stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי עלי בקר
הערות שוליים

↑  צבי עלי בקר באתר GRAVEZ
↑  London Jewish Pageant, פלסטיין פוסט, 6 בינואר 1935
1 2 3  בחברה ובמשפחה, הַבֹּקֶר, 21 ביולי 1942
↑  שמונה עורכי דין חדשים,  הירדן, 1 באוגוסט 1934
↑  31 foreign advocates, פלסטיין פוסט, 20 ביוני 1934
↑  קובץ פסקי דין עקרוניים, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1938
↑  שמעו ברדיו, דבר, 23 באוקטובר 1939
שמעו ברדיו, דבר, 12 בדצמבר 1939
↑  יום חמישי 20:25, הצופה, 17 בינואר 1946
↑  בקר-מ"מ התובע הכללי, המשקיף, 20 ביוני 1945
ה. בקר - ממלא מקום התובע הכללי, המשקיף, 14 בפברואר 1946
↑  נסים, הצופה, 23 ביולי 1946
↑  החרמות סיטוניות של בתים גם בירושלים, הצופה, 4 בפברואר 1947
↑  מנוי, עיתון רשמי 2, עמ' 7
↑  מבנה משרד המשפטים, דבר, 4 ביולי 1948
↑  תלמידי שעורי המשפט יוכלו לסיים לימודיהם, חרות, 3 במרץ 1949
↑  נפתחו השיחות הכספיות בין ישראל ובריטניה, על המשמר, 3 ביולי 1949
עניני הכספים של המנדט הא"י לקראת חיסולם, הַבֹּקֶר, 27 בינואר 1950
↑  צ. בקר ועו"ד ב. כהן נתמנו שופטי מחוז, מעריב, 21 במאי 1950
↑  עלי זלצברגר, מינויים בפועל בבית־המשפט העליון ועצמאות שיפוטית: ניתוח תאורטי וממצאים אמפיריים,  מחקרי משפט יט, תשס״ג, עמ' 563
בג"ץ 67/50
↑  יחיד וציבור, זמנים, 20 באוגוסט 1954
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501087705171  CiNii: DA06506104  GND: 1158468822  ISNI: 0000 0001 1083 9705  LCCN: no92011295  NTA: 12858193X  RERO: 02-A002961968  VIAF: 112512325   WorldCat (עם VIAF): 112512325
רוברט סרווציוס

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1894 קלן 
 פטירה:  7 באוגוסט 1983 (בגיל 88) קלן, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום מגורים:  מוסקבה, קלן, נירנברג 
 
רוברט סרווציוס במשפט אייכמן, 1961
רוברט סרווציוס (מלפנים משמאל) יחד עם גדעון האוזנר. מאחור: גבריאל בך
רוברט סרווציוס (בגרמנית: Robert Servatius;‏ 31 באוקטובר 1894 – 7 באוגוסט 1983) היה עורך דין גרמני שהגן על אדולף אייכמן במשפטו, כמו גם על פושעי מלחמה נאצים נוספים.
הערות שוליים

↑  סרווציוס מביע אימון בבית המשפט הישראלי, דבר, 5 באוקטובר 1960
↑  בקשת החנינה של אייכמן הועברה אל נשיא המדינה - תחילת הכתבה, דבר, 31 במאי 1962; המשכה של הכתבה, דבר, 31 במאי 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436084905171  PLWABN: 9813919692905606  BnF: cb14269593p (data)  GND: 134126408  ISNI: 0000 0000 4110 7585  LCCN: no2002102142  SNAC: w6mr0bnn  VIAF: 43047217   WorldCat (עם VIAF): 43047217
ירסון צ'אקון

ירסון רונאלדו צ'אקון רמירס (בספרדית: Yerson Ronaldo Chacón Ramírez; נולד ב-4 ביוני 2003 בסן קריסטובל שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת ונצואלה.
קריירת מועדונים

צ'אקון גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו טאצ'ירה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הוונצואלית.
ב-19 ביולי 2024 הושאל לא.א.ק. לרנקה הקפריסאית.
קריירה בינלאומית

ב-28 בינואר 2022 ערך צ'אקון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה, בניצחון 1–4 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
תארים

אליפות ונצואלה (2): 2021, 2023
הפרלמנט האירופי

סמל הפרלמנט האירופי
הפרלמנט האירופי (בלטינית ובסמל הרשמי: Parlamentum Europæum, בצרפתית: Parlament Européen, באנגלית: European Parliament, ובקיצור Europarl או EP) הוא הפרלמנט של האיחוד האירופי ומהווה בו את הבית התחתון, כלומר הוא חלק מן הרשות המחוקקת (המורכבת גם ממועצת האיחוד האירופי, שהיא הבית העליון, ומהנציבות האירופית). הפרלמנט הוא המוסד היחיד באיחוד האירופי שנבחר ישירות על ידי אזרחי מדינות האיחוד. הבחירות לפרלמנט נערכות מדי חמש שנים, מאז שנת 1979. בפרלמנט יש כרגע 705 חברים – לכל מדינה מוקצים מספר מושבים בפרלמנט בהתאם לגודלה. עובדות אלה הופכות את הפרלמנט האירופי לפרלמנט הדמוקרטי הרב-לאומי הגדול ביותר בעולם, ולשני מבחינת גודל האוכלוסייה שהוא מייצג (אחרי הודו). נשיאת הפרלמנט החל מינואר 2022, היא רוברטה מצולה ממלטה, שהחליפה את דוד ססולי מאיטליה בעקבות מותו במהלך כהונתו.
סמכויות > חקיקה

בניגוד לפרלמנטים אחרים, הפרלמנט האירופי אינו יוזם חקיקה אלא רק מאשר חוקים המובאים בפניו על ידי הנציבות האירופית (שהיא יוזמת החקיקה העיקרית) או מועצת האיחוד האירופי (הרשאית ליזום חקיקה בתחומים מצומצמים ומוגדרים). כדי שחוק יאושר, על שני הבתים (הפרלמנט ומועצת האיחוד) לאשרם. כמו כן עוסק הפרלמנט באישור תקציב האיחוד, בשימוע ובמינוי הנציבות האירופית, באישור הסכמים בינלאומיים ובפיקוח על הגופים השונים של האיחוד. למעשה, הפרלמנט האירופי הוא בעיקרו גוף מייעץ, מציע, מפקח ומבקר, ואין לו סמכויות של ממש בקבלת ההחלטות.
סמכויות > תקציב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סמכויות > פיקוח ובקרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחירות

חברי הפרלמנט נבחרים אחת לחמש שנים בבחירות כלליות. אמנת ליסבון הכניסה מספר שינויים במספר המושבים המוקצים לכל מדינה בהתאם לגדול אוכלוסייתה. בחמש מהמדינות החברות באיחוד האירופי (בלגיה, צרפת, אירלנד, איטליה ופולין), הטריטוריה הלאומית מחולקת למספר אזורי בחירה. במדינות החברות הנותרות, המדינה כולה מהווה מחוז בחירה אחד. נכון לעכשיו, כל המדינות החברות באיחוד האירופי מקיימות בחירות לפרלמנט האירופי במסגרת בחירות יחסיות.
הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2024 בהם נבחר הפרלמנט האירופי העשירי.
בחירות > מספר חברי הפרלמנט מכל מדינה

| --- | --- |
מדינה חברה: מושבים
גרמניה גרמניה: 96 (12.8%)
צרפת צרפת: 74 (9.9%)
איטליה איטליה: 73 (9.7%)
ספרד ספרד: 54 (7.2%)
פולין פולין: 51 (6.8%)
רומניה רומניה: 32 (4.3%)
הולנד הולנד: 26 (3.5%)
הונגריה הונגריה: 22 (2.9%)
יוון יוון: 22 (2.9%)
בלגיה בלגיה: 21 (2.8%)
צ'כיה צ'כיה: 21 (2.8%)
פורטוגל פורטוגל: 21 (2.8%)
שוודיה שוודיה: 20 (2.7%)
אוסטריה אוסטריה: 18 (2.4%)
בולגריה בולגריה: 17 (2.3%)
דנמרק דנמרק: 13 (1.7%)
פינלנד פינלנד: 13 (1.7%)
סלובקיה סלובקיה: 13 (1.7%)
קרואטיה קרואטיה: 11 (1.5%)
אירלנד אירלנד: 11 (1.5%)
ליטא ליטא: 11 (1.5%)
לטביה לטביה: 8 (1.1%)
סלובניה סלובניה: 8 (1.1%)
קפריסין קפריסין: 6 (0.8%)
אסטוניה אסטוניה: 6 (0.8%)
לוקסמבורג לוקסמבורג: 6 (0.8%)
מלטה מלטה: 6 (0.8%)
האיחוד האירופי האיחוד האירופי: 705
בחירות > מפלגות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הרוב (482 מושבים):
מפלגת העם האירופי: 182
הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים: 152
התחדשות באירופה: 108
תומכים:
חוק וצדק: 26 (חלק מהשמרנים והרפורמיסטים האירופים)
תנועת חמשת הכוכבים: 14 (לא משתייכים לארגון אירופאי)
האופוזיציה ובלתי תלויים (266 מושבים)
הברית החופשית של הירוקים האירופאים: 74
זהות ודמוקרטיה: 73
השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק: 41
השמרנים והרפורמיסטים האירופים: 38
מפלגות שלא משתייכות למפלגות כלל-אירופיות: 40
מושבים פנויים: 3
הפרלמנט האירופי מורכב משורה של מפלגות פוליטיות פעילות:
מפלגת העם האירופי (EPP): מפלגת מרכז-ימין אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות שמרניות וליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו.
הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים (S&D): מפלגת מרכז-שמאל אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאל-דמוקרטיות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו.
התחדשות באירופה (ALDE): מפלגת מרכז אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות נאו-ליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו.
הברית החופשית של הירוקים האירופאים (Greens-EFA): מפלגת מרכז-שמאל אירופית הדוגלת בפוליטיקה ירוקה הכוללת שמירה על איכות הסביבה ורגיונליזם כלכלי. בנוסף, המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאליסטיות וחתירה לאינטגרציה אירופאית.
השמרנים והרפורמיסטים האירופים (ECR): מפלגת ימין אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות שמרניות וליברליות ומתנגדת ליתר אינטגרציה של האיחוד האירופי.
השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (GUE-NGL): מפלגת שמאל רדיקלי באירופה. המפלגה דוגלת בעמדות סוציאליסטיות ואף קומוניסטיות ומתנגדת ליתר אינטגרציה של האיחוד האירופי.
זהות ודמוקרטיה (ID): מפלגה ימנית רדיקלית. המרכיב המרכזי בה הוא מפלגת האיחוד הלאומי הצרפתית (החזית הלאומית לשעבר), ומפלגות ימין רדיקליות אירוסקפטיות אחרות כמו מפלגת החירות האוסטרית והמפלגה למען החירות. המפלגה מתנגדת לקיום האיחוד האירופי ולהגירה.
משכנים

על-פי ההסכמים של האיחוד, מושבו הרשמי של הפרלמנט הוא בשטרסבורג (צרפת), וחברי הפרלמנט נדרשים להתכנס בו לפחות 12 פעמים בשנה ולערוך בו את כל ההצבעות ברמת המליאה. משכן הפרלמנט בשטרסבורג הוא בניין לואיז וייס (Immeuble Louise Weiss). כינוסי מליאה אחרים ועבודת הוועדות מתבצעים ב"מרחב לאופולד" (Espace Léopold), קומפלקס מבנים של הפרלמנט בבריסל (בלגיה). הקומפלקס כולל את בניין פול-אנרי ספאק (Paul-Henri Spaak building) המשמש כמשכן השני של הפרלמנט האירופי, ובניינים אחרים המשמשים בין היתר את ועדות הפרלמנט. עם גדילת מרכזיותה של בריסל באיחוד האירופי, עברה גם מרבית העבודה הפרלמנטרית, מלבד זו שמחויבת להתבצע בשטרסבורג, למרחב לאופולד. כינוסים של מזכירות הפרלמנט האירופי (הגוף המנהלתי של הפרלמנט, המעסיק יותר מ-4,000 עובדים) נערכים במספר בניינים של האיחוד בעיר לוקסמבורג (לוקסמבורג).
פרשת השחיתות הקטרית

בסוף שנת 2022 נעצרה אווה קאילי, סגנית נשיא הפרלמנט האירופי מטעם יוון, באשמת שחיתות במסגרת חקירת פרשת השחיתות הקטרית בפרלמנט האירופי.
ראו גם

אמנת מאסטריכט
ידידי ישראל באירופה
פרס סחרוב לחופש המחשבה
הפרלמנט היהודי האירופי
ועדת הפרלמנט האירופי לענייני חוץ
די פארטיי
הערות שוליים

↑  "Professor Farrell: "The EP is now one the of the most powerful legislatures in the world"". European Parliament. 18 June 2007. Retrieved 5 July 2007.
↑  Brand, Constant and Wielaard, Robert (8 June 2009). "Conservatives Post Gains In European Elections". The Washington Post. Associated Press. Retrieved 17 August 2010.
↑  "Parliament's powers and procedures". European Parliament. Retrieved 12 June 2007.
↑  However, it may have a de facto capacity of initiative — see Powers and functions.
↑  Williams, Matt (24 June 2008). "Pöttering defends parliament's role at EU summits". The Parliament Magazine. Retrieved 25 June 2008.
↑  "Composition of the European Parliament". CVCE. Retrieved 19 April 2013.
↑  "Members". European Parliament. Retrieved 27 October 2007.
↑  Goldirova, Renata (19 October 2007). "EU agrees new 'Treaty of Lisbon'". EU Observer. Retrieved 19 November 2007.
↑  "European Parliament". Europa. 2010-04-19. Retrieved 2012-12-08.
↑  "Consolidated versions of the treaty on European Union and of the treaty establishing the European Community" (PDF). Eur-lex. Retrieved 12 June 2007.
↑  https://www.bbc.co.uk/news/world-europe-63941509
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260959505171  BNE: XX107210  BnF: cb11865299k (data)  GND: 1051754-6  ISNI: 0000 0001 2329 8899  LCCN: n79032985  NKC: kn20030103003  SUDOC: 026398001  Trove: 817808  VIAF: 173022063   WorldCat (עם VIAF): 173022063 
מחוזות הבחירה לפרלמנט האירופי
הרכב הפרלמנט האירופי לאחר הבחירות של שנת 2019
מליאת הפרלמנט האירופי בבניין פול-אנרי ספאק, בריסל, בלגיה
מליאת הפרלמנט האירופי בבניין לואיז וייס, שטרסבורג, צרפת
משכן הפרלמנט האירופי בבניין פול-אנרי ספאק, בריסל, בלגיה. הבניין מכונה גם Caprice des Dieux (גחמת האלים) על שום דמיונו לאריזת גבינה בשם זה.
ישראל יעקבסון

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1768 הלברשטאדט, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  14 בספטמבר 1828 (בגיל 59) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ישראל יעקבסון (בגרמנית: Israel Jacobson;‏ 17 באוקטובר 1768 – 14 בספטמבר 1828) היה בנקאי, איש עסקים, נדבן ומנהיג יהודי-גרמני, ראש הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה, נחשב לאחד ממבשרי היהדות הרפורמית.
קורות חיים

ישראל בן יעקב (מאוחר יותר, יעקבסון) נולד בהלברשטאדט, בנו היחיד של איש העסקים והנדבן ישראל יעקב. הוריו הועידו אותו להיות רב, לכן היקנו לו השכלה יהודית רחבה, אולם הוא העדיף לפנות לעולם העסקים. ישראל פעל בחצרות שליטים גרמנים מקומיים, בעיקר של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, והצליח תוך זמן לא רב להגיע לעושר ניכר. הוא הפנה חלק מכספו למעשי צדקה, בעיקר יהודיים, אך לא רק. זכה למיני כיבודים ובין היתר הוענק לו תואר כבוד של האוניברסיטה הקטנה של העיר הלמשטט.
ב-1795 נפטר הרץ סמסון, חמיו של ישראל יעקבסון והוריש לו את תוארו, "הרב המחוזי של חבל וזר" ואת משרתו כסוכן הכספים של הדוכס מבראונשוויג. ב-1804 קיבלו, הוא ומשפחתו, אזרחות מלאה ומכאן ואילך נהנה מזכויות דומות לזכויות הנוצרים. למרות אזרחותו המלאה, הוא דאג ליתר היהודים, שלא זכו לכך וקיווה שרוח צרפת, בה ניתנה אמנציפציה ליהודים, תגיע גם לחבלי גרמניה.
עם הקמת ממלכת וסטפאליה והמלכתו של ז'רום בונפרטה, הגיע לקאסל ישראל יעקבסון, שקשר יחסים טובים עם השליט, שאת קופתו מילא בהלוואה גדולה. ז'רום בונפרטה העמיד את ישראל יעקבסון בראש הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה ונתן לו סמכויות נרחבות במינוי יתר חברי ההנהלה.
יעקבסון יצר קונסיסטוריה יהודית שבראשה עמדו, בנוסף לו, שלושה רבנים ושני משכילים צעירים. הבכיר ברבנים היה רבה של קאסל, אריה ליב ברלין שתמך ברפורמות מתונות ולצידו שמעון יצחק קלקר, ששימש ברבנות של סטוקהולם ומנחם מנדל שטיינהארט, רבה של הילדסהיים. המשכילים הצעירים, שהשלימו את הנהגת הקונסיסטוריה היהודית, היו ירמיה היינמאן, המזכיר האישי של יעקבסון ודוד פרנקל, עורך כתב העת "שולמית". יעקבסון היה בקשר עם דוד פרידלנדר והתייעץ איתו בנושא התיקונים המוצעים בתפילות ובטקס החתונה כך שיהיו דומים יותר לטקסים הנהוגים באוכלוסייה הנוצרית.
רבים ראו ביעקבסון את מייסדה של התנועה הרפורמית. יעקב רדר מרקוס, בביוגרפיה שהקדיש לו ב-1972, כתב עליו שכבר ניכרו בו תפישותיה של התאולוגיה החדשה אך "הרפורמים לא כתבו עליו כי דמויות גדולות יותר עלו באופק, בעוד שקונסרבטיבים ואורתודוקסים לא טרחו להתעמק בתולדותיו." לעומת זאת, ההיסטוריון מיכאל מאיר ציין שאף כי יעקובסון הותיר את רישומו על חיי הדת של יהודי גרמניה, וכי תמיכתו במבשרי התנועה עשתה אותו לדמות חשובה בה, הוא לא היה הוגה מקורי והשקפתו הייתה זהה למעשה לזו של המשכילים המאוחרים; לדבריו, הוא לא היה "רפורמטור מודע" של הדת. למרות שעמיתיו, בעיקר ישראל קליי, הוציאו לאור מאוחר יותר את נוסח התפילה הרפורמי המובהק הראשון ב-1818 ועוררו מחאה עצומה, צעדיו של יעקבסון בווסטפאליה לא עוררו כמעט התנגדות. הרפורמות שלו אומצו כמעט כולן על ידי אסכולת "תורה עם דרך ארץ", בהנהגת רש"ר הירש ודומיו.
הנצחה

משנת 2001, התאחדות היהודים הפרוגרסיביים (רפורמים) של גרמניה מעניקה כל שנתיים פרס על שמו של ישראל יעקבסון. ב-2001 הוענק הפרס לרב ולטר הומולקה, ב-2003 לרב אורי רגב מהתנועה ליהדות מתקדמת, ב-2005 לרב ולטר יעקב וב-2007 לרב הנרי ברנדט, להיסטוריון ארנסט לודוויג אהרליך ולרב ויליאם וולף.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל.
הערות שוליים

↑  ראו גם כאן: Feierlicher Empfang des Präsidenten. ברלין, 1811. עמ' 16.
↑  Jacob R. Marcus, Israel Jacobson: Founder of Reform Judaism, Hebrew Union College, 1972. עמ' 1.
↑  Michael Meyer. Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism. Wayne State, 1995. עמ' 30-33.
↑  מיכאל מאיר, For Reform Judaism, Change Is the Constant.
↑  מאיר, עמ' 54.
↑  מיכאל ק. סילבר, Orthodoxy, אנציקלופדיה יוו"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263352605171  GND: 11704783X  ISNI: 0000 0000 6677 363X  LCCN: no2012051987  NKC: jo20191057388  NTA: 131392360  VIAF: 49993026   WorldCat (עם VIAF): 49993026
קריית בנימין

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  קריית אתא 
 על שם:  בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד 
 קואורדינטות:  32°47′57″N 35°05′38″E﻿ / ﻿32.79916667°N 35.09388889°E﻿ / 32.79916667; 35.09388889
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) קריית בנימין(למפת הגליל המערבי רגילה) קריית בנימין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית בנימין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית בנימין
 
קריית בנימין היא שכונה בקריית אתא שבעבר הייתה יישוב נפרד עד שבשנת 1965 אוחדה עם כפר אתא וביחד היו לקריית אתא. נקראת קריית בנימין על שם הברון אברהם בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
הקמה

אדמות קריית בנימין נרכשו על ידי קהילת ציון אמריקאית מהאפנדי של כפר האריסים הערבי כּוֹפְרִיתָא, עבור אגודה דתית בוורשה בשם "עבודת ישראל". החל בשנת 1934 רכשה האגודה ההדדית לבנין בתים מידי בעלת הקרקע, החברה להכשרת מפרץ חיפה, 1000 דונם במחיר של כ-50 לא"י לדונם. נוסף על אלו נמכרו מגרשים נוספים ישירות שלא דרך האגודה ההדדית והוקצו שטחים ציבוריים, כך שטח הקריה הגיע ל-1800 דונם בסך הכול. החברה החלה במאי 1934 ברישום קונים למגרשים לקראת בניית שכונה במקום ובמקביל עסקה בתכנון המקום, סלילת כבישים והכנת תשתיות מים, כך שהבנייה החלה רק לאחר שהתשתיות היו מוכנות."חברת הכשרת מפרץ חיפה" בנתה בין השנים 1936–1934 את תשתית הדרכים והמים של היישוב. החברה, שהייתה בעלת הקרקעות, השקיעה מאמץ רב בתכנון קפדני העומד גם בסטנדרטים של ימינו: רחובות ישרים הסדורים במבנה של שתי וערב, הרחוב הראשי רחב ובו נטועה שדרת עצים, הוקצו שטחים לגנים ציבוריים ולפארקים, מגדל המים שנבנה, נבנה גבוה יותר ממה שצריך היה להיות כדי שיוכל לספק מים לכל הסביבה ולקריית בנימין עצמה, בתקוה שתתפתח במשך השנים, ויבנו בה גם רבי קומות.
במאי 1936 התקיימה אספה ראשונה של הבונים. גרעין היישוב קריית בנימין היו פועלים שעבדו בנשר מפעלי מלט ישראליים, אשר בחרו להתיישב במקום בעיקר בשל קרבתו לנשר. (בנשר עצמה היו הרבה אדמות הקדש שהיו אסורות לבנייה לא דתית). גורם חשוב נוסף התוכניות לבנות גשר על נחל הקישון, דבר שהיה עבורם קיצור דרך משמעותי. ההתיישבות בקריית בנימין הייתה בשלושה גלים עיקריים:
בינואר שנת 1937 (14.1.37) עלו על הקרקע ארבע המשפחות הראשונות שהיו חיל החלוץ של ההתיישבות בקרית בנימין. היו אלה משפחת בלנקי, חופי פורטנוי ומנדל.
עד סוף שנת 1937 עלו על הקרקע עשרים וחמש משפחות נוספות: משפחת ריביליס, בן אור, בלום, ארליך, שכטר קלינגר אופנהיימר, פורלש, ברנובסקי, ציילר, נוימן ואמר.
עד סוף שנת 1938 עלו שאר המשפחות. ביניהן משפחות: אברבוך, זבטני, דופרניוטי, כהנא, משיח, קרחי, קלימן, שפרוני, נייבל, קסלמן, סמולרסקי, ופרידמן.
בסוף שנת 1935 החליטה ועדת השמות של הקרן הקיימת לקרוא ליישוב קריית בנימין לזכרו של הברון רוטשילד.
בסוף שנת 1936 פורסם ש-40% מרוכשי המגרשים לשכונה הם חברי קופת חולים, 20% נוספים הם פועלים וכ-40% הם בני המעמד הבינוני.
"חברת הכשרת מפרץ חיפה" עשתה "פרצלציה" (איחוד וחלוקה מחדש) וחילקה את השטח למגרשים בני דונם אחד, כשהכוונה הייתה שליד כל בית מגורים יהיה גם משק עזר.
המגרשים שנרכשו על ידי הראשונים חולקו בהגרלה. המתיישבים אשר הגרילו מגרשים בצדי הרחובות הראשיים (רחוב משה שרת ורחוב יצחק בן צבי של ימינו) חויבו לבנות לאלתר.
בקריית בנימין, כמו בכל ישוב או שכונה שקמה בימים ההם, הקימו התושבים אגודה אשר דאגה לספק את צורכי התושבים. היו אלה מעין מועצות מקומיות בזעיר אנפין שעסקו בעיקר באספקת המים ובחיי הציבור ביישוב. ועד האגודה נבחר אחת לשנה מקרב אנשי המקום ועל ידם. התושבים ברובם היו יוצאי ארצות אירופה.
התפתחות

בניגוד לתוכניות הגדולות רק על חלק קטן מהמגרשים נבנו בתים.
בין היתר עקב העובדה שחלק ניכר מהקונים היו יהודים מחוץ לישראל, שחלקם נספו במהלך השואה, חלקם נשארו מעבר למסך הברזל וחלק מאלו שניצלו והגיעו לארץ ישראל היו נטולי משאבים מספיקים לבניית מבנה.
המפעל החשוב ביותר שהקים הוועד המקומי בקרית בנימין היה מגדל המים והבאר הצמודה לה שנבנו בשנת 1936. המהנדס גולדברג היה האחראי על הבניה מטעם סולל בונה, והממונה על הבניה והשאיבה מטעם הוועד המקומי היה המהנדס אברבוך (שהיה בין התושבים הראשונים בקריית בנימין). בבניית מגדל המים השתתפו פועלי בנין מקרית בנימין כמו מר ציילר וחבריו.
מגדל המים שימש לתפקידים נוספים בנוסף לתפקידו כמפעל מים. הייתה בו המרפאה, עמדת איתות ביטחונית, בתקופה מסוימת שכנו בו גם משרדי המועצה המקומית. מאוחר יותר שכנו בו כמה כתות לימוד של בית הספר, עד שנבנה המבנה שיועד לבית ספר.

הוועד המקומי סיפק שירותים כמו מועצה מקומית: עסק בקליטת עולים, הפעיל מוסדות חנוך. במקום פעל גם סניף בנק "הלוואה וחסכון", מכולת שסיפקה את שירותי הדואר וכל שאר השירותים הנדרשים. שירותים ועסקים שלא היו בקריית בנימין סיפקו כפר אתא או חיפה השכנות.
המוסדות המיישבים ניצלו את האזורים הריקים לשיכון הכשרות שהתגבשו לקראת עלייה ליישוב קבע. בספטמבר 1947 היו בקריה 90 בתים, 140 משפחות וכ-450 נפש. הונחה אז אבן פינה לחמישה בניינים שתוכננו לכלול ארבעים יחידות דיור עבור עולים חדשים.
בשנת 1950 הוקמה בסמיכות לקריית בנימין מעברה שנקראה מעברת קריית בנימין. המעברה מוקמה במקום נמוך שסבל מהצפות.
בתחילת 1952 הוכרזה קריית בנימין כמועצה מקומית. המועצה כללה בנוסף לקריה עצמה את שכונת התימנים הסמוכה אליה, קריית שטנד, קריית פרוסטיג וקריית נחום וכן את שתי המעברות הסמוכות להן, כך שקריית בנימין הייתה מורכבת מ-8–9 שכונות נפרדות עם עזובה ביניהם. השטח הכולל של המועצה היה כ-10,000 דונם בהם התגוררו כ-700 משפחות שכללו כ-3,000 נפש.
באוגוסט 1953 הוכרז על תחילת בניית שיכונים ציבוריים לאחר שהקרן הקיימת רכשה עשרות מגרשים וייעדה אותם לשיכונים.
בתחום המועצה הוקם מפעל דשנים וחומרים כימיים. בשנת 1957 הועבר המפעל לנשר אך הוחזר לקריית בנימין בשנת 1962, לאור מחאת המועצה וטענתה ש-60% מתושביה הם עולים חדשים. כן הועברו בשנת 1957 4000 דונם של אדמה חקלאית, בבעלות הקרן הקיימת, שעובדו על ידי קיבוצים מהסביבה, לתחום השיפוט של מועצה אזורית זבולון.
בראשית שנות ה-60 קטנה אוכלוסיית קריית בנימין מכ-6,000 לכ-5,000 נפש לאחר שחלק נכבד מתושבי מעברת קריית נחום שחוסלה עברו להשתכן במקומות יישוב אחרים. המועצה ביקשה לבנות ולהתפתח, אולם עמדת משרד הפנים הייתה שאין לפתח את האזור המצוי על קרקע שיש ליעדה ככל הניתן לחקלאות.
התפתחות > קריית פרוסטיג

קריית פרוסטיג הוקמה בסוף שנת 1933. שכונה עירונית קטנה מצפון לקריית בנימין שנקראה על שם מקימה אוסקר פרוסטיג, שהיה גם בעל הקרקעות עליהן הוקמה השכונה. פרוסטיג ביקש להקים במקום יישוב דתי ומימן מכספו את התשתיות והבתים הראשונים. חלק מהבתים בקריה נבנו במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20 בשיטה חדשה של ייצור חלקי הבית בבית חרושת והרכבתם באתר. בסוף שנות ה-50 הוקמו במקום שיכונים עבור חלק מתושבי מעברת קריית נחום הסמוכה. בסוף שנת 1962 התגוררו בה כ-360 משפחות. במקום התרכזה קהילה דתית לאומית, והתקיים בה שיכון של הפועל המזרחי. בניית בית כנסת במקום על ידי המועצה היה למוקד חיכוך בתוך המועצה.
התפתחות > קריית נחום

קריית נחום, שנקראת גם "עיר גנים", נוסדה בסביבות שנת 1933 ונקראה על שם נחום סוקולוב. אבן פינה למגדל מים הונח באוקטובר 1933 והקצו מאה מגרשים לבניית בתים. לאחר גל הבנייה הראשון נעצרה הבנייה ומאתיים מגרשים בבעלות פרטית נשארו שוממים. בשנת 1946 הקימה הסוכנות דירות לחיילים משוחררים במקום. בסוף שנת 1948 שוכנו במחנה סמוך לשכונה 20 משפחות של עולי בולגריה.
התפתחות > מעברת קריית נחום

מעברת קריית נחום הוקמה לקראת סוף שנת 1951 וקלטה עולים בעיקר מפולין, רומניה ועיראק. בתי המעברה היו צריפי עץ שוודיים עם שירותים ובכך נחשבו ללוקסוס לעומת מעברות אחרות בהם שכנו התושבים באוהלים או פחונים. יתרון נוסף של המעברה היה קרבתה למפעלי אתא ודשנים ולמוסכי אגד (מוסך צפון/"עיר גנים") שהעסיקו רבים מתושבי המקום. לעומת זאת, סבלה המעברה משיטפונות בגלל מיקומה. באמצע שנות ה-50 הייתה תחלופה רבה באוכלוסייה. רבים מהעולים הוותיקים עברו לשיכונים בכפר אתא ובשכונות קריית בנימין ועולים חדשים הגיעו, בעיקר מצפון אפריקה. בשנת 1957 התגוררו במעברה כ-2200 נפשות. באוקטובר 1957 הפגינו תושבי המקום בדרישה להתקנת טלפון במקום והחשת מעברם לשיכון, לאחר שילד נשרף למוות במקום. בשנת 1960 נותרו במעברה כ-200 משפחות בעיקרן של מקרים סוציאליים. במרץ 1960 ניתקה המועצה את אספקת המים לתושבי המעברה מכיוון שלא שלמו את חובותיהם. לאחר מכן חודשה אספקת המים אך מבריכה שהכילה מים בלתי ראויים לשתייה, שגרם למגפת שלשולים אצל תושבי המקום, שנאלצו להביא מים במכלים מהשכנים בשיכונים הסמוכים.
בשנים 1960–1961 נבנו 90 יחידות דיור בכניסה לקריית נחום ו-130 יחידות דיור בקרית בנימין והכוונה הייתה לסיים את חיסול המעברה עד תחילת 1962.
ילדי מעברת קרית נחום חולבים עז, ברקע צריפי מגורים וצריפי שירותים נפרדים במעברה, שנות ה-50
נשות מעברת קרית נחום בפורים,  ברקע צריפי המעברה
מוסך צפון "עיר גנים" של אגד בקרית בנימין, 1960
התפתחות > שכונת התימנים

שכונת התימנים הוקמה על יד קריית בנימין הוותיקה. אבן הפינה לשכונה נורתה באפריל 1945. השכונה תוכננה לכלול בשלב ראשון 100 בתים על מגרשים של חצי דונם.
בשנת 2000 שונה שמה של השכונה ל "נווה אברהם" על שם הרב "אברהם צדוק" שהיה רבה עד לפטירתו בשנת תשנ"ח
התפתחות > קריית שטנד

קריית שטנד היא שכונה של רחוב אחד שהוקמה בשנת 1939. בעת הקמתה הייתה שכונת משקי עזר ולכן נקראה שכונת "משקי עזר רסקו". השכונה תוכננה להיות בת 40 משפחות שלכל משפחה חלקת קרקע של שני דונם אולם התיישבו בה בפועל כ-20 משפחות. הכסף להקמת השכונה היה של מקימי השכונה באמצעות מנגנון העברת הכספים של הסכם העברה. ב-1942 שונה שם השכונה לקריית שטנד, על שמו של אדולף שטנד. ב-31 בדצמבר 1947 הותקפה קריית שטנד ביריות על ידי חיילי הלגיון הערבי שחנו בסמוך ו-13 בתים נפגעו ממעל 250 כדורים. בפברואר 1949 פונו רוב התושבים מהקריה בשל שיטפון. באוקטובר 1966 נעשו בשכונה עבודות להתקנת מערכת ביוב מרכזית.