צ'ו (מדינה)
היסטוריה > תבוסה

על פי "תוכניות המדינות הלוחמות", דיון בין האסטרטג הדיפלומט גָ'אנְג יִי לבין סְה-מָה צְווֹ המצביא ממדינת צִ'ין הביא לשתי מסקנות בנוגע לאיחוד סין. גָ'אנְג יִי טען כי יהיה חכם לכבוש הָאן ולקחת את מנדט השמים מידי מלך ג'וֹאוּ נטול הכוח. לעומתו טען סְה-מָה צְווֹ כי הקושי העיקרי לא היה הלגיטימציה, אלא כוחם של אויבי צִ'ין. לטענתו, "לכבוש את שׁוּ משמעו לכבוש את צ'ו." ו"מרגע שצ'ו תחוסל, הארץ תהיה מאוחדת".
החשיבותו של שׁוּ בעמק סצ'ואן הייתה טמונה בתוצרת החקלאית ובשליטה שלה במקורות היאנגצה אשר הובילו ישירות ללב שטחה של צ'ו. המלך חְווֵיְוֶן מצִ'ין בחר לתמוך בסְה-מָה צְווֹ. ב-316 לפנה"ס פלשה צִ'ין לשׁוּ וכבשה אותה, כמו גם את בָּה הסמוכה, ובעשורים שלאחר מכן המשיכה להתרחב במורד הנהר. בשנת 278 לפנה"ס בָּאי צִ'י המצביא מצִ'ין כבש לבסוף את יִינְג בירת צ'ו. בעקבות נפילת יִינְג עברה ממשלת צ'ו לשלל מקומות במזרח עד שהתיישבה סופית בשׁוֹאוּצ'וּן בשנת 241 לפנה"ס. אחרי מאבק ממושך של שנתיים, פיתה בָּאי צִ'י את הכוח המרכזי של גָ'או, שכלל 400,000 חיילים, אל השדות, הקיף אותם וכפה עליהם כניעה בצָ'אנְגְפִּינְג ב-260 לפנה"ס. צבא צ'ין טבח באסיריו והסיר את המכשול האחרון בדרך לשליטה של צִ'ין על מדינות סין.
עד 225 לפנה"ס נותרו רק ארבע ממלכות: צִ'ין, צ'וּ', יֵן וצִ'י. צ'ו התאוששה מספיק כדי להקים התנגדות משמעותית. ואולם על אף גודלה, המשאבים שלה וכוח האדם שבה, הממשל המושחת של צ'ו היה לה לרועץ. ב-224 לפנה"ס כינס יִינְג גֶ'נְג מפגש עם נתיניו על מנת לדון בתוכניותיו לפלישה לצ'ו. וָאנְג גְ'ייֵן טען כי הכוח צריך להיות לפחות בסדר גודל של 600,000 אנשים, בעוד לִי שִׂין חשב שפחות מ-200,000 יספיקו. יִינְג גֶ'נְג צידד בגישתו של לִי, והורה לו ולמֶנְג ווּ להוביל את הצבא נגד צ'ו. וָאנְג גְ'ייֵן לעומתו, אולץ לסיים את עיסוקו בענייני המדינה בתירוץ של מחלה.
צבאות צ'ין זכו לסדרת ניצחונות ראשונים כשצבאו של לִי שִׂין כבש את פִּינְגְיוּ' (平輿, צפונית לפִּינְגְיוּ' במחוז חנאן של היום) וצבאו של מֶנְג ווּ לכד את צִ'ינְצְ'יוֹ ((寢丘, כיום לִינְצְ'וֵ'אן במחוז אנחווי.) לאחר כיבוש יֵן (鄢, כיום yanling במחוז חנאן), הוביל לִי שִׂין את צבאו מערבה כדי להסתער עם מֶנְג על צָ'אנְגְפֿוּ (城父, מזרחית לבָּאופֶנְג של היום במחוז חנאן.) צבא צ'ו, בהובלת שְׂיָאנְג יֵן, נמנע משימוש בכוחו העיקרי, וחיכה להזדמנות להנחית התקפת נגד. הם עקבו בחשאי אחרי צבאו של לִי שִׂין במשך שלושה ימים ושלושה לילות לפני ששיגרו מתקפת פתע והביסו את צבא צִ'ין.
כנודע לו על תבוסתו של לִי, ביקר יִינְג גֶ'נְג אישית את וָאנְג גְ'ייֵן המגורש והזמין אותו לחזור. וָאנְג הוצב בראש צבא בן 600,000 איש, כפי שביקש מוקדם יותר, ומֶנְג ווּ הוצב תחתיו כסגנו. מחשש שהרודן של צִ'ין ייבהל מהכוח שהוענק לו ויצווה להוציאו להורג בתואנה כלשהו, הקפיד וָאנְג גְ'ייֵן לשלוח שליחים חזרה למלך כדי לשמור על קשר ולהשקיט את חשדו של המלך.
צבאו של וָאנְג גְ'ייֵן עבר דרך צֶ'ן הדרומית (陳, כיום חְווָאיְיָאנְג בחנאן) וחנה בפִּינְגְיוּ'. צבאות צ'ו תחת שְׂיָאנְג יֵן הסתערו במלוא כוחם על המחנה, אך כשלו. וָאנְג גְ'ייֵן הורה לחייליו להגן על עמדותיהם בעקשנות, אך להימנע מהתקדמות כלשהי לתוך שטחי צ'ו. לאחר שלא הצליח לפתות את צבא צִ'ין להתקפה, הורה שְׂיָאנְג יֵן על נסיגה. וָאנְג גְ'ייֵן ניצל את ההזדמנות כדי לבצע תקיפת בזק. כוחות צִ'ין רדפו אחר כוחות צ'ו הבורחים עד צִ'ינְאָן (蕲南, צפון מערבית לצִ'יצ'וּן של היום במחוז חוביי) ושְׂיָאנְג יֵן נהרג בהתקפה, או התאבד בעקבות ההפסד.
בשנה שלאחר מכן, 223 לפנה"ס, צ'ין יצאה למערכה נוספת, וכבשה את שׁוֹאוּצ'וּן בירת צ'ו. המלך פֿוּצ'וּ נלכד ומדינתו סופחה. בשנה שלאחר מכן הובילו וָאנְג גְ'ייֵן ומֶנְג ווּ את צבא צ'ין נגד ווּיְוֵּ'ה מסביב לשפך היאנגצה, ולכדו את צאצאי המשפחה המלכותית של יְוֵּ'ה. שטחים כבושים אלו הפכו למחוז קְוָאיְגִ'י של האימפריה של צִ'ין.
בשיאן, החזיקו צ'ו וצִ'ין ביחד מעל מיליון חיילים, יותר מקרב צָ'אנְגְפִּינְג הגדול בין צִ'ין לגָ'או 35 שנים לפני כן. מכתביהם האישיים של שני חיילים פשוטים, חֵיי פֿוּ (黑夫) וגִ'ינְג (惊), אשר נמצאו בחפירות ארכאולוגיות, מספרים על מערכה ארוכה בחְווָאיְיָאנְג בהובלת וָאנְג גְ'ייֵן. שני החיילים כתבו מכתבים בהם ביקשו אספקת בגדים וכסף מהבית כדי להחזיק מעמד במערכה הארוכה שלפניהם.