משאלה אחת ימינה
מוטיב השינוי כמוטיב מרכזי

כאמור, הספר מסופר מנקודת מבטו של יובל פריד. בתחילת הסיפור, מסביר יובל כי חוסר אמונתו בעצמו וביכולתו להיות מאושר ולמצוא את מקומו בחיים טמון בספקנותו לגבי האפשרות של בני אדם להשתנות. למספר ישנה בעיה ביכולת לחוש סיפוק ואושר, ובהמשך העלילה נחשף שמקורה באירוע שהתרחש בעת שירותו הצבאי ובו המחלקה שלו פשטה על בית פלסטיני על-מנת לצפות במשחק כדורגל, תוך שהם בוזזים את מזון המשפחה ומפעילים אלימות על בני הבית. המספר מסביר כי לו היה מאמין ביכולתם של אנשים להשתנות, הרי שיכול היה לטפל בעצמו, למצוא את מקומו בחיים ולחוש מסופק. במשתמע, המספר תופס את האפשרות להשתנות כאפשרותו להשלים ולאשר לעצמו שהוא יכול להניח את מה שעשה בשטחים מאחור, ולהרגיש שלא נגזר עליו להישאר בדמות הרשע.
חוסר האמונה ביכולתם של אנשים להשתנות מומחשת בהמשך גם באמצעות שאר החברים. כך, כשאופיר מתחיל להשתנות, שלושת החברים הנותרים חשדנים כלפי התהליך, וגישתם אליו מסויגת וסקפטית. כשעמיחי יוצא ביוזמה החדשה שלו ומשתנה, יערה, אשתו של יואב עלימי, מעירה להם כי הם לא פתוחים לאפשרות שאנשים יכולים להשתנות, אלא נעולים בתבניות המוכרות שלהם בשיפוטו.
כחוט השני לאורך הספר, מתקיים ניגוד בין עמדתו של יובל פריד לבין כמיהתו להבין את התהליך שמאפשר לאנשים להשתנות, כמו מבקש למצוא את תהליך השינוי בעצמו, ואף כותב את התזה שלו בנושא "הוגי דעות ששינו את דעתם". התזה אותה הוא ביקש לכתוב התחקתה אחר השינויים של הוגי הדעות מנקודת מבט פסיכולוגית אישית. ואולם, משחבריו משתנים בזה אחר זה, בחר פריד לגנוז את התזה, ובספר נותרים שרידים ממנה.
עדות נוספת לכמיהתו של יובל פריד לשינוי ניכרת באובססיה אותה הוא חש כלפי יערה. יערה, לימים אשתו של יואב עלימי, הייתה בת זוגו, והראשונה בה התאהב. ניכר כי יובל פריד מזהה בהתאהבות שינוי בעצמו, שכן היה בטוח שהוא מסוג האנשים שאינם יכולים להתאהב, ומתחיל לפתח תקווה שיוכל להשתנות. משיובל פריד לא יכול לממש את אהבתו ליערה, הרי הוא חש כמי שאיבד את התקווה שישתנה. לקראת סוף העלילה, המחבר רומז לכך שההתאהבות ביערה מושתתת על יסודות פסיכולוגיים עמוקים ולא על הקשר ביניהם כשלעצמו, כאשר במהלך הסדנה אחת המשתתפות מעירה כי אינה מבינה מה הדמות של יובל מוצאת בה.
כשאופיר חוזר מהודו, הוא מסביר לחבריו כי אינו מעוניין עוד להגשים את משאלתו, והציפייה שיעמוד בה היא חולי מערבי לפיו אנו מסמנים לעצמינו מטרות ואז משתעבדים להן, במקום למצוא אחר המתאים לנו. בסוף העלילה, כל הארבעה מתנערים ממשאלותיהם, ומגשימים את המשאלה של חבר אחר בשינוי כלשהו, תוך שהם עוברים שינוי משמעותי בעצמם.
לקראת תום העלילה, יובל פריד חושש כי בעוד חבריו משתנים, הוא עצמו לא יזכה לחוות שינוי כזה. כדי להצדיק את חששו, יובל מזכיר כי אילנה, אשתו של עמיחי, הסבירה כי עד גיל 32 מתעצב האופי של האדם. אילנה טענה כי בספרות מקובל לראות בשנות הגיל הללו "שנות הגבס", משום שעד לגיל הזה מתעצבים קווי האישיות של האדם. בשלב מסוים בעלילה, שלושת חבריו של יובל מגשימים כל אחד את משאלתו של רעיהו: צ'רצ'יל הופך לבעלה של יערה והיא נכנסת להיריון ממנו, ובכך מגשים את חלומו של יובל. עמיחי פותח עמותה ומביא לשינוי חברתי משמעותי, ובכך מגשים את חלומו של צ'רצ'יל. אופיר הופך להיות מטפל אלטרנטיבי ובכך מגשים את חלומו של עמיחי.
יובל חש כי הוא עומד במקום במשך ארבע שנות העלילה, וחושש לסיים את שנות הגבס שלו מבלי להתקדם ולעבור שינוי. הדבר מביא אותו לפיתוח תסמינים בגוון דיכאוני, עד שבסופו של דבר הוא מצליח לאזור כוחות ולכתוב את הספר, ובכך להגשים את משאלתו של אופיר לכתוב ספר. על-שם הגשמת המשאלות הצולבת הזו, מכנה יובל פריד את הספר אותו הוא כותב "משאלה אחת ימינה", שהוא למעשה הסיפור בו הוא נמצא להוציא עריכות לשוניות והערות של צ'רצ'יל.