stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל קרלין
קורות חיים

קרלין נולד ביאנוב, פולין, היגר לשיקגו בילדותו וגדל בבית יהודי אורתודוקסי. קרלין הפך לאתאיסט בשנות העשרה שלו ונשאר אתאיסט עד סוף חייו. מאוחר יותר בחייו סיפר לשלושת ילדיו, שכולם הפכו למדענים, שהליכה ברחוב בלי כיפה על ראשו בפעם הראשונה הייתה אבן דרך בחייו.
קרלין קיבל את התואר הראשון שלו מהמכון הטכנולוגי של אילינוי ולאחר מכן את הדוקטורט שלו במתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון ב-1947 (בגיל 22) תחת פיקוחו של סלומון בוכנר. הוא היה בפקולטה של המכון הטכנולוגי של קליפורניה מ-1948 עד 1956, לפני שהפך לפרופסור למתמטיקה וסטטיסטיקה בסטנפורד.
במהלך הקריירה שלו, קרלין תרם תרומות בסיסיות לתחומי הכלכלה המתמטית, הביואינפורמטיקה, תורת המשחקים, התיאוריה האבולוציונית, ניתוח רצף ביו-מולקולרי וחיוביות מוחלטת. הוא עשה עבודה נרחבת בגנטיקה של אוכלוסיות. בתחילת שנות ה-90, קרלין וסטיבן אלטשול פיתחו את הסטטיסטיקה של קרלין-אלטשול, המהווה בסיס בסיס לתוכנת BLAST. הנמצאת בשימוש נרחב.
קרלין חיבר עשרה ספרים ויותר מ-450 מאמרים. קרלין היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, באקדמיה הלאומית למדעים, ובאגודה הפילוסופית האמריקאית. הוא זכה בפרס לסטר ר. פורד בשנת 1973. בשנת 1989, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש העניק לקארלין את המדליה הלאומית למדעים "על מחקרו הרחב והמדהים בניתוח מתמטי, תורת ההסתברות וסטטיסטיקה מתמטית, וביישום הרעיונות הללו בתחומי כלכלה מתמטית, מכניקה וגנטיקה של אוכלוסיות". ב-2002 הוא נבחר לעמית כבוד של המכון לחקר ביצועים ומדעי הניהול.
עמד בקשר גם עם מכון ויצמן למדע, בעיר רחובות.
משפחתו

אחד מבניו, קנת קרלין הוא פרופסור לכימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס והזוכה לשנת 2009 בפרס קוטון של האגודה האמריקנית לכימיה סינתטית. בנו השני, מנואל, הוא רופא בפורטלנד, אורגון. בתו, אנה קרלין היא מדענית מחשבים תאורטית, פרופסור מיקרוסופט למדעי המחשב והנדסת מחשבים באוניברסיטת וושינגטון.
פרסומים

Karlin, Samuel; Arrow, Kenneth J.; Suppes, Patrick (1960). Mathematical models in the social sciences, 1959: Proceedings of the first Stanford symposium. Stanford, California: Stanford University Press.
Karlin, Samuel; Fabens, Augustus J. (1960), "A stationary inventory model with Markovian demand",  in Arrow (ed.), Mathematical models in the social sciences, 1959: Proceedings of the first Stanford symposium, Stanford mathematical studies in the social sciences, IV, Stanford, California: Stanford University Press, pp. 159–175.
S. Karlin and H. M. Taylor. A First Course in Stochastic Processes. Academic Press, 1975 (second edition).
S. Karlin and H. M. Taylor. A Second Course in Stochastic Processes. Academic Press, 1981.
S. Karlin and H. M. Taylor. An Introduction to Stochastic Modeling, Third Edition. Academic Press, 1998.
S. Karlin, D. Eisenberg, and R. Altman. Bioinformatics: Unsolved Problems and Challenges. National Academic Press Inc., 2005..
S. Karlin (Ed.). Econometrics, Time Series, and Multivariate Statistics. Academic Press, 1983.
S. Karlin (Author) and E. Nevo (Editor). Evolutionary Processes and Theory. Academic Press, 1986.
S. Karlin. Mathematical Methods and Theory in Games, Programming, and Economics. Dover Publications, 1992.
S. Karlin and E. Nevo (Eds.). Population Genetics and Ecology. Academic Press, 1976.
S. Karlin and W. J. Studden. Tchebycheff systems: With applications in analysis and statistics (pure and applied mathematics). Interscience Publishers, 1966 (1st edition).
S Karlin and S. Lessard. Theoretical Studies on Sex Ratio Evolution. Princeton University Press, 1986.
S. Karlin. Theory of Infinite Games. Addison Wesley Longman Ltd. Inc., 1959.
S. Karlin. Total Positivity, Vol. 1. Stanford, 1968.
הערות שוליים

