stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לחם תירס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם תירס 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  סוכר, מאכל תירס 
 
לחם תירס במחבת ברזל
לחם תירס הוא שם כללי ללחם שהוכן מקמח תירס.
לחם תירס נחשב ל"אוכל נשמה" ואנשים רבים נהנים מהמרקם והארומה שלו.
אופן ההכנה

אפשר ליצור לחם תירס על ידי אפייה, טיגון או אידוי. אפשר גם לאפות את לחם התירס לעוגת תירס.
ניתן להכין לחם תירס ללא קמח חיטה, כך שאנשים אשר נמנעים מגלוטן (כמו חולי צליאק) יוכלו לאכול אותו ללא חשש.
בגרעיני התירס יש גרעין שכותשים ומכינים ממנו את הקמח.
ראו גם

צ'אדי
ממליגה
לואי ליפסקי

משמאל: משה שרת, מרים פרוינד, לואי ליפסקי ונחום גולדמן
לואי (אריה ליב) ליפְּסקי (Louis Lipsky;‏ 1876, תרל"ו – 27 במאי 1963, ד' בסיוון תשכ"ג) היה מנהיג ציוני, עיתונאי וסופר, מראשי התנועה הציונית בארצות הברית, ממייסדי קרן היסוד, הסוכנות היהודית והקונגרס היהודי העולמי, מהפעילים למען הכרזה על מדינה יהודית בארץ ישראל.
קורות חיים

ליפסקי נולד בשנת 1876 בעיר רוצ'סטר שבמדינת ניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. יחד עם אחיו אברהם ערך עיתון מקומי בשם "שופר" אותו הקים בעיר הולדתו ואשר התקיים 13 חודשים. פיליפ כהן, המו"ל של העיתון הניו יורקי "העברי האמריקאי" הביא את ליפסקי לניו יורק בשנת 1900, שם התמנה ליפסקי לעורך העיתון, בו עבד במשך 14 שנה. בשנת 1901 התבקש על ידי ד"ר סטיבן וייז לערוך עיתון חדש בשם "המכבי" (לאחר מכן "פלשׁתינה החדשה"), שיצא מטעם "הפדרציה של הציונים האמריקאים" (שמו הקודם של ארגון ציוני אמריקה). כתב בעיתונות היהודית והכללית בארצות הברית. בשנת 1914 מונה לתפקיד מזכיר הפדרציה של הציונים האמריקאים ולאחר מכן יו"ר הפדרציה (אשר הפכה בשנת 1917 לארגון ציוני אמריקה).
היה ממייסדי קרן היסוד, היה פעיל במגבית המאוחדת למען ארץ ישראל (פלשׂתינה) (United Palestine Appeal) ובמועצה הציונית האמריקאית. יזם את הקמת הקונגרס היהודי האמריקאי, היה אחד ממקימיו בשנת 1917 ולאחר מכן שימש סגן-נשיא ויו"ר הקונגרס.
בשנת 1920 תמך בחיים ויצמן במחלוקת שלו עם לואי ברנדייס. בשנים 1922–1930 שימש כנשיא ארגון ציוני אמריקה. בשנים 1930–1959 היה נשיא חברת הביטוח "איסטרן".
בשנת 1936 היה נואם מרכזי בכנס היסוד של הקונגרס היהודי העולמי, שהוא נמנה עם מייסדיו (ולאחר מכן כיהן כסגן נשיא, כיו"ר הוועדה האדמיניסטרטיבית וכיו"ר הוועד הפועל של הקונגרס).
בשנים 1934–1945 פעל להצלת יהודי אירופה במסגרת הקונגרס היהודי האמריקאי עם סטיבן שמואל וייז.
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל למען הקמת מדינה יהודית ולמען תוכנית החלוקה. בשנת 1950 פרש מפעילות ציבורית, למעט פעילותו למען מכון ויצמן.
כתב ספרים, סיפורים, מחזות ומאמרים רבים. בשנת 1962 הוענק לו פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה על פועלו למען הציונות. נפטר ב-27 במאי 1963 והובא למנוחות בבית הקברות "מאונט אררט". נקראו רחובות על שמו בירושלים ובתל אביב.
כתביו שתורגמו לעברית

דמויות בציונות (תורגם מאנגלית על ידי ראובן אבינועם), ירושלים: הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תשי"ז.
הרצל, וויצמן והמדינה היהודית (תרגם מאנגלית: עמיקם גורביץ’), רחובות: יד חיים וויצמן, [תשי"ז].
לקריאה נוספת

Deborah E. Lipstadt, The Zionist career of Louis Lipsky, 1900-1921 (Dissertations in American biography),Arno Press, 1982.
לורד אוף דה דאנס

צילום מן המופע
לורד אוף דה דאנס (Lord of the Dance) הוא מופע מחול ומחזמר בעל יסודות איריים מסורתיים. מייקל פלטלי הוא היוצר, הכוריאוגרף והמפיק של המופע, ורונאן הארדימן הלחין את המוזיקה.
מייקל פלטלי זכה להכרה בעקבות השתתפותו במופע ריברדאנס, אך עזב בשנת 1995 בשל חילוקי דעות מקצועיים והחליט להפיק מופע משלו: "לורד אוף דה דאנס". פלטלי עבד על המופע במשך כשישה חודשים. בין 28 ביוני ל-1 ביולי 1996 נערכו מספר הופעות שאיפשרו הצצה מוקדמת לקטעי המופע, והופעת הבכורה הרשמית הייתה ב-2 ביולי.
המופע הוצג במשך 11 שנים בלמעלה מ-67 מדינות בהשתתפותם של למעלה מ-100 מיליון צופים.
עלילת המופע עוסקת בלורד אוף דה דאנס, הנלחם ביריבו האפל "דון דורצ'ה" כדי למנוע ממנו להשתלט על "כוכב הלכת אירלנד". הלורד אוף דה דאנס מביס את הלורד האפל. במקביל נלחמת עלמה אירית צעירה על לבו של לורד אוף דה דאנס כנגד מוריאן המפתה, קרב המסמל את המאבק בין אהבה לתשוקה. העלילה מבוססת בעיקרה על פולקלור אירי.
קטעים מן המופע הוצגו בטקס חלוקת פרסי אוסקר בשנת 1997 ולאחר מכן באפקוט בשנים 1999 ו-2000 ובדיסנילנד פריז ב-2002 ו-2003. כיום יש שתי להקות המבצעות את המופע במקביל במקומות שונים בעולם: האחת עורכת מסע הופעות באירופה ובאסיה, והשנייה באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. מייקל פלטלי הוא עדיין הבמאי והמפיק, אך אינו משתתף במופע (הוא הפסיק את השתתפותו בעקבות העבודה על המופע "סלטיק טייגר").
המופע הוצג מספר פעמים בישראל, בשנת 1999 ובשנת 2010, וכלל מעל ל-20 הופעות ברחבי הארץ. בינואר 2012 יצא לורד אוף דה דאנס הסרט בתלת מימד.
לבל (כפר)

לבל (בהונגרית: Levél) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי לבל

בלבל חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 15 | 1,430 |
| 1910 | 5 |  |
| 1920 | 3 |  |
| 1930 | 6 |  |
| 1941 | 6 | 1,670 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת מושונמגירובאר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מושונמגיארובאר • אשבאנירארו • בזניה • דרנוז'לי • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • יאנושומוריה • קארויהאזה • קימלה • קישבודק • לבן • לבל • ליפוט • מאריאקאלנוק • מצ'ר • מושונסולנוק • מושונאודוואר • פישקי • ראיקה  • אוירונפה • וארבלוג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537959405171  LCCN: n97008463  VIAF: 135040927   WorldCat (עם VIAF): 135040927 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לינדזי דרקאס

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1984 (בת 40) שפילד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
לינדזי דרקאס (באנגלית: Lindsay Dracass; נולדה ב-3 בספטמבר 1984) היא זמרת בריטית.
ביוגרפיה

דרקאס נולדה בשפילד, היא התגלתה בכשרונה בגיל שלוש עשרה, מיד לאחר מכן הקליטה דמו ביחד עם המתופף פטר ואן הוק (Peter Van Hooke), אחרי כן היא חתמה על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ.
ב-2001 בהיותה תלמידת תיכון היא זכתה בתחרות "שיר עבור אירופה" של ה-BBC עם השיר "No Dream Impossible", דבר זה הוביל אותה לייצג את בריטניה באירוויזיון 2001, בתחרות היא הייתה במקום ה-15 עם 28 נקודות.
השיר עמו הופיע באירוויזיון דורג במקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי.
היא יצאה לסיבוב הופעות ברחבי אירופה ביחד עם המוזיקאי פול קאראק (Paul Carrack).
היא הופיעה בתוכנית המציאות "All Together Now" של BBC One.
דרקאס היא אם לבת.
מבצע דרך נץ

