הונאה במחקר
ביטויים להונאה במחקר

הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית מגדירה שלושה סוגים של התנהגות בלתי הולמת מחקרית: המצאה, זיוף וגניבה ספרותית.
המצאה כרוכה בטענה לתוצאות מחקר ורישומן, או דיווח עליהן. זאת בין אם נעשה מחקר, או לא נעשה כלל. צורה מינורית יותר של המצאה היא פרסום המכיל הפנייה למאמרים אחרים התומכים לכאורה בתוצאות ובמסקנות המתפרסמות, אך הם למעשה מזויפים, או אינם תומכים בטענות המופיעות בפרסום.
זיוף הוא מניפולציה של חומרי מחקר, ציוד, או תהליכים, או שינוי, או השמטה, של נתונים או תוצאות כך שתוצאות המחקר בפועל אינן מקבלות ביטוי מדויק ברשומת המחקר.
גניבה ספרותית (פלגיאט) הוא ניכוס של רעיונות, תהליכים, תוצאות או מילים של אדם אחר מבלי לתת קרדיט מתאים למקור. צורה אחת היא ניכוס רעיונות ותוצאות של אחרים, ופרסומן תוך יצירת מצג לפיו הכותב ביצע את כל העבודה שבמסגרתה הושגו הנתונים. תת-קבוצה של סוג הונאה זה היא פלגיאט של ציטוטים - השמטה מכוונת, או רשלנית, לאזכר כראוי תגליות וחוקרים אחרים, או קודמים לפרסום, כדי ליצור רושם מעוות של ראשוניות. צורה זו מכונה לעיתים "אמנזיה ציטוטית", "תסמונת ההתעלמות" ו"רשלנות ביבליוגרפית". זהו הסוג הנפוץ ביותר של התנהלות מדעית לא הוגנת. לפעמים קשה להסיק אם המחברים התעלמו בכוונה מאזכור פרסום אחר, הרלוונטי ביותר לעבודתם, או שחסר להם ידע על העבודה הקודמת. לעיתים גם האזכור לתגלית ראשונית ניתן בשוגג לחוקר בולט ומפורסם ולא לחוקר המגלה המקורי. זהו מקרה מיוחד של אפקט מתיו.
פלגיאט-בדיה – כרוכה בלקיחת נתון מפרסום שאינו קשור לפרסום החדש ולשכפלו באופן מדויק בפרסום חדש, בטענה שהדבר מייצג נתונים חדשים.
פלגיאט עצמי – או פרסום משוכפל, משמעותו פרסום של תוכן זהה תחת כותרות שונות, או בכתבי עת שונים. התנהגות זו נחשבת לעיתים גם היא להתנהגות בלתי הולמת. כתבי עת מדעיים דורשים במפורש ממחברים המגישים מאמרים לפרסום שלא לעשות זאת. שיטה זו מכונה לעיתים "שיטת הסלמי" (כלומר פרוסות רבות זהות) בעגה של עורכי כתבי עת רפואיים. חלק מן העורכים רואים בפרסום מאמר זהה בשפות שונות ביטוי לפלגיאט עצמי.
סוגים אחרים מוכרים של התנהגות פסולה במחקר הם:
סופרי צללים - התופעה שבה מישהו אחר מלבד המחבר/ים המופיעים במאמר, תורם תרומה משמעותית לפרסום. הדבר נעשה בדרך כלל כדי להסוות תרומות של מחברים עם ניגוד אינטרסים במחקר שהתפרסם.
מנגד, התנהגות בלתי הולמת מחקרית כוללת גם פעולה של רישום מחברים לכאלה שלא תרמו תרומה משמעותית למחקר. תופעה זו נפוצה בקרב חוקרים בכירים המאוזכרים במאמרים של חוקרים זוטרים חסרי ניסיון, או כאלה הכפופים להם בהיררכיה האקדמית וכן מחברים העורמים רשימת מחברים במאמר במאמץ להגביר את סיכויי הפרסום. סטייה זו מכללי התנהגות מחקרית קשה להוכחה כיוון שאין הגדרה אחידה של "מחבר" או "תרומה מהותית".
התנהגות פסולה מדעית יכולה להתרחש גם במהלך תהליך ביקורת עמיתים על ידי מבקר, או עורך, עם ניגוד עניינים. אזכור כפוי של סוקר יכול גם להעלות את האימפקט פקטור של עבודת החוקר ואת המוניטין שלו בקהילה המדעית, בדומה לציטוט עצמי מופרז. חוקרים המבצעים בקורת עמיתים צריכים להיות חסרי פניות ולהעריך את איכות עבודתם ללא שיקולים פסולים. הציפייה היא שיצהירו על ניגוד עניינים לעורכים שמינו אותם, אם הם עמיתים או מתחרים של המחברי המאמר אותו הם מבקרים. מקרה נדיר יותר של התנהגות בלתי הולמת מדעית הוא התנהגות בלתי הולמת של עריכה, כאשר עורך אינו מצהיר על ניגודי עניינים, מפרסם תחת שם בדוי במאמר ביקורת, מחליט על עריכות בהחלטות בוטות תוך הצעה להוסיף ציטוטים מוגזמים לפרסום שאינם קשורים אליו ישירות. או מבקשים לצרף עצמם ככותבים שותפים לפרסום.
פרסום בכתב עת טורף, ביודעין או שלא ביודעין, אף הוא נדון בספרות כביטוי להתנהלות מדעית שאינה תקינה.