stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדד בלומברג לחסינות בפני קוביד-19
הסבר על המדד

מדד החוסן למגפת הקורונה הוא תמונת מצב חודשית של המדינות שבהן מגפת הקורונה מטופלת באופן היעיל ביותר, עם מיעוט תהפוכות חברתיות וכלכליות. המדד מבוסס על 12 אינדיקטורים שמשוקללים באופן שווה: איכות מערכת הבריאות, שיעור המאומתים היחסי, שיעור התמותה היחסי לטווח קצר ולאורך כל המגפה, כמות ואיכות הבדיקות לגילוי וירוס הקורונה, שיעור המחוסנים לפי הקריטריונים של חברות החיסון, חומרת הסגר והגבלות התנועה שמטילה הממשלה על האזרחים, ניידות קהילתית בפועל, מסלולים פתוחים למחוסנים לעולם, קיבולת הטיסות במדינה בטיסות פנים וחוץ, תחזיות של צמיחת התמ"ג, ולבסוף מדד הפיתוח האנושי.
האינדיקטורים של המדד נקבעים בשבוע האחרון של כל חודש, מנתוני חברת בלומברג וגופי צד שלישי כמו מכוני מחקר וחברות בינלאומיות אמינות כמו אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת אוקספורד, קרן המטבע הבינלאומית, האו"ם וגוגל. המדד מתאר כיצד 53 הכלכלות הגדולות בעולם שמניבות יותר מ-200 מיליארד דולר מגיבות לאיום הקורונה. המדד גם מספק חלון לאופן שבו ההון של הכלכלות הללו עשוי להשתנות בעתיד.
בפברואר 2022 בלומברג הורידו את האינדיקטור של אחוזי המאומתים, והשאירו רק 11 אינדיקטורים. לטענתם, כיוון שיותר ויותר מדינות עוברות לטיפול בנגיף באופן דומה לשפעת, ובעידן של חיסון ונורמליזציה גבוהים, אחוזי מאומתים כבר אינו דגל אדום כפי שהיה בעבר.
דירוג ישראל במדד בלומברג > גרף

קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
דירוג ישראל במדד בלומברג > נתונים

| תאריך | מקום | נקודות | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
2020
| נובמבר | 21 | 65 | השקת מדד בלומברג |
| דצמבר | 17  | 62.4 | תחילת גל 3 - אלפא |
2021
| ינואר | 15  | 56.8 | תחילת חיסון פייזר |
| פברואר | 14  | 59.6 |  |
| מרץ | 05  | 71 |  |
| אפריל | 04  | 74.9 |  |
| מאי | 04  | 75.4 |  |
| יוני | 04  | 72.9 | תחילת גל 4 - דלתא |
| יולי | 17  | 69.4 | לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-36 |
| אוגוסט | 36  | 61.1 | תחילת חיסון הבוסטר |
| ספטמבר | 41  | 57.7 |  |
| אוקטובר | 29  | 62.4 |  |
| נובמבר | 19  | 65 |  |
| דצמבר | 21  | 65.2 | תחילת גל 5 - אומיקרון |
2022
| ינואר | 37  | 60.5 | שיא גל 5 - אומיקרון |
| פברואר | 38  | 58.5 |  |
| מרץ | 20  | 71.5 |  |
| אפריל | 25  | 70.8 |  |
| מאי | 11  | 76.5 |  |
| יוני | 16  | 74.8 | תחילת גל 6 - אומיקרון |
ראו גם

מגפת הקורונה
מגפת הקורונה בישראל
הערות שוליים

↑  אינדיקטור המכון למדדי בריאות והערכה שפורסם ב-Lancet. הוא ממפה את היעילות של 23 אמצעי מניעה וטיפול הקיימים במדינה.
↑  נתוני אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
↑  נתוני אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.

שיעור התמותה הוא אינדיקטור טוב לשאלה האם המקום מטפל ביעילות באנשים נגועים ומונע מקרי מוות מקוביד-19, היבט בסיסי בהכלת הנגיף.
↑  כיסוי לפי סוג החיסון לאדם ולא לפי כמות החיסונים.
↑  אינדקס שהופק על ידי אוניברסיטת אוקספורד, אשר מעריך את חומרת מדיניות ממשלתית בהגבלת המגע החברתי של אנשים כדרך למניעת התפרצות. ככל שהחומרה גדולה יותר כך הדירוג שלילי יותר.
↑  אינדיקטור המבוסס על דו"ח גוגל לניידות קהילתית בקוביד 19, שעוקב אחר תנועותיהם בזמן אמת של אנשים, אל וממקומות קמעונאות, פנאי ועבודה.
↑  בעיקר נתוני בלומברג ובחלק מהמדינות נתוני קרן המטבע הבינלאומית.
↑  מדד הפיתוח האנושי של האו"ם משקף את יכולתה של חברה לעמוד בפני מכת קוביד-19, ויכול להוות מקור לאופן שבו אוכלוסיות הגיבו למשבר.
פאבל פילונוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1883 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בדצמבר 1941 (בגיל 58) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  Serafimovskoe Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
פאבל ניקולאייביץ' פילונוב (ברוסית: Па́вел Никола́евич Фило́нов;‏ 8 בינואר 1883 – 3 בדצמבר 1941) היה אמן רוסי.
ביוגרפיה

פילונוב נולד במוסקבה ב-8 בינואר 1883. בשנת 1897, הוא עבר לסנט. פטרבורג, שם לקח שיעורי אמנות. בשנת 1908, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג, ממנה גורש ב-1910.
בשנים 1910–1914 השתתף בקבוצת האמנויות סויוז מולודיוז'י. ב-1912 הוא כתב את המאמר "הקנון והחוק", שבו ניסח את עקרונות הריאליזם האנליטי, או "אנטי-קוביזם". לפי פילונוב, הקוביזם מייצג אובייקטים באמצעות אלמנטים של גאומטריית פני השטח שלהם, אך "הריאליסטים האנליטיים" צריכים לייצג אובייקטים באמצעות אלמנטים של נשמתם הפנימית. הוא היה נאמן לעקרונות אלה למשך שארית חייו.
במהלך השנים 1913 עד 1915 היה פילונוב מקורב לולדימיר מאיאקובסקי, ופוטוריסטים נוספים. הוא אייר את השירים הנבחרים של חלבניקוב לצד קזימיר מלביץ'. בסתיו 1916 התגייס לשירות במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית הרומנית. פילונוב השתתף באופן פעיל במהפכה הרוסית של 1917 ושימש כיושב ראש ועדת מלחמת המהפכה של אזור דונאי.
בשנת 1919, הוא הציג בתערוכה הראשונה של אמני כל הסגנונות בארמיטאז'. בשנת 1923, הוא הפך לפרופסור של האקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג וחבר במכון לתרבות אמנותית. הוא ארגן בית ספר גדול לאמנויות לתואר שני בריאליזם אנליטי (מעל שבעים אמנים, כולל פסל אמריקאי וציירת דיוקנאות הלן הוקר). עבודתם השפיעה על סופרמטיזם ואקספרסיוניזם.
ב-1929 תוכננה במוזיאון הרוסי תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של אמנות פילונוב; עם זאת, הממשלה הסובייטית אסרה על קיום התערוכה. מ-1932 ואילך, פילונוב ממש רעב ללחם, אבל עדיין סירב למכור את יצירותיו לאספנים פרטיים. הוא רצה לתת את כל יצירותיו למוזיאון הרוסי במתנה כדי להקים מוזיאון לריאליזם אנליטי. הוא מת מרעב ב-3 בדצמבר 1941 במהלך המצור על לנינגרד.
סגנון ומורשת

פילונוב הציג דרך עבודה שהמשיכה מהפרט אל הכלל. הוא האמין שחפצים ומשטחים צריכים להיבנות מפרטים קטנים ופיסות קטנות, ואחרת זאת"שרלטנות". לשם כך הוא עבד, ודרש מתלמידיו לעבוד עם מכחולים קטנים מאוד בציור ובנקודות קטנות ביותר בעת ציור.
רוב יצירותיו של פילונוב ניצלו על ידי אחותו יבדוקיה ניקולייבנה גלבובה. היא אחסנה את הציורים בארכיון המוזיאון הרוסי ולבסוף תרמה אותם במתנה. נאסרו תערוכות של עבודותיו של פילונוב. ב-1967 הותרה תערוכה של עבודותיו של פילונוב בנובוסיבירסק. בשנת 1988, עבודתו הותרה להצגה במוזיאון הרוסי. ב-1989 וב-1990 נערכה בפריז התערוכה הבינלאומית הראשונה של עבודתו של פילונוב.
הערות שוליים

↑  Павел Филонов, www.starat.narod.ru
↑  Velimir Vladimirovich Khlebnikov, Nadezhda Davidovna Burliuk, Pavel Nikolaievich Filonov, Kazimir Severinovich Malevich, Selected Poems with Postscript, 1907–1914 (Изборник стихов. С послесловием речяря. 1907-1914 гг.), Petrograd: EUY, 1914
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303372505171  PLWABN: 9810565247705606  BIBSYS: 90215129  BnF: cb121493907 (data)  CiNii: DA06080851  GND: 118935356  ICCU: UFIV050747  ISNI: 0000 0001 2136 4469  LCCN: n82224063  LNB: 000112103  NKC: jo20000082677  NSK: 000021282  NTA: 071613315  RERO: 02-A003243051  RKD: 28013  SELIBR: 213398  SNAC: w6k07vx6  SUDOC: 02998419X  ULAN: 500016882  VIAF: 64043652   WorldCat (עם VIAF): 64043652
דוקטרינת טרומן

הארי טרומן
דוקטרינת טרומן (באנגלית: Truman Doctrine) היא מדיניות אמריקנית על פיה תתמוך ארצות הברית ב"עמים חופשיים הנאבקים בניסיונות שעבוד על ידי מיעוטים חמושים או כתוצאה מלחץ מגורם חיצוני".
במקורה, הייתה הדוקטרינה מדיניות נגד לפעולות ברית המועצות (בעיקר באירופה) ובמיוחד נגד תמיכתה בתנועות הקומוניסטיות באיראן, טורקיה ויוון.
ב-12 במרץ 1947 הודיע נשיא ארצות הברית הארי טרומן בנאום בפני הקונגרס האמריקני שיתמוך במדינות שיבקשו סיוע מארצות הברית, כדי לשמור על חירותן (העניק ליוון ולטורקיה סיוע ע"ס 400 מיליון דולר). בזאת תמה סופית תקופת דוקטרינת מונרו והוחלפה בגישה המבוססת על תורת הבלימה של ג'ורג' קנאן.
מניעיו של טרומן היו אידאולוגים ופרגמטיים:
הצד הפרגמטי היה בלימת התפשטות הקומוניזם בעולם. כוונתו הייתה להציל את יוון וטורקיה מן הקומוניזם הסובייטי, שכן שתי המדינות נחשבו נכס אסטרטגי למערב. טרומן הבין כי בדלנות, הסכמי פירוז גלובליים, הדין הבינלאומי או כל עיקרון אחר המבוסס על "האנושיות המשותפת" לא יוכלו לספק הגנה מתמשכת מפני דיקטטורות שאפתניות ומפני מנהיגים שישתפו איתן פעולה בשתיקה.
הצד האידאולוגי היה ביסוס המשטרים החופשיים בעולם כולו, על ידי קיום בחירות חופשיות ודאגה לחופש התקשורת, חופש הדת והגנה על זכויות הפרט. דוקטרינת טרומן היא הכרזה רשמית שבעצם מבטלת את דוקטרינת מונרו הבדלנית מהמאה ה-19 שלפיה פעלה ארצות הברית עד אז - ההתערבות במלחמות העולם נכפתה עליה. כחלק מיישום דוקטרינה זאת, הכיר הארי טרומן בעצמאותה של מדינת ישראל, למרות דעתו של ג'ורג' מרשל, כשנדרש להכריע "בין הנפט הערבי לדם היהודי".
בתקופת המלחמה הקרה היה היעד העיקרי בלימת ההתפשטות הסובייטית האנטי-קפיטליסטית. תחילה באמצעות תמיכה כלכלית במדינות אירופה, כמו בתוכנית מרשל. בהמשך ביצירת חזית מדינית-ביטחונית, על ידי רשת בריתות הגנה אזוריות כגון נאט"ו.
במהלך שנות החמישים התפתחה תאוריית הדומינו שטענה כי נפילת מדינה אחת לידי הקומוניסטים תביא לנפילת אחרות. בהתאם לתאוריה זו יצאה ארצות הברית למספר מלחמות על מנת למנוע מתנועות קומוניסטיות או הנתמכות על ידי ברית המועצות מלהשתלט על מדינות באסיה: מלחמת קוריאה בתחילת שנות החמישים, ופעילות בדרום-מזרח אסיה שנמשכה עד להתפרצותה של מלחמת וייטנאם בתחילת שנות השישים.
ראו גם

