stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביזון קווקזי

| ביזון קווקזי |
| --- | --- |
 ביזון קווקזי שנהרג בשנת 1898 במסעות ציד בקווקז
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: בקר
סוג:: ביזון
מין:: ביזון אירופי
תת־מין:: ביזון קווקזי
שם מדעי
 Bison bonasus caucasicus ‏Turkin & Satunin, 1904

ביזון קווקזי (שם מדעי: Bison bonasus caucasicus; ידוע גם כביזון כספי או כביזון ההרים) הוא תת-מין נכחד של ביזון אירופי, אשר היה תת-אנדמי לאזור הקווקז במזרח אירופה ונכחד בסביבות 1927. הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1901 על ידי הזואולוג הרוסי קונסטנטין סאטונין, אף על פי שהיה ידוע לאירופאים מאז המאה ה-17. האטימולוגיה של שמו המדעי היא כדלהלן: "Bison" = סוג של שור בר; "Bonasus" = דומה לתאו; "Caucasicus" = קווקזי. צירוף שלוש המילים מתפרש אם כן כ"סוג של שור דמוי תאו המצוי בקווקז".
שמו הרשמי מרמז אף הוא על מקום חיותו, בעוד שהשם ביזון כספי מרמז על היותו מצוי בקרבת הים הכספי, וביזון ההרים מרמז על בית גידולו בהרי הקווקז אשר נבדל בגובהו הרב מסביבות המחיה של שאר הביזונים מקורות מדעיים מסוימים סוברים שלביזון הקווקזי היה מעמד של מין נפרד בסוג ביזון, אולם עקב ההכחדה המוקדמת לא ניתן לאמת זאת.
תיאור

הביזון הקווקזי היה קטן יותר מתת-המין השפלתי. הוא הגיע לגובה כתפיים של 160 ס"מ, ומשקלו היה 480 ק"ג בממוצע; במקרים נדירים זכרים גדולים הגיעו גם למשקל של 700 או 800 ק"ג.
פרוותו הייתה צמרירית ועבה במיוחד, כדי להתמודד עם הטמפרטורות הקפואות במרומי ההרים בחורף, והיא לא הייתה ארוכה בחלק הקדמי של הגוף. באזור הפנים, הפרווה הייתה מתולתלת וסבוכה. צבע הפרווה היה חום זהוב אחיד בכל הגוף, ונטה להתכהות באזור הגחון והצוואר; הראש היה כהה יותר משאר הגוף. הפרסות היו קצרות, אך גבוהות ומעוגלות יותר משל ביזונים אחרים.
מבנה גופו היה מאסיבי וכבד, עם רגליים קצרות וצוואר עבה וקצר. הראש היה גדול ורחב במיוחד, עם מצח מוגבה וחרטום קצר. על הכתף היה גבנון קטן, ופלג הגוף האחורי היה מוגבה מעט. לביזון הקווקזי הייתה רעמה קצרצרה לאורך הכתף והגב, והרעמה בגרון דמוית הזקן האופיינית לביזונים הייתה קצרה יותר אצלו מביזונים אחרים. הזנב היה ארוך והסתיים בציצה שעירה. הרגליים היו קצרות, מוצקות וחזקות, וסיפקו תמיכה לגוף הכבד דמוי החבית. הקרניים היו ארוכות יחסית לביזון האמריקני, והן צמחו תחילה לצדדים בטרם התעקלו למעלה.
אקולוגיה

מכיוון שהביזון הקווקזי נודע למדע בתקופה מאוחרת למדי, לא נעשו מחקרים אודות האקולוגיה או הרבייה שלו. סביר להניח שהן דומות לקרובו החי כיום. הביזון הקווקזי היה פעיל לאורך היום, אך שעות הפעילות השתנו בהתאם לעונה. הנקבות חיו בעדרים של עד 20 פרטים בעוד שהזכרים חיו בבדידות או בקבוצות קטנות. הביזון היה משמיע נהמות ונחירות ששימשו לתקשורת בין הפרטים. התזונה הייתה מורכבת מעשבים, עלים, קליפות עצים, חזזיות, טחב ומקורות צמחיים נוספים. הם היו תלויים בשתיית מים קבועה, ובחורף שברו באמצעות פרסותיהם את שכבת הקרח מעל האגמים על מנת להגיע למים.
בעונת הרבייה, הזכרים היו מקיימים ביניהם קרבות על מנת לזכות בשליטה על עדר הנקבות. ההריון נמשך כ-260 ימים, לאחריהם נולד עגל אחד ולעיתים רחוקות תאומים. העגלים היו נגמלים בגיל 6–8 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר שנתיים לנקבה ולאחר שמונה שנים לזכר. תוחלת החיים הייתה עד 27 שנים.
בשל גודלו, לביזון הקווקזי הבוגר לא היו אויבים טבעיים מלבד דובים חומים, וזאבים, אשר היוו איום בעיקר לעגלים; עם זאת, עד המאה ה-10 נרדף תת-מין זה על ידי טורפים גדולים יותר שהיו מסוגלים להתמודד עמו, כגון האריה האסייתי שנעלם מהאזור, ועד סוף המאה ה-19 על ידי הטיגריס הכספי שנכחד. הביזון הקווקזי חפף בתחומי המחייה שלו לפרסתנים נוספים, כדוגמת אייל קורא שנעלם אף הוא מהאזור, וכן עם צפיר האלפים, אייל סיבירי, אייל אדום ויעל קווקזי מזרחי.
תפוצה

