stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קטנטנות

| --- | --- |

לוגו הסדרה בין השנים 1998- 2001
 סוגה:  טלנובלה
 יוצרים:  כריס מורנה פטריסיה מולדונובה
 שחקנים:  רומינה יאן, אגוסטינה צ'רי, קמילה בורדונבה, נדיה די צ'לו.
 פסקול:  כריס מורנה, קרלוס נילסון
 ארץ מקור:  ארגנטינה ארגנטינה
 שפות:  ספרדית
 מספר עונות:  8
 מספר פרקים:  155 (עונה 1)  206 (עונה 2)  175 (עונה 3)  153 (עונה 4)  173 (עונה 5)  144 (עונה 6) 10 (עונה 7)  150 (עונה 8)  סה"כ - 1166 פרקים
 הפקה
 חברת הפקה:  טלפה 
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Telefe
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  7 באוגוסט 1995 – 8 בדצמבר 2006
 תקופת שידור בישראל:  24 בפברואר 1996 – 30 ביוני 2003 (עונות 1-7)
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קטנטנות (בספרדית: Chiquititas, "צ'יקיטיטאס") היא טלנובלה ארגנטינאית לילדים שזכתה להצלחה רבה בישראל ובעולם.
היסטוריה

הסדרה שודרה בארגנטינה בין השנים 1995–2001 ובשנת 2006. את הסדרה הפיקו כריס מורנה (החל מהעונה השנייה) וערוץ הטלוויזיה טֶלֶפֶה (Telefe).
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים החל מאמצע שנות התשעים ועד תחילת שנות האלפים בכמה מחזורים. לצד השידורים בישראל שודרה "קטנטנות" בעוד שלושים ושש מדינות נוספות ברחבי העולם וזכתה במקביל לשידורה בארגנטינה לשתי גרסאות נוספות: ברזילאית שכללה חמש עונות ושודרה בין השנים 1997–2001 ומקסיקנית שכללה עונה אחת ושודרה ב-1998.
"קטנטנות" כללה 1016 פרקים בשבע עונות. בין העונה השישית לשביעית הופק גם סרט קולנוע שיצא לאקרנים ב-12 ביולי 2001.
את עונות הסדרה ליוו דיסקים בהפקת סוני (דיסק לכל עונה) עם השירים שליוו את אותה עונה.
בסיום כל עונה (החל מהעונה השנייה) עלה מופע תיאטרון בעל אופי של מחזמר בתיאטרון "גראן רקס" בבואנוס איירס.
לאחר סכסוך בין הערוץ המשדר לבין המפיקה מורנה, הועלה בערוץ אחר ספין אוף של הסדרה שנקראה "פינת אור".
ב-2006 הופקה עונה שמינית של הסדרה עם עלילה שונה שכללה 150 פרקים, ולא זכתה להצלחה כמו עונותיה הקודמות.
עלילה

הסדרה "קטנטנות" סיפרה על קבוצת ילדים המתגוררים בבית יתומים בבואנוס איירס בשם "פינת אור" ועל חוויותיהם. הדמויות המרכזיות בסדרה היו מילי (אגוסטינה צ'רי) שבזכותה הוקם המעון ובלן מנהלת המעון (רומינה ז'אן, בתה של מורנה). העלילה התחלקה לשני חלקים - בעונות 1–4 מתואר סיפור כרונולוגי של מעון יתומים (שהרכבו השתנה עם הזמן), ובעונות 5–7 מתואר סיפורו של אותו מעון, רק אחרי כמה שנים עם ילדים אחרים.
עד העונה הרביעית ליווינו את סיפורה של בלן ויתומיה. בעונה החמישית הצופה נפגש עם דמויות חדשות ונחשף לסיפור חדש על ילדים יתומים שעדיין לא מצאו מקום כמו "פינת אור" לחיות בו, ונאלצים להקים משפחה למרות אובדן יקיריהם. בעונה זו, חלק מכוכבי העונה הרביעית המשיכו לשחק, רק שהם גילמו דמויות אחרות. העלילה החדשה התחברה לישנה כשהיתומים החדשים חזרו למעון פינת אור מהעונות השלישית והרביעית, ומילי חזרה להנהיג אותם בעונה השביעית.
חלקי הסדרה

הסדרה פוצלה ל־3 חלקים:
חלק ראשון: עונות 1–4 (1995‏-1998)
חלק שני: עונות 5–7 (1999‏-2001)
חלק שלישי: עונה 8 (2006)
חלקי הסדרה > העונה השביעית בערוץ הילדים

עם סיומה של העונה השישית, החליט ערוץ הילדים לקחת פסק זמן קצר משידור הסדרה ולשדר במשבצת השידור של הסדרה, ימי א' עד ה' בשעה 14:30, את חמשת המופעים של הסדרה שצולמו בארגנטינה. לאחר שבוע הייתה אמורה להתחיל העונה השביעית בערוץ, אך טעות בקלטות שקיבל יאיר דורי, מפיץ הסדרה בארץ, גרמה לדחיית העונה השביעית, שכן הקלטות שקיבל הן למעשה תוכנית מיוחדת בשם "קטנטנות - ההיסטוריה" שהקדימה את שידורה של העונה השביעית של "קטנטנות" בארגנטינה ושודרה לכל אורכה וסיכמה את העונה הראשונה של הסדרה עם הצצות לשירי העונה השביעית.
עשרת הפרקים הראשונים של הסדרה שודרו באותה משבצת של "קטנטנות", ומיד אחריה שודרה העונה השביעית והאחרונה של הסדרה. העונה השביעית של קטנטנות הסתיימה בערוץ הילדים ביוני 2003, ומיד לאחריה, ב-1 ביולי, החליפה אותה הספין אוף פינת אור.
חלקי הסדרה > פרק הסיום

פרק הסיום של הסדרה המקורית בעונה השביעית היה פרק מיוחד, ששילב בתוכו את עלילת הפרק עצמו ומעין טקס פרסים לדמויות ולשחקני הסדרה לדורותיה. לפני כל הפסקת פרסומות עבר השידור לאולפן מיוחד שאותו הנחתה כריס מורנה וחילקה את הפרסים לשחקנים השונים. את הטקס חתמה מורנה עם הקליפ לשיר "לב מנוקב" מהעונה השנייה של הסדרה, שהפך למזוהה ביותר עמה.

ערוץ הילדים ערך גם הוא יום שידורים מיוחד כחלק מהסדרה שליוותה אותו כמעט מתחילת דרכו והייתה מהמזוהות איתו עד היום. הפרק עצמו שודר ב-14:30 ללא הפסקות, ובסיומו המשיכו באולפן בסיכום הסדרה עם צוות האתר "Chiquititas.co.il" שריכז את פעילות הסדרה והסדרות שאחריה.
ההצלחה בישראל

בישראל הסדרה שודרה לראשונה ב-24 בפברואר 1996 וזכתה להצלחה מסחררת. ב-1996 ביקר גבריאל קוראדו באולפן "כדור פורח". מהעונה הרביעית והחמישית השעה 14:30 נהפכה לשעת שיא קבועה לצפייה בערוץ הילדים. בנוסף במרץ 2002 הגיעו לביקורים בארץ כוכבי הסדרה, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו שבין השאר גם ביקרו ברחבי הארץ, השתתפו במספר קמפיינים ואף צילמו מתיחה במרפאת שיניים לילדים לתוכנית "פספוסים" בשיתוף עם עודד מנשה. לסדרה הוקדשה פינה מיוחדת בערוץ הילדים בשם "מגנטיטאס", בהגשת נתן סטולרו ודביר צנוע, שני מעריצים שהיו מזוהים מאוד עם הסדרה.
בשנת 2002 יצא אלבום מדבקות של הסדרה בהוצאת PMI.
בפסח וחנוכה 2002 הופק בישראל המחזמר "קטנטנות" על ידי יוכלמן-אשר הפקות[./קטנטנות#cite_note-2 [2]], בכיכובם של מנחי ערוץ הילדים (תום אבני, ליאת אחירון, קובי מחט ועוד) ושניים מכוכבי הסדרה (נדיה דה צ'לו וסבסטיאן פרנסיני, שסיירו אף הם ברחבי הארץ). המחזמר היה מבוסס על הסרט וכלל גרסאות עבריות לשירים מהסדרה, כמו גם שירים מקוריים שנכתבו במיוחד למחזה, כאשר גם אלו וגם אלו נכתבו על ידי סמדר שיר (שבנוסף גם כתבה את סדרת הספרים המבוססת על התוכנית). את הלחנים לשירים המקוריים יצר ירון כפכפי. בתקופת עליית המחזמר בחנוכה כאשר נדיה וסבסטיאן הופיעו בתפקידי אורח, הפקת המחזמר פתחה במבצע צדקה מיוחד ובו הילדים שהגיעו למחזמר התבקשו להביא צעצועים שהם לא זקוקים להם, ואלה נתרמו לילדים נזקקים בארגנטינה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | מרטין פיירו | סדרת הילדים והנוער הטובה ביותר | קטנטנות | זכייה |
| 1997 | מרטין פיירו | השחקנית הצעירה הטובה ביותר | אגוסטינה צ'רי | זכייה |
| 1998 | מרטין פיירו | סדרת הילדים והנוער הטובה ביותר | קטנטנות | זכייה |
| 1998 | מרטין פיירו | השחקנית הצעירה הטובה ביותר | חימנה פיקולו | מועמדות |
| 1999 | מרטין פיירו | סדרת הילדים והנוער הטובה ביותר | קטנטנות | זכייה |
| 1999 | מרטין פיירו | השחקן הצעיר הטוב ביותר | סבסטיאן פרנסיני | זכייה |
| 1999 | Premios Gardel | אלבום הילדים הטוב ביותר | קטנטנות 4 | מועמדות |
| 2000 | מרטין פיירו | השחקן הצעיר הטוב ביותר | סבסטיאן פרנסיני | מועמדות |
| 2001 | Premios Gardel | אלבום הילדים הטוב ביותר | קטנטנות 5 | מועמדות |
| 2001 | Premios Gardel | אלבום הילדים הטוב ביותר | קטנטנות 6 | מועמדות |
| 2002 | Premios Gardel | אלבום הילדים הטוב ביותר | פסקול מקורי של הסרט קטנטנות | זכייה |
| 2002 | Grammy Latinos | אלבום הילדים הטוב ביותר | קטנטנות 7 | מועמדות |
הסרט

בשנת 2001, יצא בארגנטינה סרט מחזמר בשם "קטנטנות - פינת אור", שעלילתו מתרחשת בעיירה ארגנטינאית של המאה ה-19. בסרט מסופר על בֵּלֶן (רומניה ז'אן), בחורה צעירה, שפוגשת יום אחד בספרן (פרנקלין קאיסדו) הנותן לה את ההזדמנות הקסומה לבחור מה יעלה בגורלה. בספרייתו מוצאת בלן הרבה אגדות עם סוף טוב, אך בלן בוחרת בספר שמסופר בו על ילדים עצובים שגרים בבית היתומים "פינת ילדים יתומים". בלן מוצאת את עצמה פתאום ביריד בכפר "סיירבו דוראסו", שם היא פוגשת את אַלֶחוֹ (פקונדו ארנה), המספר לה אגדה על יהלומים כחולים שהוא מחפש.
בלן רואה שלט: "דרושה טבחית לפינת הילדים היתומים". היא נזכרת שזה בית היתומים מהסיפור, ולכן היא מחליטה ללכת לעבוד שם כדי לעזור לילדים. כבר ביום הראשון בו בלן מתחילה לעבוד מתברר לה שמנהלי המעון מתעללים בילדים. בלן לא ידעה זאת, אך את כל תרומות הכסף לבית היתומים מבזבזים מנהלי המעון לרכישת עובדים כדי למצוא את היהלומים הכחולים מהאגדה. בלן ואלחו מתאהבים ועוזרים לילדי המעון למרוד במנהלים. מתברר שהיהלומים הכחולים הם עיניה של בלן, וכדי שיהיה לילדים מקום לגור בו, היא מקימה מעון משלה בשם: "פינת אור".
הסרט הופץ בישראל ב-6 בדצמבר 2001 והמשיך את תנופת ההצלחה האדירה שצברה התוכנית. כחצי שנה לאחר מכן, כאמור, עלה על הבמות המחזמר הישראלי שהתבסס על סרט זה.
לאחר סיום הסדרה

לאחר סיום הצילומים, צולמה סדרת המשך, "פינת אור", על בית יתומים אחר (שוב, ללא קשר עלילתי ישיר לסדרת המקור). הסדרה זכתה להצלחה פחותה והופקה לה עונה אחת שחולקה לשני חלקים. החלק הראשון שודר בערוץ 5 והשני ב-9 (ערוצים המשודרים בארגנטינה). "פינת אור" שודרה בין השנים 2003–2004 ועל אף שהיא נכשלה בטלוויזיה המקומית - זכתה להצלחה אדירה בישראל, כולל מופע מיוחד של כוכבי הסדרה באצטדיון יד-אליהו. זה גם היה ביקורם הראשון בישראל של לאלי אספוסיטו (מתוך 9 עד כה) ואגוסטין סיירה (מתוך 4), שהתפרסמו בישראל גם בשנים מאוחרות יותר בזכות הופעתם בסדרות "פלורסיינטה" ו"כמעט מלאכים" וקריירת הסולו של אספוסיטו.
בשנת 2006, לאחר סיום חילוקי הדעות בין כריס מורנה לבין ערוץ Telefe, החליטה כריס מורנה להחזיר את הסדרה לעונה שמינית, אך עונה זו לא זכתה להצלחה בארגנטינה ובישראל. לעונה זו יצאה גרסה רומנית בשנת 2007 ופורטוגלית בין השנים 2007 -2008.
בשנת 2007 דובבה במלואה לפורטוגזית העונה השישית של קטנטנות והופצה תחת השם "Chiquititas 2000"
ב-1 בפברואר 2011 שב ערוץ הילדים לשדר את שתי העונות הראשונות של הסדרה, תחילה במתכונת יומית ובהמשך בסופי שבוע. ההחלטה התקבלה לאחר לחץ רב שהופעל על הערוץ מצד מעריצי הסדרה בישראל, זאת עקב מותה הפתאומי של כוכבת הסדרה, רומינה ז'אן, חמישה חודשים לפני-כן. ישראל הייתה הראשונה בעולם לנקוט במחווה שכזו לשחקנית המנוחה. בסופו של דבר, הערוץ שידר את העונה הראשונה עד פרק 126 (כאשר נותרו עוד כ-30 פרקים לסוף עונה זו, ועוד הובטח לשדר את שתי העונות הראשונות) ומשם הפסיק.
לאחר מותה של רומינה ז'אן קיימו מעריצים ישראלים בכיכר רבין עצרת לזכרה, שדווח עליה גם בתקשורת הארגנטינאית. ביום השנה הראשון למותה תרמה משפחתה אמבולנס עבור מד"א באמצעות עמותת ידידי הארגון בארגנטינה.
בשנת 2013 יצא בברזיל עיבוד מקומי נוסף של העונה הראשונה הסדרה, זאת בנוסף לעיבוד נוסף של הסדרה שיצא ב-1997 במדינה.
צוות שחקנים

| שחקן | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- |
| אגוסטינה צ'ארי | מילגרוס "מילי" אוריין | 1995-1997; 2001 ראשי |
| רומינה ז'אן | בלן פרגה | 1995-1998; 2001-סרט ראשי |
| הילדה ברנרד | כרמן מורן | 1995-1997 ראשי |
| גבריאל קוראדו | מרטין מורן | 1995 ראשי |
| גידו קסקה | פליפה "פשפש" פרגה | 1995-1998 ראשי |
| פקונדו ארנה | אלחו מנדז אז'לה/מנואל | 1997-1998; 2001-סרט ראשי |
| גונסלו הרדיה | מתאו פומבאוור | 2006 ראשי |
| אגוסטין סיירה | אגוסטין מאזה | 1999-2001 |
| פקונדו אגילר | דמיאן "חולפה" לרנר | 2006 |
| ריקרדו איילו | חואן מנואל "ננו" סיירה | 2006 |
| גואדלופה אנטון | אנה "אניטה" דה לוס סנטוס | 2006 |
| מריאנה אספוסיטו | אגוסטינה רוס | 2006 |
| חורחלינה ארוסטי | מגלי גרסס/לילי | 2006 ראשי |
| קמילה בורדונבה | פטריסיה "פטו"/קמילה בוסטילו | 1996-2001 |
| כריסטיאן בלגרנו | כריסטיאן "טיטאן" מאזה | 1999-2001 |
| פדריקו ברון | פדריקו מרטינס | 2000-2001 |
| סטפנו דה גרגוריו | חואן פטארדו | 2006 |
| פטריסיה סוסה | פאולה קאסרי | 2000 |
| קנדלה וטראנו | ולריה "ולה" סן סימון | 2006 |
| רומינה גאטני | לוס לינארס | 2000 |
| לואיסנה לופילטו | לואיסנה מאזה | 1999-2001 |
| לוסיאנו קסטרו | טאנו | 1995 |
| חואן פדרו לנסאני | ניקולס "טבנו" רמירז | 2006 |
| ג'ורג'ינה מוז'ו | ג'ורג'ינה | 1995-1998 |
| נטליה מלקון | נטליה "טלי" רמוס פצ'קו אקבדו | 1999-2001 |
| דייגו מסגליו | פקק | 1996-1998 |
| דניאלה מסטריקיו | סול ריברה | 1995-1998 |
| גסטון סופריטי | פדריקו "פולגס" רומרו | 2006 |
| סנטיאגו סטיבן | לואיס "לכלוך"/סנטיאגו | 1996-1999 |
| ניקול חיאני פופר | פאולה רמירז | (2006) |
| ויויאנה פורטה | גבריאלה "גבי" מורן | 1995-1997 |
| מריה חימנה פיקולו | חימנה דה סולר | 1995-1998 |
| מילגרוס פלורס | חואנה "חואניטה" מאזה | 1999-2000 |
| גידו ניקולס פנלי | פרננדו "פרצ'ו" בולאסיני | 2006 |
| סבסטיאן פרנסיני | נאצ'ו/סבסטיאן מנסילה | 1998-2001 |
| נדיה די צ'לו | נדיה/מריה | 1996-2001 |
| אווה דה דומיניצ'י | מיכאלה "מיקי" קורטז | 2006 |
| אסקיאל קאסטניו | כריסטיאן "זבוב" | 1995-1998 |
| מישל בראון | טומי | 1996-1997 |
| קמילה קסטרו | לונה קאירולי | 2006 |
| פליפה קולומבו | פליפה מחיה | 1999-2001 |
| גרסיה קולמנרס | אנה | 1999 |
| מרסלה קלוסטרבואר | קנדלה מאזה | 1999 |
| גיז'רמו סנטה קרוס | גיז'רמו "גיז'ה"/חביאר | 1996-1999 |
| בנחמין רוחאס | ז'גו/באוטיסטה | 1998-2001 |
| סלסטה סיד | ברברה "ברבריטה" | 1997-1998 |
| פבלו ליזאסו | אנסו | 2000-2001 |
ראו גם

כריס מורנה
קטנטנות - הסרט
המורדים
פינת אור
פלוריסיינטה
נפש פיראטית
כמעט מלאכים
שותפים
הערות שוליים

↑  המחזמר "קטנטנות"
↑  יוכלמן-אשר הפקות
| לאלי אספוסיטו |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | A Bailar • Soy • Brava • Libra • Lali |  |
| סינגלים | A Bailar • Asesina • "Mil Años Luz" • "Del Otro Lado" • "Histeria" • "Unico" • "Soy" • "Boomerang" • "Ego" • "Roma-Bangkok" • "Una Na" • "Mi Mala (Remix)" • "100 Grados" • "Sin Querer Queriendo" • "Caliente" • "Lindo Pero Bruto" • "Somos Amantes" • "Laligera" • "Como Así" • "Lo Que Tengo Yo • "Fascinada" • "Ladrón" • "Disciplina" • "N5" |  |
| סיבובי הופעות | A Bailar Tour • Soy Tour • Prismatic World Tour • The 7/27 Tour • One World Tour |  |
| טלוויזיה | "פינת אור" • "פלוריסיינטה" • "קטנטנות" • "כמעט מלאכים" • Cuando me sonreís • "רק את/ה" • "אספרנסה" • "שמיים אדומים" |  |
| סרטים | La Pelea de mi Vida •‏ Teen Angels: el Adios 3D •‏ "אישור לבגוד" •‏ "הנאשמת" |  |
| ערכים קשורים | "טין אנג'לס" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 46ef446c-7a41-4b94-a17c-d134bd5b24f9
רוני לינדר-גנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  עיתונאית חוקרת
 מעסיק:  דה מרקר
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ronny.linder.7
 טוויטר:  RonnyLinder
 
רוני לינדר היא עיתונאית ישראלית ועורכת מוסף סוף השבוע בעיתון הכלכלי דה מרקר. זוכת פרס סוקולוב לעיתונות כתובה ב-2019 על עבודתה בייסוד וסיקור תחום כלכלת הבריאות.
ביוגרפיה

לינדר היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותקשורת ותואר שני בלימודי עבודה, שניהם מטעם אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2005 משמשת כתבת בדה-מרקר, וכיום עורכת את מוסף סוף השבוע של העיתון.
לינדר ייסדה את תחום סיקור כלכלת בריאות בעיתון ועסקה בסיקור שוטף, כתבות עומק ותחקירים על מערכת הבריאות, בדגש על כלכלת בריאות ומדיניות בריאות. קודם לכן עבדה בעיתון ככתבת צרכנות וערכה כתבות תחקיר בנושאים שונים, כגון בנק הדם הטבורי, יוקר המחיה וחשיפת עוולות צרכניות. בשנים שקדמו לכך, שימשה עוזרת מנכ"לית וסגנית דוברת המועצה הישראלית לצרכנות.
משנת 2011, חברה בקבוצה המייסדת של ארגון העיתונאים ומשמשת חברת מזכירות הארגון וכן חברה במועצת העיתונות מטעם הארגון.
הערות שוליים

↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏הזוכים בפרס סוקולוב לעיתונות: רוני לינדר גנץ ויוסי ורטר, באתר גלובס, 22 במאי 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון וויק 3

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  צ'אד סטהלסקי 
 הופק בידי:  בזיל איבניק 
 תסריט:  דרק קולסטד   שאי האטן   כריס קולינס   מארק אברמס
 שחקנים ראשיים:  קיאנו ריבס   האלי ברי   לורנס פישבורן   מארק דקסקוס   אסיה קייט דילון   לאנס רדיק   אנג'ליקה יוסטון   איאן מקשיין
 מוזיקה:  טיילר בייטס   ג'ואל ג'יי ריצ'רד
 צילום:  דן לאוסטסן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Thunder Road Pictures 
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  9 במאי 2019
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, נאו-נואר 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, הקונטיננטל, New York Public Library Main Branch, כיכר טיימס, קזבלנקה, תחנת גרנד סנטרל 
 תקציב:  75 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   johnwick3
 סרט קודם:  ג'ון וויק 2
 סרט הבא:  ג'ון וויק 4
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ון וויק 3 (באנגלית: John Wick: Chapter 3 – Parabellum) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2019, בבימויו של צ'אד סטהלסקי בו מככבים קיאנו ריבס, האלי ברי, לורנס פישבורן, מארק דקסקוס, אסיה קייט דילון, לאנס רדיק, אנג'ליקה יוסטון, ואיאן מקשיין. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי ג'ון וויק.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתחילה פחות משעה לאחרי אירועי הסרט הקודם בסדרה. המתנקש לשעבר ג'ון וויק נמצא כעת במנוסה במנהטן לאחר שרצח את סנטינו ד'אנטוניו, אשר השתייך לארגון המתנקשים הבינלאומי הפסגה הגבוהה, במלון קונטיננטל בתחומי המלון קונטיננטל. בעקבות כך פרס בסך 14 מיליון דולרים הונח על ראשו וכמות גדולה של רוצחים שכירים יוצאת בעקבותיו. וויק נאלץ להילחם בדרכו החוצה מהעיר ניו יורק בעזרתה של סופיה (האלי ברי) שעדיין בוטחת בו.
צוות השחקנים

קיאנו ריבס – בתפקיד ג'ונתן "ג'ון" וויק, מתנקש לשעבר שנמצא כעת במנוסה
האלי ברי – בתפקיד סופיה, מתנקשת לשעבר, ידידה של ג'ון, והמנהלת של מלון קונטיננטל בקזבלנקה.
לורנס פישבורן – בתפקיד באורי קינג, ראש ארגון פשע בולט.
מארק דקסקוס – בתפקיד זירו, מתנקש יפני שנשכר לחסל את ג'ון וויק.
אסיה קייט דילון – בתפקיד השופט, נציגה בכירה של ארגון המתנקשים הפסגה הגבוהה.
לאנס רדיק – בתפקיד שרון, השוער במלון קונטיננטל אשר עוזר לג'ון וויק.
אנג'ליקה יוסטון – בתפקיד "המנהלת", חברה בולטת בארגון הפשע רוסקה רומא עבורם עבד בעבר ג'ון וויק.
איאן מקשיין – בתפקיד וינסטון, הבעלים והמנהל של מלון קונטיננטל בניו יורק, דמות מרכזית בעולם התחתון.
ג'ייסון מנטזוקאס - בתפקיד חסר בית מתנקש המשמש כעוזרו של קינג.
הערות שוליים

↑  "פרבלום" או "פרה בלום", בלטינית "היכונו למלחמה", הוא חלקו השני של הביטוי הרוצה בשלום ייכון למלחמה, אותו מצטט בסרט וינסטון, המנהל והבעלים של מלון "הקונטיננטל", לפני הקרב המכריע. בנוסף, בסרט עתיר נשק חם כמו זה, ניתן לראות בכך גם אזכור לאקדח ולקליבר הקרויים "פרבלום" על שם הביטוי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811339235805606  BNE: XX6074649  LCCN: no2019123448  VIAF: 109156762880541300008   WorldCat (עם VIAF): 109156762880541300008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צעירי אגודת ישראל

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1912–1988 (כ־76 שנים)
 רשימה פוליטית:  אגודת ישראל
 התמזגה לתוך:  דגל התורה
 
צעירי אגודת ישראל (צא"י) הוא שמן של תנועות צעירים אורתודוקסיות (חרדיות) שנוסדו בארצות שונות כתנועות-בת של אגודת ישראל. צא"י בפולין (צעירי אמוני ישראל) וצא"י (צעירי אגודת ישראל) בארץ-ישראל, בשני גלגוליה, היו התנועות הדומיננטיות והגדולות ביותר ביניהן.
תנועת צעירי אגודת ישראל בפולין

צא"י בפולין  נוסדה ב-1921 על בסיסה של תנועת האורתודוקסים הצעירים "תבונה" שהפסיקה לפעול. אלכסנדר זושא פרידמן (1943-1897)  הנהיגה בתחילת דרכה וייסד את ירחונה העברי - "דגלנו, מוסף ספרותי מוקדש לענייני הצעירים החרדים והסתדרותם". עם פרישתו מהנהגת התנועה בא על מקומו ירוחם נטע ברלינר (1945-1897) שכתב את המנון התנועה - "הקבצו אחים צעירי יהודה". ההמנון הולחן בידי החזן והמלחין יוסל'ה רוזנלבט. ברלינר הנהיג ב-1925 מהפך בתנועה כדי להשיג עצמאות ארגונית ולהינתק מחיקה של אגודת ישראל בפולין (שלומי אמוני ישראל). ב-1928 בא על מקומו, כמנהיג התנועה,אברהם מאיר קראנגראד (1942-1902) שייסד ירחון נוסף לתנועה - "ארטאדאקסישע יוגענד בלעטער". בשנות השלושים התנועה כללה כ-440 סניפים בערי פולין. בסניפים פעלו ספריות ואולמות קריאה ובילוי חברתי. הנהלות הסניפים נבחרו באספת חברים שהתקיימה אחת לשנה. ההנהגה הארצית עודדה קיום כינוסים אזוריים וארגנה ועידות ארציות בהן נבחרה הנהגת התנועה. הוועידה הארצית הרביעית, האחרונה, התקיימה בלובלין ביולי 1928.
צא"י בפולין התקמדה בחינוך תורני ובהקניית מקצוע לחבריה. היא פעלה להקמת מערכת חינוך ציבורית לילדים ולהכשרת מורים בעלי כישורים פדגוגיים בסמינר, כדוגמת רשת בית יעקב לבנות. הנהגת  התנועה הציגה את עצמה כמובילת הפעילות הארצישראלית של המחנה האגודאי בפולין. היא הקימה עשרות "הכשרות" לקראת עלייה לארץ-ישראל ונאבקה להגדלת מכסת רישיונות העלייה (סרטיפיקטים) שהוקצו לה.
תנועת צא"י בארץ-ישראל בשני גלגוליה

צא"י בארץ-ישראל הוקמה בראשית תקופת המנדט. חבריה באו מהשכבה הקנאית של היישוב הישן בירושלים. ראשיה היו עמרם בלוי ואהרן קצנלבויגן. הייתה זו קבוצה קנאית שביקשה להתבדל מהיישוב העברי החדש וממוסדותיו. הם ארגנו הפגנות אלימות נגד חילול שבת במרחב הציבורי בירושלים ובנושאים דתיים אחרים. ב-1922 הם ייסדו את השבועון "קול ישראל" ועמרם בלוי היה עורכו. הם הקימו ארגונים לשכבות הגיל הצעירות, בדגם של "חברות לימוד": "חנוך לנוער" - לילדים, ו"תורה ויראה" לנערים.עליית צעירים אגודאיים מפולין ומגרמניה, שהסתייגו מקנאותם, החלישה את כוחם ובאמצע שנות השלושים הם הפסיקו את פעילות צא"י והקימו את "חברת חיים" שכונתה "נטורי קרתא". "קול ישראל" היה לעיתון אגודת ישראל הארץ-ישראלית ועורכו היה הרב משה בלוי.
צא"י הארצישראלית בגלגולה השני נוסדה ב-1939 כשהמרכיב הדומיננטי בה היו העולים האגודאיים מאירופה. הם ייסדו עיתון חדש לתנועה "דגלנו - בטאון הנוער החרדי  בארץ-ישראל" שגיליונו הראשון הופיע בערב פסח תרצ"ט. במקביל התארגן ב-1940 ארגון ילדים אגודאי מבני היישוב החדש בשם "הנוער האגודתי בארץ-ישראל". בחול המועד פסח תש"ג התקיימה הוועידה השלישית של הנוער האגודתי, אליה הוזמנו ראשי צא"י. הוחלט שתנועת הנוער תחבור אל תנועת הצעירים ותפעל בעזרתה. שמה של צא"י הארצישראלית הומר ל"צעירי אגודת ישראל בארץ-ישראל - הנוער האגודתי". בראש התנועה עמדו שלושה אישים - שלמה לורנץ, שמעון סירוקה ואברהם ריין שהנהיגו את התנועה גם לאחר קום המדינה.
ערב קום המדינה צא"י השתלבה במערכת הפוליטית והביטחונית, הנהגתה קראה לחבריה להתגייס לכוחות הביטחון ובמלחמת העצמאות התנועה ייסדה שני עיתונים - "דגלנו למגויסים" ו"אגרת לחייל". לאחר הקמת המדינה הייתה צא"י לסיעה במפלגת אגודת ישראל ושלמה לורנץ ייצג אותה מהכנסת השנייה. לקראת הוועידה השישית של אגודת ישראל התקיימו בחירות פנימיות, ביולי 1976 ובהן צא"י גיבשה גוש בשם "סיעת ציות והגשמה" שזכה, בתמיכת הרב ישראל יעקב קנייבסקי, בכשליש מהקולות. בסוף שנות השמונים, עם התגבשות "הליטאים" (שאינם חסידים) במפלגה משלהם, "דגל התורה", הצטרפה צא"י למפלגה חדשה זו וחיים ברילנט היה מועמדה ברשימתה לכנסת. ברילנט לא הצליח להיכנס לכנסת וניסיונות צא"י לחזור ולהיכלל ברשימה האגודאית נדחו.
התנועה הייתה שותפה בייסוד כמה יישובים, בהם קוממיות וחזון יחזקאל. היא הקימה כשלושים בתי כנסת צא"י כבברמת אהרן, דברי שיר בבני ברק ששימשו כמרכזים קהילתיים לחברי התנועה, ומשנות התשעים התמקדה בפעילות קהילתית.
.
לקריאה נוספת

יוסף פונד, מהפכנים בחברה האורתודוקסית בפולין: תבונה - ארגון צעירים אורתודוקסים, בתוך: גלעד, כב, תש"ע, עמ' 45–74
יוסף פונד, הקבצו צעירי יהודה: תנועות הנוער והצעירים של אגודת ישראל, ירושלים: כרמל, תשפ"ג.
מנחם פרידמן,, חברה ודת, האורתודוקסיה הלא ציונית בארץ-ישראל תרע"ח-תרצ"ז/1936-1918, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשל"ח
קימי קפלן, עמרם בלוי, עולמו של מנהיג נטורי קרתא, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשס"ח
גרשון בקון, פוליטיקה ומסורת, אגודת ישראל בפולין 1939-1916, ירושלים: מרכז שזר לתולדות ישראל, תשס"ה, עמ' 118-102
הערות שוליים

↑  יוסף פונד, מהפכנים בחברה האורתודוקסית בפולין , "תבונה" ארגון צעירים אורתודוקסים, גלעד כ"ב, תש"ע, עמ' 74-45
↑  יוסף פונד, מתווי דרכים, עיתונות אגודת ישראל, תל אביב: הקבוץ המאוחד ואוניברסיטת תל אביב, 2010, עמ' 175-169
↑  יוסף פונד, הקבצו צעירי יהודה! תנועות הנוער והצעירים של אגודת ישראל, ירושלים: כרמל, תשפ"ג, עמ' 181-110
↑  יוסף פונד, הקבצו צעירי יהודה! תנועות הנוער והצעירים של אגודת ישראל, ירושלים: כרמל, תשפ"ג, עמ' 286-281
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310559105171  GND: 120157-8  LCCN: no2014169990  VIAF: 150700144   WorldCat (עם VIAF): 150700144
יעקב סברדלוב

יעקב סברדלוב
בול שהוציאה ברית המועצות לרגל מאה שנה להולדתו של סברדלוב
יעקב מיכאילוביץ' סבֶרְדְלוֹב (ברוסית: Яков Михайлович Свердлов;‏ 3 ביוני 1885 – 16 במרץ 1919) היה הנשיא (יו"ר "הוועד הפועל המרכזי של כל רוסיה") השני של רוסיה הסובייטית (21 בנובמבר 1917 – 16 במרץ 1919) והשני ממוצא יהודי בתפקיד זה (אחרי לב קמנייב), תחת מנהיגותו של לנין.
קורות חיים

סברדלוב נולד ב-3 ביוני (22 במאי לפי הלוח היוליאני שנהג אז ברוסיה הצארית) 1885,
לאליזבט סולומונובנה ולמשה סברדלוב בניז'ני נובגורוד שעל גדות הוולגה, במרכז רוסיה הצארית.
משפחת אמו הייתה במקור מפלך ויטבסק וסבו, ישראל גאוכמן, היה סוחר בסראטוב. אביו, משה, השתקע עם המשפחה בניז'ני נובגורוד בשנת 1882 ושינה את שם המשפחה לסברדלוב. אביו היה בעל הוצאה לאור, בית דפוס וסדנת תחריט.
יעקב למד בגימנסיה, אולם נזרק מבית הספר בשל פעילות פוליטית מהפכנית. עקב כך, שלח אותו אביו להתלמדות בבית מרקחת. ב-1896 היה הסופר מקסים גורקי, יליד ניז'ני נובגורוד אף הוא, לידיד המשפחה וכמה שנים אחר כך הוא אף אימץ את אחיו הבכור של סברדלוב, יהושע זלמן סברדלוב, כבן. אותו אח של סברדלוב התנצר, קיבל את שם משפחתו של גורקי – פשקוב, והיה לימים לגנרל בצבא הצרפתי – זינובי פשקוב.
ב-1902 פגש גורקי את לנין והפך לבן בריתו וידידו. סברדלוב הלך בעקבות ידיד המשפחה ובאותה שנה, בגיל 17, הוא הצטרף למפלגתו של לנין – "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית". ב-1903, בעקבות לנין, הוא הצטרף לפלג הבולשביקי של המפלגה. באותה שנה הוא אף נעצר לראשונה על ידי האוכראנה – משטרת הצאר.
סברדלוב השתתף במהפכת 1905, כמפקד המחתרת הבולשביקית בהרי אורל. בעקבות זאת הוא נעצר ביוני 1906 ומאז היה במשך כ-11 שנה, כמעט ללא הפסקה, במאסר או בגלות, עד 1917. בסתיו 1913 נבחר סברדלוב לראשונה לוועד המרכזי של המפלגה הבולשביקית, בהיעדרו והוא בן 27 בלבד. שנתיים מתוך שנות הגלות שבילה בתוך רוסיה (1914–1916), היו בסיביר, לצידו של סטלין. עם פרוץ מהפכת פברואר 1917 והדחת הצאר חזר סברדלוב לפעילות פוליטית מלאה בפטרוגרד (כיום סנקט פטרבורג) ונבחר שוב לוועד המרכזי, והפעם, בנוסף לכך, גם לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה, שהיה שני בחשיבותו רק ללנין. לנין אף תכנן ככל הנראה להוריש לסברדלוב את הנהגת המפלגה והמדינה, בבוא היום.
סברדלוב ארגן יחד עם סטלין את הוועידה הקומוניסטית השישית שהתקיימה בחשאי ביולי-אוגוסט 1917.
סברדלוב לקח לאחר מכן חלק פעיל ביותר, במהפכת אוקטובר. ב-1922 טען גנרל רוסי מלוכני, מיכאיל דיטריכס, שסברדלוב ארגן את רצח הצאר המודח, ניקולאי השני, ומשפחתו ביקטרינבורג, ב-16 ביולי 1918. ב-1990 חזר המחזאי הרוסי אדוארד רדז'ינסקי על הטענה הזו בספר רב-מכר על אחרוני הרומנובים, שהתפרסם בשורה של לשונות.