ארז ישראלי
עבודות > אירופה, גרמניה והשואה

בעבודת הווידאו "Jewish lesson" משנת 2009 נראה האמן כשהוא תופר טלאי צהוב שיצר על גופו, כמו מנסה לחוות את הכאב, זה שהפך לקלישאה בתרבות הישראלית באופן פיזי ממשי.
בריאיון לעיתון הארץ מסביר ישראלי את יחסיו לדימוי הטלאי: {{הטלאי הפך להיות אמצעי דקורטיבי-איורי, שמסמן באופן ישיר זיכרון שלם של שואה ובסופו של דבר נשאר שטוח. זו חתיכת בריסטול שחותכים בצורת כוכב, שמים על רקע שחור, והנה, אפשר להתחיל את הטקס. זה דימוי בנאלי, שטבוע בזיכרון הקולקטיבי עד שאיבד לחלוטין ממשמעותו.}}"
על עיסוקו בשכול אמר ישראלי: "תמיד שואלים אותי 'מה הסיפור, אתה ממשפחה שכולה?', תמיד משייכים אותך לדור שני-שלישי-רביעי. אני חושב שאני מייצג משהו שכבר מנותק מזה. דור שכבר לא מרגיש מחויב לסיפור מהבית. אני חושב שלו היה כזה, לא הייתי יכול לטפל בנושאים האלה. כולנו הרי בתוך הסיפור הזה. אין אחד שלא מכיר מישהו שמת או נפגע בצבא ושאין לו קשר לשואה, אבל זה לא בא אצלי מהמקום הזה (...) זה רומן שהתחיל ממקום פורמליסטי, של צורה ונפח ויחסים צורניים".
במיצב "ליל שישי", מ-2009 ישראלי מטפל באופן ישיר בקלישאות ובפתוס סביב נושא השואה. ישראלי הציב בקומה התחתונה של גלריה גבעון שולחן אליפטי מכוסה מפה לבנה סרוגה, וערך אותו למה שנראה כסעודת ליל שישי לארבעה סועדים. על השולחן חלה קלועה, סכו"ם כסף מהודר וארבע צלחות פורצלן שבתחתיתן "מרק" העשוי מיציקת אפוקסי. סביב שולי השולחן רכבת צעצוע עם סמלים נאציים נוסעת סחור סחור על מסילה. הסמליות עזה וברורה: צלחות מרק העוף הופכות לייצוג מיידי של יהדות אירופה הנכחדת; פעולת הקפאתו של הנוזל הצהוב מסמנת את הקפאת הרגע שבו ננטש השולחן והזמן עצר מלכת, בעוד שרכבת המלחמה ממשיכה בנסיעתה.
"המיצב שלו כמעט קלישאתי – זה הרי כמעט מביך לסמל את השואה באמצעות רכבת", כותבת מבקרת האמנות הילה שקולניק־ברנר על העבודה, ”אך האופן הישיר, הפשוט והמובן מאליו שבו הם מוצגים מעלה מחדש שאלות של זיכרון ושל הנצחה.”
השימוש האינטנסיבי של ישראלי במוטיבים של שואה ושכול, הקימו לישראלי מבקרים רבים שהאשימו אותו בציניות ובמסחור. יניב יהודה אייגר, כתב מעריב לענייני תרבות ואמנות אמר על תערוכתו "ליל שישי": "העבודות של ארז ישראלי כל כך מנסות להרגיז וכל כך קלישאתיות, עד שגם הסיכות שהוא מחדיר לבשר לא מכאיבות באמת".
ב-2010 ישראלי השתתף בתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לרגל מועמדותו לפרס גוטסדינר לאמנות ישראלית. לתערוכה הוא קרא "אשפרה" והיא נולדה במידה מסוימת מתערוכתו הקודמת "ליל שישי". ההצבה הפיסולית רחבת ההיקף שבמרכז התערוכה קושרת בין מוטיבים מבניים אדריכליים ובין טקסטיל (בד המעיל) וטקסט (ספר התורה). היא מבוצעת במגוון אופני עיבוד של בטון, חומר שישראלי מרבה להשתמש בו מאז עבודותיו המוקדמות.
התערוכה "אדמה נמוכה" מ-2012 היא תוצאה של שהות בת חצי שנה בדיסלדורף שבגרמניה, עירו של יוזף בויס, בתנאי מלגה מלאה. התערוכה ממשיכה את ההתעסקות של האמן באופן ישיר ועקיף באירופה של מלחמת העולם השנייה ובשואה בפרט. התערוכה ספגה ביקורות קשות מצד מספר מבקרים וכותבים. גליה יהב, מבקרת אמנות בעיתון הארץ, כתבה על תערוכתו של ישראלי: "למרות המיומנות הפיסולית 'אדמה נמוכה' של ארז ישראלי המתכתבת עם יוזף בויס וגרמניה הנאצית היא תערוכה קיטשית נטולת אירוניה הלופתת חזק מידי את הצופה בגרונו."
ב-2014 ייצר ישראלי עבודת קיר על בניין מרכז האמנות בתניאן. ישראלי זכה בתחרות בה השתתפו 7 אמנים, בהזמנת האוצר ומנכ"ל המרכז כריסטוף טאנרט. "כבר מן הרגע הראשון היה לי ברור שעבודתי תעסוק באופן ישיר בעברו של הבניין, קרי באחים ליאו ופליקס ישראל, ובמפעל האור שהקימו, ושפעל בבניין עד לעליית הנאצים לשלטון ב-1933" אומר ישראלי. יצירתו של ישראלי מחיה את העבר, כאשר הוא מנכיח מחדש את זכרו של ישראל פליקס, בכתיבת אותיות שמו על הבניין. אולם כפי שהעבר מתכסה בשכבות של שנים וכפי שהבניין משנה את שימושיו במשך שבעת העשורים שחלפו מאז, כך גם שמו של בעל המפעל מופיע ביצירה: אות על אות, האחת על השנייה, בקנה מידה גדול ובצבעים פלואורסצנטיים זוהרים - בלי להתממש לכדי שם קריא וקוהרנטי. כך נוצר דיסוננס בין השם והעיסוק בזיכרון, לבין התוצאה החזותית, האניגמטית. מה שנותר הוא אקט סימבולי, "מחיקת הסובייקט והנצחתו" כדברי האמן.
ב-2015 במסגרת תוכנית חילופי אמנים בה הציג בגלריית קרונה הברלינאית יצר ישראלי סדרת עבודות בשם "ההבדל בין אוווווו לאהההה". הסדרה הראשונה היא איורים של בדיחות על שואה, על גרמנים ועל קווירים שמצא ישראלי ברשת ויצר להן אילוסטרציות, כאשר יש דגש על הקשר הוויזואלי בין האף לאיבר המין של היהודי. השנייה היא סדרה שיצר על גופו, כאשר במשך 10 שבועות קעקע מדי שבוע את החותמות שהוטבעה על ידו שנכנס למועדון הברגהיין הברלינאי. במהלך הביקורים חיבר מצלמה לזרועו שצילמה את המתרחש מ-'נקודת המבט' של החותמת. השלישית היא סדרה של עבודות עץ העוסקות בחדרי החושך שבמועדון הזה ובמועדונים אחרים, בהם דמות שמופעלת על ידי חוט ואיבריה שמציצים מתוך החשכה הם אפים ואיברי מין גבריים.
בימים אלו מתגורר ישראלי בברלין והוא מיוצג על ידי גלריית קרונה (Crone).