stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיסקו וסקס דה קורונדו
הערות שוליים

↑  Itinerary Of The Coronado Expeditions, 1527-1547
↑  Land and Life: A Selection from the Writings of Carl Ortwin Sauer עמ' 87
↑  שנים אחר כך הספרדים שינו את שמו לפואבלו פקוס (Pecos Pueblo, ככל הנראה מ-pecoso, בספרדית "מנומש") ושרידי היישוב מוכרים בשם זה כיום. הרחבה בנושא ב-Pecos National Historical Park Pecos Pueblo
↑  על צורת ההגייה של השם הספרדי חלוקות הדעות, ראו How do you pronounce
↑  ככל הנראה שרידי הפואבלו הקרוי סנטיאגו ראו Documents of the Coronado Expedition, 1539-1542 עמ' 600
↑  על מלחמת טיוואי אפשר לקרוא בפירוט בפרק The Tiguex War מתוך הספר Rio Del Norte: People of the Upper Rio Grande from Earliest Times to the Pueblo Revolt
↑  The Invaders 1540-1542
↑  Panhandle מילולית "ידית המחבת" הוא כינוי בארצות הברית לרצועת אדמה החורגת מתחומי המדינה, במקרה של טקסס רצועה צפונית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462865105171  BNE: XX1236703  BnF: cb133339614 (data)  GND: 119097273  ISNI: 0000 0001 2135 3479  LCCN: n50023098  NKC: jx20120723001  NLA: 35578775  SNAC: w6vh67s7  SUDOC: 059653450  VIAF: 59886681   WorldCat (עם VIAF): 59886681 
קורונדו יוצא לצפון, ציור של פרדריק רמינגטון (Frederic Remington‏; 1909-1861)
משלחת קורונדו 1540–1542
שרידי פואבלו פקוס
לה קונקיסטה דל קולורדו מאת אוגוסטו פרר-דלמאו, מתאר את המשלחת של קורונדו בשנים 1540–1542.
הנצחת משלחת קורונדו לקיווריה
"אפיזודה מכיבוש אמריקה", ציור של הצייר ההולנדי יאן מוסטארט מ-1535
שיחזור כניסת משלחת קורונדו לאריזונה כפי שהוצג במצבת הזיכרון הלאומית לקורונדו
קו המצודות המזרחי בהר חברון

קו המצודות המזרחי - הוא קו של מצודות הפרוש לאורך דרך רומית קדומה שעברה על הרכסים שממזרח להר חברון בין תקוע ל-משטרת לציפר. המצודות שימשו להגנת יישובים חקלאיים, בורות מים והנזירים הרבים שחיו באזור מפני חדירת שבטים סרצנים שחיו ממזרח לאזור הר חברון. שרידי המצודות נשתמרו עד ימינו ונחקרו במהלך מספר סקרים ארכאולוגים.
תיארוך המצודות

הקמת המצודות מתוארכת לסוף המאה הרביעית ותחילת המאה החמישית (התקופה הביזנטית) ומשויכת לתאודוסיוס הראשון ולתאודוסיוס השני אבל ממצאים שהתגלו באתרים מצביאים על כך שהמצודות נבנו על יסודות קדומים יותר (התקופה הרומית ותקופת בית שני).
השיוך ללימס פלשתינה

לימס פלשתינה הוא קו הגנה שהוקם על ידי הרומאים על מנת להגן על הנגב מפני פולשים מדרום בעזרת סדרת מצודות בין הים התיכון לים המלח והחוקרים חלוקים האם קו מצודות חברון שייך לקו לימס.
אתרים לאורך הקו (מצפון לדרום)

