הקיור
היסטוריה > שנים ראשונות של הצלחה מסחרית (1983–1986)

בעקבות עזיבת גאלופ את הלהקה ושיתוף הפעולה של סמית' עם להקת סוזי והבנשיז, נפוצו שמועות על התפרקותה של הקיור. בדצמבר 1982 אמר סמית' בריאיון למגזין המוזיקה מלודי מייקר: "האם הקיור באמת עדיין קיימת? אני מוצא את עצמי מהרהר בשאלה הזו בעצמי [...] זה הגיע לנקודה בה אני לא משתוקק לעבוד עוד בפורמט הזה. מה שלא יהיה, זה לא יהיה אני, לורנס וסיימון ביחד עוד. אני יודע את זה".
פרי היה מודאג מהמצב בו הייתה הלהקה המובילה של חברת התקליטים שלו, והחל להשתכנע שהפתרון היחידי עבור להקת הקיור הוא להמציא את עצמה מחדש מבחינת סגנון מוזיקלי. פרי הצליח לשכנע את סמית' וטולהרסט ברעיון הזה. פרי: "הרעיון מצא חן בעיני רוברט כי ממילא הוא רצה להרוס את הלהקה". כעת כאשר ניגן טולהרסט בקלידים במקום בכלי הקשה, בסוף שנת 1982 הוציא הצמד את הסינגל "Let's Go to Bed" (אנ'). בעוד שסמית' כתב את השיר הזה כשיר חד פעמי ו"טיפשי" עבור העיתונות, השיר הפך ללהיט שולי ברחבי בריטניה והגיע למקום 44 ברשימות ההשמעה, בעוד שבאוסטרליה וניו זילנד הוא נכנס לרשימות המצעדים של 20 השירים הגדולים. בעקבותיו הגיעו בשנת 1983 שני שירים שהצליחו: השיר מבוסס הסינתיסייזר "The Walk" (אנ') שהגיע למקום ה-12 במצעדים, ו-"The Love Cats" (אנ') שהפך ללהיט הראשון של הלהקה שהגיע לעשירייה הראשונה במצעדים וטיפס עד למקום השביעי. הלהקה פרסמה את הסינגלים האלו ועוד כמה שירים באלבום אוסף בשם "Japanese Whispers" (אנ'), שיועד על ידי סמית' עבור השוק היפני בלבד, אך בסופו של דבר חברת התקליטים החליטה להפיצו ברחבי העולם. באותה שנה סמית' המשיך גם להופיע עם להקת סוזי והבנשיז כגיטריסט במהלך סיור ההופעות שלהם שליווה את אלבום ההופעה החיה ואת אלבום האולפן שהוציאה הלהקה, כולל הופעה בתל אביב.
בשנת 1984 הוציאה להקת הקיור את האלבום הפסיכדלי "The Top" (אנ'), בו סמית' ניגן בכל הכלים מלבד כלי הקשה, בהם ניגן אנדי אנדרסון וסקסופון שניגן פורל טומפסון. האלבום הפך ללהיט בבריטניה ונכנס לעשרת הגדולים, והיה אלבום האולפן הראשון של הלהקה שנכנס לבילבורד 200 בארצות הברית והגיע למקום השמונים. ביקורות שיבחו את האלבום. לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי עם תומפסון, אנדרסון והמפיק שהפך לבסיסט פיל טורנליי. אלבום ההופעות החיות של הלהקה, "Concert" (אנ'), שיצא בשנת 1984 כלל הקלטות מסיבוב הופעות זה. לקראת סיומו של מסע ההופעות פוטר אנדרסון לאחר שהשחית חדר במלון והוחלף בבוריס ויליאמס, וטורנליי עזב בעקבות הלחץ שנגרם לו במהלך סיבוב ההופעות. מקומו של הבסיסט לא נשאר פנוי למשך הרבה זמן, כשאחד מחברי הצוות הטכני הציע איחוד בין הלהקה לבין חבר העבר סיימון גאלופ, שניגן כעת בלהקה בשם Fools Dance (אנ'). סמית' התפייס עם גאלופ ומיד לאחר מכן ביקש ממנו להצטרף ללהקה, והיה נלהב מאוד בעקבות האיחוד הצפוי.
בשנת 1985 ההרכב החדש: סמית', גאלופ, טולהרסט, טומפסון ויליאמס, הוציאו את האלבום "The Head on the Door" (אנ')אלבום שהצליח לחבר בין ההיבטים האופטימיים והפסימיים של המוזיקה במרחב בו נעה לפני כן המוזיקה של הלהקה. האלבום הגיע למקום השביעי בבריטניה ובארצות הברית למקום ה-59, הצלחה שאת חלקה ניתן לשייך להצלחה העולמית של שני הסינגלים: "In Between Days" (אנ') ו-"Close to Me" (אנ'). בעקבות האלבום ומסע ההופעות הבינלאומי, בשנת 1986 הלהקה פרסמה את אוסף הסינגלים "Standing on a Beach" (אנ'), בשלושה פורמטים שונים. האוסף הגיע לרשימת 50 הגדולים בארצות הברית, ופרסם מחדש שלושה סינגלים קיימים: "Boys Don't Cry" בביצוע חדש, "Let's Go to Bed" ומאוחר יותר "Charlotte Sometimes". האוסף לווה בקלטת וידאו ובלייזר דיסק בשם "Staring at the Sea", בהם היו קליפים לכל אחד מהשירים באוסף. הקיור הופיעו כדי לקדם את האוסף הזה והוציאו גם קלטת וידאו של הופעה חיה שצולמה בדרום צרפת. במהלך תקופה זו הלהקה הפכה לפופולרית מאוד באירופה (במיוחד בצרפת, בגרמניה, בבלגיה, בהולנד ובלוקסמבורג) והפופולריות שלה בארצות הברית הלכה ועלתה.