stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון איירלנד
חייו > קריירה

איירלנד החל לעשות לו שם בראשית המאה ה-20 כמלחין שירים ומוזיקה קאמרית. הסונאטה מס' 1 לכינור משנת 1909 זכתה בפרס בתחרות בינלאומית, שארגן פטרון המוזיקה הקאמרית וולטר וילסון קובט. להצלחה רבה עוד יותר זכתה הסונאטה השנייה שלו לכינור: לאחר השלמתה בינואר 1917, הגיש אותה לתחרות שמטרתה הייתה לסייע למוזיקאים בתקופת מלחמת העולם הראשונה. חבר השופטים כלל בפרס את הכנר אלברט סאמונס ואת הפסנתרן ויליאם מרדוך, שניגנו את היצירה לראשונה באאוליאן הול בלונדון, ב-6 במרץ 1917. כפי שציין איירלנד לאחר זמן, "הייתה זו מן הסתם ההזדמנות האחת והיחידה, שבה הורם מלחין בריטי מאלמוניות יחסית בלילה יחיד הודות ליצירה במתכונת של מוזיקה קאמרית." היצירה סוקרה בהתלהבות, והמו"ל וינתרופ רוג'רס הציע פרסום מיידי (ההוצאה הראשונה אזלה עוד לפני שעברה עיבוד על ידי המדפיסים). ביצוע חוזר של הסונאטה לכינור בידי איירלנד והכנר דזירה דפו מילא עד אפס מקום את ויגמור הול בלונדון.
איירלנד הרבה לבקר באיי התעלה ושאב  השראה מנופיהם. בשנת 1912 חיבר יצירה לפסנתר בשם "קסם האי", (הראשון בשלושה קטעים בקובץ "עיטורים", כששהה בגרנזי, והקובץ בן שלושת הקטעים לפסנתר "סארניה: תמונת אי" נכתב שם ב-1940. הוא פונה מן האי ממש לפני הכיבוש הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה.
משנת 1923 לימד איירלנד בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו שם ריצ'רד ארנל, ארנסט ג'ון מורן, בנג'מין בריטן (שתיאר לאחר זמן את איירלנד כבעל "אישיות חזקה אבל אופי חלש") והמלחין אלאן בוש. ג'פרי בוש (אין קרבה בין השנים), היה תלמידו של איירלנד באופן פרטי, ובהמשך ערך או עיבד רבות מיצירותיו של איירלנד להוצאה לאור,
ג'ון איירלנד היה רווק מושבע, פרט לתקופה קצרצרה שבה, ברצף מהיר, נישא, נפרד, והתגרש. ב-17 בדצמבר 1926, בגיל 47, נשא לאישה תלמידה בת 17, דורותי פיליפס. נישואים אלה התבטלו ב-18 בספטמבר 1928 והסברה היא, שהם לא הגיעו לידי מימוש. הוא התעניין באופן דומה בסטודנטית צעירה אחרת, הלן פרקין (1996-1909), פסנתרנית ומלחינה, שלה הקדיש את הקונצ'רטו לפסנתר במי במול מז'ור ואת "אגדה" לפסנתר ותזמורת (שנכתב תחילה כקונצ'רטו שני). היא ניגנה בביצוע בכורה את שתי היצירות, אך אם היו לו כוונות ליחסים עמוקים יותר עמה, הן נכזבו כשפרקין נישאה לג'ורג' מאונטפורד אדיה, תלמיד של גאורג איבאנוביץ' גורדייף, ולאחר זמן היגרה עמו לאוסטרליה.  בהמשך ביטל איירלנד את ההקדשות. ב-1947 יצר איירלנד קשר עם עוזרת אישית ובת לוויה, הגב' נורה קרקבי, שנשארה עמו עד יומו האחרון. על אף קשרים אלה עם נשים, ברור מכתביו הפרטיים, שנטיותיו המיניות היו בכיוון אחר ופרשנים רבים תומכים בדעה זו.
הערות שוליים

↑  John Ireland, "Greater Love Hath No Man," YouTube יוטיוב, ג'ון איירלנד, "Greater Love Hath No Man,"
↑  Ireland - Greater Love Hath No Man - The Choir of Trinity College, Cambridge - Stephen Layton - YouTube  יוטיוב, ג'ון איירלנד, מקהלת טריניטי קולג', קיימברידג', סטיבן לייטון, "Greater Love Hath No Man"
↑  Stewart R. Craggs, John Ireland, סטיוארט ר. קראגס, "ג'ון איירלנד", הוצאת אשגייט 2007
↑  John Ireland: Biography from ג'ון איירלנד: ביוגרפיה מתוך אנסרס.קום
↑  " Ireland, John (Nicholson)" יו אוטאוויי, "איירלנד, ג'ון (ניקולסון)", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונלייןלמנויים
↑  Hyperion: The Romantic Concerto 39 חוברת של הקלטות היפריון, הקונצ'רטו הרומנטי 39
↑  Review of Lane’s recording אמזון, סקירת הקלטות ליין, קונצ'רטו לפסנתר של דיליוס ו"אגדה" של איירלנד
↑  "Ireland, John" ג'ורג' א. הגרטי (2000) גוגל ספרים, "איירלנד, ג'ון היסטוריה ותרבות ומוסקסואלית: אנציקלופדיה" כרך 2, עמ' 477, הוצאת גרלנד, ניו יורק, מסת"ב 978-0-81531-880-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263117605171  PLWABN: 9810604479405606  BIBSYS: 90735406  BNE: XX5306298  BnF: cb13895485b (data)  CANTIC: a1043561x  CiNii: DA11889669  GND: 11877560X  ICCU: MODV301166  ISNI: 0000 0001 1063 3491  LCCN: n80144687  LNB: 000041447  MusicBrainz: 9f7aa025-0554-4783-bd08-10481ca8ee73  NDL: 01079334  NKC: pna2008456453  NLA: 36173957  NLK: KAC2020S2417  NTA: 072412895  RERO: 02-A005361966  SELIBR: 213163  SNAC: w6jh3xxc  SUDOC: 096991356  Trove: 1224021  VIAF: 54332759   WorldCat (עם VIAF): 54332759
ג'ונד אל-אורדון

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  בית עבאס
 בירת המחוז:  טבריה 
 שפה רשמית:  ערבית 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־7 
 תאריך נטישה:  המאה ה־11 
  מחוזות סוריה (בלאד א-שאם) תחת הח'ליפות העבאסית במאה ה-9. ג'ונד אל-אורדון בצפונה של ארץ ישראל
 
נפות ארץ ישראל בתקופה הערבית הקדומה.
ג'ונד אל-אורדון (בערבית: جُـنْـد الْأُرْدُنّ, תעתיק: גֻ'נְד אלאֻרְדֻּן, "המחוז הצבאי של הירדן") היה אחד מחמשת המחוזות הצבאיים ("ג'ונד" (אנ')) של "בילאד א-שאם" (הארץ שמצפון לחצי האי ערב, סוריה רבתי, כולל ארץ ישראל) בתקופה המוסלמית המוקדמת. הג'ונד נוסד תחת שלטונם של הראשידון (הח'ליפים הראשונים) ובירתו הייתה טבריה במשך כל תקופת הח'ליפות האומיית והעבאסית. הוא כללה את דרום הר הלבנון, הגליל, דרום החורן, רמת הגולן, ורוב הצד המזרחי של עמק הירדן.
נפות וערים מרכזיות

