stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמילי דונלסון
פרשיית התחתונית

בשנת 1829 סערה וושינגטון בשל פרשה אשר נגעה לפגי איטון, אשת שר המלחמה ג'ון איטון. שמועות שנפוצו בבירת ארצות הברית טענו כי הקשר בין בני הזוג החל עוד בזמן שפגי הייתה נשואה לאחר, ובשל כך, כשבעלה גילה על בגידתה בו התאבד. פרשה זו, אשר כונתה פרשיית התחתונית (Petticoat Affair), עוררה סערה גדולה בממשלתו של ג'קסון, ונשות השרים (ובהן פלוריד קאלהון, אשת סגן הנשיא ג'ון קלהון) סירבו להיפגש עם פגי איטון או לנכוח באירועים בהם נכחה.
הנשיא ג'קסון סבור היה שהיחס לפגי איטון לא היה מוצדק. ג'קסון הרגיש אהדה לפגי מאחר שבעת נישואיו לאשתו, רייצ'ל, הייתה זו נשואה לאחר (ולאחר מכן התגרשה ממנו) פרשה שהתגלתה במהלך הבחירות לנשיאות של 1828 ונעשה בה שימוש רב על ידי תומכיו של ג'ון קווינסי אדמס הלחיצה מאוד את רייצ'ל, וג'קסון היה סבור שבשל לחץ זה החמירה מחלתה והיא נפטרה. ג'קסון לחץ על שרי הממשלה לקבל את פגי איטון, אולם אמילי התנגדה לכך. בשל לחצו של ג'קסון הסכימה אמילי לנוכחותה של פגי איטון באירועים בבית הלבן, אך התעלמה ממנה במהלכם. התעלמות מופגנת זו הביאה לכך שבני הזוג איטון סירבו להזמנה לארוחת ערב בבית הלבן.
בשל המחלוקת בין הנשיא לאמילי, בעת שיצאו לחופשה השנתית של 1830, בחרה אמילי לנפוש בבית אמה במקום בבית אם הנשיא ולא שבה לוושינגטון בתום החופשה. הנשיא פנה לאמילי וביקש ממנה לשוב ולמלא תפקידה כמארחת הרשמית, אולם אמילי סרבה כל עוד הורשתה פגי איטון לבקר בבית הלבן. עם פיטורי מספר שרים, ושליחת ג'ון איטון למדריד כשגריר ארצות הברית בספרד, הסכימה אמילי לשוב לבית הלבן, והיא שבה למלא את תפקידה ב-5 בספטמבר 1831.
ב-26 בנובמבר 1834 הגיעה שרה יורק ג'קסון, אשת בנו של הנשיא, אל הבית הלבן והחלה לסייע לאמילי בתפקידה כמארחת - המקרה היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית בו כיהנו שתי נשים בתפקיד הגברת הראשונה בו זמנית.
בשנת 1836 התדרדרה בריאותה של אמילי, והיא אובחנה כחולת שחפת. ביוני 1836 נסעה אמילי להחלים ב"טוליפ גרוב" (Tulip Grove) שם התדרדר מצבה. ג'קסון עזב את וושינגטון על מנת לבקר אותה בטרם תמות, אולם איחר להגיע - היא נפטרה יומיים לפני בואו.
הערות שוליים

↑  אמילי דונלדסון באתר www.whitehousehistory.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3329 8676  LCCN: n2001029945  SNAC: w6sn2vvt  VIAF: 36259614   WorldCat (עם VIAF): 36259614
אלכסיי גלקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1970 (בן 54) צ'רקאסי, אוקראינה 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  Novosibirsk Higher Military Command School 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 העימות הרוסי-צ'צ'ני 
 עיטורים
 גיבור הפדרציה הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית 
 
אלכסיי ויקטורוביץ' גלקין (ברוסית: Алексей Викторович Га́лкин; נולד ב-11 באפריל 1970) הוא איש צבא ומודיעין, מייג'ור גנרל במנהל המודיעין הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, לחם במסגרת הסכסוך הצ'צ'ני ועוטר בתואר גיבור הפדרציה הרוסית (2002).
ביוגרפיה

אלכסיי גלקין נולד בשנת 1970 בעיר צ'רקסי שבאוקראינה הסובייטית. הוא סיים את בית הספר התיכון, ולאחר מכן עבד כמכונאי. הוא גויס לשירות צבאי בעיר צ'רקסי. בשנת 1996 סיים בהצטיינות את בית הספר לפיקוד על נשק משולב בנובוסיבירסק. בשנים 1996–2002 שירת במחוז הצבאי של צפון הקווקז והשתתף במבצעי מלחמה בטרור. בסתיו 2002 בדרגת מייג'ור פיקד על יחידת ביון של המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי, במסגרת מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
בסתיו 2002, במהלך מבצע מיוחד יחידתו של גלקין תפסה מסמכים חשובים שאישרו מעורבות של ארגוני טרור בינלאומי בפעילות הכנופיות הבדלניות בצ'צ'ניה. המסמכים הובאו באופן אישי לידי הנשיא ולדימיר פוטין. בצו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 1311 מ-10 בנובמבר 2002 על "אומץ לב וגבורה שהוצגו במהלך ביצוע משימה מיוחדת" הוענק לגלקין תואר גיבור הפדרציה הרוסית.
הוא המשיך לשרת בכוחות המיוחדים של המודיעין הצבאי ושימש כמפקד יחידה 92154. כמו כן הוענק לו עיטור ההצטיינות למען המולדת מדרגה רביעית ומספר מדליות.
גלקין היה האב-טיפוס לדמות הגיבור בסרט "מספר אישי".
לקריאה נוספת

Новосибирцы — Герои Отечества. — Новосибирск, 2010.
הערות שוליים

↑  “Our Group Prepared Diversions in Chechnya and Dagestan”, Testimony of Senior Lieutenant Alexei Galkin, November 1999  (אורכב 01.05.2011 בארכיון Wayback Machine).
↑  Our group was preparing sabotages in Chechnya and Dagestan. Testimony of senior lieutenant Alexey Galkin. (אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine) Novaya Gazeta, 2.12.2002 #89
↑  The Operation "Successor" by Vladimir Pribylovsky & Yuriy Felshtinsky (in Russian).
↑  Robert Young Pelton, Three Worlds Gone Mad: Dangerous Journeys through the War Zones of Africa, Asia, and the South Pacific, The Lyons Press; (2003), ISBN 1-59228-100-1
↑  The first voluntary interview of Alexey Galkin, comments by journalist Roman Shleinov and conclusion of psychologist Michail Istomin (אורכב 02.02.2007 בארכיון Wayback Machine) Novaya Gazeta December 2, 2002 # 89 Alexey Galkin was later debriefed by, journalist Roman Shleinov and then interpreted by a psychologist, Michail Istomin
↑  Завершился турнир спецназа. Еженедельник «Военно-промышленный курьер»
אנפרז

אנפרז (בגעז: አንፍረዝ) גם אמפרז (አምፍረዝ) הוא מחוז היסטורי בצפון אתיופיה לחופו הצפון-מערבי של אגם טאנה. המחוז גובל בדמביה בצפונו ובפוגרה בדרומו וכיום נכלל בתוך נפת גונדר רבתי.
לפנים יושב אנפרז בידי ביתא ישראל והיה לחלק משטחי גדעון. במאה ה-14 תחת הקיסר עמדה ציון הראשון ניהלו האתיופים מערכה צבאית כנגד יהודי המקום והאזור סופח לאתיופיה והחלו לפעול בו מרכזי מיסיון. במאה ה-16 האזור היה לאחד המקומות המעטים שצבא גארן לא הגיע אליהם, כך שהכנסיות והמנזרים במקום נשארו בשלמותם. במחצית השנייה של המאה ה-16 בשלטונו של הקיסר מינאס נבחר המקום למעון החורף של הקיסר. בנו של מינאס, הקיסר סרצה דנגל הקים באזור את גוזרה ששימשה כבירת האימפריה עד לשנת 1589.
בתחילת המאה ה-17 שימשה דברסן שבמחוז כמקום מושבו של הפטריארך הישועי. ב-1708 הוכתר במקום טאוופלוס לקיסר. במאה ה-19 עם העברת מרכז האימפריה לאדיס אבבה איבד האזור ממעמדו.
באזור עברה דרך מסחר חשובה שקישרה את האזורים דרומית לאגם טאנה לנמלי הים האדום, דבר שהעלה את חשיבותו. כיום עובר באזור הכביש המחבר את הערים בהר דר וגונדר.
לקריאה נוספת

Sevir Cherntsov & BaVerle Berry, "Ǝnfraz" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: D-Ha, Harrassowitz, 2005, ISBN 3447052384, p. 301-302
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to I920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168
אמיר האדז'יץ'

אמיר האדז'יץ' (בבוסנית: Emir Hadžić; נולד ב-19 ביולי 1984) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

האדז'יץ' התחיל את הקריירה שלו ברודאר קאקאן המייצגת את עיר הולדתו. לאחר שעבר בז'לייזניצ'אר סרייבו, צליה וצ'ליק זניצה, הוא חתם בקיץ 2009 בפאנטוליקוס. ב-19 ביולי 2010 חתם באיסטרה 1961. לאחר שלאר זכה לדקות משחק, חזר בינואר 2011 לצ'ליק זניצה. ב-30 בינואר 2012 חתם בבודפשט הונבד. בקיץ 2012 חתם בסרייבו והיה מלך השערים של הליגה בעונת 2012/2013 עם 20 שערים.
ב-5 ביוני 2013 חתם בהפועל ניר רמת השרון, אך בסיום העונה ירד עם המועדון להליגה הלאומית. בקיץ 2014 חתם בהפועל עכו לשנתיים, אך שוחרר כבר ביולי 2015, עם פיצוי של 300 אלף שקל. לאחר מכן עבר לאולימפיק סרייבו.
בתום עונת 2016/2017 פרש מכדורגל.
לזכותו של האדז'יץ' 3 הופעות בנבחרת בוסניה והרצגובינה.
הערות שוליים

↑  איתן גליקמן, אמיר חאדז'יץ' חתם לשנתיים בהפועל עכו, באתר ynet, 15 במאי 2014
↑  דורון בן דור, ‏דור כוכב הושאל לעכו, מירקו אורמוש צפוי לחתום, באתר ONE‏, 6 ביולי 2015
אמפתוגן-אנטקטוגן

המונחים אמפתוגן ואנטקטוגן  (באנגלית: Empathogens - entactogens) הם שני מונחים שונים המתייחסים לאותה קבוצה של סמים פסיכואקטיביים היוצרים השפעה רגשית וחברתית ייחודית הדומה לזו של MDMA (אקסטזי). סמים אחרים בקבוצה זו הם MDA, 6-APB, MDEA, MBDB ו-AET. לסמים מהקבוצה הנ"ל מתייחסים לעיתים קרובות כאל סוג מיוחד של  סמים ממריצים או פסיכדליים הלוצינוגנים מכיוון שיוצרים תחושות סובייקטיביות הדומות לאלו של האמפטמינים  ושל הLSD.. המבנה הכימי של רוב האנטקטוגנים מכיל ליבה אמפטמינית מותמרת.
המונח אמפתוגן הוטבע ב-1983 על ידי ראלף מטסנר כדי להתייחס לחומרים המשרים תחושת אמפתיה.
המונח אנטקטוגן הוטבע על ידי דייוויד ניקולס כתחליף למונח אמפתוגן, בניסיון להימנע מאסוציאציה שגויה של הנ"ל עם המושגים השליליים הקשורים לשורש היווני "פאתוס" (סבל); ניקולס כמו כן ראה את המילה אמפתוגן כמגבילה, ולא כוללת בה את השימושים הרפואיים של הסמים הגורמים ליותר מהחדרת תחושת אמפתיה. המילה "אנטקטוגן" נגזרת מהשורשים "אן" (יוונית: תוך), "טקטוס" (לטינית:לגעת) ו"גן" (יוונית:ליצור). אף אחד מהמונחים אינו דומיננטי מהשני, וניתן להחליף בין שני המונחים למרות ההבדלים הקונוטטיביים שלהם מכיוון שהם מתייחסים בדיוק לאותם חומרים.
החוקרים המוזכרים טענו שהסמים הללו יוצרים ספקטרום שונה של השפעות פסיכולוגיות מממריצים כמו אמפטמין ומתאמפטמין או מסמים פסיכדליים כמו LSD או מסקלין. כפי ששמותיהם מרמזים, משתמשי האנטקטוגנים מדווחים לרוב על הרגשת אמפתיה, אהבה, וקרבה רגשית לזולת. לעומת זאת, נעשו עד כה רק השוואות ראשוניות ביותר של הסמים הללו במחקרי מעבדה מבוקרים.
אם מתייחסים ל-MDMA כאנטקטוגן מייצג, נראה שהפעילות הפרמקולוגית של הקבוצה הזו דומה לזו של מתאמפטמין. רמות הדופמין, סרוטונין ונוראפינפרין מחוץ לתא מועלות גם על ידי מתאמפטמין וגם על ידי MDMA. לעומת זאת, אנטקטוגנים אחרים מקבלים מעט מאוד תשומת לב מדעית, ועל כן קשה להסיק מסקנות בנוגע למנגנון פעולתם של אנטקטוגנים בכלליות. כמו כן נטען שלא ידוע מדוע אנטקטוגנים יוצרים השפעות רגשיות השונות משל ממריצים.
רבים מהאנטקטוגנים מופיעים בפקודת הסמים המסוכנים ואינם חוקיים בישראל ובמדינות אחרות בעולם.
ראו גם

פנתילאמין
אקסטזי
לקריאה נוספת

Robert Joseph Boland, Marcia l.Verdun, Pedro Ruiz (ed) - Synopsis of Psychiatry ed 12, Wolters Kluwer, Philadelphia, Baltimore, NY,London etc 2022
Nichols, D.E., Hoffman, A.J., Oberlender, R.A., Jacob P 3rd & Shulgin A.T. Derivatives of 1-(1,3-benzodioxol-5-yl)-2-butanamine: representatives of a novel therapeutic class 1986 J Med Chem 29 2009-15
Nichols, D.E. Differences between the mechanism of action of MDMA, MBDB, and the classic hallucinogens. Identification of a new therapeutic class: entactogens 1986 J Psychoactive Drugs 18 305-13
הערות שוליים

↑  Kaplan and Sadocks's  Synopsis of Psychiatry  12th edition 2022 עמ'  303
אמיר הרפז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 59 בערך) קיבוץ הזורע
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1983–2011 (כ־28 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת F-16  ראש מחלקת מחקר מודיעין בחיל האוויר   מפקד בסיס נבטים  ראש החטיבה האסטרטגית במטה לביטחון לאומי.
 תפקידים אזרחיים
 מנהל בית הספר העל יסודי משגב
 
אמיר הרפז (נולד ב-1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד בסיס נבטים של חיל האוויר.
ביוגרפיה

הרפז נולד בקיבוץ הזורע בנם של נורית ורמי הרפז. אביו היה טייס בחיל האוויר ואמו מורה. התגייס לצה"ל ב-1983 וסיים קורס טיס במגמת קרב. הוא פיקד על טייסת סקייהוק ועל טייסת F-16, שימש ראש מחלקת מחקר מודיעין של חיל האוויר. ביוני 2006 מונה למפקד בסיס נבטים ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה ועד אוגוסט 2008. לאחר מכן למד במכללה לביטחון לאומי ושימש ראש החטיבה האסטרטגית במטה לביטחון לאומי. בשירות המילואים משמש מדריך בבית הספר לטיסה ומפקד תא שליטה במטה המבצעי של חיל האוויר.
בשנתו האחרונה בשירות הקבע עשה הסבה להוראה במסגרת תוכנית "הטובים בחינוך" בבית ברל. לאחר שחרורו החל לעבוד כמורה לפיזיקה ומחנך בתיכון ביפעת. ב-2013 מונה למנהל בית הספר העל יסודי משגב, תפקיד בו כיהן עד 2019.
חיים אישיים והשכלה

הרפז בעל תואר ראשון בפיזיקה מהטכניון, בעל תואר שני במדעי המדינה מהמכללה לביטחון לאומי ובעל תעודת הוראה מבית ברל. הוא נשוי ואב לשלושה.
אליהו מזרחי (רופא)

ערך זה עוסק ברופא פרופ' אליהו מזרחי. אם התכוונתם לרבי (הרא"ם), ראו .
אין תמונה חופשית
אליהו מזרחי הוא מומחה בגריאטריה ובפסיכוגריאטריה, פרופסור לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, לשעבר מנהל מחלקה גריאטרית-שיקומית בבית חולים תל-השומר, בשנים האחרונות מכהן כמנהל המחלקה הגריאטרית השיקומית ומנהל בית החולים שמואל הרופא בבאר יעקב.
ביוגרפיה

מזרחי בוגר בית הספר הריאלי, בחיפה. 
בין השנים 1977–1974 שירת מזרחי בצה"ל כחובש קרבי.
בין השנים 1985–1978 למד רפואה בבית הספר לרפואה בטכניון, חיפה.
מזרחי התמחה ברפואה גריאטרית במרכז הרפואי רמב"ם ובמרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בחיפה.
את התמחות העל בהפרעות זיכרון בגיל השלישי ופסיכוגריאטריה עשה מזרחי, בבית החולים האוניברסיטאי בקליבלנד, במדינת אוהיו, ארצות הברית, במחלקה הנוירולוגית, מרכז אלצהיימר. מזרחי התמקד בתחום מחלת אלצהיימר והפסיכוגריאטריה.
מזרחי ניהל משנת 2001 את המחלקה גריאטרית שיקומית א' במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
ביוגרפיה > בבית חולים שמואל הרופא

בנוסף לתפקידו כמנהל בית החולים שמואל הרופא, מכהן כמנהל המחלקה הגריאטרית השיקומית ב' בבית החולים שמואל הרופא.
מזרחי חבר בחברה האמריקאית למדעי המוח, האיגוד לרפואה גריאטרית והאיגוד הישראלי לרפואת משפחה.
מזרחי פרופסור בחוג לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > מחקר

מזרחי עוסק במחקר בתחום הפרעות הזיכרון ודמנציה בגיל השלישי, וכן בפיתוח מדדים לניבוי יכולתו של חולה להשתקם לאחר אירוע מוחי ו / או ניתוח לקבוע שבר במפרק ראש הירך.
הערות שוליים

↑  פרופ' אליהו מזרחי הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
↑  ד"ר אליהו מזרחי מומחה גריאטריה, פסיכיאטריה ופסיכולוגיה דוקתורים
↑  הנהלת בית החולים: מנהל בית החולים - פרופ' אליהו מזרחי בית החולים שמואל הרופא מסונף לבי"ס לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
↑  ד"ר אלי מזרחי - אודות המרפאה הגריאטרית
↑  משרה/שיקום-מלא-גריאטרי/ איתור מסגרת אשפוזית באר יעקב, בית חולים שמואל הרופא: מרכז רפואי גריאטרי, בית חולים שמואל הרופא מנהל מחלקה: שיקום א': דר משייב, שיקום ב': דר אליהו מזרחי
אמץ אמן

| --- | --- |

קופת "אמץ אמן" ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות
 מידע כללי
 פַּסל:  איתמר בגליקטר
 תאריך יצירה:  2012
 טכניקה וחומרים:  קרטון
 ממדים בס"מ
 רוחב:  14
 גובה:  20
 עומק:  4.5
"אמץ אמן" היה מיצב שיצר הפסל הישראלי איתמר בגליקטר בשנת 2012 שעסק במעמדו של האמן בחברה הישראלית.
תיאור

בשנת 2012 עסק איתמר בגליקטר במעמדו של האמן הישראלי בחברה. במרץ 2012 הוא פרסם מודעות אנונימיות תחת הכותרת "דרוש מצנט" (2012) בעיתון הארץ ובה חיפש מצנט (פטרון) עבור "אמן פלסטי צעיר ומבטיח לאחר לימודי אמנות מעמיקים בבצלאל".
בהמשך השנה הציב בגליקטר מערך של "קופת התרמה אישית - אמץ אמן" ששימשו כקופות התרמה עשויות קרטון עבור גיוס כספים "[ל]תערוכת יחיד של אמן צעיר ומבטיח". והן לוו בסיסמה: "להרגיש מצנט בלי לשבור קופת חיסכון!". קופות ההתרמה הוצבו במקומות מרכזיים בשדה האמנות בתל אביב-יפו, ביניהם ברחבת הכניסה של מוזיאון תל אביב לאמנות, בית האמנים על שם יוסף זריצקי, גלריה חזי כהן, גלריה הקיבוץ, גלריה שלוש, גלריה נלי אמן, גלריה P8 ועוד. מחוץ לתל אביב הוצבו קופות בבית האמנים בירושלים, במשכן האמנים בהרצליה ובשלב מאוחר יותר הוצבה הקופה גם במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
הצבת הקופות זכתה לסיקור נרחב בעיתונות הישראלית. ב-6 בספטמבר 2012 נפתחה בבית האמנים בתל אביב-יפו התערוכה "מחאה תרבותית - אין תרבות בלי לחם". התערוכה ביקשה למחות כנגד "מצבם הכלכלי של האמנים בארץ המציגים בגלריות ומוזיאונים ציבוריים ללא שכר עבור עבודתם. האבסורד הוא שאמן המציג במוסד ציבורי מממן מכיסו ומזמנו את ההוצאות על הקמת תערוכה ללא כל תמורה. הכל מתוקצב למעט שכר אמן!" וכן הגדלת תקציב התרבות לאמנות החזותית בישראל. בתערוכה הציגו כ-70 אמנים ובהם כמנשה קדישמן, דב הלר, סיגלית לנדאו, אבנר בר חמא, חוה ראוכר, דורון פולק, יעל בלבן, ליאת לבני, מייק דבורקיס, אריה ברקוביץ, נחמה גולן, שלומית באומן ואחרים.
ביוני 2018 הוזכר הפרויקט במסגרת שאילתה של יעל גרמן למשרד התרבות והספורט.
ראו גם

גיבור ישראל (פסל)
הערות שוליים

↑  בגליקטר, איתמר, מחאה תרבותית - אין תרבות בלי לחם (הודעה לעיתונות), 2012
↑  שאילתה מס 1337. שכר-אמנים, ביום ז' בתמוז התשע"ח, 20 ביוני 2018
אנה פרנק (מחזה)

אנה פרנק הוא מחזה מאת מאיר לוין, שנכתב על פי יומנה של אנה פרנק, שנספתה בשואה.
באמצע שנות ה-50 קרא לוין את יומנה של אנה פרנק בצרפתית, ומיד הבין את חשיבותו. הוא הביא לתרגום הספר ולרכישתו על ידי בית הוצאה אמריקני גדול, דאג לביקורות משבחות, ועיבד את הספר למחזה. מלכתחילה הבין לוין כי הספר יכול להוות בסיס למחזה ולסרט קולנוע שיצליחו מבחינה מסחרית, אך חשוב מכך, יביאו את קולה של אנה פרנק, וקולו של הילד היהודי שנספה בשואה, אל ההמונים בארצות הברית ובעולם. לאחר שעמד במשא ומתן מתקדם עם מפיקים ובעלי הזכויות, הופקה לבסוף גרסה אחרת למחזה ולסרט, שכתבו פרנסס גודריץ' ואלברט האקט.
לוין נפגע מאוד מההתרחשות. בשני ספרים שכתב "הקנאי" (1964) ו""האובססיה" (1972) הוא טוען כי נפגע עקב התנגדותו הנחרצת לקומוניזם, שלא מצאה חן בעיני מפיקי הסרט והמחזה, כמו גם בשל היות המחזה "יהודי מדי".
בשנת 1957 הועלה המחזה בתיאטרון היהודי בבוקרשט ואת אנה פרנק גילמה ליא קניג. המחזה עלה גם בנורווגיה באותה עת, שאת אנה פרנק גילמה השחקנית ליב אולמן.
בשנת 1966 הועלה המחזה בישראל, בתיאטרון הדרמטי של צה"ל, בתרגומן של שולמית גבעולי ועדנה שביט ובבימויו של פיטר פריי. ההצגה חנכה את תיאטרון צה"ל (בשם "תיאטרון חיילים"), והשתתפו בה שחקנים מקצועיים בראשית דרכם (ביניהם יצחק חזקיה, זמירה עילם, זיוית אברמסון, אברהם עוז ודוד זינדר), חלקם תלמידיו של פיטר פריי מן החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, לצד שחקנים חיילים (ביניהם גד קינר, שושנה רוזן-וולמן, דורי בן זאב, אירית אבני-אלטר ועוד)..
הערות שוליים

↑  אליהו זהבי (קופנהגן), ליב אולמן תשחק את אידה נודל, חדשות, 9 ביולי 1986
↑  טלילה בן-זכאי, בצד בידור קל בצה"ל - מחזה "כבד", מעריב, 15 בנובמבר 1966
טלילה בן-זכאי, המברקים דרשו: הפסקת הצגתו של המחזה "יומנה של אנה פרנק", מעריב, 13 בדצמבר 1966
אנפית צהובה

| אנפית צהובה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפית
מין:: אנפית צהובה
שם מדעי
 Ixobrychus sinensis ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


אנפית צהובה (שם מדעי: Ixobrychus sinensis) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה לאורך מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית. היא נמצאת צפונה עד רוסיה, קוריאה, סין ויפן, ובחורף מדרימה לתת-היבשת ההודית שם היא מקננת. פרטים שכנראה הופצו בידי האדם נמצאו גם הרחק ממקום חיותם, בבריטניה ובאלסקה בתצפיות בודדות. האנפית קרויה על שם נוצותיה בעלות הגוון הצהוב ברובו.
תיאור

האנפית הצהובה היא מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך 36 עד 38 סנטימטרים עם נוצות בגוון חום-צהוב בהיר לאורך הגוף כולל הכנפיים, הבטן והחזה והכנפיים והגב מסורטטים בלבן. הראש והצוואר קצרים ורחבים וצבעם חום-ערמון כשכיפת הראש שחורה והמקור ארוך וצהוב. הנקבה דומה לזכר אך בעלת ראש וצוואר מסורטטים בחום. הצעירים בעלי מספר נקודות על הנוצות המשמשים להסוואה.
אנפית זו מצויה לאורך ביצות, בריכות ובין קנים סביב מזרח אסיה בין הודו לאינדונזיה וצפונה עד למזרח רוסיה. היא מקננת על עצים נמוכים או בין קנים ומטילה 4 עד 6 ביצים בקן, עליהם שומרים שני ההורים. האנפה ניזונה בקרבת המים מדגים, צפרדעים וחרקים בעזרת מקורה הארוך.
אף על פי שהיא די נחבאת ונדיר למוצאה, האוכלוסייה הכללית אינה בסכנה. עם זאת אנפית זאת מוגנת בחוק אמנת הציפורים מ-1918.
הערות שוליים

↑  אנפית צהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנפית שחורת-גב

| אנפית שחורת-גב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפית
מין:: אנפית שחורת-גב
שם מדעי
 Ixobrychus dubius ‏מטיוס, 1912
תחום תפוצה


אנפית שחורת-גב (שם מדעי: Ixobrychus dubius) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אוסטרליה ודרום גינאה החדשה והיא מבין הקטנות שבאנפות.
תיאור

זוהי אנפה קטנה באורך 25 עד 36 סנטימטרים ומשקל של 60 עד 120 גרם (בממוצע 84 גרם). האנפה בעלת נוצות חומות-אדמדמות לאורך החזה, הגרון והם מסורטטים בפסים לבנים לאורכם. הכנפיים חומות בהירות והראש והכתפיים בעלי חלק עליון שחור. הנקבות דומות לזכרים, אך חומות יותר, בעלי חלקים מפוספסים בכיפת הראש ובגב, והצעירים דומים לנקבות. המקור ארוך וצהוב, אך בעל תחילה צהובה-אפורה והרגליים צהובות עם אצבעות ארוכות ללא קרומי שחייה.
האנפה מצויה בטבע בביצות לאורך מים מתוקים אך לעיתים גם בסביבות החופים בשפכי נהר או בין מנגרובים ובשדות לחים. האנפה חיה בעיקר בדרום-מזרח אוסטרליה שסביב אגן מארי-דרלינג וגם במישור חוף הברבור (אנ'), קימברלי, מצר טורס ודרום גינאה החדשה. פרטים תועים נמצאו גם באי הלורד האו, קלדוניה החדשה ובניו זילנד.
האנפית היא פעילת יום או בין ערביים המחפשת במים טרף של דגים, רכיכות, חרקים, דו-חיים וסרטנים שהיא לוכדת במהירות. היא חיה בגפה או בזוג ומקננת בין הקנים הגבוהים.
הערות שוליים

↑  אנפית שחורת-גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנפית פון-שרנק

| אנפית פון-שרנק |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפית
מין:: אנפית פון-שרנק
שם מדעי
 Ixobrychus eurhythmus ‏סווינהו, 1873
תחום תפוצה


אנפית פון-שרנק (שם מדעי: Ixobrychus eurhythmus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה. האנפית תוארה ב-1873 בידי החוקר האנגלי רוברט סווינהו (אנ') והיא קרויה על שם החוקר הרוסי לאופולד פון-שרנק (אנ').
תיאור

אנפית זו היא מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 33 עד 38 סנטימטרים. הזכרים בעלי הנוצות חומות ערמוניות על הגב והכנפיים, בעוד הבטן והחזה בהירים עד קרם. הנקבות והצעירים בעלי נוצות חומות מנומרות בלבן בכנפיים ומסורטטות בחום על רקע לבן לאורך הצידיים, החזה והבטן. קצות הכנפיים והזנב שחורים והמקור ארוך וצהוב.
האנפית מצויה ברחבי ביצות ובריכות לאורך מזרח אסיה מדרום סיביר וסין וביפן, בהם היא מקננת בין מרץ לאוגוסט, כשביפן מאוחר יותר משאר המדינות. בחורף האנפית נודדת דרומה לדרום-מזרח אסיה באינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור ולאוס. בתצפית בודדת התגלתה אנפית באיטליה, אך לרוב היא אינה תושבת באירופה.
אנפית זו מתבודדת ולרוב פעילה בין הערביים, אז היא מהלכת בין צמחייה כמו קנים ומחפשת טרף של דגים קטנים, צפרדעים, סרטנים וחרקים שהיא לוכדת במקורה הארוך. בעת סכנה היא מאמצת תנוחה זקופה בצמחייה ומשתמשת בהסוואתה.
הערות שוליים

↑  אנפית פון-שרנק באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלכסיי דרייב

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1969 (בן 55) סטברופול, רוסיה 
 הישג בולט:  שמינית גמר אליפות העולם 1999, אליפות העולם 2000, אליפות העולם 2002, אליפות העולם 2004
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 1989
 מד כושר מרבי:  2711 (יולי 2011)
 מד כושר נוכחי:  2590 ‏(אוקטובר 2024)
 מקצוע נוסף:  כותב ספרי עיון 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה
 
אלכסיי דרייב (ברוסית: Алексей Дреев;‏ נולד ב-30 בינואר 1969 בסטברופול בברית המועצות) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן. הוא הגיע שמינית גמר אליפות העולם 1999, אליפות העולם 2000, אליפות העולם 2002, אליפות העולם 2004
נכון לפברואר 2020, דרייב מדורג במקום ה-90 בעולם וה-21 ברוסיה לפי מד כושר.
ביוגרפיה

אלכסיי דרייב נולד בסטברופול, ברית המועצות. הוא התחיל לשחק שחמט בגיל שש. באליפות העולם לגיל 16 הוא זכה במקום פעמיים, ב-1983 וב-1984. בשנת 1984 הוא זכה במקום השני באליפות העולם עד גיל 20. בשנת 1988 הוא לצד בוריס גלפנד זכה באליפות אירופה בשחמט לנוער.
דרייב היה שותף לזכייה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנים 1997 ו-2005.
באליפות העולם 1999 הוא הודח ברבע הגמר על ידי מייקל אדמס. באליפות העולם 2000 הוא הודח ברבע הגמר על ידי וסלין טופאלוב. באליפות העולם 2002 הוא הודח ברבע הגמר על ידי וישוואנתן אנאנד.
באליפות העולם 2000 הוא הגיע לחצי הגמר בו הפסיד לאלכסיי שירוב.
בין הניצחונות של דרייב ניתן לציין תחרות בבילה (שווייץ) בשנת 1995, וייק אן זהה (הולנד) בשנת 1995) ודוס ארמנס (ספרד) ב-2002 ו-2003.
בשנת 2015 הוא זכה בתואר אלוף העולם בשחמט מהיר בפעם השלישית.
קבלת דרגות בינלאומיות

1988 - אמן בינלאומי
1989 - רב-אמן.
אלכסיי דרייב באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1992 ל-2004 השתתף אלכסיי דרייב ב-5 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1992 | 4 | רוסיה | 2580 | 4 מ-9 | 3+ 2= 4- | 44.4 | 1 קבוצתי, 64 אישי |
|  1994 | 4 | רוסיה | 2650 | 5.5 מ-8 | 4+ 3= 1- | 68.8 | 1 קבוצתי, |
|  1996 | 3 | רוסיה | 2645 | 5 מ-8 | 2+ 6= 0- | 62.5 | 1 קבוצתי |
|  1998 | 1 | רוסיה | 2645 | 5.5 מ-10 | 2+ 7= 1- | 55.0 | 8 קבוצתי, 37 אישי |
|  2004 | 4 | רוסיה | 2698 | 6.5 מ-9 | 4+ 5= 0- | 72.2 | 2 קבוצתי, 8 אישי |
הערות שוליים

↑  Dreev, Alexei - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17028024g (data)  GND: 122976908  ISNI: 0000 0000 1267 3377  NKC: mzk20221141034  NTA: 30514409X  VIAF: 280047761   WorldCat (עם VIAF): 280047761
אליהו מידניק

| --- | --- |

 לידה:  1882 אילינצי, אוקראינה 
 התאבד:  22 במאי 1904 (בגיל 22 בערך) אודסה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  עברית, רוסית, יידיש 
 
אליהו מַידַניק (בכתיב יידי: מיידאניק; ברוסית: Илья Майданик;‏ 1882? – 22 במאי 1904) היה סופר עברי ויידי ברוסיה. שם קץ לחייו בגיל 23.
ספריו

מחפשי-הזהב הקטנים: ספור מחיי תלמידי החדר, ורשה: תושיה (ביכורים: ביבליותיקה לבני הנעורים), תרס"ז.
הקבצן העִוֵּר, אודסה: מוריה (ביבליותיקה מוריה לבני הנעורים ולעם), תר"ע. (נדפס שוב: תל אביב, אמנות (מגִלוֹת לבתי-הספר), תרפ"ט.)
היתום: ספור ורשה: תושיה, תרע"ב.
מבחר כתבים:
כתבי אליהו מידניק: ספורים וציורים (עם תמונת המחבר ותולדותיו), אודסה: חובבי ספרות, תרס"ח. (את תולדות המחבר כתב יעקב פיכמן)
יום קרוש ומקולל: מבחר סיפורים; ההדיר וצירף מבוא, הערות ואחרית דבר: שמואל אבנרי, תל אביב: עמדה/ביתן (ספרי מופת עבריים), תשס"ג 2002.