stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולף היטלר
חיים אישיים

היטלר היה חובב חיות ונהג לעיתים לשמור תזונה צמחונית. בארבע השנים האחרונות לחייו הוא לא אכל בשר או דגים. בנוגע לחייו המיניים ישנן עדויות שונות. גלי ראובל, אחייניתו למחצה של היטלר, התגוררה בחדר בדירתו המפוארת בת תשעת החדרים בסמוך ל"פרינצרגנטן-תיאטר" במינכן בתקופה שבין אוקטובר 1929 לספטמבר 1931. לדעת רוב הביוגרפים של היטלר הייתה ראובל גם המאהבת שלו, והיו בין השניים יחסים אינטימיים. לאחר התאבדותה ב-18 בספטמבר 1931 איים היטלר לשים קץ לחייו וזמן רב לא התאושש מהזעזוע שמותה גרם לו.
היטלר ניהל מערכת יחסים עם אווה בראון, עלמה צעירה בת העיר מינכן, שאותה הוא הכיר כבר בשנת 1930. אלברט שפר, האדריכל האישי של היטלר (שלימים ישמש גם כשר החימוש של הרייך), ומבאי ביתו הקבועים, מעיד שכבר ב-1933 היטלר ואווה חיו ביחד (משק בית משותף): "בשנים ראשונות אלו להיכרותנו, היו רק היטלר ואווה בראון, ועימם שליש ומשרת, לנים בבית הקטן. האורחים... שוכנו בפנסיון קרוב"; הם כנראה ניהלו גם חיי אישות משותפים, כמו שממשיך לתאר שפר, שהיטלר ואווה "בסופו של דבר, בשעת לילה מאוחרת, היו פורשים לחדר-השינה שבקומה השנייה"; היטלר, באקט נדיר ויוצא דופן, היה מביע חיבה כלפי אווה בקרב אנשי חוגו הקרוב, אחרי שהיו מסיימים לראות סרט בשעות הערב: "אחרי סיום ההצגה היה מרכז האירועים עובר אל פינת האח... בכורסאות נוחות, ישבו היטלר, לשמאלו אווה בראון ולימינו אחת הגברות... לעיתים היה היטלר מנהל שיחה קלה עם הנשים, או שהיה מתלחש עם אווה בראון. מדי-פעם אף היה מחזיק בידה".
הסיבה שנהג היטלר להסתיר את אווה מהציבור הרחב מתבארת גם מדבריו של היטלר עצמו שאמר: "הרבה נשים מעריצות אותי מפני שאינני נשוי. לתופעה זו הייתה חשיבות מיוחדת בתקופת המאבק. זה כמו אצל שחקן קולנוע: ברגע שהוא מתחתן, הוא מאבד חלק ניכר מקסמו בעיני הנשים, הרואות בו את אלילן"; ואמנם, בימיו האחרונים, כאשר היטלר לא חשש עוד ליוקרתו, נעתר לבקשתה של אווה ונשא אותה לאישה.
עלו טיעונים מצד החוקרים, הגורסים שהיטלר היה גם בעל נטיות הומוסקסואליות, אך רוב החוקרים שוללים זאת. ההיסטוריון פרופ' איאן קרשו, מחברה של הביוגרפיה "היטלר" (בשני כרכים), כתב שהיטלר "נגעל מהומוסקסואליות"; וזאת מלבד העובדה שהתנועה הנאצית, שהיטלר היה מראשי מתווי דרכה, התנגדה התנגדות אקטיבית להומוסקסואליות, והענישה בעלי נטייה זו בעונשים חמורים. ישנן דעות אחרות במחקר, המייחסות להיטלר נטיות נוספות על רקע מיני (דהיינו שהיה ביסקסואל, א-מיני) או מזוכיסט.
ראו גם

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- | --- | --- | --- |
|   | פורטל גרמניה |  |  |
|   | פורטל מלחמת העולם השנייה |  |  |
|   | פורטל השואה |  |  |
יום ההולדת ה-50 של אדולף היטלר
יצירות אשר נעשו על ידי אדולף היטלר
פולחן האישיות של אדולף היטלר
עקרון הפיהרר
לקריאה נוספת

איאן קרשו, היטלר - היבריס: 1889–1936, תרגמה סמדר מילוא, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2003
איאן קרשו, היטלר - נמסיס: 1936–1945, תרגם יוסי מילוא, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2005
קונרד היידן, איש מתגרה באירופה (חיי אדולף היטלר), תרגם פ' עזאי, הוצאת צ. לינמן, 1941 (הביוגרפיה הראשונה על היטלר שהופיעה בעברית בעצם מלחמת העולם השנייה)
הרמן ראושנינג, שיחות עם היטלר, תרגם מ"ז וולפובסקי, רמת גן: הוצאת מסדה, 1941
ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, תרגם חיים גליקשטיין, תל אביב: הוצאת שוקן, 1961
אלן בולוק, היטלר, אנטומיה של רודנות, תרגמה ג' אריוך, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1974
סבסטיאן הפנר, היטלר - החידה האיומה ופשרה, תרגם חיים איזק, תל אביב: הוצאת שוקן, 1979
יואכים פסט, בתוך הבונקר של היטלר - 14 הימים האחרונים, תרגם חנן אלשטיין, הוצאת אחוזת בית, 2006
יואכים פסט, היטלר - דיוקנו של לא איש, תרגם אהרן אמיר, ירושלים: בית הוצאה כתר, 1986
רון רוזנבאום, היטלר - מסע אל שורשי הרשע, תרגם ברוך קורות, הוצאת מטר, 1999
ריצ'רד אוברי, הדיקטטורים, תרגם אריה חשביה, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2006
איאן קרשו, היטלר, הגרמנים ו"הפתרון הסופי", תרגם יוסי מילוא, עם עובד ויד ושם, תשע"א 2011
טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, מסת"ב 978-965-13-2964-7
יודנראט

אנשי היודנראט של שידלובייץ
כרזה שהפיץ היודנראט בגטו לודז' הכרזה קוראת לאזרחים לשמור על היגיינה: "ילד נקי הוא בריא. מלוכלך - חולה."
מטה היודנראט בוורשה לאחר שהופצץ בזמן מרד גטו ורשה
היודנראט (בגרמנית: Judenrat, ברבים: Judenräte; "מועצת היהודים"), או האֶלְטֶסטֶנרָאט (בגרמנית: Ältestenrat; ביידיש: עלטעסטענראט, "מועצת הזקנים"), היה מוסד שלטון יהודי שהיה ממונה על תיווך בין השלטון הנאצי לבין הקהילה היהודית. היה זה מוסד זמני שנועד בדיעבד לקיים את המדיניות הנאצית שקדמה לפתרון הסופי של שאלת היהודים. יודנראטים קמו בפקודת הגרמנים בקהילות יהודיות בשטחי הכיבוש הנאצי בתקופת השואה.
תהליך הקמת היודנראטים על פי התפיסה הגרמנית

ההנחיה להקמת היודנראטים ניתנה ב"איגרת הבזק" שכתב ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך, ב-21 בספטמבר 1939. האיגרת קבעה שהשלב הראשון בטיפול בבעיית היהודים יהיה ריכוז הקהילות במקומות בהם יש צומתי רכבות, תוך העברת הקהילות הקטנות לנקודות הריכוז. על פי האיגרת, יש להקים מועצות זקנים יהודיות, "יודנראט", ביישובים שבהם יש אוכלוסייה יהודית. מספר חברי היודנראטים היה עד 24 גברים יהודיים, על פי גודל האוכלוסייה, עם עדיפות לאישים בני סמכא ולרבנים. היודנראטים הונחו לערוך מפקד אוכלוסין הכולל מיון היהודים לפי מין, גיל ומקצוע. היודנראטים יהיו אחראים להעברת האוכלוסייה, וכן לאספקת מגורים וכלכלה ליהודים במקומם החדש. הודגש באיגרת כי היודנראטים יהיו אחראיים ליישום ההוראות שיינתנו על ידי השלטונות וידאגו ליישמן בקרב הקהילה היהודית. אי יישום ההוראות על פי לוח הזמנים המוגדר יגרור עונשים חריפים.
ב-28 בנובמבר 1939 הוציא ד"ר הנס פרנק, מושל אזור הממשל הכללי בפולין, הגנרלגוברנמן, פקודה מפורטת להקמת היודנראטים. הפקודה קבעה שמספר החברים יהיה 12 לאוכלוסייה קטנה מ-10,000 יהודים, ו-24 לאוכלוסייה גדולה יותר. הרכב המועצה חייב להיות מאושר על ידי מנהל המחוז או ראש העיר. תהליך ההקמה צריך להסתיים לא יאוחר מ-31 בדצמבר 1939.
הגרמנים העדיפו לפעול מול נציגות יהודית מרכזית אחת, שתישא באחריות ישירה למילוי הוראותיהם.
תהליך הקמת היודנראטים בפועל

לרוב הוקם היודנראט לפני הקמת הגטו, וחברי היודנראט סייעו בהעברת היהודים אל הגטו. אף על פי שעצם הקמת היודנראטים הייתה בכפייה, בחירת הרכבם הייתה שונה ממקום למקום. לעיתים כפו השלטונות הגרמניים על אדם אחד - יושב ראש היודנראט - את האחריות להקמת היודנראט. היו"ר היה מבקש ממנהיגי ציבור להצטרף אליו. במקומות שונים היו מנהיגי ציבור שסירבו להצטרף ליודנראט, והיו כאלו שצורפו ואחרי שהבינו את המצופה מהם פרשו. לכן היה לעיתים קושי להרכיב את המועצה. לעיתים נכפה גם ההרכב על ידי הגרמנים. במקומות בהם היה קיים ועד קהילה יהודי לפני הכיבוש הנאצי, היו חבריו פעמים רבות הבסיס למועצות היודנראט. במקומות מסוימים, הרכב המועצות נקבע בהתאם להרכב הפוליטי של הנהלות הקהילות לפני המלחמה, וייצג עמדות דתיות וחילוניות על פי הרכב האוכלוסייה.
ההוראות לדרכי קביעת היודנראטים לא בהכרח התקיימו בפועל. בחירת היו"ר בדרך כלל נכפתה וכמעט לא התקיימו בחירות לתפקיד. בניגוד להנחיות, בארצות הבלטיות, אוקראינה, ורוסיה הלבנה, שותפו השלטונות המקומיים של האוכלוסייה הכבושה בקביעת חברי היודנראטים. גם הוראה של פרנק, שחברי היודנראטים צריכים להשתייך לקהילה המקומית, לא תמיד נשמרה. מספר חברי היודנראטים נע לרוב בין 8–24, לא בהכרח על פי גודל הקהילה כפי שנדרש.
בחירת עסקני ציבור ותיקים וידועים ליודנראטים, מעידה שלפחות בהתחלה ראה הציבור במוסד זה הכרח, לצורך טיפול בצרכי הקהילה וניהול הקשר עם הגרמנים. פעמים רבות, עצם ידיעת השפה הגרמנית הייתה מרכיב בבחירת היו"ר. צורת בחירת הרכב היודנראטים הייתה מרכיב חשוב במידת האמון שהיה לקהילה ביודנראטים, ובמידת שיתוף הפעולה עימהם.
רבים מיו"רי וחברי היודנראטים התחלפו בתקופת הכיבוש. השלטונות הגרמניים אסרו ורצחו יו"רים שגילו עצמאות או התנגדות לדרישותיהם. חלקם התאבדו. היו"רים שמונו תחתיהם נאלצו לפעול תחת "המורשת" שהשאירו קודמיהם.
ברוב המקומות, הוקמו היודנראטים לפני הקמת הגטאות וכינוס היהודים לתוכם.
תפקידים שהנאצים אילצו את היודנראט לבצע

גיוס יהודים לעבודות כפייה לטובת מכונת המלחמה הגרמנית.
עריכת מפקדים של האוכלוסייה היהודית, לצורך הערכה של דרכי פעולה אפשריות.
פינוי דירות של יהודים ומסירתן לגרמנים
תשלום קנסות כופר נפש שהוטלו על הגטו למימון הפעילות הגרמנית.
החרמת חפצי ערך מיהודים להעשרת קופת הרייך.
בחירת ראש היודנראט מתוך הקבוצה שנבחרה.
אחריות להעברת היהודים ממגוריהם הקודמים למקום חדש בגטו הסגור.
מציאת מגורים לכל המועברים בתוך תחומי הגטו.
שמירה על הסדר הציבורי בגטו.
מניעת הברחות של מזון ומוצרים אל הגטו.
חלוקת המזון שסיפקו הגרמנים לגטו לפי זכאות שנקבעה מראש.
האחריות למניעת התפשטות המחלות המדבקות מעבר לגבולות הגטו
בחירת עובדי כפייה למחנות העבודה - כרוך בשליחה של האנשים הנבחרים הרחק ממשפחתם.
עריכת רישום של היהודים שיישלחו להשמדה (על מעשה זה הייתה ביקורת רבה מצד היהודים על היודנראט)
יצירת בתי כלא יהודיים לאכלוס עבריינים שפעלו בגטו.
הקמת משטרה יהודית שתפקידה היה לטפל בבעיות סדר, פשע ומשמעת פנימיים.
חלוקת אות הקלון ליהודי הגטו (כמו הטלאי הצהוב)
תפקידים שלקחו היודנראטים על עצמם

ניסיון להשתמש בתככי הפוליטיקה בגרמניה כדי להפנות תשומת לב לבעיית היהודים
הקמת מפעלים בהם הועסקו יהודים הן לטובת הגרמנים והן לטובת הקהילה היהודית
פיתוח יוזמות להשגת מזון נוסף על ידי השגת מצרכים בשוק השחור בצד הארי או קבלת מזון תמורת מוצרים מהמפעלים בתחומי הגטו
יצירת מסגרות לעזרה הדדית למען הקלת המצוקה
הקמת בתי חולים ומרפאות וכן ביצוע פעולות סניטציה ברחבי הגטו בניסיון לצמצם את ממדי המחלות והמגפות.
גיוס כספים הנדרשים לפעילות היודנראטים, הן מתוך הקהילה היהודית והן על ידי ארגוני העזרה - הג'וינט והיס"ס.
הקמת מטבחים קהילתיים וחלוקת מזון לעובדי הכפייה ומשפחותיהם וכן למהגרים היהודים שהועברו מיישובים אחרים.
תשלום "דמי כיס" לעובדי הכפייה.
אחריות למגורים למהגרים יהודיים
הקמת בתי יתומים ותפעול שלהם
תשלומי שוחד לגרמנים על מנת למנוע עונשים (הן קולקטיביים והן אישיים), לצמצם גזירות ולקבל הקלות לקהילה היהודית. היו מקרים בהם תשלומי שוחד ביטלו או דחו ביצוע אקציות.
שיתופי פעולה עם המחתרת בגטו במימון רכישת נשק ובהשתתפות במרד עצמו. דוגמאות אופייניות היו בגטאות: ז'טל, טוצ'ין, לחווא, מינסק ואחרים.
גורלם של אנשי היודנראטים

בסקר שבוצע על ידי ישעיה טרונק, לגבי גורלם של חברי היודנראטים במזרח אירופה, עולה כי קרוב ל-80% מחברי הידנראטים נספו לפני האקציות הגדולות או במהלך הגירושים להשמדה. להלן החלוקה כפי שעולה ממחקרו:
| גורלם של אנשי היודנראט | מספרם המוחלט | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| ויתרו על תפקידם | 21 | 2.9 |
| הוצאו או נאסרו | 13 | 1.8 |
| נרצחו לפני הגירושים להשמדה | 182 | 25.3 |
| מצאו את מותם בזמן הגירוש להשמדה (נרצחו במקום או גורשו ונספו) | 383 | 53.2 |
| התאבדו | 9 | 1.2 |
| מתו מוות טבעי | 26 | 3.6 |
| נשארו בחיים | 86 | 12.0 |
| סך הכל | 720 | 100 |
קיימות עדויות שונות שרצח אנשי היודנראטים נעשתה על פי הנחיות מפורשות. כך לדוגמה על פי תעוד של רוברט קובאלק, בגטו לובלין:
על פי מגוון רחב של מקורות, עשרות מיושבי הראש וחברי יודנראטים בחרו להתאבד, לעיתים יחד עם נשותיהם ומשפחתם.
בגטו ורשה, התאבד ביולי 1942, ראש היודנראט אדם צ'ארינקוב בבליעת כמוסת רעל, כשנדרש למסור ליד הגרמנים את ילדי גטו ורשה. לאחר מותו נלקחו ילדי הגטו, ובין היתר ילדי בית היתומים שניהל יאנוש קורצ'אק אשר החליט ללכת גם הוא עם הילדים לטרבלינקה ולמות עימם למרות שהגרמנים נתנו לו אפשרות לעזוב. בגטו ברזה קרטוסקה, באוקטובר 1942, התאבדו יעקב שלוסברגר יחד עם רוב (לפי מקורות שונים - כל) חברי היודנראט במהלך פגישתם האחרונה, לפני האקציה.
עדויות נוספות על גבורתם של ראשי יודנראטים שבחרו שלא לפעול לפי הוראת הגרמנים ושילמו על כך בחייהם ובחיי משפחתם:
ד"ר ברגמן, ראש יודנראט רובנה, התאבד אחרי שסירב למסור יהודים; קרסנוסטבסקי, ראש יודנראט קוריץ, התאבד אחרי שסירב למסור יהודים; עורך דין ויילר, ראש יודנראט ולודימייז, התאבד אחרי
שסירב למסור ילדים; יהושע אייזקיסון, ראש יודנראט ברונביצ'ה, נרצח כי סירב למסור ילדים לידי הנאצים; שאול טרוצקי,
יודנראט וילנה, נורה כי סירב לשתף פעולה ולמסור יהודים;
זליקוביץ פרנס, יונדראט לבוב, נורה כי סירב לשתף פעולה ולהכין רשימות; גצל שוורצמן, ראש יודנראט טוצ'ין, הוביל את הגטו למרד, ונרצח בעינויים; פרמלומטר אליעזר, ראש יודנראט מלאווה, נורה כי סירב למסור יהודים; עורך דין לם מיכאל, ראש יודנראט סטניסלבוב, נרצח כי סירב למסור יהודים; מחליפו מרקוס גולדשטיין, נורה גם הוא כי סירב למסור יהודים; בן ציון כץ, ראש יודנראט קרמניץ, נרצח כשסירב לשתף פעולה; אהרון כץ וברל קרטן,יודנראט שאוולי, הצטרפו לאקציית הילדים ונשלחו איתם.
תעוד פעולותיהם של היודנראטים בפולין

בארכיון היהודי ההיסטורי בוורשה [ZIH] שמורים שני אוספים של תכתובת ראשי היודנראטים עם ארגוני הג'וינט והיס"ס. האוספים מונים אלפי מסמכים בהם מכתבים, דוחות תקציב ודוחות סוציאליים המעידים על תפקוד היודנראטים במאות גטאות ברחבי פולין בשנים 1940–1942. המכתבים כתובים בשפות הפולנית והאידית, חלקם מודפסים וחלקם כתובים בכתב יד. מכתבים אלו טרם תורגמו לעברית או לשפה אחרת כל שהיא.
במרץ 2016, בעקבות שיתוף פעולה בין ארכיון הג'וינט והארכיון היהודי בוורשה פורסם אוסף המכתבים עם הג'וינט באתר הארכיון של הג'וינט והוא נגיש לציבור. האוסף מונה אלפי מכתבים. אוסף המכתבים עם ארגון היס"ס טרם פורסם לציבור.
לקריאה נוספת

ישעיה טרונק, יודנראט - המועצות היהודיות במזרח אירופה בתקופת הכבוש הנאצי, הוצאת יד ושם, 1972
אהרון וייס, בירורים בשאלת מעמדה ועמדותיה של ההנהגה היהודית בפולין הכבושה, יד ושם-קובץ מחקרים י"ב, עמודים 243–266, 1978
רות בונדי, אדלשטיין נגד הזמן, הוצאת זמורה ביתן, 1981
לייב גרפונקל, קובנה היהודית בחורבנה, הוצאת יד ושם, 1959
אליעזר ירושלמי, פנקס שאבלי - יומן מגיטו ליטאי (1941–1944), הוצאת מוסד ביאליק, 1958
תום שגב, המיליון השביעי - הישראלים והשואה, הוצאת כתר, 1991
נתן אלתרמן, על שתי דרכים - דפים מן הפנקס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989
יעקוב רביסון, העקוב למישור: יהודי אירופה בפני השואה לאור האמת ההיסטורית ומשפט אייכמן בירושלים לפי הנוהג הבינלאומי, הוצאת מוסד ביאליק, 1965
נחמן בלומנטל, דרכו של יודנראט - תעודות מגטו ביאליסטוק, הוצאת יד ושם, 1962
נחמן בלומנטל, תעודות מגטו לובלין - יודנראט ללא דרך, הוצאת יד ושם, 1967
דמות ההנהגה היהודית בארצות השליטה הנאצית 1933 1945, עורך: ישראל גוטמן, הוצאת יד ושם, אפריל 1977
נתן עק, עיון מחודש בקיטרוג על רבה של קהילת סאלוניקי, ידיעות יד ושם 34, ה'תשכ"ה, עמ' 5–11.
הערות שוליים

↑  הוראות היידריך בדבר מדיניות ונקיטת פעולות כלפי היהודים
↑  בימי שואה ופקודה, האוניברסיטה הפתוחה, מקראה, חלק ג, יחידה 7, פרק 10.3 (כתב דן מכמן), עמ' 27: המושג "יודנראט" נזכר לראשונה בהיסטוריה ככל הנראה בהחלטה של מועצת עיריית נירנברג מיום 18 ביוני 1419 נגד התיישבות בלתי חוקית בעיר. המושג נזכר לראשונה תחת השלטון הנאצי ב"הצעת טיוטה לחוק להסדרת מעמדם של היהודים", שהייתה בהכנה בחודשים מארס-אפריל 1933, ולפיה אמור היה לקום "איגוד של היהודים בגרמניה", תחת פיקוח של "פולקסווארט" (Volkswart) ממונה מטעם ראש הממשלה "לשם הגנת העם הגרמני מפני סכנת היהדות", ובראש האיגוד הייתה צריכה לעמוד "מועצת יהודים" (יודנראט) ובה עד 25 חברים. אולם ההצעה לא יושמה.
↑  על מינוי היודנראט בגטו לובלין
↑  על מינויו של ד"ר אלקס לראש היודנראט בגטו קובנה
↑  בהתאם להגדרות "אנציקלופדיית הגטאות של יד ושם"
↑  גלמבוקיה (Głębokie), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  משה ברגר, באתר גני
↑  ויקטור גוטשטט, באתר גני
↑  קובאלק - גטו לובלין
↑  יעקב רובינסון, העקב למישור, עמ' 167
↑  ע"פ 77/64 הירש ברנבלט נ' היועץ המשפטי לממשלה
↑  תום שגב, המיליון השביעי, עמ' 277
↑  יום הזיכרון והמורדים
↑  נתן אלתרמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'יום הזכרון - והמורדים, דבר, הטור השביעי, 30 באפריל 1954
↑  דן לאור, רחל סטפק,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'הפנקס הרביעי: נתן אלתרמן כותב על משפט גרינוולד-קסטנר, שואה ואנטישמיות במחקר ובשיח הציבורי: ספר יובל לדינה פורת, יד ושם ואוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 137 - 179
↑  משה כרמל,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'תהומות לרגליו של הדור, למרחב, 8 ביולי 1955
↑  טוביה בוז'יקובסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'בין השיר והפרוזה, דבר, 18 ביוני 1954
↑  דוד כנעני,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'כאור יהל, על המשמר, 14 במאי 1954
↑  יחיעם, יץ,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'בין אידיאולוגיה לפוליטיקה, באתר הארץ, 5 במרץ 2001
↑  בראיון ב"זמנים" 15/7/1955
↑  יחיעם ויץ,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'אייכמן בתא זכוכית, בן-גוריון במקדש בודהיסטי, באתר הארץ, 23 בינואר 2009
↑  חנה ארנדט,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'רבו העדויות על מרידת הגטאות - ועזרת 'מועצות היהודים' נשארת נסתרת, הארץ, מתוך הספר "אייכמן בירושלים", 23 באפריל 1963
↑  תום שגב, המיליון השביעי עמוד 338
↑  דינה פורת,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'פרשת הילברג: מורדים בעל כורחם, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2012
↑  ההיסטוריוגרפיה של השואה, עמ. 1-2, יד ושם
↑  יחיעם ויץ, העובדות שביסוד הזיכרון, עיונים בתקומת ישראל'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"'13, כרך 13, (2003) עמ' 446-447
↑  דמות ההנהגה היהודית בארצות השליטה הנאצית, עמוד 49
↑  דמות ההנהגה היהודית בארצות השליטה הנאצית, עמוד 342
↑  ע"א (נצרת) 1184/06, 1196/06 סטיבן פלאוט נ' ניב גורדון, 27 בפברואר 2008
↑  ליאורה בילסקי, חמדה גור-אריה,"בזכות המבוכה" - ה"יודנראט" במבוך המשפט הזיכרון והפוליטיקה
↑  חנה יבלונקה, החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם: היבט נוסף לשאלת הישראלים, הניצולים והשואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533621105171  BnF: cb12042137c (data)  GND: 4435139-2  LCCN: sh85070271
סיפורים לשעת לילה מאוחרת

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 סוגה:  מתח, אימה ומסתורין
 יוצרים:  מיקי בהגן
 כותבים:  מיקי בהגן
 בימוי:  מיקי בהגן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר פרקים:  13
 הפקה
 חברת הפקה:  מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  5 במרץ 1987 – יוני 1992
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מיקי בהגן מביים את סצנת חדר הניתוח ב"מוות בטוח" עם נתן זהבי
"העגיל", מתוך "סיפורים לשעת לילה מאוחרת"
"סיפורים לשעת לילה מאוחרת" היא סדרת מתח, אימה ומסתורין, שהופקה על ידי מיקי בהגן ושודרה במקור בערוץ הראשון בין השנים 1987–1992.
הסדרה בנויה על פרקים בני כ-30 דקות, שרובם פותח בסיטואציה שגרתית ובנאלית, שעד מהרה מתפתחת למערבולת המטלטלת את הגיבור עד הסוף המפתיע. בהגן כתב, הפיק וביים את כל 13 פרקי הסדרה. הסדרה זכתה להצלחה רבה בישראל, ולהערכה על חלוציותה ומקוריותה. גרסה אנגלית הופקה לסדרה, נמכרה ושודרה בגרמניה וברוסיה.
היסטוריה

צילומי הסדרה החלו ב-1985 עם הפרק הראשון, "הקוקיה", בכיכובו של טוביה צפיר.
העונה הראשונה של הסדרה צולמה כולה בידי הצלם גדי דנציג. לאחר מותו של דנציג בתאונת מסוק ב-1989, בעת צילומי הסרט "מחץ הדלתא 2 – הקשר הקולומביאני", צילמו את הסדרה לסירוגין צלמים שונים: אמנון סלומון, אלכס בנרף וגיורא ביח. הסדרה עלתה לשידור ב-1987, שנתיים לאחר שצילומיה החלו.
תחילה הופקו שישה פרקים: "הקוקיה" עם טוביה צפיר, "הבובה" עם שרון הכהן וששון גבאי, ״מסדר זיהוי" עם עודד תאומי ויוסף כרמון. "מוות בטוח" עם נתן זהבי ודן תורג׳מן, "הבייביסיטר" עם ענת עצמון ו"העוזרת" עם יוגה אליאן. בנובמבר 1990 אישרה הטלוויזיה הפקה של עוד שבעה פרקים
. צילומי הפרקים הנוספים החלו באפריל 1991, ונמשכו עד תחילת 1992. הפרקים האחרונים שודרו ביוני 1992.
הסדרה זכתה לפרודיה בתוכנית "זהו זה!" בשם "סיפורים לשעת לילה מיותרת" בשנת 1992.
בשנת 2012, לרגל 25 שנה לסדרה, יצא מארז DVD, הכולל את כל פרקי הסדרה. מהדורת ה-DVD הופקה על ידי מישל בן אב.
במרץ 2022, אחרי יותר מ-30 שנה, החל בהגן לצלם עונה חדשה לסדרה. הפרק הראשון של העונה החדשה צולם בין היתר בהשתתפות אילן דר ושלמה סדן (האחרון שיחק בתפקיד משני בפרק "מסדר זיהוי"). את תפקיד הצלם מאייש שבי קדם, שצילם (לצד אלכס בנרף) את סרטו של בהגן "צעירים לנצח" (1996).
הערות שוליים

↑  יעל הדיה,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'יש דראמה, כל העיר, 19 במאי 1989
↑  "סיפורים לשעת לילה מאוחרת'/ פרק 1, הקוקייה; ראשון, 23.15. סדרת מתח בת שלושה פרקים בהפקת הטלוויזיה הישראלית, כל העיר, 3 במרץ 1989
↑  רוצים עוד סיפורים לשעת לילה מאוחרת, מעריב, 7 בספטמבר 1989
↑  סצינה מתוך סרט אימה, שנקרא "הקוקיה". זהו הראשון מתוך 13 פרקים, בני 30 דקות, שיוקרנו במסגרת סדרת טלוויזיה חדשה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", חדשות, 17 במרץ 1985
↑  אילנה באום,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'סיוטים כחול לבן מיקי בהגן מפחד באמת, מפחד הרבה יחסית לגבר בן . 36 סדרת הטלוויזיה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", שתתחיל לרוץ אצלנו החל ביום ראשון הקרוב, היא סיפורם של פחדים שהתרוצצו כבר, לפחות פעם אחת, אצל מיקי בראש, מעריב, 2 במרץ 1989
רונן טל,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'קורטוב של מחאה - ביום ראשון בלילה פתחה הטלוויזיה בהקרנת סדרת טלוויזיה חדשה, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת״ , חדשות, 7 במרץ 1989
↑  ממשיכים להפחיד - בהגן יצלם שישה פרקים חדשים בסדרת המתח שלו, חדשות, 8 בנובמבר 1990
↑  תמי לוביץ,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'מיקי בהגן מצלם עכשיו שבעה פרקים נוספים בסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", חדשות, 28 באפריל 1991
↑  ג. עיטור,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'בהגן מצלם ומתלבט הבמאי מיקי בהגן, יוצר הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", מתחיל היום בצילומים של ארבעה פרקים, חדשות, 13 בנובמבר 1991
↑  ביוני הקרוב ישודרו פרקים נוספים של "סיפורים לשעת לילה מאוחרת",, מעריב, 13 במרץ 1992
↑  אבנר שביט‏, היצ'קוק הישראלי: הצדעה ל"סיפורים לשעת לילה מאוחרת", באתר וואלה, 22 באוגוסט 2012
↑  רון מיברג,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'טלוויזיה / כוכב נולד – נתן זהבי, חדשות, 17 באוקטובר 1990
↑  רון מיברג,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'טלוויזיה / הצופים מתבקשים להיבהל - "סיפורים לשעת לילה מאוחרת'/ כתב, ביים והפיק מיקי בהגן, חדשות, 17 בדצמבר 1991
טוביה צפיר, "הקוקיה", מתוך "סיפורים לשעת לילה מאוחרת"
טיהור שפכים

איילון מזרחית לרמלה
מפעל טיהור השפכים בהרצליה
מפעל טיהור השפכים בנחל שורק, לצד כביש 386
טיהור שפכים הוא תהליך של הוצאת חומרים מזהמים, כימיקלים וחיידקים, המסוכנים לבני אדם, ממי הביוב באמצעות תהליכים פיזיקליים, כימיים וביולוגיים. כלומר שימוש במגוון טכנולוגיות הכוללות סינון מכני, טיפול ביולוגי אירובי, טיפול ביולוגי אנארובי כדי לטפל בשפכים ולבסוף הפיכתם למי קולחין, בהם ניתן לבצע שימוש חוזר, לרוב בחקלאות או הזרמה לנחלים מבלי שיגרמו לזיהום.
טיהור שפכים מבוצע באמצעות מכון טיהור שפכים או בריכת חימצון המופרדות משפכים תעשייתיים. טיפול בשפכים תעשייתיים הוא תהליך מורכב הכולל מגוון רחב של טכנולוגיות שונות המותאמות לפי סוג המזהמים.
מכון טיהור שפכים

מכון טיהור שפכים הוא מתקן המנקז אליו את שפכי הביוב, לשם טיהורם. המים המטוהרים משמשים בחקלאות או מושבים לנחלים בטבע.
מכון טיהור שפכים > מכוני טיהור אינטנסיביים

תהליך הטיפול בשפכים במכוני הטיהור האינטנסיביים נחלק לשלושה שלבים עיקריים: טיפול ראשוני, שניוני ושלישוני. איכות מי הקולחין נקבע על פי מספר השלבים בתהליך הטיהור. כיום נכנסות לתוקף באירופה תקנות חדשות הדורשות טיפול רביעוני המצריך הפרדה של מיקרו-מזהמים שבדרך כלל מקורם בתרופות אנטיביוטיות והורמונים ששורדים את תהליך הטיפול.
טיפול ראשוני: טיפול מכני הכולל סינון גס של השפכים, שיקוע גרוסת (שיקוע של חלקיקים כבדים) ושיקוע ראשוני הכולל הרחקת חלק מהמוצקים ה"מרחפים" (חלקיקים מוצקים שאינם מומסים במים, אלא "מרחפים" בתוכם. חלקיקים אלה קטנים במיוחד ומופיעים החל מגודל של 1 מילימיקרון, וגורמים לעכירות המים שלעיתים עשויה להוות סכנה בריאותית או למערכות הובלת המים וההשקיה) והחומר האורגני.
טיפול שניוני: טיפול ביולוגי בו מתבצע תהליך של פירוק החומר האורגני בשפכים, הרחקת המוצקים המרחפים, שיקוע של הבוצה (המכילה בעיקר את החיידקים המפרקים) וחיטוי הקולחין לצורך סילוק מיקרואורגניזמים פתוגנים (מעבירי מחלות). בתהליך מתקבלים קולחין צלולים בעלי ריכוז חומר אורגני נמוך המתבטא בריכוז צח"ב (צריכת חמצן ביולוגית) הנמוך מ-20 מ"ג/ל' וריכוז מוצקים מרחפים הנמוך מ-30 מ"ג/ל'.
טיפול שלישוני : טיפול שלישוני הוא טיפול נוסף לקולחין המעלה את איכות הקולחין לכזו אשר ניתן להשתמש בקולחין להשקיה בלתי מוגבלת-גידולים חקלאיים למאכל אדם ו/או השקיה מעל אקוויפרים וזאת בלי חשש לבריאות הציבור או זיהום האקוויפר. טיפול שלישוני יכול לכלול אחד או יותר מהתהליכים הבאים:
סילוק חנקן בתהליך ביולוגי.
סילוק זרחן בתהליך ביולוגי ו/או על ידי כימיקלים.
סינון נוסף של מוצקים מרחפים.
סינון גרביטציוני: החדרה לתת קרקע - סינון הקולחין על ידי החדרה דרך חול שבסופו מתקבלים קולחין באיכות גבוהה מאוד. תהליך זה דורש משאבי קרקע גדולים (בישראל הדבר נעשה כיום רק במכון הטיהור של גוש דן - השפד"ן).
סינון בלחץ: סינון הקולחין על ידי העברתם במסנני חול סגורים, בשיטה זו אין צורך בשטח גדול וקיימת בקרה טובה יותר על איכות הקולחין. המחיר הוא בצורך בעבודה עם לחצים גבוהים המסופקים על ידי משאבות - תהליך הדורש אנרגיה. דוגמה לתהליך כזה בישראל הוא מכון טיהור השפכים בכרמיאל.
מכון טיהור שפכים > מכוני טיהור אינטנסיביים > שיטות הטיהור

מכוני טיהור אינטנסיביים פועלים, בדרך כלל, על בסיס שיטת הבוצה המשופעלת. בתהליך זה מוזרם אוויר באופן מכני ובכמויות גדולות לאגני איור, בהם מתפתחת אוכלוסיית חיידקים פעילה. תרכובות אורגניות וחנקניות המצויות בשפכים עוברות פירוק על ידי החיידקים והופכות לביומסה או לגז הנפלט לאטמוספירה.
לאחר זמן שהיה של מספר שעות מוזרמים השפכים המטוהרים מאגני האיוור לאגני שיקוע, בהם מופרדים המוצקים המרחפים (רובם הם תאי חיידקים ותרכובות אורגניות לא מסיסות) ומתקבלים קולחין.
חלק מהבוצה הנוצרת כמשקע מוחזרת בסחרור לאגני האיוור והיתרה מסולקת כבוצה עודפת.
מכון טיהור שפכים > מכוני טיהור אינטנסיביים > יתרונות וחסרונות של השיטה

יתרונות השיטה הם צריכה פחותה של שטח וכן בשיטה זו ניתן להפיק קולחין באיכות גבוהה מהמקובל במערכות אקסטנסיביות. מאידך, חסרונותיה הם רגישות גבוהה לאיכות השפכים, נוכחות חומרים רעילים, ריכוז החומר האורגני וטמפרטורת הסביבה.
עלות הטיפול בשפכים גבוהה יחסית והתהליך מחייב בקרה צמודה והפעלה על ידי כוח אדם מיומן ברמה טכנית גבוהה.
מכון טיהור שפכים > מכוני טיהור אקסטנסיביים

תהליכים אקסטנסיביים כוללים בדרך כלל בריכות ייצוב אנאירוביות (בהן עומק המים גדול יחסית), המשולבות עם בריכות אארוביות רדודות. בבריכות אלו מתפתחות אצות התורמות חמצן למים ומסייעות בכך לפירוק מיקרוביאלי של המזהמים. בבריכות בהן מצוי עומס אורגני גבוה או פני שטח קטנים יחסית, יש לעיתים צורך בהוספת איוור מכני לשיפור תהליכי החמצון.