stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תולעת הפארק
הדבקה ומחזור התרבות

מחזור ההדבקה של תולעת הפארק כולל מספר שלבים ומחייב את הימצאותם של מאכסנים שונים. השלב הראשון במחזור חיי הטפיל מתאפיין בהטלת צואה, המכילה את ביצי התולעת, של בעלי חיים המהווים מאכסן סופי לתולעת זאת (כלביים). חיפושיות זבל, המצויות על הקרקע, בולעות את הצואה הנגועה ומהוות מאכסן ביניים לתולעת זאת. בתוך מערכת העיכול של חיפושיות הזבל בוקעות הביצים ומתוכן משתחררות פגיות בשלב התפתחותי L1. הפגיות גדלות והופכות כעבור כחודשיים לפגיות בשלב התפתחותי L3. ההדבקה של המאכסן הסופי עלולה להתרחש באופן ישיר ו/או באופן עקיף:
אופן ישיר - חיפושיות הזבל נטרפות על ידי כלביים. לאחר עיכול החיפושיות משתחררות מתוכן פגיות ה-L3.
אופן עקיף - חיפושיות הזבל נטרפות על ידי בעלי חיים המהווים מאכסן פַּרַטֵנִי לתולעת (מאכסן זה דומה למאכסן ביניים, אולם בניגוד אליו אינו נחוץ לשם התפתחות הטפיל), דוגמת מכרסמים, לטאות, עופות, ארנביים וקיפודיים. לאחר עיכול החיפושיות משתחררות מתוכן פגיות ה-L3, אולם הן אינן עוברות שלב התפתחותי נוסף. בשלב הבא בעלי חיים אלה (בעיקר עופות, לטאות ומכרסמים) עלולים להטרף על ידי הכלביים, דבר שמוביל לשחרור פגיות ה-L3 במערכת העיכול שלהם.
לאחר כ-10 ימים פגיות ה-L3 חודרות את דופן מערכת העיכול אל מערכת הדם ובאמצעותה מגיעות לאבי העורקים. באבי העורקים פגיות ה-L3 גדלות והופכות, כעבור כ-3 חודשים, לפגיות בשלב התפתחותי L4, ולאחר מכן מתחילות לנדוד במשך מספר חודשים לאורכו בדרכן אל הוושט. תהליך החדירה אל אבי העורקים והנדידה לאורכו עלול לגרום לפגיעה מכנית ולקרעים שמובילים לדימומים ואף למוות פתאומי של המאכסן הסופי. עם הגעתן של הפגיות אל הוושט, הן מתמקמות שם והופכות לתולעים בוגרות, אשר מזדווגות ומטילות ביצים. הביצים נבלעות על ידי המאכסן הסופי ומופרשות בצואה.
סימנים

כאשר התולעת ממוקמת בוושט, היא מתחילה ליצור גושים גדולים (גרנולומות) בוושט של הכלב. גושים אלו מקשים על הבליעה ולעיתים על הנשימה, לפיכך הסימנים העיקריים להידבקות כלב בתולעת הפארק הם שיעול, הקאה ופליטת מזון. סימנים נוספים כוללים חולשה, ריור וקשיי בליעה.
הגרנולומות בוושט הכלב יכולות להפוך לגידול סרטני אשר מסוגל לשלוח גרורות (בשלב זה הסימנים יהיו ירידה במשקל והקאות או פליטות תדירות).
אבחון

ניתן לאבחן את המחלה על ידי איתור ביצים של תולעת הפארק בצואת הכלב (עם זאת, רגישות השיטה אינה מספקת ודרושות בדרך כלל מספר דגימות לאישור הנגיעות). עם זאת, אי מציאת ביצים בצואה אינה שוללת נגיעות בתולעת.
דרכי אבחון נוספות הן באמצעות צילומי רנטגן של בית החזה או אנדוסקופיה. צילומי בית החזה יכולים להעלות את החשד לקיום הנגיעות בתולעת הפארק כאשר רואים "גוש" או התרחבות באזור הוושט. כמו כן, לעיתים ניתן לראות גם חיבור או תגובה בחלק התחתון של עצמות עמוד השדרה בבית החזה.
אנדוסקופיה (בה מוכנס סיב אופטי עם מצלמה לוושט הכלב) היא דרך האבחון המועדפת לאישור הנגיעות בתולעת. זוהי גם הדרך היחידה לשלול נגיעות בתולעת או לבחון האם הגרנולומה הפכה לגידול סרטני (על ידי לקיחת ביופסיה בזמן האנדוסקופיה).
מניעה וטיפול

