stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוז ארלינגטון
כלכלה

הכלכלה של מחוז ארלינגטון נסמכת על הקרבה לבירה וושינגטון. בין המוסדות הפדרליים אשר המטה המרכזי שלהם נמצא בארלינגטון ניתן למנות את מחלקת ההגנה של ארצות הברית (בבניין הפנטגון), המנהל לאכיפת הסמים, DARPA, ושירות המרשלים של ארצות הברית.
בארלינגטון פועלות גם חברות מסחריות רבות. בין השאר, המטה האמריקאי של חברת נסטלה נמצא בארלינגטון. ב-2018 הכריזה חברת אמזון כי ארלינגטון נבחרה למיקום המטה השני שלה (Amazon HQ2), נוסף על המטה הראשי בסיאטל.
הערות שוליים

↑  "OMB BULLETIN NO. 13-01" (PDF). Office of Management and Budget. ארכיון (PDF) מ-7 בפברואר 2017 – via National Archives. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  נתונים על מחוז ארלינגטון באתר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566969205171  BnF: cb15168396w (data)  GND: 4193566-4  ISNI: 0000 0004 0415 3127  LCCN: n82066512  MusicBrainz: 8ca753fb-97e1-4a83-9cbb-9dec04a469e9  NARA: 10046515  NLK: KAB202016022  VIAF: 124355990   WorldCat (עם VIAF): 124355990
מבצע קניון אל דוראדו

מבצע קניון אל דוראדו (באנגלית: Operation El Dorado Canyon) היה מבצע תקיפה אווירית אמריקאי בלוב שהתבצעה ב-15 באפריל 1986 על ידי מטוסי חיל האוויר האמריקאי, הצי והנחתים בתגובה לפיגוע במועדון לה בל בברלין, בו נהרגו שלושה, בהם שני חיילים אמריקאים, ונפצעו 230 אנשים.
המבצע הוכן מבעוד מועד בהוראת הנשיא רונלד רייגן בשל התקריות הבינלאומיות במפרץ סידרה, כיבוש צ'אד, והצהרותיו החוזרות והנשנות של מועמר קדאפי על תמיכה בארגוני טרור אירופאיים. מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית, הגנרל ברנרד רוג'רס מינה את מפקד הצי השישי, אדמירל פרנק קלסו, למפקד המבצע.
ב-15 באפריל, בשעה 2:00 לפנות בוקר, תקפו מטוסי קרב ותקיפה שהמריאו מנושאות המטוסים בים התיכון ומבסיסים בבריטניה ארבעה יעדים בטריפולי ובנגאזי אשר שימשו ארגוני טרור שפעלו בחסות לוב. כמו כן, הותקף בסיס חיל האוויר הלובי שבו חנו מטוסי קרב מסוג מיג וסוללות נ"מ. בסך הכל, נהרגו מהתקיפות האוויריות כ-60 בני-אדם, מהם חיילים ואזרחים. אש נ"מ לובית הפילה מטוס F-111 אמריקני, שטייסו ונווטו נהרגו.
בתגובה לתקיפה שיגרה לוב שני טילי סקאד אל הבסיס האמריקני באי למפדוזה אשר נפלו בים הפתוח.
הערות שוליים

↑  רויטרס‏, לוב דורשת מארה"ב פיצוי על הרג 40 מתושביה, באתר וואלה, 15 באפריל 2006
↑  חיים איסרוביץ, זיכרונות מ-1986: כשארה"ב תקפה בלוב, באתר nrg‏, 6 במרץ 2011
↑  רון בן ישי, להתיש את קדאפי, באתר ynet, 20 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546867505171  LCCN: sh95003748 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה צבאית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לסלי האנטר

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1877 רות'סיי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 בדצמבר 1931 (בגיל 54) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1892–1931 (כ־39 שנים) 
 זרם באמנות:  פוסט-אימפרסיוניזם 
 
לסלי האנטר (באנגלית: Leslie Hunter;‏ 7 באוגוסט 1877 – 7 בדצמבר 1931) היה צייר סקוטי, שנחשב לאחד מארבעת האמנים של קבוצת הציירים הצבעוניים הסקוטים.
ביוגרפיה > עד בגרות

האנטר נולד ב-7 באוגוסט 1877. הוא היה הילד הצעיר מבין חמישה, שנולד לוויליאם וג'יני (לבית סטיוארט) האנטר. ג'ורג', כפי שהיה ידוע אז, גילה כישרון לציור בגיל צעיר מאוד וכשהיה כבן שלוש עשרה, אמו סידרה לו שיעורי ציור עם מורה פרטית. בפברואר 1892, אחותו הגדולה של האנטר, קתרין, מתה. זמן קצר לאחר מכן, במרץ, מת גם אח בכור נוסף, ג'יימס. שניהם היו בשנות העשרים המוקדמות לחייהם. סביר להניח שהם היו קורבנות של מגפת שפעת. נראה שויליאם, האב וג'יני, כבר שקלו להגר, כי ביתם נמכר. ברור שהמוות הטרגי חתם את העניין, והמשפחה שנותרה עזבה לקליפורניה דרך ניו יורק ב-1 בספטמבר 1892.
ביוגרפיה > מעבר לסן פרנסיסקו

האנטר היה בן חמש עשרה כשהיגר עם הוריו ושני אחיו שנותרו בחיים לקליפורניה. בתחילה, הוא גר עם משפחתו בחווה מזרחית ללוס אנג'לס. הוא המשיך לשרטט ואהב את האקלים, אבל הראה עניין מועט בניהול החווה. האנטר עבר מלוס אנג'לס לסן פרנסיסקו ב-1899 והחל להתפרנס בעיקר כמאייר עיתונים וכתבי עת.
הוא מנה בין חבריו ומכריו את העיתונאי וויל ארווין, הצלם ארנולד ג'נת', המשורר ג'לט ברג'ס, וכן דמויות ספרותיות כמו ברט הארט וג'ק לונדון, כולם חברים במועדון הבוהמי של סן פרנסיסקו. האנטר סיפק איורים עבור Overland Monthly. בשנת 1899, ציור של עמוד שלם בשחור-לבן עבור כתב העת וחתם: G. Leslie Hunter, זהו האירוע המתועד הראשון של השימוש שלו בשם "Leslie". בשנת 1902, האנטר הפך לחלק מקבוצת אמנים שכללה את מיינרד דיקסון, גוטרדו פיאצוני, חאבייר מרטינז וארתור פוטנם. יחד הם הקימו את אגודת האמנויות של קליפורניה, האלטרנטיבה קצרת הימים לאגודת האמנות השמרנית של סן פרנסיסקו. ברור שלאנטר הייתה חשיפה אמנותית שונה לחלוטין בהשוואה לאחרים מקבוצת הקולוריסטים הסקוטים, כמו ג'ון דאנקן פרגוסון או סמואל פפלו. האנטר היה בשלב זה גרפיקאי אמריקאי מצליח למדי, בהתחשב בגילו הצעיר.
ביוגרפיה > התחלות באמנות יפה

בשנת 1904 ערך האנטר ביקור בפריז, במימון הכנסותיו כמאייר. הוא קיבל השראה מהחוויות האמנותיות הרבות שם, ונחוש היה בדעתו להתחיל בציור שמן. כשחזר לסן פרנסיסקו ב-1905, החל להתכונן לתערוכת היחיד הראשונה שלו, שהייתה אמורה להתקיים בשנה שלאחר מכן. עם זאת, עבודתו המוקדמת של האנטר נהרסה בשריפה שבאה בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, והוא חזר לסקוטלנד זמן קצר לאחר מכן, והתיישב בגלאזגו. בתחילה המשיך להתפרנס שם בעיקר כמאייר. ציור השמן שלו התחיל עם טבע דומם על רקע שחור, בהשפעת הסגנון ההולנדי.
בשנת 1908, בעודו בפריז, האנטר פגש את אליס טוקלס, אותה הכיר בעבר בסן פרנסיסקו. היא לקחה אותו לראות את אוסף האמנות אותו הקימו גרטרוד שטיין ואחיה ליאו שטיין. האוסף כלל יצירות בצבעים עזים של אנרי מאטיס, ויצירות מוקדמות של פיקאסו. התמונות זעזעו את האנטר עמוקות, והוא הצטער שהוא מעולם לא הלך לראות אותן.
בנובמבר 1913 סוחר האמנות רב ההשפעה אלכסנדר ריד העניק להאנטר את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בגלריה שלו. לציבור הרחב לא הייתה הבנה אמיתית של תפיסת הצבע והקו שלו.
סגנון הנוף של האנטר החל להשתנות לאחר ביקורים במושבת האמנים אטאפלס, בצפון צרפת, ב-1913 וב-1914. האנטר לא בהכרח היה חלק ממושבת האמנות שהייתה קיימת שם. בהשראת האמנות הצרפתית והנוף המקומי, הוא החל לפתח את הסגנון והיכולת שיזהו אותו מאוחר יותר כ"צבעוני".
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ האנטר לעזוב את פריז ולחזור לסקוטלנד. האנטר הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1906 והגיוס לא הוכנס כשירות החובה רק בתחילת 1916. האנטר עבר מגלזגו לחווה של בן דודו ליד לארקהול שם עבד עד סוף המלחמה.
בסקוטלנד, אלכסנדר ריד פעל כסוכן שלו, ונשאר איתו בקשר מתמיד לאורך מלחמת העולם הראשונה. במרץ 1916 ערך האנטר את תערוכת היחיד השנייה שלו עם ריד בגלאזגו. עבודתו של האנטר בשלב זה של הקריירה שלו התמקדה בעיקר בטבע דומם. במהלך שנות ה-20, החל האנטר להיות קשור לקבוצה של שלושה אמנים נוספים: ג'ון דאנקן פרגוסון, פרנסיס קאדל וסמואל פפלו. ארבעתם נודעו בשם "הסקוטים הצבעוניים", אם כי המונח לא היה בשימוש עד 1948, ואז רק פרגוסון היה עדיין בחיים.
ביוגרפיה > נסיעה באירופה וחזרה לפייף

ב-1922 החל האנטר לערוך סדרה של טיולים ליבשת אירופה, שם ביקר בפריז, ונציה, פירנצה והריביירה. פרגוסון ליווה אותו במספר ביקורים. ביקוריו של האנטר הניבו מספר רב של ציורים וסגנונו השתנה באופן ניכר בתקופה זו של מסעות אירופה, כאשר החל להשתמש בטביעות צבע שהוצבו באופן אינסטינקטיבי כדי להציג את הצורה הבסיסית.
כשהאנטר חזר מסדרת מסעותיו הראשונה באירופה, ב-1922, הוא התיישב ב-Fife, בחוף המזרחי של סקוטלנד, ובין 1924 ל-1927, הוא נשאר בסקוטלנד, וחילק את זמנו בין פייף לגלאזגו ציוריו מתקופה זו כוללים מספר יצירות בהשראת הנופים של לוך לומונד, והנופים הללו קיבלו השראה מעבודתו של סזאן ליצירת קומפוזיציות צבעוניות. ב-1925 הוצגה עבודתו של האנטר בתערוכה בכיכר לסטר בלונדון, יחד עם עבודות של פפלו, קאדל ופרגוסון. ולטר סיקרט, בהקדמה שלו לתערוכה, כתב כי "האנטר משתמש בחומר העקשן... למטרות מעוררות השראה בקווים רגילים ומסורתיים".
האנטר נסע שוב לדרום צרפת במספר הזדמנויות בין 1927 ל-1929, והתבסס בסן-פול-דה-ונס. הוא שלח ציורים בחזרה לריד כדי להציגם בגלאזגו ובלונדון, אבל הוא השקיע זמן רב בשרטוטים והתפוקה שלו מציורי שמן הייתה נמוכה. תערוכה אחת בלונדון נאלצה להידחות עקב מחסור בציורים. הטיולים בצרפת הגיעו לשיאם ב-1929 עם תערוכה שזכתה לשבחים בגלריות Ferargil בניו יורק.
ביוגרפיה > לונדון ומוות

עם זאת, זמן קצר לאחר שחזר לריביירה הצרפתית ב-1929, האנטר סבל מהתמוטטות קשה, ואילץ את אחותו להחזיר אותו הביתה לסקוטלנד בספטמבר. הוא התאושש, והחל לצייר מספר דיוקנאות של חבריו, כולל אחד של ד"ר טום הנימן, מנהל הגלריה לאמנות ומוזיאון גלאזגו מ-1939 עד 1954. הנימן, היה בזמנו סוחר אמנות, סייע להאנטר בפיתוח הקריירה שלו, וציור הדיוקן אולי היה מחווה של תודה.
בשנת 1930 הוא התחיל בסדרה של רישומים וצבעי מים של הייד פארק, שהיו אמורים להיות מוצגים בלונדון. האנטר קיווה לעבור לעיר לצמיתות, מכיוון שלדעתו היא חיה יותר מגלאזגו ושוק האמנות היה בטוח יותר.
עם זאת, מצבו הבריאותי הידרדר והוא החל לסבול קשות מכאבי בטן. הוא מת בגלאזגו בבית האבות ב-7 בדצמבר 1931, בגיל 54. סיבת המוות הייתה אי ספיקת לב עקב הרעלת דם, לאחר ניתוח לא מוצלח של כיס המרה.
הערות שוליים

↑  "The Scottish Colourists". Explore Art. Retrieved 8 December 2010.
1 2  Smith, Bill; Marriner, Jill (2012). Hunter revisited – The life and work of Leslie Hunter. Atelier Books, Edinburgh. I
↑  "George Leslie Hunter (1877 – Rothesay – 1931 – Glasgow)". Richard Green (Fine Paintings). Archived from the original
↑  Mackenzie, Jill C. The Scottish Colourists: Hunter. Duncan R Miller Fine Arts. p. 3.
↑  "(George) Leslie Hunter". scottish-places.info. Retrieved 9 December 2010.
↑  "George Leslie Hunter". Portland Gallery. Archived from the original on 10 October 2010. Retrieved 9 December 2010.
↑  Alexander Reid in Context by Frances Fowle vol.1
↑  Ogston, Derek (2004). Leslie Hunter Paintings and Drawings of France and Italy. Baillieknowe Publishing
↑  "Beach figures" Archived 2 December 2013 at the Wayback Machine and the related "Figures in Conversation".
1 2  Honeyman, T.J. (1937). Introducing Leslie Hunter. Faber & Faber Ltd
↑  "George Leslie Hunter". The Scottish Gallery. Archived from the original on 17 June 2012. Retrieved 9 December 2010.
↑  "50 interesting facts about the Gallery of Modern Art". National Galleries of Scotland. Archived from the original on 3 December 2010. Retrieved 9 December 2010.
↑  Mackenzie, Jill C. The Scottish Colourists: Hunter. Duncan R Miller Fine Arts. p. 4.
↑  Sickert, Walter (2000). The Complete Writings on Art. Oxford University Press. p. 504
↑  "George Leslie Hunter". MG Fine Art. Retrieved 9 December 2010.
↑  "Friends of Glasgow Museums" (PDF). 2006. Archived from the original (PDF) on 19 July 2011. Retrieved 9 December 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2791  GND: 122649893  ISNI: 0000 0001 1752 5389  LCCN: n84208850  NGV: 1039  NTA: 314794425  RKD: 40661  SNAC: w63b7ghc  SUDOC: 080084885  ULAN: 500014067  VIAF: 26017726   WorldCat (עם VIAF): 26017726 
לסלי האנטר, בית סירה, 1931
לסלי האנטר, אשה בבית
לסלי האנטר, רחוב בוונציה
לסלי האנטר, דיוקן של ד"ר טום הנינמן, 1930
מגקמלוס

| מגקמלוס> תקופה |
| --- | --- |
מיוקן-פליוקן 10.3–4.9 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: גמליים
סוג:: מגקמלוס
מין:: Megacamelus merriami
שם מדעי
 Megacamelus

מגקמלוס (שם מדעי: Megacamelus; משמעות השם: "גמל ענקי") הוא סוג נכחד של גמל שחי בתקופות המיוקן והפליוקן שבתת-התור הנאוגן ברחבי אמריקה הצפונית בין השנים 10.3—4.9 מיליון שנה מזמננו, כך שהתקיים במשך 5.1 מיליון שנים.
בסוג זה נכלל מין אחד - Megacamelus merriami, אשר הוגדר בשנת 1929 בידי החוקר פריק. המאובנים נמצאו בנברסקה ואיידהו ודרומה עד דרום קליפורניה.
המגקמלוס היה גמל גדול ביותר, מה שנתן לו את שמו, אשר התחרה במיני הגמלים הגדולים ביותר מעולם לצד הטיטאנוטילופוס, הפרקמלוס, המגטילופוס והגמל הסורי. הוא הגיע לגובה 3.7 מטר ולמשקל של בין 1,700 עד 3,600 קילוגרם. מבנהו הגדול עזר לו לאכול צמחייה קשיחה ועשבונית שהשתרעה על פני הערבות בהם חי, לצד מיני גמלים ואוכלי עשב נוספים.
מהדורת קוורטו

.
מהדורת "קוורטו רע" של המלט, 1603
מהדורת קוורטו הוא ספר או חוברת המורכבת מדפים בגודל רבע-גיליון, כלומר גיליון דפוס סטנדרטי מקופל פעמיים ומודפס משני צדדיו, כך שמכל גיליון נוצרים שמונה עמודים מודפסים. גודל הדף הוא  12 × 91/2 אינץ' (38.2 × 24.15 סנטימטר). המונח משמש, מלבד בקיטלוג יצירות דפוס, למהדורות הנפרדות של מחזות יוצרים מהתקופה האליזבתנית, בראש ובראשונה ויליאם שייקספיר.
מהדורות קוורטו בתקופה האליזבתנית

בתקופה האליזבתנית איפשרה טכנולוגיית הדפוס הדפסה זולה יחסית של חוברות בגודל רבע-גיליון.
בעוד ספרים בעלי חשיבות הודפסו בפורמט פוליו (חצי-גיליון), לא נחשבו מחזות ופואמות כחומר חשוב מספיק להוצאה בדפוס כספרים והוצאו לאור כחוברות בפורמט קוורטו.
מהדורות קוורטו בתקופה האליזבתנית > קוורטו טוב וקוורטו רע

שייקספיר ומחזאים אחרים בני דורו כיוונו את יצירתם לבמה והזכויות על המחזה נשמרו על ידי המחזאי וקבוצת התיאטרון שהעלתה את המחזה (במקרה של שייקספיר - אנשי הלורד צ'מברלין).
עם זאת, עקב הפופולריות של המחזות התקיימה תחרות בין מוציאים לאור להדפיס את טקסט המחזות. לשם כך נעזרו המוציאים לאור ברישומי לחשן התיאטרון, בכתבנים שישבו בקהל ובזכרונם של שחקנים שסיפקו את טקסט המחזה למו"ל. מדובר היה בפעולה בלתי-חוקית וגנבת האפשרות הבלעדית להציג את המחזה מידי להקת התיאטרון בעלת הזכויות. כל מו"ל ביקש להיות הראשון שיוציא לאור מחזה פופולרי וכך, עקב החיפזון וההסתמכות על מקורות בלתי-אמינים ראו אור גרסאות פגומות של רבים מן המחזות, הכוללים שגיאות רבות ואיכות הפקתם נמוכה. מהדורות אלה נקראות "קוורטו רע" (Bad Quarto). כאשר נאספו מחזותיו של שייקספיר להוצאה אחת ב-1623, במסגרת מהדורת הפוליו הראשונה, כתבו עורכי המהדורה בהקדמה שהציבור היה חשוף לפני כן ל"אינספור עותקים גנובים, פגומים, עילגים ומעוותים על ידי נוכלים ומתחזים".
במקרים מסוימים מכרו להקות התיאטרון את המחזות ומסרו למו"ל נאמן טקסט אמין. כך, ב-1598 למשל נקלעה להקת התיאטרון של שייקספיר לקשיים כספיים, עקב כך נאלצה הלהקה למכור את הזכויות על ארבעה ממחזותיה. המחזות ריצ'רד השלישי, ריצ'רד השני, הנרי הרביעי, חלק ראשון ועמל אהבה לשווא נמכרו למוציא לאור שפרסם אותם במהדורת קוורטו כספרונים.
חוקרי שייקספיר נתקלים לעיתים בהבדלים משמעותיים בין מהדורות הקוורטו לבין עצמן ובינן לבין מהדורת הפוליו. לעיתים עד כדי תמונות שלמות הנמצאות במהדורה אחת ונעדרות מן השנייה. הבדלי גרסאות גדולים נמצאים במחזות המלט, המלך ליר, מקבת', רומיאו ויוליה ועוד. מהדורות קוורטו ידועות מסומנות במחקר Q1, Q2 וכן הלאה. במקרים רבים דנים החוקרים אם מדובר בשיבושים מחמת שגיאות וכתיבה על סמך זיכרון או שהן משמרות גרסה אותנטית של המחזה שהועלה על הבמה.
הערות שוליים

↑  סטיבן גרינבלט, להיות או לא להיות שייקספיר, תרגמה מאנגלית: מיכל קירזנר אפלבוים, ספרי עליית הגג, 2010, עמוד 390
מהדי זפאן

מהדי אימבארק זפאן (בערבית: مهدي إمبارك زفان; נולד ב-19 במאי 1992) הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי, המשחק בעמדת המגן הימני בקלרמון פוט.
קריירת מועדונים

זפאן, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק ליון. ב-21 באוגוסט 2010, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון. ב-28 בספטמבר 2013, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד ליל.
באוגוסט 2015, זפאן חתם לארבע שנים בסטאד רן. ב-22 באוגוסט 2015, זפאן הבקיע את שער הניצחון במשחק הליגה נגד ליון, בו ניצחה רן 1-2.
ב-30 בינואר 2020, זפאן חתם לשנתיים בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית.
ב-14 בינואר 2022 הצטרף לייני מלטיאספור מליגת העל הטורקית, ממנה שוחרר כעבור שלושה חודשים.
בקיץ 2022 הצטרף לקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

זפאן, נולד בצרפת להורים ממוצא אלג'יראי. באוגוסט 2014, זפאן זומן לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה.
ב-19 בנובמבר 2014, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 למאלי. ב-29 במרץ 2021, זפאן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד בוטסואנה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
תארים

קופה דה פראנס: 2018/2019
גביע אפריקה לאומות: 2019
מבנה ההכבדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 מיקום:  טמפלהוף-שנברג 
 מדינה:  גרמניה 
 בעלים:  טמפלהוף-שנברג 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1941
 תאריך פתיחה רשמי:  1941 
 חומרי בנייה:  בטון מזוין, בטון 
 עלות:  400,000 רייכסמארק 
 אדריכל:  אלברט שפר 
 מידות
 גובה:  18 מ' 
 קואורדינטות:  52°29′02″N 13°22′18″E﻿ / ﻿52.484°N 13.3716°E﻿ / 52.484; 13.3716
  (למפת ברלין מוגדלת) מבנה ההכבדה(למפת ברלין רגילה) מבנה ההכבדה
 
מבנה ההכבדה בברלין (בגרמנית: Schwerbelastungskörper בתרגום חופשי: "גוף הכבדה") הוא מבנה העשוי מבטון מזוין בצורת גליל, הממוקם ברחוב גנרל פפה, בצפון מערב רובע טמפלהוף בברלין, גרמניה.
המבנה

גובהו של הגליל כ-18 מטר ומשקלו כ-12,650 טון. קוטר הגליל כ-21 מטר והוא מונח על "רגל" בסיס בקוטר כ-3.5 מטר. המבנה יוצר לחץ ישיר על הקרקע של כ-12.65 ק"ג לסמ"ר.
המבנה הוצב לצורך בדיקת היתכנות של חוזק הקרקע בשטח שעליו תוכנן להיבנות שער הניצחון עצום הממדים, כחלק מתוכנית הבנייה הנאצית "בירת העולם גרמאניה" לחידוש פניה של ברלין. בתוך חלל פנימי הותקנו מכשירי מדידה שונים. בדיקת ההיתכנות דרשה כי המבנה ישקע בפחות מ-6 ס"מ כהוכחה לעמידות הקרקע החולית המאפיינת את ברלין, בפני משקל המבנים המתוכננים לקום בברלין. בפועל, שקע המבנה ב-18 ס"מ.
עם תום מלחמת העולם השנייה תוכנן להרוס את המבנה, אולם עקב קרבתם של מבני מגורים לא יצאה התוכנית אל הפועל בשל הסכנה הכרוכה בתהליך ההריסה, והוא הושאר על מכונו ומשמש כאתר הנצחה למפעלי הבנייה המתוכננים, המגלומניים, של הנאצים.
לוקמיה לימפוציטית חריפה

.
| --- | --- |

צביעה בשיטת רייט של משטח דגימת מח עצם של חולה ב-ALL
 תחום:  אונקולוגיה 
 תסמינים:  חום, אנורקסיה, bone pain, כאב בטן, ירידה במשקל, תשישות, עייפות, קוצר נשימה 
 טיפול:  teniposide 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/207631 
 DiseasesDB:  195
 MeSH:  D054198
 סיווגים
 ICD-10:  C91.0
 ICD-11:  XH5J37 
 
לוקמיה לימפוציטית (לימפובלסטית) חריפה (אקוטית; באנגלית: Acute Lymphoblastic Leukemia ובראשי תיבות:ALL) היא המחלה הממארת השכיחה ביותר בגיל הילדות, ומייצגת כשליש מכלל סרטני הילדים.
מספר המקרים של לוקמיה לימפוציטית חריפה בשנה הוא כ-30 מקרים למיליון איש, לרוב בין הגילאים 2–5. הסיבות ללוקמיה לימפובלסטית אינן ברורות לגמרי. חלק מצומצם ממקרי הלוקמיה נובעים מתורשה (גנטיקה). חלק אחר נובע מגורמים סביבתיים כגון: קרינה מייננת, חוסר בחשיפה לפתוגנים המסייעים למערכת החיסון להיערך להתפרצות המחלה, והורים המשתמשים באלכוהול ובטבק ובכך יוצרים פוטנציאל לחלות בלוקמיה לימפובלסטית.
כאשר האבחנה מוקדמת והטיפול נכון, שיעורי הריפוי של לוקמיה עולים על 80% (ובסוגי סרטן אחרים אף יותר) בילדים, ו-20%-40% במבוגרים.
יתר על כן, טיפול שהוכיח את עצמו לחולים בסיכון גבוה להישנות המחלה, משתמשים גם בטיפול לחולים עם סיכון נמוך להישנות המחלה.
לוקמיה חריפה מוגדרת על ידי ארגון הבריאות העולמי כלוקמיה בה למעלה מ-20% מהתאים במח העצם הם בלסטים. לוקמיה כרונית מוגדרת כלוקמיה בה יש פחות מ-20% בלסטים במח העצם.
אבחנה

בלוקמיה לימפוציטית חריפה, תאי אב לימפוציטים נעשים באופן גנטי שונים. כתוצאה מכך הם עוברים התרבות ושגשוג מהיר ומשבטים את עצמם. ברגע שתאי אב אלה מתחילים להשתנות, יצירת התאים הלימפוציטים (T,B) נפגמת משמעותית. בלסטים לוקמיים עוברים דרך ארוכה כדי לחסום את שלב התוצר הסופי (לימפוציטים T/לימפוציטים B).
חוקרים מעריכים כי הלוקמיה מתעוררת מתא נבט אשר עתידים להחליף את התאים המפותחים והתקינים. אבחנה זו רומזת כי כדי להחלים יש להשמיד את תאי הנבט של הלוקמיה ולא רק להשמיד את הבלסטים הלוקמיים.
בלסטים של לוקמיה גדולים מספיק על מנת לבחון אותם בבדיקת דם פשוטה, אולם, כדי להיות בטוחים בסוג הלוקמיה, לוקחים דגימת מח עצם 
מעצמות הגב הגדולות, בהרדמה כללית. הדגימה היא ממח העצם כי בו נמצא מקור המחלה, וזאת למרות שבלסטים לוקמיים נוכחים בכל מערכות הגוף: מח עצם, התימוס, כבד, טחול, בלוטות לימפה אשכים ושחלות.
שכיחות

בארצות הברית מאובחנים בכל שנה כ-2000–2500 מקרים חדשים של לוקמיה לימפובלסטית חריפה. שיעור התחלואה העולמי במחלה הוא דומה לזה שבארצות הברית.
הלוקמיה הלימפובלסטית החריפה שכיחה יותר אצל לבנים ואפרו-אמריקאים. היקף הלוקמיה הלימפובלסטית מתחת לגיל 15 בלבנים הוא 33 למיליון, בהשוואה ל-15 למיליון ילדים ומתבגרים מתחת לגיל 15 באפרו-אמריקאים.
הלוקמיה הלימפובלסטית קיימת בשכיחות גבוהה יותר אצל בנים. שכיחות זו בולטת בלוקמיה לימפובלסטית של תאי T.
תסמינים

ילדים החולים בלוקמיה לימפובלסטית חריפה עלולים לפתח תסמינים וסימנים שמאפיינים חדירה למח העצם.
בגלל שהבלסטים הלוקמיים מחליפים את כל התפקוד הנורמלי במח העצם, החולה מסמן בדרך-כלל כישלון של מח העצם, המתבטא באנמיה כללית, תרומבוציטפניה וניוטרופניה. מסתמנים עייפות וחיוורון, דמם תת-עורי ודימום. סימנים אחרים הם: ירידה במשקל, כאב עצמות וקוצר נשימה (אסתמה). סימנים ותסמינים במוח עלולים להופיע ולגרום לכאב ראש, להקאות בבוקר, לעצבנות יתרה, או לסימנים פחות נפוצים כמו שינה ארוכה במיוחד (בין 16–24 שעות). מעורבות האשכים היא נדירה. מצב זה מופיע בתור הגדלה חסרת כאב של האשכים ולרוב, הגדלה בצד אחד שלהם.
חולה עלול להיות חיוור כתוצאה מאנמיה וחבול כתוצאה מתרומבוציטפניה. כמו כן מופיעים תסמיני זיהום כתוצאה מניוטרופניה ועלולות להתגלות לימפדנופתיה והפטומגליה (כבד מוגדל). בדרך כלל עוקבים אחר התפתחויות נוירולוגיות מכיוון שהטיפול בחולים בלוקמיה במוח הוא שונה ומעקב זה הכרחי.
טיפול

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לרוב חולי לוקמיה מטופלים ב-8–9 סדרות של טיפולי כימותרפיה שונים אינטנסיביים. מטרת הטיפול הראשון היא לגרום הפוגה בצמיחת הלוקמיה. אספראגינז אמורה לחסום את התהליך הסרטני בלוקמיה כי הן מרוקנות את מלאי האנזים אספראגין בתא וזה אנזים שלוקמיה אינה יכולה להתפתח בלעדיו. מטוטרקסאט היא תרופה שלרוב ניתנת במינון גבוה וגם באינטראטקל (זריקה לנוזל השדרה) כדי להצליח לעבור את מחסום הדם מוח. תופעות הלוואי קשות אך התרופה חשובה לטיפול כי היא מחליפה את החומצה הפולית בחומצה שדומה לה מאוד בהרכבה אך שונה מספיק כדי להרוס את התא הסרטני. התרופה וינקריסטין ניתנת לרוב כי השפעתה מאוד חזקה על תא סרטני בלוקמיה.
לעיתים קרובות, כאשר מדובר בלוקמיה של לימפוציט T, מוסיפים הקרנות למוח או לטחול. לאחר תקופת הטיפול הכימי האינטנסיבי, בדרך כלל לאחר שהסימנים ממח העצם וממקומות ראשיים אחרים נעלמו, מתחילה תקופה של כ-1.5-3 שנים של טיפול כימותרפי מתון כדי לחסל תאי לוקמיה "נסתרים" שאולי שרדו. לרוב הטיפול המקובל הוא מטוטרקסאט ומרקפטופורין 6 במינונים פחות נמוכים מהרגיל שהנזק והרעילות שלהם אמנם קיים אך לרוב אינו מסכן כמו בתקופת הטיפול האינטנסיבית. במקרים שבהם הטיפול אינו משפיע על התא הסרטני תתפשט הלוקמיה ותגרום למות החולה, למרות שאם החולה יקבל השתלת מח עצם בזמן, יכולה הלוקמיה להיעלם ולא לחזור לעולם. במקרה של חזרת המחלה יינתנו טיפולים אינטנסיביים אף יותר. התלקחות של לוקמיה יכולה להופיע במוח, במח העצם, בנוזל השדרה, בכבד, בטחול, באשכים ובשחלות. חזרת הלוקמיה במח העצם היא חמורה ומחייבת טיפול מיידי. לרוב, כאשר המטופל יגיע להפוגה בצמיחת התאים, יילקחו ממנו תאי אב מהדם ויוכנו להשתלת מח עצם עצמית.
ראו גם

HIV נגד לוקמיה
בלינטומומב
לקריאה נוספת

לוקמיה לימפוציטית חריפה, באתר האגודה למלחמה בסרטן
רשימת תרופות של האגודה למלחמה בסרטן
עידו אפרתי, טיפול חדשני בלוקמיה הוכרז על ידי מנהל התרופות האמריקאי "פורץ דרך", באתר הארץ, 7 באוגוסט 2014
הערות שוליים

↑  Karen Bartley, Catherine Metayer, Steve Selvin, Jonathan Ducore, Diagnostic X-rays and risk of childhood leukaemia, International Journal of Epidemiology 39, 2010-12, עמ' 1628–1637 doi: 10.1093/ije/dyq162
↑  Mel Greaves, A causal mechanism for childhood acute lymphoblastic leukaemia, Nature Reviews Cancer, 2018-05-21 doi: 10.1038/s41568-018-0015-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541171305171  LCCN: sh85079143 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מבצע קרב

מבצע קרב הוא שם הקוד למבצע שביצע שירות הביון הסובייטי בשנת 1947 באיטליה להשגת מידע טכני על קליעים חדשים בשליטה אלקטרונית.
המבצע

בתחילת 1947 קיבלו תחנות הביון הסובייטיות במדינות אירופה משימה להשיג חידושים של ציוד צבאי בריטי כמו פגז ארטילרי נגד מטוסים עם מידת הרס גבוהה של מטרות נעות.
עקרון הפעולה של קליעים כאלה התבסס על בקרת רדיו. מדענים בריטים החלו בפיתוח פגזים כאלה במהלך מלחמת העולם השנייה, כתגובה להפצצה הגרמנית על שטחי בריטניה באמצעות טילי V-2. תחנת הביון הסובייטית באיטליה הניחה כי פגזים דומים הועברו לאיטליה. המבצע להשגת המידע הדרוש פותחה על ידי איש המודיעין ניקולאי מיכאילוביץ' גורשקוב.
בתיק המבצעי היה מעורב סוכן מנוסה בשם "ריי", שבאמצעות קשריו בחברות התיווך הבריטיות והאמריקאיות הצליח לגלות כי ניתן לאחסן את פגזי הנ"מ המקבילים בצפון איטליה במאגרי ארטילריה שיצרו בעלות הברית לאחר תום הלחימה נגד הגרמנים. מהם נודע ל"ריי" כי המחלקה הצבאית הבריטית מכרה למחלקת התותחנים האיטלקית כמה אלפי "פגזים מיוחדים", שבהם, בנוסף לחומרי נפץ, היה גם "מילוי" אלקטרוני. התחנה הסובייטית כבר ידעה שהמחסן הראשי של הארטילריה נגד מטוסים ממוקם באחת העיירות הקטנות בפרברי רומא.
הסוכן הצליח ליצור קשרים עסקיים בעיר זו. בעזרת הזמנות מסוגים שונים למהנדסים ולצוות הטכני של המחסן, הוא קבע את חוג האנשים שיכולים להועיל לו. בסופו של דבר הצליח הסוכן לקנות מצוות המחסן דגימות של פגזים, כמו גם רישומים ותיעוד טכני נלווה.
בספטמבר 1947 דיווחה תחנת הביון על סיום המשימה ושלחה את הדגימות והחומרים שהופקו למוסקבה.
לקריאה נוספת

Клим Дегтярев, Александр Колпакиди. Внешняя разведка СССР. М., Эксмо, 2009, [[:ru:Special:BookSources/9785699341801|ISBN 978-5-699-34180-1]]
מארק גרנאו

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1949 (בן 75) קוויבק סיטי
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות סוכנות החלל הקנדית
 לאום:  קנדה קנדה
 השכלה:  המכללה המלכותית הצבאית של קנדה  אימפריאל קולג' 
 עיסוקים נוספים:  פוליטיקאי
 תקופת השירות:  1984–2005 (כ־21 שנים)
 דרגה:  קפטן בצי המלכותי הקנדי
 זמן שהייה בחלל:  29 ימים, שעתיים ודקה
 משימות
 STS-41-G,‏ STS-77,‏ STS-97
   
 עיטורים
  חבר במסדר קנדה  קצין במסדר קנדה  
 
מארק גרנאו (בצרפתית: Joseph Jean-Pierre Marc Garneau; נולד ב-23 בפברואר 1949) הוא אסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של סוכנות החלל הקנדית. בשנים 2001–2005 הוא היה נשיא הסוכנות. בהמשך הוא פנה לקריירה פוליטית ובמהלך שנת 2021 שירת כשר החוץ של קנדה.