stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלו השני, דוכס פארמה
ביוגרפיה > אחרית ימיו

לאחר התפטרותו קיבל קרלו את התואר "הרוזן מווילפרנקה", ובהיותו אדם פרטי, הקדיש את זמנו לתחביבים, ושהה לסירוגין בפריז, ניס וטירתו בסקסוניה.
עקב מחסורו במזומנים, מכר את קרלו אחוזתו האוסטרית באורשנדורף לחברו תומאס וורד. בשנת 1852 הוא נסע לספרד כדי להכיר את דודניתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ולאחר מכן חזר ללוקה, שם היה לאזרחים אהדה כלפיו, כשליט הקודם שלהם.
בשנת 1854 נרצח בנו קרלו השלישי, דוכס פארמה, ונכדו רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1860 הודח נכדו מתפקידו במהלך איחוד איטליה, אולם קרלו בשונה משליטים אחרים דווקא היה מרוצה מהאיחוד.
בשנת 1879 מתה אשתו מריה תרזה, נסיכת סבויה שחיה בשנותיה האחרונות כנזירה, וקרלו השתתף בהלווייתה, וב-16 באפריל 1883 מת קרלו בניס, והוא בן 83.
משפחתו

ב-5 בספטמבר 1820 התחתן קרלו עם מריה תרזה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
לואיזה, נסיכת לוקה (1821–1823)
קרלו השלישי, דוכס פארמה (1823 -1854)
הערות שוליים

1 2  Sainz de Medrano, Changing Thrones: Duke Carlo of Parma, p. 99
↑  שבכל מקרה היה אמור לקבל אותה, לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, והפיכתו של קרלו לדוכס פארמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810580353605606  BnF: cb15047538f (data)  GND: 123331749  ICCU: UBOV056569  ISNI: 0000 0000 6153 1914  LCCN: n87903100  RERO: 02-A023066601  SUDOC: 113418620  VcBA: 495/47926  VIAF: 48296149   WorldCat (עם VIAF): 48296149 
קרלו בעת שלטונו כדוכס לוקה
קרלו בעת שלטונו כדוכס פארמה
קרלו בשנת 1860
האנס זומר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1914 נורטורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  31 באוקטובר 1987 (בגיל 73) 
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 השתייכות:  אס אס, שטאזי 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
האנס זומר (בגרמנית: Hans Sommer 26 ביוני 1914 - 31 באוקטובר 1987) היה קצין נאצי באס דה ובוורמאכט. לאחר המלחמה, הוא היה מרגל עבור השטאזי, המשטרה החשאית של מזרח גרמניה.
ביוגרפיה

זומר נולד ב-1914 בנורטורף של הקיסרות הגרמנית. הוא הצטרף לנוער ההיטלראי בגיל שש עשרה ובשנה שלאחר מכן החל לעבוד בחברת היבוא-יצוא של דודו בהמבורג הוא למד באוניברסיטת היידלברג ללימוד שפות זרות, כולל אנגלית, צרפתית וספרדית.
הוא הצטרף לאס אס ב-1 בדצמבר 1932 וחודשיים לאחר מכן הצטרף כחבר במפלגה הנאצית.
לימודיו הובילו למפגש הראשון שלו עם שירות הביטחון (SD), אשר גייסו מהאוניברסיטאות הטובות ביותר. באוקטובר 1936 גויס והוצב בגדוד האותות של דיוויזיית הפאנצר השנייה בפומרניה. בדצמבר נשלח להאלה לקורס באנגלית. הוא שוחרר מחובותיו הצבאיות בינואר 1939 בדרגת סגן משנה במילואים (לויטננט), אך באוגוסט נקרא שוב לשירות והוצב בגדוד האותות של הקורפוס ה-8 בצבא בברסלאו, עמו השתתף במערכה בפולין והיה חלק מכיבוש חבל הסודטים בצ'כיה.
במרץ 1940 יצר קשר עם ההאופטשטורמפיהרר של האס אס הלמות לוס משירות המודיעין אותו פגש בהיידלברג ובפסוואלק. זומר הצטרף לאס דה בדרגה המקבילה לדרגתו הצבאית והוצב בסוף מאי 1940 לקבוצה VI, שהייתה אחראית על התערבות בצרפת. ביוני נשלח לפריז עם יחידת קומנדו של אס דה (איינזצקומנדו) בראשות המפקד ד"ר קנוכן.
באוקטובר 1941, ללא ידיעת הממונים עליו, עזר זומר לתכנן מתקפה על שבעה בתי כנסת בפריז, בהשראת הפוגרום ב-1938, בשיתוף עם אז'ן דלונקל. לאחר מכן הוא הוצב במרסיי ובניס. הוא גם נטען כי היה מרגל עבור משפחת קרופ .
לאחר המלחמה, זומר נתפס על ידי האמריקנים, שביקשו להעסיק אותו כדי לחדור לרצועה נאצית שנוצרה סביב הצרפתי צ'ארלס לסקאט, אותו פגש זומר במדריד רגע לפני לכידתו. הוא הועבר למחנה קינג, אוברורסל, לאחר ששכנע את האמריקנים שניסיון כזה לא יצליח. ממחנה קינג הוא הוסגר לצרפת כדי לעמוד לדין בפני בית משפט צבאי, שגזר עליו שנתיים מאסר. זומר שוחרר מהכלא ונשלח חזרה לגרמניה ב-1950.
בין 1950 ל-1953, זומר מצא את עצמו עובד עבור ארגון גהלן (GO), ארגון הביון המערב גרמני הלא רשמי. לאחר מכן הוא היה מובטל לאורך שנת 1953, ואז מצא עבודה במשטרת השטאזי המזרח גרמנית שם הועסק כמרגל, ומסר פרטים מרחיקי לכת על מעסיקו לשעבר במערב גרמניה.
לקריאה נוספת

Henry Leide (2005). NS-Verbrecher und Staatssicherheit. Die geheime Vergangenheitspolitik der DDR.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Hans Sommer, from SD to Stasi". cheminsdememoire.gouv.fr. Chemins de Mémoire. נבדק ב-22 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Arms of Krupp .p.
אלכסנדר זילבר

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1899 פסקוב האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 באפריל 1970 (בגיל 71) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות 
 שם לידה:  Александр Абелевич Зильбер
 שם במה:  Александр Ручьёв
 מוקד פעילות:  לנינגרד, אלמה אתא, מוסקבה
 תקופת הפעילות:  1923–1970 (כ־47 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר למוסיקה ע"ש גנסין, מוסקבה
 סוגה:  אמנות מוזיקלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 
אלכסנדר אלכסנדרוביץ זילבר (בלידתו של אלכסנדר אבלביץ זילבר; השתמש גם בשם הבדוי רוצ'יוב; 13 במרץ 1899, פסקוב – 29 באפריל 1970, מוסקבה) היה מלחין ומנצח יהודי רוסי.
קורות חיים

נולד ב-13 במרץ 1899 בפסקוב, הילד החמישי מבין ששת ילדיהם של זוג יהודים מתבוללים. אחד מאחיו הגדולים היה לימים לאימונולוג ידוע, לב זילבר ואילו אחיו הקטן היה לימים לסופר ידוע, וניאמין קאברין.
בשנת 1910 נרשם לגימנסיה לנערים בעיר פסקוב. לאחר הכיבוש הגרמני של פסקוב ב-1918, כדי לברוח מגיוס, חצה את קווי הפסקת האש והגיע לפטרוגרד. בשנת 1919 עבר למוסקבה בעקבות משפחתו. במוסקבה הוא התקבל לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה, אך כמעט מיד עזב את הלימודים.
בזכות שיעורי פסנתר אותם למד בבית הוריו הוא התקבל למשרת מלווה בפסנתר לקולנוע. עבד כפסנתרן ומלווה בהופעות קבוצת התיאטרון הסובייטי "חולצה כחולה". הכיר את הזמרת הצעירה לידיה רוסלנובה, שיעצה לו לאמץ את שם הבמה רוצ'יוב. בין השנים 1922–1925 למד בבית הספר למוזיקה על שם האחיות גנסין (רו') במוסקבה בכיתת קומפוזיציה ופסנתר, ובין השנים 1926–1929 - בקונסרבטוריון לנינגרד (כיום הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג) בכיתת קומפוזיציה של ולדימיר ש'רבאצ'יוב.
בשנים 1927–1930 היה המנהל המוזיקלי והמנצח של התיאטרון האדום בלנינגרד (כיום תיאטרון הבית הבלטי), בשנים 1928–1931 - בתיאטרון הקומסומול של לנין בלנינגרד (כיום גם חלק מהבית הבלטי). בשנת 1935 עבר לאלמה-אתא, שם בשנים 1937–1938 היה המנהל המוזיקלי של האגודה הפילהרמונית הממלכתית של קזחסטן. מ-1942 עד 1944 היה אחראי על החלק המוזיקלי של התיאטרון הלאומי אוירות בגורנו-אלטאיסק. בשנת 1946 חזר למוסקבה.
אלכסנדר זילבר נפטר ב-29 באפריל 1970 במוסקבה.
יצירותיו

בתקופה שבה חי באלמא-אתא לקח חלק פעיל בהקמת המוזיקה האקדמית הקזחית. הוא כתב את הסימפוניה "קזחסטן המחודשת" (בקזחית: Zhakargan Kazakstan) היא הסימפוניה הראשונה המבוססת על לחנים לאומיים של קזחים. הוא גם יצר מספר עיבודים לשירי עם קזחים לקול ולפסנתר.
חיבר מספר אופרות:
"ז'יל בלאז" על פי הרומן באותו השם של אלן-רנה לסאז' (1936);
"בקט", ליברית מוכתאר אאואזוב לשירו שלו (1940);
"וסילי האפל" לליברית שלו (1946);
"קפטן גסטלו" לליברית שלו (1954);
"משנקה" לליברית שלו המבוסס על מחזהו של אלכסנדר אפינוגנוב (1958).
בשנות ה-20 כתב מוזיקה להצגות התיאטרון האדום. בשנות ה-30 היה למחבר של שתי קומדיות מוזיקליות: "רומן ויוליה" (1936) ו"מה הוא שמה" (1938).
הערות שוליים

↑  Натан Левин (2002-05-22). "Страницы жизни. История семьи: к столетию со дня рождения Вениамина Каверина. Часть 8: Ещё о гимназистах". «Псковская губерния онлайн» № 18 (89).
1 2  "Александр Зильбер (Ручьев)". JewAge.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 8739157100637972740009   WorldCat (עם VIAF): 8739157100637972740009
אולימפיאדת פריז (2024)

| --- | --- |

סמל המשחקים המחודש
 עיר מארחת:  צרפת פריז, צרפת
 מדינות משתתפות:  206
 ספורטאים משתתפים:  10,714
 תחרויות:  329 ב-32 ענפי ספורט
 טקס הפתיחה:  26 ביולי 2024
 טקס הנעילה:  11 באוגוסט 2024
 נפתח רשמית על ידי:  עמנואל מקרון 
 הדליק את הלפיד האולימפי:  טדי רינר מארי-ז'וזה פרק
 האצטדיון הראשי:  סטאד דה פראנס
 הערים שהתמודדו על האירוח:  לוס אנג'לס
 → אולימפיאדת טוקיו (2020)  אולימפיאדת לוס אנג'לס (2028) ← 
 
המשחקים האולימפיים של קיץ 2024 היו המשחקים האולימפיים ה-33 בעת החדשה. הם החלו בטקס הפתיחה ב-26 ביולי 2024 ונמשכו עד טקס הסיום ב-11 באוגוסט 2024. בכינוס ה-131 שנערך בלימה בשנת 2017 בחר הוועד האולימפי הבין-לאומי את פריז, בירת צרפת, כמארחת של המשחקים. פריז מארחת את האולימפיאדה 100 שנים לאחר שאירחה את המשחקים האולימפיים בפעם האחרונה ובפעם השלישית בתולדותיה, לאחר שאירחה את המשחקים האולימפיים בשנת 1900 ובשנת 1924. אירוח האולימפיאדה בשנת 2024 הפך את פריז לעיר השנייה שמארחת שלוש אולימפיאדות, אחרי לונדון. טקס הפתיחה נערך על נהר הסן, כמו גם תחרויות טריאתלון ושחייה במים פתוחים.
המכרז

על אירוח האולימפיאדה התמודדו תחילה גם המבורג, רומא ובודפשט, אך הן פרשו בשל עלויות האירוח והתשתיות וחוסר התמיכה המקומית באירוח. לוס אנג'לס ופריז נותרו המועמדות היחידות ובשל כך החליט הוועד האולימפי לקדם הסכם לפיו שתי הערים יזכו לארח, אחת ב-2024 והשנייה ב-2028, כלומר, לא יתקיים מכרז לקבלת הצעות אירוח למשחקים האולימפיים של 2028. בכינוס ה-126 של הוועד האולימפי הבין-לאומי, בלימה בשנת 2017, נבחרה פריז לארח את המשחקים ב-2024 ואילו לוס אנג'לס נבחרה לארח ב-2028.
העלות של אולימפיאדת פריז צפויה להיות מתחת ל-10 מיליארד יורו, תוך חריגה של 25% מהתקציב המקורי שתוכנן. זאת בהשוואה לאולימפיאדת טוקיו (2020) שעלותה עמדה על 13 מיליארד דולר, אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שעלתה 13.1 מיליארד דולר, ואולימפיאדת לונדון (2012), שעלתה 15 מיליארד דולר. אחת הסיבות להבדלי העלות היא שכ-95% מהמתקנים עבור התחרויות כבר היו קיימים לפני שפריז זכתה באירוח המשחקים או שאלו מתקנים שהוקמו באופן זמני.
מתקנים

| היכל | ענפים | תכולה | סטטוס |
| --- | --- | --- | --- |
| סטאד דה פראנס | אתלטיקה רוגבי שביעיות טקס הסיום | 77,083 | קיים |
| פארק דה פראנס | כדורגל (שלב בתים, רבע גמר והגמר) | 48,583 | קיים |
| אצטדיון רולאן גרוס | טניס | 14,962 | קיים |
| ארמון ורסאי | רכיבה על סוסים קרב חמש מודרני | 40,000 | יציעים זמניים |
| אולם לה דיפנס | שחייה כדורמים | 17,000 | קיים |
| אקור הוטל ארנה | כדורסל (שלבי נוקאאוט) התעמלות | 15,000 | קיים |
| אצטדיון איב דו מונאר | הוקי שדה | 15,000 | קיים |
| שאן דה מארס | כדורעף חופים | 12,860 | אצטדיון זמני |
| פריז אקספו פורט דה ורסאי | כדורעף טניס שולחן כדוריד | 12,000 | שופץ |
| שאן דה מארס | ג'ודו ואגרוף | 8,356 | יציעים זמניים |
| מוזיאון הגראן פאלה | סייף טקוואנדו | 8,000 | יציעים זמניים |
| אספלנד דס אווליד | קשתות | 8,000 | יציעים זמניים |
| אדידס ארנה | בדמינטון, התעמלות אומנותית | 8,000 | הוקם במיוחד למשחקים |
| מרכז המים האולימפי | קפיצה למים, שחייה צורנית | 5,000 | הוקם במיוחד למשחקים |
| הולדרום הלאומי | אופני BMX | 5,000 | קיים |
מתקנים > מחוץ לפריז (לא כולל כדורגל)

| מיקום | שימושים |
| --- | --- |
ליל: כדורסל (שלב הבתים) כדוריד (גמר)
מרסיי: שייט
שאטורו: קליעה
מתקנים > מחוץ לפריז (לא כולל כדורגל) > מחוץ לצרפת המטרופוליטנית

| מיקום | תחרויות |
| --- | --- |
טהיטי: גלישת גלים
המשחקים > ענפי הספורט

להלן ענפי הספורט ומספר התחרויות כפי שאושרו על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אופניים  אופני הרים (2)   אופני כביש (4)   אופני מסלול (12)   אופני BMX ‏(4)   אגרוף (13)   אתלטיקה (48)   בדמינטון (5)   ברייקינג (2)   ג'ודו (15)   גולף (2)   גלישת גלים (2)   הוקי שדה (2) |   היאבקות (18)   הרמת משקולות (10)  התעמלות  התעמלות אמנותית (2)   התעמלות מכשירים (14)   טרמפולינה (2)   חתירה (14)   טאקוונדו (8)   טיפוס (4)   טניס (5)   טניס שולחן (5)   טריאתלון (3)   ירי תחרותי (15) |   כדורגל (2)   כדוריד (2)  כדורסל  כדורסל (2)   כדורסל 3x3‏ (2)   כדורעף (2)   כדורעף חופים (2)   סיף (12)  ספורט מים  כדורמים (2)   קפיצה למים (8)   שחייה (35)   שחייה צורנית (2)   שחייה במים פתוחים (2) |   קאנו/קיאק (16)   סקייטבורדינג (4)   קרב חמש מודרני (2)   קשתות (5)   רוגבי שביעיות (2)   רכיבה (6)   שיט (10) |  |  |  |  |
המשחקים > המדינות המשתתפות

במשחקים משתתפים ספורטאים מ-204 מדינות, משלחת הפליטים, וספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים. בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה שפרצה לאחר סיום אולימפיאדת בייג'ינג (2022) המליץ הוועד האולימפי הבין-לאומי על צעדי מניעה שכללו אי השתתפות ספורטאים מרוסיה ומבלארוס בתחרויות בין-לאומית. בינואר 2023, אישר הוועד האולימפי הבין-לאומי תנאים מחמירים שיאפשרו לספורטאים מהמדינות הללו להשתתף במשחקים כספורטאים נייטרליים, בכפוף לאישור פאנל בחינה עצמאי. הספורטאים הנייטרליים לא נחשבים כחלק ממשלחת ולכן לא יצעדו בטקס הפתיחה או יופיעו בטבלאות המדליות שמפורסמות על ידי הוועד האולימפי או הוועדה המארגנת של המשחקים. הספורטאים הנייטרלים הם ספורטאים שלא הביעו תמיכה בפלישה לאוקראינה. קוריאה הצפונית שבה למשחקים לאחר שהייתה המשלחת היחידה שבחרה לא להשתתף במשחקים האולימפיים בטוקיו בעקבות מגפת הקורונה.
טקס הפתיחה

טקס הפתיחה נערך ב-26 ביולי 2024. לראשונה בתולדות המשחקים הטקס לא נערך באצטדיון, אלא בעיר פריז עצמה. המשלחות לא צעדו, אלא שטו על גבי ספינות לאורך נהר הסן, כאשר הקהל מרוכז סביב גני טרוקדרו ולאורך גדות הנהר. כאשר חלק גדול מהאמנים הופיעו על גבי רפסודות ששטו על הנהר. המשחקים נפתחו רשמית על ידי נשיא צרפת, עמנואל מקרון. הקדרה האולימפית הודלקה בגני טווילרי על גבי מתקן אש טבעתי גדול שנישא על ידי כדור פורח שעלה ועף באוויר על ידי טדי רינר ומארי-ז'וזה פרק.
טבלת המדליות

הוועדה המארגנת של המשחקים העניקה לספורטאים בטקס המדליות, פוסטר רשמי של המשחקים. הפוסטר עוצב על ידי האמן הצרפתי אוגו גאטוני. העיצוב כולל "עיר פנטזיה" המשמשת כאצטדיון מפואר עם אתרים פריזאיים, כמו מגדל אייפל, שער הניצחון בפריז וגם נהר הסן, וכולל גם סמלים של המשחקים, כמו הטבעות האולימפיות, האגיטוס (סמל המשחקים הפאראלימפיים) והמדליות האולימפיות, בתוספת איורים של מספר ענפי ספורט.
לפי שיטת ה"זהב תחילה" המשחקים היו המוצלחים ביותר לסין, יפן, ואוסטרליה, כאשר לא מתייחסים למשחקים אותן המדינות אירחו. המשחקים נחשבים המוצלחים ביותר בתולדות הולנד וניו זילנד לאחר שכל אחת מהן זכתה במספר מדליות הזהב הרב ביותר בתולדותיה. בריטניה חוותה את המשחקים הכי פחות הישגים שלה מאז אולימפיאדת אתונה. פינלנד סיימה את המשחקים לראשונה ללא מדליה אולימפית. כאשר זכתה לפני כן במדליה אולימפית בכל האולימפיאדות בהן השתתפה מאז אולימפיאדת לונדון (1908).
מדינה מארחת (צרפת)
קיימות

האולימפיאדה תוכננה כך שתשפר את טביעת הרגל הפחמנית של האירוע בהשוואה לאירועים קודמים. בדוח שפרסם הוועד האולימפי הבינלאומי בסוף שנת 2024 נכתב כי באולימפיאדה צומצמו פליטות גזי החממה ב־54.6% בהשוואה לאולימפיאדות לונדון 2012 וריו 2016. עם זאת, תביעת הרגל הפחמנית של המשחקים בפריז נותרה משמעותית ביחס לאירועים אחרים בעיר ועמדה על 1.59 מיליון טונות פחמן, כמות המקבילה ל-30% מהפליטות השנתיות הממוצעות של פריז.
לפי הדוח, ההפקה ביצעה מגוון פעולות במטרה להפחית את טביעת הרגל הפחמנית של האירוע. למשל, נמנעה הקמה של מבנים חדשים, על ידי כך ש־95% מהמתקנים עשו שימוש במבנים קיימים או במבנים זמניים. בנוסף, פריטים רבים ששימשו את התחרויות ניבנו מחומרים ידידותיים לסביבה, ופריטים רבים לא נבנו במיוחד לתחרות אלא שודרגו מפריטים קיימים שהמשיכו לאחר מכן לשימוש חוזר בקהילה המקומית. דגש נוסף היה לגבי האנרגיה שהפעילה את האירוע, כאשר 98.4% מהאנרגיה שנצרכה במסגרת התחרויות הייתה מאנרגיה מתחדשת, בחלקה ממתקנים זמניים שהוקמו לטובת התחרות.
פעולות נוספות שננקטו בתחום הקיימות נתנו דגש על הגעה נוחה לאצטדיונים בתחבורה ציבורית ודגש יתר על מזון צמחי עבור המשלחות.
שערוריות ומחלוקות

במהלך המשחקים אירעו מספר אירועים שנויים במחלוקת, כאשר עיקר המחלוקת הייתה לגבי החלטות של הוועדה המארגנת של המשחקים:
טקס הפתיחה כלל קטע שנועד להציג את הסובלנות והפלורליזם של צרפת שכלל מופעי דראג ודמות של שחקן שנצבע כדרדס והיה בלבוש מינימלי. העמדת הפתיחה שלו הזכירה לרבים את היצירה הסעודה האחרונה. קטע זה והאלמנטים שבתוכו נתפסו בקרב קהלים שמרניים ברחבי העולם, בהם נוצרים, כמבזים את האמונה הנוצרית.
בטקס הפתיחה הוצגה המשלחת של קוריאה הדרומית בשם הרשמי של קוריאה הצפונית. דבר שגרם לזעם רב בקוריאה הדרומית.
אף על פי שהחופים לאורך האוקיינוס האטלנטי היו עדיפים לתחרויות השיט מבחינת תנאי מזג האוויר לשייטים, ואכן באולימפיאדות הקודמות שפריז אירחה התחרויות היו בלה האבר, מיקום תחרויות השיט נקבע במרסיי, על מנת להראות לצופי הטלוויזיה את הנופים של פרובאנס. הדבר הביא לתנאי מזג אוויר גרועים לתחרויות השיט, עם שיוטים רבים שנדחו ונפסלו בגלל חוסר רוחות.
השחייה בתחרות הטריאתלון נערכה בנהר הסן שנוקה בהשקעה של מיליארד וחצי אירו בשביל התחרות. בזמן טקס הפתיחה היו גשמים כבדים שגרמו לזיהום הנהר, והתחרות נדחתה במספר ימים על מנת שהליך ניקוי המים יחזיר את כמות החיידקים בנהר לרמות הבטיחותיות. למרות זאת מספר טריאתלטים דיווחו לאחר התחרות על תסמינים המעידים על הדבקות בחיידקי קולי המעידים על זיהום שעדיין היה בנהר תסמינים דומים היו לשחיינים בתחרות המים הפתוחים.
בתחרות הברייקדאנס, התחרתה האוסטרלית רייצ'ל גאן (אנ'), שרשמה ביצוע שהקנה לה ציון 0, והפך ללעג ברשתות החברתיות. בעקבות כך הועלו טענות על בחירה לא נכונה של ענפים מצד הוועד האולימפי הבינלאומי.
הועלו טענות רבות על בלאי מהיר של מדליות הארד שהוענקו לספורטאים. שכבר לאחר שבוע ימים החלו להחליד. בין היתר כיוון שהן עשויות ממתכות שהרכיבו את מגדל אייפל והוסרו במהלך שיפוצו.
ראו גם

המשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)
ישראל באולימפיאדת פריז (2024)
ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים
הערות שוליים

↑   אי־פי, הנהר סן יארח תחרויות באולימפיאדה, המארגנים מתפללים לימים יבשים ושמשיים, באתר הארץ, 18 ביולי 2024
↑  אורן אהרוני, פריז תארח את אולימפיאדת 2024, לוס אנג'לס ב-2028, באתר ynet, 13 בספטמבר 2017
↑  מדוע אולימפיאדת פריז תעלה פחות מקודמותיה בטוקיו, ריו ולונדון?, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2024
↑  הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים בפריז, Official programme of the Olympic Games Paris 2024, הוועד האולימפי הבינלאומי, ‏7 December 2020
↑  "Paris 2024 Olympic Competition Schedule by session - v8". הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים פריז 2024. 3 ביוני 2024. נבדק ב-29 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הוועד האולימפי הבין-לאומי (28 בפברואר 2022). "IOC EB recommends no participation of Russian and Belarusian athletes and officials" [הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבין-לאומי ממליץ לא לשתף ספורטאים ובעלי תפקידים רוסים ובלארוסים] (באנגלית). נבדק ב-20 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הוועד האולימפי הבין-לאומי (25 בינואר 2023). "Statement on solidarity with Ukraine, sanctions against Russia and Belarus, and the status of athletes from these countries" [הצהרה על סולידריות עם אוקראינה, עיצומים נגד רוסיה ובלארוס ומעמדם של ספורטאים ממדינות אלו] (באנגלית). נבדק ב-20 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הוועד האולימפי הבין-לאומי (19 במרץ 2024). "AIN Eligibility Review Panel established by IOC EB – Paris Games-time protocol elements agreed on" [פאנל בחינת זכאות של ספורטאים אישיים ניטרליים שהוקם על ידי הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבין-לאומי - הסכמות על פרוטוקול לתקופת המשחקים בפריז] (באנגלית). נבדק ב-20 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  טל ברמן ושרון דוידוביץ', לא כוחות פרק 59, ‏22 ביולי 2024
↑  אסור לפספס‏, מה יש בתוך הקופסה המסתורית שמקבלים הזוכים במדליות באולימפיאדה?, באתר וואלה, 30 ביולי 2024
↑  טבלת המדליות הכללית, מתוך אתר אולימפיאדת פריז 2024
1 2 3  פרופ' עדי וולפסון, שיא אולימפי בקיימות נרשם במשחקים האולימפיים בפריז, באתר ynet, 28 בדצמבר 2024
↑  השמרנים זועמים על טקס הפתיחה של האולימפיאדה, גם טראמפ תקף: "בושה", באתר ynet, 30 ביולי 2024
↑  אלכס נירנבורג, זעם בסיאול: מארגני טקס הפתיחה התבלבלו בין קוריאה הדרומית לצפונית, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 ביולי 2024
↑  הסבר מהאתר של הוועדה המארגנת של פריז 2024
↑  חיים איסרוביץ, ‏לקראת האולימפיאדה: צרפת תשקיע מיליארד יורו לניקוי נהר הסן, באתר מעריב אונליין, 21 ביוני 2018
↑  זיהום במים ואתלטים מאושפזים: המחדל בסיין, באתר ערוץ הספורט, 6 באוגוסט 2024
↑  "הייתי צמאה": שתתה מהסיין והקיאה 9 פעמים, באתר ערוץ הספורט, 11 באוגוסט 2024
↑  יאיר קטן, לא רק הבדיחה האולימפית: הסערה שעוררה רקדנית הברייקינג האוסטרלית, באתר ynet, 15 באוגוסט 2024
↑  Shepherd, Tory (16 באוגוסט 2024). "'Disgraceful' petition targeting Raygun and Anna Meares withdrawn after Australian Olympic Committee outcry" [עצומה 'מחפירה' שכוונה כנגד רייגאן ואנה מירס הוסרה לאחר קריאה מצד הוועד האולימפי האוסטרלי]. הגארדיאן. נבדק ב-16 באוגוסט 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ארד שהפך לחלודה: הסערה סביב מדליות אולימפיאדת פריז נמשכת, באתר ynet, 15 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17847234w (data)  NKC: xx0321510
נאדיה חילו

שלט הסבר על נאדיה חילו ברחוב נאדיה חילו ביפו
נאדיה חִילוּ (בערבית:  ناديا حلو, תעתיק מדויק: נאדיא חלו; 5 ביולי 1953 – 26 בפברואר 2015) הייתה אשת ציבור ערבייה-ישראלית, עובדת סוציאלית במקצועה, אשר כיהנה כחברת הכנסת ה-17 מטעם מפלגת העבודה.
חילו היא האישה הערבייה הנוצרייה הראשונה שכיהנה כחברת הכנסת (והערבייה השנייה, לאחר חוסניה ג'בארה).
ביוגרפיה

נאדיה חילו, לבית קדים, נולדה ב-5 ביולי 1953 ביפו למשפחה ערבית-נוצרית. אביה, ודיע קדיס, היה מורה ומחנך, מראשוני העיתונאים בעיתון "ג'רידת אל-יום" וחבר הנהלה בבנק דיסקונט. אמה, סאלווה מונייר, הייתה ילידת לוד. הוריה של חילו גרו בשכונת עג'מי בבית הוריו של אביה, שם גדלה יחד עם ארבעת אחיה ואחיותיה ועם דודניה.
למדה בבית הספר הקתולי "טֶרָה סַנטָה" בעירה שהיה תחילה לבנות. עד כיתה ח' למדה לפי תוכנית הלימודים הצרפתית, אולם בהמשך למדה גם עברית והשתלבה במסלול הלימודים לקראת קבלת תעודת בגרות ישראלית. במהלך לימודיה התמודדה עם הפער בין מה שנלמד בכיתה על פי תוכנית הלימודים לבין ההיסטוריה של משפחתה. בספרה האוטוביוגרפי כתבה: ”שם היה כתוב שהיהודים באו לארץ-ישראל, שהייתה ארץ שוממה... והרי היו כאן תושבים פלשתיניים וביניהם בני משפחתי שחיו כאן מדורי דורות. התרעמתי ללא קול”. הייתה פעילה בתנועת הצופים והדריכה קבוצת חניכות בשבט. למדה באוניברסיטת תל אביב והייתה לסטודנטית הערבייה היחידה בבית הספר לעבודה סוציאלית.
למרות הביקורת בחברה הערבית, החלה ללמוד נהיגה והייתה לאחת הנשים הערביות הראשונות ביפו שהחזיקו רישיון נהיגה.
ביוגרפיה > פעילות חברתית וציבורית

בשנים 1976–1982 עבדה בלשכה לשירותים חברתיים של אגף הרווחה בעיריית תל אביב-יפו והתמקדה בחינוך לגיל הרך ובהדרכת הורים. בשנת 1981, על רקע מחסור במעונות יום ביפו, חברה לארבע אימהות מהעיר שרצו לצאת לעבודה אך בהיעדר פתרון לטיפול בילדיהן לא יכלו לעשות זאת. הן פנו למוסדות שונים ולאגודות פיתוח בבקשה לקבל שטח שעליו יוקם פעוטון, ובהם כנסיית "סנט אנתוני", שראשיה הסכימו להעמיד את המקום לרשותן ללא תמורה. בשנה הראשונה לפעילות הפעוטון מימנו הנשים את רכישת הציוד והתשלום לצוות החינוכי. באותו עשור התרחב פעוטון זה לרשת מעונות וגנים פרטיים בפיקוח הוועד המנהל לגיל הרך שבראשו עמדה חילו, כחלק מפרויקט שיקום השכונות.
בשנים 1983–1994 עבדה כקצינת מבחן בשירות המבחן לנוער של משרד העבודה והרווחה, והייתה לאחת הערביות הראשונות בתפקיד זה. במסגרת עבודתה ריכזה את פעילות הנוער במגזר הערבי במחוז תל אביב. בשנת 1986 נוסף לתחומי אחריותה ריכוז מערך חקירות ילדים שנפגעו מעבירות מין, וקבוצות אחרות שנכללו בחוק כקבוצות של חסרי ישע. היא ראתה בתפקידה זה אתגר מפני שהייתה האישה הראשונה בתפקיד, ובעיניה שיקום נוער עברייני הוא דרך נוספת להוכיח שגם נשים יכולות להצליח בתפקיד שנחשב גברי.
כשסיימה את עבודתה במשרד העבודה והרווחה, ולאחר שבשנים 1990–1994 פיתחה תוכנית לפיתוח כישורי מיומנות של הורים במסגרת תוכניות למעורבות במכללת סמינר הקיבוצים, ייסדה את "מרכז הירש" לגיל הרך ביפו, ועמדה בראשו עד 2004. בתקופת כהונתה שילב המרכז פעילויות רווחה וחינוך כחלק מתוכנית כוללת להתפתחות פעוטות עד גיל שש. המרכז סיפק שירותים למשפחות מתקופת ההיריון וההכנה ללידה, בליווי התינוקות ובמתן שירותי טיפת חלב, ותוכניותיו מועברות בערבית ובעברית. המרכז סיפק גם עזרה לנפגעות ולנפגעי אלימות במשפחה תוך כדי יצירת קשרים עם גופים ציבוריים ופרטיים, יהודים, ערבים ומעורבים, בהם מכללת בית ברל, מכון יוספטל ומכון אדלר. צוותי העבודה כללו רופאים ופסיכולוגים שעסקו בהעשרה והדרכות הן במרכז והן בבתי המשפחות. פעילותה במרכז זה הייתה צעד ראשון במערכת הפוליטית, כשהתמודדה ברשימת "כולנו למען יפו" למועצת העיר תל אביב-יפו, והייתה האישה היחידה ברשימה; הרשימה עשתה היסטוריה כאשר נבחר ממנה לראשונה נציג ערבי למועצת העיר.
ביוגרפיה > פעילות חברתית וציבורית > פעילות למען נשים

לאחר שלא שובצה במקום ריאלי ברשימת העבודה לכנסת החמש-עשרה, כיהנה כסגנית יו"ר נעמת, וזאת עד בחירתה לכנסת השבע עשרה. במקביל לפעילותה הציבורית והמקצועית עסקה במגוון תחומים לקידום שוויון זכויות נשים. משנת 1994 כיהנה כחברת מועצת ארגוני הנשים בישראל ובשנת 1999 הצטרפה כחברת הנהלה בעמותה לקידום האישה בספורט. בנוסף, הייתה חברה בקואליציית ארגוני הנשים, חברה בפורום הנשים הבינלאומי בישראל וחברת פורום "נשים לתקציב הוגן" במכון אדווה.
בשנת 1997 ייסדה את עמותת "מנארה", שעסקה בקידום ופיתוח חברתי של נשים. בעיניה, היה זה כלי לפעילות חברתית לקידום מנהיגות נשית בקרב האוכלוסייה הערבית. במסגרת פעילות העמותה קיימה סדנאות מנהיגות וימי עיון על מנת לפתח אצל הנשים מיומנויות מקצועיות ואף פוליטיות. היא עמדה בראש העמותה עד שנבחרה לכנסת.
בשנת 1997 מונתה לתפקיד הממונה על מעמד האישה במגזר הערבי ויו"ר מועצת הנשים הערביות במרכז השלטון המקומי. זמן קצר לאחר שנבחרה לתפקיד נפטרה ראש היחידה למעמד האישה, וחילו מילאה את מקומה. במסגרת זו עבדה עם הרשויות המקומיות, נבחרות הציבור ויועצות ראשי הערים לקידום מעמד האישה. היא לקחה חלק בשיתופי פעולה יחד עם הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה ויחד איתם ערכה כנסים והשתלמויות לנושאות בתפקיד זה ברשויות המקומיות. היא שימשה כנציגת הנשים בוועדות הכנסת והשתתפה בהקמת מועצת הנשים ברשויות המקומיות. בתקופת כהונתה כראש היחידה למעמד האישה התקבל חוק היועצות למעמד האישה ברשויות המקומיות.