stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפסודיה בוהמית (סרט)

ערך זה עוסק בסרט על להקת קווין. אם התכוונתם לשיר על שמו נקרא הסרט, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בריאן סינגר 
 הופק בידי:  גראהם קינג, ג'ים ביץ' ודניס או'סאליבן
 תסריט:  אנטוני מק'קארטן 
 עריכה:  ג'ון אוטמן 
 שחקנים ראשיים:  ראמי מאלק לוסי בוינטון בן הארדי גווילם לי ג'וזף מאזלו
 מוזיקה:  בריאן מיי רוג'ר טיילור
 צילום:  ניוטון תומאס סיגל 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Regency Enterprises, סרטי GK, TriBeCa Productions, אולפני וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 2 בנובמבר 2018
 משך הקרנה:  134 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  ברזיל, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 תקציב:  52 מיליון דולר
 הכנסות:  903 מיליון דולר (11 באפריל 2019)
 הכנסות באתר מוג'ו:   bohemianrhapsody
 פרסים:  ארבעה פרסי אוסקר   שני פרסי גלובוס הזהב
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
רפסודיה בוהמית (באנגלית: Bohemian Rhapsody) הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי משנת 2018 אודות להקת הרוק המצליחה קווין. הסרט מתמקד בסולן הלהקה פרדי מרקיורי. עבור שם הסרט נבחר שמו של השיר Bohemian Rhapsody - אחד השירים המפורסמים ביותר של הלהקה, שהפך עם השנים לאחד מסמלי ההיכר המזוהים ביותר איתה.
פרויקט הפקת הסרט הוכרז בשנת 2010, עם סשה ברון כהן כמיועד לתפקיד הראשי. בשנת 2013 עזב כהן את הפרויקט בשל חילוקי דעות עם צוות ההפקה והפרויקט נעצר למספר שנים. בשנת 2016 לוהק ראמי מאלק לתפקיד מרקיורי והעבודה על הסרט הואצה. בספטמבר 2017 החלו צילומי הסרט בלונדון. הסרט יצא לאקרנים ב-24 באוקטובר 2018, זכה לביקורות מעורבות והפך לשובר קופות עם הכנסות של למעלה מ-844 מיליון דולר.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות, ביניהן הסרט הטוב ביותר, והוא זכה בארבע מהן: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר. בנוסף, זכה הסרט בשני פרסי גלובוס הזהב: סרט הדרמה הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט דרמה (ראמי מאלק).
עלילה

עלילת הסרט מתחילה בשנת 1970. פארוך בולסרה, שמו האמיתי של מרקיורי, סטודנט לאומנות שעובד למחייתו כמעמיס מזוודות בנמל התעופה הית'רו, צופה בהופעה של להקת "סמייל". לאחר המופע הוא פוגש את חברי הלהקה בריאן מיי ורוג'ר טיילור רגע אחרי שהסולן שלה מודיע להם כי הוא עוזב ומצטרף במקומו ללהקה. עם צירופו של הבסיסט ג'ון דיקון, הלהקה מוקמת מחדש בשם "קווין" ומופיעה ברחבי בריטניה עד שהיא מחליטה למכור את הוואן המשמש אותה לנסיעות על מנת לממן הקלטת אלבום בכורה. הלהקה חותמת על חוזה הקלטות בחברת EMI ופארוך משנה באופן רשמי את שמו לפרדי מרקיורי ומתארס עם חברתו מרי אוסטין. האלבום זוכה להצלחה במצעדי הפזמונים בארצות הברית, דבר המוביל למסע הופעות במדינה. במהלך מסע ההופעות מתחיל מרקיורי להרהר בזהותו המינית.
בשנת 1975 הקליטה הלהקה את אלבום הרביעי, A Night At The Opera, אך עזבה את חברת EMI לאחר שהמפיץ של החברה סירב להוציא את השיר רפסודיה בוהמית כסינגל המוביל משום שאורכו עמד על שש דקות. השיר זכה לביקורות מעורבות, אך הפך ללהיט. במהלך מסע ההופעות של הלהקה מרקיורי מתחיל לנהל רומן עם פול פרנטר המנהל בפועל של הלהקה. לאחר שובו לבריטניה מרי נפרדת ממנו לאחר שהוא מתוודה בפניה כי הוא ביסקסואל.
הצלחת הלהקה נמשכה גם בתחילת שנות השמונים, אך יחד עימה החלו לצוץ מתחים על רקע חילוקי דעות לגבי הכיוון המוזיקלי של הלהקה. בסיום מסיבה סוערת בביתו של פרדי הוא מתוודע לג'ים האטון, אחד המלצרים במסיבה, אך בסיום הערב הם נפרדים. מסיבת עיתונאים לקידום האלבום Hot Space הופכת למסיבת עיתונאים בה מתמקדים העיתונאים בחייו האישיים ובהעדפותיו המיניות של מרקיורי. הוא, מצידו, עונה לשאלות תוך העלבת העיתונאים וסירוב לשתף פעולה עם התקשורת.
היחסים בין פרדי ושאר חברי הלהקה נקלעים למשבר כשהוא מודיע להם כי חתם על חוזה הקלטות בשווי 4 מיליון דולר בחברת CBS. הוא עובר להתגורר, יחד עם פול, במינכן בשנת 1984 ועובד על אלבום הבכורה Mr. Bad Guy. מרי מגיעה לביקור, מספרת לו שהיא בהיריון ומפצירה בו לשוב ולשתף פעולה עם הלהקה ולקחת חלק במופע הלייב אייד המתוכנן להתקיים בלונדון. מרקיורי, המגלה כי פול הסתיר ממנו את המידע על ההופעה מחליט לנתק עימו את הקשרים. בתגובה מתראיין פול לתקשורת וחושף את אורח החיים ההומוסקסואלי של מרקיורי.
מרקיורי חוזר לבריטניה ומבקש את סליחת חברי הלהקה, שמצליחה לקבל ברגע האחרון מקום במופע המתוכנן. במהלך העבודה לקראת המופע מגלה מרקיורי כי הוא נשא של נגיף ה-HIV ומספר על כך לחבריו ללהקה. בבוקר המופע הוא מאתר את ג'ים האטון ויחד נוסעים השניים לביקור אצל הוריו של מרקיורי. הסרט מסתיים בסצנה המשחזרת את מרבית הופעת הלהקה באירוע.
שחקנים ודמויות

| שם השחקנ/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ראמי מאלק | פרדי מרקיורי | סולן הלהקה |
| לוסי בוינטון | מרי אוסטין | חברתו הטובה ובת הזוג של מרקיורי |
| גווילם לי | בריאן מיי | גיטריסט הלהקה |
| בן הארדי | רוג'ר טיילור | מתופף הלהקה |
| ג'וזף מאזלו | ג'ון דיקון | בסיסט הלהקה |
| אלן ליץ' | פול פרנטר | האמרגן האישי והמאהב של מרקיורי שמסית אותו נגד חברי הלהקה |
| איידן גילן | ג'ון ריד | מנהל הלהקה |
| טום הולנדר | ג'ים "מיאמי" ביץ' | עורך דין ומנהל של הלהקה |
| מייק מאיירס | ריי פוסטר | מפיץ חברת התקליטים EMI |
| ארון מק'קוסקר | ג'ים האטון | בן זוגו של מרקיורי |
| מנקה דס | ג'ר בולסרה | אימו של פרדי |
| אייס בהאטי | בומי בולסרה | אביו של פרדי |
| אדם למברט | נהג משאית | תפקיד קמע בסרט |
הפקה

התוכנית להפקת הסרט נחשפה לראשונה בראיון שנתן בריאן מיי, גיטריסט הלהקה, בשנת 2010 ל-BBC. על פי הראיון, סשה ברון כהן אמור היה לככב בתפקיד פרדי מרקיורי. ביולי 2013 פרש כהן מהפרויקט בעקבות חילוקי דעות אמנותיים. כהן רצה כי הסרט יתן הצצה חושפנית ובוטה לדמותו של מרקיורי. חברי הלהקה, להם ניתנה זכות וטו על התסריט, ביקשו למתן את הסרט על מנת לשמור על המורשת של מרקיורי ולכוון את התסריט ליצירת סרט ידידותי למשפחה. מראיונות שניתנו על ידי מיי ורוג'ר טיילור עולה כי השניים חששו מתדמית הקומיקאי המזוהה עם כהן, וכי נוכחותו בסרט תהווה הסחת דעת.
לאחר פרישתו של כהן הוזכר שמו של בן וישו כמועמד אפשרי לתפקיד הראשי ודקסטר פלטשר צורף כבמאי. פלטשר עזב את התפקיד לאחר מספר חודשים בעקבות חוסר הסכמות מקצועיות. באוגוסט 2014 טען וישו כי הסרט לא מתקדם בקצב טוב וכי יש בעיות רבות עם התסריט. שבעה חודשים לאחר מכן עזב את ההפקה, דבר שהוביל לשמועות על חזרתו של כהן לתפקיד.
בנובמבר 2015, נחשף שם הסרט "רפסודיה בוהמית" וצורף לפרויקט התסריטאי אנתוני מקארטן. בפברואר 2016 הגיש פלטשר טיוטה לתסריט שנכתבה על סמך ראיונות שערך עם מיי וטיילור. כשנה לאחר מכן נבחר בריאן סינגר לבמאי הסרט והשחקן ראמי מאלק לוהק לתפקיד הראשי. החתמתם הובילה להאצת העבודה על הסרט.
ב-1 בדצמבר 2017 דיווח המגזין The Hollywood Reporter כי ההפקה נעצרה עקב "אי זמינות בלתי צפויה" של סינגר, שלא חזר לסט הצילומים לאחר סוף השבוע של חג ההודיה. לטענת סינגר ההיעדרות נבעה כתוצאה מהצורך לטפל ב"אירוע בריאות משפחתי". גורמים אחרים דיווח כי ההיעדרות נבעה מסכסוך שנוצר בין סינגר ובין מאלק והצוות שכעסו על איחוריו הרבים ועל התנהגותו. שלושה ימים לאחר מכן פוטר סינגר. יומיים לאחר מכן מונה דקסטר פלטשר למחליפו של סינגר. ב-15 בחודש התחדשו הצילומים. ב-30 בינואר, חודש לאחר מכן פרסם גווילם לי בטוויטר שהצילומים הסתיימו.
הפקה > ליהוק

בנובמבר 2016 הוכרז על ליהוקו של ראמי מאלק לתפקיד הראשי בסרט. לפני ההחתמה נאלץ מאלק לבצע הקלטות באולפני אבי רוד, הקלטות שנשלחו לאישורם של חברי הלהקה. חלק מהשירים שבסרט בוצעו על ידי מרק מרטל.
ב-21 באוגוסט 2017 הוכרז כי צוות השחקנים יכלול גם את בן הארדי כמתופף רוג'ר טיילור, גווילם לי כגיטריסט בריאן מיי, ואת ג'וזף מאזלו כבסיסט ג'ון דיקון. ב-30 באוגוסט 2017 נמסר כי אלן ליץ' ישחק את מנהלו האישי של מרקיורי, פול פרנטר, שעבד עמו בין השנים 1977 ל-1986, ופוטר לאחר שמכר מידע אישי על חייו של מרקיורי לעיתונים בריטים.
ב-6 בספטמבר הצטרפה לוסי בוינטון לצוות השחקנים בתפקיד אהובתו של מרקיורי, מרי אוסטין. חמישה ימים לאחר מכן, לוהק מייק מאיירס לתפקיד ריי פוסטר, מפיץ חברת התקליטים EMI. בהמשך אותו החודש לוהקו גם ארון מק'וסקר לתפקיד ג'ים האטון, בן זוגו של מרקיוריולאחר מכן, איידן גילן בתפקיד ג'ון ריד, מנהלה השני של הלהקה בין השנים 1975–1978 ובנוסף, טום הולנדר ששיחק את ג'ים ביץ' שהיה עורך דין של הלהקה בשנת 1975, והפך למנהל השלישי בשנת 1978 עד היום.
מידת הדיוק ההיסטורי

חלק מהאירועים המתוארים בסרט לא מתארים בצורה מדויקת את האירועים כפי שהתקיימו במציאות. על פער זה הגיב התסריטאי אנתוני מקארטן שאמר: "אנחנו עושים כאן סרט קולנוע, לא סרט דוקומנטרי".
בין הפרטים הלא מדויקים בסרט ניתן למנות את העובדה שג'ון דיקון לא היה הבאסיסט המקורי של הלהקה, אלא הרביעי במספר. לפי הסרט השירים We Will Rock You ו-We are the Champions נוצרו בתחילת שנות ה-80 באותו זמן עם Another one Bites the Dust, אך בפועל השיר נכתב ב-1977 כחלק מהאלבום News of the World. מרקיורי לא היה הראשון בין חברי הלהקה שהוציא אלבום סולו. רוג'ר טיילור הוציא את האלבום Fun In Space באפריל 1981 ואת האלבום Strange Frontier ביוני 1984. בריאן מיי הוציא מיני-אלבום בשם Star Fleet Project באוקטובר 1983. אלבום הבכורה של מרקיורי Mr. Bad Guy יצא לאור באפריל 1985. בנוסף, בניגוד למוצג בסרט, הלהקה לא התפרקה ומופע הלייב אייד לא היה מופע איחוד עבורה. בתחילת שנת 1984 הוציאה הלהקה את אלבומה The Works ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות שהסתיים שמונה שבועות לפני הלייב אייד.
חוסר הדיוק קיים גם בפרטים הקשורים לחייו האישיים של מרקיורי. מרקיורי לא פגש את מרי אוסטין בלילה בו הצטרף ללהקה וג'ים האטון לא היה משרת באחת המסיבות שהוא ערך אלא מעצב שיער במלון סבוי שהכיר את מרקיורי במועדון לילה. אחד הנושאים שזכו לביקורת הגדולה ביותר הוא גילוי העובדה שמרקיורי הוא נשא איידס. מרקיורי עצמו גילה את הדבר במהלך שנת 1986 או 1987 ולא לפני הלייב אייד. חברי הלהקה האחרים נחשפו לעובדה רק בשנת 1989.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות מעורבות. על פי האתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לרייטינג של 60% המבוסס על רייטינג של 418 מבקרים שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 6.1 מתוך 10. באתר Metacritic זכה הסרט לציון 49 מתוך 100, ציון המבוסס על 50 ביקורות.
המבקר אוון גילברמן כתב ב-Variety כי "לרמי מאלק יש תפקיד מכריע בהצגת דמותו של הראוותנית של אלוהי הרוק הגאוני, פרדי מרקיורי. אבל העריכה הפושרת של בראין סינגר בקושי מחזיקה מעמד, למעט האותנטיות של הביצועים החיים". סטפני זאצ'רק, מבקרת הקולנוע של המגזין Time כתבה כי "במונחים קפדניים של קולנוע רפסודיה בוהמית הוא בלאגן. חלק מהסצנות מתחברות בצורה מגושמת...אף על פי שהוא סובל מכל כך הרבה בעיות שאנחנו מקשרים עם סרטים "רעים" יש בו כל כך הרבה אנרגיה שלא מוצאים גם בסרטים "טובים", בעיקר בגלל ההופעה של רמי מאלק בתפקיד מרקיורי" לדבריה הסרט מיועד ל"רגשנים, לא למומחי איכות". פיטר טרוורס, מבקר הקולנוע במגזין רולינג סטון כתב "במאמץ לייצר סרט שמתאים לילדים בני 13 מחיים של כוכב רוק שחי בסגנון "למבוגרים בלבד", רפסודיה בוהמית משאיר אותך עם תחושה שמשהו מהותי חסר". בהתייחס למאלק כתב כי מדובר ב"ההופעה הטובה ביותר של שחקן בשנת 2018...הוא נכנס כל כך עמוק לתפקיד עד שקשה לנו להאמין שאנו לא צופים בדבר האמיתי". ביקורת דומה כתב גם דייב קלהון במגזין Time Out: "ההופעה של רמי מאלק גונבת את הסרט, הוא משרבט, הולך ושנון כמו מרקיורי, הופך את שאר השחקנים לשחקני משנה... הסרט עצמו, אף על פי שהוא קליט ולעיתים מפתה, הוא מעשה חצוף של יצירת מיתוס. העובדות וסדר האירועים מוזזים הצידה לטובת עלילה משיחית... אל תצפו להרבה מעבר למבט בטוח על קווין... היחס למין וסמים בסרט הוא צנוע".
הסרט קיבל ביקורות על אופן הצגת היחסים ההומוסקסואליים של מרקיורי. אג'א רומנו כותב באתר VOX "מה שבאמת אנחנו רוצים זה להיות בקונצרט של קווין ומה שבאמת אנחנו רוצים זה לראות את פרדי מרקיורי כאליל-רוק ולא כאדם אמיתי, הומו ואנושי. התוצאה פוגעת הרבה יותר מסרט הומופובי ממוצע. רפסודיה בוהמית הוא סרט שבאופן עקבי מנסה לשים את דמות הגיי במרכז, בזמן שהוא מנסה להתעלם מהלוק ה"גיי" ככל שהוא יכול, מרפרף בקצרה על חוויות רגשיות ומיניות ובמקום זאת מתקבע על יחסיו האפלטוניים עם חברתו לשעבר".
הפצה

בכורת הסרט נערכה בארנה של ומבלי בלונדון ב-23 באוקטובר 2018. למחרת החלה הקרנת הסרט ברחבי בריטניה. בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-1 בנובמבר ובארצות הברית יום למחרת. במהלך חודש ינואר 2019 יצאה גרסה מיוחדת לסרט ובה מופיעות מילות השירים כדי שהקהל יוכל לשיר יחד במהלך ההקרנה (Sing-along).
כרזת הסרט פורסמה ב-14 במאי 2018. הטריילר הראשון יצא יום לאחר מכן וצבר יותר מ־5 מיליון צפיות תוך פחות מיממה רק בערוצי היוטיוב הרשמיים שפרסמו אותו.
הכנסות

נכון ל-10 בפברואר 2019 הגיעו ההכנסות מהסרט ל-210.7 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה ו-633.7 מיליון דולר נוספים ברחבי העולם. סה"כ עמדו ההכנסות על 844.4 מיליון דולר וזאת לעומת תקציב הפקה של 52 מיליון דולר. ב-11 בנובמבר 2018 עברו הכנסות הסרט את ההכנסות מהסרט Straight Outta Compton והפכו אותו לסרט הביוגרפיה המוזיקלי המכניס ביותר בכל הזמנים. הסרט שבר שיא נוסף בהיותו הסרט הביוגרפי הראשון בהיסטוריה שהפך לשובר קופות (הסרט Straight Outta Compton שהיה עד אז, הסרט הביוגרפי המכניס ביותר, הכניס רק 201.6 מיליון דולר, גם הוא מתקציב של 50 מיליון דולר).
הכנסות > בריטניה

הסרט עלה לאקרנים בבריטניה ב-24 באוקטובר 2018 והכניס ערב הפתיחה 2.08 מיליון דולר. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו הגיעו ההכנסות ל-12.5 מיליון דולר. במהלך השבוע השני להקרנתו הכניס הסרט 7.4 מיליון דולר נוספים. נכון ל-29 בינואר 2019 הגיעו ההכנסות בבריטניה ל-67.3 מיליון דולר.
הכנסות > ארצות הברית וקנדה

בארצות הברית וקנדה עלה הסרט לאקרנים במקביל לסרטים מפצח האגוזים וארבע הממלכות ו-Nobody’s Fool(אנ'). צפי ההכנסות לסוף השבוע הראשון עמד על 26–30 מיליון דולר. בערב הבכורה הגיעו ההכנסות ל-18.4 מיליון דולר ול-51.1 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון. הסרט הכניס 31.2 מיליון דולר בסוף השבוע השני ו-15.7 מיליון בסוף השבוע השלישי. ב-1 בדצמבר עברו ההכנסות מהסרט את רף ה-162 מיליון דולר ועברו את ההכנסות של הסרט Straight Outta Compton כסרט הביוגרפיה מוזיקלית המצליח ביותר. במהלך השבוע ה-12 להקרנת הסרט הוא חצה את רף ה-200 מיליון דולר.
הכנסות > שאר העולם

בשבוע השני ליציאת הסרט לאקרנים ברחבי העולם הוא עלה לראש רשימת הסרטים המכניסים עם 72.5 מיליון דולר. הסרט זכה להצלחה רבה במזרח אסיה, במיוחד ביפן בה היה הסרט לסרט המכניס ביותר בשנת 2018. המכירות במדינה הגיעו ללמעלה מ-7 מיליון כרטיסים במחיר של 10 מיליארד ין יפני, מתוכם מיליארד ין לגרסת ה-IMAX.
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות, ביניהן הסרט הטוב ביותר, וזכה בארבע מהן: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (לראמי מאלק), פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
הסרט זכה בשני פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב: פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (לראמי מאלק).
ג'ון ווקר (פוליטיקאי)

ג'ון ווקר (באנגלית: John Walker‏; 13 בפברואר 1744 – 2 בדצמבר 1809) היה פקיד ציבור מווירג'יניה.
ביוגרפיה

ווקר נולד ב-13 בפברואר 1744 בווירג'יניה, והיה בנו של ד"ר תומאס ווקר. הוא קיבל חינוך פרטי לפני שלמד בקולג' ויליאם ומרי, שאותו סיים ב-1764. הוא היה שכן וחבר לכיתה בקולג' ויליאם ומרי של תומאס ג'פרסון והם נשארו חברים קרובים עד הבחירות של 1804–1805. בשנת 1768, הוא נבחר לחברה האמריקאית. בשנת 1772, הוא החליף את אביו כנציג בית הנבחרים. הוא היה בצבא הקונטיננטלי, ושירת ב-1777 כעוזר של הגנרל ג'ורג' וושינגטון, בדרגת קולונל. בשנת 1780, הוא נבחר כציר לקונגרס הקונטיננטלי. לאחר מכן למד משפטים. כשוויליאם גרייסון מת ב-1790, ווקר מונה לסנאט של ארצות הברית לכהן מ-31 במרץ עד 9 בנובמבר של אותה שנה, כאשר יורש נבחר על ידי העצרת הכללית של וירג'יניה. ניסיון הפיתוי של תומאס ג'פרסון לאשתו, שכמעט הוביל לדו-קרב, וסיפק חומר רב לעיתונות הפדרליסטית, נדון ב"ג'פרסון הווירג'יני" של דיומא מאלון.
ווקר היה בעל עבדים. הוא נפטר ב-2 בדצמבר 1809.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2022-07-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1322346356  LCCN: no2021001258  SNAC: w6q061x4  US Congress: W000059  VIAF: 2606161030920123920002   WorldCat (עם VIAF): 2606161030920123920002
ג'יימס פנר

