stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ניס איאן
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"Janis Ian: A Life in Song" (PDF). Janis Ian Website. 2006. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-05-07. נבדק ב-2007-06-09.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Ankeny, Jason (2003).  Bogdanov, Vladimir; Woodstra, Chris; and Erlewine, Stephen Thomas (ed.). All Music Guide to the Blues: The Definitive Guide to the Blues. Backbeat Books. ISBN 0-87930-736-6.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link)
↑  Nash, Margo.
↑  Life Magazine, October 27, 1967, p. 53
↑  Life Magazine, October 27, 1967 p. 53
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'Silman, Anna (29 יולי 2015). "Janis Ian says Bill Cosby allegedly spread lesbian rumors about her as a teen, tried to blacklist her from TV". Salon. נבדק ב-29 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000009-QINU`"'Jones, Nate (29 יולי 2015). "Janis Ian Shares Her Own Creepy Bill Cosby Story". Vulture. נבדק ב-29 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000B-QINU`"'Goodman, Jessica. "Janis Ian recalls personal story about Bill Cosby following New York cover feature". No. July 29, 2015. Entertainment Weekly. נבדק ב-29 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Revenge is sweet for Janis Ian" by Jeff Walsh, March 1, 1996
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000E-QINU`"'"Ian profile". Glbtq.com. אורכב מ-המקור ב-2014-10-18. נבדק ב-2013-12-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440821705171  BIBSYS: 10023846  BNE: XX975060  BnF: cb13895450p (data)  GND: 134966953  ISNI: 0000 0000 6310 2865  LCCN: n82139099  MusicBrainz: b72f115c-8afa-4dc5-bc6c-11225a53708a  NKC: mzk2012726990  NLA: 35896141  NLK: KAC201932152  NTA: 07012468X  SNAC: w67m420j  Trove: 1135966  VIAF: 51875513   WorldCat (עם VIAF): 51875513
יהונתן אייבשיץ

.
| --- | --- |

ציור המיוחס לרב אייבשיץ
 לידה:  ~1694 ~ה'תנ"ד האיחוד הפולני-ליטאי פינצ'וב, פולין
 פטירה:  18 בספטמבר 1764 כ"א באלול תקכ"ד האימפריה הרומית הקדושה אלטונה, הולשטיין 
 מקום קבורה:  גרמניה בית הקברות היהודי (גר'), אלטונה
 מדינה:  גרמניה, פולין 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בספטמבר 1764 
 תחומי עיסוק:  פוסק הלכה, ראש ישיבה ודרשן
 תלמידיו:  קרל אנטון, ידידיה טיאה וייל, אביעזרי זליג אוירבך (בוכסווילר) 
 בני דורו:  רבי יעקב עמדין, רבי יעקב יהושע פלק, רבי יחזקאל לנדא
 חיבוריו:  יערות דבש  אורים ותומים  כרתי ופלתי  כתבים נוספים
 צאצאים:  בנימין וולף אייבשיץ  ניסל גד 
 מספר צאצאים:  13 
 
 חתימה:   
 
ציור דיוקן של רבי יהונתן אייבשיץ
מצבתו של רבי יהונתן אייבשיץ (2022)
רבי יהונתן אייבשיץ (~ה'תנ"ד, 1694 – כ"א באלול ה'תקכ"ד, 18 בספטמבר 1764) היה רב, מקובל, ראש ישיבה ודרשן, ומגדולי פוסקי ההלכה ביהדות אשכנז בזמנו. כיהן כרבן של פראג, מץ וקהילות אה"ו. חיבר מספר ספרי הלכה משפיעים: 'כרתי ופלתי' על שולחן ערוך יורה דעה, ו'אורים ותומים' על חושן משפט. גם ספר דרשותיו, 'יערות דבש', זכה לתפוצה רבה.
לצד עיסוקו בחלק הנגלה של התורה, שהקנה לו את עיקר פרסומו, עסק גם בתורת הנסתר ואף כתב קמעות. עיסוקו זה קומם נגדו את רבי יעקב אשכנזי (היעב"ץ) שמצא רמזים שבתאיים בכתביו ופתח בפולמוס להחרמתו. הרב אייבשיץ זכה לגיבוי מאת רוב רבני דורו והפולמוס דעך, אם כי לא נעלם. בהיסטוריוגרפיה הרבנית מקובל על פי רוב כי טענותיו של היעב"ץ נגדו היו שגויות, בעוד שבמחקר מדעי היהדות, בעיקר מאז גרשם שלום, מקובל כי אכן היה שבתאי נסתר.
ביוגרפיה > נעוריו ונישואיו

נולד בפינצ'וב שבפולין, עיר הולדתה של אמו.
משפחתו הייתה משפחה רבנית, אמו שיינדל הייתה בתו של רבי משה יצחק יהודה ליב צונץ רבן של האלישוי ופינצ'וב, ואביו רבי נתן נטע, שלימים היה רבה של העיר אייבשיץ (Eibenschütz) שבצ'כיה, היה צאצא של רבי נתן שפירא בעל "מגלה עמוקות". שכן, נתן נטע היה בנו של יצחק זעליג דיין בקראקא, בן אברהם יואל, חתן ישעיה, חתן של רוזא ונתן נטע שפירא בעל "מגלה עמוקות". שניהם נפטרו לפני מלאות לבנם חמש עשרה שנים.
בילדותו התפרסם בסביבתו כילד פלא, ועילוי תלמודי, דבק בו הכינוי "העילוי מפינצ'וב" ואגדות רבות נשזרות סביב תקופת ילדותו. בסביבות שנת ה'ת"ס (1700) עברה משפחתו לאייבשיץ בשל מינויו של האב לרב הקהילה. לאחר פטירת אביו בי"ב בחשוון ה'תס"ח, נותר ללא אב ואם, ועבר לחיות בפרוסניץ שבה גדל בבית רבי מאיר איזנשטט, ה"מהר"ם א"ש", שכיהן אז כרבה של העיר. הוא החשיב את רבו זה לרבו הראשון ו"אלוף נעוריו", ואולי למד אצלו בבית המדרש של רבי שמשון ורטהיימר שבו עמד המהר"ם א"ש בראשות ישיבה. רבו זה כיבדו מאוד ומתייחס אליו בכתביו כתלמיד חכם שווה ערך ולא כתלמיד. בפרוסניץ למד גם בישיבתו של רבי זאב וולף שפירא (שלימים שידך לו את נכדתו).
בשנת ה'תס"ט, בעקבות מינויו של מהר"ם א"ש כרבה של שידלובצה וחזרתו לפולין, נסע אייבשיץ הצעיר להאלישוי ללמוד בישיבתו של קרוב משפחתו רבי אליעזר הלוי איטינגא שכיהן כאב בית דין העיר. משם עבר לווינה והתגורר בבית הגביר ר' שמשון ורטהיימר.
בשנת ה'ת"ע, 1710, נשא לאישה את עלקלי (כתיב מיושן. קרי: אֶלקה'לֶה), בתו של רבי משה יצחק שפירא שכיהן אז כאב בית הדין בעיר בומסלא בבוהמיה, ולימים נעשה רבה של בוהמיה כולה. עם נישואיו נעשה ר' יהונתן קרוב משפחתם של כמה מגדולי דורו: חמיו, היה אחיינו של רבי אליהו שפירא (ה"אליה רבה"); וחמותו, אחייניתם של רבי יעקב ריישר (ה"שבות יעקב") ורבי דוד אופנהיים רבן של ניקלשבורג ופראג (מנישואיו השניים).
ביוגרפיה > רבנות מץ

בשנת ה'תק"א (1741), לאחר שהצרפתים כבשו את פראג, נבחר לכהן כרבה של העיר מץ בצרפת, שהייתה בה קהילה יהודית גדולה ומרכזית. הוא החליף בתפקידו את רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע") שעבר אז לכהן כרבה של פרנקפורט דמיין. בעקבות הגירתו לצרפת האשימו אותו האוסטרים בבגידה והחרימו את רכושו שנשאר בפראג.
במץ דרשה ממנו עבודתו הציבורית זמן מועט בהרבה מאשר בפראג, והוא הקדיש את הזמן שהתפנה לו להעלאת חידושי תורתו על הכתב. הוא הכין לדפוס בתקופה זו את ספריו "כרתי ופלתי" ו"בני אהובה". גם במץ החזיק ישיבה גדולה, אך נראה שנחשבה פחות מהישיבה בפראג. בישיבה זו העביר שני שיעורים שבועיים בני שבע שעות כל אחד. מתלמידיו בישיבה במץ, רבי ידידיה טיאה וייל. בעת גירוש פראג (1745) ישב רבי יהונתן בצרפת וממנה הפעיל את קשריו כדי להשיג את התערבותם של ראשי כמה ממדינות אירופה אצל מריה תרזה לביטול פקודת הגירוש.
בתקופת מץ זיהה שהמניע לעזיבת הדת בקרב רבים מיהודי האזור לא נבע במישרין מקעקוע יסודות הדת, אלא מהיסחפות בזרם החיים ובורות באשר לדרישות ההלכה. לשם כך, בצעד חריג עבור רב במעמדו כתב קיצור הלכות שבת ביידיש כדי להפיץ את תודעת ההלכה גם בקרב מי שהשכלתם לא אפשרה להם קריאה והבנה בעברית.
במשך שנות ישיבתו במץ בדק רבי יהונתן את האפשרות לקבל משרת רבנות בעיר שיש בה בית דפוס עברי, כדי שיוכל לטפל בהדפסת כתביו המוכנים לדפוס (במץ עצמה הוקם בית דפוס רק לאחר עזיבתו). ב-1746 השיג מינוי כזה בקהילת פיורדא, אך אנשי קהילת מץ הצליחו לעכב אותו ובהמשך להניא אותו מתוכניתו. הוא נותר בעיר עוד ארבע שנים עד שנקרא לכהן כרבן של קהילות אה"ו - יהודי העיר המבורג והעיירות אלטונה וואנדסבק הסמוכות לה, שלימים היו לשכונות בעיר.
ביוגרפיה > רבנות קהילות אה"ו

בשנת ה'תק"י (1750), לאחר פטירתו של רבי יחזקאל קצינאלפוגין (ה"כנסת יחזקאל"), נבחר לכהן כרבן של קהילות אה"ו. רבנות זו נחשבה אז לאחת המשרות החשובות והמכובדות ביותר ביהדות אשכנז. על אף חשיבותה האזרחית של המבורג הגדולה, אשר הייתה מרכז כלכלי ופיננסי, המרכז התורני של קהילות אה"ו היהודיות היה באלטונה. גם לאחר איחוד שלוש הקהילות, נותר מושב אב בית הדין המשותף שלהן, באלטונה.
קמעות שחילק זמן קצר לאחר בואו לאלטונה ליולדות בשל אחוזי תמותה גבוהים באופן חריג, נפתחו בידי אנשים בקהילה וכמה מהם הגיעו לידיו של רבי יעקב עמדין (היעב"ץ) שהתגורר אז כאדם פרטי באלטונה ולא נשא במשרה רבנית. הרב עמדין, בעל השכלה תורנית רחבה והבנה גם בתורת הנסתר חשד שנוסח הקמעות מראה על אמונה שבתאית של כותבם, והחל מנהל מאבק להוקעתו של הרב אייבשיץ. המאבק היה למחלוקת שהתפשטה ברחבי אשכנז ויהדות פולין וארכה שנים (על המחלוקת ראו בהרחבה בפרק "החשד בשבתאות").
חמש שנותיו הראשונות של רבי יהונתן אייבשיץ באה"ו עמדו בצל המאבק נגדו. למרות המאבק המשיך להעביר את שיעוריו בבית המדרש המקומי ואף יסד 'קלויז' שבו ישבו בקביעות חמישה תלמידי חכמים נשואים שלימדו את קהל הלומדים והתפרנסו מקופה מיוחדת שהקים עבורם. הוא גם קיבל הזמנות לרבנות בקהילות חשובות כמו קראקא, ניקלשבורג ומוראביה, אך דחה אותן ונשאר באה"ו. במהלך השנים התדרדר מעמדו והוא התקשה להטיל את מרותו על חלק מבני הקהילה. כדי לייצב את עמדתו הרבנית, אסף מכתבי תמיכה מגדולי רבני אירופה וראשי הקהילות החשובות והדפיסם בקובץ בשם "לוחות עדות" (אלטונה תקט"ו). המהלך ייצב את מעמדו והמחלוקת דעכה אף כי לא שככה לגמרי.
ביוגרפיה > פטירתו

בשנת ה'תקכ"ג (1763) הספיק להדפיס את הכרך הראשון של ספרו "כרתי ופלתי" על יורה דעה, וזמן מה לאחר שהודפס הספר, נפטר בכ"א באלול ה'תקכ"ד, 18 בספטמבר 1764, והובא למנוחות בבית הקברות היהודי באלטונה (גר').
על מצבת קברו נחקקו לבקשתו דברי מוסר באקרוסטיכון שמו "יהונתן ז"ל":
יראו כל עובר הֶחָרוּת על הלוחות.

האיש אשר עמד לנס והיה כשושן פורחת.

ושב אל עפר ומראהו מאיש נשחת.

נא שימו על לב ושובו בתשובה נוצחת.

תפילה תרבו בעדו לֶאֱלֹקֵי הרוחות.

נפשו אליו יאסוף ובל תהיה נדחת.

זכות מעשיכם יָגֹנּוּ כי נפשות ישראל אחת.

למדו מוסר לשנוא כבוד ומגדולה תהיה נפשכם בורחת.
מספריו וכתביו

רבי יהונתן אייבשיץ כתב עשרות ספרים בנושאי הלכה, פרשנות, אגדה וקבלה, אך רק ספרו "כרתי ופלתי" נדפס בחייו (אלטונה תקכ"ג). בשנים שלאחר פטירתו נדפסו הספרים שהכין בעצמו לדפוס, ואחריהם במשך למעלה מ-250 השנים שחלפו מאז פטירתו נדפסו רוב כתביו, כתבים בודדים שלו ובעיקר רשימות מחידושיו שכתבו תלמידיו לא נדפסו, והם מתפרסמים מעת לעת בכתבי עת תורניים. כל ספריו זכו למהדורות רבות, הם שבים ונדפסים גם בעשור השני של המאה ה-21 במהדורות פאר מוערות.
לספריו השפעה רבה על ספרות ההלכתית שנכתבה בדורות שלאחריו, ודבריו נידונו בכתבי גדולי האחרונים, כגון בספרים: פרי מגדים, קצות החושן ונתיבות המשפט.
מספריו וכתביו > ספרים שהכין לדפוס בעצמו

כרתי ופלתי על שולחן ערוך יורה דעה (אלטונה תקכ"ג)
תרי"ג מצוות, מנין המצוות לשיטת הרמב"ם, הרמב"ן והסמ"ג עם השגות הראב"ד, בדרך שיר וחרוזים (פראג תקכ"ה), באתר היברובוקס
אהבת יהונתן, על ההפטרות (המבורג תקכ"ו). לספר זה נספח החיבור אלון בכות על מגילת איכה.
אורים ותומים על שולחן ערוך חושן משפט, בשני חלקים (קרלסרוהה תקל"ה-תקל"ז). ספר זה שימש רבות את בעל נתיבות המשפט בחיבורו.
יערות דבש - דרשות ותוכחות מוסר, בשני חלקים (קרלסרוהה תקל"ט-תקמ"ב)
קשת יהונתן עם חצי יהונתן, דרושים, הספדים ופלפולים בסוגיות. לבוב תקמ"ד, באתר היברובוקס
בינה לעיתים, על הלכות יום טוב במשנה תורה לרמב"ם (וינה תקנ"ז), באתר היברובוקס
המדע, על הלכות ריבית (פראג תקע"א), באתר היברובוקס
בני אהובה, על ספר נשים במשנה תורה לרמב"ם (פראג תקע"ט), באתר היברובוקס
מספריו וכתביו > כתבים אחרים

תפארת יהונתן, על התורה, אוסטרהא תקפ"ה
ישועה גדולה, פירוש על מגילת אסתר מלוקט מדרושי פורים שבספרו "יערות דבש", ורשה תרכ"ד
מאמר יהונתן באור על דרך פרד"ס על הפיוט חד גדיא, למברג ה'תרכ"ב
באור על הגדה של פסח, לונדון תרל"ז
מטה יהונתן, הערות על שולחן ערוך יורה דעה, נדפסו על גיליונות השולחן ערוך בדפוס ראם החל ממהדורת תר"ם
צפיחת הדבש, דברי חריפות ובקיאות על התורה, מונקאטש תרמ"ז
מטה יונתן - על הלכות פסח, פאקש תרנ"א
שם עולם, אגרות ותשובות בחקירה אלוהית ובחכמת הקבלה, וינה תרנ"א
חסדי יהונתן, חידושים ודרושים על ש"ס ומדרשים, פיעטרקוב תרנ"ז
מתוק מדבש, חידושים על הלכות שבת, פאקש תרנ"ט
גבורת יהונתן, י"ח פלפולים בסוגיות הש"ס וג' דרושים, ורשה תרס"א
דעת יהונתן, חידושים על מסכת עבודה זרה, ורשה תרס"א
ברכת יהונתן, על הלכות ברכות הנהנין (סימן קסו-ריא), ורשה תרס"ב
דברי יהונתן, חידושים על התורה ועל מדרשים, פודגורזה תרס"ג
ואבוא היום אל העין, קונטרס בקבלה. מהדורה מוערת ומבוארת יצא על ידי פאבל מצ'ייקו. מהדורה שנייה, הוצאת כרוב, לוס אנג׳לס, תשע״ו 2016
ספר 'מירב אחות יהונתן', ההדרה מכתב-יד חלקי על ידי יהושע מאירסון, בתוך: מכילתא כרך ה, עמ' 207-297
מספריו וכתביו > כתבים שנותרו בכתב-יד

אוצר חכמה ביאור על ספר יצירה
בינה לעיתים על כל שולחן ערוך אורח חיים
ביאור על חכמת העיבור והלכות קידוש החודש לרמב"ם
ביאור על ספר ירמיה
ביאור על ספר איוב
דרכו

מלבד ידיעתו הרבה בתורה, היו לו גם ידיעות בחכמות חיצוניות, והתחבב על הרבה שרים ומלכים. ישנה מסורת על ויכוחים רבים שלו עם מלכים ואנשי כמורה נוצריים, שבהם הצטיין בתשובות פקחיות ומחודדות, וקיימות אנקדוטות רבות על ויכוחים אלו, ועל נטייתו, עוד מילדות, לסוג כזה של תשובות. כך, למשל, מסופר עליו:
רבי יונתן יצא מביתו לרחוב. פגשו המלך ואמר לו:

 הרגליים להיכן?

 השיב לו רבי יונתן:

 אדוני המלך, איני יודע.

 כעס המלך וציווה לאוסרו.

 לאחר ששככה חמת המלך שלח להביא את רבי יונתן ואמר לו:

 מפני-מה לא החזרת לי תשובה כהלכה על שאלתי?

 אמר לו רבי יונתן:

 אדוני המלך, תשובה כהלכה החזרתי לך. אין אדם יודע, להיכן רגליו מובילות אותו. ועיניך הרואות שכך. יצאתי מביתי על-מנת לילך לבית המדרש, ורגלי הובילו אותי – לבית האסורים...
מה שמאפיין את יצירתו התורנית הוא הפלפול המחוכם. פלפול זה מלווה הן את דברי התוכחה והמוסר שהרבה ר' יהונתן אייבשיץ להטיף והן את חידושיו בהלכה. הוא כולל חיבור של רעיונות ואימרות שונים זה לזה, כאשר הצירוף מאפשר לפתור קושיות ולהתמודד עם סתירות ותמיהות.
כפוסק, הרב אייבשיץ מחמיר למדי ומהסס להקל גם כשיש לכך מקום, במיוחד אם הדבר הוא כנגד מנהג. דבקותו בשולחן ערוך גדולה, והוא מציע להתעלם מדעות שלא מוזכרות בו.
ידועה תשובתו הארוכה לבטל את היתרו של ה"חכם צבי" בעניין תרנגולת שניטל ליבה שפסק השולחן ערוך לאוסרה. ר' יהונתן טרח ושאל את חכמי אומות העולם, אם אפשרי שתרנגולת תחיה זמן מה בלי לב, והם ענו לו כי לפעמים יש תחליף במקום הלב, אך אין לתרנגולת אפשרות לחיות כך לאורך זמן רב. לפיכך פסק כי תרנגולת זו טרפה ואפילו בעודה בחיים.
כשהוא מתפלפל בהלכה, כמו ב"אורים ותומים", הוא מחבב במיוחד את הדיון בדברי התוספות, שמשמשים לו רקע לחידוש.
היה בין המתנגדים החריפים למודל ההליוצנטרי שהציג קופרניקוס, לפיו כדור הארץ סובב את השמש ולא להפך כפי שהיה מקובל בעבר. בחיבורו "יערות הדבש" תקף את העמדה הקופרניקאית וטען כי גרמי השמים הם בעלי נפש ומודעות, וסובבים את הארץ "כדי לקנות שלמות נפשם ושפעת אלוה".
החשד בשבתאות

החשד בשבתאות עורר פולמוס שלא שכך כל ימיו, ואף מנע ממנו להתמנות לרבה של פראג. ראש הלוחמים כנגדו במחלוקת קשה זו היה רבי יעקב עמדין, שכינה אותו, בין השאר, "מין ארור" ו"נחש". המחלוקת נתלבתה, כאשר קמיעות שכתב שנפתחו, והפיענוח שהוצע על ידי הרב עמדין לתוכנם העלה משפטים כגון: "ש"צ מלכא משיחא". בספר היחיד שכתב רבי יהונתן על הפולמוס, 'לוחות עדות', טען כי פיענוח זה שגוי, בין השאר משום שלפיו יהיה תוכן קמיעותיו דברי תפילה ובקשה בעלמא, בעוד שלפי האמת מדובר בסודות עליונים, צירופי אותיות וצרופי 'שמות קדושים'. (טענה זו גובתה לאחר זמן אף על ידי רבי נחמן מברסלב שאמר שמזה אין ראיה, ואף אם הוא היה כותב קמיעות היו מוצאים שם מילים שלפי הפשט אינן מתיישבות עם השכל.). מספר רבנים חשובים הצטרפו לרב עמדין במלחמתו כנגד הרב אייבשיץ; אולם רבים מרבני אירופה הביעו תמיכה פומבית ברב אייבשיץ במכתבים ששלחו אליו, וברבות מן הקהילות גם הוכרזו חרמות על כל התומכים במחלוקת, או שמחזיקים בביתם את כתבי מתנגדיו. הרב אייבשיץ שלח גם העתקים של קמיעותיו לכמה מקובלים חשובים (וגם לגאון רבי אליהו מווילנא), בתקווה לקבל מהם אישור כי תוכן הקמיעות מובן על פי הקבלה המעשית.
בהמשך לפולמוס על השבתאות, האשים הרב עמדין את רבי יהונתן גם בכך שבצעירותו (בהיותו כבן שלושים) ניסה לעשוק את הקהילה בהכריחו אותם לקנות עותק מצונזר של סידור התפילה ושל התלמוד הבבלי, ברישיון שניתן לו בידי הנוצרים. כיום ברור שהוויכוח המקורי בין הרבנים לפני הפולמוס על השבתאות, נסב על התלמוד המצונזר עצמו, ולא על הכסף שניסה לגייס בעבורו.
אף השלטונות הנוצריים עורבו במחלוקת, כשהרב אייבשיץ הואשם בידי מתנגדיו היהודים בריגול נגד שוודיה וצרפת אשר שלטו במץ באהדה פוליטית לשלטונות האוסטרים, ובהתנגדותו לנצרות אף בתלמוד המצונזר ובסידור שניסה למכור.
בשנת ה'תקי"ב (1752) שנה לאחר הכרזתו של רבי יעקב עמדין על הקמיעות, הרב יחזקאל לנדא, מחבר הספר "נודע ביהודה", הצעיר ב-19 שנה מרבי יהונתן, הביע מצד אחד תמיכה ברב אייבשיץ והכרה בכשרותו ובגדולתו, אבל הציע עם זאת פשרה, שהיא לדבריו 'קשה כגידים לכל אחד מהצדדים': שקמיעותיו של הרב אייבשיץ ייאספו ויגנזו, והוא יקבל על עצמו שלא לכתוב עוד קמיעות לעולם. בפשרה זו בקש הרב לנדא למנוע הכרזת חרם על הרב אייבשיץ, שביקשו להטיל חכמי הקלויז בברודי. הרב עמדין לא קיבל את הפשרה, והחל לתקוף את הרב לנדא על כך שאף הוא שבתאי. בסופו של דבר, אכן הוכרז החרם בברודי, בחודש אלול ה'תקי"ב. בערוב ימיו, משניסה לשוב לעיר הולדתו פראג, תחת שלטון מריה תרזה והממלכה האוסטרית, פנה לשגרירות דנמרק. הרב לנדא שלח מכתב בו הגדיר את הרב אייבשיץ כשבתאי, ובכך מנע ממנו את המעבר.
בסוף ימיו, רבי יהונתן האשים את החולקים עליו (ובראשם העסקן יהודה פרגר) בשבירת מטה לחמו, ובמות אשתו מצער.
בנו הצעיר של הרב, בנימין וולף אייבשיץ, היה נביא שבתאי חשוב. גם הבן הבכור, מרדכי, נחשד בשבתאות על ידי ראש קהל פרשבורג והושלך לכלא בעוון זה ב-1761. הרב יהונתן עתר לקיסרית מריה תרזה עבור בנו והלה שוחרר בהתערבותה.
לאחר מותו, קהילות אה"ו מסרו את הבחירה ברב המחליף, בידי תומכיו של רבי יעקב עמדין, על מנת שלא להסתכסך עמו. במסגרת זו, דחה את מועמדותו של רבי יחזקאל לנדא, שבעבר קרא להתפשרות עם הרב אייבשיץ, ושל רבי יוסף שטיינהארט, שתמך ברב אייבשיץ.
מלומדי חכמת ישראל וחוקרי תנועת ההשכלה שעסקו במלחמה בקבלה ובזוהר, טענו שאכן היה שבתאי.
לקריאה נוספת

יצחק יודלוב, לתולדות רבינו יהונתן אייבשיץ, בתוך: מבוא למהדורה חדשה של יערות דבש, ירושלים תשמ"ח. חלק א, עמ' ח–כו
מעוז כהנא, תרנגולת בלי לב – דת ומדע בכתיבה הרבנית במאה השמונה-עשרה, מוסד ביאליק תשפ״א. פרקים 7-8 מוקדשים לתפיסותיו המדעיות ולקשריו עם אנשי מדע ואוניברסיטאות, בונים חופשיים ונוצרים מסוגים שונים. פרק 3 (בסופו) עוסק בתפיסתו את המהפכה המדעית.
רחל אליאור, ישראל בעל שם טוב ובני דורו: מקובלים, שבתאים, חסידים ומתנגדים, כרמל: ירושלים תשע"ד, חלק ב'.
משה אריה פרלמוטר, חקירות חדשות על יסוד כתב היד של ס' ואבוא היום אל העין, ירושלים תש"ז 1947
יהודה ליבס, "כתבים חדשים בקבלה שבתאית מחוגו של ר' יהונתן אייבשיץ", מתוך: סוד האמונה השבתאית, קובץ מאמרים, מוסד ביאליק ירושלים, תשס"ז 2007
ואבוא היום אל העין, חיבור קבלי גנוז המיוחס לר' יהונתן איבשיץ. יצא מחדש במהדורה מדעית מבוארת ע"פ כתבי-יד. לוס אנג’לס : כרוב, תשע"ה 2014
הרב משה שלמה אנטלמן, ועד ארבע-ארצות הכריזו עליו בכ' בסיון 1756 שהוא בכור-שטן : יהונתן אייבשיץ מסית ומדיח, הוצאת ירון גולן, תל אביב ה'תשנ"ב 1992
יהושע מאירסון, ספר מירב אחות יהונתן לרבי יהונתן אייבשיץ: מבוא ומהדורה, בתוך: מכילתא כרך ה (תשפ"ד), עמ' 207-297
חיים מוולוז'ין

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1749 ז' בסיוון תק"ט וולוז'ין, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  14 ביוני 1821 (בגיל 72) י"ד בסיוון תקפ"א וולוז'ין, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום פעילות:  וולוז'ין
 תקופת הפעילות:  ? – 14 ביוני 1821 
 רבותיו:  רבי רפאל זיסקינד הכהן מהמבורג,  רבי אריה לייב גינצבורג,  הגאון מווילנה
 תלמידיו:  בנו הרב יצחק מוולוז'ין; הרב יוסף זונדל מסלנט; הרב אריה לייב שפירא; הרב דוד טביל ממינסק; הרב יחיאל מיכל ממינסק; הרב אברהם שמחה מאמצ'יסלב; הרב יעקב ברוכין; הרב אליהו רגולר
 חיבוריו:  "נפש החיים" רוח חיים על פרקי אבות ותשובות הלכתיות בשו"ת חוט המשולש
 צאצאים:  יצחק מוולוז'ין  רלקה סולובייצ'יק 
 
רבי חיים מוולוז'ין (שם רשמי: חיים איצקוביץ (=בן יצחק); 24 במאי 1749, ז' בסיוון ה'תק"ט – 14 ביוני 1821, י"ד בסיוון ה'תקפ"א) היה תלמידו הבולט ביותר של הגאון מווילנה, מייסדה של ישיבת עץ חיים, המוכרת כישיבת וולוז'ין - "אם הישיבות", ורב העיירה וולוז'ין.
שיטתו בהלכה

רבי חיים הדגיש את חשיבות החשיבה העצמאית, גם במחיר מחלוקת על חכמים שקדמו לו, כפי שקיבל מרבו הגר"א.
זה דרכי מעודי אשר חנן ה' את דעתי לקיים מסברא דנפשאי דילן היא, ואף אם כן אמצא בספר בר מזלי' אנא, וכן אם אמצא בספר דרך אחרת, אשר דרכו ירט לנגדי, אין דרכי להביא דבריו ולסתור אותם והמעיין האמיתי יבחר דרך האמת כי בתורה דכתיב בה אמת, בלתי אל האמת עינינו. ברוך ה' אלקים אמת שומר הבטחתו אמת כי לא תשכח תורת אמת מפי זרע אמת.
משנתו החינוכית

רבי חיים החשיב את לימוד הבקיאות. באיגרת הדרכה לנכדו הוא דרש לימוד פשוט 'בסברא ישרה' והתנגד לפלפול; העריך את חשיבות החזרה על הלימוד 'בזריזות ובחשק', 'לדקדק ביישוב הדעת' ולהגות 'תמיד בדברי תורה'. ציין שעל ידי ריבוי חזרות יתורצו שאלות רבות. באותה איגרת הציע ר' חיים ללמוד במתינות, כי "על ידי מדת סבלנות משיג האדם רצונו, יותר ויותר מעל ידי כל תקיפות שבעולם".
רבי חיים המליץ על לימוד הספר מסילת ישרים. החשיב מאוד את לימוד התורה, טען כי הוא סוד הקיום היהודי; במידה מסוימת, לשיטתו, ללימוד התורה עדיפות על כל דבר אחר, כולל תפילה וגמילות חסדים, ולעיתים אף הצלת נפשות[דרוש מקור]. יחסו ללימוד התורה מוצג בשער הרביעי של "נפש החיים", המייחס משמעות מיסטית-קבלית עמוקה ללימוד זה, המקיים לדבריו את כל העולמות. הוא כותב: ”והאמת בלתי שום ספק כלל. שאם היה העולם כולו מקצה עד קצה פנוי ח"ו אף רגע אחת ממש מהעסק וההתבוננות שלנו בתורה. כרגע היו נחרבים כל העולמות עליו”.
בהקדמה לספר "נפש החיים" כותב בנו רבי יצחק מוולוז'ין על חינוכו של אביו להשתתף בצער כל אחד ואחד מישראל.
יחסו לחסידות

בניגוד לגר"א, היה רבי חיים מתון ביחסו לתנועת החסידות. הוא ביטא את התנגדותו לחסידות בספר "נפש החיים", שבו העמיד את תלמוד התורה כתחליף לדבקות החסידית.
לאחד מקרוביו שנטה לחסידות בניגוד לרצונו, הורה שלושה דברים:
שלימוד גמרא יהיה עבורו העיקר.
שלא יעבור על דיני הגמרא.
שלא יבזה את תלמידי חכמים, ובפרט לא את הגר"א.
בקרב חסידות חב"ד יש הסוברים שראה את ספר התניא ועוד תורות חסידיות, וקיבל חלקית את שיטת "הצמצום אינו כפשוטו", בניגוד לרבו הגר"א. לדעת הרב יוסף לייב זוסמן, הרב צבי אינפלד והרב יוסף אביב"י שיטתו הקבלית מבוססת על דברי רבו הגר"א ואף כי קרא את ספרי החסידות והסכים עם חלק מהדברים, דעתו מנוגדת לשיטה החסידית שהמציאות האלוהית היא המציאות היחידה, אלא שיטתו היא כי רק הכוחות בטלים לאלוקים, אך לא המציאות.
משפחתו

ילדיו:
רבי יצחק (איצל'ה), ממלא מקום אביו בראשות ישיבת וולוז'ין, והמו"ל של ספרו "נפש החיים" בשנת תקפ"ד, 1824 (בהקדמת הספר ציין כי לצערו התאחר מלהדפיס את הספר ועקב כך שיכל את בנו כעונש משמים).
יוסף. דברים קצרים שלו מופיעים בראש ספר "נפש החיים", אחרי הקדמתו הארוכה של ר' איצלה.
אסתר - נישאה לר' הלל פריד מגרודנא שלימד בישיבת וולוז'ין לצד חמיו.
רלקה - נישאה לר' יוסף סולובייצ'יק אב"ד וילייאמפול וקובנה. בנם, רבי יצחק זאב סולובייצ'יק היה רב העדה בקובנה (וכנראה אף בעיר ניסוויזש קודם לכן), ונכדם היה רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בית הלוי), אבי שושלת בית בריסק. בזיווג שני היא נישאה לרבי משה כהנא שפירא, ונכדם הוא רבי זלמן סנדר כהנא שפירא אבי רבי אברהם דוב כהנא שפירא רבה של קובנה ובעל הדבר אברהם. בתו של רבי משה מזיווגו הראשון נישאה לאחיה החורג יצחק זאב סולובייצ'יק, בנה של רלקא מזיווגה הראשון.
אחיו: הרב שמחה, רבי זלמן - היה ידוע כעילוי, רבי יוסף משערשוב - נישא לבת הנגיד רבי דוד משערשוב.
ספריו

נפש החיים - ספר בארבעה שערים בנושאים אמוניים. השער הראשון מדבר על האחריות המוטלת על כתפי האדם, בשל כוח היצירה העצום שהוא ניחן בו, ויכולתו לפעול גם בעולמות העליונים. השער השני מדבר בענייני תפילה ופעולותיה בעולמות העליונים, השער השלישי מדבר בענייני קבלה ובעשר הספירות. והשער הרביעי המפורסם ביותר (המודפס אף כקונטרס נפרד) מדבר על חשיבות התורה, לימודה ולומדיה.
רוח חיים - פירוש על מסכת אבות, בפירוש זה מביא אף מדברי אחיו רבי זלמן.
חוט המשולש - ליקוטי שאלות ותשובות בנושאים שונים. מכתביהם של רבי חיים מוולוז'ין, חתנו ר' הלל פריד ונכדו ר' אליעזר יצחק פריד.
דב אליאך הוציא ליקוט מתורתו בשם כל הכתוב לחיים, ירושלים ה'תשמ"ח
לקריאה נוספת

משה צינוביץ, עץ חיים - ספר ראשון, תל אביב תשל"ב, עמ' 88-27.
דב אליאך, אבי הישיבות, ירושלים תשע"ב.
הרב ד"ר נחום לאם, תורה לשמה - במשנת רבי חיים מוולוז'ין ובמחשבת הדור, ירושלים תשל"ב.
ישעיהו ליבוביץ, פרקי אבות - לפי פירוש "רוח חיים" של ר' חיים מוולוז'ין, תל אביב 2012.
השושלת הוולוז'ינית, מאת הרב ד"ר שמואל ק. מירסקי, באתר דעת
שלמה טיקוצ'ינסקי, דרכי הלימוד בישיבות ליטא במאה התשע-עשרה, ירושלים תשס"ד.
הערות שוליים

↑  עמנואל אטקס, ר' ישראל סלנטר וראשיתה של תנועת החסידות, ירושלים: מאגנס, תשמ"ב, עמ' 41 (והמקורות המצוטטים בהערה 2)
↑  תולדות רבנו חיים מוולאוזין, עמוד 12
↑  תולדות רבנו חיים מוולאוזין, עמוד 23
↑  דב אליאך, אבי הישיבות, ירושלים: מורשת הישיבות, תשע"ב, עמ' 416-393
↑  הצדיק רי"ז מסלנט ורבותיו, ירושלים תרפ"ז, עמ' קטז; פקסימיליה של האיגרת בכתב ידו של ר' יוסף זונדל מסלנט
↑  נפש החיים, מהדורת בני ברק תשמ"ט, עמ' תנב-תנג.
↑  רבי חיים מוולוז'ין, נפש החיים, וילנה תרל"ד, עמ' 81
↑  עמנואל אטקס, יחיד בדורו, פרק חמישי, תגובתו של ר' חיים מוולוז'ין לחסידות, עמ' 222-164
↑  בספר כל הכתוב לחיים של הרב דב אליאך
↑  מכתבו של הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד, אגרות קודש, חלק א' איגרת י"א. וראו פירוט הטענות בקובץ היכל הבעש"ט, גיליון ה', כסלו תשס"ד, במאמרו של הרב נחום גרינוואלד (עמ' 25 ואילך) ובגיליון ל' שם רשימת השלמה מאת הרב יהושע מונדשיין.
↑  הרב יוסף זוסמן, מבחירי צדיקיא, ירושלים, תשס"ו. הרב צבי אינפלד, תורת הגר"א ומשנת החסידות: אלו ואלו דברי אלהים חיים, ירושלים, מוסד הרב קוק, תש"ע 2010. הרב יוסף אביב"י, דברים מעטים על ספר נפש החיים, בין השיטין והשיטות.
↑  נזכר בספר "רוח חיים" פ"ב מי"ב, בפסקה "והתקן עצמך וכו' שאינה ירושה לך", שם ציין שאחיו הרב "הגאון וצדיק מוה' זלמן קדוש ה'" בהיותו כבן 6 שאל את "אחינו הגאון מוה' שמחה זצוקל"ה [...] וכזאת תירץ לו כאשר כתבנו לעיל".
↑  ראו במאמר על משפחתו של הרב חיים מוולוז'ין בסוף קונטרס עוד ינובון, תשע"ב
↑  רבי חיים מוולז'ין, נפש החיים, באתר "דעת"
↑  רבי חיים מוולז'ין, רוח חיים, באתר "דעת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262565405171  PLWABN: 9811304448905606  BnF: cb120566984 (data)  GND: 118895311  ISNI: 0000 0000 9474 0894  LCCN: n84221010  NTA: 07327917X  RERO: 02-A012445350  SNAC: w6hb12hv  SUDOC: 028807383  VcBA: 495/144337  VIAF: 88994103   WorldCat (עם VIAF): 88994103 
שו"ת חוט המשולש - תשובות של ר' חיים מוולוז'ין, חתנו ונכדו, וילנא, 1882, מהדורה ראשונה