stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילינוי (BB-7)
היסטוריית שירות > בנייה – 1906

השדרית של אילינוי הונחה ב-10 בפברואר 1897 על ידי חברת Newport News Shipbuilding & Dry Dock Company בניופורט ניוז, וירג'יניה. היא הושקה ב-4 באוקטובר 1898 והוכנסה לשירות ב-16 בספטמבר 1901. המפקד הראשון של הספינה היה קפטן ג'ורג' א. קונברס. אילינוי הייתה האונייה הראשונה בסדרה שלה שאושרה, אך האחרונה שנכנסה לשירות. לאחר כניסתה לשירות, האונייה החלה בשייט ניסויים במפרץ צ'ספיק, ולאחר מכן עברה אימונים ראשוניים. היא עזבה את האזור ב-20 בנובמבר כדי לבדוק מבדוק יבש צף חדש באלג'יר, לואיזיאנה. האונייה חזרה לניופורט ניוז בינואר 1902. היא שירתה לזמן קצר כאוניית הדגל של אדמירל משנה רובלי ד' אוונס בין 15 ל-28 בפברואר; במהלך תקופה זו, היא השתתפה בקבלת פנים להיינריך, נסיך פרוסיה, אחיו של הקייזר הגרמני.
ב-30 באפריל, אילינוי שהניפה כעת את דגל אדמירל משנה ארנט קרואונינשילד, יצאה לסיור באירופה. היא עצרה בנאפולי, איטליה ב-18 במאי; כאן, קרואונינשילד קיבל את הפיקוד על השייטת האירופית. אילינוי השתתפה באימונים ובמשימות טקסיות במימי אירופה במשך החודשיים הבאים, עד 14 ביולי, אז עלתה על שרטון מחוץ לאוסלו, נורווגיה. היא נאלצה להפליג לבריטניה לצורך תיקונים, שבוצעו בצ'טם. היא יצאה מהנמל ב-1 בספטמבר לתמרונים עם שאר הצי בים התיכון ובדרום האוקיינוס האטלנטי.
ב-10 בינואר 1903, אילינוי שובצה לצי הצפון-אטלנטי, שם היא נשארה בארבע השנים הבאות. ברוב התקופה היא הועסקה בתרגילי אימון בזמן שלום, תרגול ירי ופעילויות טקסיות שונות. במהלך תקופה זו, היא הייתה מעורבת בשתי תאונות עם אוניות מערכה אחרות של הצי הצפון-אטלנטי. הראשונה התרחשה ב-30 במרץ 1903, כאשר היא התנגשה במיזורי. ההתנגשות השנייה התרחשה ב-31 ביולי 1906, שבה התנגשה עם אוניית האחות שלה אלבמה. באותה שנה, אילינוי הייתה האונייה הראשונה שזכתה בגביע באטנברג.
היסטוריית שירות > הצי הלבן הגדול

הפעולה המשמעותית הבאה של מיין הייתה השייט של הצי הלבן הגדול ברחבי העולם, שהתחיל בסקירת צי עבור הנשיא תאודור רוזוולט בהמפטון רודס. השייט של הצי הלבן הגדול נתפס כדרך להפגין כוח צבאי אמריקאי, במיוחד כלפי יפן. המתיחות החלה לעלות בין ארצות הברית ליפן לאחר ניצחונה של האחרונה במלחמת רוסיה–יפן ב-1905, במיוחד בשל התנגדות גזענית להגירה היפנית לארצות הברית. העיתונות בשתי המדינות החלה לקרוא למלחמה, ורוזוולט קיווה להשתמש בהפגנת הכוח הימי כדי להרתיע את התוקפנות היפנית.
ב-17 בדצמבר, הצי יצא מהמפטון רודס ושייט דרומה לאיים הקריביים ולאחר מכן לדרום אמריקה, וערך עצירות בפורט אוף ספיין, ריו דה ז'ניירו, פונטה ארנס וולפראיסו, בין ערים אחרות. לאחר הגעתו למקסיקו במרץ 1908, הצי בילה שלושה שבועות באימון ירי. לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו ובסיאטל לפני שחצה את האוקיינוס השקט לאוסטרליה, ועצר בדרך בהוואי. העצירות בדרום האוקיינוס השקט כללו את מלבורן, סידני ואוקלנד.
לאחר שעזב את אוסטרליה, פנה הצי צפונה לפיליפינים, ועצר במנילה, לפני שהמשיך ליפן שם נערך טקס קבלת פנים ביוקוהמה. לאחר מכן ערך הצי שלושה שבועות של תרגילים במפרץ סוביק בפיליפינים בנובמבר. האוניות חלפו על פני סינגפור ב-6 בדצמבר ונכנסו לאוקיינוס ההודי; הם הטעינו פחם בקולומבו לפני שהמשיכו לתעלת סואץ והטעינו שוב פחם בפורט סעיד, מצרים. בעודו שם, הצי האמריקאי קיבל הודעה על רעידת אדמה בסיציליה. אילינוי, אוניית המערכה קונטיקט וספינת האספקה קלגואה נשלחו לסייע במאמץ הסיוע. הצי ביקר במספר נמלים ים תיכונים לפני שעצר בגיברלטר, שם צי בינלאומי של ספינות מלחמה בריטיות, רוסיות, צרפתיות והולנדיות קיבל את פני האמריקנים. לאחר מכן חצו האוניות את האוקיינוס האטלנטי כדי לחזור להמפטון רודס ב-22 בפברואר 1909, לאחר שעברו 46,729 מיילים ימיים (86,542 ק"מ). שם ערכו סקירת צי עבור תאודור רוזוולט.
היסטוריית שירות > קריירה מאוחרת יותר