ניתן למנוע את המחלה על ידי שמירה על רמות גבוהות בדם של חומרים ממשפחת האברמקטינים כגון דורמקטין. החומר ניתן לכלב בזריקה על ידי וטרינר ובאופן תדיר, והוא הורג את התולעים או הזחלים אם הם נמצאים בגוף. תהליך זה אינו מהווה חיסון אלא טיפול בלבד.
בעבר חשבו כי החומר נשאר בגוף הכלב כחודש ולכן יכול למנוע הדבקה בתקופה זו. במחקרים שנעשו הוכח כי החומר נשאר בגוף זמן קצר משבועיים, אך עם זאת, טיפול סדיר כל חודשיים–שלושה יכול להפחית את רמת וחומרת ההדבקה (אך לא בהכרח ימנע אותה לחלוטין).
במקרים בהם נמצא כי הכלב כבר נגוע בתולעת, ההמלצה היא על טיפול כל שבועיים לפחות לשישה טיפולים עוקבים.
חשוב לציין שישנם גזעים, כמו כלב רועים שלטי, קולי גס-שיער, בורדר קולי שאסור לתת להם את הטיפול המונע בדורמקטין, משום שהוא עלול להיות קטלני עבורם. יש אפשרות לבצע בדיקה גנטית שתראה האם הכלב רגיש לטיפול או לא. עבור כלבים מגזעים אלו הנמצאים חיוביים גנטית לMDR1, ניתן לטפל באמצעות תרופה בשם מילבמיצין, אשר נמצאת בתוך טבליות נקסטגארד ספקטרה.
נקניקים הונגריים

| --- | --- |
 נקניק דיולאי הונגרי 
 
 מאכלים
 מוצא:  הונגריה 
 
נקניקים הונגריים (בהונגרית: Magyar kolbász) הם נקניקים המצויים במטבח ההונגרי. הונגריה מייצרת מספר עצום של סוגי נקניקים ונקניקיות. הם עשויים להיות מבושלים, טריים או מיובשים ומעושנים, עם תבלינים וטעמים שונים, "חריפים" או "עדינים". רבים הושפעו משכניהם.
ניתן לאכול נקניקים/נקניקיות אלו כמו נקניק או להשתמש בהם כמנה עיקרית. המטבח ההונגרי משתמש בסוגים שונים של נקניקים ונקניקיות בדרכים רבות כגון בנזידים, במרקים, בתבשילי תפוחי אדמה כמו "פפריקאש קרומפלי" (Paprikás krumpli - תבשיל על בסיס פפריקה עם נקניקיות חריפות ותפוחי אדמה), מרקי שעועית כמו מרק שעועית יוקאי, כמה וריאציות של מרק גולאש, מנות מאפה, או אפילו בסלטים.
הנקניקיות המעושנות עשויות להכיל בייקון, בשר חזיר טחון, בקר, בשר חזיר או בשר כבש, פפריקה, מלח, שום, פלפל שחור, פלפל אנגלי, פלפל לבן, קימל, אגוז מוסקט, מיורן, פלפל קאיין, סוכר, יין לבן או קוניאק. נקניקיות עשויות להכיל מרכיבים נוספים כמו כבד, פטריות, לחם, אורז, מיץ לימון, ביצים, שמנת או חלב.
הבשר נטחן גס ומומלח. אם מוסיפים שום, מועכים אותו במים ליצירת ממרח ומוסיפים לבשר יחד עם תבלינים. לאחר מכן ממלאים את הנקניקייה במארזים טבעיים בחוליות באורך מטר אחד - בדרך כלל באמצעות המעי הדק של החזיר. זה התרחש באופן מסורתי בחוץ בימי הסתיו המאוחרים שבו נשחט החזיר. לאחר מכן תולים את הנקניק למשך הלילה כדי לאפשר לטעמים להתמזג ולחלק מהשומן לטפטף החוצה. כעת הוא מוכן לשימוש טרי ולא מעושן. הנקניקיות הלא מעושנות צלויות בדרך כלל עם כרוב כבוש או כרוב אדום או ירוק, ומוגשות עם מחית תפוחי אדמה. הנקניקיות היבשות מעושנות קר ותלויות להבשלה לפני הצריכה.
נקניקים מבושלים/מעושנים > קולבאס

קולבאס היא נקניק מעושן הונגרי מסורתי מתובל בפפריקה. הגרסאות הידועות והפופולריות ביותר הן:
נקניק דיולאי (Gyulai kolbász) נקראת על שם העיר ההונגרית דיולה, ויש לה הגנת מעמד גאוגרפי מוגן. הוא מבשיל באיטיות תוך כדי עישון עץ אשור. הוא עשוי מבשר חזיר, 'סאלונה' (שומן בייקון הונגרי), שום, פלפל, קימל ופפריקה הונגרית. בתערוכת המזון העולמית בבריסל 1935, הוענקה ל-Gyulai kolbász תעודת זהב. ניתן לחתוך את הנקניק לפרוסות דקות ולאכול לבד או עם לחם. הוא מתווסף גם למאכלים הונגריים רבים, כולל לצ'ו וקדרת תפוחי אדמה (rakott krumpli).
נקניק צ'באי מיוצרת בעיירה בקשצ'בה, ויש לה גם הגנת מעמד גאוגרפי מוגן (PGI). הוא דומה לדיולאי, אבל קצת יותר מתובל. יש כמה וריאציות בגודל ובסוג, אבל זו נקניק חריף עם הרבה פפריקה.
קולבאס עדין (Csemege kolbász) הוא נקניק מעושן מבושל מתובל בעדינות.
קולבאס צופים (Cserkész kolbász) הוא נקניק מעושן מבושל עשוי מבשר בקר וחזיר.
דברצני הוא בדרך כלל לא מעושן או מעושן עדין יותר, עם טעם פפריקה חזק ומשמש לבישול.
קולבאס ללצ'ו (Lecsókolbász), נקניק מעושן חריף מבושל שהוכן במיוחד להגשה כחלק מהמנה לצ'ו שהוא תבשיל ירקות עם פלפלים ועגבניות.
נקניקים מבושלים/מעושנים > הורקה

