stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמיטרי ליכצ'וב

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1906 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 בספטמבר 1999 (בגיל 92) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 ענף מדעי:  פילולוגיה, בלשנות, תולדות האמנות, culturology, תולדות האמנות 
 מקום קבורה:  בית הקברות בקומארובו 
 מקום לימודים:  בית ספר 232 (1916)  בית ספר קרל מאי (1920)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1928)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מנחה לדוקטורט:  Dmytro Abramovych, Varvara Adrionova-Peretz 
 מוסדות:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  Pushkin House 
 תלמידי דוקטורט:  Yury Begunov, Rufina Dmitrieva, Yakov Lurye, Lidia Sazonova 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של לומונוסוב (1993)  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה לציון 250 שנה ללנינגרד  מסדר סטרה פלנינה  מסדר אנדרו הקדוש  מסדר הרוכב ממדרה  מסדר קירילוס ומתודיוס  פרס נשיא הפדרציה הרוסית  מסדר גאורגי דימיטרוב  פרס הפדרציה הרוסית  אזרח כבוד של סנקט פטרבורג  מדליית פושקין  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  גיבור העמל הסוציאליסטי  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור לנין  פרס ברית המועצות  פרס סטלין, דרגה 2  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה על גבורת העמל  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה על הגנת לנינגרד  מדליית זהב להישג כלכלי  מדליית ותיק העמל  פרס סטלין 
 צאצאים:  Vera Likhachyova 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
דמיטרי ליכצ'וב (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Лихачёв;‏ 28 בנובמבר 1906 - 30 בספטמבר 1999) היה פילולוג רוסי וסובייטי. ליכצ'וב חיבר מספר עבודות חשובות על ההיסטוריה של הספרות הרוסית הקדומה. עבודתו הקנתה לו מוניטין בכל העולם, והוא זכה במספר רב של פרסים בינלאומיים ותוארי דוקטור לשם כבוד במספר אוניברסיטאות ידועות.
ביוגרפיה

דמיטרי ליכצ'וב נולד בסנקט פטרבורג, לאב שהיה מהנדס חשמל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה למדעי החברה. בשנת 1928, לקראת סיום[דרושה הבהרה] הלימודים באוניברסיטה, נעצר בשל השתתפותו בחוג סטודנטים, בו הרצה על חוקי הדקדוק הרוסי שהופרו על ידי "אויבי הכנסייה והעם הרוסי". הוא נידון ל-5 שנות מאסר. עד לשנת 1931 היה במחנה מעצר באיי סולובצקי, ובתקופת שהותו במחנה כתב את עבודת המחקר הראשונה שלו, על משחקי קלפים של פושעים פליליים. בנובמבר 1931 הועבר לעבודה בהקמת של תעלת בלומורקנאל.
בשנת 1932 שוחרר ליכצ'וב וחזר ללנינגרד. הוא הצליח לחזור לפעילות מדעית בתחום הפילולוגיה, ובשנת 1936 נמחק האישום שהיה כנגדו בגין פעילות נגד המדינה. באותה תקופה התחתן, ובשנת 1937 נולדו לו תאומות.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו הוא ומשפחתו נצורים בלנינגרד. הם שרדו את המצור על העיר, אך רק בשנת 1943 הצליחו לצאת ממנה.
החל משנת 1938 ועד לשנת 1954 עבד ליכצ'וב במכון לספרות רוסית בלנינגרד. בשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לספרות הרוסית של המאה ה-12. בשנים 1945–1946 פרסם מספר ספרים על ההיסטוריה של רוסיה ועל הספרות הרוסית בין המאה ה-11 למאה ה-17. בשנת 1946 החל ליכצ'וב ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור.
בשנת 1950 פרסם ליכצ'וב תרגום לרוסית מודרנית של משא מלחמת איגור ושל הכרוניקה הרוסית הראשונה עם הערות מדעיות. בשנת 1952 הוענק לו פרס סטלין על עבודותיו בתחום ההיסטוריה. ב-1953 נבחר ליכ'צ'וב לחבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 1955 פרסם ליכ'צוב מאמר בו קרא להגנת עתיקות בברית המועצות. מאמר זה היה הראשון בסדרת פעולותיו בנושא, תחום שתפס אצלו מקום משמעותי במהלך תקופה ארוכה. ב-1965 היה בין מייסדי הוועדה להגנת העתיקות. הוא פעל להקמת מוזיאונים לסופרים רוסים ידועים, פעל להגנת בניינים היסטוריים ועוד.
ב-1969 קיבל ליכצ'וב את פרס ברית המועצות בפעם השנייה, ובשנת 1970 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1986 קיבל ליכצ'וב את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, והוענק לו עיטור לנין.
ליכצ'וב לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, ופעל להגנת אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. הוא סירב לחתום על מכתבים קבוצתיים בגנות פעילי תרבות. יחד עם זאת הוא לא היה דיסידנט ותמיד ניסה למצוא פשרה עם השלטונות. ב-30 בספטמבר 1998 קיבל ליכצ'וב את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.
האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית

| --- | --- |
סמליל האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית
 שפה רשמית:  אנגלית, צרפתית
 מטה הארגון:  ברן 
 מקום פעילות:  עולמי
 יושב ראש:  Georg Gartner 
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־65 שנים) 
 icaci.org
 
האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית (באנגלית: The International Cartographic Association, בראשי תיבות: ICA, בצרפתית: Association Cartographique Internationale, בראשי תיבות: ACI) הוא ארגון בין-לאומי העוסק בתחום הכרטוגרפיה והמיפוי. הארגון נוסד בתאריך 9 ביוני 1959 בעיר ברן בשווייץ כדי לתת במה לכל הארגונים העוסקים בתחום המיפוי ולתרום ולעודד את המחקר בתחום ולספק טכניקות חדשות. האספה הראשונה של הארגון נערכה בפריז בשנת 1961. המשימה של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית היא לעודד את המשמעות ואת הקידום של המקצועות בתחום תוך כדי שיתוף פעולה בין-לאומי. מאחר שמושבו של הארגון הוא בשווייץ נקבע בארגון כי 2 השפות הרשמיות יהיו אנגלית וצרפתית. הארגון משמש גם בתור ארגון-גג המאגד תחתיו ארגונים רבים העוסקים בתחומים גאוגרפיים. האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי משמשת בתור הנציגות הישראלית בארגון בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל. החל משנת 1990, האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית חברה במועצת המדע הבין-לאומית.
דמיטרי יבלונסקי

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בן 62 בערך) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות 
 מוקד פעילות:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, מכון קרטיס למוזיקה, אקדמיה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 חברת תקליטים:  נקסוס 
 https://www.dmitryablonsky.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דמיטרי אלברטוביץ' יבלונסקי (באנגלית: Dmitry Yablonsky; ברוסית: Дмитрий Альбертович Яблонский; נולד ב-1962) הוא צ'לן ומנצח יהודי רוסי-אמריקאי בעל אזרחות ישראלית.
קורות חיים

