stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה
ביוגרפיה

מריה ביאטריצ'ה נולדה בטורינו ב-6 בדצמבר 1792, לויטוריו אמנואלה, דוכס אאוסטה, ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו ומריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה. בשנת 1798 ברחה משפחתה מטורינו מפני כוחותיו של נפוליאון, ולאחר שעברו בפארמה ופירנצה, התיישבה המשפחה לבסוף בסרדיניה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון בשנת 1814.
ב-20 ביוני 1812 התחתנה מריה ביאטריצ'ה עם דודה פרנץ, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, באישור מיוחד של האפיפיור פיוס השביעי, ונולדו להם 4 ילדים.
בשנת 1814 הוכתר בעלה פרנץ כדוכס מודנה, אולם במהלך שלטון מאה הימים ברחו בני הזוג ממודנה מפני ז'ואקים מירא, וחזרו אליה רק לאחר הבסתו. בשנת 1831 פרץ מרד בדוכסות, ומריה ביאטריצ'ה ברחה עם משפחתה, אך חזרה לבסוף בסיוע צבאי אוסטרי. ב-15 בספטמבר 1840 מתה מריה ביאטריצ'ה בטירת קטאיו, כתוצאה ממחלת לב.
משפחתה

ב-20 ביוני 1812 התחתנה מריה ביאטריצ'ה עם פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (1817–1886), התחתנה עם אנרי, רוזן שאמבור
פרנץ החמישי, דוכס מודנה (1819–1875), התחתן עם אדלגונדה, נסיכת בוואריה
פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה (1821–1849), התחתן עם אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (1824–1906), התחתנה עם חואן, רוזן מונטיסון
מנץ שולרוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1915 אוסלו, נורווגיה 
 פטירה:  18 במאי 2003 (בגיל 87) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום קבורה:  Vestre gravlund 
 השכלה:  אוניברסיטת אוסלו 
 פרסים והוקרה:  פרס התרבות של אוסלו (1984)  Medal of St. Hallvard (1989)  Norwegian radio listeners' Society's prize (1972)  Beerhound of the Year (1987)  מסדר אולף הקדוש 
 
מנץ שולרוד (בנורווגית: Mentz Schulerud;‏ 19 באוקטובר 1915 – 18 במאי 2003) היה סופר, שדרן רדיו ובמאי תיאטרון נורווגי. הוא נודע בידע האנציקלופדי שלו על העיר אוסלו.
ביוגרפיה

שולרוד נולד בכריסטיאניה, אך גדל ברנה (אנ'), לילהאמר ורינגסקר (אנ') כאחיה הגדול של מחברת ספרי הילדים המפורסמת אן-קאת ווסטלי (אנ'). במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה הוא היה מעורב בקבוצת התנגדות נורווגית בשם 830-S. בשל עבודתו בעיתונות הבלתי חוקית הנורווגית, הוא נכלא במחנה הריכוז גריני ב-1944.
לאחר המלחמה, התקבל לעבודה כעורך תוכנית ב-NRK, בשנת 1946. מאוחר יותר הוא היה עורך משנה מ-1959 עד 1962. בתקופה זו עבד גם כעורך הראשי של כתב העת הספרותי Vinduet (אנ') מ-1959 עד 1963. בשנת 1962 הוא עזב את תאגיד השידור הנורווגי כדי להיות מנהל תיאטרון אוסלו ניי (אנ'). באמצעות תוכניות הרדיו, המאמרים והספרים הרבים שלו, הוא העביר בצורה חיה את ההיסטוריה של אוסלו עם אנקדוטות ותסריטים ביוגרפיים, במיוחד הקשורים לחיים האמנותיים של העיר. שולרוד, חסיד של נורווגית ממלכתית, עמד בראש ארגון Riksmålsvernet לתקופה, ולאחר מכן היה חבר באקדמיה הנורווגית לשפה וספרות.
שולרוד עוטר כאביר במסדר אולף הקדוש.
מנץ שולרוד היה אביה של אינגריד שולרוד, שנישאה לינס סטולטנברג.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Larsen, Ingrid Sande (19 במאי 2003). "Kulturpersonligheten". Norwegian Broadcasting Corporation (בנורווגית). אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2011. נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Mentz Schulerud er død". Aftenposten (בנורווגית). 19 במאי 2003. אורכב מ-המקור ב-24 במאי 2011. נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Gjerstad, Tore (19 במרץ 2007). "Kone i kamp". Dagbladet (בנורווגית). נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vold, Kristin (19 במאי 2003). "Mentz Schulerud er død". Norwegian Broadcasting Corporation (בנורווגית). נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90059511  GND: 139397426  ISNI: 0000 0000 7888 234X  LCCN: n79059242  NTA: 131936948  SUDOC: 150500548  VIAF: 101142023   WorldCat (עם VIAF): 101142023 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנץ שולרוד".
מנצ'וריה

אזור מנצ'וריה
מַנְצ'וּריה וצפון־מזרח סין הם שמותיו של חבל ארץ בצפון־מזרח סין שכיום מצוי בשטחה של הרפובליקה העממית של סין וגובל ברוסיה ובקוריאה הצפונית. כיום מונה אוכלוסיית החבל כ־110 מיליון איש.
במאה ה־17 פלשה קואליציה של שבטים מצפון לחומה הסינית, בהנהגת שבט אַיִסִין גיוֹרוֹ, ממנצ'וריה לסין, והחליפה בשלטון את שושלת מינג. השבט הקים שושלת חדשה, שושלת צ'ינג, ששלטה בסין עד תחילת המאה ה־20 והייתה לשושלת הקיסרית האחרונה ששלטה בסין.
למן העשור האחרון של המאה ה־19 עמדה מנצ'וריה התיכונה תחת השפעה רוסית חזקה, בשל בניית מסילת הברזל הסינית המזרח־אסיאתית דרך חרבין לוולדיווסטוק. אחרי מלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) גברה השפעתה של יפן באזור, בעיקר לאור הנחת מסילת הברזל הדרום מנצ'ורית ב־1906 לדאליאן (פורט ארתור).
בשנים 1932–1945 הייתה מנצ'וריה תחת כיבוש האימפריה היפנית, והייתה למדינת חסות יפנית ששמה מנצ'וקוו. במדינה שלט שליט בובה, הקיסר הסיני לשעבר פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג. חבל הארץ הוחזר בשנת 1945 לסין לאחר כניעתה של יפן.
ויזת כניסה למנצ'וריה משנת 1939 שניתנה על ידי הנציגות הכלכלית של מנצ'וריה בשנגחאי
ראו גם

הפלישה היפנית למנצ'וריה
מנצ'ורית
מבצע סערת אוגוסט
הערות שוליים

↑  סלע המחלקות בירכתי מזרח, הצפירה, 19 בפברואר 1904
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557359505171  GND: 4074528-4  LCCN: sh85080399  NARA: 10046224  NDL: 00567459  NKC: ge129953  VIAF: 316429923   WorldCat (עם VIAF): 316429923 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירצ'אה מנוליו

מירצ'אה מנוליו (ברומנית: Mircea Manoliu‏ 24 באפריל 1917 - ? ) היה פושע מלחמה שרצח יהודים בפרעות יאשי בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה. יון אנטונסקו ניסה במשפטו להטיל עליו, לצד צבא גרמניה הנאצית, את האחריות על אירועי פרעות יאשי.
ביוגרפיה

מנוליו נולד בדורוחוי, רומניה והיה סמל ברגימנט 13 חיל רגלים בצבא רומניה. בעל עבר בתנועה הלגיונרית. בתקופת פרעות יאשי, הוצב מנוליו במפקדת הרגימנט בשכונה "קופואו".
אחרי המלחמה, בניסיונו לחמוק מאחריות לפרעות יאשי, טען יון אנטונסקו במשפטו, שהפרעות פרצו ביוזמתו של הסמל בעל עבר לגיונרי, מירצ'אה מנוליו ויחידות הצבא הגרמניות, שהיו מוצבות בסביבה.
מנוליו נעצר ב-13 באפריל 1945 על ידי משמרות אזרחיים של החזית הלאומית הדמוקרטית במסגרת סדרת מעצרים והוצאות להורג של אנשים בתקופת פרעות יאשי. מבית המעצר כתב מנוליו לשר הפנים של רומניה, והודיע לו שעל מעשיו ביוני 1941, כבר נשפט ב-1941 על ידי בית הדין הצבאי של הקורפוס הרביעי של צבא רומניה, ונמצא שהירי על חמישה יהודים, שניסו לברוח בעת היותם תחת משמורתו, היה מוצדק. בית הדין העממי, שבנוסף לשיפוט, טיפל גם בחקירות, היה חסר כלים חקירתיים מתאימים, ולא מצא דרך לבטל את טענתו המוכחת של מנוליו, לכן שוחרר מנוליו ב-9 באוגוסט 1946.
לקריאה נוספת