הוּרְקָה (Hurka) הם נקניקיות מבושלות שמגיעות בשני סוגים עיקריים "מַאיַאש" (נקניק כבד) ו"וֵרֶש" (נקניקיית דם). המרכיב העיקרי הוא כבד ואורז, או דם ואורז. מוסיפים תבלינים, פלפל ומלח.
נקניקים מבושלים/מעושנים > נקניקים/נקניקיות מבושלות אחרות

וירשלי (Virsli), נקניקייה - כמו נקניק ארוך ודק, נצרך מבושל עם לחם וחרדל.
פרריז'י (Párizsi) (נקניקיית פריזר או של פריז), היא גרסה הרבה יותר גדולה ועבה של וירשלי. זה מאוד דומה לבולוניה .
נקניקים לא מבושלים > סלמי

הסלמי המפורסם ביותר בהונגריה הוא téliszalámi (סלמי חורף).
לקריאה נוספת

רשימת מזונות יבשים
רשימת מזונות מעושנים
ראו גם

נקניק צ'באי
הערות שוליים

↑  Gundel, Károly (1992). Gundel's Hungarian cookbook. Budapest: Corvina. ISBN 963-13-3600-X. OCLC 32227400.page 24
↑  Remete, Farkas László (2016). Magyaros és tájjellegű vagdaltak, ál-kolbászok. Kárpát-medencei magyaros konyha. Farkas L., mek.oszk.hu
↑  Gyulai kolbász / Gyulai pároskolbász, European Commission
↑  "Gyulai Kolbász (sausage)". Hungarian Horticulture. אורכב מ-המקור ב-2008-06-07. נבדק ב-2008-09-08.
↑  Csabai kolbász/Csabai vastagkolbász, European Commission
↑  Gundel, Karoly (1992). Gundel's Hungarian cookbook. Budapest: Corvina. ISBN 963-13-3600-X. OCLC 32227400.page 100
נקניק צ'באי
נמל הקישון

| --- | --- |

נמל הדיג מבט מהאוויר
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  חיפה 
 גוף מים:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  32°48′44″N 35°01′50″E﻿ / ﻿32.8121°N 35.03056944°E﻿ / 32.8121; 35.03056944
 פרטים
 רציפים:  4
 
  (למפת חיפה מוגדלת) נמל הקישון(למפת חיפה רגילה) נמל הקישון(למפת הגליל המערבי רגילה) נמל הקישון(למפת הגליל המערבי מוגדלת) נמל הקישון
 
מפת הנמלים במפרץ חיפה
מבט מקצה פארק הקישון
נמל הקישון במבט מהיציאה לים
מעגן היאכטות במעגן הדייג, ברקע בתי העיר חיפה
נמל הקישון (נמל עזר של נמל חיפה) במבט ממעוף ציפור
נמל הקישון הוא נמל הנמצא במפרץ חיפה, בשפך נחל קישון לים התיכון. הנמל כולל ארבעה רציפים למטען כללי (אחד בקישון מזרח ושלושה בקישון מערב), שני מסופי כימיקלים, מעגן דיג, מעגן ספורט, מסוף עורפי לאחסון ושינוע מכולות, ואת מספנות ישראל העוסקות בתכנון, ייצור ואחזקת כלי שיט וגם בעלים של הרציף המספק שירותי נמל. בצמוד לנמל נמצאים שטחים המיועדים להקמת אזור סחר חופשי.
היסטוריה

הקמת הנמל החלה בשנת 1951, כנמל עצמאי במטרה להרחיב את קיבולת הנמלים בישראל, שבאותה עת הייתה מבוססת בעיקר על נמל חיפה והנמלים הקטנים בתל אביב ויפו. בשנת 1953, הושלם השלב הראשון בהקמת הנמל. החל משנת 1954 המשך ההקמה נמסר לחברת גב-ים לקרקעות בע"מ הקמת הנמל הושלמה במרץ 1955, אך פתיחת הנמל התעכבה מספר חודשים עקב סכסוך בין חברת גב-ים לחברת "שירותי נמל מאוחדים" שהפעילה את נמל חיפה.
נמל הקישון היה הנמל הראשון שהופעל על ידי גוף פרטי במדינת ישראל. ביוזמת יוסף ספיר, מראשי מפלגת הציונים הכלליים, שהיה שר התחבורה באותה עת. אך חברת גב-ים שקיבלה את הזיכיון, נאלצה להקים שותפות עם חברת "שירותי נמל מאוחדים" (שהייתה בבעלות סולל בונה והפעילה את נמל חיפה). לצורך ניהול הנמל הוקמה חברת "שירותי נמל הקישון" בה החזיקה בשותפות "גב-ים" ו"שירותי נמל מאוחדים". בשנת 1961 הוקמה רשות הנמלים שקיבלה את האחזקה והניהול של כל נמלי מדינת ישראל, עם זאת בשנת 1962 חודש החוזה עם חברת "שירותי נמל הקישון" ונבנה רציף חדש בנמל. אך "גב-ים" החליטה למכור את מניותה ב"שירותי נמל הקישון" ל"שירותי נמל מאוחדים". בשנת 1968, החליטה הממשלה לחייב את חברת "שירותי נמל מאוחדים" למכור את החזקותיה לרשות הנמלים (שכללו גם את נמל חיפה).
בינואר 2025 נפתחו, לאחר עבודות שיקום, שנמשכו כשנה, שלושה רציפים חדשים לשינוע מטען כללי, שניים מהרציפים ממוקמים ב"קישון מערב" ויתופעלו באמצעות חמישה עגורני חוף חדשים מתוצרת Kocks Ardelt הגרמנית. עגורנים אלה, המצוידים בזרוע כפולה (Double-Jib), מתוכננים לטפל במטענים במשקל של עד 50 טון ובעלי רדיוס עבודה מרבי של 34 מטר. הרציף השלישי ממוקם ב"קישון מזרח", ויתופעל על ידי עגורן הידראולי חדיש מתוצרת Sennebogen, מנוף זה, המיועד לטיפול גם במטענים כבדים וגם בתפזורת.
מעגן הדיג

מעגן הדיג משרת דייגים ובעלי ספינות וכן מהווה שער לאתר התיירות "פארק הקישון". הקמת המעגן החלה בשנת 1953, במטרה להפריד בין פעילות הדיג והמטענים בנמל חיפה.
המעגן משמש לפעילויות הבאות:
דיג: מקום עגינת כ-120 סירות דיג, מחסני דייגים, אתר סחר בדגים, שירותי תיקונים ואחסנה לסירות ולציוד הדיג.
שיט: מעגן ונקודת מוצא לכ-250 יאכטות, ולסירות שיט לתיירים ולמטיילים. ממעגן זה יוצא אחת לשנתיים שיוט הערים המתקיים לאורך חופי ישראל מאז 1939.
מסעדות.
מנהלה: משרדי מנהלת המעגן, רשות ניקוז ונחלים קישון ומשרדי משרד החקלאות.
מקום מעבר: גישה לפארק הקישון ולמסוף קישון-מזרח.
בידור: מקום לאירועים המוניים רועשים כמו אירוע "קוקה קולה" ואירועים פרטיים (מסיבות סיום, ימי הולדת) וכן נקודת יעד לטיולי בתי ספר.
מעגן הדיג > מעגנת שביט

מעגנת שביט (או מרינת שביט) היא הרחבה של מעגן הדיג לשימוש יאכטות וסירות מפרש פרטיות.
בתחילת שנות התשעים נוצר ביקוש למעגנת סירות מפרש פרטיות בחיפה. השטח שהוקצה לכך בקרבת ראש הכרמל לים היה קשה לביצוע. הדרישה הופנתה להקצות שטח במערב הנמל היכן שהייתה פעילות אגודות ימיות לפני קום המדינה.
כאשר נכנס שורש לרר לניהול רשות הנמלים. קיבל את הצעתו של יגאל שץ שהיה מנהל נמל הדיג בקישון לבנית מעגנה מול רציף הדיג. לאחר שהתייעץ עם ידידו יהודה רותם מניסיונו כמנהל צים וכדייג. תוכנית עסקית רב שנתית הראתה שהבניה תשתלם תוך כעשרים שנה. התנאי היה שהניהול הכללי יחזור לרשות הנמלים. נחתם חוזה בין משרד החקלאות לרשות הנמלים ובו נשמרו כל הזכויות והחובות של הדייגים במעגן. יהודה רותם נקבע כמנהל הפרויקט ויגאל שץ נעשה מנהל המעגנה מטעם רשות הנמלים. בשנת 1996 החלה רשות הנמלים בבנייה.
בפרויקט בניית המעגנה שיקום המעגן הדיג הפעילה רשות הנמלים חברות קבלניות שונות חברת 'מעגן' בנתה את קיר השיגומים הצפוני והמזרחי. חברת 'מרטר' בנתה רציפים בגדה דרומית ורציפים צפים. חברת 'סולל בונה' ביצעה עבודות פיתוח בעורף הרציפים. חברת 'אוקיאנה' עסקה בחפירה ימית שאיבה ישירה לבריכות שהקימה 'רשות ניקוז ונחלים קישון' בעורף המעגן.
בשנת 1999 נסתיימה הבניה המעגנה נקראת על שם משה שביט איש קיבוץ נווה ים שהיה מנהל אגף הדייג בשנים 1953- 1963 והלך לעולמו במאי 1984.
כיום יש במעגנה רציפי עגינה לכ-250 כלי שיט קטנים. כל המקומות מלאים ויש רשימה ארוכה של ספינות ממתינות למקום שיתפנה.
מעגן הדיג > בניית מעגנת שביט

מנהל רשות הנמלים שורש לרר עם מנהל נמל הדיג יגאל שץ בשלב תכנון המעגנה, 1994.
מנהל פרויקט המעגנה יהודה רותם שני משמאל, והדייגים משה רבה מימין, על רציף נמל הדיג בעת בניית מעגנת שביט, 1995
שלב הצפת אזור הרציף המזרחי במהלך בניית מרינה שביט, 1996
הצפת אזור הרציף החדש במרינה שביט, 1996.
מבט מהרציף המזרחי החדש על שטח מרינה שביט, 1997.
מנהל מעגנת שביט יגאל שץ מפקח על עבודת בניית המזחים, 1998.
נמל הדיג בקישון 1997.
מרינה שביט במהלך בנייתה 1999.
מעגן הספורט

מעגן הספורט הוקם בכניסה לנמל בשנת 1961 ומאז פועל בו מועדון חתירה חיפה ובמשך שנים רבות פעל בו גם מועדון השייט חיפה, עד שעבר לחוף השקט. בנוסף פועל שם שבט צופי ים חיפה.
נמל מספנות ישראל

בעורף נמל הקישון נמצאות מספנות ישראל. טקס הנחת אבן הפינה של המספנות נערך בינואר 1961, ועבודות ההקמה כללו גם הרחבה והעמקה של אזור הכניסה לנמל הקישון.
בזמן השביתה הגדולה בנמלים ב-2003 התירו שר התחבורה, אביגדור ליברמן, ושר האוצר, בנימין נתניהו, להפעיל את מספנות ישראל כנמל סחורות כדי שלא לפגוע בייצוא הישראלי ובייבוא חומרי גלם עבור התעשייה.
ב-22 באוגוסט 2007 אישרו שר התחבורה שאול מופז ושר האוצר רוני בר-און לחברת מספנות ישראל להתחיל לספק שירותי נמל לאוניות שייבאו מטעני סוכר גולמי (פריקת השקים ואחסנתם).
החברה השתמשה בשלב הראשון רק ברציף אחד באורך של 200 מטרים ובשטח אחסון של ארבעה דונמים, זהו חלק קטן מהשטח אותו היא חוכרת.
ההיתר שניתן למספנות לפעול כנמל תקף ל-50 שנה. בינואר 2008 הורחב ההיתר שהעניקה חברת נמלי ישראל, לפריקת כל סוגי המטענים שהוגדרו בהסכמי הרפורמה בנמלים. מספנות ישראל כבר קיבלו בעבר אישורים ממשלתיים להפעיל את הנמל, אך לא הצליחו להפעיל אותו בגלל התנגדות עזה של עובדי נמל חיפה. ואולם, בתחילת שנת 2005 התחייבו העובדים שלא להפריע עוד להפעלת הנמל הפרטי, במסגרת ההסכמים שנחתמו עימם לאישור הרפורמה בנמלי הים.
שלוחת מסילת הברזל

ב-2017 נחנכה שלוחת מסילת הברזל באורך של כ-1.5 ק"מ לנמל קישון (רציפי "קישון מערב"), היוצאת מהמסילה הראשית, באזור ממזרח למתחם העריכה של חיפה-מיון (המתחם נמצא בין מחלף חירם לגשר פז, מכיל מכון דיזלים ומתקני תחזוקה נוספים של רכבת ישראל).
לקריאה נוספת

דניאלה רן, בין ספינה לרציף' תולדות לשכת הספנות הישראלית 1932–1982, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 145, 148, 154–157, 202, 215.
הערות שוליים

↑  נמל חופשי לשם מה, מעריב, 8 בנובמבר 1966
↑  אזור נמל חופשי יוקם בישראל, על המשמר, 21 באפריל 1969
↑  נמל הקישון בהתפתחותו - פתרון חלקי לעומס בנמל חיפה, הַבֹּקֶר, 2 במרץ 1964
↑  בשבוע הבא יוחל בבניה נמל הקישון, דבר, 17 במאי 1951
↑  הושלם השלב הראשון בבנין נמל הקישון , קול העם, 28 ביולי 1953
↑  חב' "גב־ים" הקציבה 300.000 ל"י להפעלת נמל הקישון, הַבֹּקֶר, 26 באוקטובר 1954
↑  נמל הקישון מופעל היום, למרחב, 20 במרץ 1955
↑  היום תחודש העבודה בנמל הקישון, הצופה, 11 ביולי 1955
↑  נמל הקישון - לחברת" גב ים", חרות, 6 באוקטובר 1954
↑  שרותי נמל הקישון נחכרו לחב' "גב-ים", דבר, 8 באוקטובר 1954
↑  החברה הקבלנית בנמל חיפה רוצה להשתלט גם על נמל הקישון החדש, חרות, 17 בינואר 1955
↑  רציף חדש בנמל הקישון יכפיל מחזור המטענים, מעריב, 23 ביולי 1962
↑  נמל חיפה לקראת שינוי "כפול שלושה", על המשמר, 31 במאי 1968
↑  חברת נמל חיפה רכשה עגורן בשווי מיליוני יורו כחברה פרטית, אתר port2port, 26 באוגוסט 2024
↑  נמל חיפה חונך היום שלושה רציפי מטען כללי, אתר port2port, 1 בינואר 2025
↑  ד כן־יצחק, מעגן דייג מוקם בחלק המזרחי של נמל הקישון, על המשמר, 26 באוגוסט 1953
↑  משה שביט היה אביה של כוכבת הילדים ציפי שביט.
↑  נמל הספורט בחוף הקישון יושלם בקרוב, למרחב, 24 בדצמבר 1961
↑  נורתה אבן הפינה למספנה הגדולה, למרחב, 27 בינואר 1961
↑  אבי בר-אלי, נמל פרטי ראשון בישראל: מספנות ישראל בחיפה קיבלו את היתר ההפעלה, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2007
↑  תני גולדשטיין, נמל פרטי ראשון בישראל: מספנות ישראל קיבלו רישיון לנמל, באתר ynet, 22 באוגוסט 2007
↑  נמל חיפה: נחנכה מסילת רכבת חדשה בקישון, באתר PORT2PORT, פורסם ב-17 באוגוסט 2017
גרנד פרי ברזיל

| --- | --- |
 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  1972 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לרכב 
 עיר מארחת:  סאו פאולו
 זוכה:  בריטניה ג'ורג' ראסל (מרצדס)
 הכי הרבה זכיות:  נהגים: צרפת אלן פרוסט (6)   יצרנים: בריטניה מקלארן (12)
 
 קואורדינטות:  23°42′04″S 46°41′49″W﻿ / ﻿23.701°S 46.697°W﻿ / -23.701; -46.697
 he
 
 מסלול אינטרלאגוס בסאו פאולו מארח את המירוץ החל מ־1990.
 
גרנד פרי ברזיל (בפורטוגזית: Grande Prêmio do Brasil), הנערך כיום תחת השם גרנד פרי סאו פאולו (בפורטוגזית: Grande Prêmio de São Paulo), הוא מרוץ גרנד פרי המתקיים בברזיל מאז 1972, והחל מ־1990 הוא מתקיים במסלול אינטרלאגוס בסאו פאולו.
היסטוריה > אינטרלאגוס, סאו פאולו (1972–1980)

הגרנד פרי הברזילאי נערך לראשונה בעונת 1972, אך לא כחלק מאליפות העולם. בדומה למסלולים אחרים ברחבי העולם, מרוץ זה נועד להוכיח ל־FIA שמסלול אינטרלאגוס כשיר לארח גרנד פרי בטרם יהפוך למרוץ מן המניין בלוח השנה של פורמולה 1. בדומה למסלולים נוספים באמריקה הלטינית שאירחו מרוצי גרנד פרי, כמו המסלולים במקסיקו סיטי ובואנוס איירס, אינטרלאגוס היה, ועודנו, ממוקם בליבה של שכונה עירונית בעיר גדולה. אמרסון פיטיפלדי, יליד העיר סאו פאולו, זכה בפול פוזישן ואף הוביל ברוב המרוץ לשמחת הקהל, אך נאלץ לפרוש חמש הקפות לסיום לאחר תאונה, כשהוא מעניק את הניצחון ליריבו הארגנטינאי קרלוס ראוטמן. בשנה שלאחר מכן נכלל המרוץ באליפות הפורמולה 1, ופיטיפלדי, הגיבור המקומי ואלוף העולם המכהן, ניצח בו כאשר הוא מוביל בכל ההקפות. פיטיפלדי הוסיף וניצח גם בשנה הבאה בתנאים גשומים מעמדת הפול פוזישן, וב־1975 ניצח קרלוס פייס, גם הוא יליד העיר, כשהוא מוביל על פיטיפלדי במקום השני, מה שהשלים 1–2 מקומי. ב־1976 הגרנד פרי הברזילאי פתח לראשונה את אליפות העולם, לאחר שהגרנד פרי הארגנטינאי בוטל מסיבות פוליטיות, ואלוף העולם ניקי לאודה ניצח בו עם הפרארי שלו, ניצחון ראשון מבין שלושה רצופים לקבוצה האיטלקית. קרלוס ראוטמן ניצח בשנית ב־1977, אך בעקבות תלונותיהם של הנהגים על המסלול המחוספס, המרוץ של 1978 הועבר למסלול ג'קרפגואה בריו דה ז'ניירו. ראוטמן ניצח שם בפעם השנייה ברציפות עם צמיגי מישלן, במה שהיה לניצחון הראשון של יצרנית הצמיגים הצרפתית, כשהוא מקדים את פיטיפלדי, חביב הקהל, ולאודה, אלוף העולם המכהן.
המרוץ שב לסאו פאולו לקראת העונה הבאה לאחר עבודות שדרוג ניכרות, וז'אק לאפיט ניצח בו, לאחר שניצח גם בארגנטינה שבועיים קודם לכן. לאחר 1978 המרוץ היה עתיד להתקיים בסאו פאולו ובריו דה ז'ניירו לסירוגין, אך לקראת 1980 חלקים מהמסלול בג'קרפגואה, שנבנה על אדמה ביצתית, החלו לשקוע, ופני השטח של המסלול ניזוקו בצורה קשה, ולכן המרוץ התקיים באינטרלאגוס שחזר לארח את הגרנד פרי שנה מוקדם מן הצפוי ובטרם נסלל מחדש. המכוניות של אותה שנה נטו להיות קופצניות, מה שהפך את מסלול אינטרלאגוס המשובש לבלתי נסבל עבור הנהגים. המסלול היה כה מחוספס עד שמספר מכוניות סבלו מתקלות מכניות בשל כך, מה עוד שתנאי הבטיחות לא היו מספיקים ועוררו את תרעומתם של הנהגים. ג'ודי שכטר, אלוף העולם, ניסה למנוע מהמרוץ להתקיים אך נכשל בכך, ורנה ארנו הצרפתי ניצח בו. במהלך שנות השבעים אוכלוסיית סאו פאולו כמעט הכפילה את עצמה והאזור סביב המרוץ הפך לצפוף ומוזנח יותר ויותר, דבר שעמד בניגוד לתדמיתו הזוהרת של הקרקס הנודד. מארגני האליפות החליטו בסופו של דבר כי בנוסף לבעיותיו של המסלול, ריו דה ז'ניירו היפה מתאימה יותר לאליפות היוקרתית, והגרנד פרי הברזילאי עבר לג'קרפגואה עד סוף שנות השמונים.
היסטוריה > ג'קרפגואה, ריו דה ז'ניירו (1981–1989)

עונת 1980 הייתה עונתו האחרונה של פיטיפלדי באליפות, ובאותה שנה הגיע הכוכב העולה נלסון פיקה, יליד ריו דה ז'ניירו, למקום השני באליפות בשנתו השנייה בלבד בפורמולה 1. עובדה זו, כמו גם מצבו העלוב של מסלול אינטרלאגוס וסביבתו, גרמו לגרנד פרי הברזילאי להישאר בריו לאורך כל שנות השמונים. מסלול ג'קרפגואה נבנה על אדמה ביצתית ושטוחה, בשונה מאינטרלאגוס שהפרש הגובה בו עומד על 43 מטרים, אך בדומה לו, ג'קרפגואה הוא מסלול תובעני עם פניות ארוכות ומהירות ושחיקת צמיגים גבוהה. באופן מסורתי, הגרנד פרי הברזילאי היה אחד מהסיבובים הראשונים של האליפות ולאורך כל שנות השמונים הוא התקיים תמיד במרץ או תחילת אפריל, סוף עונת הקיץ בברזיל, ובגלל מזג האוויר הטרופי של ריו רוב המרוצים בג'קרפגואה נערכו בטמפרטורות גבוהות ולחות גבוהה. מסיבות אלו הגרנד פרי בריו היה קשה ומתיש במיוחד, וראה לא אחת נהגים שפרשו מהמרוץ בשל תשישות, מחזה נדיר במסלולים אחרים.
ב־1981 לקח ראוטמן את ניצחונו הרביעי והאחרון בגרנד פרי הברזילאי, לאחר שהתעלם מהוראות קבוצתו, ויליאמס, לתת לחברו לקבוצה אלן ג'ונס לעבור. בשנה הבאה היצרניות הקטנות (שהיו מאוגדות בארגון FOCA), שהשתמשו במנוע פורד משנת 1967, התקשו להתמודד עם מנועי הטורבו של היצרניות הגדולות: פרארי, אלפא רומיאו ורנו, ועקב כך ניסו לנצל פרצה בתקנות על מנת להתחרות עם רכב קל יותר מהמותר (הקבוצות הוסיפו מכלי מים על מנת לעמוד בתקנות המשקל, בטענה כי המים משמשים לקירור הבלמים, אך המכוניות נפטרו מהמים כבר בשלבים הראשונים של המרוץ). אלוף העולם והגיבור המקומי נלסון פיקה בברבהאם וקקה רוזברג בויליאמס סיימו במקום הראשון והשני בהתאמה בעזרת התחכמות זו, אך רנו, שנהגה אלן פרוסט סיים במקום השלישי, מחתה, ופיקה ורוזברג נפסלו, מה שהעניק לפרוסט את הניצחון. קבוצות FOCA החרימו בהמשך את הגרנד פרי של סן מרינו, מה שהיווה את שיאה של המלחמה בינם לבין FIA (אנ'). במירוץ זה פרש ריקארדו פטרזה עקב תשישות.
ב־1983 ניצח נלסון פיקה לראשונה בגרנד פרי הביתי שלו, רוזברג זכה בפול פוזישן וסיים שני, אך נפסל בשנה השנייה ברציפות. משום מה, הנהגים הבאים לא קודמו בהתאם, כך שאיש לא סיים במקום השני באופן רשמי במרוץ זה. הגרנד פרי של 1984 היה גם הופעת הבכורה באליפות של נהג ברזילאי צעיר, איירטון סנה, שלרוע מזלו גם הפך לפרישה הראשונה של העונה, כאשר מנועו כשל בהקפה השמינית. פרוסט, כעת במקלארן, ניצח את המרוץ וגם את זה שלאחריו. ב־1986 זינק סנה מפול פוזישן, אך סיים במקום השני לאחר בן ארצו פיקה. פרוסט הוסיף וניצח בשנתיים הבאות (1987 ו־1988), והשלים חמישה ניצחונות בג'קרפגואה, מה שהעניק לו את הכינוי "מלך ריו". הניצחון ב־1988 הושג במרוץ בולט במיוחד: סנה, בהופעתו הראשונה עבור מקלארן, זכה בפול פוזישן, על פני נייג'ל מנסל בויליאמס וחברו לקבוצה פרוסט, אך בהקפת החימום נשברה לו ידית ההילוכים והוא נאלץ לזנק במכונית החילופית מהפיט ליין. עם תחילת המרוץ, פרוסט נתן את אחת ההקפות הראשונות המפורסמות ביותר שלו, כשהוא מוביל ב־2 שניות על מנסל לאחר הקפה אחת, וסנה בנהיגה מרשימה עלה עד למקום השני לאחר 20 הקפות בלבד. אך לאחר 31 הקפות הוצא הדגל השחור לסנה, בטענה שהחלפת הרכב הייתה בלתי חוקית, והוא נאלץ לפרוש. פרוסט ניצח לאחר שהוביל לאורך כל המרוץ, על פני גרהרד ברגר בפרארי ופיקה, אלוף העולם, בלוטוס. המרוץ של 1989 היה האחרון שנערך בריו; נייג'ל מנסל ניצח בו במרוץ הבכורה שלו עבור פרארי. סנה זינק מפול פוזישן, אך איבד את ההובלה כבר בזינוק, לאחר שהתנגש בגרהרד ברגר. ברנד שניידר ואדי צ'יבר התנגשו זה בזה, צ'יבר התמוטט פעמיים כאשר יצא ממכוניתו, עקב התנאים הקשים.
היסטוריה > חזרה לאינטרלאגוס (1990–הווה)

במחצית השנייה של שנות השמונים דרך כוכבו של איירטון סנה, יליד סאו פאולו, והוא זכה לפופולריות עצומה בברזיל ומחוצה לה. מסיבה זו השקיעה עיריית סאו פאולו 15 מיליון דולר בשיפוץ מסלול אינטרלאגוס, כולל הסרה של חלק גדול מהפניות והחלקה של אחרות. בסך הכול המסלול איבד שלוש ישורות ומספר הפניות הופחת מ־26 ל־15 בלבד, אורך המסלול קוצץ מ־7.874 ק"מ ל־4.325 ק"מ. הגרנד פרי חזר לאינטרלאגוס ב־1990, ושם הוא מתקיים עד היום. מסלול אינטרלאגוס המשודרג אירח כמה מהמרוצים הטובים והזכורים ביותר בהיסטוריה של פורמולה 1, והוא נחשב לאחד המסלולים המרגשים והמאתגרים ביותר בלוח השנה של האליפות.
בגרנד פרי הראשון שנערך באינטרלאגוס המשודרג זכה סנה בפול פוזישן, אך איבד את ההובלה בהקפה ה־41 לחברו לשעבר לקבוצת מקלארן, אלן פרוסט, כעת בפרארי, לאחר שהתנגש בסאטורו נאקג'ימה ונאלץ להחליף את אפו. פרוסט קטף את הניצחון בפעם השישית בברזיל וה-40 בכלל (שיא באותו זמן), כשהוא מקדים את גרהרד ברגר וסנה. הקהל באינטרלאגוס לא חיבב את הניצחון; אירוע הגרנד פרי היפני חמישה חודשים קודם לכן, בו סנה נפסל והפסיד בשל כך את האליפות לפרוסט, היה צרוב בתודעתם של אוהדים ברזילאים רבים שטענו לשחיתות מצידה של FIA ושל נשיאה, ז'אן-מארי בלסטר. ב־1991 ניצח סנה סוף סוף לפני הקהל הביתי. הוא זכה בפול פוזישן כדרכו והוביל לאורך כל המרוץ, אך לקראת סיום הוא איבד הילוכים במהירות ונאלץ להישאר על הילוך שישי בפניות המהירות. סנה הצליח לשלוט במכונית ולהדוף את התקפתו של ריקארדו פטרזה בויליאמס במאמץ אדיר וחצה את קו הסיום כשהוא צורח מהתרגשות, אך נאלץ לקבל סיוע לצאת ממכוניתו מרוב תשישות. המרוץ של 1992 עמד בסימן עליונות מוחלטת של ויליאמס, נייג'ל מנסל ניצח כשהוא מוביל בפער של הקפה על כל אחד אחר, מלבד חברו לקבוצה פטרזה. מיכאל שומאכר הצעיר בבנטון השלים את הפודיום. 1993 היה מרוץ כאוטי וגשום לפרקים. פרוסט, כעת בויליאמס, הוביל מפול פוזישן, אך החליק והתרסק עם התחזקות הגשם. סנה ניצל את התנאים המשתנים, עקף את דיימון היל בויליאמס הנותרת וניצח את המרוץ. המרוץ הבא נשלט במידה רבה על ידי סנה, כעת בויליאמס הדומיננטית, ושומאכר. סנה השיג את הפול פוזישן, אך שומאכר עקף אותו בפיט, ולבסוף איבד שליטה והתרסק. היה זה הראשון מבין שלושה מרוצים רצופים בהם זינק סנה מפול פוזישן לצד שומאכר, התרסק, והעניק לשומאכר את הניצחון. הפעם השלישית תגבה את חייו.