נולד במוסקבה למשפחה מוזיקלית. אמו, אוקסנה יבלונסקיה, היא פסנתרנית מפורסמת ומורה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק, ואביו, אלברט זאיוֹנְץ (רו'), היה נגן אבוב במשך 30 שנה בתזמורת הרדיו והטלוויזיה במוסקבה.
בגיל תשע הופיע לראשונה בנגינת הקונצ'רטו לצ'לו בדו מז'ור מאת היידן. ב-1977 היגר לארצות הברית עם אמו. בארצות הברית למד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד אצל לורן מונרו והמשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם החל להתעניין בניצוח.
כצ'לן הוא הופיע בכל רחבי העולם במקומות ידועים כאולם קרנגי הול, לה סקאלה, אולם הקונצרט הגדול במוסקבה, אולם התזמורת הפילהרמונית בסנקט פטרבורג, אולם הקונצרטים הלאומי בטאיוואן, תיאטרון מוגדור, סיטה דה לה מוזיק, הלובר ואחרים. בין האמנים שניגן אתם מוזיקה קאמרית היו בוריס ברזובסקי, שלמה מינץ, ויקטור טרטיאקוב, לייף אווה אנדסנס ויורי בשמט. בין היתר ניגן יבלונסקי את ביצועי הבכורה בארצות הברית של הסונטה מס' 26 מאת בוקריני.
בשנת 1990 עלה לראשונה על דוכן המנצחים בביצוע של שמינייה מאת סטרווינסקי עם מוזיקאים מתזמורת סנטה צ'צ'יליה ברומא. בשנים שלאחר מכן כיהן במשך ארבע שנים כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה וניצח על תזמורות רבות ברחבי העולם, ביניהן התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון, התזמורת הלאומית של בלגיה, תזמורת האופרה בקטניה, סיציליה, התזמורת של צפון הולנד, התזמורת הקאמרית של בולוניה, התזמורת הלאומית של טייוואן, התזמורת הלאומית של איל-דה-פראנס, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ואחרות.
במאי 2014 התמנה יבלונסקי למנהל מוזיקלי בתזמורת הקאמרית האוקראינית "הווירטואוזים של קייב" – תזמורת של נגנים צעירים שגילם נע סביב 30.
יבלונסקי הקליט למעלה מ-70 הקלטות כמנצח וכצ'לן. כמה מהקלטותיו זכו בפרסים רבים, ובהם פרס המבקרים של ברלין. ההקלטה של סוויטות הג'אז של שוסטקוביץ בביצועו צעדה במשך זמן רב במצעדי המוזיקה בבריטניה ובארצות הברית והייתה מועמדת לגראמי ב-2007.
הוא שיתף פעולה עם סולנים כגון מונסרט קאבייה ואולגה בורודינה, ואף ביצע את הקונצ'רטו לצ'לו של פנדרצקי בשיתוף עם המלחין.
בשנים האחרונות שיתף פעולה עם אמו, והקונצרטים המשותפים שלהם זכו לשבחים רבים הן מהקהל והן מהמבקרים. יחדיו הקליטו תקליטורים רבים של יצירות לצ'לו ולפסנתר וכן קונצ'רטי לפסנתר עם התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה בניצוחו של יבלונסקי.
יבלונסקי מארגן פסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם, ומשנת 2009 הוא מכהן כמנהלו האמנותי של פסטיבל גבלה באזרבייג'ן. לפני שנים ספורות עלו יבלונסקי ואמו לישראל, וכעת הם מחלקים את זמנם בין הארץ לקריירה מצליחה בחו"ל.
כיום יבלונסקי מלמד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
ליבלונסקי בית נוסף בכפר קטאלוני קטן בהרים על גבול צרפת וספרד.
דגל כוזב (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  ישראל כפולים
 סוגה:  דרמת מתח
 יוצרים:  מריה פלדמן   עמית כהן
 בימוי:  סרגיי צ'קאלוב
 שחקנים:  מקסים דרוזד אינגה סלוראנד אנדריי ברילו מריה אנדרייבה אליסה לוזובסקאיה אנטון פיליפנקו רמיל סאביטוב יליזבטה נילובה
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  יוליה סומאצ'בה
 מפיקים בפועל:  רומן יליסטראטוב אולג בלאנק
 חברת הפקה:  WeiT Media
 אתר צילומים:  סנקט פטרבורג, מחוז לנינגרד
 צלמים:  סלבה לזארב
 שידור
 רשת שידור:  NTV
 פורמט (תמונה):  576p‏ (PAL)   1080i‏ (HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  2022–הווה
 קישורים חיצוניים
 www.weitmedia.com/3044
 
דגל כוזב (ברוסית: Фальшивый флаг) היא סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת דרמת מתח העוסקת בחמישה אזרחים רוסים המוצאים עצמם לפתע במרכזה של פרשיית ריגול מסעירה. הם קמים בבוקר ומגלים כי שמותיהם שורבבו לתוך מבצע חטיפה דרמטי, המיוחס ל"שירות ביון החוץ של רוסיה".
זהו עיבוד של WeiT Media לסדרת הטלוויזיה הישראלית המצליחה "כפולים". העלילה מבוססת על פרשת ההתנקשות במחמוד אל-מבחוח. על פי עלילת הסדרה, שר ההגנה הטורקי נחטף מבית מלון בקפריסין במהלך ביקור לא רשמי. כל רשתות החדשות העולמיות מדווחות ממקורות של סוכנויות הביון שכי החשודים הם רוסים בעלי אזרחות כפולה. יתרה מכך, הנושא מחריף כשמתפרסם שהאנשים הללו הם קציני מודיעין רוסיים המכינים את המבצע הזה כבר כמה שנים. עם זאת, לרשויות הרוסיות יש נקודת מבט שונה לחלוטין על המקרה. אלוף-משנה שירות הביטחון הפדרלי הרוסי טורבין חוקר את הפרשה, הוא מורה על מעצרם של חמישה חשודים: הכימאי סמיון ברגר, עובדת הבנק דינה קריוויצקאיה, מוכרת חנות הטלפונים נסטיה בויקוב, רב-סרן אנדריי סוקולובסקי והמורה לאנגלית אנה ג'ונס, אבל רק ארבעה נלכדים. במהלך החקירה, טורבין מוצא אישור לכך שלכולם יש אזרחות שנייה, כולם היו בחו"ל בזמן החטיפה ותאורטית יכלו לצאת לקפריסין עם דרכון אחר.
רקע

דגל כוזב הוא תיאור למבצע חשאי שמטרתו להשיג מטרות צבאיות, פוליטיות, כלכליות או אידאולוגיות, באמצעות הסוואת הגורמים העומדים מאחוריו והטלת האחריות לתכנונו ולביצועו על גורם אחר. בכך נוצרת תודעה כוזבת באשר לזהות הגורמים המבצעים. מבצעים אלו מתוכננים ויוצאים לפועל על ידי גופים שונים, לרבות קבוצות אתניות, מדינות, צבאות וארגונים אזרחיים. מושג זה מתייחס גם למבצעים של סוכנויות ביון המתכננים להטיל את האחריות לביצועם על מחבלים.
"דגל כוזב" מתייחס גם למבצעים שהממשל אמנם לא תכנן או הוציא לפועל, אך היה מודע לתכנונם ובחר לאפשר להם להתרחש אף על פי שהיה בכוחו למנוע אותם. אסטרטגיה זו מאפשרת לממשל לבצע מניפולציה בדעת הציבור, על סמך זה גם נבחר שם הסדרה, בהתאם לשם הזר של הסדרה הישראלית כפולים, ששווקה מחוץ לישראל תחת השם False Flag.
עלילה

במרכז הסדרה עומדים חמישה אזרחים רוסים, שלכאורה אין ביניהם דבר משותף, פרט לעובדה שהם מחזיקים, בנוסף לאזרחות הרוסית, גם באזרחות זרה ובדרכון זר. בוקר אחד במהלך עיסוקיהם השגרתיים הם מגלים שהם מואשמים במעורבות בפרשת חטיפה המסעירה את העולם כולו – פעולת חטיפה של שר ההגנה הטורקי בעת ביקורו החשאי בלרנקה שבקפריסין.
לאחר החטיפה, ערוצי חדשות ברחבי העולם מסקרים את האירוע בעודם משדרים קטעי וידאו ממצלמות האבטחה של בית המלון בו נכח. רשתות התקשורת בעולם מייחסות את החטיפה לשירות הביון הרוסי ועד מהרה חמשת הרוסים הופכים מבוקשים ופרטיהם האישיים, לרבות דרכונים ותמונות פספורט, נחשפים בטלוויזיה ומועברים בכל אמצעי התקשורת ברחבי העולם.
הסיקור החדשותי הבלתי פוסק מעורר בחייהם של החמישה סערה פומבית מלאת השערות ורגשות מעורבים מצד הציבור. כל ניסיון שלהם להכחיש כל קשר למעורבות בנושא הוא לשווא. ממשלת רוסיה מתנערת מכל קשר לאירועים ולהאשמות והחמישה נותרים להתמודד עם כל הסיפור לגמרי לבדם, אם כי בסופו של דבר הם אינם מתגלים כתמימים. לא עובר זמן רב עד שאמינותם של חמשת הרוסים מתערערת בקרב השכנים והמכרים שבסביבתם ובהמשך אפילו האנשים הקרובים להם ביותר מתחילים להטיל ספק בגרסתם ולהשתכנע שאכן קיים קשר בינם ובין פרשת החטיפה.
במהלך הסדרה הם חוברים יחד ומצליחים לחמוק מהמעקב של שירות הביטחון הפדרלי.
שחקנים ודמויות

מקסים דרוזד – ניקולאי טורבין, סוכן שירות הביטחון הפדרלי.
אנדריי ברילו – סמיון ברגר, כימאי
מריה אנדרייבה – דינה קריוויצקאיה, עובדת בנק
אליסה לוזובסקאיה – נסטיה בויקוב, נציגת שירות בחברת תקשורת
אנטון פיליפנקו – אנדריי סוקולובסקי, איש עסקים
אינגה סלוראנד – אנה ג'ונס, מורה לאנגלית
הפקה

צילומי הסדרה החלו באוגוסט 2018 בסנקט פטרבורג והושלמו בנובמבר אותה שנה.
ראו גם

מולדת (סדרת טלוויזיה)
בתולות (סדרת טלוויזיה רוסית)
הערות שוליים

1 2 3 4  Стартовали съёмки российской версии «Фальшивого флага»
↑  Фальшивый флаг
↑  НТВ завершил съемки российской версии популярного сериала «Фальшивый флаг»
↑  Завершились съёмки «Фальшивого флага»
↑  Фальшивый флаг на НТВ
דאוד כותאב

