stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תל אבו סלימה
החפירות והממצאים באתר

פיטרי חפר כרבע מן האתר. הוא הבחין והפריד בין שכבות אחדות. השכבות תוארכו מהמאה ה-14 לפנה"ס- תקופת הברונזה המאוחרת ועד המאה ה-1 לפנה"ס - התקופה הרומית הקדומה.
התגלית העיקרית נמצאה בשכבה G שבה נמצא החלק הצפוני-מזרחי של מצודה שקירותיה בנויים לבני טיט מיובשות בשמש. כמו כן נחשפו טורי חדרים הסדורים סביב חצר מרכזית. את המצודה הקיפה חומה שיסודותיה כלפי חוץ מדורגים. פיטרי ייחס את החומה לשכבה הקודמת H, אך בדיקה חוזרת של הדו"ח מצביעה על כך שהחומה והמצודה הם מאותה שכבה. החומה גם הגביהה את המצודה מטרים אחדים מעל לחולות הסובבים של צפון סיני.
פיטרי הבחין בחדר אחד יוצא דופן במבנהו מבין חדרי המצודה. הוא זיהה אותו כמקדש. המיוחד בחדר זה שגרם מדרגות עולה אל משטח רבוע ושניהם, גרם המדרגות והמשטח מרוצפים לבנים צרופות בכבשן. זהו המקום היחיד בארץ ישראל (טרם התקופה הרומית) שנתגלה שימוש בלבנים צרופות.
פיטרי יחס את המצודה לתקופה הבבלית. הארכאולוג רוני רייך הציע, על פי הסממנים האשוריים שנמצאו במבנה להקדים את תיארוכו למאה ה-8 לפנה"ס. לדעתו הייתה כאן מצודה אשורית ששימשה מרכז שליטה ומנהל אשורי למרכז מסחרי (קרום) שהקימו האשורים אל מול מצרים כדי להבטיח יציבות צבאית באזור.
לקריאה נוספת

רוני רייך, לזיהוי הKaru"- החתום של מצרים, ארץ-ישראל ט"ו (ספר יוחנן אהרוני) (תשמ"א), עמ' 283-287, תקציר אנגלי בעמ' *84 - *85.
R. Reich, The Identification of the "Sealed Karu of Egypt", Israel Exploration Journal  34* (1984), pp. 32-38.
תמי כץ-פרימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בת 69 בערך) פתח תקווה, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (1979) 
 www.katzfreiman.com
 
תמי כץ-פרימן (נולדה ב-1955) היא אוצרת עצמאית, חוקרת ומבקרת אמנות. בשנים 2005–2010 כיהנה כאוצרת הראשית של מוזיאון חיפה לאמנות. מתגוררת במיאמי, פלורידה.
ביוגרפיה

תמי כץ-פרימן נולדה בפתח תקווה ועברה להתגורר בתל אביב עם סיום השירות הצבאי. למדה תולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1979-1975); את התואר השני בהנחייתו של פרופ' מרדכי עומר סיימה בהצטיינות (1990). תיזת המחקר שלה עסקה בתופעת הציטוט באמנות הפופ כמשקפת התייחסות טעונה מצד התרבות האמריקנית למושג "עבר" ולמסורת של תולדות האמנות וכתקדים לתופעות פוסט-מודרניות כמו ניכוס וסימולקרה. המחקר עקב אחר הקונבנציות של הציטוט אצל אמני קדם־פופ כמו ראושנברג, ריברס וג'ונס לצד אמני פופ מובהקים כדוגמת וורהול וליכטנשטיין וחשף טיפולוגיה של אופני ציטוט המעידה על ייחודו של הפופ כמצטט פוסט-מודרני שקשריו עם מושגים כמו היסטוריה או מסורת אינם היררכיים. בשנים 1979–1989 עבדה בתפקידים שונים במוזיאון תל אביב.
בשנים 1990–1992 שימשה כאוצרת משנה בגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב. החל מ-1992 אצרה תערוכות נושא קבוצתיות ותערוכות יחיד במוזיאונים ובחללי תצוגה מובילים בישראל (אנטיפאתוס במוזיאון ישראל בירושלים ומטאסקס במשכן לאמנות בעין חרוד) ובמיאמי ארצות הברית, שם פעלה בשנים 1994–1999. ב-1999 חזרה לישראל והמשיכה את פעילותה כאוצרת עצמאית עד 2005.
בשנים 2005–2010 שימשה כאוצרת ראשית של מוזיאון חיפה לאמנות. עד 2010 לימדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ובתוכנית לאוצרות במסגרת CCA, קלישר, המכללה להוראת טכנולוגיה. פרסמה מאמרים רבים בספרים, קטלוגים וכתבי עת מרכזיים לאמנות עכשווית בישראל ובחו"ל (בין השאר בסטודיו, Art Papers ‏,ARTnews).
בשנים 2010–2022 התגוררה תמי כץ-פרימן שוב במיאמי, פלורידה ואחר כך חזרה לישראל.
תערוכות בולטות

אנטיפאתוס: הומור אפל, ציניות ואירוניה באמנות ישראלית עכשווית, מוזיאון ישראל, ירושלים (1993)
מטא-סקס 94, זהות, גוף ומיניות, המשכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון בת ים (1994)
דזרט קלישה: ישראל עכשיו – דימויים מקומיים, בשיתוף פורום המוזיאון בישראל. מוזיאון באס, מיאמי ביץ'; נקסוס, אטלנטה; יירבה בואנה, סן פרנסיסקו; גריי ארט גאלרי, NYU, ניו יורק (1998-1996)
אוברקרפט: אובססיה, דקורציה ויופי נשכני, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה, בית האמנים תל אביב (2003)
Timecapsule, ארט אין ג'נרל, ניו יורק (2003)
זמן לאהבה, באירוע "זמן לאמנות" בתל אביב (2004)
רגשות מעורבים, מוזיאון חיפה לאמנות (2006)
פאטאמורגנה: אשליה ותעתוע באמנות העכשווית, מוזיאון חיפה לאמנות (2006)
מלאכה בנים, מוזיאון חיפה לאמנות (2007)
אוצרים בע"מ - מוזאון פתח תקווה לאמנות, אוצרת מיצב של גיא זגורסקי במסדרת התערוכה (2011)
גל וינשטיין, הביתן הישראלי, הביאנלה של ונציה (2017)
מבחר פרסומים

2003: "'אל תיגעו לי בשואה': ניתוח ברומטר התגובות – אמנים ישראלים מאתגרים את טאבו השואה", מאמר שפורסם באסופה "Impossible Images: Contemporary Art After the Holocaust" בעריכת שלי הורנשטיין, לאורה לויט ולורנס סילברסטיין, בסדרה "New Perspectives on Jewish Studies", בהוצאת NYU (באנגלית)
2003: "ילדות רעות – הגרסה הישראלית", מאמר על אמנות ופמיניזם בישראל, פורסם באסופה "Jewish Feminism in Israel: Some Contemporary Perspectives" בעריכת קפלנה מיסרה ומלאני ריץ', בהוצאת אוניברסיטת ניו אינגלנד (באנגלית)
2010: "אלוף ההסתרות: על מלכודות הניכוס ביצירתו של ג'ספר ג'ונס", מאמר באסופת המאמרים לכבוד מרדכי עומר, בעריכת חנה טרגן ונסים גל, בהוצאת אסף, אוניברסיטת תל אביב (באנגלית)
2012: מאמר מקיף על יצירתם המשותפת של עזיז וקוצ'ר, שראה אור בהוצאת Hatje Cantz, במסגרת תערוכת יחיד במוזיאון אינדיאנפוליס IMA לקראת תערוכת יחיד מוזיאלית ב-2012 באוצרות ליסה פריימן
הערות שוליים

↑  דנה גילרמן, שיח נשים, באתר הארץ, 19 באפריל 2002
↑  דנה גילרמן, תמי כץ-פרימן תהיה אוצרת מוזיאון חיפה, באתר הארץ, 9 במאי 2005
אביטל בורג, תמי כץ-פרימן עוזבת את מוזיאון חיפה, באתר הארץ, 9 במרץ 2010
↑  גליה יהב, מה מקומה של אמנות פמיניסטית בישראל, באתר הארץ, 9 במרץ 2012
↑  "אוברקראפט" באתר של הגלריה לאמנות באוניברסיטת חיפה
↑  סמדר שפי, פרחים ולבבות בשירות הקפיטליזם, באתר הארץ, 29 ביוני 2004
↑  "רגשות מעורבים" באתר מוזיאון חיפה לאמנות
↑  פאטאמורגנה" באתר מוזיאון חיפה לאמנות
↑  "מלאכה בנים" באתר מוזיאון חיפה לאמנות
↑  הילה שקולניק־ברנר, עכבר העיר, המלך הוא עירום: התערוכה "אוצרים בע"מ" מאכזבת, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2011
↑   שאול סתר, גל וינשטיין בביאנלה בוונציה: עבודה המבטאת את קץ התרבות, באתר הארץ, 22 במאי 2017
תורת יוקאווה

תורת יוקאווה (Yukawa interaction theory) היא התורה שפיתח הידקי יוקאווה המסבירה, כקירוב, את הכוח הגרעיני הפועל בין באריונים (למשל בין פרוטונים ובין ניטרונים בגרעין). מלבד ההאדרונים, החלקיקים בתורת יוקאווה הם פאיונים (או כל סוג אחר של מזון שהוא בעל ספין אפס), הנושאים את הכוח הגרעיני. תורה זו היא קירוב בלבד, בעיקר בגלל שהכוח הגרעיני הוא הכוח השיורי (residual) של הכוח הגרעיני החזק, שנושאיו התגלו מאוחר יותר כבוזונים מסוג גלואונים. לפיכך, תיאור שלם של הכוח הגרעיני מצריך עיסוק בקווארקים, שהם מרכיבי ההאדרונים (שם כולל לבאריונים ומזונים). גם בתור קירוב יש בעיה עם המודל הזה, מכיוון שגם למזונים אחרים יש את היכולת לשמש בתפקיד נושאי הכוח הגרעיני, כאשר הפאיון הוא רק החשוב שבהם. גם מזוני רו ואומגה נושאים את הכוח הגרעיני.
התיאור השלם של הכוח הגרעיני החזק ושל הכוח הגרעיני ניתן, כנראה, על ידי כרומודינמיקה קוונטית (QCD).
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס טאו

תומאס טאו (באנגלית: Thomas Tew, נפטר בספטמבר 1695), המכונה גם שודד רוד איילנד, היה שודד ים אנגלי מהמאה ה-17. הוא יצא לשני מסעות פיראטים גדולים והשני היה המסע הקטלני. הוא חלוץ המסלול שנודע בכינוי "סבב הפיראטים", שהוביל ממערב האוקיינוס האטלנטי, סביב אפריקה לאוקיינוס ההודי והים הערבי. שודדי ים רבים הלכו בדרכו, ובהם הנרי אברי ויליאם קיד.
חיים וקריירה

טאו התגורר ברוד איילנד משנת 1640, אך לא ידוע היכן נולד. ייתכן שהוא נולד בניו אינגלנד. השערה אחרת עולה כי הוא נולד במיידפורד, נורת'אמפטונשייר, אנגליה לפני שהיגר למושבות האמריקאיות כילד עם משפחתו. לסברה זאת אין הוכחות מוצקות. הוא גר בזמן מסוים בניופורט, רוד איילנד. הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות. על פי מקור אחד, אשתו וילדיו נהנו כולם מאוד מהסצנה החברתית של העיר ניו יורק לאחר שטאו התעשר, אך אין שום ראיות תומכות לכך.
בשנת 1691 עבר טאו לברמודה. ישנן עדויות לכך שהוא כבר נחשב לפיראט באותה תקופה. ייתכן שהוא פשוט עסק בפירטיות נגד ספינות צרפתיות וספרדיות. הוא היה ביחסים קרובים עם עמיתו קפטן ריצ'רד וונט שהיה בעל בריתו. וונט הפך לבן זוגו הראשון של טאו בשייט הפיראטים הראשון שלו, והפליג בספינתו ״דולפין״ לצד הספינה ״אמיטי״, של טאו בשייט הפיראטים השני.
שייט פיראטים ראשון

בשנת 1692 השיג תומאס טאו מכתב ממושל ברמודה - רישיון שמתיר לו להיות ״פריוואטיר״ - ״שכיר חרב״ ימי, שיכול לתקוף ספינות של ארצות הנמצאות במלחמה עם בריטניה. בעלי הון מברמודה סיפקו לו את הספינה בת 70 טון, חמושה בשמונה תותחים ומופעלת על ידי 46 אנשים. טאו וקברניט נוסף השיגו מסגן מושל ברמודה אישור להשמיד מפעל צרפתי מול חופי מערב אפריקה. טאו הפליג בחודש דצמבר, לכאורה כדי לשמש כפרוואטיר נגד מאחזים צרפתיים בגמביה. הוא יצא לדרך לצד הפיראט ג'ורג' דיו על סיפון הספינה ״איימי״. זמן קצר מחוץ לנמל הם נפרדו בעקבות סערה בים. הספינה של דיו נפגעה בסערה, אך הצליחה להגיע לבדה למפרץ סלדנה בדרום אפריקה, שם הוא נעצר על ידי ההולנדים. זמן לא רב אחרי שיצאו מברמודה הודיע טאו לצוות על כוונתו לפנות לפיראטיות, וביקש את תמיכתם מכיוון שהוא לא יכול לאכוף את התוכנית הבלתי חוקית ללא הסכמתם. על פי הדיווחים, ענה הצוות של טאו בקריאה״ "שרשרת זהב או רגל מעץ, נעמוד איתך!" הפיראטים המשיכו לבחור קצין ראשון, מנהג פיראטי מקובל לאזן את כוחו של הקברניט.
טאו הגיע לים האדום ותפס ספינה גדולה בדרך מהודו לאימפריה העות'מאנית בשלהי שנת 1693. הספינה נכנעה ללא התנגדות רצינית, ולא היו נפגעים. הפיראטים של טאו פשטו על אוצרות האוניה, בשווי של 100,000 ליש"ט בזהב וכסף בלבד, בלי לקחת בחשבון את הערך של שנהב, תבלינים, אבני חן ומשי שנתפסו. 45 הגברים של טאו חלקו אחר כך ביניהם 1,200 ל-3,000 ליש"ט לאדם, וטאו עצמו קבל כ-8,000 ליש"ט. טאו דחק בצוותו לצוד ולשדוד את הספינות האחרות בשיירה ההודית, אך הוא נכנע לדעתו שסגנו, ולא תקף. הוא חזר לכיוון כף התקווה הטובה, ועצר ביישוב הפיראטים של אדם בלדרידג' בסנט מרי במדגסקר כדי לטפל בספינה.
טאו הגיע חזרה לניופורט באפריל 1694. בנימין פלטשר, מושל מחוז ניו יורק, התיידד איתו ועם משפחתו.
שייט פיראטים שני

בנובמבר 1694 קנה טאו רישיון ״פריוואטיר״ חדש מהמושל פלטשר ויצא לשייט נוסף. הפעם צוותו היה מעט יותר קטן 30–40 איש. ג'ון אירלנד שימש כנווט בספינה ״אמיטי״ של טאו במהלך השייט השני שלהם, אם כי טען לאחר לכידתו שגם הוא וגם טאו נאלצו לשרת תחת איומי הצוות של הספינה. על פי תצהירו, הצוות איים על שניהם במהלך מה שהיה יכולה להיות נסיעה מניו יורק לבוסטון כדי להתכונן למאבק נגד הצרפתים. עם זאת, כשהגיעו למדגסקר, ככל הנראה טאו הגדיל את כוחו ל-50 או 60 איש.
הם הגיעו למיצר באב אל מנדב בפתח ים סוף באוגוסט 1695, שם מצא טאו כמה פיראטים נוספים בתקווה לשכפל את הצלחתו הקודמת, כולל הנרי אברי בספינת המלחמה החמושה בעוצמה שלו. כמו כן היו גם פיראטים שהכיר, כג'וזף פארו ותומאס ווייק, ויליאם מאי, וריצ'רד וואנט. טאו ושאר הקברניטים החליטו להפליג בתיאום.
בספטמבר 1695 התקרבה שיירת המלך ההודי המוסלמי המוגול עם 25 ספינותיו למיצר מנדב, ועברה על פני הפיראטים במהלך הלילה. טאו וחבריו הפיראטים רדפו אחריהם. ה״אמיטי״ תקפה את אחת מספינות המוגולים, כנראה הייתה זאת ״הפתח מוחמד״. טאו נהרג בקרב זה, שעל פי הדיווחים מירי תותח. מותו הביא לדמורליזציה, והצוות שלו נכנע מיד. מאוחר יותר הצוות שוחרר כש״פנסי״ של אברי כבשה את ה״פתח מוחמד״. לאחר שיפוצים בחוף, החליפו את שם הספינה ״אמיטי״ ובזזו אוניות באוקיינוס ההודי בפיקוד הקברניט ריצ'רד בובינגטון.
מורשת

אתר הקבורה של טאו אינו ידוע, אך אומרים שהוא אביו של אדם שיצר ממלכה בחוף המזרחי של מדגסקר. בנוסף נטען כי טאו היה ממקימי מושבת הפיראטים המסתורית (ויש הסבורים בדיוני) של ליברטטיה. המלך ויליאם השלישי הורה לקפטן ויליאם קיד לצוד כמה שודדי ים - תומאס טאו וג'ון אירלנד ביניהם, אך טאו כבר היה מת כשקיד הפליג לחפש אחריו.
הדגל האישי של טאו מתואר לעיתים קרובות כדגל עם זרוע לבנה אוחזת בחרב קצרה על רקע שחור.
הערות שוליים

↑  Douglas Botting, The Pirates, Time-Life Books, 1978, p. 67.
↑  Merchant, 25.
↑  Christine L. Putnam, "Of Captain Thomas Tew"
↑  "Thomas Tew". www.jcs-group.com. Retrieved 2 July 2017.
↑  Merchant, 26.
↑  Botting, p. 67-69.
↑  Marley, David (2010). Pirates of the Americas. Santa Barbara CA: ABC-CLIO.
↑  Johnson, p. 86.
↑  Charles Johnson, A General History of the Pyrates London: Printed for, and sold by, T. Woodward, 1728, p. 86.
↑  Johnson, p. 86-87; Thomas Tew
1 2  Jameson, John Franklin (1923). Privateering and Piracy in the Colonial Period: Illustrative Documents. New York: Macmillan.
↑  Johnson, p. 87.
↑  Thomas Tew (website by Paul Orton)
↑  Fox, E. T. (2014). Pirates In Their Own Words. Lulu Press, Inc. ISBN 9781291945218.
↑  Pirate ship list – Amity
↑  Botting, p. 82; Putnam [1]; Johnson, p. 108-09.
↑  Trillo, Richard (2015). The Rough Guide to Madagascar. London: Penguin. ISBN 9780241216446. Retrieved 5 July 2019.
↑  Johnson, Charles (1724). The history of the pyrates: containing the lives of Captain Mission. Captain Bowen. Captain Kidd ... and their several crews. London: T. Woodward. Retrieved 26 July 2017.
↑  English Letter of Marque Against Pirates, 1695 also reprinted in Merchant, 41-2.
↑  Douglas Botting, The Pirates, Time-Life Books, 1978, p. 106.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1287178987  VIAF: 1338168290785557610008   WorldCat (עם VIAF): 1338168290785557610008 
קפטן תומאס טאו וידידו מושל מחוז ניו-יורק
דמותו של קפטן תומאס טאו על פרסומת לקופסת סיגרים, 1888
תהליך פוליטרופי

תהליך פוליטרופי הוא כל תהליך תרמודינמי, שבו מתקיים:  pV^{n}=C. כאשר  p הוא הלחץ,  V הוא הנפח,  n הוא האינדקס הפוליטרופי (הוא תלוי בחומר ויכול לקבל כל ערך מ- -\infty  עד  \infty ) ו- C הוא קבוע. גדלים נוספים שנשארים קבועים בתהליך פוליטרופי הם  pT^{\frac {n}{1-n}} ו- VT^{\frac {1}{1-n}}.
המונח "פוליטרופי" נטבע במקור לתיאור כל תהליך במערכת פתוחה או סגורה של גז או אדים הכוללת העברה של חום ועבודה, כך שהמכפלה הכתובה מעלה נשארת קבועה. ניתן להגדיר תהליך זה כתהליך בו החום הנספג על ידי הגז עקב עלייה של מעלה אחת בטמפרטורה הוא קבוע.
מכיוון שתהליך זה יכול להיות קירוב המתאר בצורה טובה מאוד תהליכים רבים בהם יש התפשטות או דחיסת גז הכוללים מעברי חום, התהליך נקרא polytropic process (poly מלשון ריבוי).
בתהליך פוליטרופי ניתן להשוות בין שני מצבים:  p_{1}V_{1}^{n}=p_{2}V_{2}^{n}, ומתקיים השוויון:  {\frac {p_{1}}{p_{2}}}=\left({\frac {V_{2}}{V_{1}}}\right)^{n}=\left({\frac {T_{1}}{T_{2}}}\right)^{\frac {n}{n-1}}.
כל התהליכים הסטנדרטיים (איזוכורי, אדיאבטי, איזותרמי ואיזוברי) נכנסים תחת הקטגוריה של תהליך פוליטרופי.
מקרים פרטיים

כאשר  n=0, זהו תהליך איזוברי.
כאשר  n=+\infty , זהו תהליך איזוכורי.
בנוסף, כאשר משוואת הגז האידיאלי מתקיימת:
כאשר  n=1, זהו תהליך איזותרמי.
כאשר  n=\gamma , זהו תהליך איזנטרופי.
כאשר  \gamma  היא האינדקס האדיאבטי (הנקרא גם "יחס קיבול החום"), הוא היחס בין קיבול החום בלחץ קבוע ( C_{p}) לקיבול החום בנפח קבוע ( C_{v}).
\gamma ={\frac {C_{p}}{C_{v}}}
הקשר בין האינדקס הפוליטרופי לבין היחס של מעברי האנרגיה

עבור גז אידיאלי במערכת סגורה בתהליך איטי עם שינויים מזעריים באנרגיה הקינטית ובאנרגיה הפוטנציאלית, התהליך הוא תהליך פוליטרופי כך שמתקיים:
pv^{(1-\gamma )K+\gamma }=C
כאשר  K={\frac {\delta q}{\delta w}} ולכן,  n=(1-\gamma )K+\gamma .
הקשר בין האינדקס הפוליטרופי לבין היחס של מעברי האנרגיה > הקשר לתהליכים אידיאליים

עבור ערכים מסוימים של האינדקס הפוליטורפי, נקבל תהליכים אידיאליים מוכרים אחרים. להלן כמה דוגמאות לערכים כאלו:
| האינדקס הפוליטרופי | הקשר שמתקיים | השפעות |
| --- | --- | --- |
|  n<0 |  pV^{-|n|}=C | חזקה שלילית מתארת תהליך בו חום ועבודה זורמים בו זמנית לתוך המערכת או מחוצה לה. כאשר אין כוחות שפועלים במערכת חוץ מהלחץ, לא יכולים להתקיים תהליכים ספונטאניים כאלו (מהחוק השני של התרמודינמיקה). משתמשים במקרים אלו כשדנים באינטראקציות תרמיות באסטרופיזיקה ובאנרגיה כימית. |
|  n=0 |  p=C | שקול לתהליך איזוברי, בו הלחץ קבוע. |
|  n=1 |  pV=C | שקול לתהליך איזותרמי, בו הטמפרטורה קבועה (תחת ההנחה של גז אידיאלי, כיוון שמתקיים  pV=nRT). |
|  1<n<\gamma  |  pV^{n}=C | תחת ההנחה של גז אידיאלי, חום ועבודה זורמים לכיוונים הפוכים ( K>0). |
|  n=\gamma  |  pV^{\gamma }=C | שקול לתהליך איזנטרופי, בו האנטרופיה נשארת קבועה (תחת ההנחה של גז אידיאלי). |
|  \gamma <n<+\infty  |  pV^{n}=C | תחת ההנחה של גז אידיאלי, חום ועבודה זורמים לאותו הכיוון ( K<0). |
|  n=+\infty  |  V=C | שקול לתהליך איזוכורי, בו הנפח נשאר קבוע. |
פיתוח של משוואת התהליך הפוליטרופי

החוק הראשון של התרמודינמיקה:
dQ=dU+dW
משוואת הגז האידיאלי:
pV=nRT
כאשר 



R
=

C

p


−

C

V




{\textstyle R=C_{p}-C_{V}}

.
כיוון שבתהליך פוליטרופי קיבול החום קבוע, ניתן לרשום:
dW=pdV,\ \ \ dU=nC_{V}dT,\ \ \ {\displaystyle dQ=nCdT}.
כאשר  C הוא קבוע.
נציב בחוק הראשון, ונקבל:
(1)\ n(C-C_{V})dT=pdV\Longleftarrow {\displaystyle nCdT=nC_{V}dT+pdV}
אם נגזור את משוואת הגז האידיאלי, נקבל:
pdV+Vdp=nRdT
נחלץ את  dT ונציב במשואה (1):
n(C-C_{V})\left({\frac {pdV+Vdp}{nR}}\right)=pdV
נשתמש בהגדרה של  R ונקבל,
\left({\frac {C-C_{p}}{C-C_{V}}}\right){\frac {dV}{V}}+{\frac {dp}{p}}=0
נבצע אינטגרציה על שני האגפים ונקבל,
\left({\frac {C-C_{p}}{C-C_{V}}}\right)ln(V)+ln(p)=Const\Longrightarrow pV^{\left({\frac {C-C_{p}}{C-C_{V}}}\right)}=Const
כאשר 



n
=



C
−

C

p




C
−

C

V







{\textstyle n={\frac {C-C_{p}}{C-C_{V}}}}

.
עבודה של גז אידיאלי ומעבר חום בתהליך פוליטרופי

W_{1\rightarrow 2}=\int \limits _{1}^{2}pdV=\int \limits _{1}^{2}{\frac {C}{V^{n}}}dV=\left[{\frac {CV^{1-n}}{1-n}}\right]_{1}^{2}=\left[{\frac {pV}{1-n}}\right]_{1}^{2}={\frac {p_{1}V_{1}-p_{2}V_{2}}{n-1}}={\frac {mR(T_{1}-T_{2})}{n-1}}
השינוי באנרגיה הפנימית הוא:
\Delta U_{1\rightarrow 2}=mC_{V}(T_{2}-T_{1})
ומכאן נוכל לחלץ את כמות החום שעבר בתהליך:
\Delta Q_{1\rightarrow 2}=mC_{V}{\frac {n-\gamma }{n-1}}(T_{2}-T_{1})={\frac {\gamma -n}{\gamma -1}}W_{1\rightarrow 2}נשים לב, כאשר  n=\gamma , מקבלים  \Delta Q=0. בהתאם למה שמצופה בתהליך אדיאבטי.
שמואל דותן

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1942 גבעתיים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  5 באוגוסט 1998 (בגיל 55)
שמואל דותן (ג' כסלו תש"ג, 12 בנובמבר 1942 – י"ג אב תשנ"ח, 5 באוגוסט 1998) היה היסטוריון, מרצה ואיש חינוך ישראלי. מרבית מחקריו עוסקים בתולדות היישוב בתקופת המנדט הבריטי.
ביוגרפיה

דותן נולד בשכונת נחלת-יצחק שבגבול גבעתיים. ב-1966 סיים את התואר הראשון בלימודי היסטוריה כללית ומקרא באוניברסיטת תל אביב וכן את לימודיו במחלקה להכשרת מורים. ב-1968 זכתה עבודתו לתואר מוסמך במדעי הרוח בהיסטוריה כללית: 'מדיניות החוץ של ארצות הברית כלפי אירופה מפרוץ מלחמת העולם השנייה ועד הצטרפותה של ארצות הברית למלחמה' - לציון 'בהצטיינות יתרה'. ב-1973 הגיש את חיבורו לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה בהיסטוריה של עם ישראל: 'הצעות ותוכניות של התנועה הציונית לזרמיה לפתרון שאלת ארץ-ישראל, 1945-1929'.
בשנים 1965–1970 שימש מורה להיסטוריה בבית הספר התיכון העירוני בחולון, ונתן שיעורי הדגמה לתלמידי המחלקה להכשרת מורים באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1971–1980 היה אסיסטנט, מדריך ומרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל וארץ-ישראל באוניברסיטת תל אביב, ונבחר פעמיים כ'מרצה המצטיין' במשאלי סטודנטים. כמו כן שימש חוקר במכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן.
בסוף שנות השישים היה מפקד קורס קציני חינוך בצה"ל. בין המרצים בקורס באותה עת כיהן כמרצה בכיר אריה יצחקי, והשניים קשרו קשרי ידידות שנמשכו שנים רבות. בהמשך, היה אריה יצחקי לתלמידו של שמואל.
בשנים 1971–1998 היה מרצה להיסטוריה במכללה האקדמית בית ברל ומרכז החוג להיסטוריה במכללה במשך 12 שנים. בשנים 1973–1998 שימש מרצה להיסטוריה במגמה להכשרת מורים אקדמאים בסמינר הקיבוצים והיה העורך של שנתון סמינר הקיבוצים. בשנים 1980–1981 שימש מרצה במכללה לביטחון לאומי.
הוא עסק בהכשרת מורים להיסטוריה ובהדרכתם במסגרות מגוונות, וכן שכלל ופיתח חומרי למידה בהיסטוריה. בשנות הלימודים תשל"ו-תשל"ח שימש יועץ מקצועי לאגף הנוער במשרד החינוך בפרויקט 'לפני שלושים שנה', ובמסגרת זו פיתח חומרי למידה ותוכנית חינוכית להיכרות עם תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל בזמן החדש.
במשך כעשור היה ממחברי שאלון בחינות הבגרות בהיסטוריה. כמו כן חיווה דעתו על כתבי יד של ספרים ומאמרים רבים בתחומי התמחותו.
היה בעל דרגת רס"ן (מיל.). היה נשוי ואב לשלושה.
מחקר > העולם היהודי לנוכח תוכנית החלוקה

במחקרו על התהליך הפנימי שחל בעולם המחשבה היהודי לאחר שנודעה התוכנית הבריטית לחלוקת ארץ-ישראל ולייסוד מדינת יהודים קטנה בה, מגלה דותן כי אמנם הפולמוס שעוררה התוכנית בעולם היהודי נמשך תקופה קצרה – שנה עד שנה ומחצה – אך לקחו בו חלק כמעט כל הגורמים בעם היהודי. במחקר – העוסק בוויכוח על חלוקת הארץ ושלמות הארץ, באנטי-ציונות בעם היהודי ובתנועת הרפורמה בו - יש ניסיון לזהות ולמיין את הטיעונים שהשמיעו המתפלמסים למחנותיהם, וכן לברר עד כמה חשו מחויבות לרעיונותיהם ולאמונותיהם, כיצד דימו את עצמם, ובאיזו מידה שינו את עמדותיהם במהלך הפולמוס.
מחקר > המאבק על ארץ-ישראל

במחקרו על הדרך שהובילה להקמת מדינת ישראל – מאיר דותן באור חדש שאלות יסוד כמו: האם הייתה לציונות 'מטרה סופית'; כיצד השפיעה הסוכנות היהודית על בריטניה ועל ארצות הברית לתמוך בתוכנית החלוקה; מידת הכרתו של האו"ם בזכות היהודים על ארץ-ישראל; נסיבות הולדתו של רעיון המרד בבריטים ומשקלו בהשגת העצמאות היהודית בארץ-ישראל; מידת 'תרומתה' של השואה להקמת מדינת ישראל, שאלה עליה משיב הספר תשובה שלילית גורפת; והגורמים להתפנות בריטניה מן הארץ ולחלוקתה ב-1948. המחקר סוקר את כל התוכניות לפתרון שאלת ארץ-ישראל, גלגוליהן, תומכיהן והוויכוחים סביבן מאז ראשית המאה: מדינה יהודית משני עברי הירדן או בארץ-ישראל המערבית; חלוקה; קנטוניזציה; מדינה דו-לאומית; מדינה פדרטיבית; מועצה מחוקקת; פדרציה של המזרח-התיכון; מדינה 'כנענית'; 'בילול' הערבים ביהודים; 'נאמנות'; דומיניון; מדינה ערבית; טרנספר של ערבים. התמונה העולה מן הספר היא כל המאמצים לפתרון הסכסוך בדרכי שלום הגיעו רובם ככולם מהצד היהודי, וכי הצד הערבי - להוציא מקרים בודדים - התנגד נחרצות לכל סידור שיאפשר מימוש מטרות העל של הציונות: עלייה והתיישבות ולו בחלק של ארץ-ישראל. דוגמה מובהקת ובולטת היא זו של פוזי אל-חוסייני, "שהתקרב לעמדה הדו-לאומית, בלא לוותר על זכות הערבים להיות רוב בארץ, מכיוון שהשתכנע כי המתיחות העדתית בארץ מועילה לאימפריאליזם ואף נגרמת על ידו. אולם הוא לא הספיק לעמוד בהבטחה שנתן לקהל דשומעים יהודי קטן אך נלהב, כי יפעל למען התקרבות יהודית-ערבית. פוזי נרצח בידי מתנקש ששלחו בני משפחתו ב-23 בנובמבר 1946. ג'מאל אל-חוסייני העיר לאחר הרצח, כי דודנו 'מעדו רגליו והוא קיבל את עונשו הצודק' ".
מחקר > המפלגה הקומוניסטית בארץ-ישראל

במחקרו על תולדות המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) - עד הקמתה של מדינת ישראל - עוסק דותן בין השאר במלחמת האזרחים בספרד, בירוביג'ן, 'משפטי הטיהורים' בברית-המועצות, הסטליניזם, פרשת הירידה לקרים של קבוצת מנחם אלקינד מגדוד העבודה, ההתנגדות לציונות בעם היהודי ומפלגת פועלי ציון שמאל. בין היתר מביא הספר ראיות לכך שיהודים חברי המפלגה הקומוניסטית בארץ-ישראל הם שרצחו את חיים ארלוזורוב, ממנהיגי מפא"י. בספרו מציין דותן כי אברהם שושני (רוזנצווייג) העיד באוזניו כי שמע מפי מנהיג המפלגה על הישיבה שבה הוחלט על רצח ארלוזורוב, ועל כך שהוחלט כי הרוצחים ידברו אנגלית בעת המעקב, כדי שלא לעורר את חשדם של הבריטים. דותן מעיד בספר כי אימת מידע זה שבע פעמים לפני שפרסם אותו. יצוין כי תאוריה זו שנויה במחלוקת בין החוקרים ולא התקבלה, אף בנו של חיים ארלוזורוב, שאול ארלוזורוב, נמנה עם השוללים אותה.
כתבים > ספרים

פולמוס החלוקה בתקופת המנדט, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תש"מ (שש הדפסות)
המאבק על ארץ-ישראל, ההוצאה לאור משרד הביטחון, תל אביב תשמ"ב (תשע הדפסות, תורגם לאנגלית)
אדומים, שבנא הסופר, כפר-סבא תשנ"ה (שתי הדפסות, פרס יד יצחק בן-צבי)
מגרש ביתי, כפר-סבא תשנ"ז
A land in the Balance, MOD Books, Tel-Aviv 1993
כתבים > מאמרים

ראשיתו של קומוניזם לאומי יהודי בא"י, הציונות ב', אוניברסיטת תל אביב 1971 (תשל"א), 236-208
הטרגדיה האשורית בעיראק, קשת ס', תשל"ג (1973), 202-191
רבי יעקב עמדן ודורו, שנתון ה-Hebrew Union College מס' 47, 1976
התוכנית הבריטית לחלוקת ארץ-ישראל 1944-1943, עיונים בציונות, אוניברסיטת חיפה 1979, 110-89
מהצעת הקנטונים אל תוכנית החלוקה 1934-1929, קתדרה 15, ניסן תש"ם אפריל 1980, 138-107
המאבק על החלוקה (השואה לא הייתה גורם מרכזי להחלטה על הקמת מדינת-ישראל על ידי האו"ם), עת־מול ח' (2), 1982, 5-3
כמה רגעים ביומנו של היסטוריון (בעקבות ספרי השלישי: 'אדומים'), נתיב ד' (6), 1991, 59-54
פרשנות אחרת לשואה: עיון בעמדתו של השמאל היהודי הרדיקלי, נתיב ד' (27), 1992, 59-54
שנאה עצמית יהודית-קומוניסטית והתגובה הציונית, האומה כ"ט (107), 1992, 297-291
פרשת רצח ארלוזורוב: הפתרון, הזדון, האדישות, האומה ל"א (113), 1993, 100-97
בירוביג'אן כאלטרנטיבה לארץ-ישראל - סגירת מעגל, האומה ל"א (114), 1994, 211-204
קומוניזם נגד ציונות בארץ-ישראל: הרהורים על מחקר חדש ובעייתי (מחבר שותף: בנימין פינקוס), עיונים בתקומת ישראל 3, 1993, 511-497
איני יכול להימנות עם המבליגים, עיונים בתקומת ישראל 4, 1994
המערכת הפוליטית הפנימית ביישוב היהודי 1948-1939, תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל, תקופת המנדט הבריטי, האקדמיה למדעים ומוסד ביאליק, ירושלים תשנ"ה 1995, 550-465
רצח ארלוזורוב לעומת רצח רבין (תשובה ליורם חזוני), נתיב 3 (50), 1996, 52-50
הציונים טעו, אבל למזלם – הערבים טעו יותר, מקור ראשון, 28.11.1997
מחג החנוכה ל'חג החשמונאים' - צמיחתו של 'חג לאומי' ציוני, מחקרי חג 10, 1998 תשנ"ט, 53-29
The Jewish Section of the Palestine Communist Party 1937-1939, Zionism, Tel-Aviv University 1975
Attempts at Arab-Jewish Agreement in Palestine during the 1930's, Zionism, Tel-Aviv University 1980
Religious Polemics Surrounding the 1937 Partition Plan, The Jerusalem Cathedra, 1982