stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל סוויטני

| --- | --- |
 לידה:  25 באוקטובר 1982 (בן 41) וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  50
 מכללה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון
 דראפט:  בחירה תשיעית, 2003 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
  2003–2005 2005–2007 2009–2010 2010:  רשימה חלקית: ניו יורק ניקס שיקגו בולס שאאנשי קילינס אירי בייהוקס
 קבוצות כמאמן
 2019–:  ישיבה יוניברסיטי (עוזר)
מייקל דמיאן "מייק" סוויטני (באנגלית: Michael Damien "Mike" Sweetney; נולד ב-25 באוקטובר 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. ב-4 עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 6.5 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק. בין השנים 2009–2017 שיחק בקבוצות שונות בליגת הפיתוח של ה-NBA, בסין, בפוארטו ריקו, ברפובליקה הדומיניקנית, באורוגוואי ובוונצואלה.
מאז שנת 2019 משמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של ה"ישיבה יוניברסיטי".
קריירת מכללות

סוויטני נולד בוושינגטון די. סי., וגדל באוקסון היל שבמרילנד הסמוכה. בשנת 2000 החל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה הוביל אותה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), עם ממוצעים של 12.8 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק. בשתי העונות הבאות נבחר לחמישיית העונה של מחוז Big-East, לאחר שרשם ממוצעים של 21.1 נקודות, 10.2 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק. בסיום עונתו השלישית, 2002/2003, עזב את האוניברסיטה לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2003 נבחר סוויטני על ידי ניו יורק ניקס, בבחירה התשיעית. בשתי עונותיו עם הניקס הציג יכולת מאכזבת, ותרם 7.0 נקודות ו-4.8 ריבאונדים בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
לקראת עונת 2005/2006 הועבר לצד טים תומאס, ג'רמיין ג'קסון ו-3 בחירות דראפט עתידיות לשיקגו בולס, בתמורה לאדי קרי ואנטוניו דייוויס. גם בתקופתו בשיקגו לא עמד בציפיות ממנו, בתור כוכב ליגת המכללות לשעבר, ובשתי עונותיו עמה קלע 6.0 נקודות ואסף 4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בין השנים 2007–2009 לא שיחק כלל בשל כושר גופני לקוי ועלייה במשקל, אשר הגיע בשיאו לכ-180 קילוגרם. בעונת 2009/2010 חזר לשחק, לאחר שהצטרף לקבוצת שאאנשי קילינס מליגת העל הסינית. לקראת סיום אותה עונה חתם על חוזה בקבוצת אירי בייהוקס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בין השנים 2010–2017 שיחק עבור 8 קבוצות שונות בפוארטו ריקו, ברפובליקה הדומיניקנית, באורוגוואי ובוונצואלה.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של סוויטני ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  פרופיל של סוויטני, באתר ישיבה יוניברסיטי
↑  הסטטיסטיקות של סוויטני בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2003, באתר basketball-reference.com
↑  שיקגו מצרפת את סוויטני, תומאס וג'קסון, באתר הקבוצה, 3 באוקטובר 2005
↑  אוכל היה הסם שלי, באתר וושינגטון פוסט, 8 ביולי 2016
↑  הסטטיסטיקות של סוויטני בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com
↑  סוויטני מתגבר על תקופתו החשוכה בניו יורק, באתר ניו יורק פוסט, 23 בדצמבר 2019
מושל ניו ג'רזי

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  פיל מרפי
 תאריך כניסה לתפקיד:  16 בינואר 2018
 דרכי מינוי:  בחירות ישירות
 תחום שיפוט:  ניו ג'רזי ניו ג'רזי
 מעון:  דרומת'וואקט, פרינסטון, ניו ג'רזי
 מושב המשרה:  טרנטון, ניו ג'רזי
 משך כהונה קצוב:  ארבע שנים
 ייסוד המשרה:  31 באוגוסט 1776
 איוש ראשון:  ויליאם ליווינגסטון
 https://www.state.nj.us/governor
 
