stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבר אליה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פדרו אלמודובר 
 הופק בידי:  אגוסטין אלמודובר
 תסריט:  פדרו אלמודובר 
 עריכה:  חוזה סלסדו
 שחקנים ראשיים:  חאווייר קמארה דריו גרנדינטי לאונור ווטלינג רוסריו פלורס
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס
 צילום:  חוויאר אקירסארוב 
 מדינה:  ספרד 
 חברת הפקה:  אל דסאו 
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 במאי 2002
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  ירדן 
 הכנסות:  51,001,550 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   talktoher
 פרסים:  פרס אוסקר - התסריט המקורי  פרס גלובוס הזהב - הסרט הזר הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
דַּבֵּר אֵלֶיהָ (בספרדית: Hable con ella) הוא סרט שכתב וביים הבמאי הספרדי פדרו אלמודובר. הסרט הוקרן לראשונה בשנת 2002.
הסרט מתאר חברות בין שני גברים, המכירים על רקע טרגדיות משותפות, לאחר שאהובותיהם שוכבות במצב של תרדמת בבית חולים. הסרט מתאר את דרכי האהבה השונות, את התמודדותם של הגברים עם התרדמת של אהובותיהם, את החברות האמיצה שנוצרה בין שני הגברים עצמם. חלק משמעותי ביצירה דן בתפקידיהם של גברים ונשים, ובמשמעות המושג "אהבה".
שחקנים

שחקנים ראשיים:
חאווייר קמארה (בנינגו), דריו גרנדינטי (מרקו), לאונור ווטלינג (אליסיה), רוסריו פלורס (לידיה) וג'רלדין צ'אפלין (קתרינה בילובה).
שחקנים נוספים:
רוברטו אלוורז, אלנה אנאיה, לולה דווניאס, אדולפו פרננדז, אנה פרננדז, קרלוס גרסיה קמברו, צ'וס למפראבה, לולס לאון, פלה מרטינז, פאס וגה, הליו פדרגל, חוסה סאנצ'ו, אגוסטין אלמודובר, מריולה פוונטס, קייטנו ולוזו, ססיליה רות ומריסה פארדס.
עלילת הסרט > העלילה הראשית

עלילת הסרט מתרחשת בספרד. הסרט נפתח בשיחה של מרקו (בגילומו של דריו גרנדינטי הארגנטינאי), עיתונאי וסופר, עם חברתו לידיה, שהיא לוחמת שוורים. בדקות הראשונות של הסרט נפגעת לידיה במהלך השתתפותה במלחמת השוורים, מאבדת את הכרתה, ואינה מתעוררת עוד.
מרקו שוהה בבית החולים ליד מיטתה של לידיה, שם הוא מכיר את מרטין בֵּנִיגְנוֹ (השחקן חאווייר קמארה), שתפקידו הוא התפקיד הראשי בסרט. בניגנו הוא אח סיעודי המטפל בתשלום באליסיה, רקדנית בלט שנפגעה בתאונת דרכים, איבדה את הכרתה, ונמצאת בתרדמת כבר יותר מארבע שנים.
מכאן ואילך עובר מוקד הסרט למרטין בניגנו, המאוהב באליסיה ומטפל בה במסירות אין קץ. בשיחה שמקיים בניגנו עם מרקו, הוא מספר לו על אהבתו לאליסיה ואף מביע את רצונו להינשא לה. אהבה זו היא חד צדדית. קודם לכן, לפני שאיבדה את הכרתה, לא הייתה היכרות של ממש או קשר רומנטי בין בניגנו לאליסיה.
בניגנו מדבר אל אליסיה באופן יומיומי זה ארבע שנים. הוא מעסה את גופה, מלביש אותה, מאפר אותה, הולך לסינמטק לראות סרטים שאותם אהבה, ומספר לה עליהם, ונראה כי אהבתו ומסירותו אליה גוברות מיום ליום. על מנת להסתיר את אהבתו האובססיבית לאליסיה מפני אביה, שהוא פסיכיאטר נודע, טוען בניגנו כי הוא הומוסקסואל וכי אינו נמשך לנשים.
במהלך הזמן מתברר כי אליסיה נמצאת בהיריון, לאחר שבניגנו, באהבתו, קיים עמה יחסי מין. הוא נשפט בעבירת אונס ונכנס לכלא. גם בכלא ממשיך בניגנו באהבתו לאליסיה, ומבחינתו קיים עמה יחסים של אהבה ולא של כפייה, וזאת למרות היותה במצב של תרדמת.
לצופים לא נמסר עד לרגעיו האחרונים של הסרט מה עלה בגורלה של אליסיה. רק בסוף הסרט מתברר לצופים כי אליסיה ילדה תינוק, שמת במהלך הלידה, והטראומה הגופנית של הלידה השיבה את הכרתה מהתרדמת שבה הייתה נתונה במשך ארבע השנים. בניגנו עצמו אינו זוכה לשמוע את בשורת יציאתה של אליסיה אהובתו ממצב התרדמת. כאשר מחליט חברו מרקו לספר לו על כך ומגיע לבית הכלא, מתברר לו שבניגנו התאבד מספר שעות קודם לכן. במכתב שהשאיר אחריו הוא מצהיר על אהבתו הרבה לאליסיה.
דירתו של בניגנו הצופה לסטודיו למחול בו רקדה אליסיה, עוברת בירושה למרקו. אולם וילונות חדשים בסטודיו מונעים ממנו לצפות בה בעת שהותה שם. בסוף הסרט יש רמיזה לקשר עתידי בין אליסיה לבין מרקו, כאשר השניים מחליפים מספר מילים ומבטים בזמן מופע מחול.
עלילת הסרט > עלילות משנה בסרט

במהלך הסרט קיימות עלילות משנה נוספות. בין השאר מתברר למרקו כי לידיה לא אהבה אותו אלא אדם אחר. מתברר כי רצתה להיפרד ממנו מספר דקות לפני שנפגעה ונכנסה לתרדמת, אולם לא הספיקה. נשאלת השאלה האם אהבתו אליה הייתה מתקיימת, והאם היה נשאר לילות כימים לצד מיטתה גם אם היה יודע כי רצתה להיפרד ממנו. במקרה זה עונה הסרט על השאלה, ומרקו עוזב את לידיה לאחר שהדבר מתגלה לו, ולא חוזר אליה עד מותה. אהבתו התלויה בדבר מהווה ניגוד לאהבתו של בניגנו לאליסיה, שהיא לכאורה מושלמת ואינה תלויה בדבר.
עלילת משנה נוספת היא של סרט אילם בשחור לבן, שבניגנו צופה בו בקולנוע, ומספר עליו אחר כך לאליסיה בעודו סועד אותה. שם הסרט: "המאהב המתכווץ". זהו סיפור על מדענית ומאהבה. אותה מדענית רקחה שיקוי דיאטה מהפכני, שאמור להיות בעל תוצאות מהירות. המאהב לוגם את השיקוי על מנת לסייע לה, ובאופן בלתי צפוי מתחיל להתכווץ. בתוך זמן קצר הוא הופך להיות זעיר ממדים, כאצבעוני. הכיווץ מאיים לערער את יחסיהם של המדענית ומאהבה. בתחילה המאהב בורח, אולם היא רודפת אחריו לאורך כל הארץ, נפגשת עמו שוב, אהבתם פורחת, והיא לוקחת אותו עמה בקופסה קטנה לחדר השינה. בלילה, בעודם במיטה, נכנס המאהב הזעיר, שכל גודלו הוא כאצבע, אל תוך איבר מינה של אהובתו, במטרה לענג אותה, ולא יוצא ממנה עוד לעולם.
תחת הכותרת של "עלילת משנה" ניתן לתאר גם את יחסיהם של בניגנו ומרקו, כפי שיורחב להלן.
ביקורת אמנותית > דמותו של בניגנו כ"אנטי גיבור"

יחסיהם של בניגנו ואליסיה אינם מוצגים באופן ביקורתי או פסקני. היחס בסרט כלפי בניגנו אינו כשל עבריין, שעבר את אחת העבירות הקשות של אונס של אישה חסרת ישע, אלא דווקא כאנטי גיבור תמים, חסר מיומנויות חברתיות, הכמהּ לאהבה, ומשדר חוסר אונים ואומללות נוגעת ללב.
הצגתה של הדמות הראשית כ"אנטי גיבור" עשויה להביא את הצופה לידי סימפתיה ואמפתיה כלפיו. בכך מתערפלת ההבחנה בין טוב ורע, הבחנה שאינה דיכוטומית בסרט כשם שבמקרים רבים אינה דיכוטומית במציאות.
בניגוד לדמות ה"גיבור" הקלאסי, היותה של הדמות המרכזית "אנטי גיבור" אינה מביאה את הצופה להזדהות עמו, ומאפשרת לעקוב, במקביל, גם אחר הצדדים הפחות מחמיאים בהתנהגותו. לצופים מתברר כי בניגנו נהג לעקוב אחר אליסיה באופן אובססיבי עוד זמן רב לפני תאונת הדרכים שבה נכנסה לתרדמת. הוא בירר את כתובת מגוריה, ומאחר שאביה הוא פסיכיאטר, קבע עמו בניגנו פגישה לצורך טיפול. בניגנו, בשיחותיו עם מרקו, מבהיר כי מטרתו הייתה אחת: להיות קרוב לאליסיה. התנהגותו זו של בניגנו, שעשויה לעורר חוסר נוחות ואף כעס כלפיו, היא הקצה השני של התמימות, הנאיביות, ואף חוסר האונים כלפי החיים, שבניגנו מקרין.
ביקורת אמנותית > בין בניגנו למרקו

מבחינת מרקו מדובר בידידות בין שני גברים הטרוסקסואלים, שהמשותף ביניהם הוא אהבתם לנשים ששקעו בתרדמת. ואכן, עד לסיום הסרט עם מותו של בניגנו אין כל מגע גופני ביניהם, ואין כוונה למגע כזה. אלא שהמתבונן המעמיק יתקשה להתעלם מהאופן שבו נחווה מרקו על ידי בניגנו, התמים, המיואש והכמהּ לנחמה - מהקשר הנפשי ההדדי המתהדק ביניהם, מחד; ומהמַעֲנה התומך, המנחם, ושמא האוהב, שמספק מרקו, מאידך. במכתב הפרידה שלו, לפני שבלע כמות גדולה של כדורים, כותב בניגנו למרקו: "אני הולך להתאחד עם אליסיה. אנא דבר אלי (אם אשקע בתרדמת), כשם שדיברתי אליה". במכתבו האחרון מוריש בניגנו למרקו את ביתו ואת כל רכושו. מרקו, שנראה בוכה בסצנה הפותחת את הסרט, כאשר שני הגיבורים שעדיין אינם מכירים זה את זה צופים בריקוד קפה מילר של הכוריאוגרפית והרקדנית פינה באוש, בוכה בפרץ רגשות עז לאחר התאבדותו של בניגנו. גם ברובד זה, כמו ברְבָדִים אחרים בסרט, ניתן לחזור ולשאול אם הקשר ביניהם אינו, למעשה, קשר של אהבה.
סיפור האהבה בין מרקו ובניגנו, הוא חבוי בחלקו. שני הגברים מוצגים בסרט כהטרוסקסואלים רגישים, וכהומואים לטנטיים. כאשר למעשה, הצורה היחידה שהם יכולים לממש את אהבתם זה לזה היא באמצעות דמות נשית – אליסיה – הניצבת ביניהם.
ביקורת אמנותית > בין גברים לנשים בסרט

כל מערכות היחסים בין גברים לנשים בסרט, הן מורכבות ומוקצנות. למעשה, לא ניתן להצביע ביצירה זו על קשר הנחווה כ"סביר" או "נורמטיבי" בין גברים לנשים. אלמודובר מציג כאן מערכות יחסים שאין בהן שוויון, ובכך, נטען בביקורת, משקף את המצב הקיים בחברה. אמנם הנשים בסרט הן השקועות בתרדמת, אך עדיין נחווה דווקא הגבר כפסיבי ונשלט, והאהבה, אם בכלל קיימת, אינה הדדית. מדובר כאן במדרג שבו הקצנה בת שלושה חלקים:
מערכת היחסים של מרקו,
מערכת היחסים של בניגנו,
מערכת היחסים שבסרט האילם.
בנוסף, היבט ההדדיות ביחסי גבר-אשה בסרט, קיבל עיוות קל בתרגום שם הסרט לעברית. תרגום נאמן למקור היה "דבר איתה", ביטוי המצביע על פעולה דו-סטרית, ולא "דבר אליה", המרמז על דיבור ללא מענה או שאינו מצפה למענה, כפי שבחר המתרגם.
ביקורת אמנותית > בין גברים לנשים בסרט > קשרי גבר-אישה בדמותו של מרקו

הדקות הראשונות של הסרט מוקדשות לקשר בין מרקו ללידיה. זוהי מערכת יחסים בין עיתונאי וסופר, שפרסומיו עד כה מעטים, לבין אישה מצליחה ומפורסמת. מודגש בתחילת הסרט כי לידיה היא בין הנשים הבודדות בעולם שהצליחו לעסוק במקצוע הקשה והמסוכן של מלחמות שוורים. למעשה, קיצה של מערכת יחסים זו קרוב, מאחר שמתברר לצופה כי לידיה עמדה לסיים את הקשר, אלא שלא הספיקה לומר זאת לפני ששקעה בתרדמת. לידיה, השוהה בתרדמת, אינה פעילה במערכת היחסים בינה לבין מרקו, ובכל זאת שוהה מרקו ליד מיטתה באופן קבוע, אינו מאבד תקווה וממתין שתחזור לאיתנה, וזאת עד שמובהר לו כי כוונתה הייתה לסיים את הקשר ביניהם. למעשה, אפילו כשהיא נתונה בתרדמת, שולטת לידיה במערכת היחסים ביניהם.
ביקורת אמנותית > בין גברים לנשים בסרט > קשרי גבר-אישה בדמותו של בניגנו

בהמשך הסרט אנו מתוודעים לבניגנו, הסועד במסירות את אליסיה, חסרת ההכרה, ומאוהב בה באופן אובססיבי. בעוד שיחסו של מרקו כלפי לידיה, השקועה בתרדמת, עדיין יכול היה להיחוות כהמשך טרגי של מערכת יחסים קודמת, מאחר שהיו בקשר קודם; הרי שאצל בניגנו מובן לצופה כי מדובר באובססיה, באהבה עיוורת וחד-צדדית הגובלת בהערצה, ובאופן ראייה שהוא לכאורה מעוות. בניגנו, שלא היה בקשר קרוב קודם עם אליסיה, מעסה את גופה העירום, מאפר ומלביש אותה, ואף הולך "בשמה" כביכול, לראות סרטים בז'אנר שאותו אהבה. לצופה מתברר כי לבניגנו הייתה מערכת יחסים דומה במשך רוב חייו כאדם בוגר, כאשר טיפל באופן דומה באמו. אמו של בניגנו, כפי שמתברר משיחותיו עם מרקו, לא הייתה במצב של תרדמת או סיעודית, אלא "עצלנית בלבד", וכך שלטה בחייו במשך שנים רבות.
מבקרים שונים ראו בסרט ביקורת מוקצנת על השוביניזם הגברי, בו הגבר אוהב את האישה כאשר היא חלשה, חסרת הכרה, "הוא אוהב אותך במיוחד כשאת אינך". תופעת "השוביניסט הרגיש", לפי אותה ביקורת, היא הסיבה לכך היא שנשים חשופות תדיר למסרים ולתסריטים המציגים שליטה מצד הגבר ופסיביות מצד האישה, המגיע להקצנה בסרט זה, בקיומו של קשר אינטימי עם דמות חסרת הכרה, והכרה בו כצורה אפשרית של "אהבה".
ביקורת אמנותית > בין גברים לנשים בסרט > האישה הגדולה בסרט האילם

ההקצנה מגיעה לשיאה בסרט האילם, שעליו מספר בניגנו לאליסיה, בשיחותיו עמה, בעודה שרויה בתרדמת. האפקט של "סרט בתוך סרט" מאפשר ליוצר להגיע לפסגת ההקצנה מבלי לשבור את הריאליזם של היצירה ואת ההיגיון הפנימי שבה.
בסרט האילם מביא היוצר את תיאור היחס בין נשים לגברים לידי גרוטסקה, כאשר הגבר הוא בגודל אצבעה הקטנה של האישה. הגבר, המאהב, שאינו בטוח ביחסה של אהובתו המדענית כלפיו, בורח מפניה אולם היא משיגה אותו ומשאירה אותו לצידה. בסופו של דבר, באקט של יחסי מין, שהוא לכאורה אחד משיאיה של האהבה הגופנית, נבלע הגבר לעד בתוך נרתיקה.
נראה, כי אלמודובר לוקח את המצב הקיים בחברה, מצב של שוביניזם גברי, ומקצין את היפוכו. המתבונן, שאינו מכיר את מכלול סרטיו של אלמודובר, עשוי לשאול את עצמו האם מדובר בהתייחסות סאטירית כלפי המציאות הקיימת, או במיזוגיניה - שנאת נשים. היכרות עם סרטים אחרים של היוצר מצביעה על יחס סאטירי יותר מאשר על מיזוגיניה, מאחר שבסרטים אחרים של המחבר הוא מקַדֵש את האישה ואת כוחה, ולועג דווקא לגבר ולציוויי המגדר של החברה הגברית הפטריאכלית.,
האלה האם

כוכביו של הסרט "דבר אליה", הם לכאורה שני הגברים מרקו ובנינגו. למרות זאת, הסרט נסוב על דמויות הנשים. אותן נשים אינן יוזמות דבר, שהרי הן שקועות בתרדמת עמוקה, ובכל זאת נוכחותן חזקה, והשפעתן על חיי האחרים היא הבסיס לעלילת הסרט.
אחד ההסברים לדמות האישה הגדולה בסרט האילם הוא, בשימוש של היוצר בארכיטיפ "האלה האם",
מוטיב מטריארכלי, שהיה קיים בתרבויות הפגאניות הקדומות. בעשורים האחרונים מתחיל להתעורר בעולם גל המוגדר כנאו-פגניזם, ובו ישנה כמיהה והשתוקקות אל הטבע והטבעיות של הפגניות, ובין השאר גם למקום החשוב שאותו תפסה הנשיות בימי קדם. הגישות הנאו-פגניות תוקפות את רעיון קיומו של האל הגברי המונותאיסטי, הקיים במקורות הדת היהודים, הנוצרים והמוסלמים, הנחווה כאל אגרסיבי והרסני. גישות אלה מעדיפות להתייחס לישות האלוהית כאל "האלה האם", דמות חמה ומכילה, מעין "אמא אדמה". בגישות הנאו-פגניות המודרניות, מייצגת דמות "האלה האם" קריאה לשוויון פמיניסטי, מתוך הכלה ולא מתוך "ניצחון" או "השגת עליונות" על פני הגברים.
השאלות שנותרות פתוחות

הסרט פותח לדיון את משמעותה של האהבה, ואת תוצאותיה. בין השאלות שהסרט מעורר, שהתשובה עליהן אינה מובנת מאליה לצופים בסרט:
מה היא אהבה?
האם ניתן להכליל ולומר כי אהבה שאינה תלויה בדבר עדיפה?
האם אדם שאוהב באופן חד-צדדי הוא אכן אוהב, והאם האדם הנאהב באופן חד-צדדי הוא אכן נאהב?
האם גם את המתרחש בסרט האילם שבעלילת המשנה, שבו נבלע הגבר הזעיר לחלוטין בתוך האישה לצמיתות, ניתן להגיד כ"אהבה"?
האם ניתן לתת צידוק מוסרי לעצם קיום יחסי המין עם אליסיה, שלא הייתה מודעת למעשה ולא נתנה את הסכמתה, מעשה המוכר בחברה כאונס; וזאת אף אם מעשה זה, שנעשה (מצד המבצע) מתוך אהבה לכאורה, הוא שהביא בסופו של דבר להצלתה ולחזרתה לחיים.
מיקום הסרט במכלול יצירתו של אלמודובר

הסרט "דבר אליה", שהוא סרטו ה-14 של אלמודובר, פותח את התקופה המאוחרת בסרטיו, תקופה שניתן להגדירה כתקופת "בירור הגבריות", הממשיכה גם בסרטו הבא "חינוך רע". הסרט עוקב אחר חברותם של שני גברים, ומלווה את הקשרים בינם לבין עצמם ובינם לבין הנשים שבחייהם. "בירור הגבריות" בסרט זה, כמו גם בסרט "חינוך רע" שבא אחריו, מוצא אמנם כי הגבריות היא מונח יחסי, התלוי בהגדרת הנשיות.
בכך שונה "דבר אליה" מסרטיו הקודמים של אלמודובר, שהתמקדו בנשים ובעולמן, והופיעו בהם נשים כשחקניות ראשיות ומשניות. הגברים, בסרטיו הקודמים של אלמודובר, הופיעו כדמויות נלוות וחסרות צבע ביחס לאותן נשים, ולא כדמויות משמעותיות.
למרות השוני והדגש על הקשר בין גברים, מתקיימים בסרט "דבר אליה" המאפיינים המובהקים של סרטי אלמודובר: עיסוק בנושאי המגדר, המוות, וכן צבעים חדים, זוויות צילום יוצאות דופן, ופסקול מרגש ומעורר מחשבה.
את יצירתיותו של אלמודובר ניתן לראות במאפיינים רבים. בתחום הצילום, למשל, בסצנות הסרט האילם "המאהב המתכווץ", נראה המאהב הזעיר כשהוא מטפס לו על גבי עורה העירום, הלבן והחלק של אהובתו, גולש ומחליק בין שדיה המעוצבים לתלפיות והפטמות במרכזם. סצנה מצולמת ייחודית זו מהווה שיר הלל והאדרה לגוף הנשי.
בפסקול הסרט, למשל, על רקע האקט האכזרי אך הכמעט ארוטי בין לידיה הלוחמת לבין השור, אקט שממנו לא קמה עוד, נשמע ברקע קולה של הזמרת הברזילאית אליס רז'ינה - בשיר אהבה וגעגועים קורע לב (Por Toda A Minha Vida, מאת מוראיס וז'ובים). רז'ינה עצמה, בדומה לדמות לידיה בסרט, מתה באופן טרגי בגיל 37, כשהיא מותירה אחריה שלושה ילדים. סביר שעובדה מעוררת צמרמורת זו, בבחירת השיר והמבצעת, אינה מקרית.
כמו ברבים מסרטיו של אלמודובר גם על פסקול סרט זה חתום המלחין הספרדי אלברטו איגלסיאס, שגם הלחין את רובו. באופן טיפוסי לו, נמנע איגלסיאס מלהתבסס על תימה מרכזית ברורה. הוא בחר להשתמש במוטיבים ספרדיים עממיים מסגנון הפלמנקו, אך הצליח לחמוק מאווירה לטינית-מובהקת על ידי שילוב ביצוע רביעיית כלי מיתר המעניקה להם גוון קלאסי בלתי שגרתי. על משקל המוזיקה של איגלסיאס בעשיית הסרט ניתן להסיק גם מדבריו של אלמודובר עצמו, אשר העיד עליה כ"מספקת בסיס ותקרה לדמויות, עוטפת אותן כשמיכת קשמיר בליל חורף קר...... מחבקת ומלווה אותך מחד ומכה ונוטשת מאידך, מותירה אותך לבדך על סף תודעתך, אך זיכרונה אינו מרפה, שכן מהרגע בו שמעת אותה, הופכת היא לחלק ממך...".
פרט ללחניו של איגלסיאס ולשירתה של רז'ינה, מהווה נקודת ציון מיוחדת הופעתו של הזמר הברזילאי קייטנו ולוזו בדמות עצמו, שר בספרדית שיר אהבה עממי ישן - "קוקורוקוקו פלומה (Cucurrucucu Paloma)" - בביצוע מחודש.
ביקורת ופרסים

המבקרים גמרו את ההלל על הסרט. בין המבקרים היו שסברו כי הסרט "דבר אליה" מעמיד את פדרו אלמודובר במקום בו עמדו לפניו הבמאים פליני וברגמן.
בין המבקרים עלו גם קולות אחרים, בעיקר קולות פמיניסטיים המבקרים הן את הקלות לכאורה בה מוצג האונס בסרט
, והן את השוביניזם והיחס המשפיל לכאורה כלפי נשים בסרט. מנגד, נטען כי באמצעות ההקצנה המובאת בסרט, אלמודובר דווקא מבקר את היחס בחברה כלפי נשים ואינו מעודדו.
מעבר לביקורות, זכה הסרט בהצלחה מסחרית, וכן בפרסים. הסרט זכה בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA) לסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית; וכן בפרס גלובוס הזהב לסרט זר הטוב ביותר. אלמודובר זכה בפרס האוסקר בשנת 2002 בקטגוריית התסריט המקורי, ובנוסף היה מועמד, באותו טקס, לפרס הבמאי. הסרט נכלל ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר במאה העשרים, של הטיים מגזין.
לקריאה נוספת

נעם טראוב, חלומות באספמיא: פענוח צפונות בשלושה סרטים של הבמאי פדרו אלמודובר, הוצאת גוונים, 2016.
רות נצר. על הדיבור ועל הגברי והנשי: דבר אליה. בתוך: נפש הקולנוע. רסלינג, 2014.
הערות שוליים

↑  עופר ליברגל, סרטי העשור 9: 'דבר אליה', "זה לא מקגאפין - טור ביקורת סרטים", 20.12.2009
↑  דניאל זק, על סרטו של פדרו אלמודובר 'דבר אליה', מכונת קריאה, 25.11.2003
↑  נועה מאור, חוסר הבניות מגדריות בסרט "דבר אליה": מרקו ובניניו כמקרה מבחן, אוניברסיטת תל אביב, 2009.
↑  שלומית ליר, נרתיק משלו, "ביקורת סרטים בעין פמיניסטית", 9.09.2006
1 2  שלומית ליר, דבר איתה, לא אליה, "ביקורת סרטים בעין פמיניסטית", 26.07.2006.
1 2  מירנדה לב, דבר איתה, לא עליה, אתר בננות. קום, 31/8/02
↑  להלן דבריו של אלמודובר עצמו על הסרט האילם
1 2  רות נצר, על הדיבור הגברי והנשי – לפי סרטו של פדרו אלמודובר 'דבר אליה', "הנפש" גיליון 19
↑  קולנוע ספרדי, דבר אליה, "הבמה".
↑  פבלו אוטין, אני רוצה להיות נערת אלמודובר, גלובס, 29.06.2006
↑  ביקורת "עין הדג" על הסרט "דבר אליה", עין הדג, 21.08.2002
↑  פדרו אלמודובר, פאטי דיפוזיה וטקסטים אחרים, הוצאת בבל, 2002, תרגום לעברית: ליה נירגד.
↑  אורי קליין, ראית כבר את החדש של אלמודובר?, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2002
↑  ROSEMARY BECHLER, Rape and redemption in the west: Pedro Almodóvar's 'Talk to Her' Open Democracy, 2/09/2004,
↑  למרות, שבפועל, בניגנו נידון למאסר על מעשיו ואין הקלת ראש בכך
↑  דבר נדיר כאשר מדובר בסרט שאינו דובר אנגלית
↑  The Complete List - ALL-TIME 100 Movies - TIME Magazine
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1965–1980 | ג'ולייטה של הרוחות (1965) • גבר ואישה (1966) • לחיות בשביל לחיות (1967) • מלחמה ושלום (1968) • Z‏ (1969) • נוסע עובר בגשם (1970) • השוטר אזולאי (1971) • המהגרים, העולם החדש (1972) • הולכי הרגל (1973) • תמונות מחיי נישואין (1974) • שקרים שסיפר לי אבי (1975) • פנים מול פנים (1976) • יום מיוחד (1977) • סונטת סתיו (1978) • כלוב העליזים (1979) • טס (1980) |  |
| 1981–2000 | מרכבות האש (1981) • גנדי (1982) • פאני ואלכסנדר (1983) • המעבר להודו (1984) • הסיפור הרשמי (1985) • התקיפה (1986) • סיפורים שסיפרתי לאמא (1987) • פלה הכובש (1988) • סינמה פרדיסו (1989) • סיראנו דה ברז'רק (1990) • אירופה אירופה (1991) • הודו סין (1992) • שלום לפילגש (1993) • פארינלי (1994) • עלובי החיים (1995) • קוליה (1996) • החיים שלי בוורוד (1997) • תחנה מרכזית (1998) • הכל אודות אמא (1999) • נמר, דרקון (2000) |  |
| 2001–2020 | שטח הפקר (2001) • דבר אליה (2002) • אוסמה (2003) • הים שבפנים (2004) • גן עדן עכשיו (2005) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • הפרפר ופעמון הצלילה (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • סרט לבן (2009) • בעולם טוב יותר (2010) • פרידה (2011) • אהבה (2012) • יפה לנצח (2013) • לוויתן (2014) • הבן של שאול (2015) • היא (2016) • משום מקום (2017) • רומא (2018) • פרזיטים (2019) • מינארי (2020) |  |
| 2021–היום | הנהגת של מר יוסוקה (2021) • ארגנטינה, 1985 (2022) ‏•‏‏ אנטומיה של נפילה (2023) ‏•‏‏ אמיליה פרז (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590963505171  BnF: cb16190173h (data)  GND: 4733557-9  SUDOC: 167912186  VIAF: 316752011   WorldCat (עם VIAF): 316752011 
מרקו, בניגנו, לידיה ואליסיה
בניגנו סועד את אליסיה. ברקע עומד מרקו
דמות האישה כאלה בסרט "דבר אליה". בתמונה: האלה ארטמיס, בציורו של לוקה ג'ורדנו, 1686
אבו אל-חסן אל-אשערי

אַבּוּ אלְ-חַסַן עַלִי אִבְּן אִסְמַאעִיל אלְ-אַשְׁעַרִי (בערבית: أبو الحسن الأشعري; 874–936) היה מגדולי התאולוגים המוסלמים בימי הביניים, מייסד האסכולה האשערית הנקראת על שמו, אשר משמשת בסיס לעיקרי המחשבה הסונית עד היום. יש שכינו אותו "אבי התאולוגיה האורתודוקסית באסלאם".
ביוגרפיה

אל-אשערי נולד בשנת 873 לספירה (260 להיג'רה) בעיר בצרה שבעיראק. היה מצאצאיו של אבו מוסא אל-אשערי, המושל התימני בעיראק בתקופת יורשי הנביא מוחמד. בשל השתייכותו למשפחה עשירה, זכה אל-אשערי לנחלה שקיבל בירושה אשר תנובתה כלכלה אותו במשך חייו ואפשרה לו את החופש מעול הפרנסה. באותה תקופה בצרה הייתה מרכז רוחני מוסלמי גדול. את ראשית דרכו כמלומד הקדיש אל-אשערי ללימודי הלכה (שריעה), אך לאחר זמן קצר החל להתמקד בלימודי התאולוגיה האסלאמית. השתייך לזרם המועתזילה, שהתאפיין בחשיבה רציונלית ואנשיו היו שרויים במחלוקות רבות עם אהל אלחדית' (הנאמנים לחדית') – אנשי התאולוגיה המסורתית המקובלת. מורו היה התאולוג המועתזילי אבו עלי אל-ג'ובה (מת 915), אצלו שקד רבות בלימודיו והתגלה כתלמיד מצטיין. כחלק מהתפיסה המועתזילית, אל-אשערי אימץ את דרכי החשיבה והלימוד הרציונליות.
בהיותו כבן ארבעים חל מהפך חד בהשקפתו של אל-אשערי, והוא עזב לחלוטין את התפיסה הרציונליסטית של המועתזילה ועבר אל חיק התפיסה האורתודוקסית. האגדה מספרת שהסיבה למהלך הפתאומי הייתה שהנביא מוחמד התגלה לו בחלום בשלוש פעמים שונות וקרא לו לעזוב את דרכי המחשבה החדשות ולהגן על הסונה המוסלמית בכל מאודו. משלב זה ואילך החל אל-אשערי לפתח תפיסה תאולוגית חדשה המשתמשת בכלים רציונליים, אותם למד אצל המועתזילה, ומגינה באמצעותם על התפיסות המסורתיות. אם בתחילת דרכו הלמדנית היה אל-אשערי בן בית אצל המועתזילה, עתה הוא נעשה לאויבם הגדול, ואף שקד רבות כדי להפריך עד היסוד את טענותיהם התאולוגיות.
השקפה

אל-אשערי התעמת עם התפיסות המועתזיליות, אך במקביל המשיך לעסוק בתאולוגיה באמצעות כלים רציונליים, במטרה להגן על התפיסה האורתודוקסית. עם זאת, הוא טען שיש להגביל לעיתים את החקירה השכלית, שכן שכלו של האדם הוא מוגבל ואין ביכולתו לחקור באמת אחר האל הנשגב. לפיכך טבע אל-אשערי את המושג "בִּלַא כַּיְףַ" (بلا كيف), שפירושו: בלי (לשאול) איך. בפועל, אל-אשערי הציג גישה אמצעית ביחס בין דרכי המחשבה של המועתזילה לבין המחשבה המסורתית. השקפה זו באה לידי ביטוי בשלוש המחלוקות התאולוגיות הגדולות שהיו בין אהל אלחדית' לבין המועתיזלה:
תוארי האל: הדעה המסורתית טענה שיש לקבל ולהבין את תוארי האל כפי שמופיעים בקוראן כמו שהם, ללא הסבר נוסף. לעומתם טענו המועתזילים שאם מייחסים לאל תיאורים הרי זהו "שרכ" (שיתוף - פגיעה באחדות האל). אל-אשערי סבר, בדומה לעמדה המסורתית, שניתן לייחס לאל תיאורים אך הוסיף וסייג שתיאורים אלה אינם ישויות נפרדות מטבע האל.
בריאת הקוראן: התפיסה המסורתית טענה שהקוראן הוא נצחי כמו האל ועל כן הוא אינו נברא. המועתזילים טענו שאם כך הרי הקוראן הוא ישות אלוהית נוספת מלבד האל ולפיכך יש כאן "שרכ". אל-אשערי חיזק את האורתודוקסים בטענתו כי הקוראן במהותו הוא נצחי ובלתי נברא, אך הוסיף לטעון שהגיית הקוראן כן נבראת.
בחירה חופשית: התפיסה האורתודוקסית סברה שאין לאדם בחירה חופשית, שכן בחירה חופשית פירושה שהאל כפוף למעשי האדם, והרי זוהי פגיעה בשלמותו וכל יכולתו של האל. המועתזילים לעומתם טענו שיש בחירה חופשית - הם יצאו מנקודת הנחה שהאל הוא בהכרח צודק, ובמקרה שאין בחירה חופשית אין זה צודק שאדם אחד יקבל שכר ואחר עונש, שהרי זה נוגד את צדקות האל. אל-אשערי קבע שאלוהים הוא כל יכול ועל כן מעשי האדם נגזרים מראש. עם זאת הוא הוסיף כי אלוהים נותן לכל אדם את החופש לבצע את המעשים ולקחת את האחריות על אופן הביצוע שלהם.
עם זאת, על אף הרושם המתקבל כי אל-אשערי הקים תנועה המנסה לפשר בין דרכי המחשבה של המותעזילה לבין התאולוגיה האורתודוקסית, הוא העיד על עצמו שהוא תלמיד של המלומד אבן חנבל, אבי האסכולה החנבלית, שנחשב לאורתודוקסי מובהק: "סברתנו שאנו סוברים אותה והנהגתנו הדתית שאנו נוהגים גורסים אותה, היא: להחזיק בספרו של אלוהינו יתברך שמו, בסונה של נביאנו עליו השלום, ובדברים שנמסרו לנו מפי חברי הנביא והבאים אחריהם, ומפי אימאמי המסורת. בכך אנו מוצאים את מעוזנו ואנחנו סוברים את שסובר היה אבו עבדאללה אחמד אבן מוחמד אבן חנבל, ואנו מתנגדים לכל מה שמתנגד לתורתו, שכן הוא המנהיג הנעלה והאימאם המושלם. על ידו ביאר אללה את האמת וחיסל את הטעות, הורה לדעת את הדרך הישרה וביטל את בדותות המבדים..."
יצירותיו

בין החוקרים קיימת מחלוקת סביב השאלה כמה ספרים כתב אל-אשערי. על פי המסורת משויכים לו עשרות רבות של ספרים בהם סתר את תורות ה"מינים" ו"הכופרים", וכן כתב כנגד המועתזילים, השיעים, הג'המים, הח'וארג' ויתר הכיתות הסוטות (מן הסונה) והמחדשות. המחלוקת נובעת מהעובדה שחלק מספריו של אל-אשערי לא שרדו במהלך השנים.
כיום מצויים בידינו שלושה ספרים עיקריים:
"מקאלאת אלאסלאמיין" (הדעות שבהן דוגלים המוסלמים): ספרו הידוע ביותר של אל-אשערי, בו הוא מביא באופן אובייקטיבי-מדעי את דעותיהם של כל הזרמים והכתות באסלאם על עיקרי הדת ובעיקר על הנקודות השנויות במחלוקת ביניהן.
"כתאב אל-אבאנה" (ספר הייעוד): הספר כולל מסכת טיעונים כנגד המועתיזלה, המשקפים את השינוי התאולוגי שעבר. הספר נועד בעיקרו למשוך בחזרה את קהל מאמיניו הקודמים אל חיק האורתודוקסיה.
"כתאב א-לומא" (ספר האשמה).
תלמידיו

בין התלמידים הישירים והחשובים של אל-אשערי נהוג למנות את עבד אל-מלכ אל-ג'ויני (מת 1085), שנודע בכינוי "אמאם אלחרמין" (האמאם של שני המקומות הקדושים, מכה ומדינה). חידושו העיקרי היה בשאלת תוארי האל: הוא טען כי יש לאמץ את הפירוש האלגורי של מושגי ההגשמה המיוחסים לאל, באותם מקרים בהם ניתן להוכיח כי הפירוש המילולי אינו מתקבל על הדעת.
תלמידו של אל-ג'ויני, ששאב את עיקרי תפיסתו מתורתו של אל-אשערי הוא אל-ע'זאלי (מת 1111). עיקר עיסוקו היה פיתוח התאולוגיה האסלאמית כך שתוכל להתמודד עם פילוסופיות חיצוניות מחד, אך תישאר נאמנה למסורת המוסלמית מאידך.
שני ההוגים הללו פיתחו את תורת מורם והיו האחראים להתבססות התאולוגיה האשערית כתפיסה השלטת בעולם המחשבה הסוני, החל מהמאה האחת עשרה ועד היום.