stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודולף קיטל
ספריו

Geschichte der Hebräer, שני כרכים, 1888–1892.
Über die Notwendigkeit und Möglichkeit einer neuen Ausgabe der Hebräischen Bibel. Deichert, Leipzig 1902
Der Babel-Bibel-Streit und die Offenbarungsfrage. Ein Verzicht auf Verständigung. Deichert, Leipzig 1903
Die babylonischen Ausgrabungen und die biblische Urgeschichte. Deichert, Leipzig 1903
Der Schlangenstein in Kidrontal bei Jerusalem. Edelmann, Leipzig 1907
Studien zur hebräischen Archäologie und Religionsgeschichte. Vier Abhandlungen. Hinrichs, Leipzig 1908
Biblia Hebraica (BHK), Hinrichs, Lipsiae 1909.
Die Alttestamentliche Wissenschaft in ihren wichtigsten Ergebnissen mit Berücksichtigung des Religionsunterrichts, 1910
Judenfeindschaft oder Gotteslästerung? Ein gerichtliches Gutachten. Wigand, Leipzig 1914
Das Alte Testament und unser Krieg. Dörffling & Franke, Leipzig 1916
Die Alttestamentliche Wissenschaft in ihren wichtigsten Ergebnissen dargestellt, 1917
Die Religion des Volkes Israel, 1921.
Die Alttestamentliche Wissenschaft in ihren wichtigsten Ergebnissen. Quelle & Meyer, Leipzig 1921
Geschichte des Volkes Israel, 1923.
Gestalten und Gedanken in Israel, 1925.
הערות שוליים

1 2  Rektoratsreden, Historische Komission München
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263924705171  PLWABN: 9810567693505606  BnF: cb10315754z (data)  CiNii: DA02657968  GND: 116194367  ICCU: UBOV103839  ISNI: 0000 0001 0899 7915  LCCN: n82080194  NKC: skuk0003403  NLG: 141158  NLK: KAC2018N5627  NTA: 069585660  SELIBR: 193638  SUDOC: 076966569  Trove: 892691  VcBA: 495/83140  VIAF: 49970391   WorldCat (עם VIAF): 49970391
רכס הבוסטר

| --- | --- |
מבט על רכס הבוסטר מאתר ההנצחה בעמק הבכא
מבט על רכס הבוסטר מאתר ההנצחה בעמק הבכא
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש רדום
 גובה:  1,056 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  רמת הגולן בישראל
 מספר הר געש:  -0300-03
 קואורדינטות:  33°9′34.3″N 35°49′35.41″E﻿ / ﻿33.159528°N 35.8265028°E﻿ / 33.159528; 35.8265028
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) רכס הבוסטר(למפת אצבע הגליל רגילה) רכס הבוסטר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רכס הבוסטר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רכס הבוסטר
רכס הבּוּסְטֶר הוא רכס ברמת הגולן בין העיר קוניטרה בדרום להר החרמונית. שמו של הרכס, בוסטר, ניתן לו על שם תחנת הגברה למי השקיה שבנו הסורים, תחנת בוסטר (מאנגלית: booster, מגביר). רכס הבוסטר מורכב משני תלים מרכזיים: תל אל-מַחְפִי ודַהְרַת אִיבְּרָהִים.
רכס הבוסטר נמצא על קו הגבול הישראלי–סורי והוא חלק מקו התלים הישראלי. חשיבותו האסטרטגית הרבה של הרכס נובעת ממיקומו ושליטתו בשטח. רכס הבוסטר מצוי בין תא שטח שטוח מדרום ובו ממוקמת קוניטרה (פתחת קוניטרה הצפונית) ומצפון, אזור שטוח נוסף שמצפונו הר חרמונית, תא שטח זה קיבל את הכינוי "עמק הבכא" בקרבות הבלימה במלחמת יום הכיפורים.
על ראש הרכס החזיק צה"ל בסיס צבאי בשל חשיבות האזור, אך לאחר הקמת חוות רוח באזור, הבסיס פונה.
הערות שוליים

