stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סחר העבדים האטלנטי
שיח בינלאומי על התנצלות והנצחה > התנצלויות > ארצות הברית

ביוני 1997 חבר הקונגרס של אוהיו הציע להתנצל בפני האפרו-אמריקאים על הסבל שאבותיהם עברו תחת חוקת ארצות הברית. הוא טען כי אכן הקונגרס עושה צעדים להרחבת והשמת זכויות האזרח אך זה לא מספיק, אין די בהתנצלות ריקה כי היא חסרת משמעות. בעקבות אמרה זו התפרצה סערה בארצות הברית. שיח זה עורר ויכוח על מי נופלת האשמה - על האזרחים האמריקאים שהם צאצאים של אבותיהם שלקחו חלק בשעבוד העבדים או על המחוקקים שאפשרו סחר זה. בוצע סקר שהראה כי כל 2 מתוך 3 אמריקאים מתנגד להתנצלות רשמית. ארגוני זכויות אזרח רבים היו מודאגים מהשיח שנוצר סביב ההתנצלות ולבסוף הקונגרס האמריקני חזר בו מהתנצלותו אך החל ברפורמה של העדפה מתקנת במטרה לצמצם את אי השוויון שחווה הקהילה השחורה, בין אם בדיור, בתעסוקה או בחינוך שהם מורשת ישירה של הסחר. הנשיא ביל קלינטון הביע עניין בשיח הראשוני של ההתנצלות אך בשלב זה, זה כבר לא הספיק והיה צורך בפיצויים. בעקבות המחלוקת בנושא נדחה הדיון על ההתנצלות וההעדפה המתקנת בשנה. בשנת 2008, כאשר כיהן ג'ורג' ווקר בוש כנשיא ארצות הברית, יצא הקונגרס האמריקני והבית הלבן בהתנצלות רשמית על העוול האכזריות והברוטאליות של הסחר והעבדות.
שיח בינלאומי על התנצלות והנצחה > התנצלויות > אירופה

נורווגיה: הסקטור החינוכי של אונסקו המקבל תמיכה ממשלת נורווגיה החל לגבש תוכנית על מנת להתמודד עם חוסר השיח וההתעלמות ההיסטורית. ממשלת נורווגיה ארגנה סמינרים למורים סטודנטים ואנשי אוניברסיטה על מנת ללמד אותם על הנושא. בנוסף, השתמשו בבתי הספר ובספרי ההיסטוריה על מנת להפיץ מידע על סחר העבדים במטרה לעודד את הילדים לדבר וללמוד על הנושא. התארגנו משלחות של מורים ואנשי אקדמיה לאפריקה על מנת ללמוד על אפריקה כמו גם על אמריקה בנושא הסחר.
צרפת: בשנת 2001 הנשיא ז'אק שיראק הודיע על יום זיכרון לאומי לקורבנות העבדות ב-10 במאי, בהמשך לחוק המכיר בעבדות כפשע נגד האנושות. לטענתו, יש ללמד ילדים על העבדות כחלק מתוכנית הלימודים. בהמשך הוא ציין כי נתוני האו"ם מצביעים על מספרים נרחבים (כ-20 מיליון) של קורבנות העבדות. לאחר הצהרה זו הוא הציע כי יוזמתו תורחב ליוזמה אירופאית וטען כי יש להבטיח שחברות מערביות ישקיעו במדינות עניות ויעזרו לצמצם את הפערים שיצרה העבדות.
אנגליה: בשנת 1999 ליברפול הוציאה התנצלות רשמית מאחר שהיא הייתה ספקית הספינות העיקרית לשינוע העבדים מאפריקה למדינות הסוחרות.
כמה שנים לאחר התנצלותה של ליברפול, אנגליה יצאה בהצהרה רשמית שמעבר להתנצלותה הכוללת כמדינה ינקטו בצעדים נוספים כמו פיצוי כספי. בעקבות כך מעבר להתנצלות, סגן ראש הממשלה הוציא הצהרת חרטה בנוגע למעורבותה של אנגליה בסחר.
תרבות בעקבות הסחר

