stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרך הפסלים בחצרים

| --- | --- |

ציפדג, פסל של דינה מרחב בדרך הפסלים
 מידע כללי
 סוג:  גן פסלים
 כתובת:  חצרים
 מדינה:  ישראל 
 אוצר ראשי:  מרגה פישטיין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000
 אדריכל:  איתמר רעיוני
 קואורדינטות:  31°14′04″N 34°42′54″E﻿ / ﻿31.23456944°N 34.715°E﻿ / 31.23456944; 34.715
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) דרך הפסלים בחצרים(למפת מערב הנגב רגילה) דרך הפסלים בחצרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך הפסלים בחצרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך הפסלים בחצרים
 
דרך הפסלים בחצרים היא מסלול טיול ומיצב אמנותי, הממוקם באזור צפון הנגב, מערבית לבאר שבע. הגישה למקום היא רגלית, על אופניים או ברכב. דרך הפסלים מונה 39 פסלים, המוצבים בצידי הדרך ובגבעות הסמוכות ליישוב חצרים. העמדת הפסלים באתר החלה בשנת 2000.
על היער

יוזמי "דרך הפסלים", האמנית והאוצרת מרגה פישטיין ובעלה ישראל, הזמינו את מיטב אמני ישראל להציב בצידי הדרך ובגבעות שמסביב, יצירות המביעות אמירה אמנותית המתייחסת לסביבה ולמרחב. תהליך האוצרות נמשך מהקמת דרך הפסלים בשנת 2000 ומאז לא נפסק. עם זאת, מעת-לעת נגנבים פסלי מתכת מהאתר, ונעשה מהלך לחדשם או להציב אחרים במקומם. דרך הפסלים סובבת את קיבוץ חצרים מדרום ועוברת בסמוך לשדות חוחובה. הדרך זמינה לכל רכב. בשני מקומות לאורך הדרך הציבה קק"ל חניונים לבילוי בחיק הטבע.
הפסלים

תמונות – דוד גבריאלי
חלון חצרים – מוטי מלר
כיסא – יוסף אוחיון
ציפדג – דינה מרחב
אנשים טובים באמצע הדרך – נירה סביר
שותקת עם האדמה – נירה סביר
להפריח את הנגב – מרגה פישטיין
שבעה כתמי צבע במדבר – אשלי קוך
נמלים – שאול סלו
יחדיו – יהודית גרעין
ספינת המדבר – ראובן שרף
הגנת העץ – נועם רבינוביץ
התרגעות – דב אמיתי
זורק הדיסקוס תופס ראש – אודי דיין
מנחה – שלומית אברבוך
שמש – יונינה למדן
שובן של הציפורים – גרשון היימן
סבבה – ורדה גבעולי ואילן גלבר
פסנתר – אברהם פלגי
מצאו ראש תומרקין בסייף שבמדבר – יגאל תומרקין
דקלים – ברני פינק
ממסר 9 – יגאל מירון
הילד והשור – דוד פיין
באר מקדש – דליה מאירי
גליוראקטור – יגאל תומרקין
זיכרון מגונן – זאב קרישר
שימור קרקע – דב אורנר
אדמה שלנו (TERRA NOSTRA) – דב הלר
חופש התנועה – טניה פרמינגר
שער התפילות – מרגה פישטיין
שער חתום – אריה ימבורג
אישה בלבן – חיים טדגי
אוהל מועד – דוד גרשטיין
אשת לוט סוף מסע – זאב קרישר
נטיעות – חיים פרי
בית המלאכים – דינה מרחב
טיפת החיים – גניה גנדלמן
פנומנו-סוס – אודי דיין
כיסא המלך – מאוריציו שיוביץ'
הזעקה – מאוריציו שיוביץ'
בארץ כנען יום צלול – אברהם בורנשטיין
גלריה

תמונות / דוד גבריאלי
פסנתר / אברהם פלגי
זורק הדיסקוס תופס ראש / אודי דיין
אישה בלבן / חיים טדגי
גליוראקטור / יגאל תומרקין
שמש / יונינה למדן
שותקת עם האדמה / נירה סביר
סבבה / ורדה גבעולי ואילן גלבר
אתרים במקום > באר עלי אבו יחיה

אחת משתי הבארות שהיו ברשותה של חמולת אבו יחיה - חמולה גדולה של בדווים שהתגוררה באזור עד מלחמת העצמאות. כמו רבות מבארות הנגב שנחפרו בימי המנדט הבריטי, גם באר זו נחפרה בשנות ה-20' של המאה העשרים. עומקה עולה על כ-30 מטרים ומימיה נשאבו במנוע אל בריכת אגירה סמוכה. ראשוני קיבוץ חצרים רכשו בשנים הראשונות לעלייתם על הקרקע מים מהבארות של חמולת אבו יחיה. מסביב לבאר היה בוסתן גדול. אחדים מעצי הבוסתן שרדו עד היום, וקק"ל ממשיכה לטפח אותם ואף הוסיפה נטיעות משלה.
אתרים במקום > גבעת הרדאר

