stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוקרטיה לא ליברלית
דוגמאות המזוהות עם דמוקרטיות לא ליברליות

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (23 בדצמבר 2023)
אלבניה אלבניה מאז 1997
רוסיה רוסיה מאז 2000 תחת ולדימיר פוטין (גם תחת דמיטרי מדבדב)
הונגריה הונגריה מאז 2010 תחת ויקטור אורבן
טורקיה טורקיה מאז 2014 תחת רג'פ טאיפ ארדואן
הפיליפינים הפיליפינים מאז 2016 תחת רודריגו דוטרטה ופרדיננד מרקוס ג'וניור
הודו הודו מאז 2014 תחת נרנדרה מודי
דוגמאות המזוהות עם דמוקרטיות לא ליברליות > מדינות שהיו בעבר דמוקרטיות לא-ליברליות

פולין פולין 2023-2015 תחת ביאטה שידלו ומטאוש מורבייצקי
מונטנגרו מונטנגרו תחת מילו ג'וקאנוביץ' 2006–2023
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית 1979–1980 ו-1984–1999
פרו פרו 1980–1991 ו-2001–2004
ארגנטינה ארגנטינה 1983, 1990–2000, 2001
בוליביה בוליביה 1983–2004
אקוודור אקוודור 1985–1987, 1991–1995, 2001–2004
ונצואלה ונצואלה 1989–1998
ברזיל ברזיל 1990–2004
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה תחת אלייה איזטבגוביץ' 1990–1995
בולגריה בולגריה עד 2001
מקדוניה מקדוניה הצפונית 1991–2006
אוקראינה אוקראינה תחת ליאוניד קרבצ'וק וליאוניד קוצ'מה 1991–2004, 2006
רומניה רומניה תחת יון איליסקו 1992–1995
קרואטיה קרואטיה תחת פרניו טוג'מן 1992–1999
סרביה סרביה תחת סלובודן מילושביץ' 1993–2002
סלובקיה סלובקיה תחת ולדימיר מצ'יאר 1993 ו-1996–1997
גואטמלה גואטמלה 1996–2004
ראו גם

דמוקרטיה חלולה
דמוקרטיה אלקטורלית
דמוקרטיה ליברלית
דמוקרטיה טוטליטרית
משטר סמכותני
לקריאה נוספת

קים ליין שפלי, רודנות בחסות החוק, מאנגלית: מיטל שרון, הוצאת תלם, תשפ"ג 2023
Bell, Daniel; Brown, David, and Jayasuriya, Kanishka (1995). Towards Illiberal Democracy in Pacific Asia, St. Martin's Press, ISBN 978-0-333-61399-3.
Sajó, András (2021). Ruling by Cheating: Governance in Illiberal Democracy. Cambridge University Press. ISBN 978-1-108-84463-5.
Sajó, András; Uitz, Renáta; Holmes, Stephen (2021). Routledge Handbook of Illiberalism (באנגלית). Routledge. ISBN 978-0-367-26054-5.
Thomas, Nicholas (1999). Democracy Denied: Identity, Civil Society, and Illiberal Democracy in Hong Kong, Ashgate, ISBN 978-1-84014-760-5.
Welsh, Jennifer (2016). "Chapter 4: The Return of Cold War". The Return of History: Conflict, Migration, and Geopolitics in the Twenty-First Century. House of Anansi Press. ISBN 978-1-4870-0130-8.
Zakaria, Fareed (2007). The Future of Freedom: Illiberal Democracy at Home and Abroad, W. W. Norton & Company, ISBN 978-0-393-33152-3.
Mounk, Yascha (2018) The People vs. Democracy: Why Our Freedom Is in Danger and How to Save It. Harvard University Press
ביאורים

↑  ליברלי (liberal) במובן הרחב של חירות האדם ולא רק במובן הצר של ליברליזם.
הערות שוליים

1 2  Illiberal Democracy in Hungary: The Social Background and Practical Steps of Building an Illiberal State
1 2  Constitutional Rights Foundation, PUTIN’S ILLIBERALDEMOCRACY
1 2 3  יאן-ורנר מולר, "דמוקרטיה לא-ליברלית? אין דבר כזה", תרגום: יניב פרקש, באתר הזמן הזה, נובמבר 2018
↑  Alexander Somek, Ist die "illiberale" Demokratie die "echte" Demokratie?, (בגרמנית), ‏25. Februar 2019
↑  .Jones, David Martin; Jayasuriya, Kanishka; Brown, David; Bell, Daniel A, Towards illiberal democracy in Pacific Asia, Palgrave Macmillan, 1995
↑  Fareed Zakaria, The Rise of Illiberal Democracy, Foreign Affairs Vol. 76, No. 6 (Nov. - Dec., 1997)‏, JSTOR 20048274
1 2  אורי פסובסקי, ‏מומחית למשפט חוקתי מזהירה: זה העתיד שאליו צועדת ישראל, באתר גלובס, 27 בינואר 2023
↑  Andreas Schedler, Electoral Authoritarianism, 2006
↑  2010. Levitsky, Steven. Competitive Authoritarianism: Hybrid Regimes after the Cold War. (with Lucan A. Way). New York: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-88252-1.
↑  "Autocratic Legalism" כשם מאמרה של קים ליין שפלי, שהפך לבסיס הספר רודנות בחסות החוק, 2018
↑  Kenneth Christie, Illiberal Democracy, Modernisation and Southeast Asia, Berghahn Books, יוני 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17785927q (data)
צבי אריה טברסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב טברסקי (יושב רביעי משמאל) עם אדמו"רים ורבנים נוספים בטקס סיום משנה יומית. 1958
רבי צבי אריה טברסקי (תר"נ, 1890 - י"ח באב תשכ"ח, 12 באוגוסט 1968) היה האדמו"ר מזלטיפולי ובהמשך גם האדמו"ר מצ'ורטקוב בתל אביב.
תולדותיו

נולד לרבי מרדכי יוסף, האדמו"ר מזלטיפולי, נכדו של רבי יוחנן טברסקי, מקים חסידות רחמסטריווקה. נישא בצעירותו לחוה בתו של רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב. החתונה התקיימה בצ'ורטקוב ורוב אדמו"רי בית רוז'ין הגיעו עם חסידיהם. חותנו כיבדו והעריכו מאוד. עבר לווינה בזמן מלחמת העולם הראשונה יחד עם חמיו. לאחר פטירת אביו בשנת תרפ"ט (1929) רצו חלק מחסידיו להכתירו לממלא מקומו אך סירב. גם לאחר פטירת חותנו בשנת תרצ"ד (1933) רצו חלק מחסידיו להכתירו ושוב סירב.
בשנת תרצ"ח (1938) נשלח לדכאו יחד עם גיסו רבי נחום מרדכי מצ'ורטקוב. חסידי צ'ורטקוב הצליחו להוציאו משם ורבי צבי אריה עלה לארץ ישראל דרך פולין והתגורר ברחוב מרכז בעלי מלאכה בתל אביב. בתל אביב החל להתנהג באדמו"רות, ואף שהיה פשטן בהליכותיו היה עורך שולחנות בדרכם של אדמו"רי רוז'ין.
בהוראת חמיו הוציא ספרים להפריך את ספרי גיסו, רבי מנחם נחום פרידמן מאיצקאן. בשנת תרצ"ג הוציא את ספרו "הטוב והתכלית" על תכלית האדם והדרך הטובה. בשנת ת"ש הוציא את ספרו "אמונה ודעת" בו מבאר את דרך השגת האמונה על פי השכל. ספריו זכו להערצת רבי משה פרידמן, האדמו"ר מבויאן קראקא. רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש, האדמו"ר מאמשינוב התבטא: "תל אביב לא יודעת להעריך מה יש בתוכה".
בשנת תשי"ז (1957) לאחר פטירת אחיינו רבי שלמה, התמנה על ידי חסידי צ'ורטקוב לכהן כאדמו"רם. נפטר בשנת תשכ"ח ונקבר בהר הזיתים.
השאיר בת יחידה, מלכה, שנישאה לרב פנחס ביברפלד (אנ'), רב במינכן ובנו של רבי חיים רב בברלין. בנם, הרב חיים מיכאל, מכהן כאדמו"ר מזלטיפולי-צ'ורטקוב בשכונת טוטנהאם לונדון.
לקריאה נוספת

מאיר הלחמי, תולדות החסידות בארץ ישראל, חלק א', בית רוז'ין.
הערות שוליים

↑  אלפסי כותב שעלה בשנת תרפ"ט (1929).
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299559105171  ISNI: 0000 0000 7584 6159  LCCN: no2009206022  VIAF: 106832683   WorldCat (עם VIAF): 106832683
בני רכב

בְּנֵי רֵכָב (נקראים גם: רֵכָבִים) הם משפחה וכת, מצאצאי יהונדב בן רכב. הרכבים נזכרים בספר ירמיהו כמי שישבו ביהודה ונודעו בדרך חייהם הסגפנית שחיו בה על פי מצוותו של אביהם. המקורות המקראיים על מוצאם של הרכבים ועל אחריתם מועטים ואינם בהירים. יש הסבורים כי בני רכב היו כוהנים, ולדעת אחרים היו גרים בני השבט הקיני, צאצאיו של יתרו חותן משה.
המסתורין באשר לגורלם לאחר תקופת המקרא וייחודם כקבוצה שחיה חיי פרישות במדבר, עוררו שמועות ואגדות שנשמרו במסורות יהודיות מוקדמות ומאוחרות, נוצריות, ומוסלמיות.
יהונדב בן רכב והרכבים במקרא

יהונדב מוזכר לראשונה בספר מלכים, כמי שהצטרף ותמך, רעיונית ומעשית, במלך יהוא, בעת שכינס בעורמה את כל נביאי הבעל, למקום אחד והרג אותם.
”וַיֵּלֶךְ מִשָּׁם וַיִּמְצָא אֶת-יְהוֹנָדָב בֶּן-רֵכָב לִקְרָאתוֹ וַיְבָרְכֵהוּ, וַיֹּאמֶר אֵלָיו הֲיֵשׁ אֶת-לְבָבְךָ יָשָׁר כַּאֲשֶׁר לְבָבִי עִם-לְבָבֶךָ, וַיֹּאמֶר יְהוֹנָדָב יֵשׁ וָיֵשׁ, תְּנָה אֶת-יָדֶךָ; וַיִּתֵּן יָדוֹ, וַיַּעֲלֵהוּ אֵלָיו אֶל-הַמֶּרְכָּבָה. וַיֹּאמֶר לְכָה אִתִּי, וּרְאֵה בְּקִנְאָתִי לַה'; וַיַּרְכִּבוּ אֹתוֹ בְּרִכְבּוֹ”. מפסוקים אלו ניתן להסיק שיהונדב היה מוכר כאיש דת קנאי, ועל כן צירף אותו המלך לטבח שעשה בנביאי הבעל.
לאחר כ־200 שנה, בספר ירמיהו, מוזכרים צאצאיו של יהונדב, בהקשר של ציוויו של אביהם, והקפדתם הרבה לשמור את הציווי.
”הַדָּבָר אֲשֶׁר הָיָה אֶל יִרְמְיָהוּ מֵאֵת ה' בִּימֵי יְהוֹיָקִים בֶּן יֹאשִׁיָּהוּ מֶלֶךְ יְהוּדָה לֵאמֹר: הָלוֹךְ אֶל בֵּית הָרֵכָבִים וְדִבַּרְתָּ אוֹתָם וַהֲבִאוֹתָם בֵּית ה' אֶל אַחַת הַלְּשָׁכוֹת וְהִשְׁקִיתָ אוֹתָם יָיִן... וָאֶתֵּן לִפְנֵי בְּנֵי בֵית הָרֵכָבִים גְּבִעִים מְלֵאִים יַיִן וְכֹסוֹת וָאֹמַר אֲלֵיהֶם שְׁתוּ יָיִן: וַיֹּאמְרוּ לֹא נִשְׁתֶּה יָּיִן כִּי יוֹנָדָב בֶּן רֵכָב אָבִינוּ צִוָּה עָלֵינוּ לֵאמֹר לֹא תִשְׁתּוּ יַיִן אַתֶּם וּבְנֵיכֶם עַד עוֹלָם, וּבַיִת לֹא תִבְנוּ וְזֶרַע לֹא תִזְרָעוּ וְכֶרֶם לֹא תִטָּעוּ וְלֹא יִהְיֶה לָכֶם כִּי בָּאֳהָלִים תֵּשְׁבוּ כָּל יְמֵיכֶם לְמַעַן תִּחְיוּ יָמִים רַבִּים עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אַתֶּם גָּרִים שָׁם... וַנִּשְׁמַע בְּקוֹל יְהוֹנָדָב בֶּן-רֵכָב אָבִינוּ, לְכֹל אֲשֶׁר צִוָּנוּ”.
אנשי "בית הרכבים", המציגים את עצמם כצאצאי יהונדב בן רכב, מתוארים בפסוקים אלה כקהילה המתייחדת באורח חייה בעקבות מצוות אביהם הקדמון, יהונדב. הם מנועים משתיית יין, מישיבה בבתי קבע ומעיסוק בחקלאות. הם חיים באוהלים, ומכאן ניתן להסיק שהם עוסקים במרעה וייתכן שהם חיים באזור שאינו מיושב, אולי במדבר. ירמיהו מביא את סיפורם כדוגמה ומופת לאנשים המקיימים את מצוות אביהם ועומדים בכל הפיתויים. זאת בניגוד לעם ישראל שאינו מקיים את מצוות האל למרות הפצרות חוזרות ונשנות של הנביאים ולכן אלוהים יעניש אותו.
על אף שבדבריו ירמיהו אינו מתייחס לאורח חייהם של הרכבים, הרי שאין ספק שהוא מביא אותם לא רק כדוגמה למי שמקיימים את מצוות אביהם, אלא גם כמי שמקיימים אורח חיים מוסרי וטהור, בניגוד לשחיתות ולסיאוב שפשו ביהודה. ירמיהו ונביאים אחרים הציגו את חיי הרועים היושבים באוהלים כחיים של צניעות ופשטות לעומת תושבי ירושלים ויהודה שחטאו בחיים של חומרנות ושחיתות. הרצון להרבות ברכוש, בבתים ובשדות, הביא בעקבותיו חיי הוללות והפקרות שנלוו גם בסביאת יין. ייתכן שהאיסור על שתיית יין נובע גם מכך שעבודת האדמה בכנען נקשרה באלי הפריון – בעל ועשתרת, ובכך הייתה גורם נוסף שהשפיע על בגידת העם באלוהיו. הנביאים הציגו את תקופת הנדודים במדבר, לפני ההתיישבות בארץ ישראל, כתקופה של טוהר ונאמנות לאלוהים ולכן אורח חייהם של הרכבים הופך אותם לחברת מופת יהודית.
בספר נחמיה נזכר מלכיה בן-רכב, שר הפלך של 'בית הכרם', אשר שיקם את שער האשפות בחומת ירושלים: ”וְאֵת שַׁעַר הָאַשְׁפּוֹת הֶחֱזִיק מַלְכִּיָּה בֶן-רֵכָב שַׂר פֶּלֶךְ בֵּית-הַכָּרֶם הוּא יִבְנֶנּוּ וְיַעֲמִיד דַּלְתֹתָיו מַנְעֻלָיו וּבְרִיחָיו ” (ספר נחמיה, פרק ג', פסוק י"ד).
בני רכב והנצרות

הרכבים מוזכרים בספרות הכנסייתית המוקדמת. היסטוריון הכנסייה אוסביוס (המאה ה-4), מצטט מספרו של הגסיפוס (המאה ה-2) סיפור על יעקב הצדיק, אחיו של ישו. יעקב מתואר כמי שחי חיי פרישות והתנזר מרחצה, משתיית יין ומאכילת בשר. לפי הסיפור, הפרושים והכתבנים היושבים ליד בית המקדש כעסו על יעקב בטענה שהוא מפיץ את תורת ישו בירושלים ורצו להורגו. כהן מבני הרכבים, המוזכרים על ידי הנביא ירמיהו, ניסה להגן עליו אך נכשל ויעקב הומת בסקילה. הרכבים מוזכרים כדוגמה לציות לאל על ידי יוחנן כריסוסטומוס ועל ידי אוגוסטינוס. הירונימוס, מאבות הנזירות הנוצרית, מביא את חיי הרכבים כדוגמה ומופת לחיי הפרישות האידיאליים.
הרכבים מופיעים בטקסט נוצרי ביוונית מהמאה החמישית או השישית המופיע גם בטקסטים סוריים ואתיופיים וידוע בשם סיפור זוסימוס. על פי המסופר בו זוסימוס הוא פרוש המתבודד במדבר ומגיע לארצם של צאצאי הרכבים, בני כת מבודדת שהוא מכנה בשם "המבורכים". זוסימוס מגיע לארץ הרכבים בהנחיית מלאך אלוהים ובדרך פלאית. ארץ זו נבדלת משאר העולם על ידי עננים ועל ידי נהר בלתי עביר. הרכבים מספרים לזוסימוס את סיפור תולדותיהם. בזכות ששמרו על מצוות הנזירות של יהונדב אביהם, מלך ירושלים והעם חזרו בתשובה ולכן לא חרבה ירושלים. לאחר שהמלך מת וקם מלך חדש הוא שמע את סיפורם של הרכבים ודרש שיחזרו בהם מנדרם אך הם סירבו. המלך רצה להעניש אותם אך מלאך הציל אותם והביא אותם לארצם הפלאית. חוקרים לא מצאו את הסיפור במקורות נוצריים אחרים, אך מניחים שלסיפור יש שורשים במסורות נוצריות, מאחר שסיפור הרכבים הוא אחד הטקסטים הבודדים בברית הישנה היכול לשמש אסמכתא וחיזוק לתופעת הפרישות והנזירות בנצרות. עם זאת יש גם המשערים שמקורם של הפרקים בסיפור זוסימוס העוסקים ברכבים הוא בטקסטים יהודיים מהמאה הראשונה לספירה.
בני רכב והנבטים

קיים דמיון מעניין בין הציווי של בני רכב לבין המנהגים של הנבטים. על פי ההיסטוריון היווני הירונימוס מקארדיה (המאות ה-4 וה-3 לפנה"ס) הנבטים היו מנועים מעיסוק בחקלאות, שתיית יין והקמת מבני קבע. מקום מושבם של בני רכב בשולי הארץ הנושבת - במדבר יהודה בנוסף על החיבור לבני הקיני תורמים לקישור הזה ואולי מצביעים על מקור משותף קדום למנהגם של בני רכב ולשבטים הנבטים.
הערות שוליים

↑  מוזכר ארבע פעמים בתנ"ך (פעם במלכים ב' פרק י', פסוק ט"ו, ו-3 פעמים בספר ירמיהו, פרק ל"ה, פסוקים: ח', י"ד, ט"ז)
↑  שמות הצדיקים תחת הערך צדיקי התנ"ך, דברי הימים, "ואלה הלוים", שם מופיע יונדב בן רכב יחד עם החשמונאים
↑  רש"י ירמיה ל"ה ב;  ספרי זוטא י כ"ט ; מכילתא דרשב"י יח כ"ז
↑  ספר מלכים ב', פרק י', פסוקים ט"ו–ט"ז
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ה, פסוקים א'–י"ט
1 2  ראובן גפני, בני הרכבים ובני עלי, מכללת הרצוג - גוש עציון
↑  ספר שמואל א', פרק ב', פסוק ל"ג
↑  ילקוט שמעוני, שמואל ב', רמז צג
↑  ראובן גפני, בני הרכבים ובני עלי, מכללת הרצוג - גוש עציון
↑  ספר במדבר, פרק כ"ד, פסוק כ"א
↑  מכילתא דרבי ישמעאל, ספרי מופת לבתי ספר, הוצאת שוקן, תש"ד, עמ' פ"ב, באתר היברובוקס
↑  . רבי יונתן אומר וכי גרים נכנסין להיכל אלא היו יושבים בסנהדרין ומורים בדברי תורה, ויש אומרים בנותיהם נשאו לכהנים והיו בני בניהם מקריבים על גבי המזבח. ילקוט שמעוני על נ"ך שב"כ
↑  ספרי במדבר, בהעלותך פיסקא פ"א
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ב'
↑  http://www.earlychristianwritings.com/text/hegesippus.html

Hegisippus

Early Christian Witings
↑  James R. Davila, THE RECHABITES IN PATRISTIC AND PARABIBLICAL LITERATURE, ‏2003
↑  Chris Knights, the Story of Zosimus or The History of the Rchabites, Journal for the Study of Judaism xxiv,2
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I: XXXII. Diodorus, No.59, p. 174
↑  Journal of the Rev. Joseph Wolff ...: In a Series of Letters to Sir Thomas Baring, Bart. : Containing an Account of His Missionary Labours from the Years 1827 to 1831 : and from the Years 1835 to 1838. London, James Burns, 1839.
↑  אהוד בן עזר, צל הפרדסים והר הגעש, שיחות על השתקפות השאלה הערבית ודמות הערבי בספרות העברית בארץ-ישראל., באתר חדשות בן עזר
↑  יפה ברלוביץ', ספרות העלייה הראשונה כספרות מתיישבים ראשונים: הצעה לתיקון היסטוריוגרפי, ירושלים: יד בן צבי
↑  נורית גוברין, דבש מסלע, תל אביב: משרד הביטחון הוצאה לאור, 1989, עמ' 45 - 53
↑  הלל וייס, קול הנשמה  - חקר "הדום וכסא" ספר דברי הימים לש"י עגנון, ירושלים: אוניברסיטת בר-אילן, 1985, עמ' 123 - 135
↑  זאב ז'בוטינסקי, שמשון, באתר פרויקט בן יהודה
לוח שנה של מיסדר הרכבים. מנצ'סטר, 1938
בדואים מהעיר קרק במזרח ים המלח, 1910
אוקסקארבאזפין

| --- | --- |

מבנה אוקסקארבאזפין
 
 שם IUPAC
 10,11-dihydro- 10-oxo- 5H-dibenz(b,f)azepine- 5-carboxamide
 שמות מסחריים בישראל
 טרילפטל, טרילפטין
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C15H12N2O2 
 מסה מולרית:  252.268
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  95%
 זמן מחצית חיים:  5-1 שעות אצל אנשים בריאים
 הפרשה:  כלייתית
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, בישראל נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 דרכי מתן:  אוראלי
 מזהים
 קוד ATC:  N03AF02 
 מספר CAS:  28721-07-5
 PubChem:  34312
 ChemSpider:  31608
 
אוקסקארבאזפין היא תרופה אנטיכולינרגית, אנטי-אפילפטית ומייצבת מצב רוח המשמשת בעיקר לטיפול באפילפסיה. משתמשים בה גם לטיפול בחרדה, בבעיות מצב רוח ובטיקים מוטוריים שפירים. אוקסקארבאזפין משווקת כטרילפטל וטרילפטין על ידי חברת נוברטיס ומצויה במספר ארצות כתרופה גנרית.
שימושים

תוך כדי טיפול באפילפסיה נמצא שאוקסקארבאזפין משפר את מצב הרוח ומפחית סימפטומים של חרדה יותר מאשר תרופות אחרות שמשתמשים בהן לטיפול באפילפסיה.
מבנה פרמקולוגי

אוקסקארבאזפין הוא נגזרת מבנית של קארבאמזפין עם קטון במקום אלקן על טבעת הדיבנזאזפין. הבדל זה עוזר להפחית את ההשפעה על הכבד וכן מונע צורות קשות של אנמיה או גרנולוציטופניה (ירידת פתע במספר תאי הדם הלבנים בדם) הקשורה בדרך כלל עם קארבאמזפין. למעט הפחתה זו בתופעות לוואי סבורים שיש לה אותו מכניזם של קארבאמזפין – דיכוי תעלות נתרן (שהיא, כנראה מכניזם הפעולה העיקרי) ומשתמשים בה לטיפול באותם מצבים.
תופעות לוואי

אוקסקארבאזפין גורמת לסחרחורת, נמנום, ראייה מטושטשת או כפולה, עייפות ועלולה לגרום לכאבי ראש, בחילה והקאה. היא עלולה לגרום גם לקושי בריכוז וכבדות מנטלית. היא עלולה לגרום להיפונטרמיה (תת-נתרן בדם) (2.7% מן החולים) ולכן יש לבדוק רמות נתרן בדם אם החולה מתלונן על עייפות קשה. חלק מתופעות לוואי אלה (כמו כאבי ראש) ניכרות יותר זמן קצר אחרי נטילת התרופה והן נעלמות עם הזמן (בערך 60–90 דקות). צוינו גם השתוקקות למאכלים מלוחים, כמו צ'יפס ואימפולסיביות מוגדלת. תופעות לוואי אחרות כוללות כאבי בטן, רעד, פריחה, שלשול, עצירות, תיאבון מופחת ויובש בפה. גם רגישות העור לאור השמש עלולה לגדול וחולים עלולים לחוות כוויות שמש חמורות. תכיפות תופעות הלוואי עולה כאשר המינון היומי עובר 1200 מ"ג.
סיכונים אפשריים בפוריות

אוקסקארבאזפין עלולה לגרום לאמצעי מניעה הנלקחים דרך הפה להיות פחות יעילים.
בניסויים בבעלי חיים (חולדות וארנבים) נצפו מקרים של אי-תקינות מבנית בעוברים וגילויים אחרים של רעילות התפתחותית (מוות ברחם, פיגור בגדילה). בעלי חיים אלה טופלו באוקסקארבאזפין בזמן ההיריון במינונים דומים למקסימום המומלץ לבני אדם.
אין מחקרים קליניים מספיקים ומהימנים של אוקסקארבאזפין על נשים בהיריון. עם זאת אוקסקארבאזפין קרוב מאוד במבנה שלו לקארבאמזפין הנחשב למזיק לבני אדם.
אמהות מניקות

אוקסקארבאזפין והמטבוליט (תוצר של פעולת חילוף חומרים) שלו MHD מופרשים בחלב אם. בשל הסיכון האפשרי לתופעות לוואי קשות לתינוקות יונקים יש לקבל החלטה אם להפסיק את ההנקה או את נטילת התרופה כל זמן שהאם מניקה.
הערות שוליים

↑  University of East Anglia. "Drugs on the Anticholinergic Burden (ACB) scale"
↑  Mazza M, Della Marca G, Di Nicola M (במאי 2007). "Oxcarbazepine improves mood in patients with epilepsy". Epilepsy Behav. 10 (3): 397–401. doi:10.1016/j.yebeh.2007.01.003. PMID 17300991. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פיליפ יוסף

פיליפ יוסף (חבוש פאה) במשפט בן יוסף, ז'ורבין ושיין. לצידו עו"ד אהרון חטר-ישי. מאחור שלושת הנאשמים.
פיליפ יוסף (14 באפריל 1901 – 6 באפריל 1968) היה מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
הערות שוליים

↑  חגיגת הרביעי ביולי בת"א, דואר היום, 7 ביולי 1931
↑  כיצד נגמר הרעש שהוקם מסביב לקניה אחת, דואר היום, 20 במרץ 1933
↑  דוד תדהר (עורך), "שלמה בן-יוסף (שלום טבצ'ניק)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1765.
↑  דוד לאזר "ראשים בישראל" הוצאת עמיחי 1953. חלק ראשון בעמ' 192.
צבי גדליהו סוכובולסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1886 ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1968 (בגיל 82) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רחובות 
 
צבי גדליהו סוכובולסקי (12 באפריל 1886 – 8 באוגוסט 1968) היה חלוץ איש העלייה השנייה.
חייו

נולד בביאליסטוק (אז באימפריה הרוסית), לאברהם זאב ואסתר אטקה, משפחה שהעניקה לילדיה חינוך מסורתי וכללי, והוא למד ב"חדר עברי". אחיו דוד היה פעיל בתנועה ומזכירו של הרב שמואל מוהליבר), שעסק בהוראת השפה העברית לבני נוער. בשנת 1904, בגיל 18 עלה לארץ ישראל, בה התגוררו כבר אחיו יחזקאל דנין (סוכובולסקי) ותמימה סוכובולסקי, כדי להגשים את האידיאלים הציוניים של העלייה השנייה - עבודה עברית וכיבוש העבודה. עבד כפועל חקלאי ובחפירת בארות במושבות ראשון לציון, פתח-תקווה ונס ציונה, בפרדסים ביפו, ביער בן שמן, במלחמיה בגליל, היה חבר במשך שנתיים בקבוצת חולדה וחי שלוש שנים בחיפה. השתלם תקופות קצרות בלימודי חקלאות בשווייץ וברוסיה.
התיישב ברחובות וחי בה כ-30 שנה. בהמשך היה מראשוני כפר ביל"ו הסמוך לרחובות. עבודת האדמה הייתה אהובה עליו והסבה לו סיפוק רב. במקביל לעבודה החקלאית היה פעיל בתנועת העבודה - היה ממייסדי "הפועל הצעיר", הסתדרות העובדים הכללית, תנועת המושבים. היה חבר "מרכז קופת חולים" ושותף להקמת מרפאות ביישובים שונים ובית הבראה בחיפה. היה חבר במועצת ההסתדרות הכללית ובוועד הפועל של תנועת המושבים, חבר המועצה המקומית רחובות, חבר מועצת הפועלים, חבר הנהלת קופת מלווה של העובדים (כיום בנק הפועלים) ברחובות, עובד לשכת המס של מועצת הפועלים וחבר מפא"י. יזם את הקמת "בית הפועלים" ברחובות, תמך בפועלי המושבה, בייצוגם מול הרשויות ובהקמת משקים עבורם.
ב-1935 היה ציר בקונגרס הציוני העולמי ה-19 בלוצרן. במאורעות 1936–1939 היה נוטר.
סוכובולסקי עסק גם בכתיבה, כתב את הפרק "ראשית הפועל הצעיר" בספר "העלייה השנייה", פרסם עשרות טורים ומאמרים בעיתונות בענייני הציבור והיישוב, רבים מהם מהווי המושבה רחובות. פרסומיו כונסו לאחר מותו בספר "אדם ועמלו" (בהוצאת המרכז החקלאי, 1973) בעריכת יוסף שפירא.
ב-1913 נישא לדבורה פדוה, ילדיהם: זאב, יוכבד ונירה.
פעילותו החלוצית בארץ ישראל וברחובות בפרט הוכרה באירועים שונים במהלך השנים, בהם הוזמן לשאת דברים כנציג העלייה השנייה.
על שמו רחוב "סוחובולסקי צבי" בעירו רחובות.
הערות שוליים

↑  צ. סוחובולסקי הובא לקבורות, על המשמר, 11 באוגוסט 1968
1 2  יובל הפועל הצעיר נחגג ברוב עם ברחובות, דבר, 27 באוקטובר 1957
1 2  חגיגות ההסתדרות ברחבי הארץ ברוב עם, דבר, 18 בדצמבר 1960
↑  גצל קרסל, אחרון הראשונים לבית סוחובולסקי, דבר, 11 באפריל 1973
↑  מסיבה במרכז החקלאי עם הופעת הספר על צבי סוכובולסקי, דבר, 2 במאי 1973
↑  שפעת ברכות..., הפועל הצעיר, 4 באפריל 1913
↑  רחובות חוגגת 70 שנות קיומה, דבר, 10 באפריל 1961
↑  מסיבה לצבי סוכובולסקי בכפר ביל"ו, דבר, 18 במאי 1937
↑  שידור ראדיו ליום הולדת של רחובות, הארץ, 8 בדצמבר 1944
↑  בית תרבות על־שם י.אהרונוביץ ברחובות, דבר, 27 באפריל 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811260770805606  VIAF: 19157413635716051512   WorldCat (עם VIAF): 19157413635716051512 
רחוב סוחובולסקי צבי ברחובות
פיליפ מייטנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1839 Všechovice, צ'כיה 
 פטירה:  9 בדצמבר 1910 (בגיל 71) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הישג בולט:  שחקן בולט בשנות ה-70 של המאה ה-19
 מד כושר מרבי:  2545 (יולי 1879)
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של וינה 
 מקצוע נוסף:  עורך דין
 מדינה:  אוסטריה
 הערות:  יהודי, אבא של ליזה מייטנר.
 
פיליפ מייטנר (בגרמנית: Philipp Meitner;‏ ינואר 1838 – ספטמבר 1910) היה שחמטאי ועורך-דין יהודי-אוסטרי.
קורות חיים

אבותיו של מייטנר היגרו ממוראביה בסוף המאה ה-18, בתקופת שלטונו של יוזף השני לווינה. באוגוסט 1875, בגיל 36, נישא להדוויג לבית סקובראן (הייתה אז בת 22). לשניהם נולדו שמונה ילדים. בתו השנייה, אוגוסטה, היא אמו של הפיזיקאי הנודע אוטו פריש. בתו השלישית היא הפיזיקאית ליזה מייטנר.
משחקו המפורסם ביותר הוא "תיקו האלמוות" עם קארל המפה  ששוחק בווינה, בשנת 1872.
מייטנר ניצח בתחרות וינה 1875 וניצח בדו-קרב נגד אדולף שוורץ 6.5-3.5 בווינה, בשנת 1878.
מייטנר שיחק בשתי תחרויות בינלאומיות חזקות בווינה: בשנת 1873 חלק מקום 7-8 (ניצחו: וילהלם שטייניץ וג'וזף הנרי בלקברן  
הנה ניצחונותיו בתחרות זו על אדולף שוורץ ,
.
בשנת 1882 הגיע למקום ה-14 (ניצחו: וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור)  .
הנה ניצחונותיו בתחרות זו על אדולף שוורץ
, על מיכאל צ'יגורין
, 
, על מקס וייס
 ועל ברטולד אינגליש
.
בתחרות אחרת בווינה 1882 חלק מקום 8-9 (ניצח: וינסנז חרובי). מייטנר הגיע למקום השמיני בתחרות וינה 1895 (ניצח: גאורג מרקו), הגיע למקום הרביעי בתחרות וינה 1908 (ניצח: ריכרד רטי וחלק מקום 6-7 בתחרות וינה 1909/10 (ניצח: ריכרד רטי).
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1899

קרל שלכטר מול פיליפ מייטנר, A simple Bishop Check, an Unstoppable Checkmate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13680733X  VIAF: 81090541   WorldCat (עם VIAF): 81090541
ג'ין שינג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1967 (בת 57) שניאנג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2017)  Crystal Award (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ין שינג (בסינית: 金星; בפין-יין: Jīn Xīng, בקוריאנית: 김성, בתעתוק קוריאני-לטיני: Kim Seong;‏ נולדה ב-13 באוגוסט 1967) היא רקדנית, כוריאוגרפית, שחקנית ובעלת להקת מחול מודרני מסין. היא גם מארחת תוכנית טלוויזיה, "מופע ג'ין שינג". ג'ין שינג היא האישה הטרנסג'נדרית הראשונה בסין שקיבלה אישור מהממשלה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, וגם אחת מקומץ נשים טרנסג'נדריות שהמגדר שלהן מוכר על ידי ממשלת סין.
ביוגרפיה

ג'ין נולדה בשן-יאנג להורים ממוצא קוריאני, ולמדה בבית ספר קוריאני. אביה עבד במשטרה. את הזהות המגדרית שלה היא זיהתה בילדותה המוקדמת. בגיל 9, היא הצטרפה לצבא השחרור העממי, כדי לקבל הכשרה בריקוד ואימון מיליטריסטי. היא זכתה בתחרויות ריקוד רבות. כחלק מלהקת המחול הצבאית, היא הגיעה עד דרגת סגן-אלוף. בשנות השמונים, היא נסעה לניו יורק לארבע שנים ללמוד מחול, ובתחילת שנות השמונים המשיכה את מסעותיה באירופה, ולימדה מחול שנתיים ברומא. ב-1993 יצאה למסע הופעות עולמי.
בגיל 26 חזרה לסין, והשלימה ניתוח להתאמה מגדרית. היא אז עברה לשאנגחאי, ועבדה ככוריאוגרפית ומורה למחול. בגיל 33 היא אמצה ילד, ומאוחר יותר שני ילדים נוספים, אותם גידלה לבד עד נישואיה בשנת 2005.
ב-2013 התפרסמה ברחבי סין כאשר שימשה כשופטת בתוכנית תחרות הריקודים, So You Think You Can Dance. ביקורת חריפה שהעבירה על הגישה הסנסציונית של מנחה התוכנית, שביקש להפוך סיפור אישי של אחת המתחרות לרייטינג, הפך לוויראלי באינטרנט. היא אמרה, בין היתר, "בטלוויזיה הסינית, אוהבים לחפור בפצעים של אנשים, ולצרוך את כאבם. זו החולשה הגדולה של הטלוויזיה הסינית, ואני מקווה שבתוכנית [שלנו] לא ננצל את כאבם של אנשים, לא ננצל את הסימפתיה של הקהל, לא נשתמש בסבל." הקהל התאהב בה, וכעבור מספר חודשים כבר הייתה לה תוכנית אירוח משלה, והיא הפכה בעיני רבים ל"אופרה הסינית".
לקריאה נוספת

Jin, Xing (2004-04-03). Even God's Mistake Could Not Block My Dream. Li Ming (trans.). 晶冠出版社. ISBN 957-28409-7-5.
Sylvie Levey (2002). Colonel Jin Xing: A Unique Destiny. [Documentary film]. New York, NY: Filmakers Library.
Faison, Seth (2004). South of the Clouds: Exploring the Hidden Realms of China. New York, NY: St. Martin's Press.
Li, Ruru. "Jin Xing." Encyclopedia of Contemporary Chinese Culture. New York: Routledge. 2005. ISBN 0-415-24129-4