stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן
תוכן

"מעצרו של ארסן לופין" ("L'Arrestation d'Arsène Lupine") מגזין Je sais tout, מספר 6, 15 ביולי 1905
"ארסן לופין בכלא" ("Arsène Lupin en prison") מגזין Je sais tout, מספר 11, 15 בדצמבר 1905, פורסם בשם "חייו יוצאי הדופן של ארסן לופן בכלא"
"בריחתו של ארסן לופן" ("L'Évasion d'Arsène Lupine") מגזין Je sais tout, מספר 12, 15 בינואר 1906, פורסם בשם "חייו יוצאי הדופן של ארסן לופן: הבריחה של ארסן לופן"
"הנוסע המסתורי" ("Le Mystérieux voyageur") מגזין Je sais tout, מספר 13, 15 בפברואר 1906, "חייו יוצאי הדופן של ארסן לופן: הנוסע המסתורי"
"המחרוזת המלכותית" ("Le Collier de la reine") מגזין Je sais tout, מספר 15, 15 באפריל 1906, כ"החיים יוצאי הדופן של ארסן לופין: המחרוזת המלכותית")
"הכספת של מאדאם אימבר" ("Le Coffre-fort de madame Imbert") מגזין Je sais tout, מספר 16, 15 במאי 1906, פורסם בתור "חייו יוצאי הדופן של ארסן לופן: הכספת של מאדאם אימבר".
"שרלוק הולמס מגיע מאוחר מדי" ("Sherlock Holmès arrive trop tard") מגזין Je sais tout, מספר 17, 15 ביוני 1906, פורסם בתור "חייו יוצאי הדופן של ארסן לופן: שרלוק הולמס מגיע מאוחר מדי".
"הפנינה השחורה" ("La Perle noire") מגזין Je sais tout, מספר 18, 15 ביולי 1906, פורסם בשם "חייו יוצאי הדופן של ארסן לופן: הפנינה השחורה".
"שבע הלבבות" ("Le Sept de cœur") מגזין Je sais tout, מספר 28, 15 במאי 1907, פורסם בשם "איך פגשתי את ארסן לופן: שבעת הלבבות".
התייחסות בתרבות הפופולרית

הסיפורים על אודות ארסן לופן מצאו את ביטויים ביצירות תרבות מאוחרות יותר, כגון בסרט "ארסן לופן" וכן בסדרה הצרפתית "לופן" (Lupin) מבית נטפליקס.
הערות שוליים

↑  Drake, David (2009). "Crime Fiction at the Time of the Exhibition: the Case of Sherlock Holmes and Arsène Lupin" (PDF). Synergies Royaume-Uni et Irlande. Gerflint (2): 114. ISSN 1961-9464.
↑  Between the publication of the story in the magazine and its subsequent publication in the collection, Sherlock Holmes became Herlock Sholmès, following a protest by Arthur Conan Doyle.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c799a888-2a28-49a0-a305-e3a8cef23269
ביארני האריולפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  966 איסלנד 
 פטירה:  המאה ה־10 נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־10 
 מספר מסעות:  אחד
 גילויים בולטים:  האירופאי הראשון שגילה את אדמת אמריקה בעקבות מסעו יצא לייוו אייריקסון להתיישבות הראשונה באמריקה
 
ביארני האריולפסון (בנורדית עתיקה או באיסלנדית: Bjarni Herjólfsson) היה מגלה ארצות נורדי-איסלנדי, שלפי הסאגות הנורדיות חי במאה ה-10 לספירה והיה האירופאי הראשון שגילה את יבשת אמריקה בשנת 986 לספירה.
חייו, משפחתו ומורשתו

מעט ידוע על מוצאו וילדותו של ביארני. הוא נולד, ככל הנראה, במחצית הראשונה של המאה ה-10 באיסלנד לאביו האריוף (Herjólfr, ומכאן שמו) בנו של בודי האריולפסון (Bárði), ולאמו ת'ורגר (Þorgerðr). בחייו הבוגרים שימש כקברניט של צי סוחר שבסיסו בנורווגיה, אך מדי קיץ נהג לחזור למולדתו איסלנד לביקור הוריו.
חייו, משפחתו ומורשתו > גילוי אמריקה