ז'אן אנצ'ל, "הקדמה לרצח", הוצאת יד ושם, ירושלים, 2003.
מתתיאס קרפ, הספר השחור כרך שני, הוצאת DIOGENE,‏ 1996.
הערות שוליים

↑  ז'אן אנצ'ל, "הקדמה לרצח", הוצאת יד ושם, ירושלים, 2003, עמודים 39 - 40.
מייבש כביסה

מייבש כביסה
מייבש כביסה הוא מכשיר חשמלי שמטרתו לייבש בגדים, אריגים וכדומה, לאחר שיצאו רטובים ממכונת הכביסה. הייבוש נעשה בעזרת אוויר חם המוזרם על הבגדים. מייבש הכביסה הוא אלטרנטיבה לייבוש על גבי מתלה כביסה.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > תוף

המכל שלתוכו מכניסים את הבגדים הרטובים הוא, למעשה, גליל, שצידו האחד פתוח לדלת, ואילו בצידו השני יש דופן בעלת חורים רבים. שאר דפנות התוף – אטומות וחלקות, למעט מספר זיזים בולטים לאורך התוף, שמטרתם לגרוף ולערבל את הכביסה בזמן שמייבש הכביסה מופעל.
התוף מורכב במייבש הכביסה, כך, שהדופן האחורית, המנוקבת, מתחברת לגבו של המייבש בעזרת ציר. והחלק הקדמי, הפתוח, של התוף מוחזק על ידי כך ששוליו של הגליל נשענים על בליטה שנוצרת על ידי חזית המייבש.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > דלת

בדומה למכונת כביסה, גם במייבש הכביסה עשויה הדלת, בדרך כלל, מזכוכית עבה (ישנם מייבשים בעלי דלת אטומה). כאשר הדלת נפתחת, מנגנון בדלת יפסיק את פעולת הייבוש. ליתר דיוק, מנגנון העצירה יפסיק את פעולת הייבוש כבר בזמן שידית הפתיחה, המורכבת על הדלת, תוזז, לאו דווקא בזמן שהדלת תפתח (בעוד שבמכונת כביסה, הדלת ננעלת ואי אפשר לפותחה במשך תהליך הכיבוס).
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > מנוע

למייבש הכביסה יש מנוע חשמלי המוזן מרשת חשמל ביתית. המנוע מחובר לקרקעית המייבש. את תנועתו הסיבובית מעביר המנוע אל התוף בעזרת רצועה מחורצת הנכרכת סביב כל התוף (להבדיל ממכונת כביסה, שם הרצועה כרוכה סביב גלגל מניע, ולא סביב התוף). המנוע גם מפעיל את המאוורר שמייבש את הכביסה.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > מאוורר

בחלקו האחורי של ציר המנוע מותקנת שבשבת המזרימה כלפי מעלה אוויר קר. האוויר הקר זורם מבעד לגופי חימום שם הוא מתחמם, ואז מוטה הצידה (בעזרת לוח משופע), ונכנס לתוף מבעד לחורים שבדופנו האחורית. אוויר זה הוא הגורם לכביסה להתייבש.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > שיטת חימום האוויר

ברוב העולם, נעשה שימוש בגופי חימום חשמליים כדי לחמם את האוויר שמגיע מהמאוורר ואשר מייבש את הבגדים. זאת לעומת ארצות הברית וקנדה ששם רוב מייבשי הכביסה עושים שימוש בגז פחמימני מעובה לחימום האוויר.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > מסנן

בקדמת התוף, מתחת לדלת, ישנו פתח דרכו יוצא האוויר החם החוצה (לאחר שספח אליו לחות מהכביסה הרטובה). מייבש הכביסה מזיק במעט לכביסה בגלל החום הרב, ונוצרת נשירה של סיבים מהבגד, בנוסף לכך, הבגד עלול להתכווץ במעט. כדי שסיבי הבגדים לא יגיעו לצינורות הפליטה, מותקן מסנן בתחילת מערכת הפליטה. המסנן עשוי מסגרת פלסטיק עליה מתוחה רשת עדינה. לאחר כל הפעלה של המייבש, יש לנקות את המסנן מהסיבים, כי אחרת, האוויר החם יתקשה לצאת מהמייבש. בדרך כלל, המסנן לא מצליח לסנן את כל הסיבים, כך, שמצטברים סיבים בשאר חלקי מערכת הפליטה. לעיתים, ניתן לראות הצטברות סיבים אף בקצה מערכת הפליטה.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > פליטת אדי המים

קיימות שלוש שיטות לפליטת אדי המים העולים מן הכביסה. צינור הפליטה, הזולה יותר, שיטת המעבה וכן שיטת משאבת חום.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > פליטת אדי המים > צינור פליטה

לאחר שהאוויר החם עבר את המסנן, הוא זורם מבעד לצינור קשיח אל ירכתי המייבש, משם הוא זורם דרך צינור פלסטי שרשורי אל האוויר הפתוח. האוויר שיוצא מהמייבש הוא אוויר לח. ולכן, יש להפנות את הצינור מבעד לחלונות הבית.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > פליטת אדי המים > מעבה

מחליף חום שדרכו זורם אוויר, מקרר את האדים הנפלטים ומעבה אותה למים. מים אלה מתנקזים למכל הממוקם בתחתית המייבש. מייבשי כביסה אלו, מרעישים יותר ממייבשי כביסה עם צינור פליטה, בגלל זרימת האוויר דרך מחליף החום, שאיננו קיים באלו עם צינור הפליטה. כמו כן, מכיוון שמחליף החום של המעבה משתמש באוויר מהסביבה בשביל לקרר את האוויר שיוצא מהמייבש, הוא לא מייבש לגמרי אותו. כתוצאה מכך, המייבש מעלה את רמת הלחות באזור שבו הוא נמצא, וייבוש הכביסה נמשך כתוצאה מכך יותר זמן מאשר במייבש כביסה עם צינור פליטה.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > פליטת אדי המים > משאבת חום

משאבת חום מקררת את האדים שנפלטים ומעבה אותם למים המתנקזים למכל הממוקם בתחתית המייבש, ואז מחממת את האוויר שהתייבש לשימוש חוזר במייבש הכביסה. מכיוון שהחום נשאר בתוך המייבש ולא יוצא החוצה, מייבשי כביסה עם משאבת חום, בדרך כלל צורכים פחות חשמל ממייבשי כביסה עם מעבה או עם צינור פליטה.
חלקים עיקריים במייבש כביסה מודרני > לוח בקרה

מספר הכפתורים בלוח הבקרה של המייבש מועט בדרך כלל.
הכפתור החשוב ביותר הוא, למעשה, חוגה, שבעזרתה קובעים את זמן פעולת המייבש (למשל, ל–5 ק"ג כביסה, יספיקו, על פי רוב, 120 דקות).
כפתור לקביעת חום הייבוש (יש עליו ציור של שמש או חצי שמש).
כפתור נוסף, שלא מופיע תמיד, הוא כפתור הפעלה וכיבוי (במקרה שהכפתור נעדר, הכיבוי וההפעלה יתבצעו בעזרת פתיחת הדלת וסגירתה, או על ידי העברת חוגת הזמן ל–0 דקות).
זמן העבודה של המייבש מחולק לשני שלבים: השלב הראשון, העיקרי, שבו האוויר המנשב הוא אוויר חם. השלב השני, המתבצע בעשר הדקות האחרונות של תהליך הייבוש, הוא זמן שבו גופי החימום לא עובדים, כך שהמייבש מוציא אוויר קר, כדי לצנן את הכביסה החמה. במשך כל זמן הפעילות, התוף מסתובב לימין ולשמאל לסירוגין (רגעים מועטים לכל כיוון), וזאת, על מנת לאוורר ולייבש במידה שווה את כל הכביסה. במייבשי כביסה האמריקאיים, התוף מסתובב בדרך כלל רק לכיוון יחיד למשך כל הייבוש.
במייבשים מתוחכמים יותר מבוצעת בקרה על ידי משוב המודד את הלחות אשר נותרה בבגדים. הותרה של מידת לחות מסוימת מתאימה להקלת הגיהוץ לאחר הייבוש.
בארצות הברית ובקנדה, ממוקם לוח הבקרה בחלקו האחורי של מייבש הכביסה. בשאר העולם ממוקם לוח הבקרה בחזית המכשיר.
ראו גם

מתלה כביסה
מכונת כביסה
הערות שוליים

↑  "Clothes Dryer Energy Use | Running Costs Explained – Canstar Blue". Canstar Blue (באנגלית בריטית). 2018-06-04. נבדק ב-2018-09-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283924505171  GND: 4326775-0  NKC: ph126290 
מייבש כביסה עתיק
1. מנוע 2. רצועה 3. מאוורר 4. גופי חימום 5. הציר האחורי של התוף 6. לוח משופע להטיית האוויר החם 7. כניסת אוויר 8. חיבור החלק הקדמי של התוף לגוף המייבש 9. מיקום מסנן האוויר, ופתח מערכת הפליטה 10. דלת 11. תוף
מייבש כביסה אמריקאי טיפוסי (משמאל) עם פיקוד אחורי לצד מכונת כביסה אמריקאית.
מייבש כביסה סיני בעל פיקוד קדמי, הדומה למייבשי הכביסה האירופיים והישראליים
מקבציאל (מאסף תורני)

| --- | --- |

שער גיליון כ"ט, החל מגיליון זה עבר הקובץ לעיצוב מודרני
 סוגה:  תורה
 מו"ל:  מכון אהבת שלום
 מייסד:  הרב יעקב משה הלל
 עורך ראשי:  א. ישראל
 תאריכי הופעה:  1984–2012 (כ־28 שנים)
 שפה:  עברית
 
מקבציאל הוא קובץ תורני שהתפרסם בין השנים תשמ"ה-תשע"ג על ידי מכון אהבת שלום, בקובץ התפרסמו מאמרי הלכה מחכמי ורבני חברת אהבת שלום וכתבי יד מרבני יהדות המזרח.
היסטוריה

הקובץ יצא בדרך כלל פעם בחצי שנה, הקובץ כלל מספר מדורים:
גנזי נסתרות, כתבי יד מרבני יהדות המזרח, בחלק זה הובאו גם דוגמאות מספרים העומדים לצאת על ידי המכון.
חידושי תורה, מאמרים הלכתיים מאברכי ורבני כוללי אהבת שלום.
אוהב משפט, מאמרים הלכתיים מאברכי ורבני כוללי אהבת שלום בנושאי חושן משפט.
אור שלום, מאמרים בנושאי חושן משפט מאת בית דין אהבת שלום - הרב אליהו סופר והרב נפתלי נוסבוים.
אלון בכות, הספדים על רבנים שונים.
מילי דאגדתא, חידושים ומאמרים בנושאי אגדה.
מילי דדרשה, דרשות מאת אחרונים ותלמידי חכמים בני זמנינו.
הבן בחכמה, חידושים בתורת הקבלה.
שולחן ערוך המבואר, חידושים בספר שולחן ערוך.
עלי ספר, מאמרים בנושאי ספרים.
דלתי תשובה, תשובות הלכתיות מאת הרב יעקב הלל.
בעריכת הקובץ השתתפו א' ישראל, אברהם הלל ואחרים.
הכותב הבולט בקובץ הוא הרב יעקב משה הלל אשר בכל קובץ וקובץ התפרסמו מאמרים פרי עטו בנושאי הלכה ואגדה, רוב המאמרים כונסו לאחר מכן בספריו הרבים, כותבים נוספים בקובץ הם: הרב יעקב חיים סופר (הנין), הרב נפתלי נוסבוים, הרב אשר חנניה, הרב אליהו ציון סופר, הרב בצלאל דבליצקי ורבים אחרים.
בין הרבנים שנתפרסמו כתבי ידם בקובץ ניתן למנות רבים: רבי יוסף חיים מבגדאד, הרב אליהו מני, הרב חיים ויטאל, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יום טוב צהלון, הרב חיים פלאג'י, הרב נפתלי כ"ץ, האדר"ת, הרב שמואל ויטאל, הרב מלאכי הכהן, הרב שלמה איגר, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, רבי דוד פארדו, רבי חיים חזקיה מדיני ועוד עשרות נוספים.
הקובץ האחרון (מ') יצא בשנת תשע"ג, הקובץ הפסיק לצאת בעיקר בשל הוצאת הסדרות "אליבא דהלכתא" ו"מן הגנזים" אשר הפכו את הקובץ למיותר.
הערות שוליים

↑  חלקם הופיעו בכל קובץ
מתיאס דה לוס סנטוס (בלם)

מתיאס דה לוס סנטוס (בספרדית: Matías de los Santos; נולד ב-22 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בוולס סארספילד.
קריירה

דה לוס סנטוס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של פניארול, אך המשיך בקבוצות נוער מקומיות, וב-25 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האורוגוואית במדי דאנוביו. במאי 2014 הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגה, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-30 ביוני 2017 הושאל לעונה אחת למיונאריוס מליגת העל הקולומביאנית וזכה עימה באליפות טורניר הפינליססיון ובסופר קאפ הקולומביאני. ביוני 2018 רכשה אותו מיונאריוס לצמיתות תמורת 820 אלף אירו.
ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לוולס סארספילד מליגת העל הארגנטינאית, וביוני 2020 שב למיונאריוס.
ב-17 בפברואר 2021 עבר לוולס סארספילד בהעברה חופשית, וחתם על חוזה לשלוש עונות.
תארים

אליפות אורוגוואי (1): 2013/2014
אליפות קולומביה (1): 2017
הסופר קאפ הקולומביאני (1): 2018
הערות שוליים

↑  "Un salteño más en el fútbol internacional". Diario El Pueblo. 1 ביולי 2017. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Danubio: Matías De Los Santos no puede jugar ante su ex equipo, River". Tenfield. 25 בנובמבר 2014. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Matías De Los Santos se va a Colombia". Danubio. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Danubio confirmó el pase de Matías de los Santos a Millonarios de Colombia". Fútbol. 27 ביוני 2017. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bienvenido, Matías". Vélez Sarsfield. 18 ביולי 2019. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Vélez confirmó a Matías De los Santos". ESPN. 18 ביולי 2019. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Se muda a Argentina: Matías de los Santos es nuevo jugador de Vélez Sarsfield". Ovación. 18 ביולי 2019. נבדק ב-19 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bienvenido, Matías / Vélez Sarsfield, C. A. Vélez Sarsfield, ‏2021-02-17 (בספרדית)
מיקרו-בלוגינג

מיקרו-בלוגינג הוא שירות אינטרנטי, המאפשר למשתמשים לשלוח עדכוני טקסט קצרים, תמונות, קטעי קול ווידאו ולפרסם אותם לצפייה של כל הגולשים, או לקבוצה מוגבלת שתיבחר על ידי המשתמש. ההודעות מועלות לרשת האינטרנט באמצעים שונים כגון הודעות טקסט, מסרים מיידיים, אימייל, קובצי קול ואתרי אינטרנט.
התוכן של מיקרו-בלוג שונה מזה של הבלוג המסורתי, בכך שהוא בדרך כלל קטן יותר בגודל הממשי וגם בגודל הקבצים, שכן התוכן יכול להכיל משפט בודד, פסקה קצרה, תמונה או וידאו קצר. 
המסרים ב"מיקרו בלוגינג" עוסקים בנושאים שונים החל משיתוף חוויות ברגע נתון, עדכונים כלליים על תחומי עניין ואירועים בחיים, התייחסות לנושאים אקטואליים, ועד למיקרו-בלוגינג עסקי, העוסק בעדכונים לגבי מוצרים ושירותים שהעסק מציע ופרסום העסק.
אתרי מיקרו-בלוגינג

ישנם מאות אתרי מיקרו-בלוגינג ברחבי העולם. בין המפורסמים ביותר הוא אתר Twitter, אשר ההודעות בו מוגבלות ל-280 תווים. אתרים נוספים הם identi.ca (הפועל על בסיס קוד פתוח), Jaiku ו-Tumblr.
החל מיוני 2009 פותחו שירותים שונים ותוכנות חדשות עם אפשרות למיקרו-בלוגינג. רשתות חברתיות כגון פייסבוק ומייספייס, שילבו באתריהם אפשרות למיקרו-בלוגינג, הידועה גם בשם "עדכון סטטוס".
עם הגידול בפופולריות השימוש במיקרו-בלוגינג, משתמשים רבים רוצים לשמור על נוכחות ביותר מרשת חברתית אחת. שירותים כגון Profilactic מאפשרים לאחד מיקרו-בלוגים מרשתות חברתיות רבות לרשימה אחת. שירותים כגון ping.fm יכולים לשלוח מיקרו-בלוג של המשתמש למספר רשתות חברתיות בהם הוא פועל.
דאגות לגבי פרטיות וביטחון מעסיקות רבים החוששים משימוש לרעה באינפורמציה הרבה אשר גולשים חושפים ברשתות חברתיות, בלוגים ומיקרו-בלוגים. כך גם בקרב ארגונים, שם קיימת דאגה לגבי פרסום מידע עסקי רגיש באמצעות מיקרו-בלוגינג, שיהיה חשוף לכלל הציבור. בשל כך חלק מאתרי המיקרו-בלוג מאפשרים לבחור את הגדרות הפרטיות ומאפשרים למשתמש לבחור מי יוכל לראות את התוכן המפורסם ומי לא.
שימושים

צורת המיקרו-בלוגינג הראשונה נראתה בתחילה כמו יומן קצר, בו שיתפו המפרסמים תכנים בהם נתקלו באינטרנט בצורה של קישורים, סרטונים וכדומה. צורה זו נקראת: Tumblelogs.
בשנת 2006 החל שימוש רחב יותר בסגנון המיקרו-בלוגינג, עם צמיחתם ההמונית של האתרים טאמבלר, פייסבוק וטוויטר וכך התפתח וצמח סגנון השימוש במסרים קצרים.
כיום משמשים אתרי המיקרו-בלוגינג -נוסף לשיתוף חוויות, מסרים ותכנים אישיים- גם כפלטפורמה לקידום עסקים ומכירות וליחסי ציבור.
חסרונות

למיקרו-בלוגינג ישנם חסרונות, בעיקר בתחומי הפרטיות, האבטחה ושילוב המערכות.
בעיית הפרטיות היא בעיה גדולה בתחום המיקרו-בלוגינג, משום שמשתמשים יכולים לפרסם מידע אישי ורגיש, שיכול להגיע לכל בעלי הגישה לפרופיל האישי שלהם.
כמו כן, בעיה זו עולה כאשר בעלי האתרים משנים או מציגים את הגדרות הפרטיות באופן מסורבל, שגורם למשתמש להרגיש שהוא מתפשר על הפרטיות שלו.
בעיה גדולה עוד יותר נוצרה כאשר ממשלות ובתי משפט עשו שימוש, ללא ידיעת המשתמש, במידע שנמצא בשרתים המרכזיים של אתרי מיקרו-בלוגינג. ניתן לראות לדוגמה את המקרה שקרה בשרתי טוויטר.
ראו גם

בלוג
פייסבוק
לקריאה נוספת

Microblogging - Böhringer, Martin ; Gluchowski, Peter Informatik-Spektrum, December 2009, Vol.32(6), pp.505-510
The social media bible : tactics, tools, and strategies for business success - Lon Safko
הערות שוליים

↑  Kaplan Andreas M., Haenlein Michael (2011). "'The early bird catches the news: Nine things you should know about micro-blogging'" (PDF). Business Horizons, 54(2). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-03-20. נבדק ב-2015-06-01.. Retrieved June 5, 2014
↑  http://www.statista.com/statistics/242606/number-of-active-twitter-users-in-selected-countries/
↑  http://www.post-gazette.com/business/tech-news/2009/06/21/Businesses-using-Twitter-Facebook-to-market-goods/stories/200906210182
↑  US subpoenas Wikileaks tweets, and why this could affect you
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593068805171  LCCN: sh2011000813  NDL: 01187038 
לוגו טוויטר
מקבילית המוחות

| --- | --- |

 סוגה:  שעשועון
 מנחים:  יצחק שמעוני מיכאל דק  גיל ליטמן
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  עברית
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  1990–1996
מקבילית המוחות הוא שעשועון ידע טלוויזיוני נושא פרסים בהפקת הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית ששודר בין השנים 1990–1996. בארבע העונות הראשונות הנחה את התוכנית יצחק שמעוני, שאף נתן לה את שמה העברי. בשתי העונות האחרונות הנחה אותה מיכאל דק.
התוכנית מבוססת על פורמט בריטי בשם "Mastermind" אשר משודר בערוץ BBC משנת 1972 ועד היום, זכה להצלחה רבה ונמכר לערוצי טלוויזיה רבים ברחבי העולם לאורך השנים.
נגינת הפתיחה לקוחה מהקונצ'רטו מס' 2 לפסנתר בפה מז'ור של דמיטרי שוסטקוביץ'.
פורמט

כל משתתף בשעשועון עמד בפני שני סבבי שאלות (שתי דקות כל סבב). בסבב הראשון נשאל המתמודד שאלות בתחום ספציפי אותו בחר, ובשני נבחן בידע כללי. משתתף אשר לא ידע תשובה אמר "עבור", והמנחה המשיך לשאלה הבאה, מבלי שיתבזבז זמן. כשענה תשובה לא נכונה היה המנחה אומר לאלתר את התשובה על חשבון זמנו של המשתתף, כך שבמצב של אי ביטחון בתשובה הנכונה עדיף היה שלא לענות.
בכל תוכנית השתתפו ארבעה מתמודדים, כשהטוב בכל תוכנית (זה שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר בשני הסבבים) עבר לשלב גבוה יותר.
התוכנית שודרה בערוץ הראשון במשך עונות אחדות, כשבתום שלוש עונות נערך משחק הגמר בו זכה המשתתף משה אנג'ל; במקום השני זכה עו"ד צבי ניר ובמקום השלישי עמוס ארליך.
התוכנית שודרה לפני שערוץ 2 עלה לאוויר ופרסים יקרי-ערך עדיין לא היו נהוגים, כך שהמשתתפים ב"מקבילית המוחות" השתתפו יותר למען הפגנת הידע ולא עבור "תלושים לקניית ספרים" – הפרס בעונה הראשונה.
בעונה האחרונה, כשהיה הערוץ הראשון צריך כבר להתחרות בשעשועונים של ערוץ 2, הפרס לזוכה העונה היה טיסה ללונדון וחזרה. כמו כן הוכנסו תוכניות חידון שבהן השתתפו בני נוער. את שתי העונות האחרונות שנערכו ב-1995 ו-1996 הנחה מיכאל דק.
המשתתף המפורסם ביותר שלקח חלק בתוכנית היה הסופר אתגר קרת. הנושא שבו בחר להתמקד היה: "הסופר קורט וונגוט – חייו ויצירתו".
טריוויה

מאפיין בולט של התוכנית היה משפט המחץ של המנחה, כשהצלצול הפסיקו בתום שתי הדקות שהוקצבו לכל משתתף: "התחלתי ולכן אסיים!". מקורו של המשפט, אשר בזמנו עורר אסוציאציות קומיות[דרושה הבהרה], הוא במשפט שאמר מנחה התוכנית המקורית מגנוס מגנוסון ב-BBC באותה סיטואציה: "I've started so I'll finish".
בשנת 1990 תוכנית הסאטירה הישראלית "זהו זה!", עשתה פרודיה על "מקבילית המוחות" בשם "מוח על האש" בה גילם דב גליקמן את דמותו של צחי שמעוני, וגזר על המתמודד שכשל: "השליכוהו אל הבור!".
התוכנית "העולם הערב" עשתה גם היא פרודיה על "מקבילית המוחות" בשם "טרפזית השכל" בה גילם ארז טל את המנחה, ואברי גלעד גילם את המשתתף צ'ארלי פותח הגרונות.
בחותרים למגע בגלי צה"ל ובהמשך ב"תוכנית הערב" ברדיו תל אביב הציגו שרון טייכר וערן זרחוביץ' גרסאות פרודיות של "מקבילית המוחות" בהן התשובות הן בדיחות בלתי צפויות. גרסאות מקוצרות של הפינה בנושאי מדינות הושמעו כפרסומות לחברת חיוג בינלאומי לחו"ל.
משפחת שוקן

משפחת שוקן היא בעלי העיתון הארץ, הוצאת הספרים "הוצאת שוקן" ומפעלי מו"לות נוספים.
בין בני המשפחה:
שלמה זלמן שוקן - אבי המשפחה שקנה את עיתון הארץ לבנו, גרשום, כמתנת נישואין.
גרשום שוקן - בנו של שלמה זלמן. היה עורך "הארץ" מ-1939 עד 1990. אביהם של עמוס שוקן, הלל שוקן ורחלי אידלמן.
עמוס שוקן - בנו של גרשום שוקן, המו"ל של "הארץ".
הלל שוקן - בנו של גרשום שוקן, אדריכל.
רחלי אדלמן - בתו של גרשום שוקן, מנהלת "הוצאת שוקן".
גדעון שוקן - בנו של שלמה זלמן, אלוף בצה"ל, ראש אגף כח אדם.
שמעון שוקן - בנו של גדעון שוקן, ממייסדי המרכז הבינתחומי הרצליה.