stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ושתי בניאן

| --- | --- |

ושתי בניאן
 לידה:  1945 (בת 79 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jennifer Vashti Bunyan 
 מוקד פעילות:  ניוקאסל, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1965–1970, ‏ 2002
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד 
 סוגה:  בארוק פופ, אינדי פולק,  פולק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ושתי בניאן (באנגלית: Vashti Bunyan;‏ נולדה ב-1945) היא זמרת-יוצרת בריטית. בניאן פעלה באמצע שנות השישים, ואלבומה הראשון, Just Another Diamond Day, זכה להצלחה מועטה בזמנו ובניאן פרשה מעולם המוזיקה. אולם במהלך השנים החל האלבום לזכות במעמד ובפופולריות מחודשת.
ביוגרפיה

ניאן נולדה בניוקאסל שבבריטניה בשנת 1945. היא החלה לימודים בבית הספר לאמנות באוניברסיטת אוקספורד, אבל סולקה מהלימודים לאחר שלא הופיעה לשיעורים. בגיל 18 נסעה לניו יורק, שם גילתה את המוזיקה של בוב דילן כשראתה את האלבום "The Freewheelin' Bob Dylan", והחליטה שהיא מעוניינת בקריירה במוזיקה. כשחזרה ללונדון החלה לעבוד עם אנדרו לוג אולדהם, המפיק של להקת הרולינג סטונז, ובעזרתו הוציאה ביולי 1965 את הסינגל הראשון שלה, בהוצאת חברת התקליטים דקה. במאי 1966 הוציאה את סינגל נוסף, Train Song, בהוצאת קולומביה.
בשנת 1968 החלה לכתוב את החומרים לאלבומים הראשון בעת שטיילה עם חברה, האמן דונובן, באזור האיים החיצוניים של סקוטלנד בעזרת סוס וכרכרה במטרה להצטרף לקומונה של אמנים.
בשנת 1970 יצא אלבומה הראשון, Just Another Diamond Day, אותו הקליטה בשנת 1969 בעזרת המפיק ג'ו בויד. האלבום לא זכה להצלחה רבה, ובניאן עזבה את עולם המוזיקה כשהיא מאוכזבת. היא עברה לאירלנד, ולאחר מכן לסקוטלנד, והתמסרה לגידול שלושת ילדיה. במהלך השנים אלבומה הראשון החל לזכות בהצלחה מחודשת ובקהל מעריצים חדש. בשנת 2000 יצא מחדש בתקליטור.
בשנת 2005 הקליטה את אלבומה השני, Lookaftering, אשר הופק על ידי המלחין מקס ריכטר, כ-35 שנים לאחר אלבומה הראשון, ויצא בלייבל FatCat Records. ביולי 2014 הודיעה על אלבומה השלישי, Heartleap.
חוסה אנריקה מויאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1910 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  22 במאי 1998 (בגיל 87) קנברה, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  פיזיקה מתמטית 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקווארי 
 תלמידי דוקטורט:  Peter Brockwell, Peter Ney, David Albert Edwards, Sharaschandra R. Adke, Christopher Heathcote 
 בן או בת זוג:  Ann Moyal (1962–22 במאי 1998) 
 
