מקורות
היסטוריה > פרויקטים בשנות ה-80 וה-90

לנוכח התרחבותה של ירושלים והצורך בהגדלת כמויות המים לעיר הבירה הניחה "מקורות" את "הקו השלישי לירושלים" ב-1979. הקו, שיצא מתחנת כסלון שבהרי יהודה, הונח במקביל ל"קו השני". אורך הקו 20 ק"מ וקוטרו 36 אינץ'. "הקו השלישי לירושלים" מספק כ-14 מיליון מ"ק בשנה.
1984 - חנוכת מפעל "תשלובת הקישון"- המפעל, שהוקם בבעלות משותפת של "מקורות" וחקלאי עמק יזרעאל, נועד להמיר כ-20 מיליון מ"ק לשנה מים מ"המוביל הארצי" בשפכים מטוהרים (קולחים) שיסופקו להשקיה. מטרת המפעל להשתית את אספקת המים על מקורות המים שבאזור ולשפר את כושר האספקה שלו בימי שיא. צריכתו השנתית נאמדת כיום ב-28 מיליון מ"ק.
1986 - הפעלת הטורבינה ההידרואלקטרית הראשונה המייצרת חשמל באנרגיה נקייה - "מקורות" החלה להפעיל טורבינה הידרואלקטרית בתחנת "כפר ברוך". הטורבינה מנצלת את עודפי לחץ המים של המוביל הארצי ובכך מייצרת חשמל בהיקף של כ-2.5 מיליון קוו"ט שעה/לשנה באנרגיה נקייה. באותה שנה הופעלה על ידי "מקורות" בקידוח מענית 4 טורבינה המנצלת עודפי לחץ מים בהחדרת המים לקרקע בהספק נמוך יותר. בשנת 2006 הועברה הטורבינה מתחנת "כפר ברוך" לתחנת "כפר יהושע". במאגר תבור ובאתר מצר הושלם הביצוע של טורבינות נוספות.
החשמל הירוק המיוצר מסתכם בכ-4.5 מיליון קווט"ש לשנה ומשמש לצריכת החשמל של מתקני שאיבה סמוכים של "מקורות". בשלבי ביצוע מתקדמים נמצאות טורבינות נוספות שתגדלנה את ייצור החשמל הנקי בכמות של כ-10 עד 13 מיליון קווט"ש לשנה. ייצור החשמל תורם להקטנה בפליטת גזי חממה ולהקטנת זיהום האוויר.
1989 - היתר לחברת נביעות לשאוב ממעיין עין זהב - חברת נביעות טבע הגליל החלה לשאוב מן המעיין מים מינרליים איכותיים בהיתר חברת מקורות, בהסכמת עיריית קריית שמונה וללא תשלום תמלוגים על שימוש במשאבי טבע. חציים של מי המעיין שמשו את מקור מים לתושבים וחציים למעל נסיעות. מי המעיין הוזרמו ישירות למפעל באזור התעשייה הדרומי של קריית שמונה, באמצעות צינור תת-קרקעי לארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים ומשנת 1991 גם בכדים. תפיסת מי המעיין ייבשה במשך שנים את נחל עין זהב ועד כדי כך שרק ביום כיפור זרם בנחל זרזיף ומצב פארק הזהב הלך והידרדר. בקיץ 2012 חברת נביעות טבע הגליל עברה לשאוב את מימיה מקידוח של חברת מקורות מקידוח "החולה 7" בשטחי כפר יובל.
1989 - חנוכת מפעל "הקו השלישי לנגב" - מפעל "הקו השלישי לנגב" של "מקורות" מטפל במי הקולחים שבהם טיפלה החברה במפעל השפד"ן (המפעל לטיפול בשפכי גוש דן של "איגודן") טיפול נוסף באמצעות החדרה לקרקע לצורך סינון טבעי, ומשיב אותם לנגב, להשקיית כל סוגי הגידולים החקלאיים ללא הגבלה, בהתאם לדרישות, ללא חשש לבריאות. המפעל החל לפעול במתכונת מצומצמת כבר בשנת 1977. בנובמבר 1989 הוא הופעל במלואו כמערכת משולבת של קווים (הקו הראשי באורך של כ-90 ק"מ ובקוטר 70 אינץ'), תחנות שאיבה ומאגרים. חלק מהמאגרים מיועד לאגימת עודפי המים המושבים במהלך החורף, לצורך הגדלת כמויות המים המסופקות להשקיה בחודשי הקיץ. בשנת ההפעלה ראשונה הוליכה המערכת כ-80 מיליון מ"ק מים מושבים לנגב. כיום מובילה מערכת "הקו השלישי לנגב" כ-130 מיליון מ"ק מים מושבים ללקוחות, תחת מערך ניטור ובקרה נרחב. איכות הקולחים הגבוהה מאפשרת השקיית כל היבולים. את השפכים המטופלים בשפד"ן מחדירה "מקורות" לשדות החדרה בחולות ראשון לציון ויבנה, אל השכבות התת-קרקעיות של אקוויפר החוף לצורך טיפול שלישוני: הקולחים עוברים בקרקע טיפול בתהליכים פיזיקו-כימיים וביולוגיים שמשפרים באופן משמעותי את איכותם. קטע זה של אקוויפר החוף משמש כמקום אחסון עונתי ורב שנתי לכמויות הגדולות של המים המושבים. אופן ניהול המערכת להשבת קולחים מאפשר הפרדה מוחלטת בין הקולחים שהוחדרו למי התהום לבין מי התהום הטבעיים. ההפרדה מושגת על ידי קיום משטר שאיבה באמצעות קידוחים, המבטיחים מפלסים שמונעים מהמים המוחדרים להתערבב עם המים הטבעיים. מערכת "הקו השלישי לנגב" אפשרה הפרדה בין שתי מערכות אספקה: מערכת לאספקת מי שתייה ומערכת לאספקת מי השקיה. לצורך זיהוי ולמניעת בלבול בין מערכות המים השפירים והמים המושבים נקבעו צבעים שונים למתקני המערכות.
על ידי השבת הקולחים להשקיית גידולים חקלאיים "מקורות" משפרת את מאזן משק המים ומאפשרת להפנות למגזר העירוני את המים השפירים אשר סופקו קודם לחקלאות, מאפשרת את הפרחת השממה ואת פיתוח האזור ותורמת לשיפור איכות הסביבה.
1994 - "הקו הרביעי לירושלים" - לצורך התחברות למערכת המים הארצית הוקמה מערכת מים נוספת לירושלים כגיבוי למערכות הקיימות - "הקו הרביעי לירושלים". אורך הקו כ-38 ק"מ, והוא תגבר ושיפר את אמינות אספקת המים לעיר הבירה. לאורכו הוקמו 4 תחנות שאיבה (דניאל, לטרון, הלר ושואבה) ו-4 בריכות מים בעלות כושר קיבול של כ-5,500 מ"ק כל אחת. ב"קו הרביעי" נעשה לראשונה שימוש נרחב במערכות ממוחשבות של תפעול, שליטה ובקרה מרכזיים.
1995 - אספקת מים לממלכת ירדן - במסגרת הסכם השלום שנחתם באוקטובר 1994 בין מדינת ישראל לבין ממלכת ירדן, נכלל נספח מיוחד העוסק בקשרי המים שבין שתי המדינות ובסוגיות אספקת המים. על פי ההסכם סיפקה מדינת ישראל לממלכת ירדן ממעלה סכר דגניה כמות שנתית של 30 מיליון מ"ק, כש-20 מיליון מ"ק נחשבים כ"מים ירדניים": ממלכת ירדן מעבירה אותם לישראל מנהר הירמוך לאיגום בכנרת בחורף, וישראל מחזירה אותם לממלכת הירדנית בקיץ. בשנת 1997 הסכימה מדינת ישראל להוסיף לכמות השנתית המסופקת עוד 25 מיליון מ"ק מים. כיום עומדת הכמות השנתית הכוללת המועברת לממלכת ירדן מ"מקורות" על 50 מיליוני מ"ק. בהתאם להחלטת ממשלה, נערכה "מקורות" להגדלת כמות המים השנתית המסופקת לירדן ב-50%, כלומר ליעד אספקה של 75 מיליון מטר קוב בשנה. ההיערכות כוללת הנחת קו מים חדש בין תחנת דגניה לברֵכת בית זרע שמדרום לכנרת.
1995 - אספקת מים לרשות הפלסטינית - "מקורות" מספקת מים לרשות הפלסטינית, בהתאם ל"הסכם המים" שנחתם בוושינגטון ב-1995. ישראל התחייבה לכ-30 מיליון מטר קוב מים לשנה. לאורך השנים גדלו כמויות המים שסיפקה ישראל באמצעות חברת "מקורות", מעבר לכמות שסוכמה. בשנים האחרונות מספקת "מקורות" למעלה מ-52 מיליון מטר קוב מים בשנה לרשות הפלסטינית (בשטחי יהודה ושומרון) ו-5 מיליון מטר קוב מים נוספים בשנה לרצועת עזה - כמעט פי שניים מהכמות שעליה סוכם. מים אלו מוזרמים מהמערכת הארצית של ישראל ואיכותם היא מהגבוהות בעולם, בהתאם לסטנדרטים הבין-לאומיים.
1997 - פריצת דרך בהתפלת מי ים אילת