stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש מהיר A4 (צרפת)
מסלול

| ק"מ | מספר יציאה | שם | כביש |
| --- | --- | --- | --- |
| 0.0 |  | בולוואר פריפריק - A4 |  |
|  | 1 | איברי-סיר-סן |  |
|  | 2 | שארטו-לה-פון |  |
|  | 3 | מזו-אלפור - אלפורוויל |  |
|  | 4 | סן מור - ז'ואוויל-לה-פון |  |
|  | 5 | נוז'ה-סיר-מארן |  |
|  | 6 | שופיניי-סיר-מארן |  |
|  | 7 | מארן-לה-ואלה |  |
|  | 89 | נואזי-לה-גרון |  |
|  | 10 | שון-סיר-מארן |  |
|  | 11 | אזור תעשייה ואל מובואה | N104 |
|  | 12 | מארן-לה-ואלה, ואל דה בוזי |  |
|  | 13 | מארן-לה-ואלה, ואל דה לאניי |  |
|  | 14 | מארן-לה-ואלה, ואל ד'רופ, דיסנילנד |  |
|  |  | עמדת תשלום קוטוורול |  |
|  | 15 | קוטוורול |  |
|  | 16 | קרקי-לה-שאפל |  |
|  | 17 | מו |  |
|  | 18 | סן-ז'ן-לה-דה-ז'ימו |  |
|  | +19 | עמדת תשלום מונטריי + מונטריי-דה-ליון |  |
|  | 20 | שאטו-טיארי |  |
|  | +21 | עמדת תשלום דורמון + דורמון |  |
|  | 22 | ריימס צפון |  (צפון) |
|  | 23242526 | ריימס, יציאות נוספות |  |
|  |  | עמדת תשלום ריימס |  |
|  | 27 | לה וו |  (דרום) |
|  | 28 | סנט אטיין-או-טומפל |  |
|  | 29 | סנט-מנאו |  |
|  | 29.1 | קלרמון-או-ארגון |  |
|  | 30 | בר-לה-דיק |  |
|  | 31 | ורדן |  |
|  | 32 | פרנה-אן-וואור |  |
|  | 33 | ז'ארני |  |
|  |  | עמדת תשלום בומון |  |
|  | 34 | סנט-מארי-או-שנה |  |
|  | 35 | מארוז'-סילווז' |  |
|  | 36 | סמקור |  |
|  |  | מץ - טיונוויל |  |
|  | 37 | ארז'וסי |  |
|  |  | מץ מערב |  (רק מפריז) |
|  |  | מץ מערב |  (רק משטרסבורג) |
|  | 38 | בולאיי-מוזל |  |
|  |  | עמדת תשלום סנט-אבולד |  |
|  | 39 | סנט-אבולד |  |
|  | 40 | פריימינג-מרלבאך |  |
|  | 41 | פארברסווילר |  |
|  |  | עמדת תשלום לופראוז |  |
|  | 41.1 | פוטלוז'-או-לאק |  |
|  | 42 | סארז'מין |  |
|  | 43 | סאר-אומיון |  |
|  | 44 | פאלסבור |  |
|  | 45 | סאברן |  |
|  |  | עמדת תשלום שווינדראטזיים |  |
|  | 46 | אושפלדן |  |
|  | 47 | ברימאט צפון |  |
|  | 48 | ברימאט דרום |  |
|  | 49 | ריישטה |  |
|  | 49.1 | אונאיים |  |
|  | 50 | בישאיים |  |
|  | 51 | שטרסבורג |  |
יחסי מונקו–צ'ילה

| יחסי מונקו–צ'ילה |
| --- | --- |
מונקו: צ'ילה


מונקו: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 756,102
אוכלוסייה
38,558: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 16,956
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי מונקו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו ב-1918 בזכות אמנה בין צרפת למונקו. בשנת 1960 נפתחה הקונסוליה המונגאסקית בעיר ולפראיסו שבמונקו ובכך כוננו יחסים קונסולריים בין שתי המדינות דה פקטו.
ב-2014 ביקר בצ'ילה אלבר השני, נסיך מונקו, זהו היה הביקור רם הדרג הראשון שנערך בכל תולדות היחסים בין שתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

מונקו אינה מיוצגת בצ'ילה בדרג השגרירות אלא באמצעות מסדרון שנמצא בשגרירות הצרפתית בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. מונקו מיוצגת בצ'ילה בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים סנטיאגו דה צ'ילה, וולפראיסו.
צ'ילה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות הצ'יליאנית בפריז, בירת צרפת הסמוכה, האמונה גם על מונקו. צ'ילה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
יחסי הונגריה–קפריסין

| יחסי הונגריה–קפריסין |
| --- | --- |
הונגריה: קפריסין


הונגריה: קפריסין
שטח (בקילומטר רבוע)
93,028: 9,251
אוכלוסייה
9,665,063: 1,361,415
תמ"ג (במיליוני דולרים)
212,389: 32,230
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,975: 23,674
משטר
רפובליקה