בגבעת הרדאר שכנה בימי הכוננות שקדמו למלחמת ששת הימים (מאי-יוני 1967) יחידה צבאית קטנה. היחידה, שחייליה התגוררו באוהלים, תפעלה תחנת רדאר לאיתור ולזיהוי מטוסי אויב. במהלך מלחמת ששת הימים נמצאו באל עריש פקודות מצריות שהורו להפציץ את הגבעה. שרידי עמודים ובסיסי בטון הם כל אשר נותר מעברו זה של המקום.
אתרים במקום > מאגורת חצרים

במרכז המאגורה ניצב עמוד שתמך בתקרתה. דרך המסדרון פינו את הסחף שהצטבר במשך הזמן במאגורה. בהיעדר עדות לתעלות איסוף בסביבת מאגורת חצרים, חלוקות הדעות אם החלל אכן שימש כמאגורה.
באר עלי אבו יחיה
רוטב טריאקי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל צלוי 
 מוצא:  יפן 
 מרכיבים עיקריים:  בשר, tare sauce 
 
רוטב טֵרִיָאקִי (או טָרֵיָאקִי, ביפנית 照り焼き או テリヤキ או てりやき) הוא רוטב מתוק מהמטבח היפני המכיל רוטב סויה, מירין וסוכר.
אטימולוגיה

השם מורכב משתי מילים: טרי (照り) שפירושה ציפוי מבריק שמזכיר לק, שהוא בעצם המרקם הסירופי, שנוצר עם המסת הסוכרים והגעה לקרמליזציה. ויָאקִי (焼き), מונח בשיטת הבישול צלייה.
שימוש

השימוש העיקרי ברוטב טריאקי ביפן הוא למרינדה לדגים, פירות ים ממשפחת הסרטנאים ובשר חזיר אשר נצלה על הגריל. בישראל ובארצות הברית הוא משולב בעיקר עם עופות ובשר בקר צלויים בגריל או בתנור.הסוכר שברוטב מעניק לדג או לבשר ציפוי מבריק. הכנת הרוטב פשוטה ונמשכת בערך 10 דקות.
במסעדות רבות בישראל ובעולם המערבי רוטב הטריאקי מוגש לצד מנת סושי.
שוואבך

שוואבך (בגרמנית: Schwabach) היא עיירה בפרנקוניה, בצפון בוואריה, בת כ-40,000 תושבים, סמוכה לעיר השנייה בגודלה בבוואריה, נירנברג.
העיירה מפורסמת בשל תעשיית רדידי המתכת המוזהבים המסורתית שבה. בשנת 2004 ציינה העיר בפסטיבל חגיגי, 500 שנות ייצור של "רדיד הזהב" (המכונה בגרמנית: Blattmetall).
בראשית המאה ה-16 פיתח סדר דפוס תושב העיירה את הגופן הגותי "Schwabacher" (שוואבכר). גופן זה שימש להדפסת התנ"ך הראשון בתרגום לגרמנית, שנערך בידי מרטין לותר.
שוואבך היא עיר הולדתם של המלחין והפסנתרן אדולף פון הנזלט (1814–1889), האנטומיסט והבוטנאי יוהאן גוטפריד צין (1727–1759).
הקהילה היהודית

