stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טג'יקיסטן במשחקים הפאראלימפיים

טג'יקיסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באתונה (2004), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף השתתפה טג'יקיסטן לראשונה במשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018).
היסטוריה

הספורטאי היחיד שנשלח למשחקים באתונה בשנת 2004 התחרה בתחרויות הרמת כוח (גברים, עד 60 ק"ג) וסיים במקום התשיעי עם תוצאה של 147.5 ק"ג. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) שלחה המדינה פעם נוספת משלחת יחיד, הפעם ספורטאית שהתחרתה בהרמת כוח (נשים, עד 48 ק"ג) אך הספורטאית נפסלה לאחר שלא הצליחה להרים בצורה תקינה.
ראו גם

טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים
טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  רשימת המשתתפים במשחקים באתונה
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Powerlifting Men's Up To 60 kg באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Powerlifting Women's Up To 48 kg
טקס פרסי אוסקר ה-2

| --- | --- |

אולם התיאטרון במלון Ambassador, בו נערך הטקס
 תאריך:  3 באפריל 1930
 מיקום:  מלון Ambassador שבלוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  ויליאם סי. דה-מיל
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  מנגינת ברודוויי
 מספר המועמדויות הרב:  In Old Arizona ‏(5)   The Patriot‏ (5)
 אתר רשמי
 →1 3← פרס אוסקר
טקס פרסי אוסקר ה-2 (באנגלית: 2nd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע שיצאו בין אוגוסט 1928 ליולי 1929 נערך במלון Ambassador שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-3 באפריל 1930. מנחה הטקס היה הבמאי והתסריטאי ויליאם סי. דה-מיל, אחיו של ססיל בי. דה-מיל. הטקס שודר בתחנת הרדיו המקומית בלוס אנג'לס "KNX".
בטקס זה נערכו מספר שינויים לעומת הטקס הראשון, הבולט שבהם הוא שההודעה על הזוכים פורסמה במהלך הטקס ולא לפניו. כמו כן מספר קטגוריות הפרסים צומצם מ-12 לשבע, ובאופן רשמי לא פורסמו שמות הסרטים המועמדים בכל קטגוריה; רק בעקבות מחקר של האקדמיה לאחר הטקס פורסמו שמות המועמדים בפועל, בהתבסס על רשומות של השופטים שהצביעו לפרסים.
טקס זה הוא היחיד בתולדות טקסי האוסקר בו אף סרט לא זכה ביותר מפרס אחד.
זכיות ומועמדויות

| הסרט הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
 "מנגינת ברודוויי", אירווינג תלברג ולורנס וייגרטן עבור מטרו גולדווין מאייר "Alibi", רונלד וסט עבור יונייטד ארטיסטס  "The Hollywood Revue of 1929", אירווינג תלברג והארי ראף עבור מטרו גולדווין מאייר  "In Old Arizona", וינפילד שיהאן עבור Fox Film  "The Patriot", ארנסט לוביטש עבור סרטי פרמאונט:  פרנק לויד, "The Divine Lady" הארי בומונט, "מנגינת ברודוויי"  פרנק לויד, "Drag"  אירווינג קאמינגס, "In Old Arizona"  ליונל ברימור, "Madame X"  ארנסט לוביטש, "The Patriot"  פרנק לויד, "Weary River"
השחקן הטוב ביותר: השחקנית הטובה ביותר
 וורנר בקסטר, "In Old Arizona" ג'ורג' בנקרופט, "Thunderbolt"  צ'סטר מוריס, "Alibi"  פול מוני, "The Valiant"  לואיס סטון, "The Patriot":  מרי פיקפורד, "Coquette" בסי לאב, "מנגינת ברודוויי"  רות' צ'אטרטון, "Madame X"  בטי קומפסון, "The Barker"  ג'ין איגלס, "The Letter"  קורין גריפית', "The Divine Lady"
עיצוב ההפקה הטוב ביותר: הצילום הטוב ביותר
 "The Bridge of San Luis Rey" "Alibi"  "The Awakening"  "Dynamite"  "The Patriot"  "Street Angel":  "White Shadows in the South Seas" "The Divine Lady"  "Four Devils"  "In Old Arizona"  "Our Dancing Daughters"  "Street Angel"
התסריט הטוב ביותר: 
 "The Patriot" "The Cop"  "In Old Arizona"  "The Last of Mrs. Cheyney"  "The Leatherneck"  "Our Dancing Daughters"  "Sal of Singapore"  "Skyscraper"  "The Valiant"  "A Woman of Affairs"  "Wonder of Women":
סרטים עם מספר מועמדויות

| מועמדויות | סרט |
| --- | --- |
5: ‏ In Old Arizona
5: The Patriot
3: מנגינת ברודוויי
3: Alibi
3: The Divine Lady
2: ‏ Madame X
2: The Valiant
2: Our Dancing Daughters
2: Street Angel
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
פרנק לויד, הבמאי הטוב ביותר
וורנר בקסטר, השחקן הטוב ביותר
מרי פיקפורד, השחקנית הטובה ביותר
טור (עיתון)

טור בעיתון הוא סוג של תוכן כתוב המתפרסם באופן קבוע או חוזר בדרך כלל באותו מקום במהדורה. הטור מאפשר לפובליציסט או לעיתונאי ("בעל טור") להציג נקודת מבט אישית, לנתח אירועים נוכחיים, להעלות ביקורת או לספק פרשנות על נושאים שונים. טורים יכולים להתמקד במגוון נושאים, כולל פוליטיקה, תרבות, ספורט ועוד. במרבית המקרים, הטורים משקפים את האישיות והאינטרסים של הכותב ומהווים אמצעי ליצירת קשר עם הקוראים.
טורים משחקים תפקיד חשוב בתהליך הדיון הציבורי ובהעברת מידע ודעות לקהל הרחב. הם מאפשרים לכותבים להשפיע על דעת הקהל ולעיתים אף ליזום שינויים חברתיים או פוליטיים. בנוסף, הם תורמים לגיוון הדעות בחברה ומעודדים דיאלוג בין קהלים שונים. הטור נתפס גם כאמצעי לביטוי עצמי עבור הכותב, המאפשר לו לחלוק עם הקוראים את תובנותיו וחוויותיו האישיות.
היסטוריה והתפתחות

המונח "טור" מקורו במבנה הפיזי של עמודי העיתון, שבהם התוכן נכתב בטורים אנכיים. בתחילה, טורים היו בעיקר סיכומים של אירועים או מאמרים אינפורמטיביים. עם הזמן, הם התפתחו לפורמט שבו עיתונאים וכותבים יכולים לבטא את דעתם האישית ולהעביר ניתוחים ופרשנויות. במאה ה-20, הטור כפורמט כתיבה זכה לפופולריות רבה והפך לאבן יסוד בעיתונות המודרנית. כיום, טורים מופיעים לא רק בעיתונות המודפסת אלא גם בפלטפורמות דיגיטליות ומדיה חברתית.
סוגים ותתי-קטגוריות

ישנם מספר סוגים של טורים, כל אחד עם מאפיינים ייחודיים:
טורי דעה: משקפים את דעתו האישית של הכותב על נושא מסוים.
טורים פוליטיים: מתמקדים בניתוח וביקורת של אירועים פוליטיים עכשוויים.
טורי ספורט: עוסקים בתחרויות ספורט, ניתוח משחקים וקבוצות.
טורי תרבות ובידור: מסקרים אירועי תרבות, ספרות, קולנוע ומוזיקה.
טורי לייף סטייל: מתמקדים באורח חיים, אופנה, מזון ונושאים אחרים של חיי היום יום.
טורים מחורזים: מאמר דעה הכתוב בחרוזים.
טארט פודינג

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  sweet tart 
 מוצא:  צרפת, בריטניה, סין
 מרכיבים עיקריים:  קליפת מאפה, ביצה, פודינג
 
טארט פודינג (באנגלית: Custard tart) הוא מאפה אפוי העשוי מבצק הממולא בפודינג ובביצים.
היסטוריה

ההתפתחות של הטארט דומה מאוד לפשטידה. בשפה האנגלו-נורמנית המאפה נקרא "crustade" (בעברית: "לא מאושר").
מתכונים רבים מימי הביניים כללו בדרך כלל מאפי בצק עלים עם מילוי תערובת של שמנת, חלב או מרק, ביצים, ממתיקים כמו סוכר או דבש, ולפעמים תבלינים. אז ניתן היה להכין טארטים עם חלב שקדים בתקופות של צום כגון התענית, אולם הם היו יקרים למדי והיו זמינים רק לאנשים בעלי איכות חיים גבוהה. בדרך כלל, נוספו גם מרכיבים מלוחים כמו בשר חזיר טחון או מח עצם. הסיבה לכך היא ששילובי מרכיבים מתוקים ומלוחים היו נפוצים יותר באנגליה בימי הביניים. מילוי הטארט עצמו היה תמיד מתוק.
גרסאות מודרניות

טארטי פודינג בימינו עשויים בדרך כלל מקלתית, ביצים, סוכר, חלב או שמנת ווניל. נהוג לפזר מעליהם אגוז מוסקט ואז לאפות. בניגוד לטארט ביצים, טארט הפודינג מוגש בדרך כלל בטמפרטורת החדר. הם מוגשים כטארטים בודדים, בדרך כלל בקוטר של כ-8 ס"מ, או כטארטים גדולים יותר כך שניתן לחלק אותם לפרוסות.
גרסאות מודרניות > בריטניה וחבר העמים

טארט הפודינג הפך למאפה אהוד בבריטניה ובמדינות חבר העמים, שם הם נקראים "טארט פודינג ביצים" או פשוט "פודינג ביצים" כדי להבדיל בין המילוי המבוסס על ביצים לבין הקרם הנפוץ יותר המוגש על בסיס קורנפלור. הם נמכרים במרכולים ובמאפיות בכל רחבי בריטניה.
הטארטים מוגשים כטארט גדול וחותכים אותו לפרוסות, או כטארטים אישיים קטנים יותר. הם תמיד מכוסים בשבבי אגוז מוסקט, ציפוי פירות בסגנון צרפתי או אבקת קינמון.
גרסאות מודרניות > צרפת

טארטי הפודינג בצרפת, שם הם מוכרים בשם Flan pâtissier (פלאן פטיסייה), בדרך כלל ממולאים בפירות, מה שהופך אותם דומים למאכל הצרפתי הפופולרי "קלאפוטי (צר')", טארט שמורכב גם מפירות.
גרסאות מודרניות > פורטוגל ומקאו

| --- | --- |
 :  ראו גם – פסטל דה נאטה
פסטל דה נאטה הוא מאפה פורטוגזי מתוק במילוי רפרפת וקינמון הנפוץ בפורטוגל ובקרב מדינות הדוברות פורטוגזית. הקינוח מורכב ממעטפת דקה של בצק עלים דמוית טארט שעליה מוסיפים רפרפת המבוססת על חלמון ביצה וקינמון.
ראו גם

עוגת נפוליאון
פודינג
טארט
הערות שוליים

↑  "Custard tarts recipe". foodtolove.com.au. אורכב מ-המקור ב-18 בינואר 2017. נבדק ב-18 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Custard". Oxford English Dictionary, Second Edition. Oxford University Press. 1989. נבדק ב-14 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matterer, James L. (2000). "Daryols". A Boke of Gode Cookery — Medieval Recipe Translations. נבדק ב-14 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Baking for Britain — Custard Tarts". 2006. נבדק ב-15 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Icon nominations > Egg custard tart". Icons — a portrait of England. Department for Culture, Media and Sport. אורכב מ-המקור ב-6 יוני 2008. נבדק ב-14 דצמבר 2007.
↑  Wade, Emilie (2019-03-25). "Where to buy the best egg custard tart". Good Housekeeping (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-03-10.
↑  "Flan pâtissier à la vanille (Julien Delhome)".
טארט בציפוי פירות במילוי פודינג
טור-כריסטיאן קרלסן

טור-כריסטיאן קרלסן (נולד ב-15 ביוני 1975) הוא סקאוט ומנהל ספורטיבי נורווגי.
קריירה

טור-כריסטיאן קרלסן, החל בתפקיד ראש מערך הסקאוטינג של קבוצת גראסהופרס ציריך השווייצרית. לאחר כשנתיים בתפקיד עבר קרלסן לאנגליה והיה לראש מערך הסקאוטינג של ווטפורד מחוץ לאנגליה. במהלך דרכו כסקאוט עבד קרלסן בגרמניה כסקאוט הראשי של באייר לברקוזן והנובר 96 כשלאחר מכן עבד כסקאוט אחראי בזניט סנט פטרסבורג מהליגה הרוסית. בספטמבר 2008, חתם קרלסן על חוזה לארבע שנים כמנהל הספורטיבי של קבוצת פרדריקסטאד הנורווגית, אך ב-22 בינואר 2009, עזב את התפקיד לאחר חילוקי דעות עם מאמנה הראשי של הקבוצה. ב-12 במרץ 2012, מונה קרלסן לתפקיד מנהלה הספורטיבי של מונקו הצרפתית, כשב-10 בספטמבר הוחלט במונקו לקדם את קרלסן לתפקיד מנכ"ל המועדון. בחודש ינואר 2013, התפטר קרלסן מתפקידו כמנכ"ל מונקו מסיבות אישיות.
במקביל לעבודתו כסקאוט ברחבי אירופה וכמנהל ספורטיבי, עבד קרלסן גם כפרשן ומנתח בערוץ TV 2 הנורווגי, ה-BBC רדיו, FIFA מגזין, ספורט בילד, האינדיפנדנט והטיימס.
ב-11 במאי 2016, הודיעה רשמית מכבי חיפה כי קרלסן מונה לתפקיד המנהל הספורטיבי של המועדון וייכנס לתפקידו באופן רשמי החל מעונת 2016/17. במועד ההודעה על הצטרפותו למועדון וגם לאחר שנכנס לתפקידו חיפה לא הודיעה מפורשות מהי חלוקת הסמכויות בין קרלסן למאמן הקבוצה רוני לוי. בסוף חודש יולי, עוד בטרם נפתחה עונת המשחקים, פוטר לוי מאימון הקבוצה, בין היתר בעקבות מחלוקות שהתגלעו בינו לבין קרלסן בעניין חלוקת הסמכויות בין השניים ועל האחרון הוטלה המשימה לבחור את המאמן החדש שיעבוד תחתיו. ב-9 באוגוסט 2016 מינה קרלסן את רנה מולנסטיין למאמן מכבי חיפה, אך עקב חוסר ההצלחה המקצועית של הקבוצה פוטר מולנסטיין טרם סיום העונה ובמקומו מונה כמאמן גיא לוזון.
בסוף עונת 2016/17 עזב קרלסן את מכבי חיפה עקב חילוקי דעות עם הנהלת המועדון ועם לוזון עצמו. באוגוסט 2017 מונה למנהלה המקצועי של קבוצת סטארט מהליגה הנורווגית.
הערות שוליים

↑  ההכנות לעונה הבאה החלו – הודעת נשיא המועדון, באתר Maccabi Haifa FC - The Official Page
↑  תומר לוי, ‏"בקיץ ידעתי שאכלנו אותה. לא האמנתי שזו ההתנהלות", באתר ערוץ הספורט, 18 ביוני 2016
↑  יענקל'ה, מצד שני, ראיון עם יעקב שחר בבלוג "מצד שני"
↑  דור בלך, רוני לוי פוטר מאימון מכבי חיפה, באתר הארץ, 27 ביולי 2016
↑  שמעון אלבז, מאמן חדש למכבי חיפה: רנה מולנסטין, באתר ynet, 9 באוגוסט 2016
↑  יניב טוכמן‏, מכבי חיפה: רנה מולנסטיין פוטר. שחר: "חבל שהגענו לרגע הזה, יש צורך בשינוי", באתר וואלה, 13 בפברואר 2017
↑  יניב טוכמן‏, גיא לוזון מונה למאמן מכבי חיפה: "זה אתגר גדול, פסגת הקריירה", באתר וואלה, 13 בפברואר 2017
↑  שמעון אלבז, קרלסן: "לא הרגשתי בנוח כשגיא לוזון מונה", באתר ynet, 10 במאי 2017
↑  מצא בית חדש: קרלסן חתם בסטארט הנורבגית, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2017
טיל (משקע)

ערך זה עוסק במשקעים קרחוניים. אם התכוונתם לכלי מלחמה, ראו .
תקריב של טיל קרחוני. אפשר להבחין בכך שהחומר לא ממויין ושחומר דק (סילט וחרסיות) מהווים את המטריקס (הצמנט -החומר המלכד)
טיל (Till), טיל קרחוני (glacial till) או מִרְבַּץ מוֹרֵנָה הוא משקע בלתי ממויין. הוא חלק מהסחופת הקרחונית והוא מושקע על ידי קרחון. הרכבו משתנה בין חרסיות, לתערובת של חרסיות, חול, חצץ ובולדרים. חומרים אלה הם תוצאה של ההסעה הקרחונית. סלע הקרקעית נתון לשחיקה של הקרחון, שימשיך לסחוף את החומר הלאה. הטיל מושקע במורנות השונות, אם בתת-הקרחון, המורנה הצידית או מורנת הקצה.
עם הפשרת הקרחון, יוסעו משקעי הטיל (הקלים דים להסחף במי הפשרת הקרח), הלאה. באגמים קרחוניים, יושקעו כוורוות (varves). הטיל עשוי להכיל גם מינרלים בעלי ערך שנסחפו על ידי הקרחון, כמו אבני חן ואף יהלומים (יהלומים נמצאו בטיל קרחוני בצפון אמריקה -בקנדה ובארצות הברית -במדינות וויסקונסין ואינדיאנה).
ראו גם

סחיפה
סחף
גאומורפולוגיה קרחונית
מורנה (גאוגרפיה)
ביאורים

↑  השם שהאקדמיה העברית נתנה ל-till‏
הערות שוליים

↑  מִרְבַּץ מוֹרֵנָה במילון קרקע (תשכ"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
טור (עיר)

טור (בצרפתית: Tours) היא עיר בירת מחוז אנדר ולואר בחבל סאנטר-עמק הלואר שבמערב-מרכז צרפת. העיר שוכנת על גדות נהר הלואר. האזור סביבה, הנקרא טורן (Touraine), מפורסם ביינותיו ובניב הצרפתית השגור בפי התושבים. לטור מגיע גם מרוץ האופניים פריז–טור.
קתדרלת טור היא אחד המבנים המפורסמים בעיר, עם חזית גותית לוהבת וצריחי רנסאנס המסתיימים בכיפות.
מרטינוס הקדוש היה הבישוף של טור במאה הרביעית ונקבר בכנסייתה. בזכותו ובזכות הניסים שהאמינו שמתרחשים לעולי הרגל הפוקדים את קברו, הפכה העיר למקום בעל חשיבות דתית נוצרית ומכאן עיר בעלת חשיבות כלכלית.
יהודי טור

עדות להתיישבות יהודים בטור קיימת עוד מהמאה השישית. אזור היהודים נקרא עד היום Rue De Maures (רחוב המורים) – כנראה עקב חוסר האבחנה של המקומיים בין היהודים לערבים.
בימי הביניים נודעו מספר חכמים שהתגוררו בטור (המכונה טוריי"ש בכתובים). במאה הארבע עשרה גורשו היהודים מספר פעמים מטור, עקב עלילות, ולבסוף גורשו ממנה סופית.
לאחר המהפכה הצרפתית חזרו יהודים להתיישב בטור, והיום קיימת שם קהילה קטנה ובית כנסת.
ספורט

בעבר הייתה קיימת בעיר קבוצת כדורסל אספו טור, שזכתה פעמיים (1976, 1980) באליפות צרפת בכדורסל. ובנוסף הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע ספורטה בשנת 1976.
בנין העירייה
טיל אוילנשפיגל

| --- | --- |

 מידע
 תאריך לידה:  1300 
 מקום לידה:  קנייטלינגן 
 מקצוע:  תעלולן
 תאריך פטירה:  1350 
 מקום פטירה:  מלן 
 
פסלו של טיל אוילנשפיגל בעיירה מולן שבמחוז ברונשוויק
טיל אוילנשפיגל (בגרמנית: Till Eulenspiegel) הוא דמות ספרותית שהופיעה לראשונה בכתב בספר Ein kurtzweilig lesen von Dyl Ulenspiegel, המיוחס לעיתים לסופר הגרמני הרמן בוטה (Hermann Botte). המהדורה השלמה המוקדמת ביותר שהשתמרה הופיעה בשטרסבורג בסביבות שנת 1510. עם זאת, קיימות ראיות למסורת מדוברת קדומה יותר בכמאה שנים.
דמותו

על פי הסיפור, אוילנשפיגל נולד בקנייטלינגן סמוך לבראונשווייג בשנת 1300. הוא נדד במסעותיו ברחבי האימפריה הרומית הקדושה, בעיקר בגרמניה הצפונית, אבל גם בארצות השפלה, בוהמיה ואיטליה. אוילנשפיגל מוצג כתעלולן שחמד לצון על חשבון בני זמנו. במסעותיו הוא מערים על בעלי מלאכה, סוחרים ואיכרים שונים, כמו גם על בני אצולה ואנשי כנסייה.
דמותו של אוילנשפיגל מעוצבת על פי כללי סוגת ה-Narrenliteratur (ספרות הטיפשים) הגרמנית. עם זאת, אוילנשפיגל מיוחד במעמדו החברתי - זוהי הפעם הראשונה שאנו נתקלים ב-Narr גרמני ממעמד האיכרים.
בתרגום המילולי של הגרמנית הגבוהה, Eulenspiegel, הוא "מראת ינשופים". עם זאת, לאור אופיו הסקטולוגי של הסיפור, יש לשער שהשם רומז למשמעותו גרמנית התחתית - ul'n Pegel שמשמעו "לנגב את הישבן".
הספר זכה למהדורות רבות ותורגם לשפות רבות, בהן גם יידיש ועברית.
תרגום ראשון ביידיש הופיע בכתב יד בשנת 1600, פרי עטו של בנימין מרקס. במהלך המאה השמונה-עשרה הופיעו לפחות שני תרגומים נוספים ביידיש ותרגום נוסף בשנת 1806.
לעברית תורגם הספר לראשונה בידי אברהם שלונסקי. תרגומו של שלונסקי ראה אור בהוצאת ספרית פועלים, 1949. שמו המלא של הספר הוא: מעשה טיל אולנשפיגל ולַמֶה גוּדְזַק, לספר כל עלילותיהם רבות השעשועים העוז והתהילה אשר עוללו בארץ פְלַאנְדֶרְן ושאר המקומות. התרגום העברי איננו מתבסס על מהדורת המקור מן המאה השש-עשרה, אלא על עיבוד מאוחר של הסופר הבלגי שארל דה קוסטר, בן המאה ה-19. דה קוסטר ניצל את הדמות לכתיבת רומן אפי על תולדות מאבק ארצות השפלה הפרוטסטנטיות (פלנדריה – לוקסמבורג, בלגיה והולנד של ימינו) בשליטים הספרדים הקתולים - תחילה קרל החמישי ואחר כך בנו פליפה השני. דה קוסטר מכוון את הולדתם של טיל ופליפה השני לאותו יום (21 במאי 1527).
מהדורה עברית נוספת יצאה על פי ספרו של אריך קסטנר - טיל אוילנשפיגל: שתים-עשרה ממעשיותיו (1938. תר' אלישבע קפלן, 1955) — גם מהדורת קסטנר מבוססת על ספרו של שארל דה קוסטר. שתי המהדורות הללו בעברית יצאו פעמים רבות.
במהדורות אלו ואחרות מן המאה ה-19 ואילך, איבדה דמותו של אוילנשפיגל הרבה מן החתרנות המקורית שלה. למעשה, בשתי המאות האחרונות מזוהה הדמות בעיקר עם ספרות הילדים הגרמנית. עם זאת, דמותו של אוילנשפיגל אהודה ומוכרת מאוד במרחב דובר הגרמנית גם בזמננו.
דמותו בהקשרים תרבותיים אחרים

La Légende et les aventures héroïques, joyeuses et glorieuses d’Ulenspiegel et de Lamme Goedzak au Pays de Flandres et ailleurs (1867)
תעלוליו העליזים של טיל אוילנשפיגל, פואמה סימפונית מאת ריכרד שטראוס, 1895
בלט משנת 1916 להקת בלט רוס, עם ואצלב ניז'ינסקי
"איזה טיל? טיל אוילנשפיגל" - הגשש החיוור, "פגז קומפוט"
לקריאה נוספת

Werner Wunerlich, Introduction to Eulenspiegel-Interpretationen: Der Schalk im Spiegel der Forschung 1807-1977 (Munich, 1979)
Paul Oppenheimer, Introduction to: Till Eulenspiegel: His Adventures (New York, 1991)
Ruth von Bernuth, Das jischev fun Nar-husen: Jiddische Narrenliteratur und judische Narrenkultur," Aschkenas, 25.1 (2015)
שער הספר בתירגום אברהם שלונסקי, מהדורה שנייה, תשי"א
טא' אלי

| --- | --- |

 מדינה:  מלטה מלטה
 מועצה מקומית:  אטארד
 גובה:  102 מטרים
 קואורדינטות:  35°53′42″N 14°25′11″E﻿ / ﻿35.895°N 14.41972°E﻿ / 35.895; 14.41972 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוטא' אלי(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוטא' אלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טָא' אָלִי (Ta' Qali) הוא כפר ואזור פתוח בשטחה של עיריית אטארד (אנ'), כקילומטר צפונית-מזרחית לעיר מדינה, במרכזו של האי מלטה.
היסטוריה

זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה הוכשר בטא' אלי מנחת דשא אזרחי, אשר ניצל את קרקעיתו של אגם שיבש. ב-30 באוקטובר 1940 הוחלט על הצבת טייסת של חיל האוויר המלכותי במנחת, וזה החל לשמש כשדה צבאי ב-8 בנובמבר באותה שנה. המקום ספג הפצצות כבדות מצד מטוסי מדינות הציר. לאחר המלחמה החלה הסבתו של טא' אלי לאזור נופש וספורט, תוך ניצול האנגרים והמבנים הישנים של השדה. תחילה נערכו על המסלול מרוצי מכוניות, אך אלה הופסקו מאוחר יותר והועברו לשדה הנטוש בחאל פאר שבדרום-מזרחו של האי.
מדרום למסלול הטיסה שוכן היום קומפלקס של מתקני ספורט הכולל את האצטדיון הלאומי טא' אלי ומגרש כדורגל נוסף, וממזרח לו הוקם "הפארק הלאומי טא' אלי" - מתחם גנים קטן באורך של כחצי קילומטר, ובו אמפיתיאטרון המשמש להופעות רוק ופופ. האצטדיון נפתח רשמית ב-14 בדצמבר 1980 והוא מכיל 17,797 מושבים. הוא נבנה במקום בסיס תעופה לשעבר של חיל האוויר המלכותי, לא רחוק מהעיר ההיסטורית מדינה. בשנת 2002 הוקם מבנה ראשי חדש, בו נמצאים גם משרדי ההתאחדות לכדורגל במלטה. מצפון למסלול שוכנים שלושת המבנים הגדולים של השוק הסיטונאי של מלטה המכונה "פיטקלייה" (Pitkalija). עוד שוכנים במקום מועדון דגמי מטוסים העושה שימוש בשרידי המסלול, המוזיאון האווירי של מלטה (Malta aviation museum, Muzew Malti ta' l-Avjazzjoni) שהוקם ב-1 בנובמבר 1994 בשלושה מהאנגרים של השדה הישן, ובתי מלאכה לאומנים (Qali Crafts Village).
הערות שוליים

↑  Ta’ Qali National Stadium, www.stadiumguide.com
חורבן ותלישות

חורבן ותלישות הוא מאמר מאת ברל כצנלסון שפורסם בעיתון "דבר" ב-26 ביולי 1934. זהו אחד ממאמריו המפורסמים של כצנלסון, ומהווה את אחת המסות הראשונות בתקופת היישוב שנידון בהן הפער בין החילוניות שבה נהגו החלוצים העבריים בארץ ישראל, לבין התרבות והמסורת היהודית הדתית.
המאמר דן בשאלת מעמדם של הסמלים הלאומיים-ההיסטוריים בחיי התרבות של התנועה הציונית-הסוציאליסטית החילונית, ועורר פולמוס ביישוב היהודי. הוא התווה את דרכו של היישוב בקונפליקט שבין דת ומדינה, שהתגלם יותר מעשור לאחר מכן בהסכמי הסטטוס קוו.
הגותו של ברל כצנלסון

ברל כצנלסון נמנה עם מנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה בארץ ישראל, אף שלא היה מדינאי או פוליטיקאי. בהגותו תמך באופן עקבי בזהות היהודית-ישראלית ובמוסדות המדינה שבדרך. כצנלסון מילא תפקיד פעיל בהקמת ההסתדרות, היה דירקטור באוניברסיטה העברית בירושלים וממקימי הוצאות הספרים "עם עובד" ו"ספרית פועלים". בשנת 1925 הקים את העיתון "דבר", והיה עורכו הראשי עד פטירתו. בשנים 1942–1944 היה יו"ר משותף של הקרן הקיימת לישראל. במרוצת השנים רכש לעצמו מעמד של סמכות רוחנית בתנועת העבודה, כשבמיוחד בלטה השפעתו בחיזוק המגמה הלאומית על חשבון זו המעמדית. מבחינת עמדותיו, כצנלסון לא הסתפק בחזון לאומי להקמת בית בארץ ישראל לעם היהודי, אלא ביקש בכתביו להעניק לציונות משמעות רוחנית ותרבותית. לפיכך הקדיש תשומת לב רבה לתנועות הנוער בארץ (ובתפוצות) ולפעילות התרבותית של ההסתדרות ושל תנועת הפועלים. מלבד כתיבת מאמרים נהג להגיע בעצמו לסמינרים שונים, הִרבה להיפגש עם מדריכים בתנועות נוער ועם רכזי תרבות, והיה בחיפוש מתמיד אחרי "צעירים עם ניצוץ" שימשיכו את דרכו.
כצנלסון, שכמרבית החלוצים בני העלייה השנייה היה חילוני, נמנה עם המעטים בתנועתו שהתייחסו בחיוב למסורת ולדת היהודית. בניגוד למיכה יוסף ברדיצ'בסקי, שביקש למחוק את כל העבר היהודי ולבנות עולם חדש, כצנלסון, בדומה לא"ד גורדון לפניו, טען כי יש צורך במהפכנות בונה, השלובה בחיים רוחניים – מהפכנות שאינה משליכה את כל ירושת הדורות, אלא בוחנת אותה מחדש ובוררת את הנכון והמתאים לה, לעיתים דווקא מתוך מסורות נשכחות. לדידו, המרד הציוני צריך למרוד גם במרידות הקודמות, כגון חזון ההתבוללות של חלק מהמשכילים והסוציאליסטים, הגלותיות של הבונד, הערצת התארים והדיפלומות של "אינטליגנציה", והשתעבדות לחזון המהפכה הקומוניסטית.
היישוב והדת היהודית

הצעירים שעלו לארץ ישראל מאירופה והנהיגו את היישוב בתחילת דרכו, באו מבתים משכילים וציונים. רובם הגיע ממשפחות שומרות מצוות, אבל בדרך כלל גברה אצלם הזהות כיהודים וכציונים לאומיים על זיקתם לדת היהודית, ורובם לא שמרו מצוות ונהגו כחילונים. חלקם של היהודים שומרי תורה ומצוות מבין אוכלוסיית היישוב היהודי החדש היה קטן. היישוב היהודי בארץ ישראל התגבש סביב שלוש אידאולוגיות מרכזיות, שהתגבשו לשלושה מחנות פוליטיים: המחנה הפועלי (השמאל); המחנה האזרחי (הימין); והמחנה הציוני-דתי.
היישוב והדת היהודית > המחנה הפועלי

רוב של יותר מ-60% ביישוב היהודי תמכו במחנה הפועלי. תרומת המחנה הפועלי לבניין הארץ הייתה המסיבית ביותר, וכללה הקמת יישובים רבים, הקמת מערכת חינוך, מפעלי תרבות, ביסוס הכלכלה על ידי הקמת גופים חברתיים-כלכליים-שיתופיים, הקמת ארגון "ההגנה" ומוסדות פוליטיים. לפיכך עמדותיו יוצגו באופן מובהק במוסדות הלאומיים. מנהיגי המפלגות הפועליות איישו את המשרות החשובות בכל התחומים ביישוב, ודוד בן-גוריון, מנהיג המחנה הפועלי ביישוב, כיהן כיו"ר הסוכנות היהודית ועם קום המדינה היה ראש ממשלת ישראל. מחנה זה דגל בגישות סוציאליסטיות, סבר כי על הכלכלה ביישוב העברי להיות בעלת אופי סוציאליסטי-שיתופי ושוויוני ולהתבסס על הון לאומי, והדגיש את חשיבות החקלאות החלוצית בבניין ארץ ישראל.
היישוב והדת היהודית > המחנה האזרחי-ליברלי

המחנה האזרחי-ליברלי, שהיווה כ-25% מאוכלוסיית היישוב, הורכב מזרמים שונים שהתנגדו לתפיסות תנועות הפועלים וראה בהון הפרטי את עיקר עוצמתו של היישוב היהודי. מחנה זה כלל מספר מפלגות, בהן "התאחדות האיכרים", "הציונים הכלליים", "ברית הציונים הרוויזיוניסטים" ו"ברית הבריונים", שהיו בעלות אידאולוגיות שונות ורחוקות זו מזו; פרט להתנגדות לאידאולוגיה הסוציאליסטית, לא היו אידאולוגיות משותפות לכל הגופים השונים במחנה זה, דבר שלא אפשר, בתקופת היישוב, התאגדות לכוח פוליטי משפיע.
היישוב והדת היהודית > המחנה הדתי

המחנה הדתי ביישוב, שהיווה כ-15% מאוכלוסיית היישוב, כלל מפלגות דתיות שהשתתפו בבחירות לאספת הנבחרים, בהן "המזרחי", "הפועל המזרחי", "אגודת ישראל", ו"פועלי אגודת ישראל".
תרומת המחנה הציוני-דתי לבניין הארץ הייתה בהקמת שכונות דתיות, הקמת קיבוצים ומושבים, הקמת מערכת חינוך לציבור הציוני דתי, עיתונות, אגודות ספורט ותנועות נוער, ועוד. מחנה זה היה היחיד מתוך השלושה שדגל בשמירת מצוות ובחיים ברוח הדת היהודית. קולו אמנם נשמע במוסדות הלאומיים, אך השפעתו התרבותית לא הייתה גדולה.
מחנות אלה הם שהתוו את הדרך להפיכת היישוב היהודי למדינה. לכן, דווקא לעמדתו של כצנלסון, הוגה דעות מרכזי של מחנה הרוב הפועלי, הייתה השפעה וחשיבות רבה ביצירת זהותו התרבותית של היישוב וזיקתו לדת.