stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרים חיצונים (הלכה)
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק', עמוד ב'
↑  בר"יף וברש"י ישן הגרסה 'ספרי מינים', כלומר ספרי הנוצרים והגרסה שונתה מחמת הצנזורה
↑  רש"י שם ד"ה צדוקים
↑  רי"ף ורא"ש שם
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק י', הלכה א'
↑  פני משה שם
1 2 3  באר שבע סנהדרין דף ק' עמוד ב'
↑  רבינו עובדיה מברטנורא, מסכת אבות פרק ה' משנה כ"ב
1 2  תפארת ישראל, מסכת סנהדרין פרק י' משנה א'
↑  תפארת ישראל שם
↑  באר שבע סנהדרין דף ק' עמוד ב'. הרב אלחנן וסרמן, ביאורי אגדות על דרך הפשט (נמצא בסוף קובץ הערות למסכת יבמות - שו"ת הרשב"א), סימן י"א, אות י"א. בשונה משיטת התפארת ישראל שכתב שאולי להתלמד מותר
↑  הרב אלחנן וסרמן, ביאורי אגדות על דרך הפשט (נמצא בסוף קובץ הערות למסכת יבמות - שו"ת הרשב"א), סימן י"א, אות ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ט"ו, עמוד ב'
↑  הרב יצחק בר ששת, ‏תשובות הריב"ש סימן מ"ה, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  חובת הלבבות, שער היחוד, פרק ו'
↑  הרב אלחנן וסרמן, ביאורי אגדות על דרך הפשט (נמצא בסוף קובץ הערות למסכת יבמות - שו"ת הרשב"א), סימן י"א, אות ט'
↑  באר שבע סנהדרין דף ק' עמוד ב', על פי דברי הרי"ף והרא"ש שם
↑  מאירי מסכת סנהדרין דף צ' עמוד א'
↑  ראה תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ג, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ג, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"י, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"ח, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ו, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ט"ז, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף צ"ב, עמוד ב'. תלמוד ירושלמי, מסכת נזיר,  פרק ה', הלכה ג'. תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ז', הלכה ג', ובעוד מקומות
↑  רש"י, מסכת עירובין, דף ס"ה, עמוד א', וראה גם תוספות, מסכת בבא קמא, דף צ"ב, עמוד ב', ד"ה משולש בכתובים
↑  ראה הרב ישעיה שטיינברגר, אישי יובל, ירושלים, תשנ"ח - 1998, עמ' 363
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ט"ו, עמוד ב'
↑  ראה מורה נבוכים חלק ג', פרק כ"ט
↑  תשובות הרמב"ם סימן מ"ט, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  הרב יצחק בר ששת, ‏תשובות הריב"ש סימן מ"ה, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ח', עמוד ב'
↑  הרב אלחנן וסרמן, ביאורי אגדות על דרך הפשט (נמצא בסוף קובץ הערות למסכת יבמות - שו"ת הרשב"א), סימן י"א, אות ח'
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה י"ד
↑  שו"ת הרשב"א חלק א' סימן תט"ז
↑  שו"ת הרשב"א חלק א' סימנים תי"ז-תי"ח
↑  שו"ת הרמ"א סימן ז', טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר מדע, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק ב', הלכה ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר מדע, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק ב', הלכה ג'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רמ"ו, סעיף ד'
↑  ביאור הגר"א שם
↑  דרוש א'
↑  הרב אלחנן וסרמן, ביאורי אגדות על דרך הפשט (נמצא בסוף קובץ הערות למסכת יבמות - שו"ת הרשב"א), סימן י"א, אות י"ב
ולדימיר רמק

| --- | --- |

ולדימיר רמק
 לידה:  26 בספטמבר 1946  (בן 78) צ'סקה בודייוביצה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  צ'כוסלובקיה צ'כי
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב
 עיסוקים נוספים:  דיפלומט
 תקופת השירות:  1976–1979 (כ־3 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים, 22 שעות, 16 דקות
 משימות
 סויוז 28
 עיטורים
 ,
 
ולדימיר רמק (בצ'כית: Vladimír Remek; ‏נולד ב־26 בספטמבר 1948) הוא קוסמונאוט צ'כי שטס לחלל במסגרת  תוכנית אינטרקוסמוס. הוא היה האדם הראשון ששהה בחלל, ולא היה אזרח ברית המועצות או ארצות הברית.
ביוגרפיה

ולדימיר רמק נולד בצ'סקה בודייוביצה, אביו היה גנרל בחיל האוויר הצ'כוסלובקי. ולדימיר רמק סיים בית הספר, ולאחר קורס טייס התקבל לחיל האוויר.
בשנת 1976 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאטים הסובייטית והחל הכנות לטיסה. הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 28 לצד אלכסיי גוברב.
לאחר סיום הטיסה, הוא חזר לצ'כוסלובקיה ושירת במספר תפקידים בצבא. בשנת 1990 הוא חזר לרוסיה ועבד במפעלים בבעלות משותפת רוסית-צ'כית. בשנים 2002 -2004 עבד בשגרירות הצ'כית במוסקבה.
בשנים 2004–2013 היה חבר בפרלמנט האירופי כנציג של המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה. בשנת 2013 הוא מונה לשגריר צ'כיה ברוסיה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2018.
פיניקס סאנס

פיניקס סאנס (באנגלית: Phoenix Suns) היא קבוצת כדורסל מהעיר פיניקס שבאריזונה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הפאסיפי שבאזור המערבי, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם פוטפרינט סנטר. מאז הקמתה בשנת 1968 העפילה פיניקס שלוש פעמים לגמר ה-NBA, אך מעולם לא זכתה באליפות הליגה.
המועדון הוקם והצטרף ל-NBA לקראת עונת 1968/1969, יחד עם מילווקי באקס. בעונת 1975/1976 העפילו הסאנס במפתיע לגמר ה-NBA, בהובלתם של המאמן ג'ון מקלאוד והשחקנים פול וסטפאל ואלבן אדמס, אולם הפסידו בסדרת הגמר לבוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4. בשנים הבאות בלטו בקבוצה וולטר דייוויס, טראק רובינסון, דניס ג'ונסון ולארי נאנס, עמם העפילה פיניקס ל-8 הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA בין העונות 1978–1985. בעונת 1992/1993 הצטרף לקבוצה צ'ארלס בארקלי, אשר הצעיד את פיניקס לצדם של קווין ג'ונסון ודן מארלי למאזן העונה הסדירה הטוב בתולדותיה (62–20), ולהעפלתה השנייה לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הפסידו הסאנס לשיקגו בולס בתוצאה 2–4. בעונת 2000/2001 הוביל הרכז ג'ייסון קיד את הקבוצה להעפלתה ה-13 ברציפות לשלב הפלייאוף, אך בסיומה הוא הועבר לניו ג'רזי נטס בתמורה לסטפון מרבורי המאכזב.
בקיץ 2004 צירפו הסאנס את סטיב נאש וקוונטין ריצ'רדסון, אשר חברו לכוכבי הקבוצה אמארה סטודמאייר, שון מריון וג'ו ג'ונסון. חמשת השחקנים המוזכרים היוו את הבסיס לקבוצה שפרצה בעונת 2004/2005 תחת המאמן מייק ד'אנטוני, והובילה את פיניקס למאזן הטוב בליגה; 62–20. בסיום אותה עונה, כמו גם בעונות 2006 ו-2010, הודחו הסאנס מהפלייאוף בגמר האזור המערבי. בקיץ 2010 עזב סטודמאייר את הקבוצה, ומאז העפילה פיניקס לפלייאוף פעם אחת בלבד.
היסטוריה > השנים הראשונות (1968–1976)

ב-22 בינואר 1968 הודיעה ליגת ה-NBA על צירופן לליגה של הקבוצות פיניקס סאנס ומילווקי באקס, אשר הגדילו את מספר קבוצות הליגה מ-12 ל-14. בכך הפכו הסאנס למועדון הראשון מאריזונה המשתתף באחת מארבע ליגות הספורט הבכירות בארצות הברית – ה-NBA, ה-NFL, ה-MLB וה-NHL. הכינוי "סאנס" (שמשות), אשר נבחר במסגרת תחרות שמות, מייצג את אריזונה שידועה כאחת מהמדינות עם האקלים החם ביותר בארצות הברית.
