stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פשיסחה
ממשיכי הדרך

לאחר פטירתו של רבי שמחה בונים מפשיסחה בי"ב באלול ה'תקפ"ז התפצלה החסידות. רוב החסידים נותרו בפשיסחא והכתירו את בנו של רבי שמחה בונים,ובראשם רבי יצחק מוורקא ורבי יעקב אריה מרדזימין ורבי זושא מפלוצק שקיבלו את הנהגתו של בנו של רבי שמחה בונים, רבי אברהם משה, שהיה צעיר לימים. הוא נפטר לאחר שנתיים ומילא את מקומו רבי יצחק מוורקא שהקים את חסידות וורקא. קבוצה שנייה ובראשם רבי יצחק מאיר אלתר הלכו אחרי רבי מנחם מנדל מקוצק אשר העלה את החסידות לדרגת חריפות קיצונית ביותר ומיוחד רק לבני עליה.
מחסידות וורקא השתלשלו חסידות אלכסנדר, חסידות אמשינוב, חסידות סטריקוב, חסידות ראדזימין, חסידות סקרנביץ. במהלך השנים חלק מחצרות וורקא הושפעו גם מחסידות קוצק. מחסידות קוצק השתלשלו חצרות רבות, ביניהן חסידות גור, חסידות טשכנוב, חסידות סוכטשוב, חסידות גוסטינין וחסידות פילץ.  כמו כן, מקוצק פרש רבי מרדכי יוסף ליינר שפתח את חסידות איזביצה, ממנה השתלשלה חסידות ראדזין, וכן תלמידו של רבי מרדכי יוסף, רבי לייב איגר פתח חצר בלובלין.
14 שנים לאחר פטירת היהודי הקדוש החל לכהן גם בנו רבי ירחמיאל מפשיסחא ובהמשך גם בן נוסף, רבי יהושע מזליחוב-פוריסוב ממנו יצאה שושלת פוריסוב. בנו הצעיר של היהודי הקדוש, רבי נחמיה נולד בזקנותו של אביו וגדל אצל אחיו רבי ירחמיאל. בגיל 20 החל לכהן באדמו"רות בביכוב.
שושלת היהודי הקדוש > רבי ירחמיאל מפשיסחא

רבי ירחמיאל החל לכהן באדמו"רות ארבע עשרה שנה לאחר פטירת אביו. רוב חסידי אביו הלכו לתלמידו רבי שמחה בונים. בחיי אביו היה שען. היה חברו של רבי ישכר בר מרדושיץ. ברבות הימים התפרסם ונחשב לאחד מגדולי הצדיקים בדורו.
אחרי פטירתו כיהנו בניו רבי נתן דוד משידלובצא ממנו יצאה שושלת ביאלא ורבי יעקב יצחק (ר' איטשה). חתניו היו רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק והרב צבי רפפורט מדובנקא.
רבי נתן דוד (תשרי תקע"ד - ז' בחשוון תרכ"ו) היה תלמידם של אביו ושל רבי ישכר בר מרדושיץ. גם אחר כהונתו כאדמו"ר נסע לרבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלינצא, לרבי חיים הלברשטאם מצאנז ולרבי ישראל פרידמן מרוז'ין. היה מפורסם כבעל מופת. חלק מחסידי רבו מרדושיץ הפכו לחסידיו.
שושלת היהודי הקדוש > רבי ירחמיאל מפשיסחא > צאצאי רבי נתן דוד היו;

רבי צמח ברוך משידלובצא (תקצ"ו - י"ט באדר תרנ"ב), תלמידו של רבי חיים הלברשטאם וחתנו של רבי אלעזר מקוז'ניץ. כאביו התפרסם במופתיו. היה מאחר בתפילת שחרית לעיתים עד סמוך לשקיעה.
רבי פנחס מקינצק (Końskie) (בערך תקצ"ז -כ"ב באלול תרס"א). היה חתנו של הרב משה נפתלי קצנלבויגן אב"ד טארניגראד. הוא נודע בקדושתו ופרישותו הקיצונית. חסידו נמנו באלפים ביניהם היו אדמו"רים. חתניו היו רבי חיים ירחמיאל מזוואלין ורבי שלמה זלמן מטומשוב. היה מאחר בתפילותיו והיה מתפלל ערבית במוצאי שבת לעת ערב ועושה הבדלה ביום ראשון. רבי יואב יהושע וינגרטן התנגד לו בשל איחוריו המופלגים אך לבסוף הסיר את התנגדותו לאחר שאחיו של רבי פנחס, רבי יצחק יעקב נפגש עמו ושכנעו. דברי תורתו נדפסו בקונטרס "תפארת בנים".
רבי שרגא יאיר מביאלברזיג (Białobrzegi) (תקצ"ט - י"ג בסיוון תרע"ב). חתנו של רבי שמלקע מסאסוב. כיהן בניישטאט, בביאלברזיג ובראדום. אף לו היו חסידים רבים ביניהם אדמו"רים. חיבר ספר בשם "ארון עדות" על התורה ועל המועדים. חתניו, בעלי בתו חיה חאשא, היו (בזיווג ראשון-) אחיינו רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש, ו (בזיווג שני-) רבי חיים מאנטניא, ואחיינו רבי יוסף אליעזר מראדום.
בנו היה רבי נתן דוד (- כ"ד בשבט תרע"ט) שכיהן כאדמו"ר ורב בשידלובצא. התעוור בזקנותו והיה לומד בעל פה. נודע בכישרונו המוזיקלי והלחין ניגוני חסידים.
בנו היה רבי חיים ישראל שלום (תרנ"ט - תש"ב) חתן בזיווג ראשון של הרב משה בצלאל אלתר. מילא את מקום אביו בשידלובצא. נרצח בשואה.
רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלה, אבי חסידות ביאלה. החל להנהיג עדה רק שבע שנים לאחר פטירת אביו, לאחר שנפטר חמיו, רבי יהושע מאוסטרובה בכ"ח בניסן תרל"ג.
שושלת היהודי הקדוש > רבי ירחמיאל מפשיסחא > צאצאי רבי צמח משידלובצא בנו של רבי נתן דוד היו;

רבי יצחק שמחה מאפטא.
משה חיים, עיגן את אשתו ינטה, בתו של רבי יהושע רוזנפלד מקמינקא.
רבי עוזר אברהם יוסף מראקוב (Raków) (-כ"ד באייר תרפ"ה). כיהן בראקוב ולאחר מכן בקילץ.
רבי צמח ממלא מקום אביו.
רבי נתן דוד משידלובצא (תרל"א - י"ד באדר תרצ"א). היה חסיד של דודו רבי שרגא יאיר. לאחר פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר.
רבי צבי מנחם מוורשה. בשנת תרפ"ח החל לכהן כאדמו"ר. נרצח בשואה.
רבי מאיר ישראל מפיאסצנא (-תרפ"ו). חתנו של הרב נח מפיסצנה. בשנת תר"ע החל לכהן כאדמו"ר.
רבי צמח ממלא מקום אביו. לאחר פטירת דודו רבי נתן דוד עבד לשידלובצא. נרצח בשואה.
שושלת היהודי הקדוש > רבי ירחמיאל מפשיסחא > צאצאי רב פנחס מקינצק בנו של רבי נתן דוד היו;

רבי יוסף אליעזר מראדום (ט' בתשרי תש"ג). חתן דודו רבי שרגא יאיר. כיהן כרב בווחנצק, ווירז'בניק ובראדום שם החל להתנהג באדמו"רות. נרצח בשואה עם כל משפחתו.
רבי אלימלך יעקב יצחק מסוכדניוב (Suchedniów) (-כ"ב באלול תרצ"ח). (היה חתנו של רבי הלל מרדושיץ) ובזיווג שני של גיסו רבי אליעזר דוד מרדושיץ. בשנת תרס"ז החל לכהן ברבנות בסוכדניוב. במלחמת העולם הראשונה עבר לקילץ.
רבי יוסף ברוך מקילץ. חתן הרב ישראל אשכנזי מסאבין חתנו של רבי אורי יהושע מפוריסוב. היה תלמידו של סב אשתו רבי אורי יהושע. מילא את מקום אביו. נרצח בטרבלינקה.
רבי נתן דוד. החל לכהן אחר פטירת אביו. נרצח בשואה.
חתנו רבי חיים יהודה שיינפלד (י"ג באלול תשכ"ח). לפני המלחמה היגר לאנגליה שם כיהן כאדמו"ר מקילץ. בסוף ימיו עבר לישראל.
חתנו קרוב משפחתו רבי אהרן נתן דוד רבינוביץ מלענשטנע (נכדו של רבי יצחק יעקב מביאלה). משנת תרצ"ג כיהן בלברטוב. נרצח בשואה.
רבי נתן דוד מקינצק. חתנו היה קרובו, רבי יהושע אשר בן רבי מאיר שלום מקאלושין.
רבי חיים שרגא מוונחצק. חתנו של אחיו רבי יוסף. כיהן כרב בווחנצק לאחר שאחיו עזבה.
שושלת היהודי הקדוש > רבי ירחמיאל מפשיסחא > רבי יעקב יצחק בנו של רבי ירחמיאל

רבי יעקב יצחק בנו של רבי ירחמיאל כיהן אף הוא כאדמו"ר. היה חתנו של רבי דב שפירא מטלוסט. אחריו כיהן בנו רבי ירחמיאל יהודה מאיר (-כ"ב בסיוון תרנ"ז) שהיה מפורסם בחומרותיו הגדולות ובאיחוריו בזמני התפילה. היה מבדיל ביום שלישי, וצם יומיים ביום כיפור. היה חתנו של רבי יעקב דוד מאמשינוב וחותנו של גיסו רבי ישעיהו מפשיסחא. אחרי רבי מאיר כיהן חתנו רבי ישראל אהרן פדובה מאופטושנה (Opoczno). היה צאצא משושלת נישכיז. כיהן בפשיסחא ובאופוטושנה. נפטר מפציעותיו בפוגרומים בשנת תרע"ה. את מקומו מילא בנו רבי יצחק מרדכי שפירא-קצנלבויגן. נולד בפשיסחא בשנת תרמ"ד. כיהן כרבה של אופוטשנה ואחרי פטירת אביו גם כאדמו"ר. חיבר ספרים בשם "אילנא דחיי" ו"אור הנר". בשנת תש"ב כשלקחוהו הנאצים למחנות, כיבדוהו יהודי העיירה לעלות ראשון לרכבת, דבר זה העלה את חמתם של הנאצים וירו בו, באמו ובילדיו.
בן נוסף של רבי ישראל אהרן היה רבי יעקב שמעון פאדובה. נולד בשנת תרמ"ה. נפטר בגטו לודז' בכ"ג באדר תש"א. כיהן בחיי אביו בקאלושיק הסמוכה ללודז' ואחר בלודז' בשם האדמו"ר מקאלושיק. שלח את רוב ילדיו בשנת תרפ"ה לכפר חסידים. בנו רבי ישראל אהרן (תרע"ו-תש"ד) היה חתנו של האדמו"ר העקדת יצחק מאלכסנדר. נרצח בשואה לאחר שסירב לקצץ את זקנו.
שושלת היהודי הקדוש > רבי ירחמיאל מפשיסחא > רבי יחיאל ישעיהו נכדו של רבי ירחמיאל

רבי יחיאל ישעיהו רפפורט (תרכ"א -א' בתשרי תר"ס) בן הרב צבי רפפורט מדובנקא חתנו של רבי ירחמיאל, החל לכהן כאדמו"ר בראווה לאחר פטירת בן דודו רבי צמח משידלובצא. היה תלמידם של רבי אברהם יששכר בער רבינוביץ ושל רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק. בנו וממלא מקומו היה רבי ירחמיאל משה נח (תר"מ - בערך ת"ש) חתנו של רבי משה אלימלך רבינוביץ (בנו של רבי אברהם יששכר בער מראדומסק).
שושלת היהודי הקדוש > רבי יהושע אשר מפוריסוב

רבי יהושע אשר (תקס"ד - כ"ה באייר תרכ"ב) בנו השני של היהודי הקדוש החל אף הוא לכהן באדמו"רות לאחר פטירת אביו. כיהן כרב בזליחוב ובפוריסוב. חסידיו היו מועטים. שלושה מבניו שימשו כאדמו"רים.
שושלת היהודי הקדוש > רבי נחמיה מביכוב

רבי נחמיה (תקס"ח - י"ט בתשרי תרי"ג) בנו הצעיר של היהודי הקדוש. התייתם בילדותו וגדל אצל אחיו רבי ירחמיאל. היה חסידו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. בשנת תקפ"ט החל לשמש כאדמו"ר בביכוב (מחוז לובלין). תורתו ומעשיות עליו הודפסו בספר "מעשי נחמיה".
בנו של רבי נחמיה, רבי יעקב יצחק החל לשמש באדמו"רות אחר פטירת אביו אך נפטר לאחר מעט שנים. אחיו רבי חיים גדליהו (תקצ"ג - ז' באייר תרס"ד) מילא את מקומו. היה חתנו של רבי אלימלך טארים בנו של רבי נתן לייב, בנו של רבי מנחם מנדל מרימנוב. חסידיו היו מרובים. לאחר פטירתו כיהנו בניו רבי נתן באיזביצה ורבי נחמיה בחלם.
ספרי חסידות פשיסחה

"היהודי הקדוש" על התורה ומועדים.
"תפארת היהודי" ו"נפלאות היהודי" - תורות וסיפורים על היהודי הקדוש מפשיסחה מאת יועץ קים קדיש ראקאץ.
"קול שמחה" - מאת רבי שמחה בונים מפשיסחה
ספרי תולדות ימי חסידות פשיסחה

"מאיר עיני הגולה"
"תפארת ישראל"
"עשר זכיות" - "עשר נפלאות"
"שלשה ספרים"
"בין לובלין לפשיסחה"
"תפארת אבות" - הוצאת ביאלה בני ברק.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב: הוצאת מעריב, 1977, עמ' 138–143.
ספייס שיפ 1

ספייס שיפ 1
סקיילד קומפוסיטס מודל 316 ספייס שיפ 1 (באנגלית, Scaled Composites SpaceShipOne. פירוש השם בעברית: ספינת חלל 1) היא החללית הראשונה שהשלימה טיסת חלל מאוישת במימון פרטי ב-21 ביוני 2004.
ספייס שיפ 1 הייתה מטוס-חלל ניסויי ששוגר מהאוויר למסלול תת-היקפי תוך שימוש במנוע רקטי היברידי. תכנון החללית כלל מערכת מיוחדת, בעלת "מעוף נוצה", לשם כניסה מחדש לאטמוספירה. במנגנון זה, החלק האחורי של הכנף ומייצבי הכיוון הכפולים האחוריים התקפלו כלפי מעלה סביב ציר הבנוי לאורך הכנף; דבר זה הגביר את הגרר בעודו שומר על יציבות הטיסה. קל יותר להשוות את הישגי ספייס שיפ 1 עם אלה של X-15 מאשר להישגי חללית המגיעה למסלול היקפי סביב כדור הארץ, כמו מעבורת חלל. האצת רכב חלל למהירות הקפה דורשת השקעת אנרגיה גדולה פי 30 יחסית לכמות האנרגיה הדרושה להגבהתו לגובה של 100 קילומטר מעל פני כדור הארץ.
ספייס שיפ 1 פותחה על ידי סקיילד קומפוסייטס (Scaled Composites), חברת התעופה של מעצב התעופה ברט רוטאן (Burt Rutan) במסגרת תוכנית החברה בשם 'טיר וואן', ללא מימון ממשלתי. ב-21 ביוני 2004, היא ביצעה את טיסת-החלל המאוישת הראשונה במימון פרטי, וב-4 באוקטובר באותה שנה היא זכתה ב-Ansari X Prize, על סך 10 מיליון דולר אמריקאי. פרס אנסארי איקס דרש בניה של חללית פרטית שתגיע לגובה של 100 קילומטר מעל פני כדור הארץ, פעמיים בתקופה של שבועיים, עם משקל זהה לזה של שלושה אנשים על הסיפון, והחלפה של פחות מ-10 אחוז ממשקל החללית שאינו דלק בין הטיסות. עלויות הפיתוח של הרכב הוערכו בכ-25 מיליון דולר, במימון בלבדי של המיליונר פול אלן.
בזמן טיסות הניסיון שלה קבעה ספייס שיפ 1 מספר תקדימים חשובים, כולל המטוס הראשון שנבנה בתכנון פרטי וחצה את מהירויות מאך 2 ומאך 3, החללית הפרטית הראשונה שהגיעה לגובה 100 קילומטר, והחללית הפרטית הראשונה הניתנת לשימוש חוזר.
פרויקט טיר וואן (tier 1)

טיר וואן (tier 1), או בעברית 'דרגה אחת', היא תוכנית של חברת סקיילד קומפוסייטס להשגת טיסות חלל מאוישות באמצעות חללית בעלת חלקים הניתנים לשימוש חוזר. במסגרת התוכנית פותחה ספייס שיפ 1 והמטוס המשגר שלה וייט נייט, על ידי המתכנן ברט רוטאן. מטרת התוכנית היא לפתח טכנולוגיה לגישה שגרתית וזולה יחסית לחלל. תוכנית זו לא נועדה לשאת נוסעים בתשלום אלא רק לעורר עניין כלכלי בכך, בתחילה על ידי תיירות חלל. החברה "מוג'בי איירוספייס וונצ'רס" נוצרה כדי לנצל מבחינה מסחרית את הטכנולוגיה הזאת. עסקה שנחתמה יחד עם חברת וירג'ין גלקטיק, חברת בת של חברת וירג'ין, עשויה להוביל בעתיד להפעלת חלליות המבוססות על הטכנולוגיות שפותחו בפרויקט זה, לשם תיירות חלל.
יכולות ומבנה החללית

ספייס שיפ 1 תוכננה כך שיש לה היכולות הבאות:
לשאת טייס ועוד שני נוסעים בתא מדוחס בעל לחץ אוויר של גובה פני הים.
להיות מונעת על ידי רקטה מגובה של 15 קילומטר לגובה של למעלה מ-100 קילומטר.
לחזור חזרה לאטמוספירה ולהשיל מעליה אנרגיה קינטית באופן יציב מבחינה אווירודינמית.
לדאות במהירויות מעל מהירות הקול ומתחתיה.
לנחות באופן אופקי על גבי מסלול נחיתה רגיל למטוסים.
גוף המטוס בנוי בצורת סיגר בעל קוטר של כמטר וחצי. הגוף העיקרי בנוי מתרכובת של גרפיט ואפוקסי. המטוס מורכב מהחלקים הבאים, מלפנים לאחור: מכיל את תא הנוסעים, מכל המחמצן, מכל הדלק ופיית הרקטה. למטוס כנפיים קצרות ורחבות, חמישה מטרים אורכן ושלושה מטרים רוחב-החתך (chord) שלהן. למטוס שני זנבות (tailboom), המחוברים אל הכנפיים, עם מייצבי כיוון אופקיים ואנכיים בקצה של כל אחד מהם. למטוס כני נסע לנחיתה אופקית.
המסה הכוללת של חללית מתודלקת היא 3,600 קילוגרם, מתוכם 270 קילוגרם של דלק ו-1,400 קילוגרם של מחמצן. המסה היבשה של החללית היא כ-2,000 קילוגרם.
מאפיינים > מאפיינים כלליים

צוות: 1
אורך: 5 מטר
מוטת כנפיים: 5 מטר
קוטר:: 1.52 מטר
שטח כנף: 15 מטר²
רדיוס חתך: 1.52 מטר
משקל ריק: 1,200 ק"ג
משקל טעון: 3,600 ק"ג
משקל המראה מרבי: 34,000 ליברות (15,420 ק"ג)
הנעה: מנוע רקטי היברידי מדגם N2O/HTPB מתוצרת SpaceDev, המייצר דחף של 7,500 קילוגרם-כוח (74 קילו ניוטון), עם זמן בערה של 87 שניות.
מאפיינים > ביצועים

מהירות מרבית: 3,518 קילומטר לשעה (מאך 3.09)
טווח: 65 ק"מ
סייג רום: 112 ק"מ (367,454 רגל)
קצב טיפוס: 25,000 מטר/דקה (82,021 רגל/דקה)
דחף למשקל: 20 ניוטון/ק"ג
בתחילת הטיסה של ספייס שיפ 1 היא נישאת על ידי מטוס וייט נייט עד לגובה של כ-14 קילומטר. לשני המטוסים יש מרכב תא טייס זהה.
מדליית דייווי

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לגילוי חשוב בתחום הכימיה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הגוף המעניק:  החברה המלכותית 
 תקופת הפרס:  1877–הווה (כ־147 שנים) 
 נקרא על שם:  האמפרי דייווי 
 אתר רשמי
 
מדליית דייווי (באנגלית: Davy Medal) היא פרס אשר מוענק מדי שנה על ידי החברה המלכותית בלונדון, מאז שנת 1877. המדליה מוענקת לאיש או אישים על "גילוי חשוב בצורה בולטת שאירע בעת האחרונה בכל ענף בכימיה". המדליה קרויה על שם האמפרי דייווי, כימאי בן המאה ה-19.
זוכי הפרס מקבלים מדליה מברונזה בצירוף מענק בן 2,000 לירות שטרלינג, נכון לשנת 2020.
המדליה הוענקה לראשונה לרוברט בונזן וגוסטב קירכהוף, על מחקריהם ותגליותיהם בניתוח ספקטרום.
ירד

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 אב:  מהללאל 
 צאצאים:  חנוך, עזריאל 
 
יֶרֶד היה השישי מבין עשרת הדורות מאדם עד נח. ירד היה בנו של מהללאל ואביו של חנוך. לפי ספר היובלים, שמו ניתן לו כי בימיו ירדו מלאכי ה' אל הארץ כדי ללמד את בני האדם לעשות משפט.
ירד חי 962 שנים, שבע שנים פחות מנכדו, מתושלח, שחי משך הזמן הארוך ביותר במקרא. הוא נולד בשנת ת"ס לבריאת העולם (3301 לפנה"ס) ומת בשנת א'תכ"ב (2339 לפנה"ס).
בנו, חנוך, נולד לו בהיותו בגיל 162, ולאחר מכן נולדו לו בנים ובנות נוספים.
שמה של אשתו לא מוזכר בתנ"ך, אך לפי ספר היובלים הוא נשא את בת-דודתו ברכה בת רצויאל.
הערות שוליים

↑  ספר היובלים, פרק 4, פסוק 18
1 2  ספר בראשית, פרק ה', פסוקים י"ח–כ'.
↑  ספר היובלים, ד
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איגנץ פלייל

| --- | --- |
תחריט דיוקן מ-1793 מאת  ויליאם נאטר לפי ציור מאת תומאס הארדי
תחריט דיוקן מ-1793 מאת  ויליאם נאטר לפי ציור מאת תומאס הארדי
 לידה:  18 ביוני 1757 Ruppersthal, אוסטריה 
 פטירה:  14 בנובמבר 1831 (בגיל 74) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Ignaz Joseph Playl
 מקום קבורה:  Grave of Ignace Pleyel 
 מוקד פעילות:  צרפת, אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1778 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, האסכולה הווינאית הראשונה 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, סימפוניה, מוזיקה ליטורגית 
 שפה מועדפת:  צרפתית, גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
איגנץ יוזף פלייל או בצרפתית - איניאס ז'וזף פלייל (בגרמנית: Ignaz Joseph  Pleyel    בצרפתית:Ignace Joseph Pleyel ‏ 18 ביוני 1757 – 14 בנובמבר 1831) הוא מלחין, מו"ל ומייצר פסנתרים צרפתי יליד אוסטריה, המשתייך לתקופה הקלאסית.
קורות חייו

פלייל נולד בעיירה רופרסטאל שעל יד וינה למנהל בית ספר בשם מרטין פלייל. קרוב לוודאי שלמד מוזיקה בצעירותו בפרסבורג (כיום ברטיסלאבה) אצל המלחין יוהאן בפטיסט ונהאל. ב 1772, בהיותו בן 15, החל ללמוד אצל המלחין המפורסם יוזף היידן באייזנשטט. פלייל זכה לחסותה של האצולה, במקרה שלו הרוזן לאדיסלאוס ארדי. לפלייל היו ללא ספק יחסים קרובים מאוד עם היידן, שהחשיבו לתלמיד מחונן.
עיסוק אחר של פלייל מלבד השוליה של היידן היה תיאטרון מריונטות (שנקרא "די פה אורגלה") אשר הוצג בטירת אסטרהאזי שבאייזנשטט ובווינה. באותה תקופה בערך כתב פלייל ככל הנראה לפחות קטע מן הפתיחה של האופרה "הבית הבוער" (Das abgebrannte Haus) של היידן.
עבודתו המקצועית הראשונה של פלייל הייתה כנראה קאפלמייסטר (אחראי המוזיקה) של הרוזן ארדי, אך גם את זאת אין אנו יודעים בוודאות. בין פרסומיו הראשונים נמנות שש רביעיות כלי קשת, אופוס 1.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-18 ביקר פלייל באיטליה, שם כתב אופרה אחת (איפיגניה באוליס), ועבד אצל מלך נאפולי.
בשנת 1783 עבר פלייל לעיר שטרסבורג שבצרפת, ומאז נודע בצורה הצרפתית של שמו, "איניאס" (Ignace). בתחילה עבד שם כעוזר הקפלמייסטר פרנץ קסאפר ריכטר של קתדרלת שטרסבורג, וב 1789 הפך להיות הקפלמייסטר בעצמו, לאחר מותו של ריכטר. ב 1788 נישא פלייל לבתו של אורג שטיחים שטרסבורגאי, ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 1791 ביטלה המהפכה הצרפתית את ההופעות המוזיקליות בכנסיות ואת הקונצרטים הציבוריים. בחיפוש אחר עבודה חילופית עבר פלייל ללונדון, שם הוביל את הקונצרטים המקצועיים שאורגנו על ידי וילהלם קרמר. בתפקיד זה הפך פלייל ליריב של היידן מורו, כשזה הוביל את הקונצרטים שאורגנו על ידי יוהאן פטר סלומון, אך למרות זאת המשיכו השניים לשמור על יחסים טובים.
ב-1795 שב פלייל לצרפת, הפעם לפריז. בתקופה זו הגיעה פעולתו לשיאה, ובה הוא כתב את רוב יצירותיו. פלייל עבד בפריז גם כאיש עסקים: הוא הקים חברה של הוצאת מוזיקה לאור בשם "בית פלייל", וב 1807 החל לייצר פסנתרים, הנודעים עד היום בכל אירופה. ב 1805 ביקר פלייל בווינה מטעם עסקיו, שם פגש בפעם האחרונה את יוזף היידן, ונחשף למוזיקה של לודוויג ואן בטהובן.
בשנת 1824 פרש פלייל מחיי המוזיקה ועבר אל מחוץ לפריז. לאחר 7 שנים הוא נפטר, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
כיום קיים מוזיאון על שמו בעיירת הולדתו, רופרסטאל.
פלייל בבגרותו, תמונה מ-1770 מאת יוהאן דניאל לאורנץ
גרשום קומרוב

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 פטירה:  רמת גן
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 מספר צאצאים:  1 
 
שער גיליון "ידיעות אחרונות" מיום 31.3.1940, עוד לפני שעבר לידי משפחת מוזס
גרשום קומרוב (1904–1997) היה עורך ומו"ל עברי בארץ, ממייסדי העיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה

גרשום קומרוב היה בן למשפחת פרדסנים, הבכור משני בניהם של שפרה לבית מילוסלבסקי ואברהם קומרוב, שעלה עם משפחתו (הוריו ינטה ואפרים יהודה קומרוב ודודיו שמואל וצבי הוכברג) בסוף המאה ה-19.
בשנים 1933-4 ערך והוציא עם ראובן מוזס שבועון עממי מצויר בשם "תוכנית השבוע".
משנת 1938 הוציא לאור שבועון בשם "קולנוע" שפעל במשך מספר שנים החל משנת 1938 ובמהלך שנות ה-40, והתבסס על פרסום חומר יחצ"ני שהתקבל מאולפני הקולנוע בהוליווד.
בשנת 1939 קנה מאביעזר גולן ודוד קרסיק עיתון שאותו התחילו להוציא לאור ללא שם, משום שלא קיבלו רישיון משלטונות המנדט הבריטי.
בעזרת אחיו אבנר קומרוב, שהיה קצין מחוז תל אביב, השיג קומרוב רישיון וקרא לעיתון "ידיעות אחרונות". גולן וקרסיק נשארו כחברי מערכת יחד עם הד"ר עזריאל קרליבך, אז פובליציסט בהצופה, שהובא לשמש כעורך ראשי במשרה חלקית.
כמה חודשים לאחר מכן, כשתפוצת העיתון לא עלתה על כ-2,000 עותקים ביום, פשט קומרוב את הרגל והציע אותו לאלכסנדר מוזס - בעל בית הדפוס בו הודפס העיתון - בעד החוב שחב לו. מוזס העביר את השליטה בעיתון לאביו יהודה ומאז ידיעות אחרונות נמצא בבעלות משפחת מוזס.
בין השנים 1959–1963 ערך והוציא עם אחיו את המגזין "עולם האשה".
בשנותיו האחרונות התגורר קומרוב עם רעייתו ברוניה בשיכון ותיקים ברמת גן, כשכנם של אב"א אחימאיר והרצל רוזנבלום. היה להם בן אחד - מנוח.
אחיו הצעיר של אביו, מאיר קומרוב, היה פרדסן בנס ציונה ועסקן ציבור.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם קומרוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2208.
↑  דוד תדהר (עורך), "אפרים יהודה קומרוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 716.
↑  דוד תדהר (עורך), "צבי הוכברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 428.
↑  דוד תדהר (עורך), "מאיר קומרוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 722.
מצר בלוק איילנד

| --- | --- |

מצר בלוק איילנד, מסומן בכתם ורוד, בין האי בלוק איילנד מדרום, לחופי רוד איילנד וקונטיקט מצפון
 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  41°16′N 71°40′W﻿ / ﻿41.26°N 71.66°W﻿ / 41.26; -71.66
  (למפת רוד איילנד מוגדלת) פרובידנס ווריק קרנסטון פוטאקט וונסוקט סאות' קינגסטאון מסצ'וסטס קונטיקט האוקיינוס האטלנטימצר בלוק איילנד(למפת רוד איילנד רגילה) פרובידנס ווריק קרנסטון פוטאקט וונסוקט סאות' קינגסטאון מסצ'וסטס קונטיקט האוקיינוס האטלנטימצר בלוק איילנד
 
מצר בלוק איילנד (באנגלית: Block Island Sound) הוא מצר ימי באוקיינוס האטלנטי הפתוח, ברוחב של כ-16 ק"מ, המפריד בין האי "בלוק איילנד" לחוף היבשת של מדינת רוד איילנד. הוא משתרע מזרחה למצר לונג איילנד עד למערבו של מצר רוד איילנד. במערב המצר מגיע עד מונטוק פוינט(אנ') בקצה המזרחי של לונג איילנד, כמו גם עד פלום איילנד, איי גרדינרס (אנ') ויותר צפונה גם עד לפישר איילנד (אנ'), כולם במדינת ניו יורק.
היווצרות המצר והאיים

היווצרות המצר והאיים שמסביבו קשורים באותו תהליך. מדובר בשכבת הקרח של לורנטייד(אנ') שלפני כ-25,000 שנה התפשטה ל"שמיכה" של אלפי קילומטרים רבועים של קנדה וארצות הברית. הקצה הדרומי שלה הגיע בערך למקום בו שוכנים כיום מרתה'ס ויניארד, ננטקט, בלוק איילנד ולונג איילנד. עובי של קילומטר עד שני קילומטרים של שכבת הקרח נעה דרומה על פני הנוף הקדום, והביאה עימה סלעים גדולים, אבנים וחול שגרף. כשהקצה הדרומי שלו נמס, שוחררו כמויות אדירות של מי נמס ופסולת סלעית, ויצרו את מרתה'ס ויניארד, ננטקט והאיים האחרים. פני הים שהיו נמוכים בכ-122 מ' ממה שהוא היום, עלו שוב, והתפתחו סביבות שפכים של נהרות שערוציהם נחרצו על ידי זיזים של הקרחון וכן וחופים וביצות מלח.
תנועה ימית במצר

עיקר התנועה הימית במצר היא של מעבורות המשרתות את האי בלוק איילנד. מעבורת קבועה לפוינט ג'ודית(אנ'), ובקיץ: לניו לונדון, קונטיקט(אנ'); אוריינט(אנ') ומונטוק(אנ'), ניו יורק; וניופורט, רוד איילנד.
ראו גם

גאוגרפיה של מצרים ומפרצים באזור לונג איילנד רבתי
ביאורים

↑  לצפייה במפה רחבה יותר של מיקום המיצר והאתרים המוזכרים לעיל ראו כאן.
הערות שוליים

↑  Alan Desbonnet & Carrie Byron, The Ecology of Rhode Island Sound, Block Island Sound and the Inner Continental Shelf, University of Rhode Island
↑  Vineyard Sound, Falmouth Cape Code Massachusetts
↑  Point Judith - The Block Island Ferry’s main ferry terminal, The Block Island Ferry
↑  The Block Island Ferry, The Block Island Ferry Homepage
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283241605171  LCCN: sh85014914  NARA: 10046807  SUDOC: 204719453  VIAF: 315526659   WorldCat (עם VIAF): 315526659
הו, הו יוליה

הו, הו יוליה הוא מחזה הומוריסטי שנכתב על ידי אפרים קישון בשנת 1974. קישון מציג במחזה את המשך קורותיהם של רומיאו ויוליה לולא התאבדו. הוא מציג אותם כזוג נשוי טיפוסי, במובן הרע של הביטוי הזה, ושם ללעג את ה"אהבה הגדולה" שלהם המתוארת במחזה המקורי של ויליאם שייקספיר. בהצגה המקורית, אריק לביא ואשתו שושיק שני גילמו את הדמויות הראשיות, ושחקנים שונים נשכרו כדי לגלם את ויליאם שייקספיר, בהם יהודה אפרוני, נסים זוהר, מנחם עיני ואבנר חזקיהו. תפאורה - יוסף קארל, תלבושות - עדינה רייך, מוזיקה - פולדי שצמן, תנועה -יעקב קלינסקי
תקציר העלילה

המחזה מתחיל בהצגת חייהם של רומיאו ויוליה: הם הצליחו להתחמק מההתאבדויות ודבר זה לא קרה מעולם, הם חיים בעוני, נוטים לריב על דברים קטנים, יש להם בת מרדנית ששונאת אותם (לוקרציה), ורומיאו מחכה לכך שאמהּ של יוליה תמות כדי שהוא יוכל לרשת את כל כספה.
באמצע ריב של רומיאו ויוליה, מגיעה רוחו של ויליאם שייקספיר אשר התעוררה מהוויכוחים, בטענה שהם חרגו מהמחזה שכתב, והוא דורש לתקן זאת. כאשר הם מסרבים לחזור לסוף המקורי של המחזה (כלומר להתאבד), מחליט שייקספיר לתקן זאת בכך שיגרום לשניהם להרוג אחד את השני על ידי הרעלה. בסוף המחזה שייקספיר בורח עם בתם לוקרציה, ונותן להם להרעיל אחד את השני. לאחר שנראה ששניהם מתים, הם מתעוררים שוב, וחוזרים לריבים הישנים שלהם.
דמויות

רומיאו מונטגיו -  אוויל, זללן, עצל וחמדן, המייחל למותה של חמותו על מנת לזכות בכל כספה, מפני שהוא ויוליה הם יורשיה היחידים.
יוליה מונטגיו - אשתו של רומיאו. מתוארת כאישה נוחה לכעוס ודעתנית, החשה כי רומיאו מזניח אותה.
לורנצו - הכומר שחיתן את רומיאו ויוליה במחזה של שייקספיר. במחזה הוא זקן סנילי המתבלבל בין מחזותיו הרבים של שייקספיר, כמו המלט.
לוקרציה מונטגיו - בתם היחידה של רומיאו ויוליה. נערה מרדנית ועזת-מצח ששונאת את הוריה, ומתאהבת במהרה בשייקספיר כאשר זה מגיע לביתה.
האומנת - האומנת של יוליה מן המחזה המקורי. מתוארת כזקנה חלושה, שניהלה בעבר רומן עם רומיאו.
ויליאם שייקספיר - המחזאי שיצר את רומיאו ויוליה מתעורר כאשר הוא מגלה שהדמויות שלו אינן נוהגות על פי המחזה שהוא כתב. הוא עושה הכול על מנת להחזיר את המצב לקדמותו, למצב שבו רומיאו ויוליה מתים, ובינתיים מתאהב בלוקרציה.
במחזה המקורי, דמויותיהם של רומיאו ולורנצו מגולמות על ידי אותו שחקן, ואילו יוליה, לוקרציה והאומנת מגולמות על ידי אותה שחקנית, כפרודיה על התיאטרון בתקופת שייקספיר, שבו גילמו השחקנים יותר מדמות אחת.
הערות שוליים

↑  עדית זרטל, הומור זעיר בורגני, דבר, 18 בדצמבר 1974
| יצירותיו של אפרים קישון (רשימה חלקית) |
| --- | --- | --- |
| מחזות | הכתובה (1959) • אף מלה למורגנשטיין (1959) • הו, הו יוליה (1972) |  |
| סרטים | סאלח שבתי (1964) • ארבינקא (1967) • תעלת בלאומילך (1969) • השוטר אזולאי (1970) • השועל בלול התרנגולות (1977) |  |
| תוכניות טלוויזיה | ייסורי אפרים (1995) |  |
| ספרים | השועל בלול התרנגולות (1955) • נקמתו המתוקה של פיקאסו (2004) |  |
| שונות | חבילה הגיעה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.