שימפנזה מצוי
אינטליגנציה > שימוש בכלים

במקום חיותם בטבע, שימפנזים משתמשים במגוון כלים שונים. הם בוחרים כלים כאלו בשימת-לב, ואף מתאימים אותם לשימוש הרצוי באופנים פשוטים. במרבית הקהיליות שנחקרו היטב בטבע תועדו 10 עד 20 כישורים שונים, אך כיוון שאין חפיפה מוחלטת בכישורים בין קהיליות שונות, המספר הכולל של כישורי שימוש בכלים שתועדו גדול מזה ומגיע לכמה עשרות. ביניהם מפורסמים במיוחד:
מקלות ל"דיג טרמיטים": השימפנזה משחיל מקל דק לתוך פתח מחילה בתל טרמיטים, שאותה הרחיב קודם באצבעותיו. הטרמיטים תוקפים את המקל כשהם נתלים עליו בגפי הפה שלהם, והשימפנזה מוציא את המקל בזהירות ומלקק את הטרמיטים מעליו. לצורך זה השימפנזים לעיתים קוצצים ענפים קטנים ומכשירים אותם לשימוש על ידי תלישת העלים מעליהם. התנהגות זו התגלתה על ידי ג'יין גודול בפארק גומבה בשנת 1960. צופים אנושיים שניסו לחקות אותה ציינו כי היא מצריכה מיומנות רבה לביצועה הנכון, וכן שהטרמיטים טעימים למאכל.
פיצוח אגוזים באמצעות אבנים: שימוש זה התגלה על ידי האתולוג ההולנדי אדריאן קורטלאנדט בגינאה, והוא אולי השימוש המשוכלל ביותר בכלים שהתגלה אצל שימפנזים בטבע, שכן הוא דורש צירוף של אבן שטוחה וגדולה יחסית, המשמשת כסדן שעליו מונח האגוז, עם אבן קטנה יותר המשמשת כפטיש להקשה. גם במקרה זה נדרשת מיומנות, על מנת לשבור את קליפת האגוז מבלי למחוץ את ליבתו. השימפנזים אוספים אבני סדן המתאימות בצורתן ומעבירים אותן לאתרי פיצוח מיוחדים. ארכאולוגים גילו בחוף השנהב אתרי פיצוח עתיקים המתוארכים באמצעות פחמן-14 לתקופות של עד 4,300 שנה לפני זמננו, ובעקבות זאת הציעו תחום מדעי חדש – "ארכאולוגיה של פרימטים".
מקלות לרדיית דבש: שימוש זה משוכלל באופן אחר, שכן הוא עשוי לכלול שלושה עד חמישה מקלות מצורות שונות המותאמות לתפקידים שונים המתבצעים זה אחר זה לצורך אותה מטרה – רדיית דבש מתוך קיני דבורים. מקלות דקים וחדים משמשים לנקיבת חורים בקן, מקלות עבים וכבדים להרחבת הפרצות, וחתיכות קליפת עץ ככפיות לאיסוף הדבש.
מקלות חדים לציד: מקלות כאלו משמשים כחניתות להריגת חיות קטנות המסתתרות בתוך נקרות עץ. השימפנזה עשוי להתאים ענף באמצעות שבירתו לאורך הנכון, הסרת קליפת העץ מעליו וחידוד קצה אחד באמצעות שיניו. הוא משחיל את הקצה החד לנקרה ומכה בכוח על מנת להרוג את הקורבן, ולאחר מכן שובר את דפנות הנקרה על מנת להוציא את הגווייה. התנהגות זו דווחה על ידי הפרימטולוגית ג'יל פרואץ באתר פונגולי בסנגל לציד קופיפי גלגו סנגלי. בניגוד לציד ללא כלים המתבצע בעיקר על ידי זכרים, ציד באמצעות מקלות חדים בפונגולי מתבצע בעיקר על ידי נקבות צעירות ומתבגרות.
ענפים ואבנים כנשק: שימפנזים זכרים תכופות משליכים ענפים ואבנים בעת תצוגות ראווה, אך כמעט לעולם אינם משתמשים בהם כנשק בקרבות ממש, אולי משום ששימוש כזה מגביל אותם בריצה וטיפוס על כל ארבעת גפיהם. בשנות ה-60 צילם אדריאן קורטלאנדט בסנגל סרט מפורסם המראה את תגובתה של להקת שימפנזים לבובת נמר בגודל טבעי שהציב בשביל בו הלכו. הוא הסיע את הבובה על מסילה והזיז את הראש שלה מרחוק באמצעות חוט נסתר על מנת ליצור רושם שהיא חיה. השימפנזים הצטיידו במקלות גדולים באורך של כמטר וחצי, ותקפו את הבובה עד שהופלה וראשה התפרק מעליה.
קינים לשנת לילה: שימפנזים מכופפים מספר ענפים לכיוון הסתעפות בעץ ומשלבים אותם זה בזה ליצירת משטח בקוטר מטר ויותר. הם מרפדים את הקן בעלים רכים, ולעיתים אף יוצרים מעין כרית מתחת לראשם מעלים רכים במיוחד. כל השימפנזים המצויים שנחקרו בטבע בונים קינים, והם אינם ישנים באותו קן יותר מלילה אחד, כך שעליהם לבנות קן חדש מדי ערב.
שימפנזים מצויים בדרך-כלל לומדים כישורים של שימוש בכלים, כמו גם מנהגים וכישורים רבים אחרים, על ידי חיקוי שימפנזים אחרים. הגורים נוהגים לצפות בדריכות באמם, או לעיתים באחים בוגרים וחברי להקה אחרים, ולהתאמן שעות רבות בניסיון לחקות אותם. כתוצאה מכך נוצרות אצלם בטבע "מסורות" ו"תרבויות" האופייניות לכל קהילה, ושונות במנהגיהן מאלו של קהילות אחרות. למשל, השימוש במקלות לדיג טרמיטים בנוסח הלהקה של פארק גומבה אינו מוכר בלהקות של פארק טאי בחוף השנהב, שם השימפנזים לוכדים טרמיטים באצבעותיהם החשופות. בפארק טאי יש להקות המפצחות אגוזים באמצעות אבנים, בעוד שבלהקות שכנות נהוגה מסורת של שימוש בשורשי עצים כבסדן ובמקלות עץ כפטישים לאותו הצורך. הסיבות להבדלים בין המסורות השונות עדיין נחקרות.
לעיתים שימפנזים ממציאים שימושים חדשים בכלים בעצמם. בלהקה של פארק גומבה גילה אחד הזכרים שתצוגות ראווה עם ג'ריקנים ריקים שגנב מן המחנה של ג'יין גודול מקימות רעש רב, ועושות רושם חזק בהרבה מאשר תצוגות ראווה עם אבנים וענפים. הוא התאמן בגלגול שני ג'ריקנים לפניו תוך כדי ריצה, וככל הנראה תכנן את תצוגות הראווה שלו מבעוד מועד. שימוש זה לא הפך למסורת משום שהחוקרים למדו להסתיר את הג'ריקנים, אך בשלב זה כבר הפך הזכר למנהיג הלהקה ושמר על מעמדו זה במשך כמה שנים.
בשביה שימפנזים לומדים כישורים רבים של שימוש בכלים של בני-אדם, על ידי אימון יזום אך גם באופן ספונטני באמצעות חיקוי, כגון הכנת תה, אכילה בכלי-אוכל, ציור בצבע על נייר, עישון סיגריות, נהיגה באופניים ובכלי-רכב שונים, ועוד. בגני-חיות אמהות שימפנזה שחלבן יבש לומדות להניק את גוריהן מבקבוקי חלב.