בלוסטוקינג
רקע היסטורי וחברתי

מעגל הבלוסקטוקינג התהווה בשנות ה-50 של המאה ה-18 כרשת של קשרים של נשים וגברים מהמעמד הגבוה ובעלי מקצועות חופשיים מכובדים ממעמד הביניים. הם נפגשו בבתיהן של נשות חברה אמידות והחליפו את הבילוי המקובל של לגימת משקאות אלכוהוליים ומשחק קלפים, בתרבות של תה ושיחה. ברקע לפעילות זו היו התפתחויות ואירועים היסטוריים, כגון המרד היעקוביטי של 1745, שאיים על הסדר הפוליטי והדתי במדינה, מלחמת הירושה האוסטרית, מלחמת שבע השנים והמדיניות מעוררת המחלוקת של ויליאם פיט. התפתחויות אלה עוררו תחושה של איום על הסדר הפוליטי ועל מעמדה של הכנסייה האנגליקנית, כמו גם דיונים מעוררי מחלוקת על רפורמה כלכלית וחברתית.
לפי גארי קלי, "היות שנשות הבלוסטוקינג הגיעו מהמעמד הגבוה והמעמד הבינוני של אנשי המקצוע, הייתה למבנה וליציבות של הכנסייה והמדינה השפעה ישירה על גורל משפחותיהן, ולפיכך גם עליהן עצמן". קלי כותב ש"ככלל מעגלי הבלוסטוקינג היו כה מחוברים לסדר הקיים, שהם התנגדו לכל שינוי קיצוני שלו. כיוון שנשות הבלוסטוקינג הודרו מהפוליטיקה, מהכנסייה והמדינה, הן כיוונו את האנרגיה הרפורמטיבית שלהן... למיתון ולהתאמה של הסדר הקיים, או לפנים שלו שהיו בהישג ידן. יוזמות אלה... כללו פילנתרופיה חברתית, השתתפות בעמדות ופרקטיקות מסוימות בתוך הכנסייה, ובעיקר תפקיד פעיל במהפכה תרבותית רחבה ומורכבת שהתפתחה באותה תקופה".
לפי סילביה הרסטרק מאיירס, ברקע להתפתחות הבלוסטוקינג היה יחס עוין באופן כללי כלפי השכלה של נשים והשתתפותן בפעילות אינטלקטואלית, לצד התחלה של שינוי בנושא זה. טיעונים נגד למידה של נשים היו מגוונים. בכתבי הקודש, סיפור אדם וחוה והאיגרות של פאולוס פורשו כאזהרה נגד ההשפעה הפתיינית של נשים והנזקים של למדנות ודעתנות בקרבן. גם מחזות (כמו Les Femmes savantes של מולייר) ונובלות הציגו למדנות של נשים כסכנה או עיסוק מגוחך. כותבים רבים יצרו הקשרים בין מתירנות מינית ונשים מלומדות. הרסטרק מאיירס כותבת ש"בהתחשב בלחצים אלה נגד השכלה של נשים, אין פלא שנשים במאה השמונה-עשרה פחדו להיראות כמלומדות מידי או יותר מידי מעוניינות בלמידה". על רקע זה, רוב הנשים במעגל הבלוסטוקינג שילבו את שאיפתן להשתלב בעולם האינטלקטואלי עם העלאה על נס של מידות טובות, כמו צניעות ושמירה על טוהר מיני עבור נשים רווקות, נאמנות לבעל עבור נשים נשואות, ואדיקות דתית.
ההדרה של נשים מעיסוק אינטלקטואלי לא נעלמה מעיניהן של נשות הבלוסטוקינג. עובדה זו עולה למשל ממכתב שכתבה אליזבת קרטר לאליזבת מונטגיו:
כאילו היו שני המינים במצב מלחמה, הג'נטלמנים תחמו עצמם בצד אחד של החדר, שם הם דיברו בינם לבין עצמם, והשאירו אותנו, גברות מסכנות, לקשקש במסרגותנו ולבדר זו את זו ככל יכולתנו בשיחה. מהמעט שיכולתי לשמוע, הם שכנגדנו התדיינו על המשוררים האנגלים הקדומים, ולא נראה שנושא זה הוא מעל ומעבר ליכולת הנשית, כך שאפשר היה שהיינו מתענגות על נתח ממנו.
המקור באנגלית
As if the two sexes had been in a state of war, the gentlemen ranged themselves on one side of the room, where they talked their own talk, and left us poor ladies to twirl our shuttles, and amuse each other, by conversing as we could. By what little I could overhear, our opposites were discoursing on the old English poets, and this subject did not seem so much beyond a female capacity, but that we might have been indulged with a share of it.
לפי אליזבת אגר, ניתן להשוות בין המפגשים של מעגל הבלוסטוקינג לבין הסלונים בצרפת, שמהם הם הושפעו, זאת על אף שנשות המעגל נטו להגדיר עצמן על דרך הניגוד לתרבות הסלון הצרפתית, והדגישו מידות טובות וזהות א-פוליטית יותר מאשר המארחות של הסלונים בצרפת. אגר טוענת שניתן להבין את ההשגים של מעגל הבלוסטוקינג על רקע תנועה רחבה יותר שמבסגרתה "ערכים נשיים" כמו רגישות, סימפתיה וצדקה הועלו על נס כסימנים לקדמה אזרחית נאורה ואיכויות שנשים וגברים צריכים לאמץ. הן לא תפסו את שאיפתן להשתתפות בשיחה עם גברים על נושאים אינטלקטואלים כמעשה רדיקלי, אלא כניסיון להבנות ולגבש דרכים חדשות לחשוב על הקשרים בין החיים הפרטיים לאלה הציבוריים, וזאת בתגובה לתפיסה חדשה של המידה הטובה האזרחית, כפי שפותחה על ידי הוגים כמו דייוויד יום והרוזן שפטסברי.