מושל ניו ג'רזי (באנגלית: Governor of New Jersey) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. אל תפקיד זה נבחר פלוני לתקופת כהונה בת ארבע שנים. לא ניתן להיבחר לתפקיד למעלה מפעמיים רצופות, אם כי אין הגבלה על המספר הכולל של תקופות כהונה לא רצופות. מעונו הרשמי של המושל הוא נקרא "דרומת'וואקט" (Drumthwacket), אחוזה השוכנת בפרינסטון שבניו ג'רזי, אולם משרד המושל ממנו הוא עובד שוכן בטרנטון, עיר הבירה של המדינה.
המושל הראשון של ניו ג'רזי היה ויליאם ליווינגסטון, שכיהן מ-31 באוגוסט 1776 עד 25 ביולי 1790. המושל הנוכחי הוא פיל מרפי, אשר נבחר לתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית, והושבע לתפקידו בינואר 2018.
התפקיד

המושל נבחר באופן ישיר על ידי הבוחרים כראש המדינה, והוא הן בעל סמכויות ביצועיות והן בעל סמכויות טקסיות. המושל עומד בראש הרשות המבצעת של ניו ג'רזי, ואינו כפוף במישרין אל הממשל הפדרלי של ארצות הברית. למושל תפקידים נוספים, כמו המפקד הראשי של כוחות המשמר הלאומי של ניו ג'רזי כאשר אין הם פועלים תחת ממשלה הפדרלית.
בניגוד למדינות רבות אחרות בארצות הברית, בהן קיימות בחירות לתפקידים מסוימים ברשות המבצעת, החוקה של ניו ג'רזי קובעת כי המושל וסגנו הם נבחרי הציבור היחידים שנבחרים בבחירות כלליות. בדומה לנשיא ארצות הברית, המושל ממנה את כל חברי ממשלת המדינה, בכפוף לאישור הסנאט של ניו ג'רזי. חשוב מכך, על פי חוקת ניו ג'רזי, המושל ממנה את כל שופטי בית המשפט העליון של המדינה ותובעי מחוזות ניו ג'רזי, אם כי הדבר נעשה תוך התחשבות רבה בהעדפותיהם של חברי הסנאט המייצגים את המחוזות בהם דרוש מינוי של תובע מחוזי.
המושל אחראי גם למינויים של שני נבחרי ציבור אשר נוצרו בידי החוקה – התובע הכללי של ניו ג'רזי ומזכיר המדינה של ניו ג'רזי, בכפוף לאישור הסנאט.
שכר ותנאים

לפי תיקון חוקתי מינואר 2002, שכרו המרבי של המושל נאמד ב-175 אלף דולר אמריקאי. המושל פיל מרפי הצהיר כי בכוונתו ליטול את מלא השכר, בעוד המושל לשעבר ג'ון קורזין קיבל משכורת סמלית בת דולר בודד לשנה. המושל ג'ים מקגריבי השתכר ב-157,000 דולר, הפחתה של 10% מהשכר המקסימלי בעוד כריס כריסטי, קודמו של המושל הנוכחי מרפי, קיבל את מלוא המשכורת המקסימלית שנקבעה בחוק.
להגנת המושל עומד יחידת אבטחה במשרה מלאה מהיחידה להגנת אישים במשטרת מדינת ניו ג'רזי בעת כהונתו. מושל לשעבר זכאי ליחידת אבטחה בת שומר ראש אחד ממשטרת ניו ג'רזי עד 6 חודשים לאחר תום תקופת כהונתו.
סגן המושל

עד 2010, שלא כמו ברוב מדינות ארצות הברית, לא התקיימה בניו ג'רזי משרת סגן המושל. עד לאותה עת, כאשר התפנתה משרת המושל, או שנבצר מהמושל למלא את תפקידו בשל מצב בריאותי, שימש נשיא הסנאט המדינתי כמושל בפועל. נשיא הסנאט המשיך למלא את תפקידו החקיקתי במקביל להיותו המושל בפועל, ובכך ניתנה לו שליטה על הסמכויות החקיקתיות והביצועיות של המדינה. המושל בפועל כיהן עד תום תקופת הכהונה המתוכננת במקרה בו המושל נפטר, התפטר או הועבר מתפקידו, אלא אם כן נותרו יותר מ-16 חודשים לתום תקופת הכהונה המתוכננת, ואז נערכו בחירות מיוחדות.
סגן המושל > תסבוכת סדר הירושה של 2002

בשנת 2002 נוצרה תסבוכת בנוגע לכהונת המושל. המושלת ה-50 כריסטין טוד וייטמן התפטרה מתפקידה ב-31 בינואר 2001 כדי להתמנות כמנהלת הסוכנות להגנת הסביבה. במקומה כיהן כמושל בפועל נשיא הסנאט, דונלד דיפרנססקו עד לתום תקופת הכהונה של הסנאט שבראשו הוא עמד. עם זאת, חוק מ-2006 החשיב את כל מי שכיהן כמושל בפועל יותר מ-180 יום למושל לכל דבר ועניין, ולפיכך דיפרנססקו היה למושל ה-51 של ניו ג'רזי. בנוסף לכך, היה פער של 90 דקות בין תום כהונת הסנאט שבראשו עמד דיפרנססקו לבין תחילת כהונתו של הסנאט הבא. בזמן זה היה התובע הכללי ג'ון פרמר הבן, המושל בפועל. בסנאט החדש היה שוויון מוחלט בין הדמוקרטים לבין הרפובליקנים. הפשרה שנוצרה לבחירת נשיא הסנאט, וכפועל יוצא, בחירת המושל בפועל, הייתה שג'ון בנט הרפובליקני כיהן כמושל בפועל משעה 1:30 בצהרי 8 בינואר 2002 ועד דקה לאחר חצות הלילה ב-12 בינואר ואחריו כיהן כמושל בפועל ריצ'רד קודי הדמוקרט עד צהרי ה-15 בינואר, מועד השבעתו של המושל ה-52, ג'ים מקגריווי. בשלושת הימים ומחצה בהם כיהן בנט כמושל בפועל, הוא הספיק לחתום על כמה חוקים, לשאת את נאום מצב המדינה ולערוך אירועים במעון המושל.
פרשה זו הייתה ככל הנראה אחד הזרזים לקבלת התיקון לחוקת ניו ג'רזי שהתקבלה ב-2005, ושנכנסה לתוקף החל מבחירות 2009, ליצור את משרת סגן מושל ניו ג'רזי. ב-19 בינואר 2010 הושבעה קים גואדגנו כסגנית מושל ניו ג'רזי הראשונה. סגנית המושל השנייה הייתה שילה אוליבר, שכיהנה בתפקידה החל מינואר 2018 ועד לפטירתה ב-1 באוגוסט 2023.
היסטוריה

ניו ג'רזי היא אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות, והיא התקבלה כמדינה השלישית באיחוד ב-18 בדצמבר 1787. טרם הכרזת העצמאות של ארצות הברית הייתה ניו ג'רזי מושבה של ממלכת בריטניה הגדולה.
חוקת ניו ג'רזי הראשונה, שאושררה ב-1776, קבעה שהמושל ייבחר פעם בשנה על ידי בית המחוקקים של המדינה. על פי חוקה זו, המושל היה נשיא הבית העליון של בית המחוקקים, שנקרא אז "המועצה המחוקקת" (New Jersey Legislative Council). חוקת 1844 קבעה שהמושל ייבחר בבחירות כלליות, ושהוא לא יכהן יותר כנשיא המועצה המחוקקת, שמאז הייתה לסנאט של ניו ג'רזי. חוקת 1844 גם האריכה את תקופת הכהונה של המושל לשלוש שנים, שהחלו ביום שלישי השלישי של חודש ינואר שלאחר הבחירות, ובנוסף הטילה הגבלת כהונה כך שהמושלים לא יכלו לכהן יותר מתקופת כהונה אחת. חוקת 1947 האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים, וקבעה מגבלת כהונה של שתי תקופות כהונה רצופות, אך אפשרה להתמודד לכהונה שלישית לאחר תקופת צינון של תקופת כהונה אחת. שישה מושלים כיהנו שתי תקופות כהונה בלתי רצופות כל אחד, ומושל אחד כיהן שלוש תקופות כהונה בלתי רצופות. שלושה מושלים כיהנו כמושלים בפועל ולאחר מכן בתקופת כהונה בלתי רצופה כמושלים נבחרים.
מאז כינונה של ניו ג'רזי כמדינה ועד היום, כיהנו בה 56 מושלים נבחרים, כולל המושל הנוכחי, מתוכם אישה אחת. בנוסף אליהם כיהנו מספר לא מועט של מושלים בפועל, שלא נכללים בספירה הרשמית. החוק משנת 2006, שקבע שמושל בפועל שמכהן יותר מ-180 יום הופך למושל לכל דבר ועניין ונכלל ברשימה הרשמית, הוחל למפרע מ-2001, ועל פיו הוכללו דונלד דיפרנססקו וריצ'רד קודי ברשימה בדיעבד. כל אדם שנכלל ברשימה ממוספר רק פעם אחת, כלומר, מושל שכיהן יותר מתקופות כהונה רצופה אחת, ממוספר בכהונות הבאות שלו באותו מספר, ולא כמו שנהוג במדינות אחרות רבות של ארצות הברית, שהוא מקבל מספור אחר לכל תקופת כהונה.
ביאורים

↑  התפטר כדי לכהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
↑  בחירות 1802 נקלעו למבוי סתום, ומשנואשו חברי בית המחוקקים מלבחור מושל חדש, כיהן למברט עד לתום תקופת הכהונה ובחירתו של בלומפילד כמושל.
↑  התפטר כדי לכהן כשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז ניו ג'רזי.
1 2  התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית.
1 2 3  וול נבחר ב-1829 על ידי בית הנבחרים, אך ב-6 בנובמבר 1829 הודיע על סירובו לכהן בתפקיד. בית הנבחרים בחר במקומו את ורום.
1 2  סילי היה סגן נשיא המועצה המחוקקת של ניו ג'רזי, אך במקום לרשת את סאות'רד מתוקף תפקידו, הוא נבחר כמושל וכיהן עת תום כהונתו המתוכננת של סאות'רד.
↑  הבחירות הראשונות לתקופת כהונה של שלוש שנים.
1 2 3 4  גריגס התפטר כדי להתמנות כתובע הכללי של ארצות הברית. וורהיס החליפו מתוקף היותו נשיא הסנאט. הוא היה מעוניין להתמודד בבחירות על משרת המושל של 1898, אך החוקה אסרה אז על כהונת מושל בשתי תקופות רצופות, גם במקרה כזה של מושל בפועל שימשיך כמושל נבחר. בשל כך התפטר וורהיס, הוחלף על ידי ווטקינס מתוקף תפקידו כיושב ראש בית הנבחרים, ואז התאפשר לוורהיס להציג את מועמדתו בבחירות, בהן הוא ניצח וכיהן תקופת כהונה מלאה.
1 2 3 4  וילסון התפטר כדי לכהן כנשיא ארצות הברית. פילדר החליפו מתוקף היותו נשיא הסנאט. הוא היה מעוניין להתמודד בבחירות על משרת המושל של 1913, אך החוקה אסרה אז על כהונת מושל בשתי תקופות רצופות, גם במקרה כזה של מושל בפועל שימשיך כמושל נבחר. בשל כך התפטר פילדר, הוחלף על ידי טיילור מתוקף תפקידו כיושב ראש בית הנבחרים, ואז התאפשר לפילדר להציג את מועמדתו בבחירות, בהן הוא ניצח וכיהן תקופת כהונה מלאה.
1 2 3  אדג' התפטר כדי לאייש מושב שאליו נבחר בסנאט של ארצות הברית. במקומו היה למושל בפועל ראניון, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של ניו ג'רזי. עם תום כהונת הסנאט, הוחלף ראניון בקייס, נשיא הסנאט החדש, שכיהן כמושל בפועל עד להשבעת המושל הנבחר החדש.
↑  מור התפטר כדי לאייש מושב שאליו נבחר בסנאט של ארצות הברית. במקומו היה למושל בפועל פאוול, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של ניו ג'רזי. עם תום כהונת הסנאט, הוחלף פאוול בפרול, נשיא הסנאט החדש, שכיהן כמושל בפועל עד להשבעת המושל הנבחר החדש.
↑  הבחירות הראשונות לתקופת כהונה של ארבע שנים.
1 2 3 4 5  ראו תסבוכת סדר הירושה של 2002.
1 2  מקגריווי התפטר עקב שערוריית מין. הוא הוחלף על ידי ריצ'רד קודי שכיהן במקומו כמושל בפועל מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט וכיהן עד תום תקופת כהונת הסנאט. חוק שהתקבל ב-2006, ותקף למפרע מ-2001, קבע שכל מי שכיהן כמושל בפועל במשך יותר מ-180 יום, יחשב כמושל לכל דבר ועניין וייספר ברשימת המושלים הרשמית.
הערות שוליים

↑  Frequently Asked Questions, באתר מושל ניו ג'רזי (באנגלית)
↑  כלומר, ניתן להיבחר לתקופת כהונה שלישית אחרי מעין תקופת צינון בת ארבע שנים
↑  חוקת ניו ג'רזי, פרק חמישי, סעיף חמישי, באתר ויקיטקסט (באנגלית)
↑  סוזן ק. ליוויו, Murphy says he will accept $175K salary as governor, באתר nj.com‏, 18 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  דייוויד חן, The Goldman Sachs Crew That’s Helping Run Trenton Government, באתר הניו יורק טיימס, 4 באוקטובר 2006 (באנגלית)
↑  אן מילגרם, Attorney General’s State Police Executive Protection Unit Review Panel Issues Report on Staffing, Training, Equipment and Emergency Protocols, באתר משרד התובע הכללי של ניו ג'רזי, 27 ביולי 2007 (באנגלית)
| מושלי מדינות ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מושלי מדינות ארצות הברית | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • וושינגטון • ויומינג •  ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| ראו גם | נשיא ארצות הברית • זכויות המדינות בארצות הברית |  |
מעון מושל ניו ג'רזי בטרנטון
מירופיל

ארמון במירופיל
מירופיל (באוקראינית: Миропіль) היא עיירה בנפת רומניב שבמחוז ז'יטומיר, אוקראינה. היא שוכנת על גדת נהר הסלוץ', וממוקמת 70 קילומטר ממערב לבירה המחוזית ז'יטומיר ו-200 קילומטר ממערב לקייב.
היסטוריה

במאה ה-12 שכנה באזור עיר הגבול המבוצרת קמניץ ווהלין, מוצב של נסיכות ווהלין, שנזכרה ברשומות לראשונה ב-1196. היא נשרפה על ידי באטו חאן ב-1240 ובמקום שרד רק כפר קטן. ב-1585 הוא נזכר שוב במסמכי האיחוד הפולני-ליטאי כחלק מנחלות בית אוסטרוגסקי. בימי מרד חמלניצקי ב-1648 פעלו במקום מורדים קוזאקים, אך העיירה הושבה לפולין-ליטא בהסכם אנדרוסובו ב-1667. ב-1711 גירש צבאו של פיוטר הגדול את תושבי הגדה המערבית של הדנייפר כדי למנוע תמיכה מאיוואן מזפה, והכפר נותר שומם. בעשורים הבאים הוא יושב מחדש, בין היתר על ידי יהודים רבים. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, נמצא האזור בשליטת האימפריה הרוסית. בתקופה זו היו במקום ארבעה יישובים: מירופול (מירופיל באוקראינית), מירופול ישן, מירופול חדש וקמינקא. ב-1897 נערך במקום מפקד אוכלוסין: נמנו 4,914 איש, מרביתם נוצרים אורתודוקסים; היו גם 1,912 יהודים. לאחר מהפכת פברואר סופח הפלך לרפובליקה העממית של אוקראינה, אך נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל בשליטתה תחת תנאי הסכם ריגה. רבים מהמקומיים מתו ברעב הגדול של 1932–1933.
ב-6 ביולי 1941 נפל החבל לידי גרמניה הנאצית, וכמעט כל היהודים נרצחו בירי בימי השואה. ארבעת הכפרים שוחררו ב-6 בינואר 1944. ב-1957 הם אוחדו ליצירת עיירה אחת, מירופיל. מאז 1991 היא משתייכת לאוקראינה העצמאית.
בתולדות ישראל, היא ידועה כמקום משכנם של האדמו"רים מקמינקא-מיראפאל. ש. אנ-סקי ביקר בה ב-1912 וביסס את דמות הצדיק ממחזהו "הדיבוק" על סיפורים ששמע אודות האדמו"ר שמואל השני; אותה דמות מתגוררת בעיירה מירופול.
מירזא מוחמד עלי

מירזא מוחמד עלי
מירזא מוחמד עלי (פרסית میرزا محمد علي, 1852-1937) היה אחד מבניו של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. בהאא אללה העניק למירזא מוחמד עלי את התואר "הענף הגדול", אך מינה את בנו האחר עבד אל-בהאא' - אותו כינה "הענף העצום" - ליורשו. בחלוף הזמן תבע לעצמו מירזא מוחמד עלי את תואר מנהיג הדת, והמאבק בין השניים הגיע לשיאו כאשר מירזא מוחמד עלי האשים את עבד אל-בהאא' בבגידה ברשויות העות'מאניות. דבר זה הוביל למעצרם של עבד אל-בהאא' ובני משפחתו.
עם מותו של עבד אל-בהאא' ב-1921, ניסה מירזא מוחמד עלי לתפוס את רסן ההנהגה של התנועה, וב-1922 תפס בכוח את החזקה במקדש בהאא אללה באל-באהג'ה בעכו. מושל עכו מטעם המנדט הבריטי דרש את השבת מפתחות המבנה לרשותו, ואלה נמסרו לו בתחילת 1923. המושל העבירם לשוגי אפנדי, מנהיגה המוכר של הדת לאחר עבד אל-בהאא'. מירזא מוחמד עלי הוקע מהתנועה הבהאית והוכרז ככופר, והוא מת ב-1937.
הערות שוליים

