא יבחר את חתניהן ולמגי הוא אומר כי היא בת 30, עברה את גיל הנישואים ועליה להישאר בחנות ולנהל אותה.
וילי מוסופ (ג'ון מילס) מייצר מגפים במרתף מתחת לחנות. כל חייו עבר במרתף זה, לא למד והוא אנאלפבית. גברת הפוורת', לקוחה עשירה מופיעה בחנות ומשבחת בפני כולם את עבודתו של וילי.
מגי מחליטה לעשות מעשה, היא מבקשת מווילי להתחתן אתה ומאביה לשלם לה משכורת על עבודתה. כשהובסון מסרב ולועג לה היא עוזבת את החנות עם וילי והם נישאים.
בעזרת הלוואה שהם מקבלים מגברת הפוורת' הם שוכרים דירה מוזנחת, ולאחר שיפוץ הם פותחים שם חנות לממכר ולייצור מגפים. בעזרת כושר הניהול של מגי ואומנותו של וילי הם מצליחים להחזיר את חובם ולרוקן את חנותו של הובסון מלקוחות המצטרפים אליהם. מגי מלמדת את וילי קרוא וכתוב וביטחונו העצמי גובר.
הובסון שוקע בשתיית אלכוהול וחווה הזיות אלכוהול. הרופא מזעיק את מגי ווילי. וילי, כעת בעל ביטחון עצמי מציע תנאים להובסון: החנות תיקרא מוסופ-הובסון, והובסון יהיה רק שותף סמוי. הובסון מתנגד לכך בתוקף, אבל לאחר שאליס וויקי הנשואות מודיעות לו כי אין בכוונתן להישאר בחנות, הוא נכנע ומקבל את דרישתו של וילי.