stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויראקוצ'ה
הקוסמוגוניה על פי הדיווחים של הספרדים

על פי האגדה שתועדה על ידי מגלה הארצות הספרדי חואן דה בטנסוס (Juan de Betanzos‏; 1510–1576) עלה ויראקוצ'ה מאגם טיטיקקה (או לפעמים ממערת פאקאריק טמפו (Paqariq Tampu) המיתולוגית) בתקופת החשיכה כדי להביא אור. הוא יצר את השמש, הירח והכוכבים. הוא יצר את האנושות בכך שנשם לתוך אבנים, אך יצירתו הראשונה היו ענקים חסרי מוח שלא היה שבע רצון מהם. אז הוא השמיד אותם בשיטפון ויצר חדשים, טובים יותר מאבנים קטנות יותר.
בסופו של דבר נעלם ויראקוצ'ה על פני האוקיינוס השקט (על ידי הליכה על המים), ולא שב מעולם. הוא שוטט על פני האדמה כשהוא מחופש לקבצן, לימד את יצירותיו החדשות את יסודות הציוויליזציה, וחולל ניסים רבים. הוא בכה כשראה את מצוקתם של היצורים שיצר. האמונה הייתה שוויראקוצ'ה יופיע מחדש בעת צרה. פדרו סרמיינטו דה גמבואה כתב כי ויראקוצ'ה תואר כ"איש בגובה בינוני, לבוש בלבוש לבן כמו טוניקה חגורה סביב המותניים וכי הוא נושא בידיו מטה וספר".
באגדה אחת נולד לו בן אחד, אינטי, ושתי בנות, מאמה קייה ופצ'אמאמה. באגדה זו, הוא השמיד את האנשים סביב אגם טיטיקקה בשיטפון גדול בשם אונו פצ'אקוטי (Unu Pachakuti), שנמשך 60 יום ו-60 לילות, והציל שניים כדי להביא את הציוויליזציה לשאר העולם. שני יצורים אלו הם מאנקו קאפאק, בנו של אינטי (שלפעמים מתואר כבנו של ויראקוצ'ה), שמשמעותו של השם היא "בסיס נהדר", ומאמא אוקיו, שפירושה "פוריות האם". שני אלה הקימו את תרבות האינקה כשהם נושאים מטה זהב, הקרוי "טאפאק-יאורי" (tapac-yauri). באגדה אחרת הוא אב לשמונת בני האדם התרבותיים הראשונים. בכמה סיפורים יש לו אישה בשם מאמא קוצה.
באגדה אחרת, היו לוויראקוצ'ה שני בנים, אימהמנה ויראקוצ'ה (Imahmana Viracocha) וטוקאפו ויראקוצ'ה (Tocapo Viracocha). לאחר השיטפון הגדול והבריאה שלח ויראקוצ'ה את בניו לבקר את השבטים בצפון-מזרח ובצפון-מערב כדי לקבוע אם הם עדיין מצייתים למצוותיו. ויראקוצ'ה יצא למסע צפונה. במהלך המסע שלהם, העניקו אימהמנה וטוקאפו שמות לכל העצים, הפרחים, הפירות ועשבי התיבול. הם לימדו גם את השבטים אלו מביניהם אכילים, בעלי סגולות רפואיות ואלו רעילים. בסופו של דבר הגיעו ויראקוצ'ה, אימהמנה וטוקאפו לקוסקו (בפרו של ימינו) ולחוף האוקיינוס השקט, שם הם הלכו על פני המים עד שנעלמו. פירוש המילה "ויראקוצ'ה" פשוטו כמשמעו הוא "קצף ים".
המחלוקת על "האל הלבן"

מחברי הכרוניקות הספרדים הראשונים מהמאה ה-16 לא הזכירו שום תיאור של וירקוצ'ה. הראשון שעשה זאת היה הקונקיסטאדור פדרו סייסה דה לאון (אנ') בשנת 1553. דיווחים דומים של כרוניקנים ספרדיים (למשל חואן דה בטאנסוס) מתארים את ויראקוצ'ה כ"אל לבן", לעיתים קרובות עם זקן. אולם עובדת היותו של ויראקוצ'ה לבן אינה מוזכרת באגדות האותנטיות של האינקה, ורוב החוקרים המודרניים מחשיבים את סיפור "האל הלבן" כהמצאה ספרדית שלאחר הכיבוש.
האגדות, לעומת זאת, לא מזכירות האם לוויראקוצ'ה היה שיער פנים, והוא מתואר עם מסכה וזקן נוצות סמלי כדי לכסות על מראהו המכוער. בעוד תיאורי המראה הפיזי של ויראקוצ'ה פתוחים לפרשנות, תוארו גברים עם זקן לעיתים קרובות על ידי {תרבות מוצ'ה הפרואנית בכלי החרס המפורסמים שלה, הרבה לפני בואם של הספרדים. התומכים המודרניים בתאוריות כמו הגירה אירופאית טרום קולומביאנית לפרו מסתמכים על כלי החרס המזוקנים ועל זקנו של ויראקוצ'ה כראיה לנוכחות מוקדמת של בני אדם שאינם ממוצא אינדיאני בפרו. אף על פי שלרוב האינדיאנים אין זקן סמיך, יש קבוצות שעליהם דווח שכללו אנשים מזוקנים, כמו בני הקבוצה האתנית של האצ'ה (אנ') בפרגוואי, שבנוסף יש להם גם עור בהיר, ולא ידוע שהם בני תערובת עם אירופאים ואפריקאים.
לקריאה נוספת

María Rostworowski de Diez Canseco: Estructuras andinas del poder / Ideología religiosa y política. IEP Instituto de estudios peruanos. Lima 1988 (3. Edition).
Waldemar Espinoza Soriano: Los Incas / Econonomía sociedad y estado en la era del Tahuantinsuyo. Amaru editores, Lima 1987 (1. Edition).
Fernando Armas Asín: Wiracocha, pastoral católica y mitología del Titicaca Consideraciones desde la mitografía y la andinística. Anuario de Historia de la Iglesia, No. 11 (2002), S. 191–213.
Arthur Andrew Demarest: Viracocha – the nature and antiquity of the Andean High God. Peabody Museum of Archaeology and Ethnology, Harvard University, Cambridge (Massachusetts) 1981.
Verónica Salles-Reese: From Viracocha to the Virgin of Copacabana: Representation of the Sacred at Lake Titicaca. University of Texas Press, Austin (Texas) 1997.
Paul Richard Steele: Handbook of Inca Mythology, ABC-CLIO, Santa Barbara (California) 2004, S. 149–151: Cuniraya Viracocha (Coniraya Wiraqucha).
Elisabeth della Santa: Viracocha. Brüssel, 1963.
הערות שוליים

↑  "Viracocha and the Coming of the Incas" from History of the Incas, by Pedro Sarmiento De Gamboa, translated by Clements Markham, Cambridge: The Hakluyt Society 1907, pp. 28–58.
1 2  "Glossary, Inca Gods". First People of America and Canada – Turtle Island.
↑  Colonial Spanish America: a documentary history, Kenneth R. Mills, Rowman & Littlefield, 1998, p. 39
↑  Pre-Columbian America: Myths and Legends, Donald. A. Mackenzie, Senate, 1996, p.268-270
↑  'The Skeptic: encyclopedia of Pseudoscience, "white god legends", Michael Shermer, ABC-CLIO, 2002, p. 578
↑  Portrait Vase of Bearded Figure
↑  In Quest of the Great White Gods, Robert F. Marx, Crown Publishers, 1992 pp. 7–15.
↑  Hill, Kim; A. Magdalena Hurtado (1996). Aché life history: the ecology and demography of a foraging people. Aldine Transaction. p. 58. ISBN 978-0-202-02036-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530094205171  LCCN: sh98003287  LNB: 000061879 
כלי קרמיקה מתרבות המוצ'ה המתארים גברים מזוקנים
וירג'יל גריפית'

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1983 (בן 41) ברמינגהאם, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (2014)  אוניברסיטת אלבמה (2004)  אוניברסיטת אינדיאנה  Alabama School of Mathematics and Science 
 מעסיק:  מכון סנטה פה 
 www.virgil.gr
 
וירג'יל גריפית', (יליד 1983) הידוע גם בכינוי Romanpoet, הוא מתכנת אמריקאי, אשר התפרסם בשל יצירת התוכנה WikiScanner, סורק המאפשר לנתח עריכות אנונימיות בוויקיפדיה, ובשל התביעות שהוגשו נגדו על ידי חברת Blackboard Inc בשנת 2003, כאשר איים לפרסם מידע על חולשות בתוכנה שלהם. הוא פרסם מאמרים על חיים מלאכותיים ועל תאוריית המידע המשולב. בפיתוח WikiScanner תיאר גריפית' את משימתו כ"ליצור אסונות יחסי-ציבור קטנים לחברות וארגונים שאני לא אוהב". בשנת 2019 נגזר עליו מאסר של 5 שנים ושלושה חודשים על העברת מידע על מטבעות קריפטו לצפון קוריאה, אשר עלול לסייע לה להתחמק מסנקציות.
ילדותו ונעוריו

