stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכנסת העשירית

| --- | --- |

 ממשלות:  הממשלה התשע עשרה הממשלה העשרים
 תקופת כהונה:  20 ביולי 1981 – 13 באוגוסט 1984  (3 שנים)
 מערכת בחירות:  30 ביוני 1981
 הנהגה
 יו"ר הכנסת:  מנחם סבידור 
 ראש הממשלה:  מנחם בגין יצחק שמיר
 ראש הקואליציה:  רוני מילוא, אברהם יוסף שפירא
 ראש האופוזיציה:  שמעון פרס
 הרכב הכנסת
 
 סיעות הקואליציה:  מספר חברי הקואליציה 66       הליכוד (48)       מפד"ל (6)       אגודת ישראל (4)       תמ"י (3)       התחיה (3)       תל"ם (2)
 מספר חברי הקואליציה:  66 / 120
 סיעות האופוזיציה:  מספר חברי האופוזיציה 54      המערך (48)       חד"ש (4)       שינוי (2)
 מספר חברי האופוזיציה:  54 / 120
 מפלגת השלטון:  הליכוד
 
 → הכנסת התשיעית הכנסת האחת עשרה ← 
 
הכנסת העשירית נבחרה בבחירות לכנסת העשירית אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, הושבעה ב-20 ביולי 1981 וכיהנה עד 13 באוגוסט 1984. את ישיבתה הראשונה פתח הנשיא יצחק נבון, ולאחר מכן מסר את ניהול הישיבה ליוסף בורג זקן חברי הכנסת, שהחזיק בתפקיד עד בחירתו של מנחם סבידור, נציג הליכוד, לתפקיד יושב ראש הכנסת.
הרכב פוליטי

| מפלגה | מושבים בכנסת |
| --- | --- |
הליכוד: 48
המערך: 47
מפד"ל: 6
אגודת ישראל: 4
חד"ש: 4
תמ"י: 3
התחיה: 3
תנועה להתחדשות ממלכתית: 2
שינוי: 2
רצ: 1
הבחירות לכנסת העשירית, אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, כ"ח בסיוון ה'תשמ"א, היוו את קיצה של אחת ממערכות הבחירות הסוערות והקשות בתולדות מדינת ישראל. הן הוקדמו ממועדן המקורי שנועד להיות ב־3 בנובמבר אותה שנה, ו' בחשוון ה'תשמ"ב. בבחירות התמודדה מפלגת הליכוד בראשות מנחם בגין מול המערך בראשות שמעון פרס. הליכוד, שפיגרה בסקרים בתחילת מסע הבחירות, עשתה כל שביכולתה על מנת להמשיך ולהחזיק בשלטון, ומערכת הבחירות רוויית המתחים העדתיים הייתה סוערת, קשה, ולעיתים אף אלימה. הליכוד קיבלה בבחירות כעשרת אלפים קולות יותר מן המערך והקימה את הממשלה.
במהלך הכנסת העשירית כיהנו 2 ממשלות. הראשונה הייתה ממשלת ישראל התשע עשרה בראשות מנחם בגין, בתמיכת רוב דחוק של 63 חברי כנסת, כאשר בהמשך התמיכה בה גדלה ל-66 ומאוחר יותר ל-67 ח"כים. השנייה - ממשלת ישראל העשרים, בראשות יצחק שמיר, התבססה על רוב דומה וכיהנה עד לסוף כהונת הכנסת במשך כשנתיים.
אירועים מרכזיים > התחום המדיני-ביטחוני

