stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרצל
יהודי טרצל

היהודים הראשונים שהתיישבו במקום היו סוחרי יין שבאו מפולין והשתקעו בכפר סביב שנת 1746. רוב יהודי טרצל עסקו במסחר ומיעוטם היו בעלי מלאכה ובעלי משקים וכרמים. בית הכנסת של הקהילה נבנה בשנת 1860 ופעלו במקום גם חברה קדישא ומוסדות חינוך.
במרץ 1944 הוטל עוצר על היהודים בכפר וחפצי הערך שלהם נשדדו. ב-16 באפריל נכלאו יהודי הכפר בבית הכנסת ולמחרת הובלו לגטו שאטוראליאויהיי, שם רוכזו כ-15,000 יהודים מהסביבה. ב-16 במאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזרו לטרצל 20 גברים יהודים מעבודות הכפייה ו-10 נשים וחידשו את חיי הקהילה. בשנת 1956, לאחר שהוצת בית הכנסת על ידי המורדים במשטר הקומוניסטי, נמלטו רוב היהודים מהכפר.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 234 |  |
| 1880 | 354 | 2,937 |
| 1910 | 339 |  |
| 1920 | 306 |  |
| 1930 | 321 |  |
| 1941 | 299 | 4,004 |
לקריאה נוספת

טרצל בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 305–306
טארצאל, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 167–168. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
יויו (סדרת ספרים)

יויו היא סדרת ספרים קומיים לילדים שכתבה סמדר שיר ומכיל בין השאר שירים פארודיים על שירים עבריים ידועים. הסדרה אוירה על ידי המאייר יעקב "יקי" קאופמן.
במוקד הסדרה יונתן, ילד משכונת "נופים" בכפר סבא, שאוהב לחרוז שירים מפוברקים על מנגינות מפורסמות. בעקבות מלחמת המפרץ הוא טען שבעקבות המשימות שהוטלו עליו ללא הרף הוא מרגיש כמו יו-יו, ומאז כך כונה על ידי חבריו.
דמויות ראשיות

אורי ורותי: ההורים של יויו. רופא ופסיכולוגית, שחושבת שצריך לעודד יצירה אצל ילדים גם אם היא הזויה.
גלעד ושרון: האח הבכור והאחות הקטנה של יויו.
נדב: החבר הטוב ביותר של יויו. גרוע בלימודים ושונא בנות.
ליאת: חברה של יויו.
הילה: חברתם לכיתה של יויו, ליאת ונדב. משמשת עיקרית כמוקד לשנאה של נדב לבנות.
ספרים בסדרה

איך הצעתי חברות בזכות החדר האטום: יויו מתחבר לליאת בעקבות מחרוזת השירים הפארודיים שלו על מלחמת המפרץ
איך הברחנו אורחים פורחים לעולמים: חבורת עשירים מגיעה עם קבלן כדי לבנות גורד שחקים, ויויו מגייס את השכונה למלחמת פסיכולוגיה הפוכה.
איך ערכנו מבחנים למועדון הכייפנים
איך מצאנו אוצר מצ'ופר שלא נגמר
איך החופשה תמה במסיבת פיג'מה: יויו מעליב את בת דודה של הילה ועורך מסיבת פיוס.
איך מצאנו כלה לבעל הבטן הגדולה (לא יצא עדיין)
יום השבת

ערך זה עוסק ביום בשבוע. אם התכוונתם למושג השבת ביהדות, ראו .
.
שמואל הירשנברג, "מנוחת השבת", 1894
המילה "שבת" בארצות אירופה
יוֹם הַשַׁבָּת הוא היום השביעי בשבוע לפי סיפור בריאת העולם התנ"כי. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 זהו היום השישי בשבוע (שספירת הימים בו מתחילה ביום שני).
יום השבת בתרבות ישראל

בעברית, שמם של כל שאר ימות השבוע מבוסס על מספרם הסידורי בשבוע (יום ראשון, יום שני וכו'). יוצא מן הכלל היום השביעי, שאינו קרוי "יום שביעי" אלא שבת. לפי התורה, ביום זה הסתיימה בריאת העולם, ואלוהים שָׁבַת מכל מלאכתו, ומכאן שמו של היום - שַׁבָּת. בהתאם לכך, ביהדות זהו יום המנוחה השבועי.
וַיְכֻלּוּ הַשָּׁמַיִם וְהָאָרֶץ, וְכָל צְבָאָם. וַיְכַל אֱלֹהִים בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי מְלַאכְתּוֹ אֲשֶׁר עָשָׂה, וַיִּשְׁבֹּת בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי מִכָּל מְלַאכְתּוֹ אֲשֶׁר עָשָׂה. וַיְבָרֶךְ אֱלֹהִים אֶת יוֹם הַשְּׁבִיעִי וַיְקַדֵּשׁ אֹתוֹ, כִּי בוֹ שָׁבַת מִכָּל מְלַאכְתּוֹ, אֲשֶׁר בָּרָא אֱלֹהִים לַעֲשׂוֹת.
בלוח השנה במגילות קומראן החגים מנועים מלחול ביום זה.
יום השבת ברחבי העולם

