stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטי-מחיקון
עקרון פעולה טכני

התמונה שנראית על פני צג טלוויזיה מיוצגת במקלט הטלוויזיה בצורת אות חשמלי. אות זה, הקרוי אות החוזי המורכב (Composite video), מפוענח מהגל האלקטרומגנטי שמגיע לאנטנה. הוא כולל בתוכו את כל המידע המוקרן על צג הטלוויזיה, והוא מורכב מנתוני בהירות ומנתוני צבע. אות הבהירות מסומן ב-Y והצבע עצמו מורכב משני אותות בשם V, U. בעזרת אותות אלו ואות העוצמה המקורי, המייצג את רמת הבהירות של כל נקודה, ניתן לשחזר את צבעי היסוד: אדום, כחול וירוק.
כל מקלטי הטלוויזיה הצבעוניים באותה תקופה היו מבוססים על שפופרת קרן קתודית ובה שלושה "תותחי אלקטרונים", המתאימים לשלושת צבעי היסוד. בטלוויזיה כזו, כל תותח אלקטרונים מקבל אות חשמלי שמפוענח במקלט על סמך נתוני הבהירות ונתוני הצבע באות החוזי המורכב, וקרן האלקטרונים שיוצאת ממנו מכוונת בעזרת מגנטים לעבר פיקסלים זרחניים בצבע המתאים שנמצאים על גבי הצג. שיטת הסריקה על גבי צג הטלוויזיה היא לפי שורות, וכל מקטע של אות החוזי מתאים לשורה אחת. כך למשל, בשיטת PAL, שורה אחת מתאימה למקטע חוזי באורך של 64 מיקרו-שניות.
שלושת אותות הצבע משולבים באות החוזי המורכב כאותות מאופננים; בשיטת PAL, אותות הצבע, U V, מאפננים יחדיו, בשיטת QAM, גל תת-נושא (subcarrier) בתדר 4.43361875 מגה-הרץ מעל הגל הנושא. באפנון זה נדרש לסנכרן את מופע המפענח שבמקלט עם אות הצבע המקורי, ולשם כך משודר בתחילתה של כל שורה צרור בן עשרה מחזורים בתדר זה (2.25 מיקרו-שניות). צרור סנכרון זה נקרא אות סינכרון הצבע (Colorburst). מופע אות סינכרון הצבע מגדיר למקלט הטלוויזיה כיצד להפריד נכונה את רכיבי ה-QAM לשני אותות צבע, ותזוזה במופע תגרום לעיוות בצבעים על גבי המרקע.
ברשות השידור, הורד אות סינכרון הצבע מאות החוזי המורכב, ובמצב כזה הופעל במקלטי הטלוויזיה הצבעוניים מעגל "הורג הצבע" ("color killer") אשר מכבה את המגברים לתדר הגבוה שעליו אופנן אות הצבע. מעגל זה הבטיח ששידורי שחור-לבן לא יגרמו להופעת צבעים מקריים על גבי הצג.
על מנת לגרום לטלוויזיה להקרין תמונה צבעונית מדויקת תוך שימוש באות חוזי שנמחק ממנו אות סינכרון הצבע היה צורך לשחזר את אות הסינכרון במופע הנכון. מכשיר האנטי-מחיקון "שתל" אות סינכרון משלו בתחילת כל שורת וידאו באות החוזי המורכב. אולם, בהיעדר מידע מדויק לגבי המופע הנכון, הצבע לא היה מדויק, על כן נוספה אפשרות לכוונון מופע באופן ידני. כך, אם צבעי התמונה שהתקבלו היו בלתי מציאותיים, היה על הצופה לכוון את המופע בעזרת כפתור מספר פעמים בשעה. עם זאת, איכות התמונה לא השתוותה לתמונה מאות חוזי שלא בוצעה בו מחיקת אות סינכרון הצבע.
הדיון החינוכי-חברתי

דוד בן-גוריון, ששימש כראש הממשלה בראשית שנות השישים, התנגד באופן גורף להכנסת המדיה הטלוויזיונית. בן-גוריון ראה במדיה זאת בעיה חינוכית, שתהפוך את התושבים מעם הספר ל"עם המסך". הטלוויזיה נתפסה ככלי מחטיא ולא תרבותי. יגאל אלון, שר החינוך באותה התקופה חשש מתרבות של "נרגילות ורקדניות בטן". אך מעל כולם עמדה הטענה הכלכלית, אשר ראתה את מדינת ישראל הצעירה, שרק זה מכבר יצאה מתקופת צנע ממושכת. החשש הכלכלי היה כי קניית מכשיר יקר אשר איננו מיוצר בארץ תכניס את המדינה הצעירה למיתון נוסף.
רק ב-1965, לאחר פרישת בן-גוריון וכניסתו לתפקיד של לוי אשכול כראש ממשלה, נפתחה האפשרות להכנסת הטלוויזיה למדינת ישראל. אולם טענות הממשלה הקודמת נותרו בעינן והושמו מגבלות כגון שידור שאינו מסחרי ושידור שאינו בצבע. לאורך הזמן התפתחה הטכנולוגיה וציוד טלוויזיוני צבעוני החל להיות נפוץ, על חשבון ציוד לשידורי שחור-לבן. כך נוצר מצב בו נאלצו אנשי הטלוויזיה לרכוש ציוד הפועל בצבע. כמו כן, תוכניות רכש סופקו לטלוויזיה הישראלית כשהן צבעוניות. על מנת להמשיך לשדר בשחור-לבן, כאשר גם הציוד פועל למעשה בצבע, וגם תוכניות רכש מסופקות בצבע, נמחקו הצבעים והשידור בוצע בצבעי שחור-לבן באמצעות ה"מחיקון", טכנולוגיה המוחקת את הצבע ממסכי האזרחים.
מולי אדן, אז מהנדס אלקטרוניקה (לימים נשיא אינטל ישראל), פיתח בהנחית יצחק פוגל, מנכ"ל "מץ אלקטרוניקה", התקן ששולב במכשירי טלוויזיה צבעוניים של מץ, ואפשר להם להציג את התוכניות הזרות בצבע על אף המחיקה שבוצעה על ידי רשות השידור. שמו המסחרי של ההתקן היה אנטי-מחיקון. בציבור רווחה אי-הסכמה עם החשכת הצבע וחלקו השתמש במכשיר אנטי-מחיקון.
אחרית דבר

התקן ה"אנטי-מחיקון" ייקר את המכשירים הצבעוניים עוד יותר, ואף פגם במידה מסוימת באיכות התמונה. אף על פי כן, הפופולריות שלו הבהירה כי שיטת מחיקת הצבע אינה משיגה את מטרתה. הדבר זירז את ההחלטה לאפשר שידורים בצבע בטלוויזיה הישראלית.
בנוסף לכך, הטלוויזיה הישראלית הייתה חייבת להעביר בצבע שידורים חיים שהופצו לתחנות טלוויזיה זרות, וזאת על-פי דרישת התחנות באירופה ובארצות הברית (שידורים אלה חייבו סידורים מיוחדים כגון שכירת מצלמות מתאימות). שני השידורים המרכזיים שהופצו בצבע מישראל לרחבי העולם בסוף שנות השבעים היו סיקור ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל בנובמבר 1977, ושידור תחרות הזמר של האירוויזיון במרץ 1979 (לפני שידור זה נרשם גל של קניית מכשירים צבעוניים ברחבי הארץ, וזאת על אף שהיה מדובר בשידור צבעוני חד-פעמי). עקב כך ממילא לא ניתן היה למנוע מהצופים בישראל לצפות בשידור החי בצבע. בתחילת 1979 הוערך כי בישראל כבר היו כ-100 אלף מכשירי טלוויזיה צבעונית, ובאוגוסט 1979 הוערך כי כ-10 אלפי ישראלים רכשו מכשירי אנטי מחיקון.
יורם ארידור, שמוּנה לשר האוצר לקראת בחירות 1981, החליט לאפשר לרשות השידור לעבור בהדרגה לשידורים בצבע. הוא החליט בנוסף לכך גם להפחית את המס שהוטל על מכשירים צבעוניים (במקביל להפחתת המס על מכוניות ומוצרי צריכה אחרים). תהליך המעבר לשידורים בצבע נמשך כמה שנים, והיה כה ארוך עד שעובדי רשות השידור החלו לקרוא לו בלעג "הצבע הזוחל". בהדרגה צולמו ושודרו יותר תוכניות בצבע, בין היתר משחק גמר אליפות אירופה בכדורסל לשנת 1981, בו זכתה מכבי תל אביב בגביע השני בתולדותיה, וכן מונדיאל 1982 ששודר כולו בצבע. עם זאת מרבית השידורים והתוכניות נמשכו בשידור שחור לבן (כולל שידורים חוזרים של תוכניות לימודיות והטלוויזיה החינוכית) עד תחילת שנת 1983.
בשנת 1983 הוסר באופן מוחלט המחיקון, והטלוויזיה הישראלית עברה לשידור מלא בצבע. השידור הראשון ששודר לאחר הסרת המחיקון הוא מהדורת "מבט".
האנטי-מחיקון הפך בתוך זמן קצר לאביזר מיותר, אולם פרשת השידורים בצבע ופיתוח האנטי-מחיקון שימשה שנים רבות כדוגמה למדיניות חסרת-תבונה של הממשלה בכלל ושל מדיניות כלכלית המתאפיינת במעורבות יתר ממשלתית בפרט. השם המסחרי "אנטי-מחיקון" הפך למטבע לשון, והמשורר נתן זך אף השתמש בו ככותרת לאחד מספרי שיריו.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "מדינת ישראל ומלחמתה בטלוויזיה הצבעונית", עמ' 118–123
הערות שוליים

↑  אורן סופר, תקשורת המונים בישראל, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2011, עמודים 311-344.
↑  החל הדיון בממשלה על טלוויזייה כללית, הצופה, 13 במרץ 1967
↑  שמוליק שלח, ‏מרעננים את השורות: מולי אדן ימונה למנכ"ל אינטל ישראל, באתר גלובס, 20 בינואר 2012
↑  עמירם פליישר, טלוויזיה צבעונית כל מה שרצית לדעת, מעריב, 11 במאי 1979
↑  ענת פירסט ואלי אברהם, כיכר השוק הומה? : על הגיוון התרבותי בערוצי הטלוויזיה המסחריים בישראל ועל הדרכים לשיפורו, בתוך כספי ד. (עורך), "תקשורת ופוליטיקה בישראל", הוצאת מכון ון ליר, תל אביב, 2007, עמודים 134-161.
↑  בועז עופרי, הכסף הקל של האנטי מחיקון, מעריב, 14 בפברואר 1979
↑  עמירם פליישר, עם ביטול הצורך באנטי מחיקון מתברר כ-10 אלפי ישראלים ביזבזו כ-40 מיליון לירות תוך שנתיים, מעריב, 7 באוגוסט 1979
שתי שורות מתוך אות החוזי המורכב. בתחילתה של כל שורה מופיע אות סינכרון הצבע. בתמונה זו של מכשיר Wave Form Monitor שורה מתחילה בצד שמאל
האות המחזורי הבוהק בצד שמאל למטה הוא אות סינכרון הצבע המופיע בתחילת כל שורה באות החוזי המורכב. תמונת מסך של מכשיר Wave Form Monitor
המרכז לחקר הביטחון הלאומי

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 מייסדים:  ארנון סופר 
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  יעקב יניב
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 המרכז לחקר הביטחון הלאומי
 
המרכז לחקר הביטחון הלאומי (NSSC) נוסד באוניברסיטת חיפה בשנת 2000 בידי צוות חוקרים שבראשו פרופסור גבריאל בן דור מהחוג למדע המדינה ופרופסור ארנון סופר מהחוג לגאוגרפיה. צוות החוקרים המגוון של המרכז, המורכב מחוקרים בכירים מתחומי האקדמיה בשילוב עם אנשי שטח מזרועות הביטחון השונות, מכשיר את הקרקע לפעילות המחקרית של המרכז הן בתחום התאורטי והן בתחומים השונים של המחקר היישומי.
המרכז לחקר הביטחון הלאומי מעורב בתוכניות מחקר, מפיק תוכנית פרסומים ומקיים פעילות במסגרת ימי עיון וכנסים תוך שילובם של אנשי מחקר ומומחים מהארץ ומהעולם. אחת ממטרות המרכז היא לסייע למקבלי החלטות וגורמים ציבוריים המעצבים את תפישת הביטחון של ישראל.
ריי קלמנס

ריימונד ניל "ריי" קלמנס (באנגלית: Raymond Neal "Ray" Clemence;‏ 5 באוגוסט 1948 – 15 בנובמבר 2020) היה כדורגלן אנגלי, ששיחק בעמדת השוער, ולאחר מכן היה חבר בצוות המקצועי של נבחרת אנגליה בכדורגל. קלמנס היה אחד מהשוערים המעוטרים ביותר בהיסטוריה של אנגליה ואירופה בכל הזמנים.
קלמנס, שהיה חבר מסדר האימפריה הבריטית, היה שוערה של ליברפול במרבית הקריירה המקצועית שלו, ועימה זכה ב-12 תארים מקומיים ועוד שישה תארים אירופאים. הוא הוסיף תואר אירופי נוסף ושני תארים מקומיים במדי טוטנהאם הוטספר אליה עבר בשלהי הקריירה.
קריירת משחק

קלמנס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של נוטס קאונטי. בעונת 1965/1966 עלה לראשונה לקבוצת בוגרים, כשהצטרף לסקאנת'ורפ יונייטד ששיחקה בליגה השלישית, ורשם במדיה 48 הופעות בשתי עונות.
ב-24 ביוני 1967 נרכש על ידי ליברפול ומאמנה ביל שאנקלי תמורת 18,000 ליש"ט. את הופעת הבכורה שלו ערך במסגרת גביע הפוטבול ליג, ב-25 בספטמבר 1968 באצטדיון אנפילד, ושמר על רשת נקייה בניצחון קבוצתו 0–2 על סוונסי סיטי. הוא הוסיף לשמש כשוער בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, תוך שהוא רושם הופעות ספורות במדי הקבוצה הבכירה, עד לשנת 1970 בה הפך לראשונה לשוער הראשון של ליברפול.
בעונת 1970/1971 הגיעו קלמנס וליברפול עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסידו לארסנל 2-1 לאחר הארכה. כעבור שתי עונות, ב-1972/1973 זכתה ליברפול באליפות אנגליה והוסיפה זכייה בגביע אופ"א. במפגש הגמר הכפול פגשה את בורוסיה מנשנגלדבך. במשחק הראשון שנערך באנפילד ניצחה ליברפול בתוצאה 0–3. קלמנס עצר פנדל של יופ היינקס, שהתברר כמכריע לאחר שבורוסיה ניצחה 0–2 בגומלין. בדיעבד התברר שאם הפנדל היה נכנס, ליברפול הייתה מפסידה בגלל שער החוץ. עונה אחר כך, ב-1973/1974, זכו ליברפול וקלמנס בתואר נוסף, כשגברו בגמר הגביע האנגלי 0–3 על ניוקאסל יונייטד.
בעונת 1975/1976 שחזרה ליברפול את הישגה מ-1973, והשלימה זכייה באליפות ובגביע אופ"א. עונה אחר כך הייתה מהמוצלחות של קלמנס בליברפול, ששמרה על תואר האליפות, הגיעה עד לגמר הגביע שם הפסידה למנצ'סטר יונייטד, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות עם ניצחון 1–3 במשחק הגמר על בורוסיה מנשנגלדבך. קלמנס היה מהמצטיינים במשחק הגמר. ליברפול שמרה על התואר האירופי עם ניצחון 0–1 במשחק הגמר על קלאב ברוז' עונה לאחר מכן, אך הפסידו את האליפות לנוטינגהאם פורסט.
בעונת 1978/1979 זכתה ליברפול באליפות נוספת, הרביעית בקריירה של קלמנס, שספג רק 16 שערים ב-42 משחקי הליגה באותה עונה, ורק ארבעה מתוכם באנפילד. שיא מספר הספיגות הנמוך ביותר של קלמנס נשמר עד לעונת 2004/2005, אז ספגה צ'לסי 15 שערים ב-38 משחקים. אף קבוצה לא ספגה פחות שערים במתכונת הישנה של הליגה. עונה אחר כך שמרה ליברפול על תואר האליפות, והייתה זו הזכייה החמישית והאחרונה של קלמנס בתואר.
עונת 1980/1981 הסתיימה בצורה מרשימה עבור ליברפול, שזכתה בפעם השלישית בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות, לאחר שגברה 0–1 על ריאל מדריד במשחק הגמר. קלמנס, שעמד בשערה של ליברפול בשלושה משחקי גמר גביע אירופה לאלופות, ספג בסך הכל שער אחד בשלושת המשחקים. משחק הגמר מול ריאל מדריד היה משחקו האחרון במדי ליברפול. החתמתו של השוער ברוס גרובלאר בקבוצה היוותה עבורו תחרות על המקום בהרכב, וקלמנס בן ה-33 העדיף לעזוב את הקבוצה ולחתום בטוטנהאם הוטספר, בסכום העברה שהוערך בכ-300 אלף ליש"ט.
משחקו הראשון של קלמנס במדי הקבוצה היה מגן הצדקה, שם טוטנהאם נפרדה בשוויון 2-2 מאסטון וילה, והקבוצות החזיקו בתואר במשותף. בעונתו הראשונה במדי טוטנהאם פגש קלמנס את ליברפול בגמר גביע הפוטבול ליג, שם הפסידה קבוצתו בתוצאה 1–3. בעונה זו זכתה טוטנהאם בגביע ה-FA, לאחר שניצחה את קווינס פארק ריינג'רס בתוצאה 0–1 במשחק חוזר, לאחר שהראשון הסתיים בשוויון 1-1. קלמנס סבל מפציעות חוזרות בברכו השמאלית, שגרמו לו להפסיד את גמר גביע אופ"א בעונת 1983/1984 בו ניצחה קבוצתו. הפעם הבאה בה ייצג את קבוצתו במשחק גמר הייתה בעונת 1986/1987, אז הפסידה טוטנהאם לקובנטרי סיטי בגמר הגביע האנגלי. הייתה זו הופעתו החמישית של קלמנס בגמר הגביע האנגלי.
בשנת 1988, בעקבות הפציעה בברכו, פרש קלמנס ממשחק פעיל בגיל 40.
קריירת משחק > נבחרת אנגליה

קלמנס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-15 בנובמבר 1972 בניצחון החוץ של נבחרתו על ויילס במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974. קלמנס שמר על שער נקי במשחק, ואנגליה ניצחה בתוצאה 0–1. קלמנס היה מהשוערים האנגלים הבולטים בדורו, אך כך היה גם פיטר שילטון, ובין השניים התפתחה תחרות גדולה על המקום בהרכב. תקופתו של קלמנס בנבחרת אנגליה הייתה בשנים לא מוצלחות של הנבחרת, שכשלה בניסיונה להעפיל לטורנירי מונדיאל 1974 ומונדיאל 1978. קלמנס נכלל בסגל אנגליה בשני טורנירים גדולים, יורו 1980 ומונדיאל 1982, אך בשניהם שילטון היה השוער הראשון וקלמנס סיים את הקריירה הבינלאומית מבלי שייצג את נבחרתו בטורניר גדול.
ב-12 במאי 1981, במשחק ידידות בין אנגליה לברזיל, שימש קלמנס בפעם היחידה בקריירה שלו כקפטן נבחרת אנגליה, והיה לשוער הראשון מזה 32 שנים שעושה זאת, מאז פרנק סוויפט ב-1949.
בשנת 1983 ערך קלמנס את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, וסיים את הקריירה הבינלאומית עם 61 הופעות.
קריירה כמאמן

מיד לאחר פרישתו הצטרף קלמנס לצוות המקצועי של טוטנהאם הוטספר, הקבוצה שבמדיה פרש, ועבר במספר תפקידים עד שבעונת 1992/1993 הצעיד קלמנס, בצוותא עם המאמן דאג ליברמור, את טוטנהאם בעונה הראשונה של המתכונת החדשה בליגה האנגלית, הפרמייר ליג. הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני, והשניים הוחלפו בסיומה על ידי אוסבלדו ארדילס. בינואר 1994 החל לאמן במשותף את קבוצת בארנט מהליגה השלישית, החל מעונת 1994/1995 אימן את הקבוצה לבדו, והצעיד אותה למקום התשיעי וה-13 בליגה.
באוגוסט 1996, לאחר טורניר יורו 1996, התמנה קלמנס לתפקיד מאמן השוערים של נבחרת אנגליה. מאמן הנבחרת שגייס אותו לתפקיד היה גלן הודל, ששיתף איתו פעולה בעבר כשחקן בטוטנהאם ובנבחרת. קלמנס הוסיף לשמש בתפקיד גם תחת מאמני הנבחרת הבאים, קווין קיגן, סוון גוראן אריקסון וסטיב מקלארן. כשפאביו קאפלו האיטלקי התמנה למאמן הנבחרת בדצמבר 2007, הוא הביא עמו צוות אימון איטלקי, וקלמנס הוחלף גם הוא. עם זאת, הוא הוסיף להיות חלק מהצוות המקצועי של אנגליה. הוא שימש כראש מערך פיתוח הנוער, שם עבד בכל נבחרות הנערים והנוער של אנגליה, ותפקידו היה לעקוב אחרי פיתוח השחקנים בנבחרות השונות. הוא עבד בצמוד לסטיוארט פירס, מאמן נבחרת הנוער של אנגליה, שהתמנה לתפקיד ב-2007. הוא שב לעבוד במקביל בתפקידו כמאמן השוערים של הנבחרת הבוגרת ב-2012, כאשר רוי הודג'סון התמנה לתפקיד מאמן הנבחרת.
ב-11 ביוני 2012, בחימום שערך לג'ו הארט לפני המשחק בין אנגליה לצרפת במסגרת יורו 2012, קרע קלמנס את גיד אכילס. שנה אחר כך, פרש קלמנס מתפקידו בגיל 65.
חיים אישיים

קלמנס היה חבר במסדר האימפריה הבריטית. הוא זכה לכבוד בזכות שירותיו בתחום הכדורגל באנגליה.
ילדיו של קלמנס גם הם נקשרו בעולם הכדורגל האנגלי. בנו סטפן שימש כשחקן טוטנהאם הוטספר, בירמינגהאם סיטי ולסטר סיטי, והוסיף לעסוק בתחום כמאמן לאחר פרישתו. בתו של קלמנס, שרה, נישאה לכדורגלן העבר של נבחרת סקוטלנד ומאמן הכדורגל דאגי פרידמן.
ב-2 בפברואר 2005 הודיע קלמנס כי חלה בסרטן הערמונית, ולצורך קבלת טיפולים השהה את עבודתו בצוות המקצועי של נבחרת אנגליה.
קלמנס היה מוערך מאוד בקרב מחנות האוהדים של טוטנהאם, ובעיקר של ליברפול. הוא נבחר במקום ה-11, הגבוה ביותר לשוער, ברשימת 100 גדולי שחקני ליברפול בסקר שנערך באתר הרשמי של המועדון, ונבחר לשוער הראשון בנבחרת המאה ה-20 של ליברפול מטעם ה-BBC.
קלמנס נפטר ב-15 בנובמבר 2020 לאחר מאבק בסרטן הערמונית.
תארים

גביע אירופה לאלופות (3): 1976/1977, 1977/1978, 1980/1981
גביע אופ"א (2): 1972/1973, 1975/1976
אליפות אנגליה (5): 1972/1973, 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979, 1979/1980
גביע ה-FA‏: 1973/1974
גביע הפוטבול ליג: 1980/1981
הסופר קאפ האירופי: 1977
מגן הצדקה (5): 1974, 1976, 1977 (במשותף), 1979, 1980
גביע אופ"א: 1983/1984
גביע ה-FA‏: 1981/1982
מגן הצדקה: 1981 (במשותף)
סטטיסטיקות

| נבחרת אנגליה> שנה | נבחרת אנגליה> הופעות | נבחרת אנגליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1972 | 1 | 0 |
| 1973 | 1 | 0 |
| 1974 | 5 | 0 |
| 1975 | 8 | 0 |
| 1976 | 9 | 0 |
| 1977 | 9 | 0 |
| 1978 | 5 | 0 |
| 1979 | 7 | 0 |
| 1980 | 7 | 0 |
| 1981 | 5 | 0 |
| 1982 | 3 | 0 |
| 1983 | 1 | 0 |
| סה"כ | 61 | 0 |
הערות שוליים

↑  הקללה נמשכת: פציעה קשה למאמן השוערים של אנגליה, באתר וואלה, 11 ביוני 2012
↑  Statement on behalf of the Clemence family, Liverpool FC
| נבחרת אנגליה – יורו 1980 |
| --- | --- | --- |
|  1 קלמנס •  2 ניל •  3 סנסום •  4 תומפסון •  5 ווטסון •  6 וילקינס •  7 קיגן •  8 קופל •  9 ג'ונסון •  10 ברוקינג •   11 וודקוק •  12 אנדרסון • 13 שילטון •  14 צ'רי • 15 יוז • 16 מילס • 17 מקדרמוט • 18 קנדי • 19 הודל • 20 מרינר • 21 בירטלס • 22 קוריגן • מאמן: גרינווד |  1 קלמנס •  2 ניל •  3 סנסום •  4 תומפסון •  5 ווטסון •  6 וילקינס •  7 קיגן •  8 קופל •  9 ג'ונסון •  10 ברוקינג •   11 וודקוק •  12 אנדרסון • 13 שילטון •  14 צ'רי • 15 יוז • 16 מילס • 17 מקדרמוט • 18 קנדי • 19 הודל • 20 מרינר • 21 בירטלס • 22 קוריגן • מאמן: גרינווד | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 1982 |
| --- | --- | --- |
|  1 קלמנס •  2 אנדרסון •  3 ברוקינג •  4 בוצ'ר •  5 קופל •  6 פוסטר •  7 קיגן •  8 פרנסיס •  9 הודל •  10 מקדרמוט •   11 מרינר •  12 מילס • 13 קוריגן •  14 ניל • 15 ריקס • 16 רובסון • 17 סנסום • 18 תומפסון • 19 וילקינס • 20 ווית' • 21 וודקוק • 22 שילטון • מאמן: גרינווד |  1 קלמנס •  2 אנדרסון •  3 ברוקינג •  4 בוצ'ר •  5 קופל •  6 פוסטר •  7 קיגן •  8 פרנסיס •  9 הודל •  10 מקדרמוט •   11 מרינר •  12 מילס • 13 קוריגן •  14 ניל • 15 ריקס • 16 רובסון • 17 סנסום • 18 תומפסון • 19 וילקינס • 20 ווית' • 21 וודקוק • 22 שילטון • מאמן: גרינווד | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1221531409  VIAF: 1879160606863016300000   WorldCat (עם VIAF): 1879160606863016300000
סיטרואן רוזאלי

| --- | --- |

Citroën Rosalie, דגם קופה "15CV"
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1932–1938
 יחידות שיוצרו:  113,084
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  סיטרואן C4 (1928)
 מודל אחריו:  סיטרואן טראקסיון אוואנט
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,270 מ"מ (דגם "8CV")  4,570 מ"מ (דגם "10CV")  4,720 מ"מ (דגם "15CV")
 רוחב:  1,720 מ"מ
 גובה:  1,670–1,690 מ"מ
 משקל:  1,160–1,500 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,452 סמ"ק  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,767 סמ"ק המפיק 32 כ"ס ב-2,700 סל"ד  6 צילינדרים, בטור, 2,650 סמ"ק המפיק 52 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  90 קמ"ש (דגם "8CV")  100 קמ"ש (דגם "10CV")  120 קמ"ש (דגם "15CV")
סיטרואן רוזאלי (בצרפתית: Citroën Rosalie) היא מכונית משפחתית גדולה מפוארת שיוצרה במספר תצורות גוף מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, אשר יוצרו בין השנים 1932–1938 בצרפת.
תצורות

סדאן – 4 דלתות, 6 חלונות צד
סדאן – 4 דלתות, 4 חלונות צד.
קופה – 2 דלתות.
קבריולה – 2 דלתות.
מסחרית.
טנדר.
ממאפייני "סיטרואן רוזאלי"

יוצרו 113,084 יחידות.
מנוע: מנוע בנזין קדמי-אורכי.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
בשנת 1934 עברו דגמי "רוזאלי" מתיחת פנים.
ממאפייני "סיטרואן רוזאלי" > מדגמי "סיטרואן רוזאלי"

דגם "8CV" אופיין במנוע ארבעה צילינדרים של 1,452 סמ"ק, והניע את הגלגלים האחוריים. תיבת ההילוכים שלושה הילוכים הציגה סינכרום בשני הטווחים הגבוהים יותר, והבלימה סופקה על ידי בלמי תוף על כל ארבעת הגלגלים. אורכו של המכונית היה 4.27 מטר והציע מהירות מרבית של 90 קמ"ש. ב-4 שנות הייצור האחרונות של הדגם הוחלף הדגם לדגם "7UA".
דגם "10CV" הציע מנוע בעל ארבעה צילינדרים של 1,767 סמ"ק ומהירות מרבית של 100 קמ"ש. אורכו 4.57 מטר. הדגם זכה להצלחה מסחרית גדולה. ב-4 שנות הייצור האחרונות של הדגם הוחלף הדגם לדגם "11UA".
דגם "15CV": אורך גוש המנוע של 6 הצילינדרים הצריך מכסה מנוע מוארך בסגנון "מצנפת", אורכו הכולל של הרכב היה 4.72 מטר. ניתן היה לרכוש סוגי גוף ותצורות שונות.
גלריה

"סיטרואן רוזאלי" דגם "15CV"
"סיטרואן רוזאלי" דגם "8CV"
"סיטרואן רוזאלי"
"סיטרואן רוזאלי"
"סיטרואן רוזאלי"
"סיטרואן רוזאלי", שנת 1933 - קבריולה
"סיטרואן רוזאלי", שנת 1933 - קבריולה
"סיטרואן רוזאלי", שנת 1937 - טנדר
"סיטרואן רוזאלי" סדרה "7UB" - מסחרית
"סיטרואן רוזאלי", סדרה "7UB", שנת 1935 - מסחרית
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן סוג B15
הערות שוליים

↑  "סיטרואן רוזאלי" citroenorigins.co.uk/en/cars/rosalie
↑  "סיטרואן רוזאלי" citroen-rosalie
↑  "סיטרואן רוזאלי" rosalie-citroen.com
↑  "סיטרואן רוזאלי" secret-classics.com/en/citron-rosalie
↑  "סיטרואן רוזאלי" מסחרית - תמונה pinterest.com/pin/543246773776030585
דייהו FX212 סופר קרוזר

| --- | --- |

Daewoo FX212 Super Cruiser
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Zyle Daewoo Commercial Vehicle 
 שנות ייצור:  2007 – היום
 הרכבה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 חברת אם:  Young-An Hat
 אורך:  12 מטר
 רוחב:  2.49 מטר
 גובה:  3.385 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי דיזל, מנועים אחוריים V6 צילינדרים 11.0 ליטר המפיק 420 כ"ס מנוע מתוצרת "doosan" מסוג "DV11"  6 צילינדרים 11.1 ליטר המפיק 340 כ"ס מנוע מתוצרת "doosan" מסוג "DE12TIS", משקל יבש: 910 ק"ג  V6 צילינדרים 11.0 ליטר המפיק 450 כ"ס מנוע מתוצרת "doosan" מסוג "DV11K", משקל יבש: 900 ק"ג  6 צילינדרים, מנוע מתוצרת "Cummins" (אנ'), מסדרה "Cummins M-series engine" (אנ') מסוג "Cummins ISMe 440"  6 צילינדרים, מנוע מתוצרת "IVECO" מסוג "IVECO FPT Cursor 11" (מגדש טורבו)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות
 
דייהו FX212 סופר קרוזר (באנגלית: Daewoo FX212 Super Cruiser) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב Zyle Daewoo Commercial Vehicle (אנ') אשר מיוצר משנת 2007 ועד היום.
היצרן

Zyle Daewoo Commercial Vehicle נמצאת ברובה בבעלות חברת "Young-An Hat". בסיס החברה בעיר הנמל פוסאן בקוריאה הדרומית. החברה הוקמה בשנת 2002 כיורשת המיזוג הקודמת, "חברת דייהו מוטור". אוטובוסים אלו משמשים בעיקר לתחבורה ציבורית. חברת "Daewoo Bus" הייתה בשותפות בשנת 2006 עם "GM Daewoo" (כיום "ג'נרל מוטורס קוריאה" (אנ') חברת בת של ג'נרל מוטורס).
מאפיינים

אוטובוס תיירים מפואר.
47 מושבים (נהג + מדריך + 45 נוסעים).
מנוע אחורי.
סוג הנעה: מנוע הנעה אחורית.
1 דלת כניסה / יציאה.
כניסה באמצעות מדרגות (אנ') (רצפה גבוהה).
קיבולת מכל דלק - 200 ליטר + 200 ליטר.
אוטובוס סיפון יחיד (אנ').
דגם "דייהו FX212 סופר קרוזר" פועל בארצות: דרום קוריאה, וייטנאם ורוסיה.
תמונות

"דייהו FX212 סופר קרוזר"
"דייהו FX212 סופר קרוזר"
"דייהו FX212 סופר קרוזר"
"דייהו FX212 סופר קרוזר"
"דייהו FX212 סופר קרוזר"
"דייהו FX212 סופר קרוזר"
"דייהו FX212 סופר קרוזר"
ראו גם

דייהו BS/BM
הערות שוליים

↑  חברת Young-An Hat youngan.tradekorea.com/company
↑  מנוע DV11 doosaninfracore.com/engine/en/diesel-engine
↑  מנוע DE12TIS doosaninfracore.com/engine/en/diesel-engine
↑  מנוע DV11K doosaninfracore.com/engine/en/diesel-engine
↑  מנוע FPT Cursor 11 strator.nl/motoren-en/cursor-11-euro-6
↑  היצרן "Zyle Daewoo Commercial Vehicle"  hoovers.com/company-information/cs/company-profile.zyle_daewoo_commercial_vehicle_company
↑  היצרן "Zyle Daewoo Commercial Vehicle" developmentaid.org/#!/organizations
↑  "דייהו FX212 סופר קרוזר" ru.all.biz/en/tourist-daewoo-fx212-super-cruiser-bus
↑  "דייהו FX212 סופר קרוזר", שנת 2008  autowini.com/Buses/Used-2008-Daewoo-FX212-IB568745]
קארי וייט

| --- | --- |

קארי וייט, בגילומה של סיסי ספייסק, במהלך ליל הנשף השחור
 הופעה ראשונה:  "קארי"
 הופעה אחרונה:  "קארי"
 יוצרים:  סטיבן קינג
 גילום הדמות:  סיסי ספייסק (1976–1999) אנג'לה בטיס (2002) קלואי גרייס מורץ (2013) לינזי האטלי (1988) מולי רנסון (2012)
 מידע
 גיל:  16
 תאריך לידה:  21 בספטמבר 1963
 מין:  נקבה
 מקצוע:  תיכוניסט, רוצח המונים
 כוחות:  טלקינזיס וטלפתיה
 דת:  נצרות קתולית
 אזרחות:  ארצות הברית 
 תאריך פטירה:  28 במאי 1979
 סיבת המוות:  איבוד דם לאחר שנדקרה על ידי אמה
 דמויות קשורות
 משפחה:  מרגרט וייט (אמא) ראלף וייט (אבא) רייצ'ל לאנג (אחות למחצה) ג'ון וג'ודית בריגהם (סבא וסבתא מצד האם) סיידי קוקרן (סבתא-רבתא מצד האם)
 אויבים:  כריס הרגנסן
 
קארייטה נ. "קארי" וייט (באנגלית: Carrietta N. "Carrie" White) היא הפרוטגוניסטית והדמות הראשית ברומן האימה הראשון של הסופר האמריקאי סטיבן קינג שפורסם לראשונה בשנת 1974, "קארי".
קארי וייט היא נערה מתבגרת תיכוניסטית, שסובלת מהתעללויות מילוליות ופיזיות הן מהסטודנטים בתיכון המקומי בו היא לומדת (ובעיקר מבנות כיתתה) והן מאמה, מרגרט וייט, קתולית פדנטית המעורערת בנפשה. עם תחילת אירועי הרומן, קארי חווה את המחזור החודשי שלה לראשונה כשהיא בת שש עשרה במקלחות בבית הספר, מה שמוביל בתורו להבנה עצמית כי היא ניחנה ביכולות טלקנטיות וטלפתיות לאחר שהיא מפוצצת נורה מתוך לחץ נפשי. לאחר שהושפלה מול התיכון כולו במהלך נשף הסיום, במתיחה אכזרית הכרוכה בדם של חזיר, קארי הזועמת משתמשת בכוחותיה על מנת לטבוח בחבריה לספסל הלימודים ומביאה להרס המוני בעיירת צ'מברלין, מיין.