stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית (2024)
ישראל בתחרות

משלחת ישראל לתחרות זכתה באליפות להישג שיא של 14 מדליות (6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד). הזוכים היו עמי דדאון (מדליית זהב ב-50 מטר חזה, 50 מ' חופשי, 100 מ' חופשי ו-200 מ' חופשי, מדליית כסף ב-150 מ' מעורב), מארק מליאר (זהב ב-100 מ' חופשי, כסף ב-100 מ' גב, מדליית ארד ב-400 מ' חופשי ו-200 מ' מעורב אישי), איאד שלבי (זהב ב-50 מ' גב, כסף ב-100 מ' גב וארד ב-200 מ' חופשי), ורוניקה גירנקו (כסף ב-50 מ' חזה) ואריאל מליאר (כסף ב-50 מ' חופשי).
הערות שוליים

1 2  אתר התחרות, באתר הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי
1 2  Madeira 2024: Italy retain European crown, הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי
1 2 3 4  אלופים: 14 מדליות לנבחרת ישראל בשחייה, באתר ONE‏, 27 באפריל 2024
1 2 3 4  שיא ישראלי
אירקוט (חברה)

| --- | --- |


מבנה מפעל התעופה של אירקוטסק
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  בורסת מוסקבה 
 מייסדים:  סרגו אורדז'וניקידזה
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־90 שנה)
 חברת אם:  תאגיד המטוסים המאוחד
 מיקום המטה:  אירקוטסק 
 משרד ראשי:  רוסיהמוסקבה, רוסיה
 ענפי תעשייה:  תעשיית התעופה 
 מוצרים עיקריים:  מטוסים אזרחיים וצבאיים
 הכנסות:  84,644,974,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  7,699,124,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  3,029,013,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  23,813,576,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 נשיא:  אולג דמצ'נקו
 יו"ר:  יורי סליוסאר
 עובדים:  14,700
  
 www.irkut.com
 
תאגיד אירקוט (ברוסית: ПАО Корпорация „Ирку́т“) היא חברה רוסית, העוסקת בתעופה ובמערכות חלל ומהווה חלק מתאגיד המטוסים המאוחד.
החברה נוסדה כמפעל התעופה של אירקוטסק, בהחלטת הסובנארקום משנת 1932 ובצו קומיסר התעשייה הכבדה סרגו אורדז'וניקידזה. בשנת 1992 המפעל הופרט והפך לתאגיד אירקוט. שתי החטיבות העיקריות שלה הן החטיבה הצבאית (מוצרי צבא) והחטיבה למטוסי נוסעים. זו אחת מיצרניות המטוסים הגדולות במדינה ומניותיה נסחרות בבורסת מוסקבה.
החברה נמצאת בבעלות תאגיד התעופה המאוחד, המאגד מספר יצרניות מטוסים ובבעלות מזערית של חברת סוחוי ואף סייעה לה בהשבחת מטוסי הקרב סוחוי Su-30. מאז 2005, התאגיד שולט על 75% ממניות יצרנית המטוסים יאקובלב ואחראי לייצור מטוסי האימון יאק-130.
בשנת 2017 החברה החלה בייצור סדרתי של מטוס הנוסעים MC-21.
ראו גם

תעשיית תעופה ברוסיה
אליפות אירופה בשחמט

אליפות אירופה בשחמט היא תחרות שחמט שנתית שמאורגנת על ידי איגוד השחמט האירופי. התחרות הראשונה נערכה בשנת 2000 ומאז היא נערכת על בסיס שנתי.
מנצח התחרות זוכה בתואר אלוף אירופה בשחמט. מספר ממשתתפי התחרות, שצברו את התוצאות הטובות ביותר, מעפילים לגביע העולם בשחמט, ומשתתפות מעפילות לתחרויות העפלה לתואר אלופת העולם בשחמט.
התחרות נערכת בשיטה השווייצרית. נשים יכולות להשתתף בתחרות לנשים או בתחרות הפתוחה (בה קיים רוב גברי מובהק).
הזוכים התחרות הפתוחה

| שנה | מיקום |  |  |  | משתתפים/סיבובים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | סנט וינסנט, איטליה | רוסיה פבל טרגובוב | בלארוס אלכסיי אלכסנדרוב | פולין תומש מרקובסקי | 120 / 11 |
| 2001 | אוחריד, מקדוניה | ישראל אמיל סוטובסקי | אוקראינה רוסלן פונומריוב | גאורגיהזוראב אזמאיפרשווילי | 203 / 13 |
| 2002 | בטומי, גאורגיה | פולין ברטולומיי מצ'יה | בלגיה מיכאל גורביץ' | רוסיה סרגיי וולקוב | 101 / 13 |
| 2003 | סיליברי, טורקיה | גאורגיה זוראב אזמאיפרשווילי | רוסיה ולדימיר מלאכוב | גרמניה אלכסנדר גראף | 207 / 13 |
| 2004 | אנטליה, טורקיה | אוקראינה וסילי איוונצ'וק | בוסניה והרצגובינה פרדרג ניקוליץ' | ארמניה לבון ארוניאן | 74 / 13 |
| 2005 | זגרזה, פולין | רומניה ליביו דיטר נספיאנו | אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב | ארמניה לבון ארוניאן | 229 / 13 |
| 2006 | קושדסי, טורקיה | קרואטיה זדנקו קוזול | אוקראינה וסילי איוונצ'וק | בולגריה קיריל גאורגייב | 138 / 11 |
| 2007 | דרזדן, גרמניה | צרפת ולדיסלב טקצ'וב | ישראל אמיל סוטובסקי | רוסיה דמיטרי יאקובנקו | 403 / 11 |
| 2008 | פלובדיב, בולגריה | הולנד סרגיי טיביאקוב | סלובקיה סרגיי מובססיאן | רוסיה סרגיי וולקוב | 323 / 11 |
| 2009 | בודווה, מונטנגרו | רוסיה יבגני טומשבסקי | רוסיה ולדימיר מלאכוב | גאורגיה באדור ג'ובאווה | 306 / 11 |
| 2010 | רייקה, קרואטיה | רוסיה יאן נפומניאשצ'י | גאורגיה באדור ג'ובאווה | רוסיה ארטיום טימופייב | 408 / 11 |
| 2011 | אקס-לה-בן, צרפת | רוסיה ולדימיר פוטקין | פולין רדוסלב וויטשק | הונגריה יהודית פולגאר | 393 / 11 |
| 2012 | פלובדיב, בולגריה | רוסיה דמיטרי יאקובנקו | צרפת לוראן פרסינה | רוסיה ולדימיר מלאכוב | 348 / 11 |
| 2013 | לגניצה, פולין | אוקראינה אלכסנדר מויסיינקו | רוסיה יבגני אלכסייב | רוסיה יבגני רומנוב | 286 / 11 |
| 2014 | ירוואן, ארמניה | רוסיה אלכסנדר מוטיליוב | ספרד דויד אנטון גיחארו | רוסיה ולדימיר פדוסייב | 257 / 11 |
| 2015 | ירושלים, ישראל | רוסיה יבגני נאייר | צ'כיה דויד נברה | פולין מטאוש ברטל | 250 / 11 |
| 2016 | ג'קובה, קוסובו | רוסיה ארנסטו ינארקייב | לטביה איגור קובלנקו | גאורגיה באדור ג'ובאווה | 245 / 11 |
| 2017 | מינסק, בלארוס | רוסיה מקסים מטלקוב | גאורגיה באדור ג'ובאווה | רוסיה ולדימיר פדוסייב | 397 / 11 |
| 2018 | בטומי, גאורגיה | קרואטיה איוואן שריץ' | פולין רדוסלב וויטשק | רוסיה סאנן סיוגירוב | 302 / 11 |
הזוכות בתחרות הנשים

| שנה | מיקום |  |  |  | משתתפים/סיבובים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | בטומי, גאורגיה | אוקראינה נטליה ז'וקובה | רוסיה יקטרינה קובלבסקאיה | גאורגיה מאיה צ'יבורדאנידזה   רוסיה טטיאנה סטפובאיה | 32 / פלייאוף |
| 2001 | ורשה, פולין | מולדובה אלמירה סקריפצ'נקו | רוסיה יקטרינה קובלבסקאיה | גאורגיה כתוואן אראחמיה | 157 / 11 |
| 2002 | ורנה, בולגריה | בולגריה אנטואנטה סטפנובה | ארמניה לילית מקרצ'יאן | רוסיה אליסה גליאמובה | 114 / 11 |
| 2003 | סיליברי, טורקיה | שוודיה פיה קרמלינג | ליטא ויקטוריה צ'מיליטה | רוסיה טטיאנה קוסינצבה | 113 / 11 |
| 2004 | דרזדן, גרמניה | רוסיה אלכסנדרה קוסטניוק | הולנד פן צ'זאוצין | בולגריה אנטואנטה סטפנובה | 108 / 12 |
| 2005 | קישינב, מולדובה | אוקראינה קטרינה לגנו | רוסיה נדז'דה קוסינצבה | יוון ילנה דמבו | 164 / 12 |
| 2006 | קושדסי, טורקיה | טורקיה יקטרינה אטליק | הולנד תיה בוסום-לצ'אבה | ארמניה לילית מקרצ'יאן | 96 / 11 |
| 2007 | דרזדן, גרמניה | רוסיה טטיאנה קוסינצבה | בולגריה אנטואנטה סטפנובה | רוסיה נדז'דה קוסינצבה | 150 / 11 |
| 2008 | פלובדיב, בולגריה | אוקראינה קטרינה לגנו | ליטאויקטוריה צ'מיליטה | אוקראינה אנה אושנינה | 157 / 11 |
| 2009 | סנקט פטרבורג, רוסיה | רוסיה טטיאנה קוסינצבה | ארמניה לילית מקרצ'יאן | רוסיה נטליה פוגונינה | 168 / 11 |
| 2010 | רייקה, קרואטיה | שוודיה פיה קרמלינג | ליטאויקטוריה צ'מיליטה | פולין מוניקה סוצ'קו | 158 / 11 |
| 2011 | טביליסי, גאורגיה | ליטא ויקטוריה צ'מיליטה | בולגריה אנטואנטה סטפנובה | ארמניה אלינה דניאליאן | 158 / 11 |
| 2012 | גזיאנטפ, טורקיה | רוסיה ולנטינה גונינה | רוסיה טטיאנה קוסינצבה | סלובניה אנה מוזיצ'וק | 103 / 11 |
| 2013 | בלגרד, סרביה | הונגריה חואן טראנג צ'אנד | גאורגיה סלומה מליה | ארמניה לילית מקרצ'יאן | 169 / 11 |
| 2014 | פלובדיב, בולגריה | רוסיה ולנטינה גונינה | רוסיה טטיאנה קוסינצבה | גאורגיה סלומה מליה | 116 / 11 |
| 2015 | צ'אקבי, גאורגיה | אוקראינה נטליה ז'וקובה | גאורגיה נינו בציאשבילי | רוסיה אלינה קשלינסקאיה | 98 / 11 |
| 2016 | ממיה, רומניה | אוקראינה אנה אושנינה | ספרד סברינה וגה | בולגריה אנטואנטה סטפנובה | 112 / 11 |
| 2017 | ריגה, לטביה | גאורגיה ננה דזאגנידזה | רוסיה אלכסנדרה גוריאצ'קינה | רוסיה אליסה גליאמובה | 144 / 11 |
| 2018 | ויסוקי טטרי, סלובקיה |  |  |  |  |
אירו-קומוניזם

חלוקה רעיונית של המפלגות הקומוניסטיות האירופאיות בוועידת מפלגות הפועלים שהתקיימה במזרח גרמניה ביוני 1976. אדום: קו נוקשה (תמיכה בלתי-מסויגת בברית המועצות), ירוק: אירו-קומוניזם (במערב אירופה) או קו עצמאי (יוגוסלביה ורומניה), כחול: כיוון עצמאי, אפור (אלבניה): החרימה את הוועידה
אירו-קומוניזם (Eurocommunism, מילולית: קומוניזם אירופי) הוא כינוי למגמה שרווחה בקרב מפלגות קומוניסטיות במערב אירופה בשנות השבעים והשמונים, שתכליתה גיבוש סדר-יום רלוונטי למדינות מערביות-דמוקרטיות והנהגה עצמאית מהכתבותיה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. המפלגות האירו-קומוניסטיות הדגישו שלא מדובר בנסיגה מעקרונות אלא בהתאמתם למדינות בהן הן פועלות.
רקע היסטורי

המפלגות הקומוניסטיות במדינות המערב נוסדו בשנות ה-20, כזרוע מרקסיסטית-לניניסטית לייצוא מהפכת אוקטובר וליצירת ברית-פועלים בינלאומית ("אינטרנציונל"). המפלגות אוגדו וקיבלו הנחיה ישירה במסגרת הקומינטרן, שאישר את ראשי ההנהגה של המפלגות ויכל להדיח אישים שלא נענו לקו הרשמי ממוסקבה. המתח בין המפלגות הקומוניסטיות לבין המערכות הדמוקרטיות במדינות המערב גבר לאחר מלחמת העולם השנייה, תחילת המלחמה הקרה, יצירת ברית ורשה והצטרפות רוב מדינות המערב לברית נאט"ו. המפלגות הקומוניסטיות נתפסו כ"גיס חמישי" של  מדינת אויב ופעולתן בקרב איגודי העובדים נתפסה כחתירה מהפכנית תחת אושיות הדמוקרטיה.
ב-25 בפברואר 1956 נשא ניקיטה חרושצ'וב, יורשו של יוסיף סטלין, את "הנאום הסודי" בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, בו הוקיע את פולחן האישיות שהנהיג סטלין ואת פשעיו. בנובמבר אותה שנה דיכאו הרוסים בכוח את המרד ההונגרי. אירועים אלה גרמו לירידה בכוחן של המפלגות הקומוניסטיות במערב. ב-1968 פלשו הסובייטים לפראג ודיכאו שם את ניסיונם של הצ'כים לכונן סוציאליזם-בעל-פני-אנוש שכונה "האביב של פראג", פעולה שחידדה עוד את הקרע בין מוסקבה לבין השמאל האירופי. אותו שמאל אירופי חגג באותה שנה את מהומות הסטודנטים בפריז במאי 1968, שהתקיים במנותק מהנחיות ממוסקבה. המפלגות הקומוניסטיות, שהיו אמונות על תמיכה ללא-תנאי במדיניותה של מוסקבה, מצאו את עצמן יותר ויותר במצבים שלא איפשרו להן עוד להמשיך במדיניות של הסכמה בלתי-ביקורתית של מוסקבה.
תהליכים נוספים שהשפיעו על ביזור הקומוניזם מן השליטה הריכוזית של מוסקבה היו הפיצול הסיני-סובייטי במהלך שנות השישים והקומוניזם המתון של יוגוסלביה תחת שלטון טיטו.
פעולותיה הכוחניות של ברית המועצות בשלהי שנות השבעים וראשית שנות השמונים, כגון הפלישה לאפגניסטן ודיכוי ארגון סולידריות הפולני, יחד עם משבר ההנהגה, תרמו גם הן ליצירת קומוניזם אירופאי אוטונומי שיכל להתקיים במדינה מערבית רק תוך הבדלתו מהשיטה הסובייטית.
בסיס תאורטי

את הבסיס התאורטי להשקפה המשלבת קומוניזם במדינה המקיימת דמוקרטיה פרלמנטרית הניח הוגה הדעות האיטלקי אנטוניו גראמשי. לפי גראמשי המפלגה הקומוניסטית צריכה לחתור להובלת מאבקים בתחום יחסי העבודה ורפורמות חברתיות ולפעול במסגרת הדמוקרטית הקיימת, תחת הנטייה לחתור תחתיה ותוך ויתור על השאיפה למהפכה. המפלגות האירו-קומוניסטיות ביקשו לייצר בריתות ("חזיתות") עם מפלגות סוציאליסטיות, שנחשבו בתפיסת הסטליניזם כריאקציוניות ובעלות-ברית של הקפיטליזם ולבסס תמיכה בקרב מעמד הביניים, תוך השתלבות במגמות של פמיניזם, יחס למהגרי עבודה, תמיכה בכוחות אנטי-אימפריאליסטים בעולם השלישי וזכויות להומוסקסואלים, נושאים שלא הודגשו במסגרת הקומוניזם הסובייטי.
אולם, האירו-קומוניזם לא היה מעולם משנה סדורה, אלא אוסף של השקפות, שלעיתים זכו לפרשנות שונה ואף סותרת בקרב מפלגות במדינות השונות.
השפעת האירו-קומוניזם

אימוץ עקרונות אירו-קומוניסטיים על ידי מפלגות קומוניסטיות בעיקר באיטליה (בראשות אנריקו ברלינגר), פינלנד (בראשות ארנה סארינן), ספרד שלאחר פרנקו וצרפת הצליח לגרום לפריחה ושגשוג שלהן ואף לכניסתן לקואליציה. בארצות הברית אף התעורר חשש ממשי שמפלגה אירו-קומוניסטית תוכל לזכות ברוב שלטוני במדינה אירופית.
הגישה האירופית החדשה התקבלה בעוינות על ידי ברית המועצות, מעבר לבגידה הרעיונית במהפכה, לראשונה נשמט בסיס תמיכה אוטומטי ב"אינטרנציונל". לפי מחקרים מודרניים, השימוש העיקרי של מוסקבה במפלגות האירופיות לא היה מעולם עידוד פעיל של מהפכה, אלא הקמת רשת-תמיכה במדיניות החוץ הסובייטית.
לקריאה נוספת

בנימין כהן, בחזרה אל מרקס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001
ברנרד ס' מוריס, האירו-קומוניזם והאינטרנציונליזם החדש, בתוך: עודד ערן (עורך), מדיניות החוץ של ברית המועצות, האוניברסיטה הפתוחה
הערות שוליים

↑  ברנרד ס' מוריס, האירו-קומוניזם והאינטרנציונליזם החדש, בתוך: עודד ערן (עורך), מדיניות החוץ של ברית המועצות, עמוד 185
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119521955 (data)  GND: 4153159-0  NKC: ph137896  SUDOC: 027494780
אלברט שיקלוש

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 באפריל 1942 (בגיל 63) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Schönwald Albert 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 סוגה:  אופרה 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 
אלברט שיקלוש (במקור שנוואלד, בהונגרית: Siklós Albert; בודפשט, 26 ביוני 1878 – בודפשט, 3 באפריל 1942) היה מלחין יהודי-הונגרי, מורה באוניברסיטה, היסטוריון מוזיקה, צ'לן, עורך עיתון.
קורות חיים

אלברט שיקלוש נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ שיינוואלד ולַאוּרָה בק. הוא היה תלמידו של יאנוש קוסלר. בין 1901 ל־1904 היה חבר מיוחד בחברה הפילהרמונית של בודפשט. הוא ערך מספר סיורי לימודים לצרפת, איטליה וגרמניה בין השנים 1903–1907. בין השנים 1905–1919 לימד בבית הספר למוזיקה פודור. משנת 1910 לימד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשנת 1919 מונה כחבר בוועדת הבדיקה של המוסד "מוזיקה לאומית", ובשנת 1926 הפך ל"נציב ממשלתי" למוזיקה. משנת 1920 עד 1922 היה חבר ב"מועצה לאמנות המוזיקה". בשנים 1928 עד 1937 ערך את כתב העת "המוזיקה". הוא פרסם כמה מאמרים על ההיסטוריה של המוזיקה, על ההיסטוריה של כלי הנגינה ועל אסתטיקה מוזיקלית. הוא כתב בשנת 1923 את רוב נושאי "לקסיקון המוזיקה" בן שני הכרכים.
הוא נפטר מדלקת ריאות, ניוון שריר הלב, טרשת עורקים. אשתו הייתה אליס אדלמן.
יצירותיו המוזיקליות

יצירות לתזמורות (סימפוניה, סוויטות, הבידור של פרקו, פתיחות, מפגשים, רשמי ריקודים, סימפוניטה;
מוזיקה קמרית,
יצירות לפסנתר,
אופרה (הבית של החודשים, 1927);
פנטומימה (המראה, 1923);
יצירות למקהלה, שירים.
כתביו

בהרמוניה (בודפשט, 1907);
תורת כיוון כלי הנגינה (בודפשט, 1908–1910);
מדריך לקריאת הספר ראשי (בודפשט, 1911);
פורמאטן (בודפשט, 1912);
קונטרפונקט (בודפשט, 1913);
תווים אסתטיים מוזיקליים (בודפשט, 1921);
לקסיקון מוזיקלי של אלברט שיקלוש (בודפשט, 1922);
ספר ההרמוניזציה (בודפשט, 1923);
הערות להיסטוריה של המוזיקה ההונגרית (בודפשט, 1927);
כלי נגינה, צלילים (בודפשט, 1941).
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. אלברט שיקלוש.
אלברט שיקלוש (המוזיקה, מס '11, 1942)
לקסיקון מוזיקלי ברוקהאוס-ריימן. המהדורה ההונגרית מהדורה. בורונקאי אנטל. בודפשט, 1983–1985.
פרידייש פרידצקי: מלחינים הונגרים . (בודפשט), אתנאום 2000.
מיהו מי? לקסיקון בני דורינו. (בודפשט), [1937].
ספר המוזיקה ההונגרית . 1936.
הלרסיקון ההונגרי הגדול
לקסיקון יהודי הונגרי. אלברט שיקלוש. 1929
הלקסיקון החדש של רוואי
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש.
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. XIV. ker. állami halotti akv. 369/1942. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594398805171  GND: 1019487925  ISNI: 0000 0000 8416 5806  LCCN: nb2015017444  MusicBrainz: defd45c7-b619-4f99-add5-bd385d514fc1  NKC: mzk2010604637  SNAC: w6c36xtg  VIAF: 121510438   WorldCat (עם VIAF): 121510438
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1986

| --- | --- |
 מספר התחרות:  3
 חצי גמר 1:  22 במאי 1986
 חצי גמר 2:  23 במאי 1986
 גמר:  27 במאי 1986
 מנחים:  אנט פאבור
 מנצח ראשי:  הנס גרף
 רשת השידור המפיקה:  DR
 מיקום האירוע:  אולם רדיוהסט, קופנהגן, דנמרק דנמרק
 המפקח על התחרות:  פרנק נאף
 השיר הזוכה:  צרפת צרפת: קונצ'רטו לפסנתר (פרנץ ליסט)
 שיטת הניקוד:  חבר המושבעים בוחר את שלושת הביצועים המועדפים שלהם על ידי הצבעה
 מספר משתתפות:  15
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  בלגיה בלגיה דנמרק דנמרק אירלנד אירלנד ישראל ישראל איטליה איטליה שוודיה שוודיה יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  נורווגיה נורווגיה
 המדינות המשתתפות
 
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1988 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1986 הייתה המהדורה השלישית של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. שני חצאי הגמר של מהדורה זו של התחרות התקיימו ב-22 במאי וב-23 במאי בהתאמה, ואילו הגמר נערך ב-27 במאי. התחרות נערכה באולם "רדיוהסט" בעיר קופנהגן, דנמרק. בדומה לשאר מהדורות האירוויזיון, את התחרות הפיק איגוד השידור האירופי בשיתוף עם רשות השידור הדנית. מהדורה זו הונחתה על ידי אנט פאבור ונוצחה על ידי הנס גרף. תזמורת התחרות היא "התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק". איטליה, אירלנד, בלגיה, דנמרק, יוגוסלביה, ישראל ושוודיה השתתפו לראשונה בתחרות, ואילו נורווגיה חזרה לתחרות לאחר שפרשה מהמהדורה העוקבת. דנמרק, המדינה המארחת, לא הצליחה להעפיל לגמר.
תוצאות > סיבוב מקדים

בסך הכל 15 מדינות השתתפו בתחרות, מתוכן 5 מדינות עלו לשלב הגמר. המדינות שלהלן לא הצליחו לעלות לגמר:
אוסטריה אוסטריה
איטליה איטליה
אירלנד אירלנד
בלגיה בלגיה
גרמניה גרמניה
דנמרק דנמרק (המדינה המארחת)
הולנד הולנד
ישראל ישראל
נורווגיה נורווגיה
שוודיה שוודיה
תוצאות > גמר

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה בעזרת סימוני זהב, כסף וברונזה. תוצאות המשתתפים שנותרו (מקומות 4–6) אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איחוד השידור האירופי.
| סדר | מדינה | אמן | כלי נגינה | קטע מוזיקלי | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת צרפת | סנדרין לאזרידס | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר (פרנץ ליסט) | 1 |
| 2 | בריטניה בריטניה | אלן ברינד | כינור | קונצ'רטו לכינור (ז'אן סיבליוס) | – |
| 3 | יוגוסלביה יוגוסלביה | אלכסנדר מדז'אר | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר מס' 4 (לודוויג ואן בטהובן) | – |
| 4 | פינלנד פינלנד | יאן-אריק גוסטפסון | צ'לו | קונצ'רטו לצ'לו (פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי) | 3 |
| 5 | שווייץ שווייץ | מריאן רוזנפלד | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (פרדריק שופן) | 2 |
חבר המושבעים

להלן חבר המושבעים של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984:
אוסטריה אוסטריה – קרול שחר ריינהרט
בלגיה בלגיה – ז'ורז' דומורטייה
דנמרק דנמרק – פול בירקלונד
פינלנד פינלנד – האנו-אילארי למפילה
צרפת צרפת – תרזה לקונה
גרמניה גרמניה – זיגריד דקל
איטליה איטליה – קלאודיו סקימון
הולנד הולנד – טון הארטסויקר
שוודיה שוודיה – ביורן ליליקוויסט
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – דייוויד וילקוקס
ארצות הברית ארצות הברית – קרול שחר ריינהרט
יוגוסלביה יוגוסלביה – יאסנה נמק נובאק
מדינות נוספות

פורטוגל פורטוגל – פורטוגל הביעה עניין בהצטרפות לתחרות, אך פספסה את מועד ההרשמה.
הערות שוליים

1 2  Eurovision Young Musicians 1986
↑  "History. How it all started". British Broadcasting Corporation (BBC). אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2008. נבדק ב-6 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurovision Young Musicians 1986
איזטוק פודברגר

| --- | --- |

איזטוק פודברגר
 לידה:  14 באוגוסט 1962 (בן 62) ליובליאנה, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  סלובניה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 השתייכות:   חיל האוויר היוגוסלבי  חיל האוויר הסלובני
 תקופת הפעילות:  1985–2001 (כ־16 שנים)
 דרגה:   גנרל פודפולקובניק
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי הסלובני
 עיטורים
 מסדר ההצטיינות הסלובני  מדליית גנרל מייסטר 
 
איזטוק פודברגר (בסלובנית: Iztok Podbregar;‏ נולד ב-14 באוגוסט 1962) הוא גנרל פוליטיקאי, אקדמאי ואיש עסקים סלובני. כיהן כראש המטה הכללי הסלובני בין השנים 1988–2001, כראש סוכנות הביון הסלובנית בין 2002–2006. כמו כן משמש כמרצה באוניברסיטת מאריבורו וכחבר במועצת העיר פוסטוינה וכראש מפלגת הדמוקרטיה הליברלית של סלובניה.
ביוגרפיה

פודברגר נולד בליובליאנה ב-14 באוגוסט 1962. ב-1985 הוא סיים את לימודיו באקדמיה האווירית היוגוסלבית, והוסמך כטייס קרבי. במרץ 1991 הוא עזב את חיל האוויר היוגוסלבי והתגייס לכוחות ההגנה הטריטוריאליים של סלובניה. הוא לא השתתף בפועל במלחמת עשרת הימים שבסופה זכתה סלובניה מולדתו בעצמאות, אולם סייע בהקמת האגף האווירי של ההגנה הטריטוריאלית הסלובנית, שהפך בהמשך לחיל האוויר הסלובני. ב-1995 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי הסלובני. ב-9 באפריל 1998 הוא מונה לראש המטה הכללי. הוא כיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2001. לאחר מכן שימש כמזכיר המדינה בצבא הסלובני עד 31 באוגוסט. לאחר מכן שימש כיועץ לשר ההגנה עד 2002.
ב-1 ביוני 2002 הוא מונה למפקד סוכנות הביון הסלובנית. ב-22 בספטמבר 2006 הוא פרש מהתפקיד, ומונה לרכז הלאומי ללוחמה בטרור, ויועץ הנשיא לביטחון לאומי. במקביל, הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטת מאריבור וכמרצה לניהול משברים בפקולטה למדעי הארגון.
בבחירות המקומיות בסלובניה ב-2010, פודברגר התמודד על תפקיד ראש עיריית פוסטוינה מטעם מפלגת הדמוקרטיה הליברלית של סלובניה. הוא הגיע למקום השלישי, אולם הפך לחבר במועצת העיר. ב-2012 הפך למנהיג המפלגה למשך שלושה חודשים לפני שפרש. מאז 2013, הוא חבר בהנהלת נמל התעופה ליובליאנה יוז'ה פוצ'ניק.
הערות שוליים

↑  »Mladina.si - Novi poveljnik Sove«
↑  »Iztokpodbregar.si - Pilot«
↑  Dnevnik.si - Mož, ki je želel vedeti preveč
↑  »Iztokpodbregar.si - Iztok Podbregar: CV (SLO)«
↑  Delo.si - Podbregar: Falcon najboljša izbira
↑  24ur.com - Podbregar prevzel vodenje Sove
↑  FL.UNI-MB.si - Iztok Podbregar
↑  »Primorska.net - Iztok Podbregar kandidat za župana Postojne«
↑  Volitve.gov.si - 2010: Občina Postojna
↑  »Postojna.si - Člani občinskega sveta v mandatu 2010 - 2014«
↑  Al. Ma., "Podbregar odstopil, LDS do jeseni brez vodje", MMC RTV 21. junij 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370426405171  ISNI: 0000 0000 7650 0395  LCCN: n2010005539  VIAF: 106797290   WorldCat (עם VIAF): 106797290
אימרה הרמט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביולי 1890 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בספטמבר 1940 (בגיל 50) הג'ווידק, הונגריה 
 שם לידה:  Hoffmann Imre 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 בן או בת זוג:  אולי סזוקולאי (1929–1942) 
 
אימרה הרמט (יש גם גרסת שם במקור הרטמן, אבל במקור כנראה הופמן, בהונגרית: Harmath Imre; בודפשט, 23 ביולי 1890 – בודפשט, 16 בספטמבר 1940) היה סופר, מחזאי, הומוריסטן יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה יהודית כבנם של הנריק הופמן (1849–1902) ושל ססיליה קלופסטוק (1856–1902). לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למסחר, למד משחק וסיים את בית הספר למשחק של סידי ראקושי בשנת 1911. באותה תקופה שיחק כבר את מפיסטו בפאוסט שלאחריו לאסלו באוטי מנהל התיאטרון ההונגרי החתים אותו. כבר מתקופתו הסטודנטיאלית כתב שירים עבור תיאטרון קיראי ומאותה התקופה כתב וסיפק שירי קברט קטנים לשחקנים בבודפשט. הוא כתב גם שירים אומנותיים וקופלטים. התחתן בגיל צעיר, אשתו הראשונה הייתה אתל הטאש (1894, בודפשט). נישואים אלה הסתיימו בדצמבר 1928.
ב־4 בפברואר 1929 נישא לשחקנית אולי (אוליביה) סוקולאי בבודפשט. בתעודת הפטירה שלו מופיע בסעיף העיסוק כלהלן: (סופר) הולך רגל. סיבת המוות שלו הייתה דלקת שריר הלב בגלל אלח דם. כבת זוגו נרשמה שמה של אולי סוקולאי. שמו הספרותי היה אימרה הרמט (ולאחר מכן שינה את שמו רשמית לשם זה). מקום המגורים האחרון היה ברחוב בנצור 33 ברובע 6 של בודפשט.
מחזותיו

אני מתערב!, אופרטה בשתי מערכות. 1916 חוג התיאטרון של בודה.
סגן פרפר, אופרטה ב־3 מערכות. מחבר שותף עם פרנץ מרטוש וקארוי קומיאטי. 1918 תיאטרון המלך.
גברת לונה. אוֹפֵּרֶטָה. 1920 תיאטרון האופרטה של בודפשט.
קטיצה הדוורית, אופרטה ב־4 מערכות 1924 תיאטרון בלהה לואיזה.
הקדט של הקיסרית, אופרטה ב־3 מערכות. 1925 תיאטרון המלך.
פשט העירומה, מחזמר ב־12 תמונות. מחבר שותף מאתיאש פלד. 1925 תיאטרון בודפשט.
האישה הנמה, בורלסקה. מחבר שותף מאתיאש פלד. 1926 תיאטרון בודפשט.
מי ששותה את מי הטיסה, אופרטה ב־3 מערכות. 1926 תיאטרון קישפלודי.
טווס הזהב, סרט מדבר אופרטה ב־3 מערכות, 5 תמונות. מחבר משותף לאסלו בקפי. 1929תיאטרון העיר.
רחוב קיקלט 3, אופרטה 1929 תיאטרון האופרטה של בודפשט.
ונוס מביארץ, אופרטה ב־3 מערכותות, ב־6 תמונות. 1930 תיאטרון העיר.
ויקטוריה, אופרטה ב־3 מערכות. מלחין: פאל אברהם וליברית: אימרה פלדש. 1930 תיאטרון המלך.
יוליה, אופרטה. מלחין: פאל אברהם ליברית: אימרה פלדש. 1937, תיאטרון העיר
אופרטת הברבור הלבן, מלחין: פאל אברהם. ליברית:אימרה פלדש. 1938, תיאטרון העיר.
תיאטרון האופרטה של בודפשט

אגון קמני - אישטוואן ברודי - אימרה הרמט: "רחוב קיקלט 3" (1929) אופרטה של בודפשט בשלוש מערכות, אופרטה בופה. בכורה: תיאטרון אופרטה של בודפשט, 27 באפריל 1929. השחקנים הראשיים היו: מרתה אגרט, דז'ה קרטס, אלדאר שרקאדי (מקודם שולר), דיולה קאבוש ועוד. המנצח היה: פאל אברהם.
תרגומיו

מלכת הנשף, אופרטה ב-3 מערכות. נכתב על ידי יעקבסון ובודאנסקי. 1921
יונתן המסכן, אופרטה ב־3 מערכות. נכתב על ידי הוגו ויטמן ויוליוס באואר. מלחיו קארוי מילקר. 1924 תיאטרון האופרטה של בודפשט.
דולי, אופרטה ב־3 מערכות. נכתב על ידי ארנולד ובאך. מלחיו: הוגו הירש. 1925 תיאטרון העיר.
האלמנה החפה, אופרטה ב־3 מערכות. 1925 תיאטרון העיר.
רוז מארי, אופרטה ב־2 מערכות. בַּד. נכתבו על ידי אוטו הרבך ואוסקר המרשטיין. תרגם אדוריאן שטלה. (השירים נכתבו על ידי אימרה הרמט). 1928 תיאטרון המלך.
את מעזה מרי? אופרטה אנגלית ב־3 מערכות, ב 9 תמונות. הליברית נכתבה על ידי ג'יי לייטון ואיב מירנדה. (תמלילי השירים נכתבו על ידי אימרה הרמט) תרגום: אדוריאן שטלה. 1928 תיאטרון המלך.
יס, אופרטה ב־3 מערכות. מאת פייר סולאן ורנה פויול. תרגום: אדוריאן שטלה. (תמלילי השירים נכתבו על ידי אימרה הרמט) 1928 התיאטרון ההונגרי.
לולו, אופרטה ב־3 מערכות. נכתב על ידי סרג' ובר. מלחין: פיליפ פארה וז'ורז' פרי. תרגום: אדוריאן שטלה. (תמלילי השירים נכתבו על ידי אימרה הרמט) 1928 תיאטרון האופרטה של בודפשט.
לילה בניס, הקלטות מחזמר אמריקאי בשלוש מערכות. נכתב על ידי לודוויג הרצר מלחין: אדוארס ג'ורגס'. 1928 תיאטרון העיר.
אני אוהב את אשתי, מחזמר ב-3 מערכות. כותבים ביראבו ודולי. המוזיקה: פאל אברהם תרגום: אדוריאן שטלה 1929 התיאטרון ההונגרי.
אהבת חוף, בורלסקה מוזיקלית ב־3 מערכות. נכתב על ידי ארנולד ובאך. המוזיקה שלו נכתבה על ידי מלחינים אנגלים. 1929 תיאטרון האופרטה של הקיץ. (הפארק האנגלי, להקת תיאטרון האופרטה של בודפשט).
ספריו

יחי הוא!; "ספריית מאחורי הקלעים", 1922
שעשועי קברט; עם נוספים 1924
לאלי. סיפור סוער על בודפשט השלווה; 1937
לקריאה נוספת

לקסיקון תיאטרון הונגרי
לקסיקון לאמנויות הבמה ההונגריות (1929–1931, עורך: אלדאר שפלין)
אימרה הרמט בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי.