ק.ו.ן
היסטוריה

בשנות החמישים, על רקע הדה-סטליניזציה שערך אז ניקיטה חרושצ'וב, עלה הרעיון בקרב אנשי טלוויזיה סובייטים ליצור תוכנית טלוויזיה המוקדשת לבני נוער ולצעירים. העיתונאי סרגיי מוראטוב יצר תוכנית בשם "ערב השאלות ההיתוליות" (ברוסית: "Вечер весёлых вопросов") שהתבססה על פורמט של תוכנית שהייתה אז פופולרית בטלוויזיה הצ'כוסלובקית. בתוכנית הזו המנחים ניקיטה בוגוסלובסקי ומרגריטה ליפנובה שאלו את הנוכחים בקהל שאלות והנוכחים היו צריכים לענות עליהן בשנינות ואם אפשר אף בהומור. בסופה של כל תוכנית הבטיחו המנחים פרס למי שיגיע לתוכנית הבאה כשהוא מצויד בכמה אביזרים לא רגילים. בתוכנית השלישית הובטח פרס לכל צופה שיגיע לאולפן כשהוא מצויד בבגדי חורף (התוכנית צולמה בקיץ) ובעיתון מה-31 בדצמבר 1956, אך המנחה ניקיטה בוגוסלובסקי שכח להזכיר את העיתון. כתוצאה מכך, הגיעו לאולפן עשרות רבות של אנשים בבגדי חורף שדרשו לקבל את הפרס שהובטח להם. המשטרה לא הצליחה להסתדר עם ההמון ושידור התוכנית נפסק, כשבמקומה שודר הכיתוב "הפסקה בשידור עקב תקלה טכנית". זו הייתה הפעם האחרונה שהתוכנית הזו שודרה.
לאחר הפסקה של כמה שנים מאז כישלון ה-VVV ב-1957, פנתה אשת הטלוויזיה ילנה הלפרינה למוראטוב בבקשה ליצור תוכנית חדשה. לאחר שכנועים, והבטחתה של הלפרינה שהיא תיקח את האחריות על עצמה, מוראטוב הסכים. יחד עם ידידיו, הרופא אלברט אקסלרוד והמהנדס מיכאיל יעקבלב, המציא מוראטוב את הפורמט החדש שזכה לכינוי KVN, על שם טלוויזיות ה-KVN שהיו נפוצות אז בברית המועצות. לשלוש האותיות המציאו "האבות המייסדים" ראשי תיבות חדשים, וכך הומצא השם: "קְלוּב וֶסְיוֹלִיך אי נַאחוֹדְצִ'יבִיך" - "מועדון המצחיקים והשנונים". התוכנית הראשונה הוקרנה בטלוויזיה הסובייטית ב-8 בנובמבר 1961. בשנים הראשונות השתתפו בה רק קבוצות ממוסדות להשכלה גבוהה ממוסקבה, אך המשחק הפך פופולרי במהרה ושוחק גם מחוץ למסגרת הטלוויזיונית כמו בתחרויות עירוניות ובתחרויות בין בתי ספר, פקולטות ואף מפעלים. תחילה הנחו את התוכנית שחקנים פופולריים, אך ב-1963 מונה אלברט אקסלרוד למנחה הראשון הקבוע של התוכנית יחד עם המגישה סבטלנה ז'ילצובה. בשנת 1964 הוחלט להחליף אותו בקפטן של אחת הקבוצות (ככל הנראה, כי לא רצו מנחה יהודי). אקסלרוד נשלח חזרה לאקדמיה לכתוב דיסרטציה, ויוצרי התוכנית ערכו אודישנים לקפטנים על מנת לבחור מהם את השותף החדש של ז'ילצובה. אחד הקפטנים, פבל קנטור, העדיף לשלוח את ידידו אלכסנדר מסליאקוב במקומו, ומסליאקוב הרשים כל כך את הוועדה שנבחר למנחה החדש. במהרה זכה מסליאקוב לפופולריות עצומה בקרב צופי הטלוויזיה, ונבחר בהמשך על ידי הנהלת רשות השידור הסובייטית להנחות עוד כמה תוכניות, חוץ מ-KVN. בעונות הראשונות של תוכנית ה-KVN לא היו רוב התחרויות ידועות מראש לקבוצות המשתתפות והכול היה מבוסס על אלתורים או על הכנות של מספר דקות תוך כדי השידור עצמו. עם הזמן צומצם מספרן של תחרויות האלתור והמשחק הפך תאטרלי יותר. במהלך התחרות התייחסו הקבוצות לבעיות שונות של חיי היום-יום של האזרחים הסובייטים ולכן לאחר מספר שנים הוחלט להפסיק את שידורה של התוכנית בשידור חי (אז בדיוק גם הופיעה האפשרות הטכנולוגית לעשות זאת). הדבר איפשר לחתוך בעריכה קטעים בעייתיים, לדעת עורכי הטלוויזיה. על הקבוצות גם הוטלו הגבלות שונות. למשל: אסור היה שלקבוצה יהיה קפטן יהודי, אסור שיהיו יותר מדי קבוצות סטודנטים ומעט מדי קבוצות של פועלים ושל איכרים, אסור שלקפטן הקבוצה יהיה זקן (זה נחשב כאילו הקבוצה עושה צחוק מקרל מרקס). בשנת 1972 התוכנית נסגרה סופית לאחר 11 שנות קיומה על ידי יושב-ראש הוועדה לשידורי רדיו וטלוויזיה סרגיי לאפין, שהיה ידוע בשנאתו לתוכנית. על אף סגירת התוכנית המשיכו צעירים בכל רחבי ברית המועצות לארגן משחקי KVN.
רבים משחקני ה-KVN של שנות השישים הפכו לאמנים מפורסמים ולאנשי בידור כשהבולטים שבהם הם השחקן והבדרן גנאדי חזנוב, הסאטיריקן מיכאיל זדורנוב, מגיש הטלוויזיה לאוניד יעקובוביץ', במאי הקולנוע יולי גוסמן, הסופר ארכדי אינין ואחרים.
בשנת 1986, עם בוא הפרסטרויקה, החליטו ותיקי ה-KVN משנות השישים אנדריי מנשיקוב ובוריס סליבוב לנסות ולהחיות את התוכנית. הם פנו ל"אבות המייסדים", שנתנו לשניים את ברכת הדרך, ולמסליאקוב, שהסכים שוב להנחות את התוכנית (ז'ילצובה סירבה). ב-13 במאי 1986 התקיים משחק ה-KVN הטלוויזיוני הראשון מאז סגירת התוכנית. לאחר מספר שידורים הפך המשחק שוב לפופולרי ואף לאחד מסמלי תקופת הגלאסנוסט. שחקני שנות השמונים היו הראשונים לצחוק בשידור על המפלגה הקומוניסטית, על הסובייט העליון, על גורבצ'וב, ואף על המהפכה. לאחר נפילת ברית המועצות הביא גל ההגירה ממנה את משחק ה-KVN למדינות חדשות, ובמיוחד לישראל, לארצות הברית ולגרמניה. בשנת 1992 התקיימה במוסקבה תחרות בינלאומית ראשונה בהשתתפות נבחרות חבר המדינות וישראל. בשנת 1994 אורגן בישראל פסטיבל KVN בינלאומי בהשתתפות נבחרות ארצות הברית, חבר המדינות, גרמניה וישראל.
כיום התוכנית משודרת בטלוויזיה הרוסית והיא אחת התוכניות הפופולריות של הערוץ הראשון. רבים מ"בוגרי" התוכנית הופכים לשחקנים ולתסריטאים מפורסמים (בראש ובראשונה נשיא אוקראינה הנוכחי ולדימיר זלנסקי, ואחרים כמו סרגיי סבטלקוב, אלכסנדר רבה, גאריק חרלאמוב, גאריק מרטירוסיאן, מיכאיל גלוסטיאן ואחרים). כמעט כל הסיטקומים ותוכניות ההומור ברוסיה מיוצרות על ידי שחקני KVN או בשיתופם.
ליגות KVN פועלות במקומות רבים ברוסיה, במדינות ברית המועצות לשעבר ובמדינות שבהן יש קהילות של דוברי רוסית. בישראל את התחרות מארגנת ליגת ה-KVN הישראלית הפתוחה ("OLKI"), רוב המשחקים נערכים באשדוד ובחיפה ובקיץ נערך פסטיבל מוזיקלי בחולון.