stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלכות ליל הסדר
סימני הסדר > שולחן עורך > מנהג ההימנעות מאכילת צלי

לאחר חורבן בית המקדש, היו מקומות שנהגו שלא לאכול בליל הסדר בשר צלוי, שהאוכלו נראה כמקריב קרבן פסח מחוץ לבית המקדש. והיו מקומות שלא חששו לכך. ואמרו חכמים שיש תוקף למנהג המקומות, ובמקום שנהגו שלא לאכול צלי – לא יאכלו, ובמקום שנהגו לאכול – יאכלו. למעשה, עולי תימן נוהגים לאכול צלי בליל פסח, אבל כל עולי אשכנז ורוב עולי ספרד נהגו שלא לאכול צלי בליל פסח.
סימני הסדר > שולחן עורך > פרטי המנהג

איסור צלי חל על כל סוגי בשר הבהמה והעוף, על אף שקרבן פסח ניתן להקריב רק מכבשים ועיזים. אמנם דגים צלויים וביצים צלויות, שאינם טעונים שחיטה, מותר לצלות. גם צלייה בסיר ('צלי קדר') אסורה אף על פי שאין צולים כך את הפסח, כי התוצר דומה בצורתו לצלי אש. וכן צלייה לאחר בישול אסורה, מאותו הטעם. אמנם בישול אחר צלייה מותר.
סימני הסדר > שולחן עורך > מנהג אכילת ביצה בסעודה

יש נוהגים לאכול בסעודה זו ביצים, שהן סימן אבלות להזכיר את החורבן, ועוד, שבכל שנה חל היום הראשון של פסח באותו היום שבו חל תשעה באב. ויש אומרים שהביצים הן זכר לקרבן חגיגה, שהיו אוכלים בליל הסדר לפני אכילת הפסח. למנהג זה, נוהגים לאכול בסעודה את הביצה שבקערה שהונחה שם כזכר לקרבן חגיגה. ויש שנמנעו מלאכול את הביצה שבקערה כדי לשמור על שלימות הקערה, ורק למחרת ביום אוכלים אותה. בפועל, רבים נהגו לאכול בסעודת ליל הסדר את הביצה שבקערה.
סימני הסדר > צפון > אפיקומן

בסיום הסעודה ('שולחך עורך') אוכלים כזית מן המצה החצויה שנשמרה מתחילת הסדר. מצה זו כוּנתה עם השנים בשם 'אפיקומן'.
כאשר אין במצה החצויה ששמרו ל'אפיקומן' שיעור כזית לכל אחד מהמסובים, עורך הסדר נותן לכל אחד מהמסובים מעט מהמצה ששמר ל'אפיקומן' ומשלים להם לשיעור כזית מצה שמורה אחרת. כשהאפיקומן אבד, אפשר לקחת מצה שמורה אחרת לשם אפיקומן.
בדומה לקרבן הפסח, את מצת האפיקומן שלרוב הראשונים נתקנה כזכר לקרבן זה, צריך לאכול 'על השובע', כלומר כשכבר האדם שבע אך עדיין מעוניין לאכול עוד. אבל אם שבע עד שאין לו רצון לאכול עוד, אינו מקיים את המצווה מן המובחר, הואיל ומצד עצמו היה מעדיף שלא לאכול יותר. וכאשר שבע כל כך עד שנפשו קצה באכילה עד שנאלץ להכריח את עצמו לאוכלו, הרי זו אכילה גסה שאינה נחשבת אכילה, ואינו מקיים באכילה זו את המצווה.
צריך לאכול את האפיקומן במקום אחד, כדוגמת קרבן הפסח שהיה נאכל במקום אחד, שנאמר: ”בְּבַיִת אֶחָד יֵאָכֵל”.
סימני הסדר > צפון > טעם אכילתו

בטעם אכילתו נחלקו: לדעת רוב הראשונים, אכילת מצת האפיקומן נתקנה זכר לקרבן הפסח אותו אכלו בסוף סעודת ליל הסדר. אולם לדעת כמה ראשונים באכילת האפיקומן מקיימים את עיקר מצוות אכילת מצה, שבעבר הייתה נאכלת יחד עם קרבן הפסח אשר נאכל על השובע בסוף הסעודה. ולשיטתם, אף שמברכים על המצה בתחילת הסעודה, עיקר הכוונה לצאת ידי מצוות מצה צריך להיות בסיום הסעודה בעת אכילת האפיקומן.
לשני הטעמים יש לאכול את האפיקומן בהסבה, אמנם אם שכח להסב, לשיטת רוב הראשונים שהוא זכר לקרבן פסח אין צורך לחזור ולאוכלו בהסבה, ולדעה שאוכלים את האפיקומן לשם מצת מצווה, צריך לחזור ולאכול בהסבה. כדי לצאת ידי חובת כל הדעות נפסק שיש לחזור ולאכול את האפיקומן בהסבה. אבל מי שכבר שבע וקשה לו לאכול עוד כזית מצה, אינו צריך לחזור ולאכול את ה'אפיקומן' בהסבה, כדעת רוב הראשונים.
סימני הסדר > צפון > שיעור אכילת האפיקומן

יש נוהגים לאכול שני שיעורי כזית מהאפיקומן, יש מטעימים זאת מפני שרוצים לבטא בזה את החביבות של המצה, ויש מנמקים מפני שרוצים לרמז בזה כנגד שני הטעמים שהובאו בראשונים: כזית אחד זכר לקרבן פסח, וכזית אחד לשם אכילת מצה. אמנם מנהג זה אינו מנהג מחייב, ומעיקר הדין החובה היא לאכול כזית אחד בלבד. יש אומרים שמכיוון שאכילת האפיקומן היא מצווה מדברי חכמים, ואכילת שני הזיתים שנויה במחלוקת, אפשר בשעת הצורך לקיים את מצוות האפיקומן באכילת שליש מצה או אפילו חמישית מצה.
סימני הסדר > צפון > אכילה ושתייה לאחר סיום האפיקומן

אין אוכלים אחר ה'אפיקומן' דבר עד השינה, כדי שטעם המצה יישאר בפה. אמנם שתיית מים, שאין להם טעם, מותרת. ויש אומרים שאף משקאות אחרים מותרים מלבד משקה משכר, ויש אומרים שאף משקה משכר מותר לשתות.
סימני הסדר > ברך

לאחר סיום אכילת האפיקומן מברכים ברכת המזון על סעודת הלחם (המצה). בברכה זו מוסיפים יעלה ויבוא כבכל סעודת יום טוב, וכשליל הסדר חל בשבת מוסיפים גם רצה. ברכת המזון חותמת את האכילה של לילה זה, ולאחריה אין אוכלים דבר עד הבוקר. לגבי שתייה הדין מורכב יותר, כבסמוך.
אחרי ברכת המזון, מברכים בורא פרי הגפן, ושותים כוס שלישי.
סימני הסדר > הלל

לאחר ברכת המזון שותים את כוס היין השלישית מארבע הכוסות, ולאחר מכן מוזגים את הכוס הרביעית כדי לומר עליה את חציו השני של ההלל (שהותחל בעת אמירת ההגדה) ו'הלל הגדול'.
סימני הסדר > שפוך חמתך

לפני אמירת ההלל אומרים:
שְׁפֹךְ חֲמָתְךָ אֶל הַגּוֹיִם אֲשֶׁר לֹא יְדָעוּךָ וְעַל מַמְלָכוֹת אֲשֶׁר בְּשִׁמְךָ לֹא קָרָאוּ. כִּי אָכַל אֶת יַעֲקֹב וְאֶת נָוֵהוּ הֵשַׁמוּ. שְׁפֹךְ עֲלֵיהֶם זַעְמֶךָ, וַחֲרוֹן אַפְּךָ יַשִׂיגֵם. תִּרְדֹף בְּאַף וְתַשְׁמִידֵם מִתַּחַת שְׁמֵי ה'
רבים נוהגים לפתוח את הדלת בעת אמירת פסוקים אלו, להראות שלילה זה משומר מן המזיקים, ואיננו מפחדים משונאינו, ובזכות אמונה זו יבוא המשיח וישפוך חמתו על הרשעים שונאי ישראל. יש נוהגים לעמוד בעת אמירת 'שפוך חמתך'.
לאחר מכן ממשיכים לומר את חציו השני של ההלל שהותחל בעת אמירת ההגדה. בחלק זה ישנם פסוקים שמצווה לומר כדוגמת הזימון, שגדול הבית אומר את הפסוק תחילה ושאר המסובים חוזרים אחריו.
אלו הפסוקים: ”הוֹדוּ לַה' כִּי טוֹב, יֹאמַר נָא יִשְׂרָאֵל, יֹאמְרוּ נָא בֵית אַהֲרֹן, יֹאמְרוּ נָא יִרְאֵי ה', אָנָּא ה' הוֹשִׁיעָה נָּא, אָנָּא ה' הַצְלִיחָה נָּא”. מצווה לכתחילה ששלושה מבוגרים יאמרו כך את הפסוקים הללו, שכך לשון הפסוקים הללו, שאחד פונה אל השניים להלל את ה'. אמנם גם יחיד שאומר את ההלל לבדו מקיים את המצווה. ואם יש שם שניים, יאמרו ביחד את הפסוקים.
אחר כך אומרים הלל הגדול, ואחריו אומרים נשמת, וחותמים בברכת השיר. הספרדים מסיימים בברכת 'יהללוך' שבסיום ההלל, והאשכנזים מסיימים בברכת 'ישתבח' שבסיום פסוקי דזמרה. בנוסח איטליה המקורי, ברכו את שתי הברכות, ובמנהג המאוחר אמצו את מנהג האשכנזים.
ברוב הקהילות שותים כוס רביעי מיד לאחר ברכה זו, אבל בקצת קהילות אשכנז, נוהגים כמנהג המהר"ם מרוטנברג לשתות כוס רביעי אחרי פיוט "כי לא נאה כי לא יאה". האשכנזים, התימנים והאיטלקים מברכים עוד הפעם "בורא פרי הגפן", ואילו הספרדים סומכים על הברכה שברכו על כוס שלישי.
סימני הסדר > נרצה

לאחר אמירת ההלל, נוהגים לומר פיוטים שונים שחוברו בתקופת הראשונים (כגון: ובכן ויהי בחצי הלילה, אדיר הוא, חד גדיא, אחד מי יודע).
המנהג הרווח הוא שזמן שתיית הכוס הרביעית מיד לאחר ברכת השיר, שהיא החותמת את סדר ההגדה שתיקנו חז"ל בימי המשנה, ואילו הפיוטים שאומרים לאחר מכן אינם אלא מנהג. אמנם יש נוהגים לשתות את הכוס הרביעית אחר כמה פיוטים נוספים, כדי שאף הם יאמרו על הכוס, ואף הם יכללו בסדר ההגדה.
מנהג רוב ספרד שאין מברכים הגפן לפני הכוס הרביעית, ומנהג אשכנז שמברכים. לאחר השתייה מברכים ברכה אחרונה על הגפן.
מצוות ארבע כוסות > תקנת ארבע כוסות

בשונה משאר ימים טובים בהם ישנה מצווה כללית לשמוח בשתיית יין, בפסח הוסיפו חכמים ותקנו לשתות ארבע כוסות יין במהלך ליל הסדר, כדי לבטא את שמחת החירות, וכנגד ארבע לשונות הגאולה שנאמרו למשה על ידי ה' לקראת עשר המכות:
לָכֵ֞ן אֱמֹ֥ר לִבְנֵֽי-יִשְׂרָאֵל֘ אֲנִ֣י יְהוָֹה֒ וְהֽוֹצֵאתִ֣י אֶתְכֶ֗ם מִתַּ֨חַת֙ סִבְלֹ֣ת מִצְרַ֔יִם וְהִצַּלְתִּ֥י אֶתְכֶ֖ם מֵֽעֲבֹֽדָתָ֑ם וְגָֽאַלְתִּ֤י אֶתְכֶם֙ בִּזְר֣וֹעַ נְטוּיָ֔ה וּבִשְׁפָטִ֖ים גְּדֹלִֽים: וְלָֽקַחְתִּ֨י אֶתְכֶ֥ם לִי֙ לְעָ֔ם וְהָיִ֥יתִי לָכֶ֖ם לֵֽאלֹהִ֑ים וִֽידַעְתֶּ֗ם כִּ֣י אֲנִ֤י יְהוָֹה֙ אֱלֹ֣הֵיכֶ֔ם הַמּוֹצִ֣יא אֶתְכֶ֔ם מִתַּ֖חַת סִבְל֥וֹת מִצְרָֽיִם:
יש אומרים שהן כנגד ארבע המלכויות ששעבדו את עם ישראל אחר היותו לעם: בבל, פרס, יון ורומא, וה' הושיענו מידן. או כנגד ארבע כוסות של פורענות שעתיד הקב"ה להשקות את רשעי אומות העולם, או כנגד ארבע כוסות של נחמה שעתיד הקב"ה להשקות את ישראל.
מצוות ארבע כוסות > סדר שתיית ארבע הכוסות

את הקידוש אומרים על הכוס הראשונה מארבע הכוסות. את סיפור יציאת מצרים והמחצית הראשונה של ההלל אומרים על הכוס השנייה, ולכן מוזגים אותה לפני שמתחילים לומר את ההגדה, כדי שכל ההגדה תאמר על כוס יין. את ברכת המזון אומרים על הכוס השלישית שמוזגים לפני אמירת ברכת המזון. את מחציתו השנייה של ההלל ואת ההלל הגדול אומרים על הכוס הרביעית, שנמזגת לאחר ברכת המזון. כך שכל מהלך הסדר נאמר על כוס יין המלווה אותו.
מצוות ארבע כוסות > הלכות שתיית ארבע הכוסות

השותה את ארבע הכוסות ברציפות, נחשב כאילו שתה כוס אחת בלבד. אם שהה בין שתיית כוס אחת לחברתה, לדעת כמה פוסקים, כל זמן שלא אמר ביניהן דברים מההגדה - לא יצא ידי חובה. אך יש אומרים שבכל מקרה אם שהה בין הכוסות יצא ידי חובה בדיעבד.
יש מבארים שמספר ארבע רומז להופעה של רעיון שלם בכל העולם, שכל דבר בעולם יש לו ארבעה צדדים כנגד ארבע רוחות העולם: מערב ומזרח, צפון ודרום. וכיוון שיציאת מצרים חוללה מהפכה מוחלטת בעולם, היא מופיעה בארבע לשונות של גאולה. שנאמר: ”לָכֵן אֱמֹר לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל, אֲנִי ה',וְהוֹצֵאתִי אֶתְכֶם מִתַּחַת סִבְלֹת מִצְרַיִם, וְהִצַּלְתִּי אֶתְכֶם מֵעֲבֹדָתָם, וְגָאַלְתִּי אֶתְכֶם בִּזְרוֹעַ נְטוּיָה וּבִשְׁפָטִים גְּדֹלִים. וְלָקַחְתִּי אֶתְכֶם לִי לְעָם וְהָיִיתִי לָכֶם לֵאלוֹהִים וִידַעְתֶּם כִּי אֲנִי ה' אֱלוֹהֵיכֶם הַמּוֹצִיא אֶתְכֶם מִתַּחַת סִבְלוֹת מִצְרָיִם”.
מצוות ארבע כוסות > הלכות שתיית ארבע הכוסות > הפסק בשתיית הכוס

צריך לשתות את רוב הכוס בשתייה אחת, אבל השותה בתחילה חצי מהשיעור, ואחרי זמן רב עוד חצי, אין שתייתו נחשבת לשתייה אחת, ונחשב שלא שתה את שיעור היין הנצרך כדי לקיים שתיית כוס אחת מארבע כוסות. אלא שנחלקו הראשונים והאחרונים בשאלה מהו שיעור הזמן בו נחשבת השתייה לשתייה אחת. לדעת הרמב"ם, כיוון שרגילים לשתות ברציפות, (תוך הפסקות קלות לנשימה או גמיעה) רק אם שתה את היין ברציפות כפי שרגילים בדרך כלל לשתות 'רביעית' יין – נחשבת שתייתו לאחת. לעומת זאת דעת הראב"ד, שכל זמן שהספיק לשתות את שיעור היין שהוא חייב בו בזמן של שיעור 'אכילת פרס' (כ-6–7 דקות), עדיין שתייתו מצטרפת לשתייה אחת.
ופסקו האחרונים שלכתחילה יש להחמיר כדעת הרמב"ם ולשתות את שיעור היין שיוצאים בו ידי חובה ברציפות, תוך הפסקות קלות לנשימה וגמיעה. ובדיעבד אם שתה אותו בזמן של שיעור 'אכילת פרס', יצא ידי חובה, שהואיל ודין ארבע כוסות מדברי חכמים הלכה כדברי המיקל. ויש נוהגים להחמיר.
מצוות ארבע כוסות > שיעור היין והכוס

כדי לקיים את מצוות ארבע כוסות (כבכל מצווה הטעונה כוס של ברכה), צריך שכמות היין שבכוס תהיה בעלת חשיבות. לפיכך קבעו חכמים שצריך למלא בכוס לכל הפחות 'רביעית הלוג', ובפחות משיעור זה אין יוצאים ידי חובה. ישנן דעות שונות כמה הוא שיעור הרביעית. שתי השיטות הנפוצות הן 86 סמ"ק ו-150 סמ"ק, אך יש המציעים שיעור קטן יותר, 75 סמ"ק.
מצוות ארבע כוסות > שיעור השתייה

לכתחילה מהדרים לשתות את כל היין שבכוס, גם כאשר הכוס גדולה ומכילה הרבה יותר מ'רביעית'. ומי אינו רוצה בכך או שהדבר קשה לו, ישתדל לשתות את רוב היין שבכוס. ולכל הפחות צריך לשתות רוב 'רביעית', ושיהיה גם 'כמלא לוגמיו', כלומר כשיעור יין הממלא את חלל פיו של השותה כשהוא מנפח לחי אחת, שבשיעור זה מתיישבת דעתו של השותה.
מצוות ארבע כוסות > נשים בארבע כוסות

גם נשים מצֻווֹת בשתיית ארבע כוסות, כמו בכל מצוות ליל הסדר. והמצווה לשתות יין משמח.
מצוות ארבע כוסות > קטנים בארבע כוסות

קטנים שהגיעו לחינוך – נותנים להם ארבע כוסות. גיל חינוך למצווה זו הוא, כשאפשר לחנכם להבין את הדברים שנאמרים על הכוס – הקידוש, ההגדה, ברכת המזון, ההלל וההודאה. בדרך כלל בסביבות גיל חמש עד שש הקטנים מגיעים לגיל חינוך. אין צורך לתת לקטנים לשתות רוב 'רביעית' אלא די שישתו כ'מלא לוגמיהם'.
מצוות ארבע כוסות > כוס חמישית - כוסו של אליהו

ספק גדול התעורר לגבי הכוס החמישית. יש אומרים שמצווה מן המובחר לשתות כוס חמישית (או חובה), וישתה את הכוס הרביעית בסיום ההלל, ואת הכוס החמישית בסיום הלל הגדול והברכה שאחריו. ויש אומרים שרק הרוצה לשתות עוד יין מצאו לו חכמים עצה היאך ישתה עוד כוס. ויש אומרים שאסור לשתות כוס חמישית.
למעשה נוהגים שלא לשתות כוס חמישית, אבל לפי רוב המנהגים יש למזוג כוס חמישית וקוראים לה 'כוס של אליהו'. ובאר הגאון מווילנא, שהיא נקראת כוס של אליהו מפני שבכל ספק שאיננו יכולים לפטור, אנו אומרים, כשיבוא אליהו הנביא יפשוט את הספק, ולכן אנו מוזגים כוס חמישית לכבודו, וכשיבוא יאמר אם צריך לשתות אותה.
מצוות ארבע כוסות > היין > מזיגת היין

אמרו חכמים שכדי לקיים את המצווה בשלמות, יש למזוג (למהול) את היין של ארבע הכוסות במים, מכיוון שללא מזיגה היין היה מרוכז וקשה לשתייה. כיום היינות שלנו פחות חזקים ואין חובה למוזגם, ומי שמזיגת היין משביחה עבורו את טעמו או השפעתו, מצווה שימזוג אותו.
מצוות ארבע כוסות > היין > דרך שתיית היין

מי ששתיית כוס יין מלאה כבדה עליו, או שעלולה להפריע לו לקיים את מצוות הסדר כראוי, יערב ביין מיץ ענבים או מים או שניהם יחד, ובלבד שהמים לא יהיו הרוב. וכן יוכל להשתמש ביין עם אחוז אלכוהול מופחת.
יש מעלה ביין אדום, אך יין לבן משובח עדיף על יין אדום פחות משובח. ובדיעבד יוצאים בכל סוג של יין ואפילו הוא לבן ואינו משובח.
מצוות ארבע כוסות > היין > מיץ ענבים

בכל כוס של ברכה ניתן לצאת ידי חובה גם במיץ ענבים. אמנם יש אומרים שכוונת חכמים בתקנת ארבע כוסות הייתה שתיאמר ההגדה מתוך שתייה של יין משמח, והשותה מיץ ענבים אינו מקיים את המצווה כפי שתקנוה חכמים ולכן רק בדיעבד יוצאים ידי חובה במיץ ענבים, אך מי שסובל משתיית יין רשאי לכתחילה לצאת ידי חובתו במיץ ענבים.
ההסבה

חז"ל תקנו להסב בליל הסדר בעת אכילת המצה ושתיית היין, שאמרו חכמים: ”בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים”, שנאמר: ”וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמֹר בַּעֲבוּר זֶה עָשָׂה ה' לִי בְּצֵאתִי מִמִּצְרָיִם”. וכדי שהרגשת החירות תהיה ניכרת גם בהתנהגות האדם, תיקנו חכמים להסב. שכן מי שאין עליו עול שעבוד, יכול להישען אחורה ולהסב על צידו במנוחה ורגיעה, וכך אוכלים בליל הסדר דרך חירות.
ההסבה > מחלוקת הראשונים אם חובה להסב כיום

בתקופת המשנה והתלמוד היו רגילים לשבת על גבי כרים וכסתות, ובצורה זו הישיבה הזקופה דרשה מאמץ ניכר, ואילו ההסבה הייתה בתנוחה שבין ישיבה לשכיבה, כאשר כל הגוף נשען על מיטה או על כרים וכסתות, והסבה זו הייתה נוחה מאוד וממחישה את תחושת החירות.
באלף השנים האחרונות החלו בני האדם לשבת על כיסאות ליד שולחן, ולכן למעשה אין רגילים כלל להסב על מיטות ולאכול בחצי שכיבה. ובהסבה מעין זו לא תהיה תוספת נוחות אלא הכבדה. בעקבות זאת, לדעת ראב"ן וראבי"ה אין כיום מצווה להסב. אולם דעת רוב הראשונים, שהואיל ותקנו חכמים לאכול בליל הסדר בהסבה, גם כיום מצווה לאכול את המצה ולשתות את ארבע הכוסות בהסבה. וכן נפסק למעשה בשולחן ערוך.
ההסבה > צורת ההסבה

יש אומרים שכיום שאין רגילים להסב על מיטות כבעבר, ההסבה מתבצעת על ידי השענות על גב הכיסא תוך הטיה לשמאל, ויש אומרים שההסבה היא הישענות המרפק על השולחן בעת האכילה. ההסבה היא דווקא בהטיה לשמאל, מפני שכך נוח יותר לאכול, שהיד השמאלית והגב שעונים על הכיסא, והיד הימנית פנויה לנטילת המאכל או המשקה. טעם נוסף שהוזכר בחלק מהפוסקים, שאם יטה על צד ימינו ישנו חשש שמא יקדים קנה לוושט, ויחנק. ומתוך חשש הסכנה נפסק שאף איטר יסב לצד שמאל וישתמש בליל הסדר ביד ימין. אמנם נפסק להלכה שבדיעבד ימני שטעה והסב על צד ימין לא יצא ידי הסבה, אך אם הוא שמאלי והסב על צד ימין יצא.
היושב בליל הסדר לפני רבו (המובהק) או אחד מגדולי הדור, לא יסב בלא שיבקש ממנו רשות, שבהסבה יש ביטוי של חוסר כבוד ויראה כלפי הרב, אבל אחר שקיבל רשות מרבו רשאי להסב, שאין כאן פגיעה.
ההסבה > מתי מסיבים

חובת ההסבה היא בעת אכילת כזית מצה, כזית של כורך, כזית אפיקומן ושתיית ארבע כוסות. בשאר הסעודה המסב הרי זה משובח, ומי שלא נוח לו להסב בשאר הסעודה אינו צריך. בעת אכילת המרור אין צריכים להסב, משום שהוא מבטא את המרירות שהייתה בעבדות, ואין זה מסימני בני החורין, שבעקבותיהם מסיבים. בעת אמירת ברכת המזון אין מסיבים, שמצווה לאומרה באימה וביראה. וכן בשעת אמירת ההגדה נוהגים שלא להסב, כדי לאומרה במלא הריכוז וכובד הראש.
ההסבה > דין השוכח להסב > מצה ו'כורך' ללא הסבה

האוכל את המצה בלא הסבה לא יצא ידי חובה ועליו לחזור ולאכול כזית מצה בהסבה. וגם אם כבר ברך ברכת המזון, יטול ידיו שנית ויאכל כזית מצה, אך לא יברך שוב 'על אכילת מצה', מפני שלדעת ראבי"ה וראב"ן הנזכרים כבר יצא ידי חובתו באכילת המצה הראשונה ללא הסבה.
השוכח לאכול את ה'כורך' בהסבה אינו צריך לחזור לאכלו בהסבה. שיש אומרים שאין צריך לאכול אותו בהסבה מפני שיש בו מרור.
ההסבה > דין השוכח להסב > אפיקומן ללא הסבה

השוכח לאכול את האפיקומן בהסבה, יש אומרים שאם יכול לשוב ולאכול כזית מצה נוסף לשם אפיקומן בהסבה – יחזור לאוכלו, ואם קשה לו אינו צריך, כי מצוות אכילת אפיקומן מדברי חכמים, ויכול לסמוך על ראבי"ה וראב"ן שלשיטתם אין צריך להסב בזמן הזה ועוד יכול לסמוך על דעת רוב הראשונים שטעם אכילתו היא זכר לקרבן פסח, ולכן בדיעבד לשיטתם אין צריך לחזור לאכול בהסבה.
ההסבה > דין השוכח להסב > ארבע כוסות ללא הסבה

השותה אחת מארבע כוסות בלא הסבה, נחלקו הפוסקים בדינו. לדעת השולחן ערוך, לכתחילה יחזור לשתות את הכוס בהסבה. ואילו לדעת הרמ"א, הואיל ובשתיית כוס נוספת בהסבה מתעוררת בעיה, שאם יחזור וישתה כוס נוספת ייראה כ'מוסיף על הכוסות', לפיכך לשיטתו יש לחלק בין הכוסות:
אם שתה את הכוס השנייה (שהיא לפני הסעודה) בלא הסבה, יחזור וישתה אותה בהסבה, שאין הוא נראה כמוסיף על הכוסות, שהרי אפשר לשתות בסעודה עוד כוסות יין.
אך אם טעה ושתה בלא הסבה את אחת הכוסות האחרות, לא יחזור וישתה כוס נוספת, שלא ייראה כמוסיף על הכוסות. אלא יסמוך על הסוברים שכיום אין צריך להסב בליל הסדר. אמנם מי שקשה לו לחזור ולשתות כוס יין נוספת בהסבה, לשתי הדעות ובכל הכוסות יכול לסמוך על מה ששתה בלא הסבה.
בפועל, הספרדים נוהגים כדעת השולחן ערוך, והאשכנזים כדעת הרמ"א.
ההסבה > דין השוכח להסב > נשים בהסבה

נפסק בשולחן ערוך שנשים אינן צריכות להסב מלבד 'אישה חשובה'. וכתב על כך הרמ"א שבימיו כבר כל הנשים נחשבות חשובות, אך הן לא נהגו להסב כי סומכות על הסוברים שכיום אין דין הסבה. ויש אומרים שכיום ראוי לכל הנשים להסב לכתחילה.
סוף זמן אכילת המצה והמרור והאפיקומן > מחלוקת התנאים

נחלקו התנאים עד מתי מותר היה לאכול מקרבן הפסח, לדעת רבי אלעזר בן עזריה זמן אכילת הפסח הוא עד חצות הלילה בלבד, שאז הוכו בכורי המצרים והמצרים נחפזו לשלוח את ישראל ממצרים. ולדעת רבי עקיבא, זמן אכילת הפסח כל הלילה עד עלות השחר, שאז נחפזו ישראל לצאת ממצרים.
אכילת המצה והמרור הוא עד חצות הלילה. ואף את ה'אפיקומן' צריך לכתחילה לאכול לפני חצות הלילה. מי שלא הספיק לאכול את המצה והמרור לפני חצות, יאכלם לאחר חצות בלא ברכה.
סוף זמן אכילת המצה והמרור והאפיקומן > מחלוקת הראשונים והשלכותיה

נחלקו הראשונים כמי ההלכה: לדעת הרמב"ם ובעל העיטור, הלכה כרבי עקיבא. ולדעת רבנו חננאל והרא"ש, הלכה כרבי אלעזר בן עזריה.
מחלוקת זה משליכה גם על אכילת המצה והמרור, שבזמן הבית נאכלו יחד עם קרבן הפסח, וגם כיום תקנו לאוכלם באותה שעה.
מחמת מחלוקת הראשונים כמי ההלכה, נפסק באחרונים שלכתחילה יש לאכול את המצה, המרור והאפיקומן עד חצות הלילה. ומי שלא התאפשר לו זאת, יאכלם לאחר חצות כדי לקיים את המצווה לפי דעת הרמב"ם והעיטור, אך מאחר שיש אומרים שכבר הפסיד את המצווה, לא יברך על אכילתם "על אכילת מצה" ו"על אכילת מרור".
גם לגבי האפיקומן שנתקן כזכר לקרבן הפסח, יש לאוכלו לכתחילה עד זמן אכילת קרבן פסח. אך מי שלא הספיק לאוכלו לפני חצות - יאכלנו לאחר חצות כדי לקיים המצווה לפי דעת הפוסקים כרבי עקיבא. וכן הדין ביחס להלל, שהוא שייך להגדה שצריכה להיאמר בשעה הכשרה לאכילת מצה.
אכילה ושתייה לאחר אכילת האפיקומן > איסור אכילה ושתייה לאחר האפיקומן

מכיוון שלדעת רוב הפוסקים תקנו חכמים לאחר חורבן בית המקדש לאכול בסיום הסעודה את מצת האפיקומן כזכר לקרבן הפסח, תקנו שכשם שאסור היה לאכול אחר בשר הפסח דבר אחר, כדי שיישאר טעמו בפה, כן אסור לאכול אחר האפיקומן.
גם יין אסרו לשתות אז, מחשש שמא ישתכר מהיין ולא יוכל לסיים את אמירת ההלל כראוי. או שבשתיית כוס נוספת יֵרָאה כ'מוסיף על הכוסות' יותר ממה שתקנו חכמים.
גם לאחר סיום הסדר אסרו חכמים לשתות יין, שמצווה לעסוק בהלכות הפסח וביציאת מצרים עד ש'תחטפנו שינה', ושתיית משקה משכר נוסף עלולה להפריע בכך. ויש אומרים, שהטעם לכך הוא שנראה כמי שמוסיף על הכוסות או כמי שמתחיל סדר שתייה חדש.
אכילה ושתייה לאחר אכילת האפיקומן > המחלוקת בדבר שתיית משקאות שונים

יש אומרים שגם שתיית קפה או מיץ אסורה לאחר אכילת האפיקומן, מפני שהם מפיגים את טעם המצה, וגם שתייה בעלת טעם אסורה מלבד שתי כוסות היין ששותים אחר ברכת המזון, שהן חלק מהסדר. אך שתיית מים מותרת. ויש אומרים שרק שתיית משקה משכר אסורה. ויש אומרים שלאחר סיום הסדר מותר לשתות אף משקה משכר.
יש אומרים שגם לדעת המחמירים, הרוצה לשתות קפה כדי שיוכל לעסוק בערנות בסיפור יציאת מצרים לאחר הסדר - רשאי לכתחילה לשתותו.
מצוות סיפור יציאת מצרים כל הלילה

מצווה להרבות בכל ליל ט"ו בניסן בסיפור יציאת מצרים עד ש'תחטפנו שינה'. ובכלל זאת לימוד הלכות פסח. אך עיסוק בפלפולים אינו בכלל המצווה.
יש אומרים שהחושש שאם יישאר ער עד מאוחר בלילה לא יוכל אחר כך להתפלל כראוי תפילת שחרית, ישתדל לפחות להאריך בסיפור יציאת מצרים עד לאחר חצות הלילה.
יש נוהגים לקרוא אחר ההגדה את מגילת שיר השירים, הרומזת לאהבה שבין ה' וישראל, שהתגלתה ביציאת מצרים.
נוהגים בליל פסח לומר לפני השינה קריאת שמע וברכת המפיל בלבד, ללא שאר הפסוקים שנהוג לומר כחלק מקריאת שמע שעל המיטה. שבכל הלילות הם נאמרים לסגולה כנגד המזיקים, ולילה זה משומר מן המזיקים.
מצוות אכילת קרבן הפסח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

ליל הסדר
הא לחמא עניא
חד גדיא
לקריאה נוספת

הרב משה הררי, מקראי קודש הלכות ליל הסדר.
יחסי סלובניה–קנדה

| יחסי קנדה–סלובניה |
| --- | --- |
קנדה: סלובניה


קנדה: סלובניה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,984,670: 20,273
אוכלוסייה
39,838,945: 2,118,287
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,140,086: 68,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
53,718: 32,204

יחסי קנדה–סלובניה הם יחסי החוץ בין קנדה לרפובליקת סלובניה. קנדה הכירה בעצמאות סלובניה בינואר 1992, וכיוננה יחסים דיפלומטיים שנה לאחר מכן. קנדה מיוצגת באמצעות שגרירותה בבודפשט, הונגריה, וכן באמצעות קונסוליה בליובליאנה. סלובניה מיוצגת בקנדה על ידי שגרירות האוטווה וקונסוליה כללית בטורונטו. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו. ישנם יותר מ-35,000 סלובנים שגרים בקנדה.
ביקורים דיפלומטיים

מיקאל ז'אן, המושלת הכללית של קנדה, ביקרה בסלובניה באוקטובר 2009.
ראו גם

קנדים סלובניים (אנ')
ימת החול א-רביאנא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ימת חול 
 על שם:  א-רביאנא 
 נתונים ומידות
 שטח:  65,000 קמ"ר 
 מיקום
 מיקום:  לוב לוב
 קואורדינטות:  25°N 19°E﻿ / ﻿25°N 19°E﻿ / 25; 19
  (למפת לוב מוגדלת) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תוניסיה אלג'יריה ניז'ר צ'אד סודאן מ. הים התיכוןימת החול א-רביאנא(למפת לוב רגילה) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תונ. אלג'. ניז'ר צ'אד סו. מ. הים התיכוןימת החול א-רביאנא
 
ימת החול א-רביאנא, רבאניה, היא ימת חול בגזרה הדרומית-מזרחית של לוב. שטחה כ-65,000 קמ"ר. אזור ים חול א-רביאנא נמצא בחלקו המערבי של מדבר לוב במחוז כופרה שבאזור קירניאקה.
גאוגרפיה

ימת החול נקרא על שם עיירת נווה המדבר א-רביאנא הממוקמת לקצה הקצה המזרחי שלה. יחד עם ימת החול כאלאנשיו וימת החול הגדולה, ימת החול א-רביאנא הוא חלק מהמדבר הלובי הגדול יותר
הערות שוליים

↑  Desert Geomorphology, p. 403
↑  Besler, Helga (2008) The Great Sand Sea in Egypt: Formation, Dynamics and Environmental Change: A Sediment-Analytical Approach Elsevier, Amsterdam, page 1 - 3, ISBN 978-0-444-52941-1
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של לוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי סלובניה–רומניה

| יחסי סלובניה–רומניה |
| --- | --- |
סלובניה: רומניה


סלובניה: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
20,273: 238,391
אוכלוסייה
2,118,287: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
68,217: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,204: 18,485
משטר
רפובליקה

יחסי סלובניה–רומניה הם יחסי החוץ בין סלובניה ורומניה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 באוגוסט 1992, לאחר פרישתה של סלובניה מיוגוסלביה. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו. בשנת 2007 פתחה סלובניה את שגרירותה בבוקרשט.
נציגויות דיפלומטיות

סלובניה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בסלובניה שגירות בליובליאנה.
יחסי אוזבקיסטן–תאילנד

| יחסי אוזבקיסטן–תאילנד |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: תאילנד


אוזבקיסטן: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 513,120
אוכלוסייה
36,534,946: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 7,186
משטר
רפובליקה: מונרכיה (בפועל משטר צבאי)

יחסי אוזבקיסטן–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ותאילנד.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 במאי 1992. ב-14 ביולי 2020, סגן שר החוץ של הרפובליקה של אוזבקיסטן פורקאט סידיקוב קיים שיחות עם סגן שר החוץ של ממלכת תאילנד, ויג'וואט איסראבדי, בשיחת ועידה. במהלך השיחה נדונו המצב וכיווני העדיפות של יחסי אוזבקיסטן–תאילנד בתחומים המדיניים, המסחריים, הכלכליים, ההשקעות, התרבותיים, ההומניטריים ואחרים.
יחסי סחר

בשנת 2020 ייצאה אוזבקיסטן לתאילנד בשווי 130 מיליון דולר, בעיקר דשנים, פירות וכותנה. תאילנד ייצאה בשווי של כ-50 מיליון דולר, בעיקר מוצרים תעשייתיים כמו רכיבי רכב, מכונות ומשאבות.
נציגויות דיפלומטיות

תאילנד מיוצגת באוזבקיסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בטשקנט.
אוזבקיסטן מיוצגת בתאילנד באמצעות שגרירותה בניו דלהי, הודו.
יחסי סלובניה–צרפת

| יחסי סלובניה–צרפת |
| --- | --- |
סלובניה: צרפת


סלובניה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
20,273: 643,801
אוכלוסייה
2,118,287: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
68,217: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,204: 45,527
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי סלובניה–צרפת הם יחסי החוץ בין סלובניה לצרפת.
היסטוריה

צרפת הכירה בסלובניה לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1991, ועד מהרה כוננה עמה יחסים דיפלומטיים. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, והן משתפות פעולה במגוון תחומים.
נציגויות דיפלומטיות

סלובניה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליות בסנט אטיין ובסטרסבור. מאידך, צרפת מחזיקה בצרפת שגרירות בליובליאנה בלבד.