stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טראמפיזם
קהל מצביעים

אחת השאלות שעולות היא האם יש מאפיינים לקהל שנוהה אחרי טרמאפ. לדוגמה עד כמה הם מוכנים להודות בכך שמידע לא נכון שהוא מפיץ הוא שגוי. שאלה אחרת היא אם אנשים שמפיצים עובדות לא נכונות באמת מאמינים בעובדות אלה או עושים זאת מתוך נאמנות מפלגתית. בנאום ההכתרה של טראמפ ב-2017 הגיעו פחות אנשים מאשר בנאום ההכתרה של אובמה. טמרמפ צייץ כי בנאום ההכתרה שלו נכח הקהל הגבוה ביותר מעולם. חוקרים שאלו עד כמה תומכיו של טרמאפ מוכנים להאמין לטענה זו. החוקרים הראו ל-1388 בוגרים שתי תמונות - אחת מנאום ההכתרה של אובמה והאחרת מנאום ההכתרה של טרמאפ. חצי מהנשאלים התבקשו לשייך את התמונה להשבעה של אובמה או טרמאפ. אנשים שלא הצביעו ענו תשובה שגויה בשיעור של 20%, תומכי אובמה טעו בשיעור של 10% ותומכי טרמאפ טעו בשיעור של 40%. החצי השני של הנשאלים התבקשו להגיד באיזה תמונה יש יותר אנשים. אנשים שלא הצביעו ענו תשובה שגויה בשיעור של 3% תומכי אובמה טעו בשיעור של 3%, בעוד שתומכי טרמאפ טעו בשיעור של 15%.
חלק מהחוקרים טוענים כי קיימות סיבות כלכליות לנהיה אחר טראמפ. לפי מאמר אחד, טראמפ ניצח בבחירות ב-2016 בעיקר בגלל שמספיק מצביעים מ-3 מדינות מפתח, כולן בחגורת החלודה העבירו את תמיכתם מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית, וכי הסיבה המרכזית לכך היו משברים כלכליים במדינות אלו. מקור השבר הכלכלי הזה הוא קיום של כלכלה כפולה שבה קבוצה אחת של המעמדות הנמוכים, התאפיינה בשכר נמוך, ירידה בהכנסה היחסית, חובות גדלים, ניידות חברתית כלפי מטה ותחושות ייאוש הנובעות מכך, בעוד שבקבוצה של ההכנסות הגבוהות, הייתה פריחה כלכלית. לפי המחקר מקור תהליכים אלה החל בזמן רייגן, בהענקת הקלות לעשירים וכוח פוליטי גדל, ונמשך גם במשך כהונת קלינטון, בוש והגיע לשיא בימי ברק אובמה שטיפח את הסופר-עשירים.
טרמאפ עצמו טען ב-23 בינואר 2023 כי קהל המצביעים שלו מורכב מ"אנשים חכמים" ונאמנים מאד אליו. כדי להדגים את עוצמת הנאמנות והערצה עליו הוא טען כי "יכולתי לעמוד באמצע השדרה החמישית ולירות במישהו, ולא לאבד אף מצביע".
סגנון שכנוע

מבחינה רטורית, משתמש הטראמפיזם במסגרות אבסולוטיות ונרטיבים מאיימים, המאופיינים בדחייה של הממסד הפוליטי. הרטוריקה האבסולוטיסטית מעדיפה תגובה רגשית של הקהל על פני אמיתות. כשהיה מועמד לנשיאות וגם כנשיא, טראמפ השמיע לעיתים קרובות הצהרות כוזבות בנאומים פומביים ובהתבטאויות אחרות.. המידע השגוי תועד על ידי בודקי עובדות. על פי הניו יורק טיימס, בעשרת החודשים הראשונים לכהונתו השמיע טראמפ כמעט פי 6 שקרים וטענות כוזבות מאשר ברק אובמה בכל 8 שנות כהונתו.
אקדמאים וכלי תקשורת תיארו בהרחבה את התופעה כחסרת תקדים בפוליטיקה האמריקאית.
סגנון שכנוע > תאוריות קונספירציה

