stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרגת זיהום אוויר מרכב מנועי

דרגת זיהום אוויר מרכב מנועי (נקרא גם "הציון הירוק") הוא מדד המציג את מידת זיהום האוויר הנפלט מכלי רכב מנועי. המדד מוצג באמצעות סרגל צבעים ובצמוד אליו מוצגים גם נתוני צריכת דלק בליטרים ל-100 ק"מ של הרכב. הנתונים נמדדים בישראל על פי ההנחיות בתקן האירופאי EEC 80/1268, ועל פי נוסחה שמפרסם משרד התחבורה. הנוסחה משקללת בתוכה נתוני פליטות פחמן חד-חמצני, פחמן דו-חמצני, חלקיקים, פחמימנים ותחמוצות חנקן של הרכב. הנוסחה מתעדכנת אחת לשנתיים על פי נתונים מומלצים שמפרסם המשרד להגנת הסביבה.
הנתונים מפורסמים מתוקף "תקנות אוויר נקי (גילוי נתוני זיהום אוויר מרכב מנועי בפרסומת) התשס"ט-2009", ועל פי סעיף 38 לחוק אוויר נקי מרכב מנועי, שטח פרסום הנתונים חייב להיות לפחות 7% מכלל הפרסומת. סרגל הצבעים לאופנועים מכיל 7 דרגות, ואילו למכוניות הסרגל מכיל 15 דרגות. 
במסגרת תוכנית המיסוי הירוק בישראל, דרגת הזיהום משפיעה גם על כמות המס שנדרש לשלם בעת רכישת רכב חדש.
ב-2014 פורסם כי חלק מנתוני הדלק אינם משקפים שימוש אמיתי בכלי הרכב, חלקם נמדדו בכלי רכב שעברו שינויים, טופלו באופן מיוחד, או נסעו בתוואי מיוחד שאינו מייצג שימוש יומיומי במכונית.
ב-1 באפריל 2019, התקן הוחלף בתקן חדש של WLTP.
דוגמה להצגת המדד בפרסומות לכלי רכב
ראו גם

מערכת הפליטה
תקן זיהום אוויר
הערות שוליים

↑  חישוב דרגת זיהום אוויר לכלי רכב מסוג N1-M1, מתאריך 7 ביולי 2013, באתר משרד התחבורה
↑  תקנות אוויר נקי (גילוי נתוני זיהום אוויר מרכב מנועי בפרסומת) התשס"ט-2009, באתר המשרד להגנת הסביבה
↑  ירון אדרי‏, מיום שישי: חובת פרסום רמת הזיהום, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2009
↑  עודכנה הנוסחה לחישוב דרגת זיהום האוויר לכלי רכב עד 3.5 טון, באתר "רכב ותחבורה"
↑  תומר הדר, מיסוי ירוק חדש לרכבים ייכנס לתוקף בחודש הבא, באתר כלכליסט, 11 ביולי 2013
↑   בלומברג, הבטיחו לכם צריכת דלק של 17 ק"מ לליטר ולא קיימו? לשקר יש מחיר, באתר TheMarker‏, 4 בנובמבר 2014
↑  רועי צוקרמן, דו"ח: יצרניות הרכב מציגות נתוני דלק לא ריאלים, באתר ynet, 11 בנובמבר 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דריו בריזואלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1994 (בן 29) סן סבסטיאן, ספרד
 שם מלא:  דריו בריזואלה ארייטה
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.88 מטרים
 קבוצות כשחקן
 2012–2019   2014–2015   2019–2023   2023–:  אסטודיאנטס מדריד   ← וסקה   אוניקאחה מאלגה   ברצלונה
 הישגים כשחקן
 אליפות אירופה בכדורסל 2022   גביע המלך (2023)
 
דריו בריזוּאלה ארִייטה (בספרדית: Darío Brizuela Arrieta; נולד ב-8 בנובמבר 1994) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הקלע בברצלונה.
קריירה

בריזואלה נולד בסן סבסטיאן, והחל לשחק כדורסל בקבוצת המילואים של אסטודיאנטס מדריד. ב-2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, תוך שהוא משחק במקביל גם בקבוצת המילואים. באוגוסט 2014 הושאל לוסקה מהליגה הספרדית השנייה עד לתום העונה. לקראת עונת 2019/2020 עזב את מדריד אחרי שבע עונות, וחתם באוניקאחה מאלגה. ביולי 2023 נרכש על ידי ברצלונה.
קריירה > קריירת נבחרות

בריזואלה זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2014. ב-2022 זכה עם הנבחרת הבוגרת באליפות אירופה.
הערות שוליים

