stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הולם ברסום

הולם אולף ברסום (באנגלית: Holm Olaf Bursum‏; 10 בפברואר 1867 – 7 באוגוסט 1953) היה פוליטיקאי ממדינת ניו מקסיקו, שפעילותו הייתה מכרעת להשגת מדינה תחת ממשל טאפט ואחר כך שימש כסנאטור ארצות הברית מניו מקסיקו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברסום נולד בפורט דודג', איווה להורים נורווגיים-אמריקאים. הוא למד בבתי הספר הציבוריים באיווה לפני שעבר לטריטוריית ניו מקסיקו ב-1881. הוא התיישב ליד סוקורו ועסק בגידול בעלי חיים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הוא היה חבר בסנאט הטריטוריאלי של ניו מקסיקו בשנים 1899–1900; יושב ראש הוועד המרכזי הטריטוריאלי בשנים 1905 ו-1911; חבר בוועידה החוקתית של המדינה ב-1910; וחבר בוועדה הרפובליקנית הלאומית, 1920–1924.
ברסום מונה ב-11 במרץ 1921, ולאחר מכן נבחר ב-20 בספטמבר 1921 כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד שהתפנה עקב התפטרותו של אלברט ב. פול וכיהן בתפקיד עד 3 במרץ 1925. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1924. הוא כיהן כיו"ר הוועדה לפנסיה (הקונגרסים ה-67 וה-68). לאחר מכן, הולם ברסום המשיך בקריירה עיתונאית בוושינגטון הבירה ובניו מקסיקו עד מותו ב-1953.
ביוגרפיה > אחרית חייו

ברסום חזר לאחר מכן לסוקורו וחידש את האינטרסים העסקיים הקודמים שלו עד מותו ב-7 באוגוסט 1953 בקולורדו ספרינגס, קולורדו. הוא נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי סוקורו בסוקורו.
דרך נישואי אחותו רות ברסום, הוא קשור למשפחת פקסטון, שם בעל חשיבות שווה בניו מקסיקו. ניתן לאיית את שמו של הולם ברסום או Bursum או Bursom. השם מבוטא Ber-sum.
בית ברסום רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בשנת 1965, הוא נכנס להיכל המערבונים הגדולים של מוזיאון הקאובוי הלאומי והמורשת המערבית.
הופקינס טרני

הופקינס לייסי טרני (באנגלית: Hopkins Lacy Turney‏; 3 באוקטובר 1797 – 1 באוגוסט 1857) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית דמוקרטי מטנסי.
ביוגרפיה

טרני נולד ב-3 באוקטובר 1797 בדיקסון ספרינגס, מחוז סמית', טנסי. בצעירותו התלמד אצל חייט. הוא שירת במלחמת סמינול ב-1818. לאחר מכן הוא למד משפטים, עבר את בחינת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בג'ספר, טנסי. מאוחר יותר הוא עבר לווינצ'סטר, טנסי, והמשיך בעיסוק בעריכת דין. היו בבעלותו עבדים. הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים של טנסי ב-1828.
הוא התחתן עם תרזה פרנסיס, בתם של מילר פרנסיס והאנה הנרי, ב-1826. היא נולדה ב-9 בדצמבר 1809 ומתה ב-5 בספטמבר 1879. הופקינס ותרזה היו הורים לתשעה ילדים.
בנם פיטר טרני (22 בספטמבר 1827 – 19 באוקטובר 1903) היה שופט ראשי של בית המשפט העליון בטנסי בין השנים 1870 עד 1893; וכיהן כמושל טנסי בין השנים 1893–1897.
לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים האמריקני, וכיהן שלוש קדנציות מ-1837 עד 1843, במהלך הקונגרסים ה-25 עד ה-27. לאחר מכן הוא נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי לסנאט האמריקני, חזר לוושינגטון הבירה לאחר הפסקה של שנתיים וכיהן כהונה אחת של שש שנים, שם היה יו"ר ועדת הסנאט האמריקאית לענייני הדחה במשך ארבע שנים ויו“ר ועדת הסנאט האמריקאי לענייני פטנטים למשך שנתיים לפני שחזר לעיסוקו בעריכת דין, בה עסק עד זמן קצר לפני מותו ב-1 באוגוסט 1857 בווינצ'סטר, טנסי.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-07-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr92011416  SNAC: w6ww97x8  US Congress: T000430  VIAF: 49089859   WorldCat (עם VIAF): 49089859
דוד זינדר

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בן 83 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  תיאטרון 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית רחביה  אוניברסיטת מנצ'סטר  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  3 
 
