stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט מינור
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

עם שובו לאמריקה בשנת 1920 הצטרף מינור מיד למפלגה הקומוניסטית האמריקאית. לאחר מיזוג הזרמים הקומוניסטים בארצות הברית, נשלח מינור במאי 1921, בשם בדוי לרוסיה הסובייטית כנציג המפלגה החדשה המאוחדת לוועד המנהל של הארגון הקומוניסטי הבינלאומי. מינור היה גם ציר בקונגרס העולמי השלישי של הקומינטרן, שהתקיים במוסקבה ביוני 1921. כשהיה שם, פגש את לנין בפעם השנייה.
הוועידה של התנועה הקומוניסטית באמריקה, שהתקיימה באוגוסט 1922 על שפת אגם מישיגן פשטו הרשויות המקומיות בשיתוף עם לשכת החקירות של משרד המשפטים האמריקני, שהיה לו סוכן סמוי בוועידה. מינור היה מבוקש על ידי המשטרה, ונעצר, אך שוחרר זמן קצר לאחר מכן בערבות של 1,000 דולר. הוא מעולם לא הועמד לדין בגין הפרה לכאורה של החוק הפלילי במישיגן.
משנת 1923 עד 1924 ישב מינור בוועד המנהל של "ידידי רוסיה הסובייטית", השותף האמריקני לארגון הסיוע הבינלאומי של פועלי קומינטרן. הוא גם נבחר באותן שנים לתפקידים שונים בארגוני העובדים והקומוניסטים בארצות הברית. מינור הפך לאחראי על הקשר עם מפלגות השחורים וארגוני העובדים שלהם, כולל עובדי החקלאות.
ב־6 במרץ 1930, מינור לקח חלק בהפגנות של מובטלים שנערכו ברחבי ארצות הברית בהנחיית המפלגה הקומוניסטית. הוא נעצר בהפגנה שנערכה בכיכר יוניון בעיר ניו יורק, עצרת שהסתיימה בהתפרעות צועדים ופעולות המשטרה. הוא נעצר יחד עם חבריו למפלגה הקומוניסטית ויליאם פוסטר, ישראל אמטר והארי פלטון. הארבעה נידונו לתקופת מאסר של שלוש שנות מאסר בפועל במדינת ניו יורק. לאחר שישב 6 חודשי מאסר בכלא, חלה מינור בתוספתן, מה שגרם להוצאתו באמבולנס לבית חולים פרטי לניתוח. מינור בילה את המשך המאסר בהחלמה.
בוב מינור התמודד לתפקיד פוליטי מספר פעמים. בשנת 1924 התמודד לקונגרס האמריקני באילינוי כמועמד מפלגת הפועלים. בשנת 1928 הוא התמודד דרך מפלגת הפועלים (הקומוניסטית) כסנטור אמריקני מניו יורק. הוא התמודד לקונגרס מניו יורק בשנת 1930 ושוב עשר שנים אחר כך. הוא התמודד גם לראשות עיריית ניו יורק בשנת 1933 ובשנת 1936 עמד בראש המפלגה הקומוניסטית כמועמד המפלגה למושל ניו יורק.
בקונגרס העולמי השביעי של הקומינטרן בשנת 1935 נבחר מינור לוועדה לבקרה הבינלאומית של הקומינטרן, שעסקה במשימות כוח אדם ובשאלות משמעת. הוא היה תומך בלתי נלאה בכל תפנית של מדיניות החוץ הסובייטית לאורך כל העשור של שנות השלושים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית ב-1936, רוברט מינור נסע לספרד וסייע בארגון גדוד אברהם לינקולן, יחידת מתנדבים בינלאומית שסייעה לממשלת החזית העממית הספרדית בקרב נגד הגנרל פרנסיסקו פרנקו והפאשיסטים שנתמכו על ידי הנאצים.
מוות ומורשת

רוברט מינור לקה בהתקף לב בשנת 1948 והיה מרותק למיטה בתקופת המקארתיזם כאשר חבריו למפלגה הקומוניסטית האמריקאית נעצרו ונכלאו. בשל בריאותו הלקויה, ממשלת ארצות הברית בחרה שלא להמשיך לפעול נגדו.
הוא נפטר בשנת 1952, הותיר אחריו אשתו האמנית לידיה גיבסון. לזוג לא היו ילדים.
ההיסטוריון תיאודור דרייפר כתב עליו:
"מינור היה חדור בקיצוניות. היה קריקטוריסט מחונן מאד, שוויתר על האמנות לטובת הפוליטיקה. הוא עשה את המחווה הזו אחרי שנים כאנרכיסט שבז והוקיע את הפוליטיקה. אבל הוא לא יכול היה להעביר את כישוריו מאמנות לפוליטיקה. הרישומים המעוררים הוחלפו בנאומים משעממים ובנאליים."
הערות שוליים

↑  “‘Fighting Bob’ Minor” (Eulogy)
↑  Robert Minor, www.marxists.org
↑  Robert Minor papers, 1907-1952, www.columbia.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451993305171  PLWABN: 9810603634305606  CANTIC: a1171038x  GND: 105565030X  ISNI: 0000 0000 6705 6018  LCCN: no2002112099  NKC: xx0225746  SNAC: w6gt6121  SUDOC: 234784873  ULAN: 500123877  VIAF: 34135545   WorldCat (עם VIAF): 34135545 
"לבסוף חייל מושלם", קריקטורה אנטי מלחמתית של רוברט מינור, 1916
פתרון בעיות במתודולוגיית A3

בית המצוינות לניהול רזה
פתרון בעיות במתודולוגיית A3 הוא שיטה מובנית לפתרון בעיות ושיפור מתמשך. השיטה בוצעה לראשונה על ידי חברת טויוטה והשימוש בה נעשה לרוב במתודולוגיית lean - ניהול רזה של מצוינות תפעולית. השיטה מספקת נוהל פשוט וקפדני המדריך כיצד להגיע לפתרון בעיות על ידי עובדים.
השלבים של לימוד והטיפול בבעיה מתועדים ומוצגים על דף בגודל A3 (ומכאן שם השיטה), המאפשר לתקשר את עיקרי ה'סיפור' של הבעיה לארגון ומעודד התכנסות של מגוון משתתפים סביב דף זה לשם יצירת שיתוף פעולה בנוגע לדרך ולפתרון. תהליך מילוי ה-A3 לא מתרחש ביום אחד ודורש מהמוביל והמשתתפים ללכת למקום שבו דברים קורים – "רצפת היצור", על מנת להבין את המצב הקיים ולעדכן את הגיליון לאחר צפייה בתהליך ושיחה עם בעלי הידע והניסיון.
הגבלת התיעוד לדף A3 יחיד מחייבת להתמקד בפרטים החשובים ביותר ובכך ממקד את המשתמשים בכלי לזיהוי הבעיה, גורמיה והצגת פתרון כולל לבעיה ומניעתה בהמשך.
מרכיבי השיטה

הגדרת הבעיה כפער בין מצב נוכחי למצב רצוי, כולל כיצד הבעיה התגלתה, מטרות הארגון, גורמים מעורבים וכו'.
ניתוח המצב הקיים והסימפטומים לבעיה - תיאור סכמתי של התהליך הקיים כולל הדגשה של הבעיות וכימותן במונחי אובדן שעות עבודה, פחת, איחורי אספקה, רמת שירות וכו'.
הגדרת מטרות ויעדים - באזור זה מתארים את התהליך המוצע באופן פשוט וברור כאשר הרצון הוא להביא את הארגון קרוב ככל הניתן למצב האידיאלי.
זיהוי וניתוח סיבות השורש לבעיה - אחת מהשיטות להגדרת מקור הבעיה היא Why's 5 - שיטה שבאמצעות חקירה סדרתית בת 5 איטרציות מגיעים לשורש הבעיה, כאשר העקרונות המנחים בניתוח הם: בחינת שלבי התהליך, קשרים בין ישויות ונתיבי זרימת ה"חומר" (פיזי או לוגי).
גיבוש אמצעי המנע להתמודדות עם סיבות השורש - התהליך המוצע מוגדר כ"אמצעי נגד" ולא כפתרון כי ההתייחסות היא שהתהליך המוצע יהיה בשימוש הארגון עד שיימצא "אמצעי נגד" יעיל יותר.
הכנת תוכנית פעולה ומעקב אחריה - התוכנית כוללת את הצעדים הנדרשים לביצוע כדי לממש את התהליך המוצע. בכל שלב מוגדר מי אחראי לביצועו, סדר הביצוע, התפוקה הנדרשת ולוח זמנים.
תכנון וקביעת סטנדרטים לפתרון - היעדים צריכים להיות כמותיים וריאליים.
כאשר התוצאות המתקבלות אינן מביאות את התפוקות והיעדים הנדרשים, נפתח תהליך A3 חדש.
יתרונות השיטה

התהליך מתבצע בסביבת העבודה הטבעית ולא בחדרי ישיבות
התהליך כולל תיאור מדויק והבנה של המצב הקיים. התהליך הקיים והתהליך המוצע מוצגים בצורה בלתי אמצעית בתרשימי תהליך פשוטים וברורים.
תהליך השיפור מתבצע על ידי האנשים המעורבים בתהליך ולא רק על ידי מנהלים ויועצים.
תהליך השיפור כולל את כל השלבים הדרושים מהגדרת הבעיה, המשך בנקיטת צעדים מעשיים לשיפור וכלה בבקרה ודיווח
הערות שוליים

↑  יישום A3, באתר דיאלוג, ‏2019-01-04 (באנגלית) (ארכיון)
↑  LeanIsrael קורס פתרון בעיות ושימוש במתודולוגית A3, באתר http://www.lean.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  עדה מרקמן, A3 Report – כלי לשיפור תהליכים, באתר מנהיגים ברשת, ‏2015-03-08
מייק הרמן

מייקל "מייק" הרמן (באנגלית: Michael "Mike" Herman; נולד ב-27 באוגוסט 1937), הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, בעל מדליית ארד מאליפות ארצות הברית בקרב עשר, אלוף ארצות הברית באולם (1959) בקפיצה לרוחק, אלוף ושיאן המכביות (החמישית 1957 והשישית 1961) בקפיצה במוט ובקרב עשר ואלוף ושיאן המכביה השישית בקפיצה לרוחק. הרמן עדיין מחזיק (2017) במספר שיאים של אוניברסיטת ניו יורק (באצטדיון: קפיצה לרוחק - 7.84 מטר וקרב עשר - 6,760 נקודות, באולם: ריצת 55 מטר משוכות - 7.40 שניות, קפיצה לרוחק: 7.64 מטר).
ביוגרפיה

הרמן למד באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה > 1957

בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה הרמן ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בקרב עשר בתוצאה של 5230 נקודות, לפני דוד קושניר מישראל (4712 נקודות) וסיד קיוויט מארצות הברית (3863 נקודות) ובקפיצה במוט בתוצאה של 3.55 מטר, לפני יצחק לוי (3.10 מטר) וצבי ינובר, שניהם מישראל. מדליות כסף, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.2 שניות, אחרי רוברט ריטנברג מארצות הברית (14.8 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.96 מטר, אחרי דוד קושניר (6.97 מטר) ולפני רוברט ריטנברג (6.86 מטר).
ביוגרפיה > 1958

בתחרות שנערכה בניו יורק ב-19 באפריל 1958 קבע הרמן בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.84 מטר, תוצאה שדירגה אותו במקום שלישי בארצות הברית באותה שנה.
ביוגרפיה > 1959 > אלוף ארצות הברית באולם

באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן, ניו יורק ב-21 בפברואר 1959 זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.64 מטר.(אנ')
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1959 זכה הרמן במדליית ארד בקרב עשר בתוצאה של 6760 נקודות. בתחרות שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-19 ביולי אותה שנה הוא קבע בקרב עשר שיא אישי חדש של 7026 נקודות.
ביוגרפיה > 1960

באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה ביוג'ין אורגון ב-8 וב-9 ביולי 1960 וגם ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת רומא (1960) סיים הרמן במקום שישי בקרב עשר בשיא אישי חדש של 7092 נקודות, על אף שלא סיים את ריצת ה-1500 מטר (ריצת 100 מטר: 10.8 שניות, קפיצה לרוחק: 8.00 מטר, הדיפת כדור ברזל: 13.28 מטר, קפיצה לגובה: 1.88 מטר. ריצת 400 מטר: 53.3 שניות, ריצת 110 מטר משוכות: 14.6 מטר, זריקת דיסקוס: 39.78 מטר, קפיצה במוט: 3.64 מטר, הטלת כידון: 52.35 מטר, ריצת 1500 מטר: לא סיים) וכן השתתף בגמר הקפיצה לרוחק, אך פסל את שלוש הקפיצות. במסגרת תחרות קרב עשר הוא קפץ לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר, התוצאה השנייה בטיבה במבחנים, אחרי ראלף בוסטון (8.09 מטר) ובכל זאת לא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. שיאו בקפיצה לרוחק במסגרת קרב עשר נישבר רק בשנת 1990 על ידי דן אובראיין מארצות הברית.
ביוגרפיה > 1961

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1961 סיים הרמן פעמיים במקום חמישי, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר ובקרב עשר בתוצאה של 6489 נקודות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר אותה שנה הוא זכה ב-5 מדליות אישיות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד ובכך היה לאתלט המצטיין של המשחקים. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בשיא מכביה חדש של 7.47 מטר, לפני דוד קושניר (7.22 מטר) ועמוס גרודז'ינובסקי מישראל (7.06 מטר), בקפיצה במוט בתוצאה של 3.71 מטר, לפני יצחק לוי (3.61 מטר) וסגל מארצות הברית (3.61 מטר) ובקרב עשר בשיא מכביה חדש של 6258 נקודות וזאת על אף שוויתר על ריצת 1500 מטר. מדליית כסף, בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.07 מטר, אחרי אליהו קייקוב מישראל שקבע שיא מכביה חדש של 14.12 מטר ולפני פביאן דרזנר מישראל (13.45 מטר) ומדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, אחרי לוי מבריטניה שקבע שיא מכביה חדש של 1.95 מטר וג'ין זוברינסקי מארצות הברית (1.95 מטר).
תארים והישגים

בשנת 1977 זכה הרמן להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת ניו יורק.
שיאים אישיים

קפיצה לרוחק: 8.00 מטר (1960)
קרב עשר: 7092 נקודות (1960)
הערות שוליים

↑  NYU Men’s Track & Field Records, (באנגלית)
↑  שיא העולם בקפיצה לרוחק היה שייך לג'סי אוונס מארצות הברית (8.13 מטר)
↑  מייק הרמן - המבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים, עמודים 120 ו-122
↑  רק שלושת האתלטים הראשונים בכל ענף, זכו לייצג את ארצות הברית במשחקים האולימפיים.
↑  O'Brien Lands World Best in Decathlon Long Jump, באתר Los Angeles Times (באנגלית)
↑  מייק הרמן אלוף בקרב עשור צבר 6258 נק', דבר, 3 בספטמבר 1961
↑  מייק הרמן, באתר היכל התהילה של אוניברסיטת ניו יורק
פרקינסוניזם

| --- | --- |
 תחום:  נוירולוגיה 
 גורם:  מחלת פרקינסון 
 טיפול:  procyclidine  רופינירול  pimavanserin  קרבידופה\לבודופה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D020734
 סיווגים
 ICD-10:  G21, G22 
 ICD-11:  8A00 
 
פרקינסוניזם (בלועזית: Parkinsonism), היא אוסף של תסמינים וסימנים תנועתיים קליניים במערכת המוטורית, המאופיין ברעד, באיטיות בתנועה(אנ'), היפוקינזיה, עוויתיות (אנ') והפרעת שיווי משקל (אנ'). פרקינסוניזם נכלל בקבוצת תסמינים רחבה יותר בשם תסמינים אקסטרה-פירמידליים (אנ').
התסמינים מופיעים כתוצאת לוואי בחולים הלוקים במחלת פרקינסון, בדמנציה עם מחלת גופיפי לוי (אנ') ודמנציה המערבת מחלת פרקינסון(אנ').
מגוון רחב של סיבות עלול להוביל לקבוצה זו של תסמינים, כולל מצבים עצביים, תרופות, רעלים, מחלות מטבוליות (אנ') ומצבים נוירולוגיים שאינם מחלת פרקינסון.
סיבות תרופתיות

חלק מבני האדם הסובלים מפרקינסוניזם פיתחו את התסמינים כתוצאה מתופעות לוואי של תרופות, בעיקר כתוצאת לוואי של נטילת טיפול תרופתי אנטי-פסיכוטי נוירולפטי (חוסמי דופמין, בסוג הטיפוסי יותר מאשר הלא טיפוסי[דרוש מקור]), כולל פנותיאזינים(אנ') (כמו פרפנזין וכלורפרומאזין), תיוקסנתנים(אנ') (כמו פלופנטיקסול(אנ') וזוקלופנתיקסול) ובוטירופנונים(אנ') (כמו הלופרידול), ולעיתים נדירות תרופות נוגדות דיכאון. שכיחות הפרקינסוניזם הנגרם על ידי תרופות עולה עם הגיל. פרקינסוניזם הנגרם על ידי תרופות נוטה להישאר ברמה הנוכחית ואינו מחמיר כמו מחלת פרקינסון. התופעה מופיעה אצל כ־15%[דרוש מקור] מן המטופלים בתרופות האנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות, בדרך כלל תוך כ-5 עד כ-90 ימים ממועד תחילת השימוש בתרופה. מטופלים מבוגרים ונשים הם בעלי סיכון גבוה יותר לפיתוח פרקינסוניזם. ניתן לטפל בתופעת לוואי זו באמצעות מתן תרופות אנטי-כולינרגיות כדוגמת ביפרידן.
רעלים

קיימות עדויות לקשר בין חשיפה מתמשכת לחומרי הדברה וקוטלי עשבים(אנ') לבין פרקינסוניזם. וכך גם חשיפה מתמשכת למנגן.
ראו גם

פרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי
הערות שוליים

↑  Pezzoli G, Cereda E (May 2013). "Exposure to pesticides or solvents and risk of Parkinson disease". Neurology (Meta-analysis). 80 (22): 2035–41. doi:10.1212/WNL.0b013e318294b3c8. PMID 23713084
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12007191j (data)  GND: 4173363-0  NKC: ph138909 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פשפשיתיים

| פשפשיתיים |
| --- | --- |
 פשפשית על עלה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: פשפשיתיים
שם מדעי
 Tingidae ‏Castelnau, 1832
פשפשיתיים (שם מדעי: Tingidae) היא משפחה של חרקים זעירים בגודל של (2-10 מ"מ) מסדרת הפשפשאים. המשפחה מונה כ-2,000 מינים שתוארו למדע מתוכם כ-55 מינים מצויים בישראל.
תיאור

גופם שטוח ואלפטי, גבית החזה לרוב בולטת באופן מובהק, לעיתים בצורת שלפוחית או מצלה על הראש כסכך כך שאינו נראה ממבט על. הכנפיים והחזה לרוב מרושתים ברשת עורקים שמחלקים את הכנפיים למספר אזורים שקופים המזכירים סריג תחרה (מכאן שמם באנגלית, פשפשי תחרה).
ביולוגיה

הפשפשיתיים לרוב  פונדקאים ספציפיים של צמחים. מינים אחדים יכולים להקים אוכלוסיות גדולות ובעלי יכולת להפוך למזיקי חקלאות או גינות נוי. רובם חיים על העלים והגבעולים הדקים באזורים בהם קל לנקב את האפידרמיס ולשתות את מוהל הצמח. כל שלב חייהם מהביצה לבוגר יכול להתקיים על אותו הצמח או אפילו אותו העלה או הענף, אך בתקופת הרבייה או במידה והאוכלוסייה הופכת צפופה מדי הבוגרים מסוגלים לעופף ולמצוא פונדקאים אחרים.
רוב המינים מקימים דור או שניים בשנה, מקצתם דורות רבים יותר. רובם עובדים את החורף כבוגרים אך מינים אחדים עושים זאת בשלב הביצה או כנימפה.
ככל הפשפשאים מחזור החיים הוא של גלגול חסר בו הנימפות דומות לבוגרים אך קטנות יותר וחסרי כנפיים. הנימפות מגיעות לשלב הבוגר לאחר כארבעה או חמישה גלגולים, תלוי במין.
פילוגנטיקה

העץ הפילוגנטי של הפשפשיתיים אינו מבוסס דיו וכותבים שונים מפרשים את חלוקת תת-המשפחות והשבטים בצורה שונה. עדויות מאובנים של פשפשיתיים ניתן למצאו בעיקר בתוך ענברים שנוצרו משרף עצים.
מינים בישראל (רשימה חלקית)

תת-משפחה Cantacaderinae
Cantacader quadricornis
תת-משפחה Tinginae
פִּשְפְּשִית סַּמָּר Agramma atricapillum
פִּשְפְּשִית גַּעדָה Copium teucrii
פִּשְפְּשִית עַכְנַאי Dictyla echii
פִּשְפְּשִית קיפּוֹדָן Elasmotropis testacea testacea
פִּשְפְּשִית מְשוּלְחֶפֶת Galeatus scrophicus
פִּשְפְּשִית וַּרְדָּנִיִּים Stephanitis pyri
פִּשְפְּשִית צַמָר Tingis valida
פשפשיתיים תוקפים עלה, ניתן לראות את הנזקים בדמות הנקודות הכהות על העלה.
צ'או (מילה באיטלקית)

צ'או (IPA‏: [ˈtʃaːo]) היא מילת ברכה ידידותית ולא רשמית בשפה האיטלקית. המילה משמשת לברכת שלום, ולברכת פרידה (במקרה זה, לפעמים משתמשים בה בכפילות, כלומר "צ'או צ'או").
אטימולוגיה

המילה "צ'או" נכנסה לשפה האיטלקית במהלך המאה העשרים. היא נובעת מהמילה s'ciao (נהגית כך: [ˈstʃao] בשפה הוונטית (וליתר דיוק, בשפה הוונציאנית), שמקורה הוא המילה sclavus בלטינית עממית, מילה אותה ניתן לתרגם בתור "עבד [של מישהו]". בעבר הייתה זו ברכה המביעה כבוד, בדומה לביטוי "עבדכם הנאמן".
החל מן המאה התשע עשרה הפך הביטוי לברכה לא רשמית, בתחילה בלומברדיה, שם השתנתה צורת המילה לצורה המוכרת כיום, "צ'או". באותו זמן נכנס הביטוי (בצורתו המקורית) לשימוש בשפה האיטלקית, ואף נכנס למילון השפה האיטלקית שחיבר ניקולו תומאסו.
השימוש בצורה המקובלת כיום, שמקורה כאמור בלומברדיה, התפשט במהלך המאה העשרים לכל איטליה.
תהליך אטימולוגי דומה עבר על הברכה הלא-רשמית servus, שהתפשטה במרכז אירופה.
השימוש במילה "צ'או" בשפות שאינן איטלקית

השימוש במילה זו התפשט בעולם בעקבות הגירה של איטלקים, כברכה לא רשמית, בעיקר לפרידה.
להלן פירוט של כמה מקרים בהם המילה "צ'או" נכנסה לשפות שאינן איטלקית:
אלבנית: çao/qao;
בוסנית: ćao;
בולגרית: чао (čao, בעיקר לפרידה);
צ'כית: čau (גם בזמן מפגש וגם בזמן פרידה);
אספרנטו: ĉaŭ (נפוץ בעיקר כברכת פרידה; לעיתים רחוקות בזמן מפגש);
אסטונית: tšau (גם בזמן מפגש וגם בזמן פרידה);
צרפתית: ciao או tchao (כברכת פרידה);
אינטרלינגואה: ciao (כברכת פרידה);
לטבית: čau (גם בזמן מפגש וגם בזמן פרידה);
ליטאית: čiau (נפוץ בעיקר כברכת פרידה; לעיתים רחוקות בזמן מפגש);
מקדונית: чао (čao, לפרידה);
מלטית: ċaw (לפרידה); גם ċaw ċaw (לפרידה);
נאוואטל מודרנית: jao, בשימוש נדיר.
פורטוגזית: tchau (לפרידה); בפורטוגל משתמשים גם בצורה chau chau; בברזיל, משתמשים גם בצורת ההקטנה tchauzinho;
רומנית: ciao או לעיתים רחוקות ciau (משמש בעיקר לפרידה, פחות לברכת מפגש);
רוסית: чао (čao, לפרידה); משתמשים גם בצורה המבודחת чао-какао;
סרבית וקרואטית: ћао או ćao (גם בזמן מפגש, גם לפרידה), משתמשים גם בצורות ћаос או ćaos;
סלובקית: čau (נפוץ בעיקר כברכת פרידה; לעיתים רחוקות בזמן מפגש);
סלובנית: čau (גם בזמן מפגש, גם לפרידה); גם čau čau (כברכת פרידה);
ספרדית, במיוחד באמריקה הלטינית, אבל גם בספרד, בשפתם של בני נוער: chao, או, לעיתים רחוקות chau (בשימוש בעיקר כברכת פרידה);
סרדו: ciao (כברכת שלום), salude (כברכת פרידה)
גרמנית: ciao (רק בזמן מפגש);
טורקית: çav (כברכת פרידה);
וייטנאמית: chào (גם בזמן מפגש, גם לפרידה).
הערות שוליים

↑  Paolo Zolli, Le parole dialettali, Milano, Rizzoli, 1986, p. 74, ISBN 88-17-85884-6. (באיטלקית)
↑  Aldo Gabrielli, Nella foresta del vocabolario. Storie di frasi e di parole, Milano, Mondadori, 1997, pp. 185-186, ISBN 88-04-47490-4. (באיטלקית)
↑  Urban Dictionary
↑  Collins German Dictionary
↑  Webster's Online Dictionary
↑  Open Translation Engine
פרובינקיה מקדוניה

| --- | --- |

 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  146 לפנה״ס 
 תאריכי פירוק:  395 
 ישות קודמת:   מוקדון
 ישות יורשת:   תסלוניקה (תמה)   סטרימון (תמה)   דיהאכיום (תמה)   הלאס (תמה)
 
פרובינקיה מקדוניה (ביוונית: Μακεδονία) הייתה פרובינקיה של רומא העתיקה, שכללה את שטחה של ממלכת מקדוניה האנטיגונידית לשעבר, שנכבשה על ידי הרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס בסיומה של מלחמת מקדוניה השלישית. הפרובינקיה הוקמה בשנת 146 לפנה"ס, לאחר שהגנרל הרומי קווינטוס קסיליוס מטלוס הביס את אנדריסקוס ממקדוניה, מלך מקדוניה האחרון בתואר במלחמת מקדוניה הרביעית. המחוז שילב את ממלכת מקדוניה לשעבר בתוספת אפירוס, תסליה וחלקים מאיליריה, פאוניה ותראקיה.
במהלך התקופה הרפובליקנית הייתה למחוז משמעות צבאית רבה, כמעוז המגן העיקרי המגן על האזור האגאי מפני התקפות מצפון. לויה אגנטיה, שחצתה את המחוז ממערב למזרח, הייתה חשיבות אסטרטגית רבה, והיא סיפקה את הקשר היבשתי העיקרי בין רומא לנחלותיה במזרח הים התיכון. בתקופה זו, המערכות נגד הדרדנים והסקורדיסקים מצפון והתראקים ממזרח היו כמעט קבועות. במאה הראשונה לפנה"ס, המחוז התרחב באופן רעיוני עד לדנובה.
מקדוניה הייתה זירה מרכזית לכמה מסעות של מלחמות האזרחים בסוף הרפובליקה, כולל קרבות פרסלוס ופיליפי. במהלך הטריומווירט השני, האזור נפל בתחום של מרקוס אנטוניוס. בתקופה זו הוקמו במקדוניה מספר מושבות צבאיות רומיות חשובות. לאחר שהפרובינקיה עברה לשליטתו של אוגוסטוס בעקבות קרב אקטיום בשנת 30 לפנה"ס, החלקים הצפוניים פוצלו כמחוזות מואסיה, דלמטיה ופאנוניה, כלומר המחוז איבד חלק ניכר מתפקידו הצבאי בהגנה על גבול הדנובה, אבל הוא נשאר חשוב לצורכי אספקה וכמקור לכוח אדם צבאי. עד שנת 15 לספירה ושוב לאחר שנת 44 לספירה, מקדוניה הייתה פרובינקיה סנאטורית, שנשלט על ידי פרוקונסול.
לאורך כל התקופה הקיסרית, מקדוניה הייתה אזור משגשג עם כמה ערים משגשגות, בעיקר סלוניקי ופיליפי. קהילות אלו אורגנו באופן דומה לערים אחרות באימפריה הרומית והן היו בעלות שלטון עצמי במידה רבה. יוונית הייתה השפה העיקרית של האזור, אך לטינית שימשה למטרות רשמיות ובמושבות הרומיות. עד אמצע המאה הראשונה לספירה היו קהילות נוצריות משמעותיות במחוז.
בשלהי העת העתיקה, המחוז חולק למספר יחידות קטנות יותר, אך בירת המחוז הישנה, סלוניקי, הפכה למרכז האזורי של אזור הבלקן והייתה לזמן קצר בירה אימפריאלית תחת ליקיניוס. המערכת הפרובינציאלית דעכה בהדרגה, עד שהוחלפה לחלוטין בשיטת התמאטה באמצע המאה השביעית לספירה, אך האזור המשיך להוות חלק מהאימפריה הרומית המזרחית עד סוף המאה ה-14.
היסטוריה > מלחמות מקדוניה

הרומאים התעמתו עם הממלכה המקדונית בשלוש מלחמות בתחילת המאה השלישית לפני הספירה. לאחר שהביסה את פרסאוס במלחמת מקדוניה השלישית, ביטלה רומא את המלוכה המקדונית וחילקה את מוקדון לארבע רפובליקות גרורות, הנקראות מרידים, עם בירות הממוקמות באמפיפוליס, סלוניקה, פלה ופלגוניה, שהיו חברות בליגה פדרלית, ליגת המקדונים. עדויות נומיסמטיות מצביעות על כך שפולחן הרומא הוצג בתקופה זו, מתואר על מטבעות של אמפיפוליס, פלה וסלוניקי בתקופה זו. תסליה הופרדה מהמלוכה המקדונית כבר, בעקבות מלחמת מקדוניה השנייה וליגה תסלית נפרדת הוקמה באישור רומי בשנת 194 לפנה"ס, עם זאוס אלות'ריוס ('החירות') ואתנה איטוניה בתור אלוהויות הפטרונות שלה. המטבעות שלה החליפו את זה של הערים התסליות הבודדות והיו בשימוש עד סוף המאה הראשונה לפני הספירה.
הממלכה אוחדה לזמן קצר בשנת 150 לפנה"ס על ידי המתחזה אנדריסקוס, מה שהוביל למלחמת מקדוניה הרביעית. לאחר שהביס את אנדריסקוס ליד פידנה בשנת 148 לפנה"ס, הפך קווינטוס קסיליוס מטלוס מקדוניקוס את מקדוניה לפרובינקיה החמישית של רומא - המחוז החדש הראשון מאז הקמת היספניה אולטריור והיספניה קיטריור בשנת 197 לפנה"ס. מקורות ששרדו אינם דנים במפורש כיצד או מדוע הוחלט להמיר את האזור למחוז קבע. ייתכן שהיו מעורבים מספר גורמים, כולל היכרות מוגברת עם התרחבות טריטוריאלית, הכישלון המוכח של המערכת הקודמת לשמור על השקט, הרצון לבסיס חדש שממנו ניתן יהיה להוציא משלחות צבאיות נוספות על מנת לרכוש שלל וניצחונות, והרצון להכנסות נוספות ממסים. ארבע הרפובליקות המשיכו להתקיים כתת-חלוקות של המחוז, וכך גם הליגה הפדרלית. מועד הקמת המחוז בסתיו 148 לפנה"ס מצוין כתאריך תחילת העידן הפרובינציאלי, אך בפועל ייתכן שזה היה תהליך הדרגתי.
היסטוריה > פרובינקיה רפובליקנית

עם הקמתה, פרובינקיה מקדוניה הקיפה את מוקדון עצמה, פאוניה וחלקים מאיליריה ותסליה מדרום ואפירוס ממערב. באופן רעיוני, הגבול הצפוני עבר מליסוס על חוף הים האדריאטי, מזרחה עד שהגיע לנהר הברווס, שיצר את הגבול המזרחי עם תראקיה. גבולות אלו הוגדרו רק בצורה רופפת והיו תלויים בכשירות הצבאית של המושלים, כאשר קיקרו טען כי "עבור מושלי מקדוניה, הגבולות היו תמיד זהים לאלו המסומנים בחרבות ומגנים". הבירה הייתה סלוניקי והמושל החזיק במעמד פרוקונסולרי.
שנתיים לאחר הקמת הפרובינקיה החדשה, בשנת 146 לפנה"ס, הרומאים הביסו את הליגה האכאית במלחמה האכאית והשיגו שליטה על שאר יוון היבשתית. החוקרים חלוקים בדעתם אם אכאיה שולבה רשמית בפרובינקיה מקדוניה בעקבות תבוסה זו, אך קיימות עדויות על התערבויות לסירוגין בענייני אכאיה על ידי המושלים.
היסטוריה > פרובינקיה רפובליקנית > ויה אגנטיה

זמן מה לאחר שנת 146 לפנה"ס, יזם גנאוס אגנטיוס את סלילתה של ויה אגנטיה, דרך רומית, שהחלה בדירהאקיום על חוף הים האדריאטי מול קצה ויה אפיה באיטליה, השתרעה על פני הרי הפינדוס והמשיכה דרך מקדוניה לסלוניקי. משם לקיפסלה, על הגדה המזרחית של נהר ההברוס. קטע זה הושלם בשנת 120 לפנה"ס; הוא עקב אחר תוואי קיים, אך היה כביש מוצק ומפולס יותר מהכביש הקודם, ברוחב של בין שלושה לשישה מטרים. דרך שנייה מחוף הים האדריאטי באפולוניה, שהצטרפה לוויה אגנטיה הראשית אי שם בפנים הארץ, נוספה זמן קצר לאחר 120 לפנה"ס. מאוחר יותר במאה השנייה לפני הספירה, הקצה המזרחי של הדרך הוארך עד לביזנטיון. הדרך הייתה חשובה למטרות צבאיות וכלכליות, וסיפקה את הקשר היבשתי העיקרי בין רומא לנחלותיה במזרח הים התיכון.
היסטוריה > פרובינקיה רפובליקנית > מלחמת אזרחים

מקדוניה הייתה אחת הזירות המרכזיות של מלחמות האזרחים בסוף הרפובליקה הרומית. כאשר יוליוס קיסר חצה את הרוביקון בשנת 49 לפנה"ס, החל במלחמת האזרחים של קיסר, יריביו, בראשות פומפיוס, נטשו את איטליה ונסוגו למקדוניה עם חמישה לגיונות. כמאתיים סנאטורים קבעו את עצמם בסלוניקי כסנאט בגלות והקימו לגיון נוסף מוותיקים במקדוניה ובכרתים. בתחילת שנת 48 לפנה"ס חצה קיסר את הים האדריאטי וצר על פומפיוס בדירהאכיום. בתקופה זו הגיע מנדמוס אחד לקיסר כציר מ"החלק של הפרובינציה שנקרא חופשי" והציע לו תמיכה; לאחר מכן הוא נתפס על ידי כוחותיו של פומפיוס והוצא להורג. לאחר מספר חודשים פרץ פומפיוס מדיראכיום ופנה לכיוון דרום מזרח לכיוון תסליה. בצעדה פגש אותו מקדוני אחר, אקורניון מדיוניסיופוליס, שהגיע להציע ברית עם בורביסטה, מלך דאקיה. עם זאת, הצעה זו הגיעה מאוחר מכדי להועיל לפומפיוס. קיסר הביס אותו באופן מכריע בקרב פרסלוס באוגוסט 48 לפנה"ס והוא ברח למצרים. כשהשתלט על הפרובינקיה, הפריד אותה קיסר מיוון לדרום בפעם הראשונה. חלוקה זו התהפכה לאחר מותו בשנת 44 לפנה"ס, אך תקום לתחייה בתקופה הקיסרית.
לאחר רצח יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס, גם המתנקשים, בראשות ברוטוס וקסיוס, ברחו מזרחה. הסגן לשעבר של קיסר, מרקוס אנטוניוס העביר חוק המחייב את המושל, קווינטוס הורטנסיוס הורטלוס, למסור את הפרובינקיה לידי אנטוניוס. במקום זאת, הוא בחר להציב את הפרובינקיה בשליטתו של ברוטוס – מהלך שהוכר על ידי הסנאט בשנת 43 לפנה"ס. זה הוביל את מרקוס אנטוניוס לברית עם אוקטביאנוס בטריומווירט השני ולפלוש למקדוניה, תוך שהוא מביס את ברוטוס וכוחותיו בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס.
לאחר קרב פיליפי, מקדוניה נפלה בתוך השטחים שהוקצו למרקוס אנטוניוס והיא נשלטה על ידי הלגטים שלו עד שפרצה מלחמה בין אוקטביאנוס ואנטוניוס בשנת 32 לפנה"ס ואנטוניוס הובס בשנת 31 לפנה"ס בקרב אקטיום, לאחר מכן מקדוניה ושאר מדינות מזרח הים התיכון נפלו תחת שליטתו של אוקטביאנוס, מה שסימן את תחילתו של הפרינקיפט.