stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פשפשים
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: סדרות החרקים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Freidberg A. (1997). The Entemofauna of Israel—Species Numbers, Research & Conservation. Ecol Environ 4:141–147
↑  הפשפש הדביק, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2023-05-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4189091-7  NDL: 00564251  NKC: ph115749 
ממשפחת התריסיתיים
ממשפחת הגלדניים
ממשפחת הרכנפיים
תרבות גרזה

| --- | --- |

 תקופה:  התקופה הקדם שושלתית של מצרים 
 טווח תאריכים:  3650 לפני הספירה – 3300 לפני הספירה
 תקופה הבאה:  תרבות סמאינה 
 
תרבות גֵרְזָה, הנקראת גם נקאדה II, מתייחסת לשלב הארכאולוגי בגרזה (גם גירזה או ג'רזה), בית קברות מצרי פרהיסטורי השוכן לאורך הגדה המערבית של הנילוס. הנקרופוליס נקרא על שם אל-גירזה, העיירה העכשווית הסמוכה במצרים. גרזה ממוקמת רק כמה קילומטרים ממזרח לנווה המדבר של פיום.
תרבות גרזה היא תרבות חומרית שזוהתה על ידי ארכאולוגים. זהו השלב השני מבין שלושה של תרבויות הנקאדה הפרהיסטוריות והוא ידוע גם בשם תרבות נקאדה השנייה. לתרבות גרזה קדמה תרבות עמרה ("נקאדה I") ולאחריה באה תרבות סמאינה ("פרוטודינאסטית" או "נקאדה III").
הקשר היסטורי

קיימים מקורות שונים לגבי תיארוך התקופה בה התקיימה תרבות גרזה. יש הטוענים שתרבות זו הבדילה את עצמה מהתרבות העמרתית, החלה בסביבות 3500 לפנה"ס ונמשכה עד 3200 לפנה"ס בקירוב. בהתאם לכך, רשויות מסוימות מציינות את תחילתה של תרבות גרזה בקנה אחד עם התרבות העמרתית או הבדרית, כלומר בערך 3800 לפנה"ס עד 3650 לפנה"ס, אף על פי שחלק מהממצאים הבדריים, למעשה, עשויים להיות מתוארכים מוקדם יותר. אף על פי כן, מכיוון שאתרי הנקאדה חולקו לראשונה על ידי האגיפטולוג הבריטי פלינדרס פיטרי בשנת 1894, לתקופות משנה עמרתיות (אחרי בית הקברות ליד אל-עמרה) ו"גרז'אן" (אחרי בית הקברות ליד גרזה), האמנה המקורית משמשת בטקסט הזה.
תרבות גרזה נמשכה תקופה שבה המדבור של הסהרה כמעט הגיע למצבו שנראה בסוף המאה העשרים.
המאפיין העיקרי המבחין בין עמרה הקדום לגרזה הוא המאמץ הדקורטיבי הנוסף שהוצג בכלי החרס של התקופה. יצירות אמנות על קרמיקה של גרזה מציגות חיות וסביבה מסוגננות במידה רבה יותר מאשר יצירות האמנות העמרתיות המוקדמות יותר. יתר על כן, ציורים של יענים על יצירות אמנות החרס מעידות אולי על נטייה שהאנשים המוקדמים האלה חשו לחקור את מדבר סהרה.
מסרק עם דמות אנושית, תקופת נקאדה II המוקדמת, 3500–3400 לפני הספירה, מוזיאון ברוקלין.
פסלון שנחשב לאלוהות, תרבות גרזה, מוזיאון ברוקלין.
חפצי שנהב מתרבות הנקאדה.
ציורים עם סמלים על כלי חרס של נקאדה II.‏ 3500–3200 לפני הספירה.
מומיה טרום-שושלת של Gebelein, עם צנצנות מעוטרות מתקופת נקאדה II לצדה, בסביבות 3400 לפני הספירה
הקשר היסטורי > סירות קנים

תמונות של סירות קנים טקסיות מופיעות על כמה קנקני נקאדה II, ובהם דמויות של שני גברים ושתי נשים עומדות על הסיפון, הסירה מצוידת במשוטים ובשני תאים.
כד, תקופת נקאדה II המאוחרת, 3500–3300 לפני הספירה, מצרים.
כד, תקופת נקאדה II המאוחרת, 3500–3300 לפני הספירה, מצרים.
כד, תקופת נקאדה II המאוחרת, 3500–3300 לפני הספירה, מצרים.
הקשר היסטורי > הקבר המצרי המצויר העתיק ביותר הידוע

התגליות בנחן כוללות את קבר 100, הקבר העתיק ביותר הידוע עם ציור קיר על טיח. הקבר נחשב כמתוארך לתרבות גרזה (בערך 3500–3200 לפני הספירה).
ההנחה היא שציור הקיר מציג סצנות ודימויים דתיים. הוא כולל דמויות המוצגות בתרבות המצרית במשך שלושת אלפים שנה – מסע הלוויה של סירות, ככל הנראה אלה העומדת בין שתי לביאות זקופות, גלגל של ארבע רגליים עם קרניים שונות, כמה דוגמאות למטה שנקשר לאלוהות של תרבות הבקר הקדומה ביותר. ואחת מוחזקת על ידי אלה כבדת חזה. בעלי חיים המתוארים כוללים אוגר או זברות, יעלים, יענים, לביאות, אימפלות, צבאים ובקר.
במספר ציורי קיר נראה סכין גבל אל-ערק (אנ'): דמות בין שני אריות, לוחמים או סירות, אך אינן דומות מבחינה סגנונית.
דמות עם אריות משתוללים.
לוחמים משוערים.
דמות עם חי.
הקשר היסטורי > סמלים פרוטו-הירוגליפים

מספר סמלים על חרס גרזה דומים להירוגליפים מצריים מסורתיים, שהיו בני זמנם לכתב הפרוטו-יתדות של שומר. צלמית האישה היא עיצוב ייחודי הנחשב לאופייני לתרבות.
סופה של תרבות גרזה נחשב בדרך כלל חופף לאיחוד מצרים, תקופת נקאדה III.
הקשר היסטורי > חפצים אחרים

ראש אלה בצורת ביצה. 3500–3300 לפני הספירה. נקאדה II.
פשתן צבוע (פרט) מקבר בגבלין, נקדה IIa-b (בערך 3600 לפני הספירה). Museo Egizio, טורינו.
דגם בית טרום-שושלתי, אל-עמרה, נקאדה IIC עד 3200 לפני הספירה, המוזיאון הבריטי. פריט EA35505.
ביבליוגרפיה

Petrie/Wainwright/Mackay: The Labyrinth, Gerzeh and Mazghuneh, British School of Archaeology in Egypt XXI. London 1912
Alice Stevenson: Gerzeh, a cemetery shortly before History (Egyptian sites series),London 2006, ISBN 0-9550256-5-6
הערות שוליים

↑  Falling Rain Genomics, Inc. "Geographical information on Jirzah, Egypt". Retrieved 2008-03-22.
↑  University College London. "Map of the area between Meydum and Tarkhan". Digital Egypt for Universities. Retrieved 2008-03-22.
↑  Shaw, Ian, ed. (2000). The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford University Press. p. 479. ISBN 0-19-815034-2.
↑  "Metmuseum". www.metmuseum.org.
↑  Shaw, Ian (2019). Ancient Egyptian Warfare: Tactics, Weaponry and Ideology of the Pharaohs. Open Road Media. p. 22. ISBN 978-1-5040-6059-2.
↑  Kemp, Barry J. (2007). Ancient Egypt: Anatomy of a Civilisation. Routledge. p. 94. ISBN 978-1-134-56389-0.
↑  Bestock, Laurel (2017). Violence and Power in Ancient Egypt: Image and Ideology before the New Kingdom. Routledge. p. 94. ISBN 978-1-134-85626-8.
↑  Hartwig, Melinda K. (2014). A Companion to Ancient Egyptian Art. John Wiley & Sons. p. 424. ISBN 978-1-118-32509-4.
↑  Scarre, Chris; Fagan, Brian M. (2016). Ancient Civilizations. Routledge. p. 106. ISBN 9781317296089.
↑  "The seal impressions, from various tombs, date even further back, to 3400 B.C. These dates challenge the commonly held belief that early logographs, pictographic symbols representing a specific place, object, or quantity, first evolved into more complex phonetic symbols in Mesopotamia." Mitchell, Larkin. "Earliest Egyptian Glyphs". Archaeology. Archaeological Institute of America. Retrieved 29 February 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1118734815 
ציור קבר עתיק בגבס עם סירות, מטות, אלות ובעלי חיים – אולי הדוגמה המוקדמת ביותר לציור קיר בקבר מצרי. נחן.
עיצובים על חלק מהתוויות או האסימון מאבידוס, מתוארך פחמן-14 ל-3200–3400 לפני הספירה בקירוב.
ג'ורג'יו זנקנרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1939 (בן 85) ורונה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 
ג'ורג'ו זנקנרו (באיטלקית Giorgio Zancanaro; נולד ב-9 במאי 1939) הוא זמר בריטון איטלקי.
ביוגרפיה

