stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המועצה הלאומית לכלכלה
ראשי המועצה הלאומית לכלכלה

|  | שם | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | ממשלה | תחת ראש הממשלה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | מנואל טרכטנברג | 2006 | 2009 | הממשלה ה-31 | אהוד אולמרט |  |
| 2 |  | יוג'ין קנדל | 2009 | 2016 |  הממשלה ה-32  הממשלה ה-33 | בנימין נתניהו |  |
| 3 |  | אבי שמחון | 2016 | 2021 |  הממשלה ה-34  הממשלה ה-35 | בנימין נתניהו |  |
| 4 |  | אבי שמחון | 2023 | מכהן |  הממשלה ה-37 | בנימין נתניהו |  |
ראו גם

המועצה הלאומית לכלכלה (ארצות הברית)
מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית
המועצה לניתוח כלכלי (צרפת)
הערות שוליים

↑  TheMarker, הממשלה אישרה את הקמתה של המועצה הלאומית לכלכלה; פרופ' מנואל טרכטנברג יעמוד בראשה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2006
↑  שירה חורש, ‏הממשלה אישרה הקמת מועצה לאומית לכלכלה במשרד רה"מ בראשות פרופסור טרכטנברג, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2006
↑  מוטי בסוק, פרופ' מנואל טרכטנברג התפטר מראשות המועצה הכלכלית, באתר הארץ, 26 באפריל 2009
↑  אדריאן פילוט, ‏יו"ר המועצה הלאומית לכלכלה מנואל טרטכטנברג - התפטר, באתר גלובס, 27 באפריל 2009
↑   מירב ארלוזורוב, "אני עוזב כי חבורת אנשים התאמצה להוכיח לציבור שאני ועמיתיי מושחתים", באתר TheMarker‏, 13 בנובמבר 2015
↑  לילך ויסמן, ‏המבקר: המועצה הלאומית לכלכלה מתעקשת לייעץ לרה"מ בלבד, באתר גלובס, 5 במאי 2015
↑  מוטי בסוק, ביקורת קשה על יוג'ין קנדל והמועצה הלאומית לכלכלה, באתר הארץ, 5 במאי 2015
1 2 3  דו"ח מבקר המדינה 65ג - 2015 - עמודים 305-32
↑  שירות גלובס, ‏אושר מינוי פרופ' אבי שמחון לראש המועצה הלאומית לכלכלה, באתר גלובס, 3 בינואר 2016
↑  אדריאן פילוט, כך הפך פרופ' אבי שמחון לשופר הכלכלי של נתניהו, באתר כלכליסט, 10 באוגוסט 2020
↑  אג'נדה כלכלית חברתית לישראל 2008-2010
↑  תומר אביטל, הסיירת הכלכלית של קנדל, באתר כלכליסט, 20 בינואר 2011
↑  שינוי מבנה שבוע העבודה בישראל: שיתוף הציבור
↑  דין שמואל אלמס, ‏עלות ייצור חשמל בגגות סולאריים, והמחקר שמציע פתרון זול יותר | בלעדי, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2024
↑  תומר הדר, המועצה הלאומית לכלכלה: חדירת רכב חשמלי מאסיבית תדרוש היערכות כלכלית משמעותית בעתיד, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529015005171
שרה סוניה דיסקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1816 ברסט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 באוקטובר 1906 (בגיל 90 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 בן או בת זוג:  משה יהושע יהודה לייב דיסקין 
 
שרה סוניה דיסקין (תקע"ז, 1816 - כ בתשרי ה'תרס"ז, 10 באוקטובר 1906; הייתה ידועה ומוכרת כ"רבנית מבריסק") הייתה דמות משמעותית בקהילה האשכנזית בירושלים.
ביוגרפיה

שרה-סוניה היא בתו של רבי צבי הירש רטנר, נכדת רבי אלעזר לנדא. בת למשפחה מיוחסת וצאצאית לגדולי תורה. משפחתה הייתה אמידה ובעלת אמצעים.
נישואיה הראשונים של שרה-סוניה היו לאליהו זלמן הלפרין (אביו של מיכאל הלפרן), איש עתיר נכסים, ממנו קיבלה ממון רב בעת הגירושים. לאחר מכן הייתה אשתו השנייה של משה יהושע יהודה לייב דיסקין, שכיהן כרב בבריסק. היא נישאה לרב דיסקין בהיותה בת ארבעים, והייתה נשואה לו 42 שנים. לנישואים אלה, הביאה עימה נדוניה של 40,000 זהובים.
נישואיה של שרה-סוניה לרב דיסקין ואישיותה הבולטת מוזכרים בספרו של ש"י עגנון, "תמול שלשום", ומובאים מפי מספר אלמוני, במסגרת שיחות בין יהודים הנוסעים ברכבת מיפו לירושלים:
התחיל הוא מספר, מה ראה הרב מבריסק שנשא את סוניה? אלא מעשה שהיה כך היה. לאחר שנתגרשה מבעלה הראשון, באו מכל גדולי המדינה לישא אותה, והיא דחתה את כולם. אותו פרק נתאלמן הרב מבריסק. שיגרה אצלו שדכן, ושני שדכנים ושלשה שדכנים, ולא עלה בידם כלום. עמדה ונסעה אצלו לבריסק. לא נתן לה אותו צדיק ליכנס אצלו. אמרה למקורביו: "לכו ואמרו לרבכם שיש לי לומר לו דבר אחד, וכשישמע אותו דבר מיד ישנה דעתו". הכיר הרב שאין כאן סתם דיבורים וציוה להכניסה. אמרה לו: "כשהייתי תינוקת הייתי חביבה על זקני ר' יוסף יאמפלא חתנו של ה"נודע ביהודה". פעם אחת הושיבני על ברכיו והניח שתי ידיו על ראשי וברכני שאנשא לגאון הדור. ומעתה שהרב מבריסק הוא גאון הדור, ראוי לו שישא אותי כדי שתתקיים ברכתו של אותו צדיק". אמר לה הרב מבריסק: "שמעתי עליך שאין את בת בנים". אמרה לו: "דבר זה אינו תלוי בי". לא היו ימים מרובים עד שנשא אותה. וכיוון שהזכירו את הרבנית מבריסק התחילו מספרים בגדולתה, שבימיה לא הרים אדם את ראשו, ואפילו רבנים וגאונים חרדו מפניה, ואין צריך לומר הרב מבריסק, שקיים בעצמו, כל אשר תאמר אליך שרה שמע בקולה.
בני הזוג דיסקין עזבו את בריסק וגרו זמן מה בפריז. הם עלו לירושלים בחודש אב תרל"ו.
עם הגיעם לירושלים, הם רכשו מתחם, אשר לימים נקרא "חצר דיסקין" - מתחם יהודי ברחוב הסאריה, סמוך לשוק הכותנה ברובע המוסלמי שבעיר העתיקה בירושלים. הם רכשו מבנה בן שלוש קומות ועברו להתגורר בקומה העליונה שבו. הם משכו אליהם גורמים קיצוניים קנאים, וחצרו של הרב נחשבה למרכז הדתי-קיצוני בירושלים.
באמצעות כספי הנדוניה שהביאה איתה לנישואיה השניים, הקימה שרה סוניה עם בעלה בשנת 1880 את "בית היתומים דיסקין", ואת ישיבת אהל משה.
לזוג דיסקין לא היו ילדים.
לדמותה

הרבנית שרה סוניה דיסקין הטביעה חותמה על אירועים בישוב הישן בירושלים של סוף המאה ה-19. היא לא השאירה חותם כתוב וחתום על דרשות או כרוזים, אך מעדויות שונות ניתן להבין שהיא הייתה המושכת בחוטים והמשפיעה על פעולותיו של בעלה הרב דיסקין.
בעיניהם של כותבי תולדות חייו של בעלה, ישנה התייחסות אל דמותה של הרבנית. ישנם כותבים המעמידים אותה לצדו של הרב: שמירה על הלכות הבית ושמירה על בריאותו של בעלה. היא סייעה לו בפתרון שאלות "שלום בית" והרבתה במתן תרומות:
נדיבות לבבה אין לשער וכל היום הייתה מחלקת נדבות לאיש לפי ערכו ובסבר פנים יפות, והיא בעצמה חיה חיי צער.
מנגד, יש האומרים שהיא הייתה הקיצונית מביניהם, וכך השפיעה וקבעה את דעותיו של הרב:
ואשתו (סוניה הרבנית מבריסק" קראו לה בירושלים) ניהלה במרץ ובחכמה את ה"מדיניות" של "חצרו", לא הגיעו הדברים לידי קרע, או מחלוקת גלויה, והיד. מקובל בירושלים, שהרב דיסקין הוא בעל סמכות גבוהה, אם כי בלתי רשמית.
יש שטענו כי החמירה מאוד בהלכה ובקיום המצוות ודרשה זאת גם מתלמידי הרב - לבשה ציצית ולפני פסח הלבישה את החתול בגרביים שמא יעביר ברגליו חמץ ממקום למקום.
על דמותה ניתן ללמוד גם מתוך דברים שנכתבו עליה אחרי פטירתה:
היא הלכה בלא בנים ולא נשאר אחריה פה לא קרוב ולא גואל. עיזבונה היה רק ששים פרנק אשר נמסרו לחברא קדישא, כי כל אשר לה חילקה בחייה. יושבי ירושלים ידעו להוקירה ולחלוק לה כבוד אחרון. אלפי אנשים נהרו אחר מיטתה אבל לא הספידוה מפני המועד.
נחמה אריאל תרגמה לעברית את הפרסום שנכתב ביידיש בשם "א-חוצפה דיא בריסקער רעבעצין וויל חרוב מאכען ירושלם", כרוז משנת תרנ"ו נגד הרבנית מבריסק, בו ניתן לחוש את השינאה אליה:
...לא רבנית, ירושלים עיר הקודש היא יותר מדי קדושה בשבילך...אנחנו מתרים בך, אם לא תגרשי מפנייך את השקצים שלא יותר טובים ממך, אם לא תפסיקי להחריב את ירושלים שהיא מושמצת בכל העולם בגלל הסקנדלים שלך, אנחנו נאלץ לפרסם את קורות חייך בכדי שכל העולם יכיר אותך ...ואזי כל העולם ידע איך התורה הקדושה נרמסת על ידי...רגלייך.
ש"י עגנון הזכיר אותה בספרו תמול שלשום, בפרק המתאר את מעורבותם של כלבים, אבותיו וקרוביו של הכלב בלק, בחיי הירושלמים ובמחלוקותיהם:
....כיוצא בהם בימים ששלטה הרבנית מבריסק, עליה השלום, סייעו אותה כמה מקרוביו של בלק במלחמתה שקשרה על המשכילים.
מעורבותה בחיי הקהילה בירושלים

אשה אחת יש בירושלים, אשת הרב מבריסק, אשר תשעה קבין של גאווה ואהבת השררה נפלו לה לחבל, היא חותרת בסתר תחת רגלי מנהלי הכולל הראשי, ובתחבולות היא עושה מלחמה אתם... אחת מתחבולותיה המסכנות הוא יסוד כולל אמריקה...
אישיותה של הרבנית תוארה כנמרצת ומשכילה ובעלת כושר ארגון. היא הייתה מעורבת ופעילה במוקד האירועים בירושלים בתקופתה. בעלה, הרב דיסקין, היה ספון בביתו על לימוד התורה ומנותק פיזית מהאירועים ברחוב הירושלמי. אשתו, הרבנית, סיפקה לו את המידע אודות הלך הרוחות ושמשה כתובת למעריציו של הרב ולקיצוניים שהתנגדו לקביעות של ההנהגה הממוסדת. יש האומרים שמי שקבע והחליט הוא הרב, והוא שהפעיל אותה, כי ידע שניתן לסמוך על כושר הביצוע שלה. מאידך טענו נגדה בעלי הטורים בעיתונות שהיא המושלת בכיפה והשולטת, המסיתה את בעלה ומספקת לו מידע מסולף.
לקריאה נוספת

פרקים בתולדות היישוב הישן: קובץ ממאמרי א. ר. מלאכי, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"א
נחמה אריאל, אשה בהנהגת היישוב הישן במאה הי"ט: הרבנית שרה סוניה דיסקין, הרבנית מבריסק; בתוך: טללי אורות ב', תש"ן, עמ' 41–64
הערות שוליים

↑  יוסף שיינברגר, עמ' אש: תולדות חייו של הרב יהושע לייב דיסקין, ירושלים תשי"ד, עמ' ל"ב
1 2 3  דוד תדהר (עורך), "הרב משה יהושע יהודה ליב דיסקין ("הרב מבריסק")", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 565
↑  על פי פנחס גרייבסקי
↑  תמול שלשום, הוצאת שוקן, 1998, עמ' 370-371
↑  הצלת הגאון רי"ל דיסקין מבית הסוהר. בתוך: הראשון לשושלת בריסק, ירושלים: מכון ירושלים, מהדורה שנייה מתוקנת, תשס"ד, באתר אוצר החכמה. רבי יוסף דובר הלוי סולובייצ'יק, מאת הרב חיים קרלינסקי, עמ' 267
↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, הוצאת בית אל, ירושלים 1998, עמ' 209-210
↑  נחמה אריאל, אשה בהנהגת היישוב הישן במאה הי"ט, עמ' 41-42
↑  מנחם מנדל גרליץ, מרא דארעא ישראל, כרך א', ירושלים, תשמ"ה, עמ' ל"ג. יוסף שיינברגר, עמוד האש, עמ' ק"ג
1 2  לזנסקי, פטירת הצדקנית
↑  בנימין קלוגר, - "א-חוצפה דיא בריסקער רעבעצין וויל חרוב מאכען ירושלם", מן המקור כרך ג' ירושלים, תשמ"א, עמ' 46
↑   א-חוצפה פשקוויל ביידיש
↑  תמול שלשום, הוצאת שוקן, 1998, עמ' 360
↑  יהושע ילין: זכרונות לבן ירושלים. תורת הקנאות. ירושלים, תקציר תקע"ה, עמ' 138
↑  אורנשטיים יעקב:אלון בכוח, דפוס צוקרמן, ירושלים, תרנ"ט
↑  הרבנית שרה סוניה מבריסק באתר HebrewBooks
↑  ירושלים של תמול, כתבי דוד ילין א', ירושלים תשל"ב, עמ' 208
הרב דיסקין, בעלה של שרה סוניה
לוח על הבית בחצר דיסקין
קברה של הרבנית שרה דיסקין בהר הזיתים
בית היתומים דיסקין בירושלים, הוקם בשנת 1880
יאקוב ברנום סקווניוס אסטרופ

יאקוב ברנום סקווניוס אסטרופ (בדנית: Jacob Brønnum Scavenius Estrup;‏ 16 באפריל 1825 – 24 בדצמבר 1913) היה פוליטיקאי דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק ושר האוצר בשנים 1875–1894.
ביוגרפיה

אסטרופ נולד ב-16 באפריל 1825 באי שלן.
אסטרופ כיהן כשר הפנים בשנים 1865–1869 בממשלתו של כריסטיאן אמיל פריס.
בשנת 1875 התמנה לראש הממשלה. בשנת 1884 מפלגתו קיבלה רק כ-19 מושבים בפולקטינג (מתוך 102) אך אסטרופ סירב להתפטר והמשיך לכהן בתפקיד עוד כעשור. ב-21 באוקטובר 1885 התרחש ניסיון התנקשות כושל באסטרופ. אסטרופ בתגובה העביר חוקים שונים המגבילים את העיתונות, הגביל את הזכות להחזיק נשק והרחיב סמכויות המשטרה.
בשנת 1878 עוטר במסדר הפיל.
נפטר ב-24 בדצמבר 1913.
הערות שוליים

↑  Jacob Scavenius – godsejer | lex.dk, Dansk Biografisk Leksikon (בדנית)
↑  MIK - Estrup, Jacob Brønnum Scavenius, web.archive.org, ‏29 באוקטובר 2005
↑  103982@au.dk, Jacob Brønnum Scavenius Estrup, 1825-1913, danmarkshistorien.dk (בדנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb135091942 (data)  GND: 118682466  ISNI: 0000 0001 1887 3465  LCCN: n87924900  NTA: 073676489  SUDOC: 050294342  VIAF: 156690385   WorldCat (עם VIAF): 156690385 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממרח שוקולד השחר העולה

ממרח שוקולד "השחר העולה"
אריזות של ממרח שוקולד השחר העולה עם דגל ישראל והכיתוב "רק ביחד ננצח" במהלך מלחמת חרבות ברזל
ממרח השחר העולה הוא קרם בטעם שוקולד שמייצרת חברת "השחר העולה" מאז שנת 1955. הממרח הוא אחד ממוצרי הדגל של החברה.
לממרח השחר העולה מעמד מיתי כמעט בציבור הישראלי, כאחד מהמאפיינים המובהקים של ילדות בישראל. היריבות בינו לבין ממרח מתחרה בשם נוטלה גם היא חלק מההוויה הישראלית. לרבים יש לא רק העדפה מובהקת לאחד מהם, אלא גם פסילה גורפת של המתחרה.
לממרח השוקולד שתי גרסאות - גרסה חלבית וגרסת פרווה. ניתן להבדיל בין הגרסאות לפי סוג המכסה המגיע עם המוצר, כאשר המכסה הצהוב מסמל ממרח פרווה והמכסה השקוף או הלבן מסמל ממרח חלבי.
בממרח שוקולד השחר מסוג פרווה לא קיימת אבקת חלב נוכרי, דבר המסייע למכירת המוצר בקרב אוכלוסיות בעלות דרישות כשרות שאינן מאפשרות חלב נוכרי.
מאמצע שנות התשעים ירדה הפופולריות של הממרח, הן בגלל התחרות עם יצרניות שוקולד נוספות, והן בגלל ההכרה המתרחבת בדבר הנזקים הבריאותיים הנגרמים בשל אכילה מוגזמת של ממתקים. בנוסף מכיל השוקולד החלבי אבקת חלב נוכרי, דבר שמונע מצרכנים רבים המקפידים שלא לאכול רכיב זה את קניית המוצר. הדבר פגע בפופולריות המוצר כיוון שיצרנים אחרים כגון עלית הפסיקו כליל את השימוש ברכיב מטעמי כשרות.
ב-2014 הושק הממרח החלבי בגרסת מהדרין בהשגחת בד"ץ העדה החרדית ושווק באריזה כחולה.
הערות שוליים

↑  מבחן טעימה: שוקולד השחר מנסה לתת פייט לנוטלה, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2018
↑  עדי דברת-מזריץ‏, הקרב על הממרח: נוטלה מול שוקולד השחר, באתר וואלה, 4 באפריל 2012
↑  שוקולד השחר נגד נוטלה
↑  בשורה בעולם הכשרות ממרח “השחר העולה” חלבי – עכשיו גם בכשרות הבד”צ, 28 באוגוסט 2014, באתר העיתון אותיות
המוסד הבין-לאומי לתקינה בחשבונאות

המוסד הבין-לאומי לתקינה בחשבונאות (באנגלית: International Accounting Standards Board; ראשי תיבות: IASB) הוא גוף עצמאי העוסק בתקינה חשבונאית עבור ארגון ה-IFRS. ה-IASB הוקם ב-1 באפריל 2001 כממשיך דרכה של הוועדה הבין-לאומית לתקינה (IASC). הוא אחראי על קידום, פיתוח ופרסום תקני דיווח בין-לאומיים (IFRS) שבעבר נקראו תקנים בין-לאומיים (IAS).
ארגון ה-IFRS

הגוף שקדם לארגון נקרא הארגון הבין-לאומי לתקני חשבונאות (IASF) והוא הוקם ב-6 בפברואר 2001. ב-1 ביולי 2010 שינה הגוף את שמו לארגון הבין-לאומי לתקינה בחשבונאות (IFRS Foundation). הארגון מאוגד בדלאוור, ארצות הברית, כארגון בלתי-תלוי וללא מטרות רווח. מטרתו העיקרית, כפי שנקבע בחוקה שלו, היא לפתח, לטובת הציבור, מערכת אחידה של תקני דיווח כספי בין-לאומיים איכותיים, מובנים, ניתנים לאכיפה ומקבולים ברחבי העולם, המבוססים על עקרונות אשר מנוסחים בצורה ברורה.
ארגון ה-IFRS > מטרת הארגון

על פי הארגון, מטרתו היא "לפתח תקני IFRS® שמביאים שקיפות, אחריות ויעילות לשווקים הפיננסיים ברחבי העולם. העבודה שלנו משרתת את האינטרס הציבורי על ידי טיפוח אמון, צמיחה ויציבות פיננסית לטווח הארוך בכלכלה העולמית."
חברי המוסד

בעת הקמתה, היו חברים ב-IASB ארבעה עשר אנשים במשרה מלאה, כאשר לכל אחד מהם הייתה זכות הצבעה אחת. החברים במוסד הם מומחים אשר נבחרים בהתאם לכישורים שלהם אשר לרב מהווים שילוב של ניסיון בניסוח תקנים, ניסיון פרקטי בחשבונאות, ניסון ברגולציה בשוקי הון או בתחומים פיננסים אחרים ובדרך כלל גם בעלי רקע אקדמי רלוונטי. חברי המוסד מגיעים מרקע גאוגרפי מגוון, כלומר הם אזרחי מדינות מגוונות.
בעת סיכום החלק הראשון של החוקה השנייה של הארגון, בפגישה של נאמני הארגון שנערכה בינואר 2009, הכריזו הנאמנים כי הרכב ה-IASB יורחב ל-16 חברים וזאת במטרה לתת גיוון גאוגרפי רחב יותר בחברים בו. ב-2015 חברי המוסד בחנו שוב את המבנה והיעילות של המוסד וכתוצאה מכך הוחלט ב-2016 להוריד את מספר חברי המוסד חזרה ל-14.
ועדת הפרשנויות של ה-IFRIC) IFRS) מונה 15 חברים. זהו הגוף הפרשני של ה-IASB והמטרה שלו היא לספק הנחיות בזמן אמת בנושאים יישומים שעולים בפרקטיקה החשבונאית בזמן יישום תקני ה-IFRS אשר מפורסמים על ידי ה-IASB.
על פי החוקה של המוסד משנת 2016, אין צורך בהצבעה פה-אחד בשביל לפרסם תקן, לחשוף טיוטה או פרשנות סופית של ה-IFRIC. על פי החוקה של המוסד, פרסום של תקן או טיוטה (כולל פרשנויות שמפרסם ה-IFIRC) דורש אישור מקדים של 8 חברים לפחות, אם משתתפים בהצבעה 13 חברים או פחות. במקרה ובו כל 14 החברים נוכחים נדרש אישור של 9 מהחברים לפחות. בהחלטות אחרות של ה-IASB, כמו פרסום ניירות דיון ("Discussion Papers"), צריך רוב פשוט של החברים הנוכחים בדיון כאשר לפחות 60% מהחברים ב-IASB צריכים להיות נוכחים פיזית בהצבעה או על ידי אמצעים טכנולוגיים.
חברי המוסד > יושב ראש

ב-1 ביולי 2011, האנס הוגרוורסט (Hans Hoogervorst) החליף את דוד טויידאי (David Tweedie) כיו"ר ה-IASB. דוד שימש כיו"ר מאז שהוקם ב-2001.
הליך נאות

ל-IASB יש ספר (The IASB Due Process Handbook) שמתאר את תהליכי ההתייעצות שלו והוא כולל בתוכו מידע לגבי הליך פיתוח התקנים והתהליכים שמובצעים על מנת לוודא את הנאותות שלהם. מטרת ההליכים המתוארים בספר הם ליצור שקיפות, החלטות שלמות והוגנות ובחינת המשמעויות הפרקטיות של התקנים שעתידים להתפרסם.
מימון

ארגון ה-IFRS מגייס כספים לטובת פעילות ה-IASB. מרבית התרומות הן התנדבויות ומגיעות מגופים בעלי משטרי מימון לאומיים. התרומה היא בדרך כלל אחוז מסך התוצר המקומי הגולמי מכל תחומי השיפוט התורמים. בשנת 2017 52% מהמימון הורכב ממימון ציבורי, 27% כללו תרומות של משרדי רואי חשבון ו-21% מההכנסה עצמאית של ה-IASB.
התקינה הבין-לאומית בישראל

בשנת 1974, כשנה לאחר ייסודו של ארגון ה-IASC, הצטרפה ישראל כחברה בארגון. הצטרפות זו כללת התחייבות לפעול לשם התאמת התקינה החשבונאית המקומית (IL-GAAP) לתקינה החשבונאית הבין-לאומית. הצטרפות זו הביאה לפרסומו של גילוי דעת (ג"ד) ביוני 1981 אשר קבע כי בכל עניין בו התקנים הישראלים הקיימים אינם מטפלים, וכן לא קיימת פרקטיקה מקובלת בישראל, ייושמו התקנים הבין-לאומיים כפי שמפורסמים על ידי ארגון ה-IASC.
מדיניות זו אשר ננקטה על ידי ישראל, בה התקנים הבין-לאומיים משמשים רק במקרים בהם אין כלל מקומי או פרקטיקה, דמתה לנוהג אשר התקיים בתקופה גם בשאר המדינות החברות בארגון.
בתחילת שנות האלפיים, התקבלה החלטה במוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות לפעול לשם התאמתם של התקנים הישראלי לתקן דיווח כספי בין-לאומי. כתוצאה מהחלטה זו, בין השנים 2001 ל-2007 פורסמו יותר משלושים תקני חשבונאות ישראליים שהתבססו על התקינה הבין-לאומית.
התקנים הישראלים אשר פורסמו בתקופה זו כללו שינויים מעטים ביחס לתקנים המקוריים אשר פורסמו על ידי ארגון ה-IASC (אשר הפך לארגון ה-IASB בשנת 2001). בתקנים אלו נכלל גילוי (Disclousre) כדלקמן: "תקני חשבונאות ישראליים המתפרסמים על ידי המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות מתבססים לעיתים או עשויים לכלול חלקים מנוסח תקני חשבונאות בין-לאומיים המתפרסמים על ידי הוועדה לתקני חשבונאות בין-לאומיים".
בישיבת מועצת המוסד שנערכה ב-31 במאי 2005 פורסמה הצהרה על אימוץ גורף של התקינה הבין-לאומית בשנת 2008.
תקן חשבונאות ישראלי מספר 29 (פורסם ביולי 2006) היה התקן שהשלים את מהלך המעבר לתקינה הבין-לאומית. התקן קבע חובת דיווח החלה על כלל החברות ציבוריות הכפופות לחובת עריכת דוחות בהתאם לתקנות ניירות ערך, החל מהדוחות הכספיים של הרבעון הראשון של שנת 2008, כאשר ניתנה אפשרות ליישום מוקדם כבר בדוחות כספיים החל מיום 31 ביולי 2006. אימוץ התקינה הבין-לאומית היה במתכונת מלאה, דהיינו מוסדות התקינה המקומיים מוותרים על עצמאותם בתחומים אלה ומאמצים את התקינה הבין-לאומית כפי שהיא מתפרסמת ובהתאם להנחיות המוסד הבין-לאומי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2010 תוקנו תקנות ניירות ערך (דוחות כספיים שנתיים) כך שהוראת תקן חשבונאי ישראלי 29 בדבר החובה החלה על חברות ציבוריות לערוך דוחות כספיים בהתאם לתקינה הבין-לאומית הפכה לחלק מהתקנות עצמן.
הערות שוליים

1 2  החוקה של ארגון ה-IFRS, באתר ה-IFRS
↑  מטרת ארגון ה-IFRS, מתוך האתר של ארגון ה-IFRS
↑  חברי ה-הIASB, מתוך אתר ארגון ה-IFRS
↑  ועדת הפרשנויות של ה-IFRS, מתוך אתר ארגון ה-IFRS
↑  מדריך ההליך הנאות, אתר ארגון ה-IFRS
↑  מימון ארגון ה-IFRS, מתוך אתר ארגון ה-IFRS
↑  Zeff, S. A. 2012. The Evolution of the IASC into the IASB, and the challenges it faces. The Accounting Review 87: 807-837, בעמוד 813
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604149205171  BnF: cb12360130d (data)  GND: 3050910-5  ISNI: 0000 0001 0943 7020  LCCN: nr2001020454  NKC: vse2005265981  SUDOC: 077325117  VIAF: 141219259   WorldCat (עם VIAF): 141219259
העסקה קבלנית

תרשים המציג את ההבדל בין מודל העסקה קבלנית או משולשת להעסקה ישירה.
העסקה קבלנית או העסקה משולשת היא תצורת העסקה בה ישנם שלושה צדדים ליחסי העבודה: העובד, החברה הקבלנית והארגון המשתמש (המתקשר עם החברה הקבלנית ולא ישירות עם העובד). זאת בניגוד ל'העסקה ישירה' שבה שני צדדים בלבד - עובד ומעביד.
בעולם מקובל להבחין בין העסקה באמצעות קבלני כוח אדם (worker agency) לבין מיקור חוץ (Subcontracting). בישראל השיח הציבורי נוהג לכלול תחת ההגדרה של עובדי קבלן גם עובדי קבלני שירות ולעיתים אף תצורות העסקה משולשות נוספות כגון והפרטה של שירותים ציבוריים כגון רווחה וחינוך המבוצעים עבור המדינה על ידי חברות ועמותות על בסיס מכרז.
מקובל להתייחס בעולם גם לתצורות העסקה משולשות בתוך המגזר הציבורי, כגון העסקת עובדים בשלטון המקומי באמצעות תאגידים עירוניים, כאל העסקה באמצעות חברות כוח אדם - וגם בישראל מתייחסים בשיח הציבורי לעיתים, אך לא תמיד, לתצורת העסקה זו כאל העסקה קבלנית.
לעיתים במסגרת העסקה קבלנית מתקשר הקבלן עם קבלני משנה, וכך עשויות להיווצר גם תצורות העסקה מרובעות, מחומשות וכן הלאה. יש הכוללים תחת מושג ההעסקה הקבלנית גם תצורות העסקה חדשות שונות מעולם כלכלת הפלטפורמה או תצורות שונות של עבודה כנגד קבלות (ללא יחסי עובד-מעביד) ופרילנס.
מוטיבציה להעסקה קבלנית

תצורות העסקה קבלניות נחשבות לתצורות העסקה המאפשרות יותר גמישות ניהולית. היא מאפשרת יצירת הבדלי מעמדות בין עובדים שונים העובדים עבור הארגון. כך למשל, מעסיק שחל אצלו הסכם קיבוצי יכול להעסיק עובדים באמצעות קבלן על מנת להימנע מלהעניק להם זכויות שונות המובטחות לעובדיו הישירים מכוח ההסכם הקיבוצי - בהן שכר, קביעות והטבות נלוות. מוטיבציה נוספת להעסקה קבלנית היא היקפי עבודה משתנים, עבודה פרויקטיאלית או עונתית. מעסיקים עשויים להעדיף שלא להתקשר ביחסי עובד-מעביד עם עובד שלאו דווקא יזדקקו לו בהמשך או באופן קבוע. חלק מהמעסיקים מתקשרים עם קבלני כוח אדם כתצורת עבודה זמנית שמטרתה להקל בגיוס עובדים ולסנן אותם טרם המעבר להעסקה ישירה.
לעיתים ישנה העדפה להתקשרות עם קבלני שירותים לאור התמחותם בסוג השירות אותו הם מציעים. כך למשל קבלן שירותים על פי רוב לא רק שוכר עובדים אלא גם מתכנן את תוכנית העבודה, רוכש את הציוד הנדרש לביצוע העבודה, מכשיר את העובדים ודואג לכשירותם ומנהל את העבודה בעצמו או באמצעות מנהלים מטעמו.
התרחבות התופעה והיקפה בישראל

החל משנות ה-90 התרחבה תופעת ההעסקה הקבלנית במדינות המתועשות וכן בישראל. הגורמים לתופעה הם בין היתר היחלשות התעשייה המסורתית והתחזקות ענפי השירותים, תהליכי גלובליזציה והתחרות הבינלאומית שפגעו בכוח המיקוח של עובדים בעלי רמת מיומנות נמוכה והיחלשות העבודה המאורגנת ומערכת יחסי העבודה הקורפורטיסטית המתאפיינת בהסדרת תנאי העבודה באופן קיבוצי בין ארגוני עובדים ומעסיקים ומעבר לחוזים אישיים בשוק העבודה. תצורות העסקה קבלניות נחשבות לתצורות העסקה המאפשרות יותר גמישות ניהולית, ומאפשרות גם יצירת הבדלי מעמדות בין עובדים שונים העובדים עבור הארגון. בישראל תרמו להתפתחות התופעה במגזר הציבורי גם מגבלות תקינת כוח אדם.
היעדר הגדרה אחידה להעסקה קבלנית, מקשה על הערכת היקפי התופעה. על פי סקר כוח אדם של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2000 היו בישראל כ-57 אלף עובדי כוח אדם כ-75 אלף עובדי קבלני שירות בענפי השמירה, האבטחה, הניקיון והסיעוד. ב-2008 מספר עובדי כוח האדם היה 50 אלף אך מספר עובדי קבלני השירות בענפים אלו עלה ל- ל-124 אלף ב-2011. ב-2013 העריך הלמ"ס כי מספר עובדי כוח האדם היה 54.5 אלף, ומספר עובדי קבלני השירות בענפים אלו היה כ-137 אלף. ב-2017 ירד מספר עובדי כוח האדם ל-38.3 אלף ומספר עובדי קבלני השירות עמד על כ-145 אלף. נכון לשנת 2021 מספר עובדי כוח האדם עמד על 16.1 אלף ומספר עובדי קבלני השירות בענפים אלו עמד על כ-148 אלף.
ירידת היקף ההעסקה במתכונת של עובדי כוח אדם קשורה בין היתר לחקיקת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם בשנת 1996 הקובע כי על ארגון משתמש המעסיק עובד קבלן כוח אדם מעל 9 חודשים לקלוט אותו להעסקה ישירה. זאת, לצד שני הסכמים ב-2012 וב-2015 בין המדינה להסתדרות במסגרתם נקלטו עובדי קבלן רבים בשירות המדינה להעסקה ישירה.
על פי נתוני הקואליציה הארצית להעסקה ישירה בחינוך, בשנת 2017 הועסקו מעל ל-23 אלף מורים במדינת ישראל באמצעות עמותות וחברות פרטיות. שכרם משולם לפי שעה, כלומר רק על שעות בהם לימודו בפועל, הם לא מקבלים תשלום עבור תקופות של חופשות, ולעיתים מודיעים להם זמן קצר לפני תחילת שנת הלימודים שהם מפוטרים והוותק שלהם מתאפס.
מאפייני העובדים

עובדי חברות כוח אדם בעולם ובישראל נוטים להיות צעירים יחסית לעובדים בהעסקה ישירה, עובדי קבלני שירות בישראל הם מבוגרים בממוצע ביחס לעובדים בהעסקה ישירה. בממוצע, עובדי קבלן הם בעלי השכלה נמוכה יותר מאשר עובדים המועסקים בהעסקה ישירה. בקרב עובדי קבלן בישראל שיעור גבוה של נשים ושל עולים - קבוצות הנחשבות חלשות יותר מבחינה תעסוקתית (בעולם היחס בין גברים לנשים בקרב עובדי קבלן משתנה בין מדינה למדינה, אולם במדינות בהן מרבית עובדי קבלני כוח האדם הם בתחום השירותים יש רוב נשי, ובמדינות בהן רובם מועסקים בענפי התעשייה יש רוב גברי). היקפי המשרה הממוצעים של עובדי קבלן נמוכים מאלו של עובדים בהעסקה ישירה.