stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת הציתותים בארצות הברית

תוכנת המעקב שמשמשת את סוכנות המודיעין הלאומי
פרשת הציתותים בארצות הברית היא מעקב שביצעה הסוכנות לביטחון לאומי, ה-NSA, אחרי חשבונות האינטרנט של מיליוני אזרחים אמריקאים וזרים, והאזנה למיליוני לקוחות של חברת התקשורת ורייזון, כאמצעי נוסף להגן על תושבי ארצות הברית מפני טרור. פרשה זו נחשבת לאחת הפרשות הגדולות בתולדות מעקבי הסתר שהתרחשו בארצות הברית. אדוארד סנודן (Edward Snowden), בהיותו בן 29, שעבד כעוזר טכני ב-CIA ובסוכנות לביטחון לאומי, הדליף את הפרטים לתקשורת, ואלה נחשפו בחודש יוני 2013 ב"גארדיאן" הבריטי וב"וושינגטון פוסט". על פי הגארדיאן, מפעילה הסוכנות האמריקאית תוכנה סודית המכונה PRISM ("מנסרה"), שבאמצעותה יכול הארגון לעקוב אחר כתובות דואר אלקטרוני, היסטוריית חיפוש, העברת קבצים בין מחשבים, ושיחות המתנהלות בין המשתמשים באתרים רבים, בהם גוגל, פייסבוק, ואפל. בינואר 2014 פורסם כי גם אפליקציות שירות מבוסס מיקום כגון גוגל מפות ואף משחקים כגון אנגרי בירדס שימשו למעקב בידי סוכנויות הביון של בריטניה וארצות הברית.
לדבריו של אדוארד סנודן כפי שצוטטו ב"גארדיאן", המניע להדלפה "הוא שכולם יידעו בדיוק מה הממשל האמריקאי עושה... חיים מאוד נוחים שכוללים שכר של כ-200 אלף דולר בשנה, בית בהוואי, קריירה יציבה ומשפחה אוהבת, אני מוכן להקריב את כל זה כי מצפוני לא נקי כשממשלת ארצות הברית חודרת באופן גס לפרטיות ושוללת חירויות בסיסיות". הנשיא אובמה התייחס לפרשת המעקבים שניהל הממשל ואמר כי: "אי אפשר לצפות ל-100 אחוז ביטחון אישי ובאותו הזמן לצפות ל-100 אחוז של פרטיות".
ב-1 ביולי 2013 פרסם ה"גארדיאן" כי המודיעין האמריקאי מרגל אחרי שגרירות האיחוד האירופי במשרדיו בוושינגטון ובניו יורק ו"אחרי שגרירויות ונציגויות של 38 מדינות על אדמת ארצות הברית המכונות כולן מטרות", תוך שימוש במכשירי ציתות, ציוד אלקטרוני והתחברות לכבלי אנטנות.
חקירה פלילית

דובר הסוכנות למודיעין לאומי בארצות הברית, שון טרנר, מסר לאחר פרסום האירוע בתקשורת, כי הוגשה בקשה לפתוח בחקירה פלילית סביב ההדלפות שהביאו לחשיפת הפרשה. לאחר מכן הודיע משרד המשפטים האמריקני כי התחיל בחקירה פלילית ראשונית באשר לציתות לשיחות הטלפון של מיליוני אזרחים.
בחודש יוני 2013 הגישה ממשלת ארצות הברית כתב אישום פלילי ופדרלי נגד אדוארד סנודן, בבית המשפט הפדרלי במחוז דרום וירג'יניה, שבו הורשע סוכן ה-FBI רוברט הנסן בשנת 2001 בגין מכירת סודות לממשל הרוסי.
במחצית חודש יוני הופיע הגנרל קית' אלכסנדר, ראש ה-NSA, בשימוע שנערך על ידי ועדת המודיעין של הסנאט וטען כי החדירה למאגרי המידע של ענקיות האינטרנט סיכלה כ-50 פיגועי טרור ברחבי העולם. בשימוע השתתף גם סגן ראש הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI), שון ג'ויס, שהציג נתונים על סיכול פיגוע בוול סטריט.
חשיפת ציתותים נוספים

פרטים נוספים על היקף המידע שלפי מסמכי ההדלפה נאסף, פורסמו בהדרגה על ידי עיתונאים שונים שסנודן יצר קשר עמם. באוקטובר 2013 פורסם שבמסגרת תוכנית שכונתה Us-985d, תוך חודש אחד הקליטה ה-NSA בצרפת כשבעים מיליון שיחות טלפון ומסרונים, לצורך חיפוש אחר חשודים בטרור, אך גם לצרכים שאינם ביטחוניים. בעקבות החשיפה זומן שגריר ארצות הברית בפריז לשיחת נזיפה.
ראו גם

