stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלו נטלי

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  אבנר ברנהיימר, גיא סידיס
 כותבים:  אבנר ברנהיימר, גיא סידיס
 בימוי:  עודד לוטן
 שחקנים:  צביקה הדר, יפתח קליין, דפנה דקל, מיכל לוי, רועי אסף, מאיה גסנר, אלונה איב, אולג לוין, עדי אלון
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית, רוסית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  18
 הפקה
 חברת הפקה:  SUMAYOKO LTD - חברת תוכן והפקה בע"מ
 אתר צילומים:  ישראל, קפריסין
 אורך פרק:  כ-45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 רשת שידור בישראל:  yes Drama HD
 פורמט (תמונה):  HDTV
 תקופת שידור מקורית:  31 באוקטובר 2010 – 18 בנובמבר 2013
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
בלו נטלי היא סדרת טלוויזיה ישראלית, שבמוקדה תעשיית הסחר בנשים. שידורה של הסדרה החל באוקטובר 2010 בערוץ yes Drama HD.
"בלו נטלי" היא סדרה ריאליסטית, העוסקת בתעשיית הסחר בנשים ובאנשים המתפרנסים ממנה ומנהלים אורח חיים בורגני ומהוגן על כספי הדמים. היא מוצגת דרך סיפורה של משפחה אשדודית המנהלת חיים בורגניים לצד חיי ניצול ופשע, ובוחנת את הקונפליקט שבגידול ילדים לתוך מציאות כזו ואיך חיות עם עצמן בשלום נשות המשפחות האלו היודעות כי עושרן מגיע מניצול נשים אחרות.
הסדרה זכתה להצלחה בקרב הצופים והמבקרים. בדצמבר 2010, בטרם הסתיים שידור העונה הראשונה של הסדרה, הודיעה חברת yes כי תופק עונה שנייה. ב-13 באוקטובר 2013 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה, שהסתיימה ב-18 בנובמבר 2013.
במרץ 2011 חברת yes מכרה את זכויות השידור של "בלו נטלי" לחברה של בן סילברמן, מי שהפיק את הסדרה "בטי המכוערת".
עלילה

צביקה הדר מגלם את גדי, גבר קשה יום אשר העסק שניהל בתל אביב פושט את הרגל והוא נאלץ לחבור לעסק היאכטות האשדודי הקטן הנמצא בבעלות משפחתה של אשתו. גדי חוזר עם רעייתו קרן (דפנה דקל) לגור בחברת המשפחה באשדוד, ומגלה כי הסיבה לעושרה של המשפחה קשור לעיסוקו של גיסו: מאחורי העסק המהוגן כביכול של יאכטת האירועים "בלו נטלי", עומדת רשת הברחתן של זונות לארץ וניהולם של עסקי ליווי אפלים.
המתח בין התא המשפחתי החם, המוגן והתומך של משפחת הגואל, לבין העולם הקר, הכאוטי והמפחיד של תעשיית הסחר בנשים, הוא הקונפליקט העומד בלב הסדרה. בני משפחת הגואל מעדיפים לטמון את הראש בחול, אבל הם יגלו בדרך הקשה שבין אם יתפסו ובין אם לאו, חוסר המוסר מחלחל לתוך ביתם, משחית את המידות ומרעיל את כל תחומי חייהם. למעשה קיימים שני עולמות, האחד בים והשני ביבשה. ביבשה מתקיים עולם יציב של משפחה ישראלית נורמטיבית כביכול מהמעמד הבינוני-גבוה כביכול: קניונים, חוגים, אסיפות הורים ופיקניקים משפחתיים, אבל בים החוקים אחרים, זהו עולם מושחת של גברים אלימים, נשים מנוצלות, והרבה כסף שחור. יצרים וחטאים צפים ועולים, וההבדלים בין טוב לרע מטשטשים.
הסדרה הופקה על ידי סומיוקו - אודי סגל הפקות
יוצרי הסדרה - אבנר ברנהיימר וגיא סידיס.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 31 באוקטובר 2010 | 16 בינואר 2011 |
|  | 2 | 6 | 6 | 13 באוקטובר 2013 | 18 בנובמבר 2013 |
הדמויות > דמויות ראשיות

גדי ששון (צביקה הדר) - לשעבר מועלם, כבן 40, בעל חנות ומעבדת אלקטרוניקה שבעקבות המשבר הכלכלי פושט את הרגל, ונאלץ לחזור עם ילדיו ואשתו לבית משפחתה באשדוד, שם הוא מצטרף לעסק היאכטות שמפעיל גיסו יוני.
יוני הגואל (יפתח קליין) - כבן 40, שינה את שם משפחתו לשם המשפחה של אשתו. נע בין שני קטבים. מצד אחד איש משפחה, נשוי לשירלי ואב לשתי בנות, מור ולי, המפרנס הראשי של משפחתו המורחבת. מצד שני, הוא נסחף אחר פיתויים מסוכנים והרס עצמי. בשם הדאגה למשפחה, יוני מוצא את עצמו מעורב בעסקים מפוקפקים, וגורר אחריו את האחרים.
קרן ששון (דפנה דקל) - לשעבר הגואל, כבת 40, בתם של חיים ורותי ואחות בכורה לשירלי. נשואה לגדי ואם לשני בנים, איליי וניר, חוזרת לאשדוד אחרי שנים רבות בתל אביב. היא הייתה הבטחה גדולה של המשפחה, מלכת היופי לשעבר של אשדוד, תואר במנהל עסקים, אבל לא הצליחה לממש את עצמה בשל סוד קשה שמעיק עליה ולא טופל מעולם. לאחר שבעלה גדי פושט את הרגל, הם נאלצים לחזור לבית המשפחה וקרן מוצאת את עצמה מנסה לבנות חיים חדשים בעודה נלחמת בשדים מהעבר.
שירלי הגואל (מיכל לוי) - כבת 37, בת אמצעית לרותי וחיים, אחות לקרן, נשואה ליוני ואמא לשתי הבנות לי ומור. שירלי רופאת שיניים שמרגישה מרירה ולא נאהבת. שירלי מתמודדת עם חזרתה של אחותה לאשדוד, עם בת בגיל ההתבגרות ועם בעל בוגדני עם יצר חזק להרס עצמי.
יוליה (אלונה איב) - בת 22, אוקראינית יפהפייה, שיצאה למסע בעידוד אחותה הצעירה קטיה במטרה לעבוד בישראל כמטפלת, ובמקום זה מצאה את עצמה כלואה בדירה בה מכריחים אותו לעבוד כזונה. יוליה עוברת מהפך מצעירה תמימה לאישה הנמצאת בסכנה לאבד את זהותה.
סוניה (תמרה קלינגון) - עובדת במכון ליווי של אשר הוא לא מרוצה ממנה ומחזיר אותה היא חוזרת לסטאס ואז נמכרת ליוני ומנסה להתאבד.
ג'ני (מאיה גסנר)
אשר (רועי אסף) - בן 25, בעליה הקשוח של דירת הליווי. מסורתי, נשוי בלי ילדים. אביו מאיר עובד תחתיו במכון בתור קופאי ואחראי על הזונות. גדל במשפחה קשת יום, וחיפש התעשרות מהירה בכל מחיר. אשתו מתקשה להיכנס להריון.
סטאס (אולג לוין)
הדמויות > דמויות משניות

רותי (גאולה נוני) (עונה 1) - כבת 60, נשואה לחיים ואמא לקרן ושירלי.
חיים (איציק בן מלך) (עונה 1) - כבן 60, נשוי לרותי ואבא לקרן ושירלי. חיים, פועל נמל בעברו, בנה את עסק היאכטות הקטן שלו בעצמו והוא מקפיד שכולם תמיד יזכרו את זה. עכשיו הוא בפנסיה, מטריד את אשתו בבית, ומחפש איך להעביר את הזמן. הוא איש משפחה תומך, אבל יש בו צד ביקורתי מאוד, ועמוד שידרה מוסרי גמיש במיוחד.
איליי (עדי אלון) - בנם של קרן וגדי.
דנה (רינת מטטוב) (עונה 1)
ניר (דור טרודל) - בנם של קרן וגדי.
מאיר (אבי לוזיה) (עונה 1) - כבן 60. אביו של אשר, עובד במכון ליווי בתור "הקוף", כלומר קופאי, מאבטח ואחראי על הבנות. מאיר הוא מעין "אב הבית" במכון הליווי מה שלא מונע ממנו לסחוט מהזונות את כספן. את אחת מהם, ג'ני, הוא רוצה לעצמו.
הערות שוליים

↑  עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'צביקה הדר בסדרה חדשה, ארז לב ארי בהופעה ועוד המלצות לראשון, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2010
↑  עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'הסדרה "בלו נטלי" נמכרה למפיק של "בטי המכוערת", באתר הארץ, 30 במרץ 2011
חזיית זכר

חזיית זכר (שגם ידועה כחזיית דחיסה או אפודת גינקומסטיה) היא חזייה הנלבשת על ידי גברים.
קיימות שתי קטגוריות עיקריות של גברים הלובשים את החזייה:
גברים החשים מבוכה כי חזם גדול או נפוח מהממוצע ולובשים חזיית זכר כדי להסתיר ולדחוס אותו (מקרים בהם זכרים סובלים ממחלת הגינקומסטיה).
גברים שלובשים את החזייה מסיבות ספורטיביות של פיתוח שרירים ומסה.
בתרבות

בקומדיית המצבים סיינפלד, קרמר ממציא חזיית זכר בשביל פרנק קוסטנזה ומכנה אותה bro. קוסטנזה ביקש לשווק את ההמצאה אך התעקש לקרוא לה manssiere על משקל המילה חזייה באנגלית - brassiere.
הערות שוליים

↑  Cox, Therese Smith. (August 1, 2000) Charleston Daily Mail Men who develop breasts more numerous than people realize. Section: News; Page 1D.
↑  What’s The 'Sports Bra' Looking Thing Male Soccer Players Wear?, The18
↑  "A Sports Bra for Men? YES!!". bigbustsupport.com. נבדק ב-30 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Timmons, Heather (29 במאי 2014). "It's not a man bra—it's a wearable technology optimization device". Quartz. נבדק ב-30 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
מייקל בטלר ייטס

מייקל בטלר ייטס (באנגלית: Michael Butler Yeats;‏ 22 באוגוסט 1921 – 3 בינואר 2007) היה פרקליט (עורך-דין) ופוליטיקאי אירי, אשר היה חבר במפלגת פיאנה פול. הוא שירת כחבר בסנאט האירי, במהלך שתי כהונות.
חייו

אביו היה המשורר האירי הנודע, ויליאם בטלר ייטס, אשר כיהן אף הוא בדומה למייקל, בסנאט האירי ואמו הייתה ג'ורג'י הייד-ליס. אחותו, אן ייטס, הייתה מעצבת וציירת, כפי שהיה דודו, ג'ק בטלר ייטס (אשר היה אף מחזאי). מייקל קיבל את חוק חינוכו האקדמי בטריניטי קולג', דבלין ושימש בתור פקיד בכיר באגודה ההיסטורית של הקולג' בו למד. הוא העמיד את עצמו פעמיים לבחירה לדאל אירן, מטעם מחוז דבלין דרום-מזרח, אך ללא הצלחה, בבחירות הכלליות שנערכו ב-1948 וב-1951, בהתאמה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-1951, ייטס מונה לסנאט האירי ה-7, בידי ראש הממשלה האירי איימון דה ואלירה. הוא אף העמיד את עצמו לבחירה לסנאט האירי ה-8, אך לא נבחר בסופו של דבר.
מייקל ייטס הצליח שוב להיבחר לסנאט האירי ב-1961 והוא כיהן בו, באופן רציף, עד 1980. ב-1961 הוא נבחר לסנאט האירי ה-10, על ידי פאנל העבודה האירי (אחד מכמה פאנלים המציבים מועמדים לבחירה לסנאט האירי). ב-1965 הוא מונה לסנאט האירי ה-11, על ידי הטישך, שון למס. ב-1969, הוא נבחר לסנאט האירי ה-12, על ידי פאנל התרבות והחינוך וב-1973, נבחר מחדש מטעם אותו פאנל, לסנאט האירי ה-13. ב-1977, ייטס מונה שוב לסנאט האירי ה-14, על ידי הטישך ג'ק לינץ'. הוא פרש מהסנאט האירי, ב-12 במרץ 1980.
מ-1969, עד ל-1973, הוא שימש כיושב הראש (קאירלך) של הסנאט האירי ה-12.
במהלך כהונתו בסנאט האירי, ייטס שימש כחבר הפרלמנט האירופי, בין השנים 1973 - 1979, כשהוא ממונה מטעם אירלנד, לנציגויות הראשונה, השנייה והשלישית, בהתאמה. ב-1979, הוא העמיד את עצמו לבחירה לנציגות האירית הרביעית לפרלמנט האירופי מטעם מחוז דבלין, במסגרת הבחירות הישירות הראשונות שנערכו, אך לא נבחר.
הוא היה נשוי לגריין ייטס, זמרת ונבלנית אירית. לזוג נולדו ארבעה ילדים, מתוכם שלוש בנות: קטרינה (נבלנית קונצרטים), שיבון (מומחית לרישום פטנטים מסחריים), שילה (אשר הייתה שדרנית ברשות השידור לטלוויזיה ולרדיו של אירלנד ואשר אף היא הלכה לעולמה, כאביה, ב-2007) ופטריק, בנם היחידי (אשר עובד כמהנדס).
הערות שוליים

↑  Mr. Michael Yeats Oireachtas Members Database. Retrieved 24 February 2013.
1 2  "Michael Yeats". ElectionsIreland.org. Retrieved 24 February 2013.
↑  "Official Report (Seanad Éireann) Volume 93, 12 March 1980: Resignation of Member". Oireachtas. Archived from the original on 2 March 2012. Retrieved 24 February 2013.
↑  "Michael Butler Yeats". Find a grave memorial. Retrieved 24 February 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414656805171  GND: 17330902X  ISNI: 0000 0000 4568 7230  LCCN: n99035165  SNAC: w6t18f4t  VIAF: 19012821   WorldCat (עם VIAF): 19012821 
אוקספורדשייר, ת'יים, רחוב היי סטריט, בניין 41 ו-42. דצמבר 2023. נבנה במאה ה-18. לוחית הזיכרון הכחולה מנציחה את בניין מס. 42 כמקום מגוריו של המשורר האירי הנודע, ויליאם בטלר ייטס, במהלך 1921, וכן את בית הולדתו של בנו מייקל, גם כן בשנה זו
אניגמה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה, מתח, טלנובלה, פשע
 יוצרים:  חיים אביחיל, טל רוזנטל
 בימוי:  מרקו כרמל
 שחקנים:  עפר שכטר, עדי הימלבלוי, אילה זילברמן, אורי פפר, אוולין הגואל, שמוליק לוי, שרון אלכסנדר, רונה ליפז, דנה עדיני, אליאנה תדהר, דולב מסיקה
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית, אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  150
 הפקה
 מפיקים בפועל:  רענן גרשוני, רחל פארן, יהונתן פארן
 חברת הפקה:  דורי מדיה דרסט
 עורכים:  איריס פרייליך
 צלמים:  גיורא ביח, עפר ינוב
 אורך פרק:  כ-20 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ ויוה למנוי yes (שידור ראשון)   הוט בידור ישראלי (2018–2019)   yes OH (יולי 2018 - ינואר 2019)
 רשת שידור בישראל:  yes   yes VOD
 תקופת שידור מקורית:  8 בדצמבר 2013 – 9 ביולי 2014
אניגמה היא טלנובלה ישראלית ששודרה החל מה-8 בדצמבר 2013 עד ה-9 ביולי 2014 בערוץ ויוה למנויי yes ובשירות ה-VOD שלה. בשנת 2018 שודרה הטלנובלה בשידורים חוזרים בערוץ הוט בידור ישראלי למנויי הוט (אך לא הייתה זמינה בשירות ה-VOD של החברה).
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עלילת הסדרה נסובה סביב אדם הקסטר (עפר שכטר), צייר קומיקס שבעקבות קומה ממנה התעורר לפני כ-5 שנים איבד את זכרונו. במהלך הסדרה אדם מגלה גילויים חדשים על עצמו, זומם מזימות, חווה התקפים ומתאהב.
דמויות > דמויות ראשיות

אדם הקסטר (עפר שכטר) - בנם של כרמלה ואפרים "פרוייקה" הקסטר ואחיו הקטן של רוי. צייר קומיקס מצליח ויוצר המותג הפופולרי "סלומן", אשר נחשב ככוכב גדול בתחום הילדים והנוער ובן הזוג של אביגיל חלמיש. לפני חמש שנים, חווה אירוע מזעזע שממנו נכנס לקומה לזמן ממושך ובעקבות זאת איבד את זכרונו שלפני המקרה בסוף העונה מתגלה כספריימן.
אביגיל חלמיש (עדי הימלבלוי) - בתם של דינה ועקיבא חלמיש. בת הזוג של אדם. חייכנית, תזזיתית ונאיבית. מכונה בשם גול. אין יחסיה עם הוריה מיוחדים - כמעט ורק חומרניים. עסוקה רב הזמן באדם וכך לפעמים מתעלמת מן סביבתה. באמצע העונה מתפתח רומן בין אביגיל לרוי
סופי / אנני / דניאל (אילה זילברמן) - "פריקית", מסתורית. בטוחה בעצמה ובעלת מטרה ייחודית - להרוס את עקיבא; משום שרצח את אמהּ, מכך איבדה את אמונה באנשים. מתנהלת בעולם כפי שרוצה כשבתוכה כאב וצער.
רוי הקסטר (אורי פפר) - בנם של כרמלה ואפריים הקסטר, ואחיו הבכור של אדם. טוב לב, עקשן ובעל כעס רב כלפי אמו ואחיו לאחר שבגללם נכשל בתחומים רבים, פספס הזדמנויות להצליח בחייו וויתר על רצונותיו בשבילם. מאוהב באביגיל אבל בסוף היא עוזבת אותו לטובת אדם.
כרמלה הקסטר (אוולין הגואל) - אמם של אדם ורוי ואשתו של אפריים. לאחר שהתעורר אדם מהקומה - ניצלה את המקרה כדי לשקר לו ו"לבטל" את מה שהיה צפוי לקרות. כרמלה היא אישה שאפתנית ומצליחה לשרוד אפילו בתנאים הקשים ביותר. בדרכה היא עושה טעויות רבות ופוגעת באנשים הסובבים אותה ולכן מכונה מרבים בכינויי גנאי כמו "שטן", "חולנית" ו"מפלצתית". אף על פי העובדה שנשואה היא לאפריים - ליבה שייך לעקיבא ואינה בטוחה אם לעזוב את אפריים ולהינשא לעקיבא או להישאר לצד בעלה.
אפרים "פרוייקה" הקסטר (שמוליק לוי) - אביהם של אדם ורוי, ובעלה של כרמלה. כל חייו חי בצילה של כרמלה אשתו, ספג את עלבונותיה וויתר על חלומותיו בשבילה; ובגלל זאת הפך לחסר ביטחון. אך בהמשך אישה שמופיעה בחייו מצליחה לשנות אותו לטובה ולהחזיר לו את הביטחון העצמי.
עקיבא חלמיש (שרון אלכסנדר) - אביה של אביגיל ובעלה של דינה. כריזמטי, כוחני ומעורר פחד. נוהג לכנות את עצמו "אלוהים". איש עסקים ממולח והבעלים של חברתו - "Happy Talk". משיג כל מה שברצונו להשיג, אך בדרכו פוגע באנשים רבים. יחסיו של עקיבא עם דינה הם עניינים בלבד ואף על פי שנשוי לדינה - ליבו שייך לכרמלה ומוכן להקריב הרבה בשבילה. עקיבא הוא הנבל הראשי של הסדרה.
דינה חלמיש (רונה ליפז) - אמה של אביגיל ואשתו של עקיבא. עקרת בית עשירה שמאופיינת בשמרנות וסנוביות. יחסיה עם עקיבא הם עניינים בלבד ואין לה כל קשר חם עם בתה. מות אחיה - זכי; מכניס אותה לדיכאון ולעצב. לאחר מכן מחליטה היא לחקור את מותו ומה שמגלה משנה אותה ומוביל למציאות חדשה.
נילי (דנה עדיני) - עיתונאית לשעבר, שאיבדה את עבודתה והפכה לאלכוהוליסטית מיואשת לאחר שגבי - אישיות בכירה, הטמין לה פח שבו נפלה. אך לבסוף זוכה להצלחה רבה.
שושן שטיגלר (אליאנה תדהר) - בעלת בלוג המעריצים של סלומן שעומד במקום השני בפופולריות. ערמומית, תעשה הכל כדי להשיג מידע "חריף" לבלוג שלה. חלומה הוא להיות עיתונאית. שונאת את מני - יריבהּ ואינה מבינה כיצד הוא מצליח. מבחינתה כל האמצעים כשרים.
מני בלגה (דולב מסיקה) - מעריץ "שרוף" של סלומן ובעל בלוג המעריצים של הקומיקס שעומד במקום הראשון בפופולריות. מני הוא חנון ובעל ידע רב במחשבים. יריבתו היא שושן אך אף על פי זאת הוא אוהב אותה מאוד וחושק בה.
דמויות > דמויות חוזרות ונשנות

רפי קדושי (אריה צ'רנר) - חוקר בשב"כ וחברו הטוב של עקיבא, ניהל רומן עם אשתו מאחורי גבו של עקיבא - הגרם למתח בין החברות של השניים. קדושי הוא הנבל המשני של הסדרה.
סיגלית (אור אילן) - גורו מין, בעלת מועדון שמגשים פנטזיות מין. מנצלת את אפרים בשביל פרסום עצמי, לאחר שלא התקבלה לאף תוכנית ריאליטי. לבסוף מתפתחת אצלה אהבה אמיתית כלפיו.
עופר תבריזי (אורי יניב) - מנהל בית מלון. רקדן ובעל לב טוב שמנסה לעזור לאנשים בצורות רבות.
מקסי (אבי גרייניק) - חבר במאפיה של חאג'בה. מנצל את כרמלה ומשפחתה יחד עם שאר חברי המאפיה לאחר שנקלעה לחובות אצלם.
חאג'בה (חן דוד) - ראש מאפיה, חבר ילדות של כרמלה שמנצל אותה לאחר שנקלעה לחובות אצלו.
גבי (אמנון וולף) - אישיות בכירה ובן-זוגה לשעבר של נילי, שניצל אותה בשביל הרצונות וההצלחה האישיים שלו.
שרה פרידר (ליאת אקטע) - מוכרת ציורים של אמנים, פמיניסטית ועשירה. עוזרת לאדם ולאמו כרמלה במכירת עבודות האמנות שלו.
ספריימן (תומר קאפון) - אומן גרפיטי הנחשב מת מתגלה כחי, חבר של אנני.
רחל המשוררת

| --- | --- |

רחל בלובשטיין, 1923
 לידה:  20 בספטמבר 1890 י"ט בתשרי ה'תרנ"א סראטוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 באפריל 1931  (בגיל 40) כ"ט בניסן ה'תרצ"א תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  רחל בלובשטיין
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 לאום:  יהודיה
 מקום קבורה:  בית הקברות כנרת 
 אירועים משמעותיים:  עלייה לארץ ישראל (אוקראינה, 1909) 
 שפות היצירה:  עברית, רוסית, אנגלית 
 תחום כתיבה:  שירה, תרגום
 תקופת הפעילות:  1905–1931 (כ־26 שנים)
 
רחל המשוררת
חדר ההנצחה לזכרה בקבוצת כנרת
הבית בו התגוררה בשנת 1925 ברחוב הנביאים בירושלים
שלט על רחל המשוררת בשכונת עין גנים בפתח תקווה
קבר רחל המשוררת בבית הקברות כנרת
לוחית זיכרון במקום מגוריה האחרון של המשוררת רחל ברחוב בוגרשוב 5 בתל אביב
"גן רחל" ניטע בשנת 1933 מול בית הקברות כנרת
מילות השיר גן נעול בכתב ידה של רחל המשוררת, השמור בארכיון גנזים
רחל בְּלוּבְשְׁטֵיין סלע (י"ט בתשרי ה'תרנ"א, 2 באוקטובר 1890 – כ"ט בניסן ה'תרצ"א, 16 באפריל 1931), המוכרת בשם העט "רחל" (בספרות העברית: רחל המשוררת), הייתה מהמשוררות הבולטות בשירה העברית הקלאסית המחודשת.
קורות חיים > בשנות העשרים

ב-1919 חזרה לארץ ישראל באונייה "רוסלאן", יחד עם אנשים ונשים שלימים בנו את צמרת ההנהגה והתרבות בארץ, כגון פרופ' יוסף קלוזנר ורחל כגן (יש הסבורים כי קבוצה זו פתחה את מה שכונה "העלייה השלישית"), ושבה אל מושא רבים משיריה, אל הכנרת האהובה עליה, לקבוצת דגניה. בדגניה הייתה פעילה בתחום התרבות ועבדה בעיקר עם ילדי הקבוצה.
לאחר תקופה קצרה נתגלו אצלה ניצני מחלת השחפת. בתחילה נדרשה רחל על ידי הרופא להקפיד לאכול בכלים נפרדים, אולם המחלה, שנחשבה אז לחשוכת-מרפא, גרמה לגירושה לבסוף מדגניה. ההחלטה לא נתקבלה בפורום מסודר של הקיבוץ אלא מתוך יוזמה פרטית של אחד מהחברים שבישר לה במילים הבאות את החלטת הקבוצה: "את חולה ואנחנו בריאים. ולכן את צריכה לעזוב". מרבית החברים שידעו כי הדברים נאמרו הלכו לעבוד בשדות כדי להימנע מן הפרידה, מה שפגע ברחל יותר מכל. חלק אחר מן החברים כלל לא ידע שהדברים נאמרו. לימים אחדים מהם התביישו בהחלטה. גם לאחר גירושה שמרה רחל על קשריה עם חלק מתושבי דגניה ואף ביקרה בה כמה פעמים. חברי דגניה שלחו את שפרה ירובסקי הדגנייתית לטפל בה תקופה מסוימת. כדי למצוא מזור למחלתה נדדה רחל בין צפת, עין גנים, ירושלים (שם התגוררה בחדר קטן בחצר בית הלנה כגן שאת גיסתה רחל כגן הכירה מהמסע המשותף לארץ באונייה רוסלאן) ותל אביב, בה חיה את שנותיה האחרונות (בה התגורר גם אביה). היא התגוררה בדירה קטנה הסמוכה לים (כיום בתחילת רחוב בוגרשוב, בבית מספר 5א', בעלית הגג) ואת ימיה האחרונים העבירה בבית מרפא לחולי שחפת בגדרה בצמצום רב. רחל התפרנסה מפרסום שיריה בעיתון "דבר" (התשלום נקבע לפי מספר שורות ושיריה של רחל לרוב אינם ארוכים) וקצבה חודשית מצומצמת שירשה מאביה. רוב הונו של אביה הועבר למוסדות דתיים
קורות חיים > מותה

רחל כתבה את רוב שיריה בשש השנים האחרונות לחייה, מתוכם שירים רבים נכתבו על הציפייה שלה ליום מותה. בשנת 1927, עת שכבה במיטת חוליה בעיר, הרחק מדגניה, זכרה את ימי החסד שזכתה להם שם, שנדמו בעיניה כחלום רחוק, בשירה ואולי לא היו הדברים...:
וְאוּלַי לֹא הָיוּ הַדְּבָרִים מֵעוֹלָם,
אוּלַי
מֵעוֹלָם לֹא הִשְׁכַּמְתִּי עִם שַׁחַר לַגַּן,
לְעָבְדוֹ בְּזֵעַת-אַפַּי?
...
הוֹי, כִּנֶּרֶת שֶׁלִּי,
הֶהָיִית, אוֹ חָלַמְתִּי חֲלוֹם?
בחודשים האחרונים לחייה, כשמחלתה החריפה, הועברה רחל לבית הבראה לחולי שחפת בגדרה אותו ניהל ד"ר אריה בן-גפן. שם, בזמן הקצר בו קיוותה להחלים ממחלת השחפת היא כתבה את שירה האחרון "מתי". לאחר חודשיים, כשהמחלה רק החריפה והיא חלשה ויגעה, ביקשה לשוב לתל אביב.
היא הועברה בעגלה פשוטה ופתוחה לכיוון תל אביב. יום לפני פטירתה, בעודה גוססת, רצתה להיפרד מידיד נעוריה, האיכר נקדימון אלטשולר מהמושבה רחובות, וביקשה שיובילו אותה אליו. רחל לוותה על ידי האחות וילקיס, והרופא הד"ר צבי כיתאין. אלטשולר, שהיה אז כבר בעל משפחה, יצא לראותה ופרץ בבכי. מילותיה האחרונות של רחל היו "שלום נקדימון". לימים מספר אלטשולר: "ראיתי לפני שבר אדם, כולו עצמות, ורק עיניה העצובות היו הדבר היחיד שהביע דבר מה והוכיח כי לפני ניצב אדם שעדיין חי".
רחל נפטרה מהשחפת ב-16 באפריל 1931, בהיותה בת ארבעים, ללא כל איש שהכירה עימה, בבית החולים הדסה שהיה ברחוב בלפור בתל אביב, ונקברה, כפי שביקשה בשירה "אם צו הגורל...", בבית הקברות כנרת. על קברה הפתוח הקריא זלמן שזר את שירה תמורה. על מצבתה חקוקות המילים מתוך שירה "מנגד":
פָּרֹשׂ כַּפַּיִם. רָאֹה מִנֶּגֶד שָׁמָּה – אֵין בָּא, אִישׁ וּנְבוֹ לוֹ עַל אֶרֶץ רַבָּה.
שירהּ האחרון "מֵתַי", שנמצא לאחר מותה על הכוננית בחדרה, מלמד כי לקראת סופה חשה רחל בודדה: כל שנותר לה היו רק חלומותיה, כאשר האנשים שבהם האמינה ובטחה נטשוה.
קורות חיים > משפחתה

שנים עשר ילדים נולדו לאביה של רחל. ארבעה מאשתו הראשונה ושמונה מן השנייה. חלקם עלו לארץ ישראל וחלקם נותרו מחוצה לה.
איסר לייב בלובשטיין, אביה. עלה לארץ ישראל בשנת 1910, עם רעייתו השלישית, מאשה נאומובנה. הוא גורש בתקופת מלחמת העולם הראשונה לרוסיה וחזר לארץ ישראל לאחריה. באמצעות הון שהביא עמו רכש עם רעייתו שש דירות בתל אביב והקים שני בתי יתומים לילדים ברמת גן ובתל אביב (ברחוב מזא"ה 22). איסר נפטר בשנת 1923.
אחיה, ד"ר יעקב בלובשטיין (סלע, 1880 - 1935), היה פעיל מאוד בסניף הציוני בפולטבה, לימים ייסד בארץ ישראל את רשת "בתי העם", מראשוני האינטלקטואלים ביישוב. נפטר בתל אביב.
אחותה, שושנה (1889 - 1975), סופרת ומוזיקאית, נפטרה ערירית ונטמנה בתל אביב. בשנת 2011 הועברו עצמותיה לצד רחל בבית הקברות של קבוצת כנרת.
אחותה, בת שבע גולדשטיין (1895 - 1946), פסנתרנית, אמה של הפסנתרנית אלה גולדשטיין. חלתה במלריה בעמק יזרעאל ונפטרה בספטמבר 1946 בתל אביב.
אחייניתה, אלה גולדשטיין (1927–1997), פסנתרנית, ילידת חרבין, בתה של בת שבע גולדשטיין. הופיעה בארץ ישראל לראשונה ב-1938, בגיל 11, ולאחר מכן ברחבי העולם השתקעה בארצות הברית בשנות ה-50 ונפטרה שם.
דודהּ, מאכס מנדלשטאם, היה הסטודנט היהודי הראשון לרפואה ברוסיה, ולימים ניהל את בית החולים לעיניים בקייב, היה חבר קרוב של בנימין זאב הרצל וראש הציונות הטריטוריאליסטית ברוסיה.
ההיסטוריון, ד"ר אורי מילשטיין, הוא בן אחייניתה, שרה מילשטיין.
שירתה > ההתחלה

את שיריה הראשונים כתבה רחל בנעוריה ברוסית. שירים אלו כונו "המחברת הרוסית" ותורגמו מאוחר יותר לעברית.
אחרי שנים ששהתה באירופה הגיעה רחל לארץ והחלה לכתוב שירים בשפה העברית. שירה הראשון בעברית היה "היום הלך והחשיך". השיר הוקדש לאהרן דוד גורדון, אשר היה מאוד אהוב עליה.
עיקר שיריה פורסמו בעיתון "דבר", ואלו, שהצטיינו בפשטות הבעתם ובלשונם הקולעת, נתחבבו על הקוראים מהרגע הראשון. מספרים שחובבי שירתה, שהיו לא מעטים מבין קוראי העברית בארץ ישראל, ציפו בכליון עיניים לצאת גיליון יום שישי של "דבר".
שירתה > קובצי שיריה

שיריה של רחל כונסו בשלושה קבצים עיקריים:
ספיח (תרפ"ז-1927)
מנגד (תר"ץ-1930)
נבו (תרצ"ב-1932)
את שני קובצי השירה הראשונים פרסמה רחל עוד בחייה; הקובץ האחרון יצא לאור לאחר מותה.
שמותיהם של קובצי שירתה, "מנגד" ו"נבו", סמליים לחייה הטראגיים. בשמות אלה מורגשת העובדה כי בחייה הקצרים לא הספיקה רחל לממש את עצמה, הן בתחום שירתה והן בתחום חייה האישיים.
בשנת 1935 כונסו כל כתביה, שכללו גם תרגומי שירה ומסות, למכלול אחד הנקרא "שירת רחל". מכלול זה כולל גם שירים אשר לא פורסמו בעבר. כריכתו תואמת את הכריכה שבחרה רחל לקבצים הראשונים - כריכה לבנה ופשוטה. עיצוב זה הפך לסימן ההיכר שלה, ונשמר בכל המהדורות הבאות.
שירתה > קובצי שיריה > ספיח (1927)

הקובץ ספיח כולל 61 שירים.
שירתה > קובצי שיריה > מנגד (1930)

השם מנגד מסמל את שאיפות חייה של רחל אשר ראתה מנגד מבלי לזכות לממשן.
שירתה > קובצי שיריה > נבו (1932)

השם נבו - כשם ההר שממנו ראה משה את הארץ המובטחת ביודעו כי לא יזכה להגיע אליה - רומז לחייה שבהם היו יעדים רבים שלא מומשו. בקובץ זה נכללים:
שירתה > "שירים שנסתתרו"

מעבר לקובצי שירה אלה כתבה רחל שירים רבים שבחרה לא לפרסם.
בראשית המאה ה-21 נתגלו שלושה שירים שכתבה רחל ברוסית. שלושת השירים תורגמו מכתב היד בידי רנה ליטוין, ופורסמו בעיתון הארץ:. על שירים אלה נאמר: "שיריה של רחל המובאים בזה נכתבו רוסית, בתחילת המאה העשרים, ואמנם ניכרת בהם השפעת השירה הרוסית בת הזמן. במיוחד בולטת השפעתה של אנה אחמטובה, אשר לימים תרגמה רחל משיריה לעברית. השפעתה של אחמטובה ניכרת בתימטיקה, בסיטואציות, במלודיה, בפשטות ובישירות – מסימני ההיכר של שירי רחל בעברית. לעיתים נראה שרחל ממש משוחחת עם שורות משיר זה או אחר של המשוררת הרוסית. [...] לפלא נשארת העובדה, כיצד עברה המשוררת בגיל בוגר יחסית מכתיבת שירה ברוסית לעברית כל-כך טבעית וצלולה".
.
שירתה > "בבית ובחוץ"

"בבית ובחוץ" הוא ספרון שירי פעוטות אשר יצא לאור בשנת 1930. אלה היו שירי הילדים הראשונים שכתבה אישה בעברית ובמשך שנים רבות לא היה מוכר כחלק מיצירתה של רחל. את הספר הוציא לאור ראובן גולדברג, חבר קבוצת קדם ומוכר סדקית מתל אביב. הספר נמכר בחנותו בלבד והודפסו ממנו מאות ספורות של עותקים. לימים סיפר גולדברג כי לא ראה בספר יצירה ספרותית של ממש אלא צעצוע חינוכי לפעוטות. נראה כי גם רחל עצמה לא החשיבה יצירה זו כחלק מהקורפוס הרשמי שלה, הגם שהעניקה אותו במתנה לחבריה, לעיתים בליווי הקדשה אישית. בשנים האחרונות הספר הודפס מחדש הן תחת הכותר המקורי והן בשם "מקהלת החיות", המבוסס ברובו על הספר המקורי.
שירתה > כתיבתה

כתיבתה של רחל הושפעה מזרמים ספרותיים אחדים וממקורות קלאסיים ומודרניים בסביבתה, בהם: התנ"ך, האקמאיזם הרוסי, האימג'יזם הצרפתי, ספרות תנועת ההשכלה והספרות העברית החדשה, ובכלל זאת הספרות שכתבו חלוצי העלייה השנייה.
מלבד השירים שכתבה, עסקה רחל גם בתרגום. בעבודתה נכללים תרגומים משירתה של המשוררת הרוסיה אנה אחמטובה, משירי אלכסנדר פושקין, סרגיי יסנין ופרנסיס ז'ם, תרגום מאמר על חיי הדבורים מאת מוריס מטרלינק, ביקורות ספרות, מסות בנושאי תרבות ועוד. בין כתביה נכללים גם שירים שכתבה עבור ספר מאויר לפעוטות.
מרבית שיריה נכתבו בשנותיה האחרונות, הביעו רגשות עמוקים לאור מחלתה וסבלה, והקהל אוהד אותם מאז ועד היום.
שירתה > מקומה של שירתה בתרבות העברית

רחל נחשבת אחת המשוררות המקובלות על שוחרי השירה העברית. שירתה תופסת מקום נכבד בתרבות העברית, נלמדת דרך קבע בבתי-הספר, ומושרת רבות במפגשי שירה בציבור.
רבים משיריה הולחנו על ידי מלחינים אחדים, ובהם נעמי שמר, שהלחינה את השיר "כנרת" ("שם הרי גולן"), יהודה שרת שהלחין בין השאר את השיר "ואולי לא היו הדברים מעולם..." ואת "שי" - שירהּ היחיד שזכתה רחל לשמוע מולחן, ויוסף טל אשר הלחין את שיריה: "בגני נטעתיך", "בלילות מקדם", "בלילות לא שנת", ו"עם שחר".