stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינריך אלחנן יורק-שטיינר

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1859 סניצה, סלובקיה 
 פטירה:  17 בפברואר 1934 (בגיל 74)
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
היינריך יורק-שטיינר ב-1890
היינריך אלחנן יוֹרְק-שְׁטַיְינֶר (בגרמנית: Heinrich York-Steiner) היה שם העט של היינריך שטיינר (3 באוגוסט 1859, סניץ, הונגריה של הממלכה הדואלית – ב' באדר תרצ"ד, 17 בפברואר 1934, תל אביב, פלשׁתינה-א"י), נוסע, סופר, פובליציסט ופעיל ציוני.
קורות חיים

היינריך שטיינר נולד בשנת 1859 בסניץ (Szenitz; כיום סניצה, Senica) שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום במערב סלובקיה) במשפחה יהודית מתבוללת. לאחר שאביו נפטר במגפת חולירה בשנת 1860, החל לעבוד כדי לעזור לאמו, התפרנסה מחנות מכולת.
התחנך בבית ספר עממי, וכנער הגיע לבירה וינה, השתקע בה ועסק בה בנעוריו במסחר. מאוחר יותר החל לעסוק בכתיבת ספרות, שירה וביקורת אמנות. היה המו"ל והמנהל של מגזין האופנה Wiener Mode (שם הודפס בהמשך כתב העת הציוני "די ולט" בתשעת החודשים הראשונים לקיומו).
בעקבות פרסום ספרו של הרצל "מדינת היהודים", היה יורק-שטיינר לאחד מראשוני תומכיו של הרצל ולחבר התנועה הציונית. הוא נמנה עם חברי ועדת הארגון של הקונגרס הציוני הראשון (1897) וממייסדי כתב העת "די ולט". במהלך הקונגרס הראשון נבחר לשמש יו"ר הוועדה לקביעת תקנון ההסתדרות הציונית, בהמלצתה גובשו תקנות ההסתדרות. בשנת 1903 יצא בשליחות הרצל להקמת סניף של בנק אנגלו-פלשתינה בניו יורק. לאחר מכן התערערו יחסיהם באופן זמני בעקבות התנגדותו לתוכנית אוגנדה, אך הוא המשיך לשמש איש אמונו, ובשנת 1904 שימש נציגו בשיחות מול הוותיקן שבהן התקבלה הסכמה להתיישבות יהודית בארץ ישראל.
לאחר מותו של הרצל היה יורק-שטיינר מראשי קו הציונות המדינית בתנועה הציונית. לאחר שכשלו מאמציו ונבחרו תומכי הציונות המעשית להנהגת התנועה, פרש ממנהּ בשנת 1911. בסוף שנות ה-20 הצטרף לצה"ר והיה מתומכי הציונות הרוויזיוניסטית, אך לא היה פעיל במסגרתהּ.
במלחמת העולם הראשונה יצא בשליחות תנועת "הבונים החופשיים" לארצות הברית. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, וכעבור שנה, ב-17 בפברואר 1934, נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות טרומפלדור.
יורק-שטיינר חיבר סיפורים רבים, שחלק גדול מהם פורסם בעיתון "די ולט". עם סיפוריו הבולטים נמנים Der Talmudbauer (גרמנית: "האיכר התלמודי"; כותרת משנה: 'מחייהם של יהודים בפלשתינה'), שאותו פרסם כסיפור בהמשכים, Die Kunst als Jude zu leben ("האמנות לחיות כיהודי"), הנובלה Maskir ועוד. בסיפוריו עסק יורק-שטיינר בתרבות היהודית ובחיים היהודיים על בעיותיהם.
בתו, פלורה, נישאה לרופא ד"ר אלכסנדר מושקט.
אחיו, אדוארד אלפרד שטיינר (Edward Alfred Steiner;‏ 1866–1956), היגר לארצות הברית, המיר את דתו לנצרות, והיה איש דת וסוציולוג שעסק בסוגיות של הגירה.
כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
Der Talmudbauer , Berlin: Jüdischer, 1904:
Die tote Frau
Maskir
Der Talmudbauer (Aus dem Leben der Juden von Palästina)--Unterwegs: Marhulka
Mater Dolorosa
An der Klosterpforte
Mendele Lohengrin (Die Geschichte eines Musikanten) Croccolo's Synagoge
'Die Kunst als Jude zu leben', Menorah 6,4 (1928), 212-219.
פתאום 30

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גארי ויניק 
 הופק בידי:  ג'ינה מאטווס
 תסריט:  ג'וש גולדסמית'   קייטי יוספה
 עריכה:  סוזן ליטנברג 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר גארנר   מארק רופאלו
 מוזיקה:  תיאודור שפירו 
 צילום:  דון בורגס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Revolution Studios 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 באפריל 2004 ישראל 24 ביולי 2004
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סיפור התבגרות, סרט נעורים, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי, ניו יורק 
 תקציב:  $37,000,000
 הכנסות:  $96,500,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   13goingon30
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פתאום 30 (בארצות הברית: 30‏ Going on‏ 13 ובאוסטרליה: Suddenly 30) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2004, מסוגת הקומדיה הרומנטית. את הסרט בכיכובה של ג'ניפר גארנר, ביים גארי ויניק.
הסרט בתקציב של 37 מיליון דולר הפתיע בקופות והכניס 96.5 מיליון. בסוף 2004 דורג "פתאום 30" כסרט המרוויח של השנה ובסקר של חובבי קומדיות רומנטיות הוא נבחר במקום השני, אחרי "כשהארי פגש את סאלי".
עלילה

ג'נה רינק היא ילדה לא מקובלת שחוגגת את יום הולדתה ה-13 בשנת 1987. כל רצונה הוא להיות מקובלת, למורת רוחו של חברה, מאט פלמהאף. ביום הולדתה היא מזמינה את הבנות המקובלות ביותר, וביניהן "טום-טום", מלכת הכיתה. טום-טום וחברותיה מבקשות מג'נה להמתין רגע בארון, ובינתיים מסתלקות עם כל האוכל. כשג'נה מגלה זאת, היא מסתגרת בארון ומבקשת משאלה: להיות בת 30. כאשר ג'נה מתעוררת, היא מוצאת את עצמה בת 30, בדיוק כמו שרצתה. בהתחלה היא נהנית מהעניין, מאחר שמתברר לה שהגשימה את כל חלומותיה, אך בהמשך היא נוכחת לדעת שבדרך להצלחה הפכה לאדם רע ובלתי נסבל, וכל רצונה הוא לחזור להיות ילדה בת 13.
צוות שחקנים

ג'ניפר גארנר - ג'נה רינק
מארק רופאלו - מאט פלמהאף
ג'ודי גריר - לוסי "טום טום" ויימן
אנדי סירקיס - ריצ'רד נילנד
קתי בייקר - בוורלי "בוו" רינק, אמא של ג'נה
פיל ריבס - ויין רינק, אבא של ג'נה
לין קולינס - ונדי, ארוסתו של מאט
סמואל בול - אלכס קלרסון
מארשה דה בוניס - ארלין
כריסטה ב. אלן - ג'נה הצעירה
ברי לארסון - ילדה בחבורת "שש החתיכות"
מאז ג'ובראני
צוות שחקנים > ליהוק

גווינת' פלטרו, הילרי סוונק ורנה זלווגר היו אמורות במקור לגלם את ג'נה (2004). אוליביה מיטשל, סלינה גומז וגבריאלה וודאד היו אמורות במקור לגלם את ג'נה (1987).
הערות שוליים

↑  "13 Going on (2004) Trivia". IMDb.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950574405171  LCCN: no2005054655  VIAF: 181302468   WorldCat (עם VIAF): 181302468 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גני טיבולי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Jardin de Tivoli 
 תאריך הקמה:  15 באוגוסט 1843 
 מבקרים בשנה:  4,031,000 (נכון ל־2023)
 מייסדים:  Georg Carstensen 
 בעלות:  Tivoli A/S 
 מיקום
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מיקום:  קופנהגן 
 קואורדינטות:  55°40′25″N 12°34′06″E﻿ / ﻿55.673611111111°N 12.568333333333°E﻿ / 55.673611111111; 12.568333333333
 www.tivoli.dk
  (למפת קופנהגן מוגדלת) גני טיבולי(למפת קופנהגן רגילה) גני טיבולי
 
גני טיבולי בלילה
האגם בפארק. ברקע נראית רכבת ההרים "The Demon"
גני טיבולי (בדנית: Københavns Tivoli) הוא אחד מפארקי השעשועים וגני התענוגות המפורסמים ביותר בעולם. הפארק נמצא בקופנהגן, דנמרק.
היסטוריה

הפארק ממוקם בלב קופנהגן בירת דנמרק, נבנה בשנת 1843. זהו אחד מגני השעשועים העתיקים ביותר באירופה שאף היווה השראה לוולט דיסני בבנייתו את דיסנילנד.
בשנת 2006 נפתחה בפארק אחת הקרוסלות הגבוהות ביותר בעולם. בפארק ישנם כיום 27 מתקני שעשועים.
באופן מסורתי, הפארק פתוח בתקופה שבין תחילת אפריל לסוף ספטמבר, אולם מאז שנת 1994 נפתח הפארק גם בתקופה שלקראת חג המולד ומתקיים בו יריד חג המולד המסורתי. בנוסף, מאז שנת 2006 הפארק נפתח ל-10 ימים גם בחופשת בתי הספר בדנמרק הצמודה לליל כל הקדושים (בדרך כלל בשבוע ה-42 של השנה).
מתקנים בפארק

הפארק עבר תהפוכות רבות במהלך השנים, ומתקנים שונים נבנו ונהרסו. כיום המתקנים הפופולרים ביותר הם רכבת ההרים "The Demon" ומגדל הפחד (מתקן עגול שמתנשא לגובה של כמה עשרות מטרים וצונח לפתע במהירות אדירה).
כמחווה להנס כריסטיאן אנדרסן הוקם ב-1993 מתקן בשם "התיבה המעופפת" (Flying Trunk) על שם אחת מאגדותיו של אנדרסן. זהו מסלול האורך כ-7 דקות והמבקרים מוסעים במנהרה חשוכה המדמה מערה בתוך חביות עץ וצופים בסצנות מתוך אגדותיו של אנדרסן. המתקן שופץ ב-2010.
מתקנים נוספים: רכבת הרים מעץ, מספר קרוסלות, מכוניות מתנגשות, סירות ועוד.
בפארק יש גם גן פרחים עם מאות אלפי סוגי פרחים בשלל צבעים, עשרות אלפי נורות אשר מאירות את הפארק בלילה, ועשרות מסעדות שונות. בערבים מתקיימים בפארק מופעים מיוחדים, ומשחקי אור ומים. פעמיים בשבוע ובאירועים מיוחדים מתקיימים מופעי זיקוקים.
ביוני 1944, בזמן הכיבוש הנאצי בדנמרק, אירע פיצוץ בטיבולי שגרם לנזקים קשים ולשריפתו המוחלטת של אולם הקונצרטים במקום (שוקם רק ב-1956). העיתונות שהייתה בשליטת הנאצים האשימה את המחתרת הדנית בפיצוץ, אולם לאמיתו של דבר הפיצוץ בוצע בידי קבוצה של נאצים דניים כנקמה על פגיעה של המחתרת הדנית במפעל חיוני לגרמנים.
בשנת 1964 התקיימה תחרות הזמר התשיעית של האירוויזיון באולם הקונצרטים שבגני טיבולי.
מגדל "הכוכב המעופף" - The Star Flyer
סונאטת סלסולי השטן בסול מינור

"החלום של טרטיני" מאת לואי-ליאופולד בוילי (1761–1845). איור של האגדה מאחורי "סונאטת סלסולי השטן" של ג'וזפה טרטיני.
סונאטת סלסולי השטן (באיטלקית: il trillo del diavolo) היא סונאטה לכינור ובסו קונטינואו בסול מינור שאותה כתב המלחין האיטלקי ג'וזפה טרטיני.
על פי המסופר, בתקופת גלותו באסיזי חלם טרטיני שהשטן נפגש איתו וביקש ממנו להשאיל לו את כינורו. השטן התחיל לנגן נעימה נפלאה מלאה בסלסולים. טרטיני היה מוקסם ומהופנט עד שנשימתו נעצרה והוא התעורר. מיד תפס את הכינור כדי לשמר חלק מהיצירה ששמע בחלום, אך לשווא. בעקבות החלום כתב את יצירתו "סונאטת סלסולי השטן". טרטיני אמר כי זו הייתה היצירה הטובה ביותר שיצר בימי חייו, אבל לדבריו "ההבדל בינה לבין מה ששמעתי בחלום היה כה גדול, עד שהייתי מוכן להרוס את כינורי ולא לשוב אל המוזיקה לעולמים, אילו רק נתאפשר לי לשוב ולחוות את העונג שהתענגתי אז".
הסונאטה מהווה עד היום אתגר טכני לכנרים. על פי האגדה לטרטיני היו שש אצבעות ביד שמאל, דבר שהקל עליו את נגינת היצירה.
המשורר הגרמני אפולוניוס פון מלטיץ חיבר סונטה בשם "סונאטת השטן", בהשפעת סיפורו של טרטיני.
רקע

על פי המסופר, טרטיני סיפר לאסטרונום הצרפתי ז'רום לאלנד על חלום שחלם, ובו נגלה לפניו השטן וביקש להיות משרת ומורה לטרטיני. בסוף שיעור הנגינה, הושיט טרטיני לשטן את כינורו כדי לעמוד על טיב נגינתו. השטן פצח בנגינה וירטואוזית, והגיש ביצוע נמרץ ומרהיב. כה ייחודית ביופייה ומושלמת בדיוקה הייתה נגינת השטן, שהמלחין חש כי נשימתו נעתקת מעוצם הפליאה וההתפעלות.
את הסיפור המלא מספר טרטיני עצמו ב"Voyage d'un François en Italie" של לאלנד:
לילה אחד, בשנת 1713, חלמתי שכרתי ברית עם השטן בתמורה לנשמתי. הכול התרחש כפי שייחלתי: משרתי החדש צפה מראש כל משאלה שלי. בין השאר, הגשתי לו את כינורי כדי להיווכח אם הוא יודע לנגן. מה גדולה הייתה השתוממותי כששמעתי סונאטה נפלאה כל כך ומקסימה כל כך ביופיה, מנוגנת באמנות ובתבונה נשגבות כל כך, שכמותן לא חזיתי אף במעופי הדמיון הנועזים ביותר שלי. הרגשתי מרותק בעבותות קסם, נרגש, מכושף: נשימתי נעתקה, והקיצותי. מיד חטפתי את כינורי וניסיתי לשמר, ולו במעט, את רישומו של חלומי. לשווא! המוזיקה שהלחנתי אז אכן עולה על כל מה שהלחנתי מאז ומעולם, ואני עדיין מכנה אותה "סלסולי השטן", אבל ההבדל בינה לבין מה שהפעים כה את לבי גדול כל כך, שהייתי מנתץ את כינורי ונפרד לעד מן המוזיקה לו רק יכולתי לחיות ללא העונג שהיא מסיבה לי.
אחוז בחבלי קסם מנגינתו המבריקה והמרשימה של השטן, השתדל טרטיני לשחזר את מה ששמע. אך על אף טענתו, כי הסונאטה הייתה יצירתו הנבחרת, כתב טרטיני לאחר זמן שהיא הייתה "נחותה כל כך בהשוואה למה ששמעתי, שלו היה בידי להתפרנס באמצעים אחרים, הייתי שובר את כינורי ונוטש את המוזיקה לעד." אף כי לדברי טרטיני, הוא חיבר את הסונאטה ב-1713, הרי לדעת חוקרים סביר להניח שהיא לא חוברה לפני שנות ה-40' של המאה ה-18, בהתחשב בסגנונה הבוגר. היצירה התפרסמה רק בשנת 1798 או 1799, כמעט שלושים שנה לאחר מות המלחין.
הסונאטה שימשה בסיס לבלט של צ'זארה פוני מ-1849, "כינור השטן" וכן לפרלוד של פרדריק שופן "סלסולי השטן", מס' 27.
מבנה

הסונאטה, שנכתבה לכינור עם באסו קונטינואו (בס ממוספר) כתובה בארבעה פרקים:
לרגטו מה נון טרופו
אלגרו – מודרטו
אנדנטה
אלגרו אסאי – אנדנטה – אלגרו אסאי
הפרק הראשון, במשקל 12 שמיניות, עדין ומהורהר בראשיתו, עם עצירות כפולות רפויות וקו מלודי זורם בכינור, עתיר קישוטים ללא הפרזה. המלודיה, העוברת מסולם טוניקה לסולם המדיאנטה באמצע הפרק, כוללת כמה קדנצות מטעות, לפני שהיא חוזרת לנושא הטוניקה הדומה להתחלה. לאחר זאת באה ברוורה מהירה ונמרצת, מרובת קישוטים, שלאחריה פרק קצר ושירתי, האמור לסמל את חלומו של טרטיני.
הפרק האחרון, הקשה מבחינה טכנית, מתחיל בקצב מהיר, לפני שהוא מתמוסס למנגינת כינור מודולרית חוזרת ונשנית על רקע ליווי מתגבר. זה מוביל לנושא כרומטי איטי, ואחריו רצפים נוספים של שני הנושאים. מקור הכינוי של הסונאטה הוא קטע בו הכנר מסלסל בקישוטים תוך כדי נגינה של שלשות בארפג'י. את קדנציית הברוורה שמקובל לנגן הלחין פריץ קרייזלר. הליווי מצטרף שוב לכינור למספר תיבות סיום דרמטיות. הטריל בפרק האחרון הוא אחת הדוגמאות הראשונות לטריל הממחיש נושא מוזיקלי.
הערות שוליים

↑  ג'ון הנקן, פילפדיה/מוזיקה/ סונאטה בסול מינור לכינור וקונטינואו ("סלסולי השטן" מאת ג'וזפה טרטיני)
↑  תקליטי היפריון, פיטר הולמן, "סונאטה בסול מינור "סלסולי השטן"
↑  מריו גומז, בלוג "כנר", אגדת "סונאטת סלסולי השטן' של טרטיני
↑  סמית, אתר A Violin's Life, "ג'וזפה טרטיני"
↑  ריפ רנס, ניו יורק טיימס, "מוזיקה: פרלוד שטני שחיבר שופן בעת מחלתו", 12 במאי 2002
↑  בטסי שוורם, אנציקלופדיה בריטניקה, "סלסולי השטן"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345292905171  BnF: cb139415206 (data)  GND: 300160348  LCCN: n81140243  MusicBrainz work: 430c7c84-3521-4790-88b0-2343d9b7c213  VIAF: 186302098   WorldCat (עם VIAF): 186302098 
"טריל השטן למרגלות המיטה"
חידון התנ"ך (מערכון)

| מערכון מ"לול" |
| --- | --- |

אריק איינשטיין, אורי זוהר ואורי גרוס במערכון "חידון התנ"ך"
 תאריך שידור מקורי:  18 באוקטובר 1971
 שפה:  עברית
חידון התנ"ך הוא מערכון פרודי נודע שכתבו אריק איינשטיין ואורי זוהר ומתאר את חידון התנ"ך המסורתי המתקיים ביום העצמאות, ובו משתתפים נציגים ממדינות שונות. את תפקיד המתחרים במערכון גילם איינשטיין ואת תפקיד המתורגמן גילם זוהר. לצדם השתתפו במערכון דורי בן זאב כשדרן ואורי גרוס כשופט.
המערכון שודר לראשונה במסגרת תוכנית הטלוויזיה "לול" ששודרה בטלוויזיה הישראלית ב-18 באוקטובר 1971. הוא חותם את אלבומו של איינשטיין, "יסמין", שיצא לאור בשנת 1972, ונכלל בסרט הקולנוע "לול", שיצא לאקרנים בשנת 1988, ובאלבום הכולל את פסקול הסרט.
עלילת המערכון היא שלב הגמר בחידון התנ"ך העולמי, שלב השאלה הזהה, שבה נמצאים שלושה מועמדים: הנציג השוודי, הסודני והישראלי (אשר דמותו מבוססת על הזוכה האמיתי הרב יחיא אלשיך). השאלה היא "אחת עשרה פעמים נזכר בנביאים ראשונים ואחרונים המשפט "איש תחת גפנו ותחת תאנתו" היכן מוזכר הפסוק גֶּפֶן במובן גָּפֶן והיכן גָּפֶן במובן גֶּפֶן." במהלך הראיון רואים את המתרגמים של הנציגים מסתבכים עם השאלה ומנסים לתרגם עבור המתמודדים את השאלה כהלכה, ואילו השופטים נותנים את הניקוד על שום דבר בעיקרו. סופו של המערכון הוא במתמודד הישראלי, שנותן תשובה שלמה ומלאה וזוכה בחידון.
מהמערכון נבעו מטבעות לשון כגון "גֶּפֶן במובן גָּפֶן", "זמנך עבר!", "צ'מענו אותך!", "מה הוא קופץ?", "הוא לא חבשי הוא סודני" ו"הנבחן הבא!". במערכון חיקה זוהר את אחד משופטי חידון התנ"ך, ברוך בן-יהודה, באינטונציה ובמימיקה מדויקים.
בתרבות

המערכון הופיע כפרסומת לקופת הגמל "הגפן" של בנק דיסקונט בכיכובם של איינשטיין, זוהר ושיסל.
איגוקאה

מראה חיצוני של ההיכל הביתי
הסמל הקודם של המועדון
איגוקאה אלכסנדרובץ (בבוסנית: KK Igokea Aleksandrovac) היא קבוצת כדורסל בוסנית מהעיירה אלכסנדרובץ שבנפת לקטשי, המתמודדת בליגת העל הבוסנית, הליגה האדריאטית ובליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1973 ונחשבת לקבוצת צמרת בליגה הבוסנית. הקבוצה זכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 2000/01. ובגביע אחד בעונת 2006/07 (לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת בוסנה סרייבו). בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי, לאחר שזכתה בגביע הבוסני וניצחה בגמר הפלייאוף 2-3 את קבוצת שירוקי.
היסטוריה > במסגרת אירופאית

ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 2000/01 בגביע קוראץ' ובהמשך בגביע ספורטה ובמוקדמות היורוקאפ בעונת 2007/08. בנוסף השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונת 2010/11 ובעונת 2012/13.
את משחקיה הביתיים מארחת הקבוצה בהיכל ננאד בוסטינץ' הנמצא בעיר לקטשי, ומכיל 3,050 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה הבוסנית :
אליפות (4): 2001, 2013 ,2014 ,2015, 2016, 2017, 2020, 2022
מקום שני: 2008, 2010, 2011, 2012, 2018
חצי גמר: 2006, 2007, 2009
הגביע הבוסני :
זכייה (10): 2007, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023
גמר: 2012, 2020
חצי גמר: 2002, 2005, 2006, 2010
הליגה האדריאטית :
חצי גמר: 2013
אנתוני פארקר

ערך זה עוסק בשחקן כדורסל אמריקאי. אם התכוונתם לכדורסלן הצרפתי, ראו .
| --- | --- |

פארקר במדי קליבלנד קאבלירס, 2009
 לידה:  19 ביוני 1975 (בן 49) נייפרוויל, ארצות הברית 
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  24, 8, 18, 12
 מכללה:  ברדלי
 דראפט:  בחירה מספר 21, 1997 ניו ג'רזי נטס
 קבוצות כשחקן
 1997–1999   1999   1999–2000   2000–2002   2003   2003–2006   2006–2009   2009–2012:  פילדלפיה 76'   אורלנדו מג'יק   קוואד סיטי ט'אנדר   מכבי תל אביב   וירטוס רומא   מכבי תל אביב  טורונטו ראפטורס   קליבלנד קאבלירס
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות היורוליג (2004, 2005)   זכייה באליפות הסופרוליג (2001)   MVP של היורוליג (2006, 2005)   MVP של פיינל פור היורוליג (2004)   חבר חמישיית העונה ביורוליג (2005, 2006)   קבוצת העשור של היורוליג (2010)   זכייה באליפות ישראל (2001, 2002, 2004–2006)   זכייה בגביע המדינה (2001, 2002, 2004–2006)   שחקן העונה של ליגת העל (2004)
 
אנתוני מייקל פארקר (באנגלית: Anthony Michael Parker; נולד ב-19 ביוני 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד, וכיום משמש כג'נרל מנג'ר של קבוצת ה-NBA אורלנדו מג'יק.
פארקר, המתנשא לגובה של 1.98 מטר, מוכר בישראל בעיקר בזכות שנותיו כשחקן בקבוצת מכבי תל אביב, אותה הוביל לשלוש זכיות באליפות אירופה. נחשב לאחד מהשחקנים הטובים באירופה בכל הזמנים ומהזרים הבולטים בהיסטוריה של הליגה הישראלית.
קריירה > תחילת דרכו

פארקר, יליד נייפרוויל, אילינוי, עשה את צעדיו הראשונים בענף הכדורסל במדי מכללת בראדלי, בה שיחק 112 משחקים, במהלכם רשם ממוצעים מרשימים של 15.0 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים. ההצלחה היחסית שלה זכה בקולג', הביאה את קבוצת ה-NBA, ניו ג'רזי נטס, לבחור אותו במקום ה-21 בדראפט של שנת 1997. פארקר הועבר מיד לקבוצת NBA אחרת, פילדלפיה 76', שבה שיחק 39 משחקים בלבד מבלי להותיר חותם מיוחד עקב היותו מחליף לאלן אייברסון. באוגוסט 1999 עבר לקבוצת אורלנדו מג'יק, שבה שיחק כ-16 משחקים עם ממוצעים של 3.6 נקודות ו-1.7 ריבאונדים למשחק, ובהמשך העונה עבר לשחק בליגת הכדורסל CBA, שבה שיחק ביחד עם מייסאו באסטון בקבוצת קוואד סיטי ת'אנדר. בקוואד סיטי שיחק 26 משחקים והשיג ממוצע של 30 דקות וכ-12 נקודות למשחק. חוסר ההצלחה של פארקר בליגת ה-NBA גרם לו לשקול הצעות ממקומות אחרים, כולל מאירופה, שבמהלך השנים הפכה למוקד משיכה רציני לכדורסלנים אמריקאים שלא מוצאים את מקומם ב-NBA.
קריירה > מעברו לאירופה

בעונת 2000/2001 עבר פארקר לשחק במכבי תל אביב, קבוצתו הראשונה מחוץ לארצות הברית. פארקר הפך בהדרגה לשחקן מרכזי בקבוצה, שאומנה על ידי פיני גרשון ודייוויד בלאט, וביחד עם שחקנים אחרים כאריאל מקדונלד, נייט האפמן וטל בורשטיין, סייע לקבוצה לזכות בשלושה תארים באותה עונה: אליפות ה"סופרוליג" (באותה עונה הוקמו באירופה שתי ליגות נפרדות, ה"סופרוליג" בראשות ארגון פיב"א וה"יורוליג" בראשות ארגון יול"ב, עקב סכסוך שפרץ בין הארגונים ומחלוקות כספיות), אליפות ישראל וגביע המדינה. פארקר המשיך במכבי תל אביב בעונת 2001/2002 ועזר לקבוצה לזכות בשני התארים המקומיים ולהעפיל לפיינל פור של היורוליג, ליגת הכדורסל האירופית המאוחדת, שנערך בבולוניה, איטליה שם הפסידה מכבי תל אביב בחצי הגמר לפנאתינייקוס.
בתחילת עונת 2002/2003 החליט פארקר לקחת הפסקה ממשחק הכדורסל עקב הולדת בנו הראשון, ואת המחצית הראשונה של עונה זו בילה בביתו שבארצות הברית. בינואר 2003 הצטרף לקבוצה האיטלקית, וירטוס רומא, והיווה גורם מרכזי בהעפלת הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף של הליגה האיטלקית, מה שהקנה לה מקום ביורוליג בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2003/2004 חזר לשחק במכבי תל אביב. פארקר הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע היורוליג מול קהל ביתי בפיינל פור שנערך בהיכל הספורט יד אליהו, לאחר ניצחון בגמר על סקיפר בולוניה האיטלקית בתוצאה 118-74, במשחק ששבר שיאים בינלאומיים רבים. פארקר נבחר ל-MVP של פיינל פור היורוליג, ובנוסף סייע למכבי לזכות פעם נוספת באליפות ישראל ובגביע המדינה, ונבחר כשחקן המצטיין של הליגה הישראלית לאותה עונה.
גם בעונת 2004/2005 הוביל פארקר את מכבי תל אביב לצדו של שארונאס יאסיקביצ'יוס לשלושה תארים (גביע המדינה, אליפות וגביע היורוליג). כמו כן זכה בתואר ה-MVP של היורוליג ונבחר לחמישיית העונה ביורוליג יחד עם ניקולה וויצ'יץ' ושאראס. הממוצעים שלו ביורוליג היו 17.9 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק. אחוזי הקליעה: 56.6% ל-2 נק', 48.7% ל-3 נק' ו-86% לעונשין. דירוג היורוליג הכללי שלו היה 25.3 נקודות.
בעונת 2005/2006, פארקר המשיך להוביל את הקבוצה וזכה שוב בתואר ה-MVP של היורוליג למרות שמכבי תל אביב עצמה לא הצליחה לזכות שוב בתואר, אחרי הפסד בגמר היורוליג 73:69 לצסק"א מוסקבה.
בסך הכל קלע פארקר 1804 נקודות במדי מכבי תל אביב במשחקיה באירופה והוא נמצא במקום ה-6 בטבלת קלעי הקבוצה המובילים בגביעי אירופה בכל הזמנים.
קריירה > החזרה לליגת ה-NBA

ב-13 ביולי 2006 חתם פארקר בקבוצת טורונטו ראפטורס המשחקת בליגת ה-NBA.
פארקר עבר לטורונטו זמן מה לאחר סל ניצחון במשחקה של מכבי מול טורונטו שהותיר רושם על הקבוצה וגרם לה להתעניין בו ובסופו של דבר להביאו לקבוצה.
הסכום אותו הרוויח פארקר בראפטורס מוערך בכ-12.5 מיליון דולרים למשך 3 עונות, אשר מתוכם נאלץ לשלם כמיליון דולר פיצויים למכבי תל אביב בנוסף לחצי מיליון הדולרים ששילמו הראפטורס למכבי בשל שחרור שחקן תחת חוזה.
בעונת 2006/2007, שותף פארקר ב-73 משחקים בעונה הסדירה ופתח בכולם בחמישייה. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים נאים של 12.4 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים למשחק. בפלייאוף שיחק את כל 6 המשחקים של הראפטורס, פתח בחמישייה בכולם וסיים עם ממוצעים של 15.2 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 1.0 אסיסטים למשחק.
קבוצתו של פארקר, טורונטו ראפטורס, סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי במזרח (אם כי לפי יחס הפסדים ניצחונות היא הייתה חמישית בלבד אך עקב סיומה במקום הראשון בבית שלה היא הוגדרה כ"ראש בית"), באופן מפתיע, ופארקר נחשב לאחד מארבעת השחקנים הבולטים בקבוצה, יחד עם כריס בוש, חוסה קלדרון וטי.ג'יי פורד.
ב-13 ביולי 2009 חתם פארקר על חוזה בן כ-6 מיליון דולרים לשנתיים בקבוצת קליבלנד קאבלירס, ושיתף פעולה עם לברון ג'יימס ושאקיל אוניל.
בעונתו האחרונה ככדורסלן, עונת 2011/2012, שיתף פעולה עם הישראלי הראשון ב-NBA, עומרי כספי, שעבר בתחילת עונה זו בטרייד מהסקרמנטו קינגס לקליבלנד. בשתי הקבוצות שבהן שיחק, בטורונטו ובקליבלנד, בחר להופיע עם גופייה מספר 18 משום שמספר זה מסמל בגימטריה את המילה "חי".
קריירה > הפרישה ממשחק פעיל ואחריה

ב-28 ביוני 2012 הודיע פארקר על פרישה מהכדורסל. ב-19 באוגוסט 2012 פורסם כי מונה לתפקיד סקאוט (מגלה כישרונות) של קבוצת אורלנדו מג'יק.
ב-4 באוקטובר 2016 קיימה מכבי תל אביב טקס הוקרה לכבודו לפני משחק הכנה מול דרושפאקה. באותו ערב נכנס פארקר להיכל התהילה של המועדון.
ב-2017 מונה פארקר לג'נרל מנג'ר של קבוצת הפיתוח של אורלנדו מג'יק, לייקלנד מג'יק. ב-2021 שב לאורלנדו מג'יק ומונה לעוזר הג'נרל מנג'ר שלה, וביולי 2023 קודם לתפקיד הג'נרל מנג'ר.
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997/1998 | פילדלפיה | 37 | 0 | 5.3 | 0.397 | 0.321 | 0.650 | 0.7 | 0.5 | 0.3 | 0.1 | 1.9 |
| 1998/1999 | פילדלפיה | 2 | 0 | 1.5 | 1.000 | 0.000 | 0.000 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 1.0 |
| 1999/2000 | אורלנדו | 16 | 0 | 11.6 | 0.421 | 0.071 | 0.727 | 1.7 | 0.6 | 0.5 | 0.2 | 3.6 |
| 2006/2007 | טורונטו | 73 | 73 | 33.4 | 0.477 | 0.441 | 0.835 | 3.9 | 2.1 | 1.0 | 0.2 | 12.4 |
| 2007/2008 | טורונטו | 82 | 82 | 32.1 | 0.476 | 0.438 | 0.816 | 4.1 | 2.2 | 1.0 | 0.2 | 12.5 |
| 2008/2009 | טורונטו | 80 | 71 | 33.0 | 0.426 | 0.390 | 0.834 | 4.0 | 3.4 | 1.2 | 0.2 | 10.7 |
| 2009/2010 | קליבלנד | 81 | 81 | 28.3 | 0.434 | 0.414 | 0.789 | 2.9 | 1.9 | 0.8 | 0.2 | 7.3 |
| 2010/2011 | קליבלנד | 72 | 65 | 29.0 | 0.399 | 0.379 | 0.779 | 3.0 | 3.0 | 0.9 | 0.1 | 8.3 |
| 2011/2012 | קליבלנד | 51 | 51 | 25.1 | 0.433 | 0.362 | 0.625 | 2.7 | 2.4 | 0.8 | 0.1 | 7.2 |
| קריירה |  | 494 | 423 | 27.8 | 0.444 | 0.404 | 0.794 | 3.2 | 2.3 | 0.9 | 0.2 | 9.1 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 1998/1999 50 משחקים בלבד
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006/2007 | טורונטו | 6 | 6 | 40.0 | 0.419 | 0.400 | 0.795 | 5.3 | 1.0 | 1.5 | 0.3 | 15.2 |
| 2007/2008 | טורונטו | 5 | 5 | 39.2 | 0.408 | 0.294 | 0.857 | 6.0 | 2.0 | 0.8 | 0.4 | 11.4 |
| 2009/2010 | קליבלנד | 11 | 11 | 30.1 | 0.469 | 0.455 | 0.733 | 2.4 | 1.3 | 0.8 | 0.3 | 8.3 |
| קריירה |  | 22 | 22 | 34.8 | 0.434 | 0.407 | 0.794 | 4.0 | 1.4 | 1.0 | 0.3 | 10.9 |
סטטיסטיקות קריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001/2002 | מכבי תל אביב | 20 | 19 | 34.6 | 0.504 | 0.339 | 0.726 | 5.2 | 1.6 | 1.6 | 0.3 | 16.4 |
| 2003/2004 | מכבי תל אביב | 21 | 21 | 35.1 | 0.542 | 0.490 | 0.870 | 5.8 | 3.5 | 1.2 | 0.4 | 16.0 |
| 2004/2005 | מכבי תל אביב | 24 | 24 | 34.7 | 0.545 | 0.476 | 0.856 | 5.3 | 3.6 | 2.0 | 0.6 | 18.0 |
| 2005/2006 | מכבי תל אביב | 25 | 25 | 35.5 | 0.522 | 0.365 | 0.787 | 6.9 | 3.8 | 1.7 | 0.2 | 14.8 |
| קריירה |  | 90 | 89 | 35.0 | 0.528 | 0.411 | 0.818 | 5.8 | 3.2 | 1.6 | 0.4 | 16.3 |
סטטיסטיקות קריירה > בסופרוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000/2001 | מכבי תל אביב | 24 | 24 | 31.5 | 0.476 | 0.364 | 0.775 | 5.3 | 2.2 | 1.4 | 0.5 | 14.0 |
| קריירה |  | 24 | 24 | 31.5 | 0.476 | 0.364 | 0.775 | 5.3 | 2.2 | 1.4 | 0.5 | 14.0 |