בכל ארצות אירופה ואמריקה זהו יום מנוחה, הנוסף על יום ראשון. בחלק מהארצות המוסלמיות זהו יום העבודה הראשון בשבוע, ובחלק אחר זהו יום מנוחה הנוסף על יום שישי.
בארצות סקנדינביה יום שבת נקרא lördag, ולפי מסורת עממית ילדים אינם רשאים לאכול ממתקים במהלך השבוע, ורק ביום זה הוריהם יכולים להרשות להם לזלול ממתקים. הממתק הנאכל ביותר הוא ממתק דגים העשוי ממח עצם של הדג, ג'לטין.
בחלק מלשונות אירופה נקרא יום שבת בשמות שנגזרו מהמילה העברית "שבת", ובחלק אחר הוא נקרא על-שם כוכב הלכת שבתאי (בלועזית: Saturn, סטורן). בערבית, שגם בה מקובל לכנות את רוב ימי השבוע על-פי מספרם הסידורי, נקראים ימי שישי ושבת בשמות מיוחדים. יום שבת מכונה "א-סבת" בדומה לשמו בעברית, אך בחלק ממדינות המגרב נהוג לכנותו "סוף השבוע". כמו כן בטורקית הוא נקרא 'היום שאחרי "יום ההתכנסות"' הלא הוא יום שישי.
הערות שוליים

↑  על פי האקדמיה ללשון העברית, היום נקרא באופן מסורתי 'יום השבת' או 'היום השביעי', על פי לשון המקרא, כגון: "זכור את יום השבת לקדשו" (שמות, כ', ז'), "וישבת ביום השביעי" (בראשית, ב', ב'). עם זאת, השם 'יום שבת' גם הוא תקני. ניתן למצוא לכך סימוכין רבים בקרב השירה והספרות העברית, כגון שירו של שלום שבזי, "ביום שבת".
↑  Michael Falk, Astronomical names for the days of the week
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548640705171  GND: 4275830-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרנטולה (סרט, 1955)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ק ארנולד 
 הופק בידי:  ויליאם אולנד 
 תסריט:  ג'ק ארנולד, מרטין ברקלי 
 עריכה:  ויליאם ג'יי. מורגן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון אגאר סטיב דארל ריימונד בילי אדי פרקר האנק פטרסון Robert J. Wilke רוס אליוט קלינט איסטווד נסטור פייבה מארה קורדיי ליאו ג. קרול Edgar Dearing 
 מוזיקה:  ג'וסף גרשנסון 
 צילום:  קליפורד סטיין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1955 
 משך הקרנה:  80 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרטי מפלצות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טרנטולה (באנגלית: Tarantula) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1955 בבימויו של ג'ק ארנולד, בכיכובם של לאו ג. קרול, ג'ון אגר ומארה קורדיי. כמו כן, הסרט כולל את הופעתו של קלינט איסטווד בן ה-25, בתפקיד כטייס המטוס בסוף הסרט.
עלילה

העלילה עוסקת בחוקר ביולוגיה, פרופ' ג'רלד דימר, שמנסה למנוע מחסור במזון הנובע מהגידול הצפוי של האוכלוסייה ברחבי עולם. בעזרת מדע אטומי, הוא ממציא מזון מיוחד המיועד לבעלי חיים, אך גורם להם לגדול לממדים עצומים. במעבדתו, הוא מבצע ניסויים בסוגים שונים של בעלי חיים, כגון מכרסמים וטרנטולות.
כאשר החוקרים שלו מנסים את המזון, הם מפתחים אקרומגליה ואחד מהם יוצא מדעתו, הורס את המעבדה תוך שהוא משחרר את בעלי החיים שבה, תוקף את דימר ומזריק לו תמיסה. כתוצאה מכך, דימר הופך, בהדרגה, יותר ויותר מעוות, בעוד שהטרנטולה - שגדלה לממדים עצומים - עושה שמות. רופא אחר, המגלה סימפתיה למצבו של דימר, יחד עם עוזרתו של דימר, חוקרים את התעלומה, ולאחר מספר ניסיונות כושלים, בסופו של דבר העכביש מושמד על ידי התקפת נפאלם המשוגרת על ידי טייסת קרב.
יוזף הן

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1923  (בן 100) ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 שם לידה:  Józef Henryk Cukier 
 מדינה:  פולין 
 שפות היצירה:  פולנית 
 פרסים והוקרה:  Warsaw Literary Prize (2009)  מדליית ההצטיינות לתרבות  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
יוזף הן ביריד הספרים של ורשה, 2013
דיוקן של יוזף הן מאת זביגנייב קרסובאטי (Kresowaty)
יוזף הֶן (בפולנית: Józef Hen, נולד ב-8 בנובמבר 1923), ובשמו המקורי יוזף הנריק צוקר (Józef Henryk Cukier), הוא סופר, מסאי, מחזאי, תסריטאי ועיתונאי פולני יהודי.
יצירותיו (מבחר)

Kijów, Taszkient, Berlin, Wydawnictwo MON, 1958
Mgiełka, PIW 1970
Crimen, LSW 1975, Erica 2011
Teatr Heroda; Przed wielką pauzą; Opór, Czytelnik 1982 ISBN 83-07-00501-9
Nie boję się bezsennych nocy, Czytelnik, 1987, ISBN 83-07-01350-X
Nikt nie woła, Wyd. Literackie, 1990, ISBN 83-08-02201-4
Nowolipie, Prospero, Łódź 1991, ISBN 83-900822-0-9
Odejście Afrodyty, Twój styl, 1995
Błazen – wielki mąż, Iskry, 1998, ISBN 83-207-1611-X
Ja, Michał z Montaigne... Prószyński i S-ka, 1999, ISBN 83-7180-341-9
Kwiecień, Nowe Wydawnictwo Polskie Ypsylon, Warszawa 2000 r.
Mój przyjaciel król, Wydawnictwo Iskry 2003, ISBN 83-207-1739-6
Milczące między nami, Jeden Świat, 2004, ISBN 979-83-89632-12-7
Bruliony profesora T., PIW 2006 ISBN 83-06-03006-0
Prawo i pięść, Świat Literacki, 2006, ISBN 978-83-86646-17-3
Pingpongista, W.A.B. 2008 ISBN 978-83-7414-426-1
Dziennik na nowy wiek, W.A.B. 2009, ISBN 978-83-7414-706-4
Szóste, najmłodsze i inne opowiadania, W.A.B. 2012, ISBN 978-83-7747-639-0
הערות שוליים

↑  בשלהי שנות החמישים תיאר הן את חוויותיו ברומן האוטוביוגרפי Nikt nie woła, שראה אור לראשונה ב-1990.[דרושה הבהרה]
↑  Donata Subbotko, wywiad z Józefem Henem Lekkie swędzenie sumienia w: Duży Format 2009-11-06
↑  Nagroda Literacka m. st. Warszawy. Laureaci 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301445905171  PLWABN: 9810648282105606  BIBSYS: 90733865  BnF: cb120365675 (data)  CiNii: DA12828863  GND: 119163195  ISNI: 0000 0000 7140 4003  LCCN: n85132476  LNB: 000076217  NKC: jn20011018362  NLA: 35814569  NSK: 000025300  NTA: 068760957  RERO: 02-A005707895  SELIBR: 317764  SUDOC: 028552962  Trove: 1099822  VIAF: 7378077   WorldCat (עם VIAF): 7378077
יוג'י היאקוטאקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1950 שימבארה, יפן 
 פטירה:  10 באפריל 2002 (בגיל 51) קוקובו, יפן 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיושו סנגיו 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יוג'י היאקוטאקה (ביפנית: 百武 裕司‏; 7 ביולי 1950 - 10 באפריל 2002) היה אסטרונום חובב יפני שגילה את השביט C/1996 B2, הידוע גם בשם השביט היאקוטאקה ב-31 בינואר 1996, תוך שימוש במשקפת 25×150.
ביוגרפיה

היאקוטאקה, יליד שימבארה, נאגאסקי, סיים את לימודיו באוניברסיטת קיושו סנגיו (אנ') במגמת צילום והחל לעבוד בעיתון בפוקואוקה. הוא התעניין לראשונה באסטרונומיה לאחר שראה את השביט איקייה-סקי ב-1965. הוא החל לחפש כוכבי שביט בשנת 1989. בשנת 1993, הוא עבר להתגורר בהיאטו, קאגושימה בשל הטענה כי "השמיים היו הרבה יותר בהירים שם" ולכן יוכל להמשיך בחיפוש אחר שביטים. התגלית הראשונה שלו הייתה השביט C/1995 Y1, ב-26 בדצמבר 1995.
Hyakutake גילה את C/1996 B2 בזמן שחיפש את C/1995 Y1, כוכב שביט שגילה כמה שבועות קודם לכן.
הוא מת בקוקובו, קאגושימה, בשנת 2002 בגיל 51 ממפרצת שהובילה לדימום פנימי.
האסטרואיד "היאקוטאקה 7291" נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2  "Comet discoverer Hyakutake dies". The Japan Times Online. April 12, 2002. ISSN 0447-5763. Retrieved September 1, 2019.
1 2  International Comet Quarterly. Vol. 23–24. Department of Physics and Astronomy, Appalachian State University. 2001. p. 236.
↑  Burnham, Robert. Comet Hale-Bopp: Find and Enjoy the Great Comet, pages 51-52, Cambridge University Press, Jan 28, 1997, ISBN 0521586364
↑  Ferris, Timothy (December 18, 2012). Seeing in the Dark: How Amateur Astronomers Are Discovering the Wonder. Simon and Schuster. ISBN 9781476711751.
↑  Levy, David (December 11, 2012). Comets: Creators And Destroyers. Simon and Schuster. ISBN 9781471109584.
↑  "7291 Hyakutake (1991 XC1) - JPL Small-Body Database Browser". ssd.jpl.nasa.gov. Retrieved September 1, 2019.
↑  "(7291) Hyakutake / 1991 XC1". IAU Minor Planet Center. Retrieved September 1, 2019.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיילר ברנהרדט

| --- | --- |

ברנהרדט, 2012
 לידה:  16 בינואר 1993 (בן 31) ראלי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בגרינסבורו  David W. Butler High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיילר דייוויס ברנהרדט (באנגלית: Tyler Davis Barnhardt; נולד ב-13 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בתפקידו כצ'רלי סנט ג'ורג' בסדרת הדרמה "13 סיבות" של נטפליקס.
ביוגרפיה

ברנהרדט נולד בראלי שבקרוליינה הצפונית וגדל במתיוס, פרבר של העיר שרלוט. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דייוויד וו. באטלר בשנת 2011. ברנהרדט קיבל תואר ראשון באמנויות התיאטרון מבית הספר למוזיקה, תיאטרון וריקוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בגרינסבורו בשנת 2015.
קריירה

בשנת 2016 הופיע ברנהרדט בפרק בסדרה "המרגלים של וושינגטון". בשנת 2017 לוהק ברנהרדט כמת'יו רו בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "הבריחה מג'ורג'יה" והיה לו תפקיד קטן בסדרת הטלוויזיה "צוות עקרב".
בשנת 2019 הוא לוהק לתפקיד צ'רלי סנט ג'ורג' בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" המשודרת בשירות ההזרמה, נטפליקס, והופיע לראשונה בעונה השלישית.  בנובמבר 2019 הופיע ברנהרדט על שער המגזין "Visual Tales".
בשנת 2020 חזר לשחק בעונה הרביעית של הסדרה "13 סיבות" בתפקיד יותר גדול, ושיחק דמות ראשית בסדרת הדרמה, "סיפורים מהלולאה". באותה שנה התארח בסדרת הטלוויזיה "בית המשפט!" ברשת CBS בכיכובה של סימון מיסיק.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Laura Gets a Cat | דילן |  |
| 2022 | השמיניסטית | בליין בצעירותו |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | המרגלים של וושינגטון | סנטרי | פרק: "Blade on the Feather" |
| 2017 | הבריחה מג'ורג'יה | מתיו רו | 3 פרקים |
| 2017 | בול | קרטר הייז | פרק: "A Business of Flavors" |
| 2017 | צוות עקרב | איירמן ג'ייקובס | פרק: "Nuke Kids on the Block" |
| 2018 | חשד | מרקו | סרט טלוויזיה |
| 2019 | המעבר | ג'ייקוב | פרק: "You Owe Me a Unicorn" |
| 2020-2019 | 13 סיבות | צ'רלי סנט ג'ורג' | תפקיד ראשי; (עונות 4-3); 23 פרקים |
| 2020 | סיפורים מהלולאה | דני ג'נסן | 3 פרקים |
| 2020 | בית המשפט! | ג'סי פרוסט | 2 פרקים |
| 2022 | החיים עצמם | מייק | פרק: "Every Version of You" |
| 2022 | בל אייר | קונור סאטרפילד | 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  Donahue, Annie Beth (11 באוקטובר 2017). "From stage fright to TV actor – A Charlotte native's journey to small screen success". CharlotteFive. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tyler Barnhardt". Uncgshowcase.com. נבדק ב-2019-10-10.
↑  "Actor Tyler Barnhardt will present Q&A – UNCG Campus Weekly". Uc.uncg.edu. 2019-03-20. נבדק ב-2019-10-10.
↑  "Everyone Is a Murder Suspect in Final '13 Reasons Why' Season 3 Trailer". finance.yahoo.com.
↑  Elena Nicolaou. "Who Is Charlie Saint On 13 Reasons Why Football Player". Refinery29.com. נבדק ב-2019-10-10.
↑  Ariana Romero. "Why Ani Achola Is The Worst Character In 13 Reasons Why". Refinery29.com. נבדק ב-2019-10-10.
↑  "'13 Reasons Why' Newcomer Tyler Barnhardt Is About To Become A Familiar Face – EXCLUSIVE". Elitedaily.com. נבדק ב-2019-10-10.
↑  VT23, VISUAL TALES (באנגלית אמריקאית)
טרנטולה ברכי אש מקסיקנית

| טרנטולה ברכי אש מקסיקנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פרווניתיים
סוג:: ברכיפלמה
מין:: טרנטולה ברכי אש מקסיקנית
שם מדעי
 Brachypelma auratum
תחום תפוצה


טרנטולה ברכי אש מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma auratum) היא מין של טרנטולה ממשפחת ברכיפלמה האנדמית למדינות גררו ומיצ'ואקאן במקסיקו. טרנטולה זו זהה כמעט במראה לטרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית, אם כי היא כהה ממנה במעט וצבעי ברכיה עזים יותר. עקב הדמיון העז בין שני המינים רק בשנת 1992 הוגדרה ברכי האש כמין נפרד.
הערות שוליים

↑  טרנטולה ברכי אש מקסיקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוזף וויקטוריה אולמה

יוזף ו-ויקטוריה אולמה (בפולנית: Jozef & Wiktoria Ulma) היו חסידי אומות העולם מפולין שנרצחו עם כל ילדיהם בנסותם להציל יהודים.

יוזף אולמה היה איכר שחי עם אשתו ויקטוריה וששת ילדיהם הקטנים בעיירה הקטנה מרקובה במחוז ז'שוב. אולמה עיבד את אדמותיו ועסק גם בצילום. במצלמתו תיעד את משפחתו ואת הווי החיים בעיירה הכפרית.
ניסיון ההצלה ורצח המשפחה

בסתיו 1942, שעה שהמצוד אחר יהודים באזור היה בשיאו, הגיעה משפחה יהודית מאזור לנצוט, משפחת Szall, למרקובה, בחיפוש אחר מקום מסתור. כשביקשו מיוסף וויקטוריה אולמה להסתתר אצלם, הסכימו בני הזוג להסתיר אותם ועוד שתי אחיות – גולדה ולייקה גולדמן. "יהודים אלה נשארו אצל משפחת אולמה וישנו בעליית הגג של הבית... הם לא ממש הסתתרו מכיוון שהיו עסוקים כל היום בעזרה בחווה של משפחת אולמה."[דרוש מקור] דיווח סטניסלב ניימצ'אק (Stanislaw Niemczak) השכן. אף על פי שבית אולמה שכן בשולי העיירה, נוכחותם של היהודים בחווה התגלתה בסופו של דבר. לא ברור מי הלשין עליהם לגרמנים, אך מחקר שערך מתיאוש שפיטמה (Mateusz Szpytma) עבור המכון הפולני לזיכרון לאומי (IPN) מציין שהיה זה קרוב לוודאי שוטר מקומי מלנצוט בשם ולדז'ימיז' לס (Wlodzimierz Les). לס ידע כנראה על שהותם של בני משפחת של אצל אולמה, מכיוון שסייע להם בשלב מוקדם יותר תמורת תשלום. מאז גם היו ברשותו דברי הערך של משפחת של. כאשר ביקשו בני המשפחה לקבל בחזרה את רכושם, הסגיר אותם לס לגרמנים.
בקיץ 1942 נרצחו יהודי העיירה מרקובה. יהודים הוצאו מבתיהם, נורו למוות ונטמנו במקום ששימש לפני כן להטמנת גוויותיהן של חיות. מעטים בלבד נמלטו ומצאו מסתור באזור. כמו כן חיפשו מסתור באזור יהודים מאזור לנצוט. בנובמבר 1942, קיבלה יחידת הכבאים המקומית הוראה ללכוד את המסתתרים בעיירה ובסביבתה ולמסור אותם לידי הגרמנים. מספר היהודים המדויק שנרצחו במרקובה אינו ידוע.
במרס 1944 הגיעו לעיירה שוטרים גרמנים ורצחו בירי את שמונת היהודים המסתתרים בחווה- בני משפחות של וגולדמן. כמו כן רצחו את יוזף, את ויקטוריה שהייתה בהריון ואת ששת ילדיהם - סטניסלבה, ברברה, ולדיסלבה, פרנצ'יסקה, מריה ואנטוני.
תושבי הסביבה שמעו כמובן על הרצח. יהודה ארליך הסתתר בסייטש (Sietesz), מרחק קילומטרים ספורים ממרקובה. כאשר פנה ליד ושם בבקשה להכיר במציליו, יאן ומריה ויגלוש (Wiglusz) כחסידי אומות העולם, תיאר בעדותו את ההשפעה הרבה שהייתה לרצח משפחת אולמה באותה העת: " היו אלה זמנים קשים עבורם (בני הזוג ויגלוש) ועבורנו. הן הגרמנים והן האיכרים הפולנים בעצמם ביצעו חיפושים אחר יהודים מסתתרים. באביב 1944, משפחה יהודיה נמצאה כשהיא מסתתרת בביתם של איכרים פולנים. כל המשפחה הפולנית - שמונה נפשות – כולל האישה ההרה, נרצחו יחד עם היהודים שהסתירו. הדבר הטיל אימה גדולה על איכרים פולנים שהסתירו יהודים. ביום המחרת, נתגלו 24 גופות של יהודים בשדות. הם נרצחו על ידי האיכרים עצמם שהסתירו אותם במשך 20 חודשים." אך היו גם אחרים אשר המשיכו להסתיר את היהודים, כולל משפחת ויגלוש ומשפחות אחרות במרקובה וסביבתה.
הנצחה

ב-1995 הכיר יד ושם ביוזף ובוויקטוריה אולמה בתור חסידי אומות העולם.
ב-2004 נחנכה במרקובה אנדרטה לזכר הזוג וששת ילדיהם.
ב-2016 הוקם במרקובה מוזיאון להנצחת פולנים שהצילו את היהודים במרקובה במהלך השואה. המוזיאון נקרא על-שם יוזף וויקטוריה אולמה.
המוזיאון ספג ביקורת על כך שהוא מציג תמונה מסולפת של ההיסטוריה בכך שהוא מסתיר ככל יכולתו את שותפותם של פולנים רבים ברצח יהודים.
ב-2022 הוכרזו משפחת אולמה קדושים נוצרים על ידי האפיפיור לאחר שהתוודע לסיפורם לפני מספר שנים.
לקריאה נוספת

יאן גרבובסקי, ציד היהודים: בגידה ורצח בפולין בימי הכיבוש הגרמני, יד ושם, 2017.
הערות שוליים

↑  יאן גרבובסקי ודריוש ליביונקה, סילופה ושכתובה של ההיסטוריה של השואה בפולין, יד ושם: קובץ מחקרים מה 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13568594X  VIAF: 70152244   WorldCat (עם VIAF): 70152244 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדרטה במרקובה לזכר יוזף וויקטוריה אולמה וששת ילדיהם
יוזף הפנר

יוזף קרדינל הפנר (בגרמנית: Joseph Kardinal Höffner;‏ 1906, הורהאוזן (אנ')‏ שבחבל ריינלנד-פפאלץ בגרמניה – 1987, קלן) היה קרדינל, הארכיבישוף של קלן, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים

נולד בדצמבר 1906 לפאול הפנר, איכר, ולאשתו הלנה לבית שוג, הבכור מבין שבעה אחים ואחיות במשפחתו. הוא היה תלמיד מחונן, ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בטריר בשנת 1926, למד באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ברומא. בשנת 1929 קיבל תואר דוקטור - אחד מבין ארבעה תוארי "דוקטור" שקיבל במהלך חייו. בשנת 1932 קיבל את ההסמכה לתואר כומר ברומא, ובשנת 1934 סיים עבודה נוספת לתואר דוקטור, בנושא "צדק חברתי ואהבה חברתית" (Soziale Gerechtigkeit und soziale Liebe).
הפנר שב לגרמניה והתמנה לכומר בזארבריקן. בשנת 1937 המשיך את לימודי התאולוגיה באוניברסיטת פרייבורג, ובשנת 1938 סיים אותם עם תואר דוקטור נוסף. במבוא לדוקטורט שכתב הביע התנגדות לתורת הגזע של הנציונל-סוציאליזם.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

משנת 1939 ועד 1943 היה הפנר כומר קהילתי בקייל שבריינלנד-פפאלץ במערב גרמניה. בשנת 1942, במסגרת פינוי ילדים מהערים הגדולות בגרמניה עקב המלחמה (גר'), הגיעה להפנר קבוצת ילדים. בין הילדים הייתה ילדה יהודייה בת שמונה, אסתר מאיירוביץ, שזהותה הוסתרה במסווה של זהות נוצרית ושם נוצרי: כריסטה קוך. הפנר טיפל בה ולא הסגיר את זהותה האמיתית, גם לא לאחותו, שטיפלה בה אף היא.
באפריל 1943 הוצב הפנר בטריר. הוא לא יכול היה לקחת את מאיירוביץ איתו בלי לעורר חשד, ולכן שיכן אותה בביתם של איכרים בקייל. מאיירוביץ שרדה את השואה בלא שזהותה התגלתה. במקרה אחר ביקש הפנר מאחותו, הלנה הפנר-הסלר, לשכן בביתה שבהורהאוזן יהודייה מברלין, וכן את בעלה הנוצרי של אותה יהודייה. כך הצליחו בני הזוג להתחמק מהגסטפו בשנת 1943 למשך שישה חודשים. האישה שרדה בשואה.
קורות חיים > אחרי המלחמה

באוקטובר 1945 פנה הפנר לשלטונות הכיבוש האמריקאיים בטריר וביקש אישור להעברתה של אסתר מאיירוביץ לברלין, בליווי אדם מבוגר. כך התאפשר לאסתר להתאחד עם אמה, ששרדה אף היא בשואה.
משנת 1962 היה הפנר הבישוף של מינסטר. משנת 1969 היה הארכיבישוף של קלן. משנת 1976 היה יושב ראש ועידת הבישופים הגרמניים (אנ'). הוא התפטר ממשרת הארכיבישופות ב-14 בספטמבר 1987, חודש לפני מותו.
הכרה והנצחה

הפנר נקבר בקתדרלת קלן.
בשנת 2003 הכיר יד ושם ביוזף הפנר בתור חסיד אומות העולם. בשנת 2006, לרגל מאה שנה להולדתו של הפנר, הונפק בול גרמני לזכרו.
יהדות ונצואלה

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 כ-10,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ונצואלה ונצואלה   ישראל ישראל
 שפות
 ספרדית, עברית, יידיש, לאדינו
 דת
 יהדות
 
יהדות ונצואלה היא קהילה יהודית המתקיימת ביבשת דרום אמריקה בוונצואלה של היום. בעיר קורו (Coro) שבצפון מזרח המדינה אף נמצא בית הקברות היהודי שנחשב לעתיק ביותר באמריקה הלטינית.
היסטוריה

נראה שראשוני היהודים הגיעו לוונצואלה במאה ה־17 ואלו היו בעיקר צאצאי אנוסים שהגיעו מהאיים הקריביים (בעיקר מהאי קורסאו). תחילה התיישבו אלו בעיר קורו שבצפון מזרח המדינה ומשם היגרו לבירה קראקס. היהודים הראשונים שישבו בוונצואלה ואף הודו ביהדותם בגלוי עשו זאת בשנת 1850 כאשר יהודים מספרד היגרו גם כן לעיר קורו (אליאס דוד קוריאל היה יליד העיר). אך רק במאה ה־19 התארגנה בה הקהילה היהודית הראשונה עם גלי ההגירה הגדולים מברזיל, מצפון אפריקה (בעיקר ממרוקו) ומקורסאו.
תהליך התבוללות הקהילה הואט בראשית המאה ה־20 עם הגעת יהודים שומרי דת ממזרח אירופה ומרכז אירופה. אותם היהודים השתקעו בעיקר בקראקס וסייעו מאוד בפיתוחה. יהודים רבים פנו לוונצואלה לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ולפני פרוץ מלחמת העולם השנייה כאשר רובם היו מאירופה. מספר גדול בהרבה מזה היגרו לאחר סוף מלחמת העולם השנייה.
מוערך שכ־95% מיהודי ונצואלה יושבים בקראקס אך קיימות קהילות קטנות גם במרקאיבו, במראקי ובוולנסיה. מעמדם בחברה גבוה אך גילויי אנטישמיות מופיעים מדי פעם. ארגון הגג של יהדות ונצואלה הוא פדרציית הקהילות היהודיות בוונצואלה (CAIV) המרכזת ומתאמת את פעילות הקהילה ומייצגת אותה כלפי השלטונות.
שנות ה-2000

מאז עלייתו של הוגו צ'אווס לשלטון בשנת 1999, ידעה יהדות ונצואלה תקריות אנטישמיות בתדירות הולכת וגדלה.
בנאום שנאם בערב חג המולד, ב-24 בדצמבר 2005 במרכז שיקום, טען צ'אבס טענות, אמנם מעורפלות, כי "צאצאיהם של אלו שצלבו את ישו... השתלטו על אוצרות העולם וריכזו את העושר בידיהם". בהמשך קיבל הנשיא צ'אבס בתחילת 2006 בכבוד רב את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, שקרא אחרי שנבחר לנשיא בשנת 2005, למחוק את ישראל מהמפה. לעיתים קרובות כינה צ'אבס את אנשי האופוזיציה "יהודים נודדים" ובעת מערכת בחירות רמז שיריבו בבחירות אנריקה קפרילס רדונסקי בעל שורשים יהודיים ואף טען כי הוא משרת אינטרסים זרים. לקראת הבחירות לפרלמנט בשנת 2010 הגיעו ההתקפות המילוליות והכתובות באמצעי התקשורת לשיא ובין היתר אף הואשמו היהודים בפגיעה בכלכלת ונצואלה ובקשירת קשר בדומה למתואר בפרוטוקולים של זקני ציון.
בעקבות הרדיפות והגילויים האנטישמיים, התמעט מספר היהודים במדינה, פדרציית הקהילות היהודיות בוונצואלה מדווחת על ירידה של כ־50% במספר חברי הקהילה הרשומים מ־18 אלף בשנת 2000 לכ־9,000 בלבד ב־2010. לפי הערכה בשנת 1999 התגוררו במדינה כ-22 אלף יהודים ובשנת 2007 נותרו רק 12–13 אלף. בשלהי העשור הראשון של המאה ה־21 התגבר זרם היציאה ומעריכים כי יותר מ־5,000 יהודים היגרו לארצות הברית ומיעוטם לישראל.
שנות ה-2000 > חינוך

בבירה - קאראקס - בית ספר יהודי -"הרצל-ביאליק" (הברייקה) - ובו כ־1,000 תלמידים (90% מילדי היהודים), המוחזק על ידי "ההתאחדות היהודית", וגן ילדים וכן אור חב"ד, בית שמואל/מאור התורה ות"ת סיני בהם לומדים כמה מאות ילדים.
שליחי המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית מקיימים לימודים גם באמצעות האינטרנט.
שנות ה-2000 > דת

אין ארגון כללי ארצי, אך קיימת "ההתאחדות היהודית" (אוניון) של הקהילה האשכנזית, ולספרדים - "ארגון יהודי ונצואלה" (אסוססיון), בקראקס. בבירה, קראקס, ובכל רחבי המדינה יש בתי-כנסת אחדים, ומספר רבנים.
בעיר קראקס קיימים מספר בתי כנסת מרכזיים: רבינטו ונצואלה - בית הכנסת הראשון בעיר הוקם ב־1952. בתי כנסת נוספים הם האוניון ישראליטה (שמשמש גם כמרכז של הקהילה האשכנזית בעיר), בית חב"ד - מנוהל על ידי שליחי חב"ד הפועלים במקום, מגן דוד, תפארת ישראל מריפרץ אסוסיון (המרכז הספרדי), בית אל, כתר תורה, מאור התורה, אור תורה, ובית שמואל.
בקראקס יש גם בית כנסת חסידי, של רבי מאיר רוזנבוים, בנו של רבי יצחק אייזיק מזוטשקא.
שנות ה-2000 > תרבות

העיתונות היהודית כוללת שבועון (בספרדית).
בישראל

כיום קיימת שותפות של הסוכנות היהודית (שותפות ביחד) בין הקהילה היהודית בוונצואלה ליישוב הישראלי שוהם. במסגרת השותפות, בעת ביקורם בישראל, עוברים בני הנוער מוונצואלה פעילות עם בני נוער משוהם וכן לבני הנוער המגיעים ל"שנת הכשרה" קיימות משפחות מארחות משוהם. בנוסף, מדי שנה יוצאת משלחת נוער משוהם לקהילה היהודית בקראקס. בסוף שנת 2008 נחנך בשוהם היכל תרבות חדש - "המשכן לאומנויות הבמה", אשר נבנה בזכות תרומתה הנדיבה של משפחת בן-טאטא מוונצואלה.
יהודים שעלו מוונצואלה ממשיכים להיות בקשר עם הקהילה שנותרה. כך למשל ליליאנה לרה ממשיכה לכתוב עבור שבועון Nuevo Mundo Israelita שיוצא לאור בקראקס.
ראו גם

יחסי ונצואלה–ישראל
לקריאה נוספת

Naomi Ariel -Les Juifs du Venezuela, une communauté en voie de disparition reportage, Le Mag Nr 18 juillet-aout 2018, p.13