1 2  Dan Stober (16 בינואר 2008). "Sam Karlin, mathematician who improved DNA analysis, dead at 83". Stanford.edu. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sam Karlin, influential math professor, dead at 83 (אורכב 12.05.2008 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Samuel Karlin". American Academy of Arts & Sciences (באנגלית). נבדק ב-2021-12-21.
↑  "Samuel Karlin". www.nasonline.org. נבדק ב-2021-12-21.
↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org. נבדק ב-2021-12-21.
↑  Karlin, Samuel (1972). "Some mathematical models of population genetics". Amer. Math. Monthly. 79 (7): 699–739. doi:10.2307/2316262. JSTOR 2316262.
↑  US NSF - The President's National Medal of Science: Recipient Details
↑  Fellows: Alphabetical List, Institute for Operations Research and the Management Sciences, נבדק ב-2019-10-09
↑  Kenneth Karlin's web site at JHU, retrieved 2011-01-16.
↑  Anna Karlin's faculty web page at U. Washington, retrieved 2011-01-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428025605171  BIBSYS: 90148982  BnF: cb12277338f (data)  CANTIC: a11260762  CiNii: DA00032754  GND: 118918672  ISNI: 0000 0001 1076 6737  LCCN: n50046910  LNB: 000114606  MGP: 8105  NDL: 00445185  NKC: jx20050907005  NLA: 35260182  NSK: 000685765  NTA: 06956633X  RERO: 02-A003442748  SELIBR: 307315  SNAC: w6wv17v0  SUDOC: 031588077  Trove: 886544  VIAF: 91929343   WorldCat (עם VIAF): 91929343
שרלוט בונפרטה

שרלוט נפולאונה בונפרטה (בצרפתית: Charlotte Napoléone Bonaparte‏; 31 באוקטובר 1802 - 2 במרץ 1839) הייתה בתם של ז'וזף בונפרטה וז'ולי קלארי.
ביוגרפיה

שרלוט נולדה ב-31 באוקטובר 1802 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות גדולה בשם זנאיד. ב-1804 הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לשרלוט אמה ואחותה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה למלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. לאחר שנפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. שרלוט ליוותה אותו בתחילה, ולמדה ציור בארצות הברית. היא ציירה ציורי נוף בארצות הברית ודיוקנאות, והציגה את יצירותיה באקדמיית פנסילבניה לאמנות. ב-1824 היא חזרה לאירופה לשהות עם אמה. היא נישאה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנם של לואי בונפרטה והורטנס דה בוארנה ואחיו של נפוליאון השלישי. את אחותה זנאיד השיאו הוריה לשארל לוסיאן בונפרטה בנו של לוסיאן בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר.
היא מתה בסרזנה ב-2 במרץ 1839 בגיל 36 כתוצאה מלידה שהסתבכה. היא נקברה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. אביה ואמה נטמנו לצדה לאחר מותם. ב-1840 העביר הקיסר נפוליאון השלישי את גופתו של אביה לצרפת, אולם קבריהן של ז'ולי ושרלוט נותרו בפירנצה עד ימינו.
שוברט גמבטה

שוברט גמבטה (בספרדית: Schúbert Gambetta;‏ 14 באפריל 1920 – 9 באוגוסט 1991) כינויו "אל מונו", היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת המגן ימני.
קריירה

גמבטה ערך את הופעת בכורתו במדי פניארול ב-30 בנובמבר 1937. לאחר מאבק משפטי קשה, הצליח לעבור ליריבתה העירונית נסיונל. גמבטה שבילה שם את מרבית הקריירה, זכה עם נסיונל בליגה האורוגוואית 10 פעמים  ו-3 פעמים בגביע אלדאו בין השנים 1940–1956. תוך כדי זמן זה שיחק בקוקוטה דפורטיבו הקולומביאנית ב-1949. גמבטה סיים את הקריירה שלו ב-1960 בשורות מר דה פונדו מהליגה השנייה.
במדי נבחרת אורוגוואי גמבטה זכה בקופה אמריקה 1942. הוא הבקיע שער אחד במהלכו בניצחון 0–7 על אקוודור. במונדיאל 1950 לקח חלק בזכייתה ושיחק ב"מרקנאסו" נגד ברזיל, שם הצטיין כאשר ניטרל את זיזיניו ואדמיר. גמבטה אומנם היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1954, אך לא שותף כלל.
תארים

אליפות אורוגוואי (10): 1940, 1941, 1942, 1943, 1946, 1947, 1950, 1952, 1955, 1956
גביע אלדאו (3): 1940, 1942, 1946
גביע העולם: 1950
קופה אמריקה: 1942
גמבטה (עומד, חמישי מימין) עם נבחרת אורוגוואי במונדיאל 1950
ריבוי מוגבלויות

ריבוי מוגבלויות (באנגלית: Multiple disabilities) הוא מצב המתאר אדם עם שילוב של שתי מוגבלויות או יותר, לדוגמה: מוגבלות חושית לצד מוגבלות פיזית. כמעט למחצית מהאנשים עם מוגבלות (47%) יש יותר מסוג מוגבלות אחד. צירוף המוגבלויות השכיח ביותר הוא מוגבלות פיזית ונפשית (14% מקרב האנשים עם מוגבלות בגיל העבודה).
סיווגי ריבוי מוגבלויות

אנשים עם ריבוי מוגבלויות יכולים להיות מאובחנים במגוון אבחונים הכוללים בין היתר:
מוגבלות שכלית קשה ועמוקה (ציוני IQ מתחת ל-40)
מוגבלות שכלית הדורשת תמיכה ממושכת בתחומי חיים רבים ושונים
תסמונות הספקטרום האוטיסטי (ASD), הפרעת ילדות דיסאינטגרטיבית, או תסמונת רט (מספר סוגים של הפרעות הספקטרום האוטיסטי)
פגמים גנטיים שונים מלווים במוגבלות שכלית התפתחותית
מוגבלות נפשית
במצב של ריבוי מוגבלויות קיימת אפשרות של אבחנה כפולה. אבחנה כפולה מכילה בתוכה ריבוי מוגבלויות הכולל מוגבלות שכלית התפתחותית לצד הפרעה נפשית.
אבחנה כפולה

אבחנה כפולה (dual diagnosis) פירושה הפרעה נפשית או התנהגותית המתלווה למוגבלות שכלית התפתחותית. לפי מחקרים שונים, הפרעות נפשיות והתנהגותיות מופיעות בשכיחות גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ביחס לאוכלוסייה הכללית ונמדדות בין 10% ל-60% מכלל האוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית. כלומר, אוכלוסייה זו נמצאת בסיכון גבוה לפתח הפרעות נפשיות. כן נמצא שככל שחומרת הפיגור עולה הסיכון להפרעה נפשית נלווית, עולה.
מאפיינים

הפרעות נפשיות והתנהגותיות מופיעות בשכיחות גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית ביחס לאוכלוסייה ונמדדות בשיעור של בין 30%-40% ומתפלגות באופן שווה, ללא קשר למין. על פי מספר מחקרים נמצא ש- 0.3%-0.5% מכלל האוכלוסייה בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית וגם עם הפרעות נפשיות.
בעבר נהוג היה לייחס הפרעות נפשיות או התנהגותיות אצל אנשים עם מגבלות שכלית התפתחותית, להשפעותיה של המגבלה השכלית ולא לאבחון פסיכופתולוגי, או אבחנה מבדלת. ישנן כמה הפרעות נפשיות והתנהגותיות הנפוצות יותר בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית: תסמונות הספקטרום האוטיסטי, שיטיון מסוג אלצהיימר, סכיזופרניה המוכרת בתדירות פי 3 מאשר באוכלוסייה הרחבה והפרעות אפקטיביות.
קיימים מספר גורמי סיכון המסבירים את השכיחות הגבוהה של הפרעות נפש בקרב אנשים עם מגבלות שכלית התפתחותית:
יכולת ההתמודדות עם מצבי לחץ נמוכה יותר בשל הליקוי הקוגניטיבי.
הנזק הביולוגי של הנזק המוחי משפיע על ההתכנות להופעתן של הפרעות נפשיות.
נכויות הנלוות למוגבלות מעלות את הסיכון להופעתן של הפרעות נפשיות.
קיימת השפעה פסיכולוגית של ההתמודדות מול סטיגמות ועמדות שליליות כלפי המוגבלות.
קיימת פגיעות בסיסית גדולה יותר להשפעה של מחלות ותרופות שונות.
בנוסף לכל גורמי סיכון אפשריים אלה, מתווספות ההשפעות הסביבתיות המשתנות כיחס של הסביבה התומכת.
למציאת האבחון הנכון ישנן השלכות על היכולת להעניק את הטיפול והתמיכה המתאימים ולשפר את איכות חייו של האדם עם האבחנה הכפולה.
עקרונות האבחון אינם שונים מאלה שיש להפעיל ביחס לילדים ומבוגרים עם אינטליגנציה רגילה, אך ההבדל טמון ביישום המעשי של כללי האבחון ויש לשים לב לכמה מלכודות אפשריות בדרך.
דרכי טיפול בישראל

הטיפול באנשים עם ריבוי מוגבלויות נחלק בישראל בין משרדי ממשלה ואגפים המתמחים בטיפול בסוגי מוגבלויות שונות. טיפול באנשים עם אבחנה כפולה דורשת בניית תוכנית מותאמת הוליסטית הנותנת מענה לכלל הקשיים עימם מתמודד האדם. על כן נדרשת עבודה בשיתוף פעולה עם גורמים מאגף השיקום, השרות לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית, בריאות הנפש ומשרד הבריאות.
עקרונות הטיפול באוכלוסייה זו דומה לאילו של האוכלוסייה הכללית. הן כשמדובר על מבוגרים והן על ילדים ומתבגרים. הטיפול כולל אבחנה רב ממדית, טיפול המורכב מיותר ממודל טיפולי אחד ובדיקה מהי טובת המטופל. לעיתים ניתן גם פסיכותרפיה, כאשר הוא מותאם למטופל ולרוב מסתמך על אמצעים שאינם מילוליים (כמו טיפול במשחק או טיפול באומנות).
אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, המתגוררים בהוסטלים, יכולים לקבל טיפול להפרעה הנפשית מפסיכיאטר ומפסיכולוג המגיעים בקביעות למסגרת. לאילו המתגוררים בבית ובקהילה, המצב יותר בעייתי. זאת כיון שלרוב במרפאה לבריאות הנפש אזורית, לא מטפלים באילו המאובחנים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. (מייק סטבסקי).
באוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית קיימת מגמה של שילוב בקהילה, אולם כאשר מדובר באבחנה כפולה, השילוב בקהילה מורכב יותר, כאמור, וקיים צורך לתת הכשרות ממוקדות לאנשי הצוות הטיפולי בנוגע לעקרונות השילוב.
הטיפול באוכלוסייה זו של אנשים עם אבחנה כפולה, מבוסס על זיהוי הגורמים לשינויים ההתנהגותיים ולביטויי המצוקה שלהם. מרכיב חיוני בטיפול הוא הדרכה של המערכת המטפלת. כאשר המטפלים העיקריים הם מערכת התמיכה של המטופל. בני משפחה או מטפלים במסגרות השונות. אלה זקוקים לליווי והדרכה לאורך כל הדרך.
כאשר ישנה הפרעה נפשית ספציפית, יש לשלב גם טיפול תרופתי מתאים. לאור השילוב של המוגבלות השכלית יחד עם ההפרעה הנפשית, לעיתים התגובה לתכשירים רפואיים יכולה להיות שונה, המינונים או בתופעות הלוואי. על כן, יש לנקוט משנה זהירות במתן תכשירים אלה. לאור המורכבות, יש להתוות תוכנית טיפולית בזהירות רבה, בכל מקרה לגופו.
במקרים שבהם קיימת החרפה התנהגותית ניכרת, המחייבת אשפוז בבית חולים פסיכיאטרי, למרות חומרת המצב יש לשקול אפשרות זו בזהירות רבה, מאחר שאשפוז במחלקות פסיכיאטריות רגילות חושף אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית לקושי רב יותר ולמצוקה גדולה יותר, דבר שגורם להחרפה במצבם. בנוסף, הצוותים העובדים במחלקות אלו אינם, במקרים רבים, בעלי ההכשרה הנדרשת והם אינם ערוכים ומתקשים לתת את המענה הרפואי הרצוי לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
בארץ, לא קיימים מענים מסודרים לאנשים עם אבחנה כפולה. המענים הניתנים הם על פי המוגבלות העיקרית ולא המשנית. כאשר אדם מאובחן עם מוגבלות שכלית התפתחותית, הוא משויך לאגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית במשרד הרווחה והשירותים שיוצעו לו אינם נותנים מענה לצרכים העולים בשל האבחנה הכפולה.
השירותים המוצעים מטעם אתר משרד הרווחה והשירותים החברתיים הם פיתוח וקידום שירותים בקהילה לאנשים בכל הגילאים ובכל רמות התפקוד, מתן שירותים בכל תחומי החיים: בריאות, מגורים, חינוך, תעסוקה ופנאי לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית המתגוררים בדיור. שיפור איכות החיים ומימוש הפוטנציאל של האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית באמצעות תוכניות קידום אישיות וכן איתור מיון וגיוס עובדים למשרות פנויות.
כאמור, השירותים אינם מותאמים באופן ספציפי לאנשים עם אבחנה כפולה ועל כך ראו להלן גם בביקורת.
ביקורת על המצב בישראל

במדינת ישראל בשנת 2015 אין מענה הולם לאנשים עם אבחנה כפולה, החוקרים מציינים כי:
רוב האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית והפרעות נפשיות בדרך כלל גרים במוסדות בגלל התנהגות מורכבת שאינה מאפשרת להם לגור במסגרת משפחתם או בקהילה.
רוב האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית המופנים להערכה פסיכיאטרית מתפקדים ברמת מוגבלות שכלית קלה או בינונית שיוצרת בעיות התנהגות הגורמות למשפחתם או לצוותים המקצועיים מעמסה טיפולית מיוחדת והם אלו (אנשי הצוות) שמבקשים עזרה. אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית אינם מהווים מעמסה מיוחדת ואינם מופנים להערכה פסיכיאטרית על אף שקיימת אפשרות של הפרעה נפשית קשה בעלת משקל משמעותי יותר מהמוגבלות שכלית התפתחותית.
לגבי אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשה ועמוק נמצא שגם אצלם ישנן הפרעות נפשיות קשות אך בגלל תפקודם הירוד כל כך נוטים הרבה יותר לשייך את התנהגותם החריגה למגבלות השכליות הקשות.
ההפרעה הפסיכיאטרית השכיחה אצל אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית היא פסיכוזה כשנוטים להתעלם מהפרעות אחרות, קיים ויכוח האם ההפרעות הפסיכיאטריות אצל אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשה ועמוקה כלולות גם הן בטרמינולוגיה הפסיכיאטרית המקובלת.
קיים קושי משמעותי לבצע בדיקות פסיכיאטריות לאנשים שאינם משתמשים בשפה ולכן האבחנה צריכה להתבסס על תצפיות ודוחים מאנשים שחיים ליד ועם האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית שלא יכולים לדווח בעצמם על הסימפטומים.
לאוכלוסיית האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשיים וביטויים ייחודים וצרכים טיפוליים בהתאם. מצב זה מחייב מטפלים, כולל פסיכיאטרים, בעלי הכשרה וניסיון מתאימים. במדינות שונות קיימת תוכנית הכשרה לפסיכיאטרים המטפלים באוכלוסייה זו ואף הוקמה מערכת טיפולית ייעודית הכוללת מרפאות ומסגרות אשפוז. במדינת ישראל אין, נכון ל-2015, מערכת כזו. עדיין לא קיימת תוכנית הכשרה, אין מסגרות אשפוזיות עם היערכות מתאימה וברוב המקרים הטיפול האמבולטורי משולב במסגרות הפסיכיאטריות הרגילות ואינו נותן את המענה הנדרש.
קיים חסך במענים למשפחה המורחבת מפני שרוב המשפחות בהן יש בן או בת משפחה עם מוגבלות שכלית התפתחותית זקוקות למקום בו יוכלו להתייעץ עם איש מקצוע או לדון בעצמן בסוגיות בעזרת איש מקצוע בישראל אין כיום מענה ממוסד לצורך זה.
ראו גם

מוגבלות שכלית התפתחותית
הפרעה נפשית
אקי"ם
שלוה (ארגון)
הערות שוליים

↑  • סטבסקי, מ. בעיות נפשיות והתנהגותיות על רקע של פיגור. בתוך: מ. חובב, ופ. גיטלמן (עורכים). מבידול לשילוב - התמודדות עם מוגבלויות בקהילה (עמ' 179–186). הוצאת כרמל. 2006
↑  סטבסקי מ. פסיכופתולוגיה על רקע פיגור שכלי. בתוך ש. טיאנו (עורך). פסיכיאטריה של הילד והמתבגר (מהדורה שלישית). הוצאת דיונון, 2010
↑  סגל, ד.. קידום השילוב הקהילתי של אנשים עם מוגבלות שכלית ואבחנה כפולה על ידי אנשי צוות תומך (עבודה לשם תואר מוסמך). האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2013
↑  כץ, נ. פיגור ותחלואה נפשית, The Medical, גיליון מס' 5, 2007
↑  עמינדב ח. אבחנה מבדלת בין הפרעות נפשיות ובין מוגבלות שכלית.
שרלוט אנגוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1911 קנזס סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במרץ 1989 (בגיל 78) פנסילבניה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות, פילדלפיה 
 
שרלוט אנגוס (באנגלית: Charlotte Angus;‏  2 בפברואר 1911 – 12 במאי 1989) הייתה אמנית אמריקאית.
ביוגרפיה

אנגוס נולדה בקנזס סיטי, מיזורי ועברה לפילדלפיה כשהייתה צעירה וגדלה בעיר זו. למדה באוניברסיטה לאמנויות ובמועדון גרפיק סקוטש, לפני שקבלה עבודה במשרד פרסום, שאותה איבדה עקב השפל הגדול.
לאחר מכן, בשנת 1936, הפכה מעורבת בפרויקט האמנות הפדרלית, החלה בציור תפאורות עבור פרויקט התיאטרון הפדרלי והמשיכה בתרומה לאינדקס העיצוב האמריקאי. בתום הפרויקט ב-1942 למדה שרטוט, וקיבלה תפקיד כשרטטת במרכז הרפואי של הצי בפילדלפיה.
היא גם יצרה כרזות עבור "מינהל התקדמות העבודות".
אנגוס נישאה לג'ון סטפאנק ב-1947 והתיישבה איתו בדרום מערב פנסילבניה, שם המשיכה להציג את אמנותה.
היא מתה בפולסקי, פנסילבניה, ונקברה בבית הקברות סנט אן בהרמיטאז'.
ליטוגרפיה מאת אנגוס, נמצאת בבעלות מוזיאון ספנסר לאמנות. חלק גדול מהעבודות שהפיקה עבור אינדקס העיצוב האמריקאי מוחזק על ידי הגלריה הלאומית לאמנות. יש לה גם עבודות במוזיאון ניוארק לאמנות
הערות שוליים

↑  Benjamin F. Shearer (2007). Home Front Heroes: A Biographical Dictionary of Americans During Wartime. Greenwood Publishing Group. pp. 21
↑  Stale Session, web.archive.org, ‏2017-03-12
↑  Spencer Museum of Art | Collection – Angus, Charlotte Charlotte Angus, web.archive.org, ‏2017-03-12
↑  Artist Info, National Gallery of Art
↑  Welcome to The Newark Museum of Art, newarkmuseumart.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1258836122  VIAF: 1401165450331027100004   WorldCat (עם VIAF): 1401165450331027100004 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרלוט אנגוס".
מסרק עץ, ציור צבעי מים באינדקס החפצים האמריקאים, 1937
בובת קרייקר, צבעי מים
שוברטיאדה

שוברטיאדה (גרמנית: Schubertiade) היא אירוע מוזיקלי המתרכז במוזיקה קאמרית, בעיקר ביצירותיו של המלחין פרנץ שוברט (1797–1828). ראשיתה של מסורת ה"שוברטיאדות" עוד בימיו של שוברט, במסיבות רעים בסלונים וינאיים שבהן שרו את שיריו וניגנו את יצירותיו של שוברט וברובן שוברט עצמו ניגן בפסנתר. שנת 2020 היא שנת ה-200 להיווסדן של השוברטיאדות
בווינה. בשנת 1820, שוברט, אז בן 23, זוכה להכרה. המוזיקה הקאמרית שלו פופולרית, משפחות של ידידיו פותחות את בתיהן להתכנסויות, מסיבות של שירים וריקודים שהמוזיקה שמושמעת בהן היא כולה של שוברט, הוולסים, הלנדלרים, המוזיקה הקאמרית והשירים.
מפגשים ביתיים היו פתרון למצב הפוליטי בעיר. קלמנס ונצל פון מטרניך שהיה בין מנסחי הבריתות שסלקו את נפוליון מן הזירה הפוליטית השאירו בידיו את הכוח לשלוט בעיר בעזרתה של משטרה חשאית שהכתיבה את אורח החיים בעיר שכלל בין היתר איסור התכנסויות. חבריו של שוברט המודעים לכישרונו של הצעיר העומד ביחס הפוך ליכולתו להתפרנס – מתגייסים לסייע לו. הם מנסים למכור את התווים לבתי הוצאה מוכרים וזוכים בהצלחה חלקית. השוברטיאדות היו גם מעין במות חשיפה למוזיקאים לא מוכרים וליצירות חדשות. אף על פי ששוברט לא היה חלוץ בתחום חיבור הליד (השיר האמנותי גרמני; ברבים: "לידר"), הרי שהוא נחשב לגדול יוצריו. איכותו המופתית של ה"ליד" השוברטי מתבטאת בכך שתפקיד הקול ותפקיד הפסנתר מהווים יחידה אמנותית אחת ולא כפי שמקובל שלפסנתר תפקיד מלווה בלבד. התאריך 19 באוקטובר 1814 שהוא יום ההוצאה לאור של שירו של שוברט "גרטכן ליד הכישור" (למילים מתוך המחזה פאוסט של גתה) נחשב ליום הולדתו של השיר האמנותי הגרמני. פיליפ הייל, מבקר מוזיקה וחוקר אמריקני (1854–1934) היטיב לנסח את תכונותיו של שוברט מלחין השירים: "התכונות הבולטות ביותר של שוברט הן ספונטניות, לחנים מקסימים, שליטה מוחלטת במודולציות, יכולת או מזל למצוא את המשפט המוזיקלי האופטימלי לרגש שבמרכז השיר. שיריו הטובים ביותר ספוגים באווירה שאי אפשר להתעלם ממנה, שאי אפשר שלא להבינה."
השוברטיאדה הישראלית

שם המותג "שוברטיאדה" מתפקד כשם של פסטיבלים או של מרתונים מוזיקליים במקומות שונים בעולם במתכונת משתנה או קבועה, שבהם שרים ומנגנים מוזיקה קאמרית בעיקר מיצירות של שוברט. את ה"שוברטיאדה הישראלית" ייסדו ב-2007: רז כהן, דניאל גורטלר, יוסי שיפמן ומירי שמיר. ארבעת המייסדים שותפים עד היום בשוברטיאדות: רז כהן – צ'לן ומנהל מוזיקלי, דניאל גורטלר – פסנתרן ושותף לתכנים, שניהם משתתפים בנגינה; יוסי שיפמן – מנחה השוברטיאדות בתל אביב ומירי שמיר – מפיקה.
השוברטיאדה הישראלית כללה במופע הייסוד קונצרט מרתוני אחד שבו השתתפו אחד עשר מוזיקאים ישראלים. הקונצרט התקיים ב"מרכז ענב לתרבות" בתל אביב. הצלחת האירוע הראשון הובילה בתוך זמן קצר להוספת קונצרטים של "השוברטיאדה הישראלית" בין היתר בחיפה, בירושלים, בקיסריה, בבית גבריאל על שפת הכנרת, ראשון לציון, ב"קשת אילון" ובקיבוץ שדה בוקר. לשוברטיאדה הישראלית נוכחות קבועה בסצנת העשייה התרבותית בישראל.
אירועי השוברטיאדה מתקיימים תמיד ביום הולדתו של שוברט: 31 בינואר או בסמוך לו. הצלחתה של "השוברטיאדה הישראלית" זכתה להכרה ולתמיכה של משרד התרבות והספורט, עיריית תל אביב-יפו, משרד התרבות, "מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה" ותורמים ישראלים פרטיים, וכן להכרה בינלאומית שהתבטאה בין היתר בתמיכה של "פורום התרבות האוסטרי" (Austrian Cultural Forum).
תוכניות השוברטיאדה הישראלית כוללות כמתבקש יצירות מאת שוברט, אליהן נוספו יצירות שאינן פרי עטו. ב-2018 תוכנית השוברטיאדה הוקדשה כולה לעיבודים ליצירותיו של שוברט וליצירות שנכתבו בהשראת המוזיקה שלו. תוכנית זו, חסרת תקדים במהותה, כללה יצירות מאת פרנץ ליסט, פרוצ'ו בוזוני, אריברט ריימן, יורג וידמן, לאופולד גודובסקי, קארל צ'רני והישראלים גילעד הוכמן, משה זורמן, ואורי ברנר. חלק מהיצירות הישראליות הוזמנו על ידי השוברטיאדה הישראלית.
בשוברטיאדות הוינאיות בזמנו של שוברט השתתפו הרכבים מוזיקליים אד-הוק ומוזיקאים עצמאיים. בשוברטיאדה הישראלית מופיעים לאורך השנים גם הרכבים קבועים, חלקם ישראלים, כמו רביעיות כלי הקשת  "אביב" "כרמל" ו"ראשונים", חלקם הרכבים אורחים בהם שלישיית הפסנתר במברג (גרמניה) ורביעיית כלי הקשת הדורית (בריטניה), דואו כינור ופסנתר חגי שחם ארנון ארז, וצמד הפסנתרנים טל-גרויטהויזן (גרמניה). הפסנתרן והחוקר הבריטי הנודע גראהם ג'ונסון התארח שלוש פעמים בשוברטיאדה הישראלית. בין הפסנתרנים שהשתתפו בשוברטיאדות: דניאל גורטלר, אודליה סבר, עמיאל בושקביץ, ויקטור סטניסלבסקי, מיכאל זרצקל וישי שאער.
השתתפו גם הכנרים הישראלים סרגיי אוסטרובסקי ואיתמר זורמן, הצ'לן האוסטרי אריך הוטר והצ'לן האנגלי רפאל וולפיש ונגני הגיטרה: עודד שוב וירון חסון.
בשוברטיאדה הישראלית השתתפו זמרים רבים, ובהם: שרון רוסטורף-זמיר, סיוון רותם, הילה בג'יו, קלייר מגנג'י, יעל לויטה, טליה אור, אנה הנטלי, יניב ד'אור, דניאל יוהנסן, בנג'מין אפל, טים פאלון ותהילה ניני גולדשטיין.
הערות שוליים

1 2  השוברטיאדה הישראלית
↑  תוכנית השוברטיאדה הישראלית 2018
שוריקן

הירה שוריקן בעל שלושה חודים, נקרא סָאנְקוֹ שוריקן.
בו שוריקן.
שוּרִיקֵן (ביפנית: 手裏剣; "להב יד נסתר"  או "כוכב נינג'ה" בשפת העם) הוא שמה של קבוצת כלי נשק יפנים המשמשים להטלה או דקירה. השוריקנים הם חפצים קטנים ומחודדים הניתנים להחבאה בכף היד העשויים ממגוון חומרים או חפצים כגון מסמרים, מחטים ואפילו מטבעות כבדים ופיסות מתכת שטוחות נוספות, או כלי נשק יצוקים. לרוב שימשו השוריקנים ככלי עזר או כלי נשק משני לקטאנה או ליארי. הטכניקה של השימוש בשוריקן נקראת "שוריקן-ג'וצוּ" וניתן למצוא אותה בתוכנית הלימודים של מספר אסכולות של אמנויות לחימה יפניות מסורתיות (קוריו), לדוגמה באסכולת טוֹגַקוּרֵה המשויכת היום לבוג'ינקאן, ארגון הנינג׳וּצוּ הגדול ביותר, ובבית הספר העצמאי טנשין שודן קאטורי שינטו ריו.
שימוש קרבי של השוריקן

למרות מספר רב של כלי נשק יפניים שבמקור היו כלים חקלאיים, השוריקן הוא כלי אשר תוכנן ללחימה מראשיתו.
בשימוש נכון יכול השוריקן לגרום נזק רב. לשוריקן צורות רבות ולהן שימושים שונים. השוריקן שימש כאביזר לחימה לנינג'ות. תפקידו של השוריקן היה בעיקר להילחם כנגד סמוראי המחזיק קטאנה, ובשל היכולת לזרוק את השוריקן היה ניתן להילחם למול הסמוראי ממרחק שלא היה מסכן את המשתמש.
הירָה שוריקן

הירה שוריקן ("שוריקן שטוח") ידוע גם כשאקֶן (להב עגול, או להב גלגל) הוא שוריקן, לרוב בצורת כוכב, בעל לפחות שלושה קצוות מחודדים. לשוריקנים אלו יש לרוב חור עגול במרכז ומטרתו לתליה נוחה שלהם על מקל קטן הנתחב לחגורת הקימונו. שוריקנים אלו היו לכלי נשק רשמיים, ואף סמוראים השתמשו בהם בעת צרה.
בוֹ שוריקן

בו שוריקן (בו: מקל או יתד) הוא יתד מחודדת עשויה מתכת או סכין אשר הוטלה לעבר האויב ללא סיבוב. שוריקנים אלו היו לכלי נשק פחות רשמיים, אם כי על פי רוב יעילים באותה מידה. בדרך כלל חפצים יום יומיים שימשו בתור בו שוריקן, מכיוון שנשק זה היה נשק להגנה עצמית. לדוגמה, רבים השתמשו בסיכות שיער כבו שוריקן. רבים אף השחיזו את מקלות האכילה שלהם על מנת שהיה להם נשק נגיש בעת צרה.
שימוש על ידי נינג'ות

שוריקן ידוע גם ככוכב נינג'ה. נינג'ות הוא מושג מאוחר המתייחס למספר קבוצות של לוחמי גרילה ביפן העתיקה, חלקם היו סמוראים. השוריקן שימש גם בקרבות מסודרים ולא רק בלוחמת גרילה, ובתי ספר מכובדים ללחימה ביפן העתיקה לימדו את השימוש בנשק זה לסמוראים ולוחמים פשוטים כאחד. חלק לוחמים שעשו בו שימוש לא שימנו את השוריקן וכך החלודה שבו שימשה גם כנשק.
בתרבות הפופולרית

בתרבות הפופולרית מזוהה השוריקן כנשק של נינג'ות ומכונה "כוכב נינג'ה".