החלוקה של ארץ ישראל לנפות ולמחוזות בתקופת השלטון המוסלמי, הייתה בדרך כלל זהה לזו שבתקופה הרומית והביזנטית. האזור שנקרא "פלשתינה סקונדה", וכלל את הגליל ואת האזור שממזרח לעמק הירדן ולכנרת, נקרא מעתה "ג'ונד אורדון", ובירתו נשארה טבריה. המונח "ג'ונד" (אנ') משמעותו כאן חטיבה צבאית גדולה, ולכן השימוש במונח הזה מצביע על כך שלחלוקה המנהלית היה תחילה אופי צבאי, וכי הייתה זהות בין הפיקוד הצבאי והמנהל.
גבולותיו של ג'ונד אל-אורדון משקפים תודעה של הקשר ההיסטורי-כלכלי והביטחוני בין הגליל ובין הגולן.
בתקופה המוקדמת של השלטון המוסלמי, כל ג'ונד היה מחולק לאזורים, "אִקלימים" (מונח שמקורו ביוונית: klema). ה"אִקלים" היה מחולק למחוזות, "כּוּרוֹת" (ביחיד "כּוּרָה", מונח שמקורו ביוונית: khora, וברבים כֻּוַר או אַכְּוַאר). בין המחוזות ("כּוּרוֹת") של ג'ונד אורדון היו: טבריה, סַאמִרַה (צפון השומרון), ביסאן (בית שאן), פחל (פלה), ג'רש, בית ראס, ג'דר, אַבִּל, סוסיה, צפוריה (ציפורי), עכא (עכו), קדס (אנ') (קדש נפתלי) וצור. צור הייתה הנמל של ג'ונד אל-אורדון.
הגאוגרף בן המאה ה-10 אבן אל-פקיה (אנ') טען שמלבד בירתו בטבריה, המחוזות הראשיים ("כּוּרות") של האורדון היו שומרון (אל-סמירה, כלומר שכם), בית שאן, קדס, פלה, ג'רש, עכו וצור (סור). הגאוגרף אל-מוקדסי (המחצית השנייה של המאה ה-10) מציין שהערים העיקריות של המחוז היו בירתו טבריה, קדס, צור, עכו, פראד'יה (אנ'), כאבול, בית שאן, לג'ון ואד'ריעת (דרעא). הגאוגרף בן המאה ה-13 יאקות אל-חמאווי מנה את ה"כּוּרות" של אורדון כטבריה, בית שאן, עכו, בית ראס, ג'דר (ג'יידור, אזור הסמוך למזרח רמת הגולן), צור וציפורי (ספוריה).
מדרום לג'ונד אל-אורדון היה ג'ונד פלסטין, שירש את מקומה של פלשתינה פרימה. אולם הגבול הדרומי של ג'ונד אל-אורדון בבקעת הירדן אינו ברור, שכן לפי אחת המסורות השתרע ג'ונד פלסטין עד בית שאן בצפון, ואילו לפי דברי אחרים, כל בקעת הירדן, כולל ים המלח וסביבותיו, ואף אילת, הייתה כלולה בג'ונד אל-אורדון.
הגאוגרפים בני המאה ה-10 אבן חווקל (אנ') ואלאצטח'רי (אנ') ציינו שאזור הע'ור לאורך נהר הירדן בין "אגם טבריה" לבית שאן בדרום (עמק הירדן), היה שייך לג'ונד אורדון, בעוד שמשם דרומה לים המלח היה שייך לג'ונד פלסטין. הגאוגרף אחמד אל-יעקובי (המאה ה-9) טען כי הע'ור, שבירתו הייתה יריחו, היה כפוף לג'ונד דמשק (אנ').
בשנת 740 לערך התיישבו חיילים בני שבטים מארץ ישראל בספרד, והקימו ברייה (Reiyo) בסביבת מאלגה, מחוז משלהם, שקראו לו "ג'ונד אורדון".
מושלים > תקופת הראשידון

יזיד בן אבי סופיאן (אנ') (639; מונה על ידי הח'ליף עומר לאחר מותו של המושל הכללי של סוריה אבו עוביידה בן אל-ג'ראח; שלט במקביל על הג'ונדים של דמשק ופלסטין).
מועאויה בן אבי סופיאן (639–?; אולי מונה לתפקיד על ידי עומר לאחר מות אחיו יזיד בשנת 639, כאשר מונה למושל ג'ונד דמשק).
אבו אל-אעוור אל-סולמי (אנ'), מושל תחת מועאוויה.
מושלים > התקופה האומיית

צבעאן בן רוח בן זנבאע (בן השבט בנו ג'וד'אם, הגדול בשבטי הערבים שישב בארץ ישראל, שתמך במורדים בבית אומיה בשנים 680–692).
אבו עות'מאן בן מרואן בן אל-חכם (685–705; משל במשך פרק זמן לא ידוע בתקופת שלטונו של אחיו הח'ליפה עבד אל-מלכ; משה גיל מזהה אותו כאבאן בן מרואן (אנ'), בעוד שאסד ק. אחמד זיהה אותו עם אח נוסף של עבד אל-מלכ, עות'מאן בן מרואן).
עוביידה בן עבד א-רחמן אל-סולמי (685–705; משל במשך פרק זמן לא ידוע בתקופת שלטונו של עבד אל-מלכ; אחיינו של אבו אל-אעוור).
עומר בן אל-וליד (אנ') (705–715; משל בתקופת שלטונו של אביו הח'ליפה וליד הראשון).
עובאדה בן נוסאי אל-קינדי (717–720; משל בתקופת שלטונו של הח'ליפה עומר השני).
אסחאק בן קביסה בן ד'ועייב אל-ח'וזאי (724–743; משל בתקופת שלטונו של הח'ליפה השאם אבן עבד אל-מלכ; בנו של אחד מגיסיו ומזכיריו של עבד אל-מלכ).
אל-וליד בן מועאויה בן מרואן (744–750; משל בתקופת שלטונו של בן דודו הח'ליפה מרואן השני (אנ'); אחיינו של עבד אל-מלכ).
מושלים > התקופה העבאסית

עבד אללה בן עלי (אנ') (752–753; משל בתקופת שלטונו של אחיינו הח'ליפה א-ספאח).
זיאד בן אבי אל-ורד (אמיל, כלומר מפקח פיסקלי, תחת עבד אללה בן עלי).
מוחמד בן אבראהים (754–775; משל בתקופת שלטונו של דודו הח'ליפה אל-מנסור; משל גם בדמשק בתקופת שלטונו של אל-מנצור).
ראו גם

פלשתינה סקונדה
ג'ונד פלסטין
סוריה הגדולה
לבנט
משריק
המזרח התיכון
לקריאה נוספת

ההיסטוריה של ארץ ישראל, בית הוצאה כתר ירושלים, יד יצחק בן צבי, כרך 6: שלטון המוסלמים והצלבנים (עורך הכרך: יהושע פראוור), חלק א: ארץ ישראל בימי השלטון המוסלמי (634–1099), פרקים 1–10 (כתב משה גיל), נספח (כתבה מרים רוזן-איילון), עמ' 15–176.
הערות שוליים

1 2 3  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 6, חלק א, פרק 3 (כתב: משה גיל), עמ' 50.
↑  מרדכי גיחון, אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מביתר ועד תל-חי: היסטוריה צבאית, עמ' 38.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 6, חלק א, פרק 3 (כתב: משה גיל), עמ' 51.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 6, חלק א, פרק 3 (כתב: משה גיל), עמ' 68.
1 2  Guy Le Strange, Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500. London: Committee of the Palestine Exploration Fund. p. 30
↑  Guy Le Strange, Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500. London: Committee of the Palestine Exploration Fund. p. 39
↑  Guy Le Strange, Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500. London: Committee of the Palestine Exploration Fund. p. 32
↑  Guy Le Strange, Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500. London: Committee of the Palestine Exploration Fund. p. 31
1 2  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 6, חלק א (כתב: משה גיל), עמ' 53.
1 2 3  Patricia Crone, Slaves on Horses: The Evolution of the Islamic Polity. (1980) Cambridge University Press, p. 125
1 2  Moshe Gil, A History of Palestine, 634–1099, Cambridge University Press, p. 115
↑  Asad Q. Ahmed, The Religious Elite of the Early Islamic Ḥijāz: Five Prosopographical Case Studies. University of Oxford Linacre College Unit for Prosopographical Research (2011), p. 114
↑  Patricia Crone, Slaves on Horses: The Evolution of the Islamic Polity. (1980) Cambridge University Press, p. 126
1 2  Moshe Sharon, Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae (CIAP). Volume Two: B-C, p. 218
↑  Nitzan Amitai-Preiss, "What Happened in 155/771-72? The Testimony of Lead Seals". In Material Evidence and Narrative Sources: Interdisciplinary Studies of the History of the Muslim Middle East. Leiden and Boston: Brill (2015), p. 72
בית העולים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים, אתר מורשת 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  32°03′10″N 34°45′12″E﻿ / ﻿32.052833333333°N 34.753416666667°E﻿ / 32.052833333333; 34.753416666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) בית העולים(למפת יפו רגילה) בית העולים(למפת גוש דן רגילה) בית העולים(למפת גוש דן מוגדלת) בית העולים  he בית העוליםhe בית העוליםמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לוח זיכרון שהציבה במקום בידי המועצה לשימור אתרים
שלט הנצחה למייג'ור ליונל ג'ון בנמל יפו
בית העולים או בית החלוץ הוא בית דו-קומתי ברחוב יפת 34 ביפו (לשעבר רחוב עג'מי), ששימש לשיכון עולים חדשים בימים הראשונים לאחר עלייתם לארץ ישראל.
היסטוריה

המבנה נשכר על ידי ועד הצירים, ונחנך בראשית ספטמבר 1920 ('הצפירה', 6.9.1920).  הוא נוהל בידי יהודה ודֻובה צ'רקסקי. מיקומו, בין עג'מי ליפו העתיקה, נבחר בשל קרבתו לנמל יפו, ממנו הגיעו העולים.
ב-1 במאי 1921 תקפו ערבים עוברי אורח ובתי עסק של יהודים ביפו, התקפה שסימנה את פרוץ פרעות תרפ"א. הפורעים הגיעו לבית העולים שסימל עבורם את העלייה היהודית, וניסו לפרוץ אליו. באותה העת שהו בבית עשרות עולים חדשים שלא היו חמושים. הניסיון הראשון לחדור לבית נכשל לאחר שהעולים הדפו את הפורעים באמצעות מוטות ברזל שהוצאו מהגדר הפנימית. הדיירים ציפו לסיוע המשטרה, אך הקצינים והשוטרים הערבים שהגיעו ירו לעבר השער ופרצו אותו. ההמון שפרץ פנימה החל במסע הרג וביזה, במהלכו נרצחו 14 מיושבי הבית, ביניהם בני הזוג צ'רקסקי שסירבו להצעתו של קצין משטרה נוצרי להתפנות מהבית מבעוד מועד. 26 דיירים נוספים נפצעו. דיירים שהתבצרו בקומה השנייה ניצלו, משום שהפורעים לא הספיקו להגיע אליהם. כעבור כארבעים דקות הגיע למקום הקצין הבריטי מייג'ור ליונל ג'ון שפיזר את המתפרעים ביריית אקדח. הביא אותו לבית פקיד משרד העלייה בנמל, ניסל רוזנברג, שחשש לגורל העולים.
שלט להנצחתו של מייג'ור ג'ון נמצא בנמל יפו.
אירועי בית העולים מתוארים בספרים "עד הסוף" מאת משה שמיר ו"הנדר" מאת משה גרנות, חתנו של משה צ'רקסקי, שכנער בן 13 היה בבית בעת הפרעות.
לאחר המאורעות ננטש בית העולים, ובית חדש הוקם בקצהו הדרומי של רחוב אלנבי. מהבית החדש נגזר שמו של רחוב העלייה, המשכו של רחוב אלנבי.
ראו גם

עלייה לארץ ישראל
ג'ים דייוויס (שחקן)

ערך זה עוסק בשחקן אמריקאי. אם התכוונתם למאייר אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1909 אדגרטון, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באפריל 1981 (בגיל 71) נורת'רידג', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1942–1981 (כ־39 שנים)
 מקום לימודים:  קולג' ויליאם ג'וול 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרלין "ג'ים" דייוויס (באנגלית: Marlin "Jim" Davis, ‏ 26 באוגוסט 1909 - 26 באפריל 1981), היה שחקן אמריקאי בעל הופעה מחוספסת, ששיחק במשך מרבית הקריירה שלו דמויות משנה במערבונים. בזקנתו לוהק לתפקיד אבי המשפחה הפטריארכלי, ג'וק יואינג, בסדרה המצליחה דאלאס, ושיחק תפקיד זה עד מותו.
ביוגרפיה

דייוויס נולד כ"מרלין דייוויס" באדגרטון שבמיזורי. הוא החל קריירה כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-40, בתפקידי משנה בסרטים המכונים "סוג ב'" (B movies), במיוחד עבור חברת "ריפבליק". תפקידו הגדול הראשון היה אל מול בטי דייוויס במלודרמה "מפגש חורפי" (Winter Meeting) בשנת 1948. לרוב שיחק דמויות קשוחות, "טובות" או "רעות" במערבונים ובסרטי פעולה, וזאת בשל מראהו המחוספס והגברי, והמבטא הדרומי בו דיבר. במהלך קריירה שכללה תפקידי משנה בעשרות סרטי "סוג ב'", ניתן לציין שני תפקידים בולטים. האחד, הוא צייד הפרוות המרושע העובד עבור קירק דאגלס בסרט "השמיים הגדולים" (The Big Sky) שביים הווארד הוקס בשנת 1952, והשני הוא הסנאטור ג'ורג' האמונד, בסרט הקונספירציה של אלן ג'יי פאקולה "המעקב" (The Parallax View) משנת 1963.
במשך השנים הופיע דייוויס בעיקר בקולנוע, אך שימש גם כשחקן טלוויזיה, והופיע בתפקידי אורח בסדרות שונות, בעיקר מערבונים כרוהייד או גאנסמוק. בין השנים 1954–1955 שיחק את דמותו של מאט קלארק, גיבור הסדרה "סיפורי המאה" (Stories Of The Century), שעסקה בבלש הנוסע ברכבת באמצע המאה ה-19 ומתעמת עם הנבלים הידועים במערב, כג'סי ג'יימס. הסדרה זכתה להצלחה, ואף זכתה בפרס אמי, אך היא לא הביאה לפריחה בקריירה של דייוויס, שנותר בעיקר שחקן משנה.
בשנת 1970 חווה דייוויס טרגדיה אישית כאשר בתו היחידה, טארה דיאן דייוויס נהרגה בתאונת דרכים בגיל 16.
בשנת 1978 קיבל דייוויס את תפקיד חייו, והוא בן 69. דייוויס שיחק את אב המשפחה הפטריארכלי, ג'ון רוס יואינג הראשון (המכונה ג'וק), בסדרת הטלוויזיה דאלאס. הסדרה נועדה להיות בתחילה מיני סדרה. דייוויס הוצב בצוות שכלל שחקני משנה וותיקים ומוכרים כדייוויס עצמו, ברברה בל גדס ששחקה את אשתו, מיס אלי, או דייוויד ויין ששיחק את יריבו הנערץ "דיגר" בארנס. לצידם שיחקו שחקנים צעירים, אך לא ממש ידועים, כפטריק דאפי וויקטוריה פרינסיפל. כן שיחק בסדרה לארי הגמן.
הצלחת הסדרה הובילה להזמנת עונות נוספות ופרקים נוספים. הסדרה התמקדה במאבק בין "הבן הטוב" בובי יואינג, ו"הבן הרע" ג'יי אר יואינג, כאשר דייוויס שיחק את האב הסמכותי, הנמצא מעבר למאבקים אלו, בנוסח אב המשפחה בסדרה בוננזה. משחקו ומראהו של דייוויס, בעל רעמת השיער הלבנה והפנים הקשוחות, התאימו לתפקיד, ודייוויס הפך לאחד השחקנים האהובים בסדרה שזכתה להצלחה רבה ביותר.
במהלך צילומי עונתה השלישית של הסדרה, אובחן אצל דייוויס סרטן. הוא המשיך בצילומי הסדרה ככל שיכל, לעיתים בישיבה, לעיתים כשהוא חובש פאה נכרית ונראה עייף וחולה. בעת שאובחנה מחלתו, צולם קו עלילה בו נפרד ג'וק מאשתו האהובה מיס אלי. לאחר אבחון המחלה השלימו תסריטאי הסדרה בין בני הזוג, ושלחו אותם לירח דבש שני ומורחב, כאשר לא ניתן היה עוד לאפשר לדייוויס את העבודה בסדרה, בתקווה כי לאחר החלמתו ניתן יהיה להשיבם משם. באפריל 1981 מת דייוויס.
תסריטאי הסדרה לא שילבו את מותו בסדרה באופן מיידי. דמותו של ג'וק יואינג הייתה דמות מרכזית ואהודה, ובתחילה נעשו תוכניות להחליף את דייוויס בשחקן אחר, אך הפרסום שקיבל מותו של דייוויס מנע את האפשרות להחליפו. בסדרה נשלחה דמותו של ג'וק לחיפושי נפט בדרום אמריקה, ובינואר 1982 שודר פרק בו נמסר למשפחה כי ג'וק נהרג בתאונת מסוק. במשך מספר פרקים הופיעה בסיום שידור פרקי הסדרה תמונתו של דייוויס, עם כיתוב לזכרו.
בשל תרומתו לתעשיית הטלוויזיה זכה דייוויס לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
גארי לואיס והפלייבויז

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  1964–1970 (כ־6 שנים) 
 סוגה:  רוק 
 חברת תקליטים:  ליברטי רקורדס 
 אתר רשמי
 חברים
 גארי לואיס 
 
גארי לואיס והפלייבויז (באנגלית: Gary Lewis & The Playboys) - להקת פופ אמריקאית מהעיר פסדינה בקליפורניה מאמצע שנות ה-60.
היסטוריה

את הלהקה הקים ב-1964 המתופף והזמר גארי לואיס, בנו של הקומיקאי ג'רי לואיס. הלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת Liberty כשחברי להקת ה-Eligibles מספקים קולות רקע לכל הלהיטים של הלהקה. הלהיט הראשון של גארי לואיס והפלייבויז, "This diamond ring", שנכתב על ידי אל קופר ונדחה על ידי הזמר בובי וי, כבש את פסגת המצעד האמריקאי. הלהיט השני "Count me in" הגיע למקום השני במצעד וכך גם הלהיט השלישי "Save your heart for me" שהיה במקור להיט של בריאן היילנד מ-1963 והקוריוז היה שגארי לואיס שרק ושר בהקלטת השיר. גם ארבעת הלהיטים הבאים הגיעו לעשרת הגדולים. אבל במהלך ההצלחה של הלהקה, גויס גארי לואיס לצבא ארצות הברית והלהקה נאלצה להתפרק. שנה וחצי לאחר מכן השתחרר גארי לואיס והקים להקת ליווי חדשה. ניסיונותיו להקליט להיטי עבר כמו "Sealed with a Kiss" של בריאן היילנד ו-"Rhythm of the rain" של הקסקיידס זכו להצלחה חלקית בלבד ובסוף שנות ה-60 נעלם גארי לואיס מהבמה.
להיטי הלהקה

This diamond ring #1US 02/65
Count me in #2US 05/65
Save your heart for me #2US 06/65
Everybody loves a clown #4US 10/65
She’s just my style #3US 01/66
Sure gonna miss her #9US 04/66
Green grass #8US 06/66
My heart’s symphony #13US 08/66
You don’t have to) Paint me a picture #15US 11/66
Where will the words come from #21US 01/67
The loser (with a broken heart #43US 04/67
Girls in love #39US 06/67
Jill #52US 09/67
Sealed with a Kiss #19US 08/68
Rhythm of the rain #63US 06/69
אלבומי הלהקה

This diamond ring #26US 05/65
A session with Gary Lewis & The Playboys #18US 10/65
She’s just my style #71US 04/66
Gary Lewis hits again! #47US 07/66
You don’t have to paint me a picture #79US 04/67
New directions #185 07/67
Gary Lewis now! #150US 09/68
ג'ים דיין

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1935 (בן 89) סינסינטי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סינסינטי  אוניברסיטת אוהיו  תיכון וולנט הילס 
 תקופת הפעילות:  1957–2010 (כ־53 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת, פופ ארט 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 2019)  פרס רומא  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  ננסי דיין 
 
ג'ים דיין (באנגלית: Jim Dine; נולד ב-16 ביוני 1935) הוא צייר ואמן הדפס אמריקאי.
ביוגרפיה

ג'ים דיין נולד בסינסינטי, אוהיו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת סינסינטי. בשנת 1953 החל ללמוד אמנות באקדמיה לאמנות בסינסינטי. (Art Academy of Cincinnati), ובשנת 1957 סיים תואר ראשון.
דיין פעל בסדנאות הדפס בישראל. בשנת 1979 יצר במרכז ברסטון לגרפיקה מספר הדפסי אבן. בשנת 2000 ערך סדנה בתחריט לקבוצה של אמנים ישראלים במרכז גוטסמן לתחריט. בשנת 2001 שב לישראל ויצר תחריטים במרכז גוטסמן ובסדנת ההדפס ירושלים.
ג'סיקה לאונדס

| --- | --- |

ג'סיקה לאונדס, 2009
 לידה:  8 בנובמבר 1988 (בת 35) ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה קנדה
 שם לידה:  Jessica Suzanne Lowndes 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 מקום לימודים:  Pacific Academy 
 http://jessicalowndes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סיקה סוזן לַאוּנְדְס (באנגלית: Jessica Suzanne Lowndes; נולדה ב-8 בנובמבר 1988) היא זמרת ושחקנית קנדית, אשר ידועה בעיקר בשל תפקידה כאדריאנה טייט-דנקן בסדרת הנעורים "90210" ברשת The CW.
ביוגרפיה

לאונדס נולדה בוונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. היא למדה בתיכון אקדמיית פסיפיק בעיר סארי.
לאונדס ידעה מגיל צעיר שיש לה תשוקה לשירה ולמשחק. היא גם הפיקה חלק גדול מהמוזיקה שלה בגיל צעיר. במהלך הקיץ שלפני השנה האחרונה שלה בתיכון, לאונדס הצטלמה לסדרת טלוויזיה מבית שואוטיים, ובעידוד הוריה עברה ללוס אנג'לס בגיל 16 והחלה את הקריירה שלה.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 2005 ערכה לאונדס את הופעתה הראשונה כשחקנית בסרט הטלוויזיה של רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS; ‏"Saving Milly" בתור אנדראה קונדרק. בשנת 2006 היא לוהקה לקומדיית המצבים "Alice, I Think", ובהמשך השנה היא הופיעה בסרט טלוויזיה מבית לייפטיים; "To Have and to Hold".
ב-2008 הופיעה בסרט האימה "אוטופסיה" ובסרט "הרדיפה אחרי מולי הארטלי", והחלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרה "גריק" בתפקיד מנדי. באותה שנה, החלה לשחק את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הנעורים "90210", ספין אוף של סדרת הנעורים משנות ה-90, "בוורלי הילס 90210", בתפקיד אדריאנה טייט דנקן.
בשנת 2010 כיכבה בסרט האימה הקנדי "גובה".
קריירה > קריירה מוזיקלית

לאונדס החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בפרק הפתיחה של 90210, שבו שרה במחזה הבית-ספרי בסדרה. במרץ 2009 פרסמה בעמוד ה-MySpace שלה את הסינגל "Fly Away", אותו כתבה ובו ניגנה כאחת הבאסיסטיות הראשיות. בספטמבר 2009 לוונדס הופיעה עם השיר "God Bless America" במשחק של קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס. באוקטובר 2010 פורסם השיר "Falling In Love", דואט של לוונדס עם הראפר איירוניק.
לאונדס שרה לצד פיינליסט "אמריקן איידול" הצרפתי, ג'רמי אמלין, בסינגל החדש שלו, "Undone", שעלה לרשת ב-29 באפריל ב-2011, ושווק ברחבי העולם ב-23 במאי באותה שנה.
חיים אישיים

בשנת 2009 נכללה לאונדס ברשימת "האנשים הכי יפים" של מגזין פיפל.
היא יצאה בעבר עם השחקן אדם גרגורי, ששיחק לצדה ב-90210[דרוש מקור], ועם השחקן אהרון פול[דרוש מקור].
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2012: Nothing Like This
2013: TBT‏ (Throwback Thursday)
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | ניתוח לאחר מוות | אמילי |  |
| 2008 | הרדיפה אחרי מולי הארטלי | לורל מילר |  |
| 2010 | גובה | שרה |  |
| 2012 | The Devil's Carnival | תמרה |  |
| 2014 | הנסיך | אנג'לה |  |
| 2015 | Eden | אלנה |  |
| 2015 | Larry Gaye: Renegade Male Flight Attendant | סוזנה |  |
| 2016 | Abattoir | ג'וליה |  |
| 2021 | צבעים של אהבה | טיילור |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Masters of Horror | פגי | פרק: "Dance of the Dead" |
| 2005 | Saving Milly | אנדראה קונדרקה הצעירה | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2006 | Alice, I Think | בקי | 2 פרקים |
| 2006 | To Have and to Hold | ליסה קארבר | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2006 | קייל XY | איב | פרק: "Memory Serves" |
| 2008 | גריק | מנדי | 6 פרקים |
| 2013-2008 | 90210 | אדריאנה טייט-דנקן | תפקיד ראשי (5 עונות); 114 פרקים |
| 2012 | A Mother's Nightmare | ונסה רדלין | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2014 | רעבה לאהבה | ג'ודי גרין | פרק: "Young & Lesbian" |
| 2015 | הוואי חמש-אפס | אמה מיילס | פרק: "Kuka'awale (Stakeout)" |
| 2015 | מניע | לונדון מונטגומרי | פרק: "6 Months Later" |
| 2015 | A Deadly Adoption | בריג'יט גיבסון | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2015 | Merry Matrimony | ברי טרוורסטון | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2016 | A December Bride | ליילה אור'יילי | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2016 | סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי | ג'ייק רייני | 2 פרקים |
| 2017 | Magical Christmas Ornaments | מארי | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2017 | המפענחת: פשעים חמורים | אלכס סנואו | 2 פרקים |
| 2018 | A Father's Nightmare | ונסה רדלין | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2018 | Yes, I Do | ניקול סוויני | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2018 | Christmas at Pemberley Manor | אליזבת' בנט | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2019 | Over the Moon in Love | ברוקלין מור | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2019 | Rediscovering Christmas | מיה | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2020 | קרוב לחג | היילי פארקר | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2021 | Mix Up in The Mediterranean | מג ווסקוט | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2021 | High Flying Romance | האנה אדמס | סרט טלוויזיה של הולמרק aka; ‏Kite Festival of Love |
| 2021 | Angel Falls Christmas | אלי | סרט טלוויזיה של GAC Family |
| 2022 | Harmony from the Heart | ויולט | סרט טלוויזיה של הולמרק |