stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראם סהרה
הערות שוליים

↑  ראם סהרה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Scimitar-horned Oryx, Iucnredlist.org
↑  אילנה קוריאל, למנוע הכחדה: 18 ביצי יען מישראל הועברו לסנגל, באתר ynet, 25 במרץ 2021
↑  Species - Scimitar-horned oryx, Sahara Conservation (באנגלית אמריקאית)
↑  Administrateur Invité, Oryx Five Years On, Sahara Conservation, ‏2021-03-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  קרן אור, תחיית המתים של ראם סהרה, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏2024-02-06
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק י"זספר תהלים, פרק כ"ב, פסוק כ"ב
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
עדר ראמי סהרה בחי־בר יטבתה
ראש רפובליקת צ'צ'ניה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  רמזן קדירוב
 תאריך כניסה לתפקיד:  15 בפברואר 2007 כנשיא צ'צ'ניה
 דרכי מינוי:  בחירה ישירה
 תחום שיפוט:  צ'צ'ניה צ'צ'ניה
 כפוף:  לפרלמנט הצ'צ'ני ונשיא רוסיה
 מעון:  מעון ראש הרפובליקה הצ'צ'נית, גרוזני
 מושב המשרה:  רוסיה גרוזני
 משך כהונה קצוב:  5 שנה 
 ייסוד המשרה:  1991 כנשיא הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה
 איוש ראשון:  דז'וחאר דודאייב
 chechnya.gov.ru
 
ראש רפובליקת צ'צ'ניה, או ראש הרפובליקה הצ'צ'נית (ברוסית: Глава Чеченской Республики; מ־23 במרץ 2003 עד 5 באפריל 2011 המשרה נקראה בשם נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית,‏ Президент Чеченской Республики) היא המשרה הציבורית הגבוהה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית. ראש צ'צ'ניה עומד בראש הרשות המבצעת של הרפובליקה הצ'צ'נית. המשרה נוצרה מתוך משרת נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ומאז נובמבר 2007 זוהי המשרה הרמה ביותר בחבל.
לפני התפרקות ברית המועצות, המשרה הבכירה בחבל הייתה "המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של צ'צ'ניה", משרה שנוצרה בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1921 והתקיימה עד נובמבר 1990. בתקופה הסובייטית כיהנו טשטמיר אלדרחאנוב (כיהן בשנים 1921–1925), יוסוף טאמבייב (1937–1944), איליאס אלמאזוב (1958–1971), חז'יבקאר בוקוב (בשנים 1973–1990) וג'וחר דודייב שניהל את הפרלמנט הצ'צ'ני ממרץ 1990 עד להתפרקות ברית המועצות.
זכויות וחובות

על פי סעיף 63 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית הוא הפקיד הבכיר ביותר ברפובליקה, ועומד בראש גוף הביצוע העליון של הרשות המבצעת המדינה של הרפובליקה הצ'צ'נית. ראש הרפובליקה הצ'צ'נית, בהיותו ראש הרשות המבצעת, המהווה חלק מהמערכת המאוחדת של הרשות המבצעת של הפדרציה הרוסית, קובע את מבנה הגופים של הרפובליקה הצ'צ'נית.
בהתאם לסעיף 64 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, נבחר ראש הרפובליקה הצ'צ'נית על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית השוהים ברפובליקה הצ'צ'נית ובנוסף, בהתאם לחוק הפדרלי, הוא נבחר בהצבעה ישירה וחשאית. על פי החוק, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית יכול להיבחר כאזרח הפדרציה הרוסית, בעל זכות בחירה פסיבית בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית, החוק הפדרלי, ללא אזרחות של מדינה זרה או היתר שהיה או מסמך אחר המאשר את זכות השהיה הקבועה של אזרח הפדרציה הרוסית בשטחה של מדינה זרה והגיע לגיל 30 שנה.
סמכויות

