stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרקוס יורנטה
הערות שוליים

↑  מרקוס יורנטה: רוצה לזכות באהבת הקהל באתלטיקו, באתר ONE‏, 21 ביוני 2019
↑  OFICIAL Lista de convocados para la Copa Mundial de Fútbol de la FIFA Catar 2022 באתר פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, 11 בנובמבר 2022 (בספרדית)
| נבחרת ספרד – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 דה חאה •  2 אספיליקווטה •  3 ד. יורנטה •  4 פאו טורס •  5 בוסקטס •  6 מ. יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 מורנו •  10 טיאגו •   11 פראן טורס •  12 גרסיה • 13 סאנצ'ס •  14 גאיה • 15  • 16 רודרי • 17 רואיס • 18 אלבה • 19 אולמו • 20 אדאמה • 21 אויארסבאל • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 26 פדרי • מאמן: לואיס אנריקה |  1 דה חאה •  2 אספיליקווטה •  3 ד. יורנטה •  4 פאו טורס •  5 בוסקטס •  6 מ. יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 מורנו •  10 טיאגו •   11 פראן טורס •  12 גרסיה • 13 סאנצ'ס •  14 גאיה • 15  • 16 רודרי • 17 רואיס • 18 אלבה • 19 אולמו • 20 אדאמה • 21 אויארסבאל • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 26 פדרי • מאמן: לואיס אנריקה | ספרד |
| נבחרת ספרד – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 סאנצ'ס •  2 אספיליקווטה •  3 גרסיה •  4 פא. טורס •  5 בוסקטס •  6 יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 גאבי •  10 אסנסיו •   11 פר. טורס •  12 ויליאמס • 13 ראיה •  14 באלדה • 15 גייאמון • 16 רודרי • 17 פינו • 18 אלבה • 19 סולר • 20 קרבחאל • 21 אולמו • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 25 פאטי • 26 פדרי • מאמן: אנריקה |  1 סאנצ'ס •  2 אספיליקווטה •  3 גרסיה •  4 פא. טורס •  5 בוסקטס •  6 יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 גאבי •  10 אסנסיו •   11 פר. טורס •  12 ויליאמס • 13 ראיה •  14 באלדה • 15 גייאמון • 16 רודרי • 17 פינו • 18 אלבה • 19 סולר • 20 קרבחאל • 21 אולמו • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 25 פאטי • 26 פדרי • מאמן: אנריקה | ספרד |
משפחת בונייר

משפחת בונייר בארוחת חג, 1910
אווה ואוקה בונייר ליד מכוניתם, סוף שנות ה-30 של המאה ה-20
משפחת בונייר (Bonnier) היא שושלת שוודית-יהודית ממוצא אשכנזי, שבניה הקימו אימפריית תקשורת והוצאה לאור מהגדולות בסקנדינביה כיום.
אבות המשפחה הגיעו לדרזדן מבוהמיה במאה ה-18. במפנה המאה ה-19 היגר גרהרד בונייר לדנמרק ושם החל לעסוק במסחר בספרים. שלושת בניו הצפינו לשוודיה.
העסק המשפחתי, קבוצת בונייר בע"מ (אנ'), שבסיסו בסטוקהולם, נוסד בקופנהגן ב-1804 ומצוי היום בבעלותם ובניהולם של ילדיהם של האחים תור ואוֹקֶה בונייר, שהם דור חמישי לצאצאי גרהרד בונייר.
הדמות המוקדמת ביותר הידועה מבין אבות השושלת היא סוחר הבדים יעקב שי (Schye; נ' 1674) מהעיירה היהודית זובורטן שבגבול צ'כיה-גרמניה. בנו, התכשיטן לבל שי (Schie; ‏1790-1718), הוליד ב-1745 את לבל סלומון הירשל (Hirschel), שהיה סוחר מטבעות. בנו, גוטקינד, נולד בשנת 1778, ובהיותו בן 23 התיישב בקופנהגן ושינה את שמו לגרהרד בונייר – שם משפחה שאפשר שהוא גרסה צרפתית של השם הגרמני גוטקינד ("אדם טוב") או לחלופין הושאל משמו של אציל צרפתי מתקופת המהפכה, הדיפלומט אנטואן בונייה ד'אלקו (Bonnier d'Alco), שנרצח בידי הוסרים. בבירת דנמרק פתח בונייר ספריית השאלה וחנות, ואף הוצאת ספרים קטנה; וכמו כן פרסם את ספרו הראשון, שעסק בסיפורי פשיעה. בנו הבכור, אדולף (1867-1806), הגיע לגטבורג ב-1827 במטרה לנסות ולהרחיב את החברה המשפחתית, ובחלוף שנה פתח ספרייה בעיר. כמה שנים מאוחר יותר הוקם גם עסק דומה בסטוקהולם. ב-1834 ייסד אדולף בונייר הוצאה לאור ושני אחיו הצעירים, דויד-פליקס (1881-1822) ואלברט (1900-1820), עברו לסטוקהולם כדי לסייע שם. גרהרד בונייר מת בדנמרק ב-1862.
לאורך השנים היו בני ובנות משפחת בונייר בעמדות חשובות בתחומי העיתונות, ההשכלה והפוליטיקה בשוודיה, וקונצרן בונייר חולש בין היתר על נתחים מתעשיית הקולנוע המקומית כמו גם על היומון המוביל חדשות היום.
מספר רב של נכסים במזרח האמיד של סטוקהולם שייכים או נקשרים עם בני המשפחה השונים. מהם ניתן למנות את וילה בונייר, בתכנון ראגנאר אסטברג (אנ') (בית עיריית סטוקהולם (אנ'); בניין המוזיאון היהודי בסטוקהולם בראשיתו) ששימשה כביתם של אוקה ואווה בונייר וכיום משמשת את הממשל ומהווה אחד משורה של בתים ייצוגיים, "הפונדק הצרפתי" ו"מנילה תחתית" (מִשכן אוסף האמנות המשפחתי), וכן "בית בונייר" במרכז העיר שאותו מאכלסים אחדים מהמגזינים של הקונגלומרט המשפחתי ולצדו חלל גדול לתצוגות אמנות עכשווית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310937605171  GND: 128755970  LCCN: sh2003004053  VIAF: 62608755   WorldCat (עם VIAF): 62608755
משה שחורי

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1955 (בן 69)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–2005 (כ־30 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקת האיסוף בחיל המודיעין  מפקד יחידה 9700  קצין מודיעין ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה האינתיפאדה השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל מפלגת קדימה
 
משה שחורי (נולד ב-19 בפברואר 1955) הוא קצין צה"ל בדימוס שכיהן כקצין מודיעין ראשי בצה"ל בדרגת תת-אלוף ושימש כמנכ"ל מפלגת קדימה תחת ציפי לבני כיו"ר המפלגה.
ביוגרפיה

שחורי התגייס לצה"ל בשנת 1975 והוכשר כטכנאי. כקצין בכיר פיקד על מחלקת האיסוף באגף המודיעין, בשנים 1993–1998 פיקד על יחידה 9700, המערך החזותי הכולל את יחידת התצפית והמזל"טים. בין השנים 2001–2005, בתקופת האינתיפאדה השנייה, היה קצין מודיעין ראשי.
כקצין מודיעין ראשי, היה שחורי אחד ממקימי "תוכנית חבצלות", תוכנית הדגל של חיל המודיעין, בשנת 2004.
בסיום תפקידו, בתקופת ההכנות לתוכנית ההתנתקות, השתחרר מצה"ל.
בין השנים 2005–2008 היה מנכ"ל הקרן לרווחת ניצולי השואה בישראל. באותה תקופה החל לעסוק בהתנדבות בקידום פרויקטים בעיריית ראש העין, עיר מגוריו. בשנת 2008 נרתם בהתנדבות לניהול מטה הבחירות של ציפי לבני בהתמודדותה על ראשות מפלגת "קדימה". לאחר היבחרה של לבני לראשות המפלגה, בחודש נובמבר מונה שחורי למנכ"ל המפלגה.
ב-2011 נעצר עם רעייתו במסגרת פרשת שוחד ברשות המיסים והוצא לחופשה מתפקידו. ב-2014 נסגר התיק בשל העדר ראיות מספיקות.
ב-2013 סיימה משטרת ישראל חקירה בעניין פרשיות הנוגעות להתנהלות עובדי ויועצי המפלגה ומצאה כי קיימת תשתית ראייתית לעבירות של שחורי בנושא רישום כוזב במסמכי תאגיד, קשירת קשר לביצוע פשע, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, שיבוש מהלכי משפט ועבירות של פגיעה בפרטיות.[דרושה הבהרה]
השכלה וחיים אישיים

שחורי הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה והלוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה, ובוגר הקורס לפיקוד ומטה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי לעורכת הדין דליה שחורי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  http://www.rosh-haayin.muni.il/article_page.asp?id=2575 (הקישור אינו פעיל)
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, בעקבות מעצרו: מנכ"ל קדימה הוצא לחופשה מתפקידו, באתר וואלה, 15 בפברואר 2011
↑  זוהר שחר לוי, נסגר תיק החקירה נגד משה שחורי ורעייתו, באתר כלכליסט, 8 באוקטובר 2014
↑  חן מענית, ‏המשטרה: להעמיד לדין את מנכ"ל קדימה לשעבר, משה שחורי, באתר גלובס, 18 ביולי 2013
↑  הסתיימה החקירה בעניין מפלגת קדימה, אתר משטרת ישראל, 18 ביולי 2013
↑  תומר גנון, הסדר טיעון לעו"ד דליה שחורי: תודה בהשמטת הכנסות ולא תורשע, באתר כלכליסט, 28 במאי 2015
נובה גוריצה

| --- | --- |
סמל נובה גוריצהסמל נובה גוריצה
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  סלובניה סלובניה
 אזור:  גורישקה
 שטח:  309.0 קמ"ר
 גובה:  92 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,031 (1 בינואר 2020)
  ‑ צפיפות:  110 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  45°58′0″N 13°39′0″E﻿ / ﻿45.96667°N 13.65000°E﻿ / 45.96667; 13.65000
 אזור זמן:  UTC +1
 www.nova-gorica.si
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. נובה גוריצה (למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. נובה גוריצה     שטח הרשות המקומית נובה גוריצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נובה גוריצה (בסלובנית: Nova Gorica, בגרמנית: Neu-Görz, באיטלקית: Nuova Gorizia) היא העיר ה-11 בגודלה בסלובניה, ובירת אזור גורישקה. העיר ממוקמת במערב המדינה, סמוך לגבול עם איטליה.
היסטוריה

בצידו האיטלקי של הגבול שוכנת העיר התאומה גוריציה, בין שתי הערים מתקיים שיתוף פעולה כמעט בכל התחומים, והאזור המטרופוליני מנוהל על ידי מועצה משותפת. מסילת ברזל מפרידה בין שכונות שתי הערים, אף על פי שהגבול עצמו עובר מספר מטרים מערבית לה. תחנת הרכבת של נובה גוריצה היא המבנה היחיד בעיר השוכן מערבית למסילה, והיא משרתת את תושביהן של שתי הערים.
נובו גוריצה ("גוריצה החדשה") היא עיר מתוכננת, העיר נוסדה בשנת 1948 לאחר ועידת השלום בפריז שקבעה את הגבול בין איטליה ליוגוסלביה. במסגרת הסכם השלום נותרה העיר גוריציה בשטח איטליה, וכך נותקו עמק סוצ'ה, עמק ויפאווה, וצפון מערב הקראס מהמרכז המטרופוליני שלהם. ממאי 2011 הצטרפו נובו גוריצה וגוריציה, למועצה משותפת חוצת גבולות המנהלת את האזור המטרופוליני. העיר בנויה בסגנון אדריכלות מודרנית. צפונית לעיר נמצא ההר הקדוש סווטה גורה, בפסגת ההר שגובהו 682 מטרים, ממוקמת כנסייה שנבנתה לראשונה בין השנים 1514–1544.
יהודים

נכון לראשית המאה ה-21 לא מתגוררים יהודים בנובה גוריצה. יהודים התגוררו בגוריציה משלהי המאה ה-13. ב-1943, לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטה גרמניה הנאצית על האזור ויהודי גוריצה גורשו אל מחנות ההשמדה. כאמור, ב-1948 הוקמה נובה גוריצה וחומת אבן הוקמה כדי להפריד בין היישובים. החומה פורקה ב-2004. בפאתי הפרבר רוֹזְ'נָה דוֹלִינָה (אנ') שבנובה גוריצה שוכן בית העלמין היהודי העתיק של גוריציה.
בית העלמין בנוי בצורת משולש, מוקף בחומת אבן שהוקמה בשלהי ה-19 ומשתרע על שטח של 5,662 מטרים רבועים. שטחו הקדום גדול יותר, אך ב-1890 בוצעו במקום עבודות תשתית ופיתוח דרכים ושטחו של בית העלמין תוחם על ידי הרשויות האוסטרו-הונגריות. במקום מצויות כ-900 מצבות, חלק גדול מהן הועברו למקום מבית עלמין קדום יותר, או משטחים אשר היו מחוץ לתחום המגודר של בית העלמין. רישומי הקבורות בבית העלמין ומפה מפורטת שלו מצויים בארכיון הקהילה היהודית בטריאסטה. בתוך בית העלמין גלעד לזכר הנספים בשואה. המצבה הקדומה ביותר היא מ-1450 ככל הנראה של בן משפחת מוֹרְפּוּרְגוֹ (אנ'). מרבית המצבות המזוהות הן מהמאה ה-19 והכיתוב עליהן הוא באיטלקית ובעברית.
ערים תאומות

לנובה גוריצה חמש ערים תאומות:
סרביה אלכסנדרובאץ', סרביה
אוסטריה קלגנפורט, אוסטריה
קרואטיה אוטוצ'אץ, קרואטיה
איטליה סאן ונדמיאנו, איטליה
אזרבייג'ן אוגוז, אזרבייג'ן
הערות שוליים

↑  בית העלמין בגוריציה, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
↑  הקהילה היהודית בגוריציה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודי 176-175.
↑  בית העלמין בנובה גוריצה, באתר novagorica-turizem (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566721105171  GND: 4306185-0  LCCN: n81005151  MusicBrainz: 0cd12e9b-a4c1-4eab-94e0-d8a84e25ec96  NKC: ge407212  VIAF: 140723757   WorldCat (עם VIAF): 140723757
נגד טימרכוס

נגד טימרכוס (ביוונית: Κατὰ Τιμάρχου) הוא השם שניתן לנאום תביעה שכתב בשנת 346-345 לפני הספירה המדינאי אתונאי אייסכינס (Aischines), שנודע בכושר הנאום שלו. הנאום הוא יצירה המתארת את הפרקטיקה המשפטית באתונה. יצירה זו אף  מתארת את תפיסת העולם של אזרחי אתונה כלפי אהבה חד מינית בין גברים.
הרקע לתביעה

אייסכינס תבע לדין מדינאי יריב מאתונה בשם טימרכוס. אייסכינס היה אחד מחשובי סיעת השלום שרצתה בהסכם עם מלך מוקדון פיליפוס השני. טימרכוס היה חלק מסיעת הנצים שקראו להתנגד למלך המוקדוני ולא תמכו בהסכם כלשהו עמו. ראשון, תבע טימרכוס את אייסכינס, בטענה כי זה בגד באתונה והוא משרת את המלך המוקדוני. טימרכוס ושותפו לסיעה דמוסתנס טענו כי אייסכינס בגד בשליחותו ובעיר בעת משלחת הכזב.
בתגובה החליט אייסכינס, שהיה ידוע ביכולתו הרטורית, לתבוע את טימרכוס במטרה לסלקו מפעילות ציבורית ואף לגרום לשלילת חלק מזכויותיו האזרחיות. התוצאה של שלילת זכויות האזרח הייתה, בין השאר, ביטול התביעה כנגד אייסכינס עצמו.
האשמה כנגד טימרכוס

נטען כנגד טימרכוס כי קיבל תשלום עבור שירותי מין כשהיה צעיר במסגרת יחסי מין פדרסטיים והיה פורנוס. החוק באתונה קבע כי זו עבירה שעונשה שלילת זכויות אזרחיות. בין הזכויות שנשללות מצוינים איסור לשמש במשרה ציבורית, תביעת אזרח לדין, נאומים באספות עם ועוד.
ביסוס התביעה

התביעה מבוססת ברובה על רכילות, שמועות ורמזים שאינם מוכחים בעת המשפט. התובע, המפורסם ביכולת הנאום שלו, משתמש בטכניקות דמגוגיות. טכניקות אלו משמשות כדי לבסס ראיות שבעצם אינן קיימות. בידי התובע אין עדים או ראיות מוחשיות כלשהן. התובע משתמש היטב בחולשות אנושיות ובכשלים לוגיים על מנת לשכנע את המושבעים. הראיות המעטות שמוצגות הן נסיבתיות.
מערכת המשפט באתונה

באתונה של המאה ה-4 יכול היה כל אזרח לתבוע אזרח אחר בעניין אישי או ציבורי. הפסיקה ניתנה על ידי מושבעים שנבחרו מתוך מאגר של 6000 אזרחים שנבחרו לתפקיד זה. גודל קבוצת המושבעים נקבע לפי חשיבות המשפט. במקרים מסוימים הכיל בית המשפט מעל ל-2000 מושבעים, שלאיש מהם לא היה ידע כלשהו בחוק או במשפט. מקצוע עריכת דין לא היה קיים וכך גם מומחיות בתחום המשפט. ראיות שהוצגו בעת המשפט לא נבדקו לפני כן, למושבעים לא היו הכלים לבחון את העובדות שהוצגו על ידי הנואמים ולא ניתן היה לחקור עד לגבי תוכן עדותו.
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
לקריאה נוספת

אייסכינס, נגד טימרכוס; על אהבת גברים. תרגמה מיוונית והוסיפה פירוש: דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת מאגנס, 2005.
שלום פרלמן, "נאום מופת: על תרגומה של דבורה גילולה לאייסכינס, נגד טימרכוס" קתרסיס 7, אביב תשס"ז 2007, 14-26.
Kenneth J. Dover, Greek Homosexuality, Harvard University Press, Cambridge (Massachusetts), 1989 (1st edition 1978). ISBN 0-674-36270-5
משפט האי-שלמות של צ'ייטין

משפט האי-שלמות של צ'ייטין הוא משפט הקובע שבכל תורה עקבית עשירה מספיק, לא ניתן להוכיח טענות מסוימות לגבי סיבוכיות קולמוגורוב, אף על פי שהן נכונות. המשפט פורסם על ידי המתמטיקאי ומדען המחשב האמריקאי גרגורי צ'ייטין בשנת 1971.
ביתר פירוט, המשפט קובע שלכל תורה עקבית, ואפקטיבית שמסוגלת לתאר סיבוכיות קולמוגורוב קיים קבוע  L, כך שלכל n טבעי, לא ניתן להוכיח את הטענה "סיבוכיות קולמוגורוב של n גדולה מ-L", זאת על אף שיש מספרים טבעיים שהטענה נכונה לגביהם. מכיוון שהמשפט מראה שיש טענות נכונות שאי אפשר להוכיחן, אז בהכרח התורה אינה שלמה. לכן, למרבית התורות, משפט האי-שלמות הראשון של גדל מתקבל כמסקנה של משפט האי-שלמות של צ'ייטין (המשפט של גדל דורש תנאים מוחלשים במעט לגבי התורה ולכן תקף גם לתורות סטנדרטיות פחות).
בניגוד להוכחת המשפט של גדל, שדומה לפרדוקס השקרן, הוכחת המשפט של צ'ייטין עושה שימוש בפרדוקס של ברי. ההוכחה מראה שאם המשפט אינו נכון, אז מקבלים סתירה בדמות הפרדוקס של ברי.
נוסח פורמלי

סיבוכיות קולמוגורוב (הקרויה גם "סיבוכיות קולמוגורוב-צ'ייטין") של מספר טבעי n מסומנת  K(n) ומוגדרת כאורך (מספר התווים) של תוכנית המחשב הקצרה ביותר שמדפיסה את n. כדי שהמושג יוגדר היטב יש לבחור שפת תכנות שהתוכניות נכתבות בה  (בדרך כלל בוחרים בקידוד כלשהו של מכונות טיורינג כסדרת ביטים). סיבוכיות קולמוגורוב של מספר תלויה בשפה הנבחרת, אך אין חשיבות רבה לבחירה - לכל שתי שפות תכנות קיים קבוע, כך שההפרש בסיבוכיות של כל מספר שהוא לפי שתי השפות הוא תמיד קטן מן הקבוע.
משפט האי-שלמות של צ'ייטין. לכל תורה עקבית ואפקטיבית שמסוגלת לתאר סיבוכיות קולמוגורוב קיים קבוע  L (התלוי בתורה ובשפת התכנות) כך שלכל n טבעי לא ניתן להוכיח את הטענה " L<K(n)" במסגרת התורה.
יש רק מספר סופי של תוכניות מחשב שקצרות מ- L. לכן יש רק מספר סופי של מספרים שמקיימים  L\geq K(n), וכמעט כל המספרים מקיימים  L<K(n). למרות זאת, משפט האי-שלמות של צ'ייטין קובע שלגבי אף אחד מן המספרים האלה לא ניתן להוכיח באופן ספציפי ש- L<K(n).
הוכחה

תהא  T תורה המקיימת את תנאי המשפט. יהי  L מספר טבעי גדול מספיק (התנאי המדויק על L ייקבע בהמשך). נניח בשלילה שקיים  n כך שקיימת הוכחה לטענה  L<K(n). נסדר את כל ההוכחות האפשריות ב- T בסדרה לפי סדר לקסיקוגרפי. נסמן ב- w את ההוכחה הראשונה בסדרה לטענה מהצורה  L<K(n). נסמן ב- m את המספר שלגביו  w מוכיחה כי  L<K(m).
נתאר כעת תוכנית מחשב  M שמדפיסה את  m.  M עוברת אחת אחת על כל ההוכחות בסדרה עד שהיא פוגשת הוכחה לטענה מהצורה  L<K(n), ואז היא מדפיסה את  n (כאן נכנסת הדרישה ש- T אפקטיבית, אחרת לא ניתן לזהות את ההוכחה). לפי ההגדרות שקבענו,  M תפגוש  w ותדפיס את  m.
כעת נעריך את האורך של התוכנית  M. החלק ב- M שמגדיר את המעבר על הסדרה ואת קריאת ההוכחות הוא מאורך קבוע. האורך של החלק שמורה לבדוק האם ההוכחה מוכיחה טענה מהצורה  L<K(n) תלוי באורך של הייצוג של  L. את  L ניתן לייצג בשיטה העשרונית בעזרת  \log L תווים. לכן האורך של התוכנית  M כולה הוא  C+\log L כאשר  C מספר קבוע כלשהו (שערכו תלוי בשפת תכנות וב- T).
ל- L גדול מספיק מתקיים האי-שוויון  C+\log L<L. מכאן ש- M היא תוכנית מחשב שאורכה קצר מ- L והיא מדפיסה את  m ולכן  L>K(m). זאת בסתירה ל- w שמוכיחה ש- L<K(m). לכן  T לא יכולה להיות עקבית.
מסקנות

בשנת 1943 המתמטיקאי סטפן קליני הוכיח שתורות הכוללות את האריתמטיקה הסטנדרטית מסוגלות לתאר חישוביות. לתורות אלו משפט האי-שלמות של צ'ייטין מוכיח אי-שלמות וגורר את המשפט הראשון של גדל. למקרים האלו קליני כבר הציג הוכחה קצרה במיוחד למשפט של גדל, בהסתמך על אי-כריעות בעיית העצירה.
מהמשפט נובע ש- K(n) אינה פונקציה ניתנת לחישוב. אילו הייתה תוכנית מחשב שהייתה מסוגלת לחשב את  K(n) לכל n, הרי שבקלות ניתן היה להוכיח טענה מהצורה  L<K(n). ניתן גם להוכיח תוצאה זו ישירות בדרך דומה.
הישראלים שירה קריצ'מן ורן רז הוכיחו משפט אנלוגי למשפט האי-שלמות השני של גדל על סמך משפט האי-שלמות של צ'ייטין. הם הראו כי תורות המקיימות את תנאי המשפט של צ'ייטין ובנוסף חזקות מספיק כדי לתאר את הוכחת המשפט עצמה, לא יכולות להוכיח את העקביות של עצמן.
נוף עם כרכרה ורכבת

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  90.5 ס״מ 
 גובה:  72 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון פושקין, מוסקבה
 
נוף עם כרכרה ורכבת הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך שנוצר בשנת 1890 בעת שואן גוך התגורר באובר-סור-אוּאז שבצרפת.
אודות היצירה

ואן גוך חיי את חודשיו האחרונים באובר-סור-אוּאז, עיירה בצפון צרפת, לאחר שעזב את המוסד הפסיכיאטרי במאי 1890. הוא צייר את היצירה כשבוע לאחר שהשלים את דיוקנו של ד"ר פול גאשה. הנוף המתואר ביצירה מאופיין ביחסיות, כלומר היצירה מומחשת כתמונה אמיתית עם יחסיות מרחק בראייה רגילה. הנוף בעל הפרספקטיבה הזה הפך לאחד מהאוהבים ביותר על הצייר ביחד עם הנוף בסכוונינגן שבהאג.
במכתב לאחותו, ווילאמינה, ואן גוך מתאר את הניסיון שלו ליצור משהו המתאר את המהירות שבה משתנה המציאות בעת המודרנית. בציור מתואר שדה ונוף הכוללים בית איכרים, כרכרה  הרתומה לסוס וכדומה. זוהי סצנה אופיינית לנוף הכפרי. באופן מנוגד, הרכבת העוברת במרחק על רקע ההרים. ואן גוך תיאר את עבודתו על יצירה זו כמהירה וכמאומצת כנראה הן כדי לתפוס את הרכבת עצמה בציור והן כדי להמחיש את הסגנון המנוגד של הלך החיים המודרני.
כיום, היצירה מוצגת במוזיאון פושקין, מוסקבה, רוסיה.
הערות שוליים

↑  Hulsker (1980) p. 462
↑  Naifeh and Smith (2011) pp. 290-3
↑  http://vangoghletters.org/vg/letters/let886/letter.html ‏ מכתב 883, וינסנט ואן גוך, מכתבים, מוזיאון ואן גוך, 13 ביוני 1890
↑  https://www.thehistoryofart.org/vincent-van-gogh/landscape-with-a-carriage-and-a-train/
↑  http://www.vggallery.com/painting/p_0760.htm ‏ Brooks, D. "Landscape with Carriage and Train in the Background". The Vincent van Gogh Gallery, endorsed by Van Gogh Museum, Amsterdam. David Brooks (self-published).
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 221866
נובה זמקי

בית הכנסת בנובה זמקי
נובה זמקי (בסלובקית: Nové Zámky) היא עיר בדרום מערב סלובקיה, בשפלות הדנובה, על הנהר ניטרה כ-100 ק"מ מברטיסלאבה וכ-25 ק"מ מגבול הונגריה. כשני שלישים מתושבי העיר הם סלובקים וכשליש הם הונגרים. בעבר נקראה ארשקויוור (בהונגרית: Érsekújvár) ובגרמנית: Neuhäus[e]l.
תולדות העיר

מהמאה ה-10 עד 1918 הייתה העיר בשטח ממלכת הונגריה. בשטח העיירה נבנה מבצר בצורת כוכב, נגד התקפות האימפריה העות'מאנית. העיירה התפתחה סביב המבצר, ומכאן שמה, שמשמעותו היא "טירתו החדשה של הארכיבישוף". בסוף המאה ה-16 ובאמצע המאה ה-17, עד 1685, שלטו הטורקים בנובה זמקי. עקב התקוממויות במאה ה-17 הרסו השליטים ההונגריים את העיירה בשנת 1724, כדי למנוע שימוש במבצרה בתור בסיס למרד.
בשנת 1920, לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, נכללה העיירה בשטח צ'כוסלובקיה. בין השנים 1938–1945 נכללה העיירה בשטח הונגריה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נפגעה העיירה קשות מהפצצות בעלות הברית. רק חלק קטן מהמבצר עדיין קיים היום, אך המבצר עדיין מופיע בסמל העיירה.
בעיירה כנסייה ומנזר פרנציסקניים שנבנו בסגנון הבארוק המוקדם במאה ה-17 ושופצו במאה ה-18 ובסוף המאה ה-19. בעיירה לוח הנצחה ליהודי העיירה שנרצחו בשואה. בית הכנסת האורתודוקסי של נובה זמקי שופץ ב-1992 והיום הוא אתר היסטורי סלובקי, ואחד מבתי הכנסת הבודדים שעדיין משמשים קהילות יהודיות בסלובקיה למטרות דתיות.
יהודי נובה זמקי

יהודים ראשונים הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-18, ייתכן והיו מספר שנים בהן לא היו יהודים באזור בעקבות האיסור על ישיבת יהודים בחבל המכרות שבמרכז סלובקיה. ראשוני הקהילה הממוסדת בעיר הגיעו באמצע המאה ה-19, רובם מהעיירה הסמוכה שוראני. היו בעיירה שתי קהילות יהודיות, נֵאולוגית ואורתודוקסית, והן החזיקו בין היתר בית ספר יסודי (נפרד לכל זרם) חטיבת ביניים נאולוגית, תלמוד תורה אורתודוקסי וישיבה. פעלו בה ארגונים ציוניים ויהודיים שונים וכן מפלגה יהודית שנציגיה נבחרו למועצת העיר.
בשנת 1930 היו בעיירה 2,535 יהודים, שהיוו כ-10% מתושבי העיירה.
יהודי נובה זמקי > השואה

לאחר החלוקה יהודי העיר היו תחת שלטון הונגרי ולא גרמני ועל כן לא חלו חוקי גזע נאצים במדינה. עם זאת, גם להונגריה היו מספר חוקים אנטישמיים שנועדו להביע אהדה לשלטון הנאצי. היהודים הורחקו ממשרות ציבוריות, הוטלו עליהם מגבלות כלכליות וגברים נשלחו לעבודות כפייה כחלק מהמאמץ המלחמתי. למרות זאת, בשלב זה לא נשקפה סכנה לחייהם של יהודי העיר וגם איום הגירושים לא חל עליהם, למעט יהודים שלא החזיקו באזרחות הונגרית שגורשו מהמדינה.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה במרס 1944. בתחילת אפריל נערך מפקד בעיר והקהילה האורתודוקסית מנתה 1,144 יהודים והנאולוגית 964. בראשית מאי הוקמה בעיר מועצה יהודית בראשותם של ינוש ברנפלד וליאו הורבט. פעולתם הראשונה הייתה העברת היהודים לגטו בשבוע בין ה-7 ל-12 במאי, כל משפחה קיבלה חדר אחד. בנוסף הקימו בגטו בית חולים כללי, בית חולים למחלות מידבקות ובית יולדות, שירות סדר יהודי ומכבי אש. בראשית יוני פונו כל יהודי הגטו אל מרכז השילוחים בעיר יחד עם יהודים נוספים מהמחוז. משם יצאו שני משלוחים, ב-11 וב-14 ביוני, שמנו 4,843 יהודים שהגיעו כולם לאושוויץ.
אישים ילידי נובה זמקי

יעקב וייס, מעולי הגרדום.
מרים רות, סופרת.
ארנסט קליין, בלשן ורב.
מרטינה סוחה, טניסאית.
דליה שימקו, שחקנית.
משפחת ארסלאן

משפחת ארסלאן (أرسلان) היא משפחה דרוזית אריסטוקרטית בלבנון, המהווה אחת משתי משפחות המתחרות ביניהם על היוקרה בעדה הדרוזית.
משפחת ארסלאן נמצאת בתחרות מאות שנים עם משפחת ג'ונבלאט על ההגמוניה בעדה הדרוזית. הדרוזים בלבנון מחולקים ליזבקים ולג'ונבלאטים, כשמשפחת ארסלאן עומדת בראש קונפדרציית היזבקים. 
כיום עומד בראש המשפחה טלאל ארסלאן, שירש את תפקידו מאביו, מג'יד.
טלאל עומד בראש המפלגה הדמוקרטית הלבנונית הזוכה לרוב תמיכתה מבני המשפחה. בבחירות 2009 זכתה המפלגה לשני מושבים בפרלמנט הלבנוני (מול 10 מושבים שהשיגה מפלגתו של וליד ג'ונבלאט, המתחרה בו על הקול הדרוזי).[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Arslan Family, באתר Answers.com;‏ ראו גם: w:en:List of political families in Lebanon#Arslan family
ערך זה הוא קצרמרבנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נוף מחלון בלה-גרא
לקריאה נוספת

Gernsheim, Helmut, "The 150th Anniversary of Photography", History of Photography 1, no. 1 (January 1977): 3-8
Batchen, Geoffrey, Burning with Desire: The Conception of Photography, The MIT Press, 1997, pp. 120-127
Schaaf, Larry J, "Invention and Discovery: First Images", in: Beauty of Another Order, Ann Thomas (ed.), Yale University Press, 1997
הערות שוליים

↑  Batchen, Burning with Desire, p. 127
נחל ערער

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  6.5 ק"מ
 מוצא:  הר החרמון
 שפך:  נחל שיאון
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
 
נַחַל עַרְעָר הוא נחל אכזב באורך 6.5 ק"מ, בהר חרמון. הנחל מתחיל במורדות הר שקד שבפסגות החרמון ויורד מערבית דרומית. וזורם בסופו לנחל שיאון.
בשל התנאים הגאוגרפים הייחודים של הנחל, גדלים בו צמחים נדירים רבים והוא המקום היחיד בישראל שבו גדל האלון השסוע.
לקריאה נוספת

מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול כרך 2 : החרמון, הגולן, עמק החולה - נחל ערער.
משפט האיינזצגרופן

תא הנאשמים במשפט האיינזצגרופן
משפט האיינזצגרופן, או בשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אוטו אולנדורף ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Otto Ohlendorf, et al.) היה התשיעי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים, אשר נידונו בפני בית דין צבאי של צבא ארצות הברית;אשר כונה "military tribunal 9" ונערכו בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. במשפט זה עמדו לדין באשמת ביצוע רצח המוני,  24 קצינים באיינזצגרופן.