stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלמה של אייזנשטיין

הלמה של אייזנשטיין (על שם המתמטיקאי הגרמני פרדיננד אייזנשטיין) היא למה בתורת המספרים, המספקת תנאי למספר טבעי להיות שארית ריבועית.
בדומה ללמה של גאוס, על אף שהלמה אינה יעילה ככלי חישוב, יש לה חשיבות תאורטית, כטענת עזר בהוכחות רבות של משפט ההדדיות הריבועית.
למה

יהי  p מספר ראשוני אי-זוגי, ויהי  a מספר שלם אי-זוגי זר ל- p.

אזי מתקיים  \left({\frac {a}{p}}\right)=(-1)^{S},\,S=\sum _{k\,=\,1}^{(p-1)/2}\!\left\lfloor {\frac {ka}{p}}\right\rfloor , כאשר אגף שמאל הוא סימן לז'נדר.
הוכחה

a זר ל- p, ולכן כל המספרים בקבוצה  \left\{a,2a,\ldots ,{\frac {p-1}{2}}a\right\} שונים זה מזה מודולו  p.

נחלק את איברי הקבוצה ב- p עם שארית, ונקבל:
תהיינה  r_{1},\ldots ,r_{m} שאריות החילוק הקטנות מ- {\frac {p}{2}}, ותהיינה  s_{1},\ldots ,s_{n} שאריות החילוק הגדולות מ- {\frac {p}{2}}.

מן הלמה של גאוס נובע כי המספרים  r_{1},\ldots ,r_{m},p-s_{1},\ldots ,p-s_{n} שווים לאיברים  1,2,\ldots ,{\frac {p-1}{2}} בסדר כלשהו.
נחסר את שתי המשוואות זו מזו ונקבל:
המספרים  a,p אי-זוגיים ולכן  a-1 זוגי. לכן
כאשר השורה האחרונה על-פי הלמה של גאוס.
ראו גם

הלמה של גאוס
משפט ההדדיות הריבועית
היירוקלס מאלכסנדריה

היירוקלס מאלכסנדריה (ביוונית: Ἱεροκλῆς ὁ Ἀλεξανδρεύς) היה סופר נאופלאטוניסט יווני שהיה פעיל סביב 430 לספירה.
הוא למד תחת פלוטרכוס (הנאופלטוניסט) באתונה בראשית המאה ה-5, ולימד במשך כמה שנים באלכסנדריה. נראה כי הוא גורש ממנה והתיישב בקונסטנטינופול. בזמן שהתגורר שם, בא לידי התנגשות עם הממשלה הנוצרית והוכה באופן חמור בבית המשפט, ייתכן בשל דבקותו בדת היוונית הישנה. הוא נזרק לכלא והולקה באכזריות. לאחר מכן גורש ופרש לאלכסנדריה. תאוסביוס נזכר כתלמידו.
חיבוריו

החיבור השלם היחיד שלו שנשמר, היא הפרשנות על "פסוקי הזהב של פיתגורס" (אנ'). היא נהנתה ממוניטין רב בימי הביניים וברנסאנס, וישנם תרגומים רבים בשפות אירופיות שונות. כמה כתבים אחרים, במיוחד אחד על השגחה וגורלו, מסת נחמה המוקדשת לפטרונו אולימפיודורוס מתבאי, מצוטטים או נזכרים על ידי פוטיוס וסטובאיוס (אנ'). היירוקלס טען נגד פטליזם אסטרולוגי בהתבסס על כך שהוא נתמך על ידי צורך בלתי-רציונלי במקום על ידי השגחה אלוהית רציונלית. מאותה סיבה, הוא התנגד לפרקטיקות תאורגיות ומאגיות, מכיוון שאלו ניסיונות להחליף את הסדר ההשגחתי האלוהי.
אף על פי שהוא אף פעם לא מזכיר את הנצרות בחיבוריו ששרדו, כתביו נלקחו כניסיון ליישב בין מסורות דת יוונית לבין האמונות הנוצריות בהן הוא אולי נתקל בקונסטנטינופול.
לאוסף של כ-260 הערות שנונות המיוחסות להיירוקלס ולפילאגריוס, ה"פילוגלוס", אין קשר עם היירוקלס מאלכסנדריה, אך ככל הנראה הוא אוסף מאוחר יותר, שנוסד על בסיס שני אוספים ישנים יותר. כיום מוסכם כי הקטעים של ה"אלמנטים של אתיקה" שנשמרו על ידי סטובאיוס הם מתוך חיבור מאת פילוסוף סטואי בשם היירוקלס (אנ'), בן זמנו של אפיקטטוס, אשר זוהה עם "Hierocles Stoicus vir sanctus et gravis" אצל אולוס גליוס (ix. 5. 8). תיאוריה זו מאושרת על ידי גילויו של פפירוס.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hierocles of Alexandria, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בויקיטקסט באנגלית
1 2 3 4  Hierocles of Alexandria, המילון לביוגרפיה וספרות נוצרית עד המאה ה-6, בויקיטקסט באנגלית
↑  Hierocles, באנציקלופדיה לפילוסופיה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262657505171  PLWABN: 9810678852905606  BIBSYS: 90220684  BNE: XX1299869  BnF: cb11907497v (data)  CiNii: DA02979239  GND: 118550845  ICCU: BVEV023900  ISNI: 0000 0001 2270 5640  LCCN: n83124599  NKC: ola2002158714  NLA: 35599747  NLG: 53296  NSK: 000379094  NTA: 071780602  RERO: 02-A000080288  SELIBR: 190693  SUDOC: 086697137  Trove: 1010008  VcBA: 495/44689  VIAF: 84971648   WorldCat (עם VIAF): 84971648
היירון השני