תוכנית מרשל
מברק נוביקוב
דוקטרינת אייזנהאואר
הערות שוליים

↑  ברט סטיבנס, הסדר העולמי של הוואקום האמריקני, באתר מידה, ‏2014-08-27
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10641299 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג

נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג על-שם וילי ברנדט (בגרמנית: "Flughafen Berlin Brandenburg "Willy Brandt) הוא נמל תעופה הממוקם סמוך לברלין, בירת גרמניה, באתר בו פעל נמל התעופה ברלין-שנפלד.
נמל התעופה החדש, המכונה בקיצור בראשי התיבות BER, מחליף את שלושת שדות התעופה שקדמו לו בברלין – ברלין-טגל, ברלין-טמפלהוף וברלין-שנפלד. השדה החדש תוכנן להיפתח לתנועת נוסעים ביוני 2012, אך חודש לפני מועדה המתוכנן נדחתה הפתיחה במספר חודשים עקב בעיות בטיחות אש, ואחר כך נדחתה שוב למרץ 2013 ולאוקטובר 2013. הנמל נפתח ב-31 באוקטובר 2020. חברות התעופה עברו בהדרגה לנמל התעופה החדש מנמל התעופה טגל עד ל-8 בנובמבר 2020.
רקע

את העיר ברלין וסביבותיה שירתו שני נמלי תעופה (אחרי סגירת נמל התעופה טמפלהוף ב-2008). נמל התעופה הראשון בברלין היה בשכונת טמפלהוף שהוקם בשנת 1923 מדרום למרכזה של העיר. ב-1948, בעת פעולת הרכבת האווירית למערב ברלין הנצורה, הוקם נמל תעופה שני ברובע טגל צפונית מערבית למרכז העיר. נמל תעופה שלישי סמוך לעיירה שנפלד הוקם בשנת 1934 כחלק ממפעל המטוסים הנשל. לאחר מלחמת העולם השנייה וחלוקת ברלין, הפך נמל זה לנמל התעופה של ברלין המזרחית, בעוד ששני השדות האחרים שרתו את העיר המערבית. לאחר איחוד ברלין בשנת 1990, גדל היקף התעבורה האווירית בעיר באופן דרסטי. העיר ששבה להיות בירת גרמניה המאוחדת, הפכה שוב למרכז פיננסי וכלכלי, והתיירות בעיר זכתה לתנופה חסרת תקדים. כמות הנוסעים בנמל התעופה טגל, שהיה לנמל התעופה העיקרי של המטרופולין, גדלה מ-6.7 מיליון בשנת 1991 ל-11.5 מיליון בשנת 2005, ובנמל התעופה שנפלד נרשם גידול של כמעט פי חמישה, מ-1.07 מיליון בשנת 1991 ל-5.07 מיליון בשנה ב-2005. גם בטמלפהוף נרשם גידול משמעותי מ-151,000 בשנת 1991 ל-546,000 בשנת 2005.
בסך הכול גדלה תנועת הנוסעים אל ברלין וממנה מכ-8 מיליון נוסעים בשנת 1991 ליותר מ-17 מיליון, וזאת תוך 14 שנה. הגידול נמשך ובשנת 2006 כבר עמד נתון זה על 18.5 מיליון נוסעים. נתונים אלה הביאו את שלושת שדות התעופה בברלין אל הסף העליון של קיבולת הנוסעים המקסימלית שלהם. בנוסף, בשל מסלוליו הקצרים של נמל התעופה טמפלהוף (1,840 מטר ו-2,094 מטר) ובית הנתיבות המיושן והקטן שבו, הוא מוגבל עד מאוד ביכולתו לשרת מטוסים גדולים. זאת ועוד, הן טגל והן טמפלהוף נמצאים כיום במרכזם של אזורי מגורים צפופים, ומטרדי הרעש והזיהום חייבו מציאת פתרון אלטרנטיבי למיקומם (נמל התעופה טמפלהוף הוגבל כבר לפני שנים למטוסי בוכנה בלבד).
האופציות שעמדו בפני פרנסי העיר היו לפתח את נמל התעופה בשנפלד הממוקם באזור כפרי יחסית, או לבחור באתר חדש לחלוטין לשם הקמת נמל תעופה שיענה על צרכיה של העיר. היתרון העיקרי באפשרות הראשונה הוא בכך שחלק ממתקני הנמל הקיים, ובעיקר תוואי מסלול ההמראה הדרומי שבו (שעתיד להיות המסלול הצפוני של הנמל החדש), יוכלו לשמש גם את ברלין ברנדנבורג. ב-1996 נבחרה האופציה הראשונה, ושלוש שנים מאוחר יותר הסתיימה הכנת התוכניות לנמל שישתרע על שטח של 14.7 קילומטר רבוע. אולם 4,000 התנגדויות של תושבי האזור גררו את המיזם לתסבוכת משפטית שנמשכה עשור. רק ביום 16 במרץ 2006 התיר בית המשפט לעניינים מנהליים בלייפציג בפסק דין חלוט וסופי את תחילת העבודות באתר, אגב החמרת המגבלות על תנועת מטוסים בשעות הלילה והבוקר. עם זאת, כבר בשנת 2004 פונו תושבי הכפר דיפנזֶה (Diepensee) השוכן בתחום הנמל העתידי, שנה לאחר מכן פונו גם תושבי כפר נוסף, זלכוֹ (Selchow).
עם קבלת ההיתר הוקם אתר הבניה ונסללו הדרכים אליו. כמו כן הוקם מפעל בטון באתר, העבודות על חיבורו של מסלול ההמראה הצפוני החלו ופורסמו מכרזים. כבר עתה ברור כי לאור נתוני תנועת הנוסעים האווירית אל ברלין וממנה, הביאה התמשכות ההליכים המשפטיים לכך שביום פתיחתו המתוכננת של הנמל החדש בשנת 2014.
ב-25 באוקטובר 2020 נסגר נמל התעופה שנפלד ובתי נתיבות שלו מוזגו ל"טרמינל 5" בנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג, כהכנה לפתיחת נמל התעופה החדש.
לוח הזמנים

לוח הזמנים המקורי שנוסח לבנייתו של ברלין ברנדנבורג ולהפסקת תפקודם של שדות התעופה האחרים של ברלין:
2007 - תחילת העבודות על קו הרכבת ותחנת הרכבת התת-קרקעיים, מסלול ההמראה הדרומי, הכבישים שיקשרו את נמל התעופה לרשת הדרכים באזור, מתקנים לפינוי פסולת וקווי שירות.
2008 - סגירת נמל התעופה טמפלהוף. תחילת הקמת בית הנתיבות ודרכים תפעוליות בנמל. הריסת המסלול הצפוני הקיים והשלמת כביש הגישה המהיר A113.
2010 - השמשה של שירותי הכבאות והשירותים לתפקוד בתנאי חורף. השלמת שירותי תחבורת הקרקע.
2011 - הפעלה ניסיונית של בית הנתיבות החדש.
אוקטובר 2013 - העברת כל הפעילות האווירית אל ברלין וממנה לנמל התעופה ברלין ברנדנבורג וסגירת נמל התעופה טגל.
25 באוקטובר 2020  - נסגר נמל התעופה שנפלד ובתי נתיבות שלו מוזגו ל"טרמינל 5" בנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג, כהכנה לפתיחת נמל התעופה החדש.
31 באוקטובר 2020 - פתיחת נמל התעופה
מפרט ונתונים > מסלולים ורחבות חניה למטוסים

בברלין ברנדנבורג יש שני מסלולי המראה ונחיתה. המסלול הצפוני של הנמל הוא המסלול הדרומי של נמל התעופה שנפלד, אך הוא הוארך מ-3,000 מטר ל-3,600 מטר. מסלול נוסף באורך של 4,000 מטר נבנה מדרום למסלול זה, ובית הנתיבות חוצץ בין השניים. בשלב הראשוני הוקמו 16 עמדות חניה למטוסים המצוידות בשרוולי עליה למטוס ו-10 עמדות מטוסים שאינן מצוידות בשרוולים.
מפרט ונתונים > בית הנתיבות

בית הנתיבות ישתרע על שטח של 220,000 מ"ר, אורכו יעמוד על 180 מטר ורוחבו יהיה 220 מטר. חלקו המערבי של המבנה שלאורכו שערי העלייה למטוס מורכב מפרוזדור באורך של 620 מטר וברוחב של 34 מטר. גובהו של בית הנתיבות יהיה 32 מטר ויש בו שבע קומות:
U2 - אזור תפקודי ותחנת רכבת.
U1 - קומת ביניים.
E0 - קומת הנוסעים הנכנסים וכביש גישה יבשתי; וכן קומת ביניים E0Z שמשמשת להפרדת הנוסעים הנכנסים והיוצאים.
E1 - נוסעים יוצאים וכביש גישה יבשתי.
E2 - אולמות המתנה ומשרדים.
E3 - טרקלינים.
E4 - מרפסת.
מפרט ונתונים > אזורים עסקיים

שלושה אזורי עסקים פועלים בנמל התעופה ובסביבתו - הראשון BBI Airport city נמצא בסמוך לבית הנתיבות וישתרע על שטח של 66 הקטאר. האזור השני, "אזור מזרח",  הגדול בין השלושה (78 הקטאר) נשמש הן לצרכים מסחריים והן לייעוד תעשייתי. אזור זה הוקם בשטח נמל התעופה הקיים (שנפלד), וכך גם לגבי האזור השלישי "אזור צפון", ששטחו עומד על 60 הקטאר. שני אזורים אלה יחדיו נקראים BBI Business Park.
מפרט ונתונים > אפשרות הרחבה

במידת הצורך ניתן יהיה להרחיב את קיבולת נמל התעופה ל-40 מיליון נוסעים בשנה. דבר זה ייעשה בשלוש דרכים אפשריות:
הארכת פרוזדור העלייה למטוסים לאורך של 740 מטר.
הקמת שני טרמינלי לוויין מקבילים לפרוזדור זה.
הוספת עמדות חניה למטוסים שאין אליהם גישה באמצעות שרוולים.
טיסות לישראל וממנה

טיסה ישירה לברלין אורכת כ-4 שעות. בין חברות התעופה שטסות לברלין ניתן למנות את אל על, ישראייר, ארקיע, ריינאייר ואיזיג'ט.
דרכי גישה יבשתית > רכבת

מתחת לנמל התעופה נחפרה מנהרה באורך של 3.1 ק"מ ובה תמוקם תחנת רכבת לרכבות מהירות (IC ו-ICE) ורכבות פרוורים (S-Bahn). סך הכול יהיו בתחנת הרכבת שישה רציפים - שניים לרכבות פרוורים וארבעה לרכבות מהירות. כמו כן נשקלת האפשרות להאריך גם את קו הרכבת התחתית U7 עד נמל התעופה. משך הנסיעה המוערך מהתחנה המרכזית החדשה בברלין עד לנמל התעופה יעמוד על 30 דקות, והצפי הוא שמחצית מתנועת הנוסעים היבשתית אל נמל התעופה תיעשה ברכבת.
דרכי גישה יבשתית > כבישים

כביש הגישה העיקרי אל נמל התעופה הוא הכביש המהיר A113. הכביש מקשר את נמל התעופה ישירות אל מרכז העיר וחוצה את שני כבישי הטבעת העירוניים של ברלין - החיצוני (A10) והפנימי (A100). בנוסף הורחב הכביש הפדרלי B96a המאפשר גישה ממערב.
גלריה

טרמינל
דלפקי הצ'ק-אין
טרמינל בבנייה, 2010
מגדל הפיקוח, 2013
שדה התעופה מלמעלה, 11/19
מפת תחבורה ציבורית לנמל התעופה
הערות שוליים

↑  סופי ורשמי: נמל התעופה החדש של ברלין ייפתח ב-31.10.2020, באתר Passportnews, ‏30 בנובמבר 2019
↑  Jakob Wert, Berlin Brandenburg Airport opens after 14 years of construction, International Flight Network, ‏31 באוקטובר 2020 (באנגלית)
↑  Timo Nowack, Wann welche Airline zum BER wechselt, aeroTELEGRAPH, ‏1 באוקטובר 2020 (בגרמנית)
↑  דוד אדלר, ברלין: נמל שונפלד – OUT, טרמינל 5 בנמל BER החדש – IN, באתר PassportNews, ‏27 באוקטובר 2020
↑  דוד אדלר, ברלין: נמל שונפלד – OUT, טרמינל 5 בנמל BER החדש – IN, באתר PassportNews, ‏27 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4467816-2  LCCN: n2010055742  VIAF: 234320441   WorldCat (עם VIAF): 234320441 
תרשים נמל התעופה
רפאל נתן

רפאל נתן (נולד ב-27 בפברואר 1990), הידוע בכינויו המקצועי דיג'יי רפי (DJ Raphi) הוא יוצר תוכן, מפיק מוזיקלי, תקליטן, רקדן מקצועי ואומן ביטבוקס ישראלי. הוא זכה לפופולריות בעקבות הדרכות הריקוד שלו.
ראשית חייו

נתן נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה, למיקי נתן, מוזיקאי ולנעמי, עורכת ואשת חינוך. בשנת 1998 עלה עם משפחתו לישראל שם גרו ברעננה. אימו נהרגה בתאונת דרכים בשנת 2022. בשנת 2023 הקליט מיקי נתן שיר לזכר אשתו.
העלייה לארץ גרמה לקשיים כלכליים עבור המשפחה. נתן סבל מקשיי למידה ושפה וחווה בריונות בבית הספר. הוא החל ללמוד בשיעורי תיפוף בגיל. מכיוון שלא היה לו סט תופים לתרגל עליו, הוא החל לפתח יכולת קצב משלו בצורת ביטבוקס. בגיל, השתתף נתן וזכה בתחרות מוזיקה ווקאלית שערכה תחנת הרדיו ESC99 (לימים אקו 99FM), שם הציג אותו השדר והדי ג'יי יורם ואזנה. בגיל החל להתאמן גם בברייקדאנס. לאחר מכן, בשנת 2007, זכה באליפות ישראל השנתית לביטבוקס.
בשנת 2010, במהלך שירותו בצה"ל, הוא השתתף בסרטון ברייקדאנס ששודר בערוץ הרשמי של צה"ל כחלק מחגיגות פורים.
קריירה

נתן הוא מייסד שותף של קבוצת Kosher Flava, שזכתה בתחרות הברייקדאנס של בפסטיבל תרבות הרחוב הישראלי בשנים 2011 ו-2012. הקבוצה ייצגה את ישראל ב"Battle of the year" בצרפת, בפסטיבל IBE Notorious בהולנד, ופסטיבל ההיפ-הופ הבינלאומי DOYOBE בזלצבורג.
בשנת 2013, היה נתן אחד ממייסדי קבוצת הא-קפלה Kippalive. הקבוצה הופיעה בתוכנית הריאלטי אקס פקטור ישראל.
בשנת 2015, החל נתן ליצור תוכן ליוטיוב תחת הכינוי DJ Raphi. במרץ 2020, במהלך מגפת הקורונה, לסרטון שלו
The Cha Cha Slide Dance הייתה השפעה רבה והוא נוגן למעלה מ-40 מיליון פעמים.
בשנת 2021, השתתף דיג'יי רפי בפסטיבל 'צמאה' היהודי, שם הציג את סרטוני הדרכת הריקוד שלו בפני הקהילה היהודית אורתודוקסית. בשנת 2022, הוא הופיע 12 פעמים ברצף בבנייני האומה בירושלים, בפני קהל בן 60,000 בפסטיבל 'צמאה', הגדול בעולם למוזיקה חסידית.
הערות שוליים

↑  "רוקדים בקצב של פורים". ג'רוזלם פוסט (באנגלית). 2019-03-21.
↑  הלהיט של סוכות: "לולב-שייק", באתר ישראל היום, 15 באוקטובר 2019
↑  הדיג'יי הדתי שמרקיד את העולם,  באתר כיפה, 17 באוגוסט 2015
↑  "האיש משנה את סצנת הריקוד הדתית". ג'רוזלם פוסט (באנגלית). 2022-01-27.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רפאל נתן".
התערוכה העולמית של ניו יורק (1939)

| --- | --- |

 פרטים
 מקום תצוגה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  40°44′38″N 73°50′55″W﻿ / ﻿40.7439403°N 73.8485743°W﻿ / 40.7439403; -73.8485743
 שנה:  1939
 he
 
סמל התערוכה, "הכדור והחוד" וצבעי הכתום והכחול המייצגים את ניו יורק בדגלהּ
הכדור והחוד
רחוב בעיר העתיד, פרט מתוך "פיוצ'רמה" של נורמן בל גדס בביתן ג'נרל מוטורס
הקטר "דוכסית המילטון"
התערוכה העולמית של ניו יורק (או היריד העולמי; New York World's Fair) הייתה תערוכה עולמית שהתקיימה בניו יורק בשתי עונות אביב-קיץ (אפריל - אוקטובר) של 1939 ושל 1940. הייתה זו התערוכה הגדולה ביותר עד אז, היא השתרעה על פני 4,920 דונמים בפארק פלאשינג מדוז ובשתי עונותיה ביקרו בה 44 מיליון מבקרים. סיסמת התערוכה הייתה "שחר של יום חדש" והיא התמקדה בחזונות טכנולוגיים, תרבותיים, כלכליים ואדריכליים לעתיד. הייתה זו התערוכה העולמית האחרונה לפני מלחמת העולם השנייה, התערוכה הבאה, התערוכה העולמית של בריסל (1958) התקיימה רק 18 שנים מאוחר יותר.
לקראת התערוכה

כבר בשנת 1935, בעיצומו של השפל הגדול, החלה קבוצת פוליטיקאים מקומיים בניו יורק לגבש את רעיון הקמת תערוכה עולמית בעיר כצעד שיוביל הן ליצירת מקומות תעסוקה ולהזרמת הון לצורך הנעה מחדש של כלכלת העיר והן כצעד נותן תקווה. בראש הקבוצה, שנקראה תאגיד היריד העולמי של ניו יורק (New York World's Fair Corporation או NYWFC) ניצב ראש העיר פיורלו לה גוארדיה והיא שכרה משרד במיקום סמלי – קומתו העליונה של האמפייר סטייט בילדינג. במאי 1937 אישרה הלשכה לתערוכות בינלאומיות בפריז את כינון התערוכה בני יורק.
כצעד ראשון פונה שטח המזבלה העירונית של ניו יורק והוכשר שטח להקמת המבנים. ראשי התאגיד נחלקו בין התומכים ביריד פופולרי שיתמקד במוצרי צריכה ובין יריד שידגיש את הפן המדעי של עולם המחר. בצד המדעי צידדו מדענים זוכי פרס נובל כאלברט איינשטיין והרולד יורי, אך מקומו של המדע נדחק באופן יחסי.
כסמל היריד תוכננו שני מבנים מודרניסטיים: "הכדור" (Perisphere) וה"חוד" (Trylon). המבנים תוכננו על ידי ואלאס האריסון (אדריכל) והנרי דרייפוס (מעצב פנים). מבנים אלה צוירו על כרזות ועל תגים אותם נשאו, בין השאר כוכבי קבוצות הספורט של העיר הברוקלין דודג'רס, הניו יורק יאנקיז והניו יורק ג'איינטס במהלך עונת 1938, כצעד של יחסי ציבור.
טקס הפתיחה

טקס הפתיחה נערך ב-30 באפריל לעיני 206,000 צופים. למרות שחלק ניכר מהמבנים טרם הושלמו, נקבע התאריך לציון יובל 150 שנה להשבעתו של ג'ורג' וושינגטון לנשיאה הראשון של ארצות הברית. את הטקס פתח בדברי ברכה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ומיד אחריו נאם אלברט איינשטיין, אשר הדליק את אורות היריד בסיום נאומו. פול ויטמן ניצח על נגינת המנון התערוכה, השיר "שחר של יום חדש" שנכתב על ידי איירה וג'ורג' גרשווין, טרם מותו של האחרון. נאומי הפתיחה הועברו לראשונה בשידור טלוויזיה על ידי NBC לכ-200 בעלי מקלטי טלוויזיה בעיר ניו יורק.