stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנדון ג'נינגס
סטטיסטיקת קריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008/2009 | רומא | 16 | 7 | 19.6 | 0.387 | 0.268 | 0.774 | 1.6 | 1.6 | 1.2 | 0.1 | 7.6 |

| קריירה |  | 16 | 7 | 19.6 | 0.387 | 0.268 | 0.774 | 1.6 | 1.6 | 1.2 | 0.1 | 7.6 |
סטטיסטיקת קריירה > בליגת VTB

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | זניט |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Brandon Jennings career stats באתר NBA.com
↑  הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק.
בסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי

בסיס חיל האוויר המלכותי אקרוטירי הוא שדה תעופה של חיל האוויר המלכותי הממוקם בשטח הבסיס הריבוני אקרוטירי שבקפריסין, מדרום מערב לעיר לימסול. הוא הבסיס האווירי היחידי של בריטניה במזרח הים התיכון.
מפקדו של בסיס אקרוטירי משמש גם כמפקד שטח הבסיס הריבוני אקרוטירי כולו.
תולדות הבסיס

בסיס האוויר שוכן ליד הכפר אקרוטירי. הוא הוקם ב-1950 על מנת להקל על העומס בבסיס חיל האוויר המלכותי שבניקוסיה.
לאחר שהכוחות הבריטים התפנו מארץ ישראל ב-1948 וממצרים ב-1954 נותרה קפריסין כבסיס הצבאי הבריטי היחיד במזרח הים התיכון. אקרוטירי כמו יתר הבסיסים בקפריסין שימש כשטח היערכות לכוחות הבריטים שהשתתפו בפלישה הבריטית למצרים ב-1956. ביולי 1957 נחת מטוס של חברת ארקיע נחיתת אונס בבסיס.
בשנת 1960 זכתה קפריסין בעצמאות, אך בריטניה הותירה בידיה שתי מובלעות באי המשמשות מאז כבסיסים צבאיים ובהן אקרוטירי. החל בשנת 1961 הוצבו בבסיס מטוסים בעלי יכולת נשיאת נשק גרעיני. מאותה שנה ועד 1976 היה הבסיס כפוף לפיקוד חיל האוויר של המזרח הקרוב (Near East Air Force).
לאחר שפסקה פעילות חיל האוויר המלכותי בניקוסיה ב-1966 (לצורך פינויו צורכי תעופה אזרחית) היה אקרוטירי לבסיס האוויר הבריטי היחידי בקפריסין. ב-1970 הוצבו בו לראשונה מטוסי U2 אמריקאים לשם פיקוח על הפסקת האש בין ישראל לבין מצרים במלחמת ההתשה. כמו כן פעלו מהבסיס מטוסים אמריקאים ששימשו למעקב אחרי קיום הסכמי הפסקת האש במלחמת יום הכיפורים. בהמשך פעלו מהבסיס מטוסים אמריקאים שעסקו באיסוף מודיעין בלבנון, עיראק וטורקיה.
מאז שנות השמונים ממלא הבסיס תפקיד חשוב במסגרת הפעילות הצבאית הבריטית במזרח התיכון. בראשית העשור תמך הבסיס בפעילות הצבאית של בריטניה בלבנון ולאחר מכן בפעילות הצבאית הבריטית נגד לוב. לאחר הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-1983 פונו אליו נפגעים אמריקאים. ב-3 באוגוסט 1986 הותקף הבסיס באש מרגמות, ררנ"טים ונשק קל על ידי קבוצת מחבלים שנשלחה ככל הנראה על ידי לוב. באירוע זה נפצעו בבסיס שלושה אנשים ונגרם נזק קל.
הבסיס שימש כתחנת מעבר לכוחות בריטים בדרכם לפעולה במלחמת המפרץ ב-1991 ובמלחמת עיראק מ-2003 ואילך. בשנת 2006 שימש הבסיס כנקודת פינוי של אזרחים אמריקאים ובריטים מלבנון לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה.
ב-2011 שימש הבסיס לתמיכה בפעילות של בריטניה במסגרת התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. החל ב-2014 פעלו מהבסיס מטוסים בריטים במסגרת התקיפות הצבאיות המערביות נגד ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה. בשנת 2018 המריאו מהבסיס מטוסים בריטים שהשתתפו במתקפה האווירית המערבית נגד סוריה.
בשנת 2024 המריאו מהבסיס ארבעה מטוסי קרב מסוג טייפון שהשתתפו במתקפה האווירית בתימן נגד החות'ים.
עד 2008 פעלה משטח הבסיס תחנת מספרים ועד 2012 פעל בו בית חולים צבאי.
הבסיס בהווה

מאז 2003 מוצבת בבסיס דרך קבע טייסת 84 של חיל האוויר המלכותי, המפעילה מסוקים למטרת חיפוש והצלה. טייסת זו השתתפה בין השאר בפעולות הכיבוי של השרפה בכרמל בשנת 2010. מאז 2014 מוצבת גם בבסיס מפקדת כנף מבצעית של חיל האוויר המלכותי, כנף 903 מלהק המשלוח האווירי 83, שפעלה עד אז ממחנה בסטיון באפגניסטן.
בבסיס פועלת אנטנת מכ"ם הצופה מעבר לאופק רבת עצמה, אשר קיומה עורר מחאה והפגנות בקפריסין בשל החשש להשפעות הבריאותיות שלה על האוכלוסייה המקומית. מאז 1957 משדרת מהבסיס גם תחנת ממסר של שידורי השירות העולמי של ה-BBC.
לפי הסכם בין בריטניה לבין קפריסין יש לאזרחים בריטים גישה לבסיס אקרוטירי בכל עת. אזרחים קפריסאים רבים עובדים בבסיס, עובדה התורמת לכלכלה המקומית.
בסיס חיל האוויר דובר

בסיס חיל האוויר דובר (באנגלית: Dover Air Force Base) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר האמריקאי במדינת דלאוור שבארצות הברית. הוא משמש בעיקר לטיסות תובלה. נמצאים בו גם בית לוויות צבאי ומוזיאון של פיקוד הניידות האווירית האמריקאי.
תולדות הבסיס

הבסיס הוקם בשנת 1941 כשדה תעופה אזרחי מעט מדרום לעיר דובר, ליד חופה המערבי של דלאוור, כ-140 קילומטרים ממזרח לוושינגטון די. סי. זמן קצר לאחר ההתקפה על פרל הארבור בשלהי אותה שנה הוא הוסב לבסיס צבאי. ב-1942 החלו לפעול ממנו מטוסים בסיורים נגד צוללות גרמניות באוקיינוס האטלנטי. בהמשך המלחמה שימש השדה כבסיס אימונים למטוסי קרב ולעריכת ניסויים בפיתוח רקטות לשיגור ממטוסים.
בשנת 1946, בעקבות צמצום הפעילות הצבאית של ארצות הברית לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הועבר הבסיס למצב לא פעיל ונותר בו סגל שילדי בלבד. ב-1950, בעקבות פרוץ המלחמה הקרה ומלחמת קוריאה, הופעל הבסיס מחדש והוצבו בו מטוסי קרב. ב-1952 הועבר הבסיס לשימוש פיקוד התובלה של חיל האוויר האמריקאי והוא משמש לטיסות תובלה עד היום.
ב-1971 החלו לפעול מהבסיס מטוסי התובלה מדגם גלקסי, ולזמן מה היה זה הבסיס היחיד שממנו הם פעלו. ב-1973 המריאו מהבסיס טיסות הרכבת האווירית האמריקאית לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1979 הטיסו מטוסי הבסיס אמריקאים מאיראן בעקבות המהפכה האסלאמית שם. ב-1989 הוטס מהבסיס ציוד לטיפול בדליפת הנפט באסון הנפט של אקסון ואלדז.
מטוסי הבסיס נטלו חלק בפעולות צבאיות שונות לרבות הפלישה לגרנדה, הפלישה לפנמה ו-מלחמת המפרץ. הבסיס שימש שער מעבר ליחידות שיצאו לפעילות צבאית בסומליה וביוגוסלביה ולאחר מכן למלחמת עיראק ולמלחמת אפגניסטן.
הבסיס כיום

הבסיס משתרע כיום על פני שטח של כ-1.7 קילומטר רבוע. מצויים בו שני מסלולי טיסה מצטלבים, הארוך שבהם בכיוון 
צפון-מערב - דרום-מזרח והאחר בכיוון צפון-דרום. ב-2009 נחנך בבסיס מגדל פיקוח חדש במקום המגדל שפעל בבסיס בחמישים השנים שלפני כן. מתגוררים בו למעלה מ-3,000 אנשי צבא ובני משפחותיהם.
בבסיס פועל מזה שנים רבות בית הלוויות הצבאי העיקרי של מחלקת ההגנה. מובאים אליו בטיסה ארונותיהם של אנשי הכוחות המזוינים האמריקאים שנהרגו בקרב ובנסיבות אחרות מחוץ לגבולות ארצות הברית. המתקן סייע עם השנים גם בזיהוי גופות נספים באירועים חריגים שונים, כמו טבח ג'יימסטאון, אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, פיגועי 11 בספטמבר ואסון מעבורת החלל קולומביה.
בבסיס שוכן מוזיאון פיקוד הניידות האווירית של ארצות הברית. המוזיאון, שנוסד ב-1986, מופעל על ידי ותיקי צבא מתנדבים ולו אוסף של כ-30 כלי טיס. מרביתם הם מטוסי תובלה ותדלוק אווירי.
ג'ון הוקינז

ג'ון הוקינז
אדמירל סר ג'ון הוקינז (באנגלית: John Hawkins; ‏
1535, פלימות' – 12 בנובמבר 1595) היה בונה ספינות אנגלי, קברניט וקצין מינהלה ימי, סוחר, נווט, וסוחר עבדים. כגזבר (1577) ומפקח (1589) הצי, הוא חידש ספינות ישנות ועזר לעצב ספינות מהירות וחדשות שלחמו בארמדה הספרדית ב-1588. לאחר מכן הורה לצי לחסום ולירט את ספינות האוצר הספרדיות. הוקינז היה אחד מאנשי הצי החשובים ביותר באנגליה של המאה ה-16, ואחד מהאדריכלים החשובים של הספינות בצי האליזבתני. בקרב הגדול של 1588 בו הארמדה הספרדית הפסידה, הוקינז שירת כסגן אדמירל. הוענק לו תואר אבירות על גבורתו בקרב.
ויליאם, אביו של ג'ון, היה איש סודו של הנרי השמיני, מלך אנגליה וקפטן חשוב בצי האנגלי.
הוקינז נחשב לחלוץ סחר העבדים האנגלי (למרות ששני סוחרים לונדוניים קדמו לו בהבאת עבדים אפריקאים לאנגליה) בשל היותו הראשון שעשה מסע סחר משולש (מסע מאירופה לאפריקה, רכישת עבדים שם, הבאתם לאמריקה, מכירתם ורכישת סחורות מקומיות וייבואן לאירופה).
ב-1563 הוביל הוקינז משלחת שאליה הצטרף לראשונה בן דודו מדרגה שנייה, פרנסיס דרייק. מטרת המשלחת הייתה להשתלט על נתח מסחר העבדים האטלנטי, שהיה עד אז בשליטתן המוחלטת של המעצמות הימיות הגדולות - ספרד ופורטוגל. פעמיים הצליחו האנגלים להשלים את המסע ולחזור עם זהב וכסף שקיבלו מהמושבות הספרדיות בעולם החדש תמורת עבדים שחטפו או קנו באפריקה, כשהם גורפים רווחי עתק.
ב-1595 התאחד שוב הוקינז עם דרייק להובלת צי בן 27 ספינות ו-2,500 איש, במטרה לתקוף בפוארטו ריקו ופנמה וללכוד אוצרות ספרדיים. ההתקפה כשלה כישלון חרוץ מאחר שהספרדים ידעו את תוכניות האנגלים והתכוננו בהתאם.
במהלך המסע חלה הוקינז, מת ונקבר בים.
ג'ון ל. וייטהד ג'וניור

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1924 לורנסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1992 (בגיל 68) סקרמנטו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ריברסייד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' המדינה של וירג'יניה המערבית  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 דרגה:  לוטננט קולונל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם 
 עיטורים
 צלב התעופה המצוינת  מדליית ציון לשבח של הצבא  מדליית האוויר  מדליית ציון לשבח 
 
ג'ון ליימן וייטהד ג'וניור (באנגלית: John Lyman Whitehead Jr.;‏ 14 במאי 1924 – 6 בספטמבר 1992) היה אמריקאי ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית כטייס קרב במלחמת העולם השנייה (כחלק מטייסי טסקיגי), מלחמת קוריאה, ומלחמת ווייטנאם.
וייטהד היה האפרו-אמריקאי הראשון שסיים את לימודיו בבית הספר של חיל האוויר האמריקאי, הראשון ששירת כמורה למטוסי סילון, והראשון שהטיס את המפציץ B-47 סטרטוג'ט.
הוא נקבר ב-14 בספטמבר 1992 בבית הקברות ריברסייד.
הערות שוליים

↑  Bobby Conner, John L. Whitehead flew to great heights, Brunswicktimes Gazette (באנגלית)
↑  Riverside National Cemetery - Surnames W - Riverside County, California, www.interment.net
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בסיס חיל האוויר אינג'ירליק

בסיס חיל האוויר אינג'ירליק (בטורקית: İncirlik Hava Üssü) שוכן באינג'ירליק (İncirlik), כ-11 ק"מ מזרחית למרכז העיר אדנה ו-33 ק"מ מצפון-מערב לחוף הים התיכון בדרום טורקיה. הבסיס מופעל על ידי נאט"ו, הצבא הטורקי וחיל האוויר האמריקני. בשדה מסלול אחד מבטון באורך של 3,048 מטר ובקרבתו 57 דירים תת-קרקעים.
בבסיס מאוחסנות כ-90 פצצות אטום מדגם B61.
היסטוריה

ב-1951 החל חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית בהקמת הבסיס שנועד במקור לשמש לצורכי אימונים וכבסיס להתערבות מהירה בשעת חירום. ב-6 בדצמבר 1954 נחתם הסכם בין צבא טורקיה לבין חיל האוויר האמריקני להפעלתו המשותפת, וב-21 בפברואר 1955 נחנך הבסיס ונקרא בסיס חיל האוויר באדנה. יעודו של המתקן שונה לבסיס למפציצים ארוכי טווח המסוגל לתמוך בכל פעילות אווירית צבאית. באוקטובר 1955 חובר הבסיס לצינור דלק המגיע מיומרטלק (Yumurtalık) שלחוף הים התיכון, וב-28 בפברואר 1958 שונה שמו לבסיס חיל האוויר אינג'ירליק.
הבסיס שימש במחצית השנייה של שנות החמישים כמוקד הניסויים בבלון לחיזוי מטאורולוגי שנערכו על ידי חיל האוויר האמריקאי (פרויקט L119) וכבסיס העיקרי לטיסות הסיור של מטוס הריגול לוקהיד U-2 שפעלו מאפגניסטן במזרח ועד למרחב האווירי שמעל לים השחור במערב. ב-1 במאי 1960 הופסקה הפעלת הטיסות לאחר משבר מטוס הריגול U-2. בעקבות מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון ב-1958, הופעלו מהבסיס טיסות סיור והפגנת נוכחות של חיל האוויר האמריקני גם בשמי לבנון. כתוצאה מכך הבסיס גדל באופן משמעותי וקלט גם מטוסי קרב ויחידות תומכות.
בשנות השבעים הסכים חיל האוויר הטורקי לאפשר לאמריקאים לעשות שימוש במטווח טילי אוויר-קרקע הנמצא במערב אנטוליה כמו גם מעל הים, ופעילות האימונים האווירית בבסיס התרחבה. ב-1975 ולאחר האמברגו שהטילה ארצות הברית על טורקיה בעקבות פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974, הכריזה ממשלת טורקיה כי כל הבסיסים האמריקנים ברחבי המדינה ייסגרו ויועברו לידי צבא טורקיה. רק בסיס אינג'ירליק ובסיס חיל האוויר באיזמיר נותרו פעילים בשל כך שבוצעו בהם גם משימות של נאט"ו. בספטמבר 1978 הוסר האמברגו ופעילות חיל האוויר האמריקני הושבה לאחר חתימת הסכם לשיתוף פעולה צבאי וכלכלי בין ארצות הברית וטורקיה ב-29 במרץ 1980.
במלחמת המפרץ ב-1990 נוהלה המערכה האווירית בצפון עיראק מבסיס אינג'ירליק באמצעות 140 מטוסים, ולאחריה ועד 1996 נערכו ממנו פעולות פינוי וסיוע לאוכלוסייה הכורדית בצפון עיראק. מ-1997 ועד 2003 עסקו מטוסי חיל האוויר האמריקני בבסיס באכיפת החלטת האומות המאוחדות בדבר איסור טיסה בצפונה של עיראק (Operation Northern Watch).
התנועה האווירית בבסיס גדלה פי שישה לאחר פיגועי 11 בספטמבר והבסיס שימש כמוקד העיקרי לפעילות האווירית האמריקאית במלחמת אפגניסטן. פעילות זו קטנה לאחר הקמת בסיסים קרובים יותר באפגניסטן ובאוזבקיסטן.
הערות שוליים

↑  Report: US considers withdrawing nuclear bombs from Turkey, ‏3 באפריל 2010 (באנגלית) (ארכיון).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0432 5144  LCCN: no2018071376  VIAF: 2586152822000201040001   WorldCat (עם VIAF): 2586152822000201040001 
מטוס בואינג E-3 סנטרי  בנחיתה באינג'רליק
מטוס תדלוק בואינג KC-135 סטרטוטנקר  של חיל האוויר האמריקאי בהמראה מאינג'ירליק
בסיס ולדיווסטוק

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  הצי הרוסי
 סוג:  בסיס ימי
 בסיס האם:   ולדיווסטוק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1860–הווה (כ־164 שנים)
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  סטי"לים, צוללות
 פיקוד
 יחידת אם:  צי האוקיינוס השקט
 
בסיס הצי הרוסי בולדיווסטוק (ברוסית: Военно-морская база Владивосток) הוא בסיס של הצי המשמש כמטה צי האוקיינוס השקט של רוסיה. בבסיס ממוקם גדוד 165 של חיל הנחתים הרוסי.
מיקום גאוגרפי

הבסיס מאכלס את ספינות צי האוקיינוס השקט בוולדיווסטוק וממוקם על שטחו של מחוז פרימוריה בעיר וולדיווסטוק. הספינות עוגנות כיום בשני מפרצים — מפרץ קרן הזהב ומפרץ אוליס.
היסטוריה

הבסיס הוקם לראשונה בקיץ 1860 וסביבו התפתחה העיר ולדיווסטוק. לאורך השנים שימש כבסיס ימי עיקרי שיועד לשמור את האחיזה הרוסית על שטחי המזרח הרחוק.
הבסיס שימש למשך תקופות מסוימות כמטה לשייטת הסיבירית, חילות הצי של המזרח הרחוק וכל היחידות הצבאיות המסונפות לצי האוקיינוס השקט, לרבות כוחות אוויר, חילות יבשה וגופי נ"מ.
עד התפרקות ברית המועצות העיר ולדיווסטוק היוותה עיר סגורה, בעקבות מיקום הבסיס סמוך לה.
גלריה

דגל רוסיה ודגל הצי על גדות קרן הזהב, בולדיווסטוק
ולדיווסטוק, המטה של צי האוקיינוס השקט
ספינות בקרן הזהב. מראה מהנמל
התוכנית הכללית של מבצר ולדיווסטוק עם סימון רצף הביצורים וסוללות החוף ב-1916
צוללות של השייטת הסיבירית במפרץ אוליס, ברקע המשחתת "ברק". ספטמבר 1908
חזרות לקראת מצעד ימי צבאי
מטה צי האוקיינוס השקט
צוללת הדיזל "ורשאביאנקה" בבסיס
בנאית ישראלית

| בנאית ישראלית |
| --- | --- |
 בנאית ישראלית על פרח בזיליקום
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: נמליים
תת־משפחה:: ריחניות
סוג:: בנאית
מין:: בנאית ישראלית
שם מדעי
 Tapinoma israele ‏פורל, 1904

בנאית ישראלית שותה צוף פרחי צמח בת-שבע מטפסת
בנאית ישראלית (שם מדעי: Tapinoma israele) היא מין נמלה אנדמית לישראל ולאלג'יריה. הנמלה הבנאית ידועה במבנה קינה: מעין תלולית עפר הבולטת מעל פני האדמה.
הנמלה הבנאית קלה לגידול בנמלול (קן מלאכותי), ולכן היא מושא מחקר נוח עבור מירמקולוגים.
תיאור חיצוני

הפועלות הן נמלים מבריקות בצבע שחור. גודלן הוא כ-3 מילימטר. בטנן עגולה, והיא מעט בהירה יותר משאר הגוף.
המלכה והזכרים גדולים יותר (כ-5–6 מ"מ), ויש להם כנפיים. מלבד כנפיה, המלכה דומה לפועלות באורח יוצא דופן.
התנהגות

גודל המושבות של הנמלה הבנאית יכול לנוע בין עשרות למאות פרטים. בניגוד לרוב מיני הנמלים, אצל הבנאית יש לרוב מספר מלכות באותו קן. המלכות גם פעילות יותר ממלכות אחרות, אם כי הן אינן משתתפות במשימות הקבועות של הנמלים.
הבנאית ניזונה ממגוון גדול במיוחד של מזון, החל בצוף של פרחים וכלה בפגרים של בעלי חיים מזדמנים. לעיתים הבנאית מקיימת סימביוזה עם כנימות וציקדות על מנת להשיג טל דבש.
בחורף, הבנאית בונה שלוחת קן דמוי חרוט חלול מעל לפני האדמה, במקומות החשופים לשמש, במבנה המכונה סולריום (אנ'). מבנה הקן ומיקומו מאפשרים שימור אופטימלי של חום, והקן מסוגל להגיע לטמפרטורה הגבוהה בעשר מעלות צלזיוס מהסביבה. הטמפרטורה הגבוהה מתאימה יותר לגידול הזחלים הבוקעים מביצי המלכה בתקופה זו. בקיץ עוזבת הבנאית את התלולית, ועוברת לגור מתחת לאדמה, בחללים המוגנים מהחום, ובאזורים עשירים במים וצמחייה.
כאשר בנאית מותקפת, או שנוגעים בה, היא מפרישה פרומון. שימושו הסינתטי של פרומון זה (אנ') הוא חומר ריח וטעם של ענבים.
ראו גם

נמלול (נמלים)
עורפנית סורית
הערות שוליים

↑  https://www.jstor.org/stable/3494440?seq=1#page_scan_tab_contents
סולריום עליו ניתן לראות כמה נמלי בנאית ישראלית
בית עלי

| --- | --- |

חזית בית עלי (התמונה צולמה ב-2016). בתמונה רואים את הבית יחד עם גן המצוי לפניו ושלט המסביר אודותיו
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים, מרכז פסג"ה 
 על שם:  עלי בן-צבי 
 מיקום:  אשקלון 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°40′10″N 34°33′48″E﻿ / ﻿31.669583333333°N 34.563361111111°E﻿ / 31.669583333333; 34.563361111111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) בית עלי(למפת השפלה רגילה) בית עלי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עלי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עלי  he בית עליhe בית עלימפת  __ אשקלון (in English: Ascalon) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון (in English: Hof Ashkelon Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית עלי בשכונת אפרידר באשקלון היה ביתם של הנשיא השני יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית שרכשו אותו כבית נופש ליד בית בנם עמרם. הבית נקרא על שם בנם עלי שנהרג במלחמת העצמאות בקרב בית קשת ב-16 במרץ 1948. הבית מציג את הקשר של משפחת בן צבי לאשקלון ולחקר המורשת שלה. נכון ל-2017, בית עלי משמש כמקום להשתלמות והעשרה למורים ומחנכים בשם מרכז-פסג"ה בית עלי.
תולדות בית עלי

בית עלי נקרא כך כדי להנציח את עלי בן צבי, בנם של יצחק בן צבי ורחל ינאית, שנהרג בקרב בשדות קיבוץ בית קשת שבגליל התחתון ב-16 במרץ 1948.
יצחק בן צבי ורעייתו רחל ינאית הגיעו לאשקלון בעקבות בנם עמרם בן צבי שהתמנה למנהל תחנת אוטובוסים של אגד. עמרם בן צבי קנה בשנת 1954 פרדס בשדרות רבין - רחוב אלי כהן באשקלון. את הפרדס רכש עם חבריו: מוסה שמעוני, יוסקה פלד, צבי סגלוביץ' ורעיותיהם ומכאן הקיצור – "פרדס עמיצ"ור". כמו כן, הוא רכש בית בשכונת אפרידר. יצחק בן צבי ורעייתו החליטו לקנות בית בצמוד אליו.
ביולי 1958 דויד בן-גוריון הגיש את התפטרותו מהממשלה בביתו של בן-צבי באשקלון, זאת הייתה הפעם הראשונה שראש ממשלה או שר התפטר מחוץ לירושלים.
בינואר 1959 הוקמה המרכזייה הפדגוגית בשכונת אפרידר באשקלון על שם עלי בן צבי וביוני 1961 נחנך המרכז התרבותי "בית עלי".
יצחק בן צבי ציווה את הבית לעיריית אשקלון ותושביה, למטרות חינוך ותרבות. כיום המקום משמש להשתלמות מורים וכמרכז פסג"ה.
מאפייני הבית

הבית הוא קוטג', בסגנון בו נבנו בתי אפרידר הראשונים. הוא בעל גג רעפים, מוקף חצר וגינה, ומשקיף על הים.
לקריאה נוספת

ינוב, ע. קרישק, א., האור שבחוף – סיפורה של עיר, 2007, עמוד 36
ארבל, נ., אשקלון 4000 ועוד 40 שנה, 1990, כרך ב', עמוד 96–97
ששון, א., סקר אתרי מורשת, 2008, עמוד 121–122
הערות שוליים

↑   שלמה נקדימון, תעלומת מותו של עלי, בנו של נשיא המדינה השני, יצחק בן־צבי, בקרב בתש"ח, באתר הארץ, 1 במאי 2014
↑  ינוב וקרישק, האור שבחוף - סיפורה של עיר, מו"ל לא ידוע, 2007, עמ' 121-122
↑  ע. ינוב, המרכז התרבותי "בית עלי" ייחנך היום באקלון, מעריב, 22 ביוני 1961
↑  אבי ששון, סקר אתרי מורשת 2008, מו"ל לא ידוע, 2008, עמ' 121-122
| יצחק בן-צבי |
| --- | --- | --- |
| מוסדות וארגונים שהקים | פועלי ציון • המכון לחקר קהילות ישראל במזרח • הגימנסיה העברית רחביה |  |
| משפחתו | צבי שימשלביץ' (אבא) • אהרן ראובני (אח) • שולמית קלוגאי (אחות) • יצחק קלוגאי (גיס) • רחל ינאית בן-צבי (רעיה) • עלי בן-צבי (בן) • בנימין מזר (גיס) • בתיה לישנסקי (גיסה) |  |
| הנצחה | יד יצחק בן-צבי • דרך בן-צבי • מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח • שדרות בן-צבי • צריף הנשיא • בית הנשיא יצחק בן-צבי |  |
| שונות | בית עלי • פרס יצחק בן-צבי • ספר תולדות ההגנה • יזכור (ספר, 1916) • בית החלוצות (ירושלים) |  |
בית העלמין פרדלקינו

| --- | --- |

 מיקום:  המחוז האדמיניסטרטיבי של מוסקבה החדשה, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°39′24″N 37°20′36″E﻿ / ﻿55.65654°N 37.34333°E﻿ / 55.65654; 37.34333
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית העלמין פרדלקינו(למפת מוסקבה רגילה) בית העלמין פרדלקינו he
 
בית העלמין פרדלקינו (ברוסית: Переделкинское кладбище) הוא בית קברות, הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי של מוסקבה החדשה, במוסקבה.
פרדלקינו הוא נקרופוליס לאנשי ספרות וממוקם על הגדה הגבוהה של נהר סטון. ממוקם ליד תחנת פרדלקינו (רו'), בקו  של הקוטרים המרכזיים של מוסקבה.
אנשים מפורסמים הקבורים בבית העלמין

בוריס פסטרנק
קורניי צ'וקובסקי
לידיה צ'וקובסקאיה (אנ')
ארסני טרקובסקי (אנ')
רוברט רוז'דסטבנסקי
יבגני יבטושנקו
מרגריטה אליגר
יפים גלר
יוסיף רייבסקי
יורי שצ׳קוצ׳יקין (אנ')
גלינה סרבריאקובה (אנ')
מריה פרילז'ייבה (אנ')
אולגה פרובסקאיה (אנ')
סמיון ליפקין (אנ')
אלכסנדר מז'ירוב (אנ')
ואדים קוז'בניקוב (אנ')
אולגה איווינסקאיה (אנ')
ולנטין אסמוס (אנ')
ניקולאי וירטה (אנ')
גאורגי ולדימוב (אנ')
ואדים סידור (אנ')
ג'ון ל. סהון

ג'ון לסטר סהון (באנגלית: John Leicester Sehon;‏ 9 ביוני 1862 – 18 במאי 1913) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית בקליפורניה וראש עיריית סן דייגו.
ביוגרפיה

סהון נולד ב-9 ביוני 1862 באטלנטה, ג'ורג'יה. הוא שירת בצבא כקפטן. סהון נבחר למועצת העיר וקבע מסלול עצמאי כחבר מועצה. בשנת 1905, רצון בקרב מצביעי סן דייגו להחליף את השלטון גרם להם להביס את המועמד הרפובליקני ולבחור את קפטן סהון, מהקואליציה הדמוקרטית והעצמאית, כראש עיריית סן דייגו, קליפורניה, תפקיד בו שימש עד שנת 1907. בבחירות אלה הביס את ארגון "סיטי-בוס" של צ'ארלס ס. הרדי, סוחר מצליח ומנהיג הארגון הפוליטי החזק ביותר בעיר אי פעם.
במהלך מסע הבחירות שלו, הדגיש סהון את הרעיון שהציבור הוא הבעלים של אספקת המים והיה מוביל ברפורמות בשירותו הקודם במועצת העיר. במהלך הקמפיין, עלתה מחלוקת בשאלה האם קצין בצבא בדימוס יכול להתמודד באופן חוקי למשרד אזרחי. רק כדי לוודא שלא תהיה בעיה, סרן סהון נעלם לאחר שנבחר, כך שלא ניתן היה להגיש לו ניירות משפט. רגע לפני חצות כשהחלה כהונתו הוא התגנב ללשכת ראש העיר והכריז על עצמו כראש העיר. בהליכי משפט שהתקיימו לאחר מכן, פסק בית המשפט העליון של המחוז נגד ראש העיר, אך פסק דינו התהפך על ידי בית המשפט לערעורים ובית המשפט העליון בקליפורניה.
בעודו ראש העיר, הטיל וטו על ההצעה להעניק לחברת "מי ההרים של דרום קליפורניה" מונופול על אספקת המים לסן דייגו. ג'ון ד. ספריקלס, מבעלי חברת הסוכר הקרויה על שמו, שפך כסף על הבחירות למועצת העיר כדי לבטל את הווטו.
סהון היה מפקח המשטרה בעשור הראשון של המאה ה-20. לאחר קמפיין פומבי נגד זנות מצד אזרחים בולטים רבים, בנובמבר 1912 הוציא סהון את הצו שמטרתו לסגור את "מחוז סטינגרי". הוא נפטר בסן דייגו ב-18 במאי 1913 ונקבר בבית העלמין של הר הופ.
הערות שוליים

↑  When San Diego's Mayor-Elect Occupied City Hall, Voice of San Diego, ‏2012-11-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Biography of John L. Sehon, www.csa-railroads.com
בסיס חיל האוויר אל-עודייד

בסיס חיל האוויר אל-עודייד (באנגלית: Al Udeid Air Base בערבית: قاعدة العديد الجوية) הוא אחד משני בסיסים צבאיים מדרום־מערב לדוחה בירת קטר. הוא ידוע גם בשם נמל התעופה של אבו נח'לה (مطار أبو نخلة).
הבסיס משמש את חיל האוויר הקטרי, חיל האוויר של ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי וכוחות זרים אחרים. בנוסף הוא משמש כמפקדה קדמית של פיקוד מרכז של ארצות הברית.
בשנת 1999, אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני אמר לפקידים אמריקאים שהוא רוצה לראות עד 10,000 אנשי שירות אמריקאים מוצבים באופן קבוע באל-עודייד. על פי דיווחים בתקשורת ביוני 2017, הבסיס אירח למעלה מ-11,000 כוחות של הקואליציה נגד דאעש בראשות ארצות הברית שכללה יותר מ-100 מטוסים מבצעיים.
זהו הבסיס הצבאי האמריקאי הגדול ביותר במזרח התיכון.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית

לאחר פעולות צבאיות משותפות במהלך מלחמת המפרץ ב-1991, סיכמו קטר וארצות הברית על הסכם שיתוף פעולה הגנה שהורחב לאחר מכן. בשנת 1996, קטר בנתה את בסיס האוויר אל-עודייד בעלות של יותר ממיליארד דולר. ארצות הברית השתמשה לראשונה בבסיס הסודי דאז בסוף ספטמבר 2001, כאשר חיל האוויר היה צריך מקום למטוסיו שפעלו באפגניסטן. לארצות הברית יש כמעט 40,000 אנשי צבא במזרח התיכון. הצי החמישי של ארצות הברית נמצא בבחריין ויש לו 28,000 אנשי צבא בכווית, בבחריין ובקטר. הממלכות, כולל קטר, מכסות 60 אחוז מהעלויות התפעול של הבסיס שמוערכות ב-650 מיליון דולר אמריקאי.
ההכרה הרשמית של הבסיס הגיעה במרץ 2002, כאשר סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני ביקר בבסיס עם חבורת עיתונאים אמריקאים. באפריל 2003, זמן קצר לאחר תחילת הפלישה לעיראק בהובלת ארצות הברית, עבר מרכז המבצעים האווירי הקרבי של ארצות הברית למזרח התיכון מבסיס אוויר פרינס סולטן בערב הסעודית למה שהיה אז מטה גיבוי שנבנה שנה קודם לכן בקטר, ונתפס כמקום נוח יותר להצבת חיילים אמריקאים.
אל-עודייד ומתקנים אחרים בקטר משמשים כמוקדי לוגיסטיקה, פיקוד ובסיס עבור אזור המבצעים של פיקוד מרכז ארצות הברית (CENTCOM), ומפקחים על הפעולות האוויריות של ארצות הברית במדינות שונות, בהן עיראק, אפגניסטן וסוריה.
ב-3 בינואר 2024 הודיעה ארצות הברית כי היא מאריכה את שהיותה בבסיס לעוד כ-10 שנים לפחות.
היסטוריה > חיל האוויר המלכותי של בריטניה

בין השנים 2004–2009 שימש הבסיס האווירי את חיל האוויר המלכותי עם מטוסי תובלה ומטוסי סילון מהירים לתמיכה במבצע טליק (מלחמת עיראק) ובמבצע הריק (מלחמת אפגניסטן).
כיום שוכנת בבסיס מפקדת להק המשלוח האווירי 83 שאמונה על הפעילות האווירית של חיל האוויר המלכותי בזירת המזרח התיכון, כמו גם כנף המשלוח האווירי 901 תחת פיקודו. מלבד כנף 903, הלהק כולל כיום שלושה כנפות נוספות המוצבות בבסיסי אוויר שונים ברחבי הזירה, בהן באקרוטירי (קפריסין), מוסאנה (עומאן) ובאל מינאד (איחוד האמירויות הערביות).