stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבריגדה היהודית
הפעילות ההתנדבותית של הבריגדה > עיתונות הבריגדה

בתחילה הופיעו ביטאונים בכל יחידה. בסופו של דבר ניתנה רשות להוציא ביטאון משותף לבריגדה כולה. הכספים גויסו מהחיילים, ומערכת אותיות דפוס עבריות נרכשו מבית חרושת בטורינו. כך החלה ההפקה של הירחון "המאבק" שיצא לאור בטרוויזיו. היה זה אחרי סיום הקרבות בצפון איטליה אז היה זמן לחיילים לעסוק בכתיבת העיתון. הורכבה מערכת והירחון יצא בהיקף של 60–70 עמודים. אך רק 5 גיליונות הופיעו מירחון זה. חלק ממנו היה כתוב בשפה האנגלית לנוחיות החיילים היהודים יוצאי בריטניה.
כאשר הבריגדה הגיעה לאיטליה היה קיים עיתון יומי עברי, אשר הופיע באורח לא רשמי, בשם "לחייל" ברומא. לאחר יום הניצחון - 8 במאי 1945 - התעורר הצורך להוציא עיתון אחד עבור כל החיילים היהודיים. בראש השנה חודשה הופעתו של העיתון "החייל". לאחר מכן, העיתון הופיע שישה ימים בשבוע, ללא הפסקה, עד לפירוק הבריגדה. הגיליון האחרון הופיע ביום 21 ביוני 1946.
הפעילות ההתנדבותית של הבריגדה > שיר הבריגדה

ההילה של הבריגדה הולידה גם את שיר החי"ל שנכתב על ידי המשורר יעקב אורלנד והולחן על ידי מרדכי זעירא (שכתבו שירים נוספים על יחידות לוחמות, כגון שיר הלגיונות, שיר הגדודנים, המנון הנח"ל ועוד). את השיר ביצע הזמר אילקה רווה. להלן הבית האחרון והפזמון של השיר:
הפעילות ההתנדבותית של הבריגדה > פעילות עם שארית הפליטה

בתום המלחמה רוכזה הבריגדה בטרוויזיו, ליד משולש הגבולות בין איטליה, אוסטריה ויוגוסלביה. ביולי 1945 הועברה הבריגדה לבלגיה והולנד. לאורך כל הדרך אספו חיילי הבריגדה פליטים יהודיים רבים, ריכזו אותם בהכשרות, חלקם במשקים חקלאיים, וסייעו לשארית הפליטה באירופה לעלות ארצה. עד העלייה ערכו פעולות חינוך ותרבות בקרב "העקורים" (כך נקראו הפליטים) וילדיהם. בסוף המלחמה יצרו חיילי הבריגדה קשר עם השרידים במחנות הריכוז וההשמדה (כדוגמת שחרור מחנה ברגן-בלזן).
פעילות מסוג נוסף הייתה לחיילי הבריגדה. חלקם עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 וה-40 והם החליטו לבקר את משפחותיהם שנותרו בגולה. הביקורים החלו רק בתום המלחמה, כאשר חיילי הבריגדה הופיעו במקומות הולדתם עם מדי הצבא הבריטי הכובש. כותב יחזקאל שמשא, מחיילי הגדוד העברי השלישי (מתוך מכתב ארצה):
היום שבתי מביקורי בארצות הדמים - פולין וגרמניה - הייתי מהלך על קברי אבות, בקשתי למצוא את הורי ואת אחיותי, אך לא מצאתים.
כאשר סבר כי גילה פרטים על אחותו הבכורה, נסע לעיר הקרובה ואחר כך המשיך למחנה עקורים בגרמניה, שנמסר לו ששם אולי ראו אותה. היות שהמסע כולו היה ללא רשות, הוא כותב מכתב זה מהכלא הצבאי.
כך הוא מסכם מה שהוא ראה בפולין: ילדים חיוורים גזוזי שער, גמדיים בבית הספר של "פועלי ציון שמאל", חיים נטולי חזון של חברת נוער שחזרו מהמחנות, עיניים עצובות וגעגועים בחברה יהודית אינטליגנטית. מסכם יחזקאל, אנו אנשי הבריגדה חוזרים ארצה, מי ימלא את מקומנו ויסייע לשארית הפליטה להתאושש ולעלות ארצה.
הפעילות ההתנדבותית של הבריגדה > פעילות עם שארית הפליטה > הקמת "המרכז לאירופה"

חיילי הבריגדה נטלו על עצמם תפקיד לשקם את הקהילות, לגבשם ולהגביר את זיקתם לארץ ישראל ולסייע בהבאתם לבית חדש במולדת. הם גיבשו מסקנה זו אחרי שעשו את דרכם באירופה הכבושה: באוסטריה, גרמניה, צרפת, הולנד ובלגיה. בדרך הם נפגשו עם רבבות פליטים שציפו להגיע למקומות בהם יוכלו לזכות בקורת גג ויושב להם כבודם העצמי. החיילים היהודים התארגנו לפעילות בקרב שארית הפליטה והמוסדות הלאומיים הקימו לשם כך מוסד חדש המרכז לאירופה.
בתחילה הוקם בבלגיה גוף בשם "המרכז לגולה" על ידי חיילים מהבריגדה. המרכז החל לטפל בפליטים היהודים באמצעות קרנות יהודיות מארץ ישראל ומארצות אמריקה. הוא דאג לאכסניה, למזון, להדרכה, לעידוד ולאמצעים להעלותם ארצה. פעולות אלה, בחלקם הגדול, היו מנוגדות לחוקי המנדט הבריטי ולחובות של החייל בצבא הבריטי. החיילים נעדרו מתפקידם, רוקנו ממחסני הצבא ציוד כמו בגדים, מיטות ושמיכות וזייפו מסמכים שאפשרו תחבורה למעבר לפליטים ברחבי אירופה. לדעת דוד בן דוד, מפקד הבריגדה, לוי בנימין, ידע על הפעולות והתעלם מהן. המרכז לאירופה היה מבוסס על שליחים ומדריכים, כמקובל אז, של תנועות ההתיישבות הציוניות. וכך, כאשר הפליטים הגיעו ארצה היה מי שקלט אותם בקיבוצים.
מורשת הבריגדה

הבריגדה פורקה רשמית בקיץ שנת 1946. הניסיון הרב והמיומנויות שרכשו החיילים היהודיים שלחמו בבריגדה תרם רבות להקמת צה"ל בתקופת מלחמת העצמאות. ההיסטוריון מרדכי נאור אשר סקר את ה"מחברת השחורה" של דוד בן-גוריון כותב: "באביב 1947 חקר בן-גוריון את ראשי ההגנה על מצב הארגון - ולא אהב את מה ששמע. לרשות המדינה ש"בדרך" עמדה אז בסך הכול מיליציה, בטח לא צבא.. ל"חיילים" (יוצאי הבריגדה היהודית), בעלי הניסיון הקרבי באחד הצבאות המרכזיים במלחמת העולם השנייה, הייתה עדיפות בעיניו על מפקדי ה"הגנה"... וכך מסכם נאור: "בחודשים הבאים המשיך בן-גוריון, במרץ האופייני לו, לקדם את יוצאי הצבא הבריטי. אחרי שמפקדי הפלמ"ח פרשו מצה"ל ולמטכ"ל נכנסו יוצאי הצבא הבריטי, מכל היחידות ולא רק מהבריגדה היהודית, הרי כל ארגון הצבא, שיטות ההדרכה והאימונים וכן ההפעלה המקצועית היו לפי המורשת הבריטית.
ייצוגיה בתרבות והנצחה

פעילותה של הבריגדה היהודית באיטליה מונצחת במוזיאון שבעיר "אלפונסינה" מצפון לעיר רוונה. כמו כן הוכנה תערוכה בנושא הבריגדה שהוצגה בשנת 2003 ברומא ובשנת 2005 בבולוניה. בבית הקברות הצבאי ברוונה שבו מצוי ריכוז גדול של חללי הבריגדה, מתקיים טקס זיכרון שנתי, שבוע אחרי יום העצמאות, מטעם היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
יער החי"ל - הנצחת חללי הבריגדה היהודית החלה עוד כשחיילי הבריגדה היו בחו"ל הם החלו לשלוח כספים לקק"ל בתקווה שיוקם יער שינציח את זכרי החללים הקבורים בנכר. ואכן, בשנת 1946 הוקם היער ליד קיבוץ מעלה חמישה. בתחילה נקרא היער "יער החייל העברי" ולאחר חודשיים הוחלף השם ל-"יער החייל". היער הכיל תת-יערות (חורשות) על שם מתנדבי היישוב לגדודים הרגליים הראשון, השני והשלישי. כמו כן הוקמו ביער גנים להנצחה אישית של החללים ובהם ניטעו עצים על ידי קרוביהם ומוקירי זכרם. היער שימש כאתר כינוס והנצחה, אולם בשנת 1988 הוצת היער כתוצאה מפעילות עוינת ועד היום טרם שוקם.
בישראל, הוקמה אנדרטה להנצחת הבריגדה היהודית ביער משמר איילון לא הרחק מצומת לטרון. אנדרטה נוספת הוקמה בזכרון יעקב.
בשנת 1973 הוקמה בהר הרצל אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה אתר הנצחה למתנדבי היישוב שהתנדבו לשרת בצבא הבריטי. חלקם לחמו במסדרת הבריגדה היהודית החי"ל נפלו בחו"ל ולא נקברו בארץ אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה
בשנת 2009 הוקם אגף מיוחד להנצחת הבריגדה היהודית, במוזיאון בית הגדודים באביחיל.
על שם הבריגדה היהודית נקראו רחובות בערים ירושלים, תל אביב-יפו, חיפה, הרצליה, רעננה, רמת השרון, נתניה וערים נוספות.
הסופר חנוך ברטוב כתב על חוויותיו בבריגדה היהודית בספרו פצעי בגרות.
ראו גם

הרגימנט הארץ הישראלי
מתנדבי היישוב בבאפס
הנוקמים
היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
לקריאה נוספת

ביבליוגרפיה נרחבת על הבריגדה היהודית
ד"ר יעקב ליפשיץ (הרב הצבאי של הבריגדה) ספר הבריגדה היהודית, הוצאת יבנה, 1947.
זאב שפר, ספר ההתנדבות - פרשת ההתנדבות הצבאית של יהודי ארץ-ישראל במלחמת-העולם השנייה, מוסד ביאליק, ירושלים, 1949.
חנוך ברטוב, פצעי בגרות, הוצאת עם עובד, 1965.
יואב גלבר, תולדות ההתנדבות היהודית (ארבעה כרכים), יד יצחק בן-צבי ואיגוד החיילים המשוחררים בישראל, תשל"ט-תשמ"ד.
דב קנוהל (עורך ראשי), בהתנדב עם - מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה, איגוד החיילים המשוחררים בישראל והוצאת מורשת, תל אביב, תשמ"ט 1989. הספר כולל למעלה מ-200 מכתבים וכתבות של החיילים כפי שנכתבו במועד התרחשותם ומהווה מקור מידע מקיף על הפעולות של הבריגדה היהודית.
יצחק נוי, 4 ימים על הנהר, הוצאת כתר, 1989.
שאול דגן, הבריגדה היהודית הגדוד השלישי, בהוצאת איגוד החיילים המשוחררים בישראל, תל אביב, 1996.
רפאל רופין (עורך) הגדוד שאין שני לו: קורותיו של הגדוד השני של החי"ל במלחמת העולם השנייה 1940-46, הוצאת משרד הביטחון 2000, 332 עמ', מסת"ב 978-965-051-024-4
ישראל בן דור הראשון לחי"ל: ספר הגדוד הראשון לחי"ל הוצאת אפי מלצר 2000, מסת"ב 965-7195-00-4.
ישראל כרמי בדרך לוחמים, הוצאת מערכות, 1960
דוד בן דוד, איש כפר עציון וניר עציון, גשר על פני התהומות, הוצאת המחבר, 1996.
אלוף שלמה שמיר - מפקד החי"ל מטעם מוסדות היישוב, "שלושה נסים ודגל עברי" הוצאה פרטית 2014, 329 עמ', מסת"ב 978-965-555-748-0 - סיפורה של החי"ל במבט היסטורי.
אהרון שמיר "היו זמנים בבריגדה היהודית" הוצאת איגוד החיילים המשוחררים בישראל 1997, 316 עמ', מסת"ב 965-7018-07-2 - מעללי החטיבה היהודית הלוחמת במילחמת העולם השנייה - ולאחריה.
אהרון חטר ישי "הבריגדה ושארית הפליטה" 1999, 425 עמ', מסת"ב 965-7018-28-5 - דרך הבכא של פליטי השואה מהשחרור עד הגיעם למולדת.
AA.VV. - La brigata Ebraica in Romagna 1944-1946. pp. 62, € 15.00, Roma 2005. Esce nei Quaderni del Museo Ebraico di Bologna il catalogo della mostra allestita a Bologna in occasione del Giorno della Memoria del 2005 - חוברת באיטלקית לכבוד התערוכה לכבוד הבריגדה היהודית במוזיאון היהודי בעיר בולוניה - 2005
דוד זלצמן

דוד אלחנדרו זלצמן גווארה (בספרדית: David Alejandro Zalzman Guevara; נולד ב-4 במרץ 1996) הוא כדורגלן יהודי-ונצואלי המשחק בעמדת הקשר.
לארי פינק

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1952 (בן 72) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
 ידוע בשל:  בלאקרוק
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר לניהול ע"ש אנדרסון של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מעסיק:  בלאקרוק, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תפקיד:  מנכ"ל, בנקאי, פוליטיקאי, כלכלן
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  3
 אתר רשמי
 
לורנס דאגלס פינק (באנגלית: Laurence Douglas Fink; ‏נולד ב-2 בנובמבר 1952) הוא מיליארדר אמריקאי-יהודי, יושב הראש והמנכ"ל של בלאקרוק, תאגיד אמריקאי רב לאומי לניהול נכסים. בלקרוק היא חברת ניהול הנכסים הגדולה בעולם עם יותר מ-11.5 טריליון דולר המעניקה לחברה כוח עצום על המערכת הפיננסית העולמית. בינואר 2025, שוויו הנקי של פינק נאמד ב-1.3 מיליארד דולר לפי מגזין פורבס. הוא יושב במועצות המנהלים של המועצה ליחסי חוץ והפורום הכלכלי העולמי.
ראשית חייו > ילדות

לארי פינק גדל במשפחה יהודית אמריקאית של שלושה ילדים. אימו הייתה מרצה לספרות, ואביו היה בעל חנות נעליים.
ראשית חייו > השכלה

פינק למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיים תואר ראשון במדע המדינה ב-1974. בהמשך, הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים (MBA) בנדל"ן מבית הספר למנהל עסקים על שם אנדרסון. היה חבר באגודת הסתרים קפא בטא פי.
ראשית חייו > קריירה

פינק התחיל את הקריירה שלו ב-1976 בבנק השקעות 'פירסט בוסטון'. פינק ניהל מחלקה בבנק בהצלחה, עד שב-1986 מחלקתו הפסידה כ-100 מיליון דולר.
בלאקרוק

לאחר שעזב את פירסט בוסטון, היה שותף ב-1988 להקמת בלאקרוק תחת חברת ההשקעות בלאקסטון.
במכתבו השנתי בינואר 2021, כתב כי יש לקדם מדיניות ירוקה כדי למשוך משקיעים.
חיים אישיים

לארי פינק נישא ללורי ב-1974 ויש להם שלושה ילדים. פינק תומך תמידי במפלגה הדמוקרטית.
ראו גם

בלאקרוק
הערות שוליים

↑  "Profile: Laurence D. Fink". Forbes. 2010. אורכב מ-המקור ב-6 בפברואר 2010. נבדק ב-26 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BlackRock hits record $6 trillion assets, helped by Trump tax law". Reuters (באנגלית). 2018-01-12. נבדק ב-2020-06-12.
↑  "Larry Fink - 2022 Billionaires Net Worth". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2022-05-04.
↑  "Board of Trustees", World Economic Forum
↑  "Board of Directors", Council on Foreign Relations
↑   קים לגזיאל, למנכ"ל חברת ההשקעות הגדולה בעולם יש תנאי חדש לחברות שרוצות את הכסף שלו, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810691835705606  BnF: cb17940249d (data)  SUDOC: 253160286  VIAF: 61151776733618010914   WorldCat (עם VIAF): 61151776733618010914
וילי ברגר

וילי (זאב) ברגר (1908 - 1 ביולי 1986) היה כדורגלן יהודי הונגרי ששיחק בעמדת השוער בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ברגר נחשב לשוער הטוב ביותר בארץ ישראל בתקופה זו, והוא שיחק במדי מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, מכבי פתח תקווה, הכח תל אביב ונבחרת ארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  חדשות הספורט, 12 ביוני 1966 - מובא בספרו של אלישע שוחט "100 שנות כדורגל"
↑  אלישע שוחט, 100 שנות כדורגל (1906-2006), עמוד 63, דפוס מאור אבי הפקות, יוני 2006, סיון תשס"ו
↑  לפי האתר הרשמי של הפועל תל אביב סבל ברגר מקלפטומניה, ומעצריו השונים על ידי המשטרה הובילו גם להשעיות אחדות שלו על ידי ההתאחדות לכדורגל
↑  אשר גולדברג ודני דבורין, מכבי תל אביב מאה שנים ראשונות (עמוד 55), הוצאת מדיה 41, 2006
↑  אריק איינשטיין, סמל, מלך, באתר nrg‏, 1 בינואר 2007
אליצור רמלה (כדורסל נשים)

.
סמל הקבוצה בשנים 2005-2015
אליצור רמלה (או אליצור נווה דוד רמלה) היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר רמלה, שמתמודדת בליגת העל בכדורסל נשים וגם ביורוקאפ. רמלה היא אחת מקבוצות כדורסל הנשים המובילות בישראל. הקבוצה זכתה 13 פעמים באליפות ישראל ו-6 פעמים בגביע המדינה והיא קבוצת הנשים הישראלית הראשונה והיחידה שזכתה בטריפל שבו זכתה בגביע היורוקאפ, באליפות ליגת העל ובגביע המדינה בעונת 2011.
הקבוצה מנוהלת על ידי עמותה ציבורית ומארחת באולמה הביתי בהיכל הספורט העירוני בקריית מנחם בגין שברמלה (המכיל כ-2,000 מקומות ישיבה). הקבוצה פורקה פעמיים ב-2005 וב-2015, אך הוקמה מחדש פעמיים בשמות שונים.
תארים והישגים

יורוקאפ :
זכייה (1): 2010/2011
חצי גמר (1): 2007/2008
ליגת העל :
אליפות (13): 1995/1996, 1997/1998, 1999/2000, 2003/2004, 2004/2005, 2006/2007, 2007/2008, 2010/2011, 2012/2013, 2018/2019, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024
מקום שני (7): 1992/1993, 2002/2003, 2008/2009, 2011/2012, 2013/2014, 2014/2015, 2017/2018
גביע המדינה :
זכייה (6): 2003/2004, 2006/2007, 2007/2008, 2010/2011, 2013/2014, 2018/2019
גמר (12): 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 2002/2003, 2004/2005, 2009/2010, 2020/2021, 2023/2024
טורניר אליצור/גביע ווינר :
זכייה (3): 2010/2011, 2012/2013, 2023/2024
גמר (3): 2009/2010, 2013/2014, 2024/2025
גביע האיגוד :
זכייה (2): 2015/2016, 2016/2017
שחקניות בולטות בעבר

ראו: רשימת כדורסלניות אליצור רמלה
אורלי גרוסמן
ויקה רודובסקי
מילה ניקוליץ' (אנ')
לירון קופילוב
שרית ארבל
שמרית גיגי
לימור מזרחי
לודה רום
אינה בוטנקו
טלי נוי
לירון כהן
אורנית שוורץ
אינה גורביץ'
נילי נאתכו
לייני סלווין
קטיה אברמזון
קטיה לויצקי
שי דורון
נעמה שפיר
מיכל אפשטיין
שירן צעירי
טנישה רייט (אנ')
ליקו ווילינגהאם
אליסון הייטאוור (אנ')
תמרה ג'יימס (אנ')
טיפאני מיטשל (אנ')
שאקירה אוסטין (אנ')
אליסה ברון-פלג
אלישה קלארק
מאמני עבר בולטים

רמי חלפון
מאיר אליהו
אילן קובלסקי
ענת דרייגור
עופר ברקוביץ'
עדני דגן
נועה ריקנטי
טל נתן
אלי רבי
עדן ענבר
שירה העליון
דני גוט
בתרבות

הקבוצה הוותה השראה לסרט דרמה ישראלי מתוך רצועת "ראשון בדרמה" של ערוץ 3 משנת 2001 "שחקנית ספסל" בכיכובה של לירית בלבן המגלמת שחקנית בקבוצה.
הערות שוליים

↑  מערכת one, ‏עדני דגן פוטר מרמלה, באתר ONE‏, 26 באפריל 2000
↑  אריה ליבנת, הקבוצה החלומית של טל נתן השלימה את המשימה, באתר הארץ, 21 באפריל 2004
↑  רענן וייס, נשים: טל נתן פוטר מרמלה במהלך המשחק, באתר ynet, 14 באפריל 2005
↑  טל נתן: "הם צריכים להתבייש", באתר וואלה, 15 באפריל 2005
↑  מערכת וואלה ספורט‏, יורוקאפ נשים: רמלה יכולה להמשיך לחלום, באתר וואלה, 6 במרץ 2008
↑  רענן וייס, היסטוריה בכדורסל הישראלי: גביע אירופה לרמלה, באתר ynet, 24 במרץ 2011
↑  מערכת one, ‏היסטוריה: רמלה ניצחה את אראס וזכתה ביורוקאפ, באתר ONE‏, 24 במרץ 2011
↑  רענן וייס, "אירופה צהובה": עשור לזכייה של אליצור רמלה ביורוקאפ, באתר ynet, 24 במרץ 2021
↑  מערכת וואלה ספורט‏, אליצור רמלה הפסידה 95:72 לסלמנקה בסופר קאפ האירופי, באתר וואלה, 5 באוקטובר 2011
↑  רענן וייס, מדהים: אליצור רמלה אלופה, באתר ynet, 25 באפריל 2013
↑  רענן וייס, אליצור רמלה מחזיקת הגביע לנשים, באתר ynet, 6 במרץ 2014
↑  אור שקדי‏, כדורסל נשים: אליצור רמלה מתפרקת בגלל חובות כספיים, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2015
↑  רענן וייס, בפעם השישית: אליצור רמלה מחזיקת הגביע לנשים, באתר ynet, 7 במרץ 2019
↑  הדר אקריש, ‏יש דאבל: אליצור רמלה זכתה באליפות המדינה, באתר ONE‏, 8 באפריל 2019
↑  אליצור רמלה נוה דוד הודחה מהיורוקאפ בשמינית הגמר, באתר וואלה, 17 במרץ 2021
↑  יובל בר, ‏בפעם ה-11: אליצור רמלה אלופת המדינה, באתר ONE‏, 25 באפריל 2022
↑  יובר בר, ‏תעפיל לחצי גמר? רמלה ניצחה 75:80 את ונציה, באתר ONE‏, 23 בפברואר 2023
↑  איתי קאשי, ‏"גמר יורוקאפ? חייבות להתפקס לונציה", באתר ערוץ הספורט, 1 במרץ 2023
↑  רענן וייס, בפעם השנייה ברציפות - ואחרי דרמה גדולה: אליצור רמלה אלופת ליגת העל לנשים, באתר ynet, 27 באפריל 2023
↑  איתי קאשי, ‏מפתיע: דני גוט מונה למאמן אליצור רמלה, באתר ערוץ הספורט, 19 במאי 2023
↑  רמה"ש ורמלה ישחקו ביורוקאפ בעונת 23/24, באתר מנהלת ליגת העל לנשים בכדורסל, ‏14 ביולי, 2023
↑   הפועל ירושלים תארח את משחקיה בבלגרד. פיב"א הדיחה את אליצור רמלה מהיורוקאפ לנשים, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2023
↑  ספורט, כדורסל נשים: אליצור רמלה זכתה בגביע ווינר, באתר ynet, 11 בינואר 2024
↑  ספורט, בפעם השלישית ברציפות: אליצור רמלה אלופת הנשים, באתר ynet, 15 באפריל 2024
↑  רענן וייס, אליצור רמלה חוגגת אליפות: "ידענו שאנחנו חייבות לקחת את זה", באתר ynet, 16 באפריל 2024
↑  צור מרגוליס, ‏סנסציה: לב ירושלים זכתה בגביע המדינה לנשים, באתר ONE‏, 7 במרץ 2024
↑  [סגל הקבוצה] באתר הרשמי
↑  נועם שגב, "ראשון בדרמה" מודל 2002, באתר ynet, 10 ביולי 2001
עשהאל צוקרמן

עשהאל צוקרמן (מימין) מושל צבאי במגדל (כיום אשקלון) ומיכאל הנגבי (משמאל) מושל צבאי של באר-שבע. 1950
עשהאל צוקרמן (23 במרץ 1898 - 1 באוקטובר 1970) היה בן לאנשי ביל"ו שהיו מייסדי המושבה גדרה. אחיינו של יהושע חנקין. ממתנדבי הגדודים העבריים ופעיל בארגון ההגנה. פעיל בכיבוש העבודה העברית בארץ ובגאולת קרקעות בדרום הארץ. התגייס לצה"ל במלחמת העצמאות ובמהלכה מונה למושל הצבאי הראשון. לאחר שחרורו המשיך לעסוק בחקלאות במשקו בגדרה.
קורות חייו

עשהאל נולד ב-1898 בגדרה לשלמה זלמן צוקרמן (יליד סמרגון) ורבקה לבית חנקין (אחותו של יהושע חנקין וילידת קרמנצ'וג). אביו, שעלה לארץ ב-1883, התקבל כחבר בביל"ו והיה ממייסדי גדרה ב-1884.
עשהאל סיים בית ספר יסודי בגדרה ואת המחזור הראשון בבית הספר הריאלי בחיפה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף לגדודים העבריים ועסק בתחום הביטחון ביישובו. לאחר פירוק הגדודים הצטרף להגנה והיה פעיל באזור הדרום.
בתקופה שלאחר המלחמה (בערך ב-1927) הצטרף לפעילות לכיבוש העבודה העברית בארץ מידי הערבים ועסק בחקלאות באזור השרון. ב-1930 עבד עשהאל כמנהל עבודה במשקו של נחום שיפר שהיה ממייסדי כפר הדר בהוד השרון (נקרא "משק שפר").
לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) החל עשהאל לעסוק ברכישת קרקעות באזור הדרום מטעם קק"ל . בולטת במיוחד הרכישה, ב-1936, של אדמות "אבו זבורה" שעליהן הוקם, ב-1943, מצפה גבולות (בהמשך הוקם במקום קיבוץ גבולות). גם אדמות קיבוץ נגבה נרכשו על ידי האחים צוקרמן.
בתקופת מלחמת העצמאות שירת עשהאל כקצין אפסנאות במחוז השפלה ובנובמבר 1948 מונה למושל הצבאי הראשון כשאחריותו על אזור הדרום. בהמשך מונה למושל מגדל-אשקלון. בתקופה זו גר בקומה העליונה של בית המרקחת של זכריאס הערבי הנוצרי בכיכר גולומב. לאחר סיום תפקידו הוחלף על ידי מיכאל הנגבי.
ב-1949 השתחרר מצה"ל והתיישב במשק שרכש בגדרה.
חייו האישיים

ב-1922 נישא ליעל הנקין (שהוריה גם הם ממייסדי גדרה). נפטר בגדרה ב-1970. השאיר אחריו בת ובן שממשיך את דרכו ומעבד את המשק בגדרה.
לקריאה נוספת

חיה צוקרמן בראלי, עשהאל איש גדרה, קויק קופי, 2002
הערות שוליים

↑  בתדהר נכתב שסיים את בית הספר הריאלי אך אינו מופיע באתר האינטרנט של בית ספר זה
↑  יחד עם עשהאל צוקרמן עבד במקום גם שלום סברדלוב (גם הוא בן מייסדי גדרה)
↑  ברכישת האדמות השתתף גם אחיו של עשהאל, יואב צוקרמן
↑  במצפה גבולות נתלה שלט "חדר רוכשי הקרקעות על שם האחים צוקרמן"
↑  בשנים הראשונות ליישוב העולים באשקלון נקרא היישוב החדש במספר שמות. בתחילה נקרא מגדל-עזה, אחר כך מגדל-גד ולבסוף מגדל-אשקלון
נעמה (מיתולוגיה)

נעמה היא שֵׁדָה במיתולוגיה היהודית, מפמלייתה של לילית.
זהותה ועניינה

על פי ספר הזוהר, היא אחת מארבע אמהות השדים, בנוסף ללילית, מחלת ואגרת. נעמה היא אמו של מלך השדים אשמדאי. נעמה היא אחת מהשדות שמופיעות בחלום של יהודי וגורמת לו להרהורי עבירה, ומתלבשת בדמות מסוימת כדי לגרום לו את עוון זרע לבטלה בלילה. לפעמים היא גורמת לו עוררות בתוך שנתו וכשהוא מקיץ נכנסת בו תשוקה לבעול את אשתו, וכיוון שהבן הנולד בא מכוחה – היא ולילית שולטות בו וגורמות לו לגדול כרצונן.
על פי ספר הזוהר, כוונת הפסוק "וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ", היא שנעמה גרמה לבני דור הפלגה לזנות אחריה מחמת יופייה.
במדרשים תלמודיים מוזכרת נעמה כפילגשו של אדם הראשון לפני בריאת חוה[דרוש מקור] (אם כי במקורות אחרים תפקיד זה מיוחס ללילית). במקורות אחרים ההתייחסות היא לנעמה, אחותו של תובל-קין, שמוזכרת בספר בראשית, והיא נקראה כך על שום יופייה.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  ספר הזוהר, חלק ג', דף ע"ז, עמוד א'
↑  ספר הזוהר, חלק א', דף נ"ה, עמוד א', ספר הזוהר, חלק ג', דף ע"ו, עמוד ב', זוהר חדש, דף צ"ט, עמוד א'
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרופיל 21

תעודת פטור משירות צבאי
פטור צבאי
בצה"ל, פרופיל 21, שפירושו אי-כשירות לשירות ביטחון, הוא הפרופיל הצבאי הנמוך ביותר, המשקף ליקוי גופני או נפשי שאינו מאפשר שירות בצה"ל. בעלי פרופיל 21 משוחררים משירות סדיר ומשירות מילואים בצה"ל, אך רשאים לבקש להתנדב לשירות, והצבא שוקל כל בקשה לגופה.
קבלת פרופיל 21

הגדרת הפרופיל נקבעת על פי התקנות לקביעת כושר בריאותי ("ספר הפרופילים") של צה"ל, הקובעות את מידת ההתאמה לשיבוץ המועמד לשירות ביטחון. על-פי הגדרתו, פרופיל 21 משקף ליקוי גופני או נפשי שאינו מאפשר שירות תקין. נכון לשנת 1994 פירטו תקנות שירות הביטחון, תשכ"ז-1967 220 מצבים בריאותיים שכתוצאה מהם מתקבל פרופיל 21, ומהם 24 מצבים מאובחנים מתחום הפסיכיאטריה. ערעור על קביעת פרופיל 21 הוא תהליך קשה, משום שעל המועמד להוכיח שאינו סובל מהליקוי שאובחן אצלו במידת חומרה שאינה מאפשרת לו לשרת.
ניתן לקבל פרופיל 21 בשל בעיות רפואיות חמורות ו/או בעיות נפשיות שונות. כאשר מדובר בפטור רפואי, הוא ניתן על ידי ועדה רפואית של צה"ל הקובעת בהתאם לבדיקה רפואית אם האדם כשיר רפואית לשירות בצה"ל. קבלת פטור נפשי מתחיל בפנייה לפסיכיאטר או פסיכולוג אזרחי והצגת בעיות נפשיות בפניו. לאחר קבלת מכתב המלצה מגורם זה, שולח החייל או המלש"ב בקשה לפגישה עם קצין בריאות הנפש. במהלך פגישה זו הקב"ן מאבחן את הפונה ומחליט האם לשחררו משירות צבאי או לדחות את בקשתו. צעירים רבים עשו מאמצים ניכרים, ואף פליליים, על מנת לקבל פרופיל 21 בדרך זו על מנת להשתמט מגיוס, ובכלל זה התחזות לחולי נפש, בעלי הפרעות נפשיות והפרעות אישיות או מחלות גופניות. פורסמו סיפורים על צעירים ששילמו כסף רב לפסיכיאטרים וכן לרופאים על מנת לזכות בחוות דעת שתביא לשחרורם משירות צבאי. תהליך זה של הימנעות מגיוס מתואר בדבריה של האמנית זויה צ'רקסקי: "לא יכולתי לראות את עצמי כחיילת בצבא. מעולם לא הלכתי בנעליים ללא עקבים אז זה לא הסתדר עם המדים, גם הייתי פנקיסטית והייתה לי שרשרת ארוכה מן האף עד האוזן. הלכתי לקב"ן (קצין בריאות הנפש) במקום לבלות את שירותי הצבאי בכלא".
שירות בצה"ל

הוראות הפיקוד העליון של צה"ל קובעות שבעלי פרופיל 21 לא יגויסו לשירות סדיר בצה"ל, למעט במקרים חריגים, אולם מאפשרות לבעלי פרופיל 21 לבקש להתנדב לשירות, והצבא רשאי לסרב או לקבל את הבקשה. לעומת זאת, בעלי פרופיל 21 רשאים לשרת בשירות קבע בצה"ל ובשנת 2010 שירתו בצבא הקבע מעל 700 אנשי קבע בעלי פרופיל 21. בג"ץ קבע שצה"ל רשאי לגייס בעלי פרופיל 21 לשירות קבע עליו התחייבו, אפילו בניגוד לרצונם.
השפעת פרופיל 21 על החיים מחוץ לצבא

מדינת ישראל ידועה כמדינה שרואה בשירות צבאי ערך עליון וחשוב. החברה הישראלית פעמים רבות לא רואה בעין יפה אנשים שלא עשו שירות צבאי. כדי להילחם בתופעה ולשפר את היחס לאנשים ללא שירות צבאי, הוקמו מספר ארגונים ועמותות שמנסות להביא ליחס יותר חיובי.
בתהליך בחינת מועמדים לעבודה, יש המייחסים משקל רב לשירות בצה"ל של המועמד ומעדיפים לקבל לעבודה את מי ששירתו בצה"ל. בשנת 1994, בעקבות לחץ ציבורי הולך וגובר, שהתבטא בין השאר בהקמת עמותה לנפגעי פרופיל 21, הורתה נציבות שירות המדינה למוסדות המדינה שלא לשאול דורשי עבודה על הפרופיל הצבאי שלהם, ובהמשך אותה שנה הוכנס איסור זה לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (סעיף 2א לחוק) והוחל על כלל המעסיקים בישראל, למעט שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
באותה שנה תוקן גם חוק שירות ביטחון, ונקבע בו (בסעיף 44א לחוק) איסור על כל אדם שלא הורשה לכך, לדרוש, בכל הקשר שהוא (להבדיל מדרישה בקשר לעבודה) "נתון אישי צבאי", שהגדרתו היא "הסימול המספרי המציין את מידת התאמתו של אדם לשירות הצבאי, או מסמך צבאי הקובע כושר לשירות צבאי או את מידת ההתאמה לשירות, וכן כל נתון אחר ששר הביטחון קבע בצו לעניין זה". בהגדרה זו כלול גם נושא הפרופיל הרפואי. למרות קיומו של חוק זה, מעסיקים רבים שואלים על השירות הצבאי ומייחסים לו חשיבות רבה באמצעות התעסקות כללית בשירות ובלי לגעת בנתון צבאי ספציפי לרבות פרופיל צבאי. דרך שאלות כלליות ולעיתים דרך דרישה לראות תעודת שחרור משירות צבאי (אשר שונתה לאחרונה כדי שתשמש גם המלצה למעסיקים) המעסיקים מצליחים להבין אם המועמד שמולם עשה צבא או לא. בכך הם יכולים לפסול מועמדים ללא שירות צבאי ולטעון שסיבת הפסילה היא מקצועית ולא קשורה לצבא.
ארגונים בישראל

"העמותה לנפגעי פרופיל 21", או בשמה המלא "פרופיל 10 - עמותת נפגעי פרופיל 21 (מסורבי גיוס)", הייתה עמותה שהוקמה בשנת 1993 במטרה לשנות את התדמית השלילית שיש לבעלי פרופיל 21 בעיני הציבור הישראלי. העמותה נסגרה ב-2003.
אזכורים תרבותיים

להקת 21, להקה התומכת בסרבנות שרות, קרויה על שם הפרופיל הצבאי.
ראו גם

בריאות הנפש בצה"ל
הערות שוליים

↑  יוסי מזרחי, ‏לא רק חרדים: גם חילונים משתמטים מצה"ל, באתר ‏מאקו‏, 21 ביוני 2013
↑  דליה קרפל, חג הקורבן של זויה, באתר הארץ, 6 באפריל 2004
↑  בג"ץ 10152/09 נועה סגל נ' ראש אגף כח אדם במטה הכללי של צה"ל
↑  עמותה מחוקה | פרופיל עשר - ארגון נפגעי פרופיל 21 - מסורבי גיוס, באתר "גיידסטאר ישראל"
שי קיפניס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1925 ראשון לציון, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2 בנובמבר 2014 (בגיל 89) רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין חרוד מאוחד 
 תקופת הפעילות:  1942–2014 (כ־72 שנים)
 עיסוק:  לוחם עובד ציבור
 
קברו של שי קיפניס בקיבוץ עין חרוד
שי קיפניס (21 בספטמבר 1925 – 2 בנובמבר 2014) היה חבר הפלמ"ח, חייל בצה"ל ועסקן ציבור ברמת השרון.