רפואה יהודית
היסטוריה > ימי הביניים

מידע נוסף: רפואת ימי הביניים של מערב אירופה
הרמב"ם נחשב כרופא דגול בעיניי בני דורו ואף היה הרופא בארמונו של צלאח א-דין, בספרו משנה תורה בהלכות דעות בפרק ד' הביא המלצות רפואיות רבות ובסופן הבטיח שמי שינהג בעצותיו לא יחלה כל ימיו וימות מהזקנה:
כל המנהיג עצמו בדרכים אלו שהורינו אני ערב לו שאינו בא לידי חולי כל ימיו עד שיזקין הרבה וימות ואינו צריך לרופא ויהיה גופו שלם ועומד על בוריו כל ימיו...
אחד הטקסטים המוכרים כיום (ונחשב לאחד הטקסטים העתיקים ביותר ברפואה יהודית), הוא "ספר התרופות" או "ספר הרפואות" (אנ' Sefer Refuot) תוארך לתקופה הביזנטית (ככל הנראה, כ-1,700-1,000 שנים לאחר תקופת חזקיהו).
טקסט הרפואי-יהודי נוסף הנחשב בין הקדומים ביותר הידועים, שנכתב בעברית, מיוחס לאסף היהודי (אסף, ומתוארך למאה השביעית או השמינית לספירה. הטקסט מורכב מארבעה חלקים: סיפור על העברת הרפואה מאלוהים לאנושות, סקירה רפואית, Materia Medica ורשימת פרשיות רפואיות. אמנם אין ידיעה על הכותב עצמו או היכן נכתב הטקסט, אך הוא הופץ בקהילות יהודיות בתקופת ימי הביניים, וניתן לשער כי הייתה לו השפעה רבה על רופאים יהודים רבים בתקופה זו.
למרות ההתקדמות בתחום הגינקולוגיה במהלך ימי הביניים, הטקסטים על גינקולוגיה נכתבו בעברית בלשון זכר, דבר שמצביע על כך שטקסטים גינקולוגיים הופנו לרופאים (גברים), ולא למיילדות. נראה שהאזכור היחיד של מיילדות בטקסטים אלה הוא כאשר יש צורך במגע ישיר עם איברי המין של האישה; רק אז טקסטים מזכירים במפורש את הנשים המעורבות בהליך. באחד המקרים, הטקסט ייעץ לרופא "להורות למיילדת לעסות את פתח הרחם שלה" עם צמחי המרפא שהוזכרו.
נשים מטפלות תרמו באופן משמעותי - הן לעיסוק ברפואה בתוך ומחוץ לקהילות היהודיות, והן לגוף הידע הרפואי בקהילה היהודית ומחוצה לה. מהטקסטים ששרדו, נראה שהשכיחות הגדולה ביותר של רופאות נשים היה במהלך המאות ה-14 וה-15. בעוד נשים תרמו לקידום הרפואה היהודית בתקופה זו, עדיין היו מספר מגבלות שהציבה עליהן החברה. יהודים לא הורשו ללמוד באוניברסיטה נוצרית. יחד עם זאת, ניתן היה לעקוף זאת על ידי ביצוע בחינה ורכישת licentia curandi et practicandi, רישיון לעסוק ברפואה. לפחות במקרה אחד, בדיקה זו הופנתה במיוחד כלפי יהודים שהיו אמורים לעבוד עם חולים נוצרים.
כתוצאה מכך, השכלתן הרפואית של הנשים הייתה ברובה תלויה בקרוביהן הגברים. חוה (הידועה גם בשם חנה), אישה מחבל מאנוסק(אנ') שבצרפת המוזכרת בשל "כישוריה הרפואיים" במסמך מתוארך לתחילת שנות ה-20, ו-וירדימורה, אישה סיציליאנית שקיבלה את רישיון הרפואה שלה ב-1376, היו מטפלות יהודיות שקרוביהם הישירים - בעלה ובניה של חוה ובעלה של ווירדימורה - היו גם הם מטפלים. רופאים יהודים התחנכו לעיתים קרובות בשפות יוונית, לטינית, ערבית ועברית, דבר שנתן להם גישה לטקסטים רפואיים שלעיתים קרובות לא היו נגישים לעמיתיהם הנוצרים. נשים יהודיות, שעבדו כרופאות, מנתחות ומיילדות, התקבלו כמומחיות רפואיות בפריז, פירנצה, נאפולי וסיציליה ובערים נוספות. שרה מסנט ז'יל, למשל, הייתה רופאה יהודיה שהכשירה סטודנט נוצרי, סלבטוס דה בורגונובו, בצרפת של המאה הארבע-עשרה. שצמילר סבור שזו ראיה מספקת כדי להצביע על כך ששרה לימדה והכשירה גם סטודנטיות. מאיירונה, אישה יהודייה מחבל מאנוסק, מופיעה כ-phisica (רופאה בעלת הסמכה לעסוק ברפואה) בלמעלה מארבעים מסמכים משנת 1342 . באזורים מסוימים אחוז המיילדות היהודיות היה גבוה מהדרוש עבור האוכלוסייה המקומית. בעיירה הצרפתית מרסיי בין 1390 ל-1415, היו 24 מטפלים יהודים לעומת כ-18 נוצרים; זהו שינוי משמעותי לעומת התקופה מ-1337 ל-1362 שבה רופאים יהודים היוו כמחצית מכל הרופאים במרסיי.
מטפלים יהודים השתתפו בחילופי הידע בין סופרים ומטפלים נוצרים ומוסלמים. מידת עיסוקן של נשים יהודיות במיילדות בימי הביניים הייתה תלויה במידה רבה באזורים שבהם התגוררו. באיבריה, למשל, היהודים היו רגילים היטב לשילוב של תרבות מוסלמית, נוצרית ותרבות יהודית משלהם. יחד עם זה הייתה גם הבנה משותפת של הרפואה; יהודים המתגוררים באזור זה אף כתבו טקסטים רפואיים בערבית-יהודית (ערבית כתובה באותיות עבריות) ולא בעברית תקנית או בשפה המקומית כאן, מקובל היה כי מיילדות יהודיות עבדו לצד נשים נוצריות ומוסלמיות. עם זאת, נשים יהודיות עדיין התמודדו עם מצוקה ואפליה, הן על רקע מינן והן על בסיס דתם. נושא זה בא לידי ביטוי בצורה ברורה יותר במרכז אירופה, שם קשה לקבוע אם היה מקובל שמיילדות יהודיות עבדו עבור חולים לא יהודים. ב-1403 הובאה לבית המשפט פלורטה ד'אייס, מיילדת יהודייה ממרסיי, באשמת רשלנות. זהו המקרה הידוע הראשון שהובא נגד מיילדת, ולפי מוניקה גרין, מקרה חריג של רגש אנטי-יהודי בעיירה סובלנית יחסית. אמנם התוצאה הסופית של המשפט אינה ידועה, אך ברור שמעמדה הלא-נוצרי של פלורטה שיחק חלק באישומים שהוטלו נגדה.