stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל בוטביניק
משחקי מופת > לבן: מיכאל בוטביניק - מילן וידמר גרונינגן 1946

בוטביניק נוקט בשיטה מקורית בפתיחה ונענה לבקשת היריב להחלפת כלים סיטונאית. במעבר למציעה מקריב בוטביניק טיב ובכך מאפשר לצריח שלו להשתלט על השורה השביעית ולשלוט בלוח. בסיום הפרש הלבן משטה בצריח השחור ומוכיח את עליונותו.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Groningen"]
[Site "Groningen NED"]
[Date "1946.08.17"]
[Round "5"]
[White "Mikhail Botvinnik"]
[Black "Milan Vidmar"]
[Result "1-0"]
[ECO "D02"]
[PlyCount "119"]
[EventDate "1946.08.13"]
1. d4 d5 2. Nf3 Nf6 3. c4 e6 4. g3 dxc4 5. Qa4+ Qd7 6. Qxc4 Qc6 7. Nbd2 Qxc4 8.
Nxc4 Bb4+ 9. Bd2 Bxd2+ 10. Nfxd2 Nc6 11. e3 Nb4 12. Ke2 Bd7 13. Bg2 Bc6 14. f3
Nd7 15. a3 Nd5 16. e4 N5b6 17. Na5 Bb5+ 18. Ke3 O-O-O 19. Rhc1 Nb8 20. b3 Bd7
21. Bf1 Nc6 22. Nxc6 Bxc6 23. a4 Be8 24. a5 Na8 25. a6 b6 26. b4 Kb8 27. Rc3 c6
28. Rac1 f6 29. Nb1 Bd7 30. Na3 Nc7 31. b5 Nxb5 32. Bxb5 cxb5 33. Rc7 Rc8 34.
Rb7+ Ka8 35. Rxd7 Rxc1 36. Nxb5 Rhc8 37. Rxg7 h6 38. Rxa7+ Kb8 39. Rb7+ Ka8 40.
Ra7+ Kb8 41. Rb7+ Ka8 42. g4 e5 43. d5 R1c5 44. Ra7+ Kb8 45. Rb7+ Ka8 46. Rxb6
Rb8 47. Rxb8+ Kxb8 48. a7+ Kb7 49. Nd6+ Kxa7 50. Ne8 Kb6 51. Nxf6 Rc3+ 52. Kf2
Rc7 53. h4 Rf7 54. Nh5 Kc7 55. g5 hxg5 56. hxg5 Rh7 57. Nf6 Rh2+ 58. Kg3 Rh1
59. Kg2 Rh8 60. g6 1-0
לקריאה נוספת

גארי קספרוב, על קודמי הגדולים כרך שני, עמ' 116–274, מקור תקשורת, 2008.
Botvinnik, M.M, Botvinnik's best games 1947-1970, London: Basford, 1972
בוטביניק - קפבלנקה אברו 1938
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1925

חוסה ראול קפבלנקה מול מיכאל בוטביניק, Capablanca Crushed by Unknown 14-year Old
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1936

מיכאל בוטביניק מול אנדור לילינטל, 16.5.1936,  Slaying The Giant   Botvinnik vs Lilienthal   Moscow 1936.
מיכאל בוטביניק מול חוסה ראול קפבלנקה,  22.5.1936,  The Primus!   Botvinnik vs Capablanca   Moscow 1936.
מיכאל בוטביניק מול עמנואל לסקר, 27.5.1936, Soviets Organized a Tournament to Show Their Supremacy, But One Man Wouldn't Have It
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1938

מיכאל בוטביניק מול חוסה ראול קפבלנקה, 22.11.1938,Botvinnik crushes Capablanca with an Anti-engine Move
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1960

מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 15.3.1960,  No One Became World Champion by Accepting a Draw   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 1
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 17.3.1960, Sorry Capablanca, this is Modern Chess   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 2
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 19.3.1960, Tempting Fate   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 3
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 22.3.1960, Our Taxi Driver Was Not A Chess Enthusiast   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 4
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 24.3.1960, The Calm Before The Storm   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 5
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 26.3.1960, Tal's Greatest Move  !
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 26.3.1960, Storm of the Century  Tal vs Botvinnik 1960.  Game 6
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 29.3.1960, Most Unexpected Turn of Events   Tal vs Botvinnik 1960.  Game 7
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 31.3.1960, The Gloves Are Off   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 8
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 2.4.1960, Deadly Sacrifice, BUT Wrong Game   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 9
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 5.4.1960, Botvinnik 2.0   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 10
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 7.4.1960, "You're Here to Win the Match!"   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 11
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 12.4.1960, Botvinnik's Engine Move  Tal vs Botvinnik 1960.   Game 12
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 14.4.1960, Gone in 50 Minutes  Tal vs Botvinnik 1960.   Game 13
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 19.4.1960,  Master of Home Preparation  Tal vs Botvinnik 1960.   Game 14
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 21.4.1960, Who Needs Queens to Attack?   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 15
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 23.4.1960, The Impossible Checkmate!?  Tal vs Botvinnik 1960.   Game 16
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 26.4.1960, “Terrible, Anti-positional, Incredible.”   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 17
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 28.4.1960, Here I come!   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 18
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 3.5.1960, The Fall of Leningrad   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 19
מיכאל בוטביניק  מול מיכאל טל, 5.5.1960, Don't Bring Your Queen Out Too Early   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 20
מיכאל טל מול מיכאל בוטביניק, 7.5.1960,  Champion Of The World   Tal vs Botvinnik 1960.   Game 21
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1962

מיכאל בוטביניק  מול בובי פישר, 7.10.1962, The Only Game They EVER Played   Mikhail Botvinnik vs Bobby Fischer
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1963

מיכאל בוטביניק  מול מקס אויבה, 28.12.1963, 2 World Champions Play Mind-boggling Blindfold Game
הערות שוליים

↑  ROBERT McG. THOMAS Jr.,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'Mikhail Botvinnik, Chess Champion and Teacher of Champions, Dies at 83, The New York Times
↑  The 12 Most Interesting Chess Players Ever - Chess.com, web.archive.org, ‏2021-04-19
↑  קישור למשחק
↑  Mikhail Botvinnik vs Ilia Kan (1931), www.chessgames.com
↑  The chess games of Hans Kmoch, www.chessgames.com
↑  Chessmetrics Player Profile: Hans Kmoch, www.chessmetrics.com
↑  Botvinnik crushes Capablanca with an Anti-engine Move, נבדק ב-2023-03-15
↑  Mikhail Botvinnik vs Viacheslav Ragozin (1940), www.chessgames.com
↑  The chess games of Alexander Konstantinopolsky, www.chessgames.com
↑  Chessmetrics Player Profile: Alexander Konstantinopolsky, www.chessmetrics.com
↑  Mikhail Botvinnik vs Isaac Boleslavsky (1941), www.chessgames.com
↑  Mikhail Botvinnik vs Ilia Kan (1943), www.chessgames.com
↑  Mikhail Botvinnik vs Milan Vidmar (1946) I'm Too Sexy for Milan, www.chessgames.com
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר אלכין | אלופי העולם בשחמט | הבא: וסילי סמיסלוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וסילי סמיסלוב | אלופי העולם בשחמט | הבא: מיכאל טל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מיכאל טל | אלופי העולם בשחמט | הבא: טיגראן פטרוסיאן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258910505171  PLWABN: 9810627166705606  BNE: XX888169  BnF: cb12435236h (data)  GND: 118514016  ISNI: 0000 0001 1556 9257  LCCN: n80063360  LNB: 000097772  NKC: jn20010602269  NLA: 35020610  NTA: 068492804  SELIBR: 178809  SNAC: w68s7qz4  SUDOC: 122028295  Trove: 794843  VIAF: 59176477   WorldCat (עם VIAF): 59176477 
בוטביניק-Szabo אליפות השחמט האירופי 1961
אומלופ הט ניוסבלד

| --- | --- |
טום בונן לפני הזינוק בגנט ב-2009
טום בונן לפני הזינוק בגנט ב-2009
 כינוי:  הט פולק גנט-גנט
 מדינות:  בלגיהבלגיה
 סוג:  כביש
 אורך המסלול:  כ-200 קילומטרים
 חודש:  סוף פברואר-תחילת מרץ
 משך:  חד-יומי
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1945
 מרוצים עד כה:  80 (נכון ל-2023)
 מנצח ראשון:  בלגיהז'אן בוגרטס
 מוביל במספר הניצחונות:  שלושה ניצחונות בלגיהארנסט סטרקס  בלגיהז'וזף ברוייר  בלגיהפטר ון פטגם
 מנצח אחרון:  נורבגיה סורן וארנשקולד
 שנת מרוץ אחרונה:  2025
 
אומלופ "הט ניוסבלַד" (בהולנדית: Omloop Het Nieuwsblad) הוא מרוץ אופניים חד-יומי, חצי-קלאסי, הנערך מדי שנה במזרח פלנדריה שבבלגיה. המירוץ, אשר נערך תמיד בשבת האחרונה של פברואר, או בשבת הראשונה של חודש מרץ, הוא המירוץ הפותח את עונת המרוצים בבלגיה. המירוץ מתאפיין במזג אוויר קר ובעליות קצרות אך תלולות של קטעים מרוצפים ומהווה ניגוד למחנות האימונים שעורכות בחורף הקבוצות המקצועניות באזורים החמים של אירופה כגון: ספרד, דרום איטליה ודרום צרפת.
המירוץ נערך לראשונה בשנת 1945 והוא אורגן עד 2008 על ידי העיתון הבלגי Het Volk. המירוץ נוצר כתוצאה מהתחרות עם העיתון Het Nieuwsblad אשר מארגן בהצלחה את המירוץ המפורסם הרונדה ון פלנדרן. ב-2008 נרכש העיתון "הט פולק" על ידי מתחרהו, ה"הט ניוסבלד", וחדל להופיע. החל ב-2009 שונה שם המירוץ לשמו הנוכחי. תוואי ההט ניוסבלד עובר בחלק גדול מהתוואי של ה"רונדה" ומשמש במידה מסוימת כהכנה למירוץ העיקרי, אם כי זכייה בו נחשבת גם היא ככבוד גדול. בשנותיו הראשונות של המירוץ הוא נודע גם בשם גנט - גנט מאחר שהעיתונים המתחרים פרסמו אותו בשם זה כדי למנוע פרסום מהעיתון המארגן.
החל משנת 2006 מתקיים על חלק מתוואי המסלול (אורך מסלול של כ-135 ק"מ), מעט לאחר זינוק מרוץ הגברים, אומלופ הט ניוסבלד לנשים.
הט ניוסבלד ומזג האוויר

בגלל המועד בשנה בו מתקיים המירוץ, נערכו חלק גדול מהמרוצים בעבר בתנאי מזג אוויר קשים, בקור עז, גשם ואף שלג. רק במקרים ספורים נדחה, או בוטל המירוץ כתוצאה מתנאים אלו. מארגני המירוץ עוקבים אחר תחזית מזג האוויר עד לשעת זינוק המירוץ ומתאימים, במידת הצורך, את המסלול כך שלא יסכן את בריאות הרוכבים. מסיבה זו נאלצים לעיתים המארגנים לעקוף את המעלות המרוצפים אשר נחשבים מצד אחד כשיא המירוץ, אך בה בעת גם כקטעים המסוכנים המועדים לנפילות. בשנים 1955, 1974 ו-1988 קוים המירוץ למרות ירידת שלג בליל המירוץ. בשנת 1971 נדחה המירוץ בשלושה שבועות כתוצאה משלג כבד וב-1986 בוטל המירוץ כתוצאה משלג. הפעם האחרונה בה בוטל המירוץ הייתה ב-2004. מארגן המירוץ, וים ון הרווך, אמר אז: "בטיחות הרוכבים לא הייתה יכולה להיות מובטחת. השלג והקור המקפיא הפכו את המסלול למסוכן מדי". המירוץ של 1960 בוטל אף הוא, אלא שביטול זה היה כתוצאה ממחלוקת בין ההתאחדות הבינלאומית לאופניים (UCI) ובין מארגני המירוץ, מחלוקת אשר הסתיימה בביטול הפגנתי של המירוץ על ידי המארגנים.
ההיסטוריה של המירוץ

תנאי מזג האוויר הקשים בהם נערך המירוץ גרמו באופן ברור ליתרון לרוכבים הבלגים בכלל ולפלמים בפרט. ב-15 הפעמים הראשונות בהן קוים המירוץ, זכו בו רוכבים בלגיים. רק ב-1959 ניצח רוכב זר במירוץ, שיימוס אליוט האירי. ב-1948 חצה ראשון את קו הסיום הרוכב האיטלקי המפורסם, פאוסטו קופי לאחר ששלט במירוץ, אך הוא נפסל בשל קבלת גלגל חלופי במהלך המירוץ מרוכב מקבוצה אחרת (על פי החוק, היה מותר לקבל סיוע שכזה רק מרוכב מאותה קבוצה).
שיא המהירות במירוץ נקבע עוד ב-1975 על ידי הבלגי ז'וזף ברוייר שקבע מהירות של 43.35 קמ"ש.
מסלול המירוץ

במשך רוב שנותיו היה גם הזינוק למירוץ וגם סיומו ממוקם בעיר גנט. החל מ-1996 ועד 2007, הסתיים המירוץ בלוקרן הנמצאת כ-20 ק"מ צפונית מזרחית לגנט. המירוץ, אשר אורכו הוא כ-200 ק"מ, פונה מגנט דרומה ועובר בשורת מעלות של קטעי מרצפות. המפורסמים שבהם הם אוד קווארמונט, מור ון חרארדסברגן ומולנברג. האחרון נמצא כ-60 ק"מ מהסיום. מכאן התווי הוא מישורי אך עובר במספר קטעים של אבני מרצפות אשר יכולים להשפיע על תוצאת המירוץ. במידה ותנאי מזג האוויר נוחים, קיים סיכוי טוב למיאוץ רב משתתפים בסיום המירוץ. כאשר התנאים קשים, יש יתרון לקבוצות בריחה הנוצרות תוך כדי המירוץ.
ב-2008 חזר המירוץ למסלול המסורתי של גנט-גנט, כשהמעלה האחרון במסלול היה המולנברג הנמצא 39 קילומטרים לפני קו הסיום. ב-2018 קיבל המסלול את הסיום שהיה המסורתי ברונדה ון פלנדרן עד 2011, עם מעלה המור ון חררדסברגן המרוחק כ-20 ק"מ לסיום בעיר נינובה.
מנצחים

בשיא הניצחונות מחזיקים בצוותא שלושה רוכבים אשר זכו בשלושה ניצחונות כל אחד.
ארנסט סטרקס, בלגיה, בשנים 1952, 1953 ו-1956
ז'וזף ברוייר, בלגיה, בשנים 1974, 1975 ו-1980
פטר ון פטגם, בלגיה, בשנים 1997, 1998 ו-2002
כמו כן ניצחו במירוץ רוכבים מפורסמים כמו: אדי מרקס, רוז'ה דה פלאמינק, יוהאן מוזיאו ומיקלה ברטולי.
מנצחים > רשימת המנצחים בשנים האחרונות

2000 - יוהאן מוזיאו
2001 - מיקלה ברטולי
2002 - פטר ון פטגם
2003 - יוהאן מוזיאו
2004 - לא נערך מפאת שלג
2005 - ניק נוינס
2006 - פיליפ ז'ילבר
2007 - פיליפו פוצאטו
2008 - פיליפ ז'ילבר
2009 - תור הוסהובד
2010 - חואן אנטוניו פלצ'ה
2011 - סבסטיאן לנגוולד
2012 - ספ ואנמרקה
2013 - לוקה פאוליני
2014 - איאן סטאנרד
2015 - איאן סטאנרד
2016 - גרג ואן אוורמאט
2017 - גרג ואן אוורמאט
2018 - מייקל ואלגרן
2019 - זדנק שטיבר
2020 - יספר סטויבן
2021 – דווידה בלריני
2022 - ווט ואן ארט
2023 - דילן ואן בארלה
2024 - יאן טראטניק
2025 - סורן וארנשקולד
ראו גם

אומלופ הט ניוסבלד לנשים
הערות שוליים

↑  First Edition Cycling News for November 23, 2007, אתר cyclingnews.com, ‏ 23 בנובמבר 2007
↑  מסלול 2018, באתר המרוץ הרשמי
דוכן המנצחים ב-2015, מימין לשמאל: תום בונן (3), איאן סטאנרד (1), ניקי טרפסטרה (2)
צריך לצלצל פעמיים (שיר)

| --- | --- |

כותב השיר, נתן אלתרמן
 שיר
 יצא לאור:  1934
 שפה:  עברית
 אורך:  4:18 דקות
 כתיבה:  נתן אלתרמן
 לחן:  משה וילנסקי
"צריך לצלצל פעמיים" הוא שיר על אהבה נכזבת שכתב נתן אלתרמן והלחין משה וילנסקי ב-1939. היו לשיר מספר ביצועים כשהנודע בהם הוא של שושנה דמארי.
ההיסטוריה של השיר

השיר נכתב והולחן ב-1939 ובוצע לראשונה על ידי השחקנית והזמרת ברונקה זלצמן במופע "כוסות רוח" של תיאטרון "כל הרוחות".
ב-1959 הוא עובד מחדש על ידי וילנסקי והושר על ידי שושנה דמארי בלווי תזמורת. ב-1965 הוציאה יונה עטרי גרסה משלה לשיר. בהמשך בוצע השיר על ידי שלומית אהרון, מירי מסיקה, דפנה ארמוני, יהודית רביץ, אילנה רובינא, זמרה ארנת ועוד.
לאורך השנים ערך אלתרמן שינויים במילות השיר. כך לדוגמה שרה שושנה דמארי את הבית השלישי בנוסח המקורי: "אָמַרְתִּי: תָּבוֹא בֵּין עַרְבַּיִם אוֹתִי לְטִיּוּל לְהַזְמִין. כְּתָבְתִּי – הַגָּלִיל מִסְפָּר שְׁנַיִם, קוֹמָה רִאשׁוֹנָה מִיָּמִין" בעוד שיונה עטרי שרה בית זה בנוסח המאוחר יותר: "אָמַרְתִּי: "כְּתָבְתִּי הִיא עֲדַיִן כְּקֹדֶם, תִּגַּשׁ לִפְעָמִים. צָרִיךְ לְצַלְצֵל פַּעֲמַיִם קוֹמָה רִאשׁוֹנָה מִיָּמִין...".
חוקרים התייחסו לכתובת המוזכרת בגרסה המקורית של השיר: "רחוב הגליל מספר 2". לדבריהם היה בתל אביב רחוב בשם זה (שהפך לימים ל"רחוב מאפו") ושאלתרמן ואשתו רחל מרכוס גרו בו. החוקרים טוענים, בנוסף, שאלתרמן מחק את הכתובת כדי להפוך את השיר לאוניברסלי יותר ולא משויך ספציפית לתל אביב.
משמעות השם

בתקופה בה נכתב השיר התמודדו תושבי תל אביב עם מחסור בדירות מגורים ונפוץ היה הנוהג להשכיר את אחד מחדרי הבית לדייר משנה. כדי להבחין בין אורחים הבאים אל בעלי הבית או כאלו הבאים אל דיירי המשנה היה נהוג לצלצל בפעמון הדלת פעם אחת עבור בעלי הבית ופעמיים עבור דייר השנה.
מבנה השיר

השיר מורכב מתשעה בתים כשבין כל שלושה בתים מופיע הפזמון. השיר מספר בגוף ראשון על סיפור אהבתה של עלמה הגרה כדיירת משנה בדירת מגורים בתל אביב (ובהתאם לשינוי של אלתרמן, בכל מקום בעולם):
בשלושת הבתים הראשונים מספרת הנערה על פגישתה עם נשוא אהבתה ועל התאהבותם "...הוֹ, כַּמָּה צָחַקְנוּ אֵי פַּעַם, רֹאשִׁי הַסְּחַרְחַר הַמְּתֻלְתָּל. הָיָה לַיָּמִים אֵיזֶה טַעַם כָּזֶה שֶׁל תַּפּוּחַ עִם טַל...".
בשלושת הבתים הבאים מסופר על משבר ביחסים "...וְכָךְ, עַד שֶׁבָּא אוֹתוֹ עֶרֶב, שָׁטְפוּ מִדְרָכוֹת רוֹעֲשׁוֹת. דְּבָרֶיךָ הִכּוּנִי כַּחֶרֶב, דְּבָרֶיךָ עִנּוּנִי כַּשּׁוֹט..." ואף פספוס הזדמנות לחידוש הקשר "...לְרֶגַע אֵחַרְתִּי לִפְתֹּחַ, קָפָאתִי בֵּין חֹשֶׁךְ לְאוֹר. מַדּוּעַ מִהַרְתָּ לִבְרֹחַ? מַדּוּעַ מִהַרְתָּ, אֱמֹר!..."
שלושת הבתים האחרונים עוסקים בגעגועים של הבחורה לאהובה וברצון להחזרת המצב לקדמותו, רצון שלא מתממש בשיר "...אִם פַּעַם יִהְיֶה וְתָבוֹאָה שֵׁנִית פֹּה בָּרְחוֹב לַעֲבֹר, תִּזְכֹּר כִּי בַּחֶדֶר מַרְגּוֹעַ תִּזְכֹּר כִּי דּוֹלֵק בּוֹ הָאוֹר...".
הפזמון עוסק באותו רגע של הביקור אצל האהובה, ביקור שלתפיסת המשורר הוא אולי אקט פשוט ואגבי "..נִכְנַסְתִּי אֵלַיִךְ בֵּינְתַיִם כֵּיוָן שֶׁעָבַרְתִּי בָּרְחוֹב..." אך יש בו משום פתיחה של לבבות "...וְאָז נִפְתָּחוֹת הַדְּלָתַיִם וְאָז נִפְגָּשִׁים בְּמַבָּט...".
מחוות

ב-1993 כתב יהושוע סובול מחזה בשם "צריך לצלצל פעמיים". המחזה לא הוצג.
הערות שוליים

↑   "צריך לצלצל פעמיים" בביצוע של שושנה דמארי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   "צריך לצלצל פעמיים" בביצוע של יונה עטרי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   "צריך לצלצל פעמיים" בביצוע של שולמית אהרון, סרטון  באתר יוטיוב
↑   "צריך לצלצל פעמיים" בביצוע של מירי מסיקה, סרטון  באתר יוטיוב
↑   "צריך לצלצל פעמיים" בביצוע של דפנה ארמוני, סרטון  באתר יוטיוב
↑   צריך לצלצל פעמיים, בביצוע "צריך לצלצל פעמיים" בביצוע של יהודית רביץ, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "צריך לצלצל פעמיים", בביצוע אילנה רובינא
↑  חידוש "צריך לצלצל פעמיים" על ידי זימרה אורנת, למרחב, 20 ביולי 1959
↑  שינוי זה ועוד שינויים במילות השיר שמורים בכתב ידו של אלתרמן בספריה הלאומית
↑  האות צ' בא-ב היסטורי, חדשות, 29 במאי 1990
↑  אילן לוטנברג,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'סובול מאשים, חדשות, 7 במאי 1993
יצחק רבין

ערך זה עוסק בראש ממשלת ישראל החמישי והרמטכ"ל השביעי של צה"ל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
יִצְחָק רַבִּין (‏האזנהקובץ:He-Yitzhak Rabin.ogg‏Ⓘ‏;‏ א' באדר ה'תרפ"ב, 1 במרץ 1922 – י"ב בחשוון ה'תשנ"ו, 4 בנובמבר 1995) היה פוליטיקאי ואיש צבא ישראלי שכיהן כרמטכ"ל השביעי של צה"ל, כראש ממשלת ישראל החמישי וכשר הביטחון העשירי. זוכה פרס נובל לשלום.
רבין לחם במלחמת העצמאות ופיקד על פעולות צבאיות מרכזיות, כולל בנגב ובירושלים. הוא היה הרמטכ"ל בזמן מלחמת ששת הימים ב-1967, שבה ישראל כבשה את רמת הגולן, חצי האי סיני, ואת הגדה המערבית ורצועת עזה. הוא שירת כראש ממשלה לראשונה ב-1974, ובתפקידו זה אישר את מבצע אנטבה להצלת בני ערובה באוגנדה.
לפני הקמת מדינת ישראל שימש רבין כמפקד גדוד בפלמ"ח וכמח"ט הראל בצה"ל במלחמת תש"ח, ולאחריה המשיך לטפס בסולם הדרגות. בשנות השישים מונה לרמטכ"ל צה"ל, עליו פיקד בעת שפרצה מלחמת ששת הימים, שהרחיבה פי שלושה את שטחים בשליטת ישראל ואיחדה את ירושלים. רבין היה איש מפתח בהכנתו המוצלחת של צה"ל למלחמה. לאחר שחרורו משירות צבאי מונה לשגריר ישראל בארצות הברית, ומששב ארצה שובץ ברשימת המערך השני לכנסת השמינית מטעם מפלגת העבודה, נבחר לכנסת וכיהן כשר העבודה בממשלת גולדה מאיר.
לאחר התפטרותה של מאיר התמודד על ראשות מפלגת העבודה, גבר על שמעון פרס ומונה לראש הממשלה בשנת 1974; הראשון מבין ראשי ממשלות ישראל שנולד בארץ ישראל. במהלך כהונתו הראשונה נחתם הסכם הביניים בין ישראל למצרים, ובולט בזיכרון הציבורי במיוחד הוא מבצע אנטבה, פשיטה צה"לית באוגנדה שחילצה 105 אזרחים ישראלים ויהודים. אולם התפטר ב-1977, עקב פרשת חשבון הדולרים של אשתו לאה. עם כינון ממשלת האחדות הלאומית בשנת 1984 מונה לשר הביטחון. בתקופתו התייצב צה"ל ברצועת הביטחון בלבנון והתמודד מול פרוץ האינתיפאדה הראשונה. ב-1990 רבין הסתייג, אך לבסוף תמך ב"תרגיל המסריח" שהוביל פרס, ועם כישלונו שב לאופוזיציה והתמודד על ראשות המפלגה.
ב-1992 עמד בראשות מפלגת העבודה והוביל את מפלגתו להיות הגדולה ביותר בכנסת בבחירות לכנסת השלוש עשרה. רבין מונה בשנית לראשות הממשלה, והוביל את הסכמי אוסלו והסכם השלום עם ירדן שבא בעקבותיו. על חלקו בהסכמי אוסלו זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1994, ביחד עם שמעון פרס ויאסר ערפאת. רבין גם קידם, בתיווך אמריקאי, משא ומתן להסדר קבע עם סוריה. מתנגדי הסכם אוסלו בצד הפלסטיני הובילו סדרת פיגועי טרור, ובציבור הישראלי היה קרע שהלך והעמיק בין תומכי המשך התהליך לבין מתנגדיו. רבין גם קידם את המשך תהליך הליברליזציה הכלכלית של המשק הישראלי, ותקופת כהונתו עמדה בסימן המשך העלייה מברית המועצות לשעבר.
ב-4 בנובמבר 1995, בתום עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, נרצח על-ידי יגאל עמיר, פעיל ימין שהתנגד לתהליך אוסלו וביקש לעצור אותו. הוא נקבר בחלקת גדולי האומה.
קריירה צבאית > הגנה ופלמ"ח

רבין הצטרף ל"הגנה" עוד כשהיה תלמיד בכדורי. ב-1941, בגיל 19, היה מראשוני המצטרפים לפלמ"ח, שהוקם במאי, לנוכח סכנת הפלישה של מדינות הציר לארץ ישראל. פעולתו הראשונה, ביוני אותה שנה, הייתה במסגרת שיתוף פעולה עם הצבא הבריטי להשתלטות על לבנון ועד סוריה, שהיו תחת שלטון צרפת של וישי, פעולה שבה איבד משה דיין את עינו. במהלך הפעולה, רבין ועוד שלושה חברים בפלמ"ח הקדימו כוחות אוסטרלים פולשים וניתקו קווי תקשורת בדרום לבנון, כדי למנוע מן הצרפתים להחיש כוחות לבלימת הפלישה. היעד היה 45 קילומטרים מגבול ארץ ישראל (המנדט הבריטי)–לבנון (המנדט הצרפתי). במשך ארבע השנים הבאות היה רבין בשגרה לא מבצעית, והחליט להישאר בפלמ"ח במקום לפרוש ב-1944 ולהתחיל בקריירה אקדמית.
רבין סיים קורס מפקדים בכירים בג'וערה בשנת 1943, אך לא התבלט כמפקד מחלקה. יגאל אלון, שבהמשך ירש את יצחק שדה בפיקוד על הפלמ"ח, ניבא לו גדולות ותמך בקידומו. לאחר ניצחון בעלות הברית במערכה במדבר המערבי באותה השנה, התפרקה השותפות עם הצבא הבריטי, ורשויות המנדט קראו לפירוק הפלמ"ח. בעוד רבים מהמגויסים בפלמ"ח עברו לשירות הבריגדה היהודית במסגרת הצבא הבריטי, התנגד רבין לפירוק הארגון. במהלך 1944 לקח חלק בפעולות סיור ושיטור צבאיות למחצה ביישובים ערבים כמו גם ב"סזון", שכוון נגד האצ"ל.
בשנת 1945, בגיל 23, התמנה לסגן מפקד הגדוד הראשון של הפלמ"ח. באותה שנה השתתף רבין, כסגנו של נחום שריג, בפריצת מחנה עתלית ושחרור המעפילים הכלואים בו מידי הבריטים. לנוכח מדיניותה האנטי-ציונית של הממשלה הבריטית לאחר המלחמה, תמך רבין במדיניות המרי נגד רשויות המנדט. בנובמבר, רבין, ביחד עם אביו, הסתווה לעובד חברת החשמל פלשתינה וחדר לתוך משטרת ג'נין. הוא אסף חומר מודיעיני לתכנון פעולה צבאית להרס הציוד הצבאי הרב שהיה בתחנת המשטרה. בדרכו חזרה לתיאום עם אלון ושריג בחיפה, נסע ללא רישיון על אופנוע ונפצע בתאונת דרכים שבעקבותיה רגלו רוסקה והיה עליו לעבור תקופת שיקום ארוכה. על אף שהחלים מהתאונה, נשאר מוגבל באחת מרגליו. אף על פי כן מינה אותו אלון למג"ד.
ב"שבת השחורה" (29 ביוני 1946) נעצר על ידי הבריטים ונשלח למחנה מעצר בלטרון, ממנו הועבר למחנה ברפיח, שממנו שוחרר כעבור חמישה חודשים. רבין, מדוכא מהשיקום שנדרש לעבור ברגלו ומן חוסר המעש שלו לנוכח הפציעה, ביקש לממש את תוכניתו לנסוע וללמוד הנדסת מים, אך מפקד הפלמ"ח אלון שכנע אותו לוותר על כך ולהתכונן למלחמה על ארץ ישראל, ומינה אותו בשלהי 1946 למפקד הגדוד השני של החטיבה המגויסת בפלמ"ח. בתקופה זו מנה סדר הכוחות של הפלמ"ח ארבעה גדודים בלבד, והגדוד השני היה אחראי על השרון, ירושלים, תל אביב ודרום ארץ ישראל.
באוקטובר 1947 העבירו אלון לתפקיד קצין המבצעים של הפלמ"ח. דרך תפקיד זה היה רבין סגנו בפועל של אלון, והמינוי היה מפתיע. רבין נחשב לאדם בעל תפיסת עולם יוצאת דופן, ופשרנותו הפוליטית קירבה אותו למפא"י, לעומת הרוב של תומכי מפ"ם בקרב אנשי הפלמ"ח. יתרה מכך, הייתה לו תדמית של 'עירוני', בשונה מעיקר שדרת הפיקוד שהורכבה מ'קיבוצניקים'.
קריירה פוליטית > בין תפקידים

בין השנים 1977–1984 היה רבין חבר הכנסת באופוזיציה. לתקופה קצרה לאחר פרישתו מראשות הממשלה הוא מיעט להשתתף בפוליטיקה או להתראיין, אך לאחר מכן שב לכותרות ובתוך הכנסת בעיקר הרבה לקחת חלק בוועדת החוץ והביטחון. רבין תמך ללא סייג בהסכם השלום בין ישראל למצרים וטען כי ההסכם נעשה בעיקרו מתוך צורך והכרח של מנהיגי שתי המדינות, בגין וסאדאת. משפרש מראשות הממשלה כתב רבין עם העיתונאי דב גולדשטיין את האוטוביוגרפיה שלו, "פנקס שירות". בספר התייחס רבין בצורה בוטה לשמעון פרס, שאותו כינה "חתרן בלתי נלאה". האיבה בין השניים נמשכה עוד שנים רבות, אך דעכה עם כהונתם המשותפת בממשלות השונות. לכתיבת הספר הייתה גם משמעות פוליטית, כיוון שבאותה העת החל רבין לבנות את בסיס כוחו בתוך המפלגה, "מחנה רבין".
ב־16 בינואר 1980 קרא יגאל אלון תיגר על מנהיגותו של פרס, במכתב בו הודיע כי הוא יציג את מועמדותו לראשות המפלגה. אולם הוא נפטר בפתאומיות בפברואר, ויצחק רבין שוב היה המתמודד נגד פרס על ראשות המפלגה. רבין העריך, על בסיס סקרי דעת קהל שהראו תמיכה רבה עבורו ביחס לפרס, כי סיכוייו לנצח גבוהים. למעשה, הוא לא העריך נכונה את הלך הרוח במנגנון המפלגתי, שזעם על המאבק הפנים-מפלגתי שפתח דרך הספר "פנקס שירות" ובעקבותו תמך בפרס. הפעם, ב-18 בדצמבר 1980, ניצח פרס ברוב גדול של כ-70 אחוז מהמצביעים במרכז המפלגה כשרבין נאלץ להסתפק במקום הרביעי ברשימת המערך. מאוחר יותר טען כי היה זה ההפסד הגדול בחייו.
פרס ניסה להביא לאחדות במפלגה, ולקראת הבחירות לכנסת העשירית ב-1981 שריין את מקומו של רבין כשני לו במפלגה ומינה אותו למועמד מפלגת העבודה לתפקיד שר הביטחון על פני מועמדותו של בר-לב. במהלך כהונת הכנסת העשירית שינה רבין את עיקרי התנהלותו והסיק כי פתיחת יריבות פנים-מפלגתית עלולה רק להזיק לסיכוייו לשוב לראשות העבודה ובטווח הרחוק לראשות הממשלה. כאשר ב-1983 שב הנשיא לשעבר יצחק נבון לפוליטיקה והתכוון להתמודד על ראשות העבודה, צידד רבין בפרס, כדי לשמר את מקומו כמספר שתיים במפלגה, על אף ההערכות בדבר הפופולריות הגואה של נבון. לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984, רוב בוחרי הליכוד היו בני עדות המזרח ושאלת העדתיות השתרשה בתוך הפוליטיקה. בעקבות כך, פרס החליט למנות את נבון למספר שתיים במפלגתו, ורבין נותר שלישי. בסופן של הבחירות נוצר תיקו 60:60 בין הגושים והוסכם על הקמת ממשלת אחדות לאומית ברוטציה על תפקיד ראש הממשלה בין פרס ליו"ר הליכוד, יצחק שמיר, שהחליף את בגין שפרש באוקטובר 1983.