תקנות הקהילה
הערות שוליים

↑  באשכנז השתמשו במילה "תקנות", ואילו בספרד, איטליה ובצפון אפריקה וארצות המזרח, השתמשו במילה "הסכמות". כיום מקובלת יותר המילה "תקנות". אלון, המשפט העברי (עמ' 561, הערה 15).
↑  גם בתי-הדין אינם נחשבים לסמכות הלכתית מוכרת לעניין זה. "סמכות הלכתית מוכרת בהיררכיה היהודית" היא הסנהדרין או המלך. חשוב לציין, כי בזמן שבו הייתה קיימת ההיררכיה השלטונית שעל פי ההלכה והסנהדרין פעלה, כל בית-דין בכל עיר וקהילה היה חלק מהפירמידה שבראשה עמדה הסנהדרין, וממילא גם תקנות קהילתיות לא היו בעלות מעמד שונה, אלא נבעו מכוחה של הסנהדרין. השינוי חל כאשר ההיררכיה המסורתית נהרסה והסנהדרין חדלה לפעול, מה שהעמיד את בתי-הדין המקומיים וראשי הערים והקהילות בראש הפירמידה. ראו על כך בפרק רקע היסטורי.
↑  ראו על כך בפרק תחולה.
1 2  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק כ"ד, הלכה ה'; הרמב"ם מתייחס בדבריו לבית-דין ולא להנהגה האזרחית, אך יש לזכור כי אם בתי הדין אינם מחויבים לסדר הדין, ודאי שהציבור ומנהיגיו אינם מחויבים אליו.
↑  כפי שכתוב ”לֹא תָסוּר, מִן הַדָּבָר אֲשֶׁר יַגִּידוּ לְךָ יָמִין וּשְׂמֹאל” (ספר דברים, פרק י"ז, פסוק א'); וראו על כך עוד בערך תקנת חכמים.
↑  וכך כתב עליו הרא"ש, אחד מגדולי הפוסקים הראשונים: "ותקנותיו וגזרותיו קבועות ותקועות כאילו נתנו מסיני". (שו"ת הרא"ש, כלל מ"ג, סימן ח').
↑  ראו על כך בפסקה #תוקף הלכתי.
1 2  מצטט זאת רבי מרדכי בן הלל בספרו "מרדכי" על מסכת בבא קמא, סימן קע"ט, ועל מסכת בבא בתרא, סימן ת"פ; וכן בשו"ת מהר"ם בן ברוך, רל.
↑  תוספתא מסכת בבא מציעא, יא, יב; נפסק להלכה במשנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות שכנים, פרק ו', הלכה א'.
↑  גם אם לא באופן מוחלט. היה מרכז תורני גם בארץ ישראל, שבה נכתב התלמוד הירושלמי.
↑  הדין המקורי כי חוב נגבה רק מנכסי דלא ניידי מובא בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף נ"א, עמוד א'.
1 2  מנחם אלון, "תקנות", האנציקלופדיה העברית (כרך ל"ב, עמ' 1035 - 1040), חברה להוצאת אנציקלופדיות, 1981.
↑  על פי המשפט העברי, אדם שאיבד חפץ והתייאש ממנו מפסיק להיחשב כבעליו והחפץ הופך להפקר. ראו בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף כ"ג, עמוד א'.
↑  סולובייצ'יק, שו"ת כמקור היסטורי (עמ' 52-53).
↑  "טבריה" ו"ציפורי" משמשות במקרה זה כדוגמאות לשתי ערים שונות. ראו: סולובייצ'יק, שו"ת כמקור היסטורי (עמ' 67, הערה 47.)
↑  ייתכן שיש להגיה "וכתבו"
↑  הטבריינים
↑  סולובייצ'יק, שו"ת כמקור היסטורי, עמ' 72-73.
1 2  מצוטט בספרו של שציפנסקי התקנות בישראל (כרך ד', עמ' ב'), ומקורו מתשובות מהר"ם, תכ"ג.
↑  כדוגמת גזל, בו ההלכה קבעה כי יש להחזיר את הגנבה בלבד ללא כל ענישה הרתעתית, בעוד ברור כי לא ניתן לנהל חיים ציבוריים מאורגנים ללא הרתעה משמעתית נגד גזלנים. וראו: גזל (משפט עברי)#גנבה וגזילה.
↑  סמ"ג, לאווין, ר"ח.
↑  ראו בפסקה דוגמאות מספרות השו"ת, בדומה הראשונה, בה פסק רבנו גרשום כי אבידה לא שייכת למוצאה אף על פי שהבעלים התייאש ממנה - פסיקה המנוגדת עקרונית להלכה.
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות ממרים, פרק ב', הלכה ט': "יש להן (לבית-דין הגדול) להתיר איסורי תורה לפי שעה..." אם בית-דין הגדול יכול להפר הלכה רק לפי שעה - ודאי שהדבר נכון גם לתקנות קהילתיות. ההיגיון שבדבר ברור: תקנות נועדו "לסתום חורים", להשיג באופן לא-הלכתי מטרות הלכתיות ומוסריות, הן אינן עקרונות-יסוד אובייקטיביים; לו הן היו עקרונות-יסוד הן היו הופכות להלכה.
↑  על פי מנחם אלון, המשפט העברי, עמ' 596 - 597. דברי הרשב"א מצוטטים בספר השו"ת שלו, חלק ה', רפ"ו.
↑  יש לשים לב כי נימוקו של פסק זה הוא "כיוון שקיבלו עליהם". דבר זה מעיד, אולי, כי כוחו של בית-הדין הקהילתי לקבל עדים פסולים, נובע מכך שבני הקהילה מקבלים על עצמם את סמכותו של בית-הדין, ולא בגלל ביכולתו של בית-הדין להפר את ההלכה - שרירותית.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, חושן משפט, סימן ז', סעיף כ"ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"ט, עמוד ב'.
↑  עד כדי הריגת אדם באמצעות הכנסה ל"כיפה"(!); ראו על כך בתלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"א, עמוד ב'.
↑  כך גם טוען סולובייצ'יק, שו"ת כמקור היסטורי, עמ' 103-104.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף כ"א, עמוד א'.
↑  ביאור הגר"א, יורה דעה, סימן רכ"ח, סעיף קטן צ"ג.
1 2  אף על פי שפסוקים אלה לא צוטטו כמקור לעצם תקפותן של תקנות הקהילות, הם יכולים, לכאורה, להוות מקור לכך. לא ברור מדוע התעלמו הפוסקים ממובאות אלה בחפשם מקור לתוקפן של תקנות הקהילות.
↑  על מקור הסמכות של בית-הדין ראו בפסקה תוקף הלכתי, ועל זה של ההנהגה האזרחית ראו להלן בפסקה תוקף הלכתי-היסטורי.
↑  אודות מקורות שיטותיהם של הרמב"ם ורבנו-תם, ראו בהמשך בפסקאות שיטת הרמב"ם ורבנו תם.
↑  ראו לדוגמה בתלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ו ודף כ"ז; בתלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ב', הלכה ה'; ובתוספתא, מסכת מגילה, פרקים ב' ו-ז'. לפי פירוש אחר בני העיר המוזכרים במשנה, מסכת מגילה, פרק ד', משנה א' הם טובי העיר (מצוטט בתשובות הרשב"א חלק א', תרי"ז).
↑  תשובת הרשב"א, חלק א', תרי"ז, וחלק ז', ת"נ.
↑  שו"ת מהרשד"ם על יורה דעה, רכ"ז, בשם כמה ראשונים.
↑  פרשת מטות, לדוגמה, נפתחת במילים {{ס:צט|וידבר משה אל ראשי המטות|במדבר ל ב}}.
↑  יפתח הגלעדי הוא דוגמה בולטת לשופט מסוג זה. ראו גם: קטגוריה:שופטים בתנ"ך.
↑  שו"ת מהר"ם מרוטנבורג, קס"ה; הראבי"ה מצוטט במרדכי על בבא בתרא, תפ"ב.
↑  שציפנסקי, התקנות בישראל (כרך ד', עמ' ג').
↑  זה היה המצב במשפט הגרמני של אותם ימים.
↑  בער, היסודות וההתחלות של ארגון הקהילות היהודיות בימי הביניים, עד עמ' 41.
↑  כאמור בפסקה מקור התוקף. סולובייצ'יק מבסס את העיקרון בתשובות הראשונים הבאים: רבי משולם לוקא האיטלקי, רבי יוסף טוב עלם הצרפתי ורבנו גרשום האשכנזי. נוסף להם גם הרשב"א המצוטט בפסקה מקור התוקף.
↑  עם זאת סולובייצ'יק מציין שני יוצאים מן הכלל בהם לא בא לידי ביטוי עקרון הרוב, ובהם נדרשה הסכמה פה-אחד. הראשון הוא מינויו של שליח ציבור, וזאת מכיוון ששליח הציבור מתפלל בשם הציבור, ועליו להיות שלוחו רק של רוב הציבור ולו של כולו. הדוגמה השנייה היא דיור, בה על מנת להתיישב במקום דרושה הסכמה מלאה של כל תושביו. ראו בספרו, עמ' 104 - 105.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קניין, הלכות מכירה, פרק י"ד, הלכה י"א.
↑  שו"ת הרא"ם, נ"ז, ק"פ; אור שמח על הרמב"ם כאן.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק כ"ד, הלכה ה'
↑  בדומה להשוואה בין סמכות מוניציפיאלית לבין סמכות של בית משפט.
↑  פסקה זו עוסקת ברוב הבוחר את חברי ההנהגה האזרחית בניגוד לדעת המיעוט, ולאחר מכן הנהגה זו מקבלת החלטות בניגוד לדעת אותו מיעוט. אודות ההכרעה על פי רוב בין חברי ההנהגה האזרחית של הקהילה לבין עצמם - ראו פרנס#סמכות.
1 2  בית יוסף, יורה דעה, סימן רכ"ח; מצוטט גם בשו"ת רבי בצלאל אשכנזי, סימן כ"ד.
↑  ראו על תשובה זו בפרק תוקף הלכתי-היסטורי.
↑  חילוק כזה מופיע בפסקה מדאורייתא או מדרבנן (החילוק השני); ניתן אולי לתלות את שני החילוקים אחד בשני. כלומר, להניח כי תקנות המהוות סייגים הן מתפקידו של בית-הדין ואילו תקנות הנוגעות לסדרי הקהילה הן מתפקידה של ההנהגה הקהילתית.
↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ה', משנה ה'.
↑  על פי שו"ת חת"ם סופר על שולחן ערוך חושן משפט, קטז.
↑  שו"ת המבי"ט, חלק א', רסד.
↑  הגהות "בית יוסף" על כנסת הגדולה על שולחן ערוך חלק חושן משפט, סימן יג, אות לט; שו"ת המהרי"ק, סימנים קעז וקעט.
↑  במקור נכתב בתשובות רש"י, סימן רמ"ז.
↑  תשובות הרשב"א, חלק ד', קפ"ד.
↑  ספר התשב"ץ (ראשי תיבות: "תשובות שמעון בן צמח"), חלק ב', קנ"ט.
↑  ראו בית יוסף על ארבעה טורים (יורה דעה, סוף סימן רכ"ח); וכך גם פורשה דעתו של הרא"ש בתשובות המהרשד"ם (יורה דעה, חלק א', סימן קי"ז).
↑  וראו לעיל בפסקה התוקף ההלכתי את מקורו של הגר"א: "ושמרתם את משמרתי", משמע שאותן התקנות הנלמדות מן התורה עוסקות בסייגים בלבד ולא בתיקונים אקטיביים היוצרים דינים.
↑  החילוק הנוכחי מופיע בהקשר אחר בשמו של רבי בצלאל אשכנזי בפסקה מקומו של המיעוט.
↑  החילוק בין המקורות לתקנות בית-הדין הקהילתי לבין תקנות ההנהגה האזרחית, מופיע גם בשני הפרקים של הפסקה תוקף הלכתי; ייתכן לתלות את החילוק הנוכחי בין תפקיד בית-הדין לתפקיד ההנהגה האזרחית בחילוק הראשון העוסק בשני סוגים שונים של תקנות, כלומר, תפקידו של בית הדין הוא ליצור סייגים ואילו תפקידה של ההנהגה האזרחית הוא להסדיר את חיי הקהילה. שתי האפשרויות יכולות להיות מבוססות ולכל אחת ההיגיון שלה: ניתן לומר כי תקנות בית-דין הן מדאורייתא, בהנחה כי תפקידו של בית הדין הוא יצירת סייגים, ובהתבסס על מקורו המקראי של הגר"א מהפסוק "ושמרתם את משמרתי", ולעומתן תקנות ההנהגה האזרחית נועדו לנהל את חיי הקהילה בתחומים שההלכה לא נגעה בהם, ועל כן הן מדרבנן; לעומת זאת, ניתן להניח כי תקנות ההנהגה האזרחית הן מדאורייתא בהתבסס על מקורות ההליכה אחר הרוב המופיעים בפסקה בתקנות הנהגה אזרחית (הרא"ש, לדוגמה, עושה שימוש מפורש בפסוק "אחרי רבים להטות"), ואילו כוחו של בית-הדין אינו אלא מדרבנן.
↑  ראו בתשובות הרשב"א, חלק ג', תי"א: "לפי שכל ציבור וציבור היחידים כנתונים תחת יד הרבים על פיהם הם צריכים להתנהג בכל עניינים והם לאנשי עירם ככל ישראל לב"ד הגדול או למלך".
↑  רכניץ, סמכות הקהל לתקן תקנות כסמכות בית דין, עמ' 512.
↑  חזון איש על מסכת בבא בתרא, סימן ד', כ"ב.
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 269: בית הדין כמחוקק. אתר דעת
↑  רמב"ן, קונטרס משפט החרם; תשובות הרשב"א, חלק א', סימן תשפ"א; תשב"ץ, חלק א', סימן קכ"ג.
↑  תשובות הרשב"א, חלק א', תרצ"ז; שו"ת הריב"ש, סימן ס"ב. נפסק הלכה-למעשה בשולחן ערוך, יורה דעה, סימן רכ"ח, סעיף ל"ב, ובסימן של"ד, סעיף כ"ב.
↑  שו"ת הרא"ש, כלל ק"ז, סימן ו'; שו"ת הריב"ש, סימן רס"ו. כך גם נפסק הלכה-למעשה בארבעה טורים ובשולחן ערוך, חלק חושן משפט, סימן ל"ד, סעיף ה'.
↑  מצוטט בספר האגודה, מסכת סנהדרין, דף פ"ג, אות כ"ה.
↑  ראה בערך גזירות יהושע
↑  קונטרס משפט החרם.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מבט על העיר העתיקה של מיינץ, העיר בה חי ופעל רבנו גרשום מאור הגולה