stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גטו ברשד
היסטוריה

ב-5 יולי 1941 כבשה רומניה את שטחי צפון בוקובינה וכן בסרביה. יון אנטונסקו הורה על גרוש היהודים מעיירות קטנות והובלתם למקום מרכזי עד לגיבוש היעד הסופי לגירוש. חלקם, יהודים שהתגוררו בעיירות קטנות כגון יהודי ברהומט, הובלו לערי מחוז כגון סטורוז'ינץ. בספטמבר 1941 החל גירוש היהודים לטרנסניסטריה. הם התרחבו בתחילת אוקטובר ונמשכו עד סתיו 1942. למשל, ב-10 באוקטובר 1941 יצאה מידינץ שיירה של אלפי יהודים לאטאקי (אנ') שעל גדות הדנייסטר. לאטאקי הגיעו ברכבות משא גם אלפי מגורשים יהודים מצ'רנוביץ. הם חצו את הדנייפר על גשר צר או מעבורת והגיעו למוהיליב-פודילסקי. חלקם טבעו בנהר. בנובמבר 1941 הגיעו השרידים ליאמפיל ולאחר מכן לגטו ברשד.
היסטוריה > החיים בגטו

הגטו הוקם בחלק של ברשד בשם דולינה. עד סתיו 1942 הגיעו לגטו ברשד כ-20,000 מגורשים שאולצו להתגורר עם יהודים מקומיים בצפיפות (15–25 אנשים בחדר) ובתנאים דלים. חלקם גרו בבתים הרוסים למחצה. על הגטו פיקחה הז'נדרמריה הרומנית ומפקדה מינה ועד יהודי ולצדו משטרה יהודית. היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב על בגדיהם ונאסר עליהם לעזוב את הגטו. בראש הוועד עמד השוחט אלי מרצ'ק ולצדו היו מספר חברים נוספים בוועד.
יהודים רבים הסתכנו ביציאה מהגטו כדי לעבוד אצל האיכרים תמורת מזון דל. חלק מכרו את חפציהם. אחרים עסקו במסחר או בספסרות. ילדים רבים פשטו יד. בדצמבר 1941 פרצה בגטו מחלת טיפוס הבהרות שהתפשטה במהירות. כ-10,000 איש נספו בגטו ברשד תוך שנה. עגלות המתים לא הספיקו לאסוף את הגוויות שנערמו בערימות מחוסר יכולת לקבור אותם בגלל האדמה הקפואה. בברשד קרס שירות הקבורה בגלל מספר המתים ומספר החולים בטיפוס שלא יכלו לדאוג לקבורת יקיריהם. רות גלסברג בת ה-12 גורשה מצ'רנוביץ לברשד. בשנת 1942 רשמה גלסברג ברומנית ביומנה:
מבין שלושים איש שהיינו בחדר ההוא נותרנו בחיים אימא, אני ועוד שני אנשים. היתר מתו כולם. אני חושבת שזה היה טיפוס הבהרות. לאחר שבועיים מתה גם אימא...שבועיים רבצה בחוץ מתה. הכלבים באו ותלשו חתיכות מבשרה. כאשר הלכתי לחפש את עגלת המתים היא הייתה מלאה עד אפס מקום, ועוד תקעו בצדדיה ארבעה מוטות ארוכים כדי שתוכל לקחת יותר מתים. כחמישים פעם הייתה נוסעת הלוך ושוב לבית הקברות כדי לאסוף את המתים. הקברן אמר לי כל הזמן שאין לו זמן, כעבור שבועיים בא לקחת את אימא  "העגלה הגדולה" שאספה מדי יום ביומו עשרות גוויות הופעלה בברשד מחודש דצמבר. הגוויות נערמו בערמה בבית הקברות מפני שהאדמה הייתה קפואה... רק באביב הם נטמנו בקבר אחים.
מפקד הגטו הראשון (דצמבר 1941 - אוגוסט 1942), ג' פטרסקו, ניסה לסייע ליהודים ואפשר לאיכרים המקומיים להגיע לגטו להביא מצרכי מזון ולסחור עם היהודים. הוא פוטר מתפקידו. המפקדים אחריו היו ג' גריגורסקו (אוגוסט 1942 - מאי 1943) ופלורין גינררו (מאי 1943 - מרס 1944). גריגורסקו אסר על האיכרים להגיע לגטו ולהכניס מזון לגטו, ונהג להכות את היהודים ולשדוד אותם. גינרארו ציווה לחפור תעלה סביב הגטו, הקיף אותה בגדר תיל וכך מנע מהאיכרים להיכנס לגטו. גם הוא נהג לרצוח יהודים בירי ובעינויים.
היסטוריה > פעילות תרבות ודת בגטו

