stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולכסנדר גוריאינוב
קריירה

גוריאינוב גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל אולימפיק חרקוב. בשנת 1992, בגיל 17, עבר לקבוצת הבוגרים של מועדון. כעבור שנה עבר לקבוצת מטאליסט חרקוב, בה תפקד כשוער שני. לאחר שלוש שנים בקבוצה עזב לצסק"א קייב, בה שיחק כשוער ראשי של הקבוצה. בשנת 1997 נקלעה צסק"א קייב לקשים כלכליים וגוריאינוב שב לשורות מטאליסט. מאז ועד לשנת 2016 הוא שיחק במטאליסט, למעט תקופה של כשנה, בה שיחק בקבוצה אחרת. בשנת 2016 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרות

בשנת 1995 זומן גוריאינוב לנבחרת הצעירה, אך שיחק בשורותיה רק משחק אחד. בסוף שנות ה-90 זומן כמה פעמים להנבחרת הבוגרת של אוקראינה, אך לא שותף באף אחד מן המשחקים. רק ב-25 במאי 2010 הוא עלה לראשונה על המגרש במדי נבחרת למשחק רשמי. היה זה משחק ידידות מול נבחרת ליטא. בכך הפך לשחק המבוגר ביותר בנחברת אוקראינה שהשתתף לראשונה במשחק הנבחרת. הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים.
קריירה > קריירת אימון

בסיום המשחק הפעיל פנה מורוז לקריירת אימון. במשך שנתיים אימן את השוערים של קבוצת מטאליסט 1925. בדצמבר 2018 מונה למאמן הראשי של הקבוצה, אך ביוני 2019 פוטר מתפקידו בשל אי הצלחת הקבוצה בעונת 2018–2019.
בית צבי

ערך זה עוסק בבית ספר למשחק בישראל. אם התכוונתם למכללה טכנולוגית ליד עתלית, ראו .
תבנית:מוסד לימודי
לוחית זיכרון על הבניין לזכרו של מייסד בית הספר, צבי קליר
בית צבי – בית הספר לאמנויות הבמה, הוא בית ספר למשחק ולאמנויות התיאטרון. הלימודים בו נמשכים כשלוש שנים כשבשנה האחרונה התלמידים מפעילים תיאטרון פעיל עם רפרטואר הצגות מגוון, ובסופם מקבלים התלמידים תעודת בוגר.
בית הספר שוכן ברמת גן, ונקרא על שם צבי קליר שנפל חלל במלחמת העצמאות.
היסטוריה

"בית צבי" נוסד ב-2 באוגוסט 1950 על ידי אברהם קליר ואשתו נעימה, לזכר בנם צבי, תלמיד הכיתה השמינית בבית הספר התיכון העירוני אהל שם ברמת גן, שנהרג בקרב על אשדוד במלחמת העצמאות. ההורים הקדישו את הבית:
לאותם ערכים רוחניים אשר פעמו בלב הנוער במוסרו את נפשו על תקומתה של מדינת ישראל.
את המבנה תכנן האדריכל יוסף קלארווין. המבנה שימש בתחילתו כבית חוגים לנוער (בין היתר תחנת מועדון של חובבי רדיו), אולם למופעים עם 360 מקומות ישיבה וספרייה, בדומה לבית עמנואל שהוקם לידו כבית תרבות עירוני, על שם עמנואל רוטשטיין. את הקרקע תרמה עיריית רמת גן והמבנה היה בבעלותה. לאחר מכן הוקם אגף נוסף שהיה גלריה לאמנות.
היסטוריה > הקמת בית הספר לאמנויות הבמה

"בית הספר לאמנויות הבמה" החל לפעול בקיץ 1961 ביוזמת "המועצה הציבורית לתרבות ואמנות" שליד משרד החינוך והתרבות ואוניברסיטת תל אביב. לאורך השנים הראשונות פעל במקביל למערכת חוגי הנוער במבנה. המנהל הראשון של בית הספר היה חיים גמזו וצוות המורים הראשון כלל את דן קידר כמנהל טכני, נועה אשכול כמורה לתנועה, מיה ארבטובה כמורה לבלט, פאני לוביץ' כמורה למשחק, ג'ורג' פרקש כמורה לאתלטיקה וסיוף, עמיקם גורביץ כמורה לעברית ודקדוק עברי, ישראל בקר כמורה להיגוי, גארי ברתיני כמורה למוזיקה, סולפג׳ ומקהלה ולולה שנצר כמורה לפיתוח קול. מתוך כ-200 מועמדים התקבלו 23 תלמידים לשנת הלימודים הראשונה.
בהמשך נוהל בית הספר על ידי:
אברהם אסיאו  (1961–1969)
יורם קניוק (1970)
בועז עברון (1970–1971)
מייקל רוטנברג  (1972)
דוד ברגמן (1973–1981)
גרי בילו  (1981–1994, 1995–2009)
אתי רזניק  (1994–1995)
מיכה לבינסון (2009–2014)
ב-1965 הפך בית הספר לחלק מרובע תרבות ורוח ברמת גן שהוקם על הר הבנים.
היסטוריה > מסלול לימודי קולנוע

ב-1970 פתח בית הספר מסלול ללימודי קולנוע לצד לימודי המשחק. בין רכזי מגמת הקולנוע נמנה רנן שור ובין בוגרי המגמה נמנו: איילת מנחמי, שחר סגל, נירית ירון, עמוס גוטמן וג'ולי שלז. בדצמבר 1988 פרץ מרד סטודנטים בשל העדפה מובנית, לטענתם, למסלול למשחק. הסטודנטים דרשו אוטונומיה ניהולית למסלול. שר החינוך והתרבות, יצחק נבון, הקים ועדה ציבורית שתמכה עקרונית בעמדת הסטודנטים, והחליט, יחד עם ראש מנהל התרבות, אבנר שלו, להקים בית ספר עצמאי לקולנוע ולטלוויזיה. בעקבות כך הוקם בנובמבר 1989 בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. מסלול הקולנוע נסגר ומאז מתמקד בית צבי בלימודי משחק בלבד.
היסטוריה > תקופת גרי בילו

בשנים 1981 ועד 2009 נוהל בית הספר על ידי גרי בילו (למעט 1994 בה עזב את בית צבי ושימש מנהל אמנותי של "הבימה"). בתקופה ארוכה זו ביסס את מעמדו של בית הספר כמוסד מוביל להכשרת שחקנים ואף כתיאטרון בעל הפקות איכותיות, מהרפרטואר הקלאסי והרפרטואר המודרני. על עבודתו זכה בשנת 2006 בפרס מפעל חיים בטקס פרס התיאטרון הישראלי.
בילו פרש מבית הספר מספר ימים לפני שזוכה מאשמת מעשים מגונים בתלמידיו. זאת בשל ערעור מעמדו והצטברות תלונות נוספות מתלמידים, מורים ועובדים לשעבר.
היסטוריה > לאחר בילו

ממאי 2009 עד אוגוסט 2014 ניהל את בית הספר מיכה לבינסון בחלק מהזמן כמנכ"ל משותף עם דוד בנימין. לאחר פרישת לבינסון, דוד בנימין הוא מנכ"ל בית הספר והבמאי ארתור קוגן מונה למנהל אמנותי-פדגוגי.
קבלה ללימודים

הקבלה ללימודים אינה מותנית בידע מוקדם או בהשכלה רשמית, ומתבססת על אודישן שעל פיו מעריכים את כישרונו של הנבחן באמנויות הבמה. המבחן מתקיים במשך מספר שעות, כשעיקרו הצגת שני מונולוגים בעלי אופי שונה זה מזה ושירת שיר בעברית. חלק נוסף בהערכה הוא הסדנאות המקצועיות המתקיימות במרוכז ביום הבחינה, ואותן עורכים מורי ובמאי בית הספר. במהלך סדנאות אלו מתמודד הנבחן עם משימות בתחום האימפרוביזציה, התנועה ופיתוח הקול. סדנאות אלו מתקיימות בקבוצות של מספר נבחנים במקביל, ואילו המונולוגים והשיר מוגשים על ידי נבחן יחיד מול צוות בוחנים.
הלימודים

במסגרת הלימודים מתקיימים שיעורים בתחומים הבאים: משחק, תנועה, פיתוח קול, משחקי תיאטרון, אקרובטיקה, ריקוד סטפס, משחק מול מצלמה, מחזות זמר, סיף תיאטרלי ועוד.
הלימודים במסלולים החלקיים אפשריים רק בשנה הראשונה ללימודים, ולכן תלמידים מהמסלול החלקי שעולים לשנה השנייה ממשיכים את לימודיהם במסלול המלא.
שנת הלימודים בבית צבי מחולקת לשלישים, ותלמידי המסלול המלא מעלים מחזה בסוף כל שליש כתרגיל בפני תלמידי ומורי בית הספר. המחזות המועלים במסגרת התרגילים הם ממבחר המחזאות העולמית. תלמידי המסלולים החלקיים מעלים מחזה רק בסוף שנת הלימודים.
בשנה השלישית הלימודים מתרכזים בהעלאת הצגות ומחזות זמר בפני קהל חיצוני רוכש כרטיסים. ליהוק התפקידים להצגות הללו מתבצע באותה דרך בה הוא מתבצע בעולם התיאטרון המקצועי, שבו השחקנים נבחרים על פי התאמה אישית לתפקיד ולפי השקפתם המקצועית של הבמאים וההנהלה.
הלימודים > מלגות

