stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הארגנטינאית
היסטוריה > העידן החובבני (1930-1891)

הליגה הוקמה ב-1891, אך המשחקים בשנותיה הראשונות נחשבים לחובבניים. במשך שלוש תקופות, בין השנים 1912–1914, 1919-1926 ו-1931–1934, התקיימו בארגנטינה שתי התאחדויות כדורגל במקביל, וכתוצאה מכך - שתי ליגות מקבילות. הגורם לכך היה פרישה מרוכזת של קבוצות מההתאחדות המקורית והקמת התאחדות פורשת עקב טענות שונות. בדיעבד הוכרו כל הליגות הללו כרשמיות, וממילא ישנן שתי אלופות בכל שנה שכזו.
היסטוריה > תחילת העידן המקצועני (1966-1931)

תחילתו של הכדורגל המקצועני בארגנטינה היה בשנת 1931, כאשר 18 קבוצות פרשו מהליגה החובבנית והקימו ליגה שכללה בראשיתה מועדונים מהעיר בואנוס איירס, בואנוס איירס רבתי (בעיקר אבז'נדה) ולה פלאטה בלבד. מועדונים מרוסאריו וסנטה פה צורפו בשנים מאוחרות יותר.
הפורמט הראשוני היה כמו הנהוג ברוב מדינות אירופה, ולפיו הקבוצות משחקות ביניהן לאורך כל העונה, כאשר בסיום העונה הקבוצה בעלת המספר הרב ביותר של הנקודות מוכתרת כאלופה. כמו כן, באותה התקופה נערכה מדי שנה אליפות אחת (בת שני סיבובים) בלבד, ולא שתיים כפי שהונהג מאוחר יותר. פורמט זה שרד עד שנת 1966, למעט בשנת 1936, שבה כל סיבוב היווה אליפות בפני עצמה (תחת השמות "קופה דה אונור" ו-"קופה קמפאונטו"), כאשר שתי האלופות שיחקו ביניהן משחק יחיד שהמנצחת בו, ריבר פלייט, זכתה ב"קופה דה אורו". בשנת 2013, עקב ויכוח סביב הגדרת שלוש הזכיות בעונת 1936, הוכרז שכל אחת מהן נחשבת לאליפות בפני עצמה.
היסטוריה > מטרופוליטנו ונסיונל (1985-1967)

החל בשנת 1967 עברה הליגה לפורמט שבו מחצית העונה שוחק "טורניר מטרופוליטני", שיועד לקבוצות ממטרופולין בואנוס איירס, לה פלטה וסנטה פה ובעונות האחרונות גם קורדובה, ובחצי השני - "טורניר לאומי" ("נסיונל"), שכלל גם קבוצות שהעפילו אליו מהליגות האזוריות בפנים המדינה. פורמט המשחקים בשני הטורנירים השתנה באופן כמעט קבוע מעונה לעונה, לעיתים האליפות נקבעה על פי צבירת הנקודות בלבד, ללא משחקי הכרעה, ולעיתים הקבוצות חולקו למספר בתים מוקדמים שמהם העפילו קבוצות למשחקי חצי גמר וגמר. במהלך העונות השתנה מספר הקבוצות בטורנירים, כאשר המטרופוליטני נע בין 17 ל-23 קבוצות, והלאומי בין 16 ל-36. שיטה זו, פעלה בעיקר לטובתם של המועדונים הקטנים כגון ולס סרספילד, אסטודיאנטס וצ'קריטה ג'וניורס, שמדי פעם "גנבו" את תוארי האליפות מהמועדונים הגדולים והחזקים במדינה.
תחילה שימש הטורניר המטרופוליטני הן כאליפות בפני עצמה והן כטורניר העפלה לטורניר הנסיונל כשלמעפילות מצטרפות הקבוצות מהליגות האזוריות, והמועדונים שלא העפילו מתמודדים על הירידה עם קבוצות מהליגה השנייה. בשנת 1970 הוחלט שלטורניר הנסיונל יעפילו כל קבוצות המטרופוליטני, למעט אלו שירדו בפועל (ולעיתים כולל היורדות). בשנת 1977 הפך הטורניר המטרופוליטני לליגה "רגילה" כמו בשאר העולם ולא כלל שלב נוסף, אלא מספר קבוצות ששיחקו צמד משחקים מול כל קבוצה אחרת בליגה, בית וחוץ. מאז ייסוד שני הטורנירים, שוחק תמיד המטרופוליטני ראשון עד להפיכת הסדר בשנת 1982.
היסטוריה > טורנירים שנתיים (1990-1985), אפרטורה וקלאוסורה (2012-1990)

בשל המלצתו של מאמן נבחרת ארגנטינה, קרלוס בילארדו, פורמט הליגה שונה בשנת 1985. לאחר סיומו של הטורניר הלאומי בשנה זו, שוחקה עונת 1985/86 כאליפות שנתית יחידה. פורמט זה שונה חמש שנים לאחר מכן, בעונת 1990/91 שהתפצלה לשתי עונות בנות סיבוב אחד כל אחת, במבנה הדרום אמריקאי של "אפרטורה וקלאוסורה". בעונה הראשונה שלאחר השינוי נקבע שאלופת הליגה תהיה זו שתנצח במשחק גמר בין זוכת האפרטורה לזוכת הקלאוסורה (בפועל, ניואלס אולד בויס גברה על בוקה ג'וניורס וזכתה באליפות). אך פורמט זה החזיק מעמד שנה אחת בלבד, והחל מעונת 1991/92 ועד לעונת 2011/12 לא שוחק משחק גמר וכל אחד מהטורנירים נחשב לאליפות בפני עצמה (אמנם באותה עונה שבה חל השינוי היו מפגשי הכרעה בין האלופות, ריבר פלייט וניואלס אולד בויס, אך אלו נערכו כטורניר "ליגיז'ה פרה-ליברטדורס" שקבע מי תתפוס את המקום הראשון השייך לליגה הארגנטינאית בטורניר היבשתי הראשי, ולזוכה, ריבר פלייט, לא מחושבת אליפות נוספת בשל כך).
למרות השיטה השונה, שנועדה להעניק יתרון למועדונים הקטנים יותר, הליגה עדיין נותרה בשליטתן של ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס כאשר מאז שנות ה-90, רק מועדון אחד מחוץ לבואנוס איירס ורוסאריו זכה באליפות - אסטודיאנטס. עם זאת, בשנים האחרונות, בשל המצב הכלכלי הקשה, הפער בין הקבוצות הגדולות לקבוצות הקטנות הצטמצם והקבוצות הקטנות מתחילות להתחרות בהצלחה עם הקבוצות הגדולות.
היסטוריה > איניסיאל ופינאל (2014-2012) וטורניר מעבר (2014)

בעונות 2012/13 ו-2013/14 שונה הפורמט ל"איניסיאל ופינאל", כאשר בכל עונה ישנן שתי אליפויות (כמו בשיטת "אפרטורה וקלאוסורה") ובסופה נערך בין שתי האלופות משחק מכריע (שכונה "סופרפינאל"), שבעונה הראשונה היה שווה ערך לאליפות נוספת בפני עצמה (ובשל כך ספג ביקורת), ובעונה השנייה העניק למנצחת את ה"קופה קמפאונאטו" - גביע לאומי (המופיע ברשימת הגביעים הלאומיים ששוחקו בארגנטינה במהלך השנים בפורמטים שונים, רשימה שממשיכה להתעדכן מדי שנה עם הזוכות בגביע ארגנטינה, בסופרקאפ הארגנטינאי ובגביע הליגה הארגנטינאית).
בשנת 2014 נקבע כי בראשית שנת 2015 תעבור הליגה לאליפות שנתית בת שלושים קבוצות. על מנת להגדיל את מספר הקבוצות בליגה שהיה באותה העת עשרים (וכן על מנת להחיל שינויים נוספים בליגות הנמוכות יותר), שוחקו בכל הליגות במדינה טורנירי מעבר (בליגה הראשונה: טורניר בן סיבוב אחד וללא ירידות) במחצית השנייה של 2014, כך שבסופו של דבר עלו עשר קבוצות מהליגה השנייה לראשונה.
היסטוריה > טורניר ארוך חד שנתי (2015) וטורניר מעבר נוסף (2016)

בשנת 2015 שיחקו 30 קבוצות בטורניר שנתי מפברואר ועד נובמבר. הטורניר היה בן סיבוב אחד: כל קבוצה שיחקה 29 משחקים מול שאר קבוצות הליגה ומשחק נוסף מול ה"קלאסיקו" שלה במחזור קלאסיקוס (ריבר פלייט נגד בוקה ג'וניורס, אינדפנדיינטה נגד ראסינג קלוב וכן הלאה, כאשר לקבוצות שאין להן יריבה היסטורית בליגה נקבע "קלאסיקו" על פי שיקולים גאוגרפיים ואחרים).
במהלך 2015 הוחלט שהטורנירים הארוכים החד-שנתיים יימשכו בעתיד, אך הם יחלו במחצית השנה, כמקובל באירופה, ולא בתחילתה. אשר על כן שוחקו במחצית הראשונה של שנת 2016 טורנירי מעבר קצרים בכל הליגות (בדומה למה שהתרחש במחצית השנייה של 2014). מתכונת הטורניר הייתה חלוקת 30 קבוצות הליגה לשני אזורים של 15 קבוצות, כשכל קבוצה התמודדה מול שאר קבוצות האזור פעם אחת, ובנוסף התמודדה פעמיים מול היריבה ה"קלאסית" שלה שהייתה חלק מהאזור השני, כך שבסך הכל היו 16 מחזורים. הקלאסיקוס נקבעו באותה שיטה ששימשה בטורניר של 2015. שתי הראשונות בכל אזור התמודדו ביניהן במשחק שקבע את אלופת הליגה.
מבנה הליגה הנוכחי > טורניר ארוך, לוח שנה "אירופי" (2020-2016)

על מנת להתאים את מועדי ההעברות לעונות הכדורגל באירופה, החל מעונת 2016/17 עונות הליגה מתחילות באוגוסט ונמשכות עד למחצית השנה העוקבת. מתכונת הטורניר החל מטורניר זה ועד לסוף עונת 2019/20 היתה: סיבוב אחד בלבד, שבו כל קבוצה שיחקה מול כל שאר קבוצות הליגה. בעונת 2016/17 נוסף "מחזור קלאסיקוס", בו כל קבוצה שיחקה פעם נוספת מול ה"קלאסיקו" שלה (הסופר קלאסיקו, הקלאסיקו של אבז'אנדה וכן הלאה, כאשר לקבוצות שאין להן יריבה היסטורית בליגה נקבע "קלאסיקו" על פי שיקולים גאוגרפיים ואחרים), כך שבסך הכל היו 30 מחזורים בליגה של 30 קבוצות. בעונת 2017/18 בוטל מחזור הקלאסיקוס. בנוסף, החל מעונה זו, ובמשך שלוש עונות, הליגה נוהלה תחת מנהלת אוטונומית בשם "סופרליגה ארחנטינה" (וכך כונתה גם הליגה עצמה). כמו כן, המגמה הייתה לצמצם את הליגה מדי שנה. בעונת 2017/18 ירד מספר המשתתפות ל-28 קבוצות (27 מחזורים בסך הכל), בעונת 2018/19 השתתפו 26 קבוצות, ובעונת 2019/20 - 24 קבוצות.
כיוון שעונת 2018/19 ארכה 25 מחזורים בלבד והסתיימה בתחילת אפריל, נוסד טורניר גביע הסופרליגה הארגנטינאית שהתקיים מאפריל ועד יוני. טורניר דומה החל להתקיים בסוף עונת 2019/20 (שהייתה בעלת 23 מחזורים בלבד), במרץ 2020, אך בוטל לאחר מחזור אחד בלבד עקב התפרצות מגפת הקורונה בארגנטינה.
ב-19 במאי 2020 בוטלה מנהלת ה"סופרליגה ארחנטינה" והליגה חזרה אל חיקה של ההתאחדות, תחת ארגון פנימי בשם "ליגה פרופסיונל דה פוטבול".
מבנה הליגה הנוכחי > הליגה בעקבות מגפת הקורונה (2020-)

עם התפרצות מגפת הקורונה הוקפאו הירידות עד לשנת 2022, כך שיחד עם הקבוצות העולות בסוף 2020 מספר קבוצות הליגה צמח שוב ל-26.
בעונת 2020/2021 לא התקיימה בארגנטינה ליגה רשמית. במקום זאת, אורגנו שני טורנירי גביע הליגה הארגנטינאית (Copa de la Liga Profesional). הטורניר הראשון, בהשתתפות 24 קבוצות, החל באוקטובר 2020 והסתיים במשחק גמר שהתקיים בינואר 2021; והטורניר השני, בהשתתפותן של 26 קבוצות, החל בפברואר 2021 והסתיים במשחק גמר שהתקיים בתחילת יוני 2021.
במחצית השנייה של 2021 (מיולי עד דצמבר), 26 קבוצות הליגה הראשונה שיחקו במסגרת של ליגה בעלת סיבוב אחד (25 משחקים לכל קבוצה).
כיוון שהירידות הוקפאו באותה תקופה, מספר הקבוצות צמח ל-28 בסוף 2021 עם סיום הטורניר בליגה השנייה. מטרת ההתאחדות הארגנטינאית המוצהרת היא להקטין את מספר הקבוצות ל-22 עד לשנת 2026.
עונת 2022 גם חולקה לשני חלקים, כשבין פברואר למאי שוחק גביע הליגה עם שני בתים ופלייאוף החל מרבע הגמר, ובמחצית השנייה של השנה (עד אוקטובר, לפני תחילת מונדיאל 2022) שוחקה ליגה בעלת סיבוב אחד (27 משחקים לכל קבוצה). בעונת 2023 התחלף הסדר: הליגה שוחקה במחצית הראשונה של השנה וגביע הליגה שוחק במחצית השנייה. בעונת 2024 גביע הליגה שוחק לפני הליגה.
טבלת הירידה

קביעת היורדות בליגה נעשית על פי טבלת הממוצע (Promedios) שמשקללת את נתוני העונות האחרונות. הנקודות שהקבוצות השיגו בשנים האחרונות מתחלקות במספר המשחקים.
מספר היורדות השתנה עם השנים. עד לשנת 2013 שתי האחרונות ירדו ישירות לליגת המשנה, ואילו שתי הקבוצות שסיימו מעליהן שיחקו במשחקי מבחן (Promocion) מול נציגות הליגה השנייה. החל משנת 2013 (עם תחילת הפורמט של "איניסיאל ופינאל") משחקי המבחן בוטלו ונקבע ששלוש קבוצות ירדו ישירות. בטורניר המעבר של 2014 לא היו ירידות. בטורניר הארוך של שנת 2015, שתי האחרונות בטבלת הממוצעים ירדו לליגה השנייה. בטורניר המעבר ששוחק במחצית הראשונה של 2016 הייתה יורדת אחת בלבד.
החל מטורניר 2016/17, שבו שיחקו 30 קבוצות בליגה, ירדו ארבע האחרונות בטבלת הממוצעים, ומליגת המשנה עלו שתי קבוצות בלבד, במטרה לצמצם את מספר הקבוצות בליגה. כך, בעונת 2019/20 שיחקו בליגה 24 קבוצות, ובסופה מספר הקבוצות היה אמור להצטמצם ל-22.
עקב התפרצות מגפת הקורונה בוטלו הירידות עד לשנת 2022. על כן, בתחילת 2021 צמח מספר הקבוצות ל-26, ובסוף אותה שנה - ל-28. בסוף עונת 2022 ירדו שתי קבוצות ושתיים אחרות עלו.
תחילה הייתה התוכנית שבעונות 2023, 2024 ו-2025 תרדנה 4 קבוצות ותעלנה שתיים, כשמטרת ההתאחדות היא לצמצם עד לשנת 2026 את מספר הקבוצות ל-22, מספר שיישאר קבוע.
עם תחילת עונת 2023 הצטמצם מספר היורדות המתוכנן לסיום העונה ל-3, אך במהלך העונה הוחלט שתהיינה שתי יורדות בלבד, אחת לפי טבלת הממוצעים ואחת לפי הטבלה השנתית (הכוללת את הליגה ואת גביע הליגה), כך שבעונת 2024 עדיין יהיו בליגה 28 קבוצות. בתחילת עונת 2024 נקבע ששוב תרדנה שתיים כמו בעונה הקודמת, אך במהלך העונה בוטלו הירידות, כך שבעונת 2025 יהיו בליגה 30 קבוצות.
מועדונים ארגנטינאים בטורנירים בינלאומיים

באופן מסורתי, שתי הגדולות של ארגנטינה, ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס השתתפו באופן קבוע בגביע ליברטדורס. מאז 1987, ארגנה קונפדרציית CONMEBOL טורנירים נוספים לקבוצות ביבשת: הסופרקופה סודאמריקנה (טורניר שנתי לאלופות ההיסטוריות של הליברטדורס), גביע קונמבול וגביע מרקוסור; גביעים אלו הופסקו ותחתם נוסד בשנת 2002 גביע סודאמריקנה.
הליברטדורס נחשב לטורניר המוביל באמריקה הדרומית, כאשר מבחינת הקבוצות הארגנטינאיות בו, אינדפנדיינטה מובילה את הקבוצות עם 7 תארים, אחריה בוקה ג'וניורס עם 6, אסטודיאנטס וריבר פלייט עם 4, וארחנטינוס ג'וניורס, ולס סרספילד, ראסינג קלוב וסן לורנסו עם תואר אחד כל אחת. הקבוצות הארגנטינאיות מובילות במספר הזכיות הכולל עם 25. גם בגביע סודאמריקנה הקבוצות הארגנטינאיות מובילות עם 8 זכיות ב-17 טורנירים.
באשר לגביע הביניבשתי (אלופת הליברטדורס נגד אלופת ליגת האלופות של אירופה) טורניר אשר הופסק ממתכונת זו בשנת 2004, יש גם שם ייצוג לארגנטינאיות, כאשר בוקה ג'וניורס מובילה עם 3 תארים, אינדפנדיינטה עם 2, ואסטודיאנטס, ריבר פלייט, ולס סרספילד וראסינג קלוב עם תואר אחד לכל אחת.
טבלת אלופות ארגנטינה (עידן מקצועני) > אליפויות וסגנויות (עידן מקצועני)

| מועדון | אליפויות בעידן המקצועני (עידן חובבני) | סגנויות בעידן המקצועני (עידן חובבני) | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| ריבר פלייט | 37 (1) | 29 (5) | (לא מקצועני: 1920AAmF‏), 1932LAF, 1936CAM, 1936ORO, 1937, 1941, 1942, 1945, 1947, 1952, 1953, 1955, 1956, 1957, 1975M, 1975N, 1977M, 1979M, 1979N, 1980M, 1981N, 1985/1986, 1989/1990, 1991A, 1993A, 1994A, 1996A, 1997C, 1997A, 1999A, 2000C, 2002C, 2003C, 2004C, 2008C, 2014F, 2021, 2023 |
| בוקה ג'וניורס | 29 (6) | 19 (3) | (לא מקצועני: 1919, 1920, 1923, 1924, 1926, 1930), 1931LAF, 1934LAF, 1935, 1940, 1943, 1944, 1954, 1962, 1964, 1965, 1969N, 1970N, 1976M, 1976N, 1981M, 1992A, 1998A, 1999C, 2000A, 2003A, 2005A, 2006C, 2008C, 2011A, 2015, 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020, 2022 |
| אינדפנדיינטה | 14 (2) | 14 (2) | (לא מקצועני: 1922, 1926), 1938, 1939, 1948, 1960, 1963, 1967N, 1970M, 1971M, 1977N, 1978N, 1983M, 1988/1989, 1994C, 2002A |
| סן לורנסו | 12 (3) | 14 (2) | (לא מקצועני: 1923AAmF, 1924AAmF, 1927)‏, 1933LAF, 1936HON, 1946, 1959, 1968M, 1972M, 1972N, 1974N, 1995C, 2001C, 2007C, 2013I |
| ולס סרספילד | 10 (0) | 8 (1) | 1968N, 1993C, 1995A, 1996C, 1998C, 2005C, 2009C, 2011C, 2012I, 2012S |
| ראסינג קלוב | 9 (9) | 8 (1) | (לא מקצועני: 1913, 1914, 1915, 1916, 1917, 1918, 1919AAmF, 1921AAmF, 1925AAmF)‏, 1949, 1950, 1951, 1958, 1961, 1966, 2001A, 2014TR, 2018/2019 |
| ניואלס אולד בויס | 6 (0) | 5 (0) | 1974M, 1987/1988, 1990/1991, 1992C, 2004A, 2013F |
| אסטודיאנטס לה פלאטה | 5 (1) | 4 (3) | (לא מקצועני: 1913FAF‏), 1967M, 1982M, 1983N, 2006A, 2010A |
| רוסאריו סנטראל | 4 (0) | 4 (0) | 1971N, 1973N, 1980N, 1986/1987 |
| ארחנטינוס ג'וניורס | 3 (0) | 2 (0) | 1984M, 1985N, 2010C |
| לנוס | 2 (0) | 5 (0) | 2007A, 2016 |
| פרו קאריל אואסטה | 2 (0) | 3 (0) | 1982N, 1984N |
| הורקאן | 1 (4) | 6 (2) | (לא מקצועני: 1921, 1922, 1925, 1928), 1973M |
| קילמס | 1 (1) | 1 (0) | (לא מקצועני: 1912), 1978M |
| באנפילד | 1 (0) | 3 (1) | 2009A |
| ארסנאל | 1 (0) | - | 2012C |
| צ'קריטה ג'וניורס | 1 (0) | - | 1969M |
| אלומני | 0 (10) | 0 (2) | (לא מקצועני: 1900, 1901, 1902, 1903, 1905, 1906, 1907, 1909, 1910, 1911) |
| לומאס אתלטיק | 0 (5) | 0 (2) | (לא מקצועני: 1893, 1894, 1895, 1897, 1898) |
| בלגראנו אתלטיק | 0 (3) | 0 (3) | (לא מקצועני: 1899, 1904, 1908) |
| פורטניו | 0 (2) | 0 (2) | (לא מקצועני: 1912FAF, 1914FAF) |
| אסטודיאנטיל פורטניו | 0 (2) | - | (לא מקצועני: 1931, 1934) |
| חימנסיה לה פלאטה | 0 (1) | 5 (1) | (לא מקצועני: 1929) |
| לומאס אקאדמי | 0 (1) | 0 (1) | (לא מקצועני: 1896) |
| דוק סוד | 0 (1) | - | (לא מקצועני: 1933) |
| אולד קלדוניאנס | 0 (1) | - | (לא מקצועני: 1891) |
| ספורטיבו באראקאס | 0 (1) | - | (לא מקצעוני: 1932) |
| סנט אנדרוס | 0 (1) | - | (לא מקצועני: 1891) |
| טיגרה | - | 3 (0) | - |
| גודוי קרוס | - | 1 (0) | - |
| טאז'רס (קורדובה) | - | 1 (0) | - |
| אוניון (סנטה פה) | - | 1 (0) | - |
| קולון סנטה פה | - | 1 (0) | - |
| ראסינג קורדובה | - | 1 (0) | - |

פירוש אותיות באנגלית:
HON - גביע הונור
CAM - גביע קמפאונאטו
ORO - גביע הזהב
M - אליפות מטרופוליטנית
N - אליפות לאומית (נסיונל)
A - אפרטורה
C - קלאוסורה
I - איניסיאל
F - פינאל
S - סופרפינאל
TR - מעבר
טבלת אלופות ארגנטינה (עידן מקצועני) > מלך השערים ההיסטורי

מלך השערים ההיסטורי של הליגה הוא ארסניו אריקו מפרגוואי ששיחק באינדפנדיינטה, עם 295 שערים ב-332 משחקים. סגנו הוא אנחל לברונה מריבר פלייט עם 293 כיבושים.
הערות שוליים

↑  הדירוג באתר הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל
↑  ה"קלאסיקוס" התקיימו בשיטת בית וחוץ. המשחק הראשון התקיים בין שתי הקבוצות ה"פנויות" באותו מחזור, שהרי מספר הקבוצות באזורים היה אי זוגי, והמשחק השני התקיים במחזור שכולו "קלאסיקוס". משחקים אלו מכונים "בין-אזוריים" (Interzonales).
↑  ששמו הוחלף, עם מותו של דייגו מראדונה בנובמבר 2020, לגביע מראדונה.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מתכונת גביע
1 2 3 4 5  מתכונת פלייאוף
↑  גמר ראשונות הסיבובים
↑  נערך משחק שובר שוויון אסטודיאנטס ניצחה 1–2
↑  נערך טורניר שובר שוויון בוקה ג'וניורס זכתה בהפרש שערים
| כדורגל בארגנטינה ארגנטינה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הארגנטינאית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הליגה הראשונה • ליגה שנייה • ליגה שלישית (מטרופוליטנה) • ליגה שלישית (פדראל) • הליגה הרביעית (מטרופוליטנה) • הליגה הרביעית (פדראל) • הליגה החמישית |  |
| תחרויות גביע | גביעים לאומיים בעבר ובהווה • גביע ארגנטינה • הסופר קאפ הארגנטינאי • גביע הליגה הארגנטינאית • טרופאו דה קמפאונס |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • עד גיל 20 • עד גיל 17 • נבחרת הנשים |  |
הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים

ערך זה עוסק בגוף שהקים ממשל וישי בצרפת לריכוז הטיפול ב"בעיה היהודית". אם התכוונתם לגוף שהוקם במשרד הפנים הבולגרי לטיפול ב"בעיה היהודית", ראו .
הקומיסריאט (המשרד) הכללי לענייני יהודים או הקומיסריאט הכללי לשאלה היהודית (בצרפתית: Commissariat général aux questions juives, בראשי תיבות: CGQJ) היה גוף שהקים ממשל וישי ב-29 במרץ 1941 בפיקוח האס אס על מנת לרכז את הטיפול ב"בעיה היהודית".
הקומיסריאט הוקם ביוזמתו ותחת פיקוחו של קצין האס אס האופט-שטורמפיהרר (סרן) תיאודור דנקר, מתוך הסתמכות על מכתב ששלח גרינג להיידריך בינואר 1939, אשר הטיל על היידריך את האחריות לביצוע הפתרון הסופי בצרפת.
רקע

צרפת הייתה חריגה מבחינת יחס הרשויות ליהודים. בגרמניה ובמדינות החסות שלה, וכן בארצות שנכבשו פרט לצרפת, היה האס אס אחראי על ביצוע הפתרון הסופי. בצרפת, לעומת זאת, לא היה עד 1941 גוף אדמיניסטרטיבי שריכז את נושא המדיניות האנטי-יהודית, והגרמנים לא היו מסוגלים לבצע את המדיניות בעצמם. הצבא הגרמני, שלא היה ערוך לטפל ב"שאלה היהודית" ביקש מהאס דה להקים מינהלה פוליטית שתסיר את העול מעליו.
בפברואר 1941 מינה פטן את דרלאן לסגנו, יורשו המיועד, וכן כשר הפנים, החוץ וההגנה (דרלאן החליף בתפקיד זה את פייר לאוואל). דרלאן היה בעל קשרים טובים עם השלטון בגרמניה, וניסה לשלב את צרפת בסדר החדש.
כחלק מהוכחת הרצון הטוב של צרפת הסכים דרלאן להקים גוף מנהלי-ביצועי מרכזי לנושא הטיפול ביהודים (Zentraljudenamt), שיהיה מורכב מצרפתים משתפי פעולה שיהיו מוכנים לעבוד בהנחיית האס אס, ובתנאי שגוף זה ירכז את הטיפול ביהודים בשני חלקי צרפת – הן החלק הכבוש והן החלק העצמאי לכאורה.
תפקידים

על פי הצו להקמת הקומיסריאט, תפקידיו היו:
ייזום צעדים חוקיים נדרשים בנושאי מעמד היהודים בצרפת
תיאום בין משרדי הממשלה השונים, וכן מענה לדרישות הגרמנים
רישום, תפישת וניהול הרכוש היהודי (אריזציה)
הפעלת המשטרה כנגד היהודים על פי הצרכים
הסברה מתאימה (תעמולה) בקרב הצרפתים שאינם יהודים והשגת שיתוף הפעולה מצִדם.
פעילות

המנהל הראשון של הקומיסריאט היה קסאבְיֶיה וָלָה (Xavier Vallat), שהיה אנטישמי אבל ניסה לנהל מדיניות אנטי-יהודית עצמאית ולא מוכתבת על ידי הנאצים. מסיבה זו, נדרש ולה במאי 1942 ולה להתפטר מתפקידו בקומיסריאט, ובמקומו מינו הגרמנים את משתף-הפעולה הגזעני לואי דָרְקְיֶיה דה פֶּלֶפּוּאָה (Louis Darquier de Pellepoix).
בזמן עמידתו בראש הקומיסריאט יזם ולה ופרסם ב-2 ביוני 1941 את החלק השני של תקנון היהודים, שבעקבותיו נערך רישום של כל היהודים בשטח שבשליטת וישי, בנוסף על רישום כל היהודים שכבר בוצע בשטח הכבוש. החוק אסר על יהודים וצאצאיהם לשאת במשרה בשירות הציבורי, והגביל עד כדי איסור מוחלט את יכולתם של יהודים וצאצאיהם לעסוק במקצועות חופשיים.
חמישה ימים מאוחר יותר חויבו כל היהודים שבשטח הכבוש לשאת טלאי צהוב.
ב-21 ביוני הוכרז על נומרוס קלאוזוס, אשר צמצם את מספר הסטודנטים היהודים לקרוב לאפס.
ב-22 ביוני 1941 החל תהליך האריזציה, אשר נועד פרט להשתלטות על נכסים גם למנוע כל השפעה יהודית על חיי הכלכלה והמסחר; בכל שטחה של צרפת מונו מנהלים לא יהודים על מפעלי יהודים ורכושם, על מבנים ותכולתם (פרט לדירות מגורים). הכספים ממכירת הנכסים הועברו לחשבונות חסומים, שהיהודים לא הורשו למשוך מהם.
הקמת האוז'י"ף

האיגוד הכללי של היהודים בצרפת (UGIF) הוקם ב-29 בנובמבר 1941 על ידי הקומיסריאט, והיה תחת פיקוחו.
מנהלי הקומיסריאט

קסאבְיֶיה וָלָה (Vallat) – מ-29 במרץ 1941 עד 5 במאי 1942
לואי דָרְקְיֶיה דה פֶּלֶפּוּאָה (de Pellepoix) – מ-6 במאי 1942 עד פברואר 1944
שארל די פָּאטִי דה קְלָאם (Charles du Paty de Clam) – מפברואר עד מאי 1944
ז'וזף אָנְטִינְיָאק (Antignac) – מיוני 1944 ועד שחרור פריז.
לקריאה נוספת

אשר כהן (עורך), תולדות השואה: צרפת, ירושלים: יד ושם, תשנ"ו.
ירחמיאל כהן, "תגובת היהודים על הרדיפות בצרפת", במסגרת הערך "צרפת", האנציקלופדיה של השואה, כרך 4, עמ' 1059–1062.
לורן ג'ולי, Vichy dans la « Solution finale ». Histoire du commissariat général aux Questions juives (1941-1944), Paris, Grasset, 2006, 1021 p.
הערות שוליים

↑  התקנון, באתר "יד ושם".
↑  באתר "יד ושם".
↑  באתר "יד ושם".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261109405171  BnF: cb12321142t (data)  LCCN: n00032099  SUDOC: 055838030  VIAF: 147580804   WorldCat (עם VIAF): 147580804
פלדת אל-חלד

כיורים וברזים עשויים נרוסטה
פְּלָדַת אַל-חֶלֶד, נירוסטה או פלדה בלתי מחלידה (פלב"ם) מוגדרת בתורת המתכות כסגסוגת ברזל אשר מכילה כרום בכמות של לפחות 10.5% ממשקלה. שמה ניתן לה בשל העובדה שהסגסוגת עמידה בפני חלודה ושִתּוּך (קורוזיה) מסוגים אחרים הרבה יותר מפלדה רגילה שהיא סגסוגת ברזל-פחמן. המילה נִירוֹסְטָה (קיצור ואיחוי המילים "פלדה בלתי מחלידה" בגרמנית Nichtrostender Stahl), שהפכה בישראל למילה נרדפת לפלדת אל-חלד, היא סימן מסחר רשום של החברה הגרמנית טיסנקרופ נירוסטה  מקבוצת טיסנקרופ.
תכונות

העמידות של פלדת אל-חלד בפני שִתּוּך (קורוזיה) באה בזכות שכבת פסיבציה של תלת-תחמוצת הכרום (Cr2O3) אשר נוצרת כאשר הכרום נחשף לחמצן. שכבה זו אינה חדירה למים ולאוויר, ולכן מגנה על המתכת שמתחתיה, והיא דקה מכדי להיראות לעין, ולכן המתכת נראית מבריקה. יתר על כן, אם החומר נשרט, נוצרת מיידית שכבת פסיבציה על השריטה, בדומה למתכות אחרות כגון אלומיניום.
| --- | --- |

החומר: נקודת ההיתוך
פלדה עשירה בפחמן: 1353°C
פלדת אל-חלד: 1363°C
פלדת פחמן בינוני: 1427°C
ניקל (היסוד): 1455°C
פלדה מועטת פחמן: 1464°C
ברזל (היסוד): 1530°C
כרום (היסוד): 1615°C
פחמן (היסוד): 3600°C

חשיבות שכבת המגן הדקה מומחשת כאשר שני גופי פלדת אל-חלד, למשל בורג ואום, מהודקים זה אל זה בכוח. במקרים כאלה תיתכן שחיקה של שכבת המגן, וכתוצאה מכך התחברות דמוית ריתוך בין שני החלקים. בשל התחברות זו, תיתכן גזירה או קריעה של החלקים כאשר מנסים להפריד אותם.
בסביבות 200° צלזיוס מתחילה כל פלדה, כולל פלדת אל-חלד, לאבד מחוזקה, ובכ-550° צלזיוס היא מאבדת 50% מהחוזק המבני ומתחילה להתכופף. נקודת ההתכה של פלדת אל-חלד היא בסביבות 1360° צלזיוס, אך מכיוון שהיא סגסוגת, נקודת ההתכה המדויקת משתנה בהתאם להרכבה המדויק. בטבלה משמאל מופיעים ערכי נקודות התכה של כמה סגסוגות ויסודות המוזכרים במאמר זה.
שימושים

עמידותה של פלדת אל־חלד בפני שיתוך וכתמים, מחירה הנמוך יחסית, והברק האופייני לה עשו אותה לחומר גלם מבוקש למגוון רחב של מוצרים. הסגסוגת מיוצרת בצורת יריעות, לוחות, מוטות, צינורות וחוטים, ומהם מייצרים מגוון גדול של מוצרים: כלי מטבח כגון סירי בישול, מחבתות, סכו"ם וכיורים; כלי ניתוח; כלי עבודה; מכשירי חשמל וציוד תעשייתי. כמו כן היא משמשת בתעשיית הבניין - למעקות, ציפוי חוץ של מבנים (ראו תמונה א), ועוד. שימושים נוספים הם בייצור מטבעות, תכשיטים, מדליות ובאמנות הפיסול.
פלדת אל-חלד ניתנת למיחזור ב־100%, כך שאפשר להגדירה כחומר ידידותי לסביבה. פסולת ברזל ופלדה משמשת לייצור כ־50% מהפלדה היוצאת ממפעלי הפלדה בעולם.
היסטוריה

קיימים כמה חפצים עשויים ברזל בלתי מחליד ששרדו מהעת העתיקה. אחד המפורסמים הוא עמוד הברזל של דלהי שבהודו, שעליו נשתמרה כתובת בסנסקריט מהמאה ה-5. אולם בשונה מפלדת האל-חלד, עמידותו של העמוד מיוחסת לריכוז הזרחן הגבוה בברזל בו השתמשו ליציקתו. חוקרים משערים שהזרחן שימש כזרז לתגובה כימית שיצרה שכבת פסיבציה של מיסאוויט – תרכובת של ברזל, חמצן ומימן (misawite - δ-FeOOH).
העמידות לשיתוך של סגסוגות ברזל-כרום הוכרה לראשונה ב-1821 על ידי המטלורג הצרפתי פייר ברתייר (Pierre Berthier), אשר צפה בעמידותם בפני חומצות והציע להשתמש בהם בתעשיית הסכו"ם. אולם למטלורגים של המאה ה-19 לא הייתה הטכנולוגיה הנדרשת ליצירת הצירוף של ריכוז כרום גבוה עם ריכוז פחמן נמוך המיושם בייצור פלדת אל-חלד בימינו, וסגסוגות הברזל-כרום שהם הצליחו לייצר היו פריכות מכדי להיות בעלות ערך שימושי.
השיפור החל בשנות ה-90 המאוחרות של המאה ה-19, כאשר הנס גולדשמידט (Goldschmidt) הגרמני פיתח תהליך של חיזור אלומינותרמי לייצור כרום נקי מפחמן. בין השנים 1904 ל-1911 ייצרו כמה חוקרים, שהבולט ביניהם היה לאון גייה (Guillet) הצרפתי, סגסוגות שהיו נחשבות בימינו לפלדת אל-חלד. ב-1911 פרסם פיליפ מונארץ (Philip Monnartz) הגרמני דו"ח על הקשר בין אחוז הכרום בסגסוגת לבין עמידותה בפני שיתוך.
הארי ברירלי (Brearley) ממעבדות המחקר "בראון-פירת'" (Brown-Firth) שבעיר שפילד באנגליה נחשב כ"אבי פלדת האל-חלד". בשנת 1913, כאשר ניסה לייצר סגסוגת עמידה בשיתוך לייצור קני תותחים, גילה תהליך לייצור פלדת אל-חלד מרטנסיטית (martensitic – כינוי לסגסוגת ברזל בעלת פחות מאחוז אחד של פחמן), ואף תיעש את התהליך. בו זמנית במפעלי קרופ בגרמניה היו התפתחויות דומות, שם אדוארד מאורר (Eduard Maurer) ובנו שטראוס (Benno Strauss) פיתחו סגסוגת אל-חלד אוסטניטית (austenitic – כינוי לסגסוגת ברזל-פחמן שאינה מגנטית) שבה 21% כרום ו-7% ניקל. גם בארצות הברית באותה תקופה החלו קריסטיאן דנציזן (Christian Dantsizen) ופרדריק בקט (Frederick Becket) בייצור תעשייתי של פלדת אל-חלד.
סוגים

במיון לפי תכונות מגדירים מעל 150 סוגים של פלדת אל-חלד, מהם 15 נפוצים. לדוגמה, כדי לקבל סגסוגת שאינה מגנטית מוסיפים ניקל או מנגן. להשגת הקשיות והחוזק הנדרשים ללהבי סכינים ולכלי עבודה, מוסיפים פחמן.
כמו כן ניתן למיין פלדת אל-חלד לפי גימור פני השטח החיצוני. הגימור יכול להיות מחוספס או חלק, מבריק או מָט.
שִתּוּך (קורוזיה)

למרות עמידותה, גם פלדת אל-חלד יכולה להיפגע משיתוך בתנאים מסוימים. מכיוון שהשיתוך שלה יכול להיות שונה ופחות בולט לעין מהחלודה המוכרת בברזל ובפלדה רגילה, ייתכן שהוא לא יתגלה בזמן ויגרום בעיות למי שאינו מודע לתופעה.
להלן מתוארים כמה מסוגי השיתוך שעוברת פלדת אל-חלד.
שיתוך שקעים (Pitting corrosion)
שיתוך בתפרי ריתוך (Weld decay)
חלודה (Rouging)
פלדת אל-חלד בתעשייה

נהוג לקטלג את פלדות אל-חלד למספר קבוצות בעלות תכונות ייחודיות. השינוי בא בעקבות הרכבים שונים של כרום וניקל במתכת. הקבוצות הנפוצות הם: