stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס שלינג

| --- | --- |

תומאס שלינג
 לידה:  14 באפריל 1921 אוקלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בדצמבר 2016 (בגיל 95) בת'סדה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, ניהול סכסוכים, סוגיה חברתית, תורת המשחקים, economics and politics, מלחמה גרעינית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (1951)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בית הספר התיכון בסן דייגו 
 מנחה לדוקטורט:  ג'יימס דיוסנברי, וסילי לאונטיף, Arthur Smithies 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת מרילנד 
 תלמידי דוקטורט:  Richard Zeckhauser, Martin C. McGuire, מייקל ספנס, אלי נועם, טיילר קאון, Gustav Ranis 
 פרסים והוקרה:  פרס ויליאם וקתרין אסטס (1993)  פרס נובל לכלכלה (2005)  עמית החברה האקונומטרית (2007)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית יובל המאה של הרווארד 
 
תומאס שלינג (Thomas Schelling;‏ 14 באפריל 1921 - 13 בדצמבר 2016) היה כלכלן אמריקאי ופרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית, פרופסור שלינג לימד במשך 20 שנה באוניברסיטת הרווארד.
פרופסור שלינג זכה בפרס נובל לכלכלה ב-2005 ביחד עם ישראל אומן על "הגברת ההבנה בנושאי עימות ושיתוף פעולה במסגרת תורת המשחקים". הוא גם היה הראשון שהזכיר אפקט הקורבן המזוהה.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עבודות עיקריות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הפרק הכתוב לא מובן והשאר חסר.
עבודות עיקריות > תיאורית הסגרגציה שלא כוונה

ב־1971 פרסם בכתב העת (143–186) Journal of Mathematical Sociology מאמר בשם "Dynamical Models of Segregation" ("מודלים דינמיים של סגרגציה") הדן בדינמיות הקיימת בחלוקת המרחב בין ה"גזעים", מאמר שצוטט רבות.
בעקבות עבודותיו של מורטון גרודזינס (אנ'), ממציא הביטוי "tipping point" בתחילת שנות ה-60, הוא מוכיח באלו תנאים אזור שבו ה"גזעים" מעורבים, יכול להפוך לאזור של הפרדה אפילו אם תושביו לא חפצו בכך. במאמר הוא מראה שהעדפה של יחיד לשכנים יותר דומים לו, או שיחיד שואף לשכנים שונים ממנו, אבל לא "יותר מדי", יכול להביא אותו לשינוי מיקום מגוריו, ולהוביל בהדרגה לסגרגציה טוטלית. שלינג הראה, בשימוש תורת המשחקים, שבהינתן סובלנות מוגבלת, התוצאה הסופית תלויה בשיעור העזיבות, וכמה יישארו: כלומר או סגרגציה, או שאינטגרציית האוכלוסייה תישאר על כנה.
שלינג השתמש במטבעות ניקל ונחושת מונחים על "לוח" (ניר גרפי), המייצגים את האפיונים השונים, וברגע מסוים שינה את מיקומם זה אחרי זה אם היו במצב של "חסר שמחה".
המחזוריות של משוב חיובי לסיבתיות הסגרגציה שהגבירה פגיעה בזכויות, ובהמשך הגברת פגיעה בזכויות שגרמה להעדפה למחיה בנפרד, יכולה להימצא במרבית הקהילות האנושיות. חוקרים הרחיבו תאוריה זו של אבולוציה ספונטנית של קבוצות מעורבות בהינתן "העדפות קלות" לגבי מאפיינים אישיים נוספים כגון: גיל, מין, שפה, נטייה מינית, דת וכו'. מספיק שהתנאים יהיו מתאימים, וברגע שהחל המעגל של הפרדה-פגיעה בזכויות-הפליה-הפרדה, יש לתהליך תנופה עצמאית, ויתארגנו הקבוצות בצורה שלא כוונה תחילה.
בספר שפרסם ב-1978, "Micromotives & Macrobehaviors", כתב את ההשערה שהעדפה לסגרגציה של שתי קבוצות אוכלוסייה שונות והעדפה לאינטגרציה עם אחרים דומים, אינן נבדלות כגורמים המסוגלים לתת הסבר לתופעה של הפרדה מרצון בין שתי הקבוצות: "איך החלטות קטנות והנראות חסרות משמעות של יחידים מובילות לעיתים קרובות לתוצאה רבת השלכות לאוכלוסייה הרחבה".
היום סימולציות מחשבים מדמות מודלים של מערכות אינטראקטיביות: מודלים אלה נבדלים מהמודלים הנחשבים ב"איזון" בכך שהם מפעילים סוגים של אוטומט תאי: מכניסים לתוך המודל דפוסי התנהגות של יחידים, ומדגימים את המצבים השונים של המערכת תחת הפעלת דפוסים אלה, לאחר מספר אינטראקציות.
הערות שוליים

↑  http://oz.berkeley.edu/users/aldous/157/Papers/Schelling_Seg_Models.pdf
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302969605171  PLWABN: 9810653491705606  BIBSYS: 90192083  BnF: cb119239412 (data)  CiNii: DA00785774  GND: 124591590  ISNI: 0000 0001 1069 8201  LCCN: n50016055  LNB: 000065761  MGP: 201551  NDL: 01122491  NKC: vse2005315919  NLA: 35769189  NLK: KAC199624309  NSK: 000320971  NTA: 068469497  SELIBR: 264232  SNAC: w6nz9pwq  SUDOC: 027125831  Trove: 1078982  VIAF: 71397440   WorldCat (עם VIAF): 71397440 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס שפקוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במרץ 1935 (בן 89) איפסוויץ', אוסטרליה 
 שם לידה:  Thomas William Shapcott 
 מדינה:  אוסטרליה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Judith Rodriguez 
 פרסים והוקרה:  זר הזהב (1989)  קצין במסדר אוסטרליה (26 בינואר 1989)  פרס פטריק וייט  Christopher Brennan Award  Wesley Michel Wright Prize 
 
תומאס ויליאם שפקוט (באנגלית: Thomas William Shapcott; ‏ נולד ב-21 במרץ 1935 איפסוויץ') הוא משורר, סופר, מחזאי, מוציא לאור ופדגוג אוסטרלי.
שנות ילדותו וצעירותו

תומאס ויליאם שפסקוט נולד באיפסוויץ' במדינת קווינסלנד באוסטרליה. אחיו התאום נולד זמן קצר לפניו ביום הקודם.
שפקוט למד יחד עם אחיו בבית הספר ביישוב ובגיל 15 הפסיק אותם על מנת שיעבוד בעסק הנהלת חשבונות של אביו. בגיל 26, בשנת 1961 הוסמך כמנהל חשבונות. בהמשך למד אמנויות באוניברסיטת קווינסלנד וסיים עם תואר בשנת 1967
בנעוריו נמשך לתחום המוזיקה - בעיקר להלחנה. הלחין כמה יצירות עד שגילה, לפי עדותו, כי מבלי משים עשה פלגיאט לפי יצירה קאמרית של ארנסט בלוך. אז החליט לעזוב את העיסוק הזה והתמחה בתחום ייעוץ המס שבו עבד כ-27 שנה.
פעילותו הספרותית

תומאס שפקרופט הצטיין בסופו של דבר כמשורר וכסופר.
כתב כ15 קובצי שירים וששה רומנים. בזכות כתיבתו נבחר למלא תפקידים בכירים בצמרת חיי התרבות בארצו. במשך כ7 שנים כיהן כמנהל הנהלת המועצה האוסטרלית לספרות ובין השנים 1992–1997 היה מנהל מועצת הספר הלאומית של אוסטרליה. כמו כן לימד כפרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטת אדלייד.
פרסים ואותות כבוד

1961 פרס גרייס לוון לשירה, בשביל הקובץ "זמן על אש"
1967 פרס מייר לשירה אוסטרלית - בשביל "טעם של מי מלח"
1976 זכייה בתחרות לשירה "ממוריאל סי. ג'יי. דניס", המסגרת הפתוחה, עם "חמשת החושים"
1978 הפרס אוסטרליה-קנדה לספרות
1989 עיטור מסדר אוסטרליה עם דרגת קצין AO
1989 "זר הזהב" של "ערבי השירה" בסטרוגה, מקדוניה.
1996 פרס ווזלי מישל רייט לשירה
1996 פרס מיוחד לספרות של ראש ממשלת מדינת ניו סאות' ויילס
2000 פרס פטריק וייט לספרות
2005 מלגת הרולד ווייט
דוקטור לספרות לשם כבוד של אוניברסיטת מקוארי Macquarie
יצירות

קובצי שירים :
Time on Fire (זמן על אש)
The Mankind Thing
Shabbytown
Calendar (לוח שנה)
In the Beginning (בראשית)
Chekhov's Mongoose
Spirit Wrestlers (מתאבקי הרוח)
רומנים
White Stag of Exile (סוס לבן של הגלות) - על חיי קארוי פולסקי
Mona's Gift (המתנה של מונה)
קרב פשנדל