במהלך הסחר, היבטים מסוימים של התרבות המקומית ושל בעלי העבדים הונחלו אצל העבדים עצמם. כך נוצרו שינויים בתרבות של העבדים האפריקאים כדוגמת 'התרבות השחורה' שנוצרה מההשפעה של אמריקה על העבדים. מוזיקה, אומנות, ספרות ומאפיינים תרבותיים, הושפעו ועודם מושפעים מהמגוון הרחב של התרבות האפרו-אמריקנית. מכיוון שהעבדים הגיעו מאזורים שונים ומתרבויות שונות, השפעת הרקע שלהם על המוזיקה נראית בעיקר בהתפתחות הז'אנרים השונים שבסופו של דבר הרחיבו את המוזיקה האמריקנית.
אמונות ומסורות מוזיקליות שונות התפתחו באזורים שונים ומילאו תפקיד במוזיקה של סחר העבדים. השפעת התרבות האמריקאית יחד עם המקצבים והכלים האפריקאים הוביל ללחץ מצד האמריקאים ולאיסורים שונים. אמנם נוצר סגנון חדש של מוזיקה שהתפשט בצורה מהירה, אך היה חשש כי זו מהווה דרך להעברת מסרים על ידי העבדים וניסיון להתנגדות ולכן יחד עם התפתחות המוזיקה נוצרו גם חוקים ואיסורים שונים.
כתוצאה מהסחר נוצרו שלושה סגנונות מוזיקה עיקריים- בלוז, גוספל וג'אז. שירת העבדים החלה תחילה משירי עבודה שמטרותיהם היו הסחת דעת מהכאב הפיזי, שחרור מתח נפשי, הבעת אמונה דתית וערכים, העברת הזמן בעבודה, דרך תקשורת בין עבד אחד לרעהו (מאחר שהבעלים לא הסכימו להם לדבר) והגדלת הערך המוסרי של העבדים.
הבדל עיקרי הנוצר מהסחר היה השינוי הקיצוני בסגנון המוזיקה של העבדים: כשחיו באפריקה המוזיקה הייתה מאוד אופטימית ושמחה בעוד שהתפתחותה באמריקה הובילה לתפנית מלנכולית, 'מוזיקת נשמה', בלוז, עצב, כדרך להביע את תסכולם וכאבם.
סגנונות מוזיקה נוספים הושפעו מהסחר הטרנס אטלנטי. מעבר לבלוז, ג'אז וגוספל ניתן לראות השפעות של הסחר גם על ההיפ-הופ, הסווינג והסמבה. דבר זה מעיד כי לסחר הייתה השפעה רחבה על חייהם של כמעט כל אזרחי אמריקה, גם אם לא הייתה להם יד בדבר. וניתן לראות זאת בהתבטאות ובשינויים המוזיקליים.
מעבר לשינויים שהתרחשו במהלך הסחר ומשפיעים עד היום כדוגמת המוזיקה, לאחר הסחר ועד היום נוצרו יצירות אומנותיות שונות המושפעות ממנו.
כמה דוגמאות:
"שורשים" - מיני סדרת טלוויזיה הדנה בחיי דורות שונים במשפחה אפרו- אמריקאית מימי העבדות והלאה. הופקה לה גם גרסה מחודשת בשנת 2013.
"12 שנים של עבדות" - סרט המבוסס על אוטוביוגרפיה של אפרו-אמריקאי שחי בארצות הברית בתקופה בה הסחר עדיין היה חוקי כאדם חופשי אך נמכר לעבדות בכל זאת.
"הולדתה של אומה" - סרט המבוסס על אירועי מרד העבדים הנודע ביותר בתולדות ארצות הברית.
"חמדת" - רומן העוסק באהבת אם, רצח ודיכוי בתקופת העבדות האפריקאים בארצות הברית על לתקופה של לאחר שחרור העבדים.
ראו גם

מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס אטלנטי
מעבר הביניים
הטבח בספינת העבדים זונג
חוק העבד הנמלט 1793
יום הזיכרון הבינלאומי לקרבנות העבדות וסחר העבדים הטרנס אטלנטי
פודאי סנקו

פודאי סייבאנה סנקו (Foday Saybana Sankoh, ‏17 באוקטובר 1937 - 29 ביולי 2003), היה מנהיג ומייסד החזית המהפכנית המאוחדת (RUF), קבוצת המורדים בסיירה לאון, שפעלה במלחמת האזרחים בסיירה לאון (1991-2002). הוא נודע באכזריותו הרבה כלפי קורבנותיו. סנקו הועמד לדין במסגרת בית הדין המיוחד לסיירה לאון (אנ') והואשם ב-17 סעיפי אישום בגין פשעי מלחמה שונים, כולל שימוש בילדים חיילים ופשעים נגד האנושות, כולל רצח עם, שעבוד, אונס ועבדות מינית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

סנקו נולד בכפר המרוחק מאסאנג מאיוסו במחוז טונקולילי בצפון סיירה לאון, לאב חוואי שמוצאו מהקבוצה האתנית טמנה, ואם מהקבוצה האתנית לוקו. סנקו למד בבתי ספר יסודי ותיכון ועבד במספר משרות בעיר מגבורקה. התגייס לצבא סיירה לאון ב-1956, ועבר את הכשרתו הצבאית בניגריה ובבריטניה. בשנת 1971, בהיותו טוראי, הודח מתפקידו בחיל הקשר, ונכלא למשך שבע שנים על מעורבותו במרד.
כשהשתחרר סנקו מהכלא, עבד כצלם נודד בדרום ובמזרח סיירה לאון, שם יצר קשר עם קיצוניים צעירים, ועבר עמם ללוב, שם ערך ב-1988 אימונים לקראת התקוממות. כששבו לסיירה לאון, סנקו ובני בריתו ראשיד מנסאריי ואבו קאנו הסיתו למאבק מזוין נגד ממשלת APC. הם נסעו לליבריה וחברו עם צ'ארלס טיילור, שעמד בראש החזית הפטריוטית הלאומית של ליבריה (NPFL).
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

ב-23 במרץ 1991 תקפו לראשונה אנשי החזית המהפכנית המאוחדת בראשות סנקו, מגובים בטיילור, בכפרים במחוז קאילהון שבמזרח סיירה לאון, אזור עשיר ביהלומים. אנשי החזית המהפכנית המאוחדת היו ידועים לשמצה בשיטות פעולה אכזריות כמו אונס וקטיעת איברים במהלך מלחמת האזרחים. סנקו בעצמו ביצע מספר פעולות כאלו, והתפרסם בעיקר בגלל "מבצע שלם את עצמך", שעודד חיילים לבצע ביזה ככל יכולתם. קאנו ומנסאריי התנגדו לשיטה זו, ולכן הוצאו להורג.
במרץ 1997 נמלט סנקו לניגריה והוטל עליו מעצר בית, ולאחריו נכלא. עד לשחרורו של סנקו מהכלא הניגרי, מילא את משימותיו סם בוקארי.
במהלך המלחמה הפר סנקו מספר פעמים את הבטחותיו להפסקת הלחימה, כולל הסכמי השלום שנחתמו באביג'אן ובלומה ב-1999. בסופו של דבר, קבוצת המעקב של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOMOG) ובריטניה התערבו באמצעות כוחות קטנים אך מתוחכמים, וכך הופלה החזית המהפכנית המאוחדת.
סנקו נעצר שוב בשנת 2000, לאחר שחייליו טבחו במפגינים שמחו מחוץ לביתו בפריטאון. מעצרו הוביל לחגיגות המוניות בכל רחבי סיירה לאון. סנקו הוסגר לידי הבריטים, ובבית המשפט לפשעי מלחמה של האו"ם הואשם ב-17 סעיפים של פשעי מלחמה, כגון שימוש בילדים-חיילים, ופשעים נגד האנושות כמו השמדה, שעבוד, אונס ועבדות מינית.
ביוגרפיה > מותו

סנקו מת בזמן שהמתין למשפטו, מסיבוכים של שבץ. בהצהרת בית המשפט אמר התובע הראשי דייוויד קראיין, שמותו של סנקו זיכה אותו בסוף שלו לחייו, סוף שהוא מנע בעצמו מרבים אחרים.
הערות שוליים

↑  Special Court for Sierra Leone, web.archive.org, ‏2012-07-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1265045712  PIC: 386718  VIAF: 5654166063389180560005   WorldCat (עם VIAF): 5654166063389180560005
כיבוש

ערך זה עוסק בהשתלטות בכוח על שטחים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כיבוש, כיבוש צבאי או תפיסה לוחמתית (באנגלית: Military occupation, Belligerent occupation או פשוט Occupation) הוא מונח במשפט הבין-לאומי הפומבי המתאר טריטוריה שנתפסה על ידי צבא עוין והיא נתונה בפועל תחת סמכותו במסגרת משטר צבאי. הכיבוש משתרע רק על טריטוריה שבה שליטה כזאת הוקמה וניתנת למימוש. גם השתלטות של ארגון או של בודדים על שטחי ארץ נחשבים על פי הנסיבות ככיבוש. הכיבוש נעשה, בדרך כלל, באמצעות כוח צבאי או במהלך מלחמה, אך גם השתלטות באמצעות הפעלת לחצים פוליטיים מכונה לעיתים כיבוש.
כיבוש שונה מסיפוח ומקולוניאליזם בכך שהכוונה בו היא לקיים הסדר זמני בלבד. מצב שבו גורם מתוך המדינה (או הטריטוריה) משתלט עליה בכוח, מכונה בדרך כלל הפיכה (ולעיתים, בעיקר לציון שינוי מהותי של המשטר, מהפכה).
אמנות בינלאומיות אחדות קבעו כללי התנהגות בשטח הנתון לכיבוש, ובהן אמנת האג משנת 1907 ואמנת ז'נבה הרביעית. שתיהן עוסקות בזכויות אדם ובאיסורים המוטלים על צבא כובש.
מאז מלחמת העולם השנייה מקובל שיש לסיים מצב של כיבוש בנסיגת הכובש מהשטחים שתפס והחזרת השליטה בהם לבעליהם הקודמים. בפרט דבר זה נכון ביחס למדינות דמוקרטיות. נסיגת הכובש תלויה בדרך כלל בהסדרים שמסיימים את מצב המלחמה, אם השטח נתפס במלחמה.
עד מלחמת העולם השנייה, וזמן קצר אחריה, הייתה נפוצה זכות הכיבוש, תופעה שבה מדינה שכבשה שטחים ממדינה אחרת מספחת אותם לשטחה, או שולטת בה בעקיפין (קולוניאליזם) ואף זוכה להכרה בינלאומית בצעד זה. תופעה זו אינה נפוצה כיום, ובכל מקרה הכרה של הקהילה הבינלאומית בצעד כזה נדירה מאוד. שאלת מעמדם של שטחים כבושים, ובפרט מעמדם של תושבי השטחים האלה, ובפרט שמירה על זכויות אדם של תושבים אלה, ומעמדם של שטחים שהיו כבושים גם בידי המדינה ממנה נכבשו, במקרה של סכסוך שאינו מגיע לפתרון, היא מהבעיות הסבוכות במשפט הבינלאומי כיום.
שלטון כיבוש

על פי אמנת ז'נבה הרביעית מדינה כובשת חייבת לדאוג לצרכים של תושבי השטחים שבשליטתה. על הכוח הכובש מוטלת החובה לשמור על זכויות האדם של האוכלוסייה בשטח הכבוש, לאפשר קיום חיי שגרה ולהבטיח את הסדר והביטחון הציבוריים, תוך כיבוד המנהגים המקומיים. הזכויות והאיסורים שעל הכוח הצבאי חובה לשמור הן: הזכות לחיים; הזכות לחופש התנועה; הזכות לפרנסה; הזכות לדיור; הזכות לקניין; הזכות להליך הוגן; הזכות לטיפול רפואי; איסור על ענישה קולקטיבית; איסור על גירוש תושבים אל מחוץ לשטח הכבוש; איסור יישוב אזרחים של המדינה הכובשת בשטח הכבוש; איסור הפעלת לחץ לשיתוף פעולה עם הכוחות הכובשים; הזכות לתכנון סביבתי.
כוח כובש רשאי להגביל את חופש התנועה של אזרחים או להטיל סגר על שטח כבוש, רק אם פעולה זו נחוצה לחלוטין להשגת יעדים צבאיים. אזרחים לא-מאורגנים הנוטלים חלק בלחימה, מסתכנים באיבוד זכותם להגנה כאזרחים ואינם נהנים מהזכויות השמורות לחיילים במדים, הזוכים למעמד מוגן כשבויי מלחמה, אם הם נתפסים בידי כוחות המדינה הכובשת. אזרחים לא-מאורגנים המשתתפים בלחימה צפויים לעמוד לדין כעבריינים לפי החוק הפלילי של המדינה שאסרה אותם.
השליטה בשטח כבוש נתקלת פעמים רבות בהתנגדות של תושביו, המתבטאת לעיתים בהקמת מחתרות הנלחמות בשלטון הכיבוש, גם תוך הפעלת טרור. תגובה אופיינית של שלטון הכיבוש היא הידוק השליטה בשטח הכבוש, תוך צמצום גובר והולך של עצמאות התושבים. לעיתים מביא מאבק זה להחלטה של הכובש לפנות את השטח הכבוש. דוגמה נודעת לכך היא מלחמת העצמאות של אלג'יריה. במקביל למאבק בשלטון הכיבוש, מתקיים גם שיתוף פעולה עם שלטון זה על ידי חלקים אחרים באוכלוסייה. שיתוף פעולה קיצוני עם שלטון כיבוש התקיים בצרפת של וישי, שבה הוקמה ממשלת בובות של משתפי פעולה, שבראשה עמד המרשל אנרי פיליפ פטן, גיבור מלחמת העולם הראשונה.
שלטון כיבוש נודע לשמצה באכזריותו הוא שלטונה של גרמניה הנאצית בשטחי אירופה שכבשה במהלך מלחמת העולם השנייה. במסגרת שלטון כיבוש זה התרחשה השואה – השמדתם של שישה מיליון יהודים, השמדת מאות אלפי צוענים והשמדתם של מיליוני אנשים נוספים.
לעיתים מעודד שלטון הכיבוש התיישבות נרחבת של בני המדינה הכובשת באזור שנכבש, תוך דחיקתם של תושבי האזור המקוריים. דוגמה בולטת לכך היא כיבוש אמריקה בידי מדינות אירופה במאה ה-16.
התפתחות דפוסי הכיבוש בהיסטוריה > בפרהיסטוריה ובהיסטוריה העתיקה

בעידן פרהיסטוריה היו מקרים של כיבוש טריטוריה של חבורה או שבט, בידי שבט שכן. שבטים יריבים היו עלולים לפלוש להרוג את כל חברי השבט השכן. שיטת פעולה אחרת הייתה להרוג את כל הגברים ולפעמים גם את רוב הילדים ולקחת בכוח את הנשים. לעיתים שבטים הרחיבו את הטריטוריה שלהן או לקחו מהשבט את כל שטחו. היות שהיכולת להתקיים בקרב ציידים לקטים ובקרב חקלאים תלויה בגודל השטח, השבט שאיבד שטחים נאלץ לנדוד, לנסות לפלוש לשטח אחר או לגווע ברעב או בקור.
בעקבות תהליכים של המהפכה הנאוליתית חברות הפכו גדולות יותר, מורכבות יותר ועברו לישובי קבע. בתקופה זו היו נפוצים צורות כיבושים שכללו מלחמות שמד של ערים או עמים שלמים וכן שעבוד של אזורים לאימפריות כמו שומר, מצרים העתיקה, בבל, ממלכת פרס ועוד. ערי מדינה או עמים שנכבשו היו עלולים לעבור רצח עם (בדומה למתואר בסיפור על כיבוש יריחו בתנ"ך), להיות משועבדים לשפחות ועבדים או במקרים טובים יותר לעבור סיפוח או להתחייב לשלם מס עובד לאימפריה הכובשת. במקרים של בצורת או בעיה חקלאית אחרת היו יוצרים דילמה אכזרית – תשלום מיסים מלאים היה עלול לגרור מוות ברעב ואי תשלום מיסים היה סיבה להטלת עונשים כמו חיוב למכור ילדות כשפחות או הפיכת כל המשפחה לעבדים.
מאז ימי כורש החל שינוי בקרב אימפריות רבות – במקום להיות אומה שכובשת עמים זרים וממשיכה לראות בהם קולוניות או נתינים זרים, החלה מתגבשת תפיסה לפיה שליט המדינה או האימפריה רוצה להיות המלך של כלל השטח הכבוש ורואה בכל הנכבשים נתינים. כך מדינות החלו לא רק להחריב ערים ושטחים שהיו בידי עם אחר אלה גם לטפח שטחים אלה ולנסות לשלב את התושבים שלהם כחלק מהאימפריה.
עם הזמן בחלק מהאימפריות, לדוגמה באימפריה הרומית, עמים ששועבדו בתחילה הפכו לחלק מהאימפריה ואנשים ממוצא אתני זר הפכו לנתינים או אזרחים בעלי זכויות דומות ואף שולבו במסגרת השלטון. בכל המקרים האלה מדובר בכיבוש צבאי זמני שהפך לקולוניאליזם או סיפוח.
דוגמאות היסטוריות של כיבושים וסיפוח שטחים כוללים:
הכיבושים של ארץ ישראל: הכיבוש המצרי, האשורי, הבבלי, הפרסי, ההלניסטי, הרומי, הביזנטי, הערבי, הסלג'וקי, הצלבני, העות'מאני.
כיבוש ספרד על ידי המוסלמים וכיבושה מחדש (רקונקיסטה) על ידי הנוצרים.
ייסוד האימפריה המונגולית על ידי ג'ינגיס חאן ויורשיו משנת 1206 ועד סוף המאה ה-13;
התפתחות דפוסי הכיבוש בהיסטוריה > ממלחמת העולם השנייה

כיבושים חדשים מאז תחילת המאה ה-20 נבעו ממספר גורמים – מאבקים בין אימפריות (מלחמת העולם הראשונה). ניסיון להקים אימפריה פאשיסטית/נאצית במהלך מלחמת העולם השנייה והמאבק בו. מלחמות על רקע המלחמה הקרה בין ברית המועצות לארצות הברית ומדינות המערב, ומאבקים בין מדינות – במיוחד כאשר אחד הצדדים הוא מדינה לא דמוקרטית.
עם הזמן בעקבות תהליכים כמו דמוקרטיזציה, היחלשות הלגיטימציה לגזענות, התחזקות מוסדות בינלאומיים והתחזקות הגלובליזציה, נוצר קושי גדל והולך לתחזק שלטון כיבוש צבאי או לבצע סיפוח בכוח, והדבר גרר מחאות ולחצים מצד יחידים, ארגוני זכויות אדם, תנועות חברתיות, חברות ומדינות אחרות. אמנות כמו ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, וקיום עיתונות ורשתות חברתיות בינלאומיות יצרו לחץ בינלאומי. סוג אחר של לחץ נגד פעילות כיבוש הכרוכה בדיכוי אוכלוסייה מקומית נבע מהתחזקות קשרי המסחר בין מדינות – במיוחד כאשר הדבר כולל גם תיירות והשקעות בינלאומיות במדינה.
משטרי כיבוש צבאיים או סיפוח בכוח של מדינות המשיכו להתקיים בעיקר על ידי מדינות לא דמוקרטיות גדולות וחזקות – כמו סין או רוסיה, וכן על ידי מדינות ערביות.
דוגמאות לכיבושים בתקופה המודרנית כוללים:
כיבוש קרליה על ידי ברית המועצות מידי פינלנד במהלך מלחמת החורף בשנת 1939; בהמשך סופח החבל לברית המועצות.
כיבוש חלקים גדולים של אירופה, צפון אפריקה והאוקיינוס השקט על ידי מדינות הציר וכיבושם מחדש על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה;
כיבוש איטליה הפשיסטית על ידי בעלות הברית בשנים 1943–1945;
כיבוש גרמניה הנאצית על ידי בעלות הברית וקיום משטר צבאי באזורי הכיבוש בגרמניה בשנים 1945-1949;
כיבושים חלקיים, ירדני, וישראלי, ביהודה ושומרון;
כיבוש טיבט על ידי סין, משנת 1950 ועד היום.
הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968;
כיבוש מחוז ח'וזסתאן על ידי איראן, שעליו לאחר מכן נלחמו איראן ועיראק במלחמת איראן–עיראק במהלך שנות ה-80;
כיבוש סהרה המערבית על ידי מרוקו משנת 1979 ועד היום;
כיבוש אפגניסטן על ידי ברית המועצות בשנים 1979–1989 במהלך מלחמת אפגניסטן הראשונה;
כיבוש אפגניסטן על ידי ארצות הברית ובנות בריתה בשנים 2001 ועד שנת 2014 במסגרת מלחמת אפגניסטן השנייה;
כיבוש עיראק בשנים 2003–2011 על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה במסגרת מלחמת עיראק;
כיבוש חלקים של גאורגיה על ידי רוסיה בשנת 2008 במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה בהמשך הפכו דרום אוסטיה ואבחזיה לישות מדינית שיש לה זיקה לרוסיה אך הן לא נמצאות תחת שליטה צבאית;
כיבוש וסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014.
כיבוש מזרחה של אוקראינה על ידי רוסיה במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה מאז פברואר 2022 וניסיון רוסיה להשתלט על כל אוקראינה.
התפתחות דפוסי הכיבוש בהיסטוריה > מצבים שנויים במחלוקת

לאחר מלחמת העולם השנייה הציגה אוסטריה את האנשלוס, סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, ככיבוש אוסטריה בידי גרמניה. אוסטריה אף הוסיפה שלשלאות מנותצות לנשר בסמלה הלאומי כדי לציין את שחרורה מעול הכיבוש. בפועל, ה"אנשלוס" נעשה ללא שימוש בכוח ובאמצעות לחצים פוליטיים בלבד. גורמים באוסטריה היו מעוניינים בסיפוח ותמכו בשלטונות הגרמניים הנאציים.
יש גורמים בלבנון ומחוצה לה הרואים בשליטת סוריה על לבנון, משנת 1991 ועד תחילת 2005, כיבוש. עם זאת ההשתלטות הייתה בעיקר באמצעות הפעלת לחצים פוליטיים על שלטונות לבנון וגובתה ב"הסכם ידידות" בין סוריה ללבנון, שעל-פיו לבנון הסכימה (לכאורה) להצבת כוחות סוריים בשטחה. שליטת סוריה בלבנון גובתה בידי גורמים לבנוניים, וסיום השליטה נבע משינוי במאזן הכוחות בין העדות השונות בתוך לבנון.
ההקשר הישראלי

בשיח הפוליטי הקיים בישראל מאז 1967, נעשה שימוש במונח "הכיבוש" בה' הידיעה כשהוא מתכוון לשלטונה של מדינת ישראל בשטחים עליהם השתלטו כוחות צה"ל במלחמת ששת הימים. מונח זה מופיע בססמאות כגון "הלאה הכיבוש", "די לכיבוש", "הכיבוש משחית" ועוד המבטאות את ההשקפה בדבר חוסר הלגיטימיות של הכיבוש.
המונח העברי "תפישה לוחמתית" הוא הצעתו של פרופ' יורם דינשטיין, שתרגם את המונחים הבריטיים: belligerent occupation, military occupation, occupation of enemy territory. מבחינת המשפט הבינלאומי, לפרשנותן של רשויות החוק בישראל, אחיזתה של ישראל בשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים ולא החילה עליהם את החוק הישראלי היא תפיסה לוחמתית. גישה זו באה לידי ביטוי בפסקי דין של בג"ץ.
מכוח דינים אלו חוקק הממשל הצבאי חקיקה ביטחונית שעסקה בפעילותו ובפעילות רשויות ישראליות אחרות בתחומי יהודה, שומרון ועזה, וכן חקיקה אזרחית (על פי היתר שניתן לכוח הכובש על פי אמנת האג לענייני הלוחמה ביבשה) שהנהיגה הסדרים השונים מן הדין הירדני בתחומים אזרחיים כגון ביטוח רכב ותמרורי תנועה.
על פי המשפט הבינלאומי, כיבוש שטחים אינו גורר בעקבותיו העברת ריבונות מן השלטון שקדם לכיבוש אל המדינה הכובשת, כלומר החוקים והתקנות שהיו נשארים על כנם. מאידך גיסא, סמכויות החקיקה, הביצוע והמינהל שהיו בידי השלטון הקודם שהיה בשטח ערב הכיבוש פוסקים עם הכיבוש, ועוברים למפקד הצבאי של השטח שנכבש. בדרך זו נהג גם צה"ל.
תושבי הרשות הפלסטינית הם בעלי זכות בחירה למוסדות הרשות הפלסטינית. תושבי שטחי יהודה ושומרון אינם כפופים לחוק הישראלי, אלא למשטר צבאי שמתבסס הן על החוק שהיה מקובל באזור לפני 1967, והן על צווים שמוציא המושל הצבאי מטעם ישראל. במסגרת המשטר הזה נשללות מהפלסטינים זכויות אדם רבות. על-פי עמדת ישראל, הפגיעה בזכויות האדם נובעת במידה רבה מהמתיחות הביטחונית המתמשכת, ומהצורך להתגונן מפני פעולות הטרור הפלסטיני המתבצעות נגד אזרחיה. תושבי השטחים רשאים לעתור לבית המשפט הגבוה לצדק של ישראל, ובמקרים כאלה בוחן בית המשפט העליון הישראלי את העתירה על-פי המצב החוקי המיוחד השורר ב"שטחים", אבל מתחשב גם באמנות בינלאומיות שישראל חתומה עליהן וגם בצרכים הצבאיים.
השאלה האם ישראל מחזיקה ביהודה ושומרון, ובעבר גם ברצועת עזה, מכוח תפיסה לוחמתית בלבד, אינה משפיעה רק על החקיקה והמדיניות כלפי התושבים הפלסטינים ביהודה ושומרון, אלא יש לה משמעות משפטית משמעותית בהקשר למדיניות ההתיישבות הישראלית באזורים אלו. על פי המשפט הבינלאומי אין להקים התנחלויות בשטח הנתון לתפיסה לוחמתית, אלא לצורכי ביטחון. השאלה האם כלל זה חל גם על ההתנחלויות הישראליות, שנויה במחלוקת.
ההקשר הישראלי > שטחים שמעמדם השתנה

כתוצאה מהסכמי שביתת הנשק ב-1949, העבירה ישראל שטחים מסוימים שהיו בידי צה"ל, ואילו ירדן העבירה לשלטון ישראל שטחים שנכבשו על ידה (בוואדי עארה) במלחמת העצמאות.
במהלך מלחמת סיני כבשה ישראל את חצי האי סיני ואת רצועת עזה, אך פינתה אותו כעבור חודשים אחדים, בעקבות לחץ בינלאומי, ובתמורה להסדרי הפסקת אש מיוחדים.
במהלך מלחמת ששת הימים כבשה ישראל שוב את חצי האי סיני. ישראל החזירה שטח זה למצרים, במסגרת הסכם שלום בין המדינות. על רמת הגולן, שהייתה בשליטת סוריה ונכבשה אף היא במלחמת ששת הימים, החילה ישראל את החוק הישראלי בשנת 1981 בניגוד לעמדת סוריה ולעמדת הקהילה הבינלאומית (מלבד ארצות הברית) שמוסיפות לראות בה שטח כבוש.
בימים האחרונים של מלחמת יום הכיפורים כבשה ישראל שטח נכבד במצרים בצדה המערבי של תעלת סואץ. וכן שטחים ברמת הגולן, שטחים אלו פונו במסגרת הסכמי הפסקת האש שלאחר המלחמה, בנוסף לשטח העיר קוניטרה שנכבש יחד עם רמת הגולן במלחמת ששת הימים.
בשנים 1994–1997 העבירה ישראל חלק משטחי יהודה והשומרון וחבל עזה לשליטת הרשות הפלסטינית, במסגרת הסכמי אוסלו והסכם חברון. יש מחלוקת לגבי השאלה האם שטחי יהודה ושומרון ועזה היו אי-פעם שטחים כבושים בידי ישראל ואם כן – האם מדובר בסיום מוחלט של מצב השליטה הלוחמתית של ישראל, כיוון שהרשות הפלסטינית הייתה עדיין כפופה במידה מסוימת לישראל. על-פי ההסכם בין שני הצדדים זהו מצב זמני, אך המשא ומתן טרם הניב הסכם קבע.
ישראל פינתה, באופן יזום וחד צדדי, בשנת 2000 את "רצועת הביטחון" בדרום לבנון, שנכבשה ביחד עם שטחים נוספים בתחילת מלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 2005, באופן יזום וחד צדדי, פינתה ישראל את רצועת עזה מאזרחים ומצבא, במסגרת תוכנית ההתנתקות, אך היא מוסיפה לשלוט, מבחינה ביטחונית, במרחב האווירי של הרצועה ובמים הטריטוריאליים שלה. ישראל גם שולטת ברוב נתיבי התנועה אל הרצועה וממנה ובאספקת מצרכים ושירותים חיוניים כגון מזון, תרופות, חשמל, דלק וכן ניהול מרשם האוכלוסין ואספקת שטרי כסף. מצב זה נובע במידה מסוימת ממדיניות ישראל לשמור על שליטה כלשהי בשטח, אך במידה רבה מחוסר יכולתה של הרשות הפלסטינית לספק את השירותים הנדרשים לתושבים עקב סכסוכים פנימיים ובעיות אחרות.
לקריאה נוספת

