stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ש"ס נגד פינס
בעקבות העתירה

החלטה זו מהווה כיום קו מנחה לכל דיון בנושא הצורך בדינים מיוחדים לתחומי המחשב. הדעות בנושא מתחלקות לאלה שלדעתם אין צורך להתאים את החוקים לשינויי מרחב הסייבר, כדוגמת השופט האמריקאי פרנק איסטרברוק. איסטרברוק טען במאמרו המצוטט למכביר שלהגדיר דיני מחשבים זה כמו להגדיר דיני סוסים. אמנם עולות שאלות משפטיות הנוגעות לסוסים, אך המסגרות המושגיות המתאימות הן דיני נזיקין ודיני חוזים, כאשר כל אחת מהן מטפלת בסוגיות הנוגעות לסוסים מהפריזמה שלה. באותו אופן, לא יהיה נכון להגדיר דיני מחשבים. מנגד במשפט הישראלי מובילה כיום גישתו של חשין שעלתה מפסק הדין הנ"ל.[דרוש מקור] כיוון המחשב והאינטרנט הביא לשינוי כה מהותי, כזה המצדיק הגדרת ענף חדש. לטענתו, השינוי למעשה שינה הגדרות בסיסיות והביא לחשיבה מחודשת.
במקרה שהובא בפני יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-19, השופט אליקים רובינשטיין החיל את סעיף 10(ב)(5) לחוק התעמולה על פרסומים באתר אינטרנט. יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-20, השופט סלים ג'ובראן, הרחיב ופיתח את גישתו של השופט רובינשטיין, כאשר התייחס לפרסומים באינטרנט כחוסים תחת ההסדרים המצויים בחוקי תעמולת הבחירות.
ראו גם

תעמולת הבחירות לכנסת
ועדת הבחירות המרכזית
דיני מחשבים
הערות שוליים

↑  Frank H. Easterbrook, Cyberspace and the Law of the Horse, University of Chicago Legal Forum, Volume 1996, Article 7
↑  תב"כ 25/19 הליכוד תנועה לאומית ליברלית ואחר נ' אתר האינטרנט "ליכודניק" ואחר, ניתן ב-13 בינואר 2013
↑  תר"מ 12/20 עו"ד ליאל אבן-זוהר ואחרים נ' מר דב צור ואחר, ניתן ב-12 ביוני 2013
סמליל מערכת הצ'טים שהפעיל אתר האינטרנט של מעריב
שפמנוני לווייתן

| שפמנוני לווייתן |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: שפמנוני לווייתן
שם מדעי
 Cetopsidae ‏בליקר, 1858

שפמנוני לווייתן (שם מדעי: Cetopsidae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים החיים בנהרות באמריקה הדרומית.
דגים אלה יכולים להגיע לאורך 26 ס"מ והם בעלי גוף חיוור עד חום. הם חיים בקרבה לקרקעית הנהרות בהם הם חיים ומגיעים עד לעומק הנהרות אמזונאס וריו נגרו.
חלק מהמינים ניזונים מסחופת או מחרקים אך כמה ממיני הסוג Cetopsis הם אוכלי נבלות תוקפניים ביותר בעלי חיבה לבשר ולעיתים יימשכו לבשר פתיון גם אחרי שעולה אל מעל המים. עקב התנהלותם כמה אנשים מאמינים שהם טפיליים כמו שפמנוני הערפד.
מיון

משפחה שפמנוני לווייתן (Cetopsidae)
תת-משפחה Cetopsinae
סוג Cetopsidium
סוג Cetopsis
סוג Denticetopsis
סוג Paracetopsis
תת-משפחה Helogeneinae
סוג Helogenes
שאהד 171

שאהד 171 סימורג הוא כלי טיס בלתי מאויש עם כנף מעופפת תוצרת איראן.
הכלי מבוסס על מל"ט אמריקאי מסוג RQ-170 שנתפס על ידי איראן ב-2011, עבר הנדסה לאחור ושונה לשאת טילים מונחים. זהו אחד משני מל"טים איראניים בכנף מעופפת המבוססים על ה-RQ-170, יחד עם הסאעקה, גרסה קטנה יותר.
משמעות השם

"סימורג" היא מילה פרסית שמקורה בפרסית אמצעית 𐭮𐭩𐭭𐭬𐭥𐭫𐭥 sēnmurw, שהייתה ציפור במיתולוגיה הפרסית.
עיצוב

הסימורג הוא RQ-170 בהנדסה הפוכה. ישנן מספר גרסאות לא ידועות, אחת מהן שונתה על מנת לחמש אותו ב-4 טילים.
הערות שוליים

1 2  "Sentinels, Saeqehs and Simorghs: An Open Source Survey of Iran's New Drone in Syria". bellingcat. 13 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A. Jeroussalimskaja, "Soieries sassanides", in Splendeur des sassanides: l'empire perse entre Rome et la Chine (Brussels, 1993) 114, 117–118, points out that the spelling senmurv, is incorrect as noted by David Jacoby, "Silk Economics and Cross-Cultural Artistic Interaction: Byzantium, the Muslim World, and the Christian West", Dumbarton Oaks Papers 58 (2004): 197–240, esp. 212 note 82.
↑  Schmidt, Hanns-Peter (2002).
שפמנוני כריש

| שפמנוני כריש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: שפמנוני כריש
שם מדעי
 Pangasiidae ‏בליקר, 1858
תחום תפוצה


שפמנוני כריש (שם מדעי: Pangasiidae), היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים.
שפמנוני כריש הם שפמנונים גדולים החיים בנהרות בדרום אסיה מפקיסטן עד בורנאו. הם נחשבים לגדולים יחסית, אוכלי צמחייה והמין הגדול בהם הוא המין שפמנון המקונג שמגיע למשקל 293 ק"ג. מין זה נמצא בסכנת הכחדה.
שם המשפחה נובע מהסנפיר הגבי העליון, שהוא בצורת משולש, המזכיר צורת כריש. הסנפירים והזנב גדולים, וכן הפה גדול, אך השפמות קטנים.
מיון

משפחה שפמנוני כריש (Pangasiidae)
סוג Cetopangasius - נכחד
סוג Helicophagus
סוג פנגסיאנודון (Pangasianodon)
סוג Pangasius - בו פנגסיוס ענק ופנגסיוס פאנגס
סוג Pseudolais
שאהי

שאהי (סלובקית: Šahy, סלובקית עד 1927: Ipolské Šiahy, הונגרית: Ipolyság, גרמנית: Eipelschlag) היא עיירה בנפת[דרושה הבהרה] ניטרה בדרום סלובקיה, על גבול הונגריה. רוב תושבי העיירה הם הונגרים.
היסטוריה

האזכור הראשון של העיירה במקורות היסטוריים הוא משנת 1237, במסמך של המלך בלה הרביעי. שם קרויה העיירה "שאג" (Saag). במחצית השנייה של המאה ה-16 וברוב המאה ה-17 (עד 1685 הייתה העיירה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית ונקראה "שפראדי" (Şefradi). לאחר מכך היא עברה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
עם נפילת האימפריה האוסטרו-הונגרית בעקבות מלחמת העולם הראשונה נכללה שאהי בשטח צ'כוסלובקיה. בנובמבר 1938 בעקבות בוררות וינה הראשונה, תוצאה של הסכם מינכן, ובו נקבע שהאזור בו שוכנת שאהי יעבור להונגריה.
מ-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללה שאהי שוב בשטח צ'כוסלובקיה. עם פירוק צ'כוסלובקיה, בשנת 1993, נכללה שאהי בשטח סלובקיה.
יהודי שאהי

ב-1941, היו בעיירה 773 יהודים, חלקם מודרניים וחלקים אורתודוקסים. שתי הקהילות הפעילו במשותף בית ספר יסודי יהודי ובעיירה פעלו תנועות נוער ציוניות. בקיץ 1941 גורשו לאוקראינה שהייתה תחת שלטון גרמניה יהודים מהעיירה ללא אזרחות הונגרית. המגורשים נרצחו בקמניץ-פודולסקי. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. בעיירה הוקם גטו ובו רוכזו יהודים מיישובי הסביבה. בגטו היו כ-1,200 יהודים. במאי וביוני 1944 גורשו יושבי הגטו לאושוויץ.
לקריאה נוספת

אלכסנדרה לוזה, איפוישאג, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 341–342), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ש"ס וילנא

שער מסכת ראש השנה של ש"ס וילנא
העמוד הראשון בתלמוד הבבלי במהדורת וילנא. הטקסט במרכז הוא התלמוד ומסביב - דברי הפרשנים השונים: בצד אחד רש"י ובצד שני בעלי התוספות. בעוד שהתלמוד כתוב בגופן מרובע, הפרשנים כתובים בגופן כתב רש"י. פורמט זה מקובל כבר למעלה מ-500 שנה מאז דפוס שונצינו
ש"ס וילנא הוא הגרסה הנפוצה ביותר של התלמוד הבבלי, והיא נוצרה בדפוס האלמנה והאחים ראם (נהגה "רוֹם") שבעיר וילנה בשנים תר"ם–ה'תרמ"ו (1880–1886).
הדפסת המהדורה ארכה כשש שנים, החל בכרך של מסכת ברכות, שפורסם בי"ח באייר תר"ם, ועד הכרך של מסכת נידה, שיצא לאור בי"ג בניסן תרמ"ו.
באחרית הדבר שבסוף הכרך האחרון כתב מנהל בית הדפוס, שמואל שרגא פייגנזון ('שפ"ן הסופר'), כי נוסח הש"ס גובש בעזרת חשיפת מקורות שכמעט שאבדו ועל פי כתבי יד שונים של התלמוד. הפרשנים שמופיעים לצד טקסט הגמרא גם הם הועתקו מכתבי יד ונעשתה עבודת בדיקת הנוסח. על העבודה הופקדו יותר ממאה דפסים וארבעה עשר מגיהים. בדיקת נוסח הדפוס מלמד שעל אף התיקונים וההגהות על פי רוב גוף הנוסח הועתק מדפוסים קודמים.
שער המסכתות הנפוץ, שבו רשימת מאה הפירושים שנלווים לתלמוד, הופיע בתחילה רק בפתח הכרך האחרון, ובהדפסות מאוחרות יותר התווסף לכל כרכי התלמוד. גם מיקומן של הלכות הרי"ף השתנה: במהדורות הראשונות הודפס החיבור בכרכים נפרדים, שיצאו לאור במקביל לכרכי מסכתות הגמרא, ורק בשכפולים המאוחרים אוחדו הגמרא והרי"ף בכרך אחד.
עבודת ההכנה להדפסת הש"ס

בתארו את העבודה העצומה של הכנת המהדורה המודפסת של הש"ס, לא חוסך מנהל ההדפסה פייגנזון בתיאורים ציוריים.
והרבינו לפאר ולהאדיר המלאכה בכל פאר והידור אפשרי, לא עצמה ממנו כל הוצאה, ולא שגבה ממנו כל עבודה – כמה ממון שקעו בבנין זה! כמה נפשות עמלו בבנין זה! יותר ממאה חרשים פועלי הדפוס עמלו בבניינו, ארבעה עשר מגיהים מומחים חכמי התורה, ומהם גדולי וגאוני ישראל...
המו"לים של המהדורה אכן הקדישו זמן רב וממון בחיפוש אחר נוסחאות מדויקות של התלמוד ושל מפרשיו הראשונים, ולאלה הוסיפו פירושים של האחרונים.
צוות עורכי המהדורה כלל דמויות מוכרות כרב שלמה הכהן מווילנה, שפירושו על הש"ס מופיע במהדורה זו, הרב אליעזר ליפמן פרינץ מאמסטרדם, והרב רפאל נתן נטע רבינוביץ, בעל דקדוקי סופרים. הרב רבינוביץ נשלח לספריית הוותיקן ברומא על מנת להעתיק מכתב יד את פירוש רבינו חננאל, ובזכות המלצות מיוחדות שקיבל הורשה לעבוד שם גם בזמן שהספרייה סגורה.
ההוספות החדשות שנוספו בש"ס וילנא

מלבד הפירושים שהיו קיימים במהדורות קודמות של הש"ס, נוספו בש"ס זה עוד מאה פירושים על התלמוד, וארבעים פירושים על הרי"ף.
בתארו את הדפוסים שקדמו לו כותב שפ"ן הסופר שמאז הדפוסים הראשונים של הש"ס, לא הופיע שום חידוש משמעותי במהדורות הבאות, וכל חמישים המהדורות שנדפסו מאז ש"ס ונציה (למעשה 64 מהדורות, חלקן לא שלמות) לא היו אלא כ"מעשה קוף" ובנוסף "הוסיפו שיבושים חדשים על שלפניהם".
עד שקמתי ראם שקמתי דפוס בישראל, עד אשר העיר ה' את רוחנו ונתן את לבנו ונפשנו ומאדנו להציל את אמרות קדשם מאבדון, ואת פליטת מחמדיהם מכליון...
החידושים החשובים שנוספו בש"ס וילנא

פירוש רבינו חננאל בן חושיאל, שרק חלקו היה מוכר לפני כן – הועתק מכתב יד בספריית הוותיקן.
פירוש רבינו גרשום מאור הגולה – הועתק בבית המדרש בברלין על פי כתב יד שהועתק מכתב יד רומא.
תוספות ר"י הזקן – הועתק מכתב יד בספריית המוזיאון הבריטי
תוספות ר"ש משאנץ למסכת סוטה – הועתק מכתב יד מהספרייה הבודליאנית באוניברסיטת אוקספורד.
תוספות ישנים למסכת יבמות – הועתק מכתב יד בספרית המוזיאון הבריטי.
חידושי היעב"ץ, שיצאו לאור לראשונה – הועתקו מגיליונות הש"ס שעליהם כתב את הערותיו.
כמו כן הודפסו פירושים רבים ממהדורות עתיקות ונדירות של דפוסים ראשונים. על אלה נוספו חידושים של חכמי אותה תקופה, בדגש על יהדות ליטא, בה נדפס הש"ס הזה. מהדורה זו עמדה במוקד מאבק מו"לי מפורסם בינה ובין מהדורת הש"ס בדפוס סלאוויטא. במחלוקת זו נתפסה כל מהדורה כמייצגת מחנה אחד בשוני הרעיוני והגאוגרפי שבין המרחב החסידי והליטאי. כך למשל, במהלך בירור הדיון בין שני המו"לים הניצים בבית הדין הרבני, העלו מדפיסי ש"ס וילנה את הטענה כי אצלם, בניגוד לדפוס החסידי, יופיעו גם הגהותיו של הגאון מווילנה, נציגה המובהק של יהדות ליטא ושל המחנה המתנגד לחסידות.
ואכן, בייחוד נוספו 'הגהות' או 'חידושים' פרי עטם של רבנים מן העיר וילנה (בה נערכה ההדפסה המחודשת), כמו חידושי הרש"ש וכן הגהותיו של בנו, הרב מתתיהו שטראשון, וכך גם "הגהות חשק שלמה" - פרי עטו של הרב שלמה הכהן מווילנה, שהיה שותף בעריכת הש"ס. זה האחרון התנצל בפני רב אחר ששלח לו חידושי תורה על מנת שיכללם וידפיסם בתוך הערותיו על הש"ס, וכך כתב: "כבוד הרבנים המדפיסים הם מקפידים מאד והזהירוני כמה פעמים שלא להכניס בהגהותי לא דבר ולא חצי דבר בשם אחרים כו' ואני ביקשתי מן המדפיסים כמה פעמים שיתנו לי רשות אבל לא הועילה מאומה" (ספר 'דברי שלום', דף קמ"ה). אפשר שזו גם הסיבה להכתרת התוספות הפרשניות הללו (מאת רבני זמנם של המדפיסים) כ'הגהות', משום הקפדתם של המדפיסים על קיצור תמציתי וחסכני.
בסוף כל מסכת נדפס חיבורו של מגיה הש"ס מרדכי פלונגיאן, בשם "המתרגם", ובו ביאורי מילים לועזיות המופיעות בפירוש רש"י לתלמוד ובתוספות, בתרגום ליידיש ולעברית.
ראו גם

דפוסי התלמוד
המחלוקת סביב ש"ס סלאוויטא
לקריאה נוספת

שמואל שרגא פייגנזון (שפ"ן הסופר), 'אחרית דבר', בסוף הכרך האחרון של הש"ס.
רפאל נתן נטע רבינוביץ, מאמר על הדפסת התלמוד: תולדות הדפסת התלמוד; הובא לבית הדפוס עם תיקונים, השלמות ומפתחות על ידי א.מ. הברמן, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ב.
הערות שוליים

↑  קונטרס מגנצא
רחוב בייקר 221 ב'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין בדיוני 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  שרלוק הולמס - דמויות משנה 
 הקמה ובנייה
 יוצר:  ארתור קונאן דויל 
 קואורדינטות:  51°31′24″N 0°09′30″W﻿ / ﻿51.523333333333°N 0.15833333333333°W﻿ / 51.523333333333; -0.15833333333333
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסרחוב בייקר 221 ב'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסרחוב בייקר 221 ב'
 
חדרו של שרלוק הולמס במוזיאון שרלוק הולמס.
השוואה בין רחוב ביקר בשנת 1890 לרחוב בייקר בשנת 2010.
רחוב בייקר 221 ב' (אנגלית: 221B Baker Street) הוא כתובת המגורים הבדיונית בלונדון של הבלש שרלוק הולמס, פרי יצירתו של הסופר הבריטי ארתור קונאן דויל. הכתובת מרמזת ככל הנראה על דירה הנמצאת בסופו של גרם מדרגות בבית מגורים שבמקור היה מרפסת מהתקופה הג'ורג'יאנית. אולם, ייתכן והאות ב מתייחסת למבנה כולו. בייקר סטריט המודרני רחב בהרבה בהשוואה לרחוב המתואר בסרטי הקולנוע על הולמס, אך הוא עמוס מבחינה תחבורתית כפי שהיה בתקופתו של קונאן דויל. התיאור הראשון של המקום בסדרת הספרים הוא:
נפגשנו ביום שלאחר מכן כפי שהוא קבע, ובדקנו את החדרים ברחוב בייקר 221ב, שעליהם הוא דיבר בפגישתנו. הם מורכבים מזוג של חדרי שינה נוחים ומטרקלין גדול ומאוורר, המרוהט בעליזות, ומואר על ידי שני חלונות רחבים.
רחוב בייקר 221 ב' האמיתי

מספר הבית 221 ב' מעולם לא היה שייך למקום מסוים ברחוב בייקר. בתקופה שבה נכתבו סיפורי שרלוק הולמס, מספרי הבתים ברחוב בייקר הגיעו רק עד 100, וככל הנראה זו הייתה הסיבה שבגללה קונאן דויל בחר במספר זה.
האזור שבו נמצא כיום רחוב בייקר 221 היה ידוע בתקופתו של קונאן דויל כרחוב בייקר העליון (Upper Baker Street), ובמהדורה הראשונה של חקירה בשני כתב קונאן דויל כי מקום המגורים של הולמס הוא ב"רחוב בייקר העליון", ורמז על כך שאם הבית היה אמיתי הוא היה נמצא בחלק שנמצא צפונית לדרך מרילבון (Marylebone Road), ליד ריג'נטס פארק. כאשר מספרי הבתים הוקצו מחדש בשנות ה-30, קבוצת המספרים האי-זוגיים 219–229 הוקצתה לבניין בסגנון אר דקו הידוע בשם "בית המנזר", שנבנה ב-1932 עבור בית אגודת אבי רואד (שמאוחר יותר הפכה לאבי נשיונאל - הבנק השישי בגודלו בממלכה המאוחדת, שהייתה פעילה במקום עד שנת 2005).
זמן קצר לאחר בנייתו, בית האגודה החל לקבל מכל רחבי העולם מכתבים רבים המיועדים לשרלוק הולמס, עד שהיה צורך למנות פקיד מיוחד שיטפל אך ורק בנושא זה. על שלט ארד התלוי בחזית הבית ישנה תמונה המתארת את הולמס ואת תיאורו של קונאן דויל לכניסתם לבניין של הולמס ודוקטור ווטסון. ב-1999 אבי נשיונאל מימן את בניית פסל הארד של הולמס הניצב בכניסה לתחנת רחוב בייקר של הרכבת התחתית של לונדון.
מומחים לנושא שרלוק הולמס העלו מספר השערות בנוגע לכתובת ה"אמיתית". כיוון שרוב רחוב בייקר נהרס במהלך הבליץ, נותרו מעט מאוד שרידים מהבניינים המקוריים, ורובם הם מהתקופה שאחרי המלחמה, מלבד אלה שברחוב בייקר העליון.
מוזיאון שרלוק הולמס

מוזיאון שרלוק הולמס ממוקם ברחוב בייקר 221 ב'. בין 237 ל-341 והוא הכתובת היחידה בלונדון שיש לה מספר בית שמופיע מחוץ לרצף. המוזיאון נפתח ב-1990, ובו "שחזור" חדרו של שרלוק הולמס ותצוגת בובות שעווה של הדמויות מהספרים.
הכתובת 221 ב' הייתה שייכת, בעת הקמת המוזיאון, למטה בנק אבי נשיונל, וכל דברי הדואר הממוענים לשרלוק הולמס (מאות מכתבים מדי שנה) הועברו לסניף הבנק שהעסיק פקיד במשרה מלאה כדי להשיב למכתבים. לאחר הקמת המוזיאון טען המוזיאון להיותו בעל הכתובת הבדיונית "221 ב'". מחלוקת זו התבטאה ב-1994 כאשר המוזיאון הגיש בקשה לשנות את מספר הבית שלו ל-221.
כדי שהמוזיאון יוכל להציג את המספר "221 ב'" על דלת החזית שלו ללא עבירה על החוק, הנהלת המוזיאון נאלצה להקים חברת קש ששמה הוא "221 ב' בע"מ", והסיבה לכך היא שלפי החוק הבריטי חברות לא צריכות היתר מהרשויות כדי להציג את שמן על דלת הכניסה לבניין שבו הן שוכנות. אולם, גם צעד זה נתקל במספר קשיים מצד הרשויות האחראיות על מספור הבתים.
המוזיאון פנה לערכאות משפטיות, אולם פנייה זו לא צלחה, מאחר שבתי המשפט התייחסו לעובדה שהכתובת בפועל של המוזיאון היא מספר 239 ולא 221. רק לאחר סגירתו של מטה אבי נשיונל ברחוב בייקר ב-2005, הכתובת (בייקר 221) הועברה למוזיאון.
פאב שרלוק הולמס

גרסה נוספת למקום המגורים של הולמס נמצאת בפאב שרלוק הולמס השוכן ברחוב נורת'מברלנד ליד תחנת צ'רינג קרוס. במקום שבו נמצא הפאב היה בעבר בית מלון קטן, שייעודו שונה בדצמבר 1957. הבעלים, וויטברד ושות', זכו לכך שהם הציגו את כל תערוכת שרלוק הולמס שהוכנה על ידי ספריית מרילבון ואבי נשיונאל עבור פסטיבל בריטניה ב-1951. בפאב בוצעו מספר שיפוצים ששינו את חזותו לכזו הדומה למקובל בתקופה הוויקטוריאנית, והתערוכה, שהייתה העתק מפורט של דירתו הבדיונית של הולמס, הוצבה בקומה העליונה.
אזכורים בתרבות הפופולרית

רחוב בייקר 221 ב' היה בסיס לכמה אזכורים בתרבות הפופולרית שחיקו את סגנונו של קונאן דויל:
באזיל מרחוב בייקר (אנ') גר ברחוב בייקר 221½, שהוא חור שנוצר על ידי עכברים בבית מספר 221 ב'.
בפרק של סדרת הטלוויזיה "ג'ייק 2.0", הבית הבטוח המשני של ג'ייק בברלין נמצא בכתובת בייקר סטריט שטראסה 221 ב'.
גרגורי האוס, הדמות הראשית בסדרה "האוס", מתגורר בדירה מספר 221 ב'.
הדמות הראשית בסרט האנימציה "DangerMouse" מתגוררת בתיבת דואר הנמצאת ליד רחוב בייקר 221 ב'.
המשרד של גרי מנדלבאום בסדרה גרי מנדלבאום בלש פרטי נמצא ברחוב בייקר 22-ב'.
ראו גם

רחוב בייקר
שרלוק הומלס
מוזיאון שרלוק הומלס
הערות שוליים

↑  Abbey היא מילה באנגלית שמשמעותה מנזר
↑  Smithsonian Magazine, Jimmy Stamp, The Mystery of 221B Baker Street, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  Google Maps, Google Maps (ב־)
↑  Museums London, Sherlock Holmes Museum | Museums London — FREE resource of all 200 museums in London., www.museumslondon.org (באנגלית)
↑  by, A visit to the Sherlock Holmes museum, ianVisits, ‏2022-02-09 (באנגלית בריטית)
↑  Rosemary McClure, A not-so-elementary guide to Sherlock Holmes' London, Los Angeles Times, ‏2018-10-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  221b Baker Street, Atlas Obscura (באנגלית)
↑  סדרת אנימציה על עכבר המגלם דמות של בלש
↑  סרט על טכנאי NSA שמקבל הזדמנות לעבוד בשטח
| סדרת שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חקירה בשני • חותם הארבעה • כלבם של בני בסקרוויל • עמק הפחד |  |
| אוספי סיפורים קצרים | הרפתקאותיו של שרלוק הולמס • זיכרונותיו של שרלוק הולמס • שובו של שרלוק הולמס • הקידה האחרונה • ספר הפרשיות של שרלוק הולמס |  |
| דמויות | שרלוק הולמס • מייקרופט הולמס • דוקטור ווטסון • המפקח לסטרייד • פרופסור מוריארטי |  |
| דמויות משנה | איירין אדלר • סבסטיאן מורן • מרי מורסטן • דמויות נוספות |  |
| שונות | רחוב בייקר 221 ב' • מוזיאון שרלוק הולמס |  |
| עיבודים נבחרים | סרטים: שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי • שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר • טום וג'רי פוגשים את שרלוק הולמס • מר הולמס • הולמס & ווטסון • אנולה הולמס • אנולה הולמס 2 • אנולה הולמס 3   סדרות: זיכרונות על שרלוק הולמס • שרלוק • אלמנטרי • שרלוק הולמס (2013) • מיס שרלוק • שרלוק ברוסיה • הפרחחים • הולמס וסילי ליוואנוב: הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: המאה העשרים מתחילה • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: אוצר אגרא)   רוברט דאוני ג'וניור: שרלוק הולמס (סרט, 2009) • שרלוק הולמס: משחק הצללים • שרלוק הולמס 3   משחקי וידאו: שרלוק הולמס: התעוררות • שרלוק הולמס נגד ארסן לופין • שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559181705171  LCCN: sh2003006437 
הכניסה למוזיאון שרלוק הולמס
הפאב
רכס וסטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי קווטרמיין 
 קואורדינטות:  77°53′00″S 160°37′59″E﻿ / ﻿77.8833°S 160.633°E﻿ / -77.8833; 160.633
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס וסטל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס וסטל
 
רכס וסטל או רכס וסטאל (באנגלית: Vestal Ridge) הוא רכס סלעי בולט, בדרום מזרח עמק ביקון, בהרי קווטרמיין באזור חוף סקוט, באדמת ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של המצוק 2,240 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,199 בגובהו באנטארקטיקה.
המצוק ממוקם בין עמק מלינס ועמק פארנל, ומפריד ביניהם.
היסטוריה > מיפוי האזור

עמק ביקון, והאתרים המצויים בו, מופו לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1993 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמו של ג'יי. רובי וסטל (J. Robie Vestal), שהיה מיקרוביולוג מאוניברסיטת סינסינטי, מהעיר סינסינטי, במדינת אוהיו שבארצות הברית, שמחקרו באנטארקטיקה התמקד בהתאמות של מערכות אקולוגיות מיקרוביאליות לתנאי מזג אוויר קיצוניים.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  חקר אזור עמק ביקון
שייח'ה יוסוף חסן אל-ג'ופאירי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בת 62 בערך) קטר
 מדינה:  קטר 
 השכלה:  בוגרת משפטים מאוניברסיטת קהיר
 עיסוק:  חברה במועצה העירונית המרכזית של קטר
 מפלגה:  منظمة العمل العربية (מפלגת העבודה הערבית)
 
שייח'ה יוסוף חסן אל-ג'ופאירי (בערבית: شيخة بنت يوسف الجفيري) היא פוליטיקאית קטרית אשר התפרסמה בשנת 2003 כאשר נבחרה כנציגה במועצה העירונית המרכזית של קטר (אנ'). אל-ג'ופאירי היא האישה הראשונה אי פעם שנצחה בבחירות פוליטיות כלשהן באחת ממדינות המפרץ, והיא עשתה זאת כנציגה של מחוז הבוחרים של שדה-התעופה, מחוז הבחירה הגדול ביותר בקטר.
אל-ג'ופאירי ניצחה בשנית בבחירות ב-2007. ב-2011, אל-ג'ופאירי ניצחה בפעם השלישית, הפעם זכייתה הייתה בהפרש הקולות הגדול ביותר מכל שאר מחוזות הבחירה בקטר. בנוסף לכך גם בשנת 2015, בבחירות האחרונות, אל-ג'ופאירי שמרה על מקומה במועצה.
חברי המועצה העירונית בקטר עוסקים בעיקר בענייני תשתיות פנימיים, וכתוצאה מכך עיקר ההישגים של אל ג'ופאירי הוא בנושאים פנימיים כמו רישות של עמודי תאורה, וניהול פרויקטים עירוניים. בנוסף לכך אל-ג'ופאירי עוסקת גם בנושאים הקשורים לעבודה מול ארגוני עובדים של נשים. עבודתה של אל ג'ופאירי סוקרה בתקשורת המערבית לאחר ניצחונה בבחירות ב-2011. לאחר סיקור זה השתמשה קטר פעמים רבות בשמה של אל-ג'ופאירי בתור דוגמה ליחסה המודרני לנשים.
הערות שוליים

↑  Jack Kelly, "Qatar ruler pushing nation toward democracy" Pittsburgh Post-Gazette April 09, 2003
1 2  "Debra Shushan on "The Female Face of Qatar's Municipal Elections"". Georgetown University Qatar's Center for Interregional and Regional Studies. 10 במאי 2011. אורכב מ-המקור ב-2016-03-05. נבדק ב-22 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Qataris elect two women for first time". Agence France-Presse. 14 במאי 2015. אורכב מ-המקור ב-18 במאי 2015. נבדק ב-14 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sheikha Al Jufairi meets residents to solve their woes - The Peninsula Qatar, thepeninsulaqatar.com
↑  "Qatar: First Among Arab Countries for Women's Rights | QAP". Qatar-America Institute (באנגלית אמריקאית). 2017-07-18. אורכב מ-המקור ב-2020-06-20. נבדק ב-2018-10-31.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא קטר. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שייח'ה יוסוף חסן אל-ג'ופאירי".
שארלוט פריאן

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1903 פריז, צרפת 
 פטירה:  27 באוקטובר 1999 (בגיל 96) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 
שארלוט פריאן (בצרפתית: Charlotte Perriand;‏ 24 באוקטובר 1903 – 27 באוקטובר 1999) הייתה אדריכלית ומעצבת צרפתייה. עבודתה נודעה ביצירת חללי מגורים פונקציונליים, מתוך אמונה שעיצוב טוב יותר יסייע ביצירת חברה טובה יותר. במאמרה "L'Art de Vivre" מ-1981 היא קובעת "הרחבת אמנות המגורים היא אמנות החיים - חיים בהרמוניה של האדם עם תחושותיו וכן עם הסביבה שלו." פריאן אהבה להקדיש זמן במרחב שעמדה לעצב, לפני שתתחיל בתהליך עצמו. באוטוביוגרפיה שלה, "שארלוט פריאן: חיי יצירה", היא אומרת "אני אוהבת להיות לבד כשאני מבקרת במקום מסוים או באתר היסטורי. אני אוהבת להשתלב באווירתו, להרגיש במגע ישיר את המקום בלי לחדור אליו." גישתה לעיצוב כוללת קבלת המקום והערכתו כפי שהוא. פריאן הרגישה שהיא התחברה לכל מקום שהיא עבדה בו או רק ביקרה שם. היא נהנית מדברים חיים גם באתר שהיה אמור להיות מת.
ביוגרפיה > ראשית חייה

פריאן נולדה בפריז, צרפת, למשפחה של חייטים. המורה שלה לאמנות בתיכון שמה לב ליכולות הציור שלה, ויחד עם אמה עודדו אותה להירשם ל-Ecole de L'Union Centrale de Arts Decoratifs ("בית הספר המרכזי לאמנויות דקורטיביות") בשנת 1920 ללמוד עיצוב רהיטים, שם שהתה עד 1925. אחד ממוריה המפורסמים בתקופה זו היה מעצב הפנים של האר דקו הנרי ראפין. פריאן המשיכה את לימודיה באמצעות השתתפות בשיעורים בחנויות כלבו שסיפקו סדנאות עיצוב. היא גם הלכה להרצאות של מוריס דפרן, מנהל האולפן של סדנת 'לה מיטריס'. בשנת 1925 נבחרו הפרויקטים שלה מהעבודה בבית הספר כחלק מהתערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות. דפרן הציב גם את העיצובים שלה בגלריית לאפייט סביב התקופה ההיא.
ביוגרפיה > קריירה

שנתיים לאחר סיום הלימודים, שיפצה פריאן את דירתה לחדר עם קורה עשויה מאלומיניום, זכוכית וכרום ושולחן קלפים עם מחזיקי משקאות. היא חזרה על העיצוב הזה ב"בר בעליית הגג" בסלון הסתיו ב-1927. העיצוב שלה כלל שפע של משטחי אלומיניום המשקפים את האור וציפויי ניקל, כמו גם בכריות עור ומדפי זכוכית. העיצוב שלה זכה לשבחים רבים בעיתונות, ותייגו אותה ככישרון לגדול. העיצוב שלה "בר בעליית הגג" הראה את העדפתה לעיצובים המייצגים את עידן המכונה, שהיו שונים מאופנת הזמן ההוא לחפצים המעוטרים בעבודת יד, ועשויים מעצים נדירים.
פריאן ניצלה את השימוש בפלדה כמדיום בפרויקט זה, שבעבר שימש בעיקר לעיצוב על ידי הגברים. למרות ההצלחה של "הבר בעליית הגג" בפרסום שמה, פריאן לא הסתפקה ביצירת עיצובים רק למען יוצאי הדופן. היא רצתה לעבוד אצל לה קורבוזיה ולקדם ייצור סדרתי ודיור בעלויות נמוכות. היא קיבלה השראה מספריו של לה קורבוזיה, מכיוון שהיא חשבה שכתביו שביקרו את האומנות הדקורטיבית, תואמים את האופן בו היא עיצבה. כאשר פנתה לעבודה בסטודיו של לה קורבוזיה באוקטובר 1927, היא נדחתה בתשובה "איננו רוקמים כריות כאן." חודש לאחר מכן ביקר לה קורבוזיה בתערוכה "בר בעליית הגג", בסלון הסתיו, ששכנע אותו להציע לה עבודה בעיצוב רהיטים.