stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואב קרני
ביוגרפיה

יואב קרני נולד בישראל, בן להורים ממוצא מזרח-אירופי.
בילדותו שהה מספר שנים באחת ממדינות אפריקה, במסגרת שליחות שמילאו הוריו. לאחר ששבה המשפחה ארצה השתקעה בשכונת תל גנים ברמת גן, שם למד בבית הספר תל גנים (לימים בית ספר קורצ'אק). מגיל צעיר פרסם קרני רשימות פרי עטו ב"הארץ שלנו". ב-1975 התגייס לגלי צה"ל ומונה לעורך חדשות החוץ הראשון של התחנה. לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לעיתון "ידיעות אחרונות" ושימש חמש שנים כפרשן פוליטי. ב-1985 עבר ל"הארץ" ומונה לשליח העיתון בניו יורק. ב-1992 עבר לעיתון הכלכלי "גלובס" ושימש ככתבו בוושינגטון עד שנת 2012. ב"גלובס" פרסם מסות על פוליטיקה, יחסים בינלאומיים, כלכלה והיסטוריה.
בשנות ה-90 כתב קרני בהרחבה על כמה מן התוצאות של התמוטטות ברית המועצות. את מסעותיו הנרחבים בהרי הקווקז סיכם בספרו באנגלית "אנשֵי הֶהָרים: מסע אל הקווקאז בעִקבוֹת הזיכרון", אשר יצא לאור בניו יורק בשנת 2000.
במאי 2003 הקים את הבלוג שלו, "יואב קרני בוושינגטון", שהיה מאלה שחנכו את הבלוגיה של אתר "רשימות". הרעיון להקמת בלוג לקרני בו יפרסם באופן קבוע את רשימותיו הוא הגרעין ממנו צמח הרעיון ל"רשימות" (וקרני הוא האחראי להמצאת השם "רשימות" לפרויקט). באפריל 2010, לקראת ביטול אתר "רשימות", סגר את הבלוג ב"רשימות" לטובת בלוג עצמאי משלו, "קו המשווה: יואב קרני בוושינגטון" (שאליו העביר גם את הארכיון).
בשנת 2013 עבר קרני לגור בניו דלהי, והוא ממשיך לכתוב משם ל"גלובס".
הערות שוליים

↑  על משפחתו ראו מאמריו של קרני דין-וחשבון מעמק הרצון הטוב, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2001; מסעם הגדול האחרון של יהודי מזרח אירופה, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2018. אבי-אביו היה דודנו של לוי אשכול, ושם משפחתו, קרַסניַאנסקי, עוברת ל"קרני".
↑  זכו בפרסים על חיבורים ברמת-גן, דבר, 19 במרץ 1969. בין חבריו לכיתה היה הסופר ומוכר הספרים איתמר לוי; ראו איתמר לוי, מיומנו של מאתר ספרים, מושב צרופה: ספר זיכרונות, תש"ס 2000, פרק 74, באתר "חנות הספרים של איתמר".
↑  כנער צעיר (מגיל 13 לכל המאוחר) הרבה לפרסם מכתבים למערכת, בפרט בענייני השפה העברית.
↑  על ראשית דרכו ראו רשימותו של קרני בבלוג שלו, "קו המשווה: יואב קרני בוושינגטון": מכתבים מן הים הדרומי: “בוא”, אמר סֶניוֹר דוּ אמאראל, 6 בפברואר 2004; משק כנפי ההיסטוריון, 19 בפברואר 2011; וכן את דבריו של מפקד גלי צה"ל דאז, מרדכי נאור: מתוך "רדיו חזק" מאת מרדכי נאור, באתר העין השביעית, 20 בינואר 2014 (מתוך ספרו רדיו חזק: הסוד והקסם של גלי צה"ל, רעננה: אבן חושן, תשע"ד 2014).
↑  Yo'av Karny, Highlanders: A Journey to the Caucasus in Quest of Memory, New York: Farrar, Straus and Giroux, 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308410005171  VIAF: 48562425   WorldCat (עם VIAF): 48562425
ריצת 5000 מטר

הנס קולמיינן חוצה את קו הסיום בריצת ה-5,000 מטר האולימפית הראשונה, באולימפיאדת סטוקהולם
היילה גבריסלאסי, שהחזיק לסירוגין בשיא העולם בין 1994 ל-2004
קנניסה בקלה, שיאן עולם 2004–2020
טירונש דיבאבה אוחזת בדגל אתיופיה, לאחר ששברה את שיא העולם ב-2008. החזיקה בשיא עד שנת 2020)
ריצת 5,000 מטר היא אחת מריצות המסלול הארוכות בהן מתחרים ספורטאים במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה. מאחר שאורך מסלול הריצה הוא בן 400 מטרים, מקיפים אותו הרצים 12 פעמים וחצי. ריצת 5,000 מטר לגברים נערכה לראשונה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), ולנשים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). האלוף האולימפי הראשון היה הנס קולמיינן (פינלנד פינלנד), והאלופה האולימפית הראשונה הייתה ואנג ז'ונגחיה (הרפובליקה העממית של סין  סין). ריצת 5,000 מטר הראשונה לגברים נערכה בהלסינקי 1983, ולנשים נערכת הריצה מאז גטבורג 1995. אלופי העולם הראשונים היו אימון קופלן (אירלנד אירלנד) וסוניה או'סאליבן (אירלנד אירלנד).
האלופים המכהנים > האלופה והאלוף האולימפיים (2020)

סיפאן חסן (הולנד הולנד)
ג'ושוע צ'פטגאי (אוגנדה אוגנדה)
האלופים המכהנים > האלופה והאלוף העולם (2019)

הלן אובירי (קניה קניה)
מוקטר אדריס (אתיופיה אתיופיה)
שיאים > שיא עולם

שיא העולם לנשים הוא 14:00.21 דקות, נקבע בידי גודאף צגאי (אתיופיה אתיופיה), ב-17 בספטמבר 2023.
שיא העולם לגברים הוא 12:35.36 דקות, נקבע בידי ג'ושוע צ'פטגאי (אוגנדה אוגנדה), ב-14 באוגוסט 2020.
שיאים > שיא אולימפי

השיא האולימפי לנשים הוא 14:26.17 דקות, נקבע בידי ויויאן צ'רויוט (קניה קניה) באולמיפיאדת ריו, ברזיל, 2016.
השיא האולימפי לגברים הוא 12:57.82 דקות, נקבע בידי קנניסה בקלה (אתיופיה אתיופיה) באולימפיאדת בייג'ינג, סין, 2008.
שיאים > שיא ישראל

שיא ישראל לנשים הוא 14:53.43 דקות, נקבע על ידי סלאמוויט באיולין-טפרי באולימפיאדת טוקיו, ב-30 ביולי 2021.
שיא ישראל לגברים הוא 13:31.45 דקות, נקבע על ידי גזצ'או יוסף, ב-18 ביולי 2009 והחליף את שיאו של יובל וישניצר שהחזיק מעמד 35 שנים.
עשר הרצות הטובות ביותר בריצת 5,000 מטר

| מקום | תוצאה (דקות) | שם האתלטית | מדינה | תאריך | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 14:00.21 | גודאף צגאי | אתיופיה אתיופיה | 17 בספטמבר 2023 | יוג'ין |
| 2 | 14:05.20 | פיית' קיפייגון | קניה קניה | 9 ביוני 2023 | פריז |
| 3 | 14:05.92 | ביאטריס צ'בט | קניה קניה | 17 בספטמבר 2023 | יוג'ין |
| 4 | 14:06.62 | לטסנבט גידיי | אתיופיה אתיופיה | 7 באוקטובר 2020 | ולנסיה |
| 5 | 14:11.15 | טירונש דיבאבה | אתיופיה אתיופיה | 6 ביוני 2008 | אוסלו |
| 6 | 14:12.59 | אלמז איינה | אתיופיה אתיופיה | 2 ביוני 2016 | רומא |
| 7 | 14:12.88 | מסרט דפאר | אתיופיה אתיופיה | 22 ביולי 2008 | סטוקהולם |
| 8 | 14:12.98 | אג'גייהו טייה | אתיופיה אתיופיה | 27 במאי 2022 | אורגון |
| 9 | 14:15.24 | סנברה טפרי | אתיופיה אתיופיה | 8 ביוני 2021 | הנגלו |
| 10 | 14:18.37 | הלן אובירי | קניה קניה | 8 ביוני 2017 | רומא |
עשרת הרצים הטובים ביותר בריצת 5,000 מטר

| מקום | תוצאה (דקות) | שם האתלט | מדינה | תאריך | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 12:35.36 | ג'ושוע צ'פטגאי | אוגנדה אוגנדה | 14 באוגוסט 2020 | מונקו |
| 2 | 12:36.73 | האגוס גבריווט | אתיופיה אתיופיה | 30 במאי 2024 | אוסלו |
| 3 | 12:37.35 | קנניסה בקלה | אתיופיה אתיופיה | 31 במאי 2004 | הנגלו |
| 4 | 12:38.95 | יומיף קג'לצ'ה | אתיופיה אתיופיה | 30 במאי 2024 | אוסלו |
| 5 | 12:39.36 | היילה גבריסלאסי | אתיופיה אתיופיה | 13 ביוני 1998 | הלסינקי |
| 6 | 12:39.74 | דניאל קומן | קניה קניה | 22 באוגוסט 1997 | בריסל |
| 7 | 12:40.45 | בריהו ארגאווי | אתיופיה אתיופיה | 30 ביוני 2023 | לוזאן |
| 8 | 12:40.96 | ג'ייקוב קיפלימו | אוגנדה אוגנדה | 30 במאי 2024 | אוסלו |
| 9 | 12:42.70 | טלהון היילה בקלה | אתיופיה אתיופיה | 21 ביולי 2023 | מונקו |
| 10 | 12:43.02 | סלמון ברגה | אתיופיה אתיופיה | 31 באוגוסט 2018 | בריסל |
התפתחות שיא העולם > גברים

| תאריך | אתלט | מדינה | השיא | מקום קביעת השיא |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31.10.1897 | ז'ורז' טורקה-דוני | צרפת צרפת | 16:34.6 | פריז |
| 22.5.1899 | ז'ורז' טורקה-דוני | צרפת צרפת | 16:29.2 | ליון |
| 22.7.1900 | צ'ארלס בנט | בריטניה בריטניה | 15:29.8 | פריז |
| 13.6.1904 | אלפרד שראב | בריטניה בריטניה | 14:59.0 | גלאזגו |
| 10.6.1912 | הנס קולמיינן | האימפריה הרוסית פינלנד | 14:36.6 | סטוקהולם |
| 12.9.1922 | פאבו נורמי | פינלנד פינלנד | 14:35.4 | סטוקהולם |
| 19.6.1924 | פאבו נורמי | פינלנד פינלנד | 14:28.2 | הלסינקי |
| 19.6.1932 | לאורי לטינן | פינלנד פינלנד | 14:17.0 | הלסינקי |
| 16.6.1939 | טאיסטו מאקי | פינלנד פינלנד | 14:08.8 | הלסינקי |
| 20.9.1942 | גונדר הג | שוודיה שוודיה | 13:58.2 | גטבורג |
| 30.5.1954 | אמיל זטופק | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 13:57.2 | פריז |
| 29.8.1954 | ולדימיר קוץ | ברית המועצות ברית המועצות | 13:56.6 | ברן |
| 13.10.1954 | כריס צ'טאוויי | בריטניה בריטניה | 13:51.6 | לונדון |
| 23.10.1954 | ולדימיר קוץ | ברית המועצות ברית המועצות | 13:51.2 | פראג |
| 10.9.1955 | שנדור איהארוש | הונגריה (1949–1956) הונגריה | 13:50.8 | בודפשט |
| 18.9.1955 | ולדימיר קוץ | ברית המועצות ברית המועצות | 13:46.8 | בלגרד |
| 23.9.1955 | שנדור איהארוש | הונגריה (1949–1956) הונגריה | 13:40.6 | בודפשט |
| 19.6.1956 | גורדון פירי | בריטניה בריטניה | 13:36.8 | ברגן |
| 13.10.1957 | ולדימיר קוץ | ברית המועצות ברית המועצות | 13:35.0 | רומא |
| 16.1.1965 | רון קלארק | אוסטרליה אוסטרליה | 13:34.8 | הובארט |
| 1.2.1965 | רון קלארק | אוסטרליה אוסטרליה | 13:33.6 | אוקלנד |
| 4.6.1965 | רון קלארק | אוסטרליה אוסטרליה | 13:25.8 | קומפטון |
| 30.11.1965 | קיפצ'וגה קיינו | קניה קניה | 13:24.2 | אוקלנד |
| 5.7.1966 | רון קלארק | אוסטרליה אוסטרליה | 13:16.6 | סטוקהולם |
| 14.9.1972 | לאסה וירן | פינלנד פינלנד | 13:16.4 | הלסינקי |
| 20.9.1972 | אמיל פוטמנס | בלגיה בלגיה | 13:13.0 | בריסל |
| 5.7.1977 | דיק קוואקס | ניו זילנד ניו זילנד | 13:12.9 | סטוקהולם |
| 8.4.1978 | הנרי רונו | קניה קניה | 13:08.4 | ברקלי |
| 13.9.1981 | הנרי רונו | קניה קניה | 13:06.20 | קנרוויק |
| 7.7.1982 | דייוויד מורקרופט | בריטניה בריטניה | 13:00.41 | אוסלו |
| 22.7.1985 | סעיד עוויטה | מרוקו מרוקו | 13:00.40 | אוסלו |
| 27.7.1987 | סעיד עוויטה | מרוקו מרוקו | 12:58.39 | רומא |
| 4.6.1994 | היילה גבריסלאסי | אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) אתיופיה | 12:56.96 | הנגלו |
| 6.6.1995 | מוזס קיפטנוי | קניה קניה | 12:55.30 | רומא |
| 16.8.1995 | היילה גבריסלאסי | אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) אתיופיה | 12:44.39 | ציריך |
| 13.8.1997 | היילה גבריסלאסי | אתיופיה אתיופיה | 12:41.86 | ציריך |
| 22.8.1997 | דניאל קומן | קניה קניה | 12:39.74 | בריסל |
| 13.6.1998 | היילה גבריסלאסי | אתיופיה אתיופיה | 12:39.36 | הלסינקי |
| 31.5.2004 | קנניסה בקלה | אתיופיה אתיופיה | 12:37.35 | הנגלו |
| 14.8.2020 | ג'ושוע צ'פטגאי | אוגנדה אוגנדה | 12:35.36 | מונקו |
התפתחות שיא העולם > נשים

| תאריך | אתלטית | מדינה | השיא | מקום קביעת השיא |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13.9.1981 | פולה פאדג' | בריטניה בריטניה | 15:14.51 | קנרוויק |
| 17.3.1982 | אן אודן | אוסטרליה אוסטרליה | 15:13.22 | אוקלנד |
| 5.7.1982 | מארי דקר | ארצות הברית ארצות הברית | 15:08.26 | יוג'ין |
| 28.6.1984 | אינגריד כריסטיאנסן | נורווגיה נורווגיה | 14:58.89 | אוסלו |
| 26.8.1985 | זולה באד | בריטניה בריטניה | 14:48.07 | לונדון |
| 5.8.1986 | אינגריד כריסטיאנסן | נורווגיה נורווגיה | 14:37.33 | סטוקהולם |
| 22.7.1995 | פרננדה ריביירו | פורטוגל פורטוגל | 14:36.45 | הכטל |
| 21.10.1997 | דונג יאנמיי | הרפובליקה העממית של סין  סין | 14:31.27 | שאנגחאי |
| 23.10.1997 | ז'יאנג בו | הרפובליקה העממית של סין  סין | 14:28.09 | שאנגחאי |
| 11.6.2004 | אלוואן אביילגסה | טורקיה טורקיה | 14:24.68 | ברגן |
| 3.6.2006 | מסרט דפאר | אתיופיה אתיופיה | 14:24.53 | ניו יורק |
| 15.6.2007 | מסרט דפאר | אתיופיה אתיופיה | 14:16.63 | אוסלו |
| 6.6.2008 | טירונש דיבאבה | אתיופיה אתיופיה | 14:11.15 | אוסלו |
| 7.10.2020 | לטסנבט גידיי | אתיופיה אתיופיה | 14:06.62 | ולנסיה |
| 9.6.2023 | פיית' קיפייגון | קניה קניה | 14:05.20 | פריז |
| 17.9.2023 | גודאף צגאי | אתיופיה אתיופיה | 14:00.21 | יוג'ין |
ראו גם

ריצת 10,000 מטר
פאבו נורמי, שיאן עולם (1922–1932)
נפת חיפה (המנדט)

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז חיפה
 ערים בנפה:  #יישובי הנפה
 בירת הנפה:  חיפה
 שטח:  1,031,755 דונם (1945)
 תאריך נטישה:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  224,430 (1945)
 קואורדינטות:  32°48′14″N 35°00′31″E﻿ / ﻿32.80375°N 35.008736°E﻿ / 32.80375; 35.008736 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת חיפה (באנגלית: Sub-district of Haifa) הייתה הנפה היחידה במחוז חיפה בתקופת המנדט הבריטי. נקראה על שם העיר הגדולה בה, חיפה.
במרץ 1929 הורחבה הנפה והוכלל בה אזור שפרעם ומדרום לה, שנכללו קודם לכן בנפת עכו.
לפי תוכנית החלוקה נועד שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית ואכן בעקבות מלחמת העצמאות הוא נותר במדינת ישראל והפך למחוז חיפה של ימינו.
אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 224,430 בני אדם והתפלגה כדלקמן:
ערבים: 115,790, מתוכם 30,200 נוצרים
יהודים: 104,310
אחרים: 4,330
יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד).
שטח

לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 1,031,755 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
שטח בבעלות ערבית: 434,666 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 364,276 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 208,047 דונמים
שטח בבעלות אחרים: 24,766 דונמים
יישובי הנפה

| --- | --- |
 אבו זוריק (בערבית: ابو زريق)  אבו שושה (בערבית: ابو شوشة)  אום א-זינאת (בערבית: أمّ الزينات)  אום אל-קוטוף (בערבית: أمّ القـُطـُف)  אום אל-שוּף (בערבית: أُم الشوف )  אושה  איג'זים (בערבית: إجزم)  אלרואי  אעבלין (בערבית: إعبلين)  בוריכה (בערבית: بريكة)  בית לחם (בגרמנית: Beit Lehem)  בית שערים  בלד א-שיח' (בערבית: بلد الشيخ)  בנימינה  בסמת טבעון (בערבית: بسمة طبعون)  בת שלמה  ג'בע (בערבית: جبع)  גבעת עדה  גבעות זייד  ג'סר א-זרקא (בערבית: جـِسـْر الزرقاء)  דלית אל-כרמל (בערבית: دالية الكرمل)  דאלית אל-רוחא (בערבית: دالية الروحا)  דליה  הושה (בערבית: هوشة)  הזורע  ולדהיים (בגרמנית: Waldheim)  זכרון יעקב  ח'ביזה (בערבית: خبْيزة)  חדרה  חיפה  חפציבה  ח'רבת ליד (בערבית: خربة لِد العوادين)  טבעון (אלונים)  טירה (בערבית: الطيرة)  טנטורה (בערבית: طنطورة)  יאג'ור (בערבית: ياجور)  יגור  יערות הכרמל  יקנעם  כבארה  כפר אתא  כפר ברנדייס:  כפר המכבי  כפר חסידים  כפר יהושע  אל-כופרין (בערבית: الكفرين)  כפר לאם (בערבית: كفر لام)  כפר מסריק  כעבייה (בערבית: كعبيّه)  כפר קרע (בערבית: كفر قرع)  כרכור  מאיר שפיה  מייסר (בערבית: مـَيْسـَر)  אל-מנסי (בערבית: عرب بنيها)  משמר העמק  אל-נַעְ'נָעִ'יָּה (בערבית: النغْنغية)  נשר  סבארין (בערבית: صبارين)  סינדיאנה (בערבית: السنديانة)  עארה (בערבית: عارة)  אל-ע'וביה א-פווקא (בערבית: الغبية الفوقا)  אל-ע'וביה א-תחתא (בערבית: الغبية التحتا )  עין ע'זאל (בערבית: عين غزال)  עין המפרץ  עין השופט  עין חוד (בערבית: عين حوض)  עספיא (בערבית: عسفيا)  ערערה (בערבית: عرعرة)  עתלית  פוריידיס (בערבית: فـُرَيـْدِيس)  פרדס חנה  קיסאריה (בערבית: قيسارية)  קניר (בערבית: قنّير)  קריית ביאליק  קריית חרושת  קריית מוצקין  קריית עמל  ראס עלי (בערבית: رأس علي)  רמת השופט  רמת יוחנן  רמת ישי  שדה יעקב  שער העמקים  שפרעם (בערבית: شفاعمرو)
הערות שוליים

↑  גדעון ביגר, ההתארגנות הטריטוריאלית של השלטון הבריטי בארץ ישראל, אפיקים בגיאוגרפיה 9/10, תשמ"ד 1984, עמ' 15–24‏, JSTOR 23696254
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
נפת חברון (המנדט)

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז ירושלים
 ערים בנפה:  #יישובי הנפה
 בירת הנפה:  חברון
 תאריך ייסוד:  1920 
 שטח:  2,076,185 דונם (1945)
 תאריך נטישה:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  89,650 (1945)
 קואורדינטות:  31°32′00″N 35°05′42″E﻿ / ﻿31.533333°N 35.095°E﻿ / 31.533333; 35.095 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת חברון (באנגלית: Sub-district of Hebron) הייתה נפה במחוז ירושלים בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, אשר נקראה על שם העיר חברון.
היסטוריה

בבספטמבר 1920 צורפה נפת חברון למחוז ירושלים. בשנת 1922 הוכללה נפת חברון במחוז הדרום יחד עם נפות עזה ובאר שבע. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.
לפי תוכנית החלוקה יועד רובו המוחלט של שטח הנפה להיכלל בתחומי מדינה הערבית.
בעקבות מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 צורף חלק קטן משטח הנפה למחוז הדרום בישראל ואילו רוב השטח הפך לחלק מן הגדה המערבית, שהייתה בשליטת ממלכת ירדן. בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, נכבש השטח בידי צה"ל.
אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, שערכו רשויות המנדט, היה סך האוכלוסייה בנפה 89,650 בני אדם שהתפלגו כדלקמן:
ערבים: 89,570, מתוכם 160 נוצרים
יהודים: 80
יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד).
שטח

בשנת 1945 היה סך שטח הנפה 2,076,185 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
שטח בבעלות ערבית: 1,985,913 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 6,132 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 84,140 דונמים
יישובי הנפה

עיר הנפה:
חברון (בערבית: الخليل)
כפרים ויישובים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אידנא (בערבית: إذنا)  בית אולא (בערבית: بيت أولا)  בית אומר (בערבית: بيت اُمّر)  בית ג'יברין (בערבית: بيت جبرين)  בית נתיף (בערבית: بيت نتّيف)  בית כאחיל (בערבית: بيت كاحل)  בני נעים (בערבית: بني نعيم)  ברקוסיא (בערבית: برقوسية)  אל-ג'בע (בערבית: الجبعة)  דאהרייה (בערבית: الظاهرية)  דווימה (בערבית: الدوايمة)  דורא (בערבית: دورا)  דיר א-דבאן (בערבית: دير الدبان)  דיר נח'אס (בערבית: دير النخّاس)  זיכרין (בערבית: ذِكْرِين או زِكْرِين)  זיתא (בערבית: زيْتا)  זכריא (בערבית: زكرية) |  חלחול (בערבית: حلحول)  ח'ראס (בערבית: خاراس)  יטא (בערבית: يطا)  כידנא (בערבית: كُدنة)  אל-כרמל (בערבית: الكرمل או خربة الكرمل)  מע'לס (בערבית: مٌغلّس)  נובא (בערבית: نوبا)  סיעיר (בערבית: سعير)  א-סמוע (בערבית: السموع)  עג'ור (בערבית: عجّور)  צוריף (בערבית: صوريف)  אל-קביבה (בערבית: القُبيبة)  א-ריחייה (בערבית: ريحيا)  א-שויוח (בערבית: الشيوخ)  תל א-צאפי (בערבית: تلّ الصافي)  תפוח (בערבית: تفّوح)  תרקומיא (בערבית: ترقوميا) |  |
שבטים בדואים:
ערב אל-ג'הלין
ערב אל-כעבינא
הערות שוליים

↑  גדעון ביגר, ההתארגנות הטריטוריאלית של השלטון הבריטי בארץ ישראל, אפיקים בגיאוגרפיה 9/10, תשמ"ד 1984, עמ' 15–24‏, JSTOR 23696254
↑  הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922
↑  שנויים בהנהלת המחוזות, דבר, 9 במרץ 1932
↑  ככל הנראה מדובר בתושבי כפר עציון
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
הרמן פון הלמהולץ

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1821 פוטסדאם, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  8 בספטמבר 1894 (בגיל 73) שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Hermann Ludwig Ferdinand Helmholtz 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית קברות ואנזה, לינדנשטרסה 
 מקום לימודים:  Hermann-von-Helmholtz-Gymnasium  אוניברסיטת פרידריך וילהלם  Pépinière 
 מנחה לדוקטורט:  יוהאנס פטר מילר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון  שאריטה  Physikalisch-Technische Bundesanstalt  אוניברסיטת קניגסברג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת פרידריך וילהלם  החברה הפיזיקלית הגרמנית 
 תלמידי דוקטורט:  Henry Augustus Rowland, Mihajlo Pupin, וילהלם וין, Otto Lummer, אלברט אברהם מייקלסון, פרידריך גולץ, Friedrich Schottky, גבריאל ליפמן, היינריך רודולף הרץ, תאודור דה קודרה, וילהלם וונדט, ארתור גורדון ובסטר, לוראנד אטווש, מקס וין 
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1873)  מדליית מאטאוצ'י (1868)  מדליית אלברט (1888)  הרצאת קרוניאן (1864)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1866)  פרס פאראדיי (1881)  חבר זר של החברה המלכותית (24 במאי 1860)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Anna von Helmholtz (1861–?)  Olga von Helmholtz (1849–1859) 
 צאצאים:  Richard von Helmholtz, Ellen von Siemens-Helmholtz, Robert von Helmholtz, Friedrich Julius von Helmholtz 
 תרומות עיקריות
 גילוי חוק שימור האנרגיה.
 
פסלו של הלמהולץ בחזית אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
מהוד הלמהולץ
הרמן לודוויג פון הלמהולץ (בגרמנית: Hermann Ludwig Ferdinand Helmholtz;‏ 31 באוגוסט 1821 – 8 בספטמבר 1894) היה רופא ופיזיקאי גרמני אשר תרם משמעותית למגוון של תחומים נרחבים של המדע המודרני. בפיזיולוגיה ובפסיכולוגיה, הוא ידוע בשל התאוריה המתמטית שלו על העין האנושית, תאוריות על הראייה, רעיונות על התפיסה החזותית של המרחב, מחקריו על ראיית צבעים, על חישה של צלילים ותפיסה של הקול, ואמפיריציזם בפיזיולוגיה של החישה. בפיזיקה, הוא ידוע בשל התאוריות שלו על שימור האנרגיה, עבודתו באלקטרומגנטיות, תרמודינמיקה של תגובות כימיות, ובשל הביסוס המכני של התרמודינמיקה. כפילוסוף, הוא ידוע בשל פילוסופיית המדע שלו, רעיונות על הקשר שבין חוקי התפיסה וחוקי הטבע, מדע האסתטיקה, ורעיונות על השפעת המדע על החברה והתרבות.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

אביו של הלמהולץ, פרדיננד הלמהולץ, היה מנהל הגימנסיה של פוטסדאם, אשר למד פילולוגיה קלאסית ופילוסופיה והיה חבר קרוב של הפילוסוף עמנואל הרמן פיכטה. עבודתו של הלמהולץ הבן הושפעה מהפילוסופיה של אביו של פיכטה, יוהאן גוטליב פיכטה, ושל עמנואל קאנט. הלמהולץ ניסה לקשר את התאוריות שלהם לנושאים אמפיריים כמו פיזיולוגיה.
כאיש צעיר, הלמהולץ התעניין במדעי הטבע, אך אביו רצה שילמד רפואה. הוא סיים הכשרה כרופא צבאי במכון הקיסר פרידריך וילהלם לרפואה וכירורגיה, ובילה שנה בסטאז' בבית החולים שאריטה שבברלין, כיוון שהייתה תמיכה כלכלית לתלמידי רפואה.
אף שהכשרתו הפורמלית הייתה בפיזיולוגיה בלבד, הלמהולץ כתב על נושאים רבים אחרים, החל מפיזיקה תאורטית ועד לגיל כדור הארץ ולמקורה של מערכת השמש.
ביוגרפיה > משרות אקדמיות

המשרה האקדמית הראשונה של הלמהולץ הייתה כמורה לאנטומיה באקדמיה לאמנויות בברלין, בשנת 1848. בשנת 1849 הוא מונה למשרת הוראה באוניברסיטה של קניגסברג, וב-1855 קיבל משרת פרופסור באנטומיה ופיזיולוגיה באוניברסיטת בון. הוא לא היה מרוצה בבון, ושלוש שנים מאוחר יותר עזב לאוניברסיטת היידלברג בבאדן, בה כיהן כפרופסור לפיזיולוגיה. ב-1871 הוא קיבל את המשרה האקדמית הסופית שלו, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
ביוגרפיה > מחקריו > מכניקה

ההישג המדעי החשוב הראשון שלו, חיבור בפיזיקה משנת 1847 על שימור האנרגיה, נכתב בהקשר של מחקריו הרפואיים ומנקודת מוצא פילוסופית. הוא גילה את העיקרון של שימור האנרגיה בעת שחקר את המטבוליזם של שרירים. הוא ניסה להוכיח כי אין איבוד אנרגיה בתנועת שריר, תוך התנגדות לעקרונות הוויטליזם שהיו מקובלים ברפואה הגרמנית באותה תקופה.
בהתבסס על עבודות קודמות של סאדי קרנו, אמיל קלפרון וג'יימס ג'ול, הלמהולץ שיער את קיומו של קשר בין מכניקה, חום, אור, חשמל ומגנטיות בכך שטיפל בהם כהתגלויות שונות של כוח יחיד (אנרגיה במונחים מודרניים). הוא פרסם את התאוריות שלו בספרו Über die Erhaltung der Kraft (על שימור הכוח, 1847). קיימת מחלוקת האם הלמהולץ ידע על גילוי חוק שימור האנרגיה בידי יוליוס רוברט פון מאייר בתחילת שנות ה-40 של המאה. הלמהולץ לא ציטט את מאייר בעבודתו והואשם על ידי בני דורו בגנבה ספרותית[דרוש מקור].
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, בהתבסס על פרסומים קודמים של ויליאם תומסון, פיתחו הלמהולץ וויליאם רנקין את הרעיון של מות החום של היקום.
במחקריו על דינמיקת נוזלים תרם הלמהולץ מספר תרומות חשובות, וביניהן משפטי הלמהולץ על ערבוליות בנוזלים חסרי צמיגות.
ביוגרפיה > מחקריו > פיזיולוגיה חושית

הלמהולץ היה חלוץ במחקר המדעי של הראייה והשמיעה האנושית. הוא התעניין ביחסים בין גירויים פיזיים הניתנים למדידה לבין התפיסות האנושיות המתאימות להם. לדוגמה, המשרעת המשתנה של גל קול גורמת לצליל להישמע חזק יותר או חלש יותר, אך שינוי במשרעת לחץ הקול אינו גורם לשינוי ביחס ישר אליו בעוצמת הקול הנתפסת. כדי לגרום לתחושת עלייה ליניארית בעוצמת הקול, יש להעלות את משרעת הגל באופן מעריכי. בהתאם לכך, נהוג כיום למדוד את עוצמת הקול בסולם מעריכי, ביחידות דציבל. הלמהולץ היה מראשוני החוקרים הנסיוניים של הקשר בין האנרגיה הפיזית (פיזיקה) והדרך שבה היא נתפסת (פסיכולוגיה), מתוך מטרה לפתח "חוקים פסיכופיזיים".
הפיזיולוגיה החושית של הלמהולץ הייתה הבסיס לעבודתו של וילהלם וונדט, תלמידו של הלמהולץ, הנחשב לאחד המייסדים של הפסיכולוגיה הניסויית. וונדט תיאר באופן מפורש יותר מהלמהולץ את מחקריו כמעין צורה של פילוסופיה אמפירית וכתחום מחקר של התודעה. הלמהולץ לעומתו דגל במטריאליזם, והתמקד באחדות התודעה והגוף.