stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זבזדה סנקט פטרבורג
הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה> # | ליגה> מיקום | ליגה> מ | ליגה> נ | ליגה> ש | ליגה> ה | ליגה> ש"ז | ליגה> ש"ח | ליגה> נק' | גביע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | 6 | ‏7 | ‏22 | ‏9 | ‏5 | ‏8 | ‏59 | ‏46 | ‏32 | ‏— |
| 2009 | 6 | ‏1 | ‏22 | ‏20 | ‏1 | ‏1 | ‏94 | ‏25 | ‏61 | ‏— |
| 2010 | 5 | ‏1 | ‏22 | ‏9 | ‏5 | ‏8 | ‏59 | ‏46 | ‏32 | ‏— |
| 2011 | 5 | ‏1 | ‏22 | ‏15 | ‏3 | ‏4 | ‏65 | ‏23 | ‏48 | ‏— |
| 2011/12 | 4 | ‏1 | ‏10 | ‏5 | ‏3 | ‏2 | ‏16 | ‏7 | ‏48 | ‏— |
| 2012 | 6 | ‏1 | ‏20 | ‏17 | ‏3 | ‏0 | ‏77 | ‏9 | ‏54 | ‏— |
| 2012/13 | 4 | ‏1 | ‏14 | ‏11 | ‏0 | ‏3 | ‏30 | ‏3 | ‏36 | ‏— |
| 2013 | 6 | ‏1 | ‏18 | ‏15 | ‏1 | ‏2 | ‏71 | ‏18 | ‏46 | ‏— |
| 2013 | 4 | ‏1 | ‏7 | ‏6 | ‏1 | ‏0 | ‏20 | ‏2 | ‏19 | ‏— |
| 2014 | 6 | ‏1 | 18 | 16 | 1 | 1 | 67 | 9 | 49 | ‏— |
| 2014 | 4 | ‏2 | 18 | 13 | 2 | 3 | 46 | 11 | 41 | ‏— |
| 2015 | 6 | ‏1 | 18 | 18 | 0 | 0 | 58 | 18 | 54 | ‏— |
| 2015 | 4 | ‏1 | 14 | 11 | 3 | 0 | 40 | 12 | 36 | ‏— |
| 2016 | 6 | ‏1 | 21 | 17 | 0 | 4 | 60 | 16 | 51 | ‏— |
| 2016 | 4 | ‏1 | ‏16 | ‏14 | ‏1 | ‏1 | ‏43 | ‏10 | ‏43 | ‏— |
| 2017 | 4 | ‏1 | ‏16 | ‏13 | ‏3 | ‏0 | ‏42 | ‏7 | ‏42 | ‏— |
| 2018 | 5 | ‏1 | ‏21 | ‏15 | ‏3 | ‏3 | ‏78 | ‏21 | ‏48 | ‏— |
| 2019 | 5 | ‏3 | ‏21 | ‏12 | ‏5 | ‏4 | ‏39 | ‏20 | ‏41 | ‏1/64 |
| 2019/20 | 3 | ‏14 | ‏17 | ‏2 | ‏0 | ‏15 | ‏9 | ‏35 | ‏6 | ‏1/128 |
| 2020 | 6 | ‏6 | ‏8 | ‏4 | ‏0 | ‏4 | ‏14 | ‏11 | ‏12 | ‏— |
| 2020/21 | 3 | ‏11 | ‏10 | ‏3 | ‏3 | ‏4 | ‏11 | ‏9 | ‏12 | ‏1/128 |
| 2021/22 | 3 | ‏7 | ‏30 | ‏14 | ‏5 | ‏11 | ‏45 | ‏36 | ‏47 | ‏1/64 |
| 2022/23 | 3 | ‏ | ‏ | ‏ | ‏ | ‏ | ‏ | ‏ | ‏ | ‏1/16 |
אצטדיון ומתקני אימונים

הקבוצה מארחת את מרבית משחקי הבית שלה בנובה ארנה (Nova Arena), שבעיר סנקט פטרבורג המכיל 1,600 מושבים. הקבוצה משתמשת בזירת הספורט הקטנה של אצטדיון פטרובסקי, המכיל 2,835 מושבים, כאצטדיון משני.
כדורגל חופים לנשים

זבזדה מפעילה גם קבוצת כדורגל חופים לנשים בשם "זבזדה" (שזכתה בגביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים לנשים (Euro Winners Cup) בעונת 2018 והעפילה לגמר אותו טורניר בעונת 2021 וגם זכתה באליפות רוסיה בשנים 2015, 2017, 2018, 2019, 2020.
גלריה

מסמלי המועדון.
סמל המועדון בשנים 2008–2014.
תארים

אליפות צפון-מערב של הליגה הרוסית השלישית:
גביע צפון-מערב:
אליפות סנקט פטרבורג בכדורגל:
גביע סנקט פטרבורג בכדורגל
הערות שוליים

↑  כך לפי נתוני אתר נובה ארנה
↑  Игорь ЛЕВИТ: Наши мальчишки играли против Ивановича и Маркизио. Это было круто!
↑  ФК ЗВЕЗДА ПОЛУЧАЕТ ПРОФЕССИОНАЛЬНЫЙ СТАТУС!?
↑  Обладатель титула чемпиона Петербурга начал победой
↑  «Маштех» устоял перед «Динамо», дубль Агафонова принес победу «Петровичу»
↑  Чемпионская «Звезда». В Петербурге футбол не только в «Зените»
↑  Чемпион Петербурга дебютирует в Профессиональной футбольной лиге, spbdnevnik.ru
↑  זבזדה באתר מועדוני הכדורגל של סנקט פטרבורג
↑  לוגו הקבוצה באתר סמלי כדורגל
↑  דיווח ברוסית: הנהלת המועדון החליטה ב-2014 לשנות את השם למועדון הכדורגל "זבזדה"
↑  Пишем историю вместе. ОЛИМП - КУБОК РОССИИ 2018/2019
↑  Питерская "Звезда" выбила "Ленинградец" из Кубка России
↑  ФК "Звезда" официально станет профессиональным клубом!
↑  Сезон ПФЛ досрочно завершен
↑  "Чемпионат России по пляжному футболу 2018 среди женских команд | Турниры | Пляжный футбол в мире, России и Санкт-Петербурге|publisher=www.beachsoccer.ru".
חן ארצי סרור

| --- | --- |

חן ארצי סרור, 2020
 לידה:  23 במאי 1988 (בת 36) סיוון ה'תשמ"ח נתניה, ישראל 
 שם לידה:  חן סרור 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות
 סוג כתב:  פובליציסטית
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  chen.sror
 טוויטר:  ChenSror
 
חן ארצי סְרוֹר (נולדה בסיוון ה'תשמ"ח, 23 במאי 1988) היא עיתונאית ישראלית ופובליציסטית, הכותבת בעיתון ידיעות אחרונות.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בנתניה למשפחה דתית-לאומית. אביה יליד תוניסיה, ואמה ילידת ישראל. למדה באולפנה ושירתה בגלי צה"ל כמפיקה. לאחר שסיימה את שירותה ב-2009 החלה לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות כעורכת. במקביל פרסמה טורי דעה באתר ynet. בשנת 2014 מונתה כרכזת כתבים בעיתון נוסף על היותה כתבת.
כיום ארצי סרור היא בעלת טור שבועי ב'מוסף לשבת' של ידיעות אחרונות העוסק בחברה הישראלית. נושאי כתיבתה הנוספים הם דת ומדינה, יהדות כתרבות, וזכויות נשים.
בנוסף כתבה במיזם 929 - תנ"ך ביחד ומגישה בכאן ב' את התוכנית: "929 - פרקים למחשבה", יחד עם העיתונאי לירון מרוז.
ארצי סרור היא מנהלת התוכנית למנהיגות בתרבות יהודית בקרן מנדל ישראל. היא גם בוגרת התוכנית לשנת 2020.
לארצי סרור תואר ראשון בספרות ופילוסופיה יהודית ותעודת הוראה במחשבת ישראל מתוכנית המצטיינים אופקים באוניברסיטת תל אביב. לימדה בבתי ספר תיכוניים את מקצוע מחשבת ישראל.
בינואר 2021 דורגה ברשימת 50 המשפיעים בציונות הדתית של מקור ראשון.
זכתה בפרס המכון הישראלי לעיתונות למצוינות עיתונאית לשנת 2024 על טיפול ייחודי בסוגיות ליבה בחברה הישראלית.
ארצי סרור מתגוררת במזכרת בתיה, נשואה לאוהד ואם לארבעה.
לקריאה נוספת

הדתיות החדשות, הוצאת ידיעות ספרים. 2018
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, רכזת כתבים חדשה לידיעות אחרונות, באתר וואלה, 19 בינואר 2014
↑  ״החירות לבחור״: שיח תרבות יהודית בין טנג׳יר 1916 לירושלים 2020, באתר קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל
↑  חן ארצי סרור ברשימת 50 המשפיעים, מקור ראשון
↑  עיתונאית "ידיעות אחרונות" חן ארצי סרור זכתה בפרס למצוינות עיתונאית, באתר ynet, 28 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402046605171  LCCN: no2018172254  VIAF: 109146461464527730592   WorldCat (עם VIAF): 109146461464527730592
מיכאיל זושצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1894 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 ביולי 1958 (בגיל 63) לנינגרד 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Sestroretsk cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר הצבאי פבלובסק 
 שפות היצירה:  רוסית 
 יצירות בולטות:  Youth Restored, Blue Book, Before Sunrise 
 בן או בת זוג:  Vera Kerbits 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 
 
מיכאיל זושצ'נקו
מיכאיל מיכאילוביץ' זושצ'נקו (ברוסית: Михаи́л Миха́йлович Зо́щенко ;‏ 9 באוגוסט (28 ביולי לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1894 - 22 ביולי 1958) היה סופר סובייטי. בסוף שנות ה-40 עמד במרכזה של מערכה שהוביל אנדריי ז'דאנוב, וכתוצאה ממנה נאסר להוציא לאור את יצירותיו. לאחר פטירת יוסיף סטלין חודשה חברותו באיגוד הסופרים, ואף יצא לאור ספר חדש.
מיכאיל זושצ'נקו נולד בסנקט פטרבורג למשפחה אצילה, אך לא עשירה. אביו היה צייר, לפני הנישואין אמו הופיעה כשחקנית וכתבה מספר סיפורים קצרים. לאחר סיום בית הספר החל זושצ'נקו ללמוד משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, אך לימודיו הופסקו.
מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים

ב-29 בספטמבר 1914 זושצ'נקו גויס לצבא האימפריה הרוסית ונשלח לקורס קצונה. לאחר סיום הקורס הוא נשלח לחזית. בנובמבר 1915 הוא נפצע. במהלך שירותו הקרבי קיבל חמישה עיטורים על גבורתו בקרב. ביולי 1916 נפצע במהלך מתקפה כימית. לאחר החלמה החליט הקצין הצעיר לחזור ליחידה קרבית למרות שרופאיו המליצו על יחידה עורפית. בנובמבר 1916 הוא קודם למפקד גדוד. בינואר 1917 הועלה זושצ'נקו לדרגת קפטן והוענק לו עיטור נוסף. לאור מהפכת פברואר זושצ'נקו לא הצליח לקבלו.
בפברואר 1917 בריאותו נחלשה עקב סיבוכים בשל הרעלה כימית משנת 1916. לאחר שהייה בבית החולים הוא נשלח לעתודה. בקיץ 1917 מונה למנהל הדואר בפטרוגרד. זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר הוא נסע לארכנגלסק והצטרף לשורות מתנגדי השלטון הסובייטי. למרות התקדמות הצבא האדום לעיר הוא סירב לעזוב את רוסיה הסובייטית ולנסוע לצרפת.
בתחילת שנת 1919, למרות בריאותו החלשה, התגייס לצבא האדום ושירת בתפקיד מטה. באפריל 1919, לאחר התקף לב, שוחרר מהצבא.
תרגומיו לעברית

"חיים עליזים" (סיפור), בתוך: שלמה סקולסקי (עורך), מבחר הסיפור הרוסי, שלח, 1952
11 סיפורים קצרים בתוך: יצחק עברי (עורך), הומור בספרות העולם, הוצאת יוסף שרברק, 1965
10 סיפורים בתוך: עשר הומורסקות, תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 1940
נופש מופלא (תרגם: יואל נץ), בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 2018
תרגומיו לעברית > ספרי ילדים

הסנאי המעופף: על פי ספרי הילדים של מיכאיל זושצ'נקו (איירה: איזה הרשקוביץ), תל אביב, עמיחי, 1952
אורי ופצפון: סיפורי ילדים (תרגם: שלמה סקולסקי, איירה: אלונה פרנקל), 1957
עכברון פיקח וסיפורים אחרים, תל אביב, אל המעין, תשי"ז.
הערות שוליים

↑  אריאל בולשטיין, מיומנו של מנוול הספרות, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463454105171  PLWABN: 9810646505905606  BIBSYS: 90694959  BNE: XX982215  BnF: cb12128528q (data)  GND: 118773194  ICCU: CFIV116289  ISNI: 0000 0000 8078 8432  LCCN: n50016893  LNB: 000082121  MusicBrainz: f606a7fa-8ada-4e9f-9b3f-3b0c01dd2f9a  NDL: 00552151  NKC: jn19992013400  NLA: 35627937  NLK: KAC200807379  NSK: 000059132  NTA: 068443471  RERO: 02-A000182653  RSL: 000081296  SELIBR: 103916  SNAC: w6hh7m7w  SUDOC: 029935563  Trove: 1021045  VcBA: 495/267370  VIAF: 44718   WorldCat (עם VIAF): 44718
חצי האי ריי

| --- | --- |

רמת דוספיי בחצי האי ריי - מבט מאגם מידג' שבחצי האי ביירז. ברקע משמאל ניתן לראות את גבעת סטארט, ואת גבעת דולו. ברקע מימין ניתן לראות את גבעת פנקה.
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  62°36′00″S 61°08′40″W﻿ / ﻿62.6°S 61.1444°W﻿ / -62.6; -61.1444
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהחצי האי ריי(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהחצי האי ריי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי ריי(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי ריי
 
מפה טופוגרפית של חצי האי ביירז הכוללת את האזור האנטארקטי המוגן במיוחד מספר 126.
מפה טופוגרפית של האי ליווינגסטון והאי סמית'
חצי האי ריי (באנגלית: Ray Promontory) הוא חצי אי המהווה את החלק הצפון מערבי של חצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 7 קילומטרים ורוחבו 2.8 קילומטרים.
חצי האי ממוקם בין מפרץ בארקלי שמצפון לו, ובין מצר ניו פלימות' שמדרום לו.
בקצהו הצפון מערבי של חצי האי מצויות נקודת סטארט, ונקודת אקסס.
במרכז חצי האי מצויה רמת דוספיי.
היסטוריה > מיפוי הרמה

הרמה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

חצי האי נקרא על שם רב החובל אמריקאי קפטן נתנאל ריי (Nathaniel Ray), שפקד על הסקונר הרמוניה (Harmony) שהייתה אוניית ציד כלבי ים, שצדה באיי שטלנד הדרומיים בעונת הקיץ האנטארקטי שבשנים 1820–1821.
היסטוריה > אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

חצי האי ריי הוא היא חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד "חצי האי ביירז" - אזור מוגן מיוחד מספר 126 (ASPA 126), והיא אחד משני האזורים המוגבלים בו (restricted zones), שהכניסה אליהם אסורה.
חיים לוי (רב קראי)

בית הכנסת הקראי "כתר תורה" בעיר אשדוד המנציח את שמו
החכם חיים בן יצחק הלוי (בד' בסיון ה'תר"צ, 31 במאי 1930 – ג' באב ה'תשס"ט, 24 ביולי 2009) היה חכם קראי ורב ראשי לקהילת היהודים הקראים בארץ ישראל בעת החדשה.
ביוגרפיה

לוי נולד ב-1930 ברובע היהודים "חארת אל יהוד" בקהיר ליצחק ורחל. עוד בילדותו היה פעיל בקהילה הקראית בקהיר. הוא למד לימודי תפילה וחזנות אצל הרב עמנואל מסעודה והלכה אצל הרב יוסף בן ישועה חיינה ושימש חזן צעיר בבית הכנסת. הוא היה פעיל בארגון צעירי הקהילה במצרים ובארגון "הכנסת כלה" שפעל למען עזרה לנזקקים בני העדה. בגיל 17 עמד כבר בראש[דרושה הבהרה] תנועת הנוער של בני העדה "בחורי הישראלים הקראים" שמטרתה הייתה הקניית ידע דתי לצעירי העדה.
ביוגרפיה > פעילותו

