stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב נגן
קורות חייו > הגותו

בשנת 2004 קיבל הרב נגן תואר דוקטור במחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית. נושא הדוקטורט שלו היה "ניתוח של מוטיבים בהלכות חג הסוכות בספרות התלמודית - חג הסוכות במחשבת ההלכה". העבודה שילבה את חקר התלמוד ומחשבת ישראל. בשנת 2006 נסע נגן לדרמסאלה שבהודו מתוך עניין ביחס בין היהדות לרוחניות של המזרח. חלק מהסיפורים והחוויות שלו בדרמסאלה תוארו בספרו "להתעורר ליום חדש - תורות וסיפורים מהחיים", שיצא בשנת 2011.
בשנת 2007 יצא ספרו הראשון בהוצאת גילוי, "נשמת המשנה - צוהר לעולמה הפנימי של המשנה". בשנת 2016 יצאה מהדורה מורחבת של הספר, בשם "נשמת המשנה: קריאה ספרותית וחיפוש משמעות", בהוצאת דביר. בספר מנתח נגן מבחינת ספרותית כמאתיים משניות.
בשנת 2008 הוציא נגן עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו בספר בשם "מים בריאה והתגלות - חג הסוכות במחשבת ההלכה", גם הוא בהוצאת גילוי. בביקורת על הספר במוסף שבת של מקור ראשון נכתב כי החידוש בספר "נעוץ בחשיפת 'מיתוסים' העומדים בלב ליבן של המחלוקות ההלכתיות".
בשנת 2013 יצא לאור ספרו "להתעורר ליום חדש: קריאה מתחדשת של התורה ושל החיים" בהוצאת מגיד.
במרץ 2016 ביקר הרב נגן באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר, מוסד הלימוד החשוב ביותר של האסלאם הסוני. הוא ערך פגישות עם פרופסורים מהאוניברסיטה שעסקו ביחס בין האסלאם והיהדות, מתוך רצון ליצור בסיס לדו קיום בין הדתות.
הרב נגן פרסם מאות מאמרים באתר של ישיבת עתניאל, באתר כיפה ובערוץ הניו-אייג' באתר nrg. הוא מלמד גם במכינה הקדם צבאית לבנות צהלי, בישיבת "אורייתא" בירושלים ובמקומות נוספים. במסגרת עבודתו בישיבת עתניאל, נגן הפעיל אתר אינטרנט המוקדש להלכות שבת.
לתפיסתו של נגן, היהדות מכילה יסודות המקבילים לרוחניות המזרח ולפילוסופיה המערבית.
קורות חייו > פעילות ציבורית

בעקבות ידידו, הרב מנחם פרומן, עוסק נגן במפגשים בין-דתיים עם מנהיגים מוסלמים בישראל, מתוך תפיסה שמכיוון שמקורן של חלק מהבעיות במאבק הישראלי-פלסטיני הוא דתי יש להביא גם את הפתרונות מהתחום הדתי. במסגרת זאת העלה הצעות מדיניות לסכסוך הישראלי-פלסטיני וכן למעמדו של הר הבית/אל-אקצא. במסגרת "Interfaith Encounter Association" ("אגודות המפגש הבין-דתי"), הוא מרכז קבוצה של רבנים שנפגשים באופן קבוע עם מנהיגי דת מוסלמיים, בעיקר מאזור חברון ורמאללה. יחד עם האימאם חליל אלבז הוא משמש יושב ראש הוועד של "איחוד מורשת אברהם", קבוצה של יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים שחיים במדינת ישראל וברשות הפלסטינית, הפועלים יחד לייצר שלום בין-דתי באזור ישראל. כחלק מפעילותו בארגון, היה אחד מנציגיהם ב-"World Parliament of Religions" ב-2015. נגן פעיל גם ב-URI‏ (United Religions Initative) והיה מהנציגים של ישראל בכנס השנתי של מדינות מזרח התיכון שהתקיים בעמאן, ירדן בנובמבר 2017.
לאחר הרצח של משפחת דוואבשה בכפר דומא, נגן היה אחד מהמארגנים של עצרת תפילה ומחאה של מתנחלים נגד הרצח.
נגן פעיל בהפצת תורה בסין במסגרת ארגון "שופר מציון". חלק מכתביו תורגמו לסינית וב-2017 הוא העביר הרצאות בבייג'ינג ובשאנגחאי. הרב נגן חבר גם בארגונים צהר ובית הלל.
בשנת 2020 מונה נגן לראש מכון בליקלה לשיח בין דתי ובית המדרש 'ישראל והאנושות' מבית רשת אור תורה סטון.
בשנת 2022 פרסם בית המדרש לישראל והאנושות ספר בשם "ושמו אחד – ריפוי הקשר בין ישראל ודתות העולם". הספר מציב בקדמת הבמה את היחס בין ישראל ודתות העולם כנקודת מפתח להבנת ייעודו של עם ישראל בזמננו.
חיים אישיים

בשנת 1993 התחתן נגן עם מיכל נגן, ראש מכינת צהלי ובתו של הפרופסור אוריאל סימון. בני הזוג מתגוררים בירושלים ולהם שבעה ילדים. בנם הבכור, הרב הלל נגן, הוא ר"מ בישיבת אורות שאול בתל אביב.
ספריו

"נשמת המשנה - צוהר לעולמה הפנימי של המשנה", 2007, הוצאת גילוי.
"מים בריאה והתגלות - חג הסוכות במחשבת ההלכה", 2008, הוצאות גילוי ומגיד.
"להתעורר ליום חדש - תורות וסיפורים מהחיים", 2011, הוצאת גילוי.
"להתעורר ליום חדש - קריאה מתחדשת של התורה ושל החיים", 2013, הוצאות גילוי ומגיד.
"נשמת המשנה - קריאה ספרותית וחיפוש משמעות", 2016, הוצאת דביר. זהו פיתוח של ספרו באותו שם משנת 2007.
"החיים כסיפור - לראות את העולם בעיניים חדשות", 2019, הוצאת גילוי.
״אהבת עולם - סיפורי ישראל והאנושות״, 2021, הוצאת גילוי.
"ושמו אחד - ריפוי הקשר בין ישראל ודתות העולם", 2022 הוצאת מגיד.
הערות שוליים

↑  נגן יעקב, מים בריאה והתגלות - חג הסוכות במחשבת ההלכה, עמוד 7, הוצאת גילוי, סיוון ה'תשס"ח
↑  רואי ביטי, הסוכה, ההלכה והמיתוס בחצר הישיבה, מוסף שבת של מקור ראשון, י"ח בתשרי ה'תשס"ט
↑  אתר ישיבת עתניאל
↑  תוכנית הלכה - שבת ישיבת עתניאל
↑  יעקב נגן, מבראשית: פרשת השבוע של יעקב נגן, באתר nrg‏, 1 בינואר 2010
↑  "בעיניים חדשות", ראיון עם תומר פרסיקו, מוסף שבת של מקור ראשון, ל' תשרי, תשע"ד
↑  יעקב נגן, קונפדרציית האיחוד האברהמי, מוסף שבת, 12 במאי 2017
↑  יעקב נגן, דת ופיוס על הר הבית/אל אקצא, טיימס אוף ישראל, 27 באוגוסט 2017
↑  טלי פרקש, "כולנו ילדים של אללה - אלוהים", באתר ynet, 6 באוקטובר 2014
1 2  The AR at the URI Middle East & North Africa Annual Assembly, באתר של "איחוד מורשת אברהם", 19 בדצמבר 2017 (באנגלית)
↑  מפגש בין-דתי עולמי בין אלפי נציגי דתות שונות
↑   ניר ברעם, מחנה השלום הדתי, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2015
↑  סיון רהב מאיר, ידיעות אחרונות, פרשיות השבוע, תורת הערך, עמוד 25, 17 בנובמבר 2017
↑  יעקב נגן, טיימס אוף ישראל, סין מגלה את התלמוד והקבלה, 26 בדצמבר 2017 (באנגלית)
↑  יעקב נגן, זמן לאהבת עולם: התזכורת של תפילות ראש השנה, באתר מקור ראשון, ‏18 בספטמבר 2020
↑  מכון בליקלה לשיח בין דתי, באתר אור תורה סטון
↑  בית מדרש לישראל והאנושות, באתר אור תורה סטון
↑  מחברים שותפים הם הרב שראל רוזנבלט וד"ר אסף מלאך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265859905171  ISNI: 0000 0000 6694 0207  LCCN: no2008049070  VIAF: 19484869   WorldCat (עם VIAF): 19484869
המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טכנולוגיה
 כתובת:  שדרות ההסתדרות 46, חיפה
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 מנהל:  יריב ענבר
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  2011 
 
 קואורדינטות:  32°47′26″N 35°02′05″E﻿ / ﻿32.790458333333°N 35.034769444444°E﻿ / 32.790458333333; 35.034769444444
 http://www.ipcm.org.il
  (למפת חיפה מוגדלת) המוזיאון לתולדות המחשב האישי(למפת חיפה רגילה) המוזיאון לתולדות המחשב האישי(למפת הגליל המערבי רגילה) המוזיאון לתולדות המחשב האישי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) המוזיאון לתולדות המחשב האישי
 
בניין מדיאטק הייטק באזור הצ'ק פוסט בו ממוקם המוזיאון
המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל ע"ש רון ורדי הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריית המחשוב האישי שממוקם באזור הצ'ק פוסט בחיפה. המוזיאון נפתח לציבור בספטמבר 2011 על ידי מייסד המוזיאון ומנהלו, יריב ענבר. המוזיאון מנוהל ומתופעל כיום על ידי ענבר וקבוצה של מתנדבים.
אודות המוזיאון

מייסד המוזיאון, מנכ"ל מכללת מדיאטק הייטק יריב ענבר, החל לאסוף את המוצגים שבמוזיאון עוד בשנת 1993. לאורך השנים צבר ברשותו עשרות מחשבים אישיים, קונסולות משחקים וציוד היקפי רב. ענבר ניסה בתחילה לשכנע גופים גדולים להקים את המוזיאון אך לאחר שכולם סירבו, החליט ענבר בסופו של דבר להקים את המוזיאון בעצמו על בסיס אוסף המחשבים שברשותו ופריטים שנתרמו למוזיאון על ידי אנשים שונים.
כיום מוצגים במוזיאון מעל 70 דגמי מחשבים שונים שיוצרו ושווקו במהלך שנות השבעים, השמונים והתשעים - בנוסף לציוד חדיש יותר. כל הפריטים במוזיאון תוקנו או שופצו והם במצב שמיש.
המוזיאון מציג מחשבים של יצרנים רבים, שרובם כבר אינם קיימים, בהם מגוון מחשבי קומודור, החל ממחשב הקומודור VIC-20 ועד לקומודור אמיגה, מחשבי אפל משנות ה-70 ועד היום, מחשבים מבית סינקלייר וגם מחשבים נדירים כגון מחשב הנומיס, מחשבים מתוצרת רוסיה ומחשב כחול-לבן, וכן מחשבי: אטארי, IBM, נינטנדו, ימאהה ודיגיטל.
במוזיאון מוצגים מחשבים אשר יוצרו לאורך השנים במדינות - ארצות הברית, קנדה, אנגליה, הולנד, גרמניה, הונג קונג, רוסיה, יפן, סין וישראל.
על רוב הפריטים במוזיאון יש קוד QR אותו יכולים המבקרים לסרוק באמצעות הטלפונים החכמים שברשותם על מנת לקבל מידע נוסף על הפריטים.
המוזיאון מכיל בין היתר חדר פעילות, בו המבקרים יכולים לשחק ולתכנת במחשבים עתיקים וקונסולות משחקים ותיקות.
המוזיאון ממוקם בבניין מכללת מדיאטק הייטק בשדרות ההסתדרות 46 באזור הצ'ק פוסט, בחיפה.
המוזיאון נקרא על שם רון ורדי שנהרג במוצב סולטאן יעקוב שבלבנון באוגוסט 1984 כשהיה בן 20. בהיותו נער, ורדי פיתח את התמיכה בעברית של המחשב הנישא הראשון בעולם, אוסבורן 1, ובכך איפשר את שיווקו בישראל. הוריו תרמו את המחשבים שבהם עשה שימוש למוזיאון.
מוצגים בולטים

מחשב האפל II‏ אשר הושק לראשונה בשנת 1977 ונחשב לאחד המחשבים הפופולריים בעולם ורב המכר הראשון של חברת אפל.
המוצג הישן ביותר במוזיאון הוא קונסולת המשחקים הראשונה בעולם: האודיסיאה מבית מגנהווקס בגרסתה העברית, שהושקה בשנת 1972 ואשר נחשבת למוצר נדיר כיום.
מחשב Nomis 12‏ מבית Telcon מסוף שנות השבעים אשר נחשב נדיר.
קונסולת המשחקים Conic TV Sports TG-621‏ המחוברת למסך CRT ישן עם משחק הווידאו הביתי הראשון שזכה לפופולריות והצלחה כלכלית - פונג.
מחשב הקומודור VIC-20‏ הפופולרי, שהושק בשנת 1980 ואשר היה קודמו של המחשב הנמכר בכל הזמנים - הקומודור 64.
מחשב ה-CompuColor II‏, המכונה גם "מכונת הרנסאנס", שהושק בשנת 1977 והוא המחשב הצבעוני הראשון בעולם.
סדרת המחשבים האישיים של IBM, ממחשב IBM PC שהוצג לקהל ב-1981‏, מחשבי PS/1‏ ו-PS/2‏ ועד למחשבי לנובו שרכשה בשנת 2004 את ייצור המחשבים האישיים של IBM.
לוח הציור והיצירה Apple Graphics Tablet שהושק על ידי אפל בשנת 1979 ואיפשר לצייר, ליצור ולערוך תמונות. לוח זה היווה בהמשך השראה לסטיב ג'ובס ביצירת האייפד.
רפליקה של מחשב אפל 1 - המחשב שנבנה על ידי סטיב ג'ובס וסטיב ווזניאק בעבודת יד בשנת 1976 במוסך ביתו של סטיב ג'ובס
ראו גם

מוזיאון המחשבים האישיים - בקנדה
הערות שוליים

1 2  חוזרים אחורה בזמן... מוזיאון לתולדות המחשב האישי הראשון בישראל הוקם בחיפה
↑   אביב פרנקל, ביקור במוזיאון הישראלי הראשון לתולדות המחשב, באתר nana10‏, 25 במרץ 2012
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל @ ilMuseums.com
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל | רון ורדי, באתר www.ipcm.org.il (ארכיון)
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - אפל
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - קונסולות משחקים
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל: Nomis 12
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - קונסולות משחקים
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - Commodore VIC-20
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - אינטלג'נט סיסטם
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - IBM PC
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - IBM PS/1
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - IBM PS/2
↑  C|NET:IBM sells PC group to Lenovo
↑  המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל - אפל
↑  Brief history of the IPAD: Prologue.
שיח סוד

| --- | --- |

 תחום:  חינוך, מוגבלות שכלית התפתחותית
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  ירמיהו 31, ירושלים
 סניפים:  ירושלים, בני ברק, בית שמשביתר צפת
 מייסדים:  הרב דב לוי
 יושב ראש:  הרב שמעון לוי
 עובדים:  2000
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס שר הרווחה לשנת 2020
 https://seso.co.il
 
שיח סוד הוא ארגון המפעיל מסגרות חינוך מיוחד וטיפול בילדים ובוגרים עם מוגבלויות שכליות התפתחותיות, אוטיזם ואוכלוסייה שיקומית, ומסייע ברכישת יכולת ניהול חיים עצמאיים, וכן בסיוע למשפחות החניכים והמטופלים.
היסטוריה

שיח סוד הוקם בשנת ה'תשל"א - 1971 על ידי הרב דב לוי, בעקבות לידת בנו בכורו שאובחן כלוקה בתסמונת דאון.
לוי נתקל בחוסר מענה בטיפול בתלמידים עם מוגבלות שכלית בחברה החרדית, ונוכח העובדה כי בני משפחותיהם נאלצים לשלוח אותם למסגרות חילוניות בהן לא הושם דגש על ערכי החינוך החרדי ושמירת מצוות התורה.
בשל כך החליט להקים מסגרת חרדית לחינוך מיוחד, שבה המטופלים והחניכים יקבלו חינוך וטיפול מקצועי, לצד תוספת ערכי שמירת התורה והמצוות.
הסניף הראשון הוקם כגן שיקומי ומעון יום בשכונת גאולה בירושלים. בהמשך הקים קמפוסים בשכונת רמות אלון וברוממה הכוללים כיתות לימוד, אולמות ספורט, מגרשי משחקים, בריכות טיפוליות, חדר סנוזלן ועוד.
בשנת ה'תשס"ז 2007 נפטר לוי בפתאומיות, ומאז בנו שמעון לוי ממלא את מקומו בהנהלת הארגון.
פעילות

שיח סוד מספק מענה חינוכי, טיפולי ושיקומי, לבוגרים וילדים עם מוגבלות שכלית, אוטיזם ואוכלוסייה שיקומית וכן תמיכה, ייעוץ וסיוע למשפחות המטופלים.
לשיח סוד שירותי רווחה, חינוך ובריאות הניתנים במוסדות חינוך שונים; מעונות יום, בתי ספר, תלמודי תורה וישיבות. בנוסף, מפעיל הארגון מרכזי תעסוקה, מערכי דיור, מרכזי יום, נופשון, סביבה תומכת ועוד.
במסגרות שיח סוד נמנים כיום כ-1500 חניכים, 850 מטפלים ואנשי צוות, ו-6 קמפוסים פעילים בירושלים, בני ברק ובית שמש, וכן דירות מגורים נתמכים (הוסטלים) לחניכים בגירים, אשר מקיימים אורח חיים עצמאי באופן חלקי, ומשתלבים בענפי התעסוקה השונים.
בארגון מושם דגש על סיוע לחניכים בהשתלבות בענפי התעסוקה השונים, ורכישת יכולת ניהול חיים עצמאיים באופן חלקי או מלא. במסגרת זו פתח הארגון בשנת 2012 את מכבסת 'רווח נקי' בה מועסקים בוגרי וחניכי הארגון.
במסגרת הפעילות, הקים הארגון את המקהלה המוזיקלית של חניכי שיח סוד, אשר מופיעה בבמות ובהזדמנויות שונות. בין היתר הופיעה המקהלה בפני נשיא המדינה יצחק הרצוג בכנס חניכת בריכה הידרותרפית בשיח סוד, ובאירוע סיום הש"ס העולמי שעל ידי ארגון דרשו וכן הפיקה קליפ וידאו יחד עם הזמר מנדי ג'רופי.
בפרוץ משבר הקורונה בשנת 2020, נוצר צורך גדול למלוניות בידוד עבור אנשים וילדים עם מוגבלות התפתחותית, והארגון נענה לאתגר ופתח מלונית קורונה לאנשים עם מוגבלות, אשר פעלה במשך עשרה חודשים וכללה צוותי רפואה, עו"סים ומדריכים, במלונית עברו כ-120 מטופלים. על פעילות זו זכה שיח סוד לפרס שר הרווחה לשנת 2020, שהוענק להם על ידי השר המכהן איציק שמולי.
בשנת 2021 חנך הארגון ניידת שינוע למטופלים במערך הדיור.
למסגרות שיח סוד תו התקן הבין לאומי ISO 9001, הנחשב לרחב ביותר שמעניק ארגון התקינה הבין לאומי.
הערות שוליים

1 2  אודות הארגון, באתר שיח סוד
1 2  ישראל רוזנר, והגדת לבנך: בעבור זה עשה ד' לי..., באתר בעיתון יתד נאמן, ‏גיליון 622, פסח ה'תשפ"ב
↑  אנשי המהפכה - 50 שנה לשיח סוד, ‏ניסן ה'תשפ"א
↑  יעקב ברנשטיין, שמחה של תורה וחסד, באתר בעיתון המבשר, ‏ד' בכסלו ה'תשפ"א
↑  מרים סלומון, "גם אנחנו יכולים ללמוד": דודי ומנחם, חניכי ’שיח סוד’ שסיימו את הש"ס בראיון מרגש, באתר הידברות, ‏7 בינואר 2020
↑  עדי שלם-רבינוביץ, שמחים בעבודתם: האנשים שלא נפלו בין החורים, באתר מקור ראשון, ‏24 במרץ 2021
↑  יאיר נתיב, מכבסה קטנה ומטריפה: "רווח נקי" היא לא עוד מכבסה, באתר nrg‏, 5 בפברואר 2012
↑  אירוע מרגש בחנוכת בריכה הידרותרפית חדשה בהשתתפות נשיא המדינה, באתר שיח סוד, ‏8 בדצמבר 2021
↑  מקהלת 'שיר מיוחד' של 'שיח סוד' מופיעה בסיום הש"ס בבנייני האומה!! מיוחד ומרגש!!, נבדק ב-2022-05-05
↑  אביגיל קול‏, מרגש עד דמעות: קליפ נדיר של נערים מיוחדים, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2019
↑  שיח סוד זכה בפרס שר הרווחה לשנת 2020 בנושא מיזמים מצטיינים בזמן הקורונה, באתר שיח סוד, ‏9 במרץ 2021
↑  מרים סלומון, ניידת הגשמת חלומות: מסיבת פורים מרגשת במיוחד לדיירות "שיח סוד", באתר הידברות, ‏25 בפברואר 2021
לאה רוזנברג

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1945 (בת 79) בלגואבגרד, ממלכת בולגריה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 השכלה:  בית הספר אליאנס תל אביב  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  2 
 
לאה רוזנברג (נולדה ב-4 בנובמבר 1945) היא אשת חינוך וסופרת. בין תפקידיה הרבים היא שימשה כסמנכ"לית וראש המנהל הפדגוגי במשרד החינוך, מנהלת האגף לחינוך על-יסודי בעיריית תל אביב-יפו, מנהלת האגף לחינוך, רווחה, תרבות נוער וספורט בעיריית הרצליה, מנהלת בתי ספר בחולון, ומנהלת בית הספר הישראלי ע"ש משה שרת בפריז. מתוקף תפקידה וניסיונה הופיעה רוזנברג מספר פעמים בדיונים של ועדות הכנסת.
ספרה: "שטיינברגים" יצא לאור בשנת 2017.
קורות חיים

לאה רוזנברג נולדה בגורנה ז'ומיה (היום-בלגואבגרד), בולגריה, להוריה: ביאטריס ומיקו סלניקיו (סלע). עלתה לישראל בשנת 1948. במהלך שנותיה התגוררה ברמלה, ירושלים, חולון ופריז. משנת 1995 ואילך היא מתגוררת בתל אביב.
רוזנברג למדה בבית ספר אליאנס בנוה צדק, ובבית ספר תיכון ביפו. בצה"ל היא שירתה בחיל מודיעין כמעדכנת מפות בתצלומי אוויר. היא בוגרת תואר ראשון בספרות אנגלית ובספרות עברית ותואר שני במנהל החינוך. שניהם באוניברסיטת תל אביב. עבודת המחקר שלה לתואר המוסמך הייתה על פעולות שרידה של מורים בכיתה; אסטרטגיות והתנהגויות
את דרכה המקצועית החלה רוזנברג ב־1968 כמורה בבית הספר התיכון המקיף על שם מיטראני בחולון. בשנת 1982 נתמנתה למנהלת בית הספר.
ב-1983 למדה תרבות ושפה צרפתית באוניברסיטת הסורבון בפריז. בשנים 1984–1989 ניהלה רוזנברג את בית הספר המקיף תל גיבורים בחולון. בשנים 1989 ועד 1993 שהתה בפריז וניהלה את בית הספר הישראלי בפריז ע"ש משה שרת.
החל משנת 1993 ועד 2000 ניהלה רוזנברג את האגף לחינוך על-יסודי בעיריית תל אביב, ולאחר מכן, ניהלה במשך שלוש שנים את האגף לחינוך, רווחה, תרבות נוער וספורט בעיריית הרצליה.
ב-2002 התמנתה לסמנכ"לית וראש המינהל הפדגוגי במשרד החינוך בירושלים עד לצאתה לגמלאות בשנת 2012.
תפקידה האחרון במשרד החינוך היה ממונה על קשרי החוץ של המשרד, שכלל תפקיד של נציגה באונסק"ו, וב-OECD
מאז פרישתה משמשת לאה רוזנברג כיושבת ראש העמותה של בית עגנון בירושלים, ובשנת 2022 התמנתה גם ליושבת ראש עמותת ידיד לחינוך. כמו כן, היא חברה בהנהלה הציבורית של "קתדרה" רמת השרון.
ברוב תפקידיה הציבוריים הייתה לאה רוזנברג האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
קורות חיים > פרטים אישיים

בשנת 1972 נישאה לאה למשה רוזנברג, שנפטר בשנת 2009. להם שני בנים ושני נכדים.
מחנכת

לאור תפקידיה וניסיונה הרב במערכת החינוך, הייתה רוזנברג מעורבת בוועדות מקצועיות, בדיונים בנושאי חינוך בכנסת. בין הסוגיות החינוכיות שדנו בהן היו: השפעת העוני על רמת ההישגים במערכת החינוך, כנס יפו - מנהל חינוך ערבי, כללים למעבר לחמישה ימי לימוד, טיפול משרד החינוך באלימות בבתי הספר, ועוד.
היא הביעה את רעיונותיה בניירות עמדה שכתבה בנושאים הרלוונטיים. מערכת החינוך הישראלית, היא טוענת, ידעה שינויים אשר נבעו משפות שונות - כל שפה הנהיגה שינוי כלשהו. השפות השונות נבעו מהקשרים חברתיים שונים. בשנים שלפני קום המדינה שלטה שפת הקוממיות - שפה שהיוותה כלי חשוב לבניית אומה והכילה פאתוס ויסודות לאומיים. בעשור השני שלאחר קום המדינה שלט השיח הסוציולוגי; התלמיד אינו עוד ילד, מתחנך או תלמיד בלבד; הוא שייך ל“אוכלוסייה“ מסוימת: ”טעוני טיפוח“, ”רוב“, ”מיעוט“, ”מגזר“, ”עדה“. בשנות ה-60 וה-70 שלטה שפת הארגון והמנהל. זו הייתה התקופה שבה הונהגה הרפורמה בחינוך. בשנות ה־70 וה־80 חלחלה אל השיח החינוכי שפה חדשה - ”השפה הפסיכולוגית“. התלמיד אינו עוד סתם ”תלמיד“, ”ילד“ או ”חניך“, אלא ”מטופל“ או ”מאובחן“ שיש לטפל בו, להבין את מניעיו ואת וצרכיו ו“לשקם“ אותו. לאחר מכן באו השפה הטכנולוגית, השפה הכלכלית, המשפטית וכדומה. כל השפות "הזרות" הללו, גורסת רוזנברג, באות על חשבונה של השפה החשובה באמת, בה צריך להתמקד; שפת החינוך. זו השפה שעוסקת במעשה המופלא של הפיכת מידע לידע, בהעשרה, בפיתוח החשיבה וזוויות הראייה השונות, בהרחבת העולם לעולם התוכן והמושגים, בהשכלה וביחסי הגומלין שבין בני אדם.
בכל העשייה החינוכית שלה ביקשה רוזנברג להיות מי שרואה את הילדה או הילד שמאחורי התלמידה או התלמיד. ס. יזהר, הסופר והמחנך, שקרא את דבריה של לאה רוזנברג לבוגרים, התרשם מגישתה, וכתב לה ש"חשיפת האדם הפנימי הוא מעשה החינוך ולא רק האבסתו במידע לשמו. יש יותר מדי מורים שהם 'סוכני הטקסט', ופחות מדי מורים שהם 'מגלי האדם'. אתה התלמיד, הוא הנושא, אתם הבוגרים, ולא הספרים הגדולים או המקצועות החשובים. יפה היה לראות בך מחנכת שתוכנו של האדם, זהותו וכוחו להחליט - הוא במרכז חינוכו".
סופרת

בשנת 2017 הוציאה לאה רוזנברג את ספרה הראשון "שטיינברגים" – זהו "ספר על בני אדם שמחפשים את המילים שאבדו להם, ועל מילים מעוררות געגוע שמחפשות להן בני אדם שישמיעו אותן, וכמו גיא, גיבור הסיפור 'דרך שתי נקודות', עליהם ללמוד שדרך שתי נקודות עובר הרבה יותר מקו ישר אחד; עוברים שם לפעמים גם ג'ירפה ולחן, או פומפייה, מלחייה, או מעבר חצייה, ופעמים בדידות או אהבה גדולה".
בשנת 2023 יצא ספרה:  "כל משפחה צריכה סולם; קובץ סיפורים". רוזנברג מספרת על ילדותה בירושלים טרם חוברה והמעבר לתל אביב, תוך כדי שהיא מציירת תמונה ישראלית מקומית עם נגיעות בתרבויות ועולמות אחרים. "הסיפורים עוסקים בבדידות ובאובדן, בנס שבמציאת קשר ובפחד לאבדו. השפה מייצרת עם הדמויות מארג משעשע, צבעוני ומרגש, שנשאר עם הקורא זמן רב לאחר סיום הקריאה"
הערות שוליים

1 2  לאה רוזנברג, שטיינברגים; סיפורים, עולם חדש, 2017
↑  לאה רוזנברג, פעולות שרידה של מורים בכיתה; אסטראטגיות והתנהגויות, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, בית ספר לחינוך, 1987. 86 ע'.
↑  "החופש הגדול מאת לאה רוזנברג", איגוד מנהלי המחלקות לחינוך ברשויות המקומיות,
1 2  "מיכל כהן מונתה לראש המינהל הפדגוגי במשרד החינוך", קו לחינוך, 23 באוגוסט 2010
↑  משרד החינוך, המנהל הפדגוגי, "זכויות התלמיד"
↑  בית עגנון, הוועד המנהל: "יושבת ראש הנהלת העמותה היא הגב’ לאה רוזנברג"
↑  לאה רוזנברג, "הייתם מאמינים שזה מה שקרה לנו? ובכל זאת, מה למדנו?", ידיד לחינוך, יוני, 2021
↑  ראו למשל: כנסת 17, פרוטוקול מס' 347 מישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, "כנס יפו - מנהל חינוך ערבי"
↑  ישיבת ועדה של הכנסת ה-15 מתאריך 11/02/2002

"טיפול משרד החינוך באלימות בבתי הספר" – עמ' 40 בדו"ח 51ב' של מבקר המדינה
↑  לאה רוזנברג, "שפת האם - חינוך; לאה רוזנברג קוראת לחזור למקור", הד החינוך, כר' פ"א, גיליון 8, עמ' 51
↑  במכתב שכתב ס. יזהר ללאה רוזנברג, מתאריך 13.8.85
↑  מתוך המעטפת. הספר יצא בהוצאת "כריכה - סוכנות לסופרים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298282405171  VIAF: 299054166   WorldCat (עם VIAF): 299054166
איה קפלן

אין תמונה חופשית
איה קפלן (נולדה ב-6 ביוני 1980) היא במאית תיאטרון, מרצה ומחזאית ישראלית המשמשת מאז נובמבר 2024 כמנהלת האמנותית של תיאטרון באר שבע.
ביוגרפיה

בוגרת  תיכון אלון ברמת השרון.
בוגרת מסלול הבימוי בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום לימודיה עבדה קפלן עם הבמאי גדליה בסר בתיאטרון הרצליה, ובמהלך עבודתה כמנהלת החזרות להצגה "כל נדרי" הכירה את המחזאי יהושע סובול והחלה לשתף עימו פעולה.
קפלן מלמדת משחק ב"סטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין" ופיתחה את "השיטה הארכיטקטונית" לניתוח טקסט, אותה היא מלמדת אותה בסדנאות בישראל ובמדינות אחרות. קפלן משמשת גם כמרצה אורחת במחלקה לאופנה ב"שנקר", וכשופטת בפסטיבלי תיאטרון ישראלים. בין השנים 2011–2016 כיהנה כחברת הוועדה האומנותית וכדרמטורגית הבית של תיאטרון באר שבע. בשנת 2022 הייתה אחראית לניהול האומנותי של החממה למחזאים חדשים במכון למחזאות ישראלית ע"ש חנוך לוין. ב-2024 החליפה את שיר גולדברג בתפקיד המנהלת האומנותית של תיאטרון באר שבע.
עבודותיה

בת זונה - קומדיית נונסנס מאת אמיר טייכר שביימה במהלך לימודיה (פסטיבל סמול במה, 2004)
משחקים - הצגה במסגרת פרויקט הפרינג' של פסטיבל ישראל (2006)
אני לא דרייפוס - מונודרמה מאת יהושע סובול עם אלכס אנסקי (הקאמרי, 2007)
שעתו האחרונה של קול - מחזה שכתב המחזאי יהושע סובול באופן אישי עבור קפלן בכיכובו של נבו קמחי (תאטרונטו 2007, תמונע)
לא תשא - דרמת אקשן מאת יהושע סובול (פסטיבל תיאטרון קצר, 2007)
חיים כפולים - דרמת מתח בשני חלקים מאת יהושע סובול (תמונע, 2008)
זעמו הגדול של פיליפ הוץ - בימוי של הגרסה העברית לספרו של מקס פריש (הסימטה, 2009)
אולי מחר אני אהיה - מונודרמה המבוססת על חייה של לאה גולדברג עם שירה פרבר (הקאמרי, 2010)
הכל אודות חוה - עיבוד (עם ניר ארז) ובימוי למחזה מאת מרי אור (תיאטרון באר שבע, 2011)
בעל למופת - בימוי למחזה מאת יהושע סובול, על פי "בעל אידיאלי" של אוסקר ויילד (הקאמרי, 2011)
אחרי הגשם - בימוי לגרסה עברית של עינת ברנובסקי למחזה מאת סרגיי בלבל (סטודיו יורם לוינשטיין, 2011)
הכל בגן - בימוי גרסה עברית מאת עידו ריקלין למחזה של ג'יילס קופר (תיאטרון באר שבע, 2013)
אנה קרנינה - בימוי לעיבוד של הלן אדמונדסון על פי הרומן הקלאסי של טולסטוי (סטודיו יורם לוינשטיין, 2014)
בין חברים - בימוי ודרמטורגיה של מחזה מאת חגית רכבי-ניקוליבסקי, על פי ספרו של עמוס עוז (תיאטרון באר שבע, 2015)
כוכבים תועים - כתיבה (עם יהושע סובול) ובימוי על פי רומן של שלום עליכם (היידישפיל, 2016)
קלאץ מעשיות - דרמטורגיה לסיפוריו ושיריו של י"ל פרץ (היידישפיל, 2016)
אגדות מיערות וינה - בימוי של תלמידי שנה ג' בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין (2016)
עושה כרצונו - בימוי ודרמטורגיה על פי ספרה של אסתי וינשטיין, בת למשפחה של חסידי גור (הבימה, 2017)
העולם האחר (The Nether) - בימוי למחזה מאת ג'ניפר היילי (החאן, 2018)
סיפור על אהבה וחושך - כתיבה ובימוי על פי פרקים מספרו של עמוס עוז (החאן, 2019)
השיבה - כתיבה ובימוי בהשראת סיפור חייה של יהודית הרמן, אחת מנשותיו של גואל רצון (הקאמרי, 2019)
דבר על מקום הימצאם - נוסח בימתי ובימוי למחזה מאת נאווה סמל במסגרת פרויקט "דיגיטל דרמה" (הבימה, 2020)
הדירה של רוזה - כתיבה (עם שחר פנקס) ובימוי (תיאטרון באר שבע, 2020)
חתונה בשעת מגפה - כתיבה ובימוי על פי סיפור מאת י"ל פרץ (החאן, 2021)
מותרת לכל אדם - כתיבה ובימוי של יצירה העוסקת בעולמן של מסורבות הגט (באר שבע, 2024)
הערות שוליים

1 2  תיאטרון באר שבע יעלה הצגה של המנהלת האמנותית החדשה שלו, באתר mynetbeersheva, ‏2024-11-18
1 2  מרב יודילוביץ', התיאטרוק של קפלן וסובול, באתר ynet, 29 בדצמבר 2008
↑  marthayodaat, הפעם הראשונה שלי, באתר מרתה יודעת, ‏2012-10-18
↑  ציפי שוחט, פרויקט פרינג' חדש בפסטיבל ישראל, באתר הארץ, 27 במרץ 2006
↑   אילה בלופולסקי, האולם שייך לצעירים: האתגר של הבמאים החדשים, באתר הארץ, 3 בפברואר 2013
↑  איה קפלן נהנית להרוס את הבמה, באתר nrg
↑  הכל אודות חווה | תיאטרון באר-שבע, באתר www.b7t.co.il
↑  טל פרי, ‏הדרך אל היושר: על המחזה החדש "בעל למופת" בתיאטרון הקאמרי, באתר גלובס, 20 באפריל 2011
↑  אחרי הגשם – מאת סרגי בלבל – מחזור 2011 | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  אנה קרנינה – מאת הלן אדמונדסון – מחזור 2014 | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il
↑  רון שוורץ, ‏הכתובת הייתה על הקיר, רון שוורץ, באתר גלובס, 29 במאי 2014
↑  felix, קלאָץ מעשיות – yiddishpiel.co.il, באתר yiddishpiel.co.il
↑  המחזה "אגדות מיערות וינה" המוצג בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, מתאר סיפורים אנושיים של אנשים פשוטים בוינה בסוף מלחמת העולם הראשונה | מוטק'ה לבני 50 פלוס, באתר www.motke.co.il
↑  עושה כרצונו, באתר archive.habima.co.il
↑  העולם האחר, באתר תיאטרון החאן
↑  דבר על מקום המצאם – הבימה, באתר www.habima.co.il
↑  הדירה של רוזה | תיאטרון באר-שבע, באתר www.b7t.co.il
↑  במקום הכי אותנטי שיש: המצורעים חוזרים לירושלים, באתר mynetjerusalem, ‏2021-06-09
↑   ננו שבתאי, ההצגה "מותרת לכל אדם" מרגשת ואמינה. כמה חבל שהיא כל כך רלוונטית, באתר הארץ, 23 בינואר 2025