stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאנדשטרסה (וינה)

| --- | --- |

המיקום של רובע לאנדשטרסה בווינה
 מידע
 עיר:  וינה
 על שם:  Landstraße 
 שטח:  7.39 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  91,680 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°11′47″N 16°23′45″E﻿ / ﻿48.196388888889°N 16.395833333333°E﻿ / 48.196388888889; 16.395833333333
 he
 
לאנדשטרסה (בגרמנית: Landstraße) הוא רובע בעיר וינה. הרובע נוצר במקור במהלך המאה ה-19.
הרובע ממוקם במרכז וינה ומשתרע על פני 	7.39 קמ"ר. נכון לשנת 2020 הכיל הרובע 91,680 תושבים.
בשנת 1192 נלכד המלך האנגלי ריצ'רד לב הארי בשכונת ארדברג בידי הדוכס לאופולד, לאחר מסע הצלב השלישי הכושל.
אתרים בולטים

מוקדי עניין בולטים בתחום הרובע:
הקונצרטהאוס של וינה
ארמון בלוודר
כיכר שווארצנברג
בית האמנויות של וינה
המוזיאון להיסטוריה צבאית
הקבר של וולפגנג אמדאוס מוצרט
קתדרלה של כנסייה הרוסית
גלריית תמונות

הקונצרטהאוס של וינה
ארמון בלדוורה
בית האמנויות של וינה
המוזיאון להיסטוריה צבאית
הקבר של וולפגנג אמדאוס מוצרט
תצלום אווירי של הרובע
לאצקו

תמונה של השליט לאצקו על בול דואר של הרפובליקה מולדובה, לפי דיוקן דמיוני מהמאה ה-19
קברו של לאצקו ווייווד במנזר בוגדאנה
לאצקו (ברומנית: Laţcu ‏ נ' ? - 1373) היה שליט נסיכות מולדובה בערך בין השנים 1365–1373, בנו ויורשו לכס המלכות של בוגדאן הראשון. בימיו בירת הנסיכות המשיכה להיות בסירט.
השם לאצקו הוא צורת הקטנה של השם ולדיסלב, לדיסלב או לאסלו.
תחת שלטונו במולדובה התחוללה מערכת תעמולה קתולית אינטנסיבית. שני נזירים פרנציסקנים, ניקולאוס דה מלאסק ופאול דה שווידניץ, שפעלו בטרגו סירט, הצליחו לשכנע את השליט עצמו לעבור לדת הרומית - קתולית (1370).
אחרי שלאצקו, חלק מהבויארים ומהעם עבר בצורה חגיגית לדת הקתולית, הארכיבישוף אנטוני של קרקוב, הכתיר ב-9 במרץ 1371 את הבישוף של סירט, אנדריי. באותה שנה
, ב-3 בספטמבר, האפיפיור גרגוריוס האחד עשר מינה בישוף נוסף - הבישוף של  מילקוב. ב-1373 הוקמה בישופות גם בצ'טאטיה אלבה.
האפיפיור הכיר בלאצקו כ"דוכס מולדובה, שעמה ולאכי").
לאצקו היה נשוי לאנה, ולזוג נולדה בת בשם אנסטסיה. מפני שלא נולדו לו בנים לאצקו פנה לאפיפיור, עם בקשה לבטל את נישואיו, אך סורב (במכתב מ-25 בינואר 1372). הנסיכה אנסטסיה נישאה
לרומן הראשון ודרך נישואים אלה עבר שרביט המלוכה במולדובה לידי הענף מושאט של השושלת בוגדאן. רומאן היה, כנראה, בן של שטפאן מושאט, שהיה בן של בוגדאן הראשון.
לאצקו הובא לקבורה בכנסיית בוגדאנה בעיר רדאוץ, על יד אביו, בוגדאן הראשון.
לקריאה נוספת

M. Bărbulescu, D. Deletant, K. Hitchins, S. Papacostea, P. Teodor Istoria României (תולדות רומניה, הוצאת קורינת, 2004 ) . Ed. Corint, 2004, ISBN|973-653-514-2 .
Magazin Istoric Nr. 1 și 5 / 2009 (כתב העת "מגזין איסטוריק" מס. 1 ו 5, 2009, בוקרשט)
יעקב טהון

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1880 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 במרץ 1950 (בגיל 69) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 
טהון, 1945
המשרד הארצישראלי ביפו, 1908: ד"ר יעקב טהון (מימין) וד"ר ארתור רופין
יעקב יוחנן טהוֹן (לעיתים בתעתיק עברי תקני: טוֹן; בכתיב יידי: טהאָן; 23 במרץ 1880, לבוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 5 במרץ 1950, ירושלים) היה מנהיג ציוני ומראשי היישוב היהודי בתקופת המנדט הבריטי.
קורות חיים

טהון נולד בשנת 1880 בעיר לבוב שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בשטח אוקראינה) לרב משה טהון ולקלרה לבית בנדר. במהלך לימודי המשפטים ייסד בפולין את אגודת הסטודנטים הציונית הראשונה (1897). לאחר תקופה עבר לברלין, שם קיבל ב-1904 תואר דוקטור במשפטים ומונה למזכיר הוועד למען "בצלאל". בגרמניה פגש לראשונה בד"ר ארתור רופין, באותה עת מזכ"ל החברה לסטטיסטיקה יהודית, ובין השניים נרקמה ידידות עמוקה. עד עלייתו של טהון ארצה, בשנת 1907, עבדו השניים יחדיו במשרד לסטטיסטיקה ודמוגרפיה של היהודים.
בשנת 1907 עלה טהון לארץ ישראל עם רעייתו הראשונה, שרה. כעבור שנה עלה רופין ארצה, וטהון עבד כסגנו בהנהלת המשרד הארצישראלי של ההסתדרות הציונית. בראשית 1916, מונה טהון למנהל המשרד, מאחר שהשלטונות הטורקים דרשו שבראש המשרד יעמוד נתין טורקי.
טהון היה מתוקף תפקידו בעל עמדה ייצוגית של היישוב היהודי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נקט עמדה נייטרלית ביחס למעצמות הלוחמות על השליטה בארץ ישראל והתנגד למחתרת ניל"י, מתוך מחשבה כי טובת היישוב דורשת שמירה על יחסים תקינים עם השלטון העות'מאני. מלבד תפקידו הייצוגי, פעל שנים ארוכות לרכישת זיכיון על עמק החולה, לגאולת האדמה ועקירת המלריה מן הארץ. בתקופה זו נמנה גם בין מייסדי "הכשרת היישוב" וראשוני מנהליה.
בין השנים 1919–1930 היה טהון חבר הוועד הלאומי ובמהלך אספת הנבחרים הראשונה כיהן בנשיאות הוועד, מטעם מפלגת "הפועל הצעיר". ב-1921 נפגש, כחלק מקבוצת מנהיגים ציונים, עם וינסטון צ'רצ'יל בעת ביקורו של צ'רצ'יל בארץ, כששימש כשר המושבות. בפגישה זאת חזר צ'רצ'יל על מחויבותו להצהרת בלפור. נבחר גם לתפקיד יושב ראש ועד הקהילה היהודית בירושלים.
טהון התאפיין בסובלנות ובניסיון למציאת פשרה מוסכמת. בתוך כך חיפש דרכים להידברות עם הערבים ביישוב והיה מבין מייסדי תנועת "קדמה מזרחה" שנועדה לגשר על גלי האיבה בין יהודים לערבים. יחד עמו היו חברים בתנועה אישים כדוד ילין, אליעזר ילין, יצחק רפאל מולכו, חיים מרגליות קלווריסקי, יוסף קלוזנר, ר' בנימין ומשה סמילנסקי. הם ניסו לרקום קשרי תרבות וכלכלה עם אישים ערביים כבני משפחת נשאשיבי. בין היתר נמנה, יחד עם ארתור רופין, רבי בנימין, שמואל הוגו ברגמן, יהודה לייב מאגנס, הנס קוהן, חיים מרגליות קלווריסקי, יוסף לוריא, יצחק אפשטיין ואחרים, עם מייסדי "ברית שלום", אגודה ששאפה להגיע לפשרה טריטוריאלית בין היהודים לערבים בארץ ישראל והקמתה של מדינה דו-לאומית. האגודה חתרה להסדר חוקתי, שיבטיח שוויון זכויות לכל אזרחי המדינה. עם זאת ראתה את עצמה האגודה רק כקבוצת עיון, שבמסגרתה יתקיימו דיונים בשאלה הערבית, ולא כמפלגה פוליטית.
טהון נפטר במרץ 1950, סמוך למלאת לו 70. הותיר אלמנה וארבעה ילדים.
נקבר בבית הקברות סנהדריה שבירושלים.
זכרו הונצח בשמות של רחובות בירושלים חיפה ובראשון לציון.
משפחתו

אחיו, הגדול ממנו, הוא הרב, הסופר והעסקן הציוני חבר הסיים, יהושע טהון.
רעייתו הראשונה של טהון, שרה טהון לבית בראט (1881–1920), הייתה ממובילות המאבק לשוויון זכויות האישה.
רעייתו השנייה, חנה (הלנה) טהון לבית כהן (1886–1954), הייתה פובליציסטית וסופרת.

טהון היה אב לארבעה: מאשתו הראשונה: תיאודור טהון, יהודית הלב"ץ, רפאל (רפי) טהון; ומאשתו השנייה: נורית זיו (זלמנסון).
בנו הבכור, תיאודור טהון (שנקרא על שם תיאודור הרצל), הצטרף בשנות ה-20 למושב הראשון, נהלל, ועסק בו בחקלאות. בראשית שנות ה-30 פנה לעסוק בתיירות במזרח התיכון ופתח סניף של סוכנות הנסיעות "פלתורס" בבגדאד. בהמשך נדד עם משפחתו בעקבות עבודתו לקהיר. היה נשוי לשרה ואב לשניים: אורי טהון (1927–2005) וליה טהון-אופנבך (נולדה ב-1929). נפטר ב-1978 בחיפה.
בנו של תיאודור, אורי טהון, ליווה ספינות רכש בפלי"ם, היה אחראי על רכישת הקרקעות וזכויות המעבר של המוביל הארצי ויתר מפעלי חברת מקורות (1952–1968), כיהן כמושל הצבאי של א-טור שבדרום סיני בעקבות מלחמת סיני (1956-7), כמושל צבאי ברמת הגולן בעקבות מלחמת ששת הימים (1967) וקצין קישור לשיעים בדרום לבנון במבצע ליטני (1978). בוגר המחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. מנכ"ל החברה לפיתוח קיסריה (1968-9), יועץ לענייני ערבים של שר החינוך יגאל אלון (1969–1974), מרכז הקמת מפעלים משותפים ליהודים ולערבים בחברת העובדים (1974–1977).
בתו יהודית הייתה עובדת סוציאלית. נישאה לבן-זוגה מימי נעוריה, ישעיהו הלב"ץ, התגוררה בחיפה והייתה אם למיכל, גדעון (גידי) ותמר (תמי). בעלה ישעיהו, המפקח הראשי על רשת החשמל בצפון, יצא ב-18 במרץ 1948, במהלך מלחמת העצמאות, בטנדר משוריין לכיוון עכו בליווי חיילים בריטיים; השיירה הקטנה נקלעה למארב במבואות עכו, וארבעת העובדים נפלו קורבן ללינץ'.


בנה של יהודית, גדעון (גידי) הלב"ץ (1937–1967), נהרג בקרב בצור באהר שבמסגרת הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
בנו רפי טהון היה חבר קיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, נבחר ב-1950 כיו"ר מועצה אזורית בקעת בית שאן במקום יוסף רייסקין (עדן) (ממייסדי קיבוצו מעוז חיים). הוא כיהן בתפקיד זה עד 1957.

בנעוריו השתתף, כחבר המחנות העולים, במסע לחרמון שהסתיים בהגעה לדמשק (1933), והנציח אותו בספרו "הלכנו לחרמון והגענו לדמשק" (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ט.), וכן בהקפת ים המלח (1934), שאותה הנציח בספרו "הקפנו את ים המלח ברגל" (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ח). לאחר יציאתו לגמלאות חקר את תולדות אמו שרה טהון ופרסם בהוצאה עצמית את הספר "המאבק לשוויון זכויות האישה: סיפור חייה של שרה טהון" (תל אביב: ר’ טהון, תשנ"ו 1996).
בתו הצעירה של יעקב טהון, נורית, מורה במקצועה, נישאה ליצחק זיו (זלמנסון), חבר ההנהגה הראשית של "השומר הצעיר" בפולין לפני מלחמת העולם השנייה ובראשיתה, חבר קיבוץ עמיר שבאצבע הגליל ופסיכולוג במקצועו.
כתביו

ארץ ישראל בשנות המלחמה העולמית: דו"ח, יפו: [חמו"ל], תרע"ט.
אוטו וארבורג: הנשיא השלישי של ההסתדרות הציונית העולמית: קורות חייו ודברי הערכה, הרצליה: [חמו"ל], תש"ח.
Die jüdischen Gemeinden und Vereine in Deutschland. Gedruckt mit Unterstützung der Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums, Berlin: Verlag des Bureaus für Statistik der Juden (Veröffentlichungen des Bureaus für Statistik der Juden; Heft 3), 1906.
Die Juden in Oesterreich; im Auftrage des "Verbandes der israelitischen Humanitätsvereine B’nai B’rith für Oesterreich" hergestellt, Berlin: Bureau für Statistik der Juden, 1908.
הערות שוליים

↑  בארץ ישראל, הצפירה, 5 בינואר 1916
↑  יעקב טהון באתר GRAVEZ
↑  דוד תדהר (עורך), "שרה לאה טהון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 243; ידיעות ספרותיות: עלים: קבץ של דברי ספרות: לזכרה של שרה טהון, דואר היום, טורים 2–4, 11 באוגוסט 1922; צפי סער, חלוצות הפמיניזם: האשה שקידמה עצמאות כלכלית, באתר הארץ, 8 במרץ 2012.
↑  דוד תדהר (עורך), "חנה (הילינה) טהון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1369; חנה טהון, דבר, 31 במרץ 1954.
↑  נדב מן, האלבום של ליה: מנהלל ועד בגדד, באתר ynet, 16 בנובמבר 2007; תאודור טהון, שער מנדלבאום, ירושלים, 1966 באתר ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה.
↑  ליה אופנבך (טהון), באתר הפלמ"ח.
↑  אורי טהון, באתר הפלמ"ח; נקרולוג: אורי דרומי, אחרי מות: כלי הנשק המוברחים הוסוו במטען של בצל: אורי טהון, מלווה ספינות רכש, רוכש קרקעות המוביל הארצי, 1927-2005, הארץ, באתר הפלי"ם וההעפלה.
↑  4 יהודים ו-5 חיילים נהרגו ליד עכו, דבר, 19 במרץ 1948; ישעיהו הלב"ץ ז"ל: 1908–1948, באתר ynet, 24 באפריל 2008  (ריאיון עם בנותיו); דף לזכר ישעיהו הלב"ץ, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה; רח' הארבעה עכו, באתר "ארץ זוכרת יושביה". הדרך הראשית בעכו שבה נסעו נקראת על שמם: "דרך הארבעה".
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 15 בנובמבר 1950.
↑  אורי דרומי, מה ייצא לך מזה?: יוסף עדן, ממייסדי מעוז חיים, 1912–2012, באתר הארץ, 13 ביולי 2012.
↑  מועצה אזורית עמק המעיינות: היסטוריה.
↑  חיים נגיד, ספרים חדשים עיון ראשון: מסע לדמשק, מעריב, טור 3, 24 באוגוסט 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522990805171  PLWABN: 9810621884705606  ISNI: 0000 0000 6701 2672  LCCN: n86051067  NTA: 131701274  VIAF: 75331202   WorldCat (עם VIAF): 75331202
יעקב טולידאנו (מהרי"ט)

| --- | --- |
 לידה:  1690 ה'ת"ן מקנס, מרוקו
 פטירה:  24 באפריל 1771 (בגיל 81 בערך) י' באייר ה'תקל"א מקנס, מרוקו
 כינוי:  מהרי"ט
 תקופת הפעילות:  ?–1771 
 השתייכות:  יהדות מרוקו
 תחומי עיסוק:  הלכה, דיינות, הוראה
 תלמידיו:  ר' משה מיאמראן, ר' משה טולידאנו, ר' שלמה טולידאנו, בנו ר' משה
 בני דורו:  ר' יהודה בירדוגו, ר' חיים בן עטר, ר' משה אדהאן, ר' יעקב אבן צור
 חיבוריו:  אהל יעקב, ברית יעקב, פירוש על אגדות הש"ס, פירוש על הטור והשו"ע, שו"ת מהרי"ט
 צאצאים:  ר' משה טולידאנו, ברוך טולידאנו, יהודה טולידאנו
 
רבי יעקב טולידאנו (מכונה מהרי"ט; ה'ת"ן, 1690 – י' באייר ה'תקל"א, אפריל 1772) היה ראש חכמי מקנס, אב בית הדין וראש הישיבה במקום במאה ה-18.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'ת"ן (1690) במקנס. אביו, רבי משה טולידאנו, היה בן למשפחת טולידאנו שמקורה בטולדו שבספרד. לאחר גירוש ספרד, התיישבו אבות המשפחה בפאס, ומשם היגרו למקנס והיו לראשוני הרבנים שהתיישבו בעיר וייסדו את הישיבה שם. אמו הייתה אחותו של הרב משה טולידאנו, רב העיר. למד בצעירותו אצל רב העיר משה בירדוגו (המכונה המשבי"ר), אשר מצטטו מספר פעמים בספרו "ראש משביר". תוך זמן קצר התפרסם שמו כגדול בתורה, ותלמידים רבים החלו משחרים לפתחו. בשנת ה'ת"ץ (1730), בעקבות עזיבתו של הדיין הרב יעקב אבן צור את מקנס, מינה אותו הרב בירדוגו לדיין בבית דינו. מספר שנים לאחר מכן, התמנה למספר תפקידים ציבוריים, בהם אחראי החברה קדישא, אחראי על מינוי השוחטים ועוד. לאחר פטירת רבי משה בירדוגו, התמנה אחיו רבי חיים טולידנו (המכונה "מהרח"ט") לתפקיד רב העיר. לאחר פטירתו בשנת ה'תק"י, התמנה רבי יעקב לתפקיד. בהיותו רב העיר, היה לאחד מפוסקי ההלכה החשובים ביותר בכל מרוקו, וזכה לתיאור "נושא דגל ההוראה בכל ערי המערב", ומכל ערי מרוקו, ואף גדולי הרבנים, שלחו אליו שאלות.
נפטר בי' באייר ה'תקל"א, ונקבר במקנס. הלווייתו הגדולה, עוררה את קנאתו של מושל העיר, אשר הטיל בגינה קנס על היהודים. במהלך ההלוויה נערכה מגבית לתשלום הקנס. המשורר רבי דוד חסין חיבר קינה על פטירתו.
צאצאיו

לרבי יעקב ורעייתו נולדו שלושה ילדים:
רבי משה – רב בישיבה במקנס. מחבר הספר "אהל משה" על התורה. נכדו רבי חביב חיבר ספר "מעגלי צדק" על הש"ס ו"טוב טעם" דרשות.
ברוך
יהודה
מתלמידיו

נכדו, רבי משה מאימראן – ראש ישיבה במקנס.
הרב משה טולידאנו – בעל "מלאכת הקודש".
הרב שלמה טולידאנו – בעל "פסקי מהרש"ט".
בנו רבי משה טולידאנו – מרבני הישיבה במקנס.
חיבוריו

אהל יעקב – על התורה, ובפרט על פירוש רש"י והרא"ם (שלושה כרכים).
ברית יעקב – חידושים על 22 ממסכתות הש"ס: שבת, פסחים, ראש השנה, יומא, סוכה, מועד קטן, תענית, מגילה, כתובות, נדרים, סוטה, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, סנהדרין, מכות, שבועות, עבודה זרה, חולין, מנחות ונדה.
פירוש על אגדות הש"ס – בכתב יד.
פירוש על השולחן ערוך והטור – בכתב יד.
שו"ת מהרי"ט – בכתב יד.
הערות שוליים

↑  למשל, ראש משביר גיטין ג ע"ב סוף ד"ה גמרא ועוד
↑  הרב יוסף בן נאים, "מלכי רבנן" בערכו; הרב יעקב משה טולידאנו, "נר המערב".
↑  למשל: רבי אליעזר די אבילה (משפט וצדקה ביעקב ח"א סי' קמא) ורבי חיים טולידאנו (כרם חמר ח"ב סי' רלח).
↑  "תקנות חכמי מכנאס" עמ' תכט, ברשימת הנפטרים.
↑  יקרא דשכבי קינה ה'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590698805171  LCCN: nr97045431  VIAF: 103765402   WorldCat (עם VIAF): 103765402
יחסי ארגנטינה–הפיליפינים

| יחסי ארגנטינה–הפיליפינים |
| --- | --- |
ארגנטינה: הפיליפינים


ארגנטינה: הפיליפינים
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 300,000
אוכלוסייה
45,735,233: 116,080,711
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 437,146
תמ"ג לנפש (בדולרים)
14,007: 3,766
משטר
דמוקרטיה נשיאותית

יחסי ארגנטינה–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לרפובליקת הפיליפינים. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובאו"ם.
היסטוריה

גם ארגנטינה וגם הפיליפינים חולקות היסטוריה משותפת בעובדה ששתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית. במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית, ארגנטינה הייתה אז חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה אשר בירתה הייתה בואנוס איירס בזמן שהפיליפינים נשלטו ממלכות המשנה של ספרד החדשה אשר בירתה הייתה מקסיקו סיטי. היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לפיליפינים החלו ב-27 באוגוסט 1948. באפריל 1949 פתחו הפיליפינים צירות דיפלומטית בבואנוס איירס. במאי 1960 הוגבהו שתי החומות של הצוותים הדיפלומטיים לדרגת השגרירות.
ביולי 1986 הפך הנשיא ראול אלפונסין לראש המדינה הארגנטינאי הראשון שביקר בפיליפינים. באוקטובר 1995 ביקר גם נשיא ארגנטינה, קרלוס מנם, בפיליפינים. בספטמבר 1999 ערך נשיא פיליפינים, ג'וזף אסטראדה, ביקור ממלכתי בארגנטינה, והפך לראש המדינה הפיליפיני הראשון שביקר במדינה הדרום אמריקאית.
בספטמבר 2012 ביקר שר החוץ הארגנטינאי, הקטור טימרמן, בפיליפינים ונפגש עם הנשיא בניגנו אקינו השלישי כדי לדון בהרחבת היחסים של שתי המדינות, עם אנשים ואפשרויות מעורבות תרבותיות. בפברואר 2014 קיימו שתי המדינות את ישיבת ההתייעצות הבילטרלית השנייה במנילה, שם הסכימו לשפר עוד יותר את קשרי הסחר הדו-צדדיים.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 70 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מארגנטינה לפיליפינים
נשיא ארגנטינה ראול אלפונסין (1986)
נשיא ארגנטינה קרלוס מנם (1995)
שר החוץ הקטור טימרמן (2012)
ביקורים רמי דרג מהפיליפינים בארגנטינה
נשיא הפיליפינים ג'וזף אסטראדה (1999)
שר החוץ אלברט דל רוסאריו (2011)
היחסים בין שתי המדינות

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כמו הסכם הקמת יחסים דיפלומטיים (1948); הסכמה להעלאת הייצוגים הדיפלומטיים של שתי המדינות לדרגת שגרירות (1960); חוזה ידידות ויחסי תרבות (1965); הסכם מסחרי (1988); מזכר הבנות לקידום הסחר בענייני חקלאות (1995); הסכם על דיכוי ויזות לבעלי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים (1999); הסכם לקידום הגנה והשקעות הדדיות (1999); הסכם להקמת מנגנון להתייעצויות דו צדדיות בין משרד יחסי החוץ של שתי המדינות (2005); ומזכר הבנות בין מכון שירות החוץ של הפיליפינים והמכון לשירות החוץ של האומה הארגנטינאית (2011).
נציגויות דיפלומטיות

ארגנטינה מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה בארגנטינה שגרירות בואנוס איירס.
לאנדרו קסטאן

לאנדרו קסטאן דה סילבה (בפורטוגזית: Leandro Castán da Silva; נולד ב-5 בנובמבר 1986 בסאו פאולו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ואסקו דה גאמה.
קריירת מועדונים

קסטאן חתם בקבוצה השוודית, הלסינגבורג בשנת 2007 אחרי שהות כבת שנתיים בקבוצת אתלטיקו מיניירו, הוא ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו בליגה השוודית ב-24 בספטמבר 2007. הוא ערך 5 הופעות בסך הכל במדי הקבוצה והצליח להבקיע שער אחד, כשאת אותו שער הבקיע במסגרת הליגה האירופית כנגד הקבוצה ההולנדית פ.ס.וו. איינדהובן.
לאחר מכן חזר לליגה הברזילאית ובילה תקופות קצרות בברוארי וקורינתיאנס.
קפיצת המדרגה בקריירה של קסטאן הגיעה כאשר הוחתם במועדון האיטלקי, רומא. קסטאן הפך להיות חבר הרכב קבוע ב-11 של רומא, והפך לאחד מעמודי התווך בהגנה הרומאית. את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע במחזור ה-16 בניצחון 4-2 על פיורנטינה.
נבחרת ברזיל

קסטאן ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת הבוגרת של ברזיל במשחק ידידות כנגד נבחרת יפן באמצע חודש אוקטובר 2012.
חיים אישיים

בשנת 2014 נמצא במוחו של קסטאן המנגיומה. בדצמבר של אותה שנה הוא עבר ניתוח, מה שגרם לו לפספס את כל יתר עונת 2014-15. הוא חזר להתאמן עונה אחת לאחר מכן.
יעקב יהודה ורשנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 פברואר 1865 ט"ז בשבט ה'תרכ"ה ברסלוי, פולין
 פטירה:  1935 (בגיל 69 בערך) ב' אלול ה'תרצ"ה
 מקום פעילות:  סמטר, פולין באד הומבורג, גרמניה
 תקופת הפעילות:  ?–1935 
 
הרב יעקב יהודה (בגרמנית: ליאופולד) ורשנר (12 פברואר 1865, ט"ז בשבט ה'תרכ"ה - 1935, ב' אלול ה'תרצ"ה) היה רבם של סמטר שבפולין ובאד הומבורג שבגרמניה, ר"מ בבית המדרש לרבנים בברלין, ומנהל בית הספר היהודי בבאד הומבורג.
ביוגרפיה

הרב יעקב יהודה ורשנר נולד בברסלוי, שבה אביו הרב זאב נחום וולף ורשנר, מחבר ספר 'נחלת יעקב' על התורה, שימש ברבנות. סבו היה הרב אברהם ורשנר, תלמיד רבי עקיבא איגר.
למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובמקביל באוניברסיטת ברלין, שם קיבל תואר ד"ר, כפי שהיה מקובל אצל רבני גרמניה באותה העת. בשנת 1899 מונה לרבה של סמטר שבמחוז פוזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכרח לעזוב את המדינה ולחזור לגרמניה, אז התמנה לרבה של באד הומבורג.
בשבתו בעיר הקים וניהל בית ספר יהודי שבו למדו כשישים ילדים, ובמקביל לימד יהדות בשעות הצהרים גם לילדים שלמדו בבתי הספר הכלליים.
בשנת 1935 הלך לעולמו, בעודו בן 70. לאחר מותו תפקיד הרב כבר לא אוייש בשל התגברות אנטישמיות בגרמניה, והחזן הרץ שימש בפועל כאחראי על שירותי הדת בעיר.
אחיו היה ארתור ורשנר.
לאציו

ערך זה עוסק במחוז באיטליה. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל האיטלקית, ראו .
לאצְיוֹ (באיטלקית: Lazio, בלטינית: Latium) הוא מחוז במרכז איטליה.
בלאציו מתגוררים כ-5 מיליון תושבים.
המחוז גובל במחוזות טוסקנה, מארקה (Marche), אברוצו (Abruzzo), אומבריה (Umbria), מוליזה (Molise), קמפניה (Campania) ובים הטירני.
בירת האזור היא רומא.
שמו של המחוז נגזר משמם של תושביו המקוריים - השבטים הלטינים, אשר הרומים הם צאצאיהם. הלטינים ייסדו קואליציה של מספר התיישבויות קטנות, אשר נלחמו נגד האטרוסקים והסמניטים, קואליציה אשר נהפכה לחלק מהרפובליקה הרומית בשנת 338 לפנה"ס.
השם לאציו ידוע גם בזכות קבוצת הכדורגל של המחוז, ס.ס לאציו, מהבולטות באיטליה.
ערים נוספות

רומא
פרוזינונה
פלסטרינה
טיבולי
ארפינו
ראו גם

אגם בולסנה
מנזר פרפה
כריש לימוני חרמשי

| כריש לימוני חרמשי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש לימוני
מין:: כריש לימוני חרמשי
שם מדעי
 Negaprion acutidens ‏ראפל, 1837
תחום תפוצה


כריש לימוני חרמשי (שם מדעי: Negaprion acutidens; לפי האקדמיה ללשון העברית מכונה: כָּרִישׁ לִימוֹנִי) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים החי ברחבי האזור האינדו-פסיפי בימים טרופיים וסובטרופיים. הוא מצוי עד לעומק 92 מ' מתחת למים ברחבי שוניות אלמוגים, חופים, שפכי נהרות ובין מנגרובים. הכריש קרוב למין כריש לימוני ובעבר היה תת-מין שלו אך הוא קטן ממנו מעט ואיננו חי לחופי אמריקה.
אורכו של כריש זה יכול להגיע ל-3.8 מ' ולשקול עד 92 קילוגרם והוא בעל סנפירים דמויי-חרמש עם ראש מגודל בעל שינים חדות ורחבות ושני סנפירים על גבו. צבעו חום עד אפור כהה, מעט צהובים והסנפירים צהובים.
הכריש הוא צייד של דגי גרם ושל יצורי שונית שונים כמו רכיכות וסרטנים וגם דגי סחוס קטנים יותר. כריש זה מעדיף להתקרב לאיטו אל הטרף במקום לעוט עליו, והוא מסוגל לנשום גם ללא שחייה. הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים.
הערות שוליים

↑  כריש לימוני חרמשי באתר הרשימה האדומה של IUCN
כריש מחודד-אף אוסטרלי

| כריש מחודד-אף אוסטרלי |
| --- | --- |
 כריש מחודד-אף אוסטרלי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: Rhizoprionodon
מין:: כריש מחודד-אף אוסטרלי
שם מדעי
 Rhizoprionodon taylori ‏אוגילבי, 1915
תחום תפוצה


כריש מחודד אף אוסטרלי (שם מדעי: Rhizoprionodon taylori) הוא מין כריש קטן החי במים הטרופיים של האוקיינוס השקט.
דג זה חי באוקיינוס השקט באזור פפואה גינאה החדשה וצפון אוסטרליה, ויכול להימצא בפני הים ולהגיע עד לעומק של 110 מטרים מתחת לפני המים.
זהו המין הקטן ביותר במשפחת הכרישיים. פרט בוגר של כריש זה יכול להגיע לאורך של עד 70 סנטימטרים בקירוב. הכריש הוא טורף וניזון בעיקר מדגים, סרטנים קצרי בטן ורכיכות כמו חלזונות ודיונונים.
הערות שוליים

↑  כריש מחודד-אף אוסטרלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב טולידאנו (קהלת יעקב)

רבי יעקב טולידאנו (א' בסיון ה'תרכ"ח, 22 במאי 1868 - כ"ד בחשון ה'תרפ"ב, 25 בנובמבר 1921), היה אב בית הדין מקנס, פוסק ומשורר.
ביוגרפיה

נולד בשנת תרכ"ח, בעיר מקנס, לאביו משה, סוחר פשתן, ולאמו זוהרא בת אברהם גיגי, דור שישי למקובל רבי יהושפט גיגי, מרבני העיר תאזא.
בקטנותו למד אצל החכם רבי שמואל אבירז'ל, ובנערותו המשיך חוק לימודיו בישיבת רבי חיים משאש, אביו של הרב יוסף משאש, ואף לימד שם לתלמידים.
בשנת תרס"ה התמנה לאחד מדייני העיר. בהמשך הצטרף אליו למושב בית הדין רבי יעקב טולידאנו, אביו של רבי רפאל ברוך טולדנו, שעד אז שימש כאב בית הדין מראכש. כדי להבדיל בין האישים, קראו להם על שם אבותיהם. זה האחרון, נקרא 'רבי יעקב בן יוסף'.
בשנת תרע"ט החלו הצרפתים ששלטו אז במרוקו, להנהיג את סדרי בתי הדין היהודיים. בפאס ומקנס, שימשו חמישה דיינים במקביל, והיו נקראים 'בית דין של חמש'. הממשלה הצרפתית עיגנה בחוק את שכרו של הדיין ומעמדו, וממילא נתבקשו חמשת הדיינים במקנס להתפשר ביניהם ולהחליט מי יהיו השלשה. אחר שעבר זמן ולא נתקבלה החלטה ברורה ביניהם, קיצץ הממשל את משכורת הדיינות רק לרב אחד, והודיע על דיינות ברוטציה של שנה אחר שנה, לפי סדר הגילאים. החלטה זו, הובילה את כל החמישה, לחתום על הסכם, שכל אחד יחלוק את משכורתו לכל החמישה. על ההסכם הקיים לפנינו (ונדפס) חתום רבי יעקב יחד עם ריעו רבי יהושע בירדוגו. אחר פטירתו, בשנת תרפ"ג, חזרה הממשלה ואיפשרה שלשה דיינים רשמיים במקביל.
את עול הציבור נטל שלא על מנת לקבל פרס. פרנסתו הייתה מצויה לו מקרקעות שירש מאביו, וכמו כן היה סופר שטרות.
ניחן בקול נעים, והיה נוהג להתבודד לפני ארון הקודש, ולשורר פרקי תהלים. הקפיד על שירה וזמרה בכל סעודות השבת. אהבתו לשירה הביאתו לחבר פיוטים רבים.
הוערך על ידי חכמי דורו על גדלותו בתורה וכח עיונו, וכתבו עליו דברי שבח מפליגים. רבי רפאל אנקווה כתב עליו:
אור ישראל וקדושו, תורה מפיו יבקשו, הר"ם נהרים, לי לבב ובתי עינים, הרב המופלא, דיינא דנחית לעומקא דדינא, כקש"ת כמוהר"ר יעקב טולידאנו [בכמה"ר משה ז"ל] תרב גדולתו, ותנשא מלכותו, אמן.
הדבר בא לידי ביטוי גם בכתובות צאצאי המשפחה, כאשר מתואר רבי יעקב בתארים מופלגים.
נפטר בשיא ימיו כבן 54, בשנת תרפ"ב.
מליצות

היה מוצא במהירות פסוקים עם הקשרים למציאות הסובבת אותו. הרב יוסף משאש מביא עשר מליצות כאלו ששמע ממנו. לדוגמה:
בשנת תרע"א שערי המלאח היהודי של מקנס היו סגורים, מחמת תהפוכות ומלחמות האויבים. לילה אחד עמדו לשמור ליד השער כמה יהודים, בתוכם רבנים ונכבדים. פתאום שמעו דפיקות חזקות. הדופק אמר שהוא ממשפחת 'צאדיק', משפחה ברברית המוחזקת לאוהבי ישראל. הנוכחים הסתפקו כיצד לפעול, אך הרב פסק להם את פסוקו: "פתחו שערים ויבוא גוי 'צדיק' שומר אמונים" (ישעיהו כו, ב). הם אכן פתחו לו, והוא דרש סכום כסף עבור גיוס משפחתו למלחמה באויבים.
בהיותו מיסב במסיבת רעים, הגיעה הודעה בהולה על נערה יפה ששמה אסתר תדגי, בתו של גביר בשם ציון תדגי מקזבלנקה, המוכר לנוכחים, שנפלה מהגג ומתה. אמר הרב: "איכה יעיב באפו ה' א"ת [=אסתר תדגי] בת 'ציון' השליך משמים ארץ" (איכה ב, א).
מעשה בילד ששיחק בבית הכנסת עם פרי בעל קוצים, שנקרא בערבית 'קוק'. שמש בית הכנסת שראה אותו משליך קוצים, הוציא אותו החוצה וניקה את המקום. קוץ אחד נותר במקומו של מתפלל בשם חביב טולידאנו. כשנכנס חביב טולידאנו והתיישב מבלי משים על הקוץ, החל צועק בקול גדול. אחד הרבנים שישב ממול ולא הבחין בנעשה, שאל את הרב: על מה הוא צועק? ענה לו: "תחת חט"ה [=חביב טולידאנו הי"ו] יצא חוח" (איוב לא, מ)