יהושפט הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, תל אביב : הוצאת משרד הביטחון, 1990.
יורם דינשטיין, "ביקורת שיפוטית על פעולות הממשל הצבאי בשטחים המוחזקים", עיוני משפט, כרך ג', (תשל"ג) עמ' 330.
David Kretzmer, "The Occupation of Justice: The Supreme Court of Israel and the Occupied Territories", State University of New York Press (April 25, 2002).
הערות שוליים

↑  באתר הוועד הבינלאומי של הצלב האדום
↑  Edelstein, David M. (2004). "Occupational Hazards: Why Military Occupations Succeed or Fail". International Security. 29 (1): 49–91. doi:10.1162/0162288041762913. ISSN 0162-2889. JSTOR 4137547. S2CID 57571525
↑  Stirk, Peter (2009). The Politics of Military Occupation. Edinburgh University Press. p. 44. ISBN 9780748636716.
↑  תאורים ברובים, חיידקים ופלדה, התמוטטות (ספר), קיצור תולדות האנושות
↑  קיצור תולדות האנושות
↑  בג"ץ 393/82 ג'מעית אסכאן אלמעלמון אלתעאוניה אלמחדודה אלמסאוליה נגד מפקד כוחות צה"ל באזור יהודה והשומרון, ניתן ב-28 בדצמבר 1983
↑  3 (א) כל סמכות של שלטון, חקיקה, מינוי ומינהל לגבי האזור או תושביו תהא מעתה נתונה בידי מפקד כוחות צה"ל באזור הגדה המערבית בלבד (מפקד פיקוד המרכז) ותופעל רק על ידי או על ידי מי שיתמנה לכך על ידי או יפעל מטעמי. [מתוך צבא הגנה לישראל, מנשר בדבר סדרי השלטון והמשפט (אזור הגדה המערבית) (מס' 2) תשכ"ז-1967]
↑  ראו דו"ח הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533868805171  BnF: cb11980530t (data)  GND: 4006020-2  LCCN: sh85085246  NARA: 10641080  NDL: 00570740  NKC: ph138971  SUDOC: 027852350 
כוחות צבא בריטיים נלחמים באימפריה האשנטית, באזור חוף השנהב, 1824
הקולוניאליזם ב-1945– רוב אפריקה, הודו ואינדונזיה בידי מעצמות מערביות
חיילים בבית לחם, 1978
ילד מארוול (נו-ואר)

| --- | --- |

נו-ואר, כפי שהוא מופיע על עטיפת החוברת Marvel Boy Vol.2 #1 מאוגוסט 2000, אמנות מאת ג'יי ג'י ג'ונס.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Marvel Boy Vol.2 #1 (אוגוסט 2000)
 יוצרים:  גרנט מוריסון ג'פרי גלן ג'ונס
 מידע
 שם אמיתי:  נו-ואר
 כינויים:  ילד מארוול, קפטן מארוול, פרוטקטור
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  כוח על-אנושי, מהירות גבוהה, סיבולת גבוהה, רפלקסים מוגברים.
 חבר בקבוצה:  שומרי הגלקסיה
 חבר לשעבר בקבוצה:  האוונג'רס האוונג'רס האפלים האוונג'רס הצעירים
 דמויות קשורות
 משפחה:  קפטן גלורי וסטאר ספלנדור (הורים, מתים)
נו-ואר (באנגלית: Noh-Varr) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שמופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Boy Vol.2 #1 מאוגוסט 2000 ונוצרה על ידי הכותב גרנט מוריסון והמאייר ג'פרי גלן ג'ונס.
נו-ואר הוא השישי לשאת את זהותו של קפטן מארוול, אחרי סוכן הסקרול הרדום קהנ'נר. לאחר הופעתו באירועי "פלישה סודית" משנים 2008-2009, הוא הצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים כקפטן מארוול.