ביארני האריולפסון היה, ככל הנראה, האירופאי הראשון ש"גילה" את יבשת אמריקה, כ-500 שנים לפני כריסטופר קולומבוס. לפי המסופר ב"סאגת אנשי גרינלנד" (Grœnlendinga saga), במהלך ביקור בבית הוריו באחד מחודשי הקיץ של שנת 986 גילה ביארני שאביו יצא למסע לגרינלנד עם אֵיְירִיק האדום, וכך החליט לצאת בעצמו למסע לחיפוש אביו באוקיינוס האטלנטי הצפוני. בתקופה זו טרם היה שימוש במצפנים, המפות היו חסרות ודלות והשייט בימים לא ידועים בסירות משוטים (ומפרש) קטנות היה מסוכן מאוד. נוסף על כך, איש מבין צוותו של ביארני מעולם לא הגיע לגרינלנד, והיה עליהם לחפש את האי בים הפתוח. כרבים בתקופתו, נסחפו ביארני וצוותו על ידי הרוחות המנשבות באזורים אלה ואיבדו את דרכם. לאחר שיט ארוך ראה ביארני קו חוף שלא היה לתפישתו חלק מגרינלנד. הנוף שחזה בו כלל, לפי הסאגה, "ארץ יפה בקצה המערב, בעלת גבעות ויערות-עד אינסופיים", ולא התאים למישורים הקפואים למחצה של האי. אף על פי שהיה יכול (ובתקופתו היה מצופה ממנו), ביארני ויתר על עגינה ושיטוט בו מאחר שרצה מאוד לבקר את אביו בגרינלנד. לאחר מעשה, כאשר תיאר את הנוף שראה באוזני המקומיים, לא אבו הבריות בגרינלנד לשמוע במהלך שהותו שם וויתרו על השיט המסוכן לארץ לא נועדת.
ביארני נשאר להתגורר עד מות אביו ב"האריולפסנס" (Herjolfsnes, מילולית "של בני האריולף") כ-50 קילומטר מצפון-מערב לכף פרוול שבדרום גרינלנד, ולאחר מכן שב לנורווגיה.
חייו, משפחתו ומורשתו > מורשתו

לאחר מסעו הלא מתוכנן לחופי אמריקה נהפך ביארני למפורסם מאוד ברחבי סקנדינביה, מנורווגיה ודנמרק שבדרום ועד לגרינלנד. בעולם הנורדי (ה"ויקנגי"), יציאה למסעות שיטוט בימים לא ידועים ולתור אחר ארצות חדשות ו"לא ידועות" (בין אם מדובר באיים שכף רגלו של האדם טרם דרכה בהם כדוגמת איסלנד, ובין אם בארצות מיושבות כדוגמת האיים הבריטים ונורמנדי) נחשבו לפעולות אציליות. רוב סיפורי האלים הנורדים מספרים על מסעות, ורוב הגיבורים הנורדים היו מגלי ארצות. לכן רבים, וביניהם אריק הוקונסון (מושל נורווגיה ורוזן נורת'מבריה, בנו של הוקון זיגרודסון ואחיה של המלכה השוודית האגדית אוד, בעצמו לוחם ומגלה ארצות) כעסו מאוד על ביארני על שלא חקר את הארץ שגילה וראו בכך מעשה אנוכי ופחדני.
לא ברור היכן היה אותו נוף שראה ביארני והדבר שנוי במחלוקת מאות שנים. מבחינה גאוגרפית, סביר שמדובר באחד מחופיה הצפון-מזרחיים של קנדה המודרנית, ומכאן חלק אינטגרלי מיבשת אמריקה. לפי ההיסטוריון הקנדי-איסלנדי טריווגי אולסון, "מחקרים מודרנית מצביעים שהארץ שגילה הייתה כנראה ניופאונדלנד, לברדור או איי באפין".
לייב אייריקסון, בנו של אייריק האדום, הוקסם מסיפורו של ביארני, הן מתוך התרבות בה גדל והן מתוך כמיהה ל"יערות העד" שתיאר ביארני. גרינלנד הייתה מאז ומעולם ארץ שהחיים בה היו קשים (שמה - "ארץ ירוקה" - היה ככל הנראה מעשה רמייה של אייריק עצמו), ומשאבי טבע כעצים, ששימשו לבניית בתים, לחימום ולבישול, לבניית סירות וליצירת כלי-נשק היו מעטים וחסרים. בספרו של פרופסור ג'ארד דיימונד התמוטטות מתואר כיצד התיישבויות נורדיות נחרבו וננטשו בעקבות בירוא יערות והרס הסביבה הטבעית. לייוו אייריקסון רכש את סירתו של ביארני ויצא למסע לארץ החדשה. הוא הצליח להגיע לניופאונדלנד והקים את ההתיישבות הידועה הראשונה של האדם הלבן ביבשת אמריקה (וינלנד, או ל'אנס או מדוז).
בתרבות הפופולרית

