stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה מילאנו-מלפנסה
היסטוריה

הנמל האזרחי נפתח בנובמבר 1948 בשנת פעילותו הראשונה עברו בו 12,287 נוסעים ו-593 טון מטענים ב-366 תנועות מטוסים.
בשנת 1965 הורחב המסלול הראשי שהיה הארוך ביותר באירופה, המסלול צויד במערכת נחיתת מכשירים.
במשך השנים הורחב הנמל בצורה משמעותית ובשנת 1991 החל פרויקט מלפנסה 2000, שכלל בניית טרמינל חדש והרחבת המסלולים. מטרת פרויקט זה הייתה להפוך את מלפנסה לנמל התעופה המרכזי באזור במילאנו וזאת במקומו של נמל התעופה לינאטה שסבל מקרבתו לעיר וחוסר יכולת להרחיבו על מנת להתמודד בהצלחה עם העלייה המשמעותית במספר הנוסעים.
מיום פתיחת פרויקט מלפנסה 2000 בשנת 1998 שימש נמל התעופה כבסיס פעולה מרכזי של חברת אליטליה. בשנת 2008 החליטה אליטליה לסגור את בסיסה בנמל ולמקד את פעילותה בנמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו ברומא. מהלך זה מטעם אליטליה הקטין מאוד את היקף הפעילות בנמל, אשר הפכה לקטנה הרבה יותר מזו שהנמל תוכנן אליה. את שעת כושר זו ניצלה חברת לופטהנזה אשר הקימה בנמל את בסיסה הראשון מחוץ לגרמניה באמצעות ייסוד חברת לופטהנזה איטליה וקביעת מלפנסה כבסיס הפעולה המרכזי שלה, עד לסגירת החברה ב-2011. מלפנסה שימש גם כנמל הבית של חברת ליווינגסטון, עד להפסקת פעילותה ב-2010.
בתי נתיבות

בנמל שני בתי נתיבות:
טרמינל 1
טרמינל זה משמש את כל חברות התעופה המפעילות טיסות סדירות וטיסות שכר מנמל התעופה. הטרמינל מחולק לשלושה אזורים:
1A טיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן.
1B טיסות למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן.
1C נחנך בינואר 2013. טיסות למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן. שני שערים בחלק זה של הטרמינל הותאמו לקליטת מטוס האיירבוס A380.
טרמינל 2
עד לשנת 1998 שימש כטרמינל הראשי של נמל התעופה, לאחר מכן שימש לטיסות שכר וכיום משמש בלעדית כבסיסה הגדול ביותר של חברת הטיסות המוזלות איזיג'ט מחוץ לבריטניה.
חברות תעופה ויעדים

בנמל פועלות יותר מ-100 חברות תעופה הטסות לאירופה, אמריקה, אסיה, ואפריקה.

אל על, אליטליה, נאוס, ואיזיג'ט מפעילות טיסות עונתיות בין תל אביב למילאנו.
הנמל משמש כבסיסן של מספר חברות תעופה: איזיג'ט, אייר ואן, נאוס וכבסיסה המשני של אליטליה ואליטליה אקספרס.
תחבורה אל הנמל וממנו

את נמל התעופה משרתים שני קווי רכבת המחברים אותו אל מרכז העיר מילאנו:
שירות "מלפנסה אקספרס" מחבר בין נמל התעופה לתחנת הרכבת "קדורנה", סמוך לארמון ספורצסקו במרכז העיר. הקו מופעל על ידי חברת הרכבות LeNord.
קו נוסף מחבר את נמל התעופה לתחנת הרכבת המרכזית של העיר מילאנו צ'נטראלה, דבר המאפשר חיבור נוח לנסיעות המשך ברכבת לכל רחבי איטליה. הקו מופעל על ידי חברת טרנאיטליה (Trenitalia).
לכל אחד מהקווים בין רכבת אחת לשתיים בכל שעה, מהשעה חמש בבוקר ועד חצות. הנסיעה בין נמל התעופה והעיר אורכת בין 30 ל-40 דקות (בהתאם לסוג הרכבת).
שירות אוטובוסים סדיר מגיע לנמל וממנו מתחנת הרכבת מילאנו צ'נטראלה, ממספר ערים בצפון איטליה, ומקנטון טיצ'ינו.
הכביש המהיר A4 מקשר את הנמל לצפון איטליה.
הכביש המהיר SS-336 מקשר את נמל התעופה למילאנו.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4686087-3  LCCN: n2001113687  VIAF: 316744328   WorldCat (עם VIAF): 316744328
מרחב Lp

באנליזה מתמטית, מרחבי Lp הם מרחבי פונקציות על מרחב מידה, המוגדרים על ידי הכללה טבעית של נורמות-p של מרחבים וקטוריים סוף-ממדיים. הם מהווים מחלקה חשובה של דוגמאות למרחבי בנך ולמרחבים וקטוריים טופולוגיים. יש להם שימושים בפיזיקה, סטטיסטיקה, כלכלה, הנדסה ובתחומים אחרים. לעיתים הם קרויים מרחבי לבג, על שמו של אנרי לבג.
מרחבי lpn מממד סופי

הנורמה האוקלידית על המרחב האוקלידי  \mathbb {R} ^{n} היא זו המושרית מן המכפלה הפנימית הסטנדרטית: האורך של וקטור  x=\left(x_{1},x_{2},\dots ,x_{n}\right) נתון על ידי  \|x\|_{2}=\left(x_{1}^{2}+x_{2}^{2}+\cdots +x_{n}^{2}\right)^{1/2}.
אך זוהי בהחלט לא הדרך היחידה להגדיר 'אורך' ב- \mathbb {R} ^{n}. אם  p\geq 1 הוא מספר ממשי, נגדיר את נורמת  {\ell }^{p} של וקטור  x להיות
(ולכן נורמת  {\ell }_{n}^{2} היא הנורמה האוקלידית המוכרת, בעוד שהמרחק בנורמת  {\ell }_{n}^{1} ידוע בתור מטריקת מנהטן).
ניתן גם להגדיר נורמה ל- p=\infty  על ידי
למעשה מתקיים  \left\Vert x\right\Vert _{\infty }=\lim _{p\to \infty }\left\Vert x\right\Vert _{p} ולכן מקובל סימון זה. נורמה זו ידועה בשמות נורמת הסופרמום, נורמת המקסימום או נורמת התכנסות במידה שווה.
לכל  p\geq 1 ההגדרות לעיל מקיימות את התכונות של  נורמה. מפורשות:
חיוביות -  ||x||_{p}\geq 0 ו- ||x||_{p}=0 אם ורק אם  x=0,
הומוגניות חיובית -  ||c\cdot x||_{p}=|c|\cdot ||x||_{p}, ו-
אי-שוויון המשולש (ובמקרה פרטי זה קרוי גם אי-שוויון מינקובסקי) -  ||x+y||_{p}\leq ||x||_{p}+||y||_{p}.
יתרה מזאת, לכל  p\geq 1, \mathbb {R} ^{n} יחד עם נורמת  {\ell }^{p} (או פשוט נורמת-p) מהווה מרחב בנך, כלומר הנורמה שלמה. מרחב זה מסומן לעיתים על ידי  \ell _{n}^{p}.
לעיתים מגדירים את  \ell _{n}^{p} להיות המרחב הווקטורי  \mathbb {C} ^{n} מעל שדה המספרים המרוכבים. ההגדרות הן כלעיל (הפעם הערך המוחלט הוא מרוכב), והתכונות הן אותן תכונות (בפרט, מתקבל מרחב בנך).
מרחבי lpn מממד סופי > p בין 0 ל-1

ב- \mathbb {R} ^{n} כאשר  n>1, הנוסחה
מגדירה מספר ממשי אי-שלילי אם  0<p<1, אבל ההעתקה המתקבלת  x\mapsto \left\Vert x\right\Vert _{p} איננה נורמה, מכיוון שהיא לא מקיימת את אי-שוויון המשולש. למרות זאת, הפונקציה
היא מטריקה. בדומה למקרה  p\geq 1, נהוג לסמן את המרחב המטרי  \left(\mathbb {R} ^{n},d_{p}\right) ב- \ell _{n}^{p} וגם אותו ניתן להגדיר בדומה מעל המרוכבים.
אף על פי שכדור היחידה במטריקה  d_{p}, המסומן  B_{n}^{p}, הוא "קעור" (קרי, לא קמור), הטופולוגיה המושרית על  \mathbb {R} ^{n} על ידה היא הטופולוגיה הסטנדרטית על  \mathbb {R} ^{n} ולכן  \ell _{n}^{p} הוא מרחב וקטורי טופולוגי קמור מקומית. מעבר לטענה איכותית זו, דרך כמותית למדוד את חוסר הקמירות של  \ell _{n}^{p} היא להתבונן ב- C_{p}\left(n\right), הקבוע הקטן ביותר  C שעבורו הניפוח  C\cdot B_{n}^{p} של כדור היחידה בנורמת-p מכיל את הקמור של  B_{n}^{p} (שהוא למעשה  B_{n}^{1} לכל  0<p<1). מסתבר שמתקיים  C_{p}\left(n\right)=n^{-1+1/p} לכל  n טבעי. העובדה שערך זה שואף לאינסוף כאשר  n\to \infty  (עבור  0<p<1 קבוע) משקפת את העובדה שמרחב הסדרות האינסוף-ממדי  \ell ^{p} (המוגדר למטה) הוא כבר לא קמור מקומית.
מרחבי lpn מממד סופי > p=0

במתמטיקה בדידה, נורמת-p מוגדרת גם עבור  p=0 לפי
שהוא פשוט מספר הרכיבים השונים מאפס בוקטור  x. אם נגדיר  0^{0}=0, אז נורמת האפס של  x שווה ל- \left|x_{1}\right|^{0}+\cdots +\left|x_{n}\right|^{0}. זוהי אינה נורמה במובן הרגיל של המילה, אך היא יכולה לשמש למדידת דלילות, למשל בתחום של Compressed sensing.
מרחבי Lp מממד בן מניה

כהכללה של הממד הסופי, מגדירים את המרחב  \ell ^{p} להיות אוסף הסדרות  \{x_{n}\}_{n\in \mathbb {N} } כך ש- \sum _{n=1}^{\infty }{|x_{n}|^{p}}<\infty , ומגדירים את נורמת-p להיות  \Vert x_{n}\Vert _{p}={\sqrt[{p}]{\sum _{n=1}^{\infty }{|x_{n}|^{p}}}}.
כאשר  p=\infty  מגדירים, כמו במקרה הסופי,  \Vert \{x_{n}\}\Vert _{\infty }=\sup\{x_{n}\}, וגם כאן מתקיים  \left\Vert x\right\Vert _{\infty }=\lim _{p\to \infty }\left\Vert x\right\Vert _{p} .
המרחבים שמתקבלים בבנייה זו גם הם מרחבי בנך. ניתן להוכיח זאת ישירות, אך החלק הבא מסביר זאת בצורה טובה מאוד.
מרחבי Lp ממד כללי

ניתן לשים לב שבמקרים הקודמים התחלנו מקבוצות סופיות, עברנו לבנות מנייה, וכעת נרצה לעבור לעוצמה כללית - מסדרות סופיות, לסדרות בנות מנייה, נעבור לפונקציות, ובמקום סכימה נבצע אינטגרציה.
פורמלית, עבור  1\leq p<\infty  מגדירים את  {\mathcal {L}}^{p}(\mathbb {K} ,X,S,\mu ) עבור מרחב מידה  (X,S,\mu ) ושדה  \mathbb {K} \in \{\mathbb {R} ,\mathbb {C} \} להיות-
{\mathcal {L}}^{p}(\mathbb {K} ,X,S,\mu )=\{f:X\to \mathbb {K} :\int _{X}{|f|^{p}d\mu }<\infty \}
כאשר האינטגרל הוא אינטגרל לבג. מגדירים את נורמת-p להיות  ||f||_{p}={\sqrt[{p}]{\int _{X}{|f|^{p}}d\mu }}. מיפוי זה איננו נורמה, מפני שפונקציות ששוות כמעט בכל מקום לאפס, עדיין יחזירו אינטגרל אפס. כדי להתגבר על בעיה זו, מגדירים את המרחב  L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ) שאיבריו הוא אוסף מחלקות השקילות עד כדי שוויון כמעט בכל מקום.  כעת,  ||\cdot ||_{p} היא אכן נורמה - היא חיובית והומוגנית חיובית, ומקיימת את אי שוויון המשולש - זהו אי-שוויון מינקובסקי. המרחבים גם שלמים - ניתן להוכיח זאת בשימוש משפטי התכנסות מתורת המידה (למשל, משפט ההתכנסות הנשלטת של לבג).
מרחבי  L^{p} הם הדוגמה הקלאסית למרחב בנך באנליזה ובטופולוגיה.
מרחבי Lp ממד כללי > במקרה p=2

המקרה  p=2 הוא מקרה מיוחד, מפני שבמקרה זה המרחב  L^{2} הוא אף מרחב הילברט - מרחב מכפלה פנימית שלם מעל השדה, כאשר המכפלה הפנימית היא  <f,g>=\int _{X}{f\cdot {\overline {g}}d\mu }. זוהי דוגמה קלאסית למרחב הילברט, ולמעשה ידוע יותר מכך - כל מרחב הילברט איזומורפי למרחב  L^{2}(A,P(A),\#), כאשר  A קבוצה כלשהי.
מרחבי Lp ממד כללי > המקרה ∞=p

במקרה  p=\infty  אי אפשר להגדיר, כמו במקרה הסופי, את  L^{\infty } להיות אוסף הפונקציות החסומות, משום שפונקציה יכולה לקבל את הערך אינסוף על קבוצה ממידה אפס. כדי להתגבר על הבעיה, מגדירים essential supremum של פונקציה:
\operatorname {esssup} f=\inf\{a\in \mathbb {R} :\mu (f^{-1}(a,\infty ))=0\}
והמרחב  L^{\infty } הוא אוסף הפונקציות עבורן  \operatorname {esssup} |f|<\infty , הנקראות גם פונקציות חסומות בעיקר (essentially bounded functions). המרחב שמתקבל אף הוא מרחב בנך, ומתקיים  ||f||_{\infty }=\lim _{p\rightarrow \infty }{||f||_{p}}. מרחב זה חשוב במיוחד בתורת המרחבים המטריים והשלמות, ראו מרחב מטרי שלם.
מרחבי Lp ממד כללי > ביחס למקרים הקודמים

המקרה הסוף-ממדי  \ell _{n}^{p} מתקבל כמקרה פרטי של  L^{p}, עבור  X=\{1,...,n\} ו- \mu =\# מידת הספירה (הסופרת כמה איברים יש בקבוצה).
המקרה הבן-מנייה מתקבל עבור  X=\mathbb {N}  ומידת הספירה. בפרט אפשר להסיק ש- \ell ^{p} מרחב בנך בלי להוכיח זאת בנפרד. נובע גם ש- \ell ^{2} הוא מרחב הילברט, ומפורשות ניתן לאמר ש- \ell ^{2}\cong L^{2}(\mathbb {N} ,P(\mathbb {N} ),\#).
תכונות מרחבי Lp > התכנסות בנורמה

היות שהמרחב  L^{p} הוא מרחב נורמי, מתאימה עבורו התכנסות בנורמה - נאמר שסדרת פונקציות  \{f_{n}\} מתכנסת בנורמה-p לפונקציה  f אם  ||f_{n}-f||_{p}\to 0 כאשר  n\to \infty . המשפט הבסיסי והחשוב בנושא הוא:
משפט: תהי  \{f_{n}\}\subseteq L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ) כך ש-  f_{n}\to f נקודתית כמעט בכל מקום, וכן נניח שיש   g\in L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ) כך ש- |f_{n}|\leq g (כלומר  f_{n} נשלטת על ידי  g), אז ההתכנסות היא גם בנורמה-p, כלומר  \lim _{n\rightarrow \infty }{||f_{n}-f||_{p}}=0.
בכיוון ההפוך יש טענה מעט חלשה יותר-
משפט - תהי  f\in L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ) ונניח שיש סדרה  \{f_{n}\} כך ש- \lim _{n\rightarrow \infty }{||f_{n}-f||_{p}}=0. אזי ל- \{f_{n}\} יש תת-סדרה המתכנסת נקודתית ל- f כמעט בכל מקום.
במקרה של התכנסות במידה שווה, הטיעון 'חלק' יותר:
משפט: במרחב ממידה סופית, אם  f_{n}\to f במידה שווה, אז ההתכנסות היא גם בנורמה-p.
תכונה טופולוגית נוספת של המרחב, היא שאוסף הפונקציות הפשוטות היא קבוצה צפופה ב- L^{p}. ניתן לראות זאת בקלות לפי המשפטים לעיל - ידוע שלכל פונקציה אינטגרבילית יש סדרה מונוטונית של פונקציות פשוטות  \phi _{n} שמתכנסת אליה, ומפני שמתקיים  |f-\phi _{n}|^{p}\leq 2^{p-1}(|f|^{p}+|\phi _{n}|^{p})\to 2^{p}|f|^{p}, נקבל שיש התכנסות גם בנורמת-p. למעשה, המרחב  L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ) הוא ההשלמה של מרחב הפונקציות הפשוטות שיושב בו.
תכונות מרחבי Lp > שיכונים

במרחבים ממידה סופית, יש שיכונים בין מרחבי  L^{p}, ביחס הפוך לסדר.
משפט - יהי  (X,M,\mu ) מרחב מידה סופי, כלומר  \mu (X)<\infty . אזי:
אם  1<p<q יש שיכון טבעי -  L_{\mathbb {K} }^{q}(X,S,\mu )\hookrightarrow L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ). יותר מכך, השיכון רציף, משום שזהו אופרטור ליניארי חסום. מפורשות, אי-שוויון ינסן (באחת מגרסאותיו) טוען כי  ||f||_{p}\leq \mu (X)^{{\frac {1}{p}}-{\frac {1}{q}}}\cdot ||f||_{q}.
לכל  p>1 מתקיים  L_{\mathbb {K} }^{\infty }(X,S,\mu )\subseteq L_{\mathbb {K} }^{p}(X,S,\mu ).
כביש 57

| --- | --- |

כביש 57 ליד כפר יונה
כביש 57 ליד כפר יונה
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 מיקום
 ערים ראשיות:  נתניה
 נקודת התחלה:  נתניה
 נקודת סיום:  גשר אדם
 
 מסלול כביש 57
פועלים סוללים את כביש 57, שנות השלושים
תאורת לילה במחלף נתניה ושלט הכוונה אל כביש 57
כביש 57 הוא כביש רוחב ארצי המוביל מנתניה בשרון לאזור טולכרם, מערב השומרון ושכם ועד גשר אדם בבקעת הירדן. הכביש קיים באורכו המלא לפחות מתקופת המנדט הבריטי וחלקים ממנו אף ישנים יותר. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הכביש מחולק למעשה לשלושה קטעים נפרדים, האחד מנתניה ועד מחלף ניצני עוז בכביש 6, השני מטולכרם ועד מחסום צה"ל בבקעות שבמזרח השומרון והשלישי משם ועד לגשר אדם. תוואי הכביש ההיסטורי שבין ניצני עוז לבין בקעות עובר דרך טולכרם ושכם ונמצא ברובו בשטחי A או B של הרשות הפלסטינית, הוא אינו מסומן עוד ככביש 57 וחלות בו מגבלות תנועה שונות.
הכביש ההיסטורי היווה אחד משלושת הכבישים שחצו את ישראל לכל רוחבה (שני הכבישים האחרים הם כביש 1 וכביש 25).
היסטוריה > החלק המערבי

תוואי הכביש בחלק זה הוא למעשה "המותניים הצרים" של המדינה, שכן אורכו כ-15 קילומטרים ממרכז נתניה ועד ניצני עוז ומבואות טולכרם, שם עבר קו הגבול עם ירדן עד מלחמת ששת הימים (כיום עובר בסמוך מאוד לקו הירוק כביש 6). קטע כביש זה מחבר בין נתניה, כביש החוף, צומת השרון וכביש 4 לכפר יונה וחלקו המזרחי של השרון. בעקבות מלחמת העצמאות נקטע הכביש בנקודת הגבול, וחולק לכביש ישראלי קצר בין נתניה לקו הירוק, וכביש ירדני בין טול כרם לשכם ולגשר אדם. במלחמת ששת הימים נכבש חלקו המזרחי של הכביש, ששימש כציר התקדמות של חטיבה 5 מהשרון לעבר השומרון, והכביש עבר לשליטה ישראלית מלאה.
חלק זה של הכביש הוא דו מסלולי. לקראת פתיחת כביש 6, החליטה הממשלה בשנת 2001 על הרחבת הכביש לדו מסלולי וסלילת כביש עוקף לכפר יונה שיחליף את התוואי הנוכחי המפריד בין רובה של כפר יונה לשכונה צפונית קטנה. בעוד שהכביש הורחב לדו-מסלולי, סלילת הכביש העוקף התעכבה. נכון ל-2013 טרם הסתיים תכנונו וסלילתו דורגה כבעלת חשיבות נמוכה יחסית.
בעקבות האינתיפאדה השנייה ובניית גדר ההפרדה נחסם קטע הכביש בגדר בסמוך לנקודת הכניסה לאזור תעשייה ניצני שלום, והוא נותק מחלקו המזרחי שהמשיך לטולכרם. נכון ל־2016 במקום מתאפשרת כניסת ערבים-ישראלים בלבד לטולכרם, אך אין מתאפשרת יציאה.
היסטוריה > החלק המרכזי

חלקו השני של הכביש, בין טולכרם, דרך שכם עד לצומת בקעות הוא כביש רציף חד מסלולי. כביש זה מתבסס על תוואי נחל שכם ונסלל עוד בתקופת הטורקים. מיעוט הדרכים הסלולות בארץ בתקופה זו הוביל לכך שעל הדרך הסלולה עברה התנועה מיפו וקלקיליה אל שכם, וזאת עד לסלילתו של כביש 55 הדרומי והקצר בהרבה ב־1935. בחלקו הראשון בין טול כרם לצומת ענב משמש הכביש לתנועה פלסטינית בלבד, ומקשר בין טול כרם, וכפרים בסביבתה לנור א-שמס וענבתא, ומהם לשכם. בעבר עבר הכביש במרכז העיר טול כרם, אך כיום הוא עובר בחלקה הצפוני. בסמוך לכביש נסללה בזמן מלחמת העולם הראשונה מסילת השומרון שקישרה בין עפולה ומסילת העמק, אל המסילה המזרחית, ונועדה לסיוע לוגיסטי לצבא העות'מאני.
קטע כביש זה שימש עד לסלילת כביש חיפה-תל אביב הישן (בשלהי שנות ה־30 של המאה ה־20) כחלק מהדרך הראשית מצפון הארץ למרכזה, מהגליל וחיפה דרך נצרת (קודם לסלילת כביש 66 באמצע שנות ה-30, שקישר את חיפה וג'נין ללא צורך במעבר בנצרת), ג'נין, טולכרם וקלקיליה עד תל אביב. קטע הדרך העובר בתוואי נחל ובסביבה ערבית צפופה יצר סכנה ביטחונית, שבאה לידי ביטוי בהתקפות רבות על תחבורה יהודית וכוחות צבא ומשטרה בריטיים במהלך החלק הראשון של המרד הערבי הגדול. התקפות אלו הביאו להאצת התוכניות לסלילת כביש 4, שעבר במישור החוף וקישר בין תל אביב לחיפה וממנה לגליל, בנתיב קצר יותר.
לקטע כביש זה קיים כביש 557, כביש עוקף המיועד לתנועת ישראלים שהוקם לאחר הסכמי אוסלו העוקף את האזור מדרום, ועובר בסמוך ליישובים קלנסווה, טייבה, אבני חפץ, שופה, ענב, ספארין ובית ליד, ומתחבר בחזרה לכביש בצומת עינב, בסמוך למחסום צה"ל, הממוקם על קטע הכביש הפלסטיני. מצומת עינב ועד לצומת שבי שומרון התנועה בכביש זה משותפת לישראלים ולפלסטינים. מצומת שבי שומרון ועד לשכם התנועה בכביש היא שוב פלסטינית בלבד. הכביש עובר דרך דיר שרף, מחסום בית איבא ומרכז העיר שכם, על בסיס תוואי נחל שכם.
משכם מזרחה הכביש חד מסלולי, ומתבסס על תוואי דרך מבוא השמש המקראית בסמוך לערוץ נחל תרצה (ואדי אל פארעה), היורד משכם מזרחה אל בקעת הירדן. בקטע זה עד למחסום צה"ל בסמוך למושב בקעות התנועה היא פלסטינית בלבד. במלחמת העולם הראשונה שימש קטע זה כציר נסיגה של כוחות טורקיים משכם לבקעת הירדן ועבר הירדן. הנסיגה שעברה בציר צר בין הרים תלולים זוהתה על ידי תצפיות אוויריות של הכוח הבריטי, וזה הפעיל את חיל האוויר לחסימת הדרך והשמדת הכח הטורקי בקרב נחל תרצה. הכביש שופץ בשנת ה-30 על מנת לחזק את הקשרים בין שכם לעבר הירדן והוא נפתח לתנועת מכוניות בשנת 1934. הכביש היה נסגר לעיתים בגלל גשמים.
היסטוריה > החלק המזרחי

חלקו המזרחי של הכביש נסלל על ידיד ממשלת המנדט הבריטי במטרה לקשר בין שכם לגשר דמיה ומשם לעבר הירדן, הוא נחנך בשנת 1934. מאז העברת השליטה בשכם לרשות הפלסטינית קטע הכביש המקשר לשכם אינו מסומן עוד ככביש 57. כביש 57 מתחיל ממחסום בקעות, שניצב בנקודת המפגש עם ציר אלון הצפוני (כביש 578), משם הכביש ממשיך בתוואי נחל תרצה לכיוון דרום-מזרח. האזור בו עובר כביש זה נמצא בשליטת ישראל והתנועה בו משותפת לישראלים ולפלסטינים. לאורך קטע של 2 ק"מ הוא חופף לכביש אלון, ואז נפרד ממנו בצומת חמרה, מקום בו שציר אלון המרכזי (כביש 508) יוצא ממנו לכיוון דרום. כביש 57 ממשיך עד גשר אדם (ג'סר דמיא) על נהר הירדן המשמש כמעבר גבול לסחורה בין ישראל לירדן.
מסלול הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 57 – מקטע מערבי – ממערב למזרח
| 0 | צומת ללא שם |  | נתניה | רחוב הרצל, דרך רזיאל, רחוב פתח תקווה |
| 0.5 | מחלף נתניה |  | נתניה |   כביש 2 |
| 0.8 | צומת ללא שם |  | נתניה | דרך הרכבת, כניסה לתחנת הרכבת נתניה |
| 1.5 | צומת נווה איתמר |  | נתניה | דרך פנקס, רחוב משמר הירדן |
| 2 | צומת ללא שם |  | נתניה | דרך דגניה |
| 3 | צומת שער חפר |  | בית יצחק |   כביש 5700 (דרך השרון) |
| 3.5 | צומת גנות הדר |  | גנות הדר | כביש 5702, כניסה לגנות הדר ולנורדיה |
| 4 | צומת השרון |  | גנות הדר |   כביש 4 |
| 6 | צומת ללא שם |  | כפר יונה | שדרות רבין |
| 6.5 | צומת ללא שם |  | כפר יונה | רחוב גילה |
| 7 | צומת ללא שם |  | כפר יונה | שדרות מנחם בגין |
| 7.5 | צומת חניאל |  | כפר יונה | כניסה לחניאל |
| 8.8 | צומת כפר יונה מזרח |  | כפר יונה |   כביש 562 |
| 9.2 | צומת ינוב |  | ינוב |   כביש 5613 |
| 10 | צומת תנובות |  | תנובות | כניסה לתנובות ולבורגתה |
| 12 | צומת בארותיים |  | בארותיים | כביש 5614, כניסה לבארותיים ולעולש |
| 13 | צומת ניצני עוז |  | ניצני עוז | כביש 5714, כניסה לניצני עוז |
| 14.5 | מחלף ניצני עוז |  | ניצני עוז |   כביש 6 |
| 15 | הקו הירוק |  | ניצני שלום | מעבר ליהודה ושומרון |
| 15 | צומת ללא שם |  | טולכרם | גישה לאזור תעשייה ניצני שלום |
 כביש 57 בין טולכרם לעינב (14 ק"מ) סגור לתנועת ישראלים
כביש 57 – מקטע מרכזי – ממערב למזרח
| 29 | צומת עינב |  | ענב |   כביש 557 |
| 31 | צומת ללא שם |  | בית ליד | כביש 5615 |
| 33.5 | צומת ללא שם |  | שבי שומרון |   כביש 60 |
| 36 | צומת ללא שם |  | דיר שרף |  אין מעבר לכיוון שכם |
כביש 57 – מקטע מזרחי – ממערב למזרח
| 36 | צומת בקעות |  | חמרה |   כביש 578,  אין מעבר לכיוון שכם – מחסום בקעות (מחסום חמרה) |
| 38 | צומת חמרה |  | חמרה |   כביש 508 |
| 39.5 | צומת מכורה |  | פורוש בית דג'ן | כניסה לפורוש בית דג'ן וציר גישה ישן למכורה |
| 48 | צומת אדם |  | משואה |   כביש 90 |
| 51 | צומת ללא שם |  | גשר אדם | גישה לגשר אדם |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  ענת ג'ורג'י, המחוזית מרכז אישרה להפקדה בתנאים תוכנית כביש 57 - עוקף כפר יונה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2001
↑  גל ניסים, ‏מע"ץ משכה את כביש 57 מהוועדה לתשתיות לאומיות, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2002
↑  בג"ץ 1901/12 מועצת כפר יונה נ' משרד התחבורה, מועצת כפר יונה נגד משרד התחבורה
↑  סלול דרכים בארצינו, מוריה, 2 באפריל 1914
↑  העבודות הציבוריות נמשכות, דואר היום, 6 בנובמבר 1933
↑  כביש חדש לעה"י, דואר היום, 18 בנובמבר 1934
↑  כבישים נפתחו מחדש, קול העם, 28 בנובמבר 1947
↑  כביש חדש לעבח"י, דואר היום, 18 בנובמבר 1934
| כבישי השומרון |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 446 • כביש 466 • כביש 578 (כביש אלון) • כביש 596 • כביש 5444 • כביש 5066 • כביש 5504 • כביש 5788 (מעלה שי) |  |
| כבישי רוחב | כביש 5 • כביש 55 • כביש 57 • כביש 465 • כביש 505 • כביש 555 • כביש 557 • כביש 585 • כביש 611 • כביש 4775 • כביש 5050 • כביש 5533 • כביש 5615 • כביש 6115 • כביש 6513 • כביש 6235 |  |
מפת חלקו המערבי של הכביש
חלקו המזרחי של הכביש
קזבלן (סרט)

| --- | --- |
הכרזה המקורית
הכרזה המקורית
 מבוסס על:  המחזה "קזבלן" מאת יגאל מוסינזון (1954), ומחזמר מאת יגאל מוסינזון ויואל זילברג (1966)
 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  מנחם גולן, יורם גלובוס
 תסריט:  מנחם גולן, חיים חפר
 עריכה:  דב הוניג
 שחקנים ראשיים:  יהורם גאון, אפרת לביא, אריה אליאס
 מוזיקה:  דובי זלצר. שירים: עמוס אטינגר, חיים חפר, דן אלמגור
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 הקרנת בכורה:  ישראל7 ביולי 1973
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יהורם גאון כקזבלן, מתוך הסרט, 1973
קזבלן הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת סרט מוזיקלי וסרט בורקס, בבימויו של מנחם גולן וכיכובו של יהורם גאון. התסריט נכתב על ידי מנחם גולן וחיים חפר, ועובד על בסיס המחזמר באותו שם משנת 1966. הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-7 ביולי 1973, ונכון להיום הוא הסרט השני הכי נצפה בתולדות סרטי הקולנוע הישראלים, עם 1,222,500 כרטיסים שנמכרו (אוכלוסיית המדינה באותה תקופה הייתה כ-2.8 מיליון תושבים). כמו כן עלה לאקרנים בארצות הברית ב-8 במאי 1974.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
יהורם גאון: קזבלן (יוסף סימנטוב)
אפרת לביא: רחל פלדמן
אריה אליאס: מושיקו בביוף
אתי גרוטס: מריומה בביוף
יהודה אפרוני: מר פלדמן
ג'טה לוקה: מניה פלדמן
יוסי גרבר: יאנוש
אברהם רונאי: סרבסקי
מישה אשרוב: ג'וש
יענקלה בן סירא: מר שפיגל
חיים בנאי: שמעון שמעון
גאולה יפת: גברת שמעון
ויקטור עטר: סמל מזרחי
צבי בורודו: מר ניסימוב
מדלן רחמימוב: גברת ניסימוב
עליזה עזיקרי: הזמרת שרלוטה
משה הלל: מוהל / מוכר כדים בשוק
אריה מוסקונה: חבר בחבורת קזבלן
גבי שושן: חבר בחבורת קזבלן
עמוס טל שיר: חבר בחבורת קזבלן
מנחם עיני: חבר בחבורת קזבלן
שמואל לבנה: חבר בחבורת קזבלן
זאב מליכי: חבר בחבורת קזבלן
רזי אמיתי: רקדן
רגינה גרוטס: מאדאם רוזה
רות אשל: רקדנית
מניה בן־עמי: רקדנית
אליזבת בראון: רקדנית
שרה ברמן: רקדנית
ריטה ג'ילי: רקדנית
שולמית גלר: רקדנית
דוד דביר: רקדן
שלמה חזיז: רקדן
אסתי כץ: רקדנית
עירית דגן: רקדנית
צבי להט: רקדן
רות לוי: רקדנית
מליציה מירנדה: רקדנית
ג'יין מנואל: רקדנית
דב נימור: רקדן
מיכה נס: רקדן
אינה סלע: רקדנית
דוד עוז: רקדן
רות עוזרי: רקדנית
ציפורה פורת: רקדנית
אורית קריין: רקדנית
שלמה רוזמרין: רקדן
אהרן רוזן: רקדן
רחמים רון: רקדן
נטע רמתי: רקדנית
שלמה וישינסקי: המהנדס וישינסקי
יעקב טימן: גרוזיני
מוצי אביב: ניקו אברמסקו
נורית אמיר: שרינה אברמסקו
שושנה מוצפי: שכנה
מרגלית צנעני: שכנה
רחל רביד: שכנה
מרים אולייניק: פולניה
בן־עמי שומלי: שוליה של יאנוש
פרוספר ואנונו: שוליה של יאנוש
מצליח בן־אבי: רוכל
עזרא עמרני: רוכל
ראובן עינב: דייג
פנינה גמליאל: רוכלת
זהבה הלר: שכנה
ג'ון פולטון: רוכל
פרדי פאר: שכן
ג'וי מרגנשטיין: רוכלת
אברהם בגיוף: רוכל
סאלי וסטרמן: רוכלת
בלהה יבנה: רוכלת
חנה אורן: שכנה
מיכאל רונן: שכן
מיכאל שדה: שכן
דינה טוילי: שכנה
ישעיהו צפרי: דייג
מרים צפרי: רוכלת
אידה כהן: שכנה
לאה כהן: רוכלת
שושנה קרצמן: רוכלת
זכריה קופל: דייג
דני לו: דייג
דיאנה לדריג': שכנה
אורי שמר: התינוק בברית המילה
הפקה > רקע

המחזה "קזבלן" נכתב על ידי יגאל מוסינזון לבקשת ארגון תל"ם (תיאטרון למעברות), שרצו מחזה שיפנה לעולים החדשים. בספטמבר 1954 הוא הועלה כהצגה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של שמואל בונים ובכיכובם של יוסף ידין וחיה הררית. בשנת 1966 הפך המחזה למחזמר, בעיבודם של מוסינזון ויואל זילברג. נוספו לו שירים שנכתבו על ידי עמוס אטינגר, דן אלמגור וחיים חפר, והולחנו על ידי דובי זלצר. כמו כן, הסיפור רוכך וקזבלן - שבגרסה המקורית הואשם ברצח - הואשם בגרסת המחזמר בגנבה בלבד. את המחזמר הפיק גיורא גודיק וביים יואל זילברג. יהורם גאון, אשר כיכב בתפקיד הראשי, פרץ לתודעה הישראלית בזכות המחזמר וחזר לככב גם בעיבוד הקולנועי.
הפקה > צילומים

הסרט צולם בתקציב של 2.8 מיליון לירות ישראליות, בהפקה היקרה ביותר בישראל באותה תקופה. משכורות העובדים היוו כ-700 אלף ל"י. הצילום נעשה במצלמת פאנאוויזיון שנשכרה מאנגליה על גבי סרט צילום 70 מ"מ, והמוזיקה הוקלטה בשיטת סטריאו. יהורם גאון, אתי גרוטס ואריה אליאס, אשר גילמו במחזמר המקורי את קזבלן, מריומה ומושיקו, חזרו לגלם את דמויותיהם בסרט. בעוד שעלילת המחזה "קזבלן" מתרחשת ב"שטח הגדול" (כיום גן הפסגה), הרי שבשנות ה-70 לא נותר כמעט שריד ממקום ההתרחשות המקורית, והסרט צולם בשכונת מנשייה הסמוכה, שעמדה באותה עת בפני הריסה.
במקביל לצילומים צולמה גם גרסה בשפה האנגלית בהשתתפות השחקנים המקוריים. מתורגמנים מארצות-הברית ואנגליה עזרו בתרגום התסריט והשירים, והדריכו את השחקנים בהגייה נכונה.
שירי הסרט

את השירים כתבו דן אלמגור ועמוס אטינגר והלחין דובי זלצר. נעימת הפתיחה היא מחרוזת אינסטרומנטלית ובה קטעים מהשירים העיקריים בסרט.
כל הכבוד – בביצוע יהורם גאון וחבורת קזבלן
כולנו יהודים – בביצוע אריה אליאס, אתי גרוטס וחבורת קזבלן
יש מקום – בביצוע יהורם גאון
דמוקרטיה – בביצוע אתי גרוטס, יענקל'ה בן-סירא וחבורת קזבלן
מה קרה – בביצוע חבורת קזבלן
יפו – בביצוע עליזה עזיקרי
רוזה – בביצוע יהורם גאון
אני כל כך פוחדת – בביצוע חוה אלברשטיין
תרד ממני, קזבלן – בביצוע יהורם גאון
מזמורי ברית מילה – בביצוע חבורת קזבלן ועוד.
הערות שוליים

↑  השבוע בבתי הקולנוע, מעריב, 6 ביולי 1973
↑  דורון פישלר, מאה הסרטים הישראליים הנצפים בכל הזמנים, באתר עין הדג, 25 בספטמבר 2016
↑  נורית גרץ, סיפור מהסרטים: סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ג 1993, עמ' 55.
1 2  יוסי ביילין, טוב, אז למי יש יותר כבוד- המשך, דבר, 29 ביוני 1973, עמ' 44.
↑  יוסי ביילין, טוב, אז למי יש יותר כבוד, דבר, 29 ביוני 1973, עמ' 37.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010599358305171 
|}