נוסף למגמה של הפצת טענות כוזבות מתאפיין הטראמפיזם בהפצה של תאוריות קונספירציה. תומכים רבים של טראמפ השתמשו בתאוריות קונספריציה במהלך קמפיינים שלו, כולל את "פיצה גייט" במהלך בחירות 2016, קיו-אנאן, דיפ-סטייט, וטענות לזיופי מקרי-ירי המוני שקודמו על ידי מתנגדי תעשיית הנשק. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 קידמו טראמפ ותומכיו את תאוריית הקונספירציה, לפיה הבחירות זויפו בידי הדמוקרטים. טענה זו הובילה להסתערות על הקפיטול בינואר 2021.
סגנון שכנוע > תאוריות קונספירציה > הכחשת מדע

הטראמפיזם מתאפיין לעיתים קרובות בהכחשת מדע, במיוחד בתחומים הקשורים בבריאות הציבור, הגנת הסביבה ושינוי אקלים, בשיטות כגון צנזורה, הפצת מידע מוטעה ביודעין, הפצת תאוריות קונספירציה, עיוות של מחקרים מדעיים, זלזול במדענים ובמחקר מדעי ואיום על חוקרים ורופאים.
במאמר משנת 2022 טענו חוקרים כי ממשל טראמפ דיכא, המעיט או פשוט התעלם ממחקרים מדעיים שהדיגמו את הצורך ברגולציה כדי להגן על בריאות הציבור והגנת הסביבה. ניסיונות ממשל טרמפ לפגוע במדע מתועדים באתר "Silencing Science Tracker" שהוא בסיס נתנים שמתעד פעולות נגד המדע שנוקטות ממשלות שונות. בהתבסס על נתוני מעקב מ-4 שנות נשיאות טראמפ, הראו החוקרים כי נשיאות טראמפ שינתה מהותית את האופן שבו סוכנויות ממשלתיות פדרליות מבצעות, משתמשות ומתקשרות מחקר מדעי.
סגנון שכנוע > תאוריות קונספירציה > הכחשת נזקי זיהום

ממשל טראמפ פעל להפחתת תקציבים למחקרים מדעיים בנושאים הקשורים לזיהום. לדוגמה, באוגוסט 2017, משרד הפנים עצר מחקר מתמשך על ההשפעות הבריאותיות של הסרת פסגות הרים במסגרת כריית פחם, ובאפריל 2018 המחקר בוטל לגמרי בטענה שהוא "מיותר". בדיקה בנושא העלתה כי בכירה במשרד, Katherine MacGregor, פעלה לביטול המחקר לאחר שנפגשה עם נציגי חברות כריית פחם. לפי דיווח משנת 2019 של הוושינגטון פוסט, בכיר אחר במשרד, Landon “Tucker” Davis, אמר לפי הדיווח כי יש לבטל את המחקר כי "מדע הוא דבר דמוקרטי".
סגנון שכנוע > תאוריות קונספירציה > מגפת הקורונה

עם פרוץ מגפת הקורונה, מנהיגים המזוהים כטראמפיסטים נטו להמעיט בחומרת המגפה והפגינו עוינות כלפי אנשי המקצוע הממונים על הטיפול בה. רופאים ומומחי מדע העידו כי הופעל עליהם לחץ להסתיר נתונים, לעוות את דבריהם בניגוד לדעתם המקצועית. במקרים אחרים הפיצו טראמפ ותומכיו תאוריות קונספריציה על המחלה, על הרופאים ועל מחקרים בתחום. הדבר הוביל לחוסר אמון במערכת הרפואית, ולאיום על חיי רופאים.
סגנון שכנוע > תאוריות קונספירציה > הכחשת שינוי האקלים

הכחשת שינוי האקלים מטעם טראמפ נגעה הן בחוסר הרצון שלו לקדם אמנות בינלאומיות והן ביחס שלו לחוקרים ומדענים. דבר זה התקיים בכל שנות מנהיגותו. לדוגמה בשנת 2020 מעט לפני הבחירות, הדיח ממשל טראמפ את המדען הראשי של מינהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), משום שביקש מעובדים חדשים להתחייב להימנע מפרסומים המבוססים על אידאולוגיה.
ראו גם

ביביזם
ספין-דיקטטורים
אברהם מיכאלי

אברהם מיכאלי (נולד ב-29 במרץ 1957) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת ש"ס ויו"ר סיעת ש"ס בכנסת.
קורות חייו

