stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון גרגורי דאן
משפחה

דאן התחתן עם דידיון ב־30 בינואר 1964 במיסיון סן חואן באוטיסטה בקליפורניה. הוא היה בן 31 והיא בת 29. בשנת 1969 שקלו שניהם להגיש בקשה לגירושין, כתבה דידיון באחד ממאמריה.
בני הזוג לא הצליחו להביא ילדים לעולם, ועל כן אימצו בשנת 1966 תינוקת בלידתה וקראו לה קינטנה רוֹ, על שם המדינה המקסיקנית בשם זה. קינטנה מתה בשנת 2005 לאחר שורה של מחלות.
דאן היה דודם של השחקנים גריפין דאן (שכיכב בסרט "זאב אמריקאי בלונדון") ודומיניק דאן (שכיכבה בסרט "פולטרגייסט").
בשנת 2005, פרסמה דידיון ספר בשם "שנה של מחשבות מופלאות", ממואר על השנה שלאחר מות דאן, שבמהלכה אף חלתה בתם במחלה קשה. הספר זכה לשבחי המבקרים ובפרס הספר הלאומי.
ספרים

Delano: The Story of the California Grape Strike. Farrar, Straus & Giroux. 1967.; University of California Press, 2007, ISBN 978-0-520-25433-6
The Studio (1969)
Vegas (1974)
True Confessions, E.P. Dutton, (1977) reprinted 2005 Thunder's Mouth Press
Quintana and Friends (1978)
Dutch Shea, Jr. (1982)
The Red White and Blue (1987)
Harp (1989)
Crooning (1990)
Playland (1994)
Monster: Living Off the Big Screen (1997)
Nothing Lost. Alfred A. Knopf. 2004.; reprint, Random House, Inc., 2005, ISBN 978-1-4000-3501-4
Regards: The Selected Nonfiction of John Gregory Dunne. Thunder's Mouth Press. 2006. ISBN 978-1-56025-816-2.
תסריטים

בהלה בפארק הסמים (1971)
שחק את זה כמו שזה (1972)
כוכב נולד (1976)
וידויים אמיתיים (1981)
אישי ומקרוב (1996)
הערות שוליים

↑  Eric Homberger (2 בינואר 2004). "John Gregory Dunne". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Severo, Richard (1 בינואר 2004). "John Gregory Dunne, Novelist, Screenwriter and Observer of Hollywood, Is Dead at 71". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "A Death in the Family". Vanity Fair (באנגלית אמריקאית). 2008-09-19. נבדק ב-2022-01-05.
1 2  Bart, Peter (2021-12-23). "Joan Didion & Husband John Gregory Dunne Lived In Both Hollywood And New York Worlds". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-01-05.
↑  McNally, Owen (26 באוגוסט 2009). "Celebrity Author And Hartford Native Dominick Dunne Dies At Age 83". The Hartford Courant. אורכב מ-המקור ב-28 באוגוסט 2009. נבדק ב-26 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sudyk, Bob (24 במאי 1998). "Dunne's Trials from Hartford to Hollywood to Hadlyme with a Writer Who's Known the Peak of Fame and Despair's Deepest Trough". The Hartford Courant. ארכיון מ-3 בספטמבר 2009. נבדק ב-26 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Morin, Monte (2 בינואר 2004). "John Dunne Dies; Wrote 'The Studio'". Star-News. p. 7. נבדק ב-31 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Benson, Richard (2005). "East Side Elegy". Telegraph Magazine (Interview). Interviewed by Joan Didion.
↑   (ראיון). {{cite interview}}: חסר או ריק |title= (עזרה)
↑  Morin, Monte (31 בדצמבר 2003). "'The Studio' Author John Gregory Dunne Dies". Los Angeles Times. ISSN 0458-3035. ארכיון מ-24 בינואר 2016. נבדק ב-2 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Severo, Richard (2004-01-01). "John Gregory Dunne, Novelist, Screenwriter and Observer of Hollywood, Is Dead at 71". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-01-05.
↑  "Joan Didion, Writing a Story After an Ending". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2022-01-05.
↑  "How Joan Didion the Writer Became Joan Didion the Legend". Vanity Fair (באנגלית אמריקאית). 2016-02-02. נבדק ב-2022-01-05.
↑  "In Sorrowful 'Blue Nights,' Didion Mourns Her Daughter". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2022-01-05.
↑  Yardley, Jonathan (22 בינואר 2006). "Jonathan Yardley". The Washington Post. נבדק ב-31 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587839005171  PLWABN: 9810702490305606  BIBSYS: 90166488  BNE: XX911962  BnF: cb14039757d (data)  CiNii: DA04244324  GND: 124427863  ISNI: 0000 0001 0935 1761  LCCN: n78089089  LNB: 000044779  NDL: 00438423  NLA: 35050211  NTA: 072163887  RERO: 02-A013841625  SELIBR: 290567  SNAC: w6pc3bzn  SUDOC: 02684365X  VIAF: 110936081   WorldCat (עם VIAF): 110936081
ג'יין בריגס הארט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1921 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביוני 2015 (בגיל 93) מערב הרטפורד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (1970)  מנהטנוויל קולג' 
 בן או בת זוג:  פיליפ הארט (1943–1976) 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות מישיגן (2007)  תואר אקדמי לשם כבוד (דוקטור במדעים, 12 במאי 2007) 
 