רכס כַּנוּבּ מדרום לתקוע - לאורך רכס זה זוהתה דרך רומית סלולה עם אבני סימון וכן מספר מבנים הקשורים לקו המצודות (קירות תמך, מצד ומגדל תצפית).
רוּג'וּם אֶל קַצְר (רוג'ום המצודה) - מצודה הכוללת מגדל בן שתי קומות המוקף סוללות משופעות, חדרי מגורים, חדרי אחסון חצר עם בריכת מים .
מצודת קַצְר חַ'לִיפָה (מצודת הח'ליף) - מצודה הממוקמת כ 2 ק"מ מדרום לרוּג'וּם אֶל קַצְר. כוללת מגדל שמירה וחצר מגודרת.
מצודת רָאס גִ'רְגִ'ס - מצודה הכוללת מגדל שמירה, חדרי משמר וחצר מגודרת.
מצד חורבת מֻנֵיזִל - מצד מרובע לצד הדרך הרומית מצפון לתל זיף.
מצד תֶל מַעִין - שרידי מצד ליד היישוב כרמל
מצודת רוּג'וּם אֶל-חַמְרי (הרוג'ום האדום) - מצודה זו כוללת מגדלי שמירה, סוללות אבן, חדרי מגורים ומחסנים הערוכים סביב חצר מלבנית. נמצאת בסמוך לשכונה הצפונית של היישוב סוסיא.
מצד חורבת אֶ-תֻוֵימִין
מצד בנ.ג. 912 ליד מצודת לציפר.
רוג'ום ואדי ג'וחייש - כ-2 ק"מ דרומית מערבית לרוּג'וּם אֶל-חַמְרי.
רוג'ום אל מדפע, סמוך לכפר אשתמוע.
ראו גם

יהודה שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח
לקריאה נוספת

יורם צפריר, ארץ ישראל מחורבן בית שני ועד הכיבוש המוסלמי - הממצא הארכאולוגי והאמנותי, יד יצחק בן-צבי, 1984
ברוך יובל, המצודות בהר חברון, מחקרי יהודה ושומרון- דברי הכנס הרביעי, אריאל, 1995, עמ' 128- 143
ברוך יובל, מצודות דרכים ביהודה בתקופת בית שני, מחקרי יהודה ושומרון- דברי הכנס השישי, אריאל, 1997, עמ' 125-136
יזהר הירשפלד, "שרשרת מצודות ביזנטיות לאורך דרך הספר המזרחית של הר חברון, "קדמוניות" חוברת יב, 1980
יזהר הירשפלד, חרבת אל קצר - מצודה ובית בד מן התקופה הביזאנטית במדבר יהודה, "ארץ ישראל" חוברת יט, 1987, עמ' 132- 141
הערות שוליים

↑  רוג'ום אל חמירי באתר סוסיא
צומת בנק

| --- | --- |

 מסילות במחלף:  הרכבת הקלה דוקלנדס הרכבת התחתית של לונדון
 אתרים סמוכים:  הבנק של אנגליה בית האחוזה תחנת הרכבת התחתית בנק
 קואורדינטות:  51°30′48″N 0°05′21″W﻿ / ﻿51.5134°N 0.089045°W﻿ / 51.5134; -0.089045
 צומת בנק (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסצומת בנק(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסצומת בנק(למפת הסיטי של לונדון רגילה) צומת בנק(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) צומת בנק
 
צומת בנק (באנגלית: Bank Junction) הוא צומת רחובות מרכזית בסיטי של לונדון, המחבר שמונה רחובות ומשמשת כמרכז תחבורה חשוב המשרת מספר קווי רכבת תחתית ורכבת קלה.
הצומת קרוי כך על שם מבנה הבנק של אנגליה והוא כולל סביבו מבנים חשובים נוספים בהם הבורסה, אדרטת חיילי לונדון, פסל של הדוכס מוולינגטון (שניהם מול חזית בניין הבורסה) ובית האחוזה. משום המוסדות הפיננסיים החשובים שניצבו באזור הצומת, באופן היסטורי הייתה ידוע בתור הלב הכלכלי של לונדון. בשנת 1900 נפתחה תחנת רכבת תחתית בנק בצומת שהיא מתחנות הרכבת התחתית העמוסות בלונדון, כיום התחנה מחוברת לתחנת מוניומנט הסמוכה ותחנת הרכבת הקלה דוקלנדס ליצירת מתחם תחבורה מרכזי בעיר לונדון. תחנת הרכבת התחתית המשולבת משרתת ומחברת חמישה קווים בנוסף לקו דוקלנדס של הרכבת הקלה.
כיום צומת בנק אסור לתנועת רכבים פרטיים במהלך השבוע (בין שני לשישי), מלבד הולכי רגל הוא פתוח לתנועת אוטובוסים ורוכבי אופניים בלבד. איסור התנועה נכנס לתוקף לאחר פיילוט שנערך ב-2017 ונמשך 18 חודשים, הוא נועד לצמצם את מספר התאונות הגבוהה שהצומת סבלה ממנו לאורך השנים.
רחובות היוצאים מהצומת

רחוב פרינסס (Prince's) - צפון-מערבה לכיוון מורגייט
רחוב פולטרי (Poultry) - מערבה לכיוון צ'יפסייד
רחוב המלכה ויקטוריה - דרום-מערבה לכיוון בלקפריירס
רחוב וולברוק - דרומית לכיוון רחוב קנון
דרך בית האחוזה - דרומית לאורך בית האחוזה
רחוב לומברד (Lombard) - דרום-מזרחית לכיוון רחוב גרייסצ'רץ'
רחוב קורנהיל (Cornhill) - מזרחית לכיוון רחוב לידנהול
רחוב תרדנידל (Threadneedle) - צפון-מזרחית לכיוון בישופסגייט
תמונות

הצומת בשנת 1902
הצומת והכניסה לתחנת הרכבת התחתית, 1961
תהלוכת הלורד ראש העיר של לונדון העוברת בצומת, 2010
הצומת במבט לכיוון הבנק של אנגליה, 2015
הערות שוליים

↑  הודעת איסור התנועה באתר הסיטי של לונדון.
קובינה

| --- | --- |
חותם קובינהחותם קובינה

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  לוס אנג'לס
 ראש העיר:  ג'ון קינג
 תאריך ייסוד:  14 באוגוסט 1901
 שטח:  18.06 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  51,268 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  34°05′30″N 117°52′45″W﻿ / ﻿34.091666666667°N 117.87916666667°W﻿ / 34.091666666667; -117.87916666667 
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.ci.covina.ca.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קובינה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קובינה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטקובינה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטקובינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קובינה (באנגלית: Covina) היא עיר במטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. העיר שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס במחוז לוס אנג'לס. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2009 חיו בעיר 48,000 תושבים.
היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה בשנת 1882 כאשר מספר מתיישבים הקימו עיירה קטנה. 9 שנים לאחר מכן, בשנת 1901 העיירה הפכה רשמית לעיר.
התושבים היו בעיקר חקלאים אשר גידלו תפוזים ואשכוליות. בשנת 1909 קובינה הייתה ספקית התפוזים השלישית בעולם.
אחרי מלחמת העולם השנייה חל שינוי בתושבים ורובם עזבו את החקלאות. קובינה קיבלה אופי יותר עירוני כאשר התחילו להתיישב בה משפחות צעירות. כיום רוב תושביה עובדים בלוס אנג'לס.
גאוגרפיה

קובינה שוכנת בעמק סן גבריאל לצלו של רכס הרי סן גבריאל, שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס. היא נחשבת לפרבר של לוס אנג'לס וחלק גדול מתושביה עובדים בעיר הגדולה.
היא גובלת בווסט קובינה בדרום ובדרום-מערב, אירבינדייל, וינסנט ובולדווין פארק במערב, אזוסה וגלנדורה בצפון, סן דימס במזרח ופומונה בדרום-מזרח.
שטחה של קובינה הוא 18.1 ק"מ רבועים.
קארן ג'וי פאולר

| --- | --- |

קארן ג'וי פאולר, 2013
 לידה:  7 בפברואר 1950 (בת 74) בלומינגטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  מחברת רומנים, סופרת, מחברת, כותבת מדע בדיוני
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, תיכון פאלו אלטו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Jane Austen Book Club, Persephone of the Crows, Lieserl, Nanny Anne and the Christmas Story, The Lake Was Full of Artificial Things, The Lake Was Full of Artificial Things, The Dark, Sarah Canary, Younger Women, We Are All Completely Beside Ourselves, Always, The Jane Austen Book Club 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ון קמפבל לסופר חדש (1987)  פרס נבולה לסיפור קצר (2007)  Indiana Authors Awards (2016)  פרס נבולה לסיפור קצר (2003)  פרס אולם הפנטזיה לאוסף הטוב ביותר (1999)  פרס שירלי ג'קסון (2009) 
 karenjoyfowler.com
 
קארן ג'וי פאולר (‏נולדה ב־7 בפברואר 1950) היא סופרת מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאית. עבודתה מתמקדת בעיקר במאה ה-19 ובניכור. ידועה בעיקר בעקבות הסרט מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן שיצא על בסיס ספרה באותו השם.
קארן ג'וי פאולר נולדה בבלומינגטון (אינדיאנה) ומשם עברה עם משפחתה לפאלו אלטו שבקליפורניה. סיימה תואר במדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לאחר שלמדה כתיבה יוצרת באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, החלה לכתוב סיפורי מדע בדיוני קצרים.
זכתה בפרס נבולה ב-2004 על סיפורה "What I Didn't See" וב-2008 על סיפורה "Always".
מעבודתה > ספרים

Sarah Canary (1991) - Novel concerning a mysterious nonsense-speaking woman in 1873 Pacific Northwest.
The War of the Roses (1991) - Chapter book publication of the novelette.
The Sweetheart Season (1996) - Fantasy novel about the Sweetwheat Sweethearts, a female baseball team from 1947 Minnesota.
Sister Noon (2001) - Novel set in 1890s San Francisco.
The Jane Austen Book Club (2004) - Six members of an early 21st century Book discussion club
תרגום לעברית: מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן. מאנגלית: אביגיל בורשטיין. אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן - מוצאים לאור, 2015
Wit's End (Putnam, 2008) - A young woman visits her godmother, one of America's most successful mystery writers.
We Are All Completely Beside Ourselves (A Marian Wood Book/Putnam, 2013, shortlisted for the 2014 Man Booker Prize)
תרגום לעברית: כולנו יוצאים מגדרנו. מאנגלית: אביגיל בורשטיין. אור יהודה : כנרת, זמורה-ביתן - מוציאים לאור, 2015
מעבודתה > אוספים

Artificial Things (1986) - Collection of 13 short stories.
Peripheral Vision (1990) - Collection of 5 stories, 1 original. Author's Choice Monthly #6
Letters from Home (1991) with Pat Cadigan and Pat Murphy. Collection of short fiction by Fowler, Cadigan, and Murphy.
Black Glass (1997) - Collection of 15 short stories, 2 original. Includes the contents from Peripheral Vision and Letters from Home.
What I Didn't See and Other Stories (2010) - Collection of 12 short stories, 1 original.
מעבודתה > כעורכת

MOTA 3: Courage (2003) - Anthology of short fiction.
The James Tiptree Award Anthology 1 (2005) with Debbie Notkin, Pat Murphy and Jeffrey D. Smith. Anthology of winners of the James Tiptree, Jr. Award. Tachyon Publications.
The James Tiptree Award Anthology 2 (2006) with Debbie Notkin, Pat Murphy and Jeffrey D. Smith. Tachyon Publications.
The James Tiptree Award Anthology 3 (2007) with Debbie Notkin, Pat Murphy and Jeffrey D. Smith. Tachyon Publications.
פשקאן

| --- | --- |
סמל פשקאןסמל פשקאן

מרכז העיר התחתית (ה"ואלה" = העמק), מראה מעל המדרגות המובילות לגבעה
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז יאשי
 חבל ארץ:  מולדובה
 ראש העיר:  מריוס ניקולאיה פינטיליה  - PNL - מ-2020
 בירת העיר:  פשקאן 
 תאריך ייסוד:  1419
 שטח:  75.42 קמ"ר
 גובה:  230 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  30,766 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  567 נפש לקמ"ר (2002)
 קואורדינטות:  47°14′58″N 26°43′38″E﻿ / ﻿47.2494444444444°N 26.7272222222222°E﻿ / 47.2494444444444; 26.7272222222222
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.pascani.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור פשקאן(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור פשקאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פשקאן (ברומנית: Paşcani) היא עיר במעמד רשות עירונית או מוניקיפיום (ברומנית - מוניצ'יפיו) במחוז יאשי, שבצפון-מזרחה של רומניה. בשנת 2009 מנתה אוכלוסיית העיר 42,682 נפש. היא העיר השנייה בגודלה במחוז יאשי ובה צומת חשוב של מסילות ברזל.
לתחום המנהלי של העיר פשקאן שייכים 5 כפרים: בְלג'שט (1,429 תושבים), בושטן (1,248 תושבים), גסטשט (2,949 תושבים), לונקה (2,560 תושבים) וסודומן (1,450 תושבים).
גאוגרפיה

העיר פשקאן נמצאת במערב המחוז ואשי, בצפון־מזרחה של רומניה, במרחק 75 ק"מ מן העיר יאשי, בדרומה של הרמה של סוצ'אבה, על הטראסות שמימין הנהר סירט, ליד אפיק מעבר.
דמוגרפיה

בשנת 1890 אוכלוסיית העיירה מנתה 782 תושבים, כאשר מספרם עלה עד שנת 1912 ל־1,717. בשנת 1992 התגוררו בעיר 35,897 תושבים.
לפי נתוני מיפקד האוכלוסין משנת 2002, ההרכב האתני של האוכלוסייה היה כדלקמן:
| קבוצה אתנית | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנים | 41,535 | 98.8% |
| צוענים (רומה) | 439 | 1.0% |
| רוסים ליפובנים | 49 | 0.1% |

נמנו בין השאר 10 הונגרים, 8 גרמנים, 5 טורקים, 3 אוקראינים ו־2 יהודים.
הרכב האוכלוסייה לפי שפה:
| שפה | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנית | 41,815 | 99.4% |
| רומאני | 199 | 0.5% |
| רוסית | 26 | 0.1% |

החלוקה לפי השתייכות דתית הייתה כדלקמן:
| דת | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| נוצרים אורתודוקסים | 39,627 | 94.2% |
| נוצרים רומיים־קתולים | 1,214 | 2.9% |
| נוצרים לפי האוונגליון (ברדרן) | 418 | 1.0% |
| נוצרים פנטקוסטלים | 291 | 0.7% |
| הכנסייה האורתודוקסית הרוסית לפי האמונה הישנה | 256 | 0.6% |
| בפטיסטים | 59 | 0.1% |
| הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי | 46 | 0.1% |
| הכנסייה היוונית־קתולית | 16 | < 0.1% |
בין השאר נמנו גם 7 מוסלמים, 5 יהודים ו־4 שהצהירו על עצמם כאתאיסטים.
היסטוריה

בתחום העיר נתגלו שרידים של יישובים נאוליטיים, המייצגים את התרבות קוקוטן (Cucuteni) מן המאות 3–5 לפניה"ס.
התיעוד הראשון המזכיר את שמה של פשקאן, אז במעמד של כפר, הוא איגרת תרומה שנכתבה ב־8 באפריל 1419 בימי השליט אלכסנדרו הטוב. היישוב מצוין גם במסמך מ־2 ביולי 1453 שהוצא על ידי השליט אלכסנדרל, בתור כפר שנמצא באחוזתו של הבויאר אואנה פאשקה. משם המשפחה של אותו בויאר, פאשקה, בא גם שם היישוב פשקאן.
בין השאר, בגלל עמדתו הגאוגרפית המועדפת על יד הנהר סירט הפכה פשקאן באמצע המאה ה־19 לאחת מהערים החשובות בנסיכות מולדובה. תרמה לכך התיישבות היהודים שהקימו בה עיר-שוק.  ב-1879 היו בעיר שני בתי הארחה ומספר חנויות.הקהילה היהודית המקומית מנתה בשנת 1899 14% מתושבי העיר (1,862 תושבים).בעיר התקיימו לא פחות מ-21 ירידים גדולים בשנה.
בשנים 1868-1871 בניית מסילות הברזל תרמה גם היא לשגשוג העיירה
קודם בנה התאגיד אופנהיים את הקווים רומאן-איצקן (דצמבר 1869), פשקאן-יאש (יוני 1870) וורשט-בוטושאן, (נובמבר 1871) באורך של 224 ק"מ. את המשך מסילת הברזל מרומאן עד בוקרשט המשיכה החברה בראשות שטראוסברג
קווי הרכבותחיברו את העיר דרך יאש עם צ'רנוביץ ועם לבוב. 
בסוף המאה ה-19 לפשקאן היה עדיין מעמד של "קומונה כפרית", כלומר כפר גדול, בירת הנפה סירטול דה ז'וס (סירט תחתי) במחוז סוצ'אבה. הכפר כלל את היישובים הקטנים יותר "טרגושורול פשקאן" (עיירת-השוק פשקאן), שבה נמצאת הנהלת הכפר, גארה פשקאן (תחנת הרכבת פשקאן), פנטנללה, ברטשט, סודומן, בושטן, גשטן, טופילה, ואליה סיאקה, קונצ'שט, בלג'שט ולונקה. אוכלוסיית פשקאן רבתי הייתה 10,498 תושבים שחיו ב-2302 בתים. 
פעלו בו שמונה כנסיות אורתודקוסיות וכנסייה רומית-קתולית, שש בתי ספר מעורבים בקסצ'שט, לונקה, טרגו פשקאן, סודומן, טופיללה, ואליה סיאקה, בית ספר יסודי עירוני מעורב  של רשות מסילות הרכבות בתחנת פשקאן, ושני בתי ספר כפריים ביישובים בלג'שט וברטשט, שש טחנות קמח ובית חרושת לסבון. 
בעלי האדמות הגדולים הראשיים היו יורשי הקולונל אאוג'ן אלקאז, שרכשו אותן מנ. רוסטי-רוזנובאנו.
בשנת 1896 הוקם בה איגוד מקצועי חזק של עובדי הרכבת. חבריו תמכו בשנת 1907 במרד האיכרים ובשנת 1933 השתתפו בשביתה הכללית של עובדי הרכבות ברומניה.
ב-1925 ספר השנה סוצ'ק מציין את פשקאן כבירת נפת פשקאן במחוז סוצ'אבה, עם 10,404 תושבים מחולקים בין פשקאן-טרג (עיירת שוק) והיישובים בלג'שט, בושטן, ברטשט, פנטנלה, לונקה, פשקאן-גארה (פשקאן-תחנת רכבת), פשקאן-ואטרה (פשקאן- בית), סודומן. בכפר פעלו גימנסיה ו4 בתי ספר יסודיים - אחד לבנים, אחד לבנות, אחד מעורב של רשות הרכבות, (CFR)  ועוד אחד מעורב של קהילה היהודית, כמו כן סדנת רכבות עם מעל אלף עובדים.
ב-1931 פשקאן הוכרה כעיר - "קומונה עירונית" במסגרת המחוז באיה וכללה את היישוב התת-עירוני טופילה.
בימי מלחמת העולם השנייה העיר נהרסה כמעט כליל. היא נכבשה על ידי הצבא האדום באפריל 1944 במהלך מבצע יאשי-קישינב הראשון. בעת המשטר הקומוניסטי הפכה העיר למרכז תעשייה ונבנו בה ביניינים חדשים.
בימי השלטון הקומוניסטי קיבלה פשקאן מעמד של "עיר ראיונלית", בירת הראיון פשקאן באזור יאשי. ב-1968 עם הקמה מחדש של המחוזות,  איבדה העיר את המעמד של מרכז מנהלי, והפכה לעיר במחוז יאש בלבד.  ב-1995 שכתה למעמד של רשות עירונית או מוניצ'יפיו.
יהדות פשקאן

כבר באמצע המאה ה־19 חיו בפשקאן 17 משפחות יהודיות עם 85 בני אדם, שתרמו להפיכת היישוב לעיירה ולמרכז מסחרי. הן היו מעורבות בסחר בעץ, דגן ובקר. היהודים הקימו בית כנסת, מקווה ובית עלמין. בשנת 1899 מספר היהודים היה 1862, שהיוו 14% מכלל תושבי העיר. למרות ההגירה, אחוזם האוכולוסיה לא ירד בהרבה בהתחלת המאה ה־20. בשנת 1916 היו בעיירה 16 בתי כנסת.
חיי הדת הושפעו על ידי החסידות - שנציגו המובהק היה הרב משה יהודה לייב פרידמן, הבן של הרב מבוהוש, שהקים את חסידות פשקאן וכונה "פאשקנער רעבע", אבל גם על ידי ההשכלה והשאיפה לאמנציפציה. ב־1895 הוקם בעיירה ועד מקומי של הארגון "חיבת ציון" ובתקופה שבין מלחמות העולם התקיימה בקהילה פעילות ציונית ערה.
בשנת 1907 היהודים בפשקאן סבלו עקב מרד האיכרים הרומנים שהוסתו נגדם. בימי מלחמת העולם הראשונה מספר יהודים נעצרו, חנויות יהודיות נסגרו על ידי השלטונות והוטלו על בני הקהילה מיסים בלתי מוצדקים. בשנת 1931 העירייה נקטה אמצעים להגבלת הפעילות הכלכלית של היהודים. בימי המשטר הפאשיסטי־צבאי של יון אנטונסקו כמה מנכבדי הקהילה נלקחו בני ערובה על ידי השלטונות. הגברים היהודים נשלחו למחנות לעבודות כפייה בבסרביה ובדוברוג'ה. היהודים מן הכפרים מסביב גורשו לפשקאן. 12 יהודים נשלחו לטרנסניסטריה. במרץ 1944, 100 יהודים נהרגו בהפצצות של הסובייטים על תחנת הרכבת פשקאן. 
באפריל 1944 הורשו גם היהודים להתפנות מן העיר לערים אחרות רחוקות יותר מן החזית. בתום מלחמת העולם השנייה חזרו לעיר 850 יהודים. מספרם הצטמצם בהדרגה על ידי גלי עלייה לישראל. בשנת 2002, 5 תושבים הצהירו על עצמם כבני הדת היהודית ושניים כשייכים ליהודים מבחינה אתנית. בזמנו הסופר הרומני מיכאיל סדוביאנו שנולד בפשקאן, תיאר בכמה מסיפוריו את חיי היהודים בעיירה.
כלכלה

החל מ-1869 פעלו בפשקאן סדנאות של רשות הרכבות, כיום חברת "רמאר".
בתקופת השלטון הקומוניסטי כלכלת העיר נשלטה על ידי התעשייה. אחרי מהפכת 1989 כמה מהמפעלים נסגרו או צמצמו את פעילותם, נפתחו חברות חדשות פעילות בהתאם לביקוש השוק, התפתח שוב המסחר בעיקר בתחום חומרי הביניין, הציוד התעשייתי, וילונות ומוצרי טקסטיל, המאפיות, המסחר בתחום המזון ועוד.
חינוך ותרבות

בין השנים 1918–1929 התקיימה בעיר גימנסיה מעורבת, שנסגרה בימי המשבר הכלכלי הגדול. ב־1932 הוקמה מחדש כגימנסיה עיונית לבנים של רשות מסילות הברזל. בימי מלחמת העולם השנייה באביב 1944 פונה בגלל התקרבות החזית ובחזרתו לעיר, ב־1946 הפכה לבית ספר תיכון עיוני. כעת נקראת המכללה הלאומית ע"ש מיכאיל סדוביאנו.
עם מוריו נמנו דמויות חשובות בתרבות הרומנית כמו הצייר והפסל יון אירימסקו, מקדר הספרות קונסטנטין צ'ופראגה ואחרים. עם תלמידיו נמנה העיתונאי והפסיכולוג לאונרד גבריליו.
בפשקאן נולד הסופר הרומני מיכאיל סדוביאנו. הוא גם למד כאן בבית הספר היסודי ובהשראת עיירת הולדתו כתב לימים את הנובלה Locul unde nu s-a petrecut nimic ("המקום בו לא התרחש דבר").
אתרים חשובים ויעדי תיירות

המוזיאון העירוני - נפתח במתכונת הנוכחית בשנת 1997 במסגרת בית התרבות ע"ש מיכאיל סדוביאנו וארמון הילדים ע"ש יורדאקה קנטקוזינו. למוזיאון מחלקות להיסטוריה, אתנוגרפיה ודת.
בית יורדאקה קנטקוזינו־פשקאנו - במרכז העיר, ארמון בעל שתי קומות שנבנה בשנים 1640–1650. יש לו צריח מאבן והוא עתיר קישוטים מפוסלים.
כנסיית "ספינצי ווייבוז מיכאיל וגבריל" ("הארכימלאכים  הקדושים מיכאל וגבריאל") -במרכז העיר, נבנתה בשנת 1664 ועברה שיפוץ מסיבי בשנת 1807.
הכנסייה הרומית־קתולית -  נבנתה בשנים 1985–1996.
בסביבה:
הארמון של אלכסנדרו יואן קוזה ביישוב רוג'ינואסה, 17 ק"מ ,מזרחית מפשקאן, נבנה  בסגנון סגנון נאו-גותי ב-1811, ונקנה על ידי קוזה ב-1862,
בפריגורני וק, על יד טרגו פרומוס - שרידי הבתים וקברו של הכרוניקן יון נקולצ'ה
טירת מיקלאושן, בסגנון אנגלי עם צריחים גותיים וקישוטי פנים יפים
ביתו והמאוזולאום של המשורר וסילה אלכסנדרי במירצ'שט, 30 ק"מ דרומית מפשקאן
טירתו של גריגוראש סטורדזה, בכפר סטולניצ'ן-פרז'סקו, 10 ק"מ דרומית מפשקאן, על יד הכביש פשקאן-רומאן. נבנה ב-1816 בהשתתפות האדריכל יוסיף דמסוביץ'.
ערים תאומות

הונגריה וארפאלוטה, הונגריה
נורווגיה פייל, נורווגיה
מולדובה יאלובן, מולדובה (מ־2011)
הערות שוליים

↑  מדריך העיריות
↑  האתר הרשמי של העיר
↑  Lahovari 1901 עמ' 658
↑  1925 Anuarul Socec al României Mari
↑  נכבשו דזאנקוי וקרץ' בקרים ופאשקאני ברומניה, המשקיף, 12 באפריל 1944
↑  חוץ לארצנו, המליץ, 10 באוקטובר 1884
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b1b824a5-59c7-4d73-9828-f48f002ff2fe  NKC: ge923742  VIAF: 268674850   WorldCat (עם VIAF): 268674850 
הכנסייה האורתודוקסית הארכימלאכים הקדושים מיכאל וגבריאל בפשקאן, מאה ה-17
קארן ברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בפברואר 1958 (בת 66) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ברוקלין קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס אייזנר
 
קארן ברגר (באנגלית: Karen Berger; נולדה ב-26 בפברואר 1958) היא עורכת קומיקס אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידה המכריע ביצירת החותם ורטיגו של DC קומיקס בשנת 1993. ברגר שימשה כעורכת הראשית של הקו מהיווצרותו ועד שנת 2013. כיום היא מנהלת את Berger Books, חותם המפרסם קומיקס בבעלות יוצרים שיוצא לאור בידי דארק הורס קומיקס.
ביוגרפיה

ברגר למדה ספרות אנגלית ותולדות האמנות בברוקלין קולג', ועם סיום לימודיה בשנת 1979, נכנסה למקצוע הקומיקס כעוזרת של העורך פול לויץ ב-DC. מאוחר יותר היא הפכה לעורכת של לויץ עצמו כשכתב את לגיון גיבורי-העל. היא הביעה יותר עניין בקומיקס אימה, ועד מהרה הפכה לעורכת של כותר האימה House of Mystery, ותרמה רבות בטיפוח הספר היצור מן הביצה של אלן מור, ולקחה את המושכות על העריכה של הספר מהיוצר המשותף לן וין. היא ערכה גם את Amethyst, Princess of Gemworld. מאוחר יותר היא עזרה להביא את עבודתו של ניל גיימן לקהל הרחב בכך ששכרה אותו לכתוב את סנדמן.
הצלחתם של כותרים אלה ונכונותה לעזור לסופרים שעבדו עמה למתוח את הגבולות של מה שניתן לעשות בספרי קומיקס מיינסטרים, הביאו ליצירת קו ורטיגו המיועד לקוראים בוגרים בשנת 1993. הכותרים המצליחים תחת חותם זה כוללים את פייבלס, Hellblazer, The Invisibles, 100 Bullets, פריצ'ר, וי פור ונדטה ו-Y: האיש האחרון.
ברגר נשואה לריצ'רד ברונינג, שעבד בעבר גם הוא ב-DC.
בשנת 2007 מונתה ברגר לעורכת המפקחת (יחד עם העורכת הבכירה שלי בונד) של מינקס, חותם קומיקס חדש שפורסם על ידי DC. מינקס פרסמה קומיקס ורומנים גרפיים המיועדים לבנות מתבגרות עד לביטולו בשנת 2008.
ב-3 בדצמבר 2012, הודיעה ברגר על פרישתה מתפקידה כעורכת בכירה וסמנכ"לית בכירה לחותם ורטיגו של DC Entertainment וכי היא תישאר עד מרץ 2013 כדי לסייע במעבר לצוות מערכת חדש.
הניו יורק טיימס תיאר את ברגר ועזיבתה את ורטיגו במאמר שכותרתו "האמא של 'הדברים המוזרים' בקומיקס עוברת הלאה".
בפברואר 2017 דארק הורס קומיקס הודיעה כי קארן ברגר תפקח על קו חדש של קומיקס בבעלות היוצרים שתוציא לאור תחת השם: Berger Books.
הקומיקס המלא הראשון של Berger Books היה Hungry Ghosts # 1, (שנכתב על ידי אנתוני בורדיין וג'ואל רוז ), שנמכר בחנויות הקומיקס ב-31 בינואר 2018.
פרסים

ברגר זכתה בפרס אינקפוט בשנת 1990,ֿ בשלושה פרסי אייזנר (1992,  1994  ו-1995  ), ובפרס Comics Buyer's Guide לעורך האהוב מדי שנה בין השנים 1997 עד 2005.