stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדליית נגיב מחפוז לספרות

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לספרות ערבית
 מדינה:  מצרים 
 הגוף המעניק:  האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 
 תקופת הפרס:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 נקרא על שם:  נגיב מחפוז 
 אתר רשמי
 
מדליית נגיב מחפוז לספרות (בערבית: جائزة نجيب محفوظ) היא פרס ספרותי המוענק ליוצרים בשפה הערבית משנת 1996. המדליה מוענקת בעבור ספר פרוזה אשר נכתב בשפה הערבית ושטרם תורגם לאנגלית. הספר הזוכה מתורגם לאנגלית ויוצא לאור בהוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. הפרס מוענק מידי בשנה ב-11 בדצמבר, תאריך יום הולדתו של נגיב מחפוז.
זוכי הפרס

(שם הספר ניתן כפי שתורגם לאנגלית)
2022: פאטמה קנדיל, Empty Cages
2020: אחמד טיבאווי, 'The Disappearance of Mr. Nobody'
2018: אומיימה אל-ח'מיס, 'Voyage of the Cranes in the Cities of Agate'
2017: חוזאמה חבאייב, Velvet
2016: עאדל עסמת, (Hikayat Yusuf Tadrus ('The Tales of Yusuf Tadrus'
2015: חסן דאוד, (La Tareeq Ila Al-Jannah ('No Road to Paradise'
2014: חמור זיאדה, (Shawq al-darwish (The Longing of the Dervish
2013: ח'אלד ח'ליפה,  No Knives in this City's Kitchens
2012: עזאת אל-קמחאווי,  House of the Wolf
2011: הוענק עבור "the revolutionary creativity of the Egyptian people"
2010: מיראל אל-טחאווי, Brooklyn Heights
2009: ח'ליל סויילח, The Scribe of Love
2008: חמדי אבו גולייל, A Dog with No Tail
2007: אמינה זידאן, Red Wine
2006: סחר ח'ליפה, The Image, the Icon, and the Covenant
2005: יוסוף אבו רייה, Wedding Night
2004: עאליה ממדוח, The Loved Ones
2003: ח'יירי שבלי, The Lodging House
2002: בנסאלם חמיש, The Polymath
2001: סומייה רמאדן, Leaves of Narcissus
2000: הודא ברכאת, The Tiller of Waters
1999: אדוואר אל-ח'ראט, Rama and the Dragon
1998: אחלאם מוסתגאנמי, Memory in the Flesh
1997: מוריד ברגותי,  I Saw Ramallah; and Yusuf Idris, City of Love and Ashes
1996: איברהים עבדל מג'וייד, The Other Place; and Latifa al-Zayyat, The Open Do
מוריס דה סאקס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1696 גוסלאר,  דוכסות בראונשווייג-לינבורג  
 פטירה:  30 בנובמבר 1750 (בגיל 54) טירת שאמבור, ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 מקום קבורה:  Saint Thomas Church, Strasbourg 
 מדינה:  גרמניה, צרפת 
 בן או בת זוג:  Johanna Victoria Tugendreich von Loeben (12 במרץ 1714–?)  Marie Geneviève Rinteau Adrienne Lecouvreur 
 צאצאים:  Marie-Aurore de Saxe, August Adolf von Sachsen 
 תקופת הפעילות:  מ-1708 
 דרגה:  מרשל צרפת, מרשל כללי של צרפת 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הירושה הפולנית  Battle of Fontenoy  Battle of Rocoux  Battle of Lauffeld  המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית  מלחמת הירושה הספרדית  המלחמה הצפונית הגדולה  המצור על מאסטריכט 
 עיטורים
 מרשל צרפת  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין 
 
מוריס דה סאקס, רוזן סקסוניה (גרמנית: Graf Hermann Moritz von Sachsen, צרפתית: Maurice de Saxe‏; 28 באוקטובר 1696 – 30 בנובמבר 1750) היה איש צבא סקסוני ששירת בצבא הצרפתי וזכה בדרגת מרשל צרפת. ידוע בשל ניצחונו בקרב פונטנוי במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. דה סאקס היה גם הוגה צבאי שספרו "עיונים באמנות המלחמה" הוא ספר אסטרטגיה צבאית חשוב מעידן הנאורות.
ביוגרפיה > ילדות וקריירה צבאית מוקדמת

מוריס נולד בגוסלאר שבסקסוניה בשנת 1696 כבן לא חוקי של אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, שלימים שימש גם כמלך פולין. אימו הייתה הרוזנת אורורה מקניגסמרק, ואת שמו, מוריס, נתן לו אביו על שם אחוזת מוריצבורג בה תינה אהבים עם אימו. אוגוסט השני הכיר במוריס כבנו בשנת 1711 לאחר שהצטיין במלחמת הירושה הספרדית, ונתן לו את התואר "רוזן סקסוניה". בכך היה מוריס לראשון מבין שמונה ילדים מחוץ לנישואין בהם הכיר אוגוסט השני, אף שלפי השמועות היו לו יותר מ-300 כאלו.
בגיל 12 נשלח מוריס לקבל הכשרה צבאית בצבאו של הנסיך אויגן מסבויה ושנה לאחר מכן השתתף בקרב מאלפלאקה בפלאנדריה במסגרת מלחמת הירושה הספרדית. הוא המשיך לצבור ניסיון צבאי ושירת גם בצבאו של פיוטר הגדול במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. בשנת 1711, בהיותו בן 15, הכיר בו אביו, כאמור, והעניק לו תואר אצולה. בשנת 1713, עת נחתם הסכם אוטרכט, היה מוריס כבר קצין, והספיק להשתתף בארבעה מסעות מלחמה גדולים.
בשנת 1714 נישא מוריס, בניגוד לרצונו, לרוזנת יוהאנה ויקטוריה טוגנדריך פון לאבן, וקיבל במסגרת הסדר נישואין זה כסף רב (הוא עצמו היה בחובות גדולים לפני הנישואין). הוא רכש לעצמו רגימנט פרשים אותו אימן בעצמו. יוהאנה ילדה לו בן ב-1715 שחי רק כמה שעות. בשנת 1721 הסכים מוריס לביטול נישואיו עם יוהאנה.
בשנת 1714 תקפה האימפריה העות'מאנית את ונציה, והחל משנת 1716 התערבה אוסטריה במלחמה זו, שהפכה למלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית. מוריס השתתף במלחמה זו בראש הרגימנט שלו, תחת פיקודו של הנסיך אויגן. לאחר המלחמה ניסה לרכוש לעצמו נחלה, אך בשל העדר קשרים והסתבכותו בפרשיות אהבים כשל להשיג מטרה זו. בשנת 1720 עבר לפריז והעמיד עצמו לשירות לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
ביוגרפיה > בצבא צרפת

כאשר קיבל לואי החמישה עשר את מוריס לצבא צרפת תורגם שמו הגרמני לצרפתית והוא נקרא מאז "מוריס דה סאקס" הוא קיבל בתחילה דרגת מרשל דה קאפ בצבא הצרפתי ובהמשך הועלה בדרגות. במהלך מלחמת הירושה הפולנית שירת תחת פיקודו של ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק, כנגד אחיו למחצה אוגוסט השלישי, מלך פולין והצטיין במלחמה זו.
כשפרצה מלחמת הירושה האוסטרית בשנת 1740 היה מוריס דה סאקס אחד המפקדים הבכירים ביותר בצבא הצרפתי. הוא הגה את הרעיון לכבוש בהתקפת פתע את העיר פראג ובעקבות הצלחתו בהתקפה זו ב-27 בנובמבר 1741 זכה לתהילה רבה. ב-19 באפריל 1742 כבש בצורה דומה את העיר אגר בבוהמיה (בימינו צ'אב שבצ'כיה). בעקבות הצלחות אלו קיבל בשנת 1744 את התואר מרשל צרפת ופיקד על כל הצבא הצרפתי. ב-26 במאי 1745 התעמת הצבא בפיקודו ב"צבא הפרגמטי" בפיקודו של הבריטי הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד, בקרב הגדול ביותר במלחמה זו, שנקרא קרב פונטנוי. מוריס היה חולה בעת הקרב בבצקת ולא היה מסוגל לרכב על סוס, אך ניהל את הקרב מתוך מרכבה שהורה לבנות לצורך מטרה זו. בקרב זה זכה צבא צרפת בניצחון מכריע. לאחר הקרב היה דה סאקס מצביא מפורסם ומוערך באירופה כולה.
בהמשך המלחמה ניצח בעוד שני קרבות גדולים, ברוקו (1746) ובלאפלד (1747). בעקבות ניצחונותיו קיבל את התואר "מרשל גנרל של כל צבאות צרפת" מהמלך לואי החמישה עשר. לאחר שהסתיימה מלחמת הירושה האוסטרית בשלום אאכן בשנת 1748 שב לצרפת. כבר לפני סיום המלחמה העניק לו לואי החמישה עשר את טירת שאמבור ואת כל ההכנסות הנלוות לאחוזה זו, ובנוסף העניק לו קצבת פנסיה נדיבה. דה סאקס הורשה להחזיק בטירתו שישה תותחים משלל האויב ואת רגימנט הפרשים הפולנים שלו.
בשנת 1749 נפגש עם פרידריך הגדול. בשנותיו האחרונות עסק דה סאקס בשיפוץ ארמונו ובתרגול פרשיו. הוא שאף להשיג נסיכות משלו אך מעולם לא הצליח בכך. במסגרת רעיונותיו להשגת נסיכות אף השתעשע ברעיון לייסד ממלכה יהודית באמריקה הדרומית. מוריס דה סאקס נפטר ב-30 בנובמבר 1750 ונקבר בכנסיית סנט תומאס בשטרסבורג.
הגותו הצבאית

דה סאקס עסק גם בכתיבה צבאית. חיבורו החשוב ביותר הוא "עיונים באמנות המלחמה" שנכתב בשנת 1732, אך יצא לאור רק לאחר מותו של דה סאקס, בשנת 1757. על פי עדותו של דה סאקס, ספר זה נכתב ברציפות במשך 13 לילות כאשר הוא היה חולה בקדחת, ונכתב רק כדי להפיג את שעמומו, אך לדעת עזר גת אין לקבל אמירה זו כפשוטה. הספר ערוך בצורה מבולבלת, דבר שגרם להוגים צבאיים בני המאה ה-19, אנטואן אנרי ז'ומיני לדוגמה, לפטור אותו בזלזול. תומאס קרלייל אף אמר שספר זה הוא "בליל צבאי מוזר שהוכתב, כך סבורני, תחת השפעת אופיום". עם זאת, הספר זכה להתייחסות רבה מאז ראה אור וכבר במאה ה-18 תורגם לכמה שפות. הוגים מאוחרים כמו באזיל לידל הארט העריכו מאוד ספר זה ולידל הארט אף כינה את דה סאקס: "נביא צבאי". ספר הגות צבאי נוסף פרי עטו של דה סאקס יצא בשנת 1762 בשם "רוח הטקטיקה וחוקיה", והוא למעשה אסופה של מחקרים צבאיים שערך דה סאקס.
הגותו הצבאית > דעתו של דה סאקס בסוגיות צבאיות נבחרות

דה סאקס ב"עיונים באמנות המלחמה" עוסק הן בטקטיקה ואסטרטגיה והן בחלקים היום יומיים של ניהול צבא: בחימוש החיילים, הלבשתם, הזנתם, ארגונם וסידורם, בנושא המשמעת, הפיקוד וההתבצרות. בכמה תחומים הקדים דה סאקס את זמנו. ראשית, הוא שלל את הרעיון של צבא שכירים וטען שיש להנהיג גיוס חובה של כל האנשים, ללא הבדל מעמד. בתקופתו רעיון זה היה חדשני ולא מקובל - דה סאקס עצמו פיקד על צבאות שכירים. רעיון של צבא עם מגויס בגיוס חובה הפך למציאות רק בצרפת לאחר המהפכה הצרפתית, בסיום המאה ה-18.
דה סאקס, בניגוד להוגים צבאיים רבים לאורך כל ההיסטוריה, דן בכובד ראש בנושאים הפשוטים ביותר כמו הלבשת החיילים ומראיהם. הוא כתב שעל שער החיילים להיות מגולח, הוא שלל חבישת כובעים על ידי חיילים מפני שהם מאבדים את צורתם הנאה במהירות ואינם עמידים לגשם, במקום זאת, הציע דה סאקס שהחיילים יחבשו קסדות (רעיון שהפך לנחלת הכלל רק במלחמת העולם הראשונה). עם זאת, הוא ביכה על העובדה שחיילות הפרשים בזמנו חדלו מללבוש שריון מלא. בנושא המשמעת, דה סאקס טען שיש להתנהג אל החיילים במשמעת קשוחה, אך התנגד לשימוש בעונש מוות לחיילים. דה סאקס גם טען שיש לעודד את רוח היחידה של החיילים על ידי סמלים ודגלים.
דה סאקס הציע מבנה של יחידה צבאית עצמאית, אותה כינה "לגיון" (על שם היחידה הבסיסית של הצבא הרומי) הכוללת יחידות רגלים, פרשים ותותחים. הוא פירט על מבנה הלגיון ודרכי סידורו המבצעיים. לדעתו, בלגיון צריכים לשרת בדרך קבע רק מספר חיילים מצומצם, שיהוו צבא מקצועי, ובשעת הצורך יש להגדיל את הלגיון על ידי גיוס טוראים שיגדילו את השורות. דה סאקס טען שאין תועלת בצבא של יותר מעשרה לגיונות וחישב את גודל הצבא המקסימלי שיוכל לתפקד בצורה יעילה - 46,000 חיילים. לדעתו, צבא גדול יותר איננו יעיל, וגודל כזה של צבא יכול לגבור גם על צבא כפול ממנו בגודלו.
לקראת סיום ספרו פירט דה סאקס על סוגים שונים של שדות קרב והבעיות האופייניות להם. הוא הציע פתרונות למצבים הנוצרים בעקבות מלחמה בתוואי שטח שונים.
נושא נוסף בו דן דה סאקס או בתכונות הנדרשות ממצביא. הוא טען שעל המצביא להיות בעל אומץ, רוח ובריאות. הוא מנה תחומי ידע ומיומנות בהם על המצביא לשלוט וטען בין השאר שעל המצביא לנסח את פקודותיו בקיצור ובבהירות. כדוגמה למצביא מעולה מביא דה סאקס את הנסיך אויגן מסבויה, תחתיו שירת במלחמת הירושה הספרדית ובמלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית.
כתביו בעברית

מוריס דה סאקס, עיונים באמנות המלחמה, (תרגום: אליקים ואלך; מבוא ועריכה מדעית: פרופ' יהודה ואלך), הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 1980
מוריס דה סאקס, ‏תכונות המצביא, מערכות 275, 1980
לקריאה נוספת

עזר גת, מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, משרד הביטחון, תל אביב, 2000, עמ' 34–37
הערות שוליים

↑  עיונים באמנות המלחמה (מבוא), עמ' 9–10
↑  עיונים באמנות המלחמה (מבוא), עמ' 12
↑  מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, עמ' 35
↑  מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, עמ' 36-35.
↑  מצוטט במבוא של ואלך לעיונים באמנות המלחמה, עמ' 14
↑  מצוטט במבוא של ואלך לעיונים באמנות המלחמה, עמ' 16
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 29–30
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 32
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 68
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 90
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 50–53
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 85
↑  עיונים באמנות המלחמה, עמ' 124
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277371305171  PLWABN: 9810577928805606  BNE: XX1434109  BnF: cb12459803k (data)  BPN: 03671421  GND: 118584146  ISNI: 0000 0000 6143 353X  LCCN: n82057037  LNB: 000151261  NKC: mzk2004248700  NLG: 224952  NTA: 073658871  RERO: 02-A012342947  SELIBR: 256088  SNAC: w6j99p5t  SUDOC: 033765197  VcBA: 495/58989  VIAF: 59061346   WorldCat (עם VIAF): 59061346 
מוריס דה סאקס אוחז את שרביט מרשל צרפת
לשון (מאכל)

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מרכיבים עיקריים:  לשון 
 
מארז לשון בקר כשר
לשון היא בשר הנחשב כחלק פנים על אף שמדובר בשריר. בשר הלשון מבושל בישול ארוך. על פי רוב, נעשה שימוש בלשון פר, עגל, כבש וחזיר. בתרבויות מסוימות נחשבת הלשון למאכל תאווה.
בבריטניה נהוג לאכול את הלשון קרה ומתובלת בפלפל אנגלי בסלט או בכריך. בצרפת מעדיפים לאכול את הלשון חמה. בצפון אמריקה ממעטים לאכול את הלשון, הגם שהיא החלק היחיד של ראש הבהמה אשר בכלל נמכר בשווקים.
ישנם דגים כמו בקלה אשר הלשון שלהם נחשבת למאכל מיוחד.
הכנה

בישול הלשון הוא תהליך רב שלבי. השלב הראשון הוא בישול ארוך במים עם תבלינים עד להתרככות הבשר. השלב השני הוא צינון הלשון, קילוף הקרום העוטף את הלשון וחיתוך הלשון לפרוסות. בשלב השלישי מבושלות פרוסות הלשון בישול נוסף ברוטב המעניק למאכל את טעמו, שכן לבשר הלשון טעם חלש מאוד. התבשיל המוכן נאכל חם או קר.
דרך נוספת להכנת לשון למאכל היא כבישה. לשון כבושה מיוצרת גם באופן תעשייתי וניתנת לרכישה במעדניות בשר.
ערכים תזונתיים

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 מים:  64.5 ג'
 קלוריות:  224 קק"ל
 חלבונים:  15 ג'
 פחמימות:  3.7 ג'
 פחמימות זמינות:  3.7 ג'
 שומן:  16 ג'
 שומן רווי:  43.8%
 שומן חד בלתי רווי:  45%
 שומן רב בלתי רווי:  5.6%
 כולסטרול:  87 מ"ג
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  0 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.125 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.34 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  4.24 מ"ג
  ‑ ויטמין B5:  0.65 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.31 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  7 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  3.1 מ"ג
 ברזל:  2.95 מ"ג
 סידן:  6 מ"ג
 מגנזיום:  16 מ"ג
 מנגן:  0.026 מ"ג
 זרחן:  133 מ"ג
 אשלגן:  315 מ"ג
 נתרן:  69 מ"ג
 נחושת:  0.17 מ"ג
 אבץ:  2.87 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  0 ג'
 מקור: https://www.nutritionvalue.org/Beef%2C_raw%2C_tongue%2C_variety_meats_and_by-products_nutritional_value.html?size=100+g
לשון בקר שוקלת בממוצע כ-1,400 גרם, ומשקלה יכול להגיע עד 2 ק"ג. לשון עגל שוקלת בין 700-350 גרם, ולשונות כבש וחזיר בתחום 225-90 גרם.
הלשון אינה מכילה עצמות, ותכולת החלבון שלה גבוהה, בעוד כמות השומן נמוכה יחסית לחלקי בשר אחרים. הלשון עשירה בוויטמין B3, ברזל וויטמין B12.
היסטוריה

ברומא העתיקה נחשבה הלשון של ציפור שיר למאכל תאווה.
היסטוריה > יהדות

המדרש מתייחס אל הלשון כמאכל תאווה ומציין את הלשון כמאכל שאברהם הגיש למלאכים. החת"ם סופר נהג לאכול לשון בהמה עם תמכא בשביעי של פסח והועלתה ההשערה שהדבר נעשה זכר למאכל שאברהם הגיש למלאכים.
ראו גם

לשונות חתולים
הערות שוליים

1 2  Alan Davidson, Tom Jaine, The Oxford companion to food, page 804
↑  Calvin W. Schwabe, Unmentionable cuisine, page 19
↑  Le Cordon Bleu, Le Cordon Bleu Cuisine Foundations, page 326
↑  מנהגי בעל החתם סופר, סימן י, סעיף כו
מחרוזן דו-גוני

| מחרוזן דו-גוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: למפרופידיים
סוג:: מחרוזן
מין:: מחרוזן דו-גוני
שם מדעי
 Micrelaps muelleri ‏בטגר, 1880

מחרוזן דו-גוני, נְחַשׁ הַמַּחֲרֹזֶת או מחרוזן הטבעות (שם מדעי: Micrelaps muelleri) הוא נחש תת-ארסי האנדמי למזרח התיכון.
מידע כללי

המחרוזן הדו-גוני אנדמי למזרח התיכון והוא מצוי בסוריה, ירדן, לבנון וישראל. בישראל הנחש מצוי באזורים מיושבים מצפון הארץ עד באר שבע, בבקעת הירדן או באזורים מזרחיים לארץ. במשך היום הוא מבלה את זמנו מתחת לסלעים ופעיל יותר בלילה.
ניתן למצוא אותו במקווי מים שם שותה ואורב לטרף. נחש זה ניזון בעיקר מבעלי חיים קטנים כמו פרוקי-רגליים, עכברים ולטאות, אך תזונתו העיקרית היא טריפת נחשים אחרים הקטנים ממנו. הוא ניזון בעיקר בלילה. הנחש עשוי להגיע לאורך של כ-60 ס"מ, אך לרוב מגיע לאורך של כ-45 ס"מ. מראהו פסים בצבעי שחור וצהוב עד לבן.
נחש זה מוגדר כתת-ארסי בעל שיני ארס אחוריות, אך במגע עם אדם הוא אינו תוקף או נושך במטרה להכיש. הכשה מלאה נדירה ואילו ברוב הפעמים מדובר בהכשה חלקית שאינה מתבטאת ביותר מנפיחות באזור המוכש. לרוב כאשר רוצה במרחק מבני אדם הוא מתנשף להרחקתם.
ב-2006 פוצל מין זה לשני מינים, כאשר השני נקרא "מחרוזן אוכפים" (שם מדעי: Micrelaps tchernovi), אולם ב-2020 אוחדו שני המינים בחזרה.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 216-217
הערות שוליים

↑  מחרוזן דו-גוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נְחַשׁ הַמַּחֲרֹזֶת במילון בעלי חיים: זוחלים (תרצ"ח), 1938, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  To be or not to be tchernovi: a taxonomic revision of the snake genus Micrelaps (Squamata: Serpentes), in Israel
מחר יהיה שקט

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אדם
 מתוך האלבום LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים וגאולה
 יצא לאור:  2014
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  פונוקול
 כתיבה:  יואב גינאי
 הפקה:  רפי קריספין
"מחר יהיה שקט" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אדם. את השיר הוציאה לאור בשנת 2014 חברת התקליטים פונוקול, והוא נכלל כרצועה ה-18 וכרצועה השישית באלבומים LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים וגאולה בהתאמה.
על השיר

"מחר יהיה שקט" הוא אחד משני הסינגלים החדשים שיצאו במסגרת אלבום ההופעה "LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים". הוא הוקלט בהופעתו של אדם ב"זאפה הרצליה". בשנת 2019 הוציא לאור את אלבומו האחרון, "גאולה", שם החליט להכניס את השיר כאחת מתשע רצועותיו. מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה וכתב: ”איך מחזירים את אדם למיינסטרים? ארוז במלנכוליות נאה, עטוף מילים יפות, משדר רגש עוטף”. הוא נכנס למצעד השבועי של המוביל הארצי ב-14 ביולי 2014 החמישי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המוביל הארצי | 5 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 8 |  |
הערות שוליים

↑  אדם* – אדם Live זאפה, דיסקוגס
↑  תימורה לסינגר, ‏"גאולה" הוא אלבום החזרה של אדם לחיים וביותר ממובן אחד, באתר גלובס, 30 במרץ 2019
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
מחלף יפתחאל

| --- | --- |

מחלף יפתחאל, ספטמבר 2021
 מיקום:  ליד אלון הגליל
 כבישים במחלף:    כביש 79   כביש 784
 אתרים סמוכים:  יפתחאל (אתר ארכאולוגי)
 קואורדינטות:  32°45′42″N 35°13′53″E﻿ / ﻿32.76167°N 35.23139°E﻿ / 32.76167; 35.23139
 
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מחלפון יפתחאל(למפת הגליל המערבי רגילה) מחלפון יפתחאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלפון יפתחאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלפון יפתחאל
 
מחלף יפתחאל הוא מחלף בכביש 79 (בסמוך לאלון הגליל ולביר אל-מכסור). המחלף מחבר את כביש 79 לכניסה לאלון הגליל, וכן לכביש 784 שמוביל לחנתון, כפר מנדא ויישובי המועצה האזורית משגב. במקום היה קיים בעבר צומת (עם עומסי תנועה רבים). חברת נתיבי ישראל החלה את עבודות השדרוג בינואר 2019. עלות בניית המחלף הייתה 200 מיליון שקלים והוא נפתח לתנועה בספטמבר 2021.
תוכנית הפיתוח סביב המחלף כוללת תחנה של קו הרכבת הקלה חיפה–נצרת.
מחלף יפתחאל, ברקע מחלף המוביל, ספטמבר 2021
מחלף יפתחאל, ברקע ביר אל-מכסור, ספטמבר 2021
הערות שוליים

↑  נפתח המקטע האחרון במחלף שיחבר בין הקריות לנצרת, באתר רדיו חיפה 107.5, ‏31 בינואר 2021
↑  הסוף לפקקים: צומת יפתחאל על כביש 79 יהפוך למחלפון, באתר mynetafula, ‏5 בינואר 2020
1 2  מחלף יפתחאל נפתח לתנועה בהשקעה של 200 מיליון שח, באתר עמקניוז - חדשות העמק, ‏3 באוקטובר 2021
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף ביר אל-מכסור | מחלפים בכביש 79 | הבא: מחלף המוביל |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדליית ע'זני

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  אות מערכה
 המעניק:  המושל הכללי של הודו
 בשם:  ממשלת הודו
 סטטוס:  לא פעיל
 נוסד:  1839
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  8,371
 היררכיה
 הבא:  מדליית קנדהאר, עז'נה וקאבול
 הקודם:  מדליית ווטרלו
 
מדליית ע'זני הייתה מדליית מערכה, שהוענקה בגין השתתפות בכיבוש מבצר ע'זני באפגניסטן, בין 21 ביולי ל־23 ביולי 1839 על ידי כוחות בריטים והודים. קרב ע'זני, התרחש במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה .
זו המדליה השנייה אחרי מדליית ווטרלו שהוענקה לכלל הדרגות הצבא הבריטי עבור קמפיין ספציפי. המדליה הוטבעה בשנת 1839 בהוראת שאה שוג'אע דוראני, השאה של אפגניסטן, כדי להראות את הערכתו לכוחות הבריטים שסייעו להחזיר אותו לכסאו על ידי כיבוש המבצר. המדליה הוענקה לבסוף על ידי המושל הכללי של הודו בשם ממשלת הודו כיוון שהשאה נפטר לפני חלוקת המדליות.
תיאור

המדליה התבססה על תכנון של ג'ון לוארד, קצין ואמן צבא בריטי, והוטבעה במטבעה בכלכותה. המדליה עשויה מכסף בקוטר 37 מילימטרים (1.5 אינץ'), בעיצוב הבא:
הצד הקדמי מתאר את מבצר של ע'זני עם המלה 'GHUZNEE' בתחתית.
בצד האחורי מופיע כתר מוראלי המוקף בזר דפנה והתאריך '23 ביולי 1839'.
המדליה תלויה בעזרת טבעת העוברת דרך לולאה קטנה יותר המולחמת לראש המדליה.
הסרט כולל שני פסים שווים של ארגמן וירוק כהה. במקור היה הסרט צריך להיות חצי ירוק וחצי צהוב.
המדליה הונפקה ללא שם המקבל, אך עם קבלתה רבים חקקו או הטביעו באופן פרטי את פרטיהם בסגנונות שונים בחלקה האחורי או בשפת המדליה.
קיימות שתי תצורות נפרדות למדליה זו, כאשר לאחד יש גבול רחב יותר בקצה מאשר לשני ובשני יש המבצר צר וגבוה יותר.
הערות שוליים

1 2  The medal yearbook, 2015, Token Publishing, 2014, עמ' 136, ISBN 978-1-908828-16-3
1 2 3  Edward C. Joslin, British battles & medals, London: Spink, 1988, עמ' 5-104, ISBN 0-907605-25-7
↑  Ghuznee Medal 1839 – designer discovered. Clive Cohen. Orders & Medals Research Society Journal, September 2016, pages 188-194
↑  ODM of the United Kingdom: Ghunzee Medal 1839, www.medals.org.uk
| מדליות מערכה בריטיות |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-19 |  מדליית הזהב הצבאית (1808-14) •  ווטרלו (1815) •  ע'זני (1839) •  קנדהאר, עז'נה וקאבול (1839-42) •  ג'ללבד (1842) •   ההגנה על קלעת-אי-גיזי (1842) •  מלחמת סין הראשונה (1840-42) •  סינד (1842-43) •  כוכב מהראג'פור (1843) •  כוכב גוואליור (1843) •  כוכב פוניאר (1843) •  כוכב סוטלאג' (1845-49) •  שירות הצי הכללי (1793-1840) •  השירות הצבאי הכללי (1793-1814) •  פונג'ב (1848-49) •  צבא הודו (1803-26) •   השירות הכללי בהודו (1852-95) •  דרום אפריקה (1834-53) •  קרים (1854-56) •  הבלטית (1854-55) •  המרד ההודי (1857-58) •  מלחמת סין השנייה (1839-42) •  מדליית ניו זילנד (1845-66)  המלחמה באבסיניה (1868) •  השירות הכללי בקנדה (1866-70) •  מלחמת אשאנטי (1873-74) •  דרום אפריקה (1877-79) •  אפגניסטן (1878-80) •  כוכב קאבול לקנדהאר (1880)  מצרים (1882-89) •  מזרח ומערב אפריקה (1887-1900) •  הודו (1895-1902) •  כוכב אשאנטי (1896) •  מזרח ומרכז אפריקה (1897-99) •  דרום אפריקה (1899-1902) •  הים התיכון (1899-1902) |  |
| המאה ה-20 |  מלחמת סין (1900) •  אשאנטי (1901) •  דרום אפריקה של המלך (1901-1902) •  השירות הכללי באפריקה (1902-1956) •  התובלה (1903) •  טיבט (1903-1904) •  השירות הכללי בהודו (1909) •  כוכב 1914 (1914) •  כוכב 1914-1915 (1914-1915) •  מדליית המלחמה הבריטית (1914-1918) •  מדליית הניצחון (1914-1920) •  המלחמה של הכוח הטריטוריאלי (1914-1918) •  המלחמה של הצי הסוחר (1914-1918) •  שירות הצי הכללי (1909-1962) •  השירות הכללי (1918-1962) •  השירות הכללי בהודו (1936-1939) •  כוכב 1939-1945 (1939-1940) •  הכוכב האטלנטי (1939-1945) •  כוכב צוות האוויר באירופה (1939-1945) •  כוכב אפריקה (1940-1943) •  הכוכב הפסיפי (1941-1945) •  כוכב בורמה (1941-1945)   כוכב איטליה (1943-1945) •  כוכב צרפת וגרמניה (1945)   מדליית ההגנה (1943-1945) •  מדליית המלחמה (1939-1945) •  השירות ההודי (1943-1945) •  שירות המתנדבים הקנדים (1939-1947) •  השירות האפריקאי (1939-1945) •  השירות האוסטרלי (1939-1945) •  השירות הניו זילנדי (1939-1945) •  השירות של דרום רודזיה (1939-1945) •  שירות מתנדבי ניופאונדלנד (1939-1945) •  קוריאה (1950-1953) •  השירות הכללי (1962-2007) •  דרום האטלנטי (1982) •  מדליית המפרץ (1990-1991) •  שירות המערכה המצטבר (1994-כיום) |  |
| המאה ה-21 |  השירות המבצעי לסיירה לאון (2000-02) •  השירות המבצעי לאפגניסטן (2001-כיום) •  השירות המבצעי לקונגו (2003) •  מדליית עיראק (2003-2011) •  הבנייה מחדש של עיראק (2003-2013) •  שירות המערכה המצטבר (2011-כיום)  •  השירות הכללי (2008-כיום)  הערה: סדר הופעת המדליות הוא לפי תאריך היווסדן ולא בהיכרח בסדר התקופות עליהן הן חלות. השנים בסוגרים מתייחסות לשנות השירות עליהן ניתנת המדליה. |  |
מחר ניסע ללונה פארק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אילנה ברנשטיין 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 תאריך הוצאה:  2018 
 מספר עמודים:  224
 עורך:  נועה מנהיים
 פרסים
 פרס ספיר (2019)
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-566-747-9
 הספרייה הלאומית:  004776884
 
מחר ניסע ללונה פארק הוא רומן פרי עטה של אילנה ברנשטיין, שראה אור בספטמבר 2018 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. הספר קיבל ביקורות מצוינות וזיכה את ברנשטיין בפרס ספיר לספרות לשנת 2019. מהשורות בספר מתגוללת מציאות דיסטופית בה מתנהלים גיבוריו.
ספרה של ברנשטיין מכניס את הקורא לביתה ונבכי נפשה של אישה דיכאונית, בודדה וענייה שבריאותה הנפשית מעורערת, בחורה צעירה המגדלת לבדה את שני ילדיה הקטנים (המכונים בספר "הגדולה" ו"הקטן"), מצויה כפסע מהתמוטטות. האישה מבטיחה לילדיה כי "מחר ניסע ללונה פארק" בעוד הביקור המצופה בלונה פארק הוא מייצג השפיות והנורמליות. זהו גם שם הספר. עלילת הספר דלה; כמעט דבר אינו מתרחש בימי החורף הסוערים והוא רצוף במונולוגים אישיים של הגיבורה הראשית ומסופר מנקודת מבטה. כושר הביטוי העשיר של המספרת עומד בניגוד למציאות חייה העלובה.
הנושא המרכזי בספריה של ברנשטיין הוא מערכות יחסים בין בני זוג ובין הורים לילדים וזהו ספרה ה-12. זירת ההתרחשות המרכזית היא דירה קטנה ומדכאת בעיר המצויה בישראל של שנות ה-80 של המאה ה-20 במהלך ימים ספורים כאשר ברקע חורף קשה. את הספר ערכה נועה מנהיים.