stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצי האיטלקי
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מעורבותה בת החמש שנים במלחמת העולם השנייה, הייתה איטליה אומה הרוסה. עם סיום מעשי האיבה, הצי המלכותי האיטלקי, שבראשית המלחמה היה הצי הרביעי בגודלו בעולם, עם מגוון של ספינות חדישות, החל בתהליך ארוך של בנייה מחדש. המשימות הקרביות שלקח על עצמו הצי לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק ב-8 בספטמבר 1943 והסכם שיתוף הפעולה שנחתם ב-23 בספטמבר 1943, השאירו את הצי המלכותי במצב גרוע, כשרוב היחידות והבסיסים שלו במצב בלתי שמיש וכשנמליו ממוקשים וחסומים בספינות טבועות. יחד עם זאת, חלק ניכר מיחידותיו הימיות שרדו את המלחמה, אם כי במצב של יעילות נמוכה, בהתאם לגילן של הספינות והקרבות שהן עברו. הספינות שנותרו בצי אז בצי היו:
5 אוניות מערכה
10 סיירות
10 משחתות
20 פריגטות
20 קורבטות
50 ספינות סיור
50 שולות מוקשים
19 נחתות
5 ספינות אימונים
ספינה אחת לתמיכה ולתובלת מטוסים
כמה צוללות
היסטוריה > הסכם השלום

הסכם השלום שנחתם ב-10 בפברואר 1947 בפריז הכביד מאוד על הצי המלכותי. בנוסף לאובדן הציוד, הוטלו המגבלות הבאות:
איסור על רכישת, בניית או פיתוח נשק גרעיני, טילים בעלי הנעה עצמית או משגרים.
איסור על רכישת ספינות מלחמה, נושאות מטוסים, צוללות וספינות תקיפה אמפיביות.
איסור על הפעלת מתקנים צבאיים על האיים פנטלריה פיאנוסה (Pianosa) ועל איי פלאג'י (Pelagie Islands).
החוזה אילץ גם את איטליה להעביר את כלי השייט הבאים לרשותם של הציים של המדינות המנצחות - ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה, צרפת, יוון, יוגוסלביה ואלבניה כפיצוי:
3 ספינות קרב
5 סיירות
7 משחתות
6 שולות מוקשים
8 צוללות
ספינת מפרשים אחת
סך כל ההדחק המותר של הספינות של הצי העתידי, ללא ספינות הקרב, הסתכם ב-67,500 טונות וכוח האדם הוגבל ללא יותר מ-25,000 איש.
היסטוריה > הצטרפות לנאט"ו

שינויים גדולים במצב המדיני העולמי, שהובילו לפרוץ המלחמה הקרה, גרמו לבריטניה ולארצות הברית להחליט על הפסקת העברת הספינות האיטלקיות. חלק מהן כבר פורקו בלה ספציה בין השנים 1948–1955 כולל ספינת הדגל, נושאת המטוסים "אקווילה" (Aquila). יחד עם זאת, ברית המועצות דרשה את העברתן של הספינות שיועדו לה. שתי ספינות הועברו לצי הצרפתי וספינה אחת הועברה לצי היווני. לאחר הפסקת העברת הספינות רק חלק קטן מספינות הצי המלכותי נותר. עם העברת תשומת הלב של המערב כלפי פעילותה של ברית המועצות בים התיכון, הימים שמקיפים את איטליה הפכו להיות זירת העימות בין שתי מעצמות-העל ובכך עלתה מחדש חשיבותה של איטליה בזירה הימית הודות למיקומה האסטרטגי החשוב.
לאחר הבחירות של שנת 1946 הפכה ממלכת איטליה לרפובליקה ושמו של הצי המלכותי האיטלקי שונה להצי האיטלקי (Marina Militare). כאשר במסגרת תוכנית מרשל החלה אירופה להיבנות מחדש, וחולקה במהירות לשני גושים גאו-פוליטיים מקוטבים, איטליה החלה בדיונים עם ארצות הברית על הבטחת הסדרי ביטחון ראויים. הממשל בוושינגטון, שאף להמשיך ולהשתמש בבסיסים בחצי האי האיטלקי ומיתן את המגבלות של חוזה השלום על ידי צירופה של איטליה ל"תוכנית הסיוע הביטחוני ההדדי" (MDAP). ב-4 באפריל 1949 הצטרפה איטליה לנאט"ו וכדי שהצי האיטלקי יוכל לתת תרומה משמעותית לארגון, בוטלו כל המגבלות של הסכם השלום עד לסוף 1951, בהסכמת כל מדינות המערב.
במסגרת פעילותו בנאט"ו קיבל הצי את האחריות על מרחב הים האדריאטי ועל מצר אוטרנטו וכן על ההגנה על נתיבי השיט בים הטירני. עבודת מטה נרחבת בוצעה כדי להפוך את הצי האיטלקי לצי מודרני וחייבה השקעה כלכלית נרחבת בעיקר של ארצות הברית. תהליך זה בוצע גם על רקע הקשיים הכלכליים שלאחר המלחמה ועל רקע החששות של הציים של מדינות המערב.
אנריקו קרדנדינו מכהן בתפקיד מפקד הצי משנת 2021.
הנס הימי

הנס של הצי האיטלקי הוא דגל איטליה בצבעים אדום-לבן-ירוק מושחת בסמל הצי המחולק לארבעה רביעים המתייחסים לרפובליקות הימיות (Repubbliche Marinare) מימי הביניים:
ברביע הראשון אריה זהוב מכונף אוחז בחרב, על רקע אדום – מייצג את הרפובליקה של ונציה
ברביע השני, צלב אדום על רקע לבן – מייצג את הרפובליקה של ג'נובה
ברביע השלישי, צלב לבן על רקע כחול – מייצג את רפובליקת אמאלפי
ברביע הרביעי, צלב לבן על רקע אדום – מייצג את הרפובליקה של פיזה
בראש הסמל ניצב כתר זהוב שהוא מבדיל את הספינות של הצי מספינות צי הסוחר והוא מסמל את שורשיו של הצי בתקופת האימפריה הרומית.
מבנה פיקודי

הצי האיטלקי מחולק לשבע קבוצות:
קבוצת קציני הקו (Corpo di stato maggiore)
קבוצת ההנדסה הימית (Corpo del genio navale)
קבוצת הכוחות הימיים (Corpo delle armi navali)
קבוצת הרפואה הימית (Corpo sanitario militare marittimo)
קבוצת המנהלה (Corpo di commissariato militare marittimo)
קבוצת משמר החופים (Corpo delle capitanerie di porto)
קבוצת הצוותים הימיים (Corpo degli equipaggi militari marittimi)
ציוד > כלי השייט הקרביים

כיום הצי האיטלקי הוא צי מודרני עם מגוון של ספינות. הצי נמצא בהתפתחות מתמשכת ונכון לשנת 2013 ספינות הים הפתוח של הצי כוללות: שתי נושאות מטוסים, שלוש אוניות סער אמפיביות, ארבע משחתות, שבע פריגטות ושש צוללות תקיפה. יחידות הסיור בקו החוף מפעילות: שלוש פריגטות קלות, שש קורבטות, ו-14 ספינות סיור. כמו כן מפעיל הצי 10 שולות מוקשים ומגוון של ספינות ליווי. בעתיד הקרוב מתוכננות להיכנס לשירות לפחות שש פריגטות רב תכליתיות שיחליפו את הפריגטות הישנות שבשירות וכן שתי צוללות נוספות.
| תמונה | סדרה | ייעוד | שמות הספינות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | סדרה 212 | צוללת תקיפה | Salvatore Todaro   Scirè |
|  | סדרת סאורו | צוללת תקיפה | Salvatore Pelosi   Giuliano Prini   Primo Longobardo   Gianfranco Gazzana Priaroggia |
|  |  | נושאת מטוסים | Cavour |
|  |  | נושאת מטוסים | Giuseppe Garibaldi |
|  | San Giorgio-class | אוניית סער אמפיבית | San Giorgio   San Marco   San Giusto |
|  | Horizon-class | משחתת | Andrea Doria   Caio Duilio |
|  | Durand de la Penne-class | משחתת | Luigi Durand de la Penne   Francesco Mimbelli |
|  | Bergamini-class | פריגטה | Carlo Bergamini   Virginio Fasan |
|  | Maestrale-class | פריגטה | Maestrale   Grecale   Libeccio   Scirocco   Aliseo   Euro   Espero   Zeffiro |
|  | Lupo-class | פריגטה קלה | Aviere   Bersagliere   Granatiere |
|  | Minerva-class | קורבטה | Urania   Danaide   Sfinge   Driade   Chimera   Fenice |
|  | Comandanti class | ספינת סיור | Comandante Cigala Fulgosi   Comandante Borsini   Comandante Bettica   Comandante Foscari |
|  | Cassiopea-class | ספינת סיור | Cassiopea   Libra   Spica  Vega |
|  | Sirio-class | ספינת סיור | Sirio   Orione |
|  | Esploratore class | ספינת סיור | Esploratore   Sentinella   Vedetta   Staffetta |
|  | Lerici-class | שולת מוקשים | Milazzo   Vieste   Gaeta   Termoli   Alghero   Numana   Crotone   Viareggio   Chioggia   Rimini   Lerici   Sapri |
|  |  | מכלית תדלוק | Etna |
|  | Stromboli class | מכלית תדלוק | Stromboli   Vesuvio |
ציוד > כלי שיט מנהלתיים

בנוסף מפעיל הצי ספינות סיוע נוספות:
4 מכליות תדלוק קטנות
1 ספינת בקרה אלקטרונית/ספינת תמיכה
2 ספינות מחקר/ספינות תמיכה רב-תכליתיות
3 ספינות סקר הידרוגרפי
1 ספינת חילוץ/תיקונים
2 ספינות תמיכה לצוללנים
34 סירות נחיתה
12 ספינות אימונים (כולל 2 ספינות מפרש)
6 ספינות תובלה
3 מכליות מים
5 ספינות אספקה
47 גוררות
ציוד > כלי טיס

| תמונה | שם | ארץ   מוצא | ייעוד | טיפוס | כמות   בשירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II   | ארצות הברית / בריטניה   ארצות הברית / הממלכה המאוחדת | מטוס תקיפה | AV-8B   TAV-8B | 12   2 |
|  | Piaggio P.180 Avanti | איטליה   איטליה | מטוס רב תכליתי | P.180 | 3 |
|  | Br-1150 Atlantic | צרפת   צרפת | מטוס סיור ימי | Br-1150 | 8 |
|  | בל 212 | איטליה   איטליה | מסוק ימי | AB-212ASW   AB-212NLA | 16   6 |
|  | NHI NH90 | איטליה   איטליה | מסוק ימי/מסוק תובלה | NH90 NFH   NH90 TTH | 5 (41 בהזמנה)   0 (10 בהזמנה) |
|  | סיקורסטי SH-3 סי קינג | איטליה   איטליה | מסוק ימי/מסוק תובלה | ASH-3DNLA | 2 |
|  | אגוסטה וסטלנד AW101 | איטליה / בריטניה   איטליה / הממלכה המאוחדת | מסוק ימי   מסוק תובלה   מסוק שליטה ובקרה | 110-ASW   410-ASH/413-TTH   112-AEW | 10   8   4 |
|  | Camcopter S-100 | אוסטריה   אוסטריה | כלי טיס בלתי מאויש | S-100 | 2 |
ראו גם

הכוחות המזוינים של איטליה
הצי המלכותי האיטלקי
הערות שוליים

↑  http://www.hazegray.org/worldnav/
↑  "World Air Forces 2013". Flightglobal Insight. 2013
↑  Monteleone, Stefano. "20° Anniversario Degli AV-8B+ Harrier II Del Grupo Aerei Imbarcati Della Marina Militare Italiana". Reparti Aeronavali (in Italian). Archived from the original
↑  McDonnell Douglas/British Aerospace AV-8B Harrier II Attack Fighter page on Aerospaceweb.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449010905171  BnF: cb13776348h (data)  GND: 1005724-9  ISNI: 0000 0000 9133 1649  LCCN: n50067002  SUDOC: 122388852  VIAF: 124902261   WorldCat (עם VIAF): 124902261 
הנס הימי של איטליה
אסטי

אַסְטִי (באיטלקית: Asti; בפימונטזית Ast) היא עיר במחוז פיימונטה בצפון-מערב איטליה, 55 ק"מ מזרחית מהעיר טורינו במישור נהר טנרו. היא בירת חבל הארץ אסטי.
המבנים המפורסמים של העיר כוללים ארמונות וכנסיות. בין השאר, הקתדרלה 1309–1348, הקתדרלה "סאן סקונדו" בסגנון רומנסקי ועל בסיס מבנה מהתקופה הרומית, מגדל מהמאה ה-13 וארמון אלפיירי 1749- 1803, מקום הולדתו של מחבר הטרגדיות הידוע. בעיר בית כנסת עתיק ומוזיאון ליהדות במבנה מהמאה ה-18.
ב"אסטי" שוק מפורסם ליינות משובחים - אדומים בעיקר אך גם לבנים - יש בה תעשיות לשימורי מזון, לייצור מתכות, לייצור זכוכית, ללבני בנייה ולייצור כימיקליים.
תושבי אסטי מקיימים בחודשים אוקטובר עד דצמבר את עונת הכמהין (סוג פטריות) לבנות. אף על פי שהערים השכנות ידועות בטיב תצוגות הפטריות, עדיין הפטריות המצויות בגבעות מסביב לעיר ידועות בטיבן.
בשנים 1948 ו-1994, הנהרות טנרו ו"ברבורה" הציפו חלקים גדולים של העיר וגרמו לה נזקים ניכרים.
תולדות העיר

אסטי הגיע לשיא השפעתה במאה ה-13 כאשר הייתה עצמאית. משנת 1575 עברה לשליטת בית סבויה, ובשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
מאז התקופה הנאוליתית גרו בני אדם באסטי וסביבותיה, בטרם נכבשה בידי הרומאיים בשנת 174 לפנה"ס. שמה ניתן לה על ידי הליגורים. אסטי פרושה "גבעה" בשפה הליגורית. בשנת 124 לפנה"ס בנו בה מחנה מבוצר (castra), אשר הפך להיות לעיר בשם "הסטה" או בשמה המלא Hasta Pompeia. בשנת 89 לפנה"ס היא קיבלה מעמד של קולוניה ובשנת 49 לפנה"ס היא הפכה ל-municipium. אסטי הפכה להיות עיר חשובה בתקופת אוגוסטוס, כחלק מהאזור התשיעי (Regio IX) של איטליה, כיום ליגוריה, עקב מיקומה האסטרטגי על נהר טנרו ועל ויה פלמיניה - הדרך הראשית של רומא העתיקה מצפון איטליה לרומא, אשר חיברה בין טורינו אז (Augusta Taurinorum) לבין "טורטונה" אז (Derthona). הדרכים הראשיות מובילות היום לצרפת ולשווייץ.
בשנת 402 נפלה העיר בפני הפולשים הברבריים שהציפו את איטליה, אחרי חורבן ה"אימפריה הרומית המערבית" ופחתה חשיבותה כלכלית. במאה ה-6 היא נבחרה לאחת מ-36 מקומות המושב של הדוכסים הלומברדים, אשר חילקו ביניהם את איטליה. שטחה התרחב והגיע עד לאלפים הימיים. בשנת 774 נכבשה העיר על ידי הפרנקים. עד המאה ה-11 היא הייתה תחת שלטון ה"בישופים". בשנת 1140 היא הייתה אחת מהערים הראשונות שהורשו על ידי הקיסרות הרומית הקדושה להטביע מטבעות. העיר החלה לכרסם בשטח הקרקעות שהיו ביד הבישופים ושאר הפאודלים. אלו פנו לפרידריך ברברוסה לסיוע. הוא כבש את העיר והעלה אותה באש בשנת 1151. לאחר מכן היא הצטרפה לליגה הלומברדית בלחימה נגד השליט הגרמני ושוב ניגפה. למרות זאת בשנת 1183 הוחזרו לה זכויותיה. במאה ה-13 הגיעה העיר לידי תפארתה. אמנם היא ראתה מלחמות קלות, אך היא שלטה על נתיבי הסחר המובילים מהנמלים השוכנים לחוף הים הליגורי צפונה. אחרי שורה של מלחמות, בשנת 1290 אסטי הפכה להיות לעיר החזקה בפיימונטה. מחלקות פנימיות על השליטה במסחר ובבנקאות של העיר הביאו לחלוקתה. החלק הגדול היה בשליטת משפחת הבנקאיים "סולרו", אשר מסרו אותה בשנת 1314 למלך נאפולי. בשנת 1342 עברה השליטה לידי שליט מילאנו אשר בנה בה מצודה ומגדל פעמונים להגנה על העיר.
מלבד תקופות קצרות, אסטי הייתה בשליטה צרפתית ישירה. במאה ה-16 היא עברה לשליטה גרמנית, ממנו למשנה למלך נאפולי ואחרי מותו עברה לשליטת בית סבויה. אסטי הייתה שותפה למלחמות שליטי סבויה והשתתפה בטלת מצור על השליט הספרדי של מילאנו. היא נחלה מפלה לספרד. בשנת 1703 עברה לשליטה צרפתית ובשנת 1705 חזרה שוב לבית סבויה. בשנת 1745 שוב חזרה לשליטת צרפת. בשנת 1797 אחרי מרד ומצב כלכלי גרוע העיר הכריזה על היותה רפובליקה. במצב זה היא הייתה רק יומיים. יצאה משליטה צרפתית בשנת 1814 אחרי מפלת נפוליאון. בשנת 1861 הצטרפה לאיטליה המאוחדת.
יהדות אסטי

בית הכנסת של יהודי אסטי יחד עם המוזיאון ליהדות (Museo Ebraico) מצוי במבנה מהמאה ה-18 .
קיים נוסח תפילה מיוחד, נוסח "אסטיג'יאנו" (astigiano) או "Appam", שהם ראשי התיבות של הקהילות: אסטי, פוססנו ומונקוולו. הנוסח מורכב מנוסחי התפילה:המקומי, האשכנזי והצרפתי עתיק, אשר הונהג עם בואם של יהודים מצרפת בשנת 1394
אירועים

אחד האירועים החשובים הנערכים בעיר הוא ה"פליו של אסטי" (Palio d'Asti) אשר נערך על ידי רובעי העיר המסורתיים: ריוני "Rioni" ובורג'י "Borghi" יחד עם הערים השכנות מתחרים בתחרות רכיבה על סוסים ללא אוכפים. התחרות היא לזכר ניצחונה של "אסטי" על העיר השכנה "אלבה" בימי הביניים. המרוץ נחשב לעתיק ביותר באיטליה. המרוץ נערך בככר אלפיירי (Piazza Alfieri) ביום הראשון, השלישי, בחודש ספטמבר.
אסטי מקיימת את פסטיבל בחודש ספטמבר, שבוע לפני הפליו. בשבוע זה מתכנסים תושבי החבל ומציעים לקהל את מזונם הטיפוסי ואת יינם. ביום הראשון של החגיגה הם מקיימים תהלוכה ממקומות מגוריהם אל העיר אסטי ובמהלך צעדם הם מתארים את מלאכת העבודה החקלאית שהם עוסקים בה במהלך השנה.
גלריה

פסל המשורר ויטוריו אלפיירי באסטי, בכיכר על שמו.
תמונה פנורמית של אסטי.
פסל חייל אלפיני, מתוך המונומנט לזכרם.
סמלי היחידות האלפיניות במונומנט לזכר גבורתם.
ארמון מדיצ'י בפיאצה רומא.
מגדל הפעמונים של כנסיית סנטה קתרינה.
פסל ראש של ויטוריו אלפיירי.
שערי הכניסה לבית הכנסת.
פסל המלך אומברטו הראשון.
בנין העירייה של אסטי.
ערים תאומות

ישראל מעלות-תרשיחא, ישראל
חזית בית הכנסת
הרוכבים בתחרות
ארלון

ארלון (בצרפתית: Arlon, בהולנדית: Aarlen, בגרמנית ולוקסמבורגית: Arel) היא בירתו של מחוז לוקסמבורג באזור ולוניה שבבלגיה.
בינואר 2006 מנתה העיר 26,367 תושבים. שטח העיר: 119.29 קמ"ר. ארלון היא מרכז מסחרי ומנהלי של האזור ויש בה פקולטה אוניברסיטאית ובתי ספר תיכוניים המשמשים את תושבי האזור.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת באזור התיירות של יער הארדנים, 185 ק"מ דרומית מזרחית לבריסל, על ציר מסילת הברזל בריסל-לוקסמבורג-שטראסבורג. ארלון היא מקורו של נחל סמואה (אחד מיובליו של נהר המז).
היסטוריה

ארלון היא אחת משלוש הערים העתיקות בבלגיה (יחד עם טורנה וטונגרן). לפני הכיבוש הרומי ישבו שם הטרברים (שבט קלטי-גרמאני). האוכלוסייה המקומית הסתגלה לתרבות הרומית בקלות יחסית. מספרם ואיכותם של הממצאים הארכאולוגיים מעידים על כך שאורלאונום (שמה הרומי של ארלון) הייתה כבר אז מרכז מסחרי ומנהלי של האזור. פלישות השבטים הגרמאנים במאה השלישית לספירה החריבו חלק ניכר של העיר וגרמו לנסיגה כלכלית. במשך רוב ימי הביניים רוב המבנים העתיקים שבעיר, כולל המרחצאות הרומיים, היו עדיין בשימוש. ב-1060, ואלראן הראשון מלימבורג, דוכס ארלון, הקים טירה מבוצרת על גבעה המשקיפה על העיר. ב-1226, עם מות ואלראן השלישי דוכס ארלון, הפכה העיר לחלק של דוכסות לוקסמבורג, שנקנתה ב-1443 על ידי פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה.
ב-1556, אחרי שקרל החמישי ירד מכסאו ופליפה השני הפך למלך ספרד, התחוללו בארצות השפלה מלחמות ממושכות בין ספרד לבין צרפת. ב-1558 המבצר וחלק גדול של העיר נהרסו על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של פרנסואה הדוכס מגיז. במאה ה-17 הוקם על חורבות המבצר מנזר של מסדר הקאפוצ'ינים, והצרפתים חיזקו את חומות העיר על פי תוכניתו של וובאן, המהנדס הצבאי של לואי הארבעה עשר. ב-1785 פרצה דליקה שהחריבה שוב חלק של העיר. ב-9 ביוני 1793 צבא המהפכה של צרפת כבש את ארלון מידי האוסטרים. הנזירים הקאפוצ'ינים גורשו והמנזר הפך לבית חולים. אחרי קרב ווטרלו (1815) ההיסטוריה של ארלון הייתה זהה לזו של בלגיה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ארלון הייתה אחד הקורבנות הראשונים של הפלישה הגרמנית, וב-26 באוגוסט של אותה שנה הגרמנים הוציאו להורג 121 מתושביה. גם במלחמת העולם השנייה הייתה ארלון אחת המטרות הראשונות של ההתקפה הגרמנית.
אתרי תיירות

המוזיאון הארכאולוגי העשיר בממצאים גאלו-רומיים.
מוזיאון גאספאר המתרכז בהיסטוריה של האמנות באזור.
כנסיית סנט דונה שהוקמה על חורבות המבצר והמנזר.
ערים תאומות

איטליה אלבה, איטליה
חייט

ערך זה עוסק במקצוע בתחום הביגוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חייט בהונג קונג
חייט או תופר הוא מקצוע עבודת כפיים ואומנות בתחום עיבוד האריגים (טקסטיל). חייטים הופכים בדים מסוימים לבגדים, באמצעות חיתוכם ותפירתם.
כלי המלאכה העיקריים של חייט היו, מאז תקופות קדומות, המחט, החוט והמספריים, סרט מידה ומאז המאה ה-19 גם מכונת התפירה. לעיתים נעשה שימוש במונח "חייט" לתאר רק אדם המייצר חליפות גברים (ואז נקראת המקבילה לתפירת בגדי נשים בשם "תופרת") או חליפות לנשים ולגברים (אך לא סוגים של בגדים אחרים, כמו בגדים תחתונים). הבדים בהם משתמש החייט הם בדרך כלל צמר, כותנה, משי, פשתן ובדים אקריליים.
בשל תפוצת המקצוע, קיימים יהודים רבים ששם משפחתם הוא "חייט". באופן דומה, אנשים רבים ממוצא אנגלו-סקסי ששמם "טיילור" (Tailor) או ממוצא אשכנזי ששמם "שניידר" (Schneider בגרמנית, Sznajder בפולנית). כמו כן מצויים שמות המשפחה קרביץ (מפולנית) ו-פּורטנוֹי (מרוסית), קליירמאקר (Kleermaker בהולנדית).
הכשרה ועיסוק

הכשרת החייטים נעשית בדרך כלל בדרך של התלמדות וחניכות. חייט-אומן הוא אדם אשר הוכשר להעסיק מספר מתלמדים בבית המלאכה שלו. חייטים מפורסמים אשר מייצרים חליפות "מחויטות", כלומר, כאלו אשר מותאמות אישית ללקוח, נוסעים לעיתים ברחבי העולם על מנת למדוד את הלקוח ולהתאים לו את החליפה; ולקוחות מגיעים לבתי המלאכה שלהם. עם זאת, נפוצים כיום חייטים העוסקים בתיקוני חליפות בלבד; או שמייצרים חליפות "מוכנות ללבישה" (לא מותאמות אישית) וחלק ניכר מעבודת החייט בעבר מבוצע כיום על ידי מכונות.
חייטות ביספוק

פרקטיקה מרכזית בחייטות האנגלית המסורתית היא ביספוק /biˈspoʊk/, מונח שפירושו אופן ייצור שבו פריט מותאם במיוחד לקונה, ובייחוד ייצור של מלבושים מחויטים לגברים, כגון חליפות וחולצות, המחייב מדידה והתאמה. זהו מושג מקביל ל-couture אצל נשים, כלומר אופנת גברים הנעשית לפי מידה ובהתאמה אישית.
השימוש במונח החל בבריטניה בשלהי המאה ה-19, ומקורו בביטוי spoken of - "מדובר" - המתייחס להוראה לייצר פריט מסוים, שניתנה בזמנו בעל פה. המונח נועד להבדיל בין ביגוד תעשייתי, מוכן ללבישה, למוצרים מחויטים בהתאמה אישית. כיום המונח ביספוק משמש את דוברי האנגלית הבריטית, ובארצות הברית הוא נפוץ בעיקר בתעשיית ההלבשה היוקרתית.
ברבות השנים, מלאכת הביספוק נעשתה מזוהה עם סטנדרטים גבוהים של גזירה, תפירה וגימור. בבריטניה נפסק כי השימוש במושג מותר גם במקרה של דרכי ייצור שאינן מסורתיות גרידא, וזאת בניגוד למצב בצרפת - שם מי שמבקש להתהדר במונח haute couture, נדרש לעמוד בתנאי הקבלה של איגוד התפירה העילית.
אשה העוסקת בתפירה, גם בתפירה מחויטת, מכונה תופרת. התופרות עסקו במלאכתן בבתיהן, במפעלי טקסטיל ואף בחנויות אופנה. משפחות בנות המעמד הגבוה הזמינו "תופרת פרטית" לתכנון המלתחה.
ראו גם

תפירה
בד
בגדים
אופנה
מקטורן
מכנסיים
הערות שוליים

↑  דיוויד סלע, תופרת בביקורי בית, באתר ישראל היום, 20 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562727105171  BnF: cb120310458 (data)  GND: 4153182-6  LCCN: sh85039517  NARA: 10644858  NDL: 00574349  NKC: ph847302 
חולצת ביספוק
הרוהי סוזומיה

| --- | --- |
 
 סוגה:  קומדיה, מדע בדיוני

 רומן
 יוצר:  נאגארו טאניגאווה
 מאייר:  נואיזי איטו
 הוצאה:  Kadokawa Shoten
 תקופת הפרסום המקורית:  2003 – הווה
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  12

 מאנגה
 יוצר:  מאקוטו מיזונו
 הוצאה:  Kadokawa Shoten (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Shōnen Ace
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  26 במרץ 2004 – 26 באוקטובר 2004
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  1

 מאנגה: The Melancholy of Haruhi Suzumiya
 יוצר:  גאקו טסוגאנו
 הוצאה:  Kadokawa Shoten (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Shōnen Ace
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  26 בספטמבר 2005 – 26 בספטמבר 2013
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  20

 אנימה
 אורך פרק:  24 דקות
 במאי:  טאטסויה אישיהרה יוטאקה יאמאמוטו
 אולפני אנימציה:  Kyoto Animation
 תקופת שידור מקורית:  2 באפריל 2006 – 2 ביולי 2006
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  14 פרקים

 מאנגה: The Melancholy of Suzumiya Haruhi-chan
 יוצר:  פויו
 הוצאה:  Kadokawa Shoten (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Shōnen Ace
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  26 ביולי 2007 – 26 בדצמבר 2018
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  12

 מאנגה: Nyorōn Churuya-san
 יוצר:  ארטו
 הוצאה:  Kadokawa Shoten (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Comp Ace
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  נובמבר 2008 – אוקטובר 2009
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  1

 מאנגה: The Intrigues of Koizumi Itsuki-kun
 יוצר:  פויו
 הוצאה:  Kadokawa Shoten (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Altima Ace
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  18 באפריל 2012 – 18 באוקטובר 2012
הרוהי סוזומיה (ביפנית: 涼宮ハルヒ) היא סדרת רומנים שנכתבו על ידי נאגארו טאניגאווה ואוירו על ידי נואיזי איטו. הספר הראשון בסדרה יצא לשווקים ביפן ב-2003, ולאורך השנים יצאו לשווקים בסך הכל 12 ספרים בסדרה.
בעקבות ההצלחה לה זכתה סדרת הספרים, חברת Kyoto Animation הפיקה בהמשך סדרת אנימה בת 14 פרקים המבוססת על סדרת הספרים אשר שודרה במקור ביפן בשנת 2006. בנוסף, על בסיס סדרת המאנגה הופקו גם ארבע סדרות מאנגה, סרט אנימה, ומספר משחקי וידאו.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בתלמידת התיכון הרוהי סוזומיה אשר לה יש כוחות על המאפשרים לה לעצב מחדש את המציאות על סמך רגשותיה ורצונותיה בלבד.
דמויות

הרוהי סוזומיה - תלמידת תיכון אנרגטית ואקסצנטרית אשר מתעניינת במיוחד בתופעות על-טבעיות. להרוהי יש כוחות על המאפשרים לה לשנות את המציאות על סמך רגשותיה ורצונותיה.
קיון - נער סרקסטי, וצנוע אשר מסייע להרוהי. עלילת הסדרה מסופרת מנקודת המבט שלו.
יוקי נאגאטו - נערה שקטה ואינטליגנטית אשר למעשה הינה ממשק דמוי אדם שנוצר על ידי חוצנים לצורך מעקב אחרי הרוהי.
מיקורו אסאהינה - נוסעת בזמן שנשלחה אל העבר מהעתיד במטרה לעקוב אחר האופן בו הרוהי משנה את המציאות באמצעות כוחותיה.
איטסוקי קואיזומי - נער מסתורי אשר משתייך לארגון שעוקב אחר ההשפעה של הרוהי על העולם.
מדיות > מאנגה

חברת ההוצאה לאור Kadokawa Shoten פרסמה לאורך השנים שתי סדרות מאנגה המבוססות על הרומנים של הרוהי סוזומיה במגזין המאנגה Shōnen Ace. עיבוד המאנגה הראשון, מאת מאקוטו מיזונו, פורסם במקור במאי 2004 עד דצמבר 2004, ובאוגוסט 2004 סדרה זו יצאה לשווקים בכרך אחד. עיבוד המאנגה השני, אשר אויר על ידי גאקו טסוגאנו, פורסם במקור במגזין המאנגה Shōnen Ace בין נובמבר 2005 עד נובמבר 2013, ולאורך השנים יצאה גם לשווקים ב-20 כרכים שונים. סדרת המאנגה השנייה נוצרה עבור קהל יעד צעיר יותר מקהל היעד של הרומנים המקוריים של הרוהי סוזומיה.
המהדורה האנגלית של סדרות המאנגה הופקה על ידי חברת Yen Press באמריקה הצפונית ויצאה לשווקים בין ה-26 באוקטובר 2010 ל-26 במאי 2020.
סדרת מאנגה ספין-אוף, מאת פויו, פורסמה לראשונה במגזין Young Ace ב-1 ביולי 2009. הסדרה פורסמה במהשך גם בעשרה כרכים. סדרת ספין-אוף נוספת, גם מאת פויו, פורסמה במקור במגזין Altima Shotene במאי 2012.
מדיות > אנימה

סדרת אנימה בת 14 פרקים המבוססת על הרומנים הופקה על ידי אולפני Kyoto Animation ובוימה על ידי טאטסויה אישיהרה. הסדרה שודרה במקור ביפן בין 2 באפריל 2006 ל-2 ביולי 2006.
הסדרה יצאה בהמשך לשווקים בתקליטורי בלו-ריי ובתקליטורי DVD.
מדיות > אנימה > סדרות ספין-אוף

בנוסף, שתי סדרות אנימה נוספות של פורסמו ישירות לאינטרנט בערוץ היוטיוב של Kadokawa בין ה-13 בפברואר 2009 ל-15 במאי 2009. כל השחקנים הראשיים בסדרת האנימה המקורית השתתפו גם בדיבוב של הדמויות בסדרות הללו. הסדרות הללו יצאו לשווקים בהמשך גם בתקליטורי ו-Blu-ray.
מדיות > אנימה > סרט אנימה

ב-6 בפברואר 2010 יצא לאקרנים ביפן סרט האנימה "ההיעלמות של הרוהי סוזומיה" (涼宮ハルヒの消失) המבוסס על הרומן הרביעי בסדרת הרומנים של הרוהי סוזומיה. הסרט הופק על ידי אולפני Kyoto Animation ובוים על ידי טאטסוי אישיהרה ויאסוהירו טאקהמוטו. ב-18 בדצמבר 2010 הסרט יצא גם לשווקים בתקליטורי DVD ו-Blu-ray.
מדיות > משחקי וידאו

לאורך השנים הופקו שישה משחקי וידאו בזיכיון אשר יצאו לפלטפורמות שונות, כולל ל-PlayStation Portable ו-Nintendo DS.
ראו גם

מואה (סלנג)
הערות שוליים

1 2  Loo, Egan (19 באפריל 2011). "Haruhi Suzumiya Teaches English Vocabulary in New Books". Anime News Network. ארכיון מ-21 באוגוסט 2019. נבדק ב-21 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "涼宮ハルヒの憂鬱 (20): コミック&アニメ: ツガノガク | 角川書店・角川グループ" (ביפנית). Kadokawa Shoten. אורכב מ-המקור ב-16 בינואר 2014. נבדק ב-3 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kadokawa to Launch Young Ace Magazine with Eva in July". Anime News Network. 21 במרץ 2009. ארכיון מ-26 באוקטובר 2012. נבדק ב-29 באפריל 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Haruhi-chan, Churuya-san Streamed with English Subs". Anime News Network. 14 בפברואר 2009. ארכיון מ-15 בפברואר 2009. נבדק ב-14 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01198352  VIAF: 254589148   WorldCat (עם VIAF): 254589148
פרנץ ורניצקי

פרנץ ורניצקי (בגרמנית: Franz Vranitzky, נולד ב-4 באוקטובר 1937) הוא פוליטיקאי אוסטרי, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית וקנצלר אוסטריה בשנים 1986–1997.
ביוגרפיה

נולד בווינה. למד כלכלה. בנוסף על כך, עבד כפועל בניין על מנת לממן לימודי לטינית ואנגלית. בשנת 1962 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. באותה השנה התחתן. באותה השנה החל לעבוד בבנק המרכזי של אוסטריה. בשנת 1969 קיבל דוקטורט בכלכלה והחל לעבוד כיועץ כלכלי. בשנת 1984 מונה לשר האוצר במדינה.
בבחירות לנשיאות אשר נערכו בשנת 1986 התנגד הקאנצלר המכהן פרד זינובאץ למועמדותו של קורט ולדהיים בשל פועלו של ולדהיים כקצין בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה. זמן קצר לאחר שוולדהיים נבחר לנשיא, התפטר זינובאץ כמחאה ומינה את ורניצקי כיורשו. הוא הושבע לתפקיד ב-19 ביוני 1986. בספטמבר של אותה השנה הפרלמנט פוזר כתוצאה מהתרסקות הקואליציה. ב-23 בנובמבר התקיימו בחירות והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה החזקה ביותר, והקימה ממשלה עם מפלגת העם האוסטרית אשר הושבעה בינואר 1987. בשנים אלו ממשלתו של ורניצקי נאלצה להתמודד עם ההשפעות הדיפלומטיות סביב המחלוקת הציבורית על ולדהיים - ארצות הברית ראתה בוולדהיים כאישיות בלתי רצויה וישראל החזירה את השגריר. לבסוף ורניצקי הצליח לנרמל את היחסים עם שתי המדינות. בתחילת שנות ה-90, עם סוף המלחמה הקרה, יצר קשרים דיפלומטיים עם מדינות מזרח אירופה. ביוני 1994 קיים משאל עם בנושא הצטרפות לאיחוד האירופי. 66% מהמצביעים הצביעו בעד הצטרפות, והמדינה הצטרפה לאיחוד בינואר 1995. בדצמבר של אותה השנה נבחר לקדנציה נוספת. התפטר מתפקידו כקאנצלר המדינה וכיו"ר המפלגה בינואר 1997 והוחלף על ידי שר האוצר בממשלתו ויקטור קלימה.