stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
על עכברים ואנשים (סרט, 1939)
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ברג'ס מרדית' | ג'ורג' מילטון |  |
| לון צ'ייני ג'ונ. | לני סמול |  |
| בטי פילד | מיי | אשתו של קרלי |
| בוב סטיל | קרלי | בנו של בעל החווה |
| ריצרד ביקפורד | סלים | פועל ראשי |
| רומן בונן | קנדי | פועל ותיק |
| ליי וויפר | קרוקס | פועל שחור |
| אוסקר או'שיה | קרלסון | בעל החווה |
פרסים

הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - ארון קופלנד
פרס אוסקר לעיבוד המוזיקלי הטוב ביותר
בטי פילד זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של ה-National Board of Review, USA. זאת הייתה הופעתה הראשונה בקולנוע.
טלי פחימה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1976 (בת 49) קריית גת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
טלי פחימה (נולדה ב-8 בפברואר 1976) היא פעילת שמאל רדיקלי ישראלית, שהורשעה בעבירות של סיוע לאויב. פחימה גדלה במשפחה יהודית אך מאוחר יותר בחייה התאסלמה.
בשנת 2004 נפגשה עם זכריא זביידי, ראש ארגון הטרור "גדודי חללי אל-אקצא" בג'נין, וסייעה לו בדרכים שונות. בעקבות זאת נעצרה במעצר מנהלי על ידי השב"כ. היא נחקרה והוחזקה בבידוד, בטענה שתכננה לבצע פיגועים בישראל. לאחר מכן הוגש נגדה כתב אישום באשמה לתמיכה בארגון טרור, החזקת נשק ללא רישיון וסיוע לאויב בשעת מלחמה. במסגרת הסדר טיעון הודתה בתרגום מסמך מסווג, "סודי ביותר", מעברית לערבית, ובעקבות כך הורשעה בעבירות בדרגת חומרה פחותה של מסירת ידיעה לאויב ולתועלתו, מגע עם סוכן חוץ והפרת הוראה חקוקה. היא שוחררה מהכלא בינואר 2007. ביוני 2010 המירה דתה לאסלאם, במסגד באום אל-פחם. דמותה ומעשיה, כמו גם מעצרה המנהלי וכליאתה, גרמו להד תקשורתי וציבורי רחב.
ביוגרפיה

פחימה נולדה בקריית גת לסימון ושרה פחימה. היא בוגרת מוסדות החינוך הדסים, רוגוזין ושלאון. שירתה בצה"ל כפקידת רס"ר. בגיל 23 עברה לגור בתל אביב ועבדה כמזכירה במשרד עורכי דין.
ביוגרפיה > פעילותה לצדו של זכריא זביידי בג'נין

פחימה פיתחה עמדות פוליטיות שמאליות רדיקליות, לדבריה, בהשפעת ריאיון של כתב ynet עלי ואקד ומספר מאמרים של גדעון לוי. בהמשך יצרה קשר עם זכריא זביידי, מפקד "גדודי חללי אל אקצה" בג'נין, ובמאי 2004 החליטה לבקר בג'נין ולפגוש את זביידי, ביקור אשר נמשך שבועיים. לאחר מכן ביקרה בג'נין מספר פעמים. באותה תקופה ניסו בשב"כ לגייס את פחימה לשורותיו בשל קשריה עם זביידי אך ויתרו לאור התנגדותה של פחימה לשתף פעולה איתם.
לדבריה, דאגתה הייתה לזכויות האדם של הפלסטינים. רוב ביקוריה נסובו סביב שיחות עם אנשים שונים במחנה הפליטים ג'נין, ובפעילות בתחום הוראת המחשבים לילדי מחנה הפליטים. בג'נין הייתה פחימה תחת חסותם של זביידי ומקורביו. במהלך הלילות, זביידי וחבריו המבוקשים שהו במקומות מסתור, ופחימה נשארה לישון בחדר עם נשים או ילדים.
בזמן שהותה בג'נין סייעה פחימה למיצוב דמותם התקשורתית של פעילי הפת"ח באזור. בעקבות ידיעות באמצעי התקשורת על כוונה לחסל את זביידי, הצהירה כי תשמש לו "מגן אנושי".
פחימה סייעה לזביידי בתרגום מסמך צבאי בעברית, שסווג "סודי ביותר", שנפל לידיו, ובו תמונות של ארבעה מבוקשים שצה"ל ביקש לעצור, ולידן תיאור קצר של כל אחד מהם. ארבעת המבוקשים היו זביידי, סגנו שחוסל לאחר מכן, ושני פלסטינים אחרים שנתפסו מאוחר יותר על ידי כוחות צה"ל. כמו כן הכיל המסמך תצלום אוויר של העיר ג'נין, ובו מסומנים בתיהם של ארבעת המבוקשים, וכן סימונים טקטיים כמו נתיב מילוט לכוח או כוחות צלפים.
ביוגרפיה > חקירות בשב"כ ומעצר מנהלי

ב-9 באוגוסט 2004, בדרכה לג'נין, נעצרה פחימה ונחקרה בידי השב"כ במשך 28 ימים. לאחר מכן נכלאה בבידוד בכלא נווה תרצה. בתחילה חשדו גורמים בשב"כ כי סייעה לפיגוע במחסום קלנדיה ב-11 באוגוסט 2004 וכי התכוונה לבצע מעשי טרור נגד ישראלים בתחומי הקו הירוק. על בסיס טענות אלה נטען כי היא מסוכנת לציבור, ולכן יש להחזיקה במעצר מנהלי. ההסבר לאי הגשת כתב אישום נגדה היה כי הדבר יחשוף מידע מודיעיני סודי. נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב אורי גורן, אישר את הארכת מעצרה המנהלי ב-3 חודשים, וההחלטה אושרה גם בבית המשפט העליון.
ב-5 בדצמבר, יום לפני דיון בבית-המשפט המחוזי באישור המשך המעצר המנהלי, היא הועברה לידי השב"כ ונחקרה שם בשנית במשך שלושה שבועות. בסוף תקופה זו, ב-26 בדצמבר 2004, הוגש נגדה כתב אישום.
בינואר 2005 החליט בית המשפט המחוזי לשחררה למעצר בית, אך בערעור שהוגש לבית המשפט העליון הוחלט שיש לעוצרה עד תום ההליכים, בגלל הסיכון לביטחון המדינה הגלום במעשיה ובשל החשש שתימלט.
פחימה המשיכה להיות כלואה בבידוד. לאחר 9 חודשים מיום מעצרה, בעקבות עתירה שהגישה לבית המשפט המחוזי, הועברה לבידוד חלקי בו הותר לה להסתובב מעט באגף הכלא בו נכלאה, ולהתקשר בטלפון לאמה ולעורכת הדין שלה. לאחר מספר שיחות קצרות עם אמצעי התקשורת במהלך הבאתה לבתי המשפט נאסר על פחימה לדבר עם אמצעי התקשורת, והוראה זו יושמה עד לתום משפטה.
ביוגרפיה > חקירות בשב"כ ומעצר מנהלי > המשפט

כנגד פחימה הוגש לבסוף כתב אישום בעבירות של תמיכה בארגון טרור, אחזקת נשק ללא רישיון וסיוע לאויב בשעת מלחמה. ב-11 בינואר 2005 נפתח משפטה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בו יוצגה על ידי עורכת הדין סמדר בן נתן. סיוע לאויב בשעת מלחמה היא עברה שיכולה לגרור עונש מוות, אולם נציגי התביעה הצהירו שאם תורשע פחימה, הם לא יבקשו לגזור עליה עונש זה.
בסופו של דבר, במסגרת עסקת טיעון, הורשעה פחימה בעבירות של מסירת ידיעה לאויב ולתועלתו, מגע עם סוכן חוץ והפרת הוראה חקוקה. בית המשפט גזר עליה שלוש שנות מאסר בפועל ו-18 חודשי מאסר על תנאי לתקופה של שלוש שנים מיום שחרורה מן הכלא (כאשר התנאי הוא שלא תעבור עבירה מן הסוג בו הורשעה). כמו כן הוסכם כי בהיעדר נתונים חדשים לא תתנגד המדינה לשחרורה לאחר ריצוי שני שלישים ממאסרה.
בית המשפט קבע כי בתרגום המסמך שיבשה פחימה מבצע שתכנן צה"ל לתפיסת מבוקשים. נזקו של מעשה התרגום מתואר בפסק הדין במשפטה:
"הנאשמת הודתה כי החומר הסודי הוצג בפניה על ידי הפעילים והיא תרגמה להם את תוכנו, תוך מתן הסברים על מטרות המבצע, צירי התנועה ושמות המבוקשים. בהמשך לכך, הורה זביידי לאנשיו להסתתר עד סיומו של המבצע. ואכן, אותם מבוקשים ששמותיהם הוזכרו במסמך, וביצעו את הנחייתו של זביידי – לא נעצרו"
הסנגוריה במשפטה של פחימה וחוגים מהשמאל טענו כי אין כל השפעה לתרגום המסמך על ידה מפני שזביידי ואנשיו יודעים לקרוא עברית. על טענה זו הגיב בערעור השופט, אליקים רובינשטיין, בזו הלשון:
מסמך סודי ביותר, גם אם נפל - ואכן נפל - לידי הפלסטינים בגלל רשלנות או משגה של גורם צבאי ישראלי, מחייב אזרח שאינו רוצה לסייע לאויב להתנהגות אחרת מאשר תרגומו של המסמך לאויב. כך, גם אם מצויים במקום יודעי עברית שיכלו לתרגם בצורה זו או אחרת את החומר, אך הם אנשים שעברית אינה שפת אמם ולא בהכרח מבינים הם כל מונח ודקות לשונית במסמך עברי. אכן, בצדק נטען על ידי בא כוח המשיבה כי אינה אשת מודיעין; אך שפת אמה עברית והיא שירתה בצה"ל, ולו בתפקיד זוטר, והיא מעורה בישראל. אבל גם אם נניח כי יתרונה היחסי של המשיבה על ידידיה בהקשר דנא היה מועט – דבר השנוי במחלוקת – עצם התרגום מצביע על גלישה מן המתחם ההומניטרי של עיסוק במחשבים אל הסיוע לכאורה לאויב; ומבחינת התנהגותה של המשיבה, גם אם יכלו אחרים לקרוא את החומר בצורה זו או אחרת, היה בכך לכאורה סיוע לאויב.
ב-3 בינואר 2007 החליטה ועדת השחרורים של השב"ס לנכות שליש מתקופת מאסרה של פחימה על התנהגות טובה. פחימה השתחררה באותו היום, וכשנשאלה האם מצטערת על מה שעשתה, אמרה "אני לא מתחרטת, היה שווה את המחיר". בנוסף, הוועדה הטילה עליה איסורים מסוימים: נאסר עליה לצאת מהארץ, להיכנס לשטחי יהודה ושומרון, או ליצור קשר עם זביידי.
ביוגרפיה > לאחר שחרורה מהכלא

ביום העצמאות ה-59 של מדינת ישראל השתתפה פחימה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול", ובמסגרתו הדליקה משואה לכבוד "השבויים הפלסטינים, האסירים הפוליטיים אזרחי מדינת ישראל, השבויים הלבנונים בישראל, והשבויים הישראלים המוחזקים בלבנון ובעזה" ולכבודו של "חברי זכריא זביידי, שביחד ניפצנו חומות והפכנו את הבלתי אפשרי לאפשרי בחברות אמיצה". טקס הדלקת משואות זה, ובמיוחד השתתפותה של טלי פחימה בו, עוררו הד נרחב בציבור.
ב-11 במרץ 2008 השתתפה בניחום אבלים בבית משפחתו של המחבל עלאא' אבו דהיים, שביצע את הפיגוע בישיבת מרכז הרב בירושלים.
לאור המשא ומתן שזביידי ניהל עם השב"כ ביולי 2008 על מנת לאפשר לו לצאת מג'נין התנערה פחימה מזביידי וגינתה אותו. במרץ 2009 סיפרה פחימה על חייה החדשים לאחר שחרורה בכתבה של נסלי ברדה בחדשות 10; פחימה נראתה בכתבה בביתה בערערה, עובדת כמוכרת בשוק המקומי וכמורה פרטית לעברית.
ב-7 ביוני 2010 התאסלמה. לדבריה, "תקיפת המשט לעזה זירזה את החלטתה להתאסלם", וכן התרשמותה מהשייח' ראאד סלאח. מאז 2015 מתגוררת במושב אמירים .
הוויכוח סביב הפרשה

דמותה ומעשיה של טלי פחימה, כמו גם מעצרה וכליאתה, הדהדו בתקשורת והציתו דיון ציבורי סוער. רבים ראו בה בוגדת, התומכת בטרור הפלסטיני. אחרים ראו בה פעילת שלום נאיבית, והיו שחשו שמעשיה קידמו את הצגת האויב כאנושי, לטוב או לרע. בשמאל הרדיקלי היו פעילים שראו בה סמל חיובי - ממוצא מזרחי מעיירת פיתוח אשר החלה לדבר עם האויב וגילתה את "האדם שמאחורי המחבל" ואת הסבל הפלסטיני בעקבות השליטה של ישראל בשטחים. פעילי שמאל טענו שבתור שכזו הרגיש הממסד הביטחוני צורך להשתיק את קולה.
גם סביב מעצרה המנהלי, שאושר בבית המשפט המחוזי ובבית המשפט העליון, התקיים ויכוח פוליטי. חוגים בשמאל, כחבר הכנסת יוסי ביילין, וכן מהימין, כחבר הכנסת אורי אריאל ו"חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי", התנגדו למעצר המנהלי הממושך בטענה שהוא פוגע בזכויות האדם, ואילו רוב המערכת הפוליטית, כשר המשפטים יוסף לפיד, צידד במעצר בגלל חומרת המעשים שיוחסו לפחימה.
ביקורת נוספת כוונה כלפי השב"כ והפרקליטות שטענו באמצעי התקשורת עם מעצרה המנהלי של פחימה שהיא סייעה להוציא פיגועי טרור ותמכה בו, אישומים שנותרו בגדר טענות בלבד ואף לא הוכנסו לכתב האישום שהוגש נגדה.
הוויכוח סביב הפרשה > פעולות ההזדהות והתמיכה בטלי פחימה

הרשות הפלסטינית הפקידה לחשבון הבנק שלה קצבה חודשית כמקובל לגבי אסירים ביטחוניים.
אנשי רוח השייכים לשמאל הרדיקלי בישראל ובראשם דוקטור סמי שלום שטרית ופרופ' יעקב כתריאל צידדו בשחרורה. למדינת ישראל הוגשה עצומה החתומה על ידי מאות פעילי שלום בעולם ובראשם כלת פרס נובל לשלום מייריד קוריגן הקוראים לשחרורה.
המשורר אהרן שבתאי כתב שני שירים על פחימה, והמשורר מאיר ויזלטיר כתב שיר לרגל שחרורה. השיר פורסם במוסף "ספרות וספרים" של "מעריב".
בשנת 2006 יצא הסרט הדוקומנטרי "טלי פחימה חוצה את הקווים", מאת הבמאי טל חכים, ובהפקתו של יואב רועה. הסרט מספר את סיפורה של טלי פחימה מנקודת מבט אוהדת, ומראיין אותה, את בני משפחתה, ואת זכריא זביידי. עוד באותה שנה הוציאה להקת דפנה והעוגיות את השיר "חבר ערבי", העוסק בסיפור האהבה לכאורה בין פחימה לזביידי. עם זאת, דן-יה שוורץ, גיטריסטית הלהקה, העידה כי אין בשיר הזה תמיכה הן בימין והן בשמאל ולא ביקורת פוליטית כלשהי. מנהיגת הלהקה דפנה קינן טענה שסיפור האהבה לכאורה בין פחימה לזביידי בשיר "הוא כמו סיפור האהבה של רומיאו ויוליה".
לקריאה נוספת

הדס כהן, 'עצור! - בוגדים לפניך', בתוך: עצור! אין גבול - על גבולות והיעדרם ישראל 2017, עורכים: הני זובידה ורענן ליפשיץ, הוצאת ידיעות אחרונות 2017, עמ' 353–355
הדס כהן, בגידה במולדת, הבושה והפגיעה בכבוד האומה: סיפורה של "אויבת העם" טלי פחימה, פוליטיקה 28, 2020, עמ' 66–87‏, JSTOR 26929523
הערות שוליים

↑  השפעתם של הנזכרים תוארה בכתבתם של גידי וייץ ויובל קרני, מוסף 7 ימים, ידיעות אחרונות, 21 בינואר 2005.
↑  ורד לוביץ', השב"כ ניסה "לגייס" את טלי פחימה, באתר ynet, 22 ביולי 2005
1 2  צבי הראל, יובל יועז והסוכנויות, הארץ‏, המדינה: לא יוגש אישום נגד פחימה כדי לא לחשוף מידע, באתר וואלה, 6 בספטמבר 2004
↑  עמ"ם 8607/04 טלי פחימה נ' מדינת ישראל
↑  יצחק דנון, ‏הוגש כתב האישום נגד טלי פחימה: סיוע לאויב במלחמתו ותמיכה בארגון טרור, באתר גלובס, 26 בדצמבר 2004
↑  בש"פ 801/05 מדינת ישראל נ' טלי פחימה
↑  ורד לוביץ' ומירי חסון, התביעה: לא נבקש עונש מוות עבור טלי פחימה, באתר ynet, 11 בינואר 2005
↑  מדינת ישראל נגד טלי פחימה, בש"פ 801/05, 26 בינואר 2005, באתר נבו
↑  רענן בן צור, ועדת השחרורים החליטה: פחימה הולכת הביתה, באתר ynet, 3 בינואר 2007
↑  רענן בן צור, פחימה בחוץ: "לא מתחרטת, היה שווה את המחיר", באתר ynet, 3 בינואר 2007
↑  רועי מנדל, פחימה: אני מדליקה משואה זו לכבוד זביידי, באתר ynet, 24 באפריל 2007
↑  אבירם זינו, אורחת בסוכת האבלים בג'בל מוכבר: טלי פחימה, באתר ynet, 11 במרץ 2008
↑  הארץ, טלי פחימה: זכרייה זביידי הוא הזונה של השב"כ, באתר הארץ, 24 ביולי 2008
↑  נסלי ברדה, לאן נעלמה טלי פחימה?, באתר nana10‏, 13 במרץ 2009
↑  ניר יהב, כתבנו לענייני ערבים‏, טלי פחימה אחרי שהתאסלמה: "נולדתי מחדש", באתר וואלה, 9 ביוני 2010
↑  עמית כהן, טלי פחימה התאסלמה: "בגלל השייח' סלאח", באתר nrg‏, 8 ביוני 2010
↑    אתי אברמוב, השכנה החדשה, טלי פחימה, באתר "ידיעות אחרונות", 21 בנובמבר 2015
↑  שכנתה של טלי פחימה תבעה אותה בטענה שכלביה מטרידים אותה - ונדחתה
↑  אהרן שבתאי, שני שירים על טלי פחימה מאת אהרן שבתאי, באתר nrg‏, 10 בספטמבר 2004
↑  מאיר ויזלטיר, 3 בינואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5641770  VIAF: 8603148122913295200008   WorldCat (עם VIAF): 8603148122913295200008 
פוסטר המתנגד למעצר המנהלי שבו שהתה פחימה לפני משפטה, בעיצובו של רונן אידלמן
פרשס

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  Push 
 בימוי:  לי דניאלס
 הופק בידי:  לי דניאלס, אופרה וינפרי
 תסריט:  ג'פרי פלטשר (תסריט), ספייר (רומן)
 עריכה:  ג'ו קלוץ 
 שחקנים ראשיים:  גבורי סידיבי, מוניק פאולה פאטון  מריה קארי, לני קרביץ, שרי שפרד
 מוזיקה:  Mario Grigorov 
 צילום:  אנדרו דאן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  הארפו הפקות, Lee Daniels Entertainment 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 6 בנובמבר 2009   ישראל 18 בפברואר 2010
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט נעורים, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 תקציב:  $10,000,000
 הכנסות:  $63,649,529 (25 באוקטובר 2020)
 הכנסות באתר מוג'ו:   preciouspush
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (מוניק)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'ופרי פלטשר)  Producers Guild Stanley Kramer Award 
 www.weareallprecious.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרשס (באנגלית: Precious: Based on the Novel "Push" by Sapphire) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה, שיצא לאקרנים בשנת 2009. את הסרט ביים לי דניאלס, והוא עיבוד קולנועי של ג'פרי פלטשר לרומן "פוש" (Push - "דחיפה" או "דחוֹף") מאת ספייר, משנת 1996. צוות השחקנים מורכב ברובו מנשים, ומככבות בו: גבורי סידיבי בתפקיד הראשי (והראשון שלה), מוניק, פאולה פאטון, מריה קארי ולני קרביץ. בין מפיקי הסרט נמנית גם אופרה וינפרי.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל קאן בשנת 2009, ללא מפיץ ותחת השם "פוש". שמו של הסרט שונה ל"פרשס" כדי להימנע מבלבול עם סרט פעולה בעל שם דומה, שיצא באותה שנה.
הסרט זכה לתשבחות ופרסים רבים, בהם פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (מוניק).
בטקס האוסקר ה-82 פרשס קיבל שש מועמדויות כולל מועמדות לסרט הטוב ביותר. שחקנית המשנה מוניק והתסריטאי ג'פרי פלטשר אף זכו בקטגוריות שלהם.
עלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1987. קלריס פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי) היא נערה שחורה בת 16, כבדת משקל, אנאלפביתית, שגרה בהארלם עם אמה הלא-מתפקדת (מוניק). פרשס בהריון שני מאביה שהתעלל בה מינית כל חייה, וסובלת מהתעללות ארוכת טווח, פיזית, מנטלית ומינית מצד אמה המובטלת. המשפחה מטופלת על ידי לשכת הרווחה ומתקיימת מקצבה. בתה הבכורה, "מונגו" (קיצור ל"מונגולואיד"), סובלת מתסמונת דאון וסבתה מטפלת בה.
פרשס מוצאת מפלט מקיומה הטראומתי בעולם הדמיון והפנטזיה - בזמן שאביה אונס אותה, היא מביטה בתקרה ורואה את עצמה ככוכבת-על בצילומים לוידאו קליפ, כשהיא מביטה במראה היא רואה בחורה לבנה, בלונדינית ויפהפייה.
לאחר שבבית הספר מתגלה הריונה השני, פרשס מושעית, אך המנהלת של חטיבת הביניים שבה היא לא לומדת מסדרת לה מקום בתוכנית לימודים מיוחדת לקבלת תעודת גמר. שם, בהשראת מורתה החדשה מיס בלו ריין (פאולה פאטון), היא לומדת קרוא וכתוב. אחרי הלידה פרשס בורחת עם בנה מבית אמה אל הרחוב המושלג, ובעזרת מיס ריין מוצאת מקום במעון לנשים מוכות.
בזמן שהיא במעון, אמה מוצאת אותה כדי לספר לה שאביה נפטר מאיידס. היא מגלה שגם היא נשאית של הווירוס, אך בנה לא. פרשס פוגשת את אמה לעימות אחרון במשרדה של פקידת הרווחה (מריה קארי), שם שאלותיה של הפקידה לאמה חושפות פרטים רבים על הטראומות שפרשס עברה (אביה החל לאנוס אותה מאז הייתה פעוטה). בסיום הסרט פרשס מנתקת קשר עם אמה כשהיא עדיין מכוונת לשיפור עצמי, ומתכננת להשלים את הלימודים למבחן לקבלת תעודת גמר.
פרנהייט 451 (סרט, 1966)

| --- | --- |
כרזת הסרט פרנהייט 451
כרזת הסרט פרנהייט 451
 מבוסס על:  הרומן פרנהייט 451 של ריי ברדבורי
 בימוי:  פרנסואה טריפו
 הופק בידי:  לואיס אלן
 תסריט:  פרנסואה טריפו, ז'אן-לואי רישאר
 עריכה:  טום נובל
 שחקנים ראשיים:  אוסקר ורנר ג'ולי כריסטי (תפקיד כפול) סיריל קיוזאק
 מוזיקה:  ברנרד הרמן
 צילום:  ניקולס רוג
 מדינה:  בריטניה, ארצות הברית, צרפת
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בספטמבר 1966
 משך הקרנה:  125 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דיסטופי, סרט דרמה, מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  קליבלנד 
 תקציב:  1,500,000‏$
 הכנסות:  1,000,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרנהייט 451 (באנגלית: Fahrenheit 451) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת מדע בדיוני דיסטופי משנת 1966 בבימויו של פרנסואה טריפו.
זה היה סרטו הראשון של טריפו בצבע והיחידי באנגלית.
התסריט נכתב על ידי פרנסואה טריפו וז'אק-לואי רישאר והוא מבוסס על רומן בשם זה מאת ריי ברדבורי משנת 1953.
הסרט היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים בוונציה ב-1966.
תקציר העלילה

גאי מונטאג (אוסקר ורנר) משתייך ליחידת כבאים הנקראת "פרנהייט 451". מדי פעם הוא מוזעק בכבאית עם אנשי צוותו, אבל מטרתם היא לא לכבות שריפות אלה למצוא ספרים ולשרוף אותם. הם לא מצוידים במים אלא בלהביורים. המשטר הטוטליטרי אוסר על אחזקה וקריאת ספרים המטים את האזרחים הנאמנים מציות אחיד למשטר.
הם מוזעקים על ידי אזרחים מלשינים. ברחבי העיר פזורות תיבות אדומות המסומנות ב-451 והאזרחים מטילים לתוכן את מכתבי ההלשנה על שכניהם המחזיקים ספרים.
מונטאג מרוצה מעבודתו ואין לא שום הרהורי חרטה על כך. יש לו מדים יפים, עבודה קבועה והבוס שלו, הקפטן (סיריל קיוזאק), מרוצה ממנו ומבטיח לו קידום. הוא מגיע לעבודה ובחזרה במונורייל. אשתו לינדה (ג'ולי כריסטי) מבלה שעות רבות בבית בצפייה במסך טלוויזיה ענק בו היא מוזנת בתכנים מהשלטון באופן אינטראקטיבי.
יום אחד הוא פוגש במונורייל בחורה צעירה בשם קלריסה (ג'ולי כריסטי - בתפקיד כפול) העובדה כמורה. מתפתחת ביניהם שיחה על חשיבות הספרים והיא מנסה לשכנע אותו בחשיבותם ונוטעת ספק ראשון במוחו של מונטאג.
באחת הפעולות מגיעים מונטאג וצוותו לביתה של אספנית ספרים. בהוראת הקפטן הם עורמים את הספרים ומבקשים לשרפם אך האשה מסרבת להתפנות, מדליקה את הספרים ונשרפת אתם.
מונטאג מזועזע ומתחיל לקרא בביתו את דייוויד קופרפילד ולאחריו ספרים רבים. קלריסה מפוטרת מבית הספר בגלל דעותיה העצמאיות וכשמונטאג מגיע איתה לבית הספר בורחים ממנה התלמידים בפחד וחפציה נזרקים אליה. היא מודיעה למונטאג שהחליטה לברוח למקום "אנשי הספר".
לינדה מלשינה על בעלה שהוא מחזיק וקורא ספרים. כשהוא מגיע לעבודה הוא מופתע שהכבאית מגיעה לביתו. הקפטן והכבאים מוצאים את הספרים ומתכוננים לשריפה. הקפטן שולף ספר ממעילו של מונטג אך זה מתנגד וכשהקפטן מאיים עליו באקדח הוא מכוון אליו להביור ושורף אותו עם הספרים.
מונטאג נמלט על נפשו כשהשלטונות מחפשים אחריו. בהגיעו למקום "אנשי הספר" הוא צופה בטלוויזיה על "לכידתו" בידי השלטונות. הוא נפגש שם עם אנשים שנמלטו מהשלטון. כל אחד אחראי לדעת בעל פה ספר אחד כדי להעבירו לדורות הבאים לאחר שהשלטון יפול ואפשר יהיה להדפיסם. הוא אחראי על סיפורי מסתורין ודמיון של אדגר אלן פו.
ראו גם

פרנהייט 451 (סרט, 2018)
חולות ראשון לציון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חולות
 נתונים ומידות
 שטח:  כ־28 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  בין ראשון לציון לפלמחים
 קואורדינטות:  31°57′53″N 34°43′41″E﻿ / ﻿31.96461°N 34.72794°E﻿ / 31.96461; 34.72794
  (למפת גוש דן מוגדלת) חולות ראשון לציון(למפת גוש דן רגילה) חולות ראשון לציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות ראשון לציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות ראשון לציון
 
הדיונה במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, 1870


מפת אזור חולות ראשון לציון כיום (גוש החולות המערבי ששרד מהדיונה המקורית)
מבט מהאוויר
חולות ראשון לציון או חולות יפו הוא מתחם חולות ודיונות שהשתרע מפאתי יפו ועד לנחל שורק. לאחר בנייה מסיבית נותרו מהחולות כ-28,000 דונם באזור שבין חולון ועד נחל שורק, על חוף הים התיכון. גושי החולות הגדולים ביותר שנותרו הם חולות ראשון לציון וחולות חולון.
היסטוריה

בעבר השתרעו החולות על שטח רחב של 59,000 דונם, מפאתי יפו ועד לנחל שורק, גבולו המזרחי של האזור חופף בערך לתוואי של כביש 412 שהוקם על הדרך הישנה שעקפה את אזור החולות. בסוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל הוענק שטח נרחב מהחולות לראשון לציון, שלא יכלה במשך שנים רבות לפתח שטח עצום כזה. עם העלייה השלישית בשנות ה-20 החלו עולים להתיישב בצפון אזור החולות, בשכונות שהיוו את הבסיס לערים בת ים וחולון. לאחר הקמת המדינה התפתחו מאוד בת ים וחולון ובת ים שנעדרה עתודות קרקע החלה לדרוש שיועברו לה כמה אלפי דונמים מאזור החולות לצורך פיתוחה של העיר. דרישה זאת נתקלה בהתנגדות עזה של ראש עיריית ראשון לציון. בספטמבר 1973 החליטה ועדה של משרד הפנים להעביר לידי בת ים 900 דונם, אולם ביצוע ההעברה התעכב במשך שנים רבות בגלל ערעורים של ראשון לציון. באמצע שנות השבעים הוחל בהקמת שכונות בחולות על ידי עיריית ראשון לציון. תחילה הוקמה גני יהודית, באמצע שנות ה-70, ולאחר מכן קריית כורש, שכונה של וילות של עולים מאיראן. בתחילת שנות ה-80 החלה חברת קלרין לשווק דירות בשכונת פואבלו אספניול.
בראשית שנות ה-60 הוחל בהקמת השפד"ן באזור.
בעקבות הבנייה המסיבית באזור, רק פחות מ-50% מהאזור נותרו כחולות פתוחים. בעתיד, עם מימוש תוכניות הבנייה העתידיות, ייוותר מהשטח רק כחמישית ממה שהיה בו בעבר, כ-12,500 דונם.
בחלק ניכר משטח החולות עתיד לקום אזור התעסוקה הגדול בישראל, מתחם האלף.
מאפייני האזור

חלקים נרחבים מהחולות עשויים מכורכר, חמרה חולית ורכס כורכר חופי. החולות המזרחיים של הגוש מיוצבים מכוסים בצמחייה בגובה בינוני עד גבוה, שאר החולות מיוצבים או מיוצבים-למחצה. קו החוף של רוב האזור הוא נמוך.
מגוון ביולוגי

בעבר גוש החולות היווה בית גידול פורה לצמחי חולות ובעלי חיים ושימש כמסדרון ביולוגי לאזורי החוף הצפוני ובמקרים מסוימים כגבול תפוצה צפוני למינים אחדים. עם תוכניות הפיתוח של האזור נפגעו מינים רבים ואחדים מהם נכחדו מהשטח. שמורת חולות ראשון לציון מגנה על 8,000 דונם אך רק 5,000 דונם מתוך גוש החולות הם חולות לא-מופרים.
מגוון ביולוגי > צמחייה

באזור תועדו עד כה כ-774 מיני צמחים, מתוכם 118 מיני צמחי חולות. הפגיעה בחולות תרמה לפלישת מינים זרים לאזור כגון שיטה כחלחלה וטיונית החולות, המפרים את המערכת הטבעית ומהווים איום על בית הגידול הטבעי. גומא צפוף, ביקיה אנטולית, מגלית מצרית ואשל עב-שיבולת כנראה כבר נכחדו מהשטח. למינים נדירים אחרים כגון קדד לביד, שסיע שעיר וכמה נפוצים יותר כגון קיפודן פלשתי זהו אזור תפוצה צפוני. באזור צומחים 28 מינים אנדמיים.
מגוון ביולוגי > בעלי חיים

החולות מהווים גבול תפוצה צפוני של מיני בעלי חיים חובבי חולות ופרוקי-רגליים רבים. ביניהם הלטאה כוח אפור שנסוגה דרומה עקב הרס בתי גידול צפוניים במחצית המאה העשרים והנחש מטבעון מדבר.
בנוסף, בשטחי מטווח 24 והחולות הסמוכים קיימת אוכלוסייה של מריון החולות, מבין הבודדות שנותרו במישור החוף.
בחולות ניתן למצוא גם צב יבשה מצוי, תן זהוב, שועל מצוי, צבי ארץ-ישראלי וחזיר בר.
חולות ראשון לציון

חולות ראשון לציון הם גוש החולות הגדול ביותר ששרד מהדיונה המקורית. רוב שטחי החולות בחלקיו המזרחיים של הגוש מיוצבים אך כמה אזורים בשטח הצבאי הסגור נותרו שמורים. באזור מוצעת שמורת טבע "חולות ראשון לציון", המשתרעת על כ-9,000 דונם. במרכז האזור נמצא השפד"ן, מפעל לטיהור שפכי גוש דן. חלק גדול מהשמורה הוא אזור צבאי סגור במסגרת מטווח 24. אתרים נוספים באזור הם מנחת ראשון לציון, מתחם פלאנט, אצטדיון הברפלד והסופרלנד.
חולות חולון

חולות חולון הם מובלעת חולות בין העיר חולון לראשון לציון. מבחינת מגוון ביולוגי אין הבדל מהותי בינם לחולות ראשון לציון אך האזור אינו מוגן ומיועד כולו לבינוי, פרט לרצועת חולות יחידה אשר נמצאת בנתיב הטיסה של המטוסים הממריאים מנמל התעופה בן-גוריון. עקב מגבלות רעש, הבינוי ברצועה זו אסור, והיא תיועד לפארק חולות עירוני.
תוכנית ח-500 הנמצאת בשלבי תכנון סופיים לפני פרסומה, קובעת כי במרכז המתחם מתוכננת ליבה ירוקה בשטח של כ-1,200 דונם לפיתוח של פארק חולות מטרופוליני. מרכז הפארק, המכונה 'הלב השמור', יכלול דיונות טבעיות בהיקף שלא יקטן מ-400 דונם, על-מנת לשמר מערכות אקולוגיות ייחודיות הכוללות מיני צמחים נדירים ומוגנים, שאין כמותם בשום מקום אחר במישור החוף. הטבעת שתקיף את 'הלב השמור' תהווה מעטפת חיצונית של הפארק, ותיועד לפעילויות בילוי ופנאי כלל-עירונית.
גלריה

קבוצת טיילים בחולות בשנות ה-20 של המאה ה-20
בניה חדשה במערב ראשון לציון.
מגדל המים בשכונת מולדת, על חולות חולון.
חולות דרום חולון, ברקע שכונת קריית בן-גוריון.
שכונת עזרה ובצרון (כיום נווה אליהו) בעת הקמתה בחולות ראשון לציון, 1945.
אחד מכיסי החולות שנותרו באזור. נמצא צפונית לאגם הסופרלנד.
הערות שוליים

↑  אברהם תירוש, בת ים: אין כוונה לפגוע בשכנים, יש לנו הבטחה משר הפנים, מעריב, 20 בינואר 1970
אברהם תירוש, ראש עיריית בת ים, מעריב, 13 באוגוסט 1973
↑  א. סדומי, בת ים זקוקה לתוספת קרקע, דבר, 21 בספטמבר 1972
↑  א. סדומי, מחלוקת על 900 דונם חולות, דבר, 6 בספטמבר 1973
↑  טלי בשן, מנחם רוטשילד: ראשל"צ קרתנית ומגלומנית, מעריב, 17 בדצמבר 1982
↑  אגד לשירות הציבור, דבר, 29 ביולי 1977
↑  נדל"ן - עיריית ראשון לציון תמכור, מעריב, 28 באוקטובר 1982
↑  זוג צעיר התחל מלמעלה, מעריב, 29 בדצמבר 1980
↑  אהרן פריאל, התקופה הקריטית של מפעל השפכים בחולות ראשון לציון, מעריב, 15 בספטמבר 1970
1 2 3  שימור חולות מישור החוף: מסמך מדיניות, נובמבר 2003
↑  פארק החולות באתר עיריית חולון
↑  מידע תכנוני באתר מתחם ח-500 חולון