stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד דייל
חייו לאחר הפרישה מן הצי

דייל עשה חיל כרב חובל של אוניות מסחריות. עם שובו לפילדלפיה פנה לאפיקים אחרים. הוא נעשה מנהל בחברת הביטוח "Insurance Company of North America", ושישה חודשים אחר כך עבר אל חברת הביטוח "Union Insurance Company", בה עבד כמנהל במשך יותר מעשרים שנה. מספטמבר 1824 עד יולי 1825 שימש נשיא החברה.
ב־1785, בהמלצתו של ג'ורג' וושינגטון, התקבל דייל כחבר ב"אגודת סינסינטי" (Society of Cincinnati), בה היה פעיל עד סוף חייו. כמו כן היה פעיל ב"אגודה לסיוע לרבי חובלים בעוני ובמצוקה, לנשותיהם ולילדיהם" (נוסדה ב־1765) וחבר בארגון הצדקה של שם וושינגטון בפנסילבניה. במלחמת 1812 שימש חבר "הוועדה הכללית" שהוקמה בפילדלפיה לארגון ההגנה מפני התקפה אפשרית של כוחות צבא בריטיים.
דייל השתייך לכנסייה האפיסקופלית והקדיש מזמנו ומרצו גם לפעילות דתית. ב־1816 נבחר לנשיא "אגודת כתבי הקודש הימית" (Marine Bible Association) של העיר פילדלפיה, שהוקם על ידי "אגודת כתבי הקודש של פילדלפיה" (Philadelphia Bible Society) כדי לשרת את צורכיהם הרוחניים של הימאים האמריקנים. כמו כן היה מייסד־עמית של כנסיית הימאים (Mariner's Church), כנסייה שלא השתייכה לזרם כלשהו וניצבה ליד המזחים לשירותם של ימאים שפקדו את נמלה של העיר. כמו כן שימש חבר בוועדה המתמדת של הדיוקסה, היה חבר בקרן הכספים של הבישופות, ונטל חלק בוועידות שונות של הכנסייה האפיסקופלית שהוקדשו להפצת האמונה וחיזוקה.
ריצ'רד דייל נפטר בפילדלפיה בגיל שישים ותשע. הוא נקבר בבית הקברות קריסט צ'רץ', ועם מות אשתו - ארבע שנים לאחר מכן – נקבר מחדש לצדה בבית הקברות לורל היל.
ילדיו

מרי דייל: 6 בספטמבר 1792 – 7 באוגוסט 1793.
ריצ'רד דייל ג'וניור: 2 בינואר 1795 – 1815. דייל האב ניצל את השפעתו הלא מבוטלת במחלקת הצי של ארצות הברית כדי להכניס את שני בניו, דייל ג'וניור וג'ון מונטגומרי, לשירות בצי המלחמתי. דייל ג'וניור שירת באונייה "פרזידנט", עליה פיקד לפנים אביו, ובמהלך מלחמת 1812 נטל חלק בקרב עם כוח בריטי ליד חופי ברמודה. הוא נפצע קשה על ידי כדור תותח, נפל בשבי ומת מאוחר יותר בכלא באי.
ג'ון מונטגומרי דייל: 4 בינואר 1797 – 15 בדצמבר 1852. שירת כקפטן בצי האמריקני.
סמיואל סאת'רלנד דייל: 1799 (מת בינקותו).
אדוארד קרת'ורן דייל: 21 בפברואר 1801 – 18 בדצמבר 1868.
שרה ברי דייל: 14 בינואר 1804 – 6 במרס 1839.
אן דייל: 1806 (מתה בינקותה).
אליזבת דייל: 21 בספטמבר 1807 – ?
אוניות שנקראו על שמו

חמש אוניות מלחמה של הצי האמריקני נקראו על שמו של קפטן ריצ'רד דייל:
סלופ מלחמתי, הושקה ב־1839 והועברה אל המיליציה הימית של מרילנד ב־1895.
משחתת מדגם "בינברידג'", הושקה ב־1895 והוצאה מן השירות ב־1919.
משחתת מדגם "קלמסון", הושקה ב־1919 והוצאה מן השירות ב־1930.
משחתת מדגם "פרגוט", הושקה ב־1935 והוצאה מן השירות ב־1945.
סיירת טילים מדגם "ליהי", הושקה ב־1962 והוצאה מן השירות ב־1994.
לקריאה נוספת

Gardner, W. Allen, A Naval History of the American Revolution. Boston, 1913. Digitized copy in: americanrevolution.org.
הערות שוליים

