הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (איורים)
האיורים לאליס בארץ הפלאות > האיורים של סלבדור דאלי - 1969

איוריו של סלבדור דאלי ל"אליס בארץ הפלאות" גם הם מתייחסים לפן הפסיכולוגי של הסיפור. הם מהווים תשובה חזותית לשאלת זהות הגיבורה. מי את ילדה? שעדיין יש בך גמישות כה רבה, שאת מסוגלת לגדול ולקטון, ללמוד להכיר תחומים כה רבים שבני אדם "רגילים", כלומר מבוגרים, אינם מסוגלים להתנסות בהם.מה תעשי כאשר בסופו של דבר, כפי שקורה אמנם בסוף הסיפור, תגיעי אל גודלך הקבוע ותלמדי לחיות בעולמך מבלי לקבל פקודות מ"מלכת הלבבות" או ה"כובען המשוגע", המייצגים את עולם המבוגרים ? האם כאשר יסתיים תור הפלאים של הילדות תרצי למצוא את עצמך בין עלי שלכת נובלים? או שתרצי למלוך כמו המלכה?
תשובתו של קרול לשאלות אלה היא חד משמעית. עולם המבוגרים שאינם קשובים לילדותם, איננו אלא משחק עלוב. אדם מבוגר באמת צריך לדעת להתבונן בו זמנית קדימה וגם לאחור, כלומר: לתפוס את חוויות הילדות מנקודת ראות של מבוגר, ולחליפין לחיות את בגרותו מנקודת הראות של ילד. זה נשמע אולי לאנשים חסרי דמיון כעולמו של פרנואיד, אך כזה הוא עולמו של קרול וגם עולמו של האמן הסוריאליסטי – סלבדור דאלי.
איוריו לספרו של קרול מתייחסים לרובד הבלתי מודע המרומז ביצירתו של קרול. הוא מתעסק בהיבטים השונים של שאלת הזהות וההתבגרות. בציוריו מופיעה אליס עם צילה. זהו גילום העימות בין ה"אני" וה"לא אני" הקשורים זה לזה. אליס מקפצת פנימה לתוך עיגול – חבל קפיצה הסובב סביבה ומקפץ יחד איתה. היא נכנסת לתוך מעגל חיי עצמה, לתוך עולמו של הצל הנוטה ממנה, אך לעולם עד סוף הסיפור, לא תתאחד אימו. אליס של דאלי מקפצת לקראת אופק פתוח ועמוק כמו לקראת תקווה, אך היא גוררת איתה צל שחור שהוא גם סמל ארוטי המאחד בתוכו את הצורה הנקבית העגולה עם הצורה הפאלית הזכרית. מול הילדה יושב האמן, כמשקיף. הוא מזכיר לנו תמונה אחרת של דאלי: "רוחו של וורמר". באחד מווידוייו סיפר דאלי שתמונה זו ממחישה את "הצורה נעלה של רעיון האוכריסטי של האמנות" והיא עצמה היא התגשמותו של רעיון קדוש. איור הפתיחה של "אליס בארץ הפלאות" נראה, לכן כעין הכרזה של "האני מאמין" האישי והאמנותי של דאלי. הוא מבטא את תשוקתו הארוטית של האמן הכבולה במעגל קסמים אגוצנטרי, שלא איפשר לדאלי יחס איטימי עם נשים. התמונה מצביעה גם על הקשר שקושר דאלי הצייר עם קרול הסופר, אשר כמוהו לא ייצר קשר ארוטי עם נשים.
למעשה דאלי השתמש ביצירתו של קרול בתור מקור השראה ליצירת "ווריאציה חזותית" חדשה על אותו הנושא. הוא שאב את דימוייו מעולמו האישי, ואת העולם הרגשי מהתנסויות האהבה שלו. אוצר דימויים של דאלי, עצמאי לגמרי ולעיתים אין לו קשר לפרטי הטקסט הספרותי המאויר.
הדימוי העיקרי המבטא את ההתנסויות העוברות אל אליס בארץ הפלאות נמצא בפרק הרביעי, הנקרא "הארנב שולח טיל קטן". מסופר בו כיצד גדלה אליס בביתו של הארנב עד כדי כך שהבית לא יכול עוד להכילה. אז שלח הארנב "טיל קטן" כדי לסלק את הזרוע הכבירה של אליס, ואולי גם לפתוח את דלת הבית. קרול עצמו (ובעקבותיו כל שאר המאיירים) ציירו את הטיל בדמות לטאה הנפלטת או חודרת, לתוך ארובת הבית. דאלי שינה את הדימוי. באיור שלו אנו רואים ארובה יורדת מגג הבית לתוכו. בתוך הארובה ניצב סולם ועליו מטפסים זחל ופרפר. הפרפר נמלט מבעד הארובה, וכמוהו גם אליס, המקפצת בחבל. המוטיב של הזחל ההופך לפרפר מסמל אצל דאלי את תהליך ההתבגרות. אפשר אמנם לראות בדימוי זה רק סמל להתבגרות המינית של כל אדם, אבל דאלי ייחס לתופעת ההתבגרות משמעות מיוחדת. בעיניו הייתה ההתבגרות האידיאלית מעבר מיצור דמוי תולעת, כלומר מאישיות שפלה, מכוערת וחסרת צורה, לאישיות יפהפייה, מושלמת וקלילה המוסיפה יופי לעולם. הסיפור של קרול מסתיים בניצחונה של אליס והציור של דאלי לפרק האחרון של הספר "עדותה של אליס" – מפרש את הניצחון הזה בציור מרהיב וצבעוני. בשלושת צבעי היסוד האפייניים גם לציורי קודש נוצריים, מצוירת דמות דמוית מדונה, ועל ברכיה שרועה דמות נערה רפויה חסרת חיים. היא נראית כמו קליפה ריקה שממנה בקעה האישה המלאה והזוהרת. הציור ממחיש בלי ספק את הפיכתה של אליס הילדה לאישה במלוא פריחתה ואולי גם הפיכתו של נער אומלל שאינו מסוגל לממש את אהבתו לאישה, לאמן היודע לתת ביטוי לחבלי ההתבגרותו של האמן. התבגרותו של אמן איננה רק התבגרות מינית, אלא זהו ניצחון של כישרון האמנותי על חבלי התהליך היצירתי ועל הביקורת האמנותית האטומה.