דאוד כותאב (בערבית: داود كتاب; נולד ב-1955 בירושלים) הוא עיתונאי פלסטיני.
השכלה וקריירה

לכותאב תואר ראשון ממכללת Messiah College בארצות הברית. בין השנים 1982 ל-1987 היה העורך של העיתון הפלסטיני באנגלית Al-Fajr English Weekly. בין השנים 1987 ל-1993 היה כתב בעבור העיתון אל-קודס.
היה חבר הנהלת תיאטרון אל-חכוואתי.
בשנת 1996 ייסד את המכון למדיה מודרנית באוניברסיטת אל-קודס ושימש כמנהלו עד לשנת 2007. בין השנים 2007–2008 היה פרופסור לעיתונות בקתדרה על שם פריס באוניברסיטת פרינסטון.
ב-2003 זכה בפרס לחירות התקשורת ולעתידה (פרס לייפציג לתקשורת).
חיים אישיים

הוא נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  Laureates 2003: Gideon Levy and Daoud Kuttab
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287512705171  GND: 120674670X  ISNI: 0000 0000 4182 7873  LCCN: no98098566  NLK: KAC200807492  VIAF: 63630529   WorldCat (עם VIAF): 63630529 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גולם במעגל (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  לילי פרי
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1986
 
עטיפת הספר בהוצאת כתר
עטיפת הספר בהוצאת ידיעות אחרונות
גולם במעגל הוא ספר הפרוזה השני פרי עטה של לילי פרי.
הספר ראה אור לראשונה בשנת 1986 בסדרה "קו התפר" בעריכתו של פרופ' יגאל שוורץ בהוצאת כתר ופורסם בחמש מהדורות. "גולם במעגל" יצא לאור בשנית בהוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, בשנת 2007, עם הקדמה מאת דן מירון.
הספר עובד להצגת יחיד והוצג ב"תיאטרונטו" ב"צוותא" וב"אמנות לעם".
מ"גולם במעגל" הופק סרט זוכה פרסים בשם זה, בהם הפרס הראשון בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
תקציר העלילה

מיקי סתיו היא בת לאמא וסבתא ניצולות שואה ילידות פולין. היא רווקה בת 26 המתגוררת ברחוב הרא"ה ברמת גן, דירה שסבתה המנוחה חנה הורישה לה.
מיקי היא בוגרת האקדמיה למוזיקה, שיועדה על ידי אמה לגדולות ובינתיים מלמדת נגינה בגני ילדים; בהמשך היא מתקדמת ונעשית עורכת תוכניות מוזיקה ברדיו. היא מתאמנת מדי יום במשך ארבע שעות בנגינה בפסנתר, מתוך תקווה שיגיע הטלפון המיוחל מזובין מהטה שיבקש ממנה להחליף פסנתרן שנפטר, אולם הטלפון מבושש לצלצל.
הוריה מעניקים לה את החינוך הטוב ביותר, אולם גם מאוד לוחצים עליה להצליח בקריירה ויודעים על כל מהלך המתרחש בחייה, וכתוצאה מכך היא אומללה וגדלה בתחושת אשם על שאינה מצליחה להגשים את ציפיותיהם.
מיקי סתיו היא אדם בודד, חסר חברים ולמודת כישלונות רומנטיים. היא מנסה לפלס את דרכה לנישואים, אולם דרכה לחתונה רצופת כישלונות. לדעת יגאל שוורץ: "גיבורת הספר תופסת את העולם דרך מטפוריקה של מלחמה. היא מתנהגת כאילו כל רגע עומדת לנחות עליה המכה הבאה."
תימות מרכזיות

דן מירון כתב בהקדמה לספר ב-2007 שהספר נותר רענן, חריף ורהוט, שני עשורים לאחר יציאתו לאור, זאת לעומת יצירות הסיפורת הישראלית הקאנונית של התקופה שריגשו באותה עת, אולם כיום נס לכן. לדעתו הדבר נובע לא מתוכן הסיפור, כי אם "מן הגיבורה מיקי סתיו ומן הדרך בה היא מספרת את סיפורה; לא מתוכן הסיפור אלא מן הטונליות שלו, המערבת פיקחות עם תמימות, חוש הומור עם תחושת ייאוש וחוסר ערך, אבחנות חדות עם איזו אטימות עיקשת, ראייה ריאליסטית 'קשוחה' ומפוכחת של דברים כהווייתם עם פרצי סנטימנטליות (כגון ביחסה של מיקי ליצאנית החולה מרגלית), רגעים של מודעות עצמית חריפה עם נטייה לבריחה מהירה ממודעות כזו לעבר פנטזיות ילדותיות, תנופת שנינה בדיאלוג עם נטייה להיבלמות מחשבתית, להיקטעות הרצף ההגיוני והסיפורי."
מירון כותב כי גולם במעגל הוא "minor classic של הספרות הישראלית של התקופה, תוך הפרה בוטה של כל הכללים והנורמות של הסיפורת הישראלית התקנית, ה'קאנונית', שאנו משתבחים בה."
לדעת מירון, הדבר מתאפיין בכמה היבטים: הראשון, הספרות העברית בת התקופה ראתה את האישיות האנושית כמורכבת ואף כנזילה ולא מקובעת, הנתונה במשבר זהות, ולעומת זאת פרי הציגה דמויות שטוחות וסטריאוטיפיות.
השני, הספרות הקאנונית שלטה היטב במסירת מצבי תודעה מורכבים וסותרים. לעומת זאת גיבורתה של פרי חיה חיים תודעתיים בנאליים. השלישי, הספרות הישראלית בת התקופה התאפיינה במסירת סיפור מזוויות שונות על ידי גיבורים שונים. פרי לעומת זאת סיפרה את הסיפור מפיה של מספרת אחת, מיקי סתיו, הניחנה ביושר ואינטליגנציה.
התימטיקה של הספר שעוסק ביומיומי ואין לו זכר לבעיות אקטואליות ולבעיותיו הלאומיות של עם ישראל, הייתה יוצאת דופן בספרות הישראלית בעת שנכתב.   

המספרת רצתה להראות שגם בעולם של מציאות פוליטית וחברתית קשה, צעירים וצעירות ממשיכים בחייהם, במירוץ הקריירה ובחיי האהבה.
הספר מתאפיין בכתיבה רזה, הקמצנית בתיאורים ובתעלולים לשוניים, ועלילתו בהירה.
הנושא היחידי שהיה מרכזי בסיפורת העברית בת אותה העת ומצוי גם ב"גולם במעגל" הוא המום הנפשי המורש שלוקים בו בני הדור השני לניצולי השואה.
הרומן כתוב בגוף ראשון מפיה של מיקי סתיו, גיבורת הספר, אולם למרות זאת סתיו מקפידה על אובייקטיביות ואינה מנסה להראות את עצמה על הצד הטוב ביותר ואת הדמויות האחרות בצורה שלילית, נראטיב הגורם לקורא לאמפתיה.
ייתכן שזהו הרומן העברי הראשון שמתבונן ביחסים הקשים בין אם לבת. גברת סתיו מעניקה לבתה חינוך מצוין ויש לה ממנה ציפיות גבוהות ביותר.
המספרת שמה בפיה של גב' סתיו האם את לשון הדיבור של עולה מפולין משכבר הימים, המתקשה לבטא עיצורים גרוניים והיא מחליפה בין האותיות אלף להא.
לדעת יגאל שוורץ: "'גולם במעגל' הוא הספר הראשון שמנציח את תופעת ה'ג'ואיש-יזראלי-פרינסס', על משקל ה'ג'ואיש-אמריקן-פרינסס'."  הכוונה למערכת הציפיות הגבוהה מאוד של הורים מזרח אירופאים מילדיהם.
ביקורות

בנימין אדר:
"אם עד עכשיו קראתי ספרים בעברית, זאת הפעם הראשונה שאני קורא ספר בישראלית".
אריק גלסנר:
"ואחרי עשרים, אולי שלושים, לא שנים כי אם עמודים, יש סיכוי סביר שתתחילו להתאהב בגיבורה הזאת. וכשתסיימו את הרומן, ההתאהבות תהיה עזה כבראשונה, עזה מכבראשונה.
זה מאורע לא כל כך שכיח, להתאהב בגיבורה של רומן...
מה יש בה, במיקי סתיו?... יש, קודם כול, הומור עצמי מפוכח, שאילולא היה מתפקע ממתיקות היה נחשב בטעות למריר... ההומור המפוכח-מתוק-מריר הוא חלק משלם גדול יותר, הטון הייחודי שהאצילה הסופרת לגיבורה הכובשת הזאת. מיקי סתיו מספרת את סיפורה בשילוב חד-פעמי של ילדותיות, סרקסטיות ורגישות רכה... זה רומן ג'יין אוסטיני וצ'יק-ליטי הרבה יותר משהוא רומן חברתי 'כבד', ורומן צ'יק-ליטי משובח. הבחירה להוציא את 'גולם במעגל' מחדש היא הברקה."
יהודית אוריין, ידיעות אחרונות:
"לפרוזה העברית יש סרחי-עודף לרוב, סגנון אידיומאטי וסגנון מארמז, אצל פרי-אמיתי מתדברת הלשון מעצמה, מבלי להיות וולגארית. וכשמתפייט לו משפט... הדיאלוגים קצרים וחותכים, הריתמוס קצבי ורהוט, ואגב, אין ברומן סקס – וחסרונו אינו מורגש."
רמי קמחי, דבר:
"פרי-אמיתי יצרה דמות חיה ואמינה להפליא. מיקום נקודת התצפית בתודעתה של הגיבורה מאפשר מעברים בעלי משמעות מחלומות בהקיץ שלה לזיכרונותיה ומשם לאירועים ממשיים. תוך שהיא משתמשת בטכניקה של מונולוג פנימי, מצליחה אמיתי לברוא עולם פנימי עשיר של צעירה אינטליגנטית ורגישה, בעלת חוש הומור, דמיון ותפיסת מציאות דקה, אך אחוזת פחדים ורגשי אשמה, לכודה בצל הביקורת המחמירה של אמה."
לקריאה נוספת

נעמי אביב. נסיכה בתוך בונקר. כל העיר, ג' בכסלו תשמ"ז, 5 בדצמבר 1986, עמ' 43, 44, 68.
הנרי אונגר, מוסף "ספרות – אמנות" של עיתון מעריב, יום ששי, 7 בינואר 1994, עמ' 27, 30,
ד"ר יוסף אופיר. "גולם במעגל/ צו קריאה". כאן דרום, 8 במאי 1987.
יהודית אוריין. אמא פולניה. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, כ"ט בטבת תשמ"ז, 30 בינואר 1987, עמ' ה.
אורית הראל. "בת זה אחרת מבן". מעריב, סגנון, 15 באוקטובר 1986, עמ' 16.
רעיה הרניק. "גולם במעגל" – טוב מאוד. קול ירושלים, י"ז בכסלו תשמ"ז, 19 בדצמבר 1986, עמ' 26.
בילי מוסקונה-לרמן. נסיכה ישראלית. מעריב, סופשבוע, י"ד בשבט תשמ"ז, 13 בפברואר 1987, עמ' 34–36.
מיכל נאמן. "גולם במעגל". ידיעות אחרונות, ט' באייר תשמ"ז, 8 במאי 1987, עמ' 13.
לאה ענבל. לילי ואמא שלה. בורגנות. כותרת ראשית, גל' 215 (14 בינואר 1987), עמ' 32–33.
ד"ר רמי קמחי. גולם בקומה זקופה, דבר, יום ששי 6 באוגוסט 1993, עמ' 24, 26.
מתי רגב. מעגל השקט. דבר, משא, כ"ג אייר תשמ"ז, 22 במאי 1987, עמ' 19.
רחל שקלובסקי. לקחו ממנה את הבובה, מהילדה המסכנה. דבר, דבר השבוע, י"ט באדר תשמ"ז, 20 במארס 1987, עמ' 23.
עוגן שפירא. עכשיו פרפר. על השרון, כ"ו בתמוז תשנ"ג, 16 ביולי 1993, עמ' 67-66.
הערות שוליים

↑  דליה שלף, משחק נפלא, במיוחד של חגית דסברג בסרט "גולם במעגל", חדשות, 5 ביולי 1993
↑  דורית חכים, דליה שלף, "גולם במעגל" זכה בפרס וולגין, חדשות, 9 ביולי 1993
↑  עוגן שפירא. עכשיו פרפר. על השרון, כ"ו בתמוז תשנ"ג, 16 ביולי 1993, עמ' 67-66.
1 2 3 4 5 6 7  דן מירון, ההקדמה לספר, הוצאת כתר, 2007
1 2 3 4 5  יהודית אוריין. אמא פולניה. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, כ"ט בטבת תשמ"ז, 30 בינואר 1987, עמ' ה.
1 2  נעמי אביב. נסיכה בתוך בונקר. כל העיר, ג' בכסלו תשמ"ז, 5 בדצמבר 1986, עמ' 43, 44, 68.
↑  בילי מוסקונה-לרמן. נסיכה ישראלית. מעריב, סופשבוע, י"ד בשבט תשמ"ז, 13 בפברואר 1987, עמ' 34–36.
↑  אריק גלסנר. "גולם במעגל". מבקר חופשי, 24 בדצמבר 2007 (פורסם במקורו ב'מעריב')
↑  יהודית אוריין. אמא פולניה. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, כ"ט בטבת תשמ"ז, 30 בינואר 1987, עמ' ה.
↑  ד"ר רמי קמחי. גולם בקומה זקופה, דבר, יום ששי 6 באוגוסט 1993, עמ' 24, 26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012578676105171
דמיטרי לוסקוב

