stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהבת ה'
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > ג. רגש אהבה פעיל וער > רגש של אהבה והשתוקקות אל ה'

גישה המוצאת את מקומה ברבים מן הספרים במיוחד ספרי תנועת החסידות רואה באהבה רגש עצמאי פעיל, כשהמצווה היא להתסיס ולהתפעל מתוך התבוננות בעוצמתו ובנשגבותו של האלוהים. ויש לכך גם ביטוי ומשמעות מעשיים, היינו במצוות הקשורות לעבודת ה' יתברך. ובעיקר התפילה על כל חלקיה, השבח וההודאה, הבקשה והשירה. כאשר רגשות ההערצה סוערים נעשית התפילה והעבודה בתוספת איכות ועומק, מתוך רגש מלא ונכון ונפשו נלהבת בעבודת המצוות.
הקושי בפירוש זה הוא שהמושג אהבה אינו מתפרש כל כך בפשטות על רגשות הערצה. אולם ניתן לומר שבהתפעלות עצמה יש שני חלקים, יש התפעלות עם גוון של הערצה שזו נוטה יותר לעניין של יראה, ויש התפעלות עם גוון של חיבה ונחת רוח לאדם שיש כזה אלוהים כביר לעולם, וחלק זה הוא הנקרא אהבה.
בדעת הרמב"ם אנו מוצאים שהוא מתייחס לכך בשני מקומות באופן שונה. באופן הראשון הוא מפרש שהאהבה היא ההשתוקקות והצמאון לדעת את ה', כך הוא כותב בספרו "משנה תורה" 'והיאך היא הדרך לאהבתו בשעה שיתבונן האדם במעשיו וברואיו הנפלאים הגדולים, ויראה מהן חכמתו שאין לה ערך ולא קץ, מיד הוא אוהב ומשבח ומפאר ומתאוה תאוה גדולה לידע השם הגדול, כמו שאמר דוד צמאה נפשי לאלוהים לא-ל חי. (הלכות יסודי התורה פרק ב הלכה ב)
הוא מבאר איפוא שהאהבה היא התשוקה והצמאון שהוא אחד מחלקי האהבה, כנראה כוונתו שלמרות שלעולם לא תגיע לידי הרוויית צמאון זה, הרי זו עצמה המצווה להיות מלא השתוקקות לדעת את מציאותו, והביאור בזה משום שגודל הדבר מעמיד תמיד את האדם מול החידה והוא מתעלף לפענח אותה וזה עצמו התכלית. ואכן ספר תהילים מלא בביטויים אלו, צמאה לך נפשי כמה לך בשרי וגו' כן בקודש חזיתיך לראות עוזך וכבודך. ובישעיה (כו, ט) - 'נפשי אויתיך בלילה אף רוחי בקרבי אשחרך'. וגם בשיר השירים מופיעים ביטויי תשוקה וצמאון בין כנסת ישראל לקוב"ה. גם פיוטים רבים כמו השיר 'ידיד נפש' עוסק ברגשות אלו.
הסוג השני הנזכר ברמב"ם הוא בהלכות תשובה –
'וכיצד היא האהבה הראויה, הוא שיאהב את ה' אהבה גדולה יתירה עזה מאוד, עד שתהא נפשו קשורה באהבת ה', ונמצא שוגה בה תמיד כאלו חולה חולי האהבה, שאין דעתו פנויה מאהבת אותו אשה, והוא שוגה בה תמיד בין בשבתו בין בקומו בין בשעה שהוא אוכל ושותה, יתר מזה תהיה אהבת ה' בלב אוהביו שוגים בה תמיד, כמו שצונו בכל לבבך ובכל נפשך, והוא ששלמה אמר דרך משל כי חולת אהבה אני, וכל שיר השירים משל הוא לעניין זה'
.(פרק י הלכה ג)
סוג זה של אהבה קרוי בספרים המאוחרים יותר - 'דביקות', ונחשב כדרגה רמה במעלות הצדיקים, ובפרט בעולם החסידות של הבעש"ט ותלמידיו שנושא אהבת ה' היה אחד העיקרים הגדולים שהם הדגישו במשנתם, הם דרשו סערת נפש מתמדת מתוך תחושת מציאות השם. עד שלא מצאו מקום לכל דבר אחר בעולמם.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > ג. רגש אהבה פעיל וער > עונג ונועם בתחושת הקרבה לה'

עוד אנו מוצאים שיש מפרשים - בעיקר בספרות החסידות - שהאהבה היא רגשות עונג ואושר בעצם מציאותו של השם יתברך, שכאשר מתבונן בזה שמלוא כל הארץ כבודו, והוא נוכח ונמצא עמנו בכל מקום, הרי מרגיש נועם וטוב לבב שיש לנו בעולם כזה דבר נפלא, והוא קרוב לכל אחד שהרי הוא נוכח בכל מקום ובכל דבר, ואין אלו רק רגשי התפעלות אלא רגשי אושר ועונג ועריבות שאוהב את ההתייחסות שיש לעולם אל הבורא הגדול והעצום הזה. כי מה שגדלות מביאה רק התפעלות ולא אהבה הוא רק כאשר אין קרבה אל הנאהב, משל למה הדבר דומה לרעיה ודוד, אשר ככל שהיא מכרת בגדלותו ובעצמתו הרי היא מוסיפה אהבה על אהבתו, אבל אם תשמע על מלך אחד גדול רחוק ממנה, שהוא גדול ועצום, אכן תעריץ אותו אבל אין שייך כאן רגש אהבה.
ועיין בספר התניא פרק ל"ג:
עוד זאת תהיה שמחת הנפש האמיתית ובפרט כשרואה בנפשו בעתים מזומנים שצריך לזככה ולהאירה בשמחת לבב אזי יעמיק מחשבתו ויצייר בשכלו ובינתו ענין יחודו ית' האמיתי איך הוא ממלא כל עלמין עליונים ותחתונים ואפי' מלא כל הארץ הלזו הוא כבודו ית' וכו' וככה ממש דרך משל הוא ביטול העולם ומלואו במציאות לגבי מקורו שהוא אור א"ס ב"ה וכמש"ש באריכו'. והנה כשיעמיק בזה הרבה ישמח לבו ותגל נפשו אף גילת ורנן בכל לב ונפש ומאד באמונה זו כי רבה היא כי היא קרבת אלהים ממש וזה כל האדם ותכלית בריאתו ובריאות כל העולמות עליונים ותחתוני' להיות לו דירה זו בתחתוני' כמ"ש לקמן באריכות. והנה כמה גדולה שמחת הדיוט ושפל אנשים בהתקרבותו למלך בשר ודם המתאכסן ודר אתו עמו בביתו וק"ו לאין קץ לקרבת ודירת ממ"ה הקב"ה וכדכתיב כי מי הוא זה אשר ערב לבו לגשת אלי נאם ה'.
מחבר ספר התניא האדמו"ר הזקן מחב"ד רבי שניאור זלמן מלאדי, עוסק רבות בביאור מושגי אהבת ה', בספר התניא ובספריו ל"תורה אור" ו"לקוטי תורה". הוא מבחין בין אהבה פעילה הנקראת "אהבת עולם" המגיעה מתוך הסתכלות באור אין סוף שנמצא בעולם, לאהבה סבילה הקיימת במעמקי הלב הנקראת "אהבה רבה" ומביאה את היהודי לקיום תורה ומצוות. "אהבה רבה היא אהבה בתענוגי' והיא שלהבת העולה מאליה ובאה מלמעלה בבחי' מתנה... אך אהבת עולם היא הבאה מהתבונה ודעת בגדולת ה' א"ס ב"ה הממלא כל עלמין וסובב כל עלמין וכולא קמיה כלא ממש חשיב" (תניא ליקוטי אמרים פרק מג