בהתאם לסעיף 68 לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית:
מייצג את הרפובליקה הצ'צ'נית ביחסים עם גורמי ממשל רשמיים פדרליים, גופי מדינה של מחוזות הפדרציה הרוסית, רשויות מקומיות וביישום יחסי כלכלה זרים והוא זכאי לחתום על הסכמים וחוזים מטעם הרפובליקה הצ'צ'נית;
חותם ומבטל את חוקי הרפובליקה הצ'צ'נית או דוחה חוקים שאומצו על ידי הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית;
מגיש לבחינת נשיא הפדרציה הרוסית, ממשלת הפדרציה הרוסית וגופי ממשל אחרים טיוטת צווים של הפדרציה הרוסית, שאימוצם נמצא בסמכות גופים ונושאי משרה אלה;
מקים את ממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית ומחליט על התפטרותה;
מרכיב את מועצת הביטחון הציבורי והכלכלי של הרפובליקה הצ'צ'נית;
מגיש לפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית מועמדים למינוי תפקידים כשופטי בית הדין לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית, שופטי השלום;
לפחות פעם בשנה, מגיש הודעה לפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית ולאנשי הרפובליקה הצ'צ'נית על ההתפתחות הסוציו-אקונומית של הרפובליקה ועל משימות הרשויות הממלכתיות של הרפובליקה הצ'צ'נית לשנה הבאה;
מסכים עם גורמים פדרליים על המינוי של ראשי גופים טריטוריאליים של ממשלת הפדרציה הרוסית ברפובליקה הצ'צ'נית באופן שנקבע בחקיקה הרוסית (למשל מינוי ראש סניף צ'צ'ניה של שירות הביטחון הפדרלי וגופי ממשל פדרליים אחרים);
מאשר את מועמדות שהגיש התובע הכללי של הפדרציה הרוסית למינוי התובע של הרפובליקה הצ'צ'נית;
ממנה מחצית מהרכב ועדת הבחירות של הרפובליקה הצ'צ'נית;
רשאי לדרוש כינוס ישיבות חריגות של הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית, כמו גם לכנס את הפרלמנט החדש שנבחר ברפובליקה הצ'צ'נית בישיבה הראשונה לפני המועד האחרון שנקבע לכך בחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית;
רשאי להשתתף בעבודת הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית בהצבעה מייעצת;
מגבש את אנשי הסגל כדי להבטיח את פעילותם של ראש הרפובליקה הצ'צ'נית וממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית, קובע את סמכויותיה ונהליה, מאשר את מבנהו, איושו, ממנה את ראש הסגל, שהוא משמש כחבר בממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית ומייצג את האינטרסים של ראש הרפובליקה הצ'צ'נית בה;
ממנה נציג במועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית; ממנה ומפטר את נציגו בפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית;
ממנה ומפטר נציגי הרפובליקה הצ'צ'נית במחוזות הפדרציה הרוסית;
רשאי להשעות את צווי הרשויות המבצעות של הרפובליקה הצ'צ'נית ולבטל אותם אם הם עומדים בסתירה לחקיקה הפדרלית ולחוקת הרפובליקה הצ'צ'נית;
מעניק פרסי מדינה של הרפובליקה הצ'צ'נית;
מבטיח תיאום של פעילויות הרשות המבצעת של הרפובליקה הצ'צ'נית עם רשויות מדינה אחרות של הרפובליקה הצ'צ'נית, ובהתאם לחקיקה הרוסית, מתאם אינטראקציה בין הרשויות המבצעות של הרפובליקה הצ'צ'נית עם גורמים פדרליים והגופים הטריטוריאליים שלהם, ממשלות מקומיות ועמותות ציבוריות;
מפעיל סמכויות אחרות בהתאם לחוקים הפדרליים, לחוקה של הרפובליקה הצ'צ'נית ולחוקי הרפובליקה הצ'צ'נית.
ראשי צ'צ'ניה > נשיאי הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה

| # | דיוקן | שם | תקופת כהונה> תחילת כהונה | תקופת כהונה> סוף כהונה | שיוך מפלגתי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ג'וחר דודייב | 9 בנובמבר 1991 | 21 באפריל 1996 | עצמאי |
| _ |  | זלימחאן יאנדרבייב | 21 באפריל 1996 | 12 בפברואר 1997 | התנועה הדמוקרטית של וייחאן |
| 3 |  | אסלן מסחדוב | 12 בפברואר 1997 | 8 במרץ 2005 | מפלגת העצמאות הלאומית |
| 4 |  | עבדול-חלים סעדולאייב | 8 במרץ 2005 | 17 ביוני 2006 | עצמאי |
| 5 |  | דוקה אומרוב | 17 ביוני 2006 | 31 באוקטובר 2007 | עצמאי |
ראשי צ'צ'ניה > ראשי הרפובליקה הצ'צ'נית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # | דיוקן | שם | תקופת כהונה | שיוך מפלגתי | שם משרה |
| — |  | דוקה זאבייב | 17 בדצמבר 1995 – 15 בנובמבר 1996 | עצמאי | נשיא צ'צ'ניה |
| — |  | יאקוב דנייב | ספטמבר 1999 – יוני 2000 | עצמאי | ראש המינהל הזמני של צ'צ'ניה |
| — |  | אנטולי פופוב | 5 באוגוסט – 19 באוקטובר 2003 | עצמאי | ממלא מקום ראש המינהל הזמני בצ'צ'ניה |
| 1. |  | אחמד קדירוב | 12 ביוני 2000 – 5 באוגוסט 2003; 19 באוקטובר 2003 – 9 במאי 2004 | עצמאי | ראש המינהל הזמני, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית |
| — |  | סרגיי אברמוב | 9 במאי 2004 – 30 באוגוסט 2004 | עצמאי | נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית |
| 2. |  | אלו אלחנוב | 30 באוגוסט 2004 – 15 בפברואר 2007 | עצמאי | נשיא צ'צ'ניה |
| 3. |  | רמזן קדירוב | 15 בפברואר 2007 – מכהן | רוסיה המאוחדת | נשיא צ'צ'ניה, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית |
| — |  | מוסלים חוצ'אייב | 11 בפברואר – 16 בפברואר 2019; 13 בינואר – 21 בינואר 2020 | רוסיה המאוחדת | ממלא מקום ראש הרפובליקה |
הערות שוליים

↑  Кадыров останется президентом до апреля 2021 года
↑  פטריק טיילר, שיחות בין חברי דומא למנהיגים צ'צ'נים, באתר הארץ, 26 במרץ 2002
↑  לאחר הקרב על גרוזני בשנת 1996 והחתימה על חוזה חסביורט באוגוסט אותה שנה, לא החזיק בסמכויות שלטון מעשיות.
↑  תחת פיקוח הצבא הרוסי נבחר אלחאנוב לנשיא צ'צ'ניה, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2004
סמל הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה
משטרת הקפיטול של ארצות הברית

| --- | --- |
תג משטרת הקפיטול של ארצות הברית

דגל משטרת הקפיטול של ארצות הברית
 
 תג הכתף של משטרת הקפיטול של ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות בת:  United States Capitol Police Office of Inspector General 
 תאריך הקמה:  1828 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  2,249
 תקציב:  516 מיליון דולר (2021)
 www.uscp.gov
 
משטרת הקפיטול של ארצות הברית (באנגלית: United States Capitol Police‏; בראשי תיבות: USCP) היא כוח משטרה של ממשלת ארצות הברית, המופקד על שמירת הסדר והביטחון, חקירת פשעים וניהול התנועה בתחומי קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית בעיר וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. כמו כן מופקדת משטרת הקפיטול על הגנתם של חברי הקונגרס של ארצות הברית, עובדיו ובני משפחותיהם.
היסטוריה

משטרת הקפיטול הוקמה על ידי הקונגרס בשנת 1828, בעקבות התקפה על אחד מבניו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס בבניין הקפיטול. משימתה המקורית הייתה הגנת בניין זה, והיא התרחבה בהדרגה עם השנים. בשנת 2003 מוזגה לתוכה משטרת ספריית הקונגרס.
כיום מפעילה משטרת הקפיטול עמדות שמירה ויחידות ניידות רגליות וממונעות. היא כוללת בין היתר כוח התערבות בחירום, יחידת כלבנות ויחידה להתמודדות עם חומרים מסוכנים או מטעני חבלה. יש לה סולם דרגות משלה. משרתים בה כ-2,200 שוטרים.
משטרת הקפיטול כפופה לוועדת המשטרה של הקפיטול, שבה חברים אדריכל הקפיטול ורבי הסמלים (Sergeant at Arms) של הסנאט ושל בית הנבחרים. המפקח הכללי של משטרת הקפיטול מדווח לוועדה זו.
ב-24 ביולי 1998 נהרגו שניים משוטרי משטרת הקפיטול ואחד נפצע במהלך מילוי תפקידם. הם נורו על ידי תוקף בעת שמילאו משימות אבטחה באחת מהכניסות לבניין הקפיטול. התוקף נפצע ונעצר.
ב-14 ביוני 2017 נפצע אחד משוטרי משטרת הקפיטול כאשר הגן על חבר בית הנבחרים, בעת שהוא ואחרים הותקפו ביריות במהלך אימון ספורטיבי בווירג'יניה.
בינואר 2021 מת מפצעיו אחד משוטרי הקפיטול שנפצע במסגרת הפריצה לקפיטול של מפגינים תומכי טראמפ. באפריל נהרג שוטר נוסף בפיגוע דריסה בקפיטול.
סמכויות

לשוטרי משטרת הקפיטול יש סמכויות שיטור שונות:
סמכות בלעדית בכל המבנים והשטחים הפתוחים הכלולים בקומפלקס הקפיטול בוושינגטון.
סמכות מקבילה לשוטרי משטרת הפארקים של ארצות הברית ולשוטרי משטרת מחוז קולומביה בשטח של עד 200 גושי בתים סביב קומפלקס הקפיטול
סמכות לערוך פעולות משטרה בכל רחבי מחוז קולומביה במהלך שעות עבודתם אם הבחינו בביצוע מעשה פשע או נמסר להם עליו
סמכות להגן על חברי הקונגרס, עובדיו ובני משפחות אישים אלו בכל רחבי ארצות הברית.
ראו גם

משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית
משטרת הפארקים של ארצות הברית
משמר הכנסת
אלימות משטרתית בארצות הברית
פשע בארצות הברית
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, אבטחת הקונגרס: ישראל הדריכה - אמריקה מיישמת, באתר ynet, 4 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82102436  NKC: kn20120625012  VIAF: 150120568   WorldCat (עם VIAF): 150120568
יצחק קריב

ערך זה עוסק בראש עיריית ירושלים. אם התכוונתם לקרדיולוג, ראו .
ישראל יצחק קריב (1903; ה'תרס"ג - 1998; ה'תשנ"ט) היה ראש עיריית ירושלים המערבית.
ביוגרפיה

קריב נולד ברוסיה לצבי רפאל קרקובסקי. קריב עלה לארץ ישראל ב־1924 והתיישב בירושלים ב־1926. ב־1928 מונה למזכיר הנהלת בנק המזרחי בירושלים, ולאחר מות יהושע השל פרבשטין ב־1948 מונה למנהל הבנק.
ב-25 בספטמבר 1952 נבחר לראש עיריית ירושלים המערבית מטעם סיעת המזרחי. לאחר התפטרותו של שלמה זלמן שרגאי באוגוסט, נערכו דיונים במועצת העיר לבחירת ראש העירייה החדש שארכו קרוב לארבעה חודשים, וקריב נבחר כמועמד פשרה, בתמיכת מפלגות הימין והמפלגות הדתיות, שהרכיבו את הקואליציה של שרגאי. באפריל 1955 מונתה במקומו ועדה קרואה, לאחר שהעירייה כשלה להעביר תקציב.
בבחירות לעירייה ביוני 1955 עמד קריב בראשות רשימה משותפת של המזרחי והפועל המזרחי. לאחר הבחירות תמכה הרשימה, שזכתה בשלושה מושבים, במפא"י וגרשון אגרון שנבחר לראשות העירייה, דבר שהביא את קריב להתפטר מהעירייה. שאר ישוב כהן החליפו במועצת העירייה.
ממרץ 1956 שימש קריב כיועץ לשר הסעד בכל ענייני המוסדות הציבוריים הנתמכים על ידי משרד הסעד.
בשנות התשעים נקרא על שמ קריב רחוב העמק בשכונת ממילא בירושלים, בין שער יפו לרחוב המלך דוד.
בן דודו היה פרופ' יצחק קריב, שהיה מראשוני הקרדיולוגים בארץ ישראל ומייסד מכון הלב בבית החולים תל-השומר.
הערות שוליים

↑  הודעה בדבר הבחירות למועצת עירית ירושלים, ילקוט הפרסומים 435, ד' באלול תשט"ו, 22 באוגוסט 1955
↑  ר' צ. ד. קרקובסקי ז"ל, הארץ, 13 בדצמבר 1953
1 2  י. קריב – ראש עירית ירושלים, הארץ, 26 בספטמבר 1952
↑  "הועדה הקרואה" להנהלת ירושלים החלה בעבודתה, הַבֹּקֶר, 5 באפריל 1955
↑  ירושלים מרכיבה רשימות מועמדים, חרות, 14 ביוני 1955
↑  י .קריב יתפטר מעיריית ירושלים, חרות, 9 באוגוסט 1956
↑  קריב - למשרד הסעד, הַבֹּקֶר, 29 בפברואר 1956
↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמודים 376-377
| ירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |  |
| ירדן ראשי העיר המזרחית | אנואר אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) |  |
| ישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |  |
| ישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012366872005171  VIAF: 1004168596750830450002   WorldCat (עם VIAF): 1004168596750830450002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תכסיס (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים, תכסיס (אסטרטגיה) היא תוכנית פעולה שמורה לשחקן איך לפעול בכל מצב אפשרי של המשחק.
לדוגמה: במשחק איקס מיקס דריקס, כל תכסיס של השחקן המתחיל אומר לו איפה לשים את האיקס הראשון, לאחר מכן איפה לשים את האיקס השני, זאת על פי המהלך שהשחקן השני ביצע, וכן הלאה.
דוגמה נוספת: בדילמת האסיר יש לכל שחקן שני תכסיסים – "בגוד" או "שתף פעולה".
חשוב לשים לב שהתכסיס מייצג את כל הבחירות שיכול שחקן לעשות בהתרחשות אחת של המשחק. כלומר, אותו תכסיס לא יכול להגיד לשחקן לעשות שני דברים שונים באותו מצב.
כאשר אין מעורב מזל במשחק, תוצאת המשחק נקבעת בצורה בלעדית על פי בחירת התכסיסים על ידי השחקנים. כאשר מעורב מזל במשחק, ונותנים ערך מספרי לכל אחת מתוצאותיו עבור כל שחקן, ניתן לדבר על התוחלת של הרווח שמביאה בחירת התכסיסים המסוימת הזו.
תכסיס אופטימלי של שחקן הוא תכסיס שמבטיח לו את הרווח הגדול ביותר במשחק סכום אפס, בלי תלות במעשי השחקנים האחרים.
כאשר לא מתעניינים בפרטיו של משחק, אלא רק בתוצאותיו, נהוג להשתמש במודל של משחק בצורה תכסיסית, שבו לכל בחירה אפשרית של תכסיסים במשחק מותאם הרווח המושג מהם לכל שחקן.
ראו גם

תכסיס מעורב
משחק בצורה תכסיסית
מונחים בתורת המשחקים
אסטרטגיה (מדעי החברה)
פינגווין הומבולדט

| פינגווין הומבולדט |
| --- | --- |
 פינגווין הומבולדט
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פינגווינאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פינגוויניים
סוג:: פינגווין החגורה
מין:: פינגווין הומבולדט
שם מדעי
 Spheniscus humboldti ‏מיאן, 1834
תחום תפוצה


פינגווין הומבולדט (שם מדעי: Spheniscus humboldti; ידוע גם בשם פינגווין פרוויאן, פטרנאקה) הוא מין פינגווין דרום אמריקאי, המתרבה בפרו ובצ'ילה. קרובי המשפחה שלו הם פינגווין שחור-רגל, פינגווין מגלן ופינגווין גלאפגוס. הפינגווין נקרא על שם אלכסנדר פון הומבולדט, חוקר הטבע שתיאר אותו לקהילה המדעית.
גודל הפינגווינים במין זה בינוני: גובהם 65–70 ס"מ, ומשקלם 3.6-5.9 קילוגרם. הם בעלי ראש שחור ופס לבן עובר מאחורי עיניהם, סביב האוזניים וסביב הסנטר. על החזה שלהם פס שחור שמגיע עד לרגל. בסיס החרטום שלהם ורוד. לפינגווינים צעירים ראש שחור ללא הפס השחור בחזה.
פינגוויני הומבולדט מקננים על איים ועל סלעים בחוף, ולפעמים אף במערות.
שימור

מצב השימור העכשווי של הפינגווין הוא "פגיע". אוכלוסיות המין במגמת ירידה מאמצע המאה ה-19, ב"אל ניניו" של 1982–1983 ירדו מספר הפרטים מ-21,000 פרטים ל-5,000-6,000 פרטים. המין השתקם ועמד על 12,000 פרטים ב-1995, אך כתוצאה מה"אל ניניו" של 1997–1998 ירדו מספר הפרטים ל-3,300 פרטים. מספר מושבות הקינון בפרו ירד מ-17 בשנת 1981 לשתיים ב-1996, אך השתקם לשש בשנת 1998. מלבד הסערות הקשות המאפיינות את ה"אל ניניו", חודרים מים חמים המכילים פחות נוטריינטים לזרם הומבולדט. בנוסף לזה, נמצאות המושבות באיום מתמיד מצד בני האדם. בצורה עקיפה, משפיעה דיג-היתר של מיני האזור (בעיקר אנשובי) המרכיבים את עיקר תזונתם של פינגוויני הומבולדט. בצורה ישירה, נאספים קיני העופות המכילים גואנו וכך חשופים הביצים והצעירים למזג האוויר ולאויבים טבעיים. מספר הפרטים הבוגרים עומד, נכון לאוגוסט 2018, על כ-32,000. סקר שנערך בשנת 1998 קבע כי המין צפוי להיכחד בתוך 100 שנים[דרוש מקור].
תמונות

פינגווין בשחייה
הערות שוליים

↑  פינגווין הומבולדט באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Sharon Chester, A Wildlife Guide to Chile: Continental Chile, Chilean Antarctica, Easter Island, Juan Fernandez Archipelago, Princeton University Press,‏ 19 באפריל 2010, עמ' 143
| פינגוויניים |
| --- | --- | --- |
| פינגווין גדול | פינגווין קיסרי • פינגווין מלכותי |    |
| פינגווין זנב-מכחול | פינגווין לבן-אוזן • פינגווין רצועת-הסנטר • פינגווין אדלי |    |
| פינגווין מצוייץ | פינגווין הסלעים • פינגווין עב-מקור • פינגווין חסון • פינגווין ישר-ציצה • פינגווין לבן-פנים • פינגווין מצויץ מערבי • פינגווין מצויץ צפוני |    |
| פינגווין צהוב-עין (סוג ומין יחיד) | פינגווין צהוב-עין |    |
| פינגווין זוטר (סוג ומין יחיד) | פינגווין זוטר |    |
| פינגווין החגורה | פינגווין מגלן • פינגווין גלאפגוס • פינגווין שחור-רגל • פינגווין הומבולדט |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531194205171  LCCN: sh85062924
יחסי ארגנטינה–טורקיה

| יחסי ארגנטינה–טורקיה |
| --- | --- |
ארגנטינה: טורקיה


ארגנטינה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 783,562
אוכלוסייה
45,761,159: 87,562,450
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,999: 12,654
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי ארגנטינה–טורקיה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לטורקיה. ארגנטינה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה, ואילו טורקיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס. התמיכה הנחרצת של טורקיה כחברת נאט"ו בבריטניה במהלך מלחמת פוקלנד וההכרה ברצח העם הארמני על ידי הפרלמנט הארגנטינאי גרמו להיחלשות היחסים בין המדינות.
היסטוריה ואירועים דיפלומטיים

היחסים בין שתי המדינות החמיצו במהלך מלחמת פוקלנד, בה טורקיה נתנה תמיכה מלאה לבריטניה. בשנת 1992 ביקר נשיא ארגנטינה קרלוס מנם בטורקיה כראש המדינה האמריקני הלטיני הראשון שאי פעם ביקר בטורקיה. ב-24 באפריל 2007 חתם הפרלמנט הארגנטינאי בחוק על הצעת החוק שכותרתה "יום הפעולה לסובלנות וכבוד בין עמים לזכר רצח העם הארמני", ובכך הכיר ברצח העם הארמני למרות הטענות הבין-לאומיות הטורקיות כי לא ניתן לסווגו ככאלה. טורקיה זלזלה ודחתה את הצעת החוק ובהצהרה רשמית הצהירה שהיא "לא אתית ורחוקה מלהיות רצינית". ב-2007 זומן שגריר טורקיה בבואנוס איירס, הארי היירט ילב, להתייעצות במשרד החוץ באנקרה לבחינת היחסים הדו-צדדיים עם ארגנטינה.
לפני ההחלטה להעביר את הצעת החוק באפריל 2007, שהתקבלה בינואר של אותה השנה, היחסים היו בדרך כלל לבביים אם כי לא חזקים במיוחד. העיתון "היומי טורקי" כתב כי שתי המדינות פעלו בעיקר יחד באו"ם. ה"דיילי ניוז" טען כי שגרירות טורקיה בבואנוס איירס לא הייתה יעילה במיוחד, מה שהביא להידרדרות נוספת של היחסים והגישה לשאר אמריקה הלטינית. הקרן לידידות ארגנטינה-טורקיה (ATFF), ארגון לא ממשלתי הפועל בארגנטינה, ממלאת תפקיד גדול, מסייעת בחילופי תרבות באמצעות הפעלת שיעורים בנושא בישול טורקי והשפה הטורקית, ולעיתים על ידי חלוקת אוכל לעניים.
יחסים כלכליים

טורקיה וארגנטינה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי. נכון לשנת 2008 היצוא הטורקי לארגנטינה עומד על 35 מיליון דולר ואילו היצוא הארגנטינאי לטורקיה עומד על 221 מיליון דולר. היקף הסחר בין שתי המדינות גדל ל-466 מיליון דולר בשנת 2014. ארגנטינה היא השותפה הכלכלית השלישית בגודלה של טורקיה באמריקה הלטינית אחרי ברזיל ומקסיקו. בשנים האחרונות מיוצאים לארגנטינה סדרות טלוויזיה טורקיות בשווי מיליוני דולרים.
שיתוף פעולה גרעיני

ב-3 במאי 1988 חתמו ארגנטינה וטורקיה על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני בן 15 שנה, בעקבות דחף טורקיה לעצמאות מחזור הדלק הגרעיני. ארגנטינה הסכימה לבדוק את היתכנותה של בניית PWR של 300 מגה וואט שתוכנן על ידי אמפרה גרעינית ארגנטינה דה סנטרלס. כמו כן, נבדקו פעילויות אחרות במחזור הדלק.
באוקטובר 1990, חברות טורקיות Sezai Turkes-Fevzi Akkaya ו-TEK ערכו הסכם הנדסי משותף עם סוכנויות ארגנטינאיות Comision Nacional de Energia Atomica ו־Investigaciones Applicadas לפיתוח שני כורים גרעיניים של CAREM-25, אחד בכל מדינה, עם בנייה שתחל בשנת 1991 בארגנטינה ובשנת 1992 בטורקיה. ראש ממשלת טורקיה לשעבר טורגוט אזאל ונשיא ארגנטינה, קרלוס מנם, ניהלו משא ומתן באופן אישי על העסקה. עם זאת, ההסדר בוטל שנה לאחר מכן בגלל לחץ בין-לאומי בגלל חששות להפצת נשק גרעיני.
חופה (תעופה)

מטוס F-16 (נץ) של חיל האוויר הישראלי, בעל חופת בועה גדולה, ללא מסגרת קדמית, המאפשרת לטייס ראות של כמעט 360 מעלות
צ'ארלס קולט, טייס חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם הראשונה, בתא טייס מאותה תקופה, ללא חופה
טייס F-16 פייטינג פלקון נוטש את מטוסו. ניתן לראות את החופה שהועפה בתחילת תהליך המילוט, מושלכת למעלה ולאחור. הנטישה אירעה במהלך מפגן אווירי של הצוות האירובטי של חיל האוויר של ארצות הברית ב-15 בספטמבר 2003, באיידהו. הטייס לא נפגע ולא היו נפגעים בין הצופים במפגן
בכלי טיס, חופה היא כיסוי שקוף לתא הטייס, בעיקר במטוסי קרב. מטרתה של החופה היא ליצור סביבה מוגנת מפגעי מזג אוויר ומרעש עבור צוות כלי הטיס, והיא מעוצבת בקווים אווירודינמיים ככל הניתן כדי להפחית את הגרר.
היסטוריה

במטוסים הראשונים לא הייתה חופה כלל והטייסים היו חשופים לרוח ולקור, אם כי רוב הטיסות התקיימו בדרך כלל במזג אוויר נאה. גם במלחמת העולם הראשונה לא היו למטוסים חופות, אם כי היו מגיני רוח קטנים שנועדו להגן על הטייס מהרוח וזרם האוויר שיצרו המדחפים. בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר מטוסים החלו לטוס גבוה יותר ומהר יותר, התעורר הצורך בתאי טייס סגורים והחלו להופיע חופות.
החופות הראשונות היו בנויות ממספר רב של פיסות זכוכית שטוחות, שקובעו למקומן במסגרות. במסגרות היו מיתרים ומוטות רבים, ואלה הגבילו את הראות, מגבלה משמעותית במיוחד למטוסים צבאיים. בנוסף, פיסות הזכוכית כבדות באופן משמעותי. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה החלו להיכנס לשימוש חופות מזכוכית אקרילית שהיו קלות באופן משמעותי. הזכוכית האקרילית איפשרה יצירת חופות עגולות, חופות "בועה", שהותקנו במטוסים כמו סופרמרין ספיטפייר וווסטלנד ווירלווינד. חופות אלו איפשרו ראות נוחה בהרבה ושדה ראייה רחב, בצד משקלן הקל יותר. גם כיום (2016) נעשה בהן שימוש במטוסי קרב.
חופה וכיסא מפלט

החופה היא חלק ממערכת ההפלטה של אנשי הצוות, מכיוון שלא ניתן לבצע את תהליך המילוט ללא הסרת החופה מנתיב הפלטת הכיסא. ישנן שתי שיטות עיקריות שבהן משתמשים כדי לאפשר הפלטה עם חופה. השיטה הראשונה היא השלכת החופה עם התחלת תהליך ההפלטה, שיטה זאת ישימה בחופות המותקנות על ציר מאחורי תא הטייס ונפתחות מעלה. בתהליך זה אמצעים פירוטכניים שוברים את הציר שעליו מותקנת החופה והיא מועפת מעוצמת הפיצוץ ומזרימת האוויר.
השיטה השנייה היא ניפוץ זכוכית החופה. שיטה זאת ישימה בכלי טיס המשתמשים בחופה שלא נפתחת כלפי מעלה (נפתחת לצד או נעה על גבי מסילה וכדומה) או כאלה שבהם מצופה שלא תהיה זרימת אוויר מספקת להעפת החופה. בשיטה זאת מותקן פס פיצוץ פירוטכני על גבי החופה. במהלך ההפלטה הפס מנפץ את הזכוכית וכך מאפשר לכיסא הטייס לעבור דרך החופה עצמה. לעיתים רחוקות מסתפקים באמצעי שבירה פרימיטיביים יותר כגון דוקרנים המותקנים על גבי כיסא המפלט מעל ראשו של הטייס שבמהלך ההפלטה ישברו את הזכוכית, אם כי שיטה זאת נחשבת למסוכנת יותר.
ייצור

רוב החופות המודרניות מיוצרות, כאמור, מזכוכית אקרילית. לוח זכוכית עובר חימום, וכאשר הזכוכית הופכת גמישה היא מוצמדת אל תבנית של החופה. האוויר נשאב מן התבנית והזכוכית נשאבת אל הריק ומקבלת את צורת החופה. הקצוות שמחוץ לתבנית נחתכים, והזכוכית מוגמרת מחוברת למסגרת אלומיניום או חומר מרוכב.