stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברווז כרבולי

| ברווז כרבולי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי צדפות
סוג:: ברווז כרבולי
מינים
 Sarkidiornis melanotos  Sarkidiornis sylvicola
שם מדעי
 Sarkidiornis

ברווז כרבולי (שם מדעי: Sarkidiornis) הוא סוג של ברווז ממשפחת הברווזיים החי באזורים הטרופיים של אפריקה שמדרום לסהרה, מדגסקר, הודו, דרום-מזרח אסיה ואמריקה הדרומית בביצות, נהרות ואגמים.
ברווזים אלה מזוהים בעיקר בזכות צווארם הגדול המנומר בשחור ועקב הבליטה הגדולה שעל מקורם.
בעבר היה בסוג מין יחיד - ברווז הבליטה אך תת-המין ברווז בליטה אמריקאי הופרד למין עצמאי.
מינים

ברווז בליטה אמריקאי (Sarkidiornis sylvicola)
ברווז בליטה אפריקאי (Sarkidiornis melanotos)
הסרטון של זפרודר

| --- | --- |

 בימוי:  אברהם זפרודר 
 צילום:  אברהם זפרודר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  1963 
 משך הקרנה:  26.6 שנייה 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט אילם, סרט חובבים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסרטון של זפרודר הוא סרטון שצולם במצלמת חובבים על ידי יצרן הבגדים האמריקאי אברהם זפרודר, והנציח את רציחתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. הסרט נותר כאחת התעודות האותנטיות החשובות ביותר בהיסטוריה.
הסרטון

זפרודר נכח ב-22 בנובמבר 1963 בכיכר דילי (Dealey) בדאלאס, מצויד במצלמת חובבים של 8 מ"מ, כאחד הצופים בשיירת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי שאמורה הייתה לעבור שם באותה עת. הוא החל לצלם את שיירת הנשיא המתקרבת, וכשחלפה מכונית הלינקולן הפתוחה של הנשיא ממש מולו, מצלמתו הנציחה את הפגיעה בנשיא.
מיקומו של זפרודר היה אידיאלי לצילום הרצח, ועל אף שבמקום היו עשרות אנשים עם מצלמות ומסרטות, סרטו של זפרודר נותן את ההמחשה האידיאלית לאירועים. זפרודר עמד על משטח מוגבה מבטון, שהיה בדיוק בין מחסן הספרים, אשר מקומתו השישית ירה לי הארווי אוסוואלד את היריות, ובין "תלולית הדשא", מעין מדשאה ועליה מבנים, שהיא המקום בו לדעת רוב התומכים בתאוריות קונספירציה, עמדו המתנקשים הנוספים. בעת שהלימוזינה הנשיאותית חלפה לידו ונפגעה מהיריות צילם זפרודר את הלימוזינה ואת המתרחש בה מקרוב, ומלמעלה.
על פי עדותו לסוכן השירות החשאי, שניתנה ביום הרצח, סבר זפרודר כי היריות באו מאחוריו. מאחורי זפרודר הייתה "תלולית הדשא".
בסרטון בן 26.6 השניות של זפרודר, נראית השיירה הנשיאותית מתקרבת דרך רחוב אלם (Elm), כאשר הנשיא, אשתו ז'קלין, מושל טקסס ג'ון קונלי ואשתו יושבים בלימוזינה ומנפנפים אל הקהל. לרגע מוסתרת הלימוזינה על ידי תמרור, וכשהיא נראית שוב, מעווה הנשיא את פניו בכאב, שולח את ידיו אל פניו, אולי כדי להגן על ראשו, וכל גופו נוטה קדימה ושמאלה, אל עבר אשתו. ואז נע ראשו של קנדי בתנועה אלימה אחורה ושמאלה, ולמעשה מתפוצץ בכתם של דם. קנדי קורס במושב הלימוזינה, בעוד שז'קלין ההמומה מנסה להימלט כשהיא מטפסת על אחורי הרכב, בעודו בנסיעה, ונעצרת על ידי סוכן השירות החשאי המזנק אליה על מנת לסייע לה. אורך הקטע המציג את ההתנקשות הוא 19.3 שניות.
מהירות המצלמה של זפרודר הייתה 18 תמונות בשנייה. הסרטון הוא למעשה סדרה של תמונות סטילס, המהווה את "השעון" לפיו נבדק הרצח. ישנה חשיבות רבה מאוד לסדר האירועים בשאלה "כמה יריות נורו" ו"מאיזה כיוון נורו". ב-26 השניות בסרטו של זפרודר, ניתן בצורה מדויקת לוח הזמנים. ניתן לראות מתי החלה תגובת כל אדם שהיה בלימוזינה אל היריות, ולערוך חישוב מסתבר של מספר היריות ואף של כיוונן. שאלות רבות נענות, אך אחרות נותרות פתוחות. הסרט צולם ללא קול.
הסרטון > השימוש בסרטון כראיה בחקירת רצח קנדי

