stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישה פנטסטית
עלילה

מרינה ואורלנדו מאוהבים, ומתכננים את עתידם הזוגי ביחד. מרינה היא צעירה בשנות העשרים לחייה, זמרת שמופיעה במועדונים ועובדת למחייתה במלצרות. אורלנדו בן זוגה של מרינה שעזב למענה את אשתו ומשפחתו, הוא בן 57, ובעלים של חברת טקסטיל.
הסרט מציג סיפור אהבה, ובסצנות המועטות המציגות את מרינה ואורלנדו ביחד עוברת לצופה המהות הרגשית האינטנסיבית השוררת ביניהם; אך הקשר בין השניים נקטע בפתאומיות סמוך לתחילת הסרט: ערב אחד, לאחר חגיגות יום ההולדת של מרינה כאשר בני הזוג ביחד, אורלנדו לפתע לוקה במפרצת במוחו ומתמוטט. מרינה לוקחת אותו לחדר מיון, אך הוא נפטר מיד לאחר הגיעו לבית החולים. במקום להיות מסוגלת להתאבל על אהובה המת, פתאום הסובבים לאורלנדו חושדים במרינה. הרופאים ובני המשפחה של אורלנדו לא סומכים עליה. בלש נשלח לחקור את מרינה על מנת לבדוק האם הייתה לה מעורבות במותו של אורלנדו. אשתו לשעבר של אורלנדו מונעת ממרינה להשתתף בהלוויה. וכדי להחמיר את המצב, בנו של אורלנדו מאיים לזרוק את מרינה מהדירה בה חיה ביחד עם אורלנדו.
מרינה היא אישה טרנסקסואלית, ועבור רוב בני המשפחה של אורלנדו, הזהות המגדרית שלה נתפסת כסטייה. אז מרינה נאבקת על הזכות להיות עצמה. היא יוצאת לקרב באותם כוחות בהם נאבקה כל ימי חייה רק על מנת להיות מה שהיא עכשיו – מורכבת, חזקת, ישירה ואישה פנטסטית. ההכרח של מרינה (השחקנית הטרנסג'נדרית דניאלה וגה) להתמודד עם יחס החברה אליה, גם ברובד הפרטי וגם בזה הממסדי, נוצר בעת משבר.
הסרט מתאר את יחסו של הממסד למרינה בעקבות מותו של אורלנדו ומביע את הקושי של הסביבה בהתייחסות למרינה, שבתעודת הזהות שלה עדיין רשומה כזכר. כיצד, למשל, לדבר אליה: בלשון זכר או נקבה?
שחקנים ודמויות

דניאלה וגה – מרינה וידאל
פרנסיסקו רייס – אורלנדו
לואיס גנקו – גאבו
אלין קופנהיים – סוניה
אמפרו נוגווארה – אנטוניה
ניקולאס סוודרה – ברונו
אנטוניה זגרס – אלסנדרה
טרינידד גונזאלס – וונדה
נסטור קנטילנה – גסטון
אלחנדרו גויק – רופא
הפקה

הקרנת הבכורה של הסרט "אישה פנטסטית" התקיימה ב-12 בפברואר 2017 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, שם זכה הסרט בפרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר.
כמו כן זכה הסרט גם בפרס טדי, פרס בינלאומי המוענק מדי שנה לסרטי קולנוע בעלי תמה להט"בית. יומיים קודם לכן, הסרט נרכש על ידי חברת Sony Pictures Classics.
תגובות

הסרט מדורג נכון ליוני 2020 ב-94% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 155 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 8.2 בסולם של 1 עד 10.
בין המבקרים הבולטים באתר זה, הסרט מחזיק בדירוג ממוצע של 8.3 בסולם של 1 עד 10. בין היתר נכתב על הסרט "עדין ורך, 'אישה פנטסטית' מטפל בנושא הרגיש הזה בדרכו המיוחדת ובעדינות".
הסרט מחזיק בציון 87 מתוך 100 באתר Metacritic. הציון מבוסס על 38 ביקורות, המציין "שבחים אוניברסליים".
תגובות > שבחים