דוד זינדר (נולד ב-27 במרץ 1942) הוא במאי תיאטרון, מורה למשחק, ופרופסור אמריטוס בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. עמד בראש המגמה למשחק ובימוי והיה מנהל אמנותי של תיאטרון האוניברסיטה.
ביוגרפיה

זינדר נולד בירושלים. נצר למשפחת מיוחס (נין של יוסף בר"ן מיוחס), משפחת פינס (נין של יחיאל מיכל פינס), ומשפחת צינדר (נכד של מתתיהו צינדר ממייסדיי המושבה מחניים). אמו, חמדה (בתו של פרופ' אריה פייגנבאום, מראשוני רופאי העיניים בארץ ישראל), ילידת הארץ, הייתה הקריינית הראשונה בעברית בתחנת השידור של ממשלת המנדט הבריטי, שירותי השידור של פלסטינה (Palestine Broadcasting Service). אביו, צבי, יליד ארצות הברית, היה סגן העורך של העיתון פלסטיין פוסט (שהפך לג'רוזלם פוסט), ובזמן מלחמת העולם השנייה היה כתב צבאי של השבועונים טיים (מגזין) ולייף, ומאוחר יותר היה מנהל קול ישראל (בשנים 1959–1962), וממקימי רשות השידור והטלוויזיה הלימודית.
בשנים 1947–1954 שהה זינדר עם משפחתו בארצות הברית, שם מונה אביו, עם קום המדינה, לדובר השגרירות הישראלית בוושינגטון, ומאוחר יותר היה הדובר של המשלחת הישראלית לאו"ם ודובר הקונסוליה הישראלית בניו יורק.
בשנת 1954 חזרה המשפחה לישראל, והתגוררה בשכונת רחביה. בכיתות ז'-י"ב למד זינדר בגימנסיה העברית רחביה (סיים ב-1959).
בשנים 1959–1962 שירת שרות צבאי בחטיבת גולני, והשתחרר בדרגת סגן.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך עבר ללמוד בחוג לדרמה באוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה, שם סיים את התואר הראשון ב-1966, בהצטיינות.
עם חזרתו לישראל, היה זינדר במשך כחמש שנים (1966–1971) שחקן מקצועי בכמה תיאטרונים שונים: תיאטרון זווית, תיאטרון צה"ל, תיאטרון החאן הירושלמי, בימת השחקנים "התיאטרון הצעיר", התיאטרון הקאמרי, ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בשנת 1971 נסע זינדר לארצות הברית, לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ללימודי תואר שלישי בחוג לתיאטרון עם התמחות בבימוי. עבודת הדוקטור שלו עסקה בהשפעה של תנועות האוונגרד המוקדם על תיאטרון האוונגרד שלאחר מלחמת העולם השנייה, ופורסמה מאוחר יותר, ב-1980, גם כספר. את לימודיו בברקלי סיים בהצטיינות יתרה ב-1976.
עם חזרתו מארצות הברית בתחילת 1976, התמנה זינדר למורה למשחק ולבימוי בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
הוא לימד בחוג לאמנות התיאטרון במשך 28 שנים (1976–2004). בתקופה זו, הוא מילא תפקידים שונים בחוג, ובהם ראש המגמה למשחק ובימוי, ומנהל אמנותי של תיאטרון האוניברסיטה. ב-2002 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין.
משנות ה-80 של המאה הקודמת החל זינדר ללמד משחק ולביים הצגות ברחבי העולם - בארצות הברית, במזרח אירופה ובמערבה, בהודו, בסינגפור ובטאיוואן .
הוא פרש לגמלאות מהאוניברסיטה בשנת 2004.
בשנת 2003 הוזמן להיות סגן הנשיא לעניינים אקדמיים של המרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה, שם היה יו"ר המועצה האקדמית ויו"ר ועדת המינויים עד 2018.
עבודתו כמורה למשחק, כבמאי וכשחקן מקצועי