אדוארד סנודן
מעקב המונים
XKeyscore
פריזמה (תוכנית ביון)
קרן ויקימדיה נגד הסוכנות לביטחון לאומי
חוק האזנת סתר בישראל
הערות שוליים

↑  נחשף: ארה"ב מרגלת בעזרת "אנגרי בירדס", באתר ynet, 27 בינואר 2014
↑   הגרדיאן, ארה"ב ריגלה אחר שגרירויות ונציגויות של 38 מדינות בתחומה, באתר הארץ, 1 ביולי 2013
↑  הראל עילם, ארצות הברית הגישה כתב אישום כנגד חושף פרשת PRISM, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2013
↑   דיווח: מתווך פנה לאיסלנד בבקשה שתעניק מקלט למדליף ה-NSA, באתר הארץ, 19 ביוני 2013
↑  מסמכי NSA: ארה"ב צותתה למיליוני שיחות בצרפת, באתר וואלה, 21 באוקטובר 2013
ישראל קרדונר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1867 תרכ"ז 
 פטירה:  1918 (בגיל 51 בערך) ט' בחשוון תרע"ט 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בטבריה 
 מקום פעילות:  הגליל
 תקופת הפעילות:  ?–1918 
 רבותיו:  רבי משה ברסלבר
 תלמידיו:  ישראל דב אודסר 
 בני דורו:  רבי שמשון ברסקי
 
רבי ישראל היילפרין (מכונה: רבי ישראל קרדונר, על שם עירו קרדן; תרכ"ז, 1867 בערך – ט' בחשוון תרע"ט, 1918) היה מהרבנים הבולטים בדור הרביעי של חסידות ברסלב, ומוציא לאור של כמה מספרי חסידות זו. מוכר כרבו של רבי ישראל דב אודסר.
תולדותיו

נולד בעיר קרדן שבפולין למשפחה של מתנגדים. סייע לאביו יהודה במסחר.
בשנת 1889, בעקבות קריאה אקראית בספר "התיקון הכללי" של רבי נחמן מברסלב, התקרב לחסידות ברסלב. הוא ביקש לנסוע לברסלב, ובטעות הגיע לעיר בראסלב שבבלארוס, שהייתה עיר של מתנגדים. לאחר מכן נסע לברסלב שבאוקראינה, ומשם הפנו אותו לרבי נחמן מטשערין, תלמידו של רבי נתן מברסלב. הוא שהה אצלו כמה ימים ולאחר מכן שלח אותו ללמוד אצל מחותנו רבי משה ברסלבר, אף הוא מתלמידי רבי נתן מברסלב. רבי ישראל הפך לתלמידו המובהק של רבי משה ברסלבר ושמו התפרסם בקרב חסידי ברסלב. רבי אלטר מקרימנטשוק אמר עליו: "אם רבי ישראל קרדונר היה בזמן רבי נתן, היה גם כן חידוש".[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
במשך תקופה התגורר באומן. יחד עם רבי שמשון ברסקי ייסד באומן את ישיבת "אנשי מעמד". עסק רבות בהדפסת ספרי רבי נחמן מברסלב. בשנת תרס"ד הוציא לאור לראשונה את החלק השני של הספר ימי מוהרנ"ת, שבו מובא סיפור המסע לארץ ישראל של רבי נתן מברסלב. בשנת 1902 הדפיס בעיר למברג את הספר "סיפורי מעשיות" עם הרב צבי ווייסלייב.[דרוש מקור]
כשנה לאחר מכן עלה לארץ ישראל. התגורר לסירוגין בצפת, מירון וטבריה. בשנת 1905 הדפיס בירושלים את הספר "ליקוטי תפילות". כן הדפיס את הספר "מתנה טובה" - ליקוט מספר ליקוטי תפילות על שבת, שנועד עבור יהודי ארצות הברית.[דרוש מקור]
ייסד בירושלים בית מדרש לחסידי ברסלב, ובצפת ובמירון ייסד את חברת "קימת חצות לילה".
הדריך רבים בתורת ברסלב. בין תלמידיו: רבי ישראל דב אודסר, שהחשיבו לרבו המובהק. רבי ישראל דב אודסר פגש בו לראשונה בשנת תרס"ג 1903, בגיל 17, כשרבי ישראל קרדונר הגיע מצפת לטבריה. רבי ישראל קרדונר הפך אותו להיות חסיד ברסלב. הוא התגורר בביתו של רבי ישראל קרדונר אשר גם דאג לנישואיו. רבי ישראל דב אודסר היה מרבה לספר עליו. הוא אמר עליו כי הוא הוכחה מה רבי נחמן מברסלב יכול לעשות מילוד אישה: "רבי ישראל קרדונר היה בעולם הזה, אבל לא היה בעולם הזה".[דרושה הבהרה]
בשנות מגוריו בצפת היה שוהה כל ימות השבוע בקבר הרשב"י במירון ושב לצפת לפני שבת. הרב אודסר סיפר כי ראה שלולית על הרצפה שנוצרה מן הדמעות שהזיל שם.
גם בתקופת מגוריו בארץ ישראל נהג רבי ישראל קרדונר לנסוע לאומן לראש השנה. בנסיעותיו נהג לשוטט בכפרים ובעיירות כדי להשפיע על יהודים להתקרב לדרכה של חסידות ברסלב. בקיץ שנת תרע"ד שב בפעם האחרונה לארץ ישראל, ומאז לא יצא ממנה.
נישא לראשונה באירופה, אך לאחר שלא נולדו לו ילדים התגרש מאשתו. בארץ ישראל נשא את אשתו השנייה, גיטל, שהייתה אז בגיל 15. את השידוך יזם רבי אברהם בן רבי נחמן, מחבר הספר "ביאור הליקוטים". מנישואיו השניים נולדו לו בן ובת. בחשוון תרע"ט חלה עם אשתו ושני ילדיו במגפת כולרה. אשתו הבריאה, שני ילדיו מתו מן המחלה, והוא מת שלושה ימים אחריהם. נקבר בבית העלמין הישן בטבריה. על מצבתו המקורית נכתב: "פ"נ ר' ישראל ברסלבר", ועל מצבתו המשופצת הוסיפו את כינויו "ר' ישראל קורדונר".
כמה ממכתביו הובאו בספר "כתבי רבי ישראל".
הערות שוליים

↑  ראו נוה צדיקים עמ' קלח
↑  כמובא בספרים "ישראל סבא" ו"שיחות מתוך חיי הסבא"
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • ימי מוהרנ"ת • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471219105171  VIAF: 308261018   WorldCat (עם VIAF): 308261018
הזכות להישכח

הזכות להישכח היא מושג מתחום זכויות האדם ובפרט מתחום הזכויות הדיגיטליות, שנדון בפורומים שונים במסגרת האיחוד האירופי ובארגנטינה החל משנת 2006. העיסוק בנושא החל לאחר שאנשים הביעו רצון "לקבוע את התפתחות חייהם בצורה אוטונומית, מבלי לסבול באופן תמידי או זמני מסטיגמה כתוצאה מפעולה שביצעו בעברם".
היסטוריה

חוקי הגנת המידע של האיחוד האירופי מבטיחים הגנה על מידע פרטי של אזרחים שעלול לפגוע בהם. הרעיון של "הזכות להישכח" נובע ממספר ערכים אירופאים שהתקיימו עוד לפני עידן האינטרנט. למשל, ישנה אמונה ארוכת שנים בממלכה המאוחדת, המתבטאת אף בחוק האנגלי לשיקום עבריינים, כי לאחר תקופה מסוימת "פג תוקפן" של הרשעות פליליות. כלומר, בהינתן שחלף זמן רב, אין להתייחס למידע הקשור לעברו הפלילי של אדם בקבלה לעבודה או בקניית ביטוח. באופן דומה, צרפת מקדשת את הזכות לשכחה (le droit d’oubli או באנגלית the right to oblivion) המתבטאת בחוק צרפתי משנת 2010.
הדעות לגבי זכות זאת חלוקות במידה רבה במיוחד בין ארצות הברית לאיחוד האירופי. ארצות הברית מבכרת את הזכות לדעת ואת חופש הביטוי על פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על פני הזכות להישכח, כל עוד המידע המדובר נאמן למציאות. אף על פי כן, מאז פסיקתו של בית הדין האירופי לצדק כנגד חברת גוגל בתיק קוסטחה (ב-30 במאי 2014), החל דיון ציבורי במדינות רבות לגבי האפשרות להחיל זכות כזו גם במקומות אחרים.
המחלוקת על הזכות

ישנה מחלוקת באשר ליישום הזכות באופן מעשי כחלק מדיני זכויות האדם הבינלאומיים, הן בשל התנגשות עם דיני חופש המידע והן בשל עמימותם של פסקי הדין שהתייחסו לזכות זו עד עתה. טענות נוספות גורסות כי יישום זכות כזו יפגע בהכרח בחופש הביטוי ובזכות לפרטיות. עוד נטען כי ניצול הזכות להישכח עלול לפגוע באיכות המידע המקוון ולפעול כאמצעי צנזורה או כאמצעי המעוות או משכתב את ההיסטוריה. מצדדי הזכות טוענים כי תוצאות ממנועי חיפוש אינטרנטיים עלולים לקשר את שמו של אדם עם פורנוגרפיה שפורסמה ללא אישורו ("פורנוגרפיית נקם", Revenge Porn) או פרטים על עברות שביצע. גם עברות מזעריות או פרטים מביכים אחרים עלולים לשמש כ"עקבות דיגיטליים" (Digital Footprint) שיקושרו כחלק בולט וחשוב עם שמו של אדם במרחב המקוון.
המצדדים בזכות גם טוענים לפגיעה הקשה בזכות לפרטיות לאנשים המופיעים במסמכים משפטיים, לעיתים בכאלה שהם בצד התובע, והחשיפה אליהם מתוצאות החיפוש תחת שמם יכולה לפגוע להם במוניטין - בהיבט האישי והמקצועי-עסקי. בהקשר הזה נפתחו עצומות, על מנת לקדם את הזכות בחוק הישראלי.
ראו גם

עקבות דיגיטליים
הערות שוליים

↑  Vinod Sreeharsha ״Google and Yahoo Win Appeal in Argentine Case, New York Times, Aug.19, 2010,
↑  Mantelero, Alessandro (2013). "The EU Proposal for a General Data Protection Regulation and the roots of the 'right to be forgotten'". Computer Law & Security Review 29 (3): 229–235.
↑  Fleischer, Peter (2011-03-09). "Peter Fleischer: Privacy...?: Foggy thinking about the Right to Oblivion". Peterfleischer.blogspot.co.nz. Retrieved 2014-08-09.
↑  Mayes, Tessa (2014-05-21). "We have no right to be forgotten online". theguardian.com. Retrieved 2014-08-09.
↑  Arthur, Charles (4 July 2014). "What is Google deleting under the 'right to be forgotten' - and why? What if there were a page on a 'revenge porn' site about you - would you want to use Google's 'right to be forgotten' to get it taken out of search?". The Guardian. Retrieved 11 August 2014.
↑  עצומה - מקדמים את הזכות להישכח בישראל, באתר עצומה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408526305171  BnF: cb169792372 (data)  GND: 1110921934  LCCN: sh2015001891  NKC: ph967705
אוניברסיטת אדלייד

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  אדלייד 
 תקופת הפעילות:  1874–הווה (כ־151 שנים) 
 מייסדים:  וולטר יוז 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  קתרין ברנסון
 סגל:  1,700 (2023)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  30,279 (2023)
 סטודנטים לתואר ראשון:  19,493 (2023)
 סטודנטים לתואר שני:  7,962 (2023)
 סטודנטים לתואר שלישי:  2,362 (2023)
 מיקום
 מיקום:  אדלייד, אוסטרליה הדרומית
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 קואורדינטות:  34°55′14″S 138°36′19″E﻿ / ﻿34.920666666667°S 138.60536111111°E﻿ / -34.920666666667; 138.60536111111
 www.adelaide.edu.au
  (למפת אוסטרליה הדרומית מוגדלת) אדלייד מאונט גמבייר מארי ברידג'  פורט אוגוסטה פורט לינקולן פורט פירי ויקטור הארבור  ויאלה קובר פידי ו י ק ט ו ר י ה  נ. ס א ו ת' ו י י ל ס קווינסלנד הטריטוריה הצפונית א ו. ה מ ע ר ב י ת  האוקיינוס ההודי אוניברסיטת אדלייד(למפת אוסטרליה הדרומית רגילה) אדלייד מאונט גמבייר מארי ברידג'  פורט אוגוסטה פורט לינקולן פורט פירי ויקטור הארבור  ויאלה קובר פידי ו י ק ט ו ר י ה  נ. ס א ו ת' ו י י ל ס קווינסלנד הטריטוריה הצפונית א ו. ה מ ע ר ב י ת  האוקיינוס ההודי אוניברסיטת אדלייד
 
בניין מיצ'ל באוניברסיטה
אוניברסיטת אדלייד (באנגלית: The University of Adelaide) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית הממוקמת באדלייד, בירת מדינת אוסטרליה הדרומית ונחשבת בין ארבע האוניברסיטאות המובילות באוסטרליה בתחום המחקר. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1874, היא השלישית שנוסדה באוסטרליה והראשונה שנוסדה במדינת אוסטרליה הדרומית.
אוניברסיטת אדלייד נחשבת אחת המובילות בעולם בתחומי המחקר וההוראה והיא מבין מייסדיה של קבוצת השמונה, גוף המאגד את שמונה האוניברסיטאות הטובות באוסטרליה, שמטרתו לקדם את ההשכלה האקדמית ביבשת, האוניברסיטה שייכת לקבוצה הלא רשמית בעלת הכינוי "אוניברסיטאות אבן החול' ושותפה בחברה הפרטית "אסטרונומי אוסטרליה" שהיא מוסד ללא כוונת רווח שחבריה כוללים אוניברסיטאות אוסטרליות וארגוני מחקר עם יכולת מחקר משמעותית באסטרונומיה.
האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי וחברה באיגוד מוסדות דרום מזרח אסיה להשכלה גבוהה (אנ') שהוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1956 בבנגקוק. יצאו מאוניברסיטת אדלייד חמישה זוכי פרס נובל, 112 מקבלי מלגת פולברייט ו־116 מקבלי מלגת רודז. באוניברסיטת אדלייד מתקיים פסטיבל השפות של אדלייד:  Adelaide Language Festival.
קמפוסים

קמפוס הטרסה הצפונית (North Terrace)
קמפוס ווייט (Waite)
קמפוס רוזוורת'י (Roseworthy)
קמפוס מלבורן
פקולטות, בתי ספר ומחלקות, מכוני ומרכזי מחקר

באוניברסיטה חמש פקולטות אקדמיות, שלכל אחת מהן מספר בתי ספר ודיסציפלינות;
פקולטות, בתי ספר ומחלקות, מכוני ומרכזי מחקר > פקולטות ובתי ספר

הפקולטה ל"אומנויות" (Arts)
קונסרבטוריום (אנ')
בית הספר לחינוך
בית הספר למדעי הרוח
בית הספר למדעי החברה
הפקולטה להנדסה, מתמטיקה ומדעי המחשב
בית הספר למשאבי נפט ואנרגיה (אנ')
המרכז למחקר הבטיחות
בית הספר לאדריכלות והסביבה הבנויה
בית הספר להנדסה כימית וחומרים מיתקדמים
בית הספר להנדסה אזרחית, סביבה ולכרייה
בית הספר למדעי המחשב
בית הספר לחשמל ולאלקטרוניקה
בית הספר למדעי המתמטיקה
בית הספר להנדסת מכונות
הפקולטה לבריאות ולמדעי הרפואה
בית הספר לרפואה
בית הספר לרפואת שיניים (אנ')
בית הספר לסיעוד
בית הספר לפסיכולוגיה
בית הספר לבריאות הציבור
הפקולטה למקצועות
בית הספר למשפטים (אנ')
בית הספר לעסקים
המרכז למשאבי מזון
המרכז ליזמות, מסחור וחדשנות
יחידת חינוך מנהלים
היחידה לתעסוקה ולמיומנויות
המכון למסחר בין-לאומי
המרכז למימון בין-לאומי
בית הספר לכלכלה
המרכז הדרום-אוסטרלי ללימודי כלכלה
פקולטה למדעים
בית הספר לחקלאות, מזון ויין
בית הספר לווטרינריה ומדעי בעלי החיים
בית הספר לביולוגיה
בית הספר למדעים פיזיקליים
פקולטות, בתי ספר ומחלקות, מכוני ומרכזי מחקר > מכוני ומרכזי מחקר > מכוני מחקר

מכון איכות הסביבה
מכון ללמידת מכונה (למידה חישובית)
מכון למינרלים ולמקורות אנרגיה
מכון לפוטוניקה וחישה מתקדמת
מכון רובינזון למחקר
מכון ווייט
מכון סטרטון
פקולטות, בתי ספר ומחלקות, מכוני ומרכזי מחקר > מכוני ומרכזי מחקר > מרכזים אוניברסיטאיים

מועצת המחקר האוסטרלית
מרכזי מחקר ושינוי מרכזי הדרכה של ARC
מרכז למחקר במצוינות
מרכזי מחקר שיתופיים
דירוגים > דירוג בין־לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 151–200 (2023)
Times Higher Education: מקום 111= (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 82= (2024)
U.S. News & World Report: מקום 92 (2024)
דירוג ליידן CWTS: מקום 220 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי – אוסטרליה

דירוג שאנגחאי: מקום 8 (2023)
Times Higher Education: מקום 7 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 8 (2024)
U.S. News & World Report: מקום 9 (2024)
דירוג ליידן CWTS: מקום 7 (2024)
הערות שוליים

↑  Adelaide University, about, Campuses, North Terrace.
↑  Adelaide University, about, Campuses, Waite.
↑  Adelaide University, about, Campuses, Roseworthy.
↑  Adelaide University, about, Campuses, Melbourne.
↑  Adelaide University, about, Faculties & Divisions, Academic Faculties.
| קבוצת השמונה (אוניברסיטאות באוסטרליה) |
| --- | --- | --- |
|  | אוניברסיטת אדלייד • אוניברסיטת אוסטרליה המערבית • אוניברסיטת מונש • אוניברסיטת מלבורן • אוניברסיטת ניו סאות' ויילס • אוניברסיטת סידני • אוניברסיטת קווינסלנד • האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269220405171  BIBSYS: 90083822  BnF: cb122905121 (data)  GND: 9831-0  ISNI: 0000 0004 1936 7304  LCCN: n79100614  MusicBrainz: 18971d92-b34e-494a-a7d5-f7dddb09785b  NKC: nlk20030128880  NLA: 35042150  SUDOC: 031747183  TePapa: 31636  Trove: 460832  VIAF: 124324368   WorldCat (עם VIAF): 124324368
חיסיון רפואי

חיסיון רפואי או חֶסיון רופא-מטופל הוא כלל ראייתי, המאפשר לרופא או מטפל, שלא למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותיו והמידע המגיע אליו תוך עבודתו הטיפולית. זאת, אלא אם המטופל בעצמו ויתר על החיסיון, או שבית המשפט מצא שהצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק, עדיף מן העניין שיש לא לגלותה.
עיקרון "החיסיון" מכוון לשמור על "סודיות", אך יש להבחין בין השניים. "החיסיון" - מהווה חריג לעיקרון הגילוי, שעל פיו אין להסתיר דבר בהליך שיפוטי, ואילו ה"סודיות" מהווה חריג לעיקרון הפומביות, ותכליתה למנוע חשיפתו של מידע "סודי" בפני הציבור.
החיסיון מעוגן בשיטת המשפט הישראלי בסעיף 49 ל"פקודת הראיות [נוסח חדש], התשל"א-1971".
בנוסף לרופא עצמו, החיסיון חל גם על הצוות המקצועי העובד עם הרופא.
החיסיון הרפואי הוא של המטופל כלפי הרופא, כך שרק המטופל הוא בעל הזכות לוותר על החיסיון. החיסיון הוא תוכני ולא רק חיסיון אישי של בעל המקצוע, ועל הרופא המטפל חל איסור מכוח סעיף 498 לחוק העונשין, תשל"ז-1977 לחשוף את סודו הרפואי של החולה.
תכלית החיסיון הרפואי היא לשמור על סודיות הפרטים שמסר המטופל לרופא או שהתגלו אגב הטיפול הרפואי, מבלי לחשוש שהרופא יגלה מידע זה לאחרים.
בשורה של פסקי דין נקבע, כי טובת הציבור מחייבת לאפשר פניה לרופא מבלי שהפונה יצטרך לחשוש מפני גילוי דברים, אשר התכוון שיהיו בידיעתו הבלעדית של הרופא.
בהליך הפלילי, למשל, ההכרעה השיפוטית בעניין חיסיון רפואי, מתעוררת כאשר אחד מבעלי הדין מבקש לעיין בחומר רפואי הקשור לעד או מתלונן בתיק ומתעורר מתח בין מתן היתר העיון בחומר הרפואי לבין הפגיעה בפרטיות. זאת, לרוב, על רקע המחלוקת האם מעשיו של הנאשם עולים כדי עבירה, ובחינת הפליליות של המעשים דורשת התייחסות גם למסמכים רפואיים אלה.
טיב המידע החוסה בגדר החיסיון

החיסיון עוסק רק במידע שאותו מבקשים להפוך לראיה.
באשר לטיב המידע החוסה בגדרו של חיסיון זה, נפסק כי הדברים שמתגלים לרופא תוך כדי בדיקה בחדר סגור או הבדיקות שהוא עושה בחדרו הסגור הם סוד רפואי.
אחת הסוגיות שעולות מהפסיקה, היא תחולת החיסיון על מידע שבין הלקוחות לרופא ועל חשיפת רשימת שמות הלקוחות של רופאים. נקבע כי יש בך פגיעה בפרטיותם של המטופלים מאחר שמידע זה נכנס בגדרי סעיף 2(9) לחוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981, בשל השימוש בידיעה על "ענייניו הפרטיים של אדם או מסירתה לאחר, שלא למטרה שלשמה נמסרה". חשיפת מידע זה על ידי הרופא מהווה הפרת חובת סודיות של לקוחותיו.
בבג"ץ 447/72 ד"ר ברנרדו ישמחוביץ נ' אהרון ברוך, ו-133 (1973) נתחם גבולו של חסיון רופא–מטופל אשר הוגדר על ידי המחוקק, ונקבע כי אבחנתו של הרופא ודרכי הטיפול חוסים בצלו של החיסיון הקבוע בחוק, בעוד חיסיון זה אינו חל, בדרך כלל, על זהותו של המטופל.
ההלכה היא אפוא כי "עצם הפניה לרופא – לרבות זהותו של הפונה – והסכום ששולם לרופא – כל אלה אינם פרטים שמסירתם מפרה את החיסיון הרפואי הקבוע בסעיף 49 לפקודה".
הסרת החיסיון הרפואי

כאמור, חסיון רופא–מטופל הוא חיסיון יחסי ומשמעות הדבר היא כי בית המשפט מוסמך להסירו מקום שבו הצורך לגלות את הראיה החוסה בגדרו של החיסיון לשם עשיית צדק עולה על העניין שיש שלא לגלותה, למשל מחמת ההגנה על הפרטיות של המטופל. זאת בדומה לחיסיון עיתונאי, שאף הוא חיסיון יחסי.
יש הבדל בהילוכו של בית המשפט באשר לייחסו אל חסיון רופא–מטופל בהליך הפלילי לעומת בהליך האזרחי.
בהליך הפלילי, בבואו של בית המשפט להכריע בבקשה לעיון במסמכים רפואיים, עליו לפעול בהתאם לסעיף 108 לחוק סדר הדין הפלילי, תשמ"ב – 1982 והדיון יתמקד בסוגיות הבאות:
קיומה של פגיעה בפרטיות וטיבה.
קיומו של חיסיון מפני פגיעה זו.
פליליות המעשים.
כיצד יש לנהוג בחומר היה ומטריית החיסיון לא חלה על המשטרה במקרה דנא.
שלב ההליך הפלילי בו המשפט מצוי.
לעומת זאת, בהליכים אזרחיים, בית המשפט עושה שימוש בתקנה 119 לתקנות סדר הדין האזרחי תשמ"ד – 1984, המתירה לבית המשפט שיקול דעת לגבי טענת חיסיון לגבי מסמך או שאלה. בבוא בית המשפט להכריע בבקשה להסרת חיסיון, עליו לפעול לפי השיקולים הבאים:
עריכת איזון בין השגת הראיות לעומת זכות החולה לפרטיות ולכבוד.
חיוניות המידע החסוי.
עיון מקדים/שמיעת עדות בדלתיים סגורות - הבקשה להסרת חיסיון נדונה על ידי בית המשפט הדן בעניין והדיון מתנהל בדלתיים סגורות על פי הוראות סעיף 49(ג) לפקודת הראיות. על בית המשפט לבדוק האם קיימת יכולת בית המשפט להקטין את הנזק על ידי הסרת החיסיון באמצעות שמיעת העדות של הרופא בדלתיים סגורות. העיון המקדים של בית המשפט בחומר, הוא כלי מרכזי לאיזון בין זכות הפרט לסודיות רפואית ובין זכותו של בעל דין להגן על עצמו ולנהל דיון באופן מיטבי. ברע"א 8019/06 ידיעות אחרונות בע"מ נ' מירב לוין נקבע כי עיון מקדים מצד בית המשפט הוא מסלול האיזון היעיל ביותר.
על פי אסטרטגיית ההכרעה הכללית שהציעו פרופ' דורון מנשה ואיל גרונר יש להבחין בין שיקולי הסרת החיסיון הרפואי במשפט הפלילי לבין שיקולי הסרת החיסיון הרפואי במשפט האזרחי.
במשפט הפלילי יש להביא בחשבון את הקצאת סיכוני הא - סימטרית בין המאשימה לנאשם ואת עיקרון ההגנה על חפים מפני הרשעות שווא. לפי אסטרטגיית ההכרעה במשפט הפלילי, יש למקסם את ההגנה על חפים עד לגבול שבו לא ניתן לקיים משפט פלילי אפקטיבי. משמעות הדבר היא שאם הראיה החסויה חיונית להגנת הנאשם אז יש להסיר את החיסיון ושיקול זה גובר על כל טעם נוגד העומד ביסוד החיסיון הרפואי. גם אם נניח שביסוד החיסיון עומד ערך כבד משקל שאין לפגוע הרי שעדיף זיכויו של הנאשם בשל מידע שאין לגלותו על פני הרשעתו של הנאשם שלא יכול להציג ראיות מזכות בשל החיסיון.
לעומת זאת, במשפט האזרחי הקצאת סיכוני המשגה בין התובע לנתבע היא סימטרית ולכן על בית המשפט לבצע איזון בין זכות החולה לפרטיות ולכבוד לבין אינטרס גילוי האמת במשפט ועשיית צדק בין הצדדים מתוך נקודת מוצא שוויונית בין הצדדים.
ראו גם

חסיון עורך דין-לקוח
חסיון עיתונאי-מקור
הערות שוליים

↑  דורון מנשה, איל גרונר, מהות הספק הסביר במשפט הפלילי: מידת ההוכחה מעבר לספק סביר וההבחנה בין זיכוי מחמת הספק לזיכוי מוחלט (הוצאת נבו, 2017), עמ' 93–99.
↑  דורון מנשה, נחיצותו של תנאי ההדדיות בדוקטרינת השתק פלוגתא, עיוני משפט כג (תש"ס) 343
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555326305171  BnF: cb11940812w (data)  LCCN: sh85030938  NKC: ph307626
אוטוקלב

לבורנטית מול שורה של אוטוקלבים
אוֹטוֹקְלָב, או דוד עיקור (על פי האקדמיה ללשון העברית: אַקְטָר), הוא מכשיר שנועד לבצע טיהור של כלים רפואיים, כלי מעבדה שונים ואף ציוד לקעקועים שאיננו חד-פעמי.
הפיזיקאי והמיקרוביולוג שארל שמברלן נחשב ליוצר האוטוקלב הראשון, לאחר שבנה ב-1879 פילטר חרסינה בעל נקבים זעירים מאוד, שסינן נוזלים מחיידקים.
האוטוקלבים חיוניים לטיהור מכשירים ואביזרים המשמשים בחדר ניתוח או בפעולות כירורגיות פולשניות, שבמהלכן חיידקים עלולים לחדור לגוף המטופל. נעשה בהם שימוש נרחב גם ברפואת שיניים, ברפואה וטרינרית, ולעיתים גם במעבדות לא רפואיות. גם בעלי מקצוע דוגמת מוהלים וקוסמטיקאיות משתמשים באוטוקלבים לטיהור המכשור שלהם.
פעולתם של האוטוקלבים המודרניים מבוססת על יצירת קיטור בטמפרטורה גבוהה ובלחץ אוויר גבוה.
הערות שוליים

↑  אַקְטָר, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295711405171  BnF: cb119785040 (data)  GND: 4112647-6  LCCN: sh85010057 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קריית המודיעין

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  בסיס צבאי
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  12,000 משרתים
 פיקוד
 יחידת אם:   אגף המודיעין
 
קריית המודיעין היא בסיס צבאי בסמוך לפארק התעשייה עומר שבנגב. זהו מתחם מרוכז של מרבית יחידות אגף המודיעין בצה"ל, שמצוי בשלבי הקמה ועתיד לפעול החל משנת 2026, כחלק מתוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב.
הקמה

באפריל 2018 השלימה מערכת הביטחון, בראשות שר הביטחון אביגדור ליברמן, את ההכנות לפרסום המכרז.
במאי 2018 פורסם המכרז להקמת הקריה, ובין היתר פורסם גם שחמש הקבוצות שמתמודדות בשלב המכרזי הן אלקטרה ומנרב, שיכון ובינוי, אפריקה ישראל, שפיר ואשטרום. מלבד זאת ציין משרד הביטחון כי סוגיית התחבורה של הבסיס תהווה תנאי לאכלוסו. חרף ההודעה של משרד הביטחון בדבר התחבורה לבסיס, טען משרד האוצר שאין זה כדאי כלכלית להשקיע בין 2.4 - 3 מיליארד שקל לקו רכבת שישרת רק כ-1,500 חיילים.
במאי 2020 פנה ראש עיריית באר שבע, רוביק דנילוביץ' לממשלה בבקשה להוציא לפועל את התוכנית להעברת הקריה לאזור הנגב.
ב-2 ביולי 2020 הנחה שר הביטחון בני גנץ לקדם את העברת קריית המודיעין לנגב.
ב-13 ביולי 2020 פורסם כי חברת שיכון ובינוי זכתה במכרז PFI להקמת קריית המודיעין, והיא זו שתממן, שתתכנן, שתקים, שתתפעל ושתתחזק את הקריה למשך 26 שנים, בעלות כוללת של כ-11 מיליארד שקל, מתוכם כ-5 מיליארד שקל המיועדים להקמת הקריה החדשה.
ב-10 באוגוסט 2020 הודיעה שרת התחבורה מירי רגב על הקמת קו רכבת מגוש דן לקריית המודיעין ועל תכנון של קו רכבת קלה מבאר שבע לקריית המודיעין. לקריית המודיעין צפויה נגישות תחבורתית טובה בגלל שהבסיס נמצא בסמוך לכביש 6 ולכביש 60. נכון ל-2023 מוקם מחלף קריית המודיעין שעם סיומו יהיה הכניסה הראשית לבסיס.
ב-29 בנובמבר 2021 חתמו משרד הביטחון וחברת "הקמפוס - הקריה למודיעין, פענוח וסייבר בע"מ", חברה ייעודית בבעלות של שיכון ובינוי, על הסכם הזיכיון להקמת קריית המודיעין.
לפי התוכניות הקריה תשתרע על שטח של 2,500 דונם, והחל משנת 2026 יעברו אליה מרבית יחידות אגף המודיעין - כ-12,000 משרתים, מתוכם כ-5,000 משרתי קבע. האכלוס צפוי להסתיים בשנת 2028.
ב-1 בפברואר 2022 מינה ראש אמ"ן אהרון חליוה את אל"ם ק' לתפקיד ראש מנהלת המעבר לנגב.