הוליזם סמנטי
הוליזם ואקסטרנליזם

משום שהמושג של הוליזם סמנטי, כפי שהוא הוסבר לעיל, משמש לרוב כדי להתייחס לתאוריות של משמעות בשפות טבעיות אך גם לתאוריות של תוכן מנטלי כגון היפותזת השפה של המחשבה, עולה לעיתים קרובות השאלה כיצד ליישב את הרעיון של הוליזם סמנטי (במובן של המשמעויות של ביטויים בשפות מנטליות) עם התופעה הקרויה אקסטרנליזם בפילוסופיה של הנפש. אקסטרנליזם היא התזה לפיה העמדות הטענתיות של אדם נקבעות, לפחות בחלקן, על ידי הקשרים שלו עם סביבתו (הטבעית והחברתית כאחד). הילרי פטנאם ניסח את התזה של האקסטרנליזם הטבעי של מצבים מנטליים בחיבורו "'The Meaning of 'Meaning". בחיבור זה, הוא מתאר את הניסוי המחשבתי המפורסם שלו הכולל כדור-ארץ תאום: שני בני אדם, קלווין וקרווין, חיים, בהתאמה, על כדור הארץ האמיתי (E) אותו אנחנו מכירים מהחוויה היום־יומית שלנו ועל העתק מדויק ('E) כאשר ההבדל היחיד ביניהם הוא שעל E, "מים" מייצגים את החומר  H_{2}O בעוד שעל 'E, הם מייצגים חומר מסוים הזהה למים מבחינה מקרוסקופית אך בפועל מורכב מ-XYZ. לדברי פטנאם, רק לקלווין יש חוויות אותנטיות המערבות מים, כך שרק המונח "מים" שלו באמת מתייחס למים.
ב"Individualism and the Mental", טיילר ברג' מתאר ניסוי מחשבתי שונה אשר הוביל לרעיון של האקסטרנליזם החברתי של תכנים מנטליים. בניסוי של ברג', אדם בשם ג'פריי מאמין שיש לו דלקת מפרקים בירך ואנו יכולים כשורה לייחס לו את האמונה (השגויה) שיש לו דלקת מפרקים בירך משום שהוא אינו מודע לעובדה שדלקת מפרקים היא מחלה של החיבורים של הפרקים. בחברה אחרת, ישנו אדם ששמו גוּדפריי שגם מאמין שיש לו דלקת מפרקים בירך. אולם במקרה של גודפריי, האמונה נכונה משום שבחברה נוגדת העובדות שבה הוא חי, "דלקת מפרקים" מוגדרת כמחלה שעשויה לכלול גם את הירכיים.
נשאלת אם כן השאלה לגבי האפשרות ליישב אקסטרנליזם עם הוליזם. נראה שהאחד אומר שמשמעויות נקבעות על ידי קשרים חיצוניים (עם החברה או העולם), בעוד שהשני מציע שמשמעות נקבעת על ידי הקשר של מילים (או אמונות) לכל המילים (או האמונות) האחרות. פרֶדְריק סְטְיינפֶלט מזהה לפחות שלוש דרכים ליישבם ולאחר מכן מציין כמה התנגדויות.
הגישה הראשונה היא להתעקש כי אין סתירה משום שהוליסטים אינם אומרים את הביטוי "קביעת אמונות" במובן של ייחוד אלא במובן של ייחוס. אולם הבעיה עם כך היא שאם אדם אינו "ריאליסט" לגבי מצבים מנטליים, אז כל מה שנותר לנו הם הייחוסים עצמם, ואם אלו הוליסטים, אנו נשארים למעשה עם סוג מסוים של הוליזם הרכבי חבוי, ולא עם הוליזם ייחוסי אמיתי. אך אם אדם הוא "ריאליסט" בנוגע למצבים מנטליים, למה שלא יומר שאנחנו יכולים בפועל לייחד אותם וכתוצאה מכך שייחוסים אינסטרומנטליסטיים הם לא יותר מאשר אסטרטגיה לטווח הקצר.
גישה נוספת היא לומר כי אקסטרנליזם תקף רק עבור אמונות מסוימות וכי הוליזם רק מנסה להורות על כך שאמונות נקבעות באופן חלקי בלבד על ידי היחסים שלהן עם אמונות אחרות. באופן זה, ניתן לומר כי אקסטרנליזם חל רק על אותן אמונות שאינן נקבעות על ידי יחסיהן עם אמונות אחרות (או על החלק של אמונה אשר לא נקבע על ידי היחסים שלו עם חלקים אחרים של אמונות אחרות), ושהוליזם תקף עד כדי שאמונות, או חלקים שלהן, אינן נקבעות באופן חיצוני. הבעיה כאן היא שתיאור זה מבוסס כולו על הרעיון שיחסים מסוימים הם מכוננים (כלומר הכרחיים) לקביעת האמונות בעוד שאחרים אינם. על כן, הכנסנו שוב את הרעיון של הבחנה אנליטי-סינתטי על כל הבעיות הגלומות בו.
אפשרות שלישית היא לעמוד על כך שישנם שני סוגים שונים של אמונות: אלו שנקבעות באופן הוליסטי ואלו שנקבעות חיצונית. ייתכן כי האמונות החיצוניות הן אלו אשר נקבעות על ידי יחסיהן עם העולם החיצוני באמצעות התבוננות בעוד ההוליסטיות הן הטענות התאורטיות. אולם גישה זו מצביעה על נטישה של אחד מעמודי התווך של ההוליזם: הרעיון שלא יכולה להיות התאמה חד־חד ערכית בין התנהגויות לאמונות. יהיו מקרים בהם האמונות אשר נקבעות חיצונית תואמות אחת לאחת מצבים תפיסתיים של הסובייקט.
הצעה אחת אחרונה היא לעשות הבחנה זהירה בין מה שמכונה מצבי תוכן צרים למצבי תוכן רחבים. הראשון ייקבע באופן הוליסטי והשני באופן שאינו הוליסטי אלא חיצוני. אך כיצד יש להבחין בין שתי התפיסות לגבי תוכן תוך מתן הצדקה לאפשרות לנסח רעיון של תוכן צר שאינו תלוי בתפיסה מוקדמת של תוכן רחב?
אלו הן כמה מהשאלות והבעיות אשר מי שיאמץ גישה של "הוליזם אקסטרנליסטי" או "אקסטרנליזם הוליסטי" יאלץ להתמודד עמן.