stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איבון סטרהובסקי
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Double the Fist | סוזי | פרק: "Fear Factory" |
| 2005–2006 | headLand | פרייה לואיס | 33 פרקים |
| 2006 | BlackJack: Dead Memory | בלינדה | סרט טלוויזיה |
| 2007 | פטרול ימי | מרטינה רויס | פרק: "Cometh the Hour" |
| 2007–2012 | צ'אק | שרה ווקר | תפקיד ראשי; 5 עונות |
| 2012–2013 | דקסטר | האנה מק'הי | תפקיד ראשי; עונות 8–7 |
| 2014 | לואי | בלייק | פרק: "Model" |
| 2014 | 24: לחיות עוד יום (אנ') | קייט מורגן | תפקיד ראשי; 12 פרקים |
| 2015 | מועדון נשות האסטרונאוטים | רנה קרפנטר | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2017–הווה | סיפורה של שפחה | סרינה ג'וי ווטרפורד | תפקיד ראשי (5 עונות); 48 פרקים מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2018, 2021) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2019) |
| 2018–2019 | פלונטר: הסדרה | סטלין | דיבוב; 2 פרקים |
| 2020 | עקורים | סופי ורנר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | Teacup | מגי צ'נוות' | תפקיד ראשי; 8 פרקים גם מפיקה |
הערות שוליים

↑  three pop stars one song with yvonne strahovski באתר Collegehumor.
↑  Blessed Be the Fruit! The Handmaid's Tale Star Yvonne Strahovski Welcomes First Child, a Son, Peoplemag (באנגלית)
↑  Yvonne Strahovski and Husband Tim Loden Welcome Second Baby: 'An Angel Joined Our World', Peoplemag (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811719596805606  BnF: cb16608056k (data)  GND: 1099966094  ISNI: 0000 0000 4657 596X  LCCN: no2009011115  MusicBrainz: 50769b71-68f5-4ec4-ab6c-a2b71bcb52bd  NTA: 438786122  SUDOC: 225481022  VIAF: 44133038   WorldCat (עם VIAF): 44133038
כרוניקת נובגורוד הראשונה

כרוניקת נובגורוד הראשונה, עותק הסינוד
כרוניקת נובגורוד הראשונה (ברוסית: Новгородская первая летопись) או כרוניקת נובגורוד 1471-1016 היא הכרוניקה הרוסית הישנה ביותר שנותרה מרפובליקת נובגורוד. היא מספרת את תולדות נובגורוד הגדולה ועמים סלבים נוספים עד 1333. היא מציגה זווית ראייה שונה מזו המוצגת בכרוניקה הרוסית הראשונה (או כרוניקת קייב) ושמקורה ברוס של קייב.
הכרוניקה כתובה בקודקס קלף. העותק הקדום ביותר ששרד נקרא "עותק הסינוד" ומתוארך לחצי השני של המאה ה-13. הוא קודם לכרוניקת לברנטיוס (שמעתיקה את כרוניקת קייב) ביותר ממאה שנה. במאה ה-14 המשיכו את הכרוניקה נזירים ממנזר יוריב שבנובגורוד.
העותקים החשובים הם:
עותק הסינוד (אמצע המאה ה-13) - בספרית הסינוד במוסקבה
העותק האקדמי (1444) - שייך לאקדמיה הרוסית למדעים
עותק הוועדה (אמצע המאה ה-15) - שייך לוועדה הארכאולוגית הקיסרית
עותק השילוש (1563)
עותק טולסטוי (1720) - בספרייה הלאומית הרוסית.
הפילולוג אלכסיי שחמאטוב, אבי הטקסטולוגיה הרוסית הראה שמהדורות מאוחרות של הכרוניקה משקפות את כרוניקת קייב הראשונה מסוף המאה ה-11 שאבדה ושהכילה חומר רב שלא הועתק למהדורות מאוחרות שלה. שתי הכרוניקות חשובות למחקר פילולוגי אודות מוצא העם הרוסי.
הכרוניקה שמורה במוזיאון ההיסטורי הממשלתי.
קיימות עוד שתי כרוניקות של נובגורוד - השנייה והשלישית.
ראו גם

האוסף השלם של כרוניקות רוסיות
כרוניקות רוסיות ישנות
היסטוריה של אתיופיה

ההיסטוריה של אתיופיה נמשכת משחר הפרהיסטוריה וההתיישבות האנושית באתיופיה וכלה ברפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה.
התקופה הקדומה > ראשית

השפה הראשונה שהגיעה לאתיופיה, ככל הנראה לאחר האלף ה-14 לפנה"ס הייתה כנראה ממשפחת האומוטיות. דוברי האומוטיות היגרו דרומה אל הרמות הדרום-מערביות והמרכזיות של אתיופיה, ולאחר-מכן היגרו גם דוברי השפות כושיות, שהתיישבו בשטחים שונים בקרן אפריקה, כולל הרמות הצפוניות של אתיופיה. משפחת השפות האחרונה להגיע הייתה השמית.
שתי הקבוצות, הכושיות והאומוטיות, אספו במשך אלפי שנים דשאים וצמחים אחרים לפני שהם התבייתו[דרושה הבהרה]. לפי ניתוחים ארכאולוגיים ובלשניים, החקלאות התבססה וגידלה דגן באזורים יותר יבשים. קבוצות אלו התיישבו גם בחלקים מהרמות הצפוניות מכוסי עשב שיושבו על ידם לפחות כמה אלפי שנים לפני התקופה הנוצרית[דרושה הבהרה]. דשאים בני המקום כמו טאף הפכו לשימוש ביתי יותר מאוחר, שעורה וחיטה הגיעו מהמזרח התיכון. כל העמים המוקדמים האלה החזיקו גם בעלי חיים מבויתים, שכללו בקר, כבשים, עזים, וחמורים. לכן, מסוף התקופה הקדם היסטורית, הוקמו תבניות חקלאיות של פרנסה המאפיינות את האזור עד ימינו.[דרושה הבהרה]
במהלך האלף ה-1 לפנה"ס, התחילו קבוצות דוברות שפות שמיות להגר מדרום חצי האי ערב, בחצותן את ים סוף. מהגרים אלו הביאו איתם את שפתם (סבאית ואולי גם שפות נוספות), מערכת הכתב שלהם (כתב דרום-ערבי) ואדריכלות אבן. המהגרים החדשים, היטמעו בתושבים בני המקום וייצרו את תרבות הפרוטו-אקסום. הגורמים שהניעו את ההגירה הזאת אינם ידועים. עיר הנמל אדאליס, ליד מאסאווה המודרנית שבאריתריאה, הייתה הנמל האזורי העיקרי וקרוב לוודאי הכניסה העיקרית לפנים הארץ להגעת מהגרים חדשים מדרום מערב ערב.
התקופה הקדומה > ממלכת שבא

שְׁבָא (אמהרית: ሳባ, תיגרינית: ሳባ, ערבית: سبأ) הייתה ממלכה אשר מוזכרת בתנ"ך ובקוראן. המיקום המדויק של הממלכה נע בין דרום-ערב לקרן אפריקה. המחקר המודרני אימץ ברובו את המסקנה שהממלכה היא ממלכת סבא אשר הייתה בתימן. במאות ה 7–8 לפני הספירה התפרסה הממלכה השבאית אל מעבר לגבולות תימן, בין היתר אל צפון אתיופיה. מלכת שבא המקראית מתוארכת למאה ה-10 לפני הספירה, עת הייתה הממלכה השבאית ממוקמת רק בתימן.
המסורת האתיופית מספרת שלממלכת שבא היה שם נוסף "ממלכת יקטן". על פי זה המסורת מציינת שהממלכה הוקמה ב-1978 לפנה"ס ושושלת המלכים שלה נקראה השושלת האגעזית, שושלת מלכים שמקורה בשבט האגעזי ("אגעזי" - "דוברי געז" − אגעזיאן) שושלת זו שלטה עד לשנת 975 לפנה"ס שנת המלכתו של מנליק הראשון והקמת קיסרות אקסום.
כמו שכניה, גם סבא הייתה ממלכה חשובה בתחום המסחר של אותה התקופה וייצאה תבלינים רבים בייחוד לבונה ומור.
דת הממלכה הייתה פוליתאיסטית. בין הממצאים הארכאולוגיים שהותירה אחריה סבא יש כתובות רבות בכתב דרום ערבי, בהן תבליטים באבן בכתב המונומנטלי "מוסנד", ומסמכים יומיומיים חרוטים בעץ בכתב הנטוי "זבור".
התקופה הקדומה > ממלכת דעמת

דעמת (באלפבית דרום ערבי: ) הייתה ממלכה באזור אריתריאה וצפון אתיופיה שהתקיימה בין המאות ה-8 וה-7 לפני הספירה. קיימים כתבים מועטים על ממלכה זו, ונעשו מעט עבודות ארכאולוגיות אודותיה. כתוצאה מכך, לא ידוע אם דעמת הייתה קיימת כציוויליזציה לפני קיסרות אקסום או שהתפתחה לממלכת אקסום או אחת מהמדינות הקטנות בתקופה הפרוטו-אקסומית שהתפתחו לממלכת אקסום
בירת הממלכה הייתה העיר יחא. ממלכה זו פיתחה מערך השקיה, שימוש במחרשות, גידלה דוחן, וייצרה מוצרי ברזל ונשק.
רוב ההיסטוריונים המודרניים רואים בציוויליזציה זו כבת המקום (ילידית), למרות ההגמוניה של ממלכת סבא בים האדום. עם זאת, היסטוריונים אחרים רואים את דעמת כתערובת של "תרבות עילית" של ממלכת סבא והתרבות הילידית. התומכים במוצא הילידי של דעמת מצביעים על כך כי שפת הגעז, השפה השמית העתיקה אשר דוברה בצפונה של אתיופיה ובאריתריאה, לא הובאה מממלכת סבא אלא התפתחה באזור דובר שפה שמית משנת 2000 לפנה"ס בקירוב. לפי ממצאיהם, השפעת ממלכת סבא הייתה מועטה ומוגבלת למספר אזורים, ונעלמה לאחר עשורים בודדים. ייתכן שממלכת סבא הקימה מושבה צבאית או מסחרית שהייתה בעלת ברית עם ממלכת דעמת או ממלכה פרוטו-אקסומית אחרת.
התקופה הקדומה > קיסרות אקסום

קיסרות אקסום הייתה ישות מדינית וכלכלית חשובה בצפון-מזרחה של אפריקה, בשטחי אתיופיה ואריתריאה של ימינו, שהתפתחה מהתקופה הפרוטו-אקסומית. הוקמה במאה ה-1 לפני הספירה ושיאה היה באותה מאה. ממלכת אקסום הוקמה כממלכה קטנה, שמרכזה בעיר אקסום (המצויה בצפון שטח אתיופיה המודרנית) ולאחר מכן נהפכה לאימפריה וקיסרות באופן רשמי לאחר שהמלך סאמבראוטאס שינה את תואר שליטי אקסום מ"מלך" ל"קיסר".
אקסום הממוקמת בצפונה של אתיופיה ובאריתריאה, חלשה על סחר עשיר בין האוקיינוס ההודי לים התיכון. אקסום מוזכרת בספר "השיוט בים האריתריאי", מהמאה הראשונה לספירה, כמקום חשוב לסחר של שנהב.
על פי "השיוט בים האריתראי", שליטה של אקסום היה זוסקלאס, ששלט מאקסום על שתי ערי נמל חשובות: אדוליס (ליד מאסאווה של היום) וארסינוי (אסאב של היום). בספר מוזכר שבממלכה הייתה ספרות יוונית ענפה.
במאה ה-3, אקסום החלה להתערב בעניינים הפנימים של ממלכות בדרום חצי האי ערב, ושלטה לסירוגין באזור תיהמה במערב ערב הסעודית של היום ובאזורים אחרים.
בסוף המאה ה-3 אקסום החלה להטביע מטבעות משלה ונזכרה, על ידי הנביא מאני, כאחת מארבע המעצמות של התקופה, לצד פרס, רומא וסין. הממלכה קיבלה את הנצרות בין השנים 325–328 תחת שלטונו של הקיסר אזנה והייתה המדינה הראשונה שהשתמשה בצלב על מטבעותיה. בשיאה שלטה אקסום על צפון אתיופיה, אריתריאה, צפון סודאן, דרום מצרים, ג'יבוטי, תימן ודרום ערב הסעודית, שטחה הסתכם בכ-1.25 מיליון קמ"ר.
אקסום הייתה בעלת בריתה של האימפריה הביזנטית כנגד האימפריה הפרסית ושקעה מסיבות בלתי ברורות, שאת חלקן ניתן לייחס להתפשטות האסלאם, התמעטות הסחר באזורה ומיתון בשוקי אלכסנדריה, ביזנטיון ודרום אירופה.
אחרי תקופת זוהר שנייה בתחילת המאה ה-6, החלה הממלכה לשקוע שוב, והתמוטטה סופית לאחר פלישת כוחות יהודית המלכה במאה ה-10.
ימי הביניים > תקופת החושך

תקופת החושך האתיופית היא תקופה בה חדר האסלאם למזרח אפריקה ולאתיופיה. מהלך זה הביא להתפשטותה של ממלכת אקסום דרומה ולוויתור על השטחים הכבושים בצפון שנכבשו על ידי המוסלמים.
עלייתו של האסלאם בחצי האי ערב הייתה בעלת השפעה משמעותית על ממלכת אקסום במשך המאות השביעית והשמינית. עד מותו של הנביא מוחמד היה חצי האי הערבי יחד עם כל חופו המזרחי של ים סוף תחת השפעתה של הדת החדשה. המוסלמים החלו בכיבושים נרחבים, בהם האימפריה הסאסאנית ורוב המדינות הגרורות של הביזנטיים.
חרף התפשטותו של האסלאם על ידי כיבושים במקומות אחרים, יחסי המדינה האסלאמית עם אקסום היו בתחילה ידידותיים. לפי מסורת איסלאמית, כמה מידידי משפחתו של מוחמד וכמה מבין מהמומרים הראשונים שלו מצאו מקלט באקסום קודם עלית הנביא. כתוצאה מכך ניצלה אקסום מהג'יהאד. הערבים גם התייחסו לאקסום כממלכה בעלת כוח שווה לאימפריה המוסלמית, לאימפריה הביזנטית ולסין וכאחת מהמעצמות הגדולות של העולם. הסחר בים סוף בין המוסלמים לאקסום המשיך אך דעך עם השנים.
בהמשך התפתחו בעיות בין אקסום והכוח הערבי החדש. התפשטות האסלאם במצרים והלבנט הביאה להתרופפות יחסיה של אקסום עם הכוח הנוצרי העיקרי - האימפריה הביזנטית. אף על פי שבמצרים המשיך מגע עם כנסיות נוצריות, המשיך הכיבוש המוסלמי ובודד את הכנסייה באקסום. הפטריארך סיפק לה רק תקשורת מוגבלת עם הכנסייה הקופטית במצרים. ההתרחבות האסלאמית איימה על אקסום. ים סוף והאוקיינוס ההודי שבעבר נשלטו על ידי האימפריה הביזנטינית, אקסום וממלכת פרס, עברו לאט לאט לשליטת הערבים המוסלמיים אשר הפיצו את אמונתם באמצעות פעילויות מסחריות.
בהמשך איבדה אקסום את דרכי המסחר הימיות שלה. אחרי אמצע המאה ה-7 הדרדרו היחסים עד למצב של מלחמה בין אקסום למוסלמים. מצב זה הוביל לבסוף לכיבוש הערבי של איי דחלק. בתחילת המאה ה-8 תקפו המוסלמים באדאליס את הצי של אקסום. כמו כן כבשו המוסלמים את סאוואקין ואילצו את אנשי הבאג'ה שבאותו אזור, להתאסלם.
מאמצע המאה ה-9 התפשט האסלאם לחוף הדרומי של מפרץ עדן ולחוף סומליה במזרח אפריקה. האסלאם התבסס במקום וכן בכל מזרח הרמות המרכזיות. במקום הוקמה סולטנות מוסלמית - יפאט עד תחילת המאה ה-12 והייתה איסלמיזציה של העמים הכושים באזור. תהליך ההתאסלמות של עמים אלו - בדרומה ודרום מזרחה של הרמה האתיופית, שלפני כן האמינו בדתות מקומיות, נוצר בדרך כלל על ידי מאמציהם המיסיונרים של הסוחרים הערביים. אוכלוסייה זו הפכה מוסלמית ובסופו של דבר נלחמה כנגד חבש הנוצרית על השליטה בקרן אפריקה.
ימי הביניים > תקופת החושך > תגובת אקסום

בתגובה להתרחבות האסלאמית בתחומו של ים סוף והפסד רשת הדרכים המסחריות בים, הסבה ממלכת אקסום את תשומת לבה ליישוב הרמות הצפוניות של אתיופיה. קרוב לוודאי שתהליך זה של ההתרחבות החל מאז שהמהגרים הראשונים מדרום מערב ערב היגרו לרמות. אך ההתרחבות קיבלה דחף חדש עם נפילתה של אקסום ותלות באמצעים אפריקניים בלבד. באמצע המאה ה-7 ננטשה בירתה הישנה של אקסום. מקום זה שימש אחרי כן כמקום פולחן דתי וכמקום הכתרת הקיסרים על מנת להראות את המשכיות המלכים מימי אקסום. אקסום החלה להשפיע באופן פוליטי, תרבותי ודתי על דרומה של תיגראי ועל מחוזותיהם של האגאוו כמו לסתה, וג, אנגות, ולבסוף שלטה על אזור אמהרה - וואלו של היום.
ההתרחבות דרומה המשיכה עד למאה ה-20. הטכניקה המועדפת להתרחבות כללה הקמת מושבות צבאיות ששירתו כמרכז תרבותי של אקסום והפצת הנצרות בקרב אוכלוסיית האגאווים. מושבות צבאיות הוקמו גם באזורים רחוקים כמו באזורם של הסידאמים שנמצאים ברמות המרכזיות. מתנחלים אלו היו דוברי שפות שמיות כמו הארגובים, גורגים, והררים, על אף שהתנחלות עצמאית של דוברי שמית החלה גם מדרום מערב ערב. במשך המאות הבאות התפשטה הנצרות באזור שאווה והופיעו בה האמהרים שמיים.
ימי הביניים > תקופת השפל

תקופת השפל היא תקופה בהיסטוריה של האימפריה האתיופית לאחר תקופת תור הזהב ולפני תקופת גונדר. אין הסכמה לגבי התאריכים של התקופה. חלק מההיסטוריונים מתארכים את התחלת התקופה לתחילת הפלישה של האימאם אחמד גראן ב-1527 ואחרים לעלייתו של הקיסר לבנה דנגל ב-1508. תאריך הסיום של התקופה גם הוא נתון לדיונים. חלק מההיסטוריונים מתארכים את עלייתו של פאסילידס ב-1632 ותחילת הראנסנס האתיופי כסיום התקופה ואחרים נוקבים בעלייתו של הקיסר סוסניוס לשלטון ב-1606.
בתקופה זו כוחו של הקיסר האתיופי היה בתהליך של ירידה, האימפריה האתיופית החלה במאבקים כנגד האגרסיביות של המדינות המוסלמיות השכנות אדאל והאימפריה העות'מאנית, ההגירות המסיביות של האורומו מדרום סומליה ומזרח אתיופיה לתוך האימפריה עצמה, הלחימה העזה כנגד היהודים של ביתא ישראל בצפון מערב האימפריה והמאמצים של הפורטוגזים שהוזמנו לעזור כנגד האסלאם להעביר את תושבי אתיופיה המאמינים בכנסייה האתיופית לנצרות הקתולית.
ימי הביניים > תקופת התחייה

תקופת התחייה (1632–1769) החלה עם גירוש חילות האימפריה הפורטוגזית הקתולית מאתיופיה, בהוראת הקיסר פאסיל שעלה לשלטון בשנת 1632 ומיהר לשקם את כוחה של הכנסייה האתיופית. הוא סיים את האינקוויזיציה האתיופית שהחל אביו בשנת 1624, סילק את הלוחמים היישועים והמיסיונרים מאדמת אתיופיה, ואסר על כניסת אירופאים לקיסרותו. בהשראתו פרחה הקיסרות האתיופית מבחינה מדינית, תרבותית ויצירתית, במקביל לתקופת רנסאנס באירופה. הסובלנות הדתית שאפיינה את תקופה זו היטיבה עם קהילת ביתא ישראל, שאומניה וחכמיה השתלבו בשכבת העלית המנהיגה את הקיסרות.
ימי הביניים > תקופת השופטים

תקופת השופטים (געז: ዘመነ መሳፍንት, זמנה מספנת) נמשכה בין השנים 1769–1855, ונקראת על שם ספר שופטים. בתקופה זו השלטון על הארץ התחלק בין מצביאים, כוחו של הקיסר היה קטן והשפעתו הייתה בעיקר סביב עיר הבירה גונדר. בתקופה זו היה גם סכסוך דתי בין הכנסייה האורתודוקסית האתיופית לבין מוסלמים אתיופיים. סכסוך זה שימש לעיתים קרובות כתירוץ ללחימה בין המצביאים השונים.
התאריך המסורתי להתחלתה של התקופה נקבע לתאריך 7 במאי 1769 כאשר ראס מיכאל סהול הדיח את הקיסר ייואס ועד ה-11 בפברואר 1855 כאשר הוכתר קאסה חיילו לקיסר בשם תוודרוס השני, הביס את כל המצביאים ואיחד מחדש את האימפריה האתיופית. כמה מההיסטוריונים מתארכים את הרצח של ייואס הגדול ל 13 באוקטובר 1706 וירידת כוחם של מלכי גונדר כהתחלת התקופה. אחרים מתארכים את התקופה להתחלת מלכותו של ייואס הראשון ב-26 ביוני 1755.
על רציפות השושלת איימו האצילים על ידי הצבת מועמדים משלהם. למשל, לאחר מותו של הקיסר טאוופילוס פחדו האצילים הראשיים של אתיופיה שהמחזור של שאיפות שאפיינו את שלטונם של טאוופילוס ותקלה היימנות הראשון ימשיך אם יבחר קיסר מהשושלת הסולומונית לכן הם בחרו לקיסר אחד משלהם - את יוסטוס, כקיסר אתיופיה. אך תקופת שלטונו הייתה קצרה והכתר הושב לשושלת הסולומונית.
סוף תקופת השופטים בא עם עלייתו של קאסה חיילו הידוע יותר בשמו הקיסרי תוודרוס השני. בתחילה פעל כנגד השכנה סודאן. קאסה סלל את דרכו לשלטון באמצעות שליטתו על דמביה. הוא ניהל סדרת קרבות עם גור אמבה (ב-27 בספטמבר 1852) והקרב האחרון שלו היה בדאראסגיה (1855). הוא הצליח להשתלט על כל אתיופיה וסיים את המאבקים הפנימיים. עם הכוח הקיסרי שוב בידיו של איש יחיד הסתיימה תקופה זו (למרות מספר סממנים שעדיין לא נעלמו לגמרי), ואתיופיה נכנסה לתקופה המודרנית.
אתיופיה המודרנית > תקופת הגיבוש

תקופת הגיבוש או תקופת השיקום הייתה מעין תקופת רסטורציה אתיופית במהלכה האימפריה האתיופית, שהייתה בתהליכי התפוררות עברה תהליך איחוד והקיסר קיבל את כוחו בחזרה. בתקופה זו הייתה מודרניזציה מסוימת במדינה, שברקע הכוחות הקולוניאליסטים השולטים מסביבה.
הקיסר הגונדרי, יואס הראשון, נרצח ב-1769 ויחד איתו פחתה חשיבותה של הקיסרות. לאחר מכן נשלטה האימפריה האתיופית על ידי מיכאל סהול, הראס של תיגראי שאייש את אזור גונדר ובאגמדיר. האימפריה נשארה במצב כאוטי, וסבלה מעימותים וממלחמת אזרחים, שנמשכו עד אמצע המאה ה-19. תקופה זו של שיקום אתיופיה נפתחה רשמית עם הכתרתו של הדג'זמאץ קאסה היילו לקיסר תוודרוס השני ב-1855 שמאחד את אתיופיה, מנסה לחסל את השיטה הפיאודלית ולמשוך את הכנסייה תחת שלטון הממשלה. תקופה זו מסתיימת עם התבוסה האתיופית תחת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שהתרחשה ב-1936.
אתיופיה המודרנית > תקופת הכיבוש

תקופת הכיבוש היא תקופה בהיסטוריה האתיופית שבה האימפריה האתיופית נכבשה על ידי איטליה במהלך מלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הייתה תחת שלטון איטלקי, וקיסר אתיופיה היילה סלאסי נמצא בגלות. תקופה זו של השלטון האיטלקי נמשכה חמש שנים בדיוק, מאז כניסת הכוחות האיטלקים לבירת אתיופיה אדיס אבבה ב-5 במאי 1936, עד תבוסת איטליה במהלך מלחמת השחרור האתיופית שהייתה חלק ממלחמת העולם השנייה; התאריך הרשמי לסיום הכיבוש הוא כאשר הקיסר הגולה היילה סלאסי נכנס לבירה אדיס אבבה יחד עם צבא האימפריה הבריטית וכוח גדעון הקיסרי ב-5 במאי 1941.
לאחר הכיבוש הבריטי הפכה אתיופיה למדינת חסות בריטית, ולאחר מאבק דיפלומטי מתמשך עם בריטניה על חידוש הריבונות האתיופית, שני הצדדים חתמו על הסכם הריבונות האתיופית ב-1942, ובכך קיבלה אתיופיה את ריבונותה בחזרה.
אתיופיה המודרנית > אתיופיה המשוחררת

בשנת 1930 הוכתר היילה סלאסי לקיסר אתיופיה, אך בתקופת הכיבוש יצא לגלות. בשנת 1941, לאחר שחרורה של אתיופיה, חזר לאתיופיה בתור מנצח. תקופת שלטונו השנייה מתאפיינת בביטול השליטה של הכנסייה הקופטית המצרית בנצרות האתיופית, ניסיונות לכינון מערכת מיסים מודרנית וחזרה לאידאולוגיה של האימפריה האתיופית הכוללת שאיפות להתרחבות ולכלול שטחים כגון אריתריאה, ג'יבוטי וסומליה. הקיסר גם יזם את כינון הארגון לאחדות אפריקה. סלאסי הופל לבסוף על ידי ועדה של קציני צבא שנקראה "הדרג" ב-1974, ונרצח כשנה לאחר מכן.
תקופת הסוציאליזם > מלחמת האזרחים

מלחמת האזרחית האתיופית היא מלחמה עקובה מדם שהתרחשה בשטחי אתיופיה ואריתריאה, וגלשה גם לעימותים עם המדינות השכנות בקרן אפריקה סומליה, סודאן וג'יבוטי. מלחמה זו הייתה חלק מהמלחמה הקרה, והמעצמות ברית המועצות וארצות הברית תמכו בצדדים השונים בלחימה האכזרית שגרמה למותם של מיליוני אזרחים אתיופים. המלחמה החלה רשמית ב-12 בספטמבר 1974 כשהדרג המרקסיסטי החל בהפיכה נגד הקיסר היילה סלאסי, ונמשכה עד שארגון האיחדג, קואליציה של חבורות מורדים, הפיל את הממשלה האתיופית הסוציאליסטית בשנת 1991.
מדיניותם של קיסרי האימפריה האתיופית לאחר שלבי כיבוש הייתה תמיד של "אמהריזציה" של העמים המקומיים שכבשה, החוקים שהשליטים שמונו באותם אזורים אסרו על השימוש בשפות המקומיות ולכן פעילויות אתניות נעשו במחתרת. מטרת האמהריזציה הייתה אחת שילובם שכוח של העמים שנכבשו ולכפות עליהם את מרותה של האימפריה בנוסף להתנצרותם של עמים אלו, איישים רבים שעברו תהליך זה השתלבו באליטה השלטת כגון הבטה גיורגיס שכיהן כסגן הקיסר היה מבני האורומו השיא היה בשלטונו של ייאסו החמישי אשר אביו היה עלי מיכאל מלך וואלו מבני האורומו ואשר היה מוסלמי. השילוב נעשה בצורה כזו עד שהשם "אמהרים" נהפך להדבק התרבותי-פוליטי של הארץ כולה וצמרתם הייתה לאליטה ככל-אתיופית שהתרכזה ברובה במרכז השלטון בשוואה.
תקופת הסוציאליזם > החונטה הצבאית

כאשר קמה המפלגה החדשה היא החלה בחקיקת חוקה חדשה לרפובליקה העממית. ב-1 בפברואר 1987 החוקה המוצעת הוגשה לציבור, הממשלה המרכזית טענה ש-81 אחוז מהאזרחים אישור את החוקה החדשה. המשימה של לפרסם את החוקה ברחבי אתיופיה הוטלה על אגודות העירוניות והכפריות, קומוניסטים אתיופים רבים טענו שהחוקה המוצעת לא נכתבה כדי לעזור לעם אלא הייתה "תרגום מקוצר של החוקה הסובייטית של 1977" (אנ').
ב-10 בספטמבר 1987 אחרי שלוש עשרה שנות שלטון צבאי, אתיופיה נהפכה רשמית ל"הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה" תחת חוקה חדשה ובראשה ממשלה אזרחית. "המועצה הצבאית המנהלית הזמנית" או ה"דרג" בוטלה וביוני של אותה שנה אזרחי אתיופיה בחרו בבחירות את האספה הלאומית (אמהרית: "שאנגו"). חרף שינויים אלו, חברי הדרג לשעבר התמודדו על מקומות באספה הלאומית. אחת הדוגמאות הם מנגיסטו שנבחר על ידי האספה הלאומית לנשיא המדינה, המזכ"ל של מפלגת הפועלים, ראש ממשלת אתיופיה ובכירים אחרים בממשלה החדשה מקורם בדרג.
למרות השינוי הפוליטי ואף על פי שהיו שינויים קטנים הממשלה לא שינתה את מדיניותה המרקסיסטית. חברי הדרג הישנים היו עדיין בשלטון וחברי מפלגת הפועלים המשיכו לפקח על האוכלוסייה העירונית. תחת השלטון החדש הוכרזו באתיופיה חמישה מחוזות אוטונומיים שבהם התקוממויות היו רבות: אריתראיה, עסב, תיגראי, דאווה דאווה ואוגדן, החוקה החדשה הייתה כפולה במשמעותה היא כללה למשל אוטונומיה לקבוצות לאומיות אך עם ממשלה לאומית ואף על פי שהחוקה הכילה הגנה על זכויות אזרחים כוחם של האגודות העירוניות והכפריות נשארו.
תקופת הסוציאליזם > הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה

לבעלת בריתה של אתיופיה ברית המועצות היה קושי עצום בלכונן מערכת יחסים עם משטר זמני ועם מטרה לא ברורה, לאחר לחץ מהגוש המזרחי ולחץ פנימי הדרג הקים את מפלגת הפועלים האתיופית ב-1984 כהכנה להקמת הרפובליקה העממית הצעד הנוסף שעשתה אתיופיה הוא שהחלה לייצור חוקה חדשה ואכן הרפובליקה העממית קמה ב-10 בספטמבר 1987.
הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה היווה את שמה הרשמי של אתיופיה בין 1987 - 1991, הוקמה על ידי הממשלה הקומוניסטית של מנגיסטו היילה מריאם ומפלגת הפועלים האתיופית ממשיכת דרכה של החונטה הצבאית האתיופית. המדינה הזו הוקמה בעקבות חוקת 1987 ב-10 בספטמבר 1987 ופורקה בסיום מלחמת האזרחים האתיופית ב-27 במאי 1991 כאשר כוחות האיחדג נכנסו לבירה והשתלטו על הממשלה.
כיום > ממשלת המעבר האתיופית

ממשלת המעבר האתיופית כינוי לתקופה שלאחר השתלטות ארגוני המורדים בראשם קואליציית המורדים האיחדג, תקופה זו מתחילה מהשתלטות המורדים על אתיופיה ב-27 במאי 1991 ועד אימוץ החוקה החדשה וההכרזה על הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה בדצמבר 1994. תקופה זו היא למעשה תקופה שמאופיינת בסכסוכים צבאיים בין ארגוני הגרילה לבין הממשלה ומפלגת האיחדג בנוסף למשבר בכלכלה האתיופית ושינוי לכלכלה קפיטליסטית נוסח ארצות הברית. בתקופה זו אתיופיה למעשה מאבדת את גישתה לים האדום מאחר שמשאל העם על עצמאות מחוז אריתריאה עבר ברוב גדול. ההיסטוריה הנוכחית של אתיופיה היא למעשה תוצר של תקופה זו.
כיום > הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה

ביוני 1994 הבוחרים אתיופיים בחרו נציגים לאספה המחוקקת, שהייתה אחראית על כתיבת חוקה דמוקרטית חדשה. האיחדג קיבלה 484 מתוך 547 מושבים באספה. החוקה החדשה שתיתן זכויות מיוחדות לקבוצות אתניות השונות באתיופיה אושרה בדצמבר, ונעשתה יעילה רק באוגוסט 1995. במאי 1995 גוף מחוקק חדש, בית הנבחרים האתיופי, נבחר עם רוב המושבים שאוישו על ידי האיחדג. באוגוסט האספה המחוקקת העבירה רשמית את כוחה לבית המחוקקים החדש, והמדינה שינתה את שמה ל"רפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה". באותו חודש בית המחוקקים בחר במלס זנאווי לכהן כראש הממשלה. בנוסף לכך ב-1994 בית המשפט האתיופי החל בתהליכים פליליים נגד חברים ותומכים של שלטון מנגיסטו בעבירות שביצעו במשך ואחרי הטרור האדום והטיהורים. עד 1997 יותר מ-5,000 חשודים הואשמו בפשעי מלחמה כמו עינויים, רצח, ורצח עם. תביעה החלה ב 1996 כנגד 73 חברי הדרג לשעבר, 23 מהם כולל מנגיסטו, נשפטו בהיעדרם. קבוצות זכויות אדם ביקרו את העובדה שרבים מהחשודים שכולל יותר מ-2,000 נכלאו בבית סוהר ללא משפט מאז שנת 1991.
תבליט סבאי המציין שמות של כמה אלים
מטבעות עם דיוקנו של המלך אינדוביס במטבע שמשמאל רשום ביוונית "AΧWMITW BACIΛEYC", "מלך אקסום". במטבע שמימין רשום ביוונית "ΕΝΔΥΒΙC ΒΑCΙΛΕΥC", "המלך אינדוביס".
מפת הכיבושים האסלאמים
הקיסר יאגבה ציון (משמאל), נלחם בסולטנות אדאל
אתיופיה בסביבות 1850
היילה סלאסי קיסרה של אתיופיה בתקופה זו
דגל אתיופיה המקורי ללא גור אריה יהודה האימפריאלי אומץ ב-1975 על ידי הדרג.
סמל מפלגת האיחדג.
ג'ואל קנטור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1948 (בן 76) קנדהמונטריאול, קנדה
 תחום יצירה:  צילום, וידאו ארט
 הושפע על ידי:  רוברט פרנק, דיאן ארבוס
 פרסים והוקרה:  פרס ז'ראר לוי (1986) 
 
ג'ואל (יואל) קנטור (באנגלית: Joel Kantor; נולד ב-26 באוקטובר 1948 במונטריאול) הוא צלם ואמן וידאו ארט ישראלי ממוצא קנדי. על יצירתו זכה בשנת 1986 בפרס ז'ראר לוי של מוזיאון ישראל.
ביוגרפיה

קנטור נולד בשנת 1948 במונטריאול שבקנדה, למד לימודי אמנות ומשפטים באוניברסיטת מקגיל. הוא איבד את ידו בתאונת סקי מים בגיל 14. בשנת 1976 עלה לישראל והתגורר בקיבוץ כפר מנחם. בין השנים 1980-1982 למד צילום במכללה אקדמית הדסה ירושלים. בתחילת דרכו עבד כצלם ב בלשכת העיתונות הממשלתית בזמן מלחמת לבנון הראשונה. במהלך השנים שימש קנטור כמורה לצילום בבצלאל, מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. קנטור מתגורר היום בשכונת קטמון בירושלים.
ב-1986 הציג קנטור תערוכת יחיד במוזיאון ישראל בשם "צילומים מישראל", התערוכה עוררה מחלוקת ודיון ציבורי כיוון שהציגה תיאור ראשון מצולם של גילויי אלימות ישראלית כלפי פלסטינים.
קנטור זכה בפרס ז'ראר לוי מטעם מוזיאון ישראל (1986), במקום הראשון בתחרות הבינלאומית לצילום של "בני ברית" (1991)
ובמענק "קרן ארטור גולדרייך" מטעם "בצלאל" (1999). ב-2009 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנים מצוינים. השתתף בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
תערוכות יחיד

ג'ואל קנטור: צילומים מישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1986
תל אביב אהובתי, קמרה אובסקורה - הגלריה, תל אביב, 1996
'Between Jerusalem and Tel Aviv, המוזיאון להיסטוריה יהודית, אמסטרדם, 1998
ישועה בינתיים, גלריה עמי שטייניץ לאמנות עכשווית, תל אביב, 2000
אבודים ונמצאים, גלריה מוסררה, ירושלים, 2002
החורף האחרון של ירושלים, גלריה "אגריפס 12", ירושלים, 2004
פנים אל פנים גב אל גב, גלריית הדסה, ירושלים, 2010
ציור של מילים, המרכז למוזיקה ירושלים במשכנות שאננים, ירושלים, 2014
מראה תמונות (אוצרת: נאוה ט' ברזני), הגלריה לאמנות במכללת דוד ילין, ירושלים, 2017
שומר לילה (אוצר: עמיחי חסון), גלריית בית אבי חי, ירושלים, 2018
עבודות וידאו נבחרות

תל אביב מון אמור, 1997
שוסטר, 1998
הסיכום של רומן באינבייב, 1998
שאריות מפיקניק, 1999
בדמייך חיי, 2000
הסדנא לציור ורישום, ירושלים, 2003
אגריפס 12, 2004
בשביל מוזיאון מונארט, אשדוד, 2006
יחי-אל, 2008
סצנות מדהימות מהסטודיו של פסח סלבוסקי, 2010
MAY I CALL YOU BROTHER, ROBERT FRANK, SANS MUSIQUE, 2017