stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלעזר מנחם מן שך
ביוגרפיה > העלייה לארץ ישראל > ר"מ בישיבת לומז'ה-פתח תקווה וישיבת קלצק ברחובות

בשנת תש"ד נפתחה ישיבת פוניבז' בבני ברק על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן. הישיבה החדשה איימה על מעמדה של ישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שעד אז נחשבה ישיבה ליטאית מובילה בארץ ישראל. כמה מתלמידי ישיבת לומז'ה שלמדו אצל הרב שך בישיבת תל אביב, ובהם הרב גדליה נדל, פנו אל ראש הישיבה הרב ראובן כץ והציעו לו להביא לישיבה את הרב שך, כדי להפיח רוח חדשה בישיבה. הרב כץ נענה לבקשה ומינה את הרב שך כר"מ בישיבה. הוא עבר להתגורר בגפו בפתח תקווה ובסופי השבוע היה נוסע אל משפחתו בירושלים. בתקופה זו נפל רוב העול הכלכלי על כתפי רעייתו שאף על פי שלא השלימה את לימודי הרפואה טיפלה בחולים.
בשנת ה'תש"ז התמנה הרב צבי יהודה מלצר כרבה של רחובות, ובעקבות זאת העתיק אליה את ישיבת קלצק שהקים בפרדס חנה. בשנת תש"ט הוא פנה אל הרב שך, שהיה בן דודו, בהצעה לכהן כר"מ בישיבה והרב שך נענה. במשך ימות השבוע הוא שהה בישיבה, כשאליו מתלווה בנו אפרים שך. בסופי השבוע שב לירושלים. הוא נהג להאריך את הדרך לירושלים ולעבור דרך בני ברק, שם היה פוקד את ביתו של החזון איש. בירושלים הוא הרבה לשהות בבית הרב מבריסק וכן בביתו של הרב יחזקאל לוינשטיין שעלה אז מארצות הברית והתיישב בירושלים.
בתשי"א השיא הרב שך את בתו דבורה עם הרב מאיר צבי ברגמן, תלמידו מישיבת לומז'ה. השדכן היה החזון איש שהכיר מקרוב את הרב ברגמן, אשר בהיותו תלמיד בישיבת תפארת ציון התגורר במשך שנתיים בביתו של החזון איש.
ביוגרפיה > העלייה לארץ ישראל > ראש ישיבת פוניבז'

בשנת ה'תשי"ב הזדמן לרחובות הרב מפוניבז', הרב יוסף שלמה כהנמן. הוא ביקר בישיבת קלצק ולאחר שהתרשם מהרב שך הציע לו לבוא ולכהן כראש ישיבה בישיבת פוניבז', לצד עמיתיו הרב שמואל רוזובסקי והרב דוד פוברסקי. הרב שך נענה להצעה. הוא התמנה כראש ישיבת פוניבז' וכיהן בתפקידו במשך חמישים שנה.
לאחר פטירתו של הרב מרדכי דוד לוין, בשנת ה'תשכ"ז, מונה הרב שך לכהן גם כראש ישיבת עץ חיים הוותיקה בירושלים, ובמשך שנים רבות היה מוסר בה שיעורים שבועיים במקביל לכהונתו בישיבת פוניבז'[דרוש מקור]. כן היה מוסר שיעורים מדי שבועיים בישיבת גרודנא באשדוד, שנוסדה גם היא על ידי הרב כהנמן, ובאותם ימים הייתה מסונפת לישיבת פוניבז'.
הנהגת עולם התורה הליטאי

במשך כשלושים שנה, משנות ה-70 ועד שנותיו האחרונות, ניצב הרב שך בעמדה של מנהיג עולם הישיבות הליטאיות. הוא עמד בראש ועד הישיבות והתווה את דרכן של הישיבות הליטאיות בישראל, ובמידה רבה גם מחוץ לה. ראשי הישיבות היו נועצים בו בעניינים תורניים, חינוכיים ואישיים. עודד הקמת ישיבות בישראל ומחוץ לה, בחלק מהן שימש כנשיא. כמו כן שימש נשיא של מוסדות וארגונים תורניים רבים.
הרב שך ראה את מתכונת הישיבות הליטאיות במזרח אירופה ערך מקודש שאין לסטות ממנו. הוא התנגד בנחרצות לשינויים בסדרי הישיבה, כגון הוספת לימוד הלכה. אף על פי שסבר שימי פגרת "בין הזמנים" ארוכים מדי, התנגד לקיצורם, משום שיש בכך שינוי מהמתכונת שנקבעה בעבר. אסר על תלמידי ישיבות להוציא רישיון נהיגה.
הנהגת עולם התורה הליטאי > נאום השפנים והחזירים

לפני התרגיל המסריח, כשעמדה על הפרק השאלה האם מפלגת "דגל התורה" תתמוך במועמדותו של שמעון פרס לתפקיד ראש הממשלה, נישאו עיני העולם אל הרב שך, שאמור היה לנאום בכנס של דגל התורה בהיכל הספורט יד אליהו בתל אביב. הרב שך לא התייחס ישירות בנאומו לשאלת ההצטרפות לממשלה, אלא בחר להרצות על עיקרי ההשקפה היהודית, ולתקוף את השמאל על ניתוק הקשר ממסורת האבות. נאומו של הרב שך נכנס ללקסיקון הישראלי כ"נאום השפנים והחזירים".
בין השאר אמר הרב שך:
"המערך ניתק את העבר מן העם היהודי. אם רוצים לבנות אומה שלא יהיה לה קשר עם האבות, דינה להיאבד. היום פוגשים ילדים שאינם יודעים להסביר מהו 'זכור את יום השבת לקדשו'. ישנם קיבוצים שאינם יודעים מה זה יום כיפור ומגדלים שפנים וחזירים. אין לנו תורה? אין לנו מסורת? במה אנחנו יהודים, אם לא בתורה?".
נאומו של הרב שך שודר בשידור חי בכמה כלי תקשורת. בעקבות התבטאויותיו פרץ פולמוס. גורמים חילוניים טענו שהרב שך מציג את החילונים הישראלים באופן שטחי. יתד נאמן פרסם את תגובת הרב שך לדברי הביקורת: "אני אוהב אותם. כולם בניי, וחשוב שילדיי ישמעו מה אני אומר להם ועליהם, והם אכן שמעו".
הנהגת עולם התורה הליטאי > ערוב ימיו

בשנותיו האחרונות הייתה בריאותו של הרב שך רופפת ועקב חולשתו התנתק בהדרגה, החל מ-1996, מעניינים ציבוריים ופוליטיים. בשבע השנים האחרונות בחייו חרג משתיקתו, בנושאים ציבוריים-כלליים, רק פעמיים. היה זה כאשר הורה על תמיכה במפלגת יהדות התורה ובבנימין נתניהו בבחירה ישירה בשנת 1996, וכן בשנת 1998 כאשר התעורר חשש שבג"ץ יורה על גיוס בני הישיבות לצה"ל, פורסם בשמו איסור להתגייס (ראו להלן).
עוד בחייו, אחרי שהפסיק את מעורבותו במישור הציבורי, השתתפו רבנים נוספים בהנהגת הציבור הליטאי. ליורשיו בהנהגה נחשבו הרב יוסף שלום אלישיב והרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. לאחר מותו הם אכן המשיכו אותו. ברם, סירובו של הרב שמואל אוירבך לקבל את הרב שטיינמן כיורש לדרכו של הרב שך הביא בסופו של דבר לפרישת מיעוט מהזרם הליטאי ולהקמת הפלג הירושלמי.
פטירתו והנצחתו

הרב שך נפטר בליל יום שישי ט"ז בחשוון תשס"ב (2 בנובמבר 2001). ההלוויה נערכה בבני ברק ביום שישי ולמרות היום הקצר השתתפו בה יותר ממאה אלף איש שהגיעו החל משעות הלילה מישראל ומהעולם. מיטתו נישאה מהיכל ישיבת פוניבז' אל בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'.
הרב שך נטמן בחלקה מיוחדת שקודשה ביום קבורתו, בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק. על קברו הוקם אוהל והוא משמש מוקד לעלייה לרגל. בערבי ראש חודש נערכות במקום תפילות קבועות ששיאן בתפילת יום כיפור קטן המונית. ביום השנה לפטירתו ישנה עלייה המונית של תלמידיו ומעריציו.
לאחר פטירתו הונצח שמו במקומות שונים והוקמו מוסדות תורה לזכרו. שמו של רחוב הרצל בבני ברק שונה בקטע שבין רחוב רבי עקיבא לרחוב ז'בוטינסקי ל"רחוב הרב שך". רחובות נקראו על שמו גם בערים מודיעין עילית, ביתר עילית וטבריה. שכונת "רמת בית שמש ג'1" קרויה על שם ספרו - "קריית אבי עזרי". כן נקראה על שמו שכונה ברמת שלמה שבירושלים.
בכמה יישובים הוקמו בתי כנסת לזכרו תחת הכינוי "אבי עזרי" (שם ספרו של הרב שך), בהם מודיעין עילית, תל ציון, אופקים ופתח תקווה. בפריז הוקמה "ישיבת אבי עזרי", ישיבה קטנה במסגרת מוסדות יד מרדכי. כולל אברכים באותו שם הוקם באלעד. במודיעין עילית הוקם בית ספר לבנות בית יעקב אבי עזרי. ישיבת "אבי עזרי" הוקמה גם בבואנוס איירס.
כמו כן, התפרסמו ספרים רבים אודותיו, המכילים בעיקר סיפורים ושמועות. ספר ביוגרפי מפורט יצא על ידי בני משפחתו, בשם "מרן הרב שך".
מאבקיו בנושאים השקפתיים ותורניים

הרב שך בהנהגתו הציבורית ראה עצמו כשומר מסורת התורה והישיבות. הוא יצא נגד תופעות וגופים אשר ראה בהם פרצה או סטייה ממסורת זו.
מאבקיו בנושאים השקפתיים ותורניים > מאבקים ציבוריים נוספים

בשנת תשל"ב יצא בכרוז נגד הקמת 'מדרשה גבוהה לתורה' מטעם מכון הרי פישל להכשרת רבנים. הוא ראה בזה שינוי ממתכונת הכולל, שתכליתו לימוד לשם לימוד. לכרוז הצטרפו הרבנים יעקב ישראל קניבסקי, חיים שמואלביץ ומשה חברוני.
בשנות ה-70 כאשר החלה לחלחל התופעה שבנות בוגרות סמינרים של בית יעקב המשיכו את לימודיהן במכללה לבנות בירושלים יצא הרב שך נגד המכללה. הוא פרסם איגרת לבוגרות בית יעקב ובה יצא בחריפות נגד לימודים אקדמיים לבנות הכוללים תכנים ושיטות לימוד המנוגדים למסורת בית יעקב. הוא פנה אל הבוגרות: "תשמרו את נפשותיכן ותתחזקו בדרך ובהשקפה שקיבלתן בבתי ספר בית יעקב, תיטהרו ותתקדשו להיות אמהות של הדור הבא". הוא אסר על תלמידיו להינשא לבנות שלמדו במכללה. עם זאת, בירך ועודד מוסד על תיכוני שקיים לימודי מחשבים והנהלת חשבונות מאחר שאין במקצוע ההוראה משרות לכולן. כמו כן, במענה לשואל כתב: "אבל כמובן שבנות שאם לא ישתלמו בהמכללה, ילכו להמקומות שהם יותר גרועים, ודאי שיש להשתדל שישתלמו בהמכללה".
הרב שך ראה את הישיבות כמרכז הרוחני של עם ישראל, והתנגד לכל שינוי וסטייה מהמתכונת שהייתה מקובלת בישיבות ליטא. הוא התנגד בנחרצות לישיבות תיכוניות. מאבקו עלה מדרגה כאשר החלו לקום ישיבות תיכוניות חרדיות ובראשן מערבא, והוא פרסם מכתב נגד הישיבה. בשנת תשל"ח, כאשר נודע לו שבאנטוורפן עומדת לקום ישיבה תיכונית, פרסם איגרת לתושבי העיר ובה כתב כי "צריכים לעשות כל המאמצים לבטל דבר זה, בייחוד שברוך ה' יש ישיבה באנטוורפן ובוודאי נתמעטו התלמידים בישיבה, שהישיבה התיכונית הוא דבר המושך בפרט לצעירים שחושבים שהעתיד שלהם יהיה יותר טוב כשיהיה להם תעודת בגרות. והאמת שזה טעות".
הרב שך ראה בתלמוד המבואר של הרב עדין שטיינזלץ שינוי מדרך הלימוד המקובלת. הוא טען כי על ידי הלימוד של התלמוד המבואר "סר כל זיק של קדושה ואמונה", והדבר יביא לשכחת התלמוד. בנוסף, הוא טען כי הרב שטיינזלץ שילב בביאורו תכנים וביטויים המציגים את הדמויות המקראיות ואת חכמי התלמוד במושגים בני זמננו.
הרב שך יצא נגד השבועונים החרדיים שהחלו לצאת במגזר החרדי. בשנים ה'תשל"ח-ה'תש"מ יצא לאור שבועון עצמאי בשם "צופר", בעריכת חיים שאולזון. הקו הפתוח והעצמאי של העיתון הביא את הרב יעקב ישראל קניבסקי לצאת במכתב ציבורי נגד העיתון שעליו חתמו גם הרב שך ורבנים נוספים.
במחצית הראשונה של שנות ה-80 הוקם השבועון "יום השישי", שכעבור זמן הוסב ל"ערב שבת". העיתון נקט קו פתוח, סיקר את הנעשה מאחורי הקלעים של המפלגות החרדיות וערך תחקירים בנושאים פנים-חרדיים. גם במקרה זה נדרש הרב שך לנושא, ובאחת מדרשותיו בפתיחה לכנס "ירחי כלה" של ישיבת פוניבז' יצא נגד העיתון, כשהוא מתאר זאת: "איזה מראה זה כשבן תורה הולך ביום שישי לטבול במקווה לכבוד שבת ותחת בית שחיו העיתון 'ערב שבת'?"
מאבקיו בנושאים השקפתיים ותורניים > יחסו לשמאל

הרב שך הוביל במשך שנים רבות התנגדות למפלגת העבודה ולשמאל. את התנגדותו לריצה המשותפת של אגודת ישראל עם פועלי אגודת ישראל בבחירות לכנסת השמינית נימק בכך שאנשי פועלי אגודת ישראל שיתפו פעולה עם מפלגת העבודה. בעת התרגיל המסריח הטיל את כובד משקלו כדי למנוע הקמת ממשלת שמאל על ידי שמעון פרס והביא את הרב עובדיה יוסף למנוע ממפלגת ש"ס לקחת חלק במהלך.
עמדותיו בנושאים השקפתיים ותורניים > דרכו בלימוד תורה

כמי שהושפע רבות מהרב יצחק זאב סולובייצ'יק, היה לימודו של הרב שך באופן כללי בשיטת בריסק, אף שיצק בה גוונים חדשים. עמל רבות בדברי הרמב"ם ואף את ספריו סידר על פיו, החשיב את החשיבה העצמאית והמקורית לבסיס לימוד התורה, אף על פי שחינך שלא לזוז מדברי הראשונים. התאמץ להסביר את דברי הראשונים והאחרונים אך לא נרתע מלהביע חוסר הבנה והשגות על דבריהם. מצד שני היה נכון לקבל ביקורת על חידושיו שלו, קרה שאף קטע את שיעורו היומי בשל קושיית תלמיד שלא מצא עליה תשובה. הביע הסתייגות מפסיקה או לימוד על פי ידע בלא עיון מחשבתי מספיק. כמי שהושפע משיטת בריסק, התמקד בתחום הלמדנות התאורטית ופחות בפסיקת הלכה, את עיקר מאמציו הלמדניים כיוון להגדרת המושגים השונים של ההלכה מתוך תפישתה כמערכת חשיבה אוטונומית. כך, למשל, אופיינית לו הבחנתו בין קידושין, המוגדרים כמעשה קנין, לבין חופה המוגדרת כמצב.
הרב שך עודד את הבקיאות בש"ס ובפוסקים והתרעם על כך שבעולם הישיבות ההספק מועט. הוא הדריך להסתפק בעיון במקצת מהראשונים, לכתוב קושיות על דבריהם ולהמשיך הלאה. הוא תבע הספק של לפחות דף לשבוע בלימוד העיון, ולחזור עליו בשבת, בסוף החודש ובסוף הפרק. הוא עודד קביעות לימוד בספרים קצות החושן ושב שמעתתא כדי להתרגל לסגנון העיוני שלהם.
בתחומי האגדה וההגות הלך בעקבות בעלי המוסר ופרש את המקורות כפי שהם, בלא לנסות למצוא להם הסברים נוספים. שיחותיו פשוטות והן כוללות בדרך כלל ציטוטים מדברי חז"ל ומספרי היסוד המקובלים בישיבות. תוכנן אחיד למדי והן מציגות את הערכים בהם האמין - מעמדה של התורה כמכונן בלעדי של הזהות היהודית, תלמוד תורה והסתגרות בפני השפעות חיצוניות. עם זאת הן מתייחדות בכך שיש בהן התייחסויות רבות למאורעות פוליטיים וחברתיים שלא כנהוג בישיבות הליטאיות. כמו כן הוא הביע בכל הזדמנות את החשיבות בהתענגות על כל חלק שבתורה ואף תוך כדי לימוד בצער, ולא לימוד מתוך ציפייה לשכר.
תפיסתו השמרנית התבטאה גם בגישתו ללימוד התורה, הסתייג מחידושים מתודיים ומספרים חדשים או מכאלה שהעיסוק בהם לא רווח בעבר, ואף שלל ניסיונות לשנות את צורתו המוכרת של דף הגמרא. ראה את עצמו, במידה מרובה, כמי שהופקד על העברת המסורת הלימודית והחינוכית של ישיבות ליטא לדורות הבאים בצורתה המקורית ומתוך כך קרא לעסוק בתורה "כדרך המסורה בידינו מדור דור".
ככלל הרב שך סלד מביטול תורה, וראה ערך רב בכך שאין להפסיק את הלימוד מסיבות שאינן הכרחיות. כך לדוגמה, כאשר נפטרה אשתו, הרב שך לא המתין עם הלווייתה עד שיבוא בנו אפרים מקנדה, מכיוון שהציפייה לבואו הייתה כרוכה בביטול תורה.
עמדותיו בנושאים השקפתיים ותורניים > גישתו האמונית

הרב שך דגל באמונה המבוססת על התבוננות פשוטה במעשי אלוהים ושלילת החקירה בנושאי האמונה. היה נוהג להרצות בפני תלמידיו על היכולת לראות את אלוהים בכל דבר בעולם. כך לדוגמה הוכיח את קיום האל מכך שכדי להפעיל מכשיר חשמל נצרכת פעולת אדם, ואם כן גם לשמש, שהיא מקור אנרגיה אדיר, יש מפעיל. בד בבד הטעים כי אין להאמין אלא בדברים בהם מחייבת התורה להאמין. הוא הסביר כי המאמין המקבל כאמת את כל שנאמר לו, אינו מאמין אמיתי אלא פתי. כפי מה שקיבל מרבו רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, בשם אביו, מצוות האמונה אינה קיימת לגבי קיום הבורא, מכיוון שהדבר פשוט מדי כדי לצוות, אלא היא עוסקת רק בחלקים באמונה שהם נשגבים מבינת האדם.
עמדותיו בנושאים השקפתיים ותורניים > גישתו האמונית > השואה במשנתו

על פי השקפתו השואה היא תופעה החוזרת ונשנית כל אימת שסאת החטאים של ישראל מתמלאת, מאז חורבן הבית הראשון, ונוצר צורך להעניש את העם. לדבריו: ”הקב"ה ניהל חשבון אחד לאחד, חשבון המשתרע על-פני מאות שנים, עד שנצטבר לחשבון של שישה מיליון יהודים וכך התרחשה השואה. כך צריך יהודי להאמין, ואם היהודי לא שלם באמונה זו הוא כופר בעיקר... ואם לא נקבל את זה כעונש, הרי כאילו שאיננו מאמינים בקב"ה ח"ו”. לדבריו, אין לדעת למה דווקא שישה מיליון יהודים נהרגו בשואה האחרונה, ולמה חלפו מאות שנים בין העונש המשמעותי הקודם, שאותו לא הגדיר במדויק, לבין השואה. גם בעתיד עלולה לבוא שואה נוספת, ואין לדעת אם תבוא בעוד "שנה או שנתיים, ואולי עשר שנים". לאור זאת הוא הזהיר את תלמידיו קודם מלחמת המפרץ לחזור בתשובה, מפני שאילולי כן עלולה לבוא שואה נוספת.
שלמה לורינץ העיד על משפט שהיה שגור מפיו בדברו על השואה: "אשרינו שאנחנו הנרצחים ולא הרוצחים. כמה רע להיות רוצח, מנצח. מוטב להיות מנוצח. להיות מן הנרצחים זה עניין של השגחה, אך לרצוח – זו השחתת המידות". הוא סירב להכניס תפילות או קינות מיוחדות על השואה.
עמדותיו בנושאים השקפתיים ותורניים > גיוס בני הישיבות

בשנת תשמ"ח, בדרשתו בפתיחת "ירחי כלה" של ישיבת פוניבז', אמר הרב שך: "אומר ברורות, שאם יבוא זמן ותהיה גזרה על עולם התורה, מרים אני ידי ואומר 'אם אשכחך ירושלים', כל בני התורה לא ישכחו את ארץ ישראל, אך כולם ילכו לגלות ולא תישכח תורה מישראל!".
בחודש אייר תשנ"ח התפרסם בשמו: "תדעו שאיסור גמור ללכת לצבא, וצריך למסור את הנפש על זה. כל אבא צריך לשמור ולהשגיח על ילדיו, כי איסור גמור לשלוח את בניו לצבא. תפרסמו בשמי בכל מקום שצריך לצאת במחאה".
בשנת תשס"א פרסם חתנו של הרב שך, הרב מאיר צבי ברגמן, מכתב שבו הציג את מה שאמר לו חותנו בעניין דרך ההתמודדות עם חוקים שיכפו את גיוסם של בני הישיבות לצבא. בין השאר כתב:
”היות ועניין גיוס בני הישיבות רח"ל נוגעת למעשה, הגיעה השעה לפרסם דברי מו"ח שליט"א שאמר לי בזמנו, שאם יגיע גזירת גיוס בני הישיבות למעשה, להודיע את דעתו הברורה... ייתכן שבעוונותינו ח"ו נצטרך לקחת את מקל הנדודים, כמקום שכופים להעביר על הדת, ולעזוב את נחלת ה' ולקבוע מושבנו במקום אחר, ואין לנו שום ביטחון בארץ הזאת. ואמר לי לפרסם שדעתו שצריך להתנגד לזה, כהלכות קידוש השם, שנפסק בשולחן ערוך יורה דעה. ומי יודע את הקדמת גזירת גיוס בני הישיבות היא להציל את החרש והמסגר, כדי שיהיה קיום לעם ישראל בעתיד.”
עם זאת, במסגרת תפקידו כנשיא ועד הישיבות הורה לראשי הישיבות לא להעניק דיחויים למי ש"אין תורתו אומנותו, ואין עטרה זו הולמתו", ולבחור ישיבה שהוציא רישיון נהיגה.
עמדותיו בנושאים השקפתיים ותורניים > לימודי חול, פרנסה ויחסי חרדים-חילונים

הרב שך התנגד באופן נחרץ ללימודי חול בישיבות לכל הגילאים ובכוללים, אך לא התנגד לכך שמי שנזקק לכך יעבוד לפרנסתו. באחד ממכתביו כתב: ”האדם צריך לדאוג לעלייתו העצמי בתורה ויראת שמים, וזה הדבר הכי חשוב, ואין שום דבר שבגלל זה אדם צריך לוותר על עלייתו בתורה ויראת שמים. אמנם אם אין פרנסה, כיוון שבלי פרנסה אי אפשר ללמוד בשקט ולעלות בתורה ויראת שמים, על כן יש לדאוג לפרנסה, ולהעדיף דבר שאפשר להתפרנס ממנו שיש בזה איזה לימוד ועליה התורה”. יש הסבורים כי פתיחת המסלולים להכשרה מקצועית לחרדים התאפשרה רק החל משנת 1996, כאשר מצב בריאותו של הרב שך הקשה עליו את ההנהגה. לדברי אחרים המוסד הראשון שנפתח אז קיבל את הסכמתו לכך, לאחר שהתייעץ עם רבנים אחרים.
הרב שך נטה להימנע מהפגנות נגד השלטון בנימוק שאין בהן תועלת וכן שאיסור "התגרות באומות" נכון גם ביחס לשלטון החילוני וחשש כי הפגנות עלולות להביא לגיוס בני ישיבות. במקרים מסוימים התנגד למאבקים שעלולים להידרדר להפגנות אלימות. להפגנות כנגד פתיחת קולנוע היכל בפתח תקווה בשבת הוא התנגד גם בשל החשש מחילול שבת של השוטרים. עם זאת, היו מקרים שבהם הורה להפגין, כגון נגד הקמת אצטדיון טדי ונגד חפירות קברים ביפו[דרוש מקור]. בשיחה עם נחום ברנע אמר לו הרב שך שהוא מצפה שכל היהודים יהיו כמו אלה שבבני ברק, אבל "אנחנו לא כופים"
עמדותיו בנושאים מדיניים > הציונות, מדינת ישראל והעלייה

לדעת הרב שך שנאת הגויים לעם ישראל היא נתון בסיסי בהיסטוריה העולמית שאיננו ניתן לשינוי. "במשך אלפיים שנה סבל העם מגזירות ושחיטות ומכל האומות לא נמצאה אפילו אומה אחת שעמדה לצד עם ישראל כדי לעזור לו". הוא חזר שוב ושוב על אמרת חז"ל "הלכה היא, בידוע שעשו שונא ליעקב". לכן, לדעתו, "אי אפשר לסמוך על אף אומה, כולל ארצות הברית, שהיא 'משענת קנה רצוץ'", והקמת המדינה אינה פתרון לאנטישמיות.
גם מבחינה הלכתית התנגד הרב שך להקמת המדינה. שלוש השבועות שהשביע הקב"ה את ישראל כוללות איסורים לעלות בחומה (עליה מאורגנת לארץ) או להתגרות באומות. שלא כאדמו"ר רבי יואל מסאטמר, הרב שך נותן לעניין זה הסבר רציונלי ומסיק ממנו מסקנות מדיניות. לטעמו, "פתרון ההישרדות היהודי הוא להוריד את הראש מול גזרות הגויים ולא להתגרות בהם. כך ניצלו היהודים בכל הדורות. העמים שרדפו אותנו נעלמו מבמת ההיסטוריה".
על אף שהתנגד למלחמת שלום הגליל וסבר שהיה בכיבוש דרום לבנון משום התגרות באומות, מכל מקום כאשר שמעון פרס פעל להקמת ועדת חקירה לחקירת טבח סברה ושתילה ביקר אותו הרב שך כמוֹסֵר, וסירב לתמוך בממשלתו בשנת 1990 בעת התרגיל המסריח.
הרב שך עודד אנשים וקבוצות לעלות לארץ, באמרו שהאווירה בה מתאימה יותר להתעלות בתורה. ואף הצהיר בראיון לעיתון האמריקאי "פארווערטס": "אני ציוניסט, איני יוצא מארץ ישראל לעולם". עם זאת הוא הצדיק את קיומן של קהילות יהודיות בגולה, בנימוק שקיומה של מדינת ישראל אינו בטוח מול מאה מיליון ערבים. לדבריו, עדיף לפזר את עם ישראל בין הגויים כדי להבטיח את המשך הישרדותו, וכמאמר חז"ל "צדקה עשה הקב"ה עם ישראל שפזרן בין האומות".
עמדותיו בנושאים מדיניים > שטחים תמורת שלום

הרב שך דגל בכך שחובת העם היהודי לקדם כל פשרה המקרבת את השלום, כדי למעט שפיכות דמים. מסיבה זאת הורה לחברי הכנסת הסרים למרותו לתמוך בהסכם השלום עם מצרים. עם זאת, אמר שיש לשאוף ל'שלום קר', כמו זה השורר עם מצרים, משום שיחסים קרובים יותר עלולים להוביל להתבוללות.
הרב שך התנגד להתנחלות בשטחי יש"ע בנימוק שהיא סותרת את איסור ההתגרות באומות. גם מבחינה פרקטית, אמר הרב שך שאסור לישראל לעורר את חמתה של ארצות הברית, שהיא משענתה של המדינה ובלעדי תמיכתה תתמוטט המדינה בתוך זמן קצר. "מי שרואה ערך מקודש במדינת ישראל, ורואה בימינו מצווה חיובית ביישוב כל ארץ ישראל מסיע אותנו במדרון של התגרות באומות העולם"[דרוש מקור].
בערב פסח 1978 כתב למנחם בגין כי "על פי ההלכה אין כל מניעה לוותר על חלק מארץ ישראל" והוסיף כי "ויתור למען השלום איננו ויתור". בנאומיו בשנות ה-80 חזר שוב על תמיכתו בהחזרת שטחים והתנגדות להתנחלויות.
הרב שך התנגד לחוק ירושלים ולחוק סיפוח הגולן אשר החילו את החוק הישראלי באזורים אלו. לאחר חקיקת חוק ירושלים, אמר: "מי זקוק לחוק זה? וכי בלי חוק ירושלים וארץ ישראל אינן שלנו?... עבורנו אין החוק אומר כלום אלא התורה היא מעידה שירושלים שלנו. ואילו אלו שאוכלים ושותים בתשעה באב תובעים את ירושלים בחקיקת חוק, זוהי התגרות באומות מיותרת לחלוטין". על חוק הגולן אמר: אלפיים שנה חיינו בלא חוק הגולן ובלא הגולן כלל, ואף הלאה נוכל לחיות בלא חוק זה עוד אלפיים שנה.
רבותיו בתורה ובהנהגה

עם רבותיו במשך השנים נמנו: הרב איסר זלמן מלצר, החזון איש, הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב יהודה לייב פורר, הרב יחזקאל ברשטיין, הרב יצחק יעקב רבינוביץ, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, הרב ישראל מאיר הכהן (החפץ חיים), הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב נפתלי הרץ קרצ'מר, הרב נתן צבי פינקל.
בהקדמה לספרו של הרב איסר זלמן מלצר "אבן האזל" כתב הרב שך: "גודלתי וחונכתי על ידו כאב את בנו כמה שנים בביתו". בשיחה בפני מחנכים אמר הרב שך: "כל מה שראיתי אצל רבי איסר זלמן נחקק בלבי ונבלע בדמי עד היום. כל סיפור ועובדה עשו עלי רושם ועמדו לי להבין ולהשכיל מהם בכל תקופות החיים". הרב מלצר שידך לרב שך את בת אחותו והיה שושבינו לחופה.
בתקופת כהונתו בישיבת קלצק נסע הרב שך מספר פעמים אל החפץ חיים לשם התייעצות. הוא ראה בו אחד מרבותיו המרכזיים בהנהגה הציבורית.
הרב שך ראה גם ברב חיים עוזר גרודזנסקי את מורו ורבו בהנהגת הכלל. לאורך השנים ביקר בביתו בווילנה ושוחח עמו בדברי תורה ובעניינים ציבוריים. הוא נשלח על ידו כשליחו להתייעצות עם גדולי הרבנים, ובהם החפץ חיים, בנושאים ציבוריים ותורניים שונים שעלו על הפרק.
הקשר של הרב שך עם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק ("הגרי"ז") החל בשנת תרע"ח. בראשית שנות ה-40 התקרב הרב שך לגרי"ז בירושלים ונעשה תלמידו המובהק ואיש סודו. היו תקופות שהרב שך קבע את מקום לימודו בחדרו של הרב מבריסק. גם כאשר עבר הרב שך להתגורר בבני ברק היה מקפיד לנסוע לפחות פעם בשבוע אל הרב מבריסק. בהסכמה שנתן הרב מבריסק לספרו של הרב שך "אבי עזרי", הוא כתב: "והאמת, כי הגאון רבי אלעזר מנחם... אינו צריך לשום הסכמה ממי שהוא, כי גדול האיש מאוד ורב גובריה (=כוחו) בחריפות ובקיאות ועמק הפשט בכל מקצועות התורה, כאחד מגדולי דורנו, ולא לדידי ודכוותי (=לי ולשכמותי) להעיד עליו ועל חידושיו".
הרב מבריסק נודע ביחסו השלילי לציונות ולמדינת ישראל, והשפעתו על השקפתו של הרב שך בתחום זה הייתה מכרעת.
הרב שך נהג לפקוד את ביתו של החזון איש לעיתים קרובות והם ניהלו שיחות תורניות ואישיות. החזון איש נהג לקום לכבודו ואף ללוותו ביציאתו ממנו. במכתב תורני של החזון איש לרב שך הוא מסיים: "אף כי אין דרכי לבוא במשא ומתן עם החכמים, אבל מעלת כבוד תורתו שליט"א, שהאמת אהוב לו מאוד, דנתי בזה לפניהם למען הגדיל תורה".
מתלמידיו > בישיבת קלצק (פולין)

הרב יואל קלופט ー אב"ד חיפה.
הרב גדליה אייזמן ー מנהל רוחני של ישיבת קול תורה.
הרב אלעזר שמחה וסרמן ー ראש ישיבת אור אלחנן.
הרב אשר ליכטשטיין ー ראש ישיבת קמניץ בירושלים.
מתלמידיו > בישיבת נובהרדוק (ירושלים)

הרב שמעון בעדני - נשיא מועצת חכמי התורה.
הרב אברהם מנחם דנציגר - האדמו"ר מאלכסנדר.
מתלמידיו > בישיבת לומז'ה (פתח תקווה)

הרב חיים קניבסקי - מנהיג הציבור החרדי.
חתנו, הרב מאיר צבי ברגמן - ראש ישיבת רשב"י וחבר מועצת גדולי התורה.
הרב חיים שאול קרליץ - גאב"ד שארית ישראל.
הרב יהודה זרחיה סגל - מקובל, ורב שכונת קריית שלום בתל אביב.
מתלמידיו > בישיבת קלצק (רחובות)

הרב אפרים גרינבלט ー פוסק הלכה מפורסם בעל שו"ת רבבות אפרים.
הרב אברהם שהרבני ー רב העיר רחובות, ראש ישיבת רבנו יוסף חיים וראש כולל עטרת גבריאל.
מתלמידיו > בישיבת פוניבז'

הרב אליעזר דינר - רב קהילות עדת ישראל וחבר בד"ץ שארית ישראל.
הרב מרדכי גרוס - גאב"ד חניכי הישיבות בני ברק.
הרב ברוך שמואל דויטש - ראש ישיבת קול תורה וחבר מועצת גדולי עולם התורה.
הרב נסים טולדנו - ראש ישיבת שארית יוסף וחבר מועצת גדולי התורה.
הרב יעקב טולידאנו - ראש ישיבת חזון ברוך בצרפת.
הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי - ראש ישיבת ירוחם.
הרב יששכר מאיר - ראש ישיבת הנגב.
הרב שמואל מרקוביץ - ראש ישיבת פוניבז' וחבר מועצת גדולי עולם התורה.
הרב יהודה עדס - ראש ישיבת קול יעקב וחבר מועצת גדולי התורה.
הרב אברהם סלים - ראש ישיבת מאור התורה וחבר מועצת חכמי התורה.
הרב יצחק חיים פרץ - רב העיר רעננה.
הרב יגאל רוזן - ראש ישיבת אור ישראל בפתח תקווה.
הרב גבריאל יוסף לוי - ראש ישיבת באר התורה, ונשיא הגמ"ח המרכזי.
הרב ברוך ויסבקר - ראש ישיבת בית מתתיהו.
הרב יצחק ירוחם בורודיאנסקי- משגיח ישיבת קול תורה.
הרב דן סגל
הרב יהושע ארנברג- ראש ישיבת כנסת יצחק חדרה
הרב -מרדכי שלמה ברמן - ר"מ פוניבז'
ילדיו

מרים רייזל (ה'תרפ"ו – ד' בטבת ה'ת"ש) - קרויה על שם אם חמותו ואם הרב מלצר. נפטרה בווילנה בגיל 14 לאחר מחלה.
דבורה ברגמן (נולדה בשנת ה'תרפ"ז, נפטרה בליל "זאת חנוכה" ב' בטבת ה'תשפ"ה – 1 בינואר 2025) - נקראה על שם אם אביו. הייתה נשואה לרב מאיר צבי ברגמן.
ד"ר אפרים עזריאל שך – היה איש חינוך, יקיר ירושלים.
ספריו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא להוסיף שנת הוצאת הספרים.
ספריו > הוציא בחייו

אבי עזרי - חידושי תורה על סדר היד החזקה לרמב"ם, ה'תש"ח.
ספריו > בהוצאת תלמידיו

יגיעת ערב - שיעורים שנתן לקראת סוף ימיו על מסכתות הש"ס, ה'תש"ע.
בית המדרש - שיעורים שאמר בישיבת הרשב"י בבני ברק.
גליונות מנחת חינוך - הערות על הספר "מנחת חינוך".
משנת רבנו - קובץ מכתבים המכילים חידושים על מסכתות הש"ס.
שעורי רבנו אבי עזרי - שיעורים על מסכתות הש"ס.
קובץ הדרכה לבן ישיבה - הדרכות בלימוד ובהנהגה לתלמידי ישיבות.
ספר הגליונות - הערות למדניות לחיבורים שונים.
מכתבים ומאמרים - שישה חלקים (בשני כרכים) של אגרות ומאמרים.
בזאת אני בוטח - לקט שיחות ומאמרים מימי מלחמת המפרץ הראשונה.
היא שיחתי  - שיחותיו האחרונות.
מחשבת זקנים - שיחות שנאמרו באירועים שונים.
מחשבת מוסר - לקט שיחות מוסר.
שימושה של תורה  - רעיונות וזכרונות משולחנו של רבינו כרך א' 1998, כרך ב' 2002.
מראש אמנה  - רעיונות על פרשת השבוע.
תורתך שעשועי  - רעיונות על פרשת השבוע.
המלך המשפט  - שיחות ומאמרים לימי אלול ולימים הנוראים.
קונטרס חדושים על הרמב"ם הלכות נערה בתולה.
קונטרס חדושים על הרמב"ם הלכות יבום וחליצה.
סדרת ספרי הוראות והדרכות אורחות החיים (ענייני יום יום), אורחות הישיבה (ענייני ישיבה) אורחות הבית (הנהגת הבית) ואורחות התשובה.
לקריאה נוספת

אשר ברגמן, מרן הרב שך, בני ברק תשס"ו.
משה הורוביץ, הרב שך: שהמפתח בידו, הוצאת כתר, 1989
צירה קרלנשטיין, מנהיג של דור, ירושלים ה'תשס"ב
אבישי בן חיים, איש ההשקפה - האידאולוגיה החרדית על פי הרב שך, הוצאת מוזאיקה, 2004
הרב יואל שוורץ, אחר מיטתו, ירושלים: הוצאת דבר ירושלים, ה'תשס"ב
הרב משה מרדכי שולזינגר, פניני רבנו אבי עזרי, בני ברק ה'תשס"ב
מספד גדול, אוסף הספדים שנאמרו על הרב שך במהלך שבעת ימי האבל, בני ברק ה'תשס"ב
שלמה לורינץ, במחיצתם של גדולי התורה, א, ירושלים, ה'תשס"ז (2006), עמ' 253–395
רפאל וולף, בסערת אש, ה'תשע"ז
הרב יחיאל מיכל שטרן, מרן ראש הישיבה, ירושלים תשס"ב
טופליצה

טופליצה (ברומנית:'ˈtoplit͡sa') , היא עיר במחוז הרג'יטה, טרנסילבניה, רומניה, עם אוכלוסייה של כ-12,609 תושבים לפי מפקד 2021. העיר ממוקמת בחלק הצפוני של המחוז, על נהר המורש, למרגלות הרי קלימני, הרג'יו וגורג'יו, והיא ידועה בנופיה ההרריים ובמתקני התיירות כמו בקיעי מים חמים ומסלולי גלישה.