stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקודה 1000 MB
מנועי "סקודה "סקודה 1100/1000 MB"

דגם 1000 - מנוע 988 סמ"ק
דגם 1100 - מנוע 1,107 סמ"ק
דגמי "סקודה 1100/1000 MB"

"Škoda 1000 MB", (סוג Typ 990, משנת 1966 סוג Typ 723) (יוצר בין השנים 1964-1969, יוצרו 349,348 יחידות)
"Škoda 1000 MB de Luxe" (סוג Typ 721) (יוצר בין השנים 1966-1969, יוצרו 65,502 יחידות)
"Škoda 1000 MBG de Luxe" (סוג Typ 710) (יוצר בין השנים 1966-1969, יוצרו 3,287 יחידות)
"Škoda 1000 MBX de Luxe" (סוג Typ 990T) (יוצר בין השנים 1966-1969, יוצרו 1,403 יחידות)
"Škoda 1100 MB de Luxe" (סוג Typ 715) (יוצר בין השנים 1967-1969, יוצרו 22,437 יחידות)
"Škoda 1100 MBX de Luxe" (סוג Typ 723) (יוצר בין השנים 1967-1969, יוצרו 1,114 יחידות)
תמונות

"סקודה 1000 MB"
"סקודה 1000 MB"
"סקודה 1000 MB"
"סקודה 1000 MB"
מנוע אחורי "סקודה 1000 MB"
"סקודה 1000 MB"
מנוע 1000 סמ"ק (דגם "סקודה 1000 MB")
"סקודה 1000 MB"
"סקודה 1000 MB"
"סקודה 1000 MB" - מבט לתא הנהג
"סקודה 1000 MB" - מבט תא המטען הקדמי
"סקודה 1000 MB" - מבט לגלגל הרזרבי (מתחת לתא המטען הקדמי)
"סקודה 1000 MB" - סטיישן
"סקודה 1000 MB" - סטיישן
"סקודה 1000 MB" - סטיישן
"סקודה 1000 MB" - סטיישן - מבט למנוע (מנוע אחורי, מתחת לתא המטען האחורי "סטיישן")
"סקודה 1000 MB"
לקריאה נוספת

"סקודה 1000 MB" - דגמים: סדאן, קבריולה, סטיישן - תמונות
הערות שוליים

↑  Advertisement for Škoda Sabre, Wheels (magazine), December 1966, page 76
↑  "סקודה 1000 MB" auto.cz/skoda-1000-mb-1964-1969
↑  "סקודה 1000 MB" alapblog.hu/az-elso-faros-skoda-1000-mb-1966
↑  "סקודה 1000 MB" כולל תמונות ושרטוט הדגם hemmings.com/magazine
↑  "סקודה 1000 MB", מנוע 998 סמ"ק - מפרט טכני ומידות carfolio.com/specifications/models/car
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph273325
סרפסייד

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פלורידה פלורידה
 מחוז:  מיאמי-דייד
 תאריך ייסוד:  1935 
 שטח:  2.5 קמ"ר
 גובה:  1.0 מטר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,689 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  25°52′42″N 80°07′34″W﻿ / ﻿25.878408333333°N 80.125994444444°W﻿ / 25.878408333333; -80.125994444444 
 http://www.townofsurfsidefl.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סרפסייד(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סרפסייד(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי סרפסייד(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי סרפסייד   (למפת מיאמי מוגדלת) סרפסייד(למפת מיאמי רגילה) סרפסייד tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סרפסייד (באנגלית: Surfside) היא עיירה לחוף האוקיינוס האטלנטי, במחוז מיאמי-דייד שבדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, בסמוך לעיר מיאמי ביץ'. שטח העיירה הוא 2.5 קמ"ר, מתוכם 1.3 קמ"ר יבשה ו-1.2 קמ"ר מים. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיירה 5,744 תושבים.
השדרות בעיירה קרויות על שם סופרים אמריקאים או בריטים, בסדר אלפביתי ממזרח למערב. בשנת 1979 הוחלף שמו של רחוב 95 בעיירה ל"שדרות יצחק זינגר", על שמו של חתן פרס נובל לספרות, יצחק בשביס-זינגר, שהתגורר ברחוב זה משנת 1977 ועד לפטירתו ב-1991.
ב-24 ביוני 2021 התרחש אסון קריסת הבניין בסרפסייד, שבו קרס חלק גדול מבניין בעל 12 קומות בעיירה וגרם ל-98 הרוגים.
אוכלוסייה

| התפתחות האוכלוסייה> מפקד | התפתחות האוכלוסייה> אוכלוסייה | התפתחות האוכלוסייה>  | התפתחות האוכלוסייה> %± |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | 295 |  | — |
| 1950 | 1,852 |  | 527.8% |
| 1960 | 3,157 |  | 70.5% |
| 1970 | 3,614 |  | 14.5% |
| 1980 | 3,763 |  | 4.1% |
| 1990 | 4,108 |  | 9.2% |
| 2000 | 4,909 |  | 19.5% |
| 2010 | 5,744 |  | 17.0% |
| 2019  (הערכה) | 5,651 |  | −1.6% |
U.S. Decennial Census
בעיירה מתגוררים כ-2,500 יהודים אורתודוקסים, ההופכים את העיירה לבעלת האחוז הגדול ביותר של יהודים במטרופולין של מיאמי.
ערים תאומות

ישראל מועצה אזורית שומרון, ישראל (מ־נובמבר 2022)
בנובמבר 2022 הגיעה משלחת של ראש עיריית סרספייד לברקן, וחתמה על ברית ערים תאומות עם מועצה אזורית שומרון.
הערות שוליים

↑  "Population and Housing Unit Estimates". United States Census Bureau. 24 במאי 2020. נבדק ב-27 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Census of Population and Housing". Census.gov. נבדק ב-4 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Charles Dunst, Miami’s most Jewish area is home to ‘aggressively’ un-kosher deli, The Times of Israel, 9 July 2018
↑  עדו בן פורת, ברית ערים תאומות בין השומרון לעיר סרספייד בפלורידה: "השומרון מגן על המדינה היהודית", באתר ערוץ 7, 10 בנובמבר 2022
| דגל פלורידה פלורידה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | טאלאהאסי |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור מפרץ טמפה • ביג בנד • דרום פלורידה • דרום מערב פלורידה • החוף הנשכח • החוף הראשון • הידית של פלורידה • הקיז • חוף האוצר • חוף האיזמרגד • חוף הזהב • חוף החלל • חוף הטבע • חוף השמש • מרכז פלורידה  • צפון מרכז פלורידה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ג'קסונוויל • מיאמי • טמפה • סנט פיטרסבורג • אורלנדו • הייליה • טאלאהאסי • פורט לודרדייל • פורט סנט לוסי • פמברוק פיינס • קייפ קורל • הוליווד • גיינסוויל • מיראמר • קורל ספרינגס • קלירווטר • מיאמי גארדנס • פאלם ביי • וסט פאלם ביץ' • פומפנו ביץ' |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות פלורידה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564789905171  LCCN: n83220624  MusicBrainz: 1682ee9c-92ef-49eb-8289-7dd559662736  VIAF: 158318618   WorldCat (עם VIAF): 158318618
עבד אל כרים אל קושיירי

| --- | --- |
 לידה:  יולי 986 Ustuwā, ח'וראסאן, בית עבאס 
 פטירה:  30 בנובמבר 1072 (בגיל 86) נישאפור, ח'וראסאן, בית עבאס 
 מדינה:  בית עבאס 
 השקפה דתית:  אסלאם, סופיות, אסלאם סוני, אשעריה 
 
עַבְּד אַל־כַּרִים אַל־קֻשַׁיְרִי (בערבית: عبد الكريم بن هوازن بن عبد الملك بن طلحة أبو القاسم القشيري, עבד אל־כרים בן הוואזין בן עבד אל־מליכ בן טלחה אבו אל־קאסם אל־קושיירי; יולי 986 – 30 בנובמבר 1072) היה מלומד ותאולוג ערבי מוסלמי, משפטן, תאורטיקן משפטי של האסכולה השאפעית, פרשן הקוראן והחדית', מדקדק, מורה רוחני נואם, משורר וחוקר בולט ששלט במספר מדעי האסלאם. אל־קושיירי, שילב הדרכה שגרתית של מומחה למשפטים שאפעי ומומחה לחדית' (מוח'דיתי) עם נטייה מוצקה למיסטיקה ואורח חיים סגפני.
הוא נולד בעיירה ליד נישאפור שנמצאת במחוז ח'וראסאן באיראן. אזור זה היה ידוע כמרכז של הציוויליזציה האסלאמית עד המאה ה-13 לספירה. הוא היה סבו של חוקר החדית' עבד אל-ע'פיר אל-פארסי (אנ'), תלמידו של אימאם אל־חראמיין אל־ג'וואיני (אנ').
קורות חיים

אל־קושיירי נולד למשפחה ערבית מיוחסת מקרב בני באנו קושייר (אנ') שהתיישבו ליד נישאפור. בצעירותו הוא קיבל את החינוך של הכפריים: אדב, השפה הערבית, אבירות ונשק (איסתעמאל א-סילאח), אבל כל זה השתנה כשנסע לעיר נישאפור והכיר את שייח אבו עלי א־דקאק (أبو علي الدقاق النيسابوري) הסופי. דקאק הפך מאוחר יותר לאדון והמורה של הדרכים המיסטיות לקושיירי. מאוחר יותר הוא התחתן עם בתו של אל־דקאק, פאטימה. לאחר מותו של אל־דקאק, הפך אל־קושיירי ליורשו של אדונו וחותנו והפך למנהיג האסיפות המיסטיות במדרסה שבנה אבו עלי אל־דקאק בשנת 1001 לספירה, שלימים נודעה כאל-מדרסה אל־קושייריה או "בית הספר של משפחת קושיירי". בשנים מאוחרות יותר ערך אל־קושיירי את העלייה לרגל בחברת אבו מוחמד אל־ג'ואייני (מת ב-1047), אביו של האימאם הגדול אל־חראמיין אל־ג'ואייני, וכן נסע לבגדד ולחג'אז. במהלך מסעות אלו הוא שמע את החדית' מפי חוקרי חדית' בולטים שונים. עם שובו החל ללמד את החדית', וזה משהו שהוא מפורסם בו. הוא חזר לבגדד, שם הח'ליף אל-קאא'ם הראשון הורה לו להורות חדית' בארמונו. לאחר שובו לח'וראסאן, אי שקט פוליטי באזור בין הפלגים של האסכולה השאפעית והאסכולה האשערית בעיר אילץ אותו לעזוב את נישאפור, אך בסופו של דבר הוא הצליח לחזור וחי שם עד מותו ב-1072 (465 לפי הלוח המוסלמי), אז הווזיר הסלג'וקי ניזאם אל-מולכ שיקם את מאזן הכוחות בין החנפים והשאפעים. הוא הותיר אחריו שישה בנים וכמה בנות מפטימה ומאשתו השנייה ונקבר ליד אל־מדרסה אל־קושיריה, ליד חותנו אבו עלי אל־דקאק.
השפעה

"الكريم في ست مجلدات" (לטאיף אל-אישאראת, פרשנות של הקוראן) היא יצירה מפורסמת של אל־קושיירי שהיא פרשנות מלאה לקוראן. הוא קבע שיש ארבע רמות של משמעות בקוראן. ראשית, ה"עיבארה" שהיא משמעות הטקסט המיועד להמוני המאמינים. שנית, ה"אישארה", זמינה רק לאליטה הרוחנית ושוכנת מעבר למשמעות המילולית הברורה. שלישית, "לטאיף", דקויות בטקסט שנועדו במיוחד לקדושים. ולבסוף, החקאיק, שלדבריו היו מובנים רק לנביאים. טקסט זה הציב אותו בין האליטה של המיסטיקנים הסופיים ונמצא בשימוש נרחב כסטנדרט של מחשבה סופית.
עם זאת, תהילתו נובעת בעיקר מ-"الرسالة القشيرية" (א-ריסאלה אל-קושייריה –"האיגרת על הסופיות"). טקסט זה הוא בעצם תזכורת לאנשי תקופתו שלסופים הייתה מסורת אבות אותנטית, כמו גם הגנה על הסופיות מפני הספקנים שקמו במהלך אותה תקופה של חייו. אל־קושיירי מודה שוב ושוב בחובו ובהערצה לאדונו הסופי לאורך כל הריסאלה שלו. דקאק סייע להכיר לאל־קושיירי לסמכות סופית יוצאת דופן נוספת של ח'וראסאן, מוחמד בן חוסיין אל-סולאמי (محمد بن حسين السلمي), המצוטט כמעט בכל עמוד של הריסאלה. יש בו קטעים שבהם אל־קושיירי דן באמונה של הסופים, מזכיר סופים חשובים ומשפיעים מהעבר, ומבסס יסודות של הטרמינולוגיה הסופית, נותן פרשנות משלו לאותם מונחים סופים. לבסוף אל־קושיירי מפרט מנהגים ספציפיים של סופיות והטכניקות של שיטות אלו. טקסט זה שימש קדושים סופים רבים בתקופות מאוחרות יותר כסטנדרט, כפי שעולה מן התרגומים הרבים לשפות רבות.
מורשת

עבד אל-ג'פיר אל-פארסי (אנ') כתב כך על סבו (אל־קושיירי):
האימאם האבסולוטי, משפטן, תאולוג, תאורטיקן משפטי, פרשן של הקוראן, איש הגות, מדקדק, סופר/משורר, מורה נערץ לזמנו, סוד האל בבריאתו, ציר המציאות, מקור האושר, הקוטב של ההוראה, מי שהצטרף אל השריעה והאמת. הוא היה בקיא ביסודות הדת של האשעריה ובענפי האסכולה השאפעית של המחשבה.
שייח אמין מחשיב את עבודתו של האימאם אל־קושיירי כהשראה ליצירה הידועה יותר של אל-ע'זאלי:
אם אתה מבין את תקופתו של האימאם אל־קושיירי, אני חושב שזהו הקדמה לאימאם אל-ע'זאלי, והספר שלו [אל-ריסאלה אל-קושייריה], הוא למעשה, הייתי אומר, שרטוט של התוכנית לאחיאא עלום א-דין של האימאם אל-ע'זאלי.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Imam Al-Qushayri: A Biography". imamghazali.org.
↑  Shah, Zulfiqar A. (2014). Ifta' and Fatwa in the Muslim World and the West. International Institute of Islamic Thought. p. 106-19. ISBN 9781565644830.
↑  Halm, H. (24 באפריל 2012). "al-Ḳus̲h̲ayrī". Brill – via referenceworks.brillonline.com. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Session 9: Tasawwuf, Selections from al-Qushayri's al-Risala al-Qushayriyya". Lahore University of Management Sciences. אורכב מ-המקור ב-26 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Knysh, Alexander (2007). Al-Qushayri's Epistle on Sufism (PDF). Reading UK: Garnet Publishing Limited. p. xxi. ISBN 978-1-85964-185-9.
↑  "page106-19"
סכין גבינה

אופן השימוש של סכין גבינה
סוגים שונים של סכיני גבינה
סכין גבינה הוא סכין המיועד לחיתוך של גבינה.
קיימים סוגים שונים של סכינים לגבינה, על פי רמת הקושי של הגבינה:
סכין גבינה עבור גבינות רכות - על פי רוב זהו סכין בעל להב חד. מכיוון שהגבינות הרכות נוטת להידבק פעמים רבות, מעוצבת הסכין עם חורים.
סכין גבינה עבור גבינות קשות - על פי רוב זהו סכין בעל להב קהה וחזק שלא נפגם בזמן החיתוך.
ראו גם

סכין חמאה
סכין במים

| --- | --- |

 בימוי:  רומן פולנסקי 
 תסריט:  רומן פולנסקי, יז'י סקולימובסקי 
 עריכה:  האלינה פרוגר-קטלינג 
 שחקנים ראשיים:  ליאון נימצ'יק זיגמונט מלנוביץ׳ יולנטה אומצ׳קה רומן פולנסקי 
 מוזיקה:  קריסטוף קומדה 
 צילום:  ג'רזי ליפמן 
 מדינה:  פולין 
 חברת הפקה:  Zespół Filmowy Kamera 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1962 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  פולנית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סכין במים (בפולנית: Nóż w wodzie) הוא סרט דרמה פולני משנת 1962, שכתב וביים רומן פולנסקי, והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. זהו סרטו הראשון של פולנסקי, והוא עוקב אחר מערכת היחסים המתפתחת בין זוג נשוי מהמעמד העליון שיוצאים לנופש, לבין נווד המצטרף אליהם לשייט.
'סכין במים' זכה לשבחי מבקרי הקולנוע עם יציאתו לאקרנים, והוא אחד הסרטים המפורסמים ביותר של פולנסקי.
עלילה

הסרט הוא דרמה פסיכולוגית על מאבק כוח בין שני גברים. טרמפיסט זר, מרדן ויפה תואר, שהופיע מאי שם, מצטרף ליאכטה של כתב ספורט מתבגר ואשתו לבילוי של סוף שבוע. בסרטו הארוך הראשון של פולנסקי נמצאים כל היסודות שאפיינו את יצירתו מאוחר יותר: השפלה, מיניות, אגרסיה ואבסורד. הסרט, שהוקע על ידי המפלגה הקומוניסטית כ"עלילה מערבית דקדנטית", מביא למיצוי קולנועי מקסימלי את הסיטואציה של מאבקי כוח המבוססים על הבדלי גיל מעמד ומגדר.
סימור מרטין ליפסט

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1922 הארלם, ארצות הברית 
 פטירה:  31 בדצמבר 2006 (בגיל 84) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה (1949)  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט לינד, רוברט קינג מרטון, פול לזרספלד 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת ג'ורג' מייסון  אוניברסיטת טורונטו  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  Gregory M. Luebbert, Juan José Linz, אמיתי עציוני, ג'יימס סמואל קולמן, תדה סקוצ'פול, רונית בוגלר 
 פרסים והוקרה:  פרס ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז (2000)  מדליית השירות הדמוקרטי  מלגת גוגנהיים 
 
סימור מרטין ליפסט (באנגלית: Seymour Martin Lipset;‏ 18 במרץ 1922 – 31 בדצמבר 2006) היה סוציולוג פוליטי יהודי-אמריקאי, עמית בכיר במכון הובר, מכון שמרני ותיק השייך לאוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה ופרופסור למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, שבוירג'יניה. מראשי הזרם הנאו-קונסרבטיבי.
קורות חייו האקדמיים

ליפסט נולד בניו יורק, בנו של מהגר יהודי-רוסי. ליפסט קיבל את הדוקטורט בסוציולוגיה מאוניברסיטת קולומביה ב-1949. לפני כן הוא לימד באוניברסיטת טורונטו. הוא היה פרופסור למדע המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת סטנפורד (1975–1990) ופרופסור לממשל ולסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד. הוא אף לימד באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עבודתו העיקרית הייתה בשדה הסוציולוגיה הפוליטית, התארגנות איגודי עובדים, שביעות רצון חברתית, דעה ציבורית, והסוציולוגיה של החיים האינטלקטואליים. הוא אף כתב בצורה נרחבת אודות התנאים בהם נתונה הדמוקרטיה בהשוואה בין מספר נקודות מבט.
בוגר הסיטי קולג' של ניו יורק, כמו רבים מקבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", ליפסט היה פעיל שמאל אנטי-סטליניסט ומאוחר יותר נעשה היושב ראש הלאומי של ליגת הסוציאליסטים הצעירים. הוא עזב את המפלגה הסוציאליסטית ב-1960 ותיאר עצמו כאיש המרכז, שהושפע עמוקות מאלכסיס דה טוקוויל, ג'ורג' וושינגטון ומקס ובר. החל מאמצע שנות השבעים של המאה העשרים הוא נחשב לאחד ממייסדי ומובילי הנאו-קונסרבטיזם יחד עם חבריו לשעבר בקבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק אירווינג קריסטול, נורמן פודהורץ, סידני הוק, נייתן גלייזר, דניאל בל, קלמנט גרינברג ועוד.
משנתו

בספרו "האומה החדשה הראשונה" מ-1963 קבע כי שני ערכים עומדים בבסיס החברה האמריקאית: ההישגיות והשוויון וכשהם עומדים בקונפליקט אזי יד ההישגיות היא על העליונה. כשהמונח שוויון נתפש בקרב האמריקאים כמתן הזדמנויות שוות להצלחה ולא התערבות המדינה במתן תשלומי העברה לנזקקים יותר. כשהאמריקאים מאמינים שעבודה קשה היא המפתח להצלחה בעוד שבמדינות אחרות נוטים ליחס את ההצלחה לכוחות חזקים משל היחיד.
בספרו מ-1996 "אקספציונליזם אמריקאי" הראה ליפסט כי האמריקאים חושבים שחוזקה של המדינה נזקף לזכותם של העסקים האמריקאים.
ליפסט בדק מדוע לא התפתחה בארצות הברית תנועה סוציאליסטית משמעותית ומדוע לא התפתחה בה מדינת רווחה. הוא עונה כי ראשית, בשל היותה מקלט לערב רב של מהגרים בעלי זהות אתנית שונה, הללו לא מחויבים לסיוע הדדי זה לזה. שנית, היות שהחברה האמריקאית לא צמחה על חורבותיה של חברה פיאודלית כמו באירופה, לא התפתחה בקרבה תודעה מעמדית.
פרסים שקיבל

ליפסט קיבל את פרס מקלבר עבור ספרו "האדם הפוליטי" ואת פרס גונאר מירדאל עבור ספרו "הפוליטיקה של חוסר הסיבתיות". ספרו "האומה החדשה הראשונה" עלה לגמר בתחרות הספר הלאומית. הוענק לו אף פרס טאונסנד האריס ומדליות על שם מרגרט בירד דוסון עבור הישגים משמעותיים, את מדליית הזהב של המועצה הצפונית בינלאומית לטלקום ללימודים קנדיים, ופרס לאון אפשטין בפוליטיקה השוואתית בידי אגודת מדע המדינה האמריקאית. הוא קיבל את פרס מרשל סקלר להצטיינות בלימודי היהדות. ב-1997 הוענק לו פרס הלן דינרנאם על ידי ההתאחדות הבינלאומית למחקר דעות הציבור.
תפקידים בהם כיהן

ליפסט היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. הוא האדם היחיד שהיה נשיאן הן של האגודה הסוציולוגית האמריקאית (1992–1993) והן של האגודה האמריקאית למדע המדינה (1979–1980), הוא שירת כנשיאם של החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית, איגוד המחקר לסוציולוגיה, והאיגוד העולמי לחקר דעת הקהל, והחברה למחקר משווה. הוא היה גם הנשיא של חברה ע"ש פול לזרספלד בווינה.
פרסומיו כוללים את "אקספציונליזם אמריקאי: חרב פיפיות" ו"היבשת החלוקה: הערכים והמוסדות של ארצות הברית וקנדה", וכתב ביחד עם ארל ראב את "יהודים והסצנה האמריקאית החדשה".
ליפסט היה פעיל בענייני ציבור ברמה הלאומית. הוא היה מנהלו של מכון ארצות הברית לשלום. הוא היה חבר ההנהלה של מכון אלברט שנקר, חבר הנהלת המלגות הזרות בארצות הברית, יושב ראש משותף של הוועדה לרפורמה בחוק העבודה, יושב ראש משותף של הוועדה לאפקטיביות באונסק"ו, ויועץ לקרן הלאומית למדעי הרוח, מכון האנושות הלאומי, תרומות לאומיות לדמוקרטיה, והוועד היהודי האמריקאי.
הוא היה נשיא התאחדות הפרופסורים האמריקאים לשלום במזרח התיכון, בעל הקתדרה לוועדה של בני ברית הלל ובקבינט ייעוץ המחלקתי של פניות איחוד יהודי, שותף לקתדרה בוועד המנהל של המכון הבינלאומי לשלום במזרח התיכון. הוא עבד במשך שנים על מציאת פתרון לקונפליקט הישראלי-פלסטיני. היה זה חלק מפרויקט גדול יותר שלו של מחקר איזה גורם מאפשר לחברות לשמור על דמוקרטיות יציבות ושומרות שלום. עבודתו התמקדה בשלבים המקדימים לדמוקרטיה - במיוחד ההתפתחות הסוציו-אקונומית. - (ראו גם עבודתו של אמרטיה סן) וחשיבות הדמוקרטיה להיווצרות שלום.
ספרים שכתב

It didn't happen here: why socialism failed in the United States/ Seymour Martin Lipset and Gary Marks. New York: W.W. Norton & Co. 2000
American exceptionalism: a double-edged sword/ Seymour Martin Lipset. New York: W.W. Norton, 1996
Jews and the new American scene/ Seymour Martin Lipset and Earl Raab. Cambridhge, Mass.: Harvard University Press, 1995
Consensus and conflict: essays in political sociology/ Seymour Martin Lipset. New Brunswick, N.J.: Transaction Books, 1985
The confidence gap: business, labor, and government in the public mind/ Seymour Martin Lipset and William Schneider. New York: Free Press, 1983
Dialogues on American politics/ Irving Louis Horowitz, Seymour Martin Lipset. Oxford: Oxford University Press, 1978
Education and politics at Harvard/ Seymour Martin Lipset And David Riesman. New York: Mcgraw-Hill Book Co., 1975
Professors, unions, and American higher education/ Everett Carll Ladd, Jr., and Seymour Martin Lipset. Domestic affairs studies; 016. Washington, DC: American Enterprize Institute for Public Policy Research, 1973
Academics, politics, and the 1972 election/ Everett Carl Ladd and Seymour Martin Lipset. Domestic affairs studies; 015. Washington, D.C.: American Enterprise Institute for Public Policy Research, 1973
Rebellion in the university: a history of student activism in America/ Seymour Martin Lipset. London: Routledge and K. Paul, 1972
Revolution and conterrevolution: change and persistence in social structure/ Seymour Martin Lipset. Rev. and updated edition. Garden City, N.Y.: Doubleday, 1970
The politics of unreason: right wing extremism in America, 1790-1970/ Seymour Martin Lipset and Earl Raab. Pattern of American prejudice series, V.5. New York: Harper & Row, 1970
Student politics. student movements - past and present, 1. New York: Basic Books, 1967
The first new Nation: the United States in historical and comparative perspective/ Seymour Martin Lipset. London: Heinemann, 1964
/Political man: the social bases of politics. Garden City, N.Y.:Doubleday, 1963
Social mobility in industrial society/ Seymour Martin Lipset and Reinhard Bendix. Berkeley: University of California Press, 1959
Union democracy: the internal politics of the international Typographical Union/ Seymour Martin Lipset, Martin A. Trow, James S. Coleman; with a foreword by Clark Kerr. Glencoe, III.: The Free Press, 1956
ליפסט, סימור מרטין. האדם המדיני. תרגום: אברהם אשכנזי. תל אביב: יחדיו, תשל"ג, 1972
ספרים שערך

The breakdown of class politics: a debate on post-industrial stratification/ edited by Terry Nichols Clark and Seymour Martin Lipset. Washington, D.C.: Woodrow Wilson Center Press; Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2001
The encyclopedia of democracy/ Seymour Martin Lipset, editor in chief. London: Routledge, 1995
Union in transition: entering the second century/ edited by Seymour Martin Lipset. San Francisco, CA: ICS Press, Institute for Contemporary Studies, 1986
Party coalitions in the 1980s/ Seymour Martin Lipset editor; (contributors); John B. Anderson (Et al.) San Francisco, California.: Institute for Contemporary Studies, 1981
The Third century: America as a post-industrial society/ edited by Seymour Martin Lipset. Stanford: Hoover Institution Press, 1979
Students in revolt/ edited by Seymour Martin Lipset and Philip G. Altbach. Boston: Beacon Press, 1970
Sociology and history: methods/ edited by Seymour Martin Lipset and Richard Hofstadter. New York: Basic Books, 1968
Party systems and voter alignments: cross-national perspectives/ edited by Seymour Martin Lipset and Stein Rokkan. International yearbook of political behavior, V.007. New York: Free Press, 1967
Elites in Latin America/ edited by Seymour Martin Lipset and Aldo Solari. Galaxy book; 192. London: Oxford University Press, 1967
Class, status, and power: social stratification in comparative perspective/ edited by Reinhard Bendix and Seymour Martin Lipset. second edition. New York: The Free Press, 1966
The Berkeley student revolt: facts and interpretations/ edited by Seymour Martin Lipset and Sheldon S. Wolin. Garden City, N.Y.: Doubleday, 1965
Class, status, and power: a reader in social stratification/ edited by Reinhard Bendix and Seymour Martin Lipset. Glencoe: The Free Press, 1953
הערות שוליים

↑  Daniel Finkelstein, Why the US and socialism were never friends. The Sunday Times January 10, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264784405171  PLWABN: 9810533080205606  BIBSYS: 90087630  BNE: XX929600  BnF: cb12023435b (data)  CiNii: DA0026610X  GND: 123556007  ICCU: RAVV040381  ISNI: 0000 0000 8172 9485  LCCN: n79055759  LNB: 000164636  MGP: 248935  NDL: 00447809  NKC: jo2002157565  NLA: 36129560  NLG: 81932  NLK: KAC199616787  NTA: 072204222  RERO: 02-A003524683  SELIBR: 137965  SNAC: w6js9zs1  SUDOC: 028388984  Trove: 1217079  VIAF: 108195056   WorldCat (עם VIAF): 108195056
עדי רודניצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1989 (בת 35 בערך) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  מלכת היופי (2009)
 
עדי רודניצקי (נולדה ב-1989 בתל אביב) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 2009.
ביוגרפיה

רודניצקי למדה במגמת צרפתית, פסיכולוגיה וכלכלה בתיכון אליאנס.
בעבר הייתה דוגמנית, אך לא זכתה לחשיפה רבה. הגיעה לתחרות מלכת היופי בגיל 19, בעת שירותה בצה"ל ביחידה לקשרי חוץ בחיל הים. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס עולם לשנת 2009.
היא משמשת בתפקיד סמנכ"לית שיווק ושיתופי פעולה בחברת קאווה גרופ ומיוצגת על ידי סוכנות ADD.
היא נשואה לאיש העסקים מיקי שרון ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

1 2  עדי רודניצקי, באתר ynet, 17 בפברואר 2009
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.