stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוטומטריה (ספר)
השפעה מאוחרת

פוטומטריה הציגה התקדמויות משמעותיות וזה היה, ייתכן, מהסיבות הללו במיוחד שהופעתה נתקבלה באדישות יחסית. השאלה האופטית המרכזית באמצע המאה ה-18 הייתה: מהו טבע האור?, חיבורו של למברט לא היה קשור לנושא זה כלל, ולכן הפוטומטריה לא זכתה להערכה שיטתית מיידית, ולא הפכה לחלק מהזרם המרכזי של המדעים האופטיים. ההערכה הראשונה לפוטומטריה הופיעה ב-1766 בתרגום הגרמני של גאורג קלוגל לסקירה של האופטיקה שנעשתה של פרסטלי משנת 1772. פוטומטריה לא זכתה להערכה רצינית ולקריאה מעמיקה עד קרוב למאה שנה אחרי פרסומה, כאשר בעקבות התפתחות מדע האסטרונומיה והמסחר בתאורת גז התעורר הצורך בפוטומטריה. חמישים שנה מאוחר יותר, בתחום הנדסת התאורה נעשה שימוש בתוצאות של למברט כבסיס לחישובי תאורה שנלוו להתפשטות הגדולה של התאורה בתחילת המאה ה-20. חמישים שנה נוספות מאוחר יותר, בתחום הגרפיקה הממוחשבת נעשה שימוש בתוצאות של למברט כבסיס לחישובי Radiosity הדרושים כדי להפיק תצורות ארכיטקטוריות. לפוטומטריה, לפיכך, הייתה השפעה גדולה ועמוקה, אך מאוחרת ביותר על ההתפתחות של הטכנולוגיה והמסחר אחרי שהמהפכה התעשייתית התבססה, וזאת הסיבה מדוע הספר הזה היה ברשימה שנמנתה בספר Printing and the Mind of Man.
ראו גם

חוק בר-למברט
למברט (יחידת מידה)
חוק הקוסינוס של למברט
החזרה למברטיאנית
מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר

| --- | --- |
 מנהיגים:  יוסי שריד, רומן ברונפמן, יוסי ביילין
 אפיון:  רשימת שמאל מאוחדת
 כנסות:  16
 שיא כוחה:  6 מנדטים
 נוצרה מתוך:  מרצ, הבחירה הדמוקרטית, תנועת שח"ר
 התמזגה לתוך:  יחד (ללא הבחירה הדמוקרטית)
 
מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר הייתה רשימה מאוחדת למפלגות מרצ, הבחירה הדמוקרטית ותנועת שח"ר שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-16 וזכתה לשישה מנדטים.
היסטוריה

לקראת הבחירות ב-2002 הוחלט במרצ לשריין מקום ברשימתה לנציג עולים על מנת לחזק את כוחה בקרב מגזר זה. לצורך כך הוחלט לרוץ ברשימה משותפת עם הבחירה הדמוקרטית (שהוקמה על ידי פורשי ישראל בעליה), וב-24 בנובמבר 2002 הוצע המקום החמישי ברשימה לנציגה רומן ברונפמן (חברו של ברונפמן לסיעה אלכסנדר צינקר לא הצטרף לאיחוד והקים את מפלגת אזרח ומדינה, שכשלה בבחירות).
ב-12 בדצמבר 2002 צורפה לאיחוד תנועת שח"ר, שהקים יוסי ביילין מוקדם יותר באותה השנה בעודו חבר מפלגת העבודה, ולנציגיה ביילין ויעל דיין שפרשו מהעבודה לאחר כישלונם בפריימריס במפלגת העבודה, שוריינו המקומות ה-11 וה-12.
בבחירות עצמן כשלה הרשימה המשותפת וזכתה לשישה מנדטים בלבד, וזאת לעומת 10 מנדטים בהם זכתה מרצ לבדה בבחירות 1999. עקב הכישלון פרש יוסי שריד מראשות המפלגה. לאחר הבחירות הוחלט במרצ להקים גוש שמאל חדש בשם "יחד" שירכז את כל תנועות השמאל בארץ, וזאת על מנת לנסות לעורר את מחנה השמאל, שספג כולו מפלה בבחירות 2003. יחד עם זאת בפועל רק מרצ ושח"ר הצטרפו לאיחוד החדש (ברונפמן נציג הבחירה הדמוקרטית נשאר בסיעה המשותפת בכנסת אולם שמר על עצמאות מפלגתו). ביילין שלא נבחר לכנסת המשיך בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה החדשה וב-17 במרץ 2004 אף נבחר לעמוד בראשה. ב-2005 שונה שם המפלגה ל"מרצ-יחד" לאחר שבמפלגה נוכחו לדעת שהשם "יחד" לא זכה להכרה מספקת בציבור.
בבחירות לכנסת ה-17 זכתה "מרצ-יחד" בחמישה מנדטים. הבחירה הדמוקרטית לא נבחרה לכנסת לאחר שברונפמן שהכריז תחילה על כוונתו להתמודד באופן עצמאי במסגרת הבחירה הדמוקרטית הסיר את מועמדות מפלגתו לקראת הבחירות.
נציגי הרשימה בכנסת ה-16

| חברי כנסת | הערות |
| --- | --- |
6 מנדטים: מרצ: יוסי שריד, חיים אורון, רן כהן, זהבה גלאון, אבשלום וילן  הבחירה הדמוקרטית: רומן ברונפמן:  מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: אילן גילאון, מוסי רז, נעמי חזן, חוסניה ג'בארה, יוסי ביילין יעל דיין (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).  בתחילת 2004 התאחדו המפלגות מרצ ושח"ר בהקמת יחד. בעקבות כך שונה שם הסיעה בכנסת ב-15 ביוני 2004 ל"יחד (ישראל חברתית דמוקרטית) והבחירה הדמוקרטית". ב-27 ביולי 2005 שונה שם הסיעה שוב ל"מרצ-יחד והבחירה הדמוקרטית".
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי, ביילין מקים תנועת שלום אחת לכל השמאל, באתר ynet, 3 ביוני 2002
↑  סמדר שמואלי וורד לוביץ', ביילין ודיין מצטרפים למרצ, באתר ynet, 12 בדצמבר 2002
| סיעות הכנסת השש עשרה |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד • העבודה-מימד (העבודה ,מימד) • שינוי • קדימה • האיחוד הלאומי (ישראל ביתנו, מולדת, תקומה, אח"י) • מפד"ל • ישראל בעלייה |  |
| אופוזיציה | רע"ם • בל"ד • עם אחד • חד"ש-תע"ל (חד"ש, תע"ל) • מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר (מרצ, הבחירה הדמוקרטית, תנועת שח"ר) • ש"ס • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) |  |
עודד מימון

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1951 (בן 73) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  הנדסה ותודעה
 מקום מגורים:  ישראל, מושב ניר צבי
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת פרדו 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 בינה מלאכותית ואנושית, רובוטיקה
 
עודד מימון (נולד ב-16 במאי 1951) הוא פרופסור אמריטוס להנדסת תעשייה באוניברסיטת תל אביב וקודם לכן במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בארצות הברית (MIT). בנוסף הוא חבר סגל במכון הטכנולוגי חולון. מימון ידוע במחקריו בתחום כריית מידע, בינה מלאכותית ורובוטיקה. לאחרונה עוסק במתמטיקה של התודעה.
ביוגרפיה

מימון נולד בחיפה לאביבה ויהודה (פולדק) מימון. את שרותו הצבאי בצה"ל סיים כמ"פ, הוא למד לתואר ראשון בהנדסה (סיים במקביל 3 פקולטות הטכניון בהצטיינות) ותואר שני בחקר ביצועים בטכניון. בשנת 1984 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרדו. לאחר השלמת הדוקטורט שימש חוקר ופרופסור באוניברסיטת MIT בארצות הברית, במעבדה לבקרה ומערכות מידע (EE/CS LIDS). בשנת 1987 עבר לפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, ומאז חבר סגל בה.
שימש כראש המחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת תל אביב וכיום עומד בראש קתדרת אורקל, העוסקת בביצוע מחקרים פורצי דרך בתחומים חדשים בעולם הסייבר והתודעה. בין מאה תלמידיו לתארים מתקדמים נמנים פרופ' דן ברכה, פרופ' מרק לסט, ד"ר ארמין שמילוביץ, פרופ' ליאור רוקח, ד״ר שחר כהן, ד״ר ברק חיזי, ד״ר חיים דהאן, פרופ' עירד בן-גל, פרופ' יבגני חמלניצקי, ד"ר משה קליין, ד"ר רוני הירשפרונג, ד"ר נועה רושין וד"ר רוני הורוביץ.
לאחרונה הקים את המעבדה לתודעה ולוגיקה רכה באוניברסיטה.
החזון של המעבדה לחקר התודעה ולוגיקה רכה הוא לגשר בין העולם המדעי החומרי לעולם הרוחני באמצעות פיתוח שפה מתמטית חדשה, והרחבת העולם המדעי למרחבים שלא נידונו בו עד כה. זאת באמצעות המתמטיקה שנמצאת בשני העולמות – משתייכת למדע אך חורגת מעולם החומר.
יחד עם דרכו האקדמית, עודד פעיל ומתנדב בעמותות ציבוריות (למשל כמנטור בקידום מנהיגות אתיופית בקרב צעירים), וחוקר במסעותיו להכרת העולם והים (שימש כמציל, מלח באנייה בצים, וסקיפר של סירת מפרש קטנה בחציית האוקיינוס, מבוסטון לתל אביב).
מימון היה שותף ליצירת אלגוריתם רשתות אינפו-עמומות.
עודד מימון הקים גם חברת הזנק ופיתח טכנולוגיה ייחודית של הבנת קול וטקסט, שהוטמעה בחברת ורינט. הוא סייע וייעץ לחברות וארגונים בינלאומיים במגזר העסקי והציבורי, ושימש כחבר ויו"ר דירקטוריון של חברות פרטיות וציבוריות בארץ ובעולם.
מימון סייע שנים רבות לארגוני המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירות הביטחון הכללי וב-2008 קיבל ציון לשבח מראש המוסד.
על הישגיו הייחודיים ועל מנהיגותו המדעית יוצאת הדופן ותכונותיו האישיות כעמית ואיש אשכולות הוענק לפרופסור עודד מימון פרס מפעל חיים מטעם האקדמיה ב-2021.
בספטמבר 2024 פרסמו אוניברסיטת סטנפורד וחברת ההוצאה לאור אלסוייר את רשימת 2% המדענים המובילים בעולם לשנת 2024, על פי שקלול של קריטריונים רבים. פרופסור עודד מימון נמצא ברשימה זו.
מתגורר במושב ניר צבי.
פרסומים

מימון פרסם מאות מאמרים בכתבי עת ובכנסים, כתב עשרה ספרים מפרי מחקרו וערך חמישה ספרים אשר זכו לפרסים מדעיים רבים.
הספרData Mining with Decision Trees: Theory and Applications (יחד עם ליאור רוקח) זכה בפרס הספר המצטיין למדעי המחשב בשנים 2008-2011. ספריו עוסקים ברובם במתמטיקה תאורטית ובאלגוריתמיקה של בינה מלאכותית. יוצא דופן הוא הספר "מהי תודעה", שאותו ערך עם אבי אלקיים ב-2018. ספר זה מבוסס על קורס שעודד העביר באוניברסיטת בר-אילן, ומציג כיוונים מגוונים למחקר בתחום המרתק של התודעה האנושית. מחקריו של עודד מימון השפיעו ומשפיעים על המחקר העולמי עם למעלה מ-15 אלף ציטוטים מדעיים, שממקמים אותו באחוזון העליון של החוקרים המצוטטים בהנדסה בעולם.
הערות שוליים

↑  https://www.hit.ac.il/news/13-10-2024/
↑  2=https://www.tauconsciousnesslab.sites.tau.ac.il/
↑  TopAdmin, Stanford/Elsevier Top 2% Scientists List 2024, Top 2% Scientists, ‏2024-09-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  TopAdmin, What is the World’s Top 2% Scientists List by Stanford University?, Top 2% Scientists, ‏2024-09-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  John P. A. Ioannidis, August 2024 data-update for "Updated science-wide author databases of standardized citation indicators" 7, 2024-09-16 doi: 10.17632/btchxktzyw.7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597463805171  BnF: cb15124948w (data)  ISNI: 0000 0001 0946 9436  LCCN: n87936286  SUDOC: 110323815  VIAF: 310106   WorldCat (עם VIAF): 310106
חשודים כג'ק המרטש

איור שפורסם בתקופת הרציחות השם ללעג את מאמצי המשטרה למצוא את ג'ק המרטש
עשרות תאוריות שונות הוצעו בדבר זהותו האפשרית של ג'ק המרטש אולם אף אחת מהן אינה נתמכת על ידי ראיות מוצקות שלא ניתן להטיל בהן דופי. לא ניתן לקבוע עובדות חד משמעיות בנוגע לג'ק המרטש אך מניתוח עדויותיהם של עשרות עדי ראייה ומניתוח אופי הרציחות, הצליחו החוקרים להגיע למספר מסקנות סבירות על הרוצח:
מדובר בגבר לבן, בגיל בין 20 ל-40.
האיש בגובה ממוצע או פחות מהממוצע, ובעל שפם ומראה מכובד.
סיכוי גבוה שהיה לו חדר באחת האכסניות ברובע המזרחי.
ייתכן שהיה בעל ידע ברפואה.
ייתכן שהיה אזרח זר או מהגר.
היה ימני, כלומר, הסכין שבה השתמש כדי לרצוח הוחזקה בידו הימנית.
עבד בעבודה קבועה מאחר שכל הרציחות בוצעו בסופי שבוע.
לא היה נשוי ולכן הייתה לו אפשרות לשוטט ברחובות בלילות באופן חופשי.
ייתכן שמת, נעצר או התאשפז בבית חולים פסיכיאטרי דבר שגרם להפסקת הרציחות.
נכון להיום אין אדם אחד שנחשב לחשוד המרכזי בפרשה, אבל בכל זאת כמה חשודים התבלטו במיוחד עם השנים.
דוח מק'נתן

ביוני 1889 מונה סר מלוויל מק'נתן לתפקיד סגן מפקד מחלק הפשעים של הסקוטלנד יארד. למרות שבאופן רשמי רציחות המרטש הסתיימו זה מכבר החקירה עדיין הייתה בעיצומה. מק'נתן לא היה מעורב ישירות בחקירה אך בדומה לרבים מעמיתיו הוא הביע בה עניין ומתוקף תפקידו הרם ניתנה לו גישה לכל חומר החקירה שהיה מצוי בידי המשטרה באותה תקופה. ב-23 בפברואר 1894 לאחר שביצע סוג של חקירה פרטית משלו, הוציא מק'נתן דוח סודי שבו שטח את רשמיו על החקירה. הדוח פורסם לראשונה ב-1959 והתפרסם במלואו רק ב-2002. מק'נתן ניסה למצוא הסבר מתקבל על הדעת להפסקתם הפתאומית של מעשי הרצח:
חשוב לציין כי הפראות שברציחות גדלה עם כל קורבן ונראה היה כי תאבונו של הרוצח רק הולך וגדל ולכן זה נראה לא סביר שהרציחות פסקו פתאום בנובמבר 1888... הסבר שמתקבל על הדעת הרבה יותר הוא שמוחו של הרוצח קרס לגמרי אחרי הרצח המזעזע במילר'ס קורט והוא התאבד מיד אחריו או לחלופין נמצא חולה בנפשו ואולץ להתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי.
מק'נתן המשיך וציין שלושה חשודים בולטים שכל אחד מהם, הוא האמין, יכול היה להיות המרטש. מק'נתן כתב את הדוח מזיכרונו בעיקר, ולכן הדוח רצוף בשגיאות בעובדות בסיסיות רבות. אף על פי כן, שלושת החשודים של מק'נתן הביאו לפולמוס נרחב שנמשך עד היום.
דוח מק'נתן > ג'ון דרויט מונטגיו > ביוגרפיה

ג'ון דרויט מונטגיו (באנגלית: Montague John Druitt) נולד באנגליה ב-15 באוגוסט 1857. ב-1880 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד היוקרתית והחל לעבוד כמורה בפנימייה. בזמנו החופשי נהג ללמוד משפטים ובהמשך אף הוסמך כעורך דין מורשה. עם הזמן דרויט התקדם בסולם החברתי ובמהרה התבסס כלכלית ואף החל לעסוק בענפי ספורט שונים עד שבשנת 1888 חייו השתנו מקצה לקצה. אימו אולצה להתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי עקב הזיות פרנואידיות ודיכאון קשה והוא פוטר מעבודתו בפנימייה. דרויט שקע בדיכאון קשה ובתחילת חודש דצמבר אבדו עקבותיו. ב-31 בדצמבר, נמצאה גופתו כשהיא צפה בנהר התמזה. חקירה מהירה של המשטרה מצאה כי הוא התאבד. התאבדויות ומחלות נפש לא היו נדירות במשפחתו של דרויט ומלבד אימו מספר קרובי משפחה נוספים התאבדו או אושפזו בבתי חולים פסיכיאטרים. דרויט השאיר מכתב התאבדות בו כתב שהוא זיהה את אותם התסמינים שהופיעו אצל אימו לפני שאושפזה, והחליט שהמעשה הנכון בשבילו יהיה להתאבד.
דוח מק'נתן > ג'ון דרויט מונטגיו > הקשר לג'ק המרטש

דרויט היה החשוד המועדף על מק'נתן והוא כתב עליו:
נאמר עליו כי היה רופא שהגיע ממשפחה טובה. הוא נעלם זמן קצר לאחר הרצח במילר'ס קורט וגופתו נמצאה בנהר התמזה ב-31 בדצמבר כשבעה שבועות לאחר הרצח. הוא היה סוטה מין ומהמידע האישי שקיים בידי נראה כי גם למשפחתו לא היו הרבה ספקות כי הוא המרטש.
ברם, מהראיות שניתן להשיג כיום קשה להבין מדוע דרויט נחשב כחשוד על ידי מק'נתן. חוקרים רבים שחקרו את חייו של דרויט לא הצליחו לאשר את הטענה כי משפחתו חשדה בו. לא נמצאו גם ראיות לטענתו לכך שדרויט היה סוטה מין או אפילו אדם אלים. ישנן ראיות כי דרויט פוטר מעבודתו מכיוון שנחשף כי הוא הומוסקסואל דבר שבאותה תקופה אומנם נחשב כסטיה מינית אך לא כך כיום. יש אף חוקרים הטוענים כי אם אכן היה הומוסקסואל הדבר רק מחליש את הסברה שהוא המרטש. מלבד זאת מק'נתן טעה במספר עובדות חשובות. דרויט לא היה רופא אלא עורך דין, וכל הראיות מעידות על כך שהוא התאבד כארבעה שבועות לפני שנמצאה גופתו ולא שבעה כפי שטען. משתמע מכך כי דרויט המשיך בשגרת חיו לפחות שלושה שבועות לאחר הרצח במיל'רס קורט ולא יצא מדעתו מיד אחריו כפי שהאמין מק'נתן. נוסף לכל אלה, דרויט לא גר ברובע המזרחי ואין ראיות לכך שהוא נהג לשהות שם. לדרויט גם היה אליבי בנוגע לרצח של צ'אפמן שהיה מקשה עליו עד לרמה של חוסר סבירות לבצע את הרצח.
עם זאת, מספר חוקרים הצביעו על העובדה שדרויט דומה לתיאור הכללי של המרטש שמסרו מרבית עדי הראיה. כמו כן למק'נתן, מתוקף תפקידו, הייתה גישה לכל חומר החקירה, ויש הטוענים כי ייתכן שהיה בידיו מידע שאבד עם השנים שגרם לו לבסס את חשדו כנגד דרויט.
דוח מק'נתן > אהרון קוסמינסקי > ביוגרפיה

אהרון קוסמינסקי (באנגלית: Aaron Kosminski), ספר במקצועו, נולד בפולין בשנת 1864 או 1865 למשפחה יהודית. מעט מאוד ידוע על חייו של קוסמינסקי. על פי העדויות הקיימות נראה כי מסיבה שאינה ידועה קוסמינסקי חי את מרבית חייו ללא אביו. בתחילת שנות ה-80 בעקבות הפוגרומים הרבים שהחלו לפקוד את יהודי פולין היגר קוסמינסקי ללונדון ביחד עם אחיותיו הגדולות והשתלב במהרה בקהילה היהודית בעיר. מנקודת זמן זו ועד שנת 1890, אין עדויות מאומתות לגבי מעשיו של קוסמינסקי. ידוע כי ב-12 ביולי 1890 בעקבות הידרדרות במצבו הנפשי, הוא אושפז לראשונה בבית חולים פסיכיאטרי. שלושה ימים לאחר מכן הוא השתחרר לחזקתו של אחיו ששמו אינו ידוע. בפברואר 1891 הוא נמצא חולה בנפשו ונאמר כי אין תקווה שהוא יחלים. קוסמינסקי אולץ להתאשפז פעם נוספת בבית חולים פסיכיאטרי, הפעם לשארית ימיו. הוא נפטר בשנת 1919.
דוח מק'נתן > מייקל אוסטרוג > ביוגרפיה

מייקל אוסטרוג (באנגלית: Michael Ostrog) נולד ברוסיה בשנת 1833. בצעירותו היגר לאנגליה. עם השנים נודע אוסטרוג כעבריין והורשע מספר רב של פעמים בעבירות מסוג הונאה וגנבה, ובילה חלק נכבד מחייו מאחורי סורג ובריח. ב-1874, לאחר שנתפס והורשע פעם נוספת בגנבה הוא נשלח לתקופת מאסר של עשר שנים. ב-1883 הוא שוחרר, אך מספר שנים לאחר מכן הוא הורשע בגנבה פעם נוספת והוחזר למאסר. ב-10 במרץ 1888 שוחרר אוסטרוג מהכלא, אך המשיך לבצע עבירות פעוטות בגינן נעצר פעם נוספת. בדיונים רבים בבית המשפט, נהג אוסטרוג להפגין התנהגות חריגה, וקיימת סברה כי עשה זאת על מנת לשכנע את הסובבים אותו כי אינו שפוי. ב-1891 הועבר אוסטרוג מהכלא לבית חולים פסיכיאטרי שם החל לראשונה להתחזות לרופא יהודי. ב-1904 הוא שוחרר ממאסר בפעם האחרונה ועל פי העדויות הקיימות הצטרף למיסיון נוצרי. זו העדות ההיסטורית האחרונה הקיימת על אוסטרוג, תאריך מותו ומעשיו אחרי שנה זו אינם ידועים.
דוח מק'נתן > מייקל אוסטרוג > הקשר לג'ק המרטש

אוסטרוג הוא האחרון מבין שלושת החשודים שהוזכרו במזכרו של מק'נתן ועל פי המקובל החשוד הכי פחות סביר מכולם.
רופא רוסי, אסיר ומטורף רצחני. נאמר עליו כי נהג להתייחס באכזריות כלפי נשים ובמשך זמן רב היה ידוע לכל כי הוא מסתובב עם סכיני מנתחים וכלים אחרים. עברו הפלילי היה עשיר ביותר ואף פעם לא עלה בידיו לספק אליבי מספק על הדעת באשר למעשיו בזמן הרציחות.
טענות אלה של מק'נתן עומדת בסתירה למחקר ההיסטורי על חייו, ושעל פיו מתקבל הרושם כי אוסטרוג היה עבריין פעוט. מרבית החוקרים לא מתייחסים ברצינות לטענותיו של אוסטרוג בדבר היותו רופא וטוענים כי הוא היה איש בעל שמות ופרצופים רבים שבעבר הציג עצמו, בין היתר, כאציל פולני מרושש. אין שום עדות היסטורית לכך שאוסטרוג אי פעם תקף אישה או נהג להסתובב עם סכין מנתחים כפי שטען מק'נתן. גם מראהו של אוסטרוג שהיה אדם גבוה (1.80 מטר) ובן 55 בזמן הרציחות לא תואם את התיאור שנמסר על ידי מרבית עדי הראיה. אולם העדויות החשובות ביותר כנגד הטענה שאוסטרוג היה המרטש מצביעות על כך שהוא שהה במעצר, בצרפת, בעת שבוצעו מעשי הרצח שמיוחסים למרטש. אם עובדה זו נכונה הדבר היה חייב להיות ידוע למק'נתן, ולכן העובדה שאוסטרוג הוזכר בכל זאת כאחד החשודים היא תעלומה בעיני מרבית החוקרים.
חשודים נוספים > ג'ורג' צ'אפמן > ביוגרפיה

ג'ורג' צ'אפמן (באנגלית: George Chapman) נולד ב-14 בדצמבר 1865 בעיירה קטנה בפולין בשם סברין אנטוניוביץ' קלוסווסקי. בנעוריו רכש ידע רפואי כאשר נרשם לקורס קצר בן שלושה חודשים בכירורגיה מעשית בבית חולים בוורשה ואף עבד כעוזר מנתח במשך מספר שנים. עדויות שנמצאו מתקופה זו מתארות את קלוסווסקי כאדם שקדן שלמד את מדע הכירורגיה בהתלהבות רבה. ב-1887 או 1888 עזב קלוסווסקי את פולין והיגר לאנגליה מסיבות שאינן ידועות. הוא השתקע בלונדון ופצח בקריירה חדשה כספר. הוא פתח מספרה בווייטצ'אפל וב-1889 נשא לאישה את לוסי בדרסקי. שנה לאחר מכן היגרו בני הזוג לארצות הברית, אך נפרדו זה מזה בחלוף תקופה מסוימת, לאחר שנחשף אופיו האלים של קלוסווסקי, שנהג להכות קשות את בת זוגו.
קלוסווסקי מצא את דרכו חזרה לאנגליה שם המשיך לעבוד כספר ופגש במי שהייתה לאשתו השנייה, אנני צ'אפמן (אין קשר לקורבנו השני של המרטש). גם קשר זה לא החזיק מעמד והזוג נפרד כשנה לאחר מכן, אך לא לפני שקלוסווסקי שינה את שמו לג'ורג' צ'אפמן ובכך בחר לאמץ את שם משפחתה של זוגתו. זמן קצר לאחר מכן, הכיר צ'אפמן את מרי ספינק, שהפכה לבת זוגו השלישית. בדומה למערכות היחסים הקודמות בחייו, צ'אפמן החל להכות ולהתעלל בספינק על בסיס קבוע. ספינק החלה לסבול מכאבי בטן קשים מהם נפטרה ב-1897. אשתו הבאה, בסי טיילור, סבלה גם היא מהתעללות פיזית קשה מידיו של צ'אפמן. בדומה לספינק גם היא החלה לסבול מכאבי בטן ונפטרה בשנת 1901. גורלה של אשתו הבאה של צ'אפמן, מוד מארש, היה זהה אך הפעם עלה לראשונה חשד מצד רשויות החוק למעשים פלילים. לאחר שמארש מתה ב-1902, גופתה נבדקה ונמצא בה כמות קטלנית של אנטימון. מדובר בחומר רעיל שכאשר ניתן בכמויות קטנות לאורך זמן הוא גורם למוות איטי ומלא ייסורים. גופות נשותיו האחרות של צ'אפמן הוצאו מקברן ונבדקו גם הן. הממצאים היו זהים. צ'אפמן הואשם ברצח על ידי הרעלת שלוש מנשותיו ונמצא אשם. הוא נידון למוות והוצא להורג בתלייה בכלאו ב-7 באפריל 1903.
חשודים נוספים > ג'ורג' צ'אפמן > הקשר לג'ק המרטש

צ'אפמן היה אחד החשודים המרכזים והמועדפים ביותר על פרדריק אברליין, אחד החוקרים הראשיים בפרשה. אברליין שטח את חשדותיו בנוגע לצ'אפמן בראיון שנתן לעיתון מקומי ב-1903:
יש מספר דברים אשר גורמים לי להאמין כי צ'אפמן הוא האיש, ואתם חייבים להבין כי מעולם לא האמנו לכל הסיפורים הללו על כך שג'ק המרטש מת או שהוא משוגע או שום דבר דומה לכך. לדוגמה, תאריך הגעתו של צ'אפמן לאנגליה תואם לתאריך תחילת הרציחות בוייטצ'אפל. קיים גם צירוף מקרים מוזר הנובע מהעובדה כי הרציחות פסקו בלונדון ברגע שהוא עבר לאמריקה, כאשר רציחות דומות החלו להתבצע שם לאחר הגעתו. העובדה שהוא למד רפואה וכירורגיה ברוסיה לפני הגעתו לאנגליה מתועדת היטב, ומעניין להדגיש כי סדרת הרציחות הראשונה הייתה פרי עבודתו של מנתח מקצועי בעוד שמקרי ההרעלה האחרונים הוכחו כעבודתו של אדם בעל ידע רחב ברפואה. נוסף לכך אסור להתעלם מהסיפור שסופר על ידי אשתו של צ'אפמן בנוגע לניסיון לרצוח אותה בעזרת סכין ארוכה כאשר הם חיו באמריקה.
המקרה שאליו מתייחס אברליין נחשף לראשונה בעדות שמסרה אשתו הראשונה של צ'אפמן, לוסי בדרסקי, במשפטו. היא טענה כי יום אחד בעת שהייתם בחנות שלהם בארצות הברית התפתח ויכוח עז בינה לבין צ'פאמן. במהלך הוויכוח, היא טענה, צ'אפמן תפס אותה בפתאומיות, זרק אותה למיטה, והצמיד את פניו לפניה כדי למנוע ממנה לצעוק והחל לחנוק אותה. בדיוק באותו הרגע נכנס לקוח לחנות וצ'אפמן עזב אותה מיד, ופנה לתת לו שירות. לאחר שצ'אפמן עזב אותה, בדרסקי טענה כי היא מצאה סכין משוננת וארוכה מתחת לכרית. מאוחר יותר, היא טענה, צ'אפמן הודה כי תכנן להרוג אותה, ואף הצביע למקום שבו התכוון לקבור את גופתה, והסביר איך היה מתרץ לשכנים את היעלמותה.
פרט נוסף שאליו התייחס אברליין בראיון היה רצח של יצאנית בארצות הברית שהיה בעל מאפיינים דומים לאלה של המרטש. הרוצח לא נתפס מעולם ויש רבים, שבדומה לאברליין תולים את חשדם בצ'אפמן שייתכן שהגיע לארצות הברית זמן קצר לפני הרצח. מלבד זאת לצ'אפמן היו מאפיינים שרבים מאמינים שהיו למרטש. הוא היה רווק בזמן הרציחות, הייתה לו עבודה קבועה דבר שהשאיר לו זמן חופשי להסתובב ברחובות רק בסופי שבוע, הוא היה ידוע במזגו החם, היה אלים כלפי נשים, וכפי שהתברר הוא היה מסוגל לרצח.
המתנגדים לעומת זאת טוענים כי הסקוטלנד יארד מעולם לא חשד, ולא חקר את צ'אפמן במעורבות ברציחות המרטש למרות שנחקרו מאות חשודים אחרים. גם גילו של צ'אפמן שהיה בן 23 בתקופת הרציחות לא תואם לגיל שמסרו מרבית עדי הראיה שעמד על בין 30 ל-40. אולם הטענה המרכזית של המתנגדים מתייחסת למודוס אופרנדי של צ'אפמן שהוא שונה מאוד מזו של המרטש. צ'פמן הרעיל נשים שהוא הכיר באיטיות ולאורך זמן, בעוד שהמרטש רצח נשים שלא הכיר במהירות ובאלימות אכזרית. מומחים בתחום טוענים כי שינוי קיצוני כל כך במודוס אופרנדי של רוצחים סדרתיים הוא נדיר ביותר.
חשודים נוספים > פרנסיס ג'יי טומבלטי > ביוגרפיה

פרנסיס ג'יי טומבלטי (באנגלית: Francis Tumblety), ידוע גם בכינוי ד"ר טי, נולד בשנת 1830 בקנדה או אירלנד. למרות שקיימת מחלוקת בנוגע למקום הולדתו, ידוע כי את ילדותו כמו גם את מרבית חייו הוא העביר בארצות הברית. בנעוריו עבד בבית מרקחת מקומי. לאחר שהגיע לבגרות, החל טומבלטי לנסוע בכל רחבי ארצות הברית וקנדה, ולמכור תרופות מעשה ידיו, תוך שהוא מתחזה לרופא. קריירה זו כרופא אליל נחלה הצלחה וטומבלטי צבר הון לא מבוטל. מזלו החל להשתנות לאחר שהחלו התנגשויותיו הראשונות עם רשויות החוק וזאת לאחר שהתברר שחלק מחוליו מתו לאחר נטילת תרופות שנרשמו על ידו. לא ניתן לדעת אם דבר זה נעשה בכוונה שכן טומבלטי, החל במנוסה ובסופו של דבר הצליח להתחמק מחקירה, והמשיך בעסקיו במקום אחר.
בתקופה זו החלה לעלות על פני השטח שנאתו העזה כלפי המין הנשי. טומבלטי נהג לנאום ארוכות על שנאתו העזה כלפי הנשים, ובמיוחד כלפי יצאניות. הוא אף החזיק אוסף של איברי נשים, אותו נהג להציג לראווה בהזדמנויות רבות. על פי המסופר באחת הפעמים טומבלטי הסביר לאחד ממכריו כי העוינות שלו כלפי נשים החלה לקנן אצלו לאחר שגילה כי אשתו בוגדת בו. לא ידוע הרבה על חייו הפרטיים של טומבלטי אך נראה כי את מרבית חייו הוא בילה בגפו, וקיימות עדויות רבות המעידות על כך שייתכן שהיה הומוסקסואל. ביוני 1888, הגיע טומבלטי לאנגליה שם נעצר ב-7 בנובמבר בחשד לפעילות הומוסקסואלית אסורה ובחשד למעורבות ברציחות וייטצ'אפל. הוא שוחרר בערבות והצליח לברוח בחזרה לארצות הברית. הוא לא נעצר בשנית ולא הוסגר בחזרה לאנגליה שכן לא נמצאו ראיות מוצקות כנגדו שקשרו אותו לפשעים בהם הואשם. הוא נפטר בשנת 1903 כאדם אמיד, ונקבר בעיר רוצ'סטר שבמדינת ניו יורק.
חשודים נוספים > פרנסיס ג'יי טומבלטי > הקשר לג'ק המרטש

טומבלטי נודע לשמצה בזמנו בארצות הברית ומעלליו שכללו רומנים עם גברים צעירים, שערוריות שנגעו לעיסוקו כרופא אליל, חשדות בדבר אחריותו לרציחות וייטצ'אפל ואף האשמת שווא במעורבות ברצח הנשיא לינקולן, פורסמו ברבים בעיתונים של אותה תקופה. למרות זאת, מסיבה שאינה ידועה, התקשורת באנגליה התעלמה כמעט לחלוטין מקיומו בדיווחיה על חשודים ברציחות וייטצ'אפל. שמו של טומבלטי כחשוד משמעותי בפרשה עלה לראשונה בשנת 1993 לאחר שסטיוארט אוונס, אחד המומחים המודרניים הבולטים בתחום, מצא מכתב שנכתב ב-1913 על ידי ג'ון ליטלצ'ילד, חוקר בסקוטלנד יארד בתקופת הרציחות. במכתב נכתב:
אחד החשודים הבולטים, לעניות דעתי, היה רופא אליל אמריקאי בשם טומבלטי שנודע גם בכינוי ד"ר טי. הוא נודע בביקוריו התכופים בלונדון שהביאו להתעניינות ולדאגה בסקוטלנד יארד. למרות שהוא היה חולה מין הוא לא נודע כסאדיסט (דבר שללא ספק המרטש כן היה). למרות זאת, קיימות עדויות רבות המצביעות על כך כי שנאתו כלפי המין הנשי הייתה גדולה במידה מעוררת השתאות.
בשנים האחרונות, טומבלטי הפך לאחד החשודים הבולטים ברציחות הבלתי פתורות. אוונס ותומכיו מצביעים על מספר עובדות שמחזקות את הסברה כי הוא היה המרטש. שנאתו כלפי המין הנשי ואוסף איברי הנשים שכביכול החזיק ברשותו תואמות לפרופיל של רוצח סדרתי של נשים, הם טוענים. נוסף לכל הוא היה בלונדון בזמן מעשי הרצח, ואף נעצר בחשד למעורבות בהם. אם מתייחסים רק לחמש הרציחות הקנוניות העובדות מצביעות על כך שלאחר שנמלט מאנגליה הרציחות פסקו. מלבד זאת, קיימות ראיות המצביעות על כך כי מספר חוקרים בולטים בסקוטלנד יארד, מלבד ליטלצ'ילד, חשדו כי הוא המרטש ומספר מכריו בארצות הברית חלקו גם הם חשד זהה. נטען גם כי טומבלטי שהיה אדם אמיד היה גם ככל הנראה ערמומי וחמקן, שכן הצליח להתחמק מחקירת רשויות החוק באנגליה ובארצות הברית במשך מרבית חייו.
המתנגדים טוענים לעומת זאת כי בדומה למרבית החשודים האחרים לא קיימות שום ראיות מוצקות הקושרות אותו לרציחות. מעבר לכך קיימות מספר עובדות הפוגעות בתשתית הראייתית נגד טומבלטי. הוא היה בן 55, מבוגר בהרבה מהגיל שאותו ציינו מרבית עדי הראיה שדיווחו כי ראו את המרטש, אין עדויות המצביעות על כך שהיה לו ידע רפואי כלשהו, אף על פי שנהג להציג עצמו כרופא, ולמרות שנאתו המוצהרת כלפי נשים, אין ראיות המצביעות על כך שהוא היה אלים כלפיהן. נוסף לכך, אין ראיות לכך שהוא היה סוטה מין על פי הסטנדרטים של היום, וחשוב יותר, מחקרים מצביעים על כך שרוצחים סדרתיים הומוסקסואלים נוהגים לבחור לרוב את קורבנותיהם לפי נטיות מינם, ולא מביעים עניין ביצאניות מהמין השני. טומבלטי, אם אכן היה הומוסקסואל, היה צריך לסטות בצורה יוצאת דופן מהסברה המקובלת אם אכן היה המרטש.
חשודים נוספים > ג'וזף בארנט > ביוגרפיה

ג'וזף בארנט (באנגלית: Joseph Barnett) נולד באנגליה בשנת 1858. בארנט גדל בלונדון ובמשך מרבית חייו התגורר לא הרחק משכונת וייטצ'אפל. לאחר מות אביו ונטישת אמו את הבית הוא גודל על ידי אחיו הבוגרים. בארנט פגש לראשונה את מרי ג'יין קלי, קורבנו החמישי והאחרון של המרטש, ב-8 באפריל 1887. השניים התאהבו במהרה ועברו לגור ביחד. בתקופת הרציחות הזוג גר יחדיו במילר'ס קורט. ב-30 באוקטובר 1888 התגלו חילוקי דעות קשים בין בני הזוג, ככל הנראה עקב הסכמתה של קלי לאפשר ליצאנית חסרת בית לחלוק איתם את החדר. על פי העדויות לשניים הייתה מריבה שבמהלכה עזב בארנט את החדר בכעס. בימים שלאחר מכן הוא עשה ניסיונות להתפייס עם קלי. ב-9 בנובמבר נמצא גופתה של קלי כשהיא מרוטשת קשות. בארנט נחקר ומסר עדות מפורטת במשטרה שבה פירט את כל הידוע לו על קלי. מרבית העובדות הידועות על חייה של קלי מקורם בעיקר בעדות זו. בארנט נפטר בשנת 1926.