סרטן הקוקוס
תיאור פיזי

סרטן הקוקוס מגיע למשקל של עד 4 קילוגרם (8.8 ליברות), גוף באורך 60 סנטימטרים ומוטת רגליים של כמטר אחד, מה שעושה אותו לחסר החוליות היבשתי הגדול בעולם.
בדרך כלל הזכרים גדולים מן הנקבות. תוחלת החיים של סרטן הקוקוס עומדת על 30 עד 60 שנים. בדומה לסרטנים מעשירי רגליים אחרים (Decapoda), מחולק גוף סרטן הקוקוס לשני חלקים: החלק הקדמי (ראשחזה), אליו מחוברות עשר רגליים, והבטן. לזוג הרגליים הקדמיות ביותר מחוברות זוג צבתות גדולות המשמשות, בין השאר, לבקע אגוזי קוקוס. באמצעות צבתות אלו מסוגל סרטן הקוקוס להרים עצמים במשקל של עד 292 ק"ג. שני זוגות הרגליים הנוספים, בדומה למתרחש אצל הסרטנים הנזירים, משמשים להליכה ומאפשרים לסרטן לטפס על עצמים מאונכים כגון עצים. זוג הרגליים הרביעי קטן יותר ובסופו מחוברות צבתות קטנות דמויות פינצטה המשמשות את הסרטנים הצעירים לאחוז בחלק הפנימי של קונכייה או קליפת הקוקוס ולשאת אותם למטרות הגנה. הסרטנים הבוגרים משתמשים בזוג הרגליים הרביעי להליכה וטיפוס. הרגליים האחוריות ביותר קטנות מאוד, ומשמשות אך רק לניקוי איברי הנשימה. בדרך כלל מחזיק הסרטן את זוג הרגליים הללו בתוך השריון, בנקב המכיל את איברי הנשימה.
פרטים צעירים משתמשים בקונכיות של חלזונות כדי להגן על בטנם הרכה, בדומה להתנהגות של חלק מהסרטנים הנזיראים. בשונה מנזיראיים, סרטני הקוקוס הבוגרים אינם נושאים קונכיות, אלא מחזקים את שריון בטנם עם כיטין וקירטון (גיר). עם זאת, לעיתים ניתן למצוא סרטן קוקוס בוגר משתמש בקליפת קוקוס שבורה כדי להגן על בטנו. הבטן הקשה מגנה על הסרטן ומפחיתה את אובדן המים ביבשה. סרטן הקוקוס משיל את עורו במרווחים מחזוריים. השלת העור אורכת כ-30 ימים אשר במהלכם גוף הסרטן רך ופגיע.
סרטני קוקוס אינם מסוגלים לשחות. תהליך הנשימה מתבצע באמצעות איבר מיוחד בשם Branchiostegal lung. ניתן לראות באיבר זה את השלב ההתפתחותי שבין זימים לבין ריאות, והוא ההסתגלות המשמעותית ביותר של הסרטן לבית הגידול שלו. החדרים באיבר נשימה זה ממוקמים בחלקו האחורי של הראשחזה. בתוך החדרים יש רקמה הדומה לזו הנמצאת בזימים, אולם היא מותאמת לספיגת חמצן מהאוויר, ולא מהמים. סרטן הקוקוס משתמש ברגליים האחוריות ביותר לניקוי איברים אלו וללחלח אותם בעזרת מי ים. האיברים זקוקים למים על מנת לתפקד והסרטן מספק את המים באמצעות העברת הרגליים הרטובות ברקמות הספוגיות. סרטני קוקוס שותים מים מלוחים דרך הפה באותה שיטה.
בנוסף לאיבר נשימה זה, לסרטן הקוקוס מערכת זימים לא מפותחת נוספת. אף על פי שזימים אלו שימשו אותו לנשימה מתחת למים בעבר האבולוציוני של המין, הם אינם יכולים לספק מספיק חמצן, וסרטן שקוע במים יטבע בתוך מספר דקות עד מספר שעות (הדיווחים מגוונים, ופרק הזמן המדויק כנראה משתנה לפי תנאי הסביבה והסרטן הספציפי).
איבר מיוחד נוסף הקיים אצל סרטן הקוקוס הוא האף המורכב ממחושים. תהליך ההרחה תלוי בסוג המולקולה אותו הסרטן מריח - מולקולה הידרופילית או הידרופובית. היות שרוב הסרטנים חיים על יד המים, יש להם איבר מיוחד בשם Aesthetascs במחושיהם המאפשר להם לקבוע את ריכוז הריח וכיוון הריח. עם זאת, סרטני קוקוס חיים על היבשה, וה-Aesthetascs שלהם שונה במידה משמעותית מזה של הסרטנים האחרים והוא דומה יותר לאיבר ההרחה המצוי בחרקים - הסנסילה (Sensilia). על אף שמקור החרקים ומקור סרטני הקוקוס שונים, שניהם צריכים להבחין בין ריחות שונים באוויר, דבר אשר הוביל להתפתחות איברים זהים במידה ניכרת; תופעה זו מהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת. בדומה לחרקים, גם סרטני קוקוס מניעים את מחושיהם במהירות על מנת לאפשר קליטה טובה יותר של ריחות. יש להם חוש ריח רגיש מאוד והם יכולים להבחין בריחות מעוררי עניין על פני מרחק גדול. ריחות של בשר רקוב, בננות וקוקוס מושכים במיוחד את תשומת לבם, מפני שהם מקורות מזון פוטנציאליים.