stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאולין פיליפס
הערות שוליים

↑  https://edition.cnn.com/2013/01/17/showbiz/dear-abby-pauline-phillips-obit/index.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279969605171  GND: 105053309  ISNI: 0000 0000 8457 1783  LCCN: n81103052  NDL: 00434811  NKC: xx0179831  NLA: 36204666  NTA: 074058924  SNAC: w65d9dv3  VIAF: 94439180   WorldCat (עם VIAF): 94439180
לימודי תרבות

לימודי תרבות הוא שדה מחקר אקדמי בינתחומי המשלב כלכלה פוליטית, סוציולוגיה, ספרות, תקשורת, קולנוע, תרבות אינטרנט, אנתרופולוגיה, פילוסופיה, תאוריה של האומנות וביקורת על מנת ללמוד תופעות תרבותיות בחברות שונות ובהקשרים שונים. החוקרים בלימודי התרבות מתרכזים בשאלה כיצד תופעות שונות מתייחסות לנושאי אידאולוגיה, לאומיות, אתניות, מעמד ומגדר.
מקורות לימודי התרבות

את המקורות התאורטיים של לימודי התרבות ניתן למקם בכמה שדות שיח: בפילוסופיה המודרנית - רנה דקארט, דייוויד יום, עמנואל קאנט ופרידריך ניטשה, בתאוריות סוציולוגיות הצומחות במאה ה-19 - קרל מרקס, מקס ובר, אמיל דורקהיים ואחרים, בבלשנות המודרנית ובמיוחד בתפיסת הלשון של פרדינן דה-סוסיר, ובתאוריות פסיכואנליטיות על נפש האדם שהתגבשו החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-19. שדות שיח אלו הובילו לצמיחת התאוריות והגישות הבולטות בחקר התרבות. שלושה מושגים מרכזיים אשר חוזרים ומופיעים בגלגולים שונים בתאוריות אלה הם: מושג ה'אידאולוגיה' במחשבה המרקסיסטית, מושג 'הסובייקט' במחשבה הפסיכואנליטית, ומושג 'השפה' שפותח על ידי דה-סוסיר ככלי לייסוד הסמיוטיקה (מדע הסימנים).
מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 המונח לימודי תרבות מתייחס למסגרת של מחקר ותאוריה שמעוגנת במסורת החשיבה המרקסיסטית ומיישמת אותה במחקר התרבות בת זמננו. הדגש ההתחלתי של לימודי תרבות היה בתחום התרבות הפופולרית והמדיה, אך בהמשך הוא התרחב לתחומים כגון תפיסת הגוף ודימוייו, סביבה, זיכרון ועוד. התגבשותם של לימודי תרבות במובנם זה לכדי תחום מוגדר ונפרד הושפעה במידה מכרעת מפעילותה של קבוצת חוקרים ב"מרכז ללימודי תרבות עכשווית" באוניברסיטת בירמינגהם, אנגליה, בשנות ה-70 של המאה ה-20. עבודתה של "אסכולת בירמינגהם" ממשיכה במישרין את זו של "אסכולת פרנקפורט" והיא בגדר ציון דרך ורגע מכונן בתולדותיו של תחום חקר צעיר יחסית זה. בעקבותיה נעשו לימודי התרבות תחום ידע שנשזר אל תוך דיסציפלינות קיימות במדעי החברה והרוח, תוך אתגור מסגרות חשיבה קיימות.
מקורות לימודי התרבות > חשיבה מרקסיסטית

הנחת היסוד של הגישה המרקסיסטית לחקר החברה בת זמננו היא שהמשטר הקפיטליסטי המאפיין את העידן המודרני מושתת על יחסים של כוח וניצול ועל היגיון של צבירה מתמדת של הון, שמניב מצבים מחריפים והולכים של תחרותיות והישגיות. תוצאה מרכזית של מצב זה היא הכפפה של בני אדם למצב שבו תכליתנות ותועלתנות מכתיבות את הבנת המציאות. מנקודת מבט זו המציאות הקפיטליסטית נתפסת כבעייתית, הן מבחינה מוסרית והן מבחינת יכולתם של בני אדם רבים ככל האפשר לממש חיים של חופש, שוויון ואושר.
החתירה לשינוי המציאות של המשטר הקפיטליסטי היא אחד היסודות המגדירים גם את הגישה הנאו-מרקסיסטית, השונה מן המרקסיזם המסורתי בדגש הרב שהיא שמה על חקר התרבות. גישה זו מייחסת לתרבות ולאמנות שני תפקידים מנוגדים: אישוש (קונפירמציה) - דהיינו שעתוק המציאות החברתית, הצגתה כמובנת מאליה, ראויה, לגיטימית ומוצדקת, או לחלופין ביקורת על המציאות החברתית - הצגה וחשיפה של הכוחניות, חוסר הצדק וחוסר השוויון, ושימוש בתרבות ככלי חתרני. הדיון הנאו-מרקסיסטי מנסה לספק ניתוחים המבהירים מתי וכיצד התרבות פועלת כגורם המשעתק את המציאות החברתית או לחלופין גורם ביקורתי החותר תחתיה. משמעותה של החתירה לשינוי המציאות היא שתפקידו של המבקר הוא תפקיד מהפכני בהכרח. עמדה זו השפיעה באופן ישיר על תפיסת האקטיביזם של לימודי התרבות.
במאה ה-20, ובעיקר במחציתה השנייה, היו לדיון הנאו-מרקסיסטי בתרבות ואמנות שלושה כיוונים תאורטיים-מחקריים עיקריים:
מפעלה של מסגרת ההגות והמחקר הידועה בשם "אסכולת פרנקפורט", המזוהה לרוב עם המושג "תאוריה ביקורתית"
המסגרת הידועה בשם "אסכולת בירמינגהם", המזוהה לעיתים עם המושג "תאוריה של תת-תרבויות"
ההקשר הבין-תחומי שקיבל את השם "לימודי תרבות"
מקורות לימודי התרבות > חשיבה מרקסיסטית > אסכולת פרנקפורט

מקורה של אסכולת פרנקפורט הוא המכון למחקר חברתי שהוקם באוניברסיטת פרנקפורט ב-1923. אסכולה זו שילבה לתוכה היבטים מרקסיסטיים, פורמליסטיים ופסיכואנליטיים. החוקרים יוצאי אסכולה זו הצביעו על דכאנותה של התרבות המערבית, ובעיקר של תרבות ההמונים ותוצריה - "חרושת התרבות". לטענתה, הפופולריות של חרושת התרבות מדכאת ומחסלת את התודעה בדרכי נועם. קהל הצרכנים מקבל אמנם מה שהוא רוצה, אך תוצרים אלה הופכים אותו לגוף צייתן וסתגלני, שבוי באידאולוגיות של בידור והנאה, ועומד חסר אונים מול אי הצדק, אי השוויון והניצול שיוצרים המבנים החברתיים הקיימים. אנשי אסכולת פרנקפורט וממשיכיהם מאופיינים בגישה הביקורתית שלהם. גישה זו היא אופציה פוליטית שאינה משתפת פעולה עם מנגנוני הזהות היציבים של המערכת החברתית, הצרכנית והתרבותית.
מקורות לימודי התרבות > חשיבה מרקסיסטית > אסכולת בירמינגהם

בשנת 1964 הוקם באוניברסיטת בירמינגהם שבאנגליה "המרכז ללימודי תרבות עכשווית" (Centre of Contemporary Cultural Studies - CCCSׂׂ) (אנ'). מקימי המרכז היו ארבעה חוקרים בריטיים: ריצ'רד הוגארט (אנ'), ריימונד ויליאמס, א.פ. תומפסון (אנ') וסטיוארט הול (אנ'). הארבעה לא היו אנשי רוח שצמחו מתוך האקדמיה, אלא הגיעו מתחומי העשייה החברתית והחינוכית, וביקשו לשלב במרכז ללימודי תרבות הגות ופרקטיקה יחד עם אקטיביזם חברתי. ארבעתם צמחו מרקע של מעמד הפועלים והתעניינו בשאלת התרבות מזווית מעמדית. מחקריהם בחנו את התרבות הפופולרית של מעמד הפועלים התעשייתיים - כגון הרגלי בילוי, מוזיקה ותיאטרון קהילתי - תוך ניסיון להתחקות אחר האופנים בהם פרקטיקות אלה עיצבו את דמותה התרבותית של בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
עבודתם של חוקרי המרכז בבירמינגהם מאופיינת על ידי שני חידושים מתודיים שהיו מרעישים לזמנם. הראשון הוא עירוב התחומים בין תרבות גבוהה לנמוכה, והאופן שבו אפשר לחקור את שתיהן באותה מידה של אחריות ורצינות ואף להפיק מהן תובנות משמעותיות שיש להם ערך ללא קשר למקורן התרבותי. הם התמקדו באופן שבו התרבות הגבוהה ותרבות ההמונים נמהלות זו בזו ומשפיעות זו על זו. החידוש המתודי השני התבטא בעירוב תחומי המחקר - מחקר אינטרדיסציפלינרי, המתבונן בתופעה תרבותית עכשווית באמצעות סינרגיה של תחומי דעת שונים - סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, היסטוריה, פסיכולוגיה ועוד. בעקבות חידושים אלה הפקעת תחומי מחקר מרשותה של דיסציפלינה בלעדית מזוהה עד היום עם הפרקטיקה אקדמית של לימודי תרבות.
חוקרי אסכולת בירמינגהם עיצבו לא רק את המתודולוגיה של לימודי התרבות, אלא גם את הפוליטיקה שלה. התרבות נתפסה בעיניהם כאוסף של פרקטיקות שמתקיימות בזירת מאבק. הם תיארו את האופן שבו קבוצות שונות ומעמדות שונים יוצרים פרקטיקות תרבותיות, על מנת להיאבק על דומיננטיות תרבותית ולגיטימציה אזרחית, כלכלית ומעמדית. אל מול מאבק זה תפקידו של החוקר אינו רק להיות מתבונן מהצד - עליו ליטול חלק פעיל בעיצובה ובתיקונה של התרבות שבה הוא שותף. הם התבססו כאמור על החשיבה המרקסיסטית, בתחילה על התפיסה הסטרוקטורליסטית של לואי אלתוסר, ובהמשך, בשנות ה-70 המאוחרות, בעיקר על המשגת "ההגמוניה" של אנטוניו גרמשי. במקביל, הם הרחיבו את תחומי מחקריהם לבחינת הקשר בין תרבות לזהות - מגדרית, מעמדית, ועוד. לצורך מחקרים אלה אנשי אסכולת בירמינגהם הרחיבו את ההגדרה של "מהו טקסט" באופן שזו תכלול לא רק תוכני מדיה, אלא כל פעילות אנושית שניתן לחקור אותה למצוא בה משמעות, כגון טקסים חברתיים, מודעות פרסומת, אופנה ועוד. הם ראו בטקסטים שיקוף להלכי הרוח החברה, אותם בחנו גם מתוך קשרי הגומלין בין טקסטים שונים, וכל זאת תמיד בהקשרים של מקום וזמן.
לימודי תרבות לקראת סוף המאה ה-20

לימודי התרבות כיום עומדים בסימנן של תופעות כגון טשטוש הגבולות בין תרבות גבוהה לפופולרית, השתכללות אמצעי הייצוג לכדי מצב בו הקשר בינם לבין המציאות הממשית נעשה סבוך ובלתי ישיר, ופריחה של ריבוי אמיתויות וריבוי תפיסות עולם אסתטיות. יש הרואים במצב זה אפשרות להגשמה נרחבת של התבטאויות ביקורתיות, ויש הרואים בו הכפפה טוטלית וגורפת של העשייה התרבותית לאינטרסים אידאולוגיים של הקפיטליזם המאוחר ואובדן היכולת הביקורתית. היסטורית ניתן לראות תהליך ליניארי של הרחבה ושכלול בכל הקשור לייחוס של ביקורתיות לחלקים של התרבות הפופולריים, וכן להתמקדות בסוגיות חברתיות המהוות מוקד של תהליכי שעתוק או ביקורתיות. אנשי אסכולת פרנקפורט הטילו ספק ביכולתה של התרבות הפופולרית להיות ביקורתית כלפי הקפיטליזם. לעומתם אנשי אסכולת בירמינגהם פיתחו מידה לא מבוטלת של גמישות ופתיחות לאפשרות קיומה של ביקורתיות בתרבות הפופולרית, וכן מיקדו את הדיון בשעתוק וביקורתיות לסוגיות הקשורות לתרבויות של צעירים ולמעמד חברתי. בהמשך, לימודי התרבות הוסיפו והרחיבו גמישות זו עד לכדי ייחוס ביקורתיות כמעט לכל התופעות של התרבות הפופולרית; אתניות ומיגדר נוספו בהמשך גם הם לרשימת ההקשרים הנחקרים, כמוקדים של שעתוק או ביקורתיות.
לימודי התרבות במתכונתם הרחבה התפשטו בשנות ה-80 לאוניברסיטאות בארצות הברית, שם יושמו בשדות מחקר שונים, כגון לימודי תקשורת, חינוך, סוציולוגיה וספרות. Cultural Studies(אנ'), הביטאון המרכזי בתחום, יוצא לאור מאז שנת 1987 בארצות הברית.
לימודי תרבות בישראל

בישראל יש מגוון תוכניות ללימודי תרבות במוסדות אקדמיים שונים. מכללת ספיר מציעה תוכנית לימודים לתואר ראשון בלימודי תרבות ותוכנית לתואר שני בלימודי תרבות, בעוד שהאוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה והאוניברסיטה הפתוחה מציעות תוכניות ללימודי תואר שני.
ראו גם

