stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי
הלחנה

צ'ייקובסקי התחיל את מלאכת ההלחנה של הסימפוניה במהלך חודש מאי של שנת 1877, חודשיים לפני שנישא בחיפזון (אירוע שהשפיע עליו עמוקות מאחר שהיה בעל נטיות הומוסקסואליות). באחד ממכתביו לידידתו נדז'דה פון מק (שהייתה בעלת חסותו, והוא הקדיש לה את הסימפוניה) הסביר צ'ייקובסקי את הרעיון העומד מאחורי הסימפוניה כולה. במכתבו הסביר כי הנושא הראשי שמופיע בתחילת הפרק הראשון, וששב להופיע אחר כך בשאר פרקי הסימפוניה, בא לתאר את הגורל האכזר שמפריע לאושר שבו כה חפץ צ'ייקובסקי. מכך ניתן להבין כי צ'ייקובסקי היה מושפע באותה התקופה מהסימפוניה החמישית של בטהובן, אשר גם בה מופיע מוטיב הגורל בפרק הראשון, ואף שב ומופיע בשאר פרקי הסימפוניה (לפי דעותיהם של מוזיקולוגים שונים).
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקוסקי היא סימפוניה המדגימה בצורה הטובה ביותר את בסיס עקרונות של התקופה הרומנטית במוזיקה הקלאסית. בסימפוניה יש טווח רגשות עצום ורחב: מהעוז והדרמטיות של ההקדמה בפרק הראשון, למלנכוליות והעצב של הפרק השני ועד לדוחק והלחץ של הפרק הרביעי. בנוסף, בעצם העובדה שצ'ייקובסקי מצטט את המוטיב הראשי שהופיע בהקדמה לפרק הראשון בהמשך הסימפוניה הוא יוצר מעין מקשה סימפונית אחת ואחידה, שבה ארבעת הפרקים אינם עצמאיים ועומדים כל אחד לחוד, אלה הם כולם חלק מאותו הרעיון שעומד מאחורי הסימפוניה כולה, ומכאן שהם קשורים זה לזה באופיים.
אינסטרומנטציה

הרכב התזמורת הדרוש לביצוע הסימפוניה הוא:
אינסטרומנטציה > כלי נשיפה מעץ

פיקולו
2 חלילים
2 אבובים
2 קלרינטים
2 בסונים
אינסטרומנטציה > כלי נשיפה ממתכת

4 קרנות
2 חצוצרות
3 טרומבונים
טובה
אינסטרומנטציה > כלי הקשה

טימפאני
תוף בס
מצילתיים
משולש
אינסטרומנטציה > כלי מיתר

כינורות ראשונים ושניים
ויולות
צ'לי
קונטרבסים
מבנה היצירה

בסימפוניה זו פועל צ'ייקובסקי על פי הדגם הסימפוני הקלאסי. ליצירה ארבעה פרקים. הפרק הראשון הוא הארוך ביותר וכתוב כפרק בצורת סונאטה. פרק זה נפתח במוטו, אשר יחזור ויופיע לאורך כל הפרק וגם בפרק האחרון. הפרק השני נכתב כקנצונה (שיר). הפרק השלישי נכתב כסקרצו והפרק האחרון אף הוא כתוב בצורת סונאטה עם קודה. יחד עם זאת, אף שיצירה זו בנויה על פי המבנה הקלאסי, צ'ייקובסקי יוצר, בתהליכים הרמוניים פנימיים, חידושים מעניינים בכל אחד מהפרקים. הפרק הראשון נבנה על הרמוניות המשתנות על פי מודולציות היוצרות כעין סולם. הפרק נפתח בפה מינור. החלק השני נכתב בסולם לה במול מינור, טרצה קטנה מעל סולם הטוניקה. החלק השלישי כתוב בסולם סי מז'ור, טרצה קטנה למעלה (סולם לה במול מינור משתנה באנהרמוניה לסול דיאז מינור). הפיתוח של הסימפוניה, אף כי הוא נע בין סולמות שונים, עדיין שומר על הצליל סי כטוניקה. הרקאפיטולציה של הנושא הראשון מתבססת על הסולם רה מינור, טרצה קטנה מעלה. הקודה של הפרק כתובה בתחילה בסולם פה מז'ור, טרצה קטנה מעלה ולאחר מכן משנה צ'ייקובסקי את המז'ור למינור (פה מינור) כבתחילת היצירה.
הפרק השני כתוב בסולם סי במול מינור וכתוב בצורת שיר (א-ב-א עם קודה). הנושא השני של פרק זה כתוב בפה מז'ור (הדרגה החמישית בסולם סי במול מינור).
הפרק השלישי נכתב כסקרצו במבנה: א-ב-א עם קודה וכתוב בסולם פה מז'ור . בחלק הראשון צ'ייקובסקי כותב את המלודיה אך ורק לכלי הקשת בפיציקטו. בזמן בו כתב צ'ייקובסקי את היצירה היה זה מעשה נועז. נגינה בפיציקטו מעייפת ומתישה את נגני כלי המיתר. צ'ייקובסקי בכתיבתו איפשר בזמן הנגינה זמני מנוחה קצרים לחטיבות השונות בכלי המיתר (כנורות ראשונים, שניים, ויולות וכדומה) כך שהנגינה איננה מעייפת ומתישה. החלק המרכזי כתוב לכלי נשיפה מעץ וממתכת.
הפרק הרביעי והאחרון כתוב בסולם פה מז'ור. בפרק זה מוסיף צ'ייקובסקי לכלי הנגינה גם תוף גדול, מצלתיים ומשולש. לאחר תצוגת הנושא הראשון, השני, פיתוח קצר וחזרה על הנושא הראשון, הנושא השני וכו'. צ'ייקובסקי בונה מעבר על הפיסקה הראשונה מנושא ב' אל עבר תצוגת המוטו אשר נוגן בתחילת היצירה. לאחר התצוגה הקודה בפה מז'ור.
הערות שוליים

↑  עמ' 140, הוצאת לדורי, תרגום א. לביוש.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415017205171  BnF: cb13910169k (data)  GND: 300033826  MusicBrainz work: b9655de0-e548-4749-84e8-1e8bda13a4a4  VIAF: 181169183   WorldCat (עם VIAF): 181169183
ג'קי רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1919 קיירו, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 1972 (בגיל 53) סטמפורד, ארצות הברית 
 עמדה:  בסיס שני 
 גובה:  1.8 מטרים
 מספר:  42
 היכל התהילה:  נבחר בשנת 1962
 קבוצות כשחקן
 1945 1947–1956:  קנזס סיטי מונרכס ברוקלין דודג'רס
 הישגים כשחקן
 6 השתתפויות במשחק האולסטאר (1949–1954) זכייה בוורלד סיריס (1955) זכייה בתואר ה-MVP של העונה (1949) זכייה בתואר רוקי העונה (1947) זכייה בתואר מלך החבטות (1949)
 
ג'ק רוזוולט "ג'קי" רובינסון (באנגלית: Jack Roosevelt "Jackie" Robinson‏; 31 בינואר 1919 – 24 באוקטובר 1972) היה שחקן בייסבול אמריקאי. ב-1947 הפך רובינסון לשחקן השחור הראשון במייג'ור ליג בייסבול (MLB). הופעת הבכורה של רובינסון עבור קבוצת ברוקלין דודג'רס הביאה לסיום 60 שנות הפרדת שחקנים לפי צבע עורם וסימנה את הסרת "מחסום הגזע" בבייסבול.
ביוגרפיה

רובינסון נולד בקיירו שבג'ורג'יה אך ב-1920 המשפחה עברה לפסדינה שבקליפורניה אחרי שאביו נטש את המשפחה. לאחר סיום התיכון למד רובינסון בפסדינה ג'וניור קולג'. ב-1940 הוא עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) והיה חבר בנבחרות הבייסבול, פוטבול, כדורסל ואתלטיקה קלה. ב-1942 גויס רובינסון לצבא. ב-1945 אחרי שהשתחרר מהצבא, הצטרף רובינסון לליגת השחורים ושיחק עבור הקנזס סיטי מונרכס בקנזס סיטי שבמיזורי.
בסוף השנה חתם על חוזה בברוקלין דודג'רס. את רובינסון החתים בראנץ' ריקי, המנג'ר של הדודג'רס לאחר ראיון ממושך וחילופי דברים שזכו לפרסום. ריקי שאל את רובינסון האם יוכל להישאר שליו לנוכח מתקפות גזעניות, רובינסון השיב בשאלה, "האם אתה מחפש כושי שיפחד להילחם חזרה?" וריקי ענה לו שהוא מחפש מישהו שיהיה אמיץ מספיק בשביל לא להחזיר מלחמה. לאחר שרובינסון הסכים לתנאים הוא צורף ב-1946 לקבוצת הבת של הדודג'רס מליגת המשנה, מונטריאול רויאלס. עונה לאחר מכן הצטרף לקבוצה הבכירה. ב-15 באפריל 1947 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-MLB במשחק הביתי נגד בוסטון ברייבס.
במהלך קריירת הבייסבול שלו סבל רובינסון מהתקפות גזעניות מילוליות ופיזיות. הנהלת הדודג'רס ומאמנה נתנו גיבוי לרובינסון חרף מחאות שחקנים במועדון, כמו כן איימה הליגה להשעות שחקנים מקבוצות יריבות אם יחרימו את המשחקים מול רובינסון.
בשנתו הראשונה בליגה הוא נבחר לשחקן הטירון (רוקי) הטוב ביותר מטעם עיתון הספורט "ספורטינג ניוז" וגם זכה בפרס שחקן הטירון הטוב ביותר, שחילקה הליגה עצמה בפעם הראשונה. כעבור שנתיים, ב-1949 הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של הנשיונל ליג. רובינסון השתתף שש פעמים בסדרת הגמר של הליגה, הוורלד סיריס, ושש שנים ברציפות הוא נבחר לקבוצת הכוכבים של הליגה (All Stars). ב-1962 צורף רובינסון להיכל התהילה של הבייסבול.
ב-1987 הוחלט ב-MLB לקרוא לפרס רוקי העונה על שמו של רובינסון. ב-15 באפריל 1997, 50 שנה אחרי הופעת הבכורה שלו, הוציאה ה-MLB את מספר חולצתו של רובינסון, 42, משימוש בכל הקבוצות כאות כבוד על הישגיו. ב-15 באפריל 2004, ציינו ב-MLB בפעם הראשונה את יום ג'קי רובינסון, יום שבו כל סגלי הקבוצות והשופטים לובשים את המספר 42 לכבודו של רובינסון.
הסרט 42 מספר את סיפורו.
על שמו של רובינסון נקרא הכביש המחבר את הרבעים ברוקלין וקווינס בעיר ניו יורק.
ברווז מנומש