במהלך המאה ה-17, הביזון הקווקזי אכלס שטח גדול על מורדות הקווקז המערבי - כולל בחבל קובאן למורדות הקווקז - במיוחד למרגלות שרשראות ההרים הסמוכות לתחומי האגירה של נהר קובאן (אנ') ונהר טרק. אזור זה נופל כיום בתחומי המדינות רוסיה (קברדינו-בלקריה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, קרסנודאר ואדיגיה), וגיאורגיה (אבחזיה, סמגרלו וסוואנתי עילית וגוריה). טווח התפוצה ההיסטורי שלו הופרד מטווח התפוצה של ביזון השפלה וביזון הקרפטים על ידי מישורי הערבות של נהר הדון, אך חוקרים רבים משערים שההפרדה בין תת-המינים נוצרה בעקבות ציד ולא בצורה טבעית.
אף על פי שהתפוצה הייתה מוגבלת לקווקז המערבי במהלך המאות האחרונות ושאין ראיות לנוכחות ביזונים ממזרח לדרך הצבאית הגאורגית, הביזון הקווקזי היה נפוץ באופן וודאי גם על מורדות הקווקז המזרחי באזרבייג'ן וסביב החלק המערבי של בקעת הים הכספי, ואולי אף בהרי אלבורז באיראן; כך למשל, בכתביו של אבאקה חאן מהשושלת האילח'אנית, יש עדויות לציד של "תאו הרים" ביערות שבקרבת העיר שארהוט בסמנאן בין 1275 ל-1276, וישנה סבירות לכך שהוא היה קיים אף באפגניסטן.
עד סוף המאה ה-19, הלכה והצטמקה תפוצתו של הביזון הקווקזי לכעשירית מאזור המחיה המקורי, כשהגורם העיקרי לכך היה ההתיישבות האנושית בהרים שהביאה בעקבותיה את הציד הנרחב של בעלי חיים גדולים.
הכחדה

עד המאה ה-18, אוכלוסיות הביזון הקווקזי היו מפוזרות באזורים לא מוגנים, כך שהציד הפחית את מספרם מבלי שיזכו להגנה. בסוף המאה ה-19, האוכלוסיות האחרונות התרכזו בחבל קובאן הקווקזי - בין יובלי הנהרות. ב-1860 האוכלוסייה העולמית עמדה על כ-2,000 פרטים בלבד, והיא הצטמצמה ל-450 עד 500 פרטים בסביבות 1890.
הנסיגה במספרים נעצרה לאחר הקמת שמורת ציד גדולה עבור הצאר ניקולאי השני, שהגנה למעשה על הביזונים מפני ציד חסר מעצורים של תושבי האזור - היות שהם נחשבו כרכושו הפרטי של הצאר והעונש על ציד לא חוקי של ביזון יכול היה להיות מוות. ב-1910, הוערך שיש בתחומי השמורה כמה מאות פרטים (כ-500).
לאחר מלחמת העולם הראשונה ובמהלך מהפכת אוקטובר, הצאר הודח מכסאו והשליטה על האזור קרסה, מה שהוביל את תושבי האזור לפלוש לשמורת הציד ולטבוח בביזונים הקווקזים באין מעצור - במידה מסוימת גם בעקבות הרעב ששרר באותה תקופה. הביזונים נעלמו במהירות מתחומי השמורה, והתפרצות מחלת הפה והטלפיים עשתה שמות בנותרים.
בשנת 1921 חיו בשמורה 50 הביזונים האחרונים. ההכרזה של המשטר הסובייטי בשנת 1924 על הקמת אזור מוגן בתחומי השמורה הגיעה מאוחר מדי; שלושת הביזונים הקווקזים האחרונים נורו בשנת 1927 בהר אלושה.
בשבי

בעת המודרנית היה ידוע על ביזון קווקזי יחיד שחי בשבי. הביזון, שנקרא קאוקאסוס, נולד בהרי הקווקז בשנת 1907, ונלכד והובא לגרמניה בשנת 1908, שם חי עד ל-26 בפברואר 1925. בהיותו בשבי, עובדי גן החיות שיכנו אותו בכלוב יחד עם נקבות מתת-המין השפלתי, ומהם נולדה שושלת של ביזונים אירופאים עם גנים קווקזים שקיימת עד היום. בשל כך, ניתן לומר שהביזון הקווקזי טהור הגזע נכחד, אך קיים עדיין ביזון קווקזי מעורב.
שיחזור

בשנת 1940 שוחררה קבוצה של ביזונים בני כלאיים מביזון אמריקני וביזון אירופאי לשמורה ביוספרית בקווקז, ומאוחר יותר בשנת 1959, גם באזור מיוער נוסף בקברדינו בלקריה. מספר שנים לאחר מכן, נלקחו מגני חיות בגרמניה מספר ביזונים אירופאיים עם גנים קווקזיים שמקורם בביזון קווקזי שנלקח מהבר והתרבה עם תת-המין השפלתי, ומהם הקימו עדרים קטנים ששוחררו בקווקז, בניסיון לשחזר את הפאונה הגדולה של הקווקז.
פוחלץ של ביזון קווקזי זכר.
תמונה נדירה של ביזון קווקזי גדול בבית גידולו הטבעי בקווקז, 1900.
בניו של הצאר ניקולאי ופמלייתם לצד ביזון קווקזי שניצוד בשמורה של הצאר, 1918.
ביזון אירופאי בעל גנים קווקזיים בגן חיות.
אנדראו בוסק אי ז'ירונה

אנדראו בוסק אי ז'ירונה (בקטלאנית: Andreu Bosch i Girona, לעיתים נקרא בשם הספרדי "אנדרס" (Andrés);‏ 1 באוגוסט 1903 - 5 ביולי 1978) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בשנות ה-20 של המאה ה-20 בברצלונה. הוא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים בגביע הספרדי וכן במהדורה הראשונה של הליגה הספרדית. בנו, אנדראו בוסק אי פוז'ול, היה כדורגלן גם הוא, והוא שיחק במדי ברצלונה בשנות ה-50.
קריירה

בוסק החל את הקריירה שלו בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 בקבוצה ז'ופיטר. ב-1922 הצטרף לברצלונה. לרוב שיחק רק במשחקי ידידות, אך הוא היה חלק מקבוצה מוצלחת ביותר, שבמהלך תקופתו שם זכתה 5 פעמים באליפות קטלוניה. ברצלונה זכתה בשתי מהדורות רצופות של הגביע הספרדי בשנים 1925 ו-1926, אך בוסק לא שותף במשחקי הגמר. בגמר של 1928 פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ולאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1-1, ללא השתתפותו של בוסק, נקבע משחק חוזר. במשחק החוזר פתח בוסק בהרכב, אך גם משחק זה הסתיים בתיקו 1-1 ונערך משחק חוזר שני, בו ניצחה ברצלונה וזכתה בתואר, ללא בוסק בהרכבה.
הליגה הספרדית הוקמה בסוף 1928, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה של ספרד. בוסק שיחק ב-3 משחקים במהלך העונה. הראשון שבהם היה ב-3 במרץ 1929, בתיקו 2-2 עם ארנס גצ'ו, והאחרון שבהם היה בהפסד 5-1 לאתלטיק בילבאו ב-31 במרץ. בוסק השתתף במשחק אחד של נבחרת קטלוניה במהלך השנה. בסוף העונה עזב את ברצלונה וחזר לז'ופיטר, שם סיים את הקריירה שלו כעבור שנה.
תארים > ברצלונה

אליפות ספרד (1): 1928/1929
הגביע הספרדי (3): 1925, 1926, 1928
אליפות קטלוניה (5): 1924, 1925, 1926, 1927, 1928
ארבעים הילדים

תזמורת ארבעים הילדים בשנת 1924, כנראה בירושלים
ארבעים הילדים (አርባ ልጆች, באמהרית: ארבע ליג'וץ') היו קבוצת יתומים ארמנים שנמלטו מרצח העם הארמני בטורקיה ואומצו על ידי יורש העצר של האימפריה האתיופית, ראס טפרי מקונן (לימים היילה סלאסי, קיסר אתיופיה). לתזמורת ארבעים הילדים נודעה השפעה ניכרת על התפתחות המוזיקה האתיופית המודרנית במאה העשרים.
בשנת 1924 עלה טפרי לרגל לירושלים בדרכו למסע דיפלומטי באירופה. בכניסה לכנסיית הקבר קיבלה את פניו תזמורת צועדת של ארבעים יתומים מארמניה. בעקבות התרשמותו העמוקה מהתזמורת ביקש טפרי את אישור הפטריארך הארמני של ירושלים לאמץ את הילדים ולהביאם עמו לאתיופיה.
כעבור ארבעה חודשים שבה משלחתו של טפרי מאירופה ואספה את ארבעים הילדים בנמל פורט סעיד. להובלת התזמורת מונה קוורק נלבנדיאן (Kevork Nalbandian), גולה ארמני בקהיר ששימש בטורקיה כמוביל מקהלות, מלחין ומורה למוזיקה. ב-6 בספטמבר 1924 הגיעו ארבעים הילדים לאדיס אבבה ולאחר שנה של חזרות החלו להופיע כתזמורת האתיופית הרשמית הראשונה. התזמורת ליוותה את הקיסרית זאודיתו במסעותיה עד פטירתה בשנת 1930. באותה שנה, בה הוכתר ראס טפרי לקיסר אתיופיה, הלחין נלבנדיאן את המארש טפרי. מארש זה, שחובר על ידי יופתחה נגוסה (Yoftehé Negusé), היה להמנון הלאומי האימפריאלי משנת 1930 עד המהפכה האתיופית בשנת 1974.
ערב הפלישה האיטלקית לאתיופיה נמנו כמאתיים וחמישים מוזיקאים בתזמורות הרשמיות השונות הפזורות ברחבי אתיופיה. עם תום הכיבוש האיטלקי של אתיופיה בשנת 1941 הוסיפו קוורק נלבנדיאן ואחיינו נרסס נלבנדיאן לנצח על תזמורת ארבעים הילדים, לצד מוזיקאים ארמנים נוספים שהכשירו אמנים מקומיים. לנרסס נלבנדיאן מיוחסת תרומה מכרעת בעידוד זמרים מקומיים להצטרף להופעות התזמורת. באתיופיה שויכו זמרים נודדים (אזמרים) למעמד חברתי נמוך, בדומה למעמד המוזיקאי בחברה המערבית בימי הביניים. לעומתם, הזמרים שטיפח נלבנדיאן וממשיכיו הפכו לכוכבים מוזיקליים נערצים.
עד תום מלחמת העולם השנייה קמו שורה של תזמורות אתיופיות, שרובן הוכשרו על ידי אירופאים וארמנים, הבולטות שבהן היו תזמורת הצבא, תזמורת המשטרה ותזמורת שומרי הראש הקיסריים. זו האחרונה נוהלה על ידי אלכסנדר קונטורביץ', כנר פולני בן-כיתתו של יאשה חפץ, שהוזמן על ידי סלאסי לאתיופיה בשנת 1944. חנוכת תיאטרון היילה סלאסי בשנת 1955 מסמנת את תחילת תור הזהב של המוזיקה האתיופית, שהסתיים כעבור עשרים שנה עם נפילת האימפריה ועליית שלטון הדרג.
לקריאה נוספת

אייר בנינג, אתיופיה: אימפריה ומהפכה - ריאיון עם פרנסיס פלסטו (אורכב 09.01.2009 בארכיון Wayback Machine), ניו יורק, 2005.
פרנסיס פלסטו, מאה שנות מוזיקה מודרנית באתיופיה, עמ' 711-738
הערות שוליים

↑  פרנסיס פלסטו, מאה שנות מוזיקה מודרנית באתיופיה, עמ' 711-738
↑  אייר בנינג, אתיופיה: אימפריה ומהפכה - ריאיון עם פרנסיס פלסטו, ניו יורק, 2005.
אנה דרזדן-פולק

אנה (אנס) דרזדן-פולק (בהולנדית: Anna Dresden-Polak; ‏ 24 בנובמבר 1906 – 23 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם, שנרצחה בשואה.
קורות חיים

דרזדן-פולק נולדה באמסטרדם ב-1906. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דרזדן-פולק זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
דרזדן-פולק נספתה ביחד עם בני משפחתה, בעלה ובתה בת ה-6 במחנה סוביבור. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (קלוט-נורדהיים וטיימנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור, בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
אקדמיה לשוויון

אקדמיה לשוויון היא ארגון של חברי אקדמיה שנוסד בשנת 2015, ולפי דבריו "חותר לקידום צדק ושוויון בחברה כולה". הארגון מונה מעל ל-600 חברים ישראלים המשויכים לאוניברסיטאות ומכללות בישראל ובעולם, בהם סטודנטים, תלמידי מחקר, עובדי סגל מנהלי, מרצים וחוקרים עצמאיים. חברי הארגון "נאבקים במעורבות של האקדמיה הישראלית בדיכוי בשטחים הכבושים ונלחמים בניצול יחסי מרות, בהטרדה מינית ובהשתקה של קולות ביקורתיים בארץ ובעולם". עם החברים הבולטים בארגון נמנים אבישי ארליך, אורלי בנימין, תמר ברגר, ניב גורדון, אורי דייוויס, אלון הראל, אורן יפתחאל, רלה מזלי, ענת מטר, גלעד מלצר, וורד סלונים-נבו.
פעילות

הארגון פועל באופן דמוקרטי ומקיים דיונים בפורומים נרחבים בסוגיות שונות, על פי עקרונות השקיפות וההסכמה הרחבה. ועד הארגון נבחר באספה שנתית בה רשאים להשתתף כלל חברי הארגון. מתוך מחויבות לרעיון של תנועה שורשית, הארגון מאפשר לכל אחד מחבריו להעלות יוזמות ולהוביל פעולות בשם הארגון, כאשר הוועד הנבחר משמש כגוף הבוחן כל יוזמה בהתאם למטרותיו המוצהרות של הארגון, ומספק את התמיכה הנדרשת.
באקדמיה לשוויון פועלים מספר צוותים המקדמים באופן שוטף את מטרות היסוד של הארגון.
פעילות > דור ראשון להשכלה גבוהה

הצוות מקדם מודעות מוסדית למושג "דור ראשון" המציע התבוננות חוצת זהויות ונסיבות על האתגרים בקידום שוויון באקדמיה, באמצעות השתתפות בכנסים, מחקרים, ופרסומים במסגרות שונות. הצוות מקיים סדנאות במוסדות אקדמיים בישראל המשלבות מפגש קבוצתי "בטוח", דיון ביקורתי בחוויות אקדמיות, קריאת טקסטים ביקורתיים, פיתוח מיומנויות אקדמיות ותוכניות חונכות. הסדנאות מתקיימות בעברית ובערבית והועברו בין השאר באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והאוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות > מאבק בהטרדות מיניות

צוות המאבק בהטרדות מיניות באקדמיה מקדם חשיבה מערכתית ושיח פוליטי ביחס להטרדות ופגיעות מיניות בקרב הקהילה האקדמית בישראל. הצוות מוביל פעילות ציבורית, ריכוז, מיפוי והנגשת מידע הכולל מאגר עדויות של הטרדות ופגיעות מיניות באקדמיה, תיאום בין מוסדות ההשכלה הגבוהה ומדיניות טיפול הולמת בפניות ותלונות. במסגרת פעילותו, הצוות גם מלווה נפגעות פגיעה מינית ולומד יחד איתן כיצד ניתן לשפר את מערכת התמיכה בנפגעות ותקנון הטיפול בפוגעים.
פעילות > מאבקי עובדים באקדמיה

צוות מאבקי עובדים באקדמיה פועל ליצירת רשת תמיכה הדדית ולשמירה על הזכויות והמעמד של העובדים בכל הדרגים במוסדות האקדמיה. הצוות מפתח דיון ביקורתי בהשלכות הניאוליברליזציה של האקדמיה על מעמד העובדים ומקדם שיתופי פעולה בין מאבקים ובין ארגוני העובדים. הצוות נאבק בתרבות ההעסקה הפוגענית במוסדות אקדמיים באמצעות תמיכה במאבקי העובדים, בהם מאבקי הסגלים האקדמיים הזוטרים באוניברסיטאות ובמכללות ומאבק עובדי הניקיון.
פעילות > אקדמיה ניאוליברלית

הצוות פועל למאבק בנאוליברליזציה של האקדמיה, ופועל לקידום דמוקרטיזציה של מאגרי מידע, דה-קולוניזציה של האקדמיה ופוליטיזציה ביקורתית של האקדמיה. הצוות מקדם מאבק בתרבות אקדמית ניאוליברלית, כתפקיד מדדי הפרסומים והאינדקסים הגלובלית בהחלטות לגבי מינויים וקידום. הצוות פועל להנגשת ידע ביקורתי על האקדמיה וארגן אירועים, הרצאות וכנסים בשיתוף פעולה עם מוסדות אקדמיים בארץ, בהם מכון ון ליר בירושלים, מכון שחרות ומכללת תל חי.
פעילות > סולידריות עם האקדמיה הפלסטינית ומאבק בכיבוש

הצוות פועל בשני ערוצים: האחד נוגע לפגיעה המתמשכת במוסדות האקדמיים הפלסטיניים תחת הכיבוש והשני לשיתוף הפעולה של האקדמיה הישראלית עם המיליטריזציה של החברה הישראלית בכלל ועם הכיבוש בפרט. בין הפעולות אותן הוביל הצוות ניתן למנות את הקמפיין המשותף עם אוניברסיטת כדורי בטול כרם לסילוק רשויות הצבא מתחומי הקמפוס, מעקב אחר מעצרי אנשי סגל וסטודנטים מהאוניברסיטאות בגדה ותמיכה במהלכים לשחרורם, שיתוף פעולה עם הארגון הבינלאומי "מדענים למען פלסטין" ועם אקדמאים פלסטינים במאבק נגד הפרות החופש האקדמי על ידי ישראל, הקמת מאגר המידע "אקדמיה מגויסת" המרכז את כל המידע הציבורי בנושא מעורבות האקדמיה הישראלית בכיבוש, ומאבק בשיתוף הפעולה של האוניברסיטה העברית בירושלים עם צה"ל באמצעות תוכנית חבצלות ופעילות צבאית נוספת בקמפוס הר הצופים המכוונת נגד שכונת עיסאוויה הסמוכה. פעילות זו זכתה לתמיכה מצד האגודה האירופית לאנתרופולוגיה חברתית ומצד ועדת זכויות האדם של ארגון לימודי המזרח התיכון. כמוכן פעל הארגון לביטול הסכם שיתוף הפעולה בין הפקולטות לרפואה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אריאל בשומרון, אותה מגדיר הארגון כ״מוסד אפרטהייד״.
פעילות > סולידריות בישראל ובעולם

הצוות מקדם סולידריות עם אקדמאים המותקפים על רקע דעותיהם או פעילותם הפוליטית והחברתית. הצוות עומד לצד חוקרים ומוסדות הנפגעים מהפרות בוטות של חופש אקדמי, האשמות באנטישמיות בשל ביקורת נגד ישראל, ונאבק בכל רדיפה על רקע פוליטי או חברתי. הארגון הביע מחאה במקרים בהם חופש אקדמי נפגע מטעמים פוליטיים, בהם פרשת לארה אל-קאסם, ביטול הרצאה של החוקרת הפלסטינית לילה שריף על רקע פוליטי באוניברסיטה החופשית בברלין, וביטול הליך חיפוש מועמדים לקתדרת אדוארד סעיד באוניברסיטת פרזנו בקליפורניה, מכיוון שכל המועמדים היו ממוצא ערבי. הארגון היה בין הראשונים שדרש לברר את טענות ד"ר דותן לשם, חבר הארגון, על הנסיבות שאילצו אותו לעזוב את אוניברסיטת חיפה על רקע פעילותו הציבורית. בינואר 2018 הוציא הארגון משלחת לטורקיה על מנת לחזק אקדמאים טורקים שנרדפו על ידי המשטר בשל חתימה על עצומת שלום.
פעילות > פעילות נוספת

מאז הקמתה מארגנת "אקדמיה לשוויון" כנסים ומפגשים אקדמיים ומעודדת מחקר ומחשבה ביקורתית על האקדמיה והחברה הישראלית. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ב-2020, הקים הארגון את קרן 550, בניסיון לאזן את הפגיעה הכלכלית אותה חוו רבים מחבריו. באמצעות הקרן, יצר הארגון רשת תמיכה כלכלית שאפשרה לחברים ולחברות לתרום בהתאם ליכולתם ולקבל לפי צרכם.
לקריאה נוספת

יוסף לאור, שיחה עם פרופ' יצחק (יאני) נבו, חבר ועד אקדמיה לשוויון: אנשי 'אם תרצו' פועלים להעלים את החופש האקדמי והמרחב הדמוקרטי, זו הדרך 28, 17 ביולי 2019
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של אקדמיה לשוויון
↑  עדויות חברות.ים, באתר academia4equality
↑   שירה קדרי-עובדיה, עד היום הן שתקו, כעת לנפגעות תקיפה מינית באקדמיה יש במה, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2019
↑   חן משגב, שתיקת האקדמאים, באתר הארץ, 20 במרץ 2017
↑  מאגר מידע חדש: כך האוניברסיטאות משתפות פעולה עם הכיבוש, באתר שיחה מקומית, ‏2018-01-24
↑  האוניברסיטה העברית, את מוסד אקדמי או מתקן צבאי?, באתר שיחה מקומית, ‏2019-03-28
↑  EASA echoes Academia for Equality’s concern about the neighbourhood of Isawiya, easaonline.org (באנגלית)
↑  הסכם בין אונ' ת"א לאריאל. מרצים: כופים עלינו לשתף פעולה עם הכיבוש, באתר שיחה מקומית, ‏2021-01-13
↑  הסדנה להיסטוריה חברתית, מה יש לאוניברסיטת חיפה נגד ד"ר דותן לשם?, באתר הארץ, 12 בפברואר 2018
ארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בישראל

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 השתייכות:  FIFPro
 תאריך ההשתייכות:  נובמבר 2016
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 נשיא:  ניר אלון
 יושב ראש:  קארין סנדל
 תאריך ייסוד:  2014
 האתר הרשמי
סמליל הארגון בעבר
ארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בישראל נקרא בעבר ארגון שחקני הכדורגל (באנגלית: Israel Football Players Organization, ראשי תיבות: IFPO) הוא הגוף המייצג את שחקני ושחקניות הכדורגל המקצועניים בישראל החל מחודש דצמבר 2013, אז הוקם ביוזמה של שחקני ושחקניות הכדורגל הבכירים בישראל מליגת העל והליגה הלאומית. הארגון הוא עמותה רשומה ללא למטרות רווח וחבר מן המניין בארגון שחקני הכדורגל העולמי - (FIFPro) החל משנת 2016.
היסטוריה

ארגון שחקני הכדורגל קם כתוצאה מהתארגנות של שחקנים, בראשם: דן רומן, יואב זיו, מיכאל זנדברג, ערן זהבי ושרן ייני. השחקנים הללו קצו בתפקודו של הארגון הקודם ופנו לחטיבת הספורט בהסתדרות העובדים הכללית החדשה, שבראשה עומד ניר אלון, על מנת להקים ארגון חדש שיילחם על זכויות השחקנים, מעמדם ותנאי העסקתם.
ב-8 באפריל 2014 נערכה מסיבת עיתונאים בהרצליה, בשיתוף נציגי ההסתדרות והשחקנים המייסדים, בהכרזה על הקמת הארגון החדש. בנובמבר 2014 הוכר הארגון על ידי FIFPRO העולמי. עם זאת, עמותת ארגון השחקנים נוסדה באופן רשמי כגוף משפטי, רק בדצמבר 2014.
בנובמבר 2015 נערכו בחירות להנהלת הארגון. במשך כשבועיים עברה קלפי ניידת בין 38 קבוצות ליגת העל לנשים ולגברים והליגה הלאומית לגברים, כאשר 11 מועמדים התמודדו על המקומות בהנהלה החדשה. בסיום הבחירות נבחרו 5 כדורגלנים וכדורגלניות להנהלת הארגון: יואב זיו - יו"ר, מאור בוזגלו, אבי איבגי, ערן זהבי ושירלי אוחנה.
בחודשים הראשונים להקמתו, נתקל ארגון שחקני הכדורגל בקשיים מרובים וארגון השחקנים העולמי, FIFPro, אף סירב, בתחילה, להכיר בו כארגון המייצג את השחקנים בישראל. רק לאחר מאמצים מרובים, ומשהוכיח הארגון החדש כי מרבית השחקנים חברו אליו, התקבל הארגון הישראלי החדש על ידי FIFPro העולמי. בתחילה, הוכר הארגון רק כמשקיף ובנובמבר 2016 התקבל באופן רשמי כחבר מן המניין בארגון FIFPro העולמי.
בפברואר 2019 נבחר ועד מנהל חדש לארגון, אשר בחר את שחקנית הכדורגל וקפטנית נבחרת ישראל קארין סנדל לעמוד בראשו. לצד סנדל חברים בוועד המנהל גם השחקנים: אבי איבגי, גיא חיימוב, לי פלקון ושמעון אבוחצירה.
פעילות הארגון

תקנון משמעת אחיד ומחייב לכל הקבוצות ושחקני הכדורגל – הונהג תקנון משמעת מוסכם, אשר מהווה חלק מתקנון ההתאחדות לכדורגל בישראל. התקנון כולל רשימת עבירות משמעת והעונשים המקסימליים האפשריים, בהתאם לליגה המתאימה (ליגת העל, לאומית ונשים); התקנון קובע הליך תקין של זימון מסודר לוועדת משמעת, בשיתוף נציגות השחקנים, שחייבת לערוך פרוטוקול מסודר. השחקן יכול להיות מיוצג, לחקור עדים ולהביא ראיות. עונשים כספיים יכולים להינתן רק מהפרמיות של השחקן ולא משכר הבסיס. לשחקן אפשרות ערעור בעונשים קשים ועוד.
טיפול במכסת השחקנים הזרים – הארגון קיבע את מספר השחקנים הזרים שיכולים לשחק בליגת העל בכל קבוצה. בהסכם קיבוצי נקבע מעין גרסה של "החוק הרוסי" בכדורסל, לפיו כל קבוצה בליגת העל יכולה לרשום עד שישה שחקנים זרים, אך על המגרש, בכל זמן נתון, ניתן לשחק עם מקסימום חמישה שחקנים זרים - כך שיש רוב שחקנים ישראליים על המגרש (מתוך 11 שחקנים).
שינוי הסכם השחקנים כך שיתאים לדרישות המינימום המקובלות באירופה.
השוואת התנאים של שחקניות נבחרת ישראל לאלו של שחקני נבחרת ישראל - גברים.
שיפור תקנון שחקניות הכדורגל בליגת העל – הנהגת הסכם שחקניות מחייב ובקרה תקציבית.
פעילות הארגון > טקס נבחרי העונה

טקס נבחרי העונה הוא אירוע הענקת פרסים שנתי המנוהל על ידי הארגון בשיתוף פעולה עם אתר ONE החל מעונת 2016/2017.
ראו גם

ההתאחדות לכדורגל בישראל
הערות שוליים

↑  איי.אף.פי.או - כדורגל מקצועני בישראל (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
1 2   משה בוקר, ההתאגדות לכדורגל: מאבקם של השחקנים למען זכויות סוציאליות, באתר הארץ, 30 בינואר 2014
↑  מוטי פשכצקי, ‏ארגון השחקנים החדש הוכר ע"י הארגון העולמי, באתר ערוץ הספורט, 19 בנובמבר 2014
↑  תוצאות הבחירות של נציגות השחקנים והשחקניות, באתר הרשמי של ארגון שחקני הכדורגל בישראל, 29 בנובמבר 2015
↑  יונתן הללי, ‏ארגון שחקני הכדורגל הישראלי התקבל לארגון פיפפרו, באתר מעריב אונליין, 10 בנובמבר 2016
↑  לראשונה: ארגון השחקנים התקבל כחבר בפיפפרו, באתר ONE‏, 10 בנובמבר 2016
↑  ליאור ברטל, ‏ארגון שחקני הכדורגל בחרו בקארין סנדל ליושבת הראש, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בפברואר 2019
↑  תוצאות הבחירות של נציגות השחקנים והשחקניות, באתר הרשמי של ארגון שחקני הכדורגל בישראל, 26 בפברואר 2019
↑  לתקנון המלא באתר הרשמי של הארגון
↑  דוד בן שימול ומשה שיינמן, סופית: 6 זרים בליגת העל החל מהעונה הבאה, באתר ynet, 29 ביוני 2016
↑  גידי ליפקין, ‏בית הדין לעבודה נתן תוקף להסכם השחקנים, באתר ONE‏, 6 ביוני 2016
↑  משה שיינמן, כדורגלנים וכדורגלניות ייהנו מתנאים סוציאליים שווים, באתר ynet, 9 באוגוסט 2015
↑  מהיום: נבחרות הגברים והנשים יזכו לתנאים שווים, באתר ONE‏, 9 באוגוסט 2015
↑  גידי ליפקין, ‏מהפכה בליגת הנשים: ערבויות בבקרה, חוזה אחיד, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2016
אנה האווה

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1864 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, אסטוניה 
 פטירה:  13 במרץ 1957 (בגיל 92) טרטו 
 שם לידה:  Anna Rosalie Haavakivi 
 מדינה:  אסטוניה 
 מקום קבורה:  Raadi cemetery 
 מקום לימודים:  Tartu Linna-tütarlastekool 
 שפות היצירה:  אסטונית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד  מסדר הצלב האדום האסטוני  מסדר צלב העיט דרגה 3  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אנה האווה (באסטונית: Anna Haava;‏ 15 באוקטובר 1864 – 13 במרץ 1957) הייתה משוררת ומתרגמת אסטונית.
ביוגרפיה

אנה האווה נולדה בליבוניה, כפר באסטוניה, אז חלק של האימפריה הרוסית. היא למדה בבית ספר פרטי גרמני בטרטו וסיימה אותו בשנת 1864 עם הסמכה למורה.
אנה האווה החלה לכתוב שירה בהיותה בת 22. בשנת 1886 היא פרסמה את היצירות שלה בעיתון Postimees. בהמשך היא פרסמה מספר אוספי שירה שזכו לפופולריות בין דוברי אסטונית. מינה הרמה הלחינה מוזיקה לכמה מהשירים. בסך הכול לכ-200 משירי של האווה הולחנה מוזיקה.
החל משנת 1906 היא החלה לכתוב על נושאים הקשורים לאי-שוויון, אפליה ואלימות.
בשנת 1922 הייתה האווה בין המייסדות של איגוד הסופרים האסטוני.
אנה האווה הייתה פעילה עד לשנת 1954, בשנת 2008 פורסם אוסף יצירותיה, שכלל כ-700 שירים.
בתקופת אסטוניה העצמאית הוענקו להאווה מספר עיטורים, וכאשר מולדתה הייתה חלק מברית המועצות היא קיבלה תואר "סופר העם של אסטוניה הסובייטית" וקיבלה עיטור סובייטי. בשנת 1954 נערך טקס לכבודה באוניברסיטת טרטו, ואחד מרחובות העיר נקרא על שמה.
בנוסף לכתיבת שירה, אנה האווה הייתה מתרגמת לאסטונית. היא תרגמה יצירות של יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר והנס כריסטיאן אנדרסן.
האווה הלכה לעולמה בשנת 1957 בטרטו, ברית המועצות.