stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגדה (יהדות)
קבצים של מדרשי אגדה > מדרשים נוספים מתקופת התלמוד ואילך

קהלת רבה
אסתר רבה
מדרש תנחומא, או "מדרש ילמדנו" (המאה ה-9), מדרש אגדה ארצישראלי על התורה, שנתחבר על ידי רבי תנחומא, אמורא בדור החמישי לאמוראים שחי בארץ ישראל. מחולק גם הוא לפי פרשיות התורה. במדרש זה נפתחים הדיונים לרוב בשאלות הלכתיות, ואחר-כך עוברים לתכני אגדה. קיים מדרש בשם "ילמדנו רבינו", אשר מתבסס על מדרש תנחומא הפותח בדרך כלל במילים אלה.
פסיקתא מדרש אגדה על התורה והנביאים (תחילת המאה ה-5)
פרקי (או ברייתא) דרבי אליעזר – חיבור המיוחס לתנא רבי אליעזר בן הורקנוס (ומכאן שמו), העוסק בלימודיו במעשה בראשית, בסיפורים שבתורה, במעשי האבות וביציאת מצרים. סגנונו הייחודי של מדרש זה הוא בכך שאינו מתעסק ב"דרישת" הפסוקים, אלא בתיאורם והרחבת תוכנם.
מדרש שמואל על ספר שמואל
מדרש שוחר טוב – מדרש אגדה לתהלים. המדרש פותח בפסוק "שוחר טוב יבקש רצון" (משלי י"א, כז), ומכאן שמו. זהות מחברו אינה ידועה.
מדרש משלי
סדר עולם רבה, מיוחס לתנא רבי יוסי בן חלפתא. מתאר את ההיסטוריה מבריאת העולם עד חורבן בית שני.
ילקוט שמעוני – ליקוט של מדרשים על ספרי התנ"ך, שנתחבר בתחילת המאה הארבע עשרה בגרמניה. הדעות חלוקות באשר לזהות מחברו, ועל פי רוב על ידי רבי שמעון אשכנזי ("ראש הדרשנים") מפרנקפורט. הספר מצטיין במאגר ספרים עצום של כ-50 ספרים, בדיוק לשוני ובהסמכת וציטוט המקורות.
עין יעקב – ליקוט דברי האגדה מהתלמוד הבבלי, יחד עם הפרשנים המרכזיים - רש"י ותוספות. נתחבר בסוף המאה ה-15 על ידי רבי יעקב בן שלמה חביב מהעיר סמורה שבספרד. הרב אברהם יצחק הכהן קוק ביסס את ספרו על האגדות, עין אי"ה, על ספר זה.
תנא דבי אליהו, מדרש העוסק בטעמי המצוות, לימוד תורה, תפילה ותשובה. מורכב משני חלקים, סדר אליהו רבא וסדר אליהו זוטא. נכתב כנראה כולו על ידי מחבר אחד. הספר מיוחס לאליהו הנביא.
מדרש אבא גוריון על מגילת אסתר
מדרש אגדה (בובר) על חמישה חומשי תורה
מדרש הגדול – ליקוט של מדרשים מיהדות תימן, שנתחבר על ידי רבי דוד העדני
פסיקתא דרב כהנא – קובץ מדרשים על ההפטרות הנקראות בחגים ובשבתות מיוחדות במשך השנה.
בנוסף על חיבורי האגדה האמורים לעיל, קיימים חיבורים המתמקדים בענייני מוסר, כגון: מסכת אבות, אבות דרבי נתן, מסכת דרך ארץ (דרך ארץ רבה ודרך ארץ זוטא), תנא דבי אליהו.
רשימת קובצי מדרשים נוספים ניתן למצוא בספרים:
אוצר מדרשים (יהודה דוד אייזנשטיין, ניו יורק 1915)
בית המדרש של אהרן ילינק
אברהם בן אליהו מווילנא, ספר רב פעלים, ורשה, תרנ"ד/1894, באתר היברובוקס
אסכולות מחקר בפרשנות סיפורי חכמים

במחקר המודרני קיימות שתי גישות פרשניות שונות להבנת סיפורי החכמים המופיעים בספרות חז"ל.
אסכולות מחקר בפרשנות סיפורי חכמים > הגישה ההיסטורית

גישה זו, המאפיינת את רוב ההיסטוריונים חוקרי התקופה התלמודית, סוברת כי חלק מסיפורי החכמים מכילים פרטים היסטוריים שניתן לאמת ולזהות אותם. סיפורים אלו יאומתו עם מקורות אחרים המספרים את סיפורי התקופה. לדוגמה: היינריך (צבי) גרץ, היסטוריון בן המאה ה-19, השווה בין כתבי ההיסטוריון יוספוס פלביוס לכתבי חז"ל ובעזרת שילוב של שני המקורות יצר תמונה היסטורית אחידה. כלומר, גרץ יוצא מנקודת הנחה ששני המקורות הם בעלי חומרים היסטוריים ומקנה להם סמכות זהה.
אסכולות מחקר בפרשנות סיפורי חכמים > הגישה הספרותית

גישה זו, שבראשה עמד פרופ' יונה פרנקל, סוברת כי יש ספק אודות האמינות ההיסטורית של סיפורי החכמים – וזאת מכיוון שלא ייתכן שהמבנה של סיפור היסטורי יהיה אסתטי ומוקפד כל כך. לכן מציעה הגישה ניתוח ספרותי של הטקסט התלמודי. פרנקל גורס ניתוח הטקסט במספר שלבים: 1. קריאה והבנה מילולית של הטקסט, 2. חלוקת הסיפור לחלקים הגיוניים, 3. הגדרת היחסים בין החלקים, 4. מעקב אחר הקשרים בין החלקים, 5. הבנת המשמעות הרעיונית של הסיפור.
לעומת הניתוח ההיסטורי, בניתוח הספרותי אין כל ניסיון להבין מהו הסיפור האמיתי, שהתרחש במציאות. המטרה אינה אלא להבין מהו הרעיון שמנסה יוצר הסיפור להעביר לקורא. בניתוח זה, כבכל ניתוח ספרותי, כל פרט המופיע בטקסט משמעותי. הבחירה להציג את הדברים באופן מסוים משרתת רעיון מסוים, ולכן ייתכנו סתירות בין מקורות תלמודיים שונים (לכל טקסט רעיון מרכזי אחר).
ראו גם

שילוב הלכה ואגדה
ספר האגדה
תלמוד
סיפור עם
חיות הקודש (ספר)
לקריאה נוספת

יצחק היינמן, דרכי האגדה, הוצאת מאגנס, תשי"ד.
משה דוד גרוס, אוצר האגדה (אוסף מאמרי אגדה מהמשנה, התוספתא, הגמרא, המדרשים וספרי הזהר מסודרים על פי תוכן ענייניהם ולפי סדר הא”ב) מוסד הרב קוק
אפרים אלימלך אורבך, חז"ל - פרקי אמונות ודעות, הוצאת מאגנס, תשכ"ט.
מרדכי פירון, בשערי האגדה, הוצאת "דון", תשל"ד 1974.
יונה פרנקל, עיונים בעולמו הרוחני של סיפור האגדה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981.
אביגדור שנאן, ‏עולמה של ספרות האגדה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987.
חננאל מאק, ‏מדרש האגדה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989.
יונה פרנקל, מדרש ואגדה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1996.
יונה פרנקל, סיפור האגדה - אחדות של תוכן וצורה: קובץ מחקרים, הקיבוץ המאוחד, 2001.
יהושע ענבל, תורה שבעל פה: סמכותה ודרכיה, באתר אוצר החכמה, מוסד הרב קוק, ירושלים 2015.
שמואל יוסף פין, מאמר על הגדה (חקירת תכונות אגדות חז"ל בתשעה פרקים), ב"האסיף", א, ורשה תרמ"ה.
גרשון זאב דמשק, לאור האגדה, ניו יורק, תשט"ו.
יעקב אלבוים, להבין דברי חכמים: מבחר דברי מבוא לאגדה ולמדרש משל חכמי ימי הביניים, מוסד ביאליק, ירושלים, 2001.
יהודה ברנדס, אגדה למעשה - עיונים בסוגיות משפחה, חברה ועבודת השם, ספריית אלינר, 2005.
שמואל פאוסט, אגדתא - סיפורי הדרמה התלמודית, הוצאת דביר, 2011.
עליזה שנהר, קוראת במקור: על אגדות עתיקות וחדשות. הוצאת פרדס, 2016.
יוסף היינימן, אגדות ותולדותיהן, עיונים בהשתלשלותן של מסורות, ירושלים: הוצאת כתר, 1974.
יעקב גרטנר, מבוא לתורה שבעל פה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1996. יחידה 7; עמ' 243–356.(קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
ענת רייזל, מבוא למדרשים, הוצאת תבונות, מכללת הרצוג – גוש עציון, תשע"א.
ג'פרי רובינשטיין, סיפורים תלמודיים: אמנות הסיפור, עריכה ותרבות, תרגם מאנגלית עמרי שאשא, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2021.
קרן נויבך

| --- | --- |

נויבך, 1998
 לידה:  28 במרץ 1970 (בת 54) קיבוץ ארז, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 מעסיק:  עיתונאי 
 פרסים והוקרה:  אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  keren.neubach
 טוויטר:  kereneubach
 
קרן נויבך (נולדה ב-28 במרץ 1970) היא עיתונאית ישראלית, מגישת התוכנית "סדר יום" בכאן ב' של תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה

נויבך נולדה בשנת 1970 בקיבוץ ארז. אביה הוא הכלכלן אמנון נויבך. גדלה בקריית אונו.
נויבך היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה.
שירתה בתפקיד כתבת בגלי צה"ל. בגיל 20, לאחר סיום שירות החובה, נשלחה לעבוד ככתבת בוושינגטון מטעם גלי צה"ל ועיתון "על המשמר".
כשחזרה לישראל ב-1993, עברה לטלוויזיה לערוץ הראשון, תחילה ככתבת לענייני כלכלה בכנסת, אחר כך ככתבת לענייני מפלגות, ולבסוף ככתבת מדינית. ב-2004 החליט מנכ"ל הרשות יוסף בראל להדיח אותה מתפקיד הכתבת המדינית.
בשנת 2004 החלה להגיש את מהדורת הלילה של הערוץ הראשון, "מהיום למחר". לאחר מכן הגישה במשך שלוש שנים את מגזין חדשות הערב "היום בחדשות" בערוץ הראשון, עד לשנת 2008.
ב-2008 החלה להגיש את התוכנית "סדר יום", תוכנית אקטואליה המרבה לעסוק בנושאים כלכליים וחברתיים, תוכנית אותה מגישה נויבך עד היום- תחילה ברשת ב' של קול ישראל, ומאז 2017 בכאן ב', במסגרת תאגיד השידור הישראלי. ב-2009 זכתה על תוכנית זו בפרס אומ"ץ לחשיפת שחיתות שלטונית. התוכנית קיבלה גם את פרס תוכנית האקטואליה הטובה בטקס פרסי הרדיו. ביולי 2012 הנחתה הנהלת רשות השידור לשבץ מנחים אורחים לצדה בתוכנית סדר יום, לשם "האיזון".
נויבך מרבה לעסוק בתוכניתה בנושאי תקיפה מינית של נשים, והתנדבה במרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית. התוכנית מקדמת סדר יום חברתי ומרבה לבקר את הממשל, בייחוד בנושאים כלכליים וחברתיים.
בנובמבר 2008 החלה להגיש את התוכנית מבט שני. ב-8 בנובמבר 2011 הודחה נויבך מהגשת התוכנית בטענה ש"היא אינה 'עוברת מסך' והצבתה בזמנו בשידור נכפתה על הערוץ על ידי המנכ"ל הקודם". אגודת העיתונאים בתל אביב יזמה מחאה נגד ההדחה בטענה שהיא נעשתה עקב לחצים פוליטיים. גם בדיון בכנסת עלתה טענה דומה. חודש אחר כך זומנה נויבך גם לשימוע לפני פיטורים.
בפברואר 2010 קיבלה נויבך נזיפה מהממונה על קבילות הציבור ברשות השידור, אלישע שפיגלמן, בעקבות תלונה של האגודה לזכות הציבור לדעת על התבטאות "לא נאותה" שלה במהלך התוכנית "סדר יום" ברשת ב'. על פי התלונה והנזיפה, אמרה נויבך: "את הערבים לא מפנים מבתיהם, את הערבים הורגים".
בשנת 2023 הוציאה לאור פודקאסט ״בית בקצה המסילה״, כסדרת בת של הפודקאסט ״חיות כיס״. הפודקאסט סקר את המצב במעונות הנעולים לנוער בסיכון.
בשנת 2025 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה.
חיים אישיים

הייתה בזוגיות עם הסופר והעיתונאי דורון ברוש ולהם שני ילדים. ב-2007 השניים נפרדו, לאחר 12 שנות זוגיות.
ב-1 באוגוסט 2015, בעקבות אירוע הדקירה והרצח במצעד הגאווה בירושלים, יצאה מהארון בדף הפייסבוק שלה כביסקסואלית.
נויבך צמחונית.
ספרה

נויבך כתבה את הספר "המירוץ — בחירות 96'", על הניצחון הדרמטי של בנימין נתניהו מול שמעון פרס, בהתמודדות לראשות הממשלה לאחר רצח רבין. בחירות אלה היו הבחירות לכנסת הארבע עשרה, והראשונות (מתוך שלוש) בהן נבחר ראש ממשלה בבחירה ישירה.
פרסים והוקרה

2009 פרס אומ"ץ ופרס תוכנית האקטואליה הטובה בטקס פרסי הרדיו, על תוכנית האקטואליה "סדר יום"
ב-2010 נבחרה מטעם המגזין "את" לאחת מ"עשר נשים שהופכות את ישראל למקום טוב יותר". צוין שנויבך "מתעקשת לטפל בנושאים שבאמת מכריעים את חיינו כאן... הדברים הקטנים-גדולים... אלו שאיש אינו מתייחס אליהם". עוד צוין כי בתוכנית "סדר יום" היא מטפלת במצוקות היומיום הפחות פופולריות של הישראלים. כל זאת שנה וחצי לפני פרוץ מחאת האוהלים.
אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג לשנת 2011 מטעם האגודה לזכויות האזרח בישראל.
דצמבר 2012 האות אביר איכות השלטון.
בשנת 2015 פרס סוקולוב בתחום התקשורת האלקטרונית, "על עבודה עיתונאית ברדיו, בפרט בתוכניתה סדר יום, שעוסקת בנושאים כלכליים וחברתיים מנקודת מבט ביקורתית".
2024 מועמדות לפרס ישראל בתקשורת
הערות שוליים

1 2 3 4  אופיר בר-זהר, סדר יום חדש, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2011
↑  ציפורה - קרן נויבך, הבת של אמנון, הנספח הכלכלי בוושינגטון, משתחררת מגל"ץ ונוסעת לאבאמא. באותה הזדמנות תהיה כתבת גל"ץ בוושינגטון., חדשות, 17 באוגוסט 1990
↑  רונית הורביץ, כותבת חדשה בטלוויזיה: לינדה שרזר מסי.אן.אן, חדשות, 23 בספטמבר 1993
↑  נתי טוקר, קרן נויבך יוצרת סדר יום חדש, באתר TheMarker‏, 18 בספטמבר 2012
↑  דוד שליט, ‏יורים וצוחקים, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2004
↑  יונתן כיתאין, ‏מתקרבים ליום התחילה: קרן נויבך מצטרפת לתאגיד השידור, באתר גלובס, 8 בפברואר 2017
↑  ענת קם‏, מיקי רוזנטל, קרן נויבך וסטלה קורין ליבר - זוכי פרס אומ"ץ לחשיפת שחיתות שלטונית, באתר וואלה, 29 ביוני 2009
↑  לי-אור אברבך, ‏רבקה מיכאלי תקבל פרס על מפעל חיים בטקס פרסי הרדיו, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2009
↑  אמילי גרינצווייג, רשות השידור הנחתה לשבץ מגישים אורחים לצד קרן נויבך, באתר הארץ, 20 ביולי 2012
↑  קרן נויבך, שיעור באונס (טור של נויבך על תקיפה מינית), באתר ynet, 16 במאי 2005
↑  ירון פריד, שתי עונות חדשות לתוכניות ישנות עלו אמש - אילנה דיין עם "עובדה" וקרן נויבך עם "מבט שני". ירון פריד נקרע באמצע, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2008
↑  רועי ברק, ‏קרן נויבך לא תמשיך להגיש את "מבט שני" - "לא עוברת מסך", באתר גלובס, 8 בנובמבר 2011
עכבר העיר, קרן נויבך הודחה מהגשת "מבט שני", באתר הארץ, 8 בנובמבר 2011
דנה שוופי, הבל החן, שקר הנויבך: מה זה אומר "לא עוברת מסך"?, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
↑  גילי איזיקוביץ, הפגנת תמיכה בקרן נויבך: קורבן של רדיפה פוליטית, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2011
↑  גילי איזיקוביץ, קרן נויבך הודחה מהגשת "מבט שני"; ח"כים: החלטה פוליטית, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2011
רועי ברק, ‏ועדת החינוך: הנימוק להדחת קרן נויבך מ"מבט שני" לא מקצועי, באתר גלובס, 28 בדצמבר 2011
↑  אופיר בר-זהר, עיתונאים בכירים נגד פיטורי נויבך: לא נניח לבעלי השררה לפגוע בנו, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2011
↑  ערן בר-און, קרן נויבך ננזפה על ידי רשות השידור, באתר ynet, 17 בפברואר 2010
↑  שירי בלומברג, קרן נויבך וצליל אברהם נכנסו למעון סגור לנערות בפודקאסט חדש, באתר העין השביעית, 27 ביולי 2023
↑  בית בקצה המסילה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 9 באוגוסט 2023
↑  אדם סרור‏, קרן נויבך נפרדת, באתר וואלה, 13 ביוני 2007
↑  נויבך יצאה מהארון: 'גאה להיות חלק מהקהילה', באתר nrg, 1 באוגוסט 2015
↑  קרן נויבך יוצאת מהארון: "גאה להגדיר את עצמי חלק מהקהילה הלהט"בית", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2015
↑  הספר "המרוץ - בחירות 96'" באתר "סימניה"
↑  מקבלי אות זכויות האדם לשנת 2011, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל
↑  לי-אור אברבך, ‏דורית ביניש, איציק אלרוב וקרן נויבך - בין זוכי אות "אביר השלטון", באתר גלובס, 15 באוקטובר 2012
↑  נתי טוקר, קרן נויבך ואילנה דיין – זוכות פרס סוקולוב ל-2015, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2015
אורן פרסיקו, עמוס הראל, קרן נויבך, אילנה דיין וגידי וייץ קיבלו אמש את פרס סוקולוב לעיתונות, באתר העין השביעית, 28 בדצמבר 2015
↑  רן בוקר, אילה חסון וקרן נויבך מועמדות - אישה ראשונה תזכה בפרס ישראל לתקשורת?, באתר ynet, 2 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450872905171  ISNI: 0000 0000 4244 4508  LCCN: n96085984  VIAF: 1739946   WorldCat (עם VIAF): 1739946
פרק 6 לחוקת ארצות הברית

הפרק השישי בחוקת ארצות הברית מורכב משלושה סעיפים ועוסק בארבע סוגיות שונות.
בסעיף הראשון הוא קובע כי חובות כספיים או התחייבויות שהיו לארצות הברית לפני החוקה, יישארו בעינם גם אחריה.
הסעיף השני הוא סעיף העליונות, הקובע כי הן החוקה עצמה והן חוקים שיחוקקו על פיה בקונגרס או אמנות שתחתום עליהן ארצות הברית, מחייבות כל שופט בכל אחת ממדינות ארצות הברית – גם במקרה שקיים חוק סותר או אפילו חוקה סותרת באותה מדינה.
הסעיף השלישי דורש שבועת נאמנות לחוקה, ולפיו כל "הסנאטורים והנציגים בבית הנבחרים אשר נזכרו לעיל, והחברים בבתי המחוקקים של המדינות, וכל הפקידים הביצועיים והשיפוטיים, הן של ארצות הברית והן של המדינות בה, יהיו מחויבים לפי שבועה או הצהרה, לתמוך בחוקה זו".
עם זאת, הסעיף השלישי גם מוסיף סייג חשוב, ולפיו "שום שבועה דתית לא תידרש כתנאי לכהונה באף משרת אמון ציבורית תחת ארצות הברית".
משמעות משפטית

לסעיף השני בפרק השישי, סעיף עליונות החוק, היו השלכות משמעותיות: הסעיף חיזק את כוחה של הממשלה הפדרלית על פני המדינות, וביסס את עקרון עליונות החוק הפדרלי במערכת המשפט האמריקאית. הסעיף גם תרם ליצירת מערכת משפטית אחידה יותר ברחבי ארצות הברית, שכן חוקים פדרליים ואמנות בינלאומיות מחייבים את כל המדינות, וכמו כן, הוא אפשר את יישומם של חוקים פדרליים ואמנות בינלאומיות שמגנים על זכויות אדם וחירויות, גם אם חוקי המדינה סותרים אותם.
דוגמה משפטית מפורסמת ניתנה בפסק דין מק'קולוך נגד מרילנד ב-6 במרץ 1819. בתמצית: ב-1816 חוקק הקונגרס חוק שאפשר את הקמת הבנק השני של ארצות הברית, ובמסגרת זו נפתח סניף במרילנד. ב-11 בפברואר 1818 הטילה מרילנד מס על כל שטר שמקורו בבנק שהונפק מחוצה לה. ג'יימס מק'קולוך, הקופאי הראשי בסניף בולטימור של הבנק, סירב לשלם את המס והגיש תביעה נגד המדינה. בבית המשפט לערעורים של מרילנד נקבע כי היות שהקמת בנק אינה מוזכרת במפורש בחוקה, הדבר מאפשר למדינה מרווח של הטלת מיסוי על הבנק. אולם כאשר הגיע הערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בהרכב בראשות ג'ון מרשל, הוא הפך את ההחלטה וקבע כי הבנק "הכרחי וראוי" עבור הממשלה הפדרלית כדי למלא את תפקידיה, ומשכך, החקיקה כלולה בסעיף העליונות ומדינת מרילנד לא יכולה להטיל חוק שימסה אותו.
במקרים דומים שימש הסעיף לביטול חקיקות גזעניות בחלק מהמדינות או לביטול חקיקות שסתרו אמנות בינלאומיות עליהן חתמה ארצות הברית.
ראו גם

מדינות ארצות הברית
חוקת ארצות הברית
הערות שוליים

1 2  תרגום:חוקת ארצות הברית – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  מק'קולוך נ 'מרילנד, 1819 (סמכויות פדרליות משתמעות), באתר iw.eferrit.com
עירוני טבריה

סמל קודם של הקבוצה שהיה בשימוש עד שנת 2021
סמל קודם של הקבוצה שהיה בשימוש בשנים 2021–2023
עירוני 'דורות' טבריה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טבריה המשחקת בליגת העל. בעבר נקראה הקבוצה בית"ר טבריה, עד אשר התאחדה עם הפועל מועצה אזורית גליל תחתון ושינתה את שמה ל"עירוני טבריה"
הקבוצה נמצאת תחת ניהולה של סוכנות הביטוח 'קבוצת דורות', בראשות בעלי הסוכנות אריה קלמנזון ומנכ"ל הסוכנות מיקי ביתן.
היסטוריה > בית"ר טבריה

בית"ר טבריה הייתה קבוצה ששיחקה בליגות הנמוכות מאז הקמתה בתחילת שנות החמישים. מיקום השיא של הקבוצה הושג בעונת 1973/74, כאשר סיימה במקום השני בליגה ב' (הליגה השלישית באותה עת), במחוז צפון א'. בזכות הישגה העפילה הקבוצה למבחני העלייה לליגה א', אך הורחקה מהם לאחר שאוהדיה התפרעו במשחק מול הפועל בית שאן.
בשנת 2004 התאחדה הקבוצה, ששיחקה אז בליגה ג', עם הפועל מועצה אזורית גליל תחתון, ששיחקה בליגה ב'. הקבוצה המאוחדת שיחקה תחת השם הפועל גליל תחתון/טבריה, עד שבשנת 2006 שינתה את שמה לעירוני טבריה.
היסטוריה > עירוני טבריה

בעונת 2006/2007, תחת השם עירוני טבריה, הקבוצה העפילה לליגה א'. בשנת 2008 הציפייה הייתה שעירוני טבריה תעלה לליגה הארצית, אך היא סיימה את העונה במקום העשירי. בעונת 2008/2009 הציפייה הייתה שטבריה תעפיל לליגת הלאומית (בשל ביטול הליגה הארצית), אך היא סיימה במקום הרביעי. בעונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום השישי. את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה בפלייאוף העליון של ליגה א' צפון, ובמשחקי הפלייאוף הפסידה הקבוצה 4:1 לאסי גלבוע.
בעונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה א' צפון ולאחר משחקי הפלייאוף בהם ניצחה את מכבי דליית אל כרמל, הפועל מגדל העמק והפועל אזור, עלתה למשחקי המבחן נגד הפועל קטמון ירושלים שנאבקה על מקומה בליגה הלאומית ונלחמה נגד הירידה לליגה א'. טבריה ניצחה 1:5 בסיכום שני המשחקים, והעפילה לליגה הלאומית.
בעונת 2014/2015 הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע הטוטו בליגה הלאומית, והפסידה להפועל בני לוד בבעיטות הכרעה. בסיום העונה שבה לליגה א', לאחר שסיימה במקום הלפני אחרון.
בעונת 2017/2018 הגיעה הקבוצה לפלייאוף העלייה לליגה הלאומית, אך הפסידה להפועל כפר סבא 5-3 בסיכום שני משחקים ונשארה בליגה א'.
בעונת 2021/2020 סיימה הקבוצה במקום הלפני אחרון בליגה א'. הקבוצה הגיעה למשחק הישארות בליגה א' נגד בני שפרעם מליגה ב' לאחר שהפסידה בביתה 1:0 לצעירי טייבה. במשחק ההישארות הורחקו 5 שחקני שפרעם לאחר שטבריה הובילה 0:1. המשחק הסתיים בניצחון טכני 0:3 לטבריה, והקבוצה נשארה בליגה א'.
בקיץ 2021, ניהול הקבוצה הועבר לידי חברת הביטוח - קבוצת דורות, נסגרו חובות העבר, בוצעו שינויים בצוות המקצועי ובסגל השחקנים והוצב יעד של עליית ליגה. במרץ 2022 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2022/2023 העפילה הקבוצה לחצי גמר גביע הטוטו לליגה הלאומית, אך הפסידה 1–3 להפועל ניר רמת השרון.
בעונת 2023/2024 זכתה הקבוצה בגביע הטוטו. באותה עונה העפילה לשמינית גמר גביע המדינה בכדורגל, אחרי שגברה 2:0 על מ.ס. אשדוד. בסיום העונה העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. בעונה זו עלתה הקבוצה לליגת העל, אחרי מאבק צמוד על המקום השני לאורך כל העונה, ניצחה טבריה את מכבי הרצליה בתוצאה 1–4 ועלתה מהמקום השני לאחר הפרש שערים גבוה יותר, זאת עקב שוויון נקודות עם בני יהודה, שסיימה במקום השלישי.
הקבוצה החלה את עונת 2024/2025 במשחק מול קבוצת מכבי חיפה באצטדיון סמי עופר בהפסד 4:0. במחזור השני אירחה באצטדיון גרין את בית"ר ירושלים וניצחה 1:0 בגול שהבקיעה סטניסלב בילינקי בתוספת הזמן.
אצטדיון ואוהדים

הקבוצה שיחקה באצטדיון טבריה משנת הקמתה המחודשת (2001). האצטדיון מכיל 1,500 מקומות ישיבה.
בשנת 2014 בה טבריה העפילה אל הליגה הלאומית, הוחלט בעיריית טבריה לבנות אצטדיון כדורגל חדש בעיר ובו 7,554 מושבים, שיחליף את האצטדיון הנוכחי שלא עומד בתקנות של ההתאחדות לכדורגל.
בעונת 2021/2022 אירחה הקבוצה את משחקיה באצטדיון בבית שאן. בעונת 2022/2023 אירחה הקבוצה את משחקיה באצטדיון בעפולה וכך גם בעונת 2023/2024 בשל כך שהעבודות על האצטדיון החדש בטבריה עדיין לא הושלמו.
בעונת 2024/2025, מאחר שהאצטדיון בעפולה לא מתאים לאירוח משחקים בליגת העל, עברה הקבוצה לארח באצטדיון גרין בנוף הגליל.
תארים

זכייה (1): עונת 2023/2024
סגל השחקנים > צוות מקצועי

| --- | --- |
מאמן ראשי: ישראל אלירן חודדה
עוזר מאמן: ישראל מוטי קריספיל
מאמן שוערים: ישראל דודו גורש
מאמן כושר: ישראל שלומי ודררו
מנהל קבוצה: ישראל גבי כהן
הערות שוליים

↑  דניאל דדון, אנשי העסקים אריה קלמנזון ומיקי ביתן מציגים: כך הפכנו את עירוני טבריה לדבר הבא, באתר mynet‏ העמק, 18 במרץ 2022
↑  גביע אלחנן לבית"ר ירושלים, חרות, 5 בנובמבר 1950
↑  טבריה הוצאה מהמבחנים, מעריב, 4 ביולי 1974
↑  עודד חסין, הפועל גליל תחתון בטדי, באתר דאבל פס, 23 במאי 2014
↑  מערכת אתר דאבל פס, ניהול חדש בטבריה? ראשי חברת הביטוח 'דורות' מונו לבעלי הקבוצה, באתר דאבל פס, 12 ביולי 2021
↑  אחרי שבע שנים: טבריה חזרה לליגה הלאומית, באתר ערוץ הספורט, 18 במרץ 2022
↑  לראשונה בתולדותיה: עירוני טבריה עולה לליגת העל, באתר ערוץ הספורט, 24 במאי 2024
↑  דין בלי חשבון: דין דוד כבש שלושער ב-0:4 של מכבי חיפה על טבריה, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2024
↑  עמוק בתוספת הזמן: 0:1 ביתי לעירוני טבריה על בית"ר ירושלים - ישראל ספורט, באתר isport.co.il, ‏2024-08-31
לסלי לוקו

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בת 61 בערך) סקוטלנד דנדי, סקוטלנד
 שם לידה:  לסלי נא נורלה לוקו
 מדינה:  גאנה 
 השכלה:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 מעסיק:  אוניברסיטת יוהנסבורג 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (2024)  100 נשים (BBC) (2024) 
 www.lesleylokko.com
 
לסלי נא נורלה לוקו (באנגלית: Lesley Naa Norle Lokko; נולדה ב-1964) היא אדריכלית וסופרת גנאית-סקוטית-יהודיה. לוקו ידועה בזכות תרומתה לתחום החינוך האדריכלי ובתור המייסדת של המכון לעתיד אפריקאי (African Futures Institute) באקרה, גאנה. היא זכתה במספר פרסים יוקרתיים, בהם מדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים בשנת 2024.
ביוגרפיה

לוקו נולדה בדנדי לאב גנאי שהיה כירורג ולאם יהודיה סקוטית. היא גדלה בין גאנה וסקוטלנד, ולמדה בבית ספר פרטי באנגליה מגיל 17. היא החלה בלימודי ערבית ועברית באוניברסיטת אוקספורד, אך עזבה את הלימודים לטובת מעבר לארצות הברית. לוקו סיימה תואר ראשון (BSc) באדריכלות מבית הספר לאדריכלות של ברטלט, יוניברסיטי קולג' לונדון בשנת 1992, ותואר שני בשנת 1995. היא המשיכה בלימודים לדוקטורט באדריכלות מאוניברסיטת לונדון, אותו סיימה בשנת 2007.
לסלי לוקו כתבה מספר רב של רומנים, שמרביתם עוסקים בנושאים של זהות תרבותית וגזעית. הרומן הראשון שלה, Sundowners, יצא לאור בשנת 2004 והפך לרב מכר. לוקו פרסמה מאז 11 רומנים נוספים, ביניהם Saffron Skies (2005),‏ Bitter Chocolate (2008), ו-Soul Sisters (2021).
לוקו לימדה אדריכלות במספר מוסדות אקדמיים ברחבי העולם, כולל ארצות הברית, בריטניה ודרום אפריקה. בשנת 2015 ייסדה את בית הספר ללימודי אדריכלות באוניברסיטת יוהנסבורג, מוסד שהוקדש ללימודי אדריכלות ברמת תואר שני. בשנת 2021 חזרה לגאנה והקימה את המכון לעתיד אפריקאי (AFI), פלטפורמה אקדמית ואירועי ציבור באקרה.
בשנת 2023 מונתה לוקו כאוצרת של הביאנלה ה-18 לאדריכלות בוונציה, תחת הכותרת "The Laboratory of the Future", במרכז תערוכה זו עמדו נושאי הדה-קולוניזציה והדה-קרבוניזציה.
פרסים והכרה

לוקו זכתה בפרסים רבים במהלך הקריירה שלה, כולל פרס אנני ספינק להצטיינות בהוראת אדריכלות מטעם המכון המלכותי לאדריכלים בריטים בשנת 2020, ופרס אדה לואיז הקסטבל בשנת 2021 על תרומתה לאדריכלות. בשנת 2024 הוענקה לה מדליית הזהב המלכותית של RIBA, אחת ההכרות הגבוהות ביותר בתחום האדריכלות. באותה שנה נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין טיים.
הערות שוליים

↑  פרות קדושות | פרופ' לזלי לוקו, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, ‏11 במאי 2022
↑   אמנון דירקטור, לסלי לוקו: "מה שקורה באפריקה קורה לכולנו", באתר הארץ, 16 במרץ 2023
↑  אמנון דירקטור, האדריכלית האפריקאית ה-1 שזוכה בפרס RIBA: "שוויון גזעי וצדק אקלימי הם שני צדי המטבע", באתר ynet, 24 בינואר 2024
↑  By Ava DuVernay, Lesley Lokko: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458899505171  PLWABN: 9810688576305606  BIBSYS: 2135524  BNE: XX1782639  BnF: cb150127087 (data)  GND: 130087726  ICCU: VEAV052540  ISNI: 0000 0001 0992 4400  LCCN: n00012232  NKC: xx0036407  NTA: 260283665  RERO: 02-A012723095  SUDOC: 118318365  VIAF: 79549029   WorldCat (עם VIAF): 79549029
משה מנחם שפיבק

| --- | --- |

 לידה:  1880 תר"מ שייניצה
 נרצח:  1944 (בגיל 64 בערך) תש"ד מחנה ההשמדה אושוויץ
 תקופת הפעילות:  ?–1944 
 השתייכות:  רבני פולין
 תחומי עיסוק:  רבנות, מחבר ספרות תורנית
 רבותיו:  ר' יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ר' יצחק פייגנבוים
 חיבוריו:  "מטה משה" על התנ"ך, "שו"ת מטה משה" על ד' חלקי שולחן ערוך, חידושים שפרסם בכתבי עת בפולין ובישראל, "הגהות מנחם" על התלמוד
הרב משה מנחם מנדל שפיבק (בכתיב יידי: שפיוואק, ובעברית נכתב גם: ספיבק; תר"מ, 1880 – תש"ג, 1944) היה רבן של מספר עיירות בפולין (פודזמצה-חנטשין, דז'יאלושיצה, קראסנוברוד, יענדזיעווא וזארמבי), ומי שפרסם לראשונה את רעיון הדף היומי.
קורות חיים

נולד בשנת תר”מ (1880) בעיירה שעניצע הקרובה לוורשה, לאביו אליעזר ולאמו חנה לאה. אביו היה בנו של רבי יעקב מאיר מוורשה שהתפרסם בדורו בצדקות ובפרישות ובימי זקנותו היו פונים אליו בפתקאות לברכה. משפחתו הייתה משפחה ידועה בחסידות קוצק ובחסידות גור.
אשתו שבע רחל הייתה בתו של הרב ישכר דוב פרידמן מצ'יז'ב (שנקרא בפי החסידים: בעריש צ'יז'עווער) שהיה מחשובי חסידי השפת אמת מגור ולאחר מותו הכתיר את בנו האמרי אמת כממלא מקומו. אביו של רבי בעריש היה גיסו של רבי יצחק מוורקא.
רבנות

הוסמך להוראה על ידי הרב יחיאל מאיר הלוי עפשטיין אב"ד נובהרדוק ומחבר ספר ערוך השולחן, הרב יצחק פייגנבוים אב"ד וורשה, הרב פתחיה הארנבלאס מוורשה ועוד רבים מגדולי דורו.
בשנת תרס"ח (1908) מונה לרב בעיר צ’יז’בה שליד אוסטרולנקה. בשנת תרע"א (1911) הכתירו אותו האחים ליפא והעניך קמינר (בני הרב יהודה קמינר חותנו של השפת אמת) בעצת אחיינם האמרי אמת לרבה של העיירה פאדזאמצע שליד חענצין. בתפקיד זה החזיק עד מלחמת העולם הראשונה שאז כבשו הפולנים את העיירה מידי הרוסים. לאחר מכן, כיהן במשך מספר שנים כרב בדאלעשיץ. מאוחר יותר התמנה לרב בקראסניבראד הסמוכה ללובלין, ומשם עבר לקהילת יענדזיעווא.
לאחר פטירת רבה של העיירה זאראמב שליד ביאליסטוק נקרא על ידי יהודי המקום למלאות את מקומו. הוא ישב על כיסא הרבנות במקום עד השואה, שאז רצחו הנאצים את יהודי זאראמב וצ'יז'עוו הסמוכה לה ביום אחד. הוא התחבא במשך תקופה נוספת, עד שנתפס ונשלח לאושוויץ שבה נרצח.