stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נופר אדלמן
ביוגרפיה

נופר אדלמן נולדה בקיבוץ ראש הנקרה והחלה להתאמן בשייט בגיל 9. בתחילה התאמנה בדגם האופטימיסט, המיועד לגילאי נוער, ומאוחר יותר החלה להתאמן במפרשית מדגם יורופ, עמו נכשלה בהשגת הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת אתונה ב-2004. זמן קצר אחר כך החליטה פדרציית השייט הבינלאומית על החלפת הדגם האולימפי מ"יורופ" ל"לייזר רדיאל", ואדלמן החלה להתאמן במפרשיות מדגם זה.
ב-2006 זכתה להישג משמעותי ראשון, כשסיימה במקום הרביעי בטורניר בברצלונה. ב-2007 זכתה במקום החמישי בטורניר זה, ומאוחר יותר באותה שנה זכתה במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל. בשנת 2008 נדרשה אדלמן לעמוד בקריטריון הבטחת היציבות ולסיים בין 12 הראשונות באליפות אירופה. אדלמן סיימה במקום ה-26, אך למרות זאת מנהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד לאשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, זאת לאור הישגי העבר שלה והעובדה שסיימה ארבע פעמים בעשירייה הראשונה. היא הייתה לנציגה הישראלית הראשונה בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים. באולימפיאדה עצמה סיימה אדלמן במקום ה-16.
בשנת 2012 זכתה במדליית הכסף בתחרות השבוע האולימפי בקאדיס שבספרד, ובכך השיגה את הקריטריון הישראלי הדרוש לאולימפיאדת לונדון, את הקריטריון הבינלאומי השיגה באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה.
אדלמן חברה במועדון הפועל שדות ים.
הערות שוליים

↑  סער הס, סופית: נופר אדלמן תשתתף באולימפיאדה, באתר ynet, 21 ביולי 2008
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
נדנית

| נדנית |
| --- | --- |
 Melibe leonina
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
סדרה:: חשופיות ים
על־משפחה:: Tritonioidea
משפחה:: Tethydidae
סוג:: נדנית
שם מדעי
 Melibe ‏Rang, 1829

נְדָנִית (שם מדעי: Melibe) הוא סוג של חשופית ים מהמשפחה Tethydidae שבמחלקת הרכיכות.
רוב חשופיות הים הם טורפים, אך הטרף לרוב נייח או בעל יכולת תזוזה איטית כגון ספוגיים או חיטחבים. לעומת זאת, הנדית טורפת יצורים מהירי תנועה, כגון סרטנים קטנים. היא עושה זאת בעזרת איבר דמוי ברדס המצוי בראשה ומסוגל להתרחב ליריעה גדולה המשמשת כמלכודת (בדומה לרשת דייגים). הנדית סורקת את המים, הקרקע או צמחייה בעזרת ה"ברדס" וברגע שחשה בטרף סוגרת את ה"ברדס" במהירות ולוכדת אותו בתוכו.
בעולם ידועים כ-16 מינים ושלושה מינים שזהותם אינה מאומתת. בחופי ישראל נפוץ המין נְדָנִית שְׁקוּפָה (Melibe  viridis).
הערות שוליים

↑  Gosliner 2003">Gosliner T. M. & Smith V. G. (2003). "Systematic review and phylogenetic analysis of the nudibranch genus Melibe (Opistobranchia: Dendronotacea) with descriptions of three new species". Proceedings of the California Academy of Sciences 54: 302-355. PDF.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544013705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נדז'דה אודלצובה

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1885 (יוליאני) אוריול, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בינואר 1961 (בגיל 75) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Надежда Андреевна Прудковская 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  Académie de La Palette 
 זרם באמנות:  סופרמטיזם 
 פרסים והוקרה:  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 בן או בת זוג:  Aleksandr Udaltsov   אלכסנדר דראווין 
 צאצאים:  Andrey Drevin 
 
נדז'דה אנדרייבנה אודלצובה (ברוסית: Наде́жда Андре́евна Удальцо́ва‏; 29 בדצמבר 1885 – 25 בינואר 1961) הייתה אמנית אוונגרד רוסית (קוביסטית, סופרמטיסטית), ציירת ומורה.
ביוגרפיה

נדז'דה אודלצובה נולדה באוראל שברוסיה ב-29 בדצמבר 1885. כשהייתה בת שש עברה משפחתה למוסקבה, שם סיימה את לימודיה בתיכון והחלה את הקריירה האמנותית שלה . בספטמבר 1905 נרשמה אודלצובה לבית הספר לאמנות בניהולם של קונסטנטין יואן ואיבן דודין, שם למדה שנתיים ופגשה את עמיתיהם ליובוב פופובה ואלכסנדר וסנין. באביב 1908 נסעה לברלין ולדרזדן, ועם שובה לרוסיה הגישה בקשה להתקבל למכון לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ללא הצלחה. בשנים 1910–1911 למדה אודלצובה בכמה אולפנים פרטיים, ביניהם של ולדימיר טאטלין. בשנים 1912–1913 היא ופופובה נסעו לפריז כדי להמשיך את לימודיהם באקדמיה דה לה פאלט. אודלצובה חזרה למוסקבה ב-1913 ועבדה בסטודיו של ולדימיר טאטלין יחד עם פופובה ואחרים.
קוביזם וקובו-פוטוריזם

הופעת הבכורה המקצועית של אודלצובה כמשתתפת בתערוכת קבוצת האוונגרד במוסקבה הייתה בחורף 1914.  ב-1915 היא הרשימה כאמנית קוביסטית, והשתתפה בשלוש תערוכות מרכזיות בשנה אחת. ציוריה נאספו לאחר מכן והוצגו בשנות ה-20 על ידי גלריית טרטיאקוב, המוזיאון הרוסי ומקומות אחרים כדוגמאות לקובו-פוטוריזם.
סופרמטיזם

בהשפעת טאטלין התנסתה אודלצובה בקונסטרוקטיביזם, אך לבסוף אימצה את הגישה הציורית יותר של התנועה הסופרמטיסטית . ב-1916 היא השתתפה עם אמנים סופרמטיסטים אחרים בתערוכת האווגארד במוסקבה, ובאותה תקופה הצטרפה לקבוצת הסופרמוס של קזימיר מלביץ'. בשנים 1915–1916, יחד עם אמנים סופרמטיסטים אחרים (קזימיר מלביץ', אלכסנדרה אקסטר, ליובוב פופובה, נינה גנקה-מלר, אולגה רוזאנובה, איבן קליון, קסניה בוגוסלבסקיה ואחרים) עבדו במרכז העממי של כפר ורבובקה.
המהפיכה

כמו רבים מבני דורה האוונגרדיים, אודלצובה תמכה במהפכת אוקטובר בשנת 1917, היא נבחרה למועדון של הפדרציה הצעירה של השמאלנים באיגוד המקצועי של אמנים וציירים והחלה לעבוד במוסדות תרבות ממלכתיים שונים.
ב-1918 היא עבדה כעוזרת של מלביץ', ולאחר מכן עמדה בראש סטודיו שלה. היא גם שיתפה פעולה עם אלכסיי גן, אלכסיי מורגונוב, אלכסנדר רודצ'נקו ומלביץ' בעיתון בשם "אנרכיה (אנרכיה). בשנת 1919 תרמה אודלצובה אחת עשרה עבודות מהתקופה שבה עבדה בסטודיו של טאטלין ל"תערוכת המדינה החמישית". היא גם נישאה לבעלה השני, הצייר אלכסנדר דרווין.
כאשר הוקם בית הספר הרוסי הממלכתי לאמנות וטכניקה, ב-1920, היא מונתה לפרופסור ומרצה בכירה ונשארה בצוות עד 1934. ב-1920 היא גם הפכה לחברה במכון לתרבות אמנותית והשתתפה שם באופן פעיל בדיונים על גורלה של אמנות כן הציור. עם זאת, כאשר המכון אישר את הקונסטרוקטיביזם והכריז על סיום ציור הכן, היא התפטרה מחברותה במחאה ב-1921.
פוביזם וחזרה לפיגורטיבי

בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20, עבודתה של אודלצובה החלה להראות התרחקות מהאונגרד הרדיקלי והייתה יותר קרובה לאמנים כמו איליה משקוב, פטר קונצ'לובסקי שהם הציגו את דיוקנאותיהם והנופים הפוביסטים שלהם ב"ביאנלה" של ונציה של 1924. היא גם המשיכה ללמד, כולל הדרכה בעיצוב טקסטיל במכון הטקסטיל במוסקבה מ-1920 עד 1930.
בהשפעת דרווין חזרה אודלצובה לטבע והחלה לצייר נופים. בין השנים 1926 ו-1934 הם נסעו רבות, ציירו את הרי אוראל ואלטאי, וכן נופים בארמניה ובמרכז אסיה. בשנים 1927 עד 1935 תרמה לתערוכות לאומיות ובינלאומיות והשתתפה עם דרווין בתערוכות משותפות במוזיאון הרוסי (1928) ובארוואן, ארמניה (1934).
הרחקה ושיקום

בשנת 1938 נעצר אלכסנדר דרווין והוצא להורג על ידי המשטרה החשאית הסובייטית, ואודלצובה הפכה לפרסונה נון גרטה בעולם האמנות הסובייטית. היא הורשתה להציג תערוכת יחיד באיגוד מוסקבה רק ב-1945, ולאחר מותו של סטלין, היא תרמה לתערוכה קבוצתית בבית האמן במוסקבה באוקטובר 1958.
אודלצובה מתה בשנת 1961 במוסקבה .
הערות שוליים

↑  Nadezhda Udaltsova - Cubo-Futurist - Avant-Garde - 20th Century - Russian Artists - Biographies - - RusArtNet.com, web.archive.org, ‏2019-04-19
↑  M. (Mi͡uda) I͡Ablonskai͡a, Anthony Parton, Women artists of Russia's new age, 1900-1935, New York : Rizzoli, 1990, ISBN 978-0-8478-1090-1
↑  Alexandra Exter, John E. Bowlt, Matthew Drutt, Amazons of the avant-garde : Alexandra Exter ... [et al.], New York : Solomon R. Guggenheim Foundation, 2000, עמ' 278, ISBN 978-0-8109-6924-7
↑  Alexandra Exter, John E. Bowlt, Matthew Drutt, Amazons of the avant-garde : Alexandra Exter ... [et al.], New York : Solomon R. Guggenheim Foundation, 2000, עמ' 271, ISBN 978-0-8109-6924-7
↑  The Magical Chorus: A History of Russian Culture from Tolstoy to Solzhenitsyn, by Solomon Volkov, page 70
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269168505171  BIBSYS: 4046119  CiNii: DA1670033X  GND: 119170132  ISNI: 0000 0000 6678 0186  LCCN: no95002634  LNB: 000011686  RKD: 78649  SELIBR: 214477  SNAC: w64f3mtw  SUDOC: 192127195  ULAN: 500013783  VIAF: 59888449   WorldCat (עם VIAF): 59888449 
אודלצובה ובעלה דרווין, 1925
מרשל (ספורט מוטורי)

מרשלים במרוץ פורמולה 1. הדגל הצהוב מורה על סכנה והשלט עם האותיות SC מסמן על נסיעה תחת מכונית הבטיחות
מרשל הוא תפקיד בעולם הספורט המוטורי. המרשלים דואגים לבטיחותם של המתחרים והקהל בעת קיום מרוצי מכוניות, מרוצי אופנועים וכדומה, הנערכים לרוב לאורך מסלול מפותל הכולל סכנות רבות. בנוסף, הם אחראים על קיום הנהלים במסלול ובמרוץ.
תפקידי המרשלים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות. במסלול עצמו דואגים המרשלים לסיוע פיזי בקיום המרוץ ומחוץ למסלול הם מסייעים בקיום תקנות המרוץ.
מחוץ למסלול

מרשלים אלו יושבים בדרך כלל במשרדי המסלול. בזמן המרוץ הם מבצעים רישום מלא של זמני המתחרים והניקוד, לעיתים בסיוע מערכת מחשב, ועוקבים אחר התקדמות המתמודדים בתחרות.
מרשלים נוספים עוסקים בכל הרישומים בטרם החל המרוץ. הם הראשונים שנפגשים עם הנהגים, העובדים והפקידים, ואחראים לאישורים השונים של התחרות מבחינת בטיחות ותקנות.
לעיתים, עוסקים מרשלים ברישום עוצמות הקול כדי לוודא שאינן עוברות את הסף המותר במסלול מסוים. רכבי מרוץ נוטים להפיק עוצמות קול גבוהות עקב מערכות פליטה פתוחות ולכן עובדים אלו חמושים במכשירים אשר מודדים את עוצמת הקול ומוודאים כי עוצמת הקול במהלך המרוץ אינה חורגת מהמותר.
במסלול

המרשלים מוצבים בצידי המסלול בזמן סבבי האימונים והמרוץ. במקרה של תאונות או התנגשויות, הם דואגים לפינוי המסלול מעצמים המסכנים מתמודדים אחרים ועוזרים למעורבים בתאונה לחזור בזריזות לתחרות אם הדבר אפשרי. הם גם דואגים להכנת רכבי הביטחון וציוד החירום שיהיו נגישים ודרוכים לפעילות בהתרעה מיידית. למרשלים יש גם הכשרה למתן טיפול רפואי, כיבוי אש וטיפול ברכב.
תפקיד נוסף במהלך המרוץ הוא העברת מסרים למתחרים על ידי דגלים, ושלטים. הודעה על מספר הסיבובים שנותרו, על שינויים שמתחוללים בתחרות ועוד מידע רלוונטי למתחרים.
מרשלים העובדים במסגרת חברה, מקבלים את כל הציוד הנדרש לעבודה זו. ואילו המתנדבים לתפקיד, לרוב יאלצו להוציא מכיסם כסף, עבור רכישת ציוד מתאים.
מרשלים על המסלול נאלצים לבצע את עבודתם גם במצבי מזג האוויר קשים כגון קור עז וגשם. בליגות המרוצים העליונות הם לבושים בדרך כלל בסרבלים, לרוב בצבע לבן או כתום, מבד המעכב התפשטות להבת אש. צבעים אלו נבחרו כדי שהנהגים יזהו את המרשלים, ואת הדגלים המתנוססים בקלות. כמו כן, הם מצוידים בנעלי הליכה או נעלי בטיחות, מכיוון שרוב עבודתם נעשית בהליכה או עמידה. הם מצוידים בכפפות רתכים, שעמידות בטמפרטורות גבוהות, למקרים שבהם הם צריכים לדחוף רכב חם, או לנקות את המסלול משברי רכב לוהטים. הדגלנים יכולים להצטייד בכפפות להגנה על הידיים מפני הקור.
המרשלים אף מצוידים באביזרים נוספים כמו משרוקית למשיכת תשומת הלב, וסכינים וחבלים, בין היתר לחילוץ הנהגים ומשיכת הרכבים מהמסלול.
מתחם דאלי

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 על שם:  סלבדור דאלי 
 מיקום:  הרובע השמונה-עשר של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1991 
 קואורדינטות:  48°53′12″N 2°20′23″E﻿ / ﻿48.88652778°N 2.33972222°E﻿ / 48.88652778; 2.33972222
 www.daliparis.com
  (למפת פריז מוגדלת) מתחם דאלי(למפת פריז רגילה) מתחם דאלי
 
מתחם דאלי (בצרפתית: Espace Dalí) הוא מוזיאון המוקדש ליצירות של סלבדור דאלי בפריז.
היצירות

המוזיאון נמצא על גבעת המונמארטר ליד כיכר טרטרה, ובו יותר מ-300 עבודות המהוות את האוסף הגדול ביותר בצרפת של יצירות דאלי. האוסף מבוסס ברובו על יצירות מקוריות שיצר דאלי: מאות ציורים, 25 פסלים, ליטוגרפיות, תחריטים מיוחדים, מנורות ורהיטים. בין השאר מוצגים במוזיאון אוסף ציורי 12 שבטי ישראל שצייר לרגל מלאת עשרים וחמש שנים למדינת ישראל, וציורים שהכין בהשראת הספרים אליס בארץ הפלאות ודון קישוט. הפסל המקורי של "פיל החלל" המפורסם, "חילזון הזמן", איור בהשראת הספר "משה והמונותאיזם" (משה האיש ואמונת היחוד) של זיגמונד פרויד והציור המפורסם חלום שנגרם עקב מעופה של דבורה סביב רימון כשנייה לפני ההתעוררות.
המבנה

במבנה מצוי חלל גדול ואפלולי בחלקו, עם אלומות אור המאירות את היצירות הסוריאלסטיות על רקע קולו של דאלי. במתחם יש גם גלריה לאמנות וספרייה.
ניר אייל

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1980 (בן 44) חדרה, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמורי, בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת סטנפורד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.nirandfar.com
 
ניר אייל (נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא מחבר ספרי עיון אמריקאי יליד ישראל, מרצה ויזם שידוע כמחבר רב המכר, Hooked: How to Build Habit-Forming Products.
ביוגרפיה

