stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאוניד הורביץ
קורות חייו

הורביץ נולד במוסקבה שברוסיה למשפחה יהודית ממוצא פולני. מעט אחרי מהפכת אוקטובר חזרה משפחתו לוורשה. הורביץ למד משפטים באוניברסיטת ורשה וב-1938 קיבל את תואר ה-LL.M שלו מאוניברסיטת ורשה. בין השנים 1935–1938 למד גם פיזיקה ניסויית ולקח אף קורסים לפסנתר בקונסרווטוריון של ורשה. ב-1939 למד בבית הספר לכלכלה של לונדון בין היתר אצל המורים פרידריך האייק וניקולס קלדור.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהה בז'נבה שם למד בין היתר אצל ריכרד פון מיזס. משם נאלץ לעבור לפורטוגל ולבסוף לארצות הברית. משפחתו ברחה מוורשה ונכלאה במחנות עבודה בברית המועצות.
בארצות הברית, נרשם הורוביץ ללימודים ב-MIT והיה לתלמידו של הכלכלן פול סמואלסון. כמו כן עבד עם אוסקר לנגה באוניברסיטת שיקגו. לימד אלקטרוניקה בחיל הקשר האמריקאי, ולאחר מכן לימד סטטיסטיקה באוניברסיטת שיקגו בפקולטה למטאורולוגיה. עבד גם בהדרכתם של ג'ייקוב מרשל וצ'אלינג קופמאנס. החל משנת 1951 כיהן כפרופסור לכלכלה ומתמטיקה באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס.
ב-1990 זכה הורביץ במדליה הלאומית למדעים במדעי החברה וההתנהגות, פרס המחולק על ידי נשיא ארצות הברית.
עבודותיו התמקדו במיוחד במחקר השקעת המשאבים בסביבות לא ודאיות, של בחירת אופציות לפעולות כלכליות תחת חוסר ודאות -לגבי תנאי התחרות, רמת המידע שבידי הצרכנים, ייעול התפוקה, אפיוני הצריכה וכו'. פיתח תאוריה המסבירה את הקשר בין פרטים, שווקים ומוסדות. תורתו -של  עיצוב מנגנונים
design of mechanisms for resources allocation in an uncertain environment
של השקעת משאבים קשורה לרעיונות מתורת המשחקים ותורת ההחלטות, ומישמת אותם ביצירת הסדרים כלכליים עדיפים. על בסיסה יש ליצור מודלים של משא ומתן, של הטלת מיסים, של הנפקת ניירות ערך, של שיטות בחירות והצבעה, של עיצוב מכרזים וכו'.
לאוניד הורביץ' והחוקרים שהמשיכו לפתח את תורתו, רוג'ר מאיירסון מאוניברסיטת שיקגו ואריק מסקין מהמכון למחקר מתקדם בפרינסטון קיבלו מהבנק של שוודיה את פרס נובל לכלכלה לשנת 2007. בעת קבלת הפרס היה הורביץ בן 90 והפך לזוכה המבוגר ביותר בתולדות הפרס, תואר שהחזיק בו עד שנת 2018 - בה זכה ארתור אשקין בפרס נובל לפיזיקה כאשר היה בן 96.
היה נשוי לאוולין ינסן ואב לארבעה ילדים.
עבודותיו

Hurwicz, Leonid and Reiter, Stanley (22 במאי 2006). Designing Economic Mechanisms. Cambridge University Press. pp. Frontmatter (PDF) via Cambridge University Press. ISBN 0-5218-3641-7. נבדק ב-2007-10-16. {{cite book}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
Hurwicz, Leonid (1995). "What is the Coase Theorem?," Japan and the World Economy, 7(1), pp. 49-74. Abstract.
_____ (1973). The design of mechanisms for resource allocation, Amer. Econ. Rev., 63, pp. 1-30.
_____ (1969). "On the Concept and Possibility of Informational Decentralization," American Economic Review, 59(2), p. 513-524.
_____ (1945). "The Theory of Economic Behavior" American Economic Review, 35(5), pp. 909-925. Exposition on game theory classic.
מוזיאון הזכוכית (טקומה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  טקומה 
 מיקום:  וושינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  2002 
 אדריכל:  ארתור אריקסון 
 קואורדינטות:  47°14′44″N 122°26′02″W﻿ / ﻿47.2456°N 122.434°W﻿ / 47.2456; -122.434
 www.museumofglass.org
  (למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט מוזיאון הזכוכית(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט מוזיאון הזכוכית
 
מוזיאון הזכוכית (באנגלית: Museum of Glass; ראשי תיבות: MOG) הוא מוזיאון המוקדש לאמנות הזכוכית וממוקם בטקומה שבמדינת וושינגטון. המוזיאון מתמקד באמנות עכשווית של זכוכית.
היסטוריה

המוזיאון הוקם בטקומה בשל היותה עירו של אמן הזכוכית הנודע דייל צ'יהולי ונועד לספק סביבה דינמית ללמידה אודות אמנות הזכוכית, באמצעות חוויות, תערוכות ואוספי אמנות בתחום זה. המוזיאון עוצב על ידי האדריכל הקנדי ארתור אריקסון, ונפתח ביולי 2002. הוא הוקם סמוך לאוניברסיטת וושינגטון-טקומה, על נתיב המים תי-פוס (Thea Foss), והוא מחובר אל העיר באמצעות גשר מקורֶה מזכוכית, המקושט באלפי יצירות זכוכית של צ'יהולי.
המוזיאון כולל מבנה בצורת קונוס בגובה 27 מטר, בו מוצגים יצירות ניפוח זכוכית מגוונות, ובו מתארחות תערוכות מתחלפות של אמני זכוכית ידועים. כן כולל המוזיאון סדנה לעבודה בזכוכית, המזמינה אמני זכוכית ידועים וחדשים מכל העולם לעבוד בה וליצור בזכוכית במשך מספר ימים, כאשר המבקרים במוזיאון יכולים לצפות בהם במהלך עבודתם.
ליבני (עיר)

ליבני (ברוסית: Ливны) היא עיר במחוז אוריול שברוסיה. בשנת 2018, התגוררו בעיר 47,221 תושבים.
היסטוריה

בסביבות שנת 1586 הוקם מבצר באזור העיר. המבצר שהוקם באזור היה חשוב בשמירת הגבול הדרומי של נסיכות מוסקבה במקרה של פלישת אויבים .
30 שנה לאחר מכן, שלח איוואן הרביעי את הנסיך מסלסקי לבנות עיירה בסמוך למבצר. המקום נבזז ונשרף על ידי הטטרים בהזדמנויות רבות. בשנת 1606, אזרחי ליבני התקוממו כנגד הצאר בוריס גודונוב, הרגו את המושל שלו והכריזו על נאמנותם לדמיטרי הכוזב הראשון. שנתיים לאחר מכן הוקם בסביבת העיר בסיס כנגד הצאר הרוסי וסילי שויסקי. בשנת 1618 נשרפה עיירת העץ על ידי הקוזאקים של פטרו קונשביץ'. העיירה הותקפה שוב ונשרפה עד היסוד ב-1661. ברגע שנפסקו התקפות הטטרים, נפתחה תקופת השגשוג בליבני. במהלך המאה ה-19 ליבני התחרתה ביילץ כמרכז המסחר העיקרי של האזור.
העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בתאריכים 26 בנובמבר–25 בדצמבר 1941. גרמניה השתלטה מחדש על ליבני לזמן קצר בשנים 1942–1943.
הכורה וגיבור העמל הסוציאליסטי, אלכסיי סטחאנוב, נולד בסמוך לליבני.
הערות שוליים

↑  ru:Ливны#cite note-2018AA-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538005005171  LCCN: nr90009187  MusicBrainz: 6796209a-b34f-41af-aedb-1264888793ae  VIAF: 151706714   WorldCat (עם VIAF): 151706714
ליבן

ערך זה עוסק בעיירה בצ'כיה בשם ליבן. אם התכוונתם לרובע בפראג בשם ליבן, ראו .
פאב בעיירה
בתים כפריים בעיירה
לִיבָּן (צ'כית: Libáň; גרמנית: Liban) היא עיירה במחוז הראדץ קראלובה שבצ'כיה. נכון לשנת 2012, חיו בעיירה 1714 תושבים: 826 גברים ו-888 נשים. הגיל הממוצע בליבן באותה שנה היה 41.3 (39.4 גברים ו-43.1 נשים). נכון לשנת 2014, שטח העיירה היה 1967 דונם.
דמוגרפיה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 1970 | 1980 | 1991 | 2001 | 2003 | 2012 |
| אוכלוסייה | 2043 | 1896 | 1693 | 1696 | 1648 | 1714 |
הערות שוליים

↑  https://www.czso.cz/csu/czso/katalog-produktu
↑  המשרד הצ'כי הסטטיסטי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012361074705171  NKC: ge129811
מדליית מעבר לים

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  צרפת צרפת
 סוג:  מדליית מערכה
 למען:  שירות במבצע צבאי מחוץ לצרפת
 זכאות:  השתתפות במבצע צבאי מחוץ לצרפת
 נוסד:  6 ביוני 1962
 
מדליית מעבר לים (בצרפתית: Médaille d'Outre-Mer) היא מדליה אשר מוענקת לחיילי צבא צרפת על השתתפות במבצעים מחוץ לאדמת צרפת. מדליה זו מחליפה את המדליה הקולוניאלית מ-6 ביוני 1962.
תיאור המדליה

הסרט הוא בצבע כחול שמיים עם שלושה פסים לבנים, שני הפסים שבצדדים הם בעובי 2 מ"מ והאמצעי הוא בעובי של 7 מ"מ. המדליה היא עגולה ועשויה מכסף. בחזיתה מוטבעת מריאן עם הכיתוב "République française" (הרפובליקה הצרפתית). בצדה השני מוטבע גלובוס עם הכיתוב "Médaille d'Outre-Mer" (מדליית מעבר לים).
על לוח המתכת שמוצמד לסרט חרוט שם המדינה שבה השתתף במבצע צבאי מקבל המדליה. קיימות כיום כ-13 מדינות:
קמבודיה
לבנון
צ'אד
מאוריטניה
המזרח התיכון
הורמוז
הרפובליקה המרכז-אפריקאית
הרפובליקה של חוף השנהב
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו / זאיר
הרפובליקה של קונגו
רואנדה
סומליה
לינקולן (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "צוות של יריבים" מאת דוריס קירנס גודווין
 בימוי:  סטיבן ספילברג 
 הופק בידי:  קתלין קנדי, סטיבן ספילברג 
 תסריט:  טוני קושנר 
 עריכה:  מייקל קאן 
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, פרטיסיפנט, חברת קנדי/מרשל, סרטי טאצ'סטון, Reliance Entertainment, אמבלין אנטרטיינמנט, דרימוורקס, Imagine Entertainment, TSG אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  בארצות הברית: סרטי וולט דיסני  בינלאומי: פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בנובמבר 2012 ישראל 24 בינואר 2013 
 משך הקרנה:  150 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט שמבוסס על ספרים, דרמה, סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט בית משפט, סרט היסטורי 
 תקציב:  65 מיליון דולר
 הכנסות:  275 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lincoln
 פרסים:  פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (דניאל דיי לואיס)  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (ריק קרטר, ג'ים אריקסון)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע של דאלאס-פורט וורת' לסרט הטוב ביותר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.thelincolnmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
לינקולן (במקור: Lincoln) הוא סרט דרמה-ביוגרפי אמריקני משנת 2012 בבימויו של סטיבן ספילברג, ובכיכובם של דניאל דיי-לואיס כאברהם לינקולן וסאלי פילד כמרי טוד לינקולן. הסרט מבוסס על ספרה רב המכר של דוריס קירנס גודווין "צוות של יריבים", ומתאר את המאבקים הפוליטיים שמנהל לינקולן יחד עם צוות יועציו, לאשרור התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אשר מבטל את העבדות בארצות הברית.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת בחודשיים האחרונים לחייו של הנשיא ה-16 של ארצות הברית, אברהם לינקולן, אשר במהלכם פעל להביא לסיום מלחמת האזרחים ולביטול העבדות בארצות הברית. לינקולן משער שמלחמת האזרחים קרובה לסיומה, וחושש כי הכרזתו בעבר, בדבר שחרור כל העבדים אשר עברו למדינות הצפון, חסרת בסיס משפטי מוצק, וניתן יהיה לחזור ולשעבד בתום המלחמה עבדים שכבר שוחררו. כדי למנוע מצב זה, לינקולן משוכנע שיש להקדים ולהעביר את התיקון ה-13 לחוקה, האוסר על קיומה של העבדות, לפני תום המלחמה.
הסרט מציג את התלבטותו של לינקולן, להמשיך את המלחמה עד שהתיקון יעבור, ובכך לחשוף עוד אמריקאים למוות מיותר מידי בני ארצם, או, להסכים לקיים פגישת הפסקת אש עם מדינות הדרום, ובכך ככל הנראה להכשיל את סיכויו של התיקון ה-13 לעבור. שכן, רבים מהנציגים שהצביעו בעד התיקון ה-13, עשו זאת רק כדי לסיים את המלחמה - מרגע שאין מלחמה, אין סיבה לתמוך בחוק.
התקופה שמתוארת בסרט היא שלהי תקופת מלחמת האזרחים האמריקאית. לינקולן נבחר לפני זמן קצר לכהונתו השנייה, והפופולריות שלו בשיאה.
הסרט נפתח עם חלום שלינקולן חולם, ובו הוא נראה עומד על ספינה ומביט אל עבר אופק בהיר. לינקולן מספר על חלומו לאשתו, אשר כועסת עליו כי לדעתה החלום מבטא את רצונו לנסות להעביר בבית הנבחרים את ההחלטה לאשרר את התיקון ה-13, זאת לאחר שנכשל בניסיון זהה שנעשה עשרה חודשים קודם לכן.
לינקולן נפגש עם מזכיר המדינה, ויליאם סיוארד, ולאחר דין ודברים, משכנע אותו לפעול כדי להעביר את התיקון ה-13.
הדרך להעברת החוק רצופת מכשולים רבים ציבוריים ואישיים עבור לינקולן, והסרט מתאר כיצד הוא פועל כדי להתגבר עליהם.
הרוב בבית הנבחרים
הרוב בבית הנבחרים עדיין שייך למפלגה הדמוקרטית. הבחירות ייכנסו לתוקפן רק בעוד חודשיים, ועד אז, הרוב הזעום שייך למפלגה הדמוקרטית. כדי להתגבר על מכשול זה, מציע לינקולן להעניק "כיבודים" לחברי בית הנבחרים אשר יהיו מוכנים לתמוך בתיקון ה-13. לינקולן מסביר זאת כך - הדמוקרטים בלאו הכי הפסידו בבחירות, ובעוד חודשיים יהיו מחוסרי עבודה. אז דווקא עכשיו ניתן להציע להם להצביע לפי צו מצפונם, ולא לפי הקו המפלגתי הנוקשה.
מצבו המשפחתי

אשתו המעורערת של הנשיא, מכבידה עליו, ואחוזת חרדה לגורל ילדיה. בסרט נרמז שסיבה אפשרית לכך היא מות בנם הצעיר, זמן קצר לפני אירועי הסרט. לינקולן מתקשה להתמודד איתה, ועם מאמצי התיקון ה-13 במקביל. כמו כן, בנו הבכור, מגיע במפתיע מלימודיו ודורש להתגייס לצבא, דבר שמוסיף לחרדה ולקושי בבית המשפחה.
לינקולן מנווט דרך קשיים אלו, באמצעות עיקשות ואמונה כי הדבר הנכון אכן ייעשה. בסוף הסרט, נשאר לינקולן במעונו, בזמן שבבית הנבחרים נערך הדיון על קבלת התיקון ה-13 לחוקה. תחילה מתקיים דין ודברים לגבי משא ומתן עם נציגי מורדים. נטען על ידי האופוזיציה של לינקולן שנציגים אשר מעוניינים לדון בתנאי כניעה וסיום המלחמה, מעוכבים במתכוון על ידי לינקולן - כדי להטות את נציגי הקונגרס להצביע בעד התיקון. תגובת הנשיא, אשר מועברת דרך שליח, היא תשובה מתחכמת שמבהירה כי לא נעשו שום מגעים נכון לעכשיו עם נציגים מהדרום. לאחר רגעים מתוחים, שנבעו מהצהרתו של מנהיג סיעת השמרנים בלייר, שלא יהיה מוכן לתמוך בתיקון עד שלא יקבל הבהרה מהנשיא שאכן אין נציגים בשטח המדינה, מתחילה ההצבעה. במהלכה, מסתבר כי חלק מנציגי הדמוקרטים משנים את הצבעתם לטובת העברת החוק. כך החוק עובר, במקביל לתחילת השיחות עם נציגי הדרום על כניעתם הסופית.
בסצנת הסיום, מכונס לינקולן עם חברי הקבינט המדיני, במעונו. הם דנים בנושאים שונים כאשר שליח קורא ללינקולן להזדרז להתלוות לאשתו להצגה. לינקולן נענה לו אך מעיר עם זאת כי היה מעדיף להישאר בחדר עם היועצים שלו ולהמשיך לעבוד.
צוות השחקנים הראשי

| משפחתו ובני ביתו של לינקולן> שם השחקן/ית | משפחתו ובני ביתו של לינקולן> שם הדמות | משפחתו ובני ביתו של לינקולן> תפקיד בסרט |
| --- | --- | --- |
| דניאל דיי-לואיס | אברהם לינקולן | נשיאה ה-16 של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. שואף לבטל את העבדות, באמצעות העברת התיקון ה-13 לחוקה האמריקאית. |
| סאלי פילד | מרי טוד לינקולן | אשתו של אברהם לינקולן. מעורערת בנפשה, וחרדה לגורל בניה, לאחר שאיבדה את בנה הקטן שנים ספורות לפני ההתרחשויות שמתוארות בסרט. |
| ג'וזף גורדון לוויט | רוברט טוד לינקולן | בנם הבכור של אברהם ומרי לינקולן, סטודנט למשפטים, אשר עוזב את לימודיו כדי להצטרף ללחימה במלחמת האזרחים האמריקאית. |
| גלוריה ראובן | אליזבת קקליי | אשת סודה של הגברת הראשונה, ותופרת שמלות במקצועה. בעברה הייתה שפחה. |
חברי הקבינט המדיני
| דייוויד סטראתיירן | ויליאם סיוורד | מזכיר המדינה של ארצות הברית, ושותפו לדרך של אברהם לינקולן. |
| ברוס מק'גיל | אדווין סטנטון | מזכיר המלחמה של ארצות הברית. |
| ג'יימס ספיידר | ויליאם נ. בילבו | לוביסט רפובליקני אשר נשכר על ידי מזכיר המדינה, להטות קולות של נציגים דמוקרטים בבית הנבחרים בהצבעה בעד התיקון ה-13 לחוקה. |
| ג'וזף קרוס | ג'ון היי | המזכיר הצבאי, מזכירו הצבאי של אברהם לינקולן. |
המפלגה הרפובליקנית
| טומי לי ג'ונס | תדיאוס סטיבנס | נציג בולט של המפלגה הרפובליקנית ומנהיג מטעמה בבית הנבחרים של ארצות הברית. לוחם זכויות אדם נלהב, ידוע בשל דעותיו הליברליות ותמיכתו במתן זכויות שוות לשחורים ומנהיג סיעת "הרפובליקנים הרדיקליים". |
| האל הולברוק | פרנסיס פרסטון בלייר | חבר בולט במפלגה הרפובליקנית, ומוביל הסיעה המתונה. מנסה באמצעות קשרים אישיים עם אנשי הדרום, ליזום שיחות הפסקת אש בין שני הצדדים. |
| דייוויד קוסטבייל | ג'יימס אשלי | חבר קונגרס רפובליקני מאוהיו. |
| ג'ארד האריס | יוליסס ס. גרנט | מפקד כוחות צבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית. אחראי לניצחון על כוחות הדרום. מאוחר יותר בקריירה, יהפך לנשיא ה-18 של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. |
| ש. אפאתה מרקרסון | לידיה סמית | עוזרת הבית של תאדיאוש סטיבנס. |
הפקה

במהלך שנת 1999, בעת שהשתתפה בפרויקט של סטיבן ספילברג, הסופרת דוריס קירנס גודווין ציינה לראשונה בפני ספילברג שבכוונתה לכתוב ספר ביוגרפי אודות אברהם לינקולן. בתגובה ספילברג מיד ציין בפניה שהוא מעוניין בזכויות להפקת העיבוד הקולנועי לספר. העסקה הושלמה מול אולפני דרימוורקס בשנת 2001, ולקראת סוף השנה התסריטאי ג'ון לוגן חתם על עסקה שבמסגרתה הוא יכתוב את התסריט לסרט. הטיוטה של התסריט שכתב לוגן התמקדה בידידותו של לינקולן עם פרדריק דאגלס. בהמשך המחזאי פול ווב נשכר לשכתב את התסריט. הטיוטה של ווב כיסתה את מלוא כהונתו של לינקולן כנשיא. על אף שהצילומים לסרט היו אמורים להתחיל בינואר 2006, ספילברג החליט לעכב לבסוף את הצילומים בשל חוסר שביעות רצון מהתסריט.
בעקבות כך התסריטאי טוני קושנר החליף את ווב. הטיוטה הראשונית של קושנר הייתה בת 500 עמודים והתמקדה בארבעה החודשים האחרונים בחייו של לינקולן. עד פברואר 2009 הטיוטה של קושנר שוכתבה על מנת שתתמקד בשני החודשים האחרונים בחייו של לינקולן, בתקופה בה הוא התמקד באימוץ התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית.
במאי 2008 ציין ספילברג לראשונה כי בכוונתו להתחיל לצלם את הסרט בתחילת 2009, על מנת שהסרט יופץ בנובמבר 2009.
השחקן ליאם ניסן, אשר עבד בעבר עם ספילברג בסרט רשימת שינדלר, לוהק במקור לגלם את דמותו של לינקולן בינואר 2005. אף על פי כן, ביולי 2010, ניסן החליט לסגת מהפרויקט, משום שלדעתו הפך זקן מדי לתפקיד. בנובמבר 2010, הוכרז כי דניאל דיי-לואיס יחליף את ניסן בתפקיד.
פרסים

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | מועמדים ומקבלי הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי AFI | 11 בינואר 2013 | סרט השנה |  | זכייה |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | הסרט הטוב ביותר | סטיבן ספילברג, קתלין קנדי | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | בימוי | סטיבן ספילברג | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | שחקן ראשי | דניאל דיי-לואיס | זכייה |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | שחקן המשנה | טומי לי ג'ונס | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | שחקנית המשנה | סאלי פילד | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | תסריט מעובד | טוני קושנר | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | פסקול מקורי | ג'ון ויליאמס | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | עריכת סאונד | אנדי נלסון, גארי ריידסטורם ורונלד ג'ודקינס | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 |  ניהול אומנותי | ריק קרטר וג'ים אריקסון | זכייה |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | צילום | יאנוש קמינסקי | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | עיצוב תלבושות | יוהנה ג'ונסטון | מועמדות |
| טקס פרסי האוסקר ה-85 | 24 בפברואר 2013 | עריכה | מייקל קאהן | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 |  סרט השנה | סטיבן ספילברג | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | שחקן ראשי | דניאל דיי-לואיס | זכייה |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | שחקן המשנה | טומי לי ג'ונס | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | שחקנית המשנה | סאלי פילד | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | תסריט מעובד | טוני קושנר | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | צילום | יאנוש קמינסקי | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | מוזיקה מקורית | ג'ון ויליאמס | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 |  ניהול אומנותי | ריק קרטר וג'ים אריקסון | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | עיצוב תלבושות | יוהנה ג'ונסטון | מועמדות |
| פרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה | 10 בפברואר 2013 | איפור ועיצוב שיער | ליאו קורי, מיה קובר | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 |  הסרט הדרמטי |  | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 | שחקן בסרט דרמטי | דניאל דיי-לואיס | זכייה |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 |  שחקן המשנה בסרט קולנוע | טומי לי ג'ונס | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 | שחקנית המשנה בסרט קולנוע | סאלי פילד | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 | במאי סרט קולנוע | סטיבן ספילברג | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 | תסריט | טוני קושנר | מועמדות |
| טקס פרסי גלובוס הזהב | 13 בינואר 2013 | פסקול מקורי | ג'ון ויליאמס | מועמדות |
הערות שוליים

↑  ג'פרי וולס, "לינקולן" של ספילברג בדצמבר?, מתוך אתר Hollywood Eleswhere
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012062512   WorldCat (עם LCCN): n2012-062512
מוזיאון הזכוכית (קורנינג)

| --- | --- |

הכניסה למוזיאון הזכוכית בקורנינג
 מידע כללי
 סוג:  זכוכית
 כתובת:  קורנינג, מדינת ניו יורק
 מיקום:  קורנינג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  קורנינג
 מבקרים בשנה:  400,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1951 
 קואורדינטות:  42°08′59″N 77°03′15″W﻿ / ﻿42.1498°N 77.0543°W﻿ / 42.1498; -77.0543
 http://www.cmog.org
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוזיאון הזכוכית(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוזיאון הזכוכית(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמוזיאון הזכוכית(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמוזיאון הזכוכית
 
מגדל הזכוכית במוזיאון, הכולל 600 קערות זכוכית
מוזיאון הזכוכית (באנגלית: Corning Museum of Glass) הוא מוזיאון המוקדש לזכוכית וממוקם בקורנינג שבמדינת ניו יורק. המוזיאון מציג פנים שונות של התחום, כגון אמנות בזכוכית, היסטוריה, תרבות, עיצוב, מדע וטכנולוגיה. הוא נחשב למוזיאון המקיף ביותר בתחום הזכוכית, הכולל 45 אלף מוצגי זכוכית, לאורך 3,500 שנות היסטוריה של ייצור זכוכית. הוא מאפשר למידה בתחום זה, והמבקרים בו יכולים להתנסות בעצמם בסדנאות ייצור זכוכית. במוזיאון מבקרים כ-300 אלף איש מדי שנה.
היסטוריה

המוזיאון נוסד ב-1950 על ידי חברת ייצור הזכוכית הידועה "קורנינג" (מפתחת המותג פיירקס); עם זאת, החברה לא השתמשה במוזיאון כחלון ראווה למוצריה, אלא יסדה אותו כדי לאפשר למידה ושימור של אמנות, היסטוריה וטכנולוגיה של זכוכית. ב-1951 נפתח לציבור מבנה המוזיאון, בניין נמוך קומה בעל קירות זכוכית, שכלל תחילה אלפיים מוצגי זכוכית וכן ספרים ומסמכים העוסקים בנושא בספריית המוזיאון. לאורך השנים רכשה הספרייה ספרים רבים בנושא, חלקם נדירים.
ב-1972 נפגע המוזיאון, התלכלכו מוצגיו וכ-500 מוצגים (מתוך 13 אלף) נהרסו כליל בהצפות הקשות שפקדו את האזור במהלך ההוריקן "אגנס"; עובדי המוזיאון עסקו במשך יותר מחודש בשחזור מוצגי הזכוכית וייבוש דף אחר דף בספרי הספרייה. ב-1978 הוקם מבנה חדש למוזיאון, מוגבה מעט מעל פני הקרקע (למניעת פגיעות דומות כפי שהיה בהצפות ההוריקן), שחובר אל המבנה הישן באמצעות רמפה; המבנה נפתח לציבור ב-1980. בשנות ה-90 שופץ המוזיאון - ב-1996 נפתח מבנה סדנת הזכוכית "הסטודיו", וב-2001 הושלם השיפוץ לאחר הקמת תוספות למבנה הישן, מרכז מבקרים, גלריית פסלים, במה להופעות של עבודה בזכוכית חמה, חנות גדולה למוצרי זכוכית ועוד, וקישוט כלל המבנים באלמנטים מזכוכית.
מדליית ווטרלו

| --- | --- |

קדמת העיטור (ימין) ואחוריו (שמאל)
 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  אות מערכה
 המעניק:  המונרך הבריטי
 למען:  שירות במהלך 'מלחמת מאה הימים'
 זכאות:  חיילי צבא הבריטי
 סטטוס:  לא פעיל
 נוסד:  1815
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  39,000~
 היררכיה
 הבא:  מדליית ע'זני
 הקודם:  מדליית הזהב הצבאית מדליית השירות הצבאי הכללי
מדליית ווטרלו (באנגלית: Waterloo Medal) הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא אשר נלחמו במהלך שלוש המערכות של 'מלחמת מאה הימים'; קרב ליני, קרב קאטר ברה וקרב ווטרלו. זוהי המדליה הראשונה אשר הוענקה על ידי הממשל הבריטי לכל החיילים אשר השתתפו במערכה ולא רק לקצינים הגבוהים (כמו מדליית הזהב הצבאית). בנוסף, המדליה היא הראשונה אשר שם המקבל נכתב על הדופן שלה באופן רשמי.
תיאור

המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 37 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של העוצר ג'ורג' הרביעי, כאשר מקיפה אותו האימרה; 'ג'ורג' נסיך עוצר' (GEORGE P. REGENT). בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותו של 'הניצחון' המכונפת כאשר היא ישובה. מעל הדמות נכתב 'וולינגטון' (WELLINGTON) על שם ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המפקד העליון של כוחות הברית כנגד נפולאון ומתחת לדמות נכתב 'ווטרלו' (WATERLOO) והתאריך '15 ביוני 1815' (JUNE 15 1815) לציון השם ותאריך הקרב של קרב ווטרלו אשר היה הקרב הסופי במערכה כנגד נפולאון.
סרט העיטור, בדומה לסרט העיטור של המדליות הנוספות בתקופה כמו מדליית השירות הצבאי הכללי ומדליית הזהב הצבאית, הורכב מסרט אדום בעל שני פסים כחולים בקצוות. צורה זאת הונהגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור שהורכבה מפס צבעוני).