stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ירו דל'אמיליה
היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 1909, אז ניצח בו אברארדו פאווסי האיטלקי. המנצח הראשון שלא היה איטלקי שניצח במרוץ הגיע 63 שנים מאוחר יותר, כשאדי מרקס ניצח במרוץ ב-1972.
החל מ-2005 המרוץ הוא בסבב 1.HC, מ-2020 - עם החלפת סבב ה-HC בסבב ה-UCI ProSeries, המרוץ הוא חלק מהסבב הזה.
סיום המרוץ הוא בגבעה שעליה ניצב היכל המדונה של סן לוקה הצופה מדרום על בולוניה. הרוכבים רוכבים במעלה שלאורכו פורטיקו ארוך הנמשך כ-3.8 קילומטרים.
המרוץ מאופיין בכך שהוא מתאים למטפסים ולפנצ'רים, הוא מתקיים כמה ימים לפני הג'ירו די לומברדיה וחלק משבוע המרוצים באיטליה בסוף העונה שמוביל אל הג'ירו די לומברדיה.
מרוץ הנשים

החל מ-2014 מתקיים מרוץ נשים - ג'ירו דל'אמיליה לנשים. המחזיקה בשיא הניצחונות היא אליסה לונגו-בורגיני שניצחה ארבע פעמים, בשנים 2015, 2016, 2022 ו-2024.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | רוסיה אלכסנדר גונצ'נקוב | Roslotto–ZG Mobili |
| 1998 | איטליה מירקו צ'לסטינו | קבוצת פולטי |
| 1999 | הולנד מייקל בוגרד | רבובנק |
| 2000 | איטליה ג'ילברטו סימוני | למפרה–דאיקין |
| 2001 | גרמניה יאן אולריך | טלקום |
| 2002 | איטליה מיקלה ברטולי | פאסה–בורטולו |
| 2003 | ספרד איוואן גוטיירס | iBanesto.com |
| 2004 | איטליה איוואן באסו | קבוצת CSC |
| 2005 | איטליה ג'ילברטו סימוני | למפרה–קפיטה |
| 2006 | איטליה דווידה רבלין | גרולשטיינר |
| 2007 | לוקסמבורג פרנק שלק | קבוצת CSC |
| 2008 | איטליה דנילו די לוקה | LPR Brakes–Ballan |
| 2009 | הולנד רוברט חסינק | רבובנק |
| 2010 | הולנד רוברט חסינק | רבובנק |
| 2011 | קולומביה קרלוס בטנקור | אקווה & סאפונה |
| 2012 | קולומביה נאירו קינטנה | מוביסטאר |
| 2013 | איטליה דייגו אוליסי | למפרה–מרידה |
| 2014 | איטליה דווידה רבלין | CCC |
| 2015 | בלגיה יאן בקלנטס | AG2R La Mondiale |
| 2016 | קולומביה אסטבן צ'אבס | אוריקה גרין אדג' |
| 2017 | איטליה ג'ובאני ויסקונטי | בחריין מרידה |
| 2018 | איטליה אלסנדרו דה מרקי | קבוצת BMC |
| 2019 | סלובניה פרימוז' רוגליץ' | יומבו–ויסמה |
| 2020 | רוסיה אלכסנדר ולאסוב | אסטנה |
| 2021 | סלובניה פרימוז' רוגליץ' | יומבו–ויסמה |
| 2022 | ספרד אנריק מאס | מוביסטאר |
| 2023 | סלובניה פרימוז' רוגליץ' | יומבו–ויסמה |
| 2024 | סלובניה טאדיי פוגאצ'אר | יו. איי. אי. אמירטס |
ג'ירולאמו פאראבוסקו

| --- | --- |

 לידה:  1524? פיאצ'נצה, איטליה 
 פטירה:  21 באפריל 1557 (בגיל 33 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
ג'ירוֹלאמוֹ פּאראבּוֹסְקוֹ (באיטלקית: Girolamo Parabosco ‏ סביבות 1524 – 21 באפריל 1557) היה סופר, משורר, מלחין ונגן עוגב איטלקי מתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה

פאראבוסקו נולד בפיאצ'נצה, בנו של נגן עוגב מפורסם, וינצ'נצו פאראבוסקו. לא הרבה ידוע על ילדותו, אבל הוא יצא לוונציה בשלב מוקדם בהכשרתו המוזיקלית ומוזכר כתלמיד של אדריאן וילארט, מייסד האסכולה הוונציאנית, סמוך לסוף 1541. בשנת 1546 ביקר בפירנצה כאורחו של פרנצ'סקו קורטצ'ה, נגן בחצר בית מדיצ'י והמוזיקאי המוביל בפירנצה. לאחר תקופה של מסעות, במהלכם ביקר בערים שונות בצפון איטליה, חזר פאראבוסקו לוונציה והיה לנגן העוגב הראשון בבזיליקת סן מרקו, אז מן המוסדות המוזיקליים החשובים ביותר באיטליה. הוא נשאר בתפקידו בסן מרקו לשארית חייו ומת בוונציה בשנת 1557.
פאראבוסקו כתב קומדיות בחרוזים ובפרוזה, אבל עיקר פרסומו בא לו מ"אי דיפורטי", קובץ סיפורים במתכונת דקמרון של בוקצ'ו, המסופרים לכאורה בפי חבורת ציידים, שסערה מאלצת אותם למצוא מחסה על אי בלגונות של ונציה.
מיצירותיו המוזיקליות, שרדו ספר מדריגלים לחמישה קולות, שראה אור בוונציה ב-1546, ארבעה מדריגלים אחרים שיצאו לאור ב-1541 וב-1544, ואי-אילו יצירות אינסטרומנטליות. סגנון המדריגלים דומה לזה של וילארט, אבל דחוס מבחינה פוליפונית עוד יותר מזה של מורו; המדריגלים קרובים יותר למוטטים מאשר לרוב המדריגלים שנכתבו באיטליה בראשית שנות ה-40' של המאה השש-עשרה. אחת מיצירותיו האינסטרומנטליות היא ריצ'רקאר, המבוסס על "דה פאצ'ם", האנטיפון לשלום. ייתכן שנכתב לכבוד סיום המלחמה בין ונציה לטורקיה העות'מאנית בשנת 1540.
לקריאה נוספת

"ההומור של איטליה", א. ורנר
הערות שוליים

↑  קולין סלים, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  סלים, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275745205171  PLWABN: 9810690629405606  BIBSYS: 14063254  BNE: XX1059988  BnF: cb12159471f (data)  CANTIC: a11860182  GND: 128679948  ICCU: LO1V008068  ISNI: 0000 0001 1810 2011  LCCN: n83197259  MusicBrainz: b2e9d103-c9f9-4ed7-83c4-107f26d168e8  NKC: jo2004214965  NLA: 35593203  NLG: 169091  NTA: 114581533  RERO: 02-A003669788  SUDOC: 030113687  Trove: 1007647  VcBA: 495/91968  VIAF: 121728776   WorldCat (עם VIAF): 121728776
גג'ה מדה

| --- | --- |

 לידה:  1290 
 פטירה:  1364 (בגיל 74 בערך) 
 מדינה:  מג'פהיט 
 
גג'הּ מדה (ג'אווה: ꦒꦗꦃꦩꦢ) היה בין המפורסמים שבמדינאים והמצביאים, אשר הקימו את ממלכת המג'פהיט להיות למעצמה הגדולה ביותר של דרום-מזרח אסיה. הוא שירת כמָהַאפָּטִי (מעין ראש ממשלה) בין השנים 1329–1360 ורוב המידע אודותיו מקורו בפרראטון (ספר המלכים) והנגרקטרמרגה (אוסף פואמות אפיות בג'אווה אשר נכתבו במהלך המאה ה-14).
ביוגרפיה

