stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוקוס פוקוס 2
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | סרט אהוב | הוקוס פוקוס 2 | מועמדות |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | שחקנית קולנוע אהובה | שרה ג'סיקה פארקר | מועמדות |
| פרס אמי האמנותי | סרט הטלוויזיה הטוב ביותר | הוקוס פוקוס 2 | מועמדות |
| פרס אמי האמנותי | תלבושות הפנטזיה/מדע בדיוני הטובות ביותר (אזור) | סלבדור פרז, אליזבת שלטון, וגאלה אוטום | מועמדות |
| פרס אמי האמנותי | לחן המוזיקה הטוב ביותר למיני סדרה או סדרה אנתולוגית, סרט או ספיישל (פסקול דרמטי מקורי) | ג'ון דבני | מועמדות |
| פרס סאטורן | הצגת הטלוויזיה הטובה ביותר | הוקוס פוקוס 2 | מועמדות |
ספר הג'ונגל (סרט, 1994)

| --- | --- |

 מבוסס על:  ספר הג'ונגל 
 בימוי:  סטפן סומרס 
 הופק בידי:  אדוארד פלדמן, רג'ו פטל 
 תסריט:  סטפן סומרס, רונלד ינובר, מארק גלדמן 
 עריכה:  בוב דוקסי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון סקוט לי ג'ון קליז לנה הידי סם ניל קרי אלווס ג'ייסון פלמינג רון דונצ'י 
 מוזיקה:  בסיל פולדוריס 
 צילום:  ג'ון רויז אנצ'יה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, Sharad Patel Productions, Edward S. Feldman Productions 
 חברה מפיצה:  מוקפ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1994
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  הודו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   junglebook94
 סרט הבא:  ספר הג'ונגל השני: מוגלי ובאלו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספר הג'ונגל (באנגלית: Rudyard Kipling's The Jungle Book) הוא סרט הרפתקאות של חברת וולט דיסני, המבוסס על ספר בעל אותו שם של רודיארד קיפלינג. זהו העיבוד השני לספר מבית דיסני, לאחר סרט האנימציה מ-1967, אך הראשון שצולם כלייב אקשן (ב-2016 הופק עוד סרט לייב אקשן דומה, אשר קרוב יותר לסרט האנימציה). הסרט בוים על ידי סטיבן סומרס, ויצא לראשונה לאקרנים ב-25 בדצמבר 1994. הוא קיבל ביקורות חיוביות לרוב והשיג 43.5 מיליון דולר בקופות.
שחקנים ודמויות

ג'ייסון סקוט לי - מוגלי, צעיר הודי שהופרד ממשפחתו בגיל צעיר וחי לצד בעלי החיים בג'ונגל.
שון נגלי - מוגלי הצעיר.
לנה הידי - קתרין "קיטי" ברידון, בתו היפה של קולונל ברידון וידידתו של מוגלי.
ג׳ואנה וולף - קיטי הצעירה.
קרי אלווס - קפטן ויליאם בון, חייל בריטי החושק בקיטי ובתכשיטים. בון הוא הנבל הראשי של הסרט.
סם ניל - קולונל ג'ופרי ברידון, ראש הראג' הבריטי ואביה של קיטי. ברידון בקולו של ניל משמש גם בתור המספר.
ג'ון קליז - ד"ר יוליוס פלומפורד, הרופא הצבאי של הגדוד ההודי ועמיתו של קולונל ברידון המסייע לבתו.
ג'ייסון פלמינג - סגן ג'ון וילקינס, חייל בריטי וידידו הטוב של קפטן בון.
רון דונצ'י - סמל הארלי, חייל בריטי אכזרי המשמש כמגונן המורדים של קפטן בון.
סטפן קליפה - בולדאו, צייד וגשש הינדי המכיר את מכרות הזהב שבמעבה הג'ונגל.
אנירוד אגרוול - טבאקי, חבר של בולדאו. במקור טבאקי הוא דמות של תן או של צבוע.
פארן טהיר - נאתו, אביו של מוגלי ומלווה הדרך של הגדוד של ברינדון.
בעלי חיים:
החיות בסרט לא מדברים כלל ורובם מאולפים, למעט הנחש קא (פיתון אנימטרוני) וחבורת הקופים:
באלו - דוב שחור עצלן וחברו של מוגלי מאז שחולץ מתוך גזע על ידיו.
בגירה - פנתר שחור המלווה את מוגלי מצעירותו והוביל אותו ללהקת הזאבים.
האח האפור - זאב הודי שהיה לצידו של מוגלי מרגעיו הראשונים ולצידו חובר ללהקת הזאבים.
המלך לואי - אורנגאוטן המהווה את מנהיג חבורת הקופים. הוא מתגורר במקדש מלא בתכשיטים.
שירחאן - טיגריס בנגלי השומר על הג'ונגל והוא מקור הפחד העיקרי של תושבי האזור. עם זאת הוא לא נחשב לנבל עיקרי אלא מגן על הג'ונגל מאנשים.
פרסים

הסרט היה מועמד בשנת 1995 לפרס סאטורן.
מנשה לב-רן

| --- | --- |

מנשה לב-רן (משמאל) מנצח על מקהלת לב-רן בפסטיבל הזמר החסידי הראשון (1969)
 לידה:  23 בינואר 1946 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2 ביוני 2023 (בגיל 77) י"ג בסיוון ה'תשפ"ג תל אביב-יפו, ישראל
 שם לידה:  מנשה ליברמן 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (2018) 
 
מנשה לב-רן (ליברמן) (23 בינואר 1946 – 2 ביוני 2023, י"ד בסיוון ה'תשפ"ג) היה מנהל מוזיקלי ומנצח תזמורת ישראלי.
ביוגרפיה

לב-רן נולד כמנשה ליברמן בשנת 1946 בתל אביב, למשפחה דתית לאומית, ולו שתי אחיות בוגרות ממנו. כבר בגיל 12 החל לנצח על מקהלת ביל"ו בתל אביב. לב-רן היה נגן כינור בתזמורת הגדנ"ע ולמד ניצוח אצל המנצח איתן לוסטיג.
קריירה

לאחר גיוסו לצה"ל הקים בשנת 1967 את מקהלת הרבנות הצבאית, עליה ניצח במשך כ-15 שנה.
מאז ייסודו של פסטיבל הזמר החסידי בשנת 1969, שימש לב-רן כמנצח ומנהל מוזיקלי של הפסטיבל.
בין השנים 1980–2008 ניצח על תזמורת משטרת ישראל. לב-רן ניצח על מקהלות רבות בישראל, ובהן מקהלת בית הכנסת הגדול בתל אביב מאז 1970, מקהלת "השקמים" - (מקהלת ה"דגל") – מאז 1982, מקהלת "צלילי כפר סבא" מאז 1983, מקהלת "זמר חי", המקהלה המסורתית "זמר לציון" בראשון לציון, מקהלת מדרשית נעם בפרדס חנה וכפר סבא ומקהלת ילדי רמת גן.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ליוותה המקהלה של לב-רן, הכוללת שמונה מתוך זמרי האופרה הישראלית, את החזן משה שטרן בתפילות הימים הנוראים בסאו פאולו שבברזיל ובשיקגו שבארצות הברית.
לאורך השנים הופיע לב-רן הופיע באירועים ובטקסים רבים, והעיד על עצמו, שההופעה במלחמת ששת הימים, בה ניצח על מקהלת הרבנות הצבאית בשידור חי על הר הצופים ובנוכחות מפקדי צה"ל, הייתה עבורו אירוע מרגש.
פרסים והוקרה

2016 - יקיר אמ"י (בחגיגת יום הולדתו ה-70)
2018 - תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
אפריל 2023, פרס אורי אורבך לתרבות יהודית לשנת תשפ"ג בתחום מפעל חיים.
חיים אישיים

נישא לטובה בלומנפלד ב-1976, ולהם בת שירי, עורכת דין ושלושה נכדים. נפטר ב-2 ביוני 2023, י"ד בסיוון ה'תשפ"ג, והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול.
ספריו

זמר חסידים: לשבת, למועד ולכל עת, רמת השרון: סובר, 1971.
בקצב חסידי: מזמורים חסידיים מסורתיים ומודרניים, רמת גן: מאור, 1982.
הערות שוליים

1 2  יעקב בר-און, ‏"חוללנו מהפכה": סיפורו של המנצח האגדי שהלך לעולמו, באתר מעריב אונליין, 4 ביוני 2023
↑  רשומת תקליט מקהלת מדרשית נעם משנת 1971, באתר ספריית אוניברסיטת בר-אילן
↑    ריקי רט, ‏מקהלה בבית העלמין: תלמידיו של המנצח נפרדו ממנו בשירה, בעיתון מקור ראשון, 5 ביוני 2023
1 2 3  מנשה לב-רן, אהבה למוזיקה, באתר הקשר הרב דורי
↑  פרסום שמות יקירי העיר תל אביב-יפו לשנת 2018 באתר "local"
↑  חזקי ברוך, ג'קי לוי ומנשה לב רן הם הזוכים ב"פרס אורי אורבך לתרבות יהודית" לשנת תשפ"ג בתחום מפעל חיים, באתר ערוץ 7, 30 באפריל 2023
↑  מנשה לב-רן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264450205171  ISNI: 0000 0000 6987 1470  LCCN: n85314047  MusicBrainz: 2d03ed3e-d822-4b72-8a60-a1fe2b9f8d1b  VIAF: 97366879   WorldCat (עם VIAF): 97366879
בנציון פירר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1914 א' בניסן ה'תרע"ד
 פטירה:  7 ביוני 1988 (בגיל 74) כ"ב בסיוון ה'תשמ"ח
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  פולין, גרמניה וארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1988 
 רבותיו:  סבו, רבי שמואל פירר
 חיבוריו:  "חמדת ציון", "הגיונה של תורה"(ה' חלקים), "פנים חדשות בתורה" (ה' חלקים), "פנים מסבירות לתורה" (ה' חלקים), "אלה הם מועדי" (ג' חלקים), "ליום חגנו"
 
