stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגיגת שער
חגיגות נפוצות

חיבוק קבוצתי של השחקנים על המגרש כשהמבקיע במרכז, או שהשחקנים קופצים זה על כתפיו של זה.
המבקיע וחבריו גולשים על הדשא על ברכיהם.
המבקיע רץ לדגל הקרן ואוחז בו.
המבקיע מניח את אצבעו המורה על שפתיו בתנועת השתקה, וכביכול אומר לאוהדים או למבקריו לשתוק.
המבקיע צולל אל הדשא עם ידיים ורגליים פשוטות.
המבקיע מעמיד פנים שהוא יורה בנשק חם או שעושה תנועות של אקדחים בידיו.
המבקיע מצביע לעבר השמיים, כדי להביע תודה לאלוהים או להביע כבוד ולהקדיש את השער לאדם שנפטר.
המבקיע מנשק את טבעת הנישואין שלו או מחווה אותיות משם בת-הזוג ומקדיש לה את השער.
המבקיע מסמן לב באצבעותיו לעבר הקהל או לעבר בן משפחה.
המבקיע רץ על המגרש כשהוא מושיט את ידיו לצדדים ומחקה מטוס.
המבקיע מנענע את ידיו כאילו הוא אוחז תינוק או "מוצץ" את אצבעו כמחווה לילדיו, או מכניס את כדור המשחק מתחת לחולצתו כדי לרמוז כי הוא ואשתו מצפים לילד.
המבקיע שם את ידיו מאחורי אוזניו ו"מתאמץ" לשמוע טוב יותר את תגובת הקהל. הדבר נעשה בדרך כלל כאשר שחקן מקבל שריקות בוז במהלך המשחק ולאחר מכן מבקיע, או כששחקן מבקיע מול המועדון הקודם שלו ורוצה להביע את מורת רוחו מכך שוויתרו עליו.
המבקיע וחברי קבוצתו מבצעים "ריקוד" מיוחד.
המבקיע מבצע פעולה אקרובטית, כגון סלטה קדמית או אחורית. חלק מהמועדונים אוסרים על ביצוע פעולות אקרובטיות מחשש לפציעת השחקן.
המבקיע מרים את הכדור ורץ להניח את הכדור על נקודת אמצע המגרש. המהלך משמש בדרך כלל שחקנים בקבוצות הזקוקות לכיבוש שערים נוספים, במטרה למנוע בזבוזי זמן מצד הקבוצה היריבה.
חברי קבוצתו של המבקיע כורעים על ברכיהם ומעמידים פנים שהם מצחצחים את נעליו.
המבקיע כורע על הקרקע כתפילה לאלוהים, מוציא כיפה או מניח ידו על פניו ואומר את תפילת "שמע ישראל".
המבקיע 'מצדיע' לקהל, ברצינות או בלגלוג, או מבצע כלפיהם תנועת "הרגעה".
המבקיע קופץ וחובט באוויר.
המבקיע מושך את חולצתו על פניו.
המבקיע רץ אל תוך קהל האוהדים.
המבקיע רץ לאורך המגרש.
המבקיע מנשק את קעקועיו, לאות כבוד למה שהם מסמנים.
המבקיע פוגע או בועט בדגל הקרן.
המבקיע רץ וצורח בפה פעור לרווחה.
המבקיע שולח נשיקה לעבר הקהל, כאות חיבה או כפרובוקציה.
המבקיע מנשק את תג המועדון/המדינה שעל חולצתו, כדי להראות את אהבתו ונאמנותו למה שמייצג הסמל. קפטנים, לעיתים, מנשקים את סרט הקפטן שעל זרועם.
חגיגות אסורות

על פי כללי המשחק (כלל 12): ”מותר לשחקן להפגין את שמחתו כאשר הובקע שער, אך אסור שהחגיגה תהיה מוגזמת.”
פיפ"א קבעה כי חגיגות שכוללות הסרת חולצה, זינוק מחוץ לגבולות המגרש לעבר יציע האוהדים, הסתה של הקהל או התגרות בו, יהיו אסורות, והשחקן החוגג ייענש בכרטיס צהוב, ובמקרה הצורך - גם בכרטיס אדום.
שחקנים עלולים להיקנס גם על חשיפת חולצות המכילות מסר כלשהו המופנה אל הצופים המוסתרות מתחת לחולצת המשחק.
אי חגיגה

לעיתים, שחקנים עוברים בין מועדונים וכאשר הם מבקיעים מול מועדון הקודם שלהם, הם נוהגים לא לחגוג את השער כאות כבוד למועדון ולקהל.
דוגמה אחרת היא בריל אמבולו שכבש שער לזכות שווייץ נגד קמרון, בה נולד, במונדיאל 2022 ולא חגג.
חגיגות מאמנים

במהלך דרבי המרזיסייד בעונת 2018/2019 בפרמייר ליג, מאמן ליברפול יורגן קלופ עורר מהומה לאחר שפרץ למגרש וחיבק את השוער אליסון בקר אחרי שדיבוק אוריגי כבש שער ניצחון בדקה ה-96 של המשחק. קלופ התנצל על מעשיו, אך נקנס ב-8,000 אירו על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית.
פציעות

במהלך השנים היו מספר שחקנים שנפצעו בעת שחגגו כיבוש שער, ביניהם תיירי הנרי, זלאטן איברהימוביץ' ומישי בטשואיי.
ב-5 בדצמבר 2004, כששיחק במדי סרבט ז'נבה, בישל פאולו דיוגו שער בדקה ה-87. דיוגו קפץ מעבר לגדר המפרידה בין המגרש לעובדים, וטבעת הנישואין שלו נתפסה בגדר וקטעה את אצבעו. השופט העניש אותו בכרטיס צהוב על בזבוז זמן המשחק, כשלמעשה הוא והאנשים סביבו חיפשו את האצבע.
ב-6 בספטמבר 2006 כבש פביאן אספינדולה שער במדי ריאל סולט לייק, וחגג את השער (שלאחר מכן נפסל בטענת נבדל) בסלטה לאחור, שגרמה לו פציעה בקרסול שהשביתה אותו לחודשיים.
באוקטובר 2014 מת הכדורגלן ההודי פטר ביאקסאנגזואלה לאחר שבעת חגיגת שער נכשל בביצוע סלטה, ובעת הנחיתה גרם לפגיעה קטלנית בעמוד השדרה שלו.
במחזור הראשון של עונת 2017/2018 בבונדסליגה הבקיע ניקולאי מולר שער בדקה השמינית במשחקה של המבורג נגד אאוגסבורג. מולר חגג את השער בחגיגת ה"מסוק" (הסתובב סביב עצמו באותה נקודה) שאפיינה אותו, ובעת החגיגות התנגש בדגל הקרן וספג פציעה ברצועה הצולבת הקדמית, שבגינה הושבת לעשרה חודשים.
הערות שוליים

↑  "Fifa 14 celebrations: How to do Gareth Bale, Ronaldo, and Lionel Messi's signature moves". The Mirror. Retrieved 6 September 2014
↑  "The Evolution of EA Sport's FIFA 14 Video Game". ABC News. נבדק ב-29 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "8 new celebrations we'd love to see in FIFA 18". FourFourTwo. נבדק ב-5 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mario Balotelli Goal: Brazil, Italy Draw 2-2 (VIDEO)". Huffington Post. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ghosh, Bobby. "Splitting a Pair". Time magazine. נבדק ב-8 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Real Madrid-Barcelona: Celebrations in enemy territory". Marca. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "When Raul ended Madrid's humiliation, silenced Nou Camp". Egypt Today. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hunt, Chris (1 באוגוסט 2004). "Jürgen Klinsmann: One-on-One". FourFourTwo. Haymarket Media Group. נבדק ב-22 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Golden Goal: Gabriel Batistuta for Fiorentina v Arsenal (1999)". The Guardian. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אביעד פוהורילס ויניב טוכמן, זהבי עצבני: הסמל החדש של מכבי תל אביב מדבר על הכול, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2013
↑  Laws of the Game, 2010/2011, FIFA
↑  "World Cup: Belgium striker Michy Batshuayi's celebration kick blows up in his face". ABC News. 29 ביוני 2018. נבדק ב-10 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Top 10 Dumbest Sports Injuries, Toptenz.net, ‏2008-12-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Espindola injured after scoring". sidelineviews.blogspot.com. 6 בספטמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tom Sheen (20 באוקטובר 2014). "Indian footballer Peter Biaksangzuala dies from spine injury after doing somersault celebration". The Independent. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rückkehr perfekt! Eintracht verstärkt sich mit "Fan" Müller". Hessenschau (בגרמנית). 12 ביוני 2018. אורכב מ-המקור ב-29 באוגוסט 2018. נבדק ב-29 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
ערן זהבי חוגג כיבוש שער בדרבי התל אביבי במדי מכבי תל אביב, 2013
חפרפרת כיס צפונית

| חפרפרת כיס צפונית> מצב שימור |
| --- | --- |
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חפרפרות כיס
משפחה:: חפרפרות כיס
סוג:: חפרפרת כיס
מין:: חפרפרת כיס צפונית
שם מדעי
 Notoryctes caurinus ‏1920
תחום תפוצה


חפרפרת כיס צפונית (שם מדעי: Notoryctes caurinus) היא מין של חיית כיס מהסוג חפרפרת כיס המצויה בצפון-מזרח אוסטרליה. זהו המין היחיד ששרד בסדרה חפרפרות כיס, לצד המין חפרפרת כיס דרומית (Notoryctes typhlops), הגדולה ממנה במעט. הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס תיאר את המין לראשונה ב-1920.
חפרפרת זו בעלת דמיון רחוק לחפרפרת או לחפרפז גראנט, אך אינה קרובה אליהם, אלא קשורה לחיות כיס כמו הקנגורו והפוסומים. אורכה מגיע ל-30 סנטימטרים ואורך הזנב 2 סנטימטרים בלבד. המשקל הממוצע הוא 30 עד 40 גרם. היא בעלת פרווה זהובה ומשולבים בה פסים צהובים, חוטם וטפרים גדולים ורודים, עירומים משיער ובעלת עיניים גמדיות מאוד.
החפרפרת שוהה בחולות של מדבר החול הגדול, מדבר החול הקטן ומדבר גיבסון בחלקו הצפוני ולעיתים תיראה גם סביב שיחי טריאודיה או חורשות אקליפטוסים נמוכים. היא משתמשת בראשה ובטפריה החזקים כדי להניע את החול ולחפש סימנים של חרקים קטנים כמו נמלים וטרמיטים. עם זאת היא תאכל גם יצורים גדולים יותר כמו נדלים, עכבישים ואף לטאות מדבר קטנות. את הטרף היא אוכלת לרוב מתחת האדמה. לעיתים היא משמשת טרף לנחשים, גואנות, עופות דורסים שונים וגם לדינגו, שועל אדום וחתולים.
לנקבות החפרפרת כיסים לנשיאת צאצאים, המצויים בצידו האחורי של הגוף כך שהם לא מתמלאים בחול, ובהם שתי פטמות מה שמאפשר נשיאת שני צאצאים בלבד בו זמנית.
הערות שוליים

↑  חפרפרת כיס צפונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537560505171  LCCN: sh2005020046
חפרפרת כיס דרומית

| חפרפרת כיס דרומית |
| --- | --- |
 חפרפרת כיס דרומית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חפרפרות כיס
משפחה:: חפרפרות כיס
סוג:: חפרפרת כיס
מין:: חפרפרת כיס דרומית
שם מדעי
 Notoryctes typhlops ‏Stirling, 1889
תחום תפוצה


חפרפרת כיס דרומית (שם מדעי: Notoryctes typhlops) היא מין של חיית כיס מהסוג חפרפרת כיס המצויה במרכזה ודרומה של אוסטרליה, באזור המדבר. זהו המין היחיד ששרד בסדרה חפרפרות כיס, לצד המין חפרפרת כיס צפונית (Notoryctes caurinus), מצפון-מזרח אוסטרליה.
חפרפרת זו קטנה מאוד, באורך 121 עד 159 מילימטרים ועם זנב קצר באורך 21 עד 26 מילימטרים. היא שוקלת 40 עד 70 גרם. צבעה זהוב, מוסווה על רקע החול המדברי. היא מזכירה במראה שלה חפרפרת או חפרפז גראנט, אך אינה קרובה להם אלא דומה כתוצאה מאבולוציה מתכנסת. חפרפרת הכיס ניזונה מחרקים, ובעיקר מזחלי חיפושיות ופרפרים, אך היא יכולה לטרוף גם יצורים גדולים יותר, לרבות נדלים ואף לטאות מדבר קטנות.
לנקבות החפרפרת כיסים לנשיאת צאצאים, המצויים בצידו האחורי של הגוף כך שהם לא מתמלאים בחול, ובהם שתי פטמות מה שמאפשר נשיאת שני צאצאים בלבד בו זמנית. הרגליים קצרות כשברגל הקדמית שני טפרים גדולים ושטוחים המצויים באצבע השלישית והרביעית, ואלו משמשים לחפירה קדימה. ברגל האחורית שלושה טופרים קטנים המשמשים לדחיפת אדמה לאחור במהלך החפירה.
הערות שוליים

