stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ZSU-57-2
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Witold Mikiciuk "Jowitek" (1 April 2001). "57 mm samobieżna armata przeciwlotnicza ZSU-57-2".
↑  Holyavskiy G.L. (2001).
↑  ЗЕНИТНАЯ САМОХОДНАЯ УСТАНОВКА ЗСУ-57-2 (Self-propelled Anti-aircraft Gun ZSU-57-2)
↑  ЗЕНИТНАЯ САМОХОДНАЯ УСТАНОВКА ЗСУ-57-2 (Self-motovated always hot and ready to fire hot load Anti-aircraft Gun ZSU-57-2).
1 2 3  "North Vietnamese Armor"
1 2 3  A Brief Guide to Russian Armored Fighting Vehicles[dead link]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1092002 
ZSU-57-2 קרואטי במוזיאון המלחמה בווקובאר
נאמנות כפולה (פוליטיקה)

נאמנות כפולה (אנ') היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שכרוך בה פוטנציאל לניגוד עניינים.
בפוליטיקה נאמנות כפולה היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שקיים פוטנציאל עימות של האחד עם השני. לדוגמה, נאמנות כפולה לשתי מדינות נמצא אצל מהגרים שנשארו להם רגשות חזקים של נאמנות לארץ המוצא שלהם. נאמנות כפולה זו יכולה לבוא לידי ביטוי במקרה של קונפליקט בין שתי המדינות.
דוגמאות לטענות על נאמנות כפולה:
הקתולים כפופים לאפיפיור בענייני דת. לעיתים נאמנות זו נתפסת כנאמנות כפולה על ידי מתנגדי הכס הקדוש, טענה זו הופנתה גם כלפי ג'ון קנדי במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית. בתקופת הרפורמציה באנגליה, אישים כמו תומאס מור, מרי, מלכת הסקוטים ואדמונד קמפיון, נשפטו והוצאו להורג בגלל הנאמנות הכפולה לכאורה שלהם לאפיפיורות והבגידה בכתר שגרמה נאמנות כפולה זו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נעצרו אזרחי ארצות הברית ממוצא יפני כולל כאלו שנולדו בארצות הברית והוכנסו למחנות מעצר.
המיעוט הגרמני-רוסי באוקראינה ורוסיה הלבנה והמיעוט הגרמני-בלטי הוכיחו נאמנות כפולה והחליפו נאמנות בתקופת הכיבוש הנאצי לטובת שיתוף פעולה עם הנאצים.
יהודים הואשמו פעמים רבות במהלך ההיסטוריה בנאמנות כפולה, למשל במאה ה-1 על ידי הרומאים, על ידי הצרפתים במהלך משפט דרייפוס, בעידן סטלין בברית המועצות, ובתקופת מלחמת המפרץ בארצות הברית הוטחו האשמות נגד יהודים שעודדו את הפלישה לעיראק בטענה שהם עושים זאת מתוך נאמנות לישראל ולא מנאמנות לארצות הברית.
ממשלת איראן מאשימה את המיעוט הבהאי שיש לו נאמנות למעצמות זרות.
במדינות המוצא של מתנדבי המח"ל במלחמת העצמאות הועלו נגדם טענות על נאמנות כפולה.
ראו גם

אזרחות כפולה
בגידה
משרתם של שני אדונים
אמריקאים ממוקפים
הערות שוליים

↑  גיא אלסטר‏, הפצע הפתוח של מחנות המעצר: כשארה"ב ראתה באזרחיה גיס חמישי, באתר וואלה, 23 ביוני 2018
החלטה 1559 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

לבנון
 תאריך:  2 בספטמבר 2004
 ישיבה מספר:  5,028
 קוד:  S/RES/1559 (מסמך)
 נושא:  המצב במזרח התיכון
 סיכום הצבעה:  9 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 6 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  אלג'יריה אלג'יריה אנגולה אנגולה בנין בנין ברזיל ברזיל צ'ילה צ'ילה גרמניה גרמניה פקיסטן פקיסטן הפיליפינים הפיליפינים רומניה רומניה ספרד ספרד
החלטה 1559 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב־2 בספטמבר 2004 וקראה לכיבוד העצמאות והריבונות של לבנון, סיום הנוכחות הצבאית הסורית במדינה, ופירוק המיליציות הפעילות בה – ובראשן חזבאללה.
הרקע להחלטה

ההחלטה התקבלה על רקע המאבק בין סוריה ונאמניה בלבנון לבין הכוחות הלבנונים בראשות ראש הממשלה רפיק אל-חרירי שניסו להביא לסיום או לפחות לצמצום ההגמוניה הסורית במדינה – דרישות שהתגברו בעקבות נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000. המניע המיידי לקבלת ההחלטה היה היוזמה בקיץ 2004 לשינוי בחוקה הלבנונית שהאריך את תקופת כהונתו של הנשיא בשלוש שנים – שינוי שהסורים כפו על לבנון על מנת להבטיח את המשך שלטונו של נאמנם אמיל לחוד.
את ההחלטה יזמו ארצות הברית וצרפת. לצרפת מסורת ארוכה של מעורבות בלבנון, שכללה גם שלטון מנדטורי בה. ארצות הברית גילתה עניין בעקבות הקונפליקט שהתפתח בינה לבין סוריה לאור תפישת ממשל בוש את המשטר בסוריה כאנטי-דמוקרטי ומושחת, ובשל מעורבותה העקיפה של סוריה בנעשה בעיראק (על ידי אי מניעת מעברם של טרוריסטים דרך גבולה המזרחי), והידוק יחסיה עם איראן. שיתוף הפעולה בין צרפת לארצות הברית לגבי נושא הנוגע למזרח התיכון סימל שיפור משמעותי ביחסים בין המדינות, שהתערערו עקב אי-ההסכמה על הפלישה לעיראק בשנת 2003.
ההחלטה

ההחלטה עצמה לא הזכירה מפורשות לא את סוריה ולא את חזבאללה ולא את הפלסטינים. אולם היא התייחסה אליהם במרומז:
קריאה לכיבוד ריבונותה של לבנון, עצמאותה, וסמכותה הבלעדית של ממשלת לבנון בכל רחבי המדינה.
קריאה לכל הכוחות הזרים שנותרו בלבנון לסגת מהמדינה.
קריאה לפירוק כל המיליציות הלבנוניות והלא-לבנוניות.
הפרשנות המקובלת היא כי "הכוחות הזרים" מתייחס לסוריה, המיליציות הלבנוניות לחזבאללה ו"והלא-לבנוניות" לפלסטינים.
בהצבעה במועצת הביטחון תשע מדינות הצביעו בעד: אנגולה, בנין, צ'ילה, צרפת, גרמניה, רומניה, ספרד, הממלכה המאוחדת, וארצות הברית. שש מדינות נמנעו: אלג'יריה, ברזיל, הרפובליקה העממית של סין, פקיסטן, הפיליפינים ורוסיה.
תוצאות ההחלטה

סוריה עשתה מאמצים מעטים לציית להחלטה, עד לרצח רפיק אל-חרירי, ראש הממשלה לשעבר של לבנון, ב־14 בפברואר 2005. בעקבות הרצח, הלחץ הבין-לאומי על סוריה לסגת מלבנון גבר, והפגנות ענק שזכו לכינוי "מהפכת הארזים" נערכו בכל רחבי לבנון. ב־3 במרץ 2005 הודיע נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, שבכוונתו "להחזיר את הכוחות הביתה". הנסיגה, בהיקף של כ־14,000 חיילים, הושלמה בתוך כשבעה שבועות.
ב־26 באפריל 2005, לאחר 29 שנות נוכחות סורית בלבנון (שהחלה בכניסת כוח ההרתעה הערבי ללבנון ב-1976 בתקופת מלחמת האזרחים במדינה), עזב החייל הסורי האחרון את אדמת לבנון. לאחר השמדת חומר רגיש או החזרתו לסוריה, הועברו כל בסיסי הצבא והמודיעין הסוריים לידי ממשלת לבנון. לאחר מכן נותרה ממשלת לבנון המפרה היחידה של ההחלטה, כשהיא עומדת בסירובה לפרק מנשקם את הארגונים הפרו־סוריים, ובהם חזבאללה.
ב־12 ביולי 2006, לאחר שחזבאללה חטף שני חיילים ישראלים תוך כדי שיגור רקטות לעבר צפון ישראל, והחלה מלחמת לבנון השנייה – קראה ממשלת ישראל ליישם את החלטת האו"ם מיידית, כתנאי בסיסי להפסקת אש באזור.
ראו גם

הסכם טאיף
דייוויד פרום

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1960 (בן 64) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 מקום מגורים:  וושינגטון די. סי. 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, בית הספר למשפטים בהרווארד, בית הספר שליד אוניברסיטת טורונטו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 בן או בת זוג:  דניאל קריטנדן (1988–?) 
 frumforum.com
 
דייוויד ג'פרי פרום (באנגלית: David Jeffrey Frum; נולד בטורונטו, קנדה ב-30 ביוני 1960) הוא סופר, עיתונאי ועורך עיתונות יהודי, אמריקאי-קנדי, נאו-קונסרבטיבי, ששימש ככותב הנאומים הכלכליים של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. היה הראשון בעל מידע הפנים, שחיבר ספר, בשם "The Right Man" (הוצאת רנדום האוז, 2003) על חלקה הראשון של תקופת כהונת בוש הבן, בעקבות הפיגוע במגדלי התאומים בספטמבר 2001. פרום ידוע כיום כמבקר חריף של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והמפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

פרום נולד בטורונטו שבאונטריו, קנדה, להורים יהודים ומגדיר את עצמו כ"יהודי לא אדוק במיוחד". אימו, ברברה פרום, הייתה עיתונאית ושדרנית רדיו ידועה בזכות עצמה. אחותו, לינדה פרום היא סנאטורית קנדית. נשוי ואב לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון ותואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת ייל, שם היה בעל טור קבוע ב"ייל דיילי ניוז", וב-1987 השלים תואר JD במשפטים באוניברסיטת הרווארד. בעת לימודיו בהרווארד נבחר לנשיא סניף האגודה הפדרליסטית (השמרנית) באוניברסיטה.
ביוגרפיה > עיתונאי, ועורך פוליטי

ההתעניינות של פרום בפוליטיקה התחילה כבר בגיל 14 עת הזדהה כאיש שמאל אך במהלך השנים השתנו דעותיו ימינה. ב-1980 השתתף כמתנדב בקמפיין הבחירות של רונלד רייגן. פרום מגדיר את עצמו עד היום כ"רפובליקני שמרן", אולם לא היסס לתקוף גם דעות ואישים מהימין, כשהדבר נראה לו נכון. היה עורך מאמרי המערכת של ה"וול סטריט ג'ורנל" בשנים 1989 עד 1992 ובעל טור קבוע במגזין "פורבס" בשנים 1992–1994. את פרסומו הכלל ארצי הפוליטי הראשון קיבל בעקבות מאמר התקפה שפרסם ב-1991 ב"אמריקן ספקטייטור" על פט ביוקנן, מועמד ימני לנשיאות אז.
ב-2001 מונה פרום לכותב הנאומים הכלכליים של הנשיא בוש, למרות היותו אז עדיין בעל אזרחות קנדית בלבד. רק ב-2007 הוא התאזרח בארצות הברית (אך נשאר גם קנדי). ב-2003 היה מהתומכים הבולטים בממשל בוש בתקיפת עיראק של סדאם חוסיין. ידוע כמי שטבע את המונח "ציר הרשע" בהתייחס לאיראן, עיראק וקוריאה הצפונית. היה יועץ בכיר לענייני מדיניות חוץ לרודי ג'וליאני בעת מסעו הכושל של האחרון למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-2008 (המנצח בפריימריס ג'ון מקיין הפסיד בבחירות הכלליות לברק אובמה). באותן בחירות הוא הביע הסתייגות מפורשת ממועמדותה של שרה פיילין לסגנית נשיא, כנגד הדעה המקובלת במפלגתו, אף על פי שאמר בסופו של דבר שיצביע עבורה כסגניתו של המועמד לנשיאות מטעם הרפובליקנים ג'ון מקיין. בשנים האחרונות הוא השמיע לא אחת דעות בלתי מקובלות בימין, גם בנושאים ערכיים, כמו התנגדותו למלחמה החריפה של הרפובליקנים בביטוח הבריאות של הנשיא ברק אובמה, התנגדותו למלחמתם הלא פחות חריפה בנישואין חד מיניים ועוד.
כיום הוא כותב טור שבועי קבוע ב "נשיונל פוסט" הקנדי ובשבועון החדשות האמריקאי "The Week", מאמריו מופיעים ב"ניו יורק טיימס" ובעיתונים באירופה והוא משמש גם פרשן רדיו. חבר בדירקטוריון "הקואליציה היהודית הרפובליקנית" – לובי יהודי שמרני הקיים מאז 1985.
פרום הצטרף למגזין "האטלנטיק" בשנת 2014 ומשמש כעורך בכיר.
ספריו

ספרו הראשון של פרום, שיצא לאור ב-1995 ונקרא Dead Right (הוצאת בייסיק בוקס) זכה לביקורות נלהבות בימין ובשמאל גם יחד. פרנק ריץ', מהניו יורק טיימס תיאר אותו כ"ספר המתוחכם ביותר שנכתב מבפנים על התנועה הקונסרבטיבית האמריקאית". ויליאם באקלי תיאר אותו כ"החוויה האידאולוגית המרעננת ביותר מזה דור שלם."
ספרים נוספים
What's Right – "השמרנות החדשה ומשמעותה עבור קנדה" (הוצאת רנדום האוז קנדה, 1996).
What's Right – "הרוב השמרני החדש ויצירתה של אמריקה מחדש" (בייסיק בוקס, 1997).
"איך הגענו עד כאן" (בייסיק בוקס, 2000) – היסטוריה של שנות השבעים של המאה העשרים.
The Right Man (רנדום האוז, 2003) – ראו למעלה.
"הקץ לרוע" (רנדום האוז, 2004) – נכתב ביחד עם ריצ'רד פרל, ככתב הגנה תקיף על הפלישה לעיראק ב-2003 ובו גם קריאה לגרום לחילופי משטר דומים באיראן ובסוריה, כמו גם למדיניות תקיפה יותר כנגד צפון קוריאה, סעודיה ומדינות מוסלמיות נוספות, במטרה לנצח במלחמה בטרור.
Comeback – "שמרנות שיכולה לזכות שוב" (הוצאת דאבלדיי, 2007).
Why Romney Lost – "מדוע רומני הפסיד ומה המפלגה הרפובליקנית יכולה לעשות בנושא" (הוצאת ניוזוויק, 2012).
Trumpocracy – "השחתת הרפובליקה האמריקאית" (הוצאת הארפר, 2018).
Trumpocalypse – "שיקום הדמוקרטיה האמריקאית" (הוצאת הארפר, 2020).
הערות שוליים

↑  Klion, David (2020-05-29). "David Frum's Hold Over the Center". The New Republic. ISSN 0028-6583. נבדק ב-2020-10-17.
↑  Axis of Ego, The American Conservative (באנגלית)
↑  Kaufman, Leslie (2014-03-19). "David Frum to Join The Atlantic (Published 2014)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311103205171  PLWABN: 9810699818705606  CANTIC: a11184395  GND: 136159338  ISNI: 0000 0001 1006 2385  LCCN: n94013441  NKC: mub20181010087  NTA: 157599183  SUDOC: 071124004  VIAF: 114188580   WorldCat (עם VIAF): 114188580
וסטוורלד

| --- | --- |

 מבוסס על:  "עולם המערב" (1973) מאת מייקל קרייטון
 סוגה:  מדע בדיוני   דרמה המשכית   מתח   פעולה/הרפתקה   מערבון   פילוסופיה
 יוצרים:  ג'ונתן נולאן   ליסה ג'וי
 שחקנים:  אוון רייצ'ל ווד   ג'יימס מרסדן   אנתוני הופקינס   ג'פרי רייט   ג'ימי סימפסון   אד האריס   בן בארנס
 פסקול:  ראמין דג'וואדי
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  36
 הפקה
 מפיק:  אתנה ויקהאם
 מפיקים בפועל:  בריאן ברק   ג'רי ויינטרוב   ליסה ג'וי   ג'ונתן נולאן   ג'יי ג'יי אברהמס
 חברת הפקה:  Bad Robot Productions יחידת הטלוויזיה של האחים וורנר
 הפצה:  Warner Bros. Domestic Television Distribution, הולו 
 אתר צילומים:  קליפורניה, ארצות הברית   יוטה, ארצות הברית
 צלמים:  פול קמרון 
 מוזיקה:  רמין ג'וואדי 
 אורך פרק:  57-91 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HBO
 רשת שידור בישראל:  yes Oh HOT HBO
 פורמט (תמונה):  1080i (HDTV)
 פורמט (קול):  Digital
 תקופת שידור מקורית:  2 באוקטובר 2016 – 14 באוגוסט 2022
 קישורים חיצוניים
 www.hbo.com/westworld
 דף התוכנית ב-IMDb
 
וסטוורלד (באנגלית: Westworld, בתרגום מילולי: עולם המערב) היא סדרת מותחן מדע-בדיוני אמריקאית, אשר נוצרה על ידי ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי עבור רשת הטלוויזיה בכבלים האמריקאית HBO. הסדרה מבוססת על הסרט "עולם המערב" מ-1973 מאת מייקל קרייטון. הסדרה שודרה במשך ארבע עונות, החל מ-2 באוקטובר 2016 ועד ל-14 באוגוסט 2022. נולאן ביים את הפרק הראשון, ולאחר מכן שימש כמפיק בפועל לצדם של ג'יי ג'יי אברהמס, ג'רי ויינטרוב ובריאן ברק. צילומי הסדרה נערכו בקליפורניה וביוטה.
הסיפור מתחיל ב"ווסטוורלד", פארק שעשועים בדיוני ומתקדם מבחינה טכנולוגית סגנון המערב הפרוע, המאוכלס ב"מארחים" שהם רובוטים דמויי אדם. הפארק מיועד ל"אורחים" בעלי שכר גבוה אשר מבקשים להתפנק ולממש את הפנטזיות הפראיות ביותר שלהם בתוך הפארק מבלי לחשוש מתגמול מצד המארחים, שמונעים על ידי התכנות שלהם שמונע מהם מלפגוע בבני אדם.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ yes Oh בלוויין, בערוץ HOT HBO בכבלים וכן בסלקום TV.
כרזת עונה 1
סקירת הסדרה > סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 2 באוקטובר 2016 | 4 בדצמבר 2016 |
|  | 2 | 10 | 10 | 22 באפריל 2018 | 24 ביוני 2018 |
|  | 3 | 8 | 8 | 15 במרץ 2020 | 2 במאי 2020 |
|  | 4 | 8 | 8 | 26 ביוני 2022 | 14 באוגוסט 2022 |
סקירת הסדרה > רקע עלילתי

הסדרה משלבת עולם טכנולוגי מתקדם אשר צופה על עולם פיקטיבי המעוצב בצורת המערב הפרוע, והיא מתוארת כ"אודיסיאה אפלה על עלייתה של התודעה המלאכותית ועתיד המין האנושי".
בעתיד, פארק שעשועים בשם וסטוורלד (עולם המערב, בתרגום חופשי לעברית) מציע למבקרים את ההזדמנות לחוות את הווי ותרבות המערב הפרוע באמצעות שטח גדול הבנוי כעיירה כפרית בשם סוויטווטר וכן אזור גדול של שטחים פתוחים או שטחים פרטיים. שטחי הפארק מאוכלסים על ידי "מארחים", אנדרואידים דמויי אנוש שנועדו לחקות סטראוטיפיים מוכרים בתרבות המערב הפרוע (כדוגמת הנערה הכפרית והמתוקה, מאדאם בית הבושת, האקדוחן הנועז וההרפתקן ופורע החוק) וכן רובוטים דמויי בעלי חיים, עם תכנות מתקדם, ותבנית מוגדרת מראש של נרטיבים משולבים, עם היכולת לסטות מהנרטיבים הללו בעקבות שינויים שנוצרים מאינטראקציות שהמבקרים מבצעים עימם. המארחים חוזרים על הנרטיב הקבוע להם מחדש בכל יום, לאחר שהזיכרונות שלהם מהיום הקודם נמחקים. למען ביטחונם של המבקרים, המארחים אינם מסוגלים לפגוע בכל צורת חיים כלשהי, תכנות המאפשר למבקרים חופש פעולה ללא הגבלה לעסוק בכל פעילות שהם ירצו, כולל קיום יחסי מין עם המארחים או אינוסם ואפילו רציחתם, מבלי לחשוש מההשלכות. במקביל, חברת "דלוס", בראשותו של ד"ר רוברט פורד, יוצר הפארק, המהנדס הראשי והמנהל היצירתי שלו, מעסיק צוות פיקוח שתפקידו לפקח על הפארק, לפתח נרטיבים חדשים, ולשחזר ולנתח באופן אנליטי מארחים לפי הצורך.
הסדרה עצמה נפתחת בעדכון שגרתי של תכנות המארחים, דבר הגורם לסטיות חריגות בהתנהגותם ומשפיע על חברת "דלוס" כשחלק מהמארחים, ובראשם דולורס ומייב, לומדים את האמת על קיומם ועל העולם בו הם חיים.
סקירת הסדרה > פרקים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הפקה > פיתוח

מאז תחילת 1990, אולפני האחים וורנר שקלו עשיית רימייק לסרט עולם המערב שיצא לאקרנים בשנת 1976, אך מסיבות לא ידועות, רעיון עשיית הרימייק ירד מהפרק, ולאחר עזיבתה של מנהלת האולפנים, ג'סיקה גודמן, בשנת 2011, עשיית רימייק לסרט נשקלה שוב. לאחר הצלחת הסרט שלו, חיי עם ליברצ'ה שהופק על ידי HBO, הבמאי ג'רי ויינטראוב, שבמשך שנים ניסה לשכנע ליצור את הרימייק לסרט, שכנע את "HBO" לאשר את ההפקה. ויינטראוב לקח את הפרויקט לתסריטאים ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי, שראו בקונספט פוטנציאל לעשות משהו הרבה יותר שאפתני, וב-31 באוגוסט 2013, הוכרז כי ערוץ הכבלים "HBO" הזמין פיילוט לגרסה מחודשת לסרט בדמותה של סדרת טלוויזיה פוטנציאלית, ושנולאן, ג'וי, ג'יי ג'יי אברהמס, ג'רי ויינטראוב ובריאן ברק יפיקו בפועל את הסדרה המדוברת.
מאוחר יותר, "HBO" הודיעה ש"עולם המערב" תעובד לסדרת טלוויזיה שפרק הבכורה שלה ישודר בשנת 2015. באוגוסט 2015, "HBO" פרסמה את הטיזר הראשון, שחשף שבכורת הסדרה תתקיים למעשה במהלך בשנת 2016. זוהי הסדרה השנייה המבוססת על הסיפור המקורי של קרייטון לאחר הסדרה "מעבר לעולם המערב", ששודרה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ששודרה במשך רק שלושה פרקים לפני שבוטלה.
אברמס הציע את נקודת מבטם של "המארחים" כנקודת המבט העיקרית בסדרה. נולאן לקח השראה ממשחקי וידאו כמו "ביושוק לנצח", ‏"Red Dead Redemption" ו-"The Elder Scrolls V: Skyrim" כדי לקבל תובנה על הרכיב המוסרי של הנרטיב בספקטרום. במהלך המחקר של יוצרי הסדרה, הסרטים של סרג'ו לאונה סיפקו להם תובנות על נקודות התייחסות לדמויות ולמראה החזותי, הרומנים של פיליפ ק. דיק סיפקו להם תובנות בנוגע לדילמות הנוגעות לבינה מלאכותית, ועבור בניית עולם ונרטיב משולב בשביל הסדרה, הם נעזרו בעלילות סדרת משחקי "Grand Theft Auto".
נולאן הסביר שהסדרה תחקור את השאלה מדוע "האלימות היא ברוב הסיפורים שאנחנו אוהבים לראות, אבל היא לא חלק ממה שאנחנו אוהבים לעשות" באמצעות האורחים בפארק, שמשלמים תשלום נכבד כדי לספק את הדחפים האלה. הקיום האוטונומי של דמויות שאינן בשליטת השחקן במשחקי וידאו השפיע על קווי עלילה אינדיבידואליים בסדרה אשר מאותחלים מחדש בלולאה מתמשכת. דקלום מהמחזה הטרגי הידוע של ויליאם שייקספיר, רומיאו ויוליה - "These violent delights have violent ends"‏ - הוא חלק מהסדרה כטריגר הגורם לכשל בתכנותם של המארחים ומשנה את הדרך בה הם תופסים את עצם קיומם. בנוסף, הסדרה בוחנת רעיונות שמוצגים בתפיסת החשיבה הדו-משמעית של ג'וליאן ג'יינס; תפיסה פסיכולוגית לפיה המוח מחולק לשני חלקים - חלק מהמוח אחראי על הזיכרונות ונותן את ההוראות והחלק השני מבצע את ההוראות, וכיצד באה התודעה משבירה של הקיר ביניהם על ידי חשיפתו של האינדיבידואל לסוגים חדשים של גירויים.
מעצבת התלבושות, אן קראבטרי, ניגש לעבודתה על ידי התמקדות בבגדים היסטוריים אמיתיים שהיוו חלק מתרבות המערב הפרוע משנת 1850 ועד לשנת 1890 כהשראה, ולא התמקדה בתלבושות המוצגות בסרטים מערבוניים. הבדים היו ארוגים, צבועים ומודפסים אישית עבור כל שחקן בעל דיאלוגים על מנת ללכוד את המורכבות של תלבושות (שרובם יוצרו מאפס בניו יורק ולוס אנג'לס). פיתוח העיצובים עבור הכובעים תוארו בתור החלק המאתגר ביותר של תהליך עיצוב התלבושות.
הסרט משנת 1973 שעליו מתבססת הסדרה כלל גם פארקים שמעבירים את הווי ותרבויות רומא העתיקה וימי הביניים, אך נולאן בחר שלא לכלול אותם בסדרה..
אד ברבאקר שהיה אמון כמפיק הסדרה, כתב את הפרק הרביעי בשותפות עם נולאן.
מפיקי הסדרה והתסריטאים תכננו לפרוש את עלילת הסדרה עד כמשך חמש עונות.
הפקה > מימון

פורסם שעונתה הראשונה נשאה תקציב של כ-100,000,000 דולר, עם מקדמה שנעה בין 8,000,000 ל-10,000,000 דולר לכל פרק, והפיילוט לבדו קיבל מקדמה של 25,000,000 דולר. רשת "HBO" וחטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר השתתפו יחד בעלות הפקת הסדרה; ו-"HBO" גם שילם דמי רישוי לא מדווחים לחטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר עבור זכויות השידור.
הפקה > ליהוק

אנתוני הופקינס ואוון רייצ'ל ווד היו חברי הצוות הראשונים שהוכרזו רשמית, כשהם לוקחים על עצמם את תפקידיהם של ד"ר רוברט פורד ודולורס אברנאת'י, בהתאמה. באוגוסט 2014, הוכרז שהשחקנים ג'פרי רייט, רודריגו סנטורו, שאנון וודוורד, אינגריד בולסו ברדל, אנג'לה סרפיאן וסיימון קורטמן יצטרפו לצוות השחקנים. לאחר מכן, ג'יימס מרסדן ואדי רוזה לוהקו גם הם לצוות ואד האריס לוהק לתפקיד נבל מרכזי בסדרה, הידוע רק בשם האיש בשחור. ליהוק נוסף לצוות השחקנים כלל את דמטריוס גרוס, קייל בורנהיימר, קורי גרהם, לנה גיאורגאס, סטיבן אוג, טימותי לי דפריסט, פטולמי סלוקום, טנדי ניוטון ומירנדה אוטו.
ביולי 2015, נודע כי אוטו עזבה את הסדרה בשל התחייבויות קודמות לעונתה החמישית של הומלנד והיא הוחלפה על ידי סידס באבט קנודסן. בנוסף, שלושה שחקנים נוספים לוהקו לסדרה; איון ביילי, ג'ימי סימפסון וקליפטון קולינס ג'וניור. מאוחר יותר, ביילי הוחלף על ידי בן בארנס והתגלה שהשחקנית טלולה ריילי תגלם את אחת המארחות, לאחר שבעלה לשעבר, אילון מאסק, הצהיר כך בטוויטר; ריילי תקודם לתפקיד ראשי בעונתה השנייה של הסדרה.
לאחר שידור הפרק האחרון של העונה הראשונה, נולאן וג'וי חשפו שהם פעלו לפי שיטה קפדנית של "דע מה שאתה צריך לדעת" עם השחקנים, על מנת "לשמור על הסיפור טרי ועכשווי עבורם ככל האפשר". לדוגמה, במקרה של ווד, נולאן וג'וי נתנו לה הוראות משחק מוזרות, זאת מבלי להסביר מדוע, ולווד לקח קצת זמן עד שהסיקה שהיא למעשה מגלמת חמש דמויות נפרדות בתוך אותה המארחת: ארבעה מצבי התנהגות שונים עבור דולורס, בתוספת אישיותו הרצחנית של ואייט. בניגוד לכך, הופקינס היה מודע למסגרת העלילה הכללית של פורד מראש (באותה עת הציגו בפניו את התפקיד) במטרה להבטיח שהוא יוכל להעביר את מורכבותו של הדמות במלואה בביצועיו, אך אפילו עם זאת, הוקינס בתחילה קיבל תסריטים שנערכו מחדש, והוא נאלץ להתעקש על גישה לתסריטים שלמים.
ב־10 במאי 2022 פורסם כי השחקנית האמריקאית אריאנה דבוז לוהקה לתפקיד משני בעונה הרביעית של הסדרה.
הפקה > כותרות הפתיחה

כותרות הפתיחה עבור הסדרה נוצרו על ידי אולפן הייצור "אלסטיק", אשר יצרו גם את כותרות הפתיחה של רומא, קרניבל ומשחקי הכס עבור HBO. אומן האפקטים פטריק קלייר שימש בתפקיד המנהל היצירתי במהלך העבודה על כותרות הפתיחה, שדרשו כחמישה שבועות על מנת ליצור אותם בשלמות.
קלייר נפגש עם נולאן וג'וי בפברואר 2016 על מנת לדון בהתהוות כותרות הפתיחה. הוא התעניין בהחלטתם לגשת לסדרה מנקודת מבטם של המארחים, והאמין שהחלטתם נבעה ממחקר פסיכולוגי מובנה. כותרות הפתיחה מתרגמות אלמנטים נוכחיים בסדרה באמצעות תכנון בעזרת מחשב. לדוגמה, פעם אחת קלייר קיבל מהמלחין, ראמין דג'וואדי, מקטע קצר מצולם של ניגון בפסנתר על ידי עמיתו של דג'וואדי. לאחר מכן, המקטע שוחזר באמצעות דימוי ממחושב. קלייר ראה את המטאפורה שמאחורי הפסנתרן - "צורה פרימיטיבית של רובוט" - כדרך לבחון את הפער בין האדם למכונה, "שנוצרה כדי להיות מיותרת". המארחים, שמודפסים באופן תלת־ממדי באמצעות דיו לבן, נתנו לקלייר את הרעיון להעמיד את הנוף של הסוגה המערבונית לצד המדע בדיוני שבבסיס הסדרה. הצגת מוטיבים של האדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י בכותרות באו משאיפתו של קליר להעביר את השקפת הסדרה על גוף האדם העירום. בכותרות הפתיחה נעשה גם רפרנס לקליפ של השיר "הכל מלא אהבה" משנת 1999 של הזמרת ביורק, שבוים על ידי כריס קנינגהאם, באופן שקלייר כינה "קצת מביש... כי אני מעריץ את כריס קנינגהאם ו... זה נראה כמו המקום המושלם לעשות את זה כי זה עסק בכל הנושאים הנכונים ובכל האסתטיקה הנכונה".
כותרות הפתיחה מתחילות עם יצירת כלוב צלעות של סוס, יחד עם קבוצה של מארחים שנוצרים על ידי מכונות תעשייתיות. סוס השלד מוצג דוהר כדי לחתור תחת האיקונוגרפיה של תיאור כזה. באשר למאמציו של קלר להציג את הנופים המערביים בניגוד לעולם הרובוטיקה, הוא חשב שזה הגיוני שהדבר ייעשה בתוך עין של מארח; מכתשים ועמקים נוצרים כחלק מסימולקרום בקשתית העין של המארח.
הפקה > פסקול

הפסקול לסדרה הולחנה על ידי המלחין רמין ג'וואדי, שעבד עם נולאן גם על סדרת הטלוויזיה מבוקש. נושא הפסקול המרכזי משלב את השימוש בתווי בס, ארפג'ים ונעימות מלודיות, שמרכיבים יחד את רעיון פארק השעשועים. הפסקול של העונה הראשונה הופצה במלואה ב-5 בדצמבר 2016.
דג'וואדי דיבר על השירים המודרניים שנעשו בהם שימוש במהלך הסדרה, ואמר: "לסדרה יש תחושה אנכרוניסטית, זה פארק שעשועים מערבי, ובכל זאת יש בו רובוטים, אז למה אין שירים מודרניים, וזו כמטאפורה כשלעצמה, מקיפה את הנושא הכללי של הסדרה", אבל בכל זאת, דג'וואדי נתן לנולאן את הקרדיט על הרעיון בשימוש בשירים מודרניים.
הפסקול של הסדרה כולל את השירים "No Surprises", "Fake Plastic Trees", "Motion Picture Soundtrack" ו-"(Exit Music (For a Film"‏ של רדיוהד, השיר "Black Hole Sun" של סאונדגארדן, השיר "Paint It Black" של הרולינג סטונז, השירים "Pine Apple Rag" ו-"Peacherine Rag" של סקוט ג'ופלין, השיר "Reverie L.68" של קלאוד דבוסי, השיר "A Forest" של הקיור, גרסתם של "The Animals" לשיר "The House of the Rising Sun", השיר "Back to Black" של איימי ויינהאוס והשיר "Something I Can Never Have" של "Nine Inch Nails". עלויות רישוי השימוש בשירים נעו בין $15,000 ל-$55,000.
ראמין הלחין גם גרסאות סימפוניות לנעימות מוכרות כמו השיר "Sweet Child o' Mine" שנכלל בקדימון לעונה השלישית, והנעימה "Wicked Games", שהושמעה במהלך הפרק הרביעי של העונה השלישית.
הפצה > שידור

הסדרה עלתה לשידור באמריקה ובאוסטרליה ב-2 באוקטובר 2016, וב-4 באוקטובר 2016 בבריטניה ובאירלנד. נכון לעכשיו, הסדרה משודרת באפיק HBO בארצות הברית, באפיק "HBO Canada" שבקנדה, באפיק "HBO Latine America" באמריקה הדרומית, באפיק "Showcase" באוסטרליה ובאפיק "Sky Atlantic" בבריטניה ובאירלנד.
בישראל, הסדרה משודרת באפיקים "yes Oh" של Yes, ‏HOT HBO של HOT‏ ובסלקום TV.
ב-4 בנובמבר 2022 הוכרז כי הסדרה בוטלה לאחר ארבע עונות למרות שאיפת יוצריה שתופק עונה חמישית.
הפצה > שיווק

לפני שידור הסדרה, רשת "HBO" ערכה תערוכת מציאות וירטואלית באירועים כדוגמת כנס הקומיק-קון, סן דייגו, שנקראה "Westworld: A Delos Destination" ("וסטוורלד: היעד של דלוס"). למשתתפים הותר ליצור בעצמם את התהליך שעוברים המבקרים שנכנסים לווסטוורלד ולפעול בסביבה תלת-ממדית, ובנוסף, המשתתפים קיבלו קוד בינארי שאיפשר להם גישה לאתר "DiscoverWestworld.com" כחלק ממסע השיווק.
הפצה > מדיה ביתית

עונתה הראשונה של הסדרה (שקיבלה את הכותרת "המבוך"), הופצה למדיה ביתית ב-DVD, ב-Blu-ray וב-Blu-ray 4KUltra HD ב-7 בנובמבר 2017. הדבר נחשב להישג עבור הסדרה מכיוון שזו הסדרה המתוסרטת הראשונה בארצות הברית שהופצה ב-Blu-ray 4KUltra HD.
הכרה וביקורת > רייטינג

בפרק הבכורה של הסדרה דווח שמספר הצופים שצפו היה מעט פחות מהמספר הצופים בפרק הבכורה של בלש אמיתי, אבל עדיין הרבה יותר גבוה משל ויניל, מה שאומר שזה נראה כמו "...התחלה מבטיחה יחסית...". מנדי אדמס, מהאתר "iTechPost" ציינה כי "התגובות הרגשיות בטוויטר נאמדו בשיעור של 545% גבוה יותר לעומת פרק הבכורה של ויניל וב-326% יותר מהעונה האחרונה של הנותרים". פרק הבכורה של הסדרה משך 1.96 מיליון צופים, עם 0.8 מיליון איש בדמוגרפיה של 18-49. בפרק הבכורה צפו 3.3 מיליון צופים בשלושת לילות ימי ראשון בהם הוא שודר, כמו כן בשירותי הסטרימינג של "HBO". בעונה הראשונה צפו 2.2 מיליון צופים בשידור הראשוני שלה, מספר שגדל ל-3.5 מיליון, עם הכללת שידורים חוזרים וצפייה על פי דרישה. בעונה הראשונה היה ממוצע צופים מצטבר של 12 מיליון צופים, מה שהופך אותה לעונה הראשונה הנצפית ביותר של סדרת HBO, והבלוג "TorrentFreak" דיווח על הסדרה כממוקמת במקום השלישי לסדרות הטלוויזיה של 2016 שמורדות הכי הרבה כקובצי טורנט.