שיבולת (אמצעי זיהוי)
בתרגומי התנ"ך

תרגומי התנ"ך, בבואם לתרגם את סיפור השיבוש הפונטי המאולץ של בני אפרים, ניסו בדרך כלל לשמור על ההבחנה הצלילית שבמקור העברי, כדי לשמור על התוכן המקורי של הסיפור. אולם בשפות אחדות נוצרה מכך בעיה תרגומית, משום שאין בהן הבחנה בין הצליל ס' לצליל ש' או שאף אחד משני הצלילים אינו קיים בשפה. מקרים כאלה טומנים בחובם פוטנציאל של תופעת "שיבולת כפולה": שיבוש (פונטי מאולץ), מצד תרגומים אלה, של השיבוש (הפונטי המאולץ) המקורי.
בתרגום השבעים, המנוסח בשפה היוונית הקלאסית שאינה מסוגלת להבחין בין ש' לבין ס', נאלץ המתרגם היווני להימנע מצלילי המילה העברית על שתי גרסאותיה, שההבחנה בין שתיהן הייתה אפוא בעייתית עבורו, ובמקום זאת תרגם את הפסוק העברי לא פונטית אלא סמנטית, כך: "ויאמרו לו: אמור כעת קלח (= גבעול-תירס), ולא יכול היה לבטאה כך נכון" .
עם זאת בתרגומי התנ"ך ליוונית מודרנית, שבה הניגוד בין ס' לבין ש' אמנם אינו קיים בתור ניגוד בין שתי פונמות אך קיים בתור ניגוד בין שני אלופונים (צלילים שונים חסרי השפעה סמנטית) של הפונמה היוונית האחת Σ (בדומה נניח לניגוד שבין האלופונים העבריים p/f של הפונמה העברית האחת "פ"), משתמשים המתרגמים היוונים החדשים בעובדה שהאות היוונית Σ שבדרך כלל מבוטאת כמו ס', מבוטאת אצלם (בתור אלופון) כמו ש' אם היא חסרת תנועה ולפני כ' רפויה, וכך הם מתרגמים את המבטא של בני אפרים על ידי Σίββωλεθ (סיבולת) ואת המבטא הגלעדי על ידי Σχίββωλεθ (שְכִיבּוֹלֶת - כלומר עם כ' רפויה אחרי האות הראשונה חסרת התנועה כדי שאות זו תיקרא כמו ש'). "טריק" דומה שמשנה אף הוא במעט את הסביבה הפונטית של האות הראשונה כדי שתוכל להיקרא כמו ש/ס לפי הצורך, משמש בסיס לתרגומי התנ"ך בשפות נוספות, כגון יפנית: シボレテ (שִיבּולֶתֶה עם חיריק באות הראשונה כדי שתיקרא כמו ש') לעומת セボレテ (סֶבּולֶתֶה עם סגול באות הראשונה כדי שתיקרא כמו ס') , וכגון איסלנדית: Sibbólet (סִיבּולת) לעומת Sjibbólet (שְיִיבּולת עם י' עיצורית אחרי האות הראשונה חסרת התנועה כדי שאות זו תיקרא כמו ש').
בתרגום התנ"ך לשפת איי גילברט, שבה הצליל ש' לא קיים כלל, אפילו לא בתור אלופון, ושמשמשת אפוא בכך מודל חי למצב הפונטי הקדום שמיוחס לניב העברי של בני אפרים (ושהתקיים גם ביוונית העתיקה של תרגום השבעים), הפתרון שנבחר כדי לתרגם את ההבחנה שבין סיבולת לבין שיבולת אינו מבוסס על "הפתרון" הסמנטי המתחמק של תרגום השבעים (כדלעיל) אלא על פתרון פונטי של ממש המבוסס על ההבחנה הפונטית היותר רחוקה שבין שני האלופונים ס/ט של הפונמה T שבשפה זו: סיבולת = Tiboreta (סִיפּּולֶתָה עם חיריק באות הראשונה כדי שתיקרא כמו ס'), לעומת שיבולת = Teiboreta (טֶיְפּולֶתָה, כביכול כדי לשקף את "טיבּולת" אך עם י' עיצורית אחרי סגול באות הראשונה כדי שאכן תיקרא כמו הצליל ט' שאמור אפוא להיות "הנציג הכי קרוב" לצליל העברי ש' שאינו מתאפשר בשפת איי גילברט) .
בעיית התרגום הפונטי, של פרשת שיבולת/סיבולת, מחריפה בשפות שבהן לא קיימים כלל עיצורים שורקים: לא ש' ולא ס'. למשל תרגום התנ"ך אל השפה המאורית המשמשת בתור אחת השפות הרשמיות בניו זילנד ובתור שפת הילידים המקוריים של הארץ, נאלץ להתנזר כליל מההבחנה הפונטית המקראית העברית המקורית ש/ס ובמקומה להפליג להבחנה פונטית אחרת לגמרי: מצד אחד, הוא נאלץ לתרגם את שיבולת בתור "היבּולת" (Hiporete = היפּולֶתֶה), זאת מתוך הנחה שהצליל ה' יותר דומה לצליל העברי ש' מאשר לצליל העברי ס' (ואכן חילופי ה/ש הם בלשונות העולם תופעה פונטית ידועה, שקיימת גם בשפות השמיות כגון בקו התפר בין עברית לאכדית, ושמשתקפת למשל במילה העברית "היא" שמתורגמת לאכדית "שִי"=she או באופן המעט-מסורבל שבו מסמנת האנגלית את העיצור ש'); מצד שני, כשהגיעו המאורים למשימה הקשה יותר של תרגום הצליל העברי ס', חלה בתרגומם תופעה של "שיבולת כפולה": ואכן, אחרי שבני אפרים שיבשו (לא מחמת רשלנות אלא מחמת אילוץ פונטי) את "שיבולת" ל"סיבולת", שיבשו המאורים בתורם (שוב מחמת אילוץ פונטי) את עצם השיבוש המאולץ הקדום "סיבולת" של בני אפרים לשיבוש המאולץ החדש "איבולת" (Iporete = איפּולֶתֶה) שנתלה אפוא על השיבוש המאולץ הקדום .