הרולינג סטונז

ערך זה עוסק בלהקה. אם התכוונתם למגזין מוזיקה, ראו .
| --- | --- |

מימין למטה: צ'ארלי ווטס. משמאל: רוני ווד. מימין למעלה: קית' ריצ'רדס. משמאל: מיק ג'אגר
 מקום הקמה:  דרטפורד 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 זרם:  תרבות הנגד של שנות ה-60, לונדון החוגגת 
 סוגה:  •רוק  •בלוז  •פופ רוק •בארוק פופ •רוק פסיכדלי •רוקנרול
 חברת תקליטים:  וירג'ין
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1985)  היכל התהילה של גראמי (1997)  MTV Video Music Award for Best Cinematography (1995)  היכל התהילה של גראמי (1998)  היכל התהילה של גראמי (2004)  היכל התהילה של גראמי (1998)  היכל התהילה של גראמי (2011)  פרס המוזיקה של MTV  לאפקטים הטובים ביותר (1995)  פרס גראמי לאלבום רוק (1994)  פרס גראמי למפעל חיים (1986)  פרס גראמי לווידאו קליפ (1994)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1989)  פרס ונגארד לווידאו של MTV ע״ש מייקל ג'קסון (1994)  פרס ג'ונו לבדרן הבין-לאומי של השנה (1991)  היכל התהילה של גראמי (2013) 
 rollingstones.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מיק ג'אגר (1962– הווה) קית' ריצ'רדס (1962– הווה) רון ווד (1975– הווה)
 חברים לשעבר
 איאן סטיוארט (1962–1985) ביל ויימן (1962–1993) בריאן ג'ונס (1962–1969) דיק טיילור (1962) מיק טיילור (1969–1974) צ'ארלי ווטס (1962–2021)
 
הרולינג סטונז (באנגלית: The Rolling Stones; בתרגום מילולי, האבנים המתגלגלות) היא להקת רוק בריטית, שנוסדה בשנת 1962 בלונדון, והיא אחת מהלהקות המצליחות ביותר בז׳אנר הרוק ובמוזיקה העולמית בכלל. הרכבה המקורי של הלהקה כלל את בריאן ג'ונס (גיטרה ומפוחית), מיק ג'אגר (זמר סולן, מפוחית וגיטרה), קית' ריצ'רדס (גיטרה וקולות רקע), ביל ויימן (אנ') (גיטרה בס), צ'ארלי ווטס (תופים) ואיאן סטיוארט (פסנתר).
בשנת 1963, עזב סטיוארט את הלהקה, אך המשיך לנגן עמה בהופעות לעיתים תכופות, עד למותו בשנת 1985. עם הצטרפותו של אנדרו לוג אולדהם כמנהל הלהקה בשנת 1963, הפכו ג'אגר וריצ'רדס למנהיגי הלהקה ולכותבי השירים הראשיים.
בשנת 1964, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון שנשא את שמה והכיל בעיקר גרסאות כיסוי לשירי בלוז. בשנים שלאחר מכן, הלהקה יצרה אלבומים בסגנונות מוזיקליים מגוונים דוגמת אלבומה הפסיכדלי "Their Satanic Majesties Request" משנת 1967, ואלבומה "Between The Buttons" מאותה השנה שהיה בסגנון פופ רוק ובארוק פופ פסיכדלי. לאחר שלב זה, חזרה הלהקה למקורות הבלוז שאפיינו אותה, שינוי שבא לידי ביטוי באלבומה "Beggars Banquet" משנת 1968, ובהמשך ב"Let It Bleed" משנת 1969, "Sticky Fingers" משנת 1971 ו-"Exile on Main St" משנת 1972.
במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, המשיכה הצלחתה המסחרית של הלהקה עם האלבומים "Some Girls" משנת 1978 ו-"Tattoo You" משנת 1981. במהלך שנות ה-80, שרשרת של סכסוכים מקצועיים בין ג'אגר לריצ'רדס בנוגע לאופי המוזיקלי של הלהקה איימה להוביל לפירוקה, אך השניים הצליחו ליישר את ההדורים ביניהם ולחזור למסלול ההצלחה עם אלבומם "Steel Wheels" משנת 1989, שלווה בסיבוב הופעות ממושך.
לאחר עזיבתו של ויימן בשנת 1993, הצטרף ללהקה הבסיסט דריל ג'ונס. החל משנות ה-90, חלה ירידה בתפוקת האלבומים של הלהקה, אך עם זאת נותר ביקוש רב לסיבובי ההופעות החיות של הלהקה, שזוכים להצלחה רבה עד היום.
ללהקה, ששאבה את השראתה ממוזיקת הבלוז ועיצבה אותה מחדש עם שילובה במוזיקת הרוקנרול, היה תפקיד מרכזי בחדירה של המוזיקה הבריטית לארצות הברית באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים, כחלק מ"הפלישה הבריטית". הרולינג סטונז היו מזוהים עם "תרבות הנגד" (Counterculture) (אנ') שהתפתחה במהלך העשור בארצות הברית, דחתה את ערכי דור ההורים ויצאה כנגד איסורים מיניים וחברתיים ארוכי שנים.
הלהקה, אשר מקור שמה הוא שם שירו של מוזיקאי הבלוז מאדי ווטרס משנת 1948 "Rollin' Stone".(שמשמעותו באנגלית בריטית היא "חסר מנוחה / משוטט"), נחשבת לאחת מלהקות הרוק המצליחות והמשפיעות ביותר בהיסטוריה. בשנת 1989, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוקנרול. היא מוקמה על ידי מגזין הרולינג סטון במקום הרביעי ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים. לאורך שנות פעילותה, נמכרו למעלה מ-200 מיליון עותקים של אלבומיה, ובשנת 2012, ציינה 50 שנות פעילות.