דמותו של ביארני (Bjarni) בסדרת משחקי המחשב "תרבויות" (Cultures) מבוססת באופן חלקי על דמותו.
לקריאה נוספת

מאמר של פרופסור אולסון מ-1970 (כולל מפה). (באנגלית)
הסאגה הנורדית של גריינלאנד (Grœnlendinga saga) (באיסלנדית)
תרגום הסאגה לאנגלית (פרק 2 מספר על ביארני) (באנגלית)
הערות שוליים

↑  תולדות ביארני שנכתב על ידי פרופסור אולסון. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2001034238  VIAF: 63512295   WorldCat (עם VIAF): 63512295
ארסן לופן (סרט, 2004)

| --- | --- |

 מבוסס על:  רוזנת קליוסטרו 
 בימוי:  ז'אן-פול סלומה 
 תסריט:  ז'אן-פול סלומה, Laurent Vachaud 
 שחקנים ראשיים:  רומן דוריס (ארסן לופן) קריסטין סקוט-תומאס (Josephine Balsamo) מתייה קארייר (הנסיך פיליפ, רוזן פריז) פיליפ מגנן פיליפ לנדנבך מארי בונל פייר אוסדה Rémy Roubakha סטפן פואנקינוס Valérie Decobert Jean-François Gallotte François Berléand קסביאה בובואה Hervé Falloux Gérard Chaillou פרנסואה לופן רובין רנוצ'י פיליפ למייר אווה גרין פסקל גרגורי Nicky Naudé Adèle Csech Anne Suarez Alain Figlarz Aurélien Wiik ארתור דופון Jana Bittnerová 
 מוזיקה:  דבי וייסמן 
 צילום:  Pascal Ridao 
 מדינה:  צרפת, ספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  01 Distribution 
 חברה מפיצה:  Société nouvelle de distribution 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2004 
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט פעולה, סרט רומנטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  20.4 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארסן לופן (בצרפתית: Arsène Lupin; שווק במדינות המערב בשם "Adventures of Arsene Lupin") הוא סרט הרפתקאות פשע משנת 2004, המבוסס על סדרת הרומנים שיצר מוריס לבלאן, בבימויו של ז'אן-פול סלומה ובכיכובם של רומאן דוריס, אווה גרין וקריסטין סקוט תומאס. הסרט היה הפקה משותפת של צרפת, ספרד, איטליה ובריטניה.
הסרט מתייחס לרבים מסיפורי ארסן לופין של לבלאן, כולל "המעצר של ארסן לופין", "המחרוזת המלכותית", "שרלוק הולמס מגיע מאוחר מדי", "813", ו"רוזנת קליוסטרו".
הסרט עוקב אחר הגנב הג'נטלמן ארסן לופן מהיותו ילד קטן, דרך מות אביו, ועד שנותיו המאוחרות יותר כאשר הוא פוגש את האישה המוזרה, ז'וזפין, שנראית אלמותית ומשתמשת בסם מהפנט כדי לשעבד אנשים לרצונה. האתוס של ארסן הוא לגנוב מהנוכלים העשירים והראויים. בסרט זה הוא מתנגד לשני יריבים, חברה סודית וז'וזפין, אשר מתכוונים לאסוף שלושה צלבים שיחשפו את סודו של אוצר אבוד.
עלילה

בגיל 23, ארסן לופין הוא גנב צעיר חסר דאגות ששודד את האצולה הפריזאית. הפורץ הווירטואוז הצעיר מכפיל את התקפותיו: תקיפה של רכבת שנוסעת במלוא המהירות, אקרובטיקה על גגות הלובר וגניבה מרהיבה בקתדרלת רואן. אך תוכניותיו ישתבשו בגלל התשוקה העיוורת שלו לרוזנת קליוסטרו הארסית שאותה הוא יציל בקושי משריפה על המוקד באשמת כישוף. ואכן, נראה שהיא חיה כמה מאות שנים בזכות שיקוי שרק היא יודעת את הסוד שלו. ארסן מתפתה פי שניים כשהיא מספרת לו על אוצר שלא יסולא בפז של מלכי צרפת. אבל לפני שחושפת לו את מיקום האוצר, כמובן, היא רוצה הוכחה. לכן ארסן ייכנע לרבים מרצונותיה. תחילה, יבצע גניבת תכשיטים שאורגנה בקזינו יוקרתי, לפני שהשניים יחגגו בתשוקה. הגעתו של ביומנין תחזיר אותו בהדרגה למציאות, ורק הוא יחליט להמשיך בחיפוש אחר האוצר. בינתיים הוא גם ילמד שהוא יהפוך לאבא דרך אהבתו הראשונה, קלאריס דה דרו-סוביז.
שחקנים ודמויות

רומן דוריס בתפקיד ארסן לופן
קריסטין סקוט תומאס בתפקיד ז'וזפין בלסמו, רוזנת קליוסטרו
פסקל גרגורי בתפקיד ביומגנן
אווה גרין בתפקיד קלאריס דה דרו-סוביז
רובין רנוצ'י בתפקיד דוכס דרו-סוביז
פטריק טומי בתפקיד ליאונרד
מתייה קארייר בתפקיד דוכס אורליאן
פיליפ מגנן בתפקיד בונטוט
פיליפ למייר בתפקיד קרדינל אתיג
מארי בונל בתפקיד הנרייט ד'אנדרסי
אורליאן ווייק בתפקיד ז'אן לופן
פיליפ לודנבאך בתפקיד המושל
פרנסואה לופן בתפקיד הדוכסית
חאבייר בובואה בתפקיד רופא
ארתור דופון בתפקיד מוכר עיתון
הערות שוליים

↑  http://www.jpbox-office.com/fichfilm.php?id=1087
↑  "Arsène Lupin (2004)". Rotten tomatoes. נבדק ב-31 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ביגה (בצק מקדים)

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  בצק מקדים 
 
לחם ג'בטה מבצק ביגה
ביגה הוא סוג בצק מקדים המשמש באפייה איטלקית. מאפים איטלקיים פופולריים רבים, כמו ג'בטה, פיצה או פוקאצ'ה, מיוצרים באמצעות ביגה. השימוש בביגה מוסיף מורכבות לטעמי הלחם ולרוב משמש בלחמים הדורשים מרקם קליל ואוורירי עם חורים. מלבד התוספת לטעם ולמרקם, ביגה מסייעת למאפים להחזיק מעמד זמן רב יותר מבלי להתקלקל.
היסטוריה

טכניקת ההתססה על ידי ביגה התפתחה עם הופעת שמרי האופים. ככל שהשימוש במחמצת לאפייה הלך ופחת, חיפשו אופים איטלקים רבים דרכים להשיב את מורכבות הטעמים וכלל היתרונות של האפייה עם בצק מקדים בשילוב עם האווריריות וההתפחה האיכותית שאפשרו השמרים. התוצאה הייתה ביגה, המשלבת התססה בשמרים עם יצירת ביוטה פעילה בבצק.
הכנה

בצקי ביגה הם לרוב בעלי הידרציה נמוכה (כ-40%-50% לרוב) ועבים יותר מאלו שנוצרים במחמצת. לרוב, מיוצרת ביגה טרייה מדי יום על ידי שילוב כמות קטנה של שמרים בבצק יבש יחסית ולאחר מכן התססה הנמשכת כ-12–16 שעות ולעיתים עשויה להימשך גם עד יממה שלמה.
ראו גם

בצק מקדים
פיצה
ג'בטה
המטבח האיטלקי
הערות שוליים

↑  ביגה - בצקים מקדימים, באתר Oldough
ארי-פקה ליוקונן

ארי-פקה ליוקונן (בפינית: Ari-Pekka Liukkonen; נולד ב-9 בפברואר 1989) הוא שחיין פיני, אלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה

ליוקונן נולד בפיקסמקי.
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיים ליוקונן במקום 27 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.67 שניות
ביוגרפיה > 2012

באליפות אירופה שנערכה בדברצן הונגריה במאי 2012 סיים ליוקונן במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא פינלנד חדש של 22.22 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.62 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים ליוקונן במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.57 שניות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 סיים ליוקונן במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.38 שניות
ביוגרפיה > 2014 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה ליוקונן במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.93 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת שקבע שיא אליפות חדש של 21.32 שניות וקונרד צ'רניאק מפולין (21.88 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.45 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים ליוקונן במקום 22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.54 שניות ובמקום 48 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.64 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה סיים ליוקונן במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.39 שניות. נוסף לכך הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.39 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.70 שניות, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי משולב (שתי שחייניות ושני שחיינים) בתוצאה של 1:31.93 דקות, במקום שישי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:39.53 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.20 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:35.76 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים ליוקונן במקום חמישי בתוצאה של 22.01 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא פינלנד חדש של 21.92 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.05 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי 2021 זכה ליוקונן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.61 שניות, לפני בן פראוד מבריטניה (21.69 שניות) וכריסטיאן גולומייב מיוון (21.73 שניות).
חייו האישיים

ב-2 בפברואר 2014 ליוקונן יצא מהארון בריאיון לתקשורת.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.58 שניות (2017), שיא פינלנד
100 מטר חופשי: 49.44 שניות (2016)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 21.20 שניות (2018), שיא פינלנד
100 מטר חופשי: 47.56 שניות (2012)
ארסן זכריאן

ארסן נוריירוביץ' זכריאן (ברוסית: Арсен Норайрович Захарян, בארמנית: Արսեն Զախարյան; נולד ב-26 במאי 2003 בסמרה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי ממוצא ארמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריאל סוסיאדד מלה ליגה ובנבחרת רוסיה.
קריירת מועדונים

זכריאן גדל במחלקת הנוער של קריליה סובייטוב סמרה ובאקדמיית הכדורגל יורי קונופלב
בשנת 2017 הגיע למחלקת הנוער של דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. ב-1 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על טמבוב במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2020/2021. ב-28 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אחמט גרוזני במסגרת המחזור ה-20 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך זכריאן 13 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בקיץ 2023 חתם בריאל סוסיאדד.
קריירה בינלאומית

זכריאן היה חלק מסגל נבחרת רוסיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-11 במאי 2021 הוא נכלל בסגל המורחב של נבחרת רוסיה לטורניר יורו 2020, אך לא נכלל בסגל הסופי לטורניר בשל דלקת שקדים.
ב-1 בספטמבר 2021 ערך זכריאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, והפך לשחקן השדה הצעיר ביותר שעורך הופעה במדי נבחרת רוסיה, כשהוא שובר את שיאו של אלן דזגוייב.
הערות שוליים

↑  Расширенный состав сборной России для подготовки к ЕВРО באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הרוסית, 21 במאי 2021 (ברוסית)
↑  Состав сборной России на ЕВРО-2020 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הרוסית, 2 ביוני 2021 (ברוסית)
אניאס מקינטוש

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1879 טירהוט, הודו 
 פטירה:  8 במאי 1916 (בגיל 36) מצר מקמרדו 
 בן או בת זוג:  גלדיס קמפבל (15 בפברואר 1912–?) 
 צאצאים:  פמלה איילין מקינטוש, גלדיס אליזבת' מקינטוש 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 במאי 1916 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 
אניאס ליונל אקטון מקינטוש (באנגלית: Aeneas Lionel Acton Mackintosh;‏ 1 ביולי 1879 - 8 במאי 1916) היה קצין בצי הסוחר הבריטי וחוקר אנטארקטיקה, שפיקד על קבוצת ים רוס כחלק מן המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון, 1917-1914. משימתה של קבוצת ים רוס הייתה לתמוך בחציית היבשת האנטארקטית שתכנן ארנסט שקלטון על ידי ציוד מחסני אספקה לאורך השלבים המאוחרים של נתיב הצעדה המתוכנן. לנוכח עיכובים חוזרים ונשנים וקשיים מעשיים, עמדה קבוצת מקינטוש במשימתה, אף כי מקינטוש עצמו ושני אחרים ממשלחתו נספו במילוי תפקידם.
התנסותו הראשונה של מקינטוש באנטארקטיקה הייתה כקצין שני במשלחת נמרוד של שקלטון, 1909-1907. זמן קצר לאחר הגיעו לאנטארקטיקה נפגעה עינו הימנית בתאונה על סיפון האוניה, והוא נשלח חזרה לניו זילנד. ב-1909 חזר להשתתף בשלבים המאוחרים של המשלחת; כוח הרצון ונחישות הדעת שלו בנסיבות קשות הרשימו את שקלטון והובילו למינויו לקבוצת ים רוס בשנת 1914.
בהוראות הביצוע של מקינטוש חל בלבול עקב בעיות תקשורת, והוא לא ידע בוודאות את לוח הזמנים לחציית היבשת המתוכננת של שקלטון. קשייו הוכפלו כאשר ספינת הקבוצה, "אורורה", נסחפה ממעגן החורף שלה בשעת סופה ואנשיה לא יכלו לחזור. על אף אובדן ציוד, אספקה ואנשי צוות, מקינטוש וקבוצת החוף התקועה שלו הצליחו להוציא לפועל את משימת ציוד המחסנים במלואה. מקינטוש עצמו שרד רק בקושי את תלאות המסע וחב את חייו לפעולות חבריו. מקינטוש ועוד חבר מן הקבוצה ניסו לחצות את 24 הק"מ של ים קרח שהפריד בין הקבוצה לבסיסה, אבל השניים נעלמו בסופת שלג וההנחה הייתה, שנפלו אל בקיע בקרח. גופותיהם לא נמצאו מעולם.
פרשנים העמידו בספק את כשירותו של מקינטוש ודנו בחסרונותיו כמנהיג. שקלטון עצמו ציין לשבח את עבודת מקינטוש וחבריו, והשווה את הקרבת חייהם לזו של החפירות במלחמת העולם הראשונה. עם זאת, הוא דן לשבט הביקורת את כישורי הארגון של מקינטוש. שנים לאחר זאת הגדיר לורד שקלטון, בנו של ארנסט שקלטון, את מקינטוש כאחד מגיבורי המשלחת, לצד ארנסט ג'ויס ודיק ריצ'רדס.
ילדות ונעורים

מקינטוש נולד בטירהוט שבראג' הבריטי (כיום הודו), ב-1 ביולי 1879 וכעבור שנים מעטות חזרו הוא ואחיו לאנגליה עם אמו. הסיבה לקרע במשפחה אינה ידועה, אך הוא היה למצב קבוע. לאחר לימודים בבית ספר בבדפורדשייר, המשיך מקינטוש בדרך שבה הלך ארנסט שקלטון חמש שנים לפניו, עזב את בית הספר בגיל 16 ויצא אל הים. אחרי שירות מפרך כצוער בצי הסוחר, הצטרף לקו ספנות מסחרי ושם נשאר עד ששקלטון גייס אותו למשלחת נמרוד, שהפליגה אל אנטארקטיקה בשנת 1907. לפני צאת המשלחת גויס מקינטוש כקצין מילואים בדרגת סגן משנה לצי המלכותי.
משלחת נמרוד

משלחת נמרוד, 1909-1907, הייתה הראשונה בשלוש המשלחות שהנהיג ארנסט שקלטון. מטרתה, כפי שהציג אותה שקלטון, הייתה "להתקדם אל רביע רוס של אנטארקטיקה בכוונה להגיע אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי ואל הקוטב הדרומי המגנטי." חברת הספנות המסחרית המליצה לפני שקלטון על מקינטוש כמתאים לקצונה במשלחתו, ותוך זמן קצר רכש מקינטוש את אמונו של שקלטון ובה בעת הרשים את חבריו הקצינים בכוח הרצון ובנחישות שהפגין. כשהמשלחת עגנה בניו זילנד, צירף שקלטון את מקינטוש לקבוצת החוף, כמועמד סביר למסע אל הקוטב.
משלחת נמרוד > התאונה

ב-31 בינואר 1908, זמן לא רב לאחר ש"נמרוד" הגיעה של מצר מקמרדו באנטארקטיקה, כשמקינטוש סייע בהעברת ציוד מזחלות על סיפון האונייה, השתחרר קרס טעינה, היטלטל על פני הסיפון וחבט בעינו הימנית, שנהרסה כליל. הוא נלקח מיד אל תא רב החובל, שם ניתח אותו רופא המשלחת אריק מרשל להוצאת העין, תוך שימוש בציוד ניתוח מאולתר. מרשל התרשם ביותר מעוז רוחו של מקינטוש וציין, כי "איש לא יכול היה לעמוד בכך טוב ממנו." התאונה גזלה ממקינטוש את מקומו בקבוצת החוף, וחייבה את חזרתו לניו זילנד להמשך טיפול. הוא לא היה שותף לאירועים העיקריים של המשלחת, אך חזר דרומה עם "נמרוד" בינואר 1909, להשתתף בשלבי הסיום שלה. שקלטון, שהסתכסך קודם לכן עם רב החובל של האונייה, רופרט אינגלנד, רצה שמקינטוש יקבל עליו את תפקיד רב החובל של "נמרוד" במסעה זה, אבל הפגיעה בעין לא נרפאה די הצורך לאפשר מינוי זה.
משלחת נמרוד > תועים על הקרח

ב-1 בינואר 1909 נתקעה "נמרוד" בקרח, עדיין במרחק 40 ק"מ מבסיס החוף של המשלחת בכף רוידס. מקינטוש החליט לחצות את מרחב הקרח הזה ברגל. ההיסטוריון בו ריפנבורו מתאר את המסע הזה כ"אחד החלקים מוטעי-השיקול ביותר במשלחת כולה".
בקבוצתו של מקינטוש, שעזבה את האונייה בבוקר ה-3 בינואר, היו מקינטוש ושלושה מלחים, עם מזחלת שהכילה צידה ושק דואר גדול. שני מלחים חזרו עד מהרה לאונייה, ואילו מקינטוש ועוד חבר משלחת המשיכו להתקדם. הם חנו על הקרח אותו ערב, ולמחרת גילו שכל האזור סביבם נשבר והתפרק לחלקים. לאחר מרוצה נואשת על פני שדות הקרח הנעים, הצליחו להגיע אל לשון קרחון קטנה. הם חנו שם והמתינו ימים אחדים עד שיחלוף עוורון השלג שלקו בו. כאשר שב אליהם כוח הראייה, מצאו שכף רוידס נמצא בטווח ראייה אבל בלתי נגיש, כיוון שקרח הים שהוביל אליו נעלם והותיר מרחב מים פתוחים. לא נותרה להם ברירה אלא לעשות את דרכם אל הצריף בדרך היבשה, מבצע מסוכן ללא ציוד וניסיון נאות.
ב-11 בינואר יצאו לדרך. במשך 48 השעות הבאות עשו את דרכם על פני קרקע זרועת מכשולים ומהמורות, בכברות ארץ של בתרונים עמוקים ושדות שלג בוגדניים. תוך זמן קצר איבדו את כל הציוד והאספקה. בנקודה מסוימת אילצו אותם פני הקרקע לטפס 1,000 מ' ואחר לגלוש מטה אל מרגלות מדרון שלג. לבסוף, אחרי שכשלו סחור-סחור בערפל במשך שעות, נתקלו למזלם בברנרד דיי, חבר בקבוצת החוף, במרחק קצר מן הצריף. לאחר זמן אספה האונייה את הציוד הנטוש. ג'ון קינג דייוויס, ששירת אז כקצין ראשי ב"נמרוד", ציין כי "מקינטוש היה תמיד האיש שינסה את מזלו בסיכוי המאה במספר. הפעם שיחק לו המזל."
מאוחר יותר הצטרף מקינטוש לארנסט ג'ויס ואחרים במסע לחציית מדף הקרח רוס אל שונית מינה, לצייד שם מצבור לקבוצת הקוטב של שקלטון, ששובה מן הצעדה דרומה היה צפוי. ב-3 במרץ כשעמד בתצפית על סיפון "נמרוד", הבחין מקינטוש בזיקוק, שבישר את שובם בשלום של שקלטון ואנשיו. הם החמיצו במעט את יעד הקוטב הדרומי שהציבו לעצמם, והגיעו אל נקודת הקיצון הדרומית ב-88° 23' S.
בין משלחות

מקינטוש חזר לאנגליה ביוני 1909. כשהתייצב בחברת הספנות שהעסיקה אותו לפני משלחת נמרוד נאמר לו, שלא יוחזר לעבודה בגלל הפגם בראייתו. ללא סיכויי העסקה מידיים הסכים, בראשית 1910, להילוות אל דאגלס מוסון (שהשתתף כגאולוג במשלחת נמרוד ובהמשך הנהיג את משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה) במסע להונגריה, לבחון שדה זהב פוטנציאלי, ששקלטון קיווה להפיק ממנו יוזמה עסקית מכניסה. על אף דין וחשבון מעודד ממוסון, לא יצא דבר מיוזמה זו. בהמשך יצא מקינטוש למשלחת חיפוש-אוצרות משלו באי קוקוס הסמוך לחוף האוקיינוס השקט של פנמה, אבל גם הפעם חזר הביתה בידיים ריקות.
בפברואר 1912 נשא מקינטוש לאישה את גלדיס קמבל והחל בעבודה משרדית כעוזר למזכיר של איגוד שירות הסחר האימפריאלי בליברפול. העבודה השגרתית והבטוחה לא סיפקה אותו: "אני עדיין מתקיים בעבודה הזאת, תקוע במשרד מטונף," כתב אל חבר להפלגה ב"נמרוד". "כל הזמן אני מרגיש, שלא השלמתי את החניכה הראשונה שלי - על כן הייתי רוצה להיטלטל על הגלים עוד פעם אחת אחרונה, לטוב ולרע!"
קבוצת ים רוס > קשיים מוקדמים

המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון הכילה שני רכיבים נפרדים. מן הקבוצה הראשית, שבסיסה היה בים ודל, יצאה קבוצה של שישה אנשים בפיקודו של שקלטון בצעדה חוצת-יבשת, דרך הקוטב הדרומי. קבוצת ים רוס מסייעת, שבסיסה היה בצד הנגדי של היבשת, במצר מקמרדו, נועדה לצייד מצבורי אספקה על פני חומת הקרח הגדולה, כדי לסייע לקבוצה הטראנס-קונטיננטלית בשלב האחרון של מסעה. מקינטוש היה אמור במקור לצאת כחבר בקבוצה הטראנס-קונטיננטלית של שקלטון, אך קשיים התעוררו בשאלת מינוי המפקד לקבוצת ים רוס. אריק מרשל, הרופא ממשלחת נמרוד, סירב למינוי, וכמוהו גם ג'ון קינג דייוויס; מאמצי שקלטון להשיג מן האדמירליות צוות ימי לחלק זה של המבצע הושבו ריקם. תפקיד מנהיג קבוצת ים רוס הוצע לבסוף למקינטוש, שנענה בחיוב. האונייה שהוקצתה למשימה זו הייתה ה"אורורה", ששימשה לאחר זמן את המשליחת הטראנס-אנטארקטית האוסטרלית של מוסון וכיון עוגנת באוסטרליה. שקלטון עבר על תוכנית המשימה של קבוצת ים רוס ולא ראה שום קשיים מיוחדים בהוצאתה לפועל.
כבר עם הגעתו של מקינטוש לאוסטרליה באוקטובר 1914 כדי להיכנס לתפקיד, ציפו לו קשיים רציניים. ללא התרעה או הודעה מוקדמת, קיצץ שקלטון את המימון שהוקצה לקבוצת ים רוס במחצית, מ-2,000 ליש"ט ל-1,000 ליש"ט. מקינטוש צווה להשלים את החסר בעתירה לתרומות ללא התחייבות ולמשכן את אוניית המשלחת כדי לגייס כספים נוספים. אז התברר, שרכישת "אורורה" לא הושלמה בהתאם לדרישות החוק, עובדה שעיכבה את נסיונותיו של מקינטוש למשכן אותה. זאת ועוד, "אורורה" לא התאימה לעבודה באנטארקטיקה ללא שיפוץ מקיף, שדרש שיתוף פעולה מממשלת אוסטרליה הנרגזת. משימת הטיפול בקשיים אלה במסגרת זמן מוגבלת מאוד הדאיגה מאוד את מקינטוש, וההסתבכויות השונות יצרו דימוי שלילי של המשלחת בעיני הציבור האוסטרלי. כמה חברים במשלחת פרשו, אחרים פוטרו; גיוס חברי צוות וסגל מדענים כדי להגיע למספר הדרוש היה כרוך בכמה מינויים של הרגע האחרון, שבעטיים סבלה הקבוצה מחסך ניכר בניסיון אנטארקטי.
מדברי שקלטון התרשם מקינטוש, שאם יתאפשר הדבר, ינסה מנהיג המשלחת את חציית היבשת במהלך העונה האנטארקטית הקרובה, 1915-1914. לפני צאתו אל ים ודל, שינה שקלטון את דעתו באשר לאפשרות העמידה בלוח הזמנים הזה. מקינטוש לא דווח על שינוי זה בתוכנית; אי-ההבנה הזו הביאה לכך, שמסעות ציוד המצבורים של ינואר-מרץ 1915 לא הוכנו די הצורך וגבלו בכאוטיות.