נולד בוורונה ב-9 במאי 1939. לאחר שעבד במשטרה בצעירותו, באמצע שנות השישים החל להתמסר ברצינות לשירה, ולמד אצל מריה פלנדה. ב-1969 זכה בתחרות הקולות הוורדיאניים בבוסטו, עירו של ורדי, זכייה שפתחה את הדלתות להופעת הבכורה שלו, בשנה שלאחר מכן במנטובה, בתפקיד ריקרדו ב"הפוריטנים".
בשנים הבאות הופיע בתיאטראות האיטלקיים המרכזיים, ביצירות כמו "הבנדיטים", "לה טרוויאטה", "לואיזה מילר", וזכה להכרה בינלאומית. הוא הוזמן להופיע בבתי האופרה המרכזיים, כמו לונדון, פריז, וינה וברצלונה.
ב-1982 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה סקאלה כפורד ב"פלסטף", ואחריו בשנים הבאות "וילהלם טל" (1988), "אטילה" ו"ערבית סיציליאנית" (1989), בניצוח ריקרדו מוטי. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתור רנאטו ב"נשף המסכות". ב-1982 שר בפסטיבל אוראנז' ב"דון קרלו" וב-1985 בפסטיבל ברגנץ ב"הפוריטנים".
הוא שר ברפרטואר שנע בין בל קנטו של "וילהלם טל" לריאליזם של "אנדריאה שנייה", כשהוא מגדיר את עצמו במיוחד בתפקידים של ורדי: בנוסף לתארים שכבר הוזכרו, "ריגולטו", "כוחו של גורל". תפקידים נוספים כוללים את אסקמילו ב"כרמן", אשטון ב"לוצ'יה די למרמור", סקרפיה ב"טוסקה".
היה מועמד לפרס הגראמי ה-33 בגין הקלטת "אטילה"
הוא הופיע עד תחילת שנות ה-2000.
רפרטואר

וינצ'נצו בליני, הפוריטנים (ריצ'רד)
ז'ורז' ביזה, כרמן (אסקמילו)
גאטנו דוניצטי, לוצ'יה די למרמור (לורד אנריקו אשטון)
אומברטו ג'ורדאנו, אנדריאה שנייה (קרלו ז'רארד)
רוג'רו ליאונקוואלו (פרולוג, טוניו)
פייטרו מסקאני, אבירות כפרית (אלפיו)
ג'אקומו פוצ'יני, לה בוהם (מרצ'לו)
טוסקה (ברון סקרפיה)
מאדאם באטרפליי (שארפלס)
האדרת (מישל)
ג'ואקינו רוסיני, וילהלם טל
נינו רוטה, כובע הקש של פירנצה (אמיליו)
ג'וזפה ורדי, ארנני (קרל החמישי מהבסבורג)
נבוקו (נבוכדנצר)
אטילה (אציו)
הבנדיטים (פרנצ'סקו מור)
לואיזה מילר (מילר)
ריגולטו (ריגולטו)
הטרובדור (הרוזן די לונה)
לה טרוויאטה (ג'ורג'יו ג'רמונט)
ערבית הסיציליאנית (Guido di Monforte)
סימון בוקאנגרה (סיימון בוקנגרה)
נשף המסכות (רנאטו)
כוחו של גורל (דון קרלו מאת ורגאס)
דון קרלו (רודריגו)
אאידה (אמונסרו)
אותלו (יאגו)
פלסטף (פורד)
דיסקוגרפיה

כובע הקש של פירנצה עם אוגו בנלי, אלפרדו מריוטי, ויריקה קורטז, דניאלה מצוקאטו - RCA 1975
הטרובדור (וידאו) עם Raina Kabaivanska, פרנקו בוניסוללי, Giancarlo Luccardi, במאי. ברונו ברטולטי - יורודיסק 1975
הטרובדור עם פלסידו דומינגו, רוזלינד פלורייט, בריז'יט פאסבאנדר, E.Nesterenko, במאי. קרלו מריה ג'וליני - DG 1983
דון קרלו (DVD) עם לואיס לימה, אילינה קוטרובס, רוברט לויד, ברונה בגליוני, במאי. ברנרד הייטינק - חזון טירה 1985
אנדריאה שנייה עם חוסה קאררס, אווה מרטון, במאי. ג'וזפה פאטאנה - CBS 1985
כוחו של גורל עם מירלה פרני, פלסידו דומינגו, פול פליסקה, ססטו ברוסקנטיני, במאי. ריקרדו מוטי - EMI 1986
מאדאם באטרפליי (DVD) עם יאסוקו היישי, פיטר דבורסקי, במאי. קייטה אסארט - אמן חלוץ 1986
וילהלם טל עם כריס מריט, שריל סטודר, לואיג'י רוני, במאי. ריקרדו מוטי - פיליפס 1988
ריגולטו עם דניאלה דסי, וינצ'נזו לה סקולה, פאטה בורצ'ולדזה, בימוי. ריקרדו מוטי - EMI 1988
The Sicilian Vespers עם כריס מריט, שריל סטודר, Ferruccio Furlanetto, במאי. ריקרדו מוטי - EMI 1989
אטילה (DVD) עם סמואל ראמי, שריל סטודר, קאלודי קאלודוב, במאי. ריקרדו מוטי - Fonit-Cetra 1991
לה טרוויאטה (DVD) עם אדיטה גרוברובה, ניל שיקוף, במאי. קרלו ריצי - Teldec 1992
טוסקה עם קרול וינס, ג'וזפה ג'קומיני, במאי. ריקרדו מוטי - פיליפס 1992
ביבליוגרפיה

Mancini&Rouvroux La guide de l'opera, les indispensables de la musique Fayard, 1995
Match TV

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קטגוריה:  ספורט
 תאריך השקה:  1 בנובמבר 2015
 בעלות:  גזפרום-מדיה 
 שפה:  רוסית
 משרד ראשי:  מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו, מוסקבה
 אזור קליטה:  חבר המדינות חבר המדינות
 שיטת שידור:  576i (SDTV) 1080i (HDTV)
 https://matchtv.ru
 
לוגו הערוץ בשנים 2015-2019.
מסמלי הערוץ.
Match TV (רוסית: Матч ТВ) הוא שמו של ערוץ טלוויזיה בתחום הספורט ומפעיל גם אתר אינטרנט בולט, המשמש לחדשות ופרשנויות בנושאי ספורט ומאפשר שידורים חיים של תוכניות הערוץ ומשחקי ספורט שונים. הערוץ הוא חלק מקבוצת התקשורת גזפרום מדיה הנמצאת בבעלות חברת גזפרום הממשלתית ומכונה באופן לא רשמי "ערוץ הטלוויזיה הספורטיבי הלאומי" (ООО «Национальный спортивный телеканал»).
הערוץ הוקם ביוזמת יו"ר דירקטוריון גזפרום אלכסיי מילר על בסיס ערוץ הטלוויזיה רוסיה-2. הערוץ מהווה ערוץ בסיס בחבילת הערוצים הפדרלית והוא משדר עבור למעלה מ-900 יישובים ברוסיה ו-81 מיליון איש. לערוץ 5 ערוצי בת המשדרים טורנירי ספורט אזוריים והוא משדר באמצעות לוויין גם שידורי HD והוא מפעיל גם את ערוץ Match! Planeta (רוסית: Матч! Планета) המהווה לערוץ ספורט בינלאומי.
היסטוריה

ב-17 באפריל 2015 דווח לראשונה כי ערוץ רוסיה-2 צפוי לעבור לידי חברת ההחזקות "גזפרום מדיה" וכי על בסיס ערוץ NTV Plus יוקם ערוץ ספורט חדש. שלושה ימים לאחר מכן שר הספורט ויטלי מוטקו הביע מורת רוח מכך שאין ברוסיה ערוץ ספורט טלוויזיוני רב תחומי וציין כי הנושא יידון בישיבת המועצה הנשיאותית לענייני ספורט.
ב-2 ביוני 2015 יושב ראש חברת גזפרום מדיה דמיטרי צ'רנישנקו הכריז על הקמת ערוץ ספורט שיוקם על בסיס ערוץ NTV Plus, חברת "שידור ספורטיבי" ועל בסיס הרשת הארצית של רוסיה-2.
ב-1 באוגוסט 2015 הושלמה העבודה להקמת הערוץ והוא נקרא "Match TV". סמל הערוץ נחשף בספטמבר 2015 והערוץ החל את שידוריו ב-1 בנובמבר 2015 בשעה 06:30 שעון מוסקבה. באותו היום לא שודרו פרסומות מסחריות בשל יום אבל שהוכרז לזכר קורבנות האסון האווירי שהתרחש במצרים יום קודם. עם חניכת הערוץ הוא החל לשדר את משחקי ליגת VTB, ‏ליגת ההוקי הקונטיננטלית ומשחקי ליגת העל הרוסית בכדורגל.
בספטמבר 2016 הערוץ סירב לשדר את המשחקים הפאראלימפיים מאחר שנאסר על ספורטאים רוסים ליטול בה חלק.
ביולי 2018 הערוץ הקים ערוץ בת בשם "Match Premier", שמשדר באופן בלעדי את משחקי ליגת העל הרוסית בכדורגל, במקום ערוץ Nash Futbol שנסגר.
שדרני ספורט גאורגי צ'רדאנצב ורומן גוטצייט הם בין מנחי תוכניות הערוץ.
מאז אמצע מרץ 2020, בשל ביטולים רבים ודחיות של תחרויות ספורט בשל מגפת הקורונה, החל הערוץ למלא את רשת השידור שלו במספר רב של תוכניות בהפקה עצמאית (כולל תוכניות אולפן עם אורחים ומומחים) ושידור חוזר של שידורי ספורט מהשנים האחרונות (למשל, המשחקים הטובים ביותר של נבחרת רוסיה בכדורגל בטורנירים גדולים בכדורגל ובמחזורי המוקדמות, המשחקים המרהיבים ביותר של היורוקאפ בשנים קודמות ועוד). בהתחשב בכך, ערוץ הטלוויזיה רכש זכויות לשידור תחרויות ספורט שלא בוטלו עקב נגיף הקורונה, כמו ליגת הכדורגל באוסטרליה ובבאלרוס (כולל הגביע הבלארוסי). בשל כך, אחוזי הצפייה בערוץ ירדו באופן משמעותי למחצית: למשל, ב-12 במרץ 2020, ערוץ הטלוויזיה נצפה בממוצע על ידי 3.7% מהצופים הגברים בגילאי 14–59 שנים בערים רוסיות עם אוכלוסייה של יותר מ-100,000 איש. עם זאת, ב־12 במרץ 2019, נתח ערוץ הטלוויזיה עמד על 5.3%. נפילה דומה התרחשה בימים אחרים. חלקו הממוצע של ערוץ טלוויזיה בתקופה שבין 12 ל-21 במרץ ירד מ־3.7% ל-2%.
ביוני 2021, Match TV התקשה בשידורי יורו 2020: לדוגמה, שודרו רק תוכניות סקירה אנליטיות והשידורים עצמם (בשידור חי וגם בשידורים חוזרים) נעדרו. אולם כעבור יומיים פורסם מידע רשמי אודות שידור כל משחקי הטורניר, כש־17 מהם שודרו בשידור חי. כמו כן, שידורי משחקי הטורניר בערוץ טלוויזיה זה (באנלוגיה עם ערוצי טלוויזיה אחרים) לא היו זמינים לצפייה באתרי צד שלישי ובשירותי טלוויזיה מקוונים לבקשת בעלי זכויות יוצרים והם הוצגו רק באתר הערוץ.
באוגוסט 2021 עזב הפרשן נובל ארוסטמיאן את ערוץ הטלוויזיה. הוא הסביר את הצעד הזה בראיון שהטילה עליו הנהגת הערוץ עם כדורגלן רוסטוב פאבל מאמייב, שהתברר שהיה בהליכי גירושין וביקש לשפר את תדמיתו. לאחר הקלטת הראיון ניסה העיתונאי ללא הצלחה לשכנע את ההנהלה שלא לפרסם תכנים כאלה בערוץ הטלוויזיה ולאחר מכן כתב מכתב התפטרות מרצונו, משלא נענה.
במהלך 2021, הערוץ ישיק סוכנות ידיעות עצמאית בשם "Match +" וכן מרכז עיתונות.
תוכני הערוץ

הערוץ משדר משחקי כדורגל רוסי כמו המשחק המרכזי בפרמייר ליג, משחקי גביע רוסיה בכדורגל, משחקי ליגת האלופות, הליגה האיטלקית, הליגה הצרפתית, הליגה הסקוטית, הליגה השווייצרית, הליגה האוסטרית והליגה האירופית.
בענף הכדורסל משדר הערוץ את ליגת VTB, הליגה האיטלקית, יורוליג ו-NBA. בנוסף משדר הערוץ את ליגת ההוקי הקונטיננטלית ואליפות העולם בהחלקה על הקרח כמו כן משודרים משחקים בינלאומיים של נבחרות שונות, תחרויות אתלטיקה, מרוצי הפורמולה 1, טורניר וימבלדון, NFL, MLB, גביע דייוויס, NHL ועוד מגוון ענפי ספורט שונים.
תוכני הערוץ > זכויות שידור

רוסיה ליגת העל הרוסית בכדורגל
רוסיה ליגת VTB
רוסיה גביע רוסיה בכדורגל
רוסיה KHL
ליגת האלופות
הליגה האירופית
יורוליג
איטליה הליגה האיטלקית בכדורגל
צרפת הליגה הצרפתית בכדורגל
אליפות וימבלדון
ארצות הברית קנדה NBA
ארצות הברית NFL
ארצות הברית קנדה MLB
ארצות הברית קנדה NHL
ארצות הברית WWE SMACKDOWN
רוסיה אליפות רוסיה באתלטיקה
אליפות העולם בהתעמלות אומנותית/ג'ודו/התעמלות מכשירים
פורמולה 1
גביע דייוויס
מוטו GP
אליפות העולם בראלי
DTM
פורמולה מאסטרס
גביע הפדרציה
ATP 500
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אתר האינטרנט של הערוץ

אתר ערוץ הספורט הוא אתר אינטרנט רוסי העוסק בתחומי הספורט והוא אחד מאתרי הספורט המובילים ברוסיה. באתר כתבות חדשותיות ודיווחים על ספורט בארץ ובעולם, כמו כן, מדורים שונים, על כדורגל רוסי ועולמי, הוקי קרח וכדורסל רוסי ועולמי. בנוסף מתפרסמים טורים וכתבות של פרשני ושדרני ערוצי הטלוויזיה של גוף השידור.
ערוצי בת

ערוץ Match TV ‏ (Матч ТВ)
ערוץ Match TV HD‏(Матч ТВ HD)
ערוץ Match Planeta‏(Матч! Планета)
ערוץ Match Arena‏ (Матч! Арена)
ערוץ Match Arena HD‏(Матч! Арена HD)
ערוץ Match Igra‏ (Матч! Игра)
ערוץ Match Igra HD‏(Матч! Игра HD)
ערוץ Match Nash Sport‏(Матч! Наш Спорт)
ערוץ Match Boets‏(Матч! Боец)
ערוץ Match Football 1‏ (Матч! Футбол 1)
ערוץ Match Football 1 HD‏(Матч! Футбол 1 HD)
ערוץ Match Football 2‏ (Матч! Футбол 2)
ערוץ Match Football 2 HD‏(Матч! Футбол 2 HD)
ערוץ Match Football 3‏ (Матч! Футбол 3)
ערוץ Match Football 3 HD‏(Матч! Футбол 3 HD)
ערוץ Match Premier ‏(Матч Премьер)
רפי וישניצר

| --- | --- |

רפי וישניצר
 לידה:  16 במאי 1945 רחובות
 פטירה:  18 בדצמבר 2016 (בגיל 71)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר, ריצת 3000 מטר, ריצת 3000 מטר מכשולים, ריצת 10000 מטר
 מועדון:  אס"א תל אביב
 מאמן:  איליה בר זאב
 הישגים
 שיאים אישיים:  800 מטר: 1:51.9 דקות (1972)   1000 מטר: 2:25.4 דקות (1975), שיא ישראל בעבר   1500 מטר: 3:48.4 דקות (1972)   3000 מטר: 8:28.8 דקות (1972)
רפי וישניצר (16 במאי 1945 – 18 בדצמבר 2016) היה ד"ר לרפואה פנימית ופנאומולוג. היה אתלט ומאמן ישראלי, אלוף ישראל בריצת 1500 מטר, בריצת 3000 מטר מכשולים ובריצת 10000 מטר (1971) ושיאן ישראל בריצת 1000 מטר.
ביוגרפיה

וישניצר נולד ברחובות, גדל במושב אביגדור והיה חבר קיבוץ קבוצת שילר. הוא למד בבית הספר התיכון האזורי בבאר טוביה. הוא היווה כוח מניע ודוגמה לאחיו הצעיר יובל שהיה אלוף ושיאן ישראל בריצות למרחקים בינוניים וארוכים, במשך שנים רבות. מאמנו היה איליה בר זאב. התחרויות ביניהם, בעיקר בריצות השדה יצרו התעניינות מרובה בענף. הוא שרת בנח"ל מוצנח.
ביוגרפיה > 1962

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 1962 זכה וישניצר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:01.7 דקות, אחרי עמוס גלעד שהגן על תוארו (2:00.6 דקות) ולפני קלמן יוסטמן (2:02.5 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.4 דקות.
ביוגרפיה > 1965

בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו ב-1965 סיים וישניצר במקום שישי בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:59.4 דקות ובכך היה לישראלי השני אחרי יאיר פנטילט שירד מגבול הארבע דקות.
ב-1966 החל וישניצר ללמוד רפואה בסיינה שבאיטליה. בתחילת יוני 1967, כשבוע לפני פרוץ מלחמת ששת הימים עזב את לימודיו וחזר לישראל. לאחר המלחמה נישא לבתיה. לאחר שלוש שנות למודים באיטליה הוא שב לישראל להמשך לימודיו.
ביוגרפיה > 1970

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכה וישניצר במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:55.4 דקות, אחרי אחיו יובל (1:52.8 דקות) ואילן שזיפי מהפועל חיפה (1:54.8 דקות).
ביוגרפיה > 1971 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי 1971 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:55.1 דקות, לפני נתנאל פנטילט ממכבי תל אביב (3:56.0 דקות) ודוד לאוגומר מהפועל עמק חפר (3:57.7 דקות). מדליית כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.8 דקות, אחרי אילן שזיפי (1:53.7 דקות) ולפני נתנאל פנטילט (1:54.5 דקות). נוסף לכך, הוא זכה באליפות ישראל בריצת 3000 מטר מכשולים ובריצת 10000 מטר.
ביוגרפיה > 1972

בתחרות שנערכה בלונדון, בריטניה במרץ 1972 סיים וישניצר במקום רביעי בריצת 3000 מטר בשיא אישי חדש של 8:28.8 דקות. בתחרות שנערכה בפורמייה, ב-11 במאי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:48.4 דקות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלט ישראלי באותה העת, אחרי השיא הישראלי של אחיו יובל (3:43.3 דקות). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלובן, פולין ב-21 ביוני הוא סיים במקום שביעי בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 1:51.9 דקות, התוצאה השלישית בטיבה של אתלט ישראלי באותה העת.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:52.8 דקות, לפני נתנאל פנטילט (1:53.7 דקות) ומדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:49.6 דקות, אחרי יובל וישניצר (3:45.9 דקות) ולפני אורי לאוגומר מהפועל עמק חפר (3:52.0 דקות).
ביוגרפיה > 1973

במלחמת יום כיפור, שימש וישניצר כרופא בגדוד צנחנים בגזרת תעלת סואץ.
ביוגרפיה > 1974

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1974 זכה וישניצר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 	3:55.2 דקות, אחרי אחיו יובל (3.51.1 דקות) ולפני יאיר קרני מהפועל עמק חפר (3:55.7 דקות) ומדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:42.6 דקות, אחרי אחיו יובל (14:48.8 דקות) וציון חצרוני מהפועל תל אביב (14:53.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:55.2 דקות.
ביוגרפיה > 1975

בתחרות שנערכה בלברקוזן, גרמניה ב-31 ביולי 1975 קבע וישניצר בריצת 1000 מטר שיא ישראלי חדש של 2:25.4 דקות, שיפור ב-9 עשיריות השנייה לשיאו של אחיו יובל. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי דוד לאוגומר (2.25.0 דקות). שנה לאחר מכן, נקרע גיד בכף רגלו והוא פרש מריצה תחרותית.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן

בין האתלטים שאימן היו אלופים ושיאני ישראל: דב קרמר, אסף בימרו, דסטאו סוונך, מארו טפרי, ימר גטהון, מלקאם ג'מבר, גלעד רותם, עומר אלמוג, צבי דאובר.
ביוגרפיה > קריירה כרופא

וישניצר למד רפואה באיטליה ועבד במרכז רפואי קפלן במכון הריאות והיה אחראי על פיזיולוגיה של המאמץ ומרפאת ספורט.
ביוגרפיה > משפחה

היה נשוי לבתיה וישניצר ולהם שלוש בנות (תמר, נורית ואיילת) ובן. בנו, אבנר וישניצר, הוא פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
תארים והישגים

בשנת 2015 קיבל וישניצר תואר עמית כבוד מטעם איגוד האתלטיקה בישראל.
שיאים אישיים

ריצת 800 מטר: 1:51.9 דקות (1972)
ריצת 1000 מטר: 2:25.4 דקות (1975), שיא ישראל בעבר
ריצת 1500 מטר: 3:48.4 דקות (1972)
ריצת 3000 מטר: 8:28.8 דקות (1972)
ריצת 3000 מטר מכשולים: 9:37.4 דקות (1976)
הערות שוליים

↑  פנאומולוג - רופא למחלות ריאה
1 2  השיא נשאר במשפחה, מעריב, 1 באוגוסט 1975
↑  איליה בר-זאב, יובל וישניצר קורץ מן החומר ההופך צעירים עקשנים - לאלופים, מעריב, 11 ביולי 1969
↑  א. פז, ג'קרטה "משכה" את האתלטים ל-5 שיאים והשגים, מעריב, 1 ביולי 1962
↑  יעקב פתאל, שיא חדש של גוטובניק בברזל - 16.28 מ', דבר, 5 ביולי 1970
↑  מתתיהו ברוש, שני שיאים ישראלים מרשימים - שחמורוב - 6.14 מ' ברוחק, דבר, 11 ביולי 1971
↑  יצחק בן חורין, האורחים מארה"ב לא תרמו לכרטיס הנסיעה של האתלטים שלנו למינכן, מעריב, 9 ביולי 1972
↑  שמואל קליגר, וישניצר ובאלס ניכשלו בהכנעת המינימום, דבר, 9 ביולי 1972
↑  יצחק בן חורין, וישניצר מתקרב למינימום, מעריב, 11 ביולי 1972
↑  גם חנה שזיפי נכשלה בהשגת המינימום למינכן, דבר, 11 ביולי 1972
↑  אורי ירון, הנערה אלה קציר ניצחה את אמא-אסתר ב-100 מטר, מעריב, 9 ביולי 1974
↑  אורי ירון, אליפות של משוכות, מעריב, 10 ביולי 1974
↑  אורי ירון, נעילה בלי שיאים, מעריב, 11 ביולי 1974
↑  אליפות הא"ק הסתיימה אמש בקול דממה, דבר, 11 ביולי 1974
↑  מכון ריאות, באתר המרכז הרפואי קפלן
↑  אורן בוקשטיין, עמית כבוד 2015 - ד"ר רפי וישניצר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל, 27 בנובמבר 2015
קפטן מארוול (DC קומיקס)

| --- | --- |

שהאזאם, איור מאת אלכס רוס.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  פאוסט קומיקס‏ (1939–1953) DC קומיקס‏ (1972 עד היום)
 הופעה ראשונה:  בהמשכיות שלפני המשבר: Whiz Comics #2 (פברואר 1940) בהמשכיות שלאחר המשבר: Legends #1 (נובמבר 1986) בהמשכיות לאחר פלאשפוינט כשאזאם: Justice League Vol.2 #7 (מאי 2012)
 יוצרים:  ביל פרקר, קלרנס צ'ארלס בק
 גילום הדמות:  זאקרי לוי (מבוגר)/אשר אנג'ל (ילד) ("שהאזאם" ושהאזאם! 2: זעם האלים)
 מידע
 שם אמיתי:  ויליאם ג'וזף "בילי" בטסון
 כינויים:  קפטן רעם, שהאזאם, בילי השחור, אל האלים
 סטטוס:  פעיל
 גיל:  ילד
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  תלמיד, גיבור-על, קריין, כתב
 נטייה:  טוב
 כוחות:  יכולות מבוססות קסם של מבחר דמויות מיתולוגיות: כוח, מהירות על אנושית, סיבולת על אנושית, חסינות פיזית, קסם וחסינות לקסם, תעופה, תפיסה מנטלית רחבה, יצירת ברקים.
 חבר בקבוצה:  ליגת הצדק
 חבר לשעבר בקבוצה:  משפחת מארוול, חברת הצדק של אמריקה
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  סי סי ומרילין בטסון (הורים, מתים) מרי בטסון (אחות תאומה) אבנעזר בטסון (דוד) סינקלייר בטסון (בן דוד, מת) תדאוס סיוואנה (דוד)
 אויבים:  אדם השחור
 
קפטן מארוול, שידוע גם בשם שהאזאם (באנגלית: Captain Marvel, Shazam) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה תחילה בחוברות הקומיקס של חברת פאוסט קומיקס ולאחר מכן של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Whiz Comics #2 מפברואר 1940, ונוצרה על ידי הכותב ביל פרקר והמאייר קלרנס צ'ארלס בק.
קפטן מארוול הוא האלטר אגו של ויליאם ג'וזף "בילי" בטסון, עיתונאי רדיו צעיר שנבחר להיות אלוף הטוב והצדק בידי המכשף שהאזאם. כל אימת שבילי הוגה את שם המכשף, מכה בו ברק קסם שהופך אותו לגיבור-על בוגר ובעל כוחותיהם של שש דמויות מיתולוגיות ואגדתיות - שלמה, הרקולס, אטלס, זאוס, אכילס ומרקוריוס. כמה מחבריו ובני משפחתו, בעיקר מרי מארוול וקפטן מארוול הבן ממשפחת מארוול, מסוגלים לשתף את כוחו של בילי ולהפוך לגיבורי-על בעצמם. בהרפתקאותיו, בטסון מהולל כ"בן-התמותה העוצמתי ביותר בעולם", והוא כונה כ"האדם החשוב האדום הגדול" בידי נבל-העל דוקטור סיוואנה - כינוי אשר אומץ בידי מעריצי הדמות. בהתבסס על היקף המכירות, קפטן מארוול היה לדמות הפופולרית ביותר בשנות ה-40 של המאה ה-20, כאשר חוברותיו עברו את היקף המכירות של סופרמן ושל גיבורי-על אחרים באמצע שנות ה-40. חברת פאוסט קומיקס הפסיקה לפרסם את החוברות בשנת 1953 עקב תביעה להפרת זכויות יוצרים שהגישה נגדם חברת DC קומיקס, בטענה שהדמות היא העתק של סופרמן. בשנת 1972, חברת DC קומיקס רכשה את הזכויות לדמויות ממשפחת מארוול ושבה לפרסם את סדרות הכותרים. עד לשנת 1991, החברה שילבה את הדמויות לתוך יקום DC וניסתה להחיות את הזיכיון מספר פעמים. משום שחברת מארוול קומיקס יצרה דמות באותו שם בשנות היעדרה של הדמות מעל דפי הקומיקס, חברת DC לא יכלה לשווק את הדמויות השונות למשפחת מארוול תחת אותו שם, ולכן החלה להשתמש בשם "שהאזאם!" כשם הכותרים. עד מהרה, קפטן מארוול החל להיות מזוהה בטעות כשהאזאם.
קפטן מארוול מדורג במקום ה-50 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי אתר IGN, אשר ציין כי הדמות מהווה תזכורת מתמדת לימים פשוטים יותר. את דמותו בסרטי היקום הקולנועי של DC "שהאזאם" ו"שהאזאם! 2: זעם האלים" מגלם זאקרי לוי, בעוד אשר אנג'ל מגלם את הנער.
קפטן מארוול הוא גיבור העל הראשון שקיבל עיבוד קולנועי - בסדרת הסרטים הקצרים "הרפתקאות קפטן מארוול" (1941).