↑  חפרפרת כיס דרומית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חבור

| --- | --- |
נהר החבור מדרום לאל-חסכה ליד האתר הארכאולוגי תל שייח' חמד
נהר החבור מדרום לאל-חסכה ליד האתר הארכאולוגי תל שייח' חמד
 מידע כללי
 אורך:  300 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  45 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  13,300 קמ"ר
 מוצא:  מעיינות "ראס אל-עין" בגבול סוריה-טורקיה
 גובה מוצא הנהר:  350 מטרים
 יובלים:  Daysan River 
 שפך:  נהר פרת
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה וסוריה
 
 
נהר חָבוֹר (בניקוד המקרא) או חָֿבוּר (באמורית (משוחזר): ḫabur‏; באכדית: ḫa-bur; בארמית: חבור; בערבית: خابور (חַֿאבּוּר)) הוא היובל הגדול ביותר של הפרת, ועיקר זרימתו של הנהר בשטח סוריה, בחבל ג'זירה.
מקורו של נהר החבור באזור טורקיה, אם כי מקורות המים העיקריים שלו הם מעיינות קרסטים באזור ריש עינא (אנ') שעל גבול סוריה עם טורקיה. אורכו של החבור 300 ק"מ ושטח אגן הניקוז הוא 13,300 קמ"ר. אל החבור זורמים מספר ואדיות בהם זורמים המים רק בחלק מהשנה. ביחד הם יוצרים את האזור שנקרא "משולש החבור" או "אזור החבור העליון". באזור זה נעה כמות הגשמים השנתית בין 200 ל-400 מ"מ. כמות מועטה זו הופכת את מי החבור לכל אורך ההיסטוריה למקור מים חיוני לחקלאות באזור. החבור זורם בשטח סוריה בכיוון דרום ונשפך לפרת ליד העיר בוסירה.
סקרים וחפירות ארכאולוגיות הראו שהאזור היה מיושב מאז התקופה הפלאוליתית. בעמק החבור נחפרו אתרים ארכאולוגים חשובים כמו תל חלף, תל פחריה, תל ברק, תל ליילאן, תל ברי, אורקש, תל ארביד, תל שאע'ר בזאר ועוד. האזור נתן את השם למשפחת כלי חרס מצוירים מתחילת האלף ה-2 לפנה"ס שנמצאה באזור צפון מסופוטמיה ונקראת "משפחת כלי חבור" (אנ'). באזור החבור התפתחה גם ממלכת מיתני שהגיעה לשיא גדולתה בתקופת הברונזה המאוחרת בין המאה ה-15 לפנה"ס ועד המאה ה-13 לפנה"ס.
אזור החבור מוזכר גם במקרא. לאחר שמרד הושע בן אלה מלך ישראל במלך אשור שלמנאסר החמישי בשנת 724 לפנה"ס, עלה שלמנאסר לשומרון והחריבה סופית בשנת 722 לפנה"ס. שלמנאסר הגלה את תושבי השומרון לאשור. הפסוק (מלכים ב, יז, ו) מספר ” בִּשְׁנַת הַתְּשִׁעִית לְהוֹשֵׁעַ לָכַד מֶלֶךְ-אַשּׁוּר אֶת-שֹׁמְרוֹן וַיֶּגֶל אֶת-יִשְׂרָאֵל אַשּׁוּרָה וַיֹּשֶׁב אוֹתָם בַּחְלַח וּבְחָבוֹר נְהַר גּוֹזָן וְעָרֵי מָדָי.”
בשנת 1960 החל פרויקט נהר החבור. נבנתה מערכת של סכרים ותעלות. נבנו שלושה סכרים באגן החבור כחלק מתוכנית השקיה הכוללת גם סכר על נהר פרת. בקעת חבור הכוללת שטח חקלאי של ארבעה מיליון דונם, מהווה את אזור גידול החיטה העיקרי של סוריה. אזור החבור העליון הוא מרכז אזור ייצור הנפט של סוריה.
לקריאה נוספת

Jean Nougayrol, Documents du Habur, Syria 37, 1960, עמ' 205–214 doi: 10.3406/syria.1960.5485
הערות שוליים

↑  Mary E. Buck, "Western Amorite Corpus", in: The Amorite Dynasty of Ugarit, Brill, 2020 p. 327
1 2  KAI 309
↑  ארנון סופר, המאבק על המים במזרח התיכון, הוצאת עם עובד, 2006, עמוד 92
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4459209-7  VIAF: 248712610   WorldCat (עם VIAF): 248712610 
שני כדי חבור, על שם אזור נהר חבור, בצפון מזרח סוריה. כדים אלה, המתוארכים למחצית הראשונה של האלף השני לפני הספירה, נמצאו בתל שאע'ר בזאר
חצי האי ל'ין

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האירי 
 קואורדינטות:  52°54′33″N 4°27′41″W﻿ / ﻿52.90916667°N 4.46138889°W﻿ / 52.90916667; -4.46138889
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
  (למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיחצי האי ל'ין(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיחצי האי ל'ין
 
חצי האי ל'ין (בוולשית: Penrhyn Llŷn) הוא חצי אי בגודל של כ-400 קילומטר רבוע השוכן בגוויניד' בקצה הצפון-מערבי של ויילס.
חצי האי יוצא מחופה הצפון-מערבי של ויילס כ-50 ק"מ לכיוון מזרח אל תוך הים האירי, צפונית לחצי האי מצוי האי אנגלסי המופרד משאר ויילס במצר מנאי (שמהווה המשך לחוף הצפוני של חצי האי).
רצועת החוף לאורך חצי האי ל'ין הוגדר כאזור יופי טבעי יוצא דופן.
חוק מאה שמונים המעלות

חוק מאה שמונים המעלות
חוק מאה ושמונים המעלות הוא מונח מתחום הצילום בקולנוע או בטלוויזיה.
כאשר מצלמים בנפרד שתי דמויות המשוחחות ביניהן, מתקבלים שני שוטים, ובכל אחד מהם נראית דמות המביטה ומשוחחת עם דמות אחרת, אשר נמצאת מחוץ לפריים. לאחר מכן, בעריכה, מחברים את שני השוטים הנפרדים לסצנה אחת, בה נראות שתי הדמויות משוחחות זו עם זו. לצורך כך, יש לשמור על כיווני המבט ביניהן, למרות שבכל שוט לא רואים את הדמות שעמה משוחחים.
חוק מאה ושמונים המעלות נשמר בזמן הצילום באופן הבא: אם נעביר קו דמיוני בין שתי הדמויות שמשוחחות זו עם זו, קו זה יהיה קוטר של מעגל, אשר שתי הדמויות נמצאות על ההיקף שלו, המחולק כעת לשתי קשתות, כל אחת בגודל 180 מעלות. החוק קובע כי אם מציבים את המצלמה בצידו האחד של הקו בזמן צילום השוט הראשון (דמות א' מדברת אל דמות ב'), חובה להמשיך ולהציב את המצלמה באותו הצד, גם בזמן הצילום של השוט השני (דמות ב' מדברת אל דמות א').
ראו גם

עריכה אנליטית
חאריס סילייג'יץ'

חאריס סילאייג'יץ (בכתב לטיני: Haris Silajdžić, בכתב קירילי: Харис Силајџић, נולד ב-1 באוקטובר 1945), פוליטיקאי ואקדמאי בוסני. היה ראש ממשלת בוסניה והרצגובינה (1993-1996), אחד משלושת חברי נשיאות בוסניה והרצגובינה (2006-2010) ויו"ר הנשיאות (2008, 2010), כנציג הבוסניאקי של הפדרציה.
בשנים 1990 עד 1993 שימש סילייג'יץ' כשר החוץ של בוסניה והרצגובינה, ובשנים 1993 עד 1996 כיהן כראש ממשלתהּ.
ביוגרפיה

חאריס סילייג'יץ' נולד בשנת 1945 בברזה, בבוסניה, אז חלק מיוגוסלביה, במשפחתו של חאג' חאפז קמיל אפנדי סילייג'יץ.
אחרי סיום בית הספר היסודי בשנת 1964 למד במדרסה המוסלמית חוסרוו בג בסרייבו. אחר כך השתלם בשפה הערבית ובלימודים אסלאמיים בבנגאזי בלוב. את התואר השני (1977) ואת הדוקטורט (1979) (בנושא היחסים בין אלבניה לארצות הברית)  סיים באוניברסיטת פרישטינה בחבל קוסובו, אז חלק מסרביה במסגרת יוגוסלביה.
סילייג'יץ' כיהן כפרופסור לערבית באוניברסיטת פרישטינה וכפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת סרייבו. לימד כמרצה אורח באוניברסיטאות קורנל, מרילנד והרווארד בארצות הברית.
סילייג'יץ' שימש כחבר בוועדת הסכם דייטון והיה אחד ממבקרי ההסכם לאחר מלחמת האזרחים בבוסניה והרצגובינה.
כשנשאל למה הביע תרעומת ענה כי חתם על ההסכם משום שרצה לעצור את שפיכות הדמים ושיעשה זאת שוב, אך ההסכם חייב להשתנות. סילייג'יץ' המשיך להיות אישיות בכירה בפוליטיקה הבוסנית, רשמית היה חבר וסגן נשיא מפלגת הפעולה הדמוקרטית של בוסניה אך נטש אותה והקים את המפלגה למען בוסניה והרצגובינה. סילייג'יץ' החזיק גם בתפקיד סגן ראש מועצת השרים.
בשנת 2002 התמודד על חברות בנשיאות בוסניה והרצגובינה אך הפסיד לסוליימן טיהיץ' שכיהן עד 2006.
בבחירות שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר כנציג הבוסניאקי בנשיאות ושימש בתפקיד עד שנת 2010 (בצירוף מקרים מעניין, תאריך זה הוא יום הולדתם של סילייג'יץ', שחגג 61, ושל מקבילו הסרבי בנשיאות רדמנוביץ', שחגג 57).
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

החל משנת 2016 סילייג'יץ' נשוי לזמרת הפופ לשעבר סלמה מוחדינוביץ' איתה היה בקשר זוגי לממעלה מ-15 שנה. שניהם מתעניינים באמנות, בעיקר שירה ומוזיקה. 
ב-27 במאי 2020 סילייגיץ' עבר בהצלחה בסרייבו ניתוח לב פתוח . 
סילייג'יץ' מדבר אנגלית שוטפת ובעבר הרצה בכמה אוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית.הוא מתגורר בסרייבו.
ורה קרפקינה

ורה סמואילובנה קרפקינה-קלשניקובה (ברוסית: Вера Самойловна Крепкина-Калашникова;‏ 16 באפריל 1933 – 25 באפריל 2023) הייתה אתלטית סובייטית-יהודייה. הייתה אלופה אולימפית (רומא 1960) בקפיצה לרוחק, שיאנית עולם בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר ושותפה לשיא העולם בריצת שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה

קרפינה נולדה בקוטלניץ' שבמחוז קירוב. אביה היהודי גויס לצבא האדום בשנת 1941 ונהרג בקרבות. היא התאמנה בוולוגדה ואחר כך עברה לקייב עם בעלה.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה קרפינה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 46.3 שניות ובמקום 9 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.9 שניות.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה קרפקינה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רימה אוליסקינה, מריה איטקינה ואירינה טורובה בתוצאה של 45.8 שניות.
בתחרות שנערכה בקייב ב-27 ביולי 1956 קבעה קרפקינה בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם גלינה וינוגרדובה, סיניידה ספרונובה ומריה איטקינה, שיא עולם חדש של 45.2 שניות. באולימפיאדת מלבורן (1956) היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.6 שניות ובמקום 9 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכתה קרפקינה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.3 שניות ומדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.7 שניות, אחרי הית'ר ארמיטייג' מבריטניה (11.7 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקייב ב-13 בספטמבר היא השוותה בריצת 100 מטר את שיא העולם של שירלי סטריקלנד מאוסטרליה בתוצאה של 11.3 שניות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) זכתה קרפינה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 6.37 מטר, 3 ס"מ משיא העולם של הילדרון קלאוס מגרמניה, לפני האלופה האולימפית היוצאת אלז'בייטה קז'סינסקה מפולין (6.27 מטר) והילדרון קלאוס (6.21 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.2 שניות, בשלב המוקדמות הן קבעו תוצאה של 45.0 שניות ובמקום 12 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.0 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.3 שניות (1958)
קפיצה לרוחק: 6.37 מטר (1960)
חאריטות

| --- | --- |

 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אלים מקבילים:  הגראטיות 
 אב:  זאוס 
 אם:  אורינומה 
 
שלוש הגראטיות; פרט מתוך התמונה "האביב" מאת סנדרו בוטיצ'לי.
מזרקת שלוש הגראציות בבון
החאריטוֹת (ביוונית: Χάριτες, מילולית: "גינונים") היו שלוש אלות במיתולוגיה היוונית: אלת החן, היופי, הפריון וכישרונות המוזיקה והאמנות. על פי התאוגוניה היו אַגְלָאיָה (Aglaia, "זוהר"), אוּפְרוסִינֵה (Euphrosyne, "שמחה"), ותאליה (Thalia, "עליזות"). בקרב הרומאים הן נודעו כשלוש הגראטיות (או "שלוש הגראציות"), וזהו כינוין הידוע והנפוץ יותר.
דמותן

לדברי הומרוס, הן היו בנות לווייתה של אפרודיטה. בתיאגוניה מסופר כי הן היו בנותיהם של ראש האלים, זאוס והנימפה אורינומיה, בתו של הטיטאן או בת אוקיינוס. לדברי מסורות אחרות, הן היו בנותיו של אל היין דיוניסוס מאפרודיטה ולעיתים הן מצוינות גם כבנותיו של הליוס, אל השמש.
בדומה למוזות, החאריטות העניקו מחסדן ומכישרונותיהן לבני האדם והאצילו השראה על האמנים והיוצרים השונים. במקורן הן היו אלות טבע ופריון, ופולחנן המועט נערך במקומות של רוב טבע ומים, בקרבת נהרות ויערות, למשל. שמן של החאריטות נכרך גם עם העולם התחתון, ממלכת המתים, ועם פולחני המסתורין האֱלֶוּסִיִים.
באמנות הקדומה החאריטות תוארו על פי רוב כנשים צעירות עירומות החובקות זו את זו או מחזיקות זו בידי זו. למן תקופת הרנסאנס, משחודש הקשר האמנותי למסורת הקלאסית, נוצרו מספר ציורים ופסלים המתארים את שלוש החאריטות, כדוגמת ציוריהם של סנדרו בוטיצ'לי (ראו תמונה משמאל) ורפאל, ופסליהם של אנטוניו קאנובה וברטל תורוואלסן.
על שמותיהן נקראו מספר אסטרואידים - האסטרואיד 23 תאליה (אנ') שהתגלה ב-1852 על ידי ג'ון ראסל הינד, האסטרואיד 31 אוּפְרוסִינֵה (אנ') שהתגלה על ידי ג'יימס פרגוסון ב-1854 והאסטרואיד 47 אגלאיה שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-1857.
הערות שוליים

↑  הסיודוס, תאוגוניה, 907
↑  תאוגניס, אלגיה, ספר שני, 14
↑  הסיודוס, תאוגוניה, 907
↑  ראו תמונה באתר ויקישיתוף.
↑  ראו תמונה באתר ויקישיתוף.
↑  ראו תמונה באתר ויקישיתוף.
↑  (31) Euphrosyne In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_32. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12491708x (data)  GND: 118702335  SUDOC: 034127747  VIAF: 67260127   WorldCat (עם VIAF): 67260127
חוסה אנטוניו קמאצ'ו

חוסה אנטוניו קמאצ'ו אלפארו (בספרדית: José Antonio Camacho Alfaro; נולד ב-8 ביוני 1955 בסייסה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי וכיום מאמן.
כשחקן, קמאצ'ו שיחק בקבוצת ריאל מדריד הספרדית במשך 15 עונות, לבש את מדי הקבוצה ב-577 משחקים רשמיים, וזכה עמה ב-19 תארים, ביניהם שתי זכיות בגביע אופ"א ותשע אליפויות ספרד. לזכותו של קמאצ'ו 81 הופעות במדי נבחרת ספרד, בשורותיה שיחק בשני מונדיאלים (1982, 1986) ושני טורנירי יורו (1984, 1988).
כמאמן, קמאצ'ו הוביל מספר קבוצות מספרד ומפורטוגל, וכן הדריך את נבחרת סין ואת נבחרת ספרד, אותה הוביל לרבע הגמר בשני טורנירים שונים, יורו 2000 ומונדיאל 2002.
קריירת משחק

קמאצ'ו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אלבסטה. לאחר שקודם לקבוצה הבוגרת בגיל 17 בלבד והפגין יכולת טכנית גבוהה, הוא סומן על ידי הקבוצות הגדולות בספרד ככדורגלן בעל פוטנציאל גבוה. אמנם, קמאצ'ו בחר בריאל מדריד, ועבר אליה בחודש מרץ 1973, עוד לפני יום הולדתו ה-18. לאחר עונת התחשלות בקבוצת הבת של המועדון, קודם על ידי מאמן הקבוצה לואיס מולוני, לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה ערך במשחק ההפסד למאלגה ב-3 במרץ 1974. הוא פתח בהרכב הקבוצה ושיחק 90 דקות. קמאצ'ו תפס במהרה את המקום בהרכבה הפותח של ריאל מדריד, בצד שמאל של ההגנה, והפך לשחקן מפתח בקבוצה.
בינואר 1978, נפצע במהלך אימון קבוצתו, פציעה שהשביתה אותו למשך 20 חודשים, וגרמה לו לעבור שני ניתוחים. לאחר התאוששותו חזר להיות שחקן מפתח בקבוצה, ואף היה שותף לשתי זכיות רצופות בגביע אופ"א, ב-1984/1985 וב-1985/1986.
בסך הכל קמאצ'ו ייצג את ריאל מדריד ב-414 משחקי ליגה, בהם כבש תשעה שערים וצבר הרחקה אחת בלבד. הוא ממוקם במקום השביעי בטבלת ההופעות במדי ריאל מדריד בכל הזמנים, עם 577 הופעות. בתקופה זו, צבר 19 תארים עם הקבוצה, ביניהם שתי זכיות בגביע אופ"א, תשע אליפויות וחמישה גביעים.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

קמאצ'ו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד עוד בטרם מלאו לו 20. היה זה ב-5 בפברואר 1975, במשחקה הביתי של נבחרתו מול סקוטלנד במסגרת מוקדמות יורו 1976, שהסתיים בשוויון 1-1. הוא ייצג את הנבחרת בארבעה טורנירים גדולים, שני מונדיאלים (1982, 1986) ושני טורנירי יורו (1984 בו העפילה ספרד לגמר ונוצחה, 1988). בארבעתם הוא פתח בכל אחד ממשחקי נבחרתו, למעט משחק אחד במסגרת שלב הבתים של יורו 1988. במונדיאל 1986 אף שימש כקפטן הנבחרת. לאחר משחקה האחרון של נבחרתו ביורו 1988, הפסד לגרמניה בשלב הבתים, פרש קמאצ'ו מהנבחרת.
בסך הכל, קמאצ'ו ערך 81 הופעות בינלאומיות, הישג שהציב אותו במשך זמן ארוך בראש טבלת ההופעות בנבחרת, וכיום מציב אותו במקום ה-14 בכל הזמנים.
קריירת אימון > תחילת הקריירה

ב-1989, לאחר פרישתו ממשחק, זכה קמאצ'ו לתפקיד בצוות המקצועי של המועדון בו פרש, ריאל מדריד. לאחר שלוש שנים, בפברואר 1992, מונה לתפקיד האימון הראשון שלו בקריירה, בקבוצת ראיו ואיקאנו מהליגה הבכירה בספרד. לראיו הייתה זו עונת החזרה לליגה הבכירה לאחר שנתיים בליגת המשנה, וקמאצ'ו סייע לה להישאר בליגה. לאחר מכן עבר לאספניול, אותה אימן במשך שלוש עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עימה באליפות ליגת המשנה, והחזיר אותה לליגה הבכירה לאחר היעדרות בת עונה אחת. בעונה שאחריה אספניול סיימה במקום השישי בליגה הבכירה, ובעונת 1995/1996, האחרונה שלו בקדנציה, הוביל קמאצ'ו את אספניול עד למקום הרביעי, המקנה השתתפות בגביע אופ"א.
ההצלחה באספניול הביאה את קמאצ'ו לסביליה, אך הוא סיים את תפקידו כעבור שמונה חודשים בלבד, ובסיום העונה סביליה ירדה לליגת המשנה. לקראת העונה הבאה חזר קמאצ'ו לאספניול, אך נותר בה עונה אחת בלבד, שהסתיימה במקום ה-10 בטבלה.