stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרק (חברת תרופות)
הערות שוליים

↑  דירוג פורבס בתחום Pharma
↑  Princeton University and The Merck Company Foundation Announce Creation Of New Global Health Scholars Program and Lecture Series
↑  יצרנית התרופות האמריקאית מרק תרכוש את חברת הביוטכנולוגיה סירנה ב-1.1 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2006
↑  Natasha Singer, Merck to Buy Schering-Plough for $41.1 Billion. New York Times, March 9, 2009
↑  Merck Plans 13K Job Cuts. StockMarketWatch, July 29, 2011
↑  גלי וינרב, ‏מה הצעירים לא מבינים בנוגע לקורונה ומתי יהיה כבר חיסון?, באתר גלובס, 30 ביוני 2020
↑  עמית ולדמן, ‏מומחי ה-FDA המליצו לאשר את תרופת הקורונה של "מרק" תחת שורת אזהרות, באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2021
↑  Rout, Milanda, Vioxx maker Merck and Co drew up doctor hit list. The Australian, April 1, 2009
↑  Peter Juni et al, Risk of cardiovascular events and rofecoxib: cumulative meta-analysis. The Lancet 2004;364: 2021-2029
↑  Vioxx: an unequal partnership between safety and efficacy. The Lancet 2004;364:1287-1288
1 2  Alex Berenson, Courts Reject Two Major Vioxx Verdicts. New York Times, May 30, 2008
↑  Kevin McCoy, Merck proposes $4.85B Vioxx settlement. USA Today, November 11, 2007
↑  Arizona gets $2.3 million from Vioxx settlement. KTAR.com, May 20, 2008
↑  Merck Agrees to Settlement Over Vioxx Ads. New York Times, May 21, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265202205171  BNE: XX128815  GND: 1088716830  ISNI: 0000 0001 2260 0793  LCCN: n81093622  NKC: ko2009549627  RERO: 02-A003585098  TePapa: 49281  VIAF: 155284675   WorldCat (עם VIAF): 155284675
מרקוס לארסון

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1825 Åtvids församling, שוודיה 
 פטירה:  26 בינואר 1864 (בגיל 39) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ציור נוף 
 זרם באמנות:  בית הספר לציור של דיסלדורף 
 יצירות ידועות:  Gale on the Bohuslän Coast, Burning Steamer, Waterfall in Småland 
 צאצאים:  רוברט לארסון 
 
סימון מרקוס לארסון (בשוודית: Simeon Marcus Larson;‏ 5 בינואר 1825 – 25 בינואר 1864) היה צייר נוף שוודי מאטווידברג, אוסטרגוטלנד. הוא הוכר כאחד מהציירים השוודים המובילים במאה ה-19.
ביוגרפיה

אביו של לארסון היה בעל חווה, אך לארסון לא ירש ממנו כל רכוש כשנפטר ולכן עבר לסטוקהולם כדי לקבל עבודה. שם הוא נשכר על ידי יצרן אוכפים. יצרן האוכפים ראה את כישרון הרישום של לארסון וחשב שהוא עשוי להועיל לשרטוטים בכרכרות. לפיכך, לארסון קיבל אישור להשתתף בקורסים באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות בלימודי ערב.
בעודו באקדמיה גילה לארסון את כישרונו לציור וקיבל את ההחלטה לפתוח בקריירה המוקדשת לאמנות. הוא סיים את לימודיו בבית הספר בין השנים 1846–1848 ואז עבר להלסינגבורג כדי ללמד ציור. בעודו חי שם, הציור שלו הושפע במידה רבה מהאוקיינוס שמסביב. במהלך ביקור בקופנהגן זכה לארסון לראות את עבודתו של האמן הימי הדני וילהלם מלבי, שהעביר שיעורים ללארסון בציור ימי. הוא קיבל השכלה נוספת בז'אנר הימי במהלך קיץ 1850, כאשר שט עם במסע לים הצפוני. לאחר מכן לארסון נסע דרך נורווגיה כדי לחקור מפל מים.
עוד בסטוקהולם התיידד עם הציירים פר וילהלם סדרגרן (1823–1896), מורטן מולר וקיליאן זול.
בשנת 1852 נסע לארסון לדיסלדורף לשם השכלה נוספת. שם קיבל הכשרה בציור נוף מהאמן הגרמני אנדראס אכנבאך. המוניטין של לארסון התפשט במהירות והוא קיבל לעיתים קרובות הזמנות מסוחרי אמנות בערים הגרמניות הגדולות יותר. בשנת 1855 עבר לפריז, שם התגורר שלוש שנים וצייר מספר ציורים בולטים. אחד הציורים הללו היה "נוף עם מפל מים", אשר זכה בתואר מכובד ביריד העולמי בשנת 1857.
לארסון חזר לשוודיה בשנת 1858 עם הון קטן והחליט להתיישב במחוז סמאלנד. הוא בנה וילה גדולה מחוץ לווימרבי, מתוך כוונה להקים שם בית ספר לאמנות עבור ציירי נוף צעירים. הצלחתו האמנותית והכלכלית התבססה על הצורך החברתי, באמצעות ציור הנוף - המיוצג על ידי נהרות הרים פראיים וחופי ים מסוכנים - יוצרים אוירת רומנטיקה לאומית כ"נוף שוודי " ייחודי.
לפני שהחל את בית הספר נסע לארסון לקופנהגן להציג את ציוריו. הוא בילה את סתיו 1858 ואביב 1859 בנסיעה בין קופנהגן למחוז שוודיה הסמוך סקאניה. כשלארסון חזר לבסוף לווילה שלו, היא נשרפה באש. בשנת 1860 עזב האמן את שוודיה. לאחר ששהה זמן מה בהלסינקי ובסנט פטרסבורג, נסע לארסון ללונדון בשנת 1862 ליריד העולמי. בשלב זה, כישרונו והמוניטין שלו פחתו והוא נשאר ללא נכסים וסבל משחפת. לארסון נפטר בלונדון ב־25 בינואר 1864.
בשנת 1850 נישא לאדליין רוז, בתו של סוחר ילידת 1827. השניים נפרדו בשנת 1860. מחוץ לנישואין נולד לו בן, קרל רוברט מגנוס לארסון (1861–1936), שהפך גם הוא לצייר. הבן נולד מקרולינה האמרלונד, שהייתה עוזרת במשפחת לארסון.
גלריה

אניה בים סוער
אניה נשרפת באוקיינוס
ספינה בשקיעה
נוף דרמטי
הרים ומפל
פיורד בלילה
ספינה ליד החוף
הערות שוליים

↑  MARCUS LARSON: Lexikonett amanda, www.lexikonettamanda.se
1 2 3  Herman Hofberg, Frithiof Heurlin, Viktor Millqvist, Olof Rubenson, II:21 (Svenskt biografiskt handlexikon), runeberg.org, ‏1906 (בשוודית)
↑  Marcus Larson - Uppslagsverk - NE.se, www.ne.se(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6077888  GND: 143234609  ISNI: 0000 0001 1029 0724  KulturNav: 02e38e38-044f-4289-b37f-d00a9ae7787b  LCCN: no2008082630  RKD: 48159  SELIBR: 70053  SUDOC: 226592790  ULAN: 500042046  VIAF: 71203068   WorldCat (עם VIAF): 71203068
נחל ימה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 שפך:  נחל יבנאל 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) נחל ימה(למפת עמק בית שאן רגילה) נחל ימה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל ימה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל ימה
 
נַחַל יַמָּה הוא נחל אכזב קצר בבקעת יבנאל שבגליל התחתון, המהווה אחד מיובליו של נחל יבנאל.
ראשיתו של הנחל במושבה יבנאל ובמספר מעיינות בסביבתה, ואפיקו יורד מזרחה במורד בקעת יבנאל.
שמו של הנחל נגזר משם היישוב התלמודי כפר ימה, אשר זוהה בידי חז"ל עם יבנאל המקראית, ואשר מקומו בחורבת ימה הסמוכה למוצא הנחל (ח'רבת ימא).
נגד הגורל

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אדם
 מתוך האלבום הימים שאנחנו ביחד
 יצא לאור:  1994
 שפה:  עברית
 אורך:  3:49
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  אסתר שמיר
 הפקה:  שלמה צח
"נגד הגורל" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אדם. את השיר הוציאה בשנת 1994 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הרביעית באלבום האולפן הרביעי של הזמר, הימים שאנחנו ביחד.
על השיר

"נגד הגורל" נכתב והולחן על ידי אסתר שמיר והופק על ידי שלמה צח. ב-6 בנובמבר 1994 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב"פינה לשיפוטכם". שבוע לאחר מכן דורג במקום ה-15. ב-27 בנובמבר עלה לשיאו במקום השמיני. לבסוף, ב-22 בינואר 1995 יצא מטבלת הדירוג לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 8 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 6 בנובמבר 1994. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 13 בנובמבר 1994. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 27 בנובמבר 1994. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 22 בינואר 1995. פזמונט
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
מרסל דיבואה

| --- | --- |

תמונתו של דיבואה על כריכת ספרו "נוסטלגיה מישראל: שיחות עם אוליבייה-תומא ונאר"
 לידה:  23 במרץ 1920 טורקואן, צרפת 
 פטירה:  15 ביוני 2007 (בגיל 87) ירושלים 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 עיסוק:  פילוסוף, תאולוג 
 הושפע מ:  אריסטו, חואן קאראמואל אי לובקוביץ, תומאס אקווינס
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1996) 
 
מרסל-ז'אק דיבואה ("האב דיבואה"; בצרפתית:  Marcel-Jacques Dubois; ‏23 במרץ 1920 – 15 ביוני 2007) היה נזיר נוצרי-דומיניקני והוגה דעות ישראלי ממוצא צרפתי, חתן פרס ישראל. זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 1989.
ביוגרפיה

מרסל דיבואה נולד בשנת 1920 למשפחה קתולית באזור ליל שבצפון צרפת. בגיל שמונה-עשרה הצטרף למסדר הדומיניקני. בשנת 1943, בזמן מלחמת העולם השנייה, היה אחד מארבעה-עשר אחים דומיניקנים שהצטרפו למשרד הרווחה הצרפתי, ופעל באזור ננסי. לבקשת ארגונים צרפתיים, הוא הסתיר ילדים יהודים במוסדות הכנסייה.
עם סיום המלחמה המשיך בלימודי התאולוגיה, אך כדי להתחמק מעימות עם משפחתו על דרך חייו הודיע כי הוא מתעתד להצטרף לצי הצרפתי. מאוחר יותר גמלה בלבו ההחלטה להקדיש את עצמו לנזירות. בזמן לימודי הדוקטורט שהה כשנה באוניברסיטת הרווארד, וסיים את כתיבתו ברומא. את עבודת הדוקטורט כתב על תפיסת הזמן של אריסטו.
בשנת 1962 נשלח לירושלים, לעמוד בראש המסדר הדומיניקני השוכן במנזר הלזריסטים שברחוב אגרון. כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית, ולימד בסמינר ללימודי נצרות ליהודים שפעל במנזר רטיסבון בירושלים. עסק בחקר הפילוסופיה היוונית וביחסים בין העם היהודי לכנסייה הקתולית. בשנת 1971 יצא בפומבי להגנת ישראל כנגד האשמות על פגיעה בנוצרים בירושלים. בשנת 1976, בעת חטיפת מטוס אייר פראנס לאנטבה, הציע עצמו כבן ערובה במקום הנוסעים שנחטפו.
משנת 1973 היה לאזרח ישראלי.
בשנת 1982, לאחר עליית ממשלת בגין לשלטון, התבקש להרצות ברדיו על נושא הסובלנות. לאחר ביקורת ציבורית על כך שאדם דומיניקני ירצה על סובלנות מאחר שהדומיניקנים היו אחראים לגירוש ספרד, הוא התבקש למסור התנצלות על חלקם של הדומיניקנים בגירוש. מאחר שסירב להתנצל, בוטל השידור.
דיבואה פרסם מספר ספרים בתחומי מחקריו השונים. כמו כן, כנזיר במנזר דומיניקני, עסק בכתבי תומאס אקווינס. בין יתר פעולותיו הציבוריות ידועים במיוחד רבי-השיח הפומביים שניהל עם פרופ' ישעיהו ליבוביץ על היחסים בין היהדות לנצרות. דיונים אלו הוסרטו בבימוי יוסי אבישר ובהפקת האוניברסיטה הפתוחה בשנת 1992, בסדרה "שתי אוקטבות: 8 פרקים בין יהדות לנצרות". מלבד הדיונים הפומביים שניהלו, היו ליבוביץ ודיבואה ידידים קרובים, ונפגשו זה עם זה תכופות. דיבואה כיהן גם כיועץ לאפיפיור בנושא היחסים הדתיים בין היהודים לנוצרים. דיבואה גם קיים קשרי שיח ודיאלוג בין דתי עם הרב יהודה ליאון אשכנזי.
בשנת 1983 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. זכה בפרס ישראל לשנת ה'תשנ"ו (1996) על תרומה מיוחדת לחברה בישראל. בנוסף, קיבל את אות יקיר ירושלים, והיה לאביר אות לגיון הכבוד הצרפתי.
דיבואה נפטר ב-15 ביוני 2007 ונקבר במנזר בית ג'מאל.
ספרים

תולדות הפילוסופיה העתיקה מתלס עד אריסטו בעריכת אביטל וולמן
ספרים > תרגומים

יוהנס קרמואל לובקוביץ, על האתאיזם של הרבנים, הוצאת מאגנס
אריסטו, המטפיזיקה: ספר דלתא, הוצאת מאגנס (יחד עם אביטל וולמן)
לקריאה נוספת

ריאיון עם האב מרסל דיבואה, מתוך ספרו של פרופ' דוד אוחנה, הישראלים האחרונים, עמ' 100–107
אביטל וולמן, יוסף שורץ, הנוצרי משורר ציון. ספר זיכרון לאב מרסל-ז´אק דיבואה, הוצאת הקיבוץ המאוחד-כתר, 2012
הערות שוליים

↑  עדה לוצ'אני ויוסף צוריאל, לכנסיה אין זכות לחרוץ דין על ישראל, מעריב, 14 בספטמבר 1971
↑  הודאת הרב ד"ר אליהו רחמים זייני 4.1.2023 https://www.youtube.com/watch?v=gcMv9GivH7Q
↑  Netta Schramm, A Dialogue of Difference: Y. Leibowitz in Conversation with M. Dubois on Judaism and Christianity, Journal of Ecumenical Studies 59, 2024, עמ' 54–67
↑  סוד מדרש התולדות, חלק ה', עמ' 369
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260686605171  BnF: cb120022532 (data)  GND: 132048922  ISNI: 0000 0001 1760 5928  LCCN: nr91013181  NTA: 326997423  SUDOC: 028125886  VcBA: 495/198490  VIAF: 44366078   WorldCat (עם VIAF): 44366078
נובה בז'ז'ניצה

| --- | --- |
סמל נובה בז'ז'ניצהסמל נובה בז'ז'ניצה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לודז' (פרובינציה) לודז'
 מחוז:  פיינצ'נו
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  629 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°4′N 19°10′E﻿ / ﻿51.067°N 19.167°E﻿ / 51.067; 19.167
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטינובה בז'ז'ניצה (למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטינובה בז'ז'ניצה (למפת פרובינציית לודז' רגילה) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קוי.-פומ. שלזיה מזוביהנובה בז'ז'ניצה (למפת פרובינציית לודז' מוגדלת) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קויאוויה-פומרניה שלזיה מזוביהנובה בז'ז'ניצה   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נובה בז'ז'ניצה (בפולנית: Nowa Brzeźnica) הוא כפר במחוז פיינצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין. בכפר זה התקיימה קהילה יהודית עד השואה.
בשנת 1287 קיבל היישוב זכויות עירוניות, והוא שימש תחילה את הנזירים בצ'נסטוחובה. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות, שרפות ומגפות, ובשנת 1870 ניטל ממנו מעמדו העירוני.
יהודי נובה בז'ז'ניצה

יהודים הורשו להתיישב בנובה בז'ז'ניצה רק לאחר חלוקת פולין השנייה, ועם קהילת היישוב נמנו גם יהודים ממספר כפרים בסביבתו. בית כנסת ובית מדרש הוקמו ביישוב בראשית המאה ה-19, וכן קודש בו בית עלמין.
בשנות השלושים של המאה ה-20 הורע מצבם הכלכלי של יהודי היישוב כתוצאה ממשמרות החרם הפולני על חנויות היהודים, ובשנת 1937 חולל בית העלמין היהודי ביישוב. בהנהגת היישוב בלטו ארגון הציונים הכלליים ואגודת ישראל.
אחרוני רבני הקהילה היו הרב ישראל לסקר, ואחריו, הרב יחיאל אורבך, חתנו. בשנת 1921 נמנו בכפר למעלה מ-400 יהודים, מתוך כ-1,900 תושבים.
יהודי נובה בז'ז'ניצה > בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר לראדומסק הסמוכה, ועם כיבושו בידי הגרמנים עלו בו באש כמה רחובות בהם התגוררו יהודים. הגרמנים האשימו בכך את היהודים, ואסרו חלק מהם. בד בבד, נשלחו גברים יהודים רבים מהכפר לעבודות כפייה ביער הסמוך, במהלכן הוכו והורעבו, ושבעה מהם נרצחו. יתר היהודים שנשארו בכפר סבלו מהתעללויות מצד הגרמנים והפולנים, ורכושם נבזז.
הגם שגטו לא הוקם בכפר, יהודיו רוכזו במספר בתים מועט, והועסקו בפירוק הבתים השרופים בכפר. כמו כן, נשים יהודיות מהכפר נחטפו לצורך עבודות כפייה בבתי הגרמנים. בערב תשעה באב תש"א כונסו יהודי הכפר, ונכלאו בבניין תחת משמר. שם נערכה בהם סלקציה, והכשירים לעבודה נשלחו לפיינצ'נו הסמוכה, וממנה הועברו רובם למחנות עבודה באזור פוזנן, שם נספו.
בפסח תש"ב הועברו יתר יהודי הכפר לגטו בפיינצ'נו, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. קבוצת נשים שהושארה בכפר לעבודות כפייה שולחה באוגוסט 1942 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבה.
לאחר חיסול היישוב היהודי בכפר, רכוש היהודים בו חולק בין תושבי המקום.
מפלגות פוליטיות ביפן
מפלגות מרכזיות

| מפלגה | יצוג בדיאט> בית הנבחרים | יצוג בדיאט>  בית היועצים | יושב ראש המפלגה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הדמוקרטית   民主党 | 306  | 106  | יושיהיקו נודה | המפלגה הדמוקרטית היא המפלגה הגדולה ביותר. היא נוסדה ב-1998 עם מיזוגן של מספר מפלגות אופוזיציה. החברים במפלגה מייצגים קשת רחבה של השקפות פוליטיות, אך המפלגה נחשבת מפלגת מרכז-שמאל. |
| המפלגה הליברלית-דמוקרטית  自民党 | 116  | 84  | סדקזו טאניגקי | המפלגה הליברלית-דמוקרטית היא המפלגה השנייה בגודלה ביפן. זוהי מפלגה ימין שמרנית והיא מורכבת מסיעות שמרניות ומרכזיות. עד 2009 הייתה המפלגה בשלטון כמעט ברציפות משנת 1955, אז נוצרה עם מיזוגן של שתי מפלגות שמרניות. |
מפלגות משניות

| מפלגה | יצוג בדיאט> בית הנבחרים | יצוג בדיאט>  בית היועצים | יושב ראש המפלגה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מפלגת קומייטו החדשה  公明党 | 21  | 19  | נצואו ימגוצ'י | המפלגה השלישית בגודלה ביפן. נקראה בעבר בשם "האספה הפוליטית לממשל נקי" ו"קומייטו". בעת יסודה, הייתה המפלגה ממוקמת במרכז-שמאל, אך לאחר שהצטרפה לקואליציה בראשות המפלגה הליברלית-דמוקרטית נעה ימינה (כיום מפלגת מרכז). |
| המפלגה שלך  みんなの党 | 5 | 11 | יושימי וטנאבה | מרכז-ימין, ליברליזם שמרני, ליברליזם כלכלי |
| המפלגה הקומוניסטית של יפן  共産党 | 9 | 6 | קזואו שיאי | המפלגה הרביעית בגודלה ביפן. דוגלת בקומוניזם ומשתייכת לשמאל הפוליטי. |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית  社民党 | 6 | 4 | מיזוהו פוקושימה | מפלגת מרכז-שמאל. יורשת המפלגה הסוציאלית של יפן, מפלגת האופוזיציה הגדולה בעבר. |
| מפלגת האזרחים החדשה  国民党 | 3 | 3 | שיזוקה קמיי | מפלגה שמרנית. |
| מפלגת הזריחה של יפן  たちあがれ日本 | 3 | 3 | טקאו הירנומה | שמרנות לאומית, שמרנות חברתית, לאומיות יפנית, ימין פוליטי. |
| מפלגת ההתחדשות החדשה  新党改革 | 0 | 2 | יואיצ'י מסוזואה | שמרנות, נאו-ליברליזם. |
מפלגות זוטרות > מפלגות בעלות יצוג בדיאט

פורשים מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית הקימו מפלגות אלה ב-2005:
מפלגת יפן החדשה (מרכז)
מפלגת דאיצ'י החדשה (הוקאידו, שמרנות)
הקבוצה הפוליטית להפיכת אוקינאווה (אוקינאווה, שמרנות)
מפלגת הגוש הסוציאלי של אוקינאווה (אוקינאווה, ליברליזם חברתי, פרוגרסיביות)
מפלגת קיזונה (ליברליזם, הוקמה על ידי פורשים מהמפלגה הדמוקרטית ב-2012)
מפלגות שהתפרקו

קנסייטו
ריקן סייוקאי
ריקן דושיקאי
טאיסיי יוקוסאנקאי
ראו גם

פוליטיקה של יפן
הדיאט של יפן
מערת כלי האבן

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′26″N 35°15′14″E﻿ / ﻿31.790611111111°N 35.253916666667°E﻿ / 31.790611111111; 35.253916666667
  (למפת ירושלים מוגדלת) מערת כלי האבן(למפת ירושלים רגילה) מערת כלי האבן(למפת הרי ירושלים רגילה) מערת כלי האבן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מערת כלי האבן he
 
מערת כלי האבן היא מערכת תת-קרקעית גדולה וקדומה בירושלים, שנחצבה בידי אדם ושימשה כמחצבה וכבית מלאכה לייצור כלי אבן בתקופת בית שני. המערה ממוקמת ממזרח להר הצופים, לצד הכביש המוליך מהר הצופים למעלה אדומים.
גילוי

המערה נתגלתה בקיץ 1999 בזמן עבודות התשתית לסלילת הכביש המחבר את הר הצופים וירושלים למעלה אדומים. דחפור שעבד יצר פתח במערה שנמצאת במדרון המזרחי של אחת השלוחות של הר הצופים.
המחצבה

המערכת התת-קרקעית שנתגלתה כוללת שתי מערות שנחצבו בסלע קירטון שהינו מותאם ליצירת כלי אבן. בתקופה החשמונאית גברה ההקפדה על דיני הטהרה אצל יהודי ארץ ישראל ובמיוחד בירושלים. לכן, נוצר שימוש רב יותר בכלי אבן לאגירת מזון ולהגשה, היות שעל פי ההלכה היהודית, כלים אלו אינם מקבלים טומאה. כלים כאלה, נתגלו במקומות רבים בארץ ישראל, בהם גרו אוכלוסיות יהודיות. לכן ניתן למצוא אתרים כאלה, ביהודה, בעבר הירדן בגליל ובגולן.
המחצבה > המערה הראשונה

המערכת כוללת חצר מבוא שממנה מסתעפות שתי המערות. המערה הראשונה משתרעת על פני שטח של 4000 מ"ר, כאשר התקרה בקרבת הפתח הגיעה לגובה 4 מטרים ובעומק עד לכדי 2 מטר גובה. עקב גודל המערה, החוצבים הקפידו על חציבת עמודים במרחקים קבועים, שחילקו את המערה לאולמות ומנעו קריסה של התקרה. על מנת להאיר את פנים המערה, נחצבו מדפי אבן מאולתרים עליהם הונחו נרות שמן. שישה מהם נתגלו בערמות הפסולת של המערה. בקרבת הפתחים למערה נחצבו ארבעה חדרים קטנים יחסית, שכנראה שימשו כסדנאות לייצור כלי אבן.
המחצבה > המערה השנייה

המערה השנייה קטנה יותר מהראשונה, האורך שלה הוא 24 מטרים, רוחבה 17 מטר והיא משתרעת על פני שטח של 1000 מ"ר. גם במערה זו נחצבו עמודי תמך והתקרה בעומק גבוהה מהתקרה בפתח המערה. על אחד העמודים נחרתו אותיות ביוונית IN, ON וביניהן שרטוט עדין בפחם של דגמים צמחיים.
הממצאים

במערות במערות לא נתגלו כלים שלמים, אך נתגלו אלפי כלי אבן רבים שנפגמו בשלב הייצור, כלים בעלי ידית אוזן אחת או שתיים, קערות וקדרות מלבניות בעלות פינות מעוגלות וידיות בריח. אחד הממצאים הבולטים היה כלי השולחן העדינים שכללו קערות בגדלים שונים, כלי אגירה גדולים מטיפוס "קלל".
חוץ מכלי האבן נתגלו במערה גם ארבעה מטבעות, הקדום ביותר משנת 54 לספירה שטבע הנציב הרומי אנטוניוס פליקס. שלושת המטבעות האחרים הם מתקופת המרד הגדול: פרוטה משנת שתיים למרד, שנת 67/8 לספירה, ושתי פרוטות משנת שלוש למרד הגדול, שנת 68/9 לספירה. על פי כלל הממצאים במערה ניתן לומר שעיקר הפעילות במערה הייתה במאה הראשונה לספירה ונסתיימה עם חורבן בית שני.
גילו המערה עשוי לעזור במתן הסבר לכתובת ארוכה ומעניינת שנתגלתה במערת קבורה בבית פגי (היום א-טור) הסמוכה. הכותבת כוללת 23 שמות וכינויים ולידם נרשמו סכומי כסף קטנים. חוקרים הסיקו כי זו רשימת פועלים שעבדו בבית מלאכה לגלוסקמאות ובה פירוט שכרם היומי. ישנה אפשרות שמערת כלי האבן, הייתה מקום עבודתם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  דוד עמית, יוחנן זליגמן, אירנה זילברבוד, מחצבה ובית מלאכה לייצור כלי אבן במורד הר הצופים, קדמוניות 2, 2001, עמ' 102-110
1 2  Yonatan Adler, Jewish Purity Practices in Roman Judea: The Evidence of Archaeology, Ancient Near East Today, Vol. 5, No. 2.
↑  תעשיית כלי אבן בירושלים בימי בית שני
מבט החוצה מתוך מערת כלי האבן
נחל יעלים

| --- | --- |

מאגורת יעלים
 מידע כללי
 אורך:  18 קילומטרים
 אגן ניקוז:  53 קמ"ר 
 יובלים:  נחל חתרורים, נחל פראים, נחל מורג, נחל טביה 
 שפך:  ים המלח 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל יעלים(למפת צפון הנגב רגילה) נחל יעלים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל יעלים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל יעלים
 
נַחַל יְעֵלִים במדבר יהודה, יורד מהכניסה לעיר ערד, ונשפך לים המלח, כ-5 ק"מ צפונית לנחל בוקק ולמלונות ים המלח. אורכו כ-18 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-53 ק"מ. מיובליו העיקריים - נחל חתרורים ונחל מורג.
הנחל יורד בקו הגבול הגאולוגי בין רמת הקירטון שבצפון מדבר יהודה, לבין המסלע של תצורת חתרורים האופינית לדרומו. ברמת המדבר ערוצו רדוד. עם הגיעו לבמת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, הוא נכנס לקו העתק שכיוונו צפון-דרום. כאן הוא משנה את כיוונו, ומתחיל לזרום צפונה כ-400 מטרים, בערוץ קניוני קטן, כ-20 מטר עומקו. בסוף הקניון, נמצא המפל הגדול - כ-120 מטר גובהו, המפל יוצר פרסת מצוקים רחבה - כחצי קילומטר. עם הצניחה במפל, משתחרר הנחל מקו ההעתק, וחוזר לזרום מזרחה, בקניון שאורכו כקילומטר אחד, ועומקו כ-300 מטר, אל ים המלח.
באחד מיובליו העליונים של הנחל, חפורה מאגורה (בריכה תת-קרקעית לאגירת מי גשמים) גדולה, נפחה כ-90 מ"ק. המאגורה נקראת על שם הנחל - מאגורת יעלים.
שמו של הנחל הוא תרגום של שמו הערבי – ואדי אום-בידון.
הערות שוליים

↑  ענת רסקין, תנו לי שם!, באתר 31 מזרח, ‏19 באוקטובר, 2020
↑  ילקוט הפרסומים 605 (עמ' 1156), ‏12 ביוני, 1958
נובה אושיציה

נובה אושיציה (באוקראינית: Нова Ушиця; בפולנית: Nowa Uszyca, נובה אושיצה; ברוסית: Новая Ушица, נובאיה אושיצה) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1439 כחלק מממלכת פולין, ובראשית המאה ה-18 הוענקו לו זכויות עיר.
בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית. בתקופה הסובייטית הפכה העיירה למרכז אזורי.
יהודי נובה אושיציה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,500 יהודים, רוב תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בסמוך לעיירה קולחוז יהודי.
ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובספטמבר שלאחר מכן רוכזו יהודיה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, תוך גיוסם לעבודות כפייה וחיובם בענידת טלאי צהוב. באביב 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים מהסביבה.
ב-20 באוגוסט 1942 נערכה ביהודי הגטו שבעיירה סלקציה. 2,647 יהודים נרצחו ביער טריחוב הסמוך, והיתר הועברו למחנה עבודה, בו נספו. ב-16 באוקטובר 1942 נרצחו אחרוני יהודי הגטו שבעיירה.
לאחר חיסול הגטו, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו כ-30 יהודים שאיתרו.