stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיזיקה
תולדות הפיזיקה > המאה ה-20 ואילך

הפיזיקה עברה מספר מהפכות במהלך המאה ה-20. תורת היחסות שינתה את התפיסה של הזמן והמרחב, ואת ההבנה של כוח הכבידה. תורת הקוונטים שינתה את התפיסה של פילוסופיה מכניסטית, ואת ההפרדה בין גלים לחלקיקים. לאחר מכן המודל הסטנדרטי הכליל את התגובות הבסיסיות ביותר הידועות כיום בין חלקיקים. כתוצאה מההבנה הפיזיקלית של הטבע נוצרו חידושים טכנולוגיים רבים אשר שינו באופן מהותי את חיי היום-יום של בני האדם.
בשנת 1905 ניסח איינשטיין את תורת היחסות הפרטית, המאחדת את הזמן והמרחב לישות אחת, מרחב-זמן. הוא פיתח תורה זו מתוך התבוננות במשוואות מקסוול, ותוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי. היחסות דורשת טרנספורמציה שונה בין מסגרות ייחוס מאשר המכניקה הקלאסית; דבר זה הצריך את פיתוח המכניקה היחסותית כתחליף למכניקה הקלאסית. כאשר המהירויות הנמוכות, שתי התאוריות תואמות. ב־1915 הרחיב איינשטיין את תורת היחסות הפרטית כדי להסביר את כוח הכבידה באמצעות תורת היחסות הכללית, המחליפה את חוק הכבידה של ניוטון. בתחום של מאסות ואנרגיות נמוכות, שתי התאוריות תואמות.
בשנת 1911, רתרפורד הסיק מניסויי פיזור את קיומו של גרעין אטומי, עם רכיבים בעלי מטען חשמלי חיובי, שכונו פרוטונים. נייטרונים, הרכיבים הנייטרליים בגרעין, התגלו ב־1932 על ידי צ'אדוויק.
החל בשנת 1900, פלאנק, איינשטיין, בוהר ואחרים פיתחו תורות קוונטיות כדי להסביר תוצאות ניסויים לא רגילות על ידי הצגת רמות אנרגיה בדידות. ב־1925 הייזנברג, וב־1926 שרדינגר ודיראק, ניסחו את מכניקת הקוונטים, שהסבירה את התאוריות הקוונטיות שקדמו לה. במכניקה קוונטית, תוצאות של מדידות פיזיקליות הן הסתברותיות לחלוטין. התורה מסבירה את חישוב ההסתברויות האלו. היא מסבירה בהצלחה את התנהגות החומר בקנה מידה קטן מאוד.
מכניקה קוונטית מספקת גם את הכלים התאורטיים עבור פיזיקת מצב מוצק, החוקרת את ההתנהגות הפיזיקלית של חומר מעובה הכולל תופעות כגון מבנים גבישיים, מוליכות למחצה ומוליכות על. בין חלוצי פיזיקת המצב המוצק היה פליקס בלוך, שיצר ב־1928 תיאור של התנהגות האלקטרונים במבנים גבישיים על פי המכניקה הקוונטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נערכו מחקרים על ידי הצדדים הלוחמים בתחום הפיזיקה הגרעינית, על מנת ליצור פצצה גרעינית. המאמץ הגרמני, שהונהג בידי הייזנברג, לא הצליח, אך פרויקט מנהטן של בעלות הברית הגיע אל יעדו. באמריקה, בשנת 1942, צוות בראשות פרמי יצר את תגובת השרשרת הגרעינית הראשונה שנוצרה בידי אדם מעולם, וב־1945 נוסה הנשק הגרעיני לראשונה באתר טריניטי, סמוך לאלאמוגורדו, ניו מקסיקו.
תורת השדות הקוונטית נוסחה על מנת להרחיב את המכניקה הקוונטית כך שתהיה עקבית עם תורת היחסות הפרטית. היא השיגה את מטרתה בשלהי שנות ה־40 של המאה ה־20, עם עבודתם של ריצ'רד פיינמן, ג'וליאן שווינגר, טומונאגה ודייסון. פיזיקאים אלה פיתחו וניסחו את תורת האלקטרודינמיקה הקוונטית, המתארת את היחסים האלקטרודינמיים.
תורת השדות הקוונטית מספקת את המסגרת לפיזיקת החלקיקים המודרנית, החוקרת את הכוחות היסודיים ואת החלקיקים היסודיים. בשנת 1954 פיתחו יאנג ומילס אוסף של תאוריות שסיפקו את המסגרת עבור המודל הסטנדרטי. המודל הסטנדרטי, שהושלם בשנות השבעים, מתאר בהצלחה כמעט את כל החלקיקים היסודיים שנצפו עד כה.
תגליות פיזיקליות מרכזיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוק הציפה – ארכימדס
חוק המאזניים – ארכימדס
ספקטרום – אייזק ניוטון, 1666
חוק הכבידה – אייזק ניוטון, 1687
שדה חשמלי
משוואות מקסוול וגלים אלקטרומגנטיים – ג'יימס קלרק מקסוול
רדיואקטיביות – אנרי בקרל, 1896
ביקוע גרעיני
הולוגרפיה – דניס גאבור, 1947
קרני רנטגן – וילהלם רנטגן, גרמניה, 8 בנובמבר 1895
אלקטרון – ג'יי ג'יי תומסון, הממלכה המאוחדת, 1897
E=mc² (שקילות בין מסה לאנרגיה) ותורת היחסות – אלברט איינשטיין, גרמניה, 1905; 1915.
קוונטיזציה של אנרגיה – מקס פלאנק, גרמניה, 1900
פרוטון – ארנסט רתרפורד, הממלכה המאוחדת, 1918
נייטרון – ג'יימס צ'דוויק, הממלכה המאוחדת, 1932
חיזוי אנטי-חומר – פול דיראק, הממלכה המאוחדת, 1928
פוזיטרון – אנטי-אלקטרון – קארל דייוויד אנדרסון, ארצות הברית, 1932
קווארק – מארי גל-מאן, ארצות הברית, יובל נאמן, ישראל, 1969
מהירות האור קבועה בכל מצב ולכן הזמן איננו קבוע – מייקלסון ומורלי, 1887
פיזיקה תאורטית

פיזיקה תאורטית או פיזיקה עיונית משתמשת במודלים מתמטיים ובהפשטת הפיזיקה בניסיון להבין את הטבע.
הפיזיקה המתמטית היא כלי מרכזי בתחום זה, על אף שישנן טכניקות נוספות בהן נעזרים. המטרה היא להבין, להסביר ולחזות תופעות פיזיקליות.
התקדמות המדע תלויה בדרך כלל ביחסי גומלין בין הפיזיקה התאורטית והפיזיקה הניסויית. בחלק מהמקרים, דובקת הפיזיקה התאורטית בשפה המתמטיקה הקפדנית ונותנת משקל קטן יחסית לניסויים ותצפיות. למשל, כשפיתח את תורת היחסות הפרטית, התעסק איינשטיין עם טרנספורמציות לורנץ שהשאירו את משוואות מקסוול קבועות, אולם לא התעניין באופן גלוי בניסוי מייקלסון-מורלי שעסק בתנועת כדור הארץ דרך האתר. מנגד, איינשטיין נשען על תהליך ניסויי נטול משוואות תאורטיות, בהסבירו את האפקט הפוטואלקטרי, דבר שזיכה אותו בפרס נובל.
כיווני מחקר עתידיים

נכון לשנת 2018, המחקר מתקדם במספר גדול של תחומים בפיזיקה.
בפיזיקת המצב המוצק, הבעיה התאורטית הבלתי פתורה הגדולה ביותר כיום היא ההסבר למוליכות-על בטמפרטורות גבוהות. מאמצים רבים, ניסויים ברובם, מושקעים ביצירת ספינטרוניקה מעשית ומחשבים קוונטים.
בפיזיקת החלקיקים, העדויות הניסיוניות הראשונות לפיזיקה מעבר למודל הסטנדרטי החלו להופיע. החשובה מביניהן היא העדות שלנייטרינו יש מסה לא אפסית. נראה שתוצאות ניסויות אלו פתרו את בעיית הנייטרינו הסולארי הוותיקה בפיזיקה של השמש. הפיזיקה של נייטרינו מסיביים היא כרגע תחום בו מבוצעים מחקרים תאורטיים וניסויים רבים. בשנת 2008, מאיצי חלקיקים החלו בחקר אנרגיות בקנה מידה של טרה-אלקטרון-וולט (טריליון אלקטרון-וולט), בו מקווים החוקרים למצוא עדויות לבוזון היגס ולבני זוג סופרסימטריים.
ניסיונות תאורטיים לאחד את מכניקת הקוונטים ואת תורת היחסות הכללית לתאוריה אחת של כבידה קוונטית, תוכנית הנמשכת כבר מעל חצי מאה, טרם נשאו פרי. המועמד המוביל כיום הוא תורת M ה-11 ממדית.
תופעות אסטרונומיות טרם הוסברו, כולל קיומן של קרניים קוסמיות באנרגיה אולטרה גבוהה ושיעורי סיבוב לא צפויים של גלקסיות. הוצעו תאוריות לפתרון בעיות אלו, כולל יחסות פרטית כפולה, דינמיקה ניוטונית מתוקנת, וקיומו של חומר אפל. בנוסף, התחזיות הקוסמולוגיות של העשורים האחרונים נסתרו על ידי עדויות חדשות לפיהן התפשטות היקום מאיצה.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
: ספר: פיזיקה
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
יורם קירש, ‏יסודות הפיזיקה א', האוניברסיטה הפתוחה, 1999 (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
יורם קירש ומיכל בן-יעקב, ‏יסודות הפיזיקה ב', האוניברסיטה הפתוחה, 1998 (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
אלברט איינשטיין וליאופולד אינפלד, התפתחות הפיזיקה החדשה - ממושגים ראשונים ועד יחסיות וקואנטים, ספרית פועלים, 1976
פול ג' היואיט, פיזיקה לכל, מכון ברנקו וייס, 1997
ספרי פיזיקה ומדריך לימודים באתר ויקיספרים.
פיינמן, יצחק כפכפי (ע), תרגום: דודו פונדק, התאוריה המוזרה של אור וחומר, הקיבוץ המאוחד, 1988, דאנאקוד 31-1557
פיינמן, The Character of Physical Law‏, Random House (Modern Library)‎‏, 1994, ISBN 0679601279
פיינמן, Leighton, Sands, The Feynman Lectures on Physics, Addison-Wesley‏ 1970, 3 כרכים, כריכה רכה, מסת"ב 0201021153; כריכה קשה, מהדורת זיכרון, 1989, מסת"ב 0201500647
בריאן גרין, The Elegant Universe: Superstrings, Hidden Dimensions, and the Quest for the Ultimate Theory,‏ 464 עמודים, כריכה רכה, Vintage Books,‏ 2000, ISBN 0375708111; כריכה קשה, W.W. Norton & Company,‏ 2003, ISBN 0393058581
יורם קירש, היקום על פי הפיסיקה המודרנית, תל אביב: עם עובד, 2006, דאנאקוד 32-20971, מסת"ב 965-13-1820-1
הערות שוליים

