stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בראד קופר (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1967 (בן 57)
 כינוי:  Brad 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית  האוניברסיטה הלאומית למודיעין 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד קבוצת התקיפה השביעית  מפקד כוחות הצי בדרום קוריאה  מפקד הצי החמישי של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של הצי   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (4)   כוכב הארד
 
צ'ארלס בראדפורד "בראד" קופר השני (באנגלית:  Charles Bradford "Brad" Cooper II) (נולד ב-12 באוגוסט 1967) הוא קצין בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית המכהן כסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביוגרפיה

קופר נולד בצפון וירג'יניה. ב-1989 סיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
שירת כקצין בסיירת נושאת הטילים המונחים "USS Thomas S. Gates (CG 51)", בנושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69), במשחתת "USS Fitzgerald", בסיירת "USS Anzio (CG 68)" ובסיירת "USS Vicksburg (CG-69)"
פיקד על המשחתת "USS Russell (DDG-59)" (בשנים 2006-2008) ועל סיירת נושאת הטילים המונחים "USS Gettysburg (CG 64)" (בשנים 2013–2015). כמו כן שירת בלשכת מזכיר ההגנה של ארצות הברית ובמשרד הרשות המבצעת של הנשיא, במטה פיקוד אפריקה, במטה צי האוקיינוס השקט, כיועץ לשר הפנים של אפגניסטן ובמטה הצי.
כאדמירל מונה בספטמבר 2016 למפקד כוחות הצי בדרום קוריאה, בינואר 2018 מונה למפקד קבוצת התקיפה השביעית, ביוני 2019 מונה לראש הלשכה המשפטית של הצי, וביוני 2020 מונה למפקד ספינות השטח של הצי האטלנטי. במאי 2021 מונה למפקד הצי החמישי והכוחות הימיים בפיקוד מרכז. בפברואר 2024 מונה לסגן מפקד פיקוד מרכז.
קופר בעל תואר שני במודיעין אסטרטגי מאוניברסיטת המודיעין הלאומי.
סטפן מרינוביץ'

סטפן טוֹנֶה מרינוביץ' (באנגלית: Stefan Tone Marinovic; נולד ב-7 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בעמדת השוער בגרונוולד.
קריירת מועדונים

מרינוביץ' התחיל לשחק כדורגל בקבוצת כדורגל של תיכון מקומי באוקלנד. כאשר היה בן 17, יצא למבחנים בפ.צ. ציריך, אברטון ושאלקה 04, אך בסופו של דבר הצטרף למחלקת הנוער של וייטאקרה יונייטד (אנ') הניו זילנדית. בקיץ 2009 הוא הצטרף לקבוצת המילואים של ווין ויסבאדן מהליגה השלישית בגרמניה. ב-27 באפריל 2010, מרינוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה שנגמר בתיקו 2-2 נגד ארצגבירגה אווה.
בשנת 2013, מרינוביץ' הצטרף לאיסמנינג, ממנה עבר לקבוצת המילואים של מינכן 1860. בשנת 2014 מרינוביץ' חתם באונטרהאכינג, והיה שותף לעליה שלה לליגה השלישית.
ב-21 ביולי 2017 חתם מרינוביץ' בוונקובר וייטקאפס. ב-7 במרץ 2019, הוא חתם בבריסטול סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, וכעבור כארבעה חודשים, ב-6 ביוני 2019, מרינוביץ' חתם בוולינגטון פיניקס מליגת העל האוסטרלית.
בקיץ 2021 הצטרף מרינוביץ' להפועל נוף הגליל מליגת העל, וב-15 ביוני 2022 עבר להפועל תל אביב, בה חתם לעונה אחת. בינואר 2023 שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2024 חתם בגרונוולד מהליגה החמישית בגרמניה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, מרינוביץ' שיחק עם נבחרת הנוער של ניו זילנד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2011.
ב-31 במרץ 2015, מרינוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד קוריאה הדרומית.
מרינוביץ' השתתף עם הנבחרת בגביע אוקיאניה לאומות 2016 וגביע הקונפדרציות 2017.
תארים

הליגה האזורית - מחוז באיירן: 2016/2017
גביע אוקיאניה לאומות עד גיל 20: 2011
גביע אוקיאניה לאומות: 2016
כפפות הזהב של גביע אוקיאניה לאומות: 2016
נבחרת העשור של אוקיאניה: 2011–2020
הערות שוליים

↑  שלמה וייס‏, סטפן מרינוביץ' נחת והצטרף לנוף הגליל: "מבין שהולכת להיות עונה לא פשוטה", באתר וואלה, 28 ביוני 2021
↑  אופיר סער, ‏‏סטפן מרינוביץ' חתם לעונה אחת בהפועל תל אביב, באתר ספורט1, 15 ביוני 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סטפן מרינוביץ'".
כספיאנים

מפת חלוקה האתנית של הקווקז במאות ה-5 וה-4 לפני הספירה.
כספיאנים, (באנגלית: Caspians; ביוונית: Κάσπιοι, Káspioi; בארמית: ܟܣܦܝ, kspy; בפרסית: کاسپی‌ها, Kaspyn; בארמנית עתיקה: գրաբար, Kaspk’;  בלטינית: Caspi, Caspiani) הם אנשי כספיאן שהיו עם איראני מימי קדם ששכן לאורך החופים הדרום-מערביים של הים הכספי, באזור הידוע ככספיאנא.  Caspian היא הגרסה האנגלית של השם האתני היווני (Κάσπιοι) Kaspioi, שהוזכר פעמיים על ידי הרודוטוס, ההיסטוריון היווני מהמאה החמישית לפני הספירה כחלק מהאחשדרפנים, אנשי הפרובינציות שהיו מושלים באימפריה הפרסית האחמנית של דריווש הראשון מלך פרס בן הממלכה האחמנית.  סטראבון הגאוגרף היווני מהמאה הראשונה לפני הספירה, התייחס אליהם גם הוא בעבודותיו, ותיאר אותם כחלק מאוכלוסיות שחיו מדרום-מערב לים הכספי, אזור המכונה Caspiane.  השימוש בשם זה נעשה במקורות עתיקים רבים, אך השם אינו מופיע באיראנית עתיקה. דבר המרמז שמוצאם של ה"כספיאניים" היה כנראה קדם-איראני. כמו כן, במסמכים ארמיים שנמצאו במצרים מופיעים שמות כספיאניים שמקורם איראני, דבר המצביע על הקשר התרבותי או האתני שלהם לאיראן הקדומה.
הכספיאנים נחשבים בדרך כלל כעם פרוטו-הודו-אירופי. הם זוהו על ידי ההיסטוריון ארנסט הרצפלד עם העם העתיק הכשים,  ששפתם שאינה מקושרת ומזוהה עם שום קבוצת שפות ידועה אחרת ושמקורותיה ומוצאם של עם הכשים היו נושא לוויכוח זמן רב. עם זאת, ראיות אונומטיות ושמיות בנקודה זו נמצאו בפפירוסים ארמיים (אנ') ממצרים שפורסמו על ידי החוקר פ. גרלו P. Grelot, ובהם מוזכרים שמות כספיאנים המזוהים כ"כספי" (kaspi)  שהנם, לפחות בחלקם, ממקור אטימולוגי איראני. לפיכך, הכספיאנים המוזכרים בפפירוס המצרי נחשבים בדרך כלל כעם איראני או כאלה שהיו תחת השפעה תרבותית איראנית בתחומי איראן הגדולה.
על פי פפירוס יב, מהמאה ה-5 לפני הספירה, בתקופת השלטון הפרסי במצרים, הוצב גדוד (בארמית: דגל, degel) של כספיאנים באי הנמצא בתוך נהר הנילוס, בשם יֵב או אלפנטין ביוונית. כפי שניתן לראות בפפירוסים של מכתבי יב, חיילי הגדוד נקראו בארמית כספי (kspy). הם שירתו באותו גדוד לצד חווארזמים, בקטריאנים ועמים איראנים אחרים. הם לא היו חיל המצב היחיד על האי אלפנטין. היה שם גם גדוד של חיילים יהודים מיהדות מצרים.
הכספיאנים או הכספים נקראים Caspiani או Caspi במאמר- De situ orbis של פומפוניוס מלה. בתולדות הטבע של פליניוס, הם נקראו Caspiadae. המשורר הרומי גאיוס ולריוס פלאקוס בחיבורו "ארגונאוטיקה" (Argonautica) מתאר, שהכספים היו בני ברית של מלך פרס, מקולכיס. הם מוזכרים כחלק מהעמים הסקיתים.  היו שכתבו, שיש להם כלבי קרב שהם לוקחים אתם לקברם. מנהג זה משקף למעשה את המנהג הזורואסטרי של קבורת שמיים, שבו הנפטרים נשארים להטרף על ידי כלבים.
הכספיאנים הוזכרו ב־Historia de via Hierosolymitana מימי הביניים כאחת הקבוצות שהתנגדו למסע הצלב הראשון (1096–1099). המשורר האלמוני, שהסתמך על פלקוס, ביקש לחבר את שושלת הסלג'וקים, אויביהם האמיתיים של הצלבנים, עם סקיתים הקדומים.
ראו גם