יחסי הונגריה–קפריסין הם יחסי החוץ בין הונגריה לקפריסין.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 באוקטובר 1960. באוקטובר 2021 שוחחו שרי החוץ של שתי המדינות, ולאחר מכן אמר שר החוץ פיטר שיירטו כי להונגריה וקפריסין יש אותן דעות בנושאים מרכזיים באירופה כמו הגירה, הרחבת האיחוד האירופי במערב הבלקן, אספקת אנרגיה אירופית וחיסונים נגד נגיף הקורונה. באוקטובר 2022 חתמו קפריסין והונגריה על מזכר הבנות לקידום התיירות בין שתי המדינות. כיום שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

הונגריה מחזיקה בקפריסין שגרירות וקונסוליית כבוד בניקוסיה.
קפריסין מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יחסי מונקו–קזחסטן

| יחסי מונקו–קזחסטן |
| --- | --- |
מונקו: קזחסטן


מונקו: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 2,724,900
אוכלוסייה
38,558: 20,655,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 12,656
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי מונקו–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת קזחסטן.
סקירה כללית

ב-15 בינואר 2009 חתמו רפובליקת קזחסטן ונסיכות מונקו על הסכם כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים. ב-28 במאי 2010 הציג שגריר קזחסטן בפריז, בירת צרפת הסמוכה, לאלבר השני, נסיך מונקו את כתבו האמנתו. כשלוש שנים לאחר מכן הציג שגריר מונקו בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, לנורסולטן נזרבייב את כתב האמנתו גם הוא.
בתחילת חודש נובמבר 2012 ביקר אלבר השני, נסיך מונקו, בקזחסטן לצרכים רשמיים למשך שלושה ימים. כשנה לאחר מכן, בסוף ספטמבר בשנת 2013 הגיע נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן, לביקור גומלין במונקו על מנת לחתום על הסכם שיתוף פעולה בין שתי המדינות בנושא התיירות.
בשנת 2013 נערך פורום מונגאסקי-קזחי לקידום שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות, נציגים של יותר ממאה חברות פרטיות שמושבן בשתי המדינות הגיעו לכנס. באותה השנה חתמו מונקו וקזחסטן על הסכם שיתוף פעולה כלכלי ועל קידום מיזמים של המדינה השנייה. מונקו הייתה אחת המדינות הראשונות לאשר השתתפות באקספו 2017 שנערך בנורסולטן בירת קזחסטן. כבר בינואר 2016 היא החלה לנסח אמנה שתסדיר את השתתפותה וחודש לאחר מכן, בפברואר, היא אישרה השתתפות וחתמה על האמנה.
נציגויות דיפלומטיות

קזחסטן אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגריר היושב פריז, בירת צרפת. קזחסטן מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
מונקו אינה מיוצגת בקזחסטן בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגריר היושב בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. מונקו מיוצגת בקזחסטן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בנורסולטן, בירת המדינה.
יוסף אור

| --- | --- |

יוסף אור, סביבות 1955
 לידה:  15 באפריל 1904 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 באפריל 1984 (בגיל 79) 
 שם לידה:  יוסף בן זאב יז'רסקי 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מתרגם
 שפות היצירה:  עברית
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי
 
יוסף אוּר (יֶזֶ'רסקי) (15 באפריל 1904 – 4 באפריל 1984, ב' בניסן תשמ"ד) היה מתרגם ישראלי, מהבולטים בתרגום ספרות המופת הפילוסופית האירופית לעברית.
קורות חיים

יוסף בן זאב יז'רסקי (Jezierski) נולד בעיר לודז' שבפולין. בוגר הגימנסיה העברית בלודז'. בשנת 1925, כשהיה בן 21, עלה לארץ ישראל. למד באוניברסיטה העברית לתואר מוסמך במדעי הרוח (1933) ובהמשך השתלם באוניברסיטת פריז.
בעת לימודיו באוניברסיטה העברית החל לתרגם ספרי מופת פילוסופיים עבור הסדרה שייסד מורו, ח"י רות, ועד מהרה היה למתרגם הראשי של הסדרה. הספרים הודפסו תחילה בסטנסיל לשימושם של תלמידי החוג לפילוסופיה באוניברסיטה, ולבסוף יצאו לאור בהוצאת האוניברסיטה (מאוחר יותר הוצאת מאגנס).
נוסף על כתבים פילוסופיים, אור תרגם שירה צרפתית ורוסית ופרקים מכתבי זאב ז'בוטינסקי. בקיץ 1950 החל לעבוד במערכת "דברי הכנסת". בקיץ 1965 החל לשמש כעורך-משנה במערכת, עד פרישתו לגמלאות ב-1970.
אור היה רוויזיוניסט והיה חבר מערכת כתב העת "הירדן". התגורר כל ימיו בירושלים. בשנת 1958 נישא לחנה אור-לויתן.
בשנת 1951 זכה אור בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (לצדם של עדה צמח, אהרן אמיר, יצחק זילברשלג, ומנשה לוין). גם ב-1943 ציינה ועדת הפרס את תרגומיו המעולים.
חוקר הפילוסופיה גרשון ויילר כתב על אור כי הוא "תרם יותר מכל אדם אחר לתרגומה של הספרות הפילוסופית הקלאסית לעברית... מה גדול החוב שחייב לו קהל קוראי הפילוסופיה בעברית, ומה חבל שלא הקדיש אור את כל מאמציו בכל שנותיו לעיסוק זה בלבד". לדבריו, מורו ח"י רות אמר על אור כי הוא מתרגם שאינו זקוק לעורך. עוד נכתב עליו בעיתון "דבר" בידי הסופר והמתרגם יעקב דוד אברמסקי כי "יוסף אור יוסיף לנו דעת מימים ימימה. הוא מבני-האור. הוא נושא לפיד, לפיד-החכמה בישראל, ממרחיבי הגבולות, גבולות-הדעת. הוא הרחיב את דעתנו".
תרגומים נבחרים

רנה דקארט, מאמר על המתודה, 1930
דויד יום, מסכת הטבע האנושי, 1930
ג'ון סטיוארט מיל, התועלתיות, 1930
ז'ן ז'ק רוסו, על האמנה החברתית, 1932
דויד יום, מסכת טבע האדם, 1932
רנה דקארט, הגיונות על הפילוסופיה הראשונית, בעריכת ח"י רות. 1932
דוד יום, מחקר בדבר עקרוני המוסר 1934,
ג'ון סטיוארט מיל, ממשל של נציגים, 1935
ג'ון לוק, מסה על שכל האדם, 1935
תומאס הובס, לוויתן, 1962
גוטפריד וילהלם לייבניץ, מסות חדשות על שכל האדם, 1967
אנרי ברגסון, ההתפתחות היוצרת, 1974
אנרי ברגסון, מסה על הנתונים הבלתי אמצעיים של התודעה, 1977
לקריאה נוספת

גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, כרך א', עמ' 49–50.
הערות שוליים

↑  ירושלים | מוסמכי האוניברסיטה – נושאי פרסים צרפתיים, הצופה, טור 1, 26 בינואר 1939.
↑  יוסף אור פרש מן הכנסת, מעריב, 17 באוגוסט 1970.
↑  יוסף אור בין זוכי פרס טשרניחובסקי, דבר, 7 בדצמבר 1951.
↑  חתני פרס טשרניחובסקי, הצופה, 23 באוגוסט 1943.
↑  גרשון ויילר, בורותה של הנקודה, דבר, 17 במרץ 1978.
↑  אביר, עם ספר חדש של ברגסון, דבר, 30 בדצמבר 1977.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301901805171  GND: 127364706  ISNI: 0000 0000 9985 8728  LCCN: no91019150  VIAF: 51252788   WorldCat (עם VIAF): 51252788
יחסי מונקו–רומניה

| יחסי מונקו–רומניה |
| --- | --- |
מונקו: רומניה


מונקו: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 238,391
אוכלוסייה
38,558: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 18,485
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי מונקו–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רומניה.
היסטוריה

הדיאלוג הפוליטי-דיפלומטי שבין שתי המדינות הגיע לשיאו בשנת 2009 כאשר ביקר אלבר השני, נסיך מונקו ברומניה, בין ה-23 באפריל ל-24 באפריל. היחסים שבין שתי המדינות כוננו בשנות התשעים של המאה העשרים לאחר נפילת משטר ניקולאי צ'אושסקו.
נציגויות דיפלומטיות

רומניה אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. רומניה האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת הסמוכה, על מונקו.
מונקו אינה מיוצגת ברומניה בדרג השגרירות. מונקו מיוצגת ברומניה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בבוקרשט, בירת המדינה. מונקו האמינה את שגרירותה ברומא, בירת איטליה, על רומניה.
יחסי מונקו–שווייץ

| יחסי מונקו–שווייץ |
| --- | --- |
מונקו: שווייץ


מונקו: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 41,277
אוכלוסייה
38,558: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 99,060
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי מונקו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