קרב פשנדל (באנגלית: Battle of Passchendaele), נקרא לעיתים גם קרב איפר השלישי (Third Battle of Ypres) בבריטניה, קרב פלנדריה השלישי בגרמניה (Dritte Flandernschlacht) או הקרב השלישי על פלנדריה בצרפת (Troisième Bataille des Flandres), היה אחד מהקרבות המרכזיים בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה שנערך בין 31 ביולי 1917 ועד ל-6 בנובמבר 1917. הקרב התרחש באזור רכס ההרים והכפר פשנדל, הנמצאים ליד העיר איפר בפלנדריה המערבית, בלגיה בין מדינות ההסכמה (בהובלת בריטניה) לבין גרמניה ממדינות המרכז.
בתום ארבעה חודשי לחימה עזים, הצליחו מדינות ההסכמה להתקדם כעשרה קילומטרים בלבד לתוך קווי הגרמנים, וזאת במחיר של למעלה מחצי מיליון פצועים, שבויים או הרוגים לשני הצדדים. בשל כך נחשב קרב פשנדל לאחד הקרבות הנוראיים ביותר במלחמת העולם הראשונה, שמסמלים את מלחמת החפירות שאפיינה את החזית המערבית.
רקע

למיקומה האסטרטגי של איפר בין גרמניה לצפון צרפת נודעה משמעות רבה בעת המלחמה. הגרמנים, שפעלו לפי תוכנית שליפן וניסו לפרוץ לצרפת מצפונה, כבשו בסערה את פלנדריה והגיעו לסביבות איפר. הם התבססו בגבעות שמצפון, ממזרח ומדרום לעיר, וכיתרו את "מבלט איפר" - שטח בצורת חצי סהר ובמרכזו איפר. השטח הוחזק בידי מדינות ההסכמה, ובלט מזרחה לתוך השטח שהוחזק בידי הגרמנים. הבריטים, שהתערבו במלחמה עקב הפרת הגרמנים את הנייטרליות של בלגיה, יחד עם הצרפתים ולוחמים ממדינות ההסכמה האחרות, ניסו להדוף את הגרמנים מזרחה, אך קרב רדף קרב ללא תוצאות משמעותיות מלבד אבדות רבות לשני הצדדים. במהלך שנות המלחמה הפכה איפר לסמל חשוב בעיני העם הבלגי, בהיותה אחת הערים הבלגיות המעטות שלא נכבשו על ידי הגרמנים.
רקע > הקרב הראשון

בקרב איפר הראשון ניסו הגרמנים, לאחר שכבר כבשו כ-95% משטחה של בלגיה, להשלים את המלאכה בגזרת פלנדריה המערבית, שבמרכזה העיר איפר, ולהגיע לנמל קאלה בצפון מזרח צרפת. הקרב החל למעשה בכניסתה של פלוגה גרמנית קטנה לעיר, ב-3 באוקטובר 1914. הבריטים פרצו אל העיר ב-14 באוקטובר, והגרמנים נסוגו מיד לעבר הגבעות. הבריטים לא הסתפקו בסילוק הגרמנים מהעיר ופתחו תוך מספר ימים במתקפה כללית על הפלוגות שכיתרו את העיר. מטרת הקרבות נבעה, ככל הנראה, משאיפתם של הבריטים להגן על נמלי התעלה האנגלית ועל קווי ההספקה שלהם. איפר הייתה המכשול העיקרי האחרון בפני הגרמנים בדרכם אל בולון ואל קאלה היושבות לחוף התעלה. הצרפתים שאפו למנוע מהגרמנים לאגף את צבאות ההסכמה מצפון, איגוף שנחשד כמטרתם של הגרמנים בעקבות המפלות בקרב על האן ובקרב הראשון על המארן. ההתנגדות העיקשת של חיל המשלוח הבריטי, כוחות צרפתיים ושרידי הצבא הבלגי הנסוג בפיקודו של המלך הבלגי אלברט הראשון, הביאה ליצירתה של מובלעת סביב איפר, שהפכה לזירה של סדרת מערכות בשנים הבאות. הקרבות החלו ב-19 באוקטובר 1914 ונמשכו עד 22 בנובמבר באותה שנה. מדינות ההסכמה איבדו בקרבות בין 180,000 ל-215,000 לוחמים, שנהרגו, נפצעו או נעדרו. לגרמנים נמנו כ-20,000 הרוגים, 84,000 פצועים ו-31,000 נעדרים.
רקע > הקרב השני

קרב איפר השני היה למעשה סדרה של ארבעה קרבות, שהתנהלו בצפון המבלט: קרב רכס חראפנסטאפל (Gravenstafel) שהתחולל ב-22 וב-23 באפריל 1915, קרב סנט ז'וליין (St. Julien) שהחל ב-24 באפריל ונמשך עד 4 במאי 1915, קרב רכס פרזנברג (Frezenberg) שהחל ב-8 במאי עד 13 במאי 1915, וקרב רכס בלווארדה (Bellewaarde) שהתחולל ב-24 וב-25 במאי 1915. גם בקרב זה נשא חיל המשלוח הבריטי, שכלל גם דיוויזיה הודית ודיוויזיה קנדית, בעיקר הנטל. בקרבות אלו נהרגו, נפצעו או נשבו כ-70,000 לוחמי מדינות ההסכמה, וכ-35,000 גרמנים. תוצאות הקרבות צמצמו את מבלט איפר וקרבו את קו הכיתור של הגרמנים לעיר גופה.
בקרב איפר השני הופעל בהצלחה, לראשונה בהיסטוריה, נשק כימי כנשק להשמדה המונית. ב-22 באפריל 1915 הפציצו הגרמנים את כוחות ההסכמה שחנו ליד איפר בגז כלור, וקטלו כ-6,000 חיילים צרפתים וצפון אפריקנים. רבים יותר התעוורו כתוצאה מהמתקפה. גם הלהביור הופיע לראשונה בקרבות איפר, ביולי 1915.
רקע > 1916

פעולות קטנות התרחשו במזרח העיר איפר בשנת 1916, חלקן היו יוזמות גרמניות להסיח את בעלות הברית מההכנות למתקפה בוורדן ומאוחר יותר ניסיונות להסיט את המשאבים של בעלות הברית מהקרב על הסום. פעולות אחרות החלו על ידי הבריטים להשבת שטחים או לפינוי הגרמנים מהעמדות המשקיפות על עמדותיהם. בינואר 1917 החזיקה הארמייה השנייה (הגנרל הרברט פלומר) עם הקורפוסים אנזא"ק ה-2, ה-9, ה-10 וה-8 את החזית המערבית בפלנדריה מלוונטי לבוזינגה, עם אחת עשרה דיוויזיות ועוד שתיים בעתודה. במהלך הפעולות האלו היו לארמייה השנייה 20,000 נפגעים. בחודש מאי החלו להגיע תגבורות לפלנדריה מדרום; מטה הקורפוס ה-2 ו-17 דיוויזיות הגיעו בסוף החודש.
בינואר 1916 החל פלומר לתכנן מתקפה נגד רכס מסין, ליל ויער חותולסט. הגנרל הנרי רולינסון נצטווה גם הוא לתכנן מתקפה על מבלט איפר ב-4 בפברואר; התכנון נמשך אך קרב ורדן וקרב הסום תפסו את שארית השנה. בנובמבר 1916 נפגשו דאגלס הייג, המפקד הצרפתי ז'וזף ז'ופר ושאר בעלות הברית בשאנטילי. המפקדים הסכימו על אסטרטגיה של התקפות סימולטניות בכל החזיתות; המערבית, המזרחית והאיטלקית. ישיבה בלונדון של האדמירליות והמטכ"ל דחקה בביצוע מבצע פלנדריה בשנת 1917 וז'ופר השיב ב-8 בדצמבר, והסכים למערכה בפלנדריה לאחר מתקפת האביב. התוכנית לשנה של מתקפות התשה בחזית המערבית, כשהמאמץ העיקרי שנעשה בקיץ על ידי BEF, נפסק על ידי המפקד הצרפתי החדש רוברט ניבל לטובת החזרה ל אסטרטגיה של קרב מכריע.
רקע > האסטרטגיה של בעלות הברית

בחודש אפריל הורה הגנרל הצרפתי רובר ניוול על מתקפה חדשה נגד החפירות הגרמניות בהבטיחו שזו תביא לניצחון. במתקפה, המכונה מתקפת ניבל, תוכננו להילחם 1.2 מיליון חיילים שילוו בטנקים ובארטילריה. במבצע הייתה ידם של הצרפתים, בתוספת שתי חטיבות רוסיות, על התחתונה – הגרמנים שלטו באוויר, השטח היה בעל עבירות נמוכה והחשאיות של המתקפה לא נשמרה. בתוך שבוע נהרגו 100 אלף חיילים צרפתים, ולמרות הבטחתו של ניוול, שאם המתקפה תיכשל, היא תופסק, המתקפה נמשכה אל תוך מאי. ב-3 במאי סירבו חיילי הדיוויזיה הקולוניאלית הצרפתית השנייה המותשים, שלחמו בקרב ורדן, לפקודה להילחם ואף הגיעו שיכורים וחסרי נשק. לקצינים לא היו האמצעים להעניש את האוגדה כולה ולכן לא ננקטו צעדים משמעותיים נגד הסרבנים. בהמשך אירעו המרידות בצבא הצרפתי (1917), עם סך הכול של 20,000 חיילים שנטשו את שדה הקרב. כוחות אחרים של מדינות ההסכמה המשיכו לתקוף, אך ספגו אבדות משמעותיות. קריאות לפטריוטיות כמו גם מעצרים והליכים משפטיים עודדו את החיילים לחזור לחפירות, אם כי החיילים הצרפתים סירבו להשתתף במתקפות נוספות. ב-15 במאי הועבר ניוול מתפקידו והוחלף בגנרל פיליפ פטן, שעצר את המתקפות רחבות ההיקף. במשך החודשים הבאים עסקו הצרפתים בעיקר בהגנה כדי להחזיר את הביטחון והמורל לחיילים.
רקע > מתקפת קרנסקי

הצבא הרוסי ניהל את מתקפת קרנסקי בגליציה, כדי לכבד את ההסכם שנחתם עם בעלות הברית בשאנטילי. לאחר תקופה קצרה של הצלחה בין 1 ל-19 ביולי, המתקפה הרוסית נבלמה על ידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים, שתקפו בחזרה ואילצו את צבאות רוסיה לסגת. על החוף הבלטי בין 1 ל-5 בספטמבר 1917 תקפו הגרמנים עם העתודה האסטרטגית שלהם שכללה שש דיוויזיות וכבש את ריגה. במהלך מבצע אלביון (ספטמבר-אוקטובר 1917), הגרמנים כבשו את האיים בפתחו של מפרץ ריגה. המפקדים הבריטים והצרפתים בחזית המערבית נאלצו להתחשב בכך שהצבא הגרמני במערב התחזק באמצעות תגבורות מהחזית המזרחית בסוף שנת 1917. הייג רצה לנצל את הסחת הכוחות הגרמניים ברוסיה והפציר בקבינט המלחמה של בריטניה להקצות את המירב של כוח אדם ותחמושת לקרב בפלנדריה.
הקדמה > מבלט איפר

מבלט איפר היה שטח נחות שנשלט מדרום על ידי רכס מסין, ממזרח על ידי מישור גלובלט שהתרומם בחצי קשת לצפון מזרח עד לאזור הכפר פשנדל, ומצפון מזרח על ידי רכס פליקם. הרכסים היו נמוכים מאוד, הנקודות הגבוהות ביותר לא התנשאו ליותר מ-60 מ’, אולם ביחס לשפלת איפר היה בהפרש הגובה הזה יתרון משמעותי לגרמנים.
הקדמה > התוכניות הבריטיות

ההכנות למבצעים בפלנדריה החלו בשנת 1915, עם הכפלת המסילה של קו הרכבת הזברוק – איפר ובניית קו חדש מברגו לפרובנס, שהוכפל בראשית 1917. התקדמות בדרכים, סלילת מסילות רכבת והקמת תחנות באזור הארמייה השנייה באמצע שנת 1917 העניק לאזור את מערך האספקה היעיל ביותר של חיל המשלוח הבריטי. כמה תוכניות ותזכורות למתקפת פלנדריה הופקו בין ינואר 1916 למאי 1917, בהם ניסו הכותבים לתאר את המשאבים הפוגעניים העומדים לרשות השטח ואת ההגנה הגרמנית ככל הנראה. בתחילת 1916 הדגישו הייג ומפקדי הצבא את חשיבות לכידת מישור גלוולט למען התקדמות צפונה. ב-14 בפברואר 1917, קולונל נורמן מק'מאלן הציע כי הרמה תיכבש על ידי מתקפת טנקים המונית, ותצמצם את הצורך בארטילריה; באפריל מצא סיור של קפטן גיפרד לה קיין מרטל כי האזור אינו מתאים לטנקים.
ב-9 בפברואר הציע רולינסון, מפקד הארמייה הרביעית, כי ניתן יהיה לקחת את רכס מסין ביום אחד וכי לכידת מישור גלוולט צריכה להיות בסיסית למתקפה בצפון. הוא הציע כי ההתקפה הדרומית מסנט איב למונט סורל צריכה להיות ראשונה, וכי יש לתקוף את האזור בין Mont Sorrel ל-Steenstraat תוך 48–72 שעות. לאחר דיונים עם רולינסון ופלומר ושילוב השינויים של הייג, הגיש מקמולן את מזכרו ב-14 בפברואר. שבוע לאחר קרב רכס מסין מסר הייג את מטרותיו למפקדים בצבא, הבקעה בחזית איפר, שבעקבותיה יקודמו דיוויזיות פרשים להשתלטות על המרחב המנהלתי העורפי של הצבא הגרמני במרחב רוסלר על ידי לכידת רכס פשנדל, ולחבירה עם כוחות שיונחתו מהים לכיבוש נמלי אוסטנד וזיברוגה, שהיו בסיסי צוללות של הצי הגרמני, לאבטח את החוף הבלגי ולהתחבר לגבול ההולנדי. בשל כוח אדם וארטילריה לא מספיקים, רק החלק הראשון של התוכנית היה יכול להתקיים. ב-30 באפריל אמר הייג ליוברט גוף, מפקד הארמייה החמישית, כי יוביל את המבצע הצפוני ואת כוח החוף, אף כי אישור הממשלה למתקפה לא ניתן עד 21 ביוני.
הקדמה > ההגנה הגרמנית

הארמייה הרביעית החזיקה קו חזית של 40 ק"מ עם שלוש קבוצות, המורכבות ממטות הקורפוסים והשלמה שונה של דיוויזיות; קבוצת שטאדן, שהתבססה על קורפוס המילואים של המשמר, נוספה מאוחר יותר. קבוצת דיקסמוד החזיקה 19 קילומטר עם ארבע דיוויזיות קדמיות ושתי דיוויזיות תקיפה, קבוצת איפר נערכה לאורך 9.7 קילומטר מ-Pilckem עד כביש מנן עם שלוש דיוויזיות קדמיות ושתי דיוויזיות תקיפה, וקבוצת ויטשאט שנערכה באורך דומה מדרום לדרך מנן, עם שלוש דיוויזיות קדמיות ושלוש דיוויזיות תקיפה. דיוויזיות התקיפה הוצבו מאחורי רכסי מנן ופשנדל. כ-8 ק"מ הרחק מאחור, היו עוד ארבע דיוויזיות תקיפה, וכ-7 ק"מ מעבר להן, שתיים נוספות בעתודת OHL.
הגרמנים היו חרדים מכך שהבריטים ינסו לנצל את ניצחונם בקרב מסין, עם התקדמות למגדל המלטס ספור מעבר לקצה הצפוני של רכס מסין. ב-9 ביוני הציע רופרכט, נסיך הכתר הבווארי לסגת לקו פלנדריה ממזרח למסין. בניית ההגנות החלה אך הופסקה לאחר שמונה פריץ פון לוסברג לרמטכ"ל הארמייה הרביעית. לוסברג דחה את הנסיגה המוצעת לקו פלנדריה והורה לקיים את הקו הקדמי ממזרח לקו האוסטטברן בקפידה.
ב-25 ביוני, הציע אריך לודנדורף, ראש המטה הכללי, לנסיך הכתר רופרכט כי קבוצת איפר צריכה לסגת לווילהלמשטלונג, ולהשאיר רק מאחזים באלברכטשטלונג. ב-30 ביוני הציע ראש המטה הכללי של הצבא, גנרל הרמן פון קוהל, לסגת לפלנדרן I שטלונג לאורך רכס פשנדל, לפגישה עם קו החזית הישן בצפון ליד לנגמארק וארמנטייר בדרום. נסיגה כזו תימנע נסיגה חפוזה מרכס פילקם ותאלץ את הבריטים לפריסה מחדש של זמן רב. לוסברג לא הסכים, כשהוא מאמין שהבריטים יפתחו במתקפה חזיתית רחבה, שהאזור ממזרח לזהננשטלונג קל להגנה וכי ניתן להחזיק את רכס כביש מנן אם הוא הופך לנקודת המאמץ העיקרי של מערכת ההגנה הגרמנית. רכס פילקם שלל מהבריטים את תצפית הקרקע על עמק סטננבק, ואילו הגרמנים יכלו לראות את האזור מרכס פשנדנדל, מה שאפשר לתמוך בחי"ר גרמני על ידי ירי ארטילרי שנצפה. החלטתו של לוסברג התקבלה ולא בוצעה נסיגה.
הקדמה > קרב מסין וכריית מנהרות הנפץ