אזרבייג'ן
אזרים
איראן
הערות שוליים

↑  Robert H. Hewsen. The Geography of Ananias of Širak: Ašxarhacʻoycʻ, the Long and the Short Recensions. — Reichert, 1992. — P. 254.
↑  "A Cyro Caspium mare vocari incipit; accolunt Caspii" (Pliny, Natural History vi.13); for a Greek ethnonym of the Aegean Sea, however, see the mythic Aegeus.
↑  Herodotus, iii.92 (with the Pausicae) and 93 (with the Sacae).
↑  Strabo (11.2.15) gives a lost work of Eratosthenes as his source.
↑  History Archive, Achaemenid Persian Empire | Caspians, History Archive (באנגלית)
1 2 3  Encyclopaedia Iranica Foundation, Welcome to Encyclopaedia Iranica, iranicaonline.org (באנגלית אמריקאית)
↑  Herzfeld, The Persian Empire, (Wiesbaden) 1968:195–99, noted by Rüdiger.
↑  Grelot, “Notes d'onomastique sur les textes araméens d'Egypte,” Semitica 21, 1971, esp. pp. 101–17, noted by Rüdiger.
↑  Karel van der Toorn (2016), "Ethnicity at Elephantine: Jews, Arameans, Caspians", Tel Aviv: Journal of the Institute of Archaeology of Tel Aviv University, 43(2), 147–164. doi:10.1080/03344355.2016.1215532
↑  Smith, William (1849). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (באנגלית). C.C. Little and J. Brown. p. 272.
↑  Henri J. W. Wijsman (ed.), Valerius Flaccus, Argonautica, Book VI: A Commentary (Brill, 2000), p. 59.
↑  Nicholas Morton, Encountering Islam on the First Crusade (Cambridge University Press, 2016), p. 203.
המלחמות העות'מאניות-רוסיות

קריקטורה של מגזין פאנץ', מ-17 ביוני 1876. האימפריה הרוסית מתכוננת לכבוש את הבלקן. "כלבי מלחמה" תוקפים את האימפריה העות'מאנית, בעוד השוטר ג'ון בול (האימפריה הבריטית) מתריע את רוסיה. סרביה ומונטנגרו מכריזות מלחמה בתמיכת רוסיה על העות'מאנים ביום המחרת. עימותים אלה הביאו לפרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
מלחמות רוסיה–טורקיה (או המלחמות העות'מאניות-רוסיות) היו סדרה של תריסר מלחמות בין האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית, מהמאה ה-17 ועד למאה ה-20. זו הייתה אחת הסדרות הארוכות ביותר של סכסוכים צבאיים בתולדות אירופה. פרט למלחמת 1710–1711 ומלחמת קרים, שלרוב מתייחסים אליהן כאל אירועים נפרדים, הסכסוכים הסתיימו בצורה הרת אסון עבור האימפריה העות'מאנית; לעומת זאת, הם הראו את עליית רוסיה כמעצמה אירופית לאחר מאמצי המודרניזציה של פיוטר הגדול בראשית המאה ה-18.
תחילת הסכסוך (1568–1827)

לאחר שכבשה את אזור פודוליה במהלך המלחמה הפולנית-עות'מאנית (1672–1676), הממשלה העות'מאנית שאפה להרחיב את שלטונה על כל אוקראינה בגדה הימנית בתמיכת הווסאל שלה, פטרו דורושנקו (1665–1665) 1672). המדיניות הפרו-עות'מאנית של האחרון גרמה לאי שביעות רצון בקרב קוזאקים אוקראינים רבים, שיבחרו את איוואן סמוילוביץ' כהטמן היחיד מכל אוקראינה בשנת 1674. בשנים 1679–1680 דחו הרוסים את התקפות הטטרים של קרים וחתמו על חוזה בחצ'יסאראי ב-13 בינואר 1681, אשר יתווה את הגבול הרוסי-טורקי על נהר הדנייפר.
תחילת הסכסוך (1568–1827) > לפני יקתרינה הגדולה

רוסיה הצטרפה לליגה הקדושה האירופית (אוסטריה, פולין, ונציה) בשנת 1686. במהלך המלחמה ארגן הצבא הרוסי את המערכות בקרים של 1687 ו-1689 ואת מערכות אזוב (1695–1696). המעורבות הרוסית סימנה את תחילת מלחמות רוסיה-טורקיה. לאור ההכנות של רוסיה למלחמה עם שוודיה וחתימות מדינות אחרות על הסכם קרלוביץ עם טורקיה בשנת 1699, הממשלה הרוסית חתמה על הסכם קונסטנטינופול עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1700.
לאחר שהרוסים הביסו את השוודים ואת הקוזקים האוקראינים שהונהגו על ידי איוואן מאזפה בקרב על פולטבה בשנת 1709, הצליח קרל השנים עשר השוודי לשכנע את הסולטאן העות'מאני אחמד השלישי להכריז מלחמה על רוסיה ב-20 בנובמבר 1710.
בשלהי המאה ה-17, שושלת ספאוויד האיראנית, שהייתה שכנה לשתי האימפריות והייתה אחת היריבות הגדולות ביותר בטורקיה במשך מאות שנים (במאות ה-16 עד ה-19), הייתה בדעיכה. תוך ניצול המצב, רוסיה והאימפריה העות'מאנית כבשו את שטחים הכוללים את דאגסטן, אזרבייג'ן וצפון איראן של ימינו, שנכבשו על ידי פיוטר הראשון במלחמה הרוסית-פרסית (1722–1723); העות'מאנים כבשו את השטחים ממערב, כולל ארמניה המודרנית, חלקים ממזרח אנטוליה ומערב איראן. הישגי שניהם אושרו בחוזה קונסטנטינופול (1724) ובמשך כמה שנים הם גבלו זה בזה לאורך שטח גדול בקווקז, מה שגרם לחיכוכים נוספים.
רוסיה הצליחה להבטיח מצב בינלאומי חיובי לטובתה באמצעות חתימה על הסכמים עם פרס בשנת 1732 וב-1735. אלה החזירו את כל השטחים האיראניים שנלקחו מאז 1722 בצפון, בדרום הקווקז וצפון איראן ונמנעו ממלחמה עם מנהיג פרס, נאדר שאה. לאמנות היו היבטים דיפלומטיים חיוביים, בייחוד בשל הקמת ברית רוסית-איראנית נגד טורקיה, שכן פרס הייתה במלחמה עם האימפריה העות'מאנית. בינתיים רוסיה תמכה גם בעלייתו של כס המלכות הפולני אוגוסטוס השלישי במהלךמלחמת הירושה הפולנית (1733–35), על חשבונו של סטניסלב לשצ'ינסקי, שהיה מועמד מטעם צרפת. אוסטריה הייתה בעלת בריתה של רוסיה מאז 1726.
רוסיה נכנסה למלחמה נוספת עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1736, שהתקדמה בפשיטות על אוקראינה על ידי טטרים מקרים והמערכה הצבאית של החאן של קרים בקווקז. במאי 1736 פתח הצבא הרוסי בפלישה לחצי האי קרים. ב-19 ביוני צבא הדון הרוסי (28,000 איש) בפיקודו של הגנרל פיטר לייסי כבש את מצודת אזוב בתמיכת שייטת דון בפיקודו של סגן האדמירל פיטר ברדל. ביולי 1737, צבאו של מיניך השתלט בסערה על המצודה העות'מאנית אוצ'קיב. צבא לייסי (כעת עם 40,000 חיילים) צעד אל קרים באותו חודש, והביא מספר תבוסות לצבא החאן של קרים וכבש את קרסובזר. לייסי וחייליו נאלצו לעזוב את קרים, עם זאת, מחוסר אספקה.
אוסטריה נכנסה למלחמה נגד טורקיה ביולי 1737 אך הובסה מספר פעמים. באוגוסט רוסיה, אוסטריה וטורקיה החלו במשא ומתן בנמירוב, אשר יתברר כחסר פרי ונטול הישגים. בשנת 1738 לא היו פעולות צבאיות משמעותיות. הצבא הרוסי נאלץ לעזוב את אוצ'קיב וקינבורן עקב התפרצות מגפה. בשנת 1739 חצה צבאו של מיניך את הדנייפר, הביס את האימפריה העות'מאנית בסטבוצ'אני וכבש את מצודת חוטין (ב-19 באוגוסט) ויאסי. עם זאת, אוסטריה הובסה על ידי האימפריה העות'מאנית שוב ונעלצה לחתום על חוזה שלום נפרד ב-21 באוגוסט. זאת, יחד עם האיום הממשמש ובא של הפלישה השוודית, נאלצה רוסיה לחתום על חוזה בלגרד עם טורקיה ב-18 בספטמבר, לסיום המלחמה.
תחילת הסכסוך (1568–1827) > יקתרינה הגדולה

בעקבות אירוע גבול בבלטה הכריז הסולטאן מוסטפא השלישי מלחמה על רוסיה ב-25 בספטמבר 1768. הטורקים כרתו ברית עם כוחות האופוזיציה הפולנים של הקונפדרציה, בעוד רוסיה נתמכה על ידי הממלכה המאוחדת, שהציעה לשלוח יועצי חיל הים לצי הרוסי.
ההתנגדות הפולנית דוכאה על ידי אלכסנדר סובורוב, אשר עבר לאחר מכן לפעולות נגד העותמאנים, שבו בשנת 1773 וב-1774 הוא ניצח בכמה קרבות בעקבות ההצלחות הגדולות הקודמות של הפילדמרשל הרוסי פיוטר רומיאנצב בלרגה ובקגולה.
פעולות ימיות של הצי הבלטי הרוסי בים התיכון הניבו ניצחונות בפיקודו של אלכסיי גריגורייביץ' אורלוב. בשנת 1771 מרדו מצרים וסוריה נגד השלטון העות'מאני, ואילו הצי הרוסי השמיד לחלוטין את הצי העות'מאני בקרב צ'סמה.
ב-21 ביולי 1774 חתמה האימפריה העות'מאנית על חוזה קוצ'וק קיינארג'ה, שהעניק רשמית עצמאות לחאנות קרים, אך במציאות היא נעשתה תלויה ברוסיה. רוסיה קיבלה 4.5 מיליון רובל ושני נמלי ים מרכזיים המאפשרים גישה ישירה לים השחור.
בשנת 1786 יקתרינה השנייה התקדמה בניצחון דרך קרים ביחד עם בעל בריתה, הקיסר יוזף השני. אירועים אלה והחיכוך שנגרמו כתוצאה מתלונות הדדיות על הפרות של חוזה קוצ'וק קיינארג'ה, שסיים את המלחמה הקודמת, עוררו את דעת הקהל באיסטנבול והשגריר הבריטי נתן את תמיכתו למלחמה.
בשנת 1787 דרשו העות'מאנים מרוסיה לפנות את קרים. רוסיה הכריזה על מלחמה, אך ההכנות העות'מאניות לא היו מספקות והרגע לא נבחר בצורה נכונה, כעת, כשרוסיה ואוסטריה היו בעלי ברית, עובדה שהטורקים התוודעו אליה רק לאחר שהאירועים כבר היו בעיצומם. הטורקים הסיגו את האוסטרים ממהדיה ובאנאט (1789); אבל במולדביה הפילדמרשל פיוטר רומיאנצב הצליח לכבוש את איאסי ואת חוטין. הגנרלים העות'מאנים לא היו כשירים ובצבא שררו מרידות; תגבורות שנשלחו לבנדר ואקרמן נכשלו, בלגרד נלקחה על ידי האוסטרים, המצודה הבלתי חדירה של איזמאיל נכבשה על ידי סובורוב ונפילת אנאפה השלימה את סדרת הכשלונות של טורקיה.
הסולטאן סלים השלישי דאג להשיב את יוקרתה של ארצו בניצחון לפני שחתם על חוזה שלום, אך מצבם של כוחותיו לא חיזק תקווה זו. טורקיה חתמה על הסכם פוגעני עם פרוסיה ב-31 בינואר 1790, אך לא קיבלה עזרה במהלך המלחמה. בהתאם, נחתם הסכם יאשי עם רוסיה ב-9 בינואר 1792, לפיו הושארו קרים ואוצ'קוב לרוסיה, הדנייסטר הפך לגבול באירופה והגבול האסייתי נותר ללא שינוי.
שקיעת האימפריה העות'מאנית (1827–1914) > הבלקן

היו שתי תנועות עיקריות עבור הצד המערבי. הראשון בוצע בזמן שעות'מאנים עסקו בדיכוי ההתקוממות היוונית, במהלך מלחמת העצמאות היוונית. מלחמת העצמאות של היוונים הובילה לכך שהכוחות הרוסים התקדמו לבולגריה לפני שהטורקים תבעו לחתום על חוזה שלום. הסכם אדריאנופול (אדירנה) שהתקבלה ב־14 בספטמבר 1829, העניקה לרוסיה את מרבית החוף המזרחי של הים השחור ואת פי הדנובה.
תנועת העצמאות השנייה התרחשה במהלך ההתקוממויות המתמשכות, בבוסניה והרצגובינה ובמהלך מלחמת העצמאות הרומנית. התקוממות הרצגובינה נגד השלטון העות'מאני החלה בהרצגובינה ביולי 1875. הבולגרים ארגנו את מרד אפריל, שנמשך בין אפריל למאי 1876.
סרביה השיגה אוטונומיה ורוסיה הורשתה לכבוש את מולדביה ואת ולאכיה (מבטיחה את שגשוגם, ו"חופש המסחר "המלא עבורם) עד שטורקיה שילמה פיצוי גדול. ההתקוממויות העלו סיכוי לרוסיה (ולקנצלר הנסיך גורצ'קוב) ולאוסטריה-הונגריה (עם הרוזן אנדראשי), שערכו את הסכם רייכשטט הסודי ב־8 ביולי, על חלוקת חצי האי הבלקני בהתאם לתוצאת המלחמה.
במהלך המלחמה הרוסית-טורקית בשנים 1877–1878, בפברואר 1878 הצבא הרוסי כמעט הגיע לבירה העות'מאנית, אך מפחד שהעיר עלולה ליפול, הבריטים שלחו צי ספינות קרב כדי להפחיד את רוסיה מכניסה לבירה העות'מאנית. תחת לחץ מצד הצי הבריטי לנהל משא ומתן על תוצאת המלחמה, רוסיה הסכימה הסדר על פי הסכם סן סטפנו ב־3 במרץ, לפיו הכירה האימפריה העות'מאנית בעצמאותם של מחוזותיה לשעבר רומניה, סרביה ומונטנגרו ובאוטונומיה של בולגריה. קונגרס ברלין גם איפשר לאוסטריה לכבוש את בוסניה והרצגובינה ובריטניה להשתלט על קפריסין.
שקיעת האימפריה העות'מאנית (1827–1914) > הקווקז

במהלך ההתקוממות היוונית הגיעה האימפריה הרוסית לגבולות העות'מאנים בקווקז, ששכנו בדרום-מערב האזור, כמו גם מצפון-מזרח אנטוליה. על פי תנאי הסכם אדריאנופול, הכירה האימפריה העות'מאנית בריבונות רוסית על מערב גאורגיה, שהייתה בעבר תחת שלטון עות'מאני והכירה בשליטת רוסיה על ארמניה של ימינו, שנכבשה שנה קודם לכן (1828) על ידי הרוסים מאיראן קג'אר דרך הסכם טורקמנצ'אי.
סוף הסכסוך (1914–1923)

| --- | --- |
 :  ראו גם – הסכם קארס
במהלך החודשים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה הייתה קארס יעד צבאי מרכזי עבור הצבא העות'מאני. איסמעיל אנוור שדחף את האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה, נזקק לניצחון נגד הרוסים כדי להגן על ארצו. הוא אסף צבא בגבול המזרחי, הצבא הובס בצורה קשה תחת פיקודו של אנבר בקרב סריקמיש ב-2 בינואר 1915 נגד חייליו של ניקולאי יודניץ'. תבוסה זו נבעה יותר ממזג האוויר החורפי והתכנון הגרוע, נוכח העובדה שהרוסים מתכוננים בפועל לפנות את קארס. עם אובדן הצבא המזרחי, ההגנות העות'מאניות התפוררו בקרבות קטנים נוספים והצבא הרוסי הצליח להתקדם מערבה עד ארזינג'אן.
קריסת הצבא הרוסי לאחר מהפכת 1917 הותירה רק יחידות ארמניות קטנות כדי להתמודד עם מתקפת הנגד העות'מאנית הבלתי נמנעת. לפני תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, החלה רפורמה של הצבא העות'מאני עם מה שנשאר מהענף המזרח תיכוני וניסה לבנות קו בין כל היחידות הנותרות בגבולם המזרחי. הרפובליקה הראשונה שקמה בארמניה השתלטה על קארס באפריל 1918, שהועבר לבסוף לידי הממשל הסובייטי העתידי. באותה שנה במרץ הוקמה הקומונה של באקו ברפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן. הקומונה הפכה לימים דיקטטורה המרכז-כספית ונכבשה על ידי הצבא האסלאמי של הקווקז, לאחר מכן זמן קצר על ידי ההסכמה המשולשת ולבסוף הבולשביקים. תבוסה בחזיתות אחרות גרמה לאימפריה העות'מאנית להיכנע ולהסיג כוחות. הרפובליקות הארמניות וגם האזריות היו בסופו של דבר חלק מברית המועצות בשנת 1920.
רשימת הסכסוכים

| # | מלחמה | שנים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | המלחמה הטורקית-רוסית הראשונה | 1568–1570 | ניצחון צבאי רוסי |
| 2 | המלחמה הטורקית-רוסית השנייה | 1676–1681 | ללא הכרעה |
| 3 | המלחמה הטורקית-רוסית השלישית (חלק מהמלחמה הטורקית הגדולה) | 1686–1700 | ניצחון רוסיה ובעלות בריתה רוסיה משתלטת על אזוב, טאגאנרוג, פאבלובסק ומיוס. |
| 4 | המלחמה הטורקית-רוסית הרביעית (חלק מהמלחמה הצפונית הגדולה) | 1710–1711 | ניצחון טורקי. |
| 5 | המלחמה הטורקית-רוסית החמישית | 1735–1739 | הבסבורג ורוסיה נאלצות למסור לטורקיה שטחים שכבשו |
| 6 | המלחמה הטורקית-רוסית הששית | 1768–1774 | ניצחון רוסי |
| 7 | המלחמה הטורקית-רוסית השביעית | 1787–1792 | ניצחון רוסי רוסיה כובשת אוזי, טורקיה מכירה בריבונות רוסיה על חאנות קרים |
| 8 | המלחמה הטורקית-רוסית השמינית | 1806–1812 | ניצחון רוסי רוסיה מספחת את בסרביה |
| 9 | המלחמה הטורקית-רוסית התשיעית | 1828–1829 | ניצחון רוסי רוסיה כובשת את נסיכויות הדנובה, יוון מכריזה עצמאות |
| 10 | מלחמת קרים | 1853–1856 | ניצחון העות'ומאנים ובעלות בריתם פירוז הים השחור, רוסיה מכירה בריבונות העות'ומאנים על נסיכויות דנובה |
| 11 | המלחמה הטורקית-רוסית העשירית | 1877–1878 | ניצחון רוסיה ובעלות בריתה עצמאות לרומניה, סרביה ובולגריה. רוסיה משיגה שליטה על קארס. |
| 12 | מלחמת העולם הראשונה: המערכה בקווקז  החזית המזרחית  המערכה בפרס | 1914–1918 | ניצחון העות'ומאנים ובעלות בריתם חוזה ברסט-ליטובסק טורקיה מקבלת לידיה חזרה שטחים רוסים שנכבשו ממנה בשנת 1878 |
ראו גם

המלחמות העות'מאניות באירופה
קרב סריקמיש
רצח העם הארמני
מלחמות רוסיה–פרס
חאנות קרים
מלחמת הקווקז
יחסי טורקיה–רוסיה
גמביט טורקי (ספר)
גמביט טורקי (סרט)
לקריאה נוספת

אלן, ויליאם ופול מוראטוף. שדות הקרב הקווקזים: היסטוריה של המלחמות בגבול הטורקו-קווקזי 1828-1921 (2011) ISBN 0-89839-296-9 ,
Dowling, Timothy C. (2014). Russia at War: From the Mongol Conquest to Afghanistan, Chechnya, and Beyond [2 volumes]. ABC-CLIO. ISBN 978-1-59884-948-6.  Dowling, Timothy C. (2014). Russia at War: From the Mongol Conquest to Afghanistan, Chechnya, and Beyond [2 volumes]. ABC-CLIO. ISBN 978-1-59884-948-6.
Hughes, Lindsey (2000). Russia in the Age of Peter the Great. New Haven, CT: Yale University Press. p. 640. ISBN 978-0-300-08266-1.  Hughes, Lindsey (2000). Russia in the Age of Peter the Great. New Haven, CT: Yale University Press. p. 640. ISBN 978-0-300-08266-1.
ילביץ ', ברברה. סנט פטרסבורג ומוסקבה: מדיניות החוץ הצארית והסובייטית, 1814–1974 (1974)
קגן, פרדריק ורובין הייאם, עורכים. ההיסטוריה הצבאית של רוסיה הצארית (2008)
מלך הצללים

| --- | --- |

מלך הצללים, כפי שהופיע על עטיפת החוברת X-Men Vol.2 #78 מאוגוסט 1998, אמנות מאת ג'רמן גרסיה.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Uncanny X-Men #117 (ינואר 1979)
 הופעה אחרונה:  Astonishing X-Men Vol.4 #12 (אוגוסט 2018)
 יוצרים:  כריס קלרמונט ג'ון ביירן
 גילום הדמות:  אוברי פלזה / נוויד נגהבאן ("לגיון")
 מידע
 שם אמיתי:  אמאל פארוק
 כינויים:  אמאל פארוק, קארמה, סייפר, ג'ייקוב ריץ, אנאנסי.
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  קהיר 
 מקצוע:  ראש ארגון פשע
 כוחות:  טלפתיה, דיבוק, אלמותיות
 חבר לשעבר בקבוצה:  אחוות המוטאנטים מעבידן של מספר קבוצות אנוש, שאדו אקס
 דמויות קשורות
 אויבים:  קארמה, אקס-מן, סטורם, פסיילוק, צ'ארלס אקסבייר 
 
מלך הצללים (באנגלית: Shadow King, ידוע בכינוי אמאל פארוק) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #117 מינואר 1979, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והאמן ג'ון ביירן.
מלך הצללים הוא ישות אנרגטית טהורה הניזונה משנאת האנושות. קשה לקבוע את סיפור מקורו המדויק עקב מספר שכתובים סותרים שנעשו לדמות במשך השנים. לפי התיאורים, מלך הצללים הוא התגלמות הצד האפל של התת-מודע האנושי במולטי-יקום, והוא נוצר לאחר שהאדם הראשון חווה את הסיוט הראשון. כאשר כוחו המוטאנטי של אמאל פארוק התפתח לראשונה, פארוק יכול היה לשלוט במחשבה של אלה הסובבים אותו, ניזון מאפלת נשמתם, והתמזג בחשאי עם מלך הצללים - אשר עבר ממארח למארח מאז שחר האנושות. למשך שנים רבות, ההתגלמות האנושית של מלך הצללים הייתה זו של אמאל פארוק. היה זה פארוק אשר נפגש לראשונה עם צ'ארלס אקסבייר ונתן לו את ההשראה להקים את קבוצת האקס-מן.
מלך הצללים מופיע כאנטגוניסט הראשי בסדרת הלייב אקשן "לגיון". דמותו, שרודפת את דייוויד הלר, מופיעה בסדרה בשלל צורות שונות - השד עם העיניים הצהובות בגילומו של השחקן קווינטון בויסקלייר, "הילד הכועס ביותר בעולם" בגילומו של דוויין דלטון, כלבו של הלר מילדותו ונער מילדותו בגילומו של קירבי מורו. הצורה הדומיננטית יותר בה התגלה להלר היא צורתה של לני באסקר, חברה של הלר בגילומה של אוברי פלזה. את דמותו של מלך הצללים כאמאל פארוק מגלם בעונתה השנייה של הסדרה השחקן נוויד נגהבאן.