stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'מהואווי
הערות שוליים

↑  "2010 Census CPH-T-6. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States and Puerto Rico: 2010" (PDF).
↑  " Northern Paiute - Religion and Expressive Culture ". Countries and Their Cultures.
↑  History & Culture
↑  Barry Pritzker, A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples, page 24
↑  Planetpalmsprings.com
↑  Chemehuevi Indian Tribe
1 2  Barry Pritzker, A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples, page 23
↑  "History". Chemehuevi Indian Tribe. אורכב מ-המקור ב-11 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Margaret L. Press, Chemehuevi: A Grammar and Lexicon, University of California Press, 1979
↑  A Chemehuevi Language Archive: 1970s Fieldwork and Analysis by Margaret L. Press
↑  "Ute-Southern Paiute". Ethnologue.
↑  Baird, Kevin. "Learning the language: The tribe is working to have more children learn Chemehuevi as few adults speak it fluently". Havasu News-Herald.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284925605171  LCCN: sh85022885  NARA: 10641109 
גבר מבני הצ'מהואווי מחזיק זאב ערבות, צילום סביב שנת 1900
פפה מטר סאר

פפה מטר סאר (באנגלית: Pape Matar Sarr; נולד ב-14 בספטמבר 2002) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת סנגל.
קריירה

סאר החל לשחק כדורגל באקדמיית הנוער של אקדמי ג'נראסיון פוט המקומית, וב-5 בספטמבר 2020 חתם על חוזה לחמש שנים עם מץ מהליג 1.
הוא נשלח לקבוצת המילואים של המועדון, אך עקב התפרצות נגיף הקורונה בצרפת הגיעה העונה לסיומה, והוא צורף לקבוצה הבכירה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 בנובמבר 2020, במשחק נגד ברסט. את שער הבכורה שלו הוא כבש ב-31 בינואר 2021, בניצחון החוץ 4–2 על ברסט.
ב-27 באוגוסט 2021, נרכש סאר על ידי טוטנהאם הוטספר ומיד הושאל בחזרה למץ עד לסיום עונת 2021/2022.
ב- 19 באוגוסט 2023 הוא כבש את השער ראשון שלו במדי טוטנהאם.
קריירה > קריירת נבחרות

סאר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ב-26 במרץ 2021, בתיקו 0–0 עם נבחרת הרפובליקה של קונגו במסגרת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
צבי רוזן (פילוסוף)

| --- | --- |

 לידה:  1925 גדנסק, העיר החופשית דנציג 
 פטירה:  2014 (בגיל 89 בערך) 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  קרל מרקס, פרידריך ניטשה, הרברט מרקוזה, תיאודור אדורנו, לשק קולקובסקי, יורגן הברמאס
 השפיע על:  צבי טאובר
 מדינה:  פולין, ישראל 
 
צבי רוזן (1925–2014) היה פילוסוף ישראלי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. היה מראשוני המרצים באוניברסיטה זו (עוד בימיה הראשונים באבו כביר). כיהן גם כראש החוג לפילוסופיה.
ביוגרפיה

רוזן קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה ב-1957. הוא התמחה בפילוסופיה פוליטית וחברתית, ועסק גם בפילוסופיה של הדת ובתולדות הפילוסופיה. בין השאר לימד וכתב ספרים על קרל מרקס, ונחשב בעבר לאחד המומחים הגדולים בעולם למשנתו. כן כתב על פרידריך ניטשה, הרברט מרקוזה ואסכולת פרנקפורט (למשל תיאודור אדורנו). רוזן היה מרצה אורח קבוע באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ממנה יצאה אסכולת פרנקפורט, ועמיתם של הפילוסופים המובילים בעולם בתחום זה, כגון לשק קולקובסקי ויורגן הברמאס.
רוזן כתב אלפי מאמרים וספרים, בעברית ובגרמנית. ספריו תורגמו למספר שפות.
בשנת 2001 היה מועמד לפרס ישראל בתחום הפילוסופיה.
לקריאה נוספת

צבי רוזן, עולמו הרוחני של קארל מארקס. רמת גן, 1965
Zvi Rozen, Karl Marx and Bruno Bauer: Bruno Bauer's Influence on Marx' Thought, The Hague 1977.
הערות שוליים

↑  מודעת אבל על מותו של צבי רוזן, באתר אבלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267224805171  PLWABN: 9812034322905606  BIBSYS: 90363440  BNE: XX1098154  BnF: cb127957072 (data)  CiNii: DA01647652  GND: 137256760  ISNI: 0000 0000 7830 9244  LCCN: no2008153588  NLA: 35840410  NTA: 072615125  RERO: 02-A003760119  SUDOC: 087770652  Trove: 1111008  VIAF: 79058139   WorldCat (עם VIAF): 79058139
קאבוס נאמה

חתימת הקאבוס נאמה, מתוך העותק הקדום ביותר ששרד משנת 1349
הקאבוס נאמה (בפרסית: قابوس نامه) הוא יצירה פרסית חשובה שנכתבה במאה ה-11, בסביבות שנת 1080. הקאבוס נאמה נכתב על ידי השליט הפרסי אמיר עונצור אל-מעאלי קאי-קאווס בן איסכנדר בן קאבוס בן וושמגיר בן א-זיאר (בפרסית: عنصرالمعالی کیکاوس‌ بن اسکندر بن قابوس‌ بن وشمگیر بن زیار), בן לשושלת הזיארית ששלטה במחוזות מאזנדראן וגורגאן שמדרום לים הכספי. עונצור אל-מעאלי הקדיש את הספר לבנו גילאן-שאה. הספר כולל 44 פרקים המתארים את החינוך הנחוץ לנסיך פרסי, בתחומים כמו כללי התנהגות, מוסר ונימוסים, כמו גם עיצות בנושא ממשל ומלוכה, היחס הנאות לחברים, האופן הראוי לקבורת סוס, ועוד.
מבחינה זו מהווה הספר דוגמה לסוגת ה"מראות לנסיכים" - ספר יעץ והדרכה לשליט עתידי.
העותק הקדום ביותר שהשתמר עד לימינו הוא משנת 1349. בסביבות 1450 ציווה הסולטאן העות'מאני מוראט השני על סופר בשם מרג'ומק אחמד בן איליאס לתרגם את הספר לטורקית. בשנת 1811 התגלה הספר למערב ותורגם לגרמנית. בשנת 1951 פורסם תרגום לאנגלית שנעשה על ידי ראובן לוי. בהמשך תורגם הספר לערבית, רוסית, צרפתית ויפנית. עותקים מקוריים קיימים היום באוספי הספרייה הלאומית של איראן בטהראן, ספריית פאתח באיסטנבול, ה"ביבליותק נאסיונל" בפריז, ספריית המוזיאון הבריטי בלונדון וספריית ליידן בגרמניה.
לקריאה נוספת

E. G. Browne, Literary History of Persia, volume 2, pp. 276-287
G. Lazard, La langue des plus anciens monuments de la prose persane (Paris 1963), pp. 100-103
| ספרות פרסית (ادبیات پارسی) |
| --- | --- | --- |
| ז'אנרים ויצירות | שאהנאמה • זפר נאמה • קאבוס נאמה • סיאסת נאמה • ספארת נאמה • סיאחת נאמה • |  |
קאבוסצ'ה

קאבּוּסֵצָ'ה (ביפנית: 茎茶, "תה מכוסה") הוא תה ירוק יפני, תת-סוג של סנצ'ה.
שמו של התה נובע מאופן גידולו וקצירתו. בתחילת האביב, כשבוע עד שלושה שבועות לפני קציר עלי התה הצעירים, מכוסה המטע במסך מגן בכדי לחסום אור שמש ישיר. הצללה זו מייצרת תה עם טעם רך יותר מסנצ'ה רגיל.
כדי לקבל צל טבעי מבלי לחסום לחלוטין את אור השמש, מעל הצמחים תולים רשת מיוחדת המכונה "קאבוסה" (מהפועל "קאבוסרו" – "להצל"). שלא כמו סנצ'ה שגדל באור שמש ישיר, לקאבוסצ'ה יש טעם מתוק יותר וצבע עשיר יותר. תה מוצל נוסף, המכונה ג'יוקורו, שונה מקאבוסצ'ה בכך שהוא מוצל לתקופה ארוכה יותר – כ-20 יום.
ביפן, קאבוסצ'ה מהווה כ-4% מסך התה המיוצר (נכון לשנת 2019).
הערות שוליים

1 2 3  George L. van Driem (2019). The Tale of Tea: A Comprehensive History of Tea from Prehistoric Times to the Present Day (באנגלית). Leiden: Brill. pp. 216–217.
↑  איך להבחין בין סנצ'ה, קאבוסצ'ה וגיוקורו
פפה מל

חוסה "פפה" מל פרס (בספרדית: José "Pepe" Mel Pérez; נולד ב-28 בפברואר 1963) הוא מאמן כדורגל ספרדי, בעברו כדורגלן ששיחק בעמדת החלוץ במספר מועדונים, בעיקר ספרדיים, ומאמן את קבוצת לאס פאלמאס.
קריירת משחק

מל גדל במחלקת הנוער של ריאל מדריד ושיחק בקבוצות משנה של המועדון אך לא הגיע לקבוצה הראשונה. הוא שיחק בשורה של מועדונים ספרדים וסיים את הקריירה באנז'ה הצרפתית.
קריירת אימון

את קריירת האימון שלו החל מל בקבוצת החובבים קוסלאדה מהקהילה האוטונומית מדריד. ממנה התקדם למרידה, וריאל מורסיה עד שהגיע לטנריפה מהליגה הראשונה אך בהנהגתו הקבוצה ירדה לליגה השנייה. הוא המשיך לתקופות קצרות ב חטאפה, דפורטיבו אלאבס ופולידפורטיבו אחידו, וב-2006 הגיע לראיו ואיקאנו. את ואיאקנו העלה מהליגה השלישית לשנייה בעונת 2007/2008 ובעונה הבאה נאבק איתה על עלייה לליגה הראשונה, מאבקים שלא צלחו בסופו של דבר והקבוצה סיימה במקום החמישי. בפברואר 2010, אחרי רצף של הפסדים, פוטר מל מראיו ואיקאנו.
מל עבר לאמן את ריאל בטיס מסביליה באוגוסט 2010 ובעונתו הראשונה, עונת 2010/2011 העלה את הקבוצה מהליגה השנייה לליגה הראשונה. בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השביעי המוביל לליגה האירופית. מל החל את עונתו הרביעית בריאל בטיס אולם פוטר בדצמבר 2013. בינואר חתם מלעל חוזה לשנה וחצי בווסט ברומיץ' אלביון האנגלית שנאבקה נגד הירידה מהפרמייר ליג. מל סייע לקבוצה להישאר בליגה אך לא המשיך לעונה נוספת במועדון.
תארים > כשחקן

הליגה הספרדית השנייה: 1988/1989
תארים > כמאמן

הליגה הספרדית השלישית: 2007/2008
הליגה הספרדית השנייה: 2010/2011
פפה אבו סיסה

פפה אבו סיסה (בצרפתית: Pape Abou Cissé; נולד ב-14 בספטמבר 1995 בפיקין שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים

סיסה החל את הקריירה המקצוענית שלו בפיקין מליגת העל הסנגלית. בהמשך שיחק באז'אקסיו.
בשנת 2017 הצטרף לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-30 בינואר 2021 הושאל למשך חצי עונה לסנט אטיין מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ב-13 באוקטובר 2018 ערך סיסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 3-0 על נבחרת סודאן במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הוא היה חלק מסגל נבחרת סנגל בטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, בו לא שיחק, וזכה עמה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021, בו ערך שלוש הופעות.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אליפות יוון (2): 2019/2020, 2021/2022
הגביע היווני (1): 2019/2020
גביע אפריקה לאומות (1): 2021
הערות שוליים

↑  Pape Abou Cissé is loaned to the Greens באתר Today24, ‏ 30 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Aliou Cisse dévoile les 26 Lions pour Qatar באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסנגלית, 11 בנובמבר 2022 (בצרפתית)
| נבחרת סנגל – גביע אפריקה לאומות 2019 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 דיאלו •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 גייה •  6 סאנה •  7 קונאטה •  8 קויאטה •  9 ניאנג •  10 מאנה •   11 באלדה •  12 סבאלי • 13 אנדיאיה •  14 סווה • 15 דיאטה • 16 מנדי • 17 אנדיה • 18 סאר • 19 דיאן • 20 תיוב • 21 גסאמה • 22 ואגה • 23 גומיס • מאמן: סיסה |  1 דיאלו •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 גייה •  6 סאנה •  7 קונאטה •  8 קויאטה •  9 ניאנג •  10 מאנה •   11 באלדה •  12 סבאלי • 13 אנדיאיה •  14 סווה • 15 דיאטה • 16 מנדי • 17 אנדיה • 18 סאר • 19 דיאן • 20 תיוב • 21 גסאמה • 22 ואגה • 23 גומיס • מאמן: סיסה | סנגל |
| נבחרת סנגל – גביע אפריקה לאומות 2021 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ס. דיאנג •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 באלדה •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 ח. דיאלו •  12 באלו-טורה • 13 לופי •  14 סק • 15 ב. דיאנג • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. סאר • 21 אמבייה • 22 ע. דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • 27 צ'אם • 28 פאטי • מאמן: סיסה |  1 ס. דיאנג •  2 סיס •  3 קוליבאלי •  4 סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 באלדה •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מאנה •   11 ח. דיאלו •  12 באלו-טורה • 13 לופי •  14 סק • 15 ב. דיאנג • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. סאר • 21 אמבייה • 22 ע. דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • 27 צ'אם • 28 פאטי • מאמן: סיסה | סנגל |
| נבחרת סנגל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 ס. דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 פ. סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ז'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מ. אנדיאייה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. דיאנג • 21 סבאלי • 22 דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • מאמן: א. סיסה |  1 ס. דיאנג •  2 פ. מנדי •  3 קוליבאלי •  4 פ. סיסה •  5 א. גייה •  6 נ. מנדי •  7 ז'קסון •  8 קויאטה •  9 דיה •  10 מ. אנדיאייה •   11 סיס •  12 באלו-טורה • 13 א. אנדיאייה •  14 יאקובס • 15 דיאטה • 16 א. מנדי • 17 פ. סאר • 18 א. סאר • 19 דיידהיו • 20 ב. דיאנג • 21 סבאלי • 22 דיאלו • 23 גומיס • 24 נאמה • 25 לום • 26 פ. גייה • מאמן: א. סיסה | סנגל |
קאבולי פלאו

| --- | --- |

קאבולי פלאו אפגני
 
 מאכלים
 סוג:  מנת אורז 
 מטבח:  המטבח האפגני 
 מוצא:  אפגניסטן אפגניסטן
 אופן הגשה:  עיקרית
 מרכיבים עיקריים:  אורז, צימוקים, בשר טלה, גזר
 
קאבולי פלאו (בפרסית: کابلی پلو) (ידוע גם ככאבילי פלאו) הוא מאכל שמוצאו מאפגניסטן, מאזור העיר קאבול ממנה נגזר שמו. הקאבולי פלאו ידוע באופן מסורתי כמאכל הלאומי של אפגניסטן, ואוכלים אותו בצורות שונות בכל דרום אסיה ומרכז אסיה. מאכל זה, כמו מאכלים אפגניים אחרים, קיבל עם הזמן השפעה הודית וזאת בעיקר באופן תיבולו (הוספת גאראם מסאלה וציפורן).
המאכל דומה מבחינת מרכיביו ותהליך ההכנה שלו למאכל אחר שמוצאו בעמים טורקיים במרכז אסיה, הפילאף, הידוע בשפה העברית בשם "אושפלאו" (או "פלוב") ונפוץ במדינת ישראל בעיקר בקרב היהודים בני העדה הבוכרית. מרכיביו העיקריים של המאכל הם אורז בסמטי, צימוקים, בשר טלה וגזרים. קיימות גם גרסאות של המאכל עם בשר עוף ובשר בקר במקום בשר הטלה. נהוג להוסיף למאכל בצל, כמון, קינמון, פלפל שחור, שמן, חמאה ומלח בישול אך ישנן גם גרסאות אחרות של תיבול התבשיל.
לקאבולי פלאו קיימת גם גרסה צמחונית/טבעונית שלא כוללת בשר טלה, עוף או בקר.
הערות שוליים

↑  שושנה לי, Kabuli Pulao with Raisins and Carrots, טייסט דיפיינד, 3 בנובמבר 2009
↑  Afghan lamb pilaf (Kabuli pulao), אתר רשות השידור האוסטרלית
↑  Qaubili Pilau, המתכונים הבינלאומיים של מרגריטה
↑  מישל קספר, KABULI PALAU, אתר "אוכל"
1 2  זל אלן, Camels and Caravans, אתר המשאבים הצמחוניים
פרשת קרח

קרח ועדתו נבלעים באדמה, תחריט של גוסטב דורה
פרשת קֹרַח היא הפרשה החמישית בספר במדבר. לפי החלוקה לפרקים, היא פותחת בפרק ט"ז ומסתיימת בסופו של פרק י"ח.
את עיקר הפרשה תופס תיאור מחלוקת קורח ועדתו ותוצאותיה. קורח, דתן ואבירם יוצאים כנגד הנהגת משה ואהרון, בתום המחלוקת משפחות ראשי המחלוקת נבלעים באופן ניסי באדמה והשותפים למחלוקת מתים. בסוף הפרשה אלוהים מראה לעם שאהרון הוא הנבחר בעיניו לשמש ככוהן. לאחר שמעמדו של אהרון הובהר הוא מוזהר לשמור על העם מפני חילול הקודש ונכתבים דיני מתנות כהונה.
הפרשה עומדת בין פרשת שלח לך, המתארת אירועים מהשנה השנייה ליציאת מצרים, לבין פרשת חקת, המתארת ברובה אירועים משנת הארבעים. שנת התרחשות האירועים בפרשה זו אינה מצוינת בפסוקים.
תוכן הפרשה > מחלוקת קורח ועדתו

קורח בן יצהר בן קהת בן לוי, עם דתן ואבירם בני שבט ראובן, אוספים מאתיים וחמישים מנהיגים מבני ישראל כדי לקרוא תיגר על מנהיגותם של משה רבנו ואהרן הכהן. הם מתעמתים עם משה ואהרון ואומרים: ”רַב לָכֶם כִּי כָל הָעֵדָה כֻּלָּם קְדֹשִׁים וּבְתוֹכָם ה' וּמַדּוּעַ תִּתְנַשְּׂאוּ עַל קְהַל ה'”.
הפרשנים מונים מספר סיבות נוספות לפרוץ המרד:
לנשיא למשפחות הקהתי מונה אליצפן בן עוזיאל. עוזיאל הוא הצעיר מבני קהת ואילו יצהר אבי קרח היה הבן השני של קהת. הבכור במשפחה היה עמרם - בניו משה ואהרן, לכן על פי הסדר המתבקש היה קרח אמור לקבל את משרת הנשיא.
קרח טוען כלפי משה כי בדה מליבו חלק מהמצוות, ובהקשר זה מחלוקת שנוצרה על מצוות ציצית שהיא המצווה המוזכרת לפני פרשת קרח.
משה מורה למורדים לקחת מחתות ולהקטיר בהן קטורת. ה' יראה מי מתוך כל האנשים הללו ישרת בקודש. ה' נראה אל כל העדה ומבקש להשמיד את העם כולו; אך משה ואהרן מתחננים לפניו: "האיש אחד יחטא, ועל כל העדה תקצוף?". בסופו של דבר פותחת האדמה את פיה ובולעת את קרח ומשפחתו ואת דתן ואבירם. שאר מקטירי הקטורת נשרפים באש שיצאה מאת ה'. משה מצווה את אלעזר בן אהרן לקחת את מחתותיהם ולעשות מהן ציפוי למזבח.
מחלוקתו של קרח במשה הפכה ביהדות לסמל של מחלוקת שלא לשם שמים אלא לצרכים אנוכיים. במסכת אבות כתוב: ”כָּל מַחֲלוֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם, סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם. וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם, אֵין סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם. אֵיזוֹ הִיא מַחֲלוֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם, זוֹ מַחֲלוֹקֶת הִלֵּל וְשַׁמַּאי. וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם, זוֹ מַחֲלוֹקֶת קֹרַח וְכָל עֲדָתוֹ” (פרק ה' משנה יז).
תוכן הפרשה > בית לוי ובית אהרון

העם ממשיכים להתלונן למשה ולאהרן וקובעים: "אתם המיתם את עם ה'". בתגובה לכך פורצת מגפה בעם, ואהרן עוצר אותה על ידי הקטרת קטורת הסמים. כדי לחזק עוד יותר את בחירתו של אהרן מצווה ה' לקחת שנים עשר מטות, מטה לכל נשיא מנשיאי השבטים, ולשים אותם באוהל מועד. למחרת נתגלה כי מטה אהרון הוא היחיד שהעלה פרחים ושקדים. ה' מצווה לשמור על המטה ליד ארון הברית לעדות ומפרט את תפקידיהם של בני שבט לוי בפני אהרון:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל אַהֲרֹן אַתָּה וּבָנֶיךָ וּבֵית אָבִיךָ אִתָּךְ תִּשְׂאוּ אֶת עֲו‍ֹן הַמִּקְדָּשׁ וְאַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ תִּשְׂאוּ אֶת עֲו‍ֹן כְּהֻנַּתְכֶם. וְגַם אֶת אַחֶיךָ מַטֵּה לֵוִי שֵׁבֶט אָבִיךָ הַקְרֵב אִתָּךְ וְיִלָּווּ עָלֶיךָ וִישָׁרְתוּךָ וְאַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ לִפְנֵי אֹהֶל הָעֵדֻת.
בהמשך הפרשה מובאים ציוויים הלכתיים, שרובם קשורים לעניין הכהונה: ציווי על שמירת המקדש על ידי הלוויים ופירוט של מתנות הכהונה והלווייה, ובהן תרומה, ביכורים, חרמות, קורבן בכור ותרומת מעשר.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת קרח יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
שנת השג - כ"ג בסיוון
שנת החא - כ"ה בסיוון
שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - ל' בסיוון
שנת השא ושנת זחא - ב' בתמוז
שנת הכז - ג' בתמוז
שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל כ"ו בסיוון, בחוץ לארץ ג' בתמוז
שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - בארץ ישראל כ"ח בסיוון, בחוץ לארץ ה' בתמוז
הפטרה

ההפטרה היא בספר שמואל א', מפרק י"א, פסוק י"ד עד פרק י"ב, פסוק כ"ב. לקראת מותו מוכיח שמואל הנביא את העם ומצהיר: ”הִנְנִי עֲנוּ בִי נֶגֶד ה' וְנֶגֶד מְשִׁיחוֹ: אֶת שׁוֹר מִי לָקַחְתִּי וַחֲמוֹר מִי לָקַחְתִּי וְאֶת מִי עָשַׁקְתִּי אֶת מִי רַצּוֹתִי וּמִיַּד מִי לָקַחְתִּי כֹפֶר וְאַעְלִים עֵינַי בּוֹ – וְאָשִׁיב לָכֶם” (שמואל א', י"ב, ג') קריאה זו מזכירה את קריאתו של משה בעיצומה של מחלוקת קרח: ”לֹא חֲמוֹר אֶחָד מֵהֶם נָשָׂאתִי וְלֹא הֲרֵעֹתִי אֶת אַחַד מֵהֶם” (במדבר, ט"ז, ט"ו). (אגב, לפי ספר דברי הימים, אפשר ששמואל הנביא הוא צאצא של קרח.)
בנוסח רומניא הפטירו ספר הושע, פרק י', פסוק ב' עד פרק י"א, פסוק ח'.
בשנים מסוג בחג, זחג וזשג פרשת קרח נקראת בראש חודש תמוז היוצא בשבת וביום ראשון ועל כן נהוג לקרוא את הפטרת "השמים כסאי" במקום ההפטרה הרגילה של פרשת קרח (ובנוסח רומניא הפטירו כבכל שבת ראש חדש בספר יחזקאל, פרק מ"ו, פסוק א' עד פסוק י"ח). בחלק מהקהילות (בעיקר ספרדים), נוהגים להוסיף את הפסוק הראשון והאחרון של הפטרת מחר חודש.
ראו גם

קורח
מתנות כהונה
"וְהִנֵּה פָּרַח מַטֵּה אַהֲרֹן לְבֵית לֵוִי וַיֹּצֵא פֶרַח וַיָּצֵץ צִיץ וַיִּגְמֹל שְׁקֵדִים"
צנורות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אתגר קרת
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  אוסף סיפורים קצרים 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1992
 מספר עמודים:  168
 עורך:  חנן חבר, משה רון
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001196968
 
צִנורות הוא קובץ סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 1992. זהו ספרו הראשון של קרת, ועם צאתו לאור זכה לביקורות טובות אך נמכר רק בכ-800 עותקים. לאחר מכן פרסם קרת את "געגועי לקיסינג'ר" ומשזה הצליח, החלו להימכר מהדורות רבות של "צִנורות", שיצא בעקבות זאת במהדורה מעודכנת.
הספר כולל 56 סיפורים קצרים ובהם הסיפורים: "יומולדת", "כוכי", "צפירה" ו"דבק מטורף" המשקפים ומבטאים את ההווי הישראלי, החל מיום השואה ועד איומים עקב הלשנה.
רשימת הסיפורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. היום יומולדת  2. צפירה  3. לא בני-אדם  4. על ערכו התזונתי של חלום  5. כוכי  6. טרמינל  7. מפלצת השש-בש  8. שוני  9. חובזה  10. עבור 19.99 ש"ח בלבד (כולל מע"מ ודמי משלוח)  11. בומרנג  12. הבן של ראש המוסד  13. יורדן  14. המיץ של המיתוסים  15. בלטה  16. יוליה  17. אני ואנט מזדיינים בגיהנום  18. רחמים ואיש התולעים - סיפור מרושע  19. ארקדי חילוה נוסע בקו חמש |  20. בלי פוליטיקה  21. ערבי עם שפם  22. תשעים  23. אלוהים הגמד  24. מכת בכורות  25. סדר חלקי  26. כמו עטלפים  27. ניילון  28. מטרות דמות  29. בוא ונישאר ברמת המטפורה  30. שסק  31. קוף אחרי בנאדם  32. הלילה בו מתו האוטובוסים  33. גוליבר באיסלנדית  34. כוכי 2  35. הבעיה עם ההיבריס  36. קנאת סופרים - סיפורת מתורגמת  37. הערפד או מר מקטאגרט - סיפורת עברית  38. א.סיור ממונע    |  39. ב. מסע  40. ג. בקו"ם  41. כוכי 3  42. סיזיפוס  43. שלמה הומו כוס אל-אומו  44. היעדרותו המסתורית של אלון שמש  45. ימים כמו היום  46. שיר ערש לזמן  47. אני ולודוויג הורגים את היטלר בלי סיבה (או אביב ברלינאי)  48. חיוך המוות של הנס  49. צבעים עליזים  50. אף אחד לא מבין את הקוואנטים  51. עליסה  52. שקיות של יומולדת  53. קצנשטיין  54. כלום  55. צנורות  56. דבק מטורף |
עיבוד בימתי

מבחר סיפורים קצרים מתוך הקובץ  "צִנורות" עובדו להצגה בשם זה. ההצגה עלתה לראשונה בסטודיו למשחק ניסן נתיב ת"א, ולאחר מכן בתיאטרון החאן בירושלים ובתיאטרון זיגוטה.
יוצרי ההצגה: אילן תורן (עיבוד, בימוי ותפאורה), מרינה בלטוב (עיצוב תנועה), נדב ויקינסקי (מוזיקה) ויהלי תורן (הדרכה קולית).
השחקנים הם בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב: ישי בן משה, קרן ברי, אילנית גרשון, בועז טרינקר, יואב דונט, אופיר נהרי, אורן סולו, ויטלי פרידלנד ועירית קשני.
בשנת 2023 עלתה ההצגה המוזיקלית "חובזה" בהפקת תזמורת המהפכה ובבימויה של רוני ברודצקי, המביאה אל הבמה חמישה סיפורים קצרים מתוך "צנורות", בהשתתפות נגני התזמורת, זמרת אופרה ושחקני הקאמרי, הדור החדש. ההצגה עלתה בתיאטרון הקאמרי וכן במשכן האופרה במסגרת סדרת המהפכה.
הערות שוליים

1 2  נכנס לתוכנית הבגרות של משרד החינוך
↑  ציפי שוחט, צינורות, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, אתנחתא של שפיות, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2007
↑  נתי אורנן, עכבר העיר תל אביב, להעיר אנשים מתרדמת עמוקה, באתר הארץ, 9 במרץ 2007
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קהילת יהודי נובה מיאסטו (מחוז לבוב)

הכפר נובה מיאסטו  (היו כפרים אחרים באותו שם במקומות אחרים בפולין ובארצות סמוכות), נודע בפי היהודים בשם "ניישטאט". הכפר שכן במערב אוקראינה, ועד תקופת השואה התקיימה בו קהילה יהודית קטנה.
גאוגרפיה

נובה מיאסטו הוא כפר קטן השוכן באוקראינה של ימינו קרוב לגבולה המערבי, במחוז לבוב.
עד מלחמת העולם הראשונה האזור בו שוכן הכפר היה חלק מגליציה המזרחית, שהיוותה נסיכות כתר אוטונומית באימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין מלחמות העולם עבר אזור זה לשליטת פולין, ואילו אחרי המלחמה התחלק האזור בין פולין ואוקראינה של ימינו.
בכפר חיה קהילה יהודית קטנה שהגיעה בשיאה (סוף המאה ה-19) לכ-350 יהודים.
הקהילה היהודית במקום התדלדלה עם השנים ושרידיה הושמדו בתקופת השואה.
תחילת ההתיישבות היהודית בנובה מיאסטו

במקור יישוב עירוני (כפי שמציין השם שפרושו "עיר חדשה") בבעלות פרטית של האצולה, אך הוא נחרב פעמיים (בשנים 1498 ו-1648, בין שנים אלו נקרא היישוב שם "ביבלו"), ובמאות ה-18 וה-19 הוא הוקם מחדש ככפר חקלאי.
הקהילה היהודית בנובה מיאסטו מהמאה התשע עשרה

יהודים מוזכרים ביישוב החל משנת 1634, והם התפרנסו בעיקר מחכירה ושרותי מסחר ומלאכה לאחוזות האצולה שבסביבה ולבעלי העיר (במאה ה-19 היו אלה אצילים למשפחת הרוזנים קראשיצקי). במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 התיישבו יהודים נוספים בעיירה ככל הנראה בשל חיבורו של הכפר לקו מסילת הברזל פשמישל-לופקוב בתקופה זו.
בשנת 1880 התגוררו בכפר 356 יהודים מתוך 916 תושבים (39%), כאשר רובם התפרנסו ממסחר זעיר ומרוכלות, ומיעוטם ממלאכה וחקלאות.
בנובה מיאסטו היה בית כנסת ובית קברות יהודי (שניהם נהרסו בזמן השואה על ידי הגרמנים, שאף השתמשו באבני המצבות של בית הקברות כדי לדפן את גדות הנחל הזורם בכפר), וכן טחנת קמח שלפני מלחמת העולם הראשונה הייתה בבעלות יהודי (יוסף טוביה שולדנפריי).
היישוב הלך והתדלדל בשל דלות מקורות הפרנסה, ורוב היהודים הסתייעו בקופת גמ"ח שהוקמה בשיתוף הלנדסמנשפט בארצות הברית. על פי תושב העיירה סטפן ברז'ינסקי שהיה ילד בתקופה זו, היהודי העני ביותר בכפר התגורר בכוך בגב בניין העירייה, והתפרנס מטיפול בעלוקות וכוסות רוח.
במלחמת העולם הראשונה

תוך מספר שבועות מפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ועם כיבוש האזור על ידי הרוסים, הכפר התרוקן מתושביו, לרבות התושבים היהודים. חלק ברחו לעיר הקרובה דוברומיל, ואחרים לאזורים מרוחקים באימפריה האוסטרית כגון הונגריה או צ'כיה. לא ברור באיזו שנה חזרו היהודים לכפר אך ברור שרק חלק מהם חזר.
טחנת הקמח שהייתה בבעלות יהודים, עברה אחרי מלחמת העולם הראשונה לבעלות של פולנים, ונהרסה כליל בזמן מלחמת העולם השנייה.
תקופת השואה

קרוב לוודאי שכלל היהודים שנשארו במקום הושמדו על ידי הנאצים ועוזריהם בין התאריכים 27.7 ל-3.8 בשנת 1942 (במועד זה רוכזו היהודים מכפרי האזור בגטו פשמישל, משם נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ). עם זאת על פי תושב העיירה סטפן ברז'ינסקי, עוד בשנת 1941 הגרמנים לקחו את היהודים על עגלה לעיר הנפה דוברומיל, וחלקם נורו ליד תחנת הרכבת יחד עם כמה פולנים.
לדברי סטפן ברז'ינסקי, אחרי המלחמה חזר לכפר יהודי יחיד, אך הוא עזב שכן לא היה לו מה לעשות במקום ללא בני קהילתו.
רבני הקהילה

משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד שנת 1896 כיהן כרב הקהילה הרב שלום הכהן יוללס, בנו של רבי אורי מסאמבור. לאחר מכן עבר לכהן כרב במושציסקה. בשנת 1911 החליף אותו הרב יהושע וידרקר במקור מהעיר בז'ז'ין, שכיהן כרב הכפר עד שנת 1916 ואז עבר לכהן כרב אב בית דין בפשמישל. בשנת 1922 הגיע לעיירה רב חדש בשם הרב מנחם הגר, שכיהן במקום עד שנת 1929, אז הוחלף על ידי הרב יואל אשכנזי שהיה רבה האחרון של הקהילה.
הערות שוליים

↑  עורכים: דנוטה דומברובסקה, אברהם ויין, אהרון וייס, פנקס הקהילות: פולין, כרך שני - גאליציה המזרחית, ירושלים: יד ושם, 1980
↑  Compiled by Phyllis Kramer, Galicia 1891 Business Directory, https://www.jewishgen.org/databases/Poland/galicia1891.htm
↑  homero del oro, Nove Misto interview with Stefan Berezhansky, https://youtu.be/nYZvkPkRqrc
↑  גלברט, מרדכי, ספר זכרון לזכר קהילת דוברומיל וניישטוט, תל אביב: ארגון יוצאי דוברומיל וניישטוט בישראל, 1964
תמונה של מיקום בית הכנסת היהודי שנהרס בתקופת השואה
תמונה של שדה בו היה ממוקם בית הקברות היהודי של נובה מיאסטו
צבי קרלינר

שלט הנצחה ליד הבית בו התגורר קרלינר
צבי (הרברט) קַרלינֶר (אב ה'תרס"ה, אוגוסט 1905 – ג' בכסלו ה'תשמ"ו, 16 בנובמבר 1985) היה ראש עיריית קריית ביאליק הראשון, במשך 9 שנים. עוד קודם לכן, עמד בראש המועצה המקומית וועד היישוב במשך כארבעה עשורים.