המפנה התרבותי
הערות שוליים

↑  תמי עמיאל האוזר. "יסודות תאורטיים" בתוך: תאוריות וגישות בחקר התרבות: מדריך למידה, עמ' 9. האוניברסיטה הפתוחה, 2010.
↑  מוטי רגב (2008). "אסכולת בירמינגהם" ולימודי התרבות כתחום הגות ומחקר: רגעים בולטים וכיוונים מרכזיים" - מבוא למקראת הקורס "חברה, תרבות וייצוג" (14202). בתוך: חברה, תרבות וייצוג, מקראה, חלק א', עמ' IX. האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3  עמרי הרצוג ודביר צור, סוגיות במעברים ובמגעים בין תרבויות - מדריך למידה, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2009, עמ' 24-38
↑  Johnson, Richard. 1986/7. "What is Cultural Studies Anyway?", Social Text, 16:38-80
↑  Johnson, Richard. 1997. "Reinventing Cultural Studies: Remembering for the Best Version", pp. 452-488 in:From Sociology to Cultural Studies, Edited by Elisabeth Long. Oxford: Blackwell.
↑  לימודי תרבות, באתר האנציקלופדיה של הרעיונות
↑  מוטי רגב (2008). "אסכולת בירמינגהם" ולימודי התרבות כתחום הגות ומחקר: רגעים בולטים וכיוונים מרכזיים" - מבוא למקראת הקורס "חברה, תרבות וייצוג" (14202). בתוך: חברה, תרבות וייצוג, מקראה, חלק א', עמ' IX. האוניברסיטה הפתוחה.
↑  אתר הביטאון
↑  דיווח על פתיחת התכנית לתואר שני בחדשות האקדמיה, באתר ynet, 17 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534637705171  GND: 4033597-5  LCCN: sh93005685  LNB: 000090711  NKC: ph371816
1974 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1973   1972  1971 |  דגל ישראל | 1974  בישראל |  »»»  1975   1976   1977 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1974 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1974
1974 בישראל (ה'תשל"ד - ה'תשל"ה) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 26 שנים להקמתה. העיסוק הציבורי בשנה זו עומד בצל מלחמת יום הכיפורים שפרצה באוקטובר בשנה שעברה.
הנהגה

נשיא המדינה – אפרים קציר
ראש ממשלת ישראל  החמש עשרה עד 3 ביוני – גולדה מאיר,  השש עשרה – יצחק רבין
יושב ראש הכנסת השביעית – ישראל ישעיהו
נשיא בית המשפט העליון – שמעון אגרנט
ראש המטה הכללי – דוד אלעזר עד 3 באפריל, מאז מרדכי גור
מפכ"ל המשטרה – שאול רוזוליו
פוליטיקה

10 במרץ – גולדה מאיר מציגה את ממשלתה השלישית בפני הכנסת
פוליטיקה > צבא וביטחון > דו"ח ועדת אגרנט והשלכותיו

1 באפריל – ועדת אגרנט מגישה את מסקנות הביניים שלה לגבי נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים, שגוררות את התפטרות הרמטכ"ל דוד אלעזר
2 באפריל – הגשת דו"ח ועדת אגרנט (החלקי) לממשלה.
11 באפריל – גולדה מאיר מתפטרת מראשות הממשלה
3 ביוני – יצחק רבין מושבע כראש ממשלת ישראל, ומציג את הממשלה השבע עשרה בפני הכנסת
פוליטיקה > צבא וביטחון > השלכות מלחמת יום הכיפורים

18 בינואר – ישראל ומצרים חותמות על הסכם הפרדת הכוחות ביניהן לאחר המלחמה
5 במרץ – כוחות ישראל נסוגים מהגדה המערבית של תעלת סואץ, במסגרת הסדר עם מצרים
18 במרץ – מסתיים משבר האנרגיה העולמי שהטילו מדינות אופ"ק על המערב לאחר מלחמת יום כיפור
31 במאי – ישראל וסוריה חותמות על הסכם הפרדת הכוחות ביניהן לאחר המלחמה
פוליטיקה > צבא וביטחון > טרור

11 באפריל – פיגוע חבלני בקריית שמונה, שתוצאותיו: 18 הרוגים, בהם שמונה ילדים ושני חיילים.
15 במאי – אסון מעלות: 27 הרוגים, בהם 21 תלמידי בית ספר, בפיגוע טרור של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, רובם תוך כדי ניסיון חילוץ של סיירת מטכ"ל
24–25 ביוני – הפיגוע בנהריה, שבו נרצחו אם ושני ילדיה ונהרג חייל
פוליטיקה > צבא וביטחון > אירועי ביטחון אחרים

19 באפריל – מתרחש אסון מחניים בו נהרגים שמונה חיילי צה"ל כתוצאה מהתנגשות בין שני מסוקי יסעור מעל שדה התעופה מחניים
עוד באפריל, ממונה יצחק חופי במקומו של צבי זמיר למשרת ראש המוסד; אברהם אחיטוב מחליף את יוסף הרמלין כראש השב"כ
פוליטיקה > כלכלה

שנת 1974 הייתה שנה שבה ניכרו השפעותיה המשמעותיות של מלחמת יום הכיפורים על כלכלת ישראל:
גיוס המילואים שנמשך חודשים רבים לאחר המלחמה עד ליישום הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים וסוריה פגע במשק.
משבר האנרגיה העולמי הגדיל משמעותית את הוצאות רכישת הדלק בדולרים והביא להרעה במאזן התשלומים.
החל רכש נרחב של אמל"ח מארצות הברית כפיצוי על אובדן אמל"ח במלחמה והביא לגידול בהוצאות הממשלה.
צה"ל נדרש ליישם את לקחי המלחמה שדרשו התעצמות כמותית אל מול איומים צבאיים מצד מדינות ערב.
בתקופה זו הייתה אווירה כללית של משבר שמטלטל את החברה הישראלית שיצרה המלחמה מרובת הנפגעים.
כתוצאה מההגדלה המשמעותית של הוצאות הממשלה שנבעו מהמלחמה, נאלצה הממשלה לבחון דרכים להגדלת מקורות המימון. בסדרה מתמשכת של הצעות ויוזמות ממשלתיות הועמק מאוד המיסוי מכל הסוגים, הוטלו מלוות מלחמה (שהן הלוואות כפויות בתנאי ריבית שקבעה הממשלה עצמה), קוצץ השר באמצעות מתן תוספות יוקר חלקיות (נמוכות מעליית מדד המחירים לצרכן), נקבעו הסדרים שנועדו לצמצם את הוצאת מטבע חוץ על היבוא האזרחי לטובת יבוא צבאי ונעשו פניות לסיוע כלכלי מארצות הברית במענקים והלוואות. חלק מהיוזמות וההצעות לא התקבלו אך יצרו אי ודאות במשק.
אירועים כלכליים משמעותיים:
ב-2 ביולי החליטה הממשלה על "תוכנית ריסון" - העלאת היטל יבוא מ-25% ל-35%, איסור על בניית דירות בשטח של מעל 110 מ"ר, הוגדלו מלוות המלחמה על הציבור.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חברה ותרבות > תנועות חברתיות

לאחר תום מלחמת יום הכיפורים, ובייחוד לאחר פרסום דו"ח ועדת אגרנט החלו נשמעים קולות אשר קראו להפקת לקחים במישור הפוליטי והחברתי. בין היתר בלט במחאתו, שגרפה אחריה רבים, הקצין במיל' מוטי אשכנזי. משה דיין וגולדה מאיר מתפטרים, למרות שדו"ח ועדת אגרנט נמנע מלהטיל עליהם אחריות ל"מחדל".
ב-25 בפברואר (ט"ו בשבט תשל"ד) מוקמת גם תנועת גוש אמונים. התנועה מתחילה בפעולות מחאה נגד הסכמי הפרדת הכוחות עם סוריה ברמת הגולן; ופועלת לעלייה על הקרקע ב"שטחים". החל מיוני-יולי עולים פעילי התנועה על הקרקע מספר פעמים להקמת התנחלות, בעיקר באזור תחנת הרכבת הנטושה ליד סבסטיה. מאבקים אלה מול הממשלה נמשכים לתוך 1975.
מוקם "בית הלוחם" הראשון, בשכונת אפקה בתל אביב.
חברה ותרבות > תרבות ופנאי

אמנות: מוקמת קבוצת האמנים "אקלים"
טלוויזיה: בטלוויזיה החינוכית עולות הסדרות "הילדים משכונת חיים", "דלת הקסמים" ו"מלאכת יד עם בתיה עוזיאל"; מתחילה תוכנית הסאטירה המשפיעה "ניקוי ראש". הטלוויזיה הישראלית מתחילה לשדר את אופרת הסבון הבריטית "האחים"
מוזיקה: בפסטיבל הזמר זוכה שלמה ארצי עם השיר "הבלדה על ברוך ג'מילי". מוציא גם את האלבום "לכל החברים מהמסע מים אל ים";. בפסטיבל בולטת גם נתנאלה עם "שיר היונה". נעמי שמר מוציאה את האלבום לילדים "כיצד שוברים חמסין"; יוסי בנאי יוצא בתוכנית "ספירת מלאי"; אריק איינשטיין מקליט את "סע לאט"; מתי כספי מוציא אלבום בכורה (שנושא את שמו); שלמה גרוניך והרכב "קצת אחרת" מוציאים אלבום בשם זה; עפרה חזה מופיעה ב"פסטיבל הזמר המזרחי" וזוכה במקום השלישי; מוקמת להקת תמוז; חנן יובל מוציא אלבום סולו ראשון; אלבום סולו ראשון גם לעוזי פוקס.
ספורט: ישראל משתתפת במשחקי אסיה שנערכו בטהראן בפעם האחרונה
ספרות ושירה: דוד אבידן מוציא את "הפסיכיאטור האלקטרוני שלי", יצירה שמבוססת על "שיחות" שניהל עם תוכנת מחשב; אמיל חביבי מוציא את "האופסימיסט"; לוין קיפניס זוכה בפרס למדן; חיים גורי זוכה בפרס ביאליק ויוצר את הסרט "המכה ה-81". סופרת הילדים מרים רות מוציאה את ספרה "מעשה בחמישה בלונים"; סמי מיכאל מפרסם את רומן הביכורים שלו, "שווים ושווים יותר"; פנחס שדה מפרסם את "נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים"
קולנוע: עולים לאקרנים - "איש רחל"; "יום הדין", "עיניים גדולות"; "צ'ארלי וחצי"; "שלושה ואחת", "שרית" של ג'ורג' עובדיה
תקשורת: מאיר עוזיאל מתחיל לפרסם את הטור "שיפודים" במעריב
חברה ותרבות > חינוך ומדע

14 באפריל – מוקמת האוניברסיטה הפתוחה בישראל
בין חתני וכלות פרס ישראל: שמואל הוגו ברגמן, הזוכה בפעם השנייה; ידידיה אדמון; יצחק ברנבלום (מדעי החיים)
חברה ותרבות > פלילים ומשפט

24 באוקטובר – נמצאת גופתה של החיילת רחל הלר שנרצחה. ב-1976 מואשם עמוס ברנס ברציחתה, ונאבק על טענתו לחפותו במשך שנים לאחר מכן
יהושע בן-ציון, מנהלו של בנק ארץ ישראל בריטניה מורשע במספר עבירות מעילה וגנבה.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974)
10 בפברואר – עברי לידר, זמר-יוצר, מלחין, ופזמונאי
1 במאי – מאור כהן, זמר-יוצר, מוזיקאי, שחקן ובדרן
23 במאי – נעם דובב, פלינדרומאי ומשורר
16 ביוני – אדיר מילר, שחקן, קומיקאי, תסריטאי, במאי וסטנדאפיסט
10 באוקטובר – אסי כהן, שחקן וקומיקאי
10 באוקטובר – עודד קטש, כדורסלן עבר ישראלי, מאמן הפועל ירושלים ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974)
15 בינואר – יוסף סרלין, חבר הכנסת ושר מטעם הציונים הכלליים וגח"ל (נולד ב-1906)
25 בינואר – יוסף משאש, דיין, פוסק, משורר ואיש ציבור. כיהן כרבה הראשי של חיפה. (נולד ב-1892)
24 בפברואר – בנימין זאב פון וייזל, ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית (נולד ב-1896)
5 באפריל – יצחק אריאלי, חתן פרס ישראל לספרות תורנית לשנת ה'תשכ"ו (נולד ב-1896)
17 באפריל – יוסף האפרתי, חוקר ספרות (נולד ב-1931)
25 ביוני – אברהם דאוס, מלחין (נולד ב-1902)
5 באוקטובר – זלמן שזר, הנשיא השלישי של מדינת ישראל (נולד ב-1889)
26 באוקטובר – רפאל ויס, חוקר לשון עברית ומקרא ישראלי (נולד ב-1940)
6 בנובמבר – שלמה צמח, חלוץ, סופר ומחנך (נולד ב-1886)
18 בדצמבר – יעקב גרי, שר המסחר והתעשייה בממשלה השנייה (נולד ב-1901)
מיכאל אבי-יונה, ארכאולוג (נולד ב-1904)
רפאל אליעז, סופר משורר ומתרגם (נולד ב-1905)
אריה ארוך, צייר (נולד ב-1908)
יעקב אשמן, סופר עברי, עורך, מתרגם ועיתונאי (נולד ב-1926)
עמרם בלוי, מנהיג ומייסד נטורי קרתא (נולד ב-1894)
יהודה האזרחי, סופר עברי, מחזאי, עיתונאי, שדרן רדיו ועורך (נולד ב-1920)
משה הלוי, במאי ומייסד תיאטרון "האהל" (נולד ב-1895)
שלום זורין, מנהיג פרטיזנים בתקופת מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1902)
אהרן מסקין, מגדולי שחקני הבימה העברית בתקופת היישוב ובימי המדינה (נולד ב-1898)
מאיר מרגלית, שחקן תיאטרון "האהל". מגדולי שחקני הבמה בארץ בתקופת היישוב ובימי המדינה (נולד ב-1906)
ראובן רובין, צייר (נולד ב-1893)
פנחס שניאורסון, חלוץ (נולד ב-1893)
הרמטכ"ל, דוד אלעזר התפטר לאחר דו"ח ועדת אגרנט
עמדת האו"ם בקילומטר ה-101
קורבנות אסון מעלות בבית הקברות בצפת
אנדרטת "יד לשמונה" במחניים לזכר קורבנות אסון מחניים
תוכנית הסאטירה ניקוי ראש זכתה לפופולריות גדולה
זלמן שזר
דידי ארז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1971 (בן 53) תל אביב ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  רוק, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, תופים, גיטרת בס
 חברת תקליטים:  פונוקול החדשה
 
דידי ארז (נולד ב-24 בדצמבר 1971) הוא זמר-יוצר ומלחין מוזיקה לקולנוע, מחול וסדרות טלוויזיה. זוכה פרס אופיר. ארז הוא ממקימי להקת ג'ירפות, בה היה חבר כעשור ולאחר מכן יצא לקריירת סולו בה הוציא לאור שני אלבומים כזמר. מרצה באקדמיה, עורך ומגיש תוכנית רדיו. הלחין מעל מאה עבודות מחול שהשתתפו בפסטיבלים בינלאומיים בכל העולם.
ביוגרפיה

ארז נולד בתל אביב והתחנך בגימנסיה העברית "הרצליה", שם הכיר את יאיר קז, ויחד איתו ועם חבר ילדותו אסף קרן הקימו להקה שפעלה עד גיוסם לצה"ל.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה קרבית מובחרת, ולקראת השחרור חבר ליאיר קז בשנית עם להקת ג'ירפות.
קריירה > ג׳ירפות

עם שחרורו מצה"ל, הקים יחד עם יאיר קז, גלעד כהנא ורותם דרור את להקת ג'ירפות. ארז היה חבר בלהקה כעשור, במהלכו חברי הלהקה הפיקו את אלבום הבכורה ״משוחח עם כיסא״ אשר יצא לאור בשנת 1999, והגיע למעמד אלבום זהב. בשנותיה הראשונות של הלהקה ניגן ארז בגיטרות, ולקראת הקלטות האלבום והיציאה להופעות עבר לעמדת המתופף במקביל להקלטת הגיטרות. במקביל ליציאת האלבום, השלים ארז את לימודיו לתואר ראשון במשפטים במכללה למנהל. לאחר כעשור בלהקה ולקראת העבודה על אלבומם השני, החליט ארז לעזוב את הלהקה ולצאת לדרך חדשה.במקביל לעבודה בחיי הלילה החל לכתוב את אלבום הבכורה שלו ״כל מבט״.
קריירה > אלבומי סולו והפקה מוזיקלית

בשנת 2007 יצא אלבום הבכורה של ארז ״כל מבט״, בו שיתף פעולה עם המוזיקאים אמיר צורף וסיון שביט, שאף שרה איתו את הדואט ״כל מבט״ ועם ארז רוסו חברו מלהקת ג׳ירפות. האלבום זכה להצלחה רדיופונית והיה מועמד לפרסי עמ״י ואקו״ם. במהלך ההופעות של האלבום הראשון פגש ארז את מרק לזר מלהקת ״רוקפור״, מפגש שהוליד יצירה משותפת רבת שנים. השניים משתפים פעולה באלבומים ובהופעות עד היום, ובשנת 2025 ייצא לאור האלבום השלישי של ארז אותו כתבו והלחינו יחד.
בשנת 2014 יצא לאור האלבום השני ״ברלין״ . ביצירת האלבום השתתפו מספר אמנים ביניהם ארז רוסו כמפיק מוזיקלי ושותף להלחנת חלק מהשירים, עמיר לב כמפיק טקסטים, שלומי שבן בפסנתר, מרק לזר בבס ודאנה איבגי אשר שרה יחד עם ארז את הדואט ״לי זה מספיק״. במהלך העבודה על האלבום השני השלים ארז את התואר השני במשפטים בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף ארז גם הפיק מוזיקלית ועיבד שירים ליוני רכטר, שי צברי, אסתר ראדה ועוד.
קריירה > מחול

ארז החל לנגן בשיעורי מחול במרכז ביכורי העתים בתל אביב. המפגש עם עולם המחול שינה את מסלול הקריירה של ארז כאשר במהלך השנים הבאות התמקד בנגינה, הלחנה, ליווי שיעורים, סדנאות ויצירה משותפת עם כוריאוגרפים מכל העולם. ארז הלחין בשנים הללו מעל 100 עבודות מחול, שהופיעו בפסטיבלים בינ״ל בכל העולם, בחלקם הופיע בנגינה חיה. במקביל החל ללמד במסלול האקדמי למחול בסמינר הקיבוצים בנושא מוזיקה למחול.
בשנת 2004 קיבל מלגת מוזיקאים מטעם קרן התרבות "אמריקה ישראל" על פעילות בעולם המחול, ובשנת 2016 היה חבר בוועדה האומנותית של פסטיבל "גוונים במחול" בסוזן דלל.
בשנת 2024 נבחר להשתתף כמלחין בפרויקט התרבות של האיחוד האירופי DANCING HISTTOR(Y)IES במהלכו הלחין יצירות מחול שהופיעו באתרים ארכאולוגיים ברחבי אירופה. בעקבות הצלחת המופעים נבחר ארז להלחין שוב את מופעי המחול של הפרויקט בשנת 2025, שיתרחשו באתרים ארכאולוגיים ברומא, סרדיניה, סרביה, שוודיה וספרד.
קריירה > קולנוע וטלוויזיה

