stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1937 בליגה ב'
הערות שוליים

↑  מידיעות ההתאחדות לכדורגל, עיתון דבר, Jpress, תאריך: 15.02.1937
↑  חוזר ההתאחדות לכדורגל 38/3 עם הטבלה המעודכנת נכון עד למשחקים במחזור 8, ארכיון ההתאחדות לכדורגל, תאריך: 17.1.1938
↑  חוזר ההתאחדות לכדורגל 38/3 הליגה הא"י, סעיף ג', ארכיון ההתאחדות לכדורגל, תאריך: 17.1.1938
| עונות בליגת המשנה בכדורגל בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגות מחוזיות | 1930/1931 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 • 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 |  |
| ליגה א' | 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 |  |
| הליגה הארצית | 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| הליגה הלאומית | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
פריץ הבר

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1868 ממלכת פרוסיה (1803-1892) ברסלאו, פרוסיה
 פטירה:  29 בינואר 1934 (בגיל 65) שווייץ בזל, שווייץ
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  קיימברידג', קרלסרוהה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Friedhof am Hörnli 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג (1891)  האוניברסיטה הטכנית של ברלין (1891)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1891)  המכון הטכנולוגי של ציריך  גימנסיית יוהנס בוורוצלב  Elisabet-Gymnasium 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט בונזן 
 מוסדות:  מכון פריץ האבר של אגודת מקס פלנק (1911–1933)  TH Karlsruhe (1894)  המכון הטכנולוגי של ציריך  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  הילדה לוי 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2006)  מדליית רמפורד (1932)  מדליית וילהלם אקסנר (1929)  מדליית הארנק (1926)  פרס נובל לכימיה (1918)  מדליית רוברט וילהלם בונזן (1918)  מדליית ליביג (1914) 
 בן או בת זוג:  קלרה אימרווהר (1901–1915)  שרלוט הבר (1917–1927) 
 צאצאים:  הרמן הבר, Ludwig F. Haber 
 תרומות עיקריות
 סינתזה של האמוניה, וכן היה אבי לוחמת הגזים הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
 
פריץ הבר (בגרמנית: Fritz Haber‏; 9 בדצמבר 1868 – 29 בינואר 1934) היה כימאי גרמני-יהודי מומר, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1918, "על הסינתזה של האמוניה". היה אבי לוחמת הגזים הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פריץ הבר נולד למשפחה יהודית אמידה בברסלאו (כיום ורוצלאב) שבשלזיה. אביו, זיגפריד, היה סוחר בצבעים וכן בכימיקלים ששימשו לצורכי רוקחות. הוא החל לימודיו באוניברסיטת היידלברג, בהמשך למד כימיה באוניברסיטה טכנית של ברלין, וב-1894 סיים לימודיו בקבלת תואר דוקטור. לאחר מכן השתלם בפוליטכניון של ציריך, בשווייץ, במשך שנה. בתום שנה זו שב לברסלאו לניהול העסק המשפחתי, אך עזב במהרה מחוסר התאמתו לעולם העסקים.
ב-1896 קיבל משרת כימאי באוניברסיטה של קארלסרוהה, והתמסר לחקר תהליכי הסינתזה של אמוניה, ודרך הפירוק של נפט גולמי למרכיביו. ב-1901 הוא נשא לאישה את קלרה אימרווהר, בת למשפחה יהודית מכובדת והאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור למדעים בברסלאו. מנישואים אלו נולד בנם הרמן.
כיוון שקריירה אקדמית הייתה חסומה בפני יהודים, הוא הוטבל כנוצרי לותרני, כפי שעשתה אשתו בטרם נישאו. הבר הצהיר שהוא רואה עצמו גרמני לכל דבר ואינו חש זיקה לדת היהודית בהשפעת הפילוסופיה הכללית והשכלתו המדעית. גם בנצרות הוא לא ראה דת, אלא גילוי של שותפות תרבותית, ולכן לא התקשה בהמרת דתו.
ב-1906 הוא מונה לכהן כפרופסור לכימיה פיזיקלית ולאלקטרוכימיה וכן כמנהל המכון המיוחד שהוקם בקלרסרוהה לחקר שני נושאים אלו. ב-1908 מונה לפרופסור מן המניין לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת ברלין. בשל משכורתו הזעומה כמרצה זוטר באוניברסיטה, התפרנס במשך 12 שנה גם מהמצאת פטנטים, מכתיבת ספרי כימיה שזכו לפרסום רב ומייעוץ לתעשייה הפרטית.
ביוגרפיה > המצאת התהליך התעשייתי לייצור דשן

מחקרו של פריץ הבר עסק במציאת התנאים הדרושים של לחץ וטמפרטורה לייצור אמוניה (תרכובת של חנקן ומימן) מלאכותית. לתהליך זה חשיבות אדירה מהיות אמוניה אבן יסוד בתהליך ייצור הדשן הכימי. השיטה שפותחה בשיתופו של קארל בוש, היא הכנסת תערובת גזים של מימן וחנקן לגליל בלחץ של 200 אטמוספירות, ובטמפרטורה של 500 מעלות צלזיוס, כל זאת בנוכחות זרזים של אוסמיום ואורניום. תהליך זה נקרא תגובת הבר-בוש. ב-2 ביולי 1909 הממציאים ערכו הדגמה בפני מנהלי BASF, החברה הכימית הגדולה ביותר בגרמניה של אותה תקופה. החברה הטילה על שניים ממדעניה לשפר את התהליך, והללו אומנם מצאו תערובת של כמה זרזים אחרים, פחות נדירים, שמקורם בתרכובות ברזל. התהליך שופר מבחינה טכנולוגית ובשנת 1913 הוחל בייצור תעשייתי של החומר.
על תהליך זה זכה פריץ הבר בפרס נובל ב-1918, בעוד קארל בוש זכה ב-1931 בפרס נובל על מחקריו בראקציות המתרחשות בלחץ ובטמפרטורה גבוהים.
עם הקמת מכון הקיסר וילהלם לכימיה פיזיקלית ולאלקטרוכימיה ב-1911, מונה הבר למנהל המחלקה לכימיה פיזיקאלית. במקביל כיהן כחבר סגל באוניברסיטת ברלין וכן כחבר באקדמיה הפרוסית למדעים.
החשיבות הכלכלית של המצאתו התבטאה בהגברת כמויות ייצור האמוניה, ביישום תהליך הבר-בוש. ב-1913 צרכה החקלאות הגרמנית כ-200 אלף טון אמוניה, ואילו ב-1926 ייצרה גרמניה כ-450 אלף טון. הכפלת הייצור התעשייתי של דשנים כימיים שהתאפשר היה מיסודות המהפכה הירוקה של המאה העשרים ותרם לצמצום הרעב והארכת תוחלת החיים בעולם.
ביוגרפיה > ייצור אמוניה ליצירת חומרי נפץ במלחמת העולם הראשונה

הדרישה לאמוניה זינקה בגרמניה עם כניסתה למלחמת העולם הראשונה, מהיותה חומר הגלם לייצור ניטראטים המשמשים להפקת חומרי נפץ ואבק שרפה. לפני מלחמת העולם הראשונה, גללי בעלי חיים היו המקור העיקרי לדשן חקלאי, בעוד שניטראטים יובאו מצ'ילה כמלח סלפטר (KNO3). עוד לפני המלחמה עלה הביקוש לניטראטים על ההיצע ותחשיבים שונים הראו כי המחצב צפוי לאזול ב-1940; מכאן הצורך הברור במציאת מקור ליצירת אמוניה, שלא יהיה תלוי במלח סלפטר. זאת ועוד, מרבית חברות הכריה שסיפקו את החומר היו בריטיות. כיוון שגרמניה ובריטניה היו משני צידי המתרס במלחמת העולם הראשונה, נקטעה אספקת המלח לגרמניה. למעשה, ללא תהליך הבר-בוש גרמניה הייתה נותרת ללא חומרי נפץ ודשנים חודשים מספר לאחר פרוץ המלחמה.
ביומה הראשון של מלחמת העולם הראשונה, התייצב פריץ הבר כמתנדב בגיל 46 לצבא הגרמני. הוא קיבל מייד דרגה זמנית של סרן ומונה לראש האגף הכימי במשרד המלחמה. באוקטובר 1914 הוא ערך ניסויים בפגזי גז מדמיע וגילה שאינם אפקטיביים מספיק, לכן הציע לעבור לכלור שישוחרר מבלונים. בכך פתח הבר את עידן הלוחמה הכימית המודרנית והפך לאבי השימוש בגזים רעילים בשדות הקרב. במסגרת זו ובשיתוף פעולה עם ג'יימס פרנק, ריכרד וילשטאטר (חתני פרס נובל לעתיד) ומקס קרשבאום, עסקו בפיתוח שהיה אמור לשבור את קיפאון "מלחמת החפירות".
הבר ארגן את הייצור ועבד ללא לאות לייצר מאות טונות של גז כלור ובבניית אלפי בלוני גז, אימן מחלקות חיילים מיוחדות לשימוש בגזים ופיקח אישית על הצבת הבלונים בחפירות. השימוש הראשון היה ב-22 באפריל 1915 במסגרת קרב איפר השני, ובו שוחררו כ-150 טון כלור, לאורך חזית של כ-5 קילומטר, בפרק זמן של כ-10 דקות וגרמו ל-15,000 נפגעים בקרב בעלות הברית.
הבר השקיט את מצפונו בכך שטען כי צרפת השתמשה בגז ראשונה, ובכך שקיווה כי הנשק יגרום לניצחון מהיר של הגרמנים, יקצר את המלחמה וימזער את הזוועות.
כאשר האנגלים פיתחו אף הם יכולת כימית כנגד הגרמנים, הבר הכניס בתגובה לשימוש גז קטלני עוד יותר: גז חרדל המשמש כנשק להשמדה המונית. ידוע כי אשתו של הבר התנגדה לפיתוח הנשק הכימי והתחננה בפניו שיחדל מכך, אך הוא לא שעה להפצרותיה. ב-1 במאי 1915 היא התאבדה בירייה מאקדחו הצבאי. למחרת היום חזר הבר לעבודתו בפיתוח כלי נשק כימיים קטלניים. שמועות ללא סימוכין קשרו בין התנגדות אשתו לפיתוח הנשק הכימי להתאבדותה, אך ייתכן שהמעשה קשור גם להיבטים אחרים, כמו הוויתור שלה על קריירה מדעית למענו, או האובססיה שלו לעבודתו. ב-1917 נישא בשנית לשרלוטה נתן, יהודייה שנדרשה להתנצר לפני נישואיה עימו. נישואיהם ארכו כ-10 שנים ולזוג נולדו בת – אווה הבר-לואיס, ובן – לודוויג "לוץ" הבר, לימים היסטוריון שעסק בתולדות הלוחמה הכימית במלחמת העולם הראשונה.
חודשיים לפני התמוטטות גרמניה, בספטמבר 1918, הקים הבר ביחד עם הרמן אמיל פישר, ולטר נרנסט ומספר כימאים נוספים את המכון ללוחמה כימית. בתום המלחמה הוכרז הבר פושע מלחמה וכתוצאה לקה בהתמוטטות עצבים. הוא נמלט לשווייץ שם קיבל אזרחות. לאחר שבקשות ההסגרה בוטלו, שב לגרמניה וחזר לעסוק בהיחבא בפרויקטים סודיים לאספקת גזי לוחמה לספרד ולרוסיה.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר המלחמה ניסה לעזור לגרמניה לעמוד בפיצויים הכבדים שהיה עליה לשלם, בחיפוש שיטות להפקת זהב ממי הים. הוא אומנם הצליח לייצר זהב, אך הוצאות הייצור עלו על ערך הזהב והוא הפסיק את ניסוייו.
בשנת 1918 הוענק להבר פרס נובל לכימיה על תהליך ייצור האמוניה. הבר הוגדר כמי "שהיטיב עם האנושות" על ידי פיתוח חומר גלם לייצור דשן. את התהליך הזה כינו בגרמניה "לייצר לחם מן האוויר". ההחלטה להעניק להבר את הפרס גררה מחאות עולמיות רבות.
ב-1919 החל הבר בפיתוח חומרי הדברה כימיים כנגד מזיקים בחקלאות; הוא כיהן כממונה ארצי לנושא ואף עמד בראש "החברה הגרמנית לבקרת מזיקים". החברה פיתחה תכשיר המבוסס על ספיגה  של חומצה הידרוציאנית  באבקה פורוזיבית, בשילוב עם סם ריחני נדיף, מתקתק ולא רעיל. מטרת ההוספה של החומר הריחני – להזהיר בני אדם לבל יתקרבו אל החומצה מחסלת הכנימות. התכשיר כונה "ציקלון בה" (גרמנית: Zyklon B), החומר (ללא התוספת הריחנית) ששימש לימים את הנאצים הגרמנים ברצח המוני בשואה של יהודים (ואחרים) במחנות ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ומיידנק.
ב-1924 יצא הבר למסע סביב כדור הארץ, במסגרתו שהה מספר חודשים ביפן והקים יחד עם היפני הושי הַג׳ימֶה – נשיא הג׳ימה פרמצבטיקה – מכון גרמני-יפני לטיפוח קשרים תרבותיים בין שתי הארצות. עד 1933 השקיע את מרצו בהפיכת המכון למרכז מדעי מוביל, בפיתוח קשרי חוץ עם מדענים עמיתים תוך הענקת חופש מדעי לעובדים.
ב-1933 הצטרף למקס פלאנק בדרישה לסילוקו של אלברט איינשטיין מן האקדמיה למדעים של פרוסיה, בגלל הכרזתו כי לא יחזור לגרמניה משום שאינה מכירה בזכויות הפרט ובשוויון בפני החוק.
כל חייו היה הבר פטריוט גרמני נלהב, ולכך יש לייחס את פעילויותיו במלחמה. דוגמה למסירותו אפשר לראות גם בעובדה שהקפיד לבקר את הקיסר הגולה בהולנד, לאחר שגרמניה הפכה לרפובליקה. לכן נדהם כשהאנטישמיות הגרמנית החלה להיות מופנית גם כנגדו. ב-1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, נדרש הבר לפטר את כל העובדים היהודים במכון קייזר וילהלם לכימיה פיזיקלית בברלין, בראשו עמד. הוא עשה זאת ולאחר מכן הגיש את התפטרותו בטענה שאינו יכול להמשיך לעבוד בהשפעה של שיקולים גזעניים.
תרומותיו של הבר לגרמניה הושכחו משעלה היטלר לשלטון, והוא עבר לאנגליה. עוד קודם לכן פגש את חיים ויצמן בצרמט, שהזמין אותו למלא את תפקיד ראש המחלקה לכימיה פיזיקלית במכון זיו (לימים חלק ממכון ויצמן למדע) שהוקם אז בארץ. הבר קיבל את ההצעה, אך נפטר כתוצאה מהתקף לב בבית מלון בדרכו לארץ ישראל, בבזל שבשווייץ, ב-29 בינואר 1934.
זמן קצר לפני מותו החל הבר המומר לראות עצמו חלק מהאומה היהודית, באמרו לחיים ויצמן, מראשי הציונות: "באחרית ימי אני רואה עצמי כפושט רגל; אחרי אשר אלך ואינני, ושמי יישכח, עוד יעמוד מפעלך כמצבת פאר בדברי ימיה הארוכים של אומתנו". ארבעים שנה לאחר התנצרותו, ואחרי שאולץ לעזוב את גרמניה בסוף 1933, הוא כתב לאיינשטיין: "מעולם לא הרגשתי יהודי כמו עכשיו" ואילו איינשטיין לאחר מותו הספיד אותו במשפט הבא: "חייו של הבר היו הטרגדיה של היהודי הגרמני – הטרגדיה של אהבה נכזבת". הבר הוריש למכון זיו את הספרייה שלו, שם היא נמצאת גם כיום.
אישיותו המורכבת של פריץ הבר, השלכות עבודתו על חייו האישיים, והעובדה שחלק מעבודתו הקדיש לצמצום הרעב בעולם וחלקה האחר תרם להרג המוני (שמאוחר יותר גם הופנה כנגד בני עמו ובני משפחתו) – מעמידות אותו למבחן ההיסטוריה.
הוקרות ופרסים