דמיטרי לוסקוב (ברוסית: Дмитрий Вячеславович Лоськов) נולד ב-12 בפברואר 1974 בעיר קורגן (מחוז קורגן, רוסיה); הוא כדורגלן עבר רוסי. בשיאו היה קפטן לוקומוטיב מוסקבה ונחשב לאחד מטובי הקשרים בליגת העל הרוסית. הוא מחזיק בשיא ההופעות בליגה הרוסית וממוקם שני בדירוג מלכי השערים שלה בכל הזמנים, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים בתולדות לוקומוטיב.
קריירה

לוסקוב החל ללמוד באקדמיית הכדורגל "טורפדו" שבקורגן ב-1983, והצטרף למחלקת הנוער של וסטוב ב-1990. כעבור שנה הוא חתם על חוזה מקצועני ברוסטוב והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון ב-1992. עד מהרה הוא הותיר את חותמו על הקבוצה כאשר הפגין כישרון רב, והבקיע 25 שערים ב-111 משחקי ליגה במדיה במשך ארבע שנים. בתחילת שנת 1996 הביעה לוקומוטיב מוסקבה עניין בצירופו של השחקן לשורותיה.
לוסקוב עבר ללוקומוטיב מוסקבה ב-1997 וזכה להצלחה גדולה במהלך עשר השנים בהן שיחק במועדון. הוא שיחק במדיה 355 משחקים והבקיע 108 שערים בכל המסגרות, 95 מהם בליגת העל הרוסית. בראשית דרכו בקבוצה הגיע לוסקוב עם לוקומוטיב להישגים מכובדים במסגרות האירופיות, כאשר העפיל עמה פעמיים ברציפות לשלב חצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונות 1997/1998 ו-1998/1999.
לשיאו במדי לוקומוטיב הגיע לוסקוב במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. בעונת 2002 הוא זכה עם קבוצתו לראשונה באליפות רוסיה, ובנוסף זכה בפרס כדורגלן השנה. גם ב-2003 הוא נבחר לכדורגלן השנה, וסיים גם כמלך השערים של הליגה באותה עונה עם 14 שערים. מלבד שעריו הרבים נתן לוסקוב בישולים רבים לחברי קבוצתו, והופעותיו המרשימות משכו עניין מצד מועדונים ברחבי אירופה, כדוגמת טוטנהאם הוטספר וא.ס. מונקו. בעונת 2004 הוא זכה עם לוקומוטיב באליפות השנייה שלו, וזכה עמה גם בשלושה גביעי רוסיה (2000, 2001 ו-2007). הוא נבחר שבע פעמים לנבחרת העונה ברוסיה מטעם התאחדות הכדורגל הרוסית.
בהשתתפויותיו עם לוקומוטיב בליגת האלופות, הישג השיא של לוסקוב היה העפלה לשמינית הגמר בעונת 2003/2004. על אף הצטיינותו הרבה בלוקומוטיב הוא לא הרבה לשחק בנבחרת רוסיה — הוא ערך במדיה 25 הופעות וכבש שני שערים. הוא השתתף עם הנבחרת בטורניר יורו 2004, שבו הודחה כבר בשלב הבתים.
ב־2007 עזב לוסקוב את לוקומוטיב בשל סכסוך עם המאמן אנטולי בישובץ וחתם בקבוצת סאטורן ראמנסקו.
ב־2010 חזר למועדונו הקודם לוקומוטיב מוסקבה שם שיחק עד לפרישתו בשנת 2013.
ב־2016 מונה לעוזר מאמן בלוקומוטיב מוסקבה ובאוקטובר 2021 (לאחר פיטוריו של מרקו ניקוליץ' הסרבי) מונה לממלא מקום המאמן הראשי, עד למינויו של מרקוס גיסדול.
דאריו שימיץ'

דאריו שימיץ' (קרואטית: Dario Šimić; נולד ב-12 בנובמבר 1975 בזאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי. שימיץ' נחשב בעיני רבים כשחקן ההגנה הקרואטי הטוב בכל הזמנים.