stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס
היסטוריה > המפגש הראשון

החוקרים האירופים הראשונים הגיעו לאזור אגן הנהר קופר בתחילת העשור השמיני של המאה ה-18. לאורך תקופה ארוכה חצו סוחרים רוסים את חופה הדרומי של אלסקה בחיפוש אחר מקורות פרווה חדשים, לאחר שקודם לכן פעלו באזור האיים האלאוטיים וחצי האי קינאי. תוך זמן קצר הם גילו את הנהר קופר, והתיעוד הראשון של אגן הניקוז של הנהר הוא משנת 1783. לא ידוע בבירור מתי הרוסי הראשון שט במעלה הזרם של הנהר, אך ידוע כי דמיטרי טרחנוב (Dmitri Tarkhanov) הגיע למוצא הנהר צ'יטינה בשנת 1796. הוא ביצע באזור מפקד אוכלוסין, והתיישב באחד מכפרי האינדיאנים. בשנת 1819 הוקמה באזור עמדת המסחר הרוסית הראשונה.
החברה הרוסית-אמריקאית ניסתה לחקור את החלקים האחרים של אגן הנהר קופר בין 1847 ל-1848. חברי המשלחת שבראשה עמד רוף סרברניקוב (Ruf Serebrennikov) נרצחו בקיץ 1848 על ידי אינדיאנים בני האהטנה, באירוע שהתרחש בסמוך לכפר בטזולנטאס (Batzulnetas). אין עדויות לכך שלאחר האירוע הרוסים ניסו לחקור את האזור פעם נוספת, ובכל מקרה ב-1867 מכרה רוסיה את אלסקה לארצות הברית.
הסקר הגאוגרפי הראשונה במערב הרי ראנגל נערך ב-1885 על ידי לוטננט הנרי טורמן אלן (Henry T. Allen) מצבא ארצות הברית. בחודש מרץ של אותה שנה אלן הגיע למוצא הנהר קופר ביחד עם שלושה ממלוויו, והחל את אחד מהמסעות הידועים בהיסטוריה של המחקר באלסקה. המשלחת מיפתה את האזורים שבהם שהתה, והעפילה במעלה הנהר קופר בסמוך לקצה המערבי של הרי ראנגל, חצתה את רכס אלסקה במעבר סוסלוטה (Suslota Pass), ומשם המשיכה לכיוון ים ברינג, שם הצליחה לעלות על אחת הספינות האחרונות שעזבו את חוף אלסקה לפני שמי הים קפאו בתחילת ספטמבר. אלן והמשלחת שבראשה עמד היו הראשונים לחצות את רכס אלסקה מכיוון מפרץ אלסקה אל הנהר יוקון.
אלן חקר את האזור העליון של אגן הנהר קופר, עמק נהר צ'יטינה ומערב הרי ראנגל, ולאחר מכן המשיך לכיוון צפון, חצה את קו פרשת המים של רכס אלסקה והגיע על עמק הנהר טנאנה. אלן העניק לנהרות צ'יטינה וצ'יטיסטון (Chitistone) את שמם (פירוש המילה צ'יטי בשפות אתבסקיות הוא נחושת), וייסד מערכת יחסים טובה עם הצ'יף ניקולאי והאינדיאנים שהונהגו על ידו. במהלך השהות שלו באזור בחודשי הקיץ הוא מדד את הגבהים של רוב פסגות ראנגל ואף העניק להן שם, כולל הר בלקברן, הר דראם והר סנפורד.
האזור נחקר על ידי מספר משלחות מחקר מדעיות לאחר זו של אלן. קבוצת המחקר נוספת, בראשותם של לוטננט פרדריק שווטקה (Frederick Schwatka) מצבא ארצות הברית והגאולוג ס. ו הייז (C.W. Hayes) מסוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, הגיעה אל עמק נהר צ'יטינה ב-1891 לאחר שחצתה את הנהר הלבן ואת מעבר סקולאי (Skolai Pass).
לאחר משלחות המחקר השונות והבהלה לזהב בנהר קלונדייק הגבירו סוכנות הסקר הגאולוגי ומחלקת המלחמה את מאמציהן למפות את אלסקה מבחינה טופוגרפית וגאולוגית. הגאולוג פ. ס שראדר (F.C. Schrader) מסוכנות הסקר הגאולוגי ליווה משלחת של צבא ארצות הברית בפיקודו של קפטן ויליאם אברקרומבי (William Abercrombie), שב-1898 נעה במעלה הנהר קופר לתוך הרי ראנגל. גאולוג נוסף בשם ו. ס מנדנהול (W.C. Mendenhall) הצטרף למשלחת הצבאית של קפטן אדווין גלן (Edwin Glenn), שנעה ממפרץ קוק במעלה נהר מאטאנוסקה (Matanuska River) לתוך אגן הנהר קופר. ב-1899 פעלו בצד הצפוני של הרי ראנגל שתי משלחות מחקר: הראשונה בראשותם של ויליאם פיטרס (William Peters) ואלפרד ברוקס (Alfred Brooks) מסוכנות הסקר הגאולוגי, והשנייה בראשותם של אוסקר רוהן (Oscar Rohn) וא. ה מק'ניר (A.H. McNeer) ממחלקת המלחמה.
היסטוריה > כרייה

מסעות המחקר הללו הובילו בסופו של דבר לפיתוח תעשיית המינרלים המקומית. הפעם הראשונה שבה התגלה זהב בצפון הרי ראנגל התרחשה ב-1899 בנחל ג'אקסינה (Jacksina Creek), הנמצא בסמוך למוצא הנהר נבסנה. באותה שנה אוסקר רוהן והמשלחת שלו גילו מרבצים עשירים של עפרות כלקוציט במורנה של קרחון קניקוט. שנה אחת לאחר מכן התברר כי מאגרי הכלקוציט הם חלק ממאגר גדול ברכס בוננזה (Bonanza Ridge), שהפך למכרה גדול שהיה אחד מחמשת המכרות שסיפקו נחושת וכסף למפעל קנקוט.
יכולת הייצור של הכורים בקנקוט הגיעה לשיאה רק ב-1911, לאחר שהושלמה בנייתה של מסילת רכבת באורך 320 ק"מ מקורדובה (Cordova) שעל מוצא הנהר קופר. במהלך 27 השנים שבהן המכרה היה פעיל הובלו דרך המסילה כמויות גדולות של עפרות, ששוויין הכולל הוא כ-100 עד 300 מיליון דולר.
ב-1913 פקדה בהלה לזהב את אזור צ'יסנה, והייתה זו הבהלה לזהב האחרונה באלסקה. המכרה והמסילה ננטשו ב-1938 לאחר שמאגרי העפרות נוצלו עד תום ובשנת 1942 הופסקה לחלוטין הכרייה באזור. לאורך המסילה, בלב הפארק והשמורה, עוברת כיום דרך בשם צ'יטינה-מק'קארתי. דרך נבסנה, שנבנתה בשנות ה-30, עוברת לאורך הצד הצפוני של הרי ראנגל לכיוון פנים הפארק. שטחי המכרות בפארק פתוחים לקהל הרחב וניתן לטייל בהם, אולם שירות הפארקים הלאומיים בארצות הברית מתריע בפני המטיילים כי יש לנקוט משנה זהירות עקב סכנות רבות שנותרו באזורים אלה עד היום; לרבות חומרי נפץ וחומרים כימיים שיכולים להיות עדיין פעילים, וכן פתחים שהיו במקור פתחי כניסה או אוורור של מכרות וקיימת סכנת נפילה אליהם.
היסטוריה > הקמת הפארק

לאחר שמכרות קנקוט נסגרו נעשו מאמצים להגביר את העניין באזור, בין השאר בתחום התיירות. מספר חברות אמריקניות פרסמו את הכביש המהיר ריצ'רדסון כחלק המרכזי של "קו חגורת הזהב". כביש זה משתרע בין קורדובה לסווארד, ולאורך הדרכים ומסילות הרכבת של פנים אלסקה. ארנסט גרונינג (Ernest Gruening), שכיהן כמושל אלסקה וכסנאטור, היה הראשון שהמליץ על הפיכת האזור לפארק לאומי או למונומנט לאומי. לאחר שטס מעל האזור ב-1938 הוא כתב מכתב למזכיר מחלקת הפנים של ארצות הברית. במכתב נאמר:
אזור זה מפורסם בזכות יופיו הרב, והוא עומד באופן מלא בדרישות להפיכתו למונומנט לאומי ומאוחר יותר לפארק לאומי. דעתי האישית היא שמנקודת מבט של נוף מרהיב מדובר באזור הטוב ביותר באלסקה. נסעתי רבות בשווייץ, טסתי מעל הרי האנדים, ואני מכיר את עמק מקסיקו וחלקים אחרים של אלסקה. לעניות דעתי מדובר בנוף היפה ביותר שהייתה לי את הזכות לצפות בו.
אלסקה הפכה לאחת ממדינות ארצות הברית ב-1959. אירוע זה כמעט ולא השפיע על אגן הנהר קופר, שהאוכלוסייה הקטנה שהתגוררה בו לא זכתה לתשומת לב משמעותית מהממשל המדינתי או הממשל הפדרלי.
הממשל הפדרלי קיבל סמכות להפקיע ולחקור קרקעות באלסקה לצורך שימוש עתידי לאחר חקיקתו של חוק יישוב התביעות של ילידי אלסקה ב-1971 (Alaska Native Claims Settlement Act). הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס הוקם כאחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA בשנת 1980. הוא הוכרז לראשונה כמונומנט לאומי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-1 בדצמבר 1978 באמצעות סמכותו במסגרת חוק העתיקות, כאשר הדיונים בקונגרס על הצעת חוק ה-ANILCA המוצעת הגיעו למבוי סתום. חוק ה-ANILCA הועבר לבסוף בשנת 1980, ונחתם על ידי קרטר ב-2 דצמבר 1980. החוק קבע שהרי ראנגל הפכו לחלק מהפארק והשמורה הלאומיים ראנגל-סנט אליאס, המשתרעים על פני שטח של כ-52,800 קמ"ר ומהווים את הפארק הלאומי הגדול ביותר בארצות הברית.
ראנגל-סנט אליאס הוא אחד מבין ארבעה אזורי שימור ששטחם הכולל הוא כ-100,000 קמ"ר, ושהוכרו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. ההכרזה המקורית מ-1978 כללה את ראנגל-סנט אליאס ואת הפארק והשמורה הלאומיים קלואן שבפרובינציית יוקון הקנדית. ההכרזה הורחבה ב-1993 עם הכללתם של הפארק והשמורה הלאומיים גליישר ביי ופארק טאטשנשיני-אלסק השוכן בפרובינציית אלברטה שבקנדה. ארבעת הפארקים הם בין אזורי השימור הבינלאומיים הגדולים ביותר בכדור הארץ.
לקריאה נוספת

Eppinger, R.G., et al. (2000). Environmental geochemical studies of selected mineral deposits in Wrangell-St. Elias National Park and Preserve, Alaska [U.S. Geological Survey Professional Paper 1619]. Reston, VA: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.
Winkler, G.R. (2000). A geologic guide to Wrangell-Saint Elias National Park and Preserve, Alaska : a tectonic collage of northbound terranes [U.S. Geological Survey Professional Paper 1616]. Denver: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.
ביאורים

1 2  באנגלית piedmont glacier, פרופ' שובאל מגדיר כמניפת קרח נרחבת למרגלות הר. הוא נוצר כאשר קרחון עמקים נע אל מרגלות ההר ונפרש למניפת קרח סמוך למישור
הערות שוליים

1 2  Wrangell–St. Elias NP
↑  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  Hetter, Katia (25 באוגוסט 2016). "Highest, tallest, hottest: National park record-setters". CNN Travel. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שטחו של הפארק גדול בנפרד משטחן של כל אחת ממדינות ארצות הברית שלהלן: מרילנד, הוואי, מסצ'וסטס, ורמונט, ניו המפשייר, ניו ג'רזי, קונטיקט, דלאוור, רוד איילנד
1 2 3  "Wrangell-St. Elias National Park Map". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Wrangell St. Elias National Park & Preserve". National Parks Conservation Association.
↑  "Wrangell-St. Elias 2011 Foundation Statement" (PDF). National Park Service. pp. 6, 16–17, 20–38.
1 2  "Wrangell-Saint Elias: Directions". National Park Service. 2011-12-02.
↑  "Glaciers". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "USDA Interactive Plant Hardiness Map". United States Department of Agriculture.
↑  Plants
↑  Fish
↑  Birds
↑  את רשימת העופות המלאה כפי שהוכנה ב-2006 (וטרם עודכנה נכון ל-2019) אפשר לראות ב-Bird Checklist
1 2 3 4  History of the Wrangell-St. Elias Area
↑  History of the Chisana Mining District 1890-1990 - Wrangell - St Elias National Park & Preserve (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
↑  Abandoned Mines - Wrangell - St Elias National Park & Preserve (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
↑  Directions
↑  "Flying". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Air Taxis and Flight Seeing". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Sea Kayaking in Icy Bay". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Choosing the Right Cruise for You". Frommer's Alaska. John Wiley and Sons.
↑  Operating Hours & Seasons
↑  "Yakutat Ranger Station". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Operating Hours and Seasons". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Weather". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  Backcountry Cabins
↑  "Hiking & Backpacking". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  Highest Alaskan Summits
↑  "Mountaineering". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
↑  "Sport Hunting". Wrangell-St. Elias National Park. National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543952905171  GND: 4539320-5  LCCN: no2005119221  VIAF: 264393934   WorldCat (עם VIAF): 264393934 
קרחון מלספינה
שדה הקרח בייגלי ורכס וקסל
אגם סילבר בשעת דמדומים
קרחון נבסנה
הר בלקבורן
הר סנפורד (שמאל) והר ראנגל
הר ראנגל
הרי הגעש של הרי ראנגל
יערות שפלה
צמחייה תת-אלפינית
טונדרה אלפינית
פרחי בר באזור ברמנר
פתיאלי אורנים
אייל קורא בפארק
שתי נשים בנות שבט אהטנה
תחנת הכוח שבעיירה קנקוט, על רקע קרחון קניקוט
מחנה הכרייה ברמנר כיום
תיירים על מעבר ההרים בין הר סנפורד והר דראם
מחנאות בשטח הפארק
אינדיאנה פייסרס

אינדיאנה פייסרס (אנגלית: Indiana Pacers) היא קבוצת כדורסל מהעיר אינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית המרכזי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם גיינברידג' פילדהאוס.
אינדיאנה פייסרס נוסדה בשנת 1967 כחברה בליגת ה-ABA, בה היא זכתה בשלוש אליפויות. בשנת 1976 עברה לשחק בליגת ה-NBA. הפייסרס העפילו לגמר ה-NBA פעם אחת בלבד, ומעולם לא זכו באליפות.
היסטוריה > 1967–1976: שושלת ה-ABA

בתחילת שנת 1967, קבוצה של שישה משקיעים (ביניהם עורך הדין ריצ'רד טינקהם, ג'ון ד'בו, צ'אק ד'בו, סוכן הספורט צ'אק בארנס ובוב קולינס) אספו את חסכונותיהם כדי לרכוש מועדון בליגת ה-ABA.
במשך שבע השנים הראשונות, שיחק המועדון באינדיאנפוליס סטייט פיירגראונד קולסאום, שעתה נקרא פפסי קולסאום. בשנת 1974 עבר המועדון לאולם המפואר מרקט סקוור ארנה בעיר התחתית באינדיאנפוליס, שם שיחקה הקבוצה את משחקיה הביתיים במשך 25 שנה.
בשלב מוקדם בעונתם השנייה של הפייסרס הפך מאמנה הבולט של אינדיאנה הוזרס, בוב לאונרד, למאמן הראשי, והחליף את לארי סטברמן. הקבוצה נעזרה בכמה שחקנים משפיעים: מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס, בוב נטוליקי, ריק מאונט ורוג'ר בראון. הפייסרס הפכו לקבוצה המצליחה ביותר בתולדות ליגת ה-ABA, כשזכו בשלוש אליפויות בארבע שנים. בסך הכל הופיעו הפייסרס בחמש סדרות גמר ליגת ה-ABA במשך תשע שנות קיומה של הליגה, הישג אליו לא הגיע אף אחד ממועדוני הליגה האחרים.
אולם ביתי

אינדיאנה סטייט פיירגראונד קולסאום (1967–1974)
מרקט סקוור ארנה (1974–1999)
קונסקו פילדהאוס (1999–הווה)
הפייסרס משחקים את משחקי הבית שלהם בגיינברידג' פילדהאוס (קונסקו פילדהאוס לשעבר), לשם עברו החל בשנת 1999. האולם ממוקם בעיר התחתית של אינדיאנפוליס ומאכלס 18,165 מקומות ומארח גם משחקים של אינדיאנה פיבר, בנוסף למשחקי הפייסרס. האולם הוא בבעלותה של עיריית אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ובנייתו החלה ב-22 ביולי,1997, והוא נחנך ב-6 בנובמבר 1999. האולם מארח גם את טורניר הכדורסל של ליגת ה-Big Ten, ואירח בשנת 2011 את הפיינל פור של טורניר הכדורסל של ה-NCAA לנשים. לפני שעברו לאולם זה, שיחקו הפייסרס במרקט סקוור ארנה, בין השנים 1974–1999, ובאינדיאנה סטייט פיירגראונד קולסאום (כיום ידוע כפפסי קולסאום), בין השנים 1967–1974.
פירוש השם

פירוש השם "פייסר" הוא סוס במרוץ שתפקידו קביעת קצב המרוץ. השם נקבע כמחווה להיסטוריית מרוצי סוסים של מדינת אינדיאנה, ולמרוץ האינדיאנפוליס 500, בה נעשה שימוש ב"מכונית פייסר".
מדים

צבעי המדים של אינדיאנה פייסר הם כחול ים, זהב, כסף ולבן. הפייסרס לובשים את המדים הלבנים עם פסים בצבע זהב וכחול למשחקי הבית. למשחקי החוץ לובשים הפייסרס מדים כחולים עם פס זהב. בנוסף, יש לפייסרס סט מדים שלישי (בו משתמשים במקרה של זהות צבעים עם הקבוצה היריבה במשחקי החוץ) והם בצבע זהב עם פס כחול. במהלך עונת 1983/1984 לבשו הפייסרס מדים בצבע זהב עם פסים כחולים ולבנים למשחקי הבית.
לוגואים

סמל הקבוצה בין השנים 1967–1976
סמל הקבוצה בין השנים 1976–1990
סמל הקבוצה בין השנים 1990–2005
סמל הקבוצה בין השנים 2005–2017
סמל הקבוצה מאז שנת 2017
מאמני הקבוצה

במהלך השנים העסיק המועדון 16 מאמנים: לארי סטברמן היה הראשון שאימן את הקבוצה בשנת 1967, כאשר הקבוצה שיחקה בליגת ה-ABA. המאמן בובי לאונרד מחזיק במספר הניצחונות הרב ביותר בתולדות המועדון עם 529 ניצחונות במהלך 12 שנות אימון הקבוצה. לארי בראון הגיע לפייסרס בשנת 1993 והוביל אותם להופעות פלייאוף רבות לאחר רכישת הכוכב רג'י מילר. לארי בירד לקח את שרביט האימון בשנת 1997 והוביל את הפייסרס להופעת גמר ה-NBA היחידה שלהם, בעונת 1999/2000.
הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
מאמני הקבוצה > בליגת ה-ABA

| # | מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לארי סטברמן | 1967–1968 | 87 | 40 | 47 | 0.460 | 3 | 0 | 3 | 0.000 |  |  |
| 2 | בובי לאונרד | 1968–1976 | 657 | 387 | 270 | 0.589 | 116 | 69 | 47 | 0.595 | 3 זכיות באליפות ה-ABA‏ (1970, 1972, 1973) |  |
מאמני הקבוצה > בליגת ה-NBA

| # | מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 | בובי לאונרד | 1976–1980 | 328 | 142 | 186 | 0.433 | — | — | — | — |  |  |
| 3 | ג'ק מקיני | 1980–1984 | 328 | 125 | 203 | 0.381 | 2 | 0 | 2 | 0.000 | מאמן השנה ב-NBA‏ (1981) |  |
| 4 | ג'ורג' אירווין | 1984–1986 | 164 | 48 | 116 | 0.293 | — | — | — | — |  |  |
| 5 | ג'ק רמזי | 1986–1988 | 171 | 79 | 92 | 0.462 | 4 | 1 | 3 | 0.250 | אחד מ-עשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA |  |
| 6 | מל דניאלס | 1988 | 2 | 0 | 2 | 0.000 | — | — | — | — |  |  |
| — | ג'ורג' אירווין (2) | 1988–1989 | 20 | 6 | 14 | 0.300 | — | — | — | — |  |  |
| 7 | דיק ורסצ'ה | 1989–1990 | 160 | 73 | 87 | 0.456 | — | — | — | — |  |  |
| 8 | בוב היל | 1990–1993 | 221 | 113 | 108 | 0.511 | 12 | 3 | 9 | 0.250 |  |  |
| 9 | לארי בראון | 1993–1997 | 328 | 190 | 138 | 0.579 | 38 | 22 | 16 | 0.579 |  |  |
| 10 | לארי בירד | 1997–2000 | 214 | 147 | 67 | 0.687 | 52 | 32 | 20 | 0.615 | מאמן השנה ב-NBA‏ (1998) |  |
| 11 | אייזיאה תומאס | 2000–2003 | 246 | 131 | 115 | 0.533 | 15 | 5 | 10 | 0.333 |  |  |
| 12 | ריק קרלייל | 2003–2007 | 328 | 181 | 147 | 0.552 | 35 | 18 | 17 | 0.514 |  |  |
| 13 | ג'ים אובראיין | 2007–2010 | 290 | 121 | 169 | 0.417 | — | — | — | — |  |  |
| 14 | פרנק ווגל | 2010–2016 | 431 | 250 | 181 | 0.580 | 54 | 28 | 26 | 0.519 |  |  |
| 15 | נייט מקמילן | 2016–2020 | 319 | 183 | 136 | 0.574 | 19 | 3 | 16 | 0.158 |  |  |
| 16 | נייט ביורקגרן | 2020–2021 | 72 | 34 | 38 | 0.472 | — | — | — | — |  |  |
| — | ריק קרלייל | 2021–הווה | 246 | 107 | 139 | 0.435 | 17 | 8 | 9 | 0.471 |  |  |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| מייק סטורן | 1967–1970 | – |
| ג'ון וייסרט | 1970–1975 | – |
| סליק לאונרד | 1975–1980 | – |
| דיק ורטליב | 1980–1981 | – |
| רוברט סלירס | 1981–1986 | – |
| דוני ולש | 1986–2003 | – |
| לארי בירד | 2003–2012 | זכייה בפרס מנהל העונה (2012) |
| דוני ולש | 2012–2013 | – |
| לארי בירד | 2013–2017 | – |
| קווין פריצ'רד | 2017–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 57, רג'י מילר מול שארלוט הורנטס, 28 בנובמבר 1992.
ריבאונדים: 29, הרב ויליאמס מול דנוור נאגטס, 23 בינואר 1989.
אסיסטים: 23, ג'מאל טינסלי מול וושינגטון ויזארדס, 22 בנובמבר 2001.
חטיפות: 9, דאדלי בראדלי מול קליבלנד קאבלירס, 29 בנובמבר 1980.
חסימות: 11, רוי היברט מול ניו אורלינס הורנטס, 21 בנובמבר 2012.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. רג'י מילר – 25,279  2. ריק סמיתס – 12,871  3. בילי נייט – 10,780  4. רוג'ר בראון – 10,058  5. ג'רמיין אוניל – 9,580 |  ריבאונדים: 1. מל דניאלס – 7,643  2. דייל דייוויס – 6,006  3. ריק סמיתס – 5,277  4. ג'ף פוסטר – 5,248  5. ג'ורג' מקגיניס – 5,219 |  אסיסטים: 1. רג'י מילר – 4,141  2. ורן פלמינג – 4,038  3. מארק ג'קסון – 3,294  4. ג'מאל טינסלי – 2,786  5. דון ביוז – 2,737 |  חטיפות: 1. רג'י מילר – 1,505  2. דון ביוז – 1,177  3. ורן פלמינג – 885  4. ג'ורג' מקגיניס – 752  5. פול ג'ורג' – 740 |  חסימות: 1. מיילס טרנר – 1,268  2. ג'רמיין אוניל – 1,245  3. ריק סמיתס – 1,111  4. הרב ויליאמס – 1,094  5. רוי היברט – 990 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  שחקן ההגנה של העונה ב-NBA רון ארטסט – 2004 רוקי השנה ב-NBA צ'אק פרסון – 1987 השחקן השישי של העונה ב-NBA דטלף שרמפף – 1991, 1992 השחקן המשתפר של העונה ב-NBA ג'יילן רוז – 2000  ג'רמיין אוניל – 2002  דני גריינג'ר – 2009  פול ג'ורג' – 2013  ויקטור אולדיפו – 2018 מנהל השנה ב-NBA לארי בירד – 2012 מאמן השנה ב-NBA ג'ק מקיני – 1981  לארי בירד – 1998 מאמנים במשחק האולסטאר של ה-NBA לארי בירד – 1998  אייזיאה תומאס – 2003  ריק קרלייל – 2004  פרנק ווגל – 2014 |  חמישיית העונה השנייה ב-NBA ג'רמיין אוניל – 2004 חמישיית העונה השלישית ב-NBA רג'י מילר – 1995, 1996, 1998  ג'רמיין אוניל – 2002, 2003  רון ארטסט – 2004  פול ג'ורג' – 2013, 2014, 2016  ויקטור אולדיפו – 2018 חמישיית ההגנה הראשונה ב-NBA דון ביוז – 1977–1980  רון ארטסט – 2004, 2005  פול ג'ורג' – 2014  ויקטור אולדיפו – 2018 חמישיית ההגנה השנייה ב-NBA דאדלי בראדלי – 1981  מייקל ויליאמס – 1992  דריק מקי – 1995, 1996  רון ארטסט – 2003  פול ג'ורג' – 2013, 2016  רוי היברט – 2014 חמישיית הרוקיז הראשונה ב-NBA קלארק קלוג – 1983  סטיב סטיפנוביץ' – 1984  צ'אק פרסון – 1987  ריק סמיתס – 1989  בנדיקט מת'ורין - 2023 חמישיית הרוקיז השנייה ב-NBA ג'מאל טינסלי – 2002  דני גריינג'ר – 2006  פול ג'ורג' – 2011  מיילס טרנר – 2016  כריס דוארטה - 2022 |  שחקנים במשחק האולסטאר של ה-ABA בוב נטוליקי - 1968–1971  רוג'ר בראון - 1968, 1970–1972  פרדי לואיס - 1968, 1970, 1972  מל דניאלס - 1969–1974  ג'ורג' מקגיניס - 1973–1975  בילי נייט - 1976  דון ביוז - 1976 שחקנים במשחק האולסטאר של ה-NBA בילי נייט - 1977  דון ביוז - 1977  רג'י מילר - 1990, 1995, 1996, 1998, 2000  דטלף שרמפף - 1993  ריק סמיתס - 1998  דייל דייוויס - 2000  ג'רמיין אוניל - 2002–2007  בראד מילר - 2003  רון ארטסט - 2004  דני גריינג'ר - 2009  רוי היברט - 2012, 2014  פול ג'ורג' - 2013, 2014, 2016, 2017  ויקטור אולדיפו - 2018, 2019  דומנטאס סאבוניס - 2020, 2021  טייריס הליברטון - 2023, 2024 |  MVP של העונה ב-ABA מל דניאלס - 1969, 1971  ג'ורג' מקגיניס - 1975 MVP של פלייאוף ה-ABA רוג'ר בראון – 1970  פרדי לואיס – 1972  ג'ורג' מקגיניס – 1973 MVP של משחק האולסטאר של ה-ABA מל דניאלס – 1971 חמישיית העונה הראשונה ב-ABA מל דניאלס – 1969–1971  רוג'ר בראון – 1971  ג'ורג' מקגיניס – 1974, 1975  בילי נייט – 1976 חמישיית העונה השנייה ב-ABA רוג'ר בראון – 1968, 1970  בוב נטוליקי – 1970  ג'ורג' מקגיניס – 1973  מל דניאלס – 1973  דון ביוז – 1976 חמישיית ההגנה ב-ABA דון ביוז – 1975, 1976 חמישיית הרוקיז ב-ABA בוב נטוליקי – 1968  ג'ורג' מקגיניס – 1972  בילי נייט – 1975 |  |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 | ג'ורג' מקגיניס | פאוור פורוורד | 1975–1971, 1982–1980 | 1985 |
| 31 | רג'י מילר | קלע | 2005–1987 | 2006 |
| 34 | מל דניאלס | סנטר | 1974–1968 | 1985 |
| 35 | רוג'ר בראון | סמול פורוורד | 1974–1967, 1975 | 2013 |
| 529 | בובי לאונרד | מאמן | 1980–1968 | 2014 |
↑  המספר מייצג את מספר הניצחונות של לאונרד כמאמן הפייסרס.
הערות שוליים

↑  שנותיה הראשונות של אידיאנה פייסרס, כתבה בעיתון אינדיסטאר
↑  משדר טלוויזיה מציל את המועדון ואת תדמיתה של העיר - כתבה בעיתון אינדיסטאר
↑  צילום התגרה בין שחקני הקבוצות
↑  ידיעה באתר ממפיס אדג'
↑  יש גביע: לברון והלייקרס זכו בטורניר אמצע העונה של ה-NBA, באתר ynet, 10 בדצמבר 2023
↑  סטטיסטיקת האימון של לארי סטברמן
1 2  סטטיסטיקת האימון של בובי לאונרד
↑  הסטטיסטיקה של ג'ק מקיני
1 2  סטטיסטיקת האימון של ג'ורג' אירווין
↑  סטטיסטיקת האימון של ג'ק רמזי
↑  סטטיסטיקת האימון של מל דניאלס
↑  סטטיסטיקת האימון של דיק ורסצ'ה
↑  סטטיסטיקת האימון של בוב היל
↑  סטטיסטיקת האימון של לארי בראון
↑  סטטיסטיקת האימון של לארי בירד
↑  סטטיסטיקת האימון של אייזיאה תומאס
1 2  סטטיסטיקת האימון של ריק קרלייל
↑  סטטיסטיקת האימון של ג'ים אובראיין
↑  סטטיסטיקת האימון של פרנק ווגל
↑  סטטיסטיקת האימון של נייט מקמילן
↑  סטטיסטיקת האימון של נייט ביורקגרן
↑  המובילים הסטטיסטיים של הקבוצה, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82242610  VIAF: 127873182   WorldCat (עם VIAF): 127873182 
מל דניאלס, כוכב הקבוצה בין השנים 1968–1974
רג'י מילר (מימין), כוכב הקבוצה בין השנים 1987–2005
מדי קבוצת אינדיאנה פייסרס: לבן-משחקי בית, כחול-משחקי חוץ, זהב-תלבושת אלטרנטיבית
הגדוד החמישי של הפלמ"ח

| --- | --- |

סמל הגדוד
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   פלמ"ח
 סוג:  גדוד רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1947 – אפריל 1949 (כשנה)
 התמזגה לתוך:  צבא הגנה לישראל
 מקים היחידה:  שאול יפה
 מלחמות:  מלחמת העצמאות
 פיקוד
 יחידת אם:   חטיבת הראל
 דרגת המפקד:    סגן אלוף
 מפקדים:  מפקדי הגדוד: שאול יפה, מנחם רוסק, יששכר שדמי, משה בן דרור מפקדי פלוגות: נחום אריאלי, שמעון אלפסי, אהרן (ג'ימי) שמי, יעקב סטוצקי, עובד מיכאלי, זיוי צפרירי, אליעזר (ג'ינג'י) בלסנבוים, אורי בידץ, שמואל גלינקא
אנשי הגדוד החמישי בשמירה על בית הקרן הקיימת
אנשי פלוגת ליווי השיירות "זהבי" וביניהם שמעון אלפסי (1947)
אתר הזיכרון לגדוד החמישי שהוקם ליד מחלף שער הגיא
הגדוד החמישי של הפלמ"ח (מוכר גם כ"גדוד שער הגיא") הוא גדוד שהקים ארגון הפלמ"ח בשלהי 1947. הגדוד היה שייך לחטיבת הראל ובתקופת מלחמת העצמאות פעל להגנה על השיירות לירושלים, לפריצת הדרך העולה לירושלים ולהרחבת השליטה היהודית בעיר ובסביבתה. בשלהי המלחמה השתתף הגדוד במבצעים בעומק הנגב. באפריל 1949 פורק הגדוד בעקבות ההחלטה על פירוק הפלמ"ח.
רקע

הפלמ"ח הוקם ב-1941 ככוח הכפוף למטה ההגנה ובפיקודו של יצחק שדה ותהליך בניית הכוח החל מייד עם קבלת ההחלטה. תחילה התארגנו והתאמנו הכוחות במסגרות מחלקתיות ופלוגתיות בהתאם לצו המטה הארצי של ההגנה מ-15 במאי 1941 שהורה על הקמת 9 פלוגות (בהמשך גדל המספר ל-12). במקביל לבניית הפלוגות החל מטה הפלמ"ח לתכנן את מבנה הארגון והוחלט על הקמת שלש חטיבות כשבכל חטיבה 2–3 גדודים. החטיבות שעל הקמתן הוחלט היו חטיבת יפתח (הצפונית), חטיבת הראל (המרכזית) וחטיבת הנגב (הדרומית). בחטיבת הראל נבנו, בתחילה, 3 גדודים (הגדוד הרביעי, הגדוד החמישי והגדוד השישי) ובהמשך נוסף הגדוד העשירי.