↑  Frost (1845), pp. 35–36.
↑  Simpson (1859), pp. 278–279.
↑  Sears (1855), p. 267.
↑  הצי הקונטיננטלי הוקם ב-1775, אך מלבדו התקיימו ופעלו במלחמת העצמאות גם ציים מדינתיים, הכוח הימי של הצבא הקונטיננטלי, שכונה "הצי של וושינגטון", ופריבטירים.
↑  Simpson (1859), p. 279.
↑  Simpson (1859), pp. 279–280.
↑  שם האונייה Bonhomme Richard נהגה בצרפתית "בּוֹנוֹם רִישָׁאר" ובפי האמריקנים "בּוֹנְהוֹם ריצ'רד".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8145 4696  LCCN: nr90008152  SNAC: w6np2x2f  VIAF: 66316695   WorldCat (עם VIAF): 66316695 
אוניית הצי הקונטיננטלי "לקסינגטון". ציור מאת פ' מאלר (אין תאריך).
הקרב בין "סראפיס" ו"בונהום ריצ'רד". תחריט על פי ציור של ריצ'רד פטון, 1780.
הפריגטה "פרזידנט", אוניית הדגל של קומודור דייל
שלוחת גילברט

| --- | --- |

השלוחה נמצאת במרכז החלק התחתון של הרביע השלישי משמאל, בשורה השנייה מלמטה של המפה
 מידע כללי
 גובה:  1,900 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  78°43′08″S 85°25′57″W﻿ / ﻿78.7189°S 85.4325°W﻿ / -78.7189; -85.4325
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישלוחת גילברט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישלוחת גילברט
 
שלוחת גילברט או כתף גילברט (באנגלית: Gilbert Spur;בבולגרית: рид Гилбърт) הוא שלוחה הררית המכוסה קרח, בחלק הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של השלוחה 1,900 מטרים מעל פני הים.
אורכה של השלוחה 3.9 קילומטרים (בכיוון צפון-דרום) ורוחבה 2.3 קילומטרים (מזרח- מערב).
השלוחה ממוקמת צפונית למפגש בין קרחון בנדר (שנמצא ממזרח לה) וקרחון נימיץ (שנמצא ממערב לשלוחהׂ); השלוחה נמצאת 2.1 קילומטרים דרומית לפסגת צ'פלין, 8.5 קילומטרים דרומית מערבית להר סטרייבינג, 10.5 קילומטרים מערבית להר ליפטאק, ו-11.7 קילומטרים צפונית מזרחית להר פיסק שברכס בסטיאן.
היסטוריה > גילוי השלוחה

השלוחה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית בשנת 1988.
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שמו של ג'וזף גילברט (Joseph Gilbert) שהשתתף במסע המחקר השני של ג 'יימס קוק בין השנים 1772-1775, אשר, יחד עם ויליאם הודג'ס, צייר את הציורים הראשונים מאנטארקטיקה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי של בולגריה (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
תלסה (ירח)

| --- | --- |

סימולציה של תלסה
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  נפטון
 תאריך גילוי:  18 בספטמבר 1989 
 מגלה:  ריצ'רד טריל, וויאג'ר 2 
 על שם:  תלסה 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  50,075 קילומטר
 אקסצנטריות:  0.0002 ± 0.0002
 זמן הקפה:  0.00000006 ± 0.31148444 ימים
 נטיית מסלול:  0.02 ± 0.21°
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  41±3 קילומטר
 ממדים:  41 ק"מ
 שטח פנים:  108×100×52 קמ"ר
 מסה:  370 אקסאגרם
 אלבדו:  0.09
 בהירות נראית:  23.3 
 טמפרטורה ממוצעת:  51~ K
 
תלסה, הידוע גם בשם נפטון IV, הוא אחד מהירחים הידועים של כוכב הלכת נפטון. הוא התגלה בספטמבר 1989, בעזרת תמונות שצולמו על ידי הגשושית וויאג'ר 2. הירח נקרא על שם תלסה, אלת הים הקדמונית מהמיתולוגיה היוונית.
תלסה הוא הירח הפנימי השני של נפטון. צורתו הלא-סדירה של הירח אינה מציגה שום פעילות גאולוגית. חוקרים מעריכים כי מדובר בשארית של עצם שהתנגש בנפטון בשלב מוקדם בחייו ונותר במסלול סביב כוכב הלכת. מסלולו של הירח מראה כי לאט לאט הוא מתקרב אל נפטון ובסופו של דבר הוא יתרסק באטמוספירה שלו או יהפוך לטבעת פלנטרית.
תיאורבו

| --- | --- |

 סיווג:  קורדופוניים
 קבוצה:  כלי פריטה, כלי מיתר
תֵיאוֹרבּוֹ הוא כלי פריטה ששייך למשפחת הלאוטה, והוא בעל צוואר מוארך ושתי תושבות למפתחות כיוון (peg box). תיבת התהודה של התיאורבו, בדומה ללאוטה, היא בעלת גב קמור וחזית עשויה עץ, שכוללת, בדרך כלל, פתח תהודה. צוואר התיאורבו מחובר לחלקה החיצוני של תיבת התהודה ונמתח ממנה והלאה. נגני התיאורבו פורטים על המיתרים בידם האחת, ובו-זמנית משתמשים בידם השנייה כדי להצמיד את המיתרים לצוואר. הצמדת מיתרים לצוואר במקומות שונים מייצרת גובהי צליל משתנים, וכך הנגנים מסוגלים לנגן אקורדים, קווי בס, וקווים מלודיים.
התיאורבו הוא קרוב משפחה של הלאוטת-תיאורבו ("liuto attiorbato"), התיאורבו הצרפתי לנגינת סולו ("théorbe des pièces"), הארכילאוטה (אנ'), הלאוטה הבארוקית הגרמנית, והאנג'ליק. הצוואר של התיאורבו ארוך בהרבה מצוואר של לאוטה רגילה ובקצהו ישנה תושבת מפתחות כיוון נוספת. טווח הצלילים של התיאורבו רחב בהרבה מאשר טווח הצלילים של לאוטה רגילה, הודות למיתרי בס בעלי רגיסטר נמוך, שמתחברים לחלק המוארך של הצוואר ומנוגנים באופן פתוח (היינו, לא ניתן לשנות את גובה הצליל שלהם). התיאורבו שייך לתקופת מוזיקת הבארוק (1600–1750) ושימש נגנים בעיקר לנגינת תפקידי באסו קונטינואו בתור ליווי (אנ'), כחלק מהרכב שלרוב כלל צ'מבלו, עוגב וכלי בס. כמו כן השתמשו בתיאורבו לביצוע קטעי סולו.
מוצאו של התיאורבו ופיתוחו

התיאורבו פותח באיטליה, בשנותיה המאוחרות של המאה ה-16, כמענה לביקוש שנוצר באותה תקופה עבור כלי בס בעלי טווח צלילים רחב. כלים מהסוג הזה היו נחוצים לביצוע מוזיקה בסגנון חדשני של אופרה שפיתחה הקמראטה הפלורנטינית, וכן לביצוע יצירות חדשות שאימצו את שיטת הבאסו קונטינואו, כגון קובצי השירים והמדריגלים, "המוזיקה החדשה" ("Le nuove musiche"), מאת ג'וליו קאצ'יני.
הנגנים והמלחינים הבולטים ביותר בתקופת התיאורבו המוקדמת שבאיטליה היו ג'ובאני גירולמו קפספרגר (אנ') ואלסנדרו פיצ'יני (אנ'). באנגליה, מעט מיצירות הסולו שרדו, אבל ויליאם לוֹז ואחרים שילבו את התיאורבו בהרכבים קאמריים ובתזמורות אופראיות. בצרפת, התיאורבו היה כלי מוערך והוא שולב ביצירות קאמריות ותזמורתיות מאת מלחינים כגון ניקולא אוטמן (אנ') ורובר דה ויזה (אנ') עד אמצע המאה ה-18. תזמורות של חצרות מלכות בווינה, בָּיְירוֹיְת שבגרמניה וברלין, המשיכו להעסיק נגני תיאורבו, כגון ארנסט גוטליב בארון (אנ'), גם אחרי 1750. בנוסף לארצות אלו, התיאורבו הגיע גם לאוקראינה, פולין ורוסיה, אם כי צורת בנייתו באזורים אלו השתנתה וכן גם שמו.
מיתרי התיאורבו וכיוונם

תיאורבואים גדולים מכוונים לפי שיטת "התקת אוקטבה". על-פי שיטה זו כל המיתרים מכוונים לפי סדר עולה (היינו, מן הצליל הנמוך ביותר לגבוה ביותר), פרט לשני המיתרים הגבוהים ביותר ש"שוברים" את הסדר. גובה הצליל של כל אחד משני המיתרים הללו נמוך יותר מהמיתר שבא לפניהם, כך שבמקום להמשיך ו"לטפס לגובה" הם מכוונים נמוך יותר. המיתרים, לפי פיצ'יני ומיכאל פרטוריוס, היו עשויים לעיתים מפליז או פלדה (זאת בניגוד למעי מיובש של כבשים, החומר שממנו יוצרו רוב המיתרים). התיאורבואים היו לרוב בעלי 14 מיתרים אך ידוע גם השימוש בתיאורבואים בעלי 15 ואפילו 19 מיתרים.
יצירות סולו

עד המאה ה-21, רובן המכריע של יצירות הסולו הבארוקיות שנכתבו לתיאורבו הגיעו מאיטליה וצרפת. באיטליה, קפסברגר פיצ'יני וקסטאלדי (אנ') כתבו טוקטות, מוזיקה לריקודים איטלקיים (קוראנטים וגליארדות) ווריאציות. בצרפת, רובר דה ויזה, ברטולוטי (אנ'), שארל אורל (אנ') ואטיין לה-מואן (צר'), כתבו מוזיקה לריקודים (פרלוד, אלמנד, קוראנט, סרבנד וג'יג). כמו כן, מלחינים צרפתיים היו ממירים לעיתים קרובות קטעי אופרה וקטעי מקלדת (מאת מלחינים כגון לולי וקופרן) ליצירות סולו שיועדו לתיאורבו.
ציור מאת לורן דה לה אייר משנת 1950 של בחורה צעירה מנגנת על תיאורבו
תומאס ראתסאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1967 (בן 57) דנמרק קופנהגן, דנמרק
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השכלה:  Øregård Gymnasium 
 השתייכות:   הצבא המלכותי הדני
 פעולות ומבצעים
 מבצע חירות מתמשכת 
 
תומאס ראתסאק (בדנית: Thomas Rathsack;‏ נולד ב-4 במרץ 1967) הוא חייל לשעבר בקורפוס היגר של הצבא המלכותי הדני, סופר ופרשן צבאי.
ביוגרפיה

ראתסאק נולד בקופנהגן ב-4 במרץ 1967. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה ב-1985, ושנה לאחר מכן התגייס לצבא המלכותי הדני והוצב במשמר המלכותי. ב-1990 התקבל לקורפוס היגר - יחידת הכוחות המיוחדים של הצבא המלכותי. ב-1994 הוא עזב את הצבא. בין השנים 1995–1997 עבד כצלם בדרום אמריקה. בשנת 2000 הוא חזר לצבא והשתתף במשימות סודיות בקווקז, אפגניסטן ועיראק. ב-2008 הוא עזב את הכוחות המיוחדים והצטרף כקצין הדרכה במשמר המולדת הדני.
ב-2009 עזב ראתסאק את הצבא וכתב ספר אוטוביוגרפי על חייו בשם "Jæger – i krig med eliten" (צייד - במלחמה עם הכוחות המיוחדים). הצנזורה הצבאית ניסתה למנוע את פרסום הספר בטענה שהוא כולל מידע מסווג אודות הכוחות המיוחדים של דנמרק, אולם העיתון פוליטיקן (Politiken) פרסם אותו בספטמבר 2009. פרסום הספר גרר סערה במערכת הצבאית בדנמרק. הסערה התגברה כאשר התגלה כי באינטרנט התפרסם תרגום מחתרתי של הספר לערבית, מה שהגדיל את החשש שגורמי טרור יחשפו למידע המסווג שבספר. בעקבות הסערה נאלץ ראש ההגנה טים ירנסן להתפטר.
מאז 2011 ראתסאק כתב מספר רומנים בדיוניים, והוא מוכר בדנמרק כפרשן צבאי שמופיע רבות בכלי התקשורת.
תומאס רוזאלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1948 (בן 76) אל פאסו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 פרופיל ב-IMDb
 
ת'ומאס רוסלס ג'וניור (באנגלית: Thomas Rosales .Jr; נולד ב-3 בפברואר 1948) הוא שחקן קולנוע ופעלולן אמריקאי. הוא הופיע במעל 100 סרטים.
ביוגרפיה

הוא נולד בפברואר 1948 בעיר אל פאסו, טקסס. הוא שיחק לראשונה בסרט המלחמה על כוכב הקופים מ-1973, עליו לא קיבל קרדיט. לאורך השנים שיחק בסרטים רבים אך ברובם הוא משמש בתפקידים משניים וקטנים או כאנטגוניסט.
ב-1983 שיחק בסרט רעם כחול ובאותה שנה השתתף בסדרה צוות לעניין.
ב-1985 שיחק בסדרה מקגייוור ולאחר שנתיים הופיע בסדרה הקומית היפים והאמיצים ובסרט הנרדף של פול מייקל גלייזר בתפקיד צ'יקו.
ב-1990 שיחק בסרט המדע הבדיוני רובוקופ 2 בתור צ'ט. באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה שוטר בגן ילדים.
ב-1993 שיחק בסרט אחרון גיבורי הפעולה וגם בסדרתו של צ'אק נוריס ווקר ובאותה שנה הופיע גם בסדרות תיקים באפלה, ד"ר קווין רופאה במערב ולויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן.
ב-1994 שיחק בסרטו של ז'אן דה-בונט ספיד ובסרט הקומדיה השוטר מבוורלי הילס 3. אותה שנה הופיע בסדרת המדע הבדיוני של מייקל קרייטון ER.
ב-1995 שיחק בסרט הפשע היט. בשנת 1996 שיחק בסרט האימה "פחד עד מוות 2".
ב-1997 שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג פארק היורה: העולם האבוד בתור קרטר, הנהג של דיטר סטארק (פיטר סטורמר). באותה שנה השתתף בסרט המדע הבדיוני גברים בשחור וגם בסרט הפעולה קון אייר, בסרט עימות חזיתי ובסרט סודות אל איי.
ב-1999 הופיע בסדרת הערפדים אנג'ל. שנה אחריה שיחק בטראפיק של הבמאי סטיבן סודרברג.
ב-2001 שיחק בקומדית הפשע אושן 11.
ב-2003 שיחק בסרטו של גור ורבינסקי שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה. אותה שנה השתתף בסדרה רינו 911.
ב-2008 שיחק בסרט הקומי סופרהירו. שנה לאחר מכן השתתף בסרט ברונו שהופק בידי סשה ברון כהן.
ב-2012 שיחק בסדרה NCIS בתור פדרו הרננדז.
ב-2014 שיחק בסרט המדע הבדיוני כוכב הקופים: השחר בתור גבר זקן. באותה שנה שיחק בסרט הפעולה הצורך במהירות בתור ואלט. שנה לאחר מכן שיחק במשברים בע"מ בתור נהר רכב זעיר.
ב-2017 שיחק בסרט "The Beautiful Ones".
שלוחת טראבניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  65°02′11″S 62°08′19″W﻿ / ﻿65.0364°S 62.1386°W﻿ / -65.0364; -62.1386
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהשלוחת טראבניק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהשלוחת טראבניק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישלוחת טראבניק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישלוחת טראבניק
 
שלוחת טראבניק (באנגלית: Travnik Buttress - נהגה "טראבניק באטרס"; בבולגרית: рид Травник- נהגה "ריד טראבניק") הוא שלוחה הררית מכוסה קרח בחלקה, באזור הגבעות הדרום-מזרחיות של רמת פורבידן, המחוברות למצוק ראגייט שממזרח להם, בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהה של השלוחה 1,600 מטרים מעל פני הים.
השלוחה ממוקמת בין החלקים העליונים של קרחון גרין וקרחון אוונס.
המדרונות הצפון-מערביים, הצפון-מזרחיים והדרום-מזרחיים של השלוחה אינם מכוסים קרח.
השלוחה ממוקמת 4.5 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מהר ביסטר; 16.95 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מפסגת פירנה; ו-7.85 קילומטרים צפון-מערבית ממעבר וישנה.
היסטוריה > מיפוי ההר

ההר מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם היישוב טרבניק שבצפון מזרח בולגריה.
לקריאה נוספת

רמת איוואנילי בגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
שרשיר הכף

| שרשיר הכף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
סוג:: ברווז
מין:: שרשיר הכף
שם מדעי
 Anas capensis ‏גמלין, 1789

שרשיר בדרום אפריקה
שרשיר הכף (שם מדעי: Anas capensis) הוא מין של ברווז מצוי הנפוץ בביצות באפריקה מדרום למדבר סהרה. הוא אינו דוגר בישראל, אך נצפה בארץ 3 פעמים.
שרשיר הכף הוא אחד העופות שהסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים תקף לגביו.
תיאור המין

אורך גופו כ-35 ס"מ ומשקלו כ-316–502 גרם. תוחלת החיים הממוצעת של המין היא 20–30 שנים. צבע נוצות גופו בהיר ואפור, עם גב חום יותר ומקור ורוד בהיר עם בסיס שחור (לעופות הצעירים יותר חסר הצבע הורוד). נוצות הספקולום שלו הן ירוקות ושחורות עם מסגרת לבנה. הנקבות קטנות יותר מהזכרים, מעט בהירות יותר ועם פחות נקודות. הנקבה מטילה בכל פעם כ-7–8 ביצים ותקופת הדגירה היא כ-25–26 ימים. הגוזל מתחיל להצמיח נוצות בשבוע השישי.
תפוצה ואזורי מחיה

מין זה אינו נודד, למרות זאת הוא נע לעיתים קרובות מרחקים גדולים עם שינויים במפלס המים (בדרך כלל בגלל גשמים). הוא מצוי באפריקה הדרומית, ודוגר במדינות: אנגולה, בוטסואנה, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מוזמביק, נמיביה, ניז'ר, ניגריה, דרום אפריקה, סודאן, טנזניה, זמביה, זימבבואה.
מצוי בדרך כלל ליד מקורות מים רדודים וביצות במרחבים פתוחים, לגונות ושפכי נהרות.
למרות תפוצתו הרחבה של מין זה, בדרך כלל הוא מפוזר בלהקות קטנות בהן 3–7 פריטים, או בזוגות. לעיתים נדירות תועדו להקות גדולות של המין בעיקר בעונת נשירת הנוצות, כאשר חלק מהלהקות מגיעות לגודל של עד כ-2,000 פריטים.
תזונה

מין זה ניזון מצמחי מים ויצורים קטנים (חסרי חוליות, סרטנאים, פלנקטון ודו-חיים) אותם הוא משיג על ידי טבילת ראשו במים.
התנהגות

מין זה הוא שקט לרוב, מלבד בעת תצוגות חיזור. לזכר ישנה שריקת חיזור דקה, ולנקבה קריאת חיזור חלשה יותר של "קוואק". בשעת החיזור הזכרים שוחים במהירות במעגלים בזמן שהם שומטים את כנפיהם ומראים את נוצות הספקולום הנאות שלהם. בני הזוג הם מונוגמיים והגנתיים מאוד על גוזליהם.
את הקן מקים הזוג מתחת לצמחייה וקרוב למים. תקופת הרבייה של המין היא במשך כל השנה, אך נרשם שיא בתקופת החורף והאביב המוקדם (יוני–נובמבר).
שרשיר הכף הוא אחד ממיני הברווזים המצויים היחידים המסוגלים לצלול. הוא מסוגל לשחות מתחת למים כאשר כנפיו סגורות כמו ברווז צולל. בדרך כלל, הברווזים המסוגלים לצלול מהברווזים המצויים צוללים עם כנפיים פתוחות.
הערות שוליים

↑  שרשיר הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - שרשיר הכף, באתר פורטל צפרות
1 2 3 4 5 6  MindComet, Inc. - http://www.mindcomet.com, Cape Teal, seaworld.org (באנגלית)
1 2  Anas capensis (Cape Teal), www.iucnredlist.org
↑  Cape Teal (Anas capensis), www.hbw.com (באנגלית)
↑  מידע על המין ב-" The Atlas of Southern African Birds"
תיאור פרמטרי של עקום

דוגמה לעקומה המתוארת על ידי משוואה פרמטרית היא עקומת פרפר טרנסצנדנטלית
באנליזה, ובפרט בגאומטריה דיפרנציאלית, תיאור פרמטרי של עקום הוא תיאור מפורש של משתני העקום באופן התלוי בפרמטר, במקום תיאור הנתון על ידי פונקציה סתומה. המעבר מתיאור של עקום על ידי תיאור מילולי או על ידי משוואה יחידה לתיאור פרמטרי נקרא "פרמטריזציה".
משוואות פרמטריות של עקומים משמשות במספר ענפים במתמטיקה ובפיזיקה, לעיתים כשהן מחליפות את התיאור הסתום של העקום. אחד הענפים בו נעשה שימוש רב בפרמטריזציה של עקומים הוא אנליזה וקטורית, למשל לצורך חישובו של אינטגרל קווי. בקינמטיקה עושים שימוש במשוואה פרמטרית כאשר קובעים את הקואורדינטות, מהירות וכל מידע אחר הנוגע לגוף המצוי בתנועה.
דוגמאות

המשוואה הפשוטה ביותר עבור פרבולה היא
משוואה זו יכולה לעבור פרמטריזציה (תהליך שבו מוסף לה פרמטר כלשהו) באמצעות שימוש בפרמטר החופשי  t, ולפיכך ניתן לקבוע כי
כמובן ששימוש זה בפרמטר לא יעזור לנו כלל וכלל, כיוון שהיא משאירה אותנו באותו המצב רק עם אות אחרת. לעומת זאת, אם ניקח את הפונקציה הדו-ריבועית הבאה:
נוכל לפשט את המשוואה על ידי שימוש ב- t:
זהו תיאור בכלים ריבועיים, שהוא הרבה יותר קל.
על אף שהדוגמה שלמעלה נראית טריוויאלית, יש להשוותה מול הפרמטריזציה של המעגל בעל הרדיוס  a:
כדי לתאר עקומות במרחבים מרובי ממדים נוח להשתמש במשוואות פרמטריות. לדוגמה:
מתארת עקומה במרחב תלת-ממדי, שצורתה היא סליל בעל רדיוס  a העולה ב- 2\pi b יחידות עבור כל סיבוב.
ביטויים כגון אלו שלמעלה נכתבים בדרך כלל בצורה הבאה:
דרך זו לביטוי עקומות היא מעשית ויעילה; לדוגמה, ניתן לבצע אינטגרציה וגזירה של עקומות כאלה במקביל. באופן זה, ניתן לתאר את המהירות של חלקיק בעקבות תהליך הפרמטריזציה כך:
ואת התאוצה באופן הזה:
באופן כללי, עקומה פרמטרית היא פונקציה של פרמטר עצמאי אחד. הרעיון המקביל של שניים (או יותר) פרמטרים עצמאיים נקרא משטח פרמטרי.
המרה של שתי משוואות פרמטריות למשוואה אחת

המרה של קבוצת משוואות פרמטריות למשוואה אחת כוללת את מציאת הפתרון של אחת המשוואות (בדרך כלל הפשוטה מביניהן) עבור הפרמטר. לאחר מכן, הפתרון של הפרמטר מוכנס למשוואה שנותרה, והתוצאה של התהליך הזה היא פישוט המשוואה שהתקבלה. הפרמטר אף פעם לא קיים כאשר המשוואה היא יחידה (כלומר, הוא חייב "להתבטל" במהלך ההמרה), ובמילים אחרות: חובה לפתור את המשוואות הסימולטניות עבור הפרמטר, והתוצאה תהיה משוואה אחת. במקרה שיש מגבלות על הערך שהפרמטר יכול לקבל, יש צורך לבצע פעולות נוספות.
ראו גם

גאומטריה דיפרנציאלית של עקומות
עקום בזייה
תחל

ערך זה עוסק במקטע המסייע בשכפול dna. אם התכוונתם למונח מתחום האנטומיה, ראו .
תַּחַל (באנגלית: Primer; בתעתיק לעברית לעיתים, במיוחד בעגה המדעית: פְרָיימר) הוא מקטע קצר של חומצת גרעין המסייע בתהליך שכפול ה-DNA.
שכפול DNA בתא אאוקריוטי, תוך שימוש בתחל
אורכו של התחל הוא כ-20 נוקלאוטידים. הסיבה לקיומו היא אי-יכולתו של האנזים DNA פולימראז להתחיל ביצירת גדיל חדש של DNA; האנזים, האחראי על שכפול DNA בתא, מסוגל אך ורק להאריך גדיל DNA קיים. התחל מספק לאנזים נקודת התחלה ליצירת גדיל חדש.
את התחל מסנתז אנזים הנקרא פרימאז (באנגלית: Primase), המהווה את המרכיב העיקרי במנגנון הקרוי פרימוזום (Primosome). פרימאז—סוג של RNA פולימראז (האנזים האחראי בעיקר לתהליך השעתוק)—יוצר את התחל לפי תבנית גדיל ה-DNA המיועד לשכפול (כלומר: כשמופיע גואנין, למשל, ב-DNA, מופיע ציטוזין בתחל, לפי כללי זיווג הנוקלאוטידים). התחל עשוי במקרה זה מגדיל RNA, שכן RNA פולימראז מסוגל לסנתז RNA בלבד.
בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) האנזים DNA פולימראז III—המשכפל העיקרי מבין שלושת סוגי ה-DNA פולימראז—מתייחס לתחל כאל רצף DNA רגיל ומתחיל להאריך אותו. עם סיום השכפול מסיר אנזים אחר—DNA פולימראז I—את התחל ומשלים את החסר בעזרת מקטע DNA.
בתהליך שכפול ה-DNA קיימים הבדלים רבים בין שכפול הגדיל המוביל (גדיל ה-DNA שכיוונו '3→'5) ובין הגדיל המאחר (שכיוונו הפוך). הגדיל המוביל מסונתז באופן רציף ובתחילתו מוצב תחל בודד. הגדיל המאחר, עקב כיוונו ההפוך, מסונתז פיסות-פיסות המתחברות האחת לשנייה לאחר ייצורן (פיסות אלו קרויות מקטעי אוקזקי). בתחילתו של כל מקטע אוקזקי מוצב תחל.
תחלים מיוצרים באופן מלאכותי על ידי חברות ביוטכנולוגיה ומשמשים רבות בשיטות בגנטיקה ובביולוגיה מולקולרית, כדוגמת PCR.
ראו גם

פריימר דיימר (תחל דימרי)
הארכת תחל
פרימאז
שגרירות ישראל בלונדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 כתובת:  Palace Green 2, London, W8 4QB
 עיר:  לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°30′11″N 00°11′22″W﻿ / ﻿51.50306°N 0.18944°W﻿ / 51.50306; -0.18944
 תאריך פתיחה:  1949
 מתקפות:  ההתנקשות בשלמה ארגוב (1982) הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (1994)
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי הממלכה המאוחדת-ישראל
 כפופה ל:   משרד החוץ
 שגריר:  ציפי חוטובלי
 שטח האמנה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה מיוצגת:  ישראל ישראל
 אתר השגרירות
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסשגרירות ישראל(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסשגרירות ישראל(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) שגרירות ישראל(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) שגרירות ישראל
 
שגרירות ישראל בלונדון היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל בממלכה המאוחדת ואחת משגרירויות ישראל הגדולות בעולם. היא נמצאת ברחוב פאלאס גרין 2 בדרום קנזינגטון שבלונדון. הנציגות הוקמה ב-1949 כצירות ובשנת 1952 הועלתה לדרג של שגרירות.
שגרירת ישראל בלונדון הנוכחית היא ציפי חוטובלי, אשר כיהנה גם בעבר חברת הכנסת וכשרה.
היסטוריה > הקמת השגרירות

מקום מושבה של ההנהלה הציונית בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה בלונדון, שהמשיכה גם לאחר מכן לשמש מרכז לפעילות הדיפלומטית של הסוכנות היהודית, במטרה לקדם את יישום חזון המדינה היהודית. ואולם, היחסים בין התנועה הציונית לבין ממשלת בריטניה היו מתוחים בעקבות המדיניות הבריטית, שהלכה ונסוגה מהצהרת בלפור, והמאבק שניהל היישוב בארץ ישראל בשלטון המנדט הבריטי. יחסים אלו הורעו עוד במהלך מלחמת העצמאות, עקב המדיניות הפרו-ערבית שנקטה ממשלת בריטניה. כאשר ישראל הכריזה על עצמאותה ב-14 במאי 1948 (ה' באייר תש"ח), סירבה ממשלת בריטניה להכיר בה ונקטה קו נוקשה בעניין זה עד סוף 1948. רק בעקבות הניצחונות של ישראל בשדה הקרב וההכרה הגוברת לה זכתה מצד מדינות העולם, חל שינוי במדיניות זו. ב-25 בינואר 1949 פרסמה ממשלת בריטניה הודעה על הכרה דה פקטו במדינת ישראל. לאחר שבוע הודיע משרד החוץ הבריטי על מינוי נציג בישראל, ואילו ישראל מינתה את ד"ר מרדכי עליאש להיות נציגה בבריטניה. בהסכם בין הצדדים הוגדרו הנציגים כצירים. יוסף לינטון, ששימש עד אז כנציג בפועל וכקונסול כללי של ישראל בלונדון, עבר לשמש בה כיועץ.
הצירות שוכנה תחילה בכיכר מנצ'סטר מס' 18, בשכונת מרילבון שברובע הסיטי של וסטמינסטר. היא נחנכה ב-31 בינואר 1949 בטקס חגיגי בהשתתפות אישים נכבדים וקהל רב, שבמהלכו הונף דגל ישראל מעל משרדי הצירות "על ידי נערה מעובדות השגרירות, סטודנטית בת שבע עשרה מארץ ישראל".
בסתיו 1949 מנתה הצירות בלונדון 6 שליחים דיפלומטיים: הציר עליאש, שהיה ראש הנציגות, פליקס שנער, שכיהן כיועץ מסחרי, מרדכי קדרון - מזכיר ראשון (ולאחר מכן יועץ) מדיני, ל. א. אלון - קונסול וקצין עלייה, מיכאל אליצור - מזכיר שני, ואליעזר יאפו, שהיה נספח לעיתונות.
ב-25 באפריל 1950 הודיעה ממשלת בריטניה על הכרה דה יורה בישראל. בדצמבר אותה שנה נפטר עליאש בלונדון, בעודו מכהן בתפקיד הציר. אליהו אילת, שכיהן קודם לכן כשגריר ישראל הראשון בארצות הברית, מונה להחליפו.
ביולי 1952 החליטה בריטניה להעלות את דרג נציגויותיה בכמה ממדינות במזרח התיכון, בהן ישראל, לרמת שגרירות, דבר שנענה בהדדיות מצדה של ישראל. ב-21 באוקטובר הגיש אליהו אילת את כתב האמנתו למלכה אליזבת השנייה כשגריר הראשון של ישראל בבריטניה. בתחילת 1953 עברה השגרירות למשכנה החדש ברובע קנזינגטון, שם היא נמצאת גם כיום.