stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1997 באסטרונאוטיקה
סיכומים שנתיים > לפי אתר שיגור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתר | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיהקזחסטן קוסמודרום בייקונור | 18 | 13 | 3 |  |
| רוסיה קפוסטין יאר | 0 | 0 | 0 |  |
| רוסיה קוסמודרום פלסצק | 11 | 10 | 1 |  |
| רוסיה קוסמודרום סבובודני | 2 | 10 | 1 |  |
| ארצות הברית נמל החלל קייפ קנוורל | 16 | 15 | 1 |  |
| ארצות הברית מרכז החלל קנדי | 8 | 8 | 0 |  |
| ארצות הברית מתקן הטיסות וולופס | 2 | 2 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר ונדנברג | 10 | 10 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר אדוארדס | 0 | 0 | 0 |  |
| צרפת מרכז החלל הגיאני | 12 | 11 | 1 |  |
| יפן מרכז החלל אוצ'ינורה | 1 | 1 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל טנגשימה | 1 | 1 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן | 0 | 0 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג | 4 | 4 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים טאיואן | 2 | 2 | 0 |  |
| הודו מרכז החלל שריחאריקוטה | 1 | 0 | 1 |  |
| ישראל בסיס פלמחים | 0 | 0 | 0 |  |
| ברזיל מרכז החלל אלקנטרה | 1 | 0 | 1 |  |
הערה: שיגור נוסף בוצע על ידי ארצות הברית מבסיס חיל האוויר באיים הקנריים.
הערות שוליים

↑  חזר ב-סויוז TM-24
↑  הגיע ב-סויוז TM-27
↑  מהם 3 בעזרת משגר שנבנה באוקראינה
↑  שימוש במשגר של האיחוד האירופי
שיגור גשושית קאסיני-הויגנס לחקר שבתאי
אורנה ברביבאי

אוֹרנה בַּרְבִּיבַאי (נולדה ב-5 בספטמבר 1962, ו' באלול ה'תשכ"ב) היא פוליטיקאית ישראלית וחברת מועצת עיריית תל אביב יפו. כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד וכשרת הכלכלה והתעשייה בממשלת ישראל השלושים ושש. התמודדה על ראשות עיריית תל אביב-יפו בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בפברואר 2024.
בשירותה בצה"ל כיהנה כראש אגף כוח האדם, בדרגת אלוף, והייתה הקצינה הראשונה בתולדות צה"ל שנשאה דרגה זו במינוי קבע (קדמה לה במינוי זמני השופטת דבורה ברלינר). בהמשך, הייתה גם האישה הראשונה שכיהנה כיו"ר ועדת החוץ והביטחון בכנסת.
ביוגרפיה

ברביבאי נולדה בשם אורנה שוחטמן ברמלה וגדלה בעפולה. בתם של אלי שוחטמן, עולה מרומניה, וצילה טויס, עולה מעיראק. גדלה במשפחה מרובת ילדים ומאותגרת כלכלית, כבת הבכורה מבין שמונה. למדה בבית ספר "אלומות" בעפולה ושנתיים בפנימייה כפר גלים. לברביבאי תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת בן-גוריון, תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל, ותואר שני נוסף במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. בוגרת המכללה לביטחון לאומי.
התגייסה לצה"ל בשנת 1981 ואת מרבית שירותה עשתה בחיל השלישות. היא פיקדה על קורס קציני שלישות בבה"ד 11, שימשה ראש מדור נשים בבקו"ם, מפקדת לשכת הגיוס באר שבע, שלישת אוגדת מילואים, ראש ענף מיון ושיבוץ במפקדת זרוע היבשה וראש מחלקת סגל בזרוע היבשה, מאז הייתה לפורצת דרך בקרב נשים בצה"ל. בנובמבר 2003 מונתה לשלישת פיקוד המרכז, השלישה הפיקודית הראשונה בתולדות צה"ל, בספטמבר 2005 קודמה לדרגת תת-אלוף ומונתה לקצינת שלישות ראשית, והייתה האישה הראשונה שמונתה למפקדת חיל שאינו חיל נשים. בדצמבר 2006 מונתה לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה.
ביוני 2008 מונתה לראש מטה אגף כוח האדם. באותה שנה נבחרה על ידי העיתון "גלובס" לאחת הנשים המשפיעות ביותר בישראל.
ב-23 ביוני 2011 מונתה לראש אגף כוח האדם והועלתה לדרגת אלוף, ובכך הפכה לקצינה הראשונה בתולדות צה"ל בדרגה זו, במינוי קבע. בשנת 2014 השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. לקראת סיום כהונתה נערך מבצע צוק איתן, שבו טיפלה אישית במסירת ההודעה על קביעת החיילים הנעדרים, אורון שאול והדר גולדין, כחללים. באוקטובר של אותה שנה סיימה את תפקידה ופרשה מצה"ל, לאחר 33 שנים בצבא.
לאחר פרישתה מהמערכת הצבאית, מונתה ליו"ר מגבית התרומות של קרן ויצו בישראל וב-2015, למנכ"לית של הקרן התאגידית פילנתרופית למיזמים לאומיים. בספטמבר 2015 נבחרה לכהן כיושבת ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל, תפקיד בו כיהנה עד שנת 2018. ברביבאי הייתה מגישת התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל, העוסקת בענייני צבא-חברה, חברה בוועד המנהל של ארגון "מעוז", המכון הישראלי לדמוקרטיה וקופ"ח כללית, לימדה באוניברסיטת בר-אילן ומשנת 2017 מרצה במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > הכנסת ה-21 וה-22

ב-1 בינואר 2019 הצטרפה לרשימת "יש עתיד" לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ושובצה במקום ה-4. לאחר חיבור מפלגת יש עתיד ומפלגות חוסן לישראל ותל"ם למפלגה משותפת – רשימת "כחול לבן", שובצה במקום ה-10. הרשימה קיבלה 35 מנדטים וברביבאי הפכה לחברת כנסת בכנסת העשרים ואחת.
| --- | --- |

אורנה ברביבאי, 2011
 לידה:  5 בספטמבר 1962 (בת 62) רמלה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1981–2014 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש מחלקת הסגל בזרוע היבשה  קצינת שלישות פיקודית בפיקוד מרכז  קצינת שלישות ראשית  ראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה  ראש מטה אגף כוח האדם  ראש אגף כוח האדם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן מבצע עמוד ענן
 עיטורים
 פרס חיים הרצוג (2016) 
 
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה שוב במקום ה-10 ברשימת "כחול לבן" ונכנסה לכנסת. בכנסת זו הייתה חברה בוועדת החוץ והביטחון.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > הכנסת ה-23

בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה שוב במיקום ה-10 ברשימת "יש עתיד" ונכנסה לכנסת. בה המשיכה לכהן כחברת ועדת חוץ וביטחון ובנוסף כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת, כראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל–סינגפור וחברה במשלחת הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי IPU. מחודש יולי 2020, ברביבאי היא יושבת-ראש השדולה למען חיילות וחיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים.
בעקבות פרשת זיוף נתוני גיוס החרדים בצה"ל שאותה חשפה בדצמבר 2019 העיתונאית כרמלה מנשה, חשף העיתונאי יאיר שרקי עדות מוקלטת של קצין באגף כוח האדם, שלפיה ידעה ברביבאי על זיופים בתקופתה אך בחרה שלא לטפל בהם. הקלטה זו הייתה ידועה לראש אכ"א האלוף מוטי אלמוז, וכן לאלוף במילואים רוני נומה אשר הוסמך על ידי הרמטכ"ל אביב כוכבי לתחקר את הפרשה. בעקבות החשיפה הודיע דובר צה"ל כי גם תקופה זו תתוחקר ונתוני גיוס החרדים ייבדקו החל מ-2011. ארגון "תורת לחימה" קרא לברביבאי להציג ראיות כי דיווחיה נכונים. ברביבאי מסרה בתגובתה כי הטענות העולות לגביה בכתבה הן שקר גס, ונראה שהן חלק מקמפיין פוליטי. אכן, דו"ח האלוף (מיל') נומה אשר פורסם בפברואר 2020, הבהיר מעל כל ספק כי הכשלים בדיווחי גיוס חרדים לא חלו כלל בתקופת שירותה בצה"ל.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > הכנסת ה-24

לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הציב לפיד את ברביבאי במקום השני ברשימה ומינה אותה למלא את תפקיד יו"ר ועדת החוץ והביטחון הזמנית בכנסת עד להרכבת הממשלה, ובכך הפכה לחברת הכנסת הראשונה המשמשת בתפקיד זה. במהלך כהונתה כיו"ר הוועדה, יצא צה"ל למבצע "שומר החומות" שלאחריו הפיצה לראש הממשלה מסמך המבטא את מסקנותיה האישיות מהתנהלות הדרג המדיני.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > שרת הכלכלה

ביוני 2021 ועם השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש מונתה ברביבאי לתפקיד שרת הכלכלה והתעשייה ופרשה מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי". בהתאם להסכמים הקואליציוניים, ביולי 2021 הועברה למשרדה גם זרוע העבודה (שהייתה קודם לכן חלק ממשרד העבודה והרווחה במשך 5 שנים) והיא קיבלה גם את הסמכויות השמורות בחוק לשר העבודה.
כשרת הכלכלה, אורנה ברביבאי חתמה על קיצור שעות של חלק מהמתמחים ברפואה. היו מתמחים שדחו את המתווה. בהמשך שונה המתווה. במקביל, שבתו מעונות היום.
ברביבאי ומשרד הכלכלה פעלו יחד עם ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט ואחרים לבטל מאות תקנים ישראליים ייחודיים במוצרים שונים תוך התאמה לתקנים בין-לאומיים במטרה להוזיל מחירים. בתקופת כהונתה פעלה לכניסתן של רשתות שיווק וקמעונאות כגון קרפור לשוק הישראלי. לצד הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן, בחנה ברביבאי הצעה לפיה מרכולים וחנויות מכולת יוכלו להציג את מחירי המוצרים על צג אלקטרוני, במקום באמצעות מדבקות.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > הכנסת ה-25

לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שובצה במקום השני ברשימה בשנית ושבה לכהן לאחר הפסקת כהונה כחברת כנסת בכנסת העשרים וחמש.
ב-21 ביוני 2023 הודיעה שתפרוש מהכנסת ותתמודד בבחירות לראשות עיריית תל אביב שיתקיימו בינואר 2024. ברביבאי התפטרה מהכנסת ב-30 ביולי 2023.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל של 2024 התמודדה כנגד רון חולדאי על ראשות עיריית תל אביב. במהלך הקמפיין חברה אליה סגנית ראש העיר לשעבר ציפי ברנד, ששובצה כמספר 2 ברשימתה. מלבד תמיכתו של ראש מפלגתה יאיר לפיד, תמך בה יו"ר ישראל ביתנו אביגדור ליברמן. ברביבאי הפסידה בבחירות, אולם קיבלה כ-37.3% מקולות הבוחרים וסיעתה זכתה ב-6 מנדטים במועצת העיר. ב-19 במרץ 2024 הושבעה לכהונה במועצת עיריית תל אביב יפו והודיעה כי בכוונתה להוביל את סיעת יש עתיד מהאופוזיציה.
פרסים והוקרה

2016: פרס חיים הרצוג
2023: אות אביר איכות השלטון מאת התנועה לאיכות השלטון
חיים אישיים

נשואה לעו"ד משה ברביבאי ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים בתל אביב.
1989 באסטרונאוטיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1989  באסטרונאוטיקה |  |
< · 1987 · 1988 — 1989 — 1990 · 1991 · >  פורטל מדעי החלל
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1989 ונוגעים לתחום האסטרונאוטיקה.
אירועים בולטים

במהלך השנה בוצעו 101 שיגורים מהם 75 (75%) בוצעו על ידי ברית המועצות.
25 באוגוסט – חללית וויאג'ר 2 צילמה את נפטון
18 באוקטובר – שיגור הגשושית גלילאו לכיוון צדק
שיגורי לוויינים > שיגורים מאוישים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | צוות בשיגור | מועד נחיתה | צוות בנחיתה | זמן טיסה | הערות |
| 13 במרץ  14:57:00 UTC | ארצות הברית STS-29 | מייקל קואוטס  ג'ון בלאהה ג'יימס בגיין  ג'יימס בוצ'לי רוברט ספרינגר | 18 במרץ  14:35:51 UTC | מייקל קואוטס   ג'ון בלאהה   ג'יימס בגיין   ג'יימס באקלי   רוברט ספרינגר | 4 יממות ו-23 שעות | הטיסה השמינית של מעבורת החלל דיסקברי, שחרור לוויין למסלול, ביצוע ניסויים. |
| 4 במאי  14:48:59 UTC | ארצות הברית STS-30 | דייוויד ווקר  רונלד גרייב נורמן ת'אגארד מרי קלייב מארק לי | 8 במאי  12:43:27 UTC | דייוויד ווקר   רונלד גרייב   נורמן ת'אגארד   מרי קלייב   מארק לי | 4 יממות | הטיסה הרביעית של מעבורת החלל אטלנטיס, שחרור למסלול גשושית מגלן, ביצוע ניסויים. |
| 8 באוגוסט  12:37:00 UTC | ארצות הברית STS-28 | ברוסטר שו  ריצ'רד ריצ'רדס ג'יימס אדמסון דייוויד ליסטמה מארק בראון | 13 באוגוסט  13:37:08 UTC | ברוסטר שו   ריצ'רד ריצ'רדס   ג'יימס אדמסון   דייוויד ליסטמה   מארק בראון | 5 יממות ושעה | הטיסה הרביעית של מעבורת החלל אטלנטיס, שחרור לוויינים, ביצוע ניסויים. |
| 5 בספטמבר  21:38:03 UTC | ברית המועצות סויוז TM-8 | אלכסנדר ויקטורנקו  אלכסנדר סרברוב | 19 בפברואר 1990   01:06:20 UTC | ואלכסנדר ויקטורנקו   אלכסנדר סרברוב | 166 יממות ו-6 שעות | חיבור לתחנת החלל מיר עם משלחת מס' 5, ביצוע ניסויים. |
| 18 באוקטובר  16:53:40 UTC | ארצות הברית STS-34 | דונלד ויליאמס  מייקל מקולי פרנקלין צ'נג-דיאז שאנון לוסיד אלן בייקר | 23 באוקטובר  16:33:00 UTC | דונלד ויליאמס   מייקל מקולי   פרנקלין צ'נג-דיאז   שאנון לוסיד   אלן בייקר | 4 יממות ו-23 שעות | הטיסה החמישית של מעבורת החלל אטלנטיס, שחרור גשושית, ביצוע ניסויים. |
| 23 בנובמבר  00:23:30 UTC | ארצות הברית STS-33 | פרדריק גרגורי  ג'ון בלאהה סטורי מאסגרייב מנלי קרטר קתרין טורונטון | 28 בנובמבר  00:30:18 UTC | פרדריק גרגורי   ג'ון בלאהה   סטורי מאסגרייב   מנלי קרטר   קתרין טורונטון | 5 יממות | הטיסה התשיעית של מעבורת החלל דיסקברי, שחרור לוויינים למסלול, ביצוע ניסויים. |
חקר גרמי שמיים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | מטרה | פעילות במהלך שנת 1989 |
| 12 ביולי 1988 | ברית המועצות פובוס 2 | חקר מאדים ופובוס | הגשושית הגיע למסלול סביב מאדים באביב 1989 וביצע צילומים ומדידיות |
| 20 באוגוסט 1977 | ארצות הברית וויאג'ר 2 | חקר כוכבי לכת | ב-25 באוגוסט הגשושית עברה את נפטון והעבירה צילומים.  גילוי הכתם האפל הגדול. |
| 4 במאי | ארצות הברית מגלן | חקר נגה | הגשושית הגיע ליעד בשנת 1990 |
| 8 באוגוסט | האיחוד האירופי היפרכוס | חקר מאדים ופובוס | הגשושית הגיע למסלול סביב מאדים באביב 1989 וביצע צילומים ומדידות |
| 18 באוקטובר | ארצות הברית גלילאו | חקר כוכבי לכת | שוחררה לטיסה על ידי מעבורת החלל במסגרת משימה STS-34.   הגיע ליעד בשנת 1995. |
| 1 בדצמבר | ברית המועצותצרפתדנמרקבולגריה טלסקופ החלל גראנאט | טלסקופ קרני רנטגן | הטלסקופ פעל עד לשנת 1998 |
סיכומים שנתיים > לפי מדינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| ברית המועצות | 75 | 73 | 2 |  |
| ארצות הברית | 18 | 18 | 0 |  |
| יפן | 2 | 2 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין | 0 | 0 | 0 |  |
| האיחוד האירופי | 7 | 7 | 0 |  |
| הודו | 0 | 0 | 0 |  |
| ישראל | 0 | 0 | 0 |  |
סיכומים שנתיים > לפי אתר שיגור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתר | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| ברית המועצות קוסמודרום בייקונור | 30 | 29 | 1 |  |
| ברית המועצות קפוסטין יאר | 0 | 0 | 0 |  |
| ברית המועצות קוסמודרום פלסצק | 45 | 44 | 1 |  |
| ארצות הברית נמל החלל קייפ קנוורל | 11 | 11 | 0 |  |
| ארצות הברית מרכז החלל קנדי | 5 | 5 | 0 |  |
| ארצות הברית מתקן הטיסות וולופס | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר ונדנברג | 2 | 2 | 0 |  |
| צרפת מרכז החלל הגיאני | 7 | 7 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל אוצ'ינורה | 1 | 1 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל טנגשימה | 1 | 1 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן | 0 | 0 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג | 0 | 0 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים טאיואן | 0 | 0 | 0 |  |
| הודו מרכז החלל שריחאריקוטה | 0 | 0 | 0 |  |
| ישראל בסיס פלמחים | 0 | 0 | 0 |  |
הערות שוליים

↑  שימוש במשגר של האיחוד האירופי
שחרור גשושית גלילאו ממעבות החלל
1988 באסטרונאוטיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1988  באסטרונאוטיקה |  |
< · 1986 · 1987 — 1988 — 1989 · 1990 · >  פורטל מדעי החלל
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1988 ונוגעים לתחום האסטרונאוטיקה.
אירועים בולטים

במהלך השנה בוצעו 121 שיגורים מהם 95 (78% על ידי ברית המועצות)
25 במרץ – בוצע שיגור אחרון ממרכז החלל לואיג'י ברוליו. פעילותו לא חודשה.
29 בספטמבר – חידוש טיסות מעבורות החלל של ארצות הברית.
15 בנובמבר – ניסוי לא מאויש של מעבורת החלל בוראן הסובייטית.
שיגורי לוויינים > שיגורים מאוישים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | צוות בשיגור | מועד נחיתה | צוות בנחיתה | זמן טיסה | הערות |
| 7 ביוני  14:03:13 UTC | ברית המועצות סויוז TM-5 | אנטולי סולוביוב  ויקטור סביניך בולגריה אלכסנדר אלקסנדרוב | 7 בספטמבר   00:49:38 UTC | ולדימיר ליאחוב  אלכסנדר לבייקין  אפגניסטן (1992-1987) אבדול אחאד מומנד | 91 יממות ו-10 שעות | חיבור לתחנת החלל מיר, ביצוע ניסויים. |
| 29 באוגוסט  4:23:11 UTC | ברית המועצות סויוז TM-6 | ולדימיר ליאחוב  ולרי פוליאקוב  אפגניסטן (1992-1987) אבדול אחאד מומנד | 21 בדצמבר  09:57:00 UTC | ולדימיר טיטוב  מוסה מנארוב צרפת ז'אן-לו קרטיין | 114 יממות ו-5 שעות | חיבור לתחנת החלל מיר עם חבר נוסף במשלחת מס' 3, ביצוע ניסויים. |
| 29 בספטמבר  15:37:00 UTC | ארצות הברית STS-26 | פרדריק הוק  ריצ'רד קובי ג'ון לונג' ג'ורג' נלסון דייוויד הילמרס | 3 באוקטובר  9:37:11 UTC | פרדריק הוק   ריצ'רד קובי   ג'ון לונג'   ג'ורג' נלסון   דייוויד הילמרס | 4 יממות ושעה | הטיסה השביעית של מעבורת החלל דיסקברי, שיגור לוויין חלל, ביצוע ניסויים. |
| 26 בנובמבר  15:49:34 UTC | ברית המועצות סויוז TM-7 | אלכסנדר וולקוב  סרגיי קריקליוב  צרפת ז'אן-לו קרטיין | 27 באפריל 1989  02:57:58 UTC | אלכסנדר וולקוב סרגיי קריקליוב  ולרי פוליאקוב | 178 יממות ו-22 שעות | חיבור לתחנת החלל מיר עם משלחת מס' 4, ביצוע ניסויים. |
| 2 בדצמבר  14:30:34 UTC | ארצות הברית STS-27 | רוברט גיבסון  גיא גרדנר ריצ'רד מולאן ג'רי רוס ויליאם שפרד | 6 בדצמבר  23:36:11 UTC | רוברט גיבסון   גיא גרדנר   ריצ'רד מולאן   ג'רי רוס   ויליאם שפרד | 4 יממות ושעה | הטיסה השלישית של מעבורת החלל אטלנטיס, שיגור לוויין לחלל, ביצוע ניסויים. |
חקר כוכבי הלכת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | מטרה | פעילות במהלך שנת 1988 |
| 7 ביולי | ברית המועצות פובוס 1 | חקר מאדים ופובוס | בנובמבר 1988 קשר עם הגשושית הופסק |
| 12 ביולי | ברית המועצות פובוס 2 | חקר מאדים ופובוס | הגשושית הגיע לקרבת היעד בשנת 1989 |
סיכומים שנתיים > לפי מדינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| ברית המועצות | 95 | 90 | 5 |  |
| ארצות הברית | 11 | 11 | 1 |  |
| איטליה | 1 | 1 | 0 |  |
| יפן | 1 | 1 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין | 4 | 4 | 0 |  |
| האיחוד האירופי | 7 | 7 | 0 |  |
| הודו | 1 | 0 | 1 |  |
| ישראל | 1 | 1 | 0 |  |
סיכומים שנתיים > לפי אתר שיגור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתר | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| ברית המועצות קוסמודרום בייקונור | 46 | 42 | 4 |  |
| ברית המועצות קפוסטין יאר | 0 | 0 | 0 |  |
| ברית המועצות קוסמודרום פלסצק | 49 | 48 | 1 |  |
| ארצות הברית נמל החלל קייפ קנוורל | 2 | 2 | 0 |  |
| ארצות הברית מרכז החלל קנדי | 2 | 2 | 0 |  |
| ארצות הברית מתקן הטיסות וולופס | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר ונדנברג | 7 | 7 | 0 |  |
| צרפת מרכז החלל הגיאני | 7 | 7 | 0 |  |
| איטליה מרכז החלל לואיג'י ברוליו | 1 | 1 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל אוצ'ינורה | 0 | 0 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל טנגשימה | 2 | 2 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן | 1 | 1 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג | 2 | 2 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים טאיואן | 1 | 1 | 0 |  |
| הודו מרכז החלל שריחאריקוטה | 1 | 0 | 1 |  |
| ישראל בסיס פלמחים | 1 | 1 | 0 |  |
הערות שוליים

↑  חזר מחלל בחללית סויוז TM-4
↑  חזר מחלל בחללית סויוז TM-6
↑  הגיע לחלל בחללית סויוז TM-6
↑  שימוש במשגר של האיחוד האירופי
↑  שימוש במשגר מתוצרת ארצות הברית
חידוש טיסות מעבורות חלל לאחר אסון צ'לנג'ר
בית הכנסת אליהו הנביא בג'ובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  ג'ובר 
 מדינה:  סוריה 
 
 קואורדינטות:  33°31′34″N 36°20′06″E﻿ / ﻿33.526°N 36.33508333°E﻿ / 33.526; 36.33508333
 he
 
בית הכנסת אליהו הנביא בג'ובר היה בית כנסת עתיק ומפואר בכפר ג'וֹבָּר שליד דמשק (שלימים היה לפרוור של העיר), שחרב בפסח תשע"ג (2013) או באייר תשע"ד (מאי 2014).
בית הכנסת נבנה על גבי מערה, שעל פי המסורת המקומית הסתתר בה אליהו הנביא. בהיכל התפילה היה "מקום משיחת אלישע, בידי אליהו הנביא". סביב בית הכנסת הייתה חצר ואכסניה וכן חדרים שנבנו לכבוד הרב, הגבאי ובעלי תפקידים נוספים בקהילה. על פי מקורות אחדים,[דרוש מקור] בכפר ג'ובר חיו בעבר בעיקר תושבים יהודים (מוסתערבים), והוא שימש כמקום נופש לעשירי היהודים מדמשק. מתפללי בית הכנסת היו בין הנרצחים והמעונים בעלילת דמשק, ובית הכנסת נפגע במאורעות תרפ"ט.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה הותקף בית הכנסת פעמיים בפסח תשע"ג (2013), ונחרב אז או כשנה לאחר מכן בכ"ח באייר ה'תשע"ד (28 במאי 2014). הדעות חלוקות בדבר גורלם של קדשי בית הכנסת, שנבזזו, או הועברו למשמורת בידי המורדים - בשליחות יהודים, אבל בקרבות של סוריה נגד המדינה האסלאמית כל בית כנסת שנכבש על ידי צבא אסד נשמר על ידי צבא זה, שאף מאכלס בקרבתו יהודים כדי לשמר על אתר המורשת יהודית.
תולדות בית הכנסת והמתחם הצמוד לו

בית הכנסת היה של קהילת היהודים המוסתערבים, בעלי מנהגים שדמו למנהגי הערבים, ואשר אימצו עם הזמן חלק ממנהגי היהודים מגורשי ספרד, ומאוחר יותר את 'מנהגי האר"י' על פי רבי חיים ויטאל.
בשלט הכניסה כתוב שבית הכנסת היה קיים עוד בימי בית ראשון ואליהו הנביא משנת 720 לפני הספירה (שנת ד'מ'). במקומות שונים הוצג כבית הכנסת העתיק בעולם, או כבית הכנסת הפעיל, העתיק ביותר בעולם. עם זאת, יש הטוענים כי הוא החל לפעול רק בימי הביניים.
בתלמוד הבבלי מוזכר ביקורו של רפרם בר פפא בבית כנסת במקום בעל שם דומה, ואמירת התפילה על פי נוסח שלא היה מקובל שם.
המסורת בקרב יהודי סוריה הייתה שמדובר בבית כנסת זה.
אך לפי מקום מגוריהם של האמוראים, רבא ורפרם, יש לומר שגיבר הזו היא עיירה בבבל סמוך לפומבדיתא (פלוג'ה של היום) או מחוזא (סמוך לבגדד, על גדות החידקל) – שתיהן רחוקות מאוד מדמשק.
המסורת בקהילה היהודית הייתה שבית כנסת זה תוקן בידי רבי אלעזר בן ערך, וכפי שעולה מעדותו בשנת רפ"ב 1521 ו-1522 של רבי משה באסולה. לפי מסורת זו מזוהה גם "בית כנסת רבי אלעזר בן ערך בדמשק" המוזכר בדברי שליח רבי יחיאל מפריז חמש מאות שנה קודם לכן (וראו בהמשך).
תולדות בית הכנסת והמתחם הצמוד לו > מבקרים ותיאורי בית הכנסת

בתקופה הצלבנית, הנוסע היהודי פתחיה מרגנסבורג, שביקר בקהילות היהודיות שעד בבל במזרח, כתב בספר המסעות שלו: "ובדמשק, חוץ לעיר, ישיבת בתי כנסיות, אחת שבנה אלישע, ואחת שבנה רבי אלעזר בן עזריה, ובאמצע בית הכנסת גדולה, ובה מתפללין."
באגרת מארץ ישראל של רבי שמואל ב"ר שמשון בן תקופתו של פתחיה מרגנסבורג, נזכר "בית הכנסת היפה מחוץ לדמשק". מאה שנה אחר כך, תלמיד הרמב"ן ויעקב השליח, מזכירים את "בית הכנסת של רבי אלעזר בן ערך בדמשק". לפי אגרות אלו, אם אמנם מדובר באותו בית הכנסת, הרי שבית הכנסת היה קיים לפחות לפני שמונה מאות ואולי אף 900 שנה.
'הנוסע האלמוני מליוורנו שנת רפ"ב' (1521–1522) שזוהה מאוחר יותר עם רבי משה באסולה כתב כך:
בסביבת שנת 1540 (שנת ה'ש') החוקר הממלוכי המוסלמי שאמס איבן טולון אל דימשקי כתב שהכפר גובר מיושב ברובו יהודים, ובו בית כנסת יפה וגדול.
בספרי רבי חיים ויטאל בן אותה תקופה, ובעל השפעה משמעותית על יהודי דמשק, ישנה עדות על תפילתו בבית כנסת זה.
מאה ועשר שנים מאוחר יותר, ברשמי מסעו של משה פוריית מפראג משנת ה'ת"י (אמצע המאה ה-17) הוא תיאר בפירוט רב, בשפה היהודית אשכנזית את בית הכנסת. דבריו תורגמו לעברית בידי החוקר יעקב דוד וילהלם בספרו 'דור דור ועוליו', והועתקו עם עריכה קלה בספרו של מאיר יערי
תולדות בית הכנסת והמתחם הצמוד לו > קבר רבי שמואל אלבז אבוחצירא

צמוד לבית הכנסת היה קברו של רבי שמואל אלבז אבי משפחת אבוחצירא, שנחשב מקום קדוש אף הוא. עד 2012 לא הייתה מצבה במקום, כדי שלא להחשיב את מקום קבורתו יותר מבית הכנסת ושני המקומות עם המסורת הקשורה לאליהו הנביא (משיחת אלישע, והסתתרותו במערה). בביקורו המתוקשר במקום, חוקר הקברים ישראל מאיר גבאי הציב על הקבר מצבה זמנית.
בעת החדשה וחורבן בית הכנסת

בשנים שפ"ה–שפ"ו (1625–1626) נערכו פרעות והמרות בכח לאסלאם ביהודי העיר וכן בשומרונים הרבים שבה. שמואל בן דוד, 'הנוסע הקראי', חמש עשרה שנה אחרי הפרעות מצא בעיר רק 15 משפחות יהודיות ועשר שומרוניות.
היישוב בעיר התאושש מעט, אך מאז עלילת דמשק החל שוב להידלדל. חלק מהמואשמים והנרצחים בעקבות עלילת הדם השקרית, היו ממתפללי ורבני בית כנסת זה וקהילה זו, והדברים נרמזו בכמה מקומות ברחבי בית הכנסת. בפרעות תרפ"ט נפגעו יהודים בדמשק וגם הם הוזכרו בין הקדושים ברמז, מעל לארון הקודש.
בשנת ה'תרע"ט (1919) מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ושוב בה'תרצ"ד (1934) ביקר הנשיא לעתיד יצחק בן-צבי בבית הכנסת, ולימים, כתב על כך באסופת ספריו "שאר ישוב".
שלט הקדשה בבסיס ארון הקודש שימר את זכרו של יהודי שנרצח בידי השלטונות הסוריים ב-ו' באדר תשכ"ד (19 או 20 בפברואר 1964).
על רצח יהודים נוספים בתקופות שונות נרמז גם בשלטים אחרים ברחבי בית הכנסת, ובמיוחד על עלילת דמשק.
בשנת ה'תשמ"ג (1983) בשלהי מבצע שלום הגליל ושנה לאחר השלמת נסיגת צה"ל מסיני ותחילת תהליך ה"נורמליזציה" פרסם שר החוץ הסורי מוסטפא טלאס את ספרו "המצה של ציון" בערבית, ובה טען שעלילת דמשק הייתה כולה האשמות אמת, ודת היהודים נשענת אכן על שימוש בדם של לא יהודים לאפיית המצות לפסח. לפיכך "אסור לעשות שלום עם היהודים" ואנואר סאדאת "מכר את נשמתו לשטן". בתגובה רשמית על האשמת הסורים בהנחלת אנטישמיות בידי שגריר ארצות הברית, נאמר לו שלסוריה אין דבר נגד היהודים, וכל עניינים התנגדות לציונים (הישראלים). באותה שנה נעצרו מספר יהודים ברחבי סוריה בעוון ריגול, נרצחו באכזריות והוצגו לראווה, ביניהם מאחרוני מתפללי בית הכנסת.
בעת החדשה וחורבן בית הכנסת > תיעוד אחרון וחורבן בית הכנסת

בשנת תש"ע (2010) משפחת אשקוקה, משפחה יהודית שביקרה במקום לפני מלחמת האזרחים, צילמה סרט בתוך בית הכנסת, שבו תועדו כל חלקיו ותפארתו, והצליחו להבריח את הסרט החוצה. כן שרדו מבית הכנסת תמונות שצולמו בביקור של זוג מבוגר משרידי יהודי דמשק.
לטענת ערוץ החדשות RT – 'זמן רוסיה' (התומך בנשיא סוריה, במשטר של איראן ובחזבאללה בלבנון), בשאר אל-אסעד התיר את שיפוצם וחידושם של 11 בתי כנסת ברחבי סוריה בשנת 2011 (תשע"א). הערוץ טען שבניגוד לדברי "הרדיו הישראלי", הנזק שנגרם לבית הכנסת ב-2013, נעשה כולו בידי המורדים, ושערוץ הטלוויזיה השיעי לבנוני אל מנאר דיווח ש"סוכנים ציוניים" הם ששדדו את קדשי בית הכנסת.
במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, לוחמי אל-קאעדה המורדים בנשיא בשאר אל-אסד כבשו את השכונה, בתחילת תשע"ג (2013). בפסח תשע"ג בעת קרבות בין מורדים לנאמני הנשיא בשאר אסאד, בית הכנסת נפגע מפצצות מרגמה. תחילה דווח שבית הכנסת נבזז ונהרס. המורדים והצבא הסורי האשימו זה את זה. אך כעבור זמן קצר הכתב לענייני ערבים אבי יששכרוף כתב ב'טיימס אוף איזראל' שהגיעו לידיו תמונות המוכיחות שבית הכנסת אמנם נפגע, אך לא נהרס, ושספרי התורה וכלי הקודש הוצאו מהמקום ושמורים במקום מסתור בידי נאמני היהודים. לטענה זו לא נמצאו סימוכין ואין ידוע על גורל קודשי בית הכנסת.
שבוע לאחר מכן, בשביעי של פסח (1 באפריל 2013), פורסם שבית הכנסת נהרס עד היסוד בידי המורדים.
שמועות הופצו בדבר פעולה ישראלית להוצאת קדשי בית הכנסת והוצאתם מסוריה דרך טורקיה. אך ארגונים יהודיים ועיתונות יהודית כתבו שמדובר בניסיון להאשמת הציונים בפעולת חבלה של ארגון אל-קאעדה.
זמן קצר לאחר מכן, מורדים צילמו סרטון המציג את ההרס בתוך בית הכנסת, ובו נראה שבעיקר נפגעו התקרה והבימה.
ב-27 במאי 2014 (כ"ח באייר תשע"ד) פורסמו באתר החדשות המצולמות האמריקאי "The Daily Beast" תמונות שבהן נראה בית הכנסת חרב כולו. באתר נטען שבית הכנסת הוחרב במהלך שלשת הימים הקודמים ליום הפרסום ובאותו היום נשלם. לטענת התקשורת בישראל ובעולם, גורמים אלמונים טענו שמדובר בהפצצה בשגגה של חיילים סורים, בנסותם לפגוע במורדים שהתכנסו בקרבת מקום, אך מהתמונות עולה שמדובר בפיצוץ מכוון, כנראה בידי מחבלי אל-קאעדה השולטים בשכונה.
ייתכן שהתמונות ממאי 2014 הן למעשה תמונות של תוצאות ההרס, שאכן בוצע עוד בשביעי של פסח תשע"ג (אפריל 2013), לאחר פגיעת פצצות המרגמה בערב פסח.