במהלך הלימודים ניתן לזכות במלגות הניתנות על סמך הצטיינות. רוב המלגות מחולקות לאחר תחרויות מונולוגים או שירים שמתבצעות במהלך הלימודים, במהלכן התלמידים מציגים בפני חבריהם ללימודים ובפני מורי בית הספר (לעיתים גם בפני שופטים חיצוניים) קטעי משחק ושירה אותם הכינו בעצמם. בסיום כל שנת לימודים מתקיים טקס לציון סוף השנה, במהלכו מחולקות מלגות נוספות לפי החלטת צוות המורים, הבמאים וההנהלה. בסוף השנה השלישית מוענק פרס צבי קליר לתלמיד מצטיין בכל שלוש שנות הלימוד.
תיאטרון הספרייה

בשנת 1984 הוקם תיאטרון הספרייה במסגרת עמותת בית צבי, ובתמיכתם של האגף לאמנות ולתרבות בעירית רמת-גן ומשרד התרבות. היה זה במטרה לשמש, בין היתר, במה מקצועית ראשונה לבוגרי בית הספר. שמו של התיאטרון נקבע מכיוון שהוא צמוד לספרייה העירונית של רמת גן. כחלק מהסכם שירותים עם עמותת בית צבי, התיאטרון פועל מאז בכל האולמות העומדים לרשות בית צבי, וכן מקבל שירותי מנהלה ומכירת כרטיסים מעובדי בית הספר. רוב מחזות הזמר מוצגים באולם תיאטרון רמת גן ע"ש אולף החמישי מלך נורווגיה.
משנת 2002 זוכה התיאטרון להכרה ממשרד התרבות כתיאטרון רפרטוארי ובהתאם, לתמיכה ציבורית נפרדת מהמשרד (בתור עמותה נפרדת מ"בית צבי"). הוא נהנה גם מתמיכתה של עיריית רמת גן.
בתרבות

בסדרת המשחקים "פיפוש" בית הספר קרוי בשם "ב. צָבִּי". והוא נקרא ע"ש מייסדו "בוילק צבי" (מין פרודיה על "ניסן נתיב"). פיפוש עצמו נמנה מבין בוגריו.
ראו גם

ערכים על בוגרי בית צבי
הערות שוליים

1 2  י פפר, "בית צבי" נחנך אתמול ברמת־גן, הַבֹּקֶר, 3 באוגוסט 1950
↑  מוסדות תרבות ברמת־גן, הארץ, 13 בינואר 1961
↑  עמנואל פדהצור, שנה רביעית ל"בית צבי־, זמנים, 31 באוקטובר 1954
"בהילחם ישראל" - תערוכה ב"בית צבי", הארץ, 27 במאי 1954
↑  {{הארץ1|נתן דונוביץ|כוכבים ומזלות - קשרי תרבות הדדיים|19610613|65}}
↑  {{הבקר||878 בעלי כישרונות חדשים במבצע גילוי כישרונות|19610607|97}}
↑  הנהלת בית צבי, באתר בית צבי
↑  רונאל פישר, הסיפור המוזר על בית הספר לקולנוע, חדשות, 6 ביוני 1989
↑  יואב בירנברג, גוי בילו – המנהל האמנות׳ של הבימה, חדשות, 24 באוקטובר 1993
↑  ציפי שוחט, לזכות או לא לזכות? זאת לא השאלה, באתר הארץ, 9 באפריל 2006
↑  ציפי שוחט, גרי בילו פורש מבית צבי, באתר הארץ, 26 בפברואר 2009
↑  יובל אברמוביץ', בית הבובות של גרי: חזרה לבית צבי, באתר nrg‏, 7 במרץ 2009
בית הבובות של גרי בילו: מערכה שנייה, באתר nrg‏, 13 במרץ 2009
↑  תמרה שרייבר, ‏מיכה לבינסון יחליף את גרי בילו בניהול בית צבי, באתר גלובס, 27 באפריל 2009
ציפי שוחט, עכבר העיר, מיכה לבינסון, בדרך אל האי המסתורי, באתר הארץ, 3 במאי 2009
↑  תמר רותם, ארתור קוגן ינהל את בית צבי, באתר הארץ, 29 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257227305171  VIAF: 156477856   WorldCat (עם VIAF): 156477856
אלכסיי יריומנקו

ערך זה עוסק בשחקן כדורגל. אם התכוונתם לקצין הצבא האדום שמופיע בצילום היסטורי, ראו .
אלכסיי אלכסייביץ' יריומנקו  (ברוסית: Алексей Алексеевич Ерёменко; נולד ב-24 במרץ 1983) הוא כדורגלן עבר פיני ממוצא רוסי. הוא שחקן תוקף שמסוגל לשחק במספר תפקידים, ידוע גם בבעיטות חופשיות.
יריומנקו נולד בעיר רוסטוב על הדון שברוסיה, ועבר לפינלנד עם משפחתו בגיל שבע, כאשר אביו, שחקן לשעבר של דינמו מוסקבה וספרטק מוסקבה, אלכסיי יריומנקו, הגיע לשחק בפינלנד בקבוצת פ.פ יארו.
בשנת 2003 הוענקה לו אזרחות פינית, אך הוא ממשיך להחזיק גם באזרחות רוסית. אלכסיי יריומנקו הוא אחיו הגדול של רומן יריומנקו.
הקריירה

יריומנקו שיחק בקבוצת הנערים עד גיל 15 של קבוצת טרומסה מהליגה הנורווגית שם שיחק אביו בקבוצת הבוגרים. כמו כן, שיחק באקדמיה לנוער בקבוצת מץ מהליגה הצרפתית, עד שחזר להופעת בכורה בליגה הפינית הבכירה עם קבוצת פ.צ ג'וקיריט ב-2001. עונה לאחר מכן הוא עבר להלסינקי, בירת פינלנד, כדי לשחק בקבוצת ה.י.ק. הלסינקי, שם הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה. הוא זכה בשתי אליפויות פינלנד וגביע אחד עם ה.י.ק הלסינקי.
בקיץ 2004 הוא עבר לקבוצת לצ'ה מהליגה האיטלקית הראשונה.
אחרי שנכשל בנסיונותיו להצליח בלצ'ה, הוא עבר בינואר 2006 לפ.צ. סאטורן, שם חתם לחוזה של 4 עונות והפך לשחקן מפתח בקבוצה הרוסית.
נבחרת פינלנד

בנבחרת פינלנד ערך הופעת בכורה ב-11 באוקטובר 2003 נגד נבחרת קנדה.
יריומנקו היה שחקן מפתח בנבחרת פינלנד במוקדמות מונדיאל 2006, כשכבש 8 שערים, מתוכם 4 שערים מכדורים חופשיים.
ארטם בסדין

אַרְטֶם יוּרְיוֹבּיִץ' בֶסֶדְיִן (באוקראינית: Артем Юрійович Бєсєдін; נולד ב-31 במרץ 1996 בחרקוב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אורדבסי שימקנט ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

בסדין שיחק בכמה קבוצות נערים בעיר הולדתו חרקוב. בשנת 2012 התקבל לקבוצת הנערים של המועדון מטאליסט חרקוב. בעת משחקיו בקבוצה נצפה על ידי ציידי הכישרונות ממועדון דינמו קייב וקיבל הצעה לעבור לקייב. בקיץ 2013 החל לשחק בקבוצה הצעירה (עד גיל 19) של דינמו קייב. במקביל למשחקו בקבוצת הנוער שותף גם במשחקי קבוצת המילואים של דינמו קייב. בשנת 2015 הושאל לקבוצת מטאליסט חרקוב למשך 10 חודשים. לאחר חזרתו לדינמו - שולב בהרכב של הקבוצה הבוגרת.
נבחרת

בסדין שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בתחילת 2011 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 5 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים. שותף ב15 משחקים והבקיע 3 שערים. מנבחרת הנוער המשיך בסדין לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 9 משחקים, הבקיע 4 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בסדין מאז נובמבר 2016. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק הידידות מול סרביה. את שערו הראשון הבקיע ביוני 2017 בעת משחק מול פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תארים

אליפות אוקראינה : 2015/2016, 2020/2021
הגביע האוקראיני: 2019/2020, 2020/2021
ג'ונתן מאידנה

ג'ונתן ראמון מאידנה (בספרדית: Jonathan Ramón Maidana; נולד ב-29 ביולי 1985) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בשורות ריבר פלייט.
קריירה

מאידנה, יליד באדרוגה שבפרובינציית בואנוס איירס, גדל בקבוצת לוס אנדס, הוא שיחק בקבוצה הבוגרת עונה אחת בטרם עבר ב-2005 לבוקה ג'וניורס. מאידנה, במקור בלם, תפס מקום בהרכבה של הקבוצה כמגן ימני. השחקן היה תחת מעקב של מועדונים מאירופה כשהבולט מביניהם הוא ריאל מדריד. ב-2008 הצטרף במפתיע לקבוצת הצמרת האוקראינית מטאליסט חרקוב.
בינואר 2010 הושאל לבאנפילד, לאחר חצי שנה במועדון חתם בריבר פלייט. עם ריבר זכה 3 פעמים באליפות הליגה (פינאל 2014 ובעונות 2021 ו-2023), בקופה קמפאונאטו, בגביע סודאמריקנה (2014) בגביע רקופה סודאמריקנה – פעמיים (2015 ו-2016), בגביע ליברטדורס – פעמיים (2015 ו-2018), בגביע סורוגה בנק (2015), בגביע ארגנטינה – פעמיים (2016 ו-2017) – ובסופר קאפ הארגנטינאי – פעמיים (2017, 2019) ובטרופאו דה קמפאונס – פעמיים (2021, 2023). ב-21 בינואר 2019 חתם בדפורטיבו טולוקה המקסיקנית, ובראשית 2021 חזר לריבר.
מאידנה היה חבר בסגל נבחרת ארגנטינה הצעירה. בפברואר 2008 שותף מאידנה במשחקה של הנבחרת האולימפית מול גואטמלה ואף כבש שער בניצחון 0:5.
תארים

בוקה ג'וניורס
גביע ליברטדורס (1): 2007
קופה סודאמריקנה: (2): 2005, 2006
רקופה סודאמריקנה (1): 2005
ריבר פלייט
אליפות ארגנטינה (3): פינאל 2014, 2021, 2023
קופה קמפאונאטו (1): 2013/14
גביע ארגנטינה (2): 2016, 2017
הסופר קאפ הארגנטינאי (2): 2017, 2019
טרופאו דה קמפאונס (2): 2021, 2023
גביע סודאמריקנה (1): 2014
גביע רקופה סודאמריקנה (2): 2015, 2016
גביע ליברטדורס (2): 2015, 2018
גביע סורוגה בנק (1): 2015
ויטלי מינטנקו

ויטלי גאורגייביץ' מינטנקו (באוקראינית: Віта́лій Гео́ргійович Мінте́нко; נולד ב-21 במרץ 1970 בסטורוז'ינץ) הוא כדורגלן עבר סובייטי - אוקראיני, ששיחק בעמדות קשר התקפי.
קריירה

מינטנקו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת ווהלין לוצק, ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה. בשנת 1990 עבר לדינמו קייב. מינטנקו לא הצליח להיכנס להרכב הקבוע של הקבוצה ולמעשה לא שותף באף אחד מהמשחקים. הוא שיחק בשורות קבוצת המילואים של דינמו. לכן, בשנת 1992 העדיף לעזוב את דינמו לטובת קבוצת בוקובינה, ששיחקה בליגת המשנה של אוקראינה. לאחר עונה מוצלחת בשורות בוקובינה - שב לדינמו קייב. גם בתקופתו השנייה בדינמו לא זכה לקחת חלק במשחקים רבים. הוא שותף בעיקר כשחקן מחליף. בשנת 1994 עזב את דינמו ועבר לשחק בישראל.
בישראל שיחק מינטנקו תחילה במכבי עירוני אשדוד ולאחר מכן עבר למכבי הרצליה. לאחר כשנתיים בארץ שב מינטנקו לאוקראינה. הוא חתם לשתי עונות בקבוצת בוקובינה. הייתה זו התקופה המוצלחת ביותר בקריירה שלו - הוא הבקיע במהלכה 20 שערי ליגה. בשנת 1997 עבר לתקופה קצרה לקבוצת ספרטק איוואנו-פרנקופסק (גם היא מליגת המשנה באוקראינה) ולאחריה חתם ל-4 שנים בקבוצת מטאלורג דונצק. בשנתיים הראשונות היה בהרכב הפותח של הקבוצה, אך לאחר מכן המאמן העביר אותו להרכב המחליף. הוא הושאל למשך חצי עונה לקבוצת הפועל ירושלים ולאחר מכן לקבוצת לקריוובס. בשנת 2002 הוא הוחתם בקבוצת דניפרו כשחקן ההרכב הפותח. לרוע מזלו הוא נפגע במשחק אימון, שבר רגל ונאלץ לפספס את העונה. בעונה הבאה הושאל מינטנקו לקבוצת מטאליסט חרקוב מליגת המשנה האוקראינית. הייתה לו עונה די טובה במדיה, בסופה העפיל יחד עם הקבוצה לליגה הבכירה באוקראינה. אך בעיות בריאותיות אילצו אותו לפרוש מכדורגל מקצועני.
תארים

אליפות אוקראינה : 1992/1993, 1993/1994
הגביע האוקראיני: 1993
מיליאן מרדאקוביץ'

מיליאן מרדאקוביץ' (בסרבית: Миљан Мрдаковић;‏ 6 במאי 1982 – 22 במאי 2020) היה כדורגלן סרבי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

מרדאקוביץ' נולד בניש. הוא שיחק בכל הנבחרת הצעירות של סרביה, גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של אנדרלכט הבלגית. כשעלה לקבוצה הבוגרת של המועדון לא הצליח להשתלב, ולאחר מכן שיחק בקבוצות רבות בבלגיה, אוסטריה ואוקראינה.
בשנת 2006 הגיע לישראל ושיחק במכבי תל אביב עונה אחת, ולאחר מכן שיחק גם בפורטוגל, סין וקפריסין. בקיץ 2013 חתם בקבוצת וריה מליגת העל היוונית. בינואר 2014 חתם בקבוצת טמפיינס רוברס מסינגפור. בשנת 2015 שיחק בקבוצת לבדיאקוס ובהמשך השנה עבר לקבוצת וויבודינה נובי סאד. בשנת 2016 חתם באגרוטיקוס אסטרס מהליגה השנייה ביוון.
לאחר שפרש מכדורגל ב-2017 החל לעבוד כסוכן שחקנים.
ב-23 במאי 2020 שם קץ לחייו.
הערות שוליים

↑  אקס מכבי ת"א מילאן מרדקוביץ' שם קץ לחייו, באתר ערוץ הספורט, 23 במאי 2020
| נבחרת סרביה – אולימפיאדת בייג'ינג 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטויקוביץ' •  2 יובאנוביץ' •  3 קולארוב •  4 קצ'אר •  5 ראיקוביץ' •  6 פבלוביץ' •  7 סמיליאניץ' •  8 גולאן •  9 ראקיץ' •  10  •   11 ד. טושיץ' •  12 טאדיץ' • 13 פייסה •  14 מרדאקוביץ' • 15 ז'יבקוביץ' • 16 טומוביץ' • 17 ז. טושיץ' • 18 סטאמנקוביץ' • 19 קלודז'רוביץ' • מאמן: דז'וקיץ' |  1 סטויקוביץ' •  2 יובאנוביץ' •  3 קולארוב •  4 קצ'אר •  5 ראיקוביץ' •  6 פבלוביץ' •  7 סמיליאניץ' •  8 גולאן •  9 ראקיץ' •  10  •   11 ד. טושיץ' •  12 טאדיץ' • 13 פייסה •  14 מרדאקוביץ' • 15 ז'יבקוביץ' • 16 טומוביץ' • 17 ז. טושיץ' • 18 סטאמנקוביץ' • 19 קלודז'רוביץ' • מאמן: דז'וקיץ' | סרביה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרקו דביץ'

מרקו דביץ (באוקראינית: Марко Девiч, בסרבית: Марко Девић; נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא סרבי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ בקבוצות שונות בסרביה ובאוקראינה ונבחרת אוקראינה בכדורגל.
קריירה

דביץ' נולד בבלגרד (אז בירת יוגוסלביה וכיום בירת סרביה). החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת זווזדרה ששיחקה אז בליגת המשנה של סרביה. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2001 קודם לקבוצה הבוגרת. הוא שיחק בעמדת קשר בקבוצה למשך שתי עונות. בשנת 2002 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים עקב מות הבעלים – כרטיס השחקן של דביץ' נמכר לקבוצה סרבית אחרת.
בשנת 2004 הגיע לאוקראינה וחתם בקבוצת ווהלין לוצק ששיחקה אז בליגת העל האוקראינית. הוא הוצב בעמדת קשר ימני של הקבוצה. בעונת 2005/2006 עמדה ווהלין לוצק לרדת ליגה ודביץ', שלא רצה לשחק בליגות נמוכות, עמד לעזוב את הקבוצה ולחזור לסרביה. אבל, באותה תקופה הוא קיבל במפתיע הצעה מקבוצה אחרת בליגת העל של אוקראינה – מטאליסט חרקוב. הוא חתם חוזה לעונה אחת במטאליסט. במהלך אותה עונה הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב וזכה עם הקבוצה במקום שלישי בליגה האוקראינית (הישג השיא של מטאליסט בליגה עד אז). בעונת 2007/2008 החליט מאמן מטאליסט להציב את דביץ' בעמדת קשר התקפי/חלוץ שני. בעמדה זו הצליח דביץ' לבטא את עצמו בצורה הטובה ביותר במגרש. הוא הבקיע 19 שערים בעונה, מה שהפך אותו למלך השערים של הליגה האוקראינית באותה עונה. בעקבות ההצלחה הוארך חוזה של דביץ' במטאליסט ב-4 שנים. במהלך משחקיו במדי מטאליסט הבקיע דביץ' בסך הכל 98 שערים בכל המסגרות (ליגה, גביע אוקראינה וגביע אופ"א). עד היום מרקו דביץ' הוא מלך השערים של קבוצת מטאליסט בכל הזמנים.
בשנת 2012 הציעה קבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק לדביץ' לעבור לשורותיה. דביץ' חתם על חוזה ל-4 שנים בשחטאר, אך נאלץ לעזוב את הקבוצה לאחר עונה אחת בשל ביצועים די פושרים על המגרש. הוא שב למטאליסט.
בשנת 2014 עבר לרוסיה לקבוצת רובין קאזאן. בעונה הראשונה שלו בקאזאן שיחק דביץ' בעיקר כשחקן מחליף ולקראת סוף העונה הושאל לקבוצה הקטרית א-ריאן. בעונת 2015/2016 שב לרובין ושיחק בהרכב הפותח של הקבוצה ברוב משחקי הליגה. בהמשך עבר לקבוצת רוסטוב. הוא שיחק משחקים בודדים במסגרת הקבוצה וכעבור כמה חודשים כרטיס השחקן שלו נמכר לקבוצת ואדוץ מליכטנשטיין. באוגוסט 2018 עבר לקבוצת סאבאח באקו מאזרבייג'ן. בהמשך שיחק בקבוצה הסרבית וז'דובאץ. ב-24 באפריל 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת

בשנת 2008, לאחר שהפך למלך השערים של הליגה האוקראינית בעת ששיחק במטאליסט, התחיל מאמן נבחרת אוקראינה להתעניין בצירוף דביץ' לנבחרת. דביץ' הגיש בקשה לקבלת אזרחות אוקראינית, אשר אושרה בהליך מזורז. בנובמבר 2008 שיחק את משחקו הראשון בנבחרת – משחק ידידות מול נבחרת נורווגיה. את שערו הראשון בנבחרת הוא הבקיע במהלך משחק ידידות מול שוודיה. במהלך המשחק הוא הוכשל ברחבת עונשין וביצע בעצמו את בעיטת עונשין שנפסקה.
דביץ' היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. במהלך הטורניר היה מעורב באירוע, אשר היה הגורם האחרון לאישור טכנולוגיית קו השער על ידי IFAB. במהלך משחק של נבחרת אוקראינה עם נבחרת אנגליה קיבל דביץ' מסירה מארטיום מילבסקי ובעט לשער. הכדור נכנס לשער והורחק משם על ידי ג'ון טרי. השופט הראשי של המשחק לא אישר את השער (אף על פי שהכדור עבר במלוא היקפו את קו השער לפני שנהדף), על אף שבצוות השיפוט שולב שופט חמישי שעמד לצד השער והיה אמור לזהות האם הכדור נכנס לשער או לא. זאת הייתה ההוכחה האחרונה לכך שאין אלטרנטיבה ל"טכנולוגיית קו השער".
תארים

מלך השערים של הליגה האוקראינית – 2007/2008
אליפות אוקראינה : 2012/2013
כלבת (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אהרון קשלס, נבות פפושדו 
 הופק בידי:  חיליק מיכאלי   אברהם פרחי   תמי ליאון   יוליה שיפטר
 תסריט:  אהרון קשלס   נבות פפושדו
 עריכה:  אהרון קשלס   נבות פפושדו
 שחקנים ראשיים:  ליאור אשכנזי   אניה בוקשטיין   עפר שכטר   רן דנקר   מנשה נוי   דני גבע   הנרי דוד   יעל גרובגלס
 מוזיקה:  חיים פרנק אילפמן 
 צילום:  גיא רז 
 מדינה:  ישראל 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 2010
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט אימה 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 פרסים:  פרס אופיר על האיפור הטוב ביותר (2011)
 דף הסרט ב־IMDb
 
כלבת הוא סרט אימה ישראלי, אותו כתבו, ביימו וערכו אהרון קשלס ונבות פפושדו. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-1 בדצמבר 2010 וזכה בפרס אופיר בשנת 2011 בקטגוריית האיפור הטוב ביותר. "כלבת" נחשב לסרט האימה הישראלי הראשון באורך במלא בקולנוע הישראלי.
"כלבת" היה הסרט הישראלי החמישי הנצפה ביותר בשנת 2011 כשהביא לקופות 33,000 צופים.
תקציר העלילה

ארבעה חברים הולכים לאיבוד עם ג'יפ בפתח יער. הם דורסים צעיר הטוען שאחותו בסכנה. הבנות נשארות לשמור על הג'יפ ובמקביל הבנים מנסים לעזור לצעיר. בעוד הבנים נקלעים לסיוט שלא נגמר בתוך היער, על הבנות נכפה סיוט בצוות שוטרים מושחתים, שאחד מהם אף מטריד אותן מינית, ואחת הבנות חוטפת את נשקו של השוטר ופוצעת אותו. לכל זה מצטרף צייד ביער שכלבו נרצח בידי רוצח סדרתי, אותו רוצח חוטף את אחותו של הפצוע המדמם, אותו דרסו ארבעת החברים, ויחד איתו מנסים שני הבנים לאתר את מקומה לאחר שנזרקה פצועה וחבולה ביער. במהלך החיפושים מתפתח ריב דמים אלים בין הבנים. הפצוע לבסוף מאתר את אחותו, והורג בטעות את הצייד היערן שניסה להציל אותה מהאדם שפצע אותה והשליך אותה ביער, בעוד הבנות מנסות להימלט מהשוטר המטורף אותו פצעו, כאשר הוא לא מרפה, רודף אחריהן ומחפש נקמה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| הנרי דוד | עופר | אח של טלי |
| ליאת הר לב | טלי | אחות של עופר |
| ליאור אשכנזי | דני | שוטר |
| דני גבע | יובל | שוטר |
| מנשה נוי | מנשה | יערן (צייד) |
| אניה בוקשטיין | עדי | טניסאית |
| רן דנקר | מייק | טניסאי |
| עפר שכטר | פיני | טניסאי |
| יעל גרובגלס | שיר | טניסאית |
| ירון מוטולה |  | רוצח פסיכופת |
| אפרת בוימולד | רונה | חברתו של מנשה |
| אפרת רייטן | שני | אשתו של דני |
הצלחה בינלאומית

הסרט זכה להצלחה בינלאומית גדולה. הוא השתתף בלמעלה מ-50 פסטיבלים בכל רחבי העולם ונמכר להפצה בעשרות מדינות. בפסטיבל הסרטים טרייבקה נבחר הסרט לאחד מחמשת הסרטים הטובים של הפסטיבל על ידי העיתונים לוס אנג'לס טיימס, וראייטי, וול סטריט ג'ורנל ועוד. הסרט זכה בפרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל האימה שבדנוור, קולורדו (בו שפט ג'פרי רדיק, יוצר סדרת "יעד סופי"); פרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל אימה בבואנוס איירס; פרס "חביב הקהל" בפסטיבל אדינבורו; פרס המבקרים בפסטיבל פנטספורטו הפורטוגזי, וזכה לציון לשבח ואזכורים מיוחדים בכמה פסטיבלים נוספים.
ראו גם

מסווג חריג
אני לא מאמין, אני רובוט?!
בשר תותחים (סרט)
חתולים על סירת פדלים
מורעלים
מי מפחד מהזאב הרע (סרט)
לקריאה נוספת

עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017.
Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." Jewish Film & New Media 8.1 (2020): 77-103
הערות שוליים

↑  אורי קליין, סרט האימה הישראלי הראשון, "כלבת", בעיקר משעשע, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2010
↑  Hays, Matthew (2011-07-27). "Israeli horror film 'Rabies' a cinematic first". The Globe and Mail (בCanadian English). נבדק ב-2022-09-10.
↑  עופר מתן, צלילה חוזרת: הכנסות הסרטים הישראליים צנחו ב-2011, באתר nrg‏, 25 בדצמבר 2011
↑  שני גורקביץ'‏, "כלבת" זכה בפסטיבל אימה בדנוור, באתר וואלה, 10 באוקטובר 2011
↑   RABIES (2011) infects the world - המסכם את ההצלחה העולמית של כלבת, סרטון  באתר יוטיוב
אנדריי וורוביי

אנדריי אולכסיוביץ' וורוביי (באוקראינית: Андрій Олексійович Воробей; נולד ב-29 בנובמבר 1978 בדונצק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות החלוץ בקבוצות שחטאר דונצק ודניפרו, בליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

וורוביי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 1995 קודם לקבוצה הבוגרת. וורוביי שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של שחטאר. בשנת 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שחטאר במשחק בליגת העל האוקראינית. הוא היה אחד החלוצים המוצלחים של הקבוצה ובעונת 2000/2001 אף הוכרז כמלך השערים של ליגת העל האוקראינית.
בקיץ 2007 עבר לקבוצת דניפרו תמורת תשלום בן 2.5 מיליון אירו. בשורות דניפרו שיחק וורוביי מהלך שתי עונות. בעונת 2009/2010 הושאל לקבוצת ארסנל קייב. בתום אותה עונה עבר לקבוצת מטאליסט חרקוב.
בסוף שנת 2012 הסתכסך וורוביי עם מאמן מטאליסט, עזב את הקבוצה והחל לשחק בקבוצת הליוס חרקוב מהליגה האוקראינית הראשונה. 
בתום עונת 2012/2013 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
נבחרת

וורוביי שיחק 11 משחקים במדי נבחרת הנוער של אוקראינה. הבקיע 3 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק וורוביי מאז מאי 2000. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול אנגליה. 
הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. וורוביי השתתף בארבע מתוך חמשת משחקי הנבחרת בתחרות.
תארים וזכיות

כדורגלן השנה באוקראינה - 2000.
מלך השערים של ליגת העל האוקראינית: 2000/2001
אליפות אוקראינה - 2002, 2005, 2006
הגביע האוקראיני - 2001, 2002, 2004
שמואל אבוהב

ערך זה עוסק ברב איטלקי מהמאה ה-17. אם התכוונתם לאיש ציבור ומנהל ישראלי, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1610 א' אלול ה'ש"ע המבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  22 באוגוסט 1694 (בגיל 84 בערך) ה'תנ"ד ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  ? – 22 באוגוסט 1694 
 תלמידיו:  ישראל יעקב חגיז 
 בני דורו:  רבי משה זכות
 חיבוריו:  שו"ת דבר שמואל, ועוד
 
הרב שמואל אבוהב (1610 ה'ש"ע – 22 באוגוסט 1694 א' אלול ה'תנ"ד) היה רב ופוסק הלכות בעיר ונציה ומגדולי חכמי איטליה. ידידו של רבי משה זכות אשר יחד עמו הנהיג את העיר. נודע בשל ספריו דבר שמואל וספר הזכרונות. רבי שמואל היה מראשי הלוחמים באיטליה במשיחיותו של שבתי צבי ובתלמידו נתן העזתי.