"אישה פנטסטית" קיבל מועמדות לסרט הטוב ביותר בשפה זרה בטקס פרסי האקדמיה ה-90, והוא הסרט הצ'יליאני הראשון הזוכה בפרס הסרט הזר.
| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | זוכה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | 4 במרץ 2018 | פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר | סבסטיין לליו | זכייה |  |
| Belgian Film Critics Association | 7 בינואר 2018 | Grand Prix | "אישה פנטסטית" | מועמדות |  |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | 18 בפברואר 2017 | פרס טדי – הסרט הטוב ביותר | סבסטיין לליו | זכייה |  |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | 18 בפברואר 2017 | דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר | סבסטיין לליו וגונזלו מאזה | זכייה |  |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | 18 בפברואר 2017 | פרס דב הזהב | סבסטיין לליו | מועמדות |  |
| Cabourg Film Festival | 18 ביוני 2017 | Grand Jury Prize | סבסטיין לליו | זכייה |  |
| Critics' Choice Movie Awards | 11 בינואר 2018 | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה | "אישה פנטסטית" | מועמדות |  |
| Dorian Awards | 31 בינואר 2018 | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה | "אישה פנטסטית" | מועמדות |  |
| Dorian Awards | 31 בינואר 2018 | השחקנית הטובה ביותר | דניאלה וגה | מועמדות |  |
| Dorian Awards | 31 בינואר 2018 | סרט הלהטב"ק הטוב ביותר | "אישה פנטסטית" | מועמדות |  |
| Dorian Awards | 31 בינואר 2018 | Best Rising Star | דניאלה וגה | מועמדות |  |
| GLAAD Media Awards | 12 באפריל 2018 | Outstanding Film – Limited Release | "אישה פנטסטית" | בהמתנה |  |
| פרס גלובוס הזהב | 7 בינואר 2018 | פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר | "אישה פנטסטית" | מועמדות |  |
| פרס גויה | 3 בפברואר 2018 | Best Iberoamerican Film | "אישה פנטסטית" | זכייה |  |
| Havana Film Festival | 15 בדצמבר 2017 | Special Jury Prize | "אישה פנטסטית" | זכייה |  |
| Havana Film Festival | 15 בדצמבר 2017 | השחקנית הטובה ביותר | דניאלה וגה | זכייה |  |
| Havana Film Festival | 15 בדצמבר 2017 | Unete- United Nations Prize | "אישה פנטסטית" | זכייה |  |
| פרס אינדפנדנט ספיריט | 3 במרץ 2018 | הסרט הבינלאומי הטוב ביותר | "אישה פנטסטית" | זכייה |  |
| National Board of Review | 28 בנובמבר 2017 | Top Five Foreign Language Films | "אישה פנטסטית" | זכייה |  |
| Palm Springs International Film Festival | 13 בינואר 2018 | Honorable Mention Cine Latino Jury | "אישה פנטסטית" | זכייה |  |
| Palm Springs International Film Festival | 13 בינואר 2018 | השחקנית הטובה ביותר בסרט בשפה זרה | דניאלה וגה | זכייה |  |
ראו גם

טקס פרסי אוסקר ה-90
אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אוסקר ה-90
רשימת המועמדים לפרס הסרט הזר בטקס פרסי האוסקר ה-90 (באנגלית)
רשימת המועמדים הצ'יליאנים לפרס האוסקר עבור הסרט הזר (באנגלית)
קאוואי (שיר)

קאוואי (מיפנית: קאוואיי, カワイ, מעוצב: KAWAII) הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי ויצא לאור ב-6 במאי 2018.
רקע

השיר יצא לאור ב-6 במאי 2018, כסינגל התשיעי של הצמד. את השיר הוציאו סטטיק ובן-אל תבורי כחמישה חודשים לאחר שהוציא את השיר "נמסטה". שם השיר הוא כשם המושג היפני קאוואיי, שפירושו "חמוד". בשיר מילים נוספות שמקורן בשפה היפנית, בהן: נונצ'קות, סומו, אוריגמי, אסאי וסמוראי.
קליפ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקליפ ממשיך את הקו הכמעט חתרני של הקליפים הקודמים של הצמד ושוב מעלה המון שאלות ומסרים חבויים הנותנים לצופה הזדמנות לפרש את הסיפור והמשמעויות שעומדות מאחוריו.
גם הפעם, הצופים יכולים לראות שילוב של אייקונים תרבותיים שהוחדרו והחיבור בין העולמות השונים בלי להשתייך באופן מובהק לתרבות אחת (יפן, סין, קוריאה, ישראל).
מצד אחד, נגיעות יפניות שמתכתבות עם הסגנון המוזיקלי של השיר, הר הפוג'י ופריחת הדובדבן בסצנות של בן אל. שמבטאות מעין עולם אידיאלי, כמעט פלסטיקי שמייצג הרמוניה ואת תחושות האהבה והשלום.
נגיעות מהתרבות היפנית, עתידנית עם אנשים מגוונים בצבעים וגזעים שונים.
מצד שני, העולם של סטטיק שמייצג עולם כוחני יותר, מעין זירת אימונים עשויה מבטון במקום אפל ומחתרתי עם חיילים שאולינים שגם הם, מגוונים ודווקא לא סינים.
סנסאיי ג'ורדי (ג'ורדי ה"עדין"), שגם הפעם אמון על הפקת הסינגל – נמצא בעולם נוקשה ואין סופי, מייצג את מי שרואה את העתיד על מנת לחבר בין העולמות של סטטיק ובן אל תבורי (אזכור ליינג ויאנג) על מנת להתאחד אל מול דמות חדשה שאנו לא יודעים עליה דבר ומה היא מסמלת.
שליחותיו, שהופכות לבנות הקאוואי (פירוש: "חמודה" ביפנית. מייצג זרם יפני שהתפשט בעולם אך מקורו בסין), מגיעות לעולמות של הצמד וגורמות להם להתאהב בהן וללכת בעקבותיהן בזכות הצבעים, הביישנות 'והקאווה אי' שלהן.
גם פה וגם בסאונד המיוחד, יש קריינות של המשחק הידוע 'מורטל קומבט' שבאות לידי ביטוי דווקא באיורי קומיקס, מאנגה ועוד.
העבודה על הקליפ ערכה כ-3 חודשים. הצילומים של הקליפ ערכו כ-24 שעות רצופות, עם כ-150 אנשי צוות שעבדו על הפרויקט.
כל התפאורה בקליפ נעשתה בעבודת יד ללא הדמיות תלת מימד ממוחשבות.
את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי, הבמאי הקבוע של הצמד.
הווידאו קליפ לשיר צולם באוקראינה. זהו השיר היחיד של הצמד שהקליפ שלו צולם מחוץ לגבולות ישראל. כבר לאחר ארבעה ימים מפרסומו נספרו לקליפ כ-2 מיליון צפיות ביוטיוב. נכון לאפריל 2023 הקליפ לשיר, בערוץ היוטיוב של סטטיק ובן-אל, צבר 27.5 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 8 |  |
הערות שוליים

↑  רז ישראלי, מה זה "קאוואי"? הצצה לחדש של סטטיק ובן-אל תבורי, באתר ישראל היום, 2 במאי 2018
| סטטיק ובן-אל תבורי |
| --- | --- | --- |
| סטטיק • בן-אל תבורי   דיסקוגרפיה | סטטיק • בן-אל תבורי   דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שבעה ירחים |  |
| מיני-אלבומים | לכאורה |  |
| סינגלים | "ברבי" • "כביש החוף" • "סלסולים" • "סתם" • "זהב"  • "טודו בום" • "הכל לטובה" • "נמסטה" • "קאוואי" • "גומיגם" • "Broke Ass Millionaire" • "יאסו" • "Tudo Bom" • "בננות" • "אמאלה" • "Further Up (Na, Na, Na, Na, Na)" • "We" • "חביב אלבי" • "Milli" • "קוביות" • "Shake Ya Boom Boom" • "קקטוס" • "כוסות ריקות" • "אפס מאמץ" • "אהבתי לך" • "מנגלים" • "אחלה גבר" • "קרנבל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "דוביגל" |  |
חלילית

| --- | --- |

 
 סיווג:  אירופוניים
 קבוצה:  כלי נשיפה, כלי נשיפה מעץ
 נגנים:  נגני חלילית
 מנעד
  
 
קונסורט חליליות
שיעור חלילית בבית ספר עממי בתל אביב
עלמה גרמניה מנגנת בחלילית
חלילית היא כלי נשיפה, העשוי לרוב מעץ או מפלסטיק. החלילית היא אחד מהכלים הוותיקים ביותר במוזיקה המערבית, וניתן למצוא עדויות לכך שאנשים ניגנו בה החל מימי הביניים, תקופת הבארוק והרנסאנס, ועד ימינו.
השם

באנגלית החלילית נקראת "recorder" מאחר שבאנגלית עתיקה אחת המשמעויות של הפועל to record היא "לסלסל או לשיר כמו ציפור".
עד תחילת שנות הארבעים נקראה החלילית בעברית "חליל". השם "חלילית" הושרש בשפה העברית על ידי המלחין פואה גרינשפון שקרא לה בשם זה כדי להבדילה מחליל הצד.
גדלים שונים של חלילית

גרקליין בדו (אוקטבה מעל סופרן) המכונה גם "סופרנינינו". כלי קטנטן מאוד, שקשה לנגן בו בגלל החורים הקטנטנים והצפופים הקדוחים בו.
סופרנינו בפה (אוקטבה מעל אלט). לכלי זה כתב וויוולדי שלושה קונצ'רטי, שניים בדו מז'ור ואחד בלה מינור. בפרטיטורה נקרא הכלי ottavino, לפעמים הכלי נקרא גם flautino.
סופרן בדו, הכלי הנפוץ ביותר (יש בין השאר גם סופרנים ברה, כלי שנקרא באנגלית sixth flute' וב-לה, כלי הנקרא באנגלית third flute).
אלט בפה (בתקופת הרנסאנס היה בשימוש אלט בסול), הכלי העיקרי ברפרטואר הסולו מהבארוק.
טנור בדו (אוקטבה מתחת לסופרן). קיים גם כלי הנקרא voice flute שהוא חלילית טנור ברה.
בס או basset בפה (אוקטבה מתחת לאלט).
בס בדו (נקרא באנגלית great bass) (אוקטבה מתחת לטנור).
קונטרה-בס בפה (אוקטבה מתחת לבס). גובהה כשני מטרים.
סוב-קונטרה בס בדו (אוקטבה מתחת לבס בדו).
סוב-סוב קונטרה בס בפה (אוקטבה מתחת לקונטרה בס).
חלילית סוב-קונטרה בס בסי במול, החלילית הגדולה בעולם, שנבנתה על ידי Adriana Breukink וגובהה הוא שלושה מטרים. נבנו רק 3 חליליות כאלה. אחת מהן בשימוש חברי הרכב החליליות Loeki Stardust. החלילית מכונה "ביג בייב".
גדלים שונים של חלילית > בניית חליליות כיום

חליליות משוחזרות שהחלו להבנות מחדש בתחילת המאה ה-20 נבנו בעזרת חומר לימוד תאורטי ובעזרת חקר ציורים עתיקים. כמו כן נעשה שימוש רב בחליליות עתיקות שנמצאו במוזיאונים ובאוספים שונים. במספר ספרי לימוד מתקופת הרנסאנס והברוק המוקדם שעסקו בתאוריה מוסקלית, לימוד טכניקת נגינה, קישוטים ואלתורים מופיעים מדי פעם תרשימים ושרטוטים של חליליות, למשל אצל סבסטיאן וירדונג, סילבסטרו גאנאסי ומיכאל פרטוריוס. כיום מספר חברות ובוני כלים מייצרים חליליות שנקראות כיום דגם "גנאסי" (למשל יואב רן מישראל) או "פרטוריוס" (בעבר וילי הופף מגרמניה וכיום חברת קובליצק). חלק מחליליות הברוק המיוצרות כיום הן בעקבות דגמים ששרדו עד היום ונמצאים במוזיאונים כמו למשל דנר, הוטטר, קינסקר, ברסן ועוד.
כיום מיוצרים גם דגמי חליליות מודרניים שאינם נאמנים לכלים העתיקים ובהם שיפורים ושינויים, כמו למשל חליליות נמוכות מכופפות במקום חליליות הבס העתיקות והארוכות. אלה כוללות מערכות מכניות כמו בכלי נשיפה המודרניים האחרים (חליל, אבוב קלרינט וכו'), אשר מקלות את הנגינה, מפחיתות את מתיחת האצבעות ומגדילות את מנעד הכלים. מיוצרות חליליות פלסטיק זולות יחסית, כמעט לכל מנעד החליליות, מגרקליין ועד בס. כמו כן מיוצרות כיום חליליות הניתנות להגברה חשמלית וניתן לחבר אליהן פדלים ותיבות אפקטים, בדומה לגיטרות חשמליות (למשל אלודי של חברת מולנהאואר). יש יצרני חליליות שאת מוצריהם ניתן לחבר למחשב בעזרת חיבורי USB ולבצע מניפולציות אלקטרוניות שונות. טכניקות דגימות הצליל שקיימות בכלי המקלדת האלקטרוניים מאז שנות ה-80 הגיעו לכלי הנשיפה, וכיום אפשר לנגן דגימות של כלי נשיפה וכלים אחרים ובהם חליליות בכלים כמו ה-EWI, וה-elody של מולנהאואר. יש כיום גם חליליות העובדות בממשק מידי.
מלחינים שכתבו לחלילית

ההלחנה לחלילית התחילה כבר בימי הביניים והיא מופיעה ביצירות מוקדמות ביותר.
בתקופת הרנסאנס, נהגו לנגן בכמה סוגים שונים של חליליות, וארבעת הכלים הבסיסיים של המשפחה הם: סופרן, אלט, טנור ובס, אשר מקבילים לחלוקת הקולות האנושיים.
אמנם בתקופת הרנסאנס הכתיבה לא הייתה אידאומטית, כלומר לא צוין בתווים כמעט באילו כלים יש לנגן, אך ציורים ותחריטים מהתקופה מעידים על השימוש בחליליות ביצירות כליות כמו בריקודים, קנצונות, דואטים (שנקראו אז bicinia) ובהרכבים נוספים.
בתקופת הבארוק המשיכו אמנים ליצור עבור החלילית, במיוחד לחלילית האלט, שהפכה לאחד הכלים המרכזיים עבורם כתבו מלחינים רבים. נכתבו יצירות לחלילית סולו (מאת בואמורטיה, הנרי פרסל, יעקב ואן-אייק ואחרים), דואטים (לויה, טלמן, מאתזון, בואמורטייה, קרופט, פינגר), סולו סונטות מאת גאורג פרידריך הנדל, דניאל פרסל, בני משפחת לויה, טלמן, ג'וזפה סמרטיני, אנטוניו ויולדי, בנדטו מרצ'לו, גוטפריד פינגר, יוהאן כריסטוף פפוש ועוד), טריו סונטות (מאת קוונץ, הנדל, טלמן, ז'אן-בטיסט לויה ואחרים) ויצירות לחלילית ותזמורת: קונצ'רטי מאת טלמן, ויולדי, ג'וזפה סמרטיני, רוברט וודקוק, ג'והן בסטון, ויליאם באבל, יוהאן כריסטוף שולצה, כריסטוף גראופנר ואחרים. ביצירות באך יש לחלילית מקום במספר קנטטות (71, 106, 118, 127, 182, 208 ואחרות), במגניפיקט בגרסתו המוקדמת, בשניים מתוך הקונצ'רטים הברנדנבורגיים, בקונצ'רטו לצ'מבלו, BWV 1057 ועוד. החלילית מופיעה גם באופרות מהבארוק כגון אלו של פרסל או הנדל וכן בקנטטות מאת הנדל, ויוולדי, אלסנדרו סקרלטי ואחרים. הרפרטואר הועשר בעזרת עיבודים בני זמננו לקונצ'רטי שבמקור נכתבו לכלים אחרים כמו חליל, אבוב או כנור (מאת אלבינוני, ויולדי, באך, הנדל, טלמן ועוד).
עם שינוי האידיאלים המוזיקליים בשלהי המאה ה-18, לקראת המאה ה-19 נעלמו מספר כלים מן הבמה, ביניהם הצ'מבלו, הלאוטה, הויולה דה גמבה, ואיתם גם החלילית. במאה ה-19 הייתה תקופת פריחה קצרה בווינה לכלי בשם צ'קאן, שהוא סוג של חלילית ששימש גם כמקל הליכה. נכתבו לכלי כמאתיים יצירות, ביניהן מאת אנטון דיאבלי.
עם התעוררות התנועה לביצוע מוזיקה עתיקה, בתחילת המאה העשרים, חזר העניין בחלילית ולצד לימוד הרפרטואר ההיסטורי שלה וחזרתה לבימות הקונצרטים נוסף לה רפרטואר עשיר ומגוון של יצירות. בין המלחינים שהלחינו עבור החלילית במאה העשרים ניתן למצוא את: הנס פוזר, צזאר ברזגן, הנס אולריך שטפס, הנס מרטין לינדה, פאול הינדמית, בנג'מין בריטן, ארוו פרט, ועוד. כיום מקובל לנגן בחליליות מוזיקה כלית מהרנסאנס שרובה מתאים לכלי כמעט ללא שינויים. כיום נפוצים עיבודים למוזיקה מהברוק ומהתקופות המאוחרות יותר, חלקם כוללים טרנספוזיציות ושינויים מוזיקליים שונים ולכן חלקם מוצלחים יותר וחלקם פחות. מתחילת המאה ה-21 נפוצים עיבודים אלה מאוד באינטרנט. כיום, בעשור השני למאה ה-21, קיים רפרטואר עצום של חומר לחליליות, יצירות מקור ועיבודים בכל רחבי העולם.
נגני חלילית ידועים בעולם

מהנגנים החשובים במאה ה-20 וכיום: פרנס בריכן (הולנד), הנס-מרטין לינדה (גרמניה), מיקלה פטרי (דנמרק), פדרו ממלסדורף, מריון ורברוכן (הולנד), הייקו טר-סככט (הולנד), מיכאל שניידר (גרמניה), האן טול (הולנד), דן לאורין (שוודיה), סבסטיאן מרק (צרפת) ועוד.
החלילית בישראל

בשנת 1941 הקים פואה גרינשפון בית מלאכה לייצור חליליות בשם "חלילית", כדי לפצות על המחסור שנוצר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עקב אי היכולת לייבאן מצ'כיה וגרמניה. ברבות השנים הפך בית המלאכה לרשת חלילית המייצרת ומייצאת חליליות עד ליום זה. בהמשך יוצרו חליליות גם על ידי החברות זמיר ואריאל. כיום פעילים בישראל מספר בוני חליליות עצמאיים, ביניהם יואב רן הפועל ברחובות וניר פריזנט בקיבוץ יד חנה.
בישראל הייתה פריחה של החלילית בשנות האלפיים ובין הנגנים המובילים ניתן למצוא את: אפרים מרכוס, המלחין והמנצח עמוס מלר, גרשון פרנסקי, מיכאל מלצר, דרורה ברוק, ברכה קול, ליאורה ויניק, נעמי רוגל, רובי הוד, שלמה תדהר, ענבר סולומון, אורי דרור, יפעת כהן, עדי זילברברג, הילה להב, תמר לאלו, דורט פלורנטין ועוד.
חלוצי לימוד החלילית בארץ ישראל בשנות הארבעים והחמישים היו אפרים מרכוס (אשר לימד במדרשה למוזיקה בסמינר לוינסקי), חנן אייזנשטדט (בכפר הנוער בן שמן), דורה רוזוליו, אברהם עומר, ומאוחר יותר שושנה חצור, חווה פרידלנדר, אורי גולן ואחרים. בין המורים (הפדגוגים) אשר הובילו בהוראת הנגינה בחלילית בישראל ניתן לציין את אפרים מרכוס אשר כתב וערך את סדרת 18 חוברות ללימוד ונגינה בחלילית: "רוני חלילית" אשר שימשה את מיטב המורים מאז תחילת שנות ה-70. גם כיום ישנה פעילות פדגוגית ענפה בארץ ויצאו ספרי לימוד חדשים, כמו למשל מאת שושי רסיוק, עמית גור ואחרים. כיום ישנה מחלקה לחליליות באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים בה מלמד מיכאל מלצר ולצידו דרורה ברוק. מלחינים ישראלים שהלחינו לחלילית: מנחם אבידום, יוחנן בוהם, אברהם דאוס, חיים אלכסנדר, יחזקאל בראון, יהודה אנגל, בנימין ברעם, יחזקאל בראון, רם דע-עוז, מיכאל וולפה, יוסף טל, גיורא שוסטר, צבי נגן, אריה רופאייזן, חנוך יעקבי, מאיר מינדל, זוהר איתן, משה רסיוק, צבי אבני, אמנון וולמן, הגר קדימה, אייל באט, רונן שפירא, מרי אבן-אור, אלונה אפשטיין, אלון שב.
פסטיבל חליליות בין לאומי

בשנים 2018, 2019 ו-2020 התקיימו בקונסבטוריון למוזיקה ישראלית בתל אביב פסטיבלי החליליות הראשון השני והשלישי ביוזמת וההנהלה המוזיקלית של דרורה ברוק.
ראו גם

חליל צד
חלילית אירית
הערות שוליים

↑  Morton Manus. "Recorder for Beginners".
↑  קובי פינקלר, פסטיבל החליליות, באתר ערוץ 7, ‏27.3.19
↑  https://www.haaretz.co.il/gallery/events/special-events/event-1.3494308, הארץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565879205171  BNE: XX537033  BnF: cb119656228 (data)  GND: 4146029-7  LCCN: sh85111889  MusicBrainz: 3cf4c0c9-160a-4d73-9243-7d0e0df17050  NDL: 00569382  NKC: ph127665 
חלילית סופרן מפלסטיק, החלילית הנפוצה ביותר
כיכר החליליות בראש העין
נגני חליליות בקיבוץ גן שמואל, 1971
ילדים לומדים נגינה בחלילית, נתיבות שנות ה-70'
ראני מוקרג'י

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1978 (בת 46) מומבאי, הודו 
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  SNDT Women's University  Mithibai College 
 בן או בת זוג:  Aditya Chopra (2014–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  Filmfare Critics Award for Supporting Best Actress (1999)  IIFA Award for Best Supporting Actress (2005)  Apsara Award for Best Actress in a Leading Role (2006)  Bollywood Movie Award – Best Actress (2005)  Bollywood Movie Award – Critics Award Female (2003)  Bollywood Movie Award – Best Supporting Actress (2005)  Stardust Award for Star of the Year – Female (2006)  פרס פילמפייר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2005)  IIFA Award for Best Actress (2005)  Zee Cine Award for Best Actor in a Supporting Role – Female (1999)  Zee Cine Award for Best Actor – Female (2005)  פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר (2005)  Filmfare Critics Award for Best Actress (2003)  Zee Cine Award-Lux Face of the Year (1999) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ראני מוקרג'י (באנגלית: Rani Mukerji; נולדה ב-21 במרץ 1978) היא שחקנית הודית שעובדת בסרטים הינדיים. ידועה בזכות הרבגוניות שלה, היא זכתה בשבחים רבים, כולל שמונה פרסי פילמפייר. מוקרג'י הופיעה ברשימות של השחקניות המובילות ובעלות השכר הגבוה ביותר של שנות ה-2000.
ביוגרפיה

מוקרג'י נולדה בבומבאי (כיום מומביי) ב-21 במרץ 1978. אביה, רם מוקרג'י (בן למשפחת מוקרג'י-סמארת'), היה במאי קולנוע לשעבר ואחד ממייסדי אולפני פילמלאיה. אמה, קרישנה מוקרג'י, היא זמרת פלייבק לשעבר. אחיה הבכור ראג'ה מוקרג'י הוא מפיק ובמאי סרטים. דודתה מצד אמה, דבשרי רוי, היא שחקנית קולנוע בנגלית ובת דודה השנייה מצד אביה, קאג'ול, היא שחקנית קולנוע הינדית. למרות שהוריה ורוב קרוביה היו חברים בתעשיית הקולנוע ההודית, מוקרג'י לא הייתה מעוניינת בקריירה קולנועית.
מוקרג'י רכשה את השכלתה בבית הספר התיכון בג'והו וסיימה תואר בכלכלת בית מאוניברסיטת SNDT לנשים (אנ'). היא רקדנית אודיסי (אנ') מיומנת אשר החלה ללמוד את צורת הריקוד עוד בכיתה י'.
בשנת 1994, בגיל 16, הבמאי סלים ח'אן פנה למוקרג'י כדי לגלם את התפקיד הנשי הראשי בבימויו, בסרט "Aa Gale Lag "Jaa. אביה לא הסכים לקריירה מלאה בקולנוע בגיל כל כך צעיר, אז היא דחתה את ההצעה. בגיל 18, בעקבות הצעתה של אמה לנסות לשחק, קיבלה מוקרג'י תפקידים ראשיים בדרמה החברתית "Raja KiAayegi Baaraat", ההצעה השנייה של ח'אן ובסרט הקולנוע הבנגלי של אביה "Biyer Pool", ששניהם יצאו לאקרנים באותו יום באוקטובר 1996. היא גילמה קורבן אונס שנאלצת להתחתן עם האנס שלה בסרט. למרות שהסרט היה כישלון מסחרי, הופעתה של מוקרג'י זיכתה אותה בגביע הוקרה מיוחד בטקס פרסי המסך השנתי. בעקבות תוצאות הסרט בקופות, מוקרג'י חזרה לקולג' כדי להשלים את לימודיה. עם זאת, בהשראת הצלחתו של בת דודה קאג'ול בסרטים הינדיים, היא החליטה להמשיך בקריירה במשרה מלאה בסרטים.
חיים אישיים

מוקרג'י מעדיפה לא לפרסם את חייה האישיים. אין לה חשבונות מדיה חברתית, מכיוון שהיא מעדיפה לשמור על פרופיל נמוך.
אופי מערכת היחסים של מוקרג'י עם הקולנוען אדיטיה צ'ופרה (אנ')הייתה הנושא של דיווחים נלהבים של הצהובונים בהודו, אם כי היא סירבה לדבר על כך בפומבי. על פי דיווחים בתקשורת, היא וצ'ופרה התחילו לצאת זמן קצר לאחר גירושיו. ב-21 באפריל 2014 היא נישאה לצ'ופרה בטקס בנגלי פרטי באיטליה. בשנה שלאחר מכן היא ילדה את בתם אדירה. היא אמרה ש"הזמן שאני אמא הוא התקופה המאושרת בחיי". מוקרג'י אמרה שהיא מאמינה בשמירה על איזון בין עבודה לחיים לאחר האמהות, והוסיפה כי "זה חשוב ביותר ל[אמא] שתהיה לה קריירה ותשתמש בזמנה בצורה בונה". בשנת 2023, היא חשפה שעברה הפלה ב-2020, חמישה חודשים להריונה השני.
הוקרה ופרסום

מוקרג'י היא בין השחקניות האטרקטיביות ביותר בהודו. המגזין הבריטי Eastern Eye הכניס אותה לרשימת "הנשים הסקסיות ביותר באסיה" בין 2006 ל-2012. הטיימס אוף אינדיה הציב אותה במקום השני ברשימת "50 הפנים היפות" שלהם. היא שובצה ברשימת 75 השחקניות הטובות ביותר בבוליווד של אינדיה טודיי.
מוקרג'י הייתה בין "כוכבי בוליווד הגדולים ביותר" בסקר בבריטניה שחגג 100 שנות קולנוע הודי בשנת 2013. באותה שנה, זכתה מוקרג'י לכבוד על ידי מועצת ארצות הברית ביום השבעתו של ברק אובמה באות עבור תרומה לקולנוע ההודי. היא קיבלה את פרס רג'יב גנדי על תרומתה לתעשיית הבידור. בשנת 2015, אוניברסיטת מומבאי בירכה אותה על תרומתה לבוליווד. בשנת 2017, היא זכתה בפרס התרומה יוצאת הדופן לקולנוע על ידי ממשלת מאוריציוס, ובשנת 2018, קיבלה פרס על מצוינות בקולנוע בפסטיבל הסרטים ההודי של מלבורן. מוקרג'י הייתה בין עשרת מקבלי פרס IIFA - FICCI Frames עבור הבדרנים החזקים ביותר של העשור.
אגודת המעצבים הגרפיים בישראל

אגודת המעצבים הגרפיים בישראל הוקמה בשנת 1935 תחת השם "אגודת הציירים לגרפיקה שימושית". הצורך בהתאגדות מקצועית נולד לאור התפתחות משמעותית שחלה באותה עת בתחומי התרבות והפרסום בארץ ישראל. החל משנות העשרים נבנתה בתל אביב תשתית תרבותית לא ממוסדת, שהתרכזה בתחומי השפה העברית וכללה ספרות, עיתונות, תיאטרון ומוזיקה. באותו זמן (1925) נפתחה בירושלים האוניברסיטה העברית  ובמסגרתה פעל בית הספר "בצלאל" כ"מרכז לאמנות עברית מקורית ולתעשייה חדשה בא"י" (1928-1906).
בעלי תפקידים > יושבי ראש האגודה

1935 – רודי דיין (דויטש רודולף)
1941 – אר-אל (ריכרד לוי)
1942 – כגן יחיאל
1953 – מ.ג. שפטלוביץ' (שמיר)
1953 – גד רוטשילד
1969 – צבי נרקיס
1970 – ירום ורדימון
1977 – אליעזר וייסהוף
1982 – רן כספי
1983 – גבי נוימן
1984 – גד אלמליח
1985 – דן גלברט
1986 – עמרם פרת
1988 – דרור בן-דב
1990 – אריה סלומון
1991 – נעמי אשל
1992 – דוד טרטקובר
1995 – ענת ורדימון
1998 – גבי נוימן
1999 – אייב רוזנפלד
2008 – חני עבודי
2012 – ניר נבות
בעלי תפקידים > חברי כבוד

אברהם גיימס, לונדון
פ.ה.ק. הנריון, לונדון
אוטו טרוימן, אמסטרדם
ז'אן דוד
הנרי פרידלנדר
אלכסנדר רוסוטה
ירחמיאל שכטר
דוד שניאור
דן גלברט
יואל בירן
שרה ארבל
צבי נרקיס
עלי גרוס
פרידל שטרן
אשר קלדרון
דן רייזינגר
בעלי תפקידים > יקירי האגודה

רודי דיין
פרנץ קראוס
גד רוטשילד
יוסי שטרן
גבריאל שמיר
מאקס שמיר
הערות שוליים

↑  כתב: רן כספי, ערכו: יעל זינגר ואייב רוזנפלד
אוויטה (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס
 בימוי:  אלן פארקר 
 הופק בידי:  אלן פארקר, רוברט סטיגווד, אנדרו ג'. ואג'נה 
 תסריט:  אוליבר סטון, אלן פארקר, טים רייס 
 עריכה:  גרי המבלינג 
 שחקנים ראשיים:  מדונה אנטוניו בנדרס ג'ונתן פרייס ג'ימי נייל
 מוזיקה:  אנדרו לויד ובר (לחן) טים רייס (מילים)
 צילום:  דריוש ח'ונג'י 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Cinergi Pictures
 חברה מפיצה:  Hollywood Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1996
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אמריקה הדרומית, ארגנטינה 
 תקציב:  $55,000,000
 הכנסות:  $141,047,179
 הכנסות באתר מוג'ו:   evita
 פרסים:  זכייה בפרס אוסקר עבור המוזיקה ושיר הנושא זכייה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הטוב ביותר, שיר הנושא והשחקנית הטובה ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוויטה (במקור: Evita) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1996 בבימויו של אלן פארקר בכיכובם של מדונה, אנטוניו בנדרס, ג'ונתן פרייס וג'ימי נייל. עלילת הסרט מתארת את סיפור חייה ומותה של אווה דוארטה, לימים - אווה דוארטה דה פרון, החל מהיותה ילדה צעירה מן המעמד הנמוך, ועד להפיכה לגברת הראשונה ולמנהיגה הרוחנית של ארגנטינה. הסרט, אשר מורכב כמעט כולו שירה, מבוסס על המחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס.