stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יישוב מחדש במזרח
איינזצגרופן

בדוחות האיינזצגרופן מצוינים יהודים שהוצאו להורג במקום ככאלה ש"יושבו מחדש": "המונח המיופה "יושב מחדש" (ausgesiedelt) הובן כמשמעות של משהו אחר (erschossen או hingerichtet / ירו בו, או הוצא להורג)". במהלך המלחמה, עיתונות המחתרת הפולנית הזהירה את התקשורת הזרה שלא לקבל את הטענה של יישוב מחדש כפשוטה. מכחישי שואה טוענים שהשימוש בביטוי במסמכים נאציים מתייחס ליישוב מחדש בפועל של יהודים, ולא לרציחתם, אך טענות אלו נדחות על ידי היסטוריונים.
ראו גם

הפתרון הסופי
השואה
פוגרום
לקריאה נוספת

Adey, Peter (29 באוגוסט 2019). "Evacuated to Death: The Lexicon, Concept, and Practice of Mobility in the Nazi Deportation and Killing Machine". Annals of the American Association of Geographers. 110 (3): 808–826. doi:10.1080/24694452.2019.1633904. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

1 2  "Major deportations to killing centers, 1942-1944". encyclopedia.ushmm.org (באנגלית). נבדק ב-29 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Snyder, Timothy (2012). Bloodlands: Europe Between Hitler and Stalin (באנגלית). Basic Books. p. 217. ISBN 978-0-465-03297-6.
↑  Kaplan, Marion A. (1999). Between Dignity and Despair: Jewish Life in Nazi Germany (באנגלית). Oxford University Press. pp. 184, 194, 227. ISBN 978-0-19-983905-6.
↑  Fischel, Jack (1998). The Holocaust (באנגלית). Greenwood Publishing Group. p. 58. ISBN 978-0-313-29879-0.
↑  Schmaltz, E. J.; Sinner, S. D. (1 בינואר 2000). "The Nazi Ethnographic Research of Georg Leibbrandt and Karl Stumpp in Ukraine, and Its North American Legacy". Holocaust and Genocide Studies. 14 (1): 28–64. doi:10.1093/hgs/14.1.28. PMID 20684096. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Zimmerman, Joshua D. (2015). The Polish Underground and the Jews, 1939–1945 (באנגלית). Cambridge University Press. p. 249. ISBN 978-1-316-29825-1.
↑  Zimmerman, John C. (2000). Holocaust denial: demographics, testimonies, and ideologies (באנגלית). University Press of America. pp. 16–17, 75, 96. ISBN 978-0-7618-1822-9.
רומנים מוציאים גופות של קורבנות יהודים שגורשו מיאשי לאחר פוגרום יאשי.
מסמך נאצי המפרט את הגירושים למחנה ההשמדה טרבלינקה
יעקב נורטהויזן

| --- | --- |
 מקום פעילות:  נורדהאוזן
 נהרג:  1349 ט"ז באייר ה'ק"ט
 השתייכות:  ראשונים, יהדות אשכנז
 רבותיו:  מהר"ם מרוטנבורג
 תלמידיו:  רבי שלום מנוישטאדט
 בני דורו:  רבי אלכסנדרי זוסלין הכהן, רבי יצחק מבילשטיין, רבי יעקב בעל הטורים
 חיבוריו:  פסקי תוספות
 
רבי יעקב נורטהויזן (נהרג בט"ז באייר ה'ק"ט, 1349) היה מחכמי אשכנז במחצית הראשונה של המאה ה-14, ושימש ראש ישיבה בנורדהאוזן. ככל הנראה, הוא מחברם של פסקי התוספות המודפסים במהדורות התלמוד הבבלי.
על פי המשוער, היה מצעירי תלמידיו של מהר"ם מרוטנבורג, בסוף ימיו של האחרון.
תיאור מפורט של מותו על קידוש השם עם ישיבתו ובני קהילתו בגזרות ק"ט בימי המוות השחור, השתמר ונכלל בספר "מנהגות וורמייזא":
...בקשו מהערונים שיתנו להם רשות להיות מוכנים לקידוש השם ואחר כך לקחו טליתיהם ואת התכריכים ואחר כך כשחפרו בור להריגתם וחיפו את הבור בקרשים ארזים בוערים באש עמדו כל הקהל ורקדו מפזזים ומכרכרים איש את ידו ורבי יעקב ורבי מאיר בנו בראשם וקפצו כולם לתוך הבור ורבי מאיר הלך סביבות הבור להשגיח שיהיו כולם שם ואחר כך כשנשאר באחרונה רצו הגויים להחיותו, אך אמר להם עוד רגע אני בחיי גן עדן וקפץ גם הוא...
יש שהחליפו את ר"י נורטהויזן מחבר פסקי תוספות בחכם נוסף בשם זה שחי בדור שלאחריו במגנצא.
לקריאה נוספת

הרב ישראל אייזנשטיין, "פסקי תוספות - זהות המחבר ותוכן החיבור", חצי גבורים – פליטת סופרים יא (תשע"ט), עמ' א'סג-א'פא.
ישראל יובל, חכמים בדורם: המנהיגות הרוחנית של יהודי גרמניה בשלהי ימי הביניים, הוצאת מאגנס תשמ"ט, עמ' 76–77.
הערות שוליים

↑  ספר מנהגי וורמיישא, צוטט באוצר הגדולים, כרך ה דף עט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012688862705171
יעקב אביטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1900 י"ז באלול ה'תר"ס ריגה, האימפריה הרוסית 
 נהרג:  7 ביוני 1937  (בגיל 36) כ"ח בסיוון ה'תרצ"ז טבריה, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תאריך עלייה:  1920
 שם לידה:  יאשה ארש
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  האימפריה הרוסית, פלשתינה (א"י) 
 תקופת הפעילות:  1925–1937 (כ־12 שנים)
 מעסיק:  אֹהל, הבימה
 בת זוג:  הדסה ינובסקי
 
יעקב (יאשה) אביטל (ארש) (11 בספטמבר 1900 – 7 ביוני 1937) היה שחקן תיאטרון אהל ותיאטרון הבימה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה שטוקמנסהוף בעיר ריגה. אביו הוא הסופר והמורה אבא ארש. קיבל חינוך עברי אצל אביו. למד גם בגינסיה קגן בוילנה.
בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה פגש בחצי האי קרים את ראשוני החלוץ. הוא הצטרף אליהם ועלה לארץ ישראל יחד עם אברהם שלונסקי בשנת 1920. הוא השתייך לגדוד העבודה במסגרתו עבד בסלילת כביש טבריה-צמח ובמחצבה בירושלים. ב-1925 ייסדה מניה ארנון את "מסדה" - הסטודיה הדרמטית של גדוד העבודה, ואביטל היה בין ראשוני חניכיה. הוא השתתף בהצגה "משיח בן יוסף" שעלתה בירושלים ובעין חרוד. באותה שנה יסד משה הלוי את תיאטרון אהל וצירף את אביטל לתיאטרון שלו.
בשנת 1926 נישא להדסה ינובסקי, אותה הכיר לאחר שצפתה בו משחק במחזה "ירמיהו" בתיאטרון אהל. השניים התגוררו בדירה ברחוב בן יהודה. לאחר כארבע שנים התגרשו, וב-1934 התחתנה הדסה עם רפאל קלצ'קין, חברו הטוב של אביטל.
בתחילת 1930 עזב אביטל את תיאטרון אהל ונסע לברלין כדי לצפות בהצגות של תיאטרון אירופאי ברמה אמנותית גבוהה. בברלין פגש את שחקני הבימה, שעמדו לחזור לארץ ישראל. כששבו בשנת 1931, התקבל להבימה.
בשנת 1937 נהרג אביטל בתאונת דרכים בכביש טבריה-צמח, אחרי שהופיע בשתי הצגות רצופות של ההצגה "מרד המתים" של תיאטרון הבימה. הוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור. בין מספידיו: ברוך צ'מרינסקי, קדיש סילמן, ואלכסנדר זיסקינד רבינוביץ'.
ביוגרפיה > משחק > באהל

ב-1926 שיחק בהצגה "נשפי י"ל פרץ" שכתב וביים משה הלוי.
ב-1927 גילם את בארנט בהצגה "דייגים" מאת הרמן היירמנס(אנ') שביים משה הלוי.
ב-1929 גילם את צדקיהו בהצגה "ירמיהו" מאת שטפן צווייג שביים משה הלוי.
ביוגרפיה > משחק > בהבימה

ב-1931 גילם את ראובן, אחיו של אוריאל אקוסטה בהצגה "אוריאל ד'אקוסטה" מאת קארל גוצקוב שביים אלכסיי גרנובסקי - שהגיע במיוחד לברלין כדי לביים את שחקני הבימה ששהו בעיר מספר חודשים. באותה שנה גילם את דוד ויליאם דדז'ן בהצגה "בכור השטן" מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים צבי פרידלנד, גילם את מוזר בהצגה "הלהבה הקדושה" מאת סומרסט מוהם שביים אליהו ויניאר, וגילם את דניאל בהצגה "כבלים" מאת ה. לייוויק שביים ברוך צ'מרינסקי. גילם גם חסיד בהצגה הדיבוק מאת ש. אנ-סקי שביים יבגני וכטנגוב.
ב-1932 גילם את וליר בהצגה "טרטיף" מאת מולייר שביימו יהושע ברטונוב ואברהם ברץ.
ב-1933 גילם את מוזר בהצגה "היהודי זיס" מאת ליון פויכטוונגר שביים צבי פרידלנד, שיחק בהצגה "רחב" מאת הארי סקלר שביים ברוך צ'מרינסקי, וגילם סניגור ומפקח בית הסוהר בהצגה "שלושה גנבים" מאת אומברטו נוטארי(אנ')(איט') שביים צבי פרידלנד.
ב-1934 גילם פורע בהצגה "אותו ואת בנו" מאת י"ד ברקוביץ שביים ברוך צ'מרינסקי, גילם את ווידאלו בהצגה "זאבים" מאת רומן רולן שביים צבי פרידלנד וגילם את ארנסט בהצגה "פרופסור מנהיים" מאת הנס שיר שביים ליאופולד לינדברג.
ב-1935 גילם את יואכים, ארנולד וזיידל בהצגה "ארבעה דורות" מאת שביים צבי פרידלנד; שיחק בהצגה "חלום הגולם" מאת ה. לייוויק שביים ליאופולד לינדברג, גילם את ארתמי פילופוביץ זמליניקא בהצגה "רביזור" מאת ניקולאי גוגול שביים צבי פרידלנד וגילם את אברהם-יעקב בהצגה "ילדי השדה" מאת פרץ הירשביין שביים ליאופולד לינדברג.
ב-1936 גילם את קזימרז' בהצגה "החשבון האחרון" מאת נחום סוקולוב שביים ברוך צ'מרינסקי; גילם את נאסניו בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת ויליאם שייקספיר שביים ליאופולד יסנר; גילם את ארנולד פון מלצ'טל בהצגה "וילהלם טל" מאת פרידריך שילר שביים ליאופולד יסנר; גילם את שניאורסון בהצגה "קשה להיות יהודי" שעיבד שלום עליכם (על פי יצחק דב ברקוביץ) וביים צבי פרידלנד וגילם את הארי בהצגה אהבה שבקצבה (אנ') מאת רונלד גאו (אנ') ווולטר גרינווד (אנ') שביים ברוך צ'מרינסקי.
ב-1937 גילם את ר' זאנוויל ועיוור בהצגה "מסעות בנימין" מאת מנדלי מוכר ספרים שביימו אברהם ברץ וברוך צ'מרינסקי וגילם קברן בהצגה "מרד המתים" מאת אירווין שו שביים צבי פרידלנד.
לקריאה נוספת

מיכאל אוהד, רפאל קלצ'קין, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ט 1989, פרק שני: איך אביטל? איך קלצ'קין? (עמ' 34-53)
הערות שוליים

↑  הבימה מבכה את חברה היקר יעקב אביטל, דבר, 8 ביוני 1937
↑  יעקב אביטל באתר GRAVEZ
↑  יעקב אביטל ז"ל, הארץ, 28 ביוני 1938
↑  יעקב אביטל, דבר, 8 ביוני 1937
↑  יעקב אביטל, דבר, 8 ביוני 1937
↑  רעי אביטל, שלושים למות אביטל, דבר, 7 ביולי 1937
↑  דבורה שפירא, תעלומת התמונה האבודה, מעריב, 21 בפברואר 1990; דבורה שפירא, תעלומת התמונה האבודה (המשך), מעריב, 21 בפברואר 1990
↑  ארונו של יעקב אביטל - בבית הזמני של "הבימה", דבר, 8 ביוני 1937
↑  י. אביטל הובל לבית עולמו, דבר, 9 ביוני 1937
↑  בעמוד ההצגה באתר ארכיון הבימה מופיע כי: בשנת 1938, עת שהתה "הבימה" בלונדון במסגרת מסע הופעות, צילם ה-BBC, מערכה אחת מתוך "הדיבוק" ומערכה אחת מתוך "אוריאל ד'אקוסטא" במסגרת שידורי הניסיון. שתי המערכות ששודרו בטלוויזיה היו לתיעוד הראשון של הצגת תיאטרון אי פעם. במהלך השנים נעשה הניסיון לאתר את הצילומים, אך עד כה חיפושים אלו העלו חרס.
↑  הלהבה הקדושה, דואר היום, 26 ביולי 1931

הבימה מציגה את "ילדי השדה" מאת פרץ הירשביין, 30 ביוני 1935
לוחית זיכרון על ביתם של פורדהאוז בן-ציסי ושחקני הבימה יעקב אביטל וחיים אמיתי ברח' פרוג 25 בתל אביב
יחסי בנגלדש – סרי לנקה

| יחסי בנגלדש – סרי לנקה |
| --- | --- |
בנגלדש: סרי לנקה


בנגלדש: סרי לנקה
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 65,610
אוכלוסייה
174,095,429: 23,135,235
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 84,357
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,513: 3,646
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

נשיאת סרי לנקה צ'נדריקה קומרטונגה בעת ביקור בבנגלדש, 2003
יחסי בנגלדש–סרי לנקה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה.
היחסים בין שתי המדינות הם יחסים ידידותיים, בעיקר בשל סחר והשקעות בין בנגלדש לסרי לנקה. בנגלדש גם מארחת מספר סטודנטים לרפואה מסרי לנקה, כחלק מצורה של תקשורת בין העמים.
היסטוריה

הקשר בין שני העמים החל עוד לפני ההתיישבות הבריטית באזור. המלך הראשון של סרי לנקה, שהוזכר בכרוניקה של פאלי העתיקה, היה כביכול אבות ממלכת ואנגה הממוקמת בבנגלדש המודרנית. בסרי לנקה, כמה גדילי שיער שיוצרו על הבודהיסטים מבנגלדש, נלמדים ביום פוייה די, חג בודהיסטי פומבי בסרי לנקה.
באוגוסט 2008, שני ראשי המדינות דנו ביישום בקישורי אוויר חדשים בתקווה להגדלת הסחר, השקעות וקשרי תרבות חזקים יותר. ההשקעה העיקרית של סרי לנקה בבנגלדש היא בעיקרה בבנקאות הבנגלית. בנגלדש גם מארחת סטודנטים לרפואה מסרי לנקה כחלק מצורת תקשורת בין שני העמים.
קשרים צבאיים

כיום ישנו דיון בשתי המדינות, שכחלק מהפעולות להרחבת היחסים הדו-צדדיים בין בנגלדש לסרי לנקה, יהיה שיתוף פעולה בין צבא סרי לנקה לצבא בנגלדש, שבמסגרתו ילמדו חיילי חיל הים של סרי לנקה בבנגלדש.
יחסים כלכליים

קבוצת עבודה משותפת הוקמה בין שתי המדינות ב-2013, כדי להגדיל את הסחר. שתי המדינות הסכימו לחתום על הסכם משלוח. בשנת 2013, חצה הסחר דו-צדדי בין שתי המדינות את 100 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

בנגלדש מחזיקה בנציבות עליונה בקולומבו. מאידך, סרי לנקה מחזיקה בנציבות עליונה בדאקה וקונסוליה בצ'יטגונג.
יחסי צ'אד–רומניה

| יחסי צ'אד–רומניה |
| --- | --- |
צ'אד: רומניה


צ'אד: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,284,000: 238,391
אוכלוסייה
20,474,457: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
13,149: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
642: 18,485
משטר
רפובליקה

יחסי צ'אד-רומניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת צ'אד לבין רומניה.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-15 ביולי 1969. באותה השנה נחתם הסכם סחר בין שתי המדינות, ובשנת 1971 נחתם הסכם נוסף בנושא שיתוף פעולה בתחום הטכנולוגיה. למרות ההסכמים שנחתמו הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הוא מזערי.
בנובמבר 2007 שלחה רומניה משלחת של 120 חיילים לדרום צ'אד ולרפובליקה המרכז אפריקאית במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות שם. גם לאחר שכוחות הצבא הרומניים נסוגו מצ'אד המשיכה רומניה לגנות את האלימות בצ'אד והאשימה בה את כוחות המורדים במדינה. באמצע 2008 אמר שר ההגנה והביטחון הרומני תיאודור מלסקאנו כי ארצו לא תשלח עוד כוחות לצ'אד וציינה כי המצב במדינה עובר את הקו האדום והיא לא מוכנה לקחת חלק במלחמה באזור.
בדצמבר 2008 נעצר ברומניה רוצחו של בנו של הנשיא הצ'אדי אידריס דבי, ברהים דבי. אנשיו של דבי שפעלו באזור ירו עליו חצים מורעלים והרגו אותו. סריקות הדנ"א בזירת הרצח הותאמו לרוצח והוכרז רשמית כי הוא הרוצח.
ייצוג

צ'אד מיוצגת ברומניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבוקרשט.
רומניה אינה מיוצגת בצ'אד בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שלה בטריפולי, בירת לוב.
דמיון בין דגלי המדינות

דגלי רומניה וצ'אד נראים זהים זה לזה במבט ראשוני אך במבט מעמיק ניתן לראות כי הרצועה הכחולה והרצועה האדומה בדגל צ'אד כהים יותר מבדגל רומניה. רומניה השתמשה בדגל החל משנת 1866, וצורתו הוצגה כבר ב-1848, כשעוד נקראה ולאכיה. צ'אד החלה להשתמש בדגל בשנת 1960 לאחר קבלת עצמאותה מצרפת. באותם ימים הדגלים לא היו זהים עקב הטמעת סמל הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה בתוך הדגל. עם זאת, הסמל הוסר בכל דגלי המדינה בשנת 1989, לאחר המהפכה הרומנית, בה הופל ניקולאה צ'אושסקו.
הרומנים היו מודעים לקיום הדגל הצ'אדי הדומה ולדברי מנהיגים רומנים, נשיא צרפת, פרנסואה מיטרן, ניסה לשכנע את הרומנים לשנות את דגלם, אך לדברי נשיא רומניה, יון איליאסקו, הם היו אז עסוקים בדברים חשובים יותר. לדברי פטרה רומאן הנשיא הצרפתי הציע לרומנים לשמר את החור במרכז הדגל וכך להבדיל אותו מדגל צ'אד, אולם הרומנים לא קיבלו את ההצעה, גם משום שהחור באמצע דגל מונע ממנו להתנפנף וגורם לקריעתו.
שגרירות צ'אד במוסקבה פנתה ב-2004, במחאה רשמית לאומות המאוחדות ותבעה לא להניף את דגל רומניה. התביעה הצ'אדית לא נענתה, כי רומניה בחרה בצבעי הדגל שלה קרוב למאה שנה לפני הקמת צ'אד. הדיווחים לא אושרו, אמנם נשיא רומניה יון איליאסקו מיהר להוציא הצהרה פומבית בה הוא מצהיר כי "הטריקולור הוא שלנו, לא נוותר על הדגל".
חבר הפרלמנט הרומני מטין צ'רקז (Metin Cerchez) הציע ב-2001 להוסיף את סמל רומניה על הצבע הצהוב, כדי להבדיל את הדגל הרומני מדגלים דומים, אך הצעתו לא התקבלה.
יחסי סן מרינו – פקיסטן

| יחסי סן מרינו – פקיסטן |
| --- | --- |
סן מרינו: פקיסטן


סן מרינו: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
61: 796,095
אוכלוסייה
33,579: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,855: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
55,254: 1,341
משטר
רפובליקה: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי סן מרינו-פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
ייצוג

סן מרינו אינה מיוצגת בפקיסטן בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פקיסטן אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות הפקיסטנית ברומא, בירת איטליה מואמנת על סן מרינו ואזרחי המדינה יכולים לנסוע אליה ולקבל שם שירותים קונסולריים.
הסכמים דיפלומטיים

בין שתי המדינות נחתמו שני הסכמים דיפלומטיים:
הסכם סחר בין סן מרינו לבין הממלכה המאוחדת (תקף גם בפקיסטן) - 16 באוקטובר 1899.
הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים ברמת השגרירות בין הממלכה הערבית הסעודית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 28 ביולי 1955.
ים סיביר המזרחי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אוקיינוס הקרח הצפוני 
 סוג:  ים 
 מידות
 שטח:  987,000 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Kuyviveem, Kon'kovaya, Pegtymel River, Bolshaya Chukochya River, Sundrun, Bol'shaya Khomus-Yuryakh, Gusinaya, Alazeya, אינדיגירקה, Neozhidannaya, Khroma, Balyktakh, Bol'shaya Kuropatoch'ya, Nanuk, Yttykkulveem, Teyukuul', Rauchua, Kitepveyem, Malaya Kuropatoch'ya, Bol'shoy Eterikan, Gusinaya River, קולימה 
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה 
 קואורדינטות:  72°N 163°E﻿ / ﻿72°N 163°E﻿ / 72; 163
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניים סיביר המזרחי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניים סיביר המזרחי
 
ים סיביר המזרחי (באנגלית: East Siberian Sea; ברוסית: Восто́чно-Сиби́рское мо́ре; ביקוטית: Илин Сибиирдээҕи байҕал) הוא ים שולי באוקיינוס הקרח הצפוני הממוקם צפונית לסיביר. איי סיביר החדשה נמצאים מערבית לים סיביר המזרחי. ים סיביר גובל בים לאפטב ממערב וים צ'וקצ'י ממזרח.
ים סיביר המזרחי נחשב כאחד מהאזורים שהכי פחות נחקרים באזור הארקטי. האזור מאופיין באקלים קשה, מליחות ים נמוכה ומיעוט בצומח ובעלי חיים. כמו כן, עומק פני הים של ים סיביר המזרחי הוא פחות מ-50 מטר. בנוסף, האזור מאופין בזרמי ים איטיים, גאות ושפל של פחות מ-25 ס"מ, ערפל תכוף (במיוחד בקיץ), וכן שפע של שדות קרח הנמסים במלואם רק באוגוסט/ספטמבר. האזור היה מיושב למשך אלפי שנים על ידי יוקאגירים (אנ'), צ'וקצ'ים, אוונים (אנ') ואוונקים (אנ'), שעסקו בדיג, ציד וגידול איילים. מאוחר יותר, האזור יושב על ידי יקוטים (אנ') ורוסים.
הפעילויות התעשייתיות המרכזיות באזור הן כרייה וניווט בנתיב הים הצפוני. הדיג המסחרי באזור אינו מפותח. עיר הנמל הגדולה ביותר שנמצאת באזור היא פבק (אנ'), העיר הצפונית ביותר ברוסיה.
הערות שוליים

↑  William Elliott Butler Northeast arctic passage (1978) מסת"ב 90-286-0498-7, p. 60
↑  Forsaken in Russia's Arctic: 9 Million Stranded Workers (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine), New York Times, January 6, 1999
↑  From Vancouver to Moscow Expedition (אורכב 18.07.2011 בארכיון Wayback Machine), Yakutia Today
↑  History of Pevek (אורכב 06.10.2011 בארכיון Wayback Machine), Pevek web portal (in Russian)
| גופי מים באוקיינוס הקרח הצפוני |
| --- | --- | --- |
| ימים | ים בופור • ים ברנץ • ים גוסטב אדולף • ים גרינלנד • ים וואנדל • ים לאפטב • הים הלבן • ים לינקולן • הים הנורווגי • ים סיביר המזרחי • ים פצ'ורה • ים צ'וקצ'י • ים קארה |  |
| מפרצים | מפרץ אוב • מפרץ אונגבה • מפרץ אונגה • מפרץ אמונדסן • מפרץ בות'יה • מפרץ ג'יימס • מפרץ דווינה • מפרץ הדסון • מפרץ מזן • מפרץ מלוויל • המפרץ הנורווגי • מפרץ קורוניישן • מפרץ קנדלאקשה |  |
| מצרי ים | מצר אוסטרי • מצר בארו • מצר ברינג • גרון הים הלבן • מצר ג'יימס רוס • מצר דה לונג • מצר דולפין ויוניון • מצר דיז • מצר דייוויס • מצר דמיטרי לאפטב • מצר דנמרק • מצר הדסון • מצר הינלופן • מצר וילקינס • מצר וילקיצקי • ויקונט מלוויל סאונד • מצר ויקטוריה • מצר טיימיר • מצר יבגנוב • מצר יוגורסקי • לארסן סאונד • לנקסטר סאונד • מצר מאליגין • מצר מטוצ'קין • מצר מקקלור • תעלת מקקלינטוק • מצר נארס • מצר הנסיך מוויילס • מצר סאניקוב • סטורפיורד • מצר סימפסון • מצר סמית' • תעלת פארי • תעלת פוקס • פיל סאונד • מצר פראם • פרינס ריג'נט אינלט • מצר פרנקלין • מצר קארה • אגן קיין • מצר קילדין • תעלת קנדי • תעלת רובסון |  |
| מעברים | המעבר הצפון-מזרחי • המעבר הצפון-מערבי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532141905171  GND: 4804995-5  LCCN: sh89005151  VIAF: 240114585   WorldCat (עם VIAF): 240114585
יחסי סן מרינו – פינלנד

| יחסי סן מרינו – פינלנד |
| --- | --- |
סן מרינו: פינלנד


סן מרינו: פינלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
61: 338,145
אוכלוסייה
33,579: 5,618,827
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,855: 300,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
55,254: 53,425
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי סן מרינו–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת פינלנד.
הסכמים ואמנות

הסכם בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת פינלנד בגין פטור הדדי מאשרות - 6 באוגוסט 1954.
חילופי מברקים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת פינלנד בנושא תעודות הזהות - 23 בדצמבר 1991–7 בינואר 1992.
הסכם בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת פינלנד בגין כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות - 4 ביולי 1995.
הסכם בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת פינלנד בגין חילופי מידע בנושאי המס - 12 בינואר 2010.
נציגויות דיפלומטיות

סן מרינו אינה מיוצגת בפינלנד בדרג השגרירות. סן מרינו מיוצגת בפינלנד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בהלסינקי, בירת המדינה.
פינלנד אינה מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות. פינלנד מיוצגת בסן מרינו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסן מרינו, בירת המדינה.
ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה

ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה (בצ'כית: Jiří z Kunštátu a Poděbrad; ‏23 באפריל 1420 - 22 במרץ 1471), היה מלך בוהמיה בין השנים 1458–1471.
ביוגרפיה

ייז'י נולד ב-23 באפריל 1420 ככל הנראה, בטירת פודבראדי, לויקטורין מקונשטאט ופודבראדי שהשתייך לאצילים ההוסיטים, ולאנה מווארטנברג, בתם של יוהאן מווארטנברג, רוזן העיר קלאדסקו ואנה מוולהארטיצה. בשנת 1434 השתתף ייז'י בקרב ליפאני, שבו גברו ההוסיטים על הקתולים. בשנת 1438 הביס ייז'י את כוחותיו של אלברכט השני, מלך גרמניה, שירש את חותנו זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוהמיה. עד מהרה הפך ייז'י לאחד המנהיגים הבולטים של ההוסיטים, ולאחר מותו של הינצה פטאצ'ק מפירקשטיין בשנת 1444 הפך למנהיג התנועה.
לאחר שניסה ייז'י כמה פעמים להתפייס עם הקתולים והם סירבו, צעד יירז'י בשנת 1448 בראש צבא חזק מאזור בוהמיה הצפון מזרחית, וכבש כמעט ללא התנגדות את פראג. בעקבות כך פרצה מלחמת אזרחים בבוהמיה, אולם יירז'י הביס את הכוחות הקתולים.
בשנת 1451 מונה פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לעוצרו של לסלו החמישי, מלך הונגריה, ובאותה השנה בחרו אצילי בוהמיה בייז'י כעוצר של לסלו בבוהמיה. בשנת 1457 מת לסלו החמישי, מלך הונגריה, וב-3 במרץ 1458 נבחר ייז'י למלך בוהמיה, תוך שהוא זוכה לתמיכה אפילו מאצילים קתולים, בשל אופיו המתון ואי הרצון לבחור בשליט זר.
ייז'י שלט בצורה מתונה, ובשל כך זכה לתמיכת חלק גדול מהאצילים הקתולים, אולם על אף כל מאמציו התנגד לו האפיפיור פיוס השני. במאמציו להגיע לידי פיוס עם האפיפיור העלה ייז'י הצעה, אשר הרבה רואים בה כחזון להקים את האיחוד האירופי, ולפיה יתאחדו כל הממלכות הנוצריות באירופה, יקימו פרלמנט משותף ומוסדות משפיים משותפים, ויתחייבו לפתור את כל הסכסוכים ביניהם בדרכי שלום. תוכניתו של ייז'י לא התקבלה, וכן נכשלה תוכניתו של פיוס השני למסע צלב נגד בוהמיה. בשנת 1464 מת פיוס השני, ובמקומו נבחר פאולוס השני, אשר גם הוא התנגד לייז'י בכל תוקף.
בסוף 1466 הטיל האפיפיור פאולוס השני נידוי על ייז'י, וקרא לאצילים הבוהמיים להדיחו. האצילים הבוהמיים פנו למתיאש הראשון, מלך הונגריה לעזרה, ובמרץ 1468 פלש מתיאש למוראביה. ייז'י פנה לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והציע לו להכיר בבנו ולדיסלב כיורשו, בעד לתמיכתו נגד מתיאש הוניאדי. בתחילת 1469 הכריח ייז'י את מתיאש הוניאדי לחתום על הסכם שלום, אולם בתגובה הכתירו האצילים הבוהמיים את מתיאש למלך בוהמיה. ייז'י חזר על הצעתו לקז'ימייז' הרביעי, והוא פתח בדיונים על כך עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם ב-22 במרץ 1471 מת לפתע ייז'י בפראג.
לאחר מותו נבחר ולדיסלב מפולין למלך בוהמיה, אולם מתיאש הראשון, מלך הונגריה טען אף הוא לזכותו על הכתר, והמלחמה ביניהם נמשכה עד לשנת 1478.
משפחתו

בשנת 1440 התחתן ייז'י עם קונהוטה משטרנברג, בתם של סמיל משטרנברג וברברה מפארדוביצה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
בוצ'ק הרביעי מפודבראדי (1442–1496)
ויקטורין, דוכס מינסטרברג (1443–1500)
ברברה מפודבראדי (1446–1469), התחתנה עם יינדריך מליפה, ולאחריו התחתנה עם יאן מרובנו
יינדריך הראשון, דוכס מינסטרברג-אלס (1448–1498)
קתרינה מפודבראדי (1449–1464), התחתנה עם מתיאש הראשון, מלך הונגריה
סידוניה מפודבראדי (1449–1510), התחתנה עם אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה
בשנת 1449 מתה קונהוטה, ובשנת 1450 התחתן ייז'י עם יוהנה מרוז'מיטל, בתם של יאן מרוז'מיטל ולודמילה משטראקוניצה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
הינק מפודבראדי (1452–1492)
בדריך (1453–1458)
אנז'קה (לא ידוע)
לודמילה מפודבראדי (1456–1503), התחתנה עם פרידריך הראשון, דוכס לגניצה
יחסי בנגלדש – הממלכה המאוחדת

| יחסי בנגלדש – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
בנגלדש: הממלכה המאוחדת


בנגלדש: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 243,610
אוכלוסייה
174,095,429: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,513: 48,237
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי בנגלדש–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי. לבנגלדש נציבות עליונה בלונדון ולממלכה המאוחדת נציבות בדאקה.
היסטוריה

הקשרים בין בריטניה לבנגלדש נוצרו בתקופת הראג' הבריטי. במהלך מלחמת השחרור של בנגלדש הציעה בריטניה מקלט לדיפלומטים ולאנשים שנמלטו מהסכסוך. הממשלה, התקשורת והפוליטיקאים ביקרו את הזוועות בבנגלדש והביעו אמפתיה עם בנגלדש. ב-4 בפברואר 1972 הכירה בריטניה בבנגלדש, דבר שהביא בסופו של דבר להכרה במדינה מצד מדינות אירופאיות אחרות. בבריטניה קיימת האוכלוסייה הגדולה ביותר של אזרחי בנגלדש בעולם המערבי, והאוכלוסייה מונה כ-500,000.
בשנת 1971 נערך קונצרט צדקה למען בנגלדש, אשר באותה עת נהרסה בידי שיטפונות, רעב והלחימה, אשר הותירה 10 מיליון בני אדם חסרי רכוש ובית. הקונצרט עבור בנגלדש היה אחד המאמצים ההומניטריים השאפתניים ביותר, וגרם למיקוד תשומת הלב העולמית במשבר.
היסטוריה > ביקורים רשמיים

הביקור הראשון של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בבנגלדש היה של ג'יימס קלהאן ב-1978. ראשי ממשלה אחרים שביקרו בבנגלדש הם ג'ון מייג'ור ב-1997. ושל טוני בלייר ב-2002. נשיאים וראשי ממשלות של בנגלדש כמו שיח' זיאור, מוג'יב רחמן ופאחרודין אחמד ביקרו בבריטניה. ראש ממשלת בנגלדש שיח' חסין ביקר רשמית בבריטניה ב-26–30 בינואר 2011.
סיוע בריטי לבנגלדש

בנגלדש ובריטניה ארגנו את ועידת שינויי האקלים בלונדון שהתקיימה ב-10 בספטמבר 2008. הוועידה אורגנה בעיקר כדי להדגיש את התוכניות האסטרטגיות של בנגלדש על מנת לעצור את שינוי האקלים. בריטניה התחייבה לסייע לבנגלדש בסיוע של 75 מיליון ליש"ט כדי לתמוך בתוכנית של בנגלדש למניעת שינוי האקלים.