stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק שתיל
ביוגרפיה

שתיל נולד בתל אביב לחוה ומרדכי שתיל. הוא למד בבית ספר יסודי ביל"ו, ובתיכון עירוני ה' (לימודי ערב). היה חבר בתנועת הנוער בית"ר ותנועת החרות. היה חבר ועד בתנועת הנוער העובד הלאומי. בשנים 1957–1958 היה כתב חרות בלוד וכתב לענייני שחמט וספורט. את שרותו בצה"ל עשה בגדוד חיל התותחנים ובחיל האספקה.
לבאר שבע הגיע שתיל בשנת 1962 כעיתונאי בעיתון חרות ובהמשך שימש ככתב הספורט של ידיעות אחרונות. במקביל שימש ככתב קול ישראל בבאר שבע. כאשר אוחדו העיתונים "חרות" ו"הבוקר" שימש כסופרו של עיתון היום, ביטאונה של גח"ל. בשנת 1968 כתב בעיתון דבר.
שתיל היה העיתונאי הבאר שבעי הראשון ששידר כתבות לתוכניות הרדיו והיה מחלוצי תוכנית הספורט שירים ושערים (1965). בשנת 1969 היה הכתב הראשון של הטלוויזיה הישראלית (1969) בבאר שבע ובנגב וסיקר אירועי ספורט רבים, מבאר שבע ומרחבי הארץ לתוכנית "מבט ספורט".
בעבודתו רבת השנים כעיתונאי בלט בכתבותיו מבתי המשפט בעיר. הוא היה המראיין הראשון בבאר שבע (1968) שהנחה את תוכנית האירוח והראיונות "על הסכין" בהן הופיעו שרים, חברי כנסת, אישי ציבור וספורט וכן אומנים. בשנת 1970 ייסד את המקומון הראשון בבאר שבע "ידיעות באר שבע".
שתיל יזם בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, את הקמתו של מועדון לפצועי צה"ל שהיו מאושפזים בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
בשנת 1971 הוא הקים את מועדון האגרוף של בית"ר באר שבע ברחוב בר גיורא בשכונה ד'. במסגרת זו ארגן את אליפות ישראל לשנת 1972, בהשתתפות מאות מתאבקים מכל רחבי הארץ וכן את אליפות ישראל הפתוחה באגרוף, בשנת 1973.
במשך שנים סיקר שתיל אירועי ספורט בינלאומיים בישראל ובשאר העולם, החל באליפות העולם בכדורגל, גביע אירופה בכדורגל, גביע אירופה בכדורסל, "גביע דייוויס" בטניס, אליפות העולם בכדוריד ועוד.
בשנים 1991–2014 ערך וכתב 19 ספרים, שרובם עוסקים באופיה הייחודי וההיסטורי של באר שבע ואנשיה, דמויותיהם של נשים וגברים בחלק מתחומי החיים.
כחבר בוועדת השמות של עיריית באר שבע בשיתוף ראש עיריית באר שבע יעקב טרנר ושגריר טורקיה בישראל נמיק תאן, הוביל לקריאת הרחבה שליד תחנת הרכבת הטורקית על שמו של מוסטפא כמאל אטאטורק.
בשנת 2003 הוענק לשתיל אות יקיר התקשורת מטעם עיריית באר שבע ותא עיתונאי הנגב ובשנת 2009 עוטר באות יקיר באר שבע. היה חבר הנהלת מוזיאון "סטרומה" וחבר בהנהלה הציבורית של תיאטרון באר שבע.
נפטר ב-26 במרץ 2019 ונטמן בבית העלמין החדש בבאר שבע. הותיר אחריו את רעייתו, יהודית.
ספרים

כתבנו בבאר שבע, אדר תשנ"א, מרץ 1991
מעל דוכן הכנסת, אייר תשנ"ב, יוני 1992
הסרטן ברחוב הראשי, תשרי תש"ס, ספטמבר 1999
באר שבע – 50 שנות ספורט, אלול תש"ס, ספטמבר 2000
77 בבאר-שבע, אייר תשס"ד, מאי 2004
88 בנגב, אדר תשס"ו, מרץ 2006
באר שבע תמונות מספרות, סיון תשס"ז, יוני 2007
נתיבות, ניסן תשס"ח, אפריל 2008
66 נשים בבאר שבע, תשרי תשס"ט, אוקטובר 2008
55 אנשי תקשורת בבאר שבע, תמוז תשס"ט, יוני 2009
מי ומי – 333 – בבאר שבע רבתי, סיוון תש"ע, מאי 2010
יקירי העיר באר שבע, אדר א' תשע"א, פברואר 2011
איש ועיר מול הראי, חשון תשע"ב, נובמבר 2011
רבני באר שבע ומוליכי דרכה, אייר תשע"ב, מאי 2012
תולדות הספורט בבאר שבע, טבת תשע"ג, דצמבר 2012
70 נשים במטבח בבאר שבע, כסלו תשע"ד, נובמבר 2013
באר-שבע - זה אנחנו, כסלו תשע"ה, דצמבר 2014
מי ומי בבאר-שבע, ראה אור אלול תשע"ה, ספטמבר 2015
באר-שבע - אתרים ומקומות ראה אור: ניסן תשע"ו, מאי 2016
הערות שוליים

↑  הנוער העובד הלאומי סניף תל אביב, חרות, 12 ביוני 1956
במעמד חגיגי נחנך בית הנוער העובד הלאומי, חרות, 18 באוגוסט 1958
↑  יצחק שתיל, המטוס לעזרת אניה, חרות, 20 בנובמבר 1957
נפצע סופר חרות, חרות, 17 בפברואר 1958
↑  מהתחרות השחמט, חרות, 11 בנובמבר 1958
↑  עצר שש בעיטות 11, חרות, 16 בנובמבר 1958
↑  מזיגה נפלאה של עיר ישנה חדשה, חרות, 29 ביוני 1962
↑  באר שבע: עבר ועתיד, דבר, 21 ביוני 1968
המהפכה השנייה של סדום, דבר, 12 במרץ 1969
↑  משה שיינמן, העיתונאי יצחק שתיל הלך לעולמו, באתר ynet, 27 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296161905171  ISNI: 0000 0000 6695 1352  LCCN: n94004716  VIAF: 65693954   WorldCat (עם VIAF): 65693954
פנחס שיפמן (משפטן)

ערך זה עוסק במשפטן ישראלי. אם התכוונתם לאיש חינוך והוגה דעות ציוני ברוסיה ובארץ ישראל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1944 (בן 81 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  משפטים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מספר צאצאים:  4
פנחס שיפמן (נולד ב-1944) הוא פרופסור אמריטוס למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, שכיהן גם כנשיא המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, אשר נוסד על ידיו בשנת 1995, וכראש החטיבה לדיני משפחה במרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
ביוגרפיה

פנחס שיפמן נולד בירושלים בשנת 1944 לאטל ונחום שיפמן. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1967 ותואר שני מאותה אוניברסיטה ב-1969. בשנים 1965–1970 היה חבר מערכת "דעות - ביטאון האקדמאים הדתיים בישראל".
שיפמן התמחה בשנים 1966–1967 בבית המשפט העליון אצל ממלא מקום הנשיא השופט משה זילברג ובמקביל שימש כמתרגל של פרופ' קלינגהופר בפקולטה למדעי החברה. לאחר מכן שימש, החל משנת 1968, כאסיסטנט של פרופ' זילברג (ויותר מאוחר של פרופ' זאב פלק) בדיני משפחה בפקולטה למשפטים. בשנת 1972 הגיש את עבודת הדוקטור על ספק קידושין במשפט הישראלי, ובשנת 1973 מונה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. בשנת 1977 מונה למרצה בכיר, בשנת 1984 לפרופסור-חבר ובשנת 1989 לפרופסור מן המניין. כמו כן שימש מרצה אורח באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר קרדוזו למשפטים ובאוניברסיטת מיאמי, וכנשיא המרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת גן.
שיפמן הוא ממניחי היסוד לתאוריה אזרחית של דיני משפחה בישראל הן בתחום הזוגיות והן בתחום יחסי הורים וילדים, לרבות הטכניקות המלאכותיות של ההולדה. מושגי יסוד בתחום המשפחה, כגון תחליפי נישואין ותחליפי גירושין, הזכות להיות הורה והזכות שלא להיות הורה, הורה בעל-כרחו (תופעה המכונה לעיתים כ, גנבת זרע"), טובת הילד הקונקרטי מול טובת הילד הפוטנציאלי, הוכנסו לראשונה לשיח בדיני המשפחה בכתביו של שיפמן. הוא טבע את המונח פונדקאות לתיאור אישה הנושאת עובר למען בני-זוג המיועדים להיות הוריו מבלי שהיא אמו הגנטית, להבדיל מ"אם תחליפית" שהיא גם אמו הורתו של הילד וגם אמו יולדתו. בסוגיית אימוץ ילדים, שימשו הצעותיו של שיפמן בסיס לחוק האימוץ שנחקק בשנת 1981. הצעות אלו היו כלולות במחקר מקיף שהוגש לוועדה (בראשותו של השופט עציוני) שעסקה בהכנה של החוק החדש. במחקר מקיף שיצא לאור בשנת 1995 הוא הציע הנהגה כוללת של נישואין אזרחיים הן ממה שמתחייב מזכויות האדם והן מתוך גישה דתית היוצאת נפגעת דווקא במצב הנוכחי המשמש זרז לאלטרנטיבות שונות לדין הדתי.
בשנת 2006 מינה אותו שר המשפטים חיים רמון לעמוד בראש ועדה שקיבלה בעקבות זאת את שמו, ועדת שיפמן, לבדיקת נושא דיני המזונות בישראל. ועדה זו הגישה את מסקנותיה בנובמבר 2012 והמליצה על ביטול הדין האישי בנושא מזונות הילדים והעמדת החיוב למזונות באורח שוויוני על שני ההורים לפי השתכרותם וימי הטיפול שלהם בילד.
חיים אישיים

פנחס שיפמן נשוי לרחל ולהם ארבעה ילדים ושלשה עשר נכדים.
כתביו

שיפמן חיבר ספרים ומאמרים בדיני משפחה וירושה, משפט עברי ומשפט בין-דתי. בין ספריו:
ספק קידושין במשפט הישראלי, 1975
דיני המשפחה בישראל, כרך א' 1984, 1995 (מהדורה שנייה)
דיני המשפחה בישראל,, כרך ב' 1989
מי מפחד מנישואין אזרחיים, 1995, 2000
שפה אחת ודברים אחדים - עיונים במשפט, הלכה וחברה, 2013
ספריו ומאמריו מצוטטים פעמים רבות בפסיקת בית המשפט העליון, והשפיעו רבות על עיצובה של הפסיקה בתחומים שונים, ובין היתר כלפי נישואים אזרחיים. ספרו "שפה אחת ודברים אחדים - עיונים במשפט, הלכה וחברה", יצא בהוצאת מכון שלום הרטמן, אוניברסיטת בר-אילן, וכתר-ספרים. ספר זה מתריע שהשיח הישראלי לוקה בכך שהוא יוצר מחיצה מלאכותית בין השפה הדתית-הלכתית לבין השפה המוסרית-אזרחית ומעמיד אותן כזרות זו לזו. התרחקותה של המערכת האזרחית מן השפה הדתית מגבירה את הניכור בינה לבין הציבור הדתי וגם ההלכה משלמת מחיר כבד: הפקעת המוסר מן התודעה הדתית, שכביכול נועדה להגן עליה מפני ביקורת חיצונית, מעוותת את פסיקת ההלכה, מעמיקה את המשבר הדתי ומציבה את הציבור הדתי על פרשת דרכים שבה עליו להחליט אם פניו ללאומנות השואבת לגיטימציה מסמלים דתיים, לחילוניות המנוכרת לדת או לפונדמנטליזם חרדי ופשטני. הספר קורא להפלת המחיצות שבין דת למוסר ובין הלכה למשפט לשם יצירת שיח משותף.
בשנת 2013 הוענק לפרופ' שיפמן תעודת הוקרה מארגון "מבוי סתום" על ספרו ועל פועלו למען מעוכבות גט.
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטה בירושלים, דבר, 27 בינואר 1967
↑  רשימת מקבלי תארים באוניברסיטה העברית בירושלים, דבר, 23 ביוני 1969
↑  פנחס שיפמן באתר המרכז האקדמי למשפט ועסקים
↑  נועם שרביט, ‏חובות מזונות ילדים - כ-22 מיליארד ש'; גביית החובות עשויה לעבור לידי המדינה, באתר גלובס, 5 ביוני 2006
↑  ראו לדוגמה: ע"א 5271/10 נבט בן חיים נ' קיבוץ גבעת חיים איחוד, ניתן ב־1 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493958605171  LCCN: nr90019357  VIAF: 68779486   WorldCat (עם VIAF): 68779486
מרדכי רכטמן

| --- | --- |

רכטמן ב-2011
 לידה:  16 במאי 1926 וופרטל, גרמניה 
 פטירה:  27 במאי 2023 (בגיל 97) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  1941–2023 (כ־82 שנים) 
 עיסוק:  מוזיקאי, נגן בסון, מעבד, מנצח, מורה למוזיקה
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה קאמרית
 כלי נגינה:  בסון 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה
 צאצאים:  אילן רכטמן 
 פרסים והוקרה:  אמן בינלאומי לשחמט בהתכתבות 
 
מרדכי רכטמן (16 במאי 1926 – 27 במאי 2023) היה מוזיקאי, נגן בסון, מעבד, מנצח ומורה למוזיקה ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

מרדכי רכטמן נולד בשנת 1926 בעיר וופרטל שבגרמניה. בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עזבה משפחתו את גרמניה וב-1934 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב.
היה תלמידם של לאון שולץ (נגן בסון מהתזמורת הארצישראלית, כיום התזמורת הפילהרמונית הישראלית) ושל סול שונבאך (נגן בסון ראשון בפילהרמונית של פילדלפיה).
בשנת 1941 החל לנגן בבסון בתזמורת האופרה הארצישראלית בגיל 15, ותוך זמן קצר התמנה לתפקיד נגן הבסון הראשי של התזמורת. בין השנים 1946–1991 ניגן כנגן הבסון הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנים אלה ניצח על תזמורות רבות ובהן התזמורת הפלהרמונית הישראלית. ב-1963 ייסד את חמישיית כלי הנשיפה הישראלית, וב-1976 ייסד את "אנסמבל נשפני הפלהרמונית".
בין השנים 1985–1991 כיהן כמנהל המוזיקלי והמנצח של "אנסמבל נשפני התזמורת הקאמרית הישראלית". ניצח על תזמורות בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, בקונסרבטריון למוזיקה של ז'נבה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק, וכן באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
בשנים 1969–2002 כיהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. בשנים 1977–1978 לימד כפרופסור אורח בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה.
בשנת 2004 זכה רכטמן בפרס חבר הנאמנים במסגרת פרסי משרד החינוך על תרומתו המיוחדת לחיי המוזיקה בישראל.
רכטמן עיבד למעלה מ-150 עיבודים ליצירות רבות מבין יצירות העוגב של באך, ויצירות של מוצרט, היידן, בטהובן ורבים אחרים לכלי נשיפה וכלי מיתר בהרכבים שונים. מכלי סולו ועד תשעה כלי מיתר.
רכטמן ניצח על מרבית התזמורות בארץ, ביניהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ועל עוד הרכבים שונים נוספים.
מרדכי רכטמן היה בעל תואר אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות. בין הישגיו: תיקו 4:4 עם שמואל רשבסקי. במשך שנים רבות שיחק בליגה ב' לשחמט, בקבוצת אס"א ת"א. את משחקו האחרון שיחק בשבת 20.5.2023, שבוע לפני מותו.
ב-8 באפריל 2016 נערך בהיכל התרבות ראשון לציון קונצרט מחווה לכבוד יום הולדתו ה-90 של מרדכי רכטמן. בין הנוכחים בקהל היו ראש העירייה דב צור והמנצח זובין מהטה (שגם בירך אותו). חלק מנגני התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ביצעו במהלך הקונצרט יצירות מאת באך ובטהובן בעיבודיו של רכטמן.
רכטמן היה אב לבת ובן. בנו הוא הפסנתרן והמלחין אילן רכטמן.
רכטמן נפטר ב-27 במאי 2023 בתל אביב.
הערות שוליים

↑  האיגוד הישראלי לשחמט, באתר www.chess.org.il
↑   אמיר מנדל, המוזיקאי פרופסור מרדכי רכטמן מת בגיל 97, באתר הארץ, 28 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271505105171  BIBSYS: 7044810  BnF: cb16718926h (data)  GND: 123895758  ISNI: 0000 0001 1703 6438  LCCN: n78022335  MusicBrainz: d4ea7898-2817-48d8-aad9-774074be1bb4  NKC: xx0238824  SUDOC: 175640459  VIAF: 146165500   WorldCat (עם VIAF): 146165500
כרמל לויתן

| --- | --- |

כרמל לויתן
 לידה:  2 במרץ 1972 (בן 52) יגור
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.87
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תקופת הפעילות:  1982–1993 (כ־11 שנים)
 מאמן:  מנהל ומאמן ראשי של מכבי פארק המים רעות
 הישגים
 שיאים אישיים:  בריכת 25 מטר:   200 מטר חזה: 2:17.44 דקות (דצמבר 1991)
נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
כרמל לויתן (נולד ב-2 במרץ 1972) הוא שחיין ישראלי בעבר, אלוף ישראל במשחה ל-200 מטר חזה (1990), חבר נבחרת ישראל בשחייה ומאמן שחייה. הוא היה מנהל ומאמן ראשי של מכבי פארק המים רעות, וכיום המאמן הראשי של אקדמיית השחייה בווינגיט.
ביוגרפיה

כרמל גדל ונולד בקיבוץ יגור. כילד עסק בענפי ספורט רבים ככדורסל, ג'ודו, והתעמלות. בגיל 10 הפכה השחייה לענף הספורט המרכזי יותר בחייו. הוא שחה בקבוצת הפועל יזרעאל בהדרכתו של נח רם. בגיל 15 כבר שחה בנבחרת ישראל לנוער ובהמשך צורף לנבחרת ישראל לבוגרים.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 סיים לויתן במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.16 דקות, שני מבין השחיינים הישראלים. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף אוגוסט הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.28 דקות, אחרי אייל שטיגמן ממכבי תל אביב (2:28.41 דקות) ולפני הדר אברו מהפועל עמק חפר (2:30.07 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.97 דקות, אחרי אייל שטיגמן (1:07.04 דקות) וערן דורון ממכבי תל אביב (1:09.59 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בשנת 1990 זכה במדליית זהב במשחה ל-200 חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 2:25.16 דקות. ב"משחה נועם" (בריכת 25 מטר) שנערך בסוף דצמבר 1991 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.44 דקות, אחרי אנדריי רוזנטול שקבע שיא ישראלי חדש של 2:18.62 דקות. הוא שירת כספורטאי מצטיין בצה"ל ופרש משחייה הישגית לאחר שחרורו.
ביוגרפיה > קריירת מאמן

לאחר שחרורו מהצבא, החל כרמל את דרכו כמאמן קבוצת הנוער של מועדון מכבי חיפה במשך כ-3 שנים. בהמשך אימן קבוצות ילדים באגודת זבולון, והמשיך לאגודת כוכב יאיר כמאמן ראשי במשך כשנה. הוא נסע ל-7 חודשים לארצות הברית ושם עבד כעוזר מאמן באוניברסיטת מינסוטה בקבוצת הבנים. עם חזרתו לארץ עבד כמאמן ראשי בקבוצת השחייה של הפועל קריית טבעון במשך כשנה וחצי (אימן את מרווה חרפק). בספטמבר 2003 הצטרף לפארק המים רעות כמאמן ראשי וכמנהל בית הספר לשחייה. מאז הוא מנהל את תחרות השחייה הארצית על שם גל רודובסקי.
מאז שהגיע כרמל בשנת 2003 למועדון השחייה מכבי פארק המים רעות, הביא את המועדון להישגים מרשימים וממנו יצאו אלופי ישראל בשחייה ושיאני ישראל בשחייה כמו: עמית בכר, יעל דניאלי, גלי זילברברג, גיא שילון, נמרוד חייט, טל טהורי, שחר מנחם, אור סבטייה, יהב שחף, דקל שחף ועוד. בשנת 2017, קבוצת השחייה של מכבי פארק המים רעות מדורגת במקום שלישי בישראל לבוגרים ובמקום ראשון לנוער.
בקיץ 2017 שימש כרמל כמאמן ראשי של נבחרת ישראל בשחייה למכביה העשרים.
בספטמבר 2021 מונה למאמן השחייה הראשי באקדמיה למרכז המצוינות במכון וינגייט, לאחר 18 שנים כמאמן ראשי של אגודת מכבי פארק מים רעות.
חייו האישיים

כרמל מתגורר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי ואב לשתיים.
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, גלעד חן ועוד 3 שיאי סוף שבוע, מעריב, 20 ביולי 1990
מרקו טוליו

מרקו טוליו דה פאולה מדיירוס (בפורטוגזית: Marco Túlio de Paula Medeiros; נולד ב-31 במאי 1998 בבלו הוריזונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הפועל עכו מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים

טוליו גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו מיניירו ו-TuS בובינגהאוזן. בעונת 2017/2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ולאשים במסגרת ליגת המשנה הצ'כית, ובהמשך שיחק במלאדה בולסלאב מליגת העל הצ'כית, במדיה ערך 37 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-24 בפברואר 2021 חתם טוליו בפודבסקידז'ה ביילסקו-ביאלה מליגת העל הפולנית. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון. לקראת עונת 2021/2022 חזר לליגת העל הצ'כית, כשחתם במ.פ.ק. קארווינה, במדיה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בעונות 2022/2023 ו-2023/2024 שיחק טוליו בסלמנקה ובמרבייה מהליגות הנמוכות בספרד.
ב-29 בנובמבר 2024 חתם טוליו בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  Jiří Paýr, FC Sellier&Bellot Vlašim, a.s. » Marco Túlio opouští Vlašim, přestupuje do Mladé Boleslavi (ב־)
↑  Marco Tulio zawodnikiem Podbeskidzia!, tspodbeskidzie.pl (בפולנית)
↑  Lance!, Marco Tulio acerta retorno ao futebol tcheco após passagem pela Polônia e garante: 'Vou dar o meu melhor', Marco Tulio acerta retorno ao futebol tcheco após passagem pela Polônia e garante: 'Vou dar o meu melhor' (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Prensa, Marco Tulio, nuevo jugador del Salamanca UDS, Salamanca CF UDS, ‏2023-01-11 (בספרדית)
↑  יגאל גולדשטיין, ‏מרקו טוליו הברזילאי חתם בהפועל עכו, באתר ערוץ הספורט, 29 בנובמבר 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרקו טוליו".
כס הכסף

| --- | --- |

כס הכסף
 מידע כללי
 מאת:  ק.ס. לואיס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 נושא:  ממלכת נרניה 
 מקום התרחשות:  אנגליה, ממלכת נרניה, Underland 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  7 בספטמבר 1953 
 סדרה
 סדרת ספרים:  דברי ימי נרניה
 ספר קודם:  המסע בדורך השחר 
 הספר הבא:  הסוס ונערו, הקרב האחרון 
 
כס הכסף (באנגלית: The Silver Chair) הוא ספר פנטזיה מאת הסופר האנגלי ק. ס. לואיס. הספר הוא הרביעי שפורסם, והשישי בסדר הכרונולוגי, בסדרת הספרים דברי ימי נרניה. זהו הספר הראשון מבין הספרים שבו לא משתתפים הילדים בני משפחת פיוונסי.
סרט טלוויזיה המתבסס על עלילת הספר הופק על ידי ה-BBC.
בשנת 2015 החל התסריטאי דייוויד מג' שכתב את התסריט לסרט זוכה האוסקר, חיי פיי לכתוב את התסריט של הספר עבור אולפני וולט דיסני שתכננו להתחיל בהפקתו של תסריט הסרט הרביעי בשנת 2016. עם זאת, הפקת הסרט לא התקדמה ונכון ל-2025 לא ידוע על כוונה להפיקו בפועל.
עלילה

בתחילת הספר יוסטס סקרב (שהופיע גם בספר "המסע בדורך השחר") וחברתו ללימודים, ג'יל פול, בורחים מבריונים הנטפלים אליהם בבית הספר הניסיוני שבו הם לומדים, ומגיעים באורח קסם לנרניה. אסלן מסביר לג'יל שתפקידם הוא למצוא את ריליאן, בנו של המלך כספיאן (גיבור הספר "הנסיך כספיאן") שנעלם בנסיבות לא ברורות.
לג'יל ויוסטס מסייע דר ביצות פסימי ודיכאוני בשם עכרור השלולית (Puddleglum). ג'יל ויוסטס מגיעים לאזור הביצות בצפון נרניה, חוצים את נהר שריבל, גבולה הצפוני של נרניה, ונכנסים לארץ הענקים ולהרפאנג, עיר הענקים, שם הם נמלטים מענקים "ידידותיים" שרוצים לאכול אותם. במהלך הבריחה הם מגיעים לארץ תת-קרקעית המאכלסת מגוון רב של יצורים שונים, ושם הם מוצאים את הנסיך, שנחטף בידי מכשפה ששולטת בשכלו בכשפיה, גורמת לו להאמין שהיא מיטיבתו, ומתכננת להשתלט באמצעותו על נרניה.
לאחר שהגיבורים מצליחים לשחרר את הנסיך מהכישוף, המכשפה מנסה לשכנע אותם לוותר על משימתם. כשהיא נכשלת בכך, היא הופכת עצמה לנחש, והנסיך הורג אותו. לאחר מכן מוצאת החבורה את דרכה חזרה אל מעל פני האדמה ואל נרניה, שבה הנסיך ריליאן זוכה לפגוש את אביו כספיאן לפני שהוא נופח את נשמתו.
הילדים, יחד עם כספיאן המת, מושבים לתחומו של אסלן, ושם אסלן מעניק לכספיאן חיים חדשים באמצעות דמו. כספיאן מבקש הזדמנות לבקר בעולמם של הילדים (כלומר, המציאות שלנו) והוא ואסלן מצטרפים אל הילדים לביקור קצר בעולמם, שבו הם מספיקים לתקוף את בית הספר הניסיוני, לחרדתם של התלמידים המבוהלים, ולהביא להתקנתם של סדרים חדשים במוסד.
פרשנויות לעלילה

בדומה ליתר ספרי הסדרה, גם בספר זה מופיעים רעיונות רבים הלקוחים מתחום המחשבה הנוצרית והפילוסופיה של לואיס[דרוש מקור].
רעיון אחד הוא חשיבותה של האמונה, והעדפתה על פני ההיגיון. ג'יל מצווה לשנן מדי בוקר וערב את ארבעת האותות שנתן לה אסלן, ולנהוג לפיהם, אף אם הם נראים בלתי הגיוניים או בלתי אפשריים בזמן שהיא תיתקל בהם. ג'יל ויוסטס נכשלים בהליכה אחרי שלושת האותות הראשונים, ונתקלים בשל כך בקשיים רבים ואף בסכנת מוות. לבסוף הם נוהגים לפי האות הרביעי ובכך מצילים את הנסיך, את חייהם ואת ממלכת נרניה כולה. מוטיב נוצרי - יהודי נוסף בספר הוא חשיבותה של חזרה בתשובה: הליכה על פי האמונה בסוף הדרך מצליחה להתגבר על הקשיים שנוצרו עקב חוסר האמונה בתחילתה.
בעיקר בולט הוויכוח הרעיוני, לקראת סופו של הספר, בין עכרור השלולית לבין המכשפה, המעמת גישות של ספקנות מול אידיאליזם: המכשפה, שכמעט מצליחה לשכנע את הילדים שהעולם שתחת האדמה הוא העולם הקיים היחיד, ולא ייתכנו עולמות אחרים פרט לו, לוחצת עליהם לנטוש את אמונתם בקיום העולם שמעל האדמה, ולפטור אותה כשיגיון ילדות דמיוני. עכרור השלולית, בטענה נגדית, גורס שגם אם העולם שמעל האדמה אינו אלא דמיוני, הוא עדיין עדיף בהרבה על המציאות העלובה שמתחת לאדמה, ולכן הוא ימשיך לדבוק ולהאמין בו אפילו אם רק כאפשרות דמיונית. בכך הוא מבהיר את חשיבותה של אמונה לשמה, גם בהיעדר ביסוס רציונלי לתמוך בה.
עוד רעיון ממקור נוצרי הנראה בספר הוא שיבתו לחיים של כספיאן, על ידי דמו של אסלן, המייצגת את חיי הנצח בעולם הבא המתאפשרים למאמינים באמצעות קורבנו של ישו, על-פי הנצרות.
ייצוג בית-הספר הניסיוני, כפי שהוא מופיע בספר, מהווה ביקורת חריפה על החינוך החופשי, שהחל להתפתח לראשונה בדורו של לואיס (דוגמת בבית-הספר סאמרהיל). בית-הספר מוצג כמקום שבו ילדים אינם נענשים, וכתוצאה מכך מתאפשר לקבוצה קטנה של בריונים לרדות בתלמידים האחרים. הספר מציג בביקורתיות גם את העובדה שבבית-הספר אין מלמדים בכלל דת, ואת העובדה שלומדים בו בנים ובנות ביחד, ובראש המוסד עומדת אישה.
בכור יעקב יעבץ

| --- | --- |
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 פטירה:  1874 א' בחשון ה'תרל"ה ירושלים
 מקום פעילות:  אזמיר
 תחומי עיסוק:  רב מלמד
 רבותיו:  הרב חיים פאלאג'י
 תלמידיו:  ירמיה מארגונטו
 בני דורו:  הרב אברהם פלאג'י
 חיבוריו:  צור יעקב
 אב:  חיים משה
 אם:  זינבול
 צאצאים:  חיים משה
 
ספר צור יעקב לרבי בכור יעקב יעבץ
הרב בכור יעקב יעבץ (נפטר ב-א' בחשוון ה'תרל"ה; 1874) היה רב, דרשן ומלמד באזמיר ובירושלים. מחבר ספר צור יעקב.
ביוגרפיה

נולד לזינבול ולרבי חיים משה יעבץ, מצאצאי הרב ברזילי יעבץ. למד בישיבת בית יעקב רבי באזמיר אצל הרב חיים פאלאג'י, שמזכיר אותו כאחד מגדולי תלמידיו ומכנה אותו ”בן נאה הוא לי”. בישיבה למד יחד ומול הרב אברהם פאלאג'י, והעיד על עצמו כי לא יצא מבית המדרש מיום ראשון ועד שבת. אביו החזיק אותו "בגופו ובממונו" היה עמיתו בתורה של הרב חיים בנימין פונטרימולי, המביא דברי תורה בשמו. החבי"ף מינהו לרב מלמד בישיבה, שם העמיד תלמידים הרבה, והעידו עליו כי אהבם כאהבתו את בניו. גיסו היה ברוך יעבץ. בנו, חיים משה נפטר בצעירותו עוד בחיי אביו, שהספידו. הרב יעקב מעיד כי לא היו לו הרבה ספרים לפניו בעת כתיבת חיבורו.
עלה לארץ ישראל, והשתקע בירושלים. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בא' חשון ה'תרל"ה. על קברו נכתב "בכו בכה להאי שופרא דבלת בארעא הח' הרב המו' מרביץ תורה בתלמידים בעל ספר צור יעקב המ' בכור יעבץ זצ"ל"
חיבוריו

ספר צור יעקב (אזמיר תרכ"ו), ובו דרושים על סדר פרשיות התורה, וכן דרוש "בכי אבל משה" להספד על בנו יחידו שנפטר. לווה כסף רב כדי לעמוד בעלויות הדפסת הספר.
עדת יעקב - חידושי הלכות ואגדות על קצת מסכתות. בשער ספרו צור יעקב הוא מביע תפילתו להדפיס את ספרו זה, אך לא זכה לכך והספר נותר בכת"י.
לקריאה נוספת

הרב אברהם פלאג'י, אברהם את ידו, דרוש ו' לשמועות.
הערות שוליים

1 2  כך כתב וואנונו באנציקלופדיה לחכמי טורקיה עמ' 169. אך באתר בית הקברות הר הזיתים, נרשם כי בכיתוב על קברו התאריך הוא: יום ל' תשרי תרל"ד
↑  הרב בכור יעקב מביא פעמים מספר דברים שלמד מאביו, ראה לדוגמה צור יעקב דף ר"ט עמוד א'
↑  "דאנוכי עפר ואפר זכיתי ללמוד בישיבתו של שם בית יעקב רבי בן זינבול וגם אנוכי הקטן זה שמי יעקב בן זינבול ס"ט..." (צור יעקב, פתח צור)
↑  "נער הייתי וגם זקנתי בבית מדרשו בית יעקב.." צור יעקב, התנצלות המחבר
↑  גנזי חיים מערכת ג' (דף קמב)
↑  הסכמת הרב חיים פאלאג'י לספר צור יעקב
↑  רבי אברהם פאלאג'י, שמע אברהם, ל, צט
1 2 3  צור יעקב, התנצלות המחבר
↑  "ואמר אליי עמיתנו בתורה מעלת הרב ועצום כמוהר"ר יעקב יעבץ" (פתח הדביר, חלק ב' סימן לג)
↑  הרב אברהם פאלאג'י, אברהם את ידו, דרוש ו' לשמועות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527269505171  VIAF: 308278572   WorldCat (עם VIAF): 308278572
עליזה הרץ-זומר

| --- | --- |
עליזה הרץ-זומר עם הפסנתרנית הרומניה לואיזה בוראק, לונדון 2010
עליזה הרץ-זומר עם הפסנתרנית הרומניה לואיזה בוראק, לונדון 2010
 לידה:  26 בנובמבר 1903 פראג, ממלכת בוהמיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 בפברואר 2014  (בגיל 110) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Alice Herz 
 מוקד פעילות:  ישראל, צ'כוסלובקיה 
 תקופת הפעילות:  1912–2014 (כ־102 שנים)
 עיסוק:  פסנתרנית, מורה למוזיקה
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  עיטור ארטיס בוהמי אמיקיס (28 בנובמבר 2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
עליזה (אליס) הֶרץ-זוֹמֶר (באנגלית: Alice Herz-Sommer;‏ 26 בנובמבר 1903, פראג, ממלכת בוהמיה, אוסטריה-הונגריה (צ'כיה) – 23 בפברואר 2014, לונדון) הייתה פסנתרנית יהודייה ניצולת השואה. חייתה במולדתה בוהמיה (ולימים בצ'כוסלובקיה), מ-1949 בישראל ומ-1986 ועד מותה בלונדון.