stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיגוע התאבדות
התמודדות נגד פיגועי התאבדות

יש קושי רב להיאבק בפיגועי התאבדות, עם זאת, מדינת ישראל הצליחה ללכוד יותר מ-160 מחבלים שהתכוונו לבצע פיגועי התאבדות, שחלקם כבר היו בדרכם לבצע את הפיגוע. ישראל, באמצעות פעילות מתמשכת של צה"ל, השב"כ ומשטרת ישראל, ובאמצעות בניית גדר ההפרדה, הצליחה לדכא כמעט לחלוטין את גל פיגועי ההתאבדות שיצאו מיהודה ושומרון בשנים 2000–2010 (האינתיפאדה השנייה).
כיום קיימות מספר דרכים מקובלות להיאבק בתופעת פיגועי ההתאבדות:
מודיעין - מודיעין יעיל מאפשר התקפה על המפגע או מפעיליו, מסוג פצצה מתקתקת, ובכך לסכל את הפיגוע. במקביל מאפשר המודיעין להגן על יעד הפיגוע באמצעות מחסומים ובדיקות ביטחוניות.
מבצעים התקפיים - מבצעים נרחבים נגד תשתיות הטרור, כדוגמת מבצע חומת מגן שביצעה ישראל. עם זאת יש לטרור יכולת התחדשות מתמדת. לפיכך אין די במבצע חד-פעמי, אלא קיים צורך בשמירת יוזמה התקפית רצופה על מנת לשמר את הישגי המבצעים. בשב"כ ובצה"ל מכונה דוקטרינה זאת "כיסוח דשא" כמטפורה לטרור כעשב שוטה שגדל כל הזמן מחדש ומצריך כיסוח ועקירה תדירים כדי למנוע פעילות טרור אינטנסיבית ורבת נפגעים.
צעדי ענישה והרתעה - אף על פי שאין אפשרות להעניש את המתאבד, הידיעה שמשפחתו תיענש בגללו עשויה להרתיע אותו. הענישה מכוונת כלפי משפחתו הקרובה של המתאבד, ומופעלת בעיקר כשההורים מביעים תמיכה בהתאבדות - כמו האמהות שהצטלמו עם בניהן ועודדו אותם לבצע את ההתאבדות. שתי דרכי ענישה מקובלות בעיקר: הריסת בתי מחבלים - צעד זה בוצע בידי ישראל, בעיקר במהלך האינתיפאדה השנייה, הריסת הבתים נתפסת כפעולה מרתיעה במיוחד וניתן להצביע על השפעת מהלך זה על הורדת שיעור התמיכה בפיגועי התאבדות. צעד נוסף הוא גירוש בני המשפחה מהאזור. מבחינה משפטית מדינת ישראל יכולה לגרש משפחות של מתאבדים, מיהודה ושומרון לרצועת עזה, כיוון שכולם יחידה מדינית אחת.
פעילות הסברתית: יש אפשרות לעודד דה-לגיטימציה של פיגועי התאבדות, באמצעות הפעלת מסה בינלאומית נגד התופעה ובכללו לגייס גורמים מתונים בעולם הערבי והמוסלמי שיגנו את התופעה וישתתפו בגיבוש קונצנזוס עולמי נגד פיגועי התאבדות, שיגדיר אותם "פשע נגד האנושות". במקביל ניתן לנהל מאבק בפעילות הסתה וכנגד גורמים המעודדים את תופעת פיגועי ההתאבדות ובכלל זה באנשי דת שתומכים בה.
התמודדות נגד פיגועי התאבדות > אנליזה מתמטית

כחלק מההתמודדות אל מול האיום שמציבים פיגועי ההתאבדות הם נחקרו ומודלו מתמטית, במטרה להעריך ולתכנן דרכי התמודדות אפשריות באופן אופטימלי. אחד המאמרים המפורסמים בתחום נכתב בשנת 2005 בידי הפרופסורים אדוארד קפלן מאוניברסיטת ייל ומשה קרס מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שמידלו אנליטית את הפיצוץ והזירה במטרה להעריך את תוחלת מספר הנפגעים כפונקציה של מספר האנשים בזירת האירוע ושל גודל הזירה. המאמר הצביע על כך שהאפקטיביות של המחבל המתאבד אינה בהכרח גדלה עם גודל הזירה או עם מספר האנשים בה, ומעבר לסף מסוים תוחלת מספר ההרוגים אף יורדת. תופעה זו מוסברת באמצעות אפקט המיסוך שהקורבנות הקרובים למטען מעניקים לקורבנות הרחוקים יותר ובכך מצילים אותם מפגיעות רסיסים קטלניות. מסקנה נוספת היא שהאינסטינקט הראשוני של בריחה מהמחבל אינה בהכרח האסטרטגיה הטובה ביותר, שכן הוא מגדיל את מעגל החשיפה למטען ואת תוחלת מספר הנפגעים. האסטרטגיה הטובה ביותר במצב זה היא להשתטח לגובה של פחות מ-20 ס"מ.
המאמר זכה בפרס קופמן לחקר ביצועים צבאי לשנת 2005.
גינויים לפיגועי התאבדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רוב מנהיגי העולם מגנים את פיגועי ההתאבדות, בעיקר כאשר מדובר בפיגועים כנגד אזרחים. בישראל, הרוב המוחלט של אזרחי המדינה מגנים את פיגועי ההתאבדות, ורואים בהם מעשי טרור ופשעים כנגד האנושות.
בקרב המוסלמים ישנו ויכוח על הלגיטימיות של פיגועי ההתאבדות, ובפרט אלה כנגד אזרחים. בעוד שרוב המנהיגים המוסלמים מקפידים לגנות פיגועים שמבצעים אל-קאעידה, דאעש וארגונים אסלאמיסטים אחרים במדינות העולם המערבי ואסיה (כגון הודו). השייח' יוסוף אל-קרדאווי, בכיר הפוסקים הסונים, התיר בעבר רק לפלסטינים לבצע פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים. ב-2015 קרדאווי עדכן כי היתר זה פקע, כיוון שיש בידיהם רקטות שמגיעות לעומק ישראל.
לצד שיבוח פיגועי ההתאבדות, היו בציבור הפלסטיני גם גינויים על פיגועי ההתאבדות. היו גם מי ששיבחו וגינו לסירוגין, כמו אחמד טיבי ויאסר ערפאת.
אביו של מחבל מתאבד פרסם מכתב בעיתון הסעודי "אל-חיאת". האב שלא הזדהה בשמו מחשש לחייו, יוצא נגד ההתאבדות שהרסה את חיי משפחתו וכותב
ראו גם

רשימת פיגועי התאבדות בישראל
תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד
לקריאה נוספת

ד"ר ענת ברקו, בדרך לגן עדן - עולמם של מחבלות ומחבלים מתאבדים ושולחיהם, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004.
הערות שוליים

↑  יצחק רונן, החשאשינים: ראשוני המתאבדים בשם האסלאם, נתיב 107, נובמבר 2005
↑  Chuck Morse - The Nazi Connection to Islamic Terrorism: Adolf Hitler and Haj Amin Al-Husseini, עמ' 42.
1 2   איילת שני, תפיסת המוות באיסלאם: הג'יהאד הגלובלי קיבל השראה מהפלסטינים, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2016
↑  שופט קבע: איראן עמדה מאחורי הפיגוע בחיילי המארינס בביירות, באתר ynet, 31 במאי 2003
↑  ראו: ספוקו
↑  יהודה שיף ודני דור "50 שנה לישראל" בהוצאת מעריב
↑  אפרת וייס, תשס"ה: "שנת השקט" של 5 שנות אינתיפאדה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2005
↑  יהודה גורן, ראובן בן צבי, היתקלות ראשונה עם 'אשה תופת', מעריב, 26 בנובמבר 1990
↑  אבי יששכרוף, גן עדן של שוטות, באתר הארץ, 19 במרץ 2010
↑  ראו עוד: ופאא אדריס: מחבלת מתאבדת, באתר ממרי, 11 בפברואר 2002
↑  אפרת וייס, "נער הנפץ" לחיילים: באתי להתפוצץ כי הבטיחו סקס, באתר ynet, 24 במרץ 2004
↑  צה"ל עצר בן 15 בדרכו לבצע פיגוע, באתר ויקיחדשות
↑  שר הביטחון בנימין בן אליעזר בריאיון למעריב, 16 באוקטובר 2002
1 2 3  שאול שי, השהידים-האסלם ופיגועי התאבדות, הוצאת מפעלות, המרכז הבינתחומי הרצליה ינואר 2003 עמודים 211-207.
↑  Yishai Schwartz, Israel Destroys Homes to Deter Terrorists. A New Study Says It Works—But Is It Moral?, New Republic, December 8, 2014
↑  E. H. Kaplan, M. Kress. Operational effectiveness of suicide-bomber-detector schemes: A best-case analysis. PNAS 102, 10399-10404, 2005,
↑  Koopman Prize(הקישור אינו פעיל, 19.4.2022), informs
↑  רועי קייס, בכיר הפוסקים הסונים: אסורים פיגועי התאבדות, באתר ynet, 29 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556757205171  PLWABN: 9810645504605606  BnF: cb13753958b (data)  LCCN: sh2002007733  NDL: 01159364  NKC: ph250092 
ריסוק מטוס נוסעים אל המגדל הדרומי מבין "מגדלי התאומים" במסגרת פיגועי 11 בספטמבר
יד לחללי הטרור בעפולה. עפולה שימשה כאחת המטרות העיקריות לפיגועי התאבדות בישראל
פוסטר המשבח מפגע מתאבד פלסטיני, 2002
חגורת נפץ שמשמשת מחבלים מתאבדים (נתפסה על ידי משטרת ישראל)
חוסאם עבדו בילאל, ילד מחבל מתאבד פלסטיני, שנתפס במחסום חווארה ב-24 במרץ 2004 כשעל גופו חגורת נפץ.
פלסטינים נבדקים על ידי שוטרי משטרת ישראל, לאחר שאחד הנוסעים ברכב שבו נסעו התגלה כמחבל מתאבד
ירגזי רבגוני

| ירגזי רבגוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: סיטיפרוס
מין:: ירגזי רבגוני
שם מדעי
 Sittiparus varius ‏טמינק ושלגל, 1845
תחום תפוצה
 תפוצה של המינים ירגזי רבגוני, ירגזי אדום-בטן, ירגזי איזו וירגזי איריומוטה

ירגזי רבגוני (שם מדעי: Sittiparus varius) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים. הירגזי הרבגוני חי במזרח אסיה בצפון־מזרח סין, חצי האי קוריאה, יפן ואיי קוריל. הירגזי הרבגוני תואר על ידי קונרד יאקוב טמינק והרמן שלגל ב–1845 בשם Parus varius.
מאפיינים פיזיים

הירגזי הרבגוני הוא עוף קטן; אורכו 12–15 סנטימטר|ס"מ ומשקלו 14.4–18.6 גרם (15.8–20.8 גרם אצל תת־המין S. v. namiyei). אצל הזכר, המצח והלחיים בצבע שמנת (אנ') והכיפה שחורה מבריקה. העורף שחור מבריק עם כתם לבנבן. הגב העליון כתום, ושאר הגב והצד העליון של הזנב בצבע כחול אפרפר. לעיתים, שולי סוככות הזנב הארוכות צהבהבים. סוככות הכנף אפורות בהירות, והאברות אפורות כהות עם שוליים בהירים. על הסנטר והחזה כתם שחור, גדול ומבריק. פס ארוך בצבע בז' עובר מהחזה עד לתת-השת דרך הבטן הכתומה. הזנב בצבע בז' קינמוני בצידו התחתון.  אברות היד חומות כהות עם שוליים לבנים דקים בחלק התחתון ושאר החלק התחתון של הכנף בצבע בז'. הנקבה דומה לזכר, וקשה להבדיל ביניהם, אם כי מותני הנקבה דהויים יותר.
הצעירים שונים מהבוגרים: לצעירים יש ראש בצבע ירוק-זית אפרפר, מצח ולחיים כתמתמים בהירים, גב בצבע ירוק זית-אפרפר, כתם חזה אפרפר, וגחון אדום חיוור עם פס צהוב חיוור במרכזו. השרת הנוצות מתבצעת בסתיו.
תת־המין S. v. namiyei מעט שונה בכך שלחייו ועורפו נעים בגוון מבז' בהיר ועד כתום כהה.
ידועות מספר קריאות של הירגזי הרבגוני ובהן כאלו שנשמעות כ-"פיט", "ספיט-ספיט-ספיט-ספיט", ו-"צ'י-צ'י-צ'י", הדומה במקצת לקריאת הדרור. השיר מורכב ממספר הברות שחוזרות על עצמן בקצב איטי ומשתנה, על פי תבניות מורכבות.
התנהגות

הירגזי הרבגוני נצפה לרוב לבד או בזוגות, והוא מין מונוגמי. הירגזים חיים בטריטוריות קבועות, והם מגנים נמרצות על הגבולות לאורך עונת הקינון. בחורף הירגזים מתקבצים בלהקות קטנות, ולעיתים אף בלהקות מרובות מינים. על אף שהם חיים בלהקות, הזוגות נשארים מאוחדים, ולאחר פיצול הלהקות באביב, הם חוזרים לטריטורייה שלהם. הירגזי מחפש מזון בין עלים יבשים, על צמחייה וענפים, ואף על גזעים. בקיץ, הירגזי ניזון מחרקים ועכבישים כמעט באופן מוחלט, ואילו בחורף פירות יער ואגוזי לוז הם מקור התזונה העיקרי. באי מיאקה (אנ'), הירגזים מחביאים אגוזים רבים, ואוכלים אותם בחורף. אגוזים אלו מהווים מנחה סמלית במהלך החיזור. הגוזלים ניזונים בעיקר מחרקים, כאשר זחלים ופגיות הם מקור התזונה העיקרי (54.69% מכלל המזון).
התנהגות > רבייה

עונת הקינון משתנה באזורים שונים: ברוסיה היא מתחילה באפריל-מאי, בקוריאה – ביוני, באוקינאווה, צושימה ומיאקה – בתחילת מרץ, בקיושו – בתחילת אפריל, במערב הונשו – באמצע אפריל, במזרח הונשו – בתחילת מאי, וביוני בהוקאידו. הקן מוקם בחלל בעץ עד גובה של 6 מטרים מהקרקע, בין אם מדובר בחלל טבעי, קן נטוש של נקרים, או חלל שהירגזי חפר בעצמו. לעיתים רחוקות, הירגזי ישתמש גם בתיבות קינון. הנקבה בונה את הקן מעלים, ענפים, קליפת עץ, שורשים וטחב, ומרפדת אותו בפרווה ונוצות. בניית הקן אורכת 4–7 ימים. באיים של דרום יפן, הביצים גדולות יותר והקן פחות מרופד. גודל התטולה משתנה אף הוא, כשבהונשו הממוצע הוא 6–7 ביצים לתטולה, בקוריאה הממוצע הוא 7–8 ביצים, באיי איזו הממוצע הוא חמש ביצים, ובאי מיאקה – רק ארבע. הביצים לבנות עם נקודות חומות־אדמדמות בחלקן הקהה. הנקבה דוגרת על הביצים 12–14 ימים, והגוזלים פורחים בגיל 17–21 ימים. עם זאת, הם נשארים תלויים בהוריהם עוד 7–20 ימים (במרכז הארכיפלג היפני) ו–15–80 ימים (באיי מיאקה). בדרום יפן, ייתכנו שתי תטולות, כאשר השנייה מתרחשת ביולי.
תפוצה ובית גידול

הירגזי הרבגוני חי במזרח אסיה בצפון־מזרח סין, בחצי האי קוריאה, ביפן ובאיי קוריל. לירגזי הרבגוני אין בית גידול אחיד: ברוסיה הוא נמצא לעיתים קרובות ביערות מחט, בעיקר של טקסוס, בסין הוא מצוי ביערות מעורבים ונשירים פתוחים, וביפן הוא מצוי ביערות נשירים ויערות ממוזגים של עצים בעלי פרחים וצמחייה צפופה, וגם ביערות מחט, אם כי הירגזים נמנעים מאזורים המיוערים במחטניים באופן מוחלט. הירגזי מגיע לעיתים רחוקות לאזורים עירוניים ולשדות. בדרום יפן, הוא חי ביערות עד גבהים של 1,600 מטר מעל פני הים; בהונשו הוא מגיע לגבהים של קילומטר לעיתים רחוקות, ובהוקאידו וקוריאה הוא חי אך ורק בשפלה. טווח התפוצה (כ–2,930,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה לא ידועה, אבל מוערך כי אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי סצ'ואני מסווג כמין ללא חשש.
הירגזי כחיית מחמד

התיעוד הראשון של גידול ציפורים קטנות כחיות מחמד ביפן הופיע במאות ה-12 וה-13, בתקופת קמקורה. אגוזים מהמין Juglans ailantifolia (ביפנית 鬼胡桃 אוני גורומי) היו אחד מסוגי המזון שניתנו לירגזים, ודלועים שימשו כתיבות קינון עבור ציפורים בשבייה ביפן. הירגזים גם אולפו לבצע טריק פשוט: שני דליים זעירים נקשרו על חוט שהיה מחובר לכלוב הירגזי. חתיכת אגוז הונחה באחד הדליים, והירגזי משך בחוט בשביל להגיע אל האגוז, דבר שמזכיר פעולת שאיבת מים מבאר. בספר יובוקוטורי (1710) ניתן למצוא הוראות לאילוף הירגזי לביצוע הטריק.
טריק נוסף בשם אומיקוג'יהיקי כלל דגם קטן של מקדש שינטו, שאליו הציפור מכניסה מטבע, מצלצלת בפעמון, פותחת את דלת הדגם, לוקחת אומיקוג'י (אנ') (御御籤/御神籤/おみくじ) ומביאה אותו למפעיל. הירגזי עשוי גם לפתוח את האומיקוג'י על ידי חיתוך חוט. מכיוון שהירגזי סקרן ונוח לאילוף מטבעו, קל לגרום לו לקחת אוכל מבני אדם, ולאורך ההיסטוריה, הירגזים אומנו לבצע טריקים שונים ומגוונים.
הירגזי כחיית מחמד > תקופת קמקורה (1185–1333)

גידול הירגזים בשבי ידוע כבר מתקופת קמקורה. ואקה (אנ') שנכתבה על ידי מיצוטושי פוג'יווארה (1203–1276) מופיעה באוסף הוואקה פובוקוואקאשו (נאגאקיו פוג'יווארה, 1310), ומאזכרת את ההתנהגות של ירגזי שהופך אגוז. האזכור יכול להתפרש כמתאר ציפור שמזיזה אגוז במקורה, או כתיאור של הטריק עם הדליים, שרומז על קיום הטריק כבר במאה ה-13. במקביל, טריק דומה היה פופולרי באירופה של המאה ה-13 עם חוחיות. לא ידוע אם קיים קשר בין הטריקים או שהם פותחו באופן עצמאי במקביל ביפן ובאירופה. ואקה נוספת באוסף נכתבה על ידי הנזיר הבודהיסטי ג'אקורן (1139–1202), ומוזכר בה ירגזי רבגוני בכלוב ציפורים, עם בית ציפורים מדלעת. הרומנים והשירים שנכתבו על הירגזי הרבגוני בתקופת קמקורה נכתבו או היו על אריסטוקרטים ואצילים אחרים (לדוגמה, טאיהייקי (1361), קוקומצ'ומונג'ו (טאצ'יבאנה, 1254), פובוקוואקאשו (פוג'יווארה, 1310)), דבר שרומז שגידול עופות מחמד היה סמל סטטוס של עושר ומעמד חברתי גבוה.
הירגזי כחיית מחמד > תקופת אדו (1608–1868)

תרבות החזקת הציפורים השתנתה בתקופת אדו. מהמאה ה-17, תיעוד של גידול עופות מחמד שנכתב על ידי פשוטי עם הפך לנפוץ (לדוגמה מאנגיימאניאיבוקורו (1764), מומוצ'ידורי (נישימורה, 1799) ויובוקוטורי (1710)). רוב המחברים היו אנונימיים, אם כי מקצועותיהם או כתובותיהם מעידים על שלא היו אריסטוקרטים. הספר יובוקוטורי (1710) מכיל מידע על יותר מ-120 ציפורים יפניות. המחבר ציין אם קולם טוב או לא, מה שמרמז על כך שגידול ציפורים ביפן שימש בעיקר לצורך הנאה משירתן. האוגויסו (אנ') (ביפנית ウグイス), מין החטפית ציאנופטילה ציאנומלאנה (אנ') (ביפנית オオルリ אורורי) ואדום־החזה היפני (ביפנית コマドリ קומאדורי) נודעו בתור "סאנדאימייצ'ו". השליו היפני גודל בעיקר על ידי סמוראים. על פי כתבים היסטוריים, מגדלי הציפורים ידעו שאורך היום משפיע על התנהגות הציפור ושלשירת הציפורים יש וריאציות אזוריות כבר במאה ה-14. בתחרויות של שירת ציפורים, הכלובים הועמדו בעמדות בתוך קופסה עם דלת מכוסה בנייר, כך שאור היום היה יכול להגיע אל הציפורים, אבל לא הסחות דעת מהקהל. הכלובים של הירגזים היו עגולים וגבוהים.
בספר יובוקוטורי (1710) יש הוראות לאילוף הירגזי לביצוע טריקים רבים. אחד מהם כולל טבעת לפני הדלעת שמתחתיה מוט. ציפורים אומנו לעבור דרך הטבעת שנתלתה גבוה ככל האפשר בתוך כלוב; הטבעת נוצרה על ידי גלגול פיסת נייר רך לצינור. בתחילת האימון, היה צורך לתלות את צינור הנייר במקום נמוך במקביל למושב. כאשר ציפורי בר נתפסו והוחזקו בכלובים, הן מראות התנהגות אופיינית של קפיצה והסתובבות על מנת לנחות שוב באותו מקום על המוט. הטריק של מעבר הטבעת ניצל את ההתנהגות הזו, וגרם לציפורים לקפוץ למעלה, לעבור דרך טבעת ולחזור לאותו המקום. כאשר צינור הנייר היה תלוי נמוך, הציפורים קפצו מעליו באופן טבעי ולאחר מכן הסתובבו. כשהתרגלו לקפוץ מעליו, הוא הוזז כלפי מעלה, והורם בהדרגה. לאחר מכן הוחלף הצינור הישר בטבעת והציפור אומנה לקפוץ ולפנות, לעבור דרך הטבעת ולחזור למושב. ירגזים רבגוניים שיכולים לעבור דרך טבעת התלויה במיקום גבוה נחשבו ל"ירגזים רבגוניים טובים". באותה תקופה, הייתה הופעה אקרובטית אנושית פופולרית דומה שנקראה "וָאנוּקֶה", וייתכן שבתקופת אדו אומנו ירגזים רבגוניים לחקות זאת.
טריק מפורסם אחר מתקופת האדו כלל שימוש בשני סוגים של ערכות קלפים. סט אחד, "היאקונין אישו", הכיל כמאה משוררים עתיקים, עם שיר מייצג עבור כל משורר. הסט השני, שנקרא "אירוהה אוטאקארוטה", כלל ביטוי נפוץ בכל קלף שמתחיל באחת האותיות של האלפבית היפני. נגן הרחוב הקריא שיר והציפור הייתה צפויה להרים את הקלף שעליו נכתב השיר. בשוטיימאנפיצו, מאמר שפורסם ביפן, נאקאמורה (1850) תיאר את טריק בחירת הקלפים בפירוט וכתב שהוא קרא על הופעת רחוב דומה בגוזסו, יצירה סינית הכוללת 16 כרכים שהחלה ב-1573 והסתיימה בשנת 1616, ופורסמה ביפן בשנת 1661. ישנם תיעודים רבים של טריקי בחירת קלפים, אם כי רובם מציינים טריק של בחירת קלפים עם ירגזי רבגוני, ללא פירוט מעבר לכך, מה שמצביע על כך שהטריק היה פופולרי מאוד ביפן של תקופת אדו.
הירגזי כחיית מחמד > תקופת מייג'י (1868–1912)

במאה ה-19 עברה יפן שינוי גדול ודרמטי, ופתחה את גבולותיה. הזרם הפתאומי של סחורות ושל אנשים זרים יצר תערובת של תרבויות, ועסקי השעשועים בערים פרחו עוד יותר. שינוי משמעותי בטריקי הירגזי הרבגוני היה כאשר ההופעות החלו להיראות בתיאטראות, ולא רק כמופעי רחוב. עם זאת, מופעי הרחוב המשיכו להיות פופולריים עד לתקופת שווה. הזואולוג האמריקני, אדוארד סילבסטר מורס (1838–1925) הזכיר ביומנו הופעה בתיאטרון בטוקיו ב–1882 של טריקי ירגזי, בהם טריק הדליים.
הירגזי כחיית מחמד > תקופת שווה (1926–1989)

מופעי ירגזי אורגנו על ידי האחים מאצושימה בתיאטרון בהאנאיאשיקי ב–1932. כ-25 ירגזים הוחזקו, וכל ציפור אומנה לבצע 4–5 טריקים שונים. בטריק החישוב, הציפור אומנה להרים קלף שעליו כתוב המספר שהיה תוצאה של חישוב חשבוני שהמפעיל אמר לציפור לעשות. טריקים לבחירת קלפים נעלמו מהופעות רחוב ונשארו רק בתיאטראות. מופעים אלו החלו להיעלם בעקבות חוק מ-1950 שאסר על החזקת ציפורי בר. נכון ל-2015, עדיין נעצרים בכל שנה אנשים שמחזיקים ללא אישור בעופות בר.
טקסונומיה

הירגזי הרבגוני תואר על ידי קונרד יאקוב טמינק והרמן שלגל ב–1845 בשם Parus varius. הסוג סיטיפרוס תואר לראשונה על ידי אדמון דה סליס לונשאן (אנ') בשנת 1884, עם ירגזי רבגוני בתור הטיפוס. עם זאת, הסוג נחשב שנים רבות לתת־סוג של ירגזי, והמין נכלל בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים. מחקר משנת 2005 מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, אליו שויך בעבר הירגזי הרבגוני. מחקר מאוחר יותר מצא קשר גנטי בין הירגזי הרבגוני (שנחשב אז למין בסוג פויסילה) והירגזי לבן־המצח (שנחשב אז למין בסוג ירגזי), והמליץ על פיצולם לסוג נפרד, סיטיפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ו-IOC (אנ').‏ לעומתם, ITIS עדיין מציג את המין בסוג פויסילה.
המינים ירגזי אדום-בטן (Sittiparus castaneoventris), ירגזי איריומוטה (Sittiparus olivaceus) וירגזי איזו (Sittiparus owstoni) נחשבו בעבר לתת־מינים של הירגזי הרבגוני, אבל סווגו מחדש כמינים עצמאיים בעקבות פרסום של מחקר פילוגנטי ב–2014.
טקסונומיה > תת־מינים

על פי ה–IOC, לירגזי הרבגוני 5 תת־מינים:
S. v. varius – טמינק ושלגל, 1847, מצוי בדרום איי קוריל, יפן, חצי האי קוריאה וצפון מזרח סין
S. v. sunsunpi – קורודה, 1919, מצוי בטנגשימה ויקושימה
S. v. namiyei – קורודה, 1918, מצוי בצפון איי איזו, שרוי בסכנת הכחדה
S. v. amamii – קורודה, 1922, מצוי בצפון איי ריוקיו
S. v. orii – קורודה, 1923, היה מצוי באיי דאיטו, נכחד
הערות שוליים > ביאורים

↑  פתקי מזל שנשלפים במקדש שינטו תמורת תרומה כספית סמלית.
↑  סגנון שירה יפני.
↑  שלוש הציפורים עם הקול הכי יפה.
ירגזי רבגוני וירגזי יפני באאיצ'י, יפן
ירגזי רבגוני אוכל אפרסמון, סטו (אנ'), יפן
ירגזי רבגוני בבית ציפורים
ציאנופטילה ציאנומלאנה (Cyanoptila cyanomelana)
אדום-חזה יפני
אוגויסו (Horornis diphone)
ציור של ירגזי רבגוני מתקופת אדו (1839), מאת מורי באיין (יפ')
מהירות פאזה

הנקודה האדומה נמצאת במופע קבוע ונעה במהירות הפאזה
מהירות פאזה או מהירות מופע (באנגלית: Phase velocity) של גל היא הקצב שבו מופע הגל מתקדם במרחב.
גל הוא פונקציה של הזמן והמרחב המקיימת את משוואת הגלים:
מכך נובע שגל הוא פונקציה של המרחב שמשתנה בזמן כך שהיא שומרת על צורתה אך ערכיה נשמרים בנקודות במרחב שנעות במהירות קבועה ששווה ל־ v_{p}. זוהי מהירות הפאזה – מהירות התקדמות הגל.
הגל הפשוט והנפוץ ביותר הוא גל מישורי. אם נסמן את אורך הגל ב־ \lambda  ואת זמן המחזור ב־ T, הגל תואר על ידי המשוואה:
כאשר  \omega ={\frac {2\pi }{T}} היא התדירות הזוויתית של הגל, ו־ k={\frac {2\pi }{\lambda }} היא מספר הגל. זוהי פונקציית סינוס חד־ממדית, שהמופע שלה משתנה כך שנקודות שוות מופע נעות בכיוון החיובי במהירות קבועה. מהירות זו שווה לאורך הגל חלקי זמן המחזור שלו:
באופן שקול, ניתן להגדיר מהירות זו גם כיחס בין התדירות הזוויתית לבין מספר הגל. יחס זה נקרא יחס הנפיצה:
עבור גל אלקטרומגנטי בריק, מהירות הפאזה היא מהירות האור  c, והיא שווה גם למהירות החבורה. אולם בתווך דיספרסיבי, מהירות הפאזה של גל תלויה בתדירות שלו והיא אינה בהכרח שווה למהירות החבורה. מקדם השבירה של חומר מוגדר כיחס בין מהירות האור בריק לבין מהירות הפאזה של האור בחומר:
במקרים מסוימים מהירות הפאזה של גל אלקטרומגנטי יכולה להיות גדולה ממהירות האור בריק, וזאת מבלי לסתור את תורת היחסות הפרטית, משום שמהירות ההעברה של מידע היא מהירות החבורה ולא מהירות הפאזה. מהירות הפאזה של פונקציית גל (או של גל דה ברויי) גם היא יכולה להיות גדולה ממהירות האור משום שאינה מעבירה מידע.
ראו גם

מהירות חבורה
חבילת גלים
הערות שוליים

↑  מְהִירוּת-מוֹפָע במילון פיזיקה מודרנית (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
| גלים |
| --- | --- | --- |
| מאפיינים | משרעת • תדירות • מופע • אורך גל • וקטור גל • מספר גל • מהירות פאזה • מהירות חבורה • קיטוב |  |
| תופעות | החזרה  • העברה • שבירה • התאבכות • עקיפה • נפיצה • בליעה |  |
| מושגים | גל עומד • אפנון • חבילת גלים • תווך • מתנד הרמוני • תהודה • אפקט דופלר |  |
| אנליזה | משוואת הגלים • משוואת הלמהולץ • עקרון הויגנס • עקרון פרמה • חוקי פרנל |  |
| סוגי גלים | גל מישורי • גל כדורי • גל רוחב • גל אורך • פולס • קרינה אלקטרומגנטית • גל קול • גל (מים) • פונקציית גל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4174154-7
מיכה אנקורי

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 86 בערך) כפר ויתקין, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  אפרים פישביין 
 מוסדות:  בית הספר הדמוקרטי בחדרה  המכללה האקדמית בית ברל 
 
מיכה אנקורי (נולד ב-1938) הוא פסיכולוג קליני מומחה ישראלי ומחבר ספרים על היבטים פסיכולוגיים של הקבלה ותנועת החסידות.
קורות חיים

מיכה אנקורי נולד בכפר ויתקין. למד פיזיקה ומתמטיקה בפקולטה לפיזיקה ובפקולטה למתמטיקה בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן למד פסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט עשה בהדרכת פרופ' אפרים פישביין על השפעה מעכבת של לימוד החשבון בשנים הראשונות של בית הספר היסודי על התפתחות החשיבה המתמטית.
בשנת 1986 יזם והקים יחד עם רעייתו עדית ואחרים את בית הספר הדמוקרטי בחדרה. במקביל לימד במכללת בית-ברל.
אנקורי מוסמך כפסיכולוג קליני, וחבר ב"חברה היונגיאנית החדשה", שהוא נמנה עם מייסדיה (הוקמה בשנת 2000). מכהן כיועץ אקדמי של התוכנית הצפונית לפסיכותרפיה יונגיאנית במכללת אורנים שעברה למכללת רופין. בנוסף עוסק בחקר המיסטיקה היהודית ובגילוי היבטים פסיכולוגיים באגדות חז"ל ובתורת הקבלה, ופרסם מספר מאמרים וספרים בתחום.
ספריו

וזה היער אין לו סוף - מיסטיקה יהודית ופסיכולוגיה אנליטית, הוצאת רמות, 1991.
הלב והמעיין - חסידות ופסיכולוגיה אנליטית, הוצאת רמות, 1991.
מרומי רקיעים ותחתיות שאול - מסע הנפש של רבי נחמן מברסלב, הוצאת רמות, 1994.
הפסיכולוגיה של החלום, הוצאת פרולוג, 1999.
בסוד לויתן - מחשבת ישראל במבט מיתולוגי-פסיכולוגי (יחד עם אוהד אזרחי), הוצאת מודן, 1994.
דברי חלומות - היחיד והחלום, המיתוס והשבט, הוצאת דופן, 2008.
לקריאה נוספת

מיכה אנקורי, לארץ-ישראל: מסע נפש – משאת נפש, "דימוי", 19, תשס"א 2001.
מיכה אנקורי, פרטי, לאומי ואוניברסלי בחלומו של רבי נחמן, "דבר", אוקטובר 1982.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 27-404
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305161805171  LCCN: n89134575  VIAF: 10096727   WorldCat (עם VIAF): 10096727
אורבנוס השני

אורבנוס השני (בלטינית: Urbanus II, שמו המקורי אודו דה לאז'רי; 1035 או 1042 – 29 ביולי 1099), כיהן כאפיפיור מ-12 במרץ 1088 עד מותו. היה יוזם רעיון מסע הצלב.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד למשפחת אצולה בלאז'רי (סמוך לשאטיון סור מארן בחבל שמפאן-ארדן בצרפת), והוטבל בשם אודו דה לאז'רי. לאחר שקיבל את חינוכו בבית הספר של קתדרלת ריימס, שימש כסגן בישוף העיר. אחרי 1067 בהשפעת מורהו, ברונו מקלן, התפטר מתפקידו ונכנס למנזר קלוני (שהיה בחבל בורגון), וב-1074 הפך לסגן אב המנזר.
ב-1078 האפיפיור גרגוריוס השביעי הזמינו לאיטליה ומינה אותו לקרדינל-בישוף של אוסטיה - משרה בכירה בקרב חבר הקרדינלים. החל ב-1080  נכנס בעובי הקורה של מאבק האינווסטיטורה בין האפיפיור גרגוריוס השביעי לבין היינריך הרביעי, מלך גרמניה. הוא תמך ברפורמות שהציע האפיפיור וב-1084 שימש כשליחו בגרמניה כדי לגייס תמיכה בעמדותיו נגד היינריך הרביעי, שבינתיים הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1085 נפטר האפיפיור ובמקומו נבחר ויקטור השלישי שלפני מותו ב-1087 הציע לקרדינלים כיורשו את אודו דה לאז'רי. הוא נבחר לאפיפיור ב-12 במרץ 1088 ואימץ לעצמו את השם אורבנוס השני.
ביוגרפיה > כאפיפיור

כבר בתחילת כהונתו התייצב מולו גיברט מרוונה שהתמנה לאנטי אפיפיור בשם קלמנס השלישי (אנ') על ידי היינריך הרביעי. אורבנוס השני גייס לעזרתו את מועצות הכנסייה שהתקיימו ברומא, באמאלפי (1089), בבנוונטו, בפיאצ'נצה ובקלרמון (1095), שתמכו בעמדתו נגד הקיסר ונגד האנטי אפיפיור.
במועצות אלה אושרו מחדש הרפורמות של האפיפיור גרגוריוס השביעי שכללו איסורים על מינוי קרובי משפחה ועל הכתרת חילונים לתפקידים דתיים, על סימוניה (מכירת משרות הכנסייה) ועל ניקולאיזם (נישואי כמרים).