לקראת עונת הבכורה של הסאנס, החתימה קבוצת המשקיעים מפיניקס את הסקאוט של שיקגו בולס, ג'רי קולנג'לו בן ה-28, כג'נרל מנג'ר של הקבוצה. קולנג'לו מינה את ג'וני "רד" קר לעמדת המאמן הראשון של המועדון, ובדראפט ההרחבה בחר, בין היתר, את שחקני השנה הרביעית דיק ואן ארסדייל וגייל גודריץ'. על אף יכולת טובה של ואן ארסדייל וגודריץ', אשר נבחרו להשתתף במשחק האולסטאר, סיימה פיניקס את העונה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה; 16–66. בהתאם לתוצאת הטלת מטבע בה התמודדו פיניקס ומילווקי לקראת דראפט 1969, זכו הבאקס לבחור בבחירה הראשונה את לו אלסינדור (אשר נודע בהמשך כ"כרים עבדול-ג'באר"), בעוד הסאנס נאלצו להתפשר על הסנטר ניל ווק בבחירה השנייה. בעונת 1969/1970 העפילו הסאנס לפלייאוף ה-NBA, על אף שרשמו מאזן שלילי 39–43, והודחו בסיבוב הראשון על ידי לוס אנג'לס לייקרס. בין השנים 1970–1975 הציגה הקבוצה שיפור קל, ורשמה מאזן כולל של 197 ניצחונות ו-213 הפסדים (48.0%), אך לכל אורך התקופה נעדרה מהפלייאוף, בין היתר בשל חוזקן של קבוצות האזור המערבי. באותן שנים בלטו בפיניקס ואן ארסדייל, ווק, קוני הוקינס וצ'ארלי סקוט.
עונת 1975/1976 הביאה למפנה בקבוצה, לאחר שצירפה את הקלע פול וסטפאל (בטרייד מבוסטון סלטיקס) ואת הסנטר אלבן אדמס (בדראפט 1975). פיניקס סיימה את העונה הסדירה עם מאזן חיובי 42–40, אשר הציב אותה במקום השלישי במערב וזיכה אותה במקום בשלב הפלייאוף, לראשונה מאז 1970. על אף שלא החזיקה ביתרון ביתיות, גברה פיניקס על סיאטל סופרסוניקס (4–2) ועל האלופה היוצאת גולדן סטייט ווריורס (4–3) בשתי סדרות הפלייאוף הראשונות, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA, בה התמודדה מול הסלטיקס. המשחק החמישי של אותה סדרת גמר, אשר נערך בבוסטון כאשר הקבוצות היו בשוויון 2–2, נגרר ל-3 הארכות לאחר חזרה של פיניקס מפיגור של 22 נקודות במחצית הראשונה, ונחשב בעיני רבים ל"משחק הטוב בתולדות ה-NBA". בשניות האחרונות של ההארכה השנייה קלע שחקן בוסטון, ג'ון האבליצ'ק, זריקה שהעלתה את הסלטיקס ליתרון 111–110, ולאחריה נשמע "באזר" הסיום. בחושבם כי הסתיים המשחק, פרצו אוהדי הסלטיקס למגרש בזמן ששחקני בוסטון ירדו לחדרי ההלבשה. עם זאת, שופטי המשחק קבעו כי הזריקה נקלעה שתי שניות לפני סיום שעון המשחק, ושחקני הקבוצות חזרו לפרקט. בשלב זה ביקש וסטפאל פסק זמן, על אף שידע כי הוא לא חוקי (מאחר שלא נשארו לפיניקס פסקי זמן), ובכך יכלו הסאנס להוציא את כדור החוץ מקו אמצע המגרש במקום קו החוץ שמתחת לסל היריבה. מכיוון שפסק הזמן לא היה חוקי זכו הסלטיקס לזריקת עונשין, אותה קלע ג'ו ג'ו וייט, והסלטיקס עלו ליתרון 112–110. בהוצאת החוץ של פיניקס קלע גאר הרד זריקה לשתי נקודות ושלח את המשחק להארכה שלישית, לראשונה בתולדות גמר ה-NBA. המשחק הסתיים בתוצאה 128–126 לזכותה של בוסטון, אשר ניצחה גם את המשחק השישי בסדרה וזכתה באליפות ה-NBA.
היסטוריה > עידן וסטפאל ודייוויס (1976–1988)

בעונת 1977/1978 התחילה פיניקס ברצף של 8 העפלות רצופות לשלב הפלייאוף, בהובלתם של המאמן ג'ון מקלאוד והשחקנים וסטפאל, אדמס, וולטר דייוויס, טראק רובינסון, דניס ג'ונסון ולארי נאנס. בעונות 1978/1979 ו-1983/1984 העפילו הסאנס לגמר האזור המערבי, ובעונת 1980/1981 רשמו את מאזן העונה הסדירה הטוב ביותר באזור המערבי (57–25), אך הודחו מהפלייאוף כבר בשלב חצי גמר המערב. לאורך אותה תקופה נבחרו וסטפאל ודייוויס 6 פעמים במשותף לאחת מחמישיות העונה, והשתתפו במשותף ב-10 משחקי אולסטאר.
באפריל 1987, פרקליטות מחוז מריקופה שבאריזונה האשימה שלושה שחקנים פעילים בפיניקס (ג'יימס אדוארדס, ג'יי האמפריז וגרנט גונדרזיק) ושני שחקני עבר (גאר הרד ומייק בראץ) בשימוש ובסחר בקוקאין. ההאשמות היו מבוססות בחלקן על עדות שמסר שחקן הקבוצה וולטר דייוויס, אשר קיבל חסינות משפטית. בסופו של דבר נשלחו אדוארדס והאמפריז לתוכנית לגמילה מסמים והמשיכו לשחק בקבוצה, בעוד גונדרזיק, לו ניתנה תקופת מבחן, עבר לשחק בצרפת. בקיץ 1987 העמיק המשבר של פיניקס מחוץ למגרש, כאשר סנטר הקבוצה ניק ואנוס נהרג בהתרסקות מטוס במישיגן.
שערוריית הסמים פגעה במוניטין של המועדון, וסיפקה לקולנג'לו הזדמנות לרכוש ביחד עם כמה משותפיו את הקבוצה במחיר של 44 מיליון דולר. העסקה בוצעה ב-16 באוקטובר 1987; יום העסקים האחרון לפני "יום שני השחור".
היסטוריה > עידן קווין ג'ונסון (1988–1992)

בעונת 1988/1989 השתפרה רמת המשחק של פיניקס לאחר עזיבתם של דייוויס ונאנס, וצירופם של קווין ג'ונסון, טום צ'יימברס והמאמן קוטון פיטסימונס. הסאנס רשמו שיפור של 27 ניצחונות לעומת העונה הקודמת (55–27) והעפילו לפלייאוף לראשונה מזה 4 עונות, ובכך החלו ברצף של 13 ביקורים בפלייאוף. בשתי סדרות הפלייאוף הראשונות גברה פיניקס על דנוור נאגטס (3–0) וגולדן סטייט ווריורס (4–1), בטרם הפסידה בגמר המערב ללוס אנג'לס לייקרס (0–4). בסיום אותה עונה זכה פיטסימונס בפרס מאמן השנה, בעוד קווין ג'ונסון זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ואדי ג'ונסון זכה בפרס השחקן השישי של העונה. בעונת 1989/1990 שוב העפילה הקבוצה לגמר המערב, הודות ליכולת טובה של צ'יימברס, קווין ג'ונסון וג'ף הורנסק, אך היא הודחה על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4.
בעונת 1990/1991 ניצחו הסאנס 55 משחקים והודחו מהפלייאוף בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז (1–3). בעונה העוקבת הובילו את הקבוצה ג'ונסון, הורנסק ודן מארלי לחצי גמר המערב, בו הפסידו לטרייל בלייזרס בתוצאה 1–4. המשחק הרביעי באותה סדרה הסתיים לאחר שתי הארכות בתוצאה 153–151 לטובת פורטלנד, ובכך נקבע סך הנקודות הגבוה ביותר אי פעם במשחק פלייאוף. משחק זה היה האחרון בתולדות ה-NBA אשר שוחק באולם אריזונה וטרנס ממוריאל קוליסאום, בו אירחו הסאנס את משחקיהם מאז הקמת המועדון.
היסטוריה > עידן צ'ארלס בארקלי (1992–1996)

בקיץ 1992 עברה הקבוצה לאולמה החדש במרכז פיניקס – אמריקה וסט ארנה. באותה שנה בוצעו שינויים משמעותיים בסגל, עקב גדילה בתקציב המועדון; המהלך המרכזי היה הוספת הפורוורד צ'ארלס בארקלי, אשר הגיע בטרייד מפילדלפיה 76' תמורת ג'ף הורנסק, אנדרו לאנג וטים פרי. הרכישה של בארקלי, אשר זכה באותה עונה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, הייתה אחד הגורמים המרכזיים להצלחתה של פיניקס בעונות הבאות. בנוסף לבארקלי, החתימו הסאנס גם את דני איינג' וצירפו את שני שחקני הרוקי המבטיחים – הסנטר אוליבר מילר והפורוורד ריצ'י דומאס. תחת הדרכתו של המאמן הנכנס פול וסטפאל (שהיה שחקן בקבוצה שהגיעה עד הגמר ב-1976), ניצחה פיניקס שיא מועדון של 62 משחקים בעונת 1992/1993. לאחר שהדיחו בפלייאוף את לוס אנג'לס לייקרס, סן אנטוניו ספרס וסיאטל סופרסוניקס, הגיעו הסאנס לגמר ה-NBA בפעם השנייה בתולדות המועדון, אך בסופו של דבר הם הפסידו לשיקגו בולס בתוצאה 2–4. המשחק השלישי של סדרת הגמר כלל שלוש הארכות; בכך הייתה פיניקס שותפה בשני משחקי הגמר הארוכים ביותר בתולדות NBA.
הסאנס המשיכו לחזק את סגל הקבוצה עם הוספת שחקני מפתח כגון איי. סי. גרין, וסלי פרסון ודני מאנינג, עמם המשיכה הקבוצה להציג יכולת גבוהה עם מאזן מצוין של 115–49 (70.1%) בעונות 1993/1994 ו-1994/1995. על אף ההצטיינות בעונה הסדירה, בשתי העונות הודחה פיניקס מהפלייאוף על ידי יוסטון רוקטס בשלב חצי גמר האזור המערבי. בקיץ 1994 יזם המנג'ר הנכנס של הסאנס, בראיין קולנג'לו (בנו של ג'רי), עסקה שהתבררה בדיעבד ככישלון; הוא שלח את הגארד דן מארלי ביחד עם בחירת דראפט עתידית לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לסנטר ג'ון "הוט רוד" ויליאמס. העסקה נועדה לספק את הצורך בסנטר עם יכולות חסימה גבוהות, אך עם הזמן היא התבררה כלא-מועילה כאשר הנוכחות של מארלי חסרה, בעוד התפוקה של ויליאמס לא ענתה על הציפיות.
עונת 1995/1996 הפכה לעונה מאכזבת ביותר מבחינתה של פיניקס כאשר היא הציגה מאזן בינוני של 41–41, והודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי סן אנטוניו ספרס. המאמן וסטפאל פוטר באמצע העונה, וקוטון פיטסימונס חזר במקומו לתפקידו הקודם. היחלשות הקבוצה הובילה למתיחות בין בארקלי לג'רי קולנג'לו, אשר התבטאה בהתנצחות הדדית דרך אמצעי התקשורת. בסיום אותה עונה, שלח קולנג'לו את בארקלי ליוסטון רוקטס בתמורה לסם קאסל, רוברט הורי, מארק בראיינט וצ'אקי בראון.
היסטוריה > תקופות קיד ומרבורי (1996–2004)

לאחר "תקופת בארקלי", פתחה פיניקס את עונת 1996/1997 עם 13 הפסדים רצופים, ובכך קבעה שיא מועדון שלילי. במשך רצף ההפסדים התפטר פיטסימונס מעמדת המאמן, והוחלף על ידי שחקן העבר דני איינג'. אחרי ריב מתמשך בין איינג' לבין רוברט הורי, השחקן הועבר ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לסדריק סבאלוס, ולאחר מכן הועברו סם קאסל, מייקל פינלי ואיי. סי. גרין לדאלאס מאבריקס תמורת ג'ייסון קיד. עם חמישייה נמוכה ומהירה, פיניקס הרכיבה רצף של 11 ניצחונות רצופים שהביא אותם לפלייאוף, בו הפסידו בסיבוב הראשון לסיאטל סופרסוניקס. בפגרה שלפני עונת 1999/2000 רכשו הסאנס את שחקן האולסטאר פני הארדוויי, אשר לצד ג'ייסון קיד הרכיב את קו אחורי מוכשר ומבטיח. אולם, על אף הציפיות הגבוהות, השילוב של הארדוויי וקיד אף פעם לא מומש במלואו עקב פציעות של הארדוויי במשך העונה הרגילה, ושבר בקרסול של קיד לקראת הפלייאוף. בסיבוב הפלייאוף הראשון הצליח הארדוויי להוביל את הקבוצה לניצחון מפתיע על סן אנטוניו ספרס, אך חרף חזרתו של קיד לסיבוב השני הודחה פיניקס על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אשר זכתה בהמשך בתואר האליפות.
בקיץ 2001 החליפו הסאנס את ג'ייסון קיד, בין היתר בשל האשמות על הכאת אשתו, בסטפון מרבורי מניו ג'רזי נטס. בעונת 2001/2002 כשלה פיניקס להעפיל לשלב הפלייאוף, לראשונה מזה 14 שנים. בדראפט 2002 בחרו הסאנס בבחירה התשיעית את שחקן התיכונים אמארה סטודמאייר. בעונת 2002/2003 מרבורי נבחר לחמישייה השלישית של העונה, סטודמאייר זכה בתואר רוקי העונה, והקבוצה רשמה מאזן חיובי 44–38 וחזרה לפלייאוף. בסיבוב הראשון הודחו הסאנס פעם נוספת על ידי הקבוצה שבסופו של הפלייאוף תוכתר כאלופת הליגה – סן אנטוניו ספרס. לאחר פתיחה חלשה לעונת 2003/2004, אותה סיימה עם מאזן שלילי 29–53, העבירה פיניקס את מרבורי והארדוויי לניו יורק ניקס, בתמורה לאנטוניו מקדייס.
היסטוריה > עידן סטיב נאש (2004–2012) > תקופת טרי פורטר ואלווין ג'נטרי

ביוני 2008 מונה עוזר מאמן דטרויט פיסטונס, טרי פורטר, למאמן הסאנס במקומו של ד'אנטוני. בדראפט 2008 צירפה הקבוצה את רובין לופז (בחירה 15) ואת גוראן דרגיץ' (בחירה 45), ובדצמבר 2008 המשיכו עם השינויים בסגל, כאשר העבירו את בוריס דיאו וראג'ה בל לשארלוט בובקאטס בתמורה לג'ייסון ריצ'רדסון וג'ארד דאדלי. בפברואר 2009, כאשר עמד מאזן הקבוצה על 28 ניצחונות ו-23 הפסדים, פוטר פורטר מתפקידו והוחלף על ידי עוזר המאמן אלווין ג'נטרי, אשר נשאר בתפקיד במשך כ-4 שנים. תחת ג'נטרי חזרה פיניקס לשחק בקצב גבוה, אשר היה סימן ההיכר של הקבוצה בתקופתו של ד'אנטוני; בכל שלושת משחקיו הראשונים קלעו הסאנס לפחות 140 נקודות, ובשלושתם ניצחו בפער ממוצע של מעל 28 נקודות. על אף שסיימה את העונה במאזן חיובי 46–36, נותרה פיניקס מחוץ לשלב הפלייאוף בשל חוזקן של יתר קבוצות האזור המערבי.
בעונת 2009/2010 הובילו את הקבוצה נאש, סטודמאייר וריצ'רדסון למאזן השלישי בטיבו באזור המערבי, 54–28, תוך שהיא קולעת את ממוצע הנקודות הגבוה בליגה – 110.2 נקודות למשחק. בפלייאוף גברה פיניקס על פורטלנד טרייל בלייזרס (4–2) ועל סן אנטוניו ספרס (4–0), בדרך להעפלתה השלישית בשש שנים לגמר האזור המערבי. בסדרת גמר המערב עצמה הפסידו הסאנס 2–4 ללוס אנג'לס לייקרס, אשר הייתה בדרך לזכייתה השנייה ברציפות באליפות הליגה.
בקיץ 2010 עזב סטיב קר את פיניקס, ובמקומו מונה לאנס בלאנקס לתפקיד הג'נרל מנג'ר. באותו הקיץ עזבו את הקבוצה גם שניים משחקניה המובילים ב-8 השנים הקודמות – אמארה סטודמאייר וליאנדרו ברבוזה – ואת מקומם בסגל תפסו הידו טורקוגלו, ג'וש צ'ילדרס והאקים ווריק. לאחר 25 משחקים בעונת 2010/2011 העבירו הסאנס את טורקוגלו, ריצ'רדסון וארל קלארק לאורלנדו מג'יק, בתמורה לוינס קרטר, מרצ'ין גורטאט ומיקאל פיאטרוס. כחודשיים לאחר מכן העביר בלאנקס את הרכז המחליף גוראן דרגיץ' ליוסטון רוקטס, תמורת ארון ברוקס. בצל השינויים הרבים בסגל, רשמה פיניקס מאזן שלילי לראשונה מזה 7 שנים (40–42) ולא העפילה לשלב הפלייאוף. בעונה העוקבת התבססה הקבוצה על אותו סגל שחקנים, למעט צירופו של הרוקי מרקיף מוריס ועזיבתו של קרטר, וסיימה את העונה במקום העשירי במערב עם מאזן ניצחונות 33–33. בכך החמיצה פיניקס את הפלייאוף במשך שתי עונות רצופות, לראשונה מאז עונת 1987/1988.
ביולי 2012 סיכמו הסאנס ולוס אנג'לס לייקרס על עסקת "החתמה והעברה" (Sign-and-Trade), במסגרתה חתם סטיב נאש על חוזה בלייקרס (ל-3 עונות עבור כ-27 מיליון דולר), ובתמורה קיבלה פיניקס 4 בחירות דראפט עתידיות. בכך נפרד נאש מהקבוצה לאחר 8 עונות רצופות, במהלכן זכה בשני תוארי ה-MVP של העונה, נבחר 5 פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף 6 פעמים במשחק האולסטאר.
היסטוריה > בנייה מחדש (2012–הווה)

ביולי 2012 חזר לקבוצה הרכז הסלובני גוראן דרגיץ', אשר חתם בפיניקס על חוזה ל-4 עונות בסך כ-34 מיליון דולר. ב-18 בינואר 2013, כאשר עמד מאזן הקבוצה על 13 ניצחונות ו-28 הפסדים, התפטר ג'נטרי מאימון הקבוצה, ואת מקומו תפס עוזר המאמן לינדסי האנטר. תחת האנטר רשמו הסאנס מאזן שלילי 12–29, אשר הציב אותם במקום האחרון באזור המערבי, עם המאזן הכולל הגרוע ביותר של המועדון מאז עונת הבכורה שלו; 25–57. במאי 2013 החליף ראיין מקדונו את בלאנקס כג'נרל מנג'ר הקבוצה, ומינה את ג'ף הורנסק כמאמן הראשי במקומו של האנטר. בדראפט 2013 בחר מקדונו את הסנטר האוקראיני אלכס לן, ובהמשך אותו הקיץ צירפה הקבוצה גם את הקומבו גארד אריק בלדסו. באופן מפתיע ביחס לציפיות מהקבוצה הצעירה, סיימה פיניקס את העונה עם מאזן חיובי 48–34, הודות ליכולת טובה של דרגיץ' ובלדסו. על אף המאזן המרשים (58.6%) ניצבה הקבוצה במקום התשיעי בלבד באזור המערבי, ונותרה מחוץ לפלייאוף.
בדראפט 2014 בחרה הקבוצה את טי. ג'יי. וורן בבחירה ה-14, וכחודש לאחר מכן צירפה בטרייד את אייזיאה תומאס. במהלך פגרת סוף-שבוע האולסטאר 2014 ביצעו הסאנס שלושה טריידים נפרדים, במסגרתם נפרדו מדרגיץ', תומאס ושלושה שחקנים נוספים, ובתמורה קיבלו את ברנדון נייט בן ה-23, וכן מספר בחירות דראפט עתידיות ושחקנים משלימים בעלי חוזים קצרים. מאז ביצוע הטריידים ועד לסיום העונה הסדירה העמידה פיניקס מאזן שלילי 10–18, וסיימה במקום העשירי במערב עם מאזן 39–43.
עם הבחירה ה-13 בדראפט 2015 בחרה פיניקס את הקלע דווין בוקר, ובהמשך אותו הקיץ החתימה את נייט על הארכת חוזה בסך 70 מיליון דולר (ל-5 שנים), וכן החתימה את הסנטר הוותיק טייסון צ'נדלר על חוזה בסך 52 מיליון דולר (ל-4 שנים). במהלך עונת 2015/2016 פוטר הורנסק מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה עוזרו ארל ווטסון. חרף יכולת מעודדת מצדם של נייט (19.6 נקודות למשחק) ובוקר (13.8 נקודות למשחק), השיגו הסאנס באותה עונה 23 ניצחונות בלבד, בין היתר בשל פציעה של בלדסו אשר החמיץ 51 משחקים. בכך כשלה הקבוצה להעפיל לפלייאוף ה-NBA בפעם השישית ברציפות, לראשונה בתולדות המועדון.
לוגואים

לוגו הקבוצה הראשי בין השנים 1968–1992
לוגו הקבוצה הראשי בין השנים 1992–2000
לוגו הקבוצה הראשי בין השנים 2000–2013
לוגו הקבוצה הראשי מאז שנת 2013
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'וני קר | 1968–1969 | 120 | 31 | 89 | 0.258 | — | — | — | — | — |
| ג'רי קולנג'לו | 1970 | 44 | 24 | 20 | 0.545 | 7 | 3 | 4 | 0.429 | — |
| קוטון פיטסימונס | 1970–1972 | 164 | 97 | 67 | 0.591 | — | — | — | — | — |
| בוץ' ואן ברדה קוף | 1972 | 7 | 3 | 4 | 0.429 | — | — | — | — | — |
| ג'רי קולנג'לו (2) | 1972–1973 | 75 | 35 | 40 | 0.467 | — | — | — | — | — |
| ג'ון מקלאוד | 1973–1987 | 1,122 | 579 | 543 | 0.516 | 81 | 37 | 44 | 0.457 | — |
| דיק ואן ארסדייל | 1987 | 26 | 14 | 12 | 0.538 | — | — | — | — | — |
| ג'ון וטזל | 1987–1988 | 82 | 28 | 54 | 0.341 | — | — | — | — | — |
| קוטון פיטסימונס (2) | 1988–1992 | 328 | 217 | 111 | 0.662 | 40 | 21 | 19 | 0.525 | זכייה בפרס מאמן העונה (1989) |
| פול וסטפאל | 1992–1996 | 279 | 191 | 88 | 0.685 | 44 | 25 | 19 | 0.568 | — |
| קוטון פיטסימונס (3) | 1996 | 57 | 27 | 30 | 0.474 | 4 | 1 | 3 | 0.250 | — |
| דני איינג' | 1996–1999 | 226 | 136 | 90 | 0.602 | 12 | 3 | 9 | 0.250 | — |
| סקוט סקיילס | 1999–2002 | 195 | 116 | 79 | 0.595 | 13 | 5 | 8 | 0.385 | — |
| פרנק ג'ונסון | 2002–2003 | 134 | 63 | 71 | 0.470 | 6 | 2 | 4 | 0.333 | — |
| מייק ד'אנטוני | 2003–2008 | 389 | 253 | 136 | 0.650 | 51 | 26 | 25 | 0.510 | זכייה בפרס מאמן העונה (2005) |
| טרי פורטר | 2008–2009 | 51 | 28 | 23 | 0.549 | — | — | — | — | — |
| אלווין ג'נטרי | 2009–2013 | 302 | 158 | 144 | 0.523 | 16 | 10 | 6 | 0.625 | — |
| לינדסי האנטר | 2013 | 41 | 12 | 29 | 0.293 | — | — | — | — | — |
| ג'ף הורנסק | 2013–2016 | 213 | 101 | 112 | 0.474 | — | — | — | — | — |
| ארל ווטסון | 2016–2017 | 118 | 33 | 85 | 0.280 | — | — | — | — | — |
| ג'יי טריאנו | 2017–2018 | 79 | 21 | 58 | 0.266 | — | — | — | — | — |
| איגור קוקושקוב | 2018–2019 | 82 | 19 | 63 | 0.232 | — | — | — | — | — |
| מונטי ויליאמס | 2019–2023 | 309 | 194 | 115 | 0.628 | 46 | 27 | 19 | 0.587 | זכייה בפרס מאמן העונה (2022) |
| פרנק ווגל | 2023–הווה | 82 | 49 | 33 | 0.598 | 4 | 0 | 4 | 0.000 | — |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| ג'רי קולנג'לו | 1968–1994 | 4 זכיות בפרס מנהל העונה (1976, 1981, 1989, 1993) |
| בראיין קולנג'לו | 1994–2006 | זכייה בפרס מנהל העונה (2005) |
| מייק ד'אנטוני | 2006–2007 | – |
| סטיב קר | 2007–2010 | – |
| לאנס בלאנקס | 2010–2013 | – |
| ראיין מקדונו | 2013–2018 | – |
| ג'יימס ג'ונס | 2018–הווה | זכייה בפרס מנהל העונה (2021) |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 70, דווין בוקר מול בוסטון סלטיקס, 24 במרץ 2017.
ריבאונדים: 27, פול סיילאס מול סינסינטי רויאלס (1971) וטייסון צ'נדלר מול אטלנטה הוקס (2016).
אסיסטים: 25, קווין ג'ונסון מול סן אנטוניו ספרס, 6 באפריל 1994.
חטיפות: 10, קווין ג'ונסון מול וושינגטון בולטס, 9 בדצמבר 1993.
חסימות: 10, לארי נאנס מול פילדלפיה 76' (1988), ואמארה סטודמאייר מול יוטה ג'אז (2004).
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. וולטר דייוויס – 15,666  2. דווין בוקר – 14,529  3. אלבן אדמס – 13,910  4. קווין ג'ונסון – 12,747  5. שון מריון – 12,134 |  ריבאונדים: 1. אלבן אדמס – 6,937  2. שון מריון – 6,616  3. אמארה סטודמאייר – 4,613  4. לארי נאנס – 3,791  5. ניל ווק – 3,637 |  אסיסטים: 1. סטיב נאש – 6,997  2. קווין ג'ונסון – 6,518  3. אלבן אדמס – 4,012  4. וולטר דייוויס – 3,340  5. ג'ייסון קיד – 3,011 |  חטיפות: 1. אלבן אדמס – 1,289  2. שון מריון – 1,245  3. וולטר דייוויס – 1,040  4. קווין ג'ונסון – 1,022  5. דן מארלי – 811 |  חסימות: 1. לארי נאנס – 940  2. מארק וסט – 897  3. שון מריון – 894  4. אלבן אדמס – 808  5. אמארה סטודמאייר – 722 |  |  |  |