stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות
יושבי ראש הוועד

מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה
מיכאיל קלינין (1922-1938)
מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית
גריגורי פטרובסקי (1922-1938)
מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית
אלכסנדר צ'רביאקוב (1922-1937)
מיכאיל סטאקון (1937)
מטעם הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז
נארימן נארימנוב (1922-1925)
גאזאנפר מוסבקוב (1925-1937)
מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית
נדיבראי אטקוב (1925-1937)
מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית
פאיזולה חודז'אייב (1925-1937)
מטעם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית
מקסום נוסראטולו (1931-1934)
אבדולו ראחימבייב (1934-1937)
קרב מונס

קרב מונס היה קרב במסגרת המערכה על הגבולות במלחמת העולם הראשונה שבו לחמו חיל המשלוח הבריטי וצבא הקיסרות הגרמנית על גבולות בלגיה וצרפת בקרבת העיר מונס. הקרב נערך ב-23–24 באוגוסט 1914 והוא היווה את הפעולה הצבאית המשמעותית הראשונה של חיל המשלוח הבריטי במלחמה.
במונס ניסו הבריטים להחזיק בקו על תעלת מונס-קונד נגד הארמייה הראשונה של הצבא הגרמני שהתקדם לעבר גבול צרפת. למרות דיווחים על כך שהבריטים לחמו היטב והצליחו להנחיל אבדות רבות לגרמנים, במידה דיספרופורציאונאלית לגרמנים העדיפים בכוחם, הם נסוגו לבסוף. עדיפותם של הגרמנים, בכמות החיילים כמו גם בציוד צבאי, יחד עם הנסיגה הפתאומית של הארמייה החמישית של צרפת שחשפה את האגף הימני של הכוח הבריטי, הכריעה את המערכה לטובת הגרמנים. אף שעל פי התכנון המקורי העדיפו הבריטים נסיגה טקטית מבוקרת שיצאה לפועל בהצלחה בתחילה, נגררה נסיגתם בהמשך במשך שבועיים שלמים והיא הביאה את הבריטים לנסיגה כוללת יותר, עד לפאתי פריז. רק שם, החלו הבריטים, בתיאום ובשיתוף פעולה עם הצרפתים, את מתקפת הנגד שהחלה בקרב הראשון על המארן.
רקע

האימפריה הבריטית הכריזה מלחמה על הקיסרות הגרמנית בתאריך 4 באוגוסט 1914, וכבר ב-9 באוגוסט חיל המשלוח הבריטי החל להתפרש בצרפת. במונחים של צבאות של מעצמות אירופיות חיל המשלוח היה קטן מאוד בגודלו. בתחילת הקרבות הצבאות הצרפתי והגרמני מנו כמליון חיילים והתחלקו לחמש ושמונה ארמיות בהתאמה. לעומתם הבריטים נכנסו למלחמה עם 80,000 חיילים בהתחלה, שהתחלקו לשני גייסות. מצד שני, בעוד הצבאות הגרמני והצרפתי היו ברובם חיילים בשירות חובה, הכוח הבריטי היה מורכב כולו מחיילים מקצועיים, מתנדבים בעלי ניסיון צבאי. כפועל יוצא סביר להניח שהצבא הבריטי היה המיומן, המאומן והמאוזן ביותר באירופה בשנת 1914. חיילי הצבא הבריטי עברו אימונים שהדגש העיקרי שלהם היה קליעה למטרה. חייל בריטי ממוצע מסוגל היה לפגוע ממרחק של 300 יארד (קרוב ל-270 מטר) במטרה בגודל אדם 15 פעמים בדקה מנשק מסוג לי אנפילד. ליכולות אלה היה משקל רב בהצלחת חיל המשלוח הבריטי בקרבות שנערכו בשנה הראשונה ללחימה. קרב מונס היה חלק מהמערכה על הגבולות, במהלכה התנגשו כוחות מעצמות המרכז ומדינות ההסכמה לאורך גבולות צרפת, עם גרמניה ובלגיה. הכוח הבריטי הוצב באגף השמאלי של הכוחות הלוחמים לצד מדינות ההסכמה שנמשך מחבל אלזס-לורן במזרח ועד למונס ושרלרואה בדרום בלגיה. הצבת הכוח הבריטי כחלק מהאגף הצרפתי שמה את חיל המשלוח היישר בדרכה של הארמייה הראשונה של הקיסרות הגרמנית, שהייתה על פי תוכנית שליפן "הסנוקרת הימנית" שאמורה הייתה להשמיד את הכוח של מדינות ההסכמה בחזית זו. למרות גודלו, חיל המשלוח תפס תפקיד חשוב ביותר בהדיפת הכוח הגרמני ובמניעת איגוף כוחות מדינות ההסכמה על ידי הכוח הגרמני.
הבריטים הגיעו למונס ב-22 באוגוסט. ביום זה הארמייה החמישית של צרפת שהוצבה מימין לכוח הבריטי הייתה בעיצומם של קרבות קשים בסמוך לשרלרואה עם הארמיות השנייה והשלישית הגרמנית. לבקשת מפקד הארמייה החמישית, הגנרל שארל לנרזאק, מפקד חיל המשלוח, פילדמרשל ג'ון פרנץ' הסכים להחזיק את קו תעלת מונס-קונד למשך 24 שעות כדי לעצור את התקדמות הגרמנים ולמנוע מהם לאגף ולסכן את האגף השמאלי של הכוח הצרפתי.
מהלך הקרב > התקיפה הראשונית

הקרב שנמשך יום אחד נפתח בזריחה ביום 23 באוגוסט 1914, בהפגזה של חיל התותחנים הגרמני נגד הכוח הבריטי. הגרמנים שהבינו שהעמדה החלשה ביותר בה יכלו להיות הבריטים הייתה על שלוחת התעלה בה עמד הכוח הבריטי בהתחלה. לכן מיקדו הגרמנים את התקפותיהם על הבריטים באזור זה. ב-9:00 בבוקר, ההתקפה הראשונה של חיל הרגלים הגרמני יצאה לדרכה, כשהגרמנים התאמצו להתקדם ולעבור בכל מחיר את 4 הגשרים שעמדו מעל שלוחת התעלה. 4 גדודים גרמניים תקפו את גשר נימי ונתקלו בהתנגדות של פלוגה בריטית אחת שהשתייכה לגדוד הרביעי של הצבא הבריטי וצוות אחד שאייש מכונת ירייה בפיקוד סגן מוריס דיז. הכוח הגרמני התקדם בצפיפות רבה והיווה מטרה קלה עבור הצלפים הבריטים. על פי הדיווחים הבריטים הגיעו לפגיעות ממרחק של קרוב לקילומטר. הבריטים הצליחו לפגוע בכח הגרמני בקלות בעזרת אש צלפים, מכונות ירייה וארטילריה בהיקף שגרם לגרמנים לחשוב שהם עומדים מול סוללה של מכונות ירייה.
בתום התקיפה הכח הגרמני נהדף אחרי שספג אבדות כבדות. הגרמנים הבינו שחולשתם העיקרית הייתה בכך שהכח שלהם תקף והתקדם בצפיפות הם תקפו שוב, והסתדרו בצורה שונה, במרווחים גדולים. לתקיפה זאת היו תוצאות לזכות הגרמנים משום שהפעם לבריטים היה קשה להסב אבדות רבות לכוח הגרמני העדיף משמעותית בגודלו. לכן הכוח הבריטי הקטן נדחק במהרה לעמדות בו הוא הגן על מעברי התעלה. הגדוד הרביעי שהגן על שני גשרים, נימי וגלין הצליח לעמוד במתקפה הגרמנית רק בזכות תגבורת שהגיעה והצטרפה לקו בו החזיקו ובפרט בזכות הגבורה ומאמץ הלחימה של שני החיילים שאיישו את מכונות הייריה. בגשר נימי, דיז אייש את מכונת הירייה אחרי שחיילים מיחידתו נהרגו והמשיך לירות גם אחרי שנפגע מאש הגרמנים יותר מפעם אחת. אחרי שנפצע בפעם החמישית הוא פונה לאוהל המרפאה בו הוא מת מפצעיו. בגשר גלין, טוראי סידני גודלי בלט ביכולתו במשך כל אותו יום כשאייש והפעיל את מכונת הייריה השנייה והמשיך לאייש אותה גם במהלך נסיגתו של הכוח הבריטי, כדי להגן על הכוח הנסוג בתום הקרב. הוא נכנע ונלקח בשבי לא לפני שהספיק לפרק את מכונת הייריה ולזרוק את החלקים לתעלה כדי למנוע את נפילתה לידי הגרמנים. שני חיילים אלה היו הראשונים שקיבלו את עיטור צלב ויקטוריה במלחמת העולם הראשונה (סגן דיז קיבל את העיטור לאחר מותו).
מימין לפוסילירים המלכותיים לחמו בגרמנים גדוד 4, רגימנט מידלסקס וגדוד 1, רגימנט גורדון היילנדרס. הם גם נדחקו לפינה על ידי הכוח הגרמני העדיף בגודלו וספגו אבדות כבדות. הם קיבלו תגבורת מהרגימנט האירי המלכותי שגויס על תקן של כוח מילואים ובזכותו, כמו גם בזכות סיוע ארטילרי הם הצליחו לשמור במהלך אותו בוקר על שליטתם בגשרים. בשלב זה הגרמנים הרחיבו את התקפתם ופגעו בכוחות הבריטיים שהתמקמו ממערב לשלוחה על התעלה. הגרמנים הצליחו להתקדם בקלות בזכות חסותו של חורש של עצי אשוח הגדל מצפון לתעלה והסבו אבדות כבדות לגדודים הראשון והשני בעזרת ירי מקלעים ומכונות ירייה. אף על פי כן בתום סבב קרבות זה המשיכו הבריטים להחזיק בתעלה.
מהלך הקרב > הנסיגה

תחת אש כבדה מהצד הגרמני והתקפות בלתי פוסקות באחר צהרי אותו יום הבריטים החלו להבין שלא יוכלו להמשיך ולהחזיק בתעלה. האבדות בכל הגדודים הפכו כבר לכבדות מאוד. לדוגמה, 15 קצינים ו-353 חיילים היו במניין הפצועים וההרוגים מתוך הגדוד הרביעי. ממזרח למיקומו של הכוח הבריטי נכון לאותו רגע הקורפוס הגרמני ה-4 החל לחצות את התעלה ואיים לאגף את הבריטים מימין. בגשר נימי, הטוראי הגרמני אוגוס ניימאייר חצה את התעלה בשחייה לעבר הכוח הבריטי. הוא נהרג במהלך השחייה אך איפשר במעשיו את הגדלת הלחץ שהכוח הגרמני הפעיל על הדיוויזיה ה-4 של הבריטים.
בשעה 3 אחר הצהריים הגדוד השלישי הבריטי קיבל פקודה לסגת מהשלוחה לעמדות במרחק לא רב שנמצאו מדרום למונס. הבאה לסגת הייתה הדיוויזיה ה-5 ועד לשקיעת השמש הקורפוס השני כבר התמקם על קו הגנה חדש שנפרש על 5 כפרים באותה הסביבה. בשלב זה הגרמנים כבר הקימו גשרים צפים מעל התעלה והמשיכו להתקדם בכח גדול לעבר העמדות שתפסו הבריטים. כמו כן הגיעו שמועות על נסיגתה של הארמייה החמישית של צרפת, מה שחשף לחלוטין את האגף הימני של הכוח הבריטי. בשעה 2 בליל 24 באוגוסט הקורפוס ה-2 קיבל פקודה לסגת לתוך שטחה של צרפת על מנת לתפוס קו הגנתי באזור ולנסיין ומובז' בסמוך לגבול הבלגי.
הפקודה הפתיעה את הקורפוס השני והם נסוגו תוך כדי לחימה נגד הגרמנים שהתקדמו בקצב. הגנרל סמית'-דוריאן הציב את הדיוויזיה ה-5 של הקורפוס השני שהשתתפה פחות בלחימה ביום הקודם בתפקיד הגנה על הכוח הנסוג. הדיוויזיה לחמה בהצלחה ויחד עם אש התותחים הצליחה להסב אבדות כבדות לגרמנים. הגרמנים הגיבו בהפגזה על הכפר דבראק ובשעה 10 בבוקר חיל הרגלים של הקורפוס הגרמני ה-3 תקפו את הבריטים. שוב, הפעם כיוון שהגרמנים התקדמו בטורים הבריטים הצליחו לפגוע בכמויות מאוד גדולות של חיילי אויב תוך זמן קצר. במשך השעתיים הבאות הכוח הבריטי, אף על פי שהמשיך לספוג אבדות, הדף כמתוכנן את הגרמנים ולבסוף נסוג בהצלחה לסן ואסט.
בקצה השמאלי של הכוח הבריטי הגרמנים ניסו לאגף את החטיבות ה-14 וה-15 של הדיוויזיה ה-5 והצליחו ללחוץ אותם עד לרגע בו קראו הבריטים לסיוע של חיל הפרשים. דיוויזיית הפרשים השנייה יחד עם הסוללה ה-119 וסוללה L של חיל התותחנים נשלחו לסייע להם. הפרשים שירדו מהסוסים כדי להילחם, בסיוע התותחנים הצליחו לסוכך על האוגדות הלוחמות ולאפשר להם לסגת בטחה לאחר 4 שעות של לחימה אינטנסיבית.
סיום הקרב ותוצאותיו

בערב 24 באוגוסט נסוגו הבריטים בהצלחה לקווים המתוכננים בוולנסיין ובדרך למובז', אך שם לא נפסקה הנסיגה. בהתחשב בעדיפות הכמותית של הארמייה הראשונה של הגרמנים, ועקב נסיגת הצרפתים, לא נותרו ברירות רבות לכוחות חיל המשלוח. הקורפוס הראשון נסוג ללנדרסי, והקורפוס השני ללה קאטו, עמוק יותר לתוך שטח צרפת. בהמשך מהלך האירועים הוביל אל הנסיגה הגדולה למארן שנמשכה קרוב לשבועיים, ובמהלכה עברו הכוחות הבריטים והצרפתים מהחזית אל עומק העורף הצרפתי, מעל 400 קילומטר. במהלך שבועיים אלה היו לבריטים כמה היתקלויות עם הגרמנים שהצליחו לרדוף אחריהם ולהגיע קרוב לכוחות הנסוגים מה שהוביל לקרבות תוך כדי נסיגה, בין היתר קרב לה קאטו ב-26 באוגוסט, וקרבות באטרה ב-27 באוגוסט ובנרני ב-1 בספטמבר.
שני הצדדים הצליחו להגיע להישגים בקרב. הבריטים, במיעוט מול הכוח הגרמני העדיף בגודלו פי שלושה הצליחו להדוף את האויב במשך קרוב ליומיים תוך גרימת אבדות כבדות הרבה יותר מאלה שספגו, והצליחו לסגת בצורה מסודרת למדי. הם השיגו את המטרה האסטרטגית שהציבו לעצמם במלואה. הם הצליחו להגן על הארמייה החמישית של הצרפתים מפני איגוף גרמני. להישג הטקטי בקרב היה ערך רב בהעלאת המורל בקרב החיילים הבריטים. מדובר היה בקרב הראשון שלהם ביבשת אירופה מאז מלחמת קרים, שהתרחשה קרוב ל-60 שנים קודם לכן, והיו ספקות בקשר לשאלה איך הם ילחמו מול צבאות אירופאיים. הרגשת החיילים הייתה שהם יצאו מהקרב עם ידם על העליונה. הגרמנים מצידם הבינו שהם ספגו מכה מצבא אליו התייחסו בהכנותיהם כאל חסר חשיבות.
עבור הגרמנים היווה הקרב כישלון טקטי. אף על פי כן, הצליחה הארמייה הראשונה, שנעצרה בהתקדמותה וספגה אבדות כבדות, לצלוח את המכשול שהיוותה תעלת מונס-קונד, והמשיכה להתקדם לתוך שטח צרפת. בהמשך, נסוגו הבריטים והצרפתים קרוב לפריס, והצליחו לעצור את הגרמנים בקרב על המארן.
מורשת

במורשת הקרב הבריטית הלחימה שנערכה במונס נתפסה כניצחון גורף. בהיסטוריה הבריטית הקרב קיבל מעמד כמעט מיתי, ונרשם כניצחון חסר סיכוי של מעטים מול רבים, עד כדי כך שהשוו את הקרב לקרב אז'נקור. למעשה היה מיתוס שנוצר לגבי קרב זה גרס ש"מלאכי מונס", לוחמים בדמות מלאכים שתוארו כמו קשתים מאז'נקור שהצילו את הבריטים ועצרו את התקדמות הגרמנים.
חיילים של חיל המשלוח הבריטי שלחמו בקרב היו זכאים בהמשך למדליית כוכב 1914 שכונתה גם כוכב מונס. עיטור זה הוענק לכל מי שלחם בצבא הבריטי בחזית הבלגית והצרפתית בין 5 באוגוסט ו-22 בנובמבר באותה שנה. הייתה שמועה שטענה לפקודת יום של וילהלם השני שדרש מחייליו "להכחיד את הבריטים הבוגדניים". השמועה השיגה את מטרתה בהעלאת המוטיבציה והמורל בקרב החיילים בלחימה נגד הגרמנים. לא נמצאו ראיות לכך שאכן יצאה פקודת יום שכזאת ואכן הקייזר הגרמני הכחיש את קיומה אחרי המלחמה. ככל הנראה, לפי מחקרו של הגנרל פרדריק מוריס, מקורה של הפקודה הייתה בפרופוגנדה הבריטית.
אחרי הקרב הגרמנים הקימו את בית הקברות הצבאי סן-סמפוריאן, ששימש לקבורת חיילים גרמנים, בריטים ואירים, והועבר לידי מדינות ההסכמה בתום המלחמה. בית הקברות הוקם לזכר הנופלים משני הצדדים הלוחמים ובמרכזו הוקמה מצבה בגובה 7 מטרים עם כיתוב בגרמנית: "לזכר הגרמנים והאנגלים שנפלו בפעולות בסמוך למונס ב-23 וב-24 באוגוסט." במקור נקברו 245 גרמנים ו-188 בריטים ואירים בבית קברות זה ולאחר מכן עוד קברים של חיילים ממוצא בריטי, קנדי וגרמני. היום קבורים שם 513 חיילים בסך הכל. לפחות 60 מהגופות שנקברו שם לא זוהו ומצבה מיוחדת הוקמה לזכר חמישה חיילים מהרגימנט המלכותי האירי שככל הנראה לא זוהו. יש בבית הקברות מצבות מיוחדות נוספות לזכרם של חיילים נוספים שזהותם לא נודעה. בבית הקברות אף קבורים החיילים שלפי הדעה הרווחת היו הנופלים הראשון והאחרון מבין חיילי חבר העמים הבריטי.
כוחות בריטים בנסיגה הגדולה.
הכצעקתה (יוזמה חברתית)

הכצעקתה (בגרמנית: יזסג)[דרושה הבהרה] היא יוזמה חברתית עולמית, שמטרתה להעלות את המודעות ולעצור במידת האפשר הטרדות רחוב, שהם על רקע מיני ומגדרי. פעילות זו מתבטאת בעיקר באמצעות העלאת סיפורים אישיים ותמונות לאתר התנועה. אתר "הכצעקתה" הישראלי הוקם ב-2010 כשלוחה של תנועת Hollaback העולמית. נכון ל-2027, התנועה פעילה ב-85 ערים, ב-35 מדינות וב-23 שפות.
הקמת התנועה

את התנועה העולמית הקימה קבוצה של שבעה תושבי העיר ניו-יורק, ארבע נשים ושלושה גברים, ב-2005. הקבוצה קיבלה השראה להקמת התנועה לאחר פרסום מקרה של הטרדה מינית. הם החליטו לנסות ליישם מודל של העלאת תמונות ומקרים לבלוג. ב-2010, מועצת העיר ניו יורק קיימה את הדיון הראשון מסוגו לגבי הטרדה מינית ברחוב ונקבעו צעדים עתידיים ליישום על מנת לצמצם את התופעה.
לדברי אחת ממייסדות השלוחה בישראל, היא הקימה את השלוחה הישראלית לאחר שקבוצת נערים הפילה אותה ברחוב. מדיניות האתר בישראל שונה במעט ממדיניות אתרי Hollaback בעולם, מאחר שבאתר הישראלי לא מפרסמים תמונות וסרטוני וידאו. הסיבה לכך היא רצון להימנע ממסעי נקמה פרטיים והחשש מתביעה משפטית שעלולה לגרום להורדת האתר.
ראו גם

הטרדה מינית
הערות שוליים

↑  כך על פי האתר העולמי, נכון לתאריך 20 באפריל 2013
↑  אישה התקוממה לאחר שבעלים של מסעדה אונן מולה. היא פנתה למשטרה עם תצלום ולאחר שזו לא עשתה דבר, היא העלתה את התצלום לאינטרנט. המקרה קיבל תהודה ופורסם בעיתון הניו-יורק טיימס. ראו אתר Hollaback העולמי
↑  אתר הכצעקתה, היסטוריה
↑  אתר הכצעקתה, שאלות נפוצות
יוסי יגיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1947 (בן 77)
 ענף מדעי:  מימון
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
יוסי יגיל (נולד ב-15 במאי 1947) הוא פרופסור למימון בישראל. תחומי התמחותו העיקריים הם שוק ההון וניהול פיננסי. הוא מכהן כנשיא המרכז האקדמי כרמל ובעבר דיקן הפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה. פרופ' יגיל פרסם למעלה מ-70 מאמרים מדעיים בכתבי עת מקצועיים בעולם בתחום המימון, השתתף באופן פעיל בלמעלה מ-50 ועידות בינלאומיות, חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים, משמש כשופט של מאמרים ותיזות דוקטורט, והכשיר והנחה מספר רב של דוקטורנטים. כמו כן הוא לימד במספר רב של מוסדות אקדמיים ברחבי העולם, כולל חמש שנים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק וכשנתיים באוניברסיטת ניו-יורק (NYU) שבארצות הברית. במקביל לפעילותו האקדמית הענפה, משמש פרופ' יגיל כיועץ לחברות ולארגונים, ומכהן כחבר בדירקטוריונים.
ביוגרפיה

יוסי יגיל נולד ב-15 במאי 1947. בגיל 17 החל יגיל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, אך בגיל 18 הפסיק את לימודיו עם התגייסותו לצבא ההגנה לישראל שבו שירת כקצין (סרן) בחיל רגלים.
בתום שירותו הצבאי חזר יוסי ללימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 1973, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות בשנת 1975. בין מרציו היו גם פרופ' הארי מרקוביץ' ופרופ' חיים לוי. בשנים אלו עבד יגיל ככלכלן בחטיבת המחקר של בנק ישראל.
לאחר מכן, יוסי יגיל המשיך לתואר דוקטור באוניברסיטת טורונטו שבקנדה בהנחייתו של פרופ' מיירון גורדון, ובוחן הדוקטורט החיצוני היה פרופ' מרטין גרובר. הוא סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1980 בתחום המימון עם התמחות באקונומטריקה.
עם חזרתו לארץ הצטרף יגיל לסגל האקדמי של אוניברסיטת חיפה כמרצה למימון. במהלך שנותיו באוניברסיטת חיפה מילא יגיל תפקידים אקדמיים וניהולים שונים למעלה מ-30 שנה. בין תפקידיו האקדמיים והניהוליים ניתן למנות: ראש בית הספר לניהול אותו הפך לפקולטה לניהול ושימש כדיקן הפקולטה הראשון, ראש תחום מימון וחשבונאות, ראש תוכנית מוסמך בינלאומית במנהל עסקים באנגלית, יו"ר ועדת הדוקטורט, יו"ר הוועדה לבדיקת איכות עצמית, חבר סנט האוניברסיטה, יו"ר ועדת הסנט ללימודי חוץ, יו"ר ועדת הסנט לפרסום, חבר ועדה ברשות ללימודים מתקדמים, יו"ר ועדת ביקורת של ארגון הסגל, יועץ פיננסי של ארגון הסגל, חבר בוועדות המועצה להשכלה גבוהה, וחבר באחת מוועדות האקדמיה ללשון העברית.
פרופ' יוסי יגיל לימד כפרופסור אורח למימון באוניברסיטאות רבות בעולם כולל אוניברסיטת קולומביה בארצות הברית (כ-5 שנים), אוניברסיטת ניו יורק (NYU, כ-2 שנים), אונינברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), אוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי בארצות הברית, אוניברסיטת טורונטו ואוניברסיטת יורק בקנדה, אוניברסיטת טונגי בשנגחאי, האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג ואוניברסיטת שיאמן בסין, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב והטכניון.
יגיל מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  הפקולטה לניהול | אוניברסיטת חיפה, באתר management.haifa.ac.il (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438485305171  GND: 170056015  ISNI: 0000 0000 7593 6533  VIAF: 104437228   WorldCat (עם VIAF): 104437228
דניאל בגוב האריות

ערך זה עוסק בסיפור מקראי. אם התכוונתם למחזה העוסק בסיפור זה, ראו .
דניאל בגוב האריות. איור מתוך תנ"ך פורסטר
דניאל בגוב האריות הוא סיפור המופיע בספר דניאל, פרק ו'. דניאל נתפס כשהוא מתפלל לאלוהים. במעשה זה הוא מפר את חוקי ממלכת מדי ופרס, ולכן הוא מושלך לגוב האריות. סיפור זה הוא המפורסם שבכל סיפורי דניאל, ומופיע בתנ"ך בשפה הארמית.
סיפור המעשה

דניאל עובר על צו שנחקק כדי ללכוד אותו, אשר אוסר על תפילה או פנייה לאל. דניאל מתפלל לאלוהים שלוש פעמים ביום ונתפס בעקבות הלשנה. לא ניתנת לו אפשרות להתחרט על מעשהו, ושרי המלך לא נותנים לו להימלט מעונש. דניאל מוכן להקריב את חייו על קידוש השם ואינו מוכן להפסיק את מנהגו להתפלל לאלוהיו. מוטל עליו גזר דין מוות והוא מושלך לגוב האריות. מלאך ה' נשלח לסגור את פי גוב האריות. המלך דריווש מבקר בגוב האריות למחרת ומגלה כי דניאל חי וכי האריות לא פגעו בו. הוא מכיר באלוהים ואף מצווה על אזרחי המדינה להכיר באלוהיו של דניאל, ומצווה להשליך את מי שהלשינו על דניאל ואת בני משפחותיהם אל גוב האריות, מה שמביא למותם.
הרקע לסיפור

יש הטוענים כי בסיפור דניאל בגוב האריות משתקפים יסודות סיפוריים בבליים בדומה לסיפורי ספר דניאל א'-'. הצו האוסר להתפלל לאלים במשך שלושים יום מנהגים בבליים.
מסר הסיפור

דמיון רב קיים בין סיפור זה לסיפור אחר המופיע בספר דניאל המספר את סיפור הרעים המושלכים לכבשן. אמנם דניאל אינו נזכר בסיפור זה, אך לשני הסיפורים קווי דמיון רבים. בשני הסיפורים מתנכלים שרי מדי ליהודים. בשני הסיפורים קיימת דילמה האם לציית לחוקי האל או לחוקי המדינה ומודגשת דבקות היהודים באלוהים ובמצוותיו. בשני הפרקים עומדים במרכז גיבורים העומדים בניסיון. השרים אשר התנכלו ליהודים נענשים והשליט מכיר בכוחו של ה'. מטרתו של המחבר המקראי להעביר מסר חד וברור והוא להזהיר מפני הליכה אחרי דתם של הגויים ומצוות המקום ולא אחרי מצוות התורה.
לדעת יאיר זקוביץ, הדמיון בין שני הסיפורים מצביע על זיקה ישירה ביניהם. לשיטתו סיפור זה נכתב על פי הדגם של מעשה הרעים בכבשן האש וזאת כדי להציב את דמותו של דניאל מעל זו של רעיו.
אזכור הסיפור במקורות אחרים

סיפור דניאל בגוב האריות מופיע בסיפור בל והתנין אודותיו מסופר בספרים החיצוניים. סיפור זה מתאר את חבקוק הנביא אשר הביא אוכל לקוצרים בשדה. על פי המסופר בהמשך, מלאך אלוהים נושא בציצית ראשו את הנביא חבקוק עד לבבל אל דניאל בגוב האריות. סיפור זה מתבסס על סיפורו של בנה של האישה השונמית המופיע בספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק ד'.
הסיפור בתרבות

בימי הביניים נכתבו מספר יצירות ליטורגיות על בסיס הסיפור.
בשנת 1903 פרסם המשורר דוד פרישמן את שירו, "דניאל בגוב האריות", שנכתב בתגובה לפרעות קישינב.
הערות שוליים

↑  ספר דניאל, פרק ו', פסוקים ח'–י'.
↑  אוריאל רפפורט, עולם התנ"ך: דניאל, תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 61.
↑  יאיר זקוביץ, על תפיסת הנס במקרא, תל אביב, הוצאת משרד הביטחון, 1987, עמ' 61.
↑  שמואל אחיטוב, מקרא לישראל: נחום חבקוק צפניה, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2006, עמ' 3 א.
דניאל בגוב האריות. ציור מעשה ידי רובנס. מוצג בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי.
מלאך אלוהים נושא בציצית ראשו את הנביא חבקוק עד לבבל אל דניאל בגוב האריות בציור קיר במנזר המצלבה
כביש 781

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  16.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  חיפה, קריית אתא, שפרעם
 נקודת התחלה:  צומת קריית חיים
 נקודת סיום:  צומת מורשת
 
 קואורדינטות:  32°49′26″N 35°08′10″E﻿ / ﻿32.823899°N 35.13601°E﻿ / 32.823899; 35.13601
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 781(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 781(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 781(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 781  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 781 הוא כביש רוחב אזורי בקריות ובגליל התחתון המקשר בין צומת קריית חיים במפגש עם כביש 4 לבין צומת מורשת במפגש עם כביש 784. אורכו של הכביש הוא 16.5 ק"מ. בחלק מהכביש באזור הקריות עובר קו 2 של המטרונית.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 781 ממערב למזרח
| 0 | צומת קריית חיים |  | קריית חיים |   כביש 4 |
| 1.5 | מחלף אתא צפון |  | קריית אתא |   כביש 22 |
| 2.5 | צומת ללא שם |  | קריית אתא |   כביש 780 |
| 6 | מחלף גלעם |  | קריית אתא |   כביש 79 |
| 7.5 | צומת אבליים |  | שפרעם |   כביש 70 |
| 8.2 | מחלף אבליים (בתכנון) |  | שפרעם |   כביש 6   כביש 70 |
| 10.5 | צומת ללא שם |  | אעבלין | כניסה לאעבלין |
| 14.5 | צומת ללא שם |  | מצפה אבי"ב | כניסה למצפה אבי"ב |
| 16.5 | צומת מורשת |  | מורשת |   כביש 784 |
ראו גם

כבישי ישראל
כביש 789

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  14.3 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  רמת הגולן 
 נקודת התחלה:  צומת כורסי
 נקודת סיום:  צומת אפיק
 
 קואורדינטות:  32°48′25″N 35°40′32″E﻿ / ﻿32.806833333333°N 35.675472222222°E﻿ / 32.806833333333; 35.675472222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) כביש 789(למפת הגליל העליון רגילה) כביש 789(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 789(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 789  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 789 הוא כביש רוחב אזורי בדרום-מערב רמת הגולן. הכביש מתחיל בצומת כורסי ליד הכנרת ומסתיים בצומת אפיק. אורכו של הכביש הוא 14.3 ק"מ.
הכביש הוקם ככביש אזורי חדש בדרום רמת הגולן, במטרה ליצור דרך חלופית לרמה בנוסף לכביש 98, בין צומת כורסי למנחת פיק. סלילתו הסתיימה ב-2001.
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | סוג | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 789 ממערב למזרח
| 0 | צומת כורסי |  | גן לאומי כורסי |   כביש 92, כניסה לגן לאומי כורסי |
| 10.7 | צומת ללא שם |  | בני יהודה | רחובות היישוב, גישה לגבעת יואב |
| 11 | צומת ללא שם |  | בני יהודה | כביש 7899 |
| 12.3 | צומת ללא שם |  | נאות גולן | כניסה למושב נאות גולן |
| 13.9 | צומת ללא שם |  | אפיק | כניסה לקיבוץ אפיק |
| 14.3 | צומת אפיק |  | אפיק |   כביש 98 |
ראו גם

גן לאומי כורסי
נחל סמך
רמת הגולן
כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  רחל הניג, ‏רמת הגולן: כביש חדש לאזה"ת בני יהודה, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2001
|  כבישי רמת הגולן |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש הנפט • כביש 92 • כביש 98 • כביש 808 • כביש 888 • כביש 918 • כביש 978 • כביש 9088 • כביש 9881 • כביש 9898 |  |
| כבישי רוחב | כביש 87 • כביש 91 • כביש 99 • כביש 789 • כביש 869 • כביש 959 • כביש 989 • כביש 999 • כביש 7599 • כביש 7899 • כביש 9098 • כביש 9799 |  |
אקספרסיוניזם

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אדוורד מונק 
 תאריך יצירה:  1893 
 טכניקה וחומרים:  שמן, טמפרה ופסטל על קרטון
 רוחב:  73.5 ס״מ 
 גובה:  91 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  הגלריה הלאומית, אוסלו
 קואורדינטות:  59°54′58″N 10°44′15″E﻿ / ﻿59.916111111111°N 10.7375°E﻿ / 59.916111111111; 10.7375
 
כרזת פרסומת של 'הגשר', שצוירה בידי קירכנר (1911)
הפרש הכחול, מאת קנדינסקי (1903)
האקספרסיוניזם הוא זרם תרבותי, שמעמיד במרכז היצירה האמנותית את רגשותיו של היוצר ואת ראייתו הפנימית. הזרם האקספרסיוניסטי בא לידי ביטוי בציור, בספרות, במוזיקה, בקולנוע ולמעשה בכל ענפי התרבות. הוא רווח במידה רבה ביותר בין דוברי הגרמנית, אך מקורות השפעתו והוא עצמו באו לידי ביטוי בארצות רבות – כולל בארץ ישראל, ובעיקר בסקנדינביה, בעולם האנגלו סקסי ובמזרח אירופה. זרם אבנגרדי זה שניצניו במאה ה-19; החל לקרום עור וגידים סביב שנת 1910, ושגשג בין שתי מלחמות העולם – והוא למעשה ממשיך להשפיע על התרבות עד עצם היום הזה.
מבחינת האמנות הוויזואלית, האקספרסיוניזם כולל מלבד הפוביזם, גם את הקוביזם, הפוטוריזם, הקונטרוקטיביזם, הדאדאיזם, הסוריאליזם ועוד. זרם זה צמח על רקע האימפרסיוניזם, כתגובת נגד רבת עוצמה לשטחיותם ולרדידותם של הריאליזם והנטורליזם של סוף המאה ה-19.
היצירה האקספרסיוניסטית מתאפיינת בהבעה של רגשות ('אקספרסיה'), לרוב שליליים כגון כאב, ייאוש, חרדה, תחושת שקיעה. רגשות אלו ביטאו לכתחילה, את הלך הרוח של תקופת מפנה המאה העשרים, ה-Fin de Siècle, והחששות שהיא טמנה בחובה, אשר התממשו בשתי מלחמות העולם העקובות מדם.
במובנה הרחב ביותר משמשת המילה "אקספרסיוניזם" לתיאור כל אמנות שצומחת מתוך רגשות סובייקטיביים, ולא מתצפיות אובייקטיביות. אמנם, לאורך כל תולדות האמנות אמנים ביטאו את מאווייהם ביצירותיהם, אלא שלא כאקספרסיוניזם, הביטוי הרגשי היה משני ליצירה ולא הנושא העיקרי שבה.
האקספרסיוניזם משך לשורותיו יהודים רבים ומתנגדי משטר או מוחאים כנגדו. עם עליית הנאציזם, נאסרה פעילותו בגרמניה, בתואנה שזאת אמנות מנוונת והיא אף הוצאה אל מחוץ לחוק. אבל אקספרסיוניסטים המשיכו לפעול מחוץ לגבולות גרמניה.