ג'יימס פנר (באנגלית: James Fenner;‏ 22 בינואר 1771 – 17 באפריל 1846) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור וכמושל ה-7, ה-11 וה-17 של רוד איילנד (בשלוש כהונות שונות). הוא היה בנו של ארתור פנר, המושל הרביעי של רוד איילנד. ג'יימס פנר כיהן כ-4,749 ימים (כ-11 שנים) בתפקיד והוא המושל ה-21 באורך כהונתו בתולדות ארצות הברית.
פנר נולד בפרובידנס שבמושבת רוד איילנד. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון ב-1789, והתחתן עם שרה וויפל ג'נקס ב-17 בנובמבר 1792. לזג נולדו ארבעה ילדים. הוא כיהן כסנאטור בשנים 1805–1807, ועזב את תפקידו על מנת להתמודד לתפקיד המושלות. זאת כשנתיים לאחר שאביו מת בתפקיד זה. פנר כיהן כמושל בשנים 1807 עד 1811, מ-1824 עד 1831, ומ-1843 עד 1845. פנר נבחר לשתי הקדנציות הראשונות שלו כדמוקרטי-רפובליקאי וכחבר במפלגת החוק והסדר של רוד איילנד בכהונתו השלישית. בכהונתו האחרונה, פנר היה המושל הראשון שכיהן תחת חוקת רוד איילנד שאומצה ב-1842.
פנר מת באחוזתו "What Cheer" ב-1846, ונקבר בשטח הקבורה הצפוני בפרובידנס.
ג'ון בראון (פוליטיקאי)

ג'ון בראון (באנגלית: John Brown; 12 בספטמבר 1757 – 29 באוגוסט 1837) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. בראשית שנותיה של ארצות הברית, נמנה בראון בין האישים המשפיעים ביותר על הקמת קהיליית קנטקי. במרוצת השנים ייצג בראון את וירג'יניה בקונגרס הקונטיננטלי ובבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוזה השני.
שנותיו הראשונות

בראון נולד ב-12 בספטמבר 1757, במחוז אוגוסטה (Augusta County, Virginia), קולוניית וירג'יניה. בראון היה בנם של ג'ון, כומר ידוע-שם ומרגרט, מורה בבית ספרפרביטריאני. כנער, למד בראון במיטב בתי הספר במחוזו דוגמת אוניברסיטת וושינגטון ולי ואוניברסיטת פרינסטון. כתוצאה מכניסת הכוחות הבריטיים לארצות הברית בעת מלחמת העצמאות, הופסקו לימודיו של בראון באוניברסיטת פרינסטון.
תפקידו בעת שירותו במלחמת העצמאות אינו ידוע. על פי שורשיו המשפחתיים, שירת בראון תחת הגנרל ג'ורג' וושינגטון והמרקיז דה לה פאייט בצבא הקונטיננטלי. שנתיים אחר כך נרשם ללימודי משפטים במכללתם של ויליאם ומרי. בסתיו 1780 הופסקו הלימודים, ובראון התגייס שוב ללחימה ורסוס כוחות הבריטים. לאחר המלחמה שב בראון ללימודיו, והחל לעבוד במשרדו של תומאס ג'פרסון בסמוך לשארלוטסוויל.
ב-21 בפברואר נישא בראון למרגרטה מייסון, בתו של פרביטריאני ידוע-שם בניו יורק. במרוצת השנים נולדו לזוג חמישה ילדים, אולם רק שניים מהם שרדו את לידתם ונעוריהם.
קריירה פוליטית

בין השנים 1783–1788 כיהן בראון כסנאטור מטעם המחוז השני של קהיליית וירג'יניה, והחליף את קודמו, ויליאם כריסטיאן. בשנים 1787–1788 שימש כציר בקונגרס הקונטיננטלי. בעת שהחוקה האמריקנית נכנסה לתוקף בשטח וירג'יניה, נבחר בראון פעמיים לכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1792, לאחר כניסתה של קנטקי למדינות ארצות הברית, התפטר בראון מן בית הנבחרים. ב-18 ביוני 1792 בחר בית המחוקקים של קנטקי את בראון לייצוג המדינה בסנאט האמריקני. היבחרותו אושררה פעמיים, ב-1803 וב-1804. בעת כהונתו בסנאט, מונה בראון לנשיאה הזמני.
בשנת 1805 הפסיד בראון בבחירות לסנאט, ופרש מן הקריירה הפוליטית. בראון עבר לפרנקפורט, וקנה שטח בגודל של כ-81 קמ"ר. הוא היה חבר באיגוד חברת המים, ומנהל הבנק הראשי של העיר. בשנת 1812 פיקח על הקמת בית תפילה ציבורי בכיכר הראשית של העיר, ובשנת 1829 מונה לשריף מחוז פרנקלין.
מותו

בראון נפטר ב-29 באוגוסט 1837 בלקסינגטון, בגיל 79. גופתו נטמנה בבית העלמין הראשי של העיר פרנקפורט.
לקריאה נוספת

Hardin, Bayless, The Brown Family of Liberty Hall, 1942. (באנגלית)
ג'ורג' טרנר (פוליטיקאי)

ג'ורג' טרנר (באנגלית: George Turner‏; 25 בפברואר 1850 – 26 בינואר 1932) היה משפטן ודיפלומט שכיהן קדנציה אחת כסנאטור ארצות הברית מוושינגטון.
ביוגרפיה

טרנר נולד ב-25 בפברואר 1850 באדינה, מיזורי, למד בבתי הספר הנפוצים ושירת כטלגרף צבאי בצבא האיחוד בין השנים 1861 ל-1865. הוא למד משפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1869, והחל לעסוק בכך במוביל, אלבמה. מ-1876 עד 1880, הוא היה מרשל ארצות הברית עבור המחוז הדרומי של אלבמה והמחוז התיכון של אלבמה, וכיהן כיו"ר המפלגה הרפובליקנית של אלבמה בין השנים 1882 ל-1884. זמן קצר לאחר מכן הוא התמקם מחדש בטריטוריית וושינגטון בצפון מערב האוקיינוס השקט, שם היה שופט עמית של בית המשפט העליון של טריטוריית וושינגטון מ-1885 עד 1888.
הוא חידש את עריכת הדין בספוקיין, וושינגטון ב-1888 והתעניין גם בכרייה. הוא היה חבר בוועידה הטריטוריאלית בשנת 1889 שכוננה את חוקת וושינגטון הראשונה, חוקת מדינת וושינגטון, אשר התקבלה לאחרונה לאיחוד. הוא נכשל בניסיונו להיבחר כרפובליקני לסנאט האמריקאי ב-1889 וב-1893; הוא נבחר בהצבעה מאוחדת עם תמיכת רפובליקנים של הכסף, דמוקרטים ופופוליסטים לסנאט האמריקאי וכיהן מ-4 במרץ 1897 עד 3 במרץ 1903; הוא הפסיד בבחירות חוזרות וחזר לעסוק במשפטים בספוקיין.
בשנת 1903, הוא היה חבר בבית הדין לגבול אלסקה והיה מועמד דמוקרטי לתפקיד המושל ב-1904 אולם לא נבחר. הוא היה עורך דין של ארצות הברית בהאג בבוררות הדיג הצפון-מזרחית עם בריטניה ב-1910, ומונה על ידי הנשיא ויליאם ה. טאפט כחבר בוועדה המשותפת הבינלאומית, שנוצרה כדי למנוע מחלוקות בנוגע לשימוש במי הגבול בין ארצות הברית וקנדה מ-1911 עד 1914. הוא היה עורך דין של ארצות הברית בפני הוועדה המשותפת הבינלאומית מ-1918 עד 1924 ועסק בעריכת דין בספוקיין. הוא מת שם ב-26 בינואר 1932 ונקבר בבית הקברות גרינווד.
ג'ורג' רייט

ג'ורג' גרובר רייט (באנגלית: George Grover Wright‏; 24 במרץ 1820 – 11 בינואר 1896) היה עורך דין חלוץ, שופט בית המשפט העליון של איווה, פרופסור למשפטים וסנאטור רפובליקני מאיווה.
ביוגרפיה

רייט נולד ב-24 במרץ 1820 בבלומינגטון, אינדיאנה, למד בבתי ספר פרטיים וסיים את לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון ב-1839. הוא למד משפטים ברוקוויל, אינדיאנה, והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1840, והחל לעסוק בכך בקאוסאוקה, טריטוריית איווה.
הוא היה עורך דין של מחוז ואן בורן, איווה בשנים 1847–1848 והיה חבר בסנאט של איווה מ-1849 עד 1851. הוא היה שופט בבית המשפט העליון של איווה מינואר 1854 עד ינואר 1860, ומיוני 1860 עד ספטמבר 1870. הוא היה השופט העליון של בית המשפט במשך שבע שנים מהן. הוא גם כיהן כנשיא האגודה החקלאית של איווה בין השנים 1860 ל-1865.
רייט עבר לדה מוין ב-1865. בשיתוף עם השופט ק. ק. קול, הוא הקים בדה מוין את בית הספר הראשון למשפטים ממערב לנהר המיסיסיפי. בית ספר זה הפך מאוחר יותר לקולג' למשפטים של אוניברסיטת איווה. הוא שימש כאחד מהפרופסורים שלה מ-1865 עד 1871.
בשנת 1870 בחרה האספה הכללית של איווה ברייט (על פני ויליאם בויד אליסון ואחרים) לכהן בת שש שנים בסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן בסנאט מ-4 במרץ 1871 עד 3 במרץ 1877. הוא לא הועמד לבחירה מחדש. בהיותו בסנאט, הוא היה חבר בוועדת הסנאט לענייני משפט (בקונגרס ה-42), חבר בוועדה לשירות אזרחי וסגירה (בקונגרס ה-43) ובוועדה לתביעות (בקונגרס ה-44).
לאחר שעזב את הסנאט, הוא חזר לעסוק במקצועו בדה מוין וגם עסק בבנקאות כנשיא בנק החיסכון של מחוז פולק. מ-1887 עד 1888 היה נשיא לשכת עורכי הדין האמריקאית. הוא מת בדה מוין, איווה ב-11 בינואר 1896, בגיל 75, ונקבר בבית הקברות וודלנד .
אחיו של רייט, ג'וזף אלברט רייט, היה מושל וסנאטור מאינדיאנה.
ברטולד וייס

