stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי תאפילאלת
חיי הקהילה > בית הקברות

במחוז תאפילאלת ישנו בית קברות יהודי עתיק של מנצוריה. מנצוריה הייתה העיר המדברית הקדומה ביותר שהוקמה באזור זה. בבית קברות זה ניתן לראות מצבות עתיקות שגילם נאמד כ-450–500 שנה. בבית קברות זה נקברו היהודים שחיו באלמנצוריה. וגם לאחר שעקרו למקומות אחרים עדיין היו נאמנים לבית קברות זה והמשיכו לקבור בו את מתיהם.
עלייה לארץ ישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רבי יהודה ביבאס היה ממבשרי הציונות הרוחנית והמדינית ופעל יחד עם רבי מסעוד אבוחצירא לשכנוע יהודים לעלייה לארץ ישראל[דרוש מקור] מאחר שהאמינו שעל ידי יישוב הארץ תתקרב הגאולה. בשנת 1856 עלו רבי משה, רבי דוד ורבי יעקב אבוחצירא ליפו.
לקריאה נוספת

מאיר נזרי, קהילות תאפילאלת / סג'למאסא, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשע"ג-תשע"ח. 3 כרכים.
הערות שוליים

↑  יעקב אוליאל, תפילאלת – ברית מספר 31..יהודי תפילאלת, באתר מורשת יהדות מרוקו
יהדות מרוקו עברה ותרבותה – La Préservation, la Diffusion & le Rayonnement du Judaïsme Marocain, ‏תאריך 26 באפריל 2013 (ארכיון)(הקישור אינו פעיל, 10.3.2021)
1 2 3 4 5  אמנון אלקבץ, תָאפִילֵלְת (Tafilelt)-היא סיג'ילמאסא, באתר אות ברית קודש(הקישור אינו פעיל, 10.3.2021)
↑  בבא סי - רבי משה תורג'מן, באתר www.mytzadik.com
↑  נסים קריספל, ברית מס31- תפילאלת..בית הקברות היהודי של מנצוריה, באתר מורשת יהדות מרוקו
יהדות מרוקו עברה ותרבותה – La Préservation, la Diffusion & le Rayonnement du Judaïsme Marocain, ‏תאריך 19 באפריל 2014 (ארכיון)(הקישור אינו פעיל, 10.3.2021)
↑  דודי אסולין, תרומתה של יהדות מרוקו ללאומיות ולכינונה של מדינת ישראל, באתר ד'אר דייאלנה-הבית של יהדות מרוקו
שימור מורשת יהדות מרוקו, ‏יולי - 26 - 2016(הקישור אינו פעיל, 10.3.2021)
כתובה מתאפילאלת "סגלמאסה", תרפ"ט (1929)
דוד ועישה הרוש, זוג יהודי שעלה מקהילת תאפיללת
צרפת המטרופוליטנית

צרפת המטרופוליטנית (בצרפתית: France métropolitaine או בקיצור Métropole) הוא שם המתייחס לחלקי צרפת הנמצאים באירופה. בכך נכללים השטחים ביבשת וכן האיים הקרובים שנמצאים בתעלת למאנש, באוקיינוס האטלנטי ושבים התיכון, כמו קורסיקה. המונח בא למעט את צרפת מעבר לים, שהם איים וטריטוריות של צרפת שאינם נמצאים באירופה. בחוק הבינלאומי שטח זה נקרא הטריטוריה האירופית של צרפת ובפרט את השטח של צרפת שכלול באמנת שנגן.
עד שנת 1962, אף אלג'יר נכללה כחלק מצרפת המטרופוליטנית.
צרפת המטרופוליטנית וצרפת שמעבר לים יוצרים יחד את הרפובליקה הצרפתית.
מונח מקביל, אך לא זהה, הוא "צרפת היבשתית" (France continentale), מונח שאינו כולל את איי צרפת באוקיינוס האטלנטי, בים התיכון ובתעלת למאנש אלא רק את השטח היבשתי. שם נרדף למונח הוא "המשושה", על שם צורתה הדמוית-משושה של צרפת היבשתית.
סטטיסטיקה

שטח צרפת המטרופוליטנית הוא 551,500 קמ"ר (שטח יבשתי ומים טריטוריאליים), 547,030 קמ"ר (שטח יבשתי) או 551,695 (שטח גאודטי לפי המכון הגאוגרפי הלאומי של צרפת (IGN)) שהם כ-80% מהשטח של הרפובליקה הצרפתית. מתחילת 2011 מספר התושבים היה 63,136,180 תושבים שהם 95.9% מכלל התושבים. בשנת 2015 הצפיפות בצרפת המטרופוליטנית היה 118 תושבים לקמ"ר.
הערות שוליים

↑  לפי נתוני האו"ם
↑  לפי נתוני INSEE
קאמה סוטרה

תמונה מקאמה סוטרה
קאמה סוטרה (בסנסקריט: कामसूत्र, מילולית: "סוטרת התשוקה") הוא טקסט הודי עתיק העוסק בין היתר בהתנהגות מינית בין בני אדם, שנחשב בין היתר גם לנוהגי האהבה המקובלים בספרות הסנסקריטית. הטקסט מיוחס לפילוסוף ההודי ואטסיאיאנה, אך חוקרים לא הצליחו לאמת את כותבו או את תקופת כתיבתו. חוקרים שונים מיקמו את זמן כתיבתו בין המאה הרביעית לפנה"ס והמאה השנייה לספירה. נהוג להתייחס אליו כחלק ממסורת כתיבה ענפה על מיניות בפילוסופיה ההודית הנקראת קאמה-שאסטרה.
התרגום המילולי והישיר למילה "קאמה" הוא תשוקה. המילה סוטרה משמשת כשם לטקסטים דתיים ופילוסופיים בתרבות ההודית.
השם מוכר גם בשמות נוספים, למשל "ואטסיאיאנה קאמאסוטרום".
היסטוריה קודמת

יש הטוענים כי הכתבים הקדומים של הקאמה שסטרה (שכללו מגוון רחב וכמות נכבדת ביותר של אינפורמציה) נכתבו על ידי נאנדי, הוא השור הקדוש, שומר השער של שיווה, שהיה עד לדברי מלל מקודשים בעוד שהיה עד למעשי האהבה של האל ובת זוגו פארוואטי.
במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, שווטאקטו, בנו של אודאלאקה, ערך סיכום לעבודתו זו של נאנדי, אלא שהסיכום כביכול עדיין היה נרחב מדי מכדי שאפשר יהיה להפכו לנגיש לקריאה.
בהמשך, אדם משכיל בשם באבאראוויה, יחד עם כמה מתלמידיו, ערכו את סיכומם שלהם לסיכומו זה של שווטאקטו, אלא שגם סיכום זה נשאר סיכום נרחב מדי בהיקפו.
בין המאה ה-3 לפנה"ס לבין המאה ה-1 לפנה"ס, מספר מחברים נוספים ערכו חלקים אחרים של הסיכום הזה של באבאראוויה ותלמידיו בכמה וכמה חיבורים. אלו מביניהם ששמותיהם ידועים כיום הם: צ'אראיאנה, גוטאקאמוקה, גונארדייה, גוניקאפוטרה, סווארמרמרבאה ודאטאקה.
דאטאקה ערך את עבודתו על יצאנית שואטסיאיאנה שיחזר לאחר מכן כמעט במלואו בספרו קאמה סוטרה.
בחיבורו של סווארמרמרבאה מצוינת דמותו של שאטאקארני שאטאוואנה, המלך ההודי מהמאה הראשונה לפני הספירה שהרג את רעייתו בשוגג במהלך מין סדיסטי, דבר המרמז על התקופה בה נכתב החיבור.
יאשודהארה, בפרשנותו אודות הקאמה סוטרה, מייחס את מקורו של מדע האירוטיקה למאלאנאגה, הוא "נביא ה-האסוראס", על פיו יש להבין שמקור הכתבים הם בזמנים נבואיים וקמאיים. נאנדי, כך נטען על פי המסורת, היה האדם שהעביר את הכתבים לאנושות. 
ייחוס השם "מאלאנאגה" למחבר ואטסיאיאנה מקורו בבלבול בתפקידו כעורכו של הקאמה סוטרה ביחס ליוצרו המיתי של מדע האירוטיקה.
התקופה והרקע לספר

מתקבל הרושם שואטסיאיאנה חי במאה הרביעית לספירה, בתקופה של שגשוג תרבותי הידוע בשם "עידן גופטה". עצם העובדה שב-בריאהד סאמהיטה (שתרגמו הוא "האופוס הגדול"), מצוינת דעתו של ואטסיאיאנה שהוא שאב את השראתו מהקאמה סוטרה, ועצם העובדה שבקאמה סוטרה מצוינת דמותו של המלך שאטאקארני שאטאוואנה שחי במאה הראשונה לספירה, מעלות את טווח האפשרויות ביחס לתקופה שבה נכתב הספר קאמה סוטרה.
יתר על כן, ואטסיאיאנה טען שברקע עריכתו את הכתבים וכתיבתו את הספר המוכר כיום עמד לנגד עיניו הקושי ההולך וגובר במציאת הכתבים הללו ובנגישותם לקהל המעוניין לקרוא בהם.
תוכן הספר

בספר הקאמה סוטרה 35 פרקים, המסודרים בשבעה חלקים, כשכולם כתובים על ידי מומחים ספציפיים בכל תחום ותחום.
בספר הקאמה סוטרה מופיעות 64 תנוחות מין, תוך תיאורן כאמנות לכל דבר. לטענתו של ואטסיאיאנה קיימות שמונה דרכים להתנות אהבים תוך הכפלתן של כל אחת מהן בשמונה תנוחות נוספות, להן קרא כאמור "64 אומנויות". הפרק המפרט את התנוחות המיניות הוא הפרק המוכר והידוע ביותר מבין שאר הפרקים, והתרגום שלו מופיע בגרסאות רבות. הפרק הזה נגנב למעשה מהתרגום שנערך בשנת 1980 בידי הינדרה שינה. רבים הם אלו שטועים ומייחסים אותו בטעות לסוטרה.
יחד עם זאת, התנוחות המיניות מהוות לא יותר מ-20% מהספר. שאר הפרקים מספקים הדרכה הנוגעת לאופן שלפיו ייחשב אדם לאזרח טוב, לרבות עיון מעמיק באישיותם של גברים ונשים ומערכות היחסים שביניהם.
זאת ועוד, מעשי האהבה בקאמה סוטרה מוגדרים כ-"איחוד שמיימי". ואטסיאיאנה האמין שסקס כשלעצמו לא היה דבר שאינו ראוי, אך עשייתו בקלות דעת ובקלות ראש היא מעשה חטא לכל דבר.
כתבי הקאמה סוטרה סייעו לאנשים רבים ליהנות מאומנות האהבה ברמות עמוקות יותר, וניתן גם להגדירם למעשה כמתן עזרה וסיוע מעשיים להנאה מינית לרבות היותם אמצעי להתבוננות ולעיון במנהגים ובנוהגים בהודו של אותם ימים עתיקים.
פרקי הספר:
תוכן הספר > חלק ראשון – הקדמה

מחולק ל-5 פרקים: אודות האהבה בכלל ומקומה של האהבה בחייהם של גברים ונשים
תוכן עניינים
שלוש המטרות של החיים
רכישת ידע
ההתנהלות של האדם העירוני המטופח
מחשבות אודות אמצעים שונים שמסייעים לאוהבים במעשיהם
תוכן הספר > חלק שני – פיתוח האהבה

מחולק ל-10 פרקים: דיון מעמיק אודות נשיקות, סוגים שונים של משחק מקדים ועוררות מינית, הפורקן המיני, רשימה של תנוחות מין, מין אוראלי (הטרוסקסואלי והומוסקסואלי), מין אנאלי, סטיות מין, ו"משולש רומנטי" (בני זוג שלאחד מהם יש מאהב).
גירוי התשוקה האירוטית
חיבוקים
ליטופים וגיפופים
אומנות הגירוי
נשיכות
משגל והתנסויות מיוחדות
אנחות ונשיפה
התנהגות גברית אצל נשים
פתיחה ומסקנות אודות משחק האהבה
תוכן הספר > חלק שלישי – כיבוש האישה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחולק ל-5 פרקים אודות מסגרות וסוגי נישואים, הרפיית האישה, כיבוש האישה, התעסקות לבד ואיחוד באמצעות נישואים.
תוכן הספר > חלק רביעי – זכויות וחובות האישה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחולק ל-2 פרקים אודות התנהגות אישה יחידה והתנהגות האישה הראשית ויתר הנשים.
תוכן הספר > חלק חמישי – נשות הגבר האחרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחולק ל-6 פרקים אודות עצת העוזרים (assistants) בדבר בחירת המאהבים, איך להתיידד, בחינה של רגשות (סנטימנטים), המלאכה של להלך "בין לבין" (go-between), תענוגות המלך והתנהגות בחצרות (מגורי) הנשים.
תוכן הספר > חלק שישי – זונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחולק ל-6 פרקים אודות עצת העוזרים בדבר בחירת המאהבים, חיפוש מאהבת קבועה, דרכים לעשיית כסף, חידוש ידידות עם מאהבת קודמת, רווחים מזדמנים ורווחים והפסדים.
תוכן הספר > חלק שביעי – שיטות סמויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחולק ל-2 פרקים אודות שיפור משיכה פיזית ועירור יצר וכוח מיניים שנחלשו.
ראו גם

תנוחות מין
סצנה מקאמה סוטרה
קהילת יהודי ריבנישקי

קהילת יהודי ריבנישקי (בלטבית: רייביני) שבדרום-מזרח לטביה החלה להתגבש בסוף המאה ה-18. בשיאה מנתה הקהילה 533 יהודים שהיוו כ-91% מאוכלוסיית העיירה, ולמרות עזיבת צעירים בשל המצב הכלכלי ומלחמת העולם הראשונה, בשנת 1935 עוד מנתה כ-317 נפש, שהיו 68% מאוכלוסיית העיירה.
בעיירה פעלו ישיבה, שני בתי כנסת, בית מרחץ, שוחט ורב. המצב הכלכלי של היהודים בעיירה היה קשה, ואף החמיר אחרי מלחמת העולם הראשונה, אז קיבלה העיירה סיוע מהג'וינט. הקהילה הושמדה לחלוטין במהלך השואה ב-23–25 באוגוסט 1941.
שורשי הקהילה היהודית ב-LATGALE

היהודים הראשונים שהגיעו למחוז LATGALE בלטביה בתחילת המאה ה-17, היו בעיקר פליטים של פוגרומים, בתחילה מפולין ולאחר מכן גם מביילורוסיה ואוקראינה. חלק מהיהודים היגרו ממניעים כלכליים, על מנת לנצל אפשרויות תעסוקה שנפתחו בעקבות המלחמות שפרצו באזור במאה ה-18. בעוד שהיהודים באזורים אחרים בלטביה כדוגמת מחוז KURZEME (הדוכסות הגרמנית קורלנד) הגיעו מגרמניה כסוחרים והשתקעו במקום, ולפיכך היו יחסית מבוססים מבחינה כלכלית ונתפשו כמשכילים יותר, הרי שהיהודים שהגיעו למחוז LATGALE היו פליטים עניים, דיברו יידיש והיו סגורים בקהילות בעלות אופי אורתודוקסי חזק. אם נוסיף לכך את העובדה שמחוז LATGALE היה נחשל כלכלית בשל ריחוקו מהים, ברור שקשיים כלכליים ליוו את היישוב היהודי באזור מהיווסדו.
עד שנת 1772 נשלט המחוז על ידי פולין, ולאחר חלוקת פולין בשנה זו עבר השלטון לידי האימפריה הרוסית, שם נשאר עד להתמוטטות האימפריה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
על פי מחקר שנערך על ידי Leo Dribins, בחסות ממשלת לטביה, בשנת 1766 חיו במחוז LATGALE כולו כ-3,000 יהודים. כיוון שנאסר עליהם על פי חוק לרכוש קרקעות, רובם עבדו כבעלי מלאכה או סוחרים זעירים (רוכלים) – דמות "היהודי הנודד" המשווק את מרכולתו (בעיקר סדקית) בין הכפרים והחוות הפכה לדמות פופולרית בספרות הלטבית. חלק קטן מהיהודים היה גם בעלי עסקים – בעיקר פונדקים, מסבאות ומבשלות בירה. ככלל היהודים היו נבדלים משכניהם הנוצרים וניהלו את חייהם בצורה אוטונומית.
ישנן עדויות רבות לאנטישמיות ולמגבלות קשות שהוטלו על היהודים באזור. היהודים היו מושא לשנאה, הן מסיבות דתיות, והן מסיבות כלכליות - חלק מהיהודים התפרנס משכירת קרקעות של אצילים פולנים באזור, ועיבודן באמצעות אריסים, ולכן נתפשו על ידי האריסים כמי שעושקים אותם בפועל. בנוסף, כבמקומות אחרים, חלק מהיהודים עסקו בהלוואות בריבית (תחום עיסוק שהיה בפועל "יהודי" בשל האיסור על נוצרים לעסוק בו), ונתפשו באופן מסורתי כרודפי בצע.
על היהודים הוטלו מגבלות שונות, שכללו במשך שנים רבות תשלום כפול של מיסים (ככופר שנועד למנוע את גירושם על פי החוק). אפילו בערים שהיו יהודיות ברובן (כמו דווינסק אשר בסוף המאה ה-18 60% מאוכלוסייתה הייתה יהודית) ואולי בעיקר בערים אלו, היו התנכלויות ליהודים שכללו חטיפה, שוד ואף רצח, כדבר שכיח יחסית. במקרים מסוימים היו גם היהודים עצמם מעורבים במעשי גניבה ואף חטיפה, זאת בשל המצב הכלכלי הקשה.
לכך יש להוסיף את המחלוקות בתוך הקהילה היהודית, בעיקר בין החסידים למתנגדים (תיאור מאלף על הקהילה בדווינסק במאה ה-19 ניתן למצוא בספר "זכרונות ילדותי" של שרה פייגה פונר משנת 1903).
ימיה הראשונים של הקהילה היהודית בריבנישקי

העיירה רייבני (ריבנישקי) נוסדה כישוב כפרי בסוף המאה ה-18 וההתיישבות היהודית בעיירה החלה בתחילת המאה ה-19 עם התיישבותן של כמה עשרות משפחות יהודיות. על פי הידוע רובם ככולם של היהודים התגוררו על קרקעות של בעל אחוזה מקומי (לדוגמה, בסוף המאה ה-19 הייתה האחוזה בבעלות מהנדס דרכים בשם קארבדזו (היהודים היו חייבים לבעל האחוזה דמי אריסות, ומשקצרה ידם לשלם הפכו לפועלי יום באחוזה).
הקהילה היהודית בריבנישקי במחצית המאה התשע-עשרה

במהלך המאה ה-19, ולפחות עד שנות ה-20 של המאה ה-20, נחשבה ריבנישקי לעיירה נידחת שרק לעיתים רחוקות היה אורח מבחוץ נקלע אליה. לכל משפחה היה בית עץ משלה ולידו חלקת אדמה, שעליה הייתה המשפחה מגדלת ירקות ותבואה (בשרטוט המתאר חלקה כזו, מסומנים גן-ירק, גן פרחים, שדה תבואה ו"אחו"). רוב היהודים התפרנסו כאמור ממסחר זעיר (בתוצרת שגידלו בשדותיהם), ובכל יום א' היו יוצאים בעגלה וסוס לכפרים בסביבה, ושבים לעיירה בצהרי יום ו'.
העיירה הייתה יהודית ברובה ושיעור היהודים בה הגיע ל-91% ב-1897, אם כי השיעור ירד בתחילת המאה ה-20 בשל עזיבה של צעירים. מתוך 17 חנויות שהיו בעיירה, היו 16 בבעלות יהודים. עם זאת לטבים נוצרים החזיקו בין היתר בטחנת הקמח המקומית ובבית מלאכה לעיבוד צמר. כמו כן, היו בעיירה כנסיות אשר שימשו נוצרים מהכפרים בסביבה (הכנסייה הקתולית הייתה מבנה האבן היחיד בעיירה). גם במחוז LATGALE כולו הייתה נוכחות יהודית חזקה, ובשנת 1847 הגיע מספר היהודים במחוז ל-11,000. החלק היחסי של היהודים באוכלוסיית הערים הגדולות במחוז, כגון דווינסק ו-Rezekne, היה במשך שנים רבות למעלה מ-50%.
חיי הדת בריבנישקי היו מפותחים. היו בה בית כנסת (בהמשך הוקם אחד נוסף, ושני בתי הכנסת נקראו ה"ישן" וה"חדש" – גבאי בית הכנסת החדש היה יהודי בשם אברהם מואין), בית מרחץ, שוחט (י' ויסמן - תפקד גם כמלמד), ורב – רבה הראשון של הקהילה היה וולף ציוני שהתמנה ב-1843. בעיירה היה "חדר" (אחד המלמדים בו נקרא "מוטל דער שמש")
ריבנישקי בתחילת המאה העשרים

כפי שצוין לעיל, עד שנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה ריבנישקי עדיין בגדר עיירה נידחת, שרק לעיתים רחוקות היה אורח מבחוץ נקלע אליה.
הפרנסה בעיירה הייתה בדוחק, דבר שגרם לצעירים רבים לעזוב את העיירה ולחפש את מזלם בערים הגדולות (בעיקר בריגה). בנוסף הייתה פעילות ענפה של גמילות חסדים בתוך העיירה (כל יום חמישי הייתה התרמה של כסף ומוצרי מזון לנזקקים, וכן היה נהוג להפריש מעשר מכל עסקה לטובת הנצרכים).
בעיירה לא היה רופא והתנאים הסניטריים היו ירודים ביותר. אפילו כביש לא היה סלול בה. תחנת הרכבת הקרובה ביותר הייתה ב-Krace, מרחק 22 ק"מ.
בשל המצב הכלכלי הקשה, ומרגע שהיהודים הפכו לאזרחים לכל דבר במדינת לטביה העצמאית, החלה הגירה של בני הדור השלישי, בעיקר לארץ ישראל, לבריטניה ולצפון אמריקה (קנדה וארצות הברית).
ריבנישקי בין מלחמות העולם

במהלך המלחמה, עם התבוסה של צבאות רוסיה הצארית בפני הכוחות הגרמניים, התפרץ ברחבי רוסיה כולה גל אנטישמיות, במסגרתו הואשמו היהודים בסיוע לצבא הגרמני, וכ-40,000 מיהודי לטביה אף הוגלו לאזורים פנימיים ברוסיה בקרונות רכבת עליהם שלטים גדולים: "מרגלים". היהודים באזור לטגלה לא הוגלו, אך המצב הכלכלי הגרוע גם כך, החמיר עוד יותר. בשנים 1920–1922 אף קיבלה העיירה סיוע מהג'וינט - הדו"ח המסכם של הג'וינט מעיד על מצבה העגום של העיירה. למרות המצב הכלכלי הקשה, נהגו בני העיירה לארח על שולחנם תלמידים מהאזור שלמדו בישיבה שבעיירה.
עד למלחמת העולם השנייה הייתה לטביה למדינה עצמאית שבירתה ריגה. כחלק מהאוטונומיה התרבותית ליהודים שהונהגה ברפובליקה הלטבית העצמאית לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוקם בעיירה בשנת 1921 בית ספר יסודי ביידיש שלמדו בו גם עברית, אך הוא כלל רק 5 כיתות (שמה של המורה בבית הספר היסודי היה צילה פיינשטיין). על מנת ללמוד בכיתה ו', היה על היהודים לשלוח את ילדיהם לבית הספר היהודי בעיר פריילי הסמוכה. בריבנישקי הייתה גם ישיבה, בה למדו תלמידים מהעיירה ומכפרים סמוכים. רב העיירה מ-1903 עד 1922 היה הרב יעקב שפירא (בנו של הרב הגאון רפאל שפירא מוולוז'ין), מ-1922 עד 1925 הרב אברהם בנימין טייץ, ומ-1925 הרב אליעזר זאב שיץ שהיה רב הקהילה עד להשמדתה ב-1941. למרות זאת, בעיירה לא היה מוהל, וידוע על מקרים בהם לצורך המילה היה על המשפחה להזעיק מוהל מדווינסק.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך בלטביה העצמאית, נכון לשנת 1935 התגוררו בעיירה 464 תושבים מתוכם 317 יהודים (68%). מתוך 88 בתים, רק 11 היו בבעלות תושבים לטבים (השאר היו שייכים לרוסים ויהודים). בסקר אף מצוין כי כלל הבתים משתמשים בתאורת נפט. בעיירה רשומות 13 חנויות מכולת, 2 קצבים, חנות יין, מפעל צמר המופעל באמצעות מי הנהר, ובית מרקחת.
אישים בולטים שמוצאם מהעיירה

ישראל זנגוויל - הוריו ילידי העיירה, סופר יהודי בריטי נודע ופעיל ציוני. ולאחר מכן, מייסד התנועה הטריטוריאליסטית היהודית.
ישעיהו ("שייקה") גביש (שקלאר) - הוריו ילידי העיירה, לוחם פלמ"ח, אלוף פיקוד הדרום במלחמת ששת הימים ומנכ"ל כור תעשיות.
מאיר אור - יליד העיירה, סופר והוגה דעות ציוני דתי, ממייסדי הקיבוץ הדתי טירת צבי.
לקריאה נוספת

ע. אור, "משפחת אורליאן מריבנישקי", 2003, ספריית יד-ושם, מס' פריט 0104137, סימן מדף 104-0292F.
הערות שוליים

↑  דב לוין, פנקס הקהילות: לאטביה ואסטוניה, ירושלים: יד ושם, 1988
↑  דו"ח של הג'וינט בנושא העיירה ריבנישקי מנובמבר 1920
↑  רשימה שחיבר נחום רובין מ-16.2.1982 המכילה את שמות בני העיירה שהתגייסו לצבא האדום.
↑  , Soviet Extraordinary Commission Report, Latvia
↑  Jeff Ansell, The War Criminal, The Gazette Today Magazine, August 28, 1982
↑  לתולדותיו של ישראל זנגוויל
↑  "סדין אדום" – ספרו של שייקה גביש, מפקד פיקוד הדרום במלחמת ששת הימים
↑  דף הנצחה - מאיר יצחק אור, באתר קיבוץ טירת צבי
ציור של בית משפחה יהודית בעיירה, שצויר על ידי מאיר אור, יליד העיירה שעלה לישראל בשנת 1932.
ציור של העיירה בתחילת המאה ה-20, כפי שצויר על ידי מאיר אור, יליד העיירה שעלה לישראל בשנת 1932.
קלווין באסי

קלווין באסי (באנגלית: Calvin Bassey, נולד ב-31 בדצמבר 1999 באאוסטה שבאיטליה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פולהאם מפרמייר ליג ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

באסי גדל במחלקת הנוער של לסטר סיטי.
ב-6 ביוני 2020 חתם באסי על חוזה בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית. ב-9 באוגוסט ערך באסי את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על סנט מירן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה במהלך עונה זו.
בעונת 2021/2022 ערך באסי 29 הופעות ליגה. בנוסף, ערך 15 הופעות במסגרת הליגה האירופית, כולל בהפסד לאיינטרכט פרנקפורט בגמר.
ב-20 ביולי 2022 חתם באסי באייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-31 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 5-3 לפ.ס.וו. איינדהובן במגן יוהאן קרויף בו הורחק בכרטיס אדום.
ב-29 ביולי 2023 חתם לארבע שנים בפולהאם.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2022 ערך באסי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת גאנה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

ליגת העל הסקוטית (1): 2020/2021
הגביע הסקוטי (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  Youngster Calvin Bassey Agrees Pre-Contract With Rangers באתר הרשמי של לסטר סיטי, 6 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  CALVIN BASSEY JOINS AJAX IN CLUB RECORD TRANSFER באתר הרשמי של גלאזגו ריינג'רס, 20 ביולי 2022 (באנגלית)
↑  Goodluck @NGSuperEagles,we are behind you all the way! בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הניגרית, 29 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו |  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו | ניגריה |
קווין קורדס

קווין קורדס (באנגלית: Kevin Cordes; נולד ב-13 באוגוסט 1993) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ופעמיים ברציפות אלוף עולם (קאזאן 2015 ובודפשט 2017) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, סגן אלוף עולם (בודפשט 2017) במשחה ל-100 מטר חזה וסגן אלוף עולם (קאזאן 2015) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

קורדס נולד וגדל בנייפרוויל, אילינוי, בנם של קריסטין וביל קורדס. למד ושחה באוניברסיטת אריזונה.
ביוגרפיה > 2012

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני 2012 הוא סיים במקום שלישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.58 דקות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.26 דקות ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים אלה.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה איסטנבול, טורקיה בדצמבר 2012 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 57.15 שניות, ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.83 שניות, אחרי פביו סקוצולי מאיטליה (57.10 שניות) ודמיר דגוניץ' מסלובניה (57.32 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.79 שניות.
ביוגרפיה > 2013 > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2013 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה ול-200 מטר חזה ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.02 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 59.78 שניות ועלה שני לגמר, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.03 דקות, שתי מאיות השנייה איטי מעלייה לגמר ובמקום 21 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.69 שניות. נוסף לכך, הרביעייה האמריקאית שסיימה ראשונה נפסלה בגלל שהוא זינק מוקדם.
ביוגרפיה > 2014

באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה ב-2014 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גריוורס, מייקל פלפס, ונייתן אדריאן בשיא אליפות חדש של 3:29.94 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.64 שניות. נוסף לכך, במשחה הגמר ל-100 מטר חזה הוא פסל, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.70 שניות, ועלה ראשון לגמר. התוצאה שקבע הייתה השנייה בטיבה באליפות.
ביוגרפיה > 2015 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה 2015 זכה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, טום שילדס ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:29.93 דקות, לפני אוסטרליה (3:30.08 דקות) וצרפת (3:30.50 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.88 שניות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.05 דקות, אחרי מרקו קוך מגרמניה (2:07.76 דקות) ולפני דניאל גיורטה מהונגריה (2:08.10 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, קייטי מקלפלין ומרגו גיר בתוצאה של 3:43.27 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת שקבעה שיא עולם חדש של 3:41.71 דקות ולפני גרמניה (3:44.13 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.63 שניות. מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.86 שניות, אחרי אדם פיטי מהממלכה המאוחדת (26.51 שניות) וקמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (26.66 שניות).
ביוגרפיה > 2016 > מדליית זהב אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה ב-2016 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.18 שניות, לפני קודי מילר (59.26 שניות) וג'וש פרנוט (59.81 שניות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.00 דקות, אחרי ג'וש פרנוט שקבע שיא לאומי חדש של 2:07.17 דקות ולפני וויל ליקון (2:08.14 דקות). במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.22 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.13 שניות ובמקום שימני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.34 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:07.99 דקות.
ביוגרפיה > 2017

במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני תחילת יולי הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 58.74 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:07.41 דקות. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גריוורס, קיילב דרסל ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:27.91 דקות, לפני הממלכה המאוחדת (3:28.95 דקות) ורוסיה (3:29.76 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.89 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.79 שניות, אחרי אדם פיטי שקבע שיא אליפות חדש של 57.47 שניות ולפני קיריל פריגודה מרוסיה (59.05 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.80 שניות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.68 דקות.
ביוגרפיה > 2019

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט 2019 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.27 דקות.
ביוגרפיה > 2021

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה ביוני 2021 הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.79 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 59.33 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.06 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:09.31 דקות ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים אלה.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 26.76 שניות (2015), שיא אמריקה
100 מטר חזה: 58.64 שניות (2017), שיא אמריקה בעבר
200 מטר חזה: 2:07.41 דקות (2017)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר חזה: 56.86 שניות (2020)
200 מטר חזה: 2:02.38 דקות (2013), שיא אמריקה בעבר