stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באפי סיינט-מארי
פרסים והכרה

Polaris Music Prize (2015) Buffy Sainte-Marie wins the 2015 Polaris Music Prize, cbc.ca
Honorary Doctor – University of British Columbia (2012)
Honorary Doctor – Wilfrid Laurier University (2010)
Honorary Doctor – Ontario College of Art and Design (2010)
Honorary Doctor of Laws – University of Regina (1996)
Honorary Doctor of Humanities – University of Saskatchewan (2003)
Honorary Doctor of Letters – Emily Carr Institute of Art and Design – (2007)
Honorary Doctor of Letters – Lakehead University (2000)
Honorary Doctor of Laws – Carleton University (2008)
Honorary Doctor of Music – University of Western Ontario (2009)
Honorary Doctor of Letters – Wilfrid Laurier – Letters (2010)
Honorary Doctor of Fine Arts – Ontario College of Art and Design (2010)
Honorary Doctor of Letters – University of British Columbia (2012)
Honorary Doctor of Fine Arts – University of Massachusetts (1983)
Governor General's Performing Arts Award (2010)
Canadian Country Music Hall of Fame (2009)
Screen Actors Guild Lifetime Achievement
American Indian College Fund Lifetime Achievement
Charles de Gaulle Award (France)
Best International Artist (France; 1993)
Star on Canada's Walk of Fame (1998)
Officer of the Order of Canada
JUNO Award for Up Where We Belong (1997)
JUNO Award for Running for the Drum (2009)
JUNO Hall of Fame
Gemini Award for Best Performance in a Television Special (1996 variety special, Up Where We Belong)
Dove Award (Gospel; 1997)
דיסקוגרפיה > אלבומים

| Year | Album | Peak chart positions> CAN | Peak chart positions> US | Peak chart positions> UK |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 | It's My Way! | — | — | — |
| 1965 | Many a Mile | — | — | — |
| 1966 | Little Wheel Spin and Spin | — | 97 | — |
| 1967 | Fire & Fleet & Candlelight | — | 126 | — |
| 1968 | I'm Gonna Be a Country Girl Again | — | 171 | — |
| 1969 | Illuminations | — | — | — |
| 1970 | Performance (film soundtrack) | — | — | — |
| 1970 | The Best of Buffy Sainte-Marie | — | 142 | — |
| 1971 | The Best of Buffy Sainte-Marie Vol. 2 | — | — | — |
| 1971 | She Used to Wanna Be a Ballerina | — | 182 | — |
| 1972 | Moonshot | — | 134 | — |
| 1973 | Quiet Places | — | — | — |
| 1974 | Native North American Child: An Odyssey | — | — | — |
| 1974 | Buffy | — | — | — |
| 1975 | Changing Woman | — | — | — |
| 1976 | Sweet America | — | — | — |
| 1992 | Coincidence and Likely Stories | 63 | — | 39 |
| 1996 | Up Where We Belong | — | — | — |
| 2003 | The Best of the Vanguard Years | — | — | — |
| 2008 | Buffy/Changing Woman/Sweet America | — | — | — |
| 2008 | Running for the Drum | NA | — | — |
| 2015 | Power in the Blood | NA | — | — |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| Year | Single | Peak chart positions> CAN | Peak chart positions> CAN AC | Peak chart positions> US | Peak chart positions> UK | Peak chart positions> AUS | Album |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | "Circle Game" | 76 | — | 109 | — | 83 | Fire & Fleet & Candlelight |
| 1971 | "Soldier Blue" | — | — | — | 7 | — | She Used to Wanna Be a Ballerina |
| 1971 | "I'm Gonna Be a Country Girl Again" | 86 | — | 98 | 34 | — | I'm Gonna Be a Country Girl Again |
| 1972 | "Mister Can't You See" | 21 | — | 38 | — | 70 | Moonshot |
| 1972 | "He's an Indian Cowboy in the Rodeo" | — | — | 98 | — | — | Moonshot |
| 1974 | "Waves" | — | 27 | — | — | — | Buffy |
| 1992 | "The Big Ones Get Away" | 24 | 14 | — | 39 | — | Coincidence & Likely Stories |
| 1992 | "Fallen Angels" | 50 | 26 | — | 57 | — | Coincidence & Likely Stories |
| 1996 | "Until It's Time for You to Go" | — | 54 | — | — | — | Up Where We Belong |
| 2008 | "No No Keshagesh" | — | — | — | — | — | Running For The Drum |
הערות שוליים

1 2  Lindsay Zoladz on Buffy Sainte-Marie: It’s My Way, Los Angeles Review of Books, December 2, 2012
↑  מיהי באפי סנט-מארי האמיתית?  27 באוקטובר 2023, באתר (CBC News)
1 2  Buffy Sainte-Marie, Encyclopedia of World Biography, 20 Oct. 2015
↑  Awards and Degrees, Buffy Sainte-Marie Official Website
↑  "Buffy fans Tarantino and Morrissey – Reader comments at The New York Sun". Nysun.com.
↑  "Vietnam War 1961–1964". The History Place.
↑  "Show 34 – Revolt of the Fat Angel: American musicians respond to the British invaders". Digital.library.unt.edu. 18 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Buffy Sainte-Marie: ‘My music is much more diverse than almost any singer you can think of’, Tim Lewis, The Guardian, August 2 2015
↑  Happy 72nd birthday: a look at Buffy Sainte-Marie’s 5 best collaborations, Karen Wheeler, CBC Music, Feb 20, 2013
↑  Names under the sun: Buffy Sainte-Marie – multi-awarded native American singer makes a comeback Los Angeles Business Journal, May 1992 by Michael Logan.
↑  "Buffy UNESCO Spokes Person". Cradleboard.org. 13 בפברואר 2003. אורכב מ-המקור ב-2012-02-06. נבדק ב-2015-10-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Interview: Polaris 2015 winner Buffy Sainte-Marie Elio Iannacci, MacLeans, May 5, 2015
↑  1969 OCCUPATION OF ALCATRAZ nativevillage.org
↑  "Cradleboard Comments & News Stories". Cradleboard.org.
↑  "Human rights activists to be honoured at Spring Convocation (news release)". Carleton University. 5 ביוני 2008. ארכיון מ-2008-06-08. נבדק ב-2015-10-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "OCAD News Release: OCAD to confer honorary doctorates on Carole Condé, Karl Beveridge, Anita Kunz and Buffy Sainte-Marie". 2 ביוני 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-01-03. נבדק ב-2015-10-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Buffy Sainte-Marie". Governor General's Performing Arts Awards.
1 2  Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records Limited. p. 479. ISBN 1-904994-10-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277469505171  PLWABN: 9810670148805606  BNE: XX1104612  BnF: cb13932908g (data)  GND: 134758544  ISNI: 0000 0001 0939 9984  LCCN: n88124625  LNB: 000096695  MusicBrainz: 7b1a3022-6f4d-4c6b-acb3-bfa8919222b9  NKC: xx0198596  NTA: 100608825  SNAC: w6ft99gj  SUDOC: 194115143  Trove: 965361  VIAF: 121586487   WorldCat (עם VIAF): 121586487 
סיינט-מארי בהופעה בהולנד, 1968
באפי סיינט-מארי בהופעה ב-2009
סיינט-מארי בהופעה של ועדת האמת והפיוס
מרוץ מחוף לחוף

מרוץ מחוף לחוף (באנגלית: The Cannonball Run) הוא סרט קומדיה-פעולה משנת 1981 בבימויו של האל נידהם, בכיכובם של ברט ריינולדס, רוג'ר מור, פארה פוסט, דום דה-לואיז, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור וג'קי צ'אן. הסרט מתאר מרוץ מכוניות בלתי חוקי מחוף לחוף בארצות הברית שמתחיל בקונטיקט ומסתיים בקליפורניה, בהשתתפות דמויות צבעוניות ומשעשעות.
זה היה הסרט השישי עם הרווחים הגבוהים ביותר של 1981 בארצות הברית והפך לפרק הראשון בטרילוגיית Cannonball Run.
עלילת הסרט

קבוצת נהגים אקסצנטריים משתתפת במירוץ בלתי חוקי מקונטיקט שבחוף המזרחי לקליפורניה שבחוף המערבי. כל צוות משתמש בתחבולות שונות כדי להתחמק מהמשטרה ולהגיע ראשון לקו הסיום. בין המשתתפים: צוות המתחזה לאנשי דת הנוהג בפרארי, זוג נשים בלמבורגיני קונטאש, נהג יפני בסובארו מתקדמת, ושייח' ערבי ברולס רויס.
צוות השחקנים

