גבול בהוטן–סין
היסטוריה

ממלכת בהוטן והרפובליקה העממית של סין אינן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים, והיחסים מתוחים מבחינה היסטורית.
הגבול בין בהוטן וטיבט מעולם לא הוכר רשמית. במשך תקופה קצרה ב-1911, הרפובליקה הסינית הגישה תביעה טריטוריאלית על חלקים מבהוטן. התביעה הטריטוריאלית חודשה על ידי הרפובליקה העממית של סין לאחר שהמפלגה הקומוניסטית של סין השתלטה על סין היבשתית במלחמת האזרחים הסינית ב-1949. מאו דזה-דונג הכריז בגרסה המקורית של המהפכה הסינית והמפלגה הקומוניסטית מ-1939 כי "הגבולות הנכונים של סין יכללו את בורמה, בהוטן ונפאל". במדיניות חמש האצבעות של טיבט (אנ'), הוא התייחס גם לבהוטן כחלק מטיבט, ולכן גם לסין. ב-1959, פרסמה סין מפה ב-"A brief history of China", שבה נכללו חלקים ניכרים של בהוטן ומדינות אחרות בתביעותיה הטריטוריאליות.
עם הגידול בחיילים בצד הסיני של הגבול ולאחר הסכם 17 הנקודות (אנ') בין ממשלת טיבט המקומית לממשלה המרכזית של הרפובליקה העממית של סין ב-1951, הוציאה בהוטן את נציגה מלהסה.
המרד הטיבטי (אנ') ב-1959 והגעתו של הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, להודו השכנה הפכו את ביטחון גבול בהוטן–סין להכרח עבור בהוטן. על פי ההערכות, כ-6,000 טיבטים ברחו לבהוטן וקיבלו מקלט, אם כי לאחר מכן בהוטן סגרה את גבולה לסין, מחשש שיבואו עוד פליטים מהמרד. ביולי 1959, יחד עם כיבוש טיבט, כבש צבא השחרור העממי כמה מובלעות בהוטאניות במערב טיבט שהיו תחת ממשל בהוטאני במשך יותר מ-300 שנה והועברו לבהוטן על ידי נגוואנג נמגיאל (אנ') במאה ה-17. המובלעות היו דארצ'ן (אנ'), מנזר לברנג (אנ'), גרטוק (אנ') ומספר מנזרים קטנים יותר וכפרים ליד ההר קאילאש.
מפה סינית שפורסמה ב-1961 הראתה את סין תובעת שטחים בבהוטן, נפאל וממלכת סיקים (אנ') (כיום, משמשת כמדינה בהודו). פלישות של חיילים סינים ורועי צאן טיבטים עוררו גם מתיחות בבהוטן. בהטלת סנקציות כלכליות חוצה-גבולות וסגירת הגבול עם סין, ביססה בהוטן קשרים צבאיים נרחבים עם הודו. במהלך מלחמת הודו–סין ב-1962, הרשויות בבהוטן התירו תנועות כוחות של צבא הודו דרך שטח בהוטן. עם זאת, תבוסתה של הודו במלחמה עוררה חשש מיכולתה של הודו להגן על בהוטן. כתוצאה מכך, במהלך בניית קשריה עם הודו, ביססה בהוטן מדיניות נייטרלית באופן רשמי. על פי הצהרות רשמיות של מלך בהוטן, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, בפני האספה הלאומית של בהוטן (אנ'), ישנם ארבעה אזורים במחלוקת בין בהוטן לסין: דוקלם, הגבול עובר לאורך רכסי ההרים ג'ומולארי (אנ') ומסאנג קאנג (גר'), והנהר טורסה (אנ'). השטח השנוי במחלוקת בדוקלם משתרע על פני כ-89 קמ"ר, ואילו השטחים השנויים במחלוקת באזור רכסי ההרים משתרע על כ-180 קמ"ר.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, ייצגה הודו את דאגות בהוטן בשיחות עם סין סביב סכסוכי הגבול בין סין להודו. כאשר בהוטן נהייתה חברה באו"ם ב-1971, התחילה בהוטן לעבור קורס עצמאי יותר במדיניות החוץ שלה. באו"ם, בהוטן הצביעה בעד העברת הייצוג הסיני באו"ם מהרפובליקה הסינית לרפובליקה העממית של סין ותמכה בגלוי במדיניות "סין אחת" (אנ')‏. ב-1974, בפתיחות סמלית, הזמינה בהוטן את שגריר סין בהודו להשתתף בהכתרתו של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק למלך בהוטן. ב-1983, ניהלו שר החוץ הסיני, וו שוקיאן (אנ'), ושר החוץ של בהוטן, דאווה צרינג (אנ') על כינון יחסים דו-צדדיים בניו יורק. ב-1984, החלו סין ובהוטן בשיחות ישירות סביב סכסוך הגבולות.
ב-1998, חתמו סין ובהוטן על הסכם דו-צדדי לשמירת השלום בגבול. בהסכם, סין אישרה את כבודה לריבונותה ולשלמות הטריטוריאלית של בהוטן ושני הצדדים ביקשו לבנות קשרים על בסיס חמשת עקרונות הדו קיום והשלום (אנ')‏. עם זאת, בהוטן טוענת כי בניית הכבישים בסין נמצאת בשטח שלה, לכאורה בניגוד להסכם מ-1998, עוררה מתחים בין שתי המדינות. למרות זאת, ב-2002, סין הציגה את מה שלטענתה שימשה כ-"ראיות", וטענה כי היא מחזיקה בבעלות על שטחי קרקע שנויים במחלוקת. לאחר משא ומתן מסוים, הושג הסכם ביניים בין שתי המדינות.
ב-11 באוגוסט 2016, ביקר שר החוץ של בהוטן, דמצ'ו דורג'י (אנ'), בבייג'ינג, בירת סין, לסיבוב ה-24 של שיחות הגבול עם סגן הנשיא הסיני, לי יואנצ'או (אנ'). שני הצדדים העירו הערות כדי להראות שהם מוכנים לחיזוק שיתופי הפעולה בתחומים שונים ונתנו תקווה להסדרת נושאי הגבול.