stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טום ריילי

| --- | --- |

טום ריילי בפרימיירה של "אני רוצה את קנדי" ב-2007
 לידה:  5 באפריל 1981 (בן 43) אנגליה קנט, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברמינגהאם  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  Maidstone Grammar School 
 בת זוג:  ליזי קפלן
 פרופיל ב-IMDb
 
טום ריילי (באנגלית: Tom Riley; נולד ב-5 באפריל 1981) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
ביוגרפיה

טום ריילי נולד במיידסטון, קנט, שבאנגליה.
קריירה

ריילי השתתף בתיאטרון ודרמה בעיר הולדתו מאז גיל ארבע, ובילה את שנות בית הספר בכתיבה ובבימוי מחזות. הוא למד ספרות אנגלית ודרמה באוניברסיטת ברמינגהאם. הוא סיים את לימודיו בשנת 2002 בהצטיינות במחלקה ראשונה. לאחר לימודיו הקים חברת תיאטרון קטנה, לפני שהחליט ללכת ללמוד בבית הספר לדרמה. ריילי למד בקורס משחק מקצועי באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), וסיים את לימודיו בשנת 2005.
חיים אישיים

במאי 2016 התארס לשחקנית האמריקאית־יהודייה ליזי קפלן. הם נפגשו בינואר 2015 כשקפלן הצטלמה לסרט האשליה 2 בלונדון. השניים נישאו ב-2017.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | דמות | הופעה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | נפגעי 1906 | ד"ר ג'יימס וולטון | פרק אחד |
| 2006 | ימים מעטים בספטמבר | דוד |  |
| 2007 | בחזרה לבית על גבעה רדופה | פול |  |
| 2007 | מרפל: ייסורים על ידי תמימות | בובי ארגייל |  |
| 2007 | מקפיא | דייב בטהובן |  |
| 2007 | אני רוצה את קנדי | ג'ו |  |
| 2008 | נפגעי 1907 | ד"ר ג'יימס וולטון | פרק אחד |
| 2008 | לואיס | פיליפ הורטון | פרק אחד |
| 2008 | מקפיא | דייב בטהובן | שני פרקים |
| 2008 | אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן | ג'ורג ויקהם |  |
| 2008 | סיפורי אגת'ה כריסטי: מפגש עם המוות | ריימונד בוינטון |  |
| 2009 | באושר ועושר | פרדי באטלר |  |
| 2009 | אין גבורה | נייג'ל | פיילוט |
| 2009 | רחוב טריניאן 2: האגדה על הזהב | רומיאו |  |
| 2010 | זר של תיל | גאווין סורנסן |  |
| 2010 | בית משוגעים | רוב |  |
| 2011/12 | מונרו | ד"ר לורנס שפרד | 12 פרקים |
| 2015-2013 | הסודות של דה וינצ'י | לאונרדו דה וינצ'י | תפקיד ראשי; 28 פרקים |
| 2014 | דוקטור הו (עונה שמינית) | רובין הוד | פרק אחד |
| 2015 | הרוג את חבריך | טוני פרקר-הול |  |
| 2017 | התנהגות חולנית | צ'ארלי |  |
| 2017 | Modern Life Is Rubbish | אדריאן |  |
| 2019 | אור רוח | תומאס אינגראם |  |
| 2021-הווה | נשות הלעולם לא | אוגוסטוס "אוגי" בידלו |  |
| 2022 | האישה מהבית שממול לבחורה בחלון | ניל | 2 פרקים |
| 2023 | המשפט הצבאי של המרד על הקיין (אנ') | לוטננט תומאס קיפר |  |
| 2023 | תעלומת הבלש החובב (אנ') | לורד וויטפילד | 2 פרקים |
זאב חבצלת

עטיפת התקליטור "אשכולית: משיריו של זאב חבצלת"
זאב חבצלת (17 בנובמבר 1922 – 3 באפריל 1962) היה מלחין, פזמונאי, רקדן, מרקיד, כוריאוגרף, מורה ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

חבצלת נולד בשנת 1922 בעזה, שם הייתה קהילה יהודית קטנה. אביו עבד בסניף הדואר המנדטורי בעיר. במאורעות תרפ"ט נאלצו היהודים להימלט מהעיר בחסות הצבא הבריטי, ומשפחתו התיישבה בתל אביב. לאחר מות אמו ב-1938 עבר לבית הספר המחוזי בגבעת השלושה שם התבלט במגוון כישרונותיו: ציור, כתיבת שירים, בימוי, מוזיקה מדע, טבע וחברה.
הוא היה פעיל בתנועת השומר הצעיר והצטרף להכשרה בקיבוץ בית אלפא, ומשם נשלח ללמוד הוראת בוטניקה וזואולוגיה בסמינר הקיבוצים. בתקופה זו החל להתעניין בריקודי עם, ולמד אצל גרטרוד קראוס וגורית קדמן.
הוא השתתף כמנהל אמנותי בפסטיבלי הנוער הדמוקרטי בבודפשט, בוקרשט, ורשה ומוסקבה.
בקיבוץ עסק בהוראה ובחקלאות. במלחמת העצמאות השתתף בהגנה על דגניה.
לאחר המלחמה התמנה לקצין התרבות של הנח"ל ובתפקידו זה יזם והקים את להקת הנח"ל ואף כתב והלחין שירים לתוכניתה הראשונה, מהם התפרסמו: "שיר המ"מ" ("מי משחיז מגל וחרב") ו-"ניאחז בכל משלט".
ב-1958 נסע ללמוד קולנוע באיטליה והיה עוזר במאי תחת פדריקו פליני, רוברטו רוסליני וויטוריו דה סיקה. לאחר שנתיים חזר ארצה וביים מספר סרטונים קצרים. אחד מסרטיו נגד חימושה של גרמניה המערבית אף זכה במדליית זהב במוסקבה.
הוא הספיק לביים סרט באורך מלא: "חבורה שכזאת" (1962) לפי ספרו של ישראל ויסלר (פוצ'ו), עם שלל שחקנים כמו בומבה צור, יוסי בנאי, גילה אלמגור, אילי גורליצקי, עודד תאומי, גדעון זינגר ועוד. בראשית אפריל 1962, זמן קצר לפני הקרנת הבכורה, נהרג חבצלת כאשר הטרקטור עליו עבד בשדות בית אלפא התהפך עליו והרגו. נקבר בבית הקברות של קיבוצו. 
הסרט זכה להצלחה רבה.
תקליטור משיריו יצא בהפקת העמותה למורשת הזמר העברי. על שיריו המוכרים נמנים "אשכולית", "לאן נושבת הרוח" ו-"הורה אגדתי".
חבצלת הותיר את אלמנתו ושלושה בנים: יובל חבצלת (שהיה האקורדיוניסט של להקת הנח"ל), ד"ר גלעד חבצלת (רופא ילדים) ונדב.

אלמנתו, עמליה חבצלת-פירסטנברג, הייתה מחנכת במוסד החינוכי גלבוע ויועצת בשירות הפסיכולוגי החינוכי בתחנת העמקים של מועצה אזורית הגלבוע. נישאה בשנית, לשמואל ("פיסקה") פירסטנברג, המפיק חבר קיבוץ יקום וממייסדי "צוותא" (ואביה של העיתונאית יעל גבירץ).
על שמו של זאב חבצלת הוקמה קרן חבצלת החדשה - הקרן לעידוד היצירה האומנותית.
רשימותיו

זאב חבצלת, מחולנו לי ולך: דברים על מחול; תחקיר ועריכה: רנה שרת, בית אלפא: גלבוע, 2003. (אסופת רשימות על מחול שנמצאו בעזבונו)
לקריאה נוספת

קו לדמות: זאב חבצלת מפי רעיו; כתב: נתן שחם, מרחביה: ספרית פועלים, 1963.
מאמרים:
צבי פרידהבר, 'זאב חבצלת ומחול העם הישראלי', רוקדים (המגזין לריקודי עם ומחול) 15 (1992), 9–11.
משה קדם, 'כמעיין המפכה: קווים לדמותו של זאב חבצלת', מחול בישראל (רבעון לענייני מחול) 2 (1993), 41–42. (המאמר באתר "יומני מחול" של רות אשל)
הערות שוליים

↑  יבל ברקאי, פסטיבל יומולדת: ככה זה כשחוגגים 80 לעמליה חבצלת בבית-אלפא, אתר הקיבוצים, 10 בנובמבר 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306716905171  ISNI: 0000 0000 7150 3255  LCCN: n97856963  MusicBrainz: 5535a737-0763-4da2-88a2-44db903ec7cc  VIAF: 1770084   WorldCat (עם VIAF): 1770084
גרטה סקאקי

| --- | --- |

גרטה סקאקי
 לידה:  18 בפברואר 1960 (בת 64) מילאנו, איטליה 
 מדינה:  אוסטרליה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק  תיכון שנטון  Burgess Hill Girls 
 בן או בת זוג:  וינסנט ד'אונופריו (1989–1993) 
 צאצאים:  Leila George 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (1996) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרטה סקאקי בפסטיבל קאן ב-1994
גרטה סקאקי (באנגלית: Greta Scacchi; נולדה ב-18 בפברואר 1960) היא שחקנית קולנוע איטלקייה-אוסטרלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם גרטה גראקו במילאנו שבאיטליה. אביה לוקה סקאקי גראקו היה צייר וסוחר אמנות, אמה נולדה באנגליה והייתה רקדנית וסוחרת עתיקות. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע, והיא עברה עם אמה ושני אחיה להתגורר באנגליה. בשנת 1975, לאחר נישואיה מחדש של אמה, עברה המשפחה לפרת', מערב אוסטרליה, שם אביה החורג היה פרופסור אורח באוניברסיטת אוסטרליה המערבית. בעודה בפרת', סקאצ'י למדה בבית הספר התיכון והצטרפה לאגודה הדרמטית של האוניברסיטה, שם היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון במחזה של המחזאי הבריטי אדוארד בונד "בוקר מוקדם".
קריירה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

בשנת 1977 חזרה סקאקי לאנגליה, ונרשמה לבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק". יחד אתה למדו השחקניות מירנדה ריצ'רדסון ואמנדה רדמן. תפקידה הראשון על המסך היה בסיום העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ברז'רק" (אנ'), ב-1981, כאשר גילמה דוגמנית שהייתה חברתו של פושע בין-לאומי שהבלש ברז'רק רודף אחריו. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1982 בסרט גרמני "Das Zweite Gesicht". מאז הופיעה במגוון רחב של תפקידים בסרטים כגון "אבק לוהט" (1983), "מגדל השן" (1984), "קוקה קולה קיד" (1985), "תשוקות באפריקה" (1987), "בחזקת חף מפשע" (1990), "התנפצות" (1991), "השחקן" (1993) ו"חיי כפר" (1994). היא הופיעה בעירום במספר סרטים אך דחתה את התפקיד של קתרין טרמל בסרט "אינסטינקט בסיסי" שאותו גילמה שרון סטון.
סקאקי השתתפה במספר דרמות תקופתיות כולל "ג'פרסון בפריז" (1995), העיבוד של דאגלס מקגרת' לרומן מאת ג'יין אוסטן "אמה". ב-1998 שיחקה בסרט "הכינור האדום", דרמה היסטורית המתפרסת על פני 500 שנים. וב-2008 גילמה את דמותה של קסנדרה אוסטן, אחותה של ג'יין אוסטן, בסרט "החרטות של מיס אוסטן".
ב-1996 זכתה בפרס אמי על תפקידה כאשת הצאר אלכסנדרה פאודרובנה בסרט הטלוויזיה "רספוטין" (Rasputin: Dark Servant of Destiny). סקאקי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרסים רבים אחרים.
ב-2001 שיחקה בסרט הצרפתי "פסטיבל בקאן", פרודיה על פסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-2004 כיכבה בסרט "מעבר לים" דרמה ביוגרפית שביים קווין ספייסי על חייו של הזמר בובי דארין.
ב-2007 הייתה מועמדת שוב לפרס אמי בקטגוריה שחקנית המשנה על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "דרך שבורה".
סקאקי שולטת באנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, מה שהפך אותה לבחירה פופולרית עבור אנשי ליהוק אירופאים.
קריירה > קריירה בתיאטרון

סקאקי הופיעה במגוון רחב של תפקידים בתיאטרון. היא הופיעה "בזמנים כמו אלה" (בריסטול אולד ויק) וב"סיידר עם רוזי" (תיאטרון הפניקס לאמנויות, לסטר) בזמן שהקריירה הקולנועית שלה תפסה תאוצה. לאחר שיצרה ארבעה סרטים ב-15 חודשים, ב-1985 הופיעה עם מארק ריילנס וקווין מקנלי ב-Airbase (אוקספורד Playhouse and Arts Theatre). בעיבוד למחזהו של צ'כוב "הדוד וניה" בתיאטרון וודוויל, לונדון, ב-1987. ב-1991 שיחקה את נורה במחזה "בית בובות" של איבסן בפסטיבל פרת'. שנה לאחר מכן, היא שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "העלמה יוליה" של סטרינדברג בתיאטרון של סידני.
בשנת 2001, היא חזרה לסידני ושיחקה בתפקיד קייט במחזה "זמנים עתיקים" מאת הרולד פינטר. בשנת 2004 היא סיירה באיטליה עם הפקה איטלקית של אותו מחזה, אך הפעם גילמה את אן. בשנת 2005, היא הופיעה בתיאטרון המלכותי של באת', בהפקה של תיאה שארוק ל"חיים הפרטיים" מאת נואל קאוורד. היא חזרה לאוסטרליה בשנת 2008, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של תיאטרון סידני על גילום המלכה אליזבת במחזה "מרי סטיוארט".
ב-2010, היא החליפה את קריסטין סקוט-תומאס לאחר שנפצעה, במחזה של סטיבן סונדהיים שעלה בתיאטרון שאטלה, בפריז.
במאי 2011, היא הופיעה לצד אניטה דובסון בהצגה "בט וג'ואן" בתיאטרון האמנויות של לונדון.
בספטמבר 2013 שיחקה במחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון "אולד ויק" בלונדון.
חיים אישיים

סקאקי היא אזרחית איטליה מאז שנולדה. היא ביקשה אזרחות בריטית לאחר שמלאו לה 18, אך נדחתה וסורבה שוב בערעור. היא גם אזרחית אוסטרליה מאז 1995.
בין השנים 1983 ו-1989 היה לסקאקי רומן עם הזמר הניו זילנדי טים פין. מ-1989 עד 1993 הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן וינסנט ד'אונופריו, במרץ 1992 נולדה בתם המשותפת לילה ג'ורג', שב-2020 נישאה לשחקן שון פן. לסקאקי בן נוסף, מתיאו, שנולד ב-1998 מבן זוגה (ובן דודה) קרלו מנטגאצה.
באוקטובר 2013, על שירותיה לאמנויות הוענק לה תואר אביר במסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית.
הערות שוליים

↑  Guardian staff reporter, 'Trainspotting, I'd love to do that...', The Guardian, ‏28 בנובמבר 1999
↑  מאיר שניצר, סרט - בור ועם הארץ - 'קוקה קולה קיד', חדשות, 28 באוקטובר 1986
↑  עירית שמגר, פיסת רכילות מאפריקה, מעריב, 6 במאי 1988
יפים ויפות, יותר או פחות, חדשות, 19 באוקטובר 1989
תמר גלבץ, קולנוע - שמפאניה ואוכמניות "תשוקות באפריקה' (בריטניה, 1987), כל העיר, 9 בספטמבר 1988
↑  מאיר שניצר, הפרו את החוזה, חדשות, 29 באוקטובר 1990
↑  מאיר שניצר, ביי ביי היצ׳קוק, חדשות, 19 בפברואר 1992
חגי לוי, התמזגות - סקאקי מתפשטת, ברנגיר מתוק וחביב והוסקינס הוא הוסקינס, חדשות, 14 בפברואר 1992
↑  נסים דיין, ‏הצרפתים יוצרים, האמריקנים מחקים, באתר גלובס, 9 בדצמבר 1999
↑  רויטרס, ג'יין אוסטן בהנגאובר, באתר הארץ, 29 באפריל 2008
↑  מאת לורן קינג, תפקיד חייה, באתר הארץ, 22 באפריל 2002
↑  עכבר העיר, מעבר לים, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006
↑  דנה פיינרו, חיוך של צ׳כוב, חדשות, 23 ביוני 1988
↑  וואלה! סלבס‏, שון פן נישא בסתר לבת הזוג הצעירה, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2020
| פרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת במיני סדרה או סרט |
| --- | --- | --- |
| 1975–2000 | ג'ולייט מילס (1975) ‏•‏‏ רוזמרי מרפי (1976) ‏•‏‏ דיאנה היילנד (1977) ‏•‏‏ אווה לה גליאן (1978) ‏•‏‏ אסתר רול (1979) ‏•‏‏ מייר וינינגהם (1980) ‏•‏‏ ג'יין אלכסנדר (1981) ‏•‏‏ פני פולר (1982) ‏•‏‏ ג'ין סימונס (1983) ‏•‏‏ רוקסנה ז׳אל (1984) ‏•‏‏ קים סטנלי (1985) ‏•‏‏ קולין דיוורסט (1986) ‏•‏‏ פייפר לורי (1987) ‏•‏‏ ג'יין סימור (1988) ‏•‏‏ קולין דיוורסט (1989) ‏•‏‏ אווה מארי סיינט (1990) ‏•‏‏ רובי די (1991) ‏•‏‏ אמנדה פלאמר (1992) ‏•‏‏ מרי טיילר מור (1993) ‏•‏‏ סיסלי טייסון (1994) ‏•‏‏ ג'ודי דייוויס / שירלי נייט (1995) ‏•‏‏ גרטה סקאקי (1996) ‏•‏‏ דיאנה ריג (1997) ‏•‏‏ מייר וינינגהם (1998) ‏•‏‏ אן בנקרופט (1999) ‏•‏‏ ונסה רדגרייב (2000) |  |
| 2001–הווה | תמי בלנשרד (2001) ‏•‏‏ סטוקרד צ'אנינג (2002) ‏•‏‏ ג'ינה רולנדס (2003) ‏•‏‏ מרי-לואיז פארקר (2004) ‏•‏‏ ג'יין אלכסנדר (2005) ‏•‏‏ קלי מקדונלד (2006) ‏•‏‏ ג'ודי דייוויס (2007) ‏•‏‏ איילין אטקינס (2008) ‏•‏‏ שוהרה אע'דאשלו (2009) ‏•‏‏ ג'וליה אורמונד (2010) ‏•‏‏ מגי סמית' (2011) ‏•‏‏ ג'סיקה לאנג (2012) ‏•‏‏ אלן בורסטין (2013) ‏•‏‏ קתי בייטס (2014) ‏•‏‏ רג'ינה קינג (2015) ‏•‏‏ רג'ינה קינג (2016) ‏•‏‏ לורה דרן (2017) ‏•‏‏ מריט ויבר (2018) ‏•‏‏ פטרישה ארקט (2019) ‏•‏‏ אוזו אדובה (2020) ‏•‏‏ ג'וליאן ניקולסון (2021) ‏•‏‏ ג'ניפר קולידג' (2022) ‏•‏‏ ניסי נאש (2023) ‏•‏‏ ג'סיקה גאנינג (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327669705171  PLWABN: 9810629143205606  BIBSYS: 60484  BNE: XX1113250  BnF: cb139356803 (data)  GND: 13257392X  ICCU: RAVV090496  ISNI: 0000 0001 1476 3904  LCCN: no90017659  NKC: pna2009482675  NTA: 074044702  SUDOC: 075866420  VIAF: 85145671   WorldCat (עם VIAF): 85145671
סמנתה הארווי

| --- | --- |

 לידה:  1975 (בת 50 בערך) קנט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אנגליה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Wilderness, The Western Wind, Orbital 
 פרסים והוקרה:  Staunch Book Prize (2019)  פרס בוקר (2024) 
 www.samanthaharvey.co.uk
 
סמנתה הארווי (באנגלית: Samantha Harvey; נולדה ב-1975) היא סופרת אנגליה. בשנת 2024 זכתה בפרס בוקר על הרומן שלה "Orbital", אשר שילב בתוכו מאפיינים מז'אנרים ושדות שונים, כולל פרוזה ספרותית, מדע בדיוני ופילוסופיה.
ראשית חייה

בעשור הראשון לחייה חיה בדיטון, קנט, ליד מיידסטון, עד לגירושי הוריה. לאחר מכן, אמה עברה לאירלנד, והארווי חיה בנעוריה במקומות שונים, כולל שהות ביורק, שפילד ויפן. הארווי למדה פילוסופיה באוניברסיטת יורק ובאוניברסיטת שפילד. בשנת 2005 סיימה תואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת Bath Spa, וכן השלימה דוקטורט בכתיבה יוצרת.
קריירה

הרומן הראשון שלה, The Wilderness (משנת 2009), נכתב מנקודת מבטו של גבר המתמודד עם התפתחות מחלת האלצהיימר, ומתאר בפרוזה שהולכת ונעשית מקוטעת את ההשפעה ההרסנית של המחלה. הרומן השני שלה, All Is Song (משנת 2012), עוסק בחובות מוסריות ומשפחתיות ובבחירה בין הטלת ספק לבין קונפורמיות. הסופרת תיארה את הרומן כעיבוד מודרני ורופף של חייו של סוקרטס.
הרומן השלישי שלה, Dear Thief, הוא מכתב ארוך מאישה לחברתה הנעדרת, המספר את ההשלכות הרגשיות של משולש אהבה. נאמר כי הרומן מבוסס על השיר של לאונרד כהן "Famous Blue Raincoat". Dear Thief פורסם בשנת 2014 על ידי הוצאת Jonathan Cape. הרומן הרביעי של הארווי, The Western Wind, אשר עוסק בכומר בסומרסט של המאה ה-15, פורסם במרץ 2018.
The Shapeless Unease, יצירתה היחידה שאינה פרוזה, מתארת את חוויותיה מהתמודדות עם נדודי שינה קשים. הרומן שלה משנת 2023, Orbital, זכה בפרס בוקר בשנת 2024. הוא מתרחש בתחנת חלל במהלך יום אחד של הקפות נמוכות סביב כדור הארץ, ותואר על ידי מארק האדון כ"אחד הרומנים היפים ביותר שקראתי מזה זמן רב".
סיפורים קצרים פרי עטה הופיעו במגזין גרנטה וברדיו 4 של ה-BBC. היא מבקרת ב"גרדיאן" ו"הניו יורק טיימס", וכתבה מאמרים ומאמרים ל"ניו יורקר", "טלגרף", "גרדיאן" ו"טיים". הופעותיה ברדיו כוללות בשורה הראשונה של רדיו 4, ספר פתוח, קריאה טובה והתחלת השבוע, וחשיבה חופשית של רדיו 3.
הרומנים של הארווי היו מועמדים לפרסים רבים, ביניהם פרס מאן בוקר, פרס בייליס לנשים לספרות, פרס הזיכרון של ג'יימס טייט בלאק, פרס וולטר סקוט ופרס אורנג'. בשנת 2010, היא נבחרה לאחת מ-12 הסופרות הבריטיות החדשות הטובות ביותר על ידי The Culture Show. בשנת 2019, "הרוח המערבית" זכתה בפרס סטאנצ' ספר.
היא מלמדת בקביעות בקרן ארבון, ומקיימת קורסי כתיבה מדי שנה בספרד עם הסופרת אמה הופר.
ביקורת

הכתיבה של הארווי הושוותה לכתבה של וירג'יניה וולף.
ביקורת > מועמדויות ופרסים

| שנה | יצירה | פרס | קטגוריה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | The Wilderness | פרס הספרות של AMI | — | זכתה |  |
| 2009 | The Wilderness | פרס בטי טראסק | פרס בטי טראסק | זכתה | מקור |
| 2009 | The Wilderness | פרס ספר הביכורים של הגרדיאן | — | מועמדות לרשימה הקצרה | מקור |
| 2009 | The Wilderness | פרס בוקר | — | מועמדות לרשימה הארוכה | מקור |
| 2009 | The Wilderness | פרס אורנג' לספרות | — | מועמדות לרשימה הקצרה | מקור |
| 2015 | Dear Thief | פרס בייליס לספרות נשים | — | מועמדות לרשימה הארוכה | מקור |
| 2015 | Dear Thief | פרס ג'יימס טייט בלק | פרוזה | מועמדות לרשימה הקצרה | מקור |
| 2015 | Dear Thief | פרס ג'רווּד לכתיבה יוצרת | — | מועמדות לרשימה הארוכה |  |
| 2018 | The Western Wind | פרס הכתר של HWA | כתר זהב | מועמדות לרשימה הארוכה | מקור |
| 2019 | The Western Wind | פרס הספרים של Staunch | — | זכתה | מקור |
| 2019 | The Western Wind | פרס וולטר סקוט | — | מועמדות לרשימה הקצרה | מקור |
| 2020 | The Western Wind | פרס הספרותי של דבלין | — | מועמדות לרשימה הארוכה | מקור |
| 2024 | Orbital | פרס בוקר | — | זכתה | מקור |
| 2024 | Orbital | פרס Hawthornden | — | זכתה | מקור |
| 2024 | Orbital | פרס InWords | — | זכתה | מקור |
| 2024 | Orbital | פרס אורוול | ספרות פוליטית | מועמדות לרשימה הקצרה | מקור |
| 2024 | Orbital | פרס אורסולה ק. לה גווין | — | מועמדות לרשימה הקצרה | מקור |
ביבליוגרפיה > רומנים

The wilderness (2009)
All is song (2012)
Dear thief (2014)
(2018) The western wind
Orbital (2023)
ביבליוגרפיה > ספרי עיון

The Shapeless Unease: A Year of Not Sleeping
תרגומים

הרומנים של הארווי תורגמו לסינית, הולנדית, צרפתית, גרמנית, יוונית, איטלקית, ספרדית, עברית, נורווגית, פורטוגזית ורומנית.
קייט פיליפס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במאי 1989 (בת 35) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לידס בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
 פרופיל ב-IMDb
 
קייט פיליפס (באנגלית: Kate Phillips; נולדה ב-21 במאי 1989) היא שחקנית בריטית. היא התפרסמה בהופעתה בתפקיד ג'יין סימור במיני-סדרה "וולף הול" משנת 2015. אחר כך הופיעה במיני-סדרה "מלחמה ושלום" (2016), בעונה הראשונה של הסדרה "הכתר" (2016), ובשלוש עונות של הסדרה "כנופיית ברמינגהאם" (2016–2019). ב-2019 גילמה את דמותה של הנסיכה מרי בסרט הקולנוע "אחוזת דאונטון".
ביוגרפיה

אחרי שלמדה שלוש שנים באוניברסיטת לידס, התקבלה פיליפס לבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. אחרי סיום הלימודים חזרה ללידס ושיחקה בתפקיד אביגיל ויליאמס במחזה "ציד המכשפות" בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס. באותה תקופה שיחקה בסצנות אחדות בעיבוד של ה-BBC לרומן "וולף הול", בה גילמה את דמותה של ג'יין סימור. הייתה מחלוקת קלה בין ההיסטוריונים אחרי שידור הבכורה של המיני-סדרה, בה חלק מההיסטוריונים טענו שהיא "יפה מדי" מכדי לגלם את אשתו השלישית של הנרי השמיני. אבל מבקרי הטלוויזיה התעלמו מהביקורת ושבחו את הופעתה של פיליפס. בהמשך לוהקה פיליפס לשחק בסדרות "מלחמה ושלום", "כנופיית ברמינגהאם" ו"הכתר".
באוגוסט 2018 פורסם שפיליפס הצטרפה לצוות שחקני הסדרה "אחוזת דאונטון" כדי להשתתף בסרט הקולנוע באותו שם.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | וולף הול | Wolf Hall | ג'יין סימור |  |
| 2016 | מלחמה ושלום | War & Peace | ליסה בולקונסקיה | מיני-סדרה |
| 2016 | הכתר | The Crown | ונשיה סקוט | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2016 |  | My Mother and Other Strangers | טילי זיגלר | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2016–2019 | כנופיית ברמינגהאם | Peaky Blinders | לינדה שלבי | סדרת טלוויזיה |
| 2018 |  | The Alienist | לורה בון | פרק "Silver Smile" |
| 2018 |  | The Little Stranger | דיאנה בייקר-הייד |  |
| 2019 | אחרי המלחמה | The Aftermath | סוזן |  |
| 2019 | אחוזת דאונטון | Downton Abbey | הנסיכה מרי |  |
| 2020 - הווה |  | Miss Scarlet and the Duke | אלייזה סקרלט | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
| 2020 | המשחק האנגלי | The English Game | לורה לייטלטון | מיני-סדרה |
| 2022 |  | Benediction | האסטר גאטי |  |
| 2024 |  | Wolf Hall: The Mirror and the Light | ג'יין סימור | 5 פרקים |
| TBA |  | The Yellow Tie | יואנה בצעירותה |  |
הערות שוליים

↑  "Guildhall School of Music & Drama - Kate Phillips". אורכב מ-המקור ב-2018-10-03. נבדק ב-2017-04-13.
↑  "Jane Seymour (Kate Phillips) – Who are the royal subjects? – Wolf Hall – BBC Two".
↑  "How I Stepped Out Next To Damian Lewis".
↑  Lawson, Mark. "Why historical inaccuracies in Wolf Hall don't matter".
↑  Halligan, Fionnuala. "Kate Phillips, UK Stars of Tomorrow 2014".
↑  Imelda Staunton, Geraldine James Join ‘Downton Abbey’ Movie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019149250  VIAF: 30157098411372551387   WorldCat (עם VIAF): 30157098411372551387
אליזבטה ויניוטו

אליזבטה "בטי" ויניוטו (באיטלקית: Elisabetta Vignotto;‏ נולדה ב-13 בינואר 1954) היא כדורגלנית עבר איטלקייה ששיחקה בעמדת החלוצה. ויניוטו, שזכתה שש פעמים בתואר מלכת השערים של הליגה האיטלקית, נחשבת לאחת מהכדורגלניות האיטלקיות הטובות אי פעם.
חייה > מועדונים

אליזבטה ויניוטו נולדה ב-1954 בעיר סאן דונה די פיאבה שבצפון איטליה. בילדותה שיחקה בקבוצות הבנים של עירה, עד אשר התגלה על ידי הכדורגלן יליד סאן דונה די פיאבה, ג'יאנפרנקו בדין. בדין, שבאותם ימים היה שחקנה של אינטר, לקח את ויניוטו למילאנו, ושם היא החלה לשחק בקבוצת גומאגומה. בעונתה היחידה בקבוצה, הובילה ויניוטו את גומאגומה לאליפות הליגה, כשהיא כובשת 18 שערים ב-22 משחקים.
ב-1971, שיחקה ויניוטו עונה אחת בריאל יובנטוס וגם עימה היא זכתה באליפות. באותה עונה היא כבשה 51 שערים ב-22 משחקים בלבד, וסיימה כמלכת השערים של הליגה. שנה לאחר מכן, עברה ויניוטו לפדובה, ושיחקה בה במשך ארבע עונות. במשך זמן זה, היא כבשה 108 שערים ב-73 משחקים וסיימה שלוש פעמים כמלכת השערים. בעונתה האחרונה בקבוצה היא שיחקה בחוד לצידה של הכוכבת הדנית, סוזן אוגוסטסן.
לאחר שעזבה את פדובה, המשיכה ויניוטו לנדוד במספר קבוצות ברחבי איטליה, עד שב-1988 חתמה ברג'ינה. ברג'ינה היא שיחקה לצד חברתה לנבחרת, קרולינה מוראצ'ה, וב-57 משחקים כבשה 34 שערים. ב-1990, לאחר עשרים שנה בליגה האיטלקית, הודיעה ויניוטו על פרישה מכדורגל. עם פרישתה, היא מונתה למנהלת הקבוצה של רג'ינה, ובהמשך השנים התקדמה לתפקיד נשיאת המועדון.
במהלך שנות הפעילות שלה כשחקנית, זכתה ויניוטו בשש אליפויות ליגה וארבעה גביעי מדינה. בנוסף, היא מחזיקה בשיא השערים לכדורגלן בעונה אחת בליגה האיטלקית - 56 כיבושים (עונת 1972). ב-451 משחקים בליגה היא כבשה 467 שערים (ממוצע של 1.03 שערים למשחק).
חייה > נבחרת איטליה

את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איטליה, ערכה ויניוטו ב-19 בספטמבר 1970, במשחק נגד צרפת. השער הראשון שלה בנבחרת הגיע כבר במשחקה השני, ב-6 במאי 1971, נגד דנמרק. חודש לאחר מכן, כבשה ויניוטו חמישה שערים, בניצחון 0-6 על נבחרת אוסטריה.
ביולי 1979, הייתה ויניוטו חלק מסגל הנבחרת שהשתתף באליפות אירופה הלא-רשמית. האיטלקיות, שאירחו את האליפות, הגיעו עד לגמר, אך שם הפסידו 2-0  לדנמרק. ויניוטו כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, כולל צמד בחצי הגמר נגד אנגליה. חמש שנים לאחר מכן, נערכה אליפות אירופה הראשונה של אופ"א, וויניוטו לקחה בה חלק. היא כבשה שער אחד בחצי הגמר נגד שוודיה, אך גם הפעם האיטלקיות לא הצליחו לצלוח את שלב זה.
שלוש שנים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בנורווגיה, שוב הודחו האיטלקיות בחצי הגמר. במשחק על המקום השלישי נגד אנגליה, כבשה ויניוטו את שער הניצחון בדקה ה-50. ב-1989, היא השתתפה באליפות אירופה האחרונה בקריירה שלה, כאשר גם בה האיטלקיות לא הצליחו לעבור את חצי הגמר. ויניוטו כבשה את השער לטובת איטליה בחצי הגמר נגד מערב גרמניה, אך בבעיטות ההכרעה הפסידו האיטלקיות. היה זה השער האחרון שכבשה ויניוטו במדי נבחרת איטליה.
ב-15 בנובמבר 1989, במשחק נגד בולגריה, ערכה ויניוטו את הופעת הפרידה שלה מהנבחרת. יש חילוקי דעות על מספר ההופעות והשערים שלה בנבחרת. פיפ"א טוענת שויניוטו כבשה 107 שערים ב-110 משחקים, ואילו התאחדות הכדורגל האיטלקית טוענת בכלל שמדובר על 97 שערים ב-95 משחקים.
עם פרישתה, החזיקה ויניוטו בשיא השערים הבינלאומיים לכדורגלנית. ב-22 במאי 1999, במשחק נגד ברזיל, כבשה מיה האם האמריקאית את שערה ה-108 בנבחרת, ובכך שברה את השיא בן עשר השנים של ויניוטו.
הערות שוליים

↑  Fact Sheet: FIFA Century Club, באתר פיפ"א
↑  Classifica Marcatori, באתר התאחדות הכדורגל האיטלקית
↑  Feet of Gold, באתר ESPN
ג'ואל קינמן

| --- | --- |

קינמן, 2016
 לידה:  25 בנובמבר 1979 (בן 45) שוודיה סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Charles Joel Nordström Kinnaman 
 סוגה מועדפת:  מדע בדיוני, אקשן, דרמה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  Södra Latin 
 בן או בת זוג:  קלי גייל (2019–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס גולדבאג 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס ג'ואל נורדסטרום קינמן (בשוודית: Charles Joel Nordström Kinnaman; נולד ב-25 בנובמבר 1979) הוא שחקן ודוגמן שוודי-אמריקאי-יהודי.
קינמן ידוע בעיקר בגילום התפקיד הראשי בטרילוגיית הסרטים השוודית "כסף מהיר" המבוססת על ספרו של ינס לפידוס, "כסף קל", תפקיד שהעניק לו גם את הזכייה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בפרס חיפושית הזהב.ובאותן שנים התפרסם בסדרת הסרטים השוודית "Johan Falk".
הוא זכה להערכה גם מעבר לים ולוהק לתפקיד הבלש סטיבן הולדר בסדרת הדרמה והפשע "ההריגה" (2014-2011) ולאחר מכן שיחק בתור המושל ויל קונוויי בסדרת הדרמה הפוליטית "בית הקלפים" (2017-2016) וכיכב בתור  כמו כן גילם גם את דמותו של אלכס מרפי בסרט האתחול "רובוקופ" (2014) ואת דמותו של ריק פלאג בסרט "יחידת המתאבדים" (2016) והמשכו "יחידת המתאבדים 2" (2021).
קורות חיים

קינמן נולד וגדל בסטוקהולם שבשוודיה. אמו, ביטה (לבית נורדסטרום), היא מטפלת במקצועה והיא מגיעה ממשפחה אוקראינית-יהודית מצד אמה. אביו, סטיב קינמן (במקור: דייוויד קינמן) הוא אמריקאי נוצרי שערק מהצבא במהלך מלחמת וייטנאם. יש לו חמש אחיות, ואחת מהן היא השחקנית מלינדה קינמן (אחותו-למחצה) (אנ').
בילדותו דיבר אנגלית ושוודית כשפת אם. הוא העביר שנה בטקסס שבארצות הברית בתיכון במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים.