stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיפאון (מדעי המחשב)
דרכי התמודדות עם קיפאון

ישנן שלוש גישות עיקריות בהן משתמשים להתמודד עם בעיית הקיפאון:
מניעה והתחמקות. בגישה זו מוודאים שמערכת ההפעלה לעולם לא תיכנס למצב קיפאון. שיטות המניעה מוודאות שלפחות אחד מארבעת התנאים ההכרחיים לקיפאון לא יתרחש. שיטות ההתחמקות דורשות שמערכת ההפעלה תקבל מידע נוסף מראש בנוגע לאלו משאבים יבקש כל תהליך. עם הידע הזה, היא תוכל להחליט עבור כל בקשה האם התהליך ימתין או לא: אם בזמן הבקשה המערכת תזהה פוטנציאל למצב קיפאון, התהליך לא יקבל את המשאב אלא ימתין שהמצב ישתנה והמערכת תגיע למצב בטוח יותר בו לא יתאפשר קיפאון.
זיהוי והתאוששות. בגישה זו מאפשרים למערכת להיכנס למצב קיפאון, מאבחנים זאת, ומשחררים אותו. מערכת ההפעלה מספקת אלגוריתמים שבוחנים את מצבה ומחליטים האם התרחש קיפאון. כמו כן היא מספקת אלגוריתמים לטיפול והתאוששות מאותו קיפאון.
התעלמות. בגישה זו לא מתייחסים כלל לאפשרות הקיפאון. אפשרות זו נמצאת בשימוש ברוב מערכות ההפעלה, ביניהן Windows ו-Unix. במערכות כאלו זה באחריות המתכנת לכתוב תוכנית שמתמודדת עם קיפאון. במידה ויתרחש קיפאון המערכת לא תוכל לזהות זאת. הקיפאון יביא להאטה בביצועי המערכת. יותר ויותר תהליכים יוקפאו כשיבקשו משאבים ולבסוף המשתמש יאלץ לאתחל את המערכת. עם זאת, במערכות רבות מצב קיפאון הוא נדיר מאוד ולכן השיטה הזו זולה יותר מאשר האלגוריתמים למניעה, התחמקות או זיהוי והתאוששות.
דרכי התמודדות עם קיפאון > מניעת קיפאון

בשביל שקיפאון יתרחש, כל אחד מאותם ארבעת התנאים ההכרחיים צריך להתקיים. אם נוודא שלפחות אחד מהם לא יתרחש, נמנע קיפאון. שיטה זו עלולה להתבטא בניצול נמוך של משאבי המערכת והקטנת התפוקה.
דרכי התמודדות עם קיפאון > מניעת קיפאון > מניעה הדדית

את התנאי הראשון, הקצאות מניעה הדדית, לא נוכל למנוע תמיד. ישנם משאבים שמעצם אופיים הם לא שיתופיים ואי אפשר לבטל את הבלעדיות שלהם, כמו מדפסת שיכולה להדפיס ברגע נתון רק מסמך אחד. לעומת זאת, ישנם משאבים שיתופיים שאינם דורשים בלעדיות. כך לדוגמה, מקובץ לקריאה בלבד יכולים לקרוא בו זמנית מספר תהליכים שונים. בכל מקרה, לא נוכל למנוע קיפאון תוך הסרת תנאי זה, משום שלא נוכל לבטל את הבלעדיות, המהותית עבור חלק מהמשאבים.
דרכי התמודדות עם קיפאון > מניעת קיפאון > החזק והמתן

בשביל לוודא שתנאי זה לעולם לא יתקיים, נוודא שכשאשר תהליך מבקש משאב הוא לא מחזיק שום משאב אחר. ניתן לממש זאת באחת משתי דרכים:
לדרוש מהתהליכים לבקש את כל המשאבים שהם רוצים לפני תחילת הריצה. ניתן לממש זאת באמצעות הוספת דרישה שכל קריאות המערכת הדורשות משאבים יקדימו את קריאות המערכת האחרות.
לאפשר לתהליך לבקש משאבים רק אם הוא לא מחזיק משאבים אחרים כלל. תהליך יוכל לבקש מספר משאבים ולהשתמש בהם, אך לפני שיבקש משאבים נוספים הוא יצטרך לשחרר את כל המשאבים הראשונים (ואם הוא עדיין יזדקק למשאבים הראשונים, יבקש אותם שוב ביחד עם המשאבים החדשים)
לשתי הדרכים האלו יש שני חסרונות מרכזיים:
ניצולת משאבים נמוכה. אם נחייב את התהליכים לבקש משאבים מראש, ייתכן וחלק מהמשאבים לא יהיו בשימוש זמן רב - בין הרגע בו הם הוקצו עד הרגע בו התהליך משתמש בהם בפועל.
תיתכן הרעבה. תהליך שזקוק למספר משאבים פופולריים יחד אולי לאלץ לחכות זמן רב או בלתי מוגבל, בגלל שלפחות אחד מהמשאבים המבוקשים יהיה תמיד תפוס על ידי תהליך אחר.
דרכי התמודדות עם קיפאון > מניעת קיפאון > אין הפקעה

נוכל להסיר תנאי זה תוך שימוש באחת מהדרכים הבאות:
כאשר תהליך שכבר מחזיק מספר משאבים מבקש משאבים אחרים ובקשתו נדחית (ולכן הוא חייב להמתין), אזי כל המשאבים הישנים שכבר מוקצים עבורו יופקעו ממנו, וישוחררו מיידית. אותם משאבים מופקעים יתווספו לרשימת המשאבים שהתהליך ממתין להם. התהליך ישוב לפעול רק כאשר הוא יוכל לקבל את כל המשאבים: הישנים והחדשים.
כאשר תהליך מבקש משאבים והמשאבים אינם פנויים נבדוק מי מחזיק בהם. אם הם מוחזקים על ידי תהליך אחר שנמצא במצב המתנה (משום שממתין למשאבים אחרים), נפקיע מהתהליך האחר את המשאבים המבוקשים וניתן אותם לתהליך המבקש. לחלופין, אם המשאבים המבוקשים לא פנויים אך לא מוחזקים על ידי תהליך ממתין (כלומר מוחזקים על ידי תהליך רץ), התהליך המבקש יהיה חייב להמתין. בזמן שהוא ממתין ייתכן וחלק ממשאביו יופקעו, אך רק אם תהליך אחר מבקש אותם. התהליך ישוב לפעול רק כאשר קיבל את המשאבים החדשים שביקש וכן קיבל מחדש את המשאבים שהופקעו ממנו בזמן ההמתנה.
דרכי התמודדות עם קיפאון > מניעת קיפאון > המתנה מעגלית

בשביל למנוע מעגל המתנות יש לסדר את כל המשאבים בסדר כלשהו. יש לדרוש שתהליך יוכל לבקש משאבים רק בסדר עולה. כלומר לכל משאב נצמיד מספר סידורי, ותהליך יוכל לבקש רק משאבים שמספרם גדול מהמשאבים שהוא כבר מחזיק בהם.
דרכי התמודדות עם קיפאון > התחמקות מקיפאון

בגישה זו מערכת ההפעלה דורשת מידע מוקדם מראש על איזו בקשות משאבים אמורות להגיע. עם תוספת הידע הזו המערכת יכולה להחליט עבור כל בקשה האם התהליך יקבל כעת את המשאב או ימתין במטרה למנוע קיפאון. האלגוריתמים שמממשים את גישת ההתחמקות צריכים לבחון כל הזמן את מצב המשאבים המוקצים, כדי לודא שהמתנה מעגלית לא תתרחש.
נאמר שמצב הוא בטוח אם המערכת יכולה להקצות משאבים לכל תהליך בסדר מסוים ועדיין למנוע קיפאון. במילים אחרות, מערכת נמצאת במצב בטוח רק אם קיים רצף תהליכים בטוח, שהוא רצף p0,p1,...,pn בו תהליך pi
יבקש בעתיד רק משאבים שהם כרגע פנויים או מוחזקים על ידי תהליך pj, כך ש j<i. אם המשאבים שpi מבקש תפוסים, הוא ימתין עד ש pj ישחרר אותם.
אם לא ניתן לסדר את התהליכים ברצף כזה, נאמר שהמערכת במצב לא בטוח, שעלול להסתיים בקיפאון. ההבחנה בין המצבים מתייחסת ליכולת של המערכת להגיע למצב קיפאון. ישנם אלגוריתמים שמוודאים שהמערכת תישאר תמיד במצב בטוח. כל פעם שתהליך מבקש משאב פנוי הם מחליטים האם הוא יקבל אותו (כי המערכת תישאר במצב בטוח) או שהתהליך ימתין. בשיטה זו ייתכן ותהליך ימתין גם אם המשאב פנוי ולכן ניצול המשאבים בשיטת ההתחמקות הוא נמוך יותר.


אלגוריתם שממש התחמקות מקיפאון הוא אלגוריתם הבנקאי.
דרכי התמודדות עם קיפאון > חיזוי וכריעות

מניעה של מצב קיפאון עוד בטרם התרחש באמצעות חיזוי שלו, היא בעיה לא כריעה. למעשה, ניתן לנסח מחדש את בעיית העצירה כתרחיש קיפאון. באופן כללי, לא ניתן להבדיל בין אלגוריתמים שממתינים לאוסף נסיבות שסביר שלא יתרחשו, לבין אלגוריתמים הממתינים לאוסף נסיבות שבהכרח לעולם לא יתקיימו (כלומר בקיפאון).
עם זאת, בסביבות מסוימות ובתנאים מסוימים, מניעת מצבי קיפאון יכולה להיות בעיה כריעה.
איתור קיפאון קיים

בניגוד לבעיית מניעת הקיפאון, לבעיית איתור הקיפאון, כלומר זיהוי מצבי קיפאון שכבר התרחשו, יש אלגוריתם יעיל, בתנאי שמערכת ההפעלה יודעת עבור כל תהליך באיזה מנעולים הוא מחזיק ולאיזה מנעול (אם בכלל) הוא ממתין.
נתאר בצורה פורמלית את דרך הזיהוי עבור מערכת שמשתמשת בתהליכים ובמנעולים:
נשרטט גרף דו צדדי מכוון. בצד אחד נשים את כל התהליכים, ובצד שני את כל המנעולים. עבור תהליך שנועל מנעול - נעביר קשת מהמנעול לתהליך. עבור תהליך שממתין למנעול - נעביר קשת מהתהליך למנעול. כעת, יש מצב קיפאון אם ורק אם יש בגרף מעגל מכוון.
במידה וזוהה מעגל, ניתן לסיים באופן כפוי את אחד התהליכים ובכך 'לשבור' את המעגל ואת הקיפאון.
ראו גם

סנכרון
לולאה אינסופית
בעיית הפילוסופים הסועדים
בעיית שני הצבאות
| תחומים במדעי המחשב |
| --- | --- | --- |
| יסודות מתמטים | לוגיקה מתמטית • תורת הקבוצות • תורת המספרים • תורת הגרפים  • תורת הטיפוסים •  תורת הקטגוריות  • אנליזה נומרית • תורת האינפורמציה |  |
| תורת החישוביות | תורת האוטומטים • תורת הרקורסיה • תורת הסיבוכיות • מחשוב קוונטי |  |
| אלגוריתמים ומבנה נתונים | אנליזה של אלגוריתמים • גאומטריה חישובית |  |
| שפות תכנות ומהדרים | מפרש • פרדיגמת תכנות (תכנות פרוצדורלי • תכנות מונחה עצמים • תכנות פונקציונלי • תכנות לוגי) |  |
| חישוב מבוזר ועיבוד מקבילי | עיבוד מקבילי • מחשוב סריגי • בקרת מקביליות |  |
| הנדסת תוכנה | ניתוח מערכות מידע • עיצוב תוכנה • תכנות מחשבים • שיטות פורמליות • בדיקות תוכנה • מתודולוגיית פיתוח תוכנה |  |
| תקשורת | ניתוב • טופולוגיית רשת • קריפטוגרפיה |  |
| מסד נתונים | מסד נתונים יחסי • SQL • תנועה • אינדקסים • כריית מידע • CAP theorem |  |
| בינה מלאכותית | חשיבה אוטומטית • בלשנות חישובית • ראייה ממוחשבת • עיבוד שפה טבעית • בינה חישובית • מערכת מומחה • למידה חישובית • רובוטיקה |  |
| גרפיקה | הדמיה ממוחשבת • הנפשה ממוחשבת • עיבוד תמונה |  |
| שפות פורמליות | שפה רגולרית • שפה חסרת הקשר • שפה תלוית הקשר • ההיררכיה של חומסקי |  |
| שימושים במדע | ביואינפורמטיקה • מדעים קוגניטיביים • כימיה חישובית • פיזיקה חישובית • אנליזה נומרית |  |
הערות שוליים

↑  Ekta Walia, Operating System Concepts, Khanna Publishing House, 2015, עמ' 122, ISBN 978-93-80016-65-8. (באנגלית)
↑  D. M. Dhamdhere, Operating Systems: A Concept-based Approach,2E, Tata McGraw-Hill Education, 2006-05-01, עמ' 687, ISBN 978-0-07-061194-8. (באנגלית)
↑  Ekta Walia, Operating System Concepts, Khanna Publishing House, 2015, עמ' 123, ISBN 978-93-80016-65-8. (באנגלית)
↑  ABRAHAM SILBERSCHATZ, PETER GALVIN, GREG GAGNE, Operating System Concepts, 8th Edition, John Wiley & Sons, 2008, עמ' 290. (באנגלית)
1 2  ABRAHAM SILBERSCHATZ, PETER GALVIN, GREG GAGNE, Operating System Concepts, 8th Edition, John Wiley & Sons, 2008, עמ' 291. (באנגלית)
1 2  ABRAHAM SILBERSCHATZ, PETER GALVIN, GREG GAGNE, Operating System Concepts, 8th Edition, John Wiley & Sons, 2008, עמ' 292. (באנגלית)
רובין דימיטרוב

| --- | --- |

רובין דימיטרוב כפי שצולם ב-1990
 לידה:  30 בספטמבר 1915 
 פטירה:  3 בינואר 1995 (בגיל 79) אחוזת בית, ישראל 
 מדינה:  בולגריה
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (16 ביולי 1963)  יקיר העיר תל אביב-יפו (1987) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רובין דימיטרוב
 
רוּבִּין דימיטרוב (בבולגרית: Рубин Димитров;‏ 30 בספטמבר 1915, סופיה, ממלכת בולגריה – 3 בינואר 1995, תל אביב, ישראל), היה חסיד אומות העולם בשל חלקו במאבק נגד רדיפות יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1962 היגר דימיטרוב לישראל ובה חי את שארית חייו.
סיפור המעשה

דימיטרוב נולד בשכונת בּוֹיָאנַה (אנ') שבעיר סופיה לאָסֶן ואנה זוג סוחרים. בשכונה זו גרו יהודים רבים ורובין התיידד עם בני הקהילה המקומית. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כרוכל למחייתו ונהג להבריח מוצרי מזון, בגדים וסיגריות ליהודים שהיו כלואים במחנות לעבודות כפייה. באחת הפעמים נתפס בידי המשטרה, הוכה קשות ואיבד חלקית את מאור עיניו.
ב-24 במאי 1943 ביצעו שוטרים בולגרים אקציה בקרב יהודי סופיה במטרה לגרשם לערי השדה. תוכניתו של אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים הייתה לראות בגירוש זה שלב ראשון לקראת גירושם של בני הקהילה אל מחנות ההשמדה הנאציים. מאות ממנהיגי הקהילה נעצרו לקראת גירושם למחנה הריכוז סומוביט שליד פלבן. דימיטרוב הצליח להחביא במאפייה שהייתה שייכת לסבתו בשכונת יוצ'בונאר, 20 יהודים שיועדו לגירוש. בהמשך, סייע דימיטרוב להבריח חבילות מזון לעצורים היהודים, שנכלאו זמנית בבית הספר היהודי בשכונתו.
אחריתו

ביוני 1962 הוזמן על ידי חברי "איחוד עולי בולגריה" בישראל לצורך טיפול רפואי, בשל החמרה בכושר ראייתו. דימיטרוב החליט להשתקע במדינת ישראל וב-1963 העניק לו ארגון יד ושם את
עיטור חסיד אומות העולם. דימיטרוב התגורר בתל אביב, ברבות הימים נשכח פועלו ומצבו הכלכלי והבריאותי הידרדר. ב-1986 שודרה במסגרת תוכנית התחקירים כלבוטק בערוץ הראשון כתבה על מצבם הכלכלי הקשה של חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל, אשר להבדיל מחסידי האומות שהתגוררו מחוץ לישראל, לא זכו לתמיכה כלכלית. בעת השידור נכח באולפן נשיא המדינה חיים הרצוג והתוכנית עוררה הדים נרחבים מאוד בציבור הישראלי. כתוצאה משידור התוכנית תוקן חוק הביטוח הלאומי ולחסידי אומות העולם הוענקה קצבה חודשית בגובה השכר הממוצע במשק. ב-1987 הוענק לדימיטרוב תואר יקיר העיר תל אביב-יפו. הוא הלך לעולמו בתל אביב ב-1995, ונקבר בבית הקברות בקריית שאול.
הערות שוליים

↑  רובין דימיטרוב, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  חסידי אומות עולם, באתר cms.education.gov.il .
1 2  יקירי העיר תל אביב-יפו, באתר עיריית תל אביב-יפו.
↑  חסידי אומות העולם, רשימת חסידי אומות העולם מבולגריה, באתר יד ושם (באנגלית).
↑  זוהר ישראל, מהקוליפורמים ועד המטרידים, באתר ynet, 19 באוקטובר 2004
↑  רובין דימיטרוב באתר GRAVEZ
רוברטו סולדדו

רוברטו סולדדו ריו (בספרדית: Roberto Soldado Rillo; נולד ב-27 במאי 1985) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בלבאנטה.
קריירה

סולדדו נולד וגדל בולנסיה שבספרד. כאשר מלאו לסלודאדו 14 שנים, הוא ומשפחתו עברו למדריד עקב הצטרפותו לקבוצת הילדים של ריאל מדריד.
סולדדו עבר את כל קבוצות הנוער של ריאל מדריד בין השנים 2002 עד 2006. ב-2005 זומן סולדדו לקבוצה הבוגרת (עקב פציעותיו החוזרות של רונאלדו), אך מצבו התחיל להתנדנד כאשר תקופות מסוימות הוא שיחק בשביל קבוצת המילואים, ריאל מדריד קסטיליה, ותקופה מסוימת שיחק במדי הבוגרת, על אף שהצליח סולדדו לכבש שערים חשובים אשר עזרו לריאל מדריד.
בעונת 2006/2007 הושאל סולדדו לקבוצת הכדורגל הספרדית אוסאסונה והפגין את כישוריו עם 11 שערים.
בעונת 2007/2008 חזר סולדדו מאוסאסונה וחתם חוזה עם ריאל מדריד. לאחר סוף העונה, בה לא קיבל דקות משחק רבות, עבר סולדאדו לחטאפה.
בעונת 2010/2011, לאחר עונה מדהימה בחטאפה עם 16 כיבושים ב-26 משחקים סך הכל, עבר סולדדו לקבוצה ולנסיה, עיר הולדתו, אותה הוביל עד המקום השלישי בליגה וסיים בה כמלך השערים עם 18 כיבושים ב-34 משחקים בהם נטל חלק. בתאריך 27 באוגוסט 2011 לאחר השביתה שנערכה מחזור אחד כשהתחילו במחזור השני של הליגה הספרדית נגד ראסינג סנטאנדר הבקיע סולדדו ארבעה שערים כששלושה שערים לרשת הנכונה ואחד עצמי בניצחון 3–4 לולנסיה.
ב-5 באוגוסט 2013 נמכר סולדדו מולנסיה לטוטנהאם הוטספר האנגלית, ששילמה תמורת 26 מיליון לירות שטרלינג.
ב-14 באוגוסט 2015 חתם לשלוש שנים בוויאריאל עבור 10 מיליון יורו.
ב-11 באוגוסט 2017 חתם בפנרבחצ'ה הטורקית עבור 5 מיליון אירו.
ב-15 ביולי 2019, לאחר תום חוזהו בפנרבחצ'ה, לא האריך את חוזהו, הפך לשחקן חופשי וחתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בגרנדה, שעלתה ללה ליגה בתום עונת 2018/2019.
הערות שוליים

↑  אתר ערוץ הספורט – sport5.co.il, באתר m.sport5.co.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראובן מרקין

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1934 סופיה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  15 במאי 2017 (בגיל 82) ירושלים 
 ענף מדעי:  בלשנות 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  כפר הנוער בן שמן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  זאב בן־חיים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מספר צאצאים:  4 
 
ראובן מֶרקין (נכתב פעמים רבות כ"ראובן מירקין"; 7 בנובמבר 1934 – 15 במאי 2017) היה בלשן ישראלי, פרופסור לבלשנות עברית באוניברסיטת בר-אילן. עיקר פעילותו המדעית היה במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה

מרקין נולד בסופיה בירת בולגריה למשה (מוריץ) מֶרקין, יליד העיר בוריסוב (Borisov) שבפלך מינסק, רוסיה הלבנה, ולמרים, ילידת העיירה פשטרה (Peshtera) שבהרי הרודופים במרכז בולגריה.
בהיותו כבן חמש פרצה מלחמת העולם השנייה. בולגריה הצטרפה לציר המדינות שבראשן גרמניה הנאצית. נחקק בה 'החוק להגנת האומה' (ינואר 1941) – העתק חוקי נירנברג הנאציים נגד היהודים. אביו פוטר מעבודתו ונלקח למחנה כפייה. ראובן חווה את הפצצות העיר סופיה בידי בעלות הברית (אפריל 1941) ואת נשיאת הטלאי הצהוב. בחודש מרץ 1943 עמדו יהודי בולגריה להישלח להשמדה בטרבלינקה, אבל מחאת הציבור עיכבה את הגירוש. במאי 1943 גורשו יהודי סופיה ופוזרו במקומות נידחים ברחבי המדינה.
בתום המלחמה חזרה המשפחה לסופיה וראובן חזר לבית ספרו. המשטר הפרו-נאצי התחלף במשטר קומוניסטי. ראובן בן ה-12 סולק מבית הספר משום שאמר כי ההליכה לתחנת הרכבת של סופיה, בעיצומו של חורף קשה, כדי להקביל את פניו של שליט יוגוסלביה טיטו וההמתנה של שעות בשלג ובקור, עלולה להרטיב את זוג נעליו היחיד ולכן לא יוכל להגיע למחרת היום לבית הספר. בהתערבות גורמים שמחוץ לבית הספר בוטלה הגזירה.
בשנת 1948 סיים ראובן את לימודיו ב'פרו-גימנסיה' (מעין חטיבת הביניים: כיתות ה-ז) והתקבל לגימנסיה הקלאסית הראשונה בסופיה. בראשית אפריל 1949 עזבה משפחתו את בולגריה ועלתה לישראל. ראובן, שבבואו ארצה לא ידע מילה עברית אחת (את המילה 'שלום' למד באניה בדרכו לישראל), התקבל לכפר הנוער בן שמן, שהה בו למעלה משנתיים (1951-1949) ולמד את השפה העברית, שבתחילה נראתה לו "בלתי ניתנת ללימוד". הוא עבד במשתלה ולמד את שמות הצמחים בעברית ובלטינית. בין שאר תפקידיו בכפר הנוער הוטל עליו לשמר ולנקות את מכשירי האסטרונומיה והפיזיקה, שתרם אלברט איינשטיין למוסד החינוכי. בסיום לימודיו בבן-שמן חבר למשפחתו בירושלים והתקבל לתיכון בית הכרם (1951–1953).
ביוגרפיה > בצבא (1955-1953)

בתום לימודיו התיכוניים, התגייס לצה"ל והוצב בקורס מפקדי נגמ"שים. תפקיד זה לא מצא חן בעיניו והוא התנדב ליחידת סילוק פצצות של חיל ההנדסה, שמנתה בשעתו חמישה לוחמים. בראשה עמד קצין מבוגר יליד ברלין, רודי שפלן, שבמלחמת העולם השנייה היה מפקד היחידה לסילוק פצצות בצבא הבריטי במצרים והקים בצה"ל יחידה דומה. שפלן לימד את מרקין כיצד מפרקים מרעום חי של פצצת אוויר. קצין אחר, סרן אליעזר בן-עמי, שלפני הקמת המדינה היה קצין חבלה בלח"י, היה מגיע בחופשות מלימודיו בטכניון ומלמד את ראובן חבלה: הפעלת חומרי נפץ ופיצוץ של מבנים.
על מרקין הוטל לתרגם לעברית חומר מסווג של הצבא הבריטי ממלחמת העולם השנייה. החומר כלל תיאור טכני של עשרות מרעומי פצצות אוויר, הן של צבאות הברית (אנגליה וארצות הברית) הן של צבאות האויב (גרמניה ואיטליה). בייחוד התרשם מרקין מן המבנה השטני של כמה מרעומים כאלה מתוצרת הגרמנים.
האווירה ביחידה הקטנה הייתה כמו-משפחתית. המפקד, אשתו ובנו הקטן נסעו ברכבם הצבאי עם שאר חיילי היחידה לעבודה המבצעית בכל רחבי המדינה: פירוק מרעומיהן של פצצות, שהוטלו ממטוסים במלחמת השחרור ואפילו קודם לכן במלחמת העולם השנייה, ולא התפוצצו.
בזמן שירותו הצבאי כתב ראובן את חיבורו הראשון בענייני לשון: במכתב אל מערכת "הארץ" הסביר את ההבדל שבין "פגז" ל"פצצת מרגמה". המכתב פורסם ביולי 1954.
כחצי שנה לפני סיום שירותו התפרקה היחידה לסילוק פצצות, משום שמפקדה עבר לחיל האוויר והקים שם יחידה מקבילה. אנשי היחידה של חיל ההנדסה התפזרו וראובן ביקש שישלחו אותו לקורס מעניין כדי למלא את הזמן שנותר לו לשרת בצבא. ואכן נשלח לקורס הראשון בצה"ל של בוחני תחמושת.
השתתף באופן פעיל בשלוש מלחמות: במלחמת סיני (אוקטובר 1956), כשנשלח עם הכוח הראשון אל שדה התעופה באל עריש, בראש חולית סילוק פצצות, כדי לנקות את מסלולי הנחיתה מפצצות ולהכשירו לנחיתת מטוסי צה"ל; במלחמת ששת הימים, בראש חולית סילוק פצצות בירושלים, שעסקה בניטרול מאות פגזי התותחים ופצצות המרגמה, שנחתו בעיר ולא התפוצצו (אז פגש את ש"י עגנון אחרי שניטרל פצצת מרגמה שנחתה בגינת ביתו בתלפיות); ובמלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) בחזית רמת הגולן, שהייתה זרועה פצצות מצרר, שהטילו מטוסי צה"ל על הכוחות הסוריים. השתחרר משירות המילואים בשנת 1982 בהיותו בן 48.
ביוגרפיה > לימודים באוניברסיטה העברית (1961-1956)

בשנת 1955 נתגלו בארץ מאגרי הנפט הראשונים. התחום החדש משך את לבו של מרקין והוא החליט ללמוד גאולוגיה. בסיום שירותו נתקבל לפקולטה למדעי הטבע של האוניברסיטה העברית, במחלקה לגאולוגיה. כעבור זמן קצר שינה את מסלול לימודיו ועבר לפקולטה למדעי הרוח. הוא הצטער על אובדן שנת הלימודים הראשונה, אבל שמח בבחירתו השנייה. את כל לימודיו באוניברסיטה העברית השלים בחוגים לבלשנות וללשון העברית (לתואר הראשון), ובחוגים ללשון עברית וספרות עברית (לתואר השני).
את מאמרו הראשון "על שלוש תופעות מורפולוגיות בעברית החדשה" כתב בהיותו תלמיד השנה השנייה והוא פורסם בשנת 1958 ב"לשוננו לעם" בעידוד מורהו לבלשנות סלאבית הפרופ' משה אלטבאואר.
את העבודה לתואר שלישי שנושאה "אוצר המלים בחיבוריו העבריים של ש"י אברמוביץ: ניתוח הבחינה המילונית, הדקדוקית והסגנונית בסיוע המחשב" כתב בהדרכתו של פרופ' זאב בן-חיים והשלימה רק בשנת 1978 - שנים רבות לאחר סיום לימודיו לתואר שני.
מלבד בן-חיים, נמנו עם מוריו שהשפיעו עליו הפרופסורים ח"י פולוצקי, חיים רוזן, חיים בלנק, חיים רבין, יחזקאל קוטשר, משה אלטבאואר, משה גושן-גוטשטיין דב סדן ושמואל ורסס. על רבים מהם כתב לימים את הביוגרפיות שלהם.
ביוגרפיה > המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית: הפרק הראשון (1969-1959)

עם סיום לימודיו לתואר הראשון בשנת 1959 והקמת מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית - מפעלה המדעי העיקרי של האקדמיה ללשון העברית - באותה שנה, הוזמן מרקין להצטרף אל צוות עובדיו המדעיים הראשון. מורהו הפרופסור זאב בן-חיים, אז סגן נשיא האקדמיה ולימים נשיאה השני, הועמד בראש המפעל החדש. מילונים היסטוריים-אקדמיים היו קיימים אז בעולם - מהם שכבר נשלמו (כמו המילון האנגלי של אוקספורד), מהם קרובים להשלמתם (כמו המילון הגרמני מיסודם של האחים גרים והמילון ההולנדי) – מילונים שעשייתם נמשכה עשרות רבות של שנים, ומהם מילונים שרק החלה הכנתם (כמו המילון הצרפתי של התקופה למן המהפכה הצרפתית). חידושו הגדול של מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית היה בהחלטתו של בן-חיים להסתייע באמצעים אלקטרוניים - תחילה במכונות IBM ואחר כך במחשבים הראשונים שהיו אז בארץ. בכך היה מפעל המילון ההיסטורי הראשון מסוגו שנעשה באמצעות מחשבים. דבר זה קבע לא מעט את אופייה המיוחד של העבודה בו.
מרקין היה צעיר העובדים לצדם של עמיתיו המבוגרים ממנו פרופ' גד בן-עמי צרפתי ופרופ' ישראל ייבין. תחילה הוטל עליו לסרוק את מילונו של אברהם אבן-שושן ולהכין בכתב-יד כרטסת מילונית על פי עקרונות מילוניים מדוקדקים, שנתפרסמו כנספח ל"ספר המקורות, חלק ראשון: למן חתימת המקרא ועד מוצאי תקופת הגאונים" [האקדמיה ללשון העברית תשכ"ג] (עמ' 231–235).
עבודתו השנייה במפעל המילון היה עיבודו המילוני של אוצר המילים של "מגילת אחימעץ" – כרוניקה משפחתית שנכתבה בדרום איטליה בשנת 1054 על פי כתב היד היחיד של חיבור זה, השמור בקתדרלה של טולדו. פרי עבודה זו הוא החיבור "מגילת אחימעץ, מעובדת ומוגשת כחומר למילון [ההיסטורי]" [האקדמיה ללשון העברית תשכ"ה] (273 עמ').
עבודתו השלישית הייתה עיבודם המילוני של פיוטי יניי, פייטן ארצישראלי קדום מתקופת ביזנטיון, הן על פי החומר שפרסם מנחם זולאי בספרו (ברלין תרצ"ח) הן על פי שאר כל כתבי היד של פיוטי יניי שנתגלו מאז (ולא כולם נתפרסמו). מרקין הציג מקצת פירות עבודתו זו בהרצאתו "הבחינה הדקדוקית והסגנונית באוצר המלים של יניי" בקונגרס העולמי הרביעי למדעי היהדות [ירושלים תשכ"ט].
עבודתו הרביעית - האחרונה בפרק זה של עבודתו בעברית העתיקה – הייתה עיבודם המילוני של שני חיבוריה המרכזיים של ספרות התנאים: המשנה (על פי כתב יד קאופמן כמסירת היסוד, וכתבי היד של קיימברידג' [מהד' W. H. Lowe] ושל פארמה - כמסירות עזר להשלמת הליקויים של כתב יד קאופמן) ותוספתא (על פי כתב יד וינה כמסירת היסוד וכתב יד ארפורט – כמסירת עזר). עבודה זו נקטעה עם פתיחת המדור לעברית החדשה והפקדת העבודה בו בידי מרקין. בשולי עבודתו של מרקין בכתבי היד של המשנה נתפרסם מאמרו "שני קטעי משנה מן הגניזה: ברכות א, א - ג, א; פאה ד, ג - ו, ג" [בר-אילן תשל"ד]. הוא גילה ששני הקטעים הללו אינם אלא שני דפיה של יריעת קלף אחת, המקופלת לשניים מעשה קונטרס, שנקרעה במקום הנפל, וקרעיה הושמו בשתי תיבות נפרדות של אוסף טיילור-שכטר שבספרייה של אוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה > מפעל מנדלי וראשית העבודה ביצירות מנדלי

עם כינונו של "מפעל מנדלי" במכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית באמצע שנות ה-60 - מפעל מדעי שנועד להעמיד מהדורה אקדמית של כתבי מנדלי מוכר ספרים בעברית וביידיש, התלבטו ראשי המערכת (פרופ' שמואל ורסס ופרופ' חנא שמרוק) בשאלה זו: מנדלי יצר במשך למעלה משישים שנה. מקצת חיבוריו נתפרסמו כספרים לעצמם ומקצתם בכתבי עת ועיתונים, שנקטו כללי כתיב לא אחידים. בהצעת "העקרונות והמבנה" של המהדורה האקדמית משנת תשכ"ה נקבע ש"הטקסטים יינתנו בכתיב אחיד בשתי השפות, חוץ מכרך האיגרות, שבו יישמר הכתיב המקורי של מנדלי". לגבי הכתבים ביידיש נקבעו כללי הכתיב של מכון ייווא משנת 1937 (מהדורה מתוקנת 1941). בדבר כתיבתם של החיבורים העבריים פנו ראשי המערכת אל פרופ' זאב בן-חיים – אז סגן נשיא האקדמיה ללשון וראש מפעל המילון ההיסטורי שלה. בן-חיים העביר את הטיפול בנושא זה אל מרקין. לאחר שבדק את הטקסטים של מנדלי ואת דרכי כתיבתם, הגיש מרקין סדרה של הצעות (אוקטובר 1968 - פברואר 1971).
המהדורה האקדמית של מנדלי תוכננה להיות בת שנים-עשר כרכים. הכרך הראשון אמור היה להיות הרומן העברי הראשון של מנדלי "האבות והבנים" (הנוסח הראשון והחלקי פורסם בשנת 1862 בשם "למדו היטב", נוסחו השלם הראשון - בשנת 1868 והנוסח האחרון - בשנת 1912). ההבדלים שבין מהדורה למהדורה הם גדולים מאוד ולעיתים כלל אינם ניתנים להשוואה טקסטואלית באמצעות האפאראט לחילופי גרסאות.
הכנת הכרך הוטלה על ורסס ומרקין. האחרון הגיש "הצעה להכנת מהדורה אקדמית של 'האבות והבנים' למנדלי" (22.10.1968) וכעבור חודשיים "הצעה להכנת קונקורדנציה של 'האבות והבנים' לנוסחאותיו בשיטת האוטומציה" (31.12.1968). מרקין הצביע על הקושי לאמץ את קביעת הנוסח האחרון של 'האבות והבנים' (1912) כטקסט יסוד והציע לקבוע את הנוסח משנת 1868 כיסוד. פרופ' ורסס השתכנע, אבל היה קושי לשכנע את פרופ' שמרוק לסטות מהצעת "העקרונות" משנת תשכ"ה. חלפו שנים עד אשר הסכים גם הוא לאמץ את הצעתו של מרקין.
מרקין השקיע עבודה רבה וממושכת במלאכת השוואת הטקסטים של שלוש המהדורות ובהכנת אפאראט חילופי הגרסאות. תוצר לוואי של עבודה זו הייתה סדרת הקונטרסים "מנוסח אל נוסח" [עליהם ידובר להלן]. ורסס הכין את מדור ההערות (היסטוריה, ספרות, פולקלור ותרבות) ושניהם עבדו בצוותא על מדור מקורות לשונו של מנדלי ברומן זה. הפרק הראשון של הרומן על כל מדוריו הוגש לאישורה של האקדמיה הישראלית הלאומית למדעים, שהייתה אמורה לפרסם את המהדורה האקדמית. היו הערות וקושיות, שהקשה בעיקר פרופ' דב סדן. ורסס 'נבהל' מהערות הביקורת ובמקום לתקן את הטעון תיקון, רפו ידיו ופנה לעסוק במחקריו האחרים.
לאחר שפרש פרופ' שמרוק מהאוניברסיטה ועזב את הארץ לפולין (1989) פסקה העבודה ב"מפעל מנדלי" והוא פורק. החומר הרב שנצטבר בו, פרי עבודתם של אנשים רבים במשך שנים, שמור במחלקה לכתבי היד הארכיונים של הספרייה הלאומית.
ביוגרפיה > העבודה ביצירות מנדלי (משנת 1969 ואילך)

עם פתיחת מדור העברית החדשה של המילון ההיסטורי נקבעו שני עקרונות, שונים מעקרונות העבודה במדור לעברית העתיקה. ראשית, מאחר שאי אפשר לעבד עיבוד מילוני את כל החיבורים שנתחברו בתקופה החדשה, הוחלט לבחור את החשובים והמשפיעים ביותר - למעט יצירותיהם של שלושת היוצרים החשובים ביותר בתקופה החדשה: מנדלי, ביאליק ועגנון – אותן יש לעבד בשלמות. שנית, הוחלט שנוסח הטקסט שיעובד הוא הנוסח הראשון שבדפוס.
העבודה במדור העברית החדשה החלה בעיבודו המילוני של הרומן העברי הראשון של מנדלי "האבות והבנים" (נוסחו הראשון והחלקי משנת 1862 שפורסם בשם "למדו היטב"; הנוסח השלם הראשון משנת 1968 והנוסח האחרון משנת 1912). ההבדלים שבין נוסח לנוסח גדולים מאוד ולכן הוחלט לעבד את שלושתם. הייתה זו חריגה מן הכלל שאין מעבדים יצירה שנבחרה אלא בנוסח אחד בלבד.
במשך השנים הועלו על המחשב ועובדו עיבוד מילוני כל חיבוריו העבריים של מנדלי - ובכלל זה איגרותיו שנשתמרו, כתביו הפובליציסטיים מתקופת כתיבתו הראשונה וכן שלושת הכרכים של "ספר תולדות הטבע", שהוא ספר הזואולוגיה המקיף והחשוב ביותר בתקופת ההשכלה. בסך הכל עובדו 62 חיבורים ובהם 1,051,711 מילות טקסט.