ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות
1850–1899

1850 – ארצות הברית, חוק העבד הנמלט משנת 1850 מחייב החזרת עבדים נמלטים לבעליהם ללא קשר למדינה בה הם נמצאים.
1850, האימפריה הברזילאית, נחקק חוק Eusébio de Queirós (אנ') (חוק 581 מ-4 בספטמבר 1850) המפליל את סחר העבדים הימי כפיראטיות, ומטיל סנקציות פליליות נוספות על ייבוא עבדים (שנאסר כבר ב-1831).
1851 – גרנדה החדשה (אנ') (כוללת בשטחה את קולומביה של היום), העבדות במדינה מבוטלת. לאחר שנים של חוקים שהתיימרו לקדם ביטול עבדות באופן חלקי, הנשיא חוסה הילאריו לופז (אנ') דחף את הקונגרס להעביר ביטול מוחלט של העבדות ב-21 במאי. הממשלה מנפיקה איגרות חוב לפיצוי בעלי עבדים לשעבר.
1851 – אקוודור, העבדות באקוודור מבוטלת על ידי חוסה מריה אורווינה (אנ').
1851 – ברזיל ואורווגי, הסכם דו-צדדי מ-12 באוקטובר, אורוגוואי מקבלת את החזרת העבדים הנמלטים מאותה מדינה לברזיל. ברזילאים שהיו בבעלותם אדמות באורוגוואי הורשו להחזיק עבדים בנכסיהם.
1854 – ארצות הברית, עובר חוק קנזס נברסקה שאפשר למדינות המצטרפות לאיחוד לקבוע האם לאפשר עבדות בתחומן וביטל את למעשה את פשרת מיזורי משנת 1820 שקבעה כי מספר המדינות שמתירות עבדות לא יעלה על מספר אלו שאוסרות עבדות וכי העבדות אינה חוקית צפונית לקו הרוחב 36. מתנגדי העבדות בצפון ארצות הברית זועמים על החוק ומקימים את המפלגה הרפובליקנית.
1854 – ארצות הברית, יסוד המפלגה הרפובליקנית בוויסקונסין ב-20 במרץ 1854 כמפלגה מודרנית המבוססת על רפובליקניזם ומתנגדת לעבדות בארצות הברית, מה שהוביל 7 שנים לאחר מכן למלחמת האזרחים (בה המפלגה הרפובליקנית הנהיגה את מדינות האיחוד והמפלגה הדמוקרטית את מדינות הקונפדרציה). הוועידה הראשונה של המפלגה נערכה ב-6 ביולי 1854 בג'קסון שבמישיגן. במפלגה פעלו רפובליקנים מתונים כמו לינקולן לצד הרפובליקנים הרדיקלים שדחפו לביטול מיידי ומוחלט של העבדות.
1861 – ארצות הברית, בחירתו של אברהם לינקולן כנשיא ארצות הברית מובילה לניסיון הפרישה של אחת עשרה מדינות מחזיקות עבדים ולפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית.
1863 – ארצות הברית, לינקולן מפרסם את הצהרת האמנציפציה, ושחרר את כל העבדים באזורים שבשליטת הקונפדרציה. רוב העבדים ב"מדינות הגבול" משוחררים על ידי פעולה של המדינה, וחוק נפרד משחרר את העבדים בוושינגטון די. סי.
1865 – ארצות הברית, העבדות בוטלה, למעט כעונש על פשע, על ידי התיקון השלוש עשרה לחוקת ארצות הברית. ארצות הברית משחררת את כל העבדים שנותרו, כ-40,000, במדינות עבדי הגבול שלא פרשו. שלושים מתוך שלושים ושש מדינות מצביעות לאשררו; ניו ג'רזי, דלאוור, קנטקי ומיסיסיפי מצביעות נגד. מיסיסיפי לא מאשרת אותו רשמית עד 2013.
1865 – ספרד, במדריד נוסדת האגודה הספרדית לביטול העבדות על ידי חוליו ויזקרונדו, חוסה יוליאן אקוסטה וחואקין סנרום.
1867 – ארצות הברית, חוק הפוניאז' משנת משנת 1867, מכוון בעיקר לשימוש בפונים אינדיאנים בטריטוריה של ניו מקסיקו. העבדות בקרב שבטים ילידים באלסקה בוטלה לאחר הרכישה מרוסיה ב-1867.
1869 – פורטוגל, ,מלך פורטוגל, לואיש הראשון מבטל את העבדות בכל הטריטוריות והמושבות של פורטוגל.
1871 – ברזיל, חוק ריו ברנקו (חוק הרחם החופשי) מכריז על הילדים שנולדו לאמהות שפחות כחופשיים.
1873 – בריטניה, זניזבר ומדגסקר חותמות על אמנה משולשת לביטול סחר בעבדים.
1885 – ברזיל, עובר חוק ברזיל סראייבה-קוטג'יפ, ששחרר את כל העבדים מעל גיל 60 ויצר אמצעים אחרים לביטול הדרגתי של העבדות, כמו קרן המנוהלת על ידי המדינה.
1888 – ברזיל, עובר "חוק הזהב" שגזר על ביטול מוחלט של העבדות בתוקף מיידי.
1890 – חוק ועידת בריסל משנת 1890 – אוסף של אמצעים נגד עבדות כדי לשים קץ לסחר העבדים ביבשה ובים, במיוחד באגן קונגו, האימפריה העות'מאנית ובחוף מזרח אפריקה. האמנה נחתמת על ידי בריטניה, צרפת, ארצות הברית, גרמניה, פורטוגל, קונגו, איטליה, ספרד, הולנד, בלגיה, רוסיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה העות'מאנית, האיחוד השוודי-נורווגי, דנמרק, זניבר, פרס
1895 – מצרים, ביטול העבדות במדינה.