stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר זיינפלד

אין תמונה חופשית
יאיר זיינפלד (8 באוקטובר 1884 – 10 בספטמבר 1958) היה רופא יהודי שסייע לחלוצים בגליל ובעמקים וכן בתל אביב הקטנה בראשית היישוב העברי בארץ ישראל. ממציא התרופה A.P.C. (שילוב אספירין, פנצטין וקפאין)
ביוגרפיה > ראשית דרכו

זיינפלד נולד לרוזה ופנחס זיינפלד באוקראינה של היום. משפחתו עברה לווינה בסוף המאה ה-19. הוא סיים את לימודי הרפואה בווינה ב-1911, ובשנת 1912 כבר קיבל מינוי של מפקד בבית חולים שדה. התמחה במיוחד במחלות המאפיינות ארצות חמות, כגון קדחת, טיפוס ודיזינטריה.
זיינפלד היה חבר בתנועת הנוער הציוני והשתתף בקונגרס הציוני במינכן ב-1909. בשנת 1914 עלה לארץ ישראל באונייה של הלויד האוסטרי, עם קבוצת אקדמאים ציונים שאורגנה על ידי מנהל בית משרד ארץ ישראל של ההסתדרות הציונית בווינה.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בהגיעו ארצה נשלח זיינפלד לשרת כרופא החלוצים בגליל התחתון, והתגורר בדירת גג בטבריה ביחד עם הרופא ד"ר ויקטור ירדן (ירדני), יליד אוסטרו-הונגריה, אשר עלה לארץ ישראל מרומניה בתום לימודי הרפואה. מכיוון שלטורקים ששלטו אז בארץ הייתה ברית עם האוסטרים, הוא נשלח חזרה לאוסטריה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כדי להיות שם רופא צבאי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

באוסטריה קיבל הוראה לפתוח בית חולים שדה לטיפול בנפגעים של הצבא האוסטרי אשר נלחמו בחזית גליציה המזרחית נגד הרוסים. לרשותו הועמדה רכבת נוסעים על מנת להסיע את הנפגעים שלא חזרו לאיתנם אחר טיפול קצר בחזית, לבית-החולים הצבאי בגבעת המצודה בפראג.
זיינפלד הנהיג שיטה חדשה לטיפול בחיילים בשדה הקרב: הוא הפך רכבת לבית-חולים שדה נייד שכלל מיטות ברוב הקרונות.
רכבת בית חולים זה כונתה: בית חולים שדה נייד מס' 1.
Permanent krankenzug No. 1. כתוצאה מכך הייתה אפשרות לטפל בנפגעים בתנאי בית-חולים באזור החזית, ולשחרר חלק גדול מהנפגעים בקרבת החזית, ללא צורך להעביר את כולם לעורף בבית-החולים בפראג.
על החידוש בשיטת הטיפול והמצאת תנאים של בית-חולים ברכבת קיבל 3 אותות הצטיינות וציונים לשבח מהצלב האדום האוסטרי והנסיכים שהיו ממונים על השרות הרפואי.
במהלך הסכם שביתת נשק זמנית על מנת לטפל בפצועים של הצבא הגרמני והצבא הרוסי, ד"ר זיינפלד היה זה שארגן את הטיפול בפצועים הגרמניים, וד"ר שאול טשרניחובסקי טיפל בפצועים של הצבא הרוסי.
עם סיום המלחמה ביקש ד"ר זיינפלד לעזוב את אוסטריה ולחזור ארצה, אבל השלטון הצבאי הבריטי בארץ מנע את כניסתו כקצין לשעבר של צבא האויב.
ב-1917 התחתן עם יהודית לבית נוימן ילידת ווינה. החתונה נערכה בבית הכנסת "אלטנוישול".
ביוגרפיה > רופא החלוצים וגדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור

ב-1920, עם התחלת השלטון האזרחי הבריטי, עלה ארצה. הוא נשלח לגליל התחתון, שם טיפל בחולים באזור בין טבריה ליבנאל.
עובדי גדודי העבודה ע"ש טרומפלדור סבלו קשה ממחלות טרופיות, בייחוד מקדחת. זיינפלד נקרא לסייע בטיפול בחולים אלו בנושא הקדחת.
זיינפלד היה בין הרופאים הראשונים של קופת-חולים של העובדים – אשר נוסדה אחר התפרקות גדודי העבודה והתיישבותם בקיבוצים.
ביוגרפיה > המצאת ה-A.P.C.