ב-4 באוגוסט 1909, אילינוי הושבתה בבוסטון. לאחר מכן, האונייה עברה מודרניזציה גדולה, וקיבלה תרני "כלוב" חדשים וציוד מודרני יותר. היא בילתה את שלוש השנים הבאות בשירות פעיל עם הצי, לפני שהוצאה מהשירות פעם נוספת ב-16 באפריל 1912. היא חזרה לשירות ב-2 בנובמבר לתמרוני אימונים גדולים עם הצי האטלנטי. אילינוי ערכה הפלגות אימונים לאירופה עם הצוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית באמצע 1913 ו-1914. עד 1919, היא הוצאה משירות במספנת הצי של פילדלפיה. ב-23 באוקטובר 1921, היא הושאלה למיליציה הימית של ניו יורק למטרות אימונים. הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922, שקבע צמצום משמעותי בכוח הימי, קבע כי יש להפוך את אילינוי לבלתי מסוגלת לפעולה מלחמתית. כתוצאה מכך, היא הוסבה לנשקייה צפה במספנת הצי של ניו יורק ב-1924 והוצבה בעתודת הצי של ניו יורק.
ב-8 בינואר 1941, האונייה סווגה מחדש מ-BB-7 ל-IX-15, ושמה שונה לפריירי סטייט כדי ששמה יוכל לשמש עבור אוניית המערכה החדשה אילינוי, שתוצב כעבור שבוע. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא שירתה בבית הספר לצוערי המילואים של הצי האמריקאי, שבסיסו בניו יורק. לאחר תום המלחמה נשמרה פריירי סטייט כספינת בסיס עבור יחידת מילואים של הצי. ב-31 בדצמבר 1955, האונייה הישנה הוצאה משירות ולאחר מכן נגררה לבולטימור, שם נמכרה לגריטה לבית לחם סטיל ב-18 במאי 1956.
הערות שוליים

↑  הספק אינדיקטורי (indicated horsepower) הוא ההספק "ברוטו" של המנוע, המחושב על פי הלחץ והנפח המשתנים של הקיטור בצילינדר בזמן עבודת המנוע. נתונים אלה נמדדים באמצעות מכשיר הנקרא "אינדיקטור", ומכאן השם.(אנ')
אילינוי בשנת 1901 לאחר ניסויים ימיים
אילינוי בשנת 1919 במספנת הצי של פילדלפיה
USNR Midshipmen's School Prairie State נערך על סיפון USS אילינוי שהוסבה
תזמורת פסטיבל בודפשט

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1983
 מייסד:  איוואן פישר  זולטן קוצ'יש
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מיקום:  בודפשט, הונגריה
 אולם קונצרטים:  אולם הקונצרטים הלאומי ע"ש בלה בארטוק בארמון האמנויות בבודפשט
 מנצח:  איוואן פישר
 https://www.bfz.hu/en
 
תזמורת פסטיבל בודפשט (בהונגרית: Budapesti Fesztiválzenekar) היא תזמורת סימפונית הונגרית שהוקמה בשנת 1983 על ידי איוואן פישר וזולטן קוצ'יש.
מטרת התזמורת היא להפוך את הקונצרטים שלה לאירועים משמעותיים בחייה המוזיקליים של הונגריה, ולהעניק לבודפשט תזמורת סימפונית חדשה בעלת מעמד בינלאומי.
היסטוריה

לאחר שנים ראשונות של הופעות מוגבלות, ב-1992 התגבשה התזמורת כהרכב קבוע. היא הופיעה בבודפשט וערכה סיבובי הופעות ברחבי העולם. האנסמבל פעל תחת חסות עיריית בודפשט וקרן BFO החדשה. לאחר שנת 2000, התזמורת פעלה באמצעות על ידי קרן BFZ ומומנה משילוב של תמיכה ממשלתית, סיבסוד ממועצת העיר וגיוס כספים עצמאי. ב-2006, התמיכה העירונית של מועצת העיר בודפשט הגיעה ל-440 מיליון פורינט, מה שאיפשר לתזמורת לקיים 48 קונצרטים בבודפשט מדי שנה, לקיים קונצרטים בחמש ערים אחרות בהונגריה ולקיים 30 קונצרטים מחוץ להונגריה.
תזמורת פסטיבל בודפשט מתארחת באופן קבוע בפסטיבלים מוזיקליים ברחבי אירופה ואמריקה, כגון: זלצבורג (פסטיבל הקיץ), וינה (מוזיקפריין, קונצרטהאוס), לוצרן (פסטיבל לוצרן), ציריך (טונהאלה), ניו יורק (קרנגי הול, איברי פישר הול), שיקגו, לוס אנג'לס (הוליווד בול), מונטריאול, טוקיו (היכל סונטורי), הונג קונג, פריז (תיאטרון שאנז אליזה), ברלין, מינכן, פרנקפורט (אלטר אופרה), לונדון (הפרומס), פירנצה (מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו), רומא (אולם הקונצרטים של האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה), אמסטרדם (קונצרטחבאו), פראג (פסטיבל המוזיקה הבינלאומי של פראג), ובואנוס איירס (תיאטרו קולון).
לאחר שהקליטה בחברות תקליטים כמו הונגרוטון, טלדק, דקה רקורדס וברלין קלאסיק, ב-1996 חתמה התזמורת על חוזה בלעדי להקלטות עם פיליפס קלאסיק. ההקלטה שלה של "המנדרין המופלא" של בארטוק זכתה בפרס גרמופון להקלטה התזמורתית הטובה ביותר לשנת 1998. הקלטות נוספות של יצירות מאת בארטוק, דבוז'אק, צ'ייקובסקי, ומאהלר זכו בפרסים ובהכרה בינלאומית. בשנת 2003 חתמה התזמורת על הסכם שיתוף פעולה עם חברת Channel Classics Records.
הפקות האופרה של התזמורת כללו את "חליל הקסם" (בודפשט), "כך עושות כולן" (אתונה), "אידומניאו" (בודפשט ואתונה), "אורפיאו ואאורידיצ'ה" (בודפשט ובריסל) ו"הטורקי באיטליה" (פריז). התזמורת פתחה את פסטיבל האופרה של ויצ'נצה עם "פלסטף" בתיאטרו אולימפיקו.
לתזמורת יש גם אנסמבל המנגן מוזיקת בארוק, אנסמבל המתמחה במוזיקה פולקלור הונגרית, הרכבי ג'אז ותזמורת קאמרית. התזמורת מקיימת הופעות חוץ לסטודנטים, קונצרטים תזמורתיים מרכזיים, קונצרטים של מוזיקה קאמרית בשעות אחר הצהריים של יום ראשון, "קונצרטי קקאו" לילדים בגילאי 5-10, סדרת היידן-מוצרט, כאשר הסולנים הם חברי התזמורת, וכן "חזרות פתוחות".
בנובמבר 2008, המגזין "גרמופון" בחר את תזמורת פסטיבל בודפשט לאחת מ-20 התזמורות הטובות בעולם במקום ה-9.
מאז הקמתה, המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא איוואן פישר.
הערות שוליים

↑  The World's Greatest Orchestras, Gramophone (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604776305171  BnF: cb13902172r (data)  CiNii: DA10533803  GND: 5128629-4  ISNI: 0000 0001 0720 3538  LCCN: n95085845  MusicBrainz: 630639be-2784-43f9-8104-016787f7f862  NKC: mzk2004217978  SUDOC: 16673215X  VIAF: 123165635   WorldCat (עם VIAF): 123165635
בואינג E-4

בואינג E-4 (באנגלית: Boeing E-4) הוא מטוס המשמש למשימות שליטה ובקרה. כאשר נשיא ארצות הברית משתמש במטוס אייר פורס 1, נשלח מטוס בואינג E-4 לשדה תעופה סמוך למקום שהותו של הנשיא, על מנת לשמש גיבוי וחילוץ במקרה חירום. המטוס המבוסס על בואינג 747-200 האזרחי צויד באמצעים שיאפשרו לו לעמוד בפני פעימה אלקטרומגנטית ובמערכות אלקטרוניקה ותקשורת מתקדמות. המטוס מותאם לשמש כעמדת פיקוד אווירית לשליטה ותקשורת עם כלל הכוחות במקרה של מלחמה גרעינית או מצב חירום דומה. החלל העיקרי של המטוס כולל חדר פיקוד, חדר תדריכים, חדר ועידות, אזור עבודה מבצעית משותפת, חדר תקשורת ואזור מנוחה.
סך הכל נמצאים בשירות ארבעה מטוסים: שלושה מטוסים דגם E-4A שהוסבו לדגם E-4B ומטוס אחד שיוצר כ-E-4B.
מטוס ה-E-4 בנמל התעופה במינכן
המטוסים מצוותים ללהק השליטה והבקרה 595 של פיקוד התקיפה הגלובלית. לפחות מטוס אחד נמצא בכוננות תמידית. מלבד המשימות עבור הנשיא, מזכיר ההגנה של ארצות הברית והמטות המשולבים, משמש המטוס גם לסיוע בבקרה ושליטה במשימות של סוכנות FEMA במקרים של אסונות טבע.
ראו גם

