stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמדו בוהארי
בראש המדינה > המדיניות הכלכלית

לצורך רפורמה של הכלכלה, ביקש הנשיא בוהארי לשקם את הכלכלה וערך קיצוצים בהוצאות הלאומיות, נאבק בשחיתות ועודד את המגזר הפרטי. ניסיונו לאזן מחדש את האוצר הציבורי על ידי העלאת מיסים הביא לאובדן משרות וסגירות עסקים. הוא ניתק את הקשרים עם קרן המטבע הבינלאומית לאחר שזו דרשה ממנו לפחת את הנאירה ב-60%. הוא נקט באמצעי צנע ובו-זמנית סירב לסיוע הקרן.
במאי 1984 בהודעתו על התקציב הלאומי החדש הוא יזם שורה של צעדים משלימים:
הפסקת גיוסם של עובדים במגזר הציבורי, העלאת ריביות, הפסקת מיזמים בעיר הבירה, איסור על הלוואות ממשלתיות, קיצוץ של 15 % מן התקציב של שאגארי, צמצום היבוא, עדיפות ליבוא של חומרי גלם והעדפה לשימושם בחקלאות ובתעשייה.
צעדים כלכליים אחרים כללו שינויים בערך המטבע, הפחתת מחירים למוצרים ולשירותים וכו'.
בראש המדינה > מדיניות החוץ

המשטר הצבאי המשיך במידה רבה את מדיניות החוץ של הנשיא המודח שיחו שאגארי. בינואר 1984 בנאום השנה החדשה אמר בוהארי שהוא ישמור ויחזק את היחסים הדיפלומטיים עם כל הארצות והארגונים הבינלאומיים כמו הארגון לאחדות אפריקה, האומות המאוחדות, OPEC, ECOWAS וחבר הלאומים הבריטי. הוא הבטיח לכבד את כל ההתחייבויות של ניגריה המעוגנים בהסכמים שחתמו הממשלות הקודמות.
מדיניות החוץ התמקדה בעיקר באפריקה, ובראש ובראשונה בשכנות של ניגריה.
בראש המדינה > ה"סאגה" של 43 המזוודות

המנהל בוהארי היה מעורב בשערורייה בנוגע לטיפול ב-53 מזוודות של האמיר מגוואנדו, שכללו, ככל הנראה, 700 מיליון דולרים. האמיר חזר מערב הסעודית ומזוודותיו עברו ללא בדיקה את המכס הניגרי.
בראש המדינה > מצב זכויות האדם

לפי צו 2 משנת 1984, הבולשת הממלכתית והרמטכ"ל קיבלו סמכות לעצור ולכלוא ללא אשמה למשך עד שלושה חדשים, אנשים שנחשבו מסוכנים לביטחון המדינה. נאסרו שביתות והפגנות עממיות ו"הארגון הלאומי לביטחון", הבולשת, זכה לסמכויות ללא תקדים. נגד אנשים ממורמרים כמו שובתים ללא היתר הופעלו אמצעי הפחדה, הטרדה וכליאה. עד אוקטובר 1984 צומצמו משרותיהם של 200,000 אזרחים. הושלכו לכלא מבקרים של המשטר, לרבות האמן הפופולרי, פלה קוטי, זמר אפרו-ביט, שהיה פעם מועמד לנשיאות. הוא נעצר ב-4 בספטמבר 1984 בנמל התעופה כשהתכונן לצאת את המדינה לסיור הופעות באמריקה. הוא הואשם ביצוא בלתי חוקי של מטבע זר, דבר שתואר על ידי אמנסטי אינטרנשיונל כחסר בסיס. הזמר נידון ל-10 שנות מאסר ושוחרר לבסוף אחרי 18 חדשים, אחרי שהמשטר של בוהארי הודח בהפיכה.
ב-1984 הוציא בוהארי את הצו 4 ל"הגנה נגד הוצאות דיבה". הצו נועד להרתיע עיתונאים ואנשים אחרים מלפרסם או לדווח על מעשים שהיו עלולים להטיל אור שלילי על הממשל הצבאי או פקידי ממשלה. מי שהפר את הצו היה עלול להישפט על ידי בית דין צבאי והידון ללא ערעור לקנס מעל 10,000 נאירה ומאסר עד שנתיים. שני עיתונאים מהעיתון גארדיאן, טונדה תומפסון ונדוקה איראבור נמצאו אשמים בהפרת הצו ונשפטו.
לפי הצו 20 נגד סוחרי סמים נידונו לעונש מוות.
בשנת 1985, בעקבות קשיים כלכליים ועלייה ברמת הפשיעה במדינה, החליט ממשל בוהארי לפתוח את הגבולות (שהיו סגורים מאפריל 1984) עם בנין, ניז'ר, צ'אד וקמרון כדי להאיץ את גירושם של 700,000 עובדים זרים ומהגרים.
אחת מהירושות הכבדות ביותר של ממשל בוהארי היה מה שנקרא "המלחמה נגד חוסר המשמעת" (War against indiscipline - WAI). היא הוכרזה ב-20 במרץ 1984
צעדים ננקטו נגד אזרחים שלקו ב"חוסר מוסר" ו"חוסר אחריות אזרחית", נדרשו להיות מוצגים בפני המוני העם בתחנות אוטובוסים על ידי חיילים חמושים בשוטים.
עובדים שאיחרו לעבודה הושפלו ואולצו לבצע "קפיצות צפרדע" מול עיני הקהל. כל תלמיד מעל גיל 17 שנתפס מעתיק בבחינות עלול היה להידון ל-21 שנות מאסר. מעשי זיופים או הצתה נענשו בעונש מוות. שרירותיות המשטר משכה בקורת רבה, כולל מצד הסופר וולה סויינקה, חתן פרס נובל, שכתב מחזה בנושא "הפשעים של בוהארי".
אירוע אחר אופייני לתקופת בוהארי הייתה פרשת עומארו דיקו, שר תחבורה לשעבר. דיקו נמלט מהמדינה זמן קצר אחרי ההפיכה שהדיחה את ממשלת שאגארי, שבה היה שותף. הוא הואשם במעילה בשווי 1 מיליארד דולר מתוך רווחי הנפט. בעזרת אנשי המוסד הישראלי, איתרה אותו הבולשת הניגרית בלונדון וסוכנים ניגרים וישראלים סיממו אותו וחטפו אותו לניגריה. הוא הוכנס לשק פלסטיק בתוך ארגז שעליו היה כתוב "מטען דיפלומטי". הארגז עם החטוף הוטס במטוס ריק בואינג 707 של חברת התעופה הניגרית. הקשר נחשף בשדה תעופה בריטי על ידי אנשי ביטחון בריטיים.
במסגרת יוזמה למיגור השחיתות במדינה, בתוך 20 חודשי הנשיאות של בוהארי, כ-500 פוליטיקאים, פקידים בכירים ואנשי עסקים נכלאו באשמת שחיתות.
הדחתו בהפיכה בשנת 1985 ומאסרו

באוגוסט 1985 הודח הגנרל בוהארי בהפיכה שתוכננה על ידי הגנרל איברהים בבנגידה ועמיתים אחרים במועצה הצבאית העליונה SMC. בבנגידה מינה בממשלו החדש הרבה מקרב אלו שביקרו בחריפות את שלטונו של בוהארי, לרבות אחיו של פלה קוטי, אולוקויה רנסומה-קוטי, רופא שהוביל שביתת מחאה נגד הידרדרות שירותי הבריאות. בוהארי נכלא בבנין סיטי עד שנת 1988. חסידיו משוכנעים שהודח על ידי גורמים מושחתים בממשלו, שחששו כי יובאו בפני משפט בזמנים שמדיניותו התחילה להגיע להישגים בתחום המשמעת הציבורית, הורדת רמת השחיתות, הורדת האינפלציה, העלייה בכוח האדם העובד ושיפור פריון העבודה.
איברהים בבנגידה טען, להפך, שבוהארי נכשל בהתמודדות עם הבעיות הכלכליות של המדינה והבטיח לרענן את הכלכלה הפגועה בעקבות שנים רבות של ממשל לקוי ושחיתות.
יושב ראש ה-Petroleum Trust Fund

בימי השליט הצבאי סאני אבאצ'ה שהדיח את בבנגידה, בשנת 1988, שוחרר בוהארי מן המאסר והתמנה ליושב ראש הקרן Petroleum Trust Fund (PTF), גוף כלכלי שהוקם על בסיס ההכנסות של ניגריה בעקבות העלייה במחיר מוצרי הנפט, במטרה לקדם מיזמי פיתוח ברחבי המדינה. כתבה בירחון "ניו אפריקן" שיבחה בשנת 1998 את ניהולו "השקוף" של PTF תחת הנהגתו של בוהארי וכינה אותו "סיפור הצלחה" נדיר. עם זאת ציינה הכתבה כי היו מבקרים שתמהו בנוגע להקצאת 20% ממקורות הקרן לצבא שהכנסותיו אינן מדווחות כראוי.
חזרתו לחיים הפוליטיים אחרי 2003

מאוחר יותר, בעת חזרת ארצו למשטר אזרחי, בשנת 2003 הציג בוהארי את מועמדותו בבחירות לנשיאות ניגריה מטעם מפלגת "כל העם של ניגריה" ANPP. הוא הובס על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית של העם PDP, הנשיא לשעבר, הגנרל בדימוס אולוסגון אובסנג'ו, בהפרש של מעל 11 מיליון קולות.
בדצמבר 2006 שוב נבחר בוהארי למועמד מוסכם פה אחד של מפלגת "כל העם של ניגריה". יריבו בבחירות באפריל 2007 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית של העם, עומארו יאר אדואה שמוצאו מאותו אזור, מדינת קצינה. לפי התוצאות הרשמיות של הבחירות 70% מן הקולות היו בעד יאר אדואה, מול 18% בעד בוהארי. בוהארי ערער על הממצאים. אחרי כניסתו לתפקיד של הנשיא יאר אדואה, מפלגתו ANPP הסיכמה להצטרף לממשלה בניגוד לדעתו.
במרץ 2010 עזב בוהארי את המפלגה לטובת מפלגה חדשה שהקים עם אחרים: CPC – הקונגרס למען שינוי פוליטי,
אחרי מותו של יאר אדוואה ממחלה, בבחירות הכלליות באפריל 2011 בוהארי היה שוב מועמד לנשיאות מול שלושה מועמדים עיקריים:הנשיא המכהן, גודלאק ג'ונתן מטעם המפלגה הדמוקרטית של העם, מלאם נוהו ריבאדו מטעם קונגרס הפעולה של ניגריה ACN ואיברהים שקאראו ממפלגת ANPP.
בוהארי רץ לנשיאות על בסיס מצע ממוקד במאבק בשחיתות והתחייב להסיר את חסינות המובטחת לבכירי הממשל. הוא הצהיר על תמיכה בחיזוק שלטון השריעה, חוק האסלאם התקף במדינות הצפון של ניגריה, מה שהרחיק ממנו את המצביעים הנוצרים מדרום המדינה.
מערכת הבחירות התלוותה במעשי אלימות שבהם איבדו את חייהם כ-800 בני אדם. חסידים של בוהארי תקפו יישובים נוצריים ממרכז המדינה. המהומות שנמשכו שלושה ימים יוחסו לדברי הסתה של בוהארי. למרות טענות ה-Human Rights Watch שהגדיר את הבחירות כ"הגונות ביותר בהיסטוריה של ניגריה", טען בוהארי לזיופים. גודלאק ג'ונתן ניצח בבחירות עם 22,495,187 קולות, לעומת ביהארי שהשיג 12,214,853 קולות. אחרי ניצחונו של ג'ונתן הואשם ביהארי בהסתה לאלימות. "אם מה שקרה ב-2011 יחזור ב-2015 הוא אמר, "בעזרת אלהים, גם הכלב וגם הבבון יתרחצו בדם". הוא הבטיח שיהפוך את המדינה לבלתי משילה על ידי הנשיא החדש.
עם זאת חלק מהציבור נטה להעריץ אותו על ביטוייו נגד לשחיתות.
בבחירות 2015 בחר בוהארי כשותף למירוץ כמועמד לתפקיד סגן הנשיא את משפטן והכומר פרופ' ימי אוסינבאג'ו. הבחירות ב-2015 מתקיימות תחת סימן האיום הביטחוני של הארגון האיסלמיסטי הקיצוני בוקו חראם. המחנה של הנשיא ג'ונתן המבקש לחדש את המנדט ביקש פסילתו של בוהאי מלהשתתף במירוץ לנשיאות בטענה שהוא הפר את החוקה. לפי הכללים המקובלים, כדי להציג מועמדות לנשיאות אדם צריך שתהיה לו לפחות תעודה אחת של בוגר בית ספר. בוהאי לא הצליח להביא תעודה כזאת וטען שהתעודות המקוריות שלו אבדו בעת ההפיכה שהדיחה אותו מהשלטון ב-1985.
בבחירות לנשיאות ב-2015 היה בוהארי מועמד מטעם "הקונגרס של כל המתקדמים". מצעו בנוי היה שוב סביב תדמיתו כלוחם בשחיתות ואדם בלתי משוחד וישר כסרגל, בנוסף לנושא הביטחון הפנימי שהפך למרכזי. ביהארי הבטיח שלא יעמיד לדין מנהיגים לשעבר ויעניק חנינה לבכירים שגנבו בעבר בתנאי שיביעו חרטה על מעשיהם.
בינואר נציגים של תנועת המורדים "לאמנציפציה של הדלטא של ניג'ר" MEND העוינים כלפי הנשיא המכהן גודלאק ג'ונתן הביעו דברי תמיכה במועמדותו של בוהארי לנשיאות, אם כי הצהרות אלה יש לקבלן בהסתייגות בהתחשב ליחסו השלילי ביותר של בוהארי כלפי ארגון זה.
האתגרים הביטחוניים; ניסיון ההתנקשות של בוקו חראם בחייו

ב-2012 הוזכר שמו של הגנרל בדימוס בוהארי על ידי הארגון בוקו חראם ברשימה של אנשים שנחשבו מקובלים עליו כדי לתווך בינו לממשלה הפדרלית.
ב-2013 הצהיר בוהארי כמה הצהרות שנויות במחלוקת בהן ביקש מהממשלה הפדרלית להפסיק הריגת חברי בוקו חראם והטיל את האחריות על עליית כוחו של ארגון זה על ההשפעה הגוברת של פעילים נוצרים באזורי הדרום. הוא הטיל את אחריות להידרדרות המצב הביטחוני בניגריה על פעילויות של ארגון הדלטא של ניג'ר. הוא תמה על היחס המיוחד של הממשלה הפדרלית כלפי פעילים נוצרים אלה וציער את הריגתם של פעילי בוקו חראם ואת הריסת בתיהם. יושב ראש האיגוד הנוצרי של ניגריה, הכומר איו אוריטזג'פור מחה על דבריו וקרא למעצרו.
במאי 2014 אחרי חטיפת התלמידות בצ'יבוק על ידי אנשי בוקו חראם, גינה ביהארי בחריפות את פעילות הארגון הזה. הוא פנה לניגרים לשים הצידה כל חילוקי דעות דתיות, פוליטיות ואחרות כדי למחוץ את המרד, שלדבריו, משך קנאים מטורפים המתחזים למוסלמים". ביולי 2014 ניצל בוהארי מהתנקשות באמצעות מתאבד עם פצצה בקדונה, פיגוע שעלה את חיי 82 בני אדם.
בדצמבר 2014 בוהארי התחייב כי יגביר את הביטחון במדינה אם ינצח בבחירות בהתחלת שנת 2015.
תוך כדי התערערות המצב הביטחוני בחלק מהמדינה בגלל מתקפות ומעשי הטבח המרובים של הארגון בוקו חראם ומצב חוסר האונים לכאורה של ממשלת הנשיא גודלאק ג'ונתן נוכח אירועים אלה, התחילו הרייטינג של בוהארי התחיל לעלות בסקרי דעת הקהל. בנסיבות אלה, בעילה ביטחונית, החליטו השלטונות בעצת גורמי ביטחון החלטה שנויה במחלוקת לדחות את הבחירות שהיו צריכות להתקיים ב-14 בפברואר 2015 עד ל-28 במרץ 2015. הועלה חשד כי הבחירות נדחו כדי לעצור את העלייה בפופולריות של בוהארי. הנשיא גודלאק ג'ונתן הכחיש שהיה מעורב בעניין.
דעות לגבי חופש הדת

בעבר תמך בוהארי ביישום השריעה במדינה. הוא צוטט בשנת 2001 אומר: "אני אמשיך להראות באופן גלוי ובתוכי את מחויבותי המלאה לתנועת השריעה הסוחפת את כל ניגריה", והוסיף "בעזרת האל, לא אעצור את התנועה ליישום מלא של השריעה בארץ".[דרוש מקור]
ב-4 בינואר 2014 הכריז בוהארי שהוא בעד חופש הדת, וכי כל ניגרי צריך שיהיה חופשי ובטוח לנהל את חייו הדתיים לפי האמונות השונות: "לעולם לא צריכה הדת להוות תירוץ לפילוג בינינו, לדיכוי או לפריבילגיות. כל חיי הבעתי את אמונתי שכל הניגרים צריכים לעבוד את האל בהתאם לרצונם".[דרוש מקור] הוא דחה את הטענות כי יש לו אג'נדה אסלאמיסטית רדיקלית. ב-6 בינואר 2015 אמר: "מפני שלא יכולים לתקוף את הרקורד שלי, הם מאשימים אותי באופן כוזב בשוביניזם אתני, הם מאשימים אותי באופן כוזב בפונדמנטליזם דתי. מפני שאינם יכולים לתקוף את הרקורד שלי, הם מאשימים אותי באופן שקרי באלימות בחירות - בעוד שאנו דרשנו רק שלום. אפילו כראש מדינה, לא נכפה לעולם את השריעה".[דרוש מקור] ב-12 בפברואר 2015 הצהיר כי שריעה איננה יכולה להיות החוק של ניגריה".
החל ממאי 2016 נודע על בעיות בבריאותו, יצא למספר חופשות מחלה ונסיעות לבדיקות רפואיות בחו"ל.
בפברואר 2019 נבחר בוהארי שוב כנשיא ניגריה כשגבר על יריבו, סגן הנשיא לשעבר, אטיקו אבובכר, ועלה עליו ב-3 מיליון קולות.
דעות לגבי חופש הדת > אחרי סיום כהונתו כנשיא

ב-29 במאי 2023 בוהארי העביר בצורה הוגנת את השלטון לנשיא החדש בולה טינובו, בטקס שהתקיים באיגל סקוור באבוג'ה. מיד אחרי הטקס חזר למדינתו קצינה בה זכה לקבלת פנים מצד המנהיגים המקומיים הממלכתיים והמסורתיים. הוא פרש לחוותו וביתו בדאורה.
חיים אישיים

מוחמדו בוהארי התחתן פעמיים. בשנת 1971 התחתן עם ספינאטו לבית יוסוף, שהייתה הגברת הראשונה של ניגריה בשנות שלטונו באוגוסט 1985 - דצמבר 1983. נולדו להם 5 ילדים: 4 בנות ובן. הבת הבכורה, זולייכט נפטרה בגיל 40 בנובמבר 2012 מאנמיה חרמשית, יומיים אחרי שילדה תינוק. בשנת 1988 התגרשו בני הזוג הגרושה, סאפינאטו, נפטרה בינואר 2006 מסיבוכי סוכרת והובאה לקבורה בבית הקברות המוסלמי אונגוואר רימי.
בדצמבר 1989 נשא בוהארי לאשה את עיישה לבית חלילו. מנישואים אלו נולדו עוד בן וארבע בנות.
בחודש מאי 2016 החל הנשיא בוהארי לסבול מבעיות בריאות, יצא לחופשות מחלה ארוכות, וצמצם את הופעותיו הציבוריות.
אותות הוקרה

עיטור המסדר של ניגריה בדרגת מפקד גדול
לקריאה נוספת

Buhari arrives Daura hometown בכתבה של אנגבולו סטיבן ב אתר Punch ב-29 במאי 2023
הערות שוליים

↑  President Buhari's inaugural speech on May 29, 2015, The Guardian Nigeria News, ‏29 במאי 2019 (באנגלית)
↑  האתר הרשמי של בוהארי, 2015
↑  כתבה ב"אפריק. לא טריבין" 8 במאי 2017
↑  Steven Angbulu 2023 may
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601455705171  PLWABN: 9810661938805606  GND: 1152234536  ISNI: 0000 0000 2148 6266  LCCN: n79094087  NTA: 363875573  SELIBR: 406403  VIAF: 52967503   WorldCat (עם VIAF): 52967503
מפעלי תעשיות רכבת (מ.ת.ר)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  צביקה אורן
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 חברת אם:  ממן - מסופי מטען וניטול
 שליטה בחברה:  51% בידי קבוצת ממ"ן
 מוצרים עיקריים:  ציוד נייד רכבתי, חלקי חילוף ומכלולים לציוד נייד רכבתי
 הכנסות:  29.5 מיליון שקל (2012)
 רווח:  3.36 מיליון שקל (2012)
 
מפעלי תעשיות רכבת (מ.ת.ר) היא חברה ישראלית העוסקת בתחזוקה, שיפוץ והרכבה של ציוד נייד רכבתי ובייצור מכלולים וחלקי חילוף לציוד נייד רכבתי. לחברה שני מפעלים, אחד בבאר שבע ואחד בדימונה.
היסטוריה

"מ.ת.ר." (מפעלי תעשיות רכבת) הוקמה בשנת 1991 כשותפות בין חברת "מפעלי תובלה" (שהייתה בבעלות כימיקלים לישראל) (26%),  חברת "התכוף" (48%) וחברת "עמית" (26%) מקבוצת אלול של דוד קוליץ. 
המפעל נפתח בבאר שבע ב-1992. הפרויקט הראשון בו זכתה החברה היה להרכבת 80 קרונות משא עבור רכבת ישראל בשיתוף חברה סלובקית.
ב-2003, זכתה החברה במכרז להקצאת קרקע למפעל שני סמוך לתחנת הרכבת דימונה. המפעל החל לפעול ב-2009 ועסק בעיקר בתחזקת צי של כ-500 קרונות משא וקרונות שטוחים להובלת מכולות שבבעלות חברת כימיקלים לישראל וחברת עמית הובלות מטענים.
ב-2013 רכשה ממן - מסופי מטען וניטול 51% ממ.ת.ר ב-13.2 מיליון שקל.
בפברואר 2018 פורסם שחברת סטדלר תייצר קטרים במפעל מ.ת.ר בדימונה בהיקף של 70 מיליון שקל במהלך חמש שנים במסגרת רכש גומלין, בעקבות הזמנות קודמות מאת סטדלר של מכלולים שונים לקרונות רכבת אצל מ.ת.ר.
הערות שוליים

↑  גיא תרוץ, מ.ת.ר תרכיב קרונות עבור חברה סלובקית, חדשות, 6 בספטמבר 1993
↑  שרון שדה, חברה מסלובקיה הועדפה על פני תעש במכרז הקרונות, חדשות, 21 בספטמבר 1993
↑  גדי גולן, ‏אולמרט אישר לדימונה שורת הטבות בהיקף מיליוני שקלים, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2003
↑   זוהר בלומנקרנץ, ממ"ן רוכשת 51% ממ.ת.ר - מפעלי תעשיות רכבת ב-13.2 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 9 ביוני 2013
↑  אדריאן פילוט, שטדלר מספרד תצא מרשימת המעקב של רכש הגומלין, באתר כלכליסט, 21 בפברואר 2018
מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה

ערך זה עוסק בעיקרון ההלכתי של קיצוב כמותי בקיום מצוות או עבירות. אם התכוונתם לרשימת הקיצובים השונים, ראו .
בתחומים רבים בהלכה מצויים מידות, שיעורים ומשקלות הקובעים את גדריהם של חיובים ולאווים שונים. מידות אורך (כמו פרסה, מיל, אמה וטפח) משמשות למדידת אורכים ומרחקים עבור מידות מינימום לארבעת המינים ולסוכה, תחום שבת, הרחקות בין צמחים להימנע מאיסור כלאיים ועוד. מידות נפח (כמו סאה, לוג, כביצה וכזית) משמשות למדידת מאכלים ונוזלים שונים עבור שיעורי איסורי אכילה, חיובי אכילה, שיעור מקווה טהרה ועוד. מידות משקל משמשות בעיקר לקביעת סכומי כסף (כמו מנה, סלע ופרוטה) עבור כתובה, פדיון הבן פדיון מעשר שני ועוד. מידות זמן (שעה זמנית, כדי אכילת פרס, תוך כדי דיבור) משמשות לקביעת שיעורי הפסק לעניין ברכות ועדות ולחישובים אסטרונומיים לעניין קביעת לוח השנה. כמו כן ישנן מידות שטח, כמו בית סאתיים, וכגריס.
רקע

בניגוד לזמננו, בו ישנן יחידות מידה סטנדרטיות בינלאומיות לזמנים, מרחקים וכו', בעת העתיקה נעשה שימוש רב במידות שהיו נפוצות וזמינות לכל (כגון אצבע), אף על פי שלא היו יכולות להיות ברמה גבוהה של דיוק. במקרא ובספרות חז"ל מצויות מידות שונות אשר מבחינה כרונולוגית מקובל לסווגן באופן המבחין בין מידות מקראיות (המופיעות לראשונה בתנ"ך), תנאיות (המופיעות לראשונה בספרות התנאים) ותלמודיות (המופיעות לראשונה בתלמוד הירושלמי או בתלמוד הבבלי).
על אף שבתקופות אלו התקיימו יחידות מידה מפורטות ביותר, רק חלק קטן מהן נחשב רלוונטי מבחינה הלכתית. השיעור הנפוץ ביותר בחובות ואיסורי אכילה הוא שיעור כזית. מלבד שיעורים מוחלטים ישנם גם שיעורים יחסיים כגון מעשר ראשון שאדם צריך לתת מתבואתו ללוי אשר שיעורו הוא עשרה אחוזים.
בכמה מקומות קבעו חז"ל כי "שיעורים - הלכה למשה מסיני" דהיינו שיש מסורת ממשה על כל השיעורים. אף על פי כן, חז"ל הצביעו על אסמכתאות בפסוקים הרומזים לשיעורים השונים. באופן זה דרשו את הפסוק "ארץ חטה ושעורה וגפן ותאנה ורמון ארץ זית שמן ודבש" כך שכל אחד מהמינים הנזכרים בפסוק מלמד על שיעור הלכתי כלשהו.
מלבד השיעורים הנחשבים לכאלה שמקורם הוא דאורייתא, יש שיעורים שאינם מהתורה אלא מתקנת חכמים. למשל, לתרומה גדולה אין שיעור מהתורה ("אפילו חיטה אחת פוטרת את הכרי") אך חכמים תיקנו שיעור מינימלי של אחד לשישים.
חוסר דיוק במידות ובהמרה ביניהן

העובדה שחלק מיחידות המידה מבוססות על כלי מידה מקובלים, חלק על ערכים מוסכמים וחלק על עצמים טבעיים - גורמת לקושי במעבר בין קני המידה השונים שמתייחסים לאותו מימד. כבר בתנ"ך אנו מוצאים עדות למעבר בין יחידות מידה שונות (במשקל: "עשרים גרה - השקל", "בקע ... מחצית השקל בשקל הקודש"; בנפח: "והעומר - עשירית האיפה הוא"), ובחז"ל אנו מוצאים הצמדה של מספרים רבים כקבועי הכפלה למעבר בין יחידות מידה שונות (כגון, בנפח: "הקב - ארבעה לוגין"), בכל הממדים שהתייחסו אליהם (אורך, שטח, נפח, משקל וזמן). כמעט לכל מידות האורך, הנפח והמשקל, נקבעו קבועי הכפלה מדויקים, ועל בסיס יחידה מקנה מידה אחד קבעו את כל יתר קני המידה באותו מימד באמצעות הכפלות (לדוגמה: נקבע שהטפח יהיה 4 אגודלים, אף על פי שהן שיעור הטפח והן שיעור האגודל הם מידות טבעיות שאין ביניהן קשר). כל קבועי ההכפלה שנקבעו הם מספרים שלמים או הופכים לשלמים (חוץ מן הריס, שנקבע על פי חלוקה לא שלמה של המיל, אך גם אותו ניתן לבטא באמות שלמות), דבר המראה שקביעת קבועי ההכפלה האלו דרשה עיגולים קלים של מספרים (ברור שאין המידות הטבעיות של אברי הגוף מתחלקות זו בזו חלוקה שלמה). גם בשיטות מדידה אחרות (רומית, יוונית וכיוצא בזה) השתדלו לתת כפולות שלמות, ונראה שגם הם עיגלו חלק מן המידות.
לא לכל קני המידה שמודדים אותו מימד יש הכפלה מדויקת; ובנוסף - ישנם גם קני מידה שתוארו כהכפלה של מידות אחרות, אך אין זו הגדרה אלא קירוב בלבד. מידות העצמים הטבעיים (אמה, אגודל, טפח, ביצה, זית ועוד) מתייחסות תמיד לעצמים טבעיים בינוניים וניתנות לקביעה בכל עת על פי העצמים הטבעיים, מה שמהווה בעיה אם ממדי אותם עצמים משתנים בחלוף השנים. שאלה הלכתית מרכזית בנושא המידות היא האם ההכפלות הן מגדירות את המידה, או שמהוות אך ורק קירוב מדויק (לתקופת חז"ל) אך לא הגדרה (יכול להיות שחלק מההכפלות מגדירות, וחלקן הן רק בגדר קירוב מדויק). שאלה זו תבוא לביטוי מעשי אם יארעו שינויים בממדי העצמים הטבעיים שיסתרו את מערכת ההכפלות והפרופורציות של המידות כפי שנקבעה על ידי חז"ל. לדוגמה: היחס שחז"ל קבעו בין האגודל הבינוני לאמה הבינונית הוא 1/24. ומה אם נחקור ונגלה שכיום היחס הוא 1/20? ישנן 2 אפשרויות:
להניח שההכפלות הן קירוב מדויק - בהלכות שבהן צוינה מידת האמה עלינו לנהוג באמה בינונית לפי מחקרינו העדכניים, ובהלכות שבהן צוינה מידת האגודל עלינו לנהוג באגודל בינוני לפי מחקרינו העדכניים. אפשרות זו בעייתית מכיוון שחלק מההלכות הוגדרו בכמה יחידות מידה, ועלינו לברר עבור כל הלכה איזו יחידה מבין אלו שצוינו היא המגדירה אותה, ואיזו יחידה רק הובאה כקירוב מדויק להלכה הזו.
להניח שההכפלות הן מגדירות - לשמר את הפרופורציה הקיימת, ולקבוע את אחת המידות לפי השנייה (לבחור את האמה לבסיס ולקבוע את האגודל ל-1/24 ממנה, או, לבחור את האגודל לבסיס ולקבוע את האמה לפי 24 ממנו). גם אפשרות זו בעייתית, כי עלינו להחליט איזו מידה היא היסודית, ולא תמיד זה ברור.
ויותר מהאמור לעיל; לא רק בין אברי האדם נקבעו פרופורציות, ולא רק לגבי אותו מימד. יש נוסחה המקשרת בין מידות האורך ההלכתיות למידות הנפח ההלכתיות (ראו בהמשך בפסקה "מידות נפח"); למשל - יש פונקציה המקשרת בין נפח הביצה לבין אורך אמת האדם. ומה תעשה ההלכה אם תרנגולות תתחלנה להטיל ביצים גדולות פי 2? אחת מהתשובות שניתנה לשאלה זו (זו שיטת הגאונים והרמב"ם), קובעת שאין שינויים משמעותיים בכל הגדלים הטבעיים (הן של האדם והן של דברים אחרים), ולפיכך הבעיות לא מתחילות. שיטה זו הולכת יד ביד עם ההשקפה שהעולם מתמיד על סדר קבוע כל הזמן, והולמת את חכמי ישראל הרציונליסטיים בתקופת הגאונים והראשונים.
מאפייני המידות

את המידות ההלכתיות ניתן לחלק לכמה קטגוריות:
כלי מידה מצויים ונפוצים בימי התנ"ך או בימי חז"ל (כגון: אורך - קנה, חבל; נפח - קב, הין, סאה).
ערכים מוסכמים (כגון: אורך - מיל, ריס, פרסה; משקל - דינר, שקל, סלע).
עצמים טבעיים מצויים (כגון: אורך - אצבע, טפח, אמה; נפח - כגרוגרת, כזית, כביצה).
גם חלקים של מידות לעיתים הפכו לשמות בפני עצמן:
רביעית – רביעית לוג.
שמינית – שמינית לוג.
רובע – רבע קב.
פרס – חצי ככר סטנדרטית.
המונחים "פרס, ו"פלג", שמשמעותם המילולית היא: "חצי", לעיתים באים לתאר חצאים של מידות שבאות בסמוך אליהם בהקשר, ולאו דווקא חצי של מידה מסוימת (למשל, לגבי הקטורת בבית המקדש: "מנה לכל יום, פרס בשחרית ופרס בין הערביים").
לחלק מקני המידה קיימות גרסאות שונות. חלקן השתנו בחלוף הזמן ובשינוי המקומות (כמו הסאה: מדברית, ירושלמית, ציפורית), וחלקן היו בשימוש במקביל תמיד (כמו האמה: שוחקת, עצבה, בת שישה טפחים, בת חמישה טפחים).
קביעת המידות והמחלוקת בעניינה

כאמור, המידות ההלכתיות נקבעות לפי דברים "בינוניים" (כלשון חז"ל: "ביצה בינונית" וכדומה). הגדרות שונות למילה בינוני (ממוצע, ערך שכיח, חציון; או שילוב כלשהו ביניהם) ומחקרים נפרדים - יוצרים שיטות שונות לגבי קביעת המידות לשימוש מעשי. כאמור, רוב מידות האורך והנפח מקושרות ביניהן על ידי קבועי הכפלה ונקבעות על פי יחידה בסיסית אחת (פירוט בהמשך), ולפיכך מחלוקת בשיעור היחידה הזאת למעשה, גוררת את כל היחידות יחד.
אם נמקם את השיטות השונות המובאות באחרונים על פני סולם, נראה שכיום מקובלות שתי שיטות שנמצאות כל אחת לקראת אחד מהקצוות: השיטה המקטינה - של ר' אברהם חיים נאה (הגרא"ח נאה) שהיא מהמקטינות ביותר, והשיטה המגדילה - של ר' אברהם ישעיהו קרליץ (החזון אי"ש) שהיא בין השיטות המגדילות. בפסיקת ההלכה כיום מקובל בציבור שאינו ליטאי לנהוג כשיטת הגר"ח נאה, ורק במקומות של הידור או בתור חומרה - ללכת על פי שיטת החזון אי"ש.
הסיבה למחלוקת: יחידת היסוד של מידות הנפח היא הביצה, וממנה נגזרים הלוג (ו"רביעית הלוג"), הקב, והסאה. ביצה ממוצעת כיום היא בעלת נפח של 55–60 סמ"ק. יחידת היסוד של מידות האורך היא האגודל, וממנו נגזרים הטפח, האמה, המיל והפרסה. רוחבו של אגודל ממוצע באדם בוגר בימינו הוא 2.3-2.4 ס"מ. בתלמוד נאמר שניתן לחשב שיעור מקווה בשתי שיטות, שאמורות להגיע לאותה תוצאה: על פי מידות הנפח - ארבעים סאה (5760 ביצים), או על פי מידות האורך - שלוש אמות מעוקבות. החישוב על פי הביצה והאגודל המקובלים בימינו יוצר סתירה בין שתי שיטות המדידה: בביצים התוצאה כ־300 ליטר, ואילו באגודלים כ־600 ליטר. על סתירה זו עמד לראשונה רבי יחזקאל לנדא, ה"נודע ביהודה", בספרו "ציון לנפש חיה" (צל"ח) על מסכת פסחים, ולפיכך בעיה זו מוכרת בעולם ההלכה כ"קושיית הצל"ח".
מכאן התפצל יישוב הסתירה לשתי דרכים: האחת - זו של הצל"ח, ובעקבותיו בחזון איש: ככל הנראה הביצים היום קטנים מאלו שהיו בזמן חז"ל, ולכן יש לחשב את מידות הנפח כאילו הביצים הן בנות 100 סמ"ק, כפול מנפחן בימינו. השנייה - זו של הגרא"ח נאה: ככל הנראה האגודלים בזמן חז"ל היו מעט צרים יותר (2 ס"מ, ולא 2.4 כמקובל היום), ובכך יתאימו למידות הנפח של הביצים בימינו (יש לשים לב לכך שבמידות האורך די בצמצום של 20% כדי להתאים לביצים בימינו, מפני שהחישוב בגמרא הוא בחזקת שלוש, אמות מעוקבות). מכתבי הרמב"ם מתברר שחישב את מידות הנפח כדעת הגרא"ח נאה, ואף מעט פחות ממנו (הרמב"ם כותב שמשקל מים ב"רביעית הלוג" מתאים למשקל 27 מטבעות "דרהם" מצרי בימיו, ומשקלן ידוע ממטבעות מסוג זה השמורות במוזיאונים, 3 גרם בקירוב (עי' בספר חזון עובדיה כן, שכן נמצא בזמנינו. אולם עי' בספרי הגר"ח נאה וכן באור לציון שנקטו שהוא 3.2 גרם)).
לא רק חכמי ההלכה עוסקים בזה, גם חוקרים שונים (ארכאולוגים והיסטוריונים) מציעים מידות ליחידות ההלכתיות. מחקריהם מתבססים על תיעודים היסטוריים וממצאים ארכאולוגיים. למשל: צורת הר הבית לפי המשנה היא ריבוע שאורך צלעו 500 אמות. על ידי זיהוי השטח המקורי של הר הבית ומדידת אורך צלעותיו (אין לצפות לשוויון מדויק בין הצלעות), ניתן להגיע לממוצע שיהווה אורך אמה אחת. כמו כן נערכות השוואות למידות מקבילות שהיו נהוגות בתקופת חז"ל. על פי השערות וממצאים שונים הגיעו החוקרים למידות שונות, לרוב קטנות יחסית לטווח המידות אצל חכמי ההלכה.
ראו גם

רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
היתר מצטרף לאיסור
לקריאה נוספת

יעקב גרשון וייס מדות ומשקלות של תורה הוצאת ח. וגשל ירושלים תשמ"ה
אסף שטול-טראורינג, חוקרים גילו שיטת מדידה מתוחכמת של העולם הקדום, באתר הארץ, 6 ביולי 2012
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד א'.
מסדר כוכב סיני

| --- | --- |

העיטור מהדרגה השנייה
  אות העיטור (דרגה ראשונה)  אות העיטור (דרגה שנייה)
 פרטים
 מדינה:  מצרים רפובליקת מצרים הערבית
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  הצבא המצרי
 למען:  "גבורה עילאית ותושיה אשר מסבים נזק לאויב בשעת קרב."
 סטטוס:  פעיל
 דרגות וסוגים:  דרגה ראשונה  דרגה שנייה
 נוסד:  1972
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  כ-200
 היררכיה
 עיטור מקביל:  כוכב הכבוד
מסדר כוכב סיני (בערבית: وسام نجمة سيناء) הוא מסדר אשר נוסד בשנת 1972 לציון גבורה עילאית ותושיה בקרב וניתן לחברים בכוחות המזוינים במצרים. העיטור ניתן כ-200 פעמים, כחצי מהם לאחר המוות, כאשר הרוב המוחלט של העיטורים ניתנו עבור פעולות במהלך מלחמת יום הכיפורים. כ-15 מתוכם ניתנו לאחר המלחמה, לטייסים וחיילי הכוחות המיוחדים שנהרגו בשנת 1978 בקפריסין.