בשוואבך התקיימה קהילה יהודית, והיא הייתה מקום מושבם של רבני "מדינת אנסבך" בין רבני העיר מוזכרים בספרות היהודית:
הרב יששכר ברמן סג"ל פרנקל, מחבר "מטה יששכר", אב"ד שוואבך ואנסבך, וראש ישיבת פיורדא (נפטר ב-1708, ט"ז בתשרי תס"ט).
הרב יעקב ריישר מפראג, מחבר "חק יעקב", "שבות יעקב" ועוד. מונה לתפקיד לאחר פטירת הרב הקודם בידי יהודי החצר מרדכי מודל (גר'), אך מינויו לא יצא לפועל ובוטל בידי יהודי החצר הבא, אלחנן פרנקל (גר').
הרב צבי הירש פרנקל (1662, ה'תכ"ב – 1740, ה'ת"ק) - נקרא גם הירש היינה או הירש הענא (על שם שאביו היה אב"ד בהנאו), בן הרב חגי חנוך אב"ד באמבערג והנאו, דודו של הרב הקודם ברמן פרנקל, כיהן כרבה של העיר בשנים 1609–1612 (תס"ט–תע"ב). בשנת 1612 נאסר יחד עם אחיו יהודי החצר אלחנן פרנקל, והועמד לדין באשמת כישוף. אחיו מת בכלאו ב-1620, והוא השתחרר לאחר 24 שנות כלא, ומת לאחר ארבע שנים בשנת ה'ת"ק, 1740. סיפור חייו מתואר בספרו של יצחק נתנאל גת, המכשף היהודי משוָאבּך.
הרב ברוך אברהם כ"ץ רפפורט (1668, תכ"ח – 1746, ה'תק"ו) - חתנו של הרב משה חריף, מחבר הספר "תפארת למשה" על השולחן ערוך. מגדולי הלוחמים בנחמיה חייא חיון, וברמח"ל.
הרב משה קצנלנבוגן, אב"ד שוואבך ומדינות אנסבך וזולצבך (1770, ה'ת"ל – 1839, ה'תצ"ט). הוא הקים בשוואבך ישיבה גדולה, ובראשה עמד בנו הרב פינחס, מחבר הספר "יש מנחילין". בן נוסף שלו היה הרב נפתלי צבי קצנלנבוגן.
הרב יוסף שטיינהארט, מחבר ספר השו"ת "זיכרון יוסף".
הרב יושע השיל לבוב, אב"ד שוואבך ומדינת אנסבך (1693, ה'תנ"ג – 1772, ה'תקל"ב), מראשי מכשירי הגט מקליווא. ספרו "פני לבנה" יצא לאור בירושלים (מכון ירושלים, תשס"ד).
הרב אהרן בן משה, אב"ד שוואבך, מחבר הספר "הארוך מש"ך" עם הגהות "מנחת אהרן" (נפטר ב-1781, כ"ו בסיון תקמ"א). רבו של הרב בצלאל רנשבורג. היה חתנו של הרב בנימין פרנקל מגלוגא.
הרב אברהם וקסלר (נפטר ב-1851, תרי"א).
ערים תאומות

צרפת לה סאבל-ד'אולון (אנ'), צרפת (מ־1975)
טורקיה קמר, טורקיה (מ־1998)
יוון קלבקה, יוון (מ־2002)
הערות שוליים

↑  לכבוד הפסטיבל הופק התקליטור: Goldschlägerstadt Schwabach. 500 Jahre Blattgold, 1504–2004. imbiss-media, Nürnberg 2004, ISBN 3-938451-01-7
↑  ראו: שו"ת "נשאל דוד" חלק ב', אבן העזר, סימן ל"ה, עמוד קנט
↑  דוד תדהר (עורך), "בית פרנקל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2954
↑  יצחק דוב פלד, קונטרס חלקי אבנים, ירושלים תשמ"ב. (נספח לשו"ת "נשאל דוד" חלק ג'). עמ' רעח
↑  יצחק נתנאל גת, המכשף היהודי משוָאבּך; משפטו של רב מדינת ברנדנבורג-אנסבך  צבי-הירש פרנקל. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013
↑  ראו עליו עוד: הגאון רבי ברוך אברהם כהנא רפפורט, רבה של פיורדא, "מהות נס חנוכה", בתוך: מוריה, שנה כג, גיליון א-ב (רסה-רסו), כסלו תש"ס, עמ' כא
↑  מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה ח"ב עמ' 567, והסכמתו על מהדורת ספר "פי שנים", אלטונה, תצ"ה. ומהדורת ספר "מנורת המאור", זולצבך, תצ"ט.
↑  בנין שאול מהדורת ירושלים תשס"ה, קונטרס תשובות והסכמות סימן כ"א. וראו גם: הסכמתו על מהדורת ספרו של המקובל רבי מאיר פופרש, "אור הישר", פיורדא, תקכ"ד.
↑  ראו עליו עוד: אברהם ביק (שאולי), הגאון רבי יהושע העשיל לבוב, "בדין שטר חלק בירושה ונדוניא", בתוך: מוריה, שנה ד, גיליון ג-ד, סיון-תמוז תשל"ב, עמ' ה-ו
↑  בנין שאול מהדורת ירושלים תשס"ה, קונטרס תשובות והסכמות סימן כ"א. וראו גם: הסכמתו על ספר "אספקלריה המאירה", פירט, תקל"ו. ועל מהדורת ספר ה"כל בו", פיורדא, תקמ"ב
↑  תשובה הממוענת אליו נדפסה בספר השו"ת "כתב סופר", יורה דעה סימן קס"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552821505171  GND: 4053665-8  LCCN: n82090488  MusicBrainz: a9d81564-5aad-49c0-841d-4df424e6b371  NKC: ge796201  VIAF: 153628527   WorldCat (עם VIAF): 153628527
ליקיה