מבצע דרך נץ היה פשיטה שבוצעה על ידי שייטת ספינות הטילים ושייטת 13 של חיל הים הישראלי בו טיבעו כוחות שייטת 13 בנמל ענאבה שבאלג'יריה את הספינה "מון לייט", ב-15 באפריל 1985, אחת משתי האוניות שנועדו לשמש את ארגון אש"ף כדי לבצע פיגוע מיקוח בישראל.
רקע ומודיעין

התקופה היא לאחר סילוק המחבלים הפלסטינים מלבנון ולפני מעברם לישראל במסגרת הסכמי אוסלו.
מידע מודיעיני שנאסף בקהילת המודיעין הישראלית הצביע על כוונת אש"ף לבצע פיגוע מיקוח בישראל ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. הפיגוע תוכנן על ידי אבו ג'יהאד ובמסגרתו היו אמורים להפליג מאלג'יריה לישראל מחבלים כנוסעים סמויים, החבויים במכולה שעל סיפון ספינת משא. תוכנן כי המחבלים ירדו מהספינה במרחק 60 מייל מחופי תל אביב על גבי שלוש סירות גומי כשהם מצוידים ברובים, מטולי RPG-7 וחומר נפץ.
עם הגעתם לחוף בת ים תוכנן כי המחבלים יטביעו או יקברו את סירות הגומי, ולאחר מכן ישתלטו על אוטובוס מלא בנוסעים. המחבלים תכננו לחדור עם האוטובוס לבסיס הקריה, שם היו אמורים לתפוס קצינים בכירים כבני ערובה, בנוסף לנוסעי האוטובוס. תמורת בני הערובה תכננו המחבלים לדרוש שחרור של כ-150 אסירים ערביים הכלואים בישראל. אם המבצע ישתבש תוכנן כי המחבלים יבצעו ירי לשם הרג המוני.
לצורך המבצע רכש אש"ף שתי ספינות משא בינוניות, "מון לייט" ו"אטבירוס", שעגנו בעיר ענאבה שבמזרח אלג'יריה סמוך לגבול תוניסיה, מרחק 2,900 קילומטרים מחופי ישראל.
לאחר דיון במטה הכללי, החליט הרמטכ"ל, משה לוי, לקבל את המלצת מפקד חיל הים, האלוף אברהם בן שושן, על טיבוע הספינות בנמל המוצא, בפשיטה של כוח שייטת 13. מפקד שייטת ספינות הטילים, שמעון מאיר, נקבע כמפקד המבצע, ועל כוח שייטת 13 פיקד ידידיה יערי, מפקד שייטת 13 ולימים מפקד חיל הים.
מהלך המבצע

הכוח כלל כלי שיט של שייטת 13 וארבע ספינות טילים:
ספינת הפיקוד אח"י רומח (סער 4.5) בפיקוד רס"ן עודד ברייר, אח"י קשת (סער 4.5), בפיקוד רס"ן חזי משיטה, נושאות כוח שייטת 13. אח"י גאולה בפיקוד רס"ן ישראל אברהם ואח"י עצמאות בפיקוד רס"ן עופר דובנוב, ספינות אבטחה בפיקוד סא"ל רוני איכר.
לאחר הפלגה ארוכה בת כשבועיים בים סוער הגיעו ספינות חיל הים לקרבת נמל ענאבה.
בליל 14/15 אפריל 1985 חדר כוח השייטת על ספינות גומי, בפיקוד ידידיה יערי, לפתח נמל ענאבה. שני זוגות של צוללים חדרו לתוך הנמל בצלילה חשאית, זוג אחד נשלח לטבע את הספינה "מון לייט", הטמין שלושה מטעני חבלה ימים לדופן הספינה, וזוג שני נשלח לסרוק בין האוניות הרבות אחר "אטבירוס", על אף מודיעין שהתקבל כי כבר עזבה את הנמל. הצוללים נסוגו חזרה לסירות השייטת ומהם חברו לספינות חיל הים שהמתינו בקרבת הנמל. העמסת כלי השיט של שייטת 13 אל ספינות הטילים הייתה קשה, עקב הרוח החזקה והגלים הגבוהים, ונמשכה עד אור ראשון. דקות אחדות לאחר העמסת כוח השייטת לספינה בבטחה, התפוצץ מטען החבלה והספינה "מון לייט" טבעה.
המשך המבצע

בעקבות אי המצאות ספינת אש"ף השנייה, ה"אטבירוס", בנמל ענאבה, הוגברו סיורי הבט"ש לאורך חופי ישראל. ואכן, ה"אטבירוס" הייתה כבר בדרכה לישראל כשעל סיפונה כעשרים מחבלים ושמונה אנשי צוות.
מפקד הכח הימי שמעון מאיר הודיע שהוא מתארגן לסריקת הגזרה. אך מפקד חיל הים אברהם בן שושן הורה להחזיר את ספינות המבצע שהיו כבר זמן רב בים לחיפה. ב-20 באפריל בשעה 22:00 זיהתה ספינת הטילים אח"י מולדת בפיקוד סא"ל דני הלוי קבוצה גדולה של אוניות מפליגות צפונה מאזור פורט סעיד.
בשעה 23:15 בחר מפקד אח"י מולדת להתמקד במטרה שנעה לכיוון צפון מזרח. בעת ההתקרבות הצליח לזהות באור זרקור את שם האנייה. בשלב זה סבה ה"אטבירוס" לאחור לכיוון המים הטריטוריאליים המצריים. אח"י מולדת המשיכה לעקוב אחריה ובשעה 23:37 זוהתה הספינה בוודאות לפי פרטים חיצוניים במבנה הספינה.
קריאות להזדהות ולעצור בערוץ הקשר הבינלאומי שקראו אליה לוחמי אח"י מולדת לא נענו. בשעה 00:09 בוצע ירי אזהרה לעבר הספינה. בשעה 00:30 בוצע ירי לעבר חרטום הספינה. בשעה 00:47 בוצע ירי לעבר גשר הספינה. בשלב זה כבה האור בגשר הספינה ונורתה ממנה רקטת אר פי ג'י לעבר הסטי"ל הישראלי. בתגובה פתח הסטי"ל באש תותח על הספינה שהביא להתפוצצות התחמושת שעליה ולטביעתה המיידית.
אח"י מולדת אספה מהמים שמונה ניצולים. חקירתם החלה מיד עם העלאתם לאוניות חיל הים. בחקירה התברר שאוניית המחבלים תוכננה להוריד את סירות המחבלים כשעתיים מאוחר יותר לשעה בה נתפסה. משהתברר שהמחבלים לא הספיקו לפרוק סירות מהאוניה, הורדה רמת הכוננות הגבוהה בישראל.
מפקדים

| בעלי תפקידים במבצע> דרגה ושם | בעלי תפקידים במבצע> תפקיד | בעלי תפקידים במבצע> בביצוע | בעלי תפקידים במבצע> תמונה | בעלי תפקידים במבצע>  | בעלי תפקידים במבצע>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יצחק רבין | שר הביטחון | סמך על מפקד חיל הים |  |  |  |
| רא"ל משה לוי | ראש המטה הכללי |  |  |  |  |
| אלוף אהוד ברק | ראש אמ"ן |  |  |  |  |
| אלוף אברהם בן שושן | מפקד חיל הים |  |  |  |  |
| תא"ל מיכה רם | ראש מספן הים |  |  |  |  |
| תא"ל אריה רונה | ראש מספן המודיעין |  |  |  |  |
| אל"ם שמעון מאיר | מפקד שייטת ספינות הטילים | מפקד הכח הימי |  |  |  |
| אל"ם ידידיה יערי | מפקד שייטת 13 | הוביל את הפושטים לנקודת הטבילה ואספם |  |  |  |
| סגן אורי פלקס | מוביל הצוללים הפושטים | זיהה ומיקש את המטרה |  |  |  |
| סא"ל רוני איכר | סגן מפקד שייטת ספינות הטילים | על אח"י גאולה בכוננות |  |  |  |
| סא"ל חיים געש | מפל"ג 34 על אח"י רומח |  |  |  |  |
| רס"ן עודד ברייר | מפקד אח"י רומח (סער 4.5) | הורדה ואיסוף לוחמי שייטת 13 |  |  |  |
| רס"ן חזי משיטה | מפקד אח"י קשת (סער 4.5) | הורדה ואיסוף לוחמי שייטת 13 |  |  |  |
| רס"ן ישראל אברהם | מפקד אח"י גאולה | בכוננות לסיוע |  |  |  |
| רס"ן עופר דובנוב | מפקד אח"י עצמאות | בכוננות לסיוע |  |  |  |
| סא"ל דני הלוי | מפקד אח"י מולדת | הטבעת אטווירוס |  |  |  |
| רס"ן רפי בנימין | מפקד אוניית התדלוק | תדלק את הספינות בדרכן חזרה |  |  |  |
הערות שוליים

↑  מיכל יעקב יצחקי, כך סיכל חיל הים פיגוע גדול בלב הקריה, באתר ישראל היום, 23 באפריל 2013.
↑  אריאל שמידברג, אודיסיאה באלג'יריה, באתר ישראל היום, 28 באפריל 2009.
מוזיאון

המוזיאון הבריטי בלונדון
חזית מוזיאון הלובר בפריז, מוזיאון האמנות מהמוכרים בעולם. והמבוקר ביותר
מוזיאון (נכתב בעבר מוסיאון) הוא מקום שמרוכזים בו אוספים בתחום מסוים או בתחומים אחדים: יצירות אמנות, חפצי אומנות, עתיקות, מדע וכדומה. זהו מוסד המאפשר לציבור גישה למוצגים המייצגים מגוון תופעות טבע, תרבות, היסטוריה ומורשת, לצורכי חינוך, מחקר, לימוד, המסרה והנאה.
מקור המושג "מוזיאון" במילה Μουσεῖον ביוונית עתיקה, שמשמעותה "היכל המוזות". ככל הידוע, המוזיאון הראשון נוסד במאה ה-4 לפנה"ס באלכסנדריה שבמצרים ההלניסטית, כנראה על ידי תלמי הראשון. ייעודו היה מקום למפגש ולמידה של הוגי דעות, משוררים ומדענים, והוא כלל את הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. המוזיאון הראשון שהכיל אוסף של חפצי אמנות היה כנראה בפרגמון שבאסיה הקטנה, באותה תקופה.
בעולם המודרני ישנם אלפי מוזיאונים, המתמחים בציור, בפיסול, ארכאולוגיה, היסטוריה ונושאים תרבותיים שונים. ישנם מוזיאונים המוקדשים ליצירתו של אמן יחיד ומציגים תערוכות קבע מעבודותיו.
האוספים במוזיאון מסודרים לפי שיטה מסוימת או מאורגנים לצרכים שונים, כגון למידה או הסתכלות. האחראי על האיסוף והתצוגה במוזיאון נקרא אוֹצֵר, והאחראי על ניהול האוסף נקרא רשם.
המוזיאונים בו יש הכי הרבה מבקרים הוא מוזיאון הלובר עם 8 מיליון מבקרים בשנה, ואחריו מוזיאון ד'אורסה ומוזיאון הוותיקן עם 5 מיליון מבקרים בכל אחד מהם.
מוזיאון לאומי הוא מוזיאון ראשי במדינה בתחומו, ופעמים רבות הוא מתוקצב על ידי המדינה.
במהלך המאה ה-21 המוזאונים החלו בתהליך של מחשוב האוספים והצגתם באתרי אינטרנט. בשנת 1997 גנג'ו גולן הקים מוזיאון וירטואלי של אמנות מודרנית שקיים רק באתר אינטרנט. במאי 2018 נוסד בישראל המוזיאון הווירטואלי העולמי (World Virtual Museum), אשר מורכב מתערוכות ומיצירות אומנות של אומנים מכל רחבי העולם. לציוריו יש כבר למעלה מ-2,000,000 צפיות בגוגל.
ראו גם

רשימת מוזיאונים
רשימת מוזיאונים בישראל
מוזיאון וירטואלי
מוזיאון וירטואלי עולמי
לבירינת

ערך זה עוסק במבנה מורכב דמוי מבוך. אם התכוונתם לסרט בשם זה, ראו .
פסיפס המראה את תסאוס והמינוטאורוס בלבירינת
מבוך בסגנון כרתים שבו 2500 נורות, במרכז למדיטציה נוצרית ורוחניות של בישופות לימבורג, בכנסיית הצלב הקדוש בפרנקפורט
לבירינת מימי הביניים
הלבירינת המפורסם במרכז קתדרלת שארטר. אחד-עשר מעגלים באורך כולל של 262 מטר הקיפו את מרכז המבוך האלגורי הטקסי
לַבִּירִינְת הוא שביל מתפתל, סוג מסוים של מבוך, בו אין חידת בחירה בתוך המסלול. זאת גאומטריה חד מסלולית בה השביל היחיד שמוביל למרכז מחליף תכופות את כיוון ההליכה, בשונה מספירלה בה נשמר הכיוון.
לבירינת הוא ארכיטיפ עתיק שראשיתו 4,000 שנים או יותר. הלבירינתים שימשו בעת העתיקה כאתרי טקסים ופולחן. בימי הביניים שימשו לעלייה לרגל רוחנית. בתקופה המודרנית הם משמשים לטרנספורמציה אישית פסיכולוגית ורוחנית, אמנות סביבתית ובניית קהילה.
במיתולוגיה היוונית, הלַבִּירִינְת היה מבוך נרחב שנבנה עבור המלך מינוס בקנוסוס שבאי כרתים ותוכנן על ידי הממציא דדלוס, כדי לכלוא את המינוטאורוס, יצור שחלקו אדם וחלקו שור, אשר בסופו של דבר נהרג בידי תסאוס.
ביהדות משויך הלבירינת לשלמה המלך, ומתואר בספר מסילת ישרים של הרמח"ל.
מיתוס הלבירינת

סיפורו של תסאוס, המינוטאורוס ומבוך כרתים הוא למעשה הסיפור המכונן של המבוך במערב. הסיפור החל במלך מינוס, ואשתו, פסיפאה, שנאפה בו עם שור לבן יפה, מה שהביא להולדת המינוטאורוס המכוער, מפלצת אוכלת אדם, בעלת גוף אדם וראש שור. כדי להסתיר את הניאוף המכוער של המלכה, מינוס הורה לדדלוס לבנות מבוך, מבנה של בלבול ורמאות, שממנו אף אחד, כולל המפלצת, לא יוכל לברוח. מינוס האכיל את המינוטאורוס בקורבנות אדם מקרב צעירי אתונה, שכן האתונאים היו חייבים במחווה של מס למינוס. מדי תשע שנים, שבעה עלמים ושבע עלמות הוכנסו למבוך. איש לא הצליח להימלט מן המבוך, כי רבים ומפותלים היו השבילים בתוכו. גורלם של בני אתונה הצעירים היה לתעות ללא תקווה בשבילים אלה עד שנתקלו במינוטאורוס, שהיה טורפם. גורל זה השתנה כאשר טבח תזאוס במינוטאור בעזרת אריאדנה, בתו של מינוס, שציידה אותו בחוט מוזהב שבעזרתו הוא ידע למצוא את דרכו החוצה מהמבוך.
אחרי סכסוך עם המלך, הוכנס דדלוס (ממציא הלבירינת) יחד עם בנו איקרוס לתוך הלבירינת. כיוון שדדלוס תכננו, הוא ידע כיצד לצאת, ועלה, יחד עם בנו על גג הלבירינת. שם הוא מצא המוני נוצות של ציפורים, והכין כנפיים לעצמו ולאיקרוס. לבסוף, כאשר הכנפיים היו מוכנות, הם עפו מהלבירינת. כיוון שאיקרוס אהב את אור השמש, וניסה לעוף גבוה ככל האפשר, הדבק שחיבר את הנוצות נמס מהחום, והוא נפל.
בניית לבירינתים מודרניים

כיום מתאר המונח "לבירינת" כל מבוך בעל דרך אחת וצורה מעגלית טיפוסית. שני התכנונים העיקריים הם הקלאסי והימי-ביניימי. אף כי יש ללבירינתים מגוון גרסאות, ניתן לזהות בקלות את הצורה הבסיסית. לעיתים קרובות משתמשים במונח לבירינת כאילו חד הוא עם "מבוך", אך "מבוך" מתאר חידה ובה מבחר אפשרויות לבחירת כיוון, בעוד שבלבירינת יש דרך אחת בלבד אל המרכז.
עניין מחודש בסמל הלבירינת, יצר השראה לתחייה של בניית לבירינתים. הידועים שבהם הם פארק ו'ילן (מילטון קינס, בריטניה), קתדרלת גרייס (סן פרנסיסקו) ופארק טפטון (צ'סטרפילד, דרבישייר, בריטניה).
הלבירינת הציבורי הבנוי הראשון בישראל הוקם בשנת 2003 ברחבת בית העם ברחובות, בניין היסטורי המשמש כיום את 'בימת הנוער העירונית'. הלבירינת תוכנן ונבנה על ידי רחלי רוגל, חברת אגודת הלבירינתים הבינלאומית. זהו תכנון בו שני אנשים, אחד שנכנס ללבירינת מבחוץ ושני שיוצא ממרכזו (הולכים בכיוונים הפוכים), נפגשים והולכים יד ביד את כל המסלול.
פירושים מודרניים ללבירינת היווני

מיתוס הלבירינת עובד למחזה מודרני מאת אילינקה קרבנקובסקה, אשר דן ביכולתו של האדם לקבוע את גורלו. במחזה, תסאוס נהרג בידי המינוטאורוס בצעד התאבדותי. המינוטאורוס עצמו נהרג בידי אנשי העיירה אחוזי האימה.
המיתוס התפתח גם ללבירינת של מג'ה היל: סיפור מורכב אשר עושה שימוש בגרפיקת מחשב תלת־ממדית.
עבודתו של חורחה לואיס בורחס, הסופר הארגנטינאי אשר הושפע רבות מן הלבירינת, היוותה בעצמה השראה לסופרים אחרים, כדוגמת אומברטו אקו בשם הוורד ומרק ז' דניאלו'סקי בבית העלים.
בסרט Inception תפקידה של אחת הדמויות הוא לתכנן מבוכים, ושמה אריאדנה.
משמעויות תרבותיות

לבירינתים פרהיסטוריים שימשו כמלכודות לרוחות רעות או כמסלולים מוגדרים לצורך פולחן. בימי הביניים סימל הלבירינת את הדרך הקשה אל אלוהים, שמרכזה אחד (אלוהים) ותחילתה אחת (לידה). החל בתקופת הרנסאנס, לבירינתים איבדו את מרכזם: האדם ההולך בהם הוא המרכז, דבר המשקף את שינוי החשיבה ההומניסטי.
לבירינתים נודעים

הלבירינת של סטרה (Il labirinto di Strà) נמצא בווילה פיזני (Villa Pisani) בתעלת ברנטה המובילה מהעיר פדובה ללגונה של ונציה. הלבירינת נחשב לאחד המפורסמים באיטליה. הוא מצוי בווילה, אשר התקיימו בה מפגשים היסטוריים. משנת 1822, הווילה והפארק הם מוזיאון ציבורי. קרוב לוודאי שהלבירינת של סטרה שימש השראה לרמח"ל, יליד פדובה, בבואו לתאר את הזהירות הנדרשת מהאדם במבוך החיים בספרו "מסילת ישרים".
בסדרת פרסי ג'קסון והאולימפיים

בספר פרסי ג'קסון והאולימפיים מסופר על הלבירינת כ"המבוך". ה"מבוך" נמצא מתחת לאדמה לאורך כל כדור הארץ והוא בונה את עצמו. לפי דיידלוס בספר יש מס' כניסות למבוך ומס' היציאות מאוד קטן.
לוק בן הרמס מנהיג צבא הרשע אשר רוצה להחזיר את קרונוס לחיים מנסה למצוא את דיידלוס כדי שייתן לו את החוט של אריאדנה, המתואר כמעין GPS אשר ניתן לנווט בעזרתו ב"מבוך".
הערות שוליים

↑  Wright, Craig, The Maze and the Warrior: Symbols in Architecture, Theology and Music, Harvard University Press: London, 2001, pp. 7-8.
↑  לייבל רזניק, התנ"ך מן השטח, ירושלים: ראובן מס
↑  Doob, Penelope Reed, The Idea of the Labyrinth: from Classical Antiquity through the Middle Ages. Ithaca: Cornell University Press, 1992, pp. 17-1
לבירינת "יד ביד", בסמוך לבית העם ברחובות
לילות אוגוסט החמים

| --- | --- |
 סוג:  תערוכת רכב, פסטיבל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  רינו 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1986–הווה (כ־38 שנים) 
 hotaugustnights.net
 
תצוגת מכוניות ישנות ברינו
לילות אוגוסט החמים הוא אירוע חגיגי של תצוגת מכוניות ישנות ומופעים של מוזיקת רוק המתקיים ברינו, נבדה.
היסטוריה

לילות אוגוסט החמים הוא אירוע המתקיים מדי שנה בתחילת חודש אוגוסט בעיר רינו ועיקרו תצוגה רבת משתתפים של מכוניות ישנות משופצות ששנת היצור שלהן היא לכל המאוחר שנת 1972. האירוע הזה מתקיים בעיר משנת 1986, והוא מהווה חלק מאירועי הקיץ המאורגנים ברינו שהיא עיר תיירות. ב-2006 השתתפו באירוע כ-5500 מכוניות, שהגיעו לתצוגה מ-36 מדינות שונות בארצות הברית. ב-2005 השתתפו מעל 5000 מכוניות.
סביב האירוע מתקיימות הופעות של מוזיקת רוק, מופעלים דוכנים של מזון מהיר ודוכנים המוכרים מוצרים לאחזקת ושיפוץ מכוניות. בעלי המכוניות גאים להציג אותן: פותחים מכסי מנוע ודלתות, מציגים אלבומי תמונות של המכוניות לפני השיפוץ ואחרי, ויושבים בגאווה על כיסאות מתקפלים ליד המכוניות. בעיר מתקיימת גם מכירה פומבית של מכוניות בה נוטלים חלק כ-800 כלי רכב הנמכרים ברובם במחיר הגבוה מחמישים וחמישה אלף דולר למכונית. המכוניות נראות מטופחות מאוד ומבריקות, וחלקים רבים עשויים מפלדת אל-חלד.
התצוגה נערכת במספר מגרשי חנייה גדולים שהוכנו לשם כך לפני האירוע, וכן במרכז העיר. המכוניות גם נוסעות בכבישי העיר ובעיקר במרכז, להנאת העוברים והשבים. ההערכה היא כי מספר המתעניינים באירוע כולל כשבע מאות אלף משתתפים ומבקרים.
מוזיאון אדו טוקיו

| --- | --- |

מבט מבחוץ אל המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ותרבות
 כתובת:  東京都墨田区横網1-4-1 
 מיקום:  Yokoami 
 מדינה:  יפן 
 מפעיל:  Tokyo Metropolitan Foundation for History and Culture 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1993
 תאריך פתיחה רשמי:  28 במרץ 1993 
 אדריכל:  קיונורי קיקואטאקה 
 מידות
 גובה:  62.2 מ' 
 קומות:  7 
 קואורדינטות:  35°41′47″N 139°47′46″E﻿ / ﻿35.696389°N 139.796083°E﻿ / 35.696389; 139.796083
 אתר המוזיאון
  (למפת טוקיו מוגדלת) מוזיאון אדו טוקיו(למפת טוקיו רגילה) מוזיאון אדו טוקיו
 
מודל בקנה מידה של 1/30 של קומפלקס מגורים מהמאה ה-17, הסמוך לטירת אדו
מוזיאון אדו טוקיו (ביפנית: 江戸東京博物館) הוא מוזיאון הממוקם בטוקיו, שנוסד בשנת 1993. האטרקציות העיקריות במוזיאון הן שחזור בגודל מלא של גשר ניהונבשי אשר הוביל אל תוך אדו, הלוא היא טוקיו העתיקה. (כיום ניהונבשי הוא המרכז המסחרי של רובע צ'יודה בטוקיו) ; תיאטרון נהקהמוראזה (Nakamuraza); מינאטורות ומודלים של טוקיו העתיקה, ומבנים מתקופת אדו, תקופת מייג'י ותקופת שווה.
המוזיאון ממוקם בסמיכות לריוגוקו קוג'יקן (אולם הסומו הגדול) בשכונת ריוגוקו ברובע סומידה. המבנה עוצב בידי קיונורי קיקואטאקה (אנ'), אדריכל נודע ביפן. צורת המבנה המרוחקת והמוגבהת של המוזאון, שואבת השראה רבה ממחסן עתיק שנבנה בסגנון קארצוקורי.
הערות שוליים

↑  (באנגלית)
↑  Kiyonori Kikutake Architects (הקישור אינו פעיל, 19 בנובמבר 2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456673205171  BnF: cb165088109 (data)  CiNii: DA07818940  GND: 5295932-6  ISNI: 0000 0001 1945 1395  LCCN: n87868824  NDL: 00336857  NKC: ko2015895709  SUDOC: 11978159X  ULAN: 500272229  VIAF: 124760152   WorldCat (עם VIAF): 124760152 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיאונים ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.