stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאלא גאלאקטיון
פעילותו הפובליציסטית, האקדמית וכאיש כנסייה > תחת השלטון הקומוניסטי ברומניה

ככומר, עיתונאי וסופר גאלא גאלאקטיון נודע בדרך כלל בדעותיו הליברליות, לרבות כלפי היהודים. להבדיל מרבים מעמיתיו בכנסייה לא אהד את התנועות הפוליטיות מן הימין הקיצוני והאנטישמי.
אמנם אחרי 1944 היו שהוקיעו אותו על שתיקתו והשלמתו בעת המשטר של אנטונסקו.
עם זאת בסופו של דבר זכרו לו את גישתו האנטי-בורגנית מלפני המלחמה ומחלו לו הקומוניסטים על כך והעדיפו לקרבו אל חוגיהם. ב-27 במרץ 1945 השתתף גאלאקטיון בהקמת המחלקה הדתית במסגרת הארגון ARLUS - האיגוד הרומני ליחסים עם ברית המועצות, תחת "הנהגת הכבוד" של הפטריארך ניקודים והתעודד מביקורו של פטריארך מוסקבה, אלקסיי, בבוקרשט, בשנת 1947. בכנס הכללי של הכמרים ברומניה באוקטובר 1945 היו מי שביקשו לעודד את מועמדותו לתפקיד הפטריארך. הוא נזהר מהפיתוי אך הסכים להיבחר בשנת 1947 לפרלמנט ה"עממי" החדש - האספה הלאומית הגדולה של רומניה, כעצמאי ברשימה של "גוש המפלגות הדמוקרטיות", הקריפטו-קומוניסטי. בין חברים הודה כי היה חשוב לו שהשלטון החדש איפשר לבנותיו להגר כרצונן לאיטליה.
בשנת 1947 נבחר לפרלמנט של הרפובליקה העממית - האספה הלאומית הגדולה, ובשנת 1954 המשטר הקומוניסטי העניק לו עיטור מסדר העמל, הדרגה הראשונה. באותה שנה התקבל גם לאספה האפארכית של המיטרופוליה של בוקרשט.
בין מלחמות העולם ערך גאלא גאלאקטיון מסעות לחו"ל. עלה לרגל בארץ ישראל וליוון, ביקר בהונגריה, איטליה ובמצרים.
אחרי שלקה באירוע מוחי, בשנותיו האחרונות היה מרותק למיטה. גאלא גאלאקטיון נפטר במרץ 1961 בבוקרשט ולפי בקשתו האחרונה הובא לקבורה במנזר צ'רניקה.
פעילותו העיתונאית

גאלא גאלאקטיון עסק בתחום העיתונאות לפני הפיכתו לכומר וגם אחריה. כתב רפורטז'ים ספרותיים בעיתונים "אדוורול" ו"דימיניאצה", אך גם ב"קורנטול" ו"אוניברסול". כתב אותם לרגל מסעות בתוך ברומניה ובחו"ל. בימי הקיץ בשנים 1922–1926 נהג לבקר בקביעות במנגליה, יישוב ציורי טטרי-טורקי על החוף הרומני של הים השחור. את הרפורטאז'ים שכתב על המקום אסף בשנת 1947 בקובץ שנקרא "מנגליה".
השאיר בין היתר, רפורטאז'ים על מנזר קלדרושאן, או אלה המבוססים על רשמיו ממסעו באיטליה (1931) ובאיסטנבול (1930).
פרסים ואותות כבוד

1915 - פרס האקדמיה הרומנית,
1933 - פרס מטעם חברת הסופרים הרומנים
1934 - "עיטור ההצטיינות הספרותית" (Meritul cultural) דרגה שנייה
1935 - הפרס הספרותי הלאומי
1942 הפרס הלאומי לפרוזה
1947 - עיטור "ההצטינות הספרותית" בדרגת מפקד
1947 - חבר באקדמיה הרומנית
1952-1948 היה חבר באספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט של רומניה "העממית"
1954 - עיטור מסדר העמל של הרפובליקה העממית הרומנית, בדרגה ראשונה
הנצחה

במרכז הכפר דידשט במחוז טלאורמן, הבית שבו נולד הפך לבית-מוזיאון.
שני בתי ספר - אחד במנגליה והשני בעיר רושיורי דה ודה קיבלו את שמו.
ככר בירושלים ליד עמק המצלבה קיבלה את שמו כהוקרה לתרומתו לקידום יחסי ההבנה בין נוצרים וליהודים, כולל בתקופה שבה רבו התעמולה ומעשי האלימות נגד היהודים ברומניה.
גביע המדינה בכדורסל נשים

| --- | --- |

 ענף:  כדורסל נשים
 תאריך ייסוד:  1959
 ארגון מפעיל:  איגוד הכדורסל בישראל   מנהלת ליגת העל בכדורסל נשים
 מדינות משתתפות:  ישראל
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  הפועל לב ירושלים (2023/2024)
 הכי הרבה זכיות:  מכבי תל אביב (12)
 מפעל מקביל:  ליגת העל בכדורסל נשים
 מפעל נמוך יותר:  טורניר אליצור / גביע האיגוד
 אתר איגוד הכדורסל:גביע המדינה
 
גביע המדינה בכדורסל הוא המפעל השני בחשיבותו בכדורסל הנשים בישראל, אחרי אליפות ליגת העל בכדורסל נשים. את הגביע מעניק נשיא המדינה או שר התרבות והספורט. משחקי הגביע נערכים בשיטת גביע - משחק אחד בכל שלב, שבו המנצחת ממשיכה לשלב הבא. בטורניר ארבעה שלבים, ושלושת האחרונים (רבע הגמר, חצי הגמר והגמר) נערכים בשבוע אחד.
הטורניר הראשון נערך בשנת 1959, והזוכה בגביע הייתה מכבי תל אביב, לאחר שגברה על הפועל גן שמואל בתוצאה 33-42. מכבי תל אביב הייתה גם הקבוצה הדומיננטית ביותר בשנות ה-60 וה-70, והיא זכתה ב-12 מתוך 16 הגביעים הראשונים שחולקו. בסוף שנות ה-70 עברה הדומיננטיות לאליצור תל אביב שזכתה ב-10 גביעים, לאחר מכן עברה לאליצור תל אביב/חולון שזכתה ב-8 גביעים. כל שש הזכיות האחרונות שלה הושגו לאחר ניצחון על אליצור רמלה.
הניצחון בהפרש הגבוה ביותר הושג בשנת 1986, כאשר אליצור תל אביב/קריית אונו הביסה את מכבי דרום/רמת חן בתוצאה 43-112. לעומתו, בשנת 2004 ניצחה אליצור רמלה את הפועל חיפה/מוצקין רק לאחר שתי הארכות. הייתה זו הזכייה הראשונה של קבוצת אליצור רמלה בגביע, לאחר שמונה משחקי גמר בהם הפסידה. אליצור רמלה היא שיאנית ההופעות במשחק הגמר (18 הופעות).
בעונת 2019/2020 לא התקיים משחק גמר ולא הוכרזה זוכה, בשל מגפת הקורונה בישראל.
מחזיקות הגביע > טבלת זכיות

| דירוג | קבוצה | זכיות | סגנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | מכבי תל אביב | 12 | 5 |
| 2. | אליצור תל אביב | 10 | 1 |
| 3. | אליצור חולון | 8 | 2 |
| 4. | אליצור רמלה | 6 | 12 |
| 5. | א.ס. רמת השרון | 6 | 7 |
| 6. | מכבי עירוני רמת גן | 5 | 6 |
| 7. | מכבי בנות אשדוד | 5 | 1 |
| 8. | הפועל תל אביב | 3 | 6 |
| 9. | מכבי רעננה | 2 | 0 |
| 10. | הפועל חיפה | 1 | 7 |
| 11. | בני יהודה תל אביב | 1 | 3 |
| 12. | הפועל מעגן מיכאל | 1 | 1 |
| 13. | בנות הרצליה | 1 | 0 |
| 14. | הפועל ראשון לציון | 1 | 0 |
| -. | הפועל לב ירושלים | 1 | 0 |
| 16. | הפועל ירושלים | 0 | 2 |
| -. | הפועל פתח תקווה | 0 | 2 |
| 18. | א.ס. סביון | 0 | 1 |
| -. | הפועל גבעת חיים | 0 | 1 |
| -. | הפועל גן שמואל | 0 | 1 |
| -. | הפועל קישון | 0 | 1 |
| -. | מכבי דרום תל אביב* | 0 | 1 |
| -. | מכבי קריית מוצקין | 0 | 1 |
| -. | מכבי חיפה | 0 | 1 |
הערות שוליים

↑  משחקי גביע לנשים, בעיתון למרחב, 16 בינואר 1959
↑  4 הזכיות הראשונות כרמת חן
ג'ואיש פרס

| --- | --- |

 פורמט:  טבלואיד 
 מייסד:  שלום קלאס 
 תאריכי הופעה:  1960–הווה (כ־64 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  ברוקלין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0021-6674
 www.jewishpress.com
 
הג'ואיש פרס (באנגלית: The Jewish Press; "עיתון היהודים") הוא שבועון אמריקני המופנה לקהילות היהודים שומרי ההלכה בארצות הברית. לפי הגדרתו זהו העיתון היהודי העצמאי הנפוץ ביותר בארצות הברית. העיתון נוטה לדעות שמרניות.
היסטוריה

העיתון נוסד בידי הרב שלום קלאס (ה'תרס"ו, 1916 – ה'תש"ם, 1980) וחמיו רפאל שרייבר (ה'תרמ"ה, 1855 – ?).
העיתון נוסד בעקבות פניה של הרב משה פיינשטיין והרב שמחה אלברג, על מנת למלא את החסר בעיתונות יהודית, שהלכה ודעכה בסוף שנות החמישים.
המהדורה הראשונה פורסמה ב-29 בינואר 1960.
עורך העיתון כיום הוא ג'ייסון מעוז. עורכיו הקודמים היו פרל הרצוג, הסופר ארנולד פיין ולתקופה קצרה גם מאיר כהנא.
תוכן ומדיניות העריכה

העיתון מדווח על חדשות יהודיות ומתמקד בניו יורק, ארצות הברית, וישראל. על פי הגדרת העיתון, הכתבות ומאמרי המערכת בעלי נטייה לשמרנות.
חלקי העיתון כוללים:
חדשות - דיווחים המתמקדים במזרח התיכון, מלחמת הדעות ודיווח על הטיה חדשותית נגד מדינת ישראל, וכן חדשות בנושא מזון כשר.
דעות - מאמרי מערכת, ניתוחים מדיניים על השלטון בישראל, ומאמרי דעה.
נושאים - מאמרי על הדת וההלכה היהודית, מסעדות כשרות, מוסף לנוער ומוסף לחגים.
כתבים

בין הכותבים הקבועים לג'ואיש פרס ידועים רוברט אברך - כותב התסריטים מהוליווד, ג'רולד אוירבך, הסופר והפעיל היהודי ד"ר מוריס מנדל, פרופ' לואיז רנה ברז, ד"ר סטיבן פלאוט, ד"ר מרוין שיק (מקרן אבי חי), פרופ' פיליס צ'סלר - פסיכותרפיסטית ופמיניסטית ידועה הלוחמת באנטישמיות ופגיעה בנשים, וד"ר פאול איידלברג (מתנועת 'ימין ישראל').
כתבים ידועים, הכותבים טור שבועי בנושא דת בעיקר סביב פרשת השבוע, וכן פרשנות תלמודית, הלכתית והגות יהודית הם הרבנית והסופרת אסתר יונגרייז מקימת ארגון "הנני", הרב חיים צימרמן אשר שימש כיועץ התורני של העיתון, פרסם טורים במשך כעשרים שנה שבהמשך נדפסו כסדרת הספרים Torah and Reason, Torah and Existence, Torah and rationalism.  הרב ברל ויין ראש מועצת הרבנים בארצות הברית הרב דוד הולנדר, הסופר וכתב הג'רוזלם פוסט חנוך טלר והרב סטיבן פרוזנסקי. בעבר הרב מאיר כהנא כתב טור שבועי בתחום זה.
בין הכתבים המפורסמים הכותבים בנושאים מדיניים בעיתון, הנשיא לשעבר רונלד רייגן שכתב טור שבועי בשנות השבעים, חבר הכנסת לשעבר הרב מנחם פורוש, קודם ראש האופוזיציה ואחר כך ראש הממשלה מנחם בגין ובימינו משה פייגלין. כותבים מפורסמים נוספים בנושאים אלו הם שדרן הרדיו וחבר מועצת ניו יורק דב חייקין (הייקינד) נציג הסנאט הניו יורקי ותומך ישראל שמחה פלדר.
הערות שוליים

↑  אודותינו (באנגלית) באתר העיתון
↑  מאוניברסיטת פרדו באינדיאנה, מראשי מרכז אריאל למחקרי מדיניות, כותב הדו"ח הסופי בפרויקט דניאל להערכת הסיכון הגרעיני לישראל, עם יואש צידון בשנת 2003, ומיועצי הממשל האמריקני בנושא התגוננות מארגוני חבלה
גביע המלחמה 1944

| --- | --- |
 מארחת:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 תקופת התחרות:  19 בפברואר 1944 – 13 בינואר 1945 (330 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  הפועל תל אביב (6)
 → 1943 (גביע המלחמה)1946 ←
 
גביע המלחמה 1944 הייתה התחרות ה-15 מאז תחילת תחרויות הגביע. המשחקים החלו ב-19 בפברואר 1944 אך בגלל הדחיות הסתיימו רק ב-13 בינואר 1945. בתחרות השתתפו 18 קבוצות.
הפועל תל אביב זכתה בגביע בפעם השישית.
התוצאות > השלב הראשון

בשלב זה נערכו 11 משחקים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקבוצה המארחת | הקבוצה המתארחת | תוצאה |
| מכבי תל אביב | הכח תל אביב | 1:9 |
| הפועל ראשון לציון | הפועל פתח תקווה | 7:1 |
| הפועל רמת גן | מכבי ראשון לציון | 3:0 |
משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בינואר 1945 | הפועל תל אביב | 0:1 | הפועל פתח תקווה | אצטדיון המכביה, תל אביב צופים: 2,000 שיפוט: בורגר |
| 13 בינואר 1945 | צבי ארליך  53' | (סיקור) |  | אצטדיון המכביה, תל אביב צופים: 2,000 שיפוט: בורגר |
גוסטב לה גרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באוגוסט 1820 Villiers-le-Bel, צרפת 
 פטירה:  29 ביולי 1884 (בגיל 63) קהיר, ח'דיוות מצרים 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1860–1884 (כ־24 שנים) 
 הושפע על ידי:  פול דלארוש 
 יצירות ידועות:  The Great Wave, Sete, Seascape with Sailing Ship and Tugboat, Bateaux quittant le port du Havre 
 בן או בת זוג:  Palmira Maddalena Gertrude Leonardi 
 
ז'אן-בטיסט גוסטב לה גרה (בצרפתית: Gustave Le Gray; ‏30 באוגוסט 1820 – 30 ביולי 1884)  היה צייר, שרטט, פסל, יוצר הדפסים וצלם צרפתי. הוא כונה "הצלם הצרפתי החשוב ביותר של המאה התשע-עשרה" בגלל חידושיו הטכניים, הוראתו של צלמים ידועים אחרים ו"הדמיון יוצא הדופן שהביא ליצירת תמונות."
ביוגרפיה

גוסטב לה גרה נולד ב-30 באוגוסט 1820. הוא היה בן יחיד, והוריו עודדו אותו להיות פקיד אצל עורך דין, אבל מגיל צעיר הוא שאף להיות אמן. הוא הוכשר במקור כצייר, ולמד אצל פרנסואה-אדואר פיקו ופול דלארוש. הוריו מימנו טיול לשווייץ ולאיטליה כדי שילמד אמנות, והוא חי באיטליה בין השנים 1843–1846 וצייר דיוקנאות וסצנות כפריות. ב-1844, הוא הכיר והתחתן עם פלמירה מדלנה גרטרוד לאונארדי, כובסת שאיתה נולדו לו שישה ילדים, אבל רק שניים שרדו לבגרות.
לה גרה הציג את ציוריו בשנים 1848 ו-1853. לאחר מכן עבר לצילום בשנים הראשונות להתפתחותו.
הוא עשה את הדגרוטיפ הראשון שלו עד 1847.  הצילומים המוקדמים שלו כללו דיוקנאות; סצנות טבע כמו יער פונטנבלו; ומבנים כגון טירות של עמק הלואר.
ב-1851, הוא הפך לאחד מחמשת הצלמים הראשונים שנשכרו כדי לתעד אנדרטאות ומבנים צרפתיים.  באותה שנה הוא עזר לייסד את "החברה ההליוגרפית" (Société Héliographique), "ארגון הצילום הראשון בעולם." לה גרה פרסם חיבור על צילום, שיצא בארבע מהדורות, ב-1850, 1851, 1852 ו-1854.
ב-1855 פתח לה גרה סטודיו "מרוהט בפאר". באותה תקופה, בהיותו לצלם הרשמי של נפוליאון השלישי. בהדרגה הוא הפך לצלם פורטרטים מצליח. יצירתו המפורסמת ביותר מתוארכת לתקופה זו, 1856 עד 1858, במיוחד נופי הים שלו. הסטודיו היה מקום מפואר, אך למרות הצלחתו האמנותית, עסקיו היו כישלון כלכלי: העסק נוהל בצורה גרועה ונקלע לחובות.  לכן הוא "סגר את הסטודיו שלו, נטש את אשתו וילדיו, וברח מהארץ כדי להימלט מהנושים שלו".
הוא החל לסייר בים התיכון ב-1860 עם הסופר אלכסנדר דיומא. הם פגשו בג'וזפה גריבלדי במהלך הטיול ולה גרה צילם את גריבלדי ופלרמו. תמונותיו המדהימות של ג'וזפה גריבלדי ופלרמו תחת הפצצה סיציליאנית הפכו מיד למפורסמות ברחבי אירופה. דיומא נטש את לה גרה ואת המטיילים האחרים במלטה והצטרף לכוחות המהפכניים כתוצאה מסכסוך אישי . לה גרה נסע ללבנון, אז סוריה, שם סיקר את תנועות הצבא הצרפתי עבור מגזין בשנת 1861. פצוע, הוא נשאר שם לפני שיצא למצרים. באלכסנדריה הוא צילם את אנרי ד'ארטואה ואת אדוארד השביעי בעתיד מלך בריטניה. בשנת 1862 חזרה אשתו ליאונרדי לרומא, ביקשה וקיבלה 150 פרנק לסיוע כספי. ב-1863 ביקשה ליאונרדי מלה גרה לספק לה פנסיה חודשית של 50 או 60 פרנק.
הוא התבסס בקהיר ב-1864; התפרנס כפרופסור לציור, תוך שמירה על חנות צילום קטנה. הוא שלח תמונות לתערוכה העולמית ב-1867 אבל הן לא ממש משכו את תשומת לב. הוא קיבל עמלות מסגן המלך אסמאעיל פאשא. מתקופה מאוחרת זו נותרו 50 תמונות.
בשנת 1868, אוסף של נופי ים מצולמים מאת גוסטב לה גרה נתרם על ידי אספן האמנות המיליונר צ'אונסי האר טאונסנד למוזיאון ויקטוריה ואלברט. (הוא שמר אותם בתיקים יחד עם צבעי המים והתחריטים שלו. לכן הם נשארו במצב מצוין, נשמרו בסטנדרטים של מוזיאון כמעט מאז יצירתם.)
ב-16 בינואר 1883 נולד לו בן מאנאיס קנדוניה בת ה-19. רישום לידת בנם בוטל עקב היעדר הוכחה למותה של ליאונרדי.
לה גרה מת ב-30 ביולי 1884, בקהיר. ילדו היחיד שנותר בחיים מנישואיו לליאונרדי, אלפרד, הוגדר כיורש שלו.
עבודות

לה גרה תיעד אנדרטאות צרפתיות בשליחות ממשלת צרפת עם צלמים צרפתים אחרים.
הוא היה צלם פורטרטים מצליח, צלם דמויות כמו נפוליאון השלישי ואדוארד השביעי. הוא גם התפרסם בזכות נופי הים שלו. הוא בילה 20 שנה בקהיר, מצרים, אך יש מעט יצירות מתקופה זו.
מכירת צילומיו

באוקטובר 1999, סותביס מכרה לקונה אנונימי את הדפס האלבומים של לה גרה "עץ אשור, פונטנבלו" תמורת 419,500 ליש"ט, שהיה שיא עולמי לתצלום היחיד היקר ביותר שנמכר אי פעם במכירה פומבית.  באותה מכירה פומבית, נמכר הדפס אלבומי של "הגל הגדול, סטה" מאת לה גרה במחיר שיא עולמי חדש של 507,500 ליש"ט או 840,370 דולר ל"אותו קונה אנונימי" שהתגלה מאוחר יותר כשייח סעוד אל-ת'אני מקטר.
השיא נמשך עד מאי 2003 כאשר אל-ת'אני רכש דאגרוטיפ מאת ג'וזף-פיליבר ז'ירו דה פראנגי תמורת 565,250 ליש"ט או 922,488 דולר.
הערות שוליים

↑  Gustave Le Gray, a poet with a passion for excellence.
1 2  Gustave Le Gray, Photographer (Getty Exhibitions), www.getty.edu
↑  Sylvie Aubenas, Gustave Le Gray, J. Paul Getty Museum, Gustave Le Gray, 1820-1884, Getty Publications, 2002, ISBN 978-0-89236-671-2. (באנגלית)
↑  "Gustave Le Gray (1820–1884) | The Metropolitan Museum of Art"
↑  Gustave Le Gray | MoMA, The Museum of Modern Art (באנגלית)
↑  Heilbrunn Timeline of Art History. Thematic Essays. Gustave Le Gray (1820–1884).
↑  Online Museum Victoria and Albert Museum, Gustave Le Grey Exhibition, www.vam.ac.uk, ‏2011-01-25
↑  Early photos appeal to modern buyers: shedding light on the lost past.
↑  The World's Most Expensive Photograph, Forbes (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509867605171  PLWABN: 9810650584905606  BNE: XX1020928  BnF: cb12572627x (data)  GND: 119136422  ISNI: 0000 0001 1701 3877  KulturNav: afbf713b-84af-46d0-b694-8a7d3d7dfd8e  LCCN: n86862125  NKC: xx0033421  NTA: 073657778  PIC: 11316  RKD: 241412  SNAC: w6w380wm  SUDOC: 033440859  ULAN: 500000537  VIAF: 120733584   WorldCat (עם VIAF): 120733584
בכטל (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  וורן אברהם בכטל (אנ') סטפן בכטל הבוגר (אנ') סטפן בכטל הצעיר (אנ')
 תקופת הפעילות:  1906–הווה (כ־118 שנים)
 חברות בנות:  Bechtel Jacobs  Marinship 
 מיקום המטה:  רסטון (אנ'), וירג'יניה המערבית, ארצות הברית
 שליטה בחברה:  משפחת בכטל
 ענפי תעשייה:  תשתיות מינרלים ומכרות אנרגיה גרעין, בטיחות וסביבה
 מוצרים עיקריים:  תכנון הקמה רכש פיקוח תפעול
 הכנסות:  17.6 מיליארד דולר (2020)
 יו"ר:  Brendan Bechtel 
 מנכ"ל:  Brendan Bechtel 
 עובדים:  44,000 
  
 https://www.bechtel.com/
 
בכטל היא חברת הנדסה ובניה אמריקאית המבצעת פרויקטים ברחבי העולם ומדורגת ראשונה בין חברות הבנייה בארצות הברית. תחומי העיסוק העיקריים של החברה הם תכנון, רכש ובנייה של פרויקטים בתחום תחבורה, אנרגיה, תשתיות, ועוד. בין הפרויקטים הידועים אותם ביצעה החברה נכללים הקמת סכר הובר, כריית מנהרת תעלת למאנש, שיקום שדות הנפט של כווית לאחר מלחמת המפרץ, הקמת המיגון על הכור של צ'רנוביל, הקמת המעבדה הלאומית לוס אלמוס ועוד.
ההיסטוריה של החברה > הקמת החברה

מייסד "בכטל" היה וורן אברהם בכטל (אנ') שהיה חקלאי בקנזס ועבר ב-1898, עם משפחתו, לאוקלהומה כדי לעבוד בפרויקט הקמת מסילת רכבת. ב-1904 עבר לאוקלנד (קליפורניה) והצטרף לפרויקט "מסילת הרכבת ווסטרן פסיפיק" (אנ'). ב-1906 זכה בחוזה הראשון שלו לבנות מקטע ממסילה זו בקרבת אוקלנד וזה היה החוזה הראשון של החברה שלו לה קרא ו. א. בכטל (W.A. Bechtel Co). בשנים הבאות זכה בכטל בחוזים נוספים לביצוע פרויקטים עבור חברות מסילת הרכבת "ווסטרן פסיפיק" ו"נורת'רן פסיפיק".
ההיסטוריה של החברה > הרחבת הפעילות

ב-1919 החלה החברה להרחיב את תחומי פעילותה וקיבלה חוזים לפרויקטים בתחום התשתיות התחבורתיות שכללו סלילת כבישים ואוטוסטרדות ובניית גשרים בחוף המערבי. ב-1920 החלה החברה את הפרויקט הראשון שלה בתחום תחנות כוח הידרואלקטריות עבור "חברת הגז והחשמל פסיפיק" (אנ'). ב-1929 נכנסה החברה לתחום הנפט והגז כשהפרויקט הראשון בוצע עבור חברת סטנדרד אויל של קליפורניה (כיום שברון) עבורה בנתה בכטל בית זיקוק ומערכת הולכת גז ונפט.
ב-1925 הקימו וורן בכטל ושני בניו, באופן רשמי, את תאגיד בכטל (W.A. Bechtel Company).
ההיסטוריה של החברה > סכר הובר

ב-1931 נכנסה בכטל למגה-פרויקט הראשון שלה כשהצטרפה לעוד 5 חברות הנדסה כדי ליצור את תאגיד שש חברות בע"מ שהתחרה על חוזה ממשלת ארצות הברית להקמת סכר הובר. התאגיד זכה בחוזה ובכטל, שחלקה בתאגיד היה 30%, עסקה בהקמה עד סיום הפרויקט ב-1936.
במהלך הפרויקט נפטר מייסד החברה וורן בכטל ובנו, סטפן בכטל הבוגר (אנ'), תפס את מקומו כמנהל בכטל וה-CEO של תאגיד שש חברות בע"מ.
ההיסטוריה של החברה > מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה חתמה בכטל על חוזים עם "הוועדה הימית של ארצות הברית" (אנ') לבניית כלי שיט עבור המאמץ המלחמתי ובנתה במספנותיה כ-560 כלי שיט (רובם ספינות משא). כמו כן בנתה החברה בקנדה צינור נפט ובית זיקוק כדי לאפשר אספקת דלקים לצבא ארצות הברית באלסקה.
בתקופה זו החלה בכטל להרחיב את עסקיה מחוץ לארצות הברית כשהפרויקט הראשון היה הקמת קו הולכת נפט בוונצואלה.
ההיסטוריה של החברה > לאחר המלחמה

הניסיון שצברה בכטל, בתקופת המלחמה, בבניית קוי הולכת נפט הביא לזכייתה בחוזה להקמת צינור הנפט הטרנס-ערבי ובחוזים נוספים בשוק תעשיית הנפט במפרץ הפרסי.
בתחילת שנות ה-50 נכנסה בכטל לתחום צכנון והקמת תחנות כוח גרעיניות וזאת לאחר שזכתה בפרויקטים להקמת כור גרעיני נסיוני באיידהו ואת הכור הגרעיני הפרטי הראשון בארצות הברית שהוקם באילינוי.
בנוסף הרחיבה החברה את תחומי עיסוקיה כשנכנסה לתחום כריית מנהרות וזאת לאחר שזכתה בחוזה לתכנון מערכת הסעת המונים באזור מפרץ סן פרנסיסקו (אנ') וכן ערכה תוכנית ראשונית לכריית מנהרה מתחת לתעלת למאנש.
ההיסטוריה של החברה > שנות ה-60 וה-70

בתחילת שנות ה-60 פרש מנהל החברה, סטפן בכטל הבוגר (אנ'), ואת מקומו תפס בנו, סטפן בכטל הצעיר (אנ').
במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 ביססה בכטל את מעמדה המרכזי בשוק הפרויקטים הגדולים בארצות הברית. בתקופה זו שלטה החברה ב-20% משוק ייצור האנרגיה בארצות הברית וב-40% משוק הקמת תחנות הכוח הגרעיניות וזאת לאחר שהשלימה, ב-1968, פרויקט להקמת תחנת הכוח הגרעינית הגדולה ביותר בארצות הברית באותה תקופה (בקרבת סן דייגו שבקליפורניה (אנ')).
פרויקטים גדולים נוספים שביצעה החברה באותה תקופה היו הקמת העיר ג'ובייל שבערב הסעודית (אנ') (1976) וכן שיקום תחנת הכוח שלושת המילין בפנסילבניה לאחר הפיצוץ שאירע בתחנה (1979).
ההיסטוריה של החברה > שנות ה-80

בשנות ה-80 המשיכה בכטל בתנופת ההתרחבות כשבין הפרויקטים שביצעה בתקופה זו היו ניהול הקמת התשתיות לאולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 ותחילת תכנון והקמת מנהרת התעלה בין אנגליה וצרפת ב-1986 (פרויקט שהושלם ב-1994).
פרויקט נוסף שקיבלה החברה ב-1986 היה פרויקט עורק התנועה המרכזי של בוסטון. פרויקט זה חרג מלוחות הזמנים ומהתקציב המתוכנן (8 מיליארד דולר במקום 2.8 מיליארד דולר) וכן סבל מבעיות איכות שהביאו לתביעה כנגד החברות המעורבות בפרויקט ולתשלום קנס על ידי בכטל בהיקף של כ-350 מיליון דולר.
בשלהי עשור זה מונה ריילי בכטל (אנ'), בנו של סטפן בכטל הצעיר (אנ'), כמנכ"ל החברה.
ההיסטוריה של החברה > שנות ה-90

בשנות ה-90 הרחיבה בכטל את פעילותה מחוץ לארצות הברית. בין השאר חתמה החברה על חוזים לשיקום שדות הנפט של כווית לאחר מלחמת המפרץ (1991), הקמת נמל התעופה הבין-לאומי הונג קונג שנבנה על אי מלאכותי והיה הפרויקט הגדול בעולם בזמנו (1994), הרחבת הרכבת התחתית של אתונה, הרחבת קו ג'ובילי בלונדון וניהול הבנייה של מתקני הספורט לקראת אולימפיאדת ברצלונה (1992) ולקראת אולימפיאדת החורף נאגנו שביפן (1998)
ההיסטוריה של החברה > המאה ה-21

בתחילת המאה ה-21 המשיכה בכטל להרחיב את פעילותה בעולם אולם מספר פרויקטים בהם הייתה מעורבת נמצאו במרכזן של מחלוקות:
ב-2001 זכתה החברה בפרויקט הקמת מפעל הנפורד לטיפול בפסולת גרעינית בוושינגטון. נטען כנגד בכטל שבנוסף לחריגות בתקציב ובלוח הזמנים נעשו "עיגולי פינות" בנוגע לאיכות והבטיחות וכן שהחברה פעלה כדי לפגוע בחושפי שחיתויות.
ב-2000 נכנסה בכטל לפרויקט הקמת תשתיות מים בבוליביה בו שימשה לא רק כחברת הנדסה והקמה אלא גם כשותפה, עם חברה מקומית, בבעלות על חברת אספקת מים. עליית מחירי המים שסיפקה החברה המאוחדת הביאה להפגנות מחאה כלל ארציות (ראו מלחמת המים של קוצ'במבה) כנגד קונסורציום המים בו הייתה שותפה בכטל. בסופו של דבר החליטה הנהלת בכטל לפרוש מהחברה ולצאת מבוליביה תוך שהיא תובעת את ממשלת בוליביה.
ב-2003 זכתה החברה בחוזה גדול מטעם ממשלת ארצות הברית לשיקום התשתיות האזרחיות בעיראק. החברה הואשמה על ידי מתחרותיה בהגשת הצעות לא רווחיות ובהשגת רווחי מלחמה (אנ'). בכטל השלימה את רוב משימותיה בעיראק עד שנאלצה לעזוב את המדינה עם החמרת המצב הביטחוני במדינה.
ב-2005 הייתה בכטל בין 4 החברות שנשכרו על ידי הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום לאספקת מגורים זמניים לתושבי מיסיסיפי שאיבדו את בתיהם בעקבות הוריקן קתרינה. בכטל סיפקה כ-35,000 קרוואנים ובתים נגררים והואשמה בגביית מחירים מופרזים תמורתם ומסירת מוצרים באיכות נמוכה.
החל מ-2010 חזרה בכטל למסלול הצמיחה ורשמה זכיות במספר רב של פרויקטים גדולים ברחבי העולם וביניהם הקמת 3 מפעלי גז טבעי בקווינסלנד, אוסטרליה (2011), בניית 2 תחנות כוח פוטו-וולטאיות של 143 ו-250 מגווט בקליפורניה (2013), בניית נמל התעופה הבין-לאומי חמד בדוחה (2014), סלילת קו אליזבת תחת מרכז לונדון (2015), הקמת הרכבת התחתית של סידני (2017) והכנת תשתיות גוגל פייבר עבור חברת גוגל בדרום מזרח ארצות הברית (2018),
מבנה החברה

בנוסף להנהלת החברה מחולקת בכטל ל-4 חטיבות כדלקמן:
מבנה החברה > חטיבת התשתיות

חטיבת התשתיות (Infrastructure) היא החטיבה הגדולה ביותר של בכטל והיא מטפלת בפרויקטים בתחומים הבאים:
תחבורה (כבישים, אוטוסטרדות, גשרים) - החברה סללה כ-28,000 ק"מ כבישים
רכבות ורכבות תחתיות - החברה הייתה מעורבת בהקמה של כ-300 מסילות רכבת תחתית ועיליות.
תחנות כוח - החברה הקימה כ-440 תחנות כוח כשמתוכן כ-50 הן תחנות כוח הידרואלקטריות
נמלי ים - החברה הקימה כ-80 נמלי ים ומזחים.
שדות תעופה - החברה הייתה מעורבת בהקמה של כ-100 שדות תעופה.
מבנה החברה > חטיבת המתכת והמכרות

חטיבת המתכת והמכרות (Mining & Metals) מטפלת בפרויקטים בתחומים הבאים:
כריית מינרלים (אלומיניום, ברזל, נחושת, פחם ועוד.)
עיבוד מינרלים.
החברה זכתה בכ-40 פרויקטים בתחום האלומיניום, כ-40 פרויקטים בתחום הנחושת וכ-15 פרויקטים להפקת פחם.
מבנה החברה > חטיבת האנרגיה

חטיבת האנרגיה (Energy) מטפלת בפרויקטים בתחומים הבאים:
פיתוח שדות נפט.
מפעלי זיקוק נפט ומוצריו.
הפקת ועיבוד גז טבעי נוזלי.
צנרת הולכת גז ומוצרי נפט.
ייצור מוצרים פטרוכימיים.
חוות מיכלים לאכסון גז ומוצרי נפט.
החברה סללה כ-80,000 ק"מ של צנרת גז ותזקיקים, פיתחה כ-50 שדות נפט וגז ובנתה כ-380 בתי זיקוק, מתקני עיבוד גז ומפעלים פטרוכימיים. כמו כן בנתה בכטל כשליש מנפח אכסון הגז בעולם.
מבנה החברה > חטיבת הגרעין, הבטיחות והסביבה

חטיבת הגרעין, הבטיחות והסביבה (Nuclear, Security & Environmental) מטפלת בפרויקטים בתחומים הבאים:
הקמת תחנות כוח גרעיניות.
הקמת בסיסי נשק גרעיני.
הקמת מעבדות לאומיות.
טיפול בשפכים ובפסולת (רגילה וגרעינית).
מאז תחילת השימוש באנרגיה גרעינית הייתה בכטל מעורבת בכ-80% מהפרויקטים של תחנות הכוח הגרעיניות בארצות הברית.
הפריסה העולמית של החברה

מטה החברה הראשי נמצא בעיר רסטון (אנ') שבוירג'יניה המערבית (ארצות הברית) וסניפים שלה פרושים ברחבי העולם כשהמרכזיים שבהם נמצאים בלונדון, בריזבן, קלגרי, דובאי, יוסטון, ניו דלהי, סן פרנסיסקו, סנטיאגו דה צ'ילה, שנגחאי, ניירובי, טייפה ווושינגטון די. סי..
לקריאה נוספת

Denton, Sally. "The Profiteers: Bechtel and the Men Who Built the World", Simon & Schuster, 2016.
McCartney, Laton. Friends in High Places, Ballantine Books, 1988.
Mead, Robert Douglas. Journeys Down the Line: Building the Trans-Alaska Pipeline, Doubleday, 1978.
הערות שוליים

↑  היה זה קו הולכת הנפט הארוך ביותר בזמנו - כ-1,200 ק"מ
↑  בהפגנות כנגד עליית מחירי המים נהרגו 6 אזרחים ונפצעו 175 אזרחים
↑  עופר לוי, ‏בכטל מחלקת את השלל; ותודה לג'ורג' שולץ שהביאנו עד הלום, באתר גלובס, 1 ביוני 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604855605171  ISNI: 0000 0000 8595 9333  LCCN: n82225582  NKC: ko2017963413  NSK: 000556619  VIAF: 124365462   WorldCat (עם VIAF): 124365462
ברכת השחיטה

ברכת השחיטה היא אחת מברכות המצוות שתיקנו חז"ל על השוחט לברך קודם שמקיים מצוות השחיטה. אך יש הסוברים שברכה זו היא בכלל ברכות השבח.
מקור המצווה לשחוט

הציווי על השחיטה נלמד מן הפסוק בתורה: ”כִּי-יִרְחַק מִמְּךָ הַמָּקוֹם, אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לָשׂוּם שְׁמוֹ שָׁם, וְזָבַחְתָּ מִבְּקָרְךָ וּמִצֹּאנְךָ אֲשֶׁר נָתַן ה' לְךָ, כַּאֲשֶׁר צִוִּיתִךָ וְאָכַלְתָּ, בִּשְׁעָרֶיךָ, בְּכֹל, אַוַּת נַפְשֶׁךָ”.
אין חובה על אדם לאכול בשר, ועל כן אין ציווי כללי על שחיטה, אלא מי שחשקה נפשו לאכול בשר, מתחייב בשחיטה. מסיבה זאת נוסח הברכה הוא ”וְצִוָּנוּ עַל הַשְּׁחִיטָה” ולא ”וְצִוָּנוּ לִשְׁחֹט” כמו במצוות שחייבים בהם ללא תנאי, כגון תפילין (”וְצִוָּנוּ לְהַנִּיחַ”) או מי שמל את בנו בעצמו (”וְצִוָּנוּ לָמוּל”).
כיון שאין חיוב לשחוט, לכן ניתן לברך על השחיטה בישיבה, ולא כשאר ברכות המצוות שחובה לברך אותן בעמידה