"מכון פריץ הבר של אגודת מקס פלאנק" הוא מכון מחקר הממוקם בלב האזור האקדמי של דאהלם בברלין, בגרמניה. בשנת 1953 צורף המכון המקורי שהקים הקיסר וילהלם בשנת 1911 לאגודת מקס פלאנק וקיבל את שמו של מנהלו הראשון, פריץ הבר.
באוניברסיטה העברית בירושלים הוקם בשנת 1981 מרכז פריץ הבר – מרכז מחקר לכימיה תאורטית במכון לכימיה.
במכון ויצמן למדע פועל מרכז לכימיה פיזיקלית על שם פריץ הבר.
1932 – זוכה מדליית רמפורד.
לקריאה נוספת

אמיל פוירשטיין, יהודים מפורסמים במדע, 1956. עמ' 68–76.
מכבי חדרה (כדורגל)

חורבות מגרש הכדורגל של מכבי חדרה
מכבי חדרה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר חדרה, שהייתה קיימת בין השנים 1914–2004. הקבוצה שיחקה בתחילה בליגות מחוזיות של ארץ ישראל בזמן תקופת המנדט הבריטי, ולאחר מכן השתלבה בליגות הנמוכות בישראל עד לפירוקה בשנות האלפיים המוקדמות. הקבוצה הגיעה לשיאה בשנת 1986 כאשר העפילה לחצי גמר גביע המדינה, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה מהליגה השלישית שעולה לחצי גמר גביע המדינה. בהמשך ירד מעמדה של הקבוצה שהתדרדרה לליגות הנמוכות, ב-2004 התפרקה הקבוצה הבוגרת, וב-2006 התאחדה הקבוצה עם היריבה העירונית ומספר קבוצות נוספות ליצירת קבוצת הפועל חדרה, שמשחקת כיום בליגת העל.
היסטוריה