מפת הממלכות הקדומות באסיה הקטנה
ליקיה (בליקית: Trmmisa; ביוונית: Λυκία; בפיניקית: 𐤋𐤅𐤊, לוכּ) הייתה ברית ערים לחופי הים התיכון בדרום-מערבה של אסיה הקטנה, בין אנטליה ממזרח לפטהייה ממערב בטורקיה של ימינו.
היסטוריה

אזור ליקיה היה מיושב מאז הפרהיסטוריה. ברית הערים העצמאית שקמה במקום התפתחה מממלכות חתיות חדשות לאחר התמוטטות האימפריה החתית במאה ה-12 לפנה"ס. לפי הרודוטוס נקראה ליקיה על שם המלך ליקוס, בנו של מלך אתונה פנדיון השני. באיליאדה הזכיר הומרוס את ליקיה כבת בריתה של טרויה, ולפי המיתולוגיה היוונית נשלטה על ידי סרפדון, אחיו של המלך מינוס מכרתים ובנה של אירופה.
ליקיה גבלה בקאריה ממערב, בפמפיליה ממזרח ובפיסידיה מצפון, ותושביה דיברו שפה הודו-אירופית. לפי סטראבון הייתה קסנתוס (Ξάνθος, ליקית Arinna) העיר הגדולה בליקיה. הרודוטוס ציין כי כאשר קרבו הפרסים לקסנטוס, הרגו תושביה את נשותיהם, ילדיהם ועבדיהם, והרסו את האקרופוליס בעיר. לאחר מכן, יצאו תושבי קסנתוס בהתקפה חסרת סיכויים כנגד הצבא הפרסי, ולמעט 80 משפחות שנעדרו אותה עת מהעיר, כל אוכלוסייתה אבדה.
עיר אחרת בליקיה הייתה פאטרה אשר שכנה לחופו של הים התיכון. העיר יושבה על ידי דורים מכרתים ורווח בה פולחן אפולו. האורקל של פאטרה היה שני רק לזה של דלפי. פייסליס (אנ') בצידה המזרחי של ליקיה הוקמה על ידי מהגרים מרודוס בסביבות שנת 700 לפנה"ס והייתה לעיר הנמל החשובה בחלק זה של האזור.
כאשר לידיה השתלטה על מערב אסיה הקטנה במאה ה-6 לפנה"ס הייתה ליקיה היחידה ששמרה על עצמאותה, אולם היא נכבשה על ידי הפרסים בשנת 546 לפנה"ס, והייתה לחלק מהממלכה האחמנית יחד עם כל שכנותיה.
ראו גם

הדרך הליקית
הערות שוליים

↑  CIS I 45, ראו נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 86
↑  פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 3.1.1–3.1.2
| היסטוריה של טורקיה |
| --- | --- | --- |
| תקופת האבן | צ'טלהויוק • גבקליטפה • הג'ילר • צ'איאונו | טורקיה |
| תקופת הברונזה | טרויה • הממלכה החתית הקדומה • האימפריה החתית • ארסלנטפה | טורקיה |
| תקופת הברזל | אוררטו • הממלכות החתיות החדשות • פריגיה • לידיה • קאריה • ליקיה • איוניה | טורקיה |
|  | אסיה הקטנה בתקופת הממלכה האחמנית • אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית • אסיה הקטנה בתקופה הרומית | טורקיה |
| ימי הביניים | האימפריה הביזנטית • סולטנות רום • האימפריה של טרפזונטס • האימפריה של ניקאה • האימפריה הלטינית • הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה | טורקיה |
|  | האימפריה העות'מאנית | טורקיה |
| הרפובליקה הטורקית | מלחמת העצמאות של טורקיה • תקופת המפלגה הבודדת • התקופה הרב-מפלגתית | טורקיה |
פורטל טורקיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4036748-4  NKC: ge272761 
האקוודוקט בפייסליס (אנ')
מגפת הקורונה בטאיוואן

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  ינואר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  טאיוואן טאיוואן
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  הרפובליקה העממית של סין ווהאן, הרפובליקה העממית של סין
 מקרי מוות:  19,005 ‏
 מקרי הדבקה:  10,239,998‏   • 0 מהם חולים פעילים     • 0 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  10,220,993 ‏ רענון נתונים
  
 
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בטאיוואן, התפשטה אל המדינה בסוף ינואר 2020.
התפשטות המגפה > לפני אבחון המקרה הראשון

ב-31 בדצמבר 2019 המרכז הטאיוואני לבקרת מחלות (CDC) (אנ') החליטו ליישם אמצעי בדיקה לטיסות נכנסות מווהאן, שבסין בתגובה לדיווחים על התפרצות לא מזוהה. הנוסעים של כל הטיסות האלה, נבדקו על ידי גורמי הבריאות לפני היציאה לדרך. נוסע בן שש שהעביר בווהאן ופיתח חום היה במעקב צמוד של CDC. בשלב זה, לכאורה, היו 27 מקרים של דלקת ריאות חדשה בווהאן.
עד 5 בינואר, ה-CDC של טייוואן החל לעקוב אחר כל האנשים שנסעו לווהאן תוך ארבעה עשר יום והפגינו חום או תסמינים של דלקות בדרכי הנשימה העליונות. אנשים אלה נבדקו על פי 26 פתוגנים ידועים, כולל SARS ותסמונת הנשימה במזרח התיכון, ואלה שנמצאו חיוביים הושמו בהסגר.
ב-20 בינואר הערכה הממשלה את הסיכון הנשקף מההתפרצות כדי להפעיל את מרכז פיקוד המגפה המרכזית (CECC) (אנ'). במקור הוקם מרכז הפיקוד כישות ממשלתית ברמה 3, ה-CECC הועלה לדרגה 1 ב-28 בפברואר. ה-CECC ריכז את תגובות הממשלה על פני אזורים כולל לוגיסטיקה לאזרחים על ספינת התענוגות ה"דיימונד פרינסס", חיטוי של שטחים ציבוריים סביב בתי ספר, ומספק תדריכים יומיים עם חן שי-צ'ונג (אנ'), שר הבריאות והרווחה הטאיוואני.
השפעה כלכלית

לפי הערכות הממשלה, כלכלת טאיוואן צמחה ב–3% בשנת 2020.
לפי שרת הכלכלה של טייוואן, בתחילת המגפה הזמנות ממפעלי טקסטיל וציוד מכני נפסקו. מנגד, תעשיות המידע, התקשורת והשבבים נהנו מהביקוש הגואה למחשבים, לשרתים ולמוצרי אלקטרוניקה. בכל התעשיות הללו זקוקים לרכיבים שיוצרו בטייוואן. במחצית השנייה של 2020, התחדש גם הביקוש העולמי למוצרי התעשיות המסורתיות.
השפעה כלכלית > ענף התעופה

בענף התעופה, הטיסות הישירות של חברת התעופה הטייוואנית צ'יינה איירליינס לרומא נדחו ובוטלו עקב הודעת איטליה על האיסור על טיסות טאיוואניות.
חברת התעופה הטייוואנית השנייה בגודלה, EVA אייר, דחתה גם את השקת הטיסות למילאנו ולפוקט. שתי חברות התעופה הטייוואניות קיצצו את מספר היעדים, והותירו רק שלוש ערים סיניות.
השפעה כלכלית > שוקי המניות

מדד המניות המשוקלל של טאיוואן (אנ') צנח מעל 13.1% בגלל וירוס הקורונה. משקיעים זרים מכרו למעלה מ-200 מיליארד דולר. TAIEX הגיע גם הוא לשפל של 42 חודשים וסגר על 8,681.34 נקודות. קרן הייצוב הלאומית החליטה ב-19 במרץ כי חיוני להתערב בשוק המניות.
תגובה בינלאומית

הפריסה המוקדמת של טאיוואן של אמצעי בקרת מגפה ופעולות מעקב קיבלה שבחים ואישור בינלאומי. ב-13 במרץ 2020, משרד החוץ הטאיוואני קבע לשר הבריאות, חן שי-צ'ונג, לקיים פגישה עם שליחים ונציגים ממדינות שונות, ואושרו שיטות מניעת המגפה. טאיוואן תרמה בסך הכל 10 מיליון מסכות עם 7 מיליון מסכות לאירופה (איטליה, ספרד, גרמניה, צרפת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, צ'כיה, פולין, הממלכה המאוחדת, שווייץ) ו-2 מיליון מסכות לארצות הברית, ומיליון מיליון לבעלות ברית דיפלומטיות ב-1 באפריל 2020.
תגובה בינלאומית > אוסטרליה

חברי התקשורת האוסטרלית נסעו לטאיוואן וראיינו את אי-ג'ן סו (אנ') שהוא המומחה האחראי לדיכוי נגיף הקורונה בטאיוואן. סו אמר להם לא לסמוך על הדיוק של נתונים מסין או מארגון הבריאות העולמי (WHO). הוא אמר להם כי הנתונים של ארגון הבריאות העולמי מפגרים אחרי המצב האמיתי. העיתונאי אריק ברדשאו כתב מאמר על טאיוואן שכותרתו: אוכלוסייה זהה לאוסטרליה אך חלקיק ממקרי נגיף הקורונה.
תגובה בינלאומית > קנדה

