stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי לבנון–עיראק
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1943, והתחזקו בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין, אשר הידק את היחסים עם בשיר ג'ומאייל, ולאחר מכן עם אחיו אמין ג'ומאייל.
עיראק הודיעה ב־1988 על הכרה בממשלתו של מישל עאון, שמונה בידי אמיל לראש ממשלת לבנון עם תום כהונתו כנשיא. המינוי נגד את האמנה הלאומית הלבנונית ב־1943, על פי מונה ראש ממשלת לבנון מהעדה הסונית, וראש הממשלה המודח סלים אל-חוס זכה לתמיכה מצד סוריה.
היחסים בין לבנון ועיראק נותקו והשגרירויות שלהם נסגרו ב-1994, לאחר שסוכנים עיראקיים הרגו מתנגד להם בביירות.
בשנת 2001 חודשו הקשרים הדיפלומטיים בין עיראק ללבנון.
כמה דמויות במיליציות השיעיות[דרושה הבהרה] החזקות בלבנון מקיימות קשרים אישיים הדוקים עם ההיררכיה הדתית בנג'ף, וחלק מהשיעים הלבנונים עוקבים אחר מקורותיהם המשפחתיים חזרה לעיראק[דרוש מקור].
ביקורים רשמיים

באוגוסט 2008 ביקר ראש ממשלת לבנון פואד סניורה בעיראק, והיה זה הביקור השלישי של מנהיג ערבי בבגדאד לאחר מהפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003. במהלך ביקורו נפגש סניורה עם ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי, וחתם עמו על הסכמים לייצוא נפט ללבנון.
קרל היינריך אולריכס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1825 קירכדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  14 ביולי 1895 (בגיל 69) ל'אקווילה, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת הנובר 
 מקום מגורים:  גטינגן, אאוריך 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 
עמוד השער של המהדורה היחידה של "אוראנוס", 1870
קרל היינריך אולריכס (בגרמנית: Karl Heinrich Ulrichs;‏ 28 באוגוסט 1825 – 14 ביולי 1895) היה הוגה דעות ולוחם זכויות אדם גרמני, מראשוני הלוחמים להכרה בזכויות להט"ב.
חייו

קרל היינריך אולריכס נולד בעיר אאוריך (Aurich) שבממלכת הנובר הגרמנית (כיום בסקסוניה התחתונה). לפי הדברים שכתב בבגרותו, עוד בילדותו רצה להיות ילדה, לבש בגדי ילדות והעדיף את חברת הבנות. החוויה המינית ההומוסקסואלית הראשונה שלו הייתה לפי דבריו בגיל 14. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת גטינגן בשנת 1843, ועד שנת 1848 רכש תואר דוקטור גם בהיסטוריה, באוניברסיטת הומבולדט. באותו זמן עבד כפרקליט בשירות הציבורי של ממלכת הנובר, ועבודת הגמר שלו לקבלת הדוקטורט, שנכתבה בלטינית, הייתה ניתוח משפטי מקיף של שלום וסטפאליה (1648). בשנת 1859 עזב את עבודתו כפרקליט מטעם המדינה, לאחר שההומוסקסואליות שלו נחשפה ברבים.
בשנת 1862 פרסם את חמש החוברות שפרסמו אותו, העוסקות בהומוסקסואליות כמין השלישי, אותו כינה "המין האוראני" (ראו להלן). בתחילה פרסם את תורתו תחת שם עט, ובהמשך תחת שמו האמיתי. בשנת 1865 הקים את "הברית האוראנית" - שהייתה למעשה ההתארגנות הלהט"בית הראשונה מסוגה בעולם המודרני. הוא נכלא וישב בכלא עד שנת 1867, ולאחר שחרורו עבר למינכן, אז בירת ממלכת בוואריה.
עם איחוד גרמניה בשנת 1871 הפך החוק הפרוסי, ובו סעיף 143 בחוק העונשין מ-1851, שכלל התייחסות מחמירה להומוסקסואליות – שאושר-מחדש כסעיף 152 בהצעת חוק העונשין של הקונפדרציה הצפון-גרמנית (והפך לסעיף 175) – לחוק הקיסרות הגרמנית. בכנסים משפטיים שונים המשיך אולריכס לדרוש למען זכויות ההומוסקסואלים, דבר שעורר כלפיו עוינות רבה.
בשנת 1880 גלה מרצונו לאיטליה, שם נפטר בל'אקווילה ב-1895.
הגותו

הגותו של אולריכס לגבי ההומוסקסואליות הייתה יוצאת דופן באותו זמן, הן בעצם הכתיבה על התופעה והן באופן החיובי שבה תיאר אותה. לפי גישתו, יש לשייך גברים הנמשכים לגברים למין שלישי, שאינו "גברי" או "נשי", מין שאותו כינה "המין האוראני". מין זה, לפי אולריכס, הוא שילוב של גוף וכוחות פיזיים גבריים עם נפש וכוחות נפש נשיים, ובכך, לטענת אולריכס, איכותו. תורה זו של אולריכס פותחה על ידי חוקרים רבים בתחילת המאה ה-20 באירופה, בעיקר ריכרד פון קראפט-אבינג, מגנוס הירשפלד והאוולוק אליס.
ראו גם

קרל מריה קרטבני
קראסוחה

| --- | --- |
קראסוחה-2 באירוע "Engineering Technologies", ‏2014
קראסוחה-2 באירוע "Engineering Technologies", ‏2014
 מידע כללי
 סוג:  לוחמה אלקטרונית 
 מדינה מייצרת:  רוסיה 
 יצרן:  KRET 
 
קראסוחה (ברוסית: Красуха; באנגלית: Krasukha) היא מערכת רוסית קרקעית ניידת ללוחמה אלקטרונית על ידי חסימה אלקטרומגנטית.
את המערכת מפתח תאגיד KRET עבור פלטפורמות ממונעות שונות.
קראסוחה-2

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קראסוחה-4

קראסוחה-4 היא מערכת חסימה בפס רחב הנישאת על גבי רכב מסוג BAZ-6910-022. כמו קודמתה (קראסוחה-2), היא מעסיקה מטרות AWACS ומערכות מכ"ם אוויריות נוספות. לקראסוחה-4 טווח אפקטיבי המאפשר לה להפריע לפעולת לוויינים נמוכי מסלול (LEO) כגון לווייני מערכת "לקרוס"(אנ'), והיא יכולה לגרום נזק בלתי הפיך למטרותיה. המערכת הותקנה בבסיס חיל האוויר הרוסי בחמיימים.
הערות שוליים

↑  office_zzam, Analysis: How Russia's Krasukha Electronic Warfare System Disrupts UAV, armyrecognition.com (באנגלית בריטית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד מק'קורמק

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1999 (בן 25) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם מלא:  דייוויד ג'וזף מק'קורמק
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.08 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת קנזס (2018–2022)
 דראפט:  לא נבחר, 2022
 קבוצות כשחקן
 2022–2023   2023–:  בשיקטש   דרושפאקה
 הישגים כשחקן
 אליפות המכללות בכדורסל (2022)
 
דייוויד ג'וזף מק'קורמק (באנגלית: David Joseph McCormack; נולד ב-2 ביולי 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר באלבה ברלין.
קריירה

מק'קורמק נולד וגדל בברונקס, ניו יורק, ובגיל שנתיים עברה משפחתו לווירג'יניה. בילדותו, במקביל לכדורסל, מק'קורמק התאמן במספר ענפי ספורט, כמו פוטבול, הדיפת כדור ברזל וזריקת דיסקוס. ב-2018 הוא שיחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן והשתתף בנייקי הופ סאמיט, ואז בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס. בעונת 2022 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות המכללות בכדורסל, תוך שבמשחק חצי הגמר נגד וילאנובה, ב-2 באפריל 2022, קלע מק'קורמק שיא קריירה של 25 נקודות והוסיף 9 ריבאונדים בניצחון קבוצתו 81–65. במשחק הגמר קלע 15 נקודות והוסיף 10 ריבאונדים בניצחון 72–69 על צפון קרוליינה.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2022 ב-NBA, ב-28 ביולי 2022 הצטרף לבשיקטש מליגת העל הטורקית. ב-26 ביולי 2023 הצטרף לדרושפאקה הטורקית.
הערות שוליים

↑  Top recruiting target McCormack leaves Norfolk Academy for Oak Hill, The Virginian-Pilot
↑  The David McCormack Transformation, KU Sports, ‏20 בפברואר 2019
↑  Top-50 prospect McCormack commits to Kansas, ESPN.com, ‏2017-09-24 (באנגלית)
↑  'One more' - Behind big nights by Agbaji, McCormack Kansas rolls past Villanova and into Monday’s NCAA title game, KU Sports, ‏2 באפריל 2022
↑  ‘We can do this’ How Kansas kept hope alive at halftime and powered its way to the 2022 national title, LJWorld.com (באנגלית אמריקאית)
↑  .David McCormack's positivity, production lift Kansas in second-half comeback, KU Sports, ‏5 באפריל 2022
↑  "Besiktas strengthens roster with rookies Jordan Usher and David McCormack - Sportando". Sportando. 2022-07-28.
↑  Ahmet Melik Subaşı, Daçka'ya Hoş Geldin David McCormack!, Darüşşafaka Basketbol, ‏2023-07-26 (בטורקית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייוויד מק'קורמק".
אלכסנדר גרג

אלכסנדר וייט גרג (באנגלית: Alexander White Gregg‏; 31 בינואר 1855 - 30 באפריל 1919) היה חבר דמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1903 ל-1919.
ביוגרפיה

גרג נולד בסנטרוויל, טקסס ב-31 בינואר 1855. כילד, הוא למד בבית ספר ציבורי. הוא למד בקולג' קינג בבריסטול, טנסי, סיים את לימודיו ב-1874 ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשרלוטסוויל. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בטקסס בשנת 1878 והחל לעסוק בכך בפלסטיין, טקסס.
גרג שירת בסנאט של טקסס בין 1886 ל-1888. הוא התמודד על מחוז הקונגרס ה-7 של טקסס, והחזיק שם במושב בין 1903–1919. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה לתביעות מלחמה (1913–1919). הוא לא התמודד לבחירה מחדש ב-1918 ומת חודש לאחר סיום כהונתו, ב-30 באפריל 1919, בפלסטיין, טקסס, ונקבר בבית הקברות איסט היל.
הארי ליין

הארי ליין (באנגלית: Harry Lane;‏ 28 באוגוסט 1855 – 23 במאי 1917) היה פוליטיקאי ורופא אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כראש עיריית פורטלנד וכסנאטור מטעם מדינת אורגון.
ליין נבחר לסנאט של ארצות הברית בנובמבר 1912 והיה תומך נלהב למען זכות בחירה לנשים וליחסים מיטיבים יותר בין הממשלה הפדרלית של ארצות הברית לבין אוכלוסיית האינדיאנים במדינה. הוא התנגד לכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917 וליין מת חודש לאחר מכן, בעודו מכהן בסנאט.
הערות שוליים

↑  הארי ליין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: L000059
חוק מור

חוק מור, הכפלה תוך 20 או תוך 24 חדשים
חוק מוּר (באנגלית: Moore's law) הוא תחזית או ניבוי משנת 1965 של המהנדס האמריקאי גורדון מור לפיה צפיפות הטרנזיסטורים במעגלים משולבים במחיר מינימלי, תוכפל כל שנה וחצי עד שנתיים.
הגדרת קצב הגידול של צפיפות הטרנזיסטורים גרמה ליצרנים להשתדל להגשים את התחזית. מאוחר יותר, יצרני המעגלים המשולבים והשבבים האלקטרוניים החלו להנמיך את הציפיות ואת קצב הגידול בפועל לעומת הצפוי לפי חוק מור, על אף שככל הנראה יכלו להגדיל את צפיפות הטרנזיסטורים מהר יותר. יש הגורסים כי טענה זו אינה נכונה ואינה מתאימה לשוק תחרותי. התחזית של מור שונתה כך שעוצמת המחשוב באופן כללי תוכפל כל שנתיים בערך.
התפתחות חוק מור

חוק מוּר עוסק בקצב הגידול של צפיפות הטרנזיסטורים שעל מעגל משולב בעל שבב יחיד, ללא גידול בעלויות הייצור. החוק הוצג לראשונה במאמר במגזין אלקטרוניקה (Electronics), תחת הכותרת: "Cramming more components onto integrated circuits". ב-1965, כאשר נהגה החוק לראשונה, השבבים המורכבים ביותר החזיקו 64 טרנזיסטורים, אך היום מדברים על חוק מור בעיקר בהקשר למעבדי מחשב, המכילים מיליארדי טרנזיסטורים.
גורדון מור היה מנהל המחקר והפיתוח בחברת Fairchild Semiconductor כאשר פרסם את חוק מור. הוא התבקש להעריך את קצב התפתחות תעשיית המוליכים למחצה ב-10 השנים הבאות שהן 1965–1975. במאמר כתב כי מאז פותח אב הטיפוס של השבב הראשון בשנת 1959, המורכבות של המוליכים למחצה במחיר מינימלי הוכפלה מדי שנה. על סמך התבוננות זו הוא העריך כי הגידול הזה יישמר ויתקיים גם בעתיד. גורדון מור היה לימים ממייסדי אינטל.
עשר שנים לאחר כתיבת המאמר הרצה מור בכנס בנושא מכשור אלקטרוני. בהרצאה בחן את התחזית והראה שהייתה מדויקת. מור תיאר שלושה גורמים מרכזיים האחראים להבנתו לגדילה המעריכית והם: גידול בגודל הליבה, הקטנה של גודל הרכיבים, וניצול טוב יותר של שטח המעבד. מור הציע בשנת 1996 את האפשרות שלחוק ישנה תכונה של נבואה המגשימה את עצמה. התחרות בשוק המעבדים גורמת לחברות לפרסם תחזיות פיתוח התואמות את חוק מור תוך הבנה שפיתוח איטי יותר עשוי להותיר אותן מחוץ לתחרות. החברות מתאמצות לעמוד בתחזית.
הדיון בדבר סופו של חוק מור

בשנת 2007, בוועידת הטכנולוגיה של אינטל, אמר מור כי עקב מזעור השבבים, הרי שתוך 10 עד 15 שנים לא יתאפשר מזעור נוסף שלהם בהתאם לחוק שהוא עצמו חזה. כמו כן, בשנת 2014 נוצר עיכוב במכירות מעבדים מסדרת ברודוול כתוצאה מפגמים בתהליך היצור, אך החברה טענה כי לא ניתן להסיק מכך שסופו של חוק מור קרוב. באוקטובר 2015 פורסם שחברת IBM מפתחת טרנזיסטורים ממוזערים שעשויים להשאיר בתוקף את חוק מור עד לאחר שנת 2028 אך בשנת 2016 הצהיר סמנכ"ל אינטל וראש חטיבת הטכנולוגיה והייצור, ויליאם הולט, שבעתיד לא יוכלו לשפר את ביצועי המעבדים אלא רק את צריכת החשמל שלהם. למרות אלו, והצהרתו של מנכ"ל אינטל מ-2015 שאינטל לא תוכל לעמוד עוד בחוק מור בעתיד הנראה לעין, הצהיר סגן נשיא אינטל, סטייסי סמית', ב-2017 כי חוק מור עודנו תקף מבחינת אינטל, עקב השקתם המתוכננת של שבבי 10 ננומטר, במקום שבבי ה-14 ננומטר.
ביקורת

על פי נתוני חברת אינטל קצב ההכפלה של צפיפות הטרנזיסטורים משנת 1971 ועד שנת 2000 עמד על קצת יותר משנתיים. קצב זה איטי מהקצב שאמור היה להיות על פי חוק מור המתבסס על הכפלה כל שנה וחצי.
ההבדל בין קצב הכפלה כל שנה וחצי לבין קצב הכפלה כל שנתיים הוא הבדל גדול לאורך זמן, לדוגמה:
כאשר הכפלת צפיפות הטרנזיסטורים נעשית כל שנתיים, לאחר 40 שנה יהיו בערך פי מיליון טרנזיסטורים באותו שטח.
כאשר הכפלת צפיפות הטרנזיסטורים נעשית כל שנה וחצי, לאחר 40 שנה יהיו בערך פי מאה מיליון טרנזיסטורים באותו שטח.
בריאיון לעיתון USnews בשנת 2000 סיפר מור כי בתחילה חשב שקצב ההכפלה יהיה כל שנה ואחר כך שינה את דעתו והעריך שקצב ההכפלה יהיה כל שנתיים. מור אמר שמעולם לא חשב על הכפלה של צפיפות הטרנזיסטורים כל שנה וחצי. את המספר 18 חודשים העלה עמית מאינטל שניסה להתאים את החוק לתחום הביצועים.
ביקורת > סיכום

חוק מור מציג תחזית התפתחות של תעשיית המעבדים והמחשבים ומצד שני הוא משמש גם מעין מפת דרכים לתעשייה עצמה. הפחד של החברות בתחום המעבדים והמחשבים הוא להישאר מאחור והמוטיבציה שלהן להמשיך לפתח טכנולוגיה בקצב מהיר היא רבה. חוק מור איננו חוק פיזיקלי, הוא איננו חוק טבע ובהחלט מפתיעה העובדה שהוא מתקיים בדיוק טוב למדי למעלה מארבעים שנה. חברת אינטל עדיין מציגה את חוק מור כחוק פלאי המוסיף להתקיים כבר שנים רבות, על אף שישנם מבקרים המציגים את ירידת קצב ההכפלה מאחת לשנה וחצי לאחת לשנתיים כפגם משמעותי.
ניסוחים אחרים לחוק

לעיתים מופיע ניסוח של חוק מור כך שהוא מתייחס למדדים אחרים של כוח מחשוב, במקום צפיפות הטרנזיסטורים, כגון עלות וגודל.
בכל 18 חודשים כח החישוב מוכפל בעוד המחיר נשאר קבוע.
ישנם גם ניסוחים המתייחסים להופכי של חוק מור. למשל, "ציוד דיגיטלי מוזל מדי שנה בשליש ושומר על אותה רמת ביצועים". הניסוחים השונים של החוק לא תמיד שקולים, מכיוון שהמדדים השונים לא תלויים רק בצפיפות הטרנזיסטורים.
ראו גם

נבואה המגשימה את עצמה
חוק וירת
חוק אדהולם
ננו-מעגלים
ננו-מחשב
הפרדוקס של מורבק
הערות שוליים

↑   סוכנויות הידיעות, אינטל מודה: לראשונה זה עשרות שנים - מתקשים לעמוד ב"חוק מור", באתר TheMarker‏, 22 בנובמבר 2013
↑  IBM Nanotubes May Redefine Future of Moore's Law
↑  הראל עילם, החוק הפסיד: אינטל קוברת רשמית את חוק מור, באתר כלכליסט, 11 בפברואר 2016
↑   סוכנויות הידיעות, אינטל: "חוק מור" לא מת, באתר TheMarker‏, 29 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7595667-6
מבצע כריש

חיילים בריטיים בתל אביב בעת מבצע כריש. צלם: חיים פיין, מתוך אוסף עמנואל הרוסי, מאוספי הספרייה הלאומית
מבצע כריש (באנגלית: Operation Shark) היה מבצע של ממשלת המנדט הבריטי, בין התאריכים 30 ביולי עד 2 באוגוסט 1946 שמטרתו הייתה לחסל את המחתרות בארץ ישראל, אחרי פיצוץ מלון המלך דוד.
רקע

אחרי 9 חודשי פעילות של תנועת המרי העברי, פתחו הבריטים ב"מבצע אגאתה" (Operation Agatha) - השבת השחורה. הבריטים פעלו בעיקר כנגד הפלמ"ח וההגנה, שהיו חשופים יחסית לאצ"ל וללח"י. הבריטים תפסו את בנייני המוסדות הלאומיים, בהם מצאו, בין היתר, את כרטסת חברי הפלמ"ח, השתלטו על יישובים, ביצעו בהם מעצרים המוניים, והצליחו לתפוס מספר סליקים, שהבולט בהם היה הסליק ביגור. נעצרו גם מספר בכירים מהנהגת היישוב, דוד בן-גוריון עצמו לא נעצר משום שהיה אותו זמן באירופה.
תנועת המרי העברי החליטה להגיב בעוצמה וביום 22 ביולי 1946 פוצץ האצ"ל את האגף הדרומי של מלון המלך דוד.
תוצאות הפיצוץ גרמו זעזוע קשה בבריטניה, והממשלה הורתה על מבצע צבאי שתכליתו לפגוע קשה ביישוב.
המבצע

משטרת המנדט, הובכה מכשלונה לסכל את הפעולה, אף על פי שסגן מפקד של יחידת האצ"ל שביצעה את הפעולה, היינריך ריינהולד ("ינאי"), היה סוכן של הבולשת. המבצע, לא יצא לדרך מיד אחרי פיצוץ המלון, אלא כשבוע לאחר מכן, ב-30 ביולי, כדי לשמור ככל האפשר על גורם ההפתעה.
המבצע היה בפיקוד מפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, שתחתיו פעלו גם יחידות משטרת המנדט, שכללו שוטרים שהובאו במיוחד מכל הארץ, ואת פיקוד הבולשת.
היעד הראשי של המבצע היה האצ"ל, שביצע את פיצוץ המלון.
המבצע היה בהקף חסר תקדים – אלפי חיילים ושוטרים הקיפו את יפו ותל אביב, יצרו טבעת (cordon), החלו בחיפושים מבית לבית, וכל הגברים רוכזו ונדרשו לזהות עצמם בפני אנשי הבולשת.
תוצאות

המבצע נמשך כ-90 שעות רצופות – ונבדקו בו כ-100,000 איש (מתוך פחות מ-600,000 יהודים שחיו בארץ). הן המודיעין הצבאי והן המודיעין שהיה ברשות הבולשת הבריטית, היו חלקיים מאוד, ובסופו של דבר ההישגים הבריטיים מהמבצע, היו אקראיים:
בעמדה שהוצבה בתל אביב ואליה נשלחו גברים כדי לזהות עצמם בפני המשטרה, הצליחו סמל הבולשת מרטין והשוטר ג'ון בינסלי ג'וניור, לזהות את אחד משלושת מפקדי הלח"י, יצחק יזרניצקי (שמיר), בגלל הגבות שלו.
אותר מחסן נשק זעיר של לח"י בבית הכנסת הגדול של ת"א. בנוסף אליו נמצאו 4 מחסני נשק קטנים יותר.
מתוך 793 עצורים, רק 4 (כולל שמיר) הוגדרו כבכירים באצ"ל או בלח"י. 30 נוספים היו פעילים בדרג נמוך בשני הארגונים.
מנחם בגין, שהודה שהופתע מעיתוי המבצע והיקפו, ושהיה היעד מספר 1 של המבצע (כל שוטר וחייל נשא תמונה של בגין מימיו בצבא פולין החופשית), הסתתר במשך שלושה ימים במסתור שהותקן בדירתו, ויכול היה לשמוע את הבריטים מסיירים בה, מבלי שנתגלה.
הבריטים קיוו שהמבצע ירתיע את ארגוני המחתרת, אך מלבד ארגון "ההגנה", שמראש לא היה היעד של המבצע, האצ"ל והלח"י המשיכו בפעילותם כמעט ללא הפסקה.
לקריאה נוספת

הארכיון לתולדות ההגנה - 8/כללי/140
הארכיון לתולדות ההגנה - 8/כללי/70
הארכיון לתולדות ההגנה - 8/כללי/80
מנחם בגין, "המרד" (תל אביב: אחיאסף, 1950)
יהודה לפידות, "בלהב המרד" (ירושלים: משרד הביטחון, 1996)
הערות שוליים

↑  יהודה לפידות, "השבת השחורה", באתר "דעת"
↑  הדר בן-יהודה, האמת על פיצוץ מלון "המלך דוד", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 22.07.2017
↑  בירנית מלצר ונרי אראלי, ‏בגידה בפרספקטיבה היסטורית, מבט מל"מ 37 (יוני 2004), עמ' 38
↑  בית מורשת משטרת ישראל, ג'ון בינסלי ומעצר יצחק שמיר בשנת 1946, באתר youtube, ‏5.7.2015
רומנסה ופיוט

רומנסה ופיוט הוא אלבום אולפן העשירי שהקליט שלמה ארצי בשנת 1977. האלבום נחשב לחריג במיוחד בקריירה של ארצי, משום שהתמקד בשירת הקודש והחול של יהדות ספרד וסטה מהסגנון המוכר שלו, שכלל שירי פופ ובלדות רומנטיות. האלבום הוקלט בעידודו של יצחק לוי, שנודע כמי שעמד בראש המאמץ לתיעוד ולשימור הפולקלור היהודי-ספרדי ותרבות הלדינו, וחלק מהשירים אכן תורגמו לעברית משפה זו.
המפגש הראשון בין ארצי ולוי התקיים זמן מה קודם לכן, במופע בשם שבת אחים שאותו יזם לוי ושהוקדש לשירים ומונולוגים מהווי הקהילה היהודית-ספרדית. לוי, שהעריך את סגנון שירתו של ארצי, יצר עמו קשר והזמינו לקחת חלק במופע. השניים התיידדו, ולוי הכיר לארצי את שירי הלדינו ואת הרומנסות הספרדיות. היכרות זו הביאה את ארצי ליזום הקלטת אלבום אולפן שיוקדש לשירים אלה.
בסך הכול הקליט ארצי 12 שירים לאלבום, שאת כולם ליקט לוי מרפרטואר שירי החול והקודש של יהודי ספרד עוד קודם לכן. צד א' של האלבום כלל לחנים מ"ספר הרומנסות הגדול" של לוי, ואילו צד ב' - לחנים מ"אתנולוגיה לחזנות ספרדית". את המלים לשירים תרגם מלדינו משה גיורא, ועל העיבודים המוזיקליים היו אחראים אריה לבנון, אילן גלבוע ושמעון כהן. בכל העיבודים בלטה הנגינה על גיטרה קלאסית ועל חליל, ובחלקם שולבה גם חטיבת כלי קשת. השירים הבולטים באלבום היו "מימי לא ראיתי", "מול ירח ערפילי", "לכה דודי", "לנצח" ו"אבוא כעני על פתח". לוי עצמו לא זכה לראות את הפרויקט מושלם: הוא נפטר ממחלה קשה במהלך הקלטת השירים.
בחברת הד ארצי, שהדפיסה את האלבום, קיוו שהוא יהפוך ללהיט. ארצי כבר נחשב אז לכוכב מוכר במוזיקה הישראלית, ואילו סגנון הרומנסות נחשב לנישתי במיוחד ולמזוהה עם זמרי פולקלור דוגמת אברהם פררה. התקווה הייתה שנוכחותו של ארצי הצעיר תהפוך את השירים למושכים יותר מבחינת הציבור הרחב. ואולם, תקווה זו נכזבה. האלבום נכשל לחלוטין מבחינה מסחרית, ולמעשה בתוך זמן קצר גם נמוג מהתודעה הציבורית. גם מבקרי מוזיקה רבים לא היו מודעים כלל לקיומו. ארצי עצמו נמנע מביצוע הרומנסות שהקליט בהופעותיו. תוצאה נוספת של הכישלון המסחרי הייתה הפיכת האלבום לפריט אספני. "הד ארצי" לא הדפיסה מהדורה נוספת של האלבום, והעותקים המעטים שנמכרו מהמהדורה המקורית הפכו נדירים ביותר.
בשנת 2008 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת של תשעת אלבומיו הראשונים של ארצי (וכל אלבום אוסף) בפורמט דיסק. "רומנסה ופיוט" נכלל בהדפסה מחודשת זו, וכך הפך שוב לנגיש מבחינת הקהל הרחב.
בפברואר 2024 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת לאלבום על גבי תקליט.
רשימת רצועות

| רומנסה ופיוט> מס' | רומנסה ופיוט> שם | רומנסה ופיוט> משך | רומנסה ופיוט>  | רומנסה ופיוט>  | רומנסה ופיוט>  | רומנסה ופיוט>  | רומנסה ופיוט>  | רומנסה ופיוט>  | רומנסה ופיוט>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מימי לא ראיתי  | 2:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | על סף דלתך  | 2:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | לנצח  | 3:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אתן חיי על בקבוקיי  | 2:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | שחורות עיניה  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מול ירח ערפילי  | 1:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | לכה דודי  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | יגדל אלוהים חי  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | שומר ישראל  | 2:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אתאנו לחלות פניך  | 2:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אבוא כעני על פתח  | 2:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | פתחי דלתך  | 3:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 31:27 |  |  |  |  |  |  |  |
ראו גם

עת שערי רצון להפתח (אלבום)
| שלמה ארצי (דיסקוגרפיה) |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שלמה ארצי (1970) • על אנשים (1971) • פתאום אחר ימים רבים (1972) • אומרים ישנה ארץ (1973) • לכל החברים מהמסע מים אל ים (1974) • את ואני (1975) • משחקי 26 (1975) • עת שערי רצון להפתח (1975) • יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל אביב (1976) • רומנסה ופיוט (1977) • גבר הולך לאיבוד (1978) • דרכים (1979) • חצות (1981) • מקום (1982) • תרקוד (1984) • לילה לא שקט (1986) • חום יולי אוגוסט (1988) • כרטיס ללונה פארק (1990) • ירח (1992) • שניים (1996) • אהבתיהם (2000) • צימאון (2002) שפויים (2007) • אושר אקספרס (2012) • קצפת (2016) |  |
| אלבומי ילדים | הטיול לארץ התווים (1972) • שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד (1976) • סיפורי התנ"ך לילדים (1982) |  |
| מיני-אלבומים | פתאום עכשיו פתאום היום (1970) • את ואני (1975) • ציונות בלי מירכאות • מממ-נננ\פנדל • חיוכו של ילד • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • אחרי שנואיבה נגמרה (1977) • אהבתיה (1994) • גבר הולך לאיבוד (1995) • אנחנו לא צריכים (1999) |  |
| אלבומי הופעה | שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא (1983)  • ההופעה 97 (1997) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • עונת ההופעות (2010) |  |
| אוספים ומארזים | אוסף שירים מתורגמים לגרמנית (1975)  • שלמה ארצי השירים היפים (1976) • השירים 1 (1990) • השירים 2 (1990) • שירים 3 (1991) • האוסף המשולש (1993) • שירי אהבה שלי (2003) • השנים הראשונות (2008) • תתארו לכם (2013) • אלבומי המופת (2013) • אוסף השירים שהסתתרו (2016) • פעם תורי, פעם תורך (2017) • אתמול היה טוב (2019) |  |
בית הכנסת ורינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1888
 תאריך פתיחה רשמי:  1888 
 תאריך פירוק:  10 בנובמבר 1938 
 אדריכל:  יאקוב מודרן 
 
 קואורדינטות:  48°13′27″N 16°20′26″E﻿ / ﻿48.2242°N 16.3406°E﻿ / 48.2242; 16.3406
  (למפת וינה מוגדלת) בית הכנסת ורינג(למפת וינה רגילה) בית הכנסת ורינג
 
איור המבנה כפי שנעשה על ידי האדריכל יעקב מודרן
בית הכנסת של ורינג היה בית כנסת של הקהילה היהודית ברובע ה-18 וורינג בווינה, בכתובת שופנהאורשטראסה 39 (בעבר נקרא הרחוב ווינרשטראסה).
בית הכנסת נבנה בשנים 1888 ו-1889 על פי תוכניות של האדריכל יעקב מודרן (1838–1912) (גר') ואיחד סגנונות מערביים ומזרחיים מאותה תקופה.
בית הכנסת נהרס בליל הבדולח, נובמבר 1938.
רקע

בסוף המאה ה-19, קהילת יהודי ורינג הייתה נפרדת מקהילת יהודי וינה. אבן היסוד הונחה באופן חגיגי ב-2 בדצמבר 1888, יום השנה ה-40 לשלטון הקיסר פרנץ יוזף הראשון.
עבודות הבנייה הופקדו בידי מהנדס העיר ג'וזף וורטס, ועבודות החפירה החלו באמצע 1889.
לאחר שרובע ורניג אוחד עם וינה, בית הכנסת, שבנייתו הסתיימה רק לאחרונה, הוכנס לניהול הקהילה היהודית.
המבנה נהרס לאחר ליל הבדולח.
רבני בית הכנסת היו: ויליאם סור (1889–1903) דוד פויכטואנג (1903–1933) וארתור זכריה שוורץ (מ-1933)
ארכיטקטורה

חלל הבנייה של המקום היה חצר צרה יחסית בין בתים צמודים. בשל כך, אור טבעי יכול היה להיכנס אל המתחם רק מלמעלה.
תוכניות הבנייה התחשבו בהפרדה בין עזרת הנשים לגברים וגם בהגבלות הרשות המקומית:
המרחק של הבניין החדש מהבית הישן היה צריך להיות לפחות 5.85 מטר;
רוחב מושב לכל מתפלל 55 ס"מ, אורך המושב 85 ס"מ;
מספר מתאים של דלתות יציאת חירום;
רוחב מעבר בחדר התפילה 1.20 מטר לפחות;
התקנת מדרגות חירום מברזל לעזרת הנשים.
צורתו הבסיסית של המבנה תוכנן כבזיליקה המונחת בשתי קומות. במקום יכלו להתפלל בישיבה 328 גברים ועוד 176 נשים. היה גם מקום לתפילה בעמידה.
אדריכלות חיצונית

חלונות הבניין היו עשויים מברזל, הזיגוג היה עשוי מזכוכית קתדרלה. מבחינה סגנונית, בית הכנסת היה תערובת של רנסאנס איטלקי ושל התנועה הרומנטית, מבפנים ומבחוץ. המתחם דמה לכנסיית גוסטב אדולף בווינה שנבנתה ב-1846 והוא תואר בשנת 1892 בכתב עת אדריכלי כ"דוגמה לבית תפילה שנבנה בצורה יוצאת דופן ובזול".
שלוש דלתות כניסה הובילו לפרוזדור של בית הכנסת. בפנים נתמך המבנה בעמודי ברזל יצוק.
כל חדרי בית הכנסת קושטו בערבסקות, חלק מהקישוטים, כולל על עמודי הברזל צופו בעלי זהב. מעקה עזרת הנשים נצבע בעץ אלון ישן, כותרות ופרופילים בודדים הוזהבו בעלי זהב.
האולם הראשי וחלקו הקדמי של המבנה חופו ברעפים, חלקי הגג הצידיים כוסו באבץ. ניתן היה לגשת לכל הגגות באמצעות סולמות ברזל והיה צורך לנקות אותם משלג.
ארון הקודש היה עשוי מעץ אורן, צבוע בצבע שמן לבן, עיטורים ופרופילים בודדים הוזהבו. כך גם לגבי הקירות המעוטרים משני הצדדים.
המסדרונות בקומת הקרקע היו ברוחב 1.5 מטר ומכוסים בלוחות בטון בשלושה צבעים.
רצפת אולם התפילה והכניסה היו מרוצפות באריחי מלט מאויירים.
בית הכנסת חומם על ידי שני תנורים גדולים מתוצרת מיידינגר, שהוצבו בשני החדרים האחוריים (חדר הרב והחזן). מערכת האוורור התבססה על צנרת קרה שסיפקה אוויר צח וצנרת מחוממת ששאבה החוצה אוויר מעופש.
תאורת הגז כללה נברשת, שתי מנורות (לצד הבמה), 21 נורות תלויות ועוד 24 מנורות לאורך הקירות.
עלות

עלות הבנייה הכוללת עמדה על 43,324.30 פורינט האוסטרו-הונגרי[דרוש מקור]
ראו גם

יהדות אוסטריה
בית הקברות היהודי בוורינג
הערות שוליים

↑  Synagoge der Israelitischen Kultusgemeinde 18, Schopenhauerstraße 39, www.geschichtewiki.wien.gv.at (בגרמנית)
↑  Währing gedenkt der NS-Opfer, MeinBezirk.at, ‏2018-11-05 (בגרמנית)
↑  Vienna: Lichtzeichen testament to Jewish presence, Fotoeins Fotografie, ‏2023-08-28 (באנגלית)
היטל צד של המבנה