↑  El CB Peñas Huesca recibe la cesión de Darío Brizuela, FEB (בספרדית)
↑  Skerletic, Dario (2023-07-13). "Barcellona officially signs Dario Brizuela - Sportando". Sportando (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-08-24.
↑  Spain claim FIBA EuroBasket 2022 crown, FIBA.basketball (באנגלית)
דיפלוקיינודון

| דיפלוקיינודון |
| --- | --- |

תקופה
פלאוקן – אמצע אאוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
על־משפחה:: דמויי אליגטור
סוג:: דיפלוקיינודון
שם מדעי
 Diplocynodon

מאובן מגרמניה
דיפלוקיינודון (שם מדעי: Diplocynodon) הוא סוג של תנינאי נכחד מהקבוצה דמויי אליגטור, אשר חי במשך הפלאוגן עד לאמצע האאוקן באירופה. במראהו הוא דמה לקיימן באורך של עד מטר וחצי והוא היה מכוסה באוסטאודרם לגופו. הרגליים היו בעלי קרומי שחייה רחבים, אשר העידו שחי חלק מהזמן בתוך המים. כמו מרבית התנינים הוא היה בעל פה רחב, איתו תפס טרף מיימי או לאורך גדות הנהר. לרוב הוא ניזון מדגים או צפרדעים ואולי גם מיונקים קטנים. הצעירים ניזונו מחרקים.
מאובני הדיפלוקיינודון התגלו לאורך אירופה מגרמניה ואוסטריה עד צרפת, איטליה, בריטניה וספרד. מאובן מגרמניה שנמצא בשכבות ליגניט (שכבה תחתונה של פחם) הכיל בבטנו גסטרוליתים. מאובנים אלה נמצאו בבור מסל, שכללו ביצות ואגמים של מים מתוקים, בהם חיו חיות רבות. המאובנים התגלו גם באזורים בהם היו ביצות כבול טובעניות, בהם אולי מת התנין.
מינים

Diplocynodon dalpiazi
Diplocynodon darwini
Diplocynodon elavericus
Diplocynodon gervaisi
Diplocynodon hantoniensis
Diplocynodon muelleri
Diplocynodon ratelii
Diplocynodon tormis
Diplocynodon ungeri
Diplocynodon deponiae?
דרגון בול Z: קרב האלים

| --- | --- |

כרזת הסרט ביפנית
 מבוסס על:  "דרגון בול Z"
 בימוי:  מסהירו הוסודה
 הופק בידי:  ריוקו טומינגה גיארמת בוגדן
 תסריט:  יוסוקה וואטאנבי
 עריכה:  שיניצ'י פוקומיצו
 מוזיקה:  נוריהיטו סומיטומו
 צילום:  Yukihiro Masumoto 
 מדינה:  יפן יפן
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  טואי אולפני אנימציה פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  יפן30 במרץ 2013 ארצות הברית7 באוקטובר 2014
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  פנטזיה, אמנויות לחימה, אנימה, שונן
 הכנסות:  50.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   dragonballz2014
 סרט קודם:  דרגון בול Z: זעם הדרקון
 סרט הבא:  דרגון בול Z: תחייתו של פריזה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרגון בול Z: קרב האלים (באנגלית: Dragon Ball Z: Battle of Gods, ביפנית: Doragon Bōru Zetto: Kami to Kami ,ドラゴンボールZ 神と神) הוא סרט אמנויות לחימה יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים מסהירו הוסודה. היה זה הסרט הארבעה עשר המבוסס על הסדרה "דרגון בול Z", והסרט הראשון אי פעם שנחשב כחלק מהקאנון של יקום דרגון בול, היות שאקירה טוריאמה בעצמו היה מעורב ביצירת הסרט.
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-30 במרץ 2013, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-7 באוקטובר 2014. לאור הצלחתו, עלילת הסרט גם עובדה ל-14 הפרקים הראשונים של האנימה דרגון בול סופר, וגם לסדרת מאנגה חדשה, גם היא תחת השם "דרגון בול סופר".
הפקה והפצה

הסרט היה הראשון מסרטי דרגון בול שהופק לא רק על ידי טואי, אלא גם בשיתוף פעולה מלא עם אקירה טוריאמה, הכותב המקורי של הסדרה, ועל כן קל למקם את עלילת הסרט על ציר הזמן של יקום דרגון בול. העלילה מתרחשת בין פרק 517 לפרק 518 של המאנגה, במהלך השנים שעברו מתבוסתו של קיד בו (מאג'ין בו הרשע) ועד לטורניר אמנויות הלחימה ה-28 שבו גוקו פוגש את אוב. על פי עלילת דרגון בול סופר, האירועים המתוארים בסרט מתרחשים בדיוק שישה חודשים לאחר תבוסתו של קיד בו.
הסרט הוכרז לראשונה כבר ב-2012 כאשר מגזין המאנגה Weekly Shōnen Jump הכריז כי ב-14 ביולי תחכה לקוראים "הפתעה". באותו היום הופיע באתר תמונתו של הדרקון שנרון ופרטים לגבי הפקתו של הסרט החדש: צוות ההפקה, המדבבים, וחברות שהיו מעורבות בהפקת הסרט. אקירה טוריאמה הכריז במגזין שזו הפעם הראשונה שהוא מעורב בהפקה של סרט מזכיון דרגון בול מתחילתו ועד סופו, ובהכרזה שהגיעה מפי טואי הוצהר כי הם מוכנים להוציא פרק חדש בהיסטוריה של יקום דרגון בול, שיספר את כל מה שהתרחש בין Z לבין GT (אף על פי ש-GT לא נחשב כחלק מהקאנון). בגליונות נוספים של המגזין נוספו פרטים על הצורה "סופר סאיין גוד" ועל יריבו של גוקו, בירוס, שעיצובו הושפע מאלים שונים דמויי חתול מהמיתולוגיה המצרית.
הסרט היה לסרט היפני הראשון אי פעם שהוצג בבתי קולנוע IMAX בתלת מימד, וזכה לשחרורים בDVD ובבלו ריי מיד לאחר יציאתו. הסטודיו האמריקני Funimation, שהפיק את הדיבוב האנגלי עבור האנימות והסרטים המוקדמים יותר, קנה את הזכויות על יצירת הדיבוב האנגלי לסרט והפיץ אותו בבתי הקולנוע בארצות הברית ביחד עם אולפני פוקס המאה ה-20.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ביותר באופן כללי גם ביפן וגם מחוץ ליפן. אחוז הביקורות החיוביות שניתן לסרט באתר Rotten Tomatoes עומד על 88%.
לאור הצלחת הסרט, יצא בעקבותיו סרט המשך, דרגון בול Z: תחייתו של פריזה שמהווה גם המשך עלילתי ישיר, ושני הסרטים האלו עובדו בשלב יותר מאוחר כפרקים בסדרת האנימה דרגון בול סופר.
הערות שוליים

↑  https://www.animenewsnetwork.com/news/2012-07-14/new-dragon-ball-film-set-between-517th-and-518th-manga-chapters
↑  http://kotaku.com/the-new-dragon-ball-z-movie-isnt-deep-or-profound-but-464819108
↑  http://uk.ign.com/articles/2014/08/06/dragon-ball-z-battle-of-gods-review-2
↑  http://www.animenewsnetwork.com/review/dragon-ball-z/battle-of-gods/.77364
↑  Dragon Ball Z: Battle of Gods (באנגלית), נבדק ב-2022-05-26
| דרגון בול מאת אקירה טוריאמה |
| --- | --- | --- |
| אנימה/ סדרות טלוויזיה | דרגון בול (1986–1989) • דרגון בול Z ‏(1989–1996) (דרגון בול Kai ‏(2009–2011; 2014–2015)) • דרגון בול GT ‏(1996–1997) • דרגון בול סופר (2015–2018) |  |
| סדרות רשת | סופר דרגון בול גיבורים (2018–הווה) |  |
| ספיישלים לטלוויזיה | בארדוק אבא של גוקו (1990) • ההיסטוריה של טראנקס (1993) • מורשתו של גיבור (1997) • לופי X טוריקו X גוקו (2013) |  |
| סרטים ל-DVD | העולם של דרגון בול זי (2000) • התכנית להשמדת הסאיינים (חלק א', חלק ב') (1993) • התכנית להשמדת הסופר סאיינים (רימייק) (2010) |  |
| סרטים קצרים | גוקו והחברים חוזרים (2008) • הפרק של בארדוק (2010) |  |
| דרגון בול - סרטים | האגדה של שנרון (1986) • היפהפייה הנרדמת בטירת השטן (1987) • הרפתקה מיסטית (1988) • החזק מנצח (1996) |  |
| דרגון בול Z - סרטים | האזור המת (1989) • החזק בעולם (1990) • עץ העוצמה (1990) • הלורד סלאג (1991) • נקמתו של קולר (1991) • שובו של קולר (1992) • סופר אנדרואיד 13 (1992) • ברולי: הסופר סאייה האגדי (1993) • בוז'אק - שודד הגלקסיה (1993) • ברולי: השיבה (1994) • ביו-ברולי (1994) • מיזוג חדש נולד (1995) • אגרוף הדרקון של סון גוקו (1995) • קרב האלים (2013) • תחייתו של פ' (2015) |  |
| דרגון בול סופר - סרטים | ברולי (2018) • סופר הירו (2022) |  |
| דמויות | סון גוקו • פיקורו • סון גוהאן • מקיטה • פריז • סל • מאסטר רושי |  |
| משחקי וידאו | בודוקאי • בודוקאי טנקאיצ'י • זינוברס • זינוברס 2 • Dragon Ball FighterZ • קאקארוט |  |
| סרטי לייב אקשן | דרגון בול: אבולוציה (2009) |  |
דלען

נחלות שבטי ישראל
דִלְעָן הייתה עיר מקראית באזור שפלת יהודה במחוז הקדום של לכיש. מקור השם ככל הנראה מן השורש דלע.
העיר מוזכרת רק פעם אחת בתנ"ך בספר יהושע ונכללת ברשימת ערי יהודה: יהושוע פרק טו ל"ח: "וְדִלְעָ֥ן וְהַמִּצְפֶּ֖ה וְיָקְתְאֵֽל".
לפי האינצקלופדיה המקראית יש המזהים את דלען המקראית בתל נגילה (תל-אל נג'ילה), אחרים מזהים את דלען עם עגלון שבנחלת יהודה אשר מזוהה עם תל בית מירסים.
הערות שוליים

↑  דלען., באתר kotar.cet.ac.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל ובנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיפנדרה, מלך נפאל

דיפנדרה מלך נפאל (Dipendra Bir Bikram Shah Dev;‏ 27 ביוני 1971 – 4 ביוני 2001) היה יורש העצר של נפאל ומלכה דה יורה למשך שלושה ימים.
ב-1 ביוני 2001 רצח הנסיך דיפנדרה את הוריו המלך בירנדרה והמלכה אייסוואריה ואת שני אחיו בטבח משפחת המלוכה של נפאל. הרצח בוצע ככל הנראה בשל התנגדות הוריו לנישואיו עם בת זוגו. הוא ביצע את הטבח בהתכנסות המשפחה המלכותית למפגש משותף בארמון המלוכה נראינהיטי, בית המגורים של המלוכה הנפאלית. לאותו מפגש הוזמנו 24 איש מבני המשפחה המלכותית.
לאחר הטבח ניסה דיפנדרה להתאבד. הוא שקע בתרדמת ונפטר לאחר שלושה ימים. כיוון שאביו מת והנסיך עדיין חי בשלושת הימים שלאחר הרצח, הוא הפך אוטומטית, לפי חוקת המדינה, למלך נפאל. לאחר שנפטר ירש אותו דודו גיינדרה.
הערות שוליים

↑  רויטרס ואיי.פי., "המלך הרוצח" בנפאל מת - דודו הוכתר במקומו, באתר ynet, 4 ביוני 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1199324353  SUDOC: 254401139  VIAF: 2644157416854316710000   WorldCat (עם VIAF): 2644157416854316710000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא נפאל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האיים הצפים של בני האורו

האי הצף המתויר ביותר. ניתן לראות את מבנה האי במבט מהצד
ילד בן שבט האורו, אוחז בידו צמח טוטורה טרי
האיים הצפים של בני האוּרוֹ (נקראים גם "איי האורו") הם מערכת של מספר איים מלאכותיים הנמצאים באגם טיטיקקה בפרו, בסמוך לעיר פונו. האיים נבנו על ידי בני שבט האורו בסביבות שנת 800 לספירה, ומדובר בעצם ברפסודות ענק, ששטחה של כל אחת מהן כמה עשרות מטרים מרובעים.
האיים בנויים מצמח מים הנקרא טוטורה (Schoenoplectus californicus ssp. tatora, צמח הדומה לקנה), אשר קניו מיובשים ונראים כמו קש. פרט לבניית האיים, משמש צמח זה את בני האיים למאכל, לטיפול בכאבי ראש, לבניית בתיהם (הנמצאים על האיים) וסירותיהם ולהכנת חפצי אמנות שונים. על מנת לתחזק את האיים ולמנוע מהם לשקוע בעקבות ריקבון השכבות התחתונות, מוסיפים תושבי האיים מדי פעם שכבה חדשה של צמחי טוטורה.
האיים נמצאים במרחק של כשעתיים שיט מהעיר פונו.
היסטוריה

בני האורו בנו את האיים הצפים כאמצעי הגנה כנגד תקיפות חוזרות ונשנות של השבטים השכנים, בעיקר שבט האינקה. הבידוד של האיים, במקביל לניידות האפשרית שלהם, שימשה לבני האורו אמצעי הגנה איכותי, ועד היום מוצב על האי הגדול ביותר מגדל שמירה - עשוי אף הוא מצמח הטוטורה.
בסביבות שנות החמישים מתו רבים מבני שבט האורו מחמת רעב שפקד את האזור, והנותרים התפזרו למקומות שונים. כיום מיישבים את האיים צאצאים של בני אורו המעורבים עם בני שבט האיימרה האינדיאני. תושבי האיים שומרים על אורחות החיים של בני האורו, אך עם חלוף השנים והתפתחות הטכנולוגיה התחוללו שינויים רבים באיים - הוקם בית ספר, הוצבו אנטנות טלוויזיה ועוד. כמו כן, בעקבות התיירות הרבה הפוקדת את האיים, הם התמלאו בדוכנים קטנים למכירת מזכרות ומרבית הכנסות התושבים מבוססות על התיירים.
ראו גם

אחזור קרקע
דוד שריר

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 86 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב במה 
 
ציור שמן על בד, 1991-6, 97*129, אוסף האמן
שמן ועלי זהב על בד, 1972, 54*73, אוסף האמן
שמן ועלי זהב על בד, 1970, 81*110, אוסף פרטי
שמן על בד, 1996, 51*66, אוסף האמן
הדרך אל התיבה, שמן על בד, 1971, 96*130, אוסף פרטי
המרפסת ביפו, שמן על בד, 1996, 51*66, אוסף האמן
שמן על בד, 1997-8, 90*220, אוסף פרטי
1974, 220*300, אוסף האמן
דוד שריר (נולד ב-1938) הוא צייר ומעצב תפאורות ותלבושות לתיאטרון, אופרה ומחול.
ציוריו

את תחביר שפתו היצירתית ניסח דוד שריר בציוריו מהמחצית השנייה של שנות השישים וראשית השבעים: שבילי גן הנדסיים, פרחים וציפורים אקזוטיים וחושניים, חזיתות ארמונות, מלאכים עם תפרחות כנפיים וכו' – כולם פועלים יחד בשירות ההידור והפיאור החגיגיים של המציאות, בריאתה של אלטרנטיבה לפרוזאי, אלטרנטיבה אידילית, אביבית לנצח ומסוגננת להפליא. כאן, אין הכרה בגבולות בין אתמול להיום, בין מזרח למערב, בין גבוה לנמוך. עולם שבו כל ההיררכיות נתערבבו: בני מרום, מלכים ופשוטי עם גרים אלה במחיצת אלה. עולם שבו האמן נמנה עם כל הגילדות שבאפשר: הוא הצייר, הוא הבנאי, הוא הגנן, הוא החייט, הוא הכובען…
תפיסת האדם של שריר, המשותפת לציורי התנ"ך שלו ולציוריו בנושאי תחרויות ספורט, קרקס, הווי ביתי וכיוצא בזה, שורשיה ב-1966, משהכין הצייר בן ה-28 תפאורה להצגת "אסתר המלכה" – עיבודו של נתן אלתרמן ל"מגילת אסתר". שנתים קודם הפסיק את לימודי האדריכלות ועיצוב תפאורה באוניברסיטה של רומא ובאותה שנה – 1966 – התחתן. אך בתפאורה שעיצב להצגה ב"תיאטרון הקאמרי" שב הצייר הבוגר אל ילדותו ואל ציורי פורים שלו מאז ושלבם בתמונות של אמנות עממית רוסית (הללו פורסמו בחוברות "אוגניוק", שנקראו בבית שריר הילד), דוגמת ציורי "פָּאלֶח" – אותם קישוטי קופסאות המשלבים ביזנטיות ונימות פרסיות מובהקות. את כל אלה הפגיש האמן עם פרסיותה של "מגילת אסתר". פתיחת ההצגה ב- tableau מרהיב של שחקנים בתלבושותיהם המהודרות הניצבים על גשר וחוברים ל"שטיח פרסי" ססגוני – סימנה מפנה "פרסי" שכמעט לא ירפה עוד מאמנותו של דוד שריר.
הכמיהה לאהבה, ליבידו שעודן בסובלימציה אסתטית מרבית. כך הפך הבית (סטודיו, ארמון, "תיבה" וכו') למרחב משפחתי אינטימי המגונן ביצירת שריר על אהבה, ארוס והרמוניה שלווה. במקביל, אדם וחווה שלו הם אוהבים בגן עדן שאינו נבדל מהותית מערוגות הבושם או מכל גן אהבה אחר המאכלסים את מכלול יצירת שריר.
לאורך למעלה מחמישים שנות יצירה, חוב תרבותי עמוק לאמנות האיטלקית הקלאסית, אותה הפנים בעת לימודיו ברומא. יחד עם זאת, דוד שריר הוא אמן יהודי, לבטח בציורי התנ"ך והחגים שלו, בהם הוא ממשיך במסורת העיצוב האומנותי-דתי היהודי לדורותיה. "אינני איש דתי", הוא אומר, "אך אני קשור קשר עז למסורת היהודית. אין לי מסורת אחרת."
(מתוך מאמרו של גדעון עפרת "מזמורים לדוד (שריר)")
טניס אורבני, 1986, 49*61, אוסף האמן
מלחמת גוג ומגוג, שמן ועלי זהב על בד, 1966, 85*100, אוסף אפרים קישון
ספירלת החיים, גואש על נייר, 1986, 90*120, אוסף האמן
תהילים מזמור 128, גואש וצבע מים על נייר, 2012, 35*45, אוסף האמן
תהילים מזמור 122, גואש ואקוורל על נייר, 2012, 42*57, אוסף האמן
תהילים מזמור 126, גועש ואקוורל על נייר, 2012, 40*50, אוסף האמן
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > אלקטרה

התפאורה תוכננה לבמה הפתוחה של התיאטרון הרומי בקיסריה כניסיון ליצור במרחב הגדול את תחושת המחנק והנקמה הרצחנית שבסיפור המיתולוגי ובמוזיקה של ריכרד שטראוס. קיר באורך 22 מטרים ובגובה 12 מטרים סגר את מרחב הבמה. את הקיר ציפו לוחות אלומיניום מחורצים ומעוותים שעליהם הותזו צבעי דם קרוש. בקיר נקרעו חלונות שדרכם נראו שלדים של קורבנות, חלקי קירות נפתחו והפכו למרפסות ורצפת הבמה התרוממה ויצרה גשר בין פתח גדול בקיר לבין קדמת הבמה, הגשר התרומם גם בכיוון ההפוך.
האופרה הוצגה בקיץ אותה שנה (2000) בפסטיבל סוונלינה בפינלנד עם שינויים קלים והתאמות שנעשו בתפאורה.
בעיתון פיני נכתב על התפאורה:
"התפאורה היא היעילה והמודרנית ביותר שנראתה אי-פעם בטירה בסוונלינה, כשהקירות הגדולים של הטירה הופכים לחלק מהתפאורה עצמה..."
חנון רון כתב ב"ידיעות אחרונות":
"דוד שריר בנה תפאורה של קיר ענק, מאיים, סגפני, ומתוך הקיר הזה ממש נשפכה המוזיקה של שטראוס, נפלא !"
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > מזמור לירושלים

החלק הראשון של המחול מבוסס על טקסט ממגילת איכה. את תחושת החורבן וההרס בחר שריר לבטא בהשראת המצווה הקדומה - לחגור שק. את השק כבגד לא חגרו הרקדנים: שק בלוי וקרוע היה הרקע לתמונת החורבן : רצועות של ספוג עבה נארגו כשתי וערב פרום וחוברו כיריעות מלבניות למשטח רפוי שהיה תלוי בעומק הבמה. בחלקו השני של הריקוד - "הללויה", ירדה טלית ענקית בצבעי לבן, צבעי תכלת, לבן ופסי קטיפה שחורים וכיסתה את השק שברקע.
תקוה ראובני כתבה ב"ידיעות אחרונות":
"לצלילי "סימפוניה לירושלים" של מרדכי סתר עלה המסך וחזיון ירושלים בחורבותיה נגלה לעין: בדי יוטה תלויים המעוררים אסוציאציות של הרס - תפאורה אבסטרקטית נפלאה של דוד שריר..."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > ההולנדי המעופף

חתך רוחב בגוף אונית מפרשים מהמאה ה-17 היה האלמנט המרכזי בעיצוב התפאורה וקווי המתאר שלו שימשו כמסגרת לפתח הבמה. מאחוריה התגלה פנים האוניה על שלל מפרשיה, ספינת דיג נורווגית חצתה את מרחב הבמה, פנים בית בכפר הדייגים היה הרקע למקהלת הנשים הטוות במערכה השנייה ובתמונת הנמל במערכה השלישית ירכתי ספינת הדיג שימשו במה לחגיגת הנישואים. חזית האוניה נבנתה בגובה רב מחוץ למסגרת הבמה וממנה הזדקר לתוך האולם התורן הקדמי שהגיע עד ליציע. עם הופעת ההולנדי במערכה הראשונה נותק המפרש הקדמי מהקורה שהיה מחובר אליה ונפרש לכל רוחבו כטרפז ענק מעל לראשי הקהל. מזח גבוה מוקם בתוך דות התזמורת וגשר נמתח מעל הנגנים מהבמה אל האולם.
ריצ'רד דייר כתב ב"הבוסטון גלוב":
"התפאורה שעיצב שריר היא אחת המורכבות והיפות ביותר שנראו בהצגותיה של שרה קולדוול - בית האופרה בנוי כבקבוק, ובהפקה זו הספינה בתוכו. שריר נתן מענה גם לפנטזיה וגם לריאליזם שמבוטאת במנגינה; תפאורת הים היא שיקוף מוזיקת הים, המעוף של העבודה הוא כל שדרוש למספר סיפורים."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > מקום אחר

ההצגה מתקיימת במקום אחד - קיבוץ, שהוא גם ריבוי של מקומות: חדרים שונים, מדשאה, אספת חברים, חורשה ובית קברות. שריר בחר ליצור משטח טרפזי מדורג מצופה בדשא ומחולק לריבועים (חדרים) המופרדים בשבילי בטון שגם מובילים בגבהים שונים אל מאחורי הקלעים. בין השבילים "ניטעו" גזעי אורנים למלוא גובה הבמה. בחדרים - ללא קירות - ריהוט אחיד: מיטה, שידה, כיסא מתקפל וקומקום חשמלי. העלילה עוברת מחדר לחדר, מתרחשת סימולטנית במספר חדרים ובין השבילים, ובתמונות הכלליות - על כל משטח הבמה.
גיורא מנור כתב ב"על המשמר":
"דוד שריר, מעצב התפאורה... הצליח במקום שבו נכשלים על פי רוב בתיאטרון : הוא יצר תחושה של מרחב פתוח, בממדים של קיבוץ ממש, ויחד עם זאת אכלס את הבמה במספר חדרים פרטיים בלי שיפגעו ההיגיון הצורני ותחושת הפרטיות והחוץ כאחד. שבילי בטון ודשאים, קצת רהיטים וסביבם גזעי עצים גבוהים עוצבו בצורה ריאליסטית... יוצרים את האווירה הרגועה לכאורה, הפסטורלית, המטופחת, האופיינית לקיבוץ ותיק בימינו."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > שירה

במת "צוותא" בתל אביב הכתיבה את אופי התפאורה ומידותיה: קיר צר וארוך עם טקסטורה של אבנים ירושלמיות ושתי כנפיים בצורת משולשים הצמודים למשקוף של פתח יחיד בקיר. מתוך המשולשים נשלפו ספרייה ומיטה על ידי השחקנים שגם הזיזו אותם ימינה ושמאלה. בעזרת וילונות בצבעים שונים שהתחלפו מאחורי הפתח נוצרו חללי במה שיצרו מכלול מקומות בהם מתרחשת ההצגה.
מיכאל הנדלזלץ כתב ב"הארץ":
"חלק חשוב בהצגה זו משחקת התפאורה של דוד שריר, שעיקרה קיר לרוחב הבמה המותיר רושם של אבן בניה ירושלמית. במרכז הקיר פתח גדול, ושתי כנפי דלת מאפשרים פתרונות מגוונים לשינוי מקומות ההתרחשות. שתי כנפיים אלה, מעין משולשים גדולים, משמשים גם סמל מרומז בחריפות לרגלי אישה, עם הפתח שגולגולת המת עליו. הסמל הוא כה חזק וכמעט בוטה, עד כי אין כל צורך לפרש אותו... שימוש עדין, נכון ומשמעותי בתפאורה."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > פר גינט

מעגלי החיים של פר גינט העלו את האסוציאציה לחתך רוחב בגזע עץ שבו נראים שנות חייו כמעגלים קוצנטרים. זאת הייתה נקודת המוצא לעיצוב התפאורה. מכאן בא החומר שממנו נבנתה : גזעי עצים חתוכים שציפו קונסטרוקציה מתכתית של אמפיתיאטרון עגול שעליו מוצגת מסכת חייו ומפגשיו של פר גינט עם העולם הסובב אותו.
עדית זרטל כתבה ב"דבר":
"במסגרת ההצגה כולה חברו כמה הישגים בלתי רגילים והראשון בהם הוא הישגו של דוד שריר שתכנן תפאורה חד פעמית ממש. למבצע כזה קוראים בדרך כלל מבצע חיים, אבל שריר, כמדומה, מרבה לחזור על מבצעי חיים. בתוך בימה דמוית אמפיתיאטרון העשוי קורות עץ גס נוצרו בסיוע תאורה מצוינת בימות אין ספור, האחת יפה מהשנייה. שריר הוא גם האחראי על התלבושות והמסיכות והישגו כאן אינו נופל מהישגו בעיצוב התפאורה."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > דידו ואניאס

האופרה של פרסל עוצבה כקימרון קוצני עשוי מתכת שעטף את חלל הבמה. דרך פתחים בקימרון עברו הסולנים, חברי המקהלה והרקדנים ועל שלד הקימרון טיפסו "שדונים" שצפו מלמעלה, התערבו בנעשה על רצפת הבמה ויחד עם שלוש המכשפות קידמו את העלילה המיתולוגית. שטיח בצבעי זהב וכסף שניתלה מהקימרון והפך לחופת נישואין ומפרשים בעומק הבמה נמוגו בחשיכה בתמונת הפרידה של אניאס.
שוש אביגל כתבה ב"הארץ":
" התפאורה היפהפייה של דוד שריר, יחד עם התאורה, תגנוב את ההצגה. שריר עיצב את מערת המכשפות כמין קונכייה שקופה עשויה צינורות ברזל מרופדים. זאת הייתה הקונצפציה של הבימוי: הכול מתרחש מבעד לעיניהן של המכשפות הבוחשות בחיי הגיבורים מתוך זדון לשמו ומקלקלות להם את סיפור האהבה היפה שלהם."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > הנזל וגרטל

האופרה תוכננה כהפקה נודדת בערים שונות בניו אינגלנד ולכן נבנתה כיחידה קומפקטית שהכילה את כל אביזרי הבמה, המסכים, חלקי התפאורה הקבועים, גשרי התאורה ומכשירי התפעול. 12 עצים מפוסלים ומערכת קלעים עליונה מצוירת בצבעי שלכת הרכיבו את מסגרת הבמה. שישה עצים ניידים הופעלו על ידי ניצבים ויצרו מקומות שונים ביער. 14 המלאכים בתמונת החלום היו מריונטות שתופעלו וירדו לבמה מגישרי התאורה. הקיר האחורי בתמונת הבית במערכה הראשונה היה מטאטא ענק שסימל את העיסוק המשפחתי. הרהיטים המוגדלים רקדו יחד עם הילדים. בית הממתקים הגיח מעומק הבמה, הכלוב שלתוכו הוכנס הנזל עלה וירד ושלוש בובות בדמות המכשפה התעופפו מעל התפאורה ומעל הקהל באולם. התנור, שלתוכו נדחפה המכשפה על ידי הילדים, התפוצץ, ומתוכו הוציאו הנזל וגרטל עוגה גדולה בדמותה של המכשפה שחולקה בין קהל הילדים שבאולם.
ריצ'רד דייר כתב ב"הבוסטון גלוב":
"בעלת הברית העיקרית שלה (של שרה קולדוול) היא התפאורה אותה עיצב האמן הישראלי דוד שריר... ססגונית בצבע ובעיצוב, שמפגינה באופן מופלא ושנון רוך וקומיות ואפקטים מיוחדים קסומים - התפאורה היא הכוכב העיקרי של האופרה. הנזל וגרטל מופיעים בראשית המופע כשברקע מטאטא ענק שמגמד זמרי סופרנו ומצו מבוגרים לממדים של ילדים, העצים ביער מתנועעים במסתוריות, הבית של המכשפה מעוררת תיאבון. חיות פנטסטיות - היפופוטם, אריה ועוד משגיחים על הילדים הנמים ו-14 מלאכים צבעוניים יורדים באיטיות ממעל: מתברר שהילדים ספרו אותם, מכיוון שכשהמלאך ה-14 ירד למטה, נשמעו מחיאות כפיים עזות באולם."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > ספור גן-עדן

גן-עדן של איציק מאנגער הוא פנטזיה של העיירה היהודית במזרח אירופה עם רבניה, גביריה, בעלי המלאכה והשוליות וגם המשוגעת של העיירה. הפנטזיה ממומשת על הבמה בעזרת מוטיבים מהאמנות היהודית העממית - מגזרות נייר. פתח הבמה ממוסגר בשער קשתי גדול העשוי כמגזרה לבנה על רקע כחול ועיירה שלמה, עשויה גם היא כמגזרה, תלויה באוויר מאחוריו. הפנטזיה על גן העדן של הגויים (השוכן בסמוך לגן העדן היהודי) מוגשת כתמונת מזבח רוסית עממית בצבעוניות חריפה וכיפות בצל מוזהבות.
חוה נובק כתבה ב"דבר":
"...אולי עיקר הצלחת ההצגה טמון בתפאורות הנהדרות של דוד שריר... הדבר מורגש החל ברגעים הראשונים שבהם נפתח המסך על תפאורתו המקסימה..."
תפאורות שעוצבו להפקות שונות בישראל ומחוצה לה > שידוכין

נקודת המוצא לעיצוב הקומדיה של גוגול הייתה סגנון הלבוש בשנות השלושים של המאה התשע עשרה והפיכת הבגדים ממלבושים למקומות. כך שהפראק שלובש החתן מוגדל פי ארבעה והופך לקיר חדרו. חלון קרוע בפראק, שעון כיס ענק תלוי עליו וארובת התנור מייצבת אותו. הצבעים האופייניים לתמונה זאת הם חומים וירוקים. ביתה של הכלה מאופיין על ידי בגד חלומות החתונה שלה - קרינולינה ענקית משופעת במלמלות ותחרות בגווני ורוד שבמרכזה חלון (אותו החלון שבתמונת הרווק) עם וילונות/תחתונים, שדרכו בורח החתן בסוף המחזה. התפאורה הורכבה על במה מסתובבת שאיפשרה מעברים מהירים מחדר החתן לסלון בביתה של הכלה.
חיים גמזו כתב ב"הארץ":
"...אך לחטא לא יכופר היה נחשב לנו לו שכחנו לחלק שפע של מחמאות לצייר דוד שריר על התפאורה היפה ביותר שראינו מעשה ידיו עד כה על במות תיאטרונינו. אפשר היה לוותר על הפראק העוטר את החלון והמקושט בצינור פח של תנור ברזל, אך כל יתר חלקי מלאכתו המצוינת, גוני התחרים, הבדים והתלבושות וכל צבעי החדרים - ובעיקר חדרה של הכלה - הם מלאכת מחשבת. חן-חן לשריר על תפאורה התואמת את מסגרתו של המחזה והמכניסה בהצגה יותר מקורטוב של קלילות, הומור ותענוג לעין."
בועז עברון כתב ב"ידיעות אחרונות":
"נתחיל דווקא בתפאורה ובתלבושות של דוד שריר, שכבר הן "עושות" את מחצית ההצגה... אכן, המלבושים כאן חיים ומחיים את ההצגה..."