| ברווז מנומש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: Stictonettinae
סוג:: Stictonetta
מין:: ברווז מנומש
שם מדעי
 Stictonetta naevosa ‏גולד, 1841
תחום תפוצה


ברווז מנומש (שם מדעי: Stictonetta naevosa) הוא מין של ברווז אוסטרלי ממשפחת הברווזיים המהווה מין יחיד בסוגו ובתת-המשפחה שלו. הוא בעל נקודות שחורות על כל גופו ומכאן קיבל את שמו.
מאפיינים

אורכו של הברווז 55-50 ס"מ והוא בעל מקור אדום אצל הזכר וחום עד שחור אצל הנקבה ובעל ראש גדול ושחור. הגוף בצבע אפור עם נקודות לבנות לאורך כל הגוף, מה שמזכיר מעט נמשים. הצוואר ארוך והרגליים אפורות. ברווז זה נוטה לעוף בגובה נמוך ולכופף את ראשו, מה שגורם לו להיראות כבעל גיבנת.
שויך בתחילה לתת-משפחת ברווזים מצויים, אך עתה משויך לקבוצה נפרדת בתת-משפחה עצמאית. הוא התפתח לפני שאר הברווזים ביבשת העתיקה גונדוונה לפני ששאר הברווזים הגיעו לשם.
התנהגות

ברווזים אלה משכשכים את מזונם על פני המים ושולים בעזרת המקור דברים אכילים כמו צמחי מים או יצורים קטנים. הם שוכנים בביצות, עדיף שופעות צמחייה ואגמים אוסטרליים אך בעונת הרבייה ובתקופות יובש ינועו לעבר ים פתוחים. באגן מארי-דרלינג ובאגם אייר שהמים שם מתייבשים לעיתים קרובות, הברווזים נוהגים לעוף עד לחופים ומתקבצים שם בהמונים. הם די פגיעים לרובים עקב ההתקהלות וכן עקב מנהגם לעוף בגובה נמוך. דבר זה גורם להם להיטרף גם על ידי עופות דורסים, תנינים ונחשים.
הברווזים לא נמצאים בסכנה אך מספרם נמצא בירידה עקב ציד (אף שהוא מוגן) ומהתייבשות ביצות בהם הוא חי.
הערות שוליים

↑  ברווז מנומש באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארנסט, נסיך סקסוניה-מיינינגן

ארנסט, נסיך סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Ernst von Sachsen-Meiningen;‏ 27 בספטמבר 1859 - 29 בדצמבר 1941) היה ראש בית סקסוניה-מיינינגן מ-1928 עד מותו.
ביוגרפיה

פרידריך יוהאן נולד ב-12 באוקטובר 1861 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג, נסיך הכתר של סקסוניה-מיינינגן ולפאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן. ב-20 בספטמבר 1866 נאלץ סבו ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בנו - אביו של ארנסט, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. ארנסט המשיך בקריירה בצבא ופרש בדרגת אוברסט בחיל הפרשים הפרוסי. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מפילוסופיה מאוניברסיטת ינה.
ב-20 בספטמבר 1892 התחתן ארנסט בנישואים מורגנטיים במינכן, עם קתרינה ינסן, בתם של הציירת מארי ינסן והמשורר וילהלם ינסן. היא לא הייתה רשאית להשתמש בתואר השושלת של בעלה, ולכן קיבלה את התואר הברונית פון זאלפלד ביום חתונתם על ידי אביו של ארנסט, גאורג השני. למרות נישואיו הבלתי שוויוניים, שמר ארנסט על זכויות הירושה שלו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
בשנת 1928 מת אחיו למחצה, ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וארנסט ירש את תאריו. ב-29 בדצמבר 1941 מת ארנסט באלטנשטיין, ואחיינו גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן ירש את תאריו.
משפחתו

לארנסט ולקתרינה היו שישה ילדים:
הברון גאורג וילהלם פון זאלפלד (1893–1916), נהרג בפעולה בגיל עשרים ושתיים.
הברונית אליזבת הלנה אדלהייד מארי פון זאלפלד (1895–1934), התחתנה עם ד"ר יוהאן דוקן.
הברון ארנסט פרידריך היינריך פול פון זאלפלד (1896–1915), נהרג בפעולה בגיל שמונה-עשרה.
הברון ראלף אריך פון זאלפלד (1900–1947), התחתן עם מארי זייץ, ולאחריה התחתן עם מלאני פון ביסמרק.
הברון סוון הנס היינריך ברנהרד פון זאלפלד (1903–1998), התחתן עם אליזבת פאוסט.
הברון אנציו היינריך ולדמר קרל פון זאלפלד (1908–1941), התחתן עם רוט ויירבה.
הערות שוליים

↑  "Ill Fortune of Half Royal Sons", The Washington Post, 20 באפריל 1908 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Whims of Young William; Zedlitz Sacrificed to Prove the Emperor a Liberal". הניו יורק טיימס. 20 במרץ 1892. p. 1. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13619821X  VIAF: 80584491   WorldCat (עם VIAF): 80584491
היסטוריה אוגוסטה

היסטוריה אוגוסטה (בלטינית: Historia Augusta) היא אוסף של ביוגרפיות של קיסרי רומא בין השנים 117–284 לספירה (מאדריאנוס ועד נומריאנוס וקארינוס) ושל חלק מן השותפים לשלטון, היורשים המיועדים והטוענים לכתר הקיסר בתקופה זו.
על החיבור

בכתבי היד של הביוגרפיות הן מיוחסות לשישה סופרים שחיו בתקופת הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס, סופרים עלומים המכונים בשם הקיבוצי Scriptores Historiae Augustae (בראשי תיבות SHA או HA בלבד), כלומר: "המחברים של תולדות האוגוסטים" (קיסרים). השם נטבע בשנת 1603 בפריז על ידי המלומד הקלאסי איזק קזובון, המהדיר של ההוצאה הראשונה הביקורתית. אך המחבר האמיתי של הביוגרפיות וזמן חיבורם עודם עלומים. הדעה הרווחת בקרב החוקרים, היא שקובץ הביוגרפיות, כפי שהגיע לידינו, נכתב או נערך בידי מחבר אחד בסוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5. המחבר-העורך הסתתר מאחורי שישה שמות בדויים, ככל הנראה משום שבשל תוכן החבור, העדיף שלא להיחשף כדי להימנע מעימות עם שלטונות רומא בימיו - רומא הנוצרית והמיליטנטית. סביר להניח שהמחבר נמנה עם העילית של בירת האימפריה ואולי אף משרידי האריסטוקרטיה הישנה, הטרום-נוצרית.
המחבר (או מחברים) השתייך לחוגים הפגניים של רומא, ונראה כי החיבור משקף דעות ושאיפות אופייניות לחברה הרומית באותה תקופה, אולם לא נראה שקיימת משנה פוליטית ברורה המשותפת לכל הביוגרפיות.
מהימנות הביוגרפיות מוטלת בספק, אך למרות זאת (עקב מיעוט במקורות אחרים) הן משמשות מקור ראשי לתולדות הקיסרות הרומית במאה השלישית לספירה.
מבנה החיבור

קובץ הביוגרפיות לא הגיע לידנו בשלמותו. המגילה המקורית ככל הנראה פתחה בביוגרפיה של נרווה (קיסר בשנים 96–98), כהמשך למחזור הביוגרפיות של סווטוניוס "חיי שנים-עשר הקיסרים", שהסתיים בחיי דומיטיאנוס. מתוך הערות שונות בתוך הביוגרפיות בקובץ עצמו, מתברר כי הוא הסתיים בחיי הקיסרים שקדמו לקונסטנטינוס, הקיסר הפגני האחרון.
מקורה של השערה זאת הוא בעובדה שמבחינה סגנונית החיבור מחקה את סגנונו של סווטוניוס.
הקובץ כולל 30 ביוגרפיות, שרובן כוללות את חייו של קיסר יחיד, ואילו אחרות כוללות קבוצה של שניים או יותר שקובצו יחדיו רק בשל היותם קרובים או בני אותו הזמן. קיסרים אלה כוללים לא רק את אלה ששלטו ממש, ה"נשגבים" (Augusti), אלא גם את היורשים המשוערים (ה"קיסרים") ואת מגוון הטוענים לכתר השלטון באימפריה (Tyranni).
חסר המבוא לחיבור.
חסרות: הביוגרפיות של נרווה וטריאנוס (השנים 96–117).
הביוגרפיות החל מאדריאנוס ועד גורדיאנוס השלישי (השנים 117–244) מוקדשות לדיוקלטיאנוס (קיסר בשנים 284–305) ונכתבו על ידי ארבעה סופרים.
חסרות: הביוגרפיות של פיליפוס הערבי, דקיוס, טרבוניאנוס גאלוס, איימליאנוס והחלק הראשון של חיי ולריאנוס (השנים 244–253).
הביוגרפיות החל מולריאנוס ועד קארינוס (השנים 253–285) מוקדשות לקונסטנטינוס הראשון (337-306) ונכתבו על ידי שני סופרים.
מבנה החיבור > הביוגרפיות

הביוגרפיות על פי סדרן בקובץ (שנות שלטונו של הקיסר לצד שמו):
הדריאנוס, 138-117
לוקיוס אייליוס (אנ'), מועמד לשלטון (בנו המאומץ של הדריאנוס ואביו של הקיסר לוקיוס ורוס)
אנטונינוס פיוס, 161-138
מרקוס אורליוס, 180-161
לוקיוס ורוס, 169-161
אווידיוס קסיוס (אנ'), 175
קומודוס, 192-180
הלוויוס פרטינקס, 193
דידיוס יוליאנוס, 193
ספטימיוס סוורוס, 211-193
פסקניוס ניגר, 193
קלודיוס אלבינוס, 197-193
קרקלה, 217-211
גטה, 211
אופליוס מקרינוס, 218-217
דיאדומניאנוס, 218
אלגבלוס, 222-218
סוורוס אלכסנדר, 235-222
שני המקסימינים, 238-235 (מקסימינוס תרקס ומקסימינוס הצעיר)
שלושת הגורדיאנים, 238 (גורדיאנוס הזקן וגורדיאנוס הצעיר; גורדיאנוס השלישי, 244)
מקסימוס ובלבינוס, 238
שני הוולריאנים, 260-253 (ולריאנוס הבוגר וולריאנוס הצעיר (אנ'))
שני הגליאנים, 268-253 (גליאנוס האב וסלונינוס גליאנוס)
שלושים הטיראנים (אנ'):
קלאודיוס המוּאלל, 270-268
אורליאנוס המואלל, 275-270
טקיטוס, 276-275
פרובוס, 282-276
פירמוס (אנ'), 273; סטורנינוס (אנ'), 280; פרוקולוס (אנ'), 280; בונוסוס (אנ'), 280
קארוס, 283-282; קרינוס, 285-283; נומריאנוס, 284-283
מבנה החיבור > הסופרים

על פי המסורת של כתבי היד, הביוגרפיות חוברו על ידי שישה סופרים שונים:
אייליוס ספרטיאנוס (Aelius Spartianus): חיי אדריאנוס, אייליוס (Aelius), דידיוס יוליאנוס, פסקניוס ניגר, קרקלה וגטה.
יוליוס קפיטולינוס (Julius Capitolinus): חיי פיוס, מרקוס אורליוס, ורוס, פרטינקס, קלודיוס אלבינוס (Clodius Albinus), מקרינוס, המקסימינים (Maximini), הגורדיאנים (Gordiani), מקסימוס ובלבינוס.
וולקקיוס גליקנוס ויר קלריסימוס (Vulcacius Gallicanus): חיי אווידיוס קסיוס (Avidius Cassius).
אייליוס למפרידיוס (Aelius Lampridius): חיי קומודוס, דיאדומניאנוס (Diadumenianus), אלאגבאלוס וסוורוס אלכסנדר.
טרבליוס פוליו (Trebellius Pollio): חיי פיליפוס הערבי עד קלאודיוס השני גותיקוס.
פלוויוס וופיסקוס איש סירקוסה (Flavius Vopiscus): חיי אורליאנוס, טקיטוס, פרובוס, פירמוס (Firmus) ושלושת עמיתיו השליטים, וקארוס ובניו.
כתב היד

כתב היד הקדום ביותר הקיים של קובץ הביוגרפיות הזה מכונה "היסטוריה אוגוסטה" וידוע בשם "פַּאלַאטינוּס לאטינוס מס' 899", כפי שמופיע בתו הקטלוג בספריית הוותיקן, שם הוא מסומן באות היוונית פי. מוצאו בהעתק שנעשה במנזר פולדה (גרמניה). כתבי יד אחרים נחשבים מאוחרים ממנו ואף כהעתקים שלו. מגילת הקלף היא מן המאה ה-9 והיא מתחילה בחיי אדריאנוס. היא הודפסה כפי שהיא כבר בשנת 1475 במילאנו, כאשר בראש הביוגרפיות השונות נמצאו שמותיהם של שישה מחברים שונים. ההוצאה לאור המוקדמת לדפוס עשויה להצביע על מידת ההתעניינות שגילו אנשי הרנסאנס לתוכנה, כמו גם על מידת החשיבות שייחסו לסיפורי חייהם של קיסרי האימפריה הרומית לצורך השלמת הידיעה אודות תולדות רומא הקיסרית.
תרגומים לעברית

היסטוריה אוגוסטה: חיי הדריאנוס. תרגם מרומית וצירף מבואות, הערות ונספחות דוד גולן. ירושלים, הוצאת אקדמון, 1989. (הספר בקטלוג ULI)
היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים האנטונינים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים הסוורים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2010.
היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת

בנימין איזק, "עמדות רומאיות כלפי היהודים והיהדות". ציון ס"ו, (תשס"א), עמ' 61–64.
H. Dessau, "Über Zeit und Personlichkeit der SHA". Hermes 24 (1889), pp. 387-92
T. Mommsen, "Die SHA". Hermes 25 (1890), pp. 228-92
R. Syme, Ammianus and the Historia Augusta. Oxford, 1968.
R. Syme, Emperors and Biographies: Studies in the Historia Augusta. Oxford, 1971.
M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1980, Vol. II, CXLII. Scriptores Historiae Augustae, pp. 612-642.
B. Isaac, "Orientals and Jews in the Historia Augusta: Fourth-Century Prejudice and Stereotypes", in: I. M. Gafni, A. Oppenheimer and D. R. Schwartz (editors), The Jews in the Hellenistic-Roman World, Studies of Memory of Menahem Stern. Jerusalem, 1990.
הסימפוניה השישית (הפאתטית)

הסימפוניה השישית של צ'ייקובסקי בסי מינור, אופוס 74, המכונה "הפאתטית", היא הסימפוניה האחרונה של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ויצירתו השלמה האחרונה. ביצוע הבכורה שלה התקיים תשעה ימים לפני מותו ב-1893. צ'ייקובסקי אמר על הסימפוניה, "ללא הגזמה, את כל נשמתי נתתי ביצירה הזו."
ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine (אנ') בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום התשיעי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
שם היצירה

השם הרוסי של הסימפוניה, Патетическая ("פאתטיצ'סקאיה"), משמעו "מלאה פאתוס" או "עתירת רגשות", ולא "מעוררת רחמים", כפי שמשתמשים במילה לעיתים קרובות כיום. צ'ייקובסקי שקל לקרוא לה Программная  ("פרוגרמנאיה" או "סימפוניה תוכניתית"), אבל הבין, ששם כזה יעורר סקרנות באשר לתוכן, שאותו לא רצה לגלות. לדברי אחיו, מודסט,  הוא זה שהציע את השם "פאתטית", שהופיע במהדורות המוקדמות של הסימפוניה; יש חילוקי דעות בשאלה, אם צ'ייקובסקי היה מרוצה מן השם, אבל אם כך ואם אחרת, המו"ל שלו בחר להשאירו. בצרפתית, אנגלית, גרמנית ועוד משתמשים ב-Pathétique, הגרסה הצרפתית.
אינסטרומנטאציה

הסימפוניה כתובה למערך הכלים כדלקמן:
3 חלילים, (חליל 3 מתפקד כפיקולו)
2 אבובים
2 קלרינטים בלה
2 בסונים
4 קרנות בפה
2 חצוצרות בסי במול ובלה,
3 טרומבונים (2 טנור ו-1 בס)
טובה
תוף גדול
מצלתיים
גונג (אופציונלי)
סקציית כלי קשת הכוללת כינורות ראשונים ושניים, ויולות, צ'לי וקונטרבסים.
מבנה

הסימפוניה כוללת ארבעה פרקים:
אדאג'ו - אלגרו נון טרופו
אלגרו קון גראציה
אלגרו מולטו ויואצ'ה
פינאלה: אדג'ו לאמנטוזו
מבנה > פרק ראשון

הפרק הראשון בנוי בצורת סונאטה מתוקנת עם מבוא (1-18), תצוגה (אקספוזיציה) המכילה שתי קבוצות נושאים (19-88 ו-89-160), קטע פיתוח (161-304), רפריזה, שבה רק קבוצת הנושא השני חוזרת (305-334) וקודה (335-354). הפרק נפתח בסולו איטי לבסון, המציג מוטיב שיהיה לנושא הראשון, בליווי כלי מיתר נמוכים. נושא רומנטי מופיע במס' 89. אחרי פיתוח מסוים, הוא דועך בנגינת קלרינט חרישית ביותר, pppppp (פיאניסיסימו ומטה), ואחריו (161) בפורטיסימו פתאומי בתזמורת כולה ותרוצה רוגשת. לדברי סימון קרלינסקי  
במסר שהועבר מצ'ייקובסקי לאחיו מודסט, ממנו לצייר צ'ליצ'ב, שהעבירו הלאה למוזיקאי בשם אלקס שהעביר אותו, בשנת 1941, לקרלינסקי עצמו, תוכנה החשאי של הסימפוניה עוסק באהבתם של שני גברים, המיוצגת בנושא הרומנטי ומופרעת בתררצה[דרושה הבהרה] הנסערת, המייצגת את התקפות העולם העוין. אחרי שיא, הבא לביטוי בסולמות יורדים בחצוצרה, נשמע כוראל קצר בטרומבון, המבוסס על מזמור תפילה רוסי-אורתודוקסי. הקרב נמשך ומתפתח עד להתפרצות טראגית. הנושא הרומנטי חוזר בסי מז'ור, הפעם בהלך רוח קודר יותר. לבסוף מנגנים כלי נשיפה מעץ כוראל על רקע סולמות יורדים בפיציקטו בסי מז'ור.
מבנה > פרק שני

הפרק השני לובש דמות מחול ערני. המקצב יוצא הדופן שלו, 5/4, הוא נושא להשערות רבות, שמסקנת רובם היא, שהפרק נוהג כואלס ממותח או צולע. . המקצב המיוחד עושה שימוש בשילוב של טריולה בין שני צמדי רבעים, בכלי המיתר והנשיפה לסירוגין, התורם לחן וקלילות, יחד עם פיציקטו בכלי המיתר שאינם מנגנים את המוטיב.
מבנה > פרק שלישי

גם פרק זה מבטא עליצות וגישה אופטימית. מקצבו המקובל, 4/4 (המתחלק כבר בתיבה הראשונה לטריולות של 12/8), מקנה לו צורה תקנית הרבה יותר משאר היצירה. הפרק מתרכז סביב שני נושאים, מוטיב קופצני, תזזיתי בכלי נשיפה מעץ ומארש מלכותי, המתחיל בכלי נשיפה ממתכת. בתור מארש, אין בו הרבה מן הצבאי. המבנה ההרמוני שלו מבוסס על הטוניקה והסבדומיננטה, במקום על הטוניקה והדומיננטה, המקובלות יותר. הנושא התזזיתי מפנה את מקומו כליל לנושא המארש בפיתוח הקצר. לבסוף חוגגת התזמורת במלוא הדרה בנושא של כלי הנשיפה ממתכת עד לסיום הפרק, באופן הגורם לרבים לחשוב אותו לסיום הסימפוניה כולה. מסיבה זו, קורה לא פעם שהקהל פוצח בטעות במחיאות כפיים אחרי הפרק הזה.
מבנה > פרק רביעי

בפרק הסיום חוזרת מן הרגע הראשון אווירת הקדרות של הפרק הראשון, הבאה לביטוי בנימה מהורהרת ובקצב איטי. תזמור  הפתיחה יוצא דופן - הכינורות הראשונים והשניים מתחלפים בנגינת צליליו של נושא ה"יאוש" העיקרי, הווה אומר, לא זה אף לא זה אינם מנגנים את המלודיה כפי שהיא נשמעת, וכך גם בתפקידים האחרים. במהלך נושא ה"נחמה" השני, נבנה קרשנדו איטי עד לפורטיסימו בכלי מיתר מקוננים בליווי תרועה מכלי נשיפה ממתכת ותופים. נושא הבסון מן הפרק הראשון גח לרגע קל לפני הרפריזה. הנושא העיקרי נבנה ומתפתח, במעבר למז'ור הטוניקה שלו; לאחר פיתוח רב, ללא כל האצה בקצב, מגיע הפרק בשנית לשיא בפורטיסיסימו (fff) בדרדור תופים, תרועת אזעקה בכלי נשיפה ממתכת ושיבת הנושא הראשון בכלי המיתר. לדברי קרלינסקי, זהו מספד לאחד או יותר ממושאי אהבתו המנוחים של צ'ייקובסקי. סיום  הפרק, שהוא גם סיום הסימפוניה, אכן יכול להתפרש כהשלמה עם המוות ושלוות הנצח לאחר מאבק טראגי ונואש ללא סיכוי.
בין הסקיצות ל"פאתטית" נמצאו סקיצות לקונצ'רטו לצ'לו המתוכנן של צ'ייקובסקי. נשמעו דעות לכאן ולכאן בשאלה, אם הסקיצות נועדו לפינאלה של הסימפוניה או ליצירה אחרת. לאחר דיונים רבים פסקו המומחים, שהסקיצות נועדו לקונצ'רטו לצ'לו.
לקריאה נוספת

Hans Keller, "Peter Ilyich Tchaikovsky", in Vol. I of The Symphony, ed. Robert Simpson (Harmondsworth, 1966).
הערות שוליים

1 2  Steinberg, Michael.  "The Symphony: a listener’s guide". p. 635-641.  Oxford University Press, 1995.
↑  מארק בראון, ה"ארואיקה" של בטהובן נבחרה לסימפוניה הגדולה בכל הזמנים, באתר הגרדיאן, ‏4 באוגוסט 2016, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2020
↑  לעיתים משתמשים בקלרינט בס לנגינת סולו הבסון המסומן ב-pppppp בפרק הראשון, להשגת הצליל החרישי המבוקש.
↑  "Should We Retire Tchaikovsky?" Christopher Street Vol 11 No 3, 16-21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439112705171  BnF: cb139102199 (data)  LCCN: n81118723  MusicBrainz work: 15e0a721-5332-3452-8a56-e00af7b9e4ca  SUDOC: 113658060  VIAF: 175810435   WorldCat (עם VIAF): 175810435
בריט אסומבאלונגה

בריט קורטי אסומבאלונגה (בצרפתית: Britt Curtis Assombalonga; נולד ב-6 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המשחק בעמדת החלוץ באנטליהספור מליגת העל הטורקית.
קריירת מועדונים

אסומבאלונגה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער ווטפורד, בה סיים כמלך שערי הקבוצה בעונת 2010/2011. בנובמבר 2011 הושאל לוואלדסטון. ב-3 בדצמבר, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קונקורד ריינג'רס. במדי ואלדסטון כבש 11 שערים ב-16 משחקים. ב-4 בפברואר, חזר לווטפורד אך עבור ימים אחדים הושאל לבריינטרי טאון לחודש.
ב-17 במרץ 2012 אסומבאלונגה, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ווטפורד בתיקו 0-0 נגד קובנטרי סיטי. באוגוסט 2012 הושאל לחודש לסאות'אנד יונייטד לחודש. במהלך החודש, רשם 5 שערים ו-5 משחקים ולבסוף הוחלט להאריך את תקופת השאלתו עד ל-3 בינואר 2013, וזמן קצר לפי תום החוזה הוחלט להשאירו עד לסיום העונה.
ב-31 ביולי 2013, אסומבאלונגה חתם בפיטרבורו יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה. במשחק הפתיחה של העונה, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 נגד סווינדון טאון, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. אסומבאלונגה, כבש בניצחון 1–3 נגד צ'סטרפילד במסגרת גמר פרס הפוטבול ליג.
ב-6 באוגוסט 2014, אסומבאלונגה חתם בנוטינגהאם פורסט. 10 ימים לאחר מכן, כבש את שתי שעריו הראשונים במדי הפורסט במשחק הליגה נגד בולטון ונדררס. ב-11 בפברואר 2015, אסומבאלונגה נפצע בברכו ונעדר למעלה משנה מהמגרשים. ב-19 באפריל 2016, אסומבאלונגה חזר למגרשים כאשר נכנס מחליף בדקה ה-84, במהלך משחק הליגה נגד בלקברן רוברס. ב-7 במאי, כבש את שער הבכורה שלו מאז שחזר למגרשים. ב-2 בספטמבר, חתם על חוזה שמשאיר אותו בפורסט נגד סוף עונת 2020/2021.
ב-17 באוגוסט 2017, אסומבאלונגה חתם במידלסברו תמורת 15 מיליון פאונד, ובכך הפך לכדורגלן היקר בתולדות המועדון.
ב-29 בינואר 2023 חתם בווטפורד.
ב-8 באוגוסט 2023 חתם באנטליהספור הטורקית בהעברה חופשית.
קריירה בינלאומית

אף על פי שאת רוב שנות חייו העביר בממלכה המאוחדת, אסומבאלונגה בחר לייצג את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מולדתו. למרות ההצהרה, נאלץ לדחות מספר זימונים לנבחרת עקב סיבות שונות.
ב-27 במרץ 2018, אסומבאלונגה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 לטנזניה. ב-30 ביוני 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–4 נגד זימבבואה במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019.