stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיס סקוט קי
ביוגרפיה

במהלך מלחמת 1812 עוכב קי בספינה בריטית במהלך הקרב על מצודת פורט מקהנרי בנמל בולטימור במרילנד. כאשר ראה את דגל ארצות הברית עדיין מתנופף מעל המצודה בבוקר קיבל השראה לכתוב שיר החוגג את הניצחון האמריקני. השיר שלו, "ההגנה על מצודת מקהנרי" זכה מאוחר יותר לתוספת של לחן קיים מן השיר "לאנקראון שבשמיים" מאת המלחין האנגלי ג'ון סטפורד סמית, והשילוב נודע בשם "הדגל זרוע הכוכבים". השיר אומץ כהמנון האמריקני בשנת 1931.
בשנת 1832 היה קי פרקליטו של סם יוסטון, שנשפט באשמת תקיפת חבר קונגרס. בשנת 1835 היה התובע במשפטו של ריצ'רד לורנס, שניסה להתנקש בחייו של הנשיא אנדרו ג'קסון.
קי נפטר ב-11 בינואר 1843 בבולטימור. תחילה בתו קברה אותו בבולטימור בקריפטה של חמיה, ג'ון איגר הווארד (אנ'), אך ב-1866 גופתו הועברה לחלקת הקבר של משפחת קי בבית הקברות מאונט אוליבט בעיר פרדריק.
קי הונצח במספר אופנים ברחבי ארצות הברית ובעיקר במדינת מרילנד בה התגורר רוב חייו. אחד המקומות בהם הונצח שמו הוא גשר פרנסיס סקוט קי בבולטימור, שקרס ב-2024.
הערות שולייפ

↑  "Francis Scott Key". Mount Olivet Cemetry. נבדק ב-2024-03-27.
אילן רועה

| --- | --- |

פסל של אילן רועה בגינת בית סוקולוב בתל אביב
 לידה:  1 בינואר 1967 ינוב, ישראל ישראל
 נהרג:  28 בפברואר 1999 (בגיל 32) דרום לבנון
 מדינה:  ישראל ישראל
קיר הנצחה ב"גן הבנים" במושב ינוב לבני המושב שנהרגו במערכות ישראל ובהם אילן רועה
אילן רועה (1 בינואר 1967 – 28 בפברואר 1999) היה כתב קול ישראל. נהרג בעת משימת סיקור בדרום לבנון.
חייו

נולד במושב ינוב שבשרון, למד בבית הספר הדתי "ישורון" בנתניה ובבית הספר התיכון בר-אילן בעיר. התגייס ב-1986 ושירת בחטיבת הנח"ל כחובש.
בתום שירותו הצבאי החל לכתוב בשבועון הנוער "ראש אחד". לאחר מכן שימש כתב לענייני פלילים ולענייני מפלגות בסוכנות החדשות עתי"ם. מספר שנים אחר-כך החל לעבוד ככתב לענייני כלכלה בעיתון "חדשות". עם סגירת העיתון, עבד תקופה קצרה בעיתון "הארץ".
בשנת 1993 עבר לרשות השידור. תחילה שימש כתב לענייני ההסתדרות ולאחר שנה מונה לכתב "קול ישראל" בצפון.
ב-28 בפברואר 1999 נהרג אילן רועה בפעילות מבצעית בלבנון. בתוקף תפקידו הצטרף לשורת מפקדים צבאיים שנסעו לניחום אבלים בביתה של אישיות לבנונית בכירה בכפר שבעא בלבנון. הם עשו את דרכם חזרה בשיירה בת ארבעה כלי רכב צה"ליים. סמוך למוצב "כאוכבא" ברצועת הביטחון בדרום לבנון, עלה הרכב שבו נסע רועה על מטען צד שהופעל מרחוק. ברכב נסעו יחד עמו תא"ל ארז גרשטיין, מפקד יחידת הקישור ללבנון, רס"ב עמאד אבו ריש, קשרו סמ"ר עמר אל-קבץ. מעוצמת הפיצוץ התהפך הרכב וכל נוסעיו נהרגו.
לאחר מותו הוחלט באגף כוח אדם במטה הכללי לחיילו. רועה הובא למנוחות בחלקה הצבאית בבית-העלמין במושב ינוב.
על שמו פרס מנכ"ל רשות השידור לכתב המצטיין.
בשנת 2006 יצא לזכרו הספר "מטעמי תוניסיה שאילן אהב". הספר נכתב על ידי אמו ויצא לאור בהוצאת הספרים "אוריון".
אולפני רדיו קול הגליל העליון של מועצה אזורית הגליל העליון וקול ישראל נקראים על שמו של אילן רועה.
גינת בית העיתונאים על שם סוקולוב בתל אביב נקראת על שם אילן רועה. בגינה יש פינת הנצחה ובה פסל של אילן רועה מאת הפסל הישראלי יעקב אפשטיין, המיקרופון ומכשיר ההקלטה שהיו ברשותו בעת שנהרג ומתקן המופעל בלחיצת כפתור, המספר את סיפור חייו של אילן רועה.
השאיר אחריו אישה, הורים ושני אחים.
עטרת

| --- | --- |

עטרת
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎698 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 716 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) עטרת(למפת גוש דן רגילה) עטרת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עטרת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עטרת32°00′09″N 35°10′34″E﻿ / ﻿32.0024214917228°N 35.1761866886897°E﻿ / 32.0024214917228; 35.1761866886897  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין (in English: Mateh Binyamin Regional Council) באדום - עטרת בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 4 מתוך 10
http://www.ateretnet.net
עֲטֶרֶת היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהרי אפרים, המשתייכת למועצה האזורית מטה בנימין. היישוב שוכן 1.5 ק"מ דרומית מערבית לרוואבי וכ-5 ק"מ מזרחית להתנחלות נווה צוף, סמוך לכביש חוצה בנימין.
מקור השם

בתחילה נקרא היישוב החדש נווה צוף ב', עקב סמיכותו ליישוב נווה-צוף הקיים. בהמשך התקבל השם "עטרת", בזיקה לשמה של העיר המקראית עֲטָרוֹת שבנחלת שבט אפרים. זאת, בשל הסמיכות לכפר עטארה, המשמר שם זה.
גאוגרפיה

היישוב ממוקם על הר בגובה 698 מטר, כאשר ממערב לו נמצאות רק גבעות נמוכות ממנו. מעטרת ניתן להשקיף על השפלה ועל מישור החוף של ישראל מחיפה בצפון ועד לעזה בדרום, וניתן לראות ממנו גם את הים התיכון. עטרת ממוקמת סמוך לכביש 465 - כביש חוצה בנימין.
אקלימה של עטרת הוא אקלים סובטרופי ים תיכוני, Csa לפי שיטת קפן. הקיץ בעטרת חם ויבש, והחורף קר וגשום. פעם בכמה שנים יורד בעטרת שלג.
הקמת היישוב > התיישבות ראשונית

החלטת ממשלה ראשונה בנושא הרחבת היישוב נווה-צוף התקבלה ב-20 בדצמבר 1978.
ההחלטה הספציפית על הקמת היישוב החדש בשם "עטרת" כ־5 ק"מ דרום-מזרחית לנווה-צוף נרשמה בתאריך 6 בדצמבר 1981. בעידודו ובתמיכתו של אריאל שרון ששימש באותה עת שר ההתיישבות.
היישוב בפועל הוקם באוגוסט 1981, על ידי שלוש משפחות דתיות אשר אליהן הצטרפו כבר בשנה הראשונה 8 משפחות נוספות.
הקמת היישוב > שלבים בהתפתחות היישוב

בשנת 1998 ביוזמת קבוצת תושבי עטרת הוקמה ישיבה תיכונית מוזיקלית: ישיבת כינור דוד.
היישוב ידע תקופה קשה בשנים 2000–2002, כתוצאה מהידרדרות במצב הביטחוני במהלך האינתיפאדה השנייה. ביולי 2001 הובא למקום ביוזמת המועצה גרעין חיזוק של מספר משפחות מישיבת בית אל.
בשנת 2006 מוקמו ביישוב 7 קרוואנים חדשים, שאוכלסו במהלך 2007.
בתחילת 2008 החל ביישוב מבצע של מכירות יחידות דיור מסוג 'אשקובית', לתושבי היישוב, שגרו עד כה בשכירות. בנוסף, נבנו בשנה זו 10 יחידות דיור זמניות המיועדות לאכלוס על ידי קליטת חוץ.
בשנת 2010 מנה היישוב 100 משפחות.
ב-2011, אז חגג היישוב 30 שנה להקמתו, התחיל פרויקט בניה חדש ביישוב על ידי "אמנה". הפרויקט תם לקראת סוף 2013
ב-2018 החל לראשונה להיבנות מבנה קבע לבית הכנסת ביישוב, בניית השלב הראשון הסתימה במהלך חורף 2021
ב-2021 החלה בניית שכונה חדשה בראש ההר על ידי חברת אמנה. בשלב הראשון הונחו יסודות ל-14 יחידות דו-משפחתיות מתוך פוטנציאל בניה של כ-100 יחידות בשכונה.
ב-22 ביוני 2023 ערבים מהכפר אום צפא הסמוך החלו בהפרות סדר של יידוי אבנים, בקבוקי תבערה וצמיגים בוערים על כביש היציאה מהיישוב. לאירוע לא הגיעו כוחות צה"ל, וכוחות דלים מצוות הביטחון של היישוב נאלצו להתמודד שעות רבות בניסיון הדיפת כמות הפורעים הגדולה ללא סיוע צה"ל.
הקמת היישוב > שכונות

שכונת באר זית
בני חשמונאי
הנביא שמואל
שכונת התכלת
מעלה הדס
אוכלוסייה

אוכלוסיית עטרת מורכבת כולה מיהודים השייכים לזרם דתי-לאומי, כשמרבית המשפחות הן משפחות צעירות עם ילדים. רוב תושבי עטרת ילידי הארץ. כמחצית מתושבי היישוב הבוגרים הם בעלי תארים אקדמיים. רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב.