↑   שוקי שדה, עקב חשש מהשפעות בריאותיות: צה"ל פינה מוצב ליד טורבינות רוח של אנלייט בגולן, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריכרד וייס

רִיכַרד וַייס (בהונגרית: Weisz Richárd; בודפשט, 30 באפריל 1879 – בודפשט, 4 בדצמבר 1945) היה מתאבק ומרים משקולות יהודי-הונגרי, אלוף אולימפי (לונדון 1908) ו-7 פעמים ברציפות אלוף הונגריה (1903–1909) בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל כבד ו-4 פעמים ברציפות אלוף הונגריה (1905–1908) בהרמת משקולות.
קורות חיים

וייס נולד וגדל בבודפשט. הוא השתתף לראשונה בתחרות היאבקות בגיל 19. בשנת 1903, זכה באליפות ההיאבקות הרשמית הראשונה של הונגריה במשקל כבד. בשנים 1896 עד 1899 התאמן וייס בהיאבקות ובהרמת משקולות ב"מועדון האתלטיקה הונגריה" ולאחר מכן התאמן עד 1908 במועדון מ.ט.ק. בודפשט.
באליפות העולם שנערכה בווינה בשנת 1904 הוא סיים במקום תשיעי.
באולימפיאדת אתונה (1906) השתתף וייס בתחרות ההיאבקות אך לא זכה במדליה.
באולימפיאדת לונדון (1908) הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל כבד (מעל 93 ק"ג), לפני אלכסנדר פטרוב מרוסיה וסורן מרינוס ינסן מדנמברק, האלוף מאתונה 1906 ובכך היה לזוכה מדליית הזהב ההונגרית הראשונה בהיאבקות. לאחר ניצחונו האולימפי התמודד בבודפשט עם אלוף העולם המקצועני בהיאבקות, עקב כך זכויותיו כספורטאי חובב הושעו. לאחר מכן השתתף בתחרויות בעבור פרסים כספיים והופיע גם בקרקסים. באביב 1912 הוכר שוב כספורטאי חובב, אך הוא כבר היה מוכן לקבל על עצמו השתתפות באולימפיאדה.
בסיום לימודיו בבית הספר שירת שנה בצי הקיסרי של אוסטרו-הונגריה. בהמשך ניהל את בית הקפה היפני בבודפשט ואחר כך עבד כמאמן וכשופט ספורט.
בתחילת 1945 הוקם מחדש מועדון הספורט מ.ט.ק. בדירתו של וייס בבודפשט.
מותו

ריכרד וייס נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
שיאים אישיים

הדיפה בזרוע שמאל: 80 ק"ג (1905)
הדיפה בזרוע ימין: 85 ק"ג (1903)
הרמה עד לחזה בשתי הזרועות: 115 ק"ג
הרמה והדיפה בשני שלבים עד למעלה בשתי הזרועות: 130 ק"ג
לקריאה נוספת

ספר:מכירים אותם? הונגרים ידועי שם ממוצא יהודי. Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000) ISBN 963-85530-3-0
ריכרד וייס בדף הוועדה האולימפית ההונגרית (בהונגרית) Weisz Richárd a MOB honlapján (magyar nyelven). mob.hu. (Hozzáférés: 2012. december 10.)
באתר של הספורט הלאומי ההונגרי. Polihisztor babérkoszorúval (magyar nyelven). nemzetisport.hu, 2003. november 14. (Hozzáférés: 2012. december 10.)
קברו של ריכרד וייס בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
רגיסטן

רגיסטן (באוזבקית: Регистон, Registon; באנגלית: Registan) הייתה הכיכר המרכזית של העיר העתיקה סמרקנד, שהייתה בירת האימפריה הטימורית וגם בירתה של הרפובליקה האוזבקית במסגרת ברית המועצות. השם Rēgistan בפרסית: ریگستان פירושו "מקום חולי" או "מדבר". בשנת 2001 רגיסטן נכללה ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו יחד עם שאר חלקי העיר העתיקה של סמרקנד.
רגיסטן הייתה כיכר ציבורית, שבה התאספו תושבי העיר לשמוע הכרזות מלכותיות ומקום בו בוצעו ההוצאות להורג הפומביות. הקריאה לציבור להגיע לכיכר נעשתה בהקשה על צינורות נחושת גדולים שנקראו דז'רצ'יס. סביב הכיכר נבנו שלוש מדרסות (מכללות איסלאמיות), בארכיטקטורה אסלאמית ייחודית.
המדרסות

שלוש המדרסות, שהוקמו סביב הרגיסטן הן:
מדרסת אולוג בג Ulugh Beg (1420–1417),
מדרסת שר-דור (1619–1636) Sher-Dor,
מדרסת טיליה-קורי (1646–1660) Tilya-Kori.
המדרסות > מדרסת אולוג בג (1417–1420)

מדרסת אולוג בג (אנ'), (בפרסית: مدرسه الغ بیگ) נבנתה על ידי אולוג בג בתקופת האימפריה הטימורית של טימור לנג, המונגולי. הכניסה למדרסה בעלת איוואן (אנ') מרשים עם קשת לאנסט (כמו שער ניצחון) הפונה לכיכר. בפינות המבנה ממוקמים מינרטים גבוהים. לוח הפסיפס מעל קשת הכניסה של האיוואן מעוטר בקישוטים גאומטריים מסוגננים. החצר הפנימית המרובעת כוללת מסגד וחדרי הרצאות, והיא מוקפת בחדרים שהיו המעונות שבהם התגוררו סטודנטים מאמינים. לאורך צירי המבנה ישנן גלריות. במקור מדרסת אולוג בג הייתה בניין בן שתי קומות עם ארבע חדרי הרצאות בעלי כיפות בכל פינה.
מדרסת אולוג בג, הייתה אחת מאוניברסיטאות הדתיות הטובות ביותר במזרח המוסלמי במאה ה-15 לספירה. עבדול-רחמן ג'מי (אנ'), המשורר הפרסי, המלומד, המיסטיקן, המדען והפילוסוף למד במדרסה. אולוג בג עצמו מקים המדרסה שהיה מתמטיקאי ואסטרונום, הרצה במדרסת אולוג בג. בתקופת ממשלתו של אולו בג הייתה המדרסה מרכז למידה אוניברסיטאי.
המדרסות > מדרסת שר-דור (1619–1636)

במאה ה-17 הורה שליט סמרקנד, ילנגטוש בקהודור, לבנות את המדרסות שר-דור (בפרסית: شیردار) וטיליה-קורי (בפרסית: طلاکاری). פסיפסי הנמרים עם השמש העולה על גבם מייחדים אותם בשל תיאורם של יצורים חיים ושימוש במוטיבים פרסיים.
המדרסות > מדרסת טיליה-קורי (1646–1660)

עשר שנים לאחר שנבנתה מדרסת שר-דור נבנתה מדרסת טיליה-קורי. משמעות השם טיליה-קורי הוא "מוזהב". המדרסה לא הייתה רק מכללה ומגורים לסטודנטים, אלא שהיא שימשה גם כמסגד. המסגד בטיליה-קורי היה המסגד הגדול בסמרקנד. לטיליה-קורי יש חזית ראשית בת שתי קומות וחצר ענקית שבשוליה חדרי מעונות הסטודנטים, ארבע גלריות לאורך צירי המבנה. המסגד ממוקם בחלקה המערבי של החצר. האולם המרכזי של המסגד מוזהב.
מדרסת אולוג בג
מדרסת שר-דור
מדרסת טיליה-קורי
פסיפסי הנמרים עם השמש העולה על גבם, בכניסה למדרסת שר-דור
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
מבנים אחרים > המאוזוליאום של שייבאני

ממזרח למדרסת טיליה-קורי נמצא המאוזוליאום של מוחמד שייבּאני ח'אן מהמאה ה-16. הוא היה מנהיגם של האוזבקים שהפילו את השושלת הטימורית במרכז אסיה ונכדו של אבול-חייר חאן (אנ'). במהלך השנים שלאחר מכן האוזבקים התיישבו בעיקר במרכז אסיה. הפלישה האוזבקית במאה ה-15 לספירה, הייתה פרק חשוב בהיווסדות של האומה האוזבקית הנוכחית.
מבנים אחרים > כיפת צ'ורסו

כיפת צ'ורסו (1785) ממוקמת מאחורי השר-דור, בדרום מזרח הרגיסטן בצומת הכבישים המחברים בין סמרקנד, טשקנט, בוכרה ושאחריסאבז. המילה צ'ורסו באה ממקור פרסי, שמשמעותה "צומת דרכים". כיפת צ'ורסו נכללת ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו יחד עם שאר חלקי העיר העתיקה של סמרקנד.
כיפת צ'ורסו הייתה במקור בזאר שנבנה במאה ה-15 אך נבנתה מחדש במאה ה-18 והפכה לשוק. המבנה הנוכחי נבנה בתקופת שלטונו של אמיר שחמוראד, בשנת 1785. בתקופה הסובייטית, המבנה הפך לבניין זיכרון, בו נמכרים רק מזכרות ופריטים קטנים לשימוש יומיומי. בשנת 2005, הבעלות על צ'ורסו הועברה לאקדמיה לאמנויות של אוזבקיסטן. כיפת צ'ורסו משמשת במאה העשרים ואחת, כגלריה לאמנות המאכלסת את יצירותיהם של אמנים עכשוויים והיסטוריים כאחד. האמנות המוצגת בגלריה צ'ורסו מציגה את התרבות, ההיסטוריה והמגוון של העם האוזבקי.
המאוזוליאום של שייבאני
כיפת צ'ורסו
ראו גם

גור-י אמיר
אולוג בג
אוזבקיסטן
השושלת הטימורית
סמרקנד
הערות שוליים

↑  UNESCO World Heritage Centre, Samarkand - Crossroad of Cultures, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  Mukminova, RG (2007). "The role of Islam in education in Central Asia in the 15th–17th centuries". STUDIES ON CENTRAL ASIA Nuova Serie. 1. 87: 155–161. JSTOR 25818118.
↑  Ancient Business Center "Chorsu" in Samarkand
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4424397-2
שושלת תרח'אן

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  מירזה
 שפה נפוצה:  פרסית   ערבית   סינדית
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  1554
 פירוק:   
 פירוק:  1593
 ישות קודמת:  שושלת ארגון
 ישות יורשת:  תטה סובח
 שליטים בולטים:  מירזה מוחמד איסה טרחאן (1554-1567)   מירזה ג'אני ביג טרחאן (1585-1593)
 
שושלת תַרְח'אן (באורדו: سلسله ترخان) נוסדה ב-1554, בסינד (כעת בפקיסטן) ושלטה בה עד 1591.
השושלת נוסדה על ידי התרח'אן הטורקי, גנרל מירזא עיסא בג (Mirza Isa Beg) שהשתלט על הארץ לאחר מותו של השאה חסאן ארגון, אחרון השליטים משושלת ארגון.
שלטונה של שושלת תרח'אן הסתיים ב-1591, כשהמוגול אכבר הגדול ניצח את אחרון שליטי שושלת תרח'אן וסיפח את סינד.
רוקט לאב - מתחם שיגורים 1

| --- | --- |

מראה כללי
 נתוני השדה
 מפעיל:  רוקט לאב 
 מסלולי טיסה
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןמתחם שיגורים 1(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןמתחם שיגורים 1
 
רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 (באנגלית: Rocket Lab Launch Complex 1,ידוע גם כ-Mahia Launch Complex) - אתר שיגורים לחלל שמשמש את חברת רוקט לאב לשיגור לוויינים באמצעות משגר הלוויינים שהיא פיתחה. הבסיס ממוקם בחלק המזרחי של האי הצפוני של ניו זילנד. השיגור הראשון בוצע בשנת 2017 וזה היה השיגור הפרטי הראשון המוצלח שבוצע מנמל חלל פרטי.
המתחם נמצא בחצי האי כ-50 ק"מ מהיישוב הקרוב. תחילה היה תוכנן להקים אתר שיגורים באזור האי הדרומי אך החברה לא הצליחה לקבל כל האישורים במועד שתוכנן ולכן בנובמבר 2015 הוכרז על שינוי מיקום. עבודות באתר החלו בדצמבר 2015 ובספטמבר 2016 הוכרז על פתיחת האתר.
באתר נבנה כן שיגור, מרכז בקרה, מבנה לאחסון משגר ומכל דלק.
השיגור הראשון בוצע ב-25 במאי 2017. השיגור עבר ללא בעיות, אך משגר לא הצליח להגיע למסלול המתוכנן. בשיגור שבוצע ב-21 בינואר 2018 לוויינים ששוגרו הגיעו למסלול המתוכנן.
אתרי שיגור

LC-1A – נבנה בשלב ראשון של הפרויקט ומותאם לשיגורי משגר אלקטרון בעל יכולת להגיע למסלול מסונכרן-שמש עם עד 150 ק"ג של מטען. נכון לסוף 2023 בוצעו 26 שיגורים.
LC-1B – עבודות הקמה החלו בשנת 2019 ובשנת 2022 בוצע שיגור ראשון. כן שיגור מותאם לשיגורי משגר אלקטרון. נכון לסוף 2023 בוצעו 12 שיגורים.
הערות שוליים

↑  Rocket Lab's Electron rocket reaches space, but not orbit, in first test flight, Los Angeles Times, ‏2017-05-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Rocket Lab delivers nanosatellites to orbit on first successful test launch – Spaceflight Now (באנגלית אמריקאית)
↑  החלטה על בניית כן שיגור שני
| נמלי חלל |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית | בסיס חיל החלל ונדנברג •  נמל האוויר והחלל מוהאבי • נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי • נמל החלל הפסיפי - אלסקה • נמל החלל קייפ קנוורל • מרכז החלל קנדי • אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס • נמל החלל אמריקה • מתקן הטיסות וולופס • אתר ניסויים רייגן • נמל החלל וייט סנדס |  |
| ברית המועצות/רוסיה | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום פלסצק • קפוסטין יאר • קוסמודרום סבובודני • אתר שיגורים יאסני |  |
| סין | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן • מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג • מרכז שיגור הלוויינים טאיואן • מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג |  |
| מדינות אסיה | יפן מרכז החלל אוצ'ינורה • מרכז החלל טנגשימה קוריאה הדרומית אתר שיגורים טונחה ישראל בסיס פלמחים קוריאה הצפונית מרכז החלל נרו • אתר שיגורים סוחה הודו מרכז החלל סאטיש דאוון איראן מרכז החלל סמנאן • מרכז החלל שאהרוד |  |
| אמריקה דרומית | צרפת מרכז החלל הגיאני ברזיל מרכז החלל אלקנטרה |  |
| אוסטרליה ואוקיאניה | אוסטרליה מתחם וומרה ניו זילנד רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 |  |
| אסדות ימיות | איטליה מרכז החלל לואיג'י ברוליו • מים בין-לאומיים Sea Launch |  |
רודולף קוך-ארפאך

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1886 מינכן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  27 בנובמבר 1971 (בגיל 85) קרלסרוהה, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1904–1945 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הפרשים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-8   מפקד קורפוס הפאנצר ה-56   מפקד הארמייה הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בכסף
 
גנרל רודולף קוך-ארפאך (בגרמנית Rudolf Koch-Erpach;‏ 9 באפריל 1886 – 27 בנובמבר 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קוך-ארפאך נולד ב-9 באפריל 1886 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים הבווארי ה-2 (המלך), ובשנת 1910 הועבר לרגימנט הפרשים הבווארי ה-6 (אלברכט, נסיך פרוסיה). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין חימוש בקורפוס הבווארי ה-3, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה, וב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קוך-ארפאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1923 מונה קוך-ארפאך למפקד פלוגה 6 ברגימנט הפרשים ה-17 (הבווארי), וב-1 בנובמבר 1924 הועלה לדרגת מיור. באביב 1927 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, ובאביב 1929 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-7. ב-1 בספטמבר 1929 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-17 (הבווארי), וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה לראש מטה של דיוויזיית הפרשים ה-1. ב-1 באפריל 1934 מונה למפקד פיקוד הפרשים בברסלאו, וב-1 בינואר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במאי 1935 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-3, ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה קוך-ארפאך מפקד הדיוויזיה ה-8, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קוך-ארפאך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביוני 1940 קיבל קוך-ארפאך על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-60. ב-1 בדצמבר 1940 הועלה קוך-ארפאך לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-1 באפריל 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-35. ב-1 במאי פרש קוך-ארפאך מתפקידו, ובאמצע יולי מונה למפקד אזור ברסלאו. ב-1 במאי 1942 מונה קוך-ארפאך למפקד המחוז הצבאי ה-8, וב-24 בנובמבר 1944 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בכסף.
ב-26 בינואר 1945 מונה קוך-ארפאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, וב-10 באפריל הועבר למפקדת הOB West. ב-6 במאי מונה קוך-ארפאך למפקד הארמייה הראשונה במקום הרמן פוירטש שנפל בשבי, ויומיים לאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לבעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

קוך-ארפאך שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר בעיר קרלסרוהה, עד למותו ב-27 בנובמבר 1971, והוא בן 85 שנים.
הערות שוליים

↑  ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-60 (Höheres Kommando z.b.V. LX)
↑  ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V. XXXV)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012723143  ISNI: 0000 0001 2053 8404  VIAF: 171487919   WorldCat (עם VIAF): 171487919
רודולף קארגוס

רודולף 'רודי' קארגוס (בגרמנית: Rudolf 'Rudi' Kargus, נולד ב-15 באוגוסט 1952 בוורמס שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער במספר קבוצות בבונדסליגה, וזוהה בעיקר עם המבורג. לקארגוס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
קריירת מועדונים

קארגוס שיחק כנער במועדון וורמטיה וורמס, ובהמשך עבר להמבורג. בשנת 1971 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המבורג. תחילה שימש קארגוס כשוער המשנה של הקבוצה, כשהשוער הבכיר היה הטורקי אוזקאן ארקוץ', והחל משנת 1973 שימש קארגוס שוער ראשי. בעונת 1973/74 עמד קארגוס בשערה של המבורג שהגיעה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה 3-1 לאיינטרכט פרנקפורט. בעונת 1975/76 סיימו קארגוס והמבורג במקום השני בבונדסליגה, וזכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קייזרסלאוטרן. בזכות זכייה זו בגביע השתתפו קארגוס והמבורג בגביע אירופה למחזיקות גביע לשנת 1977, וזכו במפעל לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אנדרלכט. בעונת 1978/79 זכה קארגוס עם המבורג באליפות הראשונה שלו עם הקבוצה. בזכות אליפות זו השתתפו המבורג וקארגוס בגביע אירופה לאלופות לשנת 1980. המבורג וקארגוס הגיעו עד לגמר גביע אירופה לאלופות 1980, והפסידו בו 1-0 לנוטינגהאם פורסט. גם בבונדסליגה סיימו המבורג וקארגוס במקום השני. הייתה זו העונה האחרונה של קארגוס בהמבורג. בתום עונה זו, עזב קארגוס את המבורג, בה ערך 254 הופעות ליגה, וחתם בנירנברג.
קארגוס שיחק בנירנברג ארבע עונות, בכולן היה שחקן הרכב. בשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה, נירנברג סיימה בתחתית הטבלה ונשארה בליגה, כשבעונת 1981/82 רשמו נירנברג וקארגוס הישג ראוי לציון, בהגעתם לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 4-2 לבאיירן מינכן. בעונת 1983/84 נשרו קארגוס ונירנברג אל הבונדסליגה השנייה, לאחר שספגו 85 שערי ליגה וצברו 14 נקודות בלבד. לאחר ירידת הליגה, החל קארגוס את עונת 1984/85 עם נירנברג בבונדסליגה השנייה, אך בדצמבר 1984 חתם בקרלסרוהה ששיחקה אז בבונדסליגה. קארגוס הפך לשחקן הרכב בקרלסרוהה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה לבונדסליגה השנייה, והשלים ירידת ליגה שנייה ברציפות. בעונת 1985/86 איבד קארגוס את מקומו בהרכב קרלסרוהה לשוער ברנד פוהר. את העונה הזו סיימו קרלסרוהה וקארגוס במקום השביעי בבונדסליגה השנייה. בעונת 1986/87 עבר קארגוס לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה, שם שיחק עונה אחת, ורשם ירידת ליגה נוספת ושלישית תוך ארבע עונות. בקיץ 1987 חתם קארגוס בפ.צ. קלן, מועדון צמרת בבונדסליגה באותן שנים. קארגוס ישב על הספסל של קלן במשך שלוש עונות, כשוער מחליף לבודו אילגנר. בשתי עונותיו האחרונות במועדון, קארגוס וקלן סיימו במקום השני בבונדסליגה. עם זאת, קארגוס לא ערך ולו הופעת ליגה אחת. בתום עונת 1989/90 פרש קארגוס ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

קארגוס שיחק כנער בנבחרות הנוער של גרמניה. בשנת 1975 ערך קארגוס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית, בניצחון 5-0 במשחק ידידות מול טורקיה. קארגוס זומן לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1976, אך שימש שוער מחליף לספ מאייר ולא שיחק דקה. באוקטובר 1976 ערך קארגוס הופעה נוספת בנבחרת גרמניה המערבית, כשהחליף את ספ מאייר בניצחון 2-0 על ויילס. באפריל 1977 ערך קארגוס את הופעתו השלישית והאחרונה במדים הלאומיים, והחליף את מאייר במחצית בניצחון 2-1 על יוגוסלביה. קארגוס זומן לסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1978, יחד עם השוערים ספ מאייר ודיטר בורדנסקי, אך גם בטורניר זה לא שיחק דקה.
לאחר הפרישה

קארגוס עסק לתקופה מסוימת באימון כדורגל לילדים ונוער, ומאוחר יותר התמסר לאומנות ובעיקר לציור. קארגוס התמחה בציורים של מצבים שונים בכדורגל, אך גם בנושאים אחרים.
תארים

עם המבורג:
אליפות הבונדסליגה: 1978/79
הגביע הגרמני: 1975/76
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1976/77
רונלד דה פיניו

| --- | --- |

פרופ' רונלד דה פיניו - 2011
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) הברונקס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פורדהם (1977)  בית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין (יוני 1981)  אוניברסיטת פורדהם  בית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון באוניברסיטת טקסס 
 פרסים והוקרה:  פרס סטנלי קורסמייר (2002)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2014)  עמית האקדמיה של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (2015)  AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (2003) 
 בן או בת זוג:  Lynda Chin 
 
רונלד דה פיניו (באנגלית: Ronald A. DePinho, נולד ב-1955) הוא רופא אמריקאי, לשעבר פרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד ובישיבה יוניברסיטי והחל מ-2011 נשיא המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון באוניברסיטת טקסס, הנחשב כיום למוסד הטוב ביותר בארצות הברית לחקר הסרטן. ידוע בעיקר בשל הצלחתו להזקין ולאחר מכן להצעיר בחזרה עכברי מעבדה, תגלית אשר יש סיכוי שתפרוץ בעתיד את הדרך להצעיר גם בני אדם באופן דומה.
ביוגרפיה

דה פיניו נולד ב-1955 ברובע הברונקס בניו יורק, הילד השלישי מתוך חמשת ילדיהם של סלסט ואלווארו דה פיניו. אביו היה מהגר בלתי חוקי, שהגיע מכפר קטן בפורטוגל, לניו יורק, ב-1939, כנוסע סמוי, חבוי בספינת מטען.
דה פיניו היה בילדותו אסתמטי עד כדי סכנת חיים, אולם התגבר על כך, הפך לספורטאי ורץ למרחקים ארוכים. הוא אף זכה לחגורה שחורה (דרגה שש) באמנות הלחימה הקוריאנית טאקוונדו. ב-1976 הוא היה הקפטן של נבחרת אוניברסיטת פורדהאם, בניו יורק, שזכתה באליפות העולם במקצוע זה.
לא רק שהספורט לא הפריע ללימודיו של דה פיניו, אלא ההפך הנכון - הוא סיים שנה אחר כך, ב-1977, בהצטיינות, לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת פורדהאם. משם הוא עבר ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי בניו יורק וסיים גם שם בהצטיינות ב-1981. בתקופה זו ייסד דה פיניו לראשונה בישיבה יוניברסיטי את האקדמיה לאמנויות הלחימה. דה פיניו התמחה ועשה את לימודי הפוסט דוקטורט בבית החולים הפרסביטריאני של ניו יורק, השייך לאוניברסיטת קורנל ולאוניברסיטת קולומביה במשותף ומשם חזר להמשך לימודי הפוסט דוקטורט לישיבה יוניברסיטי.
הוא פגש את אשתו, ד"ר לינדה צ'ין, באקדמיה לאמנויות הלחימה שלו, בישיבה יוניברסיטי. היא הייתה אז סטודנטית לרפואה והוא היה באותה עת תלמיד לפוסט דוקטורט שם. צ'ין היגרה לארצות הברית עם משפחתה, מסין, בהיותה בת 15. היא רופאה כיום, ומרצה וחוקרת אף היא במכון אנדרסון כמוהו. ד"ר צ'ין מנסה במסגרת מחקרה למצוא במדויק את הקוד הגנטי של כמה אלפי סוגים שונים של מחלת הסרטן, מתוך כוונה למצוא תרופה ספציפית ומוכוונת גנטית לכל אחד ואחד מהסוגים הללו, בשונה מהמלחמה הכוללנית יותר שנוהלה כנגד המחלה עד היום.
לבני הזוג דה פיניו שלושה ילדים.
קריירה

לאחר שסיים את לימודיו חזר דה פיניו לבית הספר לרפואה של הישיבה יוניברסיטי, ושם הוא שימש כחוקר סרטן וכמרצה במשך מעל לעשר שנים. הוא ייסד ב"ישיבה יוניברסיטי" את מכון הסרטן הכלל ארצי הראשון של ארצות הברית. ב-1997 עזב את הישיבה יוניברסיטי ועבר לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שם המשיך במחקריו על הבסיס הגנטי של הסרטן וכיהן כפרופסור ומרצה לרפואה.
אביו של דה פיניו מת מסרטן המעי הגס ב-1998, כשהבן כבר היה פרופסור לרפואה בהרווארד. נראה כי מחלת האב הייתה אחד התמריצים של דה פיניו לפנות לכיוון המחקר העיקרי שלו - גנטיקה מולקולרית של מחלת הסרטן.
ב-1 בספטמבר 2011 מונה דה פיניו לנשיא מרכז הסרטן של אוניברסיטת טקסס, הנשיא הרביעי בלבד, ב-70 שנות קיומו של מוסד זה, הנחשב כיום לטוב מסוגו בארצות הברית.