משנת 2016, הלחין מוזיקה לעשרות סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. ב-2017 הלחין סדרה דוקומנטרית על חייו ויצירתו של חנוך לוין, על פסקול זה היה מועמד לפרס האקדמיה. ב-2018 הלחין את פסקול הסרט ״כאן ועכשיו״ עליו זכה בפרס אופיר בקטגוריית מוזיקה מקורית. בשנת 2024 היה מועמד פעמיים על שני סרטי קולנוע "פרנצ'סקה" של הבמאית לינה צ'פליןו-"חושנייה - סודות מלחמה" של הבמאי אבי מרזוק, לפרס המוזיקה המקורית של הפורום הדוקומנטרי. במקביל נבחר על ידי חברת TIME WARNER, להלחין, לעבד ולהפיק מוזיקלית את תעודת הזהות והאותות המוזיקליים של ערוץ הטלוויזיה הבריטי NUTS TV, כמו גם את הפתיחים המוזיקליים של התוכניות המרכזיות.
במשך מספר שנים הלחין, הפיק ועיבד עשרות סרטוני אנימציה לשירים, סדרות ותוכניות לערוץ הילדים 'הופ!'. בנוסף הלחין ארז ועיצב פסקול בתערוכות רב תחומיות במוזיאונים, מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חולון, מוזיאון פתח תקווה ועוד.
קריירה > אקדמיה

בשנים שלאחר מכן פיתח ארז קריירה אקדמית בה יצר קורסים העוסקים במפגש בין מוזיקה למחול, אומנויות המסך והבמה, הלחנה ועיצוב פסקול למדיה חזותית ועוד.
ארז מרצה בין השאר בבצלאל, מכללת ספיר, אוניברסיטת תל אביב, מנשר לאמנות, סמינר הקיבוצים באוניברסיטת Tomas Bata בצ׳כיה ועוד. בנוסף, מעביר הרצאות בסינמטק תל אביב, ומאסטר קלאס במסגרת פסטיבל סאונדטראק.
בעל תואר ראשון במשפטים (.LLB) ותואר שני במשפטים (.LLM), בהצטיינות, מאוניברסיטת בר-אילן.
קריירה > רדיו

מאז שנת 2013 ארז עורך ומגיש תוכנית רדיו שבועית העוסקת בפסי-קול ברדיו "מהות החיים".
קריירה > פרסים ומועמדויות

זוכה פרס אופיר (2018) של האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית מוזיקה מקורית.
מועמד לפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה (2017) בקטגוריית מוזיקה מקורית לסדרת טלוויזיה.
מועמד פעמיים, על שני סרטים שונים, לפרס המוזיקה המקורית בטקס פרסי הפורום הדוקומנטרי (2024)
מועמד לפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית מוזיקה מקורית לסדרת טלוויזיה (2024)
זוכה מלגה מטעם קרן התרבות אמריקה - ישראל
מועמד לפרס עמ"י - (טקס פרסי המוזיקה הישראלית) ומועמד לפרס אקו״ם בקטגוריית שיר השנה על השיר ״כל מבט״.
חיים אישיים

ארז מתגורר בתל אביב, עם זוגתו ו-3 ילדיהם.
דיסקוגרפיה

"כל מבט" (2007)
"ברלין" (2014)
הערות שוליים

↑  מוזיקה - הפוטנציאל האנרגטי של דידי ארז, באתר www.habama.co.il
↑  אסף נבו, ‏דידי ארז מארח את דאנה איבגי: "הקלטנו יחד בלי להכיר", באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2013
↑  Dancing Histor(y)ies performances - Summer 2024, ilDance (באנגלית בריטית)
↑  אינה טוקר, "האופה מברלין": המנצח הגדול בפרסי אופיר, באתר ynet, 6 בספטמבר 2018
↑  עמוד הסרט פרנצ'סקה
↑  דידי ארז, באתר רדיו מהות החיים
↑  מוסיקה מקורית, באתר israelfilmacademy.co.il
סיימון קאוול

| --- | --- |

קאוול, 2011
 לידה:  7 באוקטובר 1959 (בן 65) אנגליה לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Simon Phillip Cowell 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 מקום לימודים:  קולג' דובר, LVS Ascot, Radlett Preparatory School 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ‏EMI, E&S Music‏, BMG‏, Fanfare Records‏, S Records‏, סוני מיוזיק‏, ‏Syco
 צאצאים:  Eric Cowell 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
סיימון פיליפ קאוול (באנגלית: Simon Phillip Cowell; נולד ב-7 באוקטובר 1959) הוא מפיק טלוויזיה ומוזיקה, ואישיות טלוויזיונית בריטי ממוצא יהודי. הוא נודע במיוחד בזכות דמותו הסרקסטית במסגרת תפקידו כשופט בתוכניות מציאות לגילוי כישרונות.
נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר בעולם על שוק המוזיקה של העשור הראשון של המאה ה-21.