stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוקול סראטוב
אצטדיון הקבוצה

מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון "לוקומוטיב" בעיר, שבו ממוקמים גם משרדי הקבוצה ועד 2010 היה האצטדיון לרכושה של חברת רכבות רוסיה ומאז 2010 הוא נמצא בבעלותה של ממשלת מחוז סראטוב. בעקבות שיפוץ שנעשה ב-1997 במלאת 200 שנה לפלך סראטוב, האצטדיון מכיל 15,500 מושבים.
בשנים 2008–2010 הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש "טמפ" בעיר, שעבר שיפוץ מקיף בשנת 2007 ומכיל 1,252 מושבים ומשמש כיום כמגרש האימונים של הקבוצה.
הישגים

ליגת העל הרוסית: מקום שמיני (2001)
הגביע הרוסי: חצי גמר 2001
הגביע הסובייטי: חצי גמר 1967
היציע המזרחי של אצטדיון לוקומוטיב סראטוב
מגרש האימונים "טמפ" סראטוב
סדרת פרי

הצגה של סדרת פרי עד F9
במתמטיקה, סדרת פרי (Farey) מסדר n היא סדרה של שברים מצומצמים בין 0 ו-1, שהמכנה שלהם הוא קטן או שווה ל-n, כאשר בכל סדרה האיבר הראשון הוא 0, האחרון הוא 1, האיבר האמצעי הוא 2\1 (n > 1) והסדרה נבנית לפי סדר עולה. ניתן לראות כי כל סדרת פרי מסדר n מכילה את כל הסדרות פרי מסדר הקטן מ-n. הסדרה מסדר n מסומנת על ידי Fn (ללא קשר לסדרת פיבונאצ'י)
מאפיינים

ניתן לראות כי אפשר לקשר בין כמות האיברים בין סדרות עולות על ידי פונקציית אוילר בצורה רקורסיבית (כאשר F1| = 2|):
או ללא התייחסות לפונקציית אוילר:
ועל ידי שימוש בנוסחת ההיפוך של מביוס נקבל:
מבחינה אסימפטוטית, ניתן לראות כי:
קשר להשערת רימן

אם נסמן את איברי הסדרה כ- F_{n}=\{a_{k,n}:k=0,1,\ldots ,m_{n}\}, ונגדיר  d_{k,n}=a_{k,n}-k/m_{n}. בשנת 1924 הוכיח ג'רומה פראנל (Jérôme Franel) כי הטענה הבאה:
שקולה להשערת רימן, ובאותה שנה הוכיח אדמונד לנדאו כי הטענה:
גם היא שקולה להשערת רימן
ניגוני מודז'יץ

רבי ישראל טאוב מייסד חסידות מודז'יץ ומלחין מפורסם, שהפך את הנגינה למאפיין המרכזי של החסידות
ניגוני מוֹדְזִ'יץ הם ניגוניה של חסידות מודז'יץ, שהולחנו ברובם על ידי אדמו"רי החצר שהעניקו משקל רב למוזיקה חסידית; התפרסמו באיכותם ובמקוריותם, והקנו לחצר תהילה.
רוב הניגונים הולחנו על ידי אדמו"רי החסידות, ובעיקר על ידי רבי ישראל טאוב ובנו רבי שאול ידידיה (שני האדמורים הראשונים), אך היו גם חסידים שנטלו חלק בהלחנה. המפורסמים שבהם הם עזריאל דוד פסטג שהלחין את ניגון אני מאמין שהיה לניגון המודז'יצאי המפורסם ביותר, ובן ציון שנקר שהלחין ניגונים רבים. ניגוני מודז'יץ התפשטו בעיקר ביהדות החרדית והדתית, אך הובעה הערכה כלפיהם גם בעולם המוזיקה הקלאסית. גם כיום, עוסק האדמו"ר הנוכחי הרב חיים שאול טאוב בהלחנה.
היסטוריה > רקע

בתורת החסידות הוקנה מקום של כבוד לעולם המוזיקה הגורם לשמחה והתעוררות בעבודת ה'; מראשיתה של תנועת החסידות הלחינו רבים מצדיקיה ניגונים שונים, ועסקו בשירה ובזמרה. רבים מניגונים אלו הועברו על ידי החסידים מדור לדור. לרוב מתאפיינים ניגונים אלו בסגנונם הפשוט והלבבי בדומה למוזיקה שהייתה נפוצה בכפרי אוקראינה, ניגונים קצרים למדי, ללא תנועות מסובכות.
בבית קוזמיר שנוסד על ידי רבי יחזקאל מקוזמיר תפסה הנגינה מקום של כבוד, ובמיוחד הצטיין בהלחנה ובשירה בנו רבי שמואל אליהו מזוואלין; רבי שמואל אליהו היה מלחין מוכשר, וחונן בקול נעים וערב. עוד בימי אביו, נהג לעבור לפני התיבה ותפילתו נחשבה למיוחדת במינה.
את כוחו הגדול של רבי שמואל אליהו בנגינה, תיאר מאיר שמעון גשורי חוקר הנגינה החסידית:
"...הרבי היה מחונן בכשרון מוסיקלי מלידה, בקול ובחוש השמע, ואף שישב בעיירה קטנה... יצירותיו נצטרפו לסימפוניה רבת עוצמה, שהדיה נשמעו בפי כל חסידי זוואלין מקרוב ומרחוק, שעל ניגוני רבם היה גאוותם. ולו יאתה תהלה, כי הוא סיפק ניגונים יפים לכל שבת ולכל חג... ובכוח ניגוניו משך אליו גם את הבלתי חסידים, גם המחנה הדתי, וגם הבלתי דתי, כולם נמשכו אליו כמטה קסם. היה זה הצדיק החסידי הראשון בפולין, שריכז את כל כח יצירתו בשטח הניגון והשיר, שפרח אצלו והגיע לרמה גבוה. כתב תווי הנגינה לא היה ידוע לו, ברם בכח זכרונו העצום ידע לזכור כל ניגון שיצר, וללמדו לחסידיו, התווים לא היו דרושים לו כלל. הבנת הרבי הזה בשטח הנגינה, עוררה התפעלות גם מחוץ לחוגי החסידים, עד כי מוסיקאים נודעים באו ממרחקים לחצרו, בכדי להכיר פעלו, דרך יצירתו, וסגנונו המקסים"
רבי שמואל אליהו היה הראשון בבית קוזמיר שהתייחס לנגינה החסידית ברצינות רבה וייחס לה משמעותית דתית עליונה ובשלב מסוים בחייו אף פסק מלשיר ולשמש כחזן מפני האחריות הרבה המוטלת על כתפי המשורר.
היסטוריה > תקופת רבי ישראל

הפרסום הרחב לנגינה המודז'יצאית נגרם בזכותו של הנכד רבי ישראל טאוב שהקים את חצרו בעיירה מודז'יץ. רבי ישראל נודע כמלחין בחסד עליון שחלק גדול מעולמו סבב סביב המוזיקה, הוא נהג לשבת מדי לילה לפני עלות השחר לעסוק בנגינה ולהלחין שירים חדשים.
רבי ישראל הפך את הנגינה לחלק מעבודת ה'. בספרו "דברי ישראל" כתב על הפסוק שאמר יעקב לבניו בשעה שירדו למצרים: ”קחו מזמרת הארץ; חכמת הנגינה שורשה וסודה גבוה מאוד מאוד והיא צורך לתורתנו הקדושה. ובזה נבוא אל ביאור הפסוק "קחו מזמרת הארץ" היינו חכמת הנגינה, שאמר יעקב לבניו שייקחו עימם את חכמת הנגינה למצרים וכך יעבדו את ה' וימנעו התבוללות עם המצרים”. מפורסם הוא גם המשפט שאמר: ”העולם נוהג לומר שעולם הנגינה על יד עולם התשובה, ואני אומר שעולם הנגינה הוא עולם התשובה, שדרך הניגון אפשר להגיע לדביקות ה' ולתשובה”. לעומת אביו וסבו, רכש רבי ישראל היכרות בסיסית עם עולם המוזיקה המקצועי והכיר מעט את תווי הנגינה אותם למד מתוך הספר "למנצח בנגינות" שחיבר החזן צבי ניסן גולומב מווילנה. הוא אף קישר בדרוש חסידי את שבעת התווים לשבעת ימי בראשית ושבעת כוכבי הלכת.
ייחודיותו של רבי ישראל הייתה בסגנון ההלחנה שלו שלראשונה הביאה לעולם החסידות ניגונים בעלי משקל וקצב, על פי כללי המוזיקה. חלקם ארוכים ומסובכים בסגנון קלאסי, הדורשים דיוק רב בביצועם. הוא היה בעל קול טנור חזק, וסלסול שנחשב יפה. רבי ישראל היה דייקן, והקפיד מאוד על כל זיוף. חלק גדול מניגוניו אבדו במהלך השואה וכיום מוכרים כ-100 מניגוניו.
לצד אדמו"ריה שעסקו בשירה ובהלחנה, התייחדה מודז'יץ גם במספרם של המנגנים והמלחינים מבין החסידים. הבולטים שבהם: יודל קופמן, יענקל רדומר, יחזקאל טארלר ועזריאל דוד פסטג, שהלחינו ופעלו בתיאום עם אדמו"רי השושלת.
היסטוריה > תקופת רבי שאול ידידיה

בנו וממלא מקומו של רבי ישראל – רבי שאול ידידיה אלעזר אף הוא הצטיין בהלחנה ובביצוע ניגוניו, ומכל רחבי פולין החסידית נהרו לשמוע את שירתו, הוא נהג להלחין שירים בכל עת מצוא, כמו לפני הימים הנוראים לקראתם היה מלחין באופן קבוע כ-10 ניגונים ויותר. משערים כי הלחין בין 1,500-2,000 ניגונים, חלקם פשוטים וחלקם מסובכים ומורכבים. הוא כתב חמישה ניגונים כל כך מסובכים שהתייחסו אליהם כאל אופרות. האופרה ה-4 חוברה בהפלגתו לארצות הברית ולכן כונתה "אופרת הים". בן ציון שנקר, מגדולי מבצעי ניגוני מודז'יץ סיפר כי הצליח לבצע את הניגון ללא טעות רק פעם אחת.
לחצרו של רבי שאול ידידיה נהרו חסידים ומעריצים רבים מקרב יהדות פולין שבאו לשמוע את דברי תורתו וליהנות מיצירותיו המוזיקליות, בפרט בימים הנוראים שבהם היה עובר לפני התיבה. בין המבקרים רבות בבית מדרשו היו גם חוקר הנגינה החסידית מאיר שמעון גשורי, שלום אש, משה יוסטמאן והלל צייטלין ואף מומחים גויים למוזיקה. רבי נתן שפיגלגלס מראשי הישיבות המפורסמים בפולין אף הוא היה מגיע בקביעות לימים הנוראים. רבי שאול ידידיה ניחן בקול טנור עוצמתי, ונודע ביפי זמרתו, החסידים כינוהו גם "פסנתר חי". שירתו נחשבה לנפלאה, ורבים מכל רחבי פולין באו להאזין לו ולזמרתו. בימיו התפרסמו ניגוני מודז'יץ מחוץ לחצר החסידות, והתפשטו גם מחוץ לעולם הדתי, ומחוץ לפולין. בשנת תרפ"ב הודפסו שניים מלחניו בספר מוזיקה שהוציא לאור החזן אליהו הירשן בוורשה – פרסומת שגררה ביקורת מצד בני משפחת האדמו"רים וסופרים דתיים, על שימוש בלתי ראוי בניגונים דתיים קדושים. בשנת תש"א, עם חורבן יהדות פולין, והגירתו של רבי שאול ידידיה לארצות הברית, החלו בחסידות מודז'יץ להדפיס באופן רשמי תווי נגינה לניגוני הרבי בקובצי "תפארת ישראל" שהוציאו לאור.
היסטוריה > תקופת רבי שמואל אליהו ואחריו

ממלא מקומו של רבי שאול ידידיה היה בנו רבי שמואל אליהו שהלחין מאות ניגונים; את ניגונו הראשון הלחין בביקורו הראשון בארץ ישראל עם אביו, והאב נהג לשיר אותו בעת בריחתו מהנאצים. סגנון השירה וההלחנה שלו דמה בתחילה לזה של אביו, אך הוא השתנה מאוחר יותר והתאפיין במקצבים פשוטים ואיטיים יותר. כמה משיריו ידועים בציבור אך לא מוכרים כלחניו. נהג לעבור לפני התיבה בכל תפילות הימים הנוראים וכן במועדים ולבצע את ניגוניו החדשים.
ניגונים אחרים חוברו לכבוד אירועים שונים, כגון שמחות משפחתיות, או ניגון "הודו לה'" שחובר לאחר ביקורו הראשון בכותל המערבי לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר פטירתו יצא לאור הספר "מור מבשמים" ובו תווים של יצירותיו, וביום פטירתו נוהגים חסידי מודזיץ לשיר את לחניו.
בנו רבי ישראל דן המשיך את מסורת בית מודז'יץ, והלחין מאות ניגונים, שחלקם התפרסמו מחוץ לגבולות חסידות מודז'יץ, ומושרים בקהילות רבות בישראל. בשנת תשס"ה (2005) הוקם בעידודו המכון לשימור ניגוני מודז'יץ. בנו הרב חיים שאול – האדמו"ר הנוכחי, אף הוא כאבותיו מלחין ניגונים.
במשך למעלה ממאה שנה הולחנו כ-4,000 ניגונים על ידי אדמו"רי החסידות. ניגונים רבים מתוכם נפוצים בקרב ציבורים שונים, לעיתים ללא ידיעה שמקור הניגון הוא במודז'יץ. בעל המנגן הידוע של החסידות הוא בן ציון שנקר שהוציא לאור עשרות תקליטים עם ניגוני החסידות. בשנים האחרונות הוקם המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ בראשות עורך דין דוד זעירא. המכון מתעד ומשמר את הניגונים והוציא לאור מספר אלבומים מוזיקלי. בשנת 2010 הקים אברהם יעקב טיילור את אתר המכון ובו תוכני אודיו, וידאו וטקסט על ניגונים רבים.
ניגונים מפורסמים > אזכרה

ישנם שני ניגונים בשם זה שהלחין רבי ישראל: האחד קצר יחסית המוכר בשם "אזכרה הקטן", והשני ארוך ומפורסם יותר המוכר בשם "אזכרה הגדול", אותו הלחין רבי ישראל כאשר חלה בסוכרת, ובשנת תרע"ג נאלץ לנסוע לברלין כדי לערוך ניתוח לכריתת רגלו, על מנת למנוע הרעלת דם.
רבי ישראל ביקש מהרופאים שלא ירדימו אותו בשעת הניתוח, אף שייסוריו גברו. כשהביט דרך החלון וראה את ברלין ביופיה ותפארתה, לא הרהר בכאבו הפיזי, אלא על ירושלים המצויה במצב בזוי ושפל, וחיבר ניגון על המילים: "אזכרה אלהים ואהמיה בראותי כל עיר על תילה בנויה" מתוך התפילה. לניגון 32 בבות (בתים), הוא נחשב לאחד הניגונים המורכבים והמסובכים במוזיקה החסידית, ומלחינים קלאסיים מרחבי העולם שיבחו את הניגון על יופיו ומורכבותו. את הניגון שרים במודז'יץ רק פעם בשנה, בטיש המתקיים ביום הפטירה שלו.
ניגונים מפורסמים > הניגון למחוסרי בית

ניגון זה הלחין רבי ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה, במהלכה חויבו כל תושבי ערי המבצר של פולין לעבור לעיירות אחרות כדי שעריהם ישמשו כבסיס לצבא. גם רבי ישראל נאלץ לעזוב את מודז'יץ שבסמוך לה שכן מבצר רוסי גדול ועבר לעיר ראדום. בדרכו לראדום ובהגיעו לשם ראה יהודים רבים מחוסרי בית נודדים בדרכים ומחפשים קורת גג לראשם. בעקבות זאת חיבר את "הניגון למחוסרי בית". הניגון חובר על פרק התהילים "מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר", ששיקף את מחשבתו של היהודי הנודד באותה תקופה. המיוחד בניגון הוא שכל אחד מחלקיו מתחיל באיטיות, כעין מנגינת עצבות וייאוש, ומסתיים במנגינה מהירה של תקווה שנועדה להעביר מסר של תקוה וסוף טוב.
ניגונים מפורסמים > אני מאמין

הניגון מיוחס לעזריאל דוד פסטג, חסיד מודזיץ' וחזן ומלחין בולט בוורשה שלפני מלחמת העולם השנייה, שנרצח בשואה.
לפי בן-ציון שנקר, חסיד מודזיץ', זהו סיפורו של הניגון: כאשר נשלחו פסטג ובני משפחתו בשנת תש"ב (1942) אל מחנה ההשמדה טרבלינקה, דחוסים אל תוך קרונות משא ללא אוויר ומים, החל לשיר בשארית כוחותיו את "אני מאמין" בלחן זה. רבים מנוסעי הקרון הצטרפו אליו, ופסטג הכריז כי מי שיינצל ויעביר את הניגון לרבי ממודז'יץ השוהה באמריקה, יזכה בחצי מחלקו בעולם הבא. אחד היהודים שהצליח להינצל ולברוח לשווייץ רשם את תווי הניגון וסיפורו, ושלחם לרבי ממודז'יץ בניו יורק, ככל הנראה מבלי לציין את שם החזן.
על סיפור הלחנת הניגון והצלתו התפרסמו מספר נוסחים ספרותיים, כאשר בחלקם שולבו מוטיבים אגדיים על כך שהניגון הולחן על ידי פסטג תוך כדי הנסיעה ברכבת, וכי הניצול שהעביר את הסיפור קפץ מהרכבת כיוון שהסכים ל"עסקת" העולם הבא שהציע פסטג. בהקדמה שצורפה לתווי הניגון במאסף "רשומות" כבר בשנת תש"ו (1946) אף נכתב כי את הניגון "שרו אלפים ורבבות בורשה ולובלין, בלודז' וביאליסטוק, ובשורה זו יצאה נשמתם".
בעקבות זאת פקפקו חוקרים אחדים באמינות הסיפור, אם כי גם הם אינם מערערים על ערכו כאגדה מכוננת, בייחוד בחסידות מודז'יץ, שבה ניתן דגש מיוחד לנגינה ככלי עיקרי בעבודת ה'.
הערות שוליים

↑  מאיר שמעון גשורי, נגינה וחסידות בבית קוזמיר ובנותיה, ירושלים תשי"ב, עמ' 42, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  מאיר שמעון גשורי, לחסידים מזמור, ירושלים תרצ"ו.
↑  מאיר שמעון גשורי, נגינה וחסידות בבית קוזמיר ובנותיה, ירושלים תשי"ב, עמ' 59, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  ישראל אידלמן, "אוטבוצק - בירת האדמו"רים", בתוך: ספר קהילה - אוטבוצק קרצ'ב, תל אביב תשכ"ח.
↑  ראו למשל: יהושע אייבשיץ, כערער בערבה, ירושלים תשנ"ט, עמ' 154–153, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מאיר שמעון גשורי, נגינה וחסידות בבית קוזמיר ובנותיה, ירושלים תשי"ב, עמ' 140, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  "קדשנו במצוותיך (וטהר לבנו)" מושר באזכרה ל'אמרי אש' (אתר יוטיוב)
↑  שרה פרידלנד בן-ארזה, הניגון בחסידות מודז'יץ מתוך הזמנה לפיוט על פי מידע שנמסר על ידי אוצר המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ.
↑  אתר המכון לשימור ולתיעוד ניגוני מודז'יץ.
↑  הרב שלמה אברהאם, החסיד רבי עזריאל דוד פסטג מוורשה, באתר המכון לשימוד ותיעוד ניגוני מודזיץ'
↑  שיחת השבוע, אני מאמין - על לחן חסידות מודז'יץ, באתר הזמנה לפיוט
↑  רשומות: מאסף לדברי זכרונות, לאתנוגרפיה ולפולקלור בישראל [סדרה חדשה], כרך א, במדור "שירי עם", תת-מדור "מבין הלהבות", תל אביב: דביר, תש"ו 1946, עמ' 220.
↑  מיכל שאול, "פאר תחת אפר": ניצולי השואה וזיכרונה בחברה החרדית האשכנזית ב'ישוב' ובמדינת ישראל, 1961-1945, עבודת דוקטור בהדרכת קימי קפלן ודן מכמן, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ט 2009..   וראה גם הערה 93 במאמר של שרה פרידלנדר בן ארזה
רבי שאול ידידיה אלעזר טאוב, האדמו"ר השני של החסידות ומלחין פורה
הרב חיים שאול טאוב, האדמו"ר הנוכחי ממודז'יץ
עזריאל דוד פסטג, מלחין הניגון אני מאמין
סיליסטרה (מחוז)

| --- | --- |
האנדרטה לזכר הגנרל פנטליי קיסלוב בעיר טוטראקן שבמחוז.
האנדרטה לזכר הגנרל פנטליי קיסלוב בעיר טוטראקן שבמחוז.
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 חבל ארץ:  דרום דוברוג'ה
 מושל:  ולדימיר יאנקוב
 ערים במחוז:  7
 בירת המחוז:  סיליסטרה
 שפה רשמית:  בולגרית
 תאריך ייסוד:  8 בינואר 1999 
 שטח:  2,846.3 קמ"ר
 גובה:  200 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  95,614 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  41.74 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  43°55′00″N 27°10′00″E﻿ / ﻿43.916666666667°N 27.166666666667°E﻿ / 43.916666666667; 27.166666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.ss.government.bg
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת מחוז סיליסטרה מוגדלת) סיליסטרה טוטראקן דולובו גלאביניצה אלפאטר רומניה דובריץ' שומן ראזגרד רוסהמחוז סיליסטרה(למפת מחוז סיליסטרה רגילה) סיליסטרה טוטראקן דולובו גלאביניצה אלפאטר רומניה דובריץ' שומן ראזגרד רוסהמחוז סיליסטרה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז (אובלסט) סיליסטרה  (בבולגרית: Област Силистра) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, השוכן בחבל דרום דוברוג'ה בצפון מזרח בולגריה ובצפונו עובר תוואי נהר הדנובה. הוא גובל ברומניה ובמחוזות רוסה, שומן, ראזגרד ודובריץ'. בשטח המחוז מצויה שמורת סרברנה, אשר הוגדרה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

תחילת ההתיישבות האנושית במקום הייתה בתקופת האבן החדשה, עידן הממלכה התראקית, בהמשך נשלטה על ידי האימפריה הרומית המערבית ואחר כך המזרחית. האזור הווה את בסיס הקמתה של האימפריה הבולגרית הראשונה במאה ה-7 ובמהלך ימי הביניים החליף ידיים בין נסיכות ולאכיה לאימפריה הבולגרית השנייה. בסוף המאה ה-14 נכבש המחוז על ידי האימפריה העות'מאנית ונשאר בחזקתה, כמעט 500 שנים, עד לשחרורו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עת הפך חלק מנסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה והסכם בוקרשט, הועבר האזור לשליטת רומניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, שימש זירת קרבות בין הרומנים לבולגרים אשר שאפו להחזיר את החבל לחזקתם. לאחר תבוסת הבולגרים במלחמה, אישר חוזה ניי את הבעלות הרומנית על החבל והוא נותר בחזקתה עד הסכם קראיובה בשנת 1940, עת הוחזר לבולגריה בלחצה של גרמניה הנאצית.
כלכלה ואקלים

האקלים במחוז הוא אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית הגורמת להבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף, להוציא רצועה לאורך הדנובה בה יש השפעה ממתנת. באזור קיימת חקלאות משגשגת בעיקר גידולי תבואה וגידולים עונתיים של ירקות. בשטח המחוז ישנם מפעלי תעשייה בתחום המזון, (עיבוד בשר, שימורי פירות ומחלבות), מתכת, מכונות, עיבוד עץ, גומי וטקסטיל. נמל הנהר על הדנובה, בעיר סיליסטרה משמש לייבוא וייצוא סחורות וחומרי גלם לכל אירופה. דרך המחוז עובר עורק התחבורה הפאן אירופאי, מסדרון מספר 7, המקשר את מערב ומזרח אירופה בואכה טורקיה. לאורך תוואי הדנובה העובר במחוז קיימים איים, המשמשים לתיירות נופש וצייד וכן באזור שתי שמורות טבע.
הערות שוליים

↑  "מחוז סיליסטרה ", באתר guide-bulgaria (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 5e8a9f85-d0db-4fd1-802c-33f4aef79e75
סאאב 900

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סאאב
 שנות ייצור:  1978–1998
 מודל קודם:  סאאב 900
 מודל אחריו:  סאאב 900 (NG), סאאב 9-3
 סיווג:  קומפקטי
 מרכב:  הנעה קדמית, תמסורת: ידנית ואוטומטית, חצי אוטומט
 פלטפורמה:  2 דלתות קונברטבל 2 דלתות נוטצ'בק 3 דלתות ליפטבק (אצ'בק) 4 דלתות סדאן 5 דלתות ליפטבק (האצ'בק)
 אורך:  4,680 מ"מ 
 מפרט טכני
 קשר:  אופל ווקטרה, סאאב 99
 
סאאב 900 הוא רכב מתוצרת תאגיד סאאב השוודי. 
הרכב יוצר בין השנים 1978–1998 והיה מבוסס על השלדה של סאאב 99 וסאאב 90 ועל אופל ווקטרה הקדומה. הרכב יוצר עם חזית ארוכה משל סאאב 99, זאת על מנת להתאים את הרכב לתקינה האמריקאית.
לאחר רכישת החברה על ידי ג'נרל מוטורס ב-1989 הוחלט על פרויקט המשך וסאאב NG 900 יוצרה בצורתה החדשה משנת 1994 ועד 1998.
בין השנים 1994-1998 שווקה סאאב 900 בגרסת הסנסוניק הייחודית. גרסת הסנסוניק היא למעשה תיבת הילוכים חצי־אוטומטית, כלומר תיבת הילוכים הממונעת בעזרת מצמד (קלאץ') הידראולי ואין צורך בדוושת הקלאץ' המסורתית אך עדיין יש צורך להעביר הילוכים כמו בתיבה ידנית.
בשנת 1999 פותחה על בסיס ה-900 סאאב 9-3 שקיבלה את השילדה מה-900 ולפי ג'נרל מוטורס בוצעו 1100 שינויים.
גרסאות

900 NG
1994
2300 סמ"ק אוטומט/ידני 150 כ"ס
2500 סמ"ק V6 אוטומט/ידני 170 כ"ס (לא שווק בארץ)
1995
2300 סמ"ק קבריולה/5דל'  אוטומט/ידני 150 כ"ס
2000 סמ"ק טורבו סנסוניק/אוטומט/ידני 185 כ"ס (שווק בארץ כסנסוניק)
2000 סמ"ק אוטומט/ידני 131 כ"ס (בארץ שווק אך ורק כאוטומט בגרסת הLE ששווקה בשתי מדינות בלבד - ישראל ובריטניה)
2500 סמ"ק V6 אוטומט/ידני 170 כ"ס (לא שווק בארץ)
1996
2300 סמ"ק אוטומט/ידני 150 כ"ס
2000 סמ"ק אוטומט/ידני 131 כ"ס (בארץ שווק אך ורק כאוטומט בגרסת הLE ששווקה בשתי מדינות בלבד - ישראל ובריטניה)
2000 סמ"ק טורבו אוטומט/ידני קבריולה (שווק בארץ בגרסה האוטומטית)
1997
2000 סמ"ק אוטומט/ידני 131 כ"ס (בארץ שווק אך רק כאוטומט בגרסת הLE ששווקה בשתי מדינות בלבד - ישראל ובריטניה)
2000 סמ"ק טורבו סנסוניק/אוטומט/ידני 185 כ"ס (שווק בארץ כסנסוניק)
2000 סמ"ק טורבו קבריולה 185 כ"ס
1998
2000 סמ"ק טורבו סנסוניק/אוטומט/ידני 185 כ"ס (לא שווק בארץ בשנתון זה)
2000 סמ"ק טורבו אוטומט/ידני קבריולה 185 כ"ס (שווק בארץ כאוטומט)
סאות' גלמורגן

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  ויילס ויילס
 שטח:  475 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  460,800 (2009)
 קואורדינטות:  51°29′56″N 3°19′48″W﻿ / ﻿51.499°N 3.33°W﻿ / 51.499; -3.33 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סַאוּת' גְלֶמוֹרְגְן (באנגלית: South Glamorgan, בוולשית: De Morgannwg) הוא מחוז שמור בוויילס.
הוא נוצר לראשונה בשנת 1974 תחת חוק הממשל המקומי 1972, בתור שטח מועצה מחוזית. הוא כלל את המועצה המקומית של קארדיף יחד עם חלקיו הדרומיים של המחוז המנהלי של גלמורגן, וכן את אזור סיינט מלונס ממונמות'שר.
שטחים אלה חולקו בין שני מחוזות-משנה: קארדיף ועמק גלמורגן (היה זה מספר נמוך ויוצא מגדר הרגיל של מחוזות-משנה שנוצרו בתוך מחוז על פי החוק: המחוז הנוסף היחיד עם מספר כזה היה האי וייט).
מועצת סאות' גלמורגן בוטלה ב-1 באפריל 1996, כאשר שני מחוזות-המשנה שלה הפכו ליחידות עצמאיות. ליחידות העצמאיות סופחו ארבע קהילות ממיד גלמורגן, כאשר ויק, סיינט בריידס מייג'ור ויוני הועברו למחוז עמק גלמורגן ואילו פנטירך וקרייגיאו הועברו למחוז קארדיף. סאות' גלמורגן מוסיף להתקיים כמחוז שמור לצרכים דוגמת מתן התואר לורד-לוטננט, וככזה כולל גם את ארבע קהילות אלה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ויילס ובנושא גאוגרפיה של הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סדרת פל

סדרת פֶּל וסדרת פֶּל-לוקאס הן סדרות של מספרים טבעיים, שהן מקרים פרטיים של סדרת לוקאס. מספר טבעי המשתייך לסדרת פל נקרא מספר פל. מספרי פל מוכרים כבר מן העת העתיקה, והם משמשים בעיקר לחישוב קירובים לשורש הריבועי של 2. סדרת פל, יחד עם משוואת פל, יוחסו בטעות על ידי לאונרד אוילר לג'ון פל.
הגדרת הסדרה

סדרת פל מוגדרת על-פי הנוסחה הרקורסיבית
כך מתקבלים המספרים 0, 1, 2, 5, 12, 29, 70, 169, 408, 985, ....
תכונות

היחס בין שני איברי פל עוקבים שואף ליחס הכסף,  \ 1+{\sqrt {2}}.
באיבר התשיעי הקירוב הוא
האיבר ה-(2n+1) שווה לסכום ריבועי האיברי ה-nי והאיבר ה-(n+1).
תכונה מעניינת של מספרי פל היא שהביטוי  \ 2\cdot P_{n}^{2}+(-1)^{n} הוא מספר ריבועי, כך שהם פותרים את ערכי y  של משוואת פל  \ x^{2}-2y^{2}=\pm 1. עבור איברי סדרת פל הפותרים את y, ועבור האיברים המקבילים להם ל-x, היחס   {\tfrac {x}{y}} שואף לשורש הריבועי של 2.
ערכי ה-x המתקבלים שווים לסכום של איבר פל המקביל להם ולאיבר פל שלפניו
והם מקיימים את אותם תנאים של איברי הסדרה, קרי, היחס ביניהם הוא יחס הכסף, וכל איבר x שווה לפעמיים קודמו ועוד האיבר הקודם לקודמו. החל מהאיבר הרביעי  או החמישי המנה  {\tfrac {x}{y}} שווה בקירוב טוב לשורש הריבועי של שתיים.
כמו כל סדרה בה כל איבר מוגדר באופן רקורסיבי כצירוף ליניארי של האיברים הקודמים, ניתן לבטא את סדרת פל בנוסחה סגורה על ידי סכום של שתי סדרות הנדסיות:
כל מספר פל אי זוגי, למעט הראשון, הוא חלק משלשה פיתגורית:
כאשר  האיבר השלישי בשלשה שווה לאיבר ה-(2n+1):
שלשות פיתגוריות המושגות בדרך זו הן למשל:
סדרת פל-לוקאס

סדרת פל לוקאס מוגדרת על ידי אותה נוסחת רקורסיה כמו סדרת פל, אך יש לה תנאי פתיחה שונים:  \ P_{1}=P_{2}=2, והיא ממשיכה במספרים 2, 2, 6, 14, 34, 82, 198, 478, ...
סטטיסטיקת גאוס-מרקוב

מודלי גאוס-מרקוב, הנקראים על שם קרל פרידריך גאוס ואנדריי מרקוב, הם מודלים סטוכסטיים הכוללים בתוכם גם מודלים גאוסיים וגם מודלי מרקוב. 
כל מודל גאוס-מרקוב  X(t) הוא בעל התכונות הבאות:
אם  h(t) פונקציה סקלרית לא מתאפסת ב-t, אז  Z(t)=h(t)\cdot X(t) גם מודל גאוס-מרקוב.
אם  f(t) פונקציה סקלרית לא יורדת ב-t, אז  \mathbb {Z} (t)=X(f(t)) גם מודל גאוס-מרקוב.
קיימות פונקציה סקלרית לא מתאפסת   h(t) ופונקציה סקלרית לא יורדת  f(t) כך ש-:  X(t)=W(f(t)) ו-  W(t) הוא מודל וינר.
תכונה 3 גורסת כי מודל גאוס-מרקוב ניתן להרכבה על ידי מודלי וינר סטנדרטיים (SWP) קטנים יותר.
מאפיינים

מודל גאוס-מרקוב בעל שונות  {\textbf {E}}(X^{2}(t))=\sigma ^{2} וקבוע זמן  \beta ^{-1} הוא בעל התכונות הבאות:
{\textbf {R}}_{x}(\tau )=\sigma ^{2}e^{-\beta |\tau |}.\,.
צפיפות ספקטרלית:
{\textbf {S}}_{x}(j\omega )={\frac {2\sigma ^{2}\beta }{\omega ^{2}+\beta ^{2}}}.\,
הנוסחאות למעלה מניבות את הפירוק הספקטרלי הבא:
נפוחיתאים

| נפוחיתאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: נפוחיתאים
שם מדעי
 Tetraodontiformes ‏ברג, 1940

נַּפּוּחִיתָאִים (שם מדעי: Tetraodontiformes) היא סדרה של דגי גרם ימיים ממחלקת מקריני סנפיר. מקור שמה המדעי של הסדרה הוא "דמויי-נפוחיתיים", כלומר סדרתם של הנפוחיתיים. הסדרה כוללת 10 משפחות ובהן מעל 360 מינים.
רוב המינים הם שוכני מים מלוחים, בעיקר בשוניות אלמוגים במימי האזור הטרופי, לרבות במפרץ אילת. מספר מינים חיים גם באוקיינוס הפתוח או אף במים ממוזגים. גופם של דגים אלה אינו גמיש ותנועתם איטית למדי. קשיחותו של הגוף מספקת הגנה חלקית מטורפים, אך אמצעי ההגנה של דגים אלה מגוונים יותר: לנצרניים היכולת לנעול את סנפיר הגב הקוצני שלהם במעין ניצרה, וכך למנוע מטורפים לטרוף אותם. לנפוחיתיים ולקיפודגיים היכולת להתנפח לגודל כפול מגופם ויותר על ידי בליעת מים והקיפודגים גם בעלי קוצים דוקרים על העור. מינים נוספים בעלי רעלים שונים בגופם.
הגדול בבני סדרה זו הוא דג הגרם הגדול ביותר בעולם - דג שמש מגובשש שאורכו עד 4.5 מטר ויכול לשקול מעל 2,000 ק"ג. הקטן ביותר - Rudarius excelsus, ממשפחת החדקוציים מגיע לאורך של 2.5 ס"מ בלבד.
משפחות הסדרה

Aracanidae
נצרניים (Balistidae).
דו-שיניים או קיפודגיים (Diodontidae)
דגי שמש (Molidae)
חדקוציים (Monacanthidae)
קופסינוניים (Ostraciidae)
נפוחיתיים (Tetraodontidae)
תלת-קוציים או דגי חצובה (Triacanthidae)
Triacanthodidae
תלת-שיניים (Triodontidae) - בה סוג ומין יחיד - תלת-שן (Triodon macropterus)
גלריה

רב־נצרן שחום (Pseudobalistes fuscus)
Acanthostracion polygonius
דו־שן שחור־כתמים (Diodon liturosus)
Arothron manilensis
דג שמש חד-זנב
Triacanthus biaculeatus
הערות שוליים

↑  סדרת הנפוחיתאים במילון בעלי חיים: דגי מים מתוקים (תשמ"א), 1981, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531880905171
סה

ערך זה עוסק בכלי נגינה סיני עתיק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סֶה (בסינית: 瑟; בפין-יין: sè) הוא כלי נגינה סיני עתיק, המיועד לבידור אורחים, לפולחן דתי, לטקסי ציד ועוד. ככל הנראה, כלי זה הוא ההשראה לכלי מיתר אסיאתיים רבים, ביניהם הגוּגֶ'נְג הסיני והקוטו היפני. כלי מיתר זה הוא בעל 25 מיתרים עם גשר נייד ומנעד של חמש אוקטבות.
סה בתצוגה במקדש בטיוואן (אנ').
לוח סה סיני עתיק מאד מהמאה ה-5-3 לפנה"ס מתוך גלריית האמנות של אוניברסיטת ייל
היסטוריה

הסה הוא כלי עתיק-יומין ומקושר עם ההיסטוריה הקדומה ביותר של סין. בהיסטוריה שלו מעורב מחקר היסטורי עם מיתולוגיה סינית. זהו אחד מכלי הנגינה החשובים ביותר תרבות הסינית, לצד הגוצ'ין וה "גוג'נג". שרידים של הכלי נמצאו בחפירות במחוזות חוביי וחונאן, באזורים שמדרום למורד נהר היאנגצה, ובמקומות נוספים.
על פי האגדה, פֿוּשִׂי (דמות במיתולוגיה הסינית) הוא שיצר את הסה, והוא היה בשימוש כבר בתקופת שושלת שיה (2200 לפנה"ס- 1800 לפנה"ס).
כלי דומה הנקרא "סאול" נגזר מהסה. כלי זה הוא משמש עד היום בטקסים פולחניים מסוימים בקוריאה הדרומית, הנערכים פעמיים בשנה במקדש "מונמיו" בסיאול.