תאגיד השידור הקנדי (CBC) (אנ') הצביע על מספר צעדים שטייוואן נקטה כדי למנוע התפשטות קהילתית של נגיף הקורונה. היא הדגישה כי טאיוואן השתמשה בשיעורים שנלמדו במהלך פרוץ SARS בין השנים 2002–2004 (אנ') כדי להילחם במגפת נגיף הקורונה.
תגובה בינלאומית > דנמרק

ראש ממשלת דנמרק לשעבר, אנדרס פוג ראסמוסן, כתב מאמר ל"טיים", התומך בהשתתפות טאיוואנית בתוך ארגונים בינלאומיים כמו ארגון הבריאות העולמי במאמץ למנוע מקרי מוות. הוא השווה בין פעולות מניעה שננקטו על ידי ממשלת טאיוואן והביע את האמונה כי מדינות אחרות היו צריכות ליישם אמצעים כאלה.
תגובה בינלאומית > גרמניה

הפוליטיקאית הגרמנייה סנדרה בובנדורפר-ליכט (אנ') תיארה את תגובת טאיוואן לנגיף כמצטיינת.
תגובה בינלאומית > ישראל

ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ציין כי ממשלת ישראל תשתמש בניסיון של טאיוואן כדי להילחם במגפה.
תגובה בינלאומית > יפן

ב-10 במרץ פרסם אתר החדשות היפני "פורסייט" מאמר של עיתונאי עצמאי בשם נוג'ימה המכיר את ענייני טייוואן, תוך ניתוח החלטות המדיניות של טייוואן בנוגע למגפה. התקשורת היפנית גם ערכה דיווחים ארוכים על חן שי-צ'ונג, טאנג פנג ואחרים. טאנג פנג זכה לתשומת לב רבה ביפן.
תגובה בינלאומית > הרפובליקה העממית של סין

בשל השפעת ממשלת סין (PRC) הודחה טאיוואן מארגון הבריאות העולמי. דיווחים כוזבים על ההתפרצות שהתפשטה משליטה בדרום טאיוואן החלו בתחילת ינואר.
תגובה בינלאומית > ניו זילנד

ב-15 במרץ, אמרה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן כי ניו זילנד תעקוב אחר הדוגמה של טאיוואן באסטרטגיה שלהם להילחם במגפה. מספר כלי חדשות בניו זילנד ציינו גם את מה שעשתה טייוואן כדי למנוע את נגיף הקורונה. TVNZ1 דיווח גם על טייוואן בכותרת השבת 18 בערב.
תגובה בינלאומית > קוריאה הדרומית

בסוף פברואר, כשדרום קוריאה סבלה מהתפרצותה הביתית, אספקת המסכות אזלה. חדשות דרום קוריאה החלו להדגיש את מדיניות המסכות של טאיוואן, כולל איסור על ייצוא מסכות ומכירת מדיניות של מסכות, תוך ביקורת על ממשלת דרום קוריאה כי היא איטית מכדי להגיב.
תגובה בינלאומית > ארצות הברית

עיתונים ומגזינים אמריקאים הביעו דעה כי טאיוואן ומדינות אחרות באסיה עשו עבודה טובה יותר במאבק בנגיף הקורונה בהשוואה לארצות הברית. והזכירו כיצד טאיוואן אסרה על ייצוא מסכות והגבירה את ייצור המסכות.
סטטוס בינלאומי > ארגון התעופה האזרחית הבינלאומי

ארגון התעופה האזרחית הבינלאומי (ICAO), סוכנות תעופה אזרחית מיוחדת של האו"ם, דחה את השתתפות טאיוואן על אף התפרצות הנגיף החדש, דבר שהשפיע על יכולתה של טאיוואן לאסוף מידע מהארגון הבינלאומי. בתגובה לבירור פומבי על החלטת הארגון בטוויטר, ציין ICAO כי פעולתם נועדה "להגן על שלמות המידע". מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש תיאר פניות אלה כמסע פרסום למידע שגוי שמטפל ב-ICAO.
סטטוס בינלאומי > ארגון הבריאות העולמי

ארגון הבריאות העולמי (WHO) החשיב את טאיוואן כחלק מסין, מה שהביא למספר רב של מדינות בהן איטליה, וייטנאם, והפיליפינים לאסור לתקופה קצרה על טיסות מטאיוואן בינואר ובפברואר 2020, למרות שאז הנגיף לא הפך למגפה בטאיוואן.
מרכז המחקר של נגיף הקורונה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס אירח מפה אינטראקטיבית שרשמה בתחילה את טייוואן תחת הקטגוריה "מדינה/אזור", יחד עם סין, הונג קונג ומקאו. ב-10 במרץ הועבר שמ של טאיוואן לטאיפיי וסביבתה, ייעוד ששימש את ארגון הבריאות העולמי. כאשר שוחח עם ערוץ חדשות טען הפרופסור האחראי על הפרויקט שהם יחליפו אותו מייד לטאיוואן. עד 12 במרץ, טאיוואן הוחזרה למפה, והאוניברסיטה הצהירה שהיא תדבק למוסכמות השמית שהחליטה על ידי משרד החוץ האמריקני.
אף על פי שטאיוואן מודרת מארגון הבריאות העולמי עקב התנגדותה של סין, ובכך הגישה שלה מוגבלת למידע מדעי משותף ולנתונים, תגובת המדינה זכתה לשבחים בעיתונות הבינלאומית. למרות קרבתה לסין וזרימת האוכלוסייה הגדולה, טייוואן רשמה את שיעור ההיארעות הנמוך ביותר לנפש: כ-1 מכל 500,000 איש. גורמי ההצלחה שצוינו כללו את העובדה כי סגן נשיא המדינה, חן צ'יין-ג'ן, הוא אפידמיולוג ודוקטור מבית הספר לבריאות הציבור של ג'ונס הופקינס בלומברג (אנ') והלקחים שנמצאו ממגפת ה-SARS בשנת 2003, שפגעה קשה בטאיוואן. תשתיות, כולל הקמת מרכז פיקוד בריאות לאומי המשלב סוכנויות רלוונטיות, ניתוח נתונים, מדיניות שמטרתה לשמור על סבירות רפואית, והושג היקף חינוכי נרחב בעקבות פרוץ ה-SARS. חוקרים במחקר מדיניות הבריאות בסטנפורד פרסמו מאמר בכתב העת של האיגוד הרפואי האמריקני (אנ') וטען כי תוכנית הפעולה של טאיוואן - שכללה 124 פעולות ותיאום נפרדים שיושמו מלכתחילה - כולל איסורי נסיעות, הסגר, צעדים למעקב, התרחקות חברתית - הצילה את טאיוואן ממגפה קשה.
ב-9 באפריל דרשה טאיוואן התנצלות מיידית ממנהיג ארגון הבריאות העולמי, טדרוס אדהנום גברייזוס, בדבר אמירות גזעניות.
סטטוס בינלאומי > שיתוף הפעולה עם ארצות הברית

ב-4 במרץ העביר בית הנבחרים האמריקני פה אחד גרסה שונה לחוק TAIPEI (אנ') במטרה לתמוך בניסיונות טאיוואן להצטרף לארגונים בינלאומיים. ב-11 במרץ העביר הסנאט האמריקני פה אחד את גרסת הבית לחוק TAIPEI. ב-27 במרץ חתם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ את חוק TAIPEI לחוק. חוק TAIPEI הוקע על ידי ממשלת סין (PRC).
ב-18 במרץ הודיע המכון האמריקני בטאיוואן (אנ') כי ארצות הברית תשתף פעולה עם טאיוואן במחקר ופיתוח חיסונים ובדיקות מהירות. ארצות הברית וטאיוואן קיימו פורום מקוון שהתמקד בהשתתפות טאיוואן בארגון הבריאות העולמי וכיצד ניתן לחלוק את ההצלחה בטאיוואן השיגה לאורך כל המגפה. דוברת משרד החוץ הסיני (אנ') הואה צ'ונינג (אנ') מתח ביקורת על פעולה זו כמניפולציות פוליטיות.
מחלוקות > אמצעי בקרת מסיכת הפנים

ממשלת טאיוואן הודיעה על איסור ייצוא מסכות פנים לפני שהתפשטה המגפה למדינות רבות, מה שגרם למחלוקת. עם זאת, לאחר פרוץ המגפה, אנשים מיהרו לקנות מסכות במדינות רבות ברחבי העולם. אירועים של החרמת מסכות פנים על ידי הממשלה התרחשו גם בסין, יצרנית מסכות הפנים העליונה בעולם.
בתחילת פברואר 2020 אימצה הרשות המחוקקת של סין את המלצותיהם של הפרופסורים הואנג לי-מין (黃立民) וצ'אנג שאנג-צ'וון (אנ') מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טאיוואן (אנ'), וטען כי אנשים בריאים אינם צריכים ללבוש מסכות בשטחים פתוחים. ב-8 בפברואר הצהיר צ'ן שי-צ'ונג, מפקד המרכז למניעת המגפה המרכזית, כי אין צורך לחבוש מסיכה בתחבורה ציבורית. זה גרם לסערת מחאה. נקודת המחלוקת העיקרית היא שתחבורה ציבורית כמו אוטובוסים וכרכרות MRT הן חללים מוגבלים, וירוסים מועברים ביתר קלות מאשר בשטחים פתוחים.
בתחילת אפריל הודיעה נשיאת טאיוואו, צאי אינג-וין, לתרום 10 מיליון מסכות למדינות שסבלו קשות ממגפת הנגיף הקורונה. בתגובה לתרומה, נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין כתבה בציוץ כי האיחוד האירופי "באמת מעריך את מחוות הסולידריות הזו." המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית גם כתבה ציוץ שהודה לטאיוואן על ה"תמיכה ושיתוף הפעולה עם ארצות הברית". במסיבת העיתונאים שהתקיימה ב-1 באפריל, דובר משרד החוץ הסיני הואה צ'ונינג השיב לשאלות בנוגע לתרומות המסכות על ידי טאיוואן וביקש שלא לבצע פוליטיזציה למגפה ואמר כי יש "לחשוב פעמיים ולנהוג בזהירות".
ענת פדרשניידר

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בת 55 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
ענת פדרשניידר (נולדה ב-1969) היא שחקנית ישראלית.
תפקידים > הצגות מבוגרים

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקבת' | התיאטרון העברי | ויליאם שייקספיר | גדי צדקה | רוס | 2024 |  |
| הלוואי שהייתָ אישה | תיאטרון תמונע | פדריקו גארסיה לורקה | עירא אבנרי | הכלה, הלבנה | 2019 | עיבוד ל"חתונת דמים" ולקינה בכי על איגנסיו סנצ'ס מחיאס |
| צלינקה |  | אורן נאמן | ציון אשכנזי | האם | 2018 | עיבוד לספרה של צילה ליברמן הוצ' "יד ושם" |
| דברים שמצאתי בארון של אמא | תיאטרון תמונע | עבודתו של נדב בשם | נדב בשם |  | 2017 | במסגרת פסטיבל א-ז'אנר |
| 826 ליקנעם | צוותא | דניס שמע | דניס שמע |  | 2015 | במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר |
| אמונה אהבה תקוה | תיאטרון תמונע | אדן פון הורבאט | ריקי חיות | אליזבת | 2015 |  |
| הכניסיני תחת כנפך (מונודרמה) | במסגרת "פסטיבל מרכז הבמה" | דליה כהן קנוהל | ליאת פישמן לני | מאניה ביאליק, אלמנת המשורר הלאומי | 2013 | בחסות פסטיבל ישראל מועמדות לפרס השחקנית בהצגת יחיד בתיאטרון פרינג' 2014 |
| 100 | תיאטרון תמונע | ניל מונגהן, דייני פטרל, כריסטופר היימן | רן שחף | סופי | 2008 | צל"ש פרסי הפרינג' |
| הטענה של דון קיחוטה | תיאטרון אנסמבל הרצליה | גלעד עברון | אופירה הניג | הדוכסית | 2008 |  |
| שירה | תיאטרון באר שבע | עיבוד של יורם פאלק לש"י עגנון | ניר ארז | זהרה/אניטה בריק | 2004 |  |
| לפני שהכלה נחנקת | תיאטרון תמונע | אפרת בן יהודה לוין | אפרת בן יהודה לוין | דיוה | 2003-2001 |  |
| ג'ודי יקירתי | תיאטרון תמונע | נאוה צוקרמן | נאוה צוקרמן | השראה | 2001 |  |
| חבילות מאמריקה | תיאטרון הבימה | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט | רוזי קפלן | 2001 |  |
| ציד המכשפות | קופרודוקציה של הבימה וחיפה | ארתור מילר | שמואל הספרי | אביגיל ויליאמס | 1999 |  |
| לפני שהכלה נחנקת | תיאטרון חיפה | אפרת בן יהודה לוין | אפרת בן יהודה לוין | דיוה | 1999 |  |
| שלום ולא להתראות | תיאטרון חיפה | פרויקט משותף לשירילי דשא וקבוצת השחקנים | שירילי דשא |  | 1999 |  |
| לפני שהכלה נחנקת | פסטיבל עכו | אפרת בן יהודה לוין | אפרת בן יהודה לוין | דיוה | 1998 | ההצגה זכתה בצל"ש על היצירה |
| רומיאו ויוליה | קופרודוקציה של תיאטרון החאן ותיאטרון אל-קאסבה | ויליאם שייקספיר | ערן בניאל ופואד עווד | יוליה | 1995 | בכורות בציריך ובפסטיבל ברגן, נורווגיה |
| החתונה | תיאטרון החאן | ברטולט ברכט | אופירה הניג | אחות הכלה | 1995 |  |
| הדה גאבלר | תיאטרון חיפה | הנריק איבסן | עודד קוטלר | תיאה אלפסטד | 1994 |  |
| קברט ספרותי | תיאטרון חיפה | ערב מיצירות אורלי קסטל-בלום ואתגר קרת | אילן תורן |  | 1994 |  |