אדמוניציו גנרליס
תוכן ה"אדמוניציו גנרליס"

עשר שנים לאחר פרסום הקפיטולר של הרסטל, פרסם קרל הגדול את ה"אדמונציו גנרליס", מסמך שהיווה צעד משמעותי בניסיונות הרפורמה הכנסיתיות שביקש קרל הגדול לבצע.
הצו, שיועד בראש ובראשונה לאנשי הכנסייה, אך גם למחזיקים בסמכות חילונית, כלומר לאצילים, כלל 82 סעיפים, ש-59 מהם התבססו או היוו עיבוד של סעיפים מהחוק הכנסייתי, כפי שנוסח ב"דיוניסיו-הדריאנה". רבים מסעיפיו של הצו מכילים התייחסות והנחיות להתנהגות הנדרשת מאנשי הכנסייה והוראות שנועדו לתקן עיוותים, חריגה מסמכות ומעשי שחיתות, אשר ככל הנראה רווחו באותן שנים בקרב אנשי הכמורה. בסעיפים השונים ניתן למצוא עדות למצבה של הכנסייה ואנשיה, ולמעשי השחיתות שרווחו בה: אי הקפדה על נדרי הנזירות והפרישות בקרב אנשי הכמורה, הסמכת בישופים ללא סמכות או תמורת שוחד.
הצו כלל בין השאר את הסעיפים הבאים:
בסעיף 2 נקבע כי כל מועמד לתפקיד בישוף ייבדק על ידי בישוף מוסמך, ורק לאחר מכן יוכל להיות מוקדש למשרתו.
בסעיף 4 נקבע כי על אנשי הכנסייה נאסר לארח כל אישה בביתם, פרט לאמם, אחותם או נשים אחרות שהן מעבר לכל חשד, בשל החשש ממראית עין של פגיעה בנדר הפרישות.
בסעיף 8 נקבע כי על הבישופים נאסר לבצע שינויים בתחום ההקדשה שלהם מבלי להיוועץ עם הארכיבישוף (מטרופוליטן) הממונה עליהם. סעיף זה מחזק את הסעיף המופיע בקפיטולר של הרסטל, בו נקבעה הכפיפות הבלעדית של כל בישוף לארכיבישוף הממונה עליו.
בסעיף 10 נאסר על איש הכנסייה לפנות לערכאות חילוניות, כגון בית המשפט של המלך, מבלי להיוועץ ולקבל אישור מאיש הכנסייה הממונה עליו.
בסעיף 21 נאסר על הקדשת אנשי כנסייה לכל דרגה או משרה תמורת כסף. פעולה כזו תגרום להדחת הן המקדיש והן המוקדש למשרה.
בסעיף 61 נקבע כי על אנשי הכנסייה לעסוק בלימוד והטפה של עיקרי האמונה הקתולית להמונים. בסעיף זה מצוטטת "מצוותו הראשונה של האדון האל הכל יכול בתורה: 'שמע ישראל ה‘ אלהינו ה' אחד. ואהבת את ה‘ אלהיך בכל לבבךֹ ובכל נפשך ובכל מאֶדָך'".
בנוסף כלל המסמך חיוב של הבישופים לפקח על התנהגותם של אנשי הכמורה הכפופים להם ועל הצורה בה ערכו את הסקרמנטים והטקסים השונים. אנשי הכמורה נדרשו גם לפקח על התנהגותם המוסרית של עדת מאמיניהם ולהוקיע תופעות של שוד, גזל, רצח, הומוסקסואליות, עיוות דין ומעשים של כפירה ופגניות, כגון כישוף והגדת עתידות. סעיף משמעותי נוסף מתוך ה"אדמונציו גנרליס" הוא סעיף מס' 62, אשר קבע כי הבסיס לישועה הוא שילוב של אמונה וציות לחוקי הכנסייה, כמו גם שלום, אחווה ואחדות בין כל הנוצרים. סעיף זה נותן ביטוי לרעיונות אימפריאליים בתפיסתו של קרל הגדול, אשר ינקו מהמסורת הרומאית.
על מנת להתמודד עם הביקורת על כך ששליט חילוני מתערב בענייני הכנסייה, נקט קרל הגדול מספר צעדים בניסוח הצו, שסייעו להצדיק את מעשיו. הוא נשען על התקדים המקראי של המלך יאשיהו אשר חולל רפורמות דתיות בממלכת יהודה, והכריז כי רבים מהסעיפים ב"אדמונציו גנרליס" מקורם בהחלטות קודמות שנתקבלו בוועידות הכנסייה הראשונות, כועידת ניקיאה, ועידת אנטיוכיה וועידת כלקדון, וחלקם הגדול של הסעיפים אף נלקח ישירות מחוק הכנסייה הקנוני.
מטרתו העיקרית של ה"אדמונציו גנרליס" הייתה ניסוח של עיקרי הרפורמות שביקש קרל הגדול להנהיג. הרפורמות לא כללו רק את תיקון התנהלות אנשי הכנסייה והסדרת ההיררכיה בה, אלא נועדו בראש ובראשונה לכונן בממלכה הפרנקית חברה נוצרית. אנשי הכמורה נועדו להיות מובילי הרפורמה והמפתח להצלחתה. חלק חשוב מהצלחת הרפורמה היה תלוי בהפצת הרעיונות והתאולוגיה הנוצרית, ולכן הכיל ה"אדמוניציו גנרליס" גם סעיפים אשר נגעו לחשיבות ההשכלה. בסעיף 72 נקבע כי בכל בישופות ומנזר יש לייסד בית ספר שבו ילמדו נערים תחומים כמו מוזיקה, חשבון, דקדוק ותהילים. מטרת בתי ספר אלו הייתה להכשיר אנשי כמורה ונזירים שיהיו משכילים, ויוכלו להטיף ולחנך את העם בדרך האמונה הנוצרית. חלק משמעותי נוסף מהרפורמה כלל גם תיקון של ספרי הקודש הנוצריים והעתקתם ללא טעויות. פעילותו של קרל הגדול לטובת יצירת חברה נוצרית אדוקה המשיכה לאורך כל תקופת מלכותו, ואף בתקופת שלטונו של בנו ויורשו, לואי החסיד.