האירוע המרכזי בזמן כהונתה של הכנסת העשירית היה "מבצע שלום הגליל", מבצע שיזם שר הביטחון אריאל שרון. המבצע החל ביוני 1982, ויעדו המוצהר היה לסלק את ריכוזי המחבלים הפלסטינים מדרום לבנון. יעדו הרחב יותר היה לגרום לבחירתה של ממשלה בלבנון שתחתום על הסכם שלום עם ישראל, ותביא לחיסול בסיסיו של אש"ף במדינה. המבצע החל בקונצנזוס לאומי רחב, אולם הפך למוקד של מחלוקת קשה, שבאה לידי ביטוי בהפגנות ובדיונים סוערים בכנסת. אלה הגיעו לשיאם אחרי הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה שליד ביירות, טבח שתוכנן ובוצע על ידי מיליציה של הפלנגות הנוצריות. ועדת כהן, שמונתה בנובמבר 1982 לחקירת הנושא, מצאה כי גורמים פוליטיים וצבאיים ישראליים לא פעלו למניעת הטבח, וגרמה להתפטרותו של אריאל שרון מתפקיד שר הביטחון. הסתבכותו של מבצע "שלום הגליל" היה אחד הגורמים שהביאו להתפטרותו של מנחם בגין מראשות הממשלה בספטמבר 1983.
אמנם בעקבות המבצע עברו מנהיגי אש"ף ומפקדותיה לתוניס, אולם פעולות הטרור נגד ישראל לא פסקו. בפרשת קו 300 – פעולת טרור שבה חטפו ארבעה מחבלים אוטובוס – נהרגו שני מחבלים במהלך שחרור האוטובוס בידי כוחות הביטחון, אך השניים האחרים נהרגו לאחר שנתפסו חיים, והדבר הוביל לכמה חקירות לבירור נסיבות האירוע. בד בבד עם המשך המאבק נגד אש"ף ונגד הטרור הוקמו ביהודה ושומרון אגודות הכפרים שנמנו עליהן פלסטינים מתונים, בתמיכת המנהל האזרחי, בתקווה שתקום הנהגה פלסטינית חלופית מתוכן. כמו כן, בתקופת כהונתה של הכנסת העשירית החלו חיכוכים בין צה"ל לאוכולוסיה הפלסטינית, שהביאו בסופו של דבר לפרוץ האינתיפאדה הראשונה (במהלך כהונתה של הכנסת האחת עשרה).
במהלך כהונתה של הכנסת העשירית הוחל החוק הישראלי ברמת-הגולן, מחד גיסא, והסתיימה הנסיגה מסיני עם פינוי העיר ימית, מאידך גיסא. אמנם נחתם הסכם שלום בין ישראל ללבנון במאי 1983, אולם בתוך פחות משנה הודיע נשיא לבנון על ביטולו. למעשה, לא חלה בתקופה הזאת התקדמות בתהליך השלום ובמתן אוטונומיה לפלסטינים בשטחים.
אירועים מרכזיים > התחום הכלכלי

בתחום הכלכלי אירע במהלך כהונת הכנסת העשירית משבר מניות הבנקים, ובעקבותיה הפכה המדינה לבעליה של רוב מערכת הבנקאות הישראלית. כמו כן, עלה לדיון מצבן הכספי החמור של הרשויות המקומיות. לקראת סוף כהונתה של הכנסת העשירית הגיעה האינפלציה לרמה תלת-ספרתית, ועלתה לדיון תוכנית הדולריזציה של שר האוצר יורם ארידור. בסופו של דבר תוכנית זו הובילה להתפטרותו. בתקופה זו החליטה הממשלה על יישום שני פרויקטים גדולים ויוקרתיים: פרויקט תעלת הימים ופרויקט מטוס ה"לביא". שני הפרויקטים היו שנויים במחלוקת, ובסופו של דבר בוטלו מסיבות תקציביות.
אירועים מרכזיים > נושאים נוספים

המתח האידאולוגי בין ימין לשמאל, בתוך הכנסת ומחוצה לה, עלה במידה רבה והגיע לשיאו ברצח פעיל "שלום עכשיו", אמיל גרינצוויג, בידי איש ימין ירושלמי במהלך הפגנה בירושלים. בהפגנה נפצע חבר הכנסת לעתיד אברהם בורג. באפריל 1984, כמה חודשים לפני הבחירות לכנסת ה-11, נתפסו אנשי המחתרת היהודית, שביצעו פעולות חבלה נגד פלסטינים, וקשרו קשר לפוצץ את מסגד אל-אקצא.
הצורך לקדם את שחרורם של אסירי ציון בברית-המועצות ולהעלותם ארצה, והגידול שחל בממדי הירידה מהארץ היו אף הם נושאים שהעסיקו את הכנסת העשירית.
המפלגות הדתיות ניצלו את הרוב הדחוק של הממשלה כדי להמשיך בשינוי הסטטוס-קוו בענייני דת שהחל בכנסת התשיעית. חלק מהצלחותיהם: הפסקת טיסות "אל על" בשבת, צמצום מתן אישורי עבודה בשבתות ובחגים והחמרה בנושא הכשרות. בתקופה זו הגביר הארגון "אתרא קדישא" את פעילותו, ובעיית הקברים באתר הבנייה של מלון "חמת" בטבריה עלתה לדיון בכנסת.
אירועים מרכזיים > חקיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוקים בולטים שאושרו בכנסת העשירית:
חוק יסוד: השפיטה
חוק רמת הגולן, ה'תשמ"ב-1981
חוק התקשורת (בזק ושידורים), ה'תשמ"ב-1982
חוק החזקת תעודת זהות והצגתה, ה'תשמ״ג–1982
חוק איסור הונאה בכשרות, ה'תשמ"ג-1983
חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, ה'תשמ"ג-1983
חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק, ה'תשמ"ג-1983
חוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה, ה'תשמ"ד-1984
חוק להגנה על השקעות הציבור בישראל בנכסים פיננסיים, ה'תשמ"ד-1984
חוק השימוש בהיפנוזה, ה'תשמ"ד-1984
חוק חיילים משוחררים, ה'תשמ"ד-1984
חברי הכנסת

חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הליכוד |  | מנחם בגין, שמחה ארליך, דוד לוי, משה נסים, יעקב מרידור, יצחק מודעי, יצחק שמיר, אליעזר שוסטק, גדעון פת, יורם ארידור, יצחק ברמן, אריאל שרון, פסח גרופר, משה ארנס, מנחם סבידור, דב שילנסקי, אברהם שריר, יגאל כהן, חיים קורפו, מרדכי צפורי, דוד שיפמן, אליהו בן-אלישר, פנחס גולדשטיין, רוני מילוא, משה קצב, אהוד אולמרט, מיכאל דקל , דן תיכון, חיים קופמן, דוד מגן, שרה דורון, דרור זייגרמן, אמל נסראלדין, יוסף רום, מרים גלזר-תעסה, אליעזר קולס, אמנון לין, צבי רנר, יגאל כהן-אורגד, מאיר כהן-אבידב, מאיר שטרית, יהודה פרח, איתן לבני, בני שליטא, מיכאל רייסר, יצחק זיגר, יצחק פרץ, עקיבא נוף, מיכאל קליינר, אריאל וינשטיין, אברהם הירשזון |
| המערך |  | שמעון פרס, שושנה ארבלי-אלמוזלינו, אבא אבן, יצחק רבין, ויקטור שם-טוב, חיים בר-לב, רפאל אדרי, משה שחל, ירוחם משל, דב זכין, נאוה ארד, מרדכי גור, גד יעקבי, אליהו שפייזר, עוזי ברעם, אריה נחמקין, משה חריף, דניאל רוזוליו, יאיר צבן, שלמה הלל, אורה נמיר, חיים הרצוג, מנחם הכהן, עדיאל אמוראי, יוסי שריד, אלעזר גרנות, יעקב ז'אק אמיר, אהרן הראל, יחזקאל זכאי, אברהם כ"ץ-עוז, יעקב צור, מיכה חריש, מוחמד ותד, דב בן-מאיר, שבח וייס, יעקב גיל, נפתלי בלומנטל, תמר אשל, יהודה חשאי, אמרי רון, מיכאל בר-זוהר, אורי סבג, רפאל סוויסה, אהרן-רפאל נחמיאס, רענן נעים, נפתלי פדר, חמד חלאילה, עדנה סולודר, נחמן רז, חיים רמון |
| מפד"ל |  | יוסף בורג, חיים דרוקמן, זבולון המר, אברהם מלמד, יהודה בן-מאיר, אליעזר אבטבי |
| אגודת ישראל |  | אברהם יוסף שפירא, מנחם פרוש, שלמה לורינץ, שמואל הלפרט |
| חד"ש |  | מאיר וילנר, תופיק טובי, צ'רלי ביטון, תאופיק זיאד |
| תמ"י |  | אהרן אבוחצירא, אהרן אוזן, בן-ציון רובין |
| התחיה |  | יובל נאמן, גאולה כהן, חנן פורת, צבי שילוח |
| תל"ם |  | משה דיין, מרדכי בן-פורת, יגאל הורביץ |
| שינוי |  | אמנון רובינשטיין, מרדכי וירשובסקי |
| רצ |  | שולמית אלוני |
חברי הכנסת > חילופי גברי

| תאריך | חבר הכנסת היוצא | חבר הכנסת המחליף | רשימה | סיבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 באוקטובר 1981 | משה דיין | יגאל הורביץ | תל"ם | נפטר |
| 16 בינואר 1982 | משה חריף | עדנה סולודר | המערך | נהרג בתאונת דרכים |
| 19 בינואר 1982 | משה ארנס | מיכאל קליינר | הליכוד | התפטרות (מונה לשגריר בארצות הברית) |
| 18 באוקטובר 1982 | דוד שיפמן | אריאל וינשטיין | הליכוד | נפטר |
| 22 במרץ 1983 | חיים הרצוג | נחמן רז | המערך | התפטרות (מונה לנשיא המדינה) |
| 16 במאי 1983 | דניאל רוזוליו | חיים רמון | המערך | התפטרות |
| 19 ביוני 1983 | שמחה ארליך | אברהם הירשזון | הליכוד | נפטר |
| 7 במרץ 1984 | חנן פורת | צבי שילוח | התחיה | התפטרות |
שלום בוזגלו

| --- | --- |
שער הספר מקדש מלך, אמשטרדם, ה'תק"י
שער הספר מקדש מלך, אמשטרדם, ה'תק"י
 לידה:  1700 ה'ת"ס  סאלי, מרוקו
 פטירה:  1780 (בגיל 80 בערך) י"ב באב ה'תק"ם , לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה
 כינוי:  הרש"ב
 מקום קבורה:  לונדון בבית הקברות 'נובו' מאחורי אוניברסיטת 'קווין מארי' יום ההילולא י"ב אב תק"מ.
 מדינה:  מרוקו 
 מקום פעילות:  מרוקו ולונדון
 תקופת הפעילות:  ?–1780 
 תחומי עיסוק:  קבלה
 רבותיו:  אביו: הרב משה בוזגלו  הרב חיים בן עטר הזקן  הרב אברהם אזולאי
 בני דורו:  הרב יעקב פינטו  הרב ישעיה הכהן  הרב יעקב גדליה
 חיבוריו:  מקדש מלך, כיסא מלך, הדרת הוד מלך, הדרת כבוד מלך, הדרת פני מלך
 
 תפקידים נוספים:  אב בית דין ומורה הוראה
 
 חתימה:   
 
הרב שלום בוזגלו (הרש"ב) (ה'ת"ס 1700– י"ב באב ה'תק"ם 1780), עורך הספר "מקדש מלך" ועוד. נחשב לאחד מגדולי מקובלי מרוקו. שימש כדיין ואב בית דין בקהילת הספרדים בלונדון.
ביוגרפיה

נולד לרבי משה בוזגלו בסאלי, בשנת ה'ת"ס 1700. למד אצל רבי  חיים בן עטר הזקן. למד גם בישיבה של רבי אברהם אזולאי בעיר מרקש שבמרוקו. בין רבותיו וחבריו נמנו רבי יעקב פינטו, הרב ישעיה הכהן והרב יעקב גדליה.
בעקבות רדיפות של מלך מרוקו כלפיו (אליהן התייחס לאחר מכן כשהיה חותם "אוד מוצל מאש"), עבר להתגורר בלונדון בשנת 1745, שם ערך את ספריו ושימש מורה הוראה ואב בית הדין.
התפרסם בעיקר בשל עריכת הפירוש היסודי לספר הזוהר, הנקרא "מקדש מלך", אותו הדפיס באמסטרדם, בשנת תקט"ו. היות שהפירוש נדפס באירופה, היה מונח על שולחנם של אדמו"רים ומצוטט רבות בספריהם.
הספר מקדש מלך נערך מתוך שלשה מקורות. הראשון הוא ספר לקט שושנים שחיברו חבריו רבי יעקב פינטו ורבי ישעיה הכהן ובו מושקע מתורת רבם רבי אברהם אזולאי, המקור השני הוא חיבורו של הרב משה זכות על הזוהר הנקרא מקדש ה'. השלישי הוא ליקוטים מכתבי האריז"ל מה שנוגע לפירושי הזוהר.
הביע את דעתו אודות הקמעות שעמדו במוקד הפולמוס שהתגלע בין הרב יהונתן אייבשיץ לבין היעב"ץ. היעב"ץ כתב הסכמה לספרו מקדש מלך אך בעקבות רימוזים שבתאיים שמצא בספריו תקף אותו בחריפות בספרו תורת הקנאות.
נפטר ב-23 במאי 1780 - י"ח באייר תק"ם בלונדון קבור בבית הקברות 'נובו' מאחורי אוניברסיטת 'קווין מרי' באזור 'מייל ענד'.
חיבוריו

מקדש מלך - פירוש על הזוהר, נדפס לראשונה באמסטרדם בשנת תק״ו או תק״י. במשך השנים שלאחר מכן הוסיף הרב הארות, חידושים ותיקונים שלא זכה להדפיס בחייו.
כסא מלך - פירוש על תיקוני הזוהר, נדפס לראשונה באמסטרדם בשנת תקכ״ט.
הדרת הוד מלך - פירוש לספרא דצניעותא.
הדרת כבוד מלך - פירוש כמה דרושים בכתבי האר"י.
הדרת פני מלך - פירוש לאידרא רבא ואידרא זוטא.
דברי שלום ואמת, חידושים על רמב"ם, לונדון, תקל"ו, באתר אוצר החכמה
לקריאה נוספת

הרב יוסף הלל, מצבות מראכש, ירושלים תשע"ו, עמ' 111-110.
הערות שוליים

↑  הקדמת ספרו מקדש מלך
↑  הרב יעקב עמדין,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'מאירת עינים, אלטונא תקי"ג, באתר אוצר החכמה
↑  שניאור זלמן ליימן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"''ספרים החשודים בשבתאות: רשימתו של הגאון יעב"ץ זצ"ל', ספר הזכרון לר' משה ליפשיץ, בעריכת ר' רוזנבוים, ניו יורק תשנ"ו, עמ' תתצא-תתצד, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'(צפייה מוגבלת למנויים)
↑  ראו גם אברהם ביק, התנצלות ר" יעקב עמדין על הסכמתו לספר "מקדש מלך", קריית ספר, 50 (1974), עמ' 154-156
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310002505171  GND: 1059829754  ISNI: 0000 0000 5097 8227  LCCN: nr94013757  NTA: 298502216  VcBA: 495/95441  VIAF: 24481498   WorldCat (עם VIAF): 24481498
הפיגוע ברחוב אלנבי (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

שוטרי משטרת ישראל ואנשי זק"א בזירת הפיגוע
 תאריך:  19 בספטמבר 2002
 מקום:  רחוב אלנבי, תל אביב
 מטרה:  אוטובוס
 קואורדינטות:  32°03′53″N 34°46′21″E﻿ / ﻿32.06472222°N 34.7725°E﻿ / 32.06472222; 34.7725
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  6
 פצועים:  70
 מבצע:  חמאס חמאס
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) זירת הפיגוע(למפת תל אביב רגילה) זירת הפיגוע(למפת גוש דן רגילה) זירת הפיגוע(למפת גוש דן מוגדלת) זירת הפיגוע  he זירת הפיגועhe זירת הפיגועמפת  מרכז __ תל אביב [‌למפה דינמית של גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק, __ רמת גן, __ גבעתיים ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הפיגוע ברחוב אלנבי בשנת 2002 היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-19 בספטמבר 2002 באוטובוס של חברת דן, ברחוב אלנבי בתל אביב, אחד מרחובותיה המרכזיים של העיר. בפיגוע נהרגו שישה בני אדם וכ-60 נפצעו.
הפיגוע

ביום חמישי, 19 בספטמבר 2002, זמן קצר לפני השעה 13:00 בצהריים בתל אביב, מחבל מתאבד פלסטיני עלה על קו 4 של חברת דן, אשר במהלך מסלולו חוצה את העיר מצפון לדרום, ופוצץ עצמו בחלקו הקדמי של האוטובוס, אשר היה הומה אדם באותו זמן. הפיגוע עצמו התרחש בעת שהאוטובוס עבר דרך רחוב אלנבי, אחד מהרחובות הראשיים והמרכזיים בתל אביב, בקטע שמול בניין בית הכנסת הגדול. מהפיצוץ נהרגו שישה בני אדם וכ-60 נפצעו, בהם עוברי אורח ששהו ברחוב באותה העת.
תגובות לפיגוע

מיד לאחר הפיגוע, ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לביצועו.
לכל אורך תקופת האינתיפאדה השנייה, ממשלת ישראל האשימה את יאסר ערפאת, יו"ר הרשות הפלסטינית, וכן את חברי ההנהגה הפלסטינית באחריות לפעולות הטרור כנגד ישראלים בתקופת האינתיפאדה. בעקבות הפיגוע גורמים ישראליים רשמיים הצהירו, כי הפיגוע הבהיר מעל לכל ספק כי ההנהגה הפלסטינית לא מסוגלת, או לא מעוניינת, לבצע פעולות אשר ימנעו מארגונים פלסטינים קיצוניים מלתקוף מטרות ישראליות.
בניסיון להבהיר כי לא הייתה מעורבות של הרשות הפלסטינית בפיגוע, בכירים ברשות הפלסטיניות גינו את הפיגוע, וקראו לכל הארגונים הפלסטינים להוקיע אותו. עם זאת, דובר החמאס אסמאעיל אבו שנב הצהיר, כי הוא מצפה לחזות ב"שורה של פעולות כנגד האויב הציוני, כתוצאה מהפשעים האכזריים היומיומיים כנגד עמנו".
נציגי האיחוד האירופי קראו לישראל לגלות איפוק, בטענה כי תגובה ישראלית חריפה לפיגוע, אשר בוצע על ידי ארגון החמאס, יריבו הפוליטי של ערפאת, עשויה להרוס את המאמצים שנעשו להבטיח הפסקת אש בין ישראל והרשות.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש גינה בחריפות את הפיגוע, ואמר כי "כל הצדדים חייבים לעשות כל שביכולתם לשם הוקעת והפסקת האלימות".
בעקבות הפיגוע

לאחר ישיבת חירום של הקבינט הביטחוני, שהתכנסה בעקבות הפיגוע, פתחה ישראל במבצע צבאי בגדה המערבית, במהלכו טנקים וכלי רכב משוריינים החלו במצור על מתחם המוקטעה ברמאללה, בו שהה יאסר ערפאת. ערפאת וחברים נוספים בהנהגה הפלסטינית היו תחת מצור זה למשך תקופת זמן של קרוב לשנתיים, עד ליציאתו של ערפאת לבית חולים בפאריס באוקטובר 2004. כמו כן, חלק גדול ממתחם המוקטעה נהרס על ידי צה"ל במהלך המצור.
באוקטובר 2002 נעצר פעיל חמאס מחמוד שריתח, וב-28 בנובמבר 2002 נתפס גם אשרף זגייר, שהורשעו בהמשך בשילוח המחבל המתאבד לפיגוע. ב-17 בינואר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחררם במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל. זגייר שוחרר ב-25 בינואר לכפר עקב.
תמונות מזירת הפיגוע
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'זוהו חמשת הרוגי הפיגוע בתל אביב, באתר ynet, 19 בספטמבר 2002
↑  http://pqasb.pqarchiver.com/washingtonpost/access/185938941.html?dids=185938941:185938941&FMT=ABS&FMTS=ABS:FT
↑  ABC News - Read the Latest News & Headlines, www.abc.net.au, ‏2024-10-01'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'(ב־Australian English)'"`UNIQ--templatestyles-00000009-QINU`"'
1 2  http://usatoday30.usatoday.com/news/world/2002-09-19-mideast-explosion_x.htm
↑  The Toronto Star Archive, pqasb.pqarchiver.com
↑  פליקס פריש,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'7 מאסרי עולם למשגר הפיגוע ברחוב אלנבי בת"א, באתר ynet, 1 בספטמבר 2003
↑  פרסום לציבור בעניין שחרור אסירים ועצירים ביטחוניים במסגרת מתווה לשחרור חטופים, משרד המשפטים
↑  אבישי גרינצייג,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'למרות התחייבות שב"כ: מחבל משוחרר שהזדהה עם חמאס לא נעצר, באתר i24NEWS, ‏25 בינואר 2025
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
גיוס בני ישיבות

חרדים בצה"ל, 2010
גיוס בני ישיבות לצה"ל והימנעותם מגיוס מהווה נקודת מחלוקת בחברה הישראלית מאז הקמת המדינה ועד ימינו. עם הקמת מדינת ישראל הונהג שירות חובה בצה"ל, אך גיוסם של תלמידי ישיבות נדחה בהסדר המכונה "תורתו אומנותו", שלפיו ניתנה אפשרות לדחות את הגיוס לצה"ל כדי לעסוק בלימוד תורה. רוב תלמידי הישיבות שגיוסם נדחה במסגרת "תורתו אומנותו" הם חרדים, ורובם ככולם דוחים את גיוסם מדי שנה עד לחציית גיל הגיוס, כך שאינם מתגייסים כלל. מנהלת החרדים הצבאית היא האמונה על נושא גיוס החרדים בצה"ל.
בציבור הדתי-לאומי המועמדים לגיוס לרוב מתגייסים לשירות צבאי מלא בגיל מאוחר מהרגיל או במסגרת ישיבות ההסדר, ויש המשרתים שירות מקוצר במסגרת הסדרים כמו הסדר מרכז ושלב ב' או מתגייסים לשירות לאומי-אזרחי.
בשנת 1998 פסק בג"ץ כי הפטור הגורף משירות, שנתן שר הביטחון לכלל תלמידי הישיבות, אינו חוקתי בשל הפגיעה הלא-מידתית בשוויון, ופסל אותו. מאז פסל בג"ץ את כל ההסדרים שהושגו בסוגיה זו. החל מ-1 ביולי 2023 אין תוקף חוקי לשחרורם של בני הישיבות משירות בצה"ל. במרץ 2024 החל להתגבש מתווה לחקיקת תיקון לחוק שירות ביטחון שנועד להסדיר את פטור "תורתו אומנותו" תוך צמצום השימוש בו, ולהסדיר את חובת הגיוס לצבא או לארגוני התנדבות חלופיים למי שאינו עונה על הגדרות הפטור. ביוני 2024 פסק בג"ץ שאין מסגרת חוקית המאפשרת להבחין בין בני ישיבות לאזרחים אחרים בישראל המחויבים בגיוס, ולכן לממשלה אין סמכות חוקית למנוע את גיוסם לצבא, ובהתאם לכך חובה לפעול לגייסם. ההחלטה גם אסרה על העברת כספי תמיכה לישיבות וכוללים עבור תלמידים שקיבלו פטור.
מספרם של דחויי השירות והמתגייסים

מספר בני הישיבה שבהסדר "תורתו אומנותו" הלך וגדל עם השנים ומאז ראשית שנות ה-70 הוא עומד במרכזו של ויכוח ציבורי. בשנת 1974 2.4% משנתון הגיוס היו תחת ההסדר, מספר זה הגיע ל-9.2% בשנת 1999, ל-16% בשנת 2010 ול-17.6% בשנת 2021. באמצע 2005 נכללו בהסדר 41,450 איש, כ־0.6% מהתושבים. בשנת 2017 11,800 צעירים חדשים הצטרפו להסדר דחיית השירות. הגידול המשמעותי ביותר במספר בני הישיבות הכלולים בהסדר היה עם כינונה של ממשלת בגין הראשונה, כאשר שר הביטחון, עזר ויצמן, ביטל את ההגבלה על מספר דוחי הגיוס, שעמד עד אז על 800 תלמידי ישיבות חדשים בכל שנה, ואף הרחיב את הגדרת הזכאות לדחיית שירות.
| שנה | מספר דחויי שירות | ציון דרך |
| --- | --- | --- |
| 1948 | כ-400 | דברי דוד בן-גוריון בוועדת הביטחון |
| 1954 | 1,240 | ניסיון של שר הביטחון לגייס את בני הישיבות |
| 1968 | 4,700 | הקמת ועדת שרים לבחינת הסדר "תורתו אומנותו" |
| 1977 | 8,260 | המהפך הפוליטי – ממשלת בגין הראשונה (ביטול מכסות לדחיית שירות בהסדר 'תורתו אומנותו') |
| 1986 | 16,000 | הקמתה של ועדת הכהן לבחינת הסדר תורתו אומנותו; דיון מהותי ראשון בבג"ץ. |
| 1992 | 24,000 | מוקמת ועדת ישראלי להגברת הפיקוח על הסדרי דחיית השירות. |
| 1999–2002 | 31,174 | בג"ץ מקבל עתירה נגד דחיית השירות ומחייב את הכנסת להסדיר את הנושא בחוק – ועדת טל. |
| 2002 | 36,887 | מתקבל חוק טל: חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם. |
| 2007 |  ? | בג"ץ דוחה עתירה נגד חוק טל; הכנסת מחליטה להאריכו בחמש שנים. |
| 2011–2012 | 63,000 | ועדת מעקב של הכנסת (ועדת פלסנר) אחר חוק טל מחליטה כי החוק נכשל. |
| 2012 | 53,000 | בג"ץ מבטל את חוק טל על סמך חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ונותן לכנסת אורכה לחוקק חוק שוויוני יותר. |
| 2014 | 59,553 | ועדת שקד וחקיקת תיקון 19 לחוק שירות הביטחון: קביעת יעדים מחייבים לגיוס, הטלת סנקציות אישיות ומוסדיות על משתמטים, קביעה של תקופת הסתגלות. |
| 2015 | 64,605 | העברת תיקון מס' 21 בכנסת לחוק שירות הביטחון: תום תקופת ההסתגלות ותחולת היעדים המחייבים נדחים לשנת 2022. |
| 2020 | 52,741 | הצעת חוק מתווה משרד הביטחון. |
| שנה | מספרם של המתגייסים החרדים |
| --- | --- |
2018: 1,332
2019: 884
2020: 1,126
2021: 916 (נתונים חלקיים)
היסטוריה > ראשית הסדר "תורתו אומנותו"

סוגיית גיוסם של תלמידי הישיבות לשירות צבאי עמדה על סדר היום כבר ב-1948, עם הקמת המפקד לשירות העם, בשלב הראשון של מלחמת העצמאות. בפברואר התנהל משא ומתן בין נציגים בכירים של המפקדה הארצית של 'ההגנה' לבין ראשי ישיבות בירושלים מטעם ועד הישיבות. ב-10 במרץ, נחתם "הסדר והסכם" ובו פורטו הכללים לגיוס ולשחרור תלמידי ישיבות ורבנים, הכולל התחייבות ראשי הישיבות לא לרשום בישיבות תלמידים שלא מגיעים מתוך המסגרת הישיבתית ושלא יפגעו בזכויות בחורים שבחרו להתגייס. הסדר זה התקבל בשיתוף ועד הישיבות בהתנגדות גורמים חרדים קיצונים שיוצגו על ידי "איחוד הישיבות" שהיה שותף להסכמות קודמות, אולם סירב לקבל את ההסדר החדש.[דרוש מקור]
במלחמת העצמאות קראה אגודת ישראל לגברים החרדים בגיל גיוס להתגייס במסגרת המפקד הכללי שעליו הוכרז אז ביישוב, ולהצטרף לגדודים הדתיים. עם התעצמות הקרבות התגייסו גם חלק גדול מבחורי הישיבות בירושלים לגדוד טוביה, לשירות חלקי במקביל ללימודיהם. הגדוד היה אמור להעניק לבני הישיבות אימונים בנשק, אולם בסופו של דבר תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, בשל התנגדות ראשי הישיבות וכן חשש של ראשי הצבא להעניק נשק לקבוצה חרדית, והגדוד עסק בעיקר בעבודות הביצורים.
באוקטובר 1948 השיב ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון בוועדת הביטחון של מועצת המדינה ש"יש 400 בחורי ישיבה, שהם כולם בגיל צעיר ושאם הם יתחייבו בגיוס יהיה צריך לסגור את בתי הישיבות, ושהם גם בארצות אחרות שוחררו מגיוס", ועל כן הוסכם לשחררם. ב-9 בינואר 1951 כתב דוד בן-גוריון למנהל משרד הביטחון ולרמטכ"ל: ”על יסוד סעיף 12 בחוק שירות בטחון, שחררתי בחורי הישיבה משירות סדיר. שחרור זה חל רק על בחורי הישיבה העוסקים בפועל בלימוד תורה בישיבות, וכל עוד הם עוסקים בלימוד תורה בישיבות.”
בשנת 1954 הורה שר הביטחון, פנחס לבון לגייס תלמידי ישיבות לאחר שלמדו בישיבה ארבע שנים. בעקבות מחאה מצד ראשי הישיבות, הורה ראש הממשלה משה שרת על ביטול הוראה זו. בשנת 1958 הגיע מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, באישור שר הביטחון בן-גוריון, להסדר חדש עם ראשי הישיבות. במסמך שפורסם נקבעו נוהלי דחיית השירות, ובפרט נקבע כי תלמיד ישיבה שיתגייס לאחר גיל 25 יתאמן במשך שלושה חודשים ("טירונות שלב ב'") ומשם יועבר לצבא המילואים.
היסטוריה > ועדת משה דיין

דיון בנושא התפתח שוב לאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1968 כתב הרמטכ"ל חיים בר-לב לשר הביטחון: שיש להפסיק את הגידול במספר דחויי הגיוס משום שמתחילה ירידה במקורות כוח-אדם לגיוס. במרס 1968, הקימה הממשלה ועדת שרים לבחינת נושא דחיית השירות לתלמידי ישיבה, בראשות שר הביטחון משה דיין. הוועדה קיבלה את המלצת המטכ"ל "מבלי לחולל בשעה זו שינויים מרחיקי לכת". בהתאם לכך החליט משה דיין כי לא תאושר הצטרפות ישיבות חדשות להסדר ויוגבל היקף הענקת הדיחויים החדשים מדי שנה למספרם בעת קבלת ההחלטה (800), מכסות אלו נותרו עד המהפך הפוליטי ב-1977[דרושה הבהרה]. עוד החליטה הוועדה ליצור אחידות בין מסגרות צבאיות שונות שפנו לציבור הדתי והחרדי וכן לסגור את מסגרת "קוממיות" שמכונה הנח"ל החרדי שהופעלה על ידי אגודת ישראל. חבר הוועדה משה קול התנגד להחלטות הוועדה והציע עמדת יחיד שלפיה כל בן ישיבה יעבור אימונים קודם שייכנס לישיבה ובמהלך הלימודים בישיבה.
בשנת 1975 ביטל שר הביטחון שמעון פרס את ההגבלה על הצטרפות ישיבות חדשות, אולם מכסה מקסימלית של 800 מקבלי דיחוי חדשים בשנה נותרה בעינה. עם זאת כבר בשנת 1975 מכסה זו נפרצה, ומספר מקבלי הדיחוי החדשים עמד על 881.
העתירה הראשונה נגד הסדר דחיית השירות הוגשה לבג"ץ בשנת 1970, בית המשפט דחה אותה בשל היעדר זכות עמידה וחוסר שפיטות בסוגיה לאור אופייה החברתי-פוליטי השנוי במחלוקת ציבורית. גם בעתירה לבג"ץ שהוגשה בשנת 1986 (בג"ץ רסלר נגד שר הביטחון) קיבל בית המשפט את עמדת המדינה וקבע כי לשר הביטחון סמכות ליתן דחיית שירות ביטחון לבחורי ישיבה. עם זאת, בפסק דין זה קבע לראשונה בית המשפט כי מדובר בסוגיה שפיטה, כי קמה לעותר זכות עמידה וכי יש משמעות למספר הבחורים שגיוסם נדחה: "קיים גבול שאותו אין שר ביטחון סביר רשאי לעבור. הכמות עושה איכות".