השלב הראשון בתוכנית הבריטית היה מתקפה מכינה על עמדות גרמניות דרומית לעיר איפר ברכס מסין. לגרמנים על הרכס היה תצפית על איפר, ומשם יכלו לטווח אש ארטלרית על הכוחות הבריטיים התוקפים.
בשנתיים שקדמו לקרב, הבריטים כרו מנהרות באורך כולל של 8,000 מטר תחת העמדות הגרמניות על הרכס. לאחר מכן הם מלאו את המערות במטעני חומר נפץ במשקל של כ-454. הגרמנים ידעו שהבריטים כורים מנהרות ונקטו אמצעים נגדיים אך הם הופתעו מהיקף המאמץ הבריטי. 19 מתוך 21 המטענים שהוטמנו התפוצצו ב-7 ביוני, בשעה 03:10 לפנות בבוקר, וכ-10,000 חיילים גרמנים נהרגו בפיצוצים.
להתקפה על רכס מסין קדמה הרעשה ארטילרית שנמשכה שבעה ימים ובמסגרתה ירו 2,200 תותחים בריטיים 3.5 מיליון פגזים על הקו הראשון הגרמני ועל סוללות הארטילריה הגרמנית. היעדים הסופיים הושגו ברובם לפני רדת החשיכה והבריטים ספגו פחות הפסדים לעומת 50 האחוזים הצפויים בהתקפה הראשונית. עם התקדמות החי"ר לאורך הקצה הרחוק של הרכס, ארטילריה גרמנית ומכונות ירייה ממזרח לרכס פתחו באש והארטילריה הבריטית לא הצליחה להתגבר עליהן. ההתקפה הדפה את הגרמנים מהקרקע השולטת על האזור הדרומי של איפר, אותו החזיקה הארמייה הרביעית מאז קרב איפר הראשון בשנת 1914, ואיפשרה יישור הקו מדרום למובלעת איפר.
במקום לנצל את ההצלחה של ההתקפה על רכס מסין, בזבז הייג 8 שבועות עד לפעולה הראשונה מערכת פשנדל. בכך תרם למוכנות הגרמנים לקראת מתקפת המאמץ העיקרי שלו, ולהכנסת מערכת איפר השלישית לעונה שבה תנאי מזג אוויר הלכו והורעו ככל שהתקדמה המערכה.
הקרב > יולי–אוגוסט

את המאמץ העיקרי של ההתקפה הטיל הייג על הארמייה החמישית בפיקודו של יוברט גוף, קצין שכבר "קנה לעצמו" בקרב על הסום (1916) שם של מפקד שש לקרב, עיקש ללא פשרות, אשר הציב לכוחותיו יעדים טקטיים בלתי ריאליים. הוא לא הצטיין, בלשון המעטה, בעבודת מטה יסודית ובהכנה מסודרת של כוחותיו לקרב.
מערכת פשנדל החלה בסופו של דבר ב-31 ביולי, בהתקפה לרוחב חזית גדול מרכס פליקם בצפון עד מישור גלובלט ממזרח לאיפר. קדמה להתקפה הרעשה ארטילרית של 2,700 תותחים שירו במשך 14 יום 4.2 מיליון פגזים. קביעת יעדים בלתי ריאליים ליום ההתקפה הראשון גרמה לכך שרק חלק קטן מהיעדים, בעיקר בצפון הגזרה, הושגו, במחיר כבד. בנוסף, הגרמנים כחלק מההגנה שלהם השתמשו בגז חרדל נגד הכוחות הבריטיים, ועל שם השימוש בו אזור איפר הוא מכונה איפריט. מכאן החלה להתפתח סדרה של התקפות שנמשכו עד סוף אוגוסט, והשיגו מעט מאוד שטח במחיר כבד של אבדות. השטחים השולטים שממזרח לאיפר נשארו בידי הצבא הגרמני. חודש אוגוסט באותה שנה היה חודש גשום באופן חריג לעומת שנים קודמות, והיו בו רק שלושה ימים ללא גשם. המצב הידרדר במהירות לעוד קרב שחיקה בסגנון הקרב על הסום, וגוף, שלא הצליח להשיג את יעדיו, האשים את פיקודיו ואיים להעמיד לדין מפקדים על אי עמידה במשימותיהם.
הקרב > קרב פוסאפל

הארמייה הצרפתית הראשונה והארמיות הבריטיות השנייה והחמישית תקפו ב-9 באוקטובר, בחזית של 12.3 ק"מ, מדרום לברודסיינד לסנט ג'נסבק, כדי להתקדם חצי מהמרחק מרכס ברודסיינד לפשנדל שעל דרך החזית הראשית, שהובילה לנפגעים רבים משני הצדדים. ההתקדמות בצפון חזית ההתקפה נשמרה על ידי הכוחות הבריטים והצרפתים, אך מרבית האדמה שנלקחה לפני פשנדל ובקלייר וגלוולט אבדה בשל מתקפות נגד גרמניות. הגנרל ויליאם בירדווד לימים כתב כי חזרתם של גשמים כבדים ושטחי בוץ הייתה הגורם העיקרי לאי-אחיזת האדמה הכבושה. קוהל הגיע למסקנה כי הלחימה אימצה את כוח הלחימה הגרמני עד גבול יכולתו, אולם הכוחות הגרמניים הצליחו למנוע פריצת דרך, אם כי נעשה קשה הרבה יותר להחליף את האבדות.
הקרב > קרב פשנדל הראשון

הקרב הראשון בפשנדל ב-12 באוקטובר היה ניסיון נוסף של בעלות הברית לזכות בקרקע סביב פשנדל. גשם ובוץ כבד שוב הקשו על התנועה וניתן היה לקרב רק מעט ארטילריה לחזית. הכוחות של בעלות הברית היו מותשים והמורל צנח. לאחר התקדמות בריטית צנועה, התקפות הנגד הגרמניות כבשו בחזרה את מרבית השטח שאבד מול פשנדל, למעט אזור מימין לשלוחה של וולמולן. מצפון לפופולאפל, הקורפוס ה-14 של הארמייה החמישית התקדם לאורך הברומבק בדרך כלשהי במעלה Watervlietbeek ו-Stadenrevebeek, ודיוויזיית המשמר תפסה את הקצה המערבי של שלוחת Vijwegen, תוך שהיא מקיימת תצפית על הקצה הדרומי של יער חותולסט. לבעלות הברית היו 13,000 נפגעים, כולל 2,735 ניו זילנדים, מתוכם 845 הרוגים או נעדרים בבוץ של שטח ההפקר; זה היה אחד הימים הגרועים בהיסטוריה הצבאית של ניו זילנד.
בכנס שנערך ב-13 באוקטובר, הסכימו הייג ומפקדי הצבא כי ההתקפות ייפסקו עד לשיפור במזג האוויר ויכולת להאריך את הכבישים, כדי לשאת קדימה יותר ארטילריה ותחמושת. המתקפה הייתה אמורה להמשיך, להגיע לקו מתאים לחורף ולהקפיד על תשומת לב גרמנית על פלנדריה, עם מתקפה צרפתית שתתקיים ב-23 באוקטובר ומבצע של הארמייה השלישית דרומית לאראס שנקבע לאמצע נובמבר. הקרב היה יקר גם עבור הגרמנים, שאיבדו יותר מאלף שבויים. הדיוויזיה ה-195 הגרמנית בפשנדל ספגה 3,325 נפגעים בין התאריכים 9 עד 12 באוקטובר ובשל כך הוחלפה על ידי הדיוויזיה ה-238. לודנדורף הפך לאופטימי שאפשר להחזיק את רכס פשנדל והורה לארמייה הרביעית לעמוד בעמדותיה. ב-18 באוקטובר דגל קוהל בנסיגה ככל האפשר למזרח; ארמין ולוסברג ביקשו להיאחז במקומם, מאחר שהקרקע מעבר לקו פרשת המים של פשנדל הייתה בלתי ניתנת להחזקה, אפילו בחורף.
הקרב > קרב פשנדל השני

ב-18 באוקטובר 1917, במהלך קרב איפר השלישי, החליפו ארבע הדיוויזיות הקנדיות את קורפוס אנזא"ק השני. הן תפסו את אותה גזרה אותה תפסה הדיוויזיה הראשונה בקרב איפר השני ב-1915. מפקד החזית, דאגלס הייג, הורה למפקד הכוחות הקנדיים, הגנרל ארתור קורי לכבוש שטח בפאתי הכפר הבלגי פשנדל ולהחזיק בו. לאחר שבחן קורי את השטח, אשר היה מוטבע בביצה, עטור בגדרות תיל צפופות ומוגן על ידי עמדות שמירה גרמניות מסוג פילבוקס, חזר וטען בפני הייג שפירוש הדבר פגיעה ב-16,000 חיילים וביקש לסרב. בקשתו נדחתה והוא הכין תוכנית לסדרת מתקפות "נשוך והחזק" ליעדים מוגבלים (רובם חוות חקלאיות הרוסות). לפי שיטה זו יתפסו הקנדים עמדות אסטרטגיות ויחזיקו בהן מול ניסיונות גרמניים לכיבוש חוזר, ובכך יתישו את הגרמנים.
השלב הראשון של המתקפה החל ב-26 באוקטובר ובו נתפסו על ידי הדיוויזיה הרביעית כל היעדים שסומנו. ב-30 באוקטובר החל השלב השני ובו הצליחו כוחות הדיוויזיה השלישית לכבוש את יעדיהם ולהחזיק בהם, תחת גשם שוטף, כאשר הכוחות מבוססים בבוץ עד מותניהם, מסתבכים בגדרות תיל טבועות ומומטרת עליהם אש תופת מעמדות הפילבוקס. ב-6 בנובמבר החליפו הדיוויזיות הראשונה והשנייה את השלישית והרביעית. עד סוף אותו יום נכבש, בסיוע כל הכוחות בגזרה, הכפר פשנדל.
אף על פי שמטרת הקרב הושגה, היה הניצחון חסר תועלת. הגרמנים רק נסוגו מספר מאות מטרים לאחור, תוך שהם מתבצרים בחפירות וביצורים שהוכנו מבעוד יום (לפי טקטיקת "הגנת העומק" שפיתחו). תחזיתו של הגנרל קורי התגשמה באופן מצמרר, 15,654 חיילים קנדים נפגעו, מתוכם 4,000 הרוגים.