stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפסטיבל
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > ספרים

הסיפור מצטט את אחד הקטעים הארוכים ביותר מתוך ספר הנקרונומיקון, גרימואר בדיוני הטומן בין דפיו סודות אסורים שלאבקרפט המציא עבור עולמו הספרותי, חרף מנהגו ארוך השנים להימנע מתיאורים רחבים אודותיו.
עדותו של המספר תמה בקריאת פסקה קצרה מתוך הכרך העתיק, אשר מלמדת על המערות המקוללות הנמצאות במעמקי האדמה, ועל היצורים המכונפים אשר שוכנים בהן. הקטע היחיד בקאנון הספרותי של לאבקרפט המשתווה באורכו ובעומקו לטקסט הנוכחי מופיע בסיפור הזוועה בדנוויץ' (אנ').
הסופר ומבקר הספרות לין קרטר (אנ') כתב בהקשר הזה כי הפסטיבל הוא ”הסיפור הראשון המספק ציטוט ארוך מתוך הספר אשר מלמד אותנו דבר-מה אודות ההיסטוריה שלו (כלומר, שאולאוס וורמיוס תרגם אותו ללטינית)”.
בסיפורו שוכני המחילות, המשתייך ליקום המיתוסים של קת'ולהו, ציטט הסופר בריאן למלי (אנ') קטעים ישירים מתוך הפסקה הלקוחה מהנקרונומיקון אשר מופיעה בסיפור. כמו כן, חלק משמותיהם של ארבעה עשר פרקי הסיפור הם ביטויים שונים מתוך הספר: הפרק הראשון, לדוגמה, נקרא באנגלית The Nethermost Caverns (משמע המערות העמוקות ביותר), אותן מילים עמן פותח עבדול אלהזרד את דבריו.
כמה יצירות נוספות מוזכרות לאורך הסיפור, ביניהן דמונולוטרייה ליברי טרס (אנ') מ-1595 וסדוצ'יסמוס טריאמפטוס (אנ') מ-1681, שני ספרים אמיתיים העוסקים בשדים ובכישוף. לאבקרפט כותב על יצירה נוספת בשם "פלאי המדע" מאת מוריסטר, אולם אין בנמצא אף הוכחה לכך שמדובר בעבודה אמיתית, והאזכור היחידי אליה מצוי בסיפורו של אמברוז בירס, האיש והנחש.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > עולם

העיר הבדיונית קינגספורט בה מתרחשת העלילה הוזכרה לראשונה בסיפורו של לאבקרפט האיש הזקן והנורא (אנ') מ-1920, אולם רק באופן קצר ושטחי, כך שהפסטיבל הוא למעשה היצירה הראשונה המרחיבה אודות טבעה של העיר.
כמו כן מזכיר המספר בשתי פעמים שונות את העיר הבדיונית ארקהם: ראשית כאשר הוא נכנס לקינגספורט לראשונה, ומתלונן על כך שקיבל הוראות הגעה שגויות בארקהם בנוגע להגעתן של חשמליות למקום, ושנית לקראת סוף הסיפור, מיד לאחר אשפוזו בעקבות פסטיבל האימים הטראומתי המצלק את נפשו, כאשר מחליט הצוות הרפואי להעבירו לבית חולים בארקהם. בנוסף מוזכרת אוניברסיטת מיסקטוניק (אנ'), הנמצאת בעיר.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > טקסים

הפסטיבל אליו חיכה המספר בכיליון עיניים מתגלה לבסוף בתור טקס מפוקפק ואפל אשר גורם לו לאבד את דעתו. לאבקרפט הזכיר את אותו פולחן באחד מסיפוריו העתידיים, המקרה של צ'ארלס דקסטר וארד (אנ'), בו כתב על ”חשיפתם של טקסים חסרי שם בכפר הדיג הקטן והמשונה בקינגספורט הסמוכה למפרץ מסצ'וסטס”.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > מסכות

עם כניסתו לבית בו סבר כי התגוררו אבותיו נתקל המספר בשני אנשים זקנים. האישה אינה מגלמת תפקיד דומיננטי במיוחד, אולם האיש האילם מנחה אותו לבוא עמם לפסטיבל כעבור זמן-מה. טרם יציאתם לדרך מבחין הלה בהבעה פניו המשונה, אותה הוא מתאר בקצרה, ”עיניו לא זזו כלל, והעור דמה מאוד לשעווה. לבסוף הגעתי למסקנה כי לא היו אלו פנים, אלא מעין מסכה ערמומית”.
מוטיב זה הופיע במספר סיפורים נוספים, ביניהן משימת החלום של קאדאת' האבודה, הלוחש בחשכה (אנ'), ודרך שערי מפתח הכסף (אנ'), לרוב על מנת לתאר דמות מסתורית כלשהי שפרצופה מותיר רושם כאילו עוצב משעווה, כאשר לבסוף הפרוטגוניסט גומר אומר בדעתו כי מדובר, הלכה למעשה, במסכה.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > ציד המכשפות בסיילם

לאבקרפט הרבה לעסוק או לכל הפחות להזכיר בסיפוריו מכשפות, ובייחוד את נושא ציד המכשפות בסיילם, אשר הוביל להוצאתן להורג של נשים רבות שהורשעו במעשי מאגיה שחורה וכישוף. המספר מחזיק ככל הנראה בקרבה משפחתית כלשהי לאותם אנשים, מאחר שבעת ביקורו בקינגספורט הוא מציין כי ”הם תלו ארבעה מקרובי משפחתי באשמת כישוף ב-1692, אבל לא ידעתי בדיוק איפה”. הדבר מבואר יתר על כן במהלך הפסטיבל עצמו, אז מבין הלה כי בני משפחתו הנותרים, אותם מצא בבית אבותיו, הובילו אותו לאירוע על-טבעי היוצא מגדר המציאות.
ביקורת

לאבקרפט הביע חוסר שביעות רצון מהסיפור בחלוף הזמן, אולם במכתב שקיבל מחברו הסופר קלארק אשטון סמית' (אנ') באוקטובר 1933, כתב הלה כי, ”על אף המחלוקות בינינו, הפסטיבל עדיין שומר על מקומו בין החביבים עליי, ויש לו איכות דמיונית אשר ממנפת אותו מעל סיפורים אחרים בני זמננו”. מבקר הספרות סונאנד טריאמבק ג'ושי (אנ') כתב כי הסיפור ”מעניין יחסית”.
תרבות

אוסף סרטי אנימציה בפלסטלינה בשם "הזוועה בדנוויץ' של ה.פ. לאבקרפט וסיפורים אחרים" פורסם באוגוסט 2007 בפורמט די. וי. די. בידי חברת טואי אנימציה. האוסף כולל שלושה עיבודים עבור הסיפורים: הפסטיבל, התמונה בתוך הבית (אנ'), והזוועה בדנוויץ' (אנ').
לקריאה נוספת > מקורות עיקריים

| --- | --- |
קרטר, לין; לאבקרפט: מבט אל מאחורי המיתוסים של קת'ולהו; ספרי בלנטין, 1972 (מסת"ב 978-0345024275): Carter, Lin; Lovecraft: A Look Behind The Cthulhu Mythos; Ballantine Books, 1972 (ISBN 978-0345024275)
לאבקרפט, הווארד פיליפס; דרלת', אוגוסט; ואנדרי, דונלד; מכתבים נבחרים, חלק ארבע, 1932–1934; הוצאת ארקהם האוס, 1976 (מסת"ב 978-0870540356): Lovecraft, Howard Phillips; Derleth, August; Wandrei, Donald; Selected Letters IV, 1932–1934; Arkham House, 1976 (ISBN 978-0870540356)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק; אי. שולץ, דייוויד; אנציקלופדיית ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2004 (מסת"ב 978-0974878911): Joshi, Sunand Tryambak; E. Schultz, David; An H.P. Lovecraft Encyclopedia; Hippocampus Press, 2004 (ISBN 978-0974878911)
לקריאה נוספת > מקורות משניים

| --- | --- |
למלי, בריאן; שוכני המחילות; ספרי דו, 1974 (מסת"ב 978-0879970963): Lumley, Brian; The Burrowers Beneath; Daw Books, 1974 (ISBN 978-0879970963)
דרלת', אוגוסט; השובל של קת'ולהו; ספרי בלנטיין, 1976 (מסת"ב 978-0345250179): Derleth, August; The Trail Of Cthulhu; Ballantine Books, 1976 (ISBN 978-0345250179)
סמית', קלארק אשטון; אי. שולץ, דייוויד; קונורס, סקוט; מכתבים נבחרים של קלארק אשטון סמית'; הוצאת ארקהם האוס, סאוק סיטי, ויסקונסין, 2003 (מסת"ב 978-0-87054-182-7): Smith, Clark Ashton; E. Schultz, David; Connors, Scott; Selected Letters Of Clark Ashton Smith; Arkham House, Sauk City, Wisconsin (ISBN 978-0-87054-182-7)
ביאורים

↑  עולם בדיוני המורכב על התשתית הספרותית שהניח לאבקרפט במהלך חייו. כותבים רבים, ביניהם כמה מחבריו ועמיתיו הקרובים, אימצו מושאים פרי המצאתו עבור יצירותיהם האישיות, המזכירות בטבען את סגנונו הבולט.
רוני קלדרון

אהרון "רוני" קלדרון (נולד ב-5 בפברואר 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי, הנחשב לאחד מהכישרוניים מבין הכדורגלנים הישראלים בשנות ה-70 והורשע בהברחת סמים בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
לאחר הפרישה

ב-1977 פתח קלדרון חנות נעליים עם אביו דוד בלוס אנג'לס שהתרחבה לרשת. בשנת 1982 נעצר קלדרון בלוס אנג'לס בחשד שהשתייך לרשת שזייפה כרטיסי אשראי וכן הבריחה הרואין לישראל. הוא הוסגר לישראל, הודה בחשדות, נשפט ונידון ל-7 שנות מאסר. הפרקליטות לא הסתפקה בעונש זה וערערה לבית המשפט העליון בדרישה לעונש חמור יותר והעונש הוחמר בבית המשפט העליון ל-10 שנות מאסר. בכלא שימש כמדריך ספורט לאסירים ואף הקים נבחרת כדורגל המורכבת מאסירים. באפריל 1984, בעת אחת מחופשותיו כשנסע ברכב עם חבריו, חשד שוטר כי הם מסתירים חשיש. הנהג האיץ כשהשוטר תלוי מהחלון עם רגליו בחוץ, עד שעף ממנו. השוטר ירה על הרכב וחלק מנוסעיו ברחו, אך קלדרון נתפס והוחזר לכלא. ביוני 1985 נמלט באחת מחופשותיו מהכלא ליוון עם דרכון מזויף ומשם לברזיל, שידע שאין לה הסכם הסגרה עם ישראל. בתקופה זו נפוצו שמועות רבות באשר לגורלו בישראל. כעבור שנה, שב והסתבך עם החוק ונידון בברזיל ל־32 שנות מאסר, בעוון עמידה בראש רשת הברחת סמים בזהות בדויה; נתפסו בסך הכל שבעה אנשים, ביניהם שלושה ישראלים, ובבעלותם 380 ק"ג קוקאין. באפריל 1988 סוכל ניסיון של אנשי עולם תחתון קולומביאניים להבריח את קלדרון מהכלא בידי סוכני FBI. באפריל 1990 סוכל עוד ניסיון הברחה, כשאחד העצורים היה אביו. לפי משטרת ברזיל, תוכנית ההברחה כללה מסוק אותו יטיסו מעל הכלא וישלשלו חבל עליו יתלה קלדרון. לפי הפרסומים, המשיך קלדרון בהפעלת רשת הברחת סמים מהכלא, בעזרת אביו ושותף ישראלי. בשנת 1994 הועבר קלדרון למעצר בית, ממנו ברח, עקבותיו נעלמו ושוב נפוצו שמועות באשר לגורלו. בריאיון לטלוויזיה ההולנדית סירב אחיו להשיב לשאלה אם הצליח ביצירת קשר עם רוני. אליבא שמשפחת קלדרון, הפעם האחרונה בה יצרו קשר עם רוני הייתה באוגוסט 1996. במהלך שנת 2002 טען ערוץ הספורט כי קלדרון חי בברזיל אחרי שבמשך שנים לא ידעו מה עלה בגורלו. בנוסף, אשתו הברזילאית טענה שפגשה אותו לאחר בריחתו מהכלא, אך מזה שנים רבות אינה מודעת לגורלו. יש הטוענים שמת בברזיל לאחר שברח ממעצר, וישנם הטוענים שראו את קלדרון בישראל, והוא בשם בדוי, מנותק מכל קשר עם משפחתו וחבריו בעבר.
בתרבות

בסרט הישראלי "צומת וולקן" גילם סמי הורי את אבי אלבז - דמות של כדורגלן צעיר ומוכשר המבוקש על ידי אייאקס אך מסתבך עם החוק. דמות זו מבוססת על סיפור חייו של קלדרון.
בשנת 2022 עלה ביס דוקו טריילר לסרט תיעודי על קלדרון, אך עלייתו נדחתה שוב ושוב עד שהסרט הוקרן לבסוף בבכורה בפסטיבל דוקאביב בשנת 2024. הסרט, בבימוי הילה מדליה וארז לאופר. הסרט "המבוקש: רוני קלדרון" יצא לשידור ב"יס דוקו" באוגוסט 2024.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אייל לוי, חידת רוני קלדרון: מה קרה לכדורגלן העבר שהפך לסוחר סמים - ונעלם, באתר ישראל היום, 4 בפברואר 2022
↑  רון עמיקם, ‏אגדת קלדרון: סיפורו של הכדורגלן הכי מופלא והכי מופרע שהיה כאן, באתר מעריב אונליין, 5 בפברואר 2022
↑  אבי רצון, הוא לא ידע שהוא כזה: מבשר המהפך של 77', באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2009
↑  אביעד פוהורילס, יחידת הגדעונים: סיפורו של גדעון פירו, באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2009
↑  אייל לוי, הנשיא נתן לי שקית עם 100 אלף גילדן ואמר: אתה ורוני לא תדרכו יותר באייאקס, באתר nrg מעריב,‏ 4 בדצמבר 2003
1 2 3  גידי ליפקין, ‏מקורב לרוני קלדרון הטיל פצצה: הוא חי וקיים, באתר ONE‏, 3 בפברואר 2022
↑  כדורגלנים נודעים הופיעו כעדי אופי במשפט, מעריב, 29 באוקטובר 1982
↑  עודד שלו, מחלפון ועד קלדרון. כדורגלנים שהסתבכו עם החוק, באתר ynet, 20 בפברואר 2004
↑  הסחר בסמים והשימוש בו נהפכו למכת מדינה, מעריב, 22 בדצמבר 1982
↑  קלדרון ניצל חופשתו מהכלא וברח לחו"ל, מעריב, 4 ביולי 1985
↑  גיל יודילוביץ', מבט לטיני במשטרה לעבר קלדרון, מעריב, 10 בספטמבר 1985
↑  ישראל לא תבקש הסגרה, מעריב, 21 באוקטובר 1986
↑   רוני קלדרון: מבוקש | בקרוב ב-yes דוקו, סרטון בערוץ "yes tv (יס)", באתר יוטיוב (אורך: 01:12)
↑  אבנר שביט‏, זה אחד הסיפורים המדהימים שהיו בישראל. הדוקו עליו לא מאכזב, באתר וואלה, 29 במאי 2024
↑  רותה קופפר, "במייק ברנדט התאהבתי, לחבב את רוני קלדרון היה קשה", באתר כלכליסט, 28 באוגוסט 2024
הרגימנט המוצנח (בריטניה)

| --- | --- |

 Utrinque Paratus  מוכן להכל
 פרטים
 כינוי:  Red Devils   Paras
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  צנחנים
 בסיס האם:  מחנה קולצ'סטר 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–הווה (כ־84 שנים)
 מלחמות:  מלחמת פוקלנד, מלחמת העולם השנייה, מלחמת אפגניסטן 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  ארבעה גדודים
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 
הרגימנט המוצנח (באנגלית: Parachute Regiment) הוא רגימנט חיל רגלים מוצנח בצבא הבריטי. הרגימנט הוקם במהלך מלחמת העולם השנייה בשנת 1941 עם גיבוש הרעיון של הקמת יחידות צנחנים בצבא הבריטי.
היסטוריה

אחד המבצעים הראשונים בהם השתתפו הצנחנים הבריטים היה מבצע בייטינג לתפיסת רכיבי רדאר וירצבורג. ב-27 בפברואר 1942, כוח פשיטה בן 116 איש בפיקודו של רס"ן ג'ון פרוסט, הוצנח בברונוואל שבצרפת באמצעות שנים־עשר מפציצים. הגרמנים גילו התנגדות ניכרת, אך הכוח הפושט הצליח לצלם את המתקן, ליטול חלק מהרכיבים האלקטרונים במקום ולחטוף טכנאי של רדאר וירצבורג. משם, בהתאם לתוכנית, התקדם הכוח אל עבר החוף, ופונה חזרה לבריטניה באמצעות כוחות של הצי. הכוח הימי שפינה את כוח הפשיטה חמק מכוח גרמני של משחתת וספינות סיור שעבר במרחק של מייל ממקום הנחיתה. במהלך המבצע נהרגו שני חיילים בריטים, שישה נפצעו, ושישה נפלו בשבי. שני קשרים נתפסו תשעה ימים לאחר מכן כאשר ניסו לחמוק לשווייץ. מנגד, נהרגו חמישה גרמנים ושניים נפלו בשבי, בהם הטכנאי.
במהלך מבצע לפיד ביצע הגדוד השני, בפיקודו של סא"ל פרוסט, צניחה קרבית בתוניסיה כדי להשתלט על שדה תעופה שבדפיינה, ארבעים וחמישה קילומטרים מתוניס. השדה נמצא נטוש, ואילו טור השריון הבריטי אשר היה אמור לחבור לצנחנים ולתגברם בנקודת המפגש שבאודנה מעולם לא הגיע. גדוד הצנחנים נסוג חזרה לקווי בעלות הברית, מרחק של שבעים וחמישה קילומטרים, תוך הדיפת התקפות קשות מצד אויב שעלה עליהם משמעותית במספרו ובנשקו. הגדוד הצליח לשוב לקווי בעלות הברית אולם איבד במהלך הנסיגה שישה עשר קצינים ומאתיים חמישים לוחמים.
במהלך המלחמה הוקמו סך הכל 17 גדודים מוצנחים אשר שירתו תחת הדיוויזיה המוטסת הראשונה והשישית ויחידות צנחנים נוספות. כוחות צנחנים בריטים השתתפו במבצעים מוטסים לכל אורך המלחמה, ובהם פלישת בעלות הברית לסיציליה, הפלישה לנורמנדי במהלכה בלטו במיוחד בקרב סוללת מרוויל ומבצע מרקט גארדן.
מלבד השירות הנרחב במערכות מלחמת העולם השנייה, שירתו כוחות היחידה במלחמות ומערכות שונות ביניהם מבצע מוסקיטר, הלחימה בצפון אירלנד (שם ירו ב-1972 חיילי היחידה למוות ב-14 מפגינים קתולים בלתי-חמושים במה שכונה מאז "יום ראשון העקוב מדם), מלחמת פוקלנד, בה הצטיין הגדוד השני של הרגימנט בקרב על גוז גרין, מלחמת עיראק. בשנת 2006 הוצבה היחידה בפיקודו של אד באטלר באפגניסטן.
הרגימנט כיום

הרגימנט כיום מכיל ארבעה גדודים, שלושה מהם משרתים בצבא הבריטי הסדיר ואחד במילואים, המתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער. הגדוד השני והשלישי משרתים תחת חטיבת התקיפה האווירית ה-16 ואילו הגדוד הראשון משרת כחלק מ'קבוצת התמיכה לכוחות המיוחדים'. הגדוד הרביעי משמש גדוד מילואים. בסיס הקבע של הרגימנט הוא בקולצ'סטר.
מסורת

פרט לכנפי הצניחה אותם עונדים לוחמי הרגימנט הם חובשים לראשם גם כומתה אדומה. על פי המסורת את צבע הכומתה בחרה הסופרת דפנה דה מוריאה, שהייתה נשואה למפקד הכוחות המוטסים והמוצנחים הבריטיים, גנרל פרדריק בראונינג. כאשר שירתו הצנחנים הבריטים בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי העניקו להם תושבי הארץ את הכינוי "כלניות", על שום כומתותיהם האדומות.
ראו גם

צוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16
לקריאה נוספת

ג'וליאן תומפסון, "לא פיקניק", הוצאת מערכות, 1992.
קורנליוס רייאן, "גשר אחד רחוק מדי", הוצאת זמורה ביתן ומודן, 1979.
קורנליוס ריאן, "היום הארוך ביותר", הוצאת מערכות, 1982.
אנדי מקנב, "בראוו שתיים אפס", כתר הוצאה לאור, 1994.
תום שגב, ימי הכלניות - ארץ ישראל בתקופת המנדט, הוצאת כתר, 1999.
סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה ביתן, מאנגלית: מרדכי ברקאי, 1995 - תיאור מקיף של יום הפלישה משלב ההכנות ועד להשלכות שבעקבותיו.
ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972.
הערות שוליים

↑  הכינוי 'השדים האדומים' מתייחס לצבע הכומתה האדום, "זנב" בד שיצא מבסיס מעילי הדניסון של הצנחנים והמוניטין שרכשו.
↑  קיצור של צנחנים (Paratroopers).
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 96-100.
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 115-116.
↑  סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה ביתן, מאנגלית: מרדכי ברקאי, 1995, עמודים  198-200.
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 311-312.
↑  ג'וליאן תומפסון, לא פיקניק, הוצאת מערכות, 1992, עמוד 101, "אחר-כך שלחתי מברק למפקד רגימנט הצנחנים באולדרשוט, שנפתח במילים הבאות: ברצוני לבשר לך שבקרב שנערך היום על דרווין וגוז גרין ניצחה רוח-הלחימה המפוארת של גדוד הצנחנים 2. הגדוד ניצח בקרב זה כמעט בלי עזרה מכל גורם חיצוני".
↑  אריק בנדר, זיכרונות של כלניות, nrg, ‏ 18.10.2005.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרגימנט האירי המלכותי | סדר בכירות בחיל הרגלים  מקום 15 | הבא: רגימנט רובאי גורקה המלכותי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594805305171  VIAF: 263417413   WorldCat (עם VIAF): 263417413 
חייל מהרגימנט בעיראק, 2008.
חיילי הרגימנט באימון באוקראינה, 2011.
קוגנייט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: CGNT
 מוטו:  Actionable Intelligence for a Safer World™
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־5 שנים)
 מיקום המטה:  הרצליה 
 ענפי תעשייה:  תוכנה, אבטחת מידע
 שווי שוק:  770.00 מיליון דולר (8 בפברואר 2025)
 יו"ר:  ארל שנקס
 מנכ"ל:  אלעד שרון
 עובדים:  כ-1,500 (2024)
  
 www.cognyte.com
 
קוגנייט תוכנה בע"מ היא חברה ישראלית המפתחת תוכנת אנליטיקה לאבטחת מידע ולסייבר התקפי.
היסטוריה

פעילותה של קוגנייט החלה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כחטיבה ביטחונית במסגרת חברת המודיעין העסקי ורינט מערכות. בדצמבר 2019 הודיעה ורינט על כוונתה להתפצל בתחילת 2021 לשתי חברות, ורינט שמתמקדת בשוק האזרחי ועוסקת בתוכנה לקשרי לקוחות וקוגנייט שפונה לשוק הביטחוני ועוסקת באבטחת סייבר. חברת קוגנייט התאגדה במאי 2020, והפיצול המתוכנן נעשה בפברואר 2021. מיד עם הפיצול נרשמו מניות קוגנייט למסחר בנאסד"ק. מנכ"ל החברה מאז הקמתה בפברואר 2021 הוא אלעד שרון, שהחל את פעילותו בה ב-1997, כשהייתה חטיבה של ורינט. יו"ר החברה מאז ספטמבר 2023 הוא ארל שנקס (Earl Shanks), שהצטרף לדירקטוריון החברה עם הקמתה, ובמשך שמונה שנים קודם לכן היה דירקטור בוורינט. בעלת המניות הגדולה בחברה היא קרן ההשקעות הפרטית VBF של בית ההשקעות ווליו בייס, שלה 9.3% ממניות החברה.
לחברה לקוחות ביותר ממאה מדינות. עם לקוחות החברה נמנים ארגוני ביטחון ממשלתיים. בדצמבר 2021 פרסמה חברת "מטא" שהסירה מפייסבוק מאות חשבונות שמשמשים שבע חברות, בהן קוגנייט, הפועלות לאיסוף מודיעין על משתמשי פייסבוק,.
הערות שוליים

↑  עמרי זרחוביץ', שירי חביב ולדהורן, ‏הלחץ עבד: ענקית הטכנולוגיה ורינט מתפצלת לשתי חברות - אזרחית וביטחונית, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2019
↑  גולן חזני, ורינט השלימה את פיצול פעילות הסייבר לחברה נפרדת, באתר כלכליסט, 2 בפברואר 2021
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏הסתיים המאבק בחברת הטכנולוגיה הביטחונית מישראל: מי ניצח?, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2024
↑   עודד ירון, דו"ח חדש של אמנסטי שופך אור על מה שוורינט מעדיפה להסתיר, באתר הארץ, 2 בפברואר 2021;
גלי פיאלקוב, ‏דיווח: קוגנייט הישראלית סיפקה תוכנת ריגול למיאנמר לפני ההפיכה, באתר "אנשים ומחשבים", 16 בינואר 2023;
 עודד ירון, הפרקליטות: לקוגנייט לא היה רישיון לשיווק מערכת ריגול המוני למיאנמר, באתר הארץ, 7 באפריל 2024
↑  עומר כביר, חברות סייבר ישראליות תקפו בפייסבוק עשרות אלפי אנשים, לרבות עיתונאים ומתנגדי משטר, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2021
↑  David Agranovich, Mike Dvilyanski, Taking Action Against the Surveillance-For-Hire Industry, Meta, December 16, 2021
מיכאל נצר

| --- | --- |

נצר, 2006
 לידה:  9 באוקטובר 1955 (בן 69) ארצות הברית דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 מקום מגורים:  עפרה 
 עיסוק:  אמן, מאייר ספרי קומיקס
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויין, תיכון רדפורד 
 שפות היצירה:  אנגלית, עברית 
 סוגה:  קומיקס 
 
מיכאל נצר (באנגלית: Michael Netzer) נולד ב-9 באוקטובר 1955. הוא קומיקסאי אמריקאי-ישראלי ממוצא דרוזי שהתגייר. מוכר הודות לעבודותיו עבור הוצאות הקומיקס "DC קומיקס" ו"מארוול קומיקס" החל משנות השבעים - וכיוצר של גיבור-העל הישראלי "אורי-און" בסוף שנות השמונים.
קורות חיים > ילדות ותחילת הקריירה בסצנת הקומיקס האמריקאית

נצר נולד בשם מייקל מנצור נאסר (Michael Mansour Nasser) בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. בנם של עאדל נאסר א-דין, דוקטור דרוזי לפילוסופיה שעבד רוב חייו במפעל של פורד, ושל אדל גאזאלי, בת לאב דרוזי-לבנוני ולאם יהודייה-לבנונית. בשנות ה-20 לחייה, החליטה אימו להגר לניו יורק.
נצר חלה בשיתוק ילדים בגיל שמונה חודשים והיה משותק חלקית במותנו השמאלית וברגלו. אחרי שנתיים של טיפול רפואי, עבר עם אימו ואחיו לכפר דיר קוביל בלבנון, דרומית לביירות, שם התגוררו עד הגיעו לגיל 11. בשנת 1967 חזר לדטרויט, נרשם לבית הספר, והחל לראשונה להתעניין בתחום האומנויות ובעיקר לאיור חוברות קומיקס. באותה תקופה הוא פגש לראשונה את סינדי בוראל, אשר הפכה בהמשך לשותפתו, בת זוגו ואם בתו. הוא הגה וצייר סמל ליחידת דובדבן בצה"ל לבקשת מפקד היחידה אורי בר לב.
לאחר השתלמויות באוניברסיטת וויין במישיגן, נצר פגש את אמן הקומיקס האמריקאי הנודע ניל אדמס בכנס קומיקס בדטרויט ובאופן לא רשמי קיבל הצעת עבודה בסטודיו של אדמס "Continuity Studios". בשנת 1975 נצר עבר יחד עם משפחתו לניו יורק, שם, תוך זמן קצר באופן יחסי זכה להכרה רבה בסצנת הקומיקס, לאחר שאייר דמויות שונות ל-DC קומיקס, בהן באטמן, וונדר וומן, סופרבוי, לגיון גיבורי-העל, החץ הירוק, וברק שחור (Black Lightning), ודמויות שונות למארוול קומיקס כגון ספיידרמן.
בסתיו 1977 נצר לקח פסק זמן מקריירת הקומיקס בניו יורק לטובת מסע רוחני. בעקבות החלטה זו הוא עבר יחד עם משפחתו לסן פרנסיסקו. במהלך פסק זמן זה, נפגש נצר עם המוציא לאור של חוברת הקומיקס Star Reach, מייק פרידריך, אך סירב לבקשת האחרון ליצור את המהדורה הצבעונית הראשונה של החוברת. לאחר ששמע פרידריך מנצר על השינוי שעבר, ביקש ממנו ליצור קומיקס שיציג את חוויותיו מתקופה זו. נצר לקח על עצמו את המשימה ויצר את הקומיקס "הברית החדשה, הישנה והאחרונה" (The Old, New and Final Testaments) אשר מנבאת את עתיד המין האנושי. פרידריך פרסם את הסיפור במגזין Star Reach בשנת 1977 בחוברת מספר 12, כשלצדו סיפר על פגישתו עם נצר ועל כוונותיו של נצר לפתוח בקריירה ציבורית בה ינסה לקדם שלום עולמי.
קורות חיים > עזיבת סצנת הקומיקס האמריקאית

במשך השנים הבאות, נצר החליט לטייל ברחבי ארצות הברית כאשר הוא יוצר חוברות קומיקס מדי פעם. באותה העת החליט נצר לקדם את הרעיון ליצור היררכיה פוליטית חדשה באמצעות הקומיקס, מה שגרם לקולגות שלו לעיתים קרובות לראות את התנהגותו כמשיחית ואותו כאחוז טירוף. בקיץ 1981 נצר נעלם לחלוטין מסצנת הקומיקס האמריקאית, כשהחליט לנסוע לביקור בבית ילדותו בלבנון. החזרה למזרח התיכון הייתה משמעותית עבור המסע הרוחני אשר עבר באותה העת, והוא אף תכנן להמשיך משהייה בביירות לטיול בישראל. ביוני 1982 מצא עצמו בלב הפלישה הישראלית ללבנון במהלך אירועי מבצע שלום הגליל. באוגוסט 1983 הצליח להימלט מאזור הלחימה לישראל באמצעות מונית אותה שכר ובסיוע צה"ל. בישראל, הוא החליט להתגייר ואף הפך לדתי, ולאחר-מכן עברת את שם משפחתו לנצר. הוא למד עברית במספר קיבוצים במשך תקופה, ולאחר מכן עבר לגור בחבל בנימין ביישוב עפרה. בעודו גר שם, התחתן עם אילנה יוסף, עימה הוא הביא לעולם חמישה ילדים.
בשנת 1987 יצר את דמותו של "אורי-און", גיבור העל הישראלי הראשון אשר כיכב במספר חוברות קומיקס אותן יצר נצר בעזרתם של יונתן דויטץ' ויוסי הלפרין. השם של גיבור העל ניתן לו בידי אורי אורבך, ידידו של נצר. הקומיקס יצא לאור בתקופה בה סצנת הקומיקס הישראלית החלה לפרוח ו"אורי-און" הוצג בתערוכה במוזיאון ישראל לצד עבודותיהם של ציירי קומיקס מקומיים כגון דודו גבע ואורי פינק. הרקע האישי של נצר כצייר קומיקס אמריקאי והבחירה שלו לעבור לגור בלב יהודה ושומרון, העלו אותו לתודעת הציבור באותה העת, הוא הוזמן לתוכניות אירוח רבות וקיבל כיסוי תקשורתי נרחב יחסית.
קורות חיים > החזרה לסצנת הקומיקס האמריקאית

בשנת 1991 נצר חזר לניו יורק לעבוד שוב עם ניל אדמס באולפני "Continuity Studios". לאחר ויכוח עקרוני שהתעורר בין השניים בשאלה למי שייכות הזכויות על השימוש בדמותה של גברת מג'סטיק, אותה יצרו יחד בשנת 1977, נצר הגיש תביעה משפטית נגד אדמס בשנת 1993. התביעה בוטלה לבסוף בשנת 1995 עקב חוק ההתיישנות. נצר עבד באותה עת על מספר פרויקטי קומיקס, ביניהם גם הקומיקס "גברת הצדק" (Lady Justice) אותו יצר סופר הפנטסיה והמדע הבדיוני ניל גיימן. הסגנון האמנותי של נצר באותה התקופה הפך אפל יותר. בשנת 1994 חזר לישראל והחל לנטוש את עולם הקומיקס.
בשנת 1998 הקים יחד עם סופיה פדרוב את חברת "Netzart-Federov Media" אשר העניקה לו את החופש לפתח את כישוריו בתחום האמנות הממוחשבת, בתחום הפרסום ובתחום עיצוב האתרים.
בפברואר 2003, במהלך חופשה בעין גדי, החליט נצר לשנות כיוון שוב ולחזור ליצור את הקומיקס הרוחני עליו עבד כעשרים וחמש שנים קודם לכן.
קורות חיים > המעבר לקומיקס מקוון

בינואר 2004 נצר העלה לאינטרנט את אתר האינטרנט הראשון שלו, "The New Comic Book of Life" – מניפסט אשר מתאר את המיתולוגיה של גיבורי העל והתפקיד אותו הם מילאו באבולוציה החברתית והתרבותית. באתר, נצר פרסם לראשונה יצירות עליהן עבד בין השנים 1977–1981 ולא יצאו לאור. באתר הוא ביקש לראשונה גם סליחה מהקולגה שלו, ניל אדמס, על התביעה המשפטית שהגיש נגדו עשור קודם לכן.
מאז נצר הספיק להעלות לרשת שבעה אתרי אינטרנט נוספים, אשר כולם פונים לקהילת יוצרים הקומיקס בעולם ועוסקים בנושאים סוציופוליטיים, במדע ובשאלת הרלוונטיות של האומנויות.
במהלך 2010 צייר נצר עטיפות שונות לחוברות סדרת הקומיקס "Green Hornet" שנכתבה על ידי במאי הקולנוע קווין סמית' וכן צייר את עטיפת החוברת הראשונה בסדרת הקומיקס הישראלית "כפיר - האיש התנכ"י" שנכתבה על ידי עופר ומשה זנזורי.
כחלק מתפיסתו לפיה אמנות יכולה לתרום חזרה לחברה, הצטרף נצר במאי 2010 כחבר מן המניין בעמותת " קומיקס לכולם", אשר שמה לה למטרה לקדם את מדיום הקומיקס בארץ ככלי תרבותי וחינוכי והשתתף במסגרתה בפעילויות שונות בהתנדבות.
הערות שוליים

↑  יוני שדמי, גיבור על הקצה, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812695101005606  BNE: XX1047529  GND: 125300496X  ISNI: 0000 0003 7084 8616  LCCN: n2016003534  NKC: xx0213231  SUDOC: 248915576  ULAN: 500478336  VIAF: 250238664   WorldCat (עם VIAF): 250238664 
שער של אורי-און #1, 1987
ג'וזפה פינלי

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1928 מילאנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  15 בדצמבר 1969 (בגיל 41) מילאנו, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  Cimitero di Turigliano 
 בן או בת זוג:  Licia Pinelli 
 
ג'וזפה פינלי
ג'וזפה "פינו" פינלי (באיטלקית: Giuseppe "Pino" Pinelli ; ‏21 באוקטובר 1928, מילאנו - 16 בדצמבר 1969, מילאנו) היה פועל רכבת ואנרכיסט איטלקי, שנהרג במהלך חקירה על ידי משטרת איטליה ב-1969.
פינלי היה חבר בחוג האנרכיסטי המילאנזי "Ponte della Ghisolfa" (בעברית: "גשר גיסולפה"), בנוסף היה מזכיר הסניף האיטלקי של הצלב השחור האנרכיסטי. בעיני רבים, מותו נגרם על ידי חוקרי המשטרה.
סיפור מותו היווה השראה למחזהו של חתן פרס נובל דאריו פו, "מותו המקרי של אנרכיסט" (שתורגם לעברית תחת השם: חקירה חוזרת בעניין מותו של אנרכיסט מפוקפק). יוצר הסרטים האיטלקי מרקו טוליו ג'ורדנה בחן את האירועים שהביאו למותו של פינלי ולמותו של קלברזי, מפקח משטרה שהיה מעורב בפרשה, בסרטו שיצא בשנת 2012 "פיאצה פונטנה: הקשר האיטלקי" (Romanzo di una strage).