stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חפרע
משפחתו של חפרע וימי מלכותו

במאה ה-6 לפנה"ס התגברו ניסיונות ההתפשטות של הבבלים מערבה ומאמצי המצרים להתנגד להם. פרעה נכו השני ניסה לשווא לעזור לאחרון מלכי אשור להתנגד לבבלים, והתערב גם בענייני ארצות האזור, כולל ביהודה, במאמץ לגייסם כנגד הבבלים. בנו פסמתיך השני המשיך במגמה זו ואף פלש לשם כך בין השאר לארץ ישראל. חפרע היה בנם של פסמתיך השני ושל המלכה תאחוית, ואחיהם של מנחובסטה שהייתה כוהנת לאתום באון, ושל אנחנסנפריברה, "אשת" האל אָמוֹן (אנחנסנפריברה "אומצה" למעמד זה בשנה ה-4 למלכות אָחִיהָ, והמשיכה בו עוד שנים רבות לאחר מותו).
פסמתיך השני מת בשנת 589 לפנה"ס, וחפרע ירש את השלטון במצרים. עיר הבירה של חפרע הייתה בסוֹא (סאיס ביוונית) שבאזור הדלתא של הנילוס. סוא שימשה כעיר הבירה של כל הפרעונים מהשושלת ה-26 במצרים, וחפרע בנה והרחיב מספר מקדשים שם ובערים נוספות בממלכתו. האוֹבֶּלִיסְק שהציב בסוֹא הובל במאה ה-3 לספירה למקדש איזיס ברומא, במקום בו נמצאת כיום כנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה.
חפרע כאמור שלח צבא מול הבבלים בעת שאלה צרו על ירושלים, אך נסוג לאחר זמן קצר, וירושלים נפלה והוחרבה. חפרע הפעיל גם כח יבשתי וימי כנגד צור וצידון כדי להביאם למרוד בבבלים אך צבאו הוכה והוא נאלץ לשוב למצרים. אחרי כישלונות אלה בא גם ניסיון מרידה בצבא המצרי שבאַסְוָאן (סְוֵנֵה המקראית), אך חפרע הצליח להתגבר על מרידה זו.
אחריתו של חפרע

חפרע נענה לבקשתם של תושבי לוב לעזור להם להתנגד ליוונים שהתנחלו בקִירֵינֵי, אך נמנע משליחת החיילים היוונים שבצבאו כנגדם. צבא חפרע הובס בקרב, והחיילים בְּנֵי מצרים האשימו את חפרע שהכשילם בכוונה. חפרע שלח כנגדם את יעחמס (אַמַסִיס ביוונית) בן משפחתו, אך בסופו של דבר המורדים הכתירו את יעחמס למלכות. על פי ההיסטוריון היווני הֶרוֹדוֹטוֹס, חפרע שלח את פַּטַרְבֵּימִיס כדי שיביא בחזרה את יעחמס, אך לשמע הדברים יעחמס התרומם מסוסו ו"הפיח", וענה לפַּטַרְבֵּימִיס שיביא את "זה" לחפרע. אחר כך הוסיף, שיבוא אמנם לחפרע עם עוד רבים אחרים. פַּטַרְבֵּימִיס מיהר לספר כל זאת לחפרע, אשר נתקף בחמת זעם לשמע הדברים וכרת את אוזנו ואת אפו של פַּטַרְבֵּימִיס. חפרע בכל אופן יצא עם צבא השכירים הַמִּתְדַּלְדֵּל שלו כנגד צבא המורדים המצרים של יעחמס, והובס בקרב.
על פי הרודוטוס, חפרע נפל בשבי ועוד הוחזק בארמון זמן מה, אך בסופו של דבר יעחמס מסר אותו לידי המצרים שחנקו אותו למוות. גם ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס מספר סיפור דומה על נפילתו של חפרע, אך לדעת אחרים חפרע נפל בקרב המקורי מול יעחמס. חפרע בכל אופן מָלַךְ במשך כ-20 שנה, וזכה מידי יעחמס לקבורה מפוארת בקברות אבותיו שבמקדש לאתיני בבירה סוֹא. יעחמס הכריז על עצמו כמלך (פרעה יעחמס השני) ונישא לְבִתּוֹ של חפרע.
ספינקס של פרעה חפרע, כיום במוזיאון הלובר בפאריז
פסל של יעחמס, כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק
הערות שוליים

↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ז, פסוקים ה'–ח'
↑  ספר יחזקאל, פרק י"ז
↑  ספר יחזקאל, פרק כ"ט
↑  ספר יחזקאל, פרק ל"א
↑  ספר יחזקאל, פרק ל"ב
↑  The Oxford History of Ancient Egypt. Ian Shaw. Oxford University Press. 2000. Page 372.
1 2  אנציקלופדיה מקראית, בערך חָפְרַע
↑  הרודוטוס היסטוריות, ספר ב, פרק 162
1 2  הרודוטוס היסטוריות, ספר ב, פרק 169
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, ספר א, פרק 68
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פסמתיך השני | פרעוני מצרים - השושלת ה-26 | הבא: יעחמס השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102380902  SUDOC: 199730008  VIAF: 398519   WorldCat (עם VIAF): 398519 
האובליסק של חפרע ניצב מול כנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה ברומא
מנחם בן גדי

מְנַחֵם בֶּן גָּדִי היה מלך ישראל ולפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 747 עד 737 לפנה"ס. בתקופתו ממלכת ישראל הייתה משועבדת לאימפריה האשורית, והמס שמנחם (באשורית: me-ni-ḫi-im-me,‏ me-ni-ḫi-me או mi-ni-ḫi-im-me) העלה לה מוזכר אף בספרי השנים האשוריים.
מנחם הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
שמו

השם מנחם הוא שם כנעני ממוצא שמי שמופיע עוד במאה ה-17 לפנה"ס בפפירוס ברוקלין 35.1446  - Munahhima (מֻנָחִימָה), ומהווה ביטוי ככל הנראה לכך שהרך הנולד הוא נחמה להוריו.
יש הסוברים ש"בן-גדי" מכוון להיותו בן שבט גד.
מלכותו

מנחם בן גדי רצח את קודמו, שלום בן יבש, אך בניגוד לשני קודמיו הצליח לשרוד זמן רב יחסית.
בִּשְׁנַת שְׁלֹשִׁים וָתֵשַׁע שָׁנָה לַעֲזַרְיָה מֶלֶךְ יְהוּדָה מָלַךְ מְנַחֵם בֶּן-גָּדִי עַל-יִשְׂרָאֵל עֶשֶׂר שָׁנִים בְּשֹׁמְרוֹן. וַיַּעַשׂ הָרַע בְּעֵינֵי ה' לֹא סָר מֵעַל חַטֹּאות יָרָבְעָם בֶּן-נְבָט אֲשֶׁר-הֶחֱטִיא אֶת-יִשְׂרָאֵל כָּל-יָמָיו. בָּא פוּל מֶלֶךְ-אַשּׁוּר עַל-הָאָרֶץ וַיִּתֵּן מְנַחֵם לְפוּל אֶלֶף כִּכַּר-כָּסֶף לִהְיוֹת יָדָיו אִתּוֹ לְהַחֲזִיק הַמַּמְלָכָה בְּיָדוֹ. וַיֹּצֵא מְנַחֵם אֶת-הַכֶּסֶף עַל-יִשְׂרָאֵל עַל כָּל-גִּבּוֹרֵי הַחַיִל לָתֵת לְמֶלֶךְ אַשּׁוּר חֲמִשִּׁים שְׁקָלִים כֶּסֶף לְאִישׁ אֶחָד וַיָּשָׁב מֶלֶךְ אַשּׁוּר וְלֹא-עָמַד שָׁם בָּאָרֶץ. וְיֶתֶר דִּבְרֵי מְנַחֵם וְכָל-אֲשֶׁר עָשָׂה הֲלוֹא-הֵם כְּתוּבִים עַל-סֵפֶר דִּבְרֵי הַיָּמִים לְמַלְכֵי יִשְׂרָאֵל. וַיִּשְׁכַּב מְנַחֵם עִם-אֲבֹתָיו וַיִּמְלֹךְ פְּקַחְיָה בְנוֹ תַּחְתָּיו.
מנחם הצליח להחזיר לישראל מידת מה של יציבות פנימית, אך לא את שלטונה והשפעתה במרחבי ארץ ישראל וסוריה. תקופת שלטונו ארכה עשר שנים ובמהלכה עלה תגלת-פלאסר השלישי מלך אשור על ישראל ומנחם העלה לו מס. זהו האזכור הראשון של ממלכת אשור בספר מלכים, וזאת על אף שממלכת ישראל כבר הייתה מעורבת במלחמה עם אשור בימי אחאב (כמאה שנה לפני כן) ועל אף שיהוא העלה לה מס בשנת 841 לפנה"ס עקב כניסת מלך אשור לארץ ישראל.
השתעבדותו של מנחם - על אף שמלך אשור כלל לא התקרב ולא סיכן את ממלכת ישראל - באה ככל הנראה על רקע מצבה המדיני המעורער של ישראל, ומעמדו האישי של מנחם, וייתכן שגם בשל האיום שנשקף לממלכתו מממלכת יהודה שהגיעה אז לשיאה.
על גודלו של המס השתמרו ידיעות במקרא: 1,000 ככר כסף = 3,000,000 שקל כסף (ישנם 3,000 שקל בכיכר). ומאחר שעל כל "גיבור חיל" הוטלה מכסה של 50 שקל משמע שהיו בישראל אז 60,000 "גיבורי חיל", היינו השכבה האמידה.
התואר "גיבור חיל" התייחס לכל אזרח חופשי בעל רכוש, החייב בשירות צבאי, ובתקופה זו השכר השנתי של פועל היה 10 שקלים לערך. לדעת פרשנים, המילה "שם" במשפט "וַיָּשָׁב מֶלֶךְ אַשּׁוּר וְלֹא-עָמַד שָׁם בָּאָרֶץ", מעידה על כך שהסופר המקראי שהביא את הידיעה הזו, לא ישב בארץ ישראל, וייתכן שישב בבבל.
הטלת המס מוזכרת אף באנאלים של תגלת פלאסר השלישי, לצד הזכרת שמות מלכים נוספים שהעלו אף הם מס למלך אשור: ”קיבלתי מס מכשתשפ מכמח, רצין מארם דמשק, מנחם משומרון, חירם (אנ') מצור, ...פנמו משמאל” (אנאלים משנת 738 לפנה"ס).
בחפירות שומרון התגלו בשטח המצודה, סמוך להיכל המלך, שרידי בנין ובו אולמות ששימשו, כנראה, מחסנים לאגירת כלי יין ושמן. בתוך חורבות האולמות הללו התגלו ב-1910, 75 חרסים ועליהם כתובות. מהם 63 כתובים עברית בכתב עברי עתיק. הם מהווים מערכת אחידה של מסמכים הכתובים לפי נוסחה חוזרת, כגון: (אוסטרקון 9) "בשנה התשיעית מן יצית (שם מקום) לאחינועם, נבל יין ישן". אלו ככל הנראה חשבונות משלוח של נבלי יין ושמן שנשלחו לבית המלך כמס בעין מידי הפקידים שגבו אותם מבעלי האחוזות. החוקר יגאל ידין סבור שיש ליחס חרסים אלו למנחם, ולקשרם למס שהטיל מנחם על "גבורי החיל". החוקר חיים תדמור הצביע על כך שסברה זו אפשרית מבחינה כרונולוגית.
מנחם נשאר נאמן לאשור עד סוף ימיו, אך שושלתו לא האריכה ימים אחר מותו: בנו פקחיה הומת, לאחר שהספיק למלוך זמן קצר בלבד (שנתיים לפי ספר מלכים ב', פרק ט"ו, פסוק כ"ה), על ידי פקח בן רמליהו שנקט מדיניות אנטי-אשורית.
הערות שוליים

1 2  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ, בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק ירושלים. כתובת 9, עמ' 36–37
1 2 3  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 46 (הקטע חוזר בעמ' 70, 77, 87)
↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  דב קמחי,"אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך", הוצאת  יהושע צ'צ'יק, 1969,כרך ראשון, עמ' 580–581
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 384
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 385–386
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 386
1 2  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 385
האסטלה בכתב היתדות בה מוזכרת העלאת המס ממנחם בשומרון למלך תגלת פלאסר השלישי. מוזיאון ישראל
יואש (מלך ישראל)

יוֹאָשׁ (במקרא גם יְהוֹאָשׁ) היה מלך ישראל בשנים 800–784 לפנה"ס (לפי אחת משיטות התיארוך). מוזכר גם בכתובת האשורית של אדד־ניררי השלישי, שנכתבה על גבי מצבה שנמצאה בתל רימאח, כמעלה מס לאשור.
יואש הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
במקרא

יהואש מלך לאחר ימי השפל של ממלכת ישראל בימי אביו יואחז. על המפנה במצבה המדיני של ישראל שחל בימי יהואש נכתב בספר מלכים:
וַחֲזָאֵל מֶלֶךְ אֲרָם לָחַץ אֶת-יִשְׂרָאֵל כֹּל יְמֵי יְהוֹאָחָז. וַיָּחָן ה' אֹתָם וַיְרַחֲמֵם וַיִּפֶן אֲלֵיהֶם לְמַעַן בְּרִיתוֹ אֶת-אַבְרָהָם יִצְחָק וְיַעֲקֹב וְלֹא אָבָה הַשְׁחִיתָם וְלֹא-הִשְׁלִיכָם מֵעַל-פָּנָיו עַד-עָתָּה. וַיָּמָת חֲזָאֵל מֶלֶךְ-אֲרָם וַיִּמְלֹךְ בֶּן-הֲדַד בְּנוֹ תַּחְתָּיו. וַיָּשָׁב יְהוֹאָשׁ בֶּן-יְהוֹאָחָז וַיִּקַּח אֶת-הֶעָרִים מִיַּד בֶּן-הֲדַד בֶּן-חֲזָאֵל אֲשֶׁר לָקַח מִיַּד יְהוֹאָחָז אָבִיו בַּמִּלְחָמָה שָׁלֹשׁ פְּעָמִים הִכָּהוּ יוֹאָשׁ וַיָּשֶׁב אֶת-עָרֵי יִשְׂרָאֵל.
אלישע הנביא (שהיה אז זקן מופלג) עודד את מלך ישראל לצאת מסע שחרור לאומי ולמלחמת חורמה בארם. אלישע הזקן קרא ל"חֵץ־תְּשׁוּעָה לַיהוָה וְחֵץ תְּשׁוּעָה בַאֲרָם וְהִכִּיתָ אֶת־אֲרָם בַּאֲפֵק עַד־כַּלֵּה" (ספר מלכים ב', פרק י"ג, פסוק י"ז). באורח סמלי, תבע הנביא ממלך ישראל לירות בחץ וקשת לסמל את ניצחונו על ארם, אך הואיל והמלך יורה שלוש פעמים בחץ, במקום "חָמֵשׁ אוֹ־שֵׁשׁ פְּעָמִים", אלישע מתנבא שניצחונו לא יהיה מוחלט. מפנה מדיני זה כרוך כנראה בתבוסת ארם בידי מלך אשור אדד־ניררי השלישי בשנת 804 לפנה"ס.
על עוצמתה החדשה של ישראל מעידה העובדה שאמציה מלך יהודה שכר מיואש 100,000 חיילים על מנת לשתפם במסעו נגד אדום: "וַיִּשְׂכֹּר מִיִּשְׂרָאֵל מֵאָה אֶלֶף גִּבּוֹר חָיִל בְּמֵאָה כִכַּר־כָּסֶף" (דבה"ב כה, ו). לפי המסורת המובאת בספר דברי הימים, ויתר אמציה בסופו של דבר על השימוש בחיל זה ושילחם חזרה לישראל, מה שעורר את כעסם של החיילים המוחזרים ובתגובה לכך הם פשטו על ערי יהודה, בזזו ביזה והרגו הרג רב: "וּבְנֵי הַגְּדוּד אֲשֶׁר הֵשִׁיב אֲמַצְיָהוּ מִלֶּכֶת עִמּוֹ לַמִּלְחָמָה וַיִּפְשְׁטוּ בְּעָרֵי יְהוּדָה מִשֹּׁמְרוֹן וְעַד־בֵּית חוֹרוֹן וַיַּכּוּ מֵהֶם שְׁלֹשֶׁת אֲלָפִים וַיָּבֹזּוּ בִּזָּה רַבָּה (שם, יג). כנראה בתגובה על כך נאמר במלכים ובדברי הימים שאמציה, לאחר ששב ממסעו באדום שלח למלך ישראל הכרזת מלחמה. מלך ישראל ניסה אמנם להניאו מצעד זה אך המלחמה פרצה בסופו של דבר וצבא יהודה הובס. צבא ישראל פרץ את חומת ירושלים ולקח את כל הזהב והכסף שבאוצרות המקדש ובאוצרות בית המלך.
אחריו שלט בנו ירבעם השני, בימיו הגיעה ממלכת ישראל לשיא גודלה.
בממצא הארכאולוגי

יואש מוזכר כ־Ia-’a-su Sa-me-ri-na-a-a, "יואש השומרוני" (על שם בירת ממלכתו שומרון), במצבת אדד־ניררי השלישי מתל רימאח, בין מעלי המס למלך אשור מארצות המערב.
ראו גם

משל החוח והארז
הערות שוליים

↑  הממצא האפיגרפי מממלכת ישראל מראה שהרכיב התאופורי המכוון לשם יהוה היה בממלכת ישראל תמיד "יו" ולא "יהו" (שהיה נפוץ בממלכת יהודה); חוקרים משערים שמקור התערובת בין הרכיב "יו" ו"יהו" במקרא הוא בפעילותם של מתקני נוסח מאוחרים לתקופת בית ראשון. ראו שמואל אחיטוב, אסתר אשל, לה' תימן ולאשרתו, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 2015, עמ' 132.
↑  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ, בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק ירושלים. כתובת 6, עמ' 27 - 29
↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
↑  Stephanie Page, A Stela of Adad-nirari III and Nergal-ereš from Tell al Rimah, Iraq 30, 1968, עמ' 139–153 doi: 10.2307/4199848
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523286505171
העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021)

ב־30 במרץ 2018 החלה סדרת עימותים, שכללו הפגנות המוניות ברצועת עזה, ליד הגבול הישראלי. הפגנות ומהומות אלו, הנקראות בפי הפלסטינים "צעדת השיבה הגדולה" (בערבית: مسيرة العودة الكبرى) קראו להתיר לפליטים פלסטינים ולצאצאיהם לשוב לשטח ישראל. ההפגנות נועדו להפגין גם נגד הסגר על רצועת עזה ומעבר שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים. במסגרת ההפגנות התעמתו פעילים ומחבלים פלסטינים עם כוחות צה"ל בסמוך לגדר המערכת סביב רצועת עזה. אלפי פלסטינים התקרבו לגדר, תוך שחלקם יידו אבנים, והשליכו בקבוקי תבערה ומטעני חבלה. במקביל מעת לעת נערכו ניסיונות לחבל בגדר ולעבור אותה אל הצד הישראלי וכן ירי נגד כוחות צה"ל ששומרים על הגבול, בחסות האלימות.
יש הטוענים, שאחד הכשלים המרכזיים שהובילו לטבח שבעה באוקטובר נגע לשחיקת הפרימטר הביטחוני בגבול הרצועה שהחלה באירועי העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021)
האירוע הראשון במהלך העימותים היה ב־30 במרץ 2018 (יום האדמה). צה"ל ומשמר הגבול נערכו בכוחות מתוגברים בציר הוברס סביב רצועת עזה ופעלו מול הפרות סדר אלימות וניסיונות לפגוע בהם. האירועים נמשכו מאז, וכללו גם שיגור עפיפוני תבערה מרצועת עזה לישראל במטרה להצית שטחים ישראליים מעבר לגדר. כתוצאה מכך התרחשו מאות שריפות בעוטף עזה ואלפי דונמים של שדות ועצי חורש נשרפו. בנוסף לירי צלפים לעבר המפגינים הגיב צה"ל בירי טנקים לעבר עמדות חמאס וג'יהאד אסלאמי והפצצות של מטוסים ומסוקים.
בנוסף לעימותים לאורך הגדר ושיגור בלוני תבערה, שהתקיימו לאורך כל התקופה, פרצו מפעם לפעם הסלמות קצרות, שהתבטאו בירי רקטות ופצמ"רים לעבר ישראל, ותקיפות של חיל האוויר ברחבי רצועת עזה.
היקף ההרוגים והפצועים הפלסטינים בהפגנות היה אז הגבוה ביותר בסכסוך הישראלי־פלסטיני מאז מבצע צוק איתן. בעימותים נהרגו למעלה מ-300 פלסטינים. מתוך ההרוגים כשליש הם אנשי זרועות צבאיות או מנגנוני ביטחון של ארגוני טרור וחצי בעלי זיקה לארגוני טרור, וכשישית אזרחים חסרי זיקה ארגונית. כמו כן, נפצעו כ־17,000 פלסטינים, רובם משאיפת גז מדמיע ומיעוטם מאש חיה שנורתה על ידי חיילי צה"ל כאשר ניסו לעבור את גדר הגבול.
בצד הישראלי, לצה"ל שני חיילים הרוגים וחמישה אזרחים ישראלים נהרגו בהתקפות טרור פלסטיניות. בנוסף, מאות ישראלים נפצעו.
לאורך כל התקופה התקיימו מגעים עקיפים, בתיווכה של מצרים, בין ישראל לחמאס, במטרה להרגעה נקודתית במקרים של ירי רקטות והתקפות חיל האוויר, וכן להגיע להסדרה לטווח ארוך יותר. כמו כן הייתה מעורבת במגעים קטר, שמימנה, באישור ישראל, אספקת דלק לרצועת עזה והעברת כספים למימון פעילות ממשל חמאס.
העימותים דעכו בתקופת מגפת הקורונה אך הסלימו מחדש באמצע 2021. מקובל לתחום את סדרת העימותים של השנים 2018–2021 במבצע שומר החומות, שהחל ב-10 במאי 2021 ונמשך כשבוע וחצי.
רקע

מ-1996 מתקיימת מדי שנה ביום העצמאות צעדה של פלסטינים ישראלים בגבולות ישראל בשם "צעדת השיבה". צעדה זו נועדה לציין את הגירוש או הבריחה של מאות אלפי-פלסטינים במהלך מלחמת 1948, וקוראת לזכות השיבה. בעקבות הטלת הסגר על רצועת עזה עלו חששות בדבר צעדה של תושבי עזה, המונים כ-2 מיליונים, לעבר הגדר שהוקמה מסביב לרצועה. כבר ב-2011 הייתה התארגנות לקיום צעדות שיבה בעזה, בגדה המערבית, בגבולות ישראל הצפוניים עם סוריה ולבנון ובתוך ישראל עצמה. בהפגנות אלו אלפי פליטים פלסטינים סורים קראו לזכות השיבה, מהם כ-4 נהרגו מירי צה"ל. הפגנות התרחשו גם בבקה אל-גרביה, יפו, כפר קאסם וטייבה.
התארגנות ברצועת עזה

יש הזוקפים את יוזמת ההתארגנות בשנת 2018 לזכות פוסט בפייסבוק שכתב אחמד אבו ארתימה, פעיל חברתי ועיתונאי עזתי, שבו תהה מה יקרה אם אלפי עזתים, רבים מהם צאצאי פליטים, ינסו לחצות את הגבול ולהגיע לבתי אבות אבותיהם, כשהם אינם חמושים. לפי חסן אל־כורד, ממארגני הפעילות, עומדת מאחורי היוזמה ועדה שבה חברים 20 איש, רובם אנשי שמאל אך גם נציגים המזוהים עם חמאס. בראש הוועדה עומד ח'אלד בטש, איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. בפועל לאחר חילוקי דעות עם המארגנים המקוריים, השתלט שלטון חמאס על ההתארגנות לאחר התחלת העימותים, בשביל ללחוץ על ישראל. חמאס מימן את ההסעות ואת האוהלים, אך למרות זאת נמנע מלקחת אחריות מלאה על האירועים, שאף שבאירועים תהיה השתתפות של כל הפלגים והקפיד על כך שהסיסמאות יעסקו בשיבה ויונפו רק דגלי פלסטין ולא דגלי וסמלי חמאס.
בצמוד לגדר אשר מסביב לרצועת עזה, הוקמו מאהלים כמחאה על הסגר ובדרישה לזכות השיבה. במאהלים אלו במהלך השבוע מתרחשות הפגנות, חתונות, ריקודים ומשחקי כדורגל וארוחות ציבוריות. במאהל מונפים שלטים בעברית ובאנגלית כנגד פעילות צה"ל בתגובה להפגנות.
במהלך השבוע שקדם לאירועי "צעדת השיבה" היה גידול במספר החדירות מרצועת עזה לישראל. להערכת המרכז למורשת המודיעין החדירות התבצעו בעידוד חמאס (או לכל הפחות בהעלמת עין מצדו), לשם העלאה מבוקרת של המתיחות עם ישראל".
חמאס ארגן נסיעות חינם באוטובוסים לאזור הגבול והעמיד לרשות המשתתפים אוהלים, מזון ושתייה, ואינטרנט אלחוטי. מתאם פעולות הממשלה בשטחים הזהיר את בעלי חברות האוטובוסים העזתיים מהשתתפות באירועים, אך חמאס כפה על בעלי החברות להסיע מפרי סדר לגדר וזאת באמצעות איומים, מעצרים, ושליחת נהגים מטעם הארגון שהשתלטו על האוטובוסים. על־פי דובר צה"ל, חמאס שילם לפלסטינים על־מנת שאלו יתקרבו לגדר בנוסף להשתתפות של מחבלים מוכרים.
במהלך העימותים והפרות הסדר הפלסטינים ביימו וזייפו פציעות ונפגעים, על מנת שאלה ישמשו כתעמולה נגד ישראל.
היערכות צה"ל

כוחות צה"ל בגזרה תוגברו באוגדה 162 ומספר יחידות מחיל הרגלים, בהן חטיבת גבעתי, וגדודי הנדסה קרבית. טנקי מרכבה הועמדו בכוננות. מאחורי קו המגע של צה"ל נפרשו שוטרי מג"ב. צה"ל פרש סביב מוקדי החיכוך עשרות צלפים, בהם צלפי יחידות מיוחדות, שמטרתם לנטרל באופן מדויק מחבלים פלסטינים שינסו לבצע ירי או הנחת מטעני חבלה בחסות ההפגנות, ומתפרעים פלסטינים שינסו לחבל בגדר או לחדור לשטח ישראל. חלק מהצלפים צוותו עם מתעדים מבצעיים בעלי מצלמה עם עדשת זום טלסקופית, על מנת לתעד ולהפליל את המטרה לפני שמתבצע ירי לעברה. מערך הצמ״ה חישף את השטחים בסמוך לגדר המערכת והציב גדר תיל נוספת מאחורי גדר הקבע. כמו כן, הצטייד צה"ל באמצעים לפיזור הפגנות, בהם אלפי רימוני גז מדמיע ורחפנים המאפשרים לנטר את המהומות מלמעלה ובעת הצורך להטיל רימוני גז מדמיע על המתפרעים. באמצע מאי החל צה"ל להפעיל גם רחפן שפיזר על המפגינים שקיות עם "מי בואש".
מהלך האירועים > מהומות יום האדמה

בבוקר 30 במרץ 2018 החלו עשרות אלפי פלסטינים להגיע לשישה מאהלים שהוכנו מראש לאורך גבול הרצועה עם ישראל. במאהלים עצמם היו פעולות מחאה והפנינג משפחתי. אל הגדר הגיעו צעירים שיידו אבנים ובקבוקי תבערה והבעירו צמיגים. צה"ל הגיב בירי אמצעים לפיזור הפגנות, וירי צלפים כלפי מי שהוגדר על ידו כ"מסיתים מרכזיים". באחד המקרים תועד צעיר בן 18 שנורה בגבו ונהרג כאשר התרחק מהגדר. במהלך היום זיהה צה"ל ניסיונות לירי לעבר חיילי צה"ל בחסות המהומות, ובערב חוסלה חוליה בת 4 מחבלים שניסתה לבצע פיגוע ירי לעבר חיילי צה"ל בצפון הרצועה.
בסוף היום דיווחו הפלסטינים על 16 הרוגים מירי בעימותים עם צה"ל בגבול וכ־1,400 נפגעים, בהם פצועים קשה.[דרוש מקור] הפלסטינים דיווחו שאחד מההרוגים הוא ג'יהאד אחמד פארינה, רב־סרן במשטרת עזה ומפקד בחטיבת עזה של החמאס. הפלסטינים דיווחו כי צה"ל תקף גם בירי ארטילרי עמדה השייכת לחמאס.[דרוש מקור] חמאס אישר שחמישה מההרוגים הם אנשי הזרוע הצבאית שלו. צה"ל והשב"כ פרסמו רשימה שמית של 10 מההרוגים שזוהו כ"מחבלים בעלי רקע פח"עי מובהק" בזרוע הצבאית של חמאס ובארגוני טרור אחרים. גופות שניים מההרוגים נמצאות בידי צה"ל.
לאחר המהומות איתר צה"ל תיק מלא בבקבוקי תבערה בסמוך לגדר המערכת.
בלילה שבין 30 במרץ ל-31 במרץ בוצע ירי של שלושה פצמ"רים לעבר כוח צה"ל, ובתגובה צה"ל תקף עמדה של חמאס. בשעות הלילה זיהו בצה"ל ירי רקטה ממרכז הרצועה לעבר ישראל. על פי הידוע, הרקטה נפלה בשטח הפלסטיני.
מהלך האירועים > מהומות יום האדמה > תגובות

דוברים בהנהגה בישראל ובהנהגה הפלסטינית התייחסו לאירועים:
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שר הביטחון אביגדור ליברמן ויו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג גיבו את חיילי צה"ל, ואמרו שהם פעלו כראוי בטענה כי האשם בהרוגים הוא חמאס, שמנצל באופן ציני את האזרחים.
יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן הטיל את האחריות על ישראל, וברשות הוכרז על שלושה ימי אבל לנוכח ריבוי ההרוגים.
אסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית של חמאס, אמר: "אנו אומרים לעולם שצעדת השיבה הייתה פעולה לא אלימה ותרבותית שהשתתפו בה נשים ונערים, פעוטות וקשישים. על העולם החופשי לשאת באחריות להוביל את הנהגת הכיבוש אל בתי הדין הבין-לאומיים. צעדת השיבה היא האירוע הגדול ביותר ויום מהולל בדברי ימי פלסטין והעמידה האיתנה והבלתי אלימה. העם שלנו לא יכול לשאת בהימשכות המצור על עזה וביום שישי האחרון עצרנו על הגבול, בפעם הבאה איננו יודעים איפה הגבול יהיה".
שרת החוץ של האיחוד האירופי פדריקה מוגריני קראה לחקור את הרג המפגינים בעזה ולסיים את הסגר על הרצועה.
מועצת הביטחון של האו"ם התכנסה לכינוס חירום בליל יומה הראשון של הצעדה. במהלך הכינוס הציעה כווית קריאה לחקירה עצמאית ושקופה של האלימות בעימותים והבעת צער על אובדן חייהם של פלסטינים חפים מפשע. מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש, קרא גם כן ל"חקירה עצמאית ושקופה" לאירועים, אך ארצות הברית הביאה לדחיית הצעה זו.
חקירה שכזו התרחשה בידי מועצת זכויות האדם של האו"ם, והגיעה למסקנה כי יש בסיס להניח שצה"ל ביצע פשעי מלחמה, בדמות ירי מכוון בילדים, נכים, עיתונאים וחובשים.
במהלך חודשי אפריל ומאי המשיכו ההפגנות ברצועה מדי יום שישי, כאשר חמאס משתלט יותר ויותר על ההפגנות שהחלו כפעילות עממית, ותוך איומים להסלמה ביום הנכבה ב-15 במאי.
מהלך האירועים > 14 במאי – ערב יום הנכבה והעברת שגרירות ארצות הברית לירושלים

ב־14 במאי, ערב יום הנכבה, ויום העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים קרא חמאס לאזרחי רצועת עזה להגיע להפגנות בגבול הרצועה. בין 35,000 ל־40,000 פלסטינים הפגינו ב־12 מוקדים, תוך הבערת צמיגים, ויידוי אבנים. אירעו גם הפרחת עפיפוני תבערה וניסיונות חבלה בגדר המערכת. בצפון רצועת עזה ביצעה חוליית מחבלים פיגוע ירי. כוח מגלן השיב אש והרג 8 מאנשי החוליה. מול ההפגנות על הגדר השיב צה"ל בירי צלפים ותקף באמצעות מטוסי קרב וטנקים מספר חוליות מחבלים. חיל האוויר תקף מטרות של חמאס, בהן מחנה אימונים בג'באליה.
כתוצאה מהירי הישראלי נהרגו 61 פלסטינים, 50 מהם אנשי חמאס. 1,200 נפצעו ועוד רבים סבלו משאיפת גז מדמיע. במהלך היום זומן ראש הלשכה המדינית של החמאס, אסמאעיל הנייה, למצרים ונדרש לפעול להרגעת הרוחות ולהפחתת עוצמת המחאה. היה זה היום הקטלני ביותר ברצועת עזה מאז מבצע צוק איתן.
מהלך האירועים > 14 במאי – ערב יום הנכבה והעברת שגרירות ארצות הברית לירושלים > תגובות

מספר הנפגעים הרב ביום זה הביא לתגובות בין-לאומיות אחדות:
בריאיון לתחנת רדיו מקומית, הטיל ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרנבול את האחריות למות המפגינים על חמאס, ואמר כי הארגון מחפש עימות ומתגרה בצה"ל.
טורקיה גינתה את ישראל בחריפות, הכריזה על שלושה ימי אבל והחזירה את שגריריה מישראל ומארצות הברית. למחרת גירש רג'פ טאיפ ארדואן את שגריר ישראל בטורקיה. בעצרת של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שנערכה באיסטנבול ב־18 במאי אמר ארדואן כי "אין כל הבדל בין הזוועות שעמן התמודד העם היהודי באירופה לפני 75 שנה לבין הברוטליות שבפניה עומדים אחינו בעזה". באותו יום רבבות טורקים הפגינו באיסטנבול נגד ישראל.
דרום אפריקה החזירה אף היא את שגרירה מישראל.
בדיון במועצת הביטחון ב־15 במאי גיבתה שגרירת ארצות הברית ניקי היילי את ישראל וגינתה את חמאס ואת הצביעות האנטי־ישראלית של המגנים את ישראל. ב־18 במאי החליטה מועצת זכויות האדם של האו"ם על הקמת ועדת חקירה שתחקור את "הפרות זכויות האדם והחוק הבין-לאומי בשטחים הפלסטיניים הכבושים" תוך התמקדות בעימותים בגבול רצועת עזה.
ב-28 במאי בשעה 19:50 נשמעה אזעקת צבע אדום בשדרות. בעקבות ירי נק"ל 15 תרמילים נפלו בעיר.
מהלך האירועים > יום הסלמה ומטחי ירי תלול מסלול על עוטף עזה

בבוקר 29 במאי, בשעה 7:00, ירה הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מטח של 25 פצצות מרגמה אל עבר יישובי עוטף עזה, בתגובה על מותם של שלושה מפעילי הארגון יומיים קודם לכן. מרביתן יורטו על ידי כיפת ברזל ואחת מהן נפלה בחצר גן ילדים שהיה באותה שעה ריק מאדם. לא היו נפגעים. בצהריים (14:40) שוב ביצעו המחבלים הפלסטינים ירי תלול מסלול של רקטות (כולל רקטות ארטילריות תוצרת איראן) ופצמ"רים, כיפת ברזל יירטה ירי תלול מסלול מעל שדרות וחלקי יירוט נפלו מעל בית ספר בעיר. החל מהשעה 16:00 בערך שוב נורו מטחים של רקטות ופצמ"רים, ואזעקות צבע אדום נשמעו במועצה אזורית אשכול, מועצה אזורית חוף אשקלון, שדרות ואופקים. שישה ישראלים נפצעו קל־בינוני, חלקם בשל ריצה למחסה. מספר רקטות ופצצות מרגמה פלסטיניות פגעו במתקן תשתית של חברת החשמל המספק חשמל לרצועה וכתוצאה מכך הופסקה זרימת החשמל לחלקים נרחבים ברצועה. בערב שוב נשמעו אזעקות צבע אדום. למעלה מ־80 רקטות ופצמ"רים נורו אל עבר ישראל. במסיבת עיתונאים שנערכה בערב לקחו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני אחריות על הירי. ירי הרקטות נמשך גם בלילה, למרות הדיווחים שארגוני הטרור הפלסטיניים הסכימו להפסקת אש בתיווך מצרי.
בתגובה תקף צה"ל כ־40 מטרות טרור של חמאס והג'יהאד האסלאמי, בהן מנהרת טרור בדרום הרצועה ליד מעבר כרם שלום, שנחפרה במתווה ציר ה־ח', עברה דרך שטח מצרים וחדרה כ־900 מטר לתוך שטח ישראל. בשעות הצהריים המאוחרות השתלט חיל הים על ספינה קטנה מרצועת עזה שניסתה לשבור את הסגר על רצועת עזה ולחדור לישראל.
בלילה שבין 29 במאי ל־30 במאי ירי הרקטות נמשך עד הבוקר שלמחרת. רקטה ששיגרו הפלסטינים התפוצצה בנתיבות ללא נפגעים. בתקיפות חיל האוויר במהלך אותו הלילה הופצצו 25 מטרות ותשתיות טרור נוספות למטרות שהופצצו במהלך היום של ארגון חמאס.
בסך הכול שוגרו לעבר ישראל כ־200 רקטות ארטילריות ופצצות מרגמה, כאשר רבות מהן יורטו בידי כיפת ברזל.