stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלה ויינמניפוליה
תיאור

אלה ויינמניפוליה היא שיח עד עץ קטן ירוק-עד שגובהו 2–8 מטרים.
פטוטרת העלים מכוסה פלומה זעירה. הטרף הוא עלה המורכב מ-8–18 עלעלים נוגדים. ציר העלה מחורץ, אפור ומכוסה בפלומה זעירה. פטוטרת העלעלים קצרה, והטרף שלהם מלבני מוארך. אורכו 1.3–3.5 סנטימטרים, ורוחבו 0.8–1.5 סנטימטרים, לעיתים רחוקות גדול יותר. בעל מרקם דמוי עור, מכוסה פלומה זעירה בשני הצדדים לאורך העורק האמצעי. בסיס העלעל דמוי יתד עד מעט מעוגל, וקצה העלעל מעוגל. שולי העלעלים ישרים.
הפרחים ישיבים, גונם אדום-סגול. בפרחים הזכריים יש 5–7 אבקנים, הזיר קצר. בפרחים הנקביים השחלות כדוריות, קוטרן 0.7 מילימטרים, והן נטולות פלומה. הפרי הוא בית גלעין, קוטרו 5–6 מילימטרים.
עונת הפריחה היא בחודשים מרץ-מאי והפירות מבשילים ביוני-אוגוסט.
תפוצה

הצמח גדל ביערות הררים על אבן גיר בגובה בין 500 ל-2,700 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית דרום-מערב גואנגשי, דרום-מערב גוויג'ואו, דרום-מערב סצ'ואן דרום-מערב טיבט ויונאן, ויש מעט אוכלוסיות קטנות בווייטנאם ובמיאנמר. ארגון ה-IUCN לא קבע את מידת הסיכון למין, אבל מעריך כי האוכלוסייה הולכת ומצטמצמת.
שימושים

תרכובות ארומטיות המופקות מהעלים משמשות לייצור קטורת ונרות. הן השרף והן העלים משמשי למטרות רפואיות מסורתיות לטיפול בדיזנטריה, דלקת המעיים, שפעת, דימומים ממושכים, כאבי ראש וסרטן ריאות. העץ קרוב גנטית לפיסטוק ולכן יש לו פוטנציאל לשמש כתורם גנים לשיפור יבולים. מחקר שהתפרסם ב-2019 מצא שתמצית המופקת משורשי העץ יכולה להקל על דלקות בריאות שמקורן בעישון.
הערות שוליים

↑  אלה ויינמניפוליה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  השם העברי הוא תעתיק השם המדעי
1 2 3 4  Pistacia weinmanniifolia, Flora of china Vol. 11 Page 345
1 2 3  Pistacia weinmanniifolia מאתר IUCN
↑  Pistacia weinmannifolia ameliorates cigarette smoke and lipopolysaccharide-induced pulmonary inflammation by inhibiting interleukin-8 production and NF-κB activation
אירו (דמות)

| --- | --- |

 הוצאה לאור:  ניקלודיאון
 תוכנית טלוויזיה:  אווטאר: כשף האוויר האחרון
 הופעה ראשונה:  "הילד בקרחון" (2005)
 יוצרים:  מייקל דנטה דימרטינו, בריאן קונייצקו 
 גילום הדמות:  שון טוב, Paul Sun-Hyung Lee 
 דיבוב:  מאקו, גרג בולדווין
 דיבוב בשפה העברית:  דב רייזר
 מידע
 כינויים:  "גנרל אירו", "דוד אירו", "דרקון המערב"
 מין:  זכר
 מקצוע:  איש צבא, בעל בית תה
 תואר:  גנרל (פורש)
 כוחות:  כשפות אש
 סגנון לחימה:  שינג אי צ'ואן, שאולין קונג פו, שאנגקוואן
 אזרחות:  אומת האש
 דמויות קשורות
 משפחה:  סוזין (סב)   אזולון (אב)   אוזאי (אח)   לו טן (בן)   צוקו (אחיין)   אזולה (אחיינית)   אורסה (גיסה)
 אויבים:  צאו 
 
אִירוֹ (באנגלית: Iroh; בכתב סיני: 艾洛; בפין יין aì lùo), המכונה גנרל אירו (General Iroh) ודוד אירו (Uncle Iroh), הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה המונפשת "אווטאר: כשף האוויר האחרון". הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה על ידי מאקו איוומאצ'טו בשתי העונות הראשונות, ולאחר פטירתו של מאקו, המדבב גרג בולדווין (אנ') דיבב את דמותו בעונה השלישית של הסדרה ולאורך הספין-אוף "האגדה של קורה".
אירו הוא כשף אש עוצמתי להפליא, דהיינו יש לו הכוח ליצור בטלקינזיס ולטפלל אש כרצונו. בעברו היה גנרל בכיר בכוחות המזוינים של אומת האש והנהיג מצור על העיר הבדיונית בה סינג סה, המצור נשבר רק כאשר בנו היחיד לו-טן נפל בקרב. הוא אחיו הבכור של שליט האש אוזאי, ראש אומת האש שמנהיג מסע אכזר לכיבוש שלושת העמים האחרים ביקום הדמיוני של אווטאר — שבטי המים, נוודי האוויר וממלכת האדמה. במהלך הסדרה, הוא מלווה את אחיינו צוקו שהוגלה מאומת האש במסעו לתפוס את הפרוטגוניסט, אווטאר אנג, במטרה להשיב את כבודו של הנסיך הצעיר ואת בכורתו לכתר. אירו מתגלה כמנטור המבקש לסייע לאחיינו להפוך לאדם טוב יותר מאביו.
בפרק "סיפורי בה סינג סה", שמו של אירו נכתב "艾洛". הפרק הוקדש "לכבוד מאקו" (מאקו איוומצ'טו), שמת חודשים אחדים לפני שידור הפרק.
ביוגרפיה דמיונית

לפני האירועים ב"כשף האוויר האחרון", היה אירו בנו הבכור של שליט האש אזוּלוֹן, אם כי את אזולון ירש בנו הצעיר, אוזאי, בעקבות נסיגתו של אירו מהחיים הציבוריים, זאת לאחר שבנו לו טן נפל במצור על בירת ממלכת האדמה, בה-סינג-סה, תוך מאמץ מלחמתי לכיבוש בירת הממלכה בידי אומת האש במהלך מלחמת מאה השנים. לאירו היה חזון בראשית חייו כי הוא זה שיכבוש את עיר הבירה, אך עקב מות בנו היחיד נגוזו תקוותיו כמצביא. לאחר שתמיד הונע מכוח תחושת שליחות מאשר שאפתנות אישית, נטש אירו את המצור.
אוזאי, השאפתן מבין בניו של אזולון, ניסה לשכנע את אביהם שבגלל התבוסה המבישה של אירו, בנוסף על היעדר יורשים ודעיכת מעמדו הציבורי, עליו להוריש את הכתר לו עצמו ביום מן הימים. אזולון זעם על חוסר-הכבוד המחוצף שהפגין אוזאי כלפי אחיו הבכור, ולכן הורה לו להרוג את בנו הבכור — צוקו — במטרה לחוש את כאבו של אירו. אוזאי בתגובה קושר קשר עם רעייתו הנסיכה אורסה להתנקש בחיי אזולון ולתפוס את ההנהגה בזמן שאירו שקוע באבל ולא מעוניין במתרחש בארמון. אורסה, שחששה לחיי בנה צוקו חשה כי אין ביכולתה לסרב לקשירת הקשר וסייעה לאוזאי בהרעלה מוצלחת של אזולון, ובשל כך הוגלתה מאומת האש. אוזאי עלה לעמדת שליט האש בעקבות הפרשה. אף שהאירועים מיד לאחר ההתנקשות הסודית בחייו של אזולון מעולם לא מתוארים בפלאשבקים בסדרה, נראה כי מותו נתלה בסיבות טבעיות וכי לאירו הָאבֵל עדיין לא היה שום עניין לאתגר את אחיו בירושת הכתר. במקום זאת אירו חבר לאינווסטיטורה של אוזאי כשליט האש וקיבע את פרישתו למחצה מענייני המדינה.
אירו שיקר כי הרג את אחרון הדרקונים בעולם, מה שזיכה אותו בתואר "דרקון המערב" לצד יכולתו לשאוף ולנשוף אש. בפועל אירו היה התלמיד הסודי והאחרון של שני הדרקונים שנותרו בחיים, ראן ושו, ומהם למד לכשף אש מתוך חיוניות ולא מתוך זעם, בניגוד למרבית כשפי האש בני זמנו. אירו שיקר בדבר הריגת אחרון הדרקונים כדי להביא לסיום מסורת אומת האש של ציד דרקונים. הוא היה חבר בכיר באגודת הסתרים הבין-לאומית "מסדר הלוטוס הלבן".
מעלליו בסדרה

כאשר הסיפור מתחיל בספר הראשון, אירו מלווה את הנסיך צוקו המגורש במסעו ללכוד את האווטאר, כשף על-אנושי שתפקידו לשמור על הסדר העולמי המהווה איום על מסע הכיבוש של אומת האש. לאחר שנודע לו על התוכנית של צאו, אדמירל בצבא אומת האש, לחסל את רוח הירח כדי להפשיט את כשפי המים בשבט המים הצפוני מכוחם ובכך לשבש את הסדר הטבעי, אירו מתקיף את צאו ומוכרז כבוגד.
במהלך הספר השני, הוא ואחיינו נמלטים מאומת האש. לאחר שנפצע קשות על ידי אחייניתו אזולה ועובר טיפולי שיקום בידי צוקו, אירו מלמד את צוקו טכניקה להכוונה מחדש של ברקים בהשראת כשפות המים, שיכולה להיווצר על ידי צורה מתקדמת של כיבוי אש אשר צוקו, עם מוחו הלא-ממוקד, לא הצליח לשלוט בה. זאת בשעה שאזולה המתחרה לכס המלוכה שולטת בקלות בכשפות הברקים שכן היא ילדת-פלא מבחינת כשפות אש. בסופו של דבר אירו נטמע כפליט בבה-סינג-סה, שם הוא וצוקו מנהלים בית עסק לממכר תה. אירו נחרד כאשר אזולה משכנעת את צוקו לחבור אליה ולשוב אל הארמון באומת האש, ולאחר מכן נעצר אחרי שחיפה על אווטאר אנג וחבריו להימלט מהעיר הכבושה.
בספר השלישי, אירו אסור בבית כלא באומת האש, גלמוד ומוקצה. לאורך כל תקופת המאסר הוא מזייף תחושות ייאוש בזמן שהוא מכין עצמו לליקוי החמה, במהלכו כשפות האש שווה כקליפת השום. ברגע שהליקוי מתחיל, אירו נמלט בקלות מתא המאסר שלו, בהיותו לוחם עוצמתי גם ללא שימוש בכשפות אש. בפרק הסיום של הסדרה אירו מכנס את הלוטוס הלבן לשם שחרור את בה-סינג-סה מאומת האש — הגשמת חזון ילדותו, אך כמשחרר ולא ככובש. בתום המלחמה מוצע לאירו כס המלוכה כשליט האש, אך הוא ממאן ודוחק בצוקו לרשת את אוזאי. זמן קצר לאחר הכתרתו של צוקו כשליט האש, אירו שב לבה-סינג-סה כבעל חנות תה, שם מתרחשת הסצנה שחותמת את הסדרה.
ברומן הגרפי "ההבטחה" אירו מעניק ייעוץ פילוסופי לאנג ולצוקו בהתמודדות עם "תנועת שיקום ההרמוניה", תנועה חברתית שמטרתה לגרש את בני הקבוצה האתנית של אומת האש משטחי ממלכת האדמה. בנוסף, הוא ממציא "בועת תה" (אנ'). בספר הקומיקס "החיפוש", אירו מתפקד כשליט האש דה פקטו בזמן שצוקו נוסע לחפש את אמו. אירו השתעמם מתפקידו כשליט האש בפועל, וניצל את סמכותו כדי להכריז על יום הערכת תה לאומי.
בסדרת ההמשך של "אווטאר: כשף האוויר האחרון", "האגדה של קורה", נחשף כי בזמן מותו אירו ביצע מסע אסטראלי כדי להפוך לתושב עולם הרוחות. בפרק "עידן רוחני חדש", אירו נחלץ לעזרתה של קורה, הגלגול הבא של אנג כאווטאר, שנלכדה בעל כורחה במעמקי עולם הרוחות. בפרק "אפלה נופלת" ("Darkness Falls"), לאחר שהכיר אותם בחיים, אירו נתקל בילדיו של אנג — טנזן, קאיה ובומי — כשהם נכנסים לעולם הרוחות ומספק להם רמזים למיקומה של ג'ינורה, בתו של טנזן. קורה פוגשת את אירו שוב בפרק "האולטימטום", כשנכנסה בשנית לעולם הרוחות בחיפוש אחר האנרכיסט זאהיר. קורה מסבירה לאירו שהיא מבולבלת ואינה יודעת כיצד להתמודד עם האיום שזאהיר הציב הן על נוודי האוויר והן על העולם. אירו מציע שקורה תשמע בעצתו של צוקו, כפי שעשה בעבר אנג.
נכדו של צוקו נקרא גם הוא אירו לזכרו, וב"האגדה של קורה" הוא גנרל בכוחות המאוחדים, הכוחות המזוינים של הרפובליקה המאוחדת של ארבע האומות, מדינה רב-אתנית שהוקמה על ידי אנג וצוקו מחוץ לשטחים שהיו במחלוקת בין אומת האש לממלכת האדמה בתום מלחמת מאה השנים.
אישיות

אירו הוא קליל, ידידותי ובעל חוש הומור יבש, והתייחס לגלותו מאומת האש כאל חופשה ממושכת. לא פעם הוא מתגלה כנהנתן, ומגלה עניין רב ברגיעה ובשעשוע מאשר במצוד של אחיינו אחר האווטאר. חרף גילו המבוגר, נראה אירו מפלרטט עם נשים שונות לאורך הסדרה והוא זכה לכינוי "נאה" (handsome) פעמים רבות .אף על פי כן, הוא אסטרטג מנוסה וערמומי, כשף אש מימון ועוצמתי, ומנטור אוהב ומלא רעות לאחיינו. באופן כללי, טבע אישיותיו של אירו ומהלך חייו הביאו אותו לאימוץ פילוסופיה הדוגלת בשלווה, הרמוניה והימנעות מקונפליקטים. עם זאת, כאשר הוא מאוים באופן אישי או נלחם נגד עוולות ואלימות כלפי חפים מפשע, הוא מסוגל להפוך ליריב עז ומפחיד.
בניגוד למגמה הרווחת באומת האש מאז סבו סוזין פתח במסע כיבושים עולמי, אירו מעדיף לתפוש את ארבע האומות חיות בהרמוניה ובשלום הדדי. אף על פי שאינו מוכן לגרור את אומתו למלחמת אזרחים שכן הוא היורש החוקי של אזולון כשליט האש, מתברר יותר ויותר שהוא רואה באחיינו כמי שיש לו הפוטנציאל להעלות את אומת האש על דרך המלך, וכשמגיעה העת המתאימה — הוא מעודד את צוקו להילחם באזולה בטרם תוכתר לשליטת האש. בפרק "סיפורי בה-סינג-סה" נדמה כי חלק מאדיבותו והאופטימיות שלו הן סוג של צמיחה פוסט-טראומטית הנובעת ממות בנו לו טן. ניתן לראות זאת בקינתו "עלים מהגפן", אותה הוא שר ביגון ביום הולדתו של לו טן.
אירו אוהב במיוחד אוכל, תה משובח, את משחק האסטרטגיה "פאי שו", ומוזיקה נעימה. מאוחר יותר הוא מגלה מיומנות בנגינה על פיפה (אנ') וכלי נגינה אחרים. ככל הנראה בגלל חיבתו הבלתי-נלאית לתה, הוא בוטנאי חובב, אם כי זיהויו השגויים של זני צמחים גרמו לו להרעיל עצמו בתום לב. אישיותו מוצגת על הצד הטוב ביותר באינטראקציה עם אחיינו צוקו, עליו לקח חסות כסוג של אב.
ראו גם

אווטאר - דמויות
הערות שוליים

↑  Director: Lauren MacMullan; Writer: Elizabeth Welch Ehasz (2006-05-12). "Zuko Alone". Avatar: The Last Airbender. Season 2. Episode 7. Nickelodeon.
↑  Director: Dave Filoni; Writers: Michael Dante DiMartino, Bryan Konietzko (2005-02-21). "The Avatar Returns". Avatar: The Last Airbender. Season 1. Episode 2. Nickelodeon.
↑  Director: Giancarlo Volpe; Writers: Aaron Ehasz, Elizabeth Welch Ehasz, Tim Hedrick, John O'Bryan (2006-03-17). "The Avatar State". Avatar: The Last Airbender. Season 2. Episode 1. Nickelodeon.
↑  "The Crossroads of Destiny". Avatar: The Last Airbender. Season 2 (Book 2). Episode 20. 2006-12-01. Nickelodeon.
↑  Director: Joaquim dos Santos; Writer: John O'Brien (2007-09-28). "The Headband". Avatar: The Last Airbender. Season 3. Episode 2. Nickelodeon.
↑  Director: Giancarlo Volpe; Writer: Tim Hedrick (2007-10-12). "Sokka's Master". Avatar: The Last Airbender. Season 3. Episode 4. Nickelodeon.
↑  Director: Joaquim dos Santos; Writer: Aaron Ehasz (2007-11-26). "The Day of Black Sun Part 2: The Eclipse". Avatar: The Last Airbender. Season 3. Episode 11. Nickelodeon.
↑  Director: Ethan Spaulding; Writers: Elizabeth Welch Ehasz, Michael Dante DiMartino, Bryan Konietzko (2008-07-19). "Sozin's Comet". Avatar: The Last Airbender. Season 3. Episode 58–61. Nickelodeon.
↑  "Next 3 Locations unlocked on Nick.com Interactive site". The Last Airbender Online. Retrieved 2012-04-20.
↑  "Bato of the Water Tribe". Avatar: The Last Airbender. Season 1 (Book 1). Episode 15. 2006-10-07. Nickelodeon.
↑  Director: Giancarlo Volpe; Writers: Michael Dante DiMartino, Bryan Konietzko (2006-09-15). "The Drill". Avatar: The Last Airbender. Season 2. Episode 13. Nickelodeon
↑  Director: Lauren MacMullan; Writer: Michael Dante DiMartino (2005-02-25). "The Southern Air Temple". Avatar: The Last Airbender. Season 1. Episode 3. Nickelodeon.
↑  Director: Anthony Lioi; Writer: John O'Bryan (2005-04-29). "The Waterbending Scroll". Avatar: The Last Airbender. Season 1. Episode 9. Nickelodeon.
↑  Director: Lauren MacMullan; Writer: Aaron Ehasz (2005-06-03). "The Storm". Avatar: The Last Airbender. Season 1. Episode 12. Nickelodeon.
↑  Director: Lauren MacMullan; Writer: Joshua Hamilton (2006-03-24). "The Cave of Two Lovers". Avatar: The Last Airbender. Season 2. Episode 2. Nickelodeon.
אירקוטסק

נמל התעופה הבין-לאומי אירקוטסק
אירקוטסק (ברוסית: Иркутск) היא בירת מחוז אירקוטסק שברוסיה.
אירקוטסק מהווה ריכוז אוכלוסייה גדול, מרכז תעשייתי ומסחרי, מרכז צבאי, מקום מושבם של הארכיבישופים של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית ושל מספר מלומדים ואנשי רוח. היא נמצאת במרחק נסיעה של 5,185 קילומטר ממוסקבה ברכבת.
העיר שוכנת על גדתו הימנית של הנהר אנגרה, יובל של היניסיי. פרבר גלסקובסק שוכן על הגדה הנגדית ומחבר ביניהם גשר באורך 1,900 מטר. אירקוט, על שמו קרויה העיר, נשפך אל האנגרה מול העיר בדיוק.
היסטוריה

אירקוטסק הוקמה במאה ה-17 כחלק מהמאמץ ליישב את מזרח סיביר ולגבות מיסים מסוחרי הפרוות הבוריאטים. התיעוד הראשון על אירקוטסק מתוארך ל-1686.
הדמות הדתית החשובה בהיסטוריה של אירקוטסק היא אינוצנט הקדוש מאירקוטסק (1797-1879, נולד בשם איוואן ונמינוב) שהיה מיסיונר וערך מסעות לאיים האלאוטיים. הוא דיבר את השפות של הילידים ותרגם את כתבי הקודש הנוצריים לשפותיהם. לאחר מות אשתו הוא היה לנזיר, ולאחר מכן בישוף וארכיבישוף של אירקוטסק. לאחר מותו הוא הוכרז כקדוש.
בתחילת המאה ה-19 נשלחו אמנים, קצינים ואינטלקטואלים רבים לגלות בסיביר לאחר שנטלו חלק במרד הדקבריסטים כנגד הצאר ניקולאי. רבים התיישבו בעיר ובסביבתה והפכו אותה למרכז תרבות ואמנות. רבים מבתיהם המפוארים, המעוטרים גילופי עץ מלאכת מחשבת עומדים עד היום ומהווים ניגוד בולט לבניינים הסובייטים המודרניים.
ב-1879, "השנה השחורה", נחרבה העיר עד היסוד בשריפה. שיקומה ארך כעשר שנים, וצ'כוב אמר על העיר החדשה שהיא נראית טוב ממש כמו עיר אירופאית. העיר החדשה הייתה מרכז מסחרי מצליח עד שתושבי העיר התפארו שהם יכולים לרצף את כל הדרך עד מוסקבה ברובלים.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה אירקוטסק אשר בשנת 1954 קיבל מעמד בין-לאומי.
יהודים באירקוטסק

יהודים קיבלו אישור להתיישב באירקוטסק במחצית המאה ה-18. מאוחר יותר התיישבו במקום גם קציני צבא יהודיים וקנטוניסטים. ככל הנראה הקהילה גדלה בזמן מלחמת העולם הראשונה עם הגעתם של פליטים רבים מרוסיה האירופית. המועצה הלאומית של קהילות ישראל בסיביריה ואורל, הדפיסה באירקוטסק סידור תפילה, וכן את סיפורי המקרא בעריכת ביאליק, רבניצקי וש. בן-ציון. הלשכה הציונית המרכזית במקום הדפיסה את מילון בן-יהודה לעברית-רוסית.
כיום גרים באירקוטסק כ-5,000 יהודים, שליח חב"ד נמצא במקום, והוא מרכז את הפעילות החינוכית והדתית של היהודים במקום.
אוכלוסייה

בשנת 1875 - 32,512
בשנת 1900 - 49,106
בשנת 1975 - 500,000
בשנת 2002 - 593,400
ערים תאומות

מונגוליה אולן בטור, מונגוליה
הרפובליקה העממית של סין שן-יאנג, הרפובליקה העממית של סין
סרביה נובי סאד, סרביה
יפן קנאזווה, יפן
ארצות הברית יוג'ין, אורגון, ארצות הברית
גרמניה פפורצהיים, גרמניה
צרפת אביאן-לה-בן (אנ'), צרפת
צרפת גרנובל, צרפת
צרפת דיז'ון, צרפת
שוודיה סטרמסונד (אנ'), שוודיה
איטליה פורדנונה, איטליה (מ־2005)
אירפאן קאן

| --- | --- |

אירפאן קאן, 2012
 לידה:  7 בינואר 1967 ג'איפור שבמערב הודו
 פטירה:  29 באפריל 2020 (בגיל 53) מומבאי, הודו 
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  1988–2020 (כ־32 שנים)
 מקום לימודים:  National School of Drama 
 צאצאים:  Babil Khan 
 פרסים והוקרה:  פאדמה שרי באמנויות (2011)  פרס פילמפייר לשחקן המשנה הטוב ביותר  פרס הקולנוע הלאומי ההודי לשחקן הטוב ביותר  Filmfare Critics Award for Best Actor  פרס פילמפייר להופעה בתפקיד שלילי  הודי השנה של CNN-News18 (2012)  פרס הקולנוע האסייתי לשחקן הטוב ביותר (2014)  פרס פילמפייר לשחקן הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
סאחבזד אירפאן עלי קאן (באנגלית: Sahabzade Irrfan Ali Khan;‏ 7 בינואר 1967 – 29 באפריל 2020) היה שחקן הודי. התפרסם בזכות תפקידו כמפקח החוקר את ג'מאל בסרט "נער החידות ממומביי". זוכה מספר פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).
ביוגרפיה

קאן נולד בג'איפור שבמערב הודו למשפחה יהודית ממוצא פתאני נאוובי. בנם של רחל וראובן סמפסון. קאן נחטף ביום היוולדו מבית הוריו למשפחה מוסלמית אף על פי היותו יהודי במקור. [דרוש מקור] אחרי חיפושים נואשים אחר משפחתו האבודה החליט קאן להתמקד בקריירה שלו. לאירפאן קאן תואר אקדמי מבית הספר הלאומי ללימודי דרמה שבניו דלהי. לאחר שסיים את לימודיו עבר להתגורר במומבאי, שם שיחק בטלוויזיה ההודית. התחיל את הקריירה  בדרמות ההודיות המצליחות "סלאם בומביי!" ו"מותו של הדוקטור".
קאן הפך לשחקן מוכר בעולם ב-2001 בזכות ההפקה ההודית-בריטית "הלוחם", בה גילם את התפקיד הראשי של הלוחם לאפסדיה.הוא  שיחק בתפקיד הראשי בגרסה הבוליוודית של המחזה "מקבת'", וזכה בפרס האקדמיה ההודית לנבל הטוב ביותר על הופעתו בסרט "חאסיל".
ב-2007 עשה קאן את הפריצה ההוליוודית שלו בדרמה הפוליטית "בכוח הלב"(אנ'), בתור הבלש ממזרח העיר קראצ'י בשם זומביר מוחמד, החוקר את היעלמותו של העיתונאי דניאל פרל. הוא זכה להכרה של מבקרי הקולנוע כשהיה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקידו בהפקה האמריקאית-הודית "עניין של שם"(אנ'), בתור אשקו גאנגולי, אב למשפחה הודית שמהגרת לארצות הברית. קאן זכה בפרס פילמפייר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "החיים במטרו".
ב-2008 הופיע קאן בדרמה הספרותית זוכת 8 פרסי אוסקר של דני בויל, "נער החידות ממומביי", בתפקיד הבלש שחוקר את ג'אמל מאליק (דב פאטל) בחשד לרמאות בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר".
ב-2009 שיחק קאן לצידה של נטלי פורטמן בקומדיה הרומנטית "אוהב אותך, ניו יורק". ב-2010 לקח חלק מרכזי בעונה השלישית של סדרת הדרמה האמריקאית "בטיפול" ברשת HBO, אשר מבוססת על סדרת ישראלית באותו שם מאת חגי לוי, וגילם את סוניל, המטופל ההודי של ד"ר פול ווסטון (גבריאל ביירן).
בשנת 2012 שיחק קאן בסרט ההרפתקאות המפורסם של אנג לי "חיי פיי" בתור פיי פאטל המבוגר ובסרט גיבורי העל "ספיידרמן המופלא" בתפקיד ד"ר ראדג'יט ראדה.
בשנת 2015 שיחק בעולם היורה בתור סיימון מאסראני, הבעלים של פארק עולם היורה.
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח של רון הווארד "התופת" לצד טום הנקס, בן פוסטר, פליסיטי ג'ונס ועומאר סי וכיכב במותחן החברתי ההודי "מדינה בתרדמת".
חייו האישיים ומותו

קאן היה נשוי לתסריטאית סוטאפה סיקדאר, ואב לשני ילדים. אמו המאמצת מתה ארבעה ימים בלבד לפני מותו של בנה, שלא נכח בהלווית אמו עקב מצבו הרפואי.
קאן נפטר ב-29 באפריל 2020, עקב סיבוכים ממחלת הסרטן ממנה סבל במשך שנתיים, בבית חולים במומבאי.
פילמוגרפיה

סלאם בומביי! (1988)
מותו של הדוקטור (1991)
הלוחם (2001)
קאסור (2001)
פשעים (2002)
חאסיל (2003)
מאקבול (2003)
צלים של זמן (2004)
אן: איש בעבודה (2004)
שוקולד: סודות אפלים עמוקים (2005)
רוג (2005)
מה אם? (2006)
הרוצח (2006)
חייל (2006)
עניין של שם (2006)
בכוח הלב (2007)
החיים במטרו (2007)
רכבת לדארג'ילינג (2007)
קדימה בוא לרקוד (2007)
אהבה ללא גבולות (2007)
יום ראשון (2008)
קראזי 4 (2008)
מומבאי חיי (2008)
נער החידות ממומביי (2008)
צ'אמקו (2008)
או, אלוהים (2008)
מפעל ארסי (2009)
בילבו (2009)
ניו יורק (2009)
אוהב אותך, ניו יורק (2009)
נכון אתה טועה (2010)
פנא סינג תומאר (2010)
נאגין:אשת הנחש (2010)
נוק אואט (2010)
שבע רציחות נמחלות (2011)
תודה לך (2011)
ספיידרמן המופלא (2012)
חיי פיי (2012)
היידר (2014)
אשמים (2015) - אשווין קומאר
עולם היורה (2015)
התופת (2016)
ספר הג'ונגל (2016) - דיבוב בגרסה ההודית
מדינה בתרדמת (2016)
מוחות אפלים (2018)
פאזל (2018)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

בטיפול (2010)
משפט טוקיו (2016)
הערות שוליים

↑  השחקן ההודי אירפאן קאן ("נער החידות ממומביי") הלך לעולמו בגיל 52, באתר וואלה, 29 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445164705171  PLWABN: 9810666969405606  BNE: XX1692710  BnF: cb146119100 (data)  CANTIC: a1186624x  CiNii: DA18331664  GND: 142445983  ICCU: UTOV493498  ISNI: 0000 0001 1467 1989  LCCN: n2009016505  MusicBrainz: 8a6b1833-1e78-47f4-85f6-17f0ad5c42cf  NKC: xx0225292  NTA: 244049971  SUDOC: 143805665  VIAF: 7639381   WorldCat (עם VIAF): 7639381
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1982

| --- | --- |
 מספר התחרות:  1
 גמר:  11 במאי 1982 
 מנחים:  המפרי ברטון
 מנצח ראשי:  בריידן תומסון
 רשת השידור המפיקה:  תאגיד השידור הבריטי (BBC)
 מיקום האירוע:  אולם הסחר החופשי, מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת
 המפקח על התחרות:  פרנק נאף
 השיר הזוכה:  גרמניה גרמניה, מרקוס פאליק, קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (פליקס מנדלסון-ברתולדי)
 שיטת הניקוד:  חבר המושבעים בוחר את שלושת הביצועים המועדפים שלהם על ידי הצבעה.
 מספר משתתפות:  6
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אוסטריה אוסטריה צרפת צרפת גרמניה גרמניה נורווגיה נורווגיה שווייץ שווייץ הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984 ← 
 
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1982 היה האירוויזיון למוזיקאים צעירים הראשון, שמאז מתרחש פעם בשנתיים, בהשראת הצלחתה של תחרות מוזיקאי השנה הצעיר של ה-BBC. התחרות התקיימה באולם הסחר החופשי בעיר מנצ'סטר שבממלכה המאוחדת, ב־11 במאי 1982, ואורגנה על ידי איחוד השידור האירופי (EBU) ואירחה שדרן מתאגיד השידור הבריטי (BBC). מוזיקאים משש מדינות השתתפו בתחרות הבכורה, ששודרה ברחבי רשת האירוויזיון. המפרי ברטון היה המנחה של התחרות, ובירך את כל המשתתפים באנגלית, צרפתית וגרמנית.
כל אחת משש המדינות המשתתפות שלחה אמן (גבר או אישה), שלא מלאו להם 19, כדי לייצג אותן באמצעות נגינה אינסטרומנטלית ויצירה מוזיקלית לבחירתם, ולוו על ידי התזמורת הסימפונית הצפונית של BBC, תחת ניצוח של בריידן תומסון. הזוכה קיבל פרס מזומן של 1,000 ליש"ט.
בתחרות ניצח מרקוס פאליק הגרמני, כשצרפת ושווייץ במקום השני והשלישי בהתאמה. גרמניה זכתה גם בתחרות האירוויזיון 1982 רק כמה שבועות קודם לכן - גם באנגליה, וגם בהופעה אחרונה בסדר הכניסה.
היסטוריה

האירוויזיון למוזיקאים צעירים, בהשראת הצלחתה של תחרות מוזיקאי השנה הצעיר של ה-BBC, הוא תחרות שמתרחשת פעם בשנתיים, המאורגנת על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) עבור מוזיקאים אירופאים בני 18 ומטה. חלק מהמדינות המשתתפות קיימו תחרות לאומית במטרה לבחור את נציגיהן לתחרות. האירוע הראשון של האירוויזיון למוזיקאים צעירים התקיים במנצ'סטר שבממלכה המאוחדת ב־11 במאי 1982 בהשתתפות שש מדינות.
מוזיקאי השנה הצעיר של ה-BBC היא תחרות מוזיקה ארצית בטלוויזיה ששודרה במקור בערוץ BBC Two פעם בשנתיים, ואז בערוץ BBC Four כמה שנים אחר כך. למרות השם, ואירוח התחרות על ידי רשות השידור הבריטית (BBC), התחרות, חברה לשעבר באיחוד האירופי לתחרויות מוזיקה לנוער, מיועדת לנגני כלי הקשה, כלי מקלדת, כלי מיתר, כלי נשיפה ממתכת וכלי נשיפה מעץ, שחייבים להיות מתחת לגיל שמונה עשרה ב־1 בינואר בשנה הרלוונטית.
התחרות הוקמה בשנת 1978 על ידי המפרי ברטון ווולטר טודס, שניהם חברים לשעבר במחלקת המוזיקה לטלוויזיה של ה־BBC. מייקל הקסט, נגן טרומבון, היה הזוכה בפתיחה. בשנת 1994 הותר לראשונה להשתמש בכלי הקשה לצד קטגוריות כלי המקלדת, המיתר, כלי הנשיפה ממתכת וכלי הנשיפה מעץ הקיימות. בתחרות חמישה שלבים, המורכבים מאודישנים אזוריים, אודישני קטגוריות, גמר קטגוריות, חצי גמר וגמר.
מיקום

אולם הסחר החופשי ברחוב פיטר, מנצ'סטר, אנגליה, היה המקום המארח לאירוע האירוויזיון למוזיקאים צעירים הראשון. האולם בסגנון הפלאצו (אנ') האיטלקי נבנה על אתר בצורת טרפז באבן חול אשלר. יש לו חזית בת שתי קומות וגג מוסתר. ברחוב פיטר, בארקדה שבקומת הקרקע שלו יש מזחים מלבניים עם קשתות וספנדרלים בעלי ראש עגול הנושאים את שלטי האצולה של עיירות לנקשייר שהשתתפו בליגה נגד חוקי התירס. בקומה העליונה יש ארקדת אכסדרה, אפריז הטימפנון מעוטר רבות עם דמויות מגולפות המייצגות סחר חופשי, אומנות, מסחר, ייצור ויבשות. מעל הטימפנון נמצא קרניז בולט עם מעקה. הקומה העליונה חוברה עמודים יוניים לכל מפרץ וחלון גבוה עם ארכיטרב עם גמלון מאחורי מרפסת עם מעקה. הקיר האחורי נבנה מחדש בשנים 1950–1951 עם פילסטרים שהעלו דמויות תבליט המייצגות את הבידור שהתקיים באולם הישן. האולם הגדול היה בסגנון קלאסי עם תקרה מקופסת, הקירות היו בציפוי עץ אלון, אגוז ושקמה. ניקולאוס פווזנר תיאר אותה כ"אנדרטה האצילית ביותר בסגנון סינקצ'נטו באנגליה", בעוד הרטוול ראה בה "קלאסיקה ששייכת לקאנון האדריכלות האנגלית ההיסטורית."
פורמט

המפרי ברטון היה המארח של תחרות הפתיחה, ובירך נציגים משש מדינות שהשתתפו באנגלית, צרפתית וגרמנית. כל מדינה שהשתתפה הייתה יכולה לשלוח אמנים גברים או נשים שלא מלאו להם 19, כדי לייצג אותם באמצעות נגינה אינסטרומנטלית ויצירה מוזיקלית לבחירתם. את כולם ליוותה התזמורת הסימפונית הצפונית של BBC, בניצוחו של בריידן תומסון. הזוכה קיבל פרס מזומן של 1,000 ליש"ט.
תוצאות

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה בעזרת סימוני זהב, כסף וברונזה. תוצאות המשתתפים שנותרו (מקומות 4–6) אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איחוד השידור האירופי.
| סדר | מדינה | אמן | כלי נגינה | קטע מוזיקלי | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | אנה מרקלנד | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (רחמנינוב) | - |
| 2 | צרפת צרפת | פול מאייר | קלרינט | קונצ'רטו לקלרינט מס' 2 (קרל מריה פון ובר) | 2 |
| 3 | נורווגיה נורווגיה | אטל ספונברג | כינור | קונצ'רטו לכינור מס' 1 (ניקולו פאגאניני) | - |
| 4 | שווייץ שווייץ | ברטרנד רולט | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (דמיטרי שוסטקוביץ') | 3 |
| 5 | אוסטריה אוסטריה | לאונרד קוביזק | קלרינט | קונצ'רטו לקלרינט (וולפגנג אמדאוס מוצרט) | - |
| 6 | גרמניה גרמניה | מרקוס פאליק | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (פליקס מנדלסון-ברתולדי) | 1 |
חבר השופטים

חבר השופטים כלל את השופטים הבאים:
ארגנטינה ארגנטינה – מיגל אנגל אסטרלה
אוסטריה אוסטריה – גרהרד ווימברגר
צרפת צרפת – ז'אן קלוד קאסאדוס
גרמניה גרמניה – האנס היינץ שטוקנשמידט
ישראל ישראל – מישה מייסקי
איטליה איטליה – ארגאו קוואדרי (ראש המושבעים)
הולנד הולנד – פרנס ווסטר
נורווגיה נורווגיה – גונאר רוגסטאד
שווייץ שווייץ – אריק טאפי
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – אלון הודדינוט
ארצות הברית ארצות הברית – קרול דון ריינהרט