בתקופתו של זיינפלד היה חוסר בתרופות למחלות שונות. התרופות העיקריות לכל המחלות היו אספירין, כינין ושמן-קיק.
הוא דאג לתוספת של תרופות שיעזרו לחולי הקדחת למיחושי הבטן, החום הגבוה והקדחת שתקפו את העובדים שהתגוררו בתנאים ירודים.
כדי לרפא ביעילות את חולי השפעת וקדחות, הוא המציא את הרכב התרופות: א.פ.צ. A.P.C. שהן שילוב של: אספירין, פנצטין וקפאין.
הוא נתן המצאה זו ללא תמורה כספית לקופת החולים וזאת אף על פי שכמה מפעלים לייצור תרופות הפצירו בו לרשום את ההרכב כפטנט על-מנת לקבל תמלוגים מייצור התרופה.
בארץ הופצו מיליוני כדורים של A.P.C. וגם בגרסאות קרובות כגון: אסיאלגן (של מפעל התרופות אסיא שהכיל אספירין, פנצטין וקודאין) בזמן המנדט ועד שנות השישים. ייצור שני התכשירים הופסק, לאחר שמרכיב הפנצטין נאסר לשימוש בעולם בשל תופעות לוואי קשות. (כיום ישנן תרופות דומות כאשר מרכיב הפנצטין הוחלף בפרצטמול).
ביוגרפיה > עבודתו בתל אביב

בסוף שנת 1922 עבר לתל אביב, והתמנה כמנהל המחלקה הפנימית של בית-החולים "הדסה". לאחר זמן פרש לפעילות פרטית והפך לרופא של השכונות במרכז תל אביב הקטנה: כרם התימנים ושכונת-ברנר ועוד. ממשפחות חסרות אמצעים לא לקח כסף עבור הביקור, ולעיתים גם תמך כספית במשפחות אלה. ייסד מרפאת רופאים מומחים במקצועות שונים ברחוב השחר. בין הרופאים היו ד"ר פורדס, ד"ר גינזבורג ועוד.
היה נוהג לקבוע על מחלות וסיבות לכאבים ללא מכשירים וללא בדיקות מסייעות, על ידי האזנה, מישוש ולחיצות על הגוף.
זיינפלד נפטר בספטמבר 1958 (כ"ה באלול ה'תשי"ח) ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לקריאה נוספת

דוד מלץ, מעגלות, עם עובד, תש"ה
אריה ליפשיץ, בחמדה רבה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור : ספריית תרמיל, תשמ"ב 1981
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1848-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: זיינפלד, יאיר עמוד 210
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1848-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : ירדן (ירדני) ויקטור, עמוד 239
↑  יאיר זינפלד, באתר BillionGraves
ג'וזף דוויין

ג'וזף מקמרי דוויין (באנגלית: Joseph McMurray Devine;‏ 15 במרץ 1861 –  31 באוגוסט 1938) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית השישי מאוגוסט 1898 ועד ינואר 1899 מתוקף תפקידו כסגן מושל המדינה, תפקיד בו הוא כיהן מינואר 1897 תחת המושל פרנק בריגס, שנפטר בעת כהונתו.
ראשית חייו

ג'וזף דוויין נולד בעיר וילינג שבווירג'יניה (כיום בתחומי וירג'יניה המערבית). הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, וב-1881 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת וירג'יניה המערבית. ב-1891 נשא דוויין לאישה את אידה פרנסס הולוויי, לשניים נולדה בת אחת. הוא נישא בשנית ב-1900 למרי ברנדין הסקום, ולשניים נולדו בן אחד ושתי בנות. ב-1884 עבר דוויין למחוז למור שבטריטוריית דקוטה (כיום בתחומי דקוטה הצפונית), שם הוא היה מפקח על בתי הספר במשך עשר שנים. ב-1892 הוא נוצח בבחירות למשרת מפקח בתי הספר המדינתי על ידי לאורה ג'. אייזנהות' (אנ'), האישה הראשונה שנבחר למשרה ציבורית במדינה של ארצות הברית.
קריירה פוליטית

ב-1896 נבחר דוויין כסגן מושל דקוטה הצפונית, וכיהן בתפקיד החל מינואר 1897. ב-9 באוגוסט 1898 נפטר המושל פרנק בריגס. מתוקף תפקידו כסגן המושל, הושבע דוויין כמושל דקוטה הצפונית השישי, וכיהן בתפקיד עד תום תקופת הכהונה המתוכננת של בריגס ב-3 בינואר 1899. בבחירות של 1898 הוא נבחר שוב כסגן המושל, וכיהן בתפקיד לאחר תום כהונתו כמושל ועד ינואר 1901. הוא המשיך להיות פעיל בפוליטיקה של דקוטה הצפונית, ועד 1902 שימש כמפקח הראשי של החינוך הציבורי במדינה. ב-1914 הוא היה למנהל הראשי של בית הספר המדינתי להכשרת מורים במנדאן. המשרה האחרונה בה הוא החזיק הייתה נציב ההגירה המדינתי בשנים 1923–1933.
מותו

ג'וזף דיוויין נפטר במנדאן ב-31 באוגוסט 1938 כתוצאה מאי-ספיקת לב ונטמן בבית הקברות המקומי.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1174.
הערות שוליים

↑  NNDB. "Joseph M. Devine". Soylent Communications. Archived from the original on November 28, 2020.
↑  Doris Weatherford (20 January 2012). Women in American Politics: History and Milestones. CQ Press. p. 11.
↑  "Joseph M. Devine - North Dakota Governors Online Exhibit - Exhibits - State Historical Society of North Dakota". www.history.nd.gov.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119314809X  VIAF: 254156677174133770007   WorldCat (עם VIAF): 254156677174133770007
ליגת העל הפלסטינית

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הפלסטינית
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הפלסטינית
 מדינות:  הרשות הפלסטיניתהרשות הפלסטינית
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  24
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים)
 אלופה נוכחית:  ג'בל מוכאבר (הגדה המערבית)   קדמאת רפיח (רצועת עזה) (2022/2023)
 מירב הזכיות:  בגדה: הילאל אל-קודס (4)  בעזה: שבאב רפיח (4)
 מפעל מקביל:  גביע פלסטין
 מפעל נמוך:  ליגה פלסטינית ראשונה
 http://www.pfa.ps
ליגת העל הפלסטינית (בערבית: الاتحاد الفلسطيني لكرة القدم) היא ליגת הכדורגל הבכירה ברשות הפלסטינית. בשל ההפרדה בין רצועת עזה לגדה המערבית הליגה משוחקת בשתי מסגרות נפרדות: ליגת העל הפלסטינית בגדה המערבית, והמקבילה שלה ברצועת עזה. בליגה משחקות גם שתי קבוצות ממזרח ירושלים, ג'בל מוכאבר והילאל אל-קודס. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפלסטינית.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

| אליפות ה-APSF> עונה | אליפות ה-APSF> אלופה |
| --- | --- |
1944/1945: מ.ס. איסלאמיק יפו
1946: שבאב אל-עראב חיפה
1947: שבאב אל-עראב חיפה
לפני הקמת מדינת ישראל קיימו המועדונים הפלסטינים טורניר אליפות בין הקבוצות הערביות המקומיות, בניהול פדרציית הספורט הערבית פלסטינית (APSF).
ב-1976-1977 התקיימה ליגה בת 6 מועדונים באזור הגדה: סילוואן שזכתה בליגה בהפרש 28 נקודות מהשאר, אל-עראבי בית צפאפא, ימק"א, קבוצת אל-בירא ושבאב אל-ח'ליל. ב-1982 זכתה קבוצת שבאב אל-ח'ליל באליפות מחוז הגדה בליגה בת 24 קבוצות, והקדימה את קבוצת ימק"א שסיימה במקום השני ב-5 נקודות בלבד. ב-1984 זכתה קבוצת מרכז טול-כרם באליפות המחוז בליגה בת 12 קבוצות, והקדימה את קבוצת חאטין שסיימה במקום השני בנקודה אחת בלבד. ב-1985 זכתה בפעם השנייה שבאב אל-ח'ליל בליגה של 12 קבוצות, והקדימה את ת'קאפי טול-כרם שסיימה במקום השני ב-6 נקודות. בעונה זו זכתה קבוצת אל-אהלי עזה באליפות מחוז עזה. בשנים הבאות זכתה גם קבוצת קדאמת אל שע'טיה ב-2 אליפויות עוקבות. קאדמת רפיח זכתה בעונת 1995/1996 במחוז עזה. ב-1997 זכתה קבוצת מרכז שבאב אל-אמערי באליפות הראשונה בליגה של 16 קבוצות, והקדימה את ת'ראפי טול-כרם שסיימה במקום השני ב-7 נקודות, כאשר במחוז עזה זכתה מ.ס. רפיח באליפות המקומית לעונה זו.
היסטוריה > ליגה חצי מקצוענית

הליגה הוקמה בשנת 1998, כליגה חצי-מקצוענית והורכבה משני אזורים: הגדה המערבית ורצועת עזה. לפי חוקת הליגה, בסוף העונה משחקת אלופת הגדה המערבית מול אלופת רצועת עזה על מנת לקבוע מיהי אלופת פלסטין. אך בפועל משחק זה התקיים רק פעמיים בשנת 1999 ובשנת 2000. בפעם האחרונה, ביוני 2000, זכתה באליפות הקבוצה העזתית, צעירי רפיח. כמה חודשים לאחר סוף אותה עונה, החלה האינתיפאדה השנייה. מאז לא שיחקו יותר קבוצות כדורגל מרצועת עזה נגד קבוצות כדורגל מהגדה המערבית, מאחר שמדינת ישראל מונעת ברוב המקרים מעבר של שחקנים בין הגדה לרצועה, ולמעשה הן מתפקדות כשתי ליגות נפרדות.
בשנות האינתיפאדה ליגת הכדורגל הפלסטינית, ברצועת עזה ובגדה המערבית, הופסקה פעמים רבות. הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, פגיעה במתקני ספורט. בשנים 2005–2006 חזרה הליגה לפעילות כאשר קבוצת טול-כרם מרכז זכתה באליפות הגדה (2006), וקאדמת רפיח זכתה באליפות עזה (2005/2006). ב-2007 בוטלה הליגה ברצועת עזה, ובגדה זכתה קבוצת ואדי א-ניס באליפות השנייה שלה. רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה עונתית. שנה לאחר מכן בוטלה הליגה פעם נוספת ברצועת עזה בעקבות המצב הביטחוני, ובגדה המערבית זכתה קבוצת ג'בל מוכאבר ממזרח ירושלים.
בשנת 2007, נחנך אצטדיון אל-ח'דר הסמוך למחסום המנהרות בכביש 60. האצטדיון מכיל 6,000 מושבים ונבנה במימון ממשלת פורטוגל, ומשחקות בו הקבוצות ואדי א-ניס ושבאב אל-ח'דר. בשנת 2008, נחנך אצטדיון פייסל חוסייני בעיירה א-ראם, שמשמש את נבחרת פלסטין וקבוצת הילאל אל-קודס. בשנת 2009, נחנך אצטדיון אל-בירה שנבנה במימון ממשלת גרמניה, צרפת ופיפ"א.
היסטוריה > ליגה מקצוענית

החל מעונת 2010/2011 מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, תחת החסות של חברת הסלולר הפלסטינית – "ג'וואל". מעונת 2011/2012 הוחלט לשנות את התקנון ולאפשר לערבים-ישראלים ושחקנים זרים להשתתף, ולמעלה מ-30 שחקנים ישראלים שיחקו בליגה בעונה זו, ביניהם: עלי חטיב (לשעבר שחקן הפועל חיפה ומכבי נתניה), אחמד אבו נאהיה, חאמד גנאים ועלאא אבו סאלח (לשעבר שחקני בני סכנין). באליפות המקצוענית הראשונה זכתה קבוצת מרכז שבאב אל-אמערי באליפות הגדה המערבית ושבאב ח'אן יונס זכתה באליפות רצועת עזה.
עונה לאחר מכן הליגה בוטלה ברצועת עזה עקב מבצע עמוד ענן, ובגדה המערבית זכתה קבוצת הילאל אל-קודס. בעונת 2012/2013 זכתה קבוצת שבאב א-דאהרייה באליפות הגדה, וג'אמעית אל-סאלח באליפות עזה שחזרה לפעילות.
מאז מתקיימת הליגה באופן סדיר יחסית, שהילאל אל-קודס הקבוצה המובילה בגדה עם 3 אליפויות רצופות מ-2016 עד 2019, וברצועת עזה מתחלפת האלופה בכל עונה כאשר הקבוצות בליגה מתפרקות ומוקמות ומשנות את שמן מעונה לעונה.
העפלה לתחרויות קונפדרציית הכדורגל של אסיה

ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה. במרץ 2016, שמונה שחקני כדורגל ערבים-ישראלים מקבוצת שבאב אל-דהריה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון. בינואר 2017, שישה שחקנים מקבוצת שבאב אל-ח'ליל, המחזיקים בדרכון ישראלי, הגיעו ללבנון דרך ירדן, כדי לשחק מול אלופת לבנון אל עהד.
הערות שוליים

↑  "Palestina – List of Champions and Cup Winners". www.rsssf.com. RSSSF. נבדק ב-14 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "West Bank Premier League". www.kooora.com. KOOORA. נבדק ב-14 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  איתי אילנאי, זמן ת"א, די לכיבוש: הפגיעה בכדורגל הפלסטיני, באתר nrg‏, 21 במאי 2009
↑   ג'קי חורי, ישראל אסרה על שחקנים של אלופת עזה בכדורגל להיכנס לגדה לגמר גביע פלסטין, באתר הארץ, 26 ביולי 2016
↑  הליגה הפלסטינית שבה לפעילות, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2008
↑  יוני מנדל‏, הדשא של הפלסטינים ירוק פחות, באתר וואלה, 5 במאי 2007
↑  חדשות 2, ‏משחק כדורגל היסטורי: פלסטין נגד ירדן, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2008
↑  עמירה הס, למנהל האזרחי אין זמן להרוס את האצטדיון באל-בירה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2009
↑  משה הרוש, בליגה הפלסטינית לא מחכים לספטמבר, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2011
↑  רז זהבי, ‏חשיפה: 8 שחקנים ערבים-ישראלים גורשו מלבנון, באתר ערוץ הספורט, 8 במרץ 2016
↑  ארז נעמן, ‏שישה שחקני כדורגל ישראלים נמצאים בלבנון, באתר ONE‏, 3 בינואר 2017
↑  יוני מנדל, תקווה ירושלמית: האם הקבוצה הפלסטינית תביא את הגביע לעיר?, אתר שיחה מקומית, 3 ביוני 2016
↑  עקב מלחמת חרבות ברזל
↑  עקב מבצע עמוד ענן
↑  עקב מלחמת חרבות ברזל
האצטדיון הבינלאומי דורא
אצטדיון אל-ח'דר הסמוך למחסום המנהרות בכביש 60, מכיל 6,000 מושבים ונבנה במימון ממשלת פורטוגל
ליגת העל המלדיבית

| --- | --- |

 כינוי:  דהיבהיי פרימייר ליג
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים
 מדינות:  האיים המלדיביים האיים המלדיביים
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  10
 מירב הזכיות:  ניו רדיאנט (6)
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 שמות קודמים:  הליגה המלדיבית
 אלופה נוכחית:  מזייה (2023)
 מפעל מקביל:  גביע ה-FA המלדיבי   גביע הנשיא המלדיבי   מגן הצדקה ה-FA המלדיבי   גביע פומיס
 מפעל נמוך:  הליגה המלדיבית השנייה
 maldivesoccer.net
ליגת העל המלדיבית היא ליגת הכדורגל הבכירה האיים המלדיביים. הליגה המקצוענית הוקמה בשנת 2000, והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים (אנ').
כיום בליגה מתחרות 10 קבוצות (החל מעונת 2018 והלאה, לפני כן היו 14 קבוצות), כאשר הליגה מקיימת תמורות עם הליגה המלדיביית השנייה. העונות מתחילת באוגוסט ומסתיימות במאי של השנה העוקבת. הקבוצות המשתתפות מקיימות שני סיבובים אחת נגד השנייה בבית ובחוץ ולאחר מכן מתפצלת הליגה לפלייאוף עליון ותחתון ומתקיים סיבוב שלישי.
במקביל לליגה זו, ואף לפני קיומה, התקיימה תחרויות חובבניות אחרות: האליפות הלאומית של האיים המלדיביים (1946 - 2015) והליגה האזורית של מאלה (2001 - 2006).
הקבוצות המובילות בליגה לאורך השנים בליגה הן ויקטורי, ניו רדיאנט וקלאב ולנסיה.
היסטוריה

ליגה חובבנית במלדיביים התקיימה כבר ב-1946, כאשר התחרות המתועדת הראשונה הסתיימה בתואר משותף של קוסטומס ו-נאדחי אחתאמדהון. בעשורים של שנות ה-50, ושנות ה-60 חסרים נתונים כיום לגבי הזוכות בליגה. בהמשך קבוצת ויקטורי הפכה לדומיננטית בתחום הכדורגל, ביחד עם הקבוצות ניו רדיאנט וקלאב ולנסיה.
הליגה הסתיימה בשנים אלו בפלייאוף ומשחק גמר אחד שהכריע את זהות האלופה לעונה.
בנוסף לליגה זו התקיימה בין השנים 2001 ועד 2006 ליגה של עיר הבירה מאלה בה התחרו קבוצות מהאזור.
היסטוריה > אלופות הליגה הלאומית המלדיבית לפי עונות (1946 - 2015)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ה-FA המלדיבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
היסטוריה > ליגה מקצוענית

במקביל לתחרויות החובבניות הוקמה ליגת כדורגל בכירה מקצוענית בשנת 2000 על ידי התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים.
בליגה משתתפות שמונה קבוצות מרחבי האיים המלדיביים לפי החלוקה הנ"ל:בכל עונה משתתפות ארבע הקבוצות שסיימו בארבעת המקומות הראשונים בליגה בעונה שלפני כן, בנוסף לשתי קבוצות מאזורים 1-8, אזורי האטולים בהם מתקיימת ליגה מוקדמת לזאת הבכירה, ובנוסף עוד שתי קבוצות מאזור 9, אזור העיר מאלה, עיר הבירה של האיים המלדיביים.
בשנת 2014, הוחלט למתג מחדש את הליגה ולהחליפה ל-פרמייר ליג המלדיבית. בליגה זו,התקיימו שני סיבובים, במקום שלושה והקבוצה שסיימה אחרונה תרד אוטומטית לליגה השנייה. בנוסף לכך, אלופת הליגה השנייה תעלה לליגת העל, ואילו הקבוצות שסיימו במקום השני בליגה השנייה והלפני אחרון בליגת העל בהתאמה, ייאבקו במשחק פלייאוף.
זוכות באליפות הליגה המקצוענית

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ה-FA המלדיבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
| עונה | מנצחת | סגנית |
| --- | --- | --- |
| 2000 | ויקטורי |  |
| 2001 | קלאב ולנסיה |  |
| 2002 | קלאב ולנסיה |  |
| 2003 | קלאב ולנסיה |  |
| 2004 | קלאב ולנסיה |  |
| 2005 | הורייה |  |
| 2006 | ניו רדיאנט |  |
| 2007 | ויקטורי |  |
| 2008 | קלאב ולנסיה |  |
| 2009 | VB ספורט |  |
| 2010 | VB ספורט |  |
| 2011 | VB ספורט |  |
| 2012 | ניו רדיאנט |  |
| 2013 | ניו רדיאנט |  |
| 2014 | ניו רדיאנט |  |
| 2015 | ניו רדיאנט | מועדון ספורט TC |
| 2016 | מזייה | מועדון ספורט TC |
| 2017 | ניו רדיאנט | מועדון ספורט TC |
| 2018 | מועדון ספורט TC | מזייה |
| 2019/2020 | מזייה | קלאב איגלס |
| 2020/2021 | מזייה | קלאב ולנסיה |
| 2022 | מזייה | קלאב איגלס |
| 2023 | מזייה | קלאב איגלס |
טבלת אליפויות

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ניו רדיאנט | 6 | - | 2006, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017 |
| 2 | מזייה | 5 | 1 | 2016, 2019/2020, 2020/2021, 2022, 2023 |
| 3 | קלאב ולנסיה | 5 | - | 2001, 2002, 2003, 2004, 2008 |
| 4 | VB ספורט | 3 | - | 2009, 2010, 2011 |
| 5 | ויקטורי | 2 | - | 2000, 2007 |
| 6 | מועדון ספורט TC | 1 | 3 | 2018 |
| 7 | הורייה | 1 | - | 2005 |
| 8 | קלאב איגלס | - | 3 | - |
| 9 | קלאב ולנסיה | - | 1 | - |
היפרדות שליה

| --- | --- |

היפרדות שליה בהדמיית אולטרסאונד
 תחום:  מיילדות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/252810 
 DiseasesDB:  40
 MeSH:  D000037
 MedlinePlus:  000901
 סיווגים
 ICD-10:  O45
 
היפרדות שליה (באנגלית: Placental abruption) הוא סיבוך הריון שבו מעטפת השליה נפרדת מן הרחם לפני יציאת העובר לאוויר העולם.
זוהי אחת הסיבות השכיחות ביותר לדימום בשליש האחרון של מהלך ההיריון. שכיחות היפרדות השליה היא כ-1% מסך ההריונות, וסיבוך זה גורם לתמותת עוברים שבין 20% ל-40%, כתלות ברמת ההיפרדות. היפרדות שליה מהווה גם סיכון לאם ולא רק לעובר. קצב לב העובר יכול להוות סמן למידת חומרת ההיפרדות.
תסמינים קליניים

התכווצויות רצופות ובתכיפות גבוהה (עד שנראה כאילו מדובר בהתכווצות אחת ארוכה)
כאב רחמי
רגישות בטנית
דימום וגינלי בחלק מן המקרים
רחם מוגדל בצורה דיספרופרוציונית
חיוורון
ניתן לחלק את התסמינים הקליניים ל-4 דרגות:
דרגה 0 - האישה ללא תסמינים (אסימפטומטית). הדיאגנוזה של היפרדות שליה נעשית רטרוספקטיבית על ידי מציאת קריש דם מאורגן או שליה שעברה בחלקה היפרדות, במהלך הלידה עצמה. כלומר, הדיאגנוזה של היפרדות שליה נעשית במקרה זה רק לאחר הלידה ולאחר בחינת השליה.
דרגה 1 - מתרחשת אצל כמחצית מהנשים. התסמינים הקליניים הם קלים יחסית וכוללים רחם מעט רגיש, קצב לב תקין של האם, ללא מצוקה עוברית וללא קרישיות, אולם ייתכן מעט דימום וגינלי.
דרגה 2 - בכ-27% מן המקרים. במצב כזה ייתכנו התכווצויות טטניות רחמיות ורגישות רחמית בינונית עד חמורה, טכיקרדיה של האם הכוללת אורתוסטטיזם (שינויי לחץ דם במעבר מישיבה לקימה). כמו כן יש מצוקה עוברית, והיפופיברינוגנמיה (ברמה של 50-250 מ"ג לד"ל). ייתכן דימום וגינלי בינוני.
דרגה 3 - בכ-24% מן המקרים. זהו המצב החמור ביותר של היפרדות שליה, והוא כולל כאבי בטן חזקים, שוק של האם, קואגלופתיה (קרישיות), היפופיברינוגנמיה, ועלול לגרום למוות העובר. ייתכן דימום וגינלי משמעותי והתפתחות של קרישה תוך-כלית מפושטת.
פתופיזיולוגיה

אירועים כגון טראומה, יתר לחץ דם, או בעיות קרישה וקואגולפתיות שונות, יכולות להביא להיפרדות של סיסי השליה מהסגמנט הרחמי הרלוונטי, תהליך אשר גורם לדימום לתוך הדצידואה. התהליך מביא להיפרדות נוספת ומכאן להמשך הדימום. בכ-80% מן המקרים הדימום יהיה וגינלי, אולם ביתר המקרים הדימום ייוותר ברחם (וייקרא היפרדות שליה פנימית - concealed form).
קיימים מספר מכניזמים המביאים להיפרדות השליה. מכניזם אחד כולל פגיעה וסקולרית (בכלי הדם) מקומית, המביא לקרע כלי הדם המקומיים בשליה, לדימום לתוך שכבת הדצידואה, וליצירה של המטומה. ההמטומה מביאה להיפרדות של רקמה נוספת ולדימום נוסף וכן הלאה. מכניזם נוסף הוא עלייה חדה בלחץ הדם הוורידי ברחם, המביא לשינויים בוורידי השליה ולגודש בהם, ומכאן להיפרדות השליה. גורמים המביאים לפגיעה בכלי הדם וידועים כמקושרים להיפרדות שליה, כוללים רעלת היריון, יתר לחץ דם כרוני, סוכרת, אי ספיקת כליות כרונית, עישון סיגריות ושימוש בקוקאין. גורמים המביאים להתרחבות כלי הדם הוורידיים וגודש כלי דם, כוללים למשל הימצאות במצב של שוק. סיבות מכניות המביאות להיפרדות שליה הן נדירות יחסית (1-5% מהמקרים). הן כוללות טראומה בטנית, או גורמים המביאים ללחץ על הרחם, כמו פקיעת מים מוקדמת, לידת תאום ראשון או חבל טבור קצר. סיבות נוספות כוללות היווצרות קרישי דם בשליה.
כאשר הדימום נותר פנימי (בכ-20% מהמקרים), הסיכוי להיפרדות שליה מלאה גבוה יותר.
גורמי סיכון

יתר לחץ דם של האם מהווה גורם סיכון בכ-44% מהמקרים
טראומה, כגון תאונת דרכים, תקיפה, נפילה או זיהום
חבל טבור קצר מהרגיל
ירידת מים מוקדמת
הריון מרובה עוברים
פיברומיומה הממוקמת מאחורי השליה
גיל האם. נשים מעל גיל 35 או מתחת לגיל 20 הן בסיכון מוגבר
היפרדות שליה בהריונות קודמים
היסטוריה של ניתוחים קיסריים
טרומבופיליה (מחלה המאופיינת בקרישיות דם גבוהה)
זיהומים שונים
רעלת הריון
שימוש בקוקאין ועישון
ניתן להוריד את הסיכון להיפרדות שליה על ידי שמירה על תזונה נכונה, נטילת חומצה פולית ושמירה על לחץ הדם במהלך ההיריון.
טיפול

יש לחשוד בהיפרדות שליה כאשר אישה הרה מתלוננת על כאבי בטן ממוקמים שהחלו באופן פתאומי, וכן על דימום וגינלי. יש לערוך אולטראסאונד כדי לשלול סיבות אחרות לדימום הווגינלי (כמו למשל, שליית פתח). במידה והאם היא בעלת סוג דם RH שלילי, יש לתת לה זריקת אנטי-D.
הטיפול הרפואי תלוי במידת כמות הדם שאבדה ובמצב העובר. במידה והעובר בן פחות מ-36 שבועות, ואינו מראה מצוקה עוברית, וכן במידה ואין לאם תסמינים קליניים, אזי יש לעקוב אחר ההיריון עד להגעת העובר לבשלות. יש ליילד את העובר במצבים בהם העובר בשל ללידה, או במצבים בהם העובר או האם נמצאים במצוקה. יש לתת מנות דם במקרה הצורך. לידה וגינלית מועדפת במקרים כאלו על פני לידה בניתוח קיסרי, אלא אם ישנה מצוקה עוברית. אין לעשות ניתוח קיסרי במצב של קרישה תוך כלית מפושטת.
נשים שילדו במצב של היפרדות שליה, צריכות להיות מנוטרות למשך 7 ימים (כדי שלא יפתחו דימום במהלך משכב הלידה, post partum hemorrhage).
ראו גם

שליית פתח
שליה נעוצה
שימושים בשליה
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נובל אנרג'י

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (NBL) 
 תקופת הפעילות:  1932–הווה (כ־92 שנים)
 חברת אם:  שברון
 מיקום המטה:  יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  גז טבעי ונפט
 מוצרים עיקריים:  נפט 
 הכנסות:  5.1 מיליארד דולר (2014)
 רווח תפעולי:  1.2 מיליארד דולר (2014)
 רווח:  1.2 מיליארד דולר (2014)
 עובדים:  2,735 (2014)
  
 www.nobleenergyinc.com
 
נובּל אנרג'י (באנגלית: Noble Energy) היא חברה אמריקאית, שמרכזה ביוסטון, טקסס, העוסקת בחיפוש ובהפקה של נפט וגז טבעי.
החברה עורכת חיפושי נפט וגז בדרום ארצות הברית, במפרץ מקסיקו, בארגנטינה, באקוודור, בניקרגואה, בגינאה המשוונית, בקמרון, במזרח הים התיכון, בים הצפוני ובסין.
ב-2020 נרכשה החברה על ידי חברת שברון על אף אי עמידה בתנאי המכרז, דבר שהסב רווח רב לבעל השליטה יצחק תשובה שהיה מצוי בהליך פשיטת רגל, על חשבון המדינה, כגון חברת כימיקלים לישראל כי"ל.
היסטוריה

החברה הוקמה, תחת השם Samedan Oil Corporation, על ידי לויד נובל בשנת 1932, ועסקה בחיפושי נפט וגז באוקלהומה. בשנות ה-70 הפכה החברה לחברת החזקות בשם Noble Affiliates Inc, שלה שלוש חברות בנות: חברת Samedan Oil Corporation שעסקה בחיפושי נפט וגז, חברת Noble Drilling Corporation שעסקה בקידוחי נפט וגז, וחברת B. F. Walker שעסקה בתובלה. בשנת 1972 הפכה החברה לחברה ציבורית, ובשנת 1980 נרשמו ניירות הערך שלה למסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק. בשנת 1984 מכרה החברה את חברת הבת B. F. Walker, ובשנת 1985 העבירה את חברת Noble Drilling Corporation לבעלות ישירה של בעלי המניות שלה.
בשנת 1998 נכנסה לפעילות בישראל כאשר הקימה את שותפות ים תטיס יחד עם אבנר חיפושי נפט ועם דלק קידוחים (אז תחת השם "סמידן").
בשנת 2000 מונה צ'ארלס דייוידסון לנשיא ומנכ"ל של החברה. באפריל 2002 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, נובל אנרג'י.
בסוף 2014 העסיקה החברה 2,735 עובדים.
ברבעון הרביעי של 2015 הפסידה החברה 2 מיליארד דולר על רקע צניחת מחירי הנפט והגז בעולם.
בעקבות קשיים כלכליים שאליהם נקלעה החברה בשנת 2020 עקב ירידת מחירי הנפט, היא נרכשה על ידי חברת שברון בעסקת חילופי מניות.
פעילות החברה במזרח התיכון

במסגרת פעילותה במזרח הים התיכון החברה שותפה עם חברות ישראליות בקידוחים אחדים במים הכלכליים של ישראל:
שותפות ים תטיס: מאגר הגז "נועה" שהתגלה ב-1999 ומאגר הגז "מרי" שהתגלה ב-2000. מתחילת שנת 2004 משמש הגז ממאגר "מרי" את חברת החשמל לישראל להפעלת אחדות מתחנות הכוח שלה. מאגר "מרי" ומאגר "נועה" המקורי התכלו ב-2012. ביוני 2012 החלה הזרמת גז ממאגר "נועה צפון" לבז"נ (בתי הזיקוק לנפט בחיפה)
תמר: שדה גז טבעי כ-90 ק"מ מערבית לחיפה. השדה התגלה בינואר 2009, וחלקה של נובל אנרג'י בו הוא 36%.
לווייתן: שדה גז טבעי ענק, הנמצא מערבית לחיפה והתגלה בשנת 2010. חלקה של נובל אנרג'י בו הוא 39.66%.
תנין: 120 ק"מ צפונית מערבית לחיפה, וצפון מזרחית מתגלית הגז הטבעית לוויתן. חלקה של נובל אנרג'י בו הוא 47%.
בנובמבר 2012 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים על השותפות בתמר ובהן נובל אנרג'י, כעל מונופול בתחום אספקת גז טבעי בישראל.
לחברה גם זיכיון מטעם ממשלת קפריסין לחיפוש והפקה של נפט וגז בשטח הקרוי "בלוק 12". גם בפעילות זו שותפות חברות ישראליות.