stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבר השייח' עוואד
שלבי בניית המבנה

המבנה כולל שלושה חללים שנבנו בשני שלבים: בשלב הראשון נבנה החדר המרכזי, בו נמצאות מצבת הקבר וגומחת התפילה (מחראב) החצובה בקיר הדרומי, כשהיא פונה לכיוון מכה. חדר זה הוא בעל כיפה הבולטת מעל המבנה.
בשלב השני, נבנו שני החללים משני צדי החדר המרכזי. שני החללים זהים במתארם ובמידותיהם. בחזיתם, שאינה תחומה בקיר, פונה צפונה.
ביבליוגרפיה

ששון, אבי, 2008, סקר אתרי מורשת באשקלון, עיריית אשקלון
ששון, א., סובול, ג. 2012, אתרים היסטוריים באשקלון.
"אחוזת קבר השיח' עוואד שעל חוף הים באשקלון", אתר היסטוריה על המפה, 12.7.2012
הערות שוליים

↑  קבר שייח' עוואד, באתר עיריית אשקלון(הקישור אינו פעיל)
1 2 3  אחוזת קבר השי'ח עוואד שעל חוף הים באשקלון, באתר היסטוריה על המפה (ארכיון)
1 2  אחוזת קבר השי'ח עוואד שעל חוף הים באשקלון, באתר היסטוריה על המפה (ארכיון)
↑  ששון ,א, סובול ,ג, אתרים היסטוריים באשקלון, ששון ,א, 2008
מבנה הקבר - מראה מטיילת בר כוכבא
קומיקס בישראל

"אורי-און" (1987) מאת מיכאל נצר
קומיקס הוא סוגה אמנותית שהחלה להתפתח בארץ ישראל ואחר כך במדינת ישראל, החל משנות ה-30 של המאה ה-20. אף על פי שבמשך שנים היה קהל היעד מורכב בעיקר מילדים ומבני נוער, החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלה להתפתח בישראל תרבות קומיקס המתבטאת בפרסומים בכתבי עת המיועדים לילדים ונוער, לצד בעיתונים ובכתבי עת הפונים למבוגרים. כמו כן מתפרסמים, במידה מצומצמת, ספרי קומיקס ורומנים גרפיים, מקוריים ומתורגמים.
ההיסטוריה של הקומיקס בישראל > ראשית הקומיקס העברי, 1935–1970

הקומיקס כסוגה אמנותית החל להופיע בארץ ישראל במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. היצירות הראשונות היו רצועות קומיקס שהתפרסמו בתקופת המנדט הבריטי בעיתוני ילדים כגון "דבר לילדים", "משמר לילדים" ואחר כך ב"הארץ שלנו".
במשך שנים רבות היוו ילדים קהל יעד בלעדי של סוגת הקומיקס בארץ ישראל ואחר כך במדינת ישראל. האמנים הארצישראלים הראשונים שעסקו במדיום זה החלו לפתח אותו במקביל לעיסוק בצורות אחרות של אמנויות, ולא ראו בו את מרכז פעילותם. רצועת הקומיקס הראשונה הודפסה בעיתון "עיתוננו לקטנים" תחת השם "הרפתקאות דובון". היו אלו תרגומים של סדרת קומיקס בריטית. סדרת קומיקס חלוצה נוספת נקראה "מיקי-מהו ואליהו", ונוצרה על ידי עמנואל יפה.
בשונה ממדיה אחרות כגון ציור או ספרות, הקומיקס העברי היה חסר מסורת אמנותית שממנה יכול היה לשאוב. על אף שקומיקס הופיע כבר בעיתונות היהודית באירופה ובארצות הברית, לא עסקו בו האמנים העבריים, שמרביתם היו מהגרים מאירופה, טרם הגיעם לארץ ישראל והשפה האמנותית שהתפתחה בשנים אלו, בעיקר בארצות הברית, הייתה זרה להם.
הקומיקס העברי אופיין בבחירה של דמויות ונרטיבים שנועדו ליצור הזדהות עם קהל הילדים הקורא. הדבר נעשה הן על ידי בחירת גיבורים ילדים והן על ידי שימוש בסיטואציות המתקשרות לחי היום יום. בנוסף, הכיל הקומיקס "ערכים לאומיים" שצוינו גם על ידי שימוש בדימויים חזותיים מקומיים, כגון תיאורי נוף מקומי או שימוש בדגלי לאום. דימויים אלו אופייניים גם לאמנות הארצישראלית בשנות ה-20 וה-30.
אחד האמנים הבולטים ביותר בעשייתם במדיום זה היה אריה נבון שיצר, החל משנת 1936, שורה של רצועות קומיקס שליוו סיפורים מחורזים שנוצרו בשיתוף פעולה עם לאה גולדברג. העבודות התמקדו לרוב בדמויות של ילדים, כגון "אורי מורי" (1936) או דמויות אחרות. על אף שהציור קיבל בעבודות אלו משקל שווה לטקסט, הרי שנבון איננו משתמש בקונבנציות קומיקס אמריקאיות, כגון חלוקה של הסיפור לרצף של מסגרות.
בפרסומים מאוחרים יותר, כגון ארבע חוברות "הדחליל", שהופיע בשנת 1940, החלו להופיע סיפורי קומיקס ובהם שימשו במסגרות ושימוש בבועות דיבור לשם קידום העלילה. בתחילת שנות ה-50 התפרסמה בשבועון "העולם הזה" רצועת קומיקס שבועית בשם "רותי", מאת דוש.
ביצירות שנוצרו לאחר מכן ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20 הולכת ומתגברת השפעת הקומיקס האמריקאי על היוצרים הישראלים. ביטוי למגמה זו ניתן למצוא בעיתון הקומיקס "בוקי", שנערך על ידי אשר דיקשטיין והתפרסם בין השנים 1967–1971. דוגמה ליצירות כאלו ניתן למצוא בעבודות כגון "דרך בורמה" (1967) מאת מרדכי אלון, בו כבר ניכר השימוש בשפת הקומיקס האמריקאית בכל הקשור לעיצוב החזותי ולאמצעים הרטורים, לצד המשך עיסוק בנרטיב מגויס לחינוך ולהנחלת הערכים הציוניים.
ההיסטוריה של הקומיקס בישראל > מקומיקס עברי לקומיקס ישראלי, 1970–1985

במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו אמנים ישראלים ליצור יצירות קומיקס שחרגו מן המסורת הארצישראלית הצעירה. יוצרים אלו התנערו מביטוי הערכים הציוניים החלוציים והמירו אותם בביקורת חברתית וביצירה אישית, המעניקה משקל מרכזי לחוויותיו האישיות של היוצר. מעבר זה נעשה על רקע המשברים שעברו על החברה הישראלית במהלך שנות ה-70, והם מקבילים לביטויים במדיה אמנותיות אחרות בתקופה זו.
אף על פי שהיו אלו יוצרים אינדוידואליסטים, שלא פעלו כקבוצה, הציג ברוך בליך את יוצרי הקומיקס הישראלים שפעלו בשנים אלו בישראל ועד לשנות ה-90 של המאה ה-20 כבעלי מאפיינים משותפים. יצירותיהם, טען, נעות על היותן ביטוי חתרני למציאות הישראלית לבין תיאור אסקפיסטי שלה. שתי גישות אלו, טען בליך, מציגות דחייה של הנראטיב המגויס שאפיין את המדיום עד אז.
אחד מן האמנים המייצגים את המעבר מן הקומיקס ה"עברי" לקומיקס מודרני יותר היה האמן גיורא רוטמן. הנראטיב שבעבודותיו נשען על אירועים היסטוריים שביטאו את הרוח הציונית המסורתית. סיפור הקומיקס שביטא זאת יותר מכל היה הקומיקס "יוסקה מאיור" (1972-4), שהיה סיפור הקומיקס בהמשכים הארוך ביותר שפורסם בעיתון ישראלי. האסתטיקה של הקומיקס, לעומת זאת, נשענה דווקא על אסתטיקה הלקוחה מקומיקס אמריקאי. סגנון הציור של יצירותיו אופיינו בריאליזם חריף, שנשען על תחקיר ויזואלי והקפדה על דיוק היסטורי בפרטים ויזואליים ששיוו לסיפור ממדים אפיים-קולנועיים.
את הדחייה של הנרטיב הציוני ניתן למצוא ביצירותיהם של דודו גבע ועידו אמין, שהחלו לפעול במחצית הראשונה של שנות ה-70. אמין אייר בשנת 1973 את חוברת הקומיקס "פריקי", שהיוותה ביטוי אנרכיסטי כנגד המיליטריזם הישראלי. לעומתו, יצירתו של גבע כללה רצועות קומיקס קצרות שהופיעו כמדורים שבועיים בעיתונות הישראלית עד שנות ה-2000. יצירה זו אופיינה בקו רישומי חופשי ובשפה ויזואלית "רזה", שתאמה את עלילות הקומיקס שיצר. גיבורי אותם רצועות, ובהם "יוסף הפקיד" או "הברווז", הוצגו כ"אנטי גיבורים" בתוך גרסה אירונית והומוריסטית למציאות הישראלית. בעקבות גבע, צמחה קבוצה של אמנים ישראלים, שיצרו בשנות ה-80 וה-90 קומיקס ביקורתי, שאופיין גם בשימוש בטכניקות אמנותיות ביקורתיות כקולאז' או גרפיטי. על אמנים אלו ניתן למנות יוצרים כתמיר שפר זאב אנגלמאיר ואחרים.
קומיקס דתי > קומיקס חרדי

כבר בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע בירחון "זרקור" קומיקס שפנה לילדים ובני נוער דתיים-לאומיים וחרדים . עם זאת
בתחילת המאה ה-21 החלה תפוצה רחבה של קומיקס בעיתונות החרדית. ספרי קומיקס שונים יוצאים לאור בקרב ציבור זה. והחלו לפעול שבועונים במדיום זו ובהם "אור" (2009) ו"קומיקס" (2011). בשונה מן הקומיקס ה"חילוני", הקומיקס החרדי מאופיין באימוץ עלילות המושפעות מן המקורות היהודיים ובנטייה לשילוב "מוסר השכל" מוסרי, וזאת בהתאם לאופי ספרות-הקריאה בחברה זו. בעשור השני של המאה ה-21 זכה הקומיקס לפופולריות רבה במגזר החרדי, בייחוד בקרב ילדים ונוער.
למעשה בכל העיתונים החרדים כמעט, ניתן למצוא מדורי קומיקס לילדים. כך למשל, במגזיני הילדים המצורפים אחת לשבוע לעיתונים היומיים "יתד נאמן", "המודיע", "המבשר", ועוד, ניתן לראות מספר עמודי קומיקס קבועים. כך גם במגזיני הילדים המצורפים לשבועונים "משפחה", "בקהילה", "שעה טובה", "מרווה לצמא", ועוד. גם החינמונים הידועים כגון עיתוני רשת "קו עיתונות" וכדומה מציגים מספר עמודי קומיקס בכל שבוע, מאייר הבית של "קו עיתונות" היה מנחם תעיזי.
אחד מיוצרי הקומיקס החרדי המפורסמים הוא האמן גדי פולק, שהוציא לאור סידרה של ספרים תחת הכותרת "מעשה" ובהם "מעשה שלא היה", "א'גנצע מעשה", "מבעל המעשה", "סוף המעשה". כן הוציא לאור סידרה תחת הכותרת "מחשבה" ובה הופיעו סדרת ספרים "במחשבה שנייה". ספריו של פולק נחשבים איכותיים מאוד, וכוללים שורה של דמויות ייחודיות המשמשות אותו לאורך כל העלילות.
יוצר מפורסם נוסף הוא האומן חיים ולדמן, אשר הוציא את סדרת "מלכודת בחלל" המונה נכון ל-2014 סידרה של שישה ספרים: מלכודת בחלל 1, "השיבה ארצה", "בסיס הירח", "מלחמת הרובוטים", "ישראל בסכנה", ו"מלכודת בחלל 6". ולדמן הוא אחד היוצרים הבודדים העושה שימוש בטכנולוגיית תלת מימד ממוחשבת ליצירת ספרי קומיקס.
יוצר מפורסם נוסף הוא האמן דוד ביכמן, שצייר את סדרת הקומיקס התורני של "יפה נוף", וספריו נחשבים רבי מכר. בין הספרים: "אלישמע ואפרים יוצאים ממצרים" (פסח), "אלישמע ואפרים במדבר סיני", "אלחנן וחיים עולים לירושלים" (ביכורים), "אלחנן וחיים שמחים בירושלים" (סוכות), "ילדי שושן מנצחים את המן" (פורים), "מיכה והורקנוס נלחמים באנטיוכוס" (חנוכה), "דוד בן ישי", ו"דוד מלך ישראל". הספרים מאופיינים בציורים של דמויות מסוגננות, ומשולבים ברעיונות תורניים.
ספרי קומיקס מובילים נוספים במיגזר החרדי הם סדרת "משלי שועלים", "קומיקסבא" (משלים), סדרת "משפחת שיקופיצקי" (הומור) "שני ילדים וצביקה אחד", "פצצה מתקתקת", אלי וגולד קומיקס, אילו וכאילו (תיאור סיפורי חז"ל בהתאמה למציאות הטכנולוגית העכשוית) ועוד.
מו"ל מפורסם לספרי קומיקס במגזר החרדי הוא הרב אברהם אוחיון, אשר כתב והוציא לאור למעלה מ-100 ספרי קומיקס.
גם נשים מובילות ביצירת ספרי קומיקס. אחת מהן היא הציירת דבורה בנדיקט, אשר חיברה את ספר הקומיקס ההומוריסטי "אלי ודני בתעלומת הדיסק המסתורי", וכן את ספרי הקומיקס: "נח ודור המבול", ו"מעבדות לחברות עם אלי ורות". ציירות-קומיקס נוספות הן רחלי דוד, בת שבע הבלין, שירי כהן, ועוד.
על פי נתונים שפורסמו על ידי הוצאת "יפה נוף", בסך הכל הופיעו במיגזר החרדי בעשור האחרון למעלה מאלפיים ספרי קומיקס, רובם בצבע מלא ומאות מהם בשחור-לבן.
קומיקס דתי > קומיקס דתי לאומי

נקודות ציון בולטות בצמיחתו של הקומיקס במגזר הדתי-לאומי נמצאות בשנות התשעים. הראשונה בהן היא הטור שבועי בעיתון "הצפה" של אפי אונגר, שפרסמה טור שהחל מסיפורים דמיוניים אך עבר עם הזמן לסיפורים בהשראה מהחיים בהתבסס על חייה האישיים. לאחר הירצחה בפיגוע בשנת 1996 לא צמח לה מחליף מעל גבי העיתון.
שנות התשעים היו גם הזמן בו התפתחה יצירתו של שי צ'רקה, מאמני הקומיקס הבולטים בארץ. צ'רקה פרסם קומיקס ראשון בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בעיתון פילון, אולם הדמויות המזוהות ביותר עמו הופיעו לראשונה בעיתון אותיות רק בשנות ה-90: בבא וזוטא, וכן הופעה ראשונית של מוטיב הכבש בסדרת "מבית לבית". רוב יצירתו של צ'רקה בתחום הקומיקס היא עיבודים שונים של חומרים מהמסורת וההיסטוריה היהודית.
זוג יוצרים בולט נוסף הם נתנאל ובת-אל אפשטיין, עם יצירות מקור כמו הגיע הזמן לצד עיבודי קומיקס של סיפורים על רבנים או של ספרי יהדות.
לקריאה נוספת

אלי אשד, הקומיקס הישראלי : מהצבר ועד גיבור העל - דמויות ומגמות מרכזיות בעלילון העברי 1935-2000, הוצאת כתב, 2022.
צבי קושלבסקי

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1936 (בן 89)
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 בת זוג:  בזיווג ראשון שרה לאה גורביץ, ובזיווג שני רחל דניאלי
 אב:  אליהו קושלבסקי 
 
הרב צבי קושלבסקי (נולד בשנת ה'תרצ"ו, 1936) הוא ראש ישיבה חרדי־ליטאי, המכהן כראש ישיבת היכל התורה בציון.
ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל לרב אליהו קושלבסקי, לימים רבה של העיר באר שבע. בילדותו היגרה משפחתו לארצות הברית בשל משרת רבנות שהוצעה לאביו.
למד בישיבת ראדין בארצות הברית, שהוקמה מחדש על ידי הרב מנחם מנדל זקס, וכן בישיבת גייטסהד ובישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים. נשא את שרה לאה בת דודו הרב אריה זאב גורביץ (אחיו של אביו). הוריו חזרו לישראל בשנת 1953. בשנת 1963 למד במכון הרי פישל וזכה בפרס משרד הדתות על חיבור תורני.
היה ראש כולל האברכים במנצ'סטר ובשנת ה'תשל"א, 1971, הוזמן לעמוד בראשות כולל שנוסד בבאר שבע ביוזמת המועצה הדתית, בהמשך הקים במקום ישיבה גדולה. היה ראש ישיבה בישיבת איתרי-חדרה ואחרי תקופה עבר עם כמה מתלמידיו לישיבת תורה אור.
בשנות ה-80 הקים את ישיבת "היכל התורה בציון" ברחוב אבינועם ילין 5 בשכונת גאולה בירושלים. בשנת 1986 הישיבה עברה למבנה ישיבת פרשבורג בגבעת שאול בירושלים. הישיבה נקראה בתקופה זאת בשני שמות: "היכל התורה בציון" וגם "היכל התורה - פרשבורג". מראשית המאה ה-21 שוכנת הישיבה במשכנה החדש בשכונת הר נוף בעיר.
הרב קושלבסקי התאלמן מאשתו הראשונה במרץ 2015. לרב קושלבסקי ולאשתו הראשונה לא היו ילדים.
נשוי בשנית ומתגורר בשכונת הר נוף, סמוך לישיבתו.
ב-10 במרץ 2024, בהיותו בן 88, נולד לו בנו הבכור מאשתו השנייה.
אחיו היה הרב פרופ' אברהם פנחס קושלבסקי.
כתביו

"שמחת צבי" על סוגיות יסודיות בש"ס נערך על פי שיעוריו על ידי תלמידו הרב שמחה פורדשם.
"ילקוט שיעורים" קובץ שיעורים בסוגיות הש"ס
"שערי בינה" על הלכות שבת
"תורת צבי" על הש"ס ראו אור על מסכתות יבמות כתובות בבא קמא ובבא מציעא.
"שערי תפילה" באורים ומאמרים על התפילה, ומאמר נוסף על האמונה, נדפס כקובץ בפני עצמו, ובסוף ספרו "שערי בינה"
"תורת צבי" על התורה
מחידושי תורתו נדפסים מעת לעת בכתבי העת התורניים בישראל ובארצות הברית. בכתביו עוסק הרב קושלבסקי גם בשאלות הלכה אקטואליות, כמו: מעבר מול מצלמת ביטחון בשבת, דילול עוברים, זריקה תוך ורידית בשבת, אכילת חלות שנאפו בשבת ב"אופה לחם" הפועל על שעון שבת והזזת שעון השבת במהלכה.
הערות שוליים

↑  פרסים על עבודות תורניות לשלושה תלמידי ישיבה, הצופה, 26 במרץ 1963.
↑  מוריה, גיליון כט, אב תשל"א, עמ' כח. ירחון בית יעקב, גיליון 133, עמ' 28.
↑  הרבנית קושלבסקי ע"ה - אשת ראש ישיבת היכל התורה, באתר בחדרי חרדים
↑  ראש הישיבה התחתן, באתר בחדרי חרדים
↑  איציק ברנדויין, בגיל 88: לראש הישיבה נולד בן בכור, באתר ערוץ 7, 10 במרץ 2024
↑  עורך ראשי תלמידו הרב גבריאל אזולאי
↑  עורך ראשי תלמידו הרב ניסים פרידמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297103905171  LCCN: nr95003269  VIAF: 78665821   WorldCat (עם VIAF): 78665821 
הרב קושלבסקי לומד בביתו בספר "זרע שמשון"
הרא קרישנה

ערך זה עוסק במנטרה ובמדיטציה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המנטרה הַרֵא קְרִישְנַה בדוונאגרי
המנטרה הַרֵא קְרִישְנַה, המכונה גם מַהָא-מנטרה (המנטרה הגדולה), היא תפילה מדיטטיבית בת שש-עשרה מילים המורכבת משמותיו של אלוהים בסנסקריט. מנטרה זו הופיעה לראשונה בקַלִי-סַנְטַרַנַה אוּפַּנִישַד. היא הפכה לנגישה לציבור הרחב החל מן המאה ה-16 בעקבות תנועת הבְּהַקְטִי של שְרִי צַ'יְטַנְיַה מַהָאפְּרַבְּהוּ (1534-1486), הגָאוּדִיַה וָאִישְנַוִיזם.
על פי התאולוגיה הגאודיה ואישנוית, התודעה המקורית ומטרת החיים היא אהבת האל קרישנה. משנות ה-60 ואילך מנטרה זו הפכה למפורסמת במערב בזכותו של א. צ'. בהקטיוודאנטה סוואמי פרבהופאדה והתנועה הבינלאומית למען תודעת קרישנה (הידועה גם כ"תנועת הרא קרישנה").
מבנה דקדוקי

המנטרה מורכבת משמות סנסקריטיים ביחסת הפנייה: הַרֵא, קְרִישְנַה ורָאמַה. מבחינה ספרותית, זהו בית שיר במשקל הוֵדי אַנוּשְטוּבּ, בו ארבעה פסוקים המכילים שמונה הברות כל אחד:
הַרֵא קְרִישְנַה הַרֵא קְרִישְנַה קְרִישְנַה קְרִישְנַה הַרֵא הַרֵא / 
הַרֵא רָאמַה הַרֵא רָאמַה רָאמַה רָאמַה הַרֵא הַרֵא //
את המילה הַרֵא ניתן לפרש כיחסת הפנייה של 'הַרִי' אחד השמות של האל וִישְנוּ, במשמעות של: "זה שמסלק את האשליה". ניתן גם לפרש את הַרֵא כיחסת הפנייה של הַרָא, שם של רָאדְהָא, אהובתו הנצחית של קְרִישְנַה או השַקְטִי שלו. על פי בְּהַקְתִיוֵדָאנְתַה סְוָאמִי פְּרַבְּהוּפָּאדַה, המילה הַרֵא מתייחסת לאנרגיית האהבה של אלוהים, ואילו קְרִישְנַה ורָאמַה לאלוהים עצמו במשמעות של "שובה לב כל", "ומקור כל העונג". השם רָאמַה יכול להתייחס לרָאמַצַ'נְדְרַה (התגלות של וִישְנוּ), או לקרישנה כרָאדְהָא-רַמַנַה, אהובה של רָאדְהָא. בהמנון וִישְנוּ-סַהַסְרַה-נָאמַה, אותו דיבר בְּהִישְמַה בשבחו של קְרִישְנַה לאחר מלחמת קוּרוּקְשֵתְרַה, קְרִישְנַה אף הוא נקרא רָאמַה. רָאמַה יכול להתייחס גם לבלראמה, אחיו של קְרִישְנַה וההתרחבות הראשונה שלו.
מדיטציה

המדיטציה על המנטרה היא תפילה לאלוהים בה חוזרים על שמותיו בשירה ציבורית (קִירְתַנַה), בשינון אישי (גַ'פַּה), או בלב. א.צ'. בְּהַקְתִיוֵדָאנְתַה סְוָאמִי פְּרַבְּהוּפָּאדַה מתאר את תהליך זימרת המנטרה כך:
תודעת קְרִישְנַה אינה התניה מלאכותית של המחשבה; תודעה זו היא האנרגיה המקורית של ישות החיים. כאשר שומעים את הצליל הטרסצנדנטאלי, תודעה זו מתעוררת לחיים... הזימרה הזו של הַרֵא קְרִישְנַה הַרֵא קְרִישְנַה קְרִישְנַה קְרִישְנַה הַרֵא הַרֵא/ הַרֵא רָאמַה הַרֵא רָאמַה רָאמַה רָאמַה הַרֵא הַרֵא//, נובעת הישר מן המישור הרוחני. כך צליל רוחני זה מתעלה מעבר לרמות הנמוכות של התודעה, החושית, הנפשית והאינטלקטואלית... משום כך כל אחד יכול לקחת חלק בשינון ובשירה.
רקע היסטורי

המנטרה מופיעה לראשונה בקַלִי-סַנְטַרַנַּה אוּפַּנִישַד, אוּפַּנִישַד וַיְשְנַוִי המקורב לקרישנה יַג'וּר-וֵדַה. באוּפַּנִישַד זה מורה בְּרַהְמָא לנָארַדַה:
הקשב לסוד החבוי בשְרוּתִי כולן (הוֵדות), שבאמצעותו יכול לאדם לחצות את הסַמְּסָארַה (הקיום החומרי) של קַלִי. ניתן להסיר את השפעתה הרעה של תקופת קלי, פשוט על ידי הגיית שמו של נָארָאיַנַּה, הפּוּרוּשַה המקורי
נָארַדַה מבקש לדעת את שמו של נָארָאיַנַּה, ובְּרַהְמָא משיב:
הַרֵא קְרִישְנַה הַרֵא קְרִישְנַה קְרִישְנַה קְרִישְנַה הַרֵא הַרֵא/ 
הַרֵא רָאמַה הַרֵא רָאמַה רָאמַה רָאמַה הַרֵא הַרֵא//

מנטרה זו בעלת שישה עשר השמות הורסת את השפעותיו המזיקות של עידן קלי. בוֵדות כולן לא ניתן למצוא אמצעי טוב יותר
מקובלת יותר הגרסה של הקַלִי-סַנְטַרַנַּה אוּפַּנִישַד בה מופיעה המנטרה עם הַרֵא רָאמַה לפני הַרֵא קְרִישְנַה, ולא עם הַרֵא קְרִישְנַה לפני הַרֵא רָאמַה (כפי שמצוטט למעלה). האמונה הנפוצה היא שהמנטרה אפקטיבית בשתי הגרסאות.
המנטרה הפכה לפופולרית בתחילת המאה ה-16 לספירה על ידי שְרִי צַ'יְטַנְיַה מַהָאפְּרַבְּהוּ, אשר חלק את תמצית הידע הוֵדי העתיק עם הקהל הרחב במסעותיו ברחבי הודו.
ב-1965, בהוראת מורו הרוחני, שרילה בהקטיסידדהאנטה סרסוטי טאקורה, א. צ'. בהקטיוודאנטה סוואמי פרבהופאדה, מורה רוחני במסורת הגַאוּדִיַה וַאיְשְנַוִיזם, הפליג מהודו לאמריקה על סף גיל 70 כדי לחלוק את משנתו הרוחנית של צַ'יְַטַנְיַה עם המערב. למרות גילו המתקדם, בשתים-עשרה השנים שלאחר מכן הוא הקיף את כדור-הארץ 14 פעמים בסיורי הרצאות אשר נשאו אותו לשש יבשות. הוא הקים והדריך מעבר למאה מרכזים בינלאומיים, והפך את 'הַרֵא קְרִישְנַה' לביטוי ידוע בחלקים נרחבים של העולם.
משחק סכום אפס

משחק סכום אפס הוא מונח מתחום תורת המשחקים המתאר מצב שבו הרווח של צד אחד מאוזן על ידי הפסדו של הצד האחר, כך שסכום הרווח וההפסד של כל הצדדים הוא אפס. כלומר, הרווח של משתתף אחד בא על חשבונם של משתתפים אחרים, ומכאן שיש ניגוד אינטרסים מוחלט בין כל הצדדים. כיום, נהוג לדון במשחקים שבהם משתתפים שני שחקנים. מבחינה היסטורית, המחקרים הראשונים בתורת המשחקים, כפי שנעשו בשנות ה-40 על ידי ג'ון פון נוימן ואוסקר מורגנשטרן, עסקו במשחקי סכום אפס עם מספר כלשהו של שחקנים.
דוגמה למשחקי סכום-אפס הם משחקי לוח מוכרים כמו שחמט, דמקה ושש-בש. לעיתים נעשה שימוש מוטעה במונח משחקי סכום-אפס על מנת לתאר מצבים מהעולם האמיתי, למשל מסחר בניירות ערך בבורסה, או קונפליקטים בין מדינות. למשל במסחר בבורסה, הרווח או ההפסד הכספי של כל צד בעסקה לא משקף את התועלת של אותו צד, משום שאין בו התייחסות למכלול האפשרויות והצרכים של כל אחד מהצדדים באופן אינדיבידואלי; היות שייתכן שהצד המוכר מעוניין להשקיע את סכום המכירה בהשקעה אחרת, שאיננה אפשרית עבור הצד הקונה, או ייתכן שידוע לו שהמניה עומדת להתרסק בעתיד הקרוב מאוד, ומידע זה אינו זמין לצד הקונה. ולכן אינו מהווה משחק סכום אפס. גם קונפליקטים בין-מדיניים אינם משחק סכום-אפס משום שבמידה והתרחשה מלחמה בין שתי מדינות, ומלחמה זו הוכרעה לטובת אחת המדינות, האמנם ניתן לומר שהרווח של הצד המנצח שווה ערך לנזק שנכפה על הצד המפסיד? התשובה שלילית משום שבמקרים רבים מלחמה מביאה להפסדים ונזקים לכל הצדדים המעורבים בה, אם כי לא באותה מידה. אותו הדבר נכון במקרה של כינון שלום בין מדינות. למעשה, כל דוגמה של סיטואציה משחקית שלא בתוך מערכת סגורה (כמו משחקים המשוחקים לשם הנאה בלבד) אינה יכולה להתפרש כמשחק סכום-אפס, משום שקיימים גורמים חיצוניים רבים מדי מכדי לאפשר הגדרת יחס כה חד של ניגוד בתשלומים של המשתתפים.
אף על פי כן, משחקי שני שחקנים סכום-אפס משמשים לעיתים כמודל מתמטי פשטני ונוח שבעזרתו מוצאים פתרון לבעיות שאינן משחק של שני שחקנים סכום אפס. לדוגמה, רמת הביטחון של שחקן במשחק בצורה אסטרטגית הוא הסכום המינימלי שהשחקן יכול להבטיח לעצמו. כדי למצוא את רמת הביטחון של שחקן במשחק (שאינו בהכרח משחק שני שחקנים סכום אפס), ניתן להתבונן במשחק עזר שבו כל השחקנים האחרים מהווים קואליציה המנסה למזער את התשלום של השחקן. שימוש נוסף במשחקי סכום-אפס הוא לניתוח בעיות החלטה של שחקן בודד, על ידי כך שמגדירים משחק עזר שני שחקנים סכום אפס שבו השחקן השני מייצג את הסביבה שבה השחקן נמצא, והיא שמשפיעה על תוצאות החלטותיו.
הגדרה פורמלית

משחק שני שחקנים נקרא משחק סכום אפס אם לכל תוצאה אפשרית של המשחק, סכום ערכי פונקציית התשלומים עבור אותה תוצאה, לכל השחקנים, הוא 0. אם המשחק נתון בצורה אסטרטגית, התנאי הוא:  \forall s_{1}\in S_{1},s_{2}\in S_{2}.u_{1}(s_{1},s_{2})+u_{2}(s_{1},s_{2})=0, כאשר  S_{i} הוא קבוצת האסטרטגיות של שחקן  i, ו-  u_{i} הוא פונקציית התשלומים של שחקן  i.
משחק שני שחקנים סכום-אפס בצורה אסטרטגית ניתן לייצוג באמצעות מטריצה, כפי שניתן לראות בדוגמה הבאה:
|  | L | C | R |
| --- | --- | --- | --- |
| T | 3,-3 | 0,0 | 4,-4 |
| M | 6,-6 | 5,-5 | 7,-7 |
| B | 9,-9 | 2,-2 | 4,-4 |
בדוגמה זו, שחקן 1 הוא שחקן השורה ושחקן 2 הוא שחקן העמודה. הקואורדינטה השמאלית בכל תא במטריצה מייצגת את התשלום לשחקן 1, והקואורדינטה הימנית מייצגת את התשלום לשחקן 2. ניתן לקצר את הרישום בכך שנרשום רק את הקואורדינטה השמאלית, שהרי נתון כי מדובר במשחק סכום-אפס.
פתרון של משחק סכום-אפס

פתרון של משחק, בפרט של משחק סכום-אפס, הוא תחזית של תוצאת המשחק (או התפלגות על כמה תוצאות אפשריות).
מושג המקסמין והמינמקס

מושגי המקסמין והמינמקס משמשים לתת פתרון של משחק שבו השחקן מעוניין להגדיל כמה שיותר את התשלום שיקבל, ללא תלות באסטרטגיות השחקנים האחרים. אסטרטגיית מקסמין תבטיח לו את התשלום הגדול ביותר מבין התשלומים הכי נמוכים ששחקנים אחרים יוכלו לכפות עליו. ערך המקסמין הוא התשלום המינימלי המתקבל מנקיטת אסטרטגיה זו. בכתיב מתמטי, ערך המקסמין של שחקן i הוא:  {\underline {v_{i}}}={\underset {s_{i}\in S_{i}}{\max }}{\underset {s_{-i}\in S_{-i}}{\min }}u_{i}(s_{i},s{-i})
מושג המינמקס הוא מושג סימטרי למושג המקסמין שנועד לתאר את התשלום שנכפה על שחקן j:  {\overline {v_{j}}}={\underset {s_{j}\in S_{j}}{\min }}{\underset {s_{-j}\in S_{-j}}{\max }}u_{j}(s_{j},s{-j})
ובהתאמה, אסטרטגיית מינמקס מבטיחה לשחקן את התשלום הכי פחות גרוע מבין התשלומים הגרועים ביותר שיכולים לכפות עליו, וערך המינמקס הוא הערך המתקבל מנקיטת אסטרטגיה זו.
את המושגים הללו ניתן להרחיב גם לאסטרטגיות מעורבות.
באסטרטגיות מעורבות, התשלום לשחקן הוא תוחלת התשלום ביחס להסתברויות המיוחסות לכל אסטרטגיה טהורה בווקטור האסטרטגיות, ומכאן שערך המקסמין של שחקן i יוגדר באופן הבא:  {\underline {v_{i}}}={\underset {\sigma _{i}\in \Sigma _{i}}{\max }}{\underset {\sigma _{-i}\in \Sigma _{-i}}{\min }}U_{i}(\sigma _{i},\sigma _{-i})
במשחק שני-שחקנים ניתן לפשט את הנוסחה. מליניאריות התוחלת, ומהיותה של קבוצת האסטרטגיות  \Sigma  קבוצה קומפקטית וקמורה (הסימפלקס הסטנדרטי ה-n ממדי, המייצגים הסתברויות ל-n האסטרטגיות השונות של שחקן 2), נובע כי  U תקבל מינימום ומקסימום בנקודות קיצון של  \Sigma , שהן האסטרטגיות הטהורות  S, ולכן עבור i=1:
 {\underline {v_{1}}}={\underset {\sigma _{1}\in \Sigma _{1}}{\max }}{\underset {s_{2}\in S_{2}}{\min }}U_{1}(\sigma _{1},s_{2})
הערך של משחק סכום-אפס

ערך של משחק שני שחקנים סכום אפס מתקבל כאשר ערך המקסמין של שחקן 1 שווה לערך המינמקס של שחקן 2. האסטרטגיות המבטיחות את ערך המשחק קרויות אסטרטגיות אופטימליות.
כך למשל במשחקים הבאים:
ננסה לפתור את משחק 1 בעזרת המושג של שיווי משקל נאש. וקטור האסטרטגיות (M,C) מהווה שיווי משקל, משום שבהינתן ששחקן 2 בחר באסטרטגיה C, אין לשחקן 1 אינטרס לסטות מהאסטרטגיה M, שבה הרווח שלו הוא הגדול ביותר. מאידך, בהינתן ששחקן 1 בחר באסטרטגיה M, לשחקן 2 אין אינטרס לסטות מהאסטרטגיה C, שהרי אז הפסדו יהיה גדול מ -5.
ניתוח המשחק בעזרת מציאת ערכי מקסמין ומינמקס ייתן תוצאה זהה: ערך המקסמין של שחקן 1 הוא 5 (זהו התשלום ששחקן 1 יכול להבטיח לעצמו, ללא תלות באסטרטגיה שייבחר שחקן 2), ואסטרטגיית המקסמין שלו היא M, שהיא האסטרטגיה האופטימלית עבורו.
ערך המינמקס של שחקן 2 הוא גם כן 5, המתקבל על ידי כך שישחק את האסטרטגיה C. כך יוכל שחקן 2 להבטיח לעצמו שלא יצטרך לשלם יותר מ-5 (כלומר, להפסיד יותר מ 5- (לכל אסטרטגיה שיבחר שחקן 1. גם כאן, וקטור האסטרטגיות הוא (M,C), שהוא גם שיווי משקל.
בדוגמה זו, 5 (שהתקבל מהתוצאה 5,-5) הוא הערך של המשחק.
באופן כללי, לא בהכרח קיים ערך למשחק סכום-אפס באסטרטגיות טהורות, כפי שמראה הדוגמה של משחק 2. אסטרטגיית המקסמין של שחקן 1 היא T, עם ערך מקסמין 0.7, ואסטרטגיית המינמקס של שחקן 2 היא L או R, עם ערך מינמקס 1. לכן, במשחק זה לא קיים ערך באסטרטגיות טהורות.
לכן, לא לכל משחק שני שחקנים סכום-אפס קיים ערך באסטרטגיות טהורות, אך מה שכן מתקיים תמיד במשחק כזה, הוא שערך המינמקס גדול או שווה לערך המקסמין. אי-שוויון זה נובע מכך, שאם שחקן 1 יכול להבטיח לעצמו רווח כלשהו, אז שחקן 2 לא יכול להבטיח לעצמו לשלם פחות מערך זה (למשל במקרה ששחקן 1 משחק את אסטרטגיית המקסמין שלו). ניתן לראות שתכונה זו אכן מתקיימת במשחק 2: ערך המינמקס 1 של שחקן 2 גדול מערך המקסמין 0.7 של שחקן 1.
אחת העובדות החשובות ביותר לגבי ערך במשחק סכום-אפס ניתנת על ידי משפט המינימקס של פון-נוימן: לכל משחק שני שחקנים סכום-אפס, אשר בו מספר האסטרטגיות הטהורות של כל שחקן הוא סופי, קיים ערך המתקבל בעזרת אסטרטגיות מעורבות. יתרה מכך, ערך זה יהיה גם שיווי משקל.
קיימות הכללות של משפט המינימקס גם למקרים בהן קבוצות האסטרטגיות של השחקנים אינן בהכרח סופיות, אך מקיימות תכונות אחרות.
הערך יכול להתקבל גם באסטרטגיות טהורות: למשל, כך מתרחש במשחק 1.גם את האסטרטגיות הטהורות ניתן להציג כאסטרטגיות מעורבות, על ידי כך שאסטרטגיה מסוימת מקבלת הסתברות 1 והשאר הסתברות 0.
ישנן מספר שיטות למציאת שיווי משקל באסטרטגיות מעורבות במשחקים כלליים, ובמקרה של משחקי סכום-אפס, מציאת הערך או שיווי המשקל של המשחק קשורה לבעיות תכנון ליניארי.