stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי יפן–צרפת

| יחסי יפן–צרפת |
| --- | --- |
יפן: צרפת


יפן: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 643,801
אוכלוסייה
123,588,993: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 45,527
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית למחצה ודמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

תולדות היחסים בין צרפת ליפן החלו בראשית המאה ה-17, אז סמוראי ושגריר יפני שהיה בדרכו לרומא שהה במשך כמה ימים בסן טרופה ויצר סנסציה. צרפת ויפן נהנו ממערכת יחסים חזקה ומתקדמת ביותר, שנמשכה מאות שנים דרך קשרים שונים במדינות זו של זו על ידי נציגים בכירים, מאמצים אסטרטגיים וחילופי תרבות.
לאחר כמעט מאתיים שנים של הסתגרות על ידי "סאקוקו" ביפן, הפכו שתי המדינות לשותפות חשובות מאוד מהמחצית השנייה של המאה ה-19 בתחום הצבאי, הכלכלי, המשפטי והאמנותי. שוגונות טוקוגאווה חידש את צבאו באמצעות סיוע של משלחות צבאיות צרפתיות (ז'ול ברונט), ויפן הסתמכה מאוחר יותר על צרפת בכמה היבטים של מודרניזציה שלה, ובמיוחד פיתוח של ענף בניית ספינות בשנותיו הראשונות של הצי הקיסרי היפני (לאונס ורני, לואי-אמיל ברטן), ופיתוח קוד משפטי.
צרפת לקחה חלק מההשראה האמנותית המודרנית שלה מהאמנות יפנית, בעיקר דרך ג'פוניזם והשפעתה על האימפרסיוניזם, וסמכה כמעט לחלוטין על יפן לתעשיית המשי המשגשגת שלה.
היסטוריה > כרונולוגיה של יחסי יפן–צרפת > המאות ה-17 וה-18

1615. הסקורה צונאנגה, סמוראי ושגריר יפני, שנשלח לרומא בתאריך מסאמונה, נוחת בסן טרופה לכמה ימים, ויזם את המגעים הראשונים בין צרפת ליפן.
1619. פרנסואה קארון, בנם של פליטים הוגנוטים צרפתים שהיגרו להולנד נכנס לחברת הודו המזרחית ההולנדית, והפך לאדם הראשון ממוצא צרפתי שביקר ביפן בשנת 1619. הוא נשאר ביפן 20 שנה, שם הוא הפך לדירקטור בחברה. בהמשך התמנה למנהל הכללי המייסד של החברה הצרפתית במזרח הודו בשנת 1664.
1636. גיום קורטט, כומר דומיניקני צרפתי, ביקר ביפן. הוא חדר ליפן בסתר ובחשאיות, בשל האיסור נגד הנצרות, בשנת 1613. הוא נתפס, עונה ומת בנגסאקי ב-29 בספטמבר 1637.
אף צרפתי לא ביקר ביפן בין השנים 1640–1780.
בסביבות 1700 טען המתחזה הידוע בשם ז'ורז' פסלמנצר שהוא הגיע מהאי היפני פורמוזה.
1787. ז'אן-פרנסואה לה פרוז ניווט במים היפניים בשנת 1787. הוא ביקר באיי ריוקיו ובמצר שבין הוקאידו לסחלין, והעניק לו את שמו.
היסטוריה > המאה ה-20

1907. חתימת האמנה הפרנקו-יפנית משנת 1907
1909. הטיסה המכנית היפנית הראשונה, מטוס דו-כנפי נגרר על ידי רכב, מתרחשת באאנו בשיתוף פעולה עם שירו אייהארה ולה פריור, נספח הצבא הצרפתי בטוקיו.
1910. קפטן טוקוגאווה יושיטושי, מאומן בצרפת כטייס, ומבצע את הטיסה הראשונה על מטוס של אנרי פרמן.
1910. סאקיצ'י טויודה, מייסד חברת טויוטה, מבקר בצרפת כדי ללמוד טכניקות של סרט נע.
1918. המשלחת הצבאית הצרפתית הרביעית ליפן (1918–1919)
1919. צרפת תמכה בהצעת שוויון הגזע היפני בוועידת השלום בפריז.
1924. טיסה אווירית ראשונה מצרפת ליפן, על ידי פלייה דוסי ובסין.
1925. טיסה אווירית ראשונה מיפן לצרפת, על ידי קוואצ'י ואיב.
1927. ההסכם הצרפתי-יפני מעניק התייחסות במדינות העדיפות ביותר ליפנים בהודו-סין הצרפתית ולנתינים הודו-סינים ביפן.
1940. תחילת הפלישה היפנית להודו-סין הצרפתית
1941. יפן לוחצת על צרפת של וישי לעשות ויתורים צבאיים חשובים בהודו-סין הצרפתית, אך משאירה את הצבא והממשל הצרפתי על כנו.
1943. גואנגז'ואן מובלעת צרפתית קטנה בחופה הדרומי של סין נכבשת על ידי היפנים.
1945. ההפיכה היפנית בהודו-סין הצרפתית - הכוחות היפנים מתקיפים במהירות ומשתלטים על כל הודו-סין הצרפתית, הנשארת תחת שליטה יפנית עד תבוסת יפן מספר חודשים לאחר מכן בספטמבר 1945.
1946-1950. פושעי מלחמה יפנים נשפטים בסייגון על מעשיהם בהודו-סין במהלך המלחמה.
1952. טיסת אייר פראנס הראשונה ליפן.
1997. "שנת יפן בצרפת" ופתיחת מרכז תרבות יפני בפריז.
1998. "שנת צרפת ביפן" בה התקיימו 400 אירועים ברחבי יפן כדי לחגוג את צרפת ואנשיה.
היחסים בין צרפת ליפן כיום

לאחרונה צרפת הייתה מעורבת מאוד ביוזמות חילופי סחר ותרבות עם יפן. יש אנשים הרואים בכך תוצאה מכך שראש ממשלת צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, היה יפנופיל. שיראק ביקר ביפן 40 פעמים, ככל הנראה יותר מכל מנהיג עולמי אחר מחוץ ליפן, והוא מומחה למדינה. צרפת החלה את קמפיין קידום הייצוא Le Japon, c'est possible, ואת תוכנית חילופי אנשי הקשר הבינלאומית JET.
ביוני 1996, בליון, במסגרת פסגת ה-G7 שהתקיימה בזכות התפקיד המכריע שמילא הקונסול הכללי של יפן, לואי מיכללט, רוטרו האשימוטו וז'אק שיראק החליטו לארגן את "שנת יפן בצרפת", מאפריל 1997 עד מרץ 1998 על מנת לתקן את ההבנה השטחית ולעיתים לא מדויקת של התרבות היפנית. תחילת אותה השנה חפפה עם חנוכת בית התרבות של יפן בפריז. "שנת צרפת ביפן" התקיימה אחרי "שנת יפן בצרפת", השילוב של שני האירועים הללו שחנכו את היחסים בין צרפת ליפן למאה ה-21.
צרפת ויפן פעלו גם יחד כדי לשפר את מצבי הבריאות הקשים כתוצאה מ-HIV ומפיתוח כושל בג'יבוטי, מדגסקר, אוגנדה ומדינות אחרות.
יפן וצרפת ידועות גם כי הן חולקות זו את זו רעיונות בתחום האמנות והבישול. יפן הושפעה מאוד מהמטבח הצרפתי בעשורים האחרונים, כפי שניתן לראות בתוכנית הטלוויזיה "איירון שף". אנימה ומאנגה פופולריים בצרפת: המנגה מייצגת 1,400 מתוך 4,300 פרסומי הספרים השנתיים ו-40% ממכירות הקומיקס (95 מיליון אירו בשנת 2008). הסרט אינטרסטלה 5555 היה תמונת קולנוע בשיתוף פעולה עם סופר האנימות היפני, לייג'י מטסומוטו ולהקת הבית הצרפתית, דאפט פאנק. דמויות ותפאורות היסטוריות צרפתיות מתקופות ימי הביניים, הרנסאנס, נפוליאון ומלחמת העולם שימשו דוגמות לסיפורים פופולריים מסוימים בבידור יפני. טוהר הציור והאיור היפני, כמו גם המודרניות והאלגנטיות של אמנות חזותית צרפתית, הביאו לסגנונות היברידיים בתחומי היצירה ההם.
שתי המדינות משתפות פעולה הדוק בתחום ייצור האנרגיה גרעינית. בספטמבר 2013, שנתיים לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה, קיבלה יפן רשמית עזרה מצרפת לצורך הפירוק של הכורים בפוקושימה. מיצובישי תעשיות כבדות, תאגיד יפני וערבה הצרפתית החלו לשתף פעולה בהקמת כור גרעיני בטורקיה בשנת 2013.
ביוני 2005, צרפת ויפן הודיעו על שיתוף פעולה לבניית הדור הבא של המטוסים המסחריים העל-קוליים, ממשיכי דרכו של הקונקורד. שירות מסחרי לא צפוי עד 2050.
לורן פביוס, שר החוץ הצרפתי, נפגש עם ראש ממשלת יפן שינזו אבה בשיחת נימוסין במהלך ביקור ביפן מה-5 באוקטובר ועד 6 באוקטובר 2014. בפגישה כלל אבה את תנחומיו על עריפת ראשו של התרמילאי הצרפתי הרווה גורדל על ידי המדינה האסלאמית, ושניהם סיכמו על פגישות עתידיות בנושא שיתופי פעולה ביטחוניים והתמודדות עם התחממות כדור הארץ.
ב-8 בדצמבר 2014, במהלך טקסים ציבוריים בנוכחות הרשויות יפן הכירה באנדרטת ניסן איצ'י ריו , המזכירה את ההיסטוריה ואת הקשר בין יפן לצרפת.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-7 קונסוליות בבורדו, לה האבר, ליל, ליון, מרסיי, שטרסבורג וטולוז. מאידך, צרפת מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בפוקואוקה, הירושימה, קיוטו, נגסאקי, נגויה, נהה, ניגאטה, סאפורו וסנדאי.
יחסי יפן–פלאו

| יחסי יפן–פלאו |
| --- | --- |
יפן: פלאו


יפן: פלאו
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 459
אוכלוסייה
123,588,993: 17,688
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 263
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 14,870
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הרפובליקה של פלאו.
קורור תחת שליטה יפנית
שיעור יפנית בפלאו
גשר הידידות יפן-פלאו
היסטוריה

ב-1899 מכרו הספרדים את האיים לגרמניה. במלחמת העולם הראשונה נכבשו האיים מגרמניה שהייתה חלק ממעצמות המרכז ידי יפן, שהייתה חלק ממדינות ההסכמה. במלחמת העולם השנייה נערכו בהם קרבות עזים בין יפן (מדינות הציר בהובלת גרמניה הנאצית) לארצות הברית (בעלות הברית בהובלת ברית המועצות וארצות הברית עצמה). ארצות הברית ניצחה בקרבות ופלאו הפכה לשטח נאמנות אמריקאי, עם זאת הנוכחות היפנית בפלאו נמשכה והגיעה לרמה שתושבי האי אנגאור דוברים כולם יפנית וממשיכים לשמר את השפה למשך תקופה ארוכה.
יפן הייתה המדינה השנייה בעולם (לאחר ארצות הברית) להכיר בפלאו כמדינה עצמאית עוד ביום הכרזת העצמאות, ה-1 באוקטובר 1994. הרפובליקה של פלאו ויפן כוננו יחסים דיפלומטיים כחודש לאחר ההכרזה, 2 בנובמבר 1994.
יחסים תרבותיים

כקולוניה יפנית לשעבר, הושפעה פלאו רבות מהתרבות היפנית. בשפה הפלאואנית מושאלות מילים רבות מהשפה היפנית כמו "daijobu", "okyaku", "denki" ו-"senkyo". המטבח הפלאואני המקומי מושפע רבות מן המטבח היפנית.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים בין יפן לפלאו הם חזקים מאוד על רקע מאכל הסושי. על מנת להכין סוגים שונים של סושי וסשימי דג הטונה הוא מצרך חשוב, והוא במקרה נפוץ באזור הכלכלי הבלעדי הימי של פלאו. לפיכך, מייצאת פלאו טונות של טונה בשנה ליפן על מנת להכין את המאכל הפופולרי, סושי.
פלאו תמכה במדיניות היפנית לשמירה על זכויות הלווייתנים עד יוני 2010, באישור הנציבות העולמית ללווייתנים היא הסירה את התמיכה. בפלאו הרגיעו ואמרו כי היחסים בין יפן לפלאו הם טבעיים והדבר לא ייפגע ביחסים בין שתי המדינות.
בשנת 2001 לאחר אסון טבע בפלאו התמוטט הגשר המחבר בין הבירה קורור לאיי בבלדאוב. יפן מימנה את הגשר והוא נקרא בשנת 2002 "גשר הידידות יפן-פלאו" כאות הוקרה ליפנים על תמיכתם.
יחסים ביטחוניים

יפן שלחה את שירות הכרייה הממשלתי היפני לפלאו על מנת לנקות את ההפצצות ממלחמת העולם השנייה שהיוו מטרד לתושבים במשך כ-70 שנים. הניקיון החל במאי 2013 והסתיים בתחילת דצמבר 2014.
תיירות

התיירות היא אחת מענפי התעשייה המפותחים ביותר בפלאו. יפן עוזרת לפלאו בקידום התיירות, ורוב התיירים שמגיעים לפלאו מוצאם מיפן או מטאיוואן.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בפלאו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקורור, בירת המדינה.
פלאו מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. פלאו מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר יוקוהמה.
ראו גם

אנגאור
יוסי ברגר

| --- | --- |

 לידה:  1960 מונטריי, צרפת 
 פטירה:  2016 (בגיל 56 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1985)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1992) 
 תחום יצירה:  צילום 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'ראר לוי (1993)  פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר (1966) 
 
יוסי ברגר (1960 – 20 במאי 2016) היה צלם, אמן ומרצה ישראלי.
ביוגרפיה

ברגר נולד ב־1960 במונטריי סו־בואה שבצרפת לסמואל וּויולטה ברגר. משפחתו הראשונה של אביו, אשתו אדלה ושני ילדיהם, גדעון ומקסימיליאן, נספו באושוויץ. לימים פגש האב את ויולטה קסטיאל והקים איתה משפחה שנייה: נולדו להם בתם אביבה, ובנם יוסי.
כשהיה ברגר בן שנתיים נפטר אביו, ולאחר מותו, האם ושני ילדיה עלו לישראל והתיישבו בתל אביב. ברגר התחיל לצלם בסביבות גיל 16. ב־1985 השלים ברגר תואר ראשון בלימודי כלכלה באוניברסיטה העברית, וב־1992 השלים תואר ראשון נוסף מהמחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
מאז סיום לימודיו הציג ברגר את עבודותיו בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובעולם כולו, ב־1966 זכה בפרס גוטסדינר לצילום, וב־1997 נבחר לייצג את ישראל בביאנלה בוונציה לצד האמניות מרים כבסה וסיגלית לנדאו.
משנת 1996 שימש כמרצה במחלקה לצילום בבצלאל, ובין השנים 2002–2006 עמד בראשה. מאז שנת 2001 שימש כמרצה בכיר בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות בבצלאל. ב־20 במאי 2016 נמצא ברגר ללא רוח חיים בדירתו בתל אביב.
תערוכות נבחרות

1993 – גלריה קמרה אובסקורה, תל אביב; אוצרת: מיכל היימן
1995 – גלריה דביר, תל אביב
1997 – "קרן נתן גוטסדינר: הפרס לאמנות ישראלית", מוזיאון תל אביב לאמנות; אוצרת: אלן גינתון
1997 – "אני־גוף, אני־שפה, אני־אתה", התצוגה הישראלית לביאנלה בוונציה, עם מרים כבסה וסיגלית לנדאו; אוצרת: שרה ברטיברג־סמל
1998 – "מתווה לחמש עובדות היסטוריות", המוזיאון לאמנות עכשווית, ניס, צרפת; אוצרת: ברברה שרדר
1999 – גלריה דביר, תל אביב
2000 – "במקום מס. 2", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית; אוצרת: דליה לוין
2004 – "עשרים שקל כוס קפה", גלריה דביר, תל אביב
2006 – "ישראל-גרמניה", סדנאות האמנים, תל אביב; אוצרת: מימי ברפמן
2011 – "ויהי ערב ויהי בוקר, יום אחד", מוזיאון תל אביב לאמנות. מיצב הכלל כמאה ושישים תצלומים שצילם ברגר בין השנים 2007–2011 בתל אביב, ברלין, קלן, הוואנה, פריז, בריסל, רומא, בייג'ינג, סטוקהולם. התצלומים סודרו בתשעה הקבצים וברגר הכתיב את כיוון ההליכה של מבקרי התערוכה, מחלקה העליון לסיומה באולם התחתון של המוזיאון. בחלקו האחרון של המיצב הציג ברגר תמונות משפחתיות שמגוללות את סיפור השואה של משפחתו. קטלוג מקיף המציג את כל העבודות שהוצגו בתערוכה יצא בהוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות וכלל גם טקסטים מאת מדרכי עומר, שרית שפירא, נילי גורן ופרנסיס מקי.
2014 – "TIME IS NOT MONEY", גלריה דביר, תל אביב. מיצב הכלל כמאה ושלושים תצלומים בגדלים שונים ובסידורים הנדמים אקראיים על פני הקיר, רובם צולמו בשלוש השנים שעברו מאז "ויהי ערב ויהי בוקר, יום אחד" ותערוכה זו נתפשה כמעין המשך של קודמתה. בתצלומים הוצגו בין היתר נופים, מבנים, חללים, חפצים ואנשים. התערוכה לוותה באינדקס, קטלוג קטן, המכיל שמות ואינפורמציה נוספת שעוזרים בזיהוי ומאפשרים שכבה נוספת של קריאה והבנה של ההקשרים השונים.
2016 – "מורה נבוכים מילים משותפות", גלריה דביר, תל אביב. תערוכתו האחרונה של ברגר, בה הציב על הקיר שמונה עשרה מילים: "צלם", "תמונה", "אשה", "כיסא", "ישב", "קם", "עמד", "נגש", "נגע", "מלא", "עבר", "רגל", "עצב", "פנים", "רוח", "עין", "יוד הא וו הא", ו"שבת". המילים כתובות בלבן, כל אחת בנפרד במרכז ריבוע שחור מוקף פספרטו לבן וממסוגר. הן נלקחו מן החלק הראשון של "מורה נבוכים" של הרמב"ם.
פרסים

1992 – פרס רוזה מירקין לעבודה מצטיינת, בצלאל
1994 – פרס ז'ראר לוי לצלם צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1996 – קרן נתן גוטסדינר: הפרס לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות
2007 – פרס עידוד היצירה, משרד המדע, התרבות והספורט
2010 – פרס שרת התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית
יחסי ערב הסעודית – שוודיה

| יחסי ערב הסעודית – שוודיה |
| --- | --- |
ערב הסעודית: שוודיה


ערב הסעודית: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,149,690: 450,295
אוכלוסייה
34,113,889: 10,619,488
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,067,583: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
31,295: 55,866
משטר
מונרכיה אבסולוטית: מונרכיה חוקתית
שגרירים
Einas Al-Shahwan: Jan Knutsson
שגרירות ערב הסעודית בסטוקהולם
יחסי ערב הסעודית–שוודיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים הרשמיים שבין הממלכה הערבית הסעודית לבין ממלכת שוודיה. היחסים ידעו עליות ומורדות במהלך השנים. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים.
היסטוריה

ערב הסעודית ושוודיה החלו להקים יחסים דיפלומטיים אחת עם השנייה באמצע המאה ה-20, כאשר שתיהן התחייבו להיות נייטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה. למרות ההבדלים בדת, בתרבות ובכלכלה, בשתי המדינות המשטר הוא מונרכיה, בערב הסעודית - אבסולוטית, ובשוודיה - חוקתית.
היסטוריה > הסכסוך הפוליטי בשנת 2015

בשנת 2015, יחסי המדינות התדרדרו בשל משבר דיפלומטי כאשר שוודיה מתחה ביקורת על זכויות האדם בערב הסעודית לאחר ששרת החוץ לשעבר של שוודיה, מרגוט ולסטרם, האשימה את ממשלת סעודיה בהתעללות בבלוגר הסעודי ראיף בדאווי. בתגובה, שתי המדינות החזירו את השגרירים שלהן, ושוודיה פרשה מההסכם הצבאי שלה עם ערב הסעודית. שנה לאחר מכן המדינות חידשו את היחסים הדיפלומטיים שלהן.
היסטוריה > המלחמה בתימן

שוודיה ספגה ביקורת רבה בהיותה שותפה במלחמת האזרחים בתימן, כאשר שוודיה סיפקה לצבא הערבי הסעודי כלי נשק וציוד ללחימה. בתגובה[דרוש מקור][דרושה הבהרה], שוודיה החלה לפייס בין הצדדים הלוחמים. בדצמבר 2018, הסכם בתיווך שוודי נחתם בין ממשלת תימן לבין החות'ים בסטוקהולם, בירת שוודיה.
מסחר > מכירת נשק

ערב הסעודית היא הקונה השלישית הגדולה ביותר של נשק משוודיה.
נציגויות דיפלומטיות

לערב הסעודית שגרירות בבירה סטוקהולם.
לשוודיה שגרירות בבירה ריאד.
יחסי צרפת–רואנדה

| יחסי צרפת–רואנדה |
| --- | --- |
צרפת: רואנדה


צרפת: רואנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 26,338
אוכלוסייה
66,574,294: 14,334,764
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 14,098
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 983
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה: רפובליקה

שגרירות רואנדה בפריז
יחסי צרפת–רואנדה הם יחסי החוץ בין צרפת ורואנדה.
היסטוריה

צרפת ורואנדה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962, כאשר זו האחרונה קיבלה עצמאות מממלכת בלגיה. שיתוף פעולה צבאי בין המדינות החל בשנת 1975. צרפת סיפקה תמיכה צבאית, פיננסית ודיפלומטית לבני שבט ההוטו ששלטו במדינה כנגד בני שבט הטוטסי, במהלך מלחמת האזרחים ברואנדה. היקף התמיכה הזו והשפעתה על רצח העם ברואנדה הם נושאים למחלוקת סוערת, במיוחד בין ממשלת צרפת לרואנדה, וממשיכים להשפיע על היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-24 בנובמבר 2006, היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו ביוזמת רואנדה, בעקבות התביעה שביקש בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה על ידי השופט הצרפתי ז'אן לואי ברוז'ייר, נגד הנשיא פול קגאמה, והוצאת תשעה צווי מעצר נגד קרובי משפחתו של נשיא רואנדה. האחרון נחשד על ידי השופט הצרפתי במעורבות בחיסולם באפריל 1994 של נשיא רואנדה יז'ובנל הביארימנה ונשיא בורונדי סיפריאן נטריאמירה, ובהוצאה לפועל של רצח העם של בני הטוטסי ברואנדה. השגרירות כמו גם רוב המוסדות הצרפתיים שנמצאו ברואנדה נסגרו אז.
ב-29 בנובמבר 2009, שתי המדינות החליטו לכונן מחדש את היחסים הדיפלומטיים שלהן. שר החוץ הצרפתי, ברנאר קושנר, ונשיא הרפובליקה, ניקולא סרקוזי, ביקרו בקיגאלי כדי לסמל את נרמול היחסים, עשרים וחמש שנים לאחר ביקורו האחרון של ראש מדינה צרפתי, פרנסואה מיטראן. במהלך ביקור זה בפברואר 2010 ניקולא סרקוזי הכריז על "טעויות הערכה חמורות" ו"עיוורון" מצד השלטונות הצרפתיים בזמן רצח העם.
היחסים השתפרו עוד יותר תחת נשיאותו של עמנואל מקרון, שבעקבות דו"ח ועדת דוקלר (צר') הכיר באחריותה של צרפת לטעויות השיפוט שלא אפשרו למנוע את רצח העם בשנת 1994.
יחסים כלכליים

בשנת 2016 צרפת הייתה הספקית השלישית בגודלה במדינה, הודות למכירת שני מטוסי איירבוס לרואנדאייר. ציוד תעופה מהווה כ-9% מהיבוא, בסביבות 223 מיליון אירו. בנוסף לחוזים אלה, נתח השוק של צרפת ברשימת הספקים של רואנדה גדל באופן כללי יותר. בשנת 2010 דורגה צרפת במקום ה-18 עם ייצוא של 16.7 מיליון אירו למדינה, בעוד שהגיעה למקום ה-11 בשנת 2017, עם 48.6 מיליון אירו.
היבוא של צרפת מרואנדה צמח גם הוא, עם צמיחה ביבוא של 16.6% בשנת 2017 (2.7 מיליון אירו בשנת 2016 ו-3.1 מיליון יורו בשנת 2017). תוצרת חקלאית מהווה כ-95% מהיבוא של צרפת מרואנדה. יבוא זה היה יציב בדרך כלל מאז 2009.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מחזיקה ברואנדה שגרירות בקיגאלי.
רואנדה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
יוסף יהושע קאריו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1807 ה'תקס"ז ירושלים
 פטירה:  1883 (בגיל 76 בערך) ה'תרמ"ג
 תפקידים נוספים:  אב בית הדין של העדה הספרדית בירושלים
 
הרב יוסף יהושעקאריו (1807–1883) היה איש ציבור ירושלמי, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים ואב בית הדין של העדה בעיר.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת 1807 (ה'תקס"ז) לרב דוד אברהם קאריו. במשך תקופה התגורר בחברון, ולאחר מכן עבר להתגורר בירושלים.
בפעילותו הציבורית נמנה עם עסקני וראשי ועד העדה הספרדית בירושלים, ושימש כנשיא הוועד. כן שימש כאב בית הדין של העדה, כשלצידו כיהנו הרבנים יוסף רפאל עוזיאל וחיים נסים ברוך.
בחודש אב ה'תר"ם נבחר לעמוד בראש הוועד הגשמי של העדה הספרדית, ולצידו הועמד הרב יעקב שאול אלישר בראש הוועד הרוחני.
חתום על הסכמה למינוי של הרב יונה משה נבון למשרת הראשון לציון.
הלך לעולמו ב-12 בספטמבר 1883 (י' באלול ה'תרמ"ג).
למעט בת אחת, שיכל את בניו ובנותיו בחייו. נכדתו בת שבע נישאה לרב אברהם עזריאל. נינו היה משה עזריאל, ובן נינו יוסף עזריאל.
חיבורו

בני יוסף - יצא לאור על ידי הרב אברהם עזריאל בירושלים, ה'תר"ן, והודפס גם בסוף חלק ב' של הספר "כפי אהרון", ירושלים ה'תרמ"ו וה'תר"ץ
הערות שוליים

↑  לעיתים "יאושע"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423192905171
יחסי צרפת–שווייץ

| יחסי צרפת–שווייץ |
| --- | --- |
צרפת: שווייץ


צרפת: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 41,277
אוכלוסייה
66,574,294: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 99,060
משטר
רפובליקה סמי נשיאותית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי צרפת–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה הצרפתית. היחסים הם קרובים מסורתית והם חשובים לשתי המדינות מבחינה כלכלית ותרבותית.
המדינות חולקות 600 ק"מ של גבול. הצרפתית היא אחת מארבע השפות הרשמיות של שווייץ והיא השפה הרשמית היחידה בצרפת.
היסטוריה

ב-1516, צרפת ושווייץ חתמו על הסכם של שלום נצחי (צר'). הסכם צבאי בין השתיים נחתם ב-1521.
צרפת הקימה שגרירות בשווייץ כבר במאה ה-16 והייצוג השווייצרי הראשון בעולם היה השגרירות בפריז שהוקמה ב-1798 (כמה שנים אחר כך הוקמה הקונסוליה בבורדו). עד סוף המאה ה-19, המדינה היחידה עם נציגות בעיר ברן הייתה צרפת.
נכון לשנת 2015, בשתי המאות האחרונות היו ארבעה ביקורים של נשיאי צרפת בשווייץ: ארמן פלייר באוגוסט 1910, פרנסואה מיטראן, ב-14-15 באפריל 1983, ז'אק שיראק ב-1998, פרנסואה הולנד ב-15-16 באפריל 2015.
שווייצרים בצרפת וצרפתים בשווייץ

194,000 שווייצרים הם תושבי צרפת. הקהילה השווייצרית בצרפת היא הקהילה הגדולה ביותר בעולם של שווייצרים מחוץ למדינה. 163,000 צרפתים חיים בשווייץ; גם כאן מדובר בקהילה הגדולה ביותר מחוץ למדינה. 150,000 ישנם אזרחים נוספים משתי המדינות המתגוררים קרוב לגבול וחוצים אותו מדי יום ביומו כדי לעבוד במדינה השנייה. שווייץ היא גם חלק מאמנת שנגן המבטלת את הגבולות בין מדינות, האמנה מקלה עוד יותר על מעבר הגבול.
יחסים כלכליים

שווייץ היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של צרפת (אחרי גרמניה ואיטליה) וישנם הסכמים של שווייץ עם האיחוד האירופי שאף מקלים על הסחר בין השתיים ומאפשרים לו לצמוח.
יחסי צרפת–קרואטיה

| יחסי צרפת–קרואטיה |
| --- | --- |
צרפת: קרואטיה


צרפת: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 56,594
אוכלוסייה
66,574,294: 3,868,460
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,527: 21,375
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה: רפובליקה

יחסי צרפת–קרואטיה הם היחסים הדיפלומטיים, הכלכליים והפוליטיים בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקת קרואטיה, הקשורים זה לזה בהיסטוריה משותפת, התפתחות אינטלקטואלית (התנועה האילירית), דת משותפת (קתולית רומית), שכיחות בשפה (כמעט 10% מהקרואטים מדברים צרפתית) וקשרים קרובים כבר מתקופה קדומה.
צרפת וקרואטיה הן בעלות ברית צבאית ופוליטית, שתיהן חברות האיחוד האירופי, האו"ם, נאט"ו, ארגון הסחר העולמי (WTO), וחולקות מטבע משותף - האירו. שתי המדינות חולקות את הספורט הלאומי של הכדורגל ואת טריקולור הפסים אדום-לבן-כחול כצבעיהם הלאומיים. קרואטיה היא שותפת הסחר העשירית הגדולה ביותר בצרפת. לקרואטים יש גישה מלאה לשוק העבודה הצרפתי ולהפך. היחסים המודרניים בין המדינות משגשגים דיפלומטית, וחיוביים מאוד מבחינה כלכלית. נשיא צרפת פרנסואה הולנד תיאר ב-2013 את היחסים בין המדינות כ"מצוינים" בפגישה עם ראש ממשלת קרואטיה זוראן מילנוביץ' וציין את ערכיהם המשותפים כ"מאוחדים לנצח."
פעילות כלכלית

צרפת וקרואטיה הן חברות בגוש האירו המשותף עם חברותיהם באיחוד האירופי. חברות צרפתיות מעורבות בפיתוח ענפי תשתיות התחבורה בקרואטיה. הקמת נמל התעופה הבינלאומי זאגרב בזכות השקעת חברת Bouygues-Aéroports de Paris (‏ADP) הצרפתית בשנת 2012 שיפרה משמעותית את התפיסה הציבורית של צרפת בקרואטיה. הסכם המסחר והפעילות שלהם הגיעו לשווי שוק של 535 מיליון יורו בשנת 2015 (עלייה של 16.3% לעומת 2014). צרפת מהווה 2.3% מסך המסחר בקרואטיה בשנת 2014, מה שהופך אותה לשותפת הסחר העשירית בגודלה. היצוא הצרפתי לקרואטיה הסתכם בשנת 2015 ב–364 מיליון יורו (עלייה של 17% בהשוואה לשנת 2014), מה שמסמן עלייה חדה מחמש השנים שקדמו לקיפאון. קרואטיה סיפקה יבוא בשווי 171.3 מיליון אירו לצרפת בשנת 2015. צרפת היא המשקיעה השביעית בגודלה בקרואטיה עם השקעות שנתיות של 651 מיליון אירו ב-FDI.
פעילות פוליטית ודיפלומטית

המדינות חולקות ערכים מערביים משותפים, ומעריכות סוגיות אירופיות ובינלאומיות זה בזה. לשתי המדינות יש חילופי משלחות פרלמנטריות. בשנת 2009 כיהנה קרואטיה כחברה זמנית במועצת הביטחון של האומות המאוחדות יחד עם צרפת.
צרפת יצרה את "תהליכי ההסתגלות המנהלית" של קרואטיה שעזרו לה להפוך למדינה ה-28 של האיחוד האירופי. בינואר 2013 אושרה צירופה של קרואטיה לאיחוד האירופי על ידי הפרלמנט הצרפתי. השר הצרפתי לענייני אירופה, תיירי רפנטן, ביקר בזאגרב בשנת 2013 בתמיכה בחברותה באיחוד.
לאחר פיגועי הטרור בפריז ב-2015 (הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו", הפיגוע במרכול היהודי בפריז), ממשלת קרואטיה הפכה את ה-16 בנובמבר 2015 ליום אבל לאומי במדינה והורידה את הדגלים למחצית התורן. ראש ממשלת קרואטיה, זוראן מילנוביץ', צעד בפריז ב"מצעד הדמוקרטיה" כדי להתאבל על הקורבנות.
ילנה קרלאושה

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1978 (בת 46) בלגרד, הרפובליקה הסוציאליסטית סרביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 שם לידה:  ילנה קרלאושה
 מוקד פעילות:  סרביה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  Zemun Gymnasium 
 סוגה:  מוזיקת פופ, פופ-פולק, מוזיקת פולק, אלקטרופופ, טורבו-פולק 
 שפה מועדפת:  סרבית 
 חברת תקליטים:  סיטי רקורדס, פיינר, PGP-RTS, Grand Production, וירג'ין 
 בן או בת זוג:  דושקו טושיץ' (2008–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ילנה קרלאושה (בסרבית קירילית: Јелена Карлеуша; נולדה ב-17 באוגוסט 1978) היא זמרת ואשת תקשורת סרבית. היא נולדה וגדלה בבלגרד, וזכתה להצלחה עם יציאת אלבום הבכורה שלה Ogledalce ב-1995 ולאחר מכן הוציאה חמישה אלבומים נוספים שזכו להצלחה. היא החלה כזמרת ששיריה אופיינו בסוגות מוזיקליות כדוגמת טורבו-פולק, ובהמשך שילבה אלמנטים של מוזיקת פופ ככל שהקריירה שלה התקדמה. בשנת 2002, היא זכתה להצלחה נוספת בזכות שיתוף פעולה עם חברת התקליטים היוונית Heaven מיוזיק ב-Samo za tvoje oči.
אלבומיה הבאים, Magija (2005) ו-JK Revolution ‏(2008), שיצאו בהוצאת סיטי רקורדס, כללו שירים פופולריים כמו: "Slatka mala",‏ "Upravo ostavljena" ו-"Tihi ubica". במאי 2010, קרלאושה ערכה קונצרט באצטדיון בלגרד, בשם All About Diva Show ("הכול אודות מופע הדיווה"). אלבומה העשירי Diva ‏(2012) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר של קרלאושה והנפיק להיטים כמו "Insomnia" ו-"Krimi rad". אחריו, אירע הקונצרט Viva La Diva Show באש, בלגרד ביוני 2013.
בין 2015 ל-2022, היא שימשה כשופטת ומדריכה בתחרות השירה הפופולרית בטלוויזיה Zvezde Granda ‏(2015–2021). היא מוכרת כאחת האמניות הפופולריות ביותר בסרביה. קרלאושה היא האישה הפופולרית ביותר והאדם השני הנעקב ביותר בסרביה באינסטגרם. בנוסף לקריירה המוזיקלית שלה, השקפותיה הבוטות של קרלאושה, הופעתה מעוררת המחלוקת והחיים האישיים, זכו גם לסיקור תקשורתי משמעותי והיו נושא למחלוקות במרוצת השנים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Ogledalce (1995)
Ženite se momci (1996)
Veštice, vile (1997)
Jelena (1998)
Gili, gili (1999)
Za svoje godine (2001)
Samo za tvoje oči (2002)
Magija (2005)
JK Revolution (2008)
Diva (2012)