stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס גרוסבנור
ביוגרפיה > ראשית חייו

תומאס פיבודי גרוסבנור נולד ב-20 בדצמבר 1778 בפומפרט, קונטיקט. הוא היה בנו של סת' גרוסבנור (1748–1808) ונכדם של ג'ון גרוסבנור (1711–1804) ושל האנה דרסר (1711–1782). הוא למד לימודים קלאסיים וסיים את לימודיו במכללת ייל בשנת 1800, שם היה נשיא אגודת האחים באחדות. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בהדסון, ניו יורק.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1799, הוא כתב לגנרל אלכסנדר המילטון, והמליץ על מר ג'וזף היקוקס למלא את המשרה הפנויה ברגימנט ה-13 של צבא ארצות הברית שנגרם עקב התפקיד שהתפנה בשל תפקידו החדש של ג'יימס גורדון כקצין האספקה הראשי.
הוא היה חבר באספה המדינתית של ניו יורק מ-1810 עד 1812, והיה התובע המחוזי של המחוז השלישי (המורכב ממחוזות קולומביה, גרין ורנסלר) מ-1810 עד 1811.
גרוסבנור נבחר כפדרליסט לקונגרס ה-12 של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד שהתפנה בשל התפטרותו של רוברט לה רוי ליווינגסטון, ונבחר מחדש לקונגרסים ה-13 וה-14, וכיהן מ-29 בינואר 1813 ועד 3 במרץ 1817.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר מכן הוא עסק בעריכת דין בבולטימור, מרילנד, אך מת חודש לאחר מכן ב-24 באפריל 1817. בין המסמכים שלו, היה ספר שכתב, בשם "סקיצה של החיים, החולי האחרון והמוות אחרונים של גברת מרי ג'יין גרוסבנור" שראה אור לאחר מותו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

במרץ 1815, הוא התחתן עם מרי ג'יין הנסון (1791–1814), בתו היחידה של אלכסנדר ק. הנסון, עורך דין וקנצלר מרילנד, ואחותו של אלכסנדר קונטי הנסון (1786–1819), סנאטור אמריקאי. מרי ג'יין מתה מאוחר יותר באותה שנה ב-1815 משחפת.
גרוסבנור מת רק חמישה עשר חודשים לאחר אשתו, ב-24 באפריל 1817, בווטרלו, מרילנד, ונקבר בהדסון, ניו יורק.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  תומאס גרוסבנור, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Founders Online: To Alexander Hamilton from Thomas Grosvenor, 24 April 1799". founders.archives.gov (באנגלית). The National Historical Publications and Records Commission. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grosvenor, Thomas Peabody (1817). A sketch of the life, last sickness, and death of Mrs. Mary Jane Grosvenor (2nd ed.). Baltimore: Edward J. Coale and Maxwell. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Thomas Peabody Grosvenor (Grosvenor, Thomas Peabody, 1778-1817)". onlinebooks.library.upenn.edu (באנגלית). University of Pennsylvania. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96021845  SNAC: w6p280vz  US Congress: G000498  VIAF: 16487148   WorldCat (עם VIAF): 16487148
פרנסיס קרנן

פרנסיס קרנן (באנגלית: Francis Kernan‏; 14 בינואר 1816 – 7 בספטמבר 1892) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. כתושב ניו יורק, היה פעיל בפוליטיקה בתור דמוקרט, וכיהן במספר תפקידים נבחרים, כולל חבר באספה המדינתית של ניו יורק, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור ארצות הברית בין השנים 1875 ל-1881.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרנן נולד בוויין, ניו יורק ב-14 בינואר 1816, והיה בנם של הגנרל ויליאם קרנן, שהגיע לאמריקה ממחוז קאבן, אירלנד ב-1800, ושל רוז אנה (סטאבס) קרנן, שהייתה גם היא ילידת אירלנד.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1836. לאחר מכן למד קרנן משפטים עם גיסו אדוארד קווין מווטקינס גלן, ניו יורק, ועבר ליוטיקה, ניו יורק, בשנת 1839, מתוך כוונה להמשיך בקריירה משפטית. הוא השלים את לימודיו אצל ג'ושוע א. ספנסר, התקבל ללשכת עורכי הדין ביולי 1840, ולאחר מכן עסק בעריכת דין בשותפות עם ספנסר בתור ספנסר וקרנן. מאוחר יותר הוא עבד בשותפות עם קרובי משפחה כשותף הבכיר של קרנן וקווין, לימים קרנן, קווין וקרנן. מ-1854 עד 1857, קרנן היה רשם החלטות של בית המשפט לערעורים בניו יורק.
ביוגרפיה > קריירה

קרנן היה חבר מועצת בית הספר ותיק של יוטיקה, וחבר במועצת המנהלים של בית החולים הלאומי של ניו יורק. הוא גם כיהן כנשיא בית היתומים של סנט ג'ון, שנוסד ב-1843 על ידי חותנו, ניקולס דוורו, ואחיו של דוורו, ג'ון. הוא היה מאויש על ידי בנות הצדקה מאמיטסבורג, מרילנד, בעוד שהאחים כריסטיאן ניהלו את בית היתומים של סנט וינסנט לבנים.
ביוגרפיה > קריירה > אספת המדינה

הוא היה חבר באספת מדינת ניו יורק ב-1861, וציר לוועידת החוקה של ניו יורק ב-1867. מ-1870 ועד מותו, כיהן קרנן במועצת העוצרות של אוניברסיטת מדינת ניו יורק.
ביוגרפיה > קריירה > בית הנבחרים

הוא נבחר כדמוקרט לקונגרס ה-38, כשהוא מביס את רוסקו קונקלינג הרפובליקני, וכיהן מ-4 במרץ 1863 עד 3 במרץ 1865. בקונגרס הוא נתן שירות חשוב כחבר בוועדת המשפט. בשנת 1864, הוא הובס בניסיונו להיבחר מחדש על ידי קונקלינג. חילוקי הדעות הפוליטיים ביניהם לא קטעו ידידות אישית חמה. כחבר באספת ניו יורק ובבית הנבחרים האמריקני במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, קרנן היה דמוקרט מלחמתי בולט, והיה מתואם לחלוטין עם הממשלה הלאומית במאמציה לשמור על שלמות האיחוד. הוא היה מכריע בכך שהמס לנפש על מהגרים הוכרז בלתי חוקתי. בשנת 1871, קרנן היה בעל ברית במאמציו של סמואל טילדן להפיל את טבעת הטוויד.
ב-1872, הוא היה המועמד הרפובליקני הדמוקרטי/ליברלי לתפקיד מושל ניו יורק, אך הוא הובס על ידי הרפובליקני ג'ון אדמס דיקס.
ביוגרפיה > קריירה > הסנאט האמריקאי

בינואר 1875 נבחר קרנן לסנאטור אמריקאי מניו יורק, והיה הסנאטור הקתולי הראשון מניו יורק והסנאטור הדמוקרטי הראשון מזה 24 שנים. הוא כיהן מ-4 במרץ 1875 עד 3 במרץ 1881, לצד רוסקו קונקלינג. הוא מנה בין חבריו את אברהם לינקולן, הורשיו סימור, סמואל טילדן, תומאס פ. בייארד, גרובר קליבלנד ואמריקנים מכובדים אחרים, ולעיתים קרובות ביקשו את עצתו. הוא הראה רוח כה נחושה של צדק ומתינות, עד שהנשיא לינקולן התייעץ איתו לעיתים קרובות בעניינים הקשורים לניהול המלחמה.
ביוגרפיה > קריירה > ועידות לאומיות דמוקרטיות

בוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1876 בסנט לואיס, מינה קרנן את סמואל טילדן לנשיאות. בשנת 1880 קיבל קרנן את תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ג'ורג'טאון. בינואר 1881, קרנן הובס בניסיונו להיבחר מחדש על ידי הרפובליקני תומאס פלאט.
ביוגרפיה > קריירה > קריירה מאוחרת יותר

לאחר התפטרותו של פלאט במאי 1881, קרנן התמודד שוב לסנאט בבחירות המיוחדות הבאות, אך הובס על ידי הרפובליקני וורנר מילר. בוועידה הדמוקרטית של 1884, שהתקיימה בשיקגו, הוא לא היה נציג, אך הוא נכח לבקשתם המיוחדת של מנהיגי מפלגתו והיה אחד התומכים היעילים ביותר, מחוץ לוועידה, למינוי גרובר קליבלנד.
ביוגרפיה > קריירה > אוניברסיטת ג'ורג'טאון

הוא ייצג את מכללת ג'ורג'טאון בקונגרס הקתולי של הדיוטות בבולטימור ב-1889, ונשא נאום בלתי נשכח באותה הזדמנות. בצדקה הוא נתן הרבה, בהתחשב באמצעיו, שכן מעולם לא היה איש עשיר מאוד, לכנסייתו ולמוסדות צדקה; והייעוץ המשפטי שלו ניתן לעיתים קרובות באופן חופשי לכמורה ולאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1843 נשא קרנן לאישה את האנה אייברי דוורו, בתו של ניקולס דוורו מאוטיקה, אחד הפטרונים והנדיבים העיקריים של הכנסייה הקתולית ומוסדות הצדקה שלה במרכז ובמערב ניו יורק. הם היו הורים ל-10 ילדים, כולל ג'ון דוורו, נציב רכבת בניו יורק.
קרנן מת באוטיקה ב-7 בספטמבר 1892, ונקבר בבית הקברות סנט אגנס באוטיקה.
ג'ו האנט

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1919 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בפברואר 1945 (בגיל 25) האוקיינוס האטלנטי 
 מדינה:  ארצות הברית
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  1935–1943 (כ־8 שנים) 
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1 -תחרות הגברים
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1943)
 
ג'ו האנט (באנגלית: Joseph Raphael Hunt ; ‏ 17 בפברואר 1919 – 2 בפברואר 1945) היה טניסאי אמריקאי. הוא זכה בתחרות הגברים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ביוגרפיה

ג'ו האנט נולד בשנת 1919 בסן פרנסיסקו. הוא התחיל להתאמן בטניס וניצח באליפות ארצות הברית לילדים עד גיל 15 ועד גיל 18. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה וניצח באליפות ארצות הברית לסטודנטים.
בשנים 1939 ו-1940 האנט הגיע לחצי הגמר באליפות הארצות הפתוחה. בעקבות כך הוא נכלל בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה האנט כבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית שירת בצי ארצות הברית.
בשנת 1943 הוא ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה כאשר נפצע בשניות אחרונות של המשחק אך כדור באחר חבטה של ג'ק קרמר נחת מחוץ למגרש. בשנת 1944 עקב שירותו בצי ארצות הברית האנט לא קיבל שחרור ולא השתתף בתחרות.
האנט נהרג בתאונה אווירית בשנת 1945.
בשנת 1966 נכלל האנט בהיכל התהילה של הטניס.
טלאל חמיה

| --- | --- |

 לידה:  1952 (בן 73 בערך) בריטל (אנ'), לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 כינוי:  אבו ג'עפר, איסמת מזרני, טלאל חוסני}
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
טלאל חָמִיָה (בערבית: طلال حميّة) הוא טרוריסט לבנוני, מפקד "יחידה 910" בחזבאללה המבצעת פיגועי טרור מחוץ ללבנון. שימש כסגנו של עימאד מורנייה עד שהלה נהרג בהתנקשות.
לפי דיווח בעיתון המצרי "אל-אהראם" מ-14 באפריל 2009, חמיה מונה בידי סגן מזכ"ל חזבאללה, נעים קאסם, לראש הזרוע הצבאית של הארגון במקומו של מורנייה. דיווח דומה פורסם גם בשבועון הלבנוני "א-שראע". נחשב למחבל עולמי שהוכרז באופן מיוחד, המבוקש בארצות הברית.
ביוגרפיה > רקע

חמיה נולד ב־27 בנובמבר 1952 בכפר בריטל (אנ') במחוז בעלבכ-אלהרמל שמדרום לעיר בעלבכ.
ביוגרפיה > בחזבאללה

בחזבאללה, חמיה היה אחראי על ביצוע פיגועי טרור מחוץ ללבנון. כמו כן סייע למיליציות שיעיות שלחמו נגד כוחות ארצות הברית בעיראק בעשור הראשון של המאה ה-21. לפי דו"ח מודיעין אמריקני, חמיה היה קשור להתארגנות של חזבאללה בערב הסעודית, שלה מיוחס פיגוע נגד חיילים אמריקנים ב-1996 (בו נהרגו 19 חיילים). בעקבות הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994, הוקלט חמיה בשיחה עם מוע'ניה כשהוא מביע שמחה על הצלחת "הפרויקט שלנו בארגנטינה", ולועג למערכת הביטחון הישראלית על כך שלא הצליחה למנוע את הפיגוע. ערוץ 10 דיווח ב-2004, לאחר שחרורו של אלחנן טננבוים משבי חזבאללה, כי טננבוים עמד בקשר עם חמיה, שלפי אותו דיווח שימש באותה תקופה כמפקד המודיעין של הארגון. באפריל 2011 דיווח ערוץ 2 כי חמיה עומד בראש מנגנון הפיגועים בחו"ל של חזבאללה. עוד פורסם כי במנגנון פעילים אחמד אל-פאיד, המשמש כסגנו, ונאג'ם א-דין, מומחה מטענים וקצין החבלה של חזבאללה, וכי המנגנון הזה עוסק כל העת בניסיון להוציא אל הפועל פיגוע נקמה על חיסול עימאד מורנייה. טלאל חמיה הוא האחראי לפיגוע באוטובוס בבורגס ב-18 ביולי 2012.
ארגוני ביון רבים במערב מעריכים שחמיה צבר ניסיון מבצעי רב במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, ושהוא האיש האמון בארגון על הפקת הלקחים ממלחמת לבנון השנייה.
ב־13 בספטמבר 2012 מחלקת המדינה של ארצות הברית הגדירה אותו כמחבל עולמי שהוכרז באופן מיוחד. באוקטובר 2017 נחשף שארצות הברית מציעה פרס של 7 מיליון דולר על מידע שיוביל ללכידתו.
הערות שוליים

↑  صُنف بـ"الشبح".. إسرائيل تستهدف القيادي بحزب الله طلال حمية في بيروت באתר Al Qahera, ‏24 בספטמבר 2024
1 2 3  טלאל חמיה, באתר תגמולים לצדק, ממשלת ארצות הברית
↑  חסן צברא, א-שראע חשף את תוכנית חזבאללה לפני 3 חודשים, א-שראע, 20 באפריל 2009
↑  Talal Hamiyah, אתר Rewards For Justice
1 2  מי אתה טלאל חמיה?, באתר "IsraelDefense‏", 19 במאי 2011
↑  יונתן דחוח-הלוי, שגרירות אירן הפכה למפקדת חזבאללה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוגוסט 2006
↑  יוסי מלמן, היכן לכל הרוחות מתחבאים המנהיגים, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2006
↑  יעקב כץ, כתבה ב"ג'רוזלם פוסט"(הקישור אינו פעיל), 15 בפברואר 2008
↑  ג'יימס ריזן, כתבה ב"ניו יורק טיימס", 17 בינואר 2002
↑  רונן ברגמן, מאמר ב"ניו יורק טיימס", 18 בפברואר 2008
↑  דיווח: מתגבשת עסקה בין המדינה לטננבוים, באתר וואלה, 25 בפברואר 2004
↑  רוני דניאל, ‏התרעה חמה וחריגה: חיזבאללה בדרך לבצע פיגוע בחו"ל, באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2011
↑  שי לוי, ‏צמרת הפיקוד: הכירו את בכירי חיזבאללה, באתר ‏מאקו‏, 22 בינואר 2015
↑  סוכנויות הידיעות, ארה"ב מציעה מיליוני דולרים על שני בכירי חיזבאללה, באתר ynet, 10 באוקטובר 2017
רוסלין סאנצ'ס

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1973 (בת 51) סן חואן, פוארטו ריקו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 בן או בת זוג:  אריק וינטר (2008–?) 
 
רוסלין מילאגרוס סאנצ'ס רודריגז (בספרדית: Roselyn Milagros Sánchez Rodríguez; נולדה ב-2 באפריל 1973) היא שחקנית, זמרת יוצרת ודוגמנית פוארטו ריקנית. מוכרת בשל תפקידה בתור הסוכנת המיוחדת אלנה דלגאדו בסדרת המשטרה של CBS, "ללא עקבות" (2005–2009).
ביוגרפיה

סאנצ'ס נולדה בסן חואן, פוארטו ריקו, הצעירה מארבעה ילדים; יש לה שלושה אחים גדולים.
את השכלתה היסודית קיבלה בסן חואן. בגיל צעיר היא גילתה עניין גם בריקוד וגם במשחק והייתה מעלה מופעים למשפחתה.
סאנצ'ז נרשמה לאוניברסיטת פוארטו ריקו (אנ'), שם כמו אביה ואחיה היא הייתה אמורה ללמוד שיווק. עם זאת, לאחר מספר קורסים היא עזבה את הלימודים. ב-1991, בגיל שמונה עשרה, עברה סאנצ'ס לניו יורק, שם לקחה שיעורי ריקוד, משחק ופיתוח קול. שנה לאחר מכן חזרה למולדתה ושיחקה בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "קפטן רון" לצד קורט ראסל ומרטין שורט שצולם בחלקו במדינתה.
קריירה

בשנת 1993 זכתה בתחרות יופי הנקראת "מיס פוארו ריקו פטיט".
בשנת 2001 שיחקה בסרט "שעת שיא 2", סרט ההמשך לשובר הקופות "שעת שיא", בכיכובם של ג'קי צ'אן וכריס טאקר.
בשנת 2003 גילמה את הבלשית אלנה מסיאס לצדו של אד אוניל בסדרת המשטרה "רשתות אל. איי." של רשת ABC.
בשנת 2005 החלה לשחק את התפקיד של הסוכנת המשטרתית אלנה דלגאדו בסדרה "ללא עקבות", תפקיד אותו ביצעה עד 2009 וקיבלה עליו מועמדות לפרס NAACP Image.
היא הייתה אחת המועמדות לתפקיד של גבריאל סוליס בסדרה עקרות בית נואשות אך הפקת הסדרה ויתרה עליה עקב מבטאה הלטיני הכבד.
היא שיחקה במספר סרטי קולנוע וביניהם בסרט "בייסיק" וכמורה לבלט בסרט "תוכנית משחק" לצד דוויין ג'ונסון.
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "המופע של דרו קארי" ו"רופא להשכיר" וב-2003 הוציאה אלבום כזמרת.
בשנת 2013 החלה לגלם את דמותה של כרמן לונה, אחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה-קומית "עוזרות בית נחושות" שיצר מארק צ'רי לרשת הטלוויזיה Lifetime. הסדרה סיימה את שידוריה ב-2016 לאחר 4 עונות.
בשנת 2014 כיכבה בסדרת הטלוויזיה הקולומוביאנית "Familia En Venta" בתפקיד הראשי של לילי, גרושה טרייה שמנסה לשקם את חייה ואת חיי משפחתה.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי של ג'יג'י מנדוזה בסדרת הדרמה האמריקאית "גרנד הוטל" ברשת ABC, לצדו של דמיאן ביצ'יר ובהפקה של אווה לונגוריה. עוד באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה הרומנטי של רשת הולמרק "טעם של קיץ" לצד בעלה אריק וינטר.
חיים אישיים

סאנצ'ס נישאה ב-9 באוגוסט 1998 לשחקן האנגלי גארי סטרץ'. השניים התגרשו ב-15 באפריל 2001. לאחר גירושיה, היא התחילה מערכת יחסים עם זמר הסלסה הפורטו ריקני ויקטור מנואל. עם זאת, בדצמבר 2005 היא הודיעה כי סיימה את מערכת היחסים ביניהם.
בדצמבר 2007 התארסה לשחקן אריק וינטר לאחר שנתיים של זוגיות יחד. הם התחתנו ב-29 בנובמבר 2008 בסן חואן, פוארטו ריקו. לבני הזוג יש בת, סבלה (ינואר 2012), ובן, דילן (נובמבר 2017).
סאנצ'ס תומכת בזכויות בעלי החיים וחברה בארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2003 - Borinqueña
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | קפטן רון (אנ') | קלריס |  |
| 1999 | תקוע בדרך (אנ') | טרינה |  |
| 2001 | שעת שיא 2 (אנ') | איזבלה מולינה |  |
| 2002 | אמריקן טריפ (אנ') | גבריאלה |  |
| 2002 | Nightstalker | גבריאלה מרטינז |  |
| 2003 | בייסיק | נונייז |  |
| 2003 | לתפוס את פאפי (אנ') | לורנה |  |
| 2004 | Larceny | אנג'לה |  |
| 2005 | State Property 2 | התובעת המחוזית |  |
| 2005 | שוטר סמוי (אנ') | קארן לופז |  |
| 2005 | Cayo | ג'וליה הצעירה |  |
| 2005 | אדיסון (אנ') | מריה |  |
| 2005 | Shooting Gallery | ג'יזבל בלאק |  |
| 2006 | Yellow | אמריליס | גם תסריטאית ומפיקה |
| 2007 | תוכנית משחק | מוניק ואסקז |  |
| 2009 | The Perfect Sleep | פורפיריה |  |
| 2010 | Venus & Vegas | קריסטן |  |
| 2012 | אקט של גבורה (אנ') | מורלס |  |
| 2016 | אמהות ובנות (אנ') | ג'סיקה |  |
| 2018 | טראפיק (אנ') | מאליה | גם מפיקה בפועל |
| 2020 | Satos | קרולינה | סרט קצר; גם במאית ותסריטאית |
| 2023 | Gringa | אלזה |  |
| 2024 | Wallbanger | ג'יליאן |  |
| TBA | The Third Parent | מייגן הולו |  |
| TBA | Diario: Mujer y Café |   | במאית ותסריטאית |
| TBA | Theirs |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996–1997 | כשהעולם מסתובב (אנ') | פילאר דומינגו | 55 פרקים |
| 1997–1998 | Fame L.A. | לילי ארגוויו | תפקיד ראשי; 21 פרקים |
| 1999 | Ryan Caulfield: Year One | קים וראס | 2 פרקים |
| 2000 | נאש ברידג'ס (אנ') | בלינדה קרוז | 2 פרקים |
| 2002 | In-Laws | דני | פרק: "If You Can't Stand the Heat" |
| 2002 | המופע של דרו קארי | מריה | פרק: "Drew Tries Hot Salsa" |
| 2003–2004 | L.A. Dragnet | הבלשית אלנה מסיאס | 3 פרקים |
| 2005 | קוג'אק (אנ') | כרמן ווריק | 6 פרקים |
| 2005–2009 | ללא עקבות | אלנה דלגאדו | תפקיד ראשי (עונות 7-4); 89 פרקים גם תסריטאית הפרק: "Once Lost" ‏(2009) |
| 2009 | רופא להשכיר | סופיה סנטוס | פרק: "Crazy Love" |
| 2011 | ריזולי ואיילס | ולרי דלגאדו | פרק: "Can I Get a Witness?" |
| 2012 | עקרות בית נואשות | כרמן לונה | פרק: "Finishing the Hat" |
| 2013 | Newsreaders | פלאביה | פרק: "Hair Razing" |
| 2013–2016 | עוזרות בית נחושות | כרמן לונה | תפקיד ראשי (4 עונות); 49 פרקים |
| 2014 | Familia En Venta | ליליאנה "לילי" דה סאבטייר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2016 | טלנובלה (אנ') | כתבת | פרק: "The Harricane" |
| 2016 | Death of a Vegas Showgirl | דבי פלורס נרבאס | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2019 | A Taste of Summer | גבי פרר | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2019 | גרנד הוטל (אנ') | ג'יג'י מנדוזה | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2020 | הטירון | ולריה קסטיו | פרק: "The Overnight" |
| 2021 | An Ice Wine Christmas | קמילה רואיז | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2021–2022 | תקציב משפחתי (אנ') | סופיה | 3 פרקים |
| 2021–2023 | אי החלומות (אנ') | אלנה רורק | תפקיד ראשי (2 עונות); 23 פרקים |
| 2022 | 'Til Jail Do Us Part | סופיה | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
פדריקו גארסיה לורקה

.
| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1898 Fuente Vaqueros, ספרד 
 נרצח:  19 באוגוסט 1936 (בגיל 38) Víznar, ספרד 
 שם לידה:  Federico del Sagrado Corazón de Jesús García Lorca 
 מדינה:  ספרד 
 מקום מגורים:  גרנדה, Residencia de Estudiantes 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפילוסופיה ולספרות באוניברסיטת גרנדה, אוניברסיטת גרנדה 
 שפות היצירה:  ספרדית, סלובנית 
 סוגה:  תיאטרון, שירה, אמנות 
 זרם ספרותי:  דור '27 
 יצירות בולטות:  חתונת הדמים, דוניה רוסיטה הרווקה, Diván del Tamarit, בית ברנרדה אלבה, רומנסרו צועני, Seis poemas galegos, The Public, Poema del cante jondo, ירמה, When Five Years Pass, Libro de poemas, משורר בניו יורק, Noche 
 בן או בת זוג:  Rafael Rodríguez Rapún (1935–1935)  Emilio Aladrén (1925–1927) 
 חתימה:   
 
פדריקו גארסיה לורקה (בספרדית: Federico García Lorca;‏ 5 ביוני 1898 – 19 באוגוסט 1936) היה משורר, מחזאי ובמאי תיאטרון ספרדי. לורקה היה חבר סמלי בדור 1927, שהייתה קבוצת אמנים ספרדים שהטמיעו בספרות הספרדית רעיונות מודרניים כמו סימבוליזם, פוטוריזם וסוריאליזם. לורקה נעצר ב-16 באוגוסט 1936, ונרצח בידי כיתת יורים של אנשי הימין הפשיסטי בתחילת מלחמת האזרחים הספרדית, בשל היותו הומוסקסואל ובעל דעות סוציאליסטיות. לאחר הרצח נאסר להזכיר את שמו או להתייחס ליצירתו במשך כ-40 שנה, עד למותו של הרודן פרנקו. בימינו לורקה מוכר כאחד האמנים הגדולים של ספרד המודרנית, ודמותו ויצירתו הן בעלות ממדים כמעט מיתיים בעולם בכלל ובייחוד בספרד.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

נולד בשם פדריקו דל סגרדו קוראזון דה חסוס גארסיה לורקה (בספרדית: Federico del Sagrado Corazón de Jesús García Lorca) ב-5 ביוני 1898 בפואנטה ואקרוס, עיירה קטנה ליד העיר גרנדה שבאנדלוסיה. אביו, פדריקו גארסיה רודריגז, עבד בתחום הסוכר, היה בעל אדמות ובעל חווה מחוץ לעיר ווילה במרכזה. אמו של לורקה, ויסנטה לורקה רומרו, הייתה מורה ופסנתרנית ולזוג ההורים היו שני בנים ובת בנוסף על פדריקו. בשנת 1905 עברה המשפחה לעיירה ואלדרוביו (שבאותה התקופה נקראה אסקרוסה), גם היא בקרבת גרנדה, ובשנת 1909, כשהיה בן 11, עברו לעיר גרנדה, שם החל ללמוד בבית ספר תיכון ישועי. בנוסף לווילה של המשפחה במרכז העיר, היה בבעלותה גם בית קיץ שכונה "הוארטה דה סן ויסנטה" בפאתי העיר. שלושת בתי הילדות של לורקה משמשים כמוזיאונים לזכרו. במשך כל חייו הרבה לדבר בשבח הקרבה לטבע, והילל את ילדותו באזור הכפרי, ויצירותיו לאורך השנים שאבו את השראתן מן המסורות המוזיקליות והספרותיות של מחוז ילדותו. בשנות התבגרותו, פיתח לורקה חיבה עזה למוזיקה ועסק פחות בשירה או בכתיבה, ובגיל 11 החל ללמוד נגינה על פסנתר אצל מורה פרטי בקונסרבטוריון מקומי, אליו התחבר מאוד. הוא המשיך ללמוד אצל אותו המורה בשש השנים שלאחר מכן, ושאב את השראתו ושאיפותיו המוזיקליות מהמלחינים קלוד דביסי, פרדריק שופן ולודוויג ואן בטהובן.
בשנת 1915, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, החל לורקה בלימודי משפטים באוניברסיטת גרנדה, אותם נטש במהרה לטובת לימודי ספרות, אמנות ומוזיקה. עבודות הפרוזה הראשונות שלו נכתבו בשנת 1916, לאחר מותו של מורהו לפסנתר, ואלו היו בעלות השפעות מהתחום המוזיקלי – Nocturne, Ballade ו-Sonata. בשנים 1916 ו-1917, טייל לורקה ברחבי קסטיליה, לאון וגליסיה בלווית מרצה מהאוניברסיטה בה למד, מרטין דומינגז ברואטה, שעודד אותו במהלך הטיול לכתוב את ספרו הראשון – "רשמים ונופים" (בספרדית: Impresiones y paisajes) הספר הודפס על חשבון אביו של לורקה בשנת 1918. בשנת 1919, בהמלצת מרצה אחר מהאוניברסיטה, פרננדו דה לוס ריוס, הסכימו הוריו של לורקה לשלוח אותו למגורי הסטודנטים במדריד, אשר הפכו עם השנים למרכז פעילותה של תרבות ספרד. בתקופת מגוריו במעונות, החל לורקה ללמוד באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד.
ביוגרפיה > תקופת הרפובליקה השנייה

לורקה שב לספרד בשנת 1930, במקביל לנפילת משטרו הדיקטטורי של מיגל פרימו דה ריברה ועליית משטר השמאל הליברלי של הרפובליקה הספרדית השנייה. ב-1931 מונה לורקה למנהל תיאטרון אוניברסיטאי במדריד שנקרא "Teatro Universitario La Barraca", שהוקם ומומן על ידי משרד החינוך של הרפובליקה. התיאטרון העלה מופעים ברחבי הכפרים וערי השדה בספרד, במטרה לאפשר צפייה בתיאטרון לקהלים חדשים, שמעולם לא הייתה להם את האפשרות הזו, ובחינם. ברשות התיאטרון היו במה ניידת ומעט מאוד ציוד, ולורקה גם ביים וגם שיחק בהצגות, ועליו הוא אמר: "התיאטרון, שהוא חלק בסיסי בחייו של אדם, כמעט ומת מחוץ למדריד, והאנשים סובלים מכך. הם סובלים כאילו אבדו להם שתי עיניהם, או שתי אוזניהם, או חוש טעמם. אנחנו הולכים להשיב להם את הזכות הזו". חוויותיו באזורים הדלים של ספרד ובשכונות האפרו-אמריקאיות בניו יורק פיתחו את זיקתו לזכויות אדם ולזכויות חברתיות ורצון לפעול בנושא.
במהלך מסעותיו עם התיאטרון האוניברסיטאי, כתב לורקה את מחזותיו הנודעים ביותר – "חתונת הדמים", "ירמה" ו"בית ברנרדה אלבה" – כולם מבטאים את מרידתו בנורמות הבורגניות של החברה בספרד. המחזות ערערו על תפקידה המסורתי של האישה בחברה ועסקו בנושאים שנחשבו לטאבו באירופה הקלאסית של אותה התקופה כמו הומו-ארוטיות ומעמדיות. לורקה כתב מעט מאוד שירה בתקופה זו בחייו, שהייתה האחרונה שבהן, והכריז בשנת 1936 כי: "התיאטרון הוא שירה שיוצאת מתוך דפי הספר והופכת לאנושית מספיק על מנת לדבר ולצעוק, לבכות ולהתייאש".
בשנת 1933 לורקה טס לארגנטינה על מנת להרצות, להקריא שירה ולביים את הצגת הבכורה של חתונת הדמים בבואנוס איירס. בהרצאותיו בארגנטינה ובאורוגוואי דיבר לורקה על השראותיו האומנותיות, וטען כי: "אומנות אמיתית תלויה במודעות חדה למוות, חיבור אמת לאדמת המדינה, והכרה בגבולותיו של ההיגיון". באותה השנה, עלה לבמות ספרד מחזהו "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו" (בספרדית: Amor de Don Perlimplín con Belisa en su jardín), אשר היה להצלחה כבירה.
את עבודת השירה האחרונה שלו כתב לורקה בשנת 1936 והיא נקראה "סונטות האהבה החשוכה" (בספרדית: Sonetos de amor oscuro). בעבר, המחשבה הייתה כי ההשראה לשיר הייתה אהבתו של לורקה לרפאל רודריגז ראפון, מזכיר התיאטרון האוניברסיטאי. אולם, מסמכים ותיעודים חשפו בשנת 2012 כי ההשראה האמיתית הייתה דווקא אהבתו לחואן רמירז דה לוקאס, נער בן 19 שאיתו תכנן להגר למקסיקו. השראה נוספת לסונטות היו שיריו של הכומר והקדוש הנוצרי בן המאה ה-16, סאן חואן דה לה קרוז. עם עליית הממשלה הימנית בספרד בשנת 1934, תקציב התיאטרון קוצץ במחצית, והופעתו האחרונה עלתה באפריל 1936.
לורקה בילה את תקופות הקיץ בין השנים 1926 ו-1936 בבית משפחתו בגרנדה - הוראטה דה סן ויסנטה, שם חיבר במלואן או בחלקן כמה מהיצירות הידועות ביותר שלו, וביניהן "ככלות חמש שנים" (בספרדית: Así que pasen cinco años) שכתב בשנת 1931, "הדיוואן של תמרית" (בספרדית: Diván del Tamarit) שכתב בשנת 1934 אך לא ראה אור בימי חייו ו"הקינה לאיגנסיוֹ סנצ'ס מחיאס" (בספרדית: Llanto por Ignacio Sánchez Mejías) שכתב בשנת 1935. לורקה שהה בהוראטה דה סן ויסנטה גם בימים שלפני מעצרו ורציחתו באוגוסט 1936.