אחמד יאסין
ביוגרפיה > הקמת חמאס

עוד לפני פרוץ האינתיפאדה יאסין רצה למסד את הארגון הצבאי שהלך וגיבש. ביוני 1987 זימן לביתו את עבד אל-עזיז א-רנתיסי ואת סלאח שחאדה, והטיל עליהם להקים זרוע צבאית חדשה שתבצע פעולות טרור כנגד ישראל, על בסיס התשתית הלוגיסטית של ארגון אל-מוג'אהדון. רנתיסי מונה למפקד דרום הרצועה וסלאח למפקד צפון הרצועה, אולם לאחר מספר ימים רנתיסי נעצר ושחאדה נותר כמנהיג היחיד של הזרוע הצבאית. ההקמה הסופית של "תנועת ההתנגדות האסלאמית" התרחשה בעקבות פרוץ האינתיפאדה הראשונה ב-9 בדצמבר 1987. בשלב זה שבו החלה התקוממות פלסטינית נגד ישראל, יאסין רצה לשים בראשה את דגל האסלאם, באמצעות ארגון חדש שיפעל למימוש הג'יהאד.
ב־10 בדצמבר 1987, במפגש שנערך בביתו שבמחנה הפליטים שאטי, הקים יאסין את ארגון חמאס. הנוכחים בפגישה מלבד יאסין היו סלאח שחאדה, איברהים אל-יאזורי, עיסא ח'ליל אל-נשאר, חסן יוסף ח'ליל, עבד אל-עזיז א-רנתיסי ועבד אל-פתאח דוח'אן – כולם חברים ותיקים במוג'מע האסלאמי ובאחים המוסלמים. בהתאם, חמאס נוסד על בסיס התשתית החברתית והכלכלית של המוג'מע האסלאמי, באמצעותו התבצע הגיוס לשורות ארגון הטרור.
מטרתו המוצהרת של חמאס הייתה מאבק מוחלט בישראל דרך הג'יהאד תוך שלילת כל פשרה או משא-ומתן מצד גורמים כמו אש"ף. ב-14 בדצמבר הופץ ברצועת עזה הכרוז הראשון בשם חמאס, ותאריך זה מצוין כיום הקמת התנועה. בינואר 1988 הוקם תא ראשון של חמאס בגדה המערבית, בהתבסס על התשתית הארגונית והסניפים של האחים המוסלמים באזור. האחים המוסלמים בירדן הם גם שסיפקו את המימון לתנועה המתגבשת. באוגוסט הסתיים תהליך התהוות התנועה, כאשר פרסם יאסין את אמנת חמאס שקבעה את עקרונות התנועה ואת עמדותיה ביחס למאבק בישראל, ביחס לאסלאם וביחס לפלסטינים ולארגונים האחרים.
התשתית הארגונית של חמאס, כאמור, הייתה המוג'מע האסלאמי והתאים החשאיים של האחים המוסלמים. המסגדים שנשלטו בידי המוג'מע שימשו כמרכזי פעילות. משם יצאו ההפגנות הגדולות, הופצו כרוזים שקראו להתנגדות והושמעו במערכות הכריזה דברי נאצה כנגד השלטונות הישראלים. את הכרוזים שהפיצה התנועה ניסח יאסין בעצמו. חברי האחים המוסלמים היו הראשונים להצטרף לתנועת חמאס והם הרכיבו את הגרעין הקשה שלה, ואליהם הצטרפו גם חברי המוג'מע ואלפים שנהנו משירותי הדעוה והיה קל להניעם לפעולות אלימות. למרות הצמיחה המהירה יאסין הקפיד לשמור על מידור גבוה בתוך הארגון, כדי למנוע חשיפה בידי ישראל. פגישות חשאיות בין הבכירים נערכו רק אחת לשלושה שבועות בביתו של יאסין, והתקשרויות בין הפעילים נעשו באמצעות הצפנת מסרים במקומות מחבוא ידועים מראש.
בשל ההתבססות של מנגנון הדעוה בתוך האוכלוסייה הפלסטינית הגיוס לתנועה היה מהיר, ותנועת חמאס צמחה וכבר בראשיתה לקחה חלק נכבד בפיגועי הטרור שאירעו במהלך האינתיפאדה הראשונה. בעקבות התגברות פעולות הטרור נעצרו במאי 1988 סלאח שחאדה, עיסא נשאר ועבד אל-פתאח דוח'אן. היה זה גל המעצרים הראשון כנגד תנועת חמאס, ובמהלכו נעצרו למעלה מ-200 מחברי הארגון. שירותי הביטחון ידעו כי יאסין הוא שעומד בראש הארגון, אך הוחלט שלא לעוצרו בגלל נכותו.
לאחר גל המעצרים הראשון יאסין פעל לשקם את תשתית הארגון ולחזור לפעילות צבאית במהרה. הוא מינה למפקד חמאס ברצועת עזה את אסמאעיל אבו שנב, ויחד איתו ארגן מחדש את ההיררכיה הפיקודית של הארגון ברצועת עזה. כמו כן מינה יאסין את ניזאר עוודאללה למפקד הזרוע הצבאית במקום שחאדה שהיה במאסר. הקשרים עם מנגנון חמאס בגדה המערבית התהדקו בהדרגה, דרך פגישות חשאיות שערך אבו שנב עם בכירים מהגדה. המימון של חמאס הגיע מהאחים המוסלמים בירדן דרך הגדה המערבית, והשתמשו בו כדי לקנות ציוד להכנת כרוזים וכן אמצעי לחימה. מנגנוני המידור והחשאיות בארגון הוגברו מחשש לחדירה של משתפי פעולה. כמו כן הוקם אגף ביטחוני מיוחד שנועד לעקוב אחר חשודים בשיתוף פעולה ולפגוע בהם על פי הוראות מהפיקוד הבכיר. ב-1989 הורה יאסין להרוג פלסטינים שנחשדו בשיתוף פעולה עם צה"ל והשב"כ.
במקביל גם שוקמה הפעילות הצבאית של חמאס. פעולות הטרור של חמאס בראשית האינתיפאדה תפסו חשיבות משנית לעומת הפיגועים של אש"ף ושל הג'יהאד האסלאמי. רוב הפעילות הצבאית של חמאס התרכזה בראשיתה בשריפת שדות חקלאיים, ורק לעיתים נדירות נעשו ניסיונות חובבניים לפיגועי ירי. זה השתנה עם פעילותה של "חוליה 101" שהובלה בידי מוחמד שראתחה ומחמוד אל-מבחוח. חברי החוליה לא הסתפקו בפיגועי ירי ספורדיים אלא החליטו לבצע חטיפות של חיילים בתחומי הקו הירוק. ב-16 בפברואר 1989 נחטף ונרצח חייל צה"ל אבי סספורטס, וחודשיים לאחר מכן ב-3 במאי נחטף ונרצח החייל אילן סעדון. שני פיגועים אלו היו פעולות הטרור הראשונות שביצעה הזרוע הצבאית של חמאס מחוץ לרצועת עזה. הסלמה זו בפיגועי הטרור לא נותרה חסרת-מענה בצד הישראלי, וב-18 במאי 1989 נעצר אחמד יאסין בידי השב"כ במסגרת גל מעצרים נרחב של מאות מפעילי חמאס.
יאסין הושם בכלא איילון, אך בשל מצבו הבריאותי הרופף שהה מספר פעמים בבית-חולים במהלך תקופת המעצר. דרישות לשחררו בגלל מצבו הבריאותי הלקוי נדחו בידי בית המשפט. כתב האישום נגד יאסין הוגש בספטמבר 1989, ובינואר 1990 החל משפטו בבית הדין הצבאי באזור התעשייה ארז שבצפון הרצועה. המשפט הסתיים באוקטובר 1991 ויאסין נדון למאסר עולם בתוספת 15 שנה, בעוון הוצאת פסק הלכה המתיר להוציא להורג משתפי פעולה. האשמות נוספות שהועלו בכתב האישום נגדו, כמו מעורבות בארגוני הטרור אל-מג'אהדון ואל-מג'ד ואחריות לרצח אילן סעדון ואבי סספורטס, נמחקו בידי התביעה במסגרת עסקת טיעון עם ההגנה שבה הודה על מתן ההיתר ההלכתי להרג משתפי פעולה.