↑  קורס פיזיקה ביידיש

(Physics: Course Introduction (Yiddish) - YouTube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546013105171  BnF: cb11933127h (data)  GND: 4045956-1  HDS: 008284  LCCN: sh85101653  NARA: 10644534  NDL: 00561121  NKC: ph114601  NLK: KSH1998014364 
חוק ארכימדס
טבלת המכניקה בציקלופדיית צ'יימברס משנת 1728
אייזק ניוטון
המטוטלת של פוקו
משוואות חשובות בפיזיקה: 1. החוק השני של ניוטון והגדרת תנע זוויתי 2. משוואות מקסוול (2 שורות) 3. משוואת האנטרופיה של לודוויג בולצמן 4. משוואת המצב של גז אידיאלי 5. אנרגיה יחסותית של חלקיק חופשי 6. משוואות שדה הכבידה של איינשטיין 7. אנרגיה של פוטון 8. קוונטיזציה של תנע זוויתי 9. משוואת שרדינגר 10. משוואת דיראק
רנה סטריקלר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1962 (בן 62) קורדובה, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  שחקן, דוגמן
 בן זוג:  פטריסיה רוגל 2010–2011
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
רנה סטריקלר (בספרדית: Rene Strickler; נולד ב-20 באוקטובר 1962) הוא שחקן ארגנטינאי.
ביוגרפיה

סטריקלר נולד בקורדובה, ארגנטינה, והגיע למקסיקו ב-1987. לפני שהתחיל בתחום המשחק הוא היה דוגמן.
קריירת משחק

בשנת 1997 שיחק לצד קייט דל קסטיו ואדריאנה בראסה בטלנובלה של טלוויסה, "Alguna vez tendremos alas" בתור איגנסיו. בשנים 1997–1998 כיכב בטלנובלה "Sin ti" בדמותו של לואיס דייוויד לוהאן.
בשנים 1998–1999 שיחק בטלנובלה "הזכות לאהוב" ששודרה בישראל לצדה של אדלה נורייגה בתפקיד ויקטור מנואל.
בשנת 2000 גילם את פליפה מורנו בטלנובלה "Ramona" שוב לצדה של קייט דל קסטיו.
בשנת 2001 גילם את קרלוס בטלנובלה לנוער "Amigas y rivales" לצדו של גבריאל סוטו.
בשנים 2003–2004 שיחק בטלנובלה המקסיקנית "לילות מריאנה" בתפקיד קמילו.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה המקסיקנית "שיכורה מאהבה" את הדמות של אלונסו; הטלנובלה היא רימייק מקסיקני לטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה" משנת 1994.
בשנים 2008–2009 שיחק בתפקיד אורח בטלנובלה המקסיקנית "זהירות עם המלאך".
בשנת 2012 שיחק בין התפקידים הראשיים בטלנובלה המקסיקנית "האומץ לאהוב" בתפקיד מריאנו.
בשנת 2013 שיחק בטלנובלה "לב פראי" בתפקיד מיגל נרבאס לצד אנה ברנדה קונטררס ודניאל ארנס.
בשנת 2014 שיחק לצד אריק אליאס בטלנובלה המקסיקנית "El color de la pasion" בתפקיד אלונסו גקסיולה. בשנת 2014 שיחק בסדרה "Sombre de pasado" ("צללים מין העבר").
בשנת 2015 שיחק בטלנובלה המקסיקנית "רק אלוהים סולח" בדמותו של ד"ר פטריסיו דוארטה; לצד השחקן מארק תאצ'ר.
בשנת 2016 שיחק בסדרה "Un camino hacia el destino" ("דרך לגורל").
בשנת 2017 שיחק בסדרה "El vuelo de la victoria" ("מעוף הניצחון") לצד אליזבת אלוורז.
בשנים 2019–2020 שיחק בסדרה "Soltero con hijas" ("פתאום אבא").
בשנת 2023 גילם את חימנס קנטו בסדרה הביוגרפית של Vix, ‏"Gloria Trevi: Ellas soy yo" המבוסס על חייה של הזמרת המקסיקנית גלוריה טרווי.
בשנת 2024 גילם את אדולפו בטלנובלה המקסיקנית "לחיות מאהבה" (אנ') לצדן של גבריאלה ספניק וקימברלי דוס ראמוס.
חייו האישיים

בשנים 2010–2011 היה נשוי לפטריסיה רנגל. יש לו שלושה ילדים.
הנדח

"הַנִּדָּח" הוא סיפור מאת ש"י עגנון, המתרחש על רקע המאבק בין המתנגדים לחסידים בגליציה של תחילת המאה ה-19. הסיפור מתרחש בשִבוש, השם שנתן עגנון באחדים מסיפוריו לבוצ'אץ', עיר הולדתו, ובמרכזו ניצב גרשום, צעיר שהפך בהדרגה ממתנגד לחסיד.
בשנת 1909 פרסם עגנון, שהתגורר ביפו, בעיתון "הַשִּׁלֹחַ", שיצא לאור באודסה, את הסיפור "עלית נשמה". כעבור עשר שנים הפך סיפור זה לפרק השביעי והאחרון של "הנדח", שבהמשך עבר עוד שינויים אחדים עד לגרסתו הסופית. על מגמתם של השינויים שהכניס עגנון בגרסאות השונות עמד יהושע ד. לבנון: "ממהדורה למהדורה השמיט עגנון אפקטים דרמטיים של צעקות ושאגות, עד שהעמיד את שיאו של הסיפור על התלהבות פנימית ואקסטאזה שקטה".
תקציר העלילה

ביום חמישי, "בין מנחה למעריב נשמעה שמועה בבית המדרש צדיק בא לעיר". שמועה זו משמשת להצגת הקונפליקט שביסוד הסיפור: "היו ההדיוטות סבורים שלא בא הרב לעיר אלא לרפא את איידילי בתו של רבי אביגדור הפרנס. אבל מי שהיה יודע שנאתו של הפרנס לאנשי הכת יודע היה שתקיף זה מוכן להפוך את כל העולם כולו ובלבד שלא תהא דריסת רגל לאותו צדיק בשבוש". בבוקר יום שישי אכן הגיע לעיר רבי אוריאל, רבם של החסידים. המתנגד רבי אביגדור עזב את מיטת בתו החולה, והלך אל הפריץ על מנת שיגרש את רבי אוריאל מהעיר, וזה שלח שוטר שגירש את רבי אוריאל, וחסידיו הלכו בעקבותיו. בעצת חסידיו קילל רבי אוריאל את רבי אביגדור בקללה "כי ידח ממנו נדח", כלומר שימות אחד מצאצאיו.
רבי אוריאל וחסידיו הלכו עד שלקראת כניסת השבת הגיעו לכפר והתאכסנו באכסניה שבו. הרב וחסידיו העבירו את השבת בתפילה, בדברי תורה ובסיפורי חסידים.
בביתו של רבי אביגדור שכבה בתו איידילי על ערש דווי. לאחר שבעלה, רבי משולם, חש כי כלו כל הקצים, הלך לכפר אל רבי אוריאל, שיבקש רחמים על איידילי. "באותה שעה הרהר רבי אביגדור בלבו, שמא יאמרו שבזכות תפילתו של אוריאל נתרפאה איידילי בתו ונמצאין הבריות נכשלים על ידה. תלה רבי אביגדור שתי עיניו למרום ואמר, רבונו של עולם קח נא את נפשה מיד שלא יתגבר חס ושלום כח השקר על ידה בעולם. לא היו רגעים מועטים עד שנשלם קצו של גוף ויצתה נשמתה בטהרה".
רבי אביגדור כתב מכתב תנחומים לנכדו גרשום, בנה הבכור של איידילי, שלמד תורה בעיר אחרת. בראש המכתב כתב רבי אביגדור את התאריך: "שנת ד' ינחם אותנו לפ"ק", שהיא (בגימטריה) שנת תקע"ה (1815). את דברי הניחומים, העוסקים באיידילי המנוחה, סיים רבי אביגדור באזהרה: "ראיתי להזהירך נאמנה מפני כת החסידים החשודים מפירי ברית והלומי יין אשר פשטו כילק השדה". תמה גרשום "מה ראה זקנו להזהירו מאנשי הכת? חס ושלום שנחשד על זה". סיפר לו מוביל המכתב "שהביאו להם אנשי הכת את אוריאל ריש בריוני ונגררו אחריו הרבה ונזדרז רבי אביגדור שיחיה להפליטו כמצורע חוץ למחנה ישראל. ועוד סיפר לו משום "ליצנותא דעבודה זרה" שקלל אוריאל זה את זקנו שיחיה כי ידח ממנו נדח".
גרשום שקע בצער כבד על מות אמו, "וההדיוטות ממללים בפיהם ומרמזים בעיניהם ומורים באצבעותיהם ואומרים עונש מן השמים. נתגרה רבי אביגדור באותו צדיק ונענש בזרעו. קללת צדיק עושה רושם". בערב פסח חזר גרשום לעירו ולמשפחתו, ואת ליל הסדר ערך בבית הורי ארוסתו. הוא נשאר בעירו, והמשיך ללמוד בה. משפחתו ובני עירו עמדו על חריפותו ובקיאותו.
בהדרגה הפך גרשום ממתנגד לחסיד. תחילה הצטרף במקרה לתפילת חסידים שנזקקו לעשירי למניין. לאחר מכן, בעקבות דברי חבריו ללימוד, חש צורך עז ללכת אל רבי אוריאל, אך התעלף בדרכו אליו, והוחזר לבית אביו על ידי חסיד שמצאו מעולף. לאחר מכן למד תורה עם "החוזר" - חסיד ששמר בסוד את חסידותו, אך לימד את גרשום את עיקרי החסידות, והוביל למפנה בנפשו כאשר מסר לו את "דבריו הקדושים של הזקן נשמתו בגנזי מרומים, שהיה אומר לפניו יתברך, רבונו של עולם מוותר אני על כל מה שיש לך בעולמך, על גן העדן ואפילו על שערי אורה, הכל אני מוחל לך רבונו של עולם, רוצה אני רק בך, אותך לבדך כביכול".
הסיפור מסתיים בתיאור מותו של גרשום:
פרשנות > רקע אוטוביוגרפי

הסיפור מתרחש בשִבוש, השם שנתן עגנון באחדים מסיפוריו לבוצ'אץ', עיר הולדתו. אביו של עגנון, שלום מרדכי צ'צ'קס, היה חסיד צ'ורטקוב. לעומתו, סבו של עגנון, אבי אמו, יהודה פארב, היה מתנגד. בספרו "מעצמי אל עצמי" כתב עגנון על סבו זה: "מקצת ממעשיו וממדותיו אתם מוצאים ... בדמותו של ר' אביגדור בהנדח".
חוקר הספרות דן לאור מציין:
פרשנות > דמויות עיקריות

רבי אביגדור: יהודי תקיף, בן 83, מתנגד עז לחסידות. יהושע ד. לבנון מוצא כי בשם זה "טמון רמז שקוף לרבי אביגדור מפינסק שהיה בין הגורמים למאסרו הראשון של הרש"ז מלאדי (בשנת תקנ"ט) והגורם הישיר למאסרו השני (בשנת תקס"א) על ידי מלשינותו".
רבי אוריאל: רבם של חסידים, נרדף על ידי רבי אביגדור. על גדולתו מסופר: "ורבי אוריאל ישב ושר זמירות למוצאי שבת ושהה ונתעכב עד שהבדיל, שכל זמן שרבי אוריאל לא הבדיל מפתחותיו של גיהנם בידו, ומחמלתו על הרשעים שמחזירים אותם לגיהנם קשה לו נטילת כוס של הבדלה לידו, עד שמראין לו אורה של שבת הבאה." רעיון זה מקורו בספר הזוהר. על פי דן מירון, דמותו של רבי אוריאל מרמזת לזו של רבי אורי מסטרליסק. גדליה נגאל מוצא בדמותו שילוב מאפיינים של יעקב אבינו ור' יעקב יוסף מפולנאה.
גרשום: צעיר חריף ובקי, המשקיע זמנו בלימוד תורה. נכדו של רבי אביגדור, בנם הבכור של רבי משולם ואיידילי. לב הסיפור הוא השינוי שעבר גרשום, ממתנגד בן מתנגדים לחסיד.
"החוזר": חסיד סמוי, הלומד תורה עם גרשום ובהדרגה מעבירו לחסידות. כינויו, "החוזר", מקורו בעולם המושגים של חסידי חב"ד - המושג נוצר בתקופת כהונתו של האדמו"ר האמצעי, והוא משמש לתיאור מי שחוזר בפני הציבור על חידושי התורה של הרבי.
חוקר החסידות גדליה נגאל מוצא משמעות סמלית בשמותיהם של גיבורי הסיפור: אוריאל - "מפיץ אור החסידות"; גרשום - "אותיות מגורש ולשון גרות"; אביגדור - "מסמל את מגמת בעליו לגדור את הפרצות שנבעו - לדעתו - בחומות ישראל בעטיה של ה'כת'".
פרשנות > דמויות עיקריות > דמויות אלה ביצירות אחרות של עגנון

אחדות מהדמויות מוזכרות בשלוש יצירות נוספות של עגנון, כחלק מהדמויות היוצרות את אוכלוסייתה הבדיונית של שבוש. בסיפור "בלבב ימים", החותם את הקובץ "אלו ואלו", מסופר כי עם העולים משבוש נמנו "רבי משה אחיו של רבי גרשום עליו השלום, זה רבי גרשום שיצתה נשמתו בפסוק הביאני המלך חדריו כפי שמפורש בספר הנדח", ו"רבי יהודה מנדיל משיירי חסידי רבי אוריאל נשמתו בגנזי מרומים". בהמשך הסיפור מדבר רבי משה על הניגון שהשמיע רבי גרשום אחיו בעת יציאת נשמתו, ולקראת סופו מסופר: "הניח רבי משה ראשו בכותל ונזכר שהוא עומד במקום שלא זזה משם שכינה מעולם, התחיל קורא בשיר השירים בהתלהבות איומה ובנעימה שקרא בה רבי גרשום אחיו עליו השלום בעת יציאת נשמתו, עד שהגיע לפסוק הביאני המלך חדריו שבו נסתלק רבי גרשום אחיו מן העולם. לא הספיק רבי משה לסיים כל הפסוק עד שנכנסה בו שמחת ארץ ישראל ונכנסה בו חיות חדשה". על הזיקה שבין שני הסיפורים העיר שמואל ורסס:
ורסס עומד על השינוי שחל במעבר מ"הנדח" ל"בלבב ימים": "לעומת כיסופים עד כלות הנפש שסופם חידלון והסתלקות מן העולם, מצביע עתה עגנון על פתרון בדרך של מימוש הכיסופים הללו של התחברות לשכינה על ידי היאחזות ממשית בארץ ישראל".
ברומן "אורח נטה ללון", שעלילתו מתרחשת דורות אחדים לאחר זו של "הנדח", נאמר: "מי יגלה עפר מעייניך רבי אביגדור שגרשת ערב שבת עם חשיכה את רבי אוריאל רבן של חסידים, עכשיו תלמידי תלמידיו יושבים בבית מדרשך" (עמ' 190).
בסיפור "עד הנה" עורך הגיבור-המספר השוואה בינו ובין גיבור "הנדח": "אפשר שזוכרים אתם את מעשה הנדח, כשיצא ר' גרשום מחדר תפילתם של החסידים. מה דברים נאמרו לו וכמה נבהל מאותם הדברים. והרי ר' גרשום מבית תפילה יצא, ממקום קדוש יצא. עכשיו הגיעו בעצמכם אדם הולך מעם נכריה ופוגע בו אחד מן המתפללים בהיכל הנאורים, כלומר מאותם שרגילים אנו לקרותם יהודים מתבוללים והזכיר לו זה פרשת בלק ובנות מואב, – כמה נבהלה נפשו."
פרשנות > מקורות לשוניים

גיבורי הסיפור הם אנשים יראי שמים, ורבים מהם בקיאים בתורה. לפיכך פעמים רבות משובץ דיבורם בציטוט פסוקים מהמקרא והמשנה, לעיתים כלשונם ולעיתים בשינוי קל.
הנשים המתפללות להחלמתה של איידילי אומרות ”אל נא רפא נא לה”, משפט שהוא ציטוט מדויק של דברי משה בהתפללו על מרים (במדבר י"ב, י"ב).
במכתבו לגרשום מעיד רבי אביגדור על עצמו: "לא אוכל עוד לדלג על ההרים ולקפץ על הגבעות", בעקבות שיר השירים: ”קוֹל דּוֹדִי הִנֵּה זֶה בָּא מְדַלֵּג עַל הֶהָרִים מְקַפֵּץ עַל הַגְּבָעוֹת” (ב' ח'). בהמשך המכתב מתאר רבי אביגדור כיצד בילדותה נפלה בתו לנהר "וצללה במים אדירים", על פי הפסוק ”צָלֲלוּ כַּעוֹפֶרֶת בְּמַיִם אַדִּירִים” (שמות ט"ו י').
"מה תשתוחחי נפשי ומה תהמי בוכה גרשום בלשון התהלים": סופו של המשפט מלמד אותנו את מקור תחילתו, תהלים מג ה.
כאשר גרשום נמנע מלהסתכל בחסידים המרקדים בבית הכנסת, מצטט באוזניו אחד מהם: ”מַה יָּפוּ פְעָמַיִךְ בַּנְּעָלִים בַּת נָדִיב” (שיר השירים ז' ב'). בצאתו מבית הכנסת פגש גרשום זקן שאמר לו "הרי אני כבן שבעים שנה", כדבריו של רבי אלעזר בן עזריה במשנה (ברכות א ה), המצוטטים גם בהגדה של פסח.
"כיון ששמע גרשום זקנו גוער באחיו עצל עד מתי תשכב", בעקבות ”עַד מָתַי עָצֵל תִּשְׁכָּב” (משלי ו ט).
"אמר לו אברך אחד לגרשום בבית המדרש, הלא פקודי ה' ישרים משמחי לב ואתה לומד ופניך זועפים", ובתחילת דבריו ציטט ”פִּקּוּדֵי ה' יְשָׁרִים מְשַׂמְּחֵי לֵב” (תהלים יט ט).
פרשנות > שיר השירים

למגילת שיר השירים מקום חשוב בסיפור, והיא מופיעה בו פעמים אחדות. בתחילת הסיפור, עם גירושו של רבי אוריאל מן העיר, בעת שהלך עם חסידיו, קרא רבי אוריאל בקול פסוק משיר השירים, וחסידיו ענו לו בהמשך הפסוק או בפסוק אחר, למשל: "רבי אוריאל מהלך וקורא סמכוני באשישות, רפדוני בתפוחים כי חולת אהבה אני. וקהל חסידיו מהלכים וקוראים קול דודי הנה זה בא, מדלג על ההרים מקפץ על הגבעות". פסוקים משיר השירים משובצים בדיבורם של אחדים מגיבורי הסיפור (כאמור בסעיף הקודם). במהלך לימודיו של גרשום עם "החוזר", בערב שבת, "הוציא החוזר ספר שיר השירים והתחיל מפרש לפניו פסוקיו ותיבותיו ואותיותיו וטעמיו וכל הסודות הקדושים והנוראים היוצאים ממנו". בסופו של הסיפור "נתכנס רוב הציבור לתפילה ויושבים ואומרים שיר השירים", ויצאה נשמתו של גרשום בעת שקרא בשיר השירים "בהתלהבות איומה ובגבורה נוראה".
פרשנות > מקורות עלילתיים

השראה לסיפור שימש עניינו של רבי יעקב יוסף מפולנאה, המסופר בספר "שבחי הבעש"ט". לפני התקרבותו לבעש"ט שימש רבי יעקב יוסף מפולנאה רב ואב בית דין בשרהורוד שבפודוליה (אזור בדרום פולין של אז). בהשפעתו של רבי יהודה ליב ברבי יחיאל מיכל (המוכיח מפולנאה), תלמידו של הבעש"ט, הפך לחסיד, וכתוצאה מכך בני עירו, ובראשם גובה המיסים, גרשוהו ממשרתו. לפי האגדה הוא קילל בשל כך את העיר ואת משפחת גובה המיסים, ומיד התרחשה בעיר שרפה, שכמעט כילתה בה הכול, ובני משפחתו של גובה המיסים חלו מאוד ונטו למות. תושבי העיר ביקשו מהבעל שם טוב שיבטל את הגזרה, והוא ענה שאין בכוחו לבטל את דברי ר' יעקב יוסף, אלא רק לרכך אותם קמעא, ולכן קבע שבכל דור יהיו נולדים בעיר נכים במשפחת גובה המיסים, וכך היה.
חוקר החסידות גדליה נגאל מציג מקורות חסידיים נוספים שהשפיעו בדרכים שונות על תוכנו של "הנדח", ובהם:
בעת שהותו בכפר דורש רבי אוריאל "משל לבן מלך שנשלח למרחקים". משל זה מופיע בקיצור בספר "תולדות יעקב יוסף".
בעת מחלתה של איידילי, שני בניה "אוחזים בספר נושן וקוראים בנעימה" ומפורט תוכנו של הסיפור שהם קוראים. נגאל מראה שהסיפור הועתק, בשינויים קלים מהסיפור "השר מקוצי", כפי שהופיע בספר "תמימי דרך".
בעת שרב הגליל התארח לסעודה בביתו של רבי אביגדור, סיפר בשבחו של הרמ"א ובנפלאות שחוללו כתביו. סיפור זה מקורו בספרו של אהרן ולדן "שם הגדולים החדש".
פרשנות > משפט הסיום

במשפט הסיום, "ככה מת גרשום נכד רבי אביגדור, כי שרה רבי אביגדור עם רבי אוריאל ועם חסידים רב", מציג המספר את ניצחון החסידים על המתנגדים, אך זהו ניצחון פירוס - אמנם התקיימה הקללה שקילל רבי אוריאל את רבי אביגדור, "כי ידח ממנו נדח", אך הקורבן, גרשום הפך טרם מותו לחסיד, כך שפגיעת הקללה בחסידים גדולה מפגיעתה במתנגדים. אסתר פוקס מציינת בעניין זה: "מגמתו של המספר החסידי לתאר את ניצחונה של החסידות על מתנגדיה מונעת ממנו את הערכת ההשלכות המפוקפקות של ניצחון זה".
תולדות הסיפור

בשנת 1909 פרסם עגנון, שהתגורר ביפו, בעיתון "השלח", שיצא לאור באודסה, את הסיפור "עלית נשמה". כעבור עשר שנים הפך סיפור זה לפרק השביעי והאחרון של "הנדח".
בסוף שנת 1912 עבר עגנון להתגורר בגרמניה. הסיפור "הנדח" פורסם לראשונה בשנת 1919 ברבעון "התקופה" של הוצאת שטיבל בוורשה, בעריכתו של דוד פרישמן. על כתיבתו סיפר עגנון לפישל לחובר: "תשע שנים עבדתי עליו. מ-18 גליונות דפוס עשיתי שני גליונות. אני חושב שאין אף מילה אחת שאין בה חיים. התוכל לערוב לי שפרישמן לא ישנה בו אף לא כקוצו של יוד, ואם כן אהיה מוכן לשלוח אותו ל'התקופה'". הסיפור תורגם לגרמנית בידי מקס שטראוס, ופורסם בשנת 1921, בחמישה המשכים, בירחון "דר יודה" (Der Jude) שיסד מרטין בובר בשנת 1916. בשנת 1923 הודפס הסיפור כספר בהוצאת הספרים "יודישער פרלאג" (Jüdischer Verlag).
במסגרת כל כתבי עגנון, בגרסתם הראשונה, שיצאה לאור בשנת 1931, "הנדח" הוא הסיפור הפותח את הקובץ "מאז ומעתה", ובגרסתם השנייה, שיצאה לאור בשנת 1953, "הנדח" הוא הסיפור הפותח את הקובץ "אלו ואלו". חוקר הספרות דן לאור רואה במיקום זה שבחר עגנון "אות וסימן למשקל ולערך שייחס ליצירה זו בסדר סיפוריו".
לקראת הוצאתה לאור של כל אחת ממהדורות הסיפור ערך בו עגנון שינויים רבים. בגלויה ששלח עגנון לשלמה זלמן שוקן ב-1916 כתב על "הנדח": "ספור זה העתקתי מי יודע כמה פעמים, מסופקני אם יש בו אותיות כמספר הפעמים שהעתקתיו". בשנת 1926 כתב: "שלשה חודשים רצופים התעסקתי בהנדח. כמדומני שעתה יצא משוכלל". על מגמתם של השינויים שהכניס עגנון בגרסאות השונות עמד יהושע ד. לבנון: "ממהדורה למהדורה השמיט עגנון אפקטים דראמטיים של צעקות ושאגות, עד שהעמיד את שיאו של הסיפור על התלהבות פנימית ואקסטאזה שקטה".
קודם לסיפור מופיעה הקדשה: "למעלת נשמת אבי מורי הרב ר' שלום מרדכי הלוי זצ"ל".
לקריאה נוספת

יהושע ד. לבנון, "מוטיבים חב"דיים ב'הנדח' לש"י עגנון", בקורת ופרשנות, 16 (אדר א' תשמ"א), עמ' 137–139.
פישל לחובר, "החסידות וה'התנגדות' בספורים. 'הנדח'", בספרו ראשונים ואחרונים : מסות ומאמרים, דביר, תשכ"ו, עמ' 365–366.
יוסף שה-לבן, "הנידח", בספרו שי עגנון - קוים ליצירתו, הוצאת צ. ליימן, תש"ז.
גדליה נגאל, ש"י עגנון ומקורותיו החסידיים : עיון בארבעה מסיפוריו, מכון קורצוויל, אוניברסיטת בר-אילן, 1983.
גבריאל מוקד, "רבדי-משמעות שונים בטכניקה של 'הנידח'", מאזנים כז ג/ד, אוגוסט-ספטמבר 1968), עמ' 201–210. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ארתור ארנולד

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1967 (בן 57) נארדן, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה  מוסקבה
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה של מאסטריכט  קונסרבטוריום ואן אמסטרדם
 עיסוק:  מנצח
 כלי נגינה:  צ'לו
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית של מוסקבה
 https://arthurarnold.com/
 
ארתור ארנולד (בהולנדית: Arthur Arnold; נולד ב-5 באפריל 1967 בנארדן, הולנד) הוא מנצח הולנדי.
לימודים

ארנולד למד נגינה בצ'לו באקדמיה למוזיקה של מאסטריכט ובקונסרבטוריום ואן אמסטרדם עם דמיטרי פרשטמן, ולאחר מכן בלונדון עם כריסטופר בנטינג. היה צ'לן בכמה תזמורות, כולל קונסרט הצ'לי של אמסטרדם והתזמורת הפילהרמונית ההולנדית.
הוא למד ניצוח עם אנטון קרסיז באקדמיה למוזיקה של מאסטריכט ולקח שיעורים פרטיים עם מרצ'לו ויוטי, ז'אן פורנה וגרהם ג'נקינס. הוא השתתף בסדנאות ניצוח עם יורמה פאנולה במוסקבה, באמסטרדם עם מיונג-וון צ'ונג עם ג'אנלואיג'י ג'למטי באקדמיה המוזיקלית צ'יגיאנה בסיינה שבאיטליה ועם דייגו מסון בבית הספר לאמנויות דארלינגטון בבריטניה. ארנולד היה גם עוזר מנצח של הנס פונק.
קריירה

ארנולד היה המנצח האורח הראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של סיאול משנת 1997 ועד 2001. הוא ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של מוסקבה ב-2001, בקונצרטחבאו באמסטרדם. לאחר מכן הפך למנצח האורח הראשי של התזמורת, ולמנהל המוזיקלי שלה ב-2012.
ארנולד היה ממייסדי האקדמיה התזמורתית של האוקיינוס השקט (SOAP) ב-2004, ושימש כמנהל המוזיקלי שלה עד השהייתה ב-2012. לאחר מכן הוקמה האקדמיה מחדש תחת השם "האסוציאציה הבינלאומית למוזיקה קיצית באזור האוקיינוס השקט" (פסטיבל ואקדמיית PRISMA), וארנולד לקח על עצמו את הניהול המוזיקלי שלה. ארנולד עשה את ניצוח הבכורה של יצירותיו מאת המלחין הקנדי טובין סטוקס, הכולל שתי אופרות שלו, "חוטבי הגפנים" ו"רטובורי".
ב-2018, ארנולד החל בפרויקט מוסולוב לאחר שגילה כתבי יד שלא פורסמו על ידי אלכסנדר מוסולוב בספריות רוסיות. הוא הקליט תקליטור ראשון בסדרת בכורות עולמיות עם הסימפוניה החמישית שלו (1965) והקונצ'רטו לפסנתר (1939) עבור נקסוס. התקליטור הבא בסדרה יהיה הסימפוניות השלישית והרביעית של מוסולוב.