stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם פיילי
לקריאה נוספת

ג'נט בראון, מוצא המינים של דרווין-ביוגרפיה של ספר,סדרת אכסדרה. ספרי עליית הגג וידיעות ספרים. מאנגלית: ברוריה בן-ברוך, 2009.
דוד וול, פרקים בהיסטוריה של תורת האבולוציה: על הרעיונות ועל אלה שהגו אותם, מאגנס, 2010.
סטיבן שייפין, המהפכה המדעית, רסלינג, 2009.
צ'ארלס דרווין-אוטוביוגרפיה, רסלינג. מאנגלית: יקי מנשנפרוינד, 2008.
ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, דביר (זמורה-ביתן), מאנגלית: עמנואל לוטם, 1993.
Brooke, John H. Science and Religion: Some Historical Perspectives, Cambridge University Press, Cambridge, 1991
Clarke, M.L., Paley: Evidences for the Man, University of Toronto Press, Toronto, 1974.
Dodds, G. L. Paley, Wearside and Natural Theology, Sunderland, 2003.
Eddy, Matthew D., The Science and Rhetoric of Paley's Natural Theology, Literature and Theology, 18 (2004), 1-22.
Fyfe, A. Publishing and the classics: Paley's Natural Theology and the nineteenth-century scientific canon, Studies in the History and Philosophy of Science, 33 (2002), 433-55.
Meadley, G. W. Memoirs of William Paley, to which is Added an Appendix, London, 1809.
Paley, E. An Account of the Life and Writings of William Paley, [1825], Farnborough: Gregg, 1970; originally, this was the first volume of The Works of William Paley, London, 1825.
Paley, William, A View Of the Evidaences of Christianity, Cambridge University Press, 2009.
Paley, William, Natural Theology, with an introduction and notes by Matthew D. Eddy and David M. Knight, Oxford University Press, 2006.
Raven, C. Natural Religion and Christian Theology, Cambridge University Press, Cambridge, 1953.
Topham, J. R. Beyond the "Common Context": the Production and Reading of the Bridgewater Treatises, Isis, 89 (1998), 233-62.
Von Sydow, M. Charles Darwin: A Christian undermining Christianity?, in David M. Knight and Matthew D. Eddy, Science and Beliefs: From Natural Philosophy to Natural Science, Ashgate, Aldershot, 2005.
הערות שוליים

↑  Matthew Eddy & David Knight, "Introduction" in Matthew Eddy & David Knight (eds.), Paley, William. Natural Theology (Oxford: Oxford University Press, 2006), pp.xiii
↑  Ibid, pp.xiv-xv
↑  סטיבן שייפין, המהפכה המדעית(תל אביב:רסלינג, 2009), עמ' 70-40.
↑  שם, שם.
↑  שם, עמ' 79-74.
↑  דוד וול, פרקים בהיסטוריה של תורת האבולוציה: על הרעיונות ועל אלה שהגו אותם(ירושלים:מאגנס, 2010), עמ' 25-21.
↑  Matthew Eddy & David Knight,"Introduction", pp. xv-xvii
↑  Matthew Eddy & David Knight, "Introduction", pp. xxi-xxii.
↑  William Paley. The Principles of Moral and Political philosophy(New-York,NY,VS:S King, 1824)pp.78-79
↑  William Paley, A View of the Evidences of Christianity (The Sixteenth Edition: Cambridge University Press, 2009), vol.2 pp.254-255
↑  Edmund Paley, An Account of the Life and Writings of William Paley (Farnborough: Gregg, 1970), p. 60.
↑  William Paley, Natural Theology or Evidence of the Existence and Attributes of the Deity, collected from the appearances of   nature (New-York: Oxford University Press, 2006), p.7.
תרגם מאנגלית: דן ברא"ז
↑  Ibid, p.16
↑  Matthew Eddy & David Knight, "Introduction", pp. xxvi-xxix.
↑  .Ibid, ibid
↑  .Ibid, ibid
↑  ג'נט בראון (Brown), מוצא המינים של דרוין- ביוגרפיה של ספר ( תורגם מאנגלית על ידי ברוריה בן ברוך, תל אביב, ספרי עליית הגג בע"מ, 2009), עמ' 33-31.
↑  צ'ארלס דרווין- אוטוביוגרפיה (תורגם מאנגלית על ידי יקי מנשנפרוינד, תל אביב, רסלינג, 2008) עמ' 36.
↑  ריצ'רד דוקינס, השען העיוור (תל אביב:דביר (זמורה-ביתן), 1993), עמ' 21-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277673905171  PLWABN: 9810557768705606  BIBSYS: 90393405  BNE: XX1082715  BnF: cb15099822d (data)  CiNii: DA05540548  GND: 118789317  ISNI: 0000 0001 1604 5615  LCCN: n50051780  LNB: 000100749  NDL: 00621249  NKC: mzk2009511521  NLA: 35406618  NTA: 070878277  SELIBR: 282577  SNAC: w62v3d3h  SUDOC: 059177470  Trove: 941571  VcBA: 495/229803  VIAF: 19975235   WorldCat (עם VIAF): 19975235
ראול קובאס גראו

ראול אלברטו קובס גראו (בספרדית: Raúl Alberto Cubas Grau; נולד ב-23 באוגוסט 1943) פוליטיקאי שכיהן כנשיא פרגוואי בין השנים 1998–1999.
ביוגרפיה

גראו הוא מהנדס חשמל במקצועו. בשנת 1993 התמנה לשר התכנון בממשלתו של חואן קרלוס וסמוסי ולאחר מכן עבר לכהן כשר הפנים. ב-1996 הוא התפטר מהממשלה בגלל הדחתו של מפקד הצבא, לינו אוביידו(אנ'). גראו חבר לאוביידו בהתמודדותו של אוביידו לנשיאות בבחירות ב-1998, וכאשר אוביידו נדון ל-10 שנות מאסר באשמת ניסיון הפיכה נגד הנשיא, נכנס גראו להתמודד על התפקיד במקומו, שלושה שבועות לפני הבחירות. במהלך מערכת הבחירות הוא הבטיח לחון את אוביידו. גראו זכה ב-54% מהקולות ומיד לאחר כניסתו לתפקידו הוא העניק חנינה ללינו אוביידו, בניגוד לחוק שחוקק חודשיים קודם לכן כדי למנוע את החנינה. גראו גם הדיח את הקצינים שהתנגדו לאוביידו והחזיר לשירות 200 קצינים מנאמניו של אוביידו. הוא גם הדיח את שופטיו של אוביידו, ומינה במקומם שופטים אחרים שזיכו את אוביידו. בדצמבר 1998 הורה בית המשפט העליון של פראגוואי לגראו להשיב את אוביידו למאסר, וגראו התעלם מההוראה. ב-6 בפברואר 1999 הקציב בית המשפט לגראו 72 שעות למלא את ההוראה להשיב את אוביידו לכלא, ושוב גראו סירב וטען שהוא אינו כפוף לבית המשפט. ב-11 בפברואר 1999 הוחל בהליכה הדחה של גראו, אבל סיכויי ההדחה נראו נמוכים, לאור מספר תומכיו של גראו בבית הנבחרים. אולם לאחר רצח סגנו ויריבו, לואיס מריאה ארגנה(אנ'), נמצא רוב להדחת גראו וההליכים התקדמו במהירות. גראו הורה להשיב את אוביידו למאסרו, אולם מתנגדיו טענו שהצעד היה מאוחר מדי והמשיכו בהליכי ההדחה.
ב-28 במרץ 1999 התפטר גראו מתפקידו, לאחר שבית הנבחרים הצביע ברוב גדול בעד הדחתו. גראו נמלט לברזיל והתגורר בקוריטיבה. ב-22 בפברואר 2002 הוא הסגיר את עצמו לשלטונות בבירת פרגוואי. ב-25 בפברואר 2002 הוא העיד בבית המשפט בקשר להאשמות נגדו שהיה אחראי להריגתם של שבעה מפגינים שהפגינו נגדו לאחר רצח ארגנה. בעדותו הוא טען שהוא לא אחראי לירי במפגינים.
הערות שוליים

↑  Raul Cubas Grau Assumes Presidency in Paraguay, August 21, 1998, Latin America Data Base
↑  Paraguay's Ruling Party Seeks Unity as Jailed Candidate Barred from Elections, Latin America Data Base, May 1, 1998
↑  Paraguay's New President Raul Cubas Grau Threatened with Impeachment, Latin America Data Base, September 11, 1998
↑  Paraguayan President Raul Cubas Faces Impeachment, Latin America Data Base, March 12, 1999
↑  Paraguayan Vice President Luis Maria Argana Assassinated, Latin America Data Base, March 26, 1999
↑  Former President Grau Returns to Paraguay, Latin America Data Base, March 1, 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1164458639  ISNI: 0000 0000 3533 0000  LCCN: n97040474  VIAF: 26343224   WorldCat (עם VIAF): 26343224 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה מורגנשטרן

משה מורגנשטרן (1906–1962) היה מתאבק ומאמן היאבקות יהודי גרמני-ישראלי, אלוף ישראל והמכביה השלישית (1950) בהיאבקות.
מורגנשטרן עלה לישראל לאחר מלחמת העולם השנייה, כשכבר היה מתאבק ידוע ואלוף מכביות. הוא הצטרף למועדון ההיאבקות של קריית חיים ועמד בראשו. מורגנשטרן התחרה במכביה השלישית, במשקל חצי-כבד, בסגנון יווני-רומי וזכה במדליית זהב.
לאחר מותו של מורגנשטרן החליטה הוועדה הארצית להיאבקות לקיים כל שנה תחרות ארצית על שמו, תחרות בה יאבקו נבחרות הדרום והצפון והנבחרת הזוכה תקבל גביע נודד.
הערות שוליים

↑  תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
מלכה שפס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1948 (בת 76) קליבלנד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Elizabeth Kramer 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  מכללת סווארת'מור 
 מנחה לדוקטורט:  דייוויד ממפורד, הייסוקה הירונקה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  נח דנא-פיקארד, Ruthi Leabovich, Evelyne Illouz-Zakai, Mikhal Cohen, Orly Shlomo, Yafit Natani 
 בן או בת זוג:  דוד שפס 
 
מלכה אלישבע שפס (באנגלית: Malka Elisheva Schaps, נולדה ב-6 באוגוסט 1948) היא מתמטיקאית ישראלית-אמריקאית, אשר שימשה בעבר דיקנית הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן. שפס, גיורת חרדית, היא גם סופרת הכותבת באנגלית תחת שם העט רחל פומרנץ (באנגלית: Rachel Pomerantz) וחלק מספריה תורגמו לעברית.
קורות חיים

שפס נולדה כמרי אליזבת קרמר (Mary Elizabeth Kramer) בקליבלנד, אוהיו וגדלה בבת'סדה שבמרילנד ובוושינגטון די. סי.. את התואר הראשון במתמטיקה, פילוסופיה והיסטוריה סיימה בהצטיינות יתרה במכללת סווארת'מור ב-1969 ואת התואר השני ותואר הדוקטור קיבלה מאוניברסיטת הרווארד.
התגיירה ובשנת 1968 נישאה לדוד שפס. בשנת 1972 עלו בני הזוג לישראל. הם מתגוררים בבני ברק ולהם שני ילדים ושני ילדי אומנה. דוד שפס הוא פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת בר-אילן.
כמתמטיקאית

את עבודת הדוקטור שלה, על דפורמציות סינגולריות של עקומות במרחב, כתבה באוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של דייוויד ממפורד. העבודה אושרה ב-1972. מאז המשיכה לעסוק בתורת הדפורמציות מהיבטים גאומטריים ואלגבריים, כשהיא מתמחה בהצגות מודולריות של חבורות סופיות. הצגות אלו מוגדרות מעל שדות ממאפיין המחלק את סדר החבורה, ולכן משפט משקה אינו תקף עבורן. נושא זה משלב כלים מרכזיים בתורת ההצגות: קוויברים, בלוקים של הצגות ודפורמציות אלגבריות.
בשנים 1977-1972 שימשה מרצה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1977 עברה למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן, בדרגת מרצה בכיר. בשנת 1991 קודמה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2006 קודמה לדרגת פרופסור מן המניין. שימשה כראש המחלקה למתמטיקה. שפס הקימה תוכנית למתמטיקה פיננסית, ועמדה בראשה עד לפרישתה לגמלאות.
פרופסור שפס מונתה ב-2013 לדיקנית הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן, והייתה הדיקנית החרדית הראשונה בארץ.
כסופרת

שפס החלה לכתוב לראשונה ב-1981 כשהחלימה מכוויות. באחד מספריו של דוד זריצקי פגשה סצנה שבה מתוארת שיחה בין גבר ואישה במהלך פגישה למטרות שידוכים, סצנה שהייתה נראית לה שלא תתקבל אצל מו"ל חרדי, דבר שעודד אותה לכתוב. היא בחרה לכתוב תחת שם עט מתוך חשש שעובדת היותה סופרת תמנע ממנה קידום.
ספרה הראשון, "מכור הברזל", הוא ספר עיוני שיצא לאור ב-1985 ועוסק בסיפורים אישיים של ניצולי שואה. מאז פרסמה עוד שבעה ספרים, שחלקם תורגמו גם לצרפתית ושלושה מהם תורגמו לעברית והפכו לפופולריים במגזר החרדי.
בספריה משולבים פרטים אוטוביוגרפיים רבים מחייה. ספרה "פרח בר", המתאר החזרת ילד אומנה למשפחתו הביולוגית מבוסס על מקרה מציאותי, וכך גם ספרה "פרחי קקטוס" שעלילתו עוסקת במשפט להחזרת ילד אומנה לאפוטרופוס שלו. הספר "עת לקרוע ועת לתפור" מתאר את הקונפליקט המתואר גם בספריה האחרים, אותו היא מגדירה כ"קונפליקט בסיסי המושל בחייה", של שילוב העולם היהודי עם הקריירה האקדמית, והוא האוטוביוגרפי מכולם.
למרות חששה הראשוני שספריה לא יתקבלו בקהילה החרדית משום שעלילתם נועזת יחסית, הפכו ספריה לפופולריים, אף על פי שהם לא מקובלים באופן מוחלט בכל שכבות הציבור.
שפס גם מרצה וכותבת מאמרים בתחום הספרות החרדית, והיא פועלת לעידוד חרדים לכתוב.
מספריה

מכור הברזל (1981)
פרח בר - תורגם לעברית. (1989)
פרחי קקטוס - תורגם לעברית.
ירושלים הרים סביב לה (1999) - תורגם לעברית.
עת לקרוע ועת לתפור (1998) - תורגם לעברית.
פעמון ורימון - 2023. עברית. התפרסם כסיפור בהמשכים במגזין "בתוך המשפחה".
אנתוני מונטגומרי

| --- | --- |

אנתוני מונטגומרי, בכנס מעריצים, בון, גרמניה, 2004.
 לידה:  2 ביוני 1971 (בן 53) אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 שם במה:  אנתוני מונטגומרי א.ט. מונטגומרי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בול סטייט 
 http://www.anthony-montgomery.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני דוויין מונטגומרי (באנגלית: Anthony Dwayne Montgomery; נולד ב-2 ביוני 1972) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בגין גילום דמותו של סג"ם טרוויס מייוות'ר בסדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית של UPN "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" (סדרת הטלוויזיה בלייב אקשן החמישית בזיכיון "מסע בין כוכבים"). מונטגומרי הוא נכדו של מוזיקאי הג'אז וס מונטגומרי. הוא סיים לימודיו באוניברסיטת בול סטייט (Ball State) עם תואר בתיאטרון ודרמה. במשך זמן קצר לאחר סיום לימודיו, מונטגומרי ביצע מופעי סטנד-אפ, לפני שעזב לקליפורניה.
התפקיד הראשי הראשון שלו היה בפרודיית אימה בשם "Leprechaun: In the Hood" בשנת 2000. היה לו תפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Popular", לפני שלוהק בשנת 2001 ל"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". בשנת 2004 הוא חזר להופיע על הבמה, בלוס אנג'לס, בהפקת "Dutchman" מאת לירוי ג'ונס; כמו כן, הוא חזר להופעות סטנד-אפ. בקיץ 2005 הוא חזר לאינדיאנה, לככב בהפקה תיאטרלית לצורך גיוס כספים למטרות צדקה.
מונטגומרי הפיק תקליטור אחד מהמוזיקה שלו, "...‏What You Know About", הכולל ארבעה שירים שעוסקים בנושאים של "מסע בין כוכבים". הוא מתארח באופן קבוע בכנסי מעריצים של "מסע בין כוכבים". מונטגומרי הוא תלמיד נלהב של אמנויות לחימה, ומתרגל הפקידו. הוא גם למד קוגה ריו נין ג'וטסו. בחודש אפריל 2007 אנתוני מונטגומרי חתם עם חברת תקליטים המבוססת בגרמניה. אלבום הבכורה שלו בהיפ הופ, ".A.T", שוחרר בנובמבר 2008.‏
בשנת 2007, מונטגומרי כיכב בסרט "I'm Through with White Girls (The Inevitable Undoing of Jay Brooks)".
בחודש ינואר 2009, מונטגומרי הופיע בפרק של סדרת "האוס" ברשת "פוקס".
בשנים 2020–2024 גילם את הכומר אלייז'ה בסדרת דרמת הפשע "The Family Business" של רשת BET.
הערות שוליים

↑  "Biography". The Artist. AGR Television Records. אורכב מ-המקור ב-2012-02-22. נבדק ב-14 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.anthony-montgomery.com/index.php?option=com_content&task=blogcategory&id=1&Itemid=30
| מסע בין כוכבים: אנטרפרייז |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | בראנון בראגה • ריק ברמן • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | סקוט באקולה • ג'ון בילינגסלי • ג'ולין בליילוק • דומיניק קיטינג • אנתוני מונטגומרי • לינדה פארק • קונור טריניר |  |
| דמויות ראשיות | ג'ונתן ארצ'ר • פלוקס • ט'פול • מלקולם ריד • טרוויס מייוות'ר • הושי סאטו • צ'ארלס טאקר |  |
| גזעי חייזרים | אוריונים • אנארים • אנדוריאנים • בוני הספירות • דנוביולנים • וולקנים • טלרייטים • זינדי • סוליבאנים • קלינגונים |  |
| מושגים | אנטרפרייז • מלחמת הזמן הקרה • פדרציית הכוכבים המאוחדת • צי הכוכבים |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355348205171  GND: 136448739  ISNI: 0000 0000 8274 6586  LCCN: no2010143168  VIAF: 80790141   WorldCat (עם VIAF): 80790141
תור הכסף של הקומיקס

כריכת החוברת Showcase #4 שהחלה את תור הכסף של הקומיקס, ובה מופיע לראשונה הפלאש מתור הכסף (יולי 1956, אמנות מאת קרמיין אינפנטינו).
תור הכסף של הקומיקס (באנגלית: Silver Age of Comic Books) מתייחס לפרק זמן היסטורי בשוק הקומיקס האמריקאי שנמשך מאמצע שנות ה-50 ועד לסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, שבו חוברות הקומיקס זכו להתפתחות והצלחה מסחרית. בתקופה זו הוצגו גרסאות מחודשות לרבים מגיבורי-העל, ביניהם הפלאש בארי אלן, הגרין לנטרן האל ג'ורדן; כן הוצגו דמויות כגון הצייד ממאדים, ספיידרמן, הענק הירוק; ובנוסף הופיעו קבוצות גיבורי-על כגון ליגת הצדק, לגיון גיבורי-העל, האוונג'רס, ארבעת המופלאים ואקס-מן. תקופה זו היא המשכה של תור הזהב של הקומיקס, ולאחריה הגיעו תור הארד של הקומיקס והעידן המודרני של הקומיקס.
הפופולריות והיקף המכירות של חוברות קומיקס העוסקות בגיבורי-על דעכו בעקבות מלחמת העולם השנייה, ובשוק שלטו חוברות קומיקס העוסקות באימה, פשע ורומנטיקה. מחלוקות התעוררו בעקבות הקשר לכאורה שבין חוברות קומיקס לעבריינות נוער, תוך התמקדות בחוברות אימה ופשע. בשנת 1954, יישמו חברות הוצאה לאור את קוד האתיקה של הקומיקס כדי לווסת את התוכן המוצג בחוברות הקומיקס. עם הצגת שינויים אלו, המפרסמים החלו להציג מחדש סיפורים של גיבורי-על עם צאת החוברת Showcase #4 באוקטובר 1956 (הצגתו של בארי אלן, הפלאש מתור הכסף). כתגובה לדרישה גוברת והולכת לחוברות קומיקס, חברת DC קומיקס הוציאה חוברות נוספות כדוגמת ליגת הצדק, ואילו חברת מארוול קומיקס פרסמה את ארבעת המופלאים. האספנות אף היא החלה עם תור הכסף של הקומיקס, כאשר עותק של Amazing Fantasy #15 (הצגתו לראשונה של ספיידרמן באוגוסט 1962) נמכר בעבור 1.1 מיליון דולר בשנת 2011.
היסטוריה > רקע

תור הזהב של הקומיקס נמשך מסוף שנות ה-30 ועד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20. הייתה זו תקופת מלחמת העולם השנייה, שבה חוברות הקומיקס סיפקו בידור זול ונגיש לחיילים. מספר גיבורי-על נוצרו באותה תקופה, ביניהם סופרמן, באטמן, וונדר וומן, קפטן מארוול וקפטן אמריקה. בשנים שחלפו מאז היווצרותם, חוברות הקומיקס הואשמו בעלייה הולכת וגוברת של עבריינות נוער. כאשר עבריינים צעירים הודו בקריאת קומיקס, הדבר נתפס כגורם המעודד מקרי אלימות. מבקר ספרותי ידוע בתחום זה היה פרדריק ורתהם, מחבר הספר "פיתוי התמימים" (1954), אשר ניסה להעביר את האשמה מהוריהם של הילדים לחוברות הקומיקס שהם קוראים. התוצאה הישירה הייתה ירידה חדה במכירות תעשיית הקומיקס. כדי להתמודד עם הבעיה נוצר קוד האתיקה של הקומיקס, והוא יושם כדי למתן את האלימות בקומיקס. בכך הדבר ציין את תחילתו של עידן חדש.
היסטוריה > DC קומיקס

תור הכסף החל עם הצגת הגרסה המודרנית של הפלאש בחוברת Showcase #4 מאוקטובר 1956 של חברת DC קומיקס. בתקופה זו, רק שלושה גיבורי-על - סופרמן, באטמן ווונדר וומן - עדיין פורסמו תחת סדרות משלהם. לדבריו של הכותב ויל ג'ייקובס, כותריו של סופרמן היו טובים בכמות המכירות אך לא באיכותם; כותרי באטמן הצליחו מעט יותר אך הרפתקאותיו לא נתפסו כבעלות אווירה מתאימה בהשוואה להרפתקאות מוקדמות יותר; וכותרי וונדר וומן לא הפכו לאידיאליסטים או מעניינים יותר כתוצאה מהחלפתם של הכותבים והמאיירים המקוריים. מאחורי המצאתו המחודשת של פלאש עמדו בין היתר העורך הראשי ג'וליוס שוורץ, הכותב גרדנר פוקס והמאייר קרמיין אינפנטינו. רוברט קניגר וג'ון ברום כתבו את סיפוריה הראשונים של הדמות.
עם הצלחתה של החוברת Showcase #4, מספר גיבורי-על נוספים הוחיו מחדש בגרסאות מחודשות, בהם גרין לנטרן, אטום, הוקמן וליגת הצדק, התשובה של תור הכסף לחברת הצדק של אמריקה מתור הזהב. רק שמות הדמויות נשארו דומים, בעוד תלבושותיהם, זהותם והסביבה בה הם חיים השתנו. בנוסף, צורף הסבר מדעי בדיוני למקור כוחותיהם, והיווה דפוס פעולה לסיפורים. שוורץ, חסיד מדע בדיוני, היה להשראה שמאחורי יצירתו המחודשת של גרין לנטרן: בעוד הגרין לנטרן מתור הזהב אלן סקוט ענד טבעת השואבת את כוחה מפנס קסום, הגרין לנטרן מתור הכסף האל ג'ורדן ענד טבעת השואבת את כוחה מסוללת כוח חייזרית שנוצרה בידי שומרי היקום. בנוסף, הוא היה חבר בחיל הפקחים הירוקים, כוח משטרתי בין-גלקטי.
באמצע שנות ה-60, חברת DC ביססה את מיקומן של דמויות תור הזהב שקדמו לתור הכסף ביקום בדיוני חלופי הנקרא ארץ-2. דמויות תור הכסף, לעומתן, התקיימו בארץ-1. עוד נקבע כי בין שני כדורי הארץ קיים שדה רטט אותו ניתן לחצות למקרה ודמויות משני היקומים יחברו יחדיו להרפתקאות משותפות.
למרות שהפלאש נחשב לגיבור-העל הראשון מתור הכסף, הצגתו לראשונה של הצייד ממאדים בחוברת Detective Comics #255 (נובמבר 1955) מקדימה את Showcase #4 בכשנה, ולפחות היסטוריון קומיקס אחד מחשיב את דמותו כגיבור-העל הראשון מתור הכסף.
 היו ניסיונות נוספים להחיות מחדש גיבורי-על לפני יצירתו מחדש של פלאש, והם כללו ביניהם את קפטן קומט בחוברת Strange Adventures #9 מיוני 1951; רוקט מן (1953); אמריקני לוחם (מאת יוצריו של קפטן אמריקה ג'ו סיימון וג'ק קירבי, 1954); פנטום ליידי (1954-1955); והחיפושית הכחולה (1955).
היסטוריה > מארוול קומיקס

פרסומיה של חברת DC קומיקס משנת 1955 ועד 1960 עזרו במידה רבה לפאר את החייאתם מחדש של גיבורי-העל גם בחברת מארוול קומיקס, וזאת בעזרת סיפורים רבי דמיון ומתוחכמים ואפיוני דמויות מורכבים שלא נראו עד כה. בניגוד לתקופה קודמת, הדמויות מתור הכסף היו בעלות פגמים וחסרי ביטחון עצמי.
חברת DC עזרה למנף את הצלחתה עם הצגתה של ליגת הצדק בשנת 1960, קבוצה המורכבת מגיבורי-העל המוכרים והמפורסמים ביותר של החברה. שנה לאחר מכן, חברת מארוול יצרה את ארבעת המופלאים. בניצוחם של העורך והכותב סטן לי ומאיירים כדוגמת ג'ק קירבי וסטיב דיטקו, חברת מארוול החלה לצבור פופולריות עם כותרים בעלי חדשנות ויכולת סיפורית ששינו את תעשיית הקומיקס של אותם ימים. החוברת הראשונה של ארבעת המופלאים הציגה את גיבורי-העל במערומיהם - עם פגמים אנושיים וכשלים חברתיים, פחדים ושדים פנימיים, שהתקוטטו בינות עצמם על דאגות יומיומיות כמו שכר דירה. בניגוד לארכיטיפ הקפדני של גיבורי-העל באותה תקופה, דבר זה הוביל למהפכה של ממש. עם איוריהם הציוריים של אמנים כג'ק קירבי, סטיב דיטקו ודון הק, המשלימים את סגנון הכתיבה הפרוזאי של סטן לי, הסגנון החדש תפס עד מהרה פופולריות בקרב סטודנטים שחשו הזדהות עם הכאב ותחושת חוסר הכבוד של גיבורים כספיידרמן, אקס-מן והענק הירוק, במהלך תקופה של מרדנות חברתית ועלייתה של תרבות הנגד.
היסטוריון הקומיקס פיטר סנדרסון משווה את חברת DC של שנות ה-60 לאולפן הוליוודי גדול, ומציין שלאחר שהמציאה מחדש את ארכיטיפ גיבור-העל, חברת DC סבלה בחלקו האחרון של העשור מבצורת יצירתית. קהל הקומיקס לא היה עוד ילדים, וסנדרסון רואה במארוול של שנות ה-60 בתור מקבילתו של הגל הצרפתי החדש, המפתחת דרכי סיפורת חדשים שמשכו והצליחו לשמר קהל קוראים בשנות העשרה לחייהם ומבוגרים יותר, ובכך השפיעו על כותבים ומאיירים לעתיד.
היסטוריה > הוצאות לאור אחרות

אחת מההוצאות לאור הגדולות של שנת 1956, הארווי קומיקס, ביטלה את ספרות האימה שלה לאחר ישומו של קוד הקומיקס, ושמה לעצמה מטרה למשוך קהל קוראים חדש. החברה התמקדה בעיקר בקהל יעד של ילדים ובנות עשרה, עם דמויות כגון ריצ'י ריץ', קספר הרוח הידידותית ודוט הקטנה. רבים מכותרי החברה הציגו דמויות אשר התריסו נגד ארכיטיפים ושלחו מסר קבלה לכל אותם אלה אשר היו שונים מהאחרים. למרות שדמויות החברה נתנו השראה למספר סרטי קולנוע נוסטלגיים, החברה לא זכתה לאותה פופולריות בשוק האספנים כמו DC קומיקס או מארוול.
חברות הוצאה לאור כגילברטון, דל קומיקס וגולד קי קומיקס השתמשו במוניטין שלהם כמפרסמים כדי להימנע מחתימה על קוד הקומיקס, ומצאו דרכים אחרות להמשיך ולפרסם קומיקס אימה. סדרת החוברות "קלאסיקס אילוסטרייטד" של גילברטון עיבדה מחדש יצירות ספרות קלאסיות כדוגמת פרנקנשטיין, דון קישוט ואוליבר טוויסט. "קלאסיקס אילוסטרייטד ג'וניור" הדפיסה מחדש גרסאות קומיקס לסיפורי ילדים כהקוסם מארץ עוץ, פעמונית ופינוקיו. חברת דל קומיקס פרסמה עיבודי קומיקס למדיום הטלוויזיוני כאזור הדימדומים, חתולים בצמרת וכן סרטי חברת וולט דיסני. גולד קי קומיקס, חברה שנוסדה בשנת 1962 בידי "ווסטרן הוצאה לאור", המשיכה במסורת עיבודי קומיקס לסדרות עם עיבודים לסדרות ההנפשה של האחים וורנר כמו באגס באני ורצועות קומיקס כמו ביטל ביילי. חברת שרלטון קומיקס הציגה את דמויותיהם של קפטן אטום, ג'ודומאסטר, השאלה ות'נדרבולט - דמויות אשר הוסיפו להתפתח כאשר החברה נקנתה בידי DC קומיקס בשנת 1983 בשל קשיים כלכליים.
עם הצלחתה של סדרת הטלוויזיה של באטמן בשנת 1966, מוציאים לאור שהתמחו במדיומים אחרים הוסיפו כותרים קאמפיים למותגים שלהם. זאת ועוד, כישרונות חדשים צצו והשתמשו בכישרונות יצירתיים מתור הזהב של הקומיקס.
היסטוריה > קומיקס מחתרתי

לדבריו של ג'ון שטראוסבואו מעיתון הניו יורק טיימס, היסטוריונים של הקומיקס ה"מסורתי" מרגישים שלמרות שראוי לחקור את תור הזהב, האספקט היחיד הראוי בתור הכסף הוא התהוותו של הקומיקס המחתרתי - קומיקס בתפוצה מצומצמת יחסית אשר תוכנו הוא סאטירי ואשר נוגע בסוגיות חברתיות בוערות. קומיקס זה פורסם לרוב בשחור-לבן עם כריכה צבעונית והופץ בחנויות ספרים וחנויות לממכר טבק ואספנות. קומיקס מחתרתי היה מכוון למבוגרים ושיקף את תנועת תרבות הנגד של התקופה. הוא היה שונה מהקומיקס המקובל בכך שהוא מציג תוכן שנאסר לשימוש בידי קוד האתיקה של הקומיקס, בין היתר שימוש בסמים, מיניות ואלימות.
בשעה שרבים מאמני הקומיקס המקובל יצרו חומר מקורי משלהם במהלך תור הכסף של הקומיקס, כמו רבים אחרים מאז תחילתו של הקומיקס האמריקאי, עבודתם היא שונה וייחודית יותר מיצירותיהם של אמני הקומיקס המחתרתי כדוגמת גילברט שלטון ורוברט קראמב. זה האחרון היה קריקטוריסט בעל חיבה לפולקלור אמריקאי של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ולסאטירה נוקבת של התרבות העכשווית.
היסטוריה > סופה של תקופה ואחריתה

היסטוריון הקומיקס ויל ג'ייקובס מעריך כי תור הכסף של הקומיקס הסתיים באפריל 1970 כאשר האדם אשר החל אותו - ג'וליוס שוורץ - העביר את מושכות הכתיבה והציור של חוברות גרין לנטרן לידי דניס אוניל וניל אדמס בתגובה להיקף מכירות נמוך. גם שטראוסבואו מקשר את סופו של תור הכסף בגרין לנטרן, ומציין כי בשנת 1960 הדמות משקפת את האופטימיזם הכל-יכול של התקופה. אולם, עד לשנת 1972, גרין לנטרן התעייף מעוולות העולם: "ימים אלה חלפו, חלפו לנצח. הימים בהם הייתי בטוח בעצמי. הייתי כל כך צעיר... כל כך בטוח שלא יכולתי לשגות! צעיר וחוצפן, זה היה הגרין לנטרן. ובכן, אני השתניתי. אני מבוגר יותר כעת. אולי גם חכם יותר... והרבה פחות שמח". שטראוסבואו חתם באומרו כי "תור הכסף הסתיים בקול ענות חלושה".
מלומד קומיקס בשם ארנולד ט. בלומברג תיארך את סופו של תור הכסף ביוני 1973, וזאת כאשר חברתו דאז של פיטר פארקר, גוון סטייסי, נהרגה בידי הגובלין הירוק בקשת הסיפור "הלילה בו גוון סטייסי מתה". הוא מציין כי עידן התמימות הסתיים בחטף עם שבירת המפרקת המבהילה והמחליאה שהביאה למותה של גוון סטייסי, סיום אשר הדהד ברחבי עולם הקומיקס. אולם, ההיסטוריון קרייג שאט מחה על קביעה זו, וציין כי "למרות שמותה של גוון סטייסי זעזע קוראים רבים והביא לסיום סימבולי (של עידן)... הרי שזה מאוחר מדי. יותר מדי כיוונים חדשים, במיוחד הטרנד החדש של ז'אנר חרבות וכשפים אותו החל קונאן הברברי ומפלצותיו".
לפי ההיסטוריון פיטר סנדרסון, "תנועת הנאו-כסף" שהחלה בשנת 1986 עם סיפורו של אלן מור, "סופרמן: מה קרה לאיש המחר?" הייתה למעשה רתיעה מתור הארד של הקומיקס וחזרה לעקרונות מתור הכסף. לדעתו של סנדרסון, כל דור קומיקס מורד בזה שלפניו, והתנועה הוקמה בתגובה לקשת הסיפור "המשבר בעולמות האינסופיים", שהייתה כשלעצמה התקפה על תור הכסף. יוצרי נאו-כסף יצרו קומיקסים אשר הכירו באספקטים היותר מתוחכמים של תור הכסף והטמיעו אותם בסיפוריהם.