stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Web (דפדפן)

ערך זה עוסק בתוכנה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


העמוד הראשי של ויקיפדיה העברית ב־Web 43.0
 מפתח:  קרן GNOME
 מחזור חיים:  11 בספטמבר 2003 – הווה (21 שנים)
 גרסה אחרונה:  45.1 (6 בנובמבר 2023) 
 מערכת הפעלה:  מערכות דמויות יוניקס
 נכתבה בשפות:  C (GTK+)‎
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו גרסה 2
 קוד מקור:  https://gitlab.gnome.org/GNOME/epiphany.git 
 קטגוריה:  דפדפן
 wiki.gnome.org/Apps/Web
 
Web הוא דפדפן קוד פתוח המיועד לסביבת לינוקס, ומגיע כרכיב בלתי נפרד של הסביבה הגרפית GNOME.
Web מבוסס על המנוע Webkit אשר עליו מבוססים גם הדפדפנים ספארי וכרום (בעבר הוא היה מבוסס של המנוע גקו, הנמצא בשימוש גם בדפדפנים אותם מפתחת קרן מוזילה) והוא תומך בלשוניות, חסימת חלונות קופצים, ניהול עוגיות ואפשרות לתוספת של הרחבות שונות.
Web נודע בעבר בשם Epiphany. הוא פותח על ידי מרקו פסנטי גריטי, כהמשכו של הדפדפן Galeon.
תכונות > נוחות השימוש

Web נועד להיות דפדפן פשוט וקל לשימוש, לכן כברירת מחדל הוא מציע מגוון מזערי של תכונות, הניתנות להרחבה באמצעות תוספים שונים.
תכונות > מערכת סימניות מתקדמת

בניגוד לדפדפנים נפוצים אחרים, מערכת הסימניות של Web אינה מבוססת על תיקיות אלא על קטגוריות, כאשר סימניה מסוימת יכולה להימצא בכמה קטגוריות במקביל. חידוש נוסף בנושא שקיים ב־Web הוא הסימניות החכמות: סימניות היכולות לקבל כארגומט טקסט כלשהו שיוצב במקום המתאים ב־URL. דבר זה מאפשר לדוגמה להשתמש בסימניות לגישה מהירה למנועי חיפוש. הסימניה החכמה מאפשרת ליצור שדה קלט מתאים בסרגל הכלים.
תכונות > גמישות

תכנונו של Web מאפשר הרחבה של יכולותיו. באמצעות הרחבות באפשרותם של המשתמשים להפעיל אפשרויות שאינן קיימות בברירת המחדל של הדפדפן, כדוגמת "מחוות עכבר" (הפעלת אפשרויות שונות בדפדפן באמצעות לחיצות ותנועות קבועות מראש בעכבר), חסימת פרסומות, סנכרון הסימניות עם שירותי שיתוף סימניות (כמו del.icio.us) ועוד.


ל־Web יש הרחבות רשמיות המתוחזקות על ידי מפתחיו. הרחבות צד שלישי פופולריות ומוצלחות כדוגמת Epilicious זוכות להיכנס לחבילה.
הרחבות לדוגמה הן Adblocker, באמצעותו ניתן לחסום פרסומות ב־Web, ו־Greasemonkey, המאפשרת למשתמשים לשנות התנהגות האתרים באמצעות תסריטים.
תכונות > שילוב עם GNOME

כדפדפן הרשמי של סביבת העבודה גנום, Web הוא בעל שילוב מלא עם סביבת העבודה GNOME - הן מבחינת המראה והן מבחינת ההתנהגות.
Web מבוסס על GTK+‎, דבר המקנה לו מראה טבעי של יישום גנום.
לעומת דפדפנים אחרים כמו פיירפוקס או אופרה, Web תומך בהגדרות של סביבת העבודה GNOME, ולכן אין כפילויות בהגדרות הרשת וערכות הנושא.
שילוב עם NetworkManager המבטיח ש־Web ידע מתי הרשת לא זמינה ויעבור למצב לא מקוון.
ההרחבה "News Feed Subscription" מאפשרות בקלות להירשם ל־RSS בקוראי ה־RSS של גנום.
נתח שוק

Web תופס נתח זעום משוק הדפדפנים. היותו תלוי בסביבת העבודה GNOME (שזמינה רק למערכות הפעלה ממשפחת ה־UNIX) מונעת ממנו להיות בשימוש נרחב כמו פיירפוקס.
תופעה נוספת המקשה על התפתחות המיזם היא שרבות מהפצות הלינוקס עם סביבת GNOME מחליפות את Web בפיירפוקס כדפדפן ברירת המחדל.
אדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד

אדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד (בגרמנית: Adelheid zur Lippe-Biesterfeld;‏ 22 ביוני 1870 – 3 בספטמבר 1948), הייתה אחותו של לאופולד הרביעי, נסיך ליפה ואשתו של פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן.
ביוגרפיה

אדלייד נולדה ב-22 ביוני 1870 באוברקאסל שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד ולקרולינה, רוזנת ורטנסלבן, בתם של לאופולד אוטו, רוזן ורטנסלבן ומתילדה האלבך. ב-24 באפריל 1889 התחתנה אדלייד עם פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
בשנת 1895 מת ולדמר, נסיך ליפה, ובמקומו עלה לשלטון אלכסנדר, נסיך ליפה שהיה ללא ילדים, ולא היה כל כך שפוי. בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין בית שאומבורג-ליפה לבין אחיה של אדלייד מבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1905 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, שהנסיכות תעבור לאחיה לאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרגו בעלה ובנה ארנסט בקרבות בחזית המערבית, וב-3 בספטמבר 1948 מתה אדלייד בדטמולד.
משפחתה

ב-24 באפריל 1889 התחתנה אדלייד עם פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1890–1972), התחתנה עם וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
אדלייד, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1891–1971), התחתנה עם אדלברט, נסיך פרוסיה.
גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1892–1946), התחתן עם קלרה מריה רוזנת קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק.
ארנסט, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1895–1914).
לואיזה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1899–1985), התחתנה עם הברון גץ פון ונגנהיים.
ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1901–1984), התחתן עם מרגוט גרוסלר, ולאחריה התחתן עם הברונית ורה שפר.
אדם אונדרה

אדם אונדרה (בצ'כית: Adam Ondra; נולד ב-5 בפברואר 1993) הוא מטפס צ'כי מקצועי, זוכה גביע העולם (7 פעמים), אלוף העולם (4 פעמים) ואלוף אירופה (פעמיים), הן בהובלה והן בבולדרינג. המטפס היחיד בקטגוריית הגברים שזכה באליפות העולם באותה שנה (2014) בהובלה ובבולדרינג.
אונדרה הצליח לסיים יותר מ-1,550 מסלולים המדורגים בין 8a ל-9C. הוא סיים מסלול אחד 9C, ו-3 מסלולים בדירוג 9b+.
ביוגרפיה

אונדרה נולד בברנו. הוא התחיל לטפס בגיל 6 בעקבות הוריו המטפסים, וכבר בגיל 6 נרשמה ההצלחה הראשונה של אדם כאשר צלח מסלול 6a בקרואטיה.
כבר בגיל 13 הצליח אונדרה הצליח לסיים מסלול 9a וצבר לעצמו שם כמטפס שמצליח לסיים את המסלולים המאתגרים ביותר בעולם בקלות.
בגביע העולם שנערך ב-2009 בהיותו בן 16 התחרה בפעם הראשונה כבוגר וזכה בשתי מדליות זהב בענף ההובלה ובמשולב. שנה לאחר מכן ב-2010 זכה בשתי מדליות זהב בענף הבולדרינג ובמשולב וכך הפך להיות המטפס הראשון בהיסטוריה שזכה בשני ענפים (הובלה ובולדרינג).
באליפות העולם שנערכה ב-2014 זכה בשתי מדליות זהב בהובלה ובבולדרינג ובכך ההיה למטפס הראשון בעולם שזכה בשני ענפים אלה באותה אליפות.
ב-3 בספטמבר 2017 טיפס במערה בנורווגיה, כאשר צלח את מסלול ה-Silence המדורג 9C בגובה 45 מטר והפך למטפס הראשון בעולם שסגר מסלול 9c ללא עצירה (Red Point).
באולימפיאדת טוקיו (2020) נערכה לראשונה תחרות טיפוס. הוא סיים בענף speed במקום רביעי, בענף הבולדרינג במקום שישי, בענף ההובלה סיים במקום שני ובסיכום הכללי סיים במקום שישי ולא זכה במדליה למרות כל הציפיות.
אדם אונדרה ותרומה שלו בישראל

ב-27 בנובמבר 2017 טיפס על צוק מנרה לאחר שהוזמן על ידי המטפס עופר בלוטרייך בכדי לייצר יותר מודעות ולחזק את ענף הטיפוס בארץ. בעקבות ביקורו זכה להיות המטפס הראשון שמסיים ב'פלאש' את ה-9a הראשון בישראל וזכה לבחור שם למסלול, הוא בחר לקרוא למסלול Climb Free.
הערות שוליים

↑  מטפס הצוקים הטוב בעולם מגיע לצוק מנרה, באתר ישראל ספורט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812363015205606  NKC: xx0241656  VIAF: 9120157583869833970005   WorldCat (עם VIAF): 9120157583869833970005
אדוארד קית'-רואץ'

קית'-רואץ' בשנות ה-20
אדוארד קית'-רואץ' בשנות ה-40 בחזית מלון פאלאס
אדוארד קית'-רואץ' (באנגלית: Edward Keith-Roach‏; 1885–1954), היה איש שלטון בריטי בתקופת המנדט בארץ ישראל, שכיהן כמושל מחוז ירושלים ומושל מחוז הצפון. בעיני היישוב היהודי נחשב עוין ביחסו לציונות.
קורות חייו

אדוארד קית'-רואץ' נולד בעיר גלוסטר שבאנגליה בשנת 1885. אביו היה כוהן דת נוצרי. למשפחה היו מספר ילדים והיא חייתה בצמצום. כנער עבד קית'-רואץ' כפקיד בנק. בשנת 1902 שלח אותו הבנק להודו לעבוד בסניפו בבומביי. בשנת 1905 חזר לאנגליה ועבד כחשב בחברה במנצ'סטר. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא הבריטי, שירת במצרים בדרגת רב-סרן ולחם בקרב גליפולי. בתום המלחמה נשאר בסודאן והתמנה לקצין המחוז של חבל דארפור. שם למד את השפה הערבית. בחפשו קריירה וקידום ביקש העברה לארץ ישראל ובשנת 1920 הגיע לארץ ישראל, שבה השיג משרה מנהלית בממשל הצבאי הבריטי שקדם למנדט ובהמשך היה מאנשי שלטון המנדט.
לאחר הגיעו לארץ ישראל כתב קית'-רואץ', ביחד עם הארי צ'ארלס לוק, איש ממשל בריטי בכיר, את "המדריך לארץ ישראל" (The handbook of Palestine) שיצא לאור בשנת 1922.
תפקידו הראשון של קית'-רואץ' בארץ ישראל היה עוזר למזכיר הראשי של ממשלת המנדט ולאחר מכן עוזר למושל מחוז ירושלים. בקיץ 1925 הוא מילא את מקומו של המושל בעת חופשתו של סטורס. בשנת 1926 התמנה למושל מחוז ירושלים במקומו של רונלד סטורס. בשנת 1931 קית'-רואץ' התמנה למושל מחוז הצפון. הוא שב לכהן כמושל מחוז ירושלים בסוף 1937 והחזיק בתפקיד במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה. באפריל 1943 פרש ממשרת מושל מחוז ירושלים וחזר לאנגליה. נפטר באנגליה בשנת 1954.
הוא זכה לכינוי "הפחה של ירושלים". לימים הכתיר את ספר זכרונותיו בשם זה (Pasha of Jerusalem). ב-1927 עוטר בתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE), במסדר זה חמש דרגות, והעיטור שקיבל, מן הדרגה השנייה, לא הקנה לו את הזכות להיקרא "סר".
בירושלים התגורר במבנה ברחוב דרך בית לחם, המהווה כיום חלק ממתחם בית הדיור המוגן "בית מוזס".
יחסו ליישוב

כבר מראשית צעדיו בארץ ישראל גילה קית'-רואץ' עמדה שבעיני היישוב היהודי נחשבה כעוינת כלפי היהודים והציונות. הוא הגיע לארץ ישראל כאשר פעל בה ועד הצירים, ועד של מנהיגים ציוניים בראשותו של חיים ויצמן, שהוקם בעקבות הצהרת בלפור ופעל בין השנים 1918–1921 כשמטרותיו העיקריות היו הנחת יסוד יציב לבניית בית יהודי לאומי בארץ ישראל, דאגה ליהודי הארץ ולקשר בין התנועה הציונית והיישוב היהודי לבין השלטונות הבריטים בארץ-ישראל. קית'-רואץ' תיאר את חברי הוועד במילים "הם הסתובבו בבגדי חאקי וחגורות צבאיות ושאלו הרבה שאלות", ולדבריו הם גילו התלהבות יתר ומעט מדי זהירות וטאקט. את התנהלות הוועד הגדיר "תוקפנית". אנשי הממשל הבריטי, בעלי גישה קולוניאלית כמוהו, לא היו רגילים למנהיגים בעלי רקע אירופי המדברים אליהם כדבר אל שווים. לדברי קית'-רואץ', אנשי הצבא העדיפו את הערבים על פניו של "ערב רב זה של יהודי מזרח אירופה".
התייחסותו נתפסה בקרב מנהיגי היישוב כלועגת ומזלזלת. בספר תולדות ההגנה מכונה קית'-רואץ' "אחת הדמויות האפלות שבין פקידי המנדט". עם זאת, קית'-רואץ' התנגד ליחס הקולוניאלי של הבריטים וטען שהיה ניתן לתת יותר סמכויות ליהודים ולערבים, במיוחד בעת מלחמת העולם השנייה. הוא גם טען שהיה צריך להקים את הבריגדה היהודית מיד עם פרוץ המלחמה.
סכסוך הכותל

לאחר תקופת שקט יחסי ביחסי ערבים-יהודים בארץ ישראל, ששרר במשך שבע שנים מאז מאורעות תרפ"א, התעורר הסכסוך מחדש, כסכסוך דמים שגבה מאות הרוגים. היה זה בעקבות "תקרית הכותל", שיש הטוענים שהובילה למאורעות תרפ"ט.
על פי הערכות שונות, נושא אדוארד קית'-רואץ' באחריות אישית בלתי מבוטלת בליבוי סכסוך זה. בשעות אחר הצהריים של 23 בספטמבר 1928, ערב יום הכיפורים תרפ"ט, הגיע קית'-רואץ', בתפקידו כסגן מושל מחוז ירושלים בלווית קצין המשטרה דאגלס דאף, לבית הדין המוסלמי, "המחכמה", המשקיף על רחבת הכותל המערבי. בהשקיפו מחלון "המחכמה" על רחבת הכותל, אליה החלו להקבץ המתפללים, הבחין במחיצה קלה העשויה מסגרת עץ ואליה מודבקת יריעת בד, שהוצבה בין מקום התפילה של הגברים לבין מקום התפילה של הנשים. קית'-רואץ' נחרד ממראה עיניו. הוא הפנה את תשומת לב מארחיו, אנשי הדת המוסלמים, אל המחיצה. דאף העריך לימים כי לו שתק אז קית'-רואץ', אפשר שהכל היה עובר בשלום. אנשי "המחכמה", שראו את הכותל כחלק מ"חראם אל שריף" השייך למסגד אל-אקצא, הגיבו בזעקה ודרשו מקית'-רואץ' לסלק מיד את המחיצה.
קית'-רואץ' ודאף ירדו אל הכותל ודרשו להסיר את המחיצה. הובטח להם על ידי השמש כי בגמר התפילה ימצא פועלים ערבים שיסירו את המחיצה. משלא הוסרה המחיצה, הגיע דאף לכותל בלווי תגבורת שוטרים, בשעת בוקר מוקדמת של יום הכיפורים, ולקול מחאת המתפללים וזעקות הנשים וניסיונות התנגדות מצדן, הוסרה המחיצה.
מכאן ואילך קיבל הסכסוך הערבי-יהודי בארץ ישראל גם ממד דתי ונוספו שרשרת של אירועים שיש הטוענים שהובילו בסופו של דבר, בתשעה באב תרפ"ט, לפרוץ מאורעות הדמים בארץ ישראל, הם מאורעות תרפ"ט.
בתקופת ווקופ

עם הגיעו לארץ בשנת 1931 של הנציב העליון ארתור ווקופ, מי שחיים ויצמן תיאר אותו "הטוב שבנציבי ארץ ישראל", החלה תקופה חדשה, חיובית יותר, ביחסה של ממשלת המנדט ליישוב. ווקופ היה מקובל על הנהגת היישוב, שעמה קשר קשרים. חלק מאנשי הפקידות הנמוכה ביצע בשטח מדיניות חיובית זאת, אך אחדים מעמודי התווך של המדיניות האנטי-ציונית נשארו בתפקידיהם, כשהם מהווים משקל נגד למדיניות התמיכה ביישוב היהודי של הנציב העליון. בהם היו אדוארד קית'-רואץ', הארי לוק וזקן השופטים מייקל מקדונל.
עם פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט החלה ממשלת המנדט לעצור את מנהיגי המהומות, אך מאידך לא העזה לפגוע בחברי הוועד הערבי העליון. בעמדת פשרה זו תמכו מפקד משטרת המנדט רוי ספייסר ולואיס אנדרוס, שנחשבו מידידי היישוב. לעומתם ניצבה חבורה שנייה של פקידי ממשל פרו-ערביים ובראשם קית'-רואץ' ומקדונל, שסברו כי הפתרון למהומות הוא הפסקת העלייה היהודית לארץ ישראל, והתנגדו לדרכו של הנציב העליון. קית'-רואץ', שהיה אז מושל מחוז הגליל, ביקר בכפרים הערביים והרגיע את הכפריים בנאומים בהם הדגיש כי בשביתה הכללית הערבית אין כל רע, ובלבד שהערבים לא יקצינו את צעדיהם.
באוקטובר 1938 החלה ממשלת המנדט בפעולות נמרצות נגד המורדים, והזרימה כוחות צבא רבים לארץ ישראל. ב-18 באוקטובר 1938 כבש הצבא את העיר העתיקה. מנהיגי המורדים התבצרו בחצר המסגדים שעל הר הבית. קית'-רואץ' יעץ למפקדי הצבא שלא להיכנס לחצר המסגדים על מנת שלא לפגוע במקומות הקדושים לאסלאם, והמורדים התחמקו בלילות בטפסם על חומות המסגדים.
"שדרות קית-רוטש"

בסוף שנות השלושים, כאשר קית'-רואץ' שימש כמושל מחוז הגליל, ביקש דוד הכהן, חבר מועצת העיר חיפה, לקבל משלטונות המנדט אישור לסלילת כביש מהעיר התחתית אל מרכז הכרמל. לצורך כך היה נחוץ להתגבר על התנגדותו הצפויה של קית'-רואץ', שנהג לקצץ בתוכניות הפיתוח של חיפה העברית. דוד הכהן פגש בקית'-רואץ' בעת קבלת פנים, שנערכה על סיפון אוניית מלחמה בריטית, והצליח לשכנעו לתת הסכמתו לסלילת הכביש, בתנאי שייקרא על שמו. בכך נוספו למפת העיר חיפה "שדרות קית-רוטש" (כשמו של האיש בתעתיק העברי שהיה מקובל באותם ימים. לעיתים תועתק לקיטרוטש). הרחוב ירד ממרכז הכרמל, בהמשך רחוב מוריה במורד ההר אל הדר הכרמל. עם קום מדינת ישראל בוטל השם, והשדרה חולקה לשלושה מקטעים שנקראים עד היום על שם בריטים הידועים בתמיכתם בציונות - ג'וזאיה קלמנט וג'ווד, פרדריק קיש ואורד וינגייט.
ספריו > "המדריך לארץ ישראל"

המדריך שנכתב על ידי קית'-רואץ' והארי לוק יצא לאור בשנת 1922 בלונדון. המדריך נפתח בהקדמה של הנציב העליון הרברט סמואל. במדריך 295 עמודים ובו מספר חלקים: גאוגרפיה והיסטוריה, עמים ודתות, מקומות בעלי עניין, מידע לתיירים, ממשלת המנדט ופעולותיה, גאולוגיה, מכרות ומשאבי טבע. כנספח למדריך מופיע כתב המנדט של חבר הלאומים. למדריך צורפה מפה של מסילות הברזל בארץ ישראל ובעבר הירדן.
בשנת 1924 יצא לאור התרגום לעברית של המדריך בשם "ספרה של ארץ ישראל". המדריך בעברית היה פרסום רשמי. בשער הספר נכתב: "הוצא בסמכות ממשלת פלשתינה". התרגום נעשה על ידי המתרגם הראשי של ממשלת המנדט יצחק עבאדי ונכתבה לו הקדמה למהדורה העברית של הנציב העליון הרברט סמואל, שבה נכתב, בין היתר: "ספר השמוש הזה נותן הרצאה מדויקת ובת סמך על המצב הנוכחי בארץ ישראל. העניין הרב אשר לכל היהודים בארץ הזאת, לאלה החיים בארץ עצמה ולאחרים המפוזרים בכל רחבי תבל... המלצתי החמה נתונה לספר הזה בשביל כל אלה היודעים את לשון ארץ ישראל העתיקה והמבקשים ידיעות נאמנות על מצב הארץ הנוכחי ועל עתידותיה".
בשנת 1930 הופיעה בלונדון מהדורה חדשה ומורחבת של המדריך שכללה גם את אמירות עבר הירדן.
ספריו > "הפחה של ירושלים"

הספר יצא לאור בשנת 1994, 40 שנה לאחר מות מחברו. בספר מתוארת שקיעתה של האימפריה הבריטית ממעמד של אימפריה עולמית, שהתרחשה במחצית הראשונה של המאה העשרים. קית'-רואץ' פותח את האוטוביוגרפיה שלו בתיאור ילדותו בגלוסטר, עבודתו בבנק ויציאתו להודו. הוא מתאר את חיי היום יום בבומביי התוססת שתחת שלטון המהראג'ה, שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה, עובר לתיאור חייו כמושל קולוניאלי בסודאן ומגיע לארץ ישראל, שבה חי ופעל במשך 26 שנה. קית'-רואץ' מציג עצמו בספרו כמי שניסה לאזן באופן אובייקטיבי את האינטרסים המנוגדים של האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה היהודית בירושלים, ומלין על כך שמאמציו נכשלו בגין המחלוקת הגוברת בין שני העמים.
כל מהדורות ספריו

מדריך ארץ ישראל, המהדורה הראשונה:
מדריך ארץ ישראל, מהדורה מורחבת:
מדריך ארץ ישראל, התרגום לעברית:
ספר זכרונותיו:
לקריאה נוספת

ספר תולדות ההגנה כרך ב'. הוצאת מערכות, 1977.
תום שגב ימי הכלניות. הוצאת כתר, 1999.
הערות שוליים

↑  חגיגת הבציר ביהודה, דואר היום, 28 ביולי 1925
↑  District Commissioner, פלסטיין בולטין, 1 ביולי 1925
↑  קיתרוטש נתמנה נציב מחוז הצפון, דבר, 16 בספטמבר 1931
↑  מר קיתרוטש מתפטר, הצופה, 21 בפברואר 1943
↑  אילו הורשו היהודים להילחם תחת דגלם, דבר, 11 בנובמבר 1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281456405171  GND: 11934582X  ISNI: 0000 0000 5340 7796  LCCN: n95008576  NTA: 124618871  SELIBR: 255287  SUDOC: 106971107  VIAF: 819601   WorldCat (עם VIAF): 819601 
עמוד השער של הספר "המדריך לארץ ישראל"
אדם אידה

אדם אוצ'ה אידה (באנגלית: Adam Uche Idah; נולד ב-11 בפברואר 2001 בקורק שבאירלנד) הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית ובנבחרת אירלנד.
קריירת מועדונים

אידה גדל במחלקות הנוער של קולג' קורינתיאנס ונוריץ' סיטי. ב-27 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נוריץ' סיטי, בהפסד 0–1 לקרולי טאון במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג לעונת 2019/20. ב-1 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמיירליג, בתיקו 1-1 נגד קריסטל פאלאס במסגרת המחזור ה-21 לעונת 2019/20. ב-4 בינואר הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, שלושער בניצחון 2–4 על פרסטון נורת' אנד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA לעונת 2020/21. במהלך העונות הבאות שיחק עם נוריץ' סיטי לסירוגין בפרמייר ליג ובפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-1 בפברואר 2024 הושאל אידה לסלטיק מליגת העל הסקוטית עד לתום עונת 2023/24. ב-3 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אברדין במסגרת המחזור ה-24 בליגה. ב-7 בפברואר הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 1–2 היברניאן במסגרת המחזור ה-25 בליגה.
קריירה בינלאומית

ב-3 בספטמבר 2020 ערך אידה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אירלנד, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בולגריה במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-19 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2024.
תארים

צ'מפיונשיפ: 2020/21
ליגת העל הסקוטית: 2023/24
הגביע הסקוטי: 2023/24
הערות שוליים

↑  Adam Idah: Celtic sign Norwich City forward on loan for rest of season באתר BBC, ‏ 1 בפברואר 2024 (באנגלית)
אהרן דוד שלזינגר

אהרן דוד שלזינגר הוא סופר ישראלי-ארגנטינאי שכתב למעלה ממאה ספרים. תשעה מהם הודפסו, והשאר יצאו בפורמט דיגיטלי.
קורות חייו

נולד בארגנטינה. בגיל 20 התחיל להתעניין בדת ובגיל 22 החל ללמוד בישיבה בבואנוס איירס, כל בוקר במשך שנתיים. בתחילה עבד בלילות כמשגיח כשרות במאפייה, וכמה חודשים לאחר מכן קיבל הצעה מחברת טקסטיל שבה עבד כמנהל מערכת במשך שנה וחצי.
בגיל 24 נסע לישראל ולמד תורה במשך שישה חודשים. לאחר מכן חזר לארגנטינה והמשיך ללמוד ולעבוד בתעשיית הטקסטיל. בגיל 26 התחתן ולאחר ארבע שנים התגרש והתחתן בפעם השנייה.
בגיל 31 עלה לישראל ולמד תורה בישיבת עוז מאיר במשך שמונה שנים. הוסמך שם לרבנות ועסק גם בלימוד קבלה.
בשנת 1999 התחיל ללמד באקדמיה חפץ חיים אחר הצהריים שעתיים ביום. באותה שנה גם התחיל ללמד גמרא בלילות בבית כנסת נצח ישראל.
בשנת 2006 נתן את ההרצאה הבינלאומית הראשונה שלו לפני קהל גדול, בוועידה השנייה על מסורות העולם שנערכה בברצלונה.
אודות ספריו

שלזינגר כתב את ספרו הראשון, נומרולוגיה וקבלה. עבודה זה הודפסה על ידי הוצאת הספרים אובליסקו בשנת 2008.
ספרו חידות ותעלומות של התלמוד והקבלה הודפס על ידי אותו מוציא לאור בשנת 2009.
בשנת 2011 יצא ספרו על הנומרולוגיה הקבלית.
ספרו "ההתמוטטות הכלכלית הסופית" פורסם על ידי באורהוסה בפורמט דיגיטלי והודפס בארצות הברית.
בשנת 2012 הוא התחיל לכתוב ספרים דיגיטליים. באותה השנה הוא פרסם מספר רב של כותרים באמזון.
ספרו הספר הגדול של שמות, יצא בהוצאת אובליסקו ב-2012.
ספרו "האתגר הגדול של האביר עם השריון החלוד" יצא בהוצאת אובליסקו ב-2013. באותה השנה כתב את הספר "גילוי הסוד של השואה", אשר הודפס ופורסם גם על ידי הוצאת אובליסקו.
ספרו "כוח הריפוי של הקבלה" יצא ב-2015. ספרו "10 צעדים למשיכת השפע" יצא לאור ב-2016.
הערות שוליים

↑  הספרים של אהרן שלזינגר יצאו לאור על ידי [Ediciones Obelisco http://www.edicionesobelisco.com/autor/895/shlezinger-aharon]
↑  ניתן למצוא את הספרים הדיגיטליים של שלזינגר באמזון. עיין בקישורים החיצוניים
↑  הספרים של אהרן שלזינגר יצאו לאור על ידי Ediciones Obelisco
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312458205171  VIAF: 103559427   WorldCat (עם VIAF): 103559427 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אהרן דוד שלזינגר".
אהרן דוברת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בספטמבר 1931 ארגנטינה 
 פטירה:  11 בדצמבר 2008 (בגיל 77) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 השכלה:  אוניברסיטת בואנוס איירס 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
אהרן דוברת (30 בספטמבר 1931 - 11 בדצמבר 2008) היה מנכ"ל ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה

אהרן דוברת נולד בארגנטינה בשנת 1931. למד לקראת תואר במשפטים באוניברסיטת בואנוס איירס ובשנת 1958 עלה לישראל.
החל לעבוד כפקיד במשרד התעשייה והמסחר, והתקדם בתחילת 1963 לניהול חטיבת התעשייה במשרד. בשנת 1961 נמנה עם מקימי קונצרן "כלל", יחד עם משפחת רקנאטי ובתמיכתו של שר התעשייה והמסחר, פנחס ספיר. הקונצרן נועד למשוך לישראל השקעות של יהדות אמריקה הדרומית.
בשנים 1965–1991 כיהן כמנכ"ל קונצרן "כלל", והפך אותו לקונצרן הגדול בישראל, תוך הגדלת ההון העצמי שלו מ-20 מיליון דולר לכ-400 מיליון דולר. ב-1973 הוביל את רכישת "החברה המרכזית" על ידי "כלל". נקלע למאבק חריף עם העיתונאי יואב יצחק, שפרסם ב"מעריב", החל מ-15 בינואר 1989, סדרת כתבות ביקורתיות על "כלל". המאבק כלל גם חרם מודעות על העיתון. באותה תקופה התנהלו חקירות אחדות נגד דוברת, אך כולן נסגרו ללא אשמה. בשנת 1990 זכה דוברת בפרס התעשייה בקטגוריה הכללית.
לאחר פרישתו מניהול כלל הקים באפריל 1991, עם יצחק שרם, שהיה המשנה שלו בכלל, את חברת ההשקעות "דוברת, שרם ושות' בע"מ" ואת חברת "לידר", שהתמחתה בחיתום ובהשקעות. יחד עם איש העסקים אבי טיומקין הקימו דוברת ושרם את העיתון היומי "טלגרף", שניסה להתחרות בעיתון "גלובס", אך לאחר שלוש שנים נסגר לאחר שנכשל מבחינה כלכלית..
דוברת ושרם הובילו בשנת 1995 את רכישת חברת "אורדן תעשיות", יצרנית של מוצרי מתכת לשוק הביטחוני, ובאמצעותה רכשו בשנת 1996 את השליטה בחברת ההשקעות של בנק הפועלים, ושבהמשך שונה שמה ל"פולאר השקעות".
בשנת 1998 נפרד דוברת משרם, תוך כדי סכסוך אישי חריף, והתמקד בחברת "ישאל" שבשליטתו. בשנת 2005 מכר את השליטה בחברה. בשנת 1999 הקים, יחד עם בנו שלמה דוברת, אבי זאבי והראל בית-און את קבוצת ויולה, שעסקה בניהול קרנות הון סיכון.
בריאיון לעיתון "כלכליסט" אמר: "החיים שלי מלאים בשורה של כישלונות. כל החיים מורכבים ככה, זה לא שחור ולבן, יש הצלחות וכישלונות, לשמחתי הרבה במקרה שלי יותר הצלחות מכישלונות". כן אמר שבעיניו הישגיו הגדולים ביותר היו אנציקלופדיה יודאיקה והשבועון "כותרת ראשית", שראו אור באמצעות כתר הוצאה לאור שהייתה בבעלות כלל בימיו.
מילא תפקידים בגופים ציבוריים, ובהם יו"ר חבר הנאמנים של האקדמיה לאמנות בצלאל וחבר עמותת המכון הישראלי לדמוקרטיה.
חיים אישיים

אהרן דוברת התגורר במגדלי אקירוב שבתל אביב והחזיק דירה בניו יורק. היה נשוי לדליה צור (בתו של יעקב צור), אם בנו, איש העסקים שלמה דוברת ובתו המשוררת ענת דוברת בן עזרא. התחתן בשנית וחי עד סוף ימיו עם מירי דוברת (לשעבר סגל). נפטר ב-11 בדצמבר 2008, לאחר שחלה בסרטן.
הערות שוליים

↑  אריאל וינשטין, ריאורגניזציה בחטיבת התעשייה, מעריב, 22 בינואר 1963
↑  אלעזר לוין, אהרון דברת יקים חברת השקעות פרטית, חדשות, 27 בדצמבר 1990
↑  שי שלו, ‏בעקבות דרישת בנק הפועלים: פועלים השקעות נאלצת לשנות את שמה לפולאר, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2001
↑  אמיר אייזנברג, ‏אורדן: איך הופכים תוך שנה מחברה תעשייתית לקונצרן, באתר גלובס, 5 באוקטובר 1997
↑  שי שלו, ‏בעקבות דרישת בנק הפועלים: פועלים השקעות נאלצת לשנות את שמה לפולאר, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2001
↑  שי שלו, ‏דוברת ושרם מדווחים לראשונה על המו"מ למכירת חלקו של דוברת, באתר גלובס, 30 בנובמבר 1998
↑  רועי ברגמן, ‏הושלמה מכירת ישאל מידי משפחת דוברת לקמ"ן אחזקות של אלרואי, באתר גלובס, 17 באפריל 2005
↑  אורה קורן,שירלי יום-טוב, הראל בית-און, משפחת דברת וקבוצת עופר רוכשים את לומניס ב-120 מיליון דולר, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2006
↑  אביבה לורי, הרפורמיסט, באתר הארץ, 19 במאי 2004
אדמה פראית (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מיה קינן
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  דני ספרים
 תאריך הוצאה:  2018
 מספר עמודים:  672
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  004402278
אדמה פראית הוא ספר הרפתקאות מאת הסופרת מיה קינן, שפורסם תחילה בהמשכים בשבועון 'קטיפה לבית' בגרסה מקוצרת מעט, ויצא לאור בשנת 2018. הספר התפרסם בעיקר בציבור החרדי והדתי, שם זכה להצלחה גדולה והודפס בתוך זמן קצר במהדורות רבות[דרוש מקור].