stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין יורגנסן

לארס מרטין יורגנסן (בדנית: Lars Martin Jørgensen; נולד ב-6 באוקטובר 1975 באורהוס) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן נוער בקבוצת נעוריו אורהוס.
יורגנסן שיחק בארצו רק בקבוצת נעוריו אורהוס, במדיה החל וסיים את קריירת המשחק. בתווך שיחק במשך 13 שנים בסרייה א', במדיהן של אודינזה ופיורנטינה. יורגנסן מחזיק ב-102 הופעות במדי דנמרק, והוא היחיד שייצג אותה בשלושה טורנירי מונדיאל. בנוסף, ייצג יורגנסן את נבחרתו גם בשתי אליפויות אירופה וכבש במדיה 12 שערים.
קריירת משחק

יורגנסן החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אורהוס. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת 1993/1994, בה כבש שני שערי ליגה בשש הופעות. בעונת 1995/1996 היה שותף לתואר ראשון בקריירה, כשקבוצתו הניפה את הגביע הדני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על ברונדבי. באותה עונה סיימה הקבוצה כסגניתה של ברונדבי בליגת העל הדנית, בפער נקודה בלבד.
לקראת עונת 1997/1998, ולאחר ארבע עונות במדי אורהוס, ניצל יורגנסן את סעיף היציאה בחוזהו ועבר ללא תמורה לאודינזה מהסרייה א'. יורגנסן הצטרף לבן ארצו תומאס הלבג, ותחת המאמן אלברטו זאקרוני הגיעה הקבוצה עד למקום השלישי בליגה באותה עונה. יורגנסן ערך 21 הופעות ליגה באותה העונה, בהן כבש פעמיים. יורגנסן קיבע עצמו כשחקן הרכב במשך שבע עונות במדי אודינזה. בסך הכול ערך יורגנסן 184 הופעות ליגה במדי אודינזה, בהן כבש שלושים שערים. בתקופתו באודינזה אף הפך לשחקן קבוע בנבחרת דנמרק, והיה מהבולטים בשורות נבחרתו.
באוגוסט 2004, בתום שבע עונות באודינזה, חתם יורגנסן בפיורנטינה, יריבתה של אודינזה בסרייה א'. עד מהרה הפך יורגנסן לחלק חשוב במערך ההתקפי של פיורנטינה, והיה שחקן הרכב קבוע וכמו כן אהוד מאוד על ידי הקהל המקומי. משחקו המגוון אפשר לו לככב במספר עמדות שונות, בין היתר כקיצוני ימני, קשר התקפי מאחורי שני החלוצים, ואף כמגן ימני, עמדה אותה תפס לאורך רוב עונת 2007/2008. באותה עונה סייע לקבוצתו להעפיל עד לחצי גמר גביע אופ"א, עד שקבוצתו הודחה על ידי גלאזגו ריינג'רס. בין היתר, כבש יורגנסן צמד באותה הטורניר לרשתה של אלפסבורג בשלב הבתים.
בעונת 2008/2009 סבל מפציעה כבר בשלב מוקדם, והושבת לרוב חלקי העונה. כשחזר בשלבי הסיום של העונה, כבש יורגנסן שער שוויון בדקה האחרונה לרשתה של לצ'ה שהבטיח לפיורנטינה את המקום הרביעי בליגה ואת הכרטיס למוקדמות ליגת האלופות. הוא הוסיף להיות דומיננטי גם בקמפיין ליגת האלופות בעונה הבאה, וכבש את שערו הראשון במפעל במדי פיורנטינה בניצחון 2-1 על ליברפול באנפילד ב-9 בדצמבר 2009, שער שהעלה את פיורנטינה למקום הראשון בבית. הייתה זו אחת מהופעותיו האחרונות במדיה של פיורנטינה, בטרם עזב את הקבוצה באמצע העונה. בסך הכול שיחק יורגנסן בפיורנטינה במשך חמש וחצי עונות, בהן כבש 14 שערי ליגה ב-151 הופעות.
ב-31 בינואר 2010, יומיים לפני תום מועד ההעברות, חזר יורגנסן לקבוצת נעוריו אורהוס. הוא הספיק לערוך 13 הופעות ליגה באותה העונה, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להינצל מירידת ליגה. יורגנסן ואורוהוס חזרו במהרה לליגה הבכירה, כשסיימו במקום הראשון בטבלת ליגת המשנה. לאחר שלוש עונות נוספות בליגה הבכירה, שוב נשרה קבוצתו של יורגנסן לליגת המשנה. יורגנסן הוסיף ללבוש את מדי הקבוצה בחציה הראשון של עונת 2014/2015 בליגת המשנה, עד שפרש ממשחק פעיל בגיל 39.
קריירת אימון

יורגנסן החל את דרכו המקצועית עוד בהיותו שחקנה של אורהוס. בפברואר 2014, במהלכה של עונת 2013/2014 בה ירדה אורהוס לליגת המשנה, החליפה הקבוצה את מאמנה, ויורגנסן התמנה לתפקיד עוזר מאמן-שחקן, בו שימש עד לסיום העונה. בפתיחת עונת 2014/2015 לא שימש יורגנסן בתפקיד העוזר ופתח את העונה כשחקן בלבד, עד שפרש ממשחק.
בינואר 2015, מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל יורגנסן לאמן את קבוצת הנוער של אורהוס עד גיל 14. כחודשיים אחר כך נבחר לשמש כעוזרו של מורטן אולסן בנבחרת דנמרק. בקיץ של אותה השנה שונה תפקידו באורהוס ממאמן הקבוצה עד גיל 14 למאמן הכישרונות הצעירים של המועדון, כשבמקביל המשיך את תפקידו בנבחרת כעוזר מאמן. סיום הקדנציה של אולסן בנבחרת הביא להתפטרותו של יורגנסן מתפקיד עוזר המאמן בינואר 2016.
תארים

הגביע הדני: 1995/1996
גביע האינטרטוטו: 2000
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993/1994 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 6 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 2 |
| 1994/1995 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 21 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 21 | 4 |
| 1995/1996 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 25 | 1 | 0 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 27 | 2 |
| 1996/1997 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 30 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 30 | 6 |
| 1997/1998 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 21 | 2 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 23 | 2 |
| 1998/1999 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 26 | 4 | 5 | 1 | 2 | 0 | 2 | 0 | 35 | 5 |
| 1999/2000 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 30 | 7 | 0 | 0 | 8 | 0 | 0 | 0 | 38 | 7 |
| 2000/2001 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 27 | 4 | 3 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 33 | 4 |
| 2001/2002 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 19 | 6 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 21 | 7 |
| 2002/2003 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 27 | 4 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 29 | 4 |
| 2003/2004 | אודינזה | איטליהסרייה א' | 34 | 3 | 3 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 39 | 3 |
| 2004/2005 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 30 | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 3 |
| 2005/2006 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 37 | 7 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 41 | 7 |
| 2006/2007 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 35 | 3 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 37 | 3 |
| 2007/2008 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 26 | 0 | 3 | 0 | 11 | 2 | 0 | 0 | 40 | 2 |
| 2008/2009 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 10 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 13 | 1 |
| 2009/2010 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 13 | 0 | 0 | 0 | 5 | 1 | 0 | 0 | 18 | 1 |
| 2009/2010 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 13 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 13 | 0 |
| 2010/2011 | אורהוס | דנמרקהליגה הדנית השנייה | 24 | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 26 | 2 |
| 2011/2012 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 32 | 5 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 5 |
| 2012/2013 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 14 | 1 | 2 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 18 | 2 |
| 2013/2014 | אורהוס | דנמרקליגת העל הדנית | 18 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 22 | 4 |
| 2014/2015 | אורהוס | דנמרקהליגה הדנית השנייה | 12 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 14 | 1 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 530 | 66 | 39 | 3 | 39 | 4 | 2 | 0 | 610 | 73 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת דנמרק> שנה | נבחרת דנמרק> הופעות | נבחרת דנמרק> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1998 | 12 | 1 |
| 1999 | 10 | 2 |
| 2000 | 3 | 0 |
| 2001 | 6 | 1 |
| 2002 | 6 | 0 |
| 2003 | 9 | 3 |
| 2004 | 12 | 3 |
| 2005 | 10 | 1 |
| 2006 | 8 | 1 |
| 2007 | 6 | 0 |
| 2008 | 3 | 0 |
| 2009 | 8 | 0 |
| 2010 | 7 | 0 |
| 2011 | 2 | 0 |
| סה"כ | 102 | 12 |
ניק דאנינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) וקספורד, אירלנד 
 שם לידה:  Nicholas Dunning 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1977)  בית ספר מינצ'נדן 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניק דאנינג (באנגלית: Nick Dunning; נולד ב-1959) הוא שחקן אנגלי החי באירלנד.
ביוגרפיה

דאנינג נולד בלונדון. הוא למד בבית ספר פרטי בלונדון ובבית ספר מקיף בלסטר. את הכשרתו במשחק רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וזכה בפרס רונסון לשחקן הצעיר המבטיח ביותר. על הבמה הופיע בתיאטראות וסט אנד בלונדון ובתיאטרון גייט בדבלין. דאנינג זכה פעמיים בפרס התיאטרון של הטיימס האירי. הוא הופיע בתיאטרון עם הלהקה השייקספירית המלכותית, התיאטרון המלכותי הלאומי ותיאטרון רויאל קורט. תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות תומאס בולין בסדרת הדרמה של שואוטיים "שושלת טיודור", עליו זכה בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי (IFTA) לשחקן המשנה הטוב ביותר. דאנינג השתתף בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בריטיות רבות כגון "להעיר את המתים", "קוואנה QC" ו"רציחות במידסומר" בפרק "Death's Shadow". עוד בתיאטרון כיכב בהפקה של העיבוד לרומן "יחסים מסוכנים" בתיאטרון גייט.
דאנינג כתב שני ספרים על תסריטאות. כמו כן כתב תסריט ל-"The Lorelei" שביים טרי ג'ונסון ושודר ב-BBC.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דאנינג נשוי לליז-אן מק'לוכלין מאז 1992. לבני הזוג שתי בנות קיטי ופיבי. הוא גר בדוקי שבדבלין.
הערות שוליים

1 2 3  Smith, Andrea (24 באוגוסט 2008). "Nick had a Lucky break". Independent Woman - Celebrity News & Gossip. Independent.ie. נבדק ב-2 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tudors and Kings are IFTAs royalty". RTÉ.ie Entertainment. RTÉ Commercial Enterprises. 2008-02-18. נבדק ב-2008-08-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349850505171  GND: 1067413839  ISNI: 0000 0000 4769 6341  LCCN: no2008178701  VIAF: 78609030   WorldCat (עם VIAF): 78609030
ניקול פטינה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוקטובר 1966 (בת 57) לה שו-דה-פון, שווייץ 
 
ניקול פטינה (בצרפתית: Nicole Petignat; נולדה ב-27 באוקטובר 1966) היא שופטת כדורגל לשעבר ממוצא שווייצרי. פטינה היא האישה הראשונה בהיסטוריה שניהלה משחק במסגרת מפעלי אופ"א.
חייה

פטינה נולדה ב-1966 בקנטון ז'ורה, ובשנת 1983 החלה לקחת קורסים בבוררות. מהר מאוד היא עלתה בסולם הדרגות, עד אשר הגיעה לשיפוט בליגת העל השווייצרית לגברים. באותם ימים, הייתה פטינה לאחת הנשים היחידות ששפטו בליגות גברים מקצועניות, כאשר גם הבונדסליגה האוסטרית הייתה תחת שיפוטה.
בקיץ 1997, נבחרה פטינה לשפוט את משחק חצי הגמר בין שוודיה לגרמניה במסגרת אליפות אירופה לנשים. בטורניר עצמו היא זכתה לשפוט בעוד משחק אחד - גרמניה נגד נורווגיה בשלב הבתים.
אל הגביע העולמי שנערך בארצות הברית ב-1999, הגיעה פטינה כאחת השופטות הבולטות בעולם. במהלך הטורניר היא שפטה בארבעה משחקים, כולל משחק הגמר בין ארצות הברית וסין. משחק זה נחשב עד היום למשחק כדורגל הנשים הכי נצפה מאז ומעולם - נכחו בו 90,185 צופים. במהלך דו-קרב בעיטות העונשין בסיום הגמר, טעתה פטינה בשיפוטה כאשר לא פסלה את השוערת האמריקאית, בריאנה סקארי, לאחר שהאחרונה זזה מקו השער במהלך הבעיטה של יריבתה הסינית.
שנה לאחר מכן, היא שפטה בטורניר הכדורגל האולימפי שנערך בסידני, וב-2001 התכבדה לשפוט את גמר אליפות אירופה לנשים, שהפגיש את גרמניה ושוודיה. בכך הייתה פטינה לשופטת הראשונה ששפטה גם בגמר גביע העולם לנשים וגם בגמר אליפות אירופה לנשים.
ביולי 2003, הודיעה אופ"א כי פטינה תשפוט את משחק מוקדמות גביע אופ"א בין א.י.ק סולנה השוודית לפיילקיר האיסלנדית. ב-14 באוגוסט נערך המשחק, ופטינה הייתה לשופטת הראשונה שניהלה משחק במסגרת מפעליה של אופ"א. מאוחר יותר באותה שנה, שפטה פטינה בגביע העולם השני שלה.
באליפות אירופה שנערכה ב-2005 באנגליה, היא שפטה בשני משחקים, כולל זה של המארחת נגד שוודיה. שנתיים לאחר מכן, הוזמנה פטינה לשפוט בפעם השלישית בטורניר גביע העולם. היא שפטה בשלושה משחקים במהלך הטורניר, ובסך הכל זכתה לנהל עשרה משחקים במסגרת גביע העולם (שיא עולמי).
במאי 2007 זכתה פטינה לשפוט בגמר הגביע השווייצרי, בין פ.צ. בזל ללוצרן, ובהישג זה הגיעה לרגע השיא בקריירה המקומית שלה. בדצמבר 2008, הודיעה על פרישתה משיפוט, כשלזכותה 91 משחקים בליגה העל השווייצרית. היא חיה כיום בקנטון ציריך, ועוסקת בעיסוי.
הערות שוליים

↑  לראשונה: שופטת ראשית במשחק גביע אופ"א, באתר הארץ, 15 ביולי 2003
↑  תשע אבני הדרך הגדולות של ספורט הנשים בארצות הברית, באתר Business Insider
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116995605X  ISNI: 0000 0000 3618 8317  LCCN: n2008058622  VIAF: 53626044   WorldCat (עם VIAF): 53626044
מנחת יהודה שונא הנשים

הדף הראשון ביצירה
מנחת יהודה שונא הנשים היא יצירה ספרותית שנכתבה על ידי יהודה בר יצחק הלוי בן שבתי הלוי שחי ופעל בספרד הנוצרית בסוף המאה ה-12. אבן שבתי פעל כמשורר חצר, והסתופף בצילם של נדיבים בטולידו ובסרגוסה. "מנחת יהודה שונא הנשים" יצאה לאור ב-1188. לאחר עשרים שנה הספר הוהדר מחדש והוקדש לאברהם אלפאכר, מראשי יהדות קסטיליה ורופאו של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה. ביצירה זו פתח אבן שבתי בפולמוס ספרותי בעד ונגד האישה, פולמוס שנמשך עד למאה הי"ז ועבר מספרד לפרובאנס ומשם לאיטליה. יצירות נוספות שכתב הן: מחברות "מלחמת החכמה והעושר" ו"דברי האלה והנידוי".
מבנה המקאמה

"מנחת יהודה שונא הנשים" היא אחת מיצירות הפרוזה החרוזה הראשונות בספרות העברית ויש המשייכים אותה לסוגת המקאמה (המחברת) הספרדית. המקאמה היא סוגת פרוזה מחורזת ששזורים בה שירים שקולים, ומקורה בכתיבה ספרותית קדומה, שפריחתה ושגשוגה החלו מאמצע המאה ה-12 ואילך. על פי חיים שירמן, נראה כי שורשיה של התפתחות המקאמה באמנות הסיפור המקראי, הסיפור המדרשי, ואף זיקה לספרות זרה, כגון: פריחתו של הרומן המחורז הנוצרי והמקאמה הערבית. תפיסת המקאמה הן על ידי דן פגיס והן על ידי שירמן, היא תפיסה המבחינה בז'אנר-על במסגרתו פועלים מספר סוגי משנה:
המתכונת הקלאסית כפי שנתגבשה בערבית על ידי המשורר אל-חרירי והגיעה אלינו על ידי יהודה אלחריזי.
מתכונת הקרובה למתכונת הקלאסית במסגרתה כתבו משוררים שקדמו לאלחריזי ולא עשו שימוש במתכונתה הקלאסית של המקאמה.
מתכונת עברית שהיווצרותה במאות ה-13 ו-14, ואשר כתוצאה מריחוקה שלה ממתכונת המקאמה הערבית המסולסלת הושפעה מסוגות שנכתבו בלשונות האירופאיות שנטייתם האפית ברורה יותר.
מתי הוס טוען כי פגיס מציג מודל העונה על רוב הבעיות שמעורר הז'אנר המגוון והמורכב של המקאמה העברית. אך עם זאת, הוא מבכר להחליף את סוג המשנה השני, בשם "המקאמה העברית האנדלוסית" על פני המקאמה הערבית קלאסית, כיוון שכל היצירות שנכתבו בסוג זה נכתבו בספרד, וכמעט כולן שונות באופן מהותי מן הדגם הקלאסי. הוא מונה בהם שישה מאפיינים שהמופיעים במתכונתן העברית אנדלוסית. בין יצירות אלה כולל הוס את המקאמה "מנחת יהודה שונא נשים". להלן המאפיינים:
האופי הבידורי: היצירות נכתבו כשעשוע טהור ואין בהן אמירות הגותיות
המדיום הסגנוני: היצירות נכתבו כפרוזה מחורזת המכילה בתוכה שירים שקולים.
מבנה העלילה: יצירות בעלות עלילה מרכזית אחת שאינן מורכבות מקובץ סיפורים עצמאיים.
דמויות בדיוניות מתחלפות: ברוב היצירות מופיעות דמויות ששמותיהם בדיוניים אבל דמויות אלו אינן מעוצבות על-פי דגם הדמויות הקבועות של המספר והגיבור במקאמה הקלאסית.
שימוש בנוסחת ההקדמה הקבועה – רוב היצירות נוקטות בנוסחת ההקדמה הקבועה "וישא משלו ויאמר" לפני השירים השקולים.
שימוש בנוסחת הפתיחה הקבועה – היצירות נמנעות משימוש בנוסחת הפתיחה הקבועה "נאום פלוני בן אלמוני".
תקציר העלילה > רקע התקופה

עם תחילתה של המקאמה ישנו תיאור על מאבק הניטש בין צבאות הסכלות לבין כוחות השכל, כשלבסוף נוחלים כוחות השכל תבוסה אל מול הסכלות. השכל מושם במחבוא עד שלבסוף, קרב מאסף בין הנבלים לנבונים הסתיים גם זה בניצחונם של הנבלים ובנוסם של הנבונים. סיפור העלילה מתרחש ב"ימי שפוט השופטים", דור השופט את שופטיו ו"שהסכלות גוברת בו על השכל".
תקציר העלילה > התגלות המלאך וצוואת האב

תחכמוני מארץ התימני הוא שריד ופליט לצבא השכל שהובס, כשהוא ניצל ממוות ברגע האחרון. בעת היותו נוטה לדיכאון וקרוב ליפול בידי מחנה הסכלים מתגלה לפניו דמות מלאכית המגלה לו, כי ניצחונה של הסכלות הרי הוא בשל השפעתן הרעה של הנשים. תחכמוני נוטה למות ופונה אל בנו זרח, בעקבות התגלות הנבואה המרעישה, בקול קורא ונרגש לבער היגון מקרבו. ב"צוואתו הרוחנית" של תחכמוני הזקן לבנו זרח מפרט האב את מידותיה הרעות של האישה, ומזהיר באיסור חמור לבוא עמה בברית נישואים:
ועתה בני אל תשנה תורתי / ואל תפרע עצותי / החזק במוסר אל תרף ידיך / שמע לאביך זה ילדיך / ואם תשמור מצותי ותשימנה / על לוח לבך חרושה לא תיקח אישה". (שורה 146–147).
תקציר העלילה > קיום הצוואה

זרח מקיים צוואת אביו בדבקות רבה וכותב את כל דברי אביו וכל אשר אמר ושם אותם במשמר. לאחר מות אביו הוא נשאר ברווקותו וקובץ אליו את שלושת הרעים (בדומה לרעי איוב): נתנאל בן מהללאל, אבינועם בן אבינדב ואחיטוב בן אבישוע. הללו פורשים למגורים ב"ארץ לא עבר בה איש ולא ישב אדם שם" (256) ומטיפים לשלילת הנישואין בעברם ממדינה למדינה.
תקציר העלילה > בהלת הנשים ותגובתן

אט אט דבקים בהם ובתורתו של זרח מאמינים רבים מכל עמי הארץ, גם בקרב הכסילים נוחל הוא הצלחה עד כי רבים מהם מתנזרים. דבר זה גורם לבהלה רבה בקרב קהל הנשים, קטנות וגדולות, אלמנות ובתולות. אי לכך, מכנסות הנשים אספה ומחליטות לנסות ולהכשיל את זרח. תפקיד זה נוטלת על עצמה "כזבי בת ירשה", ומצרפת אליה את בעלה, שקר בן חפר, שיסייע בידה.
תקציר העלילה > החלום

באותה עת חולם הגיבור שני חלומות בהם רוחו נפעמת ותיבהל, שלושת רעיו נקראים לפתור מהרה את החלום, פתרונם את החלום, היה בפה אחד, שזמנו ליפול ביד אישה מתקרב. בשל כך פורצת מריבה ומרעיו נסים מפניו בשל זעמו עליהם.
תקציר העלילה > הפיתוי והצלחתו

בינתיים ניגשים כזבי ושקר אל זרח, הניסיונות הראשונים לפתותו באמצעות כסף וזהב עולים בתוהו, אך הפניה לפנות אל יצרו, תוך הצגת נערה יפהפייה ומוכשרת בפניו, צולחת. זרח מתאהב בנערה, "אילה שלוחה", מוותר על הכסף שהוצע לו לפני כן ומחליט לשאת אותה לאישה ולהוסיף על כך את מוהר הבתולות.
תקציר העלילה > נפילתו של שונא הנשים

קרוביה עורכים לו חתונה מפוארת, המשמשת כאחיזת עיניים על-מנת להפיל אותו בפח. ובליל החופה אין הוא מרגיש, כי איילה היפהפייה מוחלפת באשה אחרת. כאשר מסיר זרח את הצעיף מעל פניה של אשתו, הוא מגלה לתדהמתו, כי זו הוחלפה בזקנה שחורה שכל פניה מיצרים וחרולים "רצפה בת איה", המתגלה לא רק כאישה כעורה אלא גם כרודנית מלאת תאוות המבקשת שבעלה ימלא את כל חפצה. זרח שוקע בייאוש גדול ויושב ונוהג בעצמו מנהגי אבלות. שלושת רעיו הבאים לנחמו מנסים לתת לו עצות יעילות על-מנת לגאול אותו מהמצב אליו נקלע, אך לשווא.
תקציר העלילה > ההיפוך והומור

זרח, גומל בליבו החלטה, ופונה לבית הדין של אברהם אלפכ'אר, השר שבעבורו נכתבה המקאמה, ולתת לאשתו גט כריתות. לאחר דיון ארוך, שבסופו נוטה אברהם אלפכ'אר לדון את זרח לכף חובה, מבקש אבן שבתאי, מחבר המקאמה, רשות דיבור. הטיעון אותו הוא שוטח הוא מבריק ומפתיע, להגנתו הוא אומר כי כל הנפשות בסיפור הן פרי דמיונו, וכי אין הוא נלחם בחיי הנישואין מאומה, ובאמת, אין לו מה לומר בגנותן של הנשים, שכן נשוי הוא באושר ואוהב את אשתו ואת בניו. דבריו מוצאים חן בעיני הדיין, אברהם אלפכ'אר, הפורץ בצחוק, הוא משבחו ושולחו לביתו עם תשורה.
הפולמוס

ביצירה "מנחת יהודה שונא הנשים" פתח יהודה אבן שבתי בפולמוס ספרותי בעד ונגד האישה, פולמוס שנמשך עד למאה הי"ז ועבר מספרד לפרובאנס ומשם לאיטליה. מנחת יהודה שונא הנשים עוררה, מאז פרסומה הראשון, חיבורים פולמוסיים בעד האשה ושבחה, שנתחברו כתגובות ליצירה, כמו "עין משפט" ו"עזרת הנשים" של רבי יצחק משורר ו"אוהב הנשים" של ידעיה הפניני, שקראו את יצירתו כיצירה מיזוגינית, ספוגה בשנאת נשים ומצהירה בגלוי את שליליותו של מוסד הנישואין. מספרד עבר הפולמוס לאיטליה, שם חידשו עמנואל הרומי, ומשוררים רבים המשיכו להתנצח על פרשנות הטקסט.
הפרשנויות

למקאמה ישנם כמה פרשנויות:
מיזוגינית
מיזוגימית - שלילת הנישואין.
שוברת מוסכמות חברתיות.
פרודית/סאטירית.
הפרשנויות > מנחת יהודה כספרות מיזוגינית

קוראיה הראשונים של היצירה במאה השלוש עשרה כגון ידעיה הפניני ויצחק בעל עזרת הנשים, רואים במקאמה יצירה מיזוגינית שתפקידה להזהיר את הגברים מן הנשים בכלל ומן הנישואין בפרט. התפיסה המיזוגינית, כלפי האישה בימי הביניים, רווחה בעולם היהודי והחוץ יהודי. האישה כישות נחותה ופחותה אך מפתה ומסוכנת מצויה בערש התרבות המערבית, ששורשיה מצויים במורשת היוונית – רומית. וההודית-בודהיסטית, האנטי נשית ביסודה, ועל פיה אין רע בעולם כנשים.
הפרשנויות > מנחת יהודה כספרות מיזוגינית > תפיסת עולם רווחת של הנשיות

מתחילתה של המקאמה מביא המחבר תפיסת עולם רווחת של הנשיות, כפי שהיא נתפסת על ידי המיליה הגברי - כזו המכשפת ואשר בכוחה לשנות את סדרי העולם וחוקי הטבע.

"... והגבעות התקלקלו / והארצות התחלחלו... / והארץ תהיה שממה..." (105-120).

ככאלו האשמות בתחלואי החברה, שהרי רק בעטיין של נשים נוצרים "כל ריב וכל נגע" (123), ואין אף דרך להילחם בהן, כיוון שהכול עולה בתוהו "כי מי יתיר עבותות אשר הנשים אורגות" (122). נוכח כוחן הגדול של הנשים, השפעתן השלילית ופשעיהן ניצבים הגברים כחסרי אונים, הנשים בנכליהן ועורמתן פונות אל יצר לבם החלש ומסיטות אותם לדבר פשע וחוב, כמו כן הן גורמות להם לריחוק דתי "נשיהם הטו את לבבם" (121). האישה הניצבת במקאמה דורשת כל מיני מטעמים ותענוגים. הנשים משאירות לגברים עצמות מהמעדנים שהן אוכלות:

"כל נתח טוב תאכל מן המטעמים / ותגיש לפניך רק עצמים" (214).

האישה, כמו יופייה החולף, רודפת ללא הרף אחרי תאוות העולם העובר ומראה לנו את סוג הנפש הבהמית חומרית הקיימת בה. כמו כן, אין הן נשארות נאמנות לגברים הזנים ומפרנסים אותן, ונואפות ללא הרף - "ואיש אחר ישכבנה" (145). עד כי לבסוף הנשים מרוששות אותם, ממיטות עליהם חרפה ומחריבות את כל עולמם:

"כי ייקח אישה מכל מחמד נפשו יבשה / ימיו מעט ורעים ודבריו אינם נשמעים / פניו לא יחשוך מכלימות ורוק...( 174-176),

אביונות

יצרו צעדי אונו ויבוש מקורו ויחרב מעיינו /מחלתו תגדל / ומהיות אביון לא יחדל" (176-177)

מכאובים ומחלות

גם כל ימיו מכאובים / ושנתו נהייתה עליו / המק בשרו והוא עומד על רגליו / ומעדני נעוריו יבלו ויכלו" (178-179).
הפרשנויות > מנחת יהודה כספרות מיזוגינית > הפנייה לסיפורי המקרא

כדי לתת גושפנקא חוקית, מעין הלכתית לדבריו, פונה מחבר המקאמה אל סיפורי המקרא בהם מופיעות דמויות נשיות שהרסו עולמות והחריבו ערים. את מניינו הוא מתחיל מחוה, האם הגדולה והקדומה, שעל פי האמור בבראשית פותתה על ידי הנחש, ואילו לפנינו מוצגת גרסה חדשה בה נתפסת האישה ככזו שהערימה על הנחש ועל האדם. הוא שולל מהנחש את תכונותיו הערמומיות ומעניק אותן לחוה.
על פי המקאמה, לאחד גרמה טעם עפר כל ימי חייו בכל אוכלו, ואת השני הפכה לאדם שלעמל יולד ובשל כך דרכו לנדוד למצוא את טרפו. לאחר מכן, הוא מסיק מן הפרט על הכלל ומגיע לתובנה מופלאה, חוה אימנו היא אם כל חטאת, וכיון שכך, בנותיה גם הן הולכות בדרכה הערמומית וקלוקלת. יהודה אבן שבתאי אינו עוצר כאן וממשיך ומונה את הנשים ברעותיהן וקלקולן. יעקב ובניו נרדפים על לא עוול בכפם בשל האם הדגולה, רחל, ומי שבכלל גרם לסכסוך המתוקשר וארוך השנים בין שני אחים, יעקב ועשיו, זו בכלל האם, שרק בגללה עשיו הוא אבי אדום, שונא היהדות ומחריב האומה מעל אדמתה.
"לא הנחש הערים חוה / ולא עליה צווה / היא שמה אישה נודד ממקומו / ונחש עפר לחמו /

ואם בניה פשעם ידכאם / היא הייתה האם / והלא על התרפים / יעקב ובניו נרדפים

ועל עורות גדיי העזים / אתם לחוצים ונבזים" (127-129).
ההאשמות נמשכות והנשים נתפסות כמרעות לגברים בזדון, והאחרונים קורבנות תמימים, שהרי בשל דינה התמה שלראות בבנות הארץ יצאה] היא שהביאה על עצמה את אינוסה בידי שכם בן חמור. ולא רק זאת אלא אף הגדילה לעשות ובשלה נחרבה עיר שלמה, בה נהרגו עשרים וארבעה אלפי גברים. "ועל אודות דינה / הייתה לאחיה שטנה" (131).
חורי האף של חטא העגל, גם הוא מקורו על פי הכתוב במקאמה, בשל הנשים אף על פי שהמקרא מוכיח שמי התפרק מנזמיו היו הגברים בעוד הנשים בכלל סירבו. הנשים הן בכלל כה חסרות תקנה עד כי יש לראות באישה עונש אלוקי, שהרי אברהם האב קיבל מתנת שמים, לא הייתה לו בת: "ואברהם על יושר פועלו בת לא הייתה לו" (133-134).
הפרשנויות > מנחת יהודה כספרות מיזוגינית > הפנייה לסיפורי המקרא > מטרת הפנייה אל סיפורי המקרא

כל אלו ועוד מראות את שפלות האישה ואת זרעי הרוע הטמונים בה. על פי קריאה זו ביצירה, לאחר סקירה קצרה זו, קשה שלא לראות במקאמה שלפנינו, "מנחת יהודה שונא נשים", יצירה המטיפה לשנאה וריחוק נשי, הכוללת בתוכה התנזרות מינית. כור ההיתוך של האדם שעליו נאמר, "על כן יעזוב איש את אביו ואת אימו ודבק באשתו והיו לבשר אחד", מוצג באור שלילי כמלכודת אותה טומנת האישה לגבר כדי להופכו עבד לצרכיה ורצונותיה. כך נוצרת ראייה או הצגה דיכוטומית הרואה את הגבר כרוחני ואת האישה כגשמית, את הגבר כיצר הטוב ואת האישה כיצר הרע, פנים וחוץ. יופייה של האישה חיצוני ומטעה, כאשר פנימיותה רחוקה מימנה. פן בולט זה, הרואה באישה שלילה, מתחזק עוד יותר בעצם החלפת הכלה המקורית, איילה שלוחה, במיועדת אחרת, שחורה כעורב שפניה חרולים. הדבר מראה לנו, הלכה למעשה, את התמורה שעוברת האישה עם נישואיה. מרחלה תמימה מלאת טוהר לאישה שמקורה בשדים וחיצונים, כאשר בין בני משפחתה המורחבת יש למצוא משלחת מלאכי רעים, את לילית ואף את מלאך המוות בכל הדרו.
הפרשנויות > מנחת יהודה כמיזוגימית - שלילת הנישואים

טובה רוזן רואה ב"מנחת יהודה שונא הנשים" טקסט הספוג בשנאת נשים, ועוד יותר - כמצהיר בגלוי את שליליותו של מוסד הנישואין. ביצירתו, מתאר לנו יהודה אבן שבתי את תחכמוני, העומד למות ומצווה את בנו לבל יעשה את הטעות אותה עשה אביו בצעירותו ואל יישא לו אישה "כי מי יתיר עבותות אשר הנשים אורגות". האב מתאר נאום התגלות של מלאך עליון שהתגלה לו ומונה בפניו רשימה נשים מרושעות, ולאחר מכן מזהיר אותו לבל ייקח לו אישה.
הפרשנויות > מנחת יהודה כמיזוגימית - שלילת הנישואים > מניין שנות חייו של תחכמוני

עם מותו של תחכמוני, מציג לנו המחבר פרט קטן בדבר שנות חייו. תחכמוני, כך נודע לנו מן הכתוב, חי מאה שנים אף על פי שחייו היו מאה ועשרים שנים.
בן מאה שנה / בהנחה ועדנה / היה תחכמוני בהאסף רוחו / לא כהתה עינו ולא נס לחה /

מלבד עשרים שנה / היה למשל ושנינה / כי היה בהם נשוי בימי עלומיו / על כן לא באו במספר ימיו (295–297)
עשרים שנות חייו אלו אינם באים כחלק מן המניין, כמו לרמוז לנו ששנים אלו היו שנות נישואין ועל כן אין הוא מונה אותם בשנות החיים. לאחר מות האב אוסף הבן את חבר מרעיו, להם הוא מטיף את משנתו והם מחליטים לפרוש מחברת בני האדם כיוון שכמעט ואין מקום פנוי מן הנשים בעולם. הם מחליטים לעבור אל נחל הבשור, המקום בו יפיצו את בשורת הפרישות החדשה. במקום יישובם נטול הנשים, נחל הבשור מתואר כאזור אוטופי, "גן-עדני" ממש. אחת בשנה, במשך חודש שלם, יוצאים זרח וחבריו "לעשות נפשות" לדתם המיזוגימית, וכך יצאו לשכנע את הגברים שיעזבו את נשותיהם, ואת הצעירים הניאו מכוונתם להינשא. פעולתם של זרח ומרעיו עושה פירות ורבים ממירים את דת למיזוגימיה, דת שונאי הנישואים. אך דווקא בשיא הצלחתה של תנועת המהפכה נופל זרח, נביא התוכחה, בקונספירציה נשית אל חיק הנישואים.