הקרב הראשון על המארן
רקע > הנסיגה הגדולה

ראו גם: המערכה על הגבולות, קרב מונס, קרב דינאן, קרב שרלרואה, קרב סן-קנטן (1914), קרב הארדנים, קרב האלן וקרב לה קאטו.
לגרמנים ולצרפתים היו אסטרטגיות שונות למה שהם ציפו שתהיה מלחמה קצרה. העדיפות העליונה של צרפת הייתה לשחרר את אלזס-לורן, שאותו הפסידה לגרמניה במלחמת צרפת–פרוסיה של 1870. העדיפות של גרמניה הייתה להביס את צרפת במהירות, כדי שתוכל להפנות את תשומת ליבה לרוסים. שני הצבאות בתחילת המלחמה האמינו שההתקפה תגבר על ההגנה. הפילוסופיה הצבאית הצרפתית אופיינה כ"כת המתקפה", אמונה ש-elan (רוח) ו-cran (קרביים) הם המרכיבים החיוניים של הניצחון הצבאי. "אוגוסט הנורא ביותר בהיסטוריה של העולם" הוכיח שהם טועים כאשר ארטילריה ומקלעים ניצחו את ה'אלאן' וה'קראן'. קפטן צרפתי בשם שארל דה גול אמר 'שכל האומץ שבעולם לא יכול לגבור על ירי."
באוגוסט 1914 נראו קרבות עקובים מדם, שכמעט כולם ניצחו הגרמנים, כיבוש רוב בלגיה על ידי גרמניה, והתקדמות מהירה של הצבאות הגרמניים לצרפת. מצפון וממערב לפריז נסוגו הצבאות הצרפתיים והבריטים לפני המתקפה הגרמנית. מזרחית לפריז, הצבא הצרפתי פתח בכמה עבירות לתוך אלזס-לורן שנכשלו. התוכנית הצבאית XVII של צרפת צפתה שגרמניה תרכז את רוב כוחותיה במזרח צרפת באלזס-לורן וז'ופר דבק באמונה זו, למרות שמפקד הארמייה הצרפתית החמישית, שארל לנרזאק, הזהיר אותו שוב ושוב שהגרמנים תוקפים את בלגיה במספרים העולים על אלה שלו ושל ה-BEF. הגנרל בדימוס ז'וזף גליאני גם הזהיר את ז'ופר שהמאמץ העיקרי של הגרמני הוא בצפון מערב, לא במזרח. ז'ופר פיטר את לנרזאק והחליף אותו בלואי פראנשה ד'אספרה. טקטיקת ההגנה של לנרזאק וסירובו לצאת למתקפה נגד הגרמנים הביאו אולי לשימור צבאו, שימלא לאחר מכן תפקיד חשוב בקרב על המארן.
ב-24 באוגוסט, ז'ופר הודה סוף סוף שהאגף הצפון-מערבי (השמאלי) שלו נמצא בסיכון. הוא נטש את תוכנית XVII התוקפנית ובמקום זאת הכריז שצבאות צרפת "נאלצו לנקוט בפעולה הגנתית... כדי לשחוק את כוחו של האויב ולחדש את ההתקפה בבוא העת". הנסיגה הגדולה החלה ובה הארמיות השלישית, הרביעית והחמישית הצרפתיות וה-BEF משמאל החלו בנסיגה של 300 ק"מ (190 מייל), בעיקר בהליכה במקום לחימה. בעקבות הצרפתים הגיעו הארמיות הגרמניות הראשונה (קלוק), השנייה (בילוב) והשלישית (האוזן). מאות אלפי חיילים גרמנים, צרפתים ובריטים צעדו לדרום-מזרח בחום הקיץ, לבושים במדי צמר ונושאים חפיסות של 27 ק"ג, הגרמנים מונעים על ידי האמונה שהם בקרוב יכבשו את פריז ויסיימו את המלחמה. מפקדים גרמנים צהלו בניצחונותיהם, אך ראש המטה הכללי מולטקה היה מודאג. הגרמנים לכדו מעט שבויים ונשק, סימן שהצרפתים והבריטים נסוגים בסדר תקין, לא בפאניקה.
במהלך הנסיגה, ז'ופר חיזק את ההגנות שלו. הוא הקים שתי ארמיות חדשות. הארמייה השישית הייתה אמורה להגן על פריז עם גליאני כמושל הצבאי ומישל-ז'וזף מונורי כמפקד הארמייה השישית. גליאני דרש לא רק את כוחות חיל המצב אלא גם כוח נייד להתעמת עם הגרמנים המתקדמים. הארמייה התשיעית בראשות פרדיננד פוש הוצבה בין הארמיות הצרפתיות השלישית והרביעית. תוך ניצול מערכת הרכבות הצרפתית הענפה, ז'ופר העביר אנשים משתי הארמיות המזרחיות (הראשונה והשנייה) למארן ושילב מילואים צרפתיים מאומנים למחצה בהגנה.
בינתיים, הגרמנים התוקפים עלו על הלוגיסטיקה שלהם והשחיקה בקרב חייליה הייתה גבוהה. הארמייה הראשונה של קלוק התקדמה 140 ק"מ (87 מייל) מעבר לראש המסילה שתספקה אותה. 60% מהתחבורה הממונעת שלה התקלקלה וכך גם קרונות מספוא שהובילו חציר לסוסים. אנשיה צעדו 500 ק"מ (310 מייל) מאז שעזבו את גרמניה חודש קודם לכן, נלחמו בכמה קרבות וסבלו 20,000 הרוגים, פצועים וחולים. החיילים היו "כמו דחלילים חיים". עם כל מייל שצעדו דרומה, הגרמנים היו מבודדים יותר ממקורות האספקה שלהם בעוד שהצרפתים היו קרובים יותר לשלהם.
הדרישות ליותר חיילים בחזיתות אחרות במלחמה (ועודף ביטחון עצמי אפשרי) הביאו לכך שמולטקה הפחית את מספר התוקפים הגרמנים בצרפת ב-200,000 איש או יותר באוגוסט. הוא העביר שני קורפוסים לחזית המזרחית כדי להילחם ברוסים והטיל שניים נוספים לצור על אנטוורפן ומובז'. הארמיות ה-1 וה-2 הגרמניות ב-1 באוגוסט מנו 580,000 חיילים; ואילו בקרב על המארן היו להם 372,000. עד ערב הקרב, מנו כוחות בעלות הברית בין פריז לוורדן 980,000 חיילים צרפתים ו-100,000 בריטים בעוד שהגרמנים מנו 750,000. לגרמנים היה יתרון בארטילריה עם 3,300 עד 3,000 תותחים.