stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמרוד ברגמן
משחק

תיאטרון בית ליסין
| הצגה | מחזאי | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- |
| סינית אני מדברת אלייך | סביון ליברכט | ציפי פינס | 2021 |
| קופסה שחורה | חנן שניר | חנן שניר | 2019 |
| אנשים, מקומות ודברים | דנקן מקמילן | רוני פינקוביץ' | 2018 |
| הים הכחול העמוק | טרנס ראטיגן | אלון אופיר | 2017 |
| אהבת מוות | ענת גוב | גלעד קמחי | 2016 |
| הר לא זז | גלעד עברון | עירד רובינשטיין | 2016 |
| חתולה על גג פח לוהט | טנסי ויליאמס | גלעד קמחי | 2015 |
| טרטיף או המתחזה | מולייר | אודי בן-משה | 2014 |
| אז, בפראג | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט | 2013 |
תיאטרון באר שבע
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חבלי משיח | מוטי לרנר | כפיר אזולאי | בני | ספטמבר 2013 |
| איפגניה | אוריפידס | גדי רול | מנלאוס | 29 בדצמבר 2012 |
| בין חברים | תיאטרון באר שבע | איה קפלן |  | מרץ 2014 |
תיאטרון אנסמבל הרצליה
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איש ואישה אחת (קופרודוקציה עם תיאטרון חיפה) | פרויקט תיאטרוני המבוסס על סיפורי עם, בעיבוד שמעון בוזגלו, טאהר נג'יב, יוספה אבן-שושן וח'ליפה נאטור | אופירה הניג | הצעיר המיואש | 2011 | ההצגה הועלתה בפסטיבלים בינלאומיים בציריך, בזל וליכטנשטיין |
| מפגש באינסוף | עיבוד של דורון תבורי לרומן "מפיסטו" של קלאוס מאן | דורון תבורי | גוסטף גרינדגנס | 2011 |  |
| כל האמת על שייקספיר | נמרוד ברגמן | נמרוד ברגמן |  | 2010 |  |
| שלוש אחיות | אנטון צ'כוב | אופירה הניג | סוליוני | 2010 |  |
| איפיגניה באאוליס | אוריפידס | יוסי יזרעאלי | אכילס | 2009 | ההצגה השתתפה בפסטיבל למחזאות יוונית עתיקה בקפריסין |
| ירמה | פדריקו גארסיה לורקה | אופירה הניג | מריה, אם צעירה ודולורס המכשפה | 2008 | ההצגה הועלתה בפסטיבל בינלאומי בבודפשט, נוצרה בשיתוף השחקנית גילי בן אוזיליו. |
| הטענה של דון קיחוטה | גלעד עברון | אופירה הניג | הדוכס | 2008 |  |
| עירם של האנשים הקטנים | עיבוד של אייל דורון ואופירה הניג לסיפורים קצרים של שלום עליכם | אופירה הניג | בנימין | 2008 | ההצגה הועלתה בתיאטרון העירוני בהיידלברג, גרמניה ובמרכז האמנויות ברביקן, לונדון. |
תיאטרון חיפה
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מפעל חייו | שולמית לפיד | עמית גזית | משה | 2006 |
| עד התביעה | אגתה כריסטי | מיטקו בוזקוב | מר מאייהו | 2006 |
| הדוכסית מאמלפי | ג'ון וובסטר | גדי רול | אנטוניו | 2005 |
| הצמא והרעב | אז'ן יונסקו | משה נאור | החתן | 2005 |
תיאטרון הספרייה
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ריצ'רד השלישי | ויליאם שייקספיר | ארתור קוגן | ריצ'רד השלישי | 2007 |
| הסוחר מוונציה | ויליאם שייקספיר | אתי רזניק | נסיך מרוקו | 2007 |
| הלילה הקצר ביותר בשנה | עיבוד מאת עידו ריקלין למחזה "העלמה יוליה" של סטרינדברג | עידו ריקלין | ז'אן, המשרת | 2005 |
| משחקי חופשה | מיכאל סבסטיאן | מיטקו בוזקוב | שטפאן | 2005 |
הפקות עצמאיות
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| זוז, אתה מסתיר לי את השמש | יוסוף אבו ורדה, גלעד עברון, אופירה הניג | אופירה הניג | רוברט קאפה | החל ממרץ 2013, יציג בקאמרי - ישראל; בבאדן, קור וציריך - שווייץ; במינכן, אאוגסבורג, ברלין - גרמניה |
| בארץ הגלעד – האודיסיאה של אוליפנט | דורון תבורי ויוחאי אברהמי |  | לורנס אוליפנט | הצגת בכורה ב-23/22 ביוני 2012 |
| בתוך הבדידות בשדות הכותנה | ברנאר-מארי קולטס | יעל קרמסקי | הלקוח | 2010 |
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, ז'אן המשרת, באתר הארץ, 24 בפברואר 2005
↑  ציפי שוחט, הדוכסית של אמלפי, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2005
מיכאל הנדלזלץ, טעות, כמו שראיתי לא אחת בתיאטרון, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2005
↑  ציפי שוחט, מנכ"ל תיאטרון חיפה מפטר את השחקנים שהביא דורון תבורי, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2005
↑  איתן בר-יוסף, עכבר העיר ת"א, שייקספיר שולתתתתת!, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, שקספיר כהלכתו וכפשוטו, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, הנשיקה והמטפחת, באתר הארץ, 7 בינואר 2008
↑  ביקורות:
*ליאון אלי, כל האמת על שייקספיר - סטנד-אפ מאת נמרוד ברגמן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 במרץ 2011
*מרב יודילוביץ', להיות או לא להיות נטו, באתר ynet, 4 באפריל 2010
↑  מרט פרחומובסקי, ‏ביקורת תיאטרון: "מפגש באינסוף" באנסמבל הרצליה, באתר "במחשבה שנייה", 5 בפברואר 2011, התפרסמה במקור בטיים אאוט תל אביב
↑  מיכאל הנדלזלץ, "זוז, אתה מסתיר לי את השמש": אורה המחטא, באתר הארץ, 2 במרץ 2013
האב פייר

האב פייר (Abbé Pierre; ‏ 5 באוגוסט 1912 – 22 בינואר 2007), או בשמו המקורי, אנרי מארי ז'וזף גרואה (Henri Marie Joseph Grouès) היה כומר קתולי צרפתי, אשר לחם בשורות הרזיסטאנס במלחמת העולם השנייה, ואחר כך שימש כחבר פרלמנט מטעם מפלגת התנועה הרפובליקנית העממית. בשנת 1949 ייסד את ארגון אמאוס (Emmaus), אשר פועל לספק עזרה לעניים, חסרי דיור ופליטים.
ביוגרפיה

גרואה נולד ב-5 באוגוסט 1912, בעיר ליון, למשפחה קתולית עשירה שעסקה במסחר במשי. הוא היה החמישי מתוך שמונה ילדים. כשהיה בן 16, החליט להפוך לנזיר, ובגיל 17 וחצי הצטרף לאחים הקפוצ'ינים, מסדר נזירי קתולי אשר התפתח מהפרנציסקנים. בשנת 1932 הצטרף למנזר בעיירה קרסט שבדרום צרפת, שם חי כשבע שנים. בשנת 1939 נאלץ לעזוב לאחר שפיתח דלקת ריאות. הוא שימש ככומר בבית חולים ולאחר מכן בבית יתומים. באפריל 1939 החל לשמש ככומר בכנסייה הקתולית בעיר גרנובל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא גויס כמפקד שאינו קצין בחיל התעבורה ברכבת. בשנת 1942 החל לעזור בהברחה של יהודים אל שווייץ, שהייתה מדינה נייטרלית, בה לא נשקפה להם סכנה מהנאצים. הוא שימש כמפקד של אחת מהמחלקות של המאקי, לוחמי הגרילה הצרפתים שפעלו נגד הגרמנים. הוא עזר לאזרחים להתחמק מעבודות השירות שנאלצו לבצע עבור הגרמנים. הוא ייסד עיתון מחתרתי בשם L'Union patriotique indépendante. הוא נעצר פעמיים על ידי הגרמנים, פעם ראשונה בשנת 1944, אולם שוחרר במהרה, וברח לספרד, ומשם לגיברלטר, והצטרף לכוחות צרפת החופשית בראש דה-גול באלג'יריה. בצפון אפריקה שימש ככומר בספינת קרב בצי הצרפתי.
לאחר המלחמה הוא נבחר לשמש נציג באספה הלאומית, ממחוז מרת ומוזל, מטעם מפלגה עצמאית שהייתה קשורה לתנועה הרפובליקנית העממית. בבחירות 1946 נבחר בשנית, הפעם מטעם התנועה הרפובליקנית העממית. בשנת 1947 נבחר לשמש כסגן הנשיא של "הקונפדרציה העולמית", ארגון שניסה לארגן שיתוף פעולה פוליטי בצורת פדרציה בין כל מדינות העולם. הוא ייסד יחד עם אלבר קאמי ואנדרה ז'יד ועידת תמיכה בגארי דייוויס, אמריקאי שניסה לותר על האזרחות האמריקאית שלו, ובהמשך יצר את הפספורט העולמי.
בשנת 1950 פרש ממפלגת התנועה הרפובליקנית העממית, והצטרף למפלגה סוציאליסטית-נוצרית בשם Ligue de la jeune république, אולם בשנת 1951 החליט לפרוש מהחיים הפוליטיים ולהתרכז בעזרה לחלשים בחברה. בעזרת כספי פיצויים מהעבודה בפרלמנט, רכש בית בפריז ושיפץ אותו, אשר היה לבסיס של תנועת אמאוס שהוא ייסד.
במהלך חיו היו לאב פייר יחסים מסובכים עם הכנסייה הקתולית הרשמית. הוא היה איש שמאל מובהק, ולא חשש לנקוט עמדה בנושאים חברתיים שונים. הוא יצא בביקורת לא פעם כנגד אורח החיים הראוותני בוותיקן, בין השאר כנגד הנסיעות היקרות של האפיפיור יוחנן פאולוס השני. הוא תמך בזכותן של נשים לשמש בכמורה בכנסייה הקתולית, וכן בנישואין של כמרים.
על אף שהיה אחת מהדמויות המרכזיות בציבור הצרפתי ובעולם הקתולי, מותו בשנת 2007 לא קיבל התייחסות מעיתון הוותיקן, ל'אוסרווטורה רומאנו ומהאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. רק כעבור יממה מזכיר המדינה של הכס הקדוש, הקרדינל טארצ'יזיו ברטונה, יצא בהצהרה לזכרו, כשהוא מציין את "עזרתו למען העניים".
האב פייר זכה במשך שנים ארוכות בסקרים בצרפת כצרפתי הפופולרי ביותר במדינה. בשנת 2005 הגיע למקום השלישי בסקר של תחנת France 2 לגבי הצרפתים הדגולים ביותר בהיסטוריה, אחרי שארל דה גול ולואי פסטר. בשנת 2004 הוענק לו עיטור הצלב הגדול של לגיון הכבוד הצרפתי מטעם הנשיא ז'אק שיראק. בשנת 1991 הוענק לו פרס בלצן.
בשנת 2007 נפטר פייר בבית חולים בפריז בעקבות זיהום בריאות, כשהוא בן 94 במותו. הלווייתו נערכה בקתדרלת נוטרדאם שבפריז, בהשתתפות הנשיא, ז'אק שיראק, הנשיא לשעבר, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן וראש הממשלה דומיניק דה וילפן. הוא נקבר בעיירה אסטביל (Esteville), במחוז סן-מריטים שבצפון צרפת, בה התגורר בעבר.
האשמות לגבי תקיפות מיניות

לאחר שב-2023 האשימה אישה את האב פייר בתקיפה מינית, ארגונים שייסד בעבר הזמינו דוחו"ת בנושא. הדו"חות נערכו בידי חברת ייעוץ פרטית בשם Groupe Egaé, המתמחה במניעת אלימות מינית, ופורסמו ביולי ובספטמבר 2024.
הדוחו"ת העלו האשמות, שלפיהן האב פייר הטריד או תקף מינית לפחות 24 נשים בין שנות החמישים לשנות האלפיים. רוב התקיפות בוצעו בצרפת ומיעוטן בארצות אחרות, ביניהן גם ארצות הברית. על המעשים שהוזכרו בדו"חות דיווחו הנשים עצמן, בני משפחתן ועדי ראייה.
הערות שוליים

1 2   הניו יורק טיימס, שנים אחרי מותו, המגדלור המוסרי של צרפת מואשם בהתעללות מינית, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690567205606  BIBSYS: 90796375  BNE: XX1109946  BnF: cb11885559k (data)  CiNii: DA09151683  GND: 118542745  ICCU: CFIV033163  ISNI: 0000 0001 2148 3257  LCCN: n85148666  MusicBrainz: 287ebdf9-9fc9-4b52-a96a-d3cbe2716c1e  NDL: 00515539  NKC: jn20011211164  NLK: KAC200206041  NSK: 000104503  NTA: 071063293  RERO: 02-A000130586  RKD: 396525  SELIBR: 83851  SUDOC: 026647796  VIAF: 114404636   WorldCat (עם VIAF): 114404636
J.Lamotta

ערך זה עוסק בזמרת ישראלית. אם התכוונתם למתאגרף אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1991 (בת 33) ישראל חולון, ישראל
 שם לידה:  רותם אלג'ם
 שם במה:  J.Lamotta
 מוקד פעילות:  תל אביב-יפו, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  זמרת־יוצרת, מוזיקאית, זמרת, מפיקה מוזיקלית
 סוגה:  נאו סול • ג'אז • R&B • היפ הופ
 סוג קול:  בין אלט למצו-סופרן
 כלי נגינה:  זמרה, סינתיסייזר, גיטרה, חצוצרת כיס
 חברת תקליטים:  ג'קרטה רקורדס • קמע
J. Lamotta
רותם אלג'ם אסולין (נולדה ב־17 במרץ 1991), הידועה בשם הבמה J.Lamotta (יש להגות: ג'יי למוטה, ולעיתים נכתב בתוספת סוּזוּמה: J.Lamotta Suzume, או בשילוב יפנית J.Lamotta すずめ), היא זמרת־יוצרת, מוזיקאית ומפיקה ישראלית.
ביוגרפיה

רותם אלג'ם אסולין נולדה וגדלה בחולון. כשהייתה בת 13 החלה ללמוד פסנתר ולקחת שיעורי פיתוח קול. השתתפה במחזות זמר בעיר ולקחה חלק בהרכבים מקומיים. כשלמדה בתיכון התחילה ללמוד ג'אז, ובמקביל למדה בקונסרבטוריון שטריקר פיתוח קול קלאסי, רפרטואר ג'אז, שירה, פסנתר ותיאוריה, והתנסתה בהרכבי ג'אז. בעיקר נמשכה לג'אז. ב־2012–2014, ותוך כדי שירותה הצבאי, למדה ג'אז בשלוחת בית הספר הגבוה ללימודי ג'אז של "ניו סקול" הניו יורקי בקונסרבטוריון שטריקר. לפי התוכנית לשיתוף הפעולה בין המוסדות הייתה אלג'ם אמורה לסיים את הלימודים בניו יורק, אך בסביבות השנה השלישית ללימודים בתוכנית היא החליטה לעבור לברלין.
ביוגרפיה > קריירה

ב־2014 עברה אלג'ם לברלין. מכיוון שלסביבתה היה קשה לבטא את שמה הפרטי, אימצה לעצמה שם במה: "J.Lamotta" ("ג'יי למוטה"), בהשראת דמותו של המתאגרף ג'ייק למוטה בסרט הריאליסטי "השור הזועם": "סרט שנכנס עמוק ללב שלי, והרגשתי צורך לשקף את זה במוזיקה שלי באופן כלשהו", אמרה. "ההרגשה הזאת של 'אני אראה לכם מה זה'". בהמשך, כשהצליחה ביפן, נוספה לשם הבמה שלה המילה היפנית "סוזומה" (すずめ, שמשמעותה "ציפור דרור"), וכך היא מכונה ביפן, אך תוספת זאת מושמטת לעיתים.
בברלין למדה הפקה מוזיקלית באופן אוטודידקטי וייסדה הרכב מקומי בן שישה נגנים בשם "The Dizzy Sparrow" (היצירה הייתה באנגלית). אלג'ם מרבה להפיק את עצמה. בריאיון סיפרה על החשיבות שהיא רואה בעצמאות כאישה יוצרת, והוסיפה: ”[...] להרגיש שאני תלויה בבן אדם בשביל ליצור שיר זה מתסכל. מה גם שרוב הפעמים זה גבר והאינטראקציות שנוצרות הן לאו דווקא מקצועיות”. ב־2015 הוציאה לאור מיני-אלבום בשם "Dedicated To". ב־2016 הוציאה לאור שני מיני-אלבומים: "Better Now" ו־"Grains of Sand". באותה השנה חתמה על חוזה עם "ג'קרטה רקורדס" (גר'), לייבל אינדי גרמני. ב־2017 יצא לאור אלבומה הראשון במסגרת הלייבל, "Conscious Tree"‏‏. ב־2018 יצא לאור אלבומה השני במסגרת הלייבל, "Suzume"‏. בשנה זאת יצא גם אלבום רמיקס ל־"Suzume" בשם "Suzume Remixed"‏. עם האלבום "Suzume" החל קשר מיוחד של הזמרת עם הקהל היפני, לאחר שהשדרן והדי ג'יי המוכר שם פיטר ברקן ניגן את המוזיקה שלה והציג אותה לקהל היפני. מאז אותו מאורע, חברות תקליטים יפניות החלו להפיץ את האלבומים שלה עם מיתוג מקומי, והיא שיתפה פעולה עם מפיקים ומוזיקאים מקומיים. ב־2020 יצא לאור המיני-אלבום "Brand New choice"‏. ב־2021 הוציאה לאור יחד עם המפיק היפני בודמונק את אלבומה השלישי, "Searching Skies"‏. עם ההרכב שייסדה בברלין, "The Dizzy Sparrow", הופיעה אלג'ם באירופה, אוסטרליה, קוריאה ויפן. שירה "If You Wanna" נבחר לפסקול המשכון הסדרה "אחת שיודעת" (אוגוסט 2021).
לאחר שסיבוב ההופעות השלישי שלה ביפן בוטל בעקבות מגפת הקורונה, חזרה אלג'ם לישראל לאחר כשמונה שנים בברלין. באוגוסט 2021 הוציאה בשיתוף מיכאל מושונוב את הסינגל "טוויסט". בינואר 2022 הוציאה את הסינגל "פירות", שזכה להשמעות רדיו לאחר שנכנס לפלייליסט של גלגלצ ושל כאן גימל. באפריל של אותה שנה הוציאה בשיתוף אברי ג'י את הסינגל "עיניים". ב־15 ביולי 2022, יצא אלבומה הראשון בעברית, "ככה שמעתי", בו שיתפה פעולה עם ג'ני פנקין, אברי ג'י ומיכאל מושונוב. בנובמבר של אותה שנה, הוציאה את הסינגל "קריוקי" בשיתוף עם ג'ני פנקין.
ב־4 במרץ 2024 יצא אלבומה השני בעברית, "אסולין", בהפקת אופירי. כמה ימים לאחר צאת האלבום הכריזה על סיבוב הופעות בגרמניה ושמו "The Asulin Tour". ב־5 בספטמבר הוציאה את הסינגל "עללשון", וב־16 באוקטובר הוציאה לו גרסה יפנית בשם "warawara".
ב־18 באוקטובר הוציאה את הטראק "Locked In" בשיתוף עם מפיקי ההאוס "Sound Junkeyz".
ב-15 בינואר 2025 הוציאה לאור את הסינגל "דנה אינטרנשיונל", המהווה מחווה לדנה אינטרנשיונל.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2017: Conscious Tree
2018: Suzume
2018: Suzume Remixed (אלבום רמיקס)
2022: ככה שמעתי
2024: אסולין
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2015: Dedicated To
2016: Better Now
2016: Grains of Sand
2020: Brand New Choice
דיסקוגרפיה > אלבומי שיתוף פעולה

2021: Searching Skies (בשיתוף BudaMunk)
2022: Re Blue (בשיתוף Sunaga T Experience)
ביאורים

↑  קבוצת מוזיקה עצמאית.
↑  השם הוא תעתיק אנגלי למילה היפנית "すずめ", שמשמעותה "ציפור דרור".
↑  אברי צפנת.
הערות שוליים

↑  אתר קמע – קבוצת מוזיקה עצמאית, באתר kameamusic.co.il, בדיקה אחרונה ב־22 בפברואר 2022
↑  ‏J.Lamotta כותבת על ג'אז ועל עצמה, באתר sungenre.com, ‏1 במרץ 2019, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  בוגרת קונסרבטוריון שטריקר, באתר קונסרבטוריון שטריקר, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  תוכנית אקדמית בשיתוף ה"ניו סקול" ניו יורק, באתר קונסרבטוריון שטריקר, בדיקה אחרונה ב־16 בפברואר 2022
1 2 3 4 5   בן שלו, ג'יי למוטה: "חיפשתי שם שאומר 'אני אראה לכם מה זה'", באתר הארץ, 6 במרץ 2022
1 2  ‏J.Lamotta すずめ ו־"The Dizzy Sparrow", באתר bookastreetartist.com, בדיקה אחרונה ב־23 בפברואר 2022
↑  ברי כהן, מאי בברלין: ההופעות המומלצות של החודש, באתר spitzmag.de, מאי 2019, בדיקה אחרונה ב־16 במרץ 2022
↑  אורן פלג, הספוג: ברלין-ת"א: ראיון עם ג'יי.למוטה סוזמה, באתר hasfog.wixsite.com, ‏2017, בדיקה אחרונה ב־16 בפברואר 2022
↑  האלבום "Conscious Tree", באתר jakartarecords-label.bandcamp.com, בדיקה אחרונה ב־16 בפברואר 2022
↑  האלבום "Conscious Tree" בדיסקוגס, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  האלבום "Suzume", באתר jakartarecords-label.bandcamp.com, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  האלבום "Suzume" בדיסקוגס, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  האלבום "Suzume Remixed", באתר jakartarecords-label.bandcamp.com, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  Sarah Jae Leiber, ‏Atmospheric Electronic Producers Snowk Release 'Under The Moon Ft. J.Lamotta Suzume' Single, באתר broadwayworld.com, ‏13 בנובמבר 2020, בדיקה אחרונה ב־23 בפברואר 2022
↑  המיני-אלבום "Brand New Chioce", באתר jakartarecords-label.bandcamp.com, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  המיני-אלבום "Brand New Choice" בדיסקוגס, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  האלבום "Searching Skies", באתר jakartarecords-label.bandcamp.com, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  האלבום "Searching Skies" בדיסקוגס, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  פסקול המשכון "אחת שיודעת", אוגוסט 2021, באתר tunefind.com, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
1 2  עידו פורת מארח את ג'יי למוטה (החל מ־32:00), באתר גלגלצ, 3 במרץ 2022, בדיקה אחרונה ב־16 במרץ 2022
↑  הכותבים והכותבות של קולומבוס מסכמים שנה של מוזיקה ישראלית – תשפ"א, באתר columbusmusicmagazine.com, ‏3 בספטמבר 2021, בדיקה אחרונה ב־21 בפברואר 2022
↑  "טוויסט", J.Lamotta בשיתוף מיכאל מושונוב, באתר יוטיוב, 11 באוגוסט 2021, בדיקה אחרונה ב־21 בפברואר 2022
↑  "פירות" – פלייליסט גלגלצ –מדינה בדרך עם הדר מרקס ובני כבודי 15.2.22, באתר גלגלצ, 15 בפברואר 2022, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  "פירות" – כאן גימל, באתר כאן, 1 בפברואר 2022, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2022
↑  הכירו את אברי ג'י, באתר rastafrequency.co.il, בדיקה אחרונה ב־12 באפריל 2022
↑  Toky Tunes, J.Lamotta Suzume from Israel releases his first Japanese rap song “Warawara” today, Toky Tunes, ‏2024-10-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  ככה שמעתי, באתר בנדקמפ, 17 במאי 2022, בדיקה אחרונה ב־24 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 3e6a6b67-f293-4db9-89ac-40bd1c04add5
רמי דנון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביוני 1943 מרוקו מרוקו
 פטירה:  3 באוקטובר 2019 (בגיל 76) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1964–2019 (כ־55 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  תחיה דנון 
 פרופיל ב-IMDb
 
רמי דנון (12 ביוני 1943 – 3 באוקטובר 2019) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מחזאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה

רמי דנון נולד במרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6. במהלך שנות ה-60 למד דרמה ותיאטרון בסטודיו של נולה צ'לטון. בשנת 1968 היה ממייסדי תיאטרון החאן בירושלים. בתחילת שנות ה-70 למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הצטרף לתיאטרון חיפה.
הוא היה נשוי לשחקנית תחיה דנון. בנותיהם הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון.
דנון נפטר ב-3 באוקטובר 2019 בגיל 76, ממחלת הסרטן.
קריירה > קריירת המשחק

דנון שיחק בעשרות הצגות בתיאטרון חיפה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, הקאמרי והבימה. כמו כן הוא הופיע בדרמות רבות בטלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים, בהם סרט הטלוויזיה "לחם", שזכה לשבחים רבים. סרטו הראשון היה "הצד השני" בבימויו של אורי זוהר (1968). בשנת 1984 שיחק את פיטוסי בסרט "מאחורי הסורגים", שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. באותו תפקיד שיחק גם בסרט ההמשך "מאחורי הסורגים 2" בשנת 1992. בשנת 1986 זכה בתפקיד השחקן המצטיין על תפקידו בסרט "חיוך הגדי", שאף ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין. בשנת 1987 גילם את איש המוסד אברהם בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס), אודות חייו של המרגל הישראלי בסוריה אלי כהן. ב-1990 שיחק את רס"ר בן שבת בסרט "נשיקה במצ"ח", תפקיד שלימים הפך לקאלט. באותה השנה שיחק בסרט "הדרך לעין חרוד", אשר מבוסס על ספרו של עמוס קינן בעל אותו שם. בשנת 2004 שיחק בסרט "משהו מתוק".
בטלוויזיה שיחק דנון בשנת 2003 בסדרה הקומית "חלומות מתוקים", סדרה בבימוי ארנון צדוק בהפקת הערוץ הראשון. בשנת 2013 השתתף בסדרה "פצועים בראש", וגילם את דמותו של אהוד תמיר. בשנת 2014 גילם את רבי דנינו, בסרטה של רונית אלקבץ "גט - המשפט של ויויאן אמסלם".
קריירה > מחזאות ובימוי

מאז 1986 פנה דנון לתחום המחזאות והבימוי, כתב וביים עשרות מחזות, הן של מחזאים ישראלים והן מחזות מתורגמים. בין עבודותיו הרבות, בולטות ההצגה רעולים מאת אילן חצור, שדנון היה שותף לכתיבתה וזכתה לשבחים רבים; המחזה שיינדלה בבימויו של דנון (בשיתוף אמנון לוי), שזכה בפרסים והצליח בישראל ומחוצה לה; כתב (עם יוסי מלמן) וביים את "הבן הטוב", הצמה של אבא, בכתיבתו של דנון (בשיתוף עם אמנון לוי) ובבימויו, שזכתה לבקורות נלהבות והוצגה מאות פעמים וולנטינו (בשיתוף עם אמנון לוי).
בין 1992 ל-1995 כיהן דנון בצוות הניהול האומנותי של פסטיבל עכו. בשנת 2003 ייסד את התיאטרון הקהילתי בעיר שדרות.
הערות שוליים

↑  השחקן והמחזאי רמי דנון הלך לעולמו בגיל 76, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260387405171  BNE: XX4979582  BnF: cb15588514c (data)  GND: 1061456080  ISNI: 0000 0001 1781 2564  LCCN: no2006137027  VIAF: 122622341   WorldCat (עם VIAF): 122622341
מוטי בהרב

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 במרץ 1941 
 פטירה:  27 במרץ 1990 (בגיל 49) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 
מרדכי (מוטי) בהרב (12 במרץ 1941 – 27 במרץ 1990) היה משורר, שחקן, מחזאי, במאי, מבקר ספרות ומורה לדרמה ישראלי.
ביוגרפיה

נולד לחיים ושושנה בהרב בכפר אז"ר. למד וגדל במושבים תלמי אלעזר וחרות. השלים את לימודיו התיכוניים במקווה ישראל. לאחר מכן התגייס ללהקת גייסות השריון, שם החל בפעילותו כשחקן ובמאי. עם תום שירותו הצבאי למד בחוגים לספרות עברית ולתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. הוא אף ערך אז, במשך זמן קצר, את העלון המקומי של מושב חרות.
עם תום לימודיו באוניברסיטה התחתן, נסע לניו יורק, להשלמת לימודי התיאטרון שלו והתגרש. ארבע שנים שהה בניו יורק (1966 - 1970) שם השתלם באולפן השחקנים, בהדרכתו של לי סטרסברג, הוא אף שיחק ב-15 הצגות שהועלו באוף-אוף ברודוויי, וכשנה וחצי שיחק בהצגות של התיאטרון הנסיוני "לה מאמא" עד שובו ארצה. בנוסף הקים בעיר תיאטרון עברי, בו הצגו מחזות של כותבים ישראלים.
עם השנים פיתח בהרב פעילות אמנותית נרחבת. הוא כתב וביים כ-15 תסכיתים לרדיו, הדריך בחוגים לדרמה, שיחק בסרטים וכתב ופרסם את שיריו בכתבי עת ובספרים. בשנים שלאחר מלחמת יום הכיפורים היה עורך מדור הספרות בגלי צה"ל, ובמסגרת עבודתו ראיין לרדיו סופרים ומשוררים צעירים.
בשנת 1971 השתתף במחזה "הבכחאי" שעלה בתיאטרון הקאמרי, טרגדיה יוונית מאת אוריפידס, שאותו תרגם ועיבד אריה זקס.
בשנת 1973 השתתף במחזה "תמונות במבוא" מאת שון או'קייסי ב"הבימה", בתרגום רונית לנטין ובבימויו של לואי לנטין.
בשנת 1974 כתב וביים את המחזה הראשון שלו, "יום אחד לפני", שעלה באולם "הבימרתף" של "הבימה", בו השתתפו מנחם עיני, יוסי וירז'נסקי ויאיר רובין. עלילת המחזה מתרחשת ברובה בדירה אחת בתל אביב, ונסובה סביב שימוש בסמים, באותה השנה שיחק בסרט התנכי "סיפור יעקב ויוסף" שצולם בישראל, בסרט גילם את אחד מבניו של יעקב.. בשנת 1979 כתב מעין מחזה המשך בשם "צפרדעים", שגם עסק בנגע הסמים.
בשנת 1977 כתב וביים תסכית רדיו בגלי צה"ל, על פי ספרה של חנה גרין, "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים". התסכית זכה בפרס רשות השידור, באותה השנה שיחק בסרטו של מנחם גולן, מבצע יונתן.
בשנת 1979 שיחק בסרט האמריקאי ישו(אנ') על חייו של ישו שצולם בישראל, בתפקיד שמעון מקירנה. באותה שנה נערך לכבוד צאת ספרו מופע חגיגי בתיאטרון צוותא. המופע נקרא "שעת מרעה" (כשם הספר) במופע הושרו שיריו שהולחנו ועובדו בידי שפי ישי והרכב מיוחד שכלל מלבד שפי גם את דויד ברוזה טליה ברוזה דפנה ארמוני ונגנים מלווים. הערב הוקלט ושודר בגלי צה"ל.
בשנת 1981 בהרב היה בין יוצרי סדרת הטלוויזיה של הטלוויזיה הלימודית על ראשית ההתיישבות בארץ, "ארץ מולדת", ואף השתתף בה כשחקן. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים במהלך שנות ה-80 וה-90.
בשנת 1983 כתב וביים את המחזה "החוג לדרמה", שחלק משחקניו היו שחקנים חובבים בתיאטרון קהילתי שניהל בבית דגן. עד יוני 1986 עלתה ההצגה 400 פעמים, עם צוות שחקנים מתחלף.
בתחילת 1984 עלה בהבימה המחזה "סנג'ר" שכתב בבימוי מיקי גורביץ, סיפור צעירים בשכונות מצוקה, המבקשים להשתחרר מחרדת הקיום היום-יומית, והופכים טרף קל לסוחר-הסמים השכונתי. בסוף אותה שנה עלה בתיאטרון באר שבע המחזה "ברכה" שכתב. במרכז המחזה נמצאת בחורה בשם ברכה לוין, יורדת ישראלית טריה בניו־יורק, שמעמידה פנים שהיא אלמנת מלחמה עבור גיוס כספים למען המגבית היהודית. באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "אנשים במיל", שביים אנטואן סאלח בערוץ הראשון.
בסוף 1986 הקים בהרב את "תיאטרון חזית", בו עלו מחזותיו "החוג לדרמה" וגרסה חדשה של "סנג'ר" בימויו. את המחזות העלה התיאטרון מאות פעמים בערי הפריפריה.
באוקטובר 1987 העלה בפסטיבל עכו מחזה שכתב וביים, "עזתים", על פועלים מעזה הבאים לעבוד בתל אביב וגרים בבניין נטוש. המחזה עלה אחר כך במסגרת "תיאטרון חזית".
מוטי בהרב נפטר בגיל 49 ממחלת הסרטן, והובא למנוחות במושב חרות בגוש תל מונד, שבו גדל.
ספריו

ספרי שירה
אלפיים שנה בלי שירי אהבה, שירים, תל אביב, 1975.
בשכנות כמעט טובה, שירים 1981, תל אביב 1981.
ובהם דגים יאמרו אהבה, שירים, תל אביב, עקד, 1971.
שעת מרעה, שירים, תל אביב, 1977.
מסעי הקדש שלי 1973, שירים, תל אביב, 1973.
כפרי, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1990.
מחזות שיצאו לאור
צפרדעים, מחזה-על פי "יום אחד לפני", כתיבה ובמוי - מוטי בהרב, תיאטרון בית-הובן, תל אביב.
החוג לדרמה, מוטי בהרב, עם מבוא מאת שולמית אלבק, תל אביב, 1983.
מחזותיו

יום אחד לפני, הבימרתף, אפריל 1974.
צפרדעים, הוצג בצוותא, 1978. ביים מוטי בהרב.
החוג לדרמה, התיאטרון לילדים ולנוער 1982; בבימויו בתיאטרון חזית, 1985
סנג'ר, הוצג בהבימה, ינואר 1984. במאי מיקי גורביץ', מוזיקה שפי ישי; בבימויו בתיאטרון חזית, 1987
ברכה, הוצג בהתיאטרון העירוני באר שבע, בבימויו של תום לוי, 1984
עזתים, פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, 1987
סרטים וסדרות בהם שיחק

אדם - סרט ישראלי - 1973
מבצע יונתן - סרט ישראלי - 1977
סיפור יעקב ויוסף - סרט תנכ"י - 1974
ישו - סרט קולנוע - 1979
ארץ מולדת - סדרת טלוויזיה - 1981
אנשים במיל'- סדרת טלוויזיה - 1984
לקריאה נוספת

קובי נסים, "חלוץ רחוק מביצות", על המשמר, 11 בינואר 1991, עמ' 19. על: מוטי בהרב, כפרי (שירים) (תל אביב : ספרית הפועלים, תשנ"א, 1990).