stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו (מגזין)
היסטוריה

המגזין נוסד בשנת 1986, על ידי רוני אהרונוביץ' אשר אף שימש כעורכו בשנים 1986–1993. מערכת המגזין הייתה בעבר בגבעתיים, וכיום שוכנת בפתח תקווה. אוהד אלגוב הוא העורך הראשי. מנכ"ל החברה משנת 2007 ועד היום הוא טל חמו, אשר מחזיק גם ב 20 אחוז ממניות החברה.
עיסוקה העיקרי של מערכת אוטו היא הפצת מידע אודות ענף הרכב על תחומיו השונים - החל מידיעות חדשותיות ועד מתן חוות דעת על כלי רכב חדשים. במהלך השנים קמה קבוצת "אוטו מגזין", שמוציאה לאור את קטלוג אוטו בתחילת כל שנת דגם (בשנים האחרונות - בכל אמצע שנת דגם). בין נובמבר 2001 וינואר 2010 הוציאה הקבוצה לאור גם את מוסף אוטו שטח.
אתר מגזין אוטו הוקם לראשונה בסוף שנות ה-90. מאז חודש האתר שלוש פעמים, כאשר האתר החדש עלה לאוויר במתכונתו הנוכחית בפברואר 2018.
תפוצת המגזין גדלה עם סגירת המגזין המתחרה "הגה" באוקטובר 2012, בעקבות הסכם שנחתם בין מוטו תקשורת, מו"ל הגה  וטל חמו מנכ״ל אוטו. במסגרת ההסכם מוטו תקשורת הפיצה את מגזין אוטו למנויי הגה לשעבר. שיתוף הפעולה בין 2 הגופים אף התרחב מספר חודשים לאחר מכן, כשהמגזין הצטרף לפלטפורמת המגזינים הדיגיטלית allmag שהושקה על ידי מוטו תקשורת בדצמבר 2012.
בנובמבר 2021 רכשה חברת "מימון ישיר", העוסקת במתן הלוואות לרכישת רכב, 80% מהמגזין "אוטו" תמורת 20 מיליון ש"ח.
ב-26 במאי 2022 הודיעה הנהלת אוטו בראשות טל חמו על מינוי אוהד אלגוב לעורך הראשי של המגזין והאתר האינטרנט במקום דני פרומצ'נקו.
עיתונאים מובילים אשר כותבים באתר ובמגזין הם, דני פרומצ'נקו, אלי שאולי, יואל פלרמן, יואל שוורץ, גיא גיאור, בן חסון ועוד.
לקבוצת אוטו שיתוף פעולה משנת 2014 עם קבוצת קשת, לחברה יש פינה קבועה של מבחני דרכים מצולמים בתוכנית הערב "חי בלילה", את המבחנים מגישים דני פרומצ'נקו, אוהד אלגוב, וגיא גיאור.
מדור הרכב של אתר מאקו ואתר N12 הוא אתר הרכב של אוטו.
הערות שוליים

↑  נעם וינד, ‏מגזין הרכב "הגה" נסגר, באתר ‏מאקו‏, 4 באוקטובר 2012
↑  מגזין 'הגה' נסגר; המנויים יקבלו במקום את מגזין 'אוטו', באתר אוטו, 4 באוקטובר 2012
↑  רועי גולדנברג, ‏מוטו תקשורת משיקה פלטפורמה דיגיטלית למגזינים, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2012
↑  רועי ויינברגר, ‏מימון ישיר רוכשת 80% ממגזין "אוטו" תמורת 20 מיליון שקל, באתר גלובס, 28 בנובמבר 2021
↑  אוהד אלגוב מונה לתפקיד עורך ראשי של מגזין ואתר הרכב אוטו - אוטו, באתר www.auto.co.il
אוטראדנויה (נפה)

נפת אוטראדנויה (ברוסית: район Отрадное) היא נפה של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 10.16 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 185,745 תושבים (2020).
הבניין הדתי העתיק ביותר הוא כנסיית המולד של מרים הבתולה הקדושה בולאדיקינו. כמו כן נבנו מספר כנסיות אורתודוקסיות מעץ. בנוסף, ישנם מספר בתי תפילה מסורתיים באזור, המאוחדים במתחם "ירושלים הקטנה", שנמצא בעמק נחל ליחובורקה.
בשנת 1992 נפתח הרוק-קפה הראשון במוסקבה באוטראדנויה, שהפך למרכז החיים המוזיקליים של העיר. הקונצרטים משם שודרו בטלוויזיה המרכזית. לאחר רצח אחד ממקימי בית הקפה, בסיסט של להקת Mongol Shuudan אלכסיי פוליאקוב, בית הקפה נסגר.
הערות שוליים

↑  Кафе Отрадное (ברוסית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אור יקרות

ערך זה עוסק במערכת למניעת חציית תעלת סואץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מערכת ההפעלה של אור יקרות, 1972 לערך
אור יקרות בעת בעירת הדלק בתעלה, 1972 לערך
אור יקרות היא מילת קוד למערכת ישראלית שמטרתה הייתה לפגוע בניסיון כוחות הצבא המצרי לצלוח את תעלת סואץ, על ידי יצירת חומת אש ועשן סמיך מעל התעלה. הפרויקט פותח במהלך מלחמת ההתשה, במקביל להתבצרות בקו בר-לב, אולם לא הופעל במהלך הצליחה המצרית בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים.
התוכנית כנראה נועדה לספק תחושת ביטחון ללוחמי המעוזים ולהרתיע את המצרים, שכן היא נבנתה בשל עלותה הגבוהה רק ליד שני מעוזים ("מצמד" ו"חיזיון"), כאשר כל מערכת מכסה כ-100 מטרים, בעוד שכל מרחב הגבול (160 ק"מ) נותר פנוי לצליחה. וגם בשני המעוזים הללו היא לא הופעלה, אם בשל סתימתה על ידי כוחות קומנדו מצרים ואם בשל תקלות טכניות. בכל מקרה תועלתה הייתה אפסית לנוכח ממדי הצליחה.
פיתוח

מערכת אור יקרות פותחה במהלך מלחמת ההתשה על ידי יחידת יפת"ח של חיל ההנדסה הקרבית — בפיקודו של אלוף-משנה דוד לסקוב — ונועדה להיות מבצעית בראשית שנות ה-70. פותחו שתי מערכות מקבילות: מערכת נייחת שהתבססה על הפעלה חשמלית מתוך המעוזים, ומערכת ניידת שניתן להפעילה בצורה גמישה. מטרת המערכת הייתה הזרמתם והצתתם באש של כמויות גדולות של דלק נוזלי על-פני התעלה, ובכך ליצור מסך אש ועשן בלתי חדיר שימנע את צליחת הכוחות המצרים. שתי מערכות מבצעיות הוקמו בתחילת 1971 במעוזים "חיזיון" (הסמוך לגשר פירדאן) ו"מצמד" (מצפון לאגם המר הגדול). המערכות כללו שורה של צינורות תת-קרקעיים, שחיברו בין מכל דלק גדול שהוצב בבונקר ליד המעוזים לשלושה פתחי הזרמה שמוצאם מתחת לקו המים של התעלה. על פי התוכנית הדלק שהוזרם היה אמור להידלק באמצעות פיצוץ מוקשי הצתה קופצים. כל מערכת הייתה אמורה לכסות באש מקטע של כמאה מטרים מהתעלה.
סוגי המערכות:
מערכת נייחת – כללה שני מכלי דלק בנפח של 10,000 ליטר כל אחד, מגופים, צינורות ומטעני הצתה. אמורה הייתה לפעול במשך 8–25 דקות.
מערכת ניידת – כללה שתי מכליות בנפח של 18,500 ליטר כל אחת, מערכת צינורות גמישים ומערכת הצתה.
מערכת דמה – כללה מערכת צינורות הדומה לזו של המערכת הנייחת, כולל מטענים חיים בקצה הצנרת, המערכת הייתה יכולה להיהפך לאופרטיבית עם חיבור מכלים ומגופים.
ב-28 בפברואר 1971 נערך ניסוי גלוי של המערכת הניידת: מכלית גדולה הזרימה דלק לתעלה שהוצת על ידי המוקשים הקופצים. התוצאה הייתה להבה שהיתמרה לגובה של כמה עשרות מטרים מעל התעלה. מטרות הניסוי היו בחינת כשירות המערכת לצד השגת הרתעה.
בשל סיבות של אי-היתכנות כלכלית ולוגיסטית מעשית להצבת המערכות לאורך כל תעלת סואץ, וכן בשל שיקולים ביטחוניים אחרים, הוחלט לא להציב מערכות מבצעיות נוספות. במקום זאת נבנו על ידי צוותי ההנדסה של עוצבת סיני 16 מערכות-דמה, במקביל לתחזוקתן השוטפת של שתי המערכות הקיימות. הבדיקות כללו בחינת מערכת ההפעלה החשמלית במעוז שאמורה להביא להזרמת הדלק מהמכל אל הצינורות, ובדיקת המערכת הידנית החלופית. המוקשים לא הותקנו בקצה הצינורות שכן לא היו עמידים לשהייה ארוכה מתחת למים, והכוונה הייתה להרכיבם ברגע שיתקבלו ידיעות על כוונת המצרים לצלוח את התעלה.
בפתיחת מלחמת יום הכיפורים

ב-5 באוקטובר 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, ביקש אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן את אישור אגף המבצעים להפעיל את מערכת אור יקרות לצורכי הרתעה, בשל התגברות הכנותיהם הגלויות של המצרים לקראת צליחת התעלה (שנשללו במסגרת "הקונספציה"). לשם-כך נשלחה חוליה בפיקודו של קצין הנדסה במילואים מיחידת יפת"ח לבחון את תקינות המערכות. הצוות, שהגיע למעוזים ב-6 באוקטובר, גילה כי המערכת החשמלית מושבתת, ובמקום זאת השתמש במערכת ההפעלה הידנית. בצהרי היום פרצה המלחמה והחוליה מצאה עצמה לכודה במוצב מצמד. בקשתם ממפקדת חטיבה 14 — שהייתה אחראית על הגזרה — לנסות ולהצית את הדלק באמצעות שיגור רימוני זרחן, נענתה בשלילה. החוליה נותרה במעוז ונפלה בשבי יחד עם אנשיו.
לאחר המלחמה טענו שר המלחמה המצרי אחמד איסמעיל עלי, ראש אגף המבצעים של צבא מצרים מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי והרמטכ"ל המצרי סעד א-שאזלי כי אחד האתגרים הגדולים שעמדו בפניהם במסגרת ההכנות לצליחת התעלה הייתה ההתמודדות עם המערכת. גמאסי ושאזלי כתבו בספרי-זיכרונותיהם על ההצלחה בהתמודדות מול המערכת, ויצאו נגד טענות ישראל כי המערכת הייתה בלתי מבצעית. על-פי המצרים, המערכת נוטרלה על ידי כוחות הנדסה שלהם ערב המלחמה. בדיעבד התברר שעשרות צינורות שהותקנו במערכות-הדמה נסתמו בבטון על ידי צוללים מצרים, כאשר דווקא פתחי הצינורות של המערכות האמיתיות לא חובלו. מסמכי מודיעין מצריים, שחוברו ביולי 1973 והתגלו על ידי צה"ל במחנה צבא מצרי ממערב לתעלה, מצביעים על כך כי המצרים ערכו סיורים וגילו כי מתקני ההצתה מוזנחים ולא שמישים, וידאו כי רוב המתקנים המוצבים מחוץ למעוזים הם מתקני דמה, והעריכו כי אם יהיו המתקנים במעוזים עדיין בשימוש ניתן יהיה לנטרל אותם לפני ביצוע ההתקפה.
לקריאה נוספת

תחקיר אודות מתקן אור יקרות, אתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום כיפור - זמן אמת, הוצאת משכל, 2004
יוסף ארגמן, מלחמת הצללים - 25 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008
דו"ח ועדת אגרנט, נספח בנושא "אור יקרות" עמ' 220–224
הערות שוליים

↑  זאב שיף, רעידת אדמה באוקטובר, זמורה-ביתן-מודן - הוצאה לאור, עמ' 261-264
אוטרופיוס (קונסול)

ערך זה עוסק בקונסול רומאי. אם התכוונתם להיסטוריון, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 האימפריה הסאסאנית 
 הוצאה להורג:  399 קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  רומא העתיקה, האימפריה הביזנטית 
 
אֶוטרופיוס (לטינית: Eutropius; מת ב-399) היה קונסול של האימפריה הרומית המזרחית.
חייו

אֶוטרופיוס החל את הקריירה שלו כסריס בארמונו של תאודוסיוס הראשון. לאחר מותו של תאודוסיוס בשנת 395, ארגן אוטרופיוס בהצלחה את נישואיהם של ארקדיוס ואליה אודוקסיה, בסכלו ניסיון של רופינוס (אנ'), ראש השרים של ארקדיוס, להשיא את בתו לקיסר הצעיר וחלש האופי.
לאחר הירצחו של רופינוס באותה השנה גדלו מעמדו וחשיבותו של אוטרופיוס בארמון, וזמן קצר לאחר מכן הוא נעשה ליועץ הקרוב ביותר לארקדיוס. עליית כוחו של אוטרופיוס הואצה עוד יותר כאשר הוא הצליח לסכל בשנת 398 ניסיון פלישה הוני לאימפריה. בשנה שלאחריה היה אוטרופיוס לסריס הראשון שמונה לקונסול.
אוטרופיוס יצר לעצמו שני אויבים רבי עוצמה: גאינס, מפקדו של צבא שכירי החרב הגותים של האימפריה; ואאודוקסיה, הקיסרית אותה אוטרופיוס עצמו העלה לשלטון. שתי דמויות עוצמתיות אלו תכננו את הדחתו באותה השנה בה הוא מונה לקונסול. לאחר הדחתו, תחינתו של יוחנן כריסוסטומוס להשאיר אותו בחיים הועילה לזמן מה, אך עוד לפני תום השנה הוצא אוטרופיוס להורג.
במהלך עלייתו לתפקיד הקונסול, היה אוטרופיוס דמות שנואה בקרב העם בגלל אכזריותו ותאוות הבצע שלו. כמו כן, הדבר אפשרי שאוטרופיוס היה שותף בהתנקשות בקודמו, רופינוס.
אורלי גולדווסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בת 73 בערך) 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (16 בפברואר 1986) 
 תרומות עיקריות
 אגיפטולוגיה
 
אורלי גולדווסר היא אגיפטולוגית ישראלית, פרופסור בחוג לארכאולוגיה ולמזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

גולדווסר היא בתם של שולמית וד"ר אריה הלל, מחלוצי התעופה הצבאית בישראל. היא בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני ושלישי מהאוניברסיטה העברית. מלמדת באוניברסיטה העברית ומשמשת בה כראש החוג לאגיפטולוגיה, כמו כן הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת גטינגן ובקולג' דה פרנס.
גולדווסר עסקה בחקר הולדת האלף בית המודרני, על בסיס עדויות שמקורן בעיקר מסרביט אל-ח'אדם. מקורה של השיטה, לטענתה, הוא מפגש של כורים כנענים דוברי שפות שמיות, שלא ידעו קרוא וכתוב, עם מצרים הכותבים בכתב ההירוגליפים. לפי תזה זאת, באמצע המאה ה-19 לפני הספירה המפגש היווה מקור השראה לכנענים ליצור את מערכת הסימנים שלימים תהיה האלף-בית המודרני, שאומץ על ידי הפיניקים ולאחר מכן על ידי היוונית והלטינית.
.
מספריה

From Icon to Metaphor Studies in the Semiotics of the Hieroglyphic Script. Orbis Biblicus et Orientalis: Universitätsverlag Freiburg Schweiz Vandenhoeck & Ruprecht: Göttingen, 1995
Lovers, Prophets and Giraffes - Wor[l]d Classification in Ancient Egypt. Göttinger Orientforschungen, Otto Harrassowitz: Wiesbaden, 2002
Studies on Egyptian Syntax - A Tribute to Sarah Israelit-Groll. Lingua Aegyptia 9, 2000. In collaboration with Deborah  Sweeney
The Challenge of the Hyksos – Cultural Interference in New Kingdom Egypt. Untersuchungen der Zweigstelle Kairo des Österreichischen Archäologischen Institutes, hgb. Von M. Bietak, Denkschriften der Gesamtakademie der Österreichischen Akademie der Wissenschaften
אוטריים

| אוטריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה::  דמויי כלב
על־משפחה:: טורפים ימיים
משפחה:: אוטריים
תת-משפחות
 דובי ים  אריות ים
שם מדעי
 Otariidae ‏גריי, 1825
תחום תפוצה


אוֹטָרִיִים (שם מדעי: Otariidae) היא משפחה הכוללת את אריות הים ודובי הים. חבריה הם טורפים ימיים. הם אוכלים ומסיירים במים, אולם פעולות ההזדווגות והמנוחה נעשות על היבשה. לעניין זה, יבשה יכולה להיות גם משטחי קרח. הם פחות מותאמים לחיים מימיים מאשר כלבי הים.
מיון

סוג Eotaria - נכחד
סוג Pithanotaria - נכחד
סוג Proterozetes - נכחד
סוג תאלסולאון (Thalassoleon) - נכחד
תת-משפחה דובי ים (Arctocephalinae)
סוג ומין יחיד: דוב ים צפוני (Callorhinus ursinus)
סוג דוב ים (Arctocephalus )
מין: דוב ים דרום אמריקני (Arctocephalus australis)
מין: דוב ים ניו זילנדי (Arctocephalus forsteri)
מין: דוב ים גלאפגוס (Arctocephalus galapagoensis)
מין: דוב ים אנטארקטי (Arctocephalus gazella)
מין: דוב ים חואן פרננדס (Arctocephalus philippii)
מין: דוב ים איוני (Arctocephalus pusillus)
מין: דוב ים גואדלופה (Arctocephalus townsendi)
מין: דוב ים תת-אנטארקטי (Arctocephalus tropicalis)
תת-משפחה אריות ים (Otariinae)
סוג ומין יחיד: אריה ים שטלר – (Eumetopias jubatus)
סוג ומין יחיד: אריה ים אוסטרלי – (Neophoca cinerea)
סוג ומין יחיד: אריה ים דרום-אמריקאי – (Otaria flavescens בעבר: Otaria byronia)
סוג ומין יחיד: אריה ים הוקרי – (Phocarctos hookeri)
סוג אריה ים מצוי - (Zalophus ):
מין אריה ים קליפורני – (Zalophus californianus)
מין אריה ים גלאפגוס (Zalophus wollebaeki)
מין אריה ים יפני (נכחד בסביבות שנות ה-50) (Zalophus japonicus)
גלריה:
אריה ים ניו זילנדי
דוב ים אנטארקטי
מושבת אריות ים פטגונים
מושבת דובי ים איוניים
אריות ים קליפורניים
אריה ים אוסטרלי
אריה ים שטלר
אורלי (עיר)

| --- | --- |
סמל אורליסמל אורלי

 כנסיית סן-ז'רמן-דה-פריס, אורלי העתיקה
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  איל-דה-פראנס איל-דה-פראנס
 מחוז:  עמק המארן
 ראש העיר:  כריסטיאן ג'נודה
 עיר אם:  קרטיי
 שטח:  6.69 קמ"ר
 גובה:  59 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,482 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  3,198 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  48°44′32″N 2°24′04″E﻿ / ﻿48.74232349187855°N 2.401242256164551°E﻿ / 48.74232349187855; 2.401242256164551
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אורלי(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אורלי(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מואורלי(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מואורלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אורלי (בצרפתית: Orly) היא עיר במחוז עמק המארן הנמצאת מדרום לפריז. בשטח העיר נמצא נמל התעופה אורלי שמשמש כשדה התעופה המשני של פריז.
ערים תאומות

צרפת פואנט-א-פיטר, גוואדלופ, צרפת
רוסיה קלין (אנ'), רוסיה
איטליה קאמפי ביזנזיו (אנ'), איטליה
רומניה דרובטה-טורנו סברין, רומניה
אוטו אבלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1879 Rohatec, צ'כיה 
 פטירה:  25 במאי 1945 (בגיל 66) Tröbnitz, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  אוסטריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 מקום מגורים:  וינה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  אוסטרייכישה בונדסבאנן 
 
אוֹטוֹ אַבֵּלֶס (בגרמנית: Otto Abeles;‏ 1 במאי 1879–25 במאי 1945) היה עיתונאי, סופר, עורך דין, מבקר מוזיקה ועסקן ציוני.
ביוגרפיה

אבלס נולד ברוהטץ שבמוראביה בתחומה של האימפריה האוסטרו-הונגרית לזיגמונד ורוזה לבית שראגר. למד בתיכון בברנו ורכש את השכלתו העל-תיכונית באוניברסיטת וינה, שם השלים את הדוקטורט שלו במשפטים. בעת לימודיו הקים את אגודת התלמידים הציונית הראשונה, "וריטאס", יחד עם רוברט שטריקר, ברתולד פייבל וגיסו, הרמן קדיש.
עד שנת 1928 עבר כיועץ משפטי ברכבת הפדרלית האוסטרית. בהיותו עורך ועיתונאי, ראשית ב"וועלט" ולאחר מכן בביטאון התנועה הציונית באוסטריה "אידישע צייטונג" וביומון "Weiner Morgenzeitung" שייסד עם רוברט שטריקר ב-1919, פרסם מאמרים בשבח הרעיון הציוני ותמך במפלגה הלאומית היהודית בבחירות לאספה המכוננת הלאומית. עם סגירתו של האחרון בספטמבר 1927 המשיך לכתוב בעיתון "Die Neue Welt", כמו גם בעיתונים שונים. בין השנים 1915–1925 ערך יחד עם לודוויג באטו את הלוח הספרותי הציוני "אידישער נאציונאל־קאלענדער".
החל מהמחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20 נסע לטרנסילבניה, הונגריה, גליציה המזרחית, לוקסמבורג וצ'כוסלובקיה כנציג קרן היסוד. ב-1930 עבר להולנד והיה פעיל בקהילה היהודית באמסטרדם. הוא גם ניהל את הסניף ההולנדי של קרן היסוד.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית להולנד נאסר ונשלח למחנה וסטרבורק. תואר הדוקטורט שלו נשלל ממנו מטעם אוניברסיטת וינה ב-1941. במאי 1944 שולח למחנה ברגן-בלזן. היה על הרכבת האבודה ונפטר בטרביץ מטיפוס הבהרות, ולפי מקור אחר מתשישות.
אבלס נשא לאישה את מינה דמביצר, ונולד להם בן.
בשנת 2010 הפך סנאט אוניברסיטת וינה את החלטת ביטול הדוקטורט מ-1941.
ספריו

"ההחלמה" (Die Genesung) – ספר שירה (1920)
"ביקור בארץ ישראל" (Besuch in Erez Israel) – תיאור של ביקורו הראשון (1926)
"נשים בעלות שם בישראל" (Zehn Jüdinnen) – ספר על נשים יהודיות נודעות (1931)
"מפגשים עם יהודים" (Begenung mit Juden) (1936)
הערות שוליים

1 2 3  אישים ופועלם בקהילות היהודיות באוסטריה, אתר אנו – מוזיאון העם היהודי
1 2  שבוע הימים בארץ – לוח הזיכרון, העולם, 30 באוגוסט 1945
↑  מפעולות שליחי קרן־היסוד בגולה, העולם, 14 באפריל 1931
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257312005171  GND: 1025144899  ISNI: 0000 0000 6002 4021  LCCN: no2004010145  NKC: mzk2009511816  NTA: 132197421  VcBA: 495/353428  VIAF: 88564456   WorldCat (עם VIAF): 88564456 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אוטו אבלס".
כריכת הספר "ביקור בארץ ישראל" מ-1926
אדוארד צ'ך

| --- | --- |
צ'ך, 1935
צ'ך, 1935
 לידה:  29 ביוני 1893 Stračov, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 במרץ 1960 (בגיל 66) פראג, הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צ'כיה
 מקום קבורה:  Vršovice Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג (1920)  אוניברסיטת טורינו (1922)  הפקולטה לאמנות באוניברסיטת קארל בפראג  Examination Board for Teachers at Secondary Schools of Charles University 
 מנחה לדוקטורט:  קרל פטר 
 מוסדות:  אוניברסיטת קארל בפראג (1922–1923)  הצבא האוסטרו-הונגרי (1915–1918)  אוניברסיטת מסריק (1923–1941)  אוניברסיטת קארל בפראג (1945–1960) 
 תלמידי דוקטורט:  Petr Vopěnka, Vlastimil Dlab, Ivo Babuška, Miroslav Fiedler, Věra Trnková, Zdeněk Frolík, Vlastimil Dlab 
 פרסים והוקרה:  עיטור הרפובליקה של צ'כוסלובקיה 
 תרומות עיקריות
 המחקר שלו כללו גאומטריה דיפרנציאלית פרויקטיבית וטופולוגיה. בין פיתוחיו הידועים: קוהומולוגיית צ'ך ואת קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך.
 
אדוארד צ'ך (בצ'כית: Eduard Čech; ‏29 ביוני 1893 - 15 במרץ 1960) היה מתמטיקאי צ'כי.
תחומי המחקר שלו כללו גאומטריה דיפרנציאלית פרויקטיבית וטופולוגיה. בין פיתוחיו הידועים נמנים קוהומולוגיית צ'ך וקומפקטיפיקציית סטון-צ'ך.
חייו

צ'ך נולד בבוהמיה (אז אוסטרו-הונגריה, היום צ'כיה). הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת קארל בפראג בשנת 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ובשל כך סיים את הלימודים בשנת 1918. הוא היה מורה בבתי הספר בפראג ובמקביל עבד על עבודת הדוקטורט שהשלים בשנת 1920. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שהה באיטליה ושיתף פעולה עם גווידו פוביני. בשנת 1923 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת ברנו ובשנת 1928 התמנה לפרופסור.
בשנת 1932 פרסם ספר עם תיאור קוהומולוגיית צ'ך.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חזר לאוניברסיטת פראג. בשנת 1947 מונה למנהל המכון המתמטי של האקדמיה הצ'כית למדעים.
החל מאותו לתקופה חזר להיות פעיל בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית ופרסם 17 מאמרים בנושא.
אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה

אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: August von Sachsen-Coburg und Gotha;‏ 13 ביוני 1818 – 26 ביולי 1881), היה אחיו של פרננדו השני, מלך פורטוגל ואביו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה.
ביוגרפיה

אוגוסט נולד ב-13 ביוני 1818 בווינה בירת האימפריה האוסטרית, לפרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ולמריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג, בתו של פרנץ יוזף קוהארי דה צ'אבראג. ילדותו עברה עליו בין נחלות משפחתו בסלובקיה, אוסטריה וגרמניה. הוא היה אחיינו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים ובן דודם של לאופולד השני, מלך הבלגים ושל שארלוט קיסרית מקסיקו. דודנית מפורסמת נוספת שלו הייתה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-20 באפריל 1843 התחתן אוגוסט עם קלמנטין, נסיכת אורליאן, בתם של לואי פיליפ, מלך הצרפתים ומריה אמליה מנאפולי וסיציליה, ממנה נולדו לו 5 ילדים. בני הזוג התגוררו בווינה, והיה להם גם טירה בקובורג שלפעמים שהו בה. בשנת 1862 מתה אמו מריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג, ואוגוסט ירש את נחלותיה הנרחבות בהונגריה, ובכך הפך לאחד מבעלי הקרקעות הגדולים ביותר במדינה.
ב-2 במאי 1881 העניק פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה לאוגוסט את התואר "הוד מעלתו", משום שהיה דודה של סטפני, נסיכת בלגיה, שהתחתנה עם רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה - בנו של הקיסר. ב-26 ביולי אותה שנה מת אוגוסט בביתו באבנטאל, ונקבר בכנסיית "סנט אוגוסטין" הקתולית, שאותה הקים בקובורג.
משפחתו

ב-20 באפריל 1843 התחתן אוגוסט עם קלמנטין, נסיכת אורליאן, בתם של לואי פיליפ, מלך הצרפתים ומריה אמליה מנאפולי וסיציליה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פיליפ, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (1844–1921)
לודוויג אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (1845–1907)
קלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (1846–1927), התחתנה עם יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה
אמליה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (1848–1894), התחתנה עם מקסימיליאן עמנואל, דוכס בבוואריה
פרדיננד הראשון, מלך בולגריה (1861–1948)
אורלי גולדקלנג

| --- | --- |

אורלי גולדקלנג
 לידה:  13 בדצמבר 1971 (בת 52) בת ים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  עיתונאית, עורכת עיתון, פובליציסטית
 מעסיק:  מקור ראשון
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100003654560741
 טוויטר:  orlygogo
אורלי גולדקלנג (נולדה בכ"ו בכסלו ה'תשל"ב, 13 בדצמבר 1971) היא עיתונאית ישראלית, סגנית העורך הראשי של מקור ראשון, ובעלת טור בעיתון.
ביוגרפיה

גולדקלנג נולדה בבת ים, להורים שעלו מארגנטינה לישראל עם שלושת ילדיהם הגדולים. למדה באולפנת בהר"ן. נשואה לאלכס, אם לשישה ילדים ומתגוררת בעפרה. גולדקלנג מחזיקה בתארים אקדמיים, כדלקמן:
בתואר ראשון במדעי הרוח, אותו למדה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה;
בתואר שני במורשת ישראל, אותו למדה באוניברסיטת אריאל.
בחודש פברואר 2005 החלה לשמש עורכת המשנה של מוסף האקטואליה "יומן" של עיתון "מקור ראשון", תפקיד בו שימשה כחמש שנים, אז מונתה לעורכת המוסף המגזיני "דיוקן" ושימשה בתפקיד זה כחמש שנים נוספות. ביולי 2014 מונתה לצד אלעד טנא, כסגניתו של חגי סגל, העורך הראשי החדש של העיתון, תפקיד שהיא ממלאת עד היום.
לצד עבודתה בעיתון, הנחתה גולדקלנג
את התוכניות, "רוח נשית" ו"דרכי חיים במשפחה", ב"ערוץ מאיר" של מכון מאיר, ואת תוכנית הרדיו "השבוע שהייתה" עם מוריה קור ברדיו גלי ישראל.
בנוסף מרבה גולדקלנג להופיע בתקשורת ולהציג את עמדות והשקפות הימין. כך הייתה חברת פאנל קבועה בתוכנית "שיחת היום" בהגשת לוסי אהריש בערוץ 13, הופיעה בתוכניות "תיק תקשורת", כתבה טורים למגזין ליברל ועיתון גלובס.
לאחר פיזור הכנסת ה-21 חשפה כי אביגדור ליברמן סירב להצטרף לקואליציה, ובכך הוביל לבחירות נוספות, משום שנתניהו הפר סיכום סודי לאיחוד מפלגת ישראל ביתנו עם הליכוד לאחר הבחירות.
בפברואר 2022 תרמה כליה ממניעים אלטרואיסטיים לאישה שלא הכירה קודם לכן.
הערות שוליים

↑  וואלה ברנז'ה‏, הכירו את אורלי גולדקלנג, באתר וואלה, 23 בפברואר 2017
↑  איתמר ב"ז, דיוקן המשבר: מוסף "דיוקן" של "מקור ראשון" ייבלע - העורכת אורלי גולדקלנג תועבר מתפקידה, באתר העין השביעית, 11 במרץ 2014
↑   נתי טוקר, סגניו של סגל יהיו אורלי גולדקלנג ואלעד טנא, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2014
↑  איתמר ב"ז, מממשים בעלות: העורך הראשי חגי סגל מזיזי מתפקידם עורכים בכירים ב"מקור ראשון", באתר העין השביעית, 28 ביולי 2014
↑  רדיפת הימין בתקשורת?
סתימת פיות בחסות הטרור?
האם לגיטימי שעיתונאים ינחו טקסים?
ראיון הפתע של נתניהו, אורלי גולדקלנג בתוכניות "תיק תקשורת" באתר יוטיוב
↑  טורים של אורלי גולדקלנג, במגזין ליברל
↑  אורלי גולדקלנג, ‏דעה: חובת ההוכחה היא להיות בעלי דעה או העדפה אישית, ויחד עם זאת הגונים וישרים, באתר גלובס, 9 בפברואר 2020
↑    אורלי גולדקלנג, ‏עילת הקרע ליברמן-נתניהו: הפרת הבטחה לאיחוד רשימות, בעיתון מקור ראשון, 4 ביולי 2019
↑  אורלי גולדקלנג, תרומה לא מוכרת: הרגעים הגדולים והקטנים, המרגשים אך גם כואבים, בתהליך תרומת כליה של סגנית עורך מקור ראשון, באתר www.makorrishon.co.il, ‏1.10.2022
גולדקלנג בדיון בהשתתפות אלישיב רייכנר, ורן שריד
אוניברסיטה משודרת

מקצת מספרי סדרת "אוניברסיטה משודרת", בדוכן "משרד הביטחון – ההוצאה לאור" בשבוע הספר העברי.
אוניברסיטה משודרת היא סדרת הרצאות בנושאים אקדמיים מגוונים, בשיתוף אוניברסיטת תל אביב המשודרת בגלי צה"ל משנת 1977. רוב הקורסים המשודרים יוצאים לאור גם כספר בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור. נכון לשנת 2013 פורסמו בסדרה 400 כותרים שנמכרו ב-750 אלף עותקים.
את הסדרה יזם בשנת 1977 מרדכי נאור. קדמה לה סדרת תוכניות של אוניברסיטה משודרת לעם בקול ישראל, בראשית שנות ה-60.
ערכה והפיקה את התוכנית מראשיתה תרצה יובל (לימים תרצה יובל־אלחנתי) ועמדה בראש הפרויקט, שהפך למפעל חייה, עד לפטירתה ב-27 בדצמבר 2000. לאחר פטירתה נקראה הסדרה על שמה. על מפעל זה הייתה מועמדת לקבלת פרס ישראל.
בשנים 2001–2013 עמד בראש הפרויקט ד"ר חגי בועז.
עם המרצים הבולטים שהשתתפו בסדרה נמנים הפרופסורים ישעיהו ליבוביץ, מיכאל הרסגור, ירמיהו יובל, אסא כשר ורבים אחרים, כמעט כולם חברי הסגל האקדמי באוניברסיטאות בישראל.
ההרצאות ניתנות במסגרת סמסטריאלית, בכל סמסטר מוצגים ארבעה או חמישה נושאים (בימים ראשון עד חמישי), שבכל אחד מהן כ-13 משדרים בני חצי שעה, המשודרים, נכון ל-2016, בשעות הערב (20:30); בעבר שודרה כל הרצאה פעמיים, הפעם הנוספת בשעות הבוקר (06:30).
נושאי האוניברסיטה המשודרת נלקחים מכל תחומי הדעת, אך ניכרת בהם העדפה לנושאים בתחום מדעי החברה ומדעי הרוח. גם מדעי החיים זוכים לכיסוי סביר, אך בתחומי ההנדסה, המתמטיקה ומדעי המחשב ניכר מיעוט הנושאים, קרוב לוודאי כיוון שתחומים אלה קשים יותר להעברה בצורה מילולית בלבד.
במרץ 2015 שינתה הסדרה את אופייה, ובמקום הרצאות מתקיימת בה שיחה בין מגיש לאיש אקדמיה. מגישי הסדרה הם ליעד מודריק, בן שני וקובי מידן.