stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם קיסטר
ביוגרפיה

מנחם קיסטר נולד בחיפה. אביו, מאיר יעקב קיסטר, היה פרופסור לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית, ואמו, זהבה פיר-קיסטר, הייתה מורה לערבית וללשון עברית בתיכון. בגיל שלוש עבר עם הוריו לירושלים, למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ושם לימדו אותו דוד רוזנטל (לימים פרופסור בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית) ופרופ' יעקב זוסמן (מהחוג לתלמוד באוניברסיטה). לאחר שירותו הצבאי החל את לימודיו האקדמיים (1979/80) בחוג לתלמוד שבאוניברסיטה העברית בירושלים בשילוב לשונות שמיות וספרות בית שני, ובה השלים את לימודיו עד סיום התואר השלישי. למד בין השאר אצל פרופ' אפרים אלימלך אורבך, פרופ' דוד פלוסר, פרופ' חיים יונה גרינפלד ופרופ' מנחם שטרן, והושפע מהם. בין החוקרים שהטביעו את חותם אישיותם ותורתם על מחקרו אפשר למנות את פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל, פרופ' שלמה פינס, פרופ' שמואל א' ליונשטם ופרופ' זאב בן-חיים, ובשלב מאוחר יותר ד"ר סבסטיאן פ' ברוק (מאוניברסיטת אוקספורד). עבודת הדוקטור שלו בנושא 'אבות דר' נתן: עיוני נוסח, עריכה ופרשנות' נכתבה בהדרכתו של מורו המובהק פרופ' יעקב זוסמן והוגשה בסוף שנת 1993. מאז שנת 1976 ולכל אורך שנות לימודיו פרסם מחקרים בנושאים מגוונים, ובהם ספרות בית שני ומגילות קומראן, יהדות ומקורות הנצרות, מסורות חז"ל וגלגוליהן. בשנת 1994/5 שהה באוניברסיטת קיימברידג' במסגרת פוסט-דוקטורט, ועסק שם בספרות הכנסייתית הקדומה. עם שובו ארצה, בשנת 1995, התמנה לפרופסור חבר במכון למדעי היהדות, ובשנת 2002 התמנה לפרופסור מן המניין. קיסטר מלמד בחוגים לתלמוד ולמקרא ובתוכנית לספרות בית שני.
במהלך לימודיו קיבל, בין השאר, את הפרס על שם אברהם יהודה אורבך, פרס ורבורג, פרס וולפסון של האקדמיה הלאומית למדעים, וכן את הפרס לחקר התלמוד על שם אליעזר שמשון וברטל רוזנטל, ופרס ברונפמן (על הדוקטורט).  כמו כן זכה במלגת רוטשילד לפוסט-דוקטורט, ועם השתלבותו באוניברסיטה העברית זכה במלגת יגאל אלון. בשנת תשס"ט זכה בפרס נשיא האוניברסיטה לחוקר מצטיין.
קיסטר התמנה לחבר יועץ באקדמיה ללשון העברית בשנת 1997, וחבר מלא בשנת 2003. מ-1998 הוא משמש חבר מערכת כתב העת Dead Sea Discoveries הרואה אור בהוצאת בריל בליידן.
ספר שירים פרי עטו, "הוויות", ראה אור בסדרת "ריתמוס" של הוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2006.
בת זוגו היא רונית גדיש, המזכירה המדעית של האקדמיה ללשון העברית, והוא אב לשתי בנות.
מחקריו

מחקריו של מנחם קיסטר הם בעלי אופי פילולוגי (במובן הרחב של המושג), והם כוללים בין השאר את התחומים האלה: הספרים החיצוניים וספרות קומראן, ספרות המדרש והתלמוד, והספרות הנוצרית הקדומה; לקסיקוגרפיה עברית  וארמית; פרשנות המקרא הקדומה. העיסוק הפילולוגי-הטקסטואלי כורך בעיות לקסיקוגרפיות, בעיות של נוסח ושל מסירה ועריכה, גלגולי מסורות ואמונות ודעות. אחד היסודות הבולטים במחקרו הוא ההעמדה על זיקות בין ספרויות קדומות המרוחקות זו מזו והצבעה על המשכיות בין הספרויות, לעיתים באמצעות בחינה של מילים ומטבעות לשון. במחקריו חוזרת ועולה בעיית היחס בין מוקדם ומאוחר, כלומר יכולתם של טקסטים מאוחרים ללמד על טקסטים הקודמים להם בהרבה. כמו כן הוא עוסק במעתקים תרבותיים, אם בתוך התרבות היהודית ואם במעבר בין התרבות היהודית לבין תרבויות אחרות: התרבות ההלניסטית, הנצרות, הגנוסיס והאסלאם.
מחקריו > אבות דר' נתן והתפצלותם של נוסחי חיבורים

במחקריו על אבות דר' נתן בחן קיסטר את המסורת הטקסטואלית של שני החיבורים המקבילים – אבות דר' נתן נוסח א' ונוסח ב' – ואת התפתחותם והיחס ביניהם. בין השאר הראה את התפתחות החיבור והתפצלותו לשני חיבורים – החל במאה השלישית לספירת הנוצרים ועד לתקופה הבתר-תלמודית (כנראה לא יאוחר מן המאה השביעית לספירת הנוצרים), שבה התגבש נוסח החיבור.
במאמרים אחרים ניסה קיסטר להראות את אופן התפצלותם של טקסטים קדומים לשני ענפי מסורה שונים מאוד בניסוחם זה מזה (רצנזיות), כגון הביאורים העבריים (סכוליה) למגילת תענית, וכן נוסחאות מקבילות ושונות זו מזו של ברית דמשק שבשני כתבי-היד של חיבור זה שנשמרו בגניזת קהיר.
מחקריו > מסורות אגדה וגלגוליהן

אחד מתחומי מחקריו של קיסטר הוא מסורות אגדה וגלגוליהן. תופעה של מסורות הפושטות צורה ולובשות צורה רווחת ביותר באבות דר' נתן והיא בעלת חשיבות מכרעת בספרות חז"ל בכללה. סגנונן של מסורות כאלו השתנה, ולעיתים קרובות נשארו במסורת בסגנונה האחרון רק שרידים בודדים לשכבות קודמות. קיסטר הרבה לחקור תופעה זו. כבר מאמרו הראשון עסק בגלגול של מסורת מספרות בית שני ועד ימי הביניים. מאמרים אחרים שלו מוקדשים לגלגולי מסורות, החלפה של מסורת במסורת, ניסוח חדש של מסורת ושינויים קלים שיוצרים שינויים מהותיים במסורת ולעיתים קרובות יוצרים גם מסורת שונה לבלי הכר. קיסטר הקדיש מאמר ארוך לשירים ארמיים מסוף העת העתיקה ויחסם לספרות המדרש ולמסורות קדומות, מאז ימי בית שני ועד לאסלאם. ברבים ממחקריו מראה קיסטר שמסורות המוכרות ממקורות מאוחרים בלבד התהוו כבר בתקופה מוקדמת ביותר, לעיתים זמן רב לפני חורבן בית שני.
מחקריו > ספרות בית שני

אחד ממוקדי המחקר של קיסטר הוא ספרות בית שני, ובמיוחד כתבי קומראן, הספרים החיצוניים וספר בן סירא. הוא פרסם מחקרים פרטניים על מגילות וקטעי מגילות מקומראן. מאמר ארוך הוקדש למגילת 'מקצת מעשי התורה' (איגרת הלכתית חשובה שקטעים ממנה שרדו בקומראן), שנידונה מהיבטים שונים (הלכה, השתייכות כתתית, לשונה ואופיה, והלוח הייחודי הכלול בה). במאמרים אחרים נידונה האפשרות לשחזר פשרים (פירושים אסכטולוגיים של פסוקי נבואה) שלא הגיעו לידינו לפי רמיזות מקראיות במגילות קומראן ובספרים חיצוניים, וכן נידונו היבטים הכרוכים במקרא ובפרשנותו בספרות בית שני, ובעיקר בקומראן. מאמרים נוספים עוסקים ברעיונות תאולוגיים בספרות קומראן ויחסם לספרות בית שני, לספרות הנוצרית הקדומה ולספרות חז"ל. מן התרומה לחקר הספרות החיצונית אפשר להזכיר את הצעתו לראות במקומות שונים בספר היובלים צירוף ועיבוד של מקורות שונים (כיוון זה פותח והורחב בידי פרופ' מיכאל סיגל). קיסטר כתב הרבה על ההיבטים השונים של ספר בן-סירא: נוסח, לקסיקוגרפיה, פרשנות, יחס למקרא ופירושו, אמונות ודעות. ספר זה הוא אחד האתגרים הפילולוגיים הקשים בגלל מצב הנוסח שלו (בעדי הנוסח העבריים ובתרגומים הקדומים ליוונית ולסורית). קיסטר העמיד את הטקסט של פסוקים רבים בספר, והעלה ערכים מילוניים חדשים רבים, פירושי מקרא ורעיונות דתיים המתועדים לעיתים במקורות אחרים ולעיתים מתועדים רק בספר זה.
מחקריו > טקסטים יהודיים והספרות הנוצרית הקדומה

(1) האוונגליונים ומימרות ישו. קיסטר ממשיך ומפתח קו מחקרי הרואה במסורות על ישו שבאוונגליונים מסורות יהודיות שאפשר לפענחן מבחינה תרבותית ומבחינה לשונית מתוך השוואה לספרות היהודית, במקרים רבים לספרות חז"ל. מחקריו מצביעים על כך שההלכה היהודית ומדרשי הלכה המתועדים בספרות חז"ל עומדים ברקע כמה ממימרותיו של ישו. השוואת המימרות שבאוונגליונים אל החומר בספרות חז"ל מלמדת לדעתו על המעתק התרבותי המשמעותי בין המסורות על ישו לבין צורתן ותוכנן בהקשר הנוצרי, באוונגליונים. למשל, טיעונים מדרשיים לכך שפיקוח נפש דוחה שבת הורחבו מאוד במסורות שבפי ישו, ואולם הטיעון המדרשי-הלכתי לא הובן נכונה באוונגליונים. עוד הוא מראה שהשוואות למטבעות לשון בספרות חז"ל מאפשרות להבין טוב יותר את המימרות היווניות או מילים שאולות (כגון 'הושענא' osanna, כקריאת קילוס לאדם).
(2) איגרות פאולוס הגיעו לידינו בלשון שבה נכתבו, ביוונית. קיסטר מנסה להראות שפאולוס שואל מבנים תאולוגיים יהודיים, ולעיתים אפילו את לשונם של המקורות היהודיים, אבל בהקשרה של התאולוגיה הפאולינית האמירות היהודיות הופכות לאמירות כריסטולוגיות (כלומר שבמרכזן עומדת הגאולה באמצעות ישו, כריסטוס), ושבבסיסם של כמה טיעונים של פאולוס עומדת חשיבה דו-לשונית (יוונית ועברית).
(3) בכמה מאמרים קיסטר מראה שגם בתקופות מאוחרות יותר ממשיכה הספרות הנוצרית קווים שהתהוו במסורת היהודית של ימי בית שני. השוואת הטקסטים בברית החדשה לספרות חז"ל מאירה באור חדש טקסטים בברית החדשה ומבארת אותם ואת הקשרם המקורי (במסורת) והמשני (באוונגליונים), ומצד שני היא מאפשרת לתארך טקסטים ומסורות שנמסרו בספרות חז"ל לתאריך מוקדם בהרבה מתאריך עריכתם של החיבורים. המאמרים הכרוכים בספרות הנוצרית הקדומה זורים אף הם אור גם על הכתבים הנוצריים וגם על הטקסטים היהודיים המקבילים.
בשנת 2018 הוא פרסם תרגום לעברית של יצירות שנכתבו במאה ה-4 על ידי אפרהט.
מחקריו > לקסיקוגרפיה

נוסף על הדיונים הלקסיקליים בספר בן-סירא ובשירים הארמיים, קיסטר חידש חידושים לקסיקוגרפיים רבים בלשון המקרא, בספרות בית שני ובספרות התלמודית. הדיון הלקסיקוגרפי כרוך בהעמדת הטקסט (וכן עריכתו והתפתחותו) מצד אחד ובהבהרת משמעותו הרחבה יותר מצד שני. גם כאן מקורות קדומים מתבארים לעיתים קרובות לאור מקורות אחרים, ומצד אחר הם עוזרים להקדים את הופעתן הראשונות של מילים במאות שנים.
מחקריו > מטמורפוזות של פורמולות ופראזות

קו בולט במחקריו של קיסטר הוא בחינת התפתחותן ושינוייהן של פורמולות ופראזות במהלך מאות שנים. אפשר לעקוב אחר חייהן של נוסחאות קללה מן המאה ה-7 לפני הספירה ועד לשלהי העת העתיקה (ובמידה מסוימת גם עד ימי הביניים). מעקב אחר הנוסחה 'כדת משה ויהודאי' ונוסחאות מקבילות החל משטר נישואים אדומי ועד שטרות כתובה ארץ-ישראליים משלהי העת העתיקה ומימי הביניים מלמדת על ההקשר האידאולוגי שבו נוצרו הנוסחאות היהודיות, ועל שינויים בתפקודן ובהקשרן בימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד. גם מבירורים ממין זה עולה שפורמולה מאוחרת יסודה לעיתים בשכבות קדומות מאוד, והיא עשויה ללמד לא פחות מן הפורמולה המתועדת בזמן קדום יותר.
מחקריו > הליטורגיה היהודית

אחד הענפים הקשורים לנושא הקודם הוא מחקר ראשית תפילות הקבע היהודיות (לפי נוסחי מנהג בבל ומנהג ארץ-ישראל) לאור טקסטים נוצריים שמקורותיהם יהודיים מחד גיסא ולאור מגילות מדבר יהודה והספרים החיצוניים מאידך גיסא. קיסטר הצביע על טקסטים העשויים ללמד על מקורן של ברכות וסוגות תפילה עוד בימי הבית. כמו כן העלה שנוסחאות המתועדות רק בימי הביניים או בעדויות נחותות נהגו בזמן קדום בהרבה, במאה הראשונה והשנייה לספירה. נראה אפוא שכבר אז היה מגוון גדול מאוד של נוסחי ברכה שהם העומדים ביסוד כמה נוסחים במנהגי התפילה המאוחרים. בדיקת הפורמולות הליטורגיות מעלה ששינויים קטנים יחסית משקפים שינויים והדגשים תוכניים ואידאולוגיים.
מבחר כתבים

ספרים מדעיים:
עיונים באבות דר' נתן: נוסח, עריכה ופרשנות. ירושלים, יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ח.
אחור וקדם: המשכיות וצמיחה של מסורות בין ספרות בית שני לספרות חז"ל. ירושלים, הוצאת ספרים ע״ש י״ל מאגנס, תשפ״ד.
עריכה:
מגילות קומראן: מבואות ומחקרים. ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשס"ט.
כתב העת מגילות לחקר מגילות מדבר יהודה.
ספר שירה
הוויות: שירים. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006.
מרים בלאסקו

מרים בלאסקו סוטו (בספרדית: Miriam Blasco Soto; נולדה ב-12 בדצמבר 1963) היא ג'ודוקא עבר ספרדייה אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג, האלופה האולימפית מברצלונה 1992.
ביוגרפיה

בלאסקו נולדה בואיאדוליד והתגוררה שם עם משפחתה עד נעוריה. משפחתה הייתה מעורבת בספורט; אביה היה מורה לחינוך גופני ואמה ניהלה חנות ספורט. בריאיון לעיתון אל מונדו היא סיפרה שהחלה ללמוד ג'ודו במקרה. כאשר אביה יצא לפנסיה משפחתה עברה למדריד אך היא החליטה לעבור לאליקנטה עבור פיתוח קריירת הג'ודו שלה.
קריירת ספורט

בלאסקו השתתפה במשחקים האולימפיים בברצלונה 1992 וזכתה במדליית הזהב. בברצלונה 1992 הוכנסו לראשונה תחרויות הנשים בענף הג'ודו ובלאסקו זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג לעיני הקהל הביתי. בקרב הראשון היא ניצחה את ג'אנג סון-יונג הדרום קוריאנית, ברבע הגמר היא ניצחה את צ'יורי טאנטו היפנית ובחצי הגמר היא ניצחה את דריאוליס גונזאלס הקובנית. בגמר בלאסקו התמודדה מול ניקולה פיירברות'ר הבריטית וניצחה בניקוד יוקו. בלאסקו הפכה לספורטאית הספרדייה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית והראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית.
בלאסקו מחזיקה בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (1991) ומדליית ארד (1989). באליפויות אירופה היא זכתה בחמש מדליות. מדליית זהב (1991), מדליית כסף (1988) ושלוש מדליות ארד (1989, 1992 ו-1994)
במהלך הקריירה בלאסקו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי יפן וצרפת היוקרתיים.
חיים אישיים

לאחר פרישתה היא בין היתר אימנה את נבחרת הנשים של ספרד בג'ודו והובילה את איזבל פרננדז ויולנדה סולר למדליית ארד באולימפיאדת אטלנטה 1996.
מאוחר יותר בלאסקו נכנסה לפוליטיקה וכיהנה כסנאטור של פרובינציית אליקנטה מטעם המפלגה העממית בסנאט של ספרד בבחירות הכלליות של ספרד בשנים 2000, 2004 ו-2008.
בלאסקו היא לסבית ובשנת 2015 אחרי 22 שנות זוגיות, היא התחתנה עם ניקולה פיירברות'ר, יריבתה בגמר האולימפי מברצלונה 1992.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  דניאל מולטו, ‏ "Miriam Blasco: 'Quiero que Rajoy gane a Rubalcaba por ippon'", ‏ 25 באוקטובר 2011, אל מונדו
↑  ‏ מרים בלאסקו, אתר הסנאט של ספרד
↑  ‏ "Enfoque - Una historia de oro", ‏ 24 ביולי 2017, 'Televisión Española'
|  אלופות אולימפיות בג'ודו – משקל קל (נשים) |
| --- | --- | --- |
| עד 56 ק"ג | 1992: ספרד מרים בלאסקו   •   1996: קובה דריאוליס גונזאלס |  |
| עד 57 ק"ג | 2000: ספרד איזבל פרננדז   •   2004: גרמניה איבון בניש   •   2008: איטליה ג'וליה קינטוואלה   •   2012: יפן קאורי מצומוטו   •   2016: ברזיל רפאלה סילבה   •   2020: קוסובו נורה גיאקובה   •   2024: קנדה כריסטה דגוצ'י |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1195027
משפחת לוצאטו

משפחת לוצאטו (באיטלקית: Luzzatto או Luzzatti) היא משפחה יהודית-איטלקית-אשכנזית ידועה.
שורשי המשפחה מזוהים במחצית הראשונה של המאה ה-16. שד"ל, בן המשפחה, העיד על מסורת לפיה באו בני המשפחה ממחוז Lausitz שבגרמניה ועל שמו נקראו. תמיכה לעדות זו נמצאה בכתובת בבית הכנסת המשפחתי בוונציה. באיטליה, היה מקור המשפחה בעיירה סאן-דניאל שבמחוז פריולי-ונציה ג'וליה. לפי הידוע, האדם המוקדם ביותר הקרוי בשם זה הוא אברהם לוצאטו, שחי בצפת בראשית המאה ה-16. בני משפחה מפורסמים הם:
הרב משה חיים לוצאטו (רמח"ל) - רב, מקובל, סופר ומשורר בראשית המאה השמונה עשרה
אפרים לוצאטו - משורר ורופא במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה.
יצחק לוצאטו - משורר ורופא, אחיו של אפרים לוצאטו.
שמואל דוד לוצאטו (שד"ל) - משורר, חוקר ספרות, פרשן מקרא, בלשן עברי, מתרגם ופילוסוף במאה התשע עשרה.
אוהב גר לוצאטו - בלשן, בנו של שד"ל.
רחל מורפורגו - משוררת. נכדתו של יצחק לוצאטו, בת דודתו של שד"ל.
שמחה לוצאטו - רב בוונציה בשלהי המאה ה-16.
ריקרדו לוצאטו (אי') - אחד מ"האלף של גריבלדי" וגיבור מלחמות איטליה, עורך דין וחבר פרלמנט מטעם המחוז שלו בפריולי ונציה ג'יוליה.
ג'ינו לוצאטו - היסטוריון איטלקי-יהודי.
לואיג'י לוצאטי - כלכלן ומשפטן איטלקי-יהודי, ראש ממשלת איטליה בשנים 1910–1911.
עמוס לוצאטו - סופר ומחבר מאמרים איטלקי ממוצא יהודי, וחוקר בנושא התרבות היהודית.
עמנואל לוצאטי - אמן איטלקי רב-תחומי, אנימטור, מעצב תפאורה, צייר, בובנאי ומאייר ספרי ילדים. קיים מוזיאון על שמו בעיר ג'נובה.
פורטונאטו לוצאטו - (1857–1937) מלחין ומעבד איטלקי.
Fortunato Luzzatto (1857-1937), compositeur et arrangeur.
צזרה סלומונה לוצאטו (Cesare Salomone Luzzatto) - גנרל בצבא איטליה. נולד בטריאסטה ב-2 בדצמבר 1870. לחם במלחמות איטליה באריתראה ובלוב. לאחר מכן נלחם במלחמת העולם הראשונה וזכה למספר עיטורים על גבורה בקרב. סיים את שרותו כמפקד אוגדה. ב-1944 נאסר ונשלח לאושוויץ שם נרצח ביחד עם אשתו אליזה פופר לוצאטו.
צאצאים של משפחת לוצאטו חיים כיום גם בישראל, וידועים בעיקר בזכות משרד עורכי הפטנטים לוצאטו את לוצאטו (מקבוצת לוצאטו) שמנוהל על ידי ד"ר כפיר לוצאטו וד"ר אסתר לוצאטו, אשתו של כפיר. ד"ר אסתר לוצאטו, הייתה בין מדליקי המשואות ביום העצמאות תשס"ו.
משתיק (גנטיקה)

בגנטיקה, משתיק (באנגלית: Silencer) הוא מקטע DNA המדכא את השעתוק של גנים מסוימים. המשתיק יכול לקשור אליו רפרסורים (דכאנים) או גורמי שעתוק למיניהם אשר גורמים ל-RNA פולימראז ליפול מגדיל ה-DNA או אף למנוע את ההיקשרות שלו מלכתחילה.
משתיק הוא מקרה ספציפי של מנגנון השתקה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרים קוץ

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1958 (בת 66) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופרת   עורכת   מחזאית   עיתונאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות, מחזאות
 סוגה:  פרוזה
 מספר צאצאים:  2
 
מרים קוץ (נולדה ב-28 באפריל 1958) היא סופרת, מחזאית, עורכת, ולשעבר עיתונאית ישראלית. שני ספרי פרוזה שפרסמה, "על רקע רומנטי" ו"בייבי בלוז", היו לרבי-מכר.
הייתה עורכת מוספים בידיעות אחרונות, פרסמה טורים אישיים, מדורי ביקורת תרבות וטורי דעה בעיתון.
מחזה הביכורים שכתבה, "בבושקות", קומדיה רומנטית על ארבעה דורות של נשים במשפחה, עלה בפסטיבל קריאה של מחזות בתיאטרון הקאמרי, ב-2018..
ביוגרפיה

מרים קוץ נולדה בחיפה, בוגרת תיכון ליאו בק, שירתה בצה"ל כקצינת קישור, וסיימה לימודי ספרות ואמנות באוניברסיטת חיפה. למדה מחזאות ב"סדנאות הבמה" בשיתוף עם תיאטרון בית לסין ותסריטאות אצל אסף ציפור וצביקה קרצנר.
מאז 2015 מלמדת סדנאות בנושא יסודות הכתיבה של קומדיה רומנטית, בין היתר במדיטק חולון, ומרצה בנושאי ספרות, שפה ותקשורת. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
מתגוררת ברמת־גן ואם לתאומים.
פרסים

הרומן "בייבי בלוז", 2021, היה לרב-מכר והיה מועמד לפרס ספיר 2021 ברשימה הארוכה
הרומן "על רקע רומנטי", 2012, היה לרב–מכר וזכה באות "ספר הזהב" מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל
בשנת 1994 זכתה במלגת השתלמות בעיתונות בלונדון מטעם ה"בריטיש קאונסיל".
בשנת 2022 הייתה סופרת אורחת ב"וילה רנאטה" בבזל, שווייץ.
ספריה

10 דברים שאנשים אומרים (ירושלים: כתר, 1993)
10 דברים שאנשים אומרים על גברים על נשים, על אהבה ועל החיים (ירושלים: כתר, 1994)
זה לא הולך בלי אהבה: ואמא שלי הייתה אומרת מי אמר לך את זה? (תל אביב: משכל, 1996)
גברים ונשים זה לא אותו הדבר: ואמא שלי הייתה אומרת, אז מה עוד חדש? (תל אביב: משכל, 1999)
100 קטנות על תינוקות (מושב בן שמן: מודן, 2002)
האלף-בית של הדיאטה (ירושלים: כתר, 2003)
הפרויקט לסילוק אסבסט מאדמות הגליל המערבי: אלבום 2011–2017 (ירושלים: המשרד להגנת הסביבה, 2017)
הרפתקה בשחקים (ראשון לציון: משכל, 2019)
על רקע רומנטי (ידיעות ספרים-משכל, 2012)
בייבי בלוז (ידיעות ספרים-משכל, 2021)
תרגומים

מאנגלית – היומן ההורס שלי: ליצור זה להחריב / מאת: קרי סמית (ראשון לציון: משכל, 2017)
מאנגלית – אלנה מאוולור / סילוויה אוליוס (ראשון לציון: משכל, 2017)
הערות שוליים

1 2 3  דליה בן ארי, מרים קוץ: "אני מחבבת את הרעיון של בן זוג, אבל לא מתאמצת בשבילו, ההפקה גדולה עלי", באתר "את", 4 בנובמבר 2021
1 2 3  מרים קוץ, באתר מאיר קוטלר
↑  רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל
↑  אורית מרלין-רוזנצוייג, "כשיועצת ההנקה לחצה על השדיים זו הייתה ההטרדה המינית הכי עמוקה שחוויתי בחיים", באתר ynet, 10 ביוני 2021
↑  מרים קוץ, באתר עברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496235705171  GND: 1279242671  ISNI: 0000 0004 0208 2484  LCCN: nr94043691  VIAF: 19565382   WorldCat (עם VIAF): 19565382
מל מרטינז

מל מרטינז או בשמו המלא מלקיאדס רפאל רואיז מרטינז (בספרדית: Melquíades Rafael Ruiz Martínez; בתעתיק משפת מקור: מלקיאדס רפאל רואיס מרטינס; נולד ב-23 באוקטובר 1946) הוא לוביסט קובני-אמריקאי ופוליטיקאי לשעבר שכיהן כסנאטור מפלורידה בין השנים 2005 ל-2009 וכיו"ר הכללי של המפלגה הרפובליקנית מנובמבר 2006 עד 19 באוקטובר 2007. בעבר שימש מרטינז כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני ה-12 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. מרטינז הוא קובני-אמריקאי קתולי. הוא הודיע על התפטרותו מתפקידו כיו"ר כללי של הוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-19 באוקטובר 2007.
מרטינז התפטר מתפקידו בקבינט ארצות הברית ב-12 באוגוסט 2004, כדי להתמודד על מושב הסנאט הפתוח בפלורידה שהתפנה על ידי הסנאטור הדמוקרטי הפורש בוב גרהאם. מרטינז הבטיח את המועמדות הרפובליקנית והביס בדוחק את המועמדת הדמוקרטית, בטי קסטור (אנ'). בחירתו הפכה אותו לקובני-אמריקאי הראשון שכיהן בסנאט האמריקני. יתר על כן, הוא וקן סלזאר (שהוא מקסיקני-אמריקאי) היו הסנאטורים ההיספנים האמריקאים הראשונים מאז 1977. אליהם הצטרף שלישי, בוב מננדז (שגם הוא קובני-אמריקאי) בינואר 2006, עד שסלזאר התפטר מתפקידו בסנאט ב-20 בינואר 2009, כדי להתמנות למזכיר הפנים של ארצות הברית. ב-2 בדצמבר 2008 הודיע מרטינז כי לא יתמודד לבחירה מחדש לסנאט ב-2010.
ב-7 באוגוסט 2009 CNN וה-Orlando Sentinel (אנ') דיווחו כי מרטינז יתפטר ממושבו בסנאט. מאוחר יותר באותו החודש, הכריז המושל צ'ארלי כריסט כי ימנה את George LeMieux (אנ') ליורשו של מרטינז למשך השנה וחצי שנותרו בקדנציית הסנאט.
שבועיים לאחר שמרטינז התפטר ממושבו בסנאט, דווח ב-The Hill שהוא יהפוך ללוביסט ושותף בחברה הבין-לאומית DLA Piper (אנ'). הוא עזב את DLA Piper באוגוסט 2010 כדי להיות יו"ר צ'ייס בנק פלורידה (אנ') ואחראי על הפעילות במקסיקו, מרכז אמריקה והאיים הקריביים. מרטינז כיום משמש כיו"ר דרום מזרח ואמריקה הלטינית עבור ג'יי פי מורגן צ'ייס. מרטינז משמש גם כיו"ר משותף של ועדת הדיור של ה-Bipartisan Policy Center‏ (אנ').
ילדות

מרטינז נולד ב-Sagua La Grande (אנ'), קובה. הוא הגיע לארצות הברית ב-1962 כחלק ממאמץ הומניטרי קתולי בשם מבצע פיטר פן (אנ'), שהביא לארצות הברית יותר מ-14,000 ילדים. קבוצות צדקה קתוליות סיפקו למרטינז בית זמני בשני מתקני נוער. באותו זמן מרטינז היה לבד וכמעט לא דיבר אנגלית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1964. לאחר מכן הוא חי עם שתי משפחות אומנה, ובשנת 1966 התאחד עם משפחתו באורלנדו.
מרטינז קיבל תואר עמית מ-Orlando Junior College (אנ') בשנת 1967, תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת המדינה של פלורידה, ודוקטור במשפטים מהמכללה למשפטים של אוניברסיטת המדינה של פלורידה בשנת 1973. הוא החל את הקריירה המשפטית שלו בחברת Wooten Kimbrough‏, שם הפך לשותף ועבד במשך יותר מעשור. במהלך 25 שנות עבודתו בעריכת דין באורלנדו, הוא היה מעורב בארגונים אזרחיים שונים. הוא כיהן כסגן נשיא מועצת המנהלים של ארגוני הצדקה הקתוליים של מחוז אורלנדו.
קריירה פוליטית מוקדמת

בשנת 1994 מרטינז התמודד על תפקיד סגן מושל פלורידה. הוא חבר לנשיא המועצה לחקר המשפחה העתידי, קן קונור, המועמד למשרת המושל. הם הובסו בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית, וסיימו במקום החמישי עם 83,945 קולות, או 9.31% מהקולות.
ב-3 בנובמבר 1998 מרטינז נבחר ליושב ראש מחוז אורנג', פלורידה (במהלך כהונתו של מרטינז התפקיד שונה לראש העיר). בזמן כהונתו, מרטינז יישם את מה שנודע כ"דוקטרינת מרטינז" האוסרת על פיתוח אלא אם ישנה תשתית ציבורית נאותה, במיוחד קיבולת בבתי הספר בסביבה, אשר יכולה לתמוך בפיתוח כזה. הוגשו עתירות לבית המשפט בנוגע לדוקטרינה, אך חוקיותה אושרה כאשר בית המשפט העליון של פלורידה סירב לדון בערעור לפסיקת בית משפט נמוך יותר. מרטינז כיהן כראש העיר עד סוף שנת 2000.
לפני שהפך למזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, מרטינז כיהן בוועדת המחקר לניהול צמיחה של המושל. בעבר כיהן כנשיא Orlando Utilities Commission (אנ'), במועצת המנהלים של בנק קהילתי וכיו"ר רשות הדיור של אורלנדו.
כיו"ר משותף של קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 של מושל טקסס דאז, ג'ורג' ווקר בוש, בפלורידה, מרטינז היה מגייס כספים מוביל. הוא היה אחד מ-25 האלקטורים מפלורידה, שהצביעו עבור בוש בבחירות 2000. בזמן שכיהן כמזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני, מרטינז ישב כחבר חיצוני בוועדה המייעצת לנשיא למצוינות חינוכית עבור אמריקאים היספנים.
חיים אישיים

למל מרטינז ולאשתו קיטי שלושה ילדים וחמישה נכדים. מל מרטינז מתגורר באורלנדו.
בחירות 2004 לסנאט

בנובמבר 2004 מרטינז היה המועמד הרפובליקני בבחירות לסנאט האמריקני להחלפת הדמוקרט הפורש בוב גרהאם. חלק ניכר מתמיכתו של מרטינז הגיעה מוושינגטון; הוא זכה לתמיכה מוקדמת על ידי קבוצות רפובליקאיות בולטות רבות, ונתמך בפומבי על ידי דמויות מפתח רפובליקניות לאומיות כמו מנהיג הרוב בסנאט ביל פריסט (אנ'). הרקע הקובני שלו והפופולריות שלו באורלנדו, פלורידה, תרמו לאטרקטיביות שלו בעיני המפלגה הרפובליקנית בפלורידה. מגזין האינטרנט "Salon" (אנ') דיווח שמרטינז רצה לרוץ לתפקיד המושל ב-2006, אך המפלגה הרפובליקנית שכנעה אותו לרוץ לסנאט שנתיים קודם לכן.
בחירות 2004 לסנאט > פריימריז

המינוי של מרטינז על ידי המפלגה הרפובליקנית היה רחוק מלהיות בטוח. הוא נתקל בתחרות רצינית מול חבר הקונגרס לשעבר ביל מקולום (אנ'). מקולום מתח ביקורת על הרקע של מרטינז כעורך דין של התובע, ורפובליקנים רבים חששו בתחילה שהמועמדות של מרטינז תהרוס את יכולתה של המפלגה לבקר את הרקע של המועמד הדמוקרטי לסגן הנשיא ג'ון אדוארדס. בנוסף נטען כי מרטינז רך בנוגע ל"רפורמת הנזיקין" (אנ'), נושא רפובליקני מרכזי במירוץ 2004.
לאחר עלייה של מקולום בשבועות האחרונים שלפני הפריימריז, מרטינז נלחם בחזרה בשבוע האחרון של המרוץ, על ידי פרסום המוני ופרסומות טלוויזיה שכינו את מקולום "היקירה החדשה של הקיצונים ההומוסקסואלים", והצביע על כך שמקולום נתן חסות לחקיקת פשעי שנאה בזמן שהוא חבר בבית הנבחרים. מרטינז הוריד מהאוויר כמה מהפרסומות לאחר פנייה אישית של המושל ג'ב בוש, אך מעולם לא התנער מהן. העיתון "St. Petersburg Times" (אנ') נקט בצעד יוצא דופן של ביטול התמיכה במרטינז בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ותמך במקולום.
בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ב-31 באוגוסט, זכה מרטינז בניצחון מכריע על מקולום (45 מול 31 אחוזים). זמן קצר לאחר מכן, הוא נאם לצד הנשיא בוש בוועידה הלאומית הרפובליקנית 2004 ב-2 בספטמבר.
במהלך חלק מתקופת כהונתו בסנאט, מרטינז ישב בשולחן הממתקים של הסנאט.
בחירות 2004 לסנאט > בחירות כלליות

מרטינז הביס את יריבתו הדמוקרטית, בטי קסטור, בבחירות צמודות מאוד שקדמו להן פרסומות טלוויזיה שליליות רבות משני הקמפיינים. מרווח הניצחון של מרטינז היה קטן כך שמנצח לא הוכרז עד שקסטור הודתה בתבוסתה למחרת.
12 מתוך 25 העצירות של מרטינז בנסיעות פנים, אשר ממומנות מכספי משלמי המיסים, כשר השיכון והפיתוח העירוני ב-2003 היו לערים בפלורידה, במקביל לכך שהוא גם ערך קמפיין לסנאט בפלורידה.
הנשיא בוש ניצח בפלורידה ב-52%–47%, אך מרטינז זכה רק ב-49.5%–48.4%, בהפרש של כ-70,000 קולות. מרטינז נחל כישלון גדול יותר מבוש באזור טמפה, כמו במחוזות הילסבורו ופינלס, ובמחוזות קטנים יותר כמו ליברטי ולפאייט. המחוזות היחידים שבהם זכה מרטינז ובוש לא היו אורנג' ומיאמי-דייד.