stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין היידגר
השפעתו

חשובי תלמידיו של היידגר היו יהודים: חנה ארנדט, ז'אק דרידה, עמנואל לוינס, הרברט מרקוזה ואחרים; אך למרות התפכחותו של היידגר מהתקווה לגבי תפקידו ההיסטורי של הנאציזם, הוא מעולם לא חזר בו מבגידתו במורהו הגדול הוסרל.
היידגר השפיע על הפוסטמודרניזם השפעה מכרעת. דרידה לקח ממנו את מושג הדקונסטרוקציה (destruktion). לאקאן לקח מהיידגר את הצורך שהמטפל יכבד את החלקים הלא-מילוליים של המטופל. מישל פוקו לקח מהיידגר את הקשר בין המילים והדברים ואת סדר הדברים. ליוטאר לקח ממנו את ביקורת הנראטיבים הגדולים.
ההיסטוריונית גרטרוד הימלפרב, בספרה On Looking Into the Abyss: Untimely Thoughts on Culture and Society, ביקרה בחריפות את הנטייה של הוגים פוסטמודרניסטים להעריץ את היידגר: הן משום ש"מכר נפשו לשטן הנאצי" ובגד בחבריו ובפילוסופיה שלו עצמו, והן בשל הדלות והשטחיות של רעיונותיו שמוצגים, לדעתה, בשפה כבדה ומורכבת שמכסה על השרלטנות ההיידגריאנית.
אך היידגר לא רק השפיע, אלא גם הושפע ממקורות שונים, ולעיתים בלתי צפויים. לצד ההשפעה הברורה של הקדם-סוקרטיים והוסרל, אבנר בן-זקן הראה כי עבודת הפוסט-דוקטורט של היידגר - "על הקטגוריות והמשמעויות אצל דון סקוטוס" עסקה בוויכוחים פילוסופים מימי-הביניים אשר התמקדו בהבחנה בין "קיום" ל"מהות". ויכוחים אלה שהתגלגלו מתחילת ימי הביניים, מהפילוסופיה הערבית, לסוף ימי-הביניים, לסכולסטיקה האירופאית, ואשר קבעו כי האל הוא הישות היחידה שקיומה ומהותה זהות, היוו למעשה קרש הזינוק ומקור השראה לשאלה הפילוסופית "מה זה להיות?" ולכתיבת "הוויה וזמן", בצד הצבה כאמור של פרשנות אקזיסטנציאלית למושגי הפנומנולוגיה של הוסרל, או כדבריו במקום אחר "הגענו מאוחר מדי לאלים, אך מוקדם מדי להוויה...".
מפרסומיו

הוויה וזמן (Sein und Zeit), ‏1927
קאנט ובעיית המטאפיזיקה (Kant und das Problem der Metaphysik)‏, 1929
על מהות האמת (Vom Wesen der Wahrheit)‏, 1930
מקורה של יצירת האמנות (Der Ursprung des Kunstwerkes)‏, 1935
מכתב על ההומניזם (Brief über den Humanismus)‏, 1946
מהניסיון לחשיבה (Aus Der Erfahrung Des Denkens) 1947
השאלה על אודות הטכניקה (Die Frage nach der Technik)‏, 1949
זמן והוויה (Zeit und Sein)‏, 1962
קץ הפילוסופיה ומלאכת החשיבה (Das Ende der Philosophie und die Aufgabe des Denkens)‏, 1964
המחברות השחורות (Schwarze Hefte) ‏ 2014–2021
מפרסומיו > תרגומים לעברית

על הזמן [מתוך ספרו היות שזמן Sein und Zeit],.תרגום: אלכסנדר ברזל. תל אביב: מפעל השכפול של הסתדרות הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב. תשכ"ד.
מקורו של מעשה-האמנות , תרגום: שלמה צמח, הוצאת דביר, 1968
בתרגום חדש: מקורו של מעשה האמנות, תרגום: אדם טננבאום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017
מאמרים (1929–1959): הישות בדרך - מן האין (מבעד לטכניקה) אל השפה, ערך, תרגם מגרמנית, בצירוף הערות ומבוא - אדם טננבאום, תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1999
"'רק אל עוד יכול להצילנו': ראיון ל׳דר שפיגל" (תרגמה: מיכל סגל), דחק - כתב עת לספרות טובה כרך א׳ (תשע״א, יוני 2011) עמ' 231–257
השפה, תרגום: דנית דותן, מיכאל פרידמן, מהדורה דו-לשונית בצירוף הערות ומבוא, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2016.
איגרת על ה"הומניזם", תרגום: דרור פימנטל, הוצאת מאגנס, 2018
חנה ארנדט: חליפת מכתבים 1975-1925, תרגם מגרמנית: רועי בר, הוצאת רסלינג, 2017
משנת אפלטון על האמת, תרגום: דנית דותן, עורך מדעי: מיכאל פרידמן, מהדורה דו-לשונית בצירוף הערות ומבוא, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2021.
מה נקרא לחשוב? הרצאה: סמסטר חורף 1951–1952, תרגם מגרמנית: רועי בר, הוצאת רסלינג, 2023
מפרסומיו > לקריאה נוספת

הוגו ברגמן, "הפילוסופיה של מרטין הידגר", בתוך: הוגי הדור, תל אביב: הוצאת מצפה, תרצ"ה 1935
אברהם מנסבך, קיום ומשמעות: מרטין היידגר על האדם, הלשון והאמנות, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"ח
ג'ורג' שטיינר, משנתו של מרטין היידגר, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, 1988
מיכאל רובק, אונטולוגיה ומתמטיקה במחשבתו של מרטין היידגר, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית, 1997
מרטין היידגר, 'רק אל עוד יכול להצילנו', הראיון ב-'דר שפיגל', דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך א'. נוסח עברי: מיכל סגל
מרק לילה, 'מרטין היידגר, חנה ארנדט, קרל יאספרס', בתוך הנפש הנמהרת - אינטלקטואלים בפוליטיקה, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2001
מרק לילה, "הנפש הנמהרת", הוצאת עם עובד, 2004
טימותי קלרק, מרטין היידגר - מבוא, (תרגום: יאיר אור, עריכה מדעית: אלעד לפידות), הוצאת רסלינג, 2007
דרור פימנטל, "חלום הטוהר, היידגר עם דרידה", הוצאת מאגנס - פילוסופיה, 2009
פרל יואל, שאלה של זמן: פרויד בראי הזמניות של היידגר, אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 2011.
חגי כנען, שמואל רותם, דנה ברנע, היידגר בעברית: פרק בתולדות התגבשותה של פילוסופיה מקומית, תיאוריה וביקורת: 40, קיץ 2012
הערות שוליים

↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 374.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 388.
↑  Heinrich Wiegand Petzet Encounters and Dialogues with Martin Heidegger, 1929-1976, 1983 p. 37. See also Frédéric de Towarnicki, A la rencontre de Heidegger. Souvenirs d'un messager de la Forêt-Noire, Gallimard 1993 p. 125.
↑  צבי טאובר, "הרברט מרקוזה למרטין היידגר, מרטין היידגר להרברט מרקוזה, 1947—1948", זמנים (כתב עת)
חוברת 44, אביב 1993
↑  http://www.ditext.com/heidegger/interview.html
↑  אברהם מנסבך, קיום ומשמעות: מרטין היידגר על האדם, הלשון והאמנות, ירושלים: מאגנס, 1998, עמ' 16-11
↑   דוד בנון, דליה מנור, התלמידים היהודים מרדו בהיידגר, באתר הארץ, 10 ביולי 2014
↑  מרטין היידגר, מהניסיון לחשיבה, באתר הארץ, 17 ביולי 2009
↑   שאול סתר, "מקורו של מעשה האמנות": היידגר משיב לתמר זנדברג, באתר הארץ, 29 בינואר 2019
↑   יואב רינון, מה עשה מרטין היידגר לשפה הגרמנית, באתר הארץ, 27 בינואר 2017
 עירן דורפמן, "השפה": התרגום חושף את מופרכות לשונו של היידגר, באתר הארץ, 29 בינואר 2019
↑   עפרי אילני, "איגרת על ה'הומניזם'": הנאצים היו הומניסטים מדי, באתר הארץ, 29 בינואר 2019
↑   עפרי אילני, מבחינה אינטלקטואלית, ההתכתבות בין ארנדט להיידגר לא עשירה במיוחד, באתר הארץ, 15 במאי 2018
↑   עפרי אילני, ללמוד מהיידגר על סכנות הבינה המלאכותית, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2023
↑  סקירות של הספר:
 יוסי סוכרי, מהו כוחה המהותי של האמנות?, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2007
יצחק לאור, למה לא לנסות את ה"לא"?, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262543205171  PLWABN: 9810542611705606  BIBSYS: 90055492  BNC: 000027432  BNE: XX1721444  BnF: cb11907130r (data)  CANTIC: a10437265  CiNii: DA00162523  GND: 118547798  ICCU: CFIV000149  ISNI: 0000 0001 2124 4141  LCCN: n79026812  LNB: 000012179  MGP: 146367  NDL: 00442880  NKC: jn19990009594  NLA: 35660419  NLG: 61675  NLK: KAC199611974  NSK: 000100408  NTA: 068440014  RERO: 02-A000079170  SELIBR: 206984  SNAC: w6417pt3  SUDOC: 026917548  Trove: 1030922  ULAN: 500282302  VcBA: 495/15062  VIAF: 24602613   WorldCat (עם VIAF): 24602613 
בית המשפחה במסקירש, שבו גדל היידגר
תקריב לוחית הזיכרון בבית במסקירש
היידגר (משמאל) עם הפילוסוף הצרפתי ז'אן בופרה (אנ') בשנת 1955
קברו של היידגר במסקירש
אברהם תשובה

אברהם תשובה (נולד ב-2 בפברואר 1946) הוא עיתונאי וספורטאי בספורט נכים.
ביוגרפיה

אברהם תשובה נולד בלוב, רביעי בין עשרה ילדים, וב-1949 עלתה משפחתו לישראל.
תשובה עלה כשהוא חולה בשיתוק ילדים ובמשך קרוב לעשור אושפז בבית חולים אלי"ן בירושלים ועבר שלושה ניתוחים בעמוד השדרה.
לדבריו: "המדינה לא דאגה לחסן בזמן את אלה שנפגעו, עשו לנו ניתוחים מיותרים שלא היו מחויבי המציאות, טיפלו בנו בדרכים לא נכונות ולא דאגו לשיקום. אני שהיתי בבתי חולים במשך עשר שנים ברציפות. לא למדתי ובגיל 13 חזרתי לשכונה שלי, רמת עמידר ברמת גן, ללא השכלה יסודית. לא הייתה לי מסגרת שתממן השכלה ולא היה טיפול רפואי המשכי. לקחתי את הקביים והלכתי לשחק כדורגל בשכונה. לא ידעו מה לעשות איתנו, הילדים המשותקים. אותי שלחו לבית אבות כי הייתי צריך להיות שלושה חודשים בגבס. יש לי מכתב מבית החולים שבו הם כותבים ש'הילד משתולל ולא רוצה להישאר במקום'. אז שלחו אותי הביתה כדי שאמא שלי, שטיפלה בעשרה ילדים, תטפל גם בי".
ב-1961 הצטרף למרכז הספורט לנכים ברמת גן והחל להתאמן בטניס כיסאות גלגלים, שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים. בהמשך השתלב בצוות המקצועי של המרכז, השתלם בקורס מאמנים במכון וינגייט ומונה למאמן נבחרת הנשים בכדורסל. מאוחר יותר מונה לדובר מרכז הספורט לנכים, לאחר עשרות שנים של סיקור עיתונאי בתחום ספורט נכים. כתבתו הראשונה בתחום פורסמה ב-1969 ובמשך השנים הוא סיקר תחרויות עבור העיתונים חדשות, דבר, מעריב, על המשמר וידיעות אחרונות. בנוסף שימש עד 2015 דובר התאחדות הוועד הפראלימפי.
כספורטאי, השתתף במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) ובמשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972). באולימפיאדת תל אביב זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל והתחרה גם במקצועות האתלטיקה, דורג במקום ה-12 במרוץ עגלות ל-60 מטר ובמקום ה-21 בתחרות סללום. באולימפיאדת היידלברג היה מאמן נבחרת הנשים בכדורסל שדורגה במקום השלישי וזכתה במדליית ארד.
ב-2007 עוטר באות יקיר איל"ן.
ב-2012 הוענק לו פרס שרת התרבות והספורט על מפעל חיים.
לקריאה נוספת

אברהם תשובה, בדרך אל המטרה הבאה, הוצאת דוקוסטורי
הערות שוליים

↑  ליאור פרידמן, 60 שנה לפני שפעת החזירים תקפה את ישראל מגפת הפוליו, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2009
↑  אור בוקר, סוכנות ידיעות של איש אחד, באתר ynet, 20 בדצמבר 2012
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה |  ישראל אבן-זהב •  נאורה אבן-זהב • אריה ביזם •  רות בוטון • יעקב בן-אריה • צבי בן-צבי •  אורה גולדשטיין •  יצחק גליצקי •  אמנון וייס • ראובן חברון • ברוך חגאי • יחזקאל בן-שדי •  מלכה חלפון • עוזי טסה • שרון ליבר • איילה מלחן •  בתיה משעני •  גאולה סירי • יוסי סעדון • משה פלד • דוד פרח •  צפורה רוזנבאום •  בתיה שוויקי • דני שחר • יוסף שרב •  שושנה שרעבי • אברהם תשובה |  |
|    חץ וקשת | ישראל אבן-זהב • נאורה אבן-זהב • משה פלד • אהרון קירשנר |  |
|    טניס שולחן |  מיקי אבלס •  מתי אנג'ל •  מיכל אסקפה • יצחק בדלי • שלמה בלן • דני בן-משה •  גבריאל גובי • גוטליב •  משה גמישידה • יוסף זינגר •  ברוך חגאי • יחזקאל בן-שדי • יוסף מוגלניצקי •  בתיה משעני • אהרון קירשנר •  אריה רובין • אהרון שאטל •  יוסף שרב |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (ישראל אבן-זהב, אריה ביזם, יעקב בן-אריה, שמואל בן-זכאי, צבי בן-צבי, ישראל גלובוס, יצחק גליצקי, אריה גנץ, אמנון וייס, ברוך חגאי, צבי פוטשניק, אברהם קפטלוביץ', דני שחר, אברהם תשובה)    נבחרת ישראל בכדורסל (נשים) (נאורה אבן-זהב, מיכל אסקפה, רות בוטון ,מלכה חלפון, מלי מזין, איילה מלחן, בתיה משעני, גאולה סירי, צפורה רוזנבאום, בתיה שוויקי, שושנה שרעבי) |  |
|    סיף |  ששון אהרוני • נתי גורסקי • בלה ויינשטוק • שרון ליבר •  איילה מלחן • עזרא נבעה • יוסי סעדון •  שושנה שרעבי •  נבחרת ישראל בסיף (גברים) • נבחרת ישראל בסיף (נשים) |  |
|    שחייה | מיקי אבלס •  מתי אנג'ל • אריה ביזם •  יעקב בן-אריה •  אורה גולדשטיין • בלה ויינשטוק •  מלכה חלפון • עוזי טסה •  משה לוי • שרון ליבר •  מלי מזין • איילה מלחן • דוד פרח •  אברהם קפטלוביץ' • דוד קראוס •  אריה רובין • צפורה רוזנבאום • בתיה שוויקי •  רחל שלום •  משחה שליחים (אריה ביזם, משה לוי, אריה רובין) •  משחה שליחים (אורה גולדשטיין, מלכה חלפון וצפורה רוזנבאום) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341557505171  VIAF: 139149842092202841887   WorldCat (עם VIAF): 139149842092202841887
השמלה הסגולה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע התרנגולים
 מתוך האלבום התרנגולים - תוכנית ב'
 יצא לאור:  1959
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  חיים חפר
 לחן:  סשה ארגוב
 
"השמלה הסגולה" הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי חיים חפר, שהולחן על ידי סשה ארגוב.
כתיבת השיר

השיר מבוסס על שיר של להקת "בצל ירוק" בשנת 1959, עם הסולנים אילנה רובינא ושמעון ישראלי. השיר המקורי נכלל בתוכנית "ושלוש נקודות", שבוימה על ידי אורי זוהר וכללה שירים מעולם הכלא. בגרסה זו נקרא השיר "כשאנחנו נצא ביחד", מילותיו היו שונות מאלה המוכרות כיום, ומשמעות הביטוי "נצא ביחד" לא הייתה פגישה רומנטית, אלא יציאה מהכלא. צבע השמלה בשיר היה צהוב.
בשנת 1963, כשכתב חפר שירים לתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים, ביקשה הבמאית נעמי פולני לשנות את מילות השיר, ובין השאר להחליף את צבע השמלה מצהוב לסגול. השיר יועד לקטגוריית "שירי אהבה" בתוכנית, ולטענתה של פולני הצבע הצהוב לא הלם את נושאו.
השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה ולאחד מהשירים המזוהים ביותר עם יצירתם המשותפת של חפר וארגוב. עוד ביצעו את השיר מתי כספי, ליאור ייני, ההרכב חלב ודבש ונורית גלרון.
מילות השיר

בבית הראשון הדובר בשיר מתאר את הציפייה לקראת פגישתו עם אהובתו:
”הבוקר יבוא, הבוקר יבוא


אנחנו לא נישן את כל הלילה לפניו”
בפזמון מתוארת הפגישה הצפויה:
”את תלבשי את השמלה הסגולה


ושוב עינייך מוצפות באור כהה


את תשלחי חיוך אל כל עובר ושב


וסיגלית פתאום תפרח בשערך”
בבית השני מתאר הדובר את החזרה הצפויה מהפגישה המשותפת. הפזמון המופיע אחריו שונה מעט מהפזמון הראשון, ומנוסח בלשון שאלה: ”איך תלבשי את השמלה הסגולה (...) כאשר לא נצא ביחד?”.
הערות שוליים

↑  השמלה הסגולה (כשאנחנו נצא ביחד), אתר ארגוב, הספרייה הלאומית
↑  בתוכנית ציפורי לילה מתגעגעות - תוכנית מחווה לתרנגולים(הקישור אינו פעיל) ששודרה בגלי צה"ל ב-11 בספטמבר 2010, פולני הכחישה את הטענה שרצתה להחליף את צבע השיר כיוון שכבר היה בידה את "שיר הצהובים" בקטגוריית שירי צבעים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 9c91a529-31a1-3f0d-9399-0a45415b1c85
יוסף שרב

יוסף שרב (28 באוקטובר 1934 – 15 ביוני 2016) היה מדליסט פאראלימפי ישראלי.
ביוגרפיה

שרב הפך נכה צה"ל במהלך תאונת דרכים עם אוטובוס במסגרת תפקידו, והיה בשיקום במשך כמה שנים.
היה חבר בבית הלוחם והשתתף בתחרויות רבות שבהן זכה במספר רב של מדליות במקצים שונים, לרבות טניס שולחן וקליעה. ארבע פעמים ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים, בשנים 1964, 1968, 1976 ו-1980.
ביוגרפיה > מדליות פאראלימפיות

במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) זכה במדליות ארד בטניס שולחן ובכדורסל כיסאות גלגלים.
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) זכה בטניס שולחן מדליית ארד בתחרות יחידים ומדליית ארד בתחרות זוגות (עם גבריאל גובי).
במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) במדליית ארד בקליעה.
ביוגרפיה > הישגים משניים

| מקום בטבלה | טורניר (שנה) | תחום |
| --- | --- | --- |
| 45 | תל אביב 1968 | זריקת אלה A |
| 33 | תל אביב 1968 | זריקת דיסקוס A |
| 35 | תל אביב 1968 | הטלת כידון A |
| 40 | תל אביב 1968 | הדיפת כדור ברזל A |
| 25 | טורונטו 1976 | טניס שולחן בודדים A2 |
| שמינית גמר | ארנהם 1980 | טניס שולחן 1C |
| רבע גמר | ארנהם 1980 | טניס שולחן זוגות (עם חיים אשכנזי) |
| 4 | ארנהם 1980 | קליעה מעורב עמידה 1A-1C |
| 6 | ארנהם 1980 | קליעה מעורב שכיבה 1A-1C |
| 4 | ארנהם 1980 | קליעה מעורב כריעה 1A-1C |
| 4 | ארנהם 1980 | קליעה מעורב מצבים 1A-1C |
יהונתן סגל

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1959 (בן 65) טורונטו, קנדה 
 סוגה מועדפת:  cinematography 
 מדינה:  ישראל, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 פרופיל ב-IMDb
 
יהונתן סגל (נולד ב-23 באפריל 1959) הוא שחקן, במאי קולנוע ותיאטרון, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה

יהונתן סגל נולד בטורונטו, קנדה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שלוש. הוא גדל בחיפה ואת שנות התיכון עשה בבית הספר הריאלי בעיר. אמו רות סגל הייתה שחקנית בתיאטרון חיפה.
הייתה הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בשנת 1977 בסרט טלוויזיה שלא זכה לתשומת לב רבה.
סגל התפרסם בשנת 1978, כאשר גילם את דמותו של מומו בסרט הישראלי המצליח "אסקימו לימון" של בועז דוידזון, שהפך לסרט פולחן, ולאחריו בסדרת סרטי ההמשך לאסקימו לימון. דמותו של מומו הקנתה לו פרסום והצלחה, אולם על פי עדותו, הוא התקשה במשך שנים להיפטר מתדמית החתיך השרמנטי והשטחי ולהתקבל כיוצר רציני.
ב-1983 גילם את התפקיד הראשי בסרט הדרמה "נגוע" של עמוס גוטמן, בו הוא משחק דמות המתבססת במידה רבה על דמותו האמיתית של עמוס גוטמן. על תפקידו בסרט זכה סגל לפרס השחקן הטוב ביותר בקולנוע, מטעם משרד המסחר והתעשייה. באותה תקופה החל להפיק ולביים סרטים קצרים, שזכו לתשומת לב בפסטיבלים בינלאומיים. באותה שנה השתתף בתפקיד ראשי בסרט "המגילה 83", בבימויו של אילן אלדד.
ב-1993 לוהק לתפקיד פולדק פפרברג, עוזרו של שינדלר בהפקה הקולנועית המצליחה וזוכת פרס אוסקר "רשימת שינדלר", בהפקתו ובימויו של סטיבן ספילברג.
ב-1993 כתב וביים את ההצגה "לאה יוצאת לרחוב", שהועלתה על במת תיאטרון חיפה במשך שתי עונות. ב-1994 כתב וביים את "ג'וק", שהועלה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים, וב-1995 הועלה גם על הבמה בתיאטרון "לה מאמא" בניו יורק. על הבמה שיחק גם במחזמר "אמריקה", במחזמר "המגילה" על פי איציק מאנגער, ב"טרטיף" על פי מולייר, וב"אדם" של יהושע סובול.
כתסריטאי ובמאי קולנוע יצר וביים את סרט הדרמה "קשר עיר" (1998), זוכה הפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שבו גם שיחק בתפקיד משנה. בין סרטיו הנוספים כיוצר - "מדינת היהודים" ו"אודם".
בשנת 2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה "המקום" בערוץ 10.
בשנת 2007 החליטה קרן הקולנוע הישראלי להעניק לסגל 1.32 מיליון שקל לצורך הכנת הסרט "אודם", על שתי נערות פלסטיניות המנסות להגיע לירושלים לראות סרט קולנוע. בתחילת 2010 התפרסם מסמך גיוס כספים שיצא מאנשי ההפקה של סגל, ובו נאמר שהיה קשה להשיג מימון עבור הסרט, משום שהוא משווה בין כיבוש יהודה ושומרון לשואה. הפרסום הביא את קרן הקולנוע הישראלי להשעות את המשך העברת הכספים עד לבדיקת תוכן הסרט ולהכרזה של זבולון אורלב על ישיבה של ועדת החינוך של הכנסת בעניין. סגל אמר שהתגובות הללו נושקות למקארתיזם, שהמסמך יצא בטעות, וכי אין בסרט השוואה בין הכיבוש לשואה. הסרט יצא לאקרנים ב-2012.
הערות שוליים

↑  ליבי בגנו, עכבר העיר אונליין, בעקבות ההשוואה בין הכיבוש לשואה: הושעה המימון לסרטו של יונתן סגל, באתר הארץ, 25 בינואר 2010
↑  נירית אנדרמן, יהונתן סגל: "תגובת השרשרת נגד הסרט שלי נושקת למקארתיזם", באתר הארץ, 27 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307398905171  PLWABN: 9810669751105606  BnF: cb14223522w (data)  GND: 129297127  ISNI: 0000 0000 8222 9634  LCCN: no97013360  NKC: mzk2016914042  SUDOC: 179848380  VIAF: 40451877   WorldCat (עם VIAF): 40451877 
יהונתן סגל, צחי נוי, יפתח קצור ויוסף שילוח בסרט "ספיחס" (צילם יוני המנחם)
עופר צור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  ירי ספורטיבי, כדורסל נכים 
 
עופר צור (נולד ב-26 בפברואר 1955) הוא ספורטאי ומאמן ספורט נכים שהשתתף בארבע אולימפיאדות נכים. זוכה מדליית זהב באליפות אירופה קבוצתית לקליעה נכים (2022).
ביוגרפיה

צור הוא דור תשיעי לרבי שלמה מטולוצין, דור שמיני לראש"ז ונין לשלמה רוהלד מצד אביו גרשון צור (שרפשטיין). התגייס לשירות צבאי ב-1973 בחיל השריון. במלחמת יום הכיפורים לחם עם גדוד 79 באזור תעלת סואץ. צור נפגע מירי טילים על הנגמ"ש שבו ישב וספג פגיעה בעמוד השדרה שהותירה אותו משותק בפלג גופו התחתון. לאחר שנת שיקום הצטרף לפעילות מרכז הספורט לנכים ולאחר מכן לפעילות בית הלוחם.
פעילות ספורטיבית

צור החל להתאמן בקליעה, שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים.
במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) ובמשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) התחרה בקליעה.
במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) ובמשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) התחרה עם נבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים.
ב-2008 החל לאמן את נבחרת הנשים של ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
במרץ 2022 זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות ברובה מצב שכיבה 10 מטר, יחד עם יוליה צ'רנוי ואלי חברה.
חיים אישיים

מתגורר ברעננה, נשוי לספורטאית בלה ויינשטוק, המרותקת גם היא לכיסא גלגלים, ולזוג ארבעה ילדים (בן בכור ושלישייה).
חברים בכל מיני צבעים

"חברים בכל מיני צבעים" הוא שיר ילדים עברי אנטי-גזעני שחיברה הפזמונאית חנה גולדברג והלחין יוני רועה. את השיר עיבד אבי יפרח. השיר קורא לסובלנות ולקבלת האחר.
השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת שרית חדד בפסטיגל 1998, זכה במקום השני, והפך לקלאסיקה לילדים ולהמנון קבלת השונה. הוא נכלל באלבומה "כמו סינדרלה" (1999). בשנת 2000 חנה גולדברג פרסמה גם ספר ילדים באותו שם בהוצאת הקיבוץ המאוחד (איורים: כריסטינה קדמון), המכיל שיר זה ושני שירים נוספים.
חנה גולדברג סיפרה על כתיבת השיר:
כשבני התחיל ללכת לגן, הוא פגש שם לראשונה ילדים שנראו שונה ממנו: ילד עם צבע עור שחור, ילד סיני עם עיניים מלוכסנות, ילדה אתיופית עם צבע עור חום...

 ישבנו ודברנו על כך, ופתאום הטלפון צלצל. על הקו היה משה קפטן, במאי הפסטיגל, שביקש שאכתוב לשרית חדד שיר על צבעים.

 "במקום שיר בנאלי על צבעים, אני רוצה לכתוב שיר אנטי-גזעני," אמרתי.

 "זה לא נושא מסובך מדי לילדים?" הוא פקפק.

 "ילדים מסוגלים לקלוט מסרים מורכבים", התעקשתי.

 באותו לילה כתבתי את "חברים בכל מיני צבעים".

 השיר זכה במקום שני בפסטיגל 1998, ומאז הוא הפך המנון סובלנות וקבלת האחר.

 במפגשים שלי עם ילדים בגני ילדים ובתי ספר תמיד אני מסיימת את המפגש בהשמעת השיר ומבקשת מהילדים לנסות לגלות "למה התכוונה המשוררת". תשובותיהם מרתקות אותי.
בשנת 2019, בעקבות פנייה מאימו של ילד המתמודד עם שיתוק מוחין, החליטה גולדברג להוסיף לשיר בית נוסף המוקדש לילדים עם צרכים מיוחדים: "יש לי חבר על כיסא גלגלים, אני והוא כמו שני אחים". השיר הוקלט מחדש בתוספת הבית החדש בביצוע עשרה זמרים, וביניהם גם חנה גולדברג עצמה שרה את הבית הנוסף. הזמרים שביצעו את השיר בגרסה החדשה: לי בירן, סטפן לגר, מאיה בוסקילה, קורין אלאל, דוד ד'אור, כיתריה, עדן אלנה, בן זיני וטיילור, מוטי טקה וחנה גולדברג.
כתבות וביקורות

לירון זייד, ‏החידוש המרגש של השיר "חברים בכל מיני צבעים", באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2019
"חברים בכל הצבעים" וכעת גם בכיסא גלגלים, באתר ynet, 12 בדצמבר 2019
חגי אוזן‏, שרית חדד: "הדיבורים על שד עדתי לא מובנים לי", באתר וואלה, 4 בספטמבר 2013
לא טוב היות האדם לבדו (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע דני ליטני ויהודית רביץ
 מתוך האלבום יחס חם
 יצא לאור:  1978 
 סוגה:  מוזיקה פופולרית 
 שפה:  עברית 
 איי-סייד:  "יש לי ארץ טרופית יפה"
 כתיבה:  נתן זך 
 לחן:  מתי כספי 
 
"לבדו" או בשמו המוכר "לא טוב היות האדם לבדו" הוא שיר מאת המשורר נתן זך. השיר הולחן על ידי מתי כספי. שירו של זך, מתכתב עם הפסוק מספר בראשית, פרק ב', פסוק י"ח. זך טוען כי: "לֹא טוֹב הֱיוֹת הָאָדָם לְבַדּוֹ", אך לדעתו הבעיה לא נפתרה עם בריאת האישה ובהולדתה של החברה.
רקע

השיר הולחן על ידי כספי לתוכנית "בראש אחד", בהפקתם של איתן גפני ודודו אלהרר ובניהולו של איתן גפני. את השיר ביצעו דני ליטני ויהודית רביץ. הדואט עם יהודית רביץ מופיע באלבומו הראשון של דני ליטני "יחס חם" שיצא בשנת 1978. כשהאלבום יצא היה ליטני באמצע העשור הרביעי לחייו ומאחוריו קריירה מפוארת. את השיר עיבד מוזיקלית פרד פילד מוזיקאי אמריקאי.
בשנת 1982 הופיע השיר באלבומה של רביץ "מילה טובה ואוסף שירים" כמבצעת יחידה של השיר. בשנת 1987 הופיע השיר באלבומו של כספי, צד ג' צד ד'. בשנת 1992 ביצע כספי את השיר בתוכנית "קיבוץ בלב" בהפקת הטלוויזיה הישראלית. הקליפ לתוכנית צולם ברפת כשפרות מקיפות ומפריעות את נגינתו של כספי על פסנתר ואת שירתו.
חברי זהו זה! ביצעו את השיר במחווה לזך לאחר מותו.
השיר התפרסם בלחנו המוכר והמאוחר יותר (1978) של כספי ובביצועיהם של ליטני, רביץ וכספי עצמו. אך קיים לחן מוקדם יותר משנת 1975 של אבנר קנר ויוני רכטר. הפעם ההבדל בלחנים הפוך: כספי התאים למילים לחן קצבי, בעוד שקנר ורכטר יצרו לו לחן איטי ומהורהר. נורית גלרון שרה את הלחן של רכטר, וגרסה זו הופיעה במהדורת התקליטור של אלבומה "שירים באמצע הלילה" שהוקדש לשיריו של זך.
השיר צעד 13 שבועות במצעדי הפזמונים השבועיים של תחנת הרדיו רשת ג'. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת 1978 דורג במקום ה־25.
הערות שוליים

1 2  לא טוב היות האדם לבדו, באתר הספרייה הלאומית
↑   לא טוב היות האדם לבדו | מתי כספי והפרות, סרטון בערוץ "בא לי אטארי", באתר יוטיוב (אורך: 03:09)
↑  "זהו זה" במחווה לנתן זך: "לא טוב היות האדם לבדו", באתר ערוץ 7, 12 בנובמבר 2020
↑  דודי פטימר, ‏יוני רכטר ואבנר קנר: "הקהל לא ידע לעכל אותנו, היו נוטשים באמצע", באתר מעריב אונליין, 23 בפברואר 2018
ויליאם רגסדייל

| --- | --- |

ויליאם רגסדייל, 2023
 לידה:  19 בינואר 1961 (בן 63) אל דוראדו, ארקנסו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 מקום לימודים:  הנדריקס קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט וויליאם רגסדייל (נולד ב-19 בינואר 1961) הוא שחקן אמריקאי אשר נודע בעיקר בזכות התפקידים הראשיים אותם גילם בסרט "ליל האימה" ובסרט ההמשך שלו, והדמות הרמן ברוקס בסדרת הטלוויזיה "בראש של הרמן".
ביוגרפיה

רגסדייל נולד ב-19 בינואר 1961 באל דוראדו שבמדינת ארקנסו. הוא החל להתעניין במשחק במהלך התיכון ובחר בהמשך ללמוד תיאטרון במכללת הנדריקס אשר במדינת ארקנסו.
לאחר שסיים את לימודיו עבר רגסדייל ללוס אנג'לס על מנת להתמקד בקריירה בקולנוע ובטלוויזיה.
קריירה

בתחילת הקריירה זכה להצלחה רבה כגיבור הצעיר בסרט "ליל האימה" ובסרט ההמשך שלו "ליל האימה 2" ועל הבמה במחזותיו של ניל סיימון "יומן חוף ברייטון" ו-"Biloxi Blues". רגסדייל השתתף בהמשך גם בסרט הקומדיה הרומנטית "Mannequin Two: On the Move" שיצא לאקרנים ב-1991.
במשך שלוש שנים כיכב רגסדייל בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה הקומית "בראש של הרמן" אשר התמקדה במחשבות והרגשות הפנימיים של הדמות הראשית שלה. בהמשך שיחק גם בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "המשפט של איימי". הוא שיחק בהמשך גם מפיק טלוויזיה עבור בסדרת הטלוויזיה "Grosse Pointe".
רגסדייל השתתף בהמשך בפיילוט של סדרת הטלוויזיה "מכושפות". הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "אלן" בתפקיד החבר של אלן מורגן (אותה גילמה אלן דג'נרס) לפני שהדמות חשפה בסדרה שהיא לסבית. באותה התקופה היו לו גם תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות, כולל השתתפות בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "Less than Perfect", וכמו גם תפקידים קטנים בסרטי קולנוע.
בין מרץ 2010 עד מרץ 2012 הוא גילם את גארי הוקינס ב-12 פרקים של סדרת הטלוויזיה "צדק פרטי" במהלך שלוש העונות הראשונות של הסדרה. בשנת 2014 רגסדייל גילם את כריס סמית' בגרסה המחודשת של הסרט "Left Behind".
בשנת 2017 רגסדייל גילם את הכומר טוד בהפקת אוף ברודוויי של "האיש מנברסקה" בתיאטרון "Second Stage Theatre".
בשנת 2023 רגסדייל גילם כומר ציד ערפדים בקומדיית האימה "רנפילד".
הערות שוליים

↑  Chase's Calendar of Events 2018. Lanham, Md.: Rowman & Littlefield. 2017. p. 93. ISBN 9781598889253.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810559655305606  BNE: XX856740  ISNI: 0000 0000 4745 6815  LCCN: no2009010557  NLK: KAC2020M8483  SNAC: w66z5djc  SUDOC: 070731330  VIAF: 71225461   WorldCat (עם VIAF): 71225461
אלמן עבדולייב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בן 48 בערך) גנג'ה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 
אלמן עבדולייב (באזרית: Elman Abdullayev; נולד ב-1976) הוא דיפלומט אזרי, אשר שימש כשגריר אזרבייג'ן באתיופיה.
ראשית חייו

נולד בגנג'ה ב-1976, סיים את בית הספר התיכון מס' 14 בעיר, ולמד באוניברסיטת קהיר, מצרים. הוא סיים תואר שני שלו באוניברסיטת קליפורניה.