גריפית' נולד בברמינגהאם, אלבמה, וגדל בטוסקלוסה הסמוכה. הוא סיים את בית הספר למתמטיקה ומדעים של אלבמה בשנת 2002 ולאחר מכן למד מדעים קוגניטיביים בניו-קולג' באוניברסיטת אלבמה. במהלך לימודיו היה חבר באספת מאלט. הוא עבר לאוניברסיטת אינדיאנה בשנת 2004, אך חזר לאלבמה לסיום הלימודים באוגוסט 2007 וסיים בהצטיינות. בשנת 2007 היה גריפית' סטודנט לתואר שני במערכות מחשוב ומערכות עצביות. הוא שויך למכון סנטה פה כחוקר אורח. בשנת 2014 קיבל גריפית' דוקטורט מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה בהנחיית כריסטוף קוך, כאשר נושא התזה שלו היה חישוביות ומערכות נוירונים.[דרוש מקור]
עבודתו בתחום המחשבים

גריפית' נאם בכנסי ההאקרים Interz0ne, PhreakNIC, וHOPE. בכנס Interz0ne 1 בשנת 2002 הוא פגש את בילי הופמן שהיה אז סטודנט בג'ורג'יה טק, וגילה פירצת אבטחה במערכת כרטיסי הזיהוי המגנטיים של הקמפוס שנודעה בשם "BuzzCard". הוא והופמן המשיכו בשנה שלאחר מכן ללמוד על הפרצה, ותכננו להרצות בכנס Interz0ne 2 באפריל 2003. עם זאת, כמה שעות לפני ההרצאה, הוא והופמן קיבלו צו הפסקה מנהלי מעורכי דין תאגידיים שפעלו מטעם חברת Blackboard Inc. יומיים לאחר מכן, הוגשה גם תביעה בטענה שהם גנבו סודות מסחריים והפרו את הDMCA ואת חוק הריגול הכלכלי. מאוחר יותר הסתיימה התביעה בהסדר טיעון.
ב-14 באוגוסט 2007 שחרר גריפית' את כלי התוכנה WikiScanner, העוקב אחר עריכות מאמרים בוויקיפדיה מחשבונות שאינם רשומים, מאתר את כתובות IP מהן בוצעו, ומזהה את התאגידים או את הארגונים שאליהם הם משתייכים. על פי הBBC סייע הדבר לזהות כי מידע שנכתב על המפלגה הדמוקרטית, הCIA, הותיקאן וחברת דייבולד-ניקסדורף העוסקת במכונות הצבעה ממוחשבת בוצעו ממחשבים השייכים לאותם גופים.. הכלי זיהה מצד הCIA גם עריכות ששינו את המונח "הצבא הכובש" ל"הצבא המשחרר" בהקשר של צבא ארצות הברית בעיראק, והערה בדף השיחה של הערך על נשיא איראן מחמוד אחמדינג'ד..
בשנת 2008, עיצב גריפית' ביחד עם אהרון שוורץ את שרת הפרוקסי של Tor2web. ב-2016 עמד במרכזה של סערה לאחר שהציע למכור לאינטרפול ולרשויות בסינגפור מידע שאסף על המשתמשים בTor2web, שאמורה הייתה להיות אנונימית. בעקבות הזעם עליו בקהילה הפסיק את פעילותו בתחום.
ב-2013 שימש מנטור לויטליק בוטרין ויועץ לצוות שפיתח את רשת המטבע המבוזר את'ריום. ב-2016 הצטרף לצוות כ"מוביל הפרויקטים המיוחדים", הוביל את "התאחדות האת'ריות התעשייתי" העוסקת בשילוב את'ריום בעולם העסקי, ויצר את "Ethereum Research", אתר מרכזי בקהילת האת'ריום. עם מעצרו ב-2019 הכחישה ההתאחדות את מעורבותה במעשיו, ואף מחקה אותו מרשימת מוביליה, על אף היותו מנכ"ל משותף בה.
פרשת צפון קוריאה

ב-28.11.2019 נעצר גריפית' על העברת מידע טכני לצפון קוריאה במהלך כנס בנושא בלוקצ'יין שהתקיים שם.
גריפית' הגיע לכנס בשנת 2018 על ידי הסתננות בגבול עם סין, לאחר שהרשויות בארצות הברית לא אישרו לו כניסה לצפון קוריאה. בכנס הוא העביר בכנס הרצאה בשם "בלוקצ'יין ושלום", אם כי תמונה מהכנס מציגה דווקא תמונה של גריפית'כשברקע מצגת עם הכיתוב "איך התחמקתי מסנציות ואיך גם אתם יכולים, שימוש באתריום כדי להתחמק מסנקציות ב-2019". על פי הרשויות בארצות הברית, ההרצאה כללה שיטות להימנעות מסנקציות באמצעות חוזים חכמים, כיבוס כספים באמצעות העברות בינלאומיות, התעשרות בלתי חוקית ומימון פרויקטים אסורים. הם גם טענו שבהמשך הכנס החל לתכנן מסחר קריפטו בין שתי הקוריאות וקרא לאזרחי ארצות הברית להשתתף בכנס הבא בסדרה. העדויות בנושא מהכנס עצמו מעטות וסותרות.
גריפית', שרוב זמנו נמצא בסינגפור, נעצר בעת שביקש לוותר על אזרחותו האמריקאית בעת נחיתה בנמל התעופה בלוס אנג'לס. הוא הואשם על ידי ממשלת ארצות הברית בארגון כנס על השימוש בבלוקצ'יין למטרת השתחררות מהמערכת הבנקאית העולמית (SWIFT, שנשלטת לחלוטין בידי ארצות הברית)[דרוש מקור], ולמטרת הקלת הסחר בין שתי הקוריאות. בנובמבר 2019 הופיע גריפית' בפני בית משפט כשהוא מואשם ב"קשירת קשר עם צפון קוריאה במהלך 2018", סעיף שהעונש עליו עלול להגיע ל20 שנות מאסר.
לבסוף, ב-27.9.2021, נידון גריפית' נידון לעונש הנמוך-יחסית של 5 שנים בכלא ולקנס של מאה אלף דולרים, כחלק מעסקת טיעון שהובילה להודאה שלו בהודעות טקסט ובמיילים על שיתוף המידע בשביל לסייע לממשל בצפון קוריאה להתחמק מסנקציות. עורך הדין שלו טען בין יתר כי אובחן בכלא כסובל מהפרעת אישיות נרקיסיסטית ומהפרעה טורדנית-כפייתית, וכי הוא בטיפול פסיכיאטרי, וגריפית' עצמו הביע חרטה על מעשיו וציין כי סביבתו הקרובה הזהירה אותו מנסיעה לצפון קוריאה.
הערות שוליים

↑  http://www.wired.com/politics/onlinerights/news/2007/08/wiki_tracker
↑  http://arxiv.org/a/griffith_v_1
↑  http://www.nytimes.com/2008/11/23/magazine/23wwln-medium-t.html
↑  http://www.asms.net/events.htm
↑  http://www.ua.edu/commencement/images/commsummer07.pdf
↑  http://directory.caltech.edu/cgi-bin/search.cgi?uid=virgil
↑  http://archive.org/download/phreaknic9video/2005-10-21_phreaknic_9_007_virgil_artificial_life.avi
↑  http://www.interz0ne.com/events/Blackboard_Restr_Order.pdf
↑  http://www.eff.org/IP/DMCA/unintended_consequences.php
↑  http://virgil.gr/71.sizes.@BBletter-p2.jpg?size1=XL
↑  =http://www.washingtonpost.com/ac2/wp-dyn?pagename=article&node=&contentId=A48214-2003Apr17
↑  http://news.bbc.co.uk/2/hi/technology/6947532.stm
↑  https://www.20minutes.fr/high-tech/175141-20070816-wikipedia-noyaute-cia בתוכנית "20 דקות", מ-18.8.2007
↑  http://www.wired.com/threatlevel/2008/12/tor-anonymized/
↑  http://arstechnica.com/uncategorized/2008/12/tor2web-brings-anonymous-tor-sites-to-the-regular-web/
1 2 3 4 5  https://ethex-smm.medium.com/the-story-of-virgil-griffith-15bba676cc52
1 2  https://www.coindesk.com/markets/2019/12/03/freedom-fighter-or-fool-jurys-out-on-arrested-ethereum-developer-virgil-griffith/
↑  Jan Ransom, He Gave a Cryptocurrency Talk in North Korea. The U.S. Arrested Him., אתר The New York Times, 02 בדצמבר 2019
↑  Cinq ans de prison pour un Américain qui a fourni à la Corée du Nord des conseils sur les cryptomonnaies אתר Le Figaro, 13 באפריל 2022
↑  Cheyenne Ligon, Former Ethereum Developer Virgil Griffith Sentenced to 5+ Years in Prison for North Korea Trip, אתר CoinDesk, 12 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-7067-2898
וילג' ווייס

| --- | --- |


 תדירות:  שבועון
 פורמט:  טבלואיד 
 מו"ל:  Voice Media Group 
 בעלים:  Carter Burden 
 תאריכי הופעה:  1955 – 31 באוגוסט 2018 (כ־63 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  ניו יורק 
 תפוצה:  120,000 (2016)
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0042-6180
 www.villagevoice.com
 
וילג' ווייס (מאנגלית The Village Voice - קול הווילג') היה שבועון שהופץ בחינם בעיר ניו יורק. השבועון כלל כתבות תחקיר, ניתוח אקטואליה, ביקורת על אמנות ותרבות ופרוט אירועים בסביבת ניו יורק. בשאר ארצות הברית הופץ השבועון בתשלום.
הווילג' ווייס הוא המפורסם מבין עיתוני התרבות והאמנות המהווים אלטרנטיבה לשבועונים המסורתיים. ב-2005 נפגם מעט שמו הטוב של השבועון, לאחר שנקנה על ידי קונצרן התקשורת ניו יורק מדיה. מספר עורכים בכירים פוטרו בעקבות הגילוי כי כתבה שפורסמה בגיליון מיוחד לכבוד 50 שנות העיתון הייתה מפוברקת. בשנות ה-70 ויויאן גורניק הייתה בין הכתבים הבולטים של השבועון בתחום הפמיניסטי.
ב-22 באוגוסט 2017 הודיע השבועון על הפסקת הופעתו בדפוס, והמשך פעילותו במהדורת אינטרנט בלבד. כעבור שנה הסתיימה גם פעילות זו.   לאחר החלפת בעלות בשנת 2021 חזר העיתון להדפסה כרבעון ובינואר חזר האתר לפעילות וכיום הוא מציג תוכן אקטואלי.
הערות שוליים

↑  עודד בן יהודה, קולי נאלם: כולם רצו להיות Village Voice, בעיקר מקומוני ישראל, באתר Xnet‏, 27 באוגוסט 2017
↑   איתמר זוהר, שנה אחרי שהופסקה המהדורה המודפסת שלו, השבועון "וילג' וויס" נסגר, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2018
↑  שירות כלכליסט, שבועון ה-Village Voice בניו יורק נסגר אחרי 60 שנה, באתר כלכליסט, 2 בספטמבר 2018
↑  nytimes.com, The Village Voice Returns, and It’s ‘Very Village Voice-y’, https://www.nytimes.com, ‏April 19, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008700980505171  BIBSYS: 7058919  GND: 7652019-5  LCCN: no2016011766  VIAF: 198145541783196601418   WorldCat (עם VIAF): 198145541783196601418 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויטולד לוטוסלבסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1913 ורשה, פולין הקונגרסאית 
 פטירה:  7 בפברואר 1994 (בגיל 81) ורשה, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מוקד פעילות:  פולין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה, Stefan Batory Gymnasium and Lyceum 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  כינור, פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה היגלונית של קרקוב (1984)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דרהאם (1983)  פרס סיבליוס (1973)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קיימברידג' (1987)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ורשה (1973)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1986)  פרס קיוטו באמנות ופילוסופיה (1993)  פרס הרדר (1967)  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1967)  פרס גרומאייר להלחנה (1985)  פרס ארנסט פון סימנס (1983)  מסדר נס העבודה, דרגה 2  מפקד מסדר האמנויות והספרות  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  מסדר הבונים של הרפובליקה העממית הפולנית  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין  מדליית יובל ה-30 לפולין העממית  מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ויטולד רומן לוטוסלבסקי (בפולנית: Witold Roman Lutosławski, נהגה Lutoswavski – "לוטוסוואבסקי"; 25 בינואר 1913 – 7 בפברואר 1994) היה מלחין, פסנתרן ומנצח פולני.
לוטוסלבסקי היה מחשובי המלחינים באירופה במאה ה-20 ומן המוזיקאים הבולטים בפולין בשלושת העשורים האחרונים לחייו. בתקופת חייו קיבל מספר רב של פרסים ואותות כבוד בינלאומיים, בהם "מסדר הנשר הלבן", אות הכבוד הגבוה ביותר של פולין.
ויטולד לוטוסלבסקי למד פסנתר והלחנה בוורשה. יצירותיו המוקדמות – בדומה למוזיקה של רבים ממלחיני המאות ה-19 וה-20 – מושפעות מן המוזיקה העממית הפולנית. סגנונו מציג קשת רחבה של מרקמים אטמוספיריים עשירים. הוא החל לפתח טכניקות חיבור אופייניות משלו בסוף שנות ה-50. המוזיקה שלו מתקופה זו ואילך עושה שימוש בשיטותיו לבניית הרמוניות מקבוצה קטנה של מרווחים. היא משתמשת גם בתהליכים אליאטוריים, שיש בהם יסוד של מקריות בתיאום הרתמי בין התפקידים. עם יצירותיו הבולטות נמנות הסימפוניה השלישית (מתוך ארבע שחיבר), רביעיית מיתרים, שבעה קונצ'רטי, שהידועים בהם קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לתזמורת, ומחזורי שירים. לוטוסלבסקי קנה לו שם בניצוח על יצירותיו הוא.
חייו > משפחה ושנות הילדות

הוריו של לוטוסלבסקי באו שניהם ממשפחות של אצולה כפרית פולנית. למשפחתו היו אחוזות באזור דרוזדובו. אביו, יוזף, היה מעורב בענייני המפלגה הלאומית הדמוקרטית של פולין ומשפחת לוטוסלבסקי עמדה בקשרים קרובים עם מייסד המפלגה, רומן דמובסקי (שמו האמצעי של ויטולד לוטוסלבסקי היה רומן). עד מלחמת העולם הראשונה הייתה פולין מחולקת בהתאם לקונגרס וינה מ-1815 וורשה הייתה חלק מרוסיה הצארית.
ויטולד רומן לוטוסלבסקי נולד בוורשה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 נמלטה משפחת לוטוסלבסקי מזרחה, אל מוסקבה, מפני הכוחות הפרוסיים במלחמתם עם רוסיה. אביו היה פעיל פוליטית בארגון כוחות פולניים לקראת פעולה אפשרית לשחרור פולין. רוסיה האימפריאלית הייתה אמורה לערוב לביטחונה של מדינה פולנית חדשה, אך אז, בשנת 1917, באה מהפכת פברואר שאילצה את הצאר להתפטר, ואחריה מהפכת אוקטובר, שהעלתה ממשלה סובייטית חדשה וזו כרתה ברית שלום עם גרמניה. פעילותו של האב יוזף הייתה לצנינים בעיני הבולשביקים. הוא נאסר יחד עם אחיו, ומשפחת לוטוסלבסקי לא יכלה לחזור הביתה, אם כי הקרבות בחזית המזרחית פסקו. האחים נשלחו לכלא במוסקבה והוצאו להורג ללא משפט ב-1918.
אחרי המלחמה חזרה המשפחה לוורשה וויטולד בן השש החל בשיעורי פסנתר. בשנת 1924 נכנס לגימנסיה ובמקביל המשיך בשיעורי הפסנתר. ביצוע של הסימפוניה השלישית של קרול שימנובסקי השפיע עליו עמוקות. בשנת 1926 החל ללמוד כינור ובשנת 1927 נכנס כסטודנט בהיקף לא מלא לקונסרבטוריון של ורשה, שם היה שימנובסקי הן פרופסור והן מנהל. לוטוסלבסקי החל להלחין, אבל לא הצליח לעמוד בעומס הלימודים בבית הספר ובקונסרבטוריון, ועל כן הפסיק את לימודי המוזיקה. ב-1931 נרשם לאוניברסיטה של ורשה ללימודי מתמטיקה ונכנס רשמית לשיעורי ההלחנה בקונסרבטוריון. מורו, ויטולד מליז'בסקי, היה תלמיד של ניקולאי רימסקי-קורסקוב. בשנת 1933 ויתר על המתמטיקה והכינור כדי להתרכז בפסנתר ובהלחנה. הוא קיבל דיפלומה לנגינה בפסנתר מן הקונסרבטוריון בשנת 1936, אחרי שהגיש תוכנית וירטואוזית, שכללה טוקאטה של שומאן ואת הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של בטהובן. בשנת 1937 קיבל דיפלומה בהלחנה מאותו מוסד.
מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה שירת לוטוסלבסקי כאתת ואלחוטן. המלחמה שמה קץ לכוונותיו לנסוע לפריז להשתלם עוד במוזיקה. הוא נשלח עם יחידת הקשר לקרקוב וכעבור זמן קצר נפל בשבי הגרמני, אך הצליח להימלט בזמן הצעידה אל מחנה השבויים והלך ברגל עד ורשה, מרחק 400 קילומטרים. אחיו נפל בידי הרוסים ומת לאחר מכן במחנה עבודה.
כדי להשתכר למחייתו, הצטרף לוטוסלבסקי ללהקת נגנים שהופיע בקברטים עם נעימות מחול פופולריות. במקביל יצר גם דואו עם ידידו ועמיתו, המלחין אנדז'יי פאנופניק ויחד הופיעו בבארים של ורשה. הרפרטואר שלהם הקיף קשת רחבה של יצירות בעיבודים שלהם עצמם, ביניהן הגרסה הראשונה של לוטוסלבסקי ל"ווריאציות על נושא של ניקולו פאגאניני", עיבוד מקורי מאוד של הקפריס ה-24 לכינור סולו של פאגאניני. מתוך התרסה, ניגנו לפעמים אפילו מוזיקה פולנית אסורה. ההאזנה בבתי קפה הייתה האפשרות היחידה של אזרחי פולין תחת הכיבוש הגרמני לשמוע מוזיקה חיה; קונצרטים לא היו בגדר האפשר, משום שכוחות הכיבוש אסרו על צורה של התכנסות מאורגנת.
אמו של לוטוסלבסקי נמצאה במזרח פולין עם פרוץ המלחמה, אך ידידים הבריחו אותו לוורשה. המלחין ואמו עזבו את ורשה ממש לפני המרד של 1944 ולקחו איתם רק מעט פרטיטורות וסקיצות – שאר המוזיקה אבד בהריסות העיר, כמו גם נחלות המשפחה בדרוזדובו. מכל 200 היצירות שלוטוסלבסקי ופאנופניק יצרו לדואו הפסנתר שלהם, נותרו רק וריאציות פאגאניני של לוטוסלבסקי. הוא חזר לוורשה החרבה אחרי חתימת ההסכם הפולני-סובייטי באפריל 1945.
השנים שאחרי המלחמה

אחרי המלחמה עבד לוטוסלבסקי על הסימפוניה הראשונה שלו, שאת הסקיצות שלה הצליח להציל מוורשה. הסימפוניה בוצעה לראשונה ב-1948. לפרנסת משפחתו גם חיבר מוזיקה, שהגדיר "פונקציונלית", כמו "סוויטת ורשה", (שנכתבה ללוות סרט אילם המתאר את שיקום העיר), קובץ "מזמורים פולניים" ותרגילים לפסנתר בשם "נעימות עממיות".
ב-1946 נבחר לוטוסלבסקי למזכיר וגזבר איגוד המלחינים הפולנים, שאך זה נוסד. באותה שנה נשא לאישה את מריה דנוטה בוגוסלבסקה, סטודנטית לאדריכלות. לוטוסלבסקי פגש את אחיה, הסופר סטניסלב דיגאט לפני המלחמה ושניהם, סטניסלב ומריה, האזינו למופעי דואו הפסנתרנים בתקופת המלחמה. הנישואים עלו יפה וכישורי השרטוט של מריה הביאו תועלת רבה למלחין: היא הייתה למעתיקה שלו ופתרה כמה מאתגרי התיווי של יצירותיו המאוחרות.
ב-1947 הוביל האקלים הסטאליניסטי לדיכוי, באמצעות מפלגת הפועלים השלטת, של מוזיקה בניב פולני מובהק, לרבות המוזיקה של שופן. הצנזורה הזו על אמנות, שמקורה היה, בסופו של דבר, בסטלין עצמו, הייתה שכיחה במידה זו או אחרת בכל הגוש המזרחי וקיבלה חיזוק בצווי ז'דאנוב מ-1948. מלחינים נדרשו לכתוב מוזיקה בהתאם לעקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. ב-1948 עבר האיגוד לידי מוזיקאים, שהיו מוכנים לפעול על פי הקו המנחה של המפלגה בעניינים מוזיקליים, ולוטוסלבסקי פרש מן הוועדה. הוא התנגד ללא פשרות לרעיונות הריאליזם הסוציאליסטי. הסימפוניה הראשונה שלו הוגדרה "פורמליסטית", דהיינו, מוזיקה שנועדה לאליטות בלבד, והוא מצא עצמו דחוי ומנודה על ידי השלטונות הסובייטיים, מצב שעמד בעינו כל תקופת שלטונם של ניקיטה חרושצ'וב, ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. ב-1954 דחף אקלים הדיכוי המוזיקלי את ידידו אנדז'יי פאנופניק לערוק לבריטניה. על רקע זה, שמח לוטוסלבסקי לחבר יצירות, שהיה בהן צורך חברתי, אבל ב-1954 זכתה עבודתו, למגינת לבו של המלחין, בפרס ראש הממשלה על קובץ של שירי ילדים. כדבריו, "...על החיבורים הפונקציונליים האלה שלי זיכו אותי השלטונות בעיטור כבוד... הבנתי, שמה שאני עושה איננו סתם כתיבת קטעי מוזיקה חסרי חשיבות לפרנסתי, אלא שקידה על מלאכת אמנות יוצרת, בעיני העולם החיצון."
ה"קונצ'רטו לתזמורת" שלו, כבד המשקל והמקורי משנת 1954, הוא שביסס את מעמדו של לוטוסלבסקי כמלחין חשוב של מוזיקה אמנותית. היצירה זיכתה את המלחין בשני פרסים ממשלתיים בשנה שלאחריה.
מוניטין בינלאומיים

הסימפוניה השנייה, ה"ספר לתזמורת", והקונצ'רטו לצ'לו שבא בעקבותיה, חוברו בתקופה טראומטית במיוחד בחיי לוטוסלבסקי. אמו מתה בשנת 1967 ובשנים שבין 1967 ל-1970 שרר אי-שקט ניכר בפולין. סיבתו הייתה נעוצה בתחילה בדיכוי הפקת התיאטרון Dziady, שהצית גל של מחאות בקיץ; אחר, ב-1968, בא השימוש בצבא פולין לדיכוי הרפורמות הליברליות באביב של פראג בצ'כוסלובקיה ובהמשך השביתה במספנות של גדנסק ב-1970, שהשלטונות הפסיקו באלימות – שני האירועים חוללו מתח פוליטי וחברתי משמעותי בפולין. לוטוסלבסקי לא תמך במשטר הסובייטי ואפשר לראות באירועים אלה סיבות לעלייה בהתנגדות, שבאה לביטוי ביצירתו, בייחוד בקונצ'רטו לצ'לו מ-1968 – 1970 לרוסטרופוביץ' והאגודה הפילהרמונית המלכותית. זאת ועוד, התנגדותו של רוסטרופוביץ' עצמו למשטר הסובייטי ברוסיה הגיעה אותו זמן לשיאה (זמן קצר אחר כך הצהיר על תמיכתו במתנגד השלטון אלכסנדר סולז'ניצין). לוטוסלבסקי עצמו לא היה שותף לדעה, שלהשפעות אלה הייתה השפעה ישירה על המוזיקה שלו, אף כי הכיר בפלישתן אל עולמו היוצר, במידה ידועה. בכל מקרה, הקונצ'רטו לצ'לו זכה להצלחה רבה וזיכה הן את לוטוסלבסקי והן את רוסטרופוביץ' באותות כבוד.
בשנת 1973 האזין לוטוסלבסקי לרסיטל של דיטריך פישר-דיסקאו וסביאטוסלב ריכטר בוורשה, וזה עורר בו השראה לכתיבת שיר רחב-יריעה לתזמורת בשם "מרחבי השינה" Les espaces du sommeil. היצירה הזו, Mi-Parti (מונח צרפתי שאפשר לתרגם בערך כ"מחולק לשני חלקים שווים אך שונים"), ויצירה קצרה לצ'לו לכבוד יום הולדתו השבעים של פאול זאכר, המשיכו להעסיק את לוטוסלבסקי, ותוך כדי כך שקד על תוכניות לסימפוניה שלישית ועל יצירת קונצ'רטנטה לאבובן היינץ הוליגר. יצירות מאוחרות אלה התגלו כקשות להשלמה, כיוון שלוטוסלבסקי השתדל לשלב יתר זרימה בעולם הצלילים שלו. הקונצ'רטו הכפול לאבוב, נבל ותזמורת קאמרית – בהזמנת פאול זאכר – הסתיימה לבסוף ב-1980 והסימפוניה השלישית ב-1983.
במהלך התקופה הזו, התחוללו עוד תהפוכות בפולין: בשנת 1978 נבחר יוחנן פאולוס השני לאפיפיור והיה לסמל לאומי בעל חשיבות בינלאומית; בשנת 1980 הוקמה התנועה רבת-ההשפעה סולידריות בהנהגת לך ואלנסה; ובשנת 1981 הכריז גנרל וויצ'ך ירוזלסקי ממשל צבאי בפולין. מ-1981 עד 1989 דחה לוטוסלבסקי את כל ההצעות לפעילות מקצועית בפולין, כמחוות הזדהות עם החרמת האמנים. הוא סירב להיכנס למשרד התרבות לפגוש מישהו מן השרים והקפיד שלא להצטלם בחברתם. בשנת 1983 שלח הקלטה מן הביצוע הראשון של הסימפוניה השלישית שלו בשיקגו לגדנסק, כדי שישמיעוה לשובתים בכנסייה המקומית, מחוות תמיכה שהובנה בשני הצדדים. ב-1983 זכה בפרס סולידריות והיה, כך אומרים, גאה בו יותר מבכל אות כבוד אחר שקיבל.
הסימפוניה השלישית זיכתה את לוטוסלבסקי בפרס גרומייה הראשון מאת האוניברסיטה של לואיסוויל, קנטקי. חשיבותו של הפרס נעוצה לא רק ביוקרתו – המועמדים האחרים היו אליוט קרטר ומייקל טיפט – אלא בממדי המענק הכספי (אז $150,000). כוונת המענק היא להסיר מן המקבלים דאגות פיננסיות לתקופה, שתאפשר להם להתרכז ביצירה רצינית. במחוות אלטרואיזם הכריז לוטוסלבסקי, כי ישתמש בסכום להקמת קרן מלגות, שתאפשר למלחינים פולנים צעירים ללמוד מחוץ לארצם; לוטוסלבסקי הורה גם להעביר את שכרו מן התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו על Chain 3 לאותה קרן מלגות.