stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורת הדבש
היעלמות דבורים מכוורותיהן

בסתיו 2007 התגלה כי כ-40 מיליארד דבורים ברחבי העולם נעלמו מכוורותיהן מבלי להשאיר עקבות. בארצות הברית ננטשו 65% מהכוורות. באפריל 2007 דווח כי דבר דומה התרחש גם בגרמניה, שווייץ, פורטוגל, איטליה וספרד. קיימות תאוריות רבות המציעות הסברים אפשריים לתופעה; ההסברים הנפוצים כוללים בדרך כלל השפעות של חומרי הדברה, פתוגנים שונים (וירוסים, פטריות ואקריות), או שילובים שונים של הנ"ל. לדעת מדענים רבים העלמות הדבורים עלולה לגרום לירידה חדה ביבולים, היות שדבורים מספקות שירותי האבקה לצמחים רבים. מה שיגרום לפגיעה כלכלית קשה בחקלאים, ולמחסור כלל עולמי של סוגי מזונות שונים המיוצרים מפירות וירקות. תופעה זו הביאה למחקר מואץ של הדבורה במעבדות רבות ברחבי העולם אשר הביא לגילויים רבים בתחום, אולם עדיין לא ניתן לתופעה הסבר מנגנוני הזוכה להסכמה רחבה.
בעקבות ההבחנה של התמעטות אוכלוסיית הדבורים, החלו לקום יוזמות להגנה על אוכלוסייתן.
בדצמבר 2019 התחילו לממן פרויקט שנקרא BeeCSI, כשההשראה לשם לקוחה מסדרות הפשע האמריקאיות בשם Crime Scene Investigation או בקיצור, CSI. הפרויקט הוא תוצאה של שיתוף פעולה בין 22 מעבדות בקנדה שמטרתו לאבחן את בעיות הבריאות של דבורי הדבש כדי למנוע את התופעה מבעוד מועד. במסגרת הפרויקט, עובדי המעבדה יחשפו את הדבורים לגורמי לחץ מגוונים שאותרו במחקרים קודמים, כדוגמת חומרי הדברה, נגיפים ופטריות שונות. החשיפה לגורמים תתבצע בתנאי מעבדה תוך בחינת ההשפעות על הדבורים בזמן אמת, כדי שהמדענים יוכלו לבודד את המשתנים שמשפיעים על תמותת הדבורים בצורה מדויקת. יש לזכור שבטבע המשתנים הללו מופיעים בערבוב ולא ניתן להוציא מהם מסקנה אחת.
ייחודיות הפרויקט היא בכך שבניגוד למחקרים שנעשו בנושא ומצאו אי אלו גורמי לחץ שונים שאותרו בדבורים מתות, הפרויקט יפעל בזמן שהכוורת עוד קיימת והתוצאות ישמשו להצלתה לפני שהיא מתמוטטת. דבוראים בקנדה שחושדים שהדבורים שלהם מתחילות לחלות, יוכלו לשלוח למעבדה דבורים בודדות לבדיקה, ולאחר שיקבלו את התוצאות יוכלו לשנות את תנאי הסביבה כדי למנוע את התמוטטות הכוורת שלהם מבעוד מועד. הפרויקט ממומן על ידי גופים ממשלתיים וסביבתיים בסכומים שמוערכים ב-10 מיליון דולר קנדי, ועתיד להמשיך לקבל כספים עד שנת 2023. אם יעילותו תוכח, הוא יורחב גם לשאר העולם ובתקווה יצליח להציל את כוורות דבורי הדבש.
בישראל פועלת מאז שנת 2014 עמותת "מגן דבורים אדום" אשר הוקמה בעקבות תופעת היעלמות הדבורים. העמותה שמה לה למטרה להציל נחילים שהשתכנו בקרבת בני אדם, במקום להדביר אותם. מתנדבי העמותה מקבלים מעל אלף קריאות בשנה ודואגים להעביר נחילי דבורים למקומות בטוחים.
תורשת הדבורים

אצל דבורים הדמיון הגנטי בין בנות אותה כוורת גבוה בהרבה מזה שבפרטים שבחברות אחרות. הפלואידיות הזכר בדבורים גורמת לכך שהמטען התורשתי שהן מקבלות מאביהן זהה לחלוטין.
אצל יונקים, לזכר יש כרומוזום Y אחד וכרומוזום X אחד ואילו לנקבה יש שני כרומוזומי X. כרומוזום ה-Y קטן בהרבה מה-X ומכיל פחות גנים. אצל מרבית החרקים לנקבה יש שני כרומוזומי X ולזכר X אחד אך לא כרומוזום Y. שיטה זו נקראת X ואפס. אצל דבורים ממין נקבה כלל המטען הגנטי מסודר בשישה עשר זוגות כרומוזומים ואצל הזכר יש שישה עשר כרומוזומים בודדים. הזכר בדבורים הוא הפלואידי והנקבה היא דיפלואידית.
דבורת הדבש בישראל

בישראל קיימות אוכלוסיות רבות מאוד של דבורי דבש, כמעט כולן מבויתות; כ-90,000 כוורות תרבותיות מפוזרות ברחבי המדינה. למכוורות בישראל חשיבות רבה וערך כלכלי רב עבור גידולים חקלאיים רבים הזקוקים להאבקת דבורים, כאשר הדרישה הגדולה ביותר לכוורות היא בגידולי אבוקדו, תפוח, חמניות ואבטיח. משקי הכוורות המבויתות בישראל מאוגדים תחת מועצת הדבש וארגון מגדלי הדבורים, המתאמים בין החקלאים את פריסת הכוורות בזמן ובמרחב לצורך האבקת הגידולים השונים וייצור הדבש.
דבורת הדבש נפוצה באופן טבעי באזור הלבנט, הכולל את ישראל. אולם תת-המין המקומי, var. syriaca, אגרסיבי יחסית וממהר לעקוץ ולכן פחות נוח לביות. בשל אופיו האגרסיבי, יובא לישראל תת-המין האיטלקי, שהוא נוח יותר לביות. בגידול דבורים מסחרי משתמשים רק בתת-המין הזה, שבשל עדינותו הוא פגיע יותר לתקיפות של צרעות מזרחיות בחודשי הקיץ, וכוורות רבות אובדות בדרך זו.
השימוש הגובר בכוורות מבויתות של דבורי דבש מתת-מין שאינו מקומי השפיע על שכיחותם ותפוצתם של הטקסונים המקומיים של הדבורים בישראל. אוכלוסיות טבעיות של דבורי דבש היו נפוצות בישראל בעבר, אולם רובן הוכחדו על ידי מחלות וטפילים שהועברו אליהן מהדבורים המיובאות. תת-המין הארצישראלי (var. syriaca) של דבורת הדבש הוכחד לחלוטין מישראל בעקבות הגעתו לארץ ב-1984 של הטפיל אקרית הוורואה (Varroa destructor). ניתן עדיין לגלות מדי פעם בישראל התנחלויות טבעיות של דבורי דבש מחוץ לכוורות מבויתות. מושבות אלה הן פליטות תרבות של אוכלוסיות הדבורים המיובאות המשמשות בחקלאות, ואינן מתת-המין הסורי.
בנוסף לפגיעה בתת-המין המקומי של דבורת הדבש, ישנן עדויות לכך שקיימת תחרות על משאבים בין דבורי דבש לבין מינים אחרים של דבורים הנפוצים באופן טבעי בישראל. כוורות המשמשות לייצור דבש מוצבות בכל רחבי המדינה, למעט בשמורות טבע. אך גם בחלק גדול משטחי שמורות הטבע, שחלקן קטנות מאוד (בעיקר במרכז הארץ), ישנה פעילות גבוהה של דבורי דבש שמגיעות מכוורות המוצבות מחוץ לשמורות. כמו כן החלו אף בנטיעה מאסיבית של עצים מייצרי צוף ברחבי המדינה, במטרה להגדיל עוד יותר את אוכלוסיותיהן של דבורי הדבש. לכמויות הגדולות של דבורי הדבש המשחרות בשטחים הפתוחים בישראל עלולה להיות השפעה שלילית על אוכלוסיות הדבורים המקומיות, המתבטאת בדחיקה של מינים מקומיים מסוימים, פגיעה באוכלוסיותיהם, ואולי אף הכחדתם.
במחקר שנערך בשנת 2017 נמצא שחומרי הדברה הנמצאים בשימוש בישראל גורמים לנזק בריאותי לדבורה אשר עלול לפגוע ביכולתה לאסוף צוף ולזמזם.
ראו גם

אפיתרפיה
דבש
כוורת
לקריאה נוספת

חיי הדבורים, מוריס מטרלינק, מצרפתית: מור קדישזון, הוצאת בבל, 2022.
כתבה 'כוורות הייטק – האם ניתן לצמצם את הידלדלות אוכלוסיית דבורי הדבש?', מתוך ריאיון אחד בחודש עם עמרי גלפרין, מגזין טבע הדברים, דצמבר 2022
הערות שוליים

↑  מחקר חדש: מנגנון מתוחכם שיצרו דבורי הדבש להובלת אבקת פרחים בגושים ויסקואלסטיים – ישמש את האדם כבסיס לפיתוח שיטות חדשות ליצירה ועיבוד של חומרים רכים, באתר https://www.ihaklai.org.il, ‏2022-09-23
↑  What do bees do in the winter?, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  המתנחלות שמחפשות בית חדש, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2019-04-10
↑   אסף רונאל, איך דבורים מוצאות את הדרך הביתה? בעזרת "טלפון שבור" של ריח, באתר הארץ, 7 באפריל 2021
↑  מקור: א. בן-נריה
↑  שביט, עפרית, תחרות בין דבורי דבש לבין דבורי בר מקומיות בחבל הים תיכוני בישראל, מוציא לאור לא ידוע], תשס"ז 2007
↑  הניו יורק טיימס, לאן נעלמו 10 מיליארד דבורים?, באתר הארץ, 25 באפריל 2007
1 2  אוכלוסיית הדבורים נכחדת – העולם מתגייס להצלתן, באתר הפורטל הישראלי לחקלאות, טבע וסביבה
↑  אדוה דדון, המהדורה הצעירה, ‏על "מגן דבורים אדום" שמעתם?, באתר ‏מאקו‏, 30 במאי 2015
↑  ד"ר מאיה סער, הכירו את BeeCSI, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏22 בדצמבר, 2019
↑  Paudel, Yagya. Mackereth, Robert. Hanley, Rodney. Qin, Wensheng., Honey Bees (Apis mellifera L.) and Pollination Issues: Current status, impacts and potential drivers of decline, Journal of Agricultural Science, 15 במאי, 2015
↑  עמותת מגן דבורים אדום, באתר העמותה
↑  סלבצקי, י. וחובריו, אקרית הוורואה בישראל, ילקוט המכוורת 45: 28–31, 2003.
1 2  שביט, עפרית, תחרות בין דבורי-דבש לבין דבורי-בר מקומיות בחבל הים תיכוני בישראל, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת חיפה, 2007.
↑  מחקר: חומרי הדברה גורמים לדבורים לאבד את הזמזום, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNC: 000000013  BNE: XX4576223  NKC: ph136552 
תאי ולד ומלכונים
דבורה ניזונה מצוף ורדים, ישראל
פועלת על פרחי פלרגוניום
דבורה מוצצת צוף מתוך פרח הלימון
מלכה בין פועלות
רודים דבש במכוורת
הזכרים מורחקים מהקן אחרי שאחד מהם הזדווג עם המלכה הבתולה
פועלת מביאה אבקה לכוורת
קטע על הדבורה, מתוך הספר "חברי"
חורפן אירופי

| חורפן אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: סמור
מין:: חורפן אירופי
שם מדעי
 Mustela lutreola ‏לינאוס, 1761
תחום תפוצה


חורפן אירופי
חורפן אירופי או חָרְפָּן (שם מדעי: Mustela lutreola) הוא מין של סמור החי בטבע באירופה ובקצוות מערב אסיה. הוא מתמחה בחיי מים ודומה לחורפן האמריקאי, אך האחרון שייך למין שונה. החורפן ניצוד רבות בטבע וכיום מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
מאפיינים

החורפן האירופי קטן מהמין האמריקאי ומגיע לגודל של 373–430 מ"מ בזכרים ו-352–400 בנקבות. הם מגיעים למשקל 550–800 גרם בממוצע. הפרווה של החורפנים גדולה וחומה והיא מבודדת את החורפן מהמים כשהוא שוחה וכך אינו מתייבש. הוא בעל גוף ארוך עם זנב עבה מעט ורגליים קצרות עם קרומים קטנים. הוא גם בעל שפם העוזר לו לחוש את הסביבה מתחת למים.
הוא חי בטבע בעיקר במרכז ובמזרח אירופה באגמים, נחלים וביצות וכן ביערות. הוא מוצא את טרפו מתוך המים וניזון בעיקר מיונקים קטנים שוכני מים כמו נברן המים, דגים, חרקי מים, סרטנים, צפרדעים וראשנים. הוא יצוד גם ברווזים אם יתפוס אותם. הוא הורג את טרפו על ידי ניביו החדים.
בשל ציד אינטנסיבי שכילה 80% מהאוכלוסייה החורפן מצוי בסכנה והוא לא התאושש ממנה לגמרי. בנוסף על כך הוא נפגע מפגיעה ביערות, ירידה בכמות טרפו, בעיקר סרטנים ודגים, מחלות וגם תחרות עם חורפנים אמריקאים שהובאו מאמריקה ומתחרים עמם על המזון והטריטוריה.
הערות שוליים

↑  חורפן אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
חכאי גמלוני

| חכאי גמלוני |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חכאים
משפחה:: חכאיים
סוג:: Lophius
מין:: חכאי גמלוני
שם מדעי
 Lophius piscatorius ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


חכאי גמלוני (שם מדעי: Lophius piscatorius) הוא מין של דג מצולות מסדרת החכאים. דג זה מצוי באוקיינוס האטלנטי ובימים סביבו - ים ברנץ, מצר גיברלטר, הים התיכון והים השחור. בים האירי דג זה נחשב לדג מאכל מסחרי חשוב.
אורכו של החכאי עד 2 מ' ומשקלו יכול להגיע ל-50 ק"ג. הנקבות גדולות מהזכרים. הוא בעל ראש שטוח עם לסתות ענקיות בעלות שיניים חדות והלסת הגדולה יכולה להיפער במהירות ולשאוב כל יצור העובר בקרבתה. הסנפירים שטוחים והחכאי מצוי בשכיבה על קרקעית הים ושוחה לעיתים רחוקות. הסנפירים השטוחים עוזרים לחכאי לנוע על פני החול והוא בעל בליטות הנראות כמו אצות להסוואה בעודו שקוע בחול. מעל פיו ישנה קרן המכילה תא מאיר. לחכאי אין כלל קשקשים.
החכאי שוכן בתהומות האוקיינוס בעומק 20-1,000 מ' מתחת פני הים. הוא טורף מארב מתמחה המשתמש ב"חכה" שמעל ראשו כדי למשוך טרף המחפש את האור. החכאי יכול לטרוף כמעט כל דג הקרוב אליו במשקלו ולאחר מכן לצום במשך חודשים.
הערות שוליים

↑  חכאי גמלוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534389205171  GND: 4205776-0  LCCN: sh87002766
חופמי כפול-צווארון

| חופמי כפול-צווארון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חופמיים
סוג:: חופמי
מין:: חופמי כפול-צווארון
שם מדעי
 Charadrius vociferus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Charadrius vociferus
חופמי ב"תצוגת הכנף השבורה"
חופמי כפול-צווארון (שם מדעי: Charadrius vociferus) הוא מין של עוף ממשפחת החופמיים החי בגדות נהרות.
מאפיינים

אורכו של החופמי 23-27 ס"מ ומוטת כנפיו עד 47 ס"מ. משקלו הממוצע 88 גרם. הוא בעל שני פסים שחורים לאורך צווארו מהם קיבל את שמו. שאר הגוף חום עם סנטר ועורף לבנים, אוזניים וגבות כתומות וכן כמה אזורים בחזהו כתומים ופנים הכנפיים. הבטן ושאר הפנים לבנים.
החופמי חי בגדות מים ובאזורים פתוחים ורמות מאלסקה ועד פרו. הם מקננים על הקרקע והקנים וכן הביצים מוסווים היטב בין העשבים והאבנים. אם טורף מתקרב לביצים בכל זאת החופמי השומר עליהם יעשה הצגה של כנף פצועה שתמשוך אחריו את הטורף לאט לאט כשהחופמי מתרחק מהקן לאט לאט, לבסוף הקן מתרחק מאוד והחופמי "מבריא" ועף בחזרה לקן, משאיר את הטורף מאחור.
תת-מינים

Charadrius vociferus peruvianus
Charadrius vociferus ternominatus
Charadrius vociferus vociferus
הערות שוליים

↑  חופמי כפול-צווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543572305171  LCCN: sh85072325
חופית להקנית

| חופית להקנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חופית
מין:: חופית להקנית
שם מדעי
 Calidris ferruginea ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


חופית להקנית או חופית אדומה (שם מדעי: Calidris ferruginea) היא מין של עוף מים מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים.
מאפיינים

החופית הלהקנית מגיעה בקיץ לטונדרה הארקטית של קנדה, צפון אירופה וסיביר ובחורף נודדת דרומה בנדידה גדולה: האוכלוסיות של צפון אמריקה נודדות לדרום אמריקה, האוכלוסיות של גרינלנד וצפון אירופה נודדות לדרום אירופה ואפריקה ואלו של סיביר נודדות לאוסטרליה ולניו זילנד. חופית זו נודדת בלהקות גדולות ביותר, ומכאן שמה.
אורכה 23-26 ס"מ, מוטת הכנפיים 47-53 ס"מ ומשקלה 100-200 גרם בממוצע כשהזכרים גדולים יותר מהנקבות ותת-מינים צפוניים יותר גדולים יותר. לחופית זו יש ראש ונוצות בטן כתומים. הכנפיים, הכיפה והעורף אפורים-צהובים עם גוון מסורטט שחור. המקור בינוני באורכו ושחור, איתו היא מחפשת את מזונה בחול ובבוץ.
היא ניזונה ממגוון חסרי חוליות המתחבאים בחולות החופים, מעכבישים וחרקים המצויים סביב החופים וגם מביציהם המפוזרות של סרטני פרסה הפרהיסטוריים.
תת-מינים

C. c. roselaari
C. c. rufa
C. c. canutus
C. c. islandica
C. c. rogersi
C. c. piersmai
הערות שוליים

↑  חופית להקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537019205171  GND: 1036115305 
חופיות ניזונות בחוף הים
זעמן שחור

| זעמן שחור |
| --- | --- |
 זעמן שחור טורף קמטן חורש, צולם בעמק האלה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: Dolichophis
מין:: זעמן שחור
שם מדעי
 Dolichophis jugularis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


זעמן שחור, מופע מתבגר. בשלב מוקדם יותר בחייו הנחש יראה בהיר יותר ומנוקד
זַעֲמָן שָׁחור (שם מדעי: Dolichophis jugularis) הוא מין של נחש במשפחת הזעמניים והארוך בנחשי ישראל, תפוצתו באזורים הלא מדבריים באיראן, עיראק, טורקיה, קפריסין, ירדן, סוריה וישראל. הזעמן השחור אינו ארסי, ובשל רעבתנותו הגדולה נחשב למועיל שבנחשים בהדבירו מכרסמים רבים, ואף נחשים ארסיים באזורי תפוצתו כגון צפע מצוי. זעמן שחור הוא נחש פעיל למדי ומהנפוצים בנחשי ישראל. ככל נחשי ישראל הוא בעל חיים מוגן, ואסור להחזיקו בשבי ללא היתר ממשלתי מיוחד.
תיאור ותפוצה

צבעיו של זעמן שחור משתנים ללא היכר מצעירותו לבגרותו. בצעירותו ועד הגיעו לאורך של כ-1.2 מטר לערך צבעו יהיה חום-אפרפר כאשר גופו מנוקד בנקודות קטנות שחורות או אפורות באופן לא אחיד. בבגרותו אותן נקודות ישחירו ויגדלו עד אשר צבעו יהיה שחור אחיד ומבריק, ובטנו תהיה בצבע אפור. בישראל עשוי אורכו להגיע עד 2.5 מטרים (8.2 רגל) ולמשקל של כ-2 ק"ג, מחוץ לישראל נצפו גם פרטים באורך של עד 3 מטר. בישראל קרובים לאורך זה, אך קצרים במעט, כרכן הקרינים (שגופו עבה משל הזעמן) ותלום קשקשים מצוי. ראש הזעמן השחור אינו רחב בהרבה מצווארו, עיניו ואישוניו עגולים וגדולים יחסית וראייתו טובה. חוש הראייה המפותח מצביע כי עיקר פעילותו של נחש זה בשעות היום ומקצתה בשעות הלילה. זעמן שחור הוא נחש פעיל ומהיר למדי המגיע ל-9 קמ"ש (2.5 מטר לשנייה). גופו הארוך עשוי מכ-400 חוליות המסייעות לפיתוליו האקרובטיים של הנחש כמו גם מערכת שריריו המפותחים ההופכות אותו למטפס מצוין, אם כי הוא שוכן קרקע רוב זמנו. זעמן שחור נפוץ מאזור קו באר שבע וצפונה, אינו שוכן באזורים חוליים, מדבריים או מדבריים למחצה.
בעבר נפוצה סברה מוטעית כי כל נחש שחור בארצנו אינו ארסי ואינו מסוכן ואף שם זה שימש כשם נרדף לזעמן השחור, אולם סברה זו אינה נכונה לגבי מיני נחשים שחורים אחרים. דומים לזעמן השחור בארצנו שני נחשים - פתן שחור מצוי ושרף עין גדי שאזור תפוצתם הוא מדברי או מדברי למחצה, והם נחשים ארסיים, שרף עין גדי אף נחשב לנחש הארסי ביותר בארצנו. דרושה עין מנוסה להבחין בין המינים. באופן כללי אזור מחייתם של שני נחשים ארסיים אלו אינו חופף בעיקרו לאזור מחייתו של זעמן שחור בישראל ובניגוד אליו הם נחשים הפעילים בעיקר בלילה, אולם לא באופן בלעדי ולכן אין להסתמך על כך כגורם מזהה. כאשר נחש שחור קצר ממטר הוא בהכרח יהיה ארסי, היות שזעמן שחור מחליף צבעו מחום-אפרפר לשחור רק כאשר הוא ארוך ממטר. הנחש הארסי שעיקר אזור תפוצתו חופף לזה של הזעמן השחור בישראל הוא הצפע המצוי.
נחשים ארסיים הדומים לזעמן שחור
פתן שחור מצוי, (ארסי). מגיע עד 130 סנטימטרים (4.3 רגל).
שרף עין גדי, (ארסי). מגיע עד 80 סנטימטרים (2.6 רגל).
התגוננות

התנהגותו של הזעמן השחור ביישנית, והוא נמלט במהירות רבה לפני שניתן להבחין בו. כאשר הוא נתפס או נלכד לפינה ללא מוצא, הוא מסתובב לעבר התוקף וזוקף את פלג גופו העליון בצורת S כשהוא מתוח כקפיץ המוכן לזנק קדימה לנשיכה. הוא גם מתגונן בנשיפות בנוסף לניסיונות נשיכה מהירים ביותר. על אף שאינו ארסי, נשיכתו מכאיבה והוא עלול לאחוז ממושכות בתוקפו בחוזקה בשיניו, כשהוא מותיר פצע מדמם. לצד סקרנותו הרבה של נחש זה, הטמפרמנט הפעיל החם והאגרסיבי הוא גם מקור שמו של הנחש - זעמן. בניגוד לנחשים אחרים, קשה עד מאוד להרגיעו ולכן אינו מועדף כחיית מחמד במדינות שמותר לגדלו.
תזונה

תזונתו של זעמן שחור מגוונת ומורכבת ממכרסמים, זוחלים, דו-חיים וציפורים. תזונתו המועדפת היא מכרסמים, והוא עשוי לבלוע טרף הגדול באופן משמעותי מגודל ראשו כאשר הגודל המרבי המועדף עליו הוא כשל חולדה בוגרת. בבדיקת תכולת קיבתם של פרטים מתים במצרים ובעיראק נמצא כי טרפו של זעמן שחור עשוי לכלול גם גורי חתולים, ארנבים צעירים צבים וביצי עופות ונחשים אחרים ואף קניבליזם. הצעירים מעדיפים לטאות בשלבי חייהם המוקדמים.
זעמן שחור מאתר את טרפו בעזרת שני חושיו המפותחים - חוש הריח וחוש הראיה שלו. כאשר מאתר אזור בו נמצא טרפו באמצעות חוש הריח הוא אורב לטרף, ובעזרת זריזותו ומהירותו הגדולה תוקף את טרפו, אוחז בו בשיניו החדות ולוחץ אותו בגופו אל הקרקע עד אשר הטרף חדל לזוז וליבו נודם. לעיתים, כשהקרקע אינה מתאימה לכך, חונק את טרפו ומשתק אותו. בעת הבליעה הזעמן השחור מפריש רוק על הטרף על מנת להקל את בליעתו. רעבתנותו של הזעמן השחור גדולה עד מאוד, והוא מסוגל לבלוע כ-10 עכברים בוגרים ברצף - בזה אחר זה, ובעת מחסור מסוגל לצום במשך חודשים רבים. בזמן עונת רביית העופות חומס הזעמן קנים פעילים, וטורף את כל הגוזלים בקן. כושר הטיפוס המעולה של נחש שוכן קרקע זה מסייע לו להגיע לקנים גבוהים בצמרות העצים.
רעבתנותו הגדולה מועילה לאדם, ובמיוחד לחקלאים בסביבת לולים, אסמי תבואה וכל מוקד המהווה משיכה למכרסמים, לרבות יישובי האדם. לכן מעדיף להימצא באזורים השופעים בטרף.
רבייה

אין שוני בולט במופע בין זכרים ונקבות. תקופת הרבייה של הזעמן השחור מתרחשת בתחילת האביב. הנקבות משחררות פרומונים שנקלטים על ידי חוש הריח המפותח אצל הזכרים באזור כולו. בתקופה זו זכרים מתלפפים סביב הנקבה ויוצרים "כדור הזדווגות", עד אשר הזכר המתאים מיישר את גופו מתחת לנקבה ומזדווג עמה במשך שעות.
כ-45 יום לאחר ההפריה הנקבה מטילה ביציה אל גומחה באדמה לחה, לה זקוקות הביצים לצורך התפתחות תקינה של העוברים. מספר הביצים נע בין 7 ל-11, והן מוארכות. לאחר הטלת הביצים הנקבה עוזבת את הקן מבלי לשוב אליו. לאחר כחודשיים בוקעים האבקועים הצעירים, ומרגע זה הם עצמאיים וחזקים על מנת לצוד את מזונם בעצמם. ישנם תיעודים של זעמנים שחורים שטרפו את בני מינם, על אף שמין זה אינו בעל נטייה מובהקת לקניבליזם.
אויבים

אויביו הטבעיים של זעמן שחור הם עופות דורסים כגון חיוויאי הנחשים ויונקים טורפים כגון נמייה מצויה. אחוז קטן מהפרטים הצעירים מגיעים לבגרות, ולהם אויבים רבים כגון עורבים, חתולים נחשים אחרים ואפילו פרטים בוגרים של בני מינם. פרטים בוגרים מיטיבים להתגונן מפני טורפים רבים. האדם מהווה אחת מהסכנות העיקריות לשרידותם. פעמים רבות מתחמם הזעמן בשמש על כבישים. בשל חיבתו זו, הוא נמצא פעמים רבות דרוס בדרכים. פעמים רבות נחש זה נהרג במכוון על ידי בני האדם בעיקר בשל החשש הכללי מנחשים ומחוסר הכרה והבנה כי נחש זה מועיל ביותר לאדם, ובלתי מזיק לו.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 154-156
הערות שוליים

↑  זעמן שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  פנחס אמיתי ועמוס בוסקילה "מדריך לזוחלים ודוחיים בישראל", הוצאת כתר, 2006
1 2 3  ד"ר אברהם ארבל ועזריה אלון (1984), החי והצומח של ארץ ישראל כרך 5 -דו-חיים וזוחלים. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, עמ' 120
↑  Dolichophis jugularis (LINNAEUS, 1758) באתר The Reptile Database
↑  על פי מדד LD50
1 2  Coluber jugularis מאתר reptilia.dk
↑  CFT2063, זעמן שחור (Dolichophis jugularis) הכוכב העירוני, באתר מוקד לוכדי נחשים, ‏2023-10-11
↑  ארז ארליכמן, נחש קרב: זעמן שחור נגד שלושה עורבים, באתר ynet, 29 באפריל 2014
זעמן שחור, מופע בוגר
חמאית

| חמאית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: נאדידיים
סוג:: חמאית
שם מדעי
 Pinguicula ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

חמאית (שם מדעי: Pinguicula), צמח טורף ממשפחת הנאדידיים שמונה כ-80 מינים. המינים נפוצים ברובם בחצי הכדור הצפוני ומרביתם מצויים במקסיקו ובאירופה.
מאפיינים

החמאית, בדומה לטללית, משתמשת במלכודת דבק כדי ללכוד את טרפה, המורכב בעיקר מיתושים, זבובים וחרקים קטנים נוספים. פני העלה של החמאית מכוסים בבלוטות המפרישות דבק לכידה ובכאלה המפרישות אנזמי עיכול המעכלים את הטרף הנדבק לעלים.
המין חמאית האלפים גדל באזורים שונים על פני כדור הארץ; מהרי האלפים והפירנאים שבאירופה ועד להרי ההימאלאיה שבמזרח אסיה (צפון הודו, נפאל והרי טיבט). בתקופת הקרח האחרונה לפני כ-10000 שנה, חמאית האלפים (pinguicula alpina), הייתה נפוצה לאורך כל יבשות אירופה ואסיה מהפירנאים ועד להרי ההימאליה ונפאל. אולם עקב התחממות האקלים נכחד הצמח מכל אזור הביניים שבין מערב אירופה לצפון הודו ונפאל.
חזיר נהרות

| חזיר נהרות |
| --- | --- |
 חזיר נהרות
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי חזיר
משפחה:: חזיריים
סוג:: חזיר אדום
מין:: חזיר נהרות
שם מדעי
 Potamochoerus porcus ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


חזיר הנהרות (שם מדעי: Potamochoerus porcus) הוא מין בסוג חזיר אדום. חזיר הנהרות, הקרוי גם חזיר שיחים (שלא להתבלבל עם Potamochoerus larvatus ששמו הנפוץ הוא חזיר הסבך), הוא מין חזיר שחי בטבע באפריקה, ביערות הגשם (כמו ביערות קונגו), בהרים, ביצות, עמקים מיוערים ובשיחים וכן בסוואנות מיערות מסנגל עד לקונגו. שמו של חזיר זה מגיע מאזור חיותו ליד נהרות שהוא שוחה בהם.
מאפיינים

חזיר בוגר שוקל 45–100 ק"ג וגובה הכתף הוא 60–75 ס"מ. צבע הפרווה הוא חום עד אדום (זה מקור השם באנגלית חזיר נהרות אדום), הרגליים וחלק מהראש בצבע שחור וחוטם לבן, פס לבן נמתח מקצה אחד של עמוד השדרה לקצה השני. הלחיים לבנות. אורך הזנב 30 עד 45 סנטימטרים. הם חיים בעדרים של 6 עד 20 פרטים, המונהגים על ידי הזכר החזק ביותר. בדרך כלל, נולדים בין 3–6 חזירונים בהמלטה אחת לאחר הריון של 4 חודשים.
החזיר אוכל-כול וניזון בעיקר משורשים, פקעות, פירות (בעיקר פירות שנפלו על ידי קופים, קלאונאים וסנאיים), עשב, בעלי חיים מתים, חלזונות, ביצים, חרקים, לטאות וגידולים חקלאיים כמו קסאווה ובטטה. הטורף העיקרי שלו הוא הנמר. תוחלת החיים של חזיר זה היא 15 שנים בטבע. החזיר לא נמצא בסכנת הכחדה ומצב שימרו הוא ללא חשש. 078-05-1120 my name is bob epiksi and my social security number is
הערות שוליים

↑  חזיר נהרות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Gmail, accounts.google.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל הדרך (אלבום)

"אל הדרך" הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1982 לאור חברת התקליטים פונוקול בקטלוג 724. הוצאתו באה לאחר ארבע שנות הפסקה מהקריירה המוזיקלית שלה. הפסקה זו אף סוקרה בהרחבה בגיליון של 11 בפברואר 1982 בעיתון "דבר". מן האלבום צמחו הלהיטים "בשביל אל הכפר", "נחמה" ושיר הנושא, "אל הדרך".
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | עד עולם  | 3:23 |
| 2. | בשביל אל הכפר  | 2:52 |
| 3. | לילות לבנים  | 3:06 |
| 4. | מקום מיוחד  | 3:13 |
| 5. | נחמה  | 3:39 |
| 6. | אל הדרך  | 3:22 |
| 7. | הניגון הטוב  | 3:16 |
| 8. | שיר מדליק הפנסים  | 4:22 |
| 9. | נאסף תשרי  | 5:38 |
| 10. | עד הלום  | 4:32 |