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1845 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  11 במרץ 1915 (בגיל 69) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Weiss Baruch 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1896–1905) 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית 
 
הברון צ'פלי ברטולד וייס (במקור ברוך וייס, בהונגרית: Weiss Berthold; פשט, 5 באוקטובר 1845 – בודפשט, 11 במרץ 1915) היה תעשיין יהודי-הונגרי, סופר וחבר האספה הלאומית של ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחיו של מנפרד וייס.
ביוגרפיה

ברוך (ברטולד) וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של ב. אדולף וייס ושל אווה קניץ. בסיום לימודיו בתיכון הוא התחיל לפתח קריירה מסחרית-תעשייתית ומשנת 1880 היה גורם משמעותי בתעשייה ההונגרית בקנה מידה גדול. כבר בשנת 1876 הפך לחבר בבית הדין של הבורסה ההונגרית והיה לו חלק גדול בהקמת קווי הרכבת הפרוורית וכן בניסוח חוקי התעשייה של שנות ה-80 של המאה ה-19. במקביל, הוא ואחיו הגדול מנפרד, ייסדו את מפעל השימורים ההונגרי הראשון, את מפעל העפרות והתחמושת באי צ'פל ואותם המפעלים גם בברלין, וכן את מפעל הסריגה והאריגה בעיר ואץ. צפונית לבודפשט. הוא לקח חלק בארגון מחדש של מפעל הנשק בבאנסקה שטיאווניצה (אז חלק מהונגריה - בהונגרית: Selmecbánya) ושל העיר קסג, בהקמת מספנת דנוביוס ובייסוד מפעל השזירה והאריגה ברוז'אהג'. הוא גם מילא חלק משמעותי בניהול מוסדות פיננסיים וגם העלה את התוכנית לייסוד בנק למשכנתאות ובנקים לחיסכון באזורים מחוץ לבודפשט. ברטולד וייס היה חבר דירקטוריון בלשכת המסחר והתעשייה ובוועדת ההון. בשנת 1896 נבחר כחבר פרלמנט עם תוכנית ליברלית. הוא יזם את הקמת "המכון הלאומי לפנסיה לפקידים" (אלה שלא היו עובדי מדינה) ונבחר לנשיאו. ברטולד וייס היה נשיא הכבוד של חברת לויד בפשט. בשנת 1903, מתוך הכרה ביכולותיו בענייני ציבור, מינה אותו מלך הונגריה (קיסר אוסטרו-הונגריה) ל"יועץ חצר".
ברטולד וייס הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
חיים אישיים

אשתו הייתה הרמינה בלאו (1858–1937), בתם של לאזר בלאו ומאריה קייזר.
ילדיהם:
ארז'בט אווה וייס (1880–1944). בעלה הראשון היה דיולה אולמן (1872–1926), אדריכל, ממנו התגרשה. בעלה השני היה אימרה טוסגי, מהנדס.
יולאן וייס (1882–1935). בעלה היה הברון מרצל מדראשי-בק (1873–1945), עורך דין ומנהל בנק שנספה בשואה.
ד"ר בלה אדולף וייס (1885–1944).
עבודותיו

תנאים כלכליים ובריאות ציבורית ביחס לפשט (1869)
רפורמה במערכת הבנקאות המרכזית, בשם לב ליחסים עם הבנקאות האוסטרו-הונגרית (1870, גם בגרמנית)
כיבושים מסחריים (1886, גם בגרמנית)
האינטרסים של בודפשט והרכבת המזרחית (1887)
תקנון חדש של הבנק האוסטרו-הונגרי (1898)
רפורמה בבנקי החיסכון שלנו (1899)
ראו גם

תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס