stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
You Make Me Real
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Narendra Kusnur, On his 50th Death Anniversary: The Underrated Gems of Jim Morrison, Rolling Stone India, ‏2021-07-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Morrison Hotel - The Doors | Album | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-09-20
1 2 3 4  Weidman, Rich, The Doors FAQ, 2011, עמ' 75, 106, 223, ISBN 978-1617131141
↑  Thompson, Tony, The Doors: Every Album, Every Song, 2021, עמ' 69, ISBN 978-1789521375
↑  Morrison Hotel (Liner notes). The Doors. Elektra Records. 1970. Back cover. EKS-75007.
↑  Goldmine Staff, Checking back in to the "Morrison Hotel", Goldmine Magazine: Record Collector & Music Memorabilia, ‏2020-12-08 (באנגלית)
| הדלתות |
| --- | --- | --- |
ג'ים מוריסון • ריי מנזרק • רובי קריגר • ג'ון דנסמור
| אלבומי אולפן | The Doors‏ (1967) • Strange Days‏ (1967) • Waiting For The Sun‏ (1968) • The Soft Parade‏ (1969) • Morrison Hotel‏ (1970) • L.A. Woman‏ (1971) • Other Voices‏ (1971) • Full Circle‏ (1972) • An American Prayer‏ (1978) |  |
| אלבומי הופעה | Absolutely Live‏ (1970) • Alive, She Cried‏ (1983) • Live at the Hollywood Bowl‏ (1987) • In Concert‏ (1991) |  |
| אלבומי אוסף | 13‏ (1970) • Weird Scenes Inside the Gold Mine‏ (1972) • The Best of the Doors‏ (1973) • Greatest Hits‏ (1980) • The Doors Classics‏ (1985) • The Best of The Doors‏ (1985) • Essential Rarities‏ (1999) • The Best of The Doors‏ (2000) • The Very Best of The Doors‏ (2001) • Legacy: The Absolute Best‏ (2003) • The Very Best of The Doors‏ (2007) • The Future Starts Here: The Essential Doors Hits‏ (2008) • The Platinum Collection‏ (2008) • The Singles‏ (2017) |  |
| אלבומי פסקול | The Doors‏ (1991) • When You're Strange: Music from the Motion Picture‏ (2010) |  |
| סינגלים | "Break on Through (To The Other Side)" / "End of the Night"‏ • "Light My Fire" / "The Crystal Ship"‏ • "People Are Strange"‏ • "Love Me Two Times" / "Moonlight Drive"‏ • "The Unknown Soldier" / "Waiting For The Sun"‏ • "Hello, I Love You" / "Love Street"‏ • "Touch Me"‏ • "Wishful Sinful"‏ • "Tell All the People"‏ • "Runnin' Blue"‏ • "You Make Me Real" / "Roadhouse Blues"‏ • "Love Her Madly" / "Riders on the Storm"‏ • "The Mosquito" / "Treetrunk"‏ • "Gloria" / "Moonlight Drive"‏ |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | הדלתות • פמלה קורסון • פול רוטשילד |  |
דיסקוגרפיה של הדלתות • שירי הדלתות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 88e8cea4-44c5-413b-a16d-ad9542c1560b
המלחמה בצפון-מערב פקיסטן

המלחמה בצפון-מערב פקיסטן היא סכסוך מזוין בין הכוחות המזוינים של פקיסטן לקבוצות מיליטנטים אסלאמיות, המורכבות מאנשי שבטים, חברי טליבאן וחברי מוג'אהדין. העימות החל ב-2004 לאחר שהצבא הפקיסטני ניסה לתפוס חברי אל-קאעידה באזור הררי בשם ווזיריסטן. המבצע גרם להתקוממות מזוינת מצד המקומיים, ובעקבותיו נהרגו 7,000 אזרחים ויותר מ-3,440,000 אזרחים נאלצו לנטוש את בתיהם.
לאחר ההתקפות ב-11 בספטמבר 2001, הודיעה ממשלת פקיסטן על רצונה להילחם בטליבאן, בעוד שתמכה בהם עד אז באפגניסטן. האסטרטגיה של ממשלת פקיסטן השתנתה מספר פעמים בין ניסיונות שלום לבין חידוש התקפות. מיד לאחר תחילת הלחימה, נחתמו הסכמי שלום, ואז התחדשו פעולות האיבה בשנת 2007. כאשר המורדים הרחיבו את שטחם, ניסיונות הפסקת אש כושלים התרחשו בתחילת 2009, השנה שנחשבה נקודת מפנה בסכסוך הצבא השתלט ביוני 2009 על עֶמֶק סוואט והוכפלו הפעולות הצבאיות באזורי השבטים, עד להשתלטות מוחלטת על הרוב המוחלט של שטחי המורדים בשנת 2016.
משנת 2004 עד 2018 הותקפו יעדים בפקיסטן בידי ארצות הברית כחלק מהלחימה. ב-1 במאי 2011, לאחר חיסולו  של אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון אל-קאעידה, שהסתתר בבית מסתור באותו הזמן באבוטאבאד :
נשיא ארצות הברית ברק אובמה הכריז שהמטרה המרכזית במלחמה הושגה. לאחר מבצע חנית נפטון, בו הרגו את אוסאמה בן לאדן, הורעו היחסים ונפסק רוב שיתוף הפעולה בין פקיסטן וארצות הברית.
המלחמה דילדלה את משאבי כוח האדם של פקיסטן, והתוצאות הראו השפעה עמוקה על כלכלתה.
עד 2014, שיעורי הנפגעים מהטרור במדינה כולה ירדו ב-40% בהשוואה ל-2011–2013, כאשר ירידות גדולות עוד יותר נרשמו בצפו- מזרח המדינה. הפחתת פעולות האיבה שינתה בסופו של דבר את הסכסוך ממלחמה לסכסוך בעצימות נמוכה יחסית.
בשנת 2017, פקיסטן החלה בבניית גדר לאורך הגבול באורך 2,611 קילומטר (1,622 מייל) עם אפגניסטן כדי למנוע התקפות מיליטנטיות חוצות גבולות. עד אוגוסט 2021, הושלם 90% מגדר הגבול בין שתי המדינות.
ראו גם

מבצע נחישות טבועה
תקיפות אוויריות של ארצות הברית בפקיסטן
לקריאה נוספת

Tellis, Ashley J. (2008). "Pakistan and the War on Terror: Conflicted Goals, Compromised Performance" (PDF). Carnegie Endowment for International Peace.
Jane Perlez, Pir Zubair Shah (2 באוקטובר 2008). "Confronting Taliban, Pakistan finds itself at War". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
Farooq, Umar (11 בפברואר 2013). "Civilians bear brunt of Pakistan's war in the northwest". Foreign Policy. {{cite news}}:  (עזרה)
הקלאסיקה של השירים

הקלאסיקה של השירים (סינית מסורתית: 詩經, סינית מפושטת: 诗经, פין-יין: shī jīng), מוכרת גם בשמות "שְׁה גִ'ינְג", "ספר השירים", ובמקורות הסיניים גם פשוט בשם "השירים". הוא האוסף העתיק ביותר של שירה סינית הידוע. הוא מכיל 305 שירים המתוארכים לתקופה שבין השנים 1100-600 לפנה"ס. הקלאסיקה של השירים היא אחת מחמש הקלאסיקות אשר המסורת מייחסת לקונפוציוס, ולפיכך זכתה להיות מושא לימוד ושינון בקרב מלומדי סין ומזרח אסיה באלפיים השנים האחרונות. החל משושלת צ'ינג, שימשו החרוזים בה גם לשחזור הפונולוגיה של השפה הסינית העתיקה.
השיר הראשון מן "הקלאסיקה של השירים" בכתב ידו של הקיסר צ'יינלונג, עם ציור נלווה
שם היצירה

אזכורים מוקדמים מתייחסים ליצירה תור "שלוש מאות השירים", כמספר סמלי. "השירים" נחשבו קלאסיקה במובן הקאנוני רק החל משושלת האן אשר אימצה רשמית את הקונפוציאניזם כעיקרון מנחה לחברה הסינית. הסימן המשמש בשם הספר הפך מאוחר יותר למושג הכללי לשירה, ומכאן תרגומו כ"שירים" בעברית.
תוכן

הקלאסיקה של השירה מכילה את השירה הסינית העתיקה ביותר שאומתה כרונולוגית. רוב השירים מתוארכים לתקופת שושלת ג'ואו המערבית (1046-771 לפנה"ס). ישנו גם מקטע של חמישה שירים בסוף הספר המתיימרים להיות שירים פולחניים של שושלת שאנג כפי שהועברו על ידי צאצאיהם במדינת סונְג, אולם מקובל לתארך אותו לזמנים מאוחרים יחסית. על פי החוקר גֶ'נְג שׂוֵ'אן מהאן המזרחית, היצירה המאוחרת ביותר בקלאסיקה של השירים היא השיר "חורשת הגזעים" תחת "השירים של צֶ'ן", אשר מתוארכת לסביבות 700 לפנה"ס, באמצע תקופת האביבים והסתוים.
הקלאסיקה של השירים מתחלקת לשישה חלקים:
| שם | פין-יין | מספר השירים | משמעות השם | תיארוך לפנה"ס על פי בקסטר ודובסון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 國風 | Guó fēng | 160 | שירי המדינות | מאה 7–8 |
| 小雅 | Xiǎo yǎ | 74 | המזמורים הקטנים | מאה 8–9 |
| 大雅 | Dà yǎ | 31 | המזמורים הגדולים | מאה 9–10 |
| 周頌 | Zhōu sòng | 31 | הלל לג'וֹאוּ | מאה 10–11 |
| 魯頌 | Lǔ sòng | 4 | הלל ללוּ | מאה 7 |
| 商頌 | Shāng sòng | 5 | הלל לשָׁאנְג | מאה 7 |
ניתן לחלק את הקלאסיקה של השירים לשני חלקים עיקריים: "שירי המדינות" והמזמורים ושירי ההלל. "שירי המדינות" הם שירים קצרים יותר, בשפה פשוטה, ועל פי רוב הם שירי עם עתיקים שמתעדים את קולותיהם של פשוטי העם. בדרך כלל הם עוסקים באהבה ובחיזור, בגעגועים לאהוב שרחק, בחיילים או במסע, בחקלאות ובעבודות הבית, ולעיתים אף מביעים סאטירה פוליטית ומחאה. ומולם, המזמורים ושירי ההלל הם בדרך כלל שירי פולחן או קורבן ארוכים יותר, רובם במבנה של נאום שבח או המנון בשבחם של האבות המייסדים של שושלת ג'וֹאוּ. המזמורים וההמנונות כוללים גם שירים ששימשו בטקסי הפולחן ממש, ושירים ששימשו את האצולה במשתים ובהתכנסויות הטקסיות.
הדְזְווֹ גְ'ווָאן מתעד כמה שברי מזמורים אשר לא נכנסו אל הקלאסיקה של השירים.
תרגומים

חשיבות הספר הביאה לכך שמבחר משיריו תורגם לשפות רבות, וכך גם הספר במלואו. ידועים מספר תרגומים מלאים לאנגלית (Legge 1871, Jennings 1891, Waley 1937, Karlgren 1950, Pound 1954, Xu 2015), צרפתית (Couvreur 1892, Granet 1929), יפנית (Takada 1966, Mekada 1991) וסינית מודרנית (Cheng 1985).
תרגומים > תרגומים לעברית

ידועים שישה תרגומים לעברית של שירים מן הספר. המספר המובא בסוף כל שורה בסוגריים להלן הוא מספר השיר בגרסת מאו המקובלת כיום, וסידור השירים כאן הוא אל פיו ולא על פי הסידור בספר המתורגם. ברוב מוחלט של התרגומים לא מצוין שם השיר המקורי בסינית, והזיהוי כאן הוא על פי תוכן התרגום.
שלושה שירים מן הקלאסיקה תורגמו בידי יוסף ליכטנבום בספריו "גבעות עולם" (הוצאת אחיאסף, תש"ה (1944-1945).) ו"ביתן-החרסינה: משירי סין" (מרחביה: ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1943). תרגום השירים נעשה על פי בטגה, קלבונד ווילהלם, אשר כתבו בגרמנית. אלו השירים:
החיל היגע
女曰雞鳴 נקמה (82) - עיבוד חופשי מאוד, מבוסס על הבית הראשון בלבד.
無將大車 עצה (206) - עיבוד חופשי מאוד.
חמישה שירים מן הקלאסיקה תורגמו בידי אהרון שבתאי בספרו "שירי אהבה סיניים" (הוצאת תמוז, 1981.), לא ברור מאיזו שפה, ורוב שמות השירים אינם קשורים לשם הסיני:
伯兮 מזרחה (62) - עיבוד חופשי מאוד של השיר המקורי.
叔于田 אין איש בסמטתנו (77)
風雨 קרא התרנגול (90)
出其東門 אהובתי גלימת לבן לה (93)
東方之日 שמש במזרח (99)
שבעה שירים מן הקלאסיקה תורגמו מהמקור הסיני הקדום בידי דן דאור בפרק הראשון בספר "108 שירים מן הקלאסיקה הסינית" (הוצאת חרגול, 2002, ISBN 965-7120-13-6), רובם ללא החריזה. אחד מהם זמין ברשת:
關雎 קריאת השלך (1)
柏舟 סירה מעץ ברוש (26)
褰裳 להרים את החצאית (87)
碩鼠 חולדות שמנות (113)
東山 הרי המזרח (156)
何草不黃 אֵיזֶה עֵשֶׂב לֹא מַצְהִיב (234)
有瞽 יש עוורים (280)
שישה שירים מן הקלאסיקה תורגמו מהמקור הסיני הקדום בידי דן דאור בפרק הראשון בספר "משתה לאדם בודד" (הוצאת חרגול, 2010, ISBN 978-965-13-2150-4), רובם ללא החריזה. רוב התרגומים מן הקלאסיקה של השירים הם חלקיים, אם כי בספר לא מצוין על כך דבר:
山有扶蘇 בהר יש שיח קורנית (84)
伐木 חוטבי העצים (165) - תרגום של השליש האמצעי של השיר בלבד.
魚麗 הרבה דברים (170)
無羊 מי אמר (190) - תרגום של הרבע הראשון של השיר בלבד.
鴛鴦 ברווזים וברווזות במעופם (216) - תרגום של החצי הראשון של השיר בלבד.
韓奕 ואנשי הנסיך שמחים (261) - תרגום של השישית השלישית של השיר בלבד.
16 שירים תורגמו מאנגלית בידי חיים תדמון בספר "הלבנה והרוח - מבחר מן הקלאסיקה הסינית" (הוצאת דחק לספרות טובה, 2016, מסת"ב 965-7120-13-6). זהו תרגום של השירים שמספרם 1-9, 24-27, 33 מן הספר Anthology of Chinese literature מאת Cyril Birch. השירים תורגמו במקור מסינית לאנגלית, חלקם בידי ארתור ויילי וחלקם בידי עזרא פאונד. השירים בספר ממוספרים ללא כותרת, והכותרת שניתנה כאן כדי להקל בזיהוי היא זו שנובעת מהתרגום העברי בספר:
摽有梅 ‏2, פלום פלום נושרים השזיפים (20)
野有死麕 ‏5, צבי מת מוטל שם במישור (23)
柏舟 ‏24, סירת הברושים (26)
靜女 ‏7, בנות החן (42)
君子于役 ‏9, הוא הלך למלחמה (66)
兔爰 ‏25, חשאי הארנב בהילוכו (70)
將仲子 ‏8, בבקשה ממך ג'ונג דזה (76)
大叔于田 ‏27, שו יוצא לשדה (78)
野有蔓草 ‏4, במישור בלב ערבות העשב (94)
山有樞 ‏11, בוקיצה קוצנית על ההר (115)
小戎 ‏26, השרד (128)
宛丘 ‏6, התל החלול (136)
素冠 ‏3, כובע פשוט (147)
無將大車 ‏33, אל תתלוה למרכבה הגדולה (206)
何草不黃 ‏10, צהובים הם הפרחים (234)
生民 ‏1, לידת בני האדם (245)
ארבעה מן השירים תורגמו מהמקור הסיני הקדום בידי עופר ולדמן בשנים 2014-2019, על בסיס החריזה והמשקל העתיקים, כולם זמינים ברשת:
關雎 ציפורי המים משמיעות "גְווָאן" (1)
葛覃 פרושות הקודזו (2)
桃夭 רעננות האפרסק (6)
溱洧 גֶ'ן ווֵיי (95)
תרגומים > תרגומים לעברית > התחזות לתרגום

בשנת 1990 פורסם הספר "נהר האהבה - שירי אהבה סיניים" (הוצאת איכות) שם נכתב שהמתרגם הוא דרור גרין, ועל אחד השירים בספר הופיעה הכותרת "מתוך ספר השירים". בשנת 2007 נחשף כי דרור גרין הוא מחבר השירים ולא מדובר בתרגום.
לקריאה נוספת

דייוויס 1970: Davis, Albert Richard, ed. (1970), The Penguin Book of Chinese Verse, Baltimore: Penguin Books.
Dobson, W. A. C. H. (1964), "Linguistic Evidence and the Dating of the Book of Songs", T'oung Pao 51 (4–5): 322–334, doi:10.1163/156853264x00028.
דה בארי 1960: de Bary, William Theodore; Chan, Wing-Tsit (1960), Sources of Chinese Tradition: Volume I, Columbia University Press, ISBN 978-0-231-10939-0.
באקסטר 1992: Baxter, William H. (1992), A Handbook of Old Chinese Phonology, Berlin: Mouton de Gruyter, ISBN 978-3-11-012324-1.
באקסטר 2014: Baxter, William H.; Sagart, Laurent (2014). Old Chinese: A New Reconstruction. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-994537-5.
קרן 2010: Kern, Martin (2010), "Early Chinese Literature, Beginnings Through Western Han", in Owen, Stephen, The Cambridge History of Chinese Literature 1, Cambridge: Cambridge University Press, pp. 1–115, ISBN 978-0-521-85558-7.
אברי 1993: Ebrey, Patricia (1993), Chinese Civilization: A Sourcebook (2nd ed.), The Free Press, ISBN 978-0-02-908752-7.
הערות שוליים

↑  דייוויס 1970, עמ' XLIII
↑  בקסטר 1992, עמ' 39
↑  鄭玄
↑  株林
↑  Zheng Xuan 鄭玄 (AD 127–200), Shipu xu 詩譜序.
1 2 3 4  קרן 2010, עמ' 20
↑  אברי 1993, עמ' 11-13
↑  דה בארי 1960, עמ' 3
↑  复旦大学出土文献与古文字研究中心--张傑、夏軍：石鼓文北宋拓本文字復原新考
↑  先秦漢魏晉南北朝詩 - 先秦詩卷五 - 讀書網|DuShu.com
↑  את המספור, ניתן לראות בין השאר בגרסה באתר Ctext, בגרסה הדיגיטלית של "מסורת קלאסיקת השירים" של ג'ו שי (朱熹詩集傳) באתר הספרייה של אוניברסיטת וירג'יניה, ובטקסט קלאסיקת השירים המבואר (בסינית) באתר 劝学网.
↑  ראו ב"סוף-דבר" ב"ביתן החרסינה".
↑  תרגום של השיר Der müde Soldat מתוך הספר Chinesische Gedichte של קלבונד. תמונה של התרגום זמינה כאן.
↑  לפי ההקדמה, פרסום השירים במקור כפי הנראה 20 שנים קודם לכן בהוצאת הדס.
↑  השמות מתאפשרים כאן מאחר ששמות השירים נלקחים בדרך כלל מתוך השורה הראשונה בשיר.
↑  ראו בתיאור הספר באתר e-vrit.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4259310-4
דניס ג'ונסון (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1949 מינכן, גרמניה המערבית 
 פטירה:  24 במאי 2017 (בגיל 67) סי ראנץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Denis Hale Johnson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סי ראנץ' 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איווה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Jesus' Son, The Laughing Monsters, Angels, Tree of Smoke, השם של העולם 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 פרסים והוקרה:  פרס סו קאופמן לסיפורת (1984)  פרס ויטינג (1986)  פרס לסיפורת אמריקנית של ספריית הקונגרס (2017)  פרס או. הנרי (2003)  פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית (2007)  מלגת גוגנהיים 
 
דניס ג'ונסון (באנגלית: Denis Johnson;‏ 1 ביולי 1949, מינכן - 24 במאי 2017) היה סופר, מחזאי, כותב שירה ומסאי אמריקאי.
ביוגרפיה

הוריו היו בשרות החוץ של ארצות הברית וכך לאחר שנולד בגרמניה, גדל ביפן ובפיליפינים לפני שהוריו שבו לוושינגטון די. סי. בגיל 14 התדרדר לשתיית אלכוהול ומאוחר יותר החל לצרוך סמים כולל הרואין. הוא לא מיהר לטפל בהתמכרות שלו לאלכוהול ולסמים, לדבריו מחשש שתפגע היצירתיות שלו. הוא בעל תואר שני מאוניברסיטת איווה.
התפרסם בזכות אוסף הסיפורים הקצרים שכתב בשם "בן ישו" (Jesus` Son, 1992) שנערך לסרט בשנת 1999 ובזכות הרומן "עץ עשן" (Tree of Smoke, 2007) שזיכה אותו בפרס הספר הלאומי (National Book Award). זכה בפרסים ספרותיים נוספים כמו Whiting Writer’s Award בשנת 1986 וה-Lannan Fellowship in Fiction בשנת 1993. בשנת 2002 זכה בפרס אגה קהאן לסיפורים בדיוניים (Aga Khan Prize for Fiction) ובשנים 2006, 2007 החזיק ב-Mitte Chair לכתיבה יצירתית באוניברסיטת המדינה של טקסס.
גרוש פעמיים. בסוף ימיו חי עם אשתו השלישית סינדי לי באריזונה ובאיווה. לג`ונסון שלושה ילדים ושניים מהם חונכו בחינוך ביתי. בשנת 1997 כתב מאמר בכתב העת האינטרנטי סלון (Salon.com) בזכות החינוך הביתי.
נפטר בגיל 67 מסרטן הכבד.
כתביו > ספרי שירה

The Man Amongst the Seals -1969
Inner Weather
The Incognito Lounge
The Veil
The Throne of the Third Heaven of the Nations Millennium General Assembly: Poems Collected and New
כתביו > רומנים

Angels - 1983
Fiskadoro - 1985
The Stars at Noon - 1986
Resuscitation of a Hanged Man - 1991
Jesus` Son - 1992 אוסף סיפורים קצרים
Already Dead: A California Gothic - 1998
The Name of the World - 2000 "השם של העולם" יצא לאור בעברית בהוצאת בבל
Train Dreams - 2002
תורגם לעברית בידי משה רון בשם "חלומות רכבת" טראה אור בהוצאת בבל בשנת 2022
Tree of Smoke - 2007, זוכה פרס הספר הלאומי
תורגם לעברית בידי ליה נירגד בשם "עץ עשן" וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2013
Nobody Move - 2009
כתביו > מחזות

Hellhound on my Trail
Shoppers Carried by Escalators into the Flames
Soul of a Whore
AB Survival in the United States
Purvis
Des Moines
Everything Has Been Arranged
כתביו > מאמרים

Seek: Reports from the Edges of America & Beyond - 2002
הערות שוליים

↑  בית הספר אאוט, באתר סלון, באנגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313576005171  PLWABN: 9810702454505606  BIBSYS: 90224758  BNE: XX982019  BnF: cb120397334 (data)  CANTIC: a10753527  CiNii: DA04162605  GND: 122396669  ISNI: 0000 0003 7442 1177  LCCN: n81147004  NDL: 01157054  NKC: xx0048796  NLA: 35668650  NLG: 335189  NSK: 000318010  NTA: 071614192  RERO: 02-A003427592  SNAC: w69s6895  SUDOC: 028592565  Trove: 1034774  VIAF: 51707360   WorldCat (עם VIAF): 51707360
ביל ברוק

ויליאם אמרסון ברוק השלישי (באנגלית: William Emerson Brock III;‏ 23 בנובמבר 1930 – 25 במרץ 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי, שייצג את מדינת טנסי בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית ולאחר מכן היה חבר הקבינט של ארצות הברית במהלך שנות כהונתו של רונלד רייגן בשנות השמונים. סבו, ויליאם אמרסון ברוק, היה דמוקרטי שייצג את טנסי בסנאט של ארצות הברית בשנים 1929–1931.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ברוק נולד בצ'טנוגה שבדרום טנסי, שם שכנה חברת סוכריות ידועה בבעלות משפחתו. ב-1949 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר מקלי, וב-1953 היה לבוגר אוניברסיטת וושינגטון ולי שבלקסינגטון, וירג'יניה. עם תום לימודיו הגבוהים שירת בצי ארצות הברית עד לשנת 1956. כשהשתחרר מהצי עבד בעסקי הממתקים של משפחתו. ברוק גדל כדמוקרטי, אך בשנות ה-50 של המאה ה-20 עבר מהפך והחל להזדהות עם המפלגה הרפובליקנית. ב-1962 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של טנסי, שבסיסו שוכנת עיר הולדתו צ'טנוגה.
מחוז הקונגרס השלישי היה המעוז הדמוקרטי היחיד במזרח טנסי, אזור שנחשב לרפובליקני באופן מובהק. למעשה, ניצחונו של ברוק בייצוג המחוז במהלך בחירות אמצע הכהונה חתמו 40 שנות שליטה דמוקרטיות במחוז. הודות לנטייה השמרנית שהחלה להתחזק בגבולות מחוז קונגרס זה, ברוק נבחר מחדש ב-1964 בפער של כתשעה אחוזים מקולות הבוחרים בתוך ניצחונו של הנשיא לינדון ג'ונסון ב-44 מדינות ברחבי ארצות הברית. ברוק נבחר מחדש גם בשנים 1966 וב-1968. במהלך כהונתו בבית הנבחרים הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1968, אך נגד חוק זכויות ההצבעה מ-1965 ונגד חוק זכויות האזרח 1964.
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית

ברוק כיהן בבית הנבחרים ארבע קדנציות, שהן שמונה שנים, ואז זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית בבחירות הכלליות ב-1970, כמי שיתמודד נגד הסנאטור המכהן אלברט גור האב. בבחירות המקדימות גבר על זמר הקאנטרי טקס ריטר. מסע הבחירות של ברוק הצליח להעלות על מוקד תשומת הלב את הידידות של גור עם משפחת קנדי ואת דפוס הצבעותיו של גור, שהיה ליברלי מדי כמי שמייצג מדינה בדרום ארצות הברית, ובכך ניצח אותו ונבחר למושבו.
בעודו בסנאט, ברוק היה יקיר התנועה השמרנית אך היה פחות פופולרי במדינת ביתו; אישיותו הייתה מנוכרת לפי אמות המידה של מרבית הפוליטיקאים. כשעמד לבחירה מחדש ב-1976 נחשב ל"פגיע", ומספר אישים בולטים במפלגה הדמוקרטית התמודדו אחד נגד השני בבחירות המקדימות במפלגתם במטרה אחת משותפת: להדיח את ברוק ביום הבחירות הכלליות. השם הבולט והידוע ביותר, לפחות בראשית מערכת הבחירות המקדימות, היה המתמודד לסנאט המשפטן ג'ון ג'יי הוקר. באופן שהפתיע את מרבית התחזיות, הזוכה בבחירות המקדימות היה ג'ים סאסר, שניהל את מסע הבחירות החוזרות של גור ב-1970.
סאסר הצליח לתעל לטובתו את הכעס הציבורי על פרשת ווטרגייט, שתמה רק כשנתיים קודם לכן. עם זאת, אסטרטגיית הקמפיין היעילה ביותר של סאסר הייתה להדגיש כיצד ברוק האמיד, באמצעות שימוש מיומן במערך המסים בידי רואי החשבון, הצליח לשלם פחות מ-2,000 דולר אמריקני כמס הכנסה בשנה הקודמת, סכום הנמוך משמעותית מזה ששילמו תושבים רבים במדינת טנסי, המאופיינת באוכלוסייה צנועה יחסית. סאסר נעזר גם בפופולריות של המועמד הדמוקרטי לנשיאות, ג'ימי קרטר, בקרב אנשי טנסי — מכיוון שקרטר היה צפוי לנצח במדינה זו בהפרש גדול. אף על פי שהתחיל ביתרון של 30 אחוזים בסקרים על סאסר, ברוק איבד את מושבו בסנאט ביחס של 47%–52% בבחירות הכלליות.
לפני שעמד לבחירה מחדש לסנאט, נמנה ברוק בין האישים הפוטנציאליים להחליף את סגן נשיא ארצות הברית נלסון רוקפלר כעמיתו למירוץ של הנשיא ג'רלד פורד בבחירות לנשיאות 1976.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הקונגרס

לאחר תבוסתו בבחירות לסנאט נותר ברוק פעיל בפוליטיקה של ארצות הברית. בשלהי שנות ה-70 התמנה ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית, וזכה לשבחים על מנהיגותו בהחייאת המפלגה אחרי פרשת ווטרגייט. הוא סייע להיבחרו של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן לנשיאות ארצות הברית ב-1980, ופעל למען השגת רוב רפובליקני בסנאט האמריקאי. הפעיל והסופר השמרני ויליאם בנט, לימים מזכיר החינוך של ארצות הברית, זקף לזכותו של ברוק את שיקום וארגון המפלגה הרפובליקנית יותר מכל מנהיג אחר במפלגה הרפובליקנית בתוקפה לאחר ווטרגייט.
במהלך כהונת ממשל רייגן כיהן ברוק כנציב הסחר של ארצות הברית בטרם מונה למזכיר מחלקת העבודה. בתפקידים אלה מיתן את עמדותיו השמרניות והפך לתומך בהעדפה מתקנת, בחופשת לידה ובתוכניות הסבה לעובדים. ג'ון סייגנטלר, המוציא לאור של העיתון "נאשוויל טנסיאן" (Nashville Tennessean) וחברו של אלברט גור, ציין הרגישות והסובלנות של ברוק לצרכים של מרבית האמריקאים, וציין כי התפתח למזכיר עבודה מעולה.
ב-1988 התפטר ברוק מתפקידו בממשל רייגן כדי לסייע בניהול מסע הבחירות הכושל של בוב דול. לאחר שעזב את הפוליטיקה בסוף שנות השמונים, ברוק הקים את "קבוצת ברוק" שייעצה אסטרטגית לחברות זרות ואמריקאיות כאחד בנוגע למדיניות סחר בינלאומי. בראשית שנות ה-90 הרוויח משרדו כמעט כמיליון דולר אמריקני בסיוע לממשלת מקסיקו בהעברת הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה. ב-1990 ברוק ורעייתו סנדי התיישבו באנאפוליס, בירת מרילנד. כעבור ארבע שנים הכריז ברוק על מועמדותו לסנאט מטעם מדינת מרילנד, אם כי אף מועמד לסנאט מטעם מדינה אחת שכבר כיהן מטעם מדינה שנייה מעולם לא זכה בבחירות מאז החלו הסנאטורים להיבחר בבחירות ישירות במהלך התקופה הפרוגרסיבית. ברוק התמודד נגד הסנאטור המכהן פול סארביינס, בין החברים הליברלים ביותר בקונגרס, והפסיד לו חרף המהפכה הרפובליקנית.
נפטר ב-25 במרץ 2021.
הערות שוליים

↑  טרה מיטשל מילניק, Brock Candy Company, באתר אנציקלופדיית טנסי (באנגלית)
↑  To Pass H.r. 6400, The 1965 Voting Rights Act, באתר GovTrack‏, 9 ביולי 1965 (באנגלית)
↑  UPI‏, Ford Lists Possible 1976 Running Mates, בתוך העיתון Bangor Daily News‏, 23 בינואר 1976 (באנגלית)
1 2 3  מייקל רוג'רס, ויליאם א. "ביל" ברוק השלישי, באתר אנציקלופדיית טנסי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461072305171  GND: 170145565  ISNI: 0000 0000 8275 309X  LCCN: n78082203  LNB: 000007124  NARA: 10582445  NKC: kup20000000011181  NTA: 073195332  SNAC: w6fx81d0  SUDOC: 253673801  US Congress: B000851  VIAF: 84492056   WorldCat (עם VIAF): 84492056 
דיוקנו של ברוק בסנאט האמריקאי
Riders on the Storm

"Riders on the Storm" (בעברית: "רוכבים על הסערה") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, שיצא לאור ביוני 1971 על ידי אלקטרה רקורדס כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי של הלהקה, L.A. Woman. השיר ידוע בשל היותו השיר האחרון שהקליט ג'ים מוריסון לפני מותו הפתאומי בפריז ב-3 ביולי 1971.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, למקום ה-22 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השביעי בהולנד.
רקע והרכב

"Riders on the Storm" סווג כרוק פסיכדלי, ג'אז רוק, שיר ארט רוק, ומבשר המוזיקה הגותית. לדברי הגיטריסט רובי קריגר והקלידן ריי מנזרק, השיר נכתב בהשראת שיר הקאנטרי "(Ghost) Riders in the Sky: A Cowboy Legend", שנכתב על ידי סטן ג'ונס והפך לפופולרי על ידי ווהן מונרו. המילים נכתבו והובאו לחזרות על ידי מוריסון, כאשר חלק מהן מתייחסות לרוצח הטרמפים בילי "קוקיד" קוק, שהיה נושא הסרט "The Hitch-Hiker" משנת 1953. מנזרק ציין כי שורות מסוימות מבטאות את אהבתו של מוריסון לבת זוגו פמלה קורסון.
מקובל לחשוב היא ש-"Riders on the Storm" הוא השיר שהמפיק הוותיק של הדלתות, פול רוטשילד, זלזל בו כ"מוזיקת קוקטייל", מה שזירז את עזיבתו בסשנים של L.A. Woman, שאושרה על ידי הגיטריסט רובי קריגר. רוטשילד עצמו הכחיש טענה זו, וטען כי הוא למעשה השתמש בכינוי זה כלפי השיר "Love Her Madly". לאחר עזיבתו של רוטשילד, נבחר המהנדס הוותיק ברוס בוטניק לקחת על עצמו את תפקידי ההפקה, לצד הדלתות עצמם.
"Riders on the Storm" הוקלט ב-the Doors Workshop בדצמבר 1970 בסיועו של בוטניק. מאוחר יותר בינואר 1971, לאחר שמוריסון הקליט את השירה העיקרית שלו, התכנסה הלהקה באולפני פופי כדי להשלים את המיקס של L.A. Woman שבו מוריסון לחש את המילים מעליהם כדי ליצור אפקט הד. זה היה השיר האחרון שהוקלט על ידי כל ארבעת חברי הדלתות, כמו גם השיר האחרון שהוקלט על ידי מוריסון שיצא בימי חייו. הסינגל יצא לאור ביוני 1971, ונכנס לבילבורד הוט 100 בשבוע שהסתיים ב-3 ביולי 1971, באותו שבוע בו מוריסון מת.
משתתפים

הדלתות
ג'ים מוריסון - שירה, לחישות
ריי מנזרק - פסנתר רודס
רובי קריגר - גיטרה חשמלית עם טרמולו
ג'ון דנסמור - תופים
מוזיקאים נוספים
ג'רי שף - גיטרה בס
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | 2× פלטינה | 2,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 2,000,000 |