ניר אייל נולד בחדרה, ישראל. כשהיה בן שלוש, משפחתו היגרה לארצות הברית והתיישבה בפרבר של אורלנדו, פלורידה. הוא למד תואר ראשון באוניברסיטת אמורי בשנת 2001. לאחר מכן עבד בקבוצת בוסטון קונסלטינג גרופ ובחברת התקנת פאנלים סולאריים לפני שלמד באוניברסיטת סטנפורד לתואר שני במנהל עסקים.
קריירה אקדמית ופרסומים

לאחר שסיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים בסטנפורד בשנת 2008, אייל וסטודנטים עמיתים הקימו חברה שפרסמה מודעות מקוונות בפייסבוק - אייל שימש כמנכ"ל. עבודתו זו עוררה את התעניינותו בפסיכולוגיה של המשתמשים, והוא הפך ליועץ בעיצוב מוצרים. בשנת 2012 לימד קורס בנושא בתוכנית עיצוב מוצרים בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד.
המומחיות של אייל היא בהנדסת התנהגות, המשלבת אלמנטים של מדעי ההתנהגות כדי לאפשר למעצבי תוכנה לפתח מוצרים יוצרי הרגלים לעסקים. הוא לימד קורסים באוניברסיטאות, נשא נאומים ופרסם ספרים על חיבור פסיכולוגיה וטכנולוגיה ועסקים. כתיבתו פורסמה בחברת Fast Company, Harvard Business Review, The Atlantic והוצאות אחרות.
בשנת 2014 פרסם אייל את ספרו הראשון, Hooked: How to Build Habit-Hinging Products, שהפך לרב המכר של וול סטריט ג'ורנל. הכותרת משקפת את הרעיון של אייל לגבי "מודל הקרס" ("hook model"), שמטרתו "לבנות מוצרים שיוצרים התנהגות יוצרת הרגלים אצל משתמשים באמצעות מחזור לולאה שמורכב מטריגר, פעולה, תגמול משתנה והמשך השקעה."
בספטמבר 2019 פורסם ספרו השני, Indistractable: How to Control Your Attention and Choose Your Life, שנכתב בשיתוף עם ג'ולי לי. תרגום לעברית יצא ב-2022 בהוצאת אגם.
אייל התבטא נגד הצעות להסדרת טכנולוגיות ליצירת הרגלים וטען כי באחריות המשתמש הפרטי לשלוט בשימוש במוצרים כאלה.
ספריו

Eyal, Nir (2019). Indistractable: How to Control Your Attention and Choose Your Life. BenBella Books. ISBN 978-1948836531.
Eyal, Nir (2014). Hooked: How to Build Habit-Forming Products. Random House. ISBN 978-1591847786.
הערות שוליים

↑   תפסיקו להאשים אחרים, אתם אשמים בהתמכרות של הילדים שלכם לטלפון, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2019
↑  אסף גלעד, המוח שלנו על קנדי קראש, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2015
↑  ממוקדים - איך להימנע מהסחות דעת ולהצליח בחיים באתר אגם הוצאה לאור
↑  NPR/TED Staff, Nir Eyal: How Easy Is It To "Unhook" Ourselves From Our Devices?, NPR, ‏5 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343318005171  PLWABN: 9810688455005606  BIBSYS: 14046237  BnF: cb177667704 (data)  GND: 1106118952  ISNI: 0000 0004 5708 4516  LCCN: n2014034139  LNB: 000218366  NDL: 001173411  NKC: ctu2016907948  NLK: KAC201501415  RERO: 02-A024763881  SUDOC: 250307480  VIAF: 42150565643506251341   WorldCat (עם VIAF): 42150565643506251341
נופר אדריכלים

נופר אדריכלים הוא משרד אדריכלים ישראלי, המתמחה בתכנון מבני ציבור וחינוך.
אודות המשרד

המשרד, השוכן בתל אביב, הוקם על ידי אדריכל דוד נופר.
תחומי הפעילות של המשרד כוללים מוסדות אוניברסיטאיים, ובעיקר אגף משפט ומקרקעין באוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית אשקלון, המכללה האקדמית אחווה ומבנים נוספים במכללות רבות אחרות, מעל 200 מוסדות חינוך ועיקרם בתי-ספר חדשניים. בתחום האמנות והתרבות; מוזיאון יעקב אגם, קונסרבטוריון רעננה, היכלי תרבות: אורנית, שדרות, ספריות, תפוחי פיס ומרכזי ספורט רבים. עיקר העבודות זכו בתחרות תכנון אדריכליות למוזמנים. תערוכות והרצאות רבות בוועידת אדריכלים, תוכניות טלוויזיה "מעצבים תרבות", ותוכנית עיצוב בערוץ 12.
פרויקטים נבחרים

מוזיאון יעקב אגם, ראשון לציון
קונסרבטוריונים: רעננה, יבנה
מרכז רון ורדי, ראשון לציון
מרכז שוורץ רייסמן לחינוך מדעי, ראשון לציון
בתי ספר: כרמי יוסף, כפר גנים, פתח תקווה, נתיבות, להבים, חולון, מודיעין-מכבים-רעות
המכללה האקדמית אשקלון, 8 מבני פקולטות, מרכז קונגרסים, אודיטוריום, ספריה מרכזית ומעונות
המכללה האקדמית אחווה, בינוי רב תכליתי, בניין למדעים
המכללה האקדמית רמת גן, אודיטוריום, ספריה, כיתות לימוד ומשרדים
המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום, אודיטוריום, ספריה מרכזית ובנייני כיתות והנהלה
אוניברסיטת בר-אילן, הפקולטה למשפטים, בית בגין והמחלקה לפסיכולוגיה
המכללה למינהל ראשון לציון, בית הספר לתקשורת, אודיטוריום וספריה מרכזית
קמפוס נווה דקלים, אשדוד
מלונות: ניר עציון, כינר, טבריה
מרכז מנהיגות ע"ש יצחק נבון, יער ציפורי (פרויקט עתידי)
הערות שוליים

↑  מיכאל יעקובסון, האגם החדש של ראשל"צ עושה סחרחורת: הצצה למוזיאון יעקב אגם, באתר Xnet‏, 6 באפריל 2016
↑  נעמה ריבה ושני ליטמן, 16 שנה נדרשו לבנות את מוזיאון יעקב אגם בראשל״צ. מדוע הוא עדיין לא נפתח?, באתר הארץ, 6 באפריל 2016
↑  מיכאל יעקובסון, קומפלקס ממוגן-טילים של היכל תרבות ומרכז כנסים? בשדרות כמובן, באתר Xnet‏, 4 במאי 2020
↑  מעצבים תרבות - תכנית מס' 4 - דוד נופר, נבדק ב-2021-03-21
↑  מיכאל יעקובסון, בית הספר למחוננים "רון ורדי" בראשון לציון: גם המבנה מצטיין, באתר Xnet‏, 19 בדצמבר 2013
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב בתי ספר 21: תיכון קוגל בחולון, באתר 'חלון אחורי', 14 באפריל 2017
1 2  מיכאל יעקובסון, סדרת חינוך (3): רואים רחוק רואים שקוף, באתר Xnet‏, 31 באוגוסט 2011
↑  נועם דביר, קמפוס בין הפיקסלים: בית הספר החדש לתקשורת של המכללה למינהל, באתר הארץ, 24 ביוני 2010
↑  מיכאל יעקובסון, להנהגה טובה יותר: מרכז מנהיגות ע"ש יצחק נבון יקום ביער ציפורי, באתר Xnet‏, 17 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010153237  VIAF: 154031131   WorldCat (עם VIAF): 154031131
נדנדה בשניים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "נדנדה בשניים" של ויליאם גיבסון
 בימוי:  רוברט וייז 
 הופק בידי:  וולטר מיריש 
 תסריט:  ויליאם גיבסון, איסובל לנרט
 עריכה:  סטיוארט גילמור 
 שחקנים ראשיים:  שירלי מקלין רוברט מיצ'ם
 מוזיקה:  אנדרה פרבין
 צילום:  טד מקורד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בנובמבר 1962
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה רומנטית
 הכנסות:  1,750,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
נדנדה בשניים (באנגלית: Two for the Seesaw ) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1962 בבימויו של רוברט וייז ובכיכובם של שירלי מקלין ורוברט מיצ'ם.
הסרט מבוסס על המחזה "נדנדה בשניים" מאת ויליאם גיבסון שהועלה 750 פעם בברודוויי בכיכובם של אן בנקרופט והנרי פונדה. המחזה גם תורגם לעברית והוצג בישראל מעל במות שונות.
המחזאי ויליאם גיבסון השתתף בכתיבת התסריט. רוברט וייז ביים את הסרט בתקופה בין שתי הצלחותיו הגדולות: סיפור הפרברים (1961) וצלילי המוסיקה (1965).
פול ניומן ואליזבט טיילור היו אמורים לשחק בסרט אך טיילור הייתה עסוקה בהסרטת קלאופטרה.
את המוזיקה חיבר אנדרה פרבין. למוטיב המוזיקלי חוברו מילים שאינן מושרות בסרט והוא הפך ללהיט בשם Second Chance שזכה לביצועים כליים וקוליים רבים כמו ג'קי קיין ואלה פיצג'רלד. השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - שחור לבן.
המחזה נכתב לשני שחקנים ומתאר מערכת יחסים בן גבר ואישה השונים בגיל, במעמד ובאופי. יחסים אלה מאופיינים בעליות ומורדות כמו בנדנדה. העלילה סטטית ומתרחשת בדירה. כדי לעבד אותה לסרט היה צורך להוסיף צילומי חוץ ומספר שחקנים בתפקידים קטנים שלא היו במחזה.
תקציר העלילה

ג'רי ראיין (רוברט מיצ'ם) מסתובב ברחובות מנהטן ללא תכלית. הוא הגיע לשם מאומהה בנברסקה לאחר שנפרד מאשתו. לאחר שוטטות ממושכת הוא מגיע למועדון של ידיד בגריניץ' וילג' שם הוא פוגש בצעירה בשם גיטל מוסקה (מוסקוביץ) (שירלי מקלין). הפגישה ביניהם היא קצרה ולא משמעותית אבל כשהוא חוזר לחדרו המרופט הוא חש בבדידות ומתקשר אליה.
שניהם שונים באופיים ובהתנהגותם והקשר ביניהם מתאפיין בעליות ומורדות ובאלימות מילולית ולפעמים פיזית. גיטל היא צעירה יהודייה בת 29 המתיימרת להיות רקדנית, עובדת בעבודות מזדמנות, מקבלת לעיתים קצבת אבטלה ומנהלת חיי מין חופשיים. ג'רי מבוגר ממנה, עורך דין, אדם שקול ומבוסס שעבד במשרד עורכי דין של חמיו וכעת פרוד מאשתו לה היה נשוי 12 שנה. כעת נמצא מרושש ובודד בניו יורק ואין איש שיוכל להתעניין בצרותיו פרט לגיטל.
עם הזמן הוא מתאהב בה, מוצא עבודה ותומך בה כספית וגם כאשר היא חולה בהתקף של כיב פפטי. אשתו של ג'רי מתקשרת מנברסקה ומודיעה לו כי קבלה את הגט אך היא מתגעגעת אליו. ג'רי לא מודיע זאת לגיטל אלא לאחר שבועיים, כשהוא נמצא בתהליך של העברת חפציו לדירתה. היא נעלבת ורבה איתו קשות אך הוא מודיע לה כי למרות הגט הוא מרגיש יותר טוב בנברסקה קרוב לגרושתו והם נפרדים.
נופל וקם (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שב"ק ס'
 מתוך האלבום כנען 2000
 יצא לאור:  2000
 סוגה:  היפ-הופ, פאנק, רגאיי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:57
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  שב"ק ס'
 לחן:  שב"ק ס'
 הפקה:  פילוני
 
נופל וקם הוא סינגל של להקת ההיפ-הופ הישראלית שב"ק ס'. השיר יצא לאור בשנת 2000, כחלק מהאלבומה השלישי של שב"ק ס', "כנען 2000", על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע

השיר נכתב והולחן על ידי חברי הלהקה והופק בידי הגיטריסט פילוני, שגם מנגן סולו גיטרה קלאסית בשיר.
השיר מורכב משלושה בתים, וביניהם פזמון חוזר וגשר (אנ') ומתאפיין במקצב שירה המשלב היפ-הופ, פאנק ורגאיי. השיר עוסק בקשיים בהם נתקל אדם ובאתגרים המוצבים מולו במהלך הגשמת חזונו. פתיחת השיר מזכירה את המשפט "בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים", הנאמר בהתייחסות להגדה של פסח.
כמו כן, הבית השני בשיר מתאר השוואה של מסעו האישי למסע בני ישראל במדבר לאחר צאתם ממצרים, כמסופר בשמות יג כא.
על שם השיר, נקרא הסרט "נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'", המתעד את הפקת האלבום "כנען 2000".
הצלחה

השיר שהה במצעד השבועי של רשת ג' כעשרה שבועות, תוך שהגיע בשיאו למקום השני. במצעד השנתי של התחנה, דורג השיר במקום ה-21. במצעד השנתי של תחנת הרדיו גלי צה"ל, דורג השיר במקום ה-17. כמו כן, זכה השיר במקום ה-69 במצעד "פסקול העשור" שנערך על ידי ערוץ 24 ו-mako.
נכון לאפריל 2020, עומד הקליפ של השיר על כחצי מיליון צפיות באתר שיתוף הווידאו "YouTube", ו-300 אלף השמעות ברשת הזרמת המדיה "Spotify".
הערות שוליים

↑  דויד פרץ, נופל וקם, באתר תרבות.il
↑  [וורס 2], באתר Genius (באנגלית)
↑  נופל וקם, באתר "פזמונט"
↑  תש"ס, באתר "פזמונט"
↑  תש"ס (גלי צה"ל), באתר "פזמונט"
↑  פסקול העשור, באתר "פזמונט"
↑   שבק ס - נופל וקם (קליפ), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:05)
↑  נופל וקם, נבדק ב-2020-04-24
| שב"ק ס' |
| --- | --- | --- |
מוקי • חמי‏ • מירו • נמרוד רשף • פילוני • פלומפי B • ג'יימס • דוידי
| אלבומי אולפן | שבק ס (1995) • בעטיפה של ממתק (1997) • הופעה בקריות 20.2.98 (1998) • כנען 2000 (2000) • בום קרנבל (2008) • פרה פרה (2012) |  |
| סרט תיעודי | נופל וקם בבימויו של ירון בן נון |  |
| אמנים והרכבים קשורים | חלוצי החלל • בויאקה • פישי הגדול • יוסי פיין • קוואמי • שחר סוויסה |  |
נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'

| --- | --- |
 בימוי:  ירון בן נון
 עריכה:  איילת שולמן
 מוזיקה:  שב"ק ס'
 צילום:  ירון בן-נון
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 2009
 משך הקרנה:  82 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 www.nofelvekam.com
 
"נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'" הוא סרט תיעודי קולנוע ישראלי אודות להקת שב"ק ס', בבימויו של ירון בן נון, ובמרכזו שחרור האלבום כנען 2000 ומסע ההופעות בעקבותיו. הסרט נקרא כך בעקבות השיר "נופל וקם" המופיע באלבום כנען 2000. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות קונטרול Z עבור הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
תיאור הסרט

להקת שב"ק ס', משחררת את האלבום הרביעי שלה, כנען 2000. האלבום שונה מקודמיו, בשל המסרים המורכבים שבו, לעומת השירים הקלילים שאפיינו את אלבומי הלהקה הקודמים. כמו כן, הרכב הלהקה שונה- הסולן נמרוד רשף עזב את הלהקה, ולעומת זאת חזרו אליה מירו וחמי.
האלבום זוכה להצלחה, אך סיבוב ההופעות שנלווה אליו אינו מושך קהל, לאכזבתם של החברים. הסרט עוקב אחרי חברי הלהקה, ביחד ולחוד, בתקופה הזו וגם בקריירה המוזיקלית שלהם לאחר התפרקות הלהקה, עם הקמת ההרכב חלוצי החלל והצלחת אלבום הסולו של מוקי,  'שמע ישראל', וכן בהמשך- איחוד הלהקה.
הסרט עוסק, באופן עקיף, בסצנת המוזיקה בארץ, ובקשיים הכלכליים הכרוכים בפרנסה ממוזיקה בישראל.
בסרט משולבות הקלטות של הלהקה מכל הזמנים.
משתתפים

חברי הלהקה
מוקי
פילוני
מירו
חמי
פלומפי B
ג'יימס
דוידי
נמרוד רשף
נוספים
פישי הגדול
יוסי פיין
חיים שמש
בנימין נתניהו
יואב קוטנר
ביקורות

הביקורות משבחות את התמדתו של הבמאי בתיעוד הלהקה וחבריה, ואת החשיפה שהסרט מעניק למתרחש מאחורי הקלעים במוזיקה הישראלית, בהתחשב בכך שמעט סרטים הופקו על הנושא. לעומת זאת, קיימת ביקורת על כך שהבמאי הכניס עצמו לתוך הסרט, ולא ברורה מערכת היחסים בין הבמאי לחברי הלהקה.