מכבי חדרה הוקמה בשנת 1914 והיה לאחד ממועדוני הכדורגל העבריים הראשונים בארץ ישראל. הקבוצה השתתפה לראשונה בגביע הארץ-ישראלי ב-1929 שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי מכבי חשמונאי ירושלים. הישג השיא שלה בתקופת המנדט הבריטי הייתה העפלה לחצי גמר הגביע לעונת 1937, בה היא הפסידה להפועל תל אביב שזכתה בגביע באותה עונה. במסגרת הליגה שיחקה בליגות המחוזיות בדרג ב' של הליגות לפני קום המדינה. ב1939 שיחקה במחוז שומרון של הליגה הבכירה שלמעשה לא הגיעה לסיומה.
לאחר הקמת מדינת ישראל שיחקה בליגות המשנה לדורותיהם, החל מעונת 1951/1952 בליגה ב', ודשדשה במרכז ותחתית הטבלה בליגות אלו. בעונת 1975/1976 סיימה מכבי חדרה במקום הרביעי שהקנה לקבוצה את הכרטיס לליגה הארצית החדשה שהוקמה באותה שנה (שהפכה לליגה השנייה). בעונה שלאחר מכן, 1976/1977, סיימה חדרה במקום האחרון בליגה, ירדה לליגה השלישית (ליגה א') ולא חזרה עוד לליגה השנייה.
במהלך שנות ה-80 הייתה קרובה מכבי חדרה פעמיים לעלות לליגה הארצית (ליגת המשנה) אך כשלה במשחקי המבחן. בעונת 1985/1986 חוללה הקבוצה סנסציה כאשר העפילה לחצי גמר גביע המדינה ובכך הפכה לקבוצה הראשונה שעולה לחצי הגמר בעודה משחקת בליגה השלישית. בדרכה לחצי הגמר היא ניצחה שלוש קבוצות מהליגה הראשונה: מכבי שעריים, הפועל פתח תקווה והפועל כפר סבא, ובחצי הגמר היא נוצחה בידי שמשון תל אביב.
בשנות ה-90 ירדה מכבי חדרה פעמיים לליגה ב', אך בשני המקרים שבה לליגה א' כעבור עונה אחת. בסוף שנות ה-90 חל שינוי במבנה הליגות כאשר הוקמה ליגת העל, וליגה א' בה שיחקה מכבי חדרה הפכה להיות הליגה הרביעית בישראל.
בסיום עונת 2003/2004 העפילה מכבי חדרה לליגה הארצית (הליגה השלישית) אך לא הצליחה לאשר את התקציב לקראת עונת המשחקים החדשה והורדה חזרה לליגה א'. בסיום אותה עונה התפרקה עקב חובות ונעלמה ממפת הכדורגל הישראלי.
בשנת 2006, שנתיים לאחר שפורקה הקבוצה הבוגרת, נוצר שיתוף פעולה עם כל הקבוצות מאזור חדרה: הפועל חדרה, הפועל בית אליעזר והפועל נחליאל, בכך שאיחדה עמם את פעילות מחלקת הנוער שלה ומשאביה המועטים, ובעיר הוקמה קבוצה מאוחדת אחת, בשם הפועל ערן חדרה, שמספר שנים לאחר מכן אוחדה גם עם עוד קבוצה מהאזור, מ.ס. גבעת אולגה, ושמה המלא הפך להפועל חדרה גבעת אולגה, קבוצה אחת המייצגת את העיר חדרה.
מגרש הכדורגל ששימש את הקבוצה בעבר כיום נבנים עליו בנייני מגורים.
ראו גם

מכבי חדרה (כדורסל)
מכבי כישרונות חדרה (כדורגל נשים)
הערות שוליים

↑  השבוע, הודעה על הקמת סניף אגודת המכבי בחדרה והתחלת משחקי ספורט וכדורגל, הפועל הצעיר, תאריך: 27/03/1914
↑  אורן קורנפלד, רענן ברנובסקי והדס גרינברג‏, סינדרלה זה רק סיפור: הגיבורים החד פעמיים של גביע המדינה, באתר וואלה, 2 במרץ 2011
↑  ליגה א’ צפון: מכבי חדרה (כדורגל) הבטיחה עליית לליגה הארצית, באתר כאן נעים
↑  חדרה סוערת בעקבות סגירת מגרש מכבי חדרה, באתר ynet
עונת 1931/1932 בליגת ארץ ישראל בכדורגל

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  7 בנובמבר 1931 – 27 במאי 1932 (203 ימים)
 מספר משתתפות:  9
 הזוכה:  המשטרה הבריטית
 מספר משחקים:  65
 מספר שערים:  298 (4.58 בממוצע למשחק)
 → 1930/19311933/1934 ←
 
עונת 1931/1932 בליגת ארץ ישראל בכדורגל (כונתה גם ליגה א') הייתה העונה הראשונה וההיסטורית של הליגה הבכירה בכדורגל בארץ ישראל. זו הייתה העונה הראשונה לאחר הקמת ההתאחדות לכדורגל הישראלית ב-1928 במהלך תקופת המנדט. הליגה הייתה הליגה הבכירה שהתקיימה בישראל בשנים אלו, ומתחתיה שיחקו בליגה ב'.
רקע היסטורי וסיכום העונה

כתנאי לרישום הליגה תחת הגוף הבינלאומי לכדורגל, פיפ"א, האחרונה ביקשה שהליגה תהיה כמה שיותר מגוונת ותכלול קבוצות עבריות, אנגליות ואף ערביות. אך לבסוף לא נמצאה קבוצה ערבית שתסכים להשתתף בתחרות.
לאחר שהתקבל אישור מפיפ"א באוגוסט 1931, כאשר המהלך הובל על ידי פרסי ספייד ויצחק חלוץ שהיה מראשי ההתאחדות לכדורגל בזמנו, הוצאה הודעה על קיום ליגת כדורגל רשמית בארץ ישראל. 9 קבוצות נרשמו לעונה הראשונה בליגה ולמעשה הקימו את הליגה המקצוענית בכדורגל כפי שאנו מכירים כיום (9 קבוצות מתוכן 8 קבוצות עבריות: מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, מכבי חיפה, הפועל חיפה, מכבי חשמונאי ירושלים, הפועל ירושלים, מכבי פתח תקווה ומכבי נס ציונה. וכמו כן קבוצה אנגלית אחת: המשטרה הבריטית).
העונה החלה ב-7 בנובמבר 1931, בה נערך רק משחק אחד בין מכבי חשמונאי ירושלים נגד הפועל ירושלים, לעיני כ-5,000 צופים, על מגרשה של חשמונאים - בשכונת הבוכרים שבירושלים המשחק הסתיים בתוצאה 0:8 לטובת חשמונאי. שאר המשחקים שתוכננו ליום זה בוטלו.
עוד משחק מפורסם בעונה זו היה ב-26 במרץ 1932, אז נערך "משחק עונה" בין שתי הקבוצות הטובות ביותר עד אז והבלתי מנוצחות, המשטרה הבריטית ירושלים והפועל חיפה. בשל צו של שלטונות המנדט שלא לקיים משחקי כדורגל בירושלים בשבת, המשחק הועבר למגרש הכדורגל במחנה הצבאי סרפנד (צריפין כיום), אליו הגיעו כ-10,000 צופים. הבריטים חגגו בסיום עם 0:2 יקר, במשחק שבמהלכו הפועל חיפה נותרה בעשרה שחקנים לאחר שיאנה שטרן - אחד החלוצים המפורסמים בשנות ה-30 - בעט ללא כדור בריינור הבריטי וראה את הכרטיס האדום. במשחק זכור נוסף מאותה עונה רמסו הבריטים 0:9 את קבוצת מכבי תל אביב, שהגיעה להתמודדות עם ההרכב השני שלה וזאת בשל סכסוך פנימי בקבוצה. זו לא הייתה התבוסה הצורמת היחידה של מכבי תל אביב, שהובכה עם 5:1 מול הפועל בדרבי הראשון בתולדות הליגה הבכירה בישראל.
הליגה הסתיימה ב-27 במאי 1932. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי ממוצע השערים.
בתום העונה סיימה המשטרה הבריטית במקום הראשון וזכתה באליפות היחידה בתולדותיה והראשונה בתולדות הכדורגל הישראלי. בנוסף - זכתה קבוצת המשטרה הבריטית גם בגביע המדינה של אותה עונה - הגביע הארץ-ישראלי של 1932, והשלימה דאבל היסטורי.
בעונה זו לא היו ירידות ליגה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | המשטרה הבריטית | 15 | 12 | 3 | 0 | 62 | 18 | 27 |  |
| 2 | הפועל תל אביב | 15 | 11 | 2 | 2 | 52 | 13 | 24 |  |
| 3 | הפועל חיפה | 12 | 8 | 2 | 2 | 33 | 15 | 18 |  |
| 4 | מכבי חשמונאי ירושלים | 15 | 8 | 2 | 5 | 35 | 32 | 18 |  |
| 5 | מכבי תל אביב | 15 | 7 | 2 | 6 | 37 | 38 | 16 |  |
| 6 | מכבי פתח תקווה | 16 | 4 | 1 | 11 | 30 | 45 | 9 |  |
| 7 | מכבי חיפה | 14 | 3 | 2 | 9 | 22 | 42 | 8 |  |
| 8 | מכבי נס ציונה | 15 | 2 | 3 | 10 | 16 | 35 | 7 |  |
| 9 | הפועל ירושלים | 13 | 1 | 1 | 11 | 11 | 60 | 3 |  |
1 2 3 4 5 6 7 8  שבעה משחקים בליגה לא שוחקו עקב סכסוך בין מרכזי "מכבי" ו"הפועל"
הערות שוליים

↑  במדור הספורט, הארץ, 2 בנובמבר 1931
↑  המאזן החדש של הליגה הארצית, דואר היום, 27 במאי 1932
| עונות בליגה העליונה בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגת ארץ ישראל | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| ליגה א' והליגה הלאומית | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| ליגת העל | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
דן כהן (ראש מועצה)

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1962 (בן 62)
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  ש"ס
 
דן כהן (נולד ב-22 באוגוסט 1962, כ"ב באב ה'תשכ"ב) הוא איש ציבור חרדי ופעיל בתנועת ש"ס. שכיהן כראש מועצת רכסים תפקיד בו שימש בשנים 2008–2013 ו-2018–2024.
ביוגרפיה

כהן נולד וגדל ביישוב רכסים אשר נמצא במטרופולין חיפה להורים שעלו מתוניסיה.
בנעוריו למד בכפר הנוער הדתי ובצבא שירת בחיל האוויר כאיש צוות קרקע בטייסת מסוקים ובהמשך כטכנאי מסוקים בכיר (שלב 12) והסמכה לטיסות מבחן.
לאחר שחרורו מצה"ל למד בישיבת "נתיבות עולם" בבני ברק אשר באותה תקופה הייתה מוקד חזרה בתשובה של אקדמאים ואנשי קבע רבים.
בהמשך חזר ליישוב הולדתו והמשיך ללמוד בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים גם לאחר קבלת הסמכה לרבנות.
לאחר הסמכתו לרבנות כיהן כמחנך שנים רבות במוסדות "אור חדש" ברכסים, ובמוסדות "מגדל אור" במגדל העמק של הרב יצחק דוד גרוסמן.
בעל תעודת הוראה ממשרד החינוך ותואר B.A בחינוך.
בשנת 2009 לאור פעילותו הציבורית הענפה למען הציבור בכלל ובני ספרד בצפון נקרא לדגל על ידי הרב עובדיה יוסף לשמש כנציג תנועת ש"ס במועצת רכסים ולכהן בראשות המועצה.
בשנים 2009–2013 כיהן כראש מועצת רכסים כנציג תנועת ש"ס, במסגרת הסכם רוטציה עם נציג דגל התורה, יצחק רייך. ב-2012 סיים בהצטיינות קורס דירקטורים.
משנת 2014 שימש כסגן וממלא מקום ראש המועצה.
לאחר הבחירות לרשויות המוניציפליות ב-30 באוקטובר 2018 מונה מחדש כהן לראש המועצה לאחר הסכמה בין כלל הסיעות ובהיעדר בחירות.
במסגרת כהונתו בראשות המעוצה וחברותו כסגן ראש המועצה קידם כהן רבות את עתודות הקרקע הרבות שסביב רכסים דבר שהוביל לחתימת הסכם גג עם משרד הבינוי והשיכון והוספת אלפי יחידות דיור חדשות הן בגבעה ג' והן בגבעת הפרסה.
כמו כן פעל רבות בשיתוף השר ישראל כץ ומשרד התחבורה לחבר את רכסים למטרופולין חיפה ובפרט לכביש 6 במקטע העתיד להיפתח בקרוב.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024 לא התמודד למועצה והוחלף בידי מוטי ויזגן.
נשוי לאיריס כהן בוגרת ומחנכת באור חדש ברכסים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אנשי דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרגלית גפני

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בת 65 בערך) גזית, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  חלילנית
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה קאמרית
 כלי נגינה:  חליל צד
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון
 margigood.wixsite.com/gafni
 
מרגלית גפני (נולדה בדצמבר -1959 ) היא חלילנית ישראלית המשמשת כחלילנית הראשית של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, מיום הקמתה.
ביוגרפיה

גפני נולדה בשנת 1959 בקיבוץ גזית. אביה נגן גיטרה חובב ואמה הייתה מורה למוזיקה. החלה לנגן בחלילית בכיתה ב' ובגיל 12 עברה לחליל צד. למדה לנגן בכלי זה בעפולה ומשם לטבעון, בהדרכתו של רענן אילון. שלוש שנים לאחר מכן החלה ללמוד אצל אורי שוהם, החלילן הראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בגיל 16 הופיעה לראשונה כסולנית בתזמורת הסימפונית ירושלים. הופיעה כסולנית עם התזמורת הקאמרית הקיבוצית בניצוחו של נעם שריף, בקונצרטים בישראל ומחוצה לה. הייתה הזוכה הראשונה בפרס פרנסואה שפירא, הפרס החשוב ביותר במוזיקה הניתן לאמנים ישראלים בישראל. ומאז סיירה פעמים רבות באירופה ובהצלחה רבה בקרב הקהל ואצל המבקרים כאחד. כן זכתה בפרס רשות השידור לאמן מבצע ופרס ארמסטרונג של רשות השידור הציבורית בארצות הברית.
גפני למדה באקדמיה הישראלית למוזיקה בירושלים, באוניברסיטת ייל, בבית הספר ג'וליארד ובאוניברסיטת אינדיאנה שם זכתה בתואר אמן.
גפני הופיעה בצפון אמריקה ובדרומה, הופעתה שודרה בערוץ הרדיו הציבורי של ארצות הברית, וכן ברשת הטלוויזיה של גרמניה המערבית, עוד הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, בקונצרט שהוקלט ושודר בארצות רבות בעולם. היא הופיעה בקונצרטים קאמריים בדרום אמריקה, בצפון אמריקה ובישראל. בין היתר הופיעה בפסטיבלים רבים בקנדה, פורטוגל, ארצות הברית, גרמניה ועוד.
בשנת 1987 יסדה וניגנה בהרכב "אופוס 3" הכולל חליל, צ'לו ופסנתר. ההרכב הופיע רבות בניו יורק ואוהיו, והמשיך בפעילותו עד 2008.
בשנת 1989, כששבה לישראל, היא הקימה שלישייה המופיע בישראל ובארצות אחרות. בנוסף להופעות עם ההרכב מרבה גפני להופיע בהרכבים קאמריים שונים, הוזמנה ללמד בכיתות אמן בארצות הברית, בספרד ובארגנטינה.
ביוגרפיה > בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון

החל משנת 1989 גפני היא החלילנית הראשונה בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. בנוסף לתפקידה זה, היא מרבה להופיע כסולנית בתזמורת, במגוון יצירות לחליל סולו ותזמורת.
בשנת 2018 ניגנה בבכורה עולמית את הקונצ'רטו מס 2 לחליל ולתזמורת מאת עודד זהבי. היצירה, המבקשת לקחת את המאזינים למסע רגשי במרחב הזמן דרך השיח בין החליל והתזמורת, נכתבה עבור גפני והמנצח דן אטינגר.
גפני היא אם לשתי בנות העוסקות באומנות. היא מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אוליה זילברמן, התזמורת הקאמרית הקיבוצית, מעריב, 10 בנובמבר 1977
1 2 3 4  Bio, gafni
↑  הקהל באירופה הריע לתזמורת הקיבוצית, מעריב, 29 בנובמבר 1979
↑  אוליה זילברמן, גאוות התזמורת, מעריב, 2 ביולי 1980
↑  זאב רב נוף, מרגלית גפני: הצעד הגדול של חליל־העתיד, דבר, 3 במרץ 1977
↑  ארנון מגן, התזמורת הקמריוז הקיבוצית - מסע הצלחה באירופה, דבר, 14 בינואר 1980
1 2  קלאסי - סימפונית ראשל"צ תבצע ברוקנר וזהבי, באתר www.habama.co.il
1 2  חגי חיטרון, שיבוץ נועז ונכונות להתמזג עם המוזיקה, באתר הארץ, 25 ביוני 2018