stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס גל
מבחר מיצירותיו > Other chamber music

Op. 9 Variationen über eine Wiener Heurigenmelodie (Variations on a Viennese Heurigen melody) for Violin, Cello and Piano (1914)
Op. 13 Piano Quartet (B-flat major) (1914)
Op. 18 Piano Trio (E major). For Violin, Cello and Piano (1923)
Op. 22 Divertimento for Flute, Oboe, two Clarinets, Trumpet, two Horns and Bassoon (1924)
Op. 49a Little Suite for 2 violins and cello (piano ad lib.) (1947–8)
Op. 49b Trio for violin (flute, oboe), cello and piano (1949)
Op. 59a Sonatina for 2 mandolins (1952)
Op. 59b Suite for 3 mandolins (1952)
Op. 60 Improvisation, Variations and Finale on a theme by Mozart for mandolin, violin, viola and liuto (1934)
Op. 68a Suite for recorder and violin (1964–5)
Op. 68b Six two-part inventions for descant and treble recorder (1957)
Op. 68c Divertimento for 2 treble recorders and guitar (1957)
Op. 78 Quartettino for recorder quartet (2 descant, treble (or tenor), tenor (or bass)) (1960)
Op. 80 Divertimento for mandolin with harp or piano (1957)
Op. 80b Divertimento for flute, viola and harp. (1967)
Op. 82 Concertino for treble recorder (flute) and string quartet (1961)
Op. 88 Trio-Serenade for treble recorder/flute, violin and cello (1966)
Op. 90(1) Divertimento for bassoon and cello (1958)
Op. 92 Huyton Suite for flute and 2 violins (1940)
Op. 93 Serenade for clarinet, violin and cello (1935)
Op. 94 Trio for oboe, violin and viola (1941)
Op. 96 Sonata for two violins and piano (1941)
Op. 97 Trio for violin, clarinet and piano (1950)
Op. 98 Divertimento for three recorders (1970)
Op. 107 Quintet for clarinet and string quartet (1977)
Quartet in A for violin, viola, violoncello and piano (left hand) for Paul Wittgenstein (1926)
מבחר מיצירותיו > Vocal works – solo voice

Op. 21 Zwei geistliche Gesänge (Two sacred songs) for soprano, organ and viola da gamba or cello (1923)
Op. 33 Five songs for middle voice and piano (or harp nos. 4 & 5) (1917–21)
Op. 44 Nachtmusik (Night Music) for soprano solo, male voices (TTBB), flute, cello and piano (Grimmelshausen) (1933)
מבחר מיצירותיו > Vocal works – mixed voices

Op. 19 Motette (Motet) for mixed choir (SSAATTBB) a cappella (1914)
Op. 26 Requiem for Mignon for baritone, 2 choirs (SA, SATB), organ and orchestra (1922)
Op. 27 Epigrams 5 madrigals for mixed choir (8 parts) a cappella (1926)
Op. 37 Drei Gesänge (Three songs) for mixed choir a cappella (1929–30)
Op. 50 De Profundis cantata to German barock poems, for four soloists (SATB), mixed choir and orchestra (1936–7)
Op. 51 Four Madrigals to Elizabethan poems for mixed choir (SATB) a cappella (Nos.1, 2, 3 also for female choir a cappella Op. 51a) (1939)
Op. 61 Four part-songs for mixed choir a cappella (1953)
Op. 70 Lebenskreise (Life Cycles). Symphonic cantata to poems by Hölderlin and Goethe, for 4 soloists, mixed choir and orchestra (1955)
Four British folk-songs arr. for mixed choir (SATB) a cappella (English/German)
מבחר מיצירותיו > Vocal works – female choir

Op. 1 Von ewiger Freude (Of Eternal Joy) cantata for four female voices and double female choir, with organ and two harps (1912)
Op. 2 Vom Bäumlein, das andere Blätter hat gewollt (The Tree that Wanted Different Leaves) (Friedrich Rückert) for alto solo, six-part female choir and small orchestra (1916)
Op. 5 Phantasien (Fantasies): three songs to poems by Rabindranath Tagore for alto solo, female choir, clarinet, horn, harp (piano) and string quartet (string orchestra) (1919)
Op. 12 Three Songs for 3- and 4-part women's choir with Piano (1910–13)
Op. 25 Herbstlieder (Autumn Songs) five songs for 4-part women's choir (SSAA) a cappella (1918–25)
Op. 31 Three Songs to poems by R.M.Rilke for three female voices or 3-part women's choir with piano (1928)
Op. 47 Summer Idylls (Stille Lieder) four songs for women's choir a cappella (1935)
Op. 75 Jugendlieder (Songs of Youth) five songs for female voices a cappella (1959)
Op. 76 A Clarion Call for double female choir a cappella (1959)
Op. 77 Of a Summer Day lyrical suite for 3-part female choir with (mezzo)soprano solo and string orchestra (1951)
מבחר מיצירותיו > Vocal works – male choir

Op. 11 Three Songs for 3- and 4-part Male-Voice Choir with piano (or small orchestra) (1910–11)
Op. 34 Drei Porträtstudien (Three Portrait Studies). (Wilhelm Busch). For 4-part male voice choir with piano (1929)
Op. 40 Three Idylls (Wilhelm Busch). For 4-part male-voice choir (TTBB) with piano (1934)
Op. 44 Nachtmusik (Night Music). (Grimmelshausen). For soprano solo, male voices (TTBB), flute, cello and piano (1933)
Op. 63 Two songs for 4-part male-voice choir a cappella (1954)
Op. 72 Satirikon four aphorisms for 4 male voices (TTBB) a cappella (1937–58)
Op. 91 Spätlese six songs for male-voice choir (TTBB) a cappella (1966/67)
Drei deutsche Volkslieder (Three German folksongs) arr. for male-voice choir (TTBB) a cappella
מבחר מיצירותיו > Keyboard works

Op. 3 Serbische Weisen (Serbian Dances) for piano duet (4 hands) (1916)
Op. 7 Drei Skizzen (Three sketches) for piano (1910–11)
Op. 24 Suite for piano (1922)
Op. 28 Sonata for piano (1927)
Op. 29 Toccata for organ (1928)
Op. 43 Concertino for piano and string orchestra (1934)
Op. 55 Concertino for organ and string orchestra (1948)
Op. 57 Concerto for piano and orchestra (1948)
Op. 58 Two Sonatinas for piano (1951, 1949)
Op. 64 Three Small Pieces for piano (1933)
Op. 65 Three Preludes for piano (1944)
Op. 74 Drei Marionetten (Three Marionettes)
Op. 83 Twenty-four Preludes for piano (1960)
Op. 108 Twenty-four Fugues for piano (1979–80)
A Pastoral Tune for piano (6 hands) (1953–54)
Kleine Suite (Little Suite) for harpsichord or piano (1962)
Phantasia, Arioso and Capriccio for organ
Prelude and Fugue in A-flat for organ
Three Impromptus for two pianos (1940)
מבחר מיצירותיו > Works for recorder

Op. 68a Suite for recorder and violin (1954–5)
Op. 68b Six two-part inventions for descant and treble recorder (1957)
Op. 68c Divertimento for 2 treble recorders and guitar (1957)
Op. 78 Quartettino for recorder quartet: 2 descant, treble (or tenor), tenor (or bass) (1960)
Op. 82 Concertino for treble recorder/flute and string quartet (string orchestra or piano) (1961)
Op. 88 Trio-Serenade for treble recorder/flute, violin and cello (1966)
Op. 98 Divertimento for 3 recorders (descant, treble and tenor) (1970)
Op. 103 Three Intermezzi for treble recorder/flute and harpsichord or piano (1974)
Op. 110a Four Bagatelles for treble recorder solo (1983)
Intrata Giocosa for descant, treble and tenor recorders, two violins and cello (double bass ad lib) (1958
מבחר מיצירותיו > Works for mandolin

Op. 56a Partita for mandolin and piano (1935)
Op. 59a Sonatina for 2 mandolins (1952)
Op. 59b Suite for 3 mandolins (1952)
Op. 60 Improvisation, Variations and Finale on a theme by Mozart For mandolin, violin, viola and liuto (1934)
Op. 66 Biedermeiertänze (Biedermeier Dances). Four pieces in 3/4 time for large mandolin orchestra (1954)
Op. 80 Divertimento for mandolin and harp (1967)
Op. 81 Sinfonietta No. 1 for mandolin orchestra, guitar & bass (1961)
Op. 86 Sinfonietta No. 2 (E minor) for mandolin orchestra. (1966)
Capriccio for mandolin orchestra (1973)
Lyrical Suite for soprano solo, flute and string quartet (flute, mandolin and string trio) to Browning's Pippa Passes (1934)
הפניית הלחי השנייה

ישו דיבר בשבח הפניית הלחי השנייה במהלך הדרשה על ההר.
הפניית הלחי השנייה היא מונח  שמקורו בספרות הנוצרית, בדרשה על ההר הקוראת לאדם שלא לנקום במי שפגע בו, עד כדי כך שיביא עצמו לקבל ברצון פגיעה נוספת. קטע זה יכול להתפרש כאילו הוא מבטא תמיכה בפציפיזם.
בכתבי הקודש הנוצריים

מקור הביטוי בדרשת ההר בברית החדשה בבשורה על פי מתי פרק ה'. חלופה קוטבית ל"עין תחת עין" ניתנת על ידי ישו הקורא לא להתנגד לרשע. אם יסטור על הלחי הימנית, יש להושיט לו את הלחי השנייה. אם ייקח את הטוניקה יש לתת לו את המעיל, אם כופה ללכת עמו מיל, יש ללכת עמו שני מילים.
בדרשה על המישור בבשורת לוקס פרק ו', כחלק מציווי "ואהבת את אויביך", דברים אלו נאמרים בשנית.
פרשנויות > אנרכיזם נוצרי

על פי פרשנות אשר לוקחת את הנאמר פשוטו כמשמעו, הקטעים קוראים לאי-התנגדות מוחלטת עד כדי סיוע לתוקפן. דבר זה מנוגד לחלוטין לפעילות להגנה עצמית שכל ממשלה מחויבת לה. לפיכך ניתן למצוא בפרשנות זו תמיכה באנרכיזם נוצרי. דבר זה בא לידי ביטוי אצל לב טולסטוי בספרו מ-1894: "ממלכת האלוהים שבתוכך".
פרשנויות > התנגדות לא אלימה

המלומד וולטר ווינק, בספרו "Engaging the Powers: Discernment and Resistance in a World of Domination", מפרש את הקטע בקריצה כאילו בא לבטא חתירה מתוחכמת תחת מבני הכוח של התקופה.
בתקופתו של ישו, אומר ווינק, מכה על גב היד של אדם שנחשב לבן מעמד סוציו-אקונומי נמוך יותר הייתה אמצעי לבטא בו סמכות ודומיננטיות. אם הנרדף "הפנה את הלחי השנייה", עמד התוקף בפני דילמה: יד שמאל שימשה למטרות לא נקיות, ולכן מגע בה לא היה מכובד. האלטרנטיבה, פשוט להכות את האדם, נתפסה כהצהרה שהתוקף והמותקף הם בעמדת שוויון. לפיכך, בהפניית הלחי השנייה, הנרדף תבע שוויון.
הקריצה ממשיכה בפרשנות על מסירת הגלימה בנוסף לטוניקה. החייב מסיר את החולצה מגבו, מצב האסור על פי הדין העברי כאמור בספר דברים (כד, י–יג). בכך שנתן למלווה גם את הגלימה, התערטל החייב. אבל עירום פומבי נתפס כמביא בושה על הצופה, ולא רק על האדם העירום, כפי שנראה במקרה של נח (בראשית ט, 20–23).
הקריצה מפרשת את הפסוק הבא מדרשת ההר כשיטה לגרום לתוקף לעבור על החוק. החוק הרומי באנגריה איפשר לשלטונות הרומאים לדרוש מתושבי השטחים הכבושים לשאת מסרים וציוד במרחק של מיל אחד, אך אסר לאלץ אדם ללכת רחוק יותר ממיל בודד.
ביהדות

במגילת איכה נאמר בתוך רשימת המלצות לאדם צעיר "יתן למכהו לחי ישבע בחרפה", רבי דוד הנגיד כותב בביאורו על הפסוק "אם הכהו אדם על הלחי יפשוט לו הלחי האחר".
מנגד, כמה הוגים יהודים ציינו שהדרישה להפנות את הלחי השנייה דווקא מבדילה בין היהדות לנצרות, הבחנה כזו היא בדרך כלל פולמוסית המנסה להדגיש את יתרונה המוסרי של היהדות על פני הנצרות. בעוד שהוגים כמו הרב שלמה אבינר טוענים כי המושג "הפניית הלחי השנייה" לקחו הנוצרים מהיהדות והיהודים הם אלו שהלכו לפיו במידה רבה יותר מהנוצרים, ישנם אחרים אשר דווקא טוענים כי היהדות אינה מציגה תביעה כזו למאמיניה. למשל, הרב יובל שרלו סיכם את הניואנסים של ההבחנה בין הדתות תוך הדגשת עדיפותה של היהדות על הנצרות, בכותבו:
היהדות מתנגדת מאוד להפיכת עיקרון זה ( - הגשת הלחי השנייה) לעיקרון החובה המוטלת על האדם. אין ההדרכה המוסרית מנוגדת לטבע האדם להשיב מלחמה, ואין ההדרכה המוסרית מתכחשת לחובה לפעול לעיתים בדין או בנקמה. ההדרכה הנוצרית מתחפשת להדרכה של חסד, אך היא מנוגדת לטבע האדם, לאמת וליושר, ובשל כך היא גם קורסת.
הערות שוליים

↑  Wink, Walter (1992). Engaging the Powers: Discernment and Resistance in a World of Domination. Fortress Press. pp. 175–82. ISBN 978-0-80062646-4. נבדק ב-27 בדצמבר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  מגילת איכה, פרק ג', פסוק ל'
↑  הלחי השנייה, באתר http://shlomo-aviner.net/index.php
↑  הפניית הלחי השניה - הרב יובל שרלו - מורשת שו"ת, באתר shut.moreshet.co.il
↑  ראו גם בספר החינוך, מצוה שלח, שכתב: "ואולם לפי הדומה, אין במשמע שאם בא ישראל אחר והתחיל והרשיע לצער חבירו בדברים הרעים שלא יענהו השומע, שאי אפשר להיות האדם כאבן שאין לה הופכים, ועוד שיהיה בשתיקתו כמודה על החירופין, ובאמת לא תצוה התורה להיות האדם כאבן שותק למחרפיו כמו למברכיו, אבל תצוה אותנו שנתרחק מן המדה הזאת, ושלא נתחיל להתקוטט ולחרף בני אדם"
התארכות אפית

התארכות אפית (באנגלית: Epic lengthening) היא מושג בפונטיקה המתאר תופעה בשירה היוונית והלטינית הקלאסיות לפיה ניתן לשקול תנועה קצרה כארוכה עבור המטריקה.
◡ - ◡   ◡-  ◡◡  - ◡ ◡  - -  - ◡  ◡ -
ἠὲ κασίγνητον ὁμογάστριον ἠὲ καὶ υἱόν
Hom. Il. 24.47
התופעה יכולה להתרחש גם בהיאטוס:
- -◡◡  -  -  -  ◡  ◡  -◡ ◡   - ◡◡ -
χρυσέῳ ἐν δέπαϊ, ὄφρα λείψαντε κιοίτην
Hom. Il. 24.285
יוטה הייתה צריכה להיות קצרה בשל correption אולם במקום יש התארכות יוטא.
לעיתים ביוונית הומרית יש שינוי תנועה במילה לדוגמה:
φαινομένη λήθεσκεν ὑπεὶρ ἅλα τ᾽ ἠϊόνας τε.
השפה היוונית הלירית לעיתים רבות יצרה צירופים תנועות כדי להקל על המשקל. במקרה לעיל ὑπείρ היה צריך להיות ὑπέρ אולם כדי שהמילה תתאים למשקל האפסילון נכתב כדיפתונג.
הרוח לא יקח

| --- | --- |

הכריכה הקדמית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  אריה לובה אליאב
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך הוצאה:  1974
 מספר עמודים:  169
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001187443
הרוח לא יקח הוא ספרו של אריה אליאב, "סיפור על אדם - חייל צעיר - במלחמה. אדם ומשפחתו, אדם וחבריו, אדם ואהבותיו... במערבולת הגדולה והנוראה שנקראה מלחמת העולם השנייה". הספר כולל פרקי אוטוביוגרפיה על שנות שירותו של אליאב כמתנדב ארץ-ישראלי לצבא הבריטי בזמן המלחמה, בחיל התותחנים המלכותי, באמצע לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
רקע הספר הוא ימי שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, התנדבות יהודים מארץ ישראל לשירות בצבא הבריטי, המאבק על פיקוד עברי והנפת הדגל העברי בצבא, המפגש עם "ילדי טהראן", עם יהודי בנגזי ועם שארית הפליטה באירופה. האירועים המתוארים בו מתרחשים בירושלים, בחיפה, בסיני, על תעלת סואץ, בקהיר, באלכסנדריה, במדבר המערבי ובאיטליה ההרוסה של שלהי מלחמת העולם השנייה. פרק מיוחד מקדיש אליאב ל"בית אבא" ולחליפת המכתבים עם אביו ובני משפחתו במהלך שירותו בצבא הבריטי.
הסיפור מתחיל בביקור בבית חולים רמב"ם בשכונת בת גלים בחיפה אצל פצועי מלחמת יום הכיפורים. מבית החולים הוא הולך לחוף הים ומגלה כי עדיין יש שרידים למתקנים של תותחי החוף אשר אותם אייש בשנות מלחמת העולם השנייה להגנת מפרץ חיפה מפני מדינות הציר. מכאן הוא משחזר את מהלכיו מאז שנפרד מלימודיו באוניברסיטה העברית בהר הצופים, גיוסו לצבא הבריטי ושובו לקראת סיום המלחמה לתל אביב להלוויית אביו.
ההתחלה

בבית חולים רמב"ם הוא מבקר חייל פצוע, לפי בקשת בנו שעדיין בחזית רמת הגולן. הוא פוגש אלוף-משנה פצוע מימי ההגנה וזוג הורים אשר מספרים לו על בנם שנפל. ביציאה הוא מבחין במחנה הצבא הבריטי לשעבר "הפנינסולה ברקאקס" - היום מחנה של חיל הים. הוא ממשיך ומגיע לבית נטוש, שהוחרם על ידי הצבא, ובו הוא התגורר בעת שרותו הצבאי ומסיים במשטח בטון על החוף בו היו מוצבים התותחים, אשר אותם הוא אייש.
זכרונותיו חוזרים לשנת 1940 להר הצופים. בדרך להר היה מתבונן במצבות של בית הקברות הבריטי בירושלים עם "הרגשה מוזרה" כי הוא שייך אליהם. הוא ידע כי המלחמה היא "מלחמה יהודית" ומחליט להתגייס לצבא הבריטי כדי להילחם בגרמנים. בסרפנד, בסיס האימונים הוא מתוודע לנוהלי הצבא הבריטי. הוא רוכש אוצר מילים חדש. עליו להגיב לפקודות "אלט" ו"דאון" ואת מילת המפתח שהסרג'טים כללו בכל משפט שיצא מפיהם: "פאק".
מפקדת ה"הגנה" הייתה בדעה שרצוי שצעירי היישוב יתגייסו לחיל התותחנים. בתחום זה לא היה להננה ניסיון קרבי. לפי-כך הורו לסטודנטים להתגיס, מתוך הנחה כי למקצוע התותחן ייבחרו דווקא בעלי השכלה. ואכן כך קרה, אבל רק אחרי שרות מפרך כמו שמצופה מ"נטיבס" - הילידים.
השירות במפרץ חיפה

אליאב הוצב בגדוד אשר מפקדתו הייתה בסטלה מאריס. סוללות התותחים הוצבו מעכו בצפון עד בת גלים בדרום. לאחר חודשיים של עבודות פשוטות שכונה בשם ה"פטיגס" שפרושו באנגלית: עבודה מייגעת דהיינו עבודות שרות. המלאכה הנכבדה ביותר מביניהן הייתה להיות משרת אישי של מפקד, הנמוכה - ניקוי מחראות.
בכתיבה ציורית הוא מתאר כיצד מפקד הבסיס מכין את המחנה לביקורו של אחיו של מלך אנגליה. הוא מתוודע לחכמת החיים של המפקד. במקום שכל הבסיס יועסק באירוע, הוא בוחר לעשות אירוע סמלי מרשים וזוכה מהמבקר לכל המחמאות האפשריות.
השלטונות הבריטיים הסכימו לאשר לבקשת ראשי היישוב היהודי כי ייערך בארץ "יום גיוס" על מנת לעודד התנדבות לצבא הבריטי. הוחלט כי התותחנים יצעדו בתל אביב. אבל אליאב וחבריו טרם חשו במהות התותח. הם מגלים שני תותחים במחסן גרוטאות, מנקים ומברישים אותם ובמצעד בתל אביב התותחנים והתותחים זוכים למחיאות כפיים.
כאשר נרקמת תוכנית המבצר האחרון במאתיים ימי חרדה היה חשש לגורל ארץ ישראל אם תכבש בידי הגרמנים, לתותחנים היה תפקיד מפתח בתוכנית. אליהו גולומב מראשי ההגנה כינס נציגים מיחידות הצבא ויחד עימם תכנן את התוכניות. לובה אליאב היה נציג "התותחנים הכבדים". הסכנה חלפה וההגנה נוכחה לדעת בחשיבות התותחנים. הוחלט להתחיל לייצר פגזים. את חומרי הנפץ סיפקו אליאב וחבריו בליל חג המולד.
אליאב מספר על מפקד בריטי, מיוחד במינו שהגיע לבסיס. הוא היה נוצרי אדוק והבין במהרה למה היהודים התגייסו לצבא הבריטי. הוא החליט לסייע וכך הדריך אותם בלחימה בלתי שגרתית, אימוני לילה והכל כדי שנהיה מוכנים לצבא של המדינה העברית שבדרך. הם יוצרים קשר בינו לבין ראשי ההגנה וידיד חשוב מצטרף ליישוב היהודי. בשנת 1953 הוא בקר אותו באנגליה והודה לו על הכל. הוא מציין שהוא היה אחד מ"חסידי אומות העולם, מצניעי דרך".
מצרים

בשנת 1942 אורגנה יחידה שכללה מהנדסים, טכנאים ופועלים מסולל בונה חיפה - יחידת 745 - והם בדרך למה שאמור להקרא קרב אל-עלמיין. שוב הוא חש בהרגשה המוכרת כי הוא הולך לקראת המוות. הם מגיעים לאזור תעלת סואץ, אשר כולה מלאה בבסיסי צבא. ערי מצרים בפריחה. בעקבות הצבא זרם הכסף. בתי המלון מלאים, הרחובות גדושים ושוקקים חיים. היחידה מקבלת משימה לבנות נמל ומזח חדש בפורט תאופיק - בדרום התעלה מול פורט פואד. לקראת ההתקפה באל-עלמיין נדרש ציוד רב והיה זה הנמל שעמד לפרוק אותו.
ופתאום מפגש חריג, מגיעים לנמל ילדי טהראן בדרכם לארץ ישראל. הם התרגש: " ראיתי את עיני הילדים שהיו לי (יליד הארץ) כה חדשות: עיניים יהודיות, שחורות, עצובות, חכמות ונפחדות, עיני איילה נרדפות" - כאלה הראה בשנים הבאות לאלפים ולרבבות. אליאב החל להבין את הרקע היהודי של המלחמה. הוא נפגש עם הפועלים המצריים העושים את המלאכה השחורה: רעבים ומתים ממחלות. לאיש לא אכפת מהם. הם מתנפלים על מטען שהתפזר, שמים בפה ומסתבר שהוא גליצרין. מנהלי העבודה שלהם, המצריים, מפנים אותם ישר לבית קברות. למחרת יעמדו לרשותם איכרים עניים נוספים לעבודה השחורה. אליאב וחבריו מתפנים לביקור בקהילה היהודית בפורט סעיד. הוא מגלה את טיבה של הקהילה ובמבצע קדש הוא נבחר להגיע אליה ולהעבירה למדינת ישראל.
הגיע היום והיחידה יוצאת לשדה המערכה, אל "המדבר המערבי". אליאב מתנדב לקורס פירוק פצצות. מסתבר כי לגרמנים הגיעו חוברות ההדרכה הבריטיות לפירוק פצצות ובנו את הפצצות כך שמי שיפעל לפי ההוראות יתפוצץ. "האווירה בקורס הייתה מתוחה" - היה ברור שחלק מהמשתתפים בו ימות בתרגול "הרטוב" בקורס או בשעת פירוק הפצצות. מאז, כאשר הוא שומע ברדיו על "חבלן שפירק פצצה" הוא נזכר בהרגשה.
הערות שוליים

↑  מתוך הקדמת הסופר לספר, עמ' 7
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויט (נהר)

| --- | --- |
הנהר ויט במהלך השיטפונות של שנת 2005 סמוך ליישוב טורוס
הנהר ויט במהלך השיטפונות של שנת 2005 סמוך ליישוב טורוס
 מידע כללי
 אורך:  189 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  19.18 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  3,225 קמ"ר
 מוצא:  הרי הבלקן
 גובה מוצא הנהר:  2,030 מטרים
 יובלים:  Cherni Vit 
 שפך:  הדנובה
 מדינות באגן הניקוז:  בולגריה בולגריה
 
 תוואי הנהר ויט בבולגריה
 
ויט (בבולגרית: Вит) הוא נהר הזורם בצפון מרכזה של בולגריה, אורכו 189 ק"מ והוא מהווה את אחד מיובליו של נהר הדנובה. מקורו של הנהר בפסגת הר וז'ן אשר ברכס הרי הבלקן והוא נשפך אל הדנובה ליד הכפר סומוביט, המצוי בסמיכות לעיר איסקר, אשר במחוז פלבן. שטח הפנים של הנהר הוא 3,220 קמ"ר, ספיקתו הממוצעת 19.18 מטר מעוקב לשנייה ורוחבו הממוצע 25 מטרים.
שמו הקדום של הנהר, אוּטוּס, שפירושו מים, נלקח מהמיתולוגיה התראקית.
הנהר עובר בסמיכות לעיר פלבן בירת המחוז וטטוון שבמחוז לובץ', מערבית אליו זורם נהר איסקר ומזרחית נהר אוסאם ומשמש מקור למי שתייה והשקייה, לאחר שמימיו עוברים טיהור במכוני טיהור שהוקמו במחוז פלבן.
הערות שוליים

↑  "הנהר ויט", באתר מחוז פלבן בבולגריה(בבולגרית).
ויט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  בית מסחר להזמנות בדואר
 מייסדים:  יוסף ויט
 תקופת הפעילות:  1907–הווה (כ־117 שנים)
 מיקום המטה:  Weiden in der Oberpfalz 
 ענפי תעשייה:  הזמנות בדואר 
 עובדים:  2,300
  
 www.witt-weiden.de
 
ויט ווידן (בגרמנית Witt Weiden) הוא בית מסחר להזמנות בדואר בגרמניה, חברת בת של קבוצת אוטו, החברה הגדולה בעולם להזמנות בדואר. המחזור השנתי של ויט עמד על 570,000,000 € בשנת הכספים 2009-2010 והיא מעסיקה כ-2300 עובדים.
היסטוריה

ויט היא החברה הוותיקה ביותר להזמנות בדואר של פרטי לבוש בגרמניה. החברה נוסדה בשנת 1907 על ידי יוסף ויט שנחשב לחלוץ בתחום בגרמניה. לאחר 1930 צמחה החברה באופן משמעותי ובשיאה העסיקה כ-5,000 עובדים ומחזור המכירות עמד על 86,000,000 מארק גרמני. לאחר מותו של יוסף ויט, עמדה אשתו מוניקה בראש החברה בין השנים 1954-1958 ולאחר מכן בנם, יוסף ויט ג 'וניור. בגלל משבר מכירות בשנות ה-80 נמכרה החברה לקבוצת אוטו.
תומאס ויט ייסד את מוזיאון ויט במינכן.
הרכבה עצמית

הרכבה עצמית של ליפידים (a), חלבונים (ב) ו-(ג) קומפלקסי SDS-cyclodextrin. SDS הוא חומר פעיל שטח עם זנב פחמימני (צהוב) וראש SO4 (כחול ואדום), בעוד שציקלודקסטרין הוא טבעת סכריד (אטומי C ירוק ואדום O).
הרכבה עצמית היא תהליך הפיך שבו אוסף בלתי מסודר של חומרי גלם או רכיבים הופך למבנה או דפוס מסודר באופן ספונטני כתוצאה מהאינטראקציות בין חומרי הגלם וללא הכוונה חיצונית. תהליך זה מתרחש מאחר שבאופן כללי מערכות בטבע שואפות להיות במינימום מקומי של אנרגיה. לדוגמה: מים זורמים במורד, אולם לא כל המים זורמים לים המלח, המקום הנמוך בעולם. אם, תחת תנאים מסוימים, מינימום מקומי של אנרגיה של מערכת יהיה כאשר הרכיבים מסתדרים במבנה או דפוס מסודר, הם יעשו זאת באופן ספונטני ללא השקעת אנרגיה חיצונית וללא הכוונתם למקומם על ידי התערבות חיצונית.
תמונת ממ"ס של שרשראות סופרא מולקולריות של המוליך למחצה האורגני קווינקרידון (Quinacridone) על גרפיט
ניתן לסווג הרכבה עצמית כסטטית או דינמית. בהרכבה עצמית סטטית, המצב המסודר נוצר כאשר מערכת מתקרבת לשיווי משקל, ומפחיתה את האנרגיה החופשית שלה. בהרכבה עצמית דינמית, דפוסים של רכיבים קיימים המאורגנים על ידי אינטראקציות מקומיות ספציפיות אינם מתוארים בדרך כלל כ"הרכבה עצמית" על ידי מדענים בדיסציפלינות הקשורות, אלא מתוארים בדרך כלל כבעלי "ארגון עצמי", אם כי מונחים אלה משמשים לעיתים קרובות כשמות נרדפים.
מאפיינים של תהליך ההרכבה העצמית

שלושת המאפיינים המרכזיים של תהליך ההרכבה העצמית הם:
סדר – המבנה הנוצר בסוף תהליך של הרכבה עצמית חייב להיות מסודר יותר מאשר רכיביו, בין אם במבנהו, בצורתו או בהתאמתו למשימה זו או אחרת. (מאפיין זה ייחודי לתהליכי הרכבה עצמית ולרוב אינו נכון עבור תגובות כימיות כלליות, שבהן מצב מסודר ינטה לעבור למצב פחות מסודר, כתלות בפרמטרים התרמודינמיים.)
האינטראקציות בין הרכיבים – מאחר שעל תהליך ההרכבה העצמית להיות הפיך, על פי רוב תהיה האינטראקציה בין הרכיבים חלשה (קשרי ואן דר ואלס, קשרי מימן וכו'). לאינטראקציות אלו, על אף שבאופן אופייני הן חלשות פי עשרה מאינטראקציות כגון קשרים קוולנטים או קשרים יוניים, תפקיד חשוב בהתרכבות של חומרים, ובפרט בעולם החי. למשל, אופי הקשרים החלשים יותר במקרים רבים קובע את התכונות הפיזיקליות של נוזלים, את מידת המוצקות של מוצקים ואת המבנה של ממברנות ביולוגיות ואת חדירותן.
חומרי הגלם או הרכיבים – ב בתהליך הרכבה עצמית עשויים להשתתף מגוון של חומרים, גם גדולים ומורכבים יותר מאטומים או מולקולות. בעולם החי בדרך כלל יהיו רכיבים אלו מבנים ננומטריים, אך בדוגמאות במעבדה יכולים להיות גם מבנים מקרוסקופיים; כתלות במבנה הרצוי ובתנאים שתחתם אמורה המערכת להרכיב את עצמה. מובן כי הכוחות המניעים של התהליכים השונים משתנים כתלות באופי הבניין.
הרכבה עצמית בטבע

גבישים הגדלים באופן טבעי הם דוגמה להרכבה עצמית (גם אם לא מעניינת במיוחד, כיוון שגביש בהגדרתו הוא מערכת שחוזרת על עצמה). דוגמה מעניינת יותר מספק לנו עולם החי והצומח: תחת תנאים מסוימים (ומורכבים לאין שיעור) נוצרות באופן טבעי בטבע מערכות מורכבות להפליא. בניגוד לגבישים, שהרכבתם העצמית היא סטטית (כלומר: המערכת מגיעה למינימום מקומי של אנרגיה ונשארת שם), במערכות החי והצומח ההרכבה העצמית היא דינמית. התא כולו אינו נמצא בשיווי משקל (במינימום מקומי של אנרגיה) אך החלבונים והאנזימים מתרכבים עצמית – כל אחד למינימום מקומי של אנרגיה תחת התנאים הרגעיים בסביבתו המקומית כדי לבצע את תפקידו בתא.
בני האדם רתמו מספר מקרים כאלה לעזרתם; למשל שימוש ב-DNA. המולקולה הנושאת את החומר התורשתי מורכבת משני גדילים, אשר כל אחד מהם הוא רצף של ארבע אבני בניין (G,‏ T,‏ A ו-C). מבחינה אנרגטית – כדי להגיע למינימום מקומי של אנרגיה תחת תנאים פיזיולוגיים – עדיף שזוג גדילים יקשרו זה לזה או גדיל יחיד יתקפל ויקשר לעצמו כך ש-A נקשר ל-T ו-C נקשר ל-G. בעזרת מערכת פשוטה זו ותכנון ובנייה של גדילים ספציפיים הצליחו מדענים ליצור בעזרת DNA צורות גאומטריות שונות דו או תלת־ממדיות, וכן הצליחו ליצור מכונת מצבים פשוטה אשר עשויה למשל להיות מתוכננת לחשב כמה פעמים מופיעה האות A ברצף מסוים של DNA.