על פי משרד החוץ השווייצרי היחסים בין מונקו לשווייץ הם "ידידותיים, ומעולים. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים כגון לחימה בעברייני צווארון לבן, לה פרנקופוני, ספורט ושמירה על סביבה בת קיימא".
נסיכות מונקו פתחה את שגרירותה בברן ב-1959. הביקור הרשמי הראשון בשווייץ של משפחת גרימלדי נערך ב-1960 כאשר רנייה השלישי, נסיך מונקו, הגיע אל שווייץ.
מאז 2006 השגרירות הצרפתית בפריז אמונה גם על מונקו. היחסים בין שתי המדינות מתנהלים בעיקר בארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ולה פרנקופוני. הביקור הרשמי האחרון של אלבר השני, נסיך מונקו בשווייץ היה במאי 2007. הוא ביקר בשווייץ באופן לא רשמי בשנת 2010 במהלך ועידת הפרנקופוני השנתית.
על פי המפקד המונגאסקי בשנת 2016, חיו 1,211 שווייצרים במונקו. יחד עם הצרפתים, האיטלקים, והבריטים - בני הלאום השווייצרי מהווים מיעוט גדול במונקו. היחסים הקונסולריים בין שתי המדינות מנוהלים על ידי השגרירות השווייצרית במרסיי שנועדה למונקו בלבד. מונקו מנהלת שיתופי פעולה עם שווייץ גם בתחום החינוך בעקבות הסכם מיוחד שנחתם בין שתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

מונקו מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. מונקו מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות ארבע קונסוליות שהיא מחזיקה בערים בזל, ז'נבה, לוגאנו, וציריך.
שווייץ אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שלה בפריז, בירת צרפת הסמוכה שהואמנה גם על מונקו. שווייץ מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במרסיי הסמוכה.
יונל פרליה

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1900 Ograda, רומניה 
 פטירה:  29 ביולי 1970 (בגיל 69) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג, האוניברסיטה למוזיקה ותאטרון של מינכן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 
יונל פרליה (ברומנית: Ionel Perlea ‏ 13 בדצמבר 1900 אוגראדה - 29 ביולי 1970 ניו יורק) היה מנצח ומלחין רומני, בעל שורשים גרמניים. בעשורים האחרונים לחייו חי ופעל בעיקר בארצות הברית. התאזרח בארצות הברית בשנת 1970.
הצטיין במיוחד בניצוח אופרות מהרפרטואר האיטלקי והגרמני.
רקע משפחתי. ילדותו ולימודיו ברומניה ובגרמניה

יונל פרליה נולד ביישוב בוקו - אוגראדה, במחוז יאלומיצה בחבל מונטניה בדרום רומניה, על גדות נהר יאלומיצה. אביו ויקטור פרליה היה רומני, בוגר האקדמיה למסחר באנטוורפן וחובב מוזיקה, ואמו מרגרתה הַברליין Margarethe Haberlein - גרמניה ממינכן. ליונל היו עוד שני אחים ואחות. משפחת אביו הייתה אמידה. ברשותה היו אחוזות ועדרי בקר במישור הברגאן ובית גדול בעיר-הנמל בראילה שהיה ידוע כמרכז יצוא של הדגן.

סבא רבא של יונל פרליה, הקים בכפר אוגראדה את הבית הספר הישן, וסבו, גאורגה פטקו, ייסד בו את הכנסייה ע"ש גאורגה הקדוש (1868-1870). אחרי ילדות מאושרת באוגראדה ובבראילה, בשנת 1910 אב המשפחה, ויקטור פרליה, נפטר, והאם האלמנה נאלצה לחזור עם ילדיה לבית הוריה במינכן, שם יונל בילה את נעוריו ואת התבגרותו.

למד בתיכון ע"ש גתה ובמקביל למד לנגן בפסנתר, בכינור ובצ'לו. מורו למוזיקה, מיטאנג, נגן עוגב באחת הכנסיות החשובות של מינכן עודד אותו להמשיך לשכלל את כישוריו המוזיקליים. בגיל 12 ארגן תזמורת קטנה יחד עם חברים לבית הספר והלחין ואלס ושיר לכת ראשון.

בין השנים 1918–1920 פרליה למד הלחנה ואמנות הניצוח אצל אנטון בר-ואלברון (1864–1929) והשתלם בנגינה בפסנתר אצל קוטאנה בקונסרבטוריון של מינכן, לאחר מכן, עד שנת 1923 למד אצל פאול גרנר (1872–1944) (צורות מוזיקליות והלחנה), אוטו לוזה  (לוהזה) (1858–1925) (ניצוח)
ואצל דאג מרטינזן (פסנתר) בקונסרבטוריון של לייפציג בגרמניה.


