stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלאמת חברת החשמל
רקע

ב-29 במרץ 1923 הקים פנחס רוטנברג את "חברת החשמל לפלשתינה". החברה נרשמה בספר החברות של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל, מושב הדירקטוריון שלה היה בלונדון ומניותיה נסחרו בבורסה הלונדונית. ב-5 במרץ 1926 הוסדרה פעילות החברה באמצעות החזקה בשני זיכיונות שונים: זיכיון הירדן וזיכיון הירקון. זיכיונות אלה הקנו לה זכות מונופוליסטית ובלעדית במשך 70 שנה על ייצור החשמל, אספקתו, ולמכירתו בכל שטח ארץ-ישראל ועבר הירדן פרט לאזור ירושלים, שם החזיקה בזיכיון "חברת החשמל והשירות הציבורי לירושלים". זיכיונות חברת החשמל העניקו לנציב העליון את הסמכות העליונה לאשר שינוי תעריפים, אלא שלנציב העליון ולאחר מכן לממשלת ישראל לא היו את הכלים המתאימים כדי לקבוע האם התעריפים שגבתה החברה 'הוגנים', דבר שהיה לחברה לרועץ בשנים שקדמו להלאמה.
פנחס רוטנברג דגל במדיניות פיתוח מרחיבה שמטרתה הייתה להקדים את דרישות הביקוש הצפוי. ההשקעות בפיתוח ובהגדלת כוח הייצור של החברה שהוביל רוטנברג בשנות השלושים הוכיחו את עצמן במהלך שנות מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה, שנים שבהן למרות גידול מתמשך בביקוש לחשמל, בארץ לא סבלו מן הגבלות והקצבות שאפיינו את אירופה באותה תקופה. פנחס רוטנברג נפטר בינואר 1942 וניהול החברה עבר לידי אחיו הצעיר אברהם שהמשיך את מדיניות הפיתוח וההרחבה, אולם אי היציבות בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה הקשו על מימוש תוכניות הרחבה ועל גיוס כספים, בעוד שהתפתחות המשק הישראלי והגידול המהיר במספר התושבים בשל גלי העלייה יצרו דרישה גוברת לחשמל.
אחרי קום המדינה נהיה ברור יותר שהפער בין הביקוש הגדל לחשמל לבין יכולתה של חברת החשמל לספק את הביקוש רק מחמיר. החברה ניסתה להיערך מראש לגידול בביקוש ועם תום מלחמת העולם השנייה הוזמנו טורבינות חדשות שמטרתן להגדיל את כושר הייצור, אך בשל בעיות במימון ההזמנות ובגלל מדיניות בריטית שנתנה עדיפות לצורכי הפיתוח והשיקום של בריטניה עצמה התעכבה הספקת טורבינות החשמל. רוטנברג החל להפגש עם בכירים בממשלה בנוגע למצב החברה.
במלחמת העצמאות נפגעה בחברת החשמל במספר דרכים, בראש ובראשונה באובדן תחנת הכוח בנהריים שנפלה לידי הלגיון הירדני. הפסקת פעולתה של התחנה פגעה בכושר הייצור של החברה וגרמה לעלייה ניכרת בעלויות הייצור הממוצעות שלה שחייבה את החברה להעלות את תעריפיה. כמו כן רשת החשמל ספגה שלל פגיעות וגם עובדי החברה נפגעו או גויסו, והחברה סבלה מחובות אבודים ומלקוחות אבודים. החברה אמנם הצליחה לשמור על יציבות כלכלית, אך בעיותיה הכלכליות רק החלו. המצב בארץ, ההגבלות שהטילה ממשלת בריטניה על אישור הנפקות זרות בבורסה בלונדון, מחלוקות פנימיות בקרב התנועה הציונית והעובדה שאחרי מלחמת העולם השנייה החלו רוב מדינות אירופה להלאים את חברות החשמל שלהן הביאו לכך שחברת החשמל לא הצליחה לגייס ממשקיעים פרטיים את המימון לו נזקקה לא רק לפיתוח אלא גם לצרכים שוטפים, והיא נסמכה יותר ויותר על הממשלה ועל העלאת התעריפים ללקוחותיה.
עליית התעריפים ומשבר הספקת החשמל

בשנים 1933–1947, המחירים הנומינליים של החשמל היו יציבים יחסית. משנת 1947 עלו מחירי החשמל בגלל עלייה במחירי הדלק, שהחלה בשנת 1947 אבל הגיעה לשיאים חדשים בשנת 1948. כדי לכסות את העלייה במחיר הדלק יצרו שלטונות המנדט וחברת החשמל באוקטובר 1947 קרן דלק מיוחדת שמומנה באמצעות תעריף נוסף למחיר היסוד. התקופה הבעייתית מבחינת תעריפי חברת החשמל החלה עם הכרזת העצמאות. כבר ביולי 1948 השיגה החברה היתר משר האוצר ומשר המסחר והתעשייה להעלאת מחירי החשמל. העלייה הממוצעת בתעריפים השוטפים לצרכנים הביתיים ובתעריפי התעשייה הייתה בשיעור של עשרות אחוזים, וכן נוסד באותה עת הסדר חדש של תשלום פיקדון מלקוחות חדשים. הציבור הישראלי, שהורגל לחשמל זול יחסית, ושלמד בהדרגה להתייחס אל חשמל כאל סחורה בסיסית, הגיב בזעם.
באביב 1951 הוביל הפער בין הביקוש לחשמל ליכולותיה של חברת החשמל לספקו למשבר הספקת החשמל, שהגיע לשיאו בקיץ 1952. היו שלושה גורמים מידיים למשבר באביב 1951: קלקול באחת הטורבינות שתיקונה דרש זמן רב יותר משצפו תחילה, דחייה בהספקת טורבינה שהוזמנה באנגליה וכן גידול רב בצריכת החשמל בשנת 1950, בין היתר בגלל בצורת שהצריכה השקיה רבה מהרגיל. משטר של קיצוב בהספקת החשמל הוחל על כל צרכני החברה - משקי בית, תעשיינים וחקלאים. אזרחים נדרשו להגביל את הצריכה בשעות הבוקר והצהריים ופקחים של חברת חשמל ביקרו בבתים ופיקחו על אכיפת איסורים אלה, מי שהוכרז 'עבריין מועד' היה צפוי לעונש של ניתוק הספקת החשמל. בתעשייה הונהגו משמרות ייצור, ובחלק מימות השבוע עבדו במפעלים בשעות הלילה במקום בשעות היום. החל משנת 1952 הסדירה הממשלה באמצעות חקיקה לשעת חירום את חוקי העבודה כדי להתיר עבודה בשעות הלילה, והסכמים בין התאחדות בעלי התעשייה לבין ההסתדרות הסדירו את שאלת שכר העובדים בשעות הלילה. בעקבות הפסקות חשמל נפגעה לעיתים תכופות גם הספקת המים לצרכנים. אמינותה של החברה נפגעה קשות וגם הממשלה זכתה לקיתונות של ביקורת.
הלאמת חברת החשמל

ב-16 באפריל 1951 נפגש אברהם רוטנברג עם שר האוצר אליעזר קפלן והודיע לו כי חברת החשמל לא תהיה מסוגלת לעמוד בדרישה הגוברת לחשמל, וכי אין מנוס מקיום קיצוב בהספקה, שלא היה כמוהו בארץ עד כה. קפלן הבין את ההשלכות הנרחבות והקשות של מצב זה. יומיים לאחר הפגישה עם רוטנברג העלה קפלן את הנושא בישיבת הממשלה. קפלן הביע את מורת רוחו כלפי התנהלות החברה אולם התנגד לדרישה להלאים באופן חד צדדי את החברה.
ב-25 במאי 1951 הוקמה ועדת חקירה לבעיות משק החשמל בראשות אליעזר הופיין. במקביל לדיוני הוועדה החלה הממשלה לנהל משא ומתן עם הנהלת החברה על רכישת המניות מידי המשקיעים הפרטיים. הממשלה הפגינה מן ההתחלה שהיא איננה מתכננת לפעול באורח חד - צדדי ופשוט להפקיע את החברה, או להלאימה ללא הסכמת הנהלת החברה על תנאי ההלאמה. גישה זו של הממשלה נבעה מן ההכרה כי הלאמה חד-צדדית תביא לביקורת ציבורית בישראל ומחוצה לה כנגד ה'סוציאליזם' הדורסני שלה, שתפגע במאמצים לעודד השקעות פרטיות במשק הישראלי, וביחסים עם מדינות קפיטליסטיות. כמו כן, למנהיגי מפא"י היה יחס אישי חם יחסית למפעל החשמל של רוטנברג, הם העריכו את פועלו וראו בו ביטוי לחשיבות היזמה הפרטית למפעל הציוני, גם הציבור הרחב חש הערכה רבה למפעלם של האחים רוטנברג. הממשלה עודדה את ראשי החברה לפעול לגיוס הון זר, אבל הבהירה שבמידה וגיוס ההון לא יצלח, ייעמדו בפני הממשלה שתי אפשרויות: הלאמה מלאה או יצירת בעלות משותפת למדינה ולמשקיעים פרטיים על החברה. סמואל ורוטנברג, שקבעו את מדיניות החברה, התנגדו לבעלות משותפת, מאחר שחשו שכניסת נציגי ממשלה לחברה תטה את הכף לטובתה ותוביל לכך שממילא בפועל הממשלה תנהל את החברה, אך השניים לא התנגדו להלאמה. הצדדים הסכימו להיכנס למשא ומתן אחרי הבחירות לכנסת השנייה, ובינתיים סיפקה הממשלה סיוע כלכלי לחברה. ניצחונה של מפא"י בבחירות נראה כמקנה לממשלה ולחברה מרחב תמרון, אך בתחילת שנת 1952 הכריזה הממשלה על החלפת שטרי בנק ומלווה חובה, 1952 שלוותה בפיחות חד, דבר שערער עוד יותר את מצבה הכספי של החברה. בשל כך בקיץ 1952 שוב הועלו מחירי החשמל והונהגו קיצוצים בהספקה, שזכו לביקורת ציבורית. למרות זאת, הממשלה עודדה את חברת החשמל לנסות שוב לגייס הון בחו"ל, אך ללא הצלחה. בשלב זה סיכמה ועדת החקירה את מסקנותיה על עתידה של חברת החשמל והמליצה על הלאמה. במאמץ למנוע הלאמה מלאה גובשה טיוטה של הסכם בין הממשלה לבין מועצת המנהלים של חברת החשמל שנתן הטבות מרחיקות לכת וביטחונות מקיפים למי שישקיע את כספו בחברה המשותפת בבעלות ממשלתית ופרטית., משכשל גם גיוס זה, נסוגה הממשלה מרעיון הבעלות המשותפת ושר הפיתוח דב יוסף פעל להפיכת הממשלה לבעלים העיקריים של החברה. לאחר הסתייגויות וניסיונות כושלים נוספים לגייס הון פרטי, אישרה הממשלה ב-10 בינואר 1954 את ההסכם שהציג יוסף, למרות התנגדות סיעות הימין. העברת המניות מבעליהן הפרטיים לממשלה הסתיימה ב-26 בנובמבר 1954. הממשלה החזיקה מעתה ואילך ביותר מ-95 אחוז ממניות חברת החשמל.
העברת הבעלות על החברה גררה בעקבותיה גם את העברת מקום מושבו של הדירקטוריון מלונדון לישראל. ב-22 בדצמבר 1954, התכנסה אספה כללית מיוחדת של מועצת המנהלים החדשה שהורכבה כולה מאישים ישראליים, בחרה שוב ברוטנברג לתפקיד המנהל הכללי של החברה ומינתה את ג'ורג' הלפרן לתפקיד יושב ראש החברה וכמחליפו של סמואל.
ראו גם

חברת החשמל לישראל
משק החשמל בישראל
לקריאה נוספת

דוד לוי-פאור, ‏הלאמה במתח נמוך: הנסיבות, השיקולים והתהליך שהובילו להלאמת חברת החשמל הארץ-ישראלית, קתדרה 105, ספטמבר 2002, עמ' 111–150
הערות שוליים

↑  על הלאמת חברת החשמל באתר הרשמי של חברת החשמל
↑  ספר הכלכלה הישובית לשנת תש"ז – 1947, עורך משה אטינגר, הוועד הלאומי תל אביב, עמ' 220
↑  נתן רונביץ, כך החלה פלישת האויב בחזית עמק-הירדן, על המשמר, 17 במאי 1948
↑  קתדרה דוד לוי-פאור הלאמה במתח נמוך: הנסיבות, השיקולים והתהליך שהובילו להלאמת חברת החשמל הארץ-ישראלית 105, ספטמבר 2002, עמ' 130–131
↑  מחיר החשמל הועלה ב-50 אחוז, המשקיף, 21 ביולי 1948
↑  מ. פרלמוטר, עם הפקעת מחירי החשמל, קול העם, 26 ביולי 1948
↑  יונהג שבוע-עבודה של חמישה ימים, על המשמר, 18 באפריל 1948
↑  מ. מייזלס, מיצרך חדש נכנס למסגרת הקיצוב: החשמל, מעריב, 21 באפריל 1951
↑  בשבוע הרביעי לקיצוב החשמל, דבר, 4 ביוני 1951
↑  רבים נענשו בהפסקת החשמל, מעריב, 26 בדצמבר 1951
↑  נחתם חוזה על שעות העבודה בשעות בקשר לצמצומים החדשים בחשמל, קול העם, 16 באוקטובר 1951
↑  קתדרה דוד לוי-פאור הלאמה במתח נמוך: הנסיבות, השיקולים והתהליך שהובילו להלאמת חברת החשמל הארץ-ישראלית 105, ספטמבר 2002, עמ' 124
↑  נקבעו ההגבלות בצריכת חשמל בתעשיה ובחקלאות, על המשמר, 3 במאי 1951
↑  קתדרה דוד לוי-פאור הלאמה במתח נמוך: הנסיבות, השיקולים והתהליך שהובילו להלאמת חברת החשמל הארץ-ישראלית 105, ספטמבר 2002, עמ' 137
↑  קתדרה דוד לוי-פאור הלאמה במתח נמוך: הנסיבות, השיקולים והתהליך שהובילו להלאמת חברת החשמל הארץ-ישראלית 105, ספטמבר 2002, עמ' 140
↑  הכנסת תדון בבעיות החשמל, דבר, 13 בינואר 1954
↑  א. רוטנברג נבחר מנהל כללי של חברת החשמל, דבר, 30 בדצמבר 1954
הסקה בייסיאנית

הסקה בייסיאנית (אנגלית: Bayesian inference, על שמו של תומאס בייס) היא שיטת הסקה סטטיסטית המבוססת על נוסחת בייס. הנוסחה משמשת לעדכון ההסתברות לקיום הנחה על ידי הוספת מידע נוסף. שיטה זו חשובה בסטטיסטיקה, במיוחד במקרים של מידע המתעדכן באופן דינמי. שיטה זו מצאה שימוש נרחב במדע, הנדסה, רפואה ודין. שיטה זו מוצגת לפעמים כשיטה מתחרה להסקה שכיחותנית(אנ').
חוק בייס

נוסחת בייס מסיקה הסתברות פוסטריורית(אנ') בהינתן הסתברות פריורית ופונקציית נראות שנתונים על ידי המודל הסטטיסטי. ההסתברות נתונה על ידי הנוסחה:
כאשר:
H היא השערה, עם הסתברות שיכולה להתעדכן בהתאם למידע חדש. במקרים מסוימים ישנן מספר השערות מתחרות ומטרת השיטה היא לבחור את הסבירה ביותר.
E היא ראיה, המספקת מידע חדש שלא היה קיים בחישוב הסתברות פריורית.
\textstyle P(H) זו ההסתברות פריורית של H, כלומר הערכת ההסתברות של H ללא ראיה E.
\textstyle P(H\mid E) היא הסתברות אפוסטריורית(אנ'), כלומר ההסתברות ל-H בהינתן E. במילים אחרות, לאחר קבלת המידע E, מהי הסבירות לכך ש-H אכן התרחש. זהו המידע שאותו רוצים להסיק.
\textstyle P(E) היא ההסתברות להתרחשות E, נקראת לפעמים נראות שולית(אנ'). ערך זה הוא זהה לכל ההשערות הנבדקות וניתן על ידי נוסחת ההסתברות השלמה:  P(E)=\sum P(E|H_{i})P(H_{i}), כלומר ההסתברות להתרחשות E בכל התרחישים האפשריים.
הסבר אינטואיטיבי

במקרה והראיה סותרת את ההשערה, אז ההשערה שגויה. ומצד שני, אם ההשערה לא סבירה אפריורי (כלומר ללא מידע על הראיה), אז ניתן לפסול השערה זו גם אם כעיקרון הראיה תומכת בה.
לדוגמה, אדם מנסה לנחש את מין הילוד על סמך צבעה של העריסה העומדת מול דלת חדרו. הצבע יכול לתמוך בהשערה זו או אחרת של הצופה. אך המצאות של מלונה במקום עריסת תינוק משאירה את ההסתברות הפוסטריאורית לכך שהילוד הוא כלב נמוכה מאוד. למרות הראיה (הימצאות מלונה), ההסתברות האפוסטריורית לכך שלמשפחה נולד כלב נשארת נמוכה מאוד, מכיוון שידוע שההסתברות האפריורית ללידת כלב על ידי אדם היא נמוכה מאוד.
כך, הנקודה החשובה בהסקה בייסיאנית שהיא מאפשרת להחשיב ראיות חדשות, תוך כדי הסתמכות על אמונות וידע קודם, תוך שימוש בחוק בייס. זאת לעומת הסקה שכיחותנית, המסיקה מסקנות על סמך ראיות, ללא שימוש בידע קודם.
נוסף על כך, חוק בייס יכול לשמש באופן איטרטיבי. כלומר, לאחר קבלת ראיה, ההסתברות האפוסטריורית יכולה לשמש כהסתברות אפריורית לחקירת הראיה הבאה. ולאחר קבלת ראיה חדשה ההסתברות האפוסטריורית תשמש לאיטרציה הבאה. שיטה זו נקראת לפעמים "עדכון בייסיאני" (Bayesian updating).
ראו גם

הסתברות בייסיאנית
בעיית הטנק הגרמני
הארמייה השמינית (צרפת)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  צרפת צרפת
 שיוך:   צבא צרפת
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 בנובמבר 1914   2 בינואר 1917   2 בספטמבר 1939 – 4 באפריל 1915   21 באוקטובר 1919   23 ביוני 1940
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הארמייה השמינית הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
מלחמת העולם הראשונה > הקמה ראשונה

ב-20 באוקטובר 1914 מונה גנרל ויקטור דורבאל למפקד פלגת הארמייה בלגיה שכללה את כל הכוחות הצרפתיים בבלגיה, שהיו מעורבים באותה עת בקרב איפר הראשון. ב-16 בנובמבר 1914 שונה שמה של פלגת הארמייה לארמייה השמינית. הארמייה המשיכה להחזיק את הקו בבלגיה אף לאחר סיום הקרב. ב-2 באפריל 1915 עבר גנרל דורבאל לפקד על הארמייה העשירית, ובמקומו מונה גנרל גבריאל פוץ. ב-4 באפריל 1915 שונה שמה של הארמייה בחזרה לפלגת הארמייה בלגיה, שהמשיכה לפעול עד ה-22 במאי 1915 ואז פורקה.
מלחמת העולם הראשונה > הקמה שנייה

ב-9 במרץ 1915 הוקמה פלגת הארמייה לורן בפיקוד גנרל ז'ורז' לואי אימבר. ב-24 ביולי 1915 עבר גנרל אימבר לפקד על הארמייה השלישית, ובמקומו מונה גנרל אוגוסטן ז'ראר. ב-5 בנובמבר 1915 עבר גנרל ז'ראר לפקד על הארמייה הראשונה, ובמקומו מונה גנרל סלסט דפרה. ב-31 בדצמבר 1916 עבר גנרל דפרה לתפקיד המפקח הכללי על הגיוס, ובמקומו חזר לפקד גנרל אוגוסטן ז'ראר. ב-2 בינואר 1917 שונה שמה של פלגת הארמייה לארמייה השמינית, הארמייה השתתפה במתקפת מאה הימים ולחמה עד לסיום המלחמה.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הייתה הארמייה חלק מצבא הכיבוש הצרפתי בריינלנד. ב-21 באוקטובר 1919 התמזגה הארמייה יחד עם הארמייה העשירית לארמיית הריין הצרפתית.
מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השמינית בפיקוד גנרל מרסל גרשרי חלק מקבוצת הארמיות השלישית שהגנה בדרום קו מאז'ינו לאורך נהר הריין. ב-21 במאי 1940 פרש גנרל גרשרי מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה גנרל אמיל לור. הארמייה לחמה נגד קבוצת הארמיות C הגרמנית עד ל-23 ביוני 1940, ואז נכנעה כגוף אחד לגרמנים.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

ויקטור דורבאל (20 באוקטובר 1914 - 2 באפריל 1915)
גבריאל פוץ (2 באפריל 1915 - 22 במאי 1915)
ז'ורז' לואי אימבר (9 במרץ 1915 - 24 ביולי 1915)
אוגוסטן ז'ראר (24 ביולי 1915 - 5 בנובמבר 1915)
סלסט דפרה (5 בנובמבר 1915 - 31 בדצמבר 1916)
אוגוסטן ז'ראר (31 בדצמבר 1916 - 21 באוקטובר 1919)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

מרסל גרשרי (16 באוקטובר 1939 - 21 במאי 1940)
אמיל לור (13 בפברואר 1940 - 20 ביוני 1940)
סדר הכוחות > אוקטובר - נובמבר 1914

בקרב איפר הראשון באוקטובר- נובמבר 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה ה-17 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה ה-18 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-9 | דיוויזיית הפרשים ה-6 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-9 | דיוויזיית הפרשים ה-7 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-16 | הדיוויזיה ה-32 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-16 | הדיוויזיה ה-43 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-16 | הדיוויזיה ה-39 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-16 | הדיוויזיה ה-31 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-32 | הדיוויזיה ה-38 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-32 | הדיוויזיה ה-42 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-32 | הדיוויזיה הטריטוריאלית ה-89 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-32 | דיוויזיית הפרשים ה-4 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-20 | הדיוויזיה ה-11 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-20 | הדיוויזיה ה-26 |
| הארמייה השמינית | קורפוס הפרשים ה-2 | הדיוויזיה הטריטוריאלית ה-87 |
| הארמייה השמינית | קורפוס הפרשים ה-2 | דיוויזיית הפרשים ה-5 |
| הארמייה השמינית | קורפוס הפרשים ה-2 | דיוויזיית הפרשים ה-9 |
| הארמייה השמינית | קורפוס הפרשים ה-1 | דיוויזיית הפרשים ה-1 |
| הארמייה השמינית | קורפוס הפרשים ה-1 | דיוויזיית הפרשים ה-3 |
| הארמייה השמינית | קורפוס הפרשים ה-1 | דיוויזיית הפרשים ה-10 |
סדר הכוחות > 10 במאי 1940

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-7 | הדיוויזיה ה-13 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-7 | הדיוויזיה ה-27 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-13 | הדיוויזיה ה-19 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-13 | הדיוויזיה ה-54 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-13 | הדיוויזיה ה-104 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-13 | הדיוויזיה ה-105 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-44 | הדיוויזיה ה-67 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-45 | הדיוויזיה ה-57 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-45 | הדיוויזיה ה-63 |
| הארמייה השמינית | הקורפוס ה-45 | דיוויזיית הרובאים הפולנית ה-2 |
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
החזית המערבית במלחמת העולם השנייה
היהודי הנצחי (הירשנברג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  שמואל הירשנברג
 תאריך יצירה:  1899
 טכניקה וחומרים:  צבעי-שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  293 ס״מ 
 גובה:  343 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון ישראל
 
"היהודי הנצחי" (1899) הוא ציור מאת הצייר היהודי שמואל הירשנברג.
היצירה מציגה את דמותו "היהודי הנודד", דמות שמקורה דמות מאגדת עם נוצרית. היהודי הנודד המתואר כאיש מבוגר, עטור זקן לבן ארוך והוא לובש אזור חלציים בלבד. הוא המגיח אל עבר הצופה מבין יער של צלבים שעל רצפתו גוויות אדם. היצירה נתרמה על ידי האמן לאוסף "בית הנכות בצלאל", ואורחים חשובים שהגיעו לביקור במוסד הוזמנו להצטלם לפניה, כיוון שנתפשה כביטוי אידאולוגי של הציונות. עם הקמתו של מוזיאון ישראל, הועברה היצירה אל אוספו.
גלריה

אחד העם ובוריס שץ עומדים לפני ציורו של שמואל הירשנברג בבית הנכות בצלאל (1911)
כריכת אוגדן גלויות (1926) של יעקב בן דב ועליו "היהודי הנצחי"
המובחר שבמובחרים 2

| --- | --- |

 בימוי:  Robert Radler 
 הופק בידי:  Phillip Rhee, פיטר שטראוס 
 תסריט:  ג'ון אלן נלסון 
 שחקנים ראשיים:  אריק רוברטס Simon Rhee Edan Gross ראלף מולר אדוארד בנקר דייוויד בוריאנז Kane Hodder ניקולאס וורת' Sonny Landham ויין ניוטון Phillip Rhee פטריק קילפטריק כריס פן מג פוסטר James Lew Claire Stansfield 
 מוזיקה:  David Michael Frank 
 צילום:  פרד טאמס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  1993 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אמנויות לחימה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bestofthebest2
 דף הסרט ב־IMDb
 
המובחר שבמובחרים 2 (באנגלית: 2 Best of the Best) הוא סרט אמנויות לחימה אמריקאי משנת 1993 בבימויו של רוברט רדלר. הסרט הוא סרט המשך לסרט "המובחר שבמובחרים" משנת 1989, ומככבים בו אריק רוברטס, פיליפ ריי וכריס פן.
הסרט עוקב אחר שלושה מחברי קבוצת הלוחמים האמריקאים לאחר שובם מהתחרות הקודמת בקוריאה, טומי לי (פיליפ ריי), אלכס גריידי (אריק רוברטס), וטרוויס בריקלי (כריסטופר פן). הסרט מתאר עולם אפל של קרבות רחוב מחתרתיים המנוהלים על ידי ארגון פשע בזירה תת-קרקעית סודית. אחד הלוחמים לוחם בזירה זו ונהרג בידי מתמודד בלתי מנוצח ואכזר, ברקוס (ראלף מולר). חבריו נחושים לנקום את מותו ויוצאים למסע עקוב מדם שמעמיד את כישוריהם במבחן הקשה ביותר.
בדרכם הם נעזרים בלוחמים אחרים, לומדים טכניקות חדשות ומתמודדים עם קשיים רבים. זוהי מלחמה אישית נגד ארגון פשיעה חסר מעצורים וסיפור על נקמה, נחישות וידידות, המתרחש בעולם אפל שבו רק החזק שורד.
הדיוויזיה ה-12 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – 18 באפריל 1945 (10 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-12 (בגרמנית: 12. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
היסטוריה > הדיוויזיה ה-12

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בשוורין, והועמדה תחת פיקוד וילהלם אולקס. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מקורפוס וודריג במסגרת הארמייה השלישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן נשארה בצרפת ככוח כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ואף השתתפה במבצע דמיאנסק. בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית בגזרה המרכזית, ובמרץ אותה שנה הועברה לקורפוס הפאנצר ה-39 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור מוגילב ביולי 1944.
היסטוריה > דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12

ב-9 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית עמה לחמה בקרב יער הירטגן. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-15 ומארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בכיס הרוהר ב-18 באפריל 1945.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| וילהלם אולקס | 1 באוקטובר 1934 - 6 באוקטובר 1936 |  |
| אלברכט שוברט | 6 באוקטובר 1936 - 1 באפריל 1938 |  |
| לודוויג פון דר ליין | 1 באפריל 1938 - 10 במרץ 1940 |  |
| ולטר פון זיידליץ-קורצבאך | 10 במרץ 1940 - 1 בינואר 1942 |  |
| קרל הרנקאמפ | 1 בינואר 1942 - 1 במרץ 1942 |  |
| קורט-יירגן פון ליצוב | 1 במרץ 1942 - 1 ביוני 1942 |  |
| גרהרד מילר | 1 ביוני 1942 - 11 ביולי 1942 |  |
| וילהלם לורנץ | 11 ביולי 1942 - 20 ביולי 1942 |  |
| קורט-יירגן פון ליצוב | 20 ביולי 1942 - 25 במאי 1944 |  |
| קורט יאהן | 25 במאי 1944 - 28 ביוני 1944 |  |
| רודולף באמלר | 4 ביוני 1944 - 28 ביוני 1944 |  |
| גרהרד אנגל | 28 ביוני 1944 - יולי 1944 |  |
| גרהרד אנגל | 9 בספטמבר 1944 - נובמבר 1944 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 |
| גינטר רוהר | נובמבר 1944 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 |
| גרהרד אנגל | נובמבר 1944 - 1 בינואר 1945 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 |
| לונגהאוזס | 1 בינואר 1945 - 27 במרץ 1945 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 |
| גרהרד אנגל | 27 במרץ 1945 - 18 באפריל 1945 | דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 |
הערות שוליים

↑  ב-1 באוקטובר 1939 הפך הקורפוס לקורפוס ה-26.
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4243942-5
הפארק הלאומי אנקרפנציקה

הפארק הלאומי אנקרפנציקה (בצרפתית: Parc national d’Ankarafantsika) הוא פארק לאומי ליד אנדרנופסיקה (אנ') במחוז בואני בצפון-מערב מדגסקר. העיר הקרובה ביותר היא מאהאז'אנגה, 115 קילומטרים צפונית לפארק. האקלים באנקרפנציקה הוא בעיקר אקלים טרופי. בני הסקאלווה (אנ') הם הקבוצה האתנית המובילה באזור ופרנסתם על חקלאות. Macrotarsomys ingens (אנ'), מין השייך לתת-המשפחה  עכברי מדגסקר במשפחת הנסומיים חי בפארק ואינו מוכר בשום מקום אחר בעולם.
הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית יחד עם עוד 5 אזורים מוגנים במדגסקר בשם "היערות היבשים של אנדרפנה" ב-16 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.