stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפארסידה דה גויאניה
הערות שוליים

↑  המכון לגאוגרפיה וסטטיסטיקה של ברזיל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2006212250  VIAF: 138593851   WorldCat (עם VIAF): 138593851 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטישמיות בפקיסטן

אנטישמיות בפקיסטן מתייחסת לסלידה, פחד או גישה עוינת כלפי היהודים והדת היהודית בפקיסטן. סטריאוטיפים רבים נקשרים נגד יהודים בפקיסטן, שרובם חופפים וקשורים לתפיסות אנטישמיות הרווחות בעולם המוסלמי בכלל. בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני, גם לפקיסטן, כמו למדינות מוסלמיות רבות, אין יחסים דיפלומטיים עם ישראל והיא מסרבת להכיר בה כמדינה עצמאית וריבונית.
הדו"ח הראשון של משרד החוץ האמריקאי על האנטישמיות הכלל עולמית מצא כי קיימת עלייה באנטישמיות בפקיסטן. לדברי הדו"ח, בפקיסטן, מדינה ללא קהילות יהודיות, קיימים רגשות אנטישמיים המלובים על ידי מאמרים מסיתים בעיתונות הנפוצה. פקיסטן מסרבת להכיר בישראל כמדינה לגיטימית, על חשבון אהדה והזדהות מוחלטת עם הצד הערבי בסכסוך הישראלי-ערבי.
רקע

הקמת המדינה האסלאמית של פקיסטן ערב הקמתה של מדינת ישראל בלבנט יצרה חוסר ביטחון בקרב היהודים בפקיסטן. לאחר הכרזת העצמאות של ישראל ב-1948, התרחשו מספר תקריות אלימות נגד הקהילה היהודית הקטנה של פקיסטן, בני ישראל, שמנתה כ-2,000 יהודים. בית הכנסת מגן שלום בקאראצ'י הותקף, כמו גם יהודים בודדים. רדיפת היהודים הביאה לעזיבתם את המדינה דרך הודו לישראל, בריטניה, קנדה ומדינות אחרות. הקהילה היהודית בקאראצ'י ובפשאוור חדלה להתקיים, למרות שעל פי הדיווחים קהילה קטנה של יהודים עדיין מתקיימת בקאראצ'י.
אירועים

נישואי הפוליטיקאי וסמל הקריקט הפקיסטני עימראן ח'אן עם העיתונאית ימימה גולדסמית, בריטית ממוצא יהודי, בשנת 1996, עוררו סערה בפקיסטן. ח'אן הואשם שפעל בשליחותו של הלובי היהודי. כתגובה הכחישה ימימה בפומבי כי הוריה הם יהודים. עיתונאי מצרי הפועל בפקיסטן טפל האשמות נוספות נגד ח'אן, כמו קבלת סכומי כסף גדולים עבור קמפיין הבחירות שלו מן "הלובי היהודי". בעקבות תלונתו של ח'אן, עורך המשנה של העיתון חזר בו מהסיפור ופרסם התנצלות.
החלטתה של הודו בראשית שנות ה-90 לנרמל את יחסיה עם ישראל, וכינון היחסים הדיפלומטיים עמה ה-1992 עוררה גל של אנטישמיות בתקשורת הפקיסטנית, בדרך כלל בשילוב עם רטוריקה אנטי-ציונית. התקשורת הפקיסטנית קראה שוב ושוב כי "האיום הציוני על גבולותינו".
במהלך מלחמת המפרץ, אישים פוליטיים רבים בעלי השפעה, כולל ראש המטה הצבאי, טענו כי המלחמה היא "ביטוי מובהק של כוחנות אנטי-מוסלמית שנעשתה לפי בקשתה של ישראל והלובי הציוני בארצות הברית". מנהיג המפלגה האסלאמית העיקרית, דואר-אסלאמי, כינה את המלחמה "המלחמה בין היהודים - האויבים הגרועים ביותר של האסלאם – והמוסלמים".
בשנת 1996, במהלך תהליך השלום בין ישראל והפלסטינים, פקידים פקיסטניים המשיכו לגנות את תהליך השלום במזרח התיכון, והצהירו כי פקיסטן לא תכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל עד שהחלטות האו"ם ייושמו באופן מלא בישראל.
ארגון הטרור האסלאמיסטי לשקאר-א-טייבה בפקיסטן מביע אף הוא דעות אנטישמיות לעיתים קרובות. הארגון עוין בצורה רשמית הן את היהודים והן את מדינת ישראל ומפיץ חומרי תעמולה כנגדה. בפרסומים הם מכנים את היהודים בשם "אויבי האסלאם" ו"בני הקופים והחזירים". אנטישמיות זו הגיעה לשיאה במהלך מתקפת הטרור במומבאי בנובמבר 2008, כשאחד ממוקדי הפיגוע היה יעד יהודי וישראלי מובהק - בית חב"ד המקומי, שנוהל על ידי גבריאל ורבקה הולצברג. במתקפה זו נהרגו שישה ישראלים ביניהם הזוג הולצברג.
כחלק מן האנטישמיות המובנית בחברה הפקיסטנית, פקיסטנים רבים מאמינים כי פיגועי 11 בספטמבר, ההתקפות על מרכז הסחר העולמי בניו יורק, היו מזימה יהודית סודית שארגנה ישראל והמוסד, כמו גם הפיגועים ברכבת התחתית בלונדון ב-7 ביולי 2005, והן בוצעו לכאורה על ידי היהודים במטרה להכפיש את המוסלמים ולהפנות את הזעם האמריקאי נגדה. טענות כאלה הן תאוריות אנטישמיות מסורתיות.
ראו גם

יחסי ישראל–פקיסטן
יהדות פקיסטן
אנצ'יקלופדיה איטליאנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מחברים שונים 
 שפת המקור:  איטלקית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 הוצאה
 הוצאה:  מכון האנציקלופדיה האיטלקית 
 תאריך הוצאה:  1929 
 
פרסומת לאנצ'יקלופדיה איטליאנה ביריד הספרים הבינלאומי של טורינו, 2006.
אנצ'יקלופדיה איטליאנה, או בשמה המלא – Enciclopedia Italiana di scienze, lettere ed arti ("אנציקלופדיה איטלקית למדעים, ספרות יפה ואמנויות"), הידועה גם כאנציקלופדיה טרקאני (Enciclopedia Treccani) או בפשטות טרקאני (Treccani) היא אנציקלופדיה היוצאת לאור בהוצאת "מכון האנציקלופדיה איטליאנה" שקם ב-18 בפברואר בשנת 1925. בסך-הכל, התפרסמו 35 כרכים של מלל ועוד כרך מפתח-עניינים אחד נוסף. כל כרך כלל בממוצע 1,015 עמודים. עשרים ושישה כרכי מילואים יצאו לאור בין השנים 1938 ו-2006.
לפילוסוף ג'ובאני טרקאני, עורכה המדעי הראשון, יש לייחס את מרבית התהודה ורמתה התרבותית הגבוהה של האנציקלופדיה. החל במהדורה הראשונה, מדענים גדולים רבים, כמו גם סטודנטים, כתבו ערכים בעבור האנציקלופדיה של טרקאני. טרקאני הצליח לשמור על עצמאות עריכתית רבה גם בימי המשטר הפשיסטי, ואף הדף ניסיונות הצינזור של פרקים באנציקלופדיה על ידי מסדר הישועים.
בשנים 1925–1928 הושלם שלב ההכנה של האנציקלופדיה. המהדורה הראשונה יצאה לאור בין השנים 1929 ו-1936. אחת מבעיות האנציקלופדיה בעבר ובהווה היא האתגר שבשמירה על העדכניות אל מול קצב ההתפתחויות הטכנולוגיות הגובר. בשנת 1938 כרך המילואים הראשון יצא לאור. שישה נספחים יצאו בעקבותיו ברבות השנים, חלקם בכמה כרכים. הנספח השביעי, שכונה בשם "המאה ה-21", כלל חמישה כרכים. בסך-הכל, כל כרכי האנציקלופדיה שיצאו ברבות השנים מונים 62 כרכים, ובהם כ-56,000 עמודים ו-50 מיליון מילים בקירוב; האנציקלופדיה זמינה למכירה על DVD.
לרוב, ערכי האנציקלופדיה נחתמו על ידי ראשי-התיבות של שם מחברם. ישנה מסה על אודות "דוקטרינת הפשיזם" החתומה על ידי בניטו מוסוליני, והופיעה במהדורה של האנציקלופדיה איטליאנה משנת 1932.
נשיאי מכון האנצ'יקלופדיה איטליאנה

ג'ובאני טרקאני – בשנים 1925 עד 1933
גוליילמו מרקוני, חתן פרס נובל לפיזיקה – בשנים 1933 עד 1937
לואיג'י פדרצוני – בשנים 1938 עד 1943
לואיג'י אינאודי – בשנת 1946
גאטנו דה-סנקטיס – בשנים 1947 עד 1954
אלדו פרבינו – בשנים 1954 עד 1972
ג'וזפה אלסי – בשנים 1973 עד 1993
ריטה לוי-מונטלצ'יני, כלת פרס נובל ברפואה – בשנים 1993 עד 1998
פרנצ'סקו פאולו קזוולה – החל מ-1998
הערות שוליים

↑  אנצ'יקלופדיה איטליאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528058405171  BnF: cb120372338 (data)  GND: 4335072-0  LCCN: n99011705  SUDOC: 028561163  VIAF: 174306295   WorldCat (עם VIAF): 174306295
אפאצ'י ספארק

| --- | --- |


 מפתח:  קרן התוכנה אפאצ'י 
 מחזור חיים:  מאי 2014 – הווה (כ־10 שנים)
 גרסה אחרונה:  3.5.2 (6 באוגוסט 2024) 
 מערכת הפעלה:  Microsoft Windows, לינוקס, macOS 
 נכתבה בשפות:  Scala, R, SQL, פייתון, Java, Java Database Connectivity 
 סוג רישיון:  אפאצ'י 2.0, רישיון BSD 
 קוד מקור:  https://github.com/apache/spark  https://gitbox.apache.org/repos/asf/spark.git 
 spark.apache.org
 
אפאצ'י ספארק היא שלד תוכנה קוד פתוח מעל מערכת מבוזרת שפותח במקור במעבדת AMPLab של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הקוד של ספארק נתרם מאוחר יותר למוסד התוכנה אפאצ'י אשר המשיך לתחזק אותו מאז. ספארק נותן ממשק לפתוח אשכולות מידע ממוקבל (data parallelism) שלמים עם מאפייני חסינות גבוהה לשגיאות בזמן ריצה (fault-tolerance).
כללי

ספארק חושף ממשק (API) למפתחים המתבסס על מבנה נתונים הנקרא "resilient distributed dataset" או RDD, אשר מהווה סט נתונים מוכלל, לקריאה בלבד, של פריטים המפוזרים לרחבי אשכול של מכונות באופן שמספק עמידות בנפילות או שגיאות.
ספארק פותח לתת מענה למגבלות הקיימות בפרדיגמת האשכול של MapReduce אשר מכריח מעבר ליניארי של מידע. תוכנות MapReduce קוראות מידע מהדיסק, ממפות פונקציה הפועלת על המידע, מפחיתות את המפה (Map) של התוצאה ומאחסנות את תוצאות ההפחתה על הדיסק. RDD של ספארק פועל כסט מידע פעיל אשר באופן מכוון יוצר ביזור מידע בתצורה מוגבלת.
הזמינות של RDD משתמש באלגוריתמים איטרטיביים אשר דוגמים את המידע מספר פעמים בתוך לולאת ריצה ומבצעים אינטראקציה איתו וחקירה שלו.
הביצועים של ספארק בהשוואה להאדופ שהוא מימוש פופולרי של MapReduce, עשויים להיות טובים בכמה סדרי גודל.
בין האלגוריתמים האיטרטיביים נמצאים אלגוריתמי למידה חישובית אשר היוו את הגרעין שממנו נוצר ספארק.
ספארק דורש מערכת אחסון מבוזרת ויכול לעבוד עם מנהל אשכול (אך לא מחייב stand-alone mode). עבור ניהול האשכול, ספארק תומך ב Hadoop YARN או Apache Mesos. עבור מערכת אחסון מבוזרת ספארק תומך ב-Hadoop Distrubuted File System (או HDFS), וכן ב-MapR file System (או MapR-FS), או אפאצ'י קסנדרה, OpenStack Swift, אחסון Amazon S3, קודו (Apache Kudu) או אפילו בפתרונות מותאמים (Custom).
בשנת 2016 המערכת שולבה עם Caffe.
אנג'ל פייס

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  קלבדוס, apricot schnappes, ג'ין, כוס מרטיני 
 אופן ההכנה:  ערבוב של כל הרכיבים בשייקר עם קרח
 כוס:   כוס קוקטייל
 קישוט:  פלח תפוח (אפשרי)
 
אנג'ל פייס (באנגלית: Angel Face, פני מלאך) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-30 מ"ל ג'ין, 30 מ"ל ברנדי אפרסק 30 מ"ל קלבדוס. לעיתים מקושט בפלח תפוח.
היסטוריה