אין כל מידע זמין על צעירותו של גג'הּ מדה, אלא שהוא נולד בין פשוטי העם. הוא עלה לשלטון בזכות האינטליגנציה, האומץ והנאמנות שלו למלך ג'יינגארה במהלך מרד שהובילו מתנגדים בשנת 1319. הוא שימש כשומר הראש המלכותי שליווה את המלך ג'יינגארה לבאנדר, כשמורדים תומכי לוקח הכס קותי כבשו את הבירה של מג'פהיט.
לאחר שמצא מקום בטוח עבור המלך, חזר לבירה והפיץ את השמועה כי המלך נהרג. הוא גילה כי קצינים רבים נסערים ממותו כביכול של המלך וכי ככל הנראה קותי לא פופולרי בקרב העם. בידיעה, לפיכך, כי למלך עדיין יש חסידים נאמנים, ארגן גג'הּ מדה בחשאי התקוממות נגדית, בה נהרג קותי והוחזר המלך. כפרס, גג'הּ מונה לפאטיה (מושל) של מחוז דהא, ובהמשך הפאטיה של דהא וג'אנגלה, תפקיד שהפך אותו לחבר באליטה השלטת.
כאשר הפך המלך חולה, רופאו החולני הרג אותו. האחרון הוצא להורג מאוחר יותר ובתו של ג'יינגארה, טריבוונה ויאטונגאדטוי, הפכה למלכה השלטת.
בתקופת שלטונה של טריבוונה (1328–1350), גג'הּ מדה מאדה הפך בהדרגה לדמות החזקה ביותר בממלכת מג'פהיט. בשנת 1331 התרחש מרד בסאדנג (מזרח ג'אווה). גג'הּ מדה שלח מיד משלחת צבאית לאזור, אך שר בממשלת המג'פהיט בשם קמבר ניסה למנוע ממנו להיכנס לסאדנג. גג'הּ לא נענה לדרישות ותקף לתוככי סאדנג עד אשר האחרונה נכבשה לגמרי.
עם שובו מונה גג'הּ מדה בשנית לראש ממשלה. במקביל, הוא נדר בשבועה חגיגית בפני מועצת השרים שלא ייהנה מפריבילגיות של חופשות או מכספי הכנסותיו עד אשר יכבוש את כל הארכיפלג עבור מג'פהיט. כשקמבר ושרים אחרים לעגו להתפארות ואצילות הנפש שלו, גג'הּ מדה, בעזרת תמיכת המלכה, סילק את קמבר וחסידיו מתפקידם. בשנת 1343, בהתאם לתוכניותיו, הוביל גג'הּ מאדה משלחת צבאית שכבשה את באלי.
טריבוונה התנערה מכסאה בשנת 1350 והוחלפה על ידי בנה הים וורוק, המלך המפורסם ביותר בתולדות המג'פהיט. בתקופת שלטונו הגיעה הממלכה לשיא כוחה והמלך הים וורוק שלט בכל הארכיפלג האינדונזי. נראה כי המלך הצעיר היה מסוגל להשאיר את כיוון העניינים לחלוטין בידי ראש ממשלתו.
בשנה שלאחר הצטרפותו של הים וורוק, גג'הּ מדה ניסה להפיץ את השפעת מג'פהיט לממלכת סונדה במערב ג'אווה. הוא שלח משלחת לסונדה שהביע אתה את רצונו של הים וורוק להינשא לבתו של מלך סונדה. המלך הסכים והביא את הנסיכה יחד עם כמה מאציליו למג'פהיט. הם חנו בבובאט, צפונית לבירה, בשדה גדול שבו אמורה הייתה להתקיים החתונה. עקב סכסוך פנימי על מעמד בת המלך הסונדי אשר תתחתן עם הים, החתונה הפכה לאסון בו מצאו השליטים של סונדה את סופם. האצילים הסונדניים העדיפו את המוות על פני שיהפכו לבני חסות; מלך סונדה נהרג, כמו גם הנסיכה והאצילים הסונדניים.
לאחר הטבח, הים הביע את אי שביעות רצונו מפועלו של גג'הּ מדה ועל כן הוריד אותו מן דרגותיו.
מורשת

מותו של גג'הּ מדה (1364) התרחש בנסיבות מסתוריות. יש סופרים שטוענים שהוא הורעל על ידי הים וורוק, שבא לחשוש מכוחו של שרו. הראיות, לעומת זאת, אינן חד משמעיות. תפקידו של גג'הּ מדה באיחוד הארכיפלג האינדונזי גרם ללאומנים אינדונזיים מוקדמים להחשיב אותו כגיבור לאומי גדול, ועל שמו נקראה האוניברסיטה האינדונזית הראשונה בג'קרטה, שהוקמה בשנת 1946.
ראו גם

מג'פהיט
היסטוריה של אינדונזיה
ראדן ויג'אייה
גורלה של מלכה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ארנסט מרישקה 
 הופק בידי:  קרל ארליך
 תסריט:  ארנסט מרישקה 
 עריכה:  Alfred Srp 
 שחקנים ראשיים:  רומי שניידר קרלהיינץ בוהם וילמה דגישר מגדה שניידר גוסטב קנות' אוטה פרנץ יוזף מיינרד
 מוזיקה:  אנטון פרופס 
 צילום:  ברונו מונדי 
 מדינה:  אוסטריה 
 חברה מפיצה:  אולפני ארמה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בדצמבר 1957
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 סרט קודם:  סיסי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גורלה של מלכה (בגרמנית: Sissi – Schicksalsjahre einer Kaiserin, "סיסי: שנותיה הרות הגורל של קיסרית") הוא סרט אוסטרי העוסק בסיפורה של אליזבת, נסיכת בוואריה הידועה בכינוי "סיסי". הסרט בוים בידי ארנסט מרישקה עם רומי שניידר בתפקיד הראשי. אמה של שניידר, מגדה שניידר, גילמה בסרט את אמה של סיסי. הסרט הוא האחרון מתוך טרילוגיית סרטים של מרישקה העוסקים בסיסי. הוא יצא לאקרנים בעקבות הצלחתם המסחררת של הסרטים הקודמים בסדרה "סיסי" ו"סיסי הקיסרית הצעירה". מרישקה היה מעוניין להוציא סרט נוסף על סיסי, אולם רומי שניידר סרבה להמשיך ולשחק אותה למרות רצונה של אמה להמשיך ולשחק את אמה של סיסי. עם זאת, אף על פי ששיחקה במהלך הקריירה שלה בעוד עשרות סרטים שזכו להצלחה, חלקם בתפקידים בעלי אופי שונה לחלוטין מתפקידה כסיסי, דבקה בשניידר דמות זאת עד מותה. למרות רצונה המוצהר להתרחק מדמותה ותדמיתה של הנסיכה, היא מילאה שוב את דמותה של סיסי בסרטו של לוקינו ויסקונטי "לודוויג" (1972).
עלילה

