משה מחובר
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית באירופה

זמן מה לאחר מעברו ללונדון, בשנת 1973, מונה מחובר למרצה ללוגיקה מתמטית בקינגס קולג', בתפקיד זה החזיק עד 1995, אז מונה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת לונדון.
באירופה, הקדישו חברי מצפן את עיקר פעילותם, ע"פ עדותם בסרטו של טורבינר, למען שינוי תודעתו של השמאל האירופי, שהיה, לטענתם, "סלחן מדי כלפי הציונות, מתוך רגשי אשם על השואה".
הם ניסו לשנות את התודעה של השמאל האירופי ממצב של תודעה סלחנית כלפי האידאולוגיה הציונית, לתודעה המכירה בכך שהקורבן בסכסוך הישראלי-פלסטיני הוא ציבור הפלסטינים, שנהפכו לקורבן בשל אותה הסלחנות לציונות.
טאריק עלי, שהיה עורכו של עיתון סוציאליסטי בבריטניה שנקרא "The Black Dwarf (או: הגמד השחור)", נהג לפרסם בעיתון זה את כתביהם הפוליטיים של אור ומחובר שנגעו לסכסוך הישראלי-ערבי, והעיד עליהם, בסרטו של טורבינר, כי הם היו המחנכים שלו בכל הנוגע לנושא.
כהן-בנדיט, טען ב-1976, כי מצפן (ופעילותם של מחובר ואור באירופה) הם "הכבוד של ישראל", בסרטו של טורבינר הוא משבח אותם על "יכולתם לומר את האמת, ולא ליצור מיתולוגיה סביב ישראל, אלא לספר את המציאות ולהביא לידיעת הכלל מה הן ההשלכות האמיתיות של יצירתה של מדינת ישראל".
בשנת 1975, ערך משה מחובר ריאיון עם נציג אש"ף בלונדון באותה התקופה, סעיד חמאמי.
בסרטו של ערן טובינר, הוא מסביר כי אנשי מצפן תמכו בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני, ועל אף שהייתה להם ביקורת על אש"ף, הוא היה הנציג המקובל והנבחר של העם הפלסטיני, ועל כן לדעתו היה חשוב לדעת מה האנשים המשתייכים לארגון זה רוצים, ומה יש להם לומר.
בראיון, אמר סעיד חמאמי, כי על פי עמדת אש"ף משנת 1970, כל היהודים החיים בישראל יוכלו להיות אזרחי המדינה האחת, החילונית והדמוקרטית שתוקם בכל שטחי פלשתינה-א"י, זאת במידה ויקבלו עליהם את הרצון לחיות כשווים מול שווים עם הערבים הפלסטינים, בנוסף התייחס חמאמי לסעיף 6 באמנה הפלסטינית משנת 1964, שקבע שהיהודים שחיו בפלשתינה-א"י לפני מה שמכונה "התוקפנות הציונית" הם פלסטינים לכל דבר ועניין.
בהתייחסו לפרוגרמה הפוליטית של 1970, אמר, כי נוסף על האמור באמנה, כל היהודים, גם אלה שלא נחשבו בפני האמנה כפלסטינים, יוכלו לחיות במדינה אחת, חילונית ודמוקרטית של יהודים וערבים שיחיו יחדיו בשלום, אם ירצו בכך.
בהמשך לכך, הזכיר את נאומו של יאסר ערפאת באו"ם, במסגרתו אמר ערפאת: "כשהנני חושב על פלסטין העתידה, אני מתכוון לכל היהודים החיים שם ורוצים לחיות איתנו בהרמוניה ובשלום".