איליושין Il-80 – מטוס בקרה ושליטה למטרות דומות המשמש את רוסיה
הערות שוליים

↑  (דגם A), 1980 (דגם B)
פרס דייטון לספרות שלום

| --- | --- |
 תיאור:  פרס דייטון לספרות שלום
 תקופת הפרס:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס דייטון לספרות שלום (באנגלית: Dayton Literary Peace Prize; "פרס דייטון") הוא פרס המוענק מדי שנה. הפרס מוענק עבור היצירה שתורמת לקידום השלום. הפרס הראשון הוענק בשנת 2006. הפרס מוענק לסופר על יצירה שפורסמה במהלך השנה האחרונה ועל "מפעל חיים". היקף הפרס הוא 10,000 דולד.
הזוכים בפרס

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
2007 - אלי ויזל
2009 - ניקולאס כריסטוף
2010 - דייב אגרס
2015 - גלוריה סטיינם
2016 - מרילין רובינסון
2017 - ג'ון אירווינג
2018 - הלה עליאן
2019 - גולנאז האשמזאדה בונדה
2020 - אליס הופמן, שאנל מילר
2021 - אלכסנדר סטאריט
ארג'ון סימן 2

| --- | --- |

הטנק במבט מלפנים. ניתן להבחין במיגון הריאקטיבי המורכב על הצריח
 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  הודו הודו
 יצרן:  Heavy Vehicles Factory 
 משתמשים עיקריים:   צבא הודו
 שנת ייצור:  2012
 דגם קודם:  ארג'ון סימן 1
 דגם עוקב:  אין
 יחידות שיוצרו:  124 
 מידע טכני
 אורך:  11 מטרים
 רוחב:  4 מטרים
 גובה:  2 מטרים
 משקל:  66 טון
 מהירות:  67 קמ"ש
 טווח פעולה:  500 קילומטר
 מנוע:  1,500 כוח סוס
 שריון:  "Kanchan" ("זהב") מודולרי
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 120 מ"מ חלק קדח
 חימוש משני:  מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') ומקלע בינוני 7.62 מ"מ
 
ארג'ון סימן 2 הוא טנק מערכה עיקרי הנמצא בשירות בצבא הודו. פותח על ידי הסוכנות ההודית למחקר ופיתוח הגנה (DRDO).
מאפיינים > הנעה

הטנק מונע בידי מנוע דיזל בהספק של 1500 כוחות סוס, המאפשר לטנק נסיעה בשטח במהירות של 67 קמ"ש. לטנק טווח פעולה של 500 ק"מ ובנוסף, ישנה אפשרות להוסיף מכלי דלק בירכתי הטנק, במטרה להגדיל את טווח הפעולה. כמו כן, הטנק יכול לצלוח נהרות רדודים ללא הכנה מוקדמת.
מאפיינים > מיגון

שמו של שריון הטנק הוא "Kanchan" ("זהב"). שריון זה הוא שריון מורכב ומודולרי, דבר המאפשר החלפה מהירה של חלקים פגועים בשדה הקרב. לטנק גם פלטות בזוקה להגנה על המזקו"ם. השריון עצמו משופע, עם דגש על הצריח, במטרה להעניק הגנה מקסימלית, וכמו כן, בחלקים מהטנק יש מיגון ריאקטיבי, במטרה להגן מפני איומי מטען חלול.
בנוסף, ישנם פלטות מיגון נוספות בגחון הטנק, להגנה מקסימלית מפני מטעני גחון וישנם מדוכות עשן בצדי הצריח למטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה לייזר. הארג'ון סימן 2 גם נמוך באופן יחסי לטנקים מקבילים, דבר המגדיל את שרידות הטנק.
מאפיינים > חימוש ובקרת אש

לטנק תותח 120 מ"מ היורה תחמושת מגוונת, בנוסף לטיל הלהט שניתן לשיגור מתותח הטנק. לטנק גם מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') ומקלע בינוני בקוטר 7.62 מ"מ.
מערכת בקרת האש של התותח היא מערכת דיגיטלית מודרנית ומתקדמת, שפותחה בשיתוף עם אלביט מערכות. המערכת מייצבת ומכוונת את התותח באופן אוטומטי. בנוסף לכך, לתותחן מד טווח לייזר, מערכת ראייה פנורמית המאפשרת גם ראיית לילה, מערכת דימות תרמי ומערכת זיהוי עמית-טורף.
ראו גם

Type 96
T-84 Oplot-M
ברימסטון

| --- | --- |
טיל ברימסטון
טיל ברימסטון
 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל אוויר-קרקע/טיל קרקע קרקע
 ארץ ייצור:  הממלכה המאוחדת
 יצרן:  MBDA
 עלות יחידה:  105,000 ליש"ט
 מלחמות ומבצעים:  Operation Telic 
 תקופת השירות:  2005–הווה (כ־20 שנה) 
 משתמשים:  חיל האוויר המלכותי 
 פלטפורמת שיגור:  מטוס, מסוק קרב
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק
 משקל:  טיל: 50 ק"ג
 ממדים
 אורך:  1.8 מטר
 קוטר:  180 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  450 מטר/שנייה
 טווח:  ברימסטון I:   20 ק"מ ממטוס, 12 ק"מ ממסוק   ברימסטון II:   60 ק"מ ממטוס, 40 ק"מ ממסוק
 ראש קרב והנחיה
 מרעום:  טאנדם
 הנחיה:  מכ"ם מילימטרי
 
ברימסטון במצגת במוזיאון חיל האוויר המלכותי בלונדון
ברימסטון (באנגלית: Brimstone. מילולית 'גופרית') הוא טיל אוויר-קרקע / טיל קרקע קרקע בריטי שפותח על ידי MBDA עבור חיל האוויר המלכותי. הוא תוכנן בתחילה להיות טיל מסוג "שגר ושכח" נגד קבוצות גדולות של משוריינים באמצעות מכ"ם מילימטרי פעיל כדי להבטיח דיוק גם נגד מטרות נעות. הניסיון בלחימה באפגניסטן הוביל להחלטה להוסיף אפשרות של הנחיית לייזר היברידית (בשילוב עם יכולות קיימות).
מלבד חיל האוויר המלכותי, הטיל נמכר ונמצא בשימוש סעודיה ואוקראינה. באוקראינה הוא מורכב על גבי משגרי קרקע מאולתרים המורכבים על משאיות קלות.
הערות שוליים

↑  Ukraine received Brimstone 2 missiles from UK, Pro Nas, ‏21 בנובמבר 2022 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בואינג E-7 ודג'טייל

בואינג E-7 ודג'טייל (737 AEW&C) הוא מטוס בקרה אווירית דו-מנועי מוטס המבוסס על בואינג 737. הוא קטן יותר מבואינג E-3 סנטרי מבוסס על ה-707, ויש לו אנטנת מכ"ם קבועה ומערך של מכ"מי סרוקה אלקטרונית במקום אנטנת סיבובית.
פיתוח ועיצוב

הוא תוכנן עבור חיל האוויר המלכותי האוסטרלי תחת "פרויקט ודג'טייל" וסומן E-7A ודג'טייל. בשנת 1999, אוסטרליה העניקה לבואינג חוזה לאספקת ארבעה מטוסי AEW&C עם אופציות לשלושה מטוסים נוספים.
ה-737 AEW&C דומה ל-737-700ER. הוא משתמש במכ"ם MESA. ה-AEW ומכ"ם המעקב הסרוקים אלקטרונית ממוקם על סנפיר גב על גבי גוף המטוס, המכונה "כובע העליון", ומיועד להיות עם שפעה אווירודינמית מינימלית. המכ"ם מסוגל לבצע בו-זמנית חיפוש אוויר וימי, בקרת אש ומעקב אחרי מטרות; עם טווח מרבי של למעלה מ-600 ק"מ.
שינויים אחרים כוללים סנפירי גחון כדי לאזן את המכ"ם ואמצעי נגד טילים נגד מטוסים המותקן על האף, קצות הכנפיים והזנב. תדלוק בטיסה מתבצע באמצעות כלי קיבול על גבי גוף המטוס הקדמי. תא הנוסעים כולל שמונה עמדות מפעילים עם מקום לארבעה נוספות.
מפעילים

אוסטרליה אוסטרליה – חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מפעיל 6 מטוסים
טורקיה טורקיה – חיל האוויר הטורקי מפעיל 4 מטוסים
בריטניה בריטניה – חיל האוויר המלכותי מפעיל 3 מטוסים
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית – חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה מפעיל 4 מטוסים
ארצות הברית ארצות הברית – באפריל 2022 הודיע חיל האוויר של ארצות הברית כי E-7 ודג'טייל יחליף את E-3 החל משנת 2027
הערות שוליים

↑  חה"א של ארה"ב יחליף את מטוסי ההתראה בדגם החדיש E-7 של בואינג, באתר Israel Defense, ‏2022-05-01
אלבמה (BB-8)

| --- | --- |

USS אלבמה מחוץ לניו יורק ב-1912
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  אילינוי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  William Cramp & Sons 
 תחילת הבנייה:  1 בדצמבר 1896
 הושקה:  18 במאי 1898
 תקופת הפעילות:  16 באוקטובר 1900 – 7 במאי 1920 (19 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה כספינת מטרה ב-27 בספטמבר 1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 11,751 טון, מרבי: 12,450 טון
 אורך:  114 מטר
 רוחב:  22.02 מטר
 שוקע:  7.16 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  16 קשרים
 גודל הצוות:  536 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  7,760 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור תלת-דרגתיים בהספק 10,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 4–16.5 אינץ' (102–419 מ"מ)   ברבטות: 15 אינץ' (381 מ"מ)   צריחים: 14 אינץ' (356 מ"מ)   תאים משוריינים: 6 אינץ' (152 מ"מ)   צריח הניתוב: 10 אינץ' (254 מ"מ)
 חימוש:  4 תותחי 13 אינץ' (330 מ"מ)   14 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)   16 תותחי 6 פאונד 57 מ"מ (2.2 אינץ')   6 תותחי 1 פאונד 37 מ"מ (1.46 אינץ')   4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אוניית המערכה אלבמה (BB-8) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט מסדרת אילינוי שנבנתה עבור צי ארצות הברית. היא הייתה האונייה השנייה בסדרה שלה, והשנייה שנשאה שם זה. השדרית שלה הונחה בדצמבר 1896 במספנת ויליאם קרמפ ובניו, והיא הושקה במאי 1898. היא הוכנסה לשירות בצי באוקטובר 1900. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 13 אינץ' (330 מילימטרים) ויכלה להפליג במהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש).
אלבמה שירתה במהלך שבע השנים הראשונות של תקופת שירותה בצי הצפון-אטלנטי בניהול אימונים בזמן שלום. ב-1904 ביקרה באירופה וסיירה בים התיכון. היא השתתפה בשייט של הצי הלבן הגדול עד שנזק למכונות שלה אילץ אותה לעזוב את השייט בסן פרנסיסקו. במקום זאת היא השלימה הקפה קצרה יותר יחד עם אוניית המערכה מיין. האונייה קיבלה מודרניזציה נרחבת מ-1909 עד 1912, ולאחר מכן שימשה כספינת אימונים בצי העתודה האטלנטי. היא המשיכה בתפקיד זה במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, אלבמה נמחקה מרשימות הצי והוקצתה לניסויי הפצצה שנערכו בספטמבר 1921. היא הוטבעה בניסויים על ידי מפציצים של שירות האוויר של צבא ארצות הברית ולאחר מכן נמכרה לגריטה במרץ 1924.
תיאור

עבודת התכנון על סדרת אילינוי של אוניות מערכה פרה-דרדנוט החלה ב-1896, אז היו לצי ארצות הברית מעט אוניות מערכה מודרניות בשירות. הוויכוח הראשוני בשאלה האם לבנות תכנון חדש עם לוח חופשי נמוך כמו סדרת אינדיאנה שהייתה בשירות או כלי שיט עם לוח חופשי גבוה יותר כמו איווה (אז בבנייה) הוביל להחלטה לאמץ את הסוג האחרון. החימוש המשני המעורב של תותחי 6 ו-8 אינץ' (152 ו-203 מ"מ) של סדרות קודמות שונה לתותחי 6 אינץ' בלבד כדי לחסוך במשקל ולפשט את אספקת התחמושת. שינוי גדול נוסף היה הצגתם של צריחים מודרניים ומאוזנים עם חזית משופעת במקום הצריחים הישנים יותר בסגנון "מוניטור" של אוניות מערכה אמריקאיות קודמות.
אלבמה הייתה באורך כולל של 374 רגל (114 מטרים), רוחב של 72 רגל 3 אינץ' (22.02 מטרים) ושוקע של 23 רגל 6 אינץ' (7.16 מטרים). ההדחק הסטנדרטי של האונייה היה 11,565 טונות ארוכות (11,751 טונות) וההדחק המרבי 12,250 טונות ארוכות (12,450 טונות). הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים, שהניעו שני מדחפים. שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 16,000 כוחות סוס (12,000 קילוואט). קיטור סופק על ידי שמונה דוודי צינורות אש פחמיים, שנפלטו לזוג ארובות שהונחו זה לצד זה. מערכת ההנעה העניקה מהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו בתרני כלוב ב-1909. היה לה צוות של 536 קצינים ומלחים, שגדל ל-690–713.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 13 אינץ' (330 מ"מ) /35 קליבר בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, לפני ומאחורי המבנה העילי. הסוללה המשנית כללה 14 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) /50 קליבר Mark IV, אשר הונחו בתאים משוריינים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה 16 תותחי 6 פאונד המורכבים בתאים משוריינים לאורך דופן הגוף ושישה תותחי 1 פאונד. כפי שהיה מקובל עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה שני צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מילימטרים), במשגרים רכובים על הסיפון.
חגורת השריון הראשית של אלבמה הייתה בעובי 16.5 אינץ' (419 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי 4 אינץ' (102 מילימטרים) בשאר האזורים. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים), והברבטות התומכות היו עם חיפוי שריון בעובי 15 אינץ' (381 מילימטרים) על הצדדים החשופים שלהם. שריון בעובי 6 אינץ' (152 מ"מ) הגן על הסוללה המשנית. בצריח הניתוב היו דפנות בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים).
היסטוריית שירות > בנייה – 1911

אלבמה הונחה במספנת William Cramp &amp; Sons בפילדלפיה ב-2 בדצמבר 1896 והושקה ב-18 במאי 1898. היא נכנסה לשירות ב-16 באוקטובר 1900, האונייה הראשונה מהסדרה שלה שנכנסה לשירות. המפקד הראשון של הספינה היה קפטן וילארד ה. בראונסון. אלבמה שובצה לשייטת הצפון-אטלנטית, אם כי היא נשארה בפילדלפיה עד 13 בדצמבר, אז ביקרה בניו יורק, שם נשארה עד ינואר 1901. ב-27, אלבמה יצאה דרומה למפרץ מקסיקו, שם הצטרפה לשאר השייטת הצפון-אטלנטית לאימון מול פנסקולה, פלורידה. באוגוסט 1901, בזמן שהשייטת הצפון-אטלנטית ערכה אימון מטרות על יד האי ננטקט, אלבמה חוותה התפרצות של חזרת והושמה בהסגר, ללא יכולת להשתתף באימונים.
במשך שש השנים הבאות, היא עקבה אחר דפוס של אימוני צי במפרץ מקסיקו ובאיים הקריביים במהלך החורף, ואחריו תיקונים ולאחר מכן פעולות מול החוף המזרחי של ארצות הברית מאמצע השנה ואילך. ההפרעה היחידה הגיעה בשנת 1904, כאשר היא, אוניות המערכה קירסיירג', מיין ואיווה, והסיירות הממוגנות אולימפיה, בולטימור וקליבלנד ביקרו בדרום אירופה. במהלך הטיול הם עצרו בליסבון, פורטוגל, לפני שסיירו בים התיכון עד אמצע אוגוסט. לאחר מכן הם חצו מחדש את האוקיינוס האטלנטי, עצרו באיים האזוריים במהלך הדרך, והגיעו לניופורט, רוד איילנד ב-29 באוגוסט. לקראת סוף ספטמבר, אלבמה נכנסה למבדוק יבש במספנת הצי של ליגה איילנד לצורך תיקונים, שהסתיימו בתחילת דצמבר. ב-31 ביולי 1906, האונייה הייתה מעורבת בהתנגשות עם אוניית האחות שלה אילינוי.
הפעולה המשמעותית הבאה של אלבמה הייתה השייט של הצי הלבן הגדול ברחבי העולם, שהתחיל בסקירת צי עבור הנשיא תאודור רוזוולט בהמפטון רודס. השייט של הצי הלבן הגדול נתפס כדרך להפגין כוח צבאי אמריקאי, במיוחד כלפי יפן. המתיחות החלה לעלות בין ארצות הברית ליפן לאחר ניצחונה של האחרונה במלחמת רוסיה–יפן ב-1905, במיוחד בשל התנגדות גזענית להגירה היפנית לארצות הברית. העיתונות בשתי המדינות החלה לקרוא למלחמה, ורוזוולט קיווה להשתמש בהפגנת הכוח הימי כדי להרתיע את התוקפנות היפנית.
ב-17 בדצמבר, הצי יצא מהמפטון רודס ושייט דרומה לאיים הקריביים ולאחר מכן לדרום אמריקה, וערך עצירות בפורט אוף ספיין, ריו דה ז'ניירו, פונטה ארנס וולפראיסו, בין ערים אחרות. לאחר הגעתו למקסיקו במרץ 1908, הצי בילה שלושה שבועות באימון ירי. לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו, שם אלבמה נותקה משאר הצי. האונייה לא יכלה לעמוד בקצב של הצי בגלל ראש צילינדר סדוק, מה שחייב תיקונים במספנת הצי של האי מייר. גם אוניית המערכה מיין עזבה את הצי, שכן הדוודים שלה התגלו כמאוד לא יעילים, ודרשו כמויות מופרזות של פחם.
ב-8 ביוני, אלבמה ומיין החלו בחציית האוקיינוס השקט באופן עצמאי, דרך הונולולו, הוואי, גואם ומנילה, הפיליפינים. לאחר מכן הפליגו דרומה לסינגפור באוגוסט וחצו את האוקיינוס ההודי, ועצרו בדרך בקולומבו, ציילון ועדן בחצי האי ערב. האוניות עברו לאחר מכן דרך הים התיכון, עצרו רק בנאפולי, איטליה, לפני שעצרו לגיברלטר ואז המשיכו לחצות את האוקיינוס האטלנטי בתחילת אוקטובר. הם עצרו באיים האזוריים לפני שהגיעו לחופה המזרחי של ארצות הברית ב-19 באוקטובר; לאחר מכן נפרדו שתי האוניות, כאשר אלבמה הפליגה לניו יורק, בעוד מיין הפליגה לפורטסמות', ניו המפשייר. שתי האוניות הגיעו למחרת. לאחר הגעתה, אלבמה צומצמה למעמד מילואים ב-3 בנובמבר. היא נשארה בניו יורק, וב-17 באוגוסט 1909, היא הושבתה לשיפוץ גדול שנמשך עד תחילת 1912.
היסטוריית שירות > 1912–1919

אלבמה חזרה לשירות ב-17 באפריל 1912 בצי העתודה האטלנטי, בפיקודו של קומנדר צ'ארלס פ. פרסטון. האוניות של צי העתודה האטלנטי - שכללה שמונה אוניות מערכה נוספות ושלוש סיירות - נשמרו בשירות עם צוותים מופחתים, שניתן היה להגדיל עם אנשי מיליציות ומתנדבי הצי במקרה חירום. היו מספיק קצינים ואנשים בצי העתודה האטלנטי לאייש באופן מלא שתיים או שלוש אוניות, מה שאפשר להם לקחת אותן לים בסבבים כדי להבטיח שהאוניות יהיו במצב טוב. ב-25 ביולי, אלבמה הוצבה זמנית בשירות מלא בצי האטלנטי במהלך אימוני הקיץ, לפני שהוחזרה למעמד מילואים ב-10 בספטמבר. באמצע 1913 החל הצי להשתמש בצי העתודה האטלנטי כדי להכשיר יחידות של מיליציות ימיות. אלבמה פעלה מול החוף המזרחי של ארצות הברית וערכה שתי הפלגות אימונים לברמודה באותו הקיץ כדי להכשיר גברים ממיליציות הצי של כמה מדינות. פעולות אלו הסתיימו ב-2 בספטמבר, וב-31 באוקטובר היא שוב הושבתה.
האונייה נותרה לא פעילה ברובה בפילדלפיה במשך שלוש השנים הבאות. ב-22 בינואר 1917, היא הפכה לספינת קליטה של מתגייסים ימיים. אלבמה הועברה לדרום צ'ספיק כדי להתחיל בהכשרת טירונים באמצע מרץ. זמן קצר לאחר מכן, ב-6 באפריל, הכריזה ארצות הברית מלחמה על גרמניה. יומיים לאחר מכן, הפכה אלבמה לאוניית הדגל של הפלגה הראשונה, הצי האטלנטי, ולמשך שאר המלחמה היא המשיכה במשימת האימונים שלה בחוף המזרחי של ארצות הברית. במהלך תקופה זו, היא ביצעה שייט אחד למפרץ מקסיקו מסוף יוני ועד תחילת יולי 1918. ב-11 בנובמבר חתמה גרמניה על שביתת הנשק שסיימה את הלחימה באירופה; אלבמה המשיכה לאמן טירונים ימיים, אם כי ברמת אינטנסיביות מופחתת. היא השתתפה בתמרוני הצי בפברואר ובמרץ 1919 באיי הודו המערבית לפני שחזרה לפילדלפיה באפריל לתיקונים. לאחר מכן יצא שייט אימון קיץ לצוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית; אלבמה עזבה את פילדלפיה ב-28 במאי לכיוון אנאפוליס, לשם הגיעה למחרת. לאחר שלקחה על עצמה קבוצה של 184 צוערים, היא יצאה מאנאפוליס ב-9 ביוני. היא שייטה לאיי הודו המערבית ועבר דרך תעלת פנמה ובחזרה. באמצע יולי, האונייה שייטה מול חופי ניו אינגלנד. היא חזרה דרומה באוגוסט לתמרונים, ובסוף החודש החזירה את הצוערים לאנאפוליס לפני שעגנה בפילדלפיה.