הקוקטייל הופיע לראשונה בספרו הברמן הארי קראדוק The Savoy Cocktail Book משנת 1930. המתכון המקורי המליץ להשתמש בקרח מופשר קלות, על מנת לדלל מעט יותר את הקוקטייל. הקוקטייל ככל הנראה קרוי על שמו של מפיונר האמריקאי אייב קמינסקי (Abe Kaminsky) שהיה מוכר בכינוי "פני מלאך" והיה פעיל במהלך תקופת היובש.
וריאציות

קיימים מספר טוויסטים ידועים לאנג'ל פייס. לדוגמה, ניתן להוסיף מעט מיץ תפוחים, להחליף את הברנדי בליקר אפרסק או את הג'ין בוודקה .
הערות שוליים

↑  angel-face
↑  diffords guide
↑  www.liquor.com
↑  אתר cocktailpartyapp
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
אנדרה בוקורשלייב

| --- | --- |

אנדרה בוקורשלייב, צילום משנת 1952
 לידה:  28 ביולי 1925 סופיה, בולגריה 
 פטירה:  13 בנובמבר 1997 (בגיל 72) בולון-ביאנקור, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  אקול נורמל דה מוזיק בפריז 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  Jeanne Boucourechliev-Bayet (1954–?) 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרה בוקורשלייב (בצרפתית: André Boucourechliev, בבולגרית: Андрей Атанасов Букурещлиев - אנדריי אטנאסוב בוקורשטלייב, ‏ 28 ביולי 1925 סופיה - 13 בנובמבר 1997 פריז) היה מלחין, פסנתרן ומוזיקולוג צרפתי ממוצא בולגרי. הצטיין כנציג של מוזיקת האוונגרד הצרפתית.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות בבולגריה

אנדרה בוקורשלייב נולד בשנת 1925 בסופיה כאנדריי בוקורשטלייב, בן למשפחה של חובבי מוזיקה. אביו היה המשפטן אטנאס בוקורשטלייב וסבו מצד האב, היה קצין שהצטיין במלחמות בולגריה. דוד אביו, אנגל בוקורשטלייב, היה מלחין. את שיעורי הפסנתר הראשונים קיבל בוקורשלייב מדודתו, דורה, שהייתה מורה למוזיקה, וקיבלה את חינוכה המוזיקלי בדרזדן. למד בבית ספר יסודי קתולי צרפתי של "אחיות תרזה הקדושה" ואחר כך במכללה צרפתית בסופיה. למד בהמשך למשך שנה גרמנית ורוסית במכללה לשפות. לאחר מכן רכש בקלות שליטה גם בשפות אנגלית ואיטלקית.
סיים את בחינות הבגרות במסגרת גימנסיה ריאלית ממלכתית. אחרי הפצצה אווירית כבדה על סופיה בידי ארצות הברית, שבה נהרס בית הסב שבו התגוררה המשפחה, הם נמלטו זמנית להרים, לבית נופש במתחם צ'מקוריה שביישוב בורובץ. שם נהנה בוקורשלייב הצעיר בחברת ידידיו ממגוון פעילויות של ספורט ותרבות, לרבות קריאה ושמיעת הקלטות מיצירות של באך, 
מלחינים רומנטיים גרמנים ושל גוסטב מאהלר. 
בתום מלחמת העולם השנייה פקד יחד עם חבריו את אולמות הקונצרט בהם הופיעו באותם הימים ברסיטלים פסנתרנים ידועים כמו ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, מוניק דה לה ברישולרי ודינו ליפאטי שהרשים אותו במיוחד בנגינתו "דמוית הפנינים" שלו.
בשנים 1948-1946 למד בוקורשלייב תאוריית המוזיקה, הלחנה ובעיקר נגינת בפסנתר (אצל אנדריי סטויאנוב ופאנקה פלישק) באקדמיה הלאומית למוזיקה בסופיה (בימינו האקדמיה למוזיקה על שם פאנצ'ו ולדיגרוב). 
בימי לימודיו הופיע בקונצרטים פומביים עם רפרטואר וירטואוזי שכלל יצירות של באך, שומן ("פרפרים","סצנות מהילדות"), סונאטות מאת בטהובן, גרנד פולונז בריליאנט מאת שופן, יצירות ליסט, תמונות בתערוכה של מוסורגסקי, יצירות מאת ראוול ומנואל דה פאיה. בשני רסיטלים ניגן את ארבע הסונאטות האחרונות ואת הוריאציות דיאבלי של בטהובן.
ברוח התהפוכות הפוליטיות שחלו במולדתו עם השכנת השלטון הקומוניסטי יחד עם כמה עמיתים ארגן בוקורשלייב "בריגדה" לקונצרטים וביצעו מוזיקה קלאסית בפני פועלים במפעלים. על פעילות זו קיבל מהשלטונות החדשים "מדליית מצטיין בעבודה" ("אודארניק"), דרגה א. אולם כמו רבים מהכישרונות הצעירים חלם להמשיך בהשתלמויות בחו"ל.
בשנת 1948 התייצב בוקורשלייב בתחרות הלאומית למבצעי מוזיקה קלאסית.
בתחרות ניגן את החלק הראשון והאחרון (סינפוניה וקפריצ'ו) של הפרטיטה השנייה בדו מינור מאת באך, היצירה "פרנצסיקוס הקדוש מפאולה הולך על הגלים" מאת ליסט, הסונאטה אופוס 31 מס.2 מאת בטהובן ובסוף, יחד עם התזמורת הפילהרמונית של סופיה - את הקונצ'רטו במי במול מז'ור מס.1 מאת ליסט. באווירת התלהבות כללית הוכרז לזוכה התחרות.
ביוגרפיה > בצרפת

בזכות הצלחה זו קיבל מלגה מהשגרירות הצרפתית על מנת ללמוד אצל איב נאט ב"אקול נורמל דה מוזיק" בפריז. 
בהגיעו לפריז ברכבת "אוריינט אקספרס" חיכה לו ברציף ידידו הסופר רומן גארי שכיהן באותם הימים כקונסול של צרפת בסופיה. בשבוע הראשון בפריז התארח בוקורשלייב בביתו של גארי בככר סן סולפיס. 
בשנים 1949–1951 למד בוקורשלייב ב"אקול נורמל דה מוזיק" כתלמידו של איב נאט והחל מהסתיו 1949 בכיתתה של רן ז'יאנולי. השתלם גם בהרמוניה אצל ז'ורז' דאנדלו וכן בקונטרפונקט אצל אנדרה ווראבור (Andrée Vaurabourg).
בשנת 1951 קיבל מידיו של אלפרד קורטו שהיה יושב ראש חבר השופטים את "הדיפלומה לאמנות הקונצרטית" עם הצטיינות. 
זאת אחרי שניגן את הפנטזיה מס.17 מאת רוברט שומאן, את ה"זיכרונות לפי נושא מ"דון ג'ובאני"" מאת ליסט ואת הסונאטה מס. 110 מאת בטהובן.
הוא נשאר ללמד ב"אקול נורמל דה מוזיק" עד שנת 1958.
הפסיק כמה שנים להופיע בקונצרטים בפומביים עד שנת 1955. אז השתלם בכיתת אמן של ולטר גיזקינג בזארבריקן, כשנה לפני מותו של הפסנתרן הגרמני, ובהשראתו חזר בוקורשלייב להופיע ברסיטל פומבי, בחודש מרץ 1955 באולם גאבו בפריז.
הוא חבר לחברת "דומן מוזיקל" (Domaine musical) של פייר בולז שבמסגרתה בוצעו יצירותיו האלקטרו-אקוסטיות הראשונות. בהמשך עבר בוקורשלייב לעבוד במילאנו, בה פגש את לוצ'יאנו בריו ואת ברונו מאדרנה. במילאנו הלחין את יצירתו Texte I (1958-1957). אחר כך שב לצרפת ופעל במסגרת "קבוצת המחקרים המוזיקליים" של פייר שפר.
בשנים 1952–1960 לימד בוקרשלייב פסנתר בקונסרבטואר הלאומי בפריז כעוזרו של אוליבייה מסייאן וכהחל משנת 1976 למשך 7 שנים באוניברסיטת אקס-אן-פרבאנס
פעילותו כמלחין

נסיונותיו הראשונים בהלחנה התחילו אחרי שנת 1954 כשהשתתף באירועים המפורסמים למוזיקה עכשווית בדרמשטאט. הוא התחיל להלחין מספר יצירות אטונליות ואלקטרו-אקוסטיות.
פרט ליצירות הכליות - Musique à trois (מוזיקה לשלושה כלים, 1957) וסונאטה לפסנתר (1957), הלחין בוקורשלייב קטעים לסרט מגנטי
הוא שכלל את טכניקת ההלחנה שלו אחרי ביקורים בסטודיו לפונולוגיה של רשות השידור האיטלקית ואצל בריו ומאדרנה במילאנו. כמו כן עבד במסגרת "הקבוצה למחקר מוזיקלי" GRM של רשות השידור הצרפתית (ORTF). באותה תקופה חיבר את היצירות Texte 1 (1958), Texte 2 (1959). 
אחרי הצלחת הסונאטה שלו לפסנתר (1959) שבוצעה בבכורה במסגרת "דומן מוזיקל" וכתיבת יצירות נוספות שנועדו להשאיר למבצעים מקום לבחירה ולמקריות, שהה בוקורשלייב באמריקה, בה פגש את המלחינים ארלי בראון וג'ון קייג', את הכוראוגרף מרס קנינגהם ואת האמן הפלסטי רוברט ראושנברג. בהשפעת מגעיו עם האוונגרד האמריקאי, את פסגת ניסוייו המוזיקליים לפי עקרונות החופשיות והמקריות בביצוע השיג בוקורשלייב על ידי יצירתו "ארכיפלגים" (Archipels, ‏1971-1967), המורכבת מ"ארכיפלג 1" לשני פסנתרים ולשני כלי הקשה (1967), "ארכיפלג 2" לרביעיית מיתרים (1968), "ארכיפלג 3" לפסנתר ו-6 כלי הקשה 1969)" "ארכיפלג 4" לפסנתר ומ"אנארכיפלג" ל-6 כלים (1970). בהמשך הלחין את "צללים" (1970) הכוללת קטעים מרביעיות של בטהובן. כמו כן עיבד קול אנושי ומודולציות מעוותות שלו תוך ערבוב שמע על סרט מגנטי ביצירה Thrène ‏ (1974), לפי שיר בלתי גמור מאת מלארמה.
בוקורשלייב הלחין גם כן את האופרה "שמו של אדיפוס" לפי לברית מאת הלן סיקסו, שהוצגה לראשונה ב-26 ביולי 1978 בפסטיבל אביניון.
פעילותו כמוזיקולוג

במקביל לפעילותו כפסנתרן ואחר כך כמלחין בוקורשלייב נודע בהשתתפותו הערה והמעורבת בדיונים בין המוזיקאים בסוגיות כמו סריאליזם, אטונליות, מוזיקה אלקטרונית, צורות מוזיקה פתוחות או מקריות. דיונים כאלה התקיימו למשל בדרמשטאט, בפסטיבלים בוונציה, ברואיאן ואחר כך בלה רושל. הוא כתב שנואים אלה גם בכתבי העת הצרפתיים NRF, Preuves, Esprit.
בוקורשלייב נפטר בפריז בשנת 1997 בגיל 72.
חיים פרטיים

בוקורשלייב היה החל משנת 1954 נשוי לז'אן באייה, בתו של הלטיניסט ז'אן באייה, חבר באקדמיה הצרפתית לכתובות ולספרות, ואחות של הפילוסופית והיסטוריונית קלר סלומון-באייה. בשנת 1956 קיבל את האזרחות הצרפתית.
פרסים ואותות הוקרה

1948 - הפרס הראשון בתחרות הלאומית של בולגריה למבצעי מוזיקה קלאסית
1976 - הפרס הגדול למוזיקה של עיריית פריז
1984 - הפרס הלאומי הגדול של צרפת למוזיקה
מסדר האמנויות והספרות של צרפת בדרגת מפקד
אות לגיון הכבוד של צרפת, בדרגת אביר
ספרים

בוקורשלייב כתב ספרים בתחום המוזיקולוגיה, חלקם המוקדשים למלחינים חשובים, שפורסמו בסדרת "סופלז'" של הוצאה לספרים "Seuil" ובהוצאת "פאיאר"
Schumann 1957 (שומאן)
1963 Beethoven (בטהובן)
1982 - Igor Stravinsky (סטרווינסקי)
1993 - Essai sur Beethoven (מסע על בטהובן)
1993 Le langage musical (השפה מוזיקלית)
Dire la musique 1995
1996 Regard sur Chopin ( מבט על שופן)
1998 - Debussy.La révolution subtile (על דביסי)
מבחר יצירות

1957: Musique à trois (Оp.1) לחלילות, קלרינט וצ'מבלו
1958: Texte I (Op.2) לסרט מגנטי
1959 (Ор.3) סונאטה לפסנתר
1961 Signes ("סימנים") לשני כלי הקשה, חלילית ופסנתר. ביצוע בכורה ב"דומן מוזיקל", ביצוע נוסף בקורסי הקיץ בדרמשטאט
1963: Grodek (Ор.5) לסופרן, חלילית ולשלושה כלי הקשה, על שירי גאורג טראקל - ביצוע בכורה ב"דומן מוזיקל", ביצוע נוסף בקורסי הקיץ בדרמשטאט
1966: Musiques nocturnes - לפסנתר, קלרינט ונבל
1967: Archipel 1 (Op.7) לשני פסנתרים ולשני כלי הקשה - (יצירה פתוחה);בוצע בבכורה בפסטיבל רואיאן;ב-1968 גרסה לשני פסנתרים
1969: Archipel II לרביעיית מיתרים. בוצע בבכורה בפסטיבל רואיאן
1969: Archipel III לפסנתר ולכלי הקשה - בכורה בפריז
1970: Archipel IV לפסנתר. בכורה בפסטיבל רואיאן
1971-1970: Anarchipel - ל-6 כלים קונצרטנטיים (נבל מוגבר, צ'מבלו מוגבר, עוגב, פסנתר ושני כלי הקשה). בכורה ב-1972
1970: Ombres (Hommage à Beethoven) (Ор.12) - צללים (הוקרה לבטהובן) ל 11 כלי מיתרים
1971: "Tombeau "a la mémoire de Jean-Pierre Guezec (קבר - "לזכרו של ז'אן-פייר גזק")
1971-1972: Faces (פָּנים) לשתי תזמורות עם שני מנצחים
1973-1972: Amers (מַרים) ל-19 כלים
1974-1973: Thrène (Op.16) לסרט מגנטי, לשיר Pour un tombeau d'Anatole מאת סטפאן מלארמה.
1975-1974: (Ор.17) קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת
1975: Six Études d’après Piranèse (Ор.18) (שישה אטיודים לפי פיראנזה) לפסנתר
1978: Le nom d’Œdipe, (Ор.19) - אופרה "השם של אדיפוס" על לברית מאת הלן סיקסו. בכורה קונצרטית באולפני "רדיו פראנס" ב-27 במאי 1978; בכורה על הבמה באביניון ב-26 ביולי 1978
מאי 1980: Orion לעוגב
אפריל 1981: Ulysse (Op.22) לחליליות ולכלי הקשה, מוקדש לפייר-איבו ארטו
1982: Orion II לפסנתר, שני כלי נשיפה ממתכת ושני כלי הקשה
1983: Orion III לפסנתר
1984: (Op.25) Nocturnes נוקטורנה לקלרינט ולפסנתר
1984: Lit de Neige (Op.26) (מיטת שלג) לסופרן ו-19 כלים, על שירים מאת פאול צלאן בתרגומו של אנדרה בושה
1987: Le Miroir, Sept répliques pour un opéra possible (Op.27) (הראי) - שבעה קטעים לאופרה אפשרית למצוסופרן ולתזמורת
1987 : La chevelure de Bérénice (Op.28) (שערותיה של ברניס) ל-20 כלים
1995: Trois fragments de Michel-Ange (Op.31) - שלושה קטעים של מיכלאנג'לו לסופרן, חליליות ופסנתר
לקריאה נוספת

Poirier A. e.a. André Boucourechliev: Fayard, Paris 2002
2007 Esclapez Chr. La musique comme parole des corps: Boris de Schloezer, André Souris et André Boucourechliev.Harmattan, Paris
Marc Vignal (red) Dictionnaire des Grands Musiciens. Librairie Larousse, 1985
אנצאר (מחנה מעצר)

אנצאר היה מחנה מעצר שהקימה ישראל בשנת 1982 בדרום לבנון. המחנה פעל עד לשנת 1985 ובשיאו, הכיל כ-7,000 עצורים.
רקע

בתחילת מלחמת לבנון הועברו עצירים חשודים בחברות באחד מארגוני הטרור למחנה מעצר ליד ראש הנקרה. אולם, פרקליטות המדינה הודיעה לרמטכ"ל רפאל איתן כי צעד זה נוגד את החוק הבינלאומי וכי יש לעצרם במתקן כליאה בלבנון. כתוצאה מכך חיפש צה"ל מקום שנראה רחב דיו, לא רחוק מאחד מכבישי הרוחב, שלא נשלט על ידי הרים ולא מוקף אוכלוסייה פלסטינית, ובחר בציר ג'יה–נבטיה, שנחשב ידידותי באותו הזמן.
המחנה

מחנה אנצאר היה ממוקם על הציר שיוצא מנבטיה לכיוון מערב, בין הכפר א-דוויר (אנ') לכפר אנצאר (אנ'). המתקן היה בנוי מאוהלים מוקפים גדר וסוללות עפר. האבטחה נעשתה על ידי חיילי מילואים שישבו במגדלי שמירה סביב הגדרות. במחנה ישבו גם מפקדה גזרתית ופלוגות בתעסוקה שביצעו פעילות בגזרה.
לאחר שהתגלו מנהרות שהאסירים חפרו, פונו האסירים למחנה חדש עם צריפים ומערכות מים וביוב מסודרות, הובאו יחידות אבטחה ברמה גבוהה, הונהגו מסדרים ופשיטות ואף מכשירים לאיתור חפירות. המחנה עצמו סודר ונכבש באספלט, על מנת למנוע חפירת מנהרות. הוצבו בו אוהלים חדשים ומגדלי שמירה, ונבנו גדרות חדשות וקו עצירה צהוב, אותו אסור היה לחצות, כמטר אחד מגדר המכלאה. נגמ"שים ביצעו את הסיורים בין המכלאות השונות.
ב-23 בנובמבר 1983, בעקבות עסקת השבויים עם הפת"ח (עסקת "זמירות חדשות"), פונה הכלא ונסגר זמנית. כמה שבועות לאחר מכן, החל מתקן המעצר לפעול מחדש והועברו אליו עשרות חשודים שנתפסו בפעילות טרוריסטית כנגד חיילי צה"ל. ב-2 באפריל 1985 פונו 1200 אסירים ביטחוניים שהיו כלואים בו לכלא עתלית בישראל, 600 נוספים שוחררו למחרת לכפריהם בדרום לבנון והכלא נסגר.
עם הפינוי לרצועת הביטחון, נחרש המתחם על ידי דחפורים.
הערות שוליים

↑  מחנה המעצר שהוקם בעזה בפלוגת החוף כונה אנצאר 2 וכלא קציעות בישראל מכונה אנצאר 3.
↑  ב-23 בנובמבר 1983 שחררה ישראל בעסקת חילופי שבויים 4,700 עצירים ביטחוניים ממחנה אנצאר שבדרום לבנון ו-65 אסירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל תמורת שישה חיילי נח"ל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012427573905171
אנג'ל (שיר)

אנג'ל הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי מרגי, שיצא לאור ב-4 ביולי 2021, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום השני שלו, לא להיות לבד. השיר נכתב על ידי מרגי, יחד עם סטטיק וג'ורדי, שיצרו עבורו גם את הלהיט "הזוג הזה".
רקע וכתיבה

באתר פרוגי נכתב כי "הסינגל נפתח נקי של מרגי בליווי פסנתר וקול אדיר ואז הופך לשיר קצבי, כייפי ומרים". מבחינת התוכן, נכתב כי "מרגי טוען בשירו החדש שצריך להישאר מי שאתה ולהביא את עצמך לידי ביטוי".
ביקורות

דור מאיר מועלם ממאקו כתב על השיר ביקורת חיובית, בה טען כי בשיר מרגי "סוף סוף מציג את כל היכולות שיש לו; משירה ופלואו דרך ריקוד ועד לערימות של סטייל". גם דודי פטימר ממעריב אונליין ציין לחיוב את השיר וכתב כי "השיר 'אנג'ל' הוא אחד הדברים הכי טובים שמרגי עשה, גם בגלל שהוא שולט בנונשלנטיות ווקאלית בפופ הטהור, גם בחושניות הביצועית שלו וגם כי הוא פשוט כולל את כל האלמנטים מהם מורכב להיט ראוי, מה גם שההפקה המוזיקלית הנהדרת עוטפת את כל המארז בצורה מצוינת ומפולפלת. ככה אני אוהב את מרגי!".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 12 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 2 |  |
הערות שוליים

↑  מוזיקה - אהבה נכזבת: מרגי בשיר פרידה מפתיע, באתר פרוגי, ‏2021-06-11
↑  דור מאיר מועלם, ‏יש בך משהו שרק אתה יכול לתת, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2021
↑  דודי פטימר, ‏נופר סלמאן לא קולעת, נינט טייב מפספסת, ומרגי באחד מלהיטיו הטובים, באתר מעריב אונליין, 8 ביולי 2021
| מרגי |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| מיני-אלבומים | מה יהיה • לא להיות לבד • Dark Side of the Rainbow • ‏Shadows of Blue • מרגיש כמו אהבה |  |
| סינגלים | "תני לי רגע" • "הזוג הזה" • "אני לא אני" • "הכל שקוף" • "אסור" • "דיבור נגוע" • "לא יוצא למסיבות" • "אמבולנס" • "סגול בהיר" • "אנג'ל" • "לא להיות לבד" • "Sucks to Know You (FU)" ‏• "Lie Like This" • "צונאמי" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Hoodie" |  |
| ערכים קשורים | הכוכב הבא לאירוויזיון 2018 • טדי הפקות • Mobile1 Music • סבן מיוזיק גרופ |  |