ג'יין "ג'ייני" בריגס הארט (באנגלית: Jane "Janey" Briggs Hart;‏ 21 באוקטובר 1921 – 5 ביוני 2015) הייתה טייסת אמריקאית, אחת מנשות ה-13 של מרקורי שהוכשרו לטיסה בחלל כמו האסטרונאוטים הגברים. היא קיבלה את רישיון הטיס הראשון שלה במהלך מלחמת העולם השנייה ומאוחר יותר הפכה לטייסת המסוקים המורשית הראשונה במישיגן.
בתחילת שנות ה-60, נבחרה להשתתף בתוכנית ״האישה בחלל של קרן לאבלייס״, פרויקט במימון פרטי שמטרתו לבחון את כושרן של הטייסות הנשים לשמש כאסטרונאוטיות. במסגרת זאת הן עברו את המבחנים הגופניים שפתחה נאס"א עבור האסטרונאוטים הגברים. בגיל 40, הארט הפכה לאחת מ-13 הנשים (שכונו מאוחר יותר ה-13 של מרקורי) שעברו את המבחנים בהצלחה.
בשנת 2007, הארט הוכנסה להיכל התהילה של הנשים של מישיגן.
ביוגרפיה

היא נולדה בשם ג'יין קמרון בריגס וכונתה "ג'ייני", בדטרויט, מישיגן, לאיש העסקים וולטר או. בריגס ואשתו ג'יין (לבית קמרון). (מ-1921 ועד מותו ב-1952, וולטר בריגס היה שותף ולאחר מכן הבעלים של דטרויט טייגרס.) ג'יין בריגס, שגדלה כקתולית, למדה באקדמיות של הלב הקדוש בדטרויט, גרוס פוינט וטורסדייל, ובמכללת מנהטנוויל בניו יורק. בשנת 1970, בגיל 49, היא השלימה תואר ראשון באנתרופולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון הבירה
ב-19 ביוני 1943 נישאה לעורך הדין פיליפ הארט, שלימים הפך לפוליטיקאי. לזוג נולדו תשעה ילדים, אחד מהם נפטר כפעוט. ב-1958, פיליפ הארט, שהשתייך למפגה הדמוקרטית, נבחר לסנאט של ארצות הברית כנציג מישיגן. הוא כיהן בסנאט עד 1976.
הארט הייתה פעילה בקמפיינים הפוליטיים של בעלה (כולל הטסתו לאסיפות במהלך מסעות הבחירות) ושימשה כסגנית יו"ר הוועדה הדמוקרטית של מחוז אוקלנד (מישיגן). היא הייתה חברה מייסדת של הארגון הלאומי לנשים ושימשה כחברת מועצת המנהלים ונציגת הוועידה הלאומית של ליגת המצביעים לנשים בבירמינגהם, מישיגן.
בזמן מגוריה בוושינגטון די.סי., הארט נודעה כנון-קונפורמיסטית. היא הייתה פעילה נגד מלחמת וייטנאם, פעילות שלעיתים הביכה את בעלה הסנאטור. לדוגמה, בסתיו 1969, היא נעצרה בהפגנה הגדולה שנערכה בפנטגון נגד המלחמה. ב-1972, היא הודיעה על כוונתה להפסיק לשלם מיסי הכנסה פדרליים, ואמרה: "אני לא יכולה לתרום עוד דולר אחד לרכישת עוד פצצות וכדורים". הסנאטור הארט המשיך בתמיכתו באשתו, למרות שלא הסכים עם רבות מהחלטותיה.
הארט הייתה גם ימאית נלהבת והשתתפה 15 פעמים במירוץ הסירות של נמל יורון למקינאק כחלק מצוות של נשים.
לאחר מותו של בעלה, הארט תרמה אוסף של תצלומים וקטעי עיתונים מחייה כאשתו של סנטור וכטייסת לספרייה ההיסטורית של אוניברסיטת מישיגן של בנטלי.
הארט נפטרה ב-5 ביוני 2015, בגיל 93, בווסט הרטפורד, קונטיקט, מסיבוכים של מחלת אלצהיימר.
פרסי ג'יין בי הארט מוענקים לכבודה במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 2007 היא נכנסה להיכל התהילה של הנשים של מישיגן.
הערות שוליים

1 2  Jane Briggs Hart collection, Bentley Library, University of Michigan
1 2 3 4 5 6  Weil, Martin (6 ביוני 2015). "Jane B. Hart, strong-minded wife of senator, dies at 93". Washington Post. נבדק ב-7 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Jane Hart made mark as equal rights, anti-war activist". Detroit News.com. נבדק ב-7 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In Memory of Jane Briggs Hart '43". Making Their Mark (באנגלית אמריקאית). 4 בנובמבר 2015. נבדק ב-3 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jane Hart, Mother of 8, Now In a Placid Period, Toledo Blade, December 22, 1968
1 2  Jane Hart Stops Paying Taxes, Ann Arbor News, May 22, 1972.
↑  "Born to Ride, Then to Fly: Mackinac Island's Jane B. Hart" (אורכב 12.09.2018 בארכיון Wayback Machine), Mackinac Island Town Crier, December 11, 2010.
↑  "Finding aid for Jane Briggs Hart papers, ca. 1925–1996". University of Michigan.
ג'וליו צ'זארה מונטוורדי

ג'וליו צ'זארה מונטוורדי (באיטלקית: Giulio Cesare Monteverdi;‏ 1573–1630 או 1631) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי, אחיו הצעיר של קלאודיו מונטוורדי.
ג'ויליו צ'זארה מונטוורדי נולד בקרמונה, שם הוטבל ב-31 בינואר 1573. ב-1600 היה לזמן קצר נגן העוגב של קתדרלת מנטובה. באוגוסט 1602 שירת כנגן החצר של דוכסות מנטובה. ב-2 ביוני 1608, בחגיגות הכלולות בחצר מנטובה, הלחין מוזיקה לאינטרמדיו הרביעי (למילים של גַבְּריאֵלוֹ קיאַבּרֶרָה ([Gabriello Chiabrera); המוזיקה אבדה), כחלק מהצגת המחזה של ג'ובאני בטיסטה גואריני "ל'אידרופיקה". ב-1609 מינה אותו פרנצ'סקו גונזגה (Francesco Gonzaga) (מושל מונטפראט בימים ההם) למאסטרו די קאפלה. בתפקידו זה כתב את האופרה "איל ראפּימֵנְטוֹ די פּרוֹזֳרפינָה" (ללברית מאת אֶרְקוֹלֶה מָריליאַני (Ercole Marigliani)), ליום הולדתה של אשת פרנצ'סקו. האופרה הוצגה במונטפראט ב-1611 (המוזיקה אבדה).
ב-1612 פוטר, יחד עם אחיו ואמנים אחרים, מחצר בית גונזגה. בהמשך היה לנגן העוגב של הכנסייה הראשית בקסטלאונה, סמוך לקרמה שבלומברדיה. ב-10 באפריל 1620 התמנה למאסטרו די קאפלה בקתדרלת סאלו. הוא מת בסביבות 1630/31 בסאלו, אגם גארדה, אולי כקורבן מחלת הדבר.
רק חלק קטן מן המוזיקה ש ג'וליו מונטוורדי שרד, כולל אוסף של 25 מוטטים בשם Affetti musici, ne quali si contengono motetti a 1–4 et 6 voci, per concertarli nel basso per l'organo |(ונציה 1620). השפעת אחיו ניכרת במידה ידועה, כפי שאפשר להיווכח במדריגל לשלושה קולות ובאסו קונטינואו, עם עוד שתי יצירות, שנמצאו ב"סקרצי מוזיקלי" לשלושה קולות של אחיו (1607). מבחינה סגנונית הם דומים ליתר היצירות בכרך, כל אחת עם ריטורנלו בשלושה קולות; הכתיבה לקולות מרמזת לנוהל "קונצ'רטנטה", על אף האופי המלודי. עם זאת, תרומתו החשובה ביותר היא עריכת הכרך, כמו גם הכללת ה"דיקיאראציונה", שבו נדונים רעיונותיו של קלאודיו בפרטי-פרטים. ה"דיקיאראציונה" הזה נמצא במבוא של קלאודיו לספר החמישי של מדריגלים, שנכתבו בתגובה להתקפותיו של ארטוזי עליו.
לקריאה נוספת

Palisca C.V. A History of Western Music New York, 1996
Arnold D. The New Grove Dictionary of Music and Musicians ed. Stanley Sadie London 1995
הערות שוליים

↑  קרטר וצ'ו, מונטוורדי 2, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין: הספר החמישי, שיצא לאור בשנת 1605, עמד בלב מחלוקת בין מונטוורדי לג'ובאני ארטוזי, שתקף את "חוסר התרבות" ו"חירויות היתר" של סגנון החיבור המודרני. את מתקפותיו ריכז במדריגלים מן הספר הרביעי. מונטוורדי השיב לו במבוא לספרו החמישי, שם הציע חלוקה של העיסוק המוזיקלי לשני זרמים, שאותם כינה "פרימה פראטיקה" ו"סקונדה פראטיקה": פרימה פראטיקה תהיה האידיאל הפוליפוני הקודם של המאה ה-16, עם קונטרפונקט זורם, כפוף לכללים מחמירים, הכנה לדיסוננסים ושוויון בקולות; סקונדה פראטיקה, לעומת זאת, תשתמש בקונטרפונקט חופשי הרבה יותר, עם היררכיה גדלה והולכת של קולות, במתן דגש לסופרן ולבס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12377620c (data)  GND: 122978242  ICCU: MUSV045679  ISNI: 0000 0000 8200 3387  LCCN: n97104297  MusicBrainz: d368c8d1-52c9-4d34-afc9-11a3a0157302  NKC: xx0027654  NLA: 35876044  NTA: 160541980  SNAC: w6ps9zqc  SUDOC: 119916827  Trove: 1126826  VcBA: 495/123082  VIAF: 14852044   WorldCat (עם VIAF): 14852044
ג'ק אלכסי

ג'ון קרול אלכסי (באנגלית: John Carroll Alexy; נולד ב-19 בינואר 2003) הוא שחיין אמריקאי, 
אלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב וסגן אלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2021

באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.82 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי לנוער של 48.69 שניות, שיפור לשיא בן 6 השנים של קיילב דרסל (48.78 שניות) ועלה מהמקום התשיעי לשלב חצי הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.47 שניות ובמקום 33 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.47 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה ב-5 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, ניק פינק ודייר רוז בשיא אליפות חדש של 3:27.20 דקות, לפני הרפובליקה העממית של סין (3:29.00 דקות) ואוסטרליה (3:29.62 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.00 שניות. מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 21.57 שניות, אחרי קמרון מקאבוי מאוסטרליה שקבע שיא אוקיאניה חדש של 21.06 שניות ולפני אלוף העולם היוצא בן פראוד מהממלכה המאוחדת (21.58 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 47.31 שניות, אחרי קייל צ'למרס מאוסטרליה (47.15 שניות) ולפני מקסים גרוסה מצרפת (47.42 שניות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ביחד עם מאט קינג, אבי וייצל וקייט דאגלס בתוצאה של 3:20.82 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:18.83 דקות ולפני הממלכה המאוחדת (3:21.68 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 47.68 שניות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראיין הלד, כריס ג'ואיליאנו ומאט קינג בתוצאה של 3:10.81 דקות, אחרי אוסטרליה (3:10.16 דקות) ואיטליה (3:10.49 דקות). כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.56 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.57 שניות (2023)
100 מטר חופשי: 47.31 שניות (2023)
50 מטר גב: 25.14 שניות (2023)
100 מטר גב: 55.47 שניות (2021)
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

50 יארד חופשי: 18.77 שניות (2023)
100 יארד חופשי: 40.88 שניות (2023)
100 יארד גב: 45.62 שניות (2023)
ג'ורדן טורונריגה

ג'ורדן טורונריגה (באנגלית ובגרמנית: Jordan Torunarigha; נולד ב-7 באוגוסט 1997 בקמניץ שבגרמניה) הוא כדורגלן ניגרי-גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גנט מליגת העל הבלגית ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

טורונריגה נולד בקמניץ שבגרמניה. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של פ.צ. קמניצר, ובשנת 2006 עבר למחלקת הנוער של הרטה ברלין. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, וב-19 בדצמבר 2016 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-4 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1-0 על אינגולשטאדט 04 במסגרת המחזור ה-19 בבונדסליגה לעונת 2016/2017. ב-13 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על דרמשטאדט 98 במסגרת המחזור ה-33 בליגה. בסך הכל ערך 73 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-28 בינואר 2022 הושאל טורונריגה עד לתום עונת 2021/2022 לגנט מליגת העל הבלגית. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על קלאב ברוז' במסגרת המחזור ה-26 בליגה. הוא ערך 11 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה. ב-19 ביולי 2022 חתם על חוזה קבוע לשלוש שנים במועדון.
קריירה בינלאומית

טורונריגה נכלל בסגל האולימפי של גרמניה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-16 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בניצחון 3-2 על נבחרת מוזמביק במשחק ידידות.
תארים

הגביע הבלגי (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  WILLKOMMEN JORDAN באתר הרשמי של גנט, 28 בינואר 2022 (בהולנדית)
↑  Back for More באתר הרשמי של גנט, 19 ביולי 2022 (בהולנדית)
↑  Olympia-Kader: Kuntz kann mit Müller, Raum und Stach planen באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגרמנית, 4 ביולי 2021 (בגרמנית)
| נבחרת גרמניה – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 מולר •  2 הנריכס •  3 ראום •  4 אודווקאי •  5 פייפר •  6 אכה •  7 ריכטר •  8 ארנולד •  9 טויכרט •  10 קרוזה •   11 אמירי •  12 ברודרסן • 13 מאייר •  14 יאקובס • 15 טורונריגה • 16 שלוטרבק • 17 שטאך • 18 לוון • 22 פלוגמן • מאמן: קונץ |  1 מולר •  2 הנריכס •  3 ראום •  4 אודווקאי •  5 פייפר •  6 אכה •  7 ריכטר •  8 ארנולד •  9 טויכרט •  10 קרוזה •   11 אמירי •  12 ברודרסן • 13 מאייר •  14 יאקובס • 15 טורונריגה • 16 שלוטרבק • 17 שטאך • 18 לוון • 22 פלוגמן • מאמן: קונץ | גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122985262X  VIAF: 6596161696253616120009   WorldCat (עם VIAF): 6596161696253616120009
בית שוקרי

| --- | --- |
בית שוקרי, מבט מבחוץ
בית שוקרי, מבט מבחוץ
 מידע כללי
 סוג:  בית חלל מרכזי
 כתובת:  רחוב לואי התשיעי, עכו
 מיקום:  עכו
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  אמצע המאה ה-18 – הווה
 חומרי בנייה:  אבן כורכר
 אדריכל:  ארנון ניר וישי ברסלואר
 מידות
 קומות:  3
 קואורדינטות:  32°55′22″N 35°04′05″E﻿ / ﻿32.922666666667°N 35.068111111111°E﻿ / 32.922666666667; 35.068111111111
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית שוקרי(למפת הגליל המערבי רגילה) בית שוקרי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית שוקרי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית שוקרי
 
בית שוקרי (המכונה גם הארמון), הוא מבנה אבן גדול הנמצא בחלקה הצפוני-מערבי של עכו העתיקה. הוא הוקם בכמה שלבים החל מאמצע המאה ה-18 על גבי שרידים של מבנה צלבני.
המבנה שבמקורו נקרא בית שוקרי שוקם יחד עם חלק מבית עפיפי הסמוך, ומשמש כיום כמלון בוטיק בשם "מלון האפנדי", השוכן ברחוב לואי התשיעי. בליל 11 במאי 2021 הוצתו מלון האפנדי ומסעדת אורי בורי שבבעלותו של אורי ירמיאס, במהלך התפרעויות בעכו במסגרת המהומות בישראל.
היסטוריה

במתחם היו שני מבני אבן עתיקים גדולים ומפוארים של משפחות סוחרים עשירות, שחוברו ביניהם בגשר:
בית שוקרי – הבית הצפוני המוכר בכינוי "הארמון"
בית עפיפי – המוכר גם כ"בית ויצו" שלימים שימש כמתנ"ס עירוני.
היסטוריה > בית שוקרי

בית שוקרי נבנה ככל הנראה בשנת 1768 על שרידיו של מבנה קמרונות צלבני, על ידי אברהים א־צאבג' – בן למשפחה יוונית קתולית.
במרתף של בית שוקרי הייתה מסבנה, שבה ייצרו סבון ושמן: במאה ה-18 הקים אברהים בקומת הקרקע את המפעל המשפחתי לייצור סבון משמן זית, ששרידיו נמצאים במקום עד היום.
בני משפחת ספירידוס, יוונים־אורתודוקסים שהגיעו לעכו בשנת 1840 מכרתים, הקימו מפעל למשקאות אלכוהוליים ושינו את שמם לח'מאר (אלכוהול בערבית). בשנת 1870 רכש ראש המשפחה, עודה חמא'ר, את המבנה מג'ורג ואלכסנדר ג'מאל, צאצאי אל־צאבג'. ח'מאר התמחה בשיפוץ מבנים, וככל הנראה הוא שהפך את המבנה ל"ארמון" – בית האמידים הגדול ביותר בעכו. המבנה קושט בציורי קיר מורכבים, בתקרות מקושטות, רצפות שיש ומסדרונות מפוארים, בהשראת פארה של איסטנבול. בני משפחת ח'מאר התגוררו בבניין עד שנת 1948. ח'מאר גם הקים מצפון לעיר עכו ארמון מוקף גנים, ששייך היום לבהאים.
בני משפחת שוקרי, שהשתייכו לעשירי עכו, ייצרו כאן סבון ושמן במרתף ביתם, אשר שימש כמנהג הימים ההם קומת מסחר.[דרושה הבהרה]
היסטוריה > בית עפיפי

בית משפחת עפיפי[דרושה הבהרה] (בהמשך בית ויצו[דרושה הבהרה]) היה בעבר מרתף יין. רצפתו בנויה מחתיכות חרס ואבקת חרס השומרות על איזון הלחות. בחפירות שנעשו על ידי רשות העתיקות נמצא עץ שרוף, המתוארך לשריפה גדולה שהתרחשה במהלך הכיבוש הממלוכי בשנת 1291.
ככל הנראה התגוררה בבית פילגשו של פאשא עות'מאני.[דרושה הבהרה]
עם סיום השלטון הטורקי, עזבו משפחות האפנדים את הבית שהיה בשיא פארו והדרו, והבית נותר נטוש ומוזנח.
השיפוץ

בשנת 2001 החל במקום שיפוץ לקראת הקמת מלון הבוטיק "האפנדי" בבעלות אורי ירמיאס, שנפתח לבסוף בשנת 2012. עבודות הבנייה, השחזור והשימור של המבנים נמשכו למעלה משמונה שנים.
את תכנון ועיצוב הבניין עשו האדריכלים ארנון ניר וישי ברסלואר והמעצבת אורית קולונימוס שנכנסו לעבודה בתום שלבי השימור והשחזור שבוצעו על ידי מומחים איטלקים.
במהלך השיפוץ נעשו מאמצים לשמר את התפיסה האדריכלית ורוח המבנים תוך הקפדה על שימור ושחזור של אלמנטים מקוריים. במהלך השיפוץ ננקטו צעדים שונים על מנת לא לפגוע בקיים ולשמר את מה שייחד את הבניינים, כמו: ציורי קיר, פיתוחי עץ, עיטורי תקרה שאופייניים לתקופה העות'מאנית, עמודי שיש, ריצוף מקורי ועוד. השחזור והשימור שנעשו במקום מבטאים מאפיינים תרבותיים, ארכיטקטוניים וחברתיים שאפיינו רבים מבתי המידות של עכו העתיקה, וכן את אופיים של התושבים שהתגוררו בעבר במבנים אלו.
צוות האדריכלים עבד תחת הנחיה של היזמים להימנע מסגנון אדריכלות ועיצוב שייתפסו כמודרניים מדי. ניר: (...) "האתגר שעמד בפנינו היה לשמר את הפרופורציות בחללים המקוריים. לשלב מערכות מיזוג ומדיה, ובעיקר חללי רחצה, בלי לפגוע בחללים שנבנו קודם להמצאת האסלה – היווה אתגר ראשון במעלה". חלק מהמערכות הוטמנו בקירות המבנה ובחדרים נבחר עיצוב סולידי שיביא לידי ביטוי גם את האלמנטים שנשתמרו ואת רוח המבנים המקורית.
המלון, בשטח של 1,350 מ"ר, מכיל 12 חדרים וכולל לובי עם תקרות מקושתות, חדר אוכל, בר יין, חמאם טורקי מקורי ומרפסת גג. על פי ההערכות, כ-20 מיליון ש"ח הושקעו בפרויקט.
סגנון

האדריכלית פאינה מילשטיין ויעל פורמן-נעמן ממינהל השימור ברשות העתיקות סקרו את המבנה כחלק ממחקר העוסק בטיפולוגיות בתי מגורים בעכו העתיקה. הן אפיינו את בית שוקרי כשייך לקטגוריה "בית חלל מרכזי", סגנון בנייה שהגיע לישראל מלבנון (לכן נקרא גם בית לבנוני) בסוף המאה ה-19, עם התהוות שכבת ביניים חברתית-כלכלית בארץ. מניחים שהסולטן העות'מאני עבדול חמיד השני השקיע רבות בפיתוח בארץ, בעזרת מינהל ופקידות ערביים.
"מבני המגורים בעכו העתיקה משקפים את אורחות החיים ומסורות הבנייה הערבית באזור... ומייצגים יותר מכול את התרבות שרווחה בה בין המחצית השנייה של המאה ה-19 למחצית המאה ה-20". על בית שוקרי: "מבנה מגורים מפואר ויוצא דופן במידותיו".
מילשטיין ופורמן-רענן מציינות את ממדי החללים ואת האלמנטים האדריכליים של החלונות והדלתות, ואת סגנון הבנייה בקומת הקרקע שכלל מערכת קמרונות צלב המזכירים בנייה צלבנית.
כיום ניתן לראות במבנה המשופץ גרם מדרגות המוליך מקומת הכניסה אל המרתף, שם נחשף מבנה מהתקופה הצלבנית שחלקים ממנו מתוארכים אף לתקופה הביזנטית. שרידי המבנה הצלבני נותרו לאחר שהממלוכים הרסו את כל המבנים הצלבניים בעיר ובנו על חורבותיהם.
עם העלייה במדרגות ניתן לראות שרידים של המבנים הביזנטיים והצלבניים ונדבכים שנבנו מעליהם בתקופות מאוחרות יותר: בתקופה הממלוכית ובתקופה העות'מאנית, המשקפים את ההיסטוריה העשירה של העיר עכו.
בקומת הביניים ישנו חמאם טורקי בן 400 שנה, שנתגלה במהלך השיפוצים.
בקומה העליונה יש תקרה גבוהה ועיטורי פרסקו משובצים בזהב 22 קרט ולאורכה חלונות מקומרים גדולים עתירי פיתוחים. ציורי הקיר שנמצאו במקום שוחזרו במהלך השיפוץ, בין היתר שוחזר ציור מהתקופה העות'מאנית של העיר איסטנבול, שצויר על ידי האמן הירושלמי סליבא יוחנא בשנת 1889 כמחווה לשליטים לרגל פתיחת תחנת הרכבת "אוריינט אקספרס" באיסטנבול.
בין העובדים על המבנה היו מומחי רסטורציה וסטאז'ריות מבית ספר לשימור בוונציה, שבמשך כשבעה חודשים שחזרו את ציורי הקיר ואת עיטורי התקרה.
כמו כן שוחזרו במקום עיטורי הקשתות, עמודי השיש, פיתוחים ועוד. הריצוף המקורי נשמר ונעשו לו השלמות במרצפות שיש מסוג מרמרה שהובאו מטורקיה.
גלריית תמונות

מלון האפנדי, חזית
חדר פנימי
תקרה ומנורה במקום
מבט מהחלון
תקרה מקושתת בקומה העליונה
חלל פנימי בבית המלון
ראו גם

עכו
אורי ירמיאס
הערות שוליים

↑  יואב איתיאל‏, מהומות בעכו: מסעדת "אורי בורי" בעיר העתיקה הוצתה, באתר וואלה, 11 במאי 2021
↑  פרוייקטים - שימור, באתר www.iaa-conservation.org.il
1 2  נועם דביר, אורי בורי מביא את העשירון העליון לעכו, באתר הארץ, 15 במרץ 2012
↑  ארץ בוטיק: בתי המלון המעוצבים ביותר בישראל, באתר Xnet‏, 8 ביוני 2005
↑  ערים היסטוריות - שימור, באתר www.iaa-conservation.org.il
ג'ייסון מאיילה

ג'ייסון נונו מאיילה (בצרפתית: Jason Nono Mayélé;‏ 4 בינואר 1976 – 2 במרץ 2002) היה כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

מאיילה החל את הקריירה המקצוענית שלו בשאטורו, במדיה שיחק בליגת העל הצרפתית ובליגה הצרפתית השנייה. ב-1 ביולי 1999 חתם בקליארי, עמה שיחק בסרייה א' ובסרייה ב'. ב-27 באוקטובר 2001 חתם בקייבו ורונה מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית

ב-23 באפריל 2000 ערך מאיילה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בניצחון 9-1 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. במשחק זה הבקיע את צמד שערי הבכורה שלו בנבחרת.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2002, וערך שלוש הופעות במדי הנבחרת בשלב הבתים של הטורניר. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה בניצחון 3-1 על נבחרת חוף השנהב במסגרת שלב הבתים. בסך הכל ערך 11 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע חמישה שערים.
מותו

ב-2 במרץ 2002 נהרג מאיילה בתאונת דרכים. הוא התנגש עם רכבו ברכב אחר כאשר ניסה להשיג את האוטובוס של קבוצתו קייבו ורונה למשחק נגד פארמה. הוא הובהל לבית חולים במסוק, אך מת מפצעיו.
לאחר מותו, הפסיקה קייבו ורונה את השימוש במספר חולצתו, 30.
הערות שוליים

↑  Congo Kinshasa mourns Mayele באתר BBC, ‏ 2 במרץ 2002 (באנגלית)
↑  Chievo retire dead Mayele's shirt-number באתר ESPN, ‏ 4 במרץ 2002 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ייסון מאיילה".
ג'יין בורדו (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת ג'יין בורדו
 יצא לאור:  4 באוקטובר 2014
 סוגה:  קאנטרי, אינדי, פולק, פופ
 שפה:  עברית
 אורך:  40:00
 חברת תקליטים:  הליקון
 הפקה:  תומר ישעיהו
ג'יין בורדו הוא אלבום הבכורה של להקת הקאנטרי הישראלית ג'יין בורדו. האלבום יצא לאור ב-4 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים "הליקון".
רקע והפקה

האלבום מומן באמצעות פרויקט באתר הדסטארט, תוך שגייס 26,600 ש"ח, מתוך 25,000 אותם היו צריכים חברי הלהקה על מנת לממן את הפקת האלבום.
האלבום הופק במלואו על ידי תומר ישעיהו ושירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי חברי הלהקה, בני הזוג דורון טלמון ומתי גלעד. שני הסינגלים מתוך האלבום, "איך אפשר שלא" ו"עינב", שזכו להצלחה רבה והשמעות רבות בתחנות הרדיו, ואף הצליחו להיכנס למצעדי הפזמונים השנתיים.
ב-2016 זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" עבור מכירת 15,000 עותקים.