stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל
פרויקטים בביצוע > שדרוג והקמת מתחמי תחזוקה

סדרת פרויקטים עוסקים בהקמת מתחמי התחזוקה החדשים והרחבת מתחמי התחזוקה הקיימים.
מתחם קישון (סדנאות אפרים) – ביצוע שלב א' ושלב ב', הקמת מבנה שו"ב ותשתית לתחזוקת ציוד נייד חשמלי.
מתחם לוד – תכנון שלב ב'.
מתחם ב"אזור התעשייה רמלה, גזר, חבל מודיעין" (רג"מ) העתידי.
מתחם תפעולי באזור כפר ויתקין.
פרויקטים בביצוע > הכפלת שלוחת המסילה לנמל אשדוד

באפריל 2022 החלו עבודות להכפלת המסילה בין צומת פלשת לבין נמל אשדוד כדי לתת מענה לצפי של הגדלת תעבורת המטענים.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > הכפלת מסילת החוף

הוספת שתי מסילות מהירות בין סדנאות אפרים (כ-2 ק"מ צפונית לתחנת מרכזית המפרץ) עד למחלף שמריהו מזרח באזור קיבוץ שפיים. המסילות יאפשרו תנועת רכבת מהירה (250 קמ"ש), ללא עצירות ביניים, מחיפה לתל אביב (מרכז).
ב-12 בדצמבר 2022 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את "התוכנית הכפלת מסילות החוף" (תת"ל 65א'). התוכנית מתייחסת למקטע שבין שפיים לחוף הכרמל. המסילות הקיימות ישודרגו כדי לאפשר נסיעה במהירות של עד 160 קמ"ש. כמו כן יוקמו שתי מסילות חדשות שיאפשרו נסיעה במהירות של עד 250 קמ"ש. לאורך התוואי מתוכננות 11 תחנות, מתוכם ארבע תחנות חדשות: זיכרון יעקב, אור עקיבא, תחנת המכללות בנתניה, שפיים. בארבע תחנות אחרות יוקמו מבני תחנה חדשים בנוסף או במקום הקיימים: חוף הכרמל, עתלית, חדרה, נתניה מרכז וספיר. המסילה אשר עוברת בתוך בנימינה תתבטל, והמסילה החדשה תעבור בסמוך לכביש 4 בין אור עקיבא ובנימינה.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > הארכת קו הרכבת המהיר לירושלים

במסגרת תוכנית החומש הוקצו 4.685 מיליארד שקל לטובת המשך הקו המהיר לירושלים, והקמת תחנת ירושלים מרכז.
בנוסף קיימות תוכניות להארכת מסילת הרכבת מזרחה. מתוכנן חיבור לתחנה במתחם החאן, תחנה חדשה במרכז העיר, וייתכן שאף לתחנת הרכבת ירושלים מלחה הקיימת, דרך תחנות נוספות. בעבר תוכנן חיבור לעיר העתיקה ולכותל אך תכנון זה בוטל בגלל חשש פגיעה בחומות העיר ובכותל המערבי.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > מסילת מנשה

מסילת מנשה, מסילה מאחיטוב דרך עירון עד למסילת העמק. מסילה זו תיצור אפשרות לרכבות מכיוון בית שאן ועפולה נסיעה ישירה למרכז מבלי לעבור באזור חיפה והקריות ומאוחר יותר תהווה חיבור גם לנצרת וטבריה לאחר שגם הן יחוברו לקו רכבת ישראל.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > מסילת שורק–פלשת ומסילת עוקף לוד

במסגרת תת"ל 79 מתוכננת הקמה של שני מקטעים: המקטע הראשון הוא מסילת רחוב אשר יחבר צומת פלשת (אשדוד) למסילת הדרום ולמסילה לבית שמש דרך גדרה. המקטע השני כולל מסילה העוקפת את לוד ממזרח ותתחבר למסילת ירושלים–גנות (לשני הכיוונים) ולמסילה המזרחית בקשת רכבתית. הפרויקט כולל הוספת 4 מסילות ממונהרות עוקפות לעיר לוד, בין כפר מנחם למחלף לוד, וביניהם תיבנה מסילה כפולה מהירה (עבור מהירות הרכבת 250 קמ"ש). כמו כן יוקמו שלוש תחנות רכבת חדשות: בני דרום, גדרה וגזר. המסילה תחובר למתחם האחזקה הרכבתי ברג"מ העתידי. אורכו הכולל של הפרויקט כ־110 ק"מ, אורך הגשרים הכולל הוא כ־15 ק"מ, אורך מנהרות הכולל הוא כ־25 ק"מ.
נכון לקיץ 2020, הפרויקט נמצא בשלב תכנון מוקדם סטטוטורי. ניהול הפרויקט על ידי חברת ח.פ.ת.
בינואר 2024 המסילה אושרה על ידי ות"ל.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > פרויקטים בתחום הובלת מטענים > המסילה למחצבת תמר

הקמת מסילת ברזל באורך 7 ק"מ שתחבר את מחצבת תמר (מערבית לסדום) לרשת מסילות הברזל הארצית בתחנת צפע הקיימת במישור רותם. הפרויקט כולל תחנת רכבת מטענים החדשה ושלוחות מסילתיות לתוך המחצבה וכן 3 הפרדות מפלסיות. הפרויקט מתוכנן להסתיים בסוף שנת 2025.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > פרויקטים בתחום הובלת מטענים > שלוחת רכבת למפעל חיפה נגב טכנולוגיות

הקמת שלוחת רכבת חדשה למפעל חיפה נגב טכנולוגיות במישור רותם.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > פרויקטים בתחום הובלת מטענים > תחנות מטענים מרכזיות לצורך פריקת האגרגטים

תוכנית ללהקמת שתי תחנות מטענים מרכזיות לצורך פריקת האגרגטים מרכבות והפצתם ללקוחות הסופיים, בהתאם לתוכנית מתאר ארצית תמ"א 1:
מסוף קדמה – בדרום המטרופולין תל אביב, מזרחית לקריית מלאכי
מסוף אייל – בצפון המטרופולין תל אביב
מסוף טירת יהודה
מסוף בית שמש
מסוף חדרה
מסוף עמק יזרעאל
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > פרויקטים בתחום הובלת מטענים > מסוף המטענים בנתיבות

פרויקט הקמת מסוף המטענים בנתיבות.
פרויקטים בתכנון במסגרת תוכנית 2040 > פרויקטים בתחום הובלת מטענים > חיבור רכבתי לנמל המפרץ

בנמל המפרץ, בחיפה, מתוכננת הקמת שלוש מסילות ברזל לרכבת מטענים באורך כולל של 2,100 מטר בתוך המסוף.
פרויקטים עתידיים > מסילת הרכבת לאילת

בנובמבר 2010, הכריז שר התחבורה ישראל כץ כי הפרויקט המתוכנן לקו רכבת לאילת ייכלל בחלק השני של תוכנית החומש, כחלק ממספר פרויקטים מובחרים שלהם הוקצו כ־2.5 מיליארד שקלים. כמו כן, ראש הממשלה בנימין נתניהו דחה את סיום הפעימה השנייה של תוכנית הפיתוח לשנת 2020.
בסופו של הליך בחינה של שש חלופות מסלול שונות, נבחר מסלול אשר עובר דרך הר צין, אשר אורכו הכולל יגיע לכדי 170 ק"מ הכוללים גם 63 גשרים באורך כולל של 6.3 ק"מ וחמש מנהרות. הרכבת עתידה לעבור דרך 8 תחנות חדשות שיוקמו כחלק מהפרויקט ובחלקן: הר צין, פארן, יהל, יטבתה ונמל התעופה רמון. המסילה תסתיים ב־2 תחנות חדשות באילת: אחת במרכז העיר ואחת באזור הנמל.
זמן הנסיעה המשוער בין תל אביב ואילת יהיה לא ארוך משעתיים וחצי, וייתכן שאפילו שעתיים.
פרויקטים עתידיים > הארכת מסילה מכרמיאל לקריית שמונה

ביולי 2016 אושרה הארכת מסילה מכרמיאל לקריית שמונה, והיא תכלול תחנות גם בצומת חנניה שתחובר ברכבל להר מירון ובחצור הגלילית.
פרויקטים עתידיים > מסילת באר שבע – ערד

הקמת מסילה שתחבר בין באר שבע לערד ותשפר את הנגישות אל ערד והיישובים הבדואים, המסילה תכלול תחנות בנבטים, בכסייפה ובערד, תוואי המסילה יתחיל באזור התחנה התפעולית דרומית לנבטים בהסתעפות ממסילת הדרום ותהווה שלוחה שלה. המסילה תעבור ברובה לאורך כביש 80 ומקצת לאורך כביש 31 ותגיע לערד דרך אזור התעשייה.
פרויקטים עתידיים > מסילת עפולה–טבריה

ביולי 2016 אושרה הקמת מסילה חדשה שתסתעף ממסילת העמק סמוך לתחנת הרכבת בעפולה, תכלול את תחנת טבריה שליד בית החולים פוריה, שבפאתי העיר טבריה ואת תחנת כפר תבור, המסילה תהיה כפולה באורך של כ־30 ק"מ בין עפולה לטבריה. תוואי המסילה יכלול מספר מנהרות וגשרים באורך כולל של מספר קילומטרים.
פרויקטים עתידיים > יהודה ושומרון

ב־24 ביולי 2013 המנהל האזרחי אישר מיזם לרישות יהודה ושומרון במסילות ברזל. המיזם כולל 473 ק"מ של מסילות ברזל הכוללות גשרים ומנהרות וכן 30 תחנות שונות. מיזם זה נועד לשרת כל תושבי האזור, את אזרחי הרשות הפלסטינית וכן את אזרחי ישראל שביהודה ושומרון. על פי התוכנית, יוקם גם קו שייצור בעתיד חיבור יבשתי בין שטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון לרצועת עזה. בין היתר מתוכננת באזור מסילת ראש העין – אריאל.
פרויקטים עתידיים > מסילת דימונה–ירוחם

הקמת מסילת רכבת שתסתעף מקו הרכבת לאילת בסמוך לדימונה דרומה לאורך 13 קילומטר ותחבר את ירוחם לרשת הרכבות הארצית. תחנת הרכבת בירוחם תהיה בסמוך לאזור התעשייה המקומי.
פרויקטים עתידיים > מסילה לירדן

הארכת מסילת העמק מבית שאן למעבר שייח' חוסיין מופיעה בתוכנית החומש של רכבת ישראל. עלותו הכוללת מוערכת בכ־3.2 מיליארד שקל.
פרויקטים עתידיים > מסילה לעיר הבה"דים

קיימת תוכנית להארכת שלוחת הרכבת המגיעה לתחנת באר שבע מרכז ורמת חובב לכיוון עיר הבה"דים. התוכנית אינה נמצאת בשלבי ביצוע וכיום מפעילה רכבת ישראל שאטלים של אוטובוסים מתחנות רכבת שונות ברחבי הארץ ישירות לעיר הבה"דים.
פרויקטים עתידיים > תחנות רכבת עתידיות

במסגרת תוכנית הפיתוח מתוכננת הרחבה גדולה של תחנות הרכבת ובין היתר בניית התחנות הבאות: נשר, סביוני ים, גדרה, רחובות – ששת הימים, וגלילות. גם ליישוב העתידי תילה מתוכננת תחנת רכבת.
פרויקטים שהושלמו במסגרת תוכנית החומש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרויקטים שהושלמו במסגרת תוכנית החומש > קו הרכבת המהיר לירושלים

פרויקט התשתיות הגדול והמורכב ביותר בתוכנית היה חיבור שני המטרופולינים הגדולים בישראל, תל אביב וירושלים, באמצעות מסילת רכבת. הפרויקט כלל גם סלילת שלוחה למודיעין והקמת תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון. עלות הפרויקט נאמדה בכ־4.8 מיליארד ש"ח, אך חריגות תקציב של רכבת ישראל הביאו לאומדן מחודש של כ־7 מיליארד ש"ח, עם חנוכת הקו. חלקו המערבי של הקו עובר בצמוד לתוואי כביש 1, וחלקו המזרחי בתוך מנהרות שנחצבו בהרי יהודה. הקו מסתיים בתחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון בירושלים. הקו נפתח באופן חלקי ב-25 בספטמבר 2018 עד תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון. החל מדצמבר 2019 הופעל קו הנוסעים מירושלים עד תחנת ההגנה בתל אביב, ומספטמבר 2020 עד תחנת הרצליה. בעתיד יוארך לחיפה, ועל פי התוכניות המקוריות – מזרחה לכרמיאל. משך הנסיעה בקו יעמוד על כ־28 דקות, ובשעות השיא יפעלו בו ארבע רכבות בשעה. הפרויקט הוכרז כפרויקט לאומי מתוקף החלטת ממשלת ישראל, זכה להסתייגויות רבות, וביקורת חריפה נמתחה כנגד רכבת ישראל בשל התנהלות בזבזנית לכאורה בסלילת הקו [דרוש מקור].
פרויקטים שהושלמו במסגרת תוכנית החומש > הוספת מסילות בקטע שמריהו מזרח – תל אביב אוניברסיטה

כחלק מפרויקט הקמת לולאת השרון הושלמה בניית מסילת השרון אשר מקשרת את מסילת החוף במחלף שמריהו מזרח לתחנת רעננה מערב ומזרחה דרך תחנות נוסעים נוספות לכיוון המסילה המזרחית. כדי שרכבות הנוסעים יוכלו לנסוע גם מערבית לרעננה דרך מסילת החוף, נבנתה צומת מסילות במחלף שמריהו מזרח, משם נפרשו שתי מסילות נוספות לתחנת הרכבת תל אביב האוניברסיטה. כחלק מפרויקט זה תחנת הרכבת הרצליה הורחבה לתצורה בעלת 6 רציפי רכבת פעילים, והפכה לתחנת הקצה של הקו העובר דרך מסילת השרון במקום תחנת הרכבת רעננה מערב.
פרויקטים שהושלמו במסגרת תוכנית החומש > מסילות רכבת

| מסילה | תאריך פתיחה | פירוט |
| --- | --- | --- |
| מסילת תל אביב – פלשת | מתל אביב עד יבנה מערב ב-25 בספטמבר 2011 בין יבנה מערב לאשדוד ב־4 באוגוסט 2013. | הקמת המסילה כללה הקמת 6 תחנות נוסעים חדשות. |
| מסילת אשקלון – באר שבע | מאשקלון לשדרות נחנך ב-24 בדצמבר 2013.  משדרות לנתיבות נחנך בפברואר 2015. מנתיבות לבאר שבע, דרך אופקים, נחנך בספטמבר 2015 ללא תחנת אופקים, שנפתחה ב־2 בינואר 2016. | הנחת מסילת רכבת מתחנת הרכבת אשקלון דרומה לבאר שבע, דרך עיירות הפיתוח שדרות, נתיבות ואופקים, והקמת 3 תחנות נוסעים לאורך הקו. |
| מסילת העמק | בחג הסוכות, 16 באוקטובר 2016 | הנחת מסילה מחיפה אל בית שאן דרך עמק יזרעאל והעיר המרכזית שלו עפולה, בדומה לתוואי ההיסטורי של רכבת העמק. התוכנית כללה הקמת 5 תחנות נוסעים חדשות ומסוף מטענים בתחנת בית שאן. על פי התוכנית, לאחר ביצוע הפרויקט, המסילה תוארך אל מעבר לגבולות מדינת ישראל ותחובר לאירביד שבירדן לצורך העברת מטענים. |
| מסילת עכו–כרמיאל | 20 בספטמבר 2017 | הנחת מסילה כפולה שמסתעפת ממסילת החוף לעבר כרמיאל דרך אחיהוד. המסילה מסתעפת מתחנת הרכבת התפעולית נעמן שבין קריית מוצקין לעכו לכיוון מזרח. משך הנסיעה בין תחנת הרכבת מרכזית המפרץ לתחנת הרכבת כרמיאל הוא כ־32 דקות. |
| מסילת השרון | מצומת חמד עד כפר סבא ב-13 באפריל 2003 מכפר סבא ועד הוד השרון ב-2 בספטמבר 2006 פתיחה מלאה ב-2 ביולי 2018 | הנחת מסילה כפולה מתחנת הרכבת כפר סבא לעבר מסילת החוף בין נתיביו העתידיים של כביש 531 שיימתחו בין רעננה להרצליה |
| מסילת ירושלים–גנות | מגנות ועד נתב"ג 2004 מנתב"ג ועד כפר דניאל 2007 מכפר דניאל ועד ירושלים 2018 | הקמה מסילת רכבת חדשה בתוואי מהיר מתל אביב ממטרופולין תל אביב לירושלים ("קו הרכבת המהיר לירושלים"). חיבור נמל התעופה בן-גוריון לרשת המסילות הארצית. |
פרויקטים שהושלמו במסגרת תוכנית החומש > הכפלת מסילות

הכפלת קטעי מסילה בודדת לצורך הגדלה של נפח תנועת הרכבות במסילות, בקטעים הבאים: קטע נען – באר שבע במסילת הדרום, קטע קריית מוצקין – נהריה במסילת החוף וקטע קצר במסילת הירקון ממזרח לתחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה.
פרויקטים שהושלמו במסגרת תוכנית החומש > שדרוג והקמת מתחמי תחזוקה

פרויקטים של הקמת מתחמי התחזוקה החדשים והרחבת מתחמי התחזוקה הקיימים שהסתיימו.
מתחם באר שבע – הקמת מתחם צפוני DP3 ומתחם דרומי DP4, כולל הקמת מגדל פיקוח.
מתחם אשקלון (שלב א') – הקמת מתחם דיור רכבות ומוסך EMU (מערכים חשמלים). חברת י.ד עשוש תשתיות בע"מ ביצעה את הפרויקט.
מתחם לוד (שלב א') – הקמת מוסך לקטרים חשמלים.
פרויקטים נוספים

שיפוץ והקמת מבני תחנה נוספים בתחנת רכבת השלום ותחנת רכבת סבידור –  בוצע.
הקמת קריית רכבת בלוד –  בוצע
הקמת מרכזי תחבורה חדשים ואזורי מסחר בצמוד לתחנת הרכבת בתחנות רכבת בגלילות, אופקים, נתניה, קריית גת ורחובות.
ראו גם

מסילות לשלום אזורי
סמדר פרי

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בת 77 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  ידיעות אחרונות
 תחום סיקור:  העולם הערבי
 
סמדר פֶּרי (נולדה בערך ב-1948) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת ופרשנית לענייני ערבים בעיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה

סמדר פרי נולדה וגדלה בחיפה, בתם של יצחק ושולמית הלפרין. אמה היא בתו של עו"ד ישראל עמיקם, מלוחמי השפה העברית בתקופת המנדט, שהיה חתנו של רבה של חיפה, הרב ברוך מרקוס. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה במגמת מזרחנות, וכבוגרת המגמה התגייסה לחיל המודיעין.
לאחר שחרורה מצה"ל עבדה ככתבת לענייני ערבים בעיתון "על המשמר", ובשנות ה-80 עברה לשמש כתבת ופרשנית בעיתון "ידיעות אחרונות" (תחילה ככתבת לענייני מצרים), ובו היא כותבת עד היום.
ככתבת העוסקת בעולם הערבי קיימה ראיונות עם מנהיגים ערבים רבים, בהם אנואר סאדאת, חוסני מובארכ, חוסיין מלך ירדן ומחמוד עבאס.
נמנית עם מגישי תוכנית הרדיו "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
אחותה היא הסופרת מירב הלפרין.
הערות שוליים

↑  Smadar Peri, Between Passover and Remembrance Day, ynet, April 18, 2018.
↑    סמדר פרי, ובחזרה לאולפן, באתר "ידיעות אחרונות", 17 באפריל 2018
↑  סמדר פרי, לא האמנו לסאדאת, באתר העין השביעית, 1 בנובמבר 1996.
↑  בלה אלמוג, היינו ילדיו של יודקובסקי, באתר העין השביעית, 29 בינואר 2014.
↑  סאדאת: "אני מכיר בעיות הבטחון של ישראל – יותר מן הישראלים", מעריב, 28 בדצמבר 1979.
↑  סמדר פרי,, "ואז מובראק הרכין את הראש. וראיתי שהוא בוכה", באתר ynet, 21 בדצמבר 2014.
↑    סמדר פרי, 26.10.1994 | הסכם השלום עם ירדן, באתר "ידיעות אחרונות", 23 בינואר 2018
↑    סמדר פרי, האחות המוצלחת שלי, באתר "ידיעות אחרונות", 14 בספטמבר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמיצור אילן

| --- | --- |

ד"ר עמיצור אילן בוונקובר, 2017
 לידה:  4 באפריל 1932 מזרע, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2 באפריל 2023 (בגיל 90) ירושלים, ישראל 
 מקום מגורים:  מזרע, להב, ירושלים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אוקספורד 
 
עמיצור אילן (4 באפריל 1932 – 2 באפריל 2023) היה היסטוריון ומחזאי ישראלי, ממייסדי קיבוץ להב.
ביוגרפיה

עמיצור אילן נולד וגדל בקיבוץ מזרע. כשהיה בן תשע נהרג אביו, יוסף הורוביץ, באירוע שבו התפוצץ רימון בתאונת אימונים של ההגנה (האירוע מתואר בספרו של ראובן קריץ, "בוקר חדש"). אמו נישאה מחדש ונולדו לו שלושה אחים (מתיה אופק, והתאומים: ההיסטוריון שאול פז – מחבר הספר "פנינו אל השמש העולה", ובמאי הקולנוע יונתן פז, יוצר הסרטים "רכבת העמק" ו"אסקימוסים בגליל").
אילן התחנך במוסד החינוכי במשמר העמק וגם במוסד החינוכי שהוקם בקיבוצו מזרע. את שירותו הצבאי עשה כקצין מודיעין בחטיבת גולני והשתתף בקרב תל מוטילה. לאחר שחרורו הצטרף לבת זוגו ואשתו לעתיד שלומית אילן והיה ממקימי קיבוץ להב על הגבול הירדני, למרגלות הר חברון. כחבר קיבוץ חיבר פזמונים רבים, ביניהם המנון קיבוץ להב "אני בונה ביתי מעבר לגבעות".
ב-1962 נסע ללונדון בשליחות תנועת השומר הצעיר ושהה שם שלוש שנים. במהלך שהותו שם כתב את מחזהו הראשון, "הדיבוק מנוה שאנן". ב-1969 יצא ללימודים באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטור כתב בשנים 1972–1974 באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. כתיבת הדוקטורט הופסקה ב-1973 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, שבה פיקד על פלוגת תחמושת באוגדת אריק שרון וחצה עמה את התעלה. לאחר שסיים את לימודיו שב לקיבוץ ושימש כמורה ומחנך במוסד החינוכי מבואות הנגב בזמן שעסק במחקר היסטורי.
ב-1988 עבר אילן להתגורר בירושלים. הוא לימד היסטוריה הן באוניברסיטת דרבן בדרום אפריקה (1988–1989), הן בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב (1990–1993) והן בחוג ללימודים אמריקאים באוניברסיטה העברית בירושלים (1994–2010).
אילן התגורר בירושלים והיה אב לשלושה. בתו היא הפרופסור להיסטוריה טל אילן.
נפטר ב-2 באפריל 2023, יומיים לפני יום הולדתו ה-91, והובא למנוחות בקיבוץ להב שהוא היה בין מייסדיו.
יצירה מחזאית

ב-1965 העלה תיאטרון זווית (תל אביב) את מחזהו "הדיבוק מנוה שאנן". המחזה עוסק בהסתאבות מנגנוניה הפוליטיים של תנועת העבודה בשנות ה-60 של המאה ה-20. המחזה הועלה יותר מ-120 פעם. הבמאי היה אברהם אסיאו וכיכבו בו חינה רוזובסקה, מוסקו אלקלעי, אלי כהן (השחקן והבמאי), שלמה ניצן, ועפרה פוקס. ההופעות הופסקו עם פרוץ מלחמת ששת הימים.
לאחר העלאת "הדיבוק מנוה שאנן" כתב אילן עוד שלושה מחזות, ושניים מהם ("לא סארטר", "השופלדוזר") פורסמו יחד עם "הדיבוק מנוה שאנן" בספר "בתים מתרוקנים" (1970). מחזהו "השופלדוזר" הועלה בשנת 1975 על ידי בימת הקיבוץ, (היום תיאטרון הקיבוץ) בבימוים של עמי השרוני וגבי ברזל ובכיכובם של גרשון סובלמן ורפי צור. המחזה עוסק בפער הדורות בתוך הקיבוץ. הבעיה הטכנית של העלאת שופלדוזר לבמה הביאה לפתרון של שילוב סרט בתוך ההצגה.
כתיבה היסטורית

הדוקטורט שכתב עמיצור אילן עסק ביחסים בין ארצות הברית ובריטניה בשאלת ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה. המחקר נערך עם פתיחת הארכיונים הבריטיים הנוגעים למלחמת העולם השנייה לאחר 30 שנה. את תוצאות מחקרו פרסם ביד בן צבי בספר "אמריקה, בריטניה וארץ ישראל" (תשל"ט).
בשנים הבאות פרסם אילן שורה של מחקרים היסטוריים, העוסקים במהלכים שהובילו להקמת מדינת ישראל ובשנותיה הראשונות של המדינה, בעיקר מבחינה צבאית. ספרו "Bernadotte in Palestine, 1948: A Study in Contemporary Humanitarian Knight-Errantry" הוא ביוגרפיה פוליטית של פולקה ברנדוט, אציל שוודי ופעיל זכויות אדם שנרצח ב-1948 על ידי חברי ארגון לח"י. בספר הצביע אילן לא רק על מי שלחץ על ההדק בפעולה זו (יהושע כהן – על פי הודאתו), אלא גם על מי שנתן את הפקודה – יצחק שמיר, שהיה אז דמות שולית באופוזיציה. כשנגמרה כתיבת הספר בשנות ה-80 היה יצחק שמיר ראש ממשלת ישראל. משום כך לא עלה בידי אילן לפרסם את הספר בעברית והוא פורסם רק באנגלית ב-1989.
ספרו החשוב ביותר אולי, "אמברגו: עוצמה והכרעה במלחמת תש"ח" (1995), שפורסם הן בעברית והן באנגלית, עסק באמברגו הנשק שהטילו האו"ם והמעצמות החברות במועצת הביטחון על שני הצדדים בסכסוך במהלך מלחמת העצמאות. אילן הראה שהאמברגו פעל לטובת ישראל, שכן המעצמות שחימשו את צבאות ערב קיימו את חלקן באמברגו, אך ברית המועצות, שתמכה במהלך המלחמה בישראל דווקא, חימשה אותה באמצעות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית, ובכך אפשרה עליונות צבאית ישראלית שהכריעה את המלחמה. ספרו זה של אילן, ששינה את התפיסה המקובלת, לפיה ישראל ניצחה במלחמה למרות חולשתה ביחס לאויביה, הביא למיתוגו כאחד מן "ההיסטוריונים החדשים", אם כי הוא עצמו הסתייג מתיוג זה.
רשימת פרסומיו וספריו

אמריקה בריטניה וארץ ישראל: ראשיתה ומעורבותה של ארצות הברית במדיניות הבריטית בארץ ישראל 1938–1947 (ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשל"ט).
"המאבק המדיני והלאומי על ארץ ישראל – 1917–1947" בתוך ההיסטוריה של ארץ ישראל כרך תשיעי: המנדט והבית הלאומי (עורכים יהושע פורת ויעקב שביט; ירושלים: הוצאת כתר ויד בן צבי, 1982) עמ' 20–85.
עם מאיר פעיל, ההיסטוריה של ארץ ישראל כרך עשירי: מלחמת העצמאות (עורך: יהושע בן אריה; ירושלים: הוצאת כתר ויד בן צבי, 1983).
אמברגו: עוצמה והכרעה במלחמת תש"ח (תל אביב: הוצאת מערכות, משרד ביטחון, 1995).
ברזל ועוצמת רוח: תולדות חיל החימוש בצה"ל משורשיו ועד מלחמת ששת הימים, 1967 (תל אביב: תוה"ד המחלקה להיסטוריה, 2003).
Bernadotte in Palestine, 1948: A Study in Contemporary Humanitarian Knight-Errantry (London: Macmillan/St Antony’s 1989)
The Origin of the Arab-Israeli Arms Race: Arms, Embargo, Military Power and Decision in the 1948 Palestine War (London: Macmillan/St Antony’s 1996).
אירועי אוקטובר 2000

מתפרעים פלסטינים מול חיילי צה"ל וכוחות הביטחון, בצומת איו"ש, ליד רמאללה.
אירועי אוקטובר 2000 (בערבית: هَبَّة أُكتوبَر או هبة الأقصى או احداث أكتوبر 2000) היו גל של מהומות והפגנות אלימות של ערביי ישראל, אשר פרצו ב-1 באוקטובר 2000 (היום השני של ראש השנה ה'תשס"א), יום אחרי התחלת פרשת מוחמד א-דורה, יומיים אחרי פרוץ האינתיפאדה השנייה, ושלושה ימים אחרי עלייתו של ראש האופוזיציה, אריאל שרון, להר הבית. בניגוד לאירועי האינתיפאדה השנייה, המתארים בראש ובראשונה את העימות מול פלסטינים תושבי השטחים, שאינם אזרחי ישראל, מיועד הכינוי "אירועי אוקטובר 2000" לתאר את העימות הפנים-ישראלי, מול מפגינים ומתפרעים ערבים אזרחי ישראל. האירועים התרחשו בשני גלים: 1 עד 3 באוקטובר ו-7 עד 10 באוקטובר, ובמהלכם נהרגו מבין המפגינים 12 ערבים אזרחי ישראל ופלסטיני שאינו אזרח ישראלי, וכן נהרג יהודי ישראלי מיידוי אבנים.
האירועים החלו בהפגנות הזדהות המוניות שערכו ערביי ישראל עם ערביי יהודה ושומרון לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בהנחיית ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, ולאחר קריאתו של חבר הכנסת עבד אל-מאלכ דהאמשה להציל את מסגד אל־אקצא. ההפגנות הובילו לחסימת כבישים כמחאה, כללו במקרים אחדים בדיקת זהות הנוסעים ופגיעה ביהודים שבהם, וניסיונות תקיפת יישובים יהודים וכתוצאה מכך הידרדרו במהירות לעימותים בין המתפרעים לכוחות המשטרה ועוברי אורח. משטרת ישראל ומשמר הגבול הגיבו בירי של קליעי גומי, ובמקרים מסוימים גם ירי אש חיה, לעבר המתפרעים. עד אשר שככו כעבור שבוע, האירועים הידרדרו להצתות ומהומות בערים ובכפרים ערביים ומעורבים ברחבי הארץ, בעיקר בגליל ולאורך ואדי עארה, ובמקרים רבים נרשמו התנגשויות אלימות בין כוחות המשטרה והערבים ובין ערבים ויהודים.
ממשלת ישראל, בראשות אהוד ברק, נעתרה לבקשת הנהגת ערביי ישראל והקימה ב־8 בנובמבר 2000 ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת האירועים בראשות השופט תיאודור אור ("ועדת אור"). במסקנותיה בדו"ח שניתן ב־1 בספטמבר 2003, מתחה הוועדה ביקורת קשה על שרים בממשלה, על קצינים במשטרת ישראל, ועל מנהיגים בציבור הערבי הישראלי. על מסקנות הוועדה נמתחה ביקורת, הן בקרב הממשלה והכנסת והן בהנהגת הציבור הערבי. במהלך פגישת בחירות התנצל אהוד ברק בפומבי בפני הציבור הערבי, אך הללו ובהם חברי כנסת ערביים דחו אותה, וקבעו שהוא האחראי להרג.
בשנת 2019 לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, כשעמד אהוד ברק בראשות מפלגתו החדשה ישראל דמוקרטית, התנצל שוב בפני ערביי ישראל על אירועי אוקטובר 2000.
רקע היסטורי

בתקופת המנדט הבריטי היוו הערבים למעלה משני שלישים מאוכלוסיית ארץ ישראל. במלחמת העצמאות ברחה מרבית האליטה של ערביי הארץ, ומרבית שאר האוכלוסייה הפכה לפליטים. ההפסד במלחמה הפך את ערביי ישראל, מרוב, למיעוט של כ־20%.
במשך השנים 1948–1966 היו נתונים ערביי ישראל תחת ממשל צבאי.
זמן קצר יחסית לאחר ביטול הממשל הצבאי פרצה מלחמת ששת הימים שבעקבותיה נוצר מחדש קשר בין ערביי ישראל לבין תושבי השטחים שחלק גדול מהם פליטים וקרובי משפחתם והחלה מתפתחת תודעה לאומית בקרב ערביי ישראל.
ב־30 במרץ 1976, בעקבות הפקעת קרקעות לצורך הרחבת העיר כרמיאל, התחולל יום האדמה במהלכו אירעו התנגשויות בין המשטרה ובין המפגינים בעיקר בסחנין, עראבה ודיר חנא. מאורעות יום האדמה ציינו את ראשית הדרך בהסלמה בעימותים בין מדינת ישראל ובין המיעוט הערבי. במהלך מאורעות אלו נהרגו 6 ערבים ישראלים. לטענת הערבים מאורעות אלו פרצו עקב רגשות קיפוח ביחס לאזרחי המדינה היהודים.
ב־1982 הוקמה ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל כארגון העליון של המגזר הערבי, אשר מיוצגות בו הרשויות המקומיות, חברי הכנסת הערבים ומפלגות וארגונים של המגזר.
במהלך האינתיפאדה הראשונה ובמיוחד במהומות הר הבית הביעו ערביי ישראל הזדהות גוברת (כולל הפגנות רבות, חלקן הקטן אלימות) עם ערביי השטחים. הזדהות זאת גברה במהלך השנים שלאחר הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית.
בשנת 1994 החל תהליך שלום במסגרת הסכמי אוסלו, הנהגת אש"ף בראשות יאסר ערפאת הורשתה לחזור ארצה והוקמה הרשות הפלסטינית בחלק משטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה. לאחר סדרת פיגועי תופת בידי גורמים אסלאמיסטים בהן השתתפו גם תושבים ערבים מהגליל ומישור החוף רוחות הפיוס השתנו והפכו לעוינות. בין החוקרים היו שטענו שהעוינות רק גברה עם הזדהות ערביי ישראל עם עמדות ההנהגה של הרשות הפלסטינית.
הזדהות זאת הביאה לכך שערביי ישראל עברו רדיקליזציה שבמהלכה התגברה (או לפי דעות אחרות באה יותר לידי ביטוי) התנגדותם למדינת ישראל. כך בסקר משנת 1999, על "הפתרון המועדף לבעיית ערביי ישראל", רק כ־21% מהנשאלים הביעו הסכמה להמשך קיומה של ישראל כמדינה יהודית-ציונית. לעומת זאת השיבו כ־55% "כן" או "כן בהסתייגות" לשאלה "האם יש לישראל שבתחום הקו הירוק זכות קיום כמדינה יהודית-ציונית".
בנוסף לתהליך הלאומי, עברו חלק גדול מהערבים תהליך של אסלאמיזציה החל משנות השמונים של המאה ה־20 (כך למשל שלטה התנועה האסלאמית באום אל-פחם החל מ־1989). בפועל אסלאמיזציה זו התבטאה בין השאר בסדרת עימותים על רקע מסגדים נטושים שהופקעו והוקצו לצרכים אחרים או נהרסו. כמו כן הביא תהליך זה לסדרת התנגשויות על רקע פעולות התנועה האסלאמית במסגדי הר הבית וטענותיה שממשלת ישראל שואפת להרוס את המסגדים, במסגרת זו ארגנה התנועה האסלאמית כינוסים שנתיים החל מ־1996 תחת הכותרת "אל-אקצא בסכנה".
כל התופעות הללו התרחשו על רקע התאוששות ערביי ישראל מהשפעת מלחמת העצמאות והממשל הצבאי, וצמיחתו המסיבית של דור צעיר יותר (בסוף שנות התשעים היו בני 24 ומטה 61.5% מכלל האוכלוסייה).
התוצאה של התפתחויות אלו הייתה מספר הולך וגובר של התנגשויות בין המשטרה ובין הציבור הערבי. בעוד שבשנים 1976–1995 אירעו 8 התנגשויות בולטות הרי ב־1998–2000 אירעו תשע.