↑  Shoghi Effendi's The Dispensation of Baha'u'llah: Its Continuing Place In History
מינס טירית

תרשים העיר
מינס טירית, מתוך הסרט "שובו של המלך".
מִינַס טִירִית (בסינדרין: "צריח המשמר") הוא שמן של שתי ערים בדויות הממוקמות בארץ התיכונה. הן מופיעות בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין וחלק גדול מעלילת הספר שר הטבעות קשורה אל השנייה שבהן.
מינס טירית הראשונה

מינס טירית הראשונה הייתה ממוקמת בטול סיריון שבצפון בלריאנד, ושמרה על מעבר הסיריון שבין ארד וותרין - הרי הצל, ורכס הרי האכוריאת - ההרים המקיפים. היא נבנתה על ידי פינרוד שבא יחד עם אחיו במרד הנולדור בראשית העידן הראשון, אך מי ששלט בה ברוב הזמן היה אחיו של פינרוד - אורודרת, לאחר שזה התמקם בנרגותרונד. בשנת 457 לעידן הראשון השתלט סאורון משרת מלקור על העיר והפכה למבצרו, שם נשבה פינרוד עצמו יחד עם ברן וכמה מאנשיו, והומת.
מלחמת המרקיזים השנייה

מלחמת המרקיזים השנייה (בגרמנית: Zweiter Markgrafenkrieg) הייתה סכסוך באימפריה הרומית הקדושה שנערך בין 1552 ל-1555. ביוזמת אלברכט אלקיביאדס, מרקיז ברנדנבורג-קולמבך, שניסה להקים את דוכסות פרנקוניה תחת שלטונו, המלחמה הביאה להרס נרחב בפרנקוניה, תוך שהיא השפיעה גם על חבל הריין וסקסוניה התחתונה.
המלחמה

המטרות הראשונות של אלברכט היו שכנותיה המיידיות של ברנדנבורג-קולמבך, החל מהעיר הקיסרית נירנברג. ניסיון מצור ראשוני לא צלח, ולכן כוחות ברנדנבורג-קולמבך פשטו ללא הפוגה על העורף של נירנברג, תוך כדי כך שכבשו את פורשהיים ואת מבצרה. נירנברג נכנעה לבסוף לברנדנבורג-קולמבך ב-19 ביוני 1552. ברנדנבורג-קולמבאך הצליחה גם לכבוש את העיר הקיסרית שוויינפורט, שתהפוך לבסיס חשוב להמשך כיבושים. אלברכט חתם על הסכמי סחטנות עם הנסיכים-בישופים של וירצבורג ובמברג, ודרש מהם לשלם לו תשלומים גדולים ולמסור אדמות כדי להימנע מכיבוש. בסופו של דבר, הוא כבש את במברג על הסף. הסכמים אלה לא הוכרו על ידי הקיסר קרל החמישי, שהטיל על אלברכט חרם קיסרי. עם זאת, מכיוון שקרל היה תלוי בחלקו על חייליו של אלברכט במצור שלו על מץ, החרם בוטל, וקרל איפשר לאלברכט להמשיך בשתיקה.
בקיץ 1552, אלברכט צעד לתוך ארץ הריין בניסיון להצטרף לצבאותיו עם אלו של ממלכת צרפת נגד הקיסר. אלברכט התחיל בסכסוכים עם הבוחרים של מיינץ וטריר לאורך הדרך, וגם סכסוך עם שפייר, וורמס, אופנהיים, ורדן ופרנקפורט, בין היתר. הוא דרש 150,000 גולדן מהנסיך-בישוף של שפייר, כשזה לא שילם, הוא הרס את הטירות של מדנבורג והאמבך. חורבות טירת האמבך יהפכו מאוחר יותר לסמל מוקדם של התנועה הלאומית והדמוקרטית הגרמנית. שלום פסאו, שסייפ את המלחמה השמאלקלדית השנייה באוגוסט 1553, לא הצליח לאמת את שאיפותיו הטריטוריאליות של אלברכט, והניע אותו להמשיך בלחימה.
דרכו ההרסנית של אלברכט לאורך האימפריה הרומית הקדושה הפכה אותו לאויב של נסיכים רבים, שבסופו של דבר הקימו כמה ליגות נגדו. השכנים המיידיים של ברנדנבורג-קולמבך הקימו את הליגה הפרנקונית, בעוד יריביו באזורים אחרים יצרו את הליגה של היידלברג שהתחברה במהירות לליגה הפרנקונית. כשחיילי ברנדנבורג-קולמבאך נלכדו בסקסוניה התחתונה, היכן שאלברכט גייס חיילים, צבאות מנירנברג, וירצבורג ובמברג כבשו מחדש טירות ואדמות שנכבשו על ידי אלברכט קודם לכן בפרנקוניה, בעוד צבאות בראונשווייג וסקסוניה עשו את דרכם לשווינפורט.
ב-9 ביולי 1553, חיילי בעלות הברית של מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה והיינריך החמישי, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל התמודדו עם חייליו של אלברכט בקרב האדיר של זיברסהאוזן. בראונשווייג וסקסוניה זכו בניצחון מכריע, אך במחיר של אלפי הרוגים: מוריץ עצמו נהרג בקרב, בעוד היינריך איבד את שני בניו. עם 12,000 הרוגים, הקרב היה אחד העקובים מדם שהתרחשו בשטח סקסוניה התחתונה.
כאשר עיקר צבאו הובס, ברנדנבורג-קולמבך הייתה חשופה לפלישה. כוחות מברונסוויק, בוהמיה, במברג, נירנברג וחלקים אחרים של האימפריה זרמו ללב פרנקוניה. הוף וביירוית הועלו באש, בעוד אינספור טירות ועיירות בתחומו של אלברט נהרסו. ביום קונרד הקדוש, 26 בנובמבר 1553, ביתו של אלברכט, קולמבאך, נבזזה ונהרסה, כאשר אזרחים רבים נטבחו או נמלטו מהעיר. פלסנבורג סגרה את שעריה בפני האזרחים הנמלטים ונשארה בלתי נכבשת כמעט שנה נוספת, עד יולי 1554. כאשר גאות המלחמה פנתה באופן נחרץ נגד אלברכט, הוחזר החרם הקיסרי נגדו. אלברכט ניסה להציל את ביתו והצעיד את חייליו לפרנקוניה פעם נוספת, אך הובס שוב בקרב בשוורצך, ולאחר מכן נאלץ לוותר על פלסנבורג, שזלזלה בו.
בתחילה נמלט אלברכט לצרפת, ולאחר מכן מצא מקלט אצל משפחת אחותו קוניגונדה, שבעלה היה קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך. הוא נפטר בפפורצהיים כמה שנים מאוחר יותר, ב-8 בינואר 1557. נכסיו עברו תפיסה אימפריאלית בניהולו של הקנצלר הבוהמי הרוזן פון שליק, ולאחר מותו של אלברכט הם עברו לבן דודו, גאורג פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, שפיקח על אכלוס מחדש של השטחים שנפגעו במלחמה.
הערות שוליים

1 2  Heilmann, Johann (1868). Kriegsgeschichte von Bayern, Franken, Pfalz und Schwaben von 1506 bis 1651 (בגרמנית). Vol. 1. Munich: Literarisch-Artistische Anst. der Cotta'schen Buchh. pp. 116–147.
↑  "Plassenburg". MUSEEN AUF DER PLASSENBURG - (בגרמנית). נבדק ב-2022-12-29.
↑  Stierstorfer, Kurt (2003). Die Belagerung Hofs 1553 (בגרמנית). Hof. ISBN 3-928626-43-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4246414-6
מחולות פולובציים

המחולות הפולובציים (ברוסית: Половецкие пляски, tr. Polovetskie pyaski) הוא שמה של הסצנה המפורסמת ביותר מן האופרה ״הנסיך איגור״ מאת המלחין אלכסנדר בורודין.
מקור השם הוא ב"פולובצי" הרוסי - השם שניתן לקיפצ'קים ולקומנים ברוסיה.
היצירה לא הושלמה עקב מותו של בורודין ב-1887, אחרי שעבד עליה יותר מעשור. גרסה מלאה הושלמה על ידי המלחינים ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלזונוב בשנת 1890, ובנוסף נכתבו לאופרה מספר גרסאות אחרות ו"השלמות".
אופן הריקודים

הריקודים מבוצעים עם מקהלה ונמשכים בין 11 ל-14 דקות. הם מתרחשים במערכה 1 או במערכה 2, תלוי באיזו גרסה של האופרה משתמשים. המוזיקה שלהם פופולרית ולעיתים קרובות ניתנת בקונצרט כמופע ראווה תזמורתי. בהופעות כאלה לרוב מושמטים חלקי המקהלה. באופרה יש גם "מצעד פולובציאני" שפותח את מערכה 3, ופתיח בתחילתו. כאשר הריקודים ניתנים בקונצרט, עשויה להיווצר סוויטה: אוברטורה - מחולות פולובציים ומארש מהנסיך איגור.
הריקוד הראשון, שאינו משתמש במקהלה ולעיתים מושמט בקונצרטים, הוא מס' 8, שכותרתו "ריקוד העלמות הפולובציאניות": פרסטו, 6/8, F מז'ור; הוא ממוקם ישירות אחרי "מקהלת העלמות הפולובציאניות" שפותח את המעשה ואחריו "הקאוואטינה של קונצ'קובנה".
מירזאפור

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:   אוטר פרדש
 שטח:  38.85 קמ"ר
 גובה:  80 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,496,970 (2011)
 קואורדינטות:  25°08′42″N 82°33′55″E﻿ / ﻿25.145°N 82.565277777778°E﻿ / 25.145; 82.565277777778 
 http://www.mirzapur.nic.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימירזאפור(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימירזאפור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מירזאפור (בהינדי: ‏मिर्ज़ापुरקובץ:Mirzapur.ogg‏Ⓘ‏; באורדו: مرزاپور; באנגלית: Mirzapur) היא עיר גדולה בצפון הודו, במדינה ההודית אוטר פרדש. העיר ממוקמת כ-650 קילומטרים מדרום לדלהי, עיר הבירה של הודו. מספר התושבים בעיר היה 2,496,970 נכון ל-2011. מירזאפור ממוקמת בגובה 80 מטר מעל פני הים.
התעשייה העיקרית במירזאפור היא ייצור שטיחים. רוב השטיחים נמכרים ברחבי העולם משום שהביקוש לשטיחים בהודו מאוד מוגבל. תעשייה מרכזית נוספת היא ייצור סירי מתכת.
הערות שוליים

↑  Mirzapur District Population Census 2011-2019, Uttar Pradesh literacy sex ratio and density, www.census2011.co.in
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיתרידטס הראשון, מלך פרתיה

מטבע של מיתרידטס הראשון
מיתרידטס הראשון (138-195 לפנה"ס) שלט על האימפריה הפרתית בשנים 138-171 לפנה"ס, לאחר שירש את כס המלוכה מאחיו פראטס הראשון. הוא הפך את הממלכה הפרתית לאימפריה גדולה ורבת עוצמה, לאחר שהרחיב את גבולותיה למזרח, דרום ומערב. במהלך תקופת שלטונו השלימו הפרתים את השתלטותם על כל החלק המזרחי של הממלכה הסלאוקית. בשלב ראשון פנה מיתרידטס מזרחה, וכבש את ממלכת באקטריה, כולל העיר הראת (167 לפנה"ס), ובכך העניק לפרתים שליטה על דרכי המסחר החשובות (דרך המשי), שעברו באזור זה. לאחר מכן פנה מיתרידטס מערבה, תקף את הסלאוקים והשתלט על כל המישור האיראני, ועל דרום מסופוטמיה, כולל ממלכות פרס, מדי ועילם, והערים הגדולות בבל וסלאוקיה.
בשנת 140 לפנה"ס הביס מיתרידטס את המלך הסלאוקי דמטריוס השני "ניקאטור" ולקח אותו בשבי, אך שנתיים לאחר מכן הוא נהרג בקרב כנגד צבא סלאוקי בפיקוד אנטיוכוס השביעי, אחיו של דמטריוס השני, ליד סלאוקיה. לאחר מותו ירש אותו בנו, פראטס השני.
בגלל כיבושיו הרבים של מיתרידטס וסובלנותו הדתית, הוא הושווה לשליטים איראניים גדולים שקדמו לו, כולל כורש הגדול מייסד האימפריה הפרסית.
מיכאל פירון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1923
 פטירה:  30 ביוני 2008 (בגיל 85)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת כהונה:  ? – 30 ביוני 2008 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 ביוני 2008 
 תפקידים בולטים:  יו״ר דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל
 
מיכאל "מייק" פירון (5 באפריל 1923 - 30 ביוני 2008) היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד "מ. פירון ושות'". כיהן כיושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל.