stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל מסתתר
תוכן הפיוט

הפיוט עוסק בנושאים מתורת הסוד והקבלה ובמיוחד בעץ הספירות, כאשר כל בית מעשרת הבתים הראשונים עוסק באחת הספירות, מהגבוהה ביותר לנמוכה ביותר, והבית האחרון עוסק באחדות הספירות. שמו של מחבר הפיוט חתום באקרוסטיכון, באלפבית הפותח של בתי הפיוט.
הפיוט מבוסס על עשר הספירות המציינות, מאחת עד 10, את רמת התגלותו של האל בעולם, ואיכותה. עשרת הבתים הראשונים של השיר מתייחסים כל אחד, לאחת הספירות, מ'כתר' הראשונה, ועד ל'מלכות' האחרונה שבספירות.
הפיוט בנוי מאחד עשר בתים בעלי 4 שורות, כאשר שלוש השורות הראשונות מסתיימות בחריזה המבוססת על חזרה של תנועה זהה בסופי המילים, ואילו השורה האחרונה מסתיימת בשם ה', ללמד שכל הספירות מהוות את דרכי ה' בעולם.
הניגון

לפיוט מספר לחנים. אחד מהם, זה החסידי, מוכר בחסידויות נוספות עבור שירים אחרים: בחסידות חב"ד שרים את המילים "אמר רבי עקיבא זה כלל גדול בתורה" בניגון זה, ובחסידות סקולען שרים את מילות מזמור כ"ג בספר תהילים ("מִזְמוֹר לְדָוִד ה' רֹעִי לֹא אֶחְסָר") באותו ניגון. בחסידות סקולען נהוג לשיר בסעודה שלישית את הבית "הֲדוֹךְ קָמַי" מתוך הפיוט דרור יקרא בנעימה האמורה, וגם בחסידות אמשינוב מקובל הניגון. הרב משה צבי נריה השאיל את הניגון כלחן לשירו "הוי אחים נריע", אחד משירי בני עקיבא בשנות ה-30 של המאה ה-20, וגם המשורר יעקב אורלנד שאל את הניגון, כמה שנים מאוחר יותר, לשירו "הורה מחודשת" ("רב הלילה, רב שירנו...").
ספר הפרוזה החמישי של הרב חיים סבתו נקרא "בשפריר חביון" והפיוט "אל מסתתר" מהווה ציר מרכזי בו, על גלגוליו השונים - כפיוט של יהודי חלב, פיוט חסידי, וניגון המושאל לשירו של יעקב אורלנד.
לקריאה נוספת

חנוך אבנארי, ‏ליחס בין מילים לנעימה בפיוט המזרחי, פעמים 19, אביב תשמ"ד, עמ' 65 - 69.
הערות שוליים

↑  על פי לשון הפסוק בספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוק ט"ו: "אָכֵן, אַתָּה אֵל מִסְתַּתֵּר"
↑  ספר תהילים, פרק קי"א, פסוק י'
↑  על פי הפסוק בספר משלי, פרק כ', פסוק ה' "מַיִם עֲמֻקִּים  עֵצָה בְלֶב-אִישׁ וְאִישׁ תְּבוּנָה יִדְלֶנָּה"
↑  מנוסח זה נראה שהמחבר נוקט כשיטת ר"י הזקן ולא כשיטת רבנו תם בשאלה האם תמה זכות האבות. ראו תוספות, מסכת שבת, דף נ"ה, עמוד א', ד"ה ושמואל.
↑  על פי גרסה זו נראה ששמו היה רבי אברהם מימון, אך יש שגורסים "יסוד" וסבורים ששמו הוא רבי אברהם מימין
1 2  יש סבורים ששמו הוא רבי אברהם מימון, על פי האקרוסטיכון בפיוט. ויש שגורסים 'יסוד' ללא האות ו'.
↑  הרב יעקב משה הלוי בנימין, "אל מסתתר בשפריר חביון" מאת רבי אברהם מֵימִין, באתר ישיבת שלעבים
↑  בסידור קול יעקב למהרי"ק (יז, א) מייחסו לרבי אברהם בן הרמב"ם
↑  אדווין סרוסי, "לראשית שירת הבקשות בירושלים", פעמים 56, עמ' 111.
↑  דוד אסף, גלגולו של ניגון: 'רב הלילה' – מניגוני החסידים לריקודי החלוצים, בבלוג עונג שבת.
עליית נהר הארנו על גדותיו (1966)

| --- | --- |
סימון בכיכר בפירנצה המראה להיכן הגיע גובהם המרבי של מי השיטפון
סימון בכיכר בפירנצה המראה להיכן הגיע גובהם המרבי של מי השיטפון
 תאריך התרחשות:  4 בנובמבר 1966 
 הרוגים:  101
 חסרי קורת גג:  כ-5,000 משפחות
 נזק:  נפגעו אלפי יצירות אמנות ונהרסו מיליוני ספרים עתיקים ויקרי ערך
 
ב-4 בנובמבר 1966 עלה נהר הארנו על גדותיו והציף את מרכז העיר פירנצה, בשיטפון נהרגו כ-101 בני אדם, כ-5,000 משפחות נותרו חסרות-בית, נפגעו אלפי יצירות אמנות ונהרסו מיליוני ספרים עתיקים ויקרי ערך. היה זה השיטפון החמור ביותר בתולדות העיר מאז 1557. אלפי מתנדבים וסטודנטים לאמנות מרחבי העולם ("מלאכי הבוץ", angeli del fango באיטלקית) הגיעו לעיר במטרה לסייע לפנות את מאות-אלפי טונות הבוץ ולשקם את העיר ואת יצירות האמנות. בעקבות השיטפון פותחו שיטות חדשניות לשחזור יצירות אמנות. עם זאת, גם כיום יצירות אמנות רבות לא שוחזרו.
רקע

הארנו הוא נהר בטוסקנה, המנקז את הרי האפנינים ונשפך לים הליגורי ליד פיזה. הנהר חוצה את מרכז פירנצה, שם הוא עובר תחת 'הגשר הישן' (פונטה וקיו) ו'גשר השילוש הקדוש' (פונטה סנטה טריניטה). אורכו כ-150 ק"מ וספיקתו (כמות המים הזורמת בנהר בזמן נתון) נודעת בתנודתיות גדולה במיוחד ומושפעת מהמשקעים על הרי האפנינים. בסתיו ובאביב של כל שנה גדלה כמות המים בנהר באופן קיצוני ומהיר ויוצרת שיטפונות. לשם כך הוקמו סכרים במורד הנהר, בפרט לפני הגיעו למישורים שבמרכזם שוכנת העיר פירנצה.
לאחר מספר ימים של מזג אוויר סוער ומרובה משקעים במיוחד בכל צפון איטליה, צירוף המקרים של עונה גשומה במיוחד ופיתוח כבישים, ששימשו באופן בלתי צפוי כנחלים שניקזו שטח גדול יותר אל הארנו, גרמו בסתיו 1966 לעליית הנהר על גדותיו ולפריצת הסכרים ובכך התאפשרה שטיפת מרכז פירנצה. באותו אירוע הוצפו גם העיר ונציה וכן כפרים במחוז אמיליה-רומאניה.
לוח זמנים של השיטפון > 3 בנובמבר

בצהרי היום, לאחר ימים של גשם הגיעו המים אל גובה הסכרים באזור ולדארנו והחלה זרימת מים של כ-2,000 מטרים מעוקבים לשנייה לעבר מרכז פירנצה. ב-14:30 התריעה מחלקת ההנדסה האזרחית על "כמות יוצאת דופן של מים" הזורמים בארנו.
כפרים במעלה הארנו הוצפו, כמו גם מרתפים בבזיליקת סנטה קרוצ'ה.
הקרבן הראשון, גבר בן 52, נספה בניסיונות תיקון אמת מים.
לוח זמנים של השיטפון > 4 בנובמבר

ב-04:00 החליטו המהנדסים לפתוח באופן יזום את הסכרים, על מנת שלא ייפרצו מעוצמת המים, וכך הוזרמו מים במורד הארנו במהירות של כ-60 קמ"ש, שסחפו עמם בוץ רב ופסולת.
ב-7:26 הופסקה אספקת החשמל, הגז והמים לעיר ונותקו קווי הטלפון והטלגרף. ב-9:00 חדלו לפעול גם הגנרטורים של בית החולים, מקור החשמל היחיד שעוד תפקד. המים סחפו מכלי דלק שהתערבבו עם המים הגואים וגרמו להגדלת הנזק, כמו גם מערכת הביוב שקרסה.
ב-9:45 הוצפה כיכר הדואומו. העיר נחצתה לשניים, כאשר גם המעבר על גבי הגשרים נחסם. כוחות ההצלה שהתרכזו בפיאצלה מיכלאנג'לו לא היו מסוגלים להגיע לחלק הצפוני של העיר.
בצהרי היום, בשיא הגובה, בסביבת סנטה קרוצ'ה, הגיעו המים לגובה של 6.7 מטרים מעל פני הקרקע.
ב-20:00 החלו פני המים לרדת.
נזקי השיטפון והשפעותיו

העיר לא הייתה מוכנה לאסון בסדר גודל זה. לא היו בעיר כוחות חילוץ וחירום ברמה ובכמות מספקת ולא היו כל נהלים מסודרים או ציוד. האסון הכה אור ל-4 בנובמבר, בו נחוג באיטליה יום הצבא, חג הניצחון במלחמת העולם הראשונה, ורבים מתושבי העיר שהו מחוצה לה, בנופש. עובדה זו יכולה להסביר את הנתון שלמרות הפגיעה החמורה ביותר ברכוש גבה השיטפון מספר קורבנות קטן יחסית בנפש. תושבים אחרים ישנו בשעות הבוקר המוקדמות של 4 בנובמבר ולא ידעו כלל על האסון המתקרב.
בתיהן של כ-5,000 משפחות נהרסו ונפגעו כ-6,000 בתי עסק. רחובות העיר כוסו בכ-400,000 טון בוץ ופסולת, כולל מוצקי ביוב, דלקים ושמנים. ההערכה היא שנהרסו בין 3 ל-4 מיליון ספרים בעלי ערך היסטורי ואמנותי ונפגעו כ-14,000 יצירות אמנות במוזיאונים ובכנסיות. בין היצירות הנודעות שנפגעו, "הצליבה" מאת צ'ימבואה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה, "מגדלנה" מאת דונטלו ושער גן העדן מאת לורנצו גיברטי.
בשל מיקומה של הספרייה הלאומית המרכזית פירנצה, על גדות הנהר ממש, נגרם לאוסף הספרייה  נזק רב. הספרייה כללה אוספים נדירים ויקרי ערך שנאספו מאז 1714, בנוסף להיותה ספריית הפקדה (כלומר כוללת עותק מכל פריט שהוצא לאור באיטליה על פי חוק). שליש מכלל האוסף ניזוק ללא תקנה. עצמת הפגיעה ברשומות כתובות הייתה רבה במיוחד משום שחומר רגיש זה אוחסן בדרך כלל במרתפים, שהוצפו ראשונים.
במספר רחובות וכיכרות בעיר, וכן בכנסיות סנטה קרוצ'ה וסנטה מריה דל פיורה, הוצבו שלטים קטנים המסמנים את גובהם המרבי של המים. במספר מקומות מוצבים שלטים אלו בצוותא עם שלטים דומים מהשטפונות של 1557 ו-1333 (כאשר גובה המים ב-1966 גבוה יותר).
יצירות אמנות מקוריות רבות שניצבו בחוצות (כגון האריחים שעל הקמפנילה די ג'וטו, פסלים ושערי גן העדן המקוריים) הוסרו מקומם והועברו למוזיאון הדואומו, כאשר במקום המקור מוצגים בחוצות העתקים נאמנים.
סיוע חיצוני

האסון הכה חובבי אמנות בתדהמה ועד מהרה אורגנו קרנות ומאמצי סיוע שונים ברחבי העולם על ידי ארגונים ובודדים. אונסק"ו, ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם, למשל, תרם וארגן סיוע באמצעות הוועדה הבינלאומית לסיוע למוזיאונים, יצירות אמנות, ארכיונים וספריות. כמו כן הגיע סיוע מממשלות שונות ומיחידים, בהם פבלו פיקאסו שערך מכירה פומבית בה נמכר אחד מציוריו ב-$105,000 שנתרמו למען מאמצי הסיוע. אמנים איטלקים אחרים ערכו מכירות של יצירותיהם. ממשלת איטליה הקימה ועדה שתפקידה היה לעורר מודעות עולמית ולתאם את מאמצי הסיוע השונים.
ממשלת ארצות הברית ארגנה ועדת מומחים לשיחזור יצירות אמנות, בראשות ז'קלין קנדי-אונאסיס, שתיאמה את פעולתן של 25 ועדות משנה שטיפלו בעיקר בשיקום יצירות פרסקו ברחבי העיר.
משלחת הולנדית טיפלה בשיקום בית משפחת בּוּאוֹנָרוֹטִי, משלחת מומחי נשק מווינה טיפלה בשיקום הנשק והשריונות במוזיאון הלאומי ברג'לו ומשלחת מומחים מגרמניה עסקה בתיקון כלי נגינה במוזיאון בארדיני.
סיוע חיצוני > "מלאכי הבוץ"

בעוד רוב המומחים חברי משלחות השיקום השונות עבדו בשכר (אם כי היו שנידבו לפחות חלק מזמנם חינם), הגיעו אל העיר אזרחים וסטודנטים מאיטליה ומחוצה לה, שעבדו בהתנדבות. הם ניקו כנסיות, ספריות ומוזיאונים מבוץ ומפסולת, ניקו משקעי שמנים ודלקים, עסקו בייבוש אלפי ספרים ויצירות אמנות וסייעו בידם של מומחי השיקום. המתנדבים יצרו גם קשרים עם אזרחי העיר וסייעו בידם, ובשל כך כונו "מלאכי הבוץ". גם לאחר 30 שנה נזכרים במתנדבים בעיר בחיבה, וזכרם מוסיף לאירוע הטראגי היבט חיובי.
השחזור והשיקום

האסון הציב בפני מומחים וחובבי אמנות אתגרים בקנה מידה גדול, הן בשל עוצמת הפגיעה המשולבת של לחות, שכבות בוץ מזוהם ותערובות של שמנים ודלקים שצפו במי השיטפון והן בשל כמות יצירות האמנות הגדולה במרכז העיר וחשיבותן ההיסטורית, התרבותית והאמנותית חסרת-התקדים. חלק משיטות הטיפול והמתודולוגיות למיון היצירות והגדרת סדרי העדיפויות, ניהול הפרויקט והאמצעים היצירתיים לטיפול (בפרט הטיפול בנזקי הנפט והשמן שלא היה להם תקדים בעבר) נבנו עם הזמן ותוך כדי טיפול. לא פעם רצון טוב גרם לטיפול כושל בדרך שגויה שגרמה לנזק בלתי הפיך (למשל ייבוש מהיר מדי שגרם להתפוררות צבע או ייבוש עם נייר סופג צבעוני שהותיר כתמים). כל הממצאים תועדו באמצעות צילום ורישום לפני, במהלך ולאחר השיקום.
האסון הגביר את המודעות הבינלאומית לצורך בשיקום ושחזור יצירות אמנות ויצירות בעלות חשיבות היסטורית ותרבותית ובהקמת מנגנוני הגנה עליהן ותיעודן במצב טוב, על מנת לאפשר שיחזור בעתיד, אם יקרה להן דבר מה.
למרות ההתגייסות והמאמצים הבינלאומיים, מחסור במימון, בכוח אדם ובידע ועוצמת פגיעה גבוהה, מנעו שיקום של יצירות אמנות רבות ושל ספרים רבים.
השחזור והשיקום > ספרים וספריות

ראשית נקבעו סדרי עדיפויות לגבי הטיפול, משום שלא היה ניתן להציל את כל החומר הכתוב. הצעדים שננקטו לגבי ספרים ורשומות נקיים יחסית היו ייבוש באמצעות מייבשים תעשייתיים (כגון של תעשיית הטבק), מייבשי שיער ביתיים, וידנית באמצעות הכנסת נייר-סופג בין הדפים והחלפתו כאשר נספג לגמרי, על ידי מתנדבים, לפי מידת הרגישות והחשיבות של הספר. דרך ייבוש של דפים כתובים הייתה על ידי הערמת נסורת. ספרים מלוכלכים נשטפו וחוטאו לפני הייבוש או יובשו ואז גורדו משאריות בוץ. לעיתים היה צורך לפרק כריכות מספרים ולטפל בהן בנפרד. כרטיסי-קטלוג צולמו או הועתקו ביד על ידי מתנדבים.
השחזור והשיקום > ציורי שמן

ציורי שמן רבים נפגעו כתוצאה מהשריה במים שפגעה במשטחי העץ או הבד עליהם צויר הציור, פוררה את הדבק ואת שכבת הג'סו (צבע הבסיס) וגרמה להתקלפות הצבע מן התשתית. הצעד הראשון בטיפול בציורים היה ייצוב הצבע על ידי ציפוי הציור בנייר אורז ואחסונו במקום יבש ויציב מבחינת טמפרטורה, לייבוש איטי. נעשה שימוש בקוטלי עובש על מנת שזה לא ייווצר על הציור או על התשתית ויהרוס אותם.
במקרים מסוימים קולף הציור משכבת הג'סו והודבק על תשתית אחרת מן המקורית כיוון שתשתית העץ המקורית שהייתה שרויה במים התנפחה והתעוותה.
השחזור והשיקום > פרסקו

סוג היצירות שנפגע ביותר מהשיטפון ושנדרש לו טיפול ייחודי יותר היה הפרסקו. קירות פרסקו רבים בכנסיות ניזוקו ללא יכולת שיקום.
התאדות המים מותירה על הקיר שכבת מינרלים ומלחים, הגורמים לאיכול הצבעים ולדהייתם. במקרים מסוימים המלח נותר כלוא מתחת לפני הטיח ויוצר בועות שגורמות לנזק רב עם התבקעותן, תוך שהן שוברות ומפוררות את ציפוי הטיח. על מנת לייבש את הפרסקו עבדו המשחזרים בתנאים מבוקרים, תוך שהם מפעילים תנורי חימום בחום מבוקר בתעלות שנחפרו מתחת לקיר, כך שהייבוש לא יהיה חיצוני. על מנת לספוג את הלחות ואת תערובות השמן או הדלק שדבקו בו נעשה שימוש בציפוי בנייר אורז והתזת אבקת טלק על פני הקיר.
השחזור והשיקום > פסלים ויצירות אחרות

לגבי פסלים הייתה חשיבות רבה לייבוש מיידי, לפי שייספגו בדלקים שנסחפו עם המים. פסלים עשויי עץ טופלו גם בחומרי הדברה למניעת התפתחות עובש והטלת ביצי מזיקים שונים בעץ. פסלי שיש ואבן טופלו בסיליקה לספיחת לחות מהירה. פסלי ברונזה הוחזקו בתנאי יובש במשך מספר שבועות לפני שנוקו במים מזוקקים ושוייפו, במקרים מסוימים הוסרו מהם פיסות לכלוך ידנית או על ידי כלים מכניים זעירים, באופן דומה טופלו רכיבים עשויים זהב, כך גם טופלו "שערי גן העדן". שריונות וכלי נשק פורקו, נוקו בשמן פרפין וחוברו בחזרה.
ראו גם

השיטפון בוואל די סטאבה
לקריאה נוספת

Helen Spande, Conservation Legacies of the Florence Flood of 1966 ISBN 978-1904982449
הערות שוליים

↑  לויה רוקח, פירנצה וונציה הוצפו ונותקו; אבדות ונזקים עצומים באיטליה, דבר, 6 בנובמבר 1966
↑  The Florence Flood of November 1966 & its aftermath by Christopher Clarkson
↑  דף מעבדת השחזור של הספרייה באתר הספרייה (באיטלקית)
↑  דברי ראש העיר במלאת 30 שנה לשיטפון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540393605171  LCCN: sh2008120709 
הרס רכוש ובוץ ברחובות לאחר ששקעו המים. השטח הכהה על הבניין ממול מתאר את הקו אליו הגיעו המים בשיאם.
"הצליבה" מאת צ'ימבואה מבזיליקת סנטה קרוצ'ה, בה ניכרות היטב פגיעות השיטפון
ח'ובאר

| --- | --- |

פוטומונטז' של ח'ובאר
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 מחוז:  א-שרקייה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  1935
 שטח:  571 קמ"ר
 גובה:  6 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  409,549 (2022)
 קואורדינטות:  26°18′00″N 50°13′00″E﻿ / ﻿26.3°N 50.216666666667°E﻿ / 26.3; 50.216666666667 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://e-amana.gov.sa/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ערב הסעודית מוגדלת) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כווית עיראק ירדן יש. מצרים סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף ח'ובאר(למפת ערב הסעודית רגילה) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כ. עיראק ירדן יש. מצ. סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף ח'ובאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ח'ובאר (בערבית: الخُبَر; תעתיק מדויק: אלחֻ'בַּר) היא עיר נמל במחוז א-שרקייה שבמזרח ממלכת ערב הסעודית השוכנת על חוף המפרץ הפרסי. זוהי אחת הערים הגדולות ביותר במסגרת מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ עם אומדן אוכלוסין של 409,549 בני אדם לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022. ח'ובאר, יחד עם דמאם, אל-ת'וקבה (אנ') ודהראן הן חלק ממטרופולין דמאם, השלישי בגודלו בממלכה עם אומדן אוכלוסין של כ-2.19 מיליון בני אדם.
רבים מתושבי ח'ובאר עובדים בחברה הסעודית עראמקו הסעודית, שנחשבת לגדולה ביותר בעולם מבחינת עתודות נפט ותפוקה. כמו כן אל ח'ובאר מארחת חברות מקומיות ובין-לאומיות רבות, וכמו כן, באופן מסורתי יש בעיר חנוונים וסוחרים, וכיום יש גם הרבה קניונים מודרניים, שדרות של חנויות שמנוהלות על ידי זיכיונות בינלאומיים ומסעדות.
היסטוריה

בעבר, הייתה אל ח'ובאר נמל דייגים קטן על חוף המפרץ הפרסי, שהיה מיושב בעיקר בחברי השבט דוסארי. עם גילוי נפט באזור במהלך שנות ה-30, הפך הנמל למרכז קניות תעשייתי. כיום, נמל דמאם הפך לנמל המרכזי באזור וכתוצאה מכך ח'ובאר הפכה למרכז של פארקים, מסעדות, בילויים לכל המשפחה ועוד.
בשנת 1996, בפיגוע במתחם חיילי ארצות הברית בח'ובאר, שבוצע בידי חמושים איראנים, נהרגו 19 חיילים אמריקנים וחייל סעודי אחד.
תחבורה > נמל התעופה

במרחק של 50 ק"מ מהעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי המלך פהד, שנמצא במערב העיר דמאם.
תחבורה > תשתיות

ח'ובאר מחוברת לכבישים ראשיים באזור, כולל הכביש המהיר דהראן-ג'ובייל, דהראן-דמאם וח'ובאר-דמאם, ממנו ניתן להגיע לנמל התעופה הבינלאומי ע"ש המלך פהד. באל ח'ובאר שוכן גשר המלך פהד, המקשר בין סעודיה לבחריין.
עבור משחקי מונדיאל 2034 מתוכנן לבנות אצטדיון עראמקו.
חינוך

בית הספר הראשון בח'ובאר הוקם בשנת 1942. כיום, באל ח'ובאר נמצאים יותר מ-100 מוסדות חינוך ציבוריים ופרטיים. בית הספר הבינלאומי ההודי בדמאם, הוא אחד מבתי הספר ההודיים הגדולים ביותר בעולם ובו יותר מ-17,000 סטודנטים. מדינות כמו פקיסטן ובנגלדש מפעילות גם הן בתי ספר משלהן. ח'ובאר היא גם ביתם של כמה בתי ספר מערביים, כמו בתי הספר הבינלאומיים הבריטי והאמריקאי.
אורח חיים בעיר

אל ח'ובאר היא עיר עם מספר רב של מרכזי קניות, מסעדות, בתי קפה ובוטיקים מכל מיני סוגים.
אקלים

האקלים בחובאר הוא מדברי עם קיץ חם ולח מאוד, ובחורף חם ויבש לרוב.
הממוצע השנתי של הטמפרטורות בעיר הוא 33 מעלות במהלך היום ו-22 מעלות בלילה. בחודש הקר ביותר, ינואר, הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין 12 ל-22 מעלות ביום ו-3 עד 18 מעלות בלילה. במהלך החודש החם ביותר בשנה, יוני, הטמפרטורה נעה בין 37 ל-50 מעלות ביום ו-33 במהלך הלילה.
הערות שוליים

↑  Eastern Region Region (Saudi Arabia): Places in Governorates - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564514005171  GND: 4128601-7  LCCN: n82057813  VIAF: 148943918   WorldCat (עם VIAF): 148943918
ישיבת פרשבורג

בית המדרש בפרשבורג שבו לימדו הכתב סופר והשבט סופר
ישיבת פרשבורג (שמה הרשמי: ישיבה הרמה פרשבורג; הונגרית: pozsonyi rabbiképző, צ'כית/סלובקית: verejná rabínska škola v Bratislave) הייתה ישיבה בעיר ברטיסלאבה שפעלה מהמאה ה-18 עד 1940. פרשבורג נחשבת ל"אם הישיבות ההונגריות" והיא נקשרה בשמו של החת"ם סופר שעמד בראשה. בשיאה הייתה הישיבה הגדולה ביותר בעולם.
תולדות הישיבה

כברבות מערי הקיסרות האוסטרית, התקיימה בפרשבורג ישיבה מקומית לתושבי המקום עוד באמצע המאה ה-18. ידיעות ראשונות על ישיבת פרשבורג משנת 1730, עת כיהן ברבנות הרב משה לבוב שכינוי היה  "הרב משה חריף". הוא נפטר אחרי 28 שנות רבנות. רבי עקיבא אייגר (מהלברשטאט) שימש כעוזרו וסייע בידו לנהל את הישיבה,  אך נפטר ממש סמוך לפטירתו של הרב לבוב.  רבי יצחק דיקלא שימש ברבנות פרשבורג אחריהם והחל משנת 1763  רבי מאיר ברבי כיהן כרבה של העיר וכראש הישיבה הנודעת בכל רחבי הממלכה. הרב ברבי היה ידוע כאדם בעל אופקים רחבים. הוא העלה את רמתה של הישיבה בפרשבורג לרמתן של ישיבות פראג וניקלסבורג.
הרב משה סופר (החת"ם סופר) נתמנה לרבה של פרשבורג בשנת 1807. הוא היה בן 44, אך כבר הספיק לכהן כרב של מספר קהילות ידועות. הרב משה סופר כיהן ברבנות פרשבורג וכראש הישיבה המפורסמת,  במשך 33 שנים, רוב ימי חייו הבוגרים,  למרות זאת, על מצבתו רשום : משה סופר מפ"פ דמיין. (מפרנקפורט דמיין, מקום הולדתו ותחילת חינוכו התורנית)
ישיבת פרשבורג משכה תלמידים מכל רחבי אירופה, ונשענה כלכלית על קהילת פרשבורג העשירה. בתקופה זו הייתה הישיבה למוקד מאבק במשכילים ובראשוני הרפורמים: בניגוד למזיגה בין תרבות כללית ולימודי חול שהתקיימה בישיבות פראג ומוראביה במערב, התוותה פרשבורג של החת"ס את דרכן של ישיבות הונגריה בהתנגדות עזה לכל שילוב של הוראת שפות או מדעים, ואפילו ללימוד עצמאי של נושאים אלו בידי הבחורים. עוד בשנות ה-1820, צעירים במרכז אירופה שהתלבטו היכן ללמוד ידעו שעליהם לבחור "בין פראג לפרשבורג", כלומר בין פתיחות למודרניות ובין שמרנות.
לאחר מותו של הרב משה סופר בשנת 1839, התמנה בנו, הרב אברהם סופר ("הכתב סופר") לראשות הישיבה והוא כיהן בתפקיד עד פטירתו בשנת 1871. בשנת 1857 קיבלה הישיבה מהשלטונות מעמד של בית מדרש לרבנים, ותלמידיה קיבלו פטור משירות בצבא ההונגרי. מאז הפכה למוסד היחיד המורשה להסמכת רבנים אורתודוקסים, וכל יתר ישיבות הונגריה הפכו למכינות עבורה. בתקופה זו הגיעה הישיבה לשיאה ומנתה כ-500 בחורים. עם פטירתו של ה"כתב סופר" התמנה בנו, הרב שמחה בונם סופר (ה"שבט סופר") לרבנות העיר ולראשות הישיבה עד שנת ה'תר"ס, אז נחלש מבחינה בריאותית ומינה את בנו הרב עקיבא (ה"דעת סופר") תחתיו. בתקופה הרב שמחה בונם סופר, עקב דרישת השלטונות ההונגריים שהרבנים יהיו בעלי השכלה כללית, הונהג בישיבה שהתלמידים ילמדו ויבחנו גם בלימודי חול, במקביל ללימודיהם בישיבה.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כיהן כמשגיח בישיבה, במשך כ-60 שנה, הרב ליב גראס. משנת תרס"ז (1907) ועד השואה, עמד בראש הישיבה הרב עקיבא סופר, נכדו של "הכתב סופר". הרב עקיבא סופר דאג בסיוע נדבנים מאמריקה למסעדה לבחורי הישיבה העניים אשר עד אז נאלצו לאכול "ימים" אצל משפחות יהודיות.
עם עלית השלטון ההלינקאי בסלובקיה עברה הישיבה למתכונת חצי מחתרתית, בראשות בנו של הרב עקיבא, הרב אברהם שמואל בנימין. היא נסגרה לגמרי ב-1940.
דרכי הלימוד

הלימוד בישיבה יועד לתלמידים בני 18–19 ומעלה אשר כבר למדו באחת הישיבות האחרות שהחתם סופר הכיר בהן. הלימוד בישיבה היה מרוכז בהשגת הספק נרחב בש"ס תוך עיון בראשונים והסקת ההלכה מתוך הלימוד. התלמידים למדו בקצב של כשני דפי גמרא עם מפרשים בשבוע. בימי רביעי חזרו על הנלמד וביום חמישי נבחנו התלמידים בעל פה אצל ראש הישיבה. בנוסף למדו התלמידים לימוד בקיאות שכלל רק רש"י ותוספות בקצב יותר מהיר. בערב למדו שולחן ערוך יורה דעה וכן חומש עם מפרשים. בימי שישי החת"ם סופר היה נותן שיעור בפרשת השבוע.
תלמידי הישיבה למדו בדירות שבהן התגוררו והתקבצו בבית המדרש רק כדי לשמוע את השיעור של ראש הישיבה. לישיבה לא היו ספרים והתלמידים השתמשו בספרים שלהם או ספרים ששאלו מבעלי בתים בעיר.
הישיבה בארץ ישראל

הרב עקיבא סופר עלה לארץ ישראל בשנת 1940, והקים מחדש את הישיבה בעזרת תלמידים מקומיים וניצולי שואה. תחילה שכנה הישיבה בחדר קטן במאה שערים. בהמשך עברה לקטמון ומשם עברה בשנת 1963 לשכונת גבעת שאול.
מספר שנים שימש הרב יוחנן סופר מערלוי ר"מ בישיבה. בשנת תשי"ג פתח את ישיבת ערלוי וחלק מתלמידי ישיבת פרשבורג עזבו עמו. הרב עקיבא סופר המשיך לעמוד בראש ישיבת פרשבורג עד לפטירתו בשנת 1959. את מקומו מילא בנו בכורו הרב אברהם שמואל בנימין, עד שנפטר גם הוא שנתיים מאוחר יותר. אחריו עמד בראשה בנו הרב שמחה בונם סופר, כיום עומד בראשה בנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר.
בשנים 1955–1959 הוציאה הישיבה ירחון בשם "המעין" במטרה לשמור על קשר עם בוגריה.
ב-1963 היו מעורבים תלמידי הישיבה בתאונת דרכים קשה בחזרה מנסיעתם לקבר רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר.
ראו גם

יהדות פרשבורג
הערות שוליים

↑  בנימין בראון, קשת התגובות האורתודוקסית: אשכנזים וספרדים, עמ' 64.
↑  אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, ירושלים, 1978, עמ' 32
↑  Újvári Péter, Magyar-Zsidó Lexikon, Budapest, 1929, עמ' 720. (בהונגרית)
↑  Tamás Turán, Carsten Wilke, Modern Jewish Scholarship in Hungary: The ‚Science of Judaism‘ between East and West, ולטר דה גרויטר, 2016. עמ' 81. את הציטוט המקורי: Das Abendland, פראג,  17 בנובמבר 1864. עמ' 20 (פסקה אחרונה למטה משמאל).
↑  ד"ר ש. מיללער, מחיי הישיבה בפרשבורג, אור המזרח ניסן ה'תשכ"ד, עמוד 66, באתר היברובוקס
1 2  כנוס תלמידי ישיבת פרשבורג, שערים, 15 במאי 1959; המשך
↑  הוצאה לאור, הצופה, 10 בדצמבר 1954
בשדה ספר, שערים, 20 באפריל 1956
↑  צבי לביא, הוטב מצב פצועי התאונה בגליל, מעריב, 12 בספטמבר 1963.
↑  צבי לביא, אברכים התפללו ליד גופות קורבנות בתאונה, מעריב, 12 בספטמבר 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259181005171 
החת"ם סופר האחראי למעמדה הבולט של ישיבת פרשבורג ביהדות אירופה
אהרן גבע (ראש מועצה)

אהרן גבע (איצקוביץ') (1916 – 29 בינואר 1976) היה ראש המועצה המקומית השני של גבעת עדה בין השנים 1955–1974.
ביוגרפיה

נולד בשוני, וכשהיה בן שש עבר עם משפחתו לגבעת עדה. היה מפקד תחנת הנוטרים במושבה בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שבהן הותקפה גבעת עדה פעמים רבות, ובהתקפה הגדולה על המושבה ב-10 ביולי 1938 נפצע ואיבד שתיים מאצבעותיו. נבחר כמזכיר מועצת הפועלים בגבעת עדה.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו בשנת 1955 התמודד בראש רשימת מפא"י, גבר על ראש המועצה המכהן אברהם אבא תשבי, ונבחר לראשות המועצה. ב-1959 נבחר לכהונה נוספת.
ב-1960 נחקר בחשד לחתימה על מסמך כוזב, לאחר שחתם לעובדת של המועצה על מסמך המאפשר לה לקבל דמי לידה מהביטוח הלאומי. הוא טען שפעל בתום לב וכן שהתשלום הגיע ממילא לאותה עובדת מכוח החוק.
ב-1962 איים, יחד עם יתר נציגי מפא"י במליאת המועצה, בהתפטרות מהמועצה, במחאה על מצבה הכלכלי הקשה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-1965 נבחר מטעם המערך לכהונה שלישית, ובבחירות לרשויות המקומיות ב-1969 נבחר לכהונה נוספת.
היה נשוי לרבקה, בתו של יצחק מגלי (מוגילבסקי), מאנשי הגדודים העבריים וההגנה וסגן ראש המועצה המקומית פתח תקווה. על שמו נקרא בית הספר "גבע" במושבה.
הערות שוליים

↑  שמואל סולר, גבעת עדה - בת הזקונים למשפחת הראשונים, מעריב, 13 בספטמבר 1963
↑  גולדברג נעמי – נרצחה בביתה בהתנפלות על המושבה 11.7.1938 – גבעת-עדה, בבלוג "סיפורי ארץ ישראל - מצבות מספרות"
↑  איתמר בנעט, 20 שנה להתקפה על גבעת-עדה, הַבֹּקֶר, 30 ביוני 1958
↑  עמידת גבורה של מגיני גבעת עדה, דבר, 11 ביולי 1938
↑  קואליציה מפא"י הפוהמ"ז ואחה"ע ברעננה, הצופה, 13 בספטמבר 1955
↑  הכלליים הצטרפו לקואליציה בראשל"צ, הארץ, 30 ביוני 1958
↑  חקירה נגד יו"ר מועצת גבעת עדה, הארץ, 12 בספטמבר 1960
↑  ש. סולר, ראש מועצת גבעת עדה דורש הקמת ועדת חקירה, מעריב, 11 בספטמבר 1969
↑  ראש מועצת גבעת עדה משיב להאשמות, הַבֹּקֶר, 12 בספטמבר 1960
↑  מועצת גבעת עדה על סף התפוררות, הארץ, 22 בינואר 1962
↑  הסכם על קואליציה בראשות המערך בעתלית, למרחב, 8 בנובמבר 1965
↑  י. הוכמן נבחר לכהונת ראש מועצת אבן יהודה, דבר, 30 בנובמבר 1965
↑  תוצאות הבחירות לעיריות והמועצות המקומיות, מעריב, 29 באוקטובר 1969
↑  ראו: דוד תדהר (עורך), "יצחק מגלי (מוגילבסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3128