ברט ריינולדס – מגלם את ג'יי ג'יי מק'קלור, נהג אמבולנס המשתתף במירוץ.
רוג'ר מור – מגלם את סימור גולדפרב ג'וניור, המשתתף במירוץ תחת זהות בדויה של רוג'ר מור.
פארה פוסט – מגלמת את פמלה, צלמת הנקלעת למירוץ.
דום דה-לואיס – מגלם את ויקטור פרינזים, שותפו של ג'יי ג'יי באמבולנס.
דין מרטין – מגלם את ג'יימי בלייק, נהג פרארי המתחזה לכומר.
סמי דייוויס ג'וניור – מגלם את מוריס פֶנדרבום, שותפו של ג'יימי.
ג'קי צ'אן – מגלם נהג יפני בסובארו מתקדמת.
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 30% על סמך 23 ביקורות. ב-Metacritic, הציון הממוצע הוא 28 מתוך 100, בהתבסס על 6 ביקורות. מבקרים שיבחו את צוות השחקנים המרשים וההומור, אך ביקרו את העלילה הפשטנית והדגש על סצנות מרדף על חשבון פיתוח דמויות.
בישראל הסרט הפך לקאלט בקרב חובבי רכב. באתר "אוטו" נכתב: "'מרוץ מחוף לחוף' היה סרט ששינה את עולמם של לא מעט מתבגרים בשנות השמונים. על סרט מוטורי מצחיק בעקבות מותו של ברט ריינולדס."
הערות שוליים

↑  זיכרונות ילדות - מירוץ מחוף לחוף, באתר www.auto.co.il
ברט בכרך

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1928 קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בפברואר 2023 (בגיל 94) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Burt Freeman Bacharach 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1949–2023 (כ־74 שנים) 
 מקום לימודים:  בית ספר מאנס למוזיקה, האקדמיה למוזיקה של המערב, אוניברסיטת מקגיל, תיכון פורסט הילס 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקה ווקאלית, פופ תזמורתי, מוזיקת טרקלינים, מוזיקה קלה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  A&M רקורדס, DJM רקורדס, קאפ, קולומביה רקורדס, Ricordi International 
 שיתופי פעולה בולטים:  האל דייוויד
 בן או בת זוג:  אנג'י דיקנסון (1965–1981) קרול באייר סייג'ר (1982–1991) 
 צאצאים:  ניקי בכרך 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2008)  פרס ג'וני מרסר (1996)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (29 במרץ 1982)  פרס גרשווין (2012)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1997)  פרס האוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר שאינו מחזמר (1968)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (7 באפריל 1970) 
 www.bacharachonline.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ברט בכרך
ברט בכרך (באנגלית: Burt Bacharach, נהגה באנגלית "בַּקֶרַק"; ‏12 במאי 1928, קנזס סיטי – 8 בפברואר 2023, לוס אנג'לס) היה פסנתרן ומלחין יהודי-אמריקאי, שנחשב לאחד מיוצרי הלהיטים הגדולים ביותר בתולדות הפופ. מלהיטיו הגדולים: נעימת הסרט "קיד וקאסידי" ("טיפות הגשם ממשיכות ליפול על ראשי"), נעימת הסרט "אלפי" (בגרסתו הראשונה), ו"I'll never fall in love again".
ביוגרפיה

ברט בכרך נולד בקנזס סיטי, מיזורי שבארצות הברית, אולם גדל בניו יורק, שם סיים את לימודיו בתיכון פורסט הילס (אשר ברובע קווינס) בשנת 1946. בנם של אירמה (לבית פרימן) מורה למוזיקה, ומארק "ברט" בכרך, בעל טור בעיתון. בכרך למד מוזיקה באוניברסיטת מקגיל אצל הלמוט בלום, בבית הספר למוזיקה מאנס וכן ב"אקדמיה למוזיקה של המערב" בקליפורניה. בין מוריו להלחנה: דריוס מיו, הנרי קאוול, בוהוסלב מרטינו ונדיה בולאנז'ה.
קריירה

לאחר פרישתו מהצבא האמריקאי, עבד כפסנתרן, כשהוא מופיע לעיתים בסולו ולעיתים כמלווה לזמרים כגון ויק דאמון, פולי ברגן, סטיב לורנס, האחים איימס ופולה סטיוארט (שלימים הייתה לאשתו הראשונה). מאמצע שנות ה-50 עד 1961 קיים בכרך סיורי הופעות, הן כאמרגן והן כפסנתרן, ומאוחר יותר כמוביל הרכב עם מרלן דיטריך.
בשנת 1957 פגש את הפזמונאי האל דייוויד במשרדי בניין בריל המפורסם בתעשיית המוזיקה בניו יורק. השניים ביססו מאז שיתוף פעולה ארוך שנים והפיקו כבר באותה שנה את להיטם המשותף הראשון "הסיפור של חיי". ולאחר זמן קצר גם את "רגעי קסם", בביצועו של פרי קומו שהגיע בפברואר 1958 למקום הרביעי במצעד האמריקאי ולמקום הראשון במצעד הבריטי, שם החליף במקום הראשון את "הסיפור של חיי".
בשנות ה-60 המוקדמות כתב בכרך מעל 100 שירים עם דייוויד. לאורך שנות ה-60 פעל צמד הכותבים במקרים רבים יחד עם הזמרת דיון וורוויק, זמרת בוגרת קונסרבטוריון שהשניים חשבו עליה כמבצעת בעת כתיבת יצירותיהם. שיתוף הפעולה ביניהם הוליד את אחד הצוותים המצליחים ביותר בתולדות המוזיקה הפופולרית. במשך אותן שנים ביצעה ווריק 38 שירים פרי עטם שנכנסו למצעד בילבורד הוט 100; מהם תשעה ב"עשרת הגדולים".
לאורך שנים אלה שיתף בכרך פעולה גם עם התמלילן בוב היליארד וגם איתו היו לו מספר להיטים.
במהלך שנות ה-60 וה-70 היו עוד מבצעים נוספים שפרסמו להיטים רבים פרי עטם של דייוויד ובכרך. ביניהם: דאסטי ספרינגפילד, סילה בלאק, השירלז, הביטלס, הקרפנטרס, אריתה פרנקלין, אייזיק הייז, בי ג'יי תומאס, טום ג'ונס ואנגלברט המפרדינק.
השירים של בכרך אומצו גם על ידי זמרי הג'אז הוותיקים, כמו סטן גץ, קאל ג'יידר ווס מונטגומרי. השיר "My Little Red Book" של הצמד, שהוקלט במקור על ידי מנפרד מן עבור הסרט ?What's New, Pussycat, הפך לסמל רוק.
בכרך הלחין ועיבד את הפסקול לסרט "קזינו רויאל" (פרודיה על סרטי ג'יימס בונד) שיצא למסכים ב-1967 וכלל את הלהיטים "The Look of Love", בביצועה של דאסטי ספרינגפילד ואת נעימת הנושא שבוצעה על ידי הרב אלפרט והטיחואנה בראס. ב-1968 שיתפו דייוויד ובכרך פעולה עם המפיק דייוויד מריק במחזמר "Promises, Promises" שהניב שני להיטים; נעימת הנושא והשיר "I'll Never Fall in Love Again" שבוצע על ידי דיאן ווריק. שנת 1969 היוותה שיא נוסף עבור צמד המחברים כשזכו עם הלהיט "טיפות הגשם ממשיכות ליפול על ראשי" (Raindrops Keep Falling on My Head), מתוך הסרט "קיד וקאסידי" שזכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר ונעימת שיר הנושא לסרט ארתור שזכתה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר
במאה ה-21 החל לכתוב פזמונים בעצמו ואף הקליט שירים עם הראפר ד"ר דרה.
רוב שניידר כינה אותו "מוצרט של מוזיקת הפופ וסת' מקפרלן שיבח אותו כ"אחד המלחינים/כותבים הקלאסיים הגדולים האחרונים".
הוקרה

בשנת 2008 נערכה הופעתו לציון 60 שנות קריירה מוזיקלית בפסטיבל מוזיקה בלונדון, בשיתוף עם הזמרות אדל ובת' ראולי ותזמורת של ה-BBC.
סגנון יצירתו

את המוזיקה של בכרך מאפיינים מהלכי אקורדים יוצאי דופן, תבניות רתמיות סינקופטיות, פיסוק לא-סדיר, מודולציות תכופות ושינויי משקל חריגים, כאשר בכרך הוא המעבד, המנצח ושותף להפקה של רוב יצירותיו המוקלטות.
דוגמה לשימוש הייחודי שלו במשקל משתנה נמצאת ב"הבטחות, הבטחות" (מתוך המוזיקה למחזמר הנושא אותו שם). סגנונו נקשר לעיתים עם צירופים אינסטרומנטליים מסוימים, שנראה כי יש, או הייתה, לו העדפה אליהם, ובכלל זה השימוש הבולט בפלוגלהורן ביצירות כמו "Walk on By", "ניקי" ו"טולדו".
חיים אישיים

בכרך התגורר בלוס אנג'לס. היה נשוי ארבע פעמים. לו ולרעייתו האחרונה, ג'יין הנסן, לה נישא ב-1993, יש 3 ילדים.
בכרך נפטר ב-8 בפברואר 2023, בגיל 94.
לקריאה נוספת

Serene Dominic, Burt Bacharach, Song by Song, Schirmer Trade Books, 2003
אומברטו ד.

| --- | --- |

 בימוי:  ויטוריו דה סיקה
 הופק בידי:  ויטוריו דה סיקה ג'וזפה אמאטו אנג'לו ריצולי
 תסריט:  ויטוריו דה סיקה צ'זארה זאוואטיני
 עריכה:  ארלדו דה רומא
 שחקנים ראשיים:  קרלו בטיסטי מריה פיה-קסיליו לינה ג'נארי
 מוזיקה:  אלסנדרו צ'יקוניני
 הקרנת בכורה:  20 בינואר 1952, איטליה
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית
 דף הסרט ב־IMDb
אומברטו ד. (בישראל הופץ הסרט בשנות ה-50 של המאה ה-20 בשם: "בודד אך לא בדד") הוא סרט איטלקי נאו ריאליסטי משנת 1952 של הצמד ויטוריו דה סיקה וצ'זארה זאוואטיני (במאי ותסריטאי בהתאמה). כיאה לסרט נאו ריאליסטי, מרבית שחקניו אינם מקצועיים, כולל הדמות הראשית. העלילה מתמקדת בסיפורו של אומברטו דומניקו פררי, פקיד מדינה בגמלאות החי בדוחק. ללא משפחה או חברים קרובים, היצור הקרוב אליו ביותר הוא כלבו הנאמן פלאג. הסרט נחשב לאחד השיאים בזרם הנאו-ריאליסטי, ומסמל את סיומה של התקופה הנאו-ריאליסטית הגדולה של דה סיקה.
הסרט הוקדש לאביו של דה סיקה, אומברטו.
בשנת 2008 פרנסיס האסטר ביים רימייק של הסרט.
קרלו בטיסטי ומריה פיה-קסיליו
עלילה

הסרט פותח בתהלוכת מחאה של פנסיונרים עובדי מדינה לשעבר המוחים על הפנסיה העלובה שהם מקבלים כעת מהמדינה. הואיל וההפגנה נערכה ללא אישור משטרתי, משטרת רומא מגיעה ומפזרת את המפגינים המבוגרים בחוסר רגישות. אומברטו דומניקו פרארי, פקיד מדינה בגמלאות, הוא אחד מהמפגינים באירוע. במנוסתו מהמשטרה, הוא מוצא מחסה בחדר מדרגות של אחד מהבתים בסביבה, ומביע את מחאתו בפני חבריו על כך שלא הודיעו לו שההפגנה היא ללא אישור, שכן אחרת לא היה משתתף בה.
הוא חוזר לבדירתו נכלם ופוגש בבעלת הבית המאיימת לגרשו עד סוף החודש אם לא ישלם לה את שכר הדירה במלואו. גאוותו של אומברטו לא נותנת לו לעזוב את הבית, והוא מוכר את שעונו האישי ואת ספריו כדי להשלים את הסכום הנדרש לשכירות. אך גם לאחר שמכר את אלו הוא מגיע רק למחצית מהסכום הנדרש, ובעלת הבית מסרבת לקבל סכום שאינו הסכום המלא.
הוא מנסה להשפיע על בעלת הבית באמצעות מריה עוזרת הבית המחבבת את אומברטו, אך מריה מגלה לו כי היא בהיריון ולכן גם היא תפוטר בקרוב מהמלון. גרוע מכך, היא אף אינה יודעת מי האב שכן קיימה יחסים עם שני חיילים שונים באותו הזמן. לכל אחד מהם סיפרה כי הוא זה שהכניס אותה להיריון, אך שניהם התנערו מאחריותם כלפיה. לחזור למשפחתה אינה מוכנה בשל תגובתם הצפויה וכך מתחזק הקשר בינה לבין אומברטו, כקשר של שניים שהעולם הפנה להם עורף.
בניסיון לחסוך את שכר הדירה קורא אומברטו לרופא שיפנה אותו לבית החולים, בזמן שהוא מוסר את כלבו פלאג למריה למשמר בהיעדרו. אומברטו לא יכול לשקר לצוות בית החולים בנוגע למחלתו, וכך מאולץ בסופו של דבר לעזוב ולחזור לדירתו. כשהוא חוזר לדירה הוא חוזר למבנה הנמצא תחת שיפוצים נרחבים, לקראת כניסת ארוסה של בעלת הבית, בעל בית קולנוע ברומא, כך שיוכל להכיל אירועים חברתיים נוצצים בעתיד. השיפוץ הכללי לא פסח על חדרו של אומברטו, אותו הוא מוצא ללא טפטים, עם חור באחד הקירות, ואומברטו מבין שבעלת הבית לא מתכוונת להמשיך לתת לו לשהות במלונה. הוא גם לא מוצא את כלבו פלאג, ומריה שבידיה הפקיד אותו, מספרת לו שהוא ברח אחרי שבעלת הבית השאירה את הדלת פתוחה לרווחה. אומברטו העני מוציא את מיטב כספו כדי להגיע לכלבייה העירונית, שם לשמחתו הרבה הוא מוצא את פלאג טרם הרדמתו. הוא מנסה לקבץ נדבות אך לא מסוגל לפשוט את ידו לצדקה. כשהוא חוזר למלון עם כלבו פלאג הוא מתכנן להתאבד באמצעות קפיצה למסילת הרכבת החשמלית הניצבת מבעד לחלון חדרו, אך מתחרט ברגע שהוא רואה את פלאג ישן על המיטה לבדו.
אומברטו אורז את חפציו, ועוזב בדממה, כאשר רק מריה רצה בעקבותיו ומספיקה להיפרד ממנו לשלום. הוא נוסע למעון לכלבים שבפאתי רומא, אך נרתע מהשאיר שם את פלאג לאחר שראה תגובת כלב אחר במקום. הוא ממשיך לגן הציבורי ומציע לילדה קטנה לקבל את הכלב בחינם, אך למרות רצונה, האומנת שליוותה אותה מסרבת בתוקף ועוזבת את המקום. אומברטו אף חושב להותיר את הכלב בגן הציבורי מבלי להפקידו בידיים אוהבות, אך פלאג רודף אחריו ולא עוזב אותו.
אז גמלה בליבו של אומברטו ההחלטה להתאבד יחד עם פלאג, והוא מנסה לעשות זאת על ידי קפיצה למסילת הרכבת. אלא שברגע האחרון פלאג חומק מבין ידיו ומתרחק ממנו. אומברטו לא יכול לשאת את המחשבה שלא יהיה מי שידאג לפלאג, וחוזר בו מניסיונו ליטול את חייהם. אך פלאג לא מוכן להתקרב אל אומברטו לאחר שזה ביצע מעשה מחפיר זה, ובורח ממנו חזרה לגן הציבורי, מסתתר מפניו. אומברטו רודף אחריו ומשחק עמו באיצטרובל, וכך השניים מתפייסים וממשיכים בהליכה אל הלא נודע.
גישתם של דה סיקה וזוואטיני לסרט

צ'זארה זאוואטיני ראה ב"אומברטו ד." המשך ישיר לשלושת סרטי הנאו ריאליזם החשובים הקודמים שיצר עם ויטוריו דה סיקה ("מצחצחי הנעליים", "גונבי האופניים" ו"נס במילאנו"):
הסיבה שלא סיפקנו פתרונות למצוקה של (...) אומברטו ד., נובעת מתוך רצון שלנו לומר לצופה שהוא זה שחייב למצוא את הפתרון. איש לא יוכל לעשות זאת במקומו
דה סיקה ראה בו את סרטו האהוב ביותר:
טרגדיה על כל אותם בני אדם המוצאים עצמם מנותקים מן העולם שהם עצמם סייעו בהקמתו, טרגדיה המסתתרת מאחורי שתיקה אך מתפרצת לעתים בהפגנה רועמת או באקט כמו התאבדות... חברה המרשה לדברים כאלה לקרות היא חברה אבודה
הסרט בראי הנאו ריאליזם

הסרט נחשב לאחד השיאים של האסכולה הנאו ריאליסטית. השחקן הראשי המשחק את אומברטו הוא שחקן לא מקצועי בשם קרלו בטיסטי, פרופסור לפילוסופיה בחייו הפרטיים. הסרט מתעמק בעולמו הרגשי של אומברטו ופחות בבעיה החברתית הרחבה של הזיקנה. הקשר בין אומברטו לכלבו, פלאג, מזכיר מאוד את הקשר שבין האב לבנו בגונבי האופניים. כפי שב"גונבי האופניים" הבן מתרחק מאביו לאחר שהוא מנסה לגנוב זוג אופניים, כך גם ב"אומברטו דה" הכלב מתרחק מאומברטו לאחר שהוא מנסה להתאבד.
דמותו של אומברטו מייצג את האדם במצבו הנואש ביותר. לעת זיקנתו, אפילו התקווה לא נותרה לו כדי להתנחם בה, ובעוד שכל חייו הצליח להתקיים בכוחות עצמו גם אם במאמצים רבים, כעת הוא נתון לחלוטין לחסדי הזולת ואף אינו מסוגל לזכות בהם. אנדרה באזן כתב כי "עד שראיתי את 'אומברטו ד.' האמנתי ש'גונבי האופניים' הוא הדוגמה הקיצונית והמושלמת ביותר לסרט ריאליסטי".
אינגמר ברגמן אמר כי זהו הסרט האהוב עליו ביותר.
מועמדויות לפרסים

(1957) צ'זרה זוואטיני הועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר (אנ').
(1957) ויטוריו דה סיקה הועמד ל-Grand Prix בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הערות שוליים

↑  .בקולנוע, דבר, 1 במרץ 1955
↑  Bergman about other filmmakers, קרן אינגמר ברגמן
שמואל צבי מרגליות

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1858 ה'תרי"ח בז'ז'ני, אוקראינה 
 פטירה:  12 במרץ 1922 (בגיל 63) ה'תרפ"ב פירנצה
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום פעילות:  אלטונה, פירנצה
 תקופת הפעילות:  ? – 12 במרץ 1922 
 
הרב שמואל צבי מרגליות (בהגייה יידית: מרגוליס; בלועזית: Samuel Hirsch Margulies; ‏1858–1922) היה רב פירנצה בין השנים 1890-1922.
ביוגרפיה

שמואל צבי נולד ליונה וחיה מרגליות, סוחר יהודי בברז'ני (Brzezany) בגליציה, אז בשליטת הקיסרות האוסטרו-הונגרית.
למד בבוצ'אץ' אצל הרב שמואל ישכר שטרק, קבל תואר רב מבית המדרש לרבנים בברסלאו (Breslau Jewish Theological Seminary) ותואר של ד"ר לפילוסופיה ושפות שמיות מהאוניברסיטאות לייפציג (Leipzig) וברסלאו בגרמניה.
נישא לרעכא שרה רוזנטל, בתו של הרב פרדיננד רוזנטל.
בשנים 1885-1887 הוא נבחר לרב קהילת נווה שלום הספרדית באלטונה שבגרמניה ואחר כך לרב במחוז הרבנות וויילבורג שבהסן-נסאו (Hessen-Nassau) בשנים 1887-1890.
בשנת 1890 עבר לפירנצה, שם כיהן כרב עד יום מותו. בשנת 1899 הוא העביר לפירנצה את בית המדרש לרבנים (Collegio Rabbinico Italiano) שהיה ברומא, לאחר שהועבר לשם מפדובה, שם הוקם על ידי שמואל דוד לוצאטו. כך הפך את פירנצה למרכז של פעילות יהודית עד למלחמת העולם השנייה.
פעילויות הרב

מרגוליס היה רבה של יהדות פירנצה. במסגרת תפקידו מילא גם תפקידים חינוכיים וציוניים.
הקים את בית המדרש לרבנים בו הנהיג שיטות לימוד בגמרא ובפוסקים, כמקובל בישיבות מזרח אירופה. כן החדיר לבית המדרש את התודעה הציונית.
נמנה עם ראשי הסתדרות ציוני איטליה. בשנת 1904 הוא ארגן את הפגישה בין בנימין זאב הרצל לבין מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי. לפני כן הוא נפגש עם מלך איטליה והסביר לו את מטרות ההסתדרות הציונית. כן הוא יסד את ביטאון יהודי איטליה "Rivista Israelitica".
עניין מיוחד היה לו ביהדות אתיופיה. הוא הקים את הוועד למען הפלאשים בשיתוף ד"ר יעקב פייטלוביץ'. הוא שיתף פעולה עמו בהבאתם לאיטליה של מניין צעירים יהודים מאתיופיה. התלמידים חיו אצל משפחות איטלקיות ולמדו בבית הספר היהודי בפירנצה. הסתגלותם הייתה מהירה הן מבחינה החברתית והן מבחינה אינטלקטואלית. המפעל נכשל מסיבות בריאות, הילדים חלו משחפת ומתו כעבור שנים. רק תאמרת עמנואל (לימים פרופסור, שוחט ובודק), שלמד בבית המדרש לרבנים, נשאר בחיים.
 שמואל צבי מרגוליס הוציא לאור תרגום בגרמנית של יצירותיו של רבי סעדיה גאון בערבית.
קשריו עם רבני ארץ ישראל

הרב מרגוליס בקש לגרום לכך כי רב מארץ ישראל יסע לאתיופיה וינחה את יהדות אתיופיה בנושאים יהודיים. בשנת תרע"ב (1912) הוא פנה לרב אברהם יצחק הכהן קוק. ששימש אז כרבה של יפו וביקשו למצוא מורה מתאים לבית ספר שתוכנן לקום באריתריאה. באתר מובאת התכתבות מפורטת בנושא: הרב קוק כותב: "... וע"ד מורה לבית הספר שלבני הפלשים, חושב אני שאפשר להשיג מורה בא"י". הוא מבקש לדעת את הכישורים הדרושים, כמו ידיעת מקצועות לימוד כלליים וכן מה יהיו תנאי עבודתו של השליח מארץ ישראל. הרב קוק, לא מצא מורה מתאים מבני עדתו והוא פנה לעמיתו, רבה של יפו, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, בבקשה שימצא מועמד מתאים מבני הספרדים. בבקשתו הוא מכנה את הרב מרגוליס "אחד הרבנים הגדולים בחו"ל". הוא מתאר במכתבו את מסגרת עבודתו החינוכית ואת תנאי שכרו ומסכם כי על המועמד להיות : "בעל רגש קודש, שיוכל להלהיב את לב נידחי צאן קדושים אלה, להתקשר בעבותות אהבת התורה והיהדות באמונת אומן ויראת ד'". באתר מובאת התכתבות נוספת בין הרב מרגוליס לבין הרב קוק, מימי גלותו בשווייץ.
ביבליוגרפיה

MARGULIES, Samuel Hirsch. Saadi al-Fajűmî's arabische Psalmenübersetzung ... Pp. iv, 51 [26]. Breslau: Druck von Grass, Barth und comp., 1884 - תרגום בגרמנית של יצירותיו של רבי סעדיה הגאון בערבית
ראו גם

יהדות פירנצה
בית הכנסת הגדול של פירנצה
לקריאה נוספת

תמר אקרט, הציונות החלוצית באיטליה בין שתי מלחמות עולם, השכבה הצעירה של הקיבוץ הדתי - תל אביב, תש"ל.
הערות שוליים

↑  שמואל ישכר שטרק מחבר הספרים "מנחת עני" ו"אבני שיש"
↑  מקור: תמר אקרט, עמוד 22
↑  באתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264898905171  GND: 137929889  ISNI: 0000 0000 6632 7234  LCCN: nr92003519  SUDOC: 219882819  VcBA: 495/40363  VIAF: 36777783   WorldCat (עם VIAF): 36777783 
שמואל צבי מרגוליס עם משפחתו ותלמידיו
דן (קיבוץ)

דָּן הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, השייך למועצה אזורית הגליל העליון וממוקם בצפון אצבע הגליל.
שם הקיבוץ

בתחילה נקרא הקיבוץ "אוסישקין ב'", כשמו של הוגה המבצע "מצודות אוסישקין", שבמסגרתו עלה היישוב על הקרקע. אולם חברי הקיבוץ ביקשו להיקרא בשמה של העיר המקראית החשובה דן, הנזכרת בספר בראשית ובספר שופטים, שלמרגלות שרידיה בתל דן יושב הקיבוץ. במקרא מסופר ששם העיר היה תחילה לַיִשׁ (או לֶשֶׁם), ובני שבט דן שישבו בה שינו את שמה לדן: "וַיִּקְרְאוּ שֵׁם הָעִיר דָּן בְּשֵׁם דָּן אֲבִיהֶם אֲשֶׁר יוּלַּד לְיִשְׂרָאֵל וְאוּלָם לַיִשׁ שֵׁם הָעִיר לָרִאשֹׁנָה" (שופטים יח, כט). העיר דן נחשבה לקצה גבולה הצפוני של ארץ ישראל, ועל כן היא מונצחת בצירוף "מִדָּן וְעַד בְּאֵר שֶׁבַע" – ביטוי שמשמעותו כל הארץ כולה. כך למשל בימי שלמה: "וַיֵּשֶׁב יְהוּדָה וְיִשְׂרָאֵל לָבֶטַח אִישׁ תַּחַת גַּפְנוֹ וְתַחַת תְּאֵנָתוֹ מִדָּן וְעַד בְּאֵר שָׁבַע כֹּל יְמֵי שְׁלֹמֹה" (מלכים א ה, ה). השם דן שרד בביטוי גם בצורתו המעודכנת: "מדן ועד אילת".
היסטוריה

הקיבוץ נוסד כאחד מיישובי חומה ומגדל ומצודות אוסישקין ב-4 במאי 1939. המקימים היו קבוצת עולים מטרנסילבניה, רומניה וחברי תנועת השומר הצעיר, שהגיעו לכפר סבא בשנים 1931–1932, והקימו קיבוץ ארעי ב-1933 בגבעת השומר, ליד כפר סבא. ב-1939 נתנו מוסדות היישוב את אישורם לעלייה לקרקע, והקיבוץ נוסד באורח של קבע בקרבת צומת הגבולות ישראל - סוריה - לבנון. הקיבוץ השתייך לתנועה המיישבת "הקיבוץ הארצי".
מיקומו באזור הגבול גרם להיותו מקום קליטה ראשוני לעולים שהגיעו בדרך בלתי חוקית מסוריה ולבנון לפני קום המדינה, ולסיבה שבעטיה ספג הקיבוץ הפגזות והתנכלויות לאורך השנים שלאחר הקמת המדינה.
במלחמת העצמאות כשלו הסורים בניסיונם לכבוש את קיבוץ דן שלוש פעמים (בינואר, מאי ויוני 1948). בשנות החמישים והשישים הותקף הקיבוץ בצליפות והפגזות.