stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע בין כוכבים: הדור הבא – דמויות
רומולאנים > שינזון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שונות > הנוסע

דמוי-אדם מאלפא טאו C, בעל יכולות מנטליות בלי ברורות בכוללות שליטה על מחרה הזמן-חלל. הופיע בפרק השישי של העונה הראשונה.
שונות > ישות הקריסטל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שונות > רואפו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| מסע בין כוכבים: הדור הבא |
| --- | --- | --- |
| יוצר הסדרה | ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • ג'ונתן פרייקס • לוואר ברטון • מייקל דורן • גייטס מק'פאדן • מרינה סירטיס • ברנט ספיינר • ויל ויטון • דניס קרוסבי • דיאנה מולדואר |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • ויליאם רייקר • ג'ורדי לה פורג' • וורף • בוורלי קראשר • דיאנה טרוי • דאטה • וסלי קראשר • טאשה יאר • קתרין פולאסקי |  |
| דמויות משנה | מיילס או'בריאן • רג'ינלד בארקלי • גאורון • גאינן • רו לארן • סארק • סילה • זפרם קוקרן • קיו • קיילאס • תומאס רייקר |  |
| גזעי חייזרים | אל-אוריאנים • אנדרואיד • באג'ורנים • בטאזואיד • בורג • וולקנים • פרנגי • קיו • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | אנטרפרייז-D • אנטרפרייז-E • הולודק • וייזור • טרנספורטר • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| סרטי הקולנוע | דורות • המפגש • המרד • נמסיס |  |
| פרקים בולטים | Encounter at Farpoint • The Big Goodbye • Pen Pals • Q Who • Yesterday's Enterprise • The Best of Both Worlds • Redemption • Darmok • The Outcast • The Inner Light • All Good Things... |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסע בין כוכבים: פיקארד • אימזדי |  |
ריי ולסטון כבות'בי, מתוך סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1992.
מייג'ל בארט כלוקסנה טרוי, מתוך הפרק "The Muse" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", 1996.
פאנאוויה טורנדו

הפאנאוויה טורנדו (Panavia Tornado) הוא מטוס קרב המיועד לתקיפה/יירוט שתוכנן במשותף על ידי בריטניה, גרמניה ואיטליה, ומשרת בחילות האוויר שלהן, וכן בערב הסעודית. תכנון המטוס החל בשנת 1967 על פי החלטת שלוש הממשלות שלעיל כדי להחליף את מטוסי אינגליש אלקטריק לייטנינג ואת מטוסי פנטום II. המטוס נכנס לשירות בשנת 1982 בטייסת 9 של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
רקע

המטוס תוכנן על ידי קבוצת החברות "פאנאוויה" (Panavia) המאגדת את החברות: "בריטיש אירוספייס" הבריטית (British Aerospace), "מסרשמיט-בולקואו-בלוהם" (MBB) הגרמנית ו"אלניה אווירונאוטיקה" (Alenia Aeronautica) האיטלקית. בתחילה, גם הולנד הייתה שותפה בקבוצת החברות שהוקמה ב-29 במרץ 1969, אך פרשה ממנה ב-1970. בריטניה וגרמניה מחזיקות ב-42.5% מהבעלות כל אחת, ואילו איטליה מחזיקה ב-15%. ב-1970 הוקמה במקביל חברת "טורבו יוניון" (Turbo-Union) המייצרת את מנועי המטוס. 40% מהחברה בבעלות "רולס-רויס" הבריטית, 40% בבעלות "מ.טי.יו."‏ (MTU) הגרמנית, ו-20% בבעלות "אוויו" (Avio) האיטלקית (לשעבר "פיאט תעופה").
כ-992 מטוסים יוצרו בסך הכול עבור שלוש המדינות, והן ערכו אימונים משותפים רבים. המטוס נמכר גם לערב הסעודית, המדינה היחידה מחוץ למדינות היוזמות שרכשה את המטוס במסגרת עסקת נשק אל-יממה (אנ'). משה ארנס, התריע על הסכנה הצפויה לישראל ממכירת המטוסים לערב הסעודית, וראש הממשלה שמעון פרס שלח מברק מחאה לראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר. עם זאת עורך בטאון חיל האוויר, אורי דרומי, סבר שהביצועים של ה"פאנאוויה טורנדו" היו נחותים לעומת מטוסי חיל האוויר ה-F-15 וה F-16. בשנת 2003 נחשף כי הבריטים שילמו שוחד של עשרות מיליוני ליש"ט בכדי לזכות בעסקה.
תכנון

הטורנדו הוא מטוס דו־מושבי. הטייס יושב בתא הקדמי והנווט/מפעיל מערכות באחורי. זהו מטוס רב-משימתי עם כנף בעלת משיכה משתנה. המדינות השותפות בפרויקט מתחלקות בייצורו. כך למשל, איטליה מייצרת את הכנפיים, בריטניה וגרמניה את שלד המטוס ובריטניה את חרטום המטוס.
הגאיי המטוס הם מהדור החדש, המקובל כיום ברוב מטוסי הקרב, ונמצאים תחת שליטת מחשב בשיטת טוס-על-חוט, ולא בחיבור מכני ישיר לפעולות הטייס. עם זאת, קיימת מערכת מכנית לגיבוי במקרה של תקלה במחשב המטוס. מערכת זו מאפשרת למטוס לטוס בגובה נמוך ובמהירות גבוהה, יכולת שהייתה חדשה למדי כאשר התחיל ייצור המטוס.
המטוס מצויד במערכות אלקטרוניות רבות המאפשרות מעקב והשמדה של מטרות ובמקביל הגנה על המטוס. המערכות כוללות טייס אוטומטי, מערכת ניווט GPS ומגוון רחב של אמצעי נשק אפשריים לנשיאה.
טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-14 באוגוסט 1974. ביולי 1976 נחתם הסכם הייצור הסדרתי הראשון, והחל הייצור בגרסאותיו השונות, לפי צרכיו ודרישותיו של כל אחד מחילות האוויר של המדינות היצרניות.
המטוס המתוכנן להיות יורשו של הטורנדו במדינות אלו (ואף במספר מדינות אירופאיות נוספות) הוא ה"יורופייטר טייפון".
גרסאות

קיימות שתי גרסאות עיקריות למטוס הטורנדו: דגם התקיפה GR1 (המכונה גם IDS) ודגם היירוט F3 ‏(המכונה גם ADV). בתחילה יוצרה גרסת יירוט שנקראה F2 (יוצרו רק 18 מטוסים מדגם זה), אך עד מהרה הסתבר כי היא לוקה בבעיות גדולות, בעיקר בתחום המכ"ם. המטוסים קורקעו והוסבו מאוחר יותר לגרסת ה-F3. גרסת ה-F3 נועדה למשימות עליונות אווירית. היא מצוידת בשני תותחי "מאוזר BK-27"‏ (Mauser) בקוטר 27 מ"מ, ובמכל דלק גדול יותר מהגרסה השנייה. היא גם בעלת מכ"ם חזק יותר, מדגם "AI.24 פוקס־האנטר" (Foxhunter) ויכולה לשאת טילי "סיידווינדר" או "AIM-120 אמראם".
גרסת ה-GR1 היא גרסת התקיפה של המטוס. גרסה זו מצוידת בתותח אחד בלבד (מאותו הסוג) ובאותו סוג מכ"ם (פוקס־האנטר) שתפקידו העיקרי הוא "מעקב־קרקע" על מנת לאפשר למטוס טיסה בגובה נמוך. גרסאות ה-GR מסוגלות לשאת בתור חימוש פצצות־מונחות־לייזר מסוג "פּייב־וואיי" (Paveway) מסוג 2 או 3 וכן טילי אוויר-אוויר להגנה עצמית מסוג "AIM-9 סיידווינדר". בנוסף, קיימת גם גרסת ביון ואיסוף מודיעין, גרסת ה-ECR. ב-1994 החליט משרד ההגנה הבריטי על שדרוג דגם זה בצורה מקיפה, והגרסה המשודרגת נושאת את השם GR4.
נתונים נוספים

כנף המטוס היא "כנף־משיכה־משתנה" (בדומה למטוס "F-14 טומקט"). הכנף יכולה לשנות את הזווית שלה ביחס לגוף המטוס. ישנן שלוש זוויות אפשריות בהתאם למהירות המטוס: 67 מעלות במהירות גבוהה, 45 מעלות למהירות ביניים ו-25 מעלות עבור מהירות נמוכה. שינוי זווית הכנפיים מאפשרת למטוס להמריא ולנחות ממסלולי המראה קצרים יחסית, אך גם להגיע למהירויות גבוהות בעת טיסה. המטוס מצויד בשני מנועי סילון מסוג "Turbo-Union RB-199" בעלי כח דחף של 36.5kN במהירות שיוט ו-83kN בהפעלת מבער אחורי.
מאפיינים (לגרסת GR4) > מאפיינים כלליים

צוות: 2
אורך: 16.72 מטר (54 רגל ו-10 אינץ')
מוטת כנפיים: 13.91 מ' בכנף משוכת־זווית בת 25°, 8.60 מ' בכנף משוכת־זווית בת 67° (28.2/45.6 רגל)
גובה: 5.95 מטר (19.5 רגל)
שטח הכנף: 26.6 מ"ר (286 רגל ²)
משקל ריק: 13,890 ק"ג (31,620 ליברות)
משקל המראה מרבי: 28,000 ק"ג (61,700 ליברות)
הנעה : 2 × מנוע טורבו־מניפה מסוג טורבו־יוניון "Turbo-Union RB199-34R" סימן־103 עם מבער אחורי
דחף יבש: 43.8 קילו-ניוטון (9,850 ליבראות) כל אחד
דחף עם מבער אחורי: 76.8 קילו-ניוטון (17,270 ליב') כל אחד
מאפיינים (לגרסת GR4) > ביצועים

מהירות מקסימלית: 2.2 מאך, 2,400 קמ”ש, 921 מייל/שעה
טווח טיפוסי למשימות קרב: 1,390 ק"מ, 864 מייל
טווח מקסימלי: 3,890 ק"מ (2,417 מייל) עם ארבעה מכלי דלק נתיקים
תקרת שירות: 15,240 מטר (50,000 רגל)
קצב טיפוס: 76.7 מטר/שנייה, 15,098 רגל/דקה
יחס דחף למשקל: 0.55
מאפיינים (לגרסת GR4) > חימוש

מנשאי חימוש: 4 מנשאים למטען כבד מתחת לגוף המטוס ו-4 מנשאים בשתי הכנפיים, בעלי יכולת נשיאה של 9 טון סה”כ
טילים :
טילי אוויר־אוויר :
AIM-9 סיידווינדר
IRIS-T‏
AIM-132 אסראם
טילי אוויר־קרקע :
6 טילי אוויר־קרקע AGM-65 מאבריק
12 טילי ברימסטון נגד טנקים (Brimstone)
‏4 טילי שיוט KEPD 350‏ (Taurus KEPD 350)‏
נגד ספינות טילים :
2 טילי AS.34 קורמורן (AS.34 Kormoran)
2 טילי SEA EGALE‏ (BAe Sea Eagle)
טילים נגד־קרינה :
4 טילים נגד קרינה AGM-88 הארם
פצצות :
פצצות מצרר BL755‏ (INSYS's BL755)
פצצות מונחות מערכת GPS/אלקטרו־אופטית HOSBO‏ (HOPE/HOSBO)
פצצות מונחות־לייזר (LGB) "פּייב־וואיי" (Paveway)
עד 2 ערכות פיזור JP233 או MW-1, נגד מסלולי המראה‏ (JP233/MW-1)
עד 4 פצצות אטום טקטיות B61 או WE.177‏ (WE.177/B61)
הערות שוליים

↑  מה חושב חיל האוויר על הטורנאדו, כותרת ראשית, 23 בספטמבר 1985
↑  פייננשל טיימס, ‏בריטניה הפסיקה חקירת שחיתות כדי לאפשר עסקת מטוסים ענקית נוספת עם ערב הסעודית, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012430930105171  GND: 4215763-8  LCCN: sh85136121  NKC: ph369363 
מטוס טורנדו בצבעי חיל האוויר המלכותי הבריטי
נוף ילדות

| --- | --- |
עטיפתו של תקליטור השדרים בגרסה משנת 2000
עטיפתו של תקליטור השדרים בגרסה משנת 2000
 סינגל בביצוע שלמה ארצי
 מתוך האלבום אהבתיהם
 יצא לאור:  2000
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  שלמה ארצי
 לחן:  שלמה ארצי
"נוֹף יַלְדוּת" הוא שיר שכתב והלחין שלמה ארצי בשנת 1971. את השיר ביצע במקור באלבומו "על אנשים", בגרסה שלא התרוממה במצעדי הפזמונים. ואולם לאחר צאת גרסתו המחודשת, שנכללה באלבום "אהבתיהם" משנת 2000, הפך השיר ללהיט גדול.
משמעות השיר

השיר נכתב אולי על היישוב שבו נולד ארצי, אלוני אבא, אולי על שכונת ביצרון, בתל אביב, שבה גדל, או אולי על רחוב ברנדיס שבצפון החדש אליו עברה משפחתו בהמשך. השיר מתאר את התבגרות הדובר אל מול הנופים שנעצרו ולא השתנו.
גרסת "על אנשים"

את הגרסה באלבום זו עיבד אלברט פיאמנטה בסגנון מלנכולי ושקט. זה היה האלבום הראשון בו כתב שלמה ארצי כמעט את כל השירים.
הגרסה המחודשת

בשנת 2000 הקליט שלמה ארצי אלבום שכולו מורכב מביצועים חדשים לשירים ישנים שלו, והוא אחד האלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה של המוזיקה הישראלית.
גם השיר "נוף ילדות" בוצע מחדש לאחר שעבר עיבוד על ידי שלמה ארצי, יהודה עדר, אבי סינגולדה, ז'אן פול זימבריס וגיל פלדמן. העיבוד שינה את אווירת השיר ואת אופיו. נוסף על כך, המילים שונו והבית השלישי הושמט. בביצוע השיר משתתפים פבלו רוזנברג ודוד ד'אור.
| גרסת המקור | הגרסה החדשה |
| --- | --- |
בְּגַן הָעֵצִים הַמִּתְקַלְפִים
אֲשֶׁר הָיוּ צִלִּי מִימֵי יַלְדּוּת
כְּבָר נִשְׁבְּרוּ הָעֲנָפִים
כֵּן נִשְׁבְּרוּ הָעֲנָפִים: קפצה זקנה פתאום
פִּרְחֵי הַבַּר צוֹמְחִים בֵּין הָעֵצִים: אני הולך ואת איתי
שֶׁעֲלֵיהֶם נֶעֱלָמִים: והם כולם נעלמים
כְּבָר נִשְׁבְּרוּ הָעֲנָפִים: קפצה זקנה פתאום
כְּבָר נִשְׁבְּרוּ הָעֲנָפִים: איזה יום היום
לאחר שארצי הוציא לאור את הגרסה המחודשת של השיר "נוף ילדות", השיר נכנס כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב-20 בפברואר 2000, והופיע בהם במשך שישה עשר שבועות, עד ל-25 ביוני של אותה השנה. במשך שבועיים מתוכם עמד בראש המצעד. החל מ-9 באפריל של אותה השנה, השתתף גם במצעד השנתי תש"ס (2000). הוא זכה להצלחה רבה ודורג במקום השביעי.
השיר נחשב כשיר המצליח ביותר של ארצי במצעד, ובזכותו זכה ארצי בתואר זמר השנה.
ביצועים נוספים של השיר

השיר זכה לביצועים רבים, והרבה מועדוני זמר מרבים להשמיעו. ישנם גם זמרים גדולים הכוללים במופעים ובהקלטות גרסאות אישיות לשיר.
הערות שוליים

1 2  בנוף ילדות, באוסף המוזיקה הישראלית (ביצוע מוקלט) שלמה ארצי, 1949- מלחין מחבר זמר מבצע
1 2  עפר גביש-אירועי זמר, נוף ילדות, איזה יום היום?, סיפורי שיר, באתר עפר גביש - אירועי זמר
↑  שלמה ארצי - בנוף ילדות (בגרסת האלבום: על אנשים), נבדק ב-2022-02-10
חייקיל שיף

חייקל ושרה שיף בשנת 1900 בערך
חייקיל (חיים) שיף (1865 — 8 בפברואר 1926) היה שען יהודי יליד האימפריה הרוסית, מעולי העלייה הראשונה לארץ ישראל, שהפך ליזם מקרקעין. היה מראשוני חברי אגודת אחוזת בית, והיה ממתווכי רכישת קרקעות אחוזת בית, מיוזמי שכונת מונטיפיורי ומראשוני שכונת נווה שלום בתל אביב.
ביוגרפיה

חייקיל שיף נולד בעיר וולקוביסק באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) בשנת 1865. הוריו היו טבל (טוביה) ומיטה, משפחת שענים ותכשיטנים שעסקו בייצור ובמכירת שעונים. במקביל ללימודיו בישיבת וולקוביסק רכש את מקצוע השענות בבית העסק המשפחתי. שיף נאלץ בתום לימודיו לחפש את פרנסתו במקום אחר כי אחיו הבכור, מאיר, הוא שיועד להמשיך את העסק המשפחתי בוולקוביסק.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 עלה לארץ ישראל. שיף סייע ותמך ביישוב החדש – חלוצים חברי ביל"ו, גימנזיסטים חילוניים ועוד - למרות חינוכו והקפדתו על שמירת מצוות (ובניגוד לבני עירו שהצטרפו עד אז בעיקר ליישוב הישן כשעלו ארצה). הוא עלה במטרה לבנות חיים של יצירה ואי תלות כלכלית. כעבור שנה הצטרפה אליו ארוסתו שרה-טובה, בת משה שמעון לב (לעוו), מהעיירה פיעסק הסמוכה לוולקוביסק. השניים נישאו בירושלים, סמוך לעלייתה. בתחילה השתקעו בני הזוג ביפו, ובשנת 1900 עברו לשכונה היהודית החדשה נווה שלום. בשנת 1913 עברו לגור ברחוב הרצל בתל אביב.
ביתם של חייקיל ושרה שיף שימש תמיד "בית ועד" ומקום פגישה לעולים חדשים ולכאלה אשר הספיקו כבר להתערות בארץ. בין השאר נפגשו והתדיינו בביתם חלוצים כמו צלליכין ולייבוביץ אנשי ביל"ו, ומאוחר יותר גימנזיסטים של הגימנסיה העברית הרצליה ובראשם העולים מוולקוביסק: רפאל קלצ'קין ואחיו, אליהו גולומב ואחרים.
שרה שיף עסקה בגמילות חסדים, סייעה להשיא זוגות גלמודים, עזרה לסידורם ואף ארגנה חתונות בביתה ועל חשבונה. היא תרמה והתרימה למספר מוסדות צדקה וסייעה לנזקקים.
שיף היה אחד הפעילים בהקמתו של בית הכנסת[דרושה הבהרה] שנבנה בנווה שלום בעזרת כספי זרח ברנט. בתקופה יותר מאוחרת היה מהפעילים בהקמתו של בית הכנסת הגדול בתל אביב.
שיף פתח חנות שעונים ותכשיטים ברחוב בוסטרוס ביפו, אשר היה באותם ימים מרכז העסקים הראשי של העיר. העובדה שישב דרך קבע סמוך למשרד ההנהלה של בנק אפ"ק שנפתח ב-1903, הביאה אותו לספק שירותי תיווך פיננסיים ולהיות שלוחם של פרטים ואגודות שונות כלפי הבנק. שיף רכש לו מעמד של איש אמין על מנהלי הבנק, מעמד שאפשר לו לקדם עסקות שונות. ביתו הפתוח לכל וחנותו שבמרכז העסקי הציבו אותו בצומת של זרימת מידע עבור יהודי יפו והמושבות. גם לקוחות ערבים פקדו את בית העסק ומהם למד על הזדמנויות לרכישת קרקעות. ב-1900 הפך את חנות השעונים גם למשרד לתיווך מקרקעין. לאחר שרכש שיף את ביתו בתל אביב, העתיק אליו את משרד התיווך ובמקביל סגר את חנותו בעיר יפו. בכך סיים ככל הידוע את עיסוקו בשענות ותכשיטנות ועבר לעסוק רק בתיווך נדל"ן ותיווך עסקי.
שיף התעניין גם בחקלאות; בשנת 1904 רכש כרם במושבה רחובות, ומאוחר יותר קנה שם גם בית חווה ויקב. הוא רכש כרם ומספר חלקות קרקע גם בפתח תקווה. מיזמים אלו הסתיימו בשנת 1925, עם מחלתו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשו בני משפחת שיף מתל אביב, תחילה לאחוזתם ברחובות ואחר כך לפתח תקווה. בתקופת הגירוש חלו כל בני המשפחה במלריה.
בראשית שנת 1926 נפטר שיף בירושלים כתוצאה מסיבוכי מחלת שחמת הכבד, ונקבר בהר הזיתים.
צאצאיו: חנה (לימים שור), מלכה (לימים טטנבום), דבורה (לימים מנדלסון), ומשה שיף, חתנו של ירחמיאל אמדורסקי.
עסקי מקרקעין

בשנים הראשונות לפעילותו שימש שיף בעיקר כמתווך בעסקאות בין ערבים ליהודים. הוא התמחה ברכישת קרקעות מידי השכנים הערבים איתם התיידד, אותן היה מוכר ליהודים. בשנים מאוחרות יותר שימש מתווך בין גואלי הקרקע לבין אנשים פרטיים שביקשו לרכוש לעצמם מגרש. בדרך כלל פעל עם שותפים, בתל אביב ובסביבתה ובמושבות (רחובות, פתח תקווה, גדרה).
עסקאות חשובות שבהן היה שיף מעורב:
רכישת כרם ג'יבאלי - שיף, ביחד עם שותפו לתיווך חיים פלמן, תיווכו בעסקת רכישת "כרם ג'יבאלי" על ידי ועד אחוזת בית מידי ישראל מרדכי טננבוים ושותפיו, סוחרים ירושלמיים שרכשו את האדמות מהערבים. בנוסף תרמו בטיפול בהשגת הקושאנים, בקשר שוטף עם בנק אפ"ק וייתכן גם בקשר עם מוכרי הקרקע הערביים. שכונת אחוזת בית, ראשיתה של העיר תל אביב, נבנתה על אדמות כרם ג'יבאלי. בדיוני ועד אחוזת בית תוארו קשיים רבים שנתגלעו בדרך למימוש עסקת מכירת כרם ג'יבאלי, וחלקם מוזכר בספרים ובמאמרים העוסקים בנושא. העסקה שהסתבכה גרמה לעגמת נפש למתווכים וליחסים עכורים בינם לבין ועד אחוזת בית על רקע סירובו של הוועד לשלם את דמי התיווך. שיף, שהיה מראשוני חברי אגודת אחוזת בית עוד בשנת 1906, ביטל את חברותו באגודה, ולימים נשללה ממנו האפשרות להימנות על מייסדי תל אביב.
הקמת שכונת מונטיפיורי - עסקת מקרקעין נוספת בה היה שותף שיף בשנת 1923 הייתה הקמת שכונת מונטיפיורי. בעסקה זו רכש שיף עם דב שפק-לובזובסקי את "פרדס מונטיפיורי" מידי יורשי השר משה מונטיפיורי, ובנוסף רכשו השניים מגרמנים, חלקת קרקע נוספת, שהייתה סמוכה למושבה הגרמנית שרונה וצמודה לפרדס מונטיפיורי. שפאק ושיף תכננו את השכונה העתידית, השיגו את אישור הרשויות לתכנון ולפרצלציה, הכשירו לבנייה את השטח שהיה בן 133 דונם, פיצלו אותו לכ-270 חלקות ומכרו אותן. חברי "המזרחי הצעיר" התארגנו כקבוצה וקנו 32 מגרשים. שאר החלקות נמכרו על ידי שפק ושיף ליחידים.
בית שיף

בראשית שנת 1913 רכשה משפחת שיף מידי העסקן בצלאל יפה את ביתם של יצחק ואולגה פרנק בקרן הרחובות הרצל 13 ולילינבלום 26 בתל אביב. היה זה בית חד-קומתי מאלו שהוקמו לאחר הגרלת המגרשים לאחוזת בית, וסביבו עצים וגינה. במהלך שנת 1925, בעקבות התפתחות המרכז העירוני התל אביבי סביב רחוב הרצל, שופץ והוגדל הבניין על פי תוכניתם של הארכיטקט יוסף ברלין והמהנדס ריכרד פסובסקי, ונוספו לו שתי קומות. במסגרת ההרחבה קיבל הבניין את צורתו הנוכחית, בעלת האופי העירוני. מנהל עבודת הבנייה היה עקיבא אריה ויס, מייסד העיר.
לבניין אספקטים ארכיטקטוניים ייחודיים וראשוניים ליישום בארץ. במיוחד בולטים האלמנטים האקספרסיביים בחזיתות. צידו המערבי של הבית, חזיתו הייצוגית הפונה לרחוב הרצל, מאופיין בסימטריה. לעומתו, בצדדים האחרים שולטת הגישה הפונקציונלית, הקרויה כיום "בנייה ירוקה", המתחשבת בתנאי האקלים בארץ. חזיתו ברחוב לילינבלום מחולקת לשניים מבחינת עיצובה הארכיטקטוני: החלק הצפון-מערבי דומה בעיצובו לחזית רחוב הרצל, בעוד בחלק הצפון-מזרחי קרועים חלונות רחבים להחדרה מרבית של אור. ריבוי החלונות וגודלם משווה לצד זה של החזית הזו אופי כמו מודרניסטי. הצדדים הדרומי והדרום-מזרחי מאופיינים בחלונות מעטים וקטנים לצמצום פגיעת קרינת השמש ולהקלת עומס החום.
נוסף לייחודו הארכיטקטוני החיצוני, קושטו הקירות הפנימיים בעיטורים עשירים ובאורנמנטים ייחודיים. אחד מהם הוא ציור קיר של "תפילת הדרך", מוטיב ארץ-ישראלי המיוחס לאמן מאיר גור אריה, מבצלאל. אלמנט זה הופיע בבניין לפחות ארבע פעמים. בעיטור זה מופיע רוכב על חמור במצב של עיון בספר או תפילה ("תפילת הדרך") ליד עץ זית, כשברקע נראה קבר רחל.
המשפחה השתמשה בבית כעוגן כלכלי, במיוחד אחרי פטירתו של חייקיל שיף. דירות בבניין הושכרו למספר גופים שפעלו בתקופות שונות במרחב העירוני התל אביבי: מוסדות פיננסיים (בנק קופת עם, בנק בני בנימין, בנק נורוק אידלזק, חברות הביטוח SUN הלונדונית ו-UNION הפריזאית ועוד), משרדי נסיעות (אקספרס מזרחי, TILL, אדריאטיק, משרד הביניים ועוד), מוסדות של המגזר החקלאי של תנועת העבודה (יכין, המרכז החקלאי, מערכת כתב העת "שדה"), ארגון יוצאי גרמניה, בית המרקחת לאפין, נקניקייה "אס", חברת "בראון" לציוד משרדי, מספרה, קליניקות רפואיות, ומשרדי עורכי דין. בשנת 1939 תוכנן לפעול בבית בית מלון; ידוע שבשנת תש"ח פעל מלון סנדומירסקי ברחוב לילינבלום 26.
המשפחה התגוררה בבית זה עד אשר זקנתה של אם המשפחה שרה-טובה מנעה ממנה להמשיך ולנהל את הבית. בשנת 1945 נמכר הבית ל"ציר" חברה למסחר בע"מ, שהמשיכה להשכיר אותו למלאכה, למסחר ולמשרדים. כיום משמש הבית, לאחר שעבר תהליך שימור בפיקוח האדריכל אמנון בר אור, כמוזיאון לבנקאות "הרצלילינבלום" של בנק דיסקונט. הבית הוכר כאתר מורשת ישראלי בשנת 2011.
הערות שוליים

↑  מ' איינהארן, וואלקאוויסקער יזכור-בוך, א', ניו יורק 1949, עמ' 282-277;
 כ' לשוביץ, וולקוביסק, סיפורה של קהילה יהודית ציונית, תל אביב תשמ"ח, עמ' 74-73;
 ד' תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, י"ב, תל אביב 1962, עמ' 4055-4054;
 J.S. Berger, (English translator), The Volkovysk Memorial Book: The Trilogy, N.J.: J. S. Berger, 2002, pp. 126-127.
↑  בשנת 1939 היו בארץ כ-400 משפחות שעלו מוולקוביסק, רובן עברו בבית משפחת שיף עם הגיען ארצה, לקבלת סיוע ותמיכה ראשונית.
↑  א.ל., 'יזכור, ליום השלושים לפטירת שרה טובה שיף', הבוקר, א' אדר תש"ט, וכן הארץ, ה' אדר תש"ט
↑  זה היה בית הכנסת בו התפלל הרב קוק בעת שבתו בנווה שלום.
↑  פנקס רישום תושבים בתל אביב, 1915, דף 34, ארכיון היסטורי עיריית תל אביב (אהת"א).
↑  ספר הקרקעות של המושבה רחובות, ארכיון היסטורי רחובות, עמ' 196–197, 225-224.
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם טטנבום", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4057
↑  דוד תדהר (עורך), "דבורה מנדלסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4062
↑  דוד תדהר (עורך), "משה שיף", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4070
↑  לחיים פלמן, בנה של "אם הפרדסנות העברית" איטה פלמן, היה בית מסחר סיטונאי ליין ברחוב בוסטרוס. בדומה לחנותו של שיף, גם בית המסחר של פלמן אפשר לו לפתח את נושא תיווך המקרקעין. (ד' תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, ב', תל אביב 1962, עמ' 744.)
↑  מתוך הפרטיכל של ישיבת הוועד ידוע שפלמן השתתף בפגישה בין הקונים למוכרים ביום י"ג שבט תרס"ח (20 בינואר 1908). מצד הקונים נכחו חברי הוועד ומצד המוכרים הא' כץ, טננבוים, אטינגר ושלזינגר. ארכיון היסטורי עיריית תל אביב (אהת"א).
↑  תכתובת המצויה בארכיון ההיסטורי של עיריית תל אביב
↑  פרטיכל ישיבת הוועד, י"א חשוון תרס"ט; פרטיכל אספת חברי אחוזת בית, כ"ט שבט תרס"ט, אהת"א.
↑  כל אחד מהכותבים נתן את גרסתו; גרסת המתווכים מעולם לא הוצגה. ע"א ויס, ראשיתה של תל אביב, תל אביב תשי"ז, עמ' 109-106; א' דרויאנוב, ספר תל אביב א, תל אביב תרצ"ו, עמ' 91-84; פ' גרייבסקי, ספר היישוב, ירושלים תרצ"ט, עמ' 64-63; א' עץ-הדר, אילנות, תל אביב 1967, עמ' 245-238; י' כץ, חברת אחוזת בית 1906–1909 הנחת היסודות להקמתה של תל אביב, קתדרה 33, עמ' 186-184.
↑  תכתובות באהת"א. תיק 279/2 מיכל 422, תיק 39 מיכל 512.
↑  בראשית צעדיה של אגודת אחוזת בית הוכנו מספר רשימות של חבריה; הן אינן נושאות תאריכים שיאפשרו מיון כרונולוגי (אהת"א, תיק 003–35 מיכל 9113). חייקיל שיף מופיע בכולן במקום 22–32, עובדה המלמדת על תאריך הצטרפותו (י' שביט, ג' ביגר, ההיסטוריה של תל אביב משכונה לעיר, עמ' 65, תל אביב 2001).
↑  ח"נ שיף, סרסוריא וקוץ בה, עת־מול, מס' 245, עמ' 4-2.
↑  י' רמון, שכונת מונטיפיורי למלאות 8 שנים להוסדה תרפ"ד-תרצ"ב, ירושלים תרצ"ב;
 ש' הלוי, 'פרדס מונטיפיורי', קתדרה, מס' 2, עמ' 156;
 י' מרקל, שכונת מונטיפיורי, עמ' 40-46.
↑  על חשיבותו הארכיטקטונית עמד ד"ר ברוך רביד בחיבור שכתב על יוסף ברלין.
↑  הציור משלב מוטיבים שצוירו גם על אריחים ועל צלחות לתלייה. ב' כרמיאל, אריחים מעטרים עיר: קרמיקה "בצלאל" בבתי תל אביב 1923–1929, תל אביב 1996, עמ' 37, 39.
בניית בית שיף בשנת 1925
עיטור "תפילת הדרך" בבית שיף, טרום שיחזור
בית שיף כיום (מוזיאון הרצלילינבלום)
פועל (בלשנות)

בדקדוק, הפֹּעַל (באנגלית: verb, בספרדית: verbo, בערבית: فعل, ברוסית: Глагол, באמהרית: ግስ) הוא חלק הדיבר המביע פעולה (למשל בעברית 'סִפַּרנו', 'תלקטנה'), מהות (למשל בעברית 'איננו' במשפט 'הרדוף איננו עץ') או התרחשות (למשל בעברית 'נפלתם', 'נותרתן'). הפועל הוא רכיב מרכזי ביותר במשפט, המשמש כ"דבק" של המשפט, כי הוא מחבר את כל חלקיו העיקריים ומגדיר את היחסים ביניהם.
ברוב השפות הפועל מקיים נטיות שונות, למשל נטיית זמנים (כגון עבר, הווה, הווה רגעי ועתיד), אספקט (למשל פעולה שהחלה וטרם הסתיימה), נטיית בקשה או ציווי ונטיית גופים (כגון 'הלכתי', 'אכלתן', 'נסעו'). בשפות שמיות הנטייה באה לידי ביטוי בעזרת מורפולוגיה, כלומר על ידי מוספיות שונות המצטרפות לאותיות השורש ומגדירות את הזמנים והגופים השונים (למשל בעברית הסיומת -תי מציינת פועל בגוף ראשון ובזמן עבר).
במערכת הפועל קיימת בין השאר צורת מקור מוחלט, המהווה צורת יסוד נטולת זמן וגוף, למשל בעברית 'זָכֹר', 'הכות', 'הָיֹה'. במערכת הבניינים בעברית, יש לכל בניין צורת מקור מוחלט ייחודית לו, הנושאת את סימני הניקוד האופייניים לו (למשל - צורת המקור של בניין פִּעֵל תכלול דגש חזק באות השורש השנייה).
כן קיימת במערכת הפועל של שפות מסוימות נטייה של המקור המוחלט, הקרויה 'מקור נטוי' (למשל בעברית : 'בלכתכן', 'להָרְגם' ו'כִּשְמֹר').
במערכת הפועל קיימת גם צורת שם הפועל (שם הפֹּעַל), למשל בעברית : 'לרוץ', 'לילֵך', 'להתחסן'.
התאוריות התחביריות המובילות בתחום הבלשנות (ובראשן התאוריה של חומסקי) רואות בפועל את הציר המרכזי שסביבו נבנה המשפט כולו. לפי תאוריה זו, הפועל, המשמש פעמים רבות כפרדיקט, הוא שקובע אילו צירופים שמניים (הקרויים גם ארגומנטים) יכולים או חייבים להמצא במשפט. על פי התאוריה, הפועל הוא ש"מעניק" תפקידים תמטיים (תפקידי תמה) לצירופים השמניים השונים במשפט. לכל פועל יש תפקידים תמטיים שונים. למשל, לפועל "פִּהק" יש רק תפקיד תמטי אחד, הקרוי Agent, ולכן המשפט 'הבנות פהקו', הוא משפט דקדוקי, בעוד שהמשפט הבא אינו דקדוקי:
"דן פיהק שולחן" - הסבר: הפועל "פִּהֵק" מעניק את התפקיד התמטי הבודד שלו לנושא המשפט "דן" ולכן הצירוף השמני "שולחן" נותר ללא תפקיד, ובכך הופך מיותר.
לעומת זאת, המשפט הבא אינו דקדוקי משום שיש תפקיד תמטי הכרחי שנותר ללא צירוף שמני ש"יקבל" אותו מהפועל:
"דן לבש" - הסבר: התכונות של הפועל "לבש" מחייבות מימוש של תפקיד תמטי נוסף הקרוי Theme, המוענק בדרך כלל למושא.
בתורת התחביר העברי, מאובחנים מרבית המשפטים בשפה כמשפטים פועליים, ולכן בדרך כלל ממלא הפועל תפקיד של נשוא במשפט. כאשר מבקשים לנתח משפטים מבחינת מרכיביהם התחביריים, מקובל להתמקד בראש ובראשונה במציאת הנשוא, כאשר שאר חלקי המשפט העיקריים מזוהים על פי יחסם אליו. למשל, במשפט הפועלי: "דני אכל את התפוח", יש לזהות קודם כל את הנשוא - הפועל "אכל", ולאחר מכן לשאול "מי אכל?" – שאלה שהתשובה עליה מגלה את נושא המשפט – "דני"; ו"את מה אכל?" – שאלה שהתשובה עליה חושפת את המושא.
ראו גם

פועל עזר
פועל פריק
פועלים דינמיים וסטטיביים
לקריאה נוספת

גדעון גולדנברג, "על תורת הפועַל והפועַל העברי", ב:מחקרים בלשון א' (1985), עמ' 295–348 [תרגום לאנגלית: "On Verbal Structure and the Hebrew Verb", בתוך: Studies in Semitic Linguistics, הוצאת מאגנס (1998), עמ' 148-196].
אסתר בורוכובסקי-בר אבא, הפועל - תחביר, משמעות ושימוש, באר שבע, תשס"א.
בז אפלומדו

| בז אפלומדו |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
סוג:: בז
מין:: בז אפלומדו
שם מדעי
 Falco femoralis ‏טמינק, 1822
תחום תפוצה


בז אפלומדו (שם מדעי: Falco femoralis) הוא מין של עוף מהסוג בז שבמשפחת הבזיים המצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
תיאור

אורכו של הבז 30-40 ס"מ ומוטת כנפיו מגיעה עד 90 ס"מ. הוא מזכיר במראהו ומידותיו בז נודד צעיר אך משקלו קטן בהרבה: הזכרים 208-305 גרם והנקבות 271-460 גרם. הבז בעל נוצות כחולות-אפורות בכנפיים ובחזה, בטן בצבע כתום-אפרסק וזנב שחור. הראש לבן עם כיפה שחורה ומסיכה שחורה על עיניו. מראה הבז עלול לגרום לבלבול עם המינים הקרובים אליו בז עטלפים (F. rufigularis) ובז כתום-חזה (F. deiroleucus) החיים באותם אזורים, אך בז זה כהה מהם וגדול יותר, מזכיר מעט בז נודד אך בעל נוצות כתומות יותר.
תפוצה ובית גידול

בז האפלומדו מצוי ברחבי ערבות, סוואנות וביצות לאורך אמריקה ממקסיקו וטרינידד לדרום אמריקה הדרומית. עם זאת הוא נכחד ממרבית חלקי מקסיקו ומצוי בעיקר בדרומה.