stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נטשה ריצ'רדסון
ביוגרפיה > חייה האישיים

אביה של ריצ'רדסון נפטר מאיידס בשנת 1991. בעקבות מותו החלה להיות מעורבת באופן פעיל במאבק נגד המחלה. היא סייעה לגייס מיליוני דולרים למען ארגון amfAR, קרן אמריקאית לחקר האיידס. בשנת 2000 קיבלה פרס מטעם הארגון על תרומתה, והחל מ-2006 כיהנה בחבר הנאמנים של הארגון.
בהיותה מעשנת רבת שנים, ריצ'רדסון הייתה ממובילי המאבק הציבורי נגד החוק האוסר על עישון במסעדות בניו יורק.
נישואיה הראשונים היו לרוברט פוקס, מפיק תיאטרון וסרטים בריטי. השניים נישאו ב-1990 והתגרשו ב-1992.
את בעלה השני, השחקן ליאם ניסן, הכירה ב-1993, כשכיכבו זה לצד זה על בימות ברודוויי במחזה "אנה כריסטי", בו היא גילמה זונה לשעבר והוא מלח שמתאהב בה. השניים נישאו ב-1994, ונולדו להם שני בנים - השחקן מייקל ריצ'רדסון ודניאל ניסן.
ביוגרפיה > מותה

ב-16 במרץ 2009 נפגעה קשה בראשה, במהלך שיעור סקי בקוויבק, קנדה, שם שהתה בחופשה עם ילדיה. היא אושפזה תחילה בבית חולים קטן סמוך למקום התאונה, ולאחר מספר שעות הועברה לבית חולים במונטריאול, שם אושפזה במצב קריטי. יום לאחר מכן הועברה לבית חולים בניו יורק, שם מתה ב-18 במרץ 2009. ניתוח לאחר המוות גילה שסיבת המוות היא פגיעת ראש. הלב, הכליות והכבד של ריצ'רדסון נתרמו לאחר מותה.
פילמוגרפיה נבחרת

גותי (1986)
חודש בכפר (1987)
פטי הרסט (1988)
איש שמן וילד קטן (1989)
מעשה השפחה (1990)
תשוקה זרה (1990)
אחרי חצות (1992)
נל (1994)
גבעת הסודות (1994)
אבא מתארס (1998)
מקום מפלט (2001)
להתעורר ברינו (2002)
יפה במנהטן (2002)
הרוזנת הלבנה (2005)
Asylum ‏(2005)
לפנות ערב (2007)
החרב של קונסטנטין (2007) - מדבבת
ילדת פרא (2008)
מיני דרייבר

| --- | --- |
דרייבר, 2011
דרייבר, 2011
 לידה:  31 בינואר 1970 (בת 54) אנגליה מרילבון, לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  זמרת
 מקום לימודים:  האקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי  בית הספר בדאלס 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'יני  לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2011) 
 http://www.minniedriver.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אמליה פיונה "מיני" דרייבר (באנגלית: Amelia Fiona "Minnie" Driver; נולדה ב-31 בינואר 1970) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אנגלייה-אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "סיפורו של ויל האנטינג" משנת 1997.
ביוגרפיה

דרייבר נולדה במרילבון, לונדון שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית-אנגלית בעיקרה עם שורשים סקוטיים ואירים. הוריה הם גיינור צ'רצ'וורד (לבית מילינגטון), מעצבת אופנה ודוגמנית הוט קוטור לשעבר, וצ'ארלס רונלד דרייבר, איש עסקים יליד-ויילס. יש לה אחות, קייט דרייבר, דוגמנית ומפיקה. אמה של דרייבר הייתה פילגשו של אביה, ואשתו לא הייתה מודעת למשפחתו האחרת. היא גדלה בברבדוס, ולמדה בבית ספר פרטי אשר ליד פיטרספילד שבמחוז המפשייר, ובאקדמיית ובר דאגלס לאמנות הדרמה שבלונדון.
קריירה > משחק

בתחילת הקריירה שלה, לפני שהיא קיבלה הכרה בינלאומית, היא הופיעה בסדרות קומדיה בריטיות ידועות, וכן שחקה בתפקידים מינוריים בסדרות דרמה. פריצת הדרך של דרייבר הייתה עם משחקה בסרט "מעגל של חברים" משנת 1995, וכן המועמדות שלה לאוסקר לשחקנית המשנה על משחקה בסרט "סיפורו של ויל האנטינג" משנת 1997. ב-2003 וב-2004 שיחקה בתפקיד חצי קבוע בסדרה "ויל וגרייס", כלורן פינסטר, יריבתה הנקמנית של קארן ווקר (מייגן מולאלי), ובתו של אהובה של קארן, לייל פינסטר (ג'ון קליז). בנוסף עבדה דרייבר על כמה סרטי אנימציה, בהם: "טרזן" - הגרסה של חברת וולט דיסני משנת 1999, בה דיבבה את דמותה של ג'יין, והסרט היפני "הנסיכה מונונוקי", בה דיבבה לאנגלית את דמותה של הגבירה אבושי. בשנת 2004 שיחקה בסרט "הקסם של אלה" בתור מינדי, פיית הבית.
ב-12 במרץ 2007 עשתה את החזרה שלה למסך הטלוויזיה בסדרת הדרמה "הנובוריצ'ים" של ערוץ FX Networks, שם שיחקה לצידו של אדי איזרד. בשנת 2007 היא קיבלה על משחקה מועמדויות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2012 התארחה למספר פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בשנים 2016–2019 כיכבה בסיטקום האמריקאי "ללא מילים" ברשת ABC, בתפקיד מאיה דימאו, אם משפחה חסרת מעצורים וגבולות. בסדרה כמו במציאות הדמות אותה מגלמת היא בריטית.
קריירה > מוזיקה

בתחילת הקריירה שלה הייתה דרייבר חברה בלהקה שנקראה "Puff, Rocks and Brown"; הלהקה חתמה על חוזה עם חברת Island Records שבו התחייבה החברה לקדם ולשווק את הלהקה, אך בסופו של דבר לא הוציאה החברה תקליט כלשהו.
היא חזרה לעבודה במוזיקה בפרופיל נמוך בשנת 2000, ובשנה לאחר מכן חתמה עם חברות התקליטים: EMI ו-Rounder Records, ובנוסף גם הופיעה בפסטיבלי SXSW. בשנת 2004 יצא אלבומה הראשון, "Everything I've Got in My Pocket", שהגיע למקום ה-43 במצעדי המכירות של הממלכה המאוחדת. באלבום אחד-עשר שירים, ומתוכם כתבה דרייבר עשרה, והשיר הנותר היה גרסת כיסוי לשיר "Hungry Heart" מתוך האלבום "The River" של ברוס ספרינגסטין.
ב-2004 שחקה בסרטו של ג'ואל שומאכר "פנטום האופרה" את דמותה של קרלוטה. עקב הדרישות הקוליות של התפקיד, הייתה דרייבר השחקנית היחידה בצוות השחקנים של הסרט שקולה דובב. מצד שני, היא תרמה את קולה בשיר "Learn to be Lonely" שנכתב על ידי אנדרו לויד ובר במיוחד עבור גרסת הסרט למחזה שלו (השיר נוגן במהלך קרדיטים בסיום הסרט).
ביולי 2007 יצא אלבומה השני של דרייבר, "Seastories".
חיים אישיים

ב-2001 דרייבר הייתה מאורסת לשחקן האמריקאי ג'וש ברולין, אך הם נפרדו. בספטמבר 2008 היא ילדה בן ממערכת יחסים קצרה עם מפיק הטלוויזיה טימותי ג'יי. ליא. מאז 2019 היא בזוגיות עם המפיק האמריקאי, אדיסון או'דאה.
ב-2017 התאזרחה גם כאמריקאית.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2004 : Everything I've Got in My Pocket
2007: Seastories
דיסקוגרפיה > סינגלים

2004: Invisible girl
2005: Everything I've Got in My Pocket
פילמוגרפיה > קולנוע

מעגל של חברים (1995)
גולדן איי (1995)
לילה גדול (1996)
סליפרס (1996)
מפגש בגרוס פוינט (1997)
הנסיכה מונונוקי (1997) (דיבוב)
סיפורו של ויל האנטינג (1997)
גשם חזק (1998)
האומנת (1998)
בציר של אהבה (1998)
בעל אידיאלי (1999)
טרזן (1999) (דיבוב)
סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר (1999) (דיבוב)
שובי אליי (2000)
ביוטיפול (2000)
על אש קטנה (2000)
High Heels and Low Lifes‏ (2001)
לשלוט במהוני (2003)
הופ ספרינגס (2003)
הקסם של אלה (2004)
פנטום האופרה (2004)
The Virgin of Juarez‏ (2006)
Delirious‏ (2006)
Ripple Effect‏ (2007)
לקחת (2007)
אמא במשרה חלקית‏ (2009)
הפרקליטה (2010)
הסיפור על פי בארני (2010)
עזים (2012)
שנה גג (2013)
Stage Fright‏ (2014)
Beyond the Lights‏ (2014)
בחזרה לאפס (2014)
ההתרסקות (2017)
החתונה (2017)
איש הפכפך (2018)
סינדרלה (2021)
רוזלין ‏(2022)
שבלייה (2023)
Nandor Fodor and the Talking Mongoose‏ (2023)
Uproar ‏ (2023)
הכוורן (2024)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

God on the Rocks‏ (1990) - סרט טלוויזיה
בית אליוט (1991)
תיקים באפלה (2000)
ויל וגרייס (2003–2020)
הנובוריצ'ים (2009-2008)
משפחה מודרנית (2010)
האוהל האדום (2014)
רווק פלוס ילד (2014–2015)
הלוזרים (2015)
ללא מילים (2019-2016)
אהבה מודרנית (2021)
אבק כוכבים ‏(2021–2023)
המכשף: מקור הדם (2022)
לו הייתי פיראט (2023)
The Serpent Queen‏ (2024)
הערות שוליים

↑  ג'ון קלי, DRIVER IN REVERSE, ‏Mirror.co.uk‏, 17 בדצמבר 2004
↑  Everything I've Got in My Pocket > Charts & Awards > Billboard Albums, ב-allmusic
↑  מיני דרייבר לא תירש את ברברה סטרייסנד, באתר ynet, 4 באוקטובר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428875405171  PLWABN: 9810619551505606  BIBSYS: 99009372  BNE: XX1174001  BnF: cb14173255w (data)  CANTIC: a11076690  CiNii: DA13132354  GND: 135382629  ISNI: 0000 0001 1030 3492  LCCN: n98047628  LNB: 000333474  MusicBrainz: ef322d6b-3ffe-4549-8d00-b8f774ff5845  NKC: pna2006327264  NTA: 161558895  SNAC: w6gj2wgg  SUDOC: 07327920X  VIAF: 85097407   WorldCat (עם VIAF): 85097407
ססיליה פיין-גפושקין

| --- | --- |

ססיליה פיין-גפושקין
 לידה:  10 במאי 1900 Wendover, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 בדצמבר 1979 (בגיל 79) קיימברידג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Cecilia Helena Payne 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  בריטניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Pine Hill Cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר לבנות סנט פול (1919)  קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג' (1923)  אוניברסיטת הרווארד (1925)  מכללת רדקליף  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  הארלו שייפלי, ארתור אדינגטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  מצפה מכללת הרווארד  מצפה הכוכבים האסטרופיזי של הסמית'סוניאן 
 תלמידי דוקטורט:  פרנק קמני, פרנק דרייק, Paul W. Hodge, Joseph Ashbrook 
 פרסים והוקרה:  הרצאת הנרי נוריס ראסל (1976)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1943)  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1934)  מדליית ריטנהאוז (1961) 
 בן או בת זוג:  Sergei Gaposchkin (1934–?) 
 תרומות עיקריות
 גילתה שהשמש מורכבת בעיקר ממימן
 חתימה:   
 
ססיליה פיין-גפושקין (באנגלית: Cecilia Payne-Gaposchkin; ‏ 10 במאי 1900 – 7 בדצמבר 1979) הייתה אסטרונומית בריטית-אמריקאית. בשנת 1925 הייתה הראשונה שגילתה את הרכב החומרים של הכוכבים (גילתה שהשמש מורכבת בעיקר ממימן והליום), דבר שסתר את הסברות המדעיות של אותם הימים. בשנת 1925 היא הייתה לאדם הראשון שקיבל דוקטורט באסטרונומיה מאוניברסיטת הרווארד.
קורות חיים > ילדות

ססיליה הלנה פיין נולדה בוונדובר, אנגליה, להלנה ואדוארד-ג'ון פיין, פרקליט לונדוני, היסטוריון ומוזיקאי מוכשר, וגדלה במשפחה בת שלושה ילדים. אביה נפטר כאשר הייתה בת ארבע, ואמה גידלה את המשפחה לבדה. פיין למדה בבית ספר לבנות וב-1919 זכתה במלגת לימודים גבוהים ללימוד מקצועות הכימיה, בוטניקה ופיזיקה במכללת נונהאם (Newnham College) שבאוניברסיטת קיימברידג'.
קורות חיים > קיימברידג'

בקיימברידג' החלה פיין להתעניין בתחום האסטרונומיה. היא תארה כיצד באחד הלילות רכבה על אופניה למצפה הכוכבים, שם פגשה את האסטרונמם אדורד מילר ושאלה אותו "מדוע אפקט שטרק אינו מתגלה בספקטרום של כוכבים". היא הייתה אדם נעים מזג ורחב אופקים. חברתה כתבה עליה כי "כשהיא שוכבת בנוחות בגבה על הרצפה (היא שונאת כורסאות) היא מסוגלת לדבר על כל דבר בעולם. מאתיקה ועד תאוריה חדשה על הכנת קקאו".
במהלך לימודיה קיבל אותה האסטרופיזיקאי הנודע ארתור אדינגטון כתלמידתו ועורר בה את העניין בתהליך פעולתם של כוכבים. אך למרות גיבויו של המדען החשוב לא התאפשר לה להמשיך ללימודים גבוהים בתחום, מכיוון שנשים לא יכלו לקבל תארים מתקדמים בקיימברידג' של אותם הימים. לאחר שפגשה את הרלו שפלי, מנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, החליטה ב-1923 לעזוב את אנגליה ולעבור לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, שם הפך שפלי ליועץ התזה שלה.
פיין הופתעה מהיחס המפלה כלפי יהודים ושחורים באוניברסיטה האליטיסטית של אותן ימים. היא תארה כיצד חברה שלאחר שאמרה שהיא מחבבת נערה אחרת, אמרה לה חברתה "אבל היא יהודיה!". היא גם ראתה את היחס המפלה כלפי "מחשבים" -  נשים שעסקו בביצוע של חישובים אפורים עבור מדענים של אותה תקופה.
קורות חיים > דוקטורט וגילוי הרכב השמש

בשנת 1925 הייתה פיין לאדם הראשון שקיבל דוקטורט באסטרונומיה מאוניברסיטת הרווארד. האסטרונום אוטו סטרוב שיבח את עבודת הדוקטורט שלה, בה יישמה את תורת הקוונטים לתובנות אסטרונומיות, שלדעתו הייתה "ללא ספק הדוקטורט הגאוני ביותר שנכתב מעולם באסטרונומיה".
החל משנת 1909 סברו רוב האסטרופיזיקאים כי לפחות שני שלישים מהשמש הם ברזל. הדבר נבע מקריאה מוטעית של קווי ספקטרומטר אופטי. לאחר כמה עשורים של מדידות הצליחו מדענים בסיוע "מחשבים" נשים למדוד כ-100,000 קווים ספקרטליים אך משמעותם לא הייתה ברורה. יסודות שונים פולטים קווים ספקרטליים בתדרים רבים ואלו עשויים לחפוף זה את זה. הבעיה מורכבת יותר בגלל שאור השמש לא פולט אור מיסוד בודד אלא מורכב מקרינה הנפלטת ממספר יסודות. כמו כן יש גם עיוותים הנובעים מטמפרטורות גבוהות.
ברזל הוא יסוד יציב, ולא סביר שישתנה בגלל תגובת היתוך גרעינית או תגובת ביקוע גרעיני. לכן היה נראה שאין קשר בין משוואת E=mc² לבין פעולת השמש, למדענים לא היה ברור כיצד גרם שמימי שמורכב בעיקר מברזל, לפלוט חום במשך מיליארדי שנים.
בתוקף עבודתה פיין הייתה הראשונה שפירשה נכון את ספקטרום אור השמש. היא טענה באופן תקדימי כי מעל 90% מהשמש הם ממימן ורוב היתר הוא הליום.י דבר זה שינה לגמרי את הדרך בה תוארה בערתה של השמש ושל כוכבים בכלל. לימים אכן הוסבר כי היתוך גרעיני של מימן, הליום ויסודות קלים אחרים אחראים לבערתם של כוכבים.
כמעט כל האסטרופיזיקאים באותה תקופה היו גברים. היוקרה שלהם הועמדה בסכנה ידי עבודתה של פיין, אשה צעירה, שהראתה כי התאוריות והחישובים ששלטו בכיפה מוטעים לגמרי. עוד לפני סיום הדוקטורט יותר החלו שמועות על עבודתה של פיין בקרב אסטרופיזיקאים עמיתים. הם טענו כי לא ייתכן כי קיימת נוכחות של מימן בשמש. מבקריה השמיעו טענות שונות נגד עבודתה: היא לקחה קווים ספקרטליים רק מהחלק החיצוני של השמש ולא מחלקה הפנימי, ייתכן כי הקריאות שלה התבלבלו בשל תערובות כימיקלים שונים או בגלל שינוי הטמפרטורה בשמש. היועץ שלה לתזה, שפלי, קבע כי פיין טועה. לאחר מכן קבע גם הנרי נוריס ראסל כי פיין טועה. לראסל הייתה השפעה רבה - הוא השפיע על רוב המלגות והמשרות בתחום האסטרונומיה בחוף המזרחי של ארצות הברית. הוא גם היה אדם בעל אופי רודני ויהיר שסירב להודות בטעות.
על פיין הופעל לחץ לחזור בה מהדברים שכתבה. במשך זמן מה היא ניסתה להראות שצדקה. היא חזרה ואספה עוד ראיות והראתה שהפרשנות על קווי פליטה של מימן הגיוניים לא פחות מאלו של ברזל. כמו כן תאוריות חדשות מהפיזיקה התאורטית מאירופה הציעו דרך שבה מימן יכול לגרום לשמש לבעור. ראיות וטיעונים אלה לא סייעו. פיין פנתה למספר עמיתים גברים כדי שייסעו לה. ארתור אדינגטון סירב לעזור לה -אם בגלל חששו מראסל, בגלל שחשב שהאמת תצא לאור בסופו של דבר, או בגלל חששו מפני הרגשנות של אשה צעירה. אדאורד מילן שהיה ידידה מימי קיימברידג' ניסה לעזור לה, אך השפעתו לא הספיקה. פיין וראסל התכתבו אולם הובהר לה שכדי שהמחקר שלה יתקבל עליה לחזור בה. בתזה שהתפרסמה בסופו של דבר נכלל המשפט "אין ספק כמעט שהשפע העצום [של מימן], אינו אמיתי".
שנים מעטות לאחר מכן התברר כי הפרשנות של פיין נכונה. מחקרים עצמאיים של צוותי חוקרים אחרים הראו כי היא צדקה. לימים הסביר הנס בתה כיצד בליבת השמש היתוך גרעיני הופך מימן להליום וכיצד דבר זה משחרר כמות עצומה של אנרגיה. הפרופסורים המנחים של פיין מעולם לא התנצלו וניסו לעכב את התקדמותה האקדמית ככל שיכלו.
קורות חיים > מחקר מאוחר

לאחר סיום הדוקטורט, החלה לחקור כוכבים בעלי עוצמת הארה גבוהה כדי להבין את מבנה שביל החלב. לאחר מכן, עם בעלה, היא סקרה את כל הכוכבים עם בהירות נראית חזקה מ-10. כדי ללמוד על כוכבים משתנים היא ביצעה מעל 1,250,000 תצפיות עם עוזרי המחקר שלה. עבודה זו התרחבה בהמשך למחקר על ענני מגלן, דבר שהביא ל-2,000,000 תצפיות נוספות על כוכבים משתנים. מידע זה הביא למסקנות לגבי מחזור החיים של כוכב.
פיין נשארה פעילה במחקר המדעי בהרווארד במהלך כל חייה. היא שימשה עוזרת טכנית לשפלי מ-1927 עד 1938. פעם אחת שקלה לעזוב את הרווארד מכיוון שמשכורתה הייתה נמוכה, משום שלא החזיקה במעמד רשמי. שפלי עשה ניסיונות רבים להשיג לה משרה רשמית, וב-1938 הוגדרה משרתה תחת הכותרת "אסטרונומית". כאשר התמנה לדירקטור ב-1954, ניסה דונלד מנזל לשפר את מעמדה, וב-1956 הייתה לאישה הראשונה שמונתה לפרופסור מן המניין מתוך הפקולטה למדעים ואומנויות בהרווארד. לאחר מכן, כאשר מונתה לראש החוג לאסטרונומיה, הייתה גם לאישה הראשונה במעמד זה בהרווארד.
קורות חיים > חיים אישיים

פיין קיבלה אזרחות אמריקאית ב-1931. כאשר טיילה בגרמניה ב-1933, פגשה את בעלה לעתיד, סרגיי א. גפושקין, ועזרה לו להשיג אשרת כניסה לארצות הברית. הם נישאו במרץ 1934, ונולדו להם שלושה ילדים: קת'רין, אדוארד ופטר.
בשנת 1975 פרסמו פיליפ א. צ'ארלס (Philip A. Charles) וי' ליאונרד קולהאן (J.Leonard Culhane) מאמר בסיינטיפיק אמריקן בשם "X-rays from Supernova Remnants". במאמר נכללו צילומים צבעוניים של קסיופיאה A. הצבעים והצורות האבסטרקטיות עוררו את המתמחה ג'ון ר. ויטמאן (John R. Whitman) ששכר באותה תקופה חדר בביתה של ססיליה, לעצב ערכת ריקמה של תמונת הקסיופיאה. ססיליה הייתה רוקמת וסורגת כל ימיה, כך שכאשר ויטמן שאל אותה אם היא תסכים לרקום את הערכה, היא הסכימה מיד. היצירה נמצאת בארכיון אוניברסיטת הרווארד.
הערכת הקריירה שלה

לפי פטרישיה פרנס (Patricia Farnes) וג. קאס-סימון (G. Kass-Simon), הקריירה של פיין סימנה את נקודת המפנה במצפה הכוכבים של הרווארד. תחת ניהולו של הרלו שפלי, המצפה כבר הציע הזדמנויות במחקר האסטרונומיה לנשים, לעומת מכונים אחרים. הישגים ראויים לציון בנושא הושגו מוקדם יותר במהלך המאה על ידי וויליאמינה פלמינג, אנטוניה מארי, אנני ג'אמפ-קאנון והנרייטה לאוויט. אך עבודת הדוקטורט של פיין גרמה לנשים להיכנס ל'מיינסטרים'. הנתיב שפרצה בעולם המדעי, שעד אז נשלט על ידי גברים, היווה השראה לנשים רבות.
בשנת 1934 הייתה לזוכה הראשונה של פרס אנני ג'אמפ קאנון על תרומתה למדע האסטרונומיה.
מספריה

"Stars of High Luminosity" (1930),
"Variable Stars" (1938),
"Variable Stars and Galactic Structure" (1954),
"Introduction to Astronomy" (1956),
"The Galactic Novae" (1957)
"Cecilia Payen-Gaposechkin: An Autobiography and Other Recollections", (1984) ed. Katherine Haramundanis, Cambridge University Press.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  דייויד בודאניס, תרגום: יניב פרקש, E=mc2, סיפורה של התגלית הגדולה בהיסטוריה, כתר הוצאה לאור, 2002, עמ' 152-154
1 2 3  דייויד בודאניס, תרגום: יניב פרקש, E=mc2, סיפורה של התגלית הגדולה בהיסטוריה, כתר הוצאה לאור, 2002, עמ' 155-156
↑  Rachael Padman, Cecilia Payne-Gaposchkin (1900 - 1979), Newnham College, University of Cambridge, ‏2004
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  דייויד בודאניס, תרגום: יניב פרקש, E=mc2, סיפורה של התגלית הגדולה בהיסטוריה, כתר הוצאה לאור, 2002, עמ' 157-158
↑  John R. Whitman, The Cecilia Payne-Gaposchkun  Cas-A Needlepoint Story, PIECEWORK XII, Interweave, 2004, עמ' 28-30
↑  Maria Popva, Stitching a Supernova: A Needlepoint Celebration of Science by Pioneering Astronomer Cecilia Payne, Brainpickings (באנגלית)
↑  Annie Jump Cannon Award in Astronomy, American Astronomical Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279723905171  PLWABN: 9812829232605606  BIBSYS: 90058433  BnF: cb13081628h (data)  CiNii: DA03167523  GND: 132036975  ISNI: 0000 0001 2147 5855  LCCN: n79056850  LNB: 000158858  MGP: 137517  NARA: 138282535  NKC: ntk20211109652  NLA: 36530656  NTA: 070560579  RERO: 02-A000128795  SELIBR: 196764  SNAC: w6f010vf  SUDOC: 03488663X  Trove: 1275758  VIAF: 110246591   WorldCat (עם VIAF): 110246591
מוזיאון הארכאולוגיה בעזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, בית מלון, מרכז כנסים 
 כתובת:  עזה 
 מיקום:  עזה 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 בעלים:  ג'וודאת חודארי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 קואורדינטות:  31°32′55″N 34°27′26″E﻿ / ﻿31.548611111111°N 34.457111111111°E﻿ / 31.548611111111; 34.457111111111
 he
 
מוזיאון הארכאולוגיה בעזה (בערבית: متحف غزة – מוזיאון עזה, ועל דרך הקיצור المتحف – "המוזיאון") הוא מוזיאון עתיקות בעיר עזה, סמוך למחנה הפליטים שאטי. המוזיאון נפתח לקהל בסתיו 2008. מבנה המוזיאון מכיל גם בית מלון, מסעדה ומרכז כנסים.
אוסף המוזיאון מכיל מאות ממצאים, שהקדומים בהם מקורם בתקופת הברונזה. האוסף כולל חלקים אדריכליים, מטבעות, פריטי זכוכית וכלי חרס מהתקופות הרומית, הביזנטית, המוסלמית, הצלבנית ומתקופות מאוחרות עד לשנות הממשל המצרי ברצועת עזה שהסתיים ב-1967 לאחר מלחמת ששת הימים.
היסטוריה

בשבועות הראשונים לפתיחתו הגיעו למוזיאון כ-5,000 מבקרים, בהם כ-3,500 תלמידים במסגרת סיורים של בתי הספר, ובעקבות כך הוחלט להוסיף מרחב המתאים לילדים בשטח המוזיאון. המוזיאון סוּקר גם בתקשורת האמריקאית. במאמר בעיתון הניו יורק טיימס על בניין המוזיאון צוין שהוא עשוי בחלקו מאבנים שנלקחו מבתים ישנים וכן מלוחות עץ ופריטי ברזל ונחושת שחלקם נמצאו בשרידי הרכבת המנדטורית.
המוזיאון תוכנן לפעול בחסות אונסק"ו ובמימון מועצת הנאמנים הפלסטינים ולתפקד כמוזיאון לאומי, אך בינתיים זכה לתמיכה מדעית וטכנית מחטיבת המוזיאונים בעיר ז'נבה. החל משנת 2010 נמצא המוזיאון בבעלותו של איש העסקים ג'וודאת חודארי. בהיעדר חוק ברצועת עזה המסדיר חפירות הצלה, נרתם חודארי לפעול לשמירת עתיקות באתרי הבנייה שלו.
חלק מתצוגות המוזיאון מצונזר על ידי ממשלת חמאס בעזה. הפריטים שאינם מוצגים כוללים פסלים וציורים של אלילים קדומים, בהם פסל של אפרודיטה ששמלתה נחשבה לחושפנית מדי לפי חוקי השריעה, וכן נרות שמן שעליהם מוטבעות מנורות שבעה קנים המזוהות עם היהדות.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, המוזיאון נהרס כמעט לחלוטין. ב-3 בנובמבר 2023 דיווחו תושבים עזתים על הרס במקום בעקבות הפצצות במקומות סמוכים. ב-4 בפברואר 2024 פרסם ג'וודת חודרי לחשבון האינסטגרם שלו קטעי וידאו של ההרס הקשה במלון ובמוזיאון. גם מחוץ לחלל המוזיאון, בשטחים שבעבר היו גני קקטוסים, היה נזק משמעותי והרס רב.
הערות שוליים

↑  באנגלית: Gaza Museum of Archaeology, בצרפתית: Musée archéologique Gaza
↑  "Al-Mathaf Hotel". אורכב מ-המקור ב-2017-03-11. נבדק ב-2010-08-10.
↑  "Al-Mathaf a Proud Tribute to Gaza’s Past and Future," (אורכב 18.03.2012 בארכיון Wayback Machine) Sami Abdel-Shafi, This Week in Palestine, August 2010
↑  עמית כהן, אין מזון - יש מוזיאון, באתר nrg‏, 27 באוגוסט 2008
↑  Museum Offers Gray Gaza a View of Its Dazzling Past, Ethan Bronner, New York Times, July 25, 2008
↑  Gaza at the Crossroad of Civilizations (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 98144647639542525214   WorldCat (עם VIAF): 98144647639542525214 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב כף סנט וינסנט

קרב כף סנט וינסנט, אחד מהקרבות הימיים החשובים במלחמות צרפת המהפכנית, נערך ב-14 בפברואר 1797 ממערב לכף סנט וינסנט שבדרום-מערב פורטוגל.
רקע

ספרד הצטרפה לקואליציה עם צרפת והכריזה מלחמה על בריטניה באוקטובר 1796. הצי הבריטי בים התיכון מצא עצמו בנחיתות מספרית: 15 אוניות קו (אוניות המערכה של אותה תקופה) בריטיות מול 38 אוניות בצי הספרדי-צרפתי המשולב. הבריטים נסוגו מעמדותיהם בים התיכון, תחילה מקורסיקה ולאחר מכן מהאי אלבה, ועיקר הצי הבריטי קבע את בסיסו באוקיינוס האטלנטי מול חופי פורטוגל במוצא הנהר טחו.
הצי הספרדי, בראשות דון חוזה דה קורדובה, שכלל 27 אוניות, עגן בתחילת שנת 1797 בקרטחנה. ב-1 בפברואר 1797 הפליג הצי לכיוון קדיס, במטרה להצטרף לצי הצרפתי שעגן בברסט. רוח מזרחית חזקה שנשבה בין גיברלטר לקדיס סחפה את הצי הספרדי אל תוך האוקיינוס האטלנטי, רחוק יותר מהמתוכנן. כאשר דעכה הרוח, החל הצי לחזור לאיטו לכיוון קדיס.
השייטת הבריטית שמנתה 10 אוניות קו, בפיקוד האדמירל עתיר הניסיון ג'ון ג'רוויס, הפליגה בינתיים מבסיסה בטחוֹ במטרה ליירט את הצי הספרדי. ב-6 בפברואר הצטרפה לצי תגבורת של חמש אוניות, שנשלחו מהצי הבריטי שבתעלת למאנש.
ב-11 בפברואר, בחסות ערפל כבד, עברה הפריגטה הבריטית מינרב, בפיקוד קומודור הוריישו נלסון דרך הצי הספרדי כולו, מבלי שהתגלתה. נלסון הגיע אל הצי הבריטי ב-13 בפברואר, ומסר לג'רוויס, באוניית הדגל שלו ויקטורי, את מיקומו של הצי הספרדי. נלסון לא יכול היה לדעת מה גודלו של הצי הספרדי, בשל הערפל, וג'רוויס, שלא היה מודע ליחסי הכוחות הגרועים, הפליג מיד כדי ליירט את הצי הספרדי. יום לאחר מכן, ב-14 בפברואר, נמסר לג'רוויס שהצי הספרדי נמצא במרחק 35 מייל לכיוון הרוח.
אחרי הקרב

הספרדים לא ניסו לחדש את הקרב בבוקר שלמחרת, וביום שלאחר מכן נסוגו חזרה לקדיס. הבריטים היו חלשים מכדי לחדש את הקרב בעצמם.
החדשות על הקרב הגיעו לבריטניה שבועיים לאחר מכן, וגרמו לשמחה רבה; ראשית, זה היה הניצחון הימי הבריטי הראשון מזה כשנתיים, ושנית משום שאיום הפלישה הוסר, זמנית לפחות. ג'רוויס זכה לתואר אצולה, הרוזן (Earl) סט. וינסנט. נלסון זכה לתואר אבירות, וקודם לדרגת אדמירל. קורדובה, לעומת זאת, פוטר מן הצי הספרדי, ונאסר עליו להופיע בחצר המלוכה.
ג'רוויס, שהוכיח שהצי שלו עדיף על הצי הספרדי, הטיל מצור ימי הדוק על קדיס, ונטרל למעשה את פעילות הצי הספרדי עד חתימת חוזה אמיין ב-1802, שעצרה זמנית את המלחמות הנפוליאוניות. ניטרול הצי הספרדי איפשר לג'רוויס לשלוח שייטת בפיקודו של נלסון חזרה לים התיכון, ולאחר קרב הנילוס לשוב ולזכות בשליטה בריטית גם בו.
ממתק

.
דוכן ממתקים בשוק מחנה יהודה
ממתק מסוג גומונים בצורת דב צהוב
הממתק (השם נגזר ממתוק) הוא דבר מאכל מתוק.
בין המאכלים המוגדרים כממתקים: שוקולד, סוכריות, מרציפן, רחת לוקום, גומי לעיסה, צמר גפן מתוק ועוד. ככלל, ממתק הוא מאכל מתוק הנאכל כחטיף או כקינוח. שף-קונדיטור המתמחה בייצור ממתקים בעבודת יד נקרא בעברית "אמן ממתקים" (מצרפתית Confiseur).
חיי מדף

חיי מדף של ממתק עשויים לנוע בין שבועיים לשנה. אם הממתק אינו מוחזק בתנאים מתאימים (מקום קר ויבש) חיי המדף שלו יכולים להתקצר משמעותית.
ממתקים ותזונה

ממתקים רבים הם עתירי שומן רווי וסוכר לבן ונחשבים תזונתית כ"קלוריות ריקות" ולא בריאים. ישנם גם ממתקים המכילים תחליפי סוכר כגון אספרטם או סטיביה.
ממתקים מבוססי ג'לטין

ממתקים על בסיס ג'לטין או אגר נפוצים בעיקר ביפן. ישנם ממתקים, כמו מרמלדה, מרשמלו, סוכרייה, סקיטלס המכילים ג'לטין המופק מעור ומעצמות בעלי חיים; בהלכה היהודית קיימים דינים הנוגעים לג'לטין, אך לא מוזכר איסור באוכלו. עם זאת, יש המקפידים לא לאכול אותו, מכיוון שיש חשש שהוא מיוצר מעצמות של בעלי חיים לא כשרים או שמתו ללא שחיטה כשרה. ג'לטין מדגים כשרים מותר לפי כל הדעות. קיימים תחליפים צמחוניים לג'לטין.
ראו גם

חטיף
טריניטי קולג' (אוקספורד)

| --- | --- |


 מכללות אוניברסיטת אוקספורד
 על שם:  השילוש הקדוש 
 תקופת הפעילות:  1555–הווה (כ־469 שנים) 
 מייסדים:  Thomas Pope 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Ivor Roberts 
 סגל:  127 (נכון ל־2020) 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°45′19″N 1°15′25″W﻿ / ﻿51.755277777778°N 1.2569444444444°W﻿ / 51.755277777778; -1.2569444444444
 www.trinity.ox.ac.uk
 he
 
טריניטי קולג' (באנגלית: Trinity College; שם מלא: The College of the Holy and Undivided Trinity in the University of Oxford, of the foundation of Sir Thomas Pope (Knight)) הוא אחד הקולג'ים המנהליים של אוניברסיטת אוקספורד באנגליה. הקולג' נוסד בשנת 1555 על ידי סר תומאס פופ (אנ'), על אדמה שהייתה שייכת בעבר לדרהאם קולג' (אנ'), ביתם של נזירים בנדיקטינים מקתדרלת דרהאם .
על אף גודלו הפיזי, הקולג' קטן יחסית מבחינת מספר הסטודנטים, העומד על כ-400. הוא הוקם כמוסד לגברים בלבד, אך מאז 1979 פועל בחינוך משותף. נכון לשנת 2022, סך הכספים של טריניטי הסתכם ב-212 מיליון ליש"ט, כולל הקדש כספי של 181 מיליון ליש"ט.
בטריניטי למדו שלושה ראשי ממשלה בריטיים, מה שמציב אותו במקום השלישי אחרי כרייסט צ'רץ' ובייליול קולג', מבחינת סטודנטים לשעבר שכיהנו בתפקיד זה.