stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדרו ברנביי

אלכסנדרו ברנביי (בספרדית: Alexandro Bernabei; נולד ב-24 בספטמבר 2000 בקניאדה דה גומס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית.
קריירת מועדונים

ברנביי גדל במחלקת הנוער של לנוס. ב-20 באוקטובר 2019 ערך ברנביי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-2 על טאז'רס במסגרת המחזור העשירי בליגת העל הארגנטינאית לעונת 2019/2020. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך 62 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם ברנביי בסלטיק מליגת העל הסקוטית.
הערות שוליים

↑  Alexandro Bernabei: Left-back joins Celtic from Argentine club Lanus באתר BBC, ‏ 30 ביוני 2022 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלכסנדרו ברנביי".
חטיבת מרכבות הפלדה

| --- | --- |
סמל החטיבה
סמל החטיבה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת שריון במילואים
 בסיס האם:  מחנה נחשונים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1978–2020 (כ־42 שנים)
 מלחמות:    מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקי מרכבה סימן 2ב בהסבה לטנקי מרכבה סימן 4מ
 פיקוד
 יחידת אם:   עוצבת עידן
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
אנדרטת חטיבת מרכבות הפלדה בפארק העוצבות בלטרון
מלחמת לבנון הראשונה – מפקד חטיבת מרכבות הפלדה אל"ם עוזי קרן מארח את הרמטכ"ל רפאל איתן שמבקר את החטיבה בזמן הלחימה בפאתי צידון
תעודת אות מערכה ללוחמי חטיבת מרכבות הפלדה שהשתתפו במבצע צוק איתן
חטיבה 847 – עוצבת "מרכבות הפלדה" הייתה חטיבת שריון במילואים בצה"ל, שלחמה בכל המלחמות והמבצעים מאז מלחמת לבנון הראשונה ועד לסגירתה. החטיבה הייתה כפופה לעוצבת עידן בין השנים 2014–2020. ב-19 באוגוסט 2020 נסגרה החטיבה כחלק מתר"ש תנופה.
היסטוריה

באוגוסט 1978 הורה הרמטכ"ל רפאל איתן על הקמת חטיבת שריון חדשה בפיקוד הצפון תחת פיקוד עוצבת אתגר כחטיבת מילואים ייעודית ללחימה בגזרת לבנון. החטיבה הורכבה מטנקי שוט קל ד'. בסיס החטיבה הראשון היה במחנה מנסורה. גדוד 275 שכבר היה קיים בפיקוד הצפון הועבר תחת פיקוד החטיבה, ושני גדודים חדשים הוקמו על בסיס חיילים משוחררים מחטיבה 7 וחטיבה 188: גדוד 293 וגדוד 294. בינואר 1980 קיימה החטיבה אימון הקמה בבאלי"ש והפכה לחטיבה מבצעית. לחטיבה היו שתי תוכניות פעולה בחירום: לגזרת רמת הגולן תחת פיקוד עוצבת נתיב האש או לגזרת לבנון תחת פיקוד עוצבת הגליל.
היסטוריה > מלחמת לבנון הראשונה

במלחמת לבנון הראשונה גויסה החטיבה ולחמה תחת פיקוד אוגדה 91 – "עוצבת הגליל" בציר המערבי של לבנון. החטיבה בפיקוד אל"ם עוזי קרן וסגנו סא"ל שלמה ינאי כללה 3 גדודים – גדוד 275 בפיקוד סא"ל אילן אשל, גדוד 293 בפיקוד סא"ל חיים שנהר, וגדוד 294 בפיקוד סא"ל משה פלד ופלס"ר בפיקוד רס"ן ניר קפלינסקי. החטיבה השתתפה בכיתור צור מדרום וכיבושה, בכיבוש צידון ומחנה הפליטים עין אל־חילווה דרך החלק המזרחי של העיר, והתבססות במרחב. במלחמה איבדה החטיבה חמישה לוחמים.
בין השנים 1988–1989 הוסבה החטיבה לטנקי מרכבה סימן 2 ו־2ב על בסיס לוחמים מחטיבות 7 ו־211, ועברה למחנה כורדני.
היסטוריה > תקופת האינתיפאדה

החל משנת 1989 ביצעו גדודי החטיבה תעסוקות מבצעיות ביהודה, שומרון, חבל עזה, גבול מצרים והערבה. משנת 1989 ועד 1997 על רקע האינתיפאדה הראשונה ותהליך אוסלו ביצעו גדודי החטיבה תעסוקות מבצעיות אינטנסיביות בכל הגזרות, והתמודדו עם הפרות סדר המוניות ומגוון אירועי פח"ע כמו: זריקת אבנים ובקבוקי תבערה.
החל משנת 2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה מאפייני התעסוקה המבצעית השתנו והגדודים בכל הגזרות התמודדו עם עשרות אירועי פח"ע במאפייני ירי, הטמנת והשלכת מטענים, רכבי תופת ופיגועי הקרבה. חלק מהאירועים כוונו ישירות אל חיילי החטיבה בבסיסים ובצירים הגזרתיים והיוו אתגר משמעותי במאפייני לחימת חי"ר ולוט"ר.
בשנת 2002 הוכפפה החטיבה באופן מלא לעוצבת הגליל. בשנה זו, פעלו גדודי החטיבה בתעסוקות מבצעיות ביהודה ושומרון:
בחג הפסח גויס גדוד 293 של החטיבה בצו חירום למבצע חומת מגן ולחם בגזרת חטיבה מרחבית אפרים, עם פלוגת טנקי מרכבה סימן 2ב', פלוגת חרמ"ש ושתי פלוגות לוחמות נוספות שהוצבו בתפקידי ביטחון שוטף ללא רק"ם. לוחמי המילואים סיכלו פיגועים, השתתפו במבצעי מעצרים עם יחידת דובדבן, ביצעו מארבי ארטישוק והשתתפו בקרבות, כולל בקרב בקלקיליה שבו נהרג רב־סרן שלומי כהן.
חודשיים לאחר מכן בעת שגדוד 275 היה בתעסוקה מבצעית בגזרת איתמר אירע הפיגוע בבית משפחת שבו ביישוב. מחבל חתך את גדר היישוב, חדר לבית משפחת שבו והחל לירות בבני המשפחה שנכחו בבית. הרג את אם המשפחה, שלושה מבניה ואת מפקד כיתת הכוננות היישובית. כוחות גדוד 275 קפצו לאירוע חברו לכוחות כיתת הכוננות, בודדו את זירת האירוע, פרצו לבית והחלו לנהל לחימה מטווח קצר אל מול המחבל המתבצר בבית. במקביל החלו כוחות הרפואה של הגדוד בטיפול בנפגעים. בהמשך, כוחות גדולים של צה"ל וימ"ס שומרון הקיפו את הבית. כוחות ימ"ס שומרון חברו לכוחות הגדוד בתוך הבית וקיבלו פיקוד על הלחימה במחבל שארכה כשעה עד לחיסולו. במהלך ההשתלטות נפצעו שני לוחמי ימ"ס. שניים מהילדים חולצו מהבית כשהם פצועים קל עד בינוני. בסיום הלחימה בבית ביצעו כוחות הגדוד סריקות ביישוב מבית לבית על מנת לוודא שאין מחבלים נוספים, ביצעו מרדף יחד עם כוחות גששים ושב"כ על עקבות המחבל עד לכידת מפעיל המחבל בכפר עוורתא אשר מדרום ליישוב איתמר. בעקבות חקירה בשטח, הגדוד המשיך במרדף עד לאיתור ותפיסת חגורת נפץ ואמצעי לחימה נוספים בכפר בית פוריכ. מ"פ ב' בגדוד 275 זכה לתעודת הערכה מיוחדת ממח"ט שומרון על תפקודו באירוע. ימ"ס שומרון קיבלה צל"ש מח"ט יחידתי וצל"ש מח"ט ללוחם ביחידה.
בשנת 2004 עברה החטיבה ממחנה כורדני למחנה עמיעד וקיבלה אליה את גדוד הנדסה קרבית 8173.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

במלחמת לבנון השנייה גויסה החטיבה בפיקוד אל"ם מאיר פינקל ללחימה תחת פיקוד אוגדה 91 – "עוצבת הגליל". החטיבה כללה שלושה גדודי טנקי מרכבה סימן 2ב' – גדוד 275 בפיקוד סא"ל רוני תדהר (שלחם תחת פיקוד חטיבות כרמלי, ברעם ומרכבות הפלדה), גדוד 293 בפיקוד סא"ל עומרי שדה, וגדוד 294 בפיקוד סא"ל דוד זקס. כמו כן כללה החטיבה גדוד הנדסה קרבית גדוד 8173, בפיקוד סא"ל ניסים חורי, ופלוגת סיור. החטיבה כבשה את מוצב סחלב, השתתפה בפריצת הציר הלוגיסטי ממושב דוב"ב אל בינת ג'בייל (כונה "ציר פינקל" על שם מפקד החטיבה) ונטלה חלק בקרבות בגזרה המרכזית באזור הכפרים רמיש, יארון, עייתרון, עינתא, עין אבל. כמו כן השתתפה החטיבה בקרבות במארון א־ראס, בינת ג'בייל וג'בל עמל. גדוד 275 לחם לאורך כל הגבול בגזרת אוגדה 91 ובמיוחד במרחב עייתא א־שעב ומארון א־ראס עד לפאתי בינת ג'בייל. ארבעה מלוחמי הגדוד נפלו בקרב. במהלך הפסקת האש שלאחר המלחמה שימשו צוותים מהחטיבה כמחלצי טנקים שנפגעו משטח לבנון בחזרה לישראל.
במלחמה איבדה החטיבה שבעה לוחמים, ושלושה לוחמים עוטרו בציון לשבח: רס"ן נמרוד הלל שנפל בקרב, מגדוד ההנדסה, עוטר בצל"ש רמטכ"ל; סגן איתי לבנון, מגדוד 275 עוטר בצל"ש מפקד אוגדה; וסמ"ר אושרי סיבוני, מפעיל D9 מגדוד ההנדסה, עוטר בצל"ש מח"ט על פיקוד וחילוץ שני טנקים פגועים תחת אש;
אחד ההרוגים במלחמת לבנון השנייה היה רב־סרן יותם לוטן שפיקד על פלוגה ל' של החטיבה. כחלק מהליך השיקום של החטיבה קראו חייליו לפלוגה על שמו "פלוגת לוטן".
היסטוריה > לחימה בעזה ובאיו"ש

במבצע עופרת יצוקה ובמבצע עמוד ענן גויסו לוחמי החטיבה בצו 8 והחליפו את גדודי השריון הסדיר במשימות הביטחון השוטף בגבול לבנון.
בשנת 2014 הועברה החטיבה תחת פיקוד עוצבת עידן ולמחנה נחשונים. עם המעבר החליפה החטיבה את גדוד ההנדסה הקרבית 8173 בגדוד 710.
במבצע צוק איתן גויסו חלק מיחידות החטיבה בצו 8. החטיבה איבדה חייל אחד, רס"ר ברק רפאל דגורקר מגדוד ההנדסה החטיבתי, גדחה"ן 710, שלחם תחת פיקוד חטיבת גולני בקרב שג'אעייה ובהמשך תחת פיקוד חטיבת בית הספר למ"כים.
בשנת 2016 החלה החטיבה בהסבה לטנקי מרכבה 4מ.
היסטוריה > הצטיינות יחידות החטיבה

2004: גדוד 275 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2007: גדוד 293 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים (גם בעקבות תפקודו במלחמת לבנון השנייה).
2008: גדוד 275 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2009: גדחה"ן 8173 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2011: גדוד 294 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2016: גדוד 294 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
2019: גדוד 275 נבחר כגדוד מצטיין נשיא המדינה ממערך המילואים.
היסטוריה > סגירת החטיבה

ב-19 באוגוסט 2020 החטיבה נסגרה בהוראת הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי, ובהמלצת מפקד זרוע היבשה, יואל סטריק, כחלק מתר"ש תנופה.
מפקדי החטיבה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| עוזי קרן | 1979–1985 | מפקדה הראשון ומפקדה במלחמת לבנון הראשונה |
| משה פלד | 1985–1990 | לימים חבר כנסת. התנדב לשרת כנהג מוביל טנקים בחטיבה |
| מאיר גחטן | 1990–1992 | לימים קצין שריון ראשי |
| גבי לסטר | 1992–1996 | מפקד החטיבה בשירות המילואים |
| אריאל פלג | 1996–1999 | לימים מפקד חטיבה 188 |
| קובי ברק | 1999–2001 | לימים ראש חטיבת המבצעים, ראש אט"ל ומפקד זרוע היבשה |
| בני פרץ | 2001–2005 |  |
| מאיר פינקל | 2005–2008 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון השנייה. לימים מפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית |
| צביקה צורן | 2008–2011 | לימים סגן מפקד עוצבת הגליל ומפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף |
| ניר בן דוד | 2011–2013 | לימים מפקד חטיבה 188 |
| עמיחי יודנפרוינד | 2013–2015 | מפקד החטיבה במבצע צוק איתן וסגן מפקד עוצבת הגליל |
| ערן שני | 2015–2017 |  |
| רונן תמים | 2017–2020 | מפקד החטיבה האחרון |
תג היחידה

את תג החטיבה עיצבו האדריכל דני ברוש והגרפיקאית יעל פאלק. נראה בו טנק שוט עליו החלה החטיבה את דרכה על רקע הזירה הצפונית כשהצבע התכלת מסמל את הגליל והצבע החום את הבזלת של רמת הגולן. השחור והירוק מסמלים את צבעי השריון.
המנון החטיבה

את ההמנון כתבו מפקד החטיבה לשעבר, ניר בן דוד (בנדה) ועמרי שדה סגנו.
ביום לוהט מחום, ברוח איתנה

יצאו הלוחמים להגן על המדינה.

חייל וחברו יצאו אז את ביתם,

אישה וילדים כרוח בגבם.
מחול צהוב מדבר לארץ הלבנון,

לבינת ג'בל בת הרים, לצור ולצידון.

בשעט המנועים תרעד האדמה,

בקרב אויביהם הנפש נדהמה.
כוחו של הסייר, כוחות שריונאים,

חברו אל הפלס ללוחמי רגלים.

ולהכל סייעו תומכי הלחימה, 

במסירות אין קץ, בחום ובענווה.
ובחלוף שנים הצנטוריון הסב,

פשט את האבק ולמרכבה הוסב.

ושוב קדור ענן, רוחות של מלחמה 

ושוב אל המדים, יוצאים למשימה.
באומץ לב ניכר, בשעוט המנועים,

תוקפים ומשתלטים, אך לא כולם שבים.

הנפש כאובה כי החבר נדם.

יהיו הם בליבנו לזיכרון עולם.

יהיו הם בליבנו לזיכרון עולם.
הערות שוליים

↑  הלחימה המשיכה כל הזמן. לא יכולנו להכריז "פוס משחק", באתר הגבורה, רועי עמוס אתר הגבורה, במחנה 4 בפברואר 2011
↑  אלוף (מיל') יצחק מרדכי, אוגדת הגליל במלחמת של"ג, ביטאון מערכות
↑  חטיבה 847 במבצע "חומת מגן", אתר יד לשריון
↑  מסע לוויה בבינת ג'ביל יוסי קופמן, המוסף לשבת מעריב 12 באוגוסט 2006. כפי שפורסם בפורום צבא וביטחון של אתר פרש
↑  אמיר זוהר, זה מה יש, ועם זה נפסיד, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2006.
↑  חטיבה 847 באתר יד לשריון.
↑  חנן גרינברג, מצטייני המילואים: "אצלנו אין השתמטות", באתר ynet, 6 במאי 2007
↑  נמרוד הלל, באתר הגבורה
↑  סגן איתי לבנון, באתר הגבורה
↑  אושרי סיבוני, באתר הגבורה
↑  החזרה לחיים של "פלוגת לוטן", דני ברנר מתוך ישראל היום, 16 באפריל 2010 כפי שהובא באתר יד לשריון
↑  עידן יוסף, חטיבת "כפיר" הועברה לעוצבת "עידן", באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 בספטמבר 2014
↑  אלדד סולו, ‏גדוד 275 איכותי, משימתי וחדור מוטיבציה, שריון 50, פברואר 2017, עמ' 19, באתר "יד לשריון"
↑   טקס פרידה מ"מרכבות הפלדה", באתר צה"ל, 19 באוגוסט 2020
מפקד החטיבה האחרון רונן תמים (מימין) ומפקד עוצבת עידן דוד זיני מכסים את נס החטיבה בטקס הסגירה שלה, אוגוסט 2020 (במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל)
עדי אבן מסאפר

קברו בעיר לאיש בצפון עיראק
שייח' עדי אבן מֻסַאפִר אל-אוּמּי (בערבית: عدي بن مسافر الاموي; בכורדית: شێخ ئادی کوڕی موسافیری ئومەوی; נפטר ב-1162) היה מייסד הדת היזידית, צאצא של החליף מרואן הראשון מבית אומיה. נולד בשנות ה-70 של המאה ה-11 ליד בעלבכ שבלבנון המודרנית. לפי האמונה היזידית, הוא התגשמות של מלאכ טאוס – מלאך הטווס, הדמות הראשית באמונה היזידית. קברו בכפר לאלש בצפון עיראק מהווה מקום פולחן ועלייה לרגל עבור היזידים. חובה על כל יזידי לעלות פעם בחייו לקברו של שייח' עדי.
את שנות נעוריו ובחרותו עשה שייח' עדי בבגדאד, שהייתה מרכז חכמה ותרבות. לאחר מכן התבודד כדרוויש סופי סגפן בהרי כורדיסטן מצפון למוסול. למרות נסיונותיו להבדל מהאוכלוסייה המקומית נודע כעושה ניסים, יועץ נבון ובעל כוחות ריפוי. שייח' עדי יצר מסדר סופי שנקרא על שמו, אל-עדוואיה ששילב אמונות מדתות שונות באזור והחל להטיף את תורתו בסביבה, בעיקר לעניים שבאו להיעזר בו ולהתייעץ עמו.
לאחר מותו היה אחיינו, סאחר אבו אל-ברכאת, לראש המסדר הסופי ולמנהיג היזידים.
ביות האוגר הזהוב

האוגר הזהוב, Mesocricetus auratus
ביות האוגר הזהוב החל בסוף המאה ה־18, כשחוקרי טבע סיווגוהו כאוגר הזהוב, הידוע גם כאוגר הסורי ובשמו המדעי Mesocricetus auratus. בשנת 1930, חוקרים מתחום הרפואה לכדו אוכלוסייה של אוגרים זהובים למטרות הרבעה על מנת לערוך עליהם ניסויים. תהליכי ביות נוספים הפכו אותו לחיית מחמד פופולרית.
סביבתו הטבעית של האוגר הזהוב נמצאת באזור קטן בצפון־מערב סוריה שליד העיר חלב. הוא תואר לראשונה במדע במהדורה השנייה (שפורסמה ב־1797) של הספר "ידיעת הטבע של חלב", ספר שנכתב ונערך על ידי שני רופאים סקוטים שחיו בסוריה. האוגר הזהוב הוכר כמין נפרד לראשונה בשנת 1839. בשנת 1930, פרופ' שאול אדלר שחיפש אוגרים זהובים למטרת מחקר מדעי על שושנת יריחו שלח את חברו, הזואולוג פרופ' ישראל אהרוני שחזר באותה העת מטורקיה. אהרוני לכד אם ואחד עשר גורים ואלו הפכו לאוגרים הזהובים הראשונים שהפכו לחיות מעבדה. אהרוני הרביע זוג מהאוגרים הללו, ובמהלך שנות ה-30 שלח את צאצאיהם למעבדות שונות ברחבי העולם. בארצות הברית, לא יאוחר מסוף שנות הארבעים של המאה הקודמת, תעשיית אוגרים מסחרית החלה לספק אוגרים לשימוש במעבדות, ובה בעת להגדיל את הפופולריות שלהם כחיות מחמד. בשנים שלאחר מכן, משלחות נוספות בחזרה לסוריה לכדו אוגרים נוספים במטרה להגדיל את הגיוון הגנטי בקרב אוכלוסיות האוגרים שהתחלקו בין מרביעי המין.
אוגרים זהובים פראיים הופכים למבויתים לאחר מספר ימים מלכידתם. כמו כן, אוגרים פראיים מסתגלים לחיים בשביה במהירות ומשגשגים בתנאי מעבדה.
קִטלוגו כמין נפרד

דבר הדפוס הראשון הידוע שתיאר את האוגר הזהוב היה בנוסח משנת 1797 של פטריק ראסל ובמהדורה השנייה של הספר "ידיעת הטבע של חלב", שהוא ספרו של אחיו למחצה (אלכסנדר ראסל) שפורסם לראשונה ב־1756. אלכסנדר ראסל היה רופא סקוטי שחי בסוריה מ־1740 עד 1750 או 1755, וכשהה בחלב, תיעד את ידיעת הטבע של האזור. פטריק ראסל עבר לחלב ב־1750 ונשאר שם עד 1781, וכמו אחיו גם הוא עסק בתיעוד ידיעת הטבע. לא ידוע מי מהם כתב את תיאור האוגר בשביל הספר. ייתכן שפטריק לקח אותו מרשימותיו של אלכסנדר שלא פורסמו, או שפטריק בעצמו כתב אותו והוסיף אותו למהדורה השנייה.
בספר, האוגר מתייחס ל"Mus Cricetus Linn. S.N. p 82: Hamster, Buffon (H.N. XIII. p177)", מה שאומר שהוא קוטלג בו כחיה הזהה לאוגר האירופי כפי שתיארו אותו ז'ורז-לואי לקלר דה בופון וקארולוס ליניאוס.
בשנת 1839, במפגש של החברה הזואולוגית של לונדון, ג'ורג' רוברט ווטרהאוס תיאר את האוגר הזהוב כמין חדש. זיהויו של החיה אירע לאחר פגישה ב־1835 כאוֹצֵר המוזאון של החברה הזואולוגית של לונדון, שבו תפקידו היה לטפל בדגימות של יונקים. גוף החיה שבמוזאון הפך לטיפוס המייצג של המין החדש. לא ידוע מי אסף את הדגימה ומי תרם את גופה למוזיאון. כיום אוגר ראשון זה נמצא באחריות המוזיאון הבריטי, לאחר שנרכש ביחד עם שאר אוספי החברה הזואולוגית של לונדון ב־1853.
בשנת 1902, אלפרד נירינג חקר דגם שמור של אוגרת זהובה מהמוזיאון הארכאולוגי של האוניברסיטה האמריקאית בביירות. בשנת 1898, הוא הגדיר וביסס את הסוג Mesocricetus והגדיר מחדש את האוגר הזהוב כ־Mesocricetus auratus.
לקריאה נוספת

Murphy, Michael R. (1985). "History of the Capture and Domestication of the Syrian Golden Hamster (Mesocricetus auratus Waterhouse)". In Siegel, Harold I. The Hamster: reproduction and behavior. New York: Plenum Press. ISBN 030641791X.
Smith, Gerald D. (2012). "Hamsters - Taxonomy and History". In Suckow, Mark A.; Stevens, Karla A.; Wilson, Ronald P. The laboratory rabbit, guinea pig, hamster, and other rodents (1st ed.). Amsterdam: Elsevier Academic Press. pp. 747–753. ISBN 0123809207.
פטריק ראסל
ג'ורג' רוברט ווטרהאוס
ישראל אהרוני
ועידת אנדאי

| --- | --- |
פרנקו והיטלר צועדים בתחנת הרכבת אנדיי, המדינה הספרדית, 23 באוקטובר 1940
פרנקו והיטלר צועדים בתחנת הרכבת אנדיי, המדינה הספרדית, 23 באוקטובר 1940
 מיקום:  תחנת הרכבת אנדיי
 עיר:  אנדיי
 מדינה:  המדינה הספרדית המדינה הספרדית
 תאריכים:  23 באוקטובר 1940
 עילה:  שינוי מדיניות ספרד במלחמת העולם השנייה
פגישת אנדיי התקיימה ב-23 באוקטובר 1940 בין אדולף היטלר, הקנצלר והפיהרר של גרמניה הנאצית, לבין הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו, ראש המדינה הספרדית, בתחנת הרכבת אנדיי בגבול ספרד–צרפת. הייתה זו הפגישה היחידה של השניים. במהלך הפגישה ניסה היטלר לשכנע את פרנקו לחבור למדינות הציר נגד האימפריה הבריטית. בייחוד, ניסה להוציא מהכוח אל הפועל מבצע לכיבוש גיברלטר, במה שייכונה בעתיד מבצע פליקס. בדרך זו תכנן היטלר להשיג שליטה על מצר גיברלטר, ולחסום את תנועת כלי השיט של הצי המלכותי הבריטי מפני כניסה אל הים התיכון, ובכך לשבש לחלוטין את נתיבי השיט של הצי הסוחר וכלי השייט הצבאיים העוברים מהאוקיינוס ההודי ותעלת סואץ אל בריטניה.
רקע

בספטמבר 1940, שר החוץ הספרדי רמון סראנו סונייר (אנ'), ביקר בברלין כדי לפגוש את שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ. סראנו סונייר היה בעל עמדה אוהדת במיוחד כלפי הרייך השלישי ותמך מאוד במדינות הציר. פגישתו עם ריבנטרופ נועדה להכשיר את הקרקע לקראת כניסת ספרד למלחמה וחבירתה למדינות הציר. במהלך הפגישה הציג סראנו סוניר רשימת דרישות לריבנטרופ. בין דרישותיו עלו כיבוש גיברלטר מהבריטים; שליטה במרוקו הצרפתית ואלג'יריה הצרפתית, במה שראה "מרחב המחיה" של ספרד, ועל פורטוגל אמר כי מבחינה גאוגרפית, אין לה זכות קיום. בנוסף, ציפה סראנו סוניר להבטחות נדיבות מצד גרמניה, בעיקר בקשר לתמיכה צבאית וכלכלית, בתמורה לכניסת ספרד למלחמה.
סראנו סוניר וריבנטרופ לא הסתדרו, ובמהרה הם פיתחו שנאה הדדית עזה זה לזה. ריבנטרופ אמר כי בתמורה לסיוע צבאי וכלכלי, שיאפשר את השבת גיברלטר לספרד, מתכוונת גרמניה לספח לפחות אחד מהאיים הקנריים. למעשה, אמר, כי הוא מעדיף לספח לגרמניה את כל האיים הקנריים, אך מתוך נדיבותו יספח רק אי אחד. בנוסף דרש: לאפשר לגרמניה בסיסי אוויריים וימיים במרוקו הספרדית, עם זכויות חוץ-טריטוריאליות; שחברות גרמניות יקבלו שליטה על המכרות במרוקו הספרדית; ולבסוף רצה ריבנטרופ הסכם כלכלי שיהפוך את ספרד למושבה כלכלית של גרמניה.
סראנו סוניר בעל העמדה האוהדת כלפי הציר, ציפה שהגרמנים יתייחסו לספרד כבעלת ברית שווה. הוא הזדעזע לגלות שהם רואים בה קצת יותר ממדינת לווין. במהלך ביקוריו בברלין, הוא החל לשקול מחדש את כדאיות הצטרפותה של ספרד למלחמה. החלטה זו הוכרעה לבסוף על ידי פרנקו, שהיה להוט להיכנס למלחמה בהקדם האפשרי לצד מדינות הציר, לפני תבוסת בריטניה. פרנקו, במכתביו לסראנו סוניר, שיבח את היטלר כמדינאי חכם, וביטל את דרישותיו של ריבנטרופ כאדם שלא מצליח להעריך כראוי את מה שיש לספרד להציע לציר.
הגרמנים ציפו שספרד תצטרף למדינות הציר, היות שהיטלר שיגר לפרנקו חיילים וסיוע אווירי במלחמת האזרחים בספרד.
מהלך הפגישה

בפגישה השתתפו גם שרי החוץ רמון סראנו סונייר מספרד הפרנקואיסטית ויואכים פון ריבנטרופ מגרמניה הנאצית. מטרת הפגישה הייתה לנסות לפתור חילוקי דעות על התנאים להצטרפות ספרד למדינות הציר במלחמה נגד האימפריה הבריטית, שהתפתחה למלחמת העולם השנייה.
היטלר שאף לנתק את בריטניה מהים התיכון באמצעות חסימת מצר גיברלטר. אולם לאחר מלחמת האזרחים בספרד, המדינה הספרדית נחלשה מאוד, ופרנקו לא שש להשתתף במלחמה נוספת. לאור זאת הציג בפני היטלר דרישות גבוהות במשא ומתן, בתמורה למעורבות מועטה יחסית בלחימה. לאחר שבע שעות שיחה, הדרישות הספרדיות נראו סחטניות בעיני היטלר: מסירת גיברלטר לאחר התבוסה הבריטית; ויתור על מרוקו הצרפתית וחלק מאלג'יריה הצרפתית; איחוד קמרון הצרפתית עם המושבה הספרדית גינאה; ואספקה גרמנית של מזון, דלק ונשק כדי להקל על המצב הכלכלי והצבאי הקריטי שעמד בפני ספרד לאחר מלחמת האזרחים שעברה. בנוסף, היטלר לא רצה לפגוע ביציבות המשטר בצרפת של וישי, בראשה עמד גיבור מלחמת העולם הראשונה, מרשל אנרי פיליפ פטן, ולכן לא נענה לדרישותיו של פרנקו.
התוצאה הקונקרטית היחידה הייתה חתימה על הסכם סודי לפיו פרנקו היה מחויב להיכנס למלחמה במועד שיבחר, והיטלר נתן רק ערבויות מעורפלות שספרד תקבל "שטחים באפריקה". כמה ימים לאחר מכן בגרמניה, היטלר אמר למוסוליני, "אני מעדיף לעקור שלוש או ארבע משִׁינַּיי מאשר לדבר שוב עם האיש הזה!". קיימת מחלוקת היסטורית בשאלה האם פרנקו ניסה בדרישותיו מהיטלר למקסם את הישגיו במשא ומתן, או אם מלכתחילה דרש יותר מדי, כדי להימנע מהצטרפות ספרד למלחמה.
הפרוטוקול הסודי

במהלך הפגישה שקיימו שרי החוץ הם הסכימו לערוך פרוטוקול סודי. הגרמנים הציגו טיוטה, אבל סראנו סונייר ופרנקו הכינו הצעה חדשה בין שתיים לשלוש לפנות בוקר בארמון אייטה בסן סבסטיאן, לשם חזרו לאחר הפגישה. הטקסט נלקח לאנדיי על ידי שגריר ספרד בגרמניה, גנרל אוגניו אספינוסה דה לוס מונטרוס, אף על פי שהתיקונים שהוכנסו לטקסט הגרמני לא התקבלו על ידי ריבנטרופ, שסראנו סונייר הסתיר מפרנקו.
הפרוטוקול חייב את ספרד להצטרף למדינות הציר בתאריך "שייקבע בהסכמה משותפת של שלוש המעצמות", אך לאחר שיושלמו ההכנות הצבאיות, מה שבפועל גרם לכך שפרנקו יהיה זה שיחליט מתי ייכנס למלחמה. היטלר מצדו הבטיח הבטחה נחרצת לגבי גיברלטר, אך היה מאוד מעורפל לגבי קבלת התביעות הספרדיות בצפון אפריקה. שלושה עותקים של הפרוטוקול הסודי הגיעו למדריד ב-9 בנובמבר ונחתמו על ידי סראנו סונר, שהחזיר את העותקים הגרמניים והאיטלקיים באמצעות שליח מיוחד. שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס כתב ביומנו: " לפיהרר אין דעה טובה על ספרד ופרנקו. מהומה רבה על כלום. שום דבר מוצק. בכל מקרה, הם בכלל לא מוכנים למלחמה. הם בני אצולה של אימפריה שכבר לא קיימת. מצד שני, צרפת זה עניין אחר. בעוד שפרנקו היה מאוד לא בטוח בעצמו, פטן נראה בטוח ושליו".
בזכות פרוטוקול זה, הפגישה לא הייתה כישלון מוחלט, והיטלר הצליח לסיים עם הבטחה ספרדית לכניסה למלחמה תחת פיקודו. אילו היטלר היה מפעיל לחץ תקיף על ספרד, ניתן להניח שבמוקדם או במאוחר הוא היה מביא להצטרפותה למלחמה לצד מדינות הציר. אבל היטלר היה עסוק בעניינים דחופים יותר, שכן אגן הים התיכון לא היה אזור בעל חשיבות רבה להתפשטות מצד הרייך השלישי. בנוסף, היטלר היה צריך להימנע מחיכוכים בין צרפת של וישי לאיטליה הפשיסטית על שטחים בצפון אפריקה. המצב במזרח אירופה לעומת זאת היה שונה. שם כבר היו לגרמניה בעלות ברית (הונגריה, רומניה, סלובקיה) שייאלצו לשתף פעולה עם הרייך השלישי במקרה של הרחבת הלחימה אל הבלקן או לברית המועצות, הלחץ ממנו ספרד הייתה פטורה, בזכות ריחוקה הגאוגרפי.
העותק הספרדי של הפרוטוקול הסודי הושמד, ככל הנראה לאחר 1945. היה חשש שכך עלה בגורלו גם של העותק הגרמני, אולם ב-1960 חשפה אותו מחלקת המדינה של ארצות הברית.
ראו גם

ספרד במהלך מלחמת העולם השנייה
מבצע פליקס
המגעים לצירוף ברית המועצות למדינות הציר
הערות שוליים

↑  Preston, Paul "Franco and Hitler: The Myth of Hendaye 1940" pages 1-16 from Contemporary European History, Volume 1, Issue # 1, March 1992 page 5.
↑  עופר אדרת, הרודן הספרדי פרנקו העביר לנאצים רשימה של היהודים החיים בארצו, באתר הארץ, 22 ביוני 2010
↑  סטיוארט כהן, היסטוריה דיפלומטית של המאה ה-20 כרך ג' (עמ' 90), האוניברסיטה הפתוחה, ‏1998
↑  Was Spain Neutral or a Nazi Ally in World War Two?, History is Now Magazine | Modern International and American history, ‏בספטמבר 2016 (באנגלית)
↑  Eder, Richard. "Germany's ambivalent ally". Boston.com.
ארמון אייטה בסן סבסטיאן
Oesch's die Dritten

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 www.oeschs-die-dritten.ch
 פרופיל ב-IMDb
 
"Oesch's die Dritten", הוא הרכב מוזיקה עממית יודל משפחתי מהרמה הברנית שבשווייץ. ההרכב מורכב מהסולנית הראשית מלאני אוש (נולדה ב-14 בדצמבר 1987), אמה, אנמריה (נולדה ב-8 בפברואר 1963), אביה הנסואלי (נולד ב-14 ביולי 1958), שני אחיה, מייק (נולד ב-14 בינואר 1989) וקווין ( נולדו ב-23 באוקטובר 1990, ואורס מאייר (נולד ב-14 בנובמבר 1980).
המילים die Dritten מתייחסות לדור השלישי, אחרי הסבא הנס וההורים הנסואלי ואנמריה.
חברי הקבוצה

מלאני אוש – סולנית ויודליסטית.
אנמריה אוש – זמרת
האנסאולי אוש – אקורדיוניסט
מייק אוש – גיטרת בס חשמלית
קווין אוש – גיטרה אקוסטית
אורס מאייר – אקורדיוניסט
דיסקוגרפיה > אלבומים

Mit neuem Power (1998)
SMS – Schweizer–Music–Sowieso (2003)
Jodelzauber (2007)
Frech – Frisch – Jodlerisch (2008)
Volksmusik ist international (2009)
Winterpracht (2009)
Jodel-Time (2011)
Unser Regenbogen (2012)
Wurzeln und Flügel (2014), מקום שישי במצעד השווייצרי.
Jodelzirkus (2016), מקום חמישי במצעד השווייצרי.
Vätu's Wunschliste – Zum 60. Geburtstag (2018), מקום שלישי במצעד השווייצרי.
Die Reise Geht Weiter (2020), מקום רביעי במצעד השווייצרי.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, Oesch's die Dritten.
1 2 3 4  דיסקוגרפיה, Oesch's die Dritten. Swiss Charts Portal. Hung Medien.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6995 2392  MusicBrainz: 16012d28-26ec-4f71-9da0-c629a5e9b0f6  VIAF: 305929146   WorldCat (עם VIAF): 305929146 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Oesch's die Dritten".
מלאני ואמה אנמריה שרות יודל
האן ואן מייחרן

| --- | --- |

ואן מייחרן מצייר את "ישו בין הרופאים", מאי 1945
 לידה:  10 באוקטובר 1889 דוונטר, הולנד 
 פטירה:  30 בדצמבר 1947 (בגיל 58) אמסטרדם, הולנד 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנולוגית בדלפט 
 תקופת הפעילות:  1913–1947 (כ־34 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, ספרות נוער 
 יצירות ידועות:  The foot washing, Woman reading music, Cisterspelende vrouw 
 בת זוג:  אנה דה ווגט, יוהנה אורלמנס
 צאצאים:  Jacques van Meegeren 
 מספר צאצאים:  2
 www.meegeren.net
 
הנריקוס אנטוניוס "האן" ואן מייחרן (בהולנדית: Henricus Antonius "Han" van Meegeren‏; 10 באוקטובר 1889 – 30 בדצמבר 1947) היה צייר וזייפן אמנות הולנדי.