בין השנים 1966–1971 זינדר עבד כשחקן מקצועי בארץ.
במשך כל שנות עבודתו כבמאי, ביים זינדר מחזות רבים בעלי נטייה מובהקת לתיאטרון ניסיוני. עבודות הבימוי שלו אופיינו על ידי יצירת עיבודים רדיקליים ליצירות קלאסיות מהרפרטואר הישראלי והעולמי, כגון "פונדק הרוחות" של נתן אלתרמן, "הדיבוק" של אנ-סקי, "מקבת'" של שייקספיר, "חתונת הדמים" של לורקה, ויצירות אוונגרד מובהקות כגון "אובו המלך" מאת אלפרד ז'ארי, ועוד.
במשך השנים בהן לימד באוניברסיטת תל אביב, זינדר פיתח שיטה של אימון שחקנים - ImageWork Training - בטכניקה פסיכו-פיזית המבוססת על הקשר בין הגוף לדמיון של השחקן. בשנת 1994 הוזמן להשתתף בכנס בינלאומי גדול המוקדש לטכניקה של מיכאל צ'כוב (מיכאיל אלכסנדרוביץ' צ'כוב), וגילה דמיון עמוק בין שיטות הוראת המשחק שהוא פיתח בעצמו, לבין שיטת המשחק של צ'כוב. בעקבות כך הוא הקדיש חמש שנים ללימוד יסודי של שיטת צ'כוב והפך למאסטר בהוראת השיטה. גילוי הקשר בין שיטתו לשיטת צ'כוב השפיע מאוד על כתיבת הספר שלו על אימון שחקנים שהוא החל לכתוב באותה עת: Body Voice Imagination: A Training for the Actor שיצא בשנת 2002. בשנת 2009 יצאה מהדורה שנייה של הספר שבה נוספו כמה פרקים על שיטת צ'כוב. הספר, שנכתב באנגלית, תורגם גם להונגרית ולטורקית.
מלבד עבודתו כמורה למשחק באוניברסיטה, הדריך זינדר על פי שיטת צ'כוב ו-ImageWork כ-100 סדנאות משחק בישראל ומחוצה לה.
ספרו האחרון על בימוי, Dreamworks: A Training for Directors, יצא באפריל 2024 בהוצאת Routledge.
עיסוקים נוספים

יו"ר ועדת התיאטרון בסל תרבות ארצי (2000-2010)
סגן הנשיא לעניינים אקדמיים, יו"ר המועצה האקדמית, ויו"ר ועדת המינויים של המרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה (2003-2018)
חבר-מייסד ב"אגודת מייקל צ'כוב" (MICHA - Michael Chekhov Association) בארצות הברית.
חבר ב"אגודת מייקל צ'כוב אירופה" (Michael Chekhov Europe).
משפחתו

נשוי מאז 1969 ללאה לבית לקס, שעלתה לישראל מדרום אפריקה. בעבר עיתונאית, עורכת ומגישת חדשות בתוכנית החדשות באנגלית IBA News ברשות השידור. אב לשלושה: שני זינדר, ד"ר אריאל זינדר ורחל זינדר. סב לתשעה נכדים.
לזינדר אח אחד, פרופ' אורן זינדר.
מתגורר בשכונת רמת אביב בתל אביב.
פרסומיו > ספריו

The Surrealist Connection - An Approach to a Surrealist Aesthetic of Theatre, Ann Arbor: UMI, 1980. זהו עיבוד של עבודת הדוקטור שלו.
Body Voice Imagination: A Training for the Actor, New York, Routledge, 2002.
ספר זה יצא במהדורה שנייה, בתוספת פרק חדש: Body Voice Imagination: ImageWork Training and the Chekhov Technique, 2nd Edition, New York, Routledge, 2009
פרסומיו > מבחר ממאמריו

"עושר בדלות - תיאטרון ברוסיה", רבעון לתיאטרון "במה", קיץ 1981.
"אש לבנה/אש שחורה" - על ההפקה הישראלית של המחזה "הדיבוק" בתיאטרון הלאומי ההונגרי בקלוז', רומניה, "תיאטרון", כתב עת לתיאטרון, גיליון מספר 10, 2003, עמ' 48 -51.
דוד זינדר, פרק בספר - אוריינות חזותית: עיון, מחקר ויצירה, תל אביב, הוצאת רסלינג, 2010.
Coc-Tail - On the production of Desire Caught by the Tail by Picasso and The Eiffel Tower Wedding, by Cocteau, Assaf Theatre Quarterly, Spring 1990.
The Actor Imagines With His Body, Contemporary Theatre Review, Vol. 17, Issue 1, 7, 2007
Classical Dreams - Adaptations of Classics, The IATC Webjournal/Revue web de l'AICT, Autumn 2010, Issue No 3, Critical Stages
Chekhov The Director: Recreating the Puzzle, Theatre, Dance and Performance Training, Vol. 4(2), 2013
פרסומיו > מבחר מתרגומיו

זינדר תרגם ספרים מאנגלית לעברית ומעברית לאנגלית (מקצתם עם אשתו). להלן מבחר מהם:
אלפרד ז'ארי, אובו המלך (תרגם הוסיף מבוא והערות: דוד זינדר), תל אביב, אור-עם, 1987.
ויליאם קונגריב, דרכו של עולם (תרגם מאנגלית: דוד זינדר), תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 2003.
Moshe Dayan, "The Soldier, the Man, the Legend” by Shabtai Tevet, Widenfeld & Nicholson, 1971
פרסומיו > פרסומים נוספים

חמדה זינדר לבית פייגנבאום-מיוחס, כתבים - סיפורים על משפחת מיוחס (ערך והביא לדפוס: דוד זינדר), ירושלים, הוצאה משפחתית, 1989.
דוד זינדר, הקדמה לספר מתורגם - מייקל צ'כוב, לשחקן: על טכניקת המשחק (תרגם: אופיר דואן, עריכה: יעל שלמון ברנע), רמת השרון, הוצאת אסיה, 2019.
דוד זינדר, הקדמה לספר, דנה מרגלית, הטכניקה של מייקל צ'כוב, הוצאה עצמית, 2021.
פרסומיו > מאמרי דעה ב"הארץ"

לא צנזורה אלא איכות, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2009
דוד זינדר, שימרו על סל התרבות, באתר הארץ, 6 באפריל 2010
דוד זינדר, כך נקבר סל תרבות, באתר הארץ, 5 בינואר 2014
הערות שוליים

↑  בשנת 1989 זינדר ערך והביא לדפוס את זכרונותיה של אמו. ראו: חמדה זינדר לבית פייגנבאום-מיוחס, כתבים - סיפורים על משפחת מיוחס, ירושלים, הוצאה משפחתית, 1989.
↑  David Zinder, The Surrealist Connection - An Approach to a Surrealist Aesthetic of Theatre, Ann Arbor: UMI, 1980
↑  גלעד מאירי, אריאל זינדר, באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444343005171  GND: 138346003  ISNI: 0000 0001 1440 7539  LCCN: n79128516  SELIBR: 216278  SUDOC: 147382092  VIAF: 30823866   WorldCat (עם VIAF): 30823866
שירות החוץ האירופי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תחום שיפוט:  האיחוד האירופי 
 סוכנות אם:  האיחוד האירופי 
 תאריך הקמה:  1 בדצמבר 2010 
 מטה מרכזי:  הבניין המשולש (אנ'), בריסל, בלגיה
 עובדים:  4,169 (נכון ל־2018) 
 תקציב:  657,000,000 אירו (נכון ל־2017) 
 eeas.europa.eu
 
שירות החוץ האירופי (באנגלית: European External Action Service; בראשי תיבות: EEAS) הוא השירות הדיפלומטי ומשרד החוץ וההגנה המשולב של האיחוד האירופי. שירות החוץ מנוהל על ידי הנציג הגבוה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון (באנגלית: High Representative of the Union for Foreign Affairs and Security Policy או HR/VP), אשר מכהן גם כנשיא מועצת החוץ וכסגן נשיא הנציבות האירופית, ואחראי על ביצוע מדיניות החוץ והביטחון המשותפת (CFSP) של האיחוד האירופי, לרבות מדיניות הביטחון וההגנה המשותפת (אנ') (CSDP).
שירות החוץ אינו מעלה להצבעה או מיישם מדיניות בעצמו, אלא מכין הצעה לפעולות שיאומצו על ידי הנציב הגבוה, הנציבות האירופית או המועצה האירופית וייושמו על ידיו ובשיתוף איתם. שירות החוץ אחראי גם על המשלחות הדיפלומטיות של האיחוד האירופי (אנ'), משלחות האיחוד האירופי לארגונים השונים ועל הערכות המודיעין וניהול המשברים.
שירות החוץ, כמו גם משרד הנציב הגבוה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון במתכונת הנוכחית שלו, נוסד בעקבות כניסתה לתוקף של אמנת ליסבון ב-1 בדצמבר 2009. שירות החוץ החל את פעילותו רשמית ב-1 בדצמבר 2010. שירות החוץ נוצר על ידי מיזוג של מחלקות יחסי החוץ של הנציבות האירופית ושל המועצה האירופית, שאליהם הצטרפו צוותים נוספים מהשירותים הדיפלומטיים הלאומיים של המדינות החברות. (אנ') על אף ששירות החוץ מעניק שירות ותמיכה בתחום יחסי החוץ הן למועצה האירופית והן לנציבות האירופית הוא עצמאי מבחינת כוח האדם ומבחינת חלוקת התקציב, מתוך תקציב האיחוד.
ההיסטוריה של שירות החוץ האירופי

כבר מאמנת רומא החלו שרי החוץ של המדינות החברות להיפגש ולדון על נושאים בינלאומיים הדורשים את התייחסותה של אירופה. הפעם הראשונה בה הופיע הרעיון במסמך רשמי היה דוח דוביניון (אנ'), אשר עסק בהצעות לשיתוף פועלה בתחום המדיני בין המדינות. מסקנות הדוח היו כי על המדינות לדבר בקול אחד בנושאים בין לאומיים. דו״ח זה אושר בפה אחד על ידי שש המדינות החברות בקהילת האירופית והיווה שיתוף פעולה ראשון בתחום יחסי החוץ.
אמנת מאסטריכט היא הראשונה אשר קיבעה את הצורך בגוף יחסי חוץ וביטחון לאיחוד במסגרת אסטרטגית שלושת העמודים. באמנת אמסטרדם יוסד תפקיד הנציב הגבוה של מדניות החוץ והביטחון המשותפת. תפקיד זה היה נעדר סמכויות והמשיך להתקיים ביחד עם בעלי התפקידים בתחום זה בנציבות עצמה.
רק ב-2009 בסעיף 27 של TEU, של אמנת ליסבון נקבעו הדברים הבאים:
1. ״הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, שיעמוד בראש מועצת החוץ, יתרום באמצעות הצעותיו לפיתוח מדיניות החוץ והביטחון המשותפת ויבטיח את יישום ההחלטות שאומצו על ידי המועצה האירופית. והמועצה״
2.״ הנציג העליון ייצג את האיחוד בעניינים הנוגעים למדיניות החוץ והביטחון המשותפת. הוא ינהל דיאלוג מדיני עם צדדים שלישיים מטעם האיחוד ויביע את עמדת האיחוד בארגונים בינלאומיים ובוועידות הבינלאומיות״.
3. ״במילוי המנדט שלו, הנציג העליון ייעזר בשירות החוץ אירופי. שירות זה יעבוד בשיתוף פעולה עם השירותים הדיפלומטיים של המדינות החברות ויכלול פקידים מהמחלקות הרלוונטיות של המזכירות הכללית של המועצה ושל הנציבות וכן צוות המופנה מהשירותים הדיפלומטיים הלאומיים של המדינות החברות. הארגון והתפקוד של שירות החוץ האירופי ייקבעו בהחלטת המועצה. המועצה תפעל לפי הצעה של הנציג העליון לאחר התייעצות עם הפרלמנט האירופי ולאחר קבלת הסכמת הנציבות״.
לאחר אישורה של ההחלטה במועצת האירופית ובפרלמנט ב-20 ביולי 2010 החל הגוף לתפקד ולהיבנות. הנציבה הראשונה קתרין אשטון קיבלה את האחריות לאיוש המשרות ולקביעת אופן העסקה בארגון והחל מדצמבר 2010 החל לתפקד באופן פעיל.
מבנה הארגון

בראש שירות החוץ האירופי עומד הנציב הגבוהה לענייני חוץ ומדניות ביטחון. השירות מורכב מ-6 מחלקות הכוללות חלוקה גאוגרפית (אירופה, אפריקה, המזרח התיכון וצפון אפריקה, אמריקה, אסיה והפסיפיק, מזרח אירופה ומרכז אסיה) ועוד מחלקות לניהול משברים, מחלקה לעניינים גלובליים ורב צדדים ומחלקת כוח אדם. הנציגויות בעולם כפופות אל המחלקות האזוריות אשר בתורן כפופות למזכיר הכללי של הנציבות.
בנוסף, קיימים 3 סגני מזכיר כללי האחראים על נושאים שונים בנציבות (ניהול משברים ומדיניות הצבאית האירופית המשותפת, יחסים פוליטיים, כלכלה ועניינים גלובליים) סגנים אלו אחראים על הנושאים שבתחום אחריותם בתוך המחלקות השונות ועל מחלקות העוסקות בבלעדיות בתחום העיסוק שלהם.
הנציבות מקיימת תת-מחלקות: מחלקה משפטית, מכון מחקר אסטרטגי אשר כפופים למזכיר הכללי, תת-מחלקת תקשורת ודוברות ומחלקה למודיעין ומשברים אשר כפופה ישירות לנציב הגבוהה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.
העובדים בנציבות הם דיפלומטים מקצועיים או אנשי צבא המגיעים מכלל מדינות האיחוד. אין חשיבות למדינת המוצא של הדיפלומטים עצמם. החלוקה הקיימת היא של 33% מהחברות באיחוד והשאר הם פקידים מקצועיים מהנציבות והמועצה. שירות החוץ האירופי מונה כ-1700 אשר עובדים במטה ובבריסל ובמגוון המשלחות של האיחוד בעולם
מבנה הארגון > נציגויות האיחוד ברחבי העולם

כיום קיימות 126 משלחות רשמיות של האיחוד האירופי ברחבי העולם, חלק מהמשלחות מיועדות לייצג את האיחוד האירופי בפני מוסדות בין לאומים כגון משלחת האיחוד ל-OECD הממוקמת בפריז על אף שמוסדות אלו ממוקמים בשטחו של האיחוד עצמו. תפקידן של הנציגויות השונות הוא לייצג את עמדת האיחוד האירופי ובפרט את עמדתו של שירות החוץ האירופי בפני הממשלה של המדינה המארחת ולדווח למטה הארגון בבריסל על התפתחויות ואירועים פוליטיים ומדיניים המתרחשים במדינה במדינה. תפקיד נוסף של הנציגויות הוא לרכז את תחום הסכמי הסחר והלכלה עם המדינה המארחת ולאפשר לה גישה נוחה וחופשית לשוק החופשי האירופי.
בישראל קיימות שתי נציגויות של האיחוד האירופי. האחת משרתת את מדינת ישראל וממוקמת ברמת גן והשניה ממוקמת בירושלים בגבעה הצרפתית ומשרתת את האוכלוסייה הפלסטינית ופועלת מול הרשות בשטחי מזרח ירושלים, הגדה המערבית ועזה. הנציגות עוסקת רבות בתדמית של האיחוד האירופי בישראל וכמו כן בשיפור ועידוד היצוא הטכנולוגי לאירופה והשקעה בתחום החדשנות דרך פורויקט
מבנה הארגון > משרות בכירות

באמצעי התקשורת בישראל מכונה הנציג העליון "שר החוץ האירופי", "שר החוץ של האיחוד האירופי" ואף "שר החוץ של אירופה".
הנציג העליון הנוכחי הוא הפוליטיקאי הספרדי-קטלוני ז'וזפ בורל פונטלס, אשר החליף בתפקיד את פדריקה מוגריני.
הניהול השוטף של שירות החוץ האירופי מופקד בידי המזכיר הכללי. למזכיר הכללי שלושה תתי מזכירים בנושאים כלכלה ועניינים גלובליים, יחסים פוליטיים ומדיניות הצבאית המשותפת (CSPT וניהול משברים.)
כלל תפקידו של תת-המזכיר ליחסים פוליטיים עוסק בעבודה מול הגופים האירופים השונים (המועצה האירופית הפרלמנט והנציבות). שאר המזכירים עוסקים בתחומי האחריות שלהם ואינטגרציה שלהם אל מול הנציגויות ושאר מחלקות השירות.
| תפקיד | שם | מדינת המוצא |
| --- | --- | --- |
מזכירים כללים: 
| המזכיר הכללי | סטפאנו סאנינו | איטליה |
| תת מזכיר לענייני כלכלה ועניינים גלובלים | הלנה קונייג | שוודיה |
| תת מזכיר לעניינים פוליטיים | אנריקה מורה | ספרד |
| תת מזכיר לתוכנית שיתוף הפעולה הצבאי וניהול משברים | צ׳ארלס פירס | צרפת |
מנהלי אזורים: 
| מנהל אזור אסיה והפסיפיק | פאולה פמפאלוני | איטליה |
| מנהל אזור אפריקה | ריטה לראנזינה | פורטוגל |
| מנהל אזור אמריקה | בראיין גלאין | אירלנד |
| מנהל אזור אירופה ומרכז אסיה | מרקו מאקווק | סלובקיה |
| מנהל אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה | פרננדו גניטליני | איטליה |
מנהלים בכירים אחרים: 
| הממונה על הסגל הצבאי האירופי | הרב בלאנזאן | צרפת |
| הממונה על תכנון וסיוע אזרחי | פרנסיסקו אסטבאן פרז׳ | ספרד |
| הממונה על שירותי המודיעין של האיחוד האירופי | חוזה קזמירו מורגדו | ספרד |
מיקום ומבנה

שירות החוץ האירופי ממוקם בבניין המשולש הידוע בכינוי בנין AXA בכיכר שומאן בליבו של הרובע האירופי בבריסל. עלות השכירות השנתית של הבניין היא כ-12 מיליון אירו לשנה. למיקומם של משרדי השירות יוחסה על ידי אשטון חשיבות סמלית. תחילה הציפייה הייתה כי משרדי שירות החוץ האירופי ישכנו בבניין קרל הגדול היכן ששכנו משרדי הדירקטוריון הכללי ליחסי חוץ שהוא הגלגול הקודם של שירות החוץ האירופי. מסיבות תקציביות של עלות שיפוץ גובהה וחוסר מקום נפסלה אפשרות זו. כמו כן גם רצונה של אשטון לייצר לגוף תדמית נפרדת חדשה ועצמאית מכל גלגוליו הקודמים של שירות החוץ.
הבניין החדש מכיל את כלל המחלקות של השירות ומחובר במנהרות חירום למבנים נוספים של הנציבות אאירופית והמועצה האירופית ובכך מהווה מרכז עצבים בעת אסונות. החלטות אלו תרמו למעמד ולתדמית של השירות כגוף עצמאי.
הוויכוח על עצמאות השירות ותפקידי המשלחות

מראשית דרכו התקיים ויכוח האם יש לראות בשירות החוץ האירופי גוף עצמאי ואוטונומי. יש טוענים כי מתוך הגדרתו באמנת ליסבון ״כגוף אוטונומי״ וכמו כן הוא מוגדר כעצמאי מבחינה תפקודית וניהולית. לעומת זאת נטען כי שירות החוץ האירופי לא מוגדר כישות משפטית עצמאית והוא גוף הכפוף לנציבות ולמועצה האירופית ולכן אין לראות אותו כמוסד עצמאי וכי יש להגדיר מוסד זה כגוף תומך בין מוסדי ולא מוסד עצמאי בפני עצמו.
עם הקמתו של הארגון וכחלק מתפיסתו העצמית כמוסד עצמאי החלה מגמה של שדרוג המשלחות שעד אז הוגדרו כמשלחות דיפלומטיות של האיחוד, לדרג של שגרירות. תפקידן של שגרירויות אלו הן לתאם ולארגן ביקורים של חברי פרלמנט/ בעלי תפקידים בנציבות בארצות השירות וכמו כן מתן מידע ודיווחים שוטפים על המדינה למוסדות האיחוד. כמו כן תפקידן לייצג את המדיניות האירופית בכל מדינה כולל זו של הנשיאה התורנית של האיחוד דבר שבעבר היה נעשה על ידי שגרירות המדינה המחזיקה בנשיאות התורנית של האיחוד.
תקציב

תקציב השירות יקבע וינוהל על ידי הנציב הגבוהה. על הפרלמנט האירופי לאשר ולחתום על התקציב של השירות עצמו וכמו כן על התקציב של כל נציגות בנפרד. סיכום זה הביא להפסקה ההסכם הגנטלמני הבלתי כתוב אשר היה קיים כי המועצה האירופית והנציבות האירופית לא מבקרות את התקציבים זו של זו. עצמאות התקציבית של שירות החוץ היא אחד מסממני העצמאות שלו. נכון ל-2022 תקציב השירות הכולל עומד על 775,744,620 אירו.
מודיעין וביטחון

כחלק מהמיזוג והיצירה של שירות החוץ האירופי הועבר חדר המצב המשותף של המועצה והנציבות לסמכותו של שירות החוץ האירופי ותחת ניהולו הישיר של הנציב הגבוהה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון. השירות החדש נקרא שירות המודיעין וניהול המצבים האירופי (EU Intelligence and Situation Centre) והוא מורכב ממחלקת מודיעין אזרחי האמונה על ניתוח ידיעות חדשותיות מרחבי העולם והעברתם לנציגויות כמו גם ניתוח דיווחי הנציגויות ואיגודם לכדי תמונת מודיעין. כמו כן קיימים אגפים העוסקים במודיעין מדינתי וניזונים ממידע המגיע משירותי המודיעין של המדינות החברות. כלל השירות המודיעין וניהול המשברים אינו עוסק בביון אקטיבי אלה עוסק בניתוח מידע המגיע אליו ממקורות חיצוניים. למרות זאת השירות נוהג לשלוח נציגים לאזורי חיכוך ומשברים על מנת לקבל מידע אמין ולהעבירו לנציגויות הרלוונטיות
ראו גם

הנציב הגבוהה של האיחוד לענייני חוץ וביטחון
הנציבות האירופית
המועצה האירופית
יחסי החוץ של האיחוד האירופי
מקורות נוספים

Gatti, Mauro. European External Action Service : Promoting Coherence through Autonomy and Coordination. Leiden, The Netherlands ;: Brill Nijhoff, 2016.
הערות שוליים

1 2  European External Action Service, About the European External Action Service, EEAS Website
1 2  establishing the organisation and functioning of the European External Action Service”
1 2  Ashton makes concessions to parliament on diplomatic service, EUobserver (באנגלית)
↑  Détails d'une unité - CVCE Website, www.cvce.eu
1 2 3  שרה קאהן ניסר, האיחוד האירופי: היסטוריה מוסדות ולאומיות, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2016
↑  Consolidated version of the Treaty on European Union
↑  Creation of the European External Action Service | EEAS Website, www.eeas.europa.eu
1 2  EU takes 'historic' step on new diplomatic service, EUobserver (באנגלית)
1 2 3  Organisation chart of the EEAS | EEAS Website, www.eeas.europa.eu
1 2  EU ponders creation of new diplomatic breed, EUobserver (באנגלית)
↑  EU in the World | EEAS Website, www.eeas.europa.eu
↑  EEAS, ABOUT US, EEAS
↑  EEAS, נציגות האיחוד האירופי בישראל
↑  Structure and Organisation | EEAS Website, www.eeas.europa.eu
↑  Ashton chooses €12-million-a-year EU headquarters, EUobserver (באנגלית)
↑  Budget On-line, eur-lex.europa.eu
↑  EU diplomats to benefit from new intelligence hub, EUobserver (באנגלית)
↑  EU INTCEN, The EU Intelligence Analysis Centre (EU INTCEN) is the exclusive civilian intelligence function of the European Union, providing indepth analysis for EU decision makers.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340221705171  BNE: XX4983087  BnF: cb16688033k (data)  GND: 1030341230  ISNI: 0000 0001 2299 7700  LCCN: nb2010032919  NKC: kn20131209005  SUDOC: 159306760  VIAF: 160817711   WorldCat (עם VIAF): 160817711 
מפת נציגויות האיחוד האירופי
גוזף בורל הנציב הגבוהה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות הביטחון
מטה שירות החוץ האירופי ברובע האירופי (אנ') בבריסל
צ'ואנג'ואו

נתיבי סחר בדרום-מזרח אסיה בתקופת הזוהר של צ'ואנג'ואו.
צ'ואנג'ואו (בסינית: 泉州; בפין-יין: Quánzhōu) היא נציבות עירונית ועיר נמל בדרום מחוז פוג'יין שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחה של צ'ואנג'ואו היה שטח המטרופולין המורחב ה-12 בגודלו בסין בשנת 2010.
צ'ואנג'ואו הייתה הנמל העיקרי של סין עבור סוחרים נוכרים במהלך המאות ה-11 עד ה-14, שהכירו אותה בשם "זייתון" (Zayton). בעיר ביקרו גם מרקו פולו וגם אבן בטוטה, ושניהם שיבחו אותה כאחת הערים המשגשגות והמפוארות ביותר בעולם. זה היה הבסיס הימי העיקרי שממנו יצאו הפלישות המונגוליות ליפן ולג'אווה (אנ'), ומרכז קוסמופוליטי עם מקדשים בודהיסטיים (אנ') והינדיים (אנ'), מסגדים אסלאמיים (אנ') וכנסיות נוצריות, כולל קתדרלה קתולית ומנזרים פרנציסקניים. מרד כושל (אנ') גרר טבח בקהילות הנוכרים של העיר בשנת 1357. בעיות שונות, כולל פיראטיות ותגובת יתר של הקיסרות הסינית אליה במהלך השושלות מינג וצ'ינג, פגעו קשה בכלכלת העיר, כאשר הסחר היפני עבר לערים נינגבו וג'אפו (אנ'), וסחר חוץ אחר הוגבל לגואנגג'ואו. צ'ואנג'ואו הפכה למרכז הברחת אופיום במאה ה-19, אך סתימת הנמל בטין מנעה מסחר באמצעות אוניות גדולות יותר.
שמות

צ'ואנג'ואו (ידועה גם בשם "זייתון" (Zayton) במקורות היסטוריים בריטיים ואמריקאיים) הוא תעתיק לעברית של Quánzhōu, שהוא תעתיק שמה הסיני של העיר בפין-יין, תוך שימוש בהגיית השם במנדרינית תקנית. מקור השם בהיותה של העיר לשעבר מושב הנציבות "צ'ואן" (מעיין) של הקיסרות הסינית.
השם הערבי "זייתון" (زيتون), שהיה בעבר השם הנפוץ של העיר באנגלית, פירושו "[עיר] הזיתים" והוא תרגום שאילה של הכינוי הסיני בעבר של צ'ואנג'ואו "צְה-טונְג צֶ'נְג" (Citong Cheng) שפירושו "עיר עץ הטונג", שנגזר משדרות עצי הטונג (Vernicia fordii), עץ שמהזרעים שלו מפיקים שמן המשמש לצביעה. העצים נשתלו בעיר בהוראת לְיוֹ צונְגְשְׂיָאו מושל העיר במאה ה-10. מקור המילה סאטן, המתארת סוג של מארג טקסטיל אשר הופך את הבד למבריק, הוא משם העיר זייתון, משום שהעיר הייתה נמל הסחר העיקרי במשי.