Coin of Hiero II of Syracuse
מצבת קברו של היירון השני בסיראקוסאי
היירון השני (ביוונית: Ἰέρων, בלטינית: Hiero;‏ 306 לפנה"ס לערך – 215 לפנה"ס) היה טיראן סירקוסאי מ-270 לפנה"ס ועד 215 לפנה"ס. היירון, בנו הלא-חוקי של אציל סירקוסאי בשם היירוקלס, אשר טען כי הוא נצר לגלון, היה מצביא לשעבר בשירותו של פירוס מלך אפירוס ודמות חשובה במלחמה הפונית הראשונה.
עם עזיבת פירוס את סיציליה (275 לפנה"ס), נבחר היירון על ידי הצבא והאזרחים של סירקוסאי למפקד הצבא. הוא ביסס את מעמדו על ידי נישואיו לבתו של לפטינס (Leptines), מחשובי האזרחים. באותו זמן לכדו הממרטינים (קבוצת שכירי חרב מקמפניה, שנתמכו על ידי אגתוקלס) את מצודת מסאנה וממנה הציקו לסיראקוסאים. הם הובסו בסופו של דבר על ידי היירון בקרב סדור ליד מילאי, ואלמלא התערבות קרתגית הייתה העיר נופלת לידיו. כהכרת טובה מינוהו בני עירו לטיראן (270 לפנה"ס).
ב-264 לפנה"ס הוא שב ותקף את מסאנה, ובצר להם ביקשו הממרטינים את עזרת הרומאים. היירון חבר מיד למצביא הקרתגי חנון, אשר נחת זמן קצר לפני כן בסיציליה, אך הובס על ידי הקונסול אפיוס קלאודיוס קאודקס ונסוג לסירקוסאי. ב-263 לפנה"ס הוא נאלץ בלחץ הצבא הרומאי לחתום על ברית עם רומא, לפיה נמסרה לו השליטה על החלק הדרום-מזרחי של סיציליה ועל חופה המזרחי עד טאורומניום.
מזמן זה ועד מותו ב-215 לפנה"ס הוא שמר אמונים לרומאים, ובמהלך המלחמות הפוניות סייע להם לעיתים מזומנות בחיילים ובאספקה. הוא החזיק צי מלחמתי חזק למטרות הגנה, והעסיק את בן עירו המפורסם ארכימדס בבניית אותן מכונות, אשר מילאו לימים תפקיד חשוב במצור שהטילו הרומאים על סירקוסאי.
בתקופת שלטונו פרחה העיר ונחשבה לאחת הערים העשירות והמשגשגות בעת העתיקה כולה.
לקריאה נוספת

פוליביוס על עלייתו של היירון באתר Perseus.
פוליביוס על היירון ורומא באתר Perseus.
הערות שוליים

↑  .Polybius i. 8-16, Zonaras viii. 9
↑  Livius xxi.49-51, xxii 37, xxiii. 21
↑  מושג על שגשוגה של סירקוסאי בתקופת שלטונו ניתן לקבל מהאידיליה מס' 16 של תאוקריטוס (Theocritus), המשורר החביב עליו, ואצל Diod. xxii. 24 - xxvi. 24; Polybius i. 8-vu. ; Justin xxiii. 4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286855905171  BIBSYS: 1581514961307  BnF: cb124860634 (data)  GND: 118704672  ISNI: 0000 0003 5809 9229  LCCN: no2001020577  NKC: jo2015882172  NTA: 073502472  SUDOC: 083341242  TePapa: 65397  VcBA: 495/188944  VIAF: 283567010   WorldCat (עם VIAF): 283567010
היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (Heinrich V. Römisch-deutscher Kaiser, ‏11 באוגוסט 1086 - 23 במאי 1125), היה מלך גרמניה מ-1099 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1111, השליט האחרון מהשושלת הפרנקונית.
מלך בסוף תקופת המאבק בין האימפריה הרומית הקדושה לבין הכנסייה שביקשה להעלות את מעמדה מעל זו של האימפריה. אחד משיאי המאבק היה התכתיב האפיפיורי ואחריו ההליכה לקנוסה של אביו וקודמו בשלטון, היינריך הרביעי.
שלטונו

ב-6 בינואר 1099 הכתיר אותו אביו למלך גרמניה באאכן, במקומו של אחיו הגדול קונרד שמרד באביו. בעת הכתרתו הוא נשבע לא להתערב בענייני ניהול האימפריה הרומית הקדושה, עליה מלך עדיין אביו. בשנת 1104 פנו אליו תומכי האפיפיור מסקסוניה ובוואריה שנאבקו באביו ושכנעו אותו למרוד בו. הוא שוחרר משבועתו על ידי האפיפיור פסקליס השני שהחרים את היינריך הרביעי ואצילי המורדים נשבעו לו אמונים במיינץ בשנת 1105. עם מות אביו באוגוסט 1106 הוא הזמין את האפיפיור לגרמניה על מנת שיכתיר אותו לקיסר, אולם העמיד תנאי אחד לסמכותו של האפיפיור בגרמניה: שהקיסר יהיה אחראי בלעדית למינוי ולהדחת בישופים, בניגוד לדרישת הכנסייה ב"תכתיב האפיפיורי". האפיפיור דחה את התנאי ולא הסכים לבוא לגרמניה ולהכיר בשלטונו.
היינריך יצא בינתיים למסעות כיבוש וחיזוק מעמד האימפריה. בשנת 1108 נלחם בהונגריה ובשנת 1109 נלחם בפולין, אך הפסיד בשתי הפעמים. בשנת 1110 הצליח לכפות את שלטון האימפריה בבוהמיה והתארס שם למתילדה הקיסרית, בתו של הנרי הראשון, מלך אנגליה.
היינריך הבין שללא תמיכת הבישופים והנסיכים שצידדו בכנסייה הוא לא יוכל לשלוט באופן מלא ולכן נסע בשנת 1110 לרומא. הוא הגיע להסכמה עם האפיפיור שהוא יוותר על סמכות המינוי של הבישופים בתמורה לכך שהכנסייה תחזיר לקיסרות את כל האדמות שהוענקו לה, ונראה היה שהאפיפיור עומד להכתירו. אך הבישופים והנסיכים שהחזיקו באדמות אלה, סירבו לוותר עליהן ובתגובה חזר בו היינריך מהסכמתו, ולכן לא הסכים האפיפיור להכתירו. היינריך ניצל את כוחו הצבאי העדיף ואסר את האפיפיור ועוד שישה עשר חשמנים. הוא הכריח את האפיפיור להכתיר אותו ב-13 באפריל 1111 בבזיליקת פטרוס הקדוש. לאחר מכן שחרר את האפיפיור וחזר לשפייר, שם נקבר זמנית אביו, וארגן לו מסע הלוויה מפואר. הוא נאלץ לדכא מרידות שפרצו בראשות לותאר, דוכס סקסוניה ב-1112 וב-1113. בשנת 1114, לאחר שנישא למתילדה, התקוממו נגדו תושבי קלן ולאחר שהצטרפו אליהם לותאר השלישי ודוכסים נוספים, הם הביסו את צבאו בשנת 1115.
כבר לאחר הכתרתו בכוח, נשמעו טענות ברומא ובקרב מתנגדיו על אי חוקיות שלטונו. במשך השנים התגברו הטענות והוא נודה על ידי בישופים שונים, למרות שהאפיפיור לא נתן להם את הסכמתו לכך. בשנת 1116 כבר חזר בו האפיפיור מההסכם שנחתם בכוח, והיינריך חצה את האלפים ונסע לרומא שוב במטרה ליישר את ההדורים עם הכנסייה. כשהוא התקרב לרומא, ברח האפיפיור והיינריך נאלץ לשחד כמה חשמנים כדי שיצדדו בו. אחד מהם, מוריציוס בורדינוס, לימים האנטי-אפיפיור גרגוריוס השמיני, הכתיר אותו בפעם השנייה ברומא. בינואר 1118 מת פסקל השני ובמקומו מונה גלסיוס השני. היינריך ששהה בצפון איטליה שב על עקבותיו לרומא, אך גם האפיפיור החדש ברח ממנה לפני שהגיע. בתגובה, מינה היינריך את תומכו בורדינוס לאפיפיור (או אנטי-אפיפיור, לשיטת הכנסייה) וחזר לגרמניה.
יורשו של גלסיוס השני, קליקסטוס השני הציע לדון איתו מחדש במינוי הבישופים. בתחילה נתקל המשא ומתן בקשיים, אולם היינריך הבין שכדי לשמור על יציבות שלטונית עליו לעשות ויתורים. בשנת 1122 נחתם הסכם וורמס לפיו הכנסייה היא זו שממנה את הבישופים, אך לקיסר יש את הזכות להיות נוכח בבחירה, ולהיות הקול המכריע במקרה של חוסר הכרעה. האפיפיור ביטל גם את נידויו של היינריך. הסכם זה סיים למעשה את המאבק הממושך בין הכנסייה והאימפריה.
בשנתיים הבאות הוא ניהל מסע לחיזוק שלטונו בהולנד ונאבק שוב בלותאר השלישי (אנ'). ב-23 במאי 1125 מת היינריך באוטרכט בה נקבר ליבו בקתדרלת אוטרכט, ושאר גופו נקבר בשפייר. היינריך מת ללא ילדים חוקיים, וירש אותו מתנגדו, לותאר השלישי.
הלמה של ברנסייד

בתורת החבורות, הלמה של ברנסייד (הידועה גם כלמת הספירה או כמשפט קושי-פרובניוס) היא תוצאה המתקבלת מפעולה של חבורה על קבוצה. הלמה שימושית ביותר כאשר סופרים אובייקטים מתמטיים בעלי סימטריה.
הלמה נקראת על שם המתמטיקאי האנגלי ויליאם ברנסייד, אף כי לא הוא גילה אותה לראשונה. ברנסייד פרסם את הלמה עם הוכחה בשנת 1897, אף כי ידוע כי הלמה הייתה מוכרת לקושי עוד ב-1845. למעשה, מקובל להניח כי הלמה הייתה ידועה כל כך, עד כי ברנסייד לא טרח לציין כי קושי הוכיח אותה לפניו.
תוצאה של הלמה (שנובעת מיידית מניסוחה) היא כי לתמורות על מספר סופי של איברים יש בממוצע נקודת שבת אחת.
ניסוח הלמה

תהי  G חבורה סופית הפועלת על קבוצה  X. נסמן  {\text{Fix}}(g)=\{x\in X:g(x)=x\}, כלומר קבוצת האיברים ש- g משאיר במקום. אזי מספר המסלולים של הפעולה הוא
 N={\frac {1}{|G|}}\sum _{g\,\in \,G}|{\text{Fix}}(g)|
כלומר מספר המסלולים הוא ממוצע גודלי ה- {\text{Fix}}.
הוכחה

כאמור, נסתכל על חבורה  G הפועלת על קבוצה  X. נרצה לחלק את  X למסלולים (זוהי חלוקה לקבוצות זרות), ולבדוק כמה תורם כל מסלול לסכימה  \sum _{g\,\in \,G}|{\text{Fix}}(g)|.
נסתכל על  x\in X כלשהו. נסמן את גודל המייצב שלו  m=|{\text{stab}}(x)|, ונסתכל על כל הקבוצות  {\text{Fix}}(g). לפי הגדרה,  x מופיע בדיוק ב- m קבוצות כאלה. נשים לב גם כי לכל
 y במסלול של  x מתקיים  |{\text{stab}}(x)|=|{\text{stab}}(y)|. כיוון שגודל המסלול נתון על ידי  |{\text{Orb}}(x)|=[G:{\text{stab}}(x)]={\frac {|G|}{m}}, ישנם בדיוק  {\frac {|G|}{m}} איברים במסלול של  x, שכל אחד מהם נמצא ב- m קבוצות  {\text{Fix}}(g). לכן, בסכימה  \sum _{g\,\in \,G}|{\text{Fix}}(g)| כל מסלול תורם בדיוק  |G|. לכן מתקבל  N\cdot |G|=\sum _{g\,\in \,G}|{\text{Fix}}(g)|, כלומר  N={\frac {1}{|G|}}\sum _{g\,\in \,G}|{\text{Fix}}(g)|.
דוגמה

נניח כי אנו רוצים ליצור תעודות זהות מכרטיסי פלסטיק בני תשע משבצות, שבכל אחת מהן ניתן לנקב (או לא לנקב) חור. אנו רוצים לדעת כמה כרטיסים שונים ניתן ליצור, כאשר תבניות שאפשר להגיע אליהן באמצעות סיבובים או שיקופים יוצרות למעשה את אותו כרטיס.
הסיבובים והשיקופים יוצרים את החבורה הדיהדרלית  D_{4}, ולכן בוחנים את פעולת החבורה הזו על קבוצת כל תבניות-החורים האפשריות. יש  2^{3\cdot 3}=512 תבניות כאלה, ושתי תבניות יוצרות כרטיסים שונים רק אם הן לא שייכות לאותו מסלול. המטרה היא, אם כך, לספור את המסלולים בקבוצת התבניות תחת פעולת החבורה.
החבורה  D_{4} מורכבת מ-8 איברים:
2 שיקופים סביב אלכסונים – נבדוק מה מספר האפשרויות לבניית כרטיס שלא ישתנה תחת שיקוף סביב האלכסון. לכל משבצת מחוץ לאלכסון יש משבצת מתאימה מן העבר השני של האלכסון, והחורים בשתיהן צריכים להתאים זה לזה. כלומר, אף על פי שישנם 6 משבצות מחוץ לציר השיקוף, יש רק 3 בחירות בלתי תלויות, שהן  2^{3} אפשרויות. בנוסף, על ציר השיקוף עצמו ניתן לבחור חורים כרצוננו, ואלו עוד  2^{3} אפשרויות. בסך הכל, קיימות  2^{3}\cdot 2^{3}=2^{6}=64 תבניות שאינן משתנות תחת שיקוף סביב אלכסון מסוים.
2 שיקופים דרך אמצעי צלעות – מאותה סיבה, יש  2^{6}=64 תבניות שאינן משתנות תחת שיקוף דרך אמצע צלע.
2 סיבובים של 90° – כאן יש רק 3 בחירות בלתי תלויות, ולכן  2^{3}=8 תבניות שאינן משתנות תחת סיבוב של 90°.
סיבוב של 180° – כאן יש  2^{5}=32 תבניות שאינן משתנות תחת סיבוב של 180°.
הזהות – תחת הזהות, כל הכרטיסים נשארים אותו דבר, כלומר -  \ 2^{9}=512 כרטיסים.
סך הכול קיבלנו:  N={\frac {1}{8}}(\underbrace {2\cdot 64} _{\rm {diagonal}}+\underbrace {2\cdot 64} _{\rm {middle}}+\underbrace {2\cdot 8} _{90^{\circ }}+\underbrace {1\cdot 32} _{180^{\circ }}+\underbrace {1\cdot 512} _{\rm {Id}})=102, כלומר 102 כרטיסים שונים.
כרטיס לדוגמה. כרטיס זה לא ישתנה אם נשקף אותו סביב הציר האנכי, אך כן ישתנה אם נסובב אותו, או אם נשקף אותו דרך כל ציר אחר.
הלמה קיסנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1923  (בת 100) Mrągowo, פרוסיה המזרחית, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  הרייך הגרמני, גרמניה 
 
הלמה קיסנר (בגרמנית: Helma Kissner; נולדה ב-23 בדצמבר 1923) היא פושעת מלחמה גרמנייה מתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה.
ביוגרפיה

הלמה קיסנר נולדה ב-23 בדצמבר 1923 בסנסבורג, (פרוסיה המזרחית, רפובליקת וויימאר) למשפחה של נגר ועקרת בית. להלמה היו שתי אחיות, אחת מהן מתה בסוף מלחמת העולם השנייה. בשנת 1934 הצטרפה קיסנר לאגודת הנערות הגרמניות ובשנת 1941 הצטרפה למפלגה הנאצית. באמצע מלחמת העולם השנייה, הוכשרה קיסנר כמפעילת רדיו, ואז נשלחה כמפעילת רדיו וכקשרית ליחידת התמיכה הנשית בוואפן אס אס.
ביוגרפיה > סיוע לפשעי מלחמה

לפי מרכז שמעון ויזנטל, הלמה קיסנר שימשה בין 21 באפריל ל-7 ביולי 1944 כמפעילת רדיו באושוויץ, שם, מטבע עבודתה, הייתה לה גישה לכל המסמכים הרשמיים, ובכך תרמה לרצח המוני של אנשים במחנה.
לאחר מכן הועברה קיסנר למחנה ריכוז אחר - נאצוויילר-שטרוטהוף, שם נעצרה על ידי בעלות הברית עם שחרורו בנובמבר 1944. קיסנר נכלאה ועוכבה עד 18 ביולי 1948, לאחר מכן שוחררה והוחזרה לגרמניה.
ביוגרפיה > המשך חייה

לאחר שחרורה התיישבה קיסנר בקיל, שם נישאה לגבר בשם מאס ואימצה את שם משפחתו בעת רישום הנישואין. בשנת 2015, לבקשת מרכז ויזנטל, פתחו התובעים הגרמניים בחקירת מעורבותה בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות במהלך שירותה באושוויץ.
עם זאת, בספטמבר 2016, הוכרה קיסנר כבלתי ניתנה לשפיטה עקב היותה סנילית.
הערות שוליים

↑  Reuters (2016-09-09). "Auschwitz radio operator ruled unfit to stand trial". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-02-04.
↑
↑  "Архивированная копия". אורכב מ-המקור ב-2016-07-29. נבדק ב-2019-09-24.
היינריך הופמן

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1809 פרנקפורט, הדוכסות הגדולה של פרנקפורט 
 פטירה:  20 בספטמבר 1894 (בגיל 85) פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של פרנקפורט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג, אוניברסיטת היידלברג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  יהושע הפרוע 
 תקופת הפעילות:  1830–1894 (כ־64 שנים) 
 
ד"ר הַיינְרִיך הוֹפְמַן (בגרמנית: Heinrich Hoffmann; ‏13 ביוני 1809 - 20 בספטמבר 1894) היה סופר ורופא גרמני. ספרו הנודע ביותר הוא יהושע הפרוע.
חייו

הופמן נולד בפרנקפורט. בשנת 1829 החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1833 קיבל את תואר הדוקטור.
הופמן ייסד בפרנקפורט, יחד עם רופא עמית, מרפאה רב-תחומית לעניים. רבים מהמטופלים היו ילדים שאליהם נקשר הופמן במיוחד.
בשנת 1840, נשא הופמן לאשה את תרזה דונר, בתו של סוחר עשיר. שנה לאחר מכן נולד בנו בכורו, קארל (1841–1868).
בשבוע חג-המולד 1844 יצאתי העירה לקנות בחנויות פרנקפורט מתנת-חג לבני בן השלוש. ביקשתי לקנות ספר-תמונות שיהנה אותו, אך מה מצאתי על המדפים? מעשיות ארוכות, סיפורים אוויליים ומשעממים, ציורים טיפשיים, מעשיות-מוסר שמתחילות ומסתיימות בהטפות ובתוכחות כגון 'הילד הטוב חייב להיות דובר-אמת', 'ילדים חייבים לשמור על נקיונם' וכו'. ככל שהוספתי לבחון ספרים אלה, כך איבדתי יותר ויותר את סבלנותי. ילד אינו משפר את התנהגותו באמצעות דיבורים מופשטים. סיפור אחד בנוסח 'היה היה' ישפיע עליו יותר מאלף אזהרות.
לבסוף החליט הופמן להוציא את הספר יהושע הפרוע (Der Struwwelpeter), כשמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1845 תחת הכותרת מעשיות עליזות ותמונות מבדחות, עם לוחות צבעוניים יפים, לילדים מגיל שלוש עד שש שנים, מאת חרזן-שופע אוהב ילדים.
הספר זכה להצלחה, נוספו לו סיפורים נוספים והוא זכה לתרגומים נוספים - אנגלית (1848), צרפתית (1860), דנית, שוודית, הולנדית ורוסית. במהלך חייו של הופמן הודפסו ברחבי העולם כאלף מהדורות, הספר תורגם לשפות רבות ובהן עברית ויידיש, ובשפה הגרמנית הופע הספר בחמישים דיאלקטים. בין המתרגמים לאנגלית היה הסופר מארק טוויין אשר תרגם את הספר כאשר שהה עם משפחתו בברלין, והגיש אותו כמתנת-חג-מולד לבנותיו (בדומה למתנת-החג של הופמן לבנו).
הספר מתקבל כיום, וגם בזמנו של הופמן, כספר משעשע, וגיבור הספר, שטרובלפטר הפך שם נרדף לילד שונא סדר וניקיון - ילד בגיל הסרבנות, ה"דווקא" וה"לא רוצה".
בשנת 1851 התמנה לרופא האחראי במוסד לילדים חולי רוח וחולי נפילה בפרנקפורט. עקב מצב המבנה ושיטות הטיפול הגרועות במקום, החליט הופמן לבנות בניין חדש ולשנות את שיטות הטיפול במוסד.
הופמן המשיך בכתיבה וברפואה, עד שפרש לגמלאות בשנת 1888. שנה לאחר מכן החל לכתוב את זכרונותיו, אשר התפרסמו על ידי נכדו בשנת 1926.
הופמן נפטר בפרנקפורט ב-20 בספטמבר 1894.
ספרי ילדים שכתב

שטרובלפטר או מעשיות עליזות וציורים מבדחים (1844. תר' לילי צדק בשם יהושע הפרוע, 1940; אורי סלע בשם יפתח המלוכלך, 1975; אוריאל אופק בשם שוע הפרוע, 1985) – ספרו הידוע ביותר.
המלך מפצח-האגוזים וריינהולד העני (1851) – מעשה בבן-עניים, המקבל מתנה ממלאך-החלומות.
בסטיאן העצלן (1854) – מעשה בילד שונא-לימוד, הבורח מן הכיתה ומוחזר אליה על ידי אותיות האלף-בית.
בשמיים ובארץ (1857) – קובץ מעשיות מחורזות בנוסח שטרובלפטר.
הנסיך גרינוואלד, פנינה העדינה וחמורה האהוב (1871) – חמור מכונף מטיס נערה המדמה עצמה לנסיכה אל היער, שם היא נאלצת לחטוב עצים.
ביקור אצל גברת שמש (1924. יצא אחרי מותו) – קובץ סיפורים מאוירים.
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "היינריך הופמן: פתאום ביום בהיר צעק: "איני אוכל היום מרק!", בספר ילדים גדולים (כרך 3, עמ' 24-7), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
היירם בינגהאם השלישי

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1875 הונולולו, ממלכת הוואי 
 פטירה:  6 ביוני 1956 (בגיל 80) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת הרווארד  אקדמיית פיליפס 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ייל 
 בן או בת זוג:  Alfreda Nonna Bingham Gregor 
 צאצאים:  היירם בינגהאם הרביעי, Jonathan Brewster Bingham 
 הערות:  פוליטיקאי, חבר הסנאט ארצות הברית
 תרומות עיקריות
 גילוי מחדש של מאצ'ו פיצ'ו.
 
היירם בינגהאם השלישי (באנגלית: Hiram Bingham III;‏ 19 בנובמבר 1875 - 6 ביוני 1956) היה חוקר ופוליטיקאי אמריקאי, בעת היותו מרצה באוניברסיטת ייל, הוביל משלחות מחקר לעיר האינקה מאצ'ו פיצ'ו. שימש כמושל קונטיקט שבארצות הברית וכיהן כנציג המדינה בסנאט האמריקאי.
חייו

בינגהאם נולד בשנת 1875 בהונולולו, הוואי. הוא היה בן למשפחת מיסיונרים, וסבו, אשר על שמו הוא נקרא, היה איש הדת הנוצרי הראשון אשר הגיע לממלכת הוואי במטרה להמיר את דתם של תושביה. את שנותיו הראשונות העביר בינגהם בהוואי, ובהגיעו לגיל 17 עבר ללמוד בבית ספר תיכון במדינת מסצ'וסטס, שם השלים את לימודיו בשנת 1894. בשנים שלאחר מכן השקיע את זמנו ברכישת השכלה גבוהה וקיבל את תאריו האקדמיים מאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה (1900), ומהרווארד אשר במסצ'וסטס (1905). עם סיום לימודיו החל לעבוד כמרצה להיסטוריה ופוליטיקה באוניברסיטת הרווארד, ולאחר מכן שימש כמרצה באוניברסיטת פרינסטון ועוזר לוודרו וילסון, שעתיד היה להפוך לנשיא ארצות הברית. בשנת 1907 התקבל לעבודה באוניברסיטת ייל כמרצה להיסטוריה דרום-אמריקאית.
את מאצ'ו פיצ'ו גילה בינגהאם במהלך כהונתו כמרצה ולאחר מכן כפרופסור בייל. ב-1908 הוא שימש כנציג ארצות הברית בקונגרס הפאן-אמריקני הראשון למדע בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה. בשובו לארצות הברית עבר דרך פרו, שם ערך לו בכיר מקומי סיור באולאנטאיטאמבו, עיר מהתקופה הפרה-קולומביאנית. הסיור הותיר את בינגהאם נסער מהמחשבה על מציאת ערים לא ידועות של האינקה, ובשנת 1911 הוא חזר לפרו בראש משלחת ארכאולוגית מטעם האוניברסיטה. ב-24 ביולי הוא שכר את שירותיו של מסטיסו מקומי, אשר הוביל אותו למיקומה של מאצ'ו פיצ'ו, עיר שלא הייתה ידועה עד אותה העת, פרט למקומיים שגרו בקרבתה. לאחר גילוי העיר חזר בינגהאם להרי האנדים עוד פעמיים, בשנת 1912 ובשנת 1915, כשאת משלחותיו מממנות אוניברסיטת ייל וחברת נשיונל ג'יאוגרפיק.
במהלך השנים ששהה בפרו, הצליח בינגהאם ליצור קשרים טובים עם פקידי ממשל פרואנים בכירים. קשרים אלו סייעו לבינגהאם כשרצה להשיג אישורים ממשלתיים שונים, לטפל במהירות בעבודת ניירת בירוקרטית, ובהשגת היתרים לנוע ברחבי המדינה ולקחת בהשאלה עתיקות. כאשר סיים את פעילותו בפרו וחזר לייל, בינגהאם לקח עמו אוסף של כ-5,000 פריטים. הבעלות על פריטים אלו עדיין נתונה במחלוקת בין אוניברסיטת ייל וממשלת פרו.
לאחר תום מסעותיו, התגייס בינגהאם למשמר הלאומי של מדינת קונטיקט, ובשנת 1916 קיבל את דרגת הקפטן (סרן). הוא הוכשר כטייס ושימש כראש בתי הספר לטיס הצבאיים של ארצות הברית. בשירותו בצבא ארצות הברית הגיע לדרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף).
בשנת 1922 נבחר בינגהאם לתפקיד סגן מושל מדינת קונטיקט, תפקיד אותו מילא עד שנת 1924, השנה בה נבחר לתפקיד מושל המדינה. ב-16 בדצמבר של אותה השנה נבחר בינגהאם כנציג המפלגה הרפובליקנית לסנאט, לאחר שקודמו בתפקיד התאבד. הוא שירת במשרת הסנאטור עד שנת 1933, אז ניסה להיבחר בשנית, אך נכשל. במהלך כהונתו כסנאטור שימש בראשן של כמה ועדות סנאט.
היה חבר במסדר הבונים החופשיים בלשכת "חירם" מספר 1 בקונטיקט.
בינגהאם נפטר ב-6 ביוני 1956 בביתו אשר בוושינגטון הבירה. בנו היירם בינגהאם הרביעי, היה דיפלומט אמריקאי ששירת כסגן הקונסול האמריקאי במרסיי שבצרפת, בשנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה וסייע  לרשת ההצלה בראשות חסיד אומות העולם וריאן פריי, ובנו השני, ג'ונתן ברוסטר בינגהאם, שימש כנציג המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית.
יש הטוענים כי חייו של בינגהאם כחוקר וכפרופסור שימשו בסיס לדמותו של אינדיאנה ג'ונס בסדרת הסרטים הנושאים את אותו השם.
הערות שוליים

↑  על המחלוקת בהרחבה ראו בערך מאצ'ו פיצ'ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272456705171  PLWABN: 9810553595305606  BNE: XX857494  BnF: cb121557970 (data)  CiNii: DA07749950  GND: 11851105X  ISNI: 0000 0001 0910 4138  KulturNav: 087219b3-987e-4942-bba0-ecc5ea0689a1  LCCN: n80049540  NDL: 00520049  NKC: xx0046766  NLK: KAC201002789  NTA: 074011448  PIC: 272372  RKD: 388236  SNAC: w6514hw3  SUDOC: 030067065  Trove: 793103  ULAN: 500293242  US Congress: B000470  VIAF: 66505349   WorldCat (עם VIAF): 66505349
דקל (מושב)

| --- | --- |
שדה במושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎103 מטר
תאריך ייסוד: 1982
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 392 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎3.2% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) דקל(למפת צפון הנגב רגילה) דקל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דקל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דקל31°11′43″N 34°20′49″E﻿ / ﻿31.1952776045982°N 34.347046353967°E﻿ / 31.1952776045982; 34.347046353967  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול (in English: Eshkol Regional Council) באדום - דקל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

דֶּקֶל, או בשמו הרשום "דקל-כפר שיתופי", הוא מושב בצפון מערב הנגב, בחבל שלום, סמוך למפגש שלושת הגבולות: ישראל-מצרים-רצועת עזה. המושב הוקם ומנוהל על ידי אגודה שיתופית הרשומה בשם זה ונכלל ביישובי מועצה אזורית אשכול. מסונף לתנועת האיחוד החקלאי ומהקמתו מלווה על ידי הסוכנות היהודית. המושב נקרא על שם הדקל האופייני לאזור.
היסטוריה

המושב הוקם על ידי גרעין שהתאגד בימית, בשנת 1979. לקבוצת ימית נוספו 6 משפחות ממושבי צפון סיני, 2 משפחות מאופירה, 4 משפחות מבסיס חיל האוויר הישראלי איתם ועוד 2 משפחות מתוך הקו הירוק, ס"ה 48 משפחות. לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, לפיהם התחייבה ישראל לפנות את סיני ולהחזירו למצרים עד אפריל 1982, ביקשו חברי הגרעין להקים יישוב חקלאי בחבל שלום. ב-25 בפברואר 1981 הונח אבן פינה ליישוב. באפריל 1982 עלו המשפחות על הקרקע.
שמו של היישוב נקרא על שם עץ הדקל שצמח על קברו של אבשלום פיינברג[דרושה הבהרה].
דמוגרפיה

חתך הגילים בדקל רחב מאוד וכולל זוגות צעירים ומשפחות ותיקות.
המושב קיבל החלטה אסטרטגית להתרחב. אושרה למושב תוכנית של 100 נחלות חקלאיות והגדלת משבצת הקרקע ל 8,000 דונם. נמצאות בתכנון: הרחבה חקלאית של עוד 28 נחלות חקלאיות והרחבה קהילתית של 115 מגרשים בני 750 מ"ר.
חינוך

מערכת החינוך של היישוב היא המערכת הכללית של המועצה האזורית אשכול. פעוטונים ותינוקיות קיימים באשכול גנים ביישוב אבשלום הסמוך. גני טרום חובה וחובה קיימים במושבים השכנים אשר בחבל שלום.
בתי ספר יסודיים חדשים, חטיבת ביניים ותיכון "נופי הבשור" - ממוקמים בקריית החינוך המועצתית במרחק של כ- 20 ק"מ מדקל, ממוגנים, מאובזרים ומטופחים ברמה הגבוהה ביותר, ומגובים במערך הסעות לכלל ישובי המועצה.