בית הכנסת היחיד שימש למגורים ולכן תפילות נערכו במספר בתים אחרים. בגטו התקיימה גם פעילות תרבותית. המשורר יעקב פרידמן כתב בגטו יצירה שזיכתה אותו לימים בפרס שלום עליכם. הצייר ארנולד דגני צייר בגטו ברשד תמונותיו על חיי הגטו.
היסטוריה > סיוע מיהודי רומניה

מסוף 1942 החלו להגיע לגטו משלוחי בגדים, תרופות ומזון מהוועד המרכזי של יהודי בוקרשט. כשהבינה ממשלת רומניה שהגרמנים, בעלי בריתם, מפסידים במלחמה, אפשרה הממשלה הרחבת הסיוע. הוועד היהודי הקים בברשד מרפאה, בית חולים, בית תמחוי ובית יתומים ואף נוסד בית ספר שהלימודים בו התנהלו ברומנית.
העזרה שהגיעה מבוקרשט הצילה רבים ממוות, בעיקר ילדים ויתומים עזובים שהיו חשופים לרעב ולמחסור. צוות בית היתומים בראשות המנהלת קלרה לוקר סייע ליתומים והציל יתומים רבים ממוות.
היסטוריה > המחתרת בגטו ברשד

במרס 1943 החלה לפעול בגטו מחתרת בת 40 איש, ביניהם נחמן פרשטנדיגר, יעקב טליס ויעקב שלוי שעמד בראשה. המחתרת ארגנה בגטו בית דפוס מחתרתי בו הדפיסו כרוזים נגד שלטון הכיבוש, רכשו נשק וקיימו קשרים עם יחידות פרטיזנים שפעלו בסביבה. באביב 1943 הגיע הצבא האדום לאומן. בגטו התמקמה מפקדה גרמנית ולצדה יחידת גסטפו. התקפות הפרטיזנים על השיירות הצבאיות התרבו, והגסטפו החל לרדוף נחשדים בסיוע לפרטיזנים. באוגוסט 1943 שולחו 1,203 בני אדם מהגטו לעבודות כפייה לצידו המזרחי של נהר הבוג שהיה בשליטת גרמניה הנאצית ורובם לא שרדו. ב-31 בדצמבר 1943 הוציא מפקד הגטו 18 יהודים מעובדי בית החרושת המקומי לסוכר, ירה בהם וציווה לתלות אותם על עמודי טלגרף.
עם התקרב החזית התרחבו הקשרים בין יהודי הגטו לפרטיזנים בסביבה. בתגובה פשטה בפברואר 1944 יחידת ז'נדרמריה על הגטו ואסרה חשודים בסיוע לפרטיזנים וכן בני משפחות של החשודים - בסך הכול 148 איש. הם נורו ונטמנו בקבר אחים. כך נעשה ל-80 איש נוספים בגטו שהואשמו בסיוע לפרטיזנים.
שחרור הגטו

ב-14 במרס 1944 שוחרר הגטו בידי הצבא האדום. עם השחרור נותרו בברשד 5,000 יהודים שהם רבע מכלל היהודים שהגיעו אליה, ו-2,000 מתוך 5,000 היהודים המקומיים. 61 יתומי ברשד ו-1,846 יתומי טרסניסטריה הועברו לעיר יאשי ברומניה לקראת עלייה לארץ ישראל.
כחודשיים לאחר שחרור הגטו החלו משוחררים רבים לנוע לעבר צ'רנוביץ, שבינתיים נכבשה אף היא על ידי הצבא האדום. זאת בסיוע הממשלה הרומנית, ארגונים יהודים והג'וינט היהודי. חלק מהגברים הצעירים גויסו בכפייה לצבא האדום או הועברו לרוסיה למחנות עבודה. צ'רנוביץ שימשה גם ארץ מעבר לרומניה ליהודים שביקשו להגיע דרכה לארץ ישראל.
משפטיהם של מפקדי גטו ברשד

ג' גריגורסקו, מפקד הז'נדרמריה בברשד, נשפט בבית דין עממי בבוקרשט כפושע מלחמה ב-1946 והוצא להורג. מחליפו פלורין גינררו נשפט למאסר עולם אך שוחרר בחנינה כעבור שבע שנים.
לקריאה נוספת

ז'אן אנצ'ל, תולדות השואה: רומניה, כרכים א-ב, (יד ושם - ירושלים, תשס"ב)
אנצ'ל ותיאודור לביא (עורכים), פנקס הקהילות – רומניה כרך ב, עמ' 411–415, (יד ושם, ירושלים, תש"מ)
ישראל גוטמן (עורך), האנציקלופדיה של השואה, כרך ג' עמ' 537–539, (יד ושם, ירושלים, 1990)
הוברמן נחמן, ברשאד בצל עיירה, (ירושלים, 1956)
פראגר משה, צ'רנוביץ – קהילה יהודית בצומת הדרכים וגלגולי גורלה עם חילופי המשטרים, בתוך לאות ולעד, עמ' 837–852, (תל אביב, תשל"ז)
שחן אביגדור, בכפור הלוהט – גיטאות טרסניסטריה, (בית לוחמי הגטאות, הקיבוץ המאוחד, 1988)
שי דב (עורך), שואת יהודי צפון בוקובינה – מצעד המוות לטרסניסטריה, יולי-אוקטובר 1941, (הוצאת הארגון העולמי של יוצאי בוקובינה, 1982)
שערי דוד, יהודי בוקובינה בתוך יהדות רומניה בתקומת ישראל, עורך סגל פלטיאל, כרך א עמ' 79–89 (תל אביב, 1992)
אלפרן יואל, איש אינו מחכה לי, (יד ושם, ירושלים, תשס"ה)
גלסברג גולד רות, אתמולים אבודים, (יד ושם, ירושלים, תש"ס)
ולד פני, בנפתולי טרסניסטריה – פרקי זכרונות של רופאה יהודייה, (יד ושם, ירושלים, 2016)
למברגר (שנפ) טובה, 'הימים אינם חולפים ברגע – ילדות אבודה בטרסניסטריה', (יד ושם, ירושלים, תשס"ח)
נוימן שושנה, ילדות בממלכת המוות – שואת טרסניסטריה: זיכרונות בכתב ובציור, (הוצאה עצמית, 2006)
שולמן הרמן, חסד של אמת – עדות מגטאות המוות של טרסניסטריה, (יד ושם, ירושלים, תש"ע)
אובידיו קראנגה ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), ברשד, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 606–608), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  עדותו של אברהם איווניר, ניצול השואה מברהומט, באתר יד ושם
↑  רות גלסברג-גולד, אתמולים אבודים (הוצאת יד ושם, ירושלים, 1999). גלסברג-גולד איבדה בגטו ברשד את כל משפחתה. היא נאספה לבית יתומים ושרדה. לימים עלתה לישראל.
↑  ברשד (Bershad) האנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  הרמן שולמן, חסד של אמת, הוצאת יד ושם, 2009
גלונים

גלונים סימטריים
A=השפעה של התנועה המחזורית במים עמוקים

B=השפעה של התנועה המחזורית במים רדודים

1=התקדמות הגל

2=רכס הגל

3=עמק הגל
גלונים הם מבנים גאולוגיים קטנים (בקנה מידה של ס"מ) דמויי גלים הנוצרים בסלעי משקע כתוצאה מתנועת מים (זרמים או גלים) או רוח – המשתמרים על פני הסלע.
סוגי גלונים

גלונים אסימטריים (asymmetrical ripple marks) או גם "גלוני זרם" (Current ripple marks) או "גלונים חד-כיווניים" (unidirectional ripples) הם גלונים קטנים בעלי חתך רוחב אסימטרי שבהם הרכסים חדים והעמקים מעוגלים, כאשר שיפוע המורד במעלה הזרם הוא מתון ובמורד הזרם הוא חד. זווית השיפוע במורד הזרם היא זווית השיפוע הטבעי והיא תלויה בצורת המשקעים. גלונים מסוג זה נוצרים כתוצאה מזרם חד-כיווני בסביבת היווצרות פלוביאלית (נהרית) או אאולית, והם יכולים לשמש כסמן לגבי כיוון הזרם הקדום (למשל כיוון הנהר) בתקופה שבה נוצרו.
גלונים סימטריים (symmetrical ripple marks) או "גלונים דו-כיווניים" (bidirectional ripples) הם גלונים בעלי חתך רוחב סימטרי כמעט סינוסואידי. הם מצויים בדרך כלל על החופים או מסמנים קיום חופים עתיקים. גלונים אלו נוצרים כתוצאה מפעולת זרם דו כיווני דוגמת גלי ים, שבהם מולקולות המים מתנדנדות בתנועה מחזורית במעגלים קטנים. חלקיק של מים בתוך הגל אינו מתקדם יחד עם הגל אלא נע במעגל קטן בין רכס הגל לעמק הגל. תנועת מולקולות מים זו זהה לכל מולקולות המים המושפעות על ידי הגל. מולקולות המים ממשיכים בכך עד לעומק השווה למחצית אורך הגל. מולקולת המים הנעה במסלול עגול פועלת על המשקעים בקרקעית ומניעה את המשקע תוך יצירת גלונים סימטריים, שבהם הרכסים חדים והעמקים מעוגלים. גלונים אלו יכולים להיות ישרים או בצורה סינוסואידית.
גלריה

גלונים של גלים עתיקים באבן חול תצורת מואנקופי הפארק הלאומי קפיטול ריף ביוטה
גלונים סימטריים, נומגון, מונגוליה
חתך רוחב בגלונים אסימטריים מטפסים, קניון זנסקר בחבל לדאק, בחלק ההודי של הרי ההימלאיה
גלונים שצורתם אקראית
ראו גם

גלוני חול
הערות שוליים

↑  במאמר Symmetrical Wave Ripple Marks יש אנימציה פשוטה המדגימה את הנושא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00569398
גריגורי כנוביץ'

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 ביוני 1929 יאנובה, ליטא 
 פטירה:  20 בינואר 2023 (בגיל 93) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל, ברית המועצות 
 השכלה:  אוניברסיטת וילנה 
 פרסים והוקרה:  מסדר הדוכס גדימינאס הגדול הליטאי  אזרחות כבוד של יאנובה 
 www.kanovich.com
 
גריגורי כנוביץ' (גם גריגוריוס קנוביצ'יוס; 18 ביוני 1929 – 20 בינואר 2023) היה סופר ישראלי יליד ליטא, חתן פרס ליטא לתרבות ואמנות לשנת 2014.
ביוגרפיה

כנוביץ' נולד בעיירה יאנובה שבליטא לחנה לבית דודק ולשלמה דוידוביץ' כנוביץ', סנדלר, במשפחה יהודית מסורתית. המשפחה דיברה יידיש בבית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בחזית המזרחית האב גויס לצבא האדום והוא פונה עם אמו דרך לטביה להרי אורל, שם בילתה המשפחה את שארית המלחמה.
בשנת 1945 חזר לליטא והתיישב בווילנה, שם למד באוניברסיטת וילנה וסיים אותה בשנת 1953.
בשנת 1948 יצא לאור ספרו הראשון, בשנת 1955 פתח כנוביץ' בקריירה הספרותית שלו, והוציא לאור את כרך הפסוקים "בוקר טוב", ואחריו ב-1960 את "רעם אביב". עם זאת, עד מהרה הפנה את תשומת ליבו לפרוזה ולכתיבה לבמה ולקולנוע. הוא כתב מספר תסריטים מצליחים, כולל שיתוף פעולה עם ויטאוטאס ז'אלקוויצ'יוס על "אווה ויטה".
כנוביץ' כתב יותר מעשרה רומנים – סאגה אפית וירטואלית – העוסקת בתהפוכות ההיסטוריה של יהדות מזרח אירופה מהמאה ה-19 ועד ימינו. "אני בוהה בכוכבים" היה הסיפור היהודי הראשון שיצא לאור בברית המועצות של אחרי מלחמת העולם השנייה. עוד כתב את טרילוגיית הרומנים "נרות ברוח", והרומנים "דמעות שוטות ותפילות", "חיוך עלינו, לורד", "גדי בשני זוזים", "אין גן עדן לעבדים", "אל תסוב את פניך מהמוות", "הפארק היהודי", "רשרוש העצים שנפלו", "קסמי השטן", ו"שיר האהבה של שטעטל", שזכה בספר השנה בליטא.
ספריו תורגמו ל-13 שפות, ביניהן אנגלית, ליטאית, גרמנית, עברית, צרפתית, צ'כית, פולנית, בולגרית והונגרית. יותר מ-1.5 מיליון עותקים מספריו הודפסו[דרוש מקור].
בשנת 1989  כיהן מטעם "סאיודיס" ("Sąjūdis") התנועה הרפורמית של ליטא כחבר בסובייט העליון האחרון של ברית המועצות. יזם מכתב אזהרה למיכאל גורבצ'וב (Mikhail Gorbachev) על האיום הגובר של האנטישמיות בברית המועצות. 
כנוביץ היה חתן הפרס הלאומי של ליטא לשנת 2014 בתחום האמנויות והספרות. ובעל אות הוקרה -אביר הצלב הליטאי על שם הדוכס הגדול גדימינס ובין השנים 1989-1993 כיהן כראש הקהילה היהודית בליטא, עד עלייתו ארצה  ב 1993.
חיים אישיים

מאז 1993 ועד למותו התגורר בישראל. היה חבר בארגון הסופרים הבין-לאומי (PEN) בישראל וברוסיה.
כנוביץ' נפטר ב-20 בינואר 2023. הותיר אחריו אישה, אולגה, שערכה את רוב הרומנים שלו, ושני בנים.
הערות שוליים

↑  קסמי השטן, תרגם מרוסית פטר קריקסונוב, הוצאת גפן וכרמל, 2022
↑   פטר קריקסונוב, שאלות הצדק האנושי והאלוהי בעולם שנטרפה עליו דעתו, באתר הארץ, 7 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263690105171  PLWABN: 9810700376405606  BIBSYS: 90900989  BnF: cb12780740g (data)  CiNii: DA06133958  GND: 124818277  ISNI: 0000 0001 1599 6697  LCCN: n84208701  LNB: 000149706  NKC: jn20020126010  NSK: 000451439  RERO: 02-A020193112  SUDOC: 177182814  VIAF: 15714722   WorldCat (עם VIAF): 15714722
גלוסולליה

גלוסולליה (מיוונית, "γλώσσα" (גלוסה) לשון, "λαλώ" (לאלו) לדבר, באנגלית: Glossolalia) היא התבטאות בשפה משונה ולא מובנת, בדרך כלל כחלק מפולחן דתי כלשהו.
בקרב זרמים בדת הנוצרית, שבה יש למנהג אזכורים מוקדמים מאוד, יש ויכוח על מקומו בפולחן ועל מהותו (האם מוצאו במקור על-טבעי או שמא זוהי תופעה אנושית).
"דיבור בלשונות", הגלוסולליה בנצרות

בספר מעשי השליחים, הספר החמישי במספר בברית החדשה מסופר על שנים עשר השליחים של ישו, אשר התקבצו בבית כאשר נחות עליהם "לשונות מתפרדות במראה אש" (הכוונה בלשונות היא לשפות שהם אינם מכירים). בהמשך באים השליחים לירושלים, שם הם מטיפים בלשונות החדשות אל ההמון המורכב מעמים רבים ושונים, המדברים שפות שונות, אך למרבה הפליאה כולם שומעים את דבריהם כמו דיברו בשפת ארצם.
ניתן לפרש את הנס בשתי דרכים. יש הרואים בכך מקרה של קסנוגלוסיה, ידיעה פתאומית ולא מוסברת של שפה זרה לאדם שלא הייתה שום היכרות קודמת עמה. ויש המפרשים שבמקרה קיבלו השומעים את היכולת הפלאית להבין את ההברות חסרות המשמעות של השליחים ולשמוע אותן כשפת ארצם.
כיום, יש הנוהגים "לדבר בלשונות" כחלק מהפולחן הדתי הנוצרי, בעיקר בקרב חוגים בנצרות הכאריסמאטית ובנצרות הפנטקוסטלית, שהם תתי זרמים בתוך הנצרות האוונגליסטית. חוגים אלה רואים ביכולת "לדבר בלשונות" כנס אלוהי ובתור אלמנט על טבעי ומייחסות לתופעה סגולות שונות. יש בנצרות זרמים שבהם הנהוג "לדבר בלשונות" כחלק מתפילה פרטית יחידנית ויש זרמים שבהם מקובל המנהג בפומבי במהלך התכנסויות דתיות.
גלוסולליה בדתות אחרות

מנהג הגלוסולליה מתועד גם במקדש האורקל מדלפי, שבו הייתה נוהגת פיתיה, כוהנת דת, לפלוט הברות סתומות ומסתוריות, אשר לפי המסורת היו מסרים שהאל אפולו מעביר דרכה.
כתבים גנוסטים עתיקים מהתקופה האימפריה הרומית מכילים הברות החוזרות על עצמן, לדוגמה "ט ט ט ט ט נ נ נ נ ד ד ד ד ד...". חוקרים מאמינים שאלו הם תעתיקים של צלילים שהופקו במהלך גלוסולליה.
מנהג הגלוסולליה תועד גם בדתות השמאניזם והוודו אשר באי האיטי.
גלוסולליה לפי המחקר המדעי

נצפה כי ההברות שמרכיבות את המילים בגלוסולליה יהיו לרוב הרכבה מחדש בסדר שונה של פונמות הלקוחות משפתו העיקרית של הדובר. לפיכך, גלוסולליה של אנשים הדוברים שפות שונות, למשל עברית, אנגלית, סינית ורוסית, יישמעו שונות זו מזו, אך יהיו דומות באופן כלשהו לשפות המקוריות של דובריהן.
מחקר נוירופסיכולוגי ראשון מסוגו שנערך בשנת 2006 באוניברסיטת פנסילבניה בקרב מקיימי מנהג ה"דיבור בלשונות" מקרב הזרם הפנטקוסטלי בנצרות, בדק צילומי מוח של המאמינים בעת שהם מקיימים את המנהג. המחקר גילה שבמהלך הגלוסולליה, הפעילות במרכז הדיבור במוח פוחתת, בעוד שהפעילות במרכז הרגש גוברת.
גלוסולליה במוזיקה

בעולם המוזיקה לגלוסולליה יש משמעות מושאלת של שירה בשפה משונה ולעיתים חסרת משמעות. שימוש זה רווח בעיקר במוזיקת אווירה ומוזיקת עולם. מטרת הגלוסולליה היא להשרות אווירה אקזוטית או מיסטית הנובעת משפה זרה ולא מובנת, וחוסכת את הצורך להשקיע וללמוד שפה זרה שלעיתים קשה מאוד ללמידה. מקרה פרטי נפוץ של גלוסולליה במוזיקה הוא שירה בפסאודו-לטינית, "שפה" שנשמעת כמו לטינית אך למעשה מורכבת ממילים חסרות משמעות מעורבבות במילים לטיניות פשוטות ומוכרות. מקרה זה הנפוץ בעיקר במוזיקת עולם המנסה לחקות מוזיקה כנסייתית ומוזיקת עולם אירופאית עתיקה, לרוב מימי הביניים.
דנוטה לאטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1963 (בת 60) Szufnarowa, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  1985–1997 (כ־12 שנים)
 עיסוק:  זמרת, דוגמנית
 פרופיל ב-IMDb
 
דנוטה לאטו (בפולנית: Danuta Lato; נולדה ב-25 בנובמבר 1963) היא דוגמנית, שחקנית וזמרת פולנייה.
ביוגרפיה

דנוטה לאטו נולדה בפולין בשנת 1963. בשנות השמונים עברה לגרמניה במטרה להפוך לדוגמנית ובסופו של דבר, התפרסמה כדוגמנית עירום. החלה בקריירת קולנוע קצרה. צילומים שלה הוצגו מספר פעמים בכתבי עת ובמגזינים; כמה מהם ארוטיים.
משנות השמונים המאוחרות ועד שנות התשעים פיתחה קריירה מוזיקלית. כזמרת, זכתה להצלחה מסוימת באירופה עם הסינגל שלה, "Touch My Heart". שיריה האחרים יצאו בסינדיקציה בדיסקים אירופיים של אוסף שירי דיסקו איטלקי בשנים אלה. היא הופיעה בדיסק-אוסף עם שתי דוגמניות עירום אחרות שהפכו לזמרות: סמנתה פוקס וסברינה.
לאטו התפרסמה בישראל (בשמה הפרטי, דנוטה) עקב הופעתה בשני סרטי מתיחות של יהודה ברקן, חלק מסדרת סרטים מסוגה זו שיצר וזכו להצלחה רבה.
שיחקה גם בסרט "נשיקה במצ"ח".
סרטים שבהם השתתפה

| שנה | שם הסרט/סידרה | תפקיד | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | Drei und eine halbe Portion | Stripper | - |
| 1986 | ניפגש בסיבוב | דנוטה | סרט מתיחות ישראלי |
| 1986 | Total Bescheuert | - | - |
| 1987 | Soldier of Fortune | - | - |
| 1987 | ניפגש בחוף | דנוטה | סרט מתיחות ישראלי |
| 1988 | Felix | Danuta | - |
| 1989 | Busen 2 (V) | "Cover Girl" | - |
| 1989 | Beim nächsten Mann wird alles anders | Blondine | - |
| 1989 | W labiryncie | Barbara | הופיעה בפרקים 38, 42 ו-43 בעונה 1 |
| 1990 | נשיקה במצ"ח | דנוטה - נערת הליווי מפולין |  |
| 1990 | Das Erbe der Guldenburgs | - | הופיעה בפרק 12 בעונה 3 |
| 1991 | Pommes Rot-Weiß (V) | - | - |
| 1997 | Ein Fall für zwei | - | הופיעה בפרק 5 בעונה 17 |
דוד סיבור

דוד "סוכו" סיבור
נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
דוד "סוכו" סיבור (נולד ב-28 ביולי 1934) הוא מאמן ושופט שחייה לשעבר. אימן את נבחרת ישראל בשחייה לאליפות העולם (ברלין 1978) ולתחרויות שמונה האומות, יושב ראש הוועדה המיקצועית באיגוד השחייה בישראל, מזכיר איגוד השחייה בשנות ה-90, ופרשן שחייה בקול ישראל בעבר. סיבור הוא ניצול השואה. בשנת 2016 זכה עיטורי "לאיש כפועלו".
קורות חייו

סיבור נולד וגדל בברטיסלאבה, סלובקיה בשם דוד סוכוסטבר, אותו החליף לאחר שעלה לארץ ישראל ולפני הולדת בנו בכורו. בתקופת מלחמת העולם השנייה עם גרוש יהודי סלובקיה במרץ 1942 ועד לסיום המלחמה הוא הסתתר אצל שלוש משפחות נוצריות. אמו, מלן בליפטובסקי מיקולש, נתפסה בשנת 1944 ונלקחה למחנה הרכוז טרזין שם היא פגשה את אמה ואחיה.
הוא למד בגימנסיה שנתיים והצטרף לגורדוניה מכבי הצעיר. בגיל 13 הוא שיחק הוקי קרח בקבוצת SK Bratislava ובמסגרת התנועה הציונית הוא שיחק כדוריד. הוא עלה לארץ במסגרת עליית הנוער ב-23 בפברואר 1949 לכפר המכבי. לאחר פתיחת בריכת השחייה בקיבוץ הוא למד לשחות בהדרכתו של יוסף טלקי.
סיבור התגייס לנח"ל ב-3 בספטמבר 1952. הוא זכה באליפות צה"ל בקליעה וסיים במקום שלישי באליפות הפועל בזריקת דיסקוס. לאחר שחרורו מהצבא הוא הקים במקלט שבקיבוץ טווח לקלעי 10 מטר ברובה זעיר ושנה לאחר מכן זכה באליפות הפועל בתרגיל חצי אולימפי.
בשנת 1956 נבחר לוועדת השחייה הארצית ולוועדת השחייה בהפועל. במסגרת זאת ארגן את קורס שופטי השחייה הראשון בישראל. בשנת 1958 החל לאמן שחייה את ילדי הפועל גוש זבולון במקביל לעבודה ברפת. בשנת 1967 החליף את שמריהו נאבל בריכוז קורס המאמנים השני במכון וינגייט. בהמשך הוא אימן את שחייני קבוצת הפועל גוש זבולון, בבריכת השחייה שבכפר המכבי.
בשנת 1971 אימן את נבחרת הנוער של ישראל בשחייה ביחד עם נחום בוך בתחרויות באירופה. בשנת 1975 אימן את נבחרת ישראל בתחרות שמונה האומות שנערכה בפאלמה דה מיורקה, ספרד.
בשנת 1977 הקים סיבור מרכז לשחיה הישגית בירושלים ואימן את שחייני קבוצת הפועל ימק"א ירושלים.
בשנת 1978 אימן את נבחרת ישראל לאליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה. בשנת 1980 אימן ביחד עם גרשון שפע את נבחרת ישראל לתחרות שמונה האומות באדינבורו, סקוטלנד. בשנת 1982 אימן ביחד עם נח רם את נבחרת ישראל לאליפות העולם שנערכה בגואיאקיל אקוודור. בשנת 1988 התמנה למזכיר איגוד השחייה.
רבים משחייניו זכו באליפויות ישראל בשחייה ביניהם, נדב שנל, ליאור בירקאן, עירית גלוסקינוס, מישל קובין, גליה אקר, יעל קוסוביצקי, ליאורה ארז, דליה ארבלי, אבי נחמיאס.
קורות חייו > פרשן ספורט ועיתונאי

סיבור כתב מאמרי דעה רבים בעיתונים בספורט בכלל ובשחייה בפרט, בעיתונים על המשמר, דבר, חדשות הספורט. הוא היה פרשן הספורט ברדיו בקול ישראל ברשת ב', עם דני דבורין וגדעון הוד באולימפיאדת מוסקבה (1980), באולימפיאדת סיאול (1988) ובאולימפיאדת ברצלונה (1992). באולימפיאדת סידני (2000) החליף את הבוקי צ'יש כפרשן.
כיום עוסק סיבור בהוצאת להקות מחול לחו"ל בעיקר לסלובקיה.
בתחילת אוגוסט 2022, הוציא להקה ייחודית "גלגל במעגל" מהרצליה - רוקדות עומדות עם רקדנים יישובים על כיסאות גלגלים, למסע הופעות בפסטיבל מקומי בעיר זובריץ וכן בפני הקהילה היהודית בליפטובסקי מיקולש ובברטיסלאבה, ובנוכחות שגריר ישראל בסלובקיה.
מאמרי דעה

דוד סיבור, רמת שחייני ישראל התבטאה בתחרויות באיטליה ובוינגייט, דבר, 22 ביוני 1980
דוד סיבור, מי שחושב שנציגנו ניכשלו באקוואדור - לא מבין בשחיה, מעריב, 15 באוגוסט 1982
הערות שוליים

↑  יהושע כהנא, המטרה:פלמה דה-מיורקה, מעריב, 8 ביוני 1975
↑  דוד סיבור - רשימת מקבלי עיטורי "לאיש כפועלו" ו"עמית כבוד לכל חייו", באתר מרכז הפועל
↑  מרכז לשחיה הישגית - בירושלים, מעריב, 8 בספטמבר 1977
↑  שחייני ימק"א ירושלים הצטרפו להתאגדות הפועל, דבר, 19 באוקטובר 1977
גריגורי מויסייביץ' גונצ'אר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1916 יליסבטגרד, מחוז חרסון, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  17 בדצמבר 1998 (בגיל 82) איוונו-פרנקיבסק, אוקראינה אוקראינה
 מקום קבורה:  איוואנו-פרנקיבסק 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Vystrel course 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1937–1961 (כ־24 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אל"ם)
 תפקידים בשירות
 קומיסר בגדוד סיור מס' 747 של אוגדת סיור מס' 172   לוחם ביחידת פרטיזנים   מפקד פלוגה בגדוד סיור מס' 1237 של אוגדת סיור מס' 373, בארמייה ה-52
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה קרב קורסון-צ'רקאסי  מבצע אומן-בוטושאן  מבצע יאשי-קישינב  מבצע סנדומייז'-שלזיה  דיכוי המרד ההונגרי
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (10 באפריל 1945; מס' 7279) עיטור הכוכב הזהב  עיטור לנין  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה  מדליית העוז  
 תפקידים אזרחיים
 מכונאי במפעל  מרצה ומנהל בבמכללה לרכב
 הנצחה
 אזרחות כבוד בעיר מוגילב   משתתף מצעד הניצחון ב-1995
 
גְרִיגוֹרִי מוֹיִסֶיֶיבִיץ' גוֹנְצַ'אר (ברוסית: Григорий Моисеевич Гончарь; בחלק מן המסמכים: גריגורי מיכאילוביץ' גונצ'אר: ברוסית: Григорий Михайлович Гончарь;‏ 1916–1998) היה יהודי סובייטי שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות על פועלו בארמייה ה-52 שלחמה בחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

גונצ'אר נולד ב-31 במאי 1916 בשם גֶנְשֶר ביליסבטגרד, האימפריה הרוסית, למשפחה יהודית של פקיד. לאחר שסיים 8 שנות לימוד בבית ספר עבד כמכונאי במפעל "הכוכב האדום" בזינובייבסק (כיום קרופיבניצקי), וב־1 בספטמבר 1937 גויס לצבא האדום. ב־1939 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי-פוליטי של מוסקבה, והצטרף כחבר למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. שנה לאחר מכן, ב-1940, סיים קורס מפקדים בבית הספר לקומיסרים צבאיים בעיר סטלינוגורסק (כיום נובומוסקובסק) במחוז טולה.
עם תחילת פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות הוא נשלח מיד לחזית, ונלחם במסגרת גדוד סיור מס' 747 בצ'אבוסי ליד מוגילב, שם נפצע בכתפו אך המשיך להילחם. בהמשך כותרה יחידתו ליד לופולובו והוא נפצע שנית, הפעם באופן קשה. השטח בו שהה נכבש על ידי הצבא הגרמני, והוא מצא מסתור בכפר ז'וראבץ, שם החלים והשתקם בחסותה של תושבת הכפר שנחלצה לעזרתו. לאחר מכן הצטרף אל יחידת פרטיזנים באזור מחוז צ'רקאסי ואף קיבל את מדליית העוז על הפלת מטוס. לאחר שחרור האזור על ידי הצבא האדום הגיע למחנה בדיקה מאסף של הארמייה ה-52 ומ-5 בינואר 1944 שוב גויס לצבא האדום הסדיר ומונה למפקד פלוגה בגדוד סיור מס' 1237 בחזית האוקראינית הראשונה בדרגת סגן.
במסגרת החזית האוקראינית השנייה השתתף בשחרור שטחי אוקראינה, מולדובה ורומניה. בהמשך יחידתו הועברה לחזית האוקראינית הראשונה.
ב-24 בינואר 1945 צלחה פלוגתו את נהר האודר באזור הכפר ראטוויץ, 15 ק"מ דרומית-מזרחית לברסלאו (כיום בפולין), כבשה שטח ממערב לנהר, ואבטחה את חציית נהר על ידי שאר יחידות הגדוד, פעולה אשר במהלכה נפצע קשה, ושבעבורה קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות ב־10 באפריל 1945.
הוא חזר לשירות צבאי באוגוסט-ספטמבר של אותה שנה לאחר שיקום, ומ-1946 עד 1956 שירת כמרצה בקתדרה לעתודה צבאית במכון הרפואי של סטניסלב, ואף לקח חלק בדיכוי ההתקוממות ההונגרית ב-1956. בהמשך שירותו סיים את ההכשרה הפיקודית "קורס ויסטרל", פיקד על גדוד ממונע בעיר סלאווטה (כעת באוקראינה), ובהמשך על גדוד ממונע בעיר לובומל. הוא שוחרר למילואים בשנת 1962 בדרגת סא"ל, וקודם ב-1975 לדרגת אל"ם. התגורר בעיר איוונו-פרנקובסק שם עבד כמנהל שלוחה של המכללה הטכנולוגית של קייב והמכללה לרכב של קייב, שמה גם לימד כלכלה מדינית. ב-1978 פרסם את הספר "אודם פאתי שמיי תיאסמין" באוקראינית (נקרא גם "הפרטיזנים של היער הקר") שמספר על חיי הפרטיזנים.
נפטר ב־17 בדצמבר 1998 באיוונו-פרנקיבסק.
משפחתו

בנו ויאצ'סלב - רופא מומחה בתחום הסרטן.
הערות שוליים

↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
1 2 3 4  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  אלכסנדר ליטין, אידה שנדרוביץ', "היסטוריה של יהדות/עבריות מוהילב: מסמכים ואנשים"(ברוסית), עמ' 107
↑  דף הענקת העיטור עם תיאור התאריך בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  במקור "Заграви над Тясьмином"
↑  הארכיון הממלכתי של מחוז צ'רקאסי
↑  במקור "Партизани Холодного Яру"
↑  אתר המרכז לחקר הסרטן