stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרלמנט המצרי

| --- | --- |
הסמל הרשמי של הפרלמנט המצרי
 מדינה:  מצרים מצרים
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי
 בתים:  אחד
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  25 בנובמבר 1866 – הווה (158 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  596
 
   מפלגת עתיד האומה: (316)   מפלגת העם הרפוליקנית: (50)   מפלגת אל-ופד החדשה: (26)   מפלגת מגיני המולדת: (23)   מפלגת מצרים המודרנית: (11)   מפלגת הרפורמה והפיתוח: (9)   המפלגה המצרית הסוציאל-דמוקרטית: (7)   מפלגת החירות המצרית: (7)   מפלגת הקונגרס: (7)   מפלגת אל-נור: (7)   מפלגת תגמוע: (6)   מפלגת אל-עדל: (2)   מפלגת רצון הדור: (1)   עצמאיים: (124)
 בחירות
 שיטת בחירות:  בחירת נציגים אישית ובחירת רשימה.
 בחירות קודמות:  2020
 בחירות הבאות:  2025
 מנהיגים
 יושב ראש הפרלמנט:  עלי עבדול עאל
 משכן
 קהיר
 קואורדינטות:  30°02′25″N 31°14′12″E﻿ / ﻿30.040196895447°N 31.236757858462°E﻿ / 30.040196895447; 31.236757858462
 אתר אינטרנט
 www.parliament.gov.eg
 
הפרלמנט המצרי (בערבית: البرلمان المصري) הוא מוסד המהווה את הרשות המחוקקת של רפובליקת מצרים הערבית המורכב מאז 2014 מבית נבחרים יחיד.
כיום מורכב הפרלמנט בשיטה הבאה:
הפרלמנט מורכב מ-596 מושבים, כאשר 448 מושבים נבחרים באמצעות מערכת המועמדות האינדיבידואלית באופן ישיר, 120 נבחרים באמצעות רשימות המפלגות בשיטת  המנצחת-לקחת את הכל, כאשר תחת קטגוריה זו קיימים מכסות לנציגים צעירים, נשים, נוצרים ואנשי מעמד העובדים. בנוסף כ-28 מקומות משוריינים לבחירת הנשיא.
הפרלמנט המצרי הוא בית המחוקקים החמישי בגודלו בעולם והגוף הפרלמנטרי הגדול ביותר בעולם הערבי.
היסטוריה

עד ניסוח החוקה ב-2014 הפרלמנט הורכב משני בתים ולאחר משאל העם במצרים ב-2019 צפוי הפרלמנט לשוב לשיטה זו, אך כרגע מורכב הפרלמנט מבית אחד:
המועצה המייעצת (مجلس الشورى, מַגְלֵס א-שוּרא) – הבית העליון, ובו היו 264 חברים.
אספת העם (مجلس الشعب, מגלס א-שַעב) – הבית התחתון, ובו היו 454 חברים.
שני בתי הפרלמנט מתכנסים בעיר הבירה של מצרים, קהיר.
באחריות הפרלמנט המצרי מצויים תחום החקיקה, אישור מדיניות ממשלת מצרים, אישור תקציב המדינה, פיקוח על הרשות המבצעת, וכן זכות ההצבעה על הדחת נשיא מצרים והצבעת אי אמון בממשלת מצרים והעומד בראשה.
היסטוריה > המבנה הארגוני של הפרלמנט המצרי

הפרלמנט המצרי שינה את מבנו הארגוני לאורך השנים. משנת 1866 ועד 2015 שונה אופי הרשות המחוקקת של מצרים שמונה פעמים, ובין 33 הפרלמנטים שכיהנו בשנים אלו השתנה מספר החברים ונע בין 75 ל-596. נכון ל-2015, על פי חוקת מצרים מורכב הפרלמנט המצרי מאספת העם של מצרים כשבעברה הייתה הבית תחתון  הפרלמנט מקיים דיונים במשך תשעה חודשים בשנה, ובידי נשיא המדינה היכולת לכנסו במהלך תקופות הפגרה. בשנת 1980 הוכנסו תיקונים לחוקת המדינה לשם חיזוק הפרלמנט, אך עוד קיימת ביקורת רבה על יכולתו המוגבלת אל מול סמכויותיו של נשיא המדינה.
בשנת 2012 פורק הפרלמנט על ידי הנשיא מוחמד מורסי ולא התכנס עד לבחירות של שנת 2015, מהבחירות של שנת 2015 ועד 2019 התקיים הפרלמנט במתכונת של בית אחד ובו אספת העם בלבד. בשנת 2019 ולקראת בחירות 2020 צפוי מנגנון בית הנבחרים להשתנות בעקבות משאל העם ב-2019.
היסטוריה > המבנה הארגוני של הפרלמנט המצרי > אספת העם

אספת העם של מצרים נוסדה בשנת 1971 במסגרת אישור החוקה החדשה למדינה הוחלט שבאסיפה יהיו לא פחות מ-350 חברים. החל משנת 2015 ובהתאם לחוקת מצרים (2014) הפרלמנט מורכב מאספת העם בלבד המכילה 596 מושבים, כאשר 448 מושבים נבחרים בבחירה ישירה של מועמדים, 120 מושבים שמורים למפלגה המנצחת עבור ייצוג של נשים, צעירים ונוצרים, 28 מושבים נוספים הם בחירות אישיות של הנשיא. חוקת המדינה קבעה כי מחצית ממושבי האספה יאוישו על ידי "פועלים וחקלאים". כהונתה נמשכת חמש שנים, ופיזורה יכול להיעשות קודם לכן בהוראת הנשיא.
היסטוריה > המבנה הארגוני של הפרלמנט המצרי > המועצה המייעצת

המועצה המייעצת הייתה גוף שנוסד  בשנת 1980 במסגרת תיקון לחוקת מצרים. כהונתה נמשכת שש שנים, ומחצית מחבריה היו מתחלפים מדי שלוש שנים. בין 264 חבריה מונו 88 על ידי נשיא המדינה. תפקידה בחקיקה היה מוגבל, אך אישורה היה נדרש לשינויים בחוקת המדינה ולחתימת הסכמים ואמנות הנוגעים לצורת הממשל ולגבולות המדינה. לנשיא המדינה הייתה שמורה היכולת לפנות למועצה לייעוץ בנושאי מדיניות וחקיקה, והמלצותיה היו מוגשות לנשיא ולאספת העם.
הפרלמנט לאחר בחירות 2015

לאחר הבחירות לנשיאות והבחירות ב-2012 פורק הפרלמנט ולא התכנס מחודש יולי 2012 ועד הבחירות ב-2015.
לאחר בחירות 2015 שונה מבנה הפרלמנט לבית מחוקקים חד-ביתי ובוטל הבית העליון והמועצה המייעצת. הבית התחתון שנקרא אספת העם הפך לרשות המחוקקת היחידה אשר עובדת בפרלמנט ונקרא בית הנבחרים.
ב-11 בספטמבר 2020, הודיעה ועדת הבחירות המצרית כי הבחירות הבאות לפרלמנט ייערכו ב-24 וב-25 באוקטובר 2020
ראו גם

חוקת מצרים (2014)
חוקת מצרים (1923)
ממשלת מצרים
הסנאט (מצרים)
ראוויה עטיה – האישה הראשונה בפרלמנט המצרי
פוליטיקה של מצרים
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  מצרים: הבחירות לפרלמנט ייערכו ב-25-24 באוקטובר, באתר ערוץ 7, 11 בספטמבר 2020
אייזק לי

| --- | --- |
כיתוב תמונה
כיתוב תמונה
 לידה:  4 במרץ 1792 וילמינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1886 (בגיל 94) פילדלפיה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, מינרלוגיה, פליאונטולוגיה, זואולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות לורל היל 
 צאצאים:  Henry Charles Lea, Mathew Carey Lea 
 תרומות עיקריות
 חקר צדפות ותכלילים במינרלים
 
אייזק לי (4 במרץ 1792 - 8 בדצמבר 1886) היה חוקר טבע אמריקאי שעסק בגאולוגיה ופלאונטולוגיה ותרם רבות לזואולוגיה במחקריו על צדפות ולמינרלוגיה בחקר חלוצי על תכלילים במינרלים ובאבני חן.
תולדות חייו

אייזק לי נולד בווילמינגטון שבמדינת דלאוור בארצות הברית, החמישי מבין ילדי משפחת סוחרים קווייקרית. לי למד באקדמיה מקומית בכוונה לעסוק ברפואה, אך בגיל 15 החל לעבוד בעסק מסחרי בפילדלפיה שהיה שייך לאחיו ג'ון, ובסופו של דבר הצטרף אליו כשותף. שם גם יצר קשר ממושך עם הגאולוג המקומי לארדנר ונוקסם (Lardner Vanuxem) אשר איתו יצא לאסוף מינרלים, סלעים ומאובנים, שניהם נבחרו בשנת 1815 לאקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה. בשנת 1818 פרסם לי בעלון האקדמיה את המאמר המדעי הראשון שלו: "דין וחשבון על המינרלים הידועים עתה בסביבת פילדלפיה" (An Account of the Minerals at Present Known to Exist in the Vicinity of Philadelphia).
אייזק לי היה דוגמה מאלפת לחובבן אוטודידקטי שדבקותו בנושא מצומצם הניבה תרומה יסודית ונרחבת למדע. לימודיו של לי התקיימו בסופם של ימי עבודה המלווים בהתחייבויות חברתיות. לאחר שהצטרף בשנת 1821 להוצאה לאור של הכלכלן מתיו קארי ונישא לבתו של קארי, פרנסס אן, הפך לנשיא החברה. לאחר כמה מיתות במשפחתו, מצא לי את עצמו אחראי לצאצאיהם של כמה מקרוביו, ואף התלונן באוזני חברים כי "האל יודע מתי יזדמן לי לשוב ולחקור בענף יפה זה של המדע". בשנת 1851 פרש לי מן ההוצאה לאור כאדם עשיר המלווה במחויבויות חברתיות כיאה למעמדו.
לאחר מותו נתרמה ספרייתו הפרטית לספריית הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
חקר צדפות

לימודי הגאולוגיה הביאו את לי להתעניין בצדפות ולבלות שנים רבות במחקר ובאיסוף של רכיכות מים מתוקים שנשלחו לאקדמיה מנהר אוהיו ושאחיו תומאס אסף בקרבת סינסינטי.
ב-1827 פרסם לי "תיאור של שישה סוגים חדשים של צדפות נחלים" (A Description of Six New Species of the Genus Unio) – קטלוג תיאורי בעיקר של מדגמים מן התצורות השלישוניות של קלייבורן באלבמה. פרסום זה ביסס את המוניטין שלו, וכתביו הבאים נשקלו בכובד ראש. הטיפוגרפיה והאיורים, נאמר לו, נראו "כעבודת דפוס שיצאה לאור בסדנאות הטובות באירופה". בנוסף לצדפות פיענח לי את המבנה העוברי של 38 סוגי צדפות נחלים ותיאר את הרקמות הרכות של 234 סוגים נוספים.
בניגוד למלומדים בני זמנו, ויכוחיו עם עמיתיו לא גלשו לטינה אישית. הגאולוג לואי אגסי (Louis Agassiz) ערער על דיווחיו של לי בנוגע לטביעות הרגל של זוחל (Sauropus primeavus) באבן חול אדומה מעידן קדום וסבר כי אף יצור נושם אוויר לא התקיים קודם להיווצרות אבן חול מעידנים מאוחרים יותר. לי שמר על עמדתו במונוגרפיה מנוסחת ומאוירת היטב, אשר יצאה גם במהדורה מוגדלת מלווה בליתוגרפיה של טביעת הרגל בגודלה הטבעי. בסופו של דבר, אכן הוכח כי יצורים נושמי אוויר נמצאו בתצורות נוספות.
תכלילים במינרלים

אייזק לי היה אספן נלהב של מינרלים ואבני חן והראשון לכתוב על תכלילים. קדמו לו מדענים שהתלהבו מהם, אך לי היה הראשון להשתמש במונח תכלילים (Inclusions) במינרלים ובסלעים. שנותיו הארוכות היו מוקדשות למחקר מיקרוסקופי של תכלילים, והוא צבר אוסף ניכר של מינרלים וצדפות אשר נתרם לסמית'סוניאן. האוסף שהותיר כולל כ-10,000 דוגמאות של אבני אודם, ספיר, כריזובריל, טורמלין, גארנט, קוורץ ואבנים אחרות, והוא ממוין ומלווה באיורים המראים את התכלילים המעניינים.
לי פרסם שלושה מסמכים על תצפיותיו, ואלה היוו יסוד להתפתחות חקר התכלילים באבני חן ובמינרלים:
רשימות על גבישים מיקרוסקופיים הכלולים במינרלים אחדים (Notes On Microscopic Crystals Included In Some Minerals),‏ 1869
רשימות נוספות על גבישים מיקרוסקופיים הכלולים במינרלים אחדים (Further Notes on Microscopic Crystals in some of the Gems),‏ 1869
רשימות על "תכלילים" באבני חן (Notes on “Inclusions” in Gems),‏ 1877
לי נטה לגישה שונה במקצת מקודמיו. במקום הכללה מורפולוגית, כימית ופיזיקלית של תוכן הגבישים, הוא התעניין יותר במיון הסוגים השונים ואסף בלהיטות חומר על אופיים של סוגי התכלילים בקורונדום, בקבוצת הגארנט, בטופז, בספינל ובקוורץ. עבודתו של לי התמקדה בעיקר באבני חן, בעיקר עקב משיכתו לקסמן הרב, כמו גם בשל העובדה שפניהן המלוטשים סיפקו חלון מושלם להתבונן דרכו ולבחון את התכלילים. עד היום מסווגים תכלילים במינרלים ובאבני חן לפי גישתו של לי:
תכלילים פרוטוגנטיים - נוצרו עוד לפני תחילת ההתגבשות ונלכדו בתוך הגביש בשלבי התגבשות שונים
תכלילים סינגנטיים – נוצרו בשלבים שונים במקביל להתגבשות הגביש
תכלילים אפיגנטיים - נוצרו לאחר סיום תהליך ההתגבשות
תארים והכרה

אייזק לי כיהן כנשיא האקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה ושימש כסגן נשיא החברה הפילוסופית האמריקאית (שם גם היה יושב ראש של ועדות הכספים והפרסומים). ב-1852 קיבל תואר כבוד LL.D מאוניברסיטת הרווארד והיה חבר או עמית במספר אקדמיות במדינות אחרות. בביקוריו באנגליה ובאירופה בשנת 1832 ובשנים 1852–1853 התקבל לי בחום על ידי אלכסנדר פון הומבולדט, ויליאם באקלנד, צ'ארלס לייל, רודריק מרצ'ינסון ואדם סדג'וויק. הוא בחן ונתן שם לדגימות של צדפות נחלים במוזיאון הבריטי, בגן הבוטני Jardin des Plantes בצרפת ובאוספים פרטיים.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה חלקית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373518105171  BIBSYS: 1073305  CiNii: DA10994500  GND: 117612804  ICCU: RMSV037770  ISNI: 0000 0000 8417 1413  LCCN: n87828876  NARA: 10572379  NLG: 254630  NTA: 130912395  SNAC: w62v2gxq  SUDOC: 144788829  VIAF: 122378492   WorldCat (עם VIAF): 122378492 
מאובני צדפות בגיר מתקופת היורה מדרום ישראל
איור של אייזק לי משנת 1869 המתאר תכלילים במינרלים
יוסף לרון

יוסף לרון (לרנר) (17 בדצמבר 1899 – 22 בנובמבר 1972) היה איש ציבור, אספן אמנות יהודית ודוקטור למשפטים.
לרון היה ממנהיגי הציונות ברומניה שעלה לארץ ישראל לאחר עליית הנאצים, ערב מלחמת העולם השנייה, ומילא תפקידים ציבוריים שונים, החל בשליחות הסוכנות היהודית וקרן היסוד לאמריקה הדרומית, עבור להיותו הציר הראשון של מדינת ישראל בוורשה והממונה על הביטוח במשרד האוצר. היה מייסד ויו"ר אגודת ידידי בצלאל, אספן ייחודי ונלהב של אמנות יהודית, אשר במסירותו ותמיכתו באמנים היהודים הצליח להרכיב אוסף אמנותי בעל משמעות תרבותית.
תמונתו של יוסף לרון
ביוגרפיה

לרון נולד בשנת 1899 בעיירה טארוטינו שבבסרביה, אזור אקאר-מאן, באותו זמן חלק מרוסיה. במקור שם משפחתו היה לרנר ולימים עוברת השם ללרון כשמונה בשנת 1950 על ידי מדינת ישראל לייצג אותה כחלק משירות החוץ.
הוריו, מאיר ושרה לרנר, היו תעשייני בדים ושמן והבית היה מסורתי וציוני והוא למד בבית ספר יסודי רוסי. במקביל מילדות למד עברית עם מורים פרטיים. בנעוריו נשלח לאודסה ללמוד בגימנסיה יהודית פרטית בה סיים את לימודיו התיכוניים.
אהבתו לאמנות החלה כבר בילדותו. הוא קרא בעיתון לילדים "בן שחר", שהיה תוספת לשבועון לנעורים השחר ושם נתוודע לראשונה להעתקים מיצירות של טובי האמנים היהודיים באותה התקופה, אשר השאירו עליו רושם בל ימחה וברבות הימים אסף מיצירותיהם.
בקיץ 1917, עם תם לימודיו בתיכון, עבר לסנקט פטרבורג (לנינגראד), שם החל ללמוד בבית הספר הגבוה להנדסת רכבות ודרכים, אך בשל הסיכון לחייו עקב המהפכה נאלץ לעזוב את פטרבורג ולשוב לטארוטינו.
עם סיפוח בסרביה לרומניה עבר ליאשי ושם נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה. באותם ימים הוקמה רשת ענפה של בתי ספר עבריים בבסרביה והוא קיבל על עצמו להורות מתמטיקה ועברית בבית ספר תיכון בעיירה טאלאנאשטי ואחר כך לימד גם בטארוטינו. ב-1923 הכיר, התאהב ונישא לרוזה מאירסון, אז סטודנטית לרפואה ולימים רופאת נשים. את לימודי המשפטים ביאשי נאלץ לעזוב בשל ההסתה הפרועה של קוזא, אנטישמי נודע לשמצה שהיה מורה למשפטים, ולפיכך השלים את לימודי המשפטים מאוחר יותר בבוקרשט וקיבל שם תואר ד"ר למשפטים.
בקישינב הצטרף למערכת העיתון היהודי היומי " אונזער צייט" שנוסד מטעם מפלגת "צעירי ציון", בה היה חבר ופעיל החל מ-1917.
ב-1924 עברו בני הזוג לבוקרשט, שם יסד את מפלגת צעירי ציון ונתמנה למזכיר ראשי של הקרן הקיימת לישראל. במהלך לימודי המשפטים הקדיש את רוב זמנו לענייני ציבור. הוא סיים את לימודיו ב-1927 והחל לעבוד כעורך דין בבוקרשט. לאחר מכן נתמנה בבוקרשט למנהל חברת הביטוח "פניקס", עסק בעסקי ביטוח בהיקף רחב ועשה בהם חיל. הוא גם היה כתב של סט"א ושל "מארגען ז'ורנאל" בניו יורק. היה ציר בשבעה קונגרסים ציוניים ואף מועמד לציר הפרלמנט הרומני.
עם עליית הנאצים לשלטון ובהיותו ציוני נלהב החליט לעלות לארץ ועלה עם בני משפחתו ב-1938. לאחר עלייתם לארץ התגוררה המשפחה בירושלים וד"ר יוסף ניהל את הסניפים של חברות הביטוח "ציון" ו"יהודה". באותו זמן החל להתעניין באופן רציני באמנות ורכש תמונות ככל שהשיגה ידו. בתם מלחמת העולם השנייה נשלח לאמריקה הלטינית לגייס הון להשקעות במפעלים כלכליים בארץ.
עם פרוץ מלחמת השחרור חזר לארץ והחל לעבוד בסוכנות היהודית במחלקה הכלכלית. לאחר מכן עבר לעבוד בממשלה, תחילה כמפקח על ההספקה בירושלים ולאחר מכן נתמנה להיות הציר הראשון של מדינת ישראל בוורשה שבפולין. בשובו לארץ עבד במשרד האוצר והיה המפקח על הביטוח בין השנים 1955–1964.
ביתם של ד"ר רוזה ויוסף לרון שימש בית ועד לאמנים, הבאים מרחוק ומקרוב ונודע בהכנסת אורחים חמה ולבבית, בידידות, מסירות ובתמיכה שהציע לאמנים. בנוסף נודעה גם ספריית האמנות שבנה במשך שנים רבות בלהט ובאהבת האמנות. אף כי מדובר במפעל אישי, ניסה לרון דרך אוסף האמנות שלו ליצור תמונה כוללת של היצירה הלאומית היהודית, בהקמת אוסף של אמנות יהודית שעליה נמנים אמנים יהודים מחוץ לישראל ואמנים ישראליים שעיקר פועלם בישראל.
לרון נפטר ב-1972 ונקבר בהר המנוחות.
האוסף

באוסף של ד"ר לרון תפסו מקום של כבוד שתי חטיבות של אמנים, זו של אסכולת פריז וזו של ישראל. אמנים אלו עיצבו את המראה הכולל של היצירה היהודית בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם וגם בתקופה שלמן קום המדינה ועד לאחר מלחמת ששת הימים.
על אף הרבגוניות בתפיסות ובזרמים, בביטויים אישיים וקולקטיביים, ביטא האוסף יצירה אמנותית גדולה, שיצרו אותה אמנים יהודים, ובכח יצירתם זו שיוו פנים חדשות לתרבות הלאומית. כשנפטר בשנת 1972 האוסף שהיה ברשותו נתרם ברובו למוזיאונים בארץ ובחלקו נמכר לאספנים פרטיים.
משפחתו

לד"ר יוסף ורעייתו ד"ר רוזה לרון, רופאת נשים, נולד בשנת 1931 בבוקרשט בן, אפרים עלי לרון. אפרים לרון גדל בירושלים, סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בהצטיינות והיה שופט ונשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע עד לפרישתו בשנת 2000 מכס השיפוט.
לקריאה נוספת

גבריאל טלפיר, 85 אמנים יהודים באוסף של ד"ר יוסף לרון בירושלים (1865-1965), גזית – ירחון לאומנות ולספרות, תשכ"ה 1965
יוסף לרון, באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו
יוסף לרון, רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון
הערות שוליים

↑  יוסף לרון באתר GRAVEZ
↑  נועם שרביט, ‏נפטר השופט אפרים לרון, לשעבר נשיא ביהמ"ש המחוזי בבאר-שבע, באתר גלובס, 19 ביוני 2006
יום אנזא"ק

| --- | --- |

טקס השחר באנדרטת המלחמה של אוסטרליה המערבית שבפארק קינגס שבעיר פרת', 2009
 מדינה:  אוסטרליה, ניו זילנד 
 סוג:  חג ציבורי 
 סיבה:  יום נחיתת כוחות אנזא"ק בגליפולי ב-25 באפריל 1915
 מועד
 תאריך:  25 באפריל
 
יום אנזא"ק (באנגלית: Anzac Day) הוא יום זיכרון לאומי המצוין באוסטרליה ובניו זילנד שמנציח בהרחבה את כל האוסטרלים והניו זילנדים "ששירתו ומתו בכל המלחמות, העימותים ובמשימות שמירת השלום" ואת "התרומה וההקרבה של כל אלו ששירתו". יום זה מצוין מדי שנה ב-25 באפריל ובמקור צוין לכבודם של חיילי גיסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים שלחמו במערכת גליפולי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.
יום אנזא"ק מצוין גם באיי קוק, בניואה, בפיטקרן ובטונגה ובעבר גם צוין בפפואה גינאה החדשה ובסמואה.
היסטוריה

יום אנזא"ק מציין את יום השנה לפתיחת מערכת גליפולי, המערכה הראשונה במלחמת העולם הראשונה, במסגרתה נגרמו אבדות כבדות בנפש לכוחות הצבא של אוסטרליה וניו זילנד. ראשי התיבות אנזא"ק (ANZAC) מייצגות את שמו של כוח המשלוח האוסטרלי והניו זילנדי, שנשלח לסייע לצבא הבריטי, ונקרא "הקורפוס [הגיס] האוסטרלי והניו זילנדי" (באנגלית: Australian and New Zealand Army Corps), ולכן החיילים, שנכללו בכוח זה, נודעו בכינוי Anzacs (אנזא"קים). יום אנזא"ק נותר כאחד מהמועדים הלאומיים החשובים ביותר הן באוסטרליה והן בניו זילנד, מקרה נדיר בו שתי מדינות ריבוניות חולקות לא רק את יום הזיכרון הלאומי שלהן, אלא גם ששמו של אותו יום זהה בשתי המדינות וכולל אזכור לשתיהן. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, היו אוסטרליה וניו זילנד דומיניונים של האימפריה הבריטית כבר במשך 13 ו-7 שנים, בהתאמה.
היסטוריה > מערכת גליפולי

ב-1915 הקימו בריטניה וצרפת חיל משלוח משותף של מדינות ההסכמה, שנועד לכבוש את חצי האי גליפולי. המטרה של המבצע הייתה לפתוח נתיב ימי אל האימפריה הרוסית דרך הים השחור, לכבוש את קונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, שהייתה בעלת ברית של הקיסרות הגרמנית, ואולי אף להוציא את האימפריה העות'מאנית מהמלחמה. חיל המשלוח הבריטי כלל גם קורפוס מהדומיניונים של בריטניה הגדולה, אוסטרליה וניו זילנד, שקיבל את ראשי התיבות אנזא"ק. כוחות מדינות ההסכמה נחתו בגליפולי ב-25 באפריל, ונתקלו בהתנגדות עזה מצד הארמייה החמישית של האימפריה העות'מאנית בפיקוד אוטו לימן פון זאנדרס, שהגנה על חצי האי. מה שנועד להיות מכה ניצחת שתוציא את העות'מאנים מהמלחמה הפך עד מהרה למבוי סתום והמערכה נגררה במשך שמונה חודשים. בראשית שנת 1916 פונו כוחות מדינות ההסכמה מגליפולי לאחר ששני הצדדים ספגו אבדות כבדות. אבדות צבאות מדינות ההסכמה כללו ב-21,255 הרוגים מהממלכה המאוחדת (מתוכם כ-4,000 היו אירים), כ-10,000 הרוגים מצרפת, 8,709 הרוגים אוסטרלים, 2,779 הרוגים מניו זילנד ו-1,358 הרוגים מהראג' הבריטי. החדשות על הנחיתה בגליפולי השפיעו עמוקות על העורף האוסטרלי והניו זילנדי ועד מהרה הפך יום הנחיתה הראשונה בגליפולי, 25 באפריל, ליום זיכרון, בו זוכרות שתי האומות את ההקרבה של הלוחמים שנפלו במערכת גליפולי.
אף על פי שהמערכה בגליפולי כשלה בהשגת יעדיה הצבאיים, פועלם של הכוחות האוסטרלים והניו זילנדים במערכה זו גרם להנחלת מורשת בלתי נתפסת אך רבת עוצמה. יצירתו של מה שנודע בכינוי "רוח אנזא"ק" (Anzac spirit או Anzac legend) הפכה לחלק חשוב של הזהות הלאומית של שתי האומות. רוח זו עיצבה את האופן שבו אזרחי שתי המדינות ראו הן את העבר שלהן והן את הבנת ההווה שלהן. גבורתם של החיילים שלחמו במערכה הכושלת בגליפולי הפכה את הקרבתם לזיכרון אייקוני באוסטרליה ובניו זילנד ולעיתים קרובות ניתן לזקוף לזכותה את תחושת העצמאות שלהן.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפך יום אנזא"ק כיום לזכרם של האוסטרלים והניו זילנדים שנפלו במלחמה ובשנים שלאחריה. משמעות היום הורחבה כך שכללה את זכרם של כל אלו שנהרגו בפעילות הצבאית של שתי המדינות.
יום אנזא"ק צוין לראשונה באנדרטת המלחמה של אוסטרליה בקנברה ב-1942, אך בשל ההוראות הממשלתיות למניעת כינוסים ציבוריים גדולים כאמצעי זהירות כנגד תקיפות אוויריות יפניות, היה זה אירוע מצומצם ולא התקיימו צעדה או טקס זיכרון. מאז התקיימו באנדרטת המלחמה טקסי יום אנזא"ק מדי שנה.
בניו זילנד חלה עלייה בפופולריות של יום אנזא"ק בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. עם זאת, הייתה פופולריות זו קצרת ימים ובשנות החמישים הפכו ניו זילנדים רבים להיות עוינים או אדישים כלפי היום. חלק ניכר מהסיבות למגמה זו קשור לאיסור על פתיחת בתי עסק ביום אנזא"ק והאיסור שהוטל על ידי רשויות מקומיות רבות על קיומם של אירועי ספורט ואירועי בידור באותו יום. ההתמרמרות על כך גברה בעיקר בשנים 1953 ו-1959, כאשר חל יום אנזא"ק בשבת. ויכוח ציבורי רחב התקיים בסוגיה ורבים קראו להעביר את היום ליום ראשון הסמוך או לבטלו לחלוטין. ב-1966 חוקק "חוק יום אנזא"ק" שאפשר את קיומם של אירועי ספורט ובידור החל משעות אחר הצהריים.
החל משנות השישים, אך בעיקר בשנות השבעים והשמונים, הפך יום אנזא"ק בהדרגה להיות נושא שנוי במחלוקת באוסטרליה ובניו זילנד. המחאות כנגד מלחמת וייטנאם היו חיזיון נפרץ ביום אנזא"ק באותן שנים. ב-1967 הביעו שני חברי תנועת הנוער הפרוגרסיבית השמאלית בקרייסטצ'רץ' מחאה זוטא במהלך טקס יום אנזא"ק, בהניחם זר כמחאה נגד מלחמת וייטנאם. בסופו של דבר הם הורשעו על עבירה על הפרת הסדר הציבורי. ב-1978 הניחה קבוצת נשים זר שהוקדש לכל הנשים שנאנסו ונהרגו במהלך המלחמה והתנועות הפמיניסטיות, התנועות לזכויות הלהט"ב ופעילי השלום, ניצלו את ההזדמנות למשוך תשומת לב למטרותיהם בהזדמנויות שונות במהלך שנות השמונים. בשנות השמונים קיימו התנועות הפמיניסטיות האוסטרליות מדי שנה ביום אנזא"ק צעדת מחאה כנגד מעשי האונס והאלימות במלחמה.
לאחר שנות השמונים התגבר העניין ברחבי העולם במלחמת העולם הראשונה ובטקסי הזיכרון הקשורים אליה. באוסטרליה ובניו זילנד חלה עליה בנוכחות הקהל בטקסי יום אנזא"ק כשאנשים צעירים גילו בטקסים עניין מיוחד. המחאות והמחלוקות נעשו נדירות יותר ויותר.
עד 1981 קיימה פפואה גינאה החדשה טקסים לזכר הנופלים במלחמותיה ביום אנזא"ק. מאז הועבר יום הזיכרון הלאומי של המדינה ל-23 ביולי, יום תחילת פעילותו של גדוד חיל הרגלים הפפואני כנגד היפנים באוואלה ב-1942 במהלך קרב שביל קוקודה.
היסטוריה > תחייה

בעקבות מעורבותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם הגיעה ההתעניינות באירועי יום אנזא"ק לנקודת השפל הנמוכה ביותר שלה. ב-26 באפריל 1975 כיסה העיתון The Australian את יום אנזא"ק של אותה שנה בכתבה אחת בודדה. עם זאת, בשנים האחרונות נרשמו שיאים בנוכחות הקהל בטקסים, תוך עליית שיעור נוכחותם בטקסים של צעירי אוסטרליה. רבים מהם מתעטפים בדגל אוסטרליה, לובשים חולצות טי בצבעי ירוק וזהב ומקעקעים את דגל אוסטרליה על גופם. תופעה זו נתפסה על ידי רבים כמשקפת את שאיפת הדורות הצעירים באוסטרליה להוקיר את ההקרבה של הדורות הקודמים.
האוסטרלים והניו זילנדים מכירים ב-25 באפריל כהזדמנות טקסית לשקף את המחיר הכבד של המלחמה ולזכור את אלו שנלחמו ואיבדו את חייהם למען ארצם. טקסי הזיכרון והצעדות מתקיימים עם שחר, שעת תחילת הנחיתות בגליפולי ב-1915, בעיקר באנדרטאות הזיכרון בערים ובעיירות בשתי המדינות ובאתרים מחוץ להן בהם התרחשו קרבות עקובים מדם בהם השתתפו בני שתי האומות, כמו אנדרטת וייר-ברטונה בצרפת וגליפולי שבטורקיה.
אחת המסורות של יום אנזא"ק היא שתיית המשקה הקרוי Gunfire (קפה בתוספת רום) זמן קצר לאחר טקסי השחר והיא נועדה להנציח את שתיית משקה זה על ידי החיילים לפני תחילת הקרבות. מאוחר יותר במהלך היום מתאספים חיילים לשעבר ונפגשים כדי להצטרף לצעדות ברחובות הראשיים של הערים והעיירות.
טקס השחר

לאחר מלחמת העולם הראשונה, שאפו החיילים ששבו מהחזית שרעותם עם הנופלים תתבטא באותם רגעים שקטים ושלווים שלפני עלות השחר. בעקבות הקשר הסמלי עם הנחיתות בגליפולי שבוצעו באותן שעות, טקס משמרות השחר הפך לצורה המקובלת של טקסי הזיכרון של יום אנזא"ק במהלך שנות העשרים.
טקס השחר הרשמי הראשון התקיים מול "אנדרטת סידני" (Sydney Cenotaph) ב-1927. טקסי השחר היו במקור פשוטים מאוד ועל פי כללי הטקס הפשוטים ביותר. במקרים רבים הם הוגבלו להשתתפותם של ותיקי המלחמה בלבד. הטקס שהתקיים לאחר מכן בשעות היום היה מיועד למשפחות ולקהל הרחב וטקס השחר היה מיועד כאמור לחיילים ששבו מן החזית כדי שיוכלו להרהר ולהיזכר בחבריהם הנופלים שאתם היה להם קשר מיוחד.
לפני עלות השחר הצטוו ותיקי המלחמה לעמוד דום ואז הוכרזו שתי דקות דומייה. הטקס התחיל בנגינת תרועת האבל Last Post והסתיים בתרועת ההשכמה (אנ'). בתקופות מאוחרות יותר עודדו המשפחות השכולות ואנשים צעירים לקחת חלק בטקס השחר והטקסים בבירות מדינות אוסטרליה הפכו לטקסים רבי משתתפים. על בסיס שינוי זה, הפכו הטקסים ליותר מורכבים, הוכנסו בהם המנונים וקטעי קריאה. סדר הדברים בטקסים כולל: הקדמה, המנון, תפילה, נאום, הנחת זרים, קטע קריאה, נגינת ה-Last Post, דקת דומייה, תרועת ההשכמה, ונגינת ההמנונים הלאומיים של אוסטרליה ושל ניו זילנד. בטקס שנערך לאחר מכן באנדרטת המלחמה של אוסטרליה, מניחות המשפחות פרחי פרג אדום מלאכותיים לצד שמותיהם של יקיריהם על קיר התהילה של האנדרטה. באוסטרליה, נענדים לעיתים ענפי רוזמרין על דשי הבגדים ובניו זילנד משמשים לצורך זה פרחי פרג.
הטקסים ברחבי העולם > אוסטרליה

יום אנזא"ק הוא יום לאומי ציבורי ונחשב על ידי אוסטרלים רבים כאחד הימים החגיגיים ביותר במשך השנה. צעדות בהשתתפות ותיקי כל מלחמות העבר, לצד אלו שמשרתים בשירות פעיל בהווה בכוחות ההגנה של אוסטרליה (סדירים ומילואים), ותיקי המלחמות מקרב צבאות בעלות הברית, חניכי הפנימיות הצבאיות, חברי הליגה האווירית של אוסטרליה, חברי תנועת הצופים באוסטרליה וארגונים לובשי מדים אחרים, מתקיימות בערים ובעיירות ברחבי המדינה. צעדות יום אנזא"ק המתקיימות בערי הבירה של מדינות אוסטרליה משודרות בשידור ישיר בטלוויזיה. לאחר אירועים אלו מתקיימים בדרך כלל מפגשים של ותיקי המלחמות בפאבים או במועדוני "ליגת החיילים המשוחררים של אוסטרליה" (Returned and Services League of Australian – RSL). מפגשים אלו כוללים לעיתים קרובות את המשחק Two-up, סוג של משחק הטלת מטבע שהיה חביב בעבר על חיילי אנזא"ק. ברוב המדינות והטריטוריות של אוסטרליה אסורים משחקי הימורים מחוץ למקומות מורשים. עם זאת, בשל משמעותה של מסורת זו, משחק זה חוקי רק ביום אנזא"ק.
אף על פי שאיחוד אוסטרליה התקיים כבר ב-1901, מקובל שהזהות הלאומית של אוסטרליה חושלה במהלך השנים הרוויות בדם של מלחמת העולם הראשונה והאירוע המשמעותי ביותר במלחמה זו עבור רוב האוסטרלים היה מערכת גליפולי. דר' פול סקרבלס מאוניברסיטת אוסטרליה הדרומית ציין שהעניין הציבורי ביום אנזא"ק המשיך לגבור. איומי מתקפת טרור על אתר הטקס בגליפולי ב-2004, לא מנעו מ-15,000 אוסטרלים לקיים את מסע העלייה לרגל לטורקיה כדי לכבד את זכרם של חיילי אנזא"ק שנפלו במערכה.
אף על פי שאירועי הזיכרון מתקיימים תמיד ב-25 באפריל, מקיימות רוב המדינות והטריטוריות של אוסטרליה את יום אנזא"ק ביום שני כאשר 25 באפריל נופל ביום ראשון. כאשר התאריך נופל ביום שני של חג הפסחא (כפי שאירע ב-2011), נדחה יום אנזא"ק ליום שלישי. ההחלטה על כך התקבלה בפגישת מועצת ראשי הממשלות של מדינות וטריטוריות אוסטרליה בשנת 2008, בה הוסכם על חתירה לאחידות בנוהג זה. עם זאת, ב-2009 דחתה המועצה המחוקקת של טסמניה הצעת חוק לאפשר את דחיית יום אנזא"ק כאמור.