stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפעיל תחנת חובבים
דמוגרפיה > גיל

במדינות רבות בעולם אין רף מינימלי של גיל ממנו ניתן לקבל רישיון שידור ולהפוך לחובב. ממוצע הגילים של חובבים בעולם מראה שרובם מבוגרים. במדינות מסוימות, ממוצע הגילים אף עומד על בני 60 ומעלה, שהוציאו את רישיונם בגיל 40 או 50 לחייהם.
אגודות ומועדוני חובבי הרדיו בעולם נוהגים להגיב לסטטיסטיקה הזאת בכך שהם מפתחים תוכניות ספציפיות המעודדות השתתפות של נערים בחובבות הרדיו. האגודה הבינלאומית לנוער חובבי הרדיו הוא ארגון המקדם מעורבות של נוער, באירופה בפרט, בתחרויות ספורט של חובבי רדיו. בנוסף, מתקיים קשר בין אגודות חובבי הרדיו לבין תנועת הצופים, במסגרתו חניכי התנועה לומדים את נושא חובבות הרדיו, ואף מתאמנים ביצירת קשרים. ארגון הצופים העולמי מקיים בכל חודש אוקטובר את "ג'מבורי באוויר", במסגרתו פועלים כחצי מיליון חניכים מהתנועה ומדריכים חניכים אחרים כיצד ליצור קשרים דו-צדדיים חובבים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4155645-8  NKC: ph124982
מעבר קאסילאג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מעבר הרים 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  78°46′56″S 84°48′47″W﻿ / ﻿78.7822°S 84.8131°W﻿ / -78.7822; -84.8131
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר קאסילאג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר קאסילאג
 
המעבר נמצא בחלק השמאלי העליון, של הרביעי השלישי מימין, בשורה התחתונה של המפה
מעבר קאסילאג או מעבר קסילג (באנגלית: Kasilag Pass;בבולגרית: Касилашки проход) הוא מעבר הרים מכוסה קרח בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של המעבר 2,150 מטרים מעל פני הים.
מעבר ההרים ממוקם ממערב להר מאלן, ומפריד בין רמת פטוואר ממזרח לרכס אוון.
המעבר מפריד בין קרחון קורניקר שמצפון לו לקרחון וסבכר שמדרום למעבר.
היסטוריה > גילוי המעבר

המעבר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988.
היסטוריה > מקור השם

מעבר ההרים נקרא על שם העיירה קאסילג שבמערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי של בולגריה (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
מיקרו-קופי

מיקרו-קופי (באנגלית: Microcopy) הן המילים שבהן משתמשים במוצרים דיגיטליים – כגון אתרים, אפליקציות, מכונות לשירות עצמי ומערכות מקצועיות – הקשורות ישירות לפעולה של המשתמשים, במסגרת חוויית המשתמש:
ההנעה לפני הפעולה
ההנחיות הניתנות למשתמשים תוך כדי הפעולה
התגובות שמקבלים המשתמשים אחרי שביצעו את הפעולה
גם התרעות בתוך הממשק, דואר אלקטרוני ומסרונים שקשורים לחוויית המשתמשים נכללים בהגדרה זו. תכנים שיווקיים שאינם קשורים ישירות לפעולות שמבצע המשתמש אינם נחשבים מיקרו-קופי.
מקור המונח

בשנת 2009 כתב מאפיין חוויית המשתמש ג'ושוע פורטר (Joshua Porter) פוסט שכותרתו "Writing Microcopy". בפוסט הוא סיפר שפיתח תהליך תשלום לאתר מכירות, אבל קיבל שגיאות חוזרות ונשנות הקשורות לכתובת של משתמשים באתר. השגיאות האלה התרחשו ב-10%-5% מהעסקאות. לבסוף החליט פורטר להוסיף משפט אחד מעל לשדות הכתובת: "אנא הקלידו את הכתובת המקושרת לכרטיס האשראי שלכם". "בן לילה התחלנו לעשות יותר כסף", הוא מספר, "הבעיה נעלמה לחלוטין, ולא קיבלנו עוד שום מייל בנושא". פורטר שיתף עם קוראיו מחשבה שעלתה אצלו בעקבות המעשה: מילים קטנות, כשהן מופיעות במקום הנכון ובזמן הנכון, משנות לגמרי את חוויית המשתמש. בפוסט שכתב הוא גם המציא למילים האלה שם: מיקרו-קופי.
בהרצאה שנתן בכנס UXLx הוא סיפר שהפוסט הזה – שלקח לו פחות מ-20 דקות לכתוב – נחל הצלחה מסחררת, ושהוא קיבל פניות רבות מאנשי חוויית משתמש שהודו לו על שנתן שם למילים שהיו חשובות כל כך בעיניהם.
ברבות השנים התפתח באנגלית מונח מקביל שמשמש לתאר את אותן המילים – UX writing. בעברית מקובל להשתמש במונח 'תוכן UX'.
מטרות עיקריות

לעזור למשתמשים לבצע את הפעולה המבוקשת – מיקרו-קופי נועד לפשט את התהליך; להנחות את המשתמשים לגבי איזו פעולה לבצע, באיזה אופן ומתי; להבהיר מונחים לא ברורים; להפיג חששות; להשיב לשאלות שעלולות לצוץ; וליצור עבור המשתמשים תהליך חלק ונטול חיכוכים ככל האפשר.
ליצור מעורבות (Engagement) וחוויה חיובית – לעורר אצל המשתמשים רגשות של אמון, של מעורבות רגשית, ולעיתים גם של צחוק והנאה, כדי לעודד את שיתוף הפעולה שלהם, ולהשאיר בהם חותם חיובי מפעולתם בממשק. במותגים צרכניים, כמו חנויות אונליין או אפליקציות פנאי, מיקרו-קופי עשוי היטב יכול לתרום להגדלת מכירות או כמות נרשמים; במוצרים מקצועיים, מיקרו-קופי מוצלח יתרום ליצירת מוצר איכותי, נוח לשימוש ומקצועי, שיאפשר למשתמשים להפיק ממנו את המיטב.
לחזק את המיתוג – מיקרו-קופי נכתב השפה הייחודית של המותג, וכך מחזק את המיתוג שלו ואת הבידול שלו ממתחרים בתחומו.
תכונות של מיקרו-קופי מוצלח

בהירות – התכונה החשובה ביותר של מיקרו-קופי היא בהירות, שכן מטרתו העיקרית היא שמשתמשים יוכלו להבין אותו במהירות ובקלות ולהשתמש בנוחות בממשק.
תמציתיות – השאיפה היא לכתוב בתוך הממשק כמה שפחות מילים, כדי שלא ליצור עומס ויזואלי וקוגניטיבי. לכן המיקרו-קופי ייכתב בקצרה ככל האפשר, בעיקר בתהליכים שבהם המשתמשים צריכים לבצע פעולות רבות, מורכבות או מהירות. עם זאת, במקומות שבהם יש למשתמשים חוויה רגשית כלשהי, למשל בסיום רכישה או בהצטרפות לקהילה שחשובה להם, המיקרו-קופי עשוי להיות ארוך יותר ולתמוך בחוויה.
אנושיות – מיקרו-קופי נבדל מכתיבה טכנית בכך שהוא מבקש לתת למשתמשים הרגשה שהם משוחחים עם בני אדם. לכן מיקרו-קופי ייכתב בשפת שיחה אנושית, אפילו אם מדובר במערכת מקצועית. מותגים שונים יכולים לאמץ משלבים שונים במיקרו-קופי שלהם, משפה תקנית ורשמית ועד לסלנג פרוע, לפי אופיו של המותג. תכונה זו מבוססת, בין היתר, על מחקרים של פרופ' קליפורד נאס (אנ') שפורסמו בספרו The Man Who Lied to His Laptop, שמצא שבני אדם מצפים מממשקים שיתנהגו באנושיות ועל פי נורמות חברתיות.
תועלת - מיקרו-קופי צריך להועיל למשתמשים. תועלת יכולה להיות למשל הסבר במקום הנכון, הפגת חשש או הנחיה מדויקת. תועלת יכולה להיות גם רגשית, למשל שימוש בהומור כדי לשפר את החוויה.
רגישות להקשר – מיקרו-קופי צריך להשתנות על פי הסיטואציה שבה הוא נמצא. כשהמשתמשים מתוסכלים – עליו להיות קצר ומעשי במיוחד, אבל גם אמפתי; בסיטואציות שבהן המשתמשים שמחים – הוא יכול לתמוך בחוויה ולהיות גם הוא משמח; כשהמשתמשים מבולבלים – כדאי שיהיה תכליתי וינסוך ביטחון, וכן הלאה. דוגמה טובה במיוחד להתאמת המיקרו-קופי להקשר אפשר לראות באפיון השפה של Mailchimp.
הכלה – חשוב שהממשק יפנה למשתמשים בלי להניח את מוצאם, תרבותם או המגדר שלהם, אלא אם כן הוא פונה לקבוצה בעלת דמוגרפיה ספציפית. לכן במיקרו-קופי שנכתב עבור הקהל הרחב לא יופיע סלנג אזוטרי-תרבותי, מילים שמוכרות רק באזור גאוגרפי מסוים, פנייה למגדר יחיד, ולא יהיו בו גזענות, גילנות או סקסיזם.
אפיון שפה

מיקרו-קופי הוא חלק משפת המותג (אנ'), עליה מחליטים בתהליך שנקרא אפיון שפה (Voice and tone design).
במחקרי חוויית משתמש נמצא כי אפיון שפה משפיע במידה ניכרת על תפיסת המותג בעיני המשתמשים.
תהליך אפיון השפה מורכב על פי רוב מארבעה שלבים:
בחינת החזון, המשימה והערכים של המותג
בחינת הצרכים, התקוות והחששות של קהל היעד
ריאיון עם אנשי מפתח במותג (בעלים ואנשי שיווק, דיגיטל וחוויית משתמש)
כתיבת מסמך אפיון שפה
לאחר כתיבת המסמך, ניתן להתחיל לכתוב מיקרו-קופי לפי אפיון השפה. כך מוודאים שלמותג יהיה קול אחיד בכל הפלטפורמות הדיגיטליות, וכן שהשפה שלו תהיה ייחודית ותבדל אותו מאחרים.
רשימת מרכיבי ממשק שבהם משתמשים במיקרו-קופי

טופסי הרשמה וכניסה
טופסי יצירה ושחזור של סיסמה
טופס הרשמה לרשימת תפוצה
כפתורים
רמז צץ (Tooltip)
רשימות נגללות (Dropdown)
הודעות שגיאה
הודעות אישור
מצבי אפס (empty states)
התרעות (Alerts (אנ')‏ + Notifications)
זמני המתנה וטעינה
שומרי מקום (Placeholders)
עמודי שגיאה
תהליכי הצטרפות (Onboarding)
תיבות סימון (Checkbox)
רשימות בחירה מרובה (Radio buttons)
עמוד יצירת קשר
מסרון שהוא חלק מתהליך לא שיווקי
הודעת דואר אלקטרוני שהיא חלק מתהליך לא שיווקי
הומור במיקרו-קופי

יש הטועים לחשוב כי מיקרו-קופי פירושו טקסטים מצחיקים בממשק. למעשה, שימוש בהומור יכול לשרת את המותג או לפגוע בו, תלוי באופי המותג, בקהל היעד שלו ובסיטואציה.
פרופ' קליפורד נאס מצא במחקריו שהומור אכן משפיע לטובה על משתמשים, גורם להם להרגיש טוב יותר עם עצמם, לאהוב יותר את הממשק ולפעול יותר בקלות. עם זאת, הוא ממליץ שלא להשתמש בהומור ציני שפוגע במשתמשים.
מאחר שמטרתו העיקרית של המיקרו-קופי היא שמישות, ומאחר ששתיים מתכונותיו העיקריות הן בהירות ורגישות לסיטואציה – השילוב של הומור בממשקים בחוסר תשומת לב או בעומס עשוי למשוך תגובות שליליות של המשתמשים. לכן יש להשתמש בו ברגישות ובמינונים נמוכים, אלא אם כן מדובר במותג שהומור הוא אחת מתכונותיו המרכזיות.
ראו גם

חוויית משתמש
הערות שוליים

↑  Joshua Porter, Writing Microcopy, bokardo.com
↑   Microcopy: How to write small, deadly copy for all occasions, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 30:21)
↑  מיקרו-קופי: המדריך המלא, נמלה, 2016
↑  "The Four Cornerstones of Writing UX Microcopy | Adobe Blog". Adobe Blog (באנגלית אמריקאית). 2018-03-30. אורכב מ-המקור ב-2018-07-15. נבדק ב-2018-07-15.
↑  Ryan Cordell, My 6-point microcopy checklist for non-UX writers, The Startup, ‏2018-03-10
↑  Clifford Nass & Corina Yen, The Man Who Lied to His Laptop: What We Can Learn About Ourselves from Our Machines, Current, 2012
↑  Jason Fox, Whatever it wants, they gets, Jason Fox, ‏2017-10-09
↑  "The Impact of Tone of Voice on Users' Brand Perception (Nielsen Norman Group UX research)". Nielsen Norman Group (באנגלית). נבדק ב-2018-06-19.
↑  Clifford Nass & Corina Yen, The Man Who Lied to His Laptop: What We Can Learn About Ourselves from Our Machines, Current, 2012
↑  "The right way to use humor in your microcopy". InVision Blog (באנגלית אמריקאית). 2018-06-04. נבדק ב-2018-06-19.
מיגל דה לה מדריד

מיגל דה לה מדריד אורטאדו (בספרדית: Miguel de la Madrid Hurtado;‏ 12 בדצמבר 1934 – 1 באפריל 2012) היה כלכלן, עורך דין ופוליטיקאי מקסיקני שכיהן כנשיא מקסיקו בין השנים 1982–1988. מיגל דה לה מדריד למד משפטים באוניברטיטת הרווארד. לאחר שסיים את לימודיו הוא החל לעבוד בבנק המרכזי של מקסיקו. בין השנים 1970–1972 הועסק בחברת הנפט פמקס. לאחר מכן מילא תפקידים בממשלו של לואיס אצ'ווריה אלברס. בשנת 1976 מונה לשר התקציב והתכנון בממשלתו של חוסה לופס פורטייו. הוא נבחר לנשיא מקסיקו בשנת 1982. עם כניסתו לתפקיד סבלה מקסיקו מבעיות כלכליות קשות ומאינפלציה גבוהה, והוא נאלץ לבצע צעדי צנע. הוא וממשלתו הואשמו בשחיתויות, באוזלת יד ובסירוב לסיוע בינלאומי בעת רעידת האדמה הקשה שהתחוללה במדינה בשנת 1985.
ביוגרפיה

מיגל דה לה מדריד נולד בקולימה, מדינת קולימה, מקסיקו, בשנת 1934. אביו היה עורך דין מפורסם שנרצח כאשר היה בן שנתיים בלבד וסבו היה מושל מדינת קולימה. מיגל דה לה מדריד קיבל תואר במשפטים מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM) במקסיקו סיטי בשנת 1957 ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד בקיימברידג' (מסצ'וסטס), ארצות הברית, בשנת 1965. הוא עבד בבנק הלאומי לסחר חוץ ובבנק הלאומי של מקסיקו, ועד 1968 לימד משפטים באוניברסיטה הלאומית האוטונומית.
מיגל דה לה מדריד היה חבר במפלגת השלטון המקסיקנית, המפלגה המוסדית המהפכנית (Partido Revolucionario Institucional; PRI), משנת 1963, דה לה מדריד נכנס לראשונה לשירות הממשלתי במשרד האוצר בשנת 1965. בין השנים 1970–1972 עבד בחברת זיקוק הנפט וייצואו הממלכתית (Petróleos Mexicanos ;Pemex) אשר הייתה מקושרת לממשל, אך הוא חזר לשירות ממשלתי לאחר מכן, ונכנס למספר תפקידים בירוקרטיים כלכליים עד שהפך לשר התכנון והתקציב תחת נשיא מקסיקו המכהן; חוסה לופס פורטייו (1976–1982). מיגל דה לה מדריד היה המתכנן העיקרי של תוכנית פיתוח כלכלית בהשראת ההכנסות מגילויים חדשים עצומים של נפט מקסיקני.
כאשר סיים את כהונתו, קבע הנשיא פורטייו את מיגל דה לה מדריד ליורשו בנשיאות בתוך המועמד של מפלגת ה-PRI למשרה. שמרן פוליטי וידיד הקהילה העסקית, דה לה מדריד קידם, בתחילת כהונתו כנשיא, דרישה למאבק נגד השחיתות השלטונית, בתעשיות הממשלתיות ובאיגודי עובדים. הוא המשיך לנהל מדיניות חוץ שמשקפת את הרוח הרווחת של מקסיקו עצמאית אשר הייתה מקושרת יותר בבחינה גלובלית. הממשל שלו התאפיין במשבר כלכלי, אולם את בסיסיו הניחו קודמיו. אינפלציה גבוהה וחוב זר גובר גרמו לסדרה של צעדי צנע הכוללים ביטול של יותר מ-50,000 משרות פדרליות והקפאת שכרם של עובדים רבים במשרות שונות ברחבי המדינה.
מיגל דה לה מדריד קבע, לקראת סיום כהונתו כנשיא, את קרלוס סלינס להיות ליורשו כאשר מינה אותו למועמד המפלגה לנשיאות בבחירות 1988. דה לה מדריד המשיך להיות מעורב במהלך הממשל המקסיקני עד לנפילת שלטון ה-PRI בשנת 2000 ולאחר מכן הפך לאזרח פרטי ופרסם סדרת ספרים על פעילותו הפוליטית ועל המערכות הפוליטיות במקסיקו. ב-1 באפריל 2012, מיגל דה לה מדריד נפטר מדלקת ריאות בבית החולים הספרדי במקסיקו סיטי. למחרת הוקדשה לו מחווה ממלכתית בארמון הלאומי הנשיאותי בבירה. בין הנוכחים היה הנשיא לשעבר קרלוס סלינס.
מפעל הברזל באנגלסברי

אנגלסברי (שוודית Engelsbergs bruk, "מפעל אנגלסברג") הוא בית יציקה לברזל השוכן בכפר אנגלסבריי שברשות המקומית פאיירסטה במחוז וסטמנלנד שבשוודיה. בית היציקה נבנה בשנת 1681 ובמאה ה-18 הוא הפך לאחד מבתי היציקה המודרניים ביותר בעולם.
היסטוריה

כריית הברזל באזור זה החלה עוד בתקופת נדידת העמים באמצעות כבשני התכה פשוטים. האיכרים המקומיים החלו בכריית המחצבים ובהתכתם במאה ה-13 על מנת לספק תמיכה לתעשיית החקלאות המתפתחת. תחילת השימוש בגלגל מים על מנת לספק מים עבור הכבשנים והפטישים שמתחתיו סייעו לפיתוח תעשיית הברזל השוודית בתחילת ימי הביניים. מוט הברזל המחושל הופעל באנגלסברי בשלהי המאה ה-16, והחל מאמצע המאה ה-17 היקף הפעילות הפך למשמעותי.
באותה תקופה נקטה הממשלה השוודית במדיניות של הגבלת ייצור הברזל הגולמי כך שרק האיכרים הורשו לייצרו, וזאת בנוסף להקמת בתי חישול מחוץ למכרות. צעדים אלו הובילו להקמתן של אחוזות עם בתי יציקה סמוכים השייכות לאצילים או לבני המעמד הבורגני, שהיו בעלי המשאבים הכספיים הדרושים לפיתוח כריית הברזל.
הדברים הללו התרחשו גם באנגלסברי, וב-1681 החליט אציל מקומי לבנות תנור רם על מנת לייצר ברזל גולמי וברזל חשיל. כתוצאה משיפור שיטות הייצור ומרכישת כבשנים נוספים במהלך המאה ה-18 חלה עלייה בתפוקת הברזל מממוצע שנתי של 135 טון ב-1695 לממוצע שנתי של 264 טון ב-1767. בין 1778 ל-1779 נבנה תנור רם נוסף שכלל מספר חידושים טכנולוגיים, מגרסת עפרות ומחסן פחם. ב-1836 הובא למקום מפוח ממונע חדש שייעל את תהליך הייצור. ב-1848 נבנה במקום כבשן חדש לשריפת עפרות ברזל. לבית החישול, ששופץ במהלך המאה ה-18, הוספו מספר קמינים באמצע המאה ה-19.
תחילת השימוש בתהליך בסמר ובתהליך ייצור פלדה בתנור פתוח בשנות ה-60 של המאה ה-19 גרם לירידה בייצור ברזל פחמי. אנגלסברי הצליח לשרוד בשנות ה-80 של המאה ה-19 בזכות הגדלת כבשני ההתכה והארכת משך פעולתם. באותה תקופה מתחם ייצור הברזל באנגלסברי היה בבעלותה של חברת פאיירסטה, שלאחר מספר דיונים קבעה כי המקום לא מניב רווחים כלכליים מספיקים והחליטה על סגירתו ב-1919.
תיאור

אנגלסברי הוא הדוגמה המשומרת בצורה הטובה ביותר לתעשיית הברזל השוודית שפרחה במאה ה-17 ובמאה ה-18. אחוזות ייצור הברזל כללו גם בניינים למטרות אזרחיות כגון ניהול ושיכון העובדים, בנוסף למבנים שבהם בוצעה העבודה הטכנית. במתחם אנגלסברי עצמו שרדו 50 בניינים שנבנו ששימשו למטרות שונות ונבנו בתקופות שונות.
הבניין הראשי, שנבנה באזור 1750, הוא בית עץ דו-קומתי עם קירות עמידים בפני מזג האוויר וגג מצופה ברזל. חלק מהחדרים מקושטים בציורים בסגנון גוסטביאני והם מתארים את האחוזה עצמה, הכבשן ובית ההתכה. לאחר שהאחוזה נמכרה ב-1828 היא עברה את תהליך המודרניזציה האחרון. במסגרת התהליך הוספו לבית הראשי חלונות חדשים, ובחזית החצר נבנה מגדל שעון. לבניינים יש שני אגפים כאשר המזרחי מכיל את המטבח. בחזית כל אגף של בניין באחוזה יש ביתן עגול הבנוי מסיגים שהם תוצרי לוואי של תהליך ההתכה. פנים הביתנים מקושט.
הבניינים האחרים הנמצאים מסביב לבית האחוזה הראשי הם מגורי הגנן (1790), מבשלת בירה (1829), ואסם גדול מאבן-סיגים (1872). בניינים ידועים אחרים באנגלסברי הם קוטג' סמית', בית המפקח, האורוות ובית אחסון מעץ.
בית ההתכה שנבנה ב-1778 עד 1779, ביחד עם הבניינים הקשורים אליו שנבנו בתקופות מאוחרות יותר, שרד עד כה ללא פגיעה, וזאת בדומה לבית החישול מאמצע המאה ה-19 וכבשן שריפת עפרות הברזל. הבניינים הללו נותנים תמונה שלמה של הציוד הטכנולוגי ששימש את תעשיית הברזל השוודית המסורתית.
הערות שוליים

↑  חומר הנוצר כתוצאה מהתכה של פחם ועפרת ברזל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1207188298  KulturNav: 2ba2b11f-024a-4f38-bede-5ebea2185945  SELIBR: 289335 
מבט מקרוב על בית החישול
בית הזיקוק
מרדכי יוסף אלעזר ליינר

רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר (כ"ז בשבט תרל"ג, 1873 – כ"ו בשבט תרפ"ט, 1929) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות ראדזין.
תולדותיו

נולד בעיירה איזביצה, בנו של האדמו"ר מראדזין רבי גרשון חנוך הניך ליינר, ואמו בת רבי יוסף אלעזר גילרנטר. לאחר פטירת אביו, בד' בטבת תרנ"א הוכתר רבי מרדכי יוסף אלעזר כאדמו"ר בראדזין.
אחד ממעשיו הראשונים היה הפצת רעיון חידוש התכלת של אביו, לצורך כך פנה במכתבים שונים לרבני דורו, במטרה לשכנע אותם בצדקת עניין התכלת. היה ממנהיגי היהדות בפולין. שימש כסגן נשיא אגודת ישראל מיום הווסדה, יחד עם רעו רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב. נבחר לנסוע לפטרבורג, כדי להשתתף בועידת פטרבורג הידועה, כנציגם של היהדות החרדית בפולין.
עד מלחמת העולם הראשונה גר בראדזין. לאחר המלחמה התגורר בוורשה. נפטר בכ"ו בשבט תרפ"ט, ונקבר באוהל בית הקברות היהודי בוורשה. האוהל שופץ בשנת תשמ"ט על ידי חתנו רבי אברהם ישכר אנגלרד מראדזין, ונכדו הרב מרדכי יוסף אלעזר גולדשמיד.
בנו רבי שמואל שלמה ליינר התמנה תחתיו. חתנו רבי אברהם ישכר אנגלרד הקים מחדש את חסידות איזביצא ראדזין בישראל.
משפחתו

בנו הוא האדמו"ר רבי שמואל שלמה ליינר. בנותיו: חוה, אשת הרב יעקב גרומן; טויבע בינה (טאפצ'ע), אשת הרב יחיאל צבי גוראריה (חסיד חב"ד ומנהל ישיבת תומכי תמימים בוורשה); שרה זלדה, אשת האדמו"ר רבי אברהם ישכר אנגלרד מראדזין; הדסה
כל ילדיו וצאצאיו נרצחו בשואה מלבד נכדה אחת, חיה דבורה גולדשמיד, אשת הרב נחום גולדשמיד (שעלתה לארץ ב-1936), ונינה אחת, הלינה קירשנבאום, בתו של אהרן (בן יעקב) גרומן, שנצלה מן השואה.
ספריו

"תפארת יוסף" - דרשות ומאמרים על פרשיות השבוע, המועדים וש"ס. בעריכת הרב יעקב קארנבליט מראשי ישיבת ראדזין בעיר חלם.
מיגל הראן

| --- | --- |

הראן, 2023
 לידה:  25 באפריל 1996 (בן 28) Atajate, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 בן או בת זוג:  Sofía Vidal 
 פרסים והוקרה:  פרס גויה לשחקן החדש הטוב ביותר (2016)  2nd Carmen Awards (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיגל הראן (בספרדית: Miguel Herrán; נולד ב-25 באפריל 1996) הוא שחקן ספרדי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמויותיהם של ריו בסדרת הטלוויזיה "בית הנייר" ושל כריסטיאן ורלה בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה

הראן נולד במאלגה ועבר בילדותו למדריד עם אמו, שם התגוררו בשכונת צ'אמרי.
קריירה

מפגש מקרי עם השחקן והבמאי דניאל גוזמן ברחובות מלאגה הביא את הראן לאודישן חשוב, שבזכותו גילם את ריו בסרט "A cambio de nada", ובעקבותו זכה בפרס גויה בשנת 2016.
בשנת 2017 גילם בסרט המתח הספרדי "השומר הבלתי נראה" את דמותו של מיגל אנחל. באותה שנה לוהק הראן לתפקיד ריו בסדרת הטלוויזיה הספרדית "בית הנייר", שלאחר מכן הועלתה לשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בשנת 2018 כיכב ככריסטיאן ורלה בסדרת המתח "אליטה" בשירות נטפליקס.
בשנת 2020 גילם את דמותו של אנחל בסרט "מרקיע שחקים", שזמין לצפייה בנטפליקס מ-2 באפריל 2021.
בשנת 2022 כיכב בדרמה ההיסטורית "הבריחה מכלא 77", בדמותו של מנואל, בחור צעיר אשר נכנס לכלא על לא עוול בכפו, ולאחר שהוא מתרגל לחוקי הכלא, הוא מצטרף יחד עם חברו לתא, פינו, לאגודת האסירים שתנסה להילחם ולשמור על זכויותיהם של האסירים.
בשנת 2024 כיכב הראן במותחן ההישרדות "Valle de sombras" בתפקיד הראשי של קיקה, שניצל לאחר שהותקף הוא וחבריו על ידי שודדים במהלך חופשה בהימלאיה.
מפעיל רשת סלולרית וירטואלית

מפעיל רשת סלולרית וירטואלית (באנגלית: Mobile Virtual Network Operator,‏ MVNO) הוא מפעיל של חברת טלפונים ניידים המספק שירותים ישירות ללקוחות, אם כי אינו מחזיק בנכסי רשת סלולרית, תדרי רדיו ותשתיות טכנולוגיות, אלא חוכר אותם ממפעיל רשת סלולרית (MNO) באזורו, ומשווק אותם ללקוחותיו. המודל העסקי של מפעיל וירטואלי מבוסס על כך שהוא קונה כמויות גדולות של זמן אוויר (דקות שיחה) ושירותים נוספים (כמו גישה לאינטרנט) במחיר סיטונאי נמוך ומוכר אותם ללקוחותיו במחיר קימעונאי יותר גבוה.
המפעיל הווירטואלי עובד באופן עצמאי ממפעיל הרשת הסלולרית, קובע בעצמו את התעריפים ואת תוכניות התקשורת ללקוחותיו, ומשלם עבורם למפעיל המארח. המפעיל הווירטואלי בדרך כלל גם מחזיק ברישומי הלקוחות, מערך מספור מספרי הטלפון (MSISDN) ולעיתים שירותים תומכי עסק (BSS), כמו שירות לקוחות וגבייה, לעיתים עם הסכמים עם חברות אחרות, שקופות למשתמש ולצרכן.
היסטוריה

מפעיל הרשת הסלולרית הווירטואלית הראשון בעולם היה FastFone באוסטרליה, אשר הושק בשנת 1997.
| שם המפעיל | תאריך השקה | רשת תשתית | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| Virgin Mobile UK | 1 בנובמבר 1999 | One2one | בריטניה |
| Sense | 17 בינואר 2000 | Telenor | נורווגיה |
| Club Blah Blah | 1 באוקטובר 2000 | Sonofon | דנמרק |
| Tele2 A/S | 9 באוקטובר 2000 | Sonofon | דנמרק |
| Telmore | 30 באוקטובר 2000 | TDC | דנמרק |
מפעיל הרשת הסלולרית הווירטואלית הראשון בארצות הברית היה Virgin Mobile USA אשר הושק בשנת 2002 והשתמש ברשת הסלולרית של חברת Sprint.
מפעילים וירטואליים בעולם

בסוף שנת 2022:
היו בעולם 1,986 מפעילים וירטואליים, יותר ממחציתם באירופה (1,012). ביבשת אמריקה 378 ובאסיה 322.
מספר המפעילים הווירטואליים היה יותר מכפול ממספר מפעילי הרשתות הרגילות (MNO).
היקף השוק הגלובלי הוערך ב-65 מיליארד דולר.
בשנת 2018 היו בעולם למעלה מ-1,300 מפעילים וירטואליים ב-79 מדינות.
במאי 2011 היו 645 מפעילי רשת סלולרית וירטואליים בעולם, המופעלים על ידי 515 חברות (לעיתים חברה אחת מחזיקה יותר מזיכיון בודד למפעיל וירטואלי במדינה נתונה), ו-120 מפעילים וירטואליים בעולם מציעים גם שירותי פס רחב סלולריים.
ישראל

למעלה מ-10 חברות בישראל קיבלו רישיון של מפעיל רשת סלולרית וירטואלית (MVNO), אבל רק חלק מתוכן הפכו לפעילות:
רמי לוי תקשורת, הפועלת על תשתית של פלאפון תקשורת. החברה הראשונה שהחלה להפעיל רשת סלולרית וירטואלית בישראל.
סלקט תקשורת, הנותנת שירותי תקשורת לעסקים, פועלת על תשתית של פלאפון תקשורת.
019 מובייל (טלזר 019), הפועלת על תשתית של פרטנר תקשורת ופלאפון
גולן טלקום, נרכשה על ידי סלקום ב-2020.
• annatel חברת צרפתית הפועלת על התשתית של פלאפון ופרטנר
החברות הבאות פעלו בעבר, אך אינן פעילות עוד:
YouPhone, אשר פעלה על תשתית של פלאפון תקשורת. בעבר פעלה באופן עצמאי ונמכרה לחברת פלאפון לאחר שלא צלחה את התחרות בשוק הסלולר.
הום סלולר, פעלה על תשתית של סלקום. החברה פעלה בעבר כחברה עצמאית אך נמכרה לחברת סלקום מאחר שלא צלחה את התחרות בשוק הסלולר.
וואלה! mobile - מותג שנוצר בשנת 2015 והתארח על רשת פלאפון, נמכר ברשת קופיקס וצומת ספרים, ובשנת 2021 הוחזר כמותג בשיתוף חברת הוט מובייל.
קרביץ mobile - מותג שהחל לפעול בסוף שנת 2016 והתארח על רשת פלאפון. המותג מכר קווי סלולר וסמארטפונים ברשת קרביץ אך בשלב מאוחר יותר נסגר.
הערות שוליים

↑  arminderkaur192, What is VNO Virtual network operator, Telcoma Training, ‏27 ביוני 2024
↑  ALLAN RASMUSSEN, The History of MVNO, YOZZO, ‏1 באוגוסט 2016
↑  Magdalena Bay, The Rise of MVNOs: Disrupting the Mobile Industry with Innovative Business Models, LinkedIn, ‏22 בפברואר 2023
↑  Allan Rasmussen, At the end of 2022 there were 1986 active MVNOs globally, YOZZO, ‏17 בפברואר 2023
↑  ALLAN RASMUSSEN, The state of MVNO in 2018 – More than 1300 active MVNOs in 80 countries, YOZZO, ‏25 בדצמבר 2018
↑  אבי וייס, ניתוח: ננעץ מסמר אחרון במודל של ה-MVNO כספק תקשורת ניידת, באתר Telecom News, ‏13 ביולי 2015
↑  עמי רוחקס דומבה, ‏מהפכת רמי לוי יוצאת לדרך: איך מצטרפים? כמה זה עולה?, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011
↑   אמיתי זיו, פלאפון חתמה הסכם אירוח עם עוד מפעילה סלולרית וירטואלית: סלקט, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2013
↑  טלזר-019 מתחילה להפעיל את "הרישיון האחוד" שלה ומציעה מסלולי סלולר, באתר Telecom News, ‏29 באוגוסט 2015
↑  אביאור אבו וגולן חזני, יש אישור: מיזוג סלקום וגולן טלקום הושלם, באתר כלכליסט, 26 באוגוסט 2020
↑  אמיתי זיו (עיתונאי), מיזוג ראשון בתחום הסלולר: פלאפון השלימה רכישת יופון, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2015
↑  אופיר דור, שוק הסלולר ממשיך להתכווץ: סלקום רוכשת את הום סלולר, באתר כלכליסט, 12 ביולי 2015
↑  צומת ספרים תמכור חבילות סלולר של וואלה! mobile , באתר וואלה, 12 בנובמבר 2017
מרווין אוגונסיפה

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1996 (בן 28) וינה, אוסטריה
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06
 קבוצות כשחקן
 2017–   2019–2020   2020   2020–2021:  באיירן מינכן   ← המבורג טאוורס   ← קריילסהיים מרלינס   ← המבורג טאוורס
 
מרווין אוגונסיפה (בגרמנית: Marvin Ogunsipe; נולד ב-26 בפברואר 1996) הוא כדורסלן אוסטרי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בבאיירן מינכן.
קריירה

אוגונסיפה החל את הקריירה במחלקת הנוער של וינה טימברוולבס האוסטרית, ובשנת 2017 עבר לבאיירן מינכן. ב-12 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה הגרמנית, כשקלע שתי נקודות בניצחון קבוצתו 80–56 על אלבה ברלין.
לקראת עונת 2019/2020 נשלח להשאלה להמבורג טאוורס, גם היא מהבונדסליגה הגרמנית. ב-11 במאי 2020 הושאל לקריילסהיים מרלינס לטורניר סוף-העונה שנוצר עקב השפעת מגפת הקורונה על הספורט. לקראת עונת 2020/2021 הושאל שוב להמבורג טאוורס, ובתום העונה שב לבאיירן מינכן.
הערות שוליים

↑  Beate Eckert-Kraft, Marvin Ogunsipe wechselt nach Crailsheim, HAMBURG CITY WEBGUIDE, ‏2020-05-11 (ב־)
↑  "Bayern Munich loans Marvin Ogunsipe back to Hamburg". Sportando (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-06-28.
מאמן השנה של אופ"א

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2020
 ארגון מפעיל:  אופ"א
 תקופת התחרות:  2019–הווה (כ־5 שנים) 
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  גברים:  גרמניה הנס-דיטר פליק   נשים:  צרפת ז'אן-לוק וסור
 הכי הרבה זכיות:  גברים:  גרמניה הנס-דיטר פליק (1)   נשים:  צרפת ז'אן-לוק וסור (1)
 
פרס מאמן השנה של אופ"א (באנגלית: UEFA Coach of the Year Award), הוא תואר אישי בכדורגל הניתן למאמן כדורגל המאמן באחד ממועדוני הכדורגל באירופה, ונחשב לזה שהיה הטוב ביותר בעונת הכדורגל החולפת בליגות באירופה. הפרס נוצר על ידי אופ"א בשנת 2020 במטרה להחליף את פרס מאמן הכדורגל האירופי של העונה. הפרס מחולק למאמן השנה בכדורגל גברים וכדורגל נשים.
הזוכה הראשון בפרס מאמן השנה בכדורגל גברים היה האנזי פליק, והזוכה הראשון בפרס מאמן השנה בכדורגל נשים היה ז'אן-לוק וסור.