stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנניה רייכמן
קורות חייו

רייכמן נולד באוקראינה. בנעוריו היה פעיל בתנועת "צעירי ציון". לאחר המהפכה הקומוניסטית עבר ליקטרינוסלב, שם המשיך את פעילותו הציונית במחתרת, עד שנעצר על ידי המשטרה החשאית של המשטר הבולשביקי. בשנת 1926 עלה רייכמן לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. לפרנסתו עבד כשכיר בחברה לייצוא פרי הדר, ועסק גם בתרגום. החל מ-1945 זנח את כל שאר עיסוקיו, והתמסר לכתיבה הספרותית.
במשך שנים היו לרייכמן שני מדורים שבועיים קבועים בעיתון "דבר". האחד: "פתגמים ומכתמים - מן הים הכללי, וטיפה משלי", עליו חתם בשמו, והשני: "מאוצר הבדיחה", עליו חתם בשם 'אבי אבשלום' (על שם בנו אבשלום). לעיתים נהג לחתום על יצירותיו בשם "רן" שהוא קיצור שמו.
רוב ספריו הם אוספים של פתגמים ומכתמים ו"חרוזי לצון" שנדפסו ב"דבר", ב"דבר לילדים" ובשבועון המצויר "דבר השבוע". בשבועון זה פרסם רייכמן גם את "צברינו חמודים ועוקצנים". בני העליות השונות כינו את ילידי הארץ "סאברע" (צבר ביידיש) בתערובת של גנאי וקנאה, וכינוי זה זכה לכבוד ולהערכה גם בזכות  מדורו.
את עיקר פרסומו קנה רייכמן בזכות תרגום אוצר המשָלים הקלאסי משלי קרילוב של הסופר הרוסי איבן אנדרייביץ' קרילוב. אחד מתרגומיו הידועים של רייכמן הוא של השיר "אם" מאת רודיארד קיפלינג. השיר מופיע בספר תרגומיו "משירת העולם" שיצא ב-1942, ובו כ-250 יצירות שנכתבו ברוסית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ויידיש. את כולן תרגם רייכמן משפת המקור.
רייכמן עסק רבות בתרגומי כתבי ז'בוטינסקי. את תרגומיו החל עוד בימי ז'בוטינסקי, שכינה אותן "מצוינות". בשנת 1940 הוציא רייכמן חוברת בשם 'משירי נעוריו של זאב ז'בוטינסקי' בתרגומו, החוברת לא נועדה כלל למכירה, והודפסו ממנה 100 עותקים בלבד. בין תרגומיו של רייכמן בכתבי ז'בוטינסקי: הרומן "חמישתם" (יחד עם י"ה יבין), המחזה "נכר", וכן שני אוספי סיפורים של ז'בוטינסקי: "סיפורים" (1949) ו"אספרתקוס וסיפורים אחרים" (1958). כמו כן תרגם שירים ופזמונים של ז'בוטינסקי, בהם "עיר שלום" ו"בא אביב".
כתיבתו התאפיינה בהומור קליל וסרקסטי, ובחתירה לשלמות במשקל, בחריזה ובחידודי הלשון. הסופר איתמר לוי כינה אותו "החרזן הלאומי".
בתרגומיו השתדל רייכמן, לדבריו, להשתמש בשפה פשוטה, ונזהר משימוש במילים נדירות, אך נזהר גם מלנקוט שפת דיבור נמוכה או, כדבריו, "סלנג לועזי למחצה המשעשע נפש צעירינו כתחליף ללשון עממית".
בנו, המתמטיקאי ד"ר אבשלום רן, עיברת את שמו בהשתמשו בשם העט של אביו - רן.
רייכמן היה בן 77 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
משחקי לשון

דוגמה לפתגם מחורז:
דַבֵּר שָׁלֹום בִמְלוא-הַפֶּה – 
ומִן הַנֶשֶק אַל תַרְפֶּה!
להלן עצת השועל ממשל הכבשות המנומרות בתרגומו של רייכמן:
אריה שנא מאוד כבשות מנומרות 
 אמנם היה יכול פשוט אותן לרצוח 
 אך זו הרי עוולה...
הוד מלכותך! צַווה לתת 
 לכל הצאן מרעה רב שטח 
 שבו יוכלו לשכון לבטח...
צווה לזאבים לרעות את הכבשות 
 נדמה לי משום מה כי במהרה תכלינה סתם כך, מאליהן, 
 אך זה דבר חוקי, יקרה אשר יקרה – אתה תהיה נקי...
והחיות, מה הן אומרות? 
 כי האריה – צדיק, ואשמים ברצח 
 רק זאבים זדים, יימח זכרם לנצח...
וכך תיאר רייכמן קונצרט מנקודת מבטו של ילד:
ההורים לקחו את רוני 
 לקונצרט סימפוני. 
 רוני חרש הסתכל 
 באדם מניף מקל 
 מול אישה אחת שרנה 
 זֶמֶר סולו בסופרנה 
 הוא שאל, מופתע מאוד: 
 "אמא, למה זה הדוד, 
 המניף מקל או זרד, 
 מאיים בו על הגברת?" 
 "הס!" שיתקה אותו האם, 
 "הוא איננו מאיים". 
 אך הקט שאל בפחד: 
 "ומדוע היא צורחת?"
הנה הדין שחרץ על ספרות זולה:
ספרים בלי תוכן מאלף 
 שכל ערכם חידוש חולף 
 הם כלביבות, שטעמן 
 יפוג ביחד עם חומן.
אצל ריכמן נמצא פירוש מיוחד לפסוק "מענה רך ישיב חימה" (ספר משלי, פרק ט"ו, פסוק א'):
באיש כועס נהג פיוס: 
ראשית, כזהו צו־נימוס; 
שנית, תשובה רכה כזו 
תצלח יותר להרגיזו.
לפי רייכמן "ישיב" פירושו יחזיר למצב הכעס, אך הפירוש המקראי המקובל הוא אחר: תשובה רכה מרגיעה את הכעס בדומה לחרב הנשלפת בשעת כעס, אך שבה לנדנהּ לאחר שהזעם שוכך.
אמרה צפרדע 
 לא אגור עם עגור 
 כי אגור מפני עגור 
 אשר באין לו מלאי אגור 
 צפרדעים בולע.
ככל מתרגם התמודד רייכמן עם הצורך לגלות נאמנות כפולה – מצד אחד למקור ומצד שני לדרישותיה של השפה שאליה תרגם – העברית, וככל מתרגם היה עליו לבחור בפשרה כלשהי בין שני קטבים אלה. את סוגיית הנאמנות הכפולה של מלאכת התרגום ביטא היטב המשורר הצרפתי אנטול פראנס, גם בתרגומו של רייכמן:
| --- | --- |
  נאמנות של מין רפה   כשל תרגום משיר פייטן   אם נאמן אז לא יפה,   ואם יפה – לא נאמן.  — דבש ועוקץ: פתגמים ומכתמים :   Les traductions sont comme les femmes –   Quand elles sont belles, elles ne sont pas fidèles   et quand elles sont fidèles, elles ne sont pas belles.
ספריו

פתגמים (1937)
אני נהג, אני שוטר (1939) — שירי ילדים על מקצועות ומשלחי יד.
מאוצר אגדות הזהב (1940)
יציאת מצרים (1941)
הפילון הסקרן (1941) — עיבוד מחורז של מעשייה מאת רודיארד קיפלינג.
ממלכות הדמיון (1941)
ממשלי העמים ומפי חכמים (1941)
עזרה ראשונה בחרוזים (1942. עם ד"ר אריה אלוטין).
אם הבנים (1944) — סיפור חנה ושבעת בניה בעיבוד שירי אקטואלי.
פתגמים ומכתמים: מן הים הכללי וטיפה משלי (1955)
בדיחות בחרוזים (1956)
הדי הימים (1957)
דבש ועוקץ (1960) — פתגמים ומכתמים.
צרור הומור לצעיר הדור (1969) — הברקות של תינוקות, מעשיות עסיסיות, לשון ולצון ועוד.
מחרוזת אגדות (1970) — י"ח אגדות ומעשיות-עם בחרוזים, מהן עיבודים ומהן תרגומים מיצירות פושקין, אנדרסן ומרשק.
עברית עליזה: צימודים וצימוקים (1975)
צרור הומור לצעיר הדור (1975)
תרגומיו

משירת העולם (1942) — בלדות, משלים, ליריקה והומור מיצירות פושקין, סטיבנסון, לונגפלו, גתה, לפונטן, מיכלקוב, קיפלינג ועוד.
משירי מרשק (1945)
כל משלי קרילוב (1949)
משלי אליעזר שטיינברג (1954)
הטלפון הכשוף (אריך קסטנר. 1968)
אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון

| --- | --- |

 מבוסס על:  מורטל קומבט (זיכיון)
 בימוי:  איתן ספולדינג 
 הופק בידי:  סם רג'יסטר 
 מדבבים:  ג'ואל מקהייל קווין מייקל ריצ'רדסון ארין גריי ואן אוסברי רובין אטקין דאונס ג'ניפר קרפנטר Patrick Seitz פרד טטצ'יורה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2020 
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט פעולה, סרט אמנויות לחימה
 סרט הבא:  Mortal Kombat Legends: Battle of the Realms 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון הוא סרט הנפשה למבוגרים באורך מלא מסוגת פעולה ואמנויות לחימה, המבוסס על זיכיון המדיה מורטל קומבט. הסרט, שהופק על ידי האחים וורנר ו-NetherRealm Studios (היורשים של מידוויי גיימס, מפתחי המשחק המקורי), מסווג בסיווג צפייה R בשל האלימות הגרפית הרבה שבו. הסרט מתאר את סיפור המקור של סקורפיון, אחת מדמויות הלוחמים המזוהות ביותר של הזיכיון, ומתרחש בתקופת המשחק המקורי. הסרט הופץ ב-14 באפריל 2020 באופן דיגיטלי וב-28 באפריל בבלו ריי (באיכות 4K). הסרט הופץ גם לשירותי VOD בישראל.
מדבבים

פטריק זייץ - הנזו הסאשי/סקורפיון
סטיב בלום - בי-האן/סאב-זירו
ג'ורדן רודריגז - לו קאנג
דארין דה פול - קואן צ'י
ג'ואל מקהייל - ג'וני קייג'
ג'ניפר קרפנטר - סוניה בלייד
ארט באטלר - שאנג טסונג ומתנקש מהלין קוויי
רובין אטקין דאונס - קיינו ושינוק
דייב ב. מיטשל - ריידן ולוחם מהלין קוויי
אייק אמדי - ג'קסון "ג'אקס" בריגס
קווין מייקל ריצ'רדסון - גורו ועובר אורח
גריי גריפין - קיטאנה וסאטושי הסאשי
פרד טטשיור - מולוך ושאו קאהן
קבלה וביקורות

הסרט סווג בסיווג צפייה R בשל האלימות הגרפית הרבה שבו, הכוללת קטיעת איברים, עריפת ראשים, שבירת עצמות והמון דם. בכך הסרט נאמן למשחקי המחשב, שספגו במשך השנים ביקורת רבה על האלימות שבהם.
הסרט זכה ל-90% ביקורת חיובית באתר Rotten Tomatoes עם ציון ממוצע של 7.35/10.
הסרט הרוויח 508,501 דולר ממכירות DVD ועוד 2,126,294 דולר ממכירות בלו ריי וכל זה רק בארצות הברית. בסך הכל הרווחים בארצות הברית עמדו על 2,634,695 דולר.
בעקבות הצלחת הסרט, יצא ב-2021 סרט המשך - "אגדות מורטל קומבט: קרב הממלכות". סקורפיון מופיע גם בסרט ההמשך.
ראו גם

מורטל קומבט (זיכיון)
מורטל קומבט - דמויות
הערות שוליים

↑  "Mortal Kombat Legends: Scorpion's Revenge (2020)". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-6 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
תאונת מטוס הגלקסי בדרום וייטנאם (1975)

| --- | --- |

מטוס מדגם גלקסי
 תאריך:  4 באפריל 1975
 מיקום:  ליד בסיס חיל האוויר טאן סון נוט, סייגון, דרום וייטנאם
 גורם:  תחזוקה לקויה
 קואורדינטות:  10°50′38″N 106°42′07″E﻿ / ﻿10.8439°N 106.702°E﻿ / 10.8439; 106.702
 הרוגים:  153
 ניצולים:  158
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  C-5 גלקסי
 מספר זנב:  68-0218
 מוצא:  סייגון
 יעד:  הפיליפינים
 מפעיל:  חיל האוויר של ארצות הברית
 נוסעים:  294
 אנשי צוות:  17
 he
 
תאונת מטוס הגלקסי בדרום וייטנאם התרחשה ב-4 באפריל 1975. מטוס תובלה אמריקאי כבד מדגם C-5 גלקסי, שהמריא מדרום וייטנאם ובו ילדים מקומיים שפונו מארצם ומלווים אמריקאים, נאלץ לערוך נחיתת חירום ליד העיר סייגון. בנחיתה שהפכה להתרסקות מטוס נספו 153 אנשים מבין 311 יושבי המטוס.
רקע

באביב 1975 עמדה דרום וייטנאם בפני תבוסה וכיבוש על ידי כוחות צבא צפון וייטנאם. ארגוני סיוע אמריקאיים פנו אל הממשל האמריקאי בראשות הנשיא ג'רלד פורד בדרישה לפנות מהמדינה אלפי ילדים, רובם יתומים, ששהו באתרי הסיוע של ארגונים אלו בדרום וייטנאם. הנשיא פורד נענה והורה על פינוים מהמדינה בהיטס. הפעולה קיבלה את השם מבצע הטסת תינוקות (Operation Babylift). פינוי זה גם שימש ככיסוי לפינוים של אזרחים אמריקאים מדרום וייטנאם מבלי להבהיל את המדינה המארחת. במהלך חודש אפריל, שהסתיים בנפילת סייגון לידי צבא צפון וייטנאם, פונו בהיטס 3,300 ילדים.
כביקורת על המבצע נטען שהוא הוצא לפועל כדי לספק לארצות הברית ולנשיא פורד הישג מוראלי ופוליטי על רקע הכישלון המתקרב במלחמת וייטנאם. לימים הועלתה גם הטענה שלא כל הילדים שפונו היו יתומים ושלמעשה חלקם נחטפו ממשפחותיהם, שנחשדו באהדה לצפון וייטנאם.
התאונה

ב-4 באפריל 1975 אחר הצהריים המריאה טיסת הפינוי הראשונה של הילדים מבסיס חיל האוויר טאן סון נוט (Tan Son Nhut) שליד העיר סייגון. טייסי מטוס הגלקסי היו קפטן דניס טריינור (Dennis Traynor) וקפטן טילפורד הארפ (Tilford Harp). יעד הטיסה היה הפיליפינים, ומשם היו הילדים אמורים לטוס לארצות הברית במטוסים אזרחיים. על מטוס הגלקסי נמצאו 311 איש - 150 ילדים, 144 מלווים (רבים מהם מאנשי סגל שגרירות ארצות הברית בסייגון, שפונו ממנה) ו-17 אנשי צוות. מטוס המטען לא היה מותקן להטסת נוסעים כה רבים. לא היו בו מושבים לכולם ורק למיעוטם נמצאו מסכות חמצן למקרה חירום.
בשעה 16:15 נמצא המטוס מעל ים סין הדרומי, בגובה של 23 אלף רגל (7,010 מטר). באותו רגע נפתחו לפתע דלתות המטען האחוריות של המטוס. כתוצאה מכך התרחשה במטוס ירידת לחץ תוך פיצוץ (Explosive Decompression), אשר שברה את הדלתות ופגעה בכבלי הבקרה מתא הטייס אל זנב המטוס. פגיעה זו שללה מהטייסים את היכולת להפעיל את הגאי הגובה ואת הגה הכיוון שבזנב המטוס. כעת היו הטייסים יכולים לשלוט בתנועות המטוס רק באמצעות המאזנות, הספוילרים והמנועים. לפחות איש צוות אחד נשאב מהמטוס החוצה לאחר שהדלתות נפתחו.
הטייסים הפנו את המטוס לאחור על מנת לשוב אל בסיס טאן סון נוט. למרות קשיי שליטה במטוס עלה בידם לערוך הנמכה מבוקרת לקראת נחיתה. בעת שנמצא המטוס בגישה הסופית לנחיתה הוא החל להנמיך בחדות. הטייסים הגבירו את כוח המנועים על מנת להפסיק את ההנמכה. למרות זאת פגע המטוס בשדה אורז במהירות רבה, גלש כ-400 מטרים, ניתר באוויר וטס עוד כ-800 מטרים כשהוא חולף מעל נהר סייגון, ואז פגע בסוללה ונשבר לארבעה חלקים. דלק ממכליו התלקח וחלק מהריסותיו עלה באש.
אתר ההתרסקות היה שדה אורז בוצי המרוחק כקילומטר וחצי מהדרך הקרובה. רכבי כיבוי אש לא היו מסוגלים להגיע אל הריסות המטוס, וכוחות הצלה הגיעו אליו במסוקים. המלווים ואנשי הצוות שלא נפגעו בהתרסקות פעלו תוך גילויי גבורה כדי לחלץ את הילדים מהריסות המטוס.
בין ההרוגים בתאונה היו 78 ילדים, 11 מאנשי צוות המטוס והיתר אזרחים מלווים. הילדים שניצלו הוטסו בהמשך לארצות הברית.
חקירת התאונה

התאונה נחקרה על ידי חיל האוויר של ארצות הברית. הכבידה מאוד על החקירה העובדה שבוזזים מקומיים סילקו מאתר התאונה חלק ניכר מהריסות המטוס. ממון רב הוצא כדי לקנות מידיהם את החלקים שלקחו על מנת שיהיה אפשר לבדוק אותם. ספינות של צי ארצות הברית חיפשו ומצאו בים סין הדרומי את הקופסה השחורה של המטוס, שניתקה ממנו בעת התאונה. נמשו מהים גם חלקים של הדלתות האחוריות של סיפון המטען.
לאור הפתיחה הפתאומית של דלתות סיפון המטען נבדקה תחילה גם האפשרות של חבלה במטוס, אך היא נשללה: לאחר שנבדקו חלקי הדלתות הוברר שחלק ממנעולי הדלתות לא ננעלו כהלכה, דבר שהוביל לתאונה. חלק מהמנעולים נלקחו ממטוסים אחרים (קניבליזציה) ולא הורכבו במטוס כהלכה, ולכן כשלו, באופן שהפרש הלחצים בין הלחץ בתוך המטוס לבין הלחץ שמחוץ לו, שפחת ככל שהמטוס נסק, הכריע לבסוף את הדלתות.
לימים הועלתה הטענה שחקירת התאונה הייתה למעשה טיוח שלה ושחיל האוויר האמריקאי השמיד במתכוון ראיות על התאונה.
ועדת החקירה של התאונה קבעה שבתאונה היו ניצולים כלשהם רק בזכות פעולתם הנחושה של טייסי המטוס, שהביאו את המטוס לנחיתת ריסוק תוך שימוש בשארית השליטה שנותרה בו. לשניהם הוענק עיטור צלב חיל האוויר. בסך הכל הוענקו 37 עיטורים לאנשי צוות המטוס ולמלווים שטסו בו (או לשאריהם) על פעולתם להצלת קרבנות התאונה וניצוליה.
מספר חברי קונגרס דרשו בעקבות התאונה לקרקע את מטוסי הגלקסי של חיל האוויר האמריקאי. המטוסים לא קורקעו אך פעלו במשך מספר חודשים תחת מגבלות מבצעיות חמורות, עד לסיום חקירת התאונה.
בתרבות הפופולרית

פרק 5 בעונה השביעית של הסדרה תעופה בחקירה סקר את התאונה. הפרק נקרא "מבצע בייבי ליפט".
ראו גם

אסון ילדי אוסלו
האסון האווירי באיברלינגן
חטיפת טיסה 706 של אייר וייטנאם
The Journal of Legal Studies

| --- | --- |

שער גיליון יוני 2024 של כתב העת
 סוגה:  כתב עת משפטי
 מו"ל:  הוצאת אוניברסיטת שיקגו 
 תאריכי הופעה:  1972–הווה (כ־52 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0047-2530, 1537-5366
 אתר רשמי
 
The Journal of Legal Studies הוא כתב עת משפטי המופק על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו ומתמקד במחקר אקדמי בינתחומי באושיות המשפט והחוק. כתב העת שם דגש בגישות של מדעי החברה, במיוחד אלו של כלכלה, מדע המדינה ופסיכולוגיה, אולם הוא גם מפרסם עבודות של היסטוריונים, פילוסופים, ואחרים המתעניינים בתאוריה של המשפט. כתב העת נוסד ב-1972.
כתב העת מדורג בדירוג הפופולרי של Washington and Lee Law School, כראשון בעולם בקטגוריית כתבי העת העוסקים בתאוריה של המשפט
הערות שוליים

↑  לבחור בשדה למעלה משמאל Jurisprudence and legal theory לסמן ב-V את ה-IF (שזה האימפקט פקטור). משמאל, במקום שכתוב Rank, לכתוב 1-10. זה יתן את עשרת כתבי העת בתחום שהדרוג שלהם הכי גבוה מאימפקט פקטור. זה המדד המראה את השפעת כתב העת, כלומר את מספר הציטוטים.http://lawlib.wlu.edu/LJ/index.aspx
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (ניו דלהי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות מודרנית
 כתובת:  Jaipur House 
 מיקום:  ניו דלהי 
 מדינה:  הודו 
 בעלים:  משרד התרבות ההודי 
 מייסדים:  ממשלת הודו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1954
 תאריך פתיחה רשמי:  1954 
 אדריכל:  ארתור בלומפילד 
 קואורדינטות:  28°36′37″N 77°14′04″E﻿ / ﻿28.610182°N 77.234401°E﻿ / 28.610182; 77.234401
 ngmaindia.gov.in
  (למפת דלהי מוגדלת) הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית(למפת דלהי רגילה) הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית
 
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (באנגלית: National Gallery of Modern Art) ובקיצור (NGMA) הוא שמו של מוזיאון לאמנות מודרנית שהוקם בשנת 1954 על ידי ממשלת הודו. הגלריה ממוקמת בעיר ניו דלהי ובאוספיה למעלה מ־14,000 יצירות, בין היתר של האמנים תומאס דניאל, רבינדרנת טאגור, אבנינדרנת טאגור, ננדלאל בוסה, ואמריטה שר-גיל.
היסטוריה

ההחלטה על הקמת המוזיאון התקבלה בשנת 1949 בוועידה בנושא אמנות שנערכה בכלכותה. המוזיאון נחנך ב-29 במרץ 1954 בבית ג'ייפור בסמוך לשער הודו שבניו דלהי. הגלריה נחשבת למוסד האמנות החשוב בהודו, והיא מנוהלת על ידי משרד התרבות של ממשלת הודו.
בשנת 1996 נפתח סניף של המוזיאון במומביי בו מוצגות, בין היתר, יצירות של פבלו פיקאסו. בשנת 2006 נפתח סניף בבנגלור.
ליגת המשנה הקולומביאנית

| --- | --- |

 שם מלא:  קטגוריה פרימרה B
 כינוי:  טורנאו בטפליי דימאיור
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  מנהלת הליגה הקולומביאנית 
 מדינות:  קולומביה קולומביה
 קבוצות:  16
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 שמות קודמים:  טורנאו פוסטובון, טורנאו אגילה
 אלופה נוכחית:  אתלטיקו וילה
 מפעל גבוה:  ליגה אגילה
 מפעל מקביל:  קופה קולומביה
 אתר רשמי
 
ליגת המשנה הקולומביאנית (בספרדית: Categoría Primera B, "קטגוריה פרימרה B"; נקראת מסיבות מסחריות: Torneo BetPlay Dimayor, "טורנאו בטפליי דימאיור") היא ליגת הכדורגל המקצוענית המשנית של הכדורגל בקולומביה. הליגה נוסדה ב-1991 והאלופה הראשונה שהוכתרה הייתה אנביגאדו. הנהלת הליגה נקראת דימאיור (Dimayor; ההתאחדות המקצוענית של מועדוני הכדורגל בקולומביה).
היסטוריה

ליגת המשנה הקולומביאנית קמה לראשונה בשנת 1962 אך הורכבה בעצם מקבוצות חובבניות. עד לתחילת שנות ה-90, טורניר הליגה השנייה אינו היה קבוע ולא שוחק כל הזמן, אלא למעט מספר שנים בודדות. רק בשנת 1991 החליטה ההתאחדות הקולומביאנית על הקמת ליגה חצי מקצוענית משנית שתשלח קבוצה לליגה הבכירה ושתקלוט אליה את היורדת מהליגה הבכירה. בטורניר הראשון זכתה אנביגאדו שהעפילה לליגה הבכירה שנה מאוחר יותר.
קבוצות רבות בליגה אך במשך השנים ובעיקר בגלל סעיות כלכליות, נעלמו קבוצות אלו אם בפירוק, ירידה לליגה החובבנית Primera C, או אפילו מעבר לעיר אחרת והחלפת שם הקבוצה. במהלך 20 השנים האחרונות שונה מספר הקבוצות בליגה בהדרגה, החל מ-10 קבוצות ב-1996, 17 קבוצות ב-2004 ועד 16 קבוצות ב-2015, מספר שקיים עד היום. עד לא מזמן היו גם יורדות מהליגה השנייה לליגה השלישית ועולות מהליגה השלישית לליגה השנייה. דפורטיבו פאסטו, בויאקה צ'יקו, שנקראה אז צ'יקו פוטבול קלוב וללה אקידד הן הקבוצות הזכורות שעלו מהליגה השלישית ועד לליגה הבכירה. בעבר גם ריאל קרטחנה וקוקוטה דפורטיבו היו צריכות לרדת לליגה השלישית, אך מאחר שהיו חברות בדימאיור, הוחלט לא להורידן.
שיטת הליגה

טורניר אפרטורה - הטורניר הפותח את השנה. כל קבוצה משחקת 15 משחקים, שמונה הקבוצות הראשונות מעפילות לפלייאוף הנקרא קוואדרנגולרס (Cuadrangulares). הקבוצות שסיימו במקומות 1–2 הן ראשי שני הבתים ואיתן מוגרלות שש הקבוצות הנותרות. הקבוצות משחקות עוד 6 מחזורים במתכונת של בית-חוץ, כאשר הראשונה מכל בית מעפילה למשחק הגמר. משחק הגמר משוחק בשיטת בית-חוץ, ללא חוק שערי חוץ ובמקרה של שוויון בסיכום שני המשחקים, האלופה תוכרע בדו-קרב פנדלים.
טורניר פינליססיון - הטורניר הסוגר את השנה. לוח המשחקים נשאר זהה, רק הקבוצות הביתיות והאורחות מתחלפות ביניהן. אלופת הפינליססיון ואלופת האפרטורה משחקות ביניהן בסוף השנה בשיטת בית-חוץ כאשר המנצחת מוכתרת כאלופת הליגה השנייה ומקבלת את הכרטיס לליגה הבכירה, בעוד שהפסידה תתמודד מול הקבוצה שהשיגה את מירב הנקודות במהלך כל השנה הקלנדרית (ושאינה זכתה באליפות) על הכרטיס השני לליגה הבכירה. במקרה שאותה קבוצה זכתה בשני הטורנירים, היא עולה לליגה הבכירה באופן ישיר ועל הכרטיס השני נאבקות שתי הקבוצות שהשיגו את מירב הנקודות לאורך כל השנה בשיטת בית-חוץ.
שיטת הליגה > ירידה לליגה השלישית

נכון להיום לא קיימת ליגה שלישית מקצוענית בקולומביה, אך ייתכן כי משנת 2020 היא תוקם עקב החוקים החדשים של פיפ"א שיחייבו את כל ההתאחדויות באמריקה הדרומית לכלול לפחות שלוש ליגות בכירות במדינה.
הקבוצות המשחקות בליגת המשנה לעונת 2020

| קבוצה | מיקום | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אתלטיקו פוטבול קלוב | קאלי | אצטדיון פסקואל גררו | 35,405 |
| ברנקייה פוטבול קלוב | ברנקייה | אצטדיון רומליו מרטינס | [דרושה הבהרה]20,000 |
| בוגוטה פוטבול קלוב | בוגוטה | אצטדיון מטרופוליטנו דה טצ'ו | 10,000 |
| אוניון מגדלנה | סנטה מרטה | אצטדיון סיירה נבדה | 16,000 |
| קורטולואה | טולואה | אצטדיון 12 באוקטובר | 16,000 |
| בויאקה צ'יקו | טונחה | אצטדיון לה אינדפנדנסיה | 20,000 |
| פורטלסה | קוטה | אצטדיון מוניסיפל דה קוטה | 4,000 |
| איטגווי לאונס | איטגווי | אצטדיון מטרופוליטנו דה איטגווי | 12,00 |
| קלוב יינרוס | וייוויסנסיו | אצטדיון מנואל קייה לומבנה | 15,000 |
| אורסומרסו ספורטיבו קלוב | פלמירה | אצטדיון פרנסיסקו ריברה אסקובר | 16,000 |
| ריאל קרטחנה | קרטחנה | אצטדיון חיימה מורון לאון | 16,068 |
| ריאל סן אנדרס | סן אנדרס | אצטדיון ארווין אוניל | 5,000 |
| טיגרס פוטבול קלוב | בוגוטה | אצטדיון מטרופוליטנו דה טצ'ו | 10,000 |
| אוניברסיטריו פופיאן | פופיאן | אצטדיון סירו לופס | 5,000 |
| ויידופר פוטבול קלוב | ויידופר | אצטדיון ארמנדו מאסטרה פבחו | 11,000 |
אלופות הליגה השנייה בכל הזמנים

גביע טורנאו אגילה
Social Evolution & History

| --- | --- |

עטיפת כתב העת
 תדירות:  2 
 מו"ל:  Uchitel Publishing House 
 תאריכי הופעה:  2002–הווה (כ־22 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  רוסיה 
 ISSN:  1681-4363
 אתר רשמי
 
Social Evolution & History (לפעמים נכתב בקיצור כ-SEH) הוא כתב עת בינלאומי הממוקד בחקר התפתחותן של חברות אנושיות בעבר, בהווה ובעתיד. הוא משלב אנתרופולוגיה, היסטוריה, סוציולוגיה, פילוסופיה ותאוריה היסטורית, כתב העת משרת בפורום בינתחומי למלומדים.
SEH רואה אור פעמיים בשנה, במרץ ובספטמבר ומודפס בידי ההוצאה לאור Uchitel Publishers. עורכי כתב העת הם דמיטרי בונדארנקו, לאוניד גרינין ואנדרי קורטאייב.
חברי המערכת והמועצה המייעצת של SEH כוללים את רנדאל קולינס, פטרישה קרון, שמואל נח אייזנשטדט, מיכאל מאן ועמנואל ולרשטיין.
מאמרים נבחרים

Alternative Pathways of Social Evolution
Early State and Its Analogues
אוטובוס תלמידים

אוטובוס תלמידים אמריקאי
אוטובוס תלמידים אמריקאי מבפנים
אוטובוס תלמידים (באנגלית: School Bus) הוא אוטובוס המשמש להסעת תלמידים. אוטובוס התלמידים הראשון הוצג בשנת 1827 בתור עגלה רתומה לסוס, על ידי ג'ורג' שילביר עבור האקדמיה לבנות, בבית ספר קוקר, בצפון מזרח לונדון, והוא נועד להסיע 25 ילדים.
ברחבי העולם משתמשים באמצעים שונים להסעת תלמידים כמו אוטובוסים ומיניבוסים, חלקם מופעלים על ידי חברות פרטיות וחלקם מופעלים על ידי חברות תחבורה ציבורית. בארצות הברית וקנדה לאוטובוס תלמידים מראה ייחודי ושונה מזה של אוטובוס רגיל, וכולל מאפיינים ממשלתיים המעוגנים בחוק, כגון צביעת האוטובוס בצהוב, חגורות בטיחות ועוד, הם נרכשים ומופעלים על ידי מוסדות החינוך ומיוצרים אך ורק למטרה זו.
בארצות הברית וקנדה

בצפון אמריקה מייצרים אוטובוסים בארבעה סוגים שונים. כל האוטובוסים בצפון אמריקה הם עם קומה אחת, ואינם נגישים לאנשים עם מוגבלויות.
סוג A (אוטובוס קצר)
סוג B (מרכב על שלדה עם מנוע קדמי)
סוג C (מרכב על שלדת משאית)
סוג D (אוטובוס ארוך. מרכב על שלדה עם מנוע אחורי)
בישראל

בישראל נעשה שימוש באוטובוסים של החברות הפרטיות, של המועצות האזוריות וכן של חברות התחבורה הציבורית, גם להסעת תלמידים. בניגוד לארצות הברית וקנדה, לא נעשה שימוש בישראל באוטובוס או כלי רכב שיוצר במיוחד למטרה זאת.
בטיחות

לרוב אוטובוסי התלמידים אמצעי בטיחות רבים.
בארצות הברית האוטובוס צבוע בצבע צהוב, המכונה "School bus yellow", כדי שיבלוט גם בחושך, קיימים על האוטובוס אורות אזהרה רבים, כשהנהג עוצר ומוריד ילדים הוא מוריד גם זרוע מכנית שמטרתה לסמן לתנועה לעצור (כלומר מותר לאוטובוס לחסום לחלוטין את כל הכביש שבו הוא חונה כדי להוריד או להעלות תלמידים), בנוסף לדלת הכניסה קיימת דלת אחורית שמשמשת כיציאת חירום, בכל אוטובוס קיימות מצלמות שמטרתן לדעת מה קרה אם הייתה תאונה.
בישראל תקנות בטיחות פחות מחמירות. עם זאת, התלמידים עולים ויורדים מהדלת הקדמית בלבד. בכל האוטובוסים הבינעירוניים/תיירותיים והמיניבוסים קיימים אורות מהבהבים מקדימה ומאחור כאשר הנהג פותח את הדלת הקדמית, על מנת לסמן שהאוטובוס אוסף או מוריד תלמידים. באוטובוסים הבין עירוניים, אשר מהווים את האוטובוס העיקרי להסעת תלמידים, מותקנות חגורות בטיחות. כמו כן, האוטובוסים של המועצות האזוריות, אשר משמשים אך ורק להסעת תלמידים, צבועים בצהוב.
בטיחות > עדיפות תנועה

עד אמצע 1940, ברוב המדינות בארצות הברית לא היו חוקי תעבורה שמחייבים את הנהגים לעצור כשהאוטובוסים מעלים או מורידים ילדים.
דגמי אוטובוסים שונים

אוטובוס התלמידים הראשון בשנת 1912
אוטובוס תלמידים אמריקאי ארוך
אוטובוס תלמידים אמריקאי מקוצר
האוטובוס מאובזר במכשירים מיוחדים
ראו גם

אוטובוס
הערות שוליים

↑  "National School Transportation Specifications and Procedures 2015 Edition" (PDF). pp. 342–343. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-06-30. נבדק ב-2017-10-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560885105171  GND: 4180105-2  LCCN: sh85118291  LNB: 000352048  NDL: 00571675 
אוטובוס של המועצה האזורית עמק המעיינות המשמש להובלת תלמידים לבתי הספר במועצה
רודולף פליוקפלדר

רודולף ולדימירוביץ' פליוקפלדר (ברוסית: Рудольф Владимирович Плюкфельдер; נולד ב-6 בספטמבר 1928) הוא מרים משקולות סובייטי, שהתחרה בקטגוריית המשקל של עד 82.5 ק"ג. פליוקפלדר זכה פעמיים באליפות העולם והיה האלוף האולימפי (טוקיו 1964).