stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלי פולישוק-בלוך
ביוגרפיה > פעילותה אחרי כהונתה בכנסת

במהלך השנים מאז שסיימה את תפקידה כחברת כנסת מילאה פולישוק-בלוך תפקידים ציבוריים שונים בין היתר: יו"ר ועדת החינוך של המכביה ה־18, יו"ר אגודת הידידים של האוניברסיטה הפתוחה, חברה באגודת הידידים של סמינר הקיבוצים, חברת הנהלה בעמותת שקיפות בינל"א, חברה בתנועת נשים עושות שלום ועוד.
ב־2006 הקימה תנועה חדשה בראשותה, תנועת "דרך אחרת". במסגרת תנועה זאת, היא התמודדה בנובמבר 2008 על ראשות עיריית רעננה, אך הפסידה לנחום חופרי. הרשימה שעמדה בראשה, "דרך אחרת – מימד נוסף", זכתה למנדט אחד, ופולישוק-בלוך נבחרה לחברת מועצה מטעמה.
בתנועת דרך אחרת ניהלה מאבק למינהור כביש 531 למניעת זיהום אוויר ומפגעים סביבתיים שונים.
בשנים 2008–2010 מונתה כחברה בוועדה המייעצת של מבקר המדינה השופט לינדנשטראוס ובשנים 2010–2012 הייתה חברה בוועדה לבחינת יחסי הון-שלטון שמונתה על ידי מבקר המדינה.
בשנת 2009 יזמה והקימה עם חברות מועצה נוספות את איגוד נבחרות הציבור ברשויות המקומיות בישראל ועמדה בראשו שבע שנים. כיום חברת הנהלה באיגוד.
בשנת 2010 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מנדלבאום בלש פרטי" בתפקיד חברת כנסת. בסדרה זו משחק בתפקיד הראשי אחיינה של מלי פולישוק בלוך, יניב פולישוק. הדמות שגילמה שם בדקה מי מדליף מידע לאדם בשם "הספרי", וייתכן שיש בכך התייחסות סאטירית לוויכוח שהיה לה עם הבמאי, שמואל הספרי, שהתעקש להשתמש בתוכניתו, פולישוק, בדמות עם שם דומה לשלה, למרות מחאותיה.
ב־2012 התמודדה פולישוק-בלוך בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, אך לא הגיעה למקום ריאלי ברשימה.
בשנת 2015 מונתה לתפקיד יו"ר ועדת החינוך של מכבי ישראל ויזמה פרויקט חינוכי "ערכים מנצחים בספורט" בו יצרה שיתוף פעולה של מכבי ישראל, מכבי צעיר ועמותת ערכים בספורט, במטרה להקנות ערכים באמצעות פעילות ספורטיבית. הפרויקט מתרחב ומתקיים במספר יישובים.
בשנת 2020 לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התמודדה בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ושובצה במקום התשיעי, אך מספר שבועות לפני הבחירות הודיעה המפלגה על פרישתה.
חיים פרטיים

השחקן יניב פולישוק הוא אחיינה. היא נשואה ואם לארבעה בנים. בנה הבכור הוא האסטרונום ד"ר דוד פולישוק ממכון ויצמן למדע.
הערות שוליים

↑  כך היא מופיעה כאן וכאן (תגובה 141)
↑  הדס שפר ומיה בנגל, שינוי: לוונטל הנחיל מפלה צורבת לפורז, באתר nrg‏, 13 בינואר 2006
↑  אטילה שומפלבי, פורשות שינוי יוצאות לדרך חדשה, באתר ynet, 28 בינואר 2007
↑  גלעד צוויק, זמן השרון, רשמית: מלי פולישוק-בלוך תתמודד על ראשות עיריית רעננה, באתר nrg‏, 25 באוגוסט 2008
↑  מלי פולישוק - בלוך, תמהרו למנהר: למה נתקע פרויקט כביש 531, באתר nrg‏, 17 בינואר 2010
↑  דוח הוועדה לבחינת יחסי הון-שלטון בישראל, באתר חדשות מחלקה ראשונה(הקישור אינו פעיל, 7.2.2019)
↑  ח"כ לשעבר מלי פולישוק: "אני לא יכולה להתעלם מהעובדה שהסדרה היא על פוליטיקאי אהבל שלא יודע מה הוא עושה", באתר גלובס, 1 ביוני 2009
↑  ערן בר-און ואטילה שומפלבי, ח"כ לשעבר פולישוק נפגעה מהסדרה "פולישוק", באתר ynet, 31 במאי 2009
↑  הרשימה, באתר המפלגה
↑  אנה ברסקי, ‏מבלפור לכנסת: המפגינים הקימו את המפלגה "הדמוקרטית", באתר מעריב אונליין, 4 בינואר 2021
↑  אירית גרינברג-שאול, פולישוק, פולישוק, פולישוק, באתר Mynet-רעננה, 18 ביוני 2009
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת החינוך והתרבות (2003-1949) | שושנה פרסיץ • אלימלך-שמעון רימלט • משה קול • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אברהם שכטרמן • אהרן ידלין • אורה נמיר • נחמן רז • מיכאל בר-זוהר • דליה איציק • אברהם בורג • עמנואל זיסמן • זבולון אורלב |  |
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט (מ-2003) | מלי פולישוק-בלוך • אברהם פורז • אילן שלגי • מיכאל מלכיאור • זבולון אורלב • אלכס מילר • עינת וילף • עמרם מצנע • יעקב מרגי • ניצן הורוביץ • רם שפע • שרן השכל • יוסי טייב |  |
בית החולים הקליני המרכזי של נשיא רוסיה

| --- | --- |
בניין האשפוז המרכזי
בניין האשפוז המרכזי
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי, בית חולים שיקומי, בית חולים לילדים
 בעלים:  המנהל לענייני נשיא רוסיה ממשלת רוסיה
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1957
 שירותים
 מיטות:  1,400
 http://www.cchp.ru
 גאוגרפיה
 כתובת:  רחוב מרשל טימושנקו 15, מוסקבה
 מיקום:  רוסיה
 קואורדינטות:  55°44′47″N 37°23′21″E﻿ / ﻿55.74638889°N 37.38916667°E﻿ / 55.74638889; 37.38916667
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית החולים הקליני המרכזי של נשיא רוסיה(למפת מוסקבה רגילה) בית החולים הקליני המרכזי של נשיא רוסיה
 
מינהל הרפואה הראשי של המינהל לענייני נשיא רוסיה - המנהל את בית חולים הקליני המרכזי ואחראי להענקת שירותי רפואה לנשיא המדינה
בית החולים הקליני המרכזי (רוסית: Центральная клиническая больница c поликлиникой Управления делами Президента Российской Федерации) (נקרא גם "בית החולים של הקרמלין" ו"קרמליובקה") שוכן בנפת קונצבו שבמערב מוסקבה.
בית החולים נחשב לאחד הטובים והמתקדמים בעולם. בית החולים נוסד ב-15 באוגוסט 1937 כדי לשרת את האליטה של ברית המועצות. מאז ועד היום הוא משרת אנשי מפתח ובכירים במדינה כמו נשיא רוסיה, שרים בממשלת רוסיה, פקידים בכירים, אנשי צבא ושירותי ביטחון בכירים, מדענים, קוסמונאוטים ועוד. בנוסף באים להתאשפז בבית החולים בכירי ממשל ממדינות רבות בעולם. באופן אירוני, בתקופה הסובייטית הרופאים שעבדו בו היו מושחתים ונבחרו לא רק על פי כישוריהם אבל גם לפי נאמנותם למפלגה והקשרים שלהם. היה נהוג גם לשלם שוחד לרופאים. במשך שנים היה הרופא הראשי יבגני צ'זוב, שגם היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה. לאורך שנות ה-80 וה-90 הדרדרה רמתו של בית החולים, עד שנוצר מצב שב-1996 נשיא רוסיה דאז בוריס ילצין לא היה יכול לעבור בבית החולים ניתוח מעקפים. כיוון שגם היה מסוכן מידי להוציא אותו אל מחוץ למדינה, ארצות הברית שלחה משלחת חירום שתחדש ותשדרג את בית החולים.
מאז נמצא בית החולים בתחזוקה שוטפת. מתחם בית החולים מוקף בחומות גבוהות ומאובטח על ידי שירות האבטחה הפדרלי. בית החולים זוכה גם לביקורת על היחס המיוחד שהוא זוכה אליו, על ה"אליטיסטיות" שלו ועל העובדה שמעטים האנשים במדינה שיכולים לקבל בו טיפול. בית החולים מנוהל על ידי המינהל לענייני נשיא רוסיה.
קרב מילוז

קרב מילוז (בצרפתית: Battaille de Mulhouse), או קרב אלזס (בצרפתית: Bataille d'Alsace), היה אחד הקרבות הראשונים במלחמת העולם הראשונה בכלל, ובחזית המערבית בפרט, והיוזמה הצבאית הראשונה של צרפת נגד גרמניה. הקרב נערך בין 7 ל-10 באוגוסט 1914, ומטרתו עבור צרפת הייתה כיבוש מחוז אלזס מחדש בעקבות ההפסד במלחמת צרפת–פרוסיה. לאחר כיבוש צרפתי מהיר של העיר מילוז, נסוגו הכוחות הצרפתיים בעקבות מתקפת-נגד מוצלחת של הגרמנים.
רקע

בשנת 1871 הפסידה צרפת את חבלי אלזס ולורן לקיסרות הגרמנית המתהווה במלחמת צרפת–פרוסיה. מאז הפסד זה, שמה לה צרפת למטרה להחזיר לשליטתה את שני חבלי הארץ הללו. הדבר אף נוסח בתוכנית הלחימה הצרפתית למלחמה בגרמניה, תוכנית 17.
כוחות

הכוח הצרפתי בפיקודו של גנרל לואי בונו היה משלוח של תגבורת מהארמייה הראשונה בלורן, הקורפוס ה-7 (שהורכב מהדיוויזיות ה-14 וה-41 של חיל הרגלים הצרפתי ומדיוויזיית המילואים ה-57 מבלפור) ודיוויזיית הפרשים ה-8. כח זה היה חלק מהכוח הכולל של תוכנית 17 שיועד למתקפה הצרפתית באלזס-לורן.
בצד המגן עמדו הקורפוסים הגרמניים ה-14 וה-15 מהארמייה השביעית תחת פיקוד גנרל יוזיאס פון הרינגן.
מהלך הקרב

צרפת פתחה במתקפה בשעת בוקר מוקדמת מאוד ב-7 באוגוסט 1914. המטרה שעמדה לנגד עיני המפקדים הייתה יישום תוכנית 17. עיקרה היה כיבוש מחוז אלזס ולאחריו לורן שהיו בידי הגרמנים מאז שנת 1870.
בבוקר היום הראשון לקרבות השתלטו הצרפתים על העיר אלטקירך, ששכנה בסמוך לגבול, בהסתערות כידונים. בונו הופתע והביע חשש מההגנות החלשות בצד הגרמני. הוא פחד להמשיך ולהתקדם בגלל החשש שייפול לתוך מארב גרמני מתוכנן היטב. אף על פי כן הוא קיבל הוראה להמשיך לעבר חבל הריין והשתלט על העיר מילוז בקלות, זמן קצר אחרי שרוב הכוחות הגרמניים יצאו מהעיר. לכוחות הצרפתים היו 100 נפגעים בקרב על מילוז. הכיבוש, כמעט ללא התנגדות, גרם לתחושת אופוריה אצל הצרפתים שציפו למלחמת התשה (מה שבסופו של דבר התקיים).
יומיים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט, הגיעו כוחות גרמניים משטרסבורג ופתחו במתקפת נגד מקרבת העיר סרנה שבדרום מחוז אלזס על הכוחות הצרפתיים ששהו בעיר מילוז. הצרפתים השיבו אש אך ידה של גרמניה הייתה על העליונה ומתקפת הנגד הייתה מוצלחת. הגנרל בונו, ללא תגבורת משלו, החל בנסיגה איטית באותו יום.
מאוחר יותר, אחרי כמה היסוסים, החליט הרמטכ"ל הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, לשלוח תגבורת לכח של בונו. אך התגבורת הגיעה באיחור ולא הצליחה לסייע בהגנה. בונו, שפחד ליפול לתוך כיתור של כוחות גרמניים, נמלט עם כוחותיו לעיר בלפור.
בתגובה לנסיגה האשים ז'ופר את בונו בחוסר אגרסיביות, או במונחים של היום באי חתירה למגע, ושחרר אותו מתפקידו באופן מיידי.
תוצאות

בעקבות ההפסד הצרפתי בקרב המשיכה גרמניה לשלוט במחוז אלזס. הגנרל לואי בונו הודח מתפקידו. בעקבות החשיבות הרבה של הפסד זה להמשך המערכה הוסיף ז'ופר ארבע דיוויזיות ליחידה זו, לה הוא קרא ארמיית אלזס. בעקבות ההדחה והכישלון ליישם את האסטרטגיה של תוכנית 17, מינה הגנרל ז'וזף ז'ופר את הגנרל פול פו, אותו ביקש להחזיר מפרישה, לתפקיד שנקרא מפקד ארמיית אלזס. מאוחר יותר באותו חודש ניסו כוחות אלה תחת פיקודו של הגנרל פו להתקדם במחוז לורן ללא הצלחה.
הערות שוליים

↑  An American walks in space — History.com This Day in History — 6/3/1965
יצחק סבן

ערך זה עוסק בפוליטיקאי ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יצחק סבן (נולד ב-15 ביולי 1952), הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס בכנסת ה-15.
סבן נולד בישראל. לאחר לימודי תיכון שירת סבן בצבא וסיים את שירותו הצבאי בדרגת סמל.
בין השנים 1989–1998 שימש סגן ראש עיריית באר שבע.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום ה-14 ברשימת ש"ס לכנסת ה-15, ונכנס לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-17 מנדטים, וכיהן כחבר ועדות הכנסת, הכספים, הפנים ואיכות הסביבה, חוקה, חוק ומשפט והחינוך והתרבות. לא הוכנס לרשימת ש"ס לכנסת ה-16 עקב היותו מזוהה עם אריה דרעי.
סבן מנהל חשבונות במקצועו, נשוי ואב לארבעה, עם 13 נכדים.
דימא סאדק

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1980  (בת 44) אל-ח'יאם, לבנון
 מדינה:  לבנון
 השכלה:  בוגרת מדעי המדינה, אוניברסיטת סן-ז'וזף
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  מגישת טלוויזיה
 מעסיק:  ערוץ MTV הלבנוני (אנ')
 תחום סיקור:  פוליטיקה וחדשות
 מספר צאצאים:  3
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  DimaSadekOfficial
 טוויטר:  dimasadek
דימא סאדק (בערבית: ديما صادق, תעתיק מדויק: דימא צאדק; נולדה ב-28 בפברואר 1980) היא עיתונאית ומגישת חדשות לבנונית.
ביוגרפיה

סאדק נולדה בחיאם, למשפחה שיעית. היא למדה מדעי המדינה באוניברסיטת סנט ג'וזף, ולאחר מכן פנתה לקריירה תקשורתית.
קריירה תקשורתית

כסטודנטית עבדה סאדק בעיתון אס-סאפיר (אנ')
בשנת 2007 החלה לעבוד בערוץ OTV (אנ') כשדרנית ומגישת תוכנית הבוקר.
ב-2011 עברה לעבוד בערוץ LBC (אנ') בו הגישה תוכניות פוליטיות וחדשות.
היא הגישה את טקסי הבחירה של מיס לבנון בשנים 2014, 2015, ו-2017.
בשנת 2019 היא התפטרה מתאגיד השידור הלבנוני, על רקע מה שתיארה כ"ניסיונות להגביל אותה על רקע פוליטי".
בינואר 2021 היא החלה להגיש תוכנית בערוץ MTV הלבנוני (אנ').
למרות היותה שיעית היא נחשבת למבקרת של ארגון הטרור חזבאללה.
ביולי 2023 נידונה סאדק לשנת מאסר באשמת "הסתה לסכסוכים עדתיים", בגין פוסט שפרסמה בשנת 2020 ובו ביקורת על הזרם הלבנוני החופשי תנועתו של ג'ובראן באסיל. בפוסט היא טענה שהתנועה היא נאצית. בנוסף, היא חויבה לשלם פיצויים בסך 110 מיליון לירות לבנוניות.
חיים אישיים

סאדק נשואה לד"ר אחמד אל חאג', והיא אם לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  الإعلامية اللبنانية ديما صادق تعلن استقالتها من LBCI وتكشف الأسباب, CNN Arabic, ‏2019-11-26 (בערבית)
↑  adamsmith12223242@gmail.com, גם העיתונאית הלבנונית דימא צאדק (שיעית, המתנגדת לחזבאללה), שמה לב למגננה המוגזמת 👆של נעים קאסם, סגנו של נסראללה, על תפקודה של איראן בעת המצוקה הנוכחית של הציר. כך כתבה לו:, באתר אבו עלי אקספרס, ‏2024-10-08
↑  'We're being held hostage': Lebanese TV host Dima Sadek criticizes Hezbollah amid rising threat, The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2024-07-07 (באנגלית)
↑  Lebanese TV Host Dima Sadek: There Is Nothing Left Of This Country Besides Hizbullah And Its Weapons; They Are Holding Us Hostage; We Are Like The Passengers On A Hijacked Plane On 9/11, Heading Towards Certain Death, MEMRI (באנגלית)
↑  ديما صادق: جدل في لبنان بعد قرار قضائي بسجن مقدمة البرامج اللبنانية, BBC News عربي, ‏2023-07-12 (בערבית)
דגדג-אותי אלמו

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  בובה ממולאת 
 
דגדג-אותי אלמו (באנגלית: Tickle me Elmo) היא בובת צעצוע לילדים מתוצרת חברת "צעצועי טייקו" (Tyco Toys), המבוססת על דמותו של אלמו מסדרת הטלוויזיה לילדים רחוב סומסום. כאשר לוחצים עליה, בובת האלמו מצחקקת. כאשר לוחצים עליה שלוש פעמים רצופות, מתחילה הבובה לרעוד ולצחוק צחוק היסטרי.
הבובה פותחה על ידי שני מפתחי צעצועים ותיקים - רון דוברן (Ron Dubren) וגרג היימן (Greg Hyman), והוצגה תחילה לחברת טיקו כקוף צוחק. זמן קצר לאחר מכן זכתה החברה בזיכיון לייצור צעצועים על פי סדרת רחוב סומסום, ואז ניתנה לבובה דמותו של אלמו.
הבובה יצאה לשוק בארצות הברית ב-1996 והפכה במהירות לשיגעון קנייה, עד כדי כך שאירע שהורים נאבקו בהורים אחרים בחנויות על מנת להשיג בובה לילדיהם לחג המולד. עובד בחנות וולמארט בפרדריקטון אף נפצע כאשר נרמס על ידי המון קונים שראה בידיו קופסה של הבובה ושעט לעברו. מאחר שהביקוש לבובה עלה על ההיצע העלו כמה חנויות את מחירה באופן חד, עד למאות דולרים ואף יותר מזה.
בראשית 1997 הוציאה חברת טיקו לשוק מספר צעצועי המשך לדגדג-אותי אלמו – כמו דגדג-אותי ארני ודגדג-אותי עוגיפלצת, שניהם מרחוב סומסום - אך הם לא זכו אף להצלחה מסחרית קרובה לשלו.
בסתיו 2001 הוצאה לשוק מהדורת הפתעה של דגדג-אותי אלמו במסגרת תחרות פרסים. ב-9 בינואר 2002 הפסיקו חמש מן הבובות מסדרה זו לצחוק והודיעו למי שלחץ עליהן כי הוא זכה בפרס; הפרס הגדול ביותר עמד על 200 אלף דולר.
בספטמבר 2006 הוצאה לשוק בובת דגדג-אותי אלמו חדשה על ידי חברת הצעצועים מאטל (Mattel), שרכשה את חברת טיקו. בובה זו קיבלה את השם TMX (כלומר Tickle Me (Elmo) Ten או Tickle Me Extreme). בשונה מקודמתה, בובה זו מתגלגלת על הארץ כשהיא צוחקת, הולמת באגרופה בקרקע ומתחננת אל המדגדג שיניח לה. הביקוש לבובה זו היה גדול כלקודמתה.
שני צעצועי המשך יוצרו לבובה זו, גם הם בדמותם של ארני ועוגיפלצת מרחוב סומסום.
הערות שוליים

↑  Just Tickled, People.com, ‏January 13, 1997 (באנגלית)
קופאי

.
קופאית ברמת השרון, ישראל
קופאים בבנק באמסטרדם, 1933
קופאי הוא אדם שעיסוקו קבלת תשלום תמורת מוצר או שירות הניתן ללקוח. המקצוע קרוי על שם הקופה, עמדת העבודה של הקופאי. קופאי עובד בחנות, לשם גביית תשלום על המוצרים הנמכרים בה, בבית קולנוע, לשם מכירת כרטיסי כניסה, בארגוני שירות שונים (כגון סוכנות לביטוח) לשם קבלת תשלום בעבור השירות.
המקצוע

בחנויות גדולות עובדים קופאים אחדים, העוסקים רק בכך. בחנויות קטנות הקופאי עוסק במשימות נוספות, ובפרט מתן שירות ללקוח לפני המכירה ואחריה. בנוסף לחנויות, שהן מעסיק עיקרי של קופאים, מועסקים קופאים במקומות נוספים העוסקים בגביית כספים, כגון בבית קולנוע, שם מוכר הקופאי את כרטיסי הכניסה, בסוכנות ביטוח, שם גובה הקופאי את התשלום תמורת פוליסות הביטוח, ובסניף בנק, שבו מקבל הקופאי הפקדות מהלקוחות ופורע המחאות המוגשות לו (לעיתים קרוי הקופאי בבנק בשם אחר, כגון טֵלֶר או כַּסְפָּר). בעסק המעסיק קופאים אחדים, קיים גם תפקיד של קופאי ראשי. המשובץ בתפקיד אינו עוסק, בדרך כלל, במתן שירות ישיר כקופאי לקהל הקונים, אלא עוסק בניהול הקופאים ובתמיכה בהם: אספקת מטבעות כאשר אלה אוזלות בקופה, איסוף אמצעי התשלום בסוף המשמרת, טיפול בביטול של רישום מוטעה או מיותר שנעשה בקופה וכדומה.
הקופאי עושה את מלאכתו בישיבה, בהתאם לחוק הזכות לעבודה בישיבה (המכונה גם "חוק הקופאיות"). לעיתים הקופאי עובד בעמידה מבחירה אישית. את התשלום מקבל הקופאי במגוון אמצעי תשלום: במזומנים, בכרטיס אשראי, בהמחאה, בתווי קנייה ועוד. עם קבלת התשלום בודק הקופאי את אמינותו, בהתאם לשיקול דעתו: בדיקה ששטרות אינם מזויפים, בדיקת זהותו של משלם בהמחאה והתאמתה לפרטי ההמחאה.
כאשר הלקוח מגיע אל הקופאי עם מוצרים אחדים, נדרש הקופאי גם לסכם את מחיר כל המוצרים, כדי לומר ללקוח את הסכום שעליו לשלם תמורת מוצרים אלה. לשם רישום פרטי המוצרים שנרכשו וסיכום מחיריהם, משמשת את הקופאי לעיתים קרובות קופה רושמת, לעיתים משמש לכך מחשב אישי שבו מותקנת תוכנה לשירות הקופאי, ולעיתים משמש אותו פנקס שבו הוא כותב בכתב ידו את פרטי המכירה. בחנויות מזון כוללת לעיתים פעולת הקופאי גם שקילה של מזון לשם קביעת מחירו, ולשם כך כוללת עמדת העבודה של הקופאי גם מאזניים.
עם קבלת התשלום מקבל הלקוח את הסחורה שרכש, וכן קבלה שמפיק הקופאי ומתארת את הסחורה שנרכשה ואת הסכום ששולם תמורתה. לעיתים מצורפת לקבלה גם חשבונית מס, ולעיתים משמש מסמך אחד לשתי המטרות. בקופה מצטברים לעיתים סכומי כסף גדולים, ולכן ניתנת לעיתים לקופאי הגנה מפני גנבה ושוד, באמצעות מניעת גישה אל אזור הקופה, למעט דרך חלון ובו פתח המאפשר העברת אמצעי תשלום וקבלת אישור על ביצוע התשלום.
קופאים נמצאים בסיכון לפציעות במפרקי הידיים ובכתף בשל התנועות החוזרות והנשנות שעבודתם מצריכה, כגון הזנת מידע בהקשה על מקלדת או קריאת קוד המוצר באמצעות סורק מתאים.
בישראל

לאחר שברשתות שיווק נדרשו קופאים לעשות את מלאכתם בעמידה במשך שעות רבות ברציפות, חוקקה הכנסת את חוק הזכות לעבודה בישיבה, התשס"ז-2007. בנוסף לעבודה השגרתית של קופאי, כאמור לעיל, ברשתות השיווק בישראל הוטלו על הקופאי, בשלהי המאה העשרים, שתי משימות נוספות: למכור כרטיס מועדון לקוחות ולהציע ללקוח מבצעים בהנחה מיוחדת מקו הקופה. סיים את עריכת החשבון ללקוח בהצעת מוצרים הנמכרים בהנחה מיוחדת ("במבצע").
הוראות מס הכנסה (ניהול פנקסי חשבונות), התשל"ג-1973 מחייבות כל עסק לנהל מערכת חשבונות, שבה נרשמים כל תקבולי העסק. במסגרת זו חלה חובה לרשום כל תקבול שקיבל, סמוך לקבלתו, ולתת קבלה המתארת את העסקה. הימנעות מרישום התקבול עלולה לגרום לסנקציות כנגד העסק מטעם רשות המיסים ואף לענישה פלילית. חובה זו מטילה אחריות כבדה על הקופאי, ומצריכה פיקוח על עבודתו.
ראו גם

קופה ראשית
הערות שוליים

↑  בפסק דין עבל 391/07 יפה הראל נגד המוסד לביטוח לאומי, שניתן ב-15.6.08, הכיר בית הדין הארצי לעבודה במחלה בכתפה השמאלית של קופאית כמיקרוטראומה הנחשבת לפגיעה בעבודה.
↑  תני גולדשטיין, "קשה, קשה לעבוד 8 שעות בעמידה", באתר ynet, 19 בנובמבר 2004
↑  נופר סיני, מי צריך רשימת קניות כשיש בארנק כרטיס מועדון?, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2004
↑  אלי דורון ואורי פסטליך, "צעדי מנע לבעלי עסק כנגד טעויות עובדים בקופה רושמת, נטו+, ינואר 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284874405171  GND: 4163400-7  LCCN: sh85020594
יצחק גאגולה

יצחק גאגולה (נולד ב-1 בינואר 1964 בשם איסק גאגולאשווילי, בגאורגית: ისააკ გაგულაშვილი) הוא חבר הכנסת לשעבר מש"ס, יליד גאורגיה, גר ברחובות, נשוי ואב לחמישה.
חייו

שירת בצה"ל באוגדת עזה. הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום ה-18 ברשימת ש"ס לכנסת ה-15, ולאחר הבחירות בהן זכתה ש"ס ל-17 מנדטים (אך אריה דרעי ששובץ במקום הראשון פרש עוד לפני השבעת הכנסת), נכנס לכנסת ה-15 וכיהן כחבר בוועדות הכנסת, הכלכלה, העלייה, החינוך והתרבות ובוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
גאגולה, שנחשב כמשתייך למחנה תומכי אריה דרעי, לא שובץ ברשימת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-16 ב־2003.
גאגולה כיהן כסגן נשיא הקונגרס העולמי של יהדות גרוזיה.
נבחר מטעם סיעת אמונה במשפט לחבר מועצת מחוז מרכז של לשכת עורכי הדין בישראל.
הערות שוליים

↑  אלי ג'אן, ‏דרעי או ישי: חברי הכנסת של ש"ס בדילמת חייהם, באתר כיכר השבת, 14 באוקטובר 2012
↑  'אמונה במשפט': אתם פוגעים בשם הטוב, באתר כל הזמן, ‏16 במאי 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ח'שם

חֶ'שְם (בפרסית אמצעית: xēšm; באווסטה: aēšəma; בפרסית: خشم), הוא שד, אחד מהדיווים, הישויות הדמוניות במיתולוגיה הזורואסטרית.
משמעות שמו היא "זעם" או "חימה", והוא מתפקד גם כישות אלוהית במובן המופשט וגם במובן הגופני. הוא משתייך לקבוצת הדיווים, התומכת באהרימן ונאבקת נגד אהורה מאזדה ועוזריו, האמשה ספנטס. הוא פועל נגד הדת וטקסיה באמצעות אלימות, חוסר כבוד ושכרות שהוא משרה על בני האדם. ח'שם הוא גם אחד מהדיווים המענים את נשמות המתים בעוברם את גשר צ'ינוואט.
אויבו של ח'שם הוא הישות האלוהית סרוש, האחראי על צייתנות וכבוד לדת.
ח'שם ביהדות

בתלמוד מופיע אשמדאי כמלך השדים ("אשמדאי מלכא דשידי") וייתכן כי מקור המילה בדיוו ח'שם. עם זאת, הצירוף aēšmō.daēva*, שיכול היה להיות המקור למילה, לא מופיע באווסטה. במקורות מעובדים ומאוחרים בפרסית אמצעית כן מופיע הצירוף Xēšm Dēw, מה שיכול להעיד כי המקור האווסטי אבד.
הערות שוליים

↑  מינוג-י ח'ראד, פרק 2, שורה 115.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ס"ח, עמוד א'.
↑  J. P. Asmussen, “Aesma,” Encyclopædia Iranica, I/5, pp. 479-480.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שומרי הדרך

לוגו שומרי הדרך
יאיר נתיב, מייסד המיזם, מקבל תעודת הוקרה מיושב ראש השדולה למאבק בתאונות הדרכים, חבר הכנסת חמד עמאר וממנכ"לית הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, רחל טבת-ויזל, נובמבר 2018
שומרי הדרך הוא מיזם התנדבותי של עמותת נתיב בטוח בשיתוף  הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ואגף התנועה של משטרת ישראל. המיזם מאפשר לכל נהג להתנדב ולתעד עבירות תנועה בכבישים, כאשר תיעודים של עבירות חמורות ומסכנות החיים מועברות לטיפול אגף התנועה במשטרת ישראל או לטיפול באמצעות שליחת מכתבי יידוע/התרעה לנהגים (המכתבים חתומים על ידי הרלב"ד, עמותת נתיב בטוח ומתנדבי שומרי הדרך).
רקע

את המיזם הגו זמר בלונדהיים ויאיר נתיב, שאביו נהרג בתאונת דרכים עם משאית שעברה באור אדום ובדמו של הנהג נמצאו שרידי סם. בלונדהיים ונתיב הקימו בשנת 2012 את עמותת "נתיב בטוח - אכיפה אזרחית בדרכים". העמותה פיתחה יישומון המאפשר את שיתוף הנהגים בתיעוד עבירות תנועה חמורות, הגברת ההרתעה של נהגים אחרים מפני ביצוען, והפחתה של כמות תאונות הדרכים.
לאחר פיילוט עם אגף התנועה במשטרת ישראל פנתה לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לבחון אפשרות לשיתוף פעולה. בדצמבר 2015 התקשרה עמותת "נתיב בטוח" עם הרשות הלאומית אשר החליטה לאמץ ולהשיק את היוזמה כמיזם ארצי, בניהול משותף עם העמותה.
הפעלת המיזם

המיזם הושק והחל לפעול ביולי 2016. מתנדבים שהצטרפו למיזם משתמשים באפליקציה ייחודית שפותחה על ידי העמותה, הם מפעילים את היישום לפני תחילת הנסיעה ומצלמים באופן רציף את הכביש ואת כלי הרכב הנראים מהשמשה הקדמית. כאשר המתנדב מבחין בעבירת תנועה הוא מפעיל את תיעוד האירוע באמצעות לחיצת אצבע או הנחיה קולית. לאחר מכן, הדיווח מועבר באופן אוטומטי למרכז הסינון והבקרה של המיזם, שם מנתחים את הצילומים ומעבירים את העבירות הרלוונטיות לטיפול משטרת ישראל.
נכון לתחילת הפעלתו זהו המיזם האזרחי היחיד הפועל בשיתוף משטרת ישראל.
אלפי אזרחים הורידו את אפליקציית שומרי הדרך והצטרפו למיזם עד כה. מדי חודש מקבל המיזם אלפי דיווחים על עבירות חמורות ומעבירים לאגף התנועה ולמכתבי יידוע הנשלחים ישירות לאזרח.
רוב רובם של הדיווחים הנשלחים ליחידת שומרי הדרך באגף התנועה, הופכים לקנסות וזימונים לדין לבעלי הרכבים שביצעו את העבירות.
המיזם מנוהל על ידי מיכל אבן חן.
צוות המיזם מונה כ-30 איש, בשכר ובהתנדבות ואמון על התחומים הבאים:
בקרת דיווחים
ניהול קהילת מתנדבי שומרי הדרך ושירות לקוחות
ניהול פיתוחים טכנולוגיים
ייעוץ משפטי
הכשרת בקרים ומתעדים
מרכז הבקרה של המיזם יושב במודיעין.
המיזם פועל במדיה ורשתות חברתיות וישנם עמודי הסברה ברשתות כמו אינסטגרם, טיקטוק, יוטיוב ופייסבוק.
התייחסות ההלכה למיזם

מבחינה הלכתית דנו במיזם זה חלק מהפוסקים האחרונים ועמדו על כך שיש במיזם אפשרות להצלת נפשות ואולי אף חיוב מדין "לא תעמוד על דם רעך" ואי לכך חשוב להתרות בנהג לפני הלשנה אך במקרים חמורים של סכנה לציבור ניתן לפנות ישירות למשטרה. והביאו מקור לפוסקים נוספים שהתייחסו (טרם הקמתו של מיזם "שומרי הדרך") לנושא הלשנה למשטרה על נהג שאינו זהיר שכתבו שבמידה והתרו באדם והזהירו אותו והוא ממשיך לסכן אחרים - מותר ואף יש חובה למסור אותו לרשויות. וכן הביאו כמקור את דבריו של הרב עובדיה יוסף לגבי אדם שאינו רואה טוב או סובל ממחלת הנפילה ומנסה להוציא רישיון נהיגה ברמייה, שמי שיודע ממצבו חייב להודיע זאת לרשויות כדי להציל את הרבים.
הערות שוליים

↑  עמותת נתיב בטוח - אכיפה אזרחית בדרכים, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  שומרי הדרך - אפליקציות ב-Google Play, באתר play.google.com
↑  דוח שנתי 2023 של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים
↑  דוח שנתי לשנת 2023 של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים
↑  איתן אלפרט וידידיה פישמן, הלכות לשון הרע, באתר היברובוקס
↑  חפץ חיים הלכות רכילות, מהדורת דרשו כלל ט' הערה 18.
↑  דיין בבית הדין נתיבות חיים, אם יש איסור מסירה בנהג שעשה תאונת 'פגע וברח', באתר דין - שאל את הרב, ‏2013-09-22
↑  שו"ת יחוה דעת חלק ד, סימן ס
אפליקציית הדיווח
מכשיר נייד עם אפליקציית שומרי הדרך
שורדיץ'

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°31′34″N 0°04′41″W﻿ / ﻿51.526°N 0.078°W﻿ / 51.526; -0.078 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסשורדיץ'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסשורדיץ'(למפת האקני רגילה) שורדיץ'(למפת האקני מוגדלת) שורדיץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שורדיץ' (באנגלית: Shoreditch) הוא רובע אמנים בצד המזרחי של לונדון. שורדיץ' ממוקם בסמוך לשכונות הוקסטון ואיסט אנד המהוות את החלק הדרומי של רובע האקני בלונדון.
חלקים מסוימים מרובע טאוור האמלטס של העיר לונדון הנמצאים בשכנות גם נחשבים לפעמים כחלק משורדיץ'.
במאה ה-16, שורדיץ' היה מרכז חשוב של התיאטרון האליזבתני, ומאז אותה תקופה נחשב למרכז חשוב בתחומי התרבות והבידור.
מאפיינים

האזור נחשב כיום לאופנתי ובו מוקדי אמנות רבים, גלריות לאמנות, חנויות של מעצבים ועוד. יש באזור שורדיץ' גם מוקדי בילוי רבים מסוגים שונים בתי קפה, מסעדות, ברים ומועדונים בהם מבקרים אמנים ומעצבי דעת קהל. מוקדי הבילוי נמצאים בעיקר מסביב לרחובות היי סטריט, גרייט איסטרן סטריט ואולד סטריט. בשורדיץ' יש גם סצנה קולינרית אקלקטית שכוללת בין היתר רשתות מסעדות טרנדיות, גסטרופאבים יוקרתיים ומסעדות נודלס. כמו כן, יש באזור הרבה חנויות רטרו. האזורים שקרובים ביותר למרכז לונדון ולאורך כביש A10 נחשבים לאזורים הפופולריים ביותר לצורכי מסחר. שאר אזורי שורדיץ' משמשים בעיקר למגורים.
אחד הדברים המרכזיים והבולטים בשכונה הם ציורי הגרפיטי הצבעוניים שמקשטים את קירות הבניינים. לא מדובר בגרפיטי של כיתובים גרפיים וסיסמאות שונות אלא באמנות רחוב עם ציורי ענק מושקעים ומעניינים. מאפייני השכונה הביאו בעשורים האחרונים לעלייה בפופולריות של שורדיץ' בקרב תיירים, בהשוואה לתקופות בעבר בהן תיירים לא נהגו להגיע לשם וגם לא מקומיים מאחר שהאזור נודע כמוקד לפשיעה.