stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת הדרת קודש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, אתר מורשת לאומית (ישראל) 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°48′57″N 34°59′55″E﻿ / ﻿32.81591163°N 34.99864876°E﻿ / 32.81591163; 34.99864876
  (למפת חיפה מוגדלת) בית הכנסת הדרת קודש(למפת חיפה רגילה) בית הכנסת הדרת קודש(למפת הגליל המערבי רגילה) בית הכנסת הדרת קודש(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית הכנסת הדרת קודש
 
בית הכנסת הדרת קודש הוא בית כנסת הממוקם ברחוב מעלות הנביאים 9 (מדרגות הנביאים) בשכונת הדר הכרמל שבחיפה. כיום בית הכנסת אינו פעיל. המבנה מוכר כאתר מורשת בישראל על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה בעשור הראשון של המאה ה-20, על יסודות בית כנסת קדום שנבנה על פי הערכות בשנת 1780 ונשא את אותו שם. על פי המסורת התפלל בבית הכנסת העתיק רבי נחמן מברסלב בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת תקנ"ט (1798). בית הכנסת החדש, שנבנה והוחזק על ידי ועד שכונת הדר, שימש מרכז רוחני וחברתי עבור הקהילה היהודית בחיפה והתקיימו בו שיעורים תורניים, כינוסים ואסיפות שונות בענייני הציבור. באחד מחדרי בית הכנסת שכן משרד הרבנות של הקהילה בחיפה.
בראשית המאה ה-20 שכנה בבית הכנסת באופן זמני הכיתה הראשונה של בית הספר הריאלי ובתקופת מלחמת העולם הראשונה שוכנו בו פליטים יהודים שגורשו מתל אביב על ידי השלטון העות'מאני. בבית הכנסת זה עלה בכל יום לדוכן הרב הראשי הראשון לארץ ישראל הרב אברהם יצחק הכהן קוק לברך ברכת כהנים, בעת שהיה נופש בחיפה, זאת חרף העובדה שבחיפה לא היה מקובל בקרב קהילות האשכנזים לשאת כפים. בשל מיקומו של בית הכנסת בקצה שכונת הדר הכרמל על קו התפר עם השכונות הערביות אירעו בקרבתו מספר אירועים על רקע לאומני. במלחמת העצמאות, במהלך הקרב על חיפה, שימשו בית הכנסת ומדרגות הנביאים הסמוכות אליו כיעד להתקפות. הלוחמים הערבים אף הצליחו לחדור לבית הכנסת ולחלל תשמישי קדושה שהיו בו. כוחות ההגנה מחטיבת כרמלי הצליחו להדוף את הערבים ובהמשך השתמשו בבית הכנסת כבסיס ליציאה להתקפות על העמדות הערביות.
בשנות ה-50 היה עדיין בית הכנסת מלא במתפללים. הרב יהושע קניאל שהתגורר בסמוך לבית הכנסת, היה ממתפללי בית הכנסת וכיהן כרבו עד שהתמנה לרב הראשי של חיפה. במהלך השנים הידלדלה האוכלוסייה היהודית בשכונת הדר וב-1984 ננטש בית הכנסת. נכון ל-2021 עומד בית הכנסת שומם ומוזנח, למרות כמה ניסיונות שנעשו כדי לשפצו ולהחזירו לפעילות.
הערות שוליים

↑  רשימת אתרים ומבנים לשימור באתר עיריית חיפה, נכון ליוני 2017
1 2  שלט המועצה לשימור מבנים ואתרים הנמצא ליד המבנה
↑  תולדות בית הספר
↑  כך מעיד הרב שאר ישוב כהן רבה הראשי של חיפה בספרו שי כהן חלק א עמוד יח.
↑  דורשים חקירה, דבר, 5 במרץ 1937; אין קץ להפקרות במזרח חיפה, דבר, 21 באוגוסט 1938
↑  התקפה על בית הכנסת הדרת קודש, דבר, 11 בדצמבר 1947; הפורעים חללו בית כנסת, דבר, 19 בדצמבר 1947; ההגנה יוצאת לפעולה נגד שודדים, דבר, 22 בדצמבר 1947; פעולות גמול של ההגנה בחיפה, דבר, 17 בפברואר 1948; מחאה על חילול בית הכנסת על ידי הכנופיות, דבר, 19 באפריל 1948
↑  ראו גם: מילות השיר "דרור לחיפה", באתר שירונט
הכניסה לבית הכנסת הדרת קודש הנמצא במדרגות הנביאים 9. נכון ל-2018 המבנה נטוש.
דניאל וולף

דניאל "דני" וולף (באנגלית: Daniel "Danny" Wolf; נולד ב-5 במאי 2004) הוא כדורסלן יהודי-אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת מישיגן (אנ') ובנבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20.
ביוגרפיה

וולף נולד בעיירה גלנקו (Glencoe), אילינוי, בן זקונים למשפחה יהודית אמריקאית, ולמד בבית הספר התיכון נורת'פילד מאונט חרמון (Northfield Mount Hermon School) שבמסצ'וסטס. הוא זכה עם קבוצת הכדורסל של בית הספר באליפות המכינות הקדם אקדמיות של ניו אינגלנד בדרג AAA ואליפות ארצות הברית למכינות, ואף היה מועמד למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
ביוגרפיה > קריירת מכללות

ב-2022 התחיל לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ייל למרות הצעות מאוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ואוניברסיטת הרווארד, וכפרשמן העמיד ממוצעים של 2.6 נקודות ו-2.2 ריבאונדים ב-7.3 דקות למשחק.
כסופומור הוא זכה עם ייל באליפות ליגת הקיסוס בעונת 2023/24 ואף נבחר לחמישיית העונה בליגה לאחר שהעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-9.8 ריבאונדים ב-30.7 דקות למשחק.
ב-20 באפריל 2024 הכריז שעזב את ייל והתחייב לאוניברסיטת מישיגן.
ביוגרפיה > קריירה בנבחרת הלאומית

בקיץ 2023 זומן לסגל נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20 לאליפות אירופה לנבחרות עתודה 2023, וכבר במשחקו הראשון באליפות ובנבחרת, ניצחון 86–70 על טורקיה, הוא קלע 16 נקודות, 6 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-19 נקודות מדד. במהלך הטורניר הוא רשם חמישה דאבל דאבלים בשבעה משחקים (13 נקודות ו-11 ריבאונדים נגד איטליה, 21 נק' ו-13 ריב' נגד ספרד בשמינית הגמר, 16 נק' ו-11 ריב' ברבע הגמר מול גרמניה, 17 נק' ו-18 ריב' בחצי הגמר נגד בלגיה ו-17 נק' ו-16 ריב' בהפסד בגמר לצרפת) והוביל את הנבחרת, יחד עם נועם יעקוב, לגמר אליפות אירופה בפעם השישית בתולדותיה ולמדליית כסף רביעית. בסיום הטורניר הוא נבחר לחמישיית הטורניר יחד עם יעקוב, לאחר שהעמיד ממוצעים של 17.7 נקודות (שני באליפות), 12 ריבאונדים (ראשון באליפות) ו-2.4 אסיסטים.
תארים > קבוצתיים

אוניברסיטת ייל
אליפות ליגת הקיסוס: 2024
תארים > אישיים

חמישיית העונה בליגת הקיסוס: 2024
חמישיית הטורניר באליפות אירופה עד גיל 20 (2023)
מלך הריבאונדים של אליפות אירופה עד גיל 20 (2023)
חיים אישיים

שני אחיו הגדולים של וולף, ג'וש (2.08) וג'ייק (2.08), כמו גם אביו ג'ו, שיחקו כדורסל. הוא גדל באילינוי. התנדב במספר בתי תמחוי בסביבת מגוריו.
הערות שוליים

1 2 3 4  פרופיל, באתר אוניברסיטת ייל
↑  יואב מודעי, ‏2.11 מטר בגיל 17: הכישרון היהודי המסתורי, באתר ערוץ הספורט, 22 באפריל 2022
1 2  דרור פישר, ‏ג'וקר יהודי: הסנטר האלמוני שמשגע את אירופה, באתר ONE‏, 13 ביולי 2023
↑  על הבאזר: דני וולף וייל עלו לטורניר ה-NCAA, באתר ערוץ הספורט, 17 במרץ 2024
↑  סטטיסטיקות מכללות, באתר Sports-Reference.com
↑  מעבר גדול: דני וולף ישחק עבור מישיגן, באתר ערוץ הספורט, 20 באפריל 2024
↑  נועם יעקב בפנים: סגל נבחרת העתודה להכנה, באתר ONE‏, 16 ביוני 2023
↑  אבי סגל, ג'ייק כהן, הגלגול הבא: הכירו את כוכב נבחרת העתודה דני וולף, באתר ישראל היום, 9 ביולי 2023
↑  הפסד ראשון באליפות אירופה: ישראל נכנעה 66:50 לאיטליה, באתר וואלה, 9 ביולי 2023
↑  "לארי בירד הישראלי": דני וולף ממשיך להדהים באליפות אירופה, באתר וואלה, 15 ביולי 2023
1 2  בתשואות: ישראל הפסידה בגמר אליפות אירופה, באתר ערוץ הספורט, 16 ביוני 2023
↑  אימפריה: נבחרת העתודה הביסה את בלגיה בדרך לגמר אליפות אירופה, באתר וואלה, 15 ביולי 2023
↑  ענקים: וולף ויעקב בחמישיית יורובאסקט U20, באתר ערוץ הספורט, 16 ביולי 2023
↑  פרופיל, באתר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2023
↑  ג'וש הליקמן, “אני אסיר תודה על ההזדמנות”: דני וולף בראיון מיוחד, באתר Sports Rabbi, ‏7 ביולי 2023
סמנתה בארקס

| --- | --- |

סמנתה בארקס בטקס האוסקר, 2012
 לידה:  2 באוקטובר 1990 (בת 34) לאקסי, האי מאן 
 מדינה:  האי מאן, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  בית הספר לאומנויות  St Ninian's High School, Douglas 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמנתה ג'יין בארקס (באנגלית: Samantha Jane Barks; נולדה ב-2 באוקטובר 1990) היא שחקנית קולנוע וזמרת אנגלייה המוכרת בזכות הופעתה בסרט "עלובי החיים" והפקת ווסט אנד למחזמר "לשבור את הקרח".
ביוגרפיה

בארקס נולדה וגדלה בכפר לאקסי שבאי מאן.
החלה לשיר בגיל 3 ובגיל 16 כבר הוציאה אלבום משלה אותה היא כתבה בעצמה.
כדי לקדם את הקריירה שלה עזבה בארקס את ביתה בגיל צעיר ועברה להתגורר בלונדון, שם לאחר מספר אודישנים הצליחה להתקבל בשנת 2008 לתוכנית הכישרונות "I'd Do Anything", בארקס הצליחה להגיע עד לשלב הגמר וסיימה במקום השלישי.
כישורייה המוזיקליים בתוכנית זימנו לה תפקידים ממפיק העל קמרון מקינטוש במחזות הזמר "קברט" ו"עלובי החיים" בתפקיד אפונין.
מקינטוש שהעריך מאוד את כשרונה של בארקס המליץ לבמאי זוכה האוסקר טום הופר עלייה לאותו התפקיד גם בגרסה הקולנועית המצליחה שיצאה בשנת 2012 "עלובי החיים".
לאחר יציאת הסרט זכתה בארקס לביקורות מהללות על הופעתה והייתה ע"פ מבקרי הקולנוע לאחת השחקניות המבטיחות ביותר לשנת 2012.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הרומנטית "קציר מר" (Bitter harvest) בתפקיד: נטלק'ה.
הערות שוליים

↑  Carrie Dunn, BREAKING NEWS: Samantha Barks To Play Eponine In LES MISERABLES Movie, BroadwayWorld.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1543 1119  LCCN: no2011024304  MusicBrainz: 74a9e761-8ce3-4818-bbff-ad44e9cb2604  VIAF: 168530405   WorldCat (עם VIAF): 168530405
ליגת הנערות בכדורגל (רוסיה)

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת הנערות בכדורגל
 כינוי:  ליגת הנוער
 תחום:  כדורגל נשים ברוסיה
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הרוסית
 מדינות:  רוסיה
 תקופת הפעילות:  2021–הווה (כ־3 שנים)
 מירב הזכיות:  צסק"א (2)
ליגת הנערות בכדורגל, רשמית ליגת הנוער בכדורגל בקרב קבוצות נשים (ברוסית: Молодёжная Лига по футболу среди женских команд) היא ליגת כדורגל לנערות (עד גיל 19) בכדורגל הנשים ברוסיה.
הליגה נוסדה ב־2021. בעונת הבכורה, היו בה 8 קבוצות מחלקות הנוער של קבוצות אליפות רוסיה בכדורגל נשים.
מבנה ושיטת המשחקים

פורמט הליגה דומה מאוד לזה של ליגת הכדורגל לנשים.
בליגה משתתפות 9 קבוצות. במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה. הקבוצות מקבלות שלוש נקודות עבור כל ניצחון ונקודה אחת עבור תוצאת תיקו. במקרה של הפסד הקבוצה המפסידה איננה מקבלת נקודות. מיקום הקבוצות נקבע לפי מספר הנקודות הכולל שכל קבוצה השיגה. במצב של שוויון נקודות המיקום יקבע לפי הפרש השערים. במקרה של שיוון בהפרש יקבע המיקום לפי מספר הניצחונות ובמקרה של שוויון גם כאן המיקום הסופי יקבע על פי מספר השערים אשר הובקעו לזכות כל קבוצה.
בתום העונה הקבוצה שממוקמת במקום הראשון בטבלה מוכתרת כאלופה.
הקבוצות בעונת 2024 > קבוצות ואצטדיונים

| קרסנודאר | זניט (סנקט פטרבורג) | צ'רטנובו (מוסקבה) | יניסיי (קרסנויארסק) |
| --- | --- | --- | --- |
| אצטדיון אקדמיית קרסנודאר | אצטדיון סמנה | ארנה צ'רטנובו | ארנה יניסיי |
| תכולה: 7,458 | תכולה: 2,000 | תכולה: 500 | תכולה: 3,000 |
| אין תמונה חופשית |  | אין תמונה חופשית | אין תמונה חופשית |
| זבזדה 2005 (פרם) | צסק"א מוסקבה | לוקומוטיב מוסקבה | ב.ד.ב ריאזאן |
| אצטדיון זבזדה | VEB ארנה | ספסאן ארנה | אצטדיון ספרטק |
| תכולה: 3,000 | תכולה: 30,000 | תכולה: 3,000 | תכולה: 6,000 |
| אין תמונה חופשית |  |  | אין תמונה חופשית |
| סטרוגינו (מוסקבה) | דינמו (מוסקבה) | ספרטק (מוסקבה) |  |
| אצטדיון ינטאר | נובוגורסק | מתחם לוז'ניקי |  |
| אין תמונה חופשית | אין תמונה חופשית | אין תמונה חופשית |  |
| תכולה: 2,000 | תכולה: 790 | תכולה: 2,640 |  |
אלופות המדינה > אליפויות וסגנויות לפי קבוצה

| קבוצה | אליפויות | סגנויות | עונות זכייה | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לוקומוטיב מוסקבה | 2 | 0 | 2022, 2024 |  |
| צסק"א מוסקבה | 2 | 0 | 2021, 2023 |  |
| קרסנודאר | 0 | 2 | 0 | 2021, 2024 |
| זניט | 0 | 1 | 0 | 2023 |
| דינמו | 0 | 1 | 0 | 2022 |
ראו גם

כדורגל נשים ברוסיה
אליפות רוסיה בכדורגל נשים
הערות שוליים

| כדורגל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |  |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |  |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ •  הגביע בכדורגל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |  |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |  |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |  |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |  |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |  |
גן אלנבי (חיפה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אדמונד אלנבי
 תאריך הקמה:  1937
 מיקום
 קואורדינטות:  32°48′14″N 34°59′27″E﻿ / ﻿32.803896095438°N 34.990776513414°E﻿ / 32.803896095438; 34.990776513414
  (למפת חיפה מוגדלת) גן אלנבי(למפת חיפה רגילה) גן אלנבי(למפת הגליל המערבי רגילה) גן אלנבי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) גן אלנבי
 
גן אלנבי - מדרגות ונוף לים
לוח אבן לזכרו של בנו של אדמונד אלנבי, מייקל הנרי היינמן אלנבי (כפי שהן מופיעות על הלוח - M.H.H.A), במרכז מצפור אלנבי בחיפה.
הנוף הנשקף מגן אלנבי בחיפה
גן אלנבי שבחיפה נקרא על שם מייקל הנרי היינמן אלנבי, בנו יחידו של הפילדמרשל אדמונד אלנבי. מייקל אלנבי נהרג ביולי 1917, בעודו בן 19, במלחמת העולם הראשונה, בקרב ליד פשנדל בבלגיה. חודשים ספורים לאחר מכן כבש אביו את ירושלים כשפיקד על חיל המשלוח המצרי.
ייחודו של הגן טמון באופן שבו הצליח האדריכל מ' היימר להתגבר על השיפוע הטופוגרפי המאפיין את האזור וליצור מגוון חללים לפינות ישיבה שקטות, מתקני משחקים ותצפית, ללא שינוי מקיף ופגיעה בסביבה ובצמחיה הטבעית. בגן פועלים, נכון ל-2018, שני פאבים.
היסטוריה

השטח עליו הוקם הגן השתייך לזוג דאונס: ארתור דאונס ופלורנס (לפני הנישואים צ'פמן) דאונס, גיסתו של הפילדמרשל אלנבי.
בעת שכבש הצבא הבריטי, בפיקודו של אלנבי, את ארץ ישראל מידי העות'מאנים, הקפיד אלנבי על חלופת מכתבים קבועה עם אשתו, מייבל אלנבי, ובהם תיאר את קסמיה ויופייה של הארץ. ככל הנראה, חלק מהתוכן הגיעה לאוזניה של אחותה של מייבל, פלורנס דאונס. לאחר פרישתו של בעלה, סר ארתור (שהיה פקיד בשירות הרפואי הציבורי וכאיש מחקר, אף קיבל תואר אבירות על מחקריו) לגמלאות, החליט הזוג לעלות לארץ ולהשתקע בחיפה. פלורנס הייתה זו שהקימה בסמוך לביתה את רחבת התצפית הצופה על הנמל והמפרץ ואת המצבה לזכר בנו של הפילדמרשל אלנבי, מייקל הנרי היינמן אלנבי (כפי שהן מופיעות על המצבה - M.H.H.A).
בשנות ה-30, החל הזוג לבנות בית חדש באזור גבעת דאונס, ובאוקטובר 1934, מסרו את השטח (שגודלו כ-6 דונם) כמתנה לעיריית חיפה, על מנת שיוקם בו מתחם ציבורי. בשנת 1936 נמסר תכנון הגן למחלקת הגנים של העירייה (שבראשה עמד מ' היימר) ושנה לאחר מכן, ב-1937 הוקם הגן. ב-1965 בוצעו בגן שינויים קלים, בעיקר עבודות שיקום, והשבילים והמשטחים נכבשו באספלט. ב-1988 הוקמה מסעדה על הריסות מבנה ישן שהיה בגן.
הערות שוליים

↑  אורלי פילוסוף, בירדן ביקורו עורר התרגשות, כל העיר, 28 באוקטובר 1988
↑  גן אלנבי | מעלות חיפה, באתר hirom.info
↑  ליידי דאונס מופיעה בטקס חנוכת הגן

יומני כרמל 131-1 מרץ 20 1938 - ארכיון המדינה, נבדק ב-2023-11-16
↑  מילר-בלום תכנון סביבתי, גן אלנבי - סקר שמור מצב קיים, עיריית חיפה, ספטמבר 2000
מריו חורחה קוטליאר

| --- | --- |

מריו קוטליאר, 1996
 לידה:  23 ביוני 1949 
 פטירה:  21 בפברואר 1999 (בגיל 49) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בואנוס איירס  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
מריו קוטליאר מחזיק את ראש הבובה שיצרו עבור מצעד תיאטרון הרחוב נערך בבורג' שבצרפת לאחר סדנה בנושא, בהנחייתו של פיטר שומן, 'Bread & Puppet Theater' ,מניו יורק, ארצות הברית. מתוך אוסף מריו קוטליאר, האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן אוניברסיטת חיפה
מריו חורחה קוטליאר (23 ביוני 1949 - 21 בפברואר 1999) היה שחקן, במאי, מנהל ודמות מרכזית בתיאטרון הבובות ותיאטרון הפרינג' בירושלים בשלהי המאה ה-20. ממקימי ומנהלי תיאטרון הקרון, תיאטרון הבמה (המכונה גם הזירה הבינתחומית), בית הספר לתיאטרון חזותי והפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים.
ביוגרפיה

קוטליאר נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה. הוריו, פאולינה ומאוריציו, היו גם הם ילידי ארגנטינה, שהוריהם היגרו ממזרח אירופה. בנערותו, היה חבר בתנועת הנוער היהודית ציונית החלוץ למרחב. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, למד סוציולוגיה ותיאטרון באוניברסיטת בואנוס איירס. ב-1970 עלה לישראל. בשנים 1972–1976 למד בחוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1973–1977 היה ממקימי קבוצת קו יחד עם יהונתן בן חיים, פבלו אריאל ואחרים. בשנים 1977–1979 למד סמיוטיקה של התיאטרון בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בצרפת.
ב-1981 היה ממקימי תיאטרון הקרון, וב-1983 היה ממייסדי הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים.
ב-1986 היה ממקימי בית הספר לתיאטרון חזותי.
ב-1989 הקים את תיאטרון "הבמה" – תיאטרון אוונגארדי בין-תחומי (המכונה כיום הזירה הבין-תחומית).
ב-1998 הקים את כתב העת "קוד" לאמנות בין תחומית.
קוטליאר שימש כמנכ"ל הראשון של "העמותה לתיאטרון בין תחומי", במסגרתה פעלו תיאטרון הקרון, תיאטרון הבמה, ובית הספר לתיאטרון חזותי.
ב-1997 זכה קוטליאר בפרס עיריית ירושלים על מפעל חיים בתחום חינוך לתיאטרון ואמנויות הבמה.
קוטליאר נפטר ב-1999 בירושלים. לאחר מותו נקראה עמותת תיאטרון הקרון על שמו.
הזירה הבינתחומית מקיימת את פסטיבל "קולה של המילה" – פסטיבל לזכרו של מריו קוטליאר, העוסק במילה הכתובה וביטויה באמנות הבין-תחומית.
הצגות בהן השתתף

קוטליאר השתתף, כבמאי וכשחקן, בהצגות רבות וביניהן:
"אסקוריאל" (1973)
"טריפון הענק" (1980)
"אביב/הקבר הנכסף" (1981)
"המלך והירח" (1981)
"פאנץ' וג'ודי" (1982)
"שמש חצות" (1984)
"עליזה בארץ המראות" (1985)
"מעשה בחייל" (1987)
"לילות לבנים" (1995)
"אל תהרגו את דון קישוט" (1998)
כמו-כן, יזם פרויקטים מיוחדים, כגון: "סדר הלילה הזה" (1989), "50 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה" (1995), "יום הולדת לאלזה לסקר-שילר" (1989).
כתיבתו

קוטליאר כתב שירה וסיפורים בספרדית אך הם לא התפרסמו בחייו.
מקצת מכתיבתו פורסם בעברית לאחר מותו (בתרגומו של רמי סערי):
מריו קוטליאר, היום ככלות עשרים שנה כמעט (שיר), האתר של נילי דגן.
מריו קוטליאר, מנואל (סיפור), הארץ.
מריו קוטליאר, אילו היה לי ארון (שיר), מעריב.
משפחתו

קוטליאר היה נשוי לעטרה (ספרנית באוניברסיטה העברית). להם בן (ד"ר דן קוטליאר, מומחה לסוציולוגיה של האינטרנט ומרצה בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה), ובת (מאיה, חברה ופעילה כאשת-חינוך בתנועת הבוגרים של השומר הצעיר).
בתקופת חייו האחרונה התגורר בשכונת המושבה הגרמנית (ירושליםׂׂ).
הערות שוליים

↑  מאירה אליאש, בובות בירושלים, על המשמר, 14 בינואר 1976
מאירה אליאש, הצגות ילדים ירושלמיות, על המשמר, 23 ביוני 1976
↑  פרדי רוקם, תיאטרון - לאן יוביל "הקרון"?, כל העיר, 2 באוקטובר 1981
↑  שוש אביגל, בובה של פסטיבל, כותרת ראשית, 24 באוגוסט 1983
↑  ורד לם, לא רק מלאכים וציפורים, חדשות, 14 בפברואר 1989
↑  מריו קוטליאר, היום ככלות עשרים שנה כמעט (שיר), תרגום מספרדית: רמי סערי, באתר האתר של נילי דגן, ‏8.09.2018
↑   מריו קוטליאר, מנואל, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2018
↑  מריו קוטליאר, אילו היה לי ארון (שיר), המדור: "פינת השיר" בעריכת יחזקאל נפשי, מעריב, 10.01.2019.
הצגת החוצות "המלחמה בטרגדיה היוונית" נוצרה בשנת 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים ובהשראתה. מריו קוטליאר ערך את הטקסטים, ביים את ההצגה, והשתתף בה בתפקיד הנביא העיוור טירסיאס.
קרלו בונפרטה

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1746  אז'אקסיו, הרפובליקה של ג'נובה 
 פטירה:  24 בפברואר 1785 (בגיל 38) ממלכת צרפת מונפלייה, ממלכת צרפת 
 מקום קבורה:  Chapelle Impériale 
 בן או בת זוג:  לטיציה רמולינו (1764, 2 ביוני 1764–?) 
 
קרלו מריה בונפרטה (באיטלקית: Carlo Maria Buonaparte;‏ 27/29 במרץ 1746, אז'אקסיו - 24 בפברואר 1785, מונפלייה) היה בן אצולה קורסיקני מבית בונפרטה. היה פרקליט ופוליטיקאי, ושימש כנציג קורסיקה בחצרו של לואי השישה עשר, מלך צרפת. היה אביו של נפוליאון בונפרטה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קרלו נולד ב-27 או ב-29 במרץ 1746, בעיר אז'אקסיו שבאי קורסיקה, שנשלט אז בידי הרפובליקה של ג'נובה. הוא היה הצעיר מבין שלושת ילדיו של ג'וזפה בונפרטה, אשר ייצג את אז'אקסיו במועצה הקורסיקנית בקורטי ב-1749. משפחת בונפרטה הייתה משפחה בורגנית אמידה, שמוצאה היה בליגוריה לקראת סוף המאה ה-15. לבני בונפרטה נודעה השפעה רבה בקורסיקה, והם אף טענו שהם חלק ממשפחת אצולה חשובה מטוסקנה, אם כי הדוכס הגדול של טוסקנה סירב להכיר בכך. קרלו מצדו, נהג לכנות את עצמו "אציל פירנצה ואז'אקסיו".
כמו מרבית בני משפחתו, קרלו לא בחר בקריירה צבאית ויצא ללמוד משפטים באוניברסיטת פיזה. אולם בעקבות מות אביו, עזב את הלימודים וחזר לקורסיקה. בגיל שמונה עשרה, הוא התחתן עם לטיציה ראמולינו בת ה-13, שהייתה גם היא ממשפחה קורסיקנית מכובדת ועשירה מאוד. הנישואים היו פוליטיים בעיקרם והשתלמו מאוד מבחינתו של קרלו. לטיציה הביאה עמה כנדוניה שדה בן שלושים ואחד דונם, וכן טחנת קמח, שהניבו הכנסה שנתית של בערך 10,000 לירות שטרלינג.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1755 הכריז העם הקורסיקני על התנתקות מג'נובה ועל הקמת "הרפובליקה הקורסיקנית". בשנת 1764 הוא התמנה כמזכירו וכעוזרו האישי של מנהיג הרפובליקה, פסקואלה פאולי. בשנת 1766 הוא נשלח לרומא כדי לשאת ולתת עם האפיפיור קלמנט השמיני על הכרה ברפובליקה הקורסיקנית. מסיבות לא ברורות, בשנת 1768 הוא חזר לקורסיקה. זמן קצר לאחר שובו, ג'נובה הציעה לממלכת צרפת את קורסיקה (שבאופן רשמי היא עוד שלטה בו) כתשלום עבור חוב. הצרפתים, שקורסיקה הייתה אסטרטגית מאוד לצורך הגנת החופים שלהם, הסכימו להצעה בשמחה. הקורסיקנים ברובם התנגדו למהלך זה, ולואי החמישה עשר, מלך צרפת נאלץ לשלוח את גייסותיו כדי לקחת את האי בכוח. בונפרטה נודע בנאום נלהב שנשא כנגד הפולשים הצרפתים, אולם במאי 1769 הובסו הקורסיקנים בקרב פונטה נובו, ופאולי ותומכיו נאלצו לברוח להר רוטונדו.
בונפרטה לא נותר נאמן לפאולי. הוא חזר לאז'אקסיו, ועד מהרה השתלב במשטר החדש וקיבל תואר למשפטים מאוניברסיטת פיזה. באפריל 1770, הכריז המשטר הצרפתי על ייסודה של אצולה קורסיקנית (שלא הייתה קיימת עד אז). בונפרטה הצליח להוכיח את מוצאו האצילי, והפך לפיכך לבן אצולה. הוא הוסיף לשמו את התואר "דה" כמנהג הצרפתים. את בניו הוא שלח להתחנך בצרפת. ביולי 1777 הוא מונה כנציג הרשמי של קורסיקה אצל לואי השישה עשר, מלך צרפת. תפקיד בו חשק זמן רב. למרות שלל התארים שלו, בונפרטה לא אמר די וחפץ בנכסים שיצדיקו את מעמדו. עם זאת, הוא איבד את כספו במהירות ונודע בחיבתו להימורים. הוא כותב ביומנו:
בפריז, קיבלתי 4,000 פרנקים מהמלך ועמלה של 1,000 כתרים מהממשלה, אבל חזרתי בלי פרוטה.
בשנת 1782 הוא לקה במחלה שהייתה ככל הנראה סרטן הקיבה. הוא סבל מכאבים עזים, ונסע למונפלייה בתקווה למצוא שם טיפול רפואי מתאים. עם זאת, אף רופא לא הצליח להקל על כאביו. הוא מת במונפלייה ב-24 בפברואר 1785.
צאצאיו

לקרלו ולטיציה ראמולינו היו שלושה עשר ילדים משותפים. מתוכם רק שמונה הגיעו לבגרות:
נפולאונה (נולד ומת ב-17 באוגוסט 1765)
מריה אנה (3 בינואר 1767 - 1 בינואר 1768)
ז'וזף (7 בינואר 1768 - 28 ביולי 1844) לימים מלך נאפולי וספרד
נפוליאון (15 באוגוסט 1769 – 5 במאי 1821) לימים קיסר צרפת
מריה אנה (נולדה ומתה ב-1770)
מריה אנה (14 ביולי 1771 - 23 בנובמבר 1771)
בן שמת ברחם (1773)
לוסיאן (21 במאי 1775 - 29 ביוני 1840) לימים פוליטיקאי וסופר
אליזה (3 בינואר 1777 - 7 באוגוסט 1820) לימים דוכסית גדולה של טוסקנה
לואי (2 בספטמבר 1778 - 25 ביולי 1846) לימים מלך הולנד
פולין (20 באוקטובר 1780 - 9 ביוני 1825) לימים נסיכת סולמונה
קרולינה (25 במרץ 1782 - 18 במאי 1839)
ז'רום (15 בנובמבר 1784 - 24 ביוני 1860) לימים מלך וסטפאליה
לקריאה נוספת

א. קאלבה, "נפוליאון", הוצאת מ. מזרחי, 1963.
Herold, J. Christopher, "The Age of Napoleon", American Heritage Inc, 1963.
McLynn, Frank, "Napoleon", Pimlico, 1998..
Seward, Desmond, "Napoleon's Family", Viking Penguin, 1986.
הערות שוליים

↑  Buonaparte באיטלקית, השפה המדוברת בקורסיקה דאז. נפוליאון שינה את השם ל-Bonaparte המותאם לצרפתית רק בשנות העשרים לחייו.
1 2 3  קאלבה, עמ' 8.
↑  קאלבה, עמ' 9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5393992  BnF: cb118927092 (data)  GND: 123287162  ISNI: 0000 0000 8074 7817  LCCN: no2003009983  NTA: 069016291  SNAC: w69s2ptb  SUDOC: 02673706X  VIAF: 56606237   WorldCat (עם VIAF): 56606237
יוסי סאסי

ערך זה עוסק במוזיקאי ישראלי. אם התכוונתם לקבלן, בעליה של קבוצת הכדורגל הפועל ירושלים, ראו .
| --- | --- |

יוסי סאסי, בהופעה בברזיל.
 לידה:  5 בפברואר 1975 (בן 49) פתח תקווה, ישראל
 שם לידה:  יוסי סאסי
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 עיסוק:  גיטריסט, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  רוק מתקדם, הבי מטאל, אוריינטל מטאל, אוריינטל רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  בוזוקיטרה, גיטרה, ג'ומבוש, סאז, עוד, צ'רנגו, בוזוקי, וכלי מיתר אחרים. שירה.
 שיתופי פעולה בולטים:  אורפנד לנד, Marty Friedman, אוריינטל רוק אורקסטרה, Yossi Sassi band
 אתר הבית
 
יוסי סאסי (נולד ב-5 בפברואר 1975) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי, המנגן במספר כלי מיתר שונים. כלי נגינה מפורסם שלו הוא "בוזוקיטרה" אותו הוא המציא. סאסי הוא הגיטריסט המוביל והמלחין של להקת המטאל אורפנד לנד מ-1991 עד ל-2014, ונמנה עם מייסדיה. לאחר עזיבתו את ההרכב התמקד בקריירת הסולו בה החל ב-2011. סגנונו הנקרא "רוק אוריינטלי" משלב בין מוזיקת רוק ומטאל לבין מוזיקת עולם ומוזיקה ים תיכונית.
שנים מוקדמות

סאסי נולד והתחנך בפתח תקווה. אביו היה כבאי ואמו עקרת בית. משפחת אביו של סאסי נהגה לנגן ולשיר מוזיקה מסורתית. סבו לדוגמה ניגן בעוד. בגיל 7 למד סאסי לנגן בחליל ושר באירועים חגיגיים בבית הספר. בגיל 14 התחיל לנגן בגיטרה והקדיש זמן רב ללימודי הנגינה. בגיל 17 עזב את לימודי התיכון שלו לטובת להקת אורפנד לנד, שהפכה לימים להיות אחת הלהקות המצליחות בתחומה. סאסי השלים השכלה האקדמאית בהמשך דרכו.