בנוסף, באותו ראיון, הכיר סעיד חמאמי בישראלים כעם נפרד וחדש, שנוצר במהלך שנות ה-40, באומרו: "לדעתי ולדעת כל הפלסטינים המתקדמים, מהווים יהודי ישראל, החיים עתה בפלסטין, עם; זהו עם חדש, עם שנוצר במהלך שנות סכסוך.... העובדה היא שקיימים שני עמים: העם הערבי הפלסטיני והעם היהודי הישראלי. לשני עמים אלה יש תביעה-שבזכות לפלסטין. אני מאמין כי אנו שייכים לפלסטין וכי היא ארצנו. אני גם יודע כי כל יהודי ישראלי אמיתי, במיוחד מי שנולד שם וחי שם במשך שנים על שנים, מאמין שזוהי ארץ מוצאו, שזוהי ארצו. אינני מאשים אותם במעשיה של "חירות"; אינני מאשים אותם במה שעוללו לארצי הארגונים הציוניים הריאקציוניים והטרוריסטיים; את הדור הישראלי הנוכחי אינני מאשים אף במה שעוללו אבותיהם לי באופן אישי, בגרשם אותי מארצי. אבל עליהם לדעת כי גם אנחנו קיימים כעם, ויש לנו תביעה-שבזכות לארץ. אף פלסטיני מתקדם אחד אינו יכול לומר ליהודי ישראלי: "לך אין זכות לארץ זאת". אבל אף יהודי ישראלי אחד אינו יכול לבוא ולומר לערבי פלסטיני "זכותי לארץ זאת גדולה מזכותך". ייתכן שזכותנו שלנו על פלסטין גדולה במקצת מזו של היהודים הישראלים."
בנוסף, תמך בדבריו בפתרון של שתי מדינות לשני עמים כפתרון ביניים מוסכם, עד לאיחוד משותף בין העמים לכדי מדינה אחת, חילונית ודמוקרטית.
בשל ראיון זה, קשריו עם אנשי שמאל ישראלים נוספים, ובשל אמירותיו (שנחשבו על ידי קיצונים מסוימים בחברה הפלסטינית כ"מתונים"),שילם סעיד חמאמי בחייו, כאשר נרצח ב-4 בינואר 1978, ככל הנראה על ידי אנשיו של אבו נידאל.
בשנת 1978, הצטרף משה מחובר למערכת העיתון "חמסין", שהוגדר כ"כתב עת של סוציאליסטים מהפכנים מהמזרח התיכון" ופורסם באנגלית.
את הסכמי אוסלו ביקר מחובר, בסרטו של ערן טורבינר, בכך שמתחילתם נעשו במאזן כוחות בלתי שוויוני ומוטה לטובת ישראל, שיכולה הייתה לכפות את כל תנאיה על הצד הפלסטיני.
בכך הוא הגדיר את ההסכמים כ"מכירת חיסול של ערפאת", ואמר כי הטרגדיה היוונית מלמדת אותנו, כי בחטא ההיבריס של ישראל, ככוח חזק שיכול לכפות את כל תנאיו על הצד השני, היא זורעת זרעים שעלולים להיות הרי אסון בעתיד.
בנוסף לפעילותו במישור הישראלי-פלסטיני, משה היה פעיל בלונדון גם בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ונגד האפרטהייד בדרום אפריקה, ובעת האחרונה הפגין כנגד תקיפה אפשרית של ישראל באיראן.
בתחילת אוקטובר 2017 סולק מחברותו במפלגת העבודה הבריטית עקב חשד לחברות במפלגה הקומוניסטית של בריטניה, דבר שמנוגד לכללי המפלגה. תחילה נטען כי סילוקו נבע גם ממאמר שפרסם בעיתון המפלגה הקומוניסטית בו הבליט את הטענה כי לנאציזם ולציונות היו מטרות דומות, ונטען כי היה אנטישמי, אך התברר שסילוקו נבע רק מחברותו לכאורה במפלגה הקומוניסטית, ומשהוכיח כי אינו חבר בה, הושבה חברותו במפלגת העבודה הבריטית.
ב-2022 יצא לאור ספרו  How Labor Powers the Global Economy: A Labor Theory of Capitalism (עם עמנואל פרג'ון ודייוויד זכריה) בהוצאת Springer.
משה מחובר נשוי לאילנה ואב לשני בנים (בהם עורך הדין הבריטי דניאל מחובר, שהתמחה בתיקים של זכויות אדם וזכויות אזרח).