בשנת 1949 נישא לרחל בת יוסף יונס. הם עלו לישראל אחרי חתונתם והתיישבו בבית דגן. בקיאותו בשפה העברית ורצונו לשרת בכוחות הביטחון של המדינה הצעירה הביאו אותו להתנדב למשטרת ישראל. חיים שירת במשטרת תל אביב ובמקביל לשירותו במשטרה החלה פעילותו יחד עם הרב עמנואל מסעודה ומר משה מורד בבניית היסודות לארגון הקהילתי של בני העדה הקראית בישראל. בשנת 1956 הוא נתמנה למזכיר העדה בארץ ואיש הקשר מול מוסדות המדינה. בשנת 1959 הוא ערך והוציא לאור את המהדורה הראשונה של ספרי התפילה שהדפיסו בארץ ישראל.
במסגרת פעילותו ותפקידו נפגש ביחד עם ראשי העדה עם מנהיגי המדינה למען הכרה בקהילה שסבלה מאפליה מצד הממסד הרבני. הרב לוי קיבל מכתב באופן אישי מראש הממשלה דוד בן-גוריון המכיר בזכויות של העדה כחלק בלתי נפרד מעם ישראל. גם פגישותיו עם נשיאה השני של המדינה יצחק בן-צבי שהיה חוקר קדמוניות היהודים תרמו רבות להבנתו של הנשיא בתולדות הקראים ופעילתו למען העדה.
בשנת 1966 עת סיים הרב עובדיה מצליח את תפקידו כרב העדה הקראית באשדוד, פרש חיים לוי משירותו במשטרת ישראל ונתמנה במקומו לרב הקהילה בעיר. לוי שכיהן גם כדיין בבית הדין הקראי ייצג את הזרם המרכזי של העדה להקמת בית דין קראי לעניין המעמד האישי והוא הוביל את מאבק הקהילה למען ייסוד מוסדות קהילה ודת עצמאיים המנותקים מהרבנות הראשית. חתונת בתו הבכורה מוניקה לבחיר ליבה משה מרזוק שהייתה במהלך תקופה סוערת זאת סוקרה בהרחבה בעיתונות הארצית.
במהלך כהונתו כרב הקהילה באשדוד יזם ימי עיון ולימוד וערבי גיבוש לבני העדה ופעל להקמת בית הכנסת "ענן הנשיא" בעיר. אחרי פטירתו של החכם דוד אלפרנגי בשנת 1987 נתמנה לוי לרבה הראשי של עדת היהודים הקראים בישראל. בתפקידו זה המשיך לקדם את מורשת בני הקהילה ופעל רבות בעניינים מנהלתיים מול משרדי הממשלה. כאב בית הדין הקראי הוא ליווה את עורכי הדין שפעלו למען העדה בדיונים המשפטים בבג"ץ. הרב יצר וחיזק את הקשרים עם הקהילות מעבר לים. עם פתיחת שערי ברית המועצות לוי נסע בשליחות הסוכנות היהודית יחד עם הרב יוסף אלגמיל וד"ר משה חיינה לקהילת הקראים בחצי האי קרים. הוא ביקר גם בקהילות הקראים בצרפת, בטורקיה ובארצות הברית. בשנת 1993, בעת ביקורו בקהילה בסן פרנסיסקו, הרצה הרב חיים לוי באוניברסיטת "ברקלי" בקליפורניה בפני חוקרים ותלמידים.
נפטר ביום שבת ג' באב ה'תשס"ט ונטמן ביום ראשון ד' באב באשדוד, מלווה על ידי בני משפחתו ומאות מבני הקהילה.
בית הכנסת הקראי באשדוד "כתר תורה" נקרא על שמו ועל שם כותב 'כתר ארם צובא' אהרן בן אשר.
כתביו

הרב לוי ראה בהקניית החינוך למורשת העדה ערך עליון והוא פעל יחד עם חכמי העדה לתרגם ולהוציא לאור ספרים רבים של חכמי הקראים במהלך הדורות. בסיוע תרגומו של עיתונאי רשות השידור בערבית דוד אגמון, ערך והוציא לאור את 'ספר המעמד האישי' שכתב המשפטן, המשורר והפילוסוף הקראי מורד "בק" פרג אלישע. בהשראת ספר ההלכה 'אדרת אליהו' שחיבר החכם הקראי אליהו בשייצי הוא כתב את הספר "מעיין חיים" מהווה ספר מבוא ללימוד ולהבנת היהדות הקראית והלכותיה. סיפרו "תולדות חיים" הוא סקירה ביוגרפית של גדולי חכמי הקראים ומשנתם. לוי הרצה על תולדות הקראים וחכמיהם בחוגים ללימודי יהדות באוניברסיטאות ברחבי הארץ ופעל יחד עם חוקרי אקדמיה להבנת חשיבותה ותרומתה של הקראות למחשבת ישראל.
יחסו לרבניים

על מנת להכיר ולהבין את היהדות הרבנית וקו מחשבתה השקיע רבות בלימוד המנהגים והתפילות של היהדות התלמודית. הרב היה בקיא בכתביו של הרמב"ם וספרי ההלכה הרבניים ומהם שאב את עיקר צדקת דרכה של הקראות.
נקודת מבטו והתייחסותו של הרב למערכת היחסים בין הקראות לרבניות בארץ ישראל באה לידי ביטוי בסיכום דברים בהקדמה לספר התפילה שכתב: ”הבדלי המנהגים וקיום המצוות והפער הקיים באופן פירוש התורה אינו צריך להיות סיבה לריחוק הלבבות ולגרום לשנאת אחים ח"ו. ואף על פי שפינות האמונה שוות לנו ולאחינו הרבניים עלינו להמשיך בדרכינו עד שיבוא ויורה צדק והשיב לב אבות על בנים ולתורה אחת”.
הערות שוליים

↑  סופר דבר, הנשיא יפגש עם הגרא"י אונטרמן בעניין הקראים, ‏19.01.1956
↑  אהרן דולב, הקראים עולים "על הבריקדה", מעריב, 3 באפריל 1970
↑  סופר מעריב, הקראים מבקשים שוויון זכויות, ‏22.03.1970
↑  ק. וייס, (צילום), דבר, 19 במרץ 1970
↑  ספר מעמד האישי : לוקט מהמקרא, ספרי ההלכה, התקנות האחרונות וכללי החקר ויסודות הצדק / מאת מורד "בק" פרג אלישע, רמלה: היהודים הקראים בישראל, 1970
↑  סגן הרב הרב הראשי חיים לוי מתראיין לערוץ הראשון, ‏15.09.1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302702605171  LCCN: n78014195  VIAF: 297566951   WorldCat (עם VIAF): 297566951
חנה לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  2006 (בגיל 92 בערך) שדי חמד, ישראל ישראל
 תחום יצירה:  ציור
 
חנה (Hannah) ויילר לוי (1914 – 2006) הייתה ציירת ישראלית, ילידת גרמניה.
ביוגרפיה

חנה (Hannah) ויילר לוי נולדה בברלין בשנת 1914. מגיל שבע החלה לצייר. בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל, כשנה לאחר אחותה הגדולה, רות.
בין השנים 1935–1937 למדה ציור בסטודיו של יעקב שטיינהרדט בירושלים. לאחר לימודיה אצל שטיינהרדט עברה לפתח תקווה ועבדה שם בקטיף עד שנת 1938. באותה תקופה ציירה מעט, בעיקר דיוקנאות של ילדות ונוף. בשנת 1938 התקבלה לאגודת הציירים והחלה להציג בתערוכות הכלליות. בתערוכה שנערכה במוזיאון תל אביב באותה שנה הציגה תמונת נוף ודיוקן. בשנת 1939 התגוררה בתל אביב. בין השנים 1940–1941 התגוררה במוצא והשתייכה לקבוצת "מוצא" שבין חבריה נמנו גם אביגדור סטימצקי, שמשון הולצמן, פנחס ליטבינובסקי, יצחק לוי ואחרים. במוצא ציירה בעיקר ציורי שמן של דיוקנאות ילדות, בהשפעת האקספרסיוניסטים הגרמנים.
בשנת 1944 נישאה לכנר והצייר יצחק לוי. בין השנים 1946–1949 התגוררו בני הזוג ברעננה ושם החלה לוי לצייר בצבעי מים. ברעננה חל מפנה ביצירתה כאשר הנוף החל לתפוס מקום מרכזי בעבודותיה. היא שבה להתגורר במוצא בשנים 1949–1953, ובשנת 1953 עברו בני הזוג להתגורר בקריית האמנים צפת. בסוף שנות החמישים החלה לצייר מופשט והרבתה לצייר נופים ודיוקנאות המשלבים הפשטה ופיגורטיביות. בין השנים 1960–1961 שהתה בפריז וציירה באקדמיה לאמנות 'גרנד שומייר'.
בשנת 1975 נפטר בעלה יצחק לוי. בין השנים 1978–1979 שהתה בסיטה בפריז במלגת שהייה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 השתייכה לקבוצת אקלים והציגה עם חברי הקבוצה בעיקר ציורי נוף גדולים, מופשטים, חצויים שתהום ביניהם. יצירתה בשנות השמונים ממשיכה לנוע בין הפיגורטיבי למופשט. תשומת לב מיוחדת מוקדשת בשנים אלו לגוף ובעיקר לפנים. כותרתם של ציורי הפנים מתקופה זו היא "my face" הנראים כתקריבים הניכרים במידת הפשטה רבה. הטיפול בבד בשנים אלו הוא אינטנסיבי. בציורים מופיעים כתמים וקווים שחורים, אדומים וורודים. לא אחת נראות בבד מחיקות וחריטות עדינות הפוצעות אותו. ככל הנראה אלו מבטאים את מצבה הבריאותי שהורע, בסוף שנות השמונים, ומצב רוחה באותה עת. בשנת 1994 עזבה לוי את צפת ועברה להתגורר במושב שדי חמד שבשרון בקרבת בני משפחתה, ילדיה של אחותה רות. שם נפטרה ונקברה בשנת 2006.
במהלך השנים, למרות הערכה הרבה לה זכתה בעיקר בקרב אמנים והביקורות המשבחות,[דרוש מקור][מפני ש...] נשכחה יצירתה של לוי. בשנת 2006 במסגרת התערוכה "12 אמנים - מבט שני" שאצרה אירית הדר במוזיאון תל אביב התגלתה מחדש. ביולי - אוגוסט 2016 הוצגו מספר עבודות מעזבונה בתערוכה "הסיפור שלה"- History of her story שאצרו ד"ר רות מרקוס ורותי חינסקי - אמיתי בבית האמנים עש זריצקי בתל אביב. בספטמבר 2019 נפתחה במוזיאון הרצליה לאמנות התערוכה "חנה לוי: הפנים שלי", באוצרות רותי חינסקי אמיתי.
מבחר תערוכות > תערוכות יחיד

1952 - ביתן האמנים הישן בירושלים.
1957 - ציורי שמן, גואש ומים בבית האמנים בירושלים
1964 - מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1966 - בית יד לבנים, פתח תקווה
1971 - בית ליוויק, תל אביב : דיוקנאות, נופים, חרקים
1975 - בית האמנים, ירושלים
1975 - גלריה לאמנות בית ליוויק, תל אביב
1981 - גלריה לאמנות בית לייוויק, תל אביב
1982 - מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1985 - מוזיאון בר דוד לאמנות יהודית, ברעם
1986 - מיני רטרוספקטיבית של דיוקנאות בגלריה לאמנות בית ליוויק, תל אביב
1987 - מיני רטרוספקטיבית של דיוקנאות בגלריה "אלו", ירושלים
1987 - נופים ודמויות בגלריה "שלוש", תל אביב
1988 - מיני רטרוספקטיבית של אקוורלים, הגלריה ע"ש פישר, משכנות שאננים.
1991 - עבודות 1940 – 1990, במסגרת פרויקט משותף בין פורום המוזיאונים ומשרד החינוך: חולון, פתח תקווה, הזורע, ברעם, ערד
1994 - חנה לוי, עבודות שמן 1982 - 1994, מוזיאון בר- דוד לאמנות יהודית, ברעם. (במסגרת ארט פוקוס)
1995 - חנה לוי "מדיוקן למופשט 1995 - 1980", בנייני האומה
2019 - חנה לוי: "הפנים שלי", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
מבחר תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1974 - עם קבוצת "אקלים", מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1975 - ביתן האמנים, תל אביב0
1977 - עם קבוצת "אקלים"
1992 - תעודת זהות, בית האמנים תל אביב (אוצר: סורין הלר)
1998 - אמניות באמנות ישראל, האגף לתרבות עיריית חיפה בשיתוף מוזיאון חיפה לאמנות. (אוצרת: אילנה טייכר)
2006 - "12 אמנים מבט שני," מוזיאון תל אביב לאמנות. (אוצרת: אירית הדר)
2010 - המו"ל של האמנות: הוצאה לאור- מן המחסנים אל חלל התצוגה, מוזיאון חיפה לאמנות. (אוצר: גדעון עפרת)
2015 - "בצלאל החדש": ההשפעה הגרמנית על האמנות הישראלית, מוזיאון הרמן שטרוק חיפה (אוצרת: עירית שלמון)
2016 - "הסיפור שלה - History of her story", בית האמנים, תל אביב (אוצרות: ד"ר רות מרקוס ורותי חינסקי אמיתי)
לקריאה נוספת

גדעון עפרת, חנה לוי- דברים שרואים מכאן רואים משם, בתוך: ביקורי אמנות – פרקים על אמנים ישראלים, ההוצאה לאור של ההסתדרות הציונית העולמית, תשס"ה 2005
אירית הדר (עורכת), 12 אמנים – מבט שני, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006
רות מרקוס (עורכת), נשים יוצרות באמנות הישראלית 1920–1970, סדרת מגדרים, הקיבוץ המאוחד, 2008
רותי חינסקי אמיתי, (אוצרת ועורכת) חנה לוי: הפנים שלי, מוזיאון הרצליה לאמנות, 2019 https://www.herzliyamuseum.co.il/wp-content/uploads/2020/03/Hannah-Levi-Catalogue-pages.pdf
ליאת סידס, הפנים שלה, ערב רב, 14.1.20 https://www.erev-rav.com/archives/50893
אליס (סרט, 1990)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וודי אלן
 הופק בידי:  רוברט גרינהאט, ג'ק רולינס, צ'ארלס ג'ופה 
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  סוזן מורס 
 שחקנים ראשיים:  מיה פארו   אלק בולדווין
 מוזיקה:  ניל הפטי 
 צילום:  קארלוס די פלומה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Jack Rollins & Charles H. Joffe Productions 
 חברה מפיצה:  סרטי אוריון, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1990
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט פנטזיה, סרט חג המולד 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  12,000,000‏$
 הכנסות:  7,331,647‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   alice
 דף הסרט ב־IMDb
 
אליס (באנגלית: Alice) הוא סרט קולנוע משנת 1990 שכתב וביים וודי אלן.
תקציר העלילה

הסרט מתמקד באליס טייט (מיה פארו), אם לשני ילדים הנשואה זה 16 שנה לאיש עסקים עשיר (ויליאם הרט). היא מנהלת חיי נוחות ריקניים, בחברה הגבוהה של ניו יורק. חייה של אליס מתהפכים עם התאהבותה בנגן הסקסופון (ג'ו מנטנה), אותו פגשה בזמן שאספה את ילדיה מבית-הספר. בעזרת תרופות הפלא של ד"ר יאנג (קיי לוק), מרפא בעשבים מצ'יינהטאון, אליס נפתחת לעולמות רגשותיה הכמוסים ביותר. היא יוצאת למסע מופלא אל עבר ה"אני" שלה. עשבי המרפא שד"ר יאנג נותן לה, מסייעים לה להעלים את עצמה, לראות רוחות רפאים מן העבר ולשבור מחסומים רגשיים, רק שהפעם אליס אינה בארץ הפלאות, אלא במנהטן.
שחקנים נוספים: ג'ודי דייוויס, בליית' דאנר, סיביל שפרד, אלק בולדווין, ג'ולי קאוונר ואל מקפירסון.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט מקורי.
חיה שוורץ

| --- | --- |
חיה שוורץ שנות ה-60 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1912 רפובליקת פולין 
 פטירה:  2001 (בגיל 89 בערך) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
חיה שוורץ (באנגלית: Chaya Shwartz‏; 1912–2001) הייתה אמנית ישראלית, זוכת שלושה פרסי דיזנגוף, ממייסדי קריית האמנים צפת. ציוריה עסקו לרוב בנופים, טבע דומם והאישה לבדה. הצבעים הבולטים בעבודתה היו כחול וירוק ויצירותיה התאפיינו באופטימיות ושמחת חיים, בסגנון אקספרסיוני ונטורליסטי.