 תפקידים נוספים:  רב ואב בית דין רימנוב, ראש ישיבת "אור המאיר", רב מחנה עקורים בגרמניה, מרצה ליהדות ב"גבעת וושינגטון", ומורה לרבנות ב"כרם ביבנה"
 
הרב בנציון פירר (א' בניסן תרע"ד, 28 במרץ 1914 - כ"ב בסיון ה'תשמ"ח, 7 ביוני 1988) היה רב וסופר חרדי-ישראלי.
קורותיו

נולד בעיירה רימנוב שבגליציה לרב יוסף משה ולגיטל לבית וועסטרייך. בילדותו למד אצל סבו, הרב שמואל פירר. בגיל 18 הוסמך לרבנות על ידי שלושה מגדולי רבני גליציה: הרב אהרון לוין, הרב יעקב שליטא מטרנופול והרב דב בריש ווידנפלד. בגיל 19 נשא לאשה את בת דודתו פרידה, וכנדוניה ביקש כסף על מנת להוציא לאור את חיבורו הראשון "חמדת ציון" על הש"ס. בגיל 20 התמנה לרב עירו, רימנוב, כממלא מקום אביו שנפטר מדלקת ריאות זמן קצר לפני חתונתו. ברימנוב כיהן כארבע שנים, ובשנים אלה נולדו שלשת ילדיו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בגליציה המזרחית שנכבשה על ידי רוסיה. כשנשאל על ידי השלטונות האם ברצונו לחזור לשטח גליציה שבשליטת גרמניה או לקבל אזרחות רוסית, השיב כי ברצונו לחזור אל משפחתו הענפה שחייתה תחת שלטון הגרמנים. כעונש על חוסר הנאמנות לרוסים נשלח לסיביר, שם שהה כל תקופת המלחמה, וכך ניצלו חייו. עם תום המלחמה שהה בגרמניה במחנה עקורים שהוקם על ידי אונרר"א באולְם. הוא מונה שם לתפקיד סגן מנהל המחנה, הקים ישיבה לצעירים "אור המאיר", על שם הרב מאיר שפירא מלובלין, והטיף לעליה לארץ.
בשנת ה'תש"ט (1949) עלה לישראל והתגורר תחילה במחנה עולים בפרדס חנה, ואחר כך ברמת גן ובבני ברק. בתקופה זו שימש כמזכיר בית הספר הדתי סיני בתל אביב, ופרסם חידושי תורה, דברי הגות, מחשבה ואקטואליה בעיתון "שערים", שיצא לאור על ידי פא"י. כשהוצעה לו רבנות העיר באר שבע סירב, כיוון שחיפש מקום שקט בו יוכל להתמסר לכתיבה.
בשנת ה'תשי"ז (1957) נתמנה לרב המושב ניר גלים, שם כיהן במשך 32 שנים, עד מותו. נפטר בשנת 1988, והובא למנוחות בבית העלמין המשותף של בני דרום וניר גלים .
הרב פירר לימד במכללת גבעת וושינגטון, והקים את מסלול ההכשרה לרבנות בישיבת כרם ביבנה לבקשתו של ראש הישיבה הרב חיים יעקב גולדוויכט.
נכדו, הרב מרדכי פירר, המשמש כרב בבני ברק, נשא את בתו של ההיסטוריון פרופ' מאיר הילדסהיימר. נכדתו רחלי פרנקל לבית פירר נישאה לחיים פרנקל, בנו של הרב שמעון פרנקל, מרבני תל אביב, בנו של הרב יצחק ידידיה פרנקל.
עבודתו כסופר

הרב פירר פרסם 34 ספרים. בין ספריו 14 ספרי סיפורים, מתוכם "סעדיה וייסמן", המתאר ילד תימני (סעדיה) שנחטף מהוריו הדתיים והועבר לאימוץ למשפחה אשכנזית חילונית (וויסמן), ו"אורי חוזר בתשובה", המגולל את סיפור חזרתו בתשובה של השחקן אורי זוהר. שלושה מספריו תורגמו לאנגלית.
בנוסף הוציא לאור את הספר "הר שפר" בו ליקט מחידושי סבו הרב שמואל פירר מרבני גליציה.
עבודתו כסופר > ספריו > ספרים תורניים

חמדת ציון - חידושים על הש"ס
הגיונה של תורה - חידושים על פרשת שבוע (ה' כרכים)
פנים חדשות בתורה - חידושים על פרשת שבוע (ה' כרכים)
פנים מסבירות בתורה - חידושים על פרשת שבוע (ה' כרכים)
אלא הם מועדי - חידושים על מועדי ישראל (ד' כרכים)
חגים וזמנים
עבודתו כסופר > ספריו > ספרי סיפורת

סיפורי המקרא (ד' כרכים)
קורות משפחת ישראלי
התאומים
סעדיה וויסמן
הקומוניסט והחב"דניק
תהפוכות הגורל
אורי חוזר בתשובה
הגיורת והנזירה
טעות שחזרה
סיפור קצר
גלגול נשמה מאושביץ
לקריאה נוספת

מאיר וונדר, מאורי גליציה - אנציקלופדיה לחכמי גליציה ירושלים תש"ן - בערכו.
דוד תדהר (עורך), "הרב בן ציון פירר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4214
הערות שוליים

↑  הרב ב.צ. פירר הוכתר לרבו של מושב הפועל המזרחי ניר גלים, הצופה, 3 באפריל 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277855905171  PLWABN: 9810623792205606  GND: 1067895493  ISNI: 0000 0000 7150 1217  LCCN: n82066845  VIAF: 97290914   WorldCat (עם VIAF): 97290914
תא הדלי

תא הדלי (באנגלית: Hadley cell, על שם ג'ורג' הדלי (אנ')) הוא מערכת זרימה גלובלית באטמוספירה. מקורה באזור קו המשווה משם היא זורמת לכיוון הקטבים בגובה 10–15 ק"מ, יורדת באזורים הסובטרופיים וחוזרת לאזור הטרופי בגובה נמוך. זרימה זו יוצרת את רוחות הסחר, את חגורות הגשם הטרופיות והוריקנים, מדבריות סובטרופיים וזרמי סילון. בתאי הדלי נוצרים שקעים ברומטריים בערך בקווי רוחב 0–30.
השפעות עיקריות על משקעים לפי קווי רוחב

האזור שבו מתכנסות הרוחות מקו המשווה נקרא אזור ההתכנסות האינטרטרופי. באזור זה מתחוללות סופות רעמים היוצרות משקעים רבים.
בחלק העולה של תא הדלי מתעבים רוב אדי המים ויוצרים משקעים, ובחלק היורד האוויר יבש. כשהאוויר יורד, הלחות היחסית יורדת, מכיוון שבעלייה האוויר התחמם כתוצאה מדחיסתו על ידי לחץ האוויר שמעליו. נוצר אזור של לחץ גבוה.
באזורים הסובטרופיים יש פחות הולכה או סערות מאשר בחגורת קו המשווה, ושם נמצאים רבים ממדבריות העולם. עם זאת, המדבריות אינם מתפשטים לצדן המזרחי של היבשות השונות, כתוצאה מזרמי אוקיינוס שנוצרים על ידי רוחות הסחר.
התפשטות תאי הדלי

רוב האזורים השחונים על כדור הארץ נמצאים באזורים שמתחת לחלק היורד של זרמי הדלי, בערך בקו רוחב 30. יש הוכחות מסוימות שהתפשטותם של תאי הדלי קשורה לשינוי האקלים. מודלים חוזים שתהיה התפשטות נוספת עם עליית הטמפרטורה הגלובלית הממוצעת, אולי ב-2 קווי רוחב במשך המאה ה-21. זה יוכל להוביל לשינויים משמעותיים בכמות המשקעים באזור קווי הרוחב שבשולי התאים. מדענים חוששים שההתחממות הגלובלית תביא לשינויים באקוסיסטם באזורים הטרופיים ושהאזוריים המדבריים יהפכו יבשים עוד יותר ויתרחבו. באזור קו רוחב 30 יירד פחות גשם וייפגעו קשה החקלאות ואספקת המזון.
קיימות הוכחות חותכות לשינוי אקלים בעוצמה המוכרת מההיסטוריה של כדור הארץ שאירע ביערות הגשם במרכז אפריקה בסביבות 850 לפנה"ס. על פי עדויות ממאובנים של אבקת צמחים, התחולל שם שינוי קיצוני בצמחייה שהפכה לכזו של סוונה. זה מיוחס להתייבשות בקנה מידה גדול שייתכן שהייתה קשורה להתחממות הדרגתית ולאו דווקא לבצורות תקופתיות.
ההשערה לפיה הפחתה בפעילות השמש מצמצמת את טווח קווי הרוחב של תאי הדלי ומפחיתה את עוצמת המונסונים, נתמכת על ידי נתונים המצביעים על עליה ביובש במרכז מערב אפריקה ועליה במשקעים באוזרים ממוזגים צפוניים. בינתיים הסערות באזורים הממוזגים התגברו ונעו לכיוון קו המשווה.
הערות שוליים

↑  לכן יש צפי להגירת אקלים נרחבת. ר' קולין פרייס ויואב יאיר, ההשפעות האפשריות של שינויי האקלים על הביטחון הלאומי של ישראל, המכון למחקרי ביטחון לאומי, אוניברסיטת תל אביב, פברואר 2021
↑  ר' פלאוקלימטולוגיה
מושבת הכף

.
מושבת הכף או קולוניית הקייפ (באנגלית: Cape Colony) הייתה מושבה בריטית בדרומה של יבשת אפריקה. קדמה לה מושבה הולנדית בעלת שם זהה אשר הוקמה בשנת 1652. בשנת 1795 עבר השטח לידי האימפריה הבריטית שהקימה בו מושבה משלה. בראשית המאה ה-20 אוחדה המושבה יחד עם שאר שטחי דרום אפריקה של ימינו במסגרת איחוד דרום אפריקה, ובכך חדלה מלהתקיים. לימים תהפוך איחוד דרום אפריקה לדרום אפריקה של ימינו.
ה"כף" בשמה של המושבה ניתן לה מכף התקווה הטובה, המצוק הסלעי בקצה הדרום-מערבי של יבשת אפריקה, ממנו החלה ההתיישבות האירופית. העיר קייפטאון שליד כף התקווה הטובה שימשה כבירת המושבה.
היסטוריה > רקע

מגלי הארצות הראשונים שהגיעו לדרום יבשת אפריקה היו הפורטוגזים, שנמשכו לדרום בתקווה למצוא נתיב ימי להודו ולאסיה, על מנת להחליף את נתיבי היבשה היקרים דרך אסיה המרכזית. ב-1487 ברתולומיאו דיאס וקבוצה קטנה של אנשיו חלפו על פני כף סלעי וסוער. הוא קרא למקום "כף הסערות" (בפורטוגזית Cabo das Tormentas), אך מלך פורטוגל ז'ואו השני שינה את שמו ל"כף התקווה הטובה" (Cabo da Boa Esperança), לציון כי ראה בו אות מבשר טובות לפתיחת נתיבי הסחר למזרח. לאחר שתים עשרה שנה, ב-1498, הגיע ואסקו דה גאמה לאותו מקום, ולאחר מכן המשיך רחוק יותר לכיוון צפון מזרח, במעלה האוקיינוס ההודי.
אף שהפורטוגזים התגאו בהצלחתם ב"כיבוש" הכף, לא היה להם עניין בהתיישבות שם. לפורטוגזים לא היו מתחרים רבים באזור עד לסוף המאה ה-16, אז החלו האנגלים וההולנדים להתחרות בהם על נתיבי הסחר למזרח. תנועת הספינות סביב הכף גדלה, והוא נעשה למקום עצירה קבוע לצוותים חולים ועייפים. ב-1647 נטרפה ספינה הולנדית במקום המכונה היום "מפרץ השולחן" בחוף קייפטאון. ניצולי הצוות, האירופאים הראשונים שניסו להתיישב באזור, בנו מבצר וגרו בו במשך שנה עד שחולצו. זמן קצר לאחר מכן החליטה חברת הודו המזרחית ההולנדית לייסד שם התיישבות קבועה אשר נודעה לימים כמושבת הכף ההולנדית. לא עברו שנים רבות והמושבה הקטנה החלה לקלוט אליה מהגרים אירופאים רבים, בעיקר מהולנד. המהגרים התפשטו ברחבי הארץ ועקב כך המושבה גדלה לידי קרוב למחצית מדרום אפריקה של ימינו. עם סיומה של המאה ה-18 החל הכוח ההולנדי לדעוך, ובריטניה נכנסה למלא את הוואקום. הבריטים תפסו את הכף כדי שלא ייפול לידיים צרפתיות, החזירו אותו לזמן קצר להולנדים, לפני שניכסו סופית את האזור לעצמם ב-1814.
היסטוריה > ההתיישבות הבריטית

עם הגיעם של הבריטים למושבה היו בה באותה תקופה כ-25,000 עבדים, כ-20,000 מתיישבים לבנים, כ-15,000 קויסאנים, וכ־1,000 עבדים שחורים משוחררים. הכוח היה בידי האליטה הלבנה בקייפטאון, והבדלה בין אנשים על בסיס גזע הייתה מושרשת עמוקות. מחוץ לקייפטאון וסביבתה אכלסו נוודים לבנים ושחורים את הארץ.
כמו ההולנדים לפניהם, לבריטים בתחילה לא היה עניין במושבת הכף לבד מהנמל האסטרטגי. אחת המשימות הראשונות שלהם הייתה לפתור ויכוח גבולות בין הבורים לשבט הקוסה, על הגבול המזרחי של המושבה. ב-1820 כ-5,000 מהגרים בריטים מהמעמד הבינוני, בעיקר סוחרים ואנשי עסקים, שוכנעו לעזוב את בריטניה ולהתיישב על חלקות אדמה בין הקבוצות הלוחמות כדי להוות אזור חיץ. התוכנית הייתה לא מוצלחת בעליל, ועד 1823 כבר נסוגה כמעט מחצית המתיישבים לערים, בעיקר לגרהמסטאון (Grahamstown, כיום מחנדה, Makhanda) ופורט אליזבת.
אף שלא עזרו כלל ביישוב מחלוקת הגבולות, תוספת המתיישבים חיזקה את הנוכחות הבריטית באזור, וסדקה את האחדות היחסית של המושבה הלבנה. בעוד שעד לאותה תקופה הבורים, ערכיהם ואורח חייהם היו דומיננטיים ללא עוררין, הרי שכעת היו שתי קבוצות לשוניות ושתי תרבויות. באופן כללי, דוברי האנגלית היו עירוניים ששלטו בפוליטיקה, במסחר, במכרות ובייצור, ואילו הבורים, שהיו לרוב פחות משכילים, היו מוגבלים לחוותיהם.
הפער בין המתיישבים הבריטים והבורים התרחב עוד יותר עם ביטול העבדות ב-1833, צעד שהבורים ראו אותו כמתריס נגד הסדר האלוהי של הגזעים. אולם השמרנות של המתיישבים הבריטים ותחושת העליונות הגזעית שלהם מנעה רפורמה רדיקלית, וב-1841 הועבר חוק שהנציח את שליטת הלבנים. בינתיים גדל מאוד מספר הבריטים בקייפטאון, וכן באזור שממזרח למושבה (כיום מחוז הקייפ המזרחי), ובנטאל הסמוכה.
היסטוריה > המלחמות האנגלו בוריות

ב-1836 החל גל נדודים גדול של בורים, שחשו כי רגליהם נדחקות ממושבת הכף, צפון-מזרחה לעומק היבשת בחיפוש אחר שטחים חופשיים משלטון האימפריה הבריטית. הם מצאו את מבוקשם מעבר לנהרות אורנג' ו-ואל, שם ייסדו שתי רפובליקות עצמאיות - מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה הדרום-אפריקאית. גילוי מחצבי יהלומים בשטחי הבורים בשנת 1869 המריץ את הבריטים לנסות להרחיב את שטחי השפעתם גם אל הרפובליקות הבוריות העצמאיות, ולספחן. מרד שהחל ברפובליקה הדרום-אפריקאית כנגד יוזמת הסיפוח הבריטית התפתח לכדי מלחמת הבורים הראשונה (1880-1881), בה ניצחו הבורים את הבריטים, הדפו אותם חזרה אל מושבת הכף, וביססו את עצמאותם בהסכם שהעניק הכרה בריטית בריבונותם.
גילוי מרבצי הזהב בשטחי הרפובליקה הדרום-אפריקאית בשנת 1886 הביא לזרימת רבבות בריטים ומהגרים ממושבת הכף אל העיר יוהנסבורג, שנולדה ברפובליקה הדרום-אפריקאית במרכז ריף הזהב וצמחה בקצב מסחרר. בתוך זמן קצר גברו הסכסוכים בין הבורים המקומיים לבין המתיישבים הבריטים החדשים, כאשר המתיישבים הבריטים נושאים עיניהם לממשלה הבריטית במושבת הכף לעזרה. הם זכו לגיבוי מלא מצידו של ססיל רודס, ראש ממשלת מושבת הכף, שממילא שאף להרחבת השליטה הבריטית ברחבי היבשת השחורה וראה את הרפובליקות הבוריות כעצם בגרונה של האימפריה. ניסיונות פישור והידברות לא צלחו, וב-1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה. למרות הצלחות ראשוניות של הבורים, גברה לבסוף העוצמה שרוכזה במושבת הכף מכל רחבי האימפריה הבריטית. עם סיום המלחמה בשנת 1902 היו המדינות הבוריות כבושות וחרבות, כשהן נשלטות בידי ממשלת מושבת הכף בקייפטאון.
היסטוריה > לאחר העצמאות

השלטון הבריטי במושבת הכף ובשטחים שכבשה נמשך עד שנת 1910, אז קמה ישות מדינית עצמאית חדשה - "איחוד דרום אפריקה" (לימים רפובליקת דרום אפריקה). ישות זו איחדה את מושבת הכף ומושבת נטאל הבריטיות, עם מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה הדרום-אפריקאית הבוריות, כאשר כל אחת מארבע הטריטוריות הופכת להיות פרובינציה אדמיניסטרטיבית במדינה החדשה. מושבת הכף הפכה, אם כן, להיות "פרובינציית הכף" - מחוז בדרום אפריקה, שכיסה כמחצית משטח המדינה. קייפטאון, בירת מושבת הכף, הייתה לאחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה (בצד פרטוריה ובלומפונטיין - בירות המדינות הבוריות לשעבר).
ב-1994, לאחר ביטול משטר האפרטהייד ועליית נלסון מנדלה לשלטון, בוצעה חלוקה אדמיניסטרטיבית מחודשת של מחוזות דרום אפריקה. תחת החלוקה החדשה חולקה פרוביציית הכף לשלושה מחוזות הנושאים את השמות הכף המזרחי, הכף הצפוני והכף המערבי.
אוכלוסייה > התפלגות גזעית

| קבוצות גזעיות באוכלוסיית מושבת הכף> 1807 |
| --- | --- | --- | --- |
| לבנים | 25,614 | 34.8% |   |
| שחורים | 18,565 | 25.3% |   |
| עבדים | 29,303 | 39.9% |   |
| סה"כ | 73,482 | 100% |  |
1820
| לבנים | 43,097 | 40.9% |   |
| שחורים | 30,460 | 28.9% |   |
| עבדים | 32,049 | 30.4% |   |
| סה"כ | 105,336 | 100% |  |
1865
| לבנים | 181,592 | 36.6% |   |
| שחורים | 182,134 | 36.7% |   |
| צבעוניים | 132,655 | 26.7% |   |
| סה"כ | 496,381 | 100% |  |
1904
| לבנים | 579,741 | 24.1% |   |
| שחורים | 1,424,787 | 59.1% |   |
| צבעוניים ואסייתים | 405,276 | 16.8% |   |
| סה"כ | 2,409,804 | 100% |  |
בשנת 1833 בוטלה העבדות במושבות האימפריה הבריטית, וכל השחורים שהוחזקו בתנאי עבדות שוחררו. במקביל החלו לבצע החרגה במפקדי האוכלוסין במושבה של אוכלוסיית הצבעוניים. לצד כל זאת, לקראת סוף המאה ה-19 הגיעה למושבה אוכלוסייה אסייתית קטנה אך משמעותית, אשר טבעה אף היא את חותמה במפקדי האוכלוסין במושבה.
אוכלוסייה > התפלגות דתית

| קבוצות דתיות באוכלוסיית מושבת הכף (1904) |
| --- | --- | --- | --- |
| פרוטסטנטים | 1,305,453 | 55.3% |   |
|        הכנסייה הרפורמית ההולנדית | 405,696 | 17.2% |   |
|        הכנסייה המתודיסטית | 290,264 | 12.3% |   |
|        הכנסייה האנגליקנית | 281,433 | 11.9% |   |
|        הכנסייה הקהילתית | 112,202 | 4.8% |   |
|        הכנסייה הפרסביטריאנית | 88,660 | 3.8% |   |
|        הכנסייה הלותרנית | 80,902 | 3.4% |   |
| דתות אפריקניות עממיות | 1,016,255 | 43.1% |   |
| קתולים | 38,118 | 1.6% |   |
| מוסלמים | 22,623 | 1.0% |   |
| יהודים | 19,537 | 0.8% |   |
| אחר | 4,297 | 0.2% |   |
אוכלוסייה > ערים, עיירות וכפרים

| היישובים הגדולים ביותר במושבת הכף הבריטית> שם | היישובים הגדולים ביותר במושבת הכף הבריטית> בשפת המקור | היישובים הגדולים ביותר במושבת הכף הבריטית> שנת הקמה | היישובים הגדולים ביותר במושבת הכף הבריטית> אוכלוסייה (1904) |
| --- | --- | --- | --- |
| קייפטאון | Cape Town | 1652 | 77,668 |
| קימברלי | Kimberley | 1871 | 34,331 |
| פורט אליזבת | Port Elizabeth | 1820 | 32,959 |
| וודסטוק | Woodstock | 1867 | 28,990 |
| איסט לונדון | East London | 1872 | 25,220 |
| ויינברג | Wynberg | 1795 | 18,477 |
| קלרמונט | Claremont | 1840 | 14,972 |
| גרהאמסטאון | Grahamstown | 1820 | 13,887 |
| אוייטנהאכה | Uitenhage | 1804 | 12,193 |
| פארל | Paarl | 1687 | 11,293 |
| גראף-ריינט | Graaff Reinet | 1786 | 10,083 |
| קווינסטאון | Queenstown | 1853 | 9,616 |
| קינג ויליאמז טאון | King William's Town | 1835 | 9,506 |
| אודסהורן | Oudtshoorn | 1857 | 8,849 |
| ווסטר | Worcester | 1819 | 7,885 |
| קרדוק | Cradock | 1816 | 7,762 |
| סיימונס טאון | Simon's Town | 1680 | 6,643 |
| אליוואל נורת' | Aliwal North | 1849 | 5,566 |
| בופורט וסט | Beaufort West | 1818 | 5,478 |
| סאמרסט איסט | Somerset East | 1825 | 5,216 |
| סטלנבוש | Stellenbosch | 1679 | 4,969 |
| ולינגטון | Wellington | 1840 | 4,881 |
| מוסל ביי | Mossel Bay | 1848 | 4,206 |
| מאלמסברי | Malmesbury | 1745 | 3,811 |
| קלדון | Caledon | 1811 | 3,508 |
| ג'ורג' | George | 1811 | 3,506 |
| דה ארה | De Aar | 1903 | 3,271 |
| רוברטסון | Robertson | 1853 | 3,244 |
| פרייבורג | Vryburg | 1882 | 2,985 |
| קוקסטאד | Kokstad | 1869 | 2,903 |
| בורגרסדורפ | Burghersdorp | 1846 | 2,894 |
| ויקטוריה וסט | Victoria West | 1844 | 2,762 |
| מולטנו | Molteno | 1874 | 2,725 |
| מאפיקנג | Mafeking  | 1852 | 2,713 |
| קולסברג | Colesberg | 1830 | 2,668 |
| ריברסדייל | Riversdale | 1838 | 2,643 |
| סאמרסט ווסט | Somerset West | 1822 | 2,613 |
| אברדין | Aberdeen | 1856 | 2,553 |
| קרס | Ceres | 1854 | 2,410 |
| סוולנדאם | Swellendam | 1746 | 2,406 |
| אומטטה | Umtata | 1876 | 2,342 |
| טראקאסטאד | Tarkastad | 1862 | 2,270 |
| סטיינסבורג | Steynsburg | 1872 | 2,250 |
| דרודרצ'ט | Dordrecht | 1856 | 2,052 |
פוליטיקה > רשויות השלטון

לפי חוקת 1872 מושבת הכף נהנתה ממידה רחבה יחסית של משל עצמי, במסגרת היותה מושבה של האימפריה הבריטית. הרשות המחוקקת כללה את בניין הפרלמנט היושב בקייפטאון הבירה. הוא היה מורכב משני בתים: הבית העליון - המועצה המחוקקת (Legislative Council), והבית התחתון - האספה המחוקקת (House of Assembly). חברי המועצה אשר נבחרו בבחירות כלליות אחת לשבע שנים, ייצגו באופן אזורי את פרובינציות המושבה. חברי בית המחוקקים נבחרו אחת לחמש שנים, וייצגו ברמה מקומית יותר - בהתאם למחוזות והעיריות השונות במושבה. בראש הרשות המבצעת עמד מושל, אשר מונה ישירות על ידי הכתר הבריטי, ללא כל השפעה מצד בני המושבה. בעלי זכות בחירה במושבה היו חייבים להיות גברים בני 21 ומעלה, נתינים בריטים, כאלו שנולדו בשטחי המושבה, התגוררו בה ב-12 החודשים הסמוכים למועד ההצבעה, ובעלי רכוש של 75 לירה שטרלינג לפחות ושכר הגבוה מ-50 לירה שטרלינג בשנה. אף על פי שבדרך כלל הדבר לא אירע, גם התושבים הלא-לבנים של המושבה היו להלכה רשאים להשתתף בהליך הבחירות. עם זאת, החוקה מנעה מאנשים שאינם ממוצא אירופאי להיבחר לפרלמנט. בשנת 1907 152,135 מתושבי המושבה היו רשומים בספר הבוחרים כבעלי זכות הצבעה, מתוכם למעלה מ-20,000 לא-אירופאים.
מערכת המשפט של המושבה התבססה על המשפט הרומאי וההולנדי, מורשת מושבת הכף ההולנדית. על בסיס זה חוקק פרלמנט מושבת הכף שורה של חוקים, אשר הגדירו את מאפייני המשפט הפלילי והאזרחי. בראשות כל מחוז עמד משפט מחוזי שכלל שופט אחד שעסק בענייני משפט אזרחי ופלילי כערכאה הנמוכה ביותר במערכת. מעל בתי המשפט המחוזיים עמדו שני בית משפט אזוריים, בית משפט בגראהמסטאון, ובית המשפט הגבוה של גריקואלנד מזרח אשר ישב בקימברלי. בכל אחד מבתי משפט אלו היו שני שופטים ונשיא בית משפט. כאשר משפט לא הוכרע בבתי המשפט המחוזיים, הערעור שהתקבל הביע לאחד משני בתי משפט אלו. כל בתי המשפט המחוזיים היו כפופים לבית המשפט העליון של המושבה, אשר ישב בקייפטאון הבירה, וכלל חבר שופטים בראשות נשיא בית משפט.