נאמנות (רומן)
עלילה > חלק ראשון: ביטחונות, מאת הרולד ואנר

החלק הראשון עוסק בדמותו (הבדיונית) של בנג'מין ראסק, איש שוק ההון ואשף הבורסה של ניו יורק, אשר פעל במחצית הראשונה של המאה העשרים, ובמיוחד בתקופת השפל הגדול של שנת 1929. מבחינה סגנונית, זוהי "נובלה הכתובה בריחוק צלול ויפהפה".
ראסק נולד למשפחה עשירה של סוחרי טבק, וגדל כנער מסוגר, מתבודד ודחוי חברתית. לאחר מות הוריו הוא מוכר את עסקי המשפחה ומשקיע את הונו במניות. הוא מבצע השקעות בסיכון גבוה ובתוך זמן קצר מגדיל את עושרו בצורה משמעותית. אבל ככל שגדל עושרו, הוא מוסיף ומסתגר, והוא אפוף בהילה של מסתורין.
ראסק נשוי להלן ברוורט, בת למשפחה מיוחסת שירדה מנכסיה. הלן התחנכה בילדותה על ידי אביה, אשר השקיע את כל כולו בחינוכה ובהשכלתה, בעת שרעייתו בילתה את זמנה כאשת חברה. הלן גדלה להיות נערה משכילה, מבריקה ורחבת אופקים, המתעניינת באמנויות, במוזיקה, במדע ובמתמטיקה. לאחר זמן מה, האב מתחיל לאבד אחיזה במציאות. הוא מגלה עניין גובר והולך בנושאים תאולוגים ואזוטריים ואף מנסה לסחוף אתו את בתו הלן, אך היא מסתייגת מכך ומתחילה לגדל את עצמה. כל העת היא מקפידה לכתוב יומנים, וכתיבה זו היא עיקר השיח שלה בעולם. המשפחה שוהה באירופה בעת שפורצת מלחמת העולם הראשונה. האב הופך מבוהל וחסר אונים אל מול המציאות הקורסת סביבו ומוסיף ומאבד את אחיזתו במציאות, עד שמתפרצת בו מחלת נפש והוא מתאשפז בבית מרפא בשווייץ. הלן ואמה מצליחות להימלט בחזרה לאמריקה, שם פוגשת הלן את בנג'מין ראסק ונישאת לו. הם חיים זה לצד זו, ללא אהבה אבל תוך חיבה, כבוד הדדי ושיתוף פעולה. הלן מקדישה את מרצה לעיסוקים פילנתרופיים, במיוחד בתחומי הספרות והמוזיקה הקרובים לליבה. היא מארחת קונצרטים פרטיים בביתה והופכת פטרונית אנינת טעם לסופרים ולמוזיקאים.
בשנת 1929, שנת המשבר הגדול בשוק ההון האמריקאי, ראסק מוסיף ומשגשג, גם - ובמיוחד - במהלך השבוע האחרון של חודש אוקטובר, שבו חלה המפולת הגדולה בבורסה ששיאה ביום חמישי השחור. בזמן שמשקיעים רבים מאבדים נתחים משמעותיים מהונם, ורבים מהם אף מגיעים לפשיטת רגל והופכים חסרי כל, חשבון ההשקעות של ראסק עולה כפורח. נרמזת האפשרות כי היו לו לראסק יד ורגל במשבר, באמצעות פעילות אשר כללה הרצת מניות, מכירה-בחסר ללא כל מגבלה רגולטורית, האטה מכוונת של הפסנוע, ומסחר תוך שימוש במידע פנים; כל זאת בשוק שהיה כמעט נעדר רגולציה. חשד זה קונה לו אחיזה בקרב הציבור הרחב, ובנג'מין והלן ראסק הופכים מוקצים חברתית. אך בעוד שבנג'מין אדיש לכך, הלן חווה פגיעה עמוקה, במיוחד כאשר הסופרים והמוזיקאים בהם תמכה ועמם התיידדה מפנים לה כתף קרה. השיא מגיע בעת טיולה האחרון בפארק, כאשר היא חשה במבטים נוקבים וזועפים מכל עבר, ושומעת לחישות, גיחוכים, נאצות, ורחשושים של שנאה, ואף מדמה כי אשה עם מזוודות קרטון יורקת לרגליה. היא נמלטת אל ביתה כשהיא מעורערת מאד. בימים הבאים, כאשר בנג'מין נוסק לגבהים חדשים, הולך מצבה של הלן ומתדרדר, ומתפרצת בה מחלת הנפש התורשתית. היא מבקשת להיות מטופלת בבית המרפא בשווייץ בו טופל אביה. ראסק נעתר ומתלווה אליה במסעה, אך מבקש לשלוט בתהליך הריפוי. הריפוי בהלן הוא טיפול במעיינות מרפא המשולב בטיפול פסיכותרפי. הטיפול כולל גם עידוד להמשיך ולכתוב ביומניה וכן לבטא את רגשותיה בדיבור, במהלך פגישות בהן דיבורה שוצף וגועש וכמו עולה על גדותיו. תהליך הריפוי איטי וממושך, ובנג'מין, המתוסכל מחוסר יכולתו לשלוט באופן הטיפול ובקצב שלו, מפטר באחת את הצוות המטפל, ושוכר תחתיהם צוות גרמני חלופי, שהומלץ על ידי חברת תרופות בבעלותו. הצוות החדש מציע טיפול תרופתי קצר מועד, שעיקרו טיפול נסיוני בנזעי חשמל. הרופא המטפל מתאר בפני ראסק את תופעות הלואי הקשות של התרופה, ואף מזכיר את העובדה שכמה מאנשי הקהילה הרפואית סבורים שהטיפול הזה הוא פעולת עונשין אלימה נגד מי שאינם שפויים בנפשם. בנג'מין מאשר את הטיפול. הטיפול הראשון שניתן להלן הוא במינון קטן, אך כבר לאחריו הופך מבטה חלול והיא כמו מתרוקנת מכל חיות. בנג'מין מאשר את המשך הטיפולים, שבהם מוגברת מאד עוצמת השוק החשמלי. במהלך הטיפול השלישי, הפרכוסים של הלן כה עזים עד כי היא שוברת את מפרקתה ומתה. בנג'מין השבור חוזר לבדו לניו יורק וממשיך לנהל את עסקיו, אך עושה רושם כי לאחר מות אשתו, הוא מצליח פחות.