החינוך היהודי בבולגריה
תנועות נוער

לאחר עצמאות בולגריה הוקמו בקרב קהילות יהודי בולגריה אגודות נוער שונות שעיקר מטרתן הרחבת ההשכלה, הספורט והעזרה ההדדית. בהמשך, התמקדה פעילותן של התנועות בזיקה לציונות ולשפה העברית. ככל שהתרחבה פעילות התנועה הציונית בבולגריה על פלגיה וסיעותיה, כך נשא אופי פעילות התנועות השונות גוון פוליטי בהתאם לסיעה עימה היו מזוהים. התנועה הקומוניסטית הייתה במיעוט ברחוב היהודי וכך גם המצטרפים מקרב בני הקהילה לתנועות הנוער השונות המזוהות עימה. במהלך מלחמת העולם השנייה, עת היה בתוקף החוק להגנת האומה ונאסרה פעילות תנועות הנוער הציוניות, הצטרפו בני נוער יהודיים לתנועות הנוער אשר זוהו עם המפלגה הקומוניסטית שהוצאה אל מחוץ לחוק וחלקם כגון אנה ונטורה, השתלבו בפעילות המחתרתית של הקומוניסטים נגד השלטונות.
ב-1892 יסדו תלמידי תיכון בסופיה את ארגון הנוער "פרוגרס" וב-1895 הוא שינה את שמו ל"השחר" ומטרתו איסוף כספים ועזרי לימוד לתלמידים נזקקים. ב-1893 הוקמו בפלובדיב אגודות הנוער "נווה צדק" ו"נווה אור" שעסקו בפעילות חינוך וספורט. ב-1897, שינה ארגון "נווה צדק" את שמו ל"שמשון", חבריו הוו בהמשך את הגרעין להקמת תנועת מכבי הצעיר והחשיבו מועד זה לשנת יסודו של ארגון "מכבי בולגריה". ב-1894 נוסד על ידי תלמידי התיכון למסחר בסליבן, הארגון "לה מנסיביס" (בלאדינו: "הנוער") שעסק בסיוע לתמידים ובפעילויות תרבות. בהמשך, נוסדו ארגונים דומים גם בקהילות נוספות ובכלל זה גם ארגוני ספורט. הקמת ההסתדרות הציונית בבולגריה והשתלטותה ההדרגתית על הרחוב היהודי הובילה גם לשינוי אופיין של תנועות הנוער והן הפכו למכשיר להפצת תורתה של התנועה והכשירו את הזיקה לעלייה לארץ ישראל. ניתן לציין את "ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית בבולגריה", שהייתה תנועת נוער בראשה עמד אלברט רומנו אשר לימים התמנה לנשיא ההסתדרות הציונית במדינה. במהלך מלחמות הבלקן ומלחמת העולם הראשונה פסקה כמעט לחלוטין פעילות תנועות הנוער.
ב-1919 חידשה תנועת מכבי את פעילותה, בהמשך הצטרפה לתנועת מכבי העולמית ונציגיה השתתפו במשחקי המכביה. ב-17 בספטמבר 1925 נוסד ארגון השומר הצעיר בבולגריה אשר לאורך שנות פעילותו היה ביריבות עם תנועת "מכבי" בשל מאבקי שליטה על "הרחוב היהודי". ביולי 1925 נוסד בפאזארג'יק, ארגון החלוץ ומטרתו הכשרת בני נוער לעלייה. ב-1941 הופסקה פעילות הארגונים מתוקף החוק להגנת האומה.
באוקטובר 1944, לאחר עליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון חזרו תנועות הנוער לפעול וזאת במקביל לחידוש פעולה של התנועה הציונית. ב-3 באוקטובר 1944 נערך כינוס הנוער היהודי בבולגריה בהשתתפות נציגי מכבי הצעיר, החלוץ, השומר הצעיר, ויצו הצעירה ועקיבא. בהמשך, חל פילוג בתנועת החלוץ וחבריה הצטרפו לשומר הצעיר ולחלוץ הצעיר. ב-1947 נוסדו תנועות הנוער "תגר" של הציונים הכלליים ו"בונה ומגן" של פועלי ציון. המאבק מול הקומוניסטים היהודים הלך והחריף ולאחר השתלטותם המלאה של הקומוניסטים על השלטון בבולגריה, הוגבר הלחץ על תנועות הנוער השונות להתפרק מרצון. בתחילת נובמבר 1947 הוקם בבולגריה ארגון הנוער "ברית הנוער הדמוקרטי המאוחד" ובהמשך, זומנו כל ראשי תנועות הנוער למשרדי הקונסיסטוריה היהודית שנשלטה על ידי הקומוניסטים ונמסר להם כי על התנועות להתפרק מרצון ולהצטרף לארגון החדש. ראשי התנועות, בגיבוי הנהגת ההסתדרות הציונית המאוחדת הודיעו כי הן מוכנות להצטרף לארגון החדש, אך לא לפרק את הארגונים. התחולל מאבק ובמסגרתו הוגבר עוד הלחץ מצד הקומוניסטים היהודים על תנועות הנוער תוך גיבוי השלטונות ובינואר 1948, נכנעו תנועות הנוער והודיעו רשמית על התפרקותן מרצון. מרבית בני הנוער לא הצטרפו ל"ברית הנוער הדמוקרטי" ובהמשך, החל גל העלייה ההמוני אשר במהלכו עלו רובם לישראל. ב-1993 חידשה תנועת השומר הצעיר את פעילותה בבולגריה.