stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליוס לבר

לוחית זיכרון לזכרו של לבר בהאוס אייספוגל-ווג, צלנדורף, ברלין
גשר לזכרו של לבר, ב"אי האדום" (Rote Insel) שבשכונת שנברג
יוליוס לבר (Julius Leber; ‏16 בנובמבר 1891 – 5 בינואר 1945) היה פוליטיקאי גרמני שהשתייך ל-SPD והיה חלק מן ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.
היסטוריה מוקדמת

לבר נולד בביסהיים (Biesheim) שבאלזס מחוץ לנישואים לקטרינה שובטזר ולאחר מכן אומץ על ידי בעלה ג'ין לבר. לבר סיים את הלימודים בשנת 1908 עם תואר GCSE לאחר שסיים לימודי ספנות בברייזאך (Breisach). בשנת 1910 הוא למד לימודים מתקדמים ובמקביל פרסם כתבות בעיתון.
על מנת לשלם את לימודיו נתן שיעורים פרטיים.
לאחר מכן לבר למד כלכלה והיסטוריה בשטרסבורג ובאוניברסיטת אלברט לודוויג של פריבורג. בשנת 1913 הצטרף למפלגה הסוציאל דמקורטית של גרמניה. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 התנדב לשירות בצבא האימפריה הגרמנית.
שירות צבאי

לבר נפצע פעמיים כחייל. הוא קודם לדרגת סגן ולאחר המלחמה שירת ברייכסווהר ושמר על הגבול המזרחי. בזמן הפוטש של קאפ לבר צודד ברפובליקת ויימאר. לאחר מכן הוא עזב את הרייכסווהר במחאה כיוון שחלק ממנהיגיו היו מאחורי הפוטש.
קריירה פוליטית

בשנת 1921 לבר התמנה לעורך הראשי של העיתון הסוציאל-דמוקרטי "Lübecker Volksboten", ומשנת 1921 עד 1933 הוא גם היה חלק ממועצת העיר ליבק. כמו כן תיפקד כחבר הרייכסטאג משנת 1924.
קריירה פוליטית > התנגדות לנאציזם

לאחר שעלה היטלר לשלטון בשנת 1933 אירעו מספר התנקשויות בחייו של לבר. לאחר מכן הוא נעצר, שוחרר בלחץ כוח העבודה של ליבק, ונעצר שוב במרץ. משנת 1933 ועד 1937 הוחזק לבר במחנה הריכוז זקסנהאוזן, לאחר שהוכרז כ"מסוכן לשלטון". לאחר ששוחרר הוא עבד כסוחר פחם בברלין-שנברג. עיסוק זה היה כיסוי לתפקידו החשוב בהתנגדות לשלטון הנאצי.
בשנת 1940 לבר ניסה ליצור קשר עם הנהגת הכוחות החמושים, וכך הכיר את קלאוס שנק פון שטאופנברג. בעקבות זאת הוא גם יצר קשר עם קרל פרידריך גרדלר וחוג קרייזאו שהיו סביב הלמוט ג'יימס פון מולטקה.
המעגל של שטאופנברג תכנן שלבר יכהן כשר הפנים החדש לאחר ההפיכה שתכננו.
קריירה פוליטית > מעצר והוצאה להורג

לבר נבגד על ידי מרגל בקבוצה קומוניסטית מחתרתית שמנהיגה היה אנטון סיפקו (Anton Saefkow) שאיתו לבר חתר למגר. הוא נעצר ב-5 ביולי 1944 על ידי הגסטפו, 15 יום לפני קשר העשרים ביולי - ההתנקשות בחייו של היטלר במאורת הזאב שבפרוסיה המזרחית. ב-20 באוקטובר נערך ללבר משפט ראווה בבית הדין העממי ביחד עם אדולף רייכוויין (Adolf Reichwein), הרמן מאס (Hermann Maass) וגוסטב דארנדורף (Gustav Dahrendorf).
גזר דינו היה עונש מוות, והוא הוצא להורג ב-5 בינואר 1945 בכלא פלצנזה (Plötzensee).
דניאל אוסטר

דניאל אוֹסְטֶר (7 במאי 1893 – 15 בינואר 1963) היה ראש עיריית ירושלים, היהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה. הוא שימש בתפקיד בסוף תקופת המנדט ולאחר הכרזת העצמאות עד 1950. קודם לכן היה סגנו וממלא מקומו של ראש העירייה הערבי, חוסיין אל-ח'אלידי. שימש חבר מועצת העם מטעם מפלגת הציונים הכלליים ומחותמי מגילת העצמאות. אוסטר היה ראש העיר במשך כארבע שנים, שהתחלקו בין שלוש תקופות כהונה לא רצופות (1937–1938, 1944–1945, 1948–1951).
ביוגרפיה

דניאל אוסטר נולד לרחל גוטמן ויעקב אוסטר בכפר קְנְיָהינין הסמוך לסטניסלבוב שבגליציה (במאה ה-21, באוקראינה - בחלק מהעיר ששינתה בינתיים את שמה ל"איוואנו־פרנקיבסק"). הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת וינה והיה יו"ר תנועת נוער ציונית בעיר. בשנת 1913 ביקר לראשונה בארץ ישראל. כעבור שנה, באביב 1914, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. במלחמת העולם הראשונה היה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי ושירת בדמשק כאיש קשר בין ארתור רופין לבין ארץ ישראל.
בתום המלחמה היה מזכיר המחלקה המשפטית של ועד הצירים, היה ממניחי היסודות לבית משפט השלום העברי וחיבר את ספר תקנות בתי המשפט העבריים. כעורך דין התמסר לענייני היישוב היהודי והיה חבר הנהלה בחברות שונות, בין היתר כסגן יו"ר הנהלת חברת "שמשון" לבתי חרושת למלט. נבחר לאספת הנבחרים הראשונה מטעם מפלגת הפועל הצעיר.
היה ממייסדי רחביה ושימש יו"ר ועד השכונה. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם הציונים הכלליים. בבחירות לעיריית ירושלים ספטמבר 1934 נבחר אוסטר כחבר במועצה. מיד לאחר הבחירות הודיע אוסטר על התפטרותו עקב אי מינויו של ראש עירייה יהודי והימנעותם של חברי הוועד הלאומי לדרוש מינוי ראש עירייה יהודי למרות הרוב היהודי בעיר, אך חזר בו מההתפטרות. בינואר 1935, עם כינוס מועצת העיר החדשה, מונה על ידי הנציב העליון לסגן ראש העיר, למורת רוחם של מפלגת מפא"י שבקשה למנות לתפקיד את חיים סלומון. היה נציג העירייה בוועידה הבינלאומית לבניין ערים ושימש ממלא מקום ראש העירייה בהזדמנויות שונות. מספטמבר 1937, בעקבות גירושו של ראש העיר חוסיין אל-ח'אלידי, יחד עם הוועד הערבי העליון, שימש כממלא מקום ראש העיר ואף קיבל את משכורתו של ראש העיר, ובכך היה היהודי הראשון בתפקיד ראש עיריית ירושלים. לאחר כשנה, מינו הבריטים את מוסטפא אל-ח'אלידי לראש העיר ואוסטר המשיך לכהן כסגנו.
בשנת 1939 השתתף בקונגרס הציוני. באוגוסט 1943 מילא אוסטר את מקומו של ראש העיר, בעת שהלה היה בחופשה. לאחר מותו של אל-ח'אלידי ב-1944 שימש אוסטר כממלא מקוןם ראש העירייה. מינויו נתמך על ידי חברי המועצה היהודים, אולם החברים הערבים התנגדו למינוי ראש עיר יהודי ודרשו לשמור על ראשות העירייה ביהדיים ערביות. חברי העירייה הערביים החרימו את ישיבות העירייה, וביוני 1945 הורה הנציב העליון על פיזורה ומינוי ועדה קרואה תחתיה. בשנת 1946 התמנה אוסטר למועצת המנהלים של הקרן הקיימת לישראל. באותה שנה, הוענק לו תואר קצין כבוד במסדר האימפריה הבריטית.
אוסטר כיהן כחבר מועצת המדינה הזמנית ונמנה בין חותמי מגילת העצמאות. עקב המצב הביטחוני נבצר ממנו להגיע אל טקס החתימה עצמו ורק כעבור זמן צירף את חתימתו. לאחר הקמת מדינת ישראל היה לראש העיר הראשון של ירושלים. בכהונתו זו עסק בשיקום העיר מקרבות מלחמת העצמאות, בהרחבת העיר ובניית שכונות חדשות, ובקליטת עלייה. בשנת 1949 היה ממייסדי האגודה למען האו"ם בישראל ושימש כיושב ראש הראשון של האגודה, שהוקמה לקדם שיתוף פעולה בין-לאומי, פירוק נשק, סיוע לארצות נחשלות וקידום זכויות אדם.
בשנת 1955 היה חבר בוועדת רטנר - ועדת חקירה בראשות יוחנן רטנר שבה השתתף גם יעקב סלומון, שבדקה האם יש לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל והחליטה כי אין מנוס מהמשך הממשל הצבאי. בנובמבר 1960 מונה לנשיא מרכז היהלומים והבורסה ליהלומים שהוקמה בירושלים (בניין מרכז היהלומים עבר לשמש, כעבור מספר שנים, כבניין הטלוויזיה הישראלית).
היה חבר המפלגה הליברלית וחבר אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים. בספטמבר 1962 מונה לקונסול כבוד של תאילנד בישראל.
הנצחה בירושלים

על שמו נקרא "גן דניאל" שהחל משנות ה-90 של המאה ה-20 מהווה חלק מקריית עיריית ירושלים, "כיכר אוסטר", שבגבול שכונת רחביה, בקרבת ביתו ויער בהרי ירושלים.
חיים אישיים ומשפחה

אוסטר היה נשוי לז'וליה, בתו של השופט מלכיאל מני. הוא היה אביהם של אליהו, שבגיל 15 וחצי נהרג בתאונת אקדח, או ששם קץ לחייו, ושל תמר. ילד קודם שלו נהרג בגיל צעיר בשנת 1925, לאחר שנפל לדוד מים רותחים. נראה כי היה בעל קשר משפחתי רחוק לסופר פול אוסטר.
לקריאה נוספת

'אוֹסְטֶר (אַוּסְטֶר), דניאל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 29. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  דניאל אוסטר באתר GRAVEZ
↑  עיריית ירושלים, דניאל אוסטר כיהן כראש העיר בין השנים 1948–1951, באתר עיריית ירושלים
↑  מוזכר במאמר האוקראיני הזה על תולדות העיר איוואנו־פרנקיבסק וסביבותיה.
1 2  יגאל אייל, דניאל בגוב עיריות, כל העיר, 17 ביולי 1981
↑  שמועות טובות ורעות מא"י, המצפה, 16 במאי 1918
↑  דניאל אוסטר, משפט השלום העברי, הפועל הצעיר, 13 ביוני 1919
ראש פינה, דואר היום, 6 ביוני 1921
↑  משרד עורכי הדין, דואר היום, 25 בפברואר 1921
↑  תוצאות הבחירות לועד הקהלה, דואר היום, 3 בפברואר 1932
↑  התפטרותו של אוסטר מגלה את מזימת מפא"י נגד ראש עיריה עברי,  הירדן, 5 באוקטובר 1934
↑  אוסטר חוזר בו לאחר לחץ,  הירדן, 7 באוקטובר 1934
↑  דניאל אוסטר ויעקוב פרג' סגני ראש עירית ירושלים,  הירדן, 20 בינואר 1935
↑  הערבים בעירית ירושלים יתפטרו, דבר, 27 בדצמבר 1937
↑  ישיבת מועצת עירית ירושלים, דבר, 6 בספטמבר 1938
↑  ד. אוסטר נכנס לתפקידו כמ"מ ראש העיריה, המשקיף, 25 ביוני 1943
↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 242
↑  פירוק עירית ירושלים ומנוי ועדת־הנהלה בריטית, ידיעות עיריית תל אביב, 15 ביולי 1945
↑  אותות הצטיינות, דבר, 1 בינואר 1946
↑  מרדכי נאור, איך יהיה אדם ראש עיר כזאת?, באתר הארץ, 14 במאי 2007
↑  אסיפת האגודות למען האו"ם בג'נבה, הארץ, 14 בספטמבר 1952
↑  שרה אוסצקי-לזר, הממשל הצבאי כמנגנון שליטה באזרחים הערבים – 1948-1958, המזרח החדש מ"ג, 2002;
אמנון לין, בטרם סערה, עמ' 124-125
↑  נחנך מרכז היהלומים, למרחב, 16 בנובמבר 1960
↑  מת עו"ד דניאל אוסטר, הארץ, 16 בינואר 1963
↑  קונסול תאילנד בישראל עו"ד דניאל אוסטר, הארץ, 4 בספטמבר 1962
↑  יינטע יער לזכר דניאל אוסטר, למרחב, 15 בפברואר 1963
גילו לוח הזכרון ביער דניאל אוסטר, הארץ, 9 בינואר 1964
↑  ברכה לבבית, דואר היום, 19 בינואר 1921
↑  מותו של אליהו אוסטר נגרם בתאונה, דבר, 22 במרץ 1945
1 2  על מסיבות מותו של אליהו אוסטר ז"ל, הארץ, 13 במרץ 1945
↑  פרופיל משתפחתי של דניאל אוסטר (באנגלית)
↑  תנחומים, דואר היום, 17 באוגוסט 1925
↑  מרדכי נאור, איך יהיה אדם ראש עיר כזאת?, באתר הארץ, 14 במאי 2007
| ירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |  |
| ירדן ראשי העיר המזרחית | אנואר אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) |  |
| ישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |  |
| ישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306770405171  ISNI: 0000 0004 0322 0391  VIAF: 299376450   WorldCat (עם VIAF): 299376450
נגיף מרבורג

| נגיף מרבורג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: Orthornavirae
מערכה:: Negarnaviricota
קבוצה:: קבוצה V  (נגיפי RNA חד-גדילי שלילי)
מחלקה:: Monjiviricetes
סדרה:: Mononegavirales
משפחה:: Filoviridae
סוג:: Marburgvirus
מין:: Lake Victoria Marburgvirus
שם מדעי
 Lake Victoria Marburgvirus

נגיף מרבורג הוא הנגיף המחולל את קדחת מרבורג הדימומית. הנגיף הוא מאותה משפחת נגיפים כמו הנגיף הגורם לאבולה והמקור שלהם הוא ככל הנראה באוגנדה ומזרח קונגו. הפונדקאי המקורי של הנגיף לא ידוע, אך יש המשערים כי מדובר בעטלף פירות מצוי.
באביב 2005 הנגיף גרם למגפה באנגולה שעוררה התעניינות עולמית.
בספטמבר 2007 דווח במגזין ניו סיינטיסט שהנגיף נמצא בעטלפי פירות שחיים במערה בגבון, והייתה זו הפעם הראשונה שהנגיף נמצא מחוץ לבני אדם ופרימטים. קבוצת מחקר באוגנדה בודקת עטלפים במכרה לאחר ששני כורים לקו במחלה באוגוסט 2007. גנים של אבולה (נגיף קרוב מבחינה גנטית למרבורג) נמצאו בשלושה מינים של עטלפי פירות ב-2005. השיטות שבהן השתמשו על מנת לזהות את הגנים הללו שימשו גם בזיהוי הגנים של נגיף המרבורג שנמצאו בעטלפי פירות מצויים (Rousettus aegyptiacus). עד כה נמצאו נוגדני מרבורג בעטלפי פירות בריאים, דבר המרמז על כך שהם נדבקו בעבר. אף על פי שעדיין לא הצליחו לבודד נגיף פעיל וחי קבוצת המחקר טוענת "אנו חושבים שרוב הסיכויים כי עטלפי הפירות הם המאגר של נגיפי המרבורג".
הנגיף

המבנה של הנגיף דומה לזה של שאר הנגיפים במשפחה Filoviridae, כאשר על מעטפת הנגיף יש חלקיקים בעלי קוטר קבוע אך אורך משתנה הנע בין 800nm ל-14,000nm, כאשר הפעילות הנגיפית המרבית מתרחשת באורך 790nm. הוויריונים (חלקיקי נגיף) מכילים שבעה חלבוני מבנה ידועים. אמנם המרבורג דומה מאוד לנגיף האבולה מבחינת מבנה, הוא שונה ממנו מבחינה אנטיגנית, כלומר נגיף מרבורג גורם להפעלת נוגדנים שונים באורגניזם. נגיף מרבורג היה הראשון מהמשפחה Filoviridae שזוהה. הנגיף תואר בקצרה בספר The Hot Zone (האזור החם) שנכתב על ידי ריצ'רד פרסטון.
הדבקה

כיוון שרוב הסימנים והתסמינים של קדחת מרבורג דומים לאלה של מחלות מידבקות אחרות, כגון מלריה או טיפוס הבהרות, האבחון של המחלה בעייתי, בייחוד אם מדובר בחולה יחיד.
המחלה מתפשטת באמצעות נוזלי גוף, כולל דם, הפרשות, רוק, וקיא. התסמינים המוקדמים הם בדרך כלל לא-יחודיים, ובדרך כלל מדובר בחום, כאב ראש וכאב שרירים המופיעים לאחר שלושה עד תשעה ימים של דגירת הנגיף בגוף. לאחר חמישה ימים מופיעה פריחה. השלב המאוחר יותר בהדבקה בנגיף הוא חמור יותר ובו מופיעים צהבת, דלקת הלבלב, אובדן מסה, הזיות ותסמינים נוירופסיכיאטריים, דימומים, הלם הנובע מירידה בכמות הדם וכשל מערכות, כאשר כשל בכבד הוא הנפוץ ביותר. הדיווחים על דימומים מפתחי הגוף מתגברים, אך תופעה זו נחשבת לנדירה באופן יחסי. מסגרת הזמן של ההדבקה משתנה, אך התסמינים נמשכים בדרך כלל עד שלושה שבועות או עד למותו של החולה. שיעור התמותה מהמחלה נע בין 23 ל-90%.
אם החולה מצליח לשרוד, ההחלמה היא בדרך כלל מהירה ושלמה. במהלך ההחלמה עלולים להופיע תסמינים כגון דלקת או הדבקה משנית של מספר איברים, כולל: כאב באשכים, דלקת כבד, מייליטיס רוחבי (עמוד השדרה), דלקת הענבייה (עיניים), או דלקת בלוטות הרוק.
טיפול ומניעה

לא קיים טיפול אנטי-נגיפי ייחודי המיועד עבור נגיף מרבורג, ואופיו של הטיפול בבית החולים הוא בעיקר תמיכתי. תת-לחץ דם והלם עלולים לגרום לצורך מוקדם בהזרקת ואזופרסורים (חומרים המשנים את לחץ הדם) ופיקוח המודינמי שבו מנטרים באופן קבוע את איזון הנוזלים והאלקטרוליטים, נפח הדם הכולל בגוף ולחץ הדם. חולים בקדחת דימומית נגיפית נוטים להגיב בצורה לא טובה לעירויי נוזלים ולפתח בצקת ריאות.
נותני הטיפול בבתי החולים נושאים על עצמם אמצעי מניעה ובקרה כולל כפפות כפולות, חלוקים בלתי חדירים, מגני פנים, מגני עיניים, וכיסויים לרגליים והנעליים.
מספר קבוצות מחקר עובדות על פיתוח חיסונים ותרופות נגד המרבורג. ב-1998 פרסמה קבוצה ממכון המחקר הרפואי של צבא ארצות הברית (USAMRIID) מאמר סקירה ראשון המתאר את פיתוח החיסון הניסיוני הראשון נגד המרבורג, שהצליח להגן באופן מלא על בעלי חיים מפני הדבקה בנגיף. ב-2002, בעקבות הניסוי הזה, הודיעה חברת גנפאר, העובדת עבור תוכנית ההגנה הביולוגית של צבא ארצות הברית, כי במסגרת ניסוי שהיא ערכה הושגה הצלחה בהגנה על בעלי חיים מפני הדבקה בכמות מרוכזת של הנגיף. הבדיקות בניסוי זה בוצעו על ידי USAMRIID. לפי החברה, כל בעלי החיים בקבוצת הבקרה מתו בתוך מספר ימים, ואילו בעלי החיים שקיבלו את המינון הרגיל של החיסון היו מחוסנים לחלוטין. החברה מצויה בשלב הניסויים בפרימטים שאינם בני אדם. בשלהי 2003 העניקה ממשלת ארצות הברית לחברה מענק נוסף של 8.4 מיליון דולר עבור פיתוח חיסון משולב למרבורג ואבולה.
ביוני 2005 הודיעו מדענים מהמעבדה המיקרוביולוגית הלאומית של קנדה שגם הם הצליחו לפתח חיסון עבור אבולה ומרבורג, כאשר תוצאות הניסוי טובות. ממחקרים שנעשו על עכברים התברר שהחיסון עשוי להיות יעיל גם אם הוא ניתן זמן קצר לאחר ההדבקה. על מנת להכין את החיסונים המדענים המיסו חלבון פני שטח מנגיפים דומים למרבורג שלא מזיקים לאדם. כאשר הדבר נבדק על קופי רזוס, התברר כי החיסון יעיל גם כאשר הוא ניתן לאחר ההדבקה בנגיף.
התפרצויות > התפרצויות מוקדמות

הנגיף תועד לראשונה ב-1967 לאחר ש-31 אנשים מהערים מרבורג ופרנקפורט במערב גרמניה ובלגרד ביוגוסלביה לקו במחלה, כאשר המחלה והנגיף נקראו על שם העיר מרבורג. בהתפרצות הזאת היו 25 הדבקות ראשוניות שמתוכן 7 חולים נפטרו, לעומת 6 הדבקות שניוניות שלא הסתיימו במוות. רוב ההדבקות היו בצוותי מעבדה שנחשפו לנגיף בזמן שעבדו עם קופים או עם הרקמות שלהם. במקרים השניוניים היו מעורבים שני רופאים, אחות, אדם שנכח בנתיחה שלאחר המוות, ואשתו של וטרינר. כל המקרים השניוניים התרחשו כתוצאה ממגע ישיר עם נדבק ראשוני, ובדרך כלל דם היה מעורב בהדבקה.
מקור ההתפרצות אותר ונקבע כי הנשא הראשוני של הנגיף היה קוף ירוק מהמין Cercopithecus aethiops שהובא לעיר מאוגנדה והיה מיועד לשימוש במסגרת פיתוח חיסון נגד פוליו. הקופים יובאו על ידי חברה שנוסדה על ידי אמיל אדולף פון בהרינג, הזוכה הראשון בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. החברה, שבעבר הייתה בבעלות Hoechst AG, תכננה לפתח סרום נגד טטנוס ודיפתריה.
ב-1975 שלושה אנשים מהעיר יוהנסבורג בדרום אפריקה נדבקו בנגיף מרבורג על ידי אדם שחזר מזימבבואה, ומתוכם נפטר אחד. שני מקרים דומים התרחשו ב-1980 ו-1987 בקניה, לאחר שמבקרים אירופאים נכנסו למערת קיטום (Kitum Cave). שניהם מתו בסופו של דבר. ההתפרצות המשמעותית הבאה התרחשה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בין 1998 ל-2000, כאשר 123 אנשים מתוך 149 שנדבקו נפטרו. ההתפרצות הזו החלה בכורים מהערים דארבה (Durba) ווטסה (Watsa) מפרובינציית אוריינטלה.
התפרצויות > ההתפרצות באנגולה (2004 - 2005)

בתחילת 2005 החל ארגון הבריאות העולמי לחקור התפרצות של קדחת דימומית בלתי מזוהה באנגולה, שהתרכזה מסביב לפרובינציה הצפון-מזרחית אויגה. המחלה הופיעה במרץ 2004 במחלקת ילדים צפופה. אחד הרופאים במחלקה שם לב שאחד הילדים מפתח סימנים של קדחת דימומית, ואותו הילד נפטר בסופו של דבר. במהלך הזמן שחלף עד אוקטובר באותה שנה שיעור המוות במחלקה עלה משלושה לחמישה ילדים בשבוע לשלושה עד חמישה ילדים ביום. ב-22 במרץ 2005, כאשר מניין המתים הגיע ל-100, התברר כי הפתוגן שגרם למחלה הוא נגיף מרבורג. ביולי 2005 דיווחה מחלקת הבריאות של אנגולה על למעלה מ-300 מקרי מוות כתוצאה מהמחלה. המחלה התגלתה ב-7 מתוך 18 הפרובינציות של אנגולה, אך הייתה נפוצה בעיר בפרובינציית אויגה.
לפי ארגון הבריאות העולמי, 80% מקורבנות המחלה בשלבים המוקדמים של המגפה היו ילדים שגילם פחות מ-15. הנגיף פגע גם ב-14 אחיות ו-2 רופאים.
אחד ההסברים לשיעור המוות הגבוה בקרב ילדים בשלבים הראשונים של המגפה הוא שתחילתה הייתה במחלקת הילדים בבית החולים באויגה. שיעורי המוות ההתחלתיים (לפני הפיקוח המסודר) הם חסרי משמעות כיוון שרק אנשים שנפטרו מהמחלה נספרו בצורה מתאימה למחקר.
| חודש ושנה | מספר מקרי המוות שדווחו במהלך החודש |
| --- | --- |
אוקטובר 2004: 3
נובמבר 2004: 4
דצמבר 2004: 7
ינואר 2005: 20
פברואר 2005: 30
מרץ 2005: 47
אפריל* 2005: 123
מאי** 2005: 80
* מספר זה מייצג את ההבדל בין דיווחי ארגון הבריאות העולמי ב-1 באפריל וב-29 באפריל.
** מספר זה מייצג את ההבדל בין דיווחי ארגון הבריאות העולמי ב-29 באפריל וב-27 במאי.
מקרי מוות לפי שבוע:
| תאריך הדיווח של ארגון הבריאות העולמי | מספר מקרי המוות הכולל | מספר מקרי המוות בשבוע הקודם |
| --- | --- | --- |
| 1 באפריל 2005 | 132 | n/a |
| 8 באפריל 2005 | 180 | 48 |
| 15 באפריל 2005* | 207 | 27 |
| 22 באפריל 2005 | 244 | 37 |
| 29 באפריל 2005 | 255 | 11 |
| 6 במאי 2005 | 277 | 22 |
| 11 במאי 2005** | 276 | -1**** |
| 18 במאי 2005 | 311 | 35 |
| 27 במאי 2005*** | 335 | 24 |
| 7 ביוני 2005*** | 357 | 22 |
| 17 ביוני 2005*** | 356 | -1**** |
| 13 ביולי 2005 | 312 | ***** |
* לא הונפק דיווח של הארגון בין ה-15 ל-21. הדבר נבע ככל הנראה כתוצאה מסיווג מחדש של המקרים שנבע מצרכים מנהליים.
** לא שבוע שלם. לא הונפק דיווח ב-13 לחודש.
*** יותר משבוע.
**** לא ניתן הסבר לירידה במקרי המוות המצטברים.
*****בדו"ח נכתב כי סקירה של המידע הובילה להערכה נמוכה יותר של מספר מקרי המוות.
התפרצויות > ההתפרצות באנגולה (2004 - 2005) > מאמצי בקרה

מדינות בעלות קווי טיסה ישירים למדינה, כגון פורטוגל, הגבירו את הפיקוח על נוסעים מאנגולה. ממשלת אנגולה ביקשה סיוע בינלאומי, והדגישה את העובדה כי במדינה היו 1,200 רופאים, כאשר בחלק מהפרובינציות יש רק 2 רופאים. עובדי שירותי הבריאות התלוננו על מחסור בציוד הגנה אישי כגון כפפות, חלוקים ומסיכות. ארגון רופאים ללא גבולות דיווח כי כאשר צוות מטעמו הגיע לבית החולים הפרובינציאלי במרכז ההתפרצות, הן גילו כי הוא פועל ללא מים וחשמל. איתור המגע בין האנשים היה מסובך כיוון שהכבישים והתשתיות במדינה היו הרוסים לאחר כמעט 3 עשורים של מלחמת אזרחים, ובאזורים הכפריים עדיין היו שדות מוקשים רבים.
אחד החידושים במקרה שהתרחש באנגולה היה השימוש במעבדה ניידת שהופעלה על ידי קבוצה של רופאים וטכנאים קנדים. המעבדה, שהייתה מבוססת על סוללה חשמלית, מנעה את הצורך לשלוח דגימות דם לבדיקות מחוץ לאנגולה. דבר זה הפחית את מהירות האבחון ממספר ימים או שבועות ל-4 שעות.
במקביל הכינה קבוצת מומחים בינלאומית מחלקת בידוד בבית החולים אמריקו בואה וידה שבלואנדה, על מנת לטפל במקרים מהאזורים הכפריים. המחלקה יכלה להכיל עד 40 מטופלים, אך הייתה התנגדות מסוימת לטיפול רפואי. כיוון שהמחלה הסתיימה בדרך כלל במוות, מספר אנשים התייחסו בחשדנות לבתי החולים והצוותים הרפואיים, ובמשך תקופה קצרה הצוותים הרפואיים סבלו מהתקפות באזורים הכפריים.
תוך כדי המגפה דווח כי מחלקת הבידוד המצוידת היטב בבית החולים הפרובינציאלי של אויגה נותרה ריקה, אף על פי שבית החולים היה במרכז ההתפרצות. ארגון הבריאות העולמי נאלץ ליישם את מה שהוא כינה "אסטרטגיה להפחתת נזקים", שבמסגרתה נשלחו אנשים בריאים למשפחות חולות שסירבו לקבל טיפול בבית החולים. מאמץ זה הוביל לשיפור מסוים ביחסים בין עובדי הארגון לבין התושבים המקומיים.
התפרצויות > ההתפרצות באוגנדה (2007)

ב-4 ביולי 2007 אושר כי התסמינים שהופיעו בגבר בן 29 מאוגנדה הם אלה של קדחת מרבורג. ב-7 ביולי הוא הובהל לבית החולים ונפטר שבוע לאחר מכן. קיומה של המחלה אושר באמצעות אבחון מעבדתי ב-30 ביולי. אדם זה היה מצוי במגע קרוב עם עמית לעבודה בן 21 שפיתח תסמינים דומים וטופל על ידו. הצעיר בן ה-21 פיתח את התסמינים ב-27 ביוני ואושפז עם מחלה דימומית. הוא החלים ושוחרר לבסוף ב-9 ביולי. שני האנשים עבדו במכרה במערב אוגנדה.
התפרצויות > ההתפרצות בגינאה המשוונית וטנזניה (2023)

בפברואר 2023 דיווחה גינאה המשוונית על התפרצות בתחומה שנכון לאפריל הופיעה בארבעה מחוזות שונים והביאה למותם של 20 איש.
במרץ 2023 דיווחו גם הרשויות בטנזניה על התפרצות של המחלה במדינה. בדיקות RT-PCR ממספר חולים מאזור קגרה אישרו את הממצא, ומתוך 8 חולים שאומתו במחלה חמישה נפטרו.
התפרצויות > ההתפרצות ברואנדה (2024)

בספטמבר 2023 דיווחו רשויות הבריאות בעולם וברואנדה התפרצות של קדחת מרבורג באזור הבירה קיגאלי. ההתפרצות גבתה את חייהם של 8 אנשים מתוך 26 החולים שחלו שם. כ-300 מגעים של החולים היו במעקב 42 יום (פעמיים תקופת הדגירה - 21 יום) עד שהתברר שלא נדבקו, וכך התאפשר להכריז על סיומה בדצמבר 2024.
התפרצויות > ההתפרצות בטנזניה (2025)

בינואר 2025 נפוצו דיווחים על התפרצות בצפון-מערב טנזניה. דווח על לפחות שמונה מקרי מוות כתוצאה מהנגיף וארגון הבריאות העולמי (WHO) אישר זאת והזהיר מפני חשד להתפרצות של הנגיף. בתחילה הרשויות במדינה לא הגיבו ולא אישרו את הדיווחים אך לבסוף אישרו את הדיווחים מול הגורמים הבינלאומיים. עוד מציין הארגון כי נכון לשעה זאת הסיכון הגלובלי מההתפרצות נחשב נמוך, ואין חשש בשלב זה להתפשטות ברמה בינלאומית.
אחרי שבמרכז האמריקני לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) הודיעו כי יחלו לנטר ניטור בריאותי לנוסעים ששבו מרואנדה, אך לא מזהירים מפני הגעה למחוז הנגוע. ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הוציאו אזהרות מסע לטנזניה וגם משרד הבריאות הישראלי פרסם הנחיות למטיילים.
נגיף מרבורג כנשק ביולוגי

לפני התפרקותה, נטען כי ברית המועצות הפעילה תוכנית לייצור נשק ביולוגי כולל נגיף מרבורג. הפיתוח בוצע במכון וקטור בפיקוחו של דוקטור אוסטינוב, שמת כתוצאה מהדבקה לא מכוונת בנגיף. דגימות הנגיף שהוצאו מאיבריו של אוסטינוב היו יותר אלימות מהזן המקורי. הזן הזה, שכונה "ואריאנט יו" (Variant U) הפך בהצלחה לנשק ואושר על ידי משרד ההגנה הסובייטי ב-1990. בארצות הברית הממשל הפדרלי נותן מענקים כספיים למחקרים בנושא טרור ביולוגי שמטרתם למצוא חיסון לנגיף.
לקריאה נוספת

The Hot Zone, a book by Richard Preston ISBN 0-517-17158-9
The Coming Plague, a book by Laurie Garrett ISBN 0-374-12646-1
Plagues and Peoples, a book by William McNeill ISBN 0-8446-6492-8
הערות שוליים

↑  Deadly Marburg virus discovered in fruit bats, accessdate 2007-08-21
↑  Marburg virus found in fruit bats, Debora Mackenzie, 2007-09-01, New Scientist, issue 2619, page 14, accessdate 2007-09-26
↑  Towner, Jonathan S.; Xavier Pourrut; César G. Albariño1; Chimène Nze Nkogue; Brian H. Bird; Gilda Girard; Thomas G. Ksiazek1; Jean-Paul Gonzalez; Stuart T. Nichol1; Eric M. Leroy (2007-08-22). Marburg Virus Infection Detected in a Common African Bat. doi:10.1371/journal.pone.0000764.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  CDC special pathogins branch- Marburg page, accessdate 2007-05-03
↑  World Health Organization - Report after final death 2004-2005 outbreak, accessdate 2007-05-03
↑  USAMRID report on immunizations on guinea pigs that prevented infection, accessdate 2007-05-03
↑  Jones SM, Feldmann H, Stroher U et al., Live attenuated recombinant vaccine protects nonhuman primates against Ebola and Marburg viruses, Nature Med, 2005, volume 11, issue 7, pages 786–90, PMID 15937495, doi=10.1038/nm1258
↑  Daddario-DiCaprio KM, Geisbert TW, Ströher U, et al., Postexposure protection against Marburg haemorrhagic fever with recombinant vesicular stomatitis virus vectors in non-human primates: an efficacy assessment, Lancet, volume 367, issue 9520, pages 1399-1404, doi 10.1016/S0140-6736(06)68546-2
↑  World Health Organization workers attacked in angola, accessdate 2007-05-03
↑  יעל פורמן, מרבורג במזרח ובמערב: מחלות ללא גבולות, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 26 במרץ 2023
↑  Equatorial Guinea confirms another Marburg virus case | CIDRAP, www.cidrap.umn.edu (באנגלית)
↑  Health Alert Network (HAN) - 00489 | Marburg Virus Disease Outbreaks in Equatorial Guinea and Tanzania, emergency.cdc.gov, ‏2023-04-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  CDC, Marburg Outbreak in Rwanda 2024, Marburg Virus Disease, ‏2025-01-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tanzania confirms outbreak of Marburg virus disease | WHO | Regional Office for Africa, www.afro.who.int, ‏2025-01-20 (באנגלית)
↑  צור גואטה, טנזניה: חשד להתפרצות של נגיף מרבורג, שמונה נדבקו ומתו, באתר ynet, 16 בינואר 2025
↑  משרד הבריאות, משרד הבריאות הישראלי, באתר משרד הבריאות הישראלי
↑  Alibek,K. and S. Handelman. Biohazard: The Chilling True Story of the Largest Covert Biological Weapons Program in the World - Told from Inside by the Man Who Ran it. 1999. Delta (2000) ISBN 0-385-33496-6
↑  Scientists Race to Find Vaccine for Ebola, Marbug -richard knox - NPR, accessdate 2007-05-03
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גרף המתאר את מספר מקרי המוות בכל חודש