מוריו היו חסידים מובהקים של מוזיקה אופראית וייתכן שבכך השפיעו עת העדפותיו של פרליה בחייו האומנותיים.
תחילת דרכו כמנצח. פעילותו ברומניה

נשאר כמה שנים בגרמניה כמנצח מקהלה בלייפציג (1922-1923) וברוסטוק (1923-1925).
אחרי הופעה ראשונה ב"סלון מוצרט" בבוקרשט ב-25 בספטמבר, ב-17 באוקטובר 1919 פרליה הופיע בקונצרט הבכורה שלו ב"אתנאול רומן" וניצח בין השאר על הסימפוניה "ארואיקה" של בטהובן וגם על יצירות מקוריות משלו, (רביעייה עם פסנתר ו"שלושה לידר לבריטון ופסנתר", עם השתתפותו של הבריטון ז'אן אתנאסיו).
האמן הצעיר השתלב באותם ימים בחוגי האליטה התרבותית של בירת רומניה - הכיר מקרוב את המלחין והמנצח אלפרד אלסנדרסקו (שהיה לאחד מידידיו הטובים ביותר), המלחין מרסל מיכלוביץ', המשורר יון מינולסקו, הצייר יוסיף איסר, הסופר והעיתונאי י. פלץ, פגש את הפסל קונסטנטין ברנקוש ואת ההיסטוריון ניקולאיה יורגה ואחרים.
גדול מוזיקאי ארצו, ג'ורג'ה אנסקו עודד אותו לא לנטוש את ההלחנה.
בשנת 1926 זכה בפרס אנסקו להלחנה עבור הרביעייה למיתרים אופוס 10.
בין השנים 1927 -1928 היה מנצח של בית האופרה בעיר קלוז' ולאחר מכן בין השנים 1929-1932 ו-1936-1944 היה המנצח הראשי של בית "האופרה הרומנית" בבוקרשט ומנהל מוזיקלי שלה בין השנים 1929-1932 ו 1934–1936. במקביל כיהן גם כמנהל של התזמורת הסימפונית רדיו של בוקרשט בין השנים 1936–1944. אחרי שנת 1935
ניצח כאורח גם ב"פולקסאופר" בברלין (1940), ברסלאו, פרנקפורט, שרלוטנבורג, שטוטגרט ובאופרה בווינה (1935).
אחרי ההפיכה האנטי-נאצית שבוצעה על ידי המלך ואנשי צבא בבוקרשט ב-23 באוגוסט 1944 פרליה נלקח בשבי על ידי השלטונות הנאצים בווינה בעת ששהה שם עם אשתו ושניהם נשלחו למחנה בכפר מריהפפאר. בנם נשאר בטיפול סבתו מצד האם ברומניה.
הקריירה הבינלאומית

בתום מלחמת העולם השנייה, אחרי שהשתחרר מן השבי, בין השנים 1945–1958

פרליה התחיל לנצח בבתי האופרה של איטליה. לאחר שלתדהמתו נלקחה ממנו האזרחות הרומנית בטענה ש"לא התייצב למלא את חובתו" אחרי ההפיכה באוגוסט 1944,

החליט לא לחזור לרומניה. החלטתו נשארה סופית במיוחד לאחר שקם ברומניה משטר הדיכוי הקומוניסטי הבלתי פופולרי בחסות ברית המועצות.
אחרי שבשנת 1945 ניצח בבית האופרה של רומא לפרליה הוצע חוזה קבוע כמנצח במוסד היוקרתי הזה, מה שהיווה פריצת דרך בקריירה הבינלאומית שלו כמנצח. כיהן בתפקיד זה למשך שנתיים. בשנת 1949 ניצח על האופרה "טריסטן ואיזולדה" מאת וגנר במטרופוליטן אופרה בניו יורק. כעבור שנתיים, ב-1950 הייתה לו הופעת בכורה בלה סקאלה במילאנו וב-1951 ניצח במשך עונה על תזמורת האופרה של סן פרנסיסקו San Francisco Opera Company . באותה שנה נתמנה למנהל מוזיקלי של ה"פסטיבל גראנד אופרה" של סן אנטוניו, טקסס.
בהמלצתו של טוסקניני שהעניק לו אז במתנה את שרביטו, יונל פרליה התמנה כיורשו של המנצח האיטלקי בניהול התזמורת הסימפונית קונטיקט בין השנים 1955–1965.
ירש מטוסקניני גם את המשרה כפרופסור לאמנות הניצוח בבית הספר מנהטן למוזיקה בניו יורק בשנים 1952–1959 ואחר כך שוב בין 1965–1970. עשה סיורים רבים בעולם, כולל בטוקיו ובאמריקה הלטינית.
שנותיו האחרונות

אחרי התקף לב בשנת 1957 בזמן שניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן (ממנו יצא בנס, למרות שהתעקש להמשיך לנצח עד סיום היצירה), בשנת 1958 פרליה לקה באירוע מוחי שגרם לשיתוק זרועו הימנית. תוך מאמצי שיקום למד לנצח רק בידו השמאלית, כפי שעשה בביצוע שנותר בלתי נשכח של האופרה "טוסקה" מאת פוצ'יני.
בשנת 1969 בעידודו של המלחין תאודור גריגוריו ואחרים, פרליה ביקר לראשונה במולדת, אחרי 25 שנה, וניצח בבוקרשט ב"סאלא פאלאטולוי" ("אולם ההיכל") בבוקרשט
ובאתנאום הרומני. בעת ביקורו ברומניה נסע לראות את בית הוריו בכפר הולדתו. הרשויות הצטרכו בלערוך בו שיפוץ מזורז לקראת ביקורו של המאסטרו, מפני שעד אז שימש למחסן ירקות ולסניף דואר.
במהלך הקריירה האמנותית שלו יונל פרליה ניצח על מופעי אופרה רבים ברחבי העולם - בווינה,
פריז, בואנוס איירס, פירנצה, שיקגו וניצח על תזמורות חשובות במיוחד בארצות הברית ובגרמניה (למשל התזמורת הסימפונית RIAS של הסקטור האמריקני בברלין - לימים התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין, והתזמורת הסימפונית של במברג).
הקליט תקליטים מהרפרטואר האופראי והסימפוני.
יונל פרליה נפטר אחרי סבל ממושך בבית החולים מואנט סיני בניו יורק ביולי 1970, בגיל 69.
שנותיו האחרונות > חייו הפרטיים

פרליה נשוי לליזט ,בת לבית קוטסקו מן הכפר דימיין Dimieni  השכן, ולזוג נולד בן, בשם ז'אן. פרליה היה גיס של מירצ'ה אליאדה שהתחתן עם אחות של אשתו, כריסטינל קוטסקו.
מורשתו ותרומתו לחיי המוזיקה ברומניה ובעולם

פרליה ניצח את ביצועי הבכורה ברומניה של הסימפוניה השנייה של מאהלר ושל הרקוויאם של ורדי, כמו כן של האופרות אמני השירה מנירנברג מאת וגנר, פלסטף מאת ורדי ואביר הוורדים מאת ריכרד שטראוס (בתרגום לשפה הרומנית).
כמו כן ניצח על הבכורות של יצירות כמו:
האופרה "לילה סוער" O noapte furtunoasă מאת פאול קונסטנטינסקו, לפי הקומדיה של קאראג'אלה. (1935)
האופרה "הטירוף של אורלנדו" La Follia di Orlando מאת גופרדו פטראסי (1945)
האופרה "כובע הקש האיטלקי" Il cappello di paglio di Firenze מאת נינו רוטה (1955
הקונצרטו לתזמורת מאת יוליסס קיי (1954, ונציה)
לפי נתוני חברת התקליטים רמינגטון פרליה שלט ללא קושי על כשמונים אופרות ושש מאות וחמישים סימפוניות. תחת שרביטו ניגנו מבצעים כמו הפסנתרנים רודולף סרקין, פאול ויטגנשטיין, וילהלם קמפף, אדווין פישר, בן עמו דינו ליפאטי, הכנרים גרהרט טאשנר, ז'ינט נבה.
הנצחה

1981- הדואר של רומניה (אז הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה)  הנפיק בול לזכרו של פרליה.
1983 בית המשפחה באוגראדה הפך לבית-מוזיאון לזכרו. שופץ בשנים 1996–1997.
1990 בעיר סלובוזיה, בירת מחוז הולדתו, יאלומיצה, הוקם מרכז תרבות הנושא את שמו. משנת 1999 קיבל מעמד של מרכז אונסקו. בחזית הבניין הועמד פסל של פרליה, יצירתו של האמן אלכסנדרו דיאקו-יאלומיצה
במקום מתקיים פסטיבל-תחרות לאומי של מוזיקת לידר ע"ש יונל פרליה.
בית הספר התיכון לאמנויות בעיר סולוביזה נקרא על שמו.
רחובות בבוקרשט, בטימישוארה ובערי רומניה אחרות נושאים את שמו
יצירות

מוזיקה קאמרית:
סונאטה לפסנתר אופוס 12
סונאטה לכינור ופסנתר בפרק אחד
קטעי מוזיקה קאמרית:
רביעייה לכלי מיתר אופוס 10 מס. 2 Ein Heiteres Quartett (A debonair Quartet)
חמישייה עם פסנתר
שבע וריאציות לפסנתר
שיר ללא מלים ((Lied ohne Worte) לפסנתר
מוזיקה סימפונית:
קונצרטו לכינור
הסימפוניה מס. 1 ב-דו (עיבוד של הרביעייה למיתרים אופוס 10 מס.2)
שלושה אטיודים לתזמורת
אדאג'ו לתזמורת
מוזיקה קולית:
Drei Lieder שלושה לידר אופוס 10 לקול ופסנתר
Der Fischer (הדייג) אופוס 15 לקול ופסנתר, על שירו של גתה
כמה מהקלטותיו

1954
{מאנון לסקו מאת פוצ'יני - עם ליצ'ה אלבנזה, יוסי ביירלינג, רוברט מריל - עם תזמורת ומקהלת בית האופרה ברומא RCA Victor
1955
(אאידה מאת ורדי - עם זינקה מילאנוב, יוסי ביירלינג, פדורה ברביירי, לאונרד וורן
בוריס כריסטוף - תזמורת ומקהלת בית האופרה ברומא RCA Victor
1956 ריגולטו מאת ורדי - עם רוברט מריל, רוברטה פיטרס, יוסי ביירלינג, ג'ורג'ו טוצי, תזמורת ומקהלת בית האופרה של רומא RCA Victor
1966 לוקרציה בורג'ה מאת דוניצטי עם מונסראט קאבאייה, אלפרדו קראוס, שירלי וורט, אציו פלג'לו - תזמורת ומקהלת האופרה איטליאנה RCA
פרליה הקליט בחברות התקליטים RCA, Vox Remington וכו'.
לקריאה נוספת

The New Grove Dictionary Music and Musicians, London, MacMillan Pubishers 1980
הערות שוליים

↑  A.Bucurescu
↑  שם
↑  Ionel Perlea - un magician al baghetei
↑  שם.
↑  אתר הבית - מוזיאון
↑  Oxford Dictionary of Opera 1997
↑  Ionel Perlea - magician al baghetei 1999
↑  Alain Paris 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446577405171  PLWABN: 9810602017705606  BNE: XX861152  BnF: cb13898375g (data)  GND: 13448262X  ISNI: 0000 0000 8379 7297  LCCN: n85199712  LNB: 000101345  MusicBrainz: 73e3558f-3d2a-43f2-9915-3a33926c280c  NSK: 000144709  NTA: 107732238  RERO: 02-A003682398  SNAC: w6fb6f8j  SUDOC: 060888431  VIAF: 46947351   WorldCat (עם VIAF): 46947351 
בול רומני עם דיוקנו של פרליה, בשנת 1981
יששכר בר ריבק

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1897 יליסבטגרד, פלך חרסון, האימפריה הרוסית (כיום קרופיבניצקי, באוקראינה)
 פטירה:  22 בדצמבר 1935 (בגיל 38) פריז, צרפת
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של קייב 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
איור של ריבק לספר הילדים "אין וואַלד" (ביער) מאת לייב קוויטקו
"בית הכנסת בדוברובנה", ציור מאת ריבק, 1917
יששכר בֶּר ריבַּק (ביידיש: בער ריבאַק; בכתב לטיני: Issachar Ber Ryback;‏ 2 בפברואר 1897 – 22 בדצמבר 1935) היה צייר יהודי אוקראיני-צרפתי, שהתפרסם בעיקר בציורי השטעטל היהודי שלו.
קורות חיים

יששכר בר ריבק נולד בשנת 1897 ביליסבטגרד שבפלך חֶרסון, דרום-מערב רוסיה (כיום קרופיבניצקי, באוקראינה). אביו היה מנהל חשבונות, משכיל ממשפחה חסידית. התפתחותו של ריבק הייתה איטית, ורק בגיל תשע הגיע לרמת דיבור שאפשרה את שליחתו ללימודים ב"חדר". הוא למד ב"חדר" במשך שנה, ובגיל 11 החל ללמוד ציור, ובשנת 1909 הצטרף לקואופרטיב שעסק בציור במבני ציבור ובכנסיות.
בשנים 1911–1916 למד בבית ספר לאמנות בקייב, בין השאר אצל הציירים אלכסנדר בוגומזוב ואלכסנדרה אֶקסטר. היה חבר בקבוצה שעמה נמנו בוריס ארונסון, אלכסנדר טישלר, סולומון ניקריטין (אנ') ומארק אפשטיין, שלימים התפרסמו כציירים. הושפע מפעילי תרבות יהודית כדוד ברגלסון ודוד הופשטיין (לימים היו שניהם בין הרוגי המלכות בברית המועצות). בשנת 1915 הציג לראשונה מציוריו, בתערוכת הסתיו של קייב. בשנת 1916 עבד עם אל ליסיצקי על איסוף אמנות יהודית בעיירות היהודיות באוקראינה וברוסיה הלבנה. בסתיו 1917 השתתף בתערוכה של אמנות יהודית במוסקבה וזכה לשבחים. במהלך מהפכת אוקטובר (1917) נטל חלק בפעילות להגדרת אוונגרד בתרבות יידיש, ולשם כך עבר למוסקבה.
לאחר שאביו נרצח בפרעות פטליורה, נמלט ריבק באפריל 1921 לקובנה, וכעבור חצי שנה קיבל אשרה לגרמניה. הוא שהה בברלין עד 1924. נמנה עם קבוצת נובמבר והציג יצירות קוביסטיות. אייר את הספר ביידיש "מאיסעלעך פאר קליינינקע קינדערלעך" (סיפורים לילדים קטנים) מאת מרים מרגולין-ייבין. כמו כן יצר טיוטה לסמליל של ארגון אורט, ששכן באותה עת בברלין.
ב-1925 שב לברית המועצות ועסק בעיצוב תפאורה לתיאטרון היהודי במוסקבה ובחרקוב. ב-1926 היגר לפריז ולא חזר עוד לברית המועצות. הציג מיצירותיו בגלריות בצרפת. סגנון הציור שלו השתנה לאקספרסיוניזם של אסכולת פריז. תערוכות נוספות שלו נערכו בהאג, ברוטרדם, בבריסל ובאנטוורפן.
עקב החמרה במצב בריאותו אושפז במשך חודשים אחדים, ונפטר ב-22 בדצמבר 1935, בגיל 38. לאחר פטירתו נערכה בפריז רטרוספקטיבה של יצירתו.
מרבית היצירות שהותיר מוצגות בבית ריבק שבשכונת רמת יוסף בבת ים, שהוקם כמוזיאון וכבית מגורים לאלמנתו, סוניה ריבק.
לקריאה נוספת

אליהו צ'ריקובר (עורך), יששכר בער ריבאַק: זיַין לעבן און שאַפֿן, פריז: קאַָמיטעט צון פֿאַראייביקן דעט אַנדענק פֿון יששכר בער ריבאֲק, 1937. (הספר, בארכיון האינטרנט)
ירון לביץ, הלל קזובסקי, אלי סהר, יששכר בר ריבק: איורים למעשיות ילדים, גלריה מינוטאור, 2008.
הערות שוליים

↑  ו. לצקי-ברתולדי, הצייר יששכר ריבאק חולה מסוכן, דבר, 22 בנובמבר 1935.
↑  טוביה כרמל, תכנית למוזיאון ריבאק בבת ים, על המשמר, 11 במאי 1962, המשך;
דוד גלעדי, יששכר ריבאק חי בשקט בבת ים, מעריב, 3 בדצמבר 1971;
בית ריבק, באתר "מובי: מוזיאוני בת ים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277819  NLI: 987007267447405171  PLWABN: 9810550683305606  BnF: cb16180003v (data)  GND: 120847493  ISNI: 0000 0000 6680 1944  LCCN: n84008536  NKC: kup20030000006749  NTA: 238477010  RKD: 69091  SUDOC: 182462242  ULAN: 500009480  VIAF: 10687357   WorldCat (עם VIAF): 10687357
כביש רובליובו-אוספנסקויה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  30 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  מחוז מוסקבה 
 נקודת התחלה:  מוסקבה
 
כביש רובליובו-אוספנסקויה (ברוסית: Рублёво-Успенское шоссе) הוא כביש פדרלי בכיוון מוסקבה-זווניגורוד.
כביש רובליובו-אוספנסקויה מתחיל בהפרדה מכביש רובלבסקויה בצומת עם כביש הטבעת של מוסקבה, עובר לאורך נהר מוסקבה ומסתיים ליד זווניגורוד (אנ').
הכביש המהיר A106 הוא כביש בעל משטח משופר. זהו אחד הכבישים הפדרליים הקצרים ביותר - אורכו כ-30 ק"מ.
מבחינה היסטורית, הכביש נקרא "צארסקאיה", שכן הוא שירת את הצארים הרוסים בנתיב הראשי לעלייה לרגל למנזר סאבינו-סטורוז'בסקי (אנ').
נכון לעכשיו, הכביש עובר ביישובים הבאים: רזדורי, בארוויחה, ז'וקובקה, אוסובו, גורקי-2, בוזאייבו, בורקי, ניקולינה גורה, אוספנסקויה, גורקי-10, דונינו.
ראו גם

רובליובקה