stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזירה האווירית במלחמת ששת הימים
עיטורים בחיל האוויר הישראלי

לשישה מטייסי חיל האוויר הישראלי הוענק עיטור העוז על גבורתם במלחמת ששת הימים:
סרן בן-ציון זהר טס במבנה שתקף שדה תעופה באזור תעלת סואץ ב-5 ביוני. בעת התקיפה הופיעו מטוסי "מיג 21", וסרן זהר נשאר מעל לשדה ותמרן מול ה"מיגים", כדי להסיט אותם מעמיתיו התוקפים. אחר כך נכנס בעצמו לתקיפת השדה ובדרכו חזרה הצטרף למבנה בתקיפת סוללת טילים SA 2, אף על פי שחסר לו דלק.
ב-5 ביוני הוביל סרן יעקב מורגן רביעיית מטוסי "פוגה-מגיסטר" לתקיפת מטרות קרקע באזור רפיח-אל־עריש. הגה הגובה של מטוסו נפגע בצאתו מהתקיפה הראשונה, אך הוא הוביל את הרביעייה מחדש לתקיפת המטרה, ורק אחר כך הנחית את מטוסו, בעוד הגה הגובה לא פועל.
ב-7 ביוני 1967, במהלך גיחת תקיפה של מטוסי פוגה מגיסטר נגד טנקים ירדנים ממזרח לירושלים, חג רס"ן אריה בן-אור במטוסו לאחר שתחמושתו אזלה והנחה שתי רביעיות מטוסים נוספות לשטח התקיפה, למרות אש אויב שנורתה נגד מטוסו. בפעולה זו השמידו מטוסיו שבעה טנקי אויב.
כטייס פייפר ערך סרן אמנון גלעד טיסת תצפית בסיני ב-7 ביוני. הוא משך אליו ארבעה מטוסי מיג מצריים שניסו לתקוף שיירה של צה"ל והרחיק אותם מהשיירה, ובהמשך חילץ טייס ישראלי שמטוסו הופל.
ב-7 ביוני 1967 נפגע המסוק שהטיס רס"ן כוכב הס מצפון לים המלח. למרות זאת המשיך רס"ן הס במשימת חילוץ של טייס שצנח בשטח, ועשה זאת בהצלחה תחת אש מרגמות ומקלעים, שנורתה עליו בעת שנחת ליד הטייס שצנח.
ב-7 ביוני 1967 הוזנק סרן יהודה פרי (פריצקר) לחילוץ טייס שנטש מטוסו בשטח אויב. כשהגיע למקום נורתה עליו אש מהקרקע ומטוסו נפגע. הוא המשיך לחוג באזור במשך 25 דקות בתנאים קשים של אור אחרון ובתוך ואדיות עד שירדה החשכה, בעוד מטוסו חוזר ונפגע מנשק קל.
לקריאה נוספת

אליעזר (צ’יטה) כהן וצבי לביא, השמים אינם הגבול: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספריית מעריב, 1990, הפרק "מלחמת ששת הימים", עמ' 261–340
אהוד יונאי, עליונות אווירית: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, הוצאת כתר, 1993, עמ' 162–202
דני שלום, כרעם ביום בהיר - מבצע מוקד, 2002
יוסי עבודי וזאב לכיש, "מבצע 'מוקד' - השמדת חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים", בספר: אריה שמואלביץ' (עורך), זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007.
גדעון אביטל-אפשטיין, 67' ירושלים, מלחמה, הוצאת מטר, 2017, חלק שביעי - "כנפי הכסף", עמ' 475–486
הערות שוליים

1 2 3  אליעזר (צ’יטה) כהן וצבי לביא, השמים אינם הגבול: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספריית מעריב, 1990, עמ' 272
1 2  גדעון אביטל-אפשטיין, 67' ירושלים, מלחמה, הוצאת מטר, 2017, עמ' 476
↑  גל התקיפה השלישי והרביעי, באתר חיל האוויר הישראלי, 5 ביוני 1967
↑  מטוסי הפוגה תוקפים, באתר חיל האוויר הישראלי, 5 ביוני 1967
↑  גדעון אביטל-אפשטיין, 67' ירושלים, מלחמה, הוצאת מטר, 2017, עמ' 486
↑  אליעזר (צ’יטה) כהן וצבי לביא, השמים אינם הגבול: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספריית מעריב, 1990, עמ' 306–309
↑  אליעזר (צ’יטה) כהן וצבי לביא, השמים אינם הגבול: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספריית מעריב, 1990, עמ' 309–315
בעורף האויב, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  תקיפה נוספת בעיראק, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  תוקפים את הטילים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  שת"פ בסיני, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  כיבוש אווירי, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  צנחנים ומסוקים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  שת"פ בגולן, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  אהוד יונאי, עליונות אווירית: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, הוצאת כתר, 1993, עמ' 201.
↑  דני שלום, 50 שנות עליונות אווירית, עמ' 122, 124.
1 2 3  דני שלום, 50 שנות עליונות אווירית, עמ' 124.
↑  הפוגות בולמות, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  הטייסים שנהרגו הין רב-סרן ארנון לבנת, סגן מתי בירנבוים, שניהם בתקיפות באזור אל עריש; רב-סרן רפאל אלישע, במהלך קרב אום-כתף; וסרן שבתאי בן-אהרון, באזור מעלה אדומים. בן אהרון הצליח לנטוש את מטוסו ולצנוח בשלום, אך נרצח על הקרקע על ידי חיילים ירדניים.
↑  סגן דן גבעון.
↑  עיטור העוז של אריה בן-אור, באתר הגבורה
↑  עיטור העוז של יעקב מורגן, באתר הגבורה
↑  דני שלום, 50 שנות עליונות אווירית, עמ' 125.
↑  אמיר אורן, "אתה תשיג את המטוסים, אנחנו נטפל בקונגרס", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2007
↑  יפתח ספקטור, רם וברור עמ' 111.
↑  אהוד יונאי, עליונות אווירית: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, הוצאת כתר, 1995, עמ' 200–201
↑  עיטור העוז שהוענק לבן-ציון זֹהר, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

בן-ציון זֹהר, באתר הגבורה
↑  עיטור העוז שהוענק ליעקב מורגן, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

יעקב מורגן, באתר הגבורה
↑  עיטור העוז שהוענק לאמנון גלעד, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

אמנון גלעד, באתר הגבורה
↑  עיטור העוז שהוענק לכוכב הס, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

כוכב הס, באתר הגבורה
↑  עיטור העוז שהוענק ליהודה פרי (פריצקר), באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

יהודה פרי (פריצקר), באתר הגבורה
מרדכי הוד, מפקד חיל האוויר הישראלי
נשיא מצרים נאצר, והרמטכ"ל עבד אל עאמר (מימין) עם טייסים מצריים בבסיס אבו סואר, 22 במאי 1967, כשבועיים לפני פרוץ המלחמה
שני מפציצים מצריים שהושמדו על הקרקע
מבט אווירי על הכביש העובר דרך מעבר המיתלה עם כלי רכב מצריים שנפגעו מתקיפת חיל האוויר הישראלי
מטוס סיור ישראלי קל טס מעל יחידות ישראליות ברמת הגולן.
אריה בן-אור, מפקד טייסת 147, והרמטכ"ל, יצחק רבין
"ליברטי" לאחר ההתקפה (תצלום: הצי השישי)
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג

| --- | --- |

 תאריך:  30 במאי 1626 
 קואורדינטות:  39°54′08″N 116°21′55″E﻿ / ﻿39.90222222°N 116.36527778°E﻿ / 39.90222222; 116.36527778
 הרוגים:  20,000 
 he
 
ב-30 במאי 1626, התרחש הפיצוץ בוָאנְגְגונְגְצָ'אנְג (בסינית: 王恭廠大爆炸), שבבייג'ינג, בסין, אשר גרם למותם של כ-20,000 אנשים.
הפיצוץ בוואנגונגצ'אנג הוא אסון הפיצוץ הקטלני ביותר (בפער ניכר) בהיסטוריה.
רקע

הנשקייה של ואנגגונגצ'אנג הייתה ממוקמת כ-3 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר האסורה, ברובע שיצ'נג של ימינו. מפעל זה היה אחד מששת מפעלי אבק השריפה בניהול משרד העבודות באזור בייג'ינג, וגם היה אחד ממתקני האחסון העיקריים של כלי שריון, כלי ירייה, קשתות, תחמושת ואבק שריפה עבור השֶׁנְגִ'ייִינְג(אנ') (אחד הצבאות שהגנו על הבירה). המפעל היה מאויש בדרך כלל ב-70 עד 80 עובדים.
הפיצוץ

התיאור המפורט ביותר של הפיצוץ היה מעיתון רשמי (דִיבָּאו (אנ')) בשם טְייֵנְבּייֵן דִיצָ'או (בסינית: 天變邸抄; פינין: Tiānbiàn Dĭchāo).
הפיצוץ התרחש בבוקר ה-30 במאי 1626, ליד "וואנגונגצ'אנג מפעל לאבק שרפה". עדויות מדברות על קול רעם חזק שנשמע עד למרחק של 150 ק"מ מאזור מהמפעל. פסולת הועפה מהפיצוץ ונמצאה במרחקים עצומים (30 ק"מ) מהמוקד. דווח כי הקרבנות הופשטו מבגדיהם על ידי עצמת הפיצוץ, ובלט בהיעדרו נזק סטנדרטי מאש.
הקיסר, טְייֵנְצִ'י, היה תחת לחץ גדול של הציבור שהאמין כי הפיצוץ היה עונש משמיים. הנסיך הטוען לכתר שיאנצ'ונג, שהיה בן שנה, נספה אף הוא בפיצוץ.
לאחר הפיצוץ

שושלת מינג המאוחרת כבר סבלה ממשבר פנימי שכלל שחיתות פוליטית, סכסוכים בין פלגים יריבים בקיסרות ואסונות טבע חוזרים ונשנים (לטענת כמה היסטוריונים, האסונות היו חלק מעידן הקרח הקטן) שהובילו להתפרעויות איכרים ולמרידות. עם זאת, האימה של פיצוץ ואנגגונגצ'אנג גימדה את כל האסונות האחרים, ובתי המשפט האימפריאליים מתחו ביקורת על קיסר טְייֵנְצִ'י והאמינו שהתקרית היא אזהרה משמיים שמטרת להביא לתיקון חטאי חוסר הכשירות האישית של הקיסר. הקיסר טְייֵנְצִ'י נאלץ להכריז בפומבי על חזרה בתשובה, ושילם 20,000 ליאנג זהב עבור מאמצי ההצלה והסיוע.
גורמים אפשריים

לא ידוע בוודאות מה גרם לפיצוץ. למרות שיש מקורות היסטוריים מרובים ומפורטים על האירוע, האירוע התרחש הרבה לפני התפשטות המדע המודרני בסין, ופרשנויות עכשוויות מתווספות לאמונות הטפלות על הפיצוץ. היו גם חשדות שאולי הדיווח הרשמי היה מוגזם. לאורך השנים הועלו השערות שונות אשר לגורם הפיצוץ, בין השאר, שהיה זה פיצוץ של אבק שריפה, פיצוץ אווירי של מטאוריטים, פיצוץ של גז טבעי, התפרצות געשית, טורנדו, או שילוב של כמה סיבות יחד. השערות מסוימות נחשבות כסבירות מבחינה מדעית, ועם זאת, לא הושגה הסכמה אקדמית.
ראו גם

פיצוץ הליפקס
הערות שוליים

↑  השני אחריו (6,000 הרוגים) הוא פיצוץ תחמושת ודוודים שאירע על ספינה אזרחית שפינתה חיילים סיניים לטייוואן בנובמבר 1948
השלישי (3,000 הרוגים) הוא פיצוץ שאירע אף במפעל לייצור אבק שרפה בברשה באיטליה בשנת 1769, כתוצאה מפגיעת ברק.
1 2  ,
↑  Solving a Mystery of 400 Years-An Explanation to the "explosion" in Downtown Beijing in the Year of 1626 - Research Paper, www.allbestessays.com
LSD (להקה)

| --- | --- |
לאברינת', סיה, דיפלו
לאברינת', סיה, דיפלו
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 סוגה:  דאנס-פופ • פסיכדלית • פופ • אלקטרונית
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס • סייקו מיוזיק
 thenewloveclub.com/
 חברים
 לאברינת'   סיה   דיפלו
LSD (בתרגום חופשי: אל. אס. די) היא להקת על מז'אנר הפופ. חברי הלהקה הם סיה, דיפלו, לאברינת'. הלהקה הוקמה בשנת 2018 וחתמה על חוזה עם חברת ההקלטות קולומביה רקורדס, אשר הוציאו לאור את הסינגל הראשון של הלהקה, "Genius" בשנת 2018, השיר זכה להצלחה ולביקורות מעורבות. ב-12 באפריל 2019, יצא אלבום הבכורה של הלהקה "Labrinth, Sia & Diplo Present... LSD".
ביוגרפיה > 2018–הווה: הקמת הלהקה ו-LSD

ב-3 במאי 2018, LSD הוציאו ליוטיוב את הסינגל ראשון שנקרא "Genius" (אנ'), יחד עם ווידאו קליפ אנימציה. יום למחרת, גילה דיפלו כי הלהקה "LSD", נוצרה כאשר הוא הוזמן לכתוב שיר עם סיה ולאברינת', וסיפר:
ב-10 במאי, הוציאו את הסינגל השני שנקרא "Audio", שכלל גם ווידאו קליפ. ב-6 באוגוסט, הוציאה סיה סינגל השלישי שנקרא: "Thunderclouds", אשר יצא ב-9 באוגוסט.
ב-1 בנובמבר, הוציאו את הסינגל הרביעי שנקרא "Mountains" (אנ'), והוציאו במקביל מיני אלבום שנקרא על שם הסינגל. בנוסף במהלך קידום הסינגל הודיעו בריאיון למגזין ורדיו רולינג סטון שהם עובדים על אלבום בכורה באורך מלא שיצא בהמשך השנה 2019.
ב-14 במרץ 2019, הוציאו את הסינגל החמישי שנקרא "No New Friends", במקביל הכריזו על שם האלבום שנקרא: "Labrinth, Sia & Diplo Present... LSD", שיצא לאור ב-12 באפריל.
חברי ההרכב

טימותי לי מקנזין (באנגלית: Timothy Lee McKenzie) נולד ב-4 בינואר 1989. הידוע בשם הבמה: Labrinth, הוא זמר, כותב שירים, ראפר ומפיק מוזיקלי בריטי.
סיה קייט איסבל פרלר (באנגלית: Sia Kate Isobelle Furler) נולדה ב-18 בדצמבר 1975. הידועה בשמה הפרטי: סיה, היא זמרת, פזמונאית, אוסטרלית.
תומאס וסלי פנץ (באנגלית: Thomas Wesley Pentz) נולד ב-5 ביולי 1975. הידוע בשם הבמה: דיפלו, הוא תקליטן, מפיק מוזיקלי, ופזמונאי, אמריקאי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: Labrinth, Sia & Diplo Present... LSD
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2018: Mountains
ויליאם מקרירי

ויליאם מקרירי (באנגלית: William McCreery‏; 1750 – 8 במרץ 1814) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממרילנד.
ביוגרפיה

מקרירי נולד ב-1750 במחוז אלסטר שבממלכת אירלנד, קיבל השכלה מוגבלת והיגר לארצות הברית בצעירותו, שם התמקם במרילנד. הוא עסק בעיסוקים חקלאיים, ונבחר כדמוקרטי-רפובליקאי לקונגרס השמיני ולשני הקונגרסים הבאים, וכיהן מ-4 במרץ 1803 עד 3 במרץ 1809. בקונגרס, מקרירי כיהן כיו"ר ועדת המסחר. לאחר כהונתו בקונגרס, הוא חידש את עיסוקיו בחקלאות, וכן כיהן כחבר בסנאט של מרילנד מספטמבר 1811 ועד מותו בביתו הכפרי, "קלובר היל", ליד רייסטרסטאון, מחוז בולטימור, מרילנד ב-8 במרץ 1814.
הרברט זוננפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1906 נויקלן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1972 (בגיל 65 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1933–1939 (כ־6 שנים) 
 בן או בת זוג:  לני זוננפלד 
 
הרברט זוֹנֶנפלד (בגרמנית: Herbert Sonnenfeld;‏ 29 בספטמבר 1906, ברלין-נויקלן – 1972, ניו יורק) היה צלם יהודי-גרמני.
קורות חיים

הרברט זוננפלד היה בנם של יוזף ושרלוט זוננפלד, שניהלו חנות סדקית בהרמנשטראסה (גר') בברלין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבד זמן מה בחנות הסדקית של דודו, ואז הפך לנציג חברת אזעקה. בשנת 1931 התחתן עם לני והשניים עברו לדירה ברחוב יואכימשטאלר, שם הקים חדר חושך, בתור צלם חובב.
קורות חיים > תקופת השלטון הנאצי

זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון, פוטר זוננפלד עקב יהדותו. בני הזוג זוננפלד ניסו להגר לארץ ישראל, אך לא קיבלו סרטיפיקט כיוון שלא היו בעלי מקצוע נדרש או הון מספיק לשם השקעה. עם זאת, זוננפלד יצא למסע לארץ ישראל בשנת 1933 ותיעד את חיי היישוב. אחרי שבועיים שב לברלין.
לני סייעה לזוננפלד בצילומיו. היא הציעה את התמונות שצילם לעיתונים יהודיים שונים. התגובה הייתה חיובית, וזוננפלד החל לעבוד כצלם עיתונות בעיתונים יהודיים וכן בארגונים יהודיים. בין היתר תיעד אירועים של האיגוד התרבותי של יהודי גרמניה. הוא צילם בין השנים 1933–1938 את המוזיאון היהודי באורניינבורגשטראסה, בו פעלו אמנים והתקיימו אירועי אמנות של ארגוני צדקה, אירועי ספורט ואירועים שהיו קשורים להכשרה החלוצית. עוד צילם זוננפלד יהודים בדרכם להגר מגרמניה. המוזיאון היהודי בברלין מחזיק בכ-3,000 תשלילים מתקופה זו, שבין השנים 1933–1938. עקב ממדיו של אוסף זה, נחשב זוננפלד כאחד הצלמים החשובים שתיעדו היבטים מחיי היהודים בברלין בתקופת השלטון הנאצי.
עם זאת, צילומיו של זוננפלד היו חד צדדיים באופיים, מכיוון שהעיתונים היהודיים שעבורם סיפק זוננפלד תמונות ניסו – באופן טבעי – לעודד את קוראיהם בתקופה זו, כך שנושא בידודם והפרדתם של היהודים ברייך השלישי בלט פחות בצילומיו, והודגשו הצדדים החיוביים של הקיום היהודי בגרמניה בתקופה זו. על כן, צילומיו – שהיו תיעודיים באופיים – נשאו לעיתים קרובות אופי הסברתי.
קורות חיים > צלם עיתונות

הקריירה של זוננפלד כצלם עיתונות החלה ברכישה של תמונותיו מארץ ישראל על ידי רוברט ולטש, העורך הראשי של העיתון הציוני "יודישה רונדשאו". בהמשך פרסמו את תמונותיו עיתון משפחתי, עיתון הקהילה היהודית בברלין, ועיתונים יהודיים אחרים. עם זאת, זוננפלד הוגבל ללקוחות יהודיים בלבד, כעמיתיו היהודיים, בהם הצלמים ארנו קיקולר (Arno Kikoler), אברהם פיזרק (אנ') ואחרים. משנת 1936 העביר זוננפלד קורסי צילום; לני זוננפלד עבדה בתחילה כעוזרת בלבד, אך החלה לצלם בבית אבות יהודי בשנת 1934 ותיעדה את פעילותו של מחנה מהגרים בשוודיה בשנת 1936. עד נובמבר 1938 עבדו בני הזוג זוננפלד בצילום. אחרי "ליל הבדולח" בנובמבר 1938 פורסמו רק תמונות מעטות של זוננפלד, ויום לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין הגיעה אל בני הזוג הידיעה שהם קיבלו ויזה לארצות הברית, אותה ביקשו מאז אמצע שנות ה-30.
בסוף 1939 היגרו הרברט ולני זוננפלד לניו יורק, וברשותם רק חלק קטן מהתמונות שצילמו. הם עלו על רכבת לטריאסטה ועלו על סיפון ספינה שהובילה אותם לארצות הברית. להרברט זוננפלד היה אח נשוי בניו יורק. הזוג נתמך גם על ידי הקונגרס היהודי האמריקני, שסיפק להם דירה וסטודיו לצילום. בני הזוג המשיכו בפעילותם בניו יורק, בעיקר בנושאים יהודיים. הרברט זוננפלד היה הצלם היחיד בוועידת ארגון ציוני אמריקה במאי 1942 במלון בילטמור בניו יורק. כעבור כמה חודשים זומן לשירות צבאי ונשלח לאנגליה, שם צילם במחנה המגויסים בליכטפילד. לני זוננפלד פיתחה קריירה של צלמת בניו יורק. בין היתר תיעדה את מרכז הפליטים בפורט אונטריו באוסווגו בשנת 1944. בהמשך עבדה בעיתונים "הניו יורק טיימס ו"לייף מגזין", וכן עבור ארגונים יהודיים רבים. היא צילמה תמונות רבות מראשית ימיה של מדינת ישראל.
בשנותיו המאוחרות התעניין הרברט זוננפלד גם בציור. לאחר מותו ניהלה לני זוננפלד את ארכיון התשלילים שצברו השניים. לני זוננפלד מכרה חלק מהיצירות למוזיאון היהודי בברלין. היתר נותרו בניו יורק. לני זוננפלד חייתה שנים רבות אחרי בעלה ונפטרה בשנת 2004 בגיל 96.
מורשתו

בשנת 1988 קנה המוזיאון היהודי בברלין חלק מאוספיו של זוננפלד, בתמיכת הקרן הגרמנית Stiftung Deutsche Klassenlotterie Berlin (גר'). שנתיים לאחר מכן ארגן המוזיאון תערוכה בשם "הרברט זוננפלד: צלם יהודי בברלין, 1933–1938". לאחר פתיחת המוזיאון היהודי בברלין בשנת 2001, הועבר לשם האוסף ועבר דיגיטציה בהדרגה. אוספי המוזיאון הועלו לאינטרנט ב-2012 ובהם תצלומיו של זוננפלד.
מבחן בנדר

לורטה בנדר
מבחן בנדר, או בשמו המלא מבחן הגשטלט הויזו-מוטורי בנדר, הוא מבחן פסיכולוגי שפותח לראשונה על ידי הפסיכיאטרית לורטה בנדר. המבחן נועד להעריך "בשלות חזותית-תנועתית", לגלות לקויות התפתחותיות, או להעריך תפקוד נוירולוגי או פגיעה מוחית.
המבחן מכיל 9 כרטיסי צורות, שכל אחת מוצגת בתורה לנבדק, והוא מתבקש להעתיק אותן. הבוחן מנתח את התוצרים של הנבדק לפי מידת הדיוק ומאפיינים נוספים. המבחן בודק בין השאר מיומנויות תפיסה וזיכרון, ולעיתים משמש גם כמבחן אישיות.
לורטה בנדר הציגה לראשונה את המבחן בשנת 1938, בהשראת מחקרי תאוריית הגשטלט של מקס ורטהיימר, הקשורים לתפיסת השלם וחלקיו והמשמעויות העולות מכך.
המבחן משמש עד היום כאחד מחמשת המבחנים הפסיכולוגיים המרכזיים שמועברים לנבדקים על ידי פסיכולוגים בארץ ובעולם, במסגרת סוללת המבחנים הבסיסית.
גרסה מחודשת של המבחן יצאה בשנת 2003 ונקראת "בנדר-גשטלט II". היא כוללת, בנוסף לכרטיסים המקוריים, גם מספר כרטיסי צורות נוספים המותאמים לגילאים שונים, ובדיקות נוספות. ניתוח המבחן בגרסה זו נתפס כשיטתי ומובנה יותר.
העברה וציינון:

הנבדק מתבקש להעתיק צורות אל דף לבן ולאחר מכן לרשום שוב את אותן הצורות, הפעם מזיכרון.
התוצאות נבדקות ביחס לנורמות וכן על בסיס של הערכה קלינית.
אין להשתמש במבחן זה כמבחן יחיד אלא בתוך סולל של מבחנים.
נורמות התפתחותיות: 5-10.
מתאם 0.5-0.8 בין מבחן בנדר למבחן וקסלר לילדים עד גיל 10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283136605171  GND: 4188416-4  LCCN: sh85013109  VIAF: 1827145424709086830156   WorldCat (עם VIAF): 1827145424709086830156 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפורום הישראלי לעירוניות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים) 
 אתר רשמי
 
הפורום הישראלי לעירוניות (ע"ר) הוקם בסוף שנת 2014 כגוף של החברה האזרחית על ידי קבוצת פעילים מתכנני ערים, אדריכלים, עובדים סוציאליים, כלכלנים ואנשי אקדמיה, במטרה- לקדם ולטפח את הערים בישראל ולחזק תהליכים עירוניים "מלמטה למעלה". קווי היסוד של פעילות הפורום מתבססים על תפיסה חברתית הרואה את איכות החיים ורווחת האדם במרכז העירוניות, תוך קידום האג'נדה העירונית העולמית החדשה, העקרונות והיעדים הכלל עולמיים ((STG's . הוא מהווה פלטפורמה מתכללת ומקדמת שיח על עירוניות, המעודדת שיתופי פעולה בין ארגוני חברה ורווחה, תוך שיתופי פעולה בין - ארגוני חברה ורווחה, סביבה, נציגי תושבים, השלטון המקומי והמרכזי, המגזר העסקי, האקדמיה והתושבים, העמקתם והרחבתם. שיתופי הפעולה נועדו לשם יצירת מכפילי כוח ברמה המקומית והארצית בין החברה האזרחית לבין ארגונים במגזר הציבורי, ובכך, ליצור מכפילי כוח למען צמצום אי השוויון בעירוניות בישראל וקידום מנעד פעילויות הקשורות לרווחה ולאיכות חיים כוללת בערים עבור מגוון אוכלוסיות.
הפורום פועל כיום כעמותה אשר חזונה, ייעודה ומטרותיה הוגדרו בתהליך רחב ומשתף עם חברים ונציגים מהסקטורים השונים הללו, הגדרות אלה מפורטים להלן ומשמשים כמגדלור לפעילותה:
חזון

הפורום הישראלי לעירוניות הוקם במטרה ליצור במה רחבה לקיום שיח בין-מגזרי ובין-תחומי בנושאים של עיר ועירוניות. במה זו תתרום לקידום עירוניות מקיימת בחברה הישראלית, כחלק מהשיח הבינלאומי.
מטרות

לגבש תפיסה של עירוניות ישראלית מגוונת, הוגנת ובת-קיימא ולקדם פיתוח עירוני המתבסס על ידע מתקדם המצטבר בארץ ובעולם, בראייה בין-תחומית ובין-מגזרית, על מנת להביא לשיפור באיכות החיים של התושבים ולתרום לרווחת הציבור על כל חלקיו בישראל.
לפעול לקידום השתתפות תושבים ובעלי עניין נוספים להשתלב בתכנון ובעשייה העירונית,
לעודד שותפויות בין ארגוני חברה ורווחה, ארגוני סביבה, ממשלה וכנסת, רשויות מקומיות, גורמים עסקיים ומוסדות אקדמיים.
דרכי פעולה > במישור הבינלאומי

קשר עם ארגונים בינלאומיים ובכללם - תוכנית ההתיישבות האנושית של האו"ם (אנ') והפורום העירוני העולמי הרואים בפורום כארגון אזרחי רשמי לקידום עירוניות בישראל.
ארגון משלחות ישראליות לכנסי Wuf's של החברה האזרחית בשיתוף ובחסות משרד החוץ וארגון הפורום העולמי לעירוניות World Urban Forum ומשרד השיכון.
דרכי פעולה > במישור הארצי

הרחבה וביסוס מעגלי החברה האזרחית בפורום השותפים בפעילותו- ארגוני חברה ורווחה, ארגוני סביבה, כ"ן לנשים, קק"ל, איגוד המתכננים, מרחב, מרכז השל, אלו"ט, כן לזקן, חכמת ההזדקנות, חיים וסביבה, החברה להגנת הטבע, אדם טבע ודין, אקדמיות ועוד.
כנסת ישראל- קידום מעורבות ושיתוף הציבור בתכנון ובשיח העירוניות, והגברת ודאות לנושא במישור החקיקתי, ארגון יום העירוניות (יוני 2018);
ממשלה- שיתוף פעולה עם משרדי ממשלה שונים, כמו- משרד הבינוי והשיכון- המטה הלאומי לעירוניות; משרד הרווחה והשירותים החברתיים, משרד החוץ, מינהל התכנון;
מרכז השלטון המקומי- שיתוף פעולה עם מרכז השלטון המקומי, לרבות פורום ה-15.
ועידה דו שנתית: "ועידת עכו לעירוניות", הראשונה התקיימה בנובמבר 2015 ובה השתתפו כ-1,500 איש בשלושת ימי הוועידה. ועידת עכו השנייה לעירוניות שהתקיימה בדצמבר 2017, ובה השתתפו כ-700 איש ביום וחצי של הוועידה; ועידת עכו השלישית מתוכננת לנובמבר 2019.
כתיבת ניירות עמדה, דוגמת דו"ח "עירוניות אחרת" שהוצג בכנס HABITAT III בקיטו ולקראת כנס Wuf9.
קידום יוזמות ושיתופי פעולה חוצי דיסציפלינות ומגזרים;
דרכי פעולה > במישור המקומי

הקמה וליווי של פורומים עירוניים מקומיים.
ליווי יוזמות מקומיות ועידוד שותפויות חדשניות
תפיסת פעילות הפורום מתבססת על שלושה קני מידה: הממשק בין העיר והאזור, העיר המתכללת והמיקרו אורבניזם. כאשר המרחב הציבורי העירוני הוא תחום רוחבי המשתלב בכל קנה מידה.
נושאי תפקידים בפורום

יו"ר- נעמי צור; מנכ"לית - חנה מורן ; ועדת ביקורת – פרופ' אמריטה ארזה צ'רצ'מן ועו"ד בלה ברקת ברדה. מזכירות וניהול אדמיניסטרטיבי- אדר' הודיה יקוטי.
הפורום פועל באמצעות מערך ארגוני: אספת חברים, ועד מנהל, ועדת ביקורת, ועדות עבודה.
ויליאם לורימר

ויליאם לורימר (באנגלית: William Lorimer‏; 27 באפריל 1861 – 13 בספטמבר 1934) היה פוליטיקאי רפובליקני אמריקאי שייצג את אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית. אולם בשנת 1912, הסנאט הדיח את לורימר, בטענה כי בחירתו אינה חוקית עקב שימוש בשיטות מושחתות, כולל שוחד למחוקקים במדינה. לורימר היה ידוע בתור "הבוס הבלונדיני" של שיקגו.
ביוגרפיה

לורימר נולד ב-27 באפריל 1861 במנצ'סטר, אנגליה. משפחתו היגרה לארצות הברית ב-1866, תחילה התיישבה במישיגן ולאחר מכן עברה לשיקגו ב-1870. לורימר היה בעל השכלה עצמית. הוא התלמד לצייר שלטים כשהיה בן עשר. הוא עבד בבתי אריזת הבשר בשיקגו ועבור חברת רכבות רחוב.
ב-1894 נבחר לורימר לראשונה מבין שתי כהונות לא רצופות (1895–1901, 1903–1909) בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1909, הוא עזר להנדס את חסימת הבחירה מחדש של הסנאטור האמריקני אלברט הופקינס, רפובליקני שהיה בעל בריתו בעבר של לורימר, אך כעת היה אויב פוליטי. עם חסימת ההצעה לבחירה מחדש של הופקינס, לורימר נראה מופתע כאשר קואליציה של 55 רפובליקנים בבית אילינוי ו-53 דמוקרטים בבית המדינה דחפה את שמו כדי למלא את המושב הפנוי כעת בסנאט האמריקני. באותה תקופה, הסנאטורים האמריקאים נבחרו על ידי בתי המחוקקים של המדינה. שמו של לורימר הלך לפני הסנאט של המדינה, ולאחר קמפיין שנוי במחלוקת, הוא נבחר לסנאט האמריקני. הוא התיישב במרץ 1909.
בשנת 1910 פרסם השיקגו טריביון את הודאתו של צ'ארלס א. וייט, חבר דמוקרטי בבית הנבחרים של אילינוי, כי לורימר שילם 1,000 דולר עבור הצבעתו של וייט בבחירות.
ב-13 ביולי 1912, לאחר שתי חקירות בסנאט וויכוחים נוקבים, הסנאט האמריקני אימץ החלטה שהכריזה "שבבחירתו ננקטו שיטות ופרקטיקות מושחתות, ולפיכך הבחירות אינן חוקיות". לורימר הודח מתפקידו.
רבים בשיקגו האמינו שהדחתו של לורימר הייתה פוליטית ושהוא הודח בטעות ממקומו. שחיתות כזו בפריסה ארצית הובילה לאישור, במאי 1912, של התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, שקבע בחירה ישירה של סנאטורים אמריקאים.
כשחזר לשיקגו, קיבל את פניו מצעד והמון בפגישה באולם התזמורת. אחד הדוברים בפגישה היה עורך הדין צ'ארלס לדרר מ-Adler & Lederer (הידוע כיום בשם Arnstein &amp; Lehr, LLP וחבר לשעבר באספה הכללית של אילינוי. הוא הציג בפני הישיבה החלטה המדקלמת את העוול שנעשה למר לורימר, את מאבקו על כסאו ואת אמונת חבריו בו.
לורימר כיהן כנשיא בנק הנאמנות והחיסכון ברחוב לה סאל מ-1910 עד 1915, ולאחר מכן נכנס לעסקי העצים. הוא מת בשיקגו, אילינוי ב-13 בספטמבר 1934 בגיל 73, ונקבר בבית הקברות של קלווארי באוונסטון.
קברו של לורימר בבית הקברות בקלוורי
וולודאר מורזין

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 2006 (בן 18) ניז'ני טאגיל, רוסיה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן פיד"ה 
 מד כושר נוכחי:  2,641 (נכון ל־יולי 2024) 
 מדינה:  רוסיה 
 פרסים והוקרה:  אלוף העולם  Master of Sports of Russia 
 
וולודאר ארתורוביץ' מורזין (ברוסית: Володар Артурович Мурзин; נולד ב-18 ביולי 2006) הוא רב-אמן רוסי בשחמט ואלוף העולם הנוכחי בשחמט מהיר .