stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיילים אבודים
עלילה

ברנדון קונדלי, בעברו מפקד מחלקה בנחתים שלחם במלחמת וייטנאם ובהמשך עבד כמתנקש בעבור האגף לפעולות מיוחדות של סוכנות הביון המרכזית. ועתה עובד ממשלה, המאתר ומביא לקבורה את גופותיהם של חיילים בכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר הוגדרו כחללים שמקום קבורתם לא נודע. כאשר מתגלה גופה של חייל אמריקני בכפר נידח בווייטנאם שלושים שנה לאחר המלחמה מתחילה שרשרת של אירועים שנפרשים על פני חמש יבשות, והופכת על פיהם את חייהם של אמריקנים, וייטנאמיים, אוסטרלים ורוסים. הגנרל ויין דאנקן, בעבר מפקד הפלוגה של קונדלי המכהן כמפקד כוחות הנחתים בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית, לאתר ולהביא לדין עריק מצבא ארצות הברית אשר נחשב למת ולמעשה סייע במידע לאויב בזמן המלחמה. במקביל לקונדלי מוצא עצמו נהג סיקלו (תלת אופן) בשם דזונג נתון ללחצי הביון הווייטנאמי. הללו מטילים עליו משימה דומה לשל קונדלי – לאתר ולחסל את אותו בוגד בדיוק, לפני שייעצר בידי האמריקניים ויביך את ממשלת וייטנאם.
הערות שוליים

↑  יואב קרני, ‏ברוב קולות?, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2006
↑  חיילים אבודים, דף הספר באתר כנרת זמורה-ביתן דביר.
↑  ג'ים וב, "חיילים אבודים", הוצאת זמורה ביתן, 2014, עמוד 29, "הוא לא עשה הרבה עם חייו לבד מלחיות אותם. המלחמה, תחילה עם חיל הנחתים בצפון, אחר כך חזרה עם סוכנות הביון מערבה לסאי גון וללאוס, ולאחר שהסתיימה, לא לדעת מה לעשות".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבחירות הכלליות ביוון (ספטמבר 2015)

הבחירות הכלליות ביוון נערכו ב-20 בספטמבר 2015 ובמהלכן נבחרו כל 300 חברי הפרלמנט של יוון בהתאם לחוקה. הבחירות הוקדמו עקב מחלוקות פנימיות במפלגת השלטון סיריזה על רקע הסכם החילוץ שהוצע ליוון שסבלה ממשבר חוב. אלו היו הבחירות הכלליות השניות ביוון שהתקיימו בשנת 2015. "מפלגת השמאל הרדיקלי" (סיריזה), מפלגת שלטון, ניצחה שנית בבחירות וזכתה ב-145 מנדטים מתוך 300. מפלגת הדמוקרטיה החדשה של ראש הממשלה אנטוניס סמאראס ספגה שוב מפלה כשאיבדה 53 מנדטים וזכתה ב-75 מנדטים בלבד - התוצאה הגרועה שלה אי-פעם מבחינת מספר המנדטים שאיבדה. מפלגת הימין הקיצוני השחר הזהוב הייתה למפלגה השלישית בגודלה עם 18 מושבים. ב-21 בספטמבר, יום אחרי הבחירות, הושבע יו"ר מפלגת סיריזה אלכסיס ציפראס לראשות הממשלה שאליה חברה גם מפלגת הימין היוונים העצמאים.
רקע

מספר חודשים לאחר הקמת קואליציה המורכבת מסיריזה והיוונים העצמאיים, התחולל משאל העם ביוון. משאל העם ביוון היה על השאלה האם לקבל את תנאי החילוץ למשבר החוב של המדינה, אשר הוצעו במשותף על ידי הנציבות האירופית (EC), קרן המטבע הבינלאומית (IMF) והבנק המרכזי האירופי (ECB), נערך ב-5 ביולי 2015. המשאל הוכרז על ידי ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס ב-27 ביוני, ואושרר על ידי הפרלמנט והנשיא. מחנה המתנגדים להסכם השיג ניצחון.
כתוצאה ממשאל העם, תנאי החילוץ נדחו ברוב של למעלה מ-61% מול 39%, כאשר הצבעת ה"לא" זכתה בכל אזורי יוון. תוצאות משאל העם גם אילצו את התפטרותו המיידית של מנהיג הדמוקרטיה החדשה אנטוניס סמאראס כנשיא המפלגה בגלל התוצאה השלילית הנתפסת של בחירת "כן", אליה התחייבו המפלגה וסמאראס. אף על פי שזכה במשאל העם, שר האוצר יאניס ורופקיס התפטר גם הוא והוחלף ב-6 ביולי על ידי אוקלידס טסקאלוטוס.
כמה ימים לאחר מכן, ממשלת יוון והמלווים הגיעו להסכמה על הסכם חילוץ חדש. היו שתיארו את ההסכם של הממשלה היוונית וכניצחון ללחצים שהפעילו מדינות אירופה בראשות גרמניה. אישור התוכנית היה תלוי בהצלחה של ציפראס להשיג רוב בפרלמנט. הוא הצליח בכך, על אף המרד של האגף השמאלי הרדיקאלי יותר במפלגתו, בתמיכת האופוזיציה. 32 מתוך 149 חברי הפרלמנט של מפלגת סיריזה הצביעו נגד ההסכם שממשלת ציפראס אישרה.
אף על פי שציפראס העביר את הסכם החילוץ דרך הפרלמנט ולא עמד בפני הצעת אי-אמון, העובדה ש-43 מתוך 149 חברי הפרלמנט של סיריזה התנגדו לחילוץ או נמנעו פירושה שהוא למעשה איבד את הרוב הפרלמנטרי שלו. לפיכך, ב-20 באוגוסט, לאחר ההחזר הראשון של הנתח הראשוני של הסכם החילוץ, ציפראס הגיש את התפטרות ממשלתו לפרוקופיס פבלופולוס, נשיא יוון. ציפראס ביקש מפבלופולוס את תאריך הבחירות המוקדם ביותר האפשרי (20 בספטמבר), וטען בפומבי כי "הפרלמנט הנוכחי אינו יכול להציע ממשלת רוב או ממשלת אחדות לאומית". בנאום ששודר לעם היווני, ציפראס הכיר בכך שלא השיג את ההסכם לו ציפה לפני הבחירות בינואר. לאחר התפטרותו של ציפראס, החוקה חייבה את פבלופולוס לבקש מהמפלגה השנייה והשלישית בגודלה בפרלמנט להרכיב ממשלה. לאחר שהן כשלו בניסיון להקים ממשלה, הוחלט על מועד הבחירות. ואסיליקי תאנו-כריסטופילו, נשיאת בית המשפט העליון ביוון, מונתה לראש ממשלת מעבר על פי סעיף 37 של חוקת יוון.
מערכת הבחירות

כל הבוחרים נדרשים להצביע, כאשר הרישום הוא אוטומטי וההצבעה היא חובה. עם זאת, אף אחד מהעונשים או הסנקציות הקיימים מבחינה משפטית מעולם לא הופעל.
250 מנדטים מחולקים על בסיס ייצוג יחסי, כאשר אחוז החסימה הוא 3%. קולות ריקים ופסולים, כמו גם קולות שהתקבלו למפלגות שלא עבור את אחוז החסימה, אינם נספרים בעת הקצאת מושבים. 50 מנדטים נוספים מוענקים כבונוס למפלגה שזוכה במספר הקולות הרב ביותר, כאשר קואליציות בעניין זה אינן נספרות כמפלגה כוללת אלא קולותיהן נספרים בנפרד עבור כל מפלגה בקואליציה, על פי חוק הבחירות. רוב פרלמנטרי מושג על ידי מפלגה או קואליציה של מפלגות השולטות על לפחות חצי פלוס אחד (151 מתוך 300) מסך המושבים.
תוצאות

מפלגת השלטון סיריזה זכתה במספר המנדטים הגדול ביותר אך לא השיגה מרוב מוחלט. מפלגת דמוקרטיה חדשה קיבלה את נתח הקולות השני בגודלו, בעוד מפלגת הימין הקיצוני שחר הזהב היה שלישי די רחוק. האחדות העממית, המפלגה שהוקמה על ידי 26 חברי פרלמנט שערקו מסיריזה במחאה על אישור הסכם החילוץ, לא הצליחה להגיע לרף 3%, ולכן לא קיבלה מנדט.
הקמת הממשלה

יממה אחרי הבחירות, הוקמה מחדש קואליציה של סיריזה עם המפלגה השמרנית "היוונים העצמאים". סיריזה זכתה ב-145 מושבים, שני מנדטים פחות ממה שהיה דרוש לה כדי להקים ממשלה לבדה ויחד עם "היוונים העצמאים" נשענה הממשלה על 155 מושבים. הניצחון בחירות שנתפס כאישור של העם להמשך תוכנית החילוץ וצעדי הצנע.
הערות שוליים

↑   משאל העם ביוון: ניצחון סוחף למתנגדי ההסכם עם אירופה; מרקל מכנסת פסגת מנהיגים, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2015
↑  Newsroom, Greek conservative opposition chief Samaras resigns | eKathimerini.com, www.ekathimerini.com, ‏2015-07-05 (ב־)
↑  Σύνταξη ΙΝ, Έκτακτο... παράρτημα στα ξένα ΜΜΕ για την αποχώρηση Βαρουφάκη, in.gr, ‏2015-07-06 (ביוונית)
↑  Αυτό είναι το τρίτο μνημόνιο, web.archive.org, ‏2016-06-10
↑  The Economist, "Greece signs up to a painful, humiliating agreement with Europe: Agreeing to long-resisted reforms is just the start for Greece", July 13 2015.
↑  Marcus Walker and Gabrielle Steinhauser, "Eurozone Finance Ministers Signal Greek Bailout Deal Is Closer", The Wall Street Journal, 14 August 2015.
↑  Hope, Kerin (2015-08-14). "Greek parliament approves €85bn bailout after rancorous debate". Financial Times. נבדק ב-2023-05-26.
↑  "Greece crisis: PM Alexis Tsipras quits and calls early polls". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-08-20. נבדק ב-2023-05-26.
↑  "Tsipras resigns, paving way for snap Greek election". Reuters (באנגלית). 2015-08-21. נבדק ב-2023-05-26.
↑  https://archive.today/20130217164234/http://archive.enet.gr/online/online_text/c=112,dt=12.06.2004,id=20721500
↑  Helena Smith and Graeme Weardan, "Greece election: Tsipras triumphant as Syriza returns to power", The Guardian, September 21 2015.
↑  Lefteris Papadimas and Renee Maltezou, "Triumphant Tsipras returns to fight for Greek economy, debt relief", Reuters, September 21 2015.
התוצאות לפי מחוז
לאון אורבלי

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1882 (יוליאני) טסאגדזור, פלך טביליסי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 בדצמבר 1958 (בגיל 76) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בוגוסלובסקואה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לכירורגיה (1904)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  Institute of Experimental Medicine (1907–1920)  Institute of Natural Sciences named after P.F. Lesgaft (1918–1957)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג לרפואה על שם איוואן פבלוב (1920–1931)  האקדמיה לרפואה צבאית בסנט-פטרסבורג (1925–1950)  מכון לפיזיאולוגיה על שם פבלוב (דצמבר 1936–1950)  I. M. Sechenov Institute of Evolutionary Physiology and Biochemistry (6 בינואר 1956–9 בדצמבר 1958)  מכון לחקלאות בלנינגרד  האקדמיה הקיסרית לכירורגיה  Saint Petersburg State Chemical-Pharmaceutical University  האוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד  Bestuzhev Courses  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט 
 תלמידי דוקטורט:  Konstantin Sedov, לב לייבסון, גריגורי גרשוני, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1 (13 במרץ 1941)  עיטור לנין (1945)  עיטור לנין (10 ביוני 1945)  Award after I. Pavlov (1937)  עיטור הדגל האדום (1948)  עיטור הדגל האדום של העמל (1952)  עיטור לנין (1957)  איליה מצ'ניקוב (1946)  מדען כבוד של ברית המועצות (1934)  איליה מצ'ניקוב (1947)  עיטור הכוכב האדום (1943)  גיבור העמל הסוציאליסטי (10 ביוני 1945)  עיטור הדגל האדום של העמל (1936)  עיטור לנין (1944)  עיטור הדגל האדום (1944)  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליית הניצחון על יפן  מדליה על הגנת לנינגרד  מדליה להנצחת 20 שנים לצבא האדום  Medal "For the Victory over Japan" of Mongolia  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור לנין  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה לציון 250 שנה ללנינגרד  מדליה לציון 30 שנים לייסוד צבא היבשה והצי של ברית המועצות 
 צאצאים:  Maria Orbeli 
 
לאון אורבלי  (ברוסית: Леон Орбели ‏;  7 ביולי 1882 - 9 בדצמבר 1958) היה פיזיולוג סובייטי-רוסי ממוצא ארמני.
קורות חיים

לאון אורבלי נולד בשנת 1888 בצחקאדזור (אז בחחומי האימפריה הרוסית כיום בארמניה) למשפחה מעורבת. אביו היה ארמני, בוגר אוניברסיטת סנקט פטרבורג במשפטים. אמו הייתה אצילה רוסיה. ללאון היה אח ראובן שהיה משפטן וארכאולוג ויוסיף שהיה מומחה למזרחנות, מנהל ארמיטאז'.
בשנת 1899 לאון אורבלי סיים גימנסיה בטביליסי והחל ללמודים באקדמיה לרפואה צבאית בסנקט פטרבורג. לאחר סיום הלימודים הוא עבד כרופא בבתי חולים של הצבא בעיר.
בשנת 1907 אורבלי החל לעבוד עם איוואן פבלוב. בשנת 1908 הוא סיים לימודי תואר שלישי. בשנים 1909–1911 אורבלי עבד במעבדות באנגליה, גרמניה ואיטליה. בשנת 1911 הוא חזר לרוסיה והחל ללמד. בשנת 1914 הוא מונה לפרופסור.
לאחר מהפכת אוקטובר אורבלי המשיך ללמד במוסדות להשכלה גבוהה שונים. בשנת 1925 הוא ירש את התפקיד של פבלוב באקדמיה לרפואה צבאית ובשנת 1943 מונה למנהל האקדמיה. החל משנת 1936 ועד לשנת 1950 אורבלי היה מנהל מכון לפיזיולוגיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1935 אורבלי התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1944 הוא קיבל דרגת גנרל-פולקובניק של חיל הרפואה.
לאחר שבשנת 1948 בתמיכת השלטונות רעיונות של טרופים ליסנקו התקבלו וחקר גנטיקה נאסר אורבלי היה במצב קשה. כסגן נשיא האקדמיה אורלבי היה צריך לשנות את תכוניות המכון אותו ניהל בהתאם, כמו כן דרשו ממנו לפטר כל הצוות שעסק בגנטיקה. אורבלי ביצע את ההנחיות באופן חלקי בלבד ואף קלט לעבודה במכון עובדים שפוטרו ממרכזי מחקר אחרים. בשנת 1950 על תמיכתו בגנטיקה אורבלי פוטר מרוב תפקידיו.
בשנת 1956 אורבלי חזר לפעילות ומונה למנהל מכון לפיזיולוגיה וביוכימיה שהוקם באותה שנה.
אורבלי פרסם כ-130 עבודות מדעיות.
על פעילתו לקידום המדע לאורבלי הוענקו עיטורים רבים לרבות גיבור העמל הסוציאליסטי, עיטור לנין (4 פעמים), עיטור הדגל האדום, עיטור הדגל האדום של העמל ועוד. בשנת 1941 הוא קיבל פרס ברית המועצות.
אורבלי נפטר בשנת 1958 בלנינגרד ונטמן בבית העלמין בוגוסלובסקויה.
לזכר פעילותו החל משנת 1962 אקדמיה למדעים מעניקה פרס על שמו כל 3 שנים. לב מגזאניק היה בין מקבלי הפרס.
בשנת 1973 לב לייבסון פרסם ספר ביוגרפי על אורבלי ופעילותו.
הבחירות הכלליות ביוון (2019)

הבחירות הכלליות ביוון נערכו ב-20 בספטמבר 2019 ובמהלכן נבחרו כל 300 חברי הפרלמנט של יוון בהתאם לחוקה. הבחירות הוקדמו עקב הפסדה של "מפלגת השמאל הרדיקלי" (סיריזה) בבחירות לפרלמנט האירופי. סיריזה, מפלגת השלטון, הפסידה גם בבחירות הכלליות והשיגה 86 מנדטים מתוך 300. מפלגת הדמוקרטיה החדשה בראשות קיריאקוס מיצוטאקיס השיגה רוב מוחלט עם 158 מנדטים. מפלגת הימין הקיצוני השחר הזהוב התרסקה ולא עברה את אחוז החסימה. מפלגת פאסוק התחזקה מעט והייתה למפלגה השלישית בגודלה עם 22 מנדטים. קיריאקוס מיצוטאקיס החליף את אלכסיס ציפראס בתפקיד ראש ממשלת יוון.
רקע

בבחירות הקודמות, סיריזה ניצחה והקימה קואליציה עם מפלגת היוונים העצמאיים. אלכסיס ציפראס מונה לתפקיד ראש הממשלה. הבחירות הוקדמו עקב מחלוקות פנימיות במפלגה על רקע הסכם החילוץ שהוצע ליוון שסבלה ממשבר חוב של המדינה. הניצחון בבחירות נתפס כאישור של העם להמשך תוכנית החילוץ וצעדי הצנע. הממשלה מימשה את ההסכם.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט 2018, יצאה יוון, כמתוכנן, מחבילת החילוץ. משמעות היציאה הייתה שלראשונה מאז 2010 עברה המדינה לגיוס הון בשווקים ולא נזקקה לסיוע ממדינות אירופה ומקרן המטבע. כדי לאפשר את היציאה מתוכנית החילוץ הסכימו מדינות אירופה לפריסה מחודשת של החובות, הארכה של מועדי הפירעון ומתן חבילת סיוע של 15 מיליארד אירו המיועדת למקרה חירום. מדינות האירו התנו צעדים מקלים אלה בהמשך הרפורמות עליהן הוסכם במסגרת תוכנית החילוץ ובהמשך הפיקוח האירופאי על יישום הרפורמות, בהתאם לחוק משנת 2013 המאפשר פיקוח על מדינות בגוש האירו שמתמודדות עם בעיות פיננסיות חמורות.
ב-12 ביוני 2018, יוון הסכימה להכיר בשכנתה כרפובליקת מקדוניה הצפונית, מהלך שרפובליקת מקדוניה בירכה עליו, וב-17 ביוני 2018 חתמו שני ראשי הממשלה (אלכסיס ציפראס וזוראן זאאב) על הסכם פרספה (אנ') שסיים את מחלוקת השמות. מקדוניה (שנקראה באו"ם בשם "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה" כמעיין פשרה) הכריזה ב-1991 על עצמאותה מיוגוסלביה. ביוון דרשו ממנה לשנות את שמה כי יש חבל ארץ בצפון יוון שנקרא כך. לטענתה של יוון השם רמז על תביעות טריטוריאליות כלשהן של המקדונים על אותו חבל ארץ. זהו גם שמה הנוסף של ממלכת מוקדון שבה שלט אלכסנדר הגדול.
בינואר 2019, ממשלת ציפראס הביאה לאשרור הפרלמנט ההלני את הסכם הסכם פרספה (אנ'). כל מפלגות האופוזיציה וחברת הקואליציה היוונים העצמאיים, התנגדו להסכם. אירוע זה גרם למשבר קואליציוני, שהביא לפרישת היוונים העצמאיים מהממשלה. עם זאת, ההסכם אושרר בפרלמנט והקואליציה צלחה הצבעת אי-אמון.
ב-26 במאי 2019 נערכו הבחירות לפרלמנט האירופי והסיבוב הראשון של הבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות לפרלמנט האירופי סיריזה הובסה על ידי מפלגת האופוזיציה הראשית, וקיבלה 23.75% מול 33.12% שקיבלה הדמוקרטיה החדשה, מה שגרם לראש ממשלת יוון לשקול שאין לו את הלגיטימציה העממית להמשיך למשול עד תום הקדנציה בת ארבע השנים.
בליל הבחירות לפרלמנט האירופי, לאחר תבוסת מפלגת השלטון, הכריז ראש הממשלה אלכסיס ציפראס על הקדמת הבחירות לפרלמנט ההלני. היוונים העצמאיים הודיעו מאוחר יותר שהם לא ישתתפו במערכת הבחירות. ב-10 ביוני, ציפראס פנה לנשיא יוון, פרוקופיס פבלופולוס, כדי לבקש ממנו את פיזור הפרלמנט. הנשיא קיבל את בקשתו בצו נשיאותי, שהוצא ונחתם למחרת. ההכרזה על הבחירות התקיימה כ-3.5 חודשים לפני תום כהונתה המיועדת של ממשלת ציפראס. מועד הבחירות נקבע ל-7 ביולי 2019.
מערכת הבחירות

כל הבוחרים נדרשים להצביע, כאשר הרישום הוא אוטומטי וההצבעה היא חובה. עם זאת, אף אחד מהעונשים או הסנקציות הקיימים מבחינה משפטית מעולם לא הופעל.
בעקבות הבחירות בספטמבר 2015 הוכנסו מספר שינויים בשיטת הבחירות. גיל ההצבעה הופחת מ-18 ל-17 ביולי 2016, כאשר אותו חוק ביטל גם את שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני, שהעניקה בונוס של 50 מושבים למפלגה הגדולה ביותר. במקום זאת, נקבע כי כל 300 המושבים יוענקו באופן יחסי. עם זאת, חוק זה לא נכנס לתוקף עבור בחירות 2019, שכן הוא לא אושר ברוב המיוחס הנדרש למרות שהממשלה בראשות סוריזה הביעה תמיכה בהכנסתו לבחירות 2019. כתוצאה מכך, השיטה הקודמת נותרה בתוקף. 250 מנדטים מחולקים על בסיס ייצוג יחסי, כאשר אחוז החסימה הוא 3%. קולות ריקים ופסולים, כמו גם קולות שהתקבלו למפלגות שלא עבור את אחוז החסימה, אינם נספרים בעת הקצאת מושבים. 50 מנדטים נוספים מוענקים כבונוס למפלגה שזוכה במספר הקולות הרב ביותר, כאשר קואליציות בעניין זה אינן נספרות כמפלגה כוללת אלא קולותיהן נספרים בנפרד עבור כל מפלגה בקואליציה, על פי חוק הבחירות. רוב פרלמנטרי מושג על ידי מפלגה או קואליציה של מפלגות השולטות על לפחות חצי פלוס אחד (151 מתוך 300) מסך המושבים.
תוצאות

מפלגת הדמוקרטיה החדשה זכתה במירב הקולות ורוב מוחלט בפרלמנט. היא קיבלה 158 מנדטים. זאת לאחר 4 שנים של שלטון סיריזה בראשות ציפראס. סיריזה נחלשה וקיבלה 86 מנדטים. שש מפלגות עברו את אחוז החסימה, שהוא 3%, אולם מפלגת הימין הקיצוני השחר הזהוב רשמה מפלה ולא נכנסה לפרלמנט. מפלגת פאסוק הייתה השלישית בגודלה וקיבלה 22 מנדטים.
הקמת ממשלה

למחרת, 8 ביולי, נשיא יוון פרוקופיס פבלופולוס נתן ליושב מפלגת הדמוקרטיה החדשה קיריאקוס מיצוטקיס מנדט להרכבת הממשלה. קיריאקוס מיצוטקיס הושבע לראשות הממשלה באותו יום, בעוד שחברי הממשלה הושבעו ב-9 ביולי.
הערות שוליים

↑  Helena Smith and Graeme Weardan, "Greece election: Tsipras triumphant as Syriza returns to power", The Guardian, September 21 2015.
↑  Lefteris Papadimas and Renee Maltezou, "Triumphant Tsipras returns to fight for Greek economy, debt relief", Reuters, September 21 2015.
↑  שירות גלובס, ‏גוש האירו הגיע להסכמות לסגירת תוכנית החילוץ של יוון, באתר גלובס, 22 ביוני 2018
↑  Jim Brunsden and Mehreen Khan, Eurozone hails Greece’s exit from bailout as end of crisis, Financial Times, August 20, 2018.
↑  European Council, "Eurogroup statement on Greece of 22 June 2018", June 22, 2018
↑  "Macedonia Agrees to Change Its Name to Resolve Dispute With Greece". נבדק ב-2 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Greece and Macedonia sign agreement on name change". 17 ביוני 2018. נבדק ב-2 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שירות גלובס, ‏גוש האירו הגיע להסכמות לסגירת תוכנית החילוץ של יוון, באתר גלובס, 22 ביוני 2018
↑  Newsroom, Στη Βουλή η συμφωνία των Πρεσπών, www.kathimerini.gr, ‏2019-01-19
↑  Newsroom, Καμμένος: Οι ΑΝΕΛ αποχωρούν από την κυβέρνηση, CNN.gr, ‏2019-01-13 (ביוונית)
↑  Newsroom, Υπερψηφίστηκε με 153 «ναι» η συμφωνία των Πρεσπών, www.kathimerini.gr, ‏2019-01-25
↑  Βουλή: Με 151 «ναι» έλαβε ψήφο εμπιστοσύνης η κυβέρνηση, ΤΟ ΒΗΜΑ, ‏2019-01-16 (ביוונית)
↑  https://greekreporter.com/2019/06/09/independent-greeks-out-of-parliamentary-election-race/
↑  Σύνταξη ΙΝ, O κύβος ερρίφθη: Πρόωρες εκλογές στις 7 Ιουλίου, in.gr, ‏2019-06-10 (ביוונית)
↑  Στις 7 Ιουλίου οι εκλογές ανακοίνωσε ο Δ. Τζανακόπουλος | naftemporiki.gr, web.archive.org, ‏2019-05-29
↑  https://www.e-nomothesia.gr/kat-bouli-bouleutes/ekloges/proedriko-diatagma-56-2019-phek-97a-11-6-2019.html
↑  https://archive.today/20130217164234/http://archive.enet.gr/online/online_text/c=112,dt=12.06.2004,id=20721500
1 2  http://www.et.gr/idocs-nph/search/pdfViewerForm.html?args=5C7QrtC22wFHp_31M9ESQXdtvSoClrL8NXGWS3cU8Kt5MXD0LzQTLWPU9yLzB8V68knBzLCmTXKaO6fpVZ6Lx9hLslJUqeiQT0KQWhles74cYXM24iMng4dV6SZbxmK4oRQd575yNXQ.
↑  Newsroom, Σκουρλέτης: Μακάρι η απλή αναλογική να εφαρμοστεί στις επόμενες εκλογές, www.kathimerini.gr, ‏2018-05-07
תרשים המתאר את כללי הבחירות
תוצאות הבחירות לפי מחוז..
קבוצות זרות

דיאגרמת ון של שתי קבוצות זרות: A ו-B
במתמטיקה, זוג קבוצות הן זרות אם אין להן איבר משותף. לדוגמה,  \left\{1,2,3\right\} ו- \left\{4,5,6\right\}
הן קבוצות זרות.
הסבר

על פי ההגדרה, זוג קבוצות  A ו- B הן זרות אם החיתוך שלהן הוא הקבוצה הריקה, כלומר אם מתקיים:
הקבוצות באוסף לא ריק של קבוצות  \{A_{i}|i\in I\}  הן זרות בזוגות אם כל זוג קבוצות (שונות) באוסף הוא זר, כלומר לכל זוג אינדקסים שונים,  i ו- j, מתקיים:
לדוגמה, הקבוצות באוסף הקבוצות  \{\dots ,\{3\},\{2\},\{1\}\} הן זרות בזוגות. לעיתים משתמשים פשוט במונח זרות במשמעות זאת.
אם  \{A_{i}\} הוא אוסף קבוצות זרות בזוגות אז החיתוך שלו הוא ריק,
לעומת זאת, הכיוון ההפוך אינו נכון: החיתוך של האוסף  \{\{1,3\},\{3,2\},\{2,1\}\} הוא ריק, אך הקבוצות בו אינן זרות בזוגות, למעשה אין שום זוג קבוצות זרות באוסף.
חלוקה

חלוקה של קבוצה היא פירוק של הקבוצה לאוסף של תת-קבוצות זרות שאיחודן הוא הקבוצה עצמה.
במילים אחרות, בהינתן קבוצה  X, הקבוצות  A_{1},A_{2},\cdots ,A_{n}\subset X הן חלוקה של  X, אם הן זרות בזוגות וכן:  \bigcup _{i=1}^{n}A_{i}=X.
ראו גם

תורת הקבוצות - מונחים
ביאורים

↑  לשם הפשטות, ניתנה דוגמה של אוסף בן מניה, אך חלוקה מוגדרת גם על אוסף לא בן-מניה של קבוצות.
| נושאים בתורת הקבוצות |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | תורת הקבוצות הנאיבית • תורת הקבוצות האקסיומטית • קבוצה • יחידון • הקבוצה הריקה • קבוצת החזקה |  |
| עוצמות | עוצמה • קבוצה בת מנייה • קבוצה שאינה בת מנייה • עוצמת הרצף |  |
| פעולות | איחוד • חיתוך • משלים • הפרש סימטרי • מכפלה קרטזית |  |
| אקסיומות | אקסיומת ההיקפיות • אקסיומת האיחוד • אקסיומת הקבוצה האינסופית • אקסיומת ההחלפה • אקסיומת קבוצת החזקה • אקסיומת היסוד • אקסיומת הבחירה • השערת הרצף |  |
| משפטים | האלכסון של קנטור • משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין • הלמה של צורן • משפט הסדר הטוב |  |
| פונקציות | פונקציה • פונקציה חד-חד-ערכית • פונקציה על • פונקציה חד-חד-ערכית ועל • פונקציית הזיווג של קנטור |  |
| יחסים | יחס • יחס רפלקסיבי • יחס סימטרי • יחס אנטי-סימטרי • יחס טרנזיטיבי • יחס שקילות • יחס הופכי |  |
| סדר | סדר חלקי • סדר מלא • סדר טוב • טיפוס סדר • מספר סודר |  |
| שונות | הפרדוקס של ראסל |  |
זיגפריד מאירוביץ'

זיגפריד מאירוביץ' (בלטבית: Zigfrīds Anna Meierovics,‏ 5 בפברואר 1887 - 22 באוגוסט 1925) היה פוליטיקאי לטבי ממוצא יהודי. כיהן סמוך לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשתי תקופות כהונה נפרדות ובסך הכל במשך כשנתיים, כראש ממשלת לטביה השני, בשנים 1921–1924. היה הלטבי היחיד ממוצא יהודי שכיהן בתפקיד. שימש גם שר החוץ הלטבי, הראשון בתפקיד זה, במשך כשש שנים מ-1918 ועד למותו בתאונת דרכים ב-1925.
קורות חיים

נולד ב-1887 בכפר בשם דורבה (Durbe), במערב לטביה, אז עדיין חלק מהאימפריה הרוסית, לחופי הים הבלטי. אביו היה רופא יהודי, חיים מאירוביץ', אשר ב-1885, שנתיים לפני הולדת מאירוביץ' התנצר ושינה את שמו הפרטי להרמן, כדי להינשא לאמו של מאירוביץ', לטבית נוצרית בשם אנה פיילהולד. האם נפטרה 12 יום לאחר לידתו של מאירוביץ' והרך הנולד קיבל כשם נוסף לשמו המקורי גם את שמה של אמו אנה, כך ששמו המלא מעתה היה זיגפריד אנה מאירוביץ'.
בהיות מאירוביץ' בן ארבע אושפז אביו בבית חולים לחולי נפש, שם גם נפטר ב-1913 ומאירוביץ' גדל לאחר אשפוז אביו, בבית דודו, אחי אמו.
לאחר סיום בית ספר תיכון, מאירוביץ' למד תחילה במשך שנתיים בבית הספר לעסקים של ריגה. ב-1907 עבר לאוניברסיטה הטכנית של ריגה, שם הוא סיים את לימודיו בכלכלה ועסקים ב-1911 ועבד כמורה לכלכלה ועסקים ולאחר מכן כבנקאי.
לקראת סיום הלימודים, ב-1910 מאירוביץ' נישא לאנה פיילהולד, קרובת משפחתו מצד אמו. נולדו להם שלושה ילדים. הצעיר שבהם, גונאר מאירוביץ' (1920–2007) נבחר לימים גם הוא לפרלמנט הלטבי (הסיימה החמישי), שהוקם לאחר התפרקות ברית המועצות. בן זה אף כיהן בתור השר הממונה על ענייני המדינות הבלטיות והנורדיות בממשלת ואלדיס בירקאוס.
מאירוביץ' עצמו התגרש ב-1924 ונישא בשנית, עוד באותה שנה לקריסטינה בקמן. הוא היה נשוי לה במשך כשנה בלבד, עד מותו בתאונת דרכים, בגיל 38. האלמנה בקמן התאבדה אף היא, כחצי שנה לאחר מותו.
קריירה פוליטית

באפריל 1917, עם תחילת הדמוקרטיזציה שבסמוך לאחר מהפכת פברואר הרוסית היה מאירוביץ' אחד משני ראשיה ומקימיה של מפלגה חדשה בלטביה, הנשלטת עדיין על ידי רוסיה. המפלגה החדשה הזו הייתה מפלגה שמרנית בשם "איחוד האיכרים הלטבי" והמנהיג האחר שלה היה קרליס אולמניס, שנועד להיות ראש ממשלתה הראשון של לטביה העצמאית. המפלגה החדשה זכתה מהר מאוד למספר גדל והולך של חברים והפכה תוך זמן קצר בלבד למפלגה החזקה ביותר בלטביה, עדיין תחת שלטון רוסיה.
בנובמבר 1917, כשהוקמה "המועצה הלאומית הזמנית הלטבית" היה מאירוביץ' בין חבריה וכעבור כשנה, כשהוקמה מחליפתה של זו, "המועצה העממית הלטבית" הוא היה חבר גם בה.
ב-18 בנובמבר 1918, שבוע בדיוק לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ויום לאחר הקמתה הכריזה "המועצה העממית" החדשה, שהפכה לפרלמנט הזמני של לטביה על עצמאותה של לטביה משלטון רוסיה. בראש הממשלה הלטבית הזמנית שהוקמה למחרת הוצב אולמניס, כאשר מאירוביץ' מקבל את תפקיד שר החוץ.
מאירוביץ' כיהן בתפקיד שר החוץ הלטבי הראשון במשך למעלה מחמש שנים רצופות, עד 26 בינואר 1924, תחילה, במשך כשנתיים וחצי (19 בנובמבר 1918 - 19 ביוני 1921) תחת אולמניס, אחר כך כשנה וחצי (19 ביוני 1921 - 26 בינואר 1923) במקביל למילוי תפקידו החדש כראש ממשלת לטביה השני ובשנה החמישית, כחצי שנה (26 בינואר 1923 - 28 ביוני 1923) שוב כשר חוץ בלבד, הפעם תחת ראש הממשלה פולקס ואחר כך כחצי שנה (28 ביוני 1923 - 26 בינואר 1924) במקביל למילוי תפקיד ראש הממשלה בפעם השנייה.
הוא לא כיהן בממשלתו של ראש הממשלה הרביעי של לטביה, סמואלס, אך חזר לכהן כשר החוץ בממשלת סלמינס, מ-19 בדצמבר 1924 עד מותו בתאונת דרכים כעבור כשמונה חודשים, ב-22 באוגוסט 1925.
במקביל לתפקידיו הממשלתיים מאירוביץ' המשיך כל אותה עת לכהן גם כחבר "המועצה העממית" עד הבחירות הראשונות לאספה החוקתית ב-1920, אחר כך כחבר אותה אספה חוקתית עד לבחירות ב-1923 לסיימה הראשונה ולאחר מכן כחבר הסיימה הראשונה עד מותו ב-1925.
הערות שוליים

↑  "Gunārs Meierovics dies in Rīga at age 86", Latvians online, פברואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511193205171  BnF: cb104064728 (data)  GND: 119498049  ISNI: 0000 0001 1446 375X  LCCN: n2004018926  LNB: 000104191  SUDOC: 157143996  VIAF: 64818796   WorldCat (עם VIAF): 64818796 
זיגפריד מאירוביץ', ראש הממשלה השני של לטביה, הראשון והיחיד עד כה, ממוצא יהודי
לב ארצימוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1909 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 במרץ 1973 (בגיל 64) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית, פיזיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוסדות:  מכון יופה (1930–1944)  האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני (1946)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1932–1936)  מכון קורצ'טוב (1944)  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה (1953–1973) 
 תלמידי דוקטורט:  Igor Irodov 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1953)  עיטור הדגל האדום של העמל  פרס סטלין  פרס לנין  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור לנין  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס סטלין, דרגה 1 
 
לב אנדריביץ ארצימוביץ' (ברוסית: Лев Андреевич Арцимович;‏ 25 בפברואר 1909 – 1 במרץ 1973) היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי. מומחה בפיזיקה גרעינית שהיה שותף, בין היתר, פרויקט פצצת הגרעין הסובייטית.