אברהם מיכאלי נולד כאברהם מיכלשוילי בעיירה קולאשי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) למשפחה גאורגית-יהודית, ועלה לישראל עם משפחתו ב-29 ביוני 1971. הוא למד בישיבה התיכונית נחלים והתגייס לחיל השריון במסגרת ישיבת ההסדר הר עציון. במסגרת שירות המילואים השלים קורס קצינים ושירת בפיקוד העורף. אחרי שחרורו משירות סדיר למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, השלים תואר ראשון והוסמך כעורך דין. הוא בעלים של משרד עורכי דין פרטי המתמחה בתחום האזרחי. ממייסדי קונגרס יהודי גרוּזיה.
מיכאלי כיהן לראשונה כחבר הכנסת בכנסת ה-17. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-11 ברשימת ש"ס לכנסת ונבחר לכהן בה שוב.
במהלך כהונתו בכנסת ה-18 נתמנה לתפקיד יו"ר סיעת ש"ס. באפריל 2010 הורשע על ידי בית דין משמעתי של לשכת עורכי הדין בהסדר טיעון בעיכוב כספי לקוחות אצלו ונדון לשנת השעיה מהלשכה לאחר תום חברותו בכנסת.
ב-23 ביוני 2014, עם התפטרותו של אריאל אטיאס מהכנסת מונה מיכאלי ליו"ר סיעת ש"ס בכנסת בפעם השנייה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הוצב במקום השמיני של רשימת ש"ס לכנסת ולא נכנס לכנסת. בנובמבר 2015 הוא נכנס לתפקיד יו"ר סיעת ש"ס בהסתדרות, ובעקבות זאת התפטר מרשימת ש"ס לכנסת. בתחילת 2017 הוא הודיע על התפטרותו מתפקיד זה בגלל סיבות אישיות.
חיים אישיים

מאז עלייתו לישראל מתגורר מיכאלי באור יהודה.
הערות שוליים

↑  אתר קונגרס יהודי גרוּזיה
↑  חכ אברהם מיכאלי משס הודה: גנבתי מלקוחותיי כעוד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 באפריל 2010
↑  ח"כ לשעבר אברהם מיכאלי ימונה ליו"ר סיעת ש"ס בהסתדרות, ערוץ 7, 10 בנובמבר 2015
↑  עקיבא ווייס, הפוליטיקה החשאית של ההסתדרות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 בפברואר 2017
↑  למה ויתר אברהם מיכאלי על הג'וב המפנק כנציג ש"ס בהסתדרות?, קול חי, 2 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393063005171  VIAF: 70151963674100310988   WorldCat (עם VIAF): 70151963674100310988 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם דובדבני

אברהם דובדבני (דובדב) (נולד ב-5 באוגוסט 1945), הוא איש ציבור ישראלי, כיהן בשנים 2010–2020 כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ומ-2020 עד 2022 כיהן כיושב ראש קרן קיימת לישראל.
ביוגרפיה

דובדבני נולד ב-5 באוגוסט 1945 בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו ברוך דובדבני היה מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית. הוא בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת כפר חסידים. שירת בצנחנים והיה ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים.
דובדבני הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומינהל חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה של החינוך, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
דובדבני שימש במספר תפקידים בסוכנות היהודית במשך כעשר שנים. בשלוש השנים האחרונות עד 1977 היה שליח בצרפת. לאחר מכן היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 1977–1991. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל בחוג איתנים שהיה סמן ימני במפד"ל. היה גם מנהל המחלקה לחינוך לא פורמלי במכללת אורות ישראל.
ב-1991 עבר להסתדרות הציונית העולמית ושירת כמנהל החטיבה להתיישבות. בהמשך היה גם יושב ראש עמית של קק"ל.
חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מאז אוקטובר 1991. ביוני 2010 נבחר פה אחד כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית. ב-2020, בקונגרס הציוני הל"ח, נבחר במקומו יעקב חגואל. ב-15 בנובמבר 2020 מונה ליו"ר קק"ל וב-2022 סיים את תפקידו.
חיים אישיים

נשוי לדינה, לזוג ארבעה ילדים. תושב רמת גן.
אחד מבניו נשוי לבתו של הרב הלל פלסר.
הערות שוליים

↑  על-פי כתבה בג'רוזלם פוסט: By STEVE LINDE, KKL-JNF’s powerful boss is fighting for Israelis to live where they want, The Jerusalem Post, ‏באוגוסט 2021
↑  חוג דרוקמן: אנו התשובה להתחיה, מעריב, 18 בינואר 1980
↑  חוג איתנים - בראשות ח"כ דרוקמן הוקם במפד"ל, מעריב, 18 במרץ 1980
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון • צחי מגנאג'י |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409805105171  VIAF: 73156674894333580127   WorldCat (עם VIAF): 73156674894333580127
הר דסינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,360 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי פנסקולה 
 קואורדינטות:  83°12′58″S 55°03′00″W﻿ / ﻿83.216°S 55.05°W﻿ / -83.216; -55.05
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דסינגר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דסינגר
 
הר דסינגר או הר דאסינגר (באנגלית: Mount Dasinger) הוא פסגה ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,360 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,297 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים מנונאטאק ניית' שבצפון רכס נפטון.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

רכס נפטון (ובו ההר) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הר דסינגר) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964 ועל ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של לוטננט ג'יימס ר. דסינגר (James R. Dasinger) מצי ארצות הברית, אשר שהה בתחנת אלזוורת' בחורף 1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי על רכס נפטון
| רכס פורסטל |
| --- | --- | --- |
| רכסים | שלוחת אבלה |  |
| הרים | הר לצ'נר |  |
| פסגות | דירדאל • ואטס • פיירל |  |
| מצוקים | מצוק קמפ • סלע קואל |  |
| נונאטאקים | אקרמן • בלאנט • ואנגאד |  |
| קרחונים | צ'יימברס |  |
| שדות שלג | מידיאן • סאלי |  |
| מסיב דופק |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אדג' |  |
| עמקים | עמק דייוויס (אנטארקטיקה) |  |
| הרים | אינגלנד • ווקר • נויברג |  |
| נונאטאקים | בראון • ראושיו |  |
| אגמים | אגם פורלידס |  |
| מצוקים | מצוק פורלידס |  |
| מצוקי בוייד | נונאטאק קוקס • סלע רנקין |  |
| אתרים נוספים בהרי פנסקולה |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | קרחון אקדמי |  |
| מפלי קרח וזרמי קרח | מפל הקרח אמונדסן • זרם הקרח פאונדיישן |  |
| רמות | מישור אירקווי |  |
| הרים וגבעות | גבעות הימלברג • מסיב פורד • פסגות קסטר |  |
| נונאטאקים ומצוקים | סלעי אדג' • נונאטאק פרל |  |
אברמק קופלוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בפברואר 1930 לודז', הרפובליקה הפולנית השנייה 
 נרצח:  1944 (בגיל 13 בערך) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 שפות היצירה:  פולנית 
 
אברהם (אַבּרָמֶק) קוֹפּלוֹביץ' (בפולנית: Abraham (Abramek) Koplowicz ;‏ 18 בפברואר 1930 – 1944) היה נער יהודי-פולני שנרצח בשואה; לאחר מותו נמצאה ופורסמה מחברת שיריו.
את מחברת שיריו תרגמה מפולנית לעברית הסופרת והמשוררת עירית עמיאל (ז״ל) ניצולת שואה
את שמונת שיריו כתב אברמק בהיותו בגטו לודז'. שירו המוכר ביותר הוא "חלום״
:
כשאגדל ואהיה בן עשרים
אצא לראות את עולמנו המקסים.
אתיישב בתוך ציפור עם מנוע,
אתרומם ואמריא אל החלל, גבוה.
אעוף, אשוט ואתנשא
מעל עולם רחוק ויפה.
אחלף מעל נהרות וימים,
אל השמים אתרומם ואפרח
עננה אחות לי והרוח אח.
אתפעל מנהרות הפרת והנילוס

אראה את הפירמידות והספינקס
במצרים העתיקה של איזיס האלה

אחלוף על פני מפלי הניאגרה

ואטבול בחום שמשה הצורב של סהרה

ארחף מעל צוקי טיבט לוטי עננים

ומעל ארץ הקסם והמסתורין

וכשאחלץ מהשרב היוקד, האיום

אתרומם ואעוף אל קרחוני הצפון

ביעף אחלוף מעל אי קנגורו האדיר

ומעל חורבותיה של פומפיאה העיר

מעל ארץ הקדש של הברית הישנה

וגם מעל ארצו של הומרוס הנודע

ארחף לי לאט בדאייה נינוחה

וכך מתבשם מקסמי התבל

אל השמיים אתרומם ואפרח

עננה אחות לי והרוח אח
ביוגרפיה

אברמק נולד בלודז' בפברואר 1930, בן יחיד להוריו מנדל ויוכת גיטל. כשהיה בן תשע נדרשה המשפחה לעבור לגטו, והוא החל לעבוד כשוליה במחלקת סנדלרים - נושא שאף עליו כתב בשיריו. את שיריו, שתארו את חוויותיו ואת חייו בגטו, כתב במחברותיו. בשנת 1944 נשלח עם משפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ. אמו נשלחה היישר לתאי הגזים, ואברמק ואביו נשלחו למחנות העבודה. באחד הימים החליט האב, מנדל קופלוביץ', להחביא את אברמק כדי לחסוך ממנו את הסבל. בערב חזר וגילה כי בנו איננו עוד – אברמק נרצח בגיל 14. לאחר המלחמה חזר האב ללודז', שם מצא בבית המשפחה ציור ואת מחברת השירים של בנו אברמק.
מנדל התחתן בשנית עם חיה גרינפלד, אמו של אליעזר המכונה לולק. על מחברת השירים, שמר בסוד, ולא גילה על דבר קיומה לבני משפחתו. בשנת 1985, לאחר מותה של אמו (מנדל נפטר ב-1983), מצא לולק, אחיו החורג של אברמק, את מחברת השירים. בשנת 1993 סיימה המתרגמת עירית עמיאל לתרגם את המחברת לעברית. ספר השירים יצא לאור בהוצאת "יד ושם". בהמשך תורגמו השירים ביוזמתו של אליעזר ל-23 שפות נוספות ומשמשים מחנכים ברחבי העולם להנציח את הילדים אשר נספו בשואה. עד סוף ימיו באפריל 2020, המשיך אליעזר להפגש עם קבוצות נוער וצעירים סביב סיפורו של אחיו למחצה, ושיריו.
בפברואר 2004 מצא אורי מייזלמן את הספר בחנות ספרים ישנים בתל אביב. אורי, יחד עם חבריו אוהד קוסקי ורועי הדס מלהקת קרח תשע, הקליטו את שיריו של אברמק קופלוביץ'. ערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשס"ה (2005) יצא הדיסק "אברמק", כפרויקט ללא כוונת רווח, בהוצאת הנוער העובד והלומד ומרכז ההדרכה 'המעורר' לחנויות. באותה שנה הושמעו שירים מן האלבום בפתיחת העצרת הראשונה לציון יום השואה הבינלאומי באו"ם.
אמנים נוספים הלחינו משיריו של אברמק, ביניהם המשורר הפולני זביגנייב פרייזנר, כחלק מפרויקט 'יומנים של תקווה'.
הערות שוליים

↑  אברמק - חלום
1 2 3 4  טל כרמון, ‏הלך לעולמו בגיל 96 האיש שמצא ופירסם את השירים שכתב אחיו אברמק בגטו לודג, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 באפריל 2020
↑  אברמק - האלבום המלא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263874505171  PLWABN: 9810592232705606  ISNI: 0000 0001 1691 2061  LCCN: nr96005624  VIAF: 97969775   WorldCat (עם VIAF): 97969775
אלי זהר

ערך זה עוסק בעורך דין ישראלי. אם התכוונתם למנהל לשעבר של המכון הגיאולוגי, ראו .
| --- | --- |

אלי זהר
 לידה:  אוקטובר 1940 המנדט הבריטי פלשתינה (א"י)
 פטירה:  8 בינואר 2020 (בגיל 79) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תקופת כהונה:  ? – 8 בינואר 2020 
 תקופת הפעילות:  1963–2020 (כ־57 שנים)
 תפקידים בולטים:  יו"ר משרד עורכי הדין גולדפרב זליגמן
 צאצאים:  גיא זהר 
 
אלי זהר (אוקטובר 1940 – 8 בינואר 2020) היה עורך דין ישראלי. כיהן כיו"ר משרד עורכי הדין גולדפרב זליגמן, מהמשרדים הגדולים בישראל.
זהר התמחה בתחום הליטיגציה ויישוב סכסוכים, ועסק בייעוץ וייצוג משפטי, משפט מסחרי, דיני תקשורת, פרסום וזכויות יוצרים, הגבלים עסקיים ועוד. הפירמה שלו הובילה את דירוג הנישות של "גלובס דנס 100" לשנת 2014.
לאורך השנים ייצג זהר שורה ארוכה של אישי ציבור וקציני צבא ומשטרה בכירים במסגרת ועדות חקירה ממלכתיות ובמסגרת ועדות בדיקה שונות. לצד אלה זהר ייצג ושימש יועץ משפטי של חברות מסחריות, בישראל ובעולם, רשויות ציבוריות, חברות ממשלתיות וגופים ביטחוניים גדולים.
ביוגרפיה

זהר נולד בישראל למשפחת משפטנים. אביו, עו"ד שמאי זהר, היה ממייסדי משטרת ישראל ועבד בה עד צאתו לגמלאות. אז פנה לעיסוק כעו"ד פרטי. דודו, ישראל דב (ברקו) זהר היה שופט בית משפט השלום בתל אביב.
בשנת 1959 התגייס זהר לשירות חובה בגדוד 50 - נח"ל מוצנח, ועד לשנת 1967 שירת במילואים בצנחנים. בשנת 1963 סיים את לימודיו האקדמיים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1965 החל לעבוד כעורך דין במשרד מ. זליגמן ושות', אשר עם מייסדיו נמנו מקס זליגמן, דוד רוטלוי ומקס קריצמן, ומבין שורותיו יצאו שניים משופטי בית המשפט העליון - יואל זוסמן ואלפרד ויתקון. זהר, אשר החל צובר ניסיון בתחומי ליטיגציה מסחרית, רשלנות רפואית, נזיקין ועבירות צווארון לבן, הצטרף בשנת 1969 כשותף במשרד. בשנת 1979, עם פרישתו של דוד רוטלוי מניהול המשרד, הפך זהר לשותף הבכיר במשרד.
בשנת 2003 היה זהר מועמדו של שר המשפטים יוסף לפיד לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, אך החליט להסיר את מועמדותו לאור אופיים של הפרסומים שעסקו בכך שייצג בעבר את השר.
בחודש מאי 2011 הודיעו משרד עורכי הדין גולדפרב, לוי, ערן, מאירי, צפריר ושות', בראשותו של עו"ד יודי לוי, ומשרד מ. זליגמן ושות', בראשותו של זהר, על מיזוגם לפירמה אחת - גולדפרב זליגמן ושות'.
במשך שנים שימש מרצה במסגרות אקדמיות ומקצועיות שונות. בין היתר שימש מרצה מן החוץ, בלימודי המשך, בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומרצה בתחומי דיני נזיקין והגבלים עסקיים בפורומים שונים.
במסגרת שירות המילואים עבר זהר הסבה לשריון, והמשיך לשמש עד שנת 1987 כקצין מטה באוגדת שריון. בשנת 1987, לאחר שהגיע לגיל פרישה משירות מילואים, המשיך ולהתנדב בתפקיד סניגור צבאי. זוהר שימש בתפקיד זה, בדרגת אל"ם (מיל'), עד סוף ימיו. בין היתר ייצג זהר קצינים בכירים באסון צאלים א' ובאסון צאלים ב', ייצג את מפקד בסיס תל נוף בוועדת החקירה בעניין אסון המסוקים, ייצג את ראש מספן המודיעין בוועדת החקירה לעניין אסון השייטת, וכן ייצג את תא"ל ניר גלילי, ואת האלוף יוסף מישלב בעתירות נגד קידומם בצה"ל, וליווה את הרב הצבאי הראשי, גד נבון, במסגרת ועדת החקירה בעניין בדיקת נסיבות הטעות בזיהוי חלקי גופותיהם של חללי אסון השייטת.
פעילות משפטית בולטת > עבירות צווארון לבן

לאורך השנים ליווה זהר בכירים בשירות הציבורי במסגרת הליכי בדיקה וחקירה אשר התנהלו בעניינם. הוא טיפל בנושאי החקירה בפרשת עמותות ברק, ייצג את מפכ"ל המשטרה לשעבר, משה קראדי, במסגרת ועדות חקירה, וכן ייצג את שר המשפטים, טומי לפיד.
מאז תחילת המאה ה-21 שימש זהר פרקליטו הראשי של אהוד אולמרט, ראש הממשלה לשעבר, במסגרת ההליכים הפליליים שנוהלו נגדו. אולמרט זוכה מחלק מהאישומים נגדו אך הורשע באחרים ונדון למאסר.
בין השנים 2002–2010 ייצג זהר ארבעה דירקטורים של הבנק למסחר, במסגרת פרשת המעילה בבנק. בחודש אוגוסט 2010 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה לסגור את תיקי החקירה נגד הארבעה, בנימוק של חוסר ראיות.
מאז שנת 2006 ועד 2014 ייצג זהר את הרב יאשיהו פינטו במסגרת החקירה שהתנהלה בעניינו, וכן ייצג את נגיד בנק ישראל, פרופ' יעקב פרנקל.
פעילות משפטית בולטת > משפט ציבורי וביטחון

משנת 1996 ועד למותו העניק זהר ייעוץ לארגוני ביטחון. בין היתר ייצג בכירים בצבא ובשירות הביטחון במסגרת ועדות חקירה ממלכתיות - ועדת שמגר הראשונה, לבדיקת הטבח במערת המכפלה, ועדת שמגר השנייה, לחקירת רצח יצחק רבין, ועדת אור, ועדת החקירה הממלכתית לבדיקת אירועי אוקטובר 2000, וכן עסק בעניינו של מי שכונה 'האסיר X', בן זיגייר.
לצד אלה, העניק זהר ייעוץ משפטי שוטף לחברות ממשלתיות העוסקות בענייני צבא וביטחון.
כמו כן, ייצג זהר את משפחתו של השבוי אלחנן טננבוים, מטעם מערכת הביטחון, ושימש איש קשר עם המשפחה במהלך שהותו בשבי של טננבוים. לימים ייצג זהר את טננבוים עם שובו מן השבי.
פעילות משפטית בולטת > משפט ורפואה

זהר עסק בסוגיות משפט ורפואה, ובהן רפואה משפטית, רשלנות רפואית, נזיקין וביטוח, והיה פעיל בליווי ובניסוח חקיקה בתחום הרפואה.
שימש נשיא האגודה לרפואה ומשפט בישראל. בין היתר, כתב מאמרים כגון "זכויות העובר" ו"אספקטים משפטיים וחברתיים של ההפריה המלאכותית", לכתב העת של האגודה לרפואה ומשפט, ולכתבי עת אחרים. זהר עסק בניסוח ובסיוע לחקיקה בענייני חוק הרופאים, חוק זכויות החולה, תקנות הפריה חוץ-גופית ואחריות מוחלטת ברפואה.
ייצג תובעים ונתבעים בתביעות רשלנות רפואית ונזיקין, רופאים בתביעות רשלנות מקצועית, מוסדות רפואיים בתביעות רשלנות רפואית, חברות פרמצבטיקה, הפועלות בישראל ומחוצה לה, וכן שימש יועץ חיצוני להסתדרות הרפואית בישראל.
בשנת 1983 היה יועץ משפטי חיצוני ל'שביתת הרופאים הגדולה', אשר התפרסמה, בין היתר, בנסיעת הרופאים לכנרת ובשביתת הרעב שלהם[דרוש מקור].
זהר ייצג בשנת 1991 את בני הזוג נחמני בעתירתם המשותפת שאפשרה הפריה חוץ גופית וקיומו של הליך פונדקאות מחוץ לישראל. בעקבות עתירת בני הזוג נחמני, מונתה ועדת אלוני - שהתבקשה לבדוק את נושא ההפריה החוץ גופית על כלל היבטיו, והובילה בהמשך לחקיקת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו–1996, אשר הפך את ישראל למדינה הראשונה בעולם שהסדירה בחוק את סוגיית הפונדקאות. כמו כן, ייצג בשנת 1996 את פרופסור אליעזר רחמילביץ בפני ועדת בדיקה מטעם משרד הבריאות, בפרשה שנודעה לימים כפרשת דסי רבינוביץ', ייצג מספר משפחות של הפעוטות נפגעי 'פרשת רמדיה', וכן היה מעורב רבות, מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל, בסוגיית 'הולדה בעוולה', אשר הוכרעה בבית המשפט העליון בשנת 2012 בהרכב של שבעה שופטים.
בשנת 1999 החל זהר בייצוג עמוס ברנס, מי שהורשע ברצח רחל הלר בשנת 1975, ולאחר מכן, בעקבות החלטת בית המשפט העליון על משפט חוזר, זוכה מאישום הרצח. זהר ייצג את ברנס בתביעת הנזיקין שהגיש נגד מדינת ישראל עקב הנזקים שגרם לו ההליך הפלילי הלקוי, בעקבותיו ריצה 8 שנות מאסר טרם זוכה בדין. בשנת 2004, בפסק דין תקדימי, זכה ברנס לפיצוי כספי בסכום של למעלה מ-5 מיליון ש"ח בגין עוולות המדינה נגדו - שלילת חירותו, הפסדי השתכרותו והכתם החברתי שדבק בו עקב ניהול המשפט וההרשעה.
עו"ד זהר הרבה להרצות בנושאים של רפואה משפטית, וייעץ למסגרות שונות של רופאים, להסתדרות הרפואית, לארגון רופאי המדינה וכן היה חבר בפורום האתיקה של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.שנים רבות, היה זהר מעורב במאבק על הזכות למות בכבוד. במסגרת זו, שימשו זהר ובנו, איתי, יועצים משפטיים של עמותת ליל"ך. העמותה פועלת למימוש הזכות למות בכבוד, ועו"דים היו מעורבים רבות בייזום ובחקיקת חוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005. זהר ריכז והנחה דיונים וימי עיון בתחומי הרפואה והמשפט ותחומים נוספים וביניהם יום העיון השנתי לזכרו של עו"ד אליהו גיצלטר מטעם מכבי שירותי בריאות והאגודה לרפואה ולמשפט, וכן היה מרצה בהשתלמויות לשכת עורכי הדין בנושאים אלה.
פעילות משפטית בולטת > משפט מסחרי

בשנת 1998 מונה זהר לשמש מנהלה המיוחד של חברת 'גיבור סברינה' שהייתה מועמדת לפירוק, אך העדיף להמשיך ולפעול לשם המשך קיום החברה, הפועלת כיום באופן סדיר. בשנת 2003 שימש מנהל מיוחד בהקפאת ההליכים של ערוץ 10. בשנת 2004 מונה על ידי שלוש חברות הסלולר, סלקום, פרטנר ופלאפון, באישור הממונה על ההגבלים העסקיים, עו"ד דרור שטרום, לטפל מטעמן במשותף בפרויקט של שיתוף תשתיות לקראת הדור השלישי בסלולר. במסגרת זו, בחן זהר את ההיבטים המשפטיים, הכלכליים והרגולטוריים של הפרויקט מטעם שלוש החברות. בשנת 2012 מונה לשמש נאמן חברת 'טאו', שבשליטת איש העסקים אילן בן דב.
ב-2014 ייצג קבוצת משקיעים בעניין רכישת חלק מפעילות הדסה.
פעילות ציבורית

בפעילותו הציבורית התרכז עו"ד זהר בעולם התרבות והאומנות. במהלך שנות התשעים עמד, במשך תשע שנים, בראש המדור לתיאטרון במועצה לתרבות ואמנות, במהלכן שימש שלוש שנים יו"ר פסטיבל עכו. עד שנת 2005 שימש כיו"ר המועצה הישראלית לקולנוע, שפעלה רבות לקידום היצירה המקורית, ובשנותיו האחרונות כיהן כיו"ר תיאטרון גשר.
בין תפקידיו הציבוריים:
יו"ר תיאטרון גשר
נשיא האגודה לרפואה ומשפט בישראל;
יו"ר פורום האתיקה של בית חולים שיבא, תל השומר
היו"ר הראשון של מועצת הקולנוע (1999-2004); ובין יוזמי חוק הקולנוע, התשנ"ט–1999;
יזם את "ועדת שלח" לבדיקת מצב התיאטרונים והיה בין חבריה;
כיהן כחבר הנהלת המועצה לתרבות ואומנות ויו"ר המדור לתיאטרון בה;
יו"ר פסטיבל עכו לתיאטרון אחר
עמד בראש הוועדה לטיפול במשבר תיאטרון הבימה וליווה את הטיפול עד יציאתו של התיאטרון מכונס הנכסים
יועץ משפטי לאגודת הסופרים
יועץ ההנהגה הארצית של תנועת הצופים.
משפחתו

איש התקשורת גיא זהר הוא בנו הבכור מנישואיו לרחל. השניים התגרשו ובהמשך נישא לנילי, מגשרת בתחום דיני המשפחה וסכסוכים עסקיים, ולשניים נולדו שני ילדים: דנה דורון ואיתי זהר, עורכי דין במקצועם.
זהר נפטר ב-8 בינואר 2020, בגיל 79.