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בעטרת:
אוכלוסייה > הנהלת היישוב

היישוב מנוהל בידי מזכירות של חמישה חברים (כולל יו"ר מזכירות) הנבחרים מדי שנה על ידי תושבי היישוב ופועלים בהתנדבות, ומזכיר היישוב.
אתרים תיירותיים

"קלעת אל-אסד – פסל האריה" – פסל השוכן לצד הכביש, למרגלות היישוב. פסל טבעי זה, בו לא נגעה יד אדם, מהווה דוגמה לתצורות הסלעים והאבנים באזור זה. לפי מסורות ערביות קדומות במקום זה נהרג לוחם יהודי גיבור. יש הטוענים כי זהו מקום נפילתו של יהודה המכבי.
מעיין עטרת – המעיין שופץ בשנת 2013 ודרך הגישה אליו נסללה מחדש. במעיין ישנן שתי בריכות – בריכה עמוקה ובריכה רדודה, שולחנות פיקניק וספסלים.
חורשת תמר – חורשה בשולי היישוב, בלב החורשה ישנם פינות ישיבה, ערסלים, מתקן לאפיית פיתות (טאבון) ושולחנות פיקניק. בשולי החורשה ישנו בור גדול מסוייד ומטויח שבתקופות קדומות שימש ככל הנראה לאחסון.
יער אום צפא
אתר ארכאולוגי מתקופת ימי הביניים
אתר ארכאולוגי מתקופת המשנה
כלכלה ושירותים > תעשייה ומסחר

בעטרת קיים אזור תעשייה קטן, הכולל נגרייה, מפעל מוצרי מתכת ומספר מחסנים.
פועלת ביישוב חנות מכולת. בנוסף פעמיים בשבוע ביישוב פתוחה ירקניה.
כלכלה ושירותים > שירותי בריאות

ביישוב פועל סניף קופת-חולים "לאומית". ניתן לקבל בסניף שירותי רופא משפחה, רופא ילדים ואחות. שירותי רפואה דחופה ניתן לקבל בסניף טר"ם בעיר מודיעין. בנוסף, ביישוב נמצא בכוננות אמבולנס וצוות חובשי מד"א מחברי היישוב.
כלכלה ושירותים > תחבורה

אוטובוס קו 468 של חברת אגד תעבורה עובר דרך היישוב מספר פעמים ביום ומחבר אותו לירושלים ולמודיעין. מועצה אזורית מטה בנימין מפעילה מערך הסעות תלמידים לבתי ספר אזוריים. ביישוב 2 תחנות אוטובוס. עקב דלות יחסית של התחבורה הציבורית, ביישוב מקובלת תנועה בטרמפים, כולל פורום יישובי לאיתור יעדים נדרשים.
מוסדות תרבות וחינוך > בתי-ספר

המוסד החינוכי העיקרי ביישוב הוא ישיבת כינור דוד, ישיבה תיכונית במגמה תורנית מוזיקלית ומדעית.
היישוב מספק מסגרות חינוכיות לגילים 0–6 שנים, באמצעות קבוצות מעון עד גיל 3 וגני ילדים ברמות טרום-טרום-חובה, טרום-חובה וחובה. בית הספר היסודי אליו משתייכים ילדי עטרת ממוקם בנווה צוף. חטיבת ביניים לבנים נמצאת בבית-אל וחטיבה לבנות ביישוב נריה. בנוסף ישנו ביישוב גן חינוך מיוחד לילדי האזור.
מוסדות תרבות וחינוך > פנאי

ביישוב מתקיימות פעילויות תרבות וניתנים שירותי תרבות שונים לכל הגילים. ביניהם:
ספרייה הפתוחה פעמיים בשבוע, בימי שלישי וחמישי.
מועדון רב תכליתי.
חמישה מגרשי משחקים.
שלושה גני-שעשועים.
שני מגרשי ספורט.
משחקייה.
מועדון נוער.
סניף תנועת נוער "בני-עקיבא".
מגוון חוגים לילדים ומבוגרים.
קודקודיה-מועדון משחקים לילדי כיתות ד'-ו'.
שירותי דת

בהיותו יישוב דתי, חברי עטרת משקיעים בשירותי דת שונים. ביישוב פועלים 3 בתי כנסת (בית כנסת מרכזי, בית כנסת ספרדי ובית כנסת תימני "עטרתימן"). ביישוב פועל מקווה נשים, מקווה גברים, תלמוד-תורה לגילאי גן ובית הספר, מערך שיעורי תורה לכל הגילים בימי חול, בשבתות ובחגים, קבוצת הדף היומי. רב היישוב הוא הרב עזריאל אריאל (בנו של הרב יעקב אריאל, רב העיר רמת גן לשעבר).
בשנת 2018, לאחר שנים ארוכות של גיוס כספים החלה בנייתו של מקווה גברים ביישוב, ולקראת סוף השנה, הוא נחנך.
בחודש ספטמבר 2014 הונחה אבן הפינה לבנין בית הכנסת "אהבת ישראל" שישלב בתוכו מקום תפילה לכל העדות ביישוב.
באוקטובר 2018 החלה הבניה בפועל, בניית שלב א של הפרויקט הכוללת את בית הכנסת המרכזי הסתיימה בחורף 2021
ובהמשך נערך היישוב לבניית שלב ב שיכלול לובי משותף ובית כנסת ספרדי ותימני
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יהושע, ט"ז, ב'–ה', יהושע, י"ח, י"ג.
↑  334 - הת/3 – 20/12/78 – הרחבת היישוב נווה צוף (נבי סלח) על ידי כניסה של גרעין נוסף למקום.
"מחליטים:
הועדה להתיישבות המשותפת לממשלה ולהסתדרות הציונית העולמית רושמת לפניה את הודעת היו"ר כי במסגרת תוכנית אב להקים אשכול יישובים או שכונות קהילתיות באזור נווה צוף, יעלה בקרוב על הקרקע גרעין שני לשם מימוש המדיניות בדרך הרחבת המקום והקמתו של יישוב קהילתי."
↑  310 - (הת/12) – 6/12/81 – עטרת (נווה צוף ב').
"מחליטים: בהמשך להחלטה מס. הת/3 של הוועדה להתיישבות המשותפת לממשלה ולהסתדרות הציונית העולמית, מיום כ' בכסלו תשל"ט (20/12/78) בעניין הרחבת נווה צוף על ידי כניסה של גרעין נוסף למקום – הוועדה להתיישבות רושמת לפניה את ההודעה בעניין הקמתו של היישוב בשם עטרת בנקודת ציון מרכזית 167156, כ-5 ק"מ מדרום מזרח לחלמיש."ועדת שרים להתיישבות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 4
↑  יורם שיאון, ממעין חרוד עד ירושלים, יורם שיאון
↑  עטרת, באתר מועצת יש"ע
↑   נתוני מפקד אוכלוסין משנת 2008
↑  «Peace Now-CBS»  שלום עכשיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568882505171 
שלג בעטרת (ינואר 2008)
תצלום אוויר של עטרת (בתחתית התמונה), רוואבי (שבילי העפר והבניינים), ועבוין (הבתים הרחוקים), 2014
שלט הכוונה לחלקי היישוב, על רקע המגרש והמועדון
פסל האריה, השוכן למרגלות היישוב (שבתיו נראים ברקע), נובמבר 2008
ספריית היישוב
גן משחקים
מועדון רב תכליתי
מפצח האגוזים

ערך זה עוסק בבלט של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ביצוע של מפצח האגוזים
מַפְצֵחַ האגוזים (ברוסית: Щелку́нчик) הוא בלט של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שנוצר על פי הסיפור מפצח האגוזים ומלך העכברים מאת א.ת.א. הופמן.
ביצירה מסופר על ילדה גרמנייה בשם קלרה שטלבאום שמקבלת מתנה לחג המולד, מפצח אגוזים קטן דמוי חייל עשוי בדיל. אחיה של הילדה שובר למפצח האגוזים את היד, קלרה בוכה ולאחר מכן נרדמת. כאשר קלרה מתעוררת, היא מגלה להפתעתה שהחפצים בבית גדולים פי כמה מגודלה שלה. מחור בקיר פורצים מיליוני עכברים ענקיים. מלך העכברים מנסה להרוג את קלרה ואת מפצח האגוזים, אולם בסופו של קרב מוזיקלי גרנדיוזי והרואי, ניצלים השניים. בסוף היצירה הופך מפצח האגוזים לנסיך יפה תואר והוא וקלרה מתחתנים.
הסיפור פורסם בגרסאות רבות, וכן בספרי ילדים מאוירים.
עלילה > מערכה ראשונה

המסך עולה על סצנה של מסיבת חג המולד בבית משפחת שטלבאום שבגרמניה. קלרה, אחיה הקטן פריץ והוריהם חוגגים עם קרובי משפחה וחברים. כאשר הסנדק המסתורי, אדון דרוסלמאייר נכנס ועמו שק של מתנות לכל הילדים. כולם עליזים למעט קלרה, שכן היא היחידה שאינה מקבלת מתנה. אדון דרוסלמאייר שולף שלוש בובות בגודל טבעי שמתחילות לרקד כל אחת בתורה. עם סיום הריקודים, קלרה ניגשת לאדון דרוסלמאייר ומבקשת מתנה. לרוע המזל לדרוסלמאייר אזלו המתנות וקלרה פורצת בבכי תמרורים בעודה רצה לחיק אימה.
דרוסלמייר מצליח למצוא מפצח אגוזים. קלרה מאושרת, אך אחיה פריץ נתקף קנאה ושובר בטעות את זרועו של מפצח האגוזים. דרוסלמאייר מסלק אותו ומתקן את הצעצוע.
המסיבה מסתיימת והמשפחה הולכת לישון.
קלרה דואגת למפצח האגוזים וניגשת לעץ חג המולד לראותו. היא נרדמת בעודה חובקת את מפצח האגוזים בזרועותיה. כאשר השעון מורה חצות, שומעת קלרה קולות עכברים. היא מתעוררת ומנסה לברוח אך העכברים עוצרים בעדה. מפצח האגוזים וחייליו קמים להגן על קלרה ומלך העכברים מוביל את נתיניו לקרב.
מתחיל מאבק שבמהלכו קלרה זורקת נעל בית על מלך העכברים ומסיחה את דעתו. מפצח האגוזים מנצל הזדמנות זו ושולף את חרבו על המלך.
לאחר שמלכם מת נסוגים העכברים תוך שהם לוקחים עמם את גופת מנהיגם. קלרה מבכה את מפצח האגוזים שמת גם הוא ובכוח דמעותיה הוא חוזר לחיים.
השניים רוקדים ומפצח האגוזים הופך לנסיך שמוביל את קלרה לממלכת פיית שזיף הסוכר דרך יער אורנים מושלג, ולקראת סוף המערכה יורדים פתיתי שלג שרוקדים את ולס פתיתי השלג בתור קבלת פנים.
עלילה > מערכה שנייה

במערכה השנייה מתרחשים ריקודים שאינם קשורים לעלילת הסיפור. הריקודים מוקדשים לקלרה ולנסיך שעמה. קלרה, שהפכה לילדה גדולה ובוגרת, הולכת יד ביד עם מפצח האגוזים, שהפך לנסיך יפה תואר, בארץ המתוקים שבה שולטת פיית שזיף הסוכר. הנסיך מספר על הקרב שהתרחש נגד מלך העכברים מהמערכה הראשונה ואיך קלרה הצילה אותו, ובתגובה הפיה וכל תושבי ארץ המתוקים מריעים לכבודה ועורכים הופעה מיוחדת בשבילה. לבסוף קלרה מתעוררת תחת עץ חג המולד כשמפצח האגוזים בזרועותיה.
את המערכה מלווים קטעי מוזיקה מוכרים כמו ואלס הפרחים. כל ריקוד הוא דואט של בן ובת מעמים שונים. ניתן להבחין ברוסים, ספרדים, סינים וערבים. קטעים רבים במערכה זו מלווים במוזיקה מופלאה ושלווה.
היסטוריית הבלט

צ'ייקובסקי כתב את הבלט בין השנים 1891 ו-1892, אולם הוא לא היה מרוצה מהתוצאה וראה ביצירתו זו אחת מהגרועות שביצירותיו.
הביצוע הראשון היה ב-1892 בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית, בכוריאוגרפיה של מריוס פטיפה (Marius Petipa), ושל לב איבנוב (Lev Ivanov). ביצוע זה לא נחל הצלחה מרובה בניגוד לסוויטה שזכתה לפופולריות רבה. הבלט זכה לפופולריות בשנות החמישים לאחר שהופיעה בתפקיד פיית שזיף הסוכר מריה טולצ'יף בהפקה של "ניו יורק סיטי בלט", בכוריאוגרפיה של בלנשין, אז הוא הפך למסורת אמריקאית לתקופת חג המולד.
המוזיקה

הקטעים המוזיקליים השזורים ביצירת בלט זו הם מהפופולריים ביותר. קטעים אלו משמשים תדיר בטלוויזיה ובקולנוע. ריקוד ה"טרפאק" הרוסי הוא אחד הקטעים המרשימים בבלט. קטעים ידועים אחרים הם "ואלס הפרחים", "מארש" ו"ריקוד פיית שזיף הסוכר". ההרמוניות בבלט מפתיעות בהיותן מתקדמות ויצירתיות יחסית למצופה במוזיקת בלט. ניתן להבחין בהערצת המלחין לרוקוקו ולמוזיקת המאה ה-18 המאוחרת בקטעי האוברטורה, בכניסת ההורים ובריקוד עם הסב, שמתרחשים כולם במערכה הראשונה.
הבלט

אוברטורה
הבלט > מערכה ראשונה

1 עץ חג המולד
2 מארש הילדים
3 השתוללות הילדים וכניסת ההורים
4 הגעת דרוסלמייר וחלוקת המתנות
5 ריקוד הסבא
6 עזיבת האורחים
7 הקרב
8 יער אורנים בחורף
9 ואלס פתיתי השלג
הבלט > מערכה שנייה

10 הטירה הקסומה בארץ המתוקים
11 הגעת קלרה והנסיך
12 בידור
א. ריקוד ספרדי (שוקולד)
ב. ריקוד ערבי (קפה)
ג. ריקוד סיני (תה)
ד. ריקוד רוסי (טרפק, ידוע גם כמקל סבא)
ה. ריקוד המירליטונים (ידוע גם כ"ריקוד חלילי הסוף", "ריקוד רועי הצאן" או "מרציפן")
ו. אמא ג'ינג'ר והפוליכינלים (או "אמא ג'ינג'ר וילדיה")
13 ואלס הפרחים
14 Grand pas de deux - האביר ופיית שזיף הסוכר:
א. אינטראדה
ב. טרנטלה
ג. ריקוד פיית שזיף הסוכר
ד. קודה
15 ואלס הסיום וסצנת הסיום
בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 1986 יצאה לאקרנים הגרסה הקולנועית הראשונה של הבלט המפורסם, בכיכובם של רקדני חברת Pacific Northwest Ballet. עוד גרסה ישירה של הבלט יצאה ב-1993, הסרט הופק על ידי חברת הבלט של ניו יורק. עיבוד קולנועי ידוע נוסף הוא הסרט משנת 2010, "מפצח האגוזים בתלת־ממד". בשנת 2018 יצא הסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות". בשנת 2001 הופץ סרט הווידאו "ברבי במפצח האגוזים", עיבוד ראשון באנימציה ממוחשבת לבלט המבוסס על "מפצח האגוזים", בכיכוב הבובה ברבי. עיבוד נוסף שודר כספיישל בן שלושה חלקים ששודר בסדרה "דובוני אכפת לי" בשנת 1988. כששמה מלך העכברים משמש כעוזרו של הווזיר שהשתלט על הממלכה של מפצח האגוזים ושם הילדה הוא חנה. בהמשך כל שלושת החלקים אוגדו כסרט שלם שיצא בווידאו. בשנת 2022 יצאה גרסה קולנועית נוספת בשם "סוד הנסיך המכושף".בשנת 1983 יצאה גרסת בובות עץ בצרפתית, כשהיא הציגה רק את החלק השני של היצירה. הגרסה יצאה בהוצאת "קלסיקלטת" בשנת 1992 בדיבובו של קובי מידן ושודרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 1993 בדיבוב לאנגלית.
ריקוד פיית שזיף הסוכר
"ולס פתיתי השלג" מתוך מפצח האגוזים
מריה טולצ'יף וניקולס מגלנס ב"מפצח האגוזים", 1954
יעקב ידיד

| --- | --- |

הרב יעקב ידיד (משמאל) עם הרב שלמה משה עמאר (מימין)
 לידה:  25 ביולי 1967 (בן 57) י"ז בתמוז ה'תשכ"ז קריית שמואל (חיפה), ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, ארץ ישראל, עם ישראל, גאולה, חשיבות הגרעינים התורניים
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב מרדכי שטרנברג, הרב אליקים לבנון, הרב אלישע וישליצקי
 תלמידיו:  הרב שילה בר ניצן, הרב דניאל שרשבסקי, הרב יחזקאל שטרן
הרב יעקב ידיד (נולד בי"ז בתמוז ה'תשכ"ז, 25 ביולי 1967) הוא רב ישראלי, פוסק וראש ישיבה.
עומד בראש ישיבת כרמיאל, אותה יסד, ורב הגרעין התורני בכרמיאל. ממקימי ישיבת ברכת יוסף שבאלון מורה, בעל תואר יקיר העיר כרמיאל לשנת 2020.
ביוגרפיה

נולד בשכונת קריית שמואל שבחיפה לרב אליהו ידיד, מרצה לתנ"ך ומחבר ספרים ובן למשפחה מיהדות מצרים ולאמו רחל, גננת. גדל בירושלים. בתקופת גיל התיכון, למד בישיבה התיכונית בקריית חינוך שעלבים ושנה אחת בישיבת אופקים. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. התגייס לצה"ל ושירת כחובש קרבי.
השתתף ביסודה של ישיבת ברכת יוסף באלון מורה, יחד עם הרב אליקים לבנון והרב שמעון פורטל שם שימש כר"מ מספר שנים. בתקופה זו העביר במקביל שיעורים בתנ"ך בישיבת קדומים ובבתי כנסת בישובי השומרון.
באלול ה'תשס"ג, עבר עם משפחתו לכרמיאל, להקים את ישיבת כרמיאל ולעמוד בראשותה, וכדי לכהן כרב הגרעין התורני בעיר, בתפקידים אלו משמש עד היום.
מלמד בישיבת כרמיאל, שם מעביר שיעורים בגמרא, תנ"ך, מדרש רבה ובנושאים נוספים. בנוסף, מלמד במדרשת עורי צפון בעיר עכו, בבתי כנסת בכרמיאל ובמקומות נוספים.
היה בקשר קרוב עם הרב אלישע וישליצקי שתמך בישיבה ובגרעין התורני והגיע להעביר שיעורים בישיבה בכרמיאל באופן תדיר.
בשנת 2020 הוענק לרב ידיד תואר יקיר העיר כרמיאל.
נשוי לעידית, גר בכרמיאל, אב לשמונה. אחיו, הרב מתניה ידיד, הוא דוקטורנט לחינוך, מרצה ומגשר, מזכ"ל תנועת הבוגרים של בני עקיבא לשעבר. גיסו הוא הרב בן ציון אלגאזי, ראש ישיבת רמת גן.
עמדותיו

תומך בחיזוק ההתיישבות היהודית בגליל, ובחיזוק הגרעינים התורניים באזור זה. במאמר שכתב לערוץ 7 ב-2021 כתב: ”בואו לצפון, בואו לטבריה, לנהריה, לכרמיאל, לעפולה, בואו לקריות, לחיפה, לשכונת הדר, לעיר התחתית בחיפה, בואו להציל את הערים המקוריות הללו, לחצור ולשלומי, ערים שהיו יסוד לתורה, שבהם נכתבה המשנה.”
מכתביו ועריכותיו > עריכה

ממגד גבעות עולם (עורך: הרב יעקב ידיד), כתב עת תורני בהוצאת ישיבת ברכת יוסף, אלון מורה, מס' כרכים.
ממגד גבעות עולם, לזכרו של הרב בנימין הרלינג (עורך: הרב יעקב ידיד), הוצאת ישיבת ברכת יוסף, אלון מורה, ה'תשס"א, 2001.
מכתביו ועריכותיו > מספריו

שיעורים במגילת רות, הוצאת ישיבת כרמיאל, ה'תשע"ו, 2016.
מכתביו ועריכותיו > ממאמריו

כח הארי וכח הנחש שבשבט דן, ניצני ארץ ח', הוצאת מרכז הרב, ה'תשנ"ב.
עבודת ה' של שנואה לאה, כתב העת התורני תבואות, הוצאת ישיבת כרמיאל, כרמיאל. ובאתר האינטרנט של הישיבה.
תורת המגביה והגולל, כתב העת התורני תבואות, הוצאת ישיבת כרמיאל, כרמיאל ובאתר האינטרנט של הישיבה.
סוגיות במסכת כתובות: מקורות ומהלך הבנת הסוגיא, כתב העת התורני ממגד גבעות עולם כרך ד', הוצאת ישיבת ברכת יוסף, אלון מורה, ה'תשס"א, 2001.
תורה מארץ בבל - מדוע?, כתב העת התורני ממגד גבעות עולם כרך ד', הוצאת ישיבת ברכת יוסף, אלון מורה, ה'תשס"א, 2001.
הערות שוליים

1 2  גיא עזרא, ‏ראש ישיבת ההסדר קיבל את תואר יקיר העיר, באתר "סרוגים", 16 בנובמבר 2021
↑  הרב יעקב ידיד: תצילו את הצפון לפני שיהיה מאוחר מידי, באתר ערוץ 7, ‏2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404394505171  VIAF: 35156674998733581220   WorldCat (עם VIAF): 35156674998733581220 
הרב יעקב ידיד בעריכת חופה
טליה לביא

| --- | --- |

טליה לביא ב-2014
 לידה:  27 באפריל 1978 (בת 46) פתח תקווה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרסי אופיר לשנת 2014 – על הבימוי ועל התסריט לסרט "אפס ביחסי אנוש"  פרס "הבמאית בעלת קול ייחודי" על שם נורה אפרון בפסטיבל טרייבקה
 פרופיל ב-IMDb
 
טליה לביא (נולדה ב-27 באפריל 1978) היא במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית. זוכת פרסי אופיר לשנת 2014 על בימוי הסרט "אפס ביחסי אנוש" ועל כתיבת התסריט שלו.
ביוגרפיה

טליה לביא נולדה בפתח תקווה בשנת 1978. היא התגוררה מספר שנים בקיבוץ ובשנת 1991 עברה לתל אביב. אביה היה איש קבע בצה"ל ולאחר שחרורו עובד כרואה חשבון, אמהּ מורה, ויש לה אחות גדולה. טליה למדה ב"תלמה ילין" במגמת אמנות חזותית, שם התמקדה בקומיקס. שירתה בצה"ל כפקידה בלשכת אלוף, משם עברה לבסיס דרומי, מה שהיווה השראה לסרטה "אפס ביחסי אנוש".
החלה את לימודיה במחלקה לאנימציה באקדמיה לאמנות בצלאל. החליטה לעזוב כעבור זמן ועברה לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אותו סיימה בשנת 2005 בהצטיינות יתרה עם מלגות ופרסים רבים, כולל פרס ראש העיר ירושלים לבוגר מצטיין ושלוש מלגות הצטיינות של קרן שרת (אמריקה ישראל). עבדה בזכיינית ערוץ 2 טלעד עד לאיבוד הזיכיון בשנת 2005, שהוביל לפיטורים המוניים. באותה שנה השתתפה ב-"Talent Campus" של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
משמשת מרצה לתסריטאות בבית הספר "סם שפיגל" והייתה מרצה גם במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות בירושלים.
בשנת 2010 נבחרה להשתתף בסדנת התסריטאים של מכון סאנדנס לקולנוע עצמאי בארצות הברית (שאותו ייסד השחקן והבמאי רוברט רדפורד) ובשנת 2011 נבחרה להשתתף בסדנת הבמאים היוקרתית של המכון.
היא וסרטיה זכו בפרסים רבים בפסטיבלי הקולנוע ברחבי העולם, אשר החשובים שבהם הם פרס הסרט הטוב ביותר ל"אפס ביחסי אנוש" בפסטיבל טרייבקה בניו יורק, וכן פרס הבמאית בעלת קול ייחודי על שם נורה אפרון באותו פסטיבל. חבר השופטים בטרייבקה, בראשות רוברט דה נירו, ציין בהחלטתו כי ”הסרט הזוכה [...] עוסק בנשים צעירות שחייבות למצוא את מקומן ולגבש את זהותן בעולם שכרגיל נשלט על ידי גברים ומצ'ואיזם. הן עושות זאת בהומור, חוזקה וחוכמה, איכויות אשר יוצרת הסרט משקפת. אנו מאמינים כי זהו ביטויו הראשון של קול חדש ורב-עוצמה”.
בשנת 2014 לקחה חלק בחממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים לשם הגישה תסריט לסרט עתידי בשם "אהבת חיי הנוכחית", וכן זכתה באותה שנה בשני פרסי אופיר על התסריט והבימוי הטוב ביותר של הסרט "אפס ביחסי אנוש".
באוגוסט 2014 נכללה ברשימת "12 הבמאים שראוי לעקוב אחריהם", שערך האתר "Indiewire", שם הושוותה לרוברט אלטמן.
פילמוגרפיה > שיבולת בקפה

בשנת 2003, כתבה לביא וביימה את הסרט הקצר "שיבולת בקפה" כ"סרט אמצע הלימודים" בסם שפיגל. הסרט צולם בפסל המפלצת בשכונת קריית יובל בירושלים, ובו שיבולת (שירי אשכנזי) היא מלצרית כושלת המשקרת ללא הפסק, בבית קפה דמיוני עם לקוחות הממררים את חייה, שם המלצריות נדרשות להתגלש מהמטבח מבלי להפיל את המנות, מתוך פיה של המפלצת. הסרט נעשה בהשראת עבודתה הזמנית של היוצרת כמלצרית.
הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים בין-לאומיים, בהם במסגרת תוכנית "ירושלים בפראג" בפסטיבל הקולנוע "United Islands" בצ'כיה, בפסטיבל ברלין ובפסטיבל קלרמון-פראן שבצרפת, והוקרן גם במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA) ב-2004. באותה שנה זכה בציון לשבח בפסטיבל חיפה, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הקצרים במיאמי, בפרס ראשון בפסטיבל מלבורן, בפרס חבר השופטים בפסטיבל טאיפיי בטאיוואן ובציון לשבח ומועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קרלובי וארי.
ב-2015 זכה הסרט בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הקצרים במוזיאון הלובר שבצרפת, בהנהלת נועה קרוון כהן, בתו של דני קרוון (הלוקח חלק בחבר השופטים) ואשתו של המאייר יזהר כהן. בראש חבר השופטים של התחרות ישב הקולנוען וים ונדרס.