זכויות להט"ב בגרמניה המזרחית
נראות להט"בית

בשנותיה הראשונות של גרמניה המזרחית, חללים קוויריים התקיימו בדרך כלל בסתר. הנוער הגרמני החופשי לא קיבל חברים הומוסקסואלים, ומועצות העיר הקשו על הקמת חללי מפגש ואירועים קווירים. בשנות ה-70 של המאה ה-20, הנראות השתפרה במעט, כאשר מוסדות קווירים שונים הוקמו בברלין ובסביבתה. ה-HIB ‏(Homosexuelle Interessengemeinschaft Berlin) הוקם ב-1973 מתוך אמונה ש-'שחרור הומוסקסואלי הוא חלק מהצלחת הסוציאליזם' במטרה לחנך את החברה ברוח זו. בהקשר לא רשמי יותר, פגישות בבית הגדול של הטרנסית שרלוט פון מהלסדורף (אנ') מחוץ לברלין התפתחו לקבוצת תמיכה שהתקיימו מדי שבועיים שדנו ביציאה מהארון, מחלות מין וסוגיות קוויריות אחרות בשילוב שתייה וריקודים. פון מהלסדורף הייתה מעורבת בשטאזי, הן כנושא למעקב והן כמודיעה (אנ') בעצמה. באפריל 1978, האירוע המאורגן הראשון ללסביות בגרמניה המזרחית התקיים שם, ותוכנן על ידי אורסולה סילגה (אנ'), שמאוחר יותר פוזר על ידי המשטרה.  לאחר מכן, נאסר על קבוצת התמיכה להיפגש אצל פון מהלסדורף. ה-HIB נקלע לגורל דומה בו-זמנית, הן בשל מעקבי השטאזי והן בעקבות ההתערבות והקשיים הארגוניים המשמעותיים של הקבוצה.
באותה שנה, נחתם הסכם בין הכנסייה למדינה שאפשר לקבוצות זכויות להט"ב להתכנס בכנסיות פרוטסטנטיות. אף על פי שהיה מתח בין מוסדות הדת לבין קבוצות להט"ב אלו, עדיין התקיימו דיוני 'יציאה', ערבי הורים ואירועים חברתיים להומוסקסואלים ולסביות. כמו כן, ב-1983, קבוצות להט"ב קיימו אירוע זיכרון בבוכנוואלד לזכר ההומואים והלסביות שנהרגו בשואה, ולאחר מכן אירועים דומים באנדרטאות לשואה אחרות. מפלגת השלטון של גרמניה המזרחית, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ביקרה את האירועים בטענה כי הומוסקסואליות לא יכולה להיחשב כ'בעיה נפרדת' בתולדות השואה, והוסיפה כי "הרבה אסירים הומוסקסואלים במחנות הריכוז היו פושעים, ומספר ההומוסקסואלים שנרצחו במחנות הריכוז היה חלק קטן מאוד מאלו שנהרגו על ידי הפשיסטים".
לאחר שינוי במדיניות בגרמניה המזרחית ב-1985, קבוצות להט"ב נהיו יותר רשמיים. קונגרס מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ה-11 בחן מחדש את גישת המפלגה להומוסקסואלים תוך מיקוד באינטגרציה חברתית (אנ'), כחלק מניסיון רדיקלי להסתגל לנורמות החברתיות המשתנות בחברה. בעוד שהמפלגה עצמה נותרה אמביוולנטית למדי כלפי להט"בים, הדחת מוסדות של קבוצות מיעוט מחוץ למבני המדינה הייתה יכולה להתפרש כדה-לגיטימציה, ולכן פקידים רבים במפלגה ביקשו לפתח מדיניות אינטגרטיבית יותר כלפי הומוסקסואלים. גם בשלב זה חזרה המפלגה על עמדתה בנוגע לקורבנות הומוסקסואלים של השואה במסגרת מורשת האנטיפשיזם. בביקורת על הסרט הגרמני מ-1989, Coming Out (אנ'), הסרט העלילתי היחיד שנעשה בגרמניה המזרחית שהיה עם נושא להט"בי, הסביר שר התרבות דיטמר קלר (אנ') את המשמעות הפוליטית של הסרט להכרה בהומוסקסואלים ובקומוניסטים כקורבנות שנלחמו יחד נגד הפשיסטים.
השינוי בעמדה הרשמית הוביל להקמת מועדוני הומואים ולסביות במסגרת מוסדות המדינה, מהלך שפעילים ניסו מאז שנות ה-70. לדוגמה, Sonntags-Club (גר'), חוג הפעילים שאינם קשורים לכנסייה סביב סילגה, שנפגשו מאז פירוקו של ה-HIB, הצליח לארגן מקום קבוע לימי ראשון במצוונזיגר-קלאב בברלין ב-1986. אף על פי שהמועדון איבד את המקום ב-1987, חוג הפעילים עבר למרכז התרבות Kreiskulturhaus ברובע מיטה ב-1988. עם זאת, על אף שנתמכה רבות על ידי הקהילה, המועדון לא קיבל מעמד רשמי כאיגוד חוקי עד לאחר נפילת חומת ברלין ב-1990. קבוצות ומועדונים דומים הוקמו מאוחר יותר בדרזדן, לייפציג, ויימאר, גרה, מגדבורג, פוטסדאם והאלה.
יתר על כן, ה-Kulturbund איפשר לקבוצת הלימוד של מגנוס הירשפלד להתארגן במסווה של קידום מאמצים מדעיים במיניות. גם ארגונים ממלכתיים כמו שירותי תכנון המשפחה החלו להכשיר צוותים בנושאי זהות מינית. הנוער הגרמני החופשי החל מסוף שנות ה-80 לדון על הומוסקסואליות וביסקסואליות ולייצר אירועים לקהילה. לדוגמה, בפסטיבל הנוער של הנוער הגרמני החופשי לשנת 1989, המועצה המרכזית של הנוער הגרמני החופשי הורתה לקבל את הלהט"בים, תוך כדי יצירת חללים ומועדונים חדשים.
עם זאת, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה עצמה הייתה אמביוולנטית למדי בנוגע לנושאים להט"בים, זהויות והכרה, בין היתר בשל האמונה שאי-התקשרות עם הנושא 'יפתור' אותו. לכן, רפורמת המדיניות של 1985 הושארה בעיקר לפרשנותם של פקידי המפלגה המקומית כאשר ההומופוביה הייתה שכיחה יחסית בקרב פקידי המפלגה. עם זאת, גישתה של המדינה להומוסקסואליות הייתה עדיין מהמתקדמות ביותר לתקופתה. לדוגמה, המזכיר הראשון לשעבר של המועצה המרכזית של הנוער הגרמני החופשי, אברהרד אוריך (אנ') טען לחשיבות של שילוב הקהילה הגאה בפומבי:
בהתאם למטרות שלנו בתוכנית הציבורית לנוער הגרמני החופשי ל-40 שנות גרמניה המזרחית... אנו מייחסים חשיבות רבה לשילובם של בני נוער הומוסקסואלים כאזרחים שווים... אני יכול להבטיח לך שהנוער הגרמני החופשי ימשיך להקדיש תשומת לב רבה לשוויון מוחלט של בני נוער הומוסקסואלים ואזרחים אחרים בצורותיו המגוונות של עבודה פוליטית ואידאולוגית.
בשנת 1988, צולם הסרט הראשון בגרמניה המזרחית שעסק בהומוסקסואליות, Die andere Liebe (אנ'). הסרט בוצע בשיתוף פעולה עם פעילים הומואים ולסביות בגרמניה המזרחית, אולפן הסרטים הממלכתי DEFA (אנ') ומוזיאון ההיגיינה הגרמני (אנ').‏