stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליאנץ ארנה
היסטוריה

ב-21 באוקטובר 2001, נערכה הצבעה בקשר לבניית האצטדיון. ברוב קולות הוחלט לבנות בעיר אצטדיון חדש, במקום לבנות מחדש את האצטדיון האולימפי. צמד הארכיטקטים השווייצרים, שתכננו גם את האצטדיון הלאומי בבייג'ינג לקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008, החלו לתכנן את המבנה בסתיו 2002. בניית האצטדיון הסתיימה בסוף אפריל 2005 כפי שתוכנן מראש. תחנות הרכבת התחתית במינכן הורחבו, ומחלפים חדשים נבנו, כדי לאפשר גישה נוחה לעשרות אלפי הצופים במגרש.
ב-30 במאי 2005 נערך המשחק הראשון באצטדיון – מינכן 1860 מול נירנברג. פטריק מילכראום ממינכן 1860 היה כובש השער הראשון באצטדיון החדש. ביום לאחר מכן באיירן מינכן שיחקה נגד נבחרת גרמניה. הכרטיסים לשני המשחקים נמכרו עוד לפני השלמת בניית האצטדיון. ב-2 ביוני, עקב הביקוש הגבוה, נערך גם משחק בין שתי קבוצות הבית - מינכן 1860 ובאיירן מינכן. באיירן מינכן מכרה את כל הכרטיסים לעשרת המשחקים הראשונים באצטדיון.
ב-19 במאי 2012 אירח האצטדיון את משחק הגמר של ליגת האלופות בו גברה צ'לסי על באיירן מינכן לאחר דו-קרב בעיטות עונשין. הייתה זו הפעם הראשונה בה קבוצה שיחקה בגמר ליגת האלופות במגרשה הביתי.
בשנת 2017 מינכן 1860 החליטה לעזוב את האצטדיון, והוא הפך למגרשה הביתי של באיירן מינכן בלבד.
טורנירים בינלאומיים > מונדיאל 2006

| תאריך | שעה (CET) | נבחרת 1 | תוצאה | נבחרת 2 | שלב | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 ביוני 2006 | 18:00 |  גרמניה | 4–2 |  קוסטה ריקה | בית א' (משחק הפתיחה) | 66,000 |
| 14 ביוני 2006 | 18:00 |  תוניסיה | 2–2 |  ערב הסעודית | בית ח' | 66,000 |
| 18 ביוני 2006 | 18:00 |  ברזיל | 2–0 |  אוסטרליה | בית ו' | 66,000 |
| 21 ביוני 2006 | 21:00 |  חוף השנהב | 3–2 |  סרביה ומונטנגרו | בית ג' | 66,000 |
| 24 ביוני 2006 | 17:00 |  גרמניה | 2–0 |  שוודיה | שמינית גמר | 66,000 |
| 5 ביולי 2006 | 21:00 |  פורטוגל | 0–1 |  צרפת | חצי גמר | 66,000 |
טורנירים בינלאומיים > יורו 2020

| תאריך | שעה (CET) | נבחרת 1 | תוצאה | נבחרת 2 | שלב | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 ביוני 2021 | 21:00 |  צרפת | 1–0 |  גרמניה | בית ו' | 12,000 |
| 19 ביוני 2021 | 18:00 |  פורטוגל | 2–4 |  גרמניה | בית ו' | 12,926 |
| 23 ביוני 2021 | 21:00 |  גרמניה | 2–2 |  הונגריה | בית ו' | 12,413 |
| 2 ביולי 2021 | 21:00 |  בלגיה | 1–2 |  איטליה | רבע גמר | 12,984 |
טורנירים בינלאומיים > יורו 2024

| תאריך | שעה (CET) | נבחרת 1 | תוצאה | נבחרת 2 | שלב | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 ביוני 2024 | 21:00 |  גרמניה | 5–1 |  סקוטלנד | בית א' (משחק הפתיחה) |  |
| 17 ביוני 2024 | 15:00 |  רומניה | 3–0 |  אוקראינה | בית ה' |  |
| 20 ביוני 2024 | 15:00 |  סלובניה | 1–1 |  סרביה | בית ג' |  |
| 25 ביוני 2024 | 21:00 |  דנמרק | 0–0 |  סרביה | בית ג' |  |
| 2 ביולי 2024 | 18:00 |  רומניה | 0–3 |  הולנד | שמינית גמר |  |
| 9 ביולי 2024 | 21:00 | ספרד ספרד | 2–1 | צרפת צרפת | חצי גמר |  |
גלריה

האצטדיון ממבט על
פנים האצטדיון
פנים האצטדיון
חזית האצטדיון מוארת באדום וכחול
האצטדיון בזמן משחק בין באיירן מינכן למינכן 1860
סטרייט'ס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1916–הווה (כ־109 שנים) 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
 מוצרים עיקריים:  כָּשֵׁר 
  
 www.streitsmatzos.com
 
חברת אהרן סטרֶייט, שמוצריה משווקים תחת המותג סטריֶיט'ס (באנגלית: Aron Streit, Inc. -‏ Streit's) היא חברת מזון כשר אמריקאית שבסיסה בניו יורק סיטי.
החברה, שבבעלות משפחת סטרייט, ידועה בעיקר בשל המוצר הנמכר ביותר שלה, "מצות סטרייט". החברה מחזיקה כ-40% משוק המצות בארצות הברית והיא המתחרה העיקרית בתחום זה של חברת מנישביץ.
היסטוריה

החברה נוסדה ברחוב פיט שבלואר איסט סייד של ניו יורק בשנת 1916 על ידי אהרן סטרייט (שטרַייט), מהגר יהודי מאוסטריה. בשנות פעילותה הראשונות ייצרה החברה מצות יד, ובשנת 1925 הפכה לחברה רשמית ועברה לרחוב ריווינגטון (אנ'). עם הצלחת שיווק המצות, רכש סטרייט גם את הבניינים הסמוכים, והחברה פועלת גם בעשור השני של המאה ה-21 בקומפלקס בן 4,400 מ"ר בלב מנהטן.
מתחם החברה לצד מוסדות מזון היסטוריים אחרים: "המעדנייה של כץ" ומאפיית הקניש של יונה שימל, נשארו כשרידים להיסטוריה היהודית של הלואר איסט סייד.
החברה עשתה מאמצים להתאים את עצמה לתהליך הג'נטריפיקציה שעובר האזור כולו, בשלב מסוים נבחנה אפשרות להקמת בית קפה או פאב שיגישו גם מצות, ולהשתלב במגמה החדשה של החיים ברובע.
מפעל המצות של החברה מייצר בממוצע 16,000 פאונד מצות בכל יום. המפעל פועל 20 שעות ביממה. תנאי הכשרות מחמירים ועד שלב ההוצאה מהתנור, מותרת הגישה לבצק רק ליהודים שומרי שבת. התהליך כולו מתנהל תחת השגחתם של משגיחי כשרות, בהקפדה על דרישות ההלכה כמו משך זמן האפייה.
ב-2007 פורסם כי שטח המפעל יימכר תמורת 25 מיליון דולר, ייהרס, ובמקום  יבנו דירות יוקרה. התוכנית לא יצאה לפועל.
חוליית סילואן

חוליית סילואן היא תא טרור פלסטיני של ארבעה תושבים ישראליים ממזרח ירושלים שהופעלה בידי ארגון הטרור האסלאמיסטי חמאס, וכונתה באמצעי תקשורת בישראל "חוליית סילואן", על שם הכפר סילואן שבמזרח ירושלים. החוליה הייתה אחראית לשורה של פיגועי טרור רצחניים ולעשרות הרוגים ופצועים, ואף ניסתה לבצע פיגועים אסטרטגיים.
החוליה הייתה אחראית לפיגועים בקפה מומנט, באוניברסיטה העברית, בשפילד קלאב בראשון לציון (שבוצעו ברובם ב-2002) וכן לניסיונות לביצוע פיגועים והטמנת מטעני חבלה בתשתיות אסטרטגיות. החוליה נחשפה ונעצרה בידי שירות הביטחון הכללי. בית המשפט הרשיע את הטרוריסטים חברי החוליה ברצח 35 בני אדם, וגזר עליהם עונשי מאסר לתקופות ממושכות. רוב חברי החוליה השתחררו בעסקת שליט.
ב-18 בינואר 2025 דווח כי שלושה מתוך ארבעת חברי החוליה ישוחררו במסגרת שלב א' של הסכם חמאס–ישראל לשחרור החטופים הישראלים מרצועת עזה.
הפיגועים

הפיגועים שביצעה החוליה:
הפיגוע בקפה "מומנט" בירושלים, 9 במרץ 2002, 11 נרצחו.
הפיגוע במועדון "שפילד קלאב" בראשון לציון, 7 במאי 2002, 15 נרצחו.
הפיגוע בקפיטריית פרנק סינטרה באוניברסיטה העברית בירושלים, 31 ביולי 2002, 9 נרצחו.
הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות, 23 במאי 2002.
פיצוץ מטען במסילת הרכבת ליד לוד, 30 ביוני 2002, 4 נפצעו.
תפיסת חברי החוליה ועונשיהם

באוגוסט 2002 נחשפה החוליה על ידי השב"כ וכל חבריה נתפסו על ידי יחידת הגדעונים ונעצרו. הם הועמדו למשפט בעוון רצח 35 ישראלים, ביצוע פעולות טרור, קשירת קשר עם האויב וסיוע לאויב בשעת מלחמה. המחבלים הודו בביצוע הפיגועים והביעו גאווה בהם. בית המשפט גזר עליהם מאסרי עולם ארוכים במיוחד ונימק: "מן הראוי שהנאשמים יימקו בכלא עד אחרית ימיהם".
חברי החוליה ועונשיהם:
ואאל קסאם (בן 32, ראש החוליה) – נידון ל-35 מאסרי עולם מצטברים ועוד 50 שנה מאסר.
וסאם עבאסי (25) – נידון ל-26 מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנה מאסר.
מוחמד עודה (29) – נידון ל-9 מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנות מאסר.
עלא עבאסי (30) – נידון ל-60 שנות מאסר.
בשנת 2003, אישר בג"ץ לכוחות הביטחון להרוס את בתיהם של המחבלים חברי החוליה. בינואר נהרסו בתיהם.
בשנת 2005 החליט שר הפנים אופיר פינס לשלול את מעמדם כתושבי קבע.
ב-25 בינואר 2025, במסגרת עסקת החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל, ואאל קסאם, וסאם עבאסי ומוחמד עודה שוחררו מהכלא.
הערות שוליים

↑  סער הס, 737 אסירים, בהם רוצחים: המחבלים הבולטים שמיועדים לשחרור בשלב הראשון, באתר ynet, 18 בינואר 2025
↑  אפרת וייס ואבישי בן חיים, 11 הרוגים בפיגוע בבית קפה בירושלים, באתר ynet, 10 במרץ 2002
↑  15 הרוגים בפיגוע במועדון בראשון לציון, באתר ynet, 9 במאי 2002
↑  אטילה שומפלבי, אלפי אנשים ניצלו ממוות בפי גלילות, באתר ynet, 24 במאי 2002
↑  אפרת וייס ופליקס פריש, נתפסה "החוליה הקטלנית ביותר"; אחראית ל-35 קרבנות, באתר ynet, 21 באוגוסט 2002
↑  מאסרי עולם מצטברים נגזרו על חוליית סילוואן, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2002
↑  הריסת בתי חוליית סילואן, באתר נענע, 15 בינואר 2003
↑  דורון שפר, פינס: יבוטל מעמד הקבע של חברי חוליית סילואן, באתר ynet, 10 במאי 2005
ראלי סער, שר הפנים יבטל את מעמד חברי "חוליית סילוואן" כתושבי ישראל, באתר הארץ, 13 במאי 2005
אורי זמרי

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1925 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  17 בפברואר 2016 (בגיל 90) אביחיל, ישראל 
 שם לידה:  אוריאל זינגר 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  אביחיל 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק, אוניברסיטת וירג'יניה המערבית 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית, גרמנית 
 תחום כתיבה:  היסטוריה
 נושאי כתיבה:  היסטוריה של החינוך הגופני והספורט
 
אורי (אוריאל) זמרי (22 במאי 1925 – 17 בפברואר 2016) היה מחשובי חוקרי ההיסטוריה של הספורט והחינוך הגופני בישראל ובעולם, סופר, חוקר ומרצה, המנהל המדעי הראשון של מכון וינגייט ושופט הכדורסל הבינלאומי הראשון של ישראל, ששפט באולימפיאדת מלבורן 1956.
ביוגרפיה

זמרי נולד בווינה ב-1925 לטוני (טונקה) ומנדל זינגר. ב-1 באוקטובר 1934, לאחר עליית המשטר האוסטרופשיסטי, עלה לישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה בחיפה. את לימודיו עשה בבית הספר הריאלי בעיר. בכיתה י"א התגייס לפלמ"ח ולשירות פעיל ב"הגנה" ותוך כדי שירותו השלים את בחינות הבגרות. בשנת 1944 החל את לימודיו בקורס השנתי הראשון למורים להתעמלות (חינוך גופני) שהתקיים בתל אביב. אתו למדו מחשובי מעצבי החינוך הגופני בארץ, ביניהם מיכה שמבן, אפרת אמיר ומוסקה מוסטון. עם סיום לימודיו בשנת 1945, החל ללמד חינוך גופני בקיבוץ משמר העמק, שם קידם את ענפי הכדורסל והכדורעף. בהמשך לימד בגמנסיה העברית בירושלים בשנים 1952 - 1961.
בשנת 1949, קיבל זמרי מלגת לימודים בסיטי קולג' של ניו יורק. בשנים 1950–1952, השלים במוסד זה את לימודי התואר הראשון בחינוך גופני בהצטיינות .
בשנים 1964–1966, למד זמרי באוניברסיטת וירג'יניה המערבית לתואר שני ושלישי וקיבל תואר דוקטור לחינוך גופני. נושא עבודת הדוקטורט היה "הפונקציה הדתית והמאגית של משחקי כדור בתרבויות השונות".
זמרי היה הראשון מבוגרי הקורס השנתי הראשון למורים להתעמלות, 1944, שקיבל תואר דוקטור במקצוע זה.
ביוגרפיה > פעילות בארגונים בינלאומיים

בשנת 1968, לקח חלק באקדמיה האולימפית באולימפיה שביוון. בין השנים 1970–1976, היה חבר בוועדה הבינלאומית להאחדת מבחני הכושר, בשנים 1972–1976, שימש כנשיא החברה האסיאנית לחקר תולדות החינוך הגופני והספורט ביבשת. בין השנים 1978–1984, היה מזכיר החברה הבינלאומית לחינוך גופני ולספורט משווה ובשנים 1979–1986, ערך כתב עת בינלאומי לחינוך גופני וספורט משווה. כן שימש כמרצה ראשי ומרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, קנדה, בלגיה, גרמניה, יוון, איטליה, שווייץ, תאילנד וסינגפור.
ביוגרפיה > קריירת משחק ושיפוט

זמרי שיחק כדורסל וכדורעף ברמה ארצית בהפועל חיפה עד 1945 ומשנה זו עבר לשיפוט כדורסל. בשנת 1954, הוסמך כשופט בינלאומי ע”י פיב"א – איגוד הכדורסל הבינלאומי. לאחר ששפט בהצלחה במספר רב של משחקי בינלאומיים, הוזמן לשפוט באולימפיאדת מלבורן 1956, שם שפט בהצלחה רבה והיה מועמד מוביל לשפוט במשחק הגמר. עקב מחלה ממארת שבה חלתה אשתו, לאה זמרי, נאלץ לחזור לישראל לפני סיום המשחקים ולפיכך, נמנע ממנו לשפוט במשחק זה. זמרי המשיך לשפוט בישראל ומחוצה לה, כולל באליפויות אירופה ואליפויות עולם, עד פרישתו משיפוט בשנת 1962.
ביוגרפיה > תפקידי ניהול והוראה במכללה לחינוך גופני ובמכון וינגייט

זמרי החל ללמד ב-1957, במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט (לימים המכללה לחינוך גופני ע"ש זינמן) ולימד לסירוגין עד פרישתו בשנת 1991. נושאי הקורסים העיקריים שלימד היו: תולדות החינוך הגופני והספורט, ספורט ופוליטיקה, ארגון מפעלים, חינוך גופני משווה וסטטיסטיקה. במסגרת לימודי תולדות החינוך הגופני והמשחקים האולימפיים, ארגן משנת 1976, סיורים אקדמיים ייחודיים ליבשת יוון, שאף הוכרו על ידי האוניברסיטאות בישראל ובעולם. במהלך השנים מונה למנהל המחלקה למדעי החינוך והחברה במכללה.
בשנת 1961, החל גם לעבוד במכון וינגייט במשרה מלאה. בשנת 1969, מונה לסגנו של מנהל המכון, אריה (ארהל'ה) הלוי, תפקיד אותו מילא במשך 3 שנים. באותה שנה מונה למנהל המדעי הראשון במכון, תפקיד אותו מילא במשך שמונה שנים. בתקופה זו טיפח והרחיב את מחלקת המחקר לרפואת ספורט בראשות ד"ר חנה פפרו. בהמשך, בתחילת שנות ה-70 היה שותף לצוות בראשותו של ד"ר עודד בר אור שבחן את מתקני הכושר הגופני ותוכניות הכושר הגופני בצה"ל. בעקבות המלצות צוות זה הוכנס לצה"ל "בוחן בר אור". זמרי שימש כמנהל האגף להוצאה לאור ועזרי אימון במשך עשרים שנה. במסגרת תפקיד זה פיתח והגדיל את ספריית המכון ויזם הוצאה לאור של ספרים רבים מקצועיים בעברית, שהיו חסרים בענפי ספורט לא מעטים. בשנת 1981, יזם זמרי את הקמת המוזיאון "היד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט. המוזיאון הוקם כדי להנציח ולתת כבוד לספורטאים וספורטאיות יהודים מכל רחבי תבל שהגיעו להישגים יוצאי דופן בכל הזמנים בתחום הספורט. הוא שימש כמנהלו הראשון עד שנת 1989.
פרש מעבודתו במכון וינגייט בשנת 1986 ויצא לגמלאות מהמכללה ב-1991.
ביוגרפיה > קשרים עם גרמניה

שליטתו של זמרי בשפה הגרמנית סייעה לו מאוד ביצירת קשרים, עיצובם וחיזוקם, עם גרמניה ומוסדות ספורט גרמניים. תחילת הקשרים נוצרו כאשר ארח זמרי בשנות הששים סטודנטים מבית הספר הגבוה לספורט בקלן, גרמניה המערבית במכון וינגייט. במרוצת השנים הבשילו ביקורים אלה לקשר הדוק בין המוסדות. בתחילת שנות השבעים חתמו מנהל רשות הספורט דאז יריב אורן יחד עם זמרי על הסכמים לשיתוף פעולה בין גרמניה לישראל בתחום הספורטיבי, שהניבו חילופי סטודנטים, אימוני נבחרות גרמניות בישראל וכינוסים מדעיים בהשתתפות מומחים משתי המדינות. באולימפיאדת מינכן 1972 שהה זמרי במינכן ובעת התקפת הטרור על המשלחת הישראלית, נשלח לטפל בנבחרת הנוער של ישראל ששהתה בכפר הנוער במקום. באותו ערב רואיין על ידי הטלוויזיה הגרמנית במספר ערוצים, בניסיון לשכנע את הוועד האולימפי להפסיק את האולימפיאדה עקב האירוע, אך הדבר לא עלה בידו והמשחקים נמשכו.
ביוגרפיה > קשרים עם אפריקה ואסיה

בשנת 1961, ניהל זמרי קורס חד שנתי למורים לחנוך גופני מארצות מתפתחות באסיה ואפריקה.
בשנים 1962–1964, התמנה זמרי למנהל מחלקת הספורט של אוניברסיטת היילה סלאסי באדיס אבבה והכין תוכניות להכשרת מורים לחינוך גופני במדינה זו.
בשנים 1969 ו-1973, שימש זמרי יועץ לממשלת סינגפור מטעם משרד החוץ והרכיב מודל למבנה הספורט במדינה, שהתקבל במלואו.
ביוגרפיה > משפחתו

זמרי היה נשוי ללאה זמרי, מורה לחינוך גופני ואתלטית אולימפית אשר ייצגה את ישראל באולימפיאדת הלסינקי, 1952. לאה נפטרה מלאוקמיה חריפה ב-1956 והותירה אחריה את בעלה אורי ובנה דרור. זמרי נישא בשנית בשנת 1959 לאיטה זמרי, מורה לחינוך גופני, מדריכה פדגוגית בסמינר הקיבוצים ויו"ר ארגון המורים לחינוך גופני בישראל. להם שתי בנות, רוני ומרב.
בנו, דרור זמרי, הוא ממקימי ומובילי חינוך הדמוקרטי בישראל. ביתו ד"ר רוני אולמן דרום, חברת נבחרת ישראל לשעבר בהתעמלות על מכשירים, היא מרצה ומדריכה פדגוגית להוראת החינוך הגופני במכללת וינגייט ובסמינר הקיבוצים וביתו מרב שטרית, היא מורה למחול במגזר הדתי.
ספרים, מאמרים ופרסומים נבחרים פרי עטו

זמרי חיבר עשרות ספרים בנושאי הספורט והחינוך הגופני. חלק מכתיבתו הקדיש זמרי לחקר ראשית הגוף ביישוב העברי. דוגמה לכך: חגיגות רחובות, פועלו של אברהם צבי גולדשמיט חלוץ החינוך הגופני בארץ ישראל ועוד. להלן החשובים שבספריו:
"מי ומה בספורט – לקסיקון", חובר יחד עם ישראל פז, 1959
"מאתונה עד רומא – תולדות המשחקים האולימפיים", בשיתוף עם נחמיה בן אברהם, 1960
"הכר את הריצה, הקפיצה, הכדורסל, כדור תחנות והתעמלות קרקע", 1967-1969
"ידען הספורט" - ספר שהתפרסם כל שנה בשיתוף עם ישראל פז והיה בעצם המקור היחיד כמעט לנתונים, עדכניים או היסטוריים בנושאי הספורט הישראלי. יצא לאור בשנים 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1982, 1984, 1994 ו- 1995
"30 שנות ספורט בישראל", 1978
"המאמן והאימון בישראל", בשיתוף עם אורי אפק וגלעד ויינגרטן, 1979
"ספורט ופוליטיקה בינלאומית", 1986
"40 שנות ספורט בישראל", 1988
"מאתונה 1986 ועד ברצלונה 1992", בשיתוף עם ישראל פז, 1992
"(כמעט) כולם מסוממים", 1993
"100 שנים לתנועה האולימפית", 1994
זמרי פרסם למעלה מ-100 ספרים ומאמרים מדעיים גם באנגלית וגרמנית. חלקם תורגמו בין היתר לספרדית, צרפתית, פורטוגזית, יפנית וסינית. בין נושאי המאמרים השונים: תרומתה של אסיה לעולם הספורט המודרני, חינוך גופני משווה, ריבוי מושגים בחינוך הגופני והשפעתו על הגדרת מטרותיו, התפתחות ספורט הנשים בעולם ובישראל, נשים במשחקים האולימפיים והתנועה האולימפית.
עיטורים ופרסים

במהלך פעילותו קיבל זמרי מספר רב של עיטורים ופרסים. הבולטים שבהם:
1983, חבר נספח (מתוך 25 חברים בלבד) לאקדמיה לחינוך גופני האמריקנית
1986, אות השירות המצוין של החברה הבינלאומית לחינוך גופני וספורט משווה
1987, צלב הצטיינות דרגה ראשונה שהוענק על ידי נשיא גרמניה על תרומה למדעי הספורט וחידוש היחסים ביו גרמניה לישראל בתחום זה.
1992, יקיר ארגון המורים לחינוך גופני
1995, עיטור "לאיש כפועלו" ממרכז הפועל
1996, שופט כבוד בינלאומי של פיב"א – ההתאחדות הבינלאומית לכדורסל
1997, ציון לשבח ב"יד לאיש הספורט היהודי" על תרומתו לחקר תרבות הגוף ביהדות.
1997, עמית כבוד בוועדה האירופאית לחקר ההיסטוריה של הספורט.
2010, התווסף ל"היכל התהילה" של אוניברסיטת מערב ורג'יניה בגין היותו בוגר מצטיין של האוניברסיטה ובעל הישג יוצא דופן.
הערות שוליים

1 2 3 4  עוזי דן, ד"ר אוריאל זמרי (2016-1925): האיש ששם את הספורט על המפה, באתר הארץ, 28 בפברואר 2016
↑  חיים קאופמן, המדרשה לחינוך גופני ותחילת הכשרת המורים לחינוך גופני בארץ ישראל ובישראל, בתנועה כתב עת למדעי החינוך הגופני והספורט
1 2 3 4 5 6  אורי זמרי, אלה הם חיי, הרצליה, 1999
↑  ד"ר זמרי ירצה באקדמיה האולימפית ביוון, דבר, 7 ביולי 1968
1 2  ד"ר אורי זמרי סיים ביקור יעוץ בסינגפור, באתר מעריב, ‏13.02.1969
↑  מאמן צרפתי: זמרי היה הטוב ביותר, על המשמר, 28 בדצמבר 1956
1 2  ברק חקלאי, ד"ר אוריאל זמרי הלך לעולמו, באתר ynet, 18 בפברואר 2016
↑  תכנית ראירגון ברשות הספורט ובמכון וינגייט, באתר על המשמר, ‏11.05.1969
1 2 3  Dr. Uriel Simri, www.jewishsports.net
↑  מורים לחינוך גופני מארצות אפריקה ישתלמו במכון וינגייט, באתר על המשמר, ‏24.09.1961
↑  השר המוסלמי בממשלת סינגפור המליץ על... ישראל, מעריב, 20 בפברואר 1969
↑  הסופר אורי זמרי, באתר סימניה
↑  הספריה הלאומית - כל ספרי אוריאל זמרי, באתר merhav.nli.org.il
↑  האיש כפועלו, באתר www.m-hapoel.co.il
↑  2010 | College of Physical Activity and Sport Sciences | West Virginia University, cpass.wvu.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279172305171  GND: 1019564881  ISNI: 0000 0003 6944 8105  LCCN: n50076488  NLK: KAC201882747  VIAF: 72639506   WorldCat (עם VIAF): 72639506
מרט ומוזל

מרט ומוזל (בצרפתית: Meurthe-et-Moselle) הוא מחוז בחבל גראנד אסט שבצרפת. הוא נקרא על שמם של הנהרות מרט (אנ') ומוזל.
היסטוריה

המחוז נוצר ב-1871 בסוף מלחמת צרפת–פרוסיה כאיחוד של המחוזות "מרט" ו"מוזל", שנשארו בטריטוריה צרפתית.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל לורן.
החל משנת 2020 רב המחוז הוא החזן והאמן הרב שמואל שפירו.
הערים המאוכלסות ביותר

נאנסי - עיר הבירה
וונדובר לה-ננסי
לונוויל
טול
לאקסו
וילה לה-ננסי
לונגווי
פונט א-מוסון
מקסוויל
סנט מקס
דומבסל סור-מורט
וילרופט
ז'רוויל לה-מלגרנ'ג
טומבליין
אסי לה-ננסי
התחנה

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 שיר הנושא:  "לרדת בתחנה" - שירה לוי
 סוגה:  דרמה, מתח, סדרת נוער
 יוצרים:  שחר סגל, אורן יעקובי
 כותבים:  שחר סגל, אורן יעקובי
 בימוי:  אמיל בן שמעון
 שחקנים:  שירה לוי גפן ברקאי לירון רביבו רעות אלוש דליה לי שטורך שירן סנדל ירון בן הרוש יוני מלס יובל גונן יוני גרין קובי מימון ענת עצמון דפנה דקל בן זיני נועה בני קווין רובין מסקי שיברו ערן איוניר  אסף גורן שיר זוארץ רוני מרון קליין אדם פולקמן בל אגם חיים זנאתי גילה אלמגור
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  77
 הפקה
 מפיקים בפועל:  איתמר סנדל
 צלמים:  בנימין חירם
 בעלי תפקידים נוספים:  שיר פתיחה וסיום - נעם חורב (מילים), חן מצגר אדר (לחן).
 אורך פרק:  22–25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ KIDZ למנויי HOT HOT בידור (שידורים חוזרים)
 תקופת שידור מקורית:  13 במרץ 2019 – 22 ביולי 2020
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
התחנה היא סדרת נוער ישראלית ששודרה בערוץ KIDZ למנויי HOT החל מ-13 במרץ 2019. הסדרה בוימה על ידי אמיל בן שמעון, ונכתבה ונוצרה על ידי שחר סגל ואורן יעקובי. הסדרה עוסקת בחבורת מתנדבים בכיתה י', אשר מצטרפים לקורס הכשרה במד"א.
ביוני 2019 פורסם שלסדרה תהיה עונה שלישית שתצולם בחודש ספטמבר אותה שנה, ובמהלכה הצטרפו לצוות השחקנים בל אגם, אסף גורן ושירלי בוגנים.
בשנת 2020 החלו לשדר את כל פרקי הסדרה מהתחלה בערוץ הוט בידור.
ב-7 בנובמבר 2023 נודע כי עיבוד אמריקאי לסדרה בשם "RUSH" יופק עבור ערוץ Freeform שבבעלות חברת וולט דיסני.
תקציר העלילה > עונה 1

הסדרה עוסקת בחבורת בני נוער בגיל התיכון, שמחליטים להתנדב בקורס במד"א כחלק מהמחויבות האישית שלהם. כחלק מהקורס, נמצאים גם מתנדבים ותיקים, ביניהם אדר, נמרוד המכונה "נימי" ונועם, המדריכה הוותיקה. אדר ונימי, ביחד עם חן, יוצאים לעבר אר"ן (אירוע רב נפגעים) בכביש ראשי על מנת להעניק סיוע לנפגעים. בעוד שנימי מפר את הכללים ויוצא מהאמבולנס בלי אישור, אדר נשאר באמבולנס כשאדם לא ידוע מכוון עליו אקדח מטווח אפס, ואדר מתחיל לרוץ לעבר מכונית הנוסעת לכיוון נימי והפצועים. כתוצאה מכך אדר נפגע ומפונה לבית החולים הקרוב. אחותו רומי, ששומעת על כך, נסערת מאוד ומגיעה לבית החולים. במהלך שהותה בבית החולים היא שומעת שיחה חשודה על אחיה, שגורמת לה לחשוש ממצבו ולחקור את התאונה. בשל כך, היא מחליטה לקחת חלק בקורס בו השתתף אדר לצד שאר השחקנים בסדרה וביניהם נימי, שנאלץ לעשות שוב את הקורס כעונש על כך שהפר את הכללים, העונה נגמרת שרומי ונימי בני ערובה של חן ואסי.
תקציר העלילה > עונה 2

אסי מאיים על רומי ונימי באקדח ובסוף משחרר את רומי, אדר נסער מכך שאחותו באמבולנס החטוף ושקד מנסה להרגיעו, בהמשך העונה עוצרים את אסי וחן ורומי מתחילה להוזות בעקבות החטיפה שעברה ואינה מאמינה שאסי נעצר, בסיום העונה אדר נכנס למחסן ופורצת שרפה בתחנה כשאדר נמצא בתוך המחסן. רומי ונימי נפרדים. ורומי הופכת לבת זוגו של גילי .
תקציר העלילה > עונה 3

העונה מתחילה באדר שצועק לעזרה, רומי וגילי בורחים מהשרפה ורומי דואגת לאדר .
שקד מנסה להציל את אדר ומתעלפת מכיוון ששאבה המון גז אדר ניצל. אך נמרוד המכונה נימי שכח את הטלפון שלו בתחנה וגרם לרומי ונועם לדאוג לו, בהמשך בוזי נפרד מאלומה בעקבות פגישה מזויפת למלכות היופי, אלה ונימי מפרידים בין אהובה לאודי, אך מתחרטים בהמשך ומספרים להם את האמת על כך שבגללם הם נפרדו. אודי ואהובה מציעים זו לזה נישואים באופן הדדי, וביוזמת הילדים שלהם, ומתארסים. גילי הסתבך עם עולם הפשע שבראשו סשה סבתה של יסמין ובעקבות כך משקר לרומי, חן עובדת עבודות שרות במ"דא ושרומי מגלה זאת היא נסערת, מחפשת את גילי אך בסוף פרנקו מנחם אותה, וגילי רואה זאת ונעלב. חן תומכת בגילי בבריחה מהפושעים שרודפים אחריו. בסיום העונה נועם ויאיר הופכים לזוג, אלה ובוזי, אלומה ונימי, ורומי וגילי שבים להיות זוג. יסמין טסה ללימודים מחוץ לישראל. ובסיום העונה נימי ורומי חוזרים לאחר שנפרדה מיגלי ויש התראה על מטוס שהתרסק.
דמויות > שחקנים אורחים

קטריקס ודורון ביטון (עצמם) (עונה 1) – הופעת קמע בה הם שרים בהופעה. במהלך ההופעה דורון נפגע ומטופל על ידי גילי.
סיון (עידן חטיב) (עונה 2) – "מאוהב" בפיקה (יובל), אך מתחיל עם בנות אחרות במקביל.
קווין רובין (עצמו) (עונה 2) – קובע עם פיקה (יובל) דייט בידיעה שהיא ילדה חולה ונמחק לה הזיכרון.
עילי בוטנר (עצמו) (עונה 3) – דודנו של נימי. אהובה דודתו המליצה לו על אלה על מנת לצרפה לילדי החוץ. נימי ואהובה גרים אצל אמו לאחר המשבר עם אודי. אירח את אלה באחת מהופעותיו, לאחר שראה את הקליפ שלה.
בר כהן (עידן מירון) (עונה 2) – בדרן נכה שהשתמש בבדיחות של אדר בניגוד לרצונו.
מרב מיכאלי (עצמה) (עונה 2) – חברת הכנסת שבה נעזר אדר על מנת לקדם חוק שינגיש מקומות ציבוריים לנכים.
שׁשׁי פרג' () (עונה 3) – בנו של פרג' שנהרג על ידי הבריונים בקרב הירי ושגילי לא הצליח להצילו, דבר שבגללו פרג' רוצה במותו.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 25 | 25 | 13 במרץ 2019 | 24 באפריל 2019 |
|  | 2 | 24 | 24 | 17 בנובמבר 2019 | 25 בדצמבר 2019 |
|  | 3 | 28 | 28 | 7 ביוני 2020 | 22 ביולי 2020 |
הצלחת הסדרה

הסדרה זכתה להערצה רבה בקרב קהל היעד שלה. על פי כתבה באתר "ידיעות אחרונות", הסדרה העלתה את המודעות להצלת חיים בקרב בני נוער והובילה אותם להצטרף לארגון. רשמו בכתבה גם שבזכות הביקוש שהסדרה יצרה, מד"א תגדיל את מספר הקורסים שהיא עושה.
ב-25 ביוני 2020 נבחרה כתוכנית הטלוויזיה האהובה לשנת 2020 בטקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE".
הערות שוליים

↑  התחנה הבאה: עונה שלישית לסדרת הנוער "התחנה", עומר איסוביץ, באתר פרוגי, 20 ביוני 2019
↑  נלי אנדריבה, ‘RUSH’ High School Drama Based On Israeli Series ‘The Station’ In Works At Freeform, באתר Deadline Hollywood‏, 7 בנובמבר 2023
↑  סדרת הנוער הישראלית 'התחנה' נמכרה לערוץ של דיסני, באתר ערוץ 7, 21 בדצמבר 2023
↑    קורין אלבז־אלוש, אפקט "התחנה", באתר "ידיעות אחרונות", 28 במרץ 2019
↑  Mako גאווה, ‏אתם בחרתם: אלו הזוכים בטקס פרסי איגי LOVE הראשון, באתר ‏מאקו‏, 26 ביוני 2020
נשק אל-הרג

שוטרי משטרת ונקובר עם ציוד נגד מהומות וחמושים במשגרי רימוני גז מדמיע מתעמתים עם מתפרעים
נשק אל-הרג (נא"ה או אמצעי לחימה פחות מקטלני, נפ"ק) הוא נשק שאינו גורם לנזק בלתי הפיך (כאשר משתמשים בו על פי הוראות היצרן). כלי נשק אלה עוצבו בשל דרישת החוק במדינות רבות לטפל בעימותים אלימים (כגון פיזור הפגנות אלימות, מעצר אלים, דיכוי התפרעויות בבתי כלא, הגנה על רכוש ומתן מענה להטרדה מינית פיזית) בהפעלת כוח סביר בלבד. בתנאים מסוימים, ובמיוחד כאשר מפעילים נשק אל-הרג לא לפי ההתוויה שלו, הוא עלול לפצוע קשה ואף להרוג.
סוגי נשק אל-הרג

במהלך השנים נשקלו ונשקלים מאות הצעות לפיתוח נשק אל-הרג. מתוכן אמורות להיבחר רק אלו שעונות על דרישות אנושיות, כי לפעמים חלק מסוגי נשק אל הרג עלול לגרום לפציעה ומוות מבצעיות וחוקיות. בפיתוח כלי נשק אל-הרג מנסים להשיג כושר עצירה מיטבי, נזק מופחת ליריב ולשוהים בסביבתו ולמזער את הסיכון הנשקף למפעילי הנשק. הדגש המושם על הדרישות השונות בשלב הפיתוח של המערכת משתנה בהתאם לתרחיש המתוכנן לשימוש בנשק.
נשק אל-הרג יכול להשפיע בדרכים שונות: פגיעה קינטית כואבת או מפילה, הלם חשמלי, צריבה כימית, חום, רעש אקוסטי, כאב ראש, פגיעה תחושתית, פגיעה פסיכולוגית, פגיעה התנהגותית, פגיעה מוראלית, סימון אדם בצבע, יצירת ריח דוחה, ריתוק לאזור מסוים או הרחקה מאזור מסוים.
חלק מתחמושת האל-הרג, כדוגמת כדורי הספוג וכדורי צחנה, מתאימה לרובה המשמש גם במשחקי פיינטבול, בעוד שסוגים אחרים משוגרים מכלי נשק המשמשים גם כנשק קטלני. כדי להבדילה מתחמושת קטלנית, תחמושת אל-הרג נצבעת בצבעים מיוחדים כמו כחול, כתום ואדום.
אמצעי נשק אל-הרג נבדלים זה מזה בטווח פגיעתם שנע מאפס (באמצעים לשימוש במגע כמו אלה) ועד ל-1.5 ק"מ (אמצעים המשוגרים ממרגמות או מופעלים על ידי כלי טיס).