stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כורדיסטן

ערך זה עוסק בחבל ארץ המשתרע על פני איראן, עיראק, טורקיה וסוריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיפוי אזורי כורדיסטן על ידי ה-CIA, ‏1992
ההתיישבות הכורדית במזרח התיכון, במרכז אסיה ובאסיה הקטנה בשנת 1986
כורדיסטן (בכורדית: کوردستان) הוא חבל ארץ הררי במערב אסיה, המכיל חלקים גדולים מהרי הזגרוס והרי הטאורוס, צפונית וצפון-מזרחית למסופוטמיה. משמעות השם "ארץ הכורדים". המושג הופיע לראשונה בימי הביניים, אם כי כבר בתקופה הקלאסית יש התייחסויות לממלכת קורדואן. שטחו של חבל כורדיסטן כ-195,660 קמ"ר, רוב תושביו כורדים (עם מוסלמי, אך לא ערבי), וכיום הוא משתרע על פני צפון-מערב איראן, צפון עיראק, דרום-מזרח טורקיה והפינה הצפון-מזרחית של סוריה. מספר הכורדים בעולם נאמד בין 25 ל-30 מיליון נפש. כ-50 אחוז מהם חיים בטורקיה (כ-15 מיליון), והיתר בעיראק (כ-5 מיליון), באיראן (כ-5 מיליון), בסוריה (בין מיליון לשלושה) ובארמניה (כ-70 אלף). יש הטוענים, כי הכורדים מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעולם ללא טריטוריה עצמאית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הובטח לכורדים שיוכלו להקים מדינה עצמאית על חורבות האימפריה העות'מאנית, אולם ההבטחה הופרה על ידי המעצמות שניצחו במלחמה, בשל שיקולים פוליטיים וכלכליים. מאז מנהלים הכורדים מערכה להשגת עצמאות. ניסיונות נוספים במהלך שנות העשרים בעיראק ושנות הארבעים באיראן לעצמאות כורדית נכשלו.
בעקבות מלחמת ארצות הברית בעיראק ומיגור שלטונו הדיקטטורי של סדאם חוסיין, זכו הכורדים בעיראק לאוטונומיה רחבה ביותר המכונה כורדיסטן העיראקית, ואילו הכורדים בסוריה הצליחו להשיג שלטון חצי-עצמאי על שטחים עם אוכלוסייה כורדית משמעותית, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2012. אולם הכורדים באיראן ובטורקיה מצויים תחת משטר צבאי למעשה, מבלי יכולת לממש את זכותם להגדרה עצמית לאומית.
המנון

ראה: המנון כורדיסטן
דגל

ראה: דגל כורדיסטן
גאוגרפיה > צפון כורדיסטן

כורדיסטן הטורקית או צפון כורדיסטן (בכורדית Bakurê Kurdistanê) הוא אזור גאו-תרבותי הממוקם בטורקיה. לאחר הסכם סוור (במהלכו חולקה האימפריה העות'מאנית) לא הייתה חזקה על המדינה הכורדית העצמאית והיא נשארה תחת שליטה טורקית. הנשיא הראשון של הרפובליקה הטורקית, מוסטפא כמאל אטאטורק, דיבר לעיתים על "השיתוף פעולה הטורקו-כורדי" במהלך שנות העימות הלאומי כאשר הממשלה באנקרה שלחה צוותים של מדריכים שאימנו מורדים כורדים, כדי שאלה ילחמו מאוחר יותר בחיילים בריטים תחת הסיסמה "ממלכת כורדיסטן". אולם לאחר שני עשורים, המיליטנטים הכורדים כמו ה-PKK המשיכו לדרוש עצמאות בדרכים אלימות והמאבק לעצמאות מטורקיה המודרנית הביא למותם של למעלה מ-30 אלף איש.
גאוגרפיה > מזרח כורדיסטן

כורדיסטן האיראנית - המכונה בשפה הכורדית Rojhilatê Kurdistanê, הוא החלק המזרחי של כורדיסטן. בשנת 1946 הוקמה הישות הכורדית הסובייטית בתוך איראן, שלא האריכה ימים, לאחר שהופלה על ידי השלטונות באיראן וכאשר הכוחות הסובייטים גורשו ממנה. לפי חוקת הרפובליקה האיסלאמית של איראן, כל המיעוטים רשאים לדבר בשפה שלהם וללמד את שפתם בבתי הספר. באיראן קיים מגוון ספרים בשפה הכורדית ומספר עיתונים כורדים, כמו כן ישנו מחוז שלם בשם "כורדיסטן".
גאוגרפיה > דרום כורדיסטן

דרום כורדיסטן, חבל כורדי אוטונומי בעיראק. כורדיסטן העיראקית משתרעת על פני צפון עיראק, ולכן לעיתים גם מכונה צפון עיראק בידי הממשל העיראקי הפדרלי או דרום כורדיסטן (Başûrê Kurdistanê) בידי תושביו הכורדים. שטחו של החבל 40,643 קמ"ר, והוא כולל שלשה מחוזות עיראקיים - מחוז סולימאניה, מחוז ארביל (האולר) ומחוז דוהוק; כמו כן, הממשל הכורדי האוטונומי למעשה שולט על חלקים של מחוזות כירכוכ, סלאח א-דין ונינוה - שליטה שלא מוכרת על ידי השלטון הפדרלי העיראקי בבגדד. רוב תושביה של כורדיסטן העיראקית הם כורדים (לרב מוסלמים מהזרם הסוני), וישנם מיעוטים אתנו-דתיים משמעותיים של אשורים נוצרים, ערבים מוסלמים (לרב סונים), טורקמנים (שיעים), יזידים, שבאקים, מנדעים ירשנים ועדות נוספות. בלית מפקד תושבים רשמי, מספר התושבים בחבל הכורדי נאמד בין 6.2 ל-6.5 מיליון תושבים, אם כי מספר זה עלה משמעותית מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה - עם הגעתם של מעל 200 אלף פליטים (רובם כורדים), ועם השתלטות המיליציה הכורדית על אזור כירכוכ, אשר הוסיפה אוכלוסיות נוספות לאזור הכורדי.
גאוגרפיה > מערב כורדיסטן

כורדיסטן הסורית, המכונה גם כורדיסטן המערבית או רוז'אבה (בכורדית: Rojavayê Kurdistanê) היא חבל כורדי בסוריה, שהכריז אוטונומיה חד-צדדית בשנת 2013, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. הארגון הפוליטי העיקרי שהוביל את המהלכך של הכרזת אוטונומיה וכינון שלטון כורדי עצמאי הוא המפלגה הדמוקרטית המאוחדת (PYD) בראשותם של סאלח מוסלים מוחמד ויושבת-הראש השותפה אסיה עבדאללה. החבל האוטונומי מוכר בידי כורדיסטן העיראקית ובמידה חלקית בידי משטר אסד, שרואה בו אמצעי חצי-רשמי למאבק נגד דאעש ומקיים עמו הבנות הפסקת אש. טורקיה היא מתנגדת נחרצת לקיום האוטונומיה הכורדית בסוריה עקב הקשר הלא רשמי בין המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה לבין מפלגת הפועלים של כורדיסטן שנלחמה שנים רבות מול טורקיה, ואילו מדינות ערב שתומכות באופוזיציה הסורית מסתייגות מהאוטונומיה הכורדית עקב חשש מבדלנות וקשריה העקיפים עם המשטר של אסד. במרץ 2016, עם התגברות הקרבות בסוריה, הכריזה רוז'אבה על ייסוד פדרציה עצמאית והתנתקות מסוריה, אך עדיין לא ברור, מה יעלה בגורל הכרזה זו.
קודם להכרזת הפדרציה הכורדית, הוכרזה בשנת 2004 ממשלה גולה לכורדיסטן הסורית אשר מקום מושבה בלונדון.
אקלים

כורדיסטן ידועה בשפע המים והנהרות הרבים שזורמים בהרים, אשר תורמים לאדמה פורייה מאוד, מים שופעים, טבע ציורי.
הטבע ההררי בכורדיסטן, ההבדל בין הטמפרטורות בחלקים השונים, והעושר במים, הופכים את כורדיסטן
לארץ של חקלאות ותיירות. בהרי כורדיסטן ירידות שלגים מרובות.
המשקעים נעים בין 350 ל-600 מילימטרים בשנה במישור, ובין 700 ל-3,000 מילימטרים לשנה במישורים הגבוהים שבהרים.
דתות ודמוגרפיה

רוב הכורדים הם מוסלמים, אולם חיו עמם גם בני מיעוטים של דתות אחרות (כמו היהודים) בחבל הארץ שבו שכנו. ישנם גם הכורדים היזידים
דתות ודמוגרפיה > יהדות כורדיסטן

הקהילה הוקמה ככל הנראה בימי גלות בבל ובימי עזרא הסופר. מרבית הקהילה היהודית בכורדיסטן ישבה באזור עיראק ואיראן של היום ופחות באזור טורקיה וארמניה.
כבר בשלהי המאה התשע-עשרה, בתקופה העות'מאנית, עלו חלק מיהודי כורדיסטן לארץ ורבים אחרים, הגיעו בתקופת העלייה השלישית. לאחר הקמת מדינת ישראל, עלו לישראל מרבית הנותרים, במסגרת מבצע עזרא ונחמיה וחלקהּ היגר, למדינות אחרות.
בישראל חיים היום 120,000 יהודים כורדים. מיעוט של כורדים מוסלמים היגרו לישראל אחרי מלחמת המפרץ, רובם חזרו בהמשך להתגורר בכורדיסטן בחבל האוטונומי דרום כורדיסטן.
הקהילה הכורדית בישראל שומרת על קשרים עם הכורדים בחבל כורדיסטן.
בראשית שנות ה-2000 קמה בישראל קבוצת פעילים פרו כורדים, הנושאת את דגל כורדיסטן. בראש הקבוצה עומדת הפעילה הכורדית ישראלית עמנואלה סייאר ברזאני Emanuela Siyar Barzani, שהחלה להפיץ מודעות והכרה בעם הכורדי, בזמנים שמתבקשים מקהילות כורדיות בעולם הקבוצה הפרו כורדית ישראלית יוצאת להפגנות תמיכה בעם הכורדי ועצמאות עבור כורדיסטן
ראו גם

כורדים
חזבאללה (טורקיה)
PKK
מלחמת עיראק
יהדות כורדיסטן
הממשלה האזורית של כורדיסטן - KRG
הערות שוליים

↑  הקשר מתהדק: טורקיה ואיראן נלחמות בכורדים בצפון עיראק, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2011
↑   בשיחת טלפון אחת, החליט טראמפ להסיג את הכוחות מסוריה. כך היא התנהלה, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2018
↑  דני זקן, ‏מה עומד מאחורי התקיפה של ארדואן בסוריה | פרשנות, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2019
↑  ראשוני: כוחות הצבא הסורי התחילו לנוע לצפון סוריה לאיזור..., באתר חמ״ל
↑  ארה"ב: טורקיה הסכימה להפסקת אש. טראמפ: "תודה, ארדואן", באתר ynet, 17 באוקטובר 2019
↑  אביתר בן-צדף, טורקיה הפרה את הפסקת-האש בצפון סוריה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 באוקטובר 2019
↑  רשמית: הושגה הפסקת אש בין טורקיה לכוחות הכורדים בסוריה, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2019
↑  פרופ' עופרה בנג'יו. אל-מוניטור. לידתה של מדינה כורדית בסוריה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548476705171  BNE: XX458651  BnF: cb119424577 (data)  GND: 4033793-5  HDS: 041672  LCCN: sh85073466  NARA: 10037027  NDL: 00567054  NKC: ge134299  SUDOC: 027367533  VcBA: 497/3236  VIAF: 242075403   WorldCat (עם VIAF): 242075403 
מחוז כורדיסטן באימפריה העות'מאנית. מפה משנת 1794
נהר "זה" באזור "זברי", בצד העיראקי של כורדיסטן
ג'ון סרנוטו

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1944 ג'רזי סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בפברואר 2025 (בגיל 81) 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 הישגים
 שיאים אישיים:  3 צמידי אליפות העולם בפוקר  2 טבעות סבב אליפות העולם בפוקר  פרס למפעל חיים של GPA‏ (2019)
 
ג'ון סרנוטו (באנגלית: John Cernuto;‏ 11 בינואר 1944 – 10 בפברואר 2025) היה שחקן פוקר אמריקאי המוכר בשם מיאמי ג'ון, אשר זכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
ביוגרפיה

סרונוטו נולד וגדל בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת המדינה של פלורידה ושירת בצבא ארצות הברית. הוא עבד כפקח טיסה עד שבתחילת שנות השמונים פוטר על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בעקבות שביתת פקחי הטיסה בארצות הברית, יחד עם שאר פקחי הטיסה אשר שבתו. בעקבות הפיטורים החליט לנסות לשחק פוקר באופן מקצועי.
במהלך הקריירה סיים סרונוטו 597 פעמים בכסף בטורנירים שונים, כאשר הראשון היה בינואר 1987 והאחרון ביולי 2024, כחצי שנה לפני מותו. ב-1996 זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו, כאשר ניצח את טורניר ה-Sever Card Stud Hi/Lo ובפרס של 147 אלף דולר. שנה לאחר מכן זכה בצמיד השני שלו, בטורניר טקסס הולדם ובפרס הכספי הגבוה ביותר בו זכה בקריירה שלו, כ-259 אלף דולר. הזכייה השלישית שלו בצמיד הייתה ב-2002, לאחר שניצח טורניר לימיט אומהה הולדם.
סרנוטו זכה בפרס למפעל חיים של ארגון ה-Global Poker Awards לשנת 2019.
סרנוטו זכה בסך של כ-6.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2 מיליון דולר בסבב אליפות העולם. בזמן מותו ב-2025, היה לשחקן בעל מירב התוצאות בטורנירי פוקר, עם 597 סיומות בכסף.
ביוגרפיה > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 1996 | $1,500 Limit Seven Card Stud Hi-Lo | $147,000 |
| 1997 | $2,000 No-Limit Hold'em | $259,150 |
| 2002 | $1,500 Limit Omaha | $73,320 |
הערות שוליים

1 2  All-Time Tournament Cashes Leader 'Miami' John Cernuto Discusses His Storied Career, באתר CardPlayer, ‏5 ביוני 2020
↑  !It's Miami John, באתר The Hendon Mob, ‏6 במאי 2005
1 2   ציוץ של The Hendon Mob ברשת החברתית אקס (טוויטר), 11 בפברואר 2025
↑  John Cernuto Becomes the Second Recipient of the Hendon Mob Award, באתר Global Poker Awards, ‏4 במרץ 2020
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון סרנוטו".
נפתלן

נפתלֶן (באנגלית: Naphthalene, שם מקובל: נפטלין) הוא תרכובת אורגנית ארומטית. נפתלן מורכב משתי טבעות בנזן מאוחות ונוסחתו הכימית היא C10H8.
נפתלן מופיע בטמפרטורת החדר בצורת גבישים לבנים בעלי ריח חריף. החומר עובר המראה (מעבר ישיר ממוצק לגז) בטמפרטורה של C°‏80, והוא מיוצר בעיקר על ידי זיקוק של זפת פחם.(אנ')
החומר משמש כחומר חיטוי וכן כחומר משמר לצורך שימורם של בדים, פרוות וכדומה מפגיעת עש. במאה ה-21 סווג הנפתלן כחומר מסרטן והשימוש הביתי בו דועך.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 הופיעו שני דיווחים מדעיים על חומר מוצק בצבע לבן ובריח עז ודוחה, אשר הופקו מזיקוק זפת פחם. בשנת 1821 המדען הבריטי ג'ון קיד (אנ') ציטט שני דיווחים אלה כאשר תיאר רבות מתכונותיו של החומר ודרכי הפקתו. הוא הציע לקרוא לחומר בשם נפטליין (naphthaline), כיוון שהופק מסוג של "נפטא" (מונח רחב אשר התייחס אותה עת לכל חומר נוזלי דליק מתערובת פחמימנית, כולל זפת פחם). הנוסחה הכימית של נפתלן תוארה לראשונה על ידי מייקל פאראדיי בשנת 1826. בשנת 1866 אמיל ארלנמאייר (Emil Erlenmeyer) היה הראשון שהציע תיאור למבנה התרכובת, ושלוש שנים מאוחר יותר אושש הכימאי הגרמני קארל גראבה (אנ') את השערתו של ארלנמאייר.
מבנה ותגובתיות

ניתן לראות במולקולה של נפתלן היתוך של זוג טבעות בנזן (בכימיה אורגנית טבעות מותכות כאשר קיימים שני אטומים, או יותר, המשותפים לשתי הטבעות.). נפתלן מסווג כחלק מתרכובות פחמימנים ארומטיים רב-טבעתיים. בתרכובת שתי סדרות של אטומי מימן שקולים: עמדות האלפא מסומנות 1, 4, 5, ו-8 (ראו תרשים קווי בראש העמוד משמאל) ואילו עמדות הבטא מסומנות 2, 3, 6, ו-7.
שלא כמו בנזן, קשרי פחמן-פחמן בנפתלן אינם בעלי אורך שווה. הקשרים C1-C2, C3-C4, C5-C6 ו-C7-C8 הם בערך באורך 1.37Å‏ (137 פיקומטר pm), בעוד שקשרי פחמן-פחמן האחרים הם באורך Å1.42‏ (142pm). הבדל זה נקבע בעזרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. הפרש זה מתיישב עם תאוריית הקשר הערכי כשהיא מיושמת לנפתלן.
מבנה ותגובתיות > תגובתיות עם אלקטרופילים

בתגובות התמרה עם אלקטרופילים ארומטיים, נפתלן מגיב יותר בקלות לעומת בנזן. לדוגמה, כלורינציה וברומינציה של נפתלן מתקיימת ללא זרז ומניבה, בהתאמה, 1-כלורונפתלן ו-1-ברומונפתלן. באופן דומה, בעוד שבנזן ונפתלן יכולים לעבור אלקילציה בעזרת תגובות פרידל-קרפטס, ניתן לבצע אלקילציה של נפתלן בקלות בעזרת תגובה עם אלקן, או כוהל, על ידי שימוש בחומצה גופריתית או חומצה זרחתית כזרזים.
מבחינת רגיוסלקטיביות, אלקטרופילים תוקפים את עמדת אלפא. העדפת התמרה בעמדת אלפא על פני עמדת בטא ניתנת להסבר במונחים של צורוני הרזוננס של מצב הביניים: עבור מצב הביניים של התמרה בעמדת אלפא, ניתן לצייר שבעה צורוני רזוננס, שמהם ארבעה משמרים את ארומטיות הטבעת. עבור התמרה בעמדת בטא, מצב הביניים בעל שישה צורוני רזוננס, שמתוכם רק שניים משמרים ארומטיות. תוצר הסולפונציה הקינטי הוא נותן התמרה בעמדה אלפא, בעוד שהתוצר התרמודינמי נותן התמרה בעמדה בטא. ב-25 מעלות צלזיוס התוצר העיקרי הוא תוצר התמרה בעמדה אלפא, בעוד שב-160 מעלות התוצר העיקרי הוא תוצר התמרה בעמדה בטא. נוסחת התגובה לסולפונציה היא:
המשך סולפונציה יוצר התמרה כפולה, משולשת ומרובעת.
מבנה ותגובתיות > חיזור וחמצון

נפתלן מגיב עם מתכות אלקליות ליצירת מלחים בצבעי כחול-ירוק כהה, כגון סודיום נפתלניד, NaC10H8. מלחי הנפתלניד הם גורמי חיזור חזקים.
ניתן לבצע הידרוגנציה לנפתלן תחת לחץ גבוה בנוכחות זרזי מתכת לקבלת 1,2,3,4-tetrahydronaphthalene‏ (C10H12) הידועה גם כטטרלין (אנ'). הידרוגנציה נוספת מניבה decahydronaphthalene, הידוע גם כדקלין (אנ') (C10H18).
חמצון עם O2 בנוכחות זרז ונדיום יוצר אנהידריד פתלי (אנ'):
תגובה זו היא הבסיס לשימוש העיקרי של נפתלן. ניתן להביא לחמצון על ידי שימוש בכמות סטויכיומטרית של מגיבי כרומט או פרמנגנט.
ייצור

נכון לשנת 2015, למעלה מ-90% מהנפתלן בעולם מופק מזפת פחם. בין שנות ה-60 לשנות ה-90 הופקו כמויות גדולות של נפתלן גם מנפט כבד בעת תהליך זיקוק נפט, אולם במאה ה-21 רק חלק קטן מן הנפתלן בעולם מופק בדרך זו.
נפתלן מהווה את המרכיב הבודד הגדול ביותר בזפת פחם. אף שהרכב זפת פחם משתנה בהתאם לסוג הפחם שממנו הוא מופק, בדרך כלל נפתלן מהווה כ-10% ממשקל זפת פחם. בתהליך ייצור תעשייתי של נפתלן, זיקוק זפת פחם יוצר שמן המכיל כ-50% נפתלן, לצד שתים-עשרה תרכובות ארומטיות אחרות. תערובת זו נשטפת בנתרן הידרוקסידי מומס במים כדי להסיר מרכיבים חומציים (בעיקר פנול, בחומצה גופרתית כדי להסיר מרכיבים בסיסיים ועוברת זִקּוּק-הַקְטָעָה (אנ'). הנפתלן הגולמי המופק בתהליך זה מכיל כ-95% ממשקלו בנפתלן. האלחים (impurities) העיקריים בתערובת הם תרכובת אורגנית גופריתית של בנזותאופן (אנ') (פחות מ-2%), אינדן (אנ') (0.2%), אינדין (אנ') (פחות מ-2%) ומתילנפתלן (0.2%). נפתלן המופק מנפט טהור יותר בדרך כלל מזה המופק מזפת פחם. ניתן לזקק נפתלן גולמי עוד יותר בתהליך גיבוש (אנ'), בו ניתן להשיג דרגת טוהר של 99% נפתלן (אחוז משקלי). קשה לקבל הערכה מדויקת של כמויות הנפתלן המיוצרות מדי שנה בעולם, דו"ח ממשלת דנמרק העריך בשנת 2015 כי כמות הייצור השנתית העולמית היא כ-267,000 טון. ייצרניות הנפתלן העיקריות הן בסין, שם מיוצרת למעלה ממחצית תוצרת הנפתלן השנתית בעולם, ארצות הברית, קנדה ומספר מדינות באירופה.
שימושים

השימוש העיקרי בנפתלן הוא כקודמן לחומרים אחרים. השימוש הבודד הנרחב ביותר בנפתלן הוא בתהליך הייצור התעשייתי של אנהידריד פתלי, אף שחומר זה מופק יותר על ידי שימוש באורתו-קסילן (אנ') שהוא זול יותר. צבעים רבים מסוג צבעי אזו (אנ') מופקים מנפתלן וכן קוטל חרקים מסוג Carbaryl.
השפעות בריאות

חשיפה לכמויות גדולות של נפתלן עלולה לגרום נזק לתאי דם אדומים. סיכון זה גדל אצל אנשים עם המחלה התורשתית חוסר G6PD, בה לוקים למעלה מ-400 מיליון איש בעולם. בני אדם, ובפרט ילדים, פיתחו אנמיה המוליטית לאחר שבלעו כדורי נפתלין, או דאודורנט המכיל נפתלן. תסמיני הפגיעה כוללים עייפות, אובדן תיאבון, עצבנות וחיוורון. חשיפה לכמויות גדולות של נפתלן עלולה לגרום לבלבול, בחילות, הקאות, שלשול, שתן דמי וצהבת (בגלל ירידה בתפקוד הכבד).
הסוכנות הבין-לאומית לחקר הסרטן מסווגת נפתלן כגורם מסרטן לבני אדם ולבעלי חיים (קבוצה 2B). הסוכנות אף מציינת כי חשיפה מוגברת לנפתלן עלולה לגרום לקטרקט בבני אדם, בחולדות, בארנבים ובעכברים. אנמיה המוליטית עלולה להיגרם לילדים ותינוקות הבולעים בטעות נפתלין, או אם נחשפו לנפתלין בעת ההיריון.
נגזרות נפתלן

זוהי רשימה חלקית של נגזרות נפתלן:
| שם | נוסחה כימית | מסה מולרית [g/mol] | טמפרטורת המראה [°C] | טמפרטורת רתיחה [°C] | צפיפות [g/cm3] | מקדם שבירה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1-חומצה נפתואית | C11H8O2 | 172.18 | 157 | 300 |  | – |
| 1-נפתול כלורידי | C11H7ClO | 190.63 | 16–19 | 190 (35 מילימטר כספית) | 1.265 | 1.6552 |
| 1-נפתול | C10H8O | 144,17 | 94–96 | 278 | 1.224 | – |
| 1-נפתלדהייד | C11H8O | 156,18 | 1–2 | 160 (15 מילימטר כספית) |  |  |
| 1-ניטרונפתלן | C10H7NO2 | 173.17 | 53–57 | 340 | 1.22 | – |
| 1-פלואורונפתלן | C10H7F | 146.16 | 19- | 215 | 1.323 | 1.593 |
| 1-כלורונפתלן | C10H7Cl | 162.62 | 6- | 259 | 1.194 | 1.632 |
| 2-כלורונפתלן | C10H7Cl | 162.62 | 59.5 | 256 | 1.138 | 1.643 |
| 1-ברומונפתלן | C10H7Br | 207.07 | 2- | 279 | 1.489 | 1.670 |
בתרבות

בשפת יום-יום נהוגים הביטויים:
להוציא מהנפטלין - להחזיר דבר מוחשי או רעיון מיושנים לשימוש.
לשים בנפטלין - להוציא משימוש עצם או רעיון שאבד עליהם הכלח.
הערות שוליים

↑  John Kidd (1821). "Observations on Naphthalene, a peculiar substance resembling a concrete essential oil, which is produced during the decomposition of coal tar, by exposure to a red heat". Philosophical Transactions. 111: 209–221. doi:10.1098/rstl.1821.0017.
↑  Emil Erlenmeyer, Studien über die s. g. aromatischen Säuren. Annalen der Chemie und Pharmacie, 1866;137:327-359
↑  C. Graebe (1869) "Ueber die Constitution des Naphthalins" (On the structure of naphthalene), Annalen der Chemie und Pharmacie, 149 : 20–28.
↑  Cruickshank, D. W. J.; Sparks, R. A. (18 October 1960). "Experimental and Theoretical Determinations of Bond Lengths in Naphthalene, Anthracene and Other Hydrocarbons". Proceedings of the Royal Society A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences. 258 (1293): 270–285. Bibcode:1960RSPSA.258..270C. doi:10.1098/rspa.1960.0187.
1 2 3  Survey Of naphthalene (CAS 91-20-3). Danish Ministry of the Environment 2015
↑  Santucci K, Shah B (Jan 2000). "Association of naphthalene with acute hemolytic anemia". Acad Emerg Med. 7 (1): 42–7. PMID 10894241
↑  Naphthalene poisoning. MedlinePlus
↑  Some Traditional Herbal Medicines, Some Mycotoxins, Naphthalene and Styrene. IARC Monographs on the Evaluation of Carcinogenic Risks to Humans, 2002;82
↑  1-Naphthoic acid
↑  1-Naphthoyl Chloride
↑  1-1-Naphthol
↑  1-Naphthaldehyde
↑  1-Nitronaphthalene
↑  1-Fluoronaphthalene
↑  1-Chloronaphthalene
↑  2-Chloronaphthalene
↑  1-Bromonaphthalene
↑  הוציא מהנפטלין, באתר hebrew.en-academic.com
↑  שָׂם אותו בּנַפטָלין, באתר מילון אבניאון - מילון עברי עברי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558118205171  BnF: cb122930669 (data)  GND: 4171151-8  LCCN: sh85089710  NDL: 00575297  NKC: ph163883
מבצע חסידה

דאגלס C-54 סקיימאסטר
מבצע חסידה הוא מבצע צבאי סודי שנערך ב-1 באפריל 1948, טרם הכרזת העצמאות, להנחתת מטוס נושא נשק מצ'כוסלובקיה. הנשק שנשא המטוס היה חיוני לביצועו של מבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים הנצורה. נשק זה היה חלק מעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית שהייתה אחת החשובות במקורות הנשק במלחמת העצמאות.
רקע

ב-28 במרץ דרבן דוד בן-גוריון את אהוד אבריאל, שנשלח מטעם ההגנה במסגרת המוסד לעלייה ב', לקדם את עסקת הנשק הצ'כית:
אני כותב לך בפעם האחרונה. עליך לסדר משלוח על-ידי אווירונים. אם אינך יכול, או משום מה נראה לך שזה לא ייתכן – עליך לבוא מיד ולהרצות את נימוקיך. בשום אופן אינך יכול להישאר עוד באירופה ולטפל בעניינים האלה, אם משום-מה משלוח באווירונים לא מסתדר מיד. במשך חודש מארס פניתי אליך בכתב שש פעמים. ולא נעניתי אף פעם.
מהלך המבצע

מבצע חסידה נערך סמוך לחצות ליל 1 באפריל 1948. המטוס שנחכר מחברה אמריקנית היה מטוס תובלה דאגלס C-54 סקיימאסטר ארבע-מנועי, המוטס בידי טייס אמריקני. שם הקוד של המטוס היה "בלק-1" והוא היה הראשון בסדרת המטוסים ברכבת האווירית של מבצע בלק.
המבצע הוטל על גדוד 53 של חטיבת גבעתי בפיקודו של יצחק פונדק, אליו סופחו אנשי שירות האוויר בפיקודו של אהרן רמז (לימים מפקד חיל האוויר הישראלי) ואנשי חימוש בפיקודו של אשר פלד.
לשם הנחתת המטוס נבחר מנחת חירום בריטי נטוש ליד הכפר הערבי בית דראס הסמוך לבאר טוביה. על גדוד 53 הוטל לאבטח את שדה התעופה שהיה סמוך לכפרים ערביים עוינים. על היחידות הנספחות הוטלו תפקידים כמו יצירת קשר עם המטוס, הארת המסלול בעזרת גנרטור ומערכת תאורה מאולתרת, תדלוק המטוס ופריקת המשלוח במהירות בטרם יתערבו הערבים או הבריטים.
סמוך לחצות, ברגע בו נשמעה מרחוק נהמת מנועי המטוס, הודלקו אורות מסלול הנחיתה. הנחיתה עברה בשלום, התאורה כובתה, המטען פורק במהירות והוצא מן האזור. במקביל, המטוס תודלק, נבדק על ידי מכונאים והמריא תוך זמן קצר. כל הפעולה ארכה כ-80 דקות. המטען כלל 200 רובי מאוזר "צ'כיים" 40 מקלעי מגל"ד ו-150 אלף כדורי תחמושת. הנשק הועבר עוד בליל המבצע ליחידות שעמדו לפתוח במבצע נחשון.
הנצחה

באזור נחיתת המטוס, בכניסה המערבית לבאר טוביה, הוצב סלע עליו חרותות המילים "מבצע חסידה" ולידו לוח המספר את סיפור המבצע.
הערות שוליים

↑  אורי מילשטיין, אין נשק לפרוץ את הדרך לירושלים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 בינואר 2018
↑  מפת האזור בהוצאת מחלקת המדידות, 1949 עם סימון המנחת 'שדה חניה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
אתר הנצחה בבאר טוביה למבצע חסידה
ישראל אור-בך

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1943 קירגיזסטן 
 פטירה:  23 בנובמבר 2010 (בגיל 67) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה קלינית 
 מקום לימודים:  ישיבה יוניברסיטי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תלמידי דוקטורט:  ענת ברונשטיין קלומק 
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו (2003) 
 מספר צאצאים:  3 
 
ישראל אור-בך (6 בנובמבר 1943 – 23 בנובמבר 2010) היה פסיכולוג ישראלי, פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ופרופסור מן המניין במרכז הבינתחומי הרצליה. התמחה בחקר ההתאבדות.
ביוגרפיה

ישראל אור-בך (אורבך) נולד בכפר אלמטיפר שבקירגיזסטן, ליד העיר אוש, בן להורים יוצאי פולין שבזמן פלישת הגרמנים לפולין, במלחמת העולם השנייה, חצו את גבול פולין-אוקראינה, הגיעו לקירגיזסטן וניצלו. לאחר המלחמה שבו לפולין, משם למחנה מעבר בגרמניה וב-1948 עלו לישראל. בארץ גרו כעשר שנים בבית דגן, שם למד אורבך שש שנים עד כיתה ו', אחר כך עבר ללמוד בבית ספר סיני בראשון לציון ובתיכון צייטלין בתל אביב, בצה"ל שירת בנח"ל. בשנים 1968-1964 למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ובשנים 1972-1969 למד לדוקטורט בפסיכולוגיה קלינית בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנים 1973-1972 התמחה בפסיכולוגיה קלינית בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין השייך לישיבה יוניברסיטי. נושא עבודת הדוקטור שלו היה: "ויסות תוקפנות בין אנשים עקב החשש מהתגמול (נקמה) על הפגיעה התוקפנית" והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור אלוין אטקינס. בשנים 1974-1973 עבד אורבך כפסיכולוג בכלא האי רייקר בעיר ניו יורק ובבית החולים סנט. מארי בפסאיק שבניו ג'רזי.
ב-1974 שב אור-בך לישראל והתנדב עד שנת 1978 כפסיכולוג בבית ספר לילדים עם קשיים רגשיים בעיר לוד. אור-בך לימד מ-1974 במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ב-1994 מונה לפרופסור מן המניין, עמד בראש המגמה הקלינית ובראש המחלקה לפסיכולוגיה. לימד במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לרפואה והמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. הוא שהה בשבתונים ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בבית ספר לרפואה אלברט איינשטיין בעיר ניו יורק ובמכון טוקיו לפסיכיאטריה. החל משנת 2009 שימש אורבך כפרופסור מן המניין במרכז הבינתחומי בהרצליה. בשנת 2009 פרש לגמלאות מבר-אילן וב-4 במרץ 2010 העניקה לו האוניברסיטה את התואר "פרופסור אמריטוס".
אור-בך היה נשוי לאסתר, פסיכולוגית התפתחותית במקצועה, ולהם שלושה ילדים.
פרסים ואותות הוקרה

2003 - אות הוקרה על שם ארוין סטנגל מטעם האגודה הבינלאומית למניעת התאבדות, על תרומה משמעותית לחקר ההתאבדות.
2003 - פרס לנדאו עבור תרומה יוצאת דופן למדע ולמחקר בישראל.
2002 - פרס לואיס דבלין מטעם האגודה האמריקאית להתאבדות כאות הוקרה לתרומה יוצאת דופן בחקר ההתאבדות (בארבעים שנות קיומו של פרס זה הוא הוענק רק פעמיים לחוקרים שאינם אמריקאים ואור-בך הוא אחד מהם).
1990 - אות הוקרה על שם באנגור עבור עבודת שטח יוצאת דופן בישראל.
1989 - פרס עם חי עבור פרויקט יוצא דופן במניעת התאבדות בישראל.
מומחיותו בנושא ההתאבדות

אור-בך היה מומחה בתחום ההתאבדות, הוא הגיע לנושא בעקבות התאבדות בת כתתו בלימודי הדוקטורט ומאוחר יותר מפגש עם ילדה בת שבע שאיימה להתאבד.
בשנים 1995–1999 היה ישראל אור-בך מייסד שותף ויו"ר ראשון של האגודה הישראלית למניעת התאבדות, שהפכה מאוחר יותר לעמותת "בשביל החיים", שנוצרה מאיחוד האגודה המקורית ביחד עם האגודה לתמיכה בבני משפחה שכולים שאיבדו את יקיריהם בעקבות התאבדות. בשנת 2002 היה ממייסדי עמותת "סהר" – סיוע והקשבה ברשת, שמסייעת לגולשים הנמצאים במצוקה נפשית - דרך האינטרנט.

שימש שנים רבות כיועץ לצה"ל בעניין מניעת התאבדות. היה חבר בוועדה הבין-משרדית למניעת התאבדויות בארץ המובילה תוכנית לאומית למניעת התאבדות.
מחקריו > תפישת המוות אצל ילדים

מחקריו הראשונים של אורבך שנערכו בשנות השבעים החלו בבית הספר לילדים עם קשיים רגשיים. הוא שאל את הילדים מה הם חושבים על מוות אישי ומה הם חושבים על מוות בכלל ומה יקרה כשהם ימותו. התברר שגם ילדים שגילם פחות מ-12 יודעים מהי משמעות המוות. הם יכולים לחשוב על התאבדות ולתכנן אותה והם גם יודעים להבחין בין מוות אישי למוות כמושג מופשט.
כששאל על מוות אישי הייתה תגובה יותר חרדתית, בתפישת מוות אישי יש תחושה שהמת יכול לעשות פעולות מסוימות או העדר פעולות חיים, או שיש השלכה של פעולות חיים על המוות. בכך שיקפו הילדים תופעה אוניברסלית, מכיוון שלא ניתן לחשוב על המוות שלא באמצעות מושגי חיים. תפיסה זו הוא גילה מאוחר יותר אופיינית גם למתבגרים ומבוגרים בעלי נטיות התאבדות.