חוסה אנריקה מויאל (ספרדית: José Enrique Moyal, בישראל נקרא יוסף הנרי מויאל. בניכר כונה ג'וֹ; 1 באוקטובר 1910 - 22 במאי 1998) היה מתמטיקאי-פיזיקאי אוסטרלי יהודי. עסק, בין השאר, במכניקת הקוונטים, הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסת חשמל וסטטיסטיקה.
נולד ב-1910 במזרח ירושלים העות'מאנית. אביו היה דוד מויאל, עורך-הדין המוסמך היהודי הראשון בארץ ישראל, בנו של יוסף מויאל. אמו הייתה קלרה קלמי, מורה מצרפת, בתו של חיים קלמי. מאביו ירש נתינות ספרדית ואת התואר ביי. ב-1915 התגרשו הוריו, ואמו עזבה למצרים. מויאל גדל בתל אביב, ולמד בגימנסיה הרצליה, מחזור י"ז.
בשנת 1928 עבר ללמוד הנדסת חשמל בגרנובל. ב-1930 חזר לתל אביב ועבד כמהנדס. תוך זמן קצר נסע ללימודים נוספים בפריז, שם נישא לשושנה פּוֹלָק, פליטה יהודית מהיידלברג. בתום לימודיו השתקעו בתל אביב. בשנת 1937 חזר עם אשתו ובתו לפריז ללימודי סטטיסטיקה ופיזיקה תאורטית. בשנת 1939 עבד במשרד האוויר של צרפת (האחראי על חיל האוויר), שם חקר פעפוע של גזים רעילים ובמסכי עשן. כאשר פריז נכבשה על ידי הנאצים ב-1940, נמלט ללונדון דרך בורדו. בבריטניה עבד בחברת המטוסים דה הבילנד, חקר את תכונותיהם של חומרים דמויי גומי, ועסק בפיזיקה תאורטית בבלפסט ובמנצ'סטר.
תרומתו הידועה ביותר היא לניסוח המתמטי של מכניקת הקוונטים במרחב הפאזה, בהתבסס על רעיונות של יוג'ין ויגנר, הרמן וייל, ג'ון פון נוימן ובמקביל להילברנד חרונבולד. זהו ניסוח המבוסס על פונקציית קוואזי-הסתברות (פונקציית ויגנר) ופונקציות אחרות במרחב הפאזה, במקום על וקטורי-מצב ואופרטורים ליניאריים במרחב הילברט, עליהם מבוסס ניסוח דיראק. ניסוח זה יוצר הקבלה בין מכניקת הקוונטים לבין מכניקה סטטיסטית ומכניקה אנליטית, והוא שימושי במיוחד באופטיקה קוונטית. קוונטיזציה בניסוח זה מכונה גם קוונטיזציית מויאל. מכפלת אופרטורים מוחלפת במכפלת מויאל, והפעולה המקבילה ליחס החילוף ולסוגרי פואסון נקראת סוגרי מויאל. מאמרו בנושא פורסם בשנת 1949, לאחר מחלוקת ממושכת עם פול דיראק.
בשנת 1951 ביקר במכון ויצמן למדע, אך לא מצא שם משרה במתמטיקה עיונית. לישראל לא חזר עוד. ב-1955 התגרש מאשתו. היו להם שני ילדים: אורה אילנה ודוד. בשנת 1957 עבר לאוסטרליה, וב-1963 נישא שם להיסטוריונית אן מוזלי. ב-1964 עבר לארצות הברית ועבד במעבדה הלאומית ארגון ליד שיקגו. ב-1972 חזר לאוסטרליה שם היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מקווארי בסידני. אוניברסיטה זו מעניקה מדי שנה את מדליית מויאל עבור מחקר בפיזיקה, מתמטיקה וסטטיסטיקה.
לקריאה נוספת

Ann Moyal, "Maverick Mathematician: The Life and Science of J.E. Moyal," ANU E-press, 2006, ISBN 978-1920942588, accessed by http://epress.anu.edu.au/maverick_citation.html
זיגורד הראשון, מלך נורווגיה

זיגורד מגנוססון (בנורווגית: Sigurd Magnusson; היה ידוע גם בכינוי זיגורד הצלבן, בנורדית עתיקה: Sigurðr Jórsalafari, בנורווגית: Sigurd Jorsalfar;‏ 1090 – 26 במרץ 1130) היה מלך נורווגיה מ-1103 ועד מותו תחת השם זיגורד הראשון. תקופת שלטונו, יחד עם אחיו אייסטיין הראשון, עד למותו של זה ב-1123, נחשבה על ידי היסטוריונים כתור הזהב של ממלכת נורווגיה של ימי הביניים. בנוסף הוא התפרסם כמי שהוביל את מסע הצלב הנורווגי בין השנים 1107 – 1110, וכך הוא קנה לעצמו את הכינוי "הצלבן".
ראשית חייו

זיגורד היה אחד משלושת בניו של מגנוס השלישי, מלך נורווגיה. השניים האחרים היו אייסטיין ואולף. שלושתם נולדו לאימהות שונות והיו ילדים לא חוקיים. למרות זאת, לכל שלושת בניו של המלך הייתה זכות שווה לרשת את כס המלכות וכדי להימנע מסכסוכים וממלחמות, מלכו השלושה במשותף על הממלכה החל משנת 1103.
בתחילה חלק זיגורד את המלוכה עם שני אחיו, אך לאחר מות אולף ב-1115 ומות אייסטיין ב-1123, הוא נותר כמלך יחיד. עוד לפני הכרזתו כמלך הוא נשא את התארים מלך האיים ורוזן אורקני, למרות שלאחר מכן הוא העביר את תואר הרוזן מאורקני להוקון פאולסון, בנו של פול תורפינסון.
היסטוריונים רבים רואים את תקופת מלכותם של זיגורד ושל אייסטיין כתור הזהב של ממלכת נורווגיה בימי הביניים. הממלכה פרחה והתרחבה והשיגה הכרה בינלאומית הודות להשתתפותו של זיגורד במסע הצלב.
המסע יחד עם אביו

ב-1098 התלווה זיגורד לאביו, מגנוס השלישי, במסעו לאיי אורקני, לאיים ההברידיים ולים האירי. באותה שנה הוענק לו התואר רוזן אורקני, בעקבות הדחתם המהירה של מי שנשאו קודם את התואר, האחים פול וארלנד תורפינסון. בנוסף הוא הוכרז כמלך האיים, בעקבות הפלתו של המלך הקודם על ידי אביו של זיגורד. למרות שמגנוס לא היה אחראי באופן ישיר למותו של מלך האיים הקודם, הומלך זיגורד על הממלכה עקב כיבושה על ידי אביו. הייתה זו הפעם הראשונה בה הייתה ממלכת האיים בשליטה ישירה של מלך נורווגי. לא ברור אם זיגורד שב לנורווגיה יחד עם אביו ב-1098, אך ידוע שהוא היה באורקני כאשר מגנוס שב לשם ב-1102 במסעו השני. בהיותו שם, התנהל משא ומתן על ברית נישואים בין מגנוס לבין מוריכרטך או בראין, המלך העליון של אירלנד, אחד השליטים רבי העוצמה ביותר של אירלנד ושליט דבלין. זיגורד היה אמור לשאת לאישה את בתו של מוריכרטך. אף על פי כן, כאשר נהרג מגנוס במארב שטמן לו הצבא האירי, שב זיגורד בן ה-14 לנורווגיה עם שארית הצבא הנורווגי, הותיר מאחור את כלתו המיועדת שהייתה עדיין ילדה והוכרז כמלך נורווגיה יחד עם שני אחיו, אייסטיין ואולף. המסעות שנוהלו על ידי מגנוס הביאו תועלת כלשהי לנורווגיה, שכן איים רבים היו אז תחת שלטון נורווגיה והניבו עושר, כוח אדם והיוו נכס אסטרטגי. עם זאת, האיים ההברידיים והאי מאן השיגו עד מהרה את עצמאותם לאחר מותו של מגנוס.
מסע הצלב

ב-1107 הוביל זיגורד את מסע הצלב הנורווגי כדי להעניק תמיכה לממלכת ירושלים שנוסדה אז לאחר מסע הצלב הראשון. לרשותו של זיגורד עמד כוח של כ-5,000 איש וכ-60 ספינות, כפי שמתואר בסאגות. שני המלכים, אייסטיין וזיגורד, היו חלוקים ביניהם בתחילה מי יוביל את חיל המשלוח ומי יישאר למשול על הממלכה. בסופו של דבר נבחר זיגורד להוביל את מסע הצלב, ככל הנראה בשל העובדה שהוא צבר ניסיון רב יותר במסעות כאשר התלווה לאביו. הוא היה המלך האירופאי הראשון שהוביל מסע צלב והישג זה הקנה לו את הכינוי Jorsalafari ("הנוסע לירושלים", אך בתרגום הבלתי הרשמי לאנגלית הוא כונה the Crusader – "הצלבן"). זיגורד ניהל לחימה בליסבון, בכמה איים בים התיכון ובארץ ישראל. ברוב המקרים הוא השתתף באופן פעיל בלחימה, לצד חייליו הנאמנים וקרובי משפחתו. דרכם צלחה להם והם נחלו שורה של ניצחונות. בעקבות זאת הם צברו כמות ניכרת של שלל, שככל הנראה לא הגיע בסופו של דבר לנורווגיה, מאחר שזיגורד העביר כמעט את כולו לקונסטנטינופול. בדרכו לירושלים הוא ביקר אצל רוג'רו השני, מלך סיציליה במצודתו בפלרמו. עם הגיעו לארץ הקודש הוא התקבל בברכה על ידי בלדווין הראשון, מלך ירושלים שאירח אותו בנדיבות ויחד הם בילו זמן לא מועט. השניים רכבו אל נהר הירדן וייתכן אף שזיגורד הוטבל שם, אך אין על כך מידע ודאי. לאחר מסעם זה ביקש בלדווין מזיגורד לסייע לו לכבוש את צידון והוא השיב לו, "באנו לכאן כדי להקדיש את עצמנו לשירותו של המשיח". זיגורד התלווה לבלדווין במצור על צידון, שב-1098 בוצרה מחדש על ידי הפאטמים. המצור היה מוצלח מבחינתם של הצלבנים וב-5 בדצמבר 1110 היא נכבשה. על פי הוראתם של בלדווין  ושל הפטריארך של ירושלים, נלקח שבב מהצלב האמיתי והוענק לזיגורד לאחר המצור כאות ידידות וכסמל להשתתפותו ההרואית במסע הצלב. לאחר מכן שב זיגורד לספינותיו והתכונן לעזוב את ארץ הקודש. הצי הפליג לקפריסין, שם בילה זיגורד זמן מה. לאחר מכן הוא הפליג לקונסטנטינופול ונכנס לעיר דרך השער שהיה קרוי שער הזהב כשהוא רוכב בראש אנשיו. הוא נשאר שם זמן מה ובילה בחברתו של הקיסר.
החזרה לנורווגיה

לפני שעזב את קונסטנטינופול, העביר זיגורד את כל ספינותיו ואוצרותיו לרשותו של הקיסר. בתמורה הוא קיבל סוסים חזקים רבים לו ולאנשיו. זיגרוד תכנן לשוב לנורווגיה בדרך היבשה, אך בדעתם של מעטים מאנשיו היה לשוב אתו. רבים מהם נשארו בקונסטנטינופול והצטרפו למשמר הורנגי, יחידת העלית של קיסר ביזנטיון. המשך המסע ארך זמן רב ובדרכו עבר זיגורד על פני ארצות רבות. דרכו חזרה הבייתה עברה דרך בולגריה, הונגריה, פאנוניה, שוואביה ובוואריה, שם הוא פגש את לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך הוא הגיע לדנמרק, שם הוא התקבל בברכה על ידי המלך נילס, שבסופו של דבר העניק לו ספינה שבה הוא הפליג בחזרה לנורווגיה.
עם שובו למולדתו ב-1111, מצא זיגורד ממלכה פורחת ומשגשגת. אחיו אייסטיין השקיע את כל כוחו ומרצו לבסס ולחזק את הממלכה ובמיוחד את הכנסייה. זיגורד קבע את בירתו בקוגנגהאלה (כיום קונגלב שבשוודיה) ובנה שם מצודה חזקה שבה התגורר ושם שמר את שריד הצלב שהוענק לו על ידי בלדווין. ב-1123 יצא זיגורד שוב למלחמה בשמה של הכנסייה, הפעם בסמולנד שבשוודיה, שם המקומיים התכחשו לאמונתם הנוצרית ושבו לסגוד לאלים הנורדים. במהלך תקופת מלכותו של זיגורד הונהג בנורווגיה מתן מעשר לטובת הכנסייה, שבעקבות כך התחזקה באופן משמעותי. זיגורד גם ייסד את הדיוקסיה של סטוונגר, בעקבות סירובו של הבישוף של ברגן להתיר לו להתגרש.
מותו

זיגורד הראשון מת ב-1130 ונקבר בקתדרלת סט. הלווארד שבאוסלו. עצמותיו הועברו במאה ה-17 למאוזוליאום המלכותי בטירת אקרשוס (אנ'). לזיגורד ולרעייתו מלפרידה (בתו של מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב ונכדתו של אינגה הזקן, מלך שוודיה), הייתה בת אחת, כריסטין, אך לא בן אחד חוקי. מצב זה הוביל לאחר מותו של זיגורד לתחילתו של מאבק כוחות בין שורה של בנים בלתי חוקיים וטוענים לכתר, שהסלים למלחמת אזרחים ארוכה ומתישה.
מלחמת האזרחים

במהלך מלחמת האזרחים הנורווגית, שהתמשכה ממותו של זיגורד ב-1130 ועד 1240, התנהלו עימותים משולבים ברמות שונות של עצימות. הרקע לעימותים אלו היה סדר הירושה הנורווגי שהיה בלתי ברור, המצב החברתי והמאבקים בין קבוצות שונות של אצילים שנאבקו אלה באלה. בסופו של דבר נוצרו שתי מפלגות, ה"בגלר" וה"בירקביינר". דמות המפתח שסביבה התקבצו הצדדים הייתה בדרך כלל בנו של המלך, או מי שתומכיו טענו שהוא בנו של המלך. במאבקי ירושה אלו לא עמדה כלל השאלה אם אותו בן מלך הוא בן חוקי או לא חוקי. יכולותיהם והפופולריות של היורשים בכוח היו השיקולים לבחירתם. מצב זה הניח את הבסיס למאבקים ארוכים על השליטה בממלכה במהלך המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13.
לקריאה נוספת

ברנרד דיכטר, זיגורד יורסלה, מלך נורווגיה בעכו, עכו: המוזיאון העירוני, מועדון רוטרי, 1970 (באנגלית); שער והקדמה בעברית
נתן שור, "סיגורד מלך נורווגיה", בתוך: ספר העלייה לרגל (פרק ה': הצליינות הנוצרית בזמן מסעי הצלב), ירושלים, הוצאת אריאל, 1994, עמ' 57–58, 212
זיגורד ובלדווין הראשון בדרכם לנהר הירדן; ציור של גרהרד מונתה, 1899
זיגורד נכנס בשערי קונסטנטינופול
חליפין בהסכמה

חליפין בהסכמה מתארים פעולות סחר בשוק על ידי מוכרים וקונים אשר מתבצעות מתוך רצון חופשי. אם הסחר לא היה מועיל לקונה ולמוכר גם יחד, הרי לא היה מתבצע - ולכן מצב הסוחרים טוב יותר לאחר ביצוע העסקה מאשר לפניה.
חליפין בהסכמה הם גם השערה בסיסית שנעשתה על ידי כלכלנים נאו-קלאסיים. כלומר, כאשר כלכלנים נאו-קלאסיים (מהזרם המרכזי) מעלים תאוריות לגבי העולם, הם מניחים שמבוצעים חליפין בהסכמה. בהתבסס על הנחה זו, כלכלנים בזרם המרכזי מסיקים על מגוון השלכות חשובות כמו: שפעילות השוק יעילה, שלסחר חופשי יש השפעה חיובית וששווקים בהם גורמים כלכליים פועלים בהסכמה הם טובים יותר. יש לציין שנקודת המוצא של חליפין בהסכמה מוציאה מכלל אפשרות התכנות ניצול. כלכלנים מרקסיסטים, אחת האלטרנטיבות העיקריות לכלכלה נאו-קלאסית מניחים מראש ניצול. ניתן להצהיר שכלכלה אינה יכולה לבחון בצורה אובייקטיבית קיום ניצול של קבוצה על ידי קבוצה אחרת. זהו אחד החסרונות הבולטים של תחום מחקר זה.
כלכלנים מהזרם המרכזי הראו שחליפין בהסכמה מסייעים יותר ליעילות כלכלית מחליפין המוכתבים על ידי ממשלות. מצד שני, אין בסיס תאורטי לטעון שחליפין שהם לא בהסכמה בחלקם או במלואם עדיפים על פני הסדרים אחרים כמו  הכתבה ממשלתית.
חליפין בהסכמה נמצאים בשורש הטיעונים לגבי מוסריותם של שווקים. ליברטריאנים לעיתים מצביעים על מוסריות כמו גם על יעילות חליפין בהסכמה לטעון כנגד הכתבה ממשלתית כול צורות מיסוי רבות. מוסריותם של שווקים, אפילו של אלה אשר לעיתים רחוקות דבקים בחליפין בהסכמה נמצאים במחלוקת תמידית.
וילהלמינה קופר

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1939 Culemborg, הולנד 
 פטירה:  1 במרץ 1980 (בגיל 40) גריניץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Wilhelmina Behmenburg 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, ארצות הברית 
 http://www.wilhelmina.com
 פרופיל ב-IMDb
 
וילהלמינה קופר (בהולנדית: Wilhelmina Cooper; ‏ 1 במאי 1939 – 1 במרץ 1980) הייתה דוגמנית שהתחילה לעבוד עם "פורד מודלס" ובשיא הצלחתה ייסדה סוכנות דוגמנות משל עצמה, "וילהלמינה מודלס", בעיר ניו יורק ב-1967.
חייה

נולדה כ- Wilhelmina Behmenburg ב-Culemborg, הולנד, ידועה בשמה המקצועי "וילהלמינה" או "וילי" בפי ידידיה. היא היגרה עם משפחתה לשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, ב-1954. היא נעשתה אחת הדוגמניות המפורסמות ביותר בשנות החמישים והשישים. במהלך הקריירה שלה כדוגמנית היא הופיעה על שעריהם של 255 מגזינים.
לפי הודעת הפטירה שלה במגזין טיים: 
"בימיה כנערת שער, וילהלמה התפארה שהיא הייתה "אחת מדוגמניות הצמרת הבודדות שהיו בנויות כאשה." היא היתמרה לגובה 1.80 ס"מ, מידות גופה היו (באינץ'ים) 38-24-36, עיניה עיני איילה, עצמות לחיים עדינות ורעמת שיער שחורה גבוהה, היא גילמה את המראה הקלאסי, האריסטוקרטי שעזר למצב את הסגנון הסטנדרטי בשנות החמישים והשישים."
ב-1965 היא נישאה לברוס קופר, המפיק בפועל לשעבר של טונייט שואו עם ג'וני קרסון. בשנת 1967 הם ייסדו את וילהלמינה מודלס, שנעשתה סוכנות הדוגמנות המובילה לצד "פורד מודלס", שנים רבות לפני שקמו אליט מודלס וסוכנויות נוספות.
סוכנותה של קופר נילאה תפקיד חשוב בקריירה של נעמי סימס, שנחשבת לדוגמנית העל האמריקאית אפריקאית הראשונה. סימס החלה בקריירת הדוגמנות באמצע שנות השישים, אבל למרות הופעה פורצת דרך במוסף האופנה של הניו יורק טיימס ב-1967, היא התקשתה להשיג עבודה. סימס פנתה לקופר ואמרה לה שהיא תחלק עותקים של מוסף הטיימס לסוכנויות ושקופר תקבל עמלה על כל עבודה שסימס תקבל ממנה. בתוך שנה, הרוויחה סימס US$1,000 בשבוע, ב-1968 היא הופיעה על השער של ליידיס' הום ז'ורנל ובשנה העוקבת היא הופיעה על השער של מגזין לייף.
פיי דאנאוויי גילמה את קופר בסרט Gia, משנת 1998, שמגולל את סיפורה של ג'יה קרנג'י דוגמנית אותה גילתה קופר ושהלכה לעולמה מאיידס.
היא המשיכה לנהל את הסוכנות בשנות השבעים המאוחרות עד למותה מסרטן הריאות בהיותה בת ארבעים בבית החולים גרינויץ', קונטיקט.
היא התגוררה בעיר ניו יורק בקוס קוב, קונטיקט.
הערות שוליים

↑  "Wilhelmina Cooper obituary".
TIME. March 17, 1980.
↑  Barbara Cloud (June 4, 2006).
"A lovely life taken by smoking",
Pittsburgh Post-Gazette.
↑  ראו הערה 1
↑   Naomi Sims (Obituary), The Telegraph, 5 August 2009
↑  Laurie Johnston (March 3, 1980). 
"Wilhelmina, High-Fashion Model And Agency Owner, Is Dead at 40"
New York Times.
↑  "A lovely life taken by smoking"
Pittsburgh Post-Gazette, 4 juni 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010304308505171  ISNI: 0000 0000 2480 5752  LCCN: n77007304  VIAF: 38165067   WorldCat (עם VIAF): 38165067
חיל המצב במונגוליה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  קורפוס חיל מצב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 בדצמבר 1937 – 27 ביולי 1946 (8 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  חיל רגלים
 
חיל המצב במונגוליה (ביפנית: 駐蒙軍) היה קורפוס חיל רגלים מיוחד של הצבא היפני הקיסרי אשר פעל במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-1937 כבשה האימפריה היפנית את מונגוליה הפנימית מידי הרפובליקה הסינית, והקימה בה ממשלת בובות בשם מנגג'יאנג. ב-27 בדצמבר 1937 הקימו היפנים את חיל המצב במונגוליה במטרה להגן על הארץ מפני הסינים ומפני ברית המועצות. החל מ-4 ביולי 1938 הוכפף חיל המצב במונגוליה תחת פיקוד הארמייה האזורית צפון סין. בתחילת 1939 תוגבר חיל המצב בידי קבוצת הפרשים שכללה את בריגדות הפרשים ה-1 וה-4. במהלך מלחמת העולם השנייה מונגוליה הפנימית הייתה אזור שקט, ועיקר תפקידם של החיילים היפנים בארץ היה לאמן את צבא מונגוליה הפנימית. לפיכך, חיל המצב במונגוליה הוזנח וצויד בנשק דל ומיושן. כאשר פתח הצבא האדום במבצע סערת אוגוסט, היפנים לא היו ערוכים לקראתו ונשברו במהירות. חיל המצב היפני במונגוליה הפנימית פורק באופן רשמי ב-27 ביולי 1946.
וילהלמס פורוויטיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1872 (יוליאני) Zaube Parish, לטביה 
 פטירה:  14 בינואר 1945 (בגיל 72) באד נויהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Vilhelms Kārlis Purvītis 
 מקום קבורה:  ריגס מז'ה קאפי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1895) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  ארכיפ קוינג'י 
 פרסים והוקרה:  עיטור שלושת הכוכבים, דרגה שלישית (1926)  Fatherland Award (1938)  מסדר שלושת הכוכבים, דרגה שנייה (1928)  Cross of Recognition, 1st class (1938)  אביר בלגיון הכבוד (1926)  מסדר הדוכס גדימינאס הגדול הליטאי  מסדר הוורד הלבן של פינלנד  אות מסדר כוכב הקוטב  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  מסדר אולף הקדוש  מסדר דנבורג 
 
וילהלמס פורוויטיס באנגלית: Vilhelms Purvītis ‏ ( 3 במרץ 1872 - 14 בינואר 1945) היה צייר נוף ומחנך שייסד את האקדמיה הלטבית לאמנות והיה רקטור שלה בין השנים 1919 ל-1934. פורוויטיס התחיל כצייר ריאליסטי, פנה לאימפרסיוניזם, ולאחר מכן הושפע מסזאן ואדוארד מונק. הוא נחשב לאחד מגדולי הציירים הלטבים במחצית הראשונה של המאה ה-20. נופיו מלאים בפרטים מקומיים והטבע הלטבי מתואר באווירה הנאו-רומנטית. במהלך חייו הפיק יותר מאלף ציורים ורישומים ורבים מהם מעולם לא הוצגו כי העדיף לאסוף אותם בדירתו.
ביוגרפיה

וילהלמס פורוויטיס נולד בזאובה פאריש, במחוז ליבוניה, לטביה, במשפחה של טוחן. הוא למד בבית ספר קהילתי מקומי עד שמשפחתו עברה למחוז ויטבסק. עד 1888 למד פורוויטיס בבית ספר עירוני בדריסה (כיום בבלארוס). כאן הבחינו לראשונה בכישורי הציור שלו. הם חזרו ללטביה ופורוויטס עבד במפעל של אביו בקהילת סמילטנה במשך שנתיים.
בשנת 1890 החל פורוויטיס ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג, רוסיה בין השנים 1890–1897, בעיקר אצל ארכיפ קוינג'י, וסיים את לימודיו וזכה במדליית הזהב הגדולה. בזמן שהותו שם למד ציורים של מאסטרים הולנדים ותיקים והתיידד עם שני ציירים לטבים אחרים - יאניס רוזנטלס ויוהאן ולטר קוראו. בשנת 1898 יצאו פורוויטיס, רוזנטלס וואלטר למסע לימודי ברחבי אירופה, וציוריו הוצגו בברלין, מינכן, פריז וליון וזכו לשבחים רבים. ב-1899 חזר לריגה והחל לתת שיעורים פרטיים בציור. ב-1902 נסע לשפיצברגן שבנורווגיה כדי ללמוד את ציור השלג.
לאחר המהפכה של 1905 נסע לטאלין שם עבד כמורה לציור. בשנת 1909 חזר פורוויטיס לריגה והפך למנהל בית ספר לאמנות בעיר ריגה.
לאחר שהחלה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, בית הספר לאמנות בעיר ריגה פונה לסנט פטרסבורג שם הוא נסגר בשנת 1916. לאחר המהפכות הרוסיות של 1917 נסע פורוויטיס לנורווגיה כדי לשפר את בריאותו וערך את תערוכת היחיד הראשונה שלו באוסלו.
בשנת 1918 חזר פורוויטיס לריגה הכבושה בידי הגרמנים. ב-1919 הוא הפך למנהל מוזיאון לאמנות בעיר ריגה וגם היה ממייסדי האקדמיה לאמנות של לטביה ונבחר לרקטור הראשון שלה. כמנהיג הסדנה לציור נוף באקדמיה הלטבית לאמנות בשנים 1921 עד 1944, של אמנויות חזותיות במחלקה לאדריכלות באוניברסיטת לטביה מ-1919 עד 1940, ומנהל בית הספר לאמנות העיר ריגה מ-1909 עד 1915.
בתקופת הרפובליקה של לטביה ארגן פורוויטיס תערוכות רבות של אמנות לטבית באירופה. לאחר הכיבוש הסובייטי של לטביה ב-1940 פוטר פורוויטס מתפקיד כמנהל המוזיאון אך המשיך לעבוד באקדמיה לאמנות. ב-1942 נערכה התערוכה האחרונה שלו בריגה.
בשנת 1944 איבד פורוויטיס את כל חפציו ורבות מיצירותיו כאשר ביתו ובית המלאכה שלו נהרסו במהלך קרב ילגבה בקיץ 1944. פורוויטיס נמלט לגרמניה
וילהלמס פורוויטיס מת ב-14 בינואר 1945 בבאד נאהיים. בשנת 1994 הוא נטמן מחדש בריגה.
הערות שוליים

↑  Apinis, Pēteris (2006). A Hundred Great Latvians. Riga: Nacionālais apgāds. p. 64
↑  Roderich von Engelhardt: Wilhelm Purwit. Ein lettischer Künstler. In: Heimatstimmen. Ein baltisches Jahrbuch. Band 5, Kluge, Reval / Hartmann, Leipzig 1912, S. 184–200.
↑  Tatjana Kačalova: Vilhelms Purvītis. Liesma, Riga 1971 (lettisch).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811465121805606  GND: 128489847  ISNI: 0000 0000 6681 7161  LCCN: nr94013762  LNB: 000053693  RKD: 326999  SUDOC: 060603062  ULAN: 500058605  VIAF: 33051484   WorldCat (עם VIAF): 33051484 
אביב מוקדם
שמש סתווית
אביב
חוסה בראבו

חוסה בראבו דומינגס (בספרדית: José Bravo Domínguez; ‏18 בפברואר 1916 - 1 בפברואר 1993) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי ונודע בזכות תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 8 שנים. בראבו שיחק במספר קבוצות נוספות, ובהן לבאנטה, ריאל מורסיה, ריאל סרגוסה וז'ימנסטיק טרגונה. בנוסף, ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד.
תארים > ברצלונה

אליפות ספרד (2): 1944/1945, 1947/1948
הגביע הספרדי (1): 1941/1942
קופה דה אורו ארחנטינה (1): 1944/1945
חיל המשלוח הבריטי (מלחמת העולם הראשונה)

| --- | --- |

צוות מקלע ויקרס מחיל המשלוח הבריטי בחזית המערבית
 מדינת מוצא:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מפקדים:  ג'ון פרנץ' דאגלס הייג
 יחידת האם:  הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  28 ביולי 1914 – 11 בנובמבר 1918 (4 שנים)
 עימות:  מלחמת העולם הראשונה
 גזרת פעילות:  החזית המערבית
 לחם לצד:  צרפת הצבא הצרפתי בלגיה הצבא הבלגי
 לחם נגד:  האימפריה הגרמנית הצבא הגרמני
 סד"כ:  2,046,901 (מקסימלי)
 אבדות:  673,375 נעדרים והרוגים 1,643,469 פצועים
חיל המשלוח הבריטי (באנגלית: British Expeditionary Force; בראשי תיבות: BEF) היה הכינוי ליחידות הצבא הבריטי אשר נשלחו לסייע לצבאות צרפת ובלגיה בשלבים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית כנגד פלישת הצבא הגרמני.
באופן רשמי המונח 'חיל המשלוח הבריטי' מתייחס רק לכוחות הבריטים שפעלו בחודשי המלחמה הראשונים ועד לנובמבר או דצמבר 1914, כאשר אורגנו היחידות מחדש ומספר הנפגעים בחיל המשלוח הגיע לכמחצית מהכוח ההתחלתי. החל מתחילת 1915 יחידות הצבא המנוסות החלו לקבל תגבור של כוחות חדשים, החלו להיווסף גדודים נוספים לרגימנטים קיימים ואף נשלחו יחידות מרחבי האימפריה הבריטית כדי לסייע לכוחות בחזית המערבית. למרות זאת, המונח 'חיל המשלוח' המשיך להיות בשימוש לתיאור הכוחות הבריטים בחזית המערבית עד סוף המלחמה.
מבנה

כאשר הוקם חיל המשלוח, הוא כלל שני קורפוסים והיה למעשה בסדר גודל של ארמייה (שש דיוויזיות; 80,000 איש), במרץ 1915 מספר זה עלה ל-29 דיוויזיות. החיל כלל בראשיתו את מרבית כוחות הצבא המאומנים הזמינים בבריטניה, שלא היו פרוסים ברחבי האימפריה, לאחר מכן זרמו אליו מתנדבים מהודו הבריטית ומושבות נוספות. מפקד הכוח היה הפילדמרשל ג'ון פרנץ' וראש המטה שלו היה גנרל ארצ'יבלד מארי (מינואר 1915 גנרל ויליאם רוברטסון), בראשות שני הקורפוסים הראשונים ניצבו דאגלס הייג והוראס סמית'-דוריאן. קצין הקישור למפקדת הכוחות הצרפתיים, הנרי יוז וילסון היה בעל חשיבות מרכזית, כיוון שהכוח עבד בצמוד לבעל-בריתו הצרפתי.
ב-26 בדצמבר 1914 הורחבו גייסות חיל המשלוח לשתי ארמיות (הראשונה בפיקודו של הייג ובהמשך הנרי הורן; והשנייה בפיקודו של סמית'-דוריאן ובהמשך הרברט פלומר). ביולי 1915 נוצרה הארמייה השלישית (בפיקודו של אדמונד אלנבי ובהמשך ג'וליאן בינג), בפברואר 1916 נוספה גם הארמייה הרביעית (בפיקודו של הנרי רולינסון) ובמאי 1916 הוקמה הארמייה החמישית (בפיקודו של הוברט גוף ובהמשך ויליאם בירדווד).
חיל המשלוח הבלגי ברוסיה

| --- | --- |
חיילים בלגים ברוסיה
חיילים בלגים ברוסיה
 פרטים
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 שיוך:   צבא בלגיה
 בסיס האם:  סנט פטרבורג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915–1918 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
חיל המשלוח הבלגי ברוסיה (בצרפתית: Corps Expeditionnaire Belges en Russie) היה כוח של צבא בלגיה אשר לחם לצד צבא האימפריה הרוסית בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.