הקיסרית סיסי נהנית מחופשה בהונגריה בחברתו של ידידה הרוזן דיולה אנדראשי. עם זאת, החופשה נהרסת כאשר אנדראשי מתוודה שהוא מאוהב בה. סיסי חוששת מפני מעשה פזיז של אנדראשי, ועל כן חוזרת לווינה אל בעלה הקיסר פרנץ. החיים בחצר המלוכה קשים עבורה מאוד, שכן חמותה סופי ממשיכה להתערב בחייה ובגידול בתה אשר נקראת גם היא סופיה. סיסי ופרנץ מתכננים חופשה בבאד אישל, אולם אז סיסי מאובחנת עם שחפת קטלנית. בהוראת הרופאים, נאלץ פרנץ להוציא את בתם מידיה ולהעביר אותה לאמו. סיסי מאבדת את הרצון לחיות, וכדי לשפר את מצבה היא נשלחת לטיולים במדיירה וקורפו. בסופו של דבר אמה, הדוכסית לודוביקה מצליחה להחזיר לה את שמחת החיים.
סיסי חוזרת אל בעלה, ומתלווה אליו בביקור במה שנותר מנחלות בית הבסבורג באיטליה. אלא שהלאומנים האיטלקים מארגנים הפתעה עבר הזוג המלכותי האוסטרי. במילאנו, מתחזים משרתים פשוטים וגסים לאצילי העיר אשר אמורים להקביל את פני הקיסר והקיסרית. כאשר הזוג מבקר בלה סקאלה, מתחילה הלהקה לנגן את ההמנון הקיסרי אולם באמצע עוברת לנגן קטעים בעלי אופי לאומני מתוך "נבוקו", והמשרתים המתחזים לאצילים שרים אותם בהתלהבות רבה כמחאה נגד השלטון האוסטרי במילאנו. סיסי מצילה את המצב כאשר היא מוחאת כפיים בסיום. לאחר מכן מוצגים האצילים המזויפים בפני הקיסר והקיסרית ומביישים בהתנהגותם את האצילים האמתיים. לאחר מכן נוסע הזוג לבקר בוונציה, ונתקל בקבלת פנים עוינת לא פחות. כאשר הסירה המלכותית מפליגה לאורך התעלה הגדולה מתכנסים כל התושבים בבתים. חלונות מוגפים נפתחים ודגלי איטליה מושלכים מהם. כאשר הזוג יורד מהסירה בכיכר סן מרקו, המוני ונציאנים ממתינים, אולם במקום להריע רק עומדים בדממה ומביטים בעוינות. עם זאת, סיסי מבחינה לפתע בבתה ורצה לחבק אותה לעיני כל. האיטלקים מתרגשים, ומריעים בהתלהבות לזוג המלכותי.
גורם g

גורם g הוא מושג בחקר האינטליגנציה, אשר טבע צ'ארלס ספירמן(אנ') בניסיון להסביר כיצד קורה שבין כל שני מבחנים לאינטליגנציה יש מתאם גבוה. לכאורה אפשר היה לצפות שכישור מסוג אחד יבוא על-חשבון כישורים מסוג אחר (למשל בכך שהראשון תופס חלק מן המקום במוח, או בכך שהוא נובע מתרגול וגוזל זמן מתחומים אחרים), אבל בפועל מתברר שכל מדדי האינטליגנציה מתואמים זה עם זה. ספירמן פיתח שיטות סטטיסטיות (כמו ניתוח גורמים מקבילים) כדי לארגן את המידע רב-הפנים על אינטליגנציה באופן חסכוני, וקרא בשם "גורם g" לציר הראשי של הנתונים.
הביצוע של אדם במבחן מסוים מבוסס על שני גורמים אלו. הגורם הכללי g הוא החשוב ביותר והמשפיע ביותר. המתאם הגבוה בין כל שני מבחני אינטליגנציה נובע מהדומיננטיות של גורם g בכל אחד מהמבחנים. ספירמן אפיין את גורם g כשילוב של כושר הפשטה וכושר הסקה לגבי קשרים ויחסים.
ישנם כמה ניסיונות להסביר את קיומו של גורם g (שהוא עובדה סטטיסטית).
הסבר נוירופיזיולוגי – מקור ההבדלים הבין אישיים באינטליגנציה נעוץ בסיבות הקשורות במבנה המוח, הפלסטיות המוחית, מהירות העברת המידע על ידי הנוירונים ועוד.
הסבר מוטיבציוני – הרצון להצליח מתבטא בכל סוגי המבחנים. רצון זה הוא שיוצר מתאם חיובי בין המבחנים. הסבר זה נשען על ממצאים שישנו קשר בין ביצועים נמוכים של נבחנים משכבות סוציואקונומיות נמוכות, ובין גילויי חוסר אמון ביכולת האישית וחוסר רצון להתמודד. עם זאת, הסבר זה מתבסס על מחקרים מתאמיים, ולכן הטיעון הסיבתי שלו הוא חלש.
הסבר ארכיטקטוני – כל סוגי הפעילות הקוגניטיבית דומים, כך שישנם רכיבים בסיסיים המשותפים לכולם, שמובילים למתאם בין הביצועים במבחנים השונים.
ראו גם

מונחים בפסיכולוגיה קוגניטיבית
מונחים בהערכה פורמלית
אינטליגנציה
אינטליגנציה גבישית ונוזלית
אין מידה לאדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556309705171  LCCN: sh95006723
ג'יימס מתיו ברי

.
| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1860 קירימויר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 ביוני 1937 (בגיל 77) מרילבון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  James Matthew Barrie 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  קירימויר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו, Dumfries Academy, The Glasgow Academy, Forfar Academy 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Little White Bird, קרייטון המרשים, The Little Minister, פיטר וונדי, The Old Lady Shows Her Medal 
 תקופת הפעילות:  1883–1937 (כ־54 שנים) 
 הושפע מ:  רוברט לואיס סטיבנסון 
 בן או בת זוג:  Mary Ansell 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות 
 jmbarrie.co.uk
 חתימה:   
 
ג'יימס מתיו ברי (באנגלית: James Matthew Barrie;‏ 9 במאי 1860 – 19 ביוני 1937) היה סופר ומחזאי בריטי ממוצא סקוטי הידוע בעיקר כמחבר המחזה והספר "פיטר פן".
ביוגרפיה

ברי נולד בכפר קירימוּיר שבסקוטלנד, למשפחה ענייה. קיימת השערה כי הוא סבל מגמדות פסיכוסוציאלית בעקבות הזנחה מתמשכת של אמו לאחר מות אחיו. לאמו הייתה השפעה רבה עליו, והיא דחפה אותו ללימודים. לאחר גמר לימודיו בתיכון החל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו.
בגיל 23 החל בקריירה עיתונאית וספרותית, ולאחר שכמה ממאמריו ראו אור, החל בקריירה של עיתונאי עצמאי בערים נוטינגהאם ולונדון. יצירותיו הספרותיות הראשונות היו רשימות על כפר ילדותו, ותיאור חוויות יום-יום דרך עיניהן של דמויות שונות. מאוחר יותר פרסם ספרים ומחזות.
באביב של שנת 1896 פגש בגני קנסינגטון שבלונדון שלושה אחים ממשפחת לואלין דייוויס (בהמשך נולדו עוד שני אחים במשפחה) איתם פיתח מערכת יחסים חמה והחל לספר להם סיפורים שהמציא על פיות ועל הרפתקאות הילד פיטר פן, שברח מבית-הוריו וסירב לגדול. השם לקוח משמו של הבן השלישי של סילביה לואולין דייוויס, פיטר (1897–1960). לאחר מות אימם סילביה מסרטן, קיבל ברי עליהם משמורת משותפת עם סבתם ולמעשה אימץ אותם.
לאחר שאחדים מסיפורי פיטר התפרסמו במסגרת ספרו "הציפור הלבנה הקטנה", ובעידודם של הילדים, כתב ברי מחזה המבוסס על סיפורים אלה. באביב של שנת 1904 סיים את כתיבתו, וב-27 בדצמבר הועלתה הצגת הבכורה של המחזה בלונדון. המחזה, שהציג בין השאר ילדים עפים באוויר וקרבות מבוימים של שודדי ים, זכה להצלחה מידית. בשנת 1911 עיבד ברי את סיפור המחזה לספר, "פיטר וונדי"; זהו הספר המוכר לנו היום בתור "פיטר פן". המחזה הוצג ברחבי העולם מאות פעמים ופיטר פן הפך לסמל לילדות. לאחר כתיבת פיטר פן המשיך ברי לכתוב ספרים ומחזות. ב-1913 קיבל תואר אצולה מידי המלך ג'ורג' החמישי. בשנת 1928 קיבל תואר רקטור של כבוד מאוניברסיטת אדינבורו.
זמן קצר לאחר הצגת מחזהו האחרון "הנער דוד" (המספר על נעוריו של דוד המלך) מת ברי בלונדון ב-19 ביוני שנת 1937.
בשנת 2004 יצא הסרט "למצוא את ארץ לעולם לא" שהציג עיבוד חופשי לסיפור מפגשו של ברי עם ילדי משפחת לאולין-דייוויס, אשר הוביל ליצירת פיטר פן. בסרט ברי מגולם על ידי ג'וני דפ, שהיה מועמד לפרס אוסקר על משחקו בסרט זה.
ביוגרפיה > האללהאכבריס

בשנת 1887, ייסד ברי קבוצת קריקט חובבנית בשם "אללהאכבריס". מקור השם הוא במחשבה מוטעית שפירוש הביטוי "אללה הוא אכבר" (אלוהים גדול) בערבית הוא "Heaven help us" (שאלוהים יעזור לנו).
הקבוצה פעלה במשך כשלושים שנה ובין חבריה, שלא נודעו כשחקני קריקט מוצלחים במיוחד, היו ארתור קונאן דויל, ג'רום ק. ג'רום, א"א מילן, פ. ג'. וודהאוס, רודיארד קיפלינג והרברט ג'ורג' ולס.
ספריו

טומי הרגשני: סיפור ילדותו (1896) – קורותיו של נער יתום בפרבר-עוני לונדוני.
טומי וגריזל (1900) – המשך קורותיו של תום ולבטי התבגרותו.
קרייטון המרשים (1903) – מחזה סאטירי על הבדלי המעמדות.
אליס יושבת-הבית (1905) – מחזה על זקנה בודדה.
פיטר פן (1911. תרגם בנימין גלאי, 1963; נסים אלוני, 1966; ורה ישראלית, 1966; שולמית לפיד, 1974; ש. קדם, 1977; אבירמה גולן, 1984; גילי בר-הלל, 2011) – ספרו הידוע ביותר.
נשיקה לסינדרלה (1916) – גרסה בימתית מודרנית של סיפור סינדרלה.
כובע החורש הירוק (1937) – אוטוביוגרפיה (הופיעה אחרי מותו).
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "ג'יימס מתיו בארי: הילד שלא רצה להתבגר", בספר ילדים גדולים (כרך 1, עמ' 90-75), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
גורם גידול

גורם גידול (אנגלית: Growth Factor), או הורמון גידול מתייחס לחלבון הממריץ חלוקת תאים והתמיינות תאים. בנוסף, חשובים גורמי גידול לוויסות מגוון תהליכים תאיים בגוף.
גורמי גידול פועלים בדרך כלל כמולקולות אות (סיגנל) בין תאים בדומה לציטוקינים
ולהורמונים, שנקשרים לקולטנים (רצפטורים) ספציפיים על פני תאי המטרה שלהם.
גורמי גידול שונים מזרזים חלוקה והתמיינות של תאים ספציפיים להם. דוגמה לכך הם חלבוני עצם מורפוגנים (Bone Morphogenic Protein) האחראים להמרצת ההתמיינות של תאי עצם וכן לתהליכי התפתחות רבים בעובר ובמערכת החיסון.
דוגמאות לגורמי גידול

גורמי גידול שייכים למשפחות שונות של סוגי חלבונים שמתאפיינות בדמיון מבני מסוים. ישנן עשרות סוגי משפחות של גורמי גידול. שתי דוגמאות הן FGF (ראשי תיבות באנגלית: Fibroblast growth factor "גורם גידול של פיברובלסט") ו-NGF (באנגלית: Nerve growth factor, "גורם גדילה עצבי").
שימושים ברפואה

בשני העשורים האחרונים נעשה שימוש מוגבר בגורמי גידול לשם טיפול במחלות דם ולב וכן במחלת הסרטן.
גד אשר

גד (פריץ) אשר (17 באוקטובר 1908 – 19 במרץ 1965) היה אדריכל ישראלי, ממייסדי מחלקת העבודות הציבוריות הישראלית (כיום "נתיבי ישראל").
ביוגרפיה

נולד כפריץ אשר בברלין, גרמניה שם גדל והוכשר כאדריכל באוניברסיטה הטכנית של ברלין ב-1931. עם סיום לימודיו עבד כאדריכל ברשות הדואר והטלגרף בברלין. לאחר מכן הצטרף לאביו, האדריכל שמואל אשר, ותכנן עמו פרויקטים שונים.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, בחר אשר לעזוב את גרמניה ולעלות לארץ ישראל. ב-1934 התיישב בחיפה ועבד במשרדו של האדריכל גולדברג. זמן קצר לאחר מכן הצטרף למשרדו של האדריכל הנודע אריך מנדלסון, שפתח באותה עת משרד אדריכלים בישראל. במשרדו השתתף אשר בתכנונם של הפרויקטים הגדולים שקיבל מנדלסון, ובהם בית חיים ויצמן ברחובות ובסמוך להם בנייני מעבדות, בירושלים את בית חולים הדסה הר הצופים ובחיפה את בית חולים רמב"ם. עם סגירת משרדו המקומי של מנדלסון, הצטרף למחלקת העבודות הציבוריות בתפקיד סגן אדריכל ראשי והשתתף בתכנונן של תחנות משטרה, מבני ממשל, בתי ספר ממשלתיים ובתי דואר. עם סיום המנדט הבריטי, הוקם הארגון מחדש תחת ממשלת ישראל ואשר התמנה לאדריכל ראשי, תפקיד בו נשא עד לפטירתו. כאדריכל ראשי תכנן בעצמו וליווה את תכנונם של בתי חולים ממשלתיים, בתי דואר, מוסדות ציבור וכן מבנים כמו התחנה המטאורולוגית בבית דגן, מחלקת מיון בבית חולים רמב"ם ואת הסבת בית פרומין לשימוש הכנסת הראשונה.
נפטר ב-1965 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו מרים לבית ליפמן ואת שתי בנותיו.
הערות שוליים

1 2  גד אשר באתר GRAVEZ
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יימס נאנלי

| --- | --- |

נאנלי במדי פנרבחצ'ה
 לידה:  14 ביולי 1990 (בן 34) סן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01
 מספר:  21
 מכללה:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה
 דראפט:  לא נבחר, 2012
 קבוצות כשחקן
 2012   2012–2014   2014   2014   2014   2014   2014   2014   2014–2015   2015–2016   2016–2018   2018–2019   2019   2019   2019   2020   2021   2021–2022   2022–2024:  אנוסי קוואלה   בייקרספילד ג'אם   אטלנטה הוקס   בייקרספילד ג'אם   טקסס לג'נדס   פילדלפיה 76'   קנג'רוס דה סנטורס   אסטודיאנטס מדריד   מכבי אשדוד   אבלינו   פנרבחצ'ה   מינסוטה טימברוולבס   יוסטון רוקטס   אולימפיה מילאנו   שאנגחאי שארקס   פנרבחצ'ה   ניו אורלינס פליקנס   מכבי תל אביב   פרטיזן בלגרד
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז השלישית של ליגת הפיתוח של ה-NBA‏ (2013)   משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA‏ (2014)   החמישייה השנייה של העונה בליגת הפיתוח של ה-NBA‏ (2014)   שחקן העונה בליגה האיטלקית   2 גביעי הנשיא הטורקי (2016–2017)   2 אליפויות טורקיה (2017–2018)   אליפות היורוליג (2017)   הגביע הטורקי (2020)
ג'יימס ויליאם נאנלי (באנגלית: James William Nunnally; נולד ב-14 ביולי 1990) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד והקלע בפרטיזן בלגרד.
קריירת תיכונים ומכללות

נאנלי למד בבית הספר התיכון ווסטון ראנץ', שבסטוקטון, קליפורניה. בעונתו השנייה בתיכון, הוא העמיד ממוצעים של 10.0 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק. בעונתו השלישית, הוא העמיד 19.0 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, כשהוא נבחר לשחקן השנה של סטוקטון ושל המחוז.
בנובמבר 2007, התחייב נאנלי לשחק במכללות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
בעונתו האחרונה בתיכונים, הוא העמיד ממוצעים של 22.1 נקודות, 8.3 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים, 1.9 חטיפות ו-1.2 חסימות למשחק, כשסייע לווסטון ראנץ' לצבור מאזן 0–14. הוא נבחר לשחקן המצטיין של המחוז ולחמישיות העונה.
בעונתו הראשונה במכללה, נאנלי היה אחד מארבעת השחקנים ששיחקו בכל 31 המשחקים. באותם המשחקים, נאנלי העמיד ממוצעים של 7.9 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
בעונתו השנייה, נבחר נאנלי לחמישייה השנייה של המערב ולחמישייה הראשונה בטורניר האליפות. ב-29 משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים ב-29.9 דקות למשחק.
בעונתו השלישית, הוא נבחר לשחקן המצטיין במחוז ולחמישייה הראשונה בטורניר האליפות לאחר שהוביל את המכללה לאליפות שנייה ברצף. ב-32 משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 16.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים ב-33.0 דקות למשחק.
בעונתו האחרונה במכללות, הוא נבחר לחמישייה השנייה של המערב בפעם השנייה בקריירה שלו, ולחמישייה הראשונה בטורניר האליפות בפעם השלישית ברציפות. ב-31 משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 16.0 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים ב-33.7 דקות למשחק.
קריירה מקצועית

בשנת 2012, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, החל לשחק נאנלי בסקרמנטו קינגס במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA. ב-19 באוגוסט, הוא חתם על חוזה לעונה באנוסי קוואלה מהליגה היוונית. באוקטובר אותה שנה הוא עזב את קוואלה, לאחר שלושה משחקים בלבד.
ב-2 בנובמבר 2012, הוא נבחר בסיבוב השני בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA, על ידי בייקרספילד ג'אם.
ביולי 2013 הצטרף נאנלי למיאמי היט עבור ליגת הקיץ. ב-28 בספטמבר, הוא חתם בפיניקס סאנס. עם זאת, ב-24 באוקטובר הוא שוחרר מהקבוצה.
בנובמבר 2013, נאנלי חזר לבייקרספילד. ב-11 בינואר 2014, הוא חתם על חוזה ל-10 ימים באטלנטה הוקס. ב-22 בינואר, הוא האריך את חוזהו בהוקס ל-10 ימים נוספים. לאחר שב-1 בפברואר 2014, ההוקס בחרו לא להציע לנאנלי חוזה נוסף, הוא חזר לבייקרספילד. ב-13 בפברואר 2014, נאנלי נבחר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA, כמחליפו של כריס ג'ונסון.
ב-20 בפברואר 2014, נאנלי עבר בטרייד לטקסס לג'נדס. ב-17 במרץ 2014, הוא חתם על חוזה ל-10 ימים בפילדלפיה 76'. ב-27 במרץ, הוא האריך את חוזהו ל-10 ימים נוספים. ב-6 באפריל, החוזה פג ופילדלפיה בחרו לא להאריך אותו.
ב-6 במאי 2014, חתם נאנלי בקנג'רוס דה סנטורס מהליגה הפורטו-ריקנית. ב-26 במאי, נאנלי שוחרר מהקבוצה לאחר שישה משחקים בלבד.
ביולי 2014, נאנלי הצטרף לאינדיאנה פייסרס עבור ליגת הקיץ של אורלנדו ולמיאמי היט לליגת הקיץ של לאס וגאס. ב-17 בספטמבר 2014, חתם לעונה באסטודיאנטס מדריד מהליגה הספרדית. בנובמבר הוא עזב את אסטודיאנטס, לאחר ששותף בשבעה משחקים. ב-1 בדצמבר 2014, הוא חתם עד תום העונה במכבי אשדוד מהליגה הישראלית.
ביולי 2015, הצטרף נאנלי שוב לאינדיאנה פייסרס עבור ליגת הקיץ. ב-22 באוגוסט, הוא חתם לעונה באבלינו מהליגה האיטלקית בכדורסל. הוא הוביל את המועדון למאזן של 14–26, כשהוא מעמיד ממוצעים של 18.4 נקודות (שלישי בליגה), 4.2 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים ב-40 משחקים. לאחר מכן הוא נבחר לשחקן המצטיין של העונה.
ביולי 2016, הצטרף נאנלי לפילדלפיה 76' עבור ליגת הקיץ של יוטה ולוושינגטון ויזארדס לליגת הקיץ של לאס וגאס. ב-28 ביולי, הוא חתם בפנרבחצ'ה מהליגה הטורקית. בתום העונה הוא הוביל את הקבוצה לזכייה ביורוליג.
עונה לאחר מכן, נאנלי הוביל את פנרבחצ'ה לגמר פיינל פור היורוליג, שם היא הפסידה לריאל מדריד בתוצאה 80–85. לאורך 29 משחקי יורוליג, הוא העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק, כשהוא קולע ב-54 אחוזים מהשדה, ו-55.4 אחוזים לשלוש.
ב-8 באוגוסט 2018, חתם נאנלי לשנתיים במינסוטה טימברוולבס. ב-7 בינואר 2019, הוא שוחרר מהטימברוולבס לאחר ששותף ב-13 משחקים בלבד.
ב-16 בינואר 2019, חתם נאנלי על חוזה ל-10 ימים ביוסטון רוקטס. לאחר עשרת הימים, החוזה אינו חודש.
ב-27 בינואר 2019, חתם נאנלי לעונה וחצי באולימפיה מילאנו האיטלקית. ב-12 באוגוסט 2019, שוחרר נאנלי מהקבוצה.
ב-12 באוגוסט 2019, חתם נאנלי בשאנגחאי שארקס מהליגה הסינית. בקבוצה העמיד נאנלי ממוצעים של 22.3 נקודות, 5.5 ריבאונדים, 3.3 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
ב-3 בינואר 2020, חזר נאנלי לפנרבחצ'ה.
ב-12 באפריל 2021, חתם נאנלי על חוזה כפול בניו אורלינס פליקנס.
ב-27 ביוני 2021, חזר נאנלי לישראל וחתם לעונה עם אופציה לעונה נוספת במכבי תל אביב.
ב-14 ביולי 2022 חתם נאנלי בפרטיזן בלגרד.
ב-21 באוגוסט 2024 שוחר נאנלי מחוזהו בפרטיזן
תארים

ליגת העל הטורקית (2): 2016/2017 2017/2018
הגביע הטורקי (1): 2020/2021
גביע ווינר (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  שחר כחלון, הרבה כישרון, הרבה בעיות: ג'יימס נאנלי חתם במכבי אשדוד, יפתור את הבעיות?, באתר אשדוד נט, ‏2 בדצמבר 2014
↑  ישתף פעולה עם זאיון: ננאלי חתם בניו אורלינס, באתר ONE‏, 12 באפריל 2021
↑  האלופה מתחזקת: ג'יימס ננאלי חוזר ארצה, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏27 ביוני 2021