שלושה עותקים של הסרטון נעשו ביום הרצח עבור רשויות החקירה. בתוך ימים ספורים רכש מגזין לייף את הזכויות מזפרודר עבור תשלום ראשוני של 25,000$ אשר זפרודר תרם לאלמנתו ולילדיו של השוטר ג'פרסון דייוויס טיפיט, שנרצח על ידי אוסוואלד כמה שעות לאחר ההתנקשות. לאחר מכן שולמו לו חמישה תשלומים נוספים של 25,000$.
תמונות מן הסרטון פורסמו במגזין לייף, וכן כמוצגים בדו"ח ועדת וורן. הסרטון נשמר במחסני לייף, והמגזין שמר על הזכויות, ואסר על פרסום התמונות, כך שכאשר החוקר ג'ושיאה תומפסון (Thompson) ניסה בשנת 1966 לפרסם ספר ובו איורים של התמונות מסרטו של זפרודר, תבע אותו המגזין לדין. לבסוף השיג התובע בניו אורלינס, ג'ים גאריסון (אשר העמיד בניו אורלינס מספר אנשים לדין וביניהם קליי שאו (Shaw) על מעורבות ברצח) עותק של הסרט, על מנת להציגו כראייה במשפטו של שאו, ולאחר מכן נעשו מן הסרט עותקים נוספים, ותמונות ממנו הוצגו במקומות רבים. ב-1975 הוצג הסרט לראשונה במלואו (ולא כתמונות בודדות) בתוכנית הטלוויזיה "לילה טוב אמריקה".
לאחר חקיקת חוק "איסוף רשומות הנוגעות לרצח הנשיא קנדי" בשנת 1992 הוקמה ועדה בשם "ועדת העיון מחדש ברשומות הנוגעות להתנקשות", אשר דאגה לעיון מחדש בסרט, שימורו, וידוא האותנטיות שלו (כנגד טענות של אנשי "תאוריות הקשר" כי הסרט מזויף), והפיכתו לרכושה של האומה האמריקאית.
הסרטון > הסרטון כאייקון תרבותי

הסרט נותן את הבסיס הוויזואלי המזוהה כיום בתודעה עם רצח קנדי. המדובר בסדרה חזקה של דימויים ויזואליים, המקבילה לדימויים פופולריים נוספים מן התרבות וההיסטוריה, כגון תמונת האדם על הירח או תמונת הנחתים המציבים את דגל ארצות הברית לאחר קרב איוו ג'ימה. הדימוי של הנשיא הצעיר שראשו מתפוצץ לרסיסים בעוד אשתו זוחלת על מכסה תא המטען של הלימוזינה הנשיאותית כששמלתה מכוסה בדם, הוא דימוי בסיסי בתודעה האמריקאית מן היום בו פורסם סרטו של זפרודר לציבור. הסרט הוכרז כ"חשוב מבחינה תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית, ועותק ממנו נשמר בארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
הסרטון > יורה בודד או קשר לרצוח את קנדי?

הסרט משמש כבסיס הן לתומכי תאוריית "היורה הבודד" והן לתומכי תאוריות הקשר. הטענה העיקרית היא כי נראה בסרט כי היריות נורו מלפנים, מכיוון תלולית הדשא, וזאת מכיוון שראשו של קנדי מושלך אחורה, למעלה ושמאלה, דבר התואם (לפי טענת תומכי תאוריות הקשר) ירייה שבאה מלפנים ומימין, בעוד שאוסוואלד ירה מאחור ומשמאל.
על פי הגרסה הרשמית, מוכיח הסרט בוודאות כי מקור היריות הוא אחד. למעשה, החוקר ארלן ספקטר, אשר ביסס את תיאורית "היורה הבודד" עבור ועדת וורן, הסתמך על הסרט, כאשר קבע כי מכיוון שלפי תגובות הנשיא והמושל המופיעות בסרט, לא חלף פרק זמן מספיק בין הזמן שבו נפגע המושל, ובין הזמן שבו נפגע הנשיא (על פי המהירות המקסימלית לטעינת רובהו של אוסוואלד וליריית ירייה נוספת) ולפיכך הם נפגעו מאותו הכדור. תאוריה זו, תאוריית "כדור הקסם" היא אבן הבסיס לגרסה הרשמית, ואחת התאוריות המותקפות ביותר והמושמצות ביותר על ידי המבקרים, הסבורים כי מסיבה זו מהווה הסרט הוכחה לכך שהיה יותר מיורה אחד.
הצלם

אברהם זפרודר (באנגלית: (Abraham Zapruder))‏ (15 במאי 1905 - 30 באוגוסט 1970), יהודי, נולד בעיר קובל שבחבל ווהלין במערב אוקראינה בשנת 1905. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1920 והתיישב בברוקלין. כעבור זמן עבר לעיר דאלאס שבטקסס, ובה נעשה ליצרן בגדים מצליח. זפרודר נפטר שבע שנים לאחר רצח קנדי, בשנת 1970, ממחלת הסרטן.
מצלמתו של זפרודר
ברווז כנף-ברונזה

| ברווז כנף-ברונזה |
| --- | --- |
 ברווז כנף-ברונזה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז כנף-ברונזה
מין:: Speculanas 
שם מדעי
 Speculanas specularis ‏קינג, 1828
תחום תפוצה


ברווז כנף-ברונזה (שם מדעי: Speculanas specularis; מכונה גם ברווז ממושקף) הוא מין יחידי בסוגו במשפחת הברווזיים וקרוב משפחתם של ברווז ברזילאי, ברווז קיטור וברווז מצויץ, וכמוהם הוא מצוי בטבע באמריקה הדרומית. בעבר הוא נחשב למין בסוג ברווז.
אורכו של ברווז זה עד 54 ס"מ ומשקלו עד 1 ק"ג. הוא בעל נוצות בהירות בצבעים הדומים לצבעי ברונזה, שנתנו לברווז זה את שמו. הכנפיים כהות יותר ובקצוות הן אפורות. הראש חום כהה עם פס לבן מתחת לעין ופס  לבן על הצוואר. הרגליים צהובות, והזנב אפור כהה.
אקולוגיה

הברווז  חי בטבע בנהרות מהירים ובאגמים שבמדרונות הרי האנדים בארגנטינה ובדרום צ'ילה. הו מצוי עד גובה של 1,800 מטר. כמו כן הוא חי בבריכות, ביצות גבוהות ויערות לחים. הוא אוכל כל הניזון הן מהחי והן מהצומח וניזון בטבילה. הוא נהנה במיוחד מאכילת שבלולים. הוא ניזון גם מפרחי נורית, אלף עלה וזרעי גומא ואגמון, עלי וזרעי הצמח Potamogeton, שעירי כנף ומיני חרקי מים.
הוא חי בקבוצות קטנות או בבדידות בבגרות. הנקבה בונה קן בסביבת המים העשוי מצמחי מים ומפלומות נוצה ולפעמים אף מקננת במבנה מלאכותי.
ברווז זה איננו בסכנה בטבע, אבל צפוי להתקרב לסיכון עקב פגיעה באזור חיותו בנהרות הרי האנדים והיערות סביבם. בטבע ישנם כיום 6,000-7,000 פרטים בוגרים.
ראו גם

ברווז טבעתי
ברווז ברזילאי
ברווז מצויץ
ג'ון רמבו

| --- | --- |

 בימוי:  סילבסטר סטאלון 
 הופק בידי:  אבי לרנר 
 תסריט:  סילבסטר סטאלון, Art Monterastelli 
 עריכה:  שון אלברטסון 
 שחקנים ראשיים:  סילבסטר סטאלון (רמבו) פול שולצה קן הווארד ריצ'רד קרנה Patrick Poivre d'Arvor טים קנג גרהם מקטביש Jake La Botz ג'ולי בנז Matthew Marsden Supakorn Kitsuwon 
 מוזיקה:  בריאן טיילר 
 צילום:  גלן מק'פירסון 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Nu Image 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בינואר 2008 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, וייטנאמית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט עצמאי, סרט דרמה, splatter film, מותחן אקשן, סרט מלחמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rambo08
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ון רמבו (באנגלית: Rambo) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2008 בבימויו ובכיכובו של סילבסטר סטאלון. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי "רמבו" ומציג את דמותו של ג'ון רמבו כשהוא יוצא למשימה אחרונה כדי להציל קבוצת מיסיונרים שנחטפו על ידי צבא במיאנמר. הסרט מתאפיין באלימות גרפית רבה ובהתמודדות של רמבו עם עקרונות מוסריים קשים.
הסרט הכניס 113.2 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב ייצור שבין 47.5-50 מיליון דולר.
עלילה

הסרט מתרחש כעשרים שנה לאחר אירועי הסרט הקודם בסדרה. ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון) חי בבידוד בתאילנד, כשהוא עוסק בלכידת נחשים ובתחזוק סירה. הוא פורש מחיי הלחימה והחיים בצללים, אך כאשר קבוצת מיסיונרים אמריקאית פונה אליו בבקשה להובילם אל תוך אזור מלחמה בבורמה (מיאנמר של היום), הוא מסכים להסיעם. כשהמיסיונרים נופלים בשבי כוחות הצבא האכזרי של מיאנמר, רמבו נאלץ לחזור ללחימה כדי להצילם, ומגלה מחדש את הצד האפל שבנפשו כשהוא נלחם באכזריות חסרת רחמים כדי להציל חפים מפשע.
צוות שחקנים

סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו - חייל לשעבר בכוחות המיוחדים של ארצות הברית, שחי בבידוד ומתקשה להתרחק מעולם האלימות.
ג'ולי בנז בתפקיד שרה מילר - מנהיגת קבוצת המיסיונרים שנחטפת על ידי כוחות הצבא במיאנמר, מה שמניע את רמבו לצאת למשימה.
מת'יו מרסדן בתפקיד סקול - לוחם שכיר שמצטרף לרמבו במאמץ להציל את המיסיונרים.
גרהם מקטביש בתפקיד לואיס - מפקד יחידת שכירי החרב שמובילים את מבצע החילוץ.
ריי גליניס בתפקיד מייג'ור פיינט - המפקד האכזר של כוחות הצבא במיאנמר, שמחזיק את המיסיונרים בשבי.
ביקורות

רמבו יצא לאקרנים ב-2,751 בתי קולנוע בצפון אמריקה ב-25 בינואר 2008, וגרף 6,490,000 דולר ביום פתיחתו ו-18,200,000 דולר בסוף השבוע של הפתיחה שלו. זה היה הסרט השני הכי מרוויח בסוף השבוע בארצות הברית ובקנדה אחרי פגוש את הספרטנים הסרט "ג'ון רמבו" זכה לתגובות מעורבות מצד המבקרים. חלקם שיבחו את חזרתו של סילבסטר סטאלון לתפקיד האייקוני ואת סצנות הפעולה האינטנסיביות, בעוד אחרים מתחו ביקורת על העלילה הפשוטה והאלימות הגרפית המוגזמת. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 37%, בעוד שב-Metacritic קיבל ציון של 46 מתוך 100. הסרט הצליח בקופות בעיקר בזכות מעריצים ותיקים של סדרת הסרטים.
הערות שוליים

↑  "Yahoo! Movies - Weekend Box Office and Buzz". Yahoo! Movies. אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2008. נבדק ב-12 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rambo". Metacritic.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 183350040   WorldCat (עם VIAF): 183350040
הסרט הראשון של פלשתינה

| --- | --- |

 בימוי:  משה מורי רוזנברג
 הופק בידי:  משה מורי רוזנברג
 תסריט:  משה מורי רוזנברג
 מדינה:  התקופה העות'מאנית בארץ ישראל 
 הקרנת בכורה:  1911
 משך הקרנה:  כ-20 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם
 סוגה:  סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסרט הראשון של פלשׂתינה (באנגלית: The First Film of Palestine) הוא שמה של גרסה מאוחרת לסרט ראינוע בן כעשרים דקות בשם "פלשׂתינה, שיבת היהודים מן הגלות", אשר צולם בארץ ישראל בשנת 1911, בשלהי השלטון העות'מאני. סרט זה לא היה הסרט הראשון שצולם בארץ ישראל, כבר ב-1895 הקרינו האחים לומייר סרט קצר שצולם בה.
היוצר וההפקה

האיש החתום על הפקת "הסרט הראשון של פלשׂתינה" הוא משה מורי רוזנברג (Murray Rosenberg;‏ 1872–1966), יהודי בריטי, איש עסקים ופעיל ציוני נלהב. רוזנברג נמנה עם מייסדיה של הפדרציה הציונית האנגלית בשלהי המאה התשע עשרה, והשתתף בקונגרסים הציוניים הראשונים כציר מטעמה. סרטו זה נעשה בהשראת ראיון שערך עם תיאודור הרצל, וגם מוקדש לזכרו. הרעיון הכללי היה להשתמש בתמונות נעות כאמצעי להפצתו של הרעיון הציוני ויישומו על ידי החלוצים בארץ – לקבלת תמיכה מוסרית וכספית כאחת, ולעשיית נפשות בקרב יהודי העולם. לאחר שסרט קודם שצילם בשנת 1904 זכה להצלחה, החליט רוזנברג לצלם סרט נוסף.
בחודש אפריל 1911 הגיע ארצה, מצויד במכתב המלצה מטעמו של דוד וולפסון, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית, ובציוד צילום רב שסופק לו על ידי חברת הסרטים ווריק, שעמה היו לו קשרים עסקיים. לצורך הצילומים שהו רוזנברג ואשתו הילדה במשך כמה שבועות בארץ, בלווית מספר עוזרים, ותיעדו מקומות שונים ואירועים מגוונים: תהלוכת רבי מאיר בעל הנס בטבריה, תחנת הניסיונות החקלאיים של אהרון אהרונסון ליד עתלית, תהלוכות דתיות של נוצרים בירושלים, בית הספר לאמנות "בצלאל" וכמובן הכותל המערבי. התוצאה הייתה סרט באורך של שישה גלגלים. הסרט הוקרן בקיץ 1911 בקונגרס הציוני העשירי בבזל, וזכה להצלחה רבה בקרב 1200 הצופים שנכחו באולם. בשנים שלאחר מכן חזר רוזנברג והציג את סרטו באירועים שונים, ובדרך כלל היו הביקורות טובות.
מאחורי הקלעים

על פי יומן המסע שניהל רוזנברג, הוא שהה בירושלים במשך חג הפסח תרע"א (1911), ואז גם צילם חלק גדול מן הסצנות הכלולות בסרט, כולל אלו של הנוצרים. מהחומר הכתוב הנלווה לסרט ניתן ללמוד כי רוזנברג נעזר באנשי הפקה שאינם יהודים, וככל הנראה אלה ערכו עבורו צילומים בשבת ובחג. הסצנה שבה הוא מופיע בכותל צולמה ביום הראשון של חג הפסח, כנראה בידי צלם בשם בראון. הדברים לעיתים היו בעייתיים – כך למשל כשצילם את כניסתו של הפטריארך לכנסייה, החל קהל עוין לרוץ לקראתו, והוא נמלט משם כשהוא מחליף את כובעו בזה של עוזרו הערבי, וכך הצליח להיבלע בהמון.
הסרט המקורי נערך על פי מסלול הנסיעה של רוזנברג בארץ: יפו, ירושלים, עתלית, חיפה, טבריה ומראות מהגליל. העריכה שבגרסה זו שונה ומאוחרת יותר.
ישנו חוסר התאמה מסוים בין המידע הנמסר בכתוביות הביניים לבין מה שנכתב ברשימותיו של רוזנברג. כך למשל שואבות המים אינן נמצאות בכפר ערבי כלשהו, אלא בעיר טבריה.
במסעו בארץ פגש רוזנברג כמה אישים מפורסמים: הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבהּ של יפו, דוד ילין, ראש הסמינר למורים, ארתור רופין, ראש המשרד הארצישראלי, וכמובן בוריס שץ מ"בצלאל". רוזנברג ניצל את שהותו בארץ לעשיית עסקים כמו רכישת קרקעות, וגם חיווה ביומנו את דעתו השלילית על העיר העברית הראשונה, תל אביב, ביובש אנגלי טיפוסי: "Don't think much of Tel Aviv".
שימוש פוליטי בסרט

בקיץ 1929 שטף את ארץ ישראל גל פעולות טרור מצד ערביי ארץ ישראל כלפי היישוב היהודי - פרעות תרפ"ט. ממשלת בריטניה, בעלת המנדט מטעם חבר הלאומים לניהול הארץ, מינתה את ועדת שאו, כדי לבדוק את הגורמים לפרעות, ולגבש מסקנות למניעתם בעתיד. אחד הנושאים שנידונו היה הטענה הערבית שלפיה היהודים משנים את הסטטוס קוו מימי הטורקים באזור הכותל המערבי, שהיה בבעלות מוסלמית לטענתם, וזאת על ידי הקמתה של מחיצת הפרדה בין גברים לנשים והנחתם של ספסלים בסמטת התפילה. סרטו של רוזנברג, אשר הוקרן בפני חברי ועדת שאו, הראה בבירור שהיו ספסלים כבר בתקופת השלטון העותמאני.
גלגוליו של הסרט

בשנות העשרים החל רוזנברג לחלק את זמנו בין ארץ ישראל לבריטניה. בשנת 1932 הפקיד את סרטו בידי בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, אשר שכן אז בקמפוס האוניברסיטה העברית שבהר הצופים. לאחר מלחמת העצמאות הפך המקום למובלעת, אשר נשמרה בידי כוח משטרה מצומצם. מארי רוזנברג הפעיל את השפעתו כבעל היכרות אישית עם הרצל על מנת שהסרט יוצא ממתחם הר הצופים. דוד בן-גוריון עצמו הורה על הוצאתו של הסרט, והוא הוברח לסירוגין, גליל אחר גליל, באמצעות השיירות הקבועות ששימשו להחלפת המשמרות במתחם המובלעת.
כעבור מספר שנים נשלח עותק הסרט להוליווד, לצורך העתקתו לחומר לא-דליק. כשהגיע הסרט התברר כי העותק החדש נערך בצורה מבולבלת, וכי כתוביות הביניים בסרט חסרות. רוזנברג ניסה לשחזר את העותק המקורי כמיטב יכולתו, אך כאמור לעיל, נראה כי סדר הצילומים שונה לעומת המקור.
בשנת 1962 התראיין רוזנברג לסרט התעודה בירושלים בבימויו של דוד פרלוב. עם פרסומו של הסרט נדהם לגלות כי חלק מן החומר המקורי שצולם ב-1911 הוכנס לתוך סרט התעודה מבלי לקבל את רשותו. כפיצוי לשימוש הבלתי מורשה וכדי להימנע מתביעה, סוכם כי סרטי גבע יכניסו כתוביות ביניים חדשות במקום אלו שאבדו בהוליווד. רוזנברג, אשר נפטר שנים ספורות לאחר מכן, קרא לגרסה זו "הסרט הראשון של פלשׂתינה", וזו הגרסה המצויה לפנינו כיום.
לקריאה נוספת

נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי: פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל, ירושלים: נ' וי' גרוס, תשנ"ב 1991, עמ' 13.
הלל טרייסטר, עין לציון צופיה: הסרט האילם בארץ הקודש (תרגמה מאנגלית: עדה פלדור), ירושלים: מוסד ביאליק וארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג, תשע"א 2010, עמ' 36–41.
ארנסט, נסיך הוהנברג

ארנסט אלפונס פרנץ איגנאץ יוזף מריה אנטון, נסיך הוהנברג (בגרמנית: Ernst Alfons Franz Ignaz Joseph Maria Anton von Hohenberg; 27 במאי 1904 - 5 במרץ 1954) היה בנם של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה וסופיה, דוכסית הוהנברג, אשר רציחתם בסרייבו ב-1914 הובילה למלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

ארנסט נולד ב-27 במאי 1904 בטירת קונופישטה, 50 ק"מ מדרום לפראג. אביו היה פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואמו הייתה סופיה, דוכסית הוהנברג. הוא היה בנם השלישי. חרף העובדה שאביו היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואמור היה לרשת את התואר קיסר אוסטריה ומלך הונגריה עם מותו של הקיסר המזדקן פרנץ יוזף הראשון, הרי שארנסט ואחיו היו מנושלים מכל זכות לרשת אי פעם את הכתר, כיוון שהוריהם היו נשואים בנישואים מורגנטיים. ארנסט ירש עם לידתו את התואר "נסיך הוהנברג" מאמו.
הוריו צפו עבור ילדיהם חיים נורמליים ורגילים של אצולה כפרית. אחותו סופיה העידה מאוחר יותר שהם חינכו אותם לדעת שהם אינם מיוחדים. הם השקיעו בהם זמן רב, ופרנץ פרדיננד שמח במיוחד על כך שבניו יוכלו בעתיד להינשא מאהבה בלבד, ולא נישואים פוליטיים לבן אצולה. ב-28 ביוני 1914 נרצחו הוריו ביריות בידי קבוצת לאומנים בוסנים וסרבים, רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה. אחד הרוצחים, נדלקו צ'ברינוביץ', שלח מכלאו מכתב אל הילדים ובו ביקש את סליחתם על שגזל מהם את הוריהם. אחיו של ארנסט, הדוכס מקסימיליאן כתב מכתב תשובה בו הודיע לצ'ברינוביץ' שהוא סולח לו. אחותו סופיה חתמה על המכתב, אולם ארנסט סירב לחתום עליו.
ארנסט ואחיו עברו לידי ידיד של הוריהם, ולאחר מכן לידי סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה. שר הטקס הקיסרי הנסיך ממונטנובו, אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד וסופיה, דאג גם להשפלתם של שלושת היתומים שלהם. הוא דאג שייאסר עליהם להשתתף בלוויה, ואף ניסה ללא הצלחה לאלץ אותם לשלם את העלות שלה מכספי הירושה שלהם. בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, ביטול המונרכיה ופירוק האימפריה האוסטרו-הנגרית, הוחרמו מרבית נכסיהם בידי ממשלת צ'כוסלובקיה, והם עברו לגור בטירת ארססטן בדרום אוסטריה.  הוא היה פעיל בתנועה מלוכנית, ועמד בקשר הדוק עם אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. כמו כן הוא היה חבר במיליציית היימווהר ("משמר הבית").
בעקבות מעצרו של צעיר יהודי בשם לבנשוס שזרק לבנה על חלון ראווה של מטה נאצי בווינה, והחשש שיוטל עליו עונש חמור, הגיע ארנסט לווינה וזרק לבנה על אותו חלון ראווה.  לאחר שנעצר אמר: "אתם אומרים לתלות את לבנשום על שניפץ את חלון הראווה עתה תתלו גם את הנסיך פון־הוהנברג".
הוא ואחיו מקסימיליאן, התנגדו לאנשלוס. ב-14 במרץ 1938 נשלחו יחד למחנה הריכוז דכאו. הם הועסקו בעבודות משפילות שנועדו לשבור את רוחם, אולם נשאו אותם באורך רוח ובעליזות, והיו ביחסים חבריים עם מרבית האסירים. אשתו של מקסימיליאן נפגשה עם הרמן גרינג, והצליחה לפעול לשחרורו לאחר חצי שנה. ארנסט לעומת זאת הועבר למחנה אחר ושוחרר רק ב-1943. עם זאת, 20,000 דונם מנכסי בית הוהנברג הופקעו בידי הנאצים. לאחר מלחמת העולם השנייה הצליחו האחים לפעול להחזרת חלק מהנכסים. ארנסט נפטר ב-5 במרץ 1954 בגיל 49, כתוצאה מהשפעות מאחרות של ההתעללות שעבר בידי הנאצים.
משפחתו

ב-25 במאי 1936 נישא ארנסט בווינה למריה תרזה ווד (1910-1985) אשר ילדה לו שני בנים:
פרנץ פרדיננד (1937-1978)
ארנסט גאורג (נולד ב-1944)
הערות שוליים

↑  הרצח בסאראיובה, הצפירה, 30 ביוני 1914
↑  פרשת עינוייו של הנסיך פון הוהנברג, הצופה, 21 בדצמבר 1939
↑  מחנה ההסגר בדאכאו, הצופה, 16 באוגוסט 1938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1057926787  VIAF: 310602482   WorldCat (עם VIAF): 310602482
ברווז מוכתם-מקור

| ברווז מוכתם-מקור |
| --- | --- |
 ברווז מוכתם-מקור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז
מין:: ברווז מוכתם-מקור
שם מדעי
 Anas poecilorhyncha ‏פורסטר, 1781
תחום תפוצה


ברווז מוכתם-מקור (שם מדעי: Anas poecilorhyncha) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים המצוי במקווי מים מתוקים ממזרח אסיה עד הודו ופקיסטן. הוא שייך לסוג ברווז וקרוב לברכיה. משמעות שמו המדעי הוא: "ברווז בעל מקור מנוקד".
ישנם 2 תת-מינים למין ברווז זה:
Anas poecilorhyncha poecilorhyncha - מצוי בטבע בהודו וסרי לנקה
Anas poecilorhyncha haringtoni - מצוי בטבע במיאנמר ובדרום-סין וסביבתה.
כמה חוקרים משייכים את המין ברווז מוכתם-מקור מזרחי (Anas zonorhyncha) החי בסביבות הונג קונג, לתת-מין הכלול במין זה.
תיאור

ברווז זה בעל פלומה לבנה משורטטת באפור והכנפיים שלו כהות עד שחורות. הצוואר לבן ומחלקו העליון עד הפנים הוא אפור-לבן מנומר. המקור שחור עם קצה צהוב בולט, בליטה אדומה, המתפשטת עד קצה הראש, ופס שחור לאורך העיניים. כפות הרגליים ורודות וחלקם הפנימי של הכנפיים ירוקות. אורכו של הברווז 55–63 ס"מ, מוטת כנפיו 83–95 ס"מ ומשקלו 790–1,500 גרם בממוצע. אין הבדלי זוויגים בין הזכרים לנקבות, אך הצעירים חומים וכהים יותר מהבוגרים.
הברווזים חיים בחבורות קטנות סביב אגמים וביצות לאורך אזורים טרופיים במזרח אסיה, דרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה, והם מתרחקים ממקווי המים לעיתים נדירות. כמה מהאוכלוסיות המזרחיות החלו לנדוד צפונה בקייצים בשנים האחרונות.
הברווז צמחוני וניזון בשעות בין הערביים והערב מצמחי מים, אצות, תולעים ומזון דומה שהוא מסנן עם מקורו הרחב. הם גם ניזונים מיבולי אורז, ולעיתים נרדפים בשל כך. באזורים מסוימים באסיה צדים את הברווזים דרך קבע.
טורפים נוספים של הברווז כוללים עופות דורסים, כלביים, חתוליים, נחשים, תנינים ולוטרות. את האפרוחים טורפים אויבים נוספים כמו עורבים ושחפים.
הערות שוליים

↑  ברווז מוכתם-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
זוג ברווזים מוכתמי מקור שוחים לצד ברווז הבליטה, בג'איפור, ראג'סטאן.
הינדיק הפקות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  חיים חזין
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה 
  
 http://www.hindik.com/
 
הינדיק הפקות - הבית של המוזיקה היהודית היא חברת תקליטים המתמחה במוזיקה יהודית מקורית. היא נוסדה בשנת ה'תשס"ד (2004) על ידי חיים חזין, שמנהל אותה עד היום ומעורב גם בהפקה המוזיקלית בה.
בין האמנים הבולטים בחברה אודי דוידי וסיני תור.
החברה ופעילותה

מייסד החברה, חיים חזין (נולד ב-21 בדצמבר 1976) ארגן בשנת 2004 הופעה של הזמר עדי רן במועדון בתל אביב. הכמות הגדולה של אנשים שהגיעו להופעה, 250 איש, גרמה לחזין לארגן הופעה נוספת של רן, יחד עם שולי רנד ויצחק פוקס, בה השתתפו כ-1000 איש. הכמות הגדולה של האנשים שהגיעו להופעה השנייה שכנעה את חזין שלמוזיקה היהודית המקורית יש ביקוש בציבור, והוא הקים את "הינדיק הפקות". האלבום הראשון שהופק באמצעות החברה, "מה יש לכם לדאוג" של עדי רן, יצא בשנת 2004.
שמה של החברה נלקח מהסיפור "מעשה מבן מלך שנפל לשגעון" של רבי נחמן מברסלב, העוסק באדם שחשב שהוא "הינדיק" (תרנגול הודו ביידיש), וחכם מרפא אותו כאשר הוא יורד אליו, אל מתחת לשולחן. לדברי חזין, הוא בחר בשם זה מכיוון ש"אנחנו מקווים להיות הנמשל לסיפור הזה – המוזיקה יש לה כוח לעשות את זה, וזו המטרה שלנו – להיכנס, דרך המוזיקה לעם. כל תהליך התשובה וההתחזקות בציבור הוא תהליך שקורה דרך ספרים ומוזיקה. זה סימנים של גאולה".
חזון החברה תואר על ידי חזין במילים "הציפייה שלנו זה ביאת משיח. לבנות רמקולים שכל רמקול יהיה בגודל של בניין מגורים, כי רבינו אמר: כשיבוא משיח אני אשיר לכם את התיקון הכללי בכזה ניגון שאתם תראו את הקולות. יש פה איזשהו סוף מושלם שאנחנו ממש מחכים לו".
חזין מוכר לעיתים בחנויות החברה, על מנת לדעת את רצונם של הלקוחות.
החברה ופעילותה > פרויקטים > ניגוני ברסלב

החברה מפעילה פרויקט להקלטה מחדש של ניגוני ברסלב שנקרא "דעם רעבינ'ס טיש" (בתרגום מיידיש לעברית: "הטיש של הרבה'").
החברה ופעילותה > פרויקטים > ניגוני ברסלב > האלבום הראשון

בשנת 2009 התגלו בקייב שבאוקראינה, על ידי חסיד ברסלב בשם נחום קרלינסקי, תשעה ניגונים אבודים של חסידות ברסלב. בין הניגונים התגלה גם הניגון שאיתו מובילים את הצדיקים לגן עדן, על פי מסורת מרבי נחמן. זמן קצר לאחר הגילוי, ולכבוד 200 שנים לפטירתו של רבי נחמן, החברה החלה להפיק אלבום של ניגוני ברסלב ובו תשעת הניגונים שהתגלו ושבעה ניגונים נוספים של חסידות ברסלב. באלבום הושקעה עבודה רבה: במהלך הפקת האלבום הקפידו שהשירה תדמה ככל האפשר לשירה המקורית שהושרה על שולחנו של רבי נחמן, חלק מהשירים הוקלטו עם ליווי של עשרות כלי נגינה ומקהלה מורחבת השתתפה בהקלטת האלבום. דודי קאליש היה המנצח המוזיקלי של האלבום וחזין עצמו הפיק אותו. ב-16 באוגוסט 2010 יצא האלבום, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש". לאלבום צורפה חוברת שהכילה את הסיפור של כל אחד מהניגונים באלבום, כיצד הוא נוצר ואת התגלגלות הנסיבות עד שהוא התגלה לציבור. האלבום זכה לשבחים.
החברה ופעילותה > פרויקטים > ניגוני ברסלב > האלבום השני

ב-26 באוקטובר 2011 יצא האלבום השני בסדרה, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש 2 - רבי נתן ותלמידיו". ובו 24 ניגונים של רבי נתן מנמירוב ותלמידיו. על המשתתפים באלבום נמנו חיליק פרנק והזמר אברימי מושקוביץ.
החברה ופעילותה > פרויקטים > ניגוני ברסלב > האלבום השלישי

ב-2 בספטמבר 2012 יצא האלבום השלישי בסדרה, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש 3 - חסידי ברסלב". בשונה מהאלבומים הקודמים בסדרה, האלבום הופץ באמצעות דברי שיר.
החברה ופעילותה > פרויקטים > ניגוני ברסלב > האלבום הרביעי

ב-18 אוקטובר 2013 יצא האלבום הרביעי בסדרה, תחת השם "דעם רעבינ'ס טיש 4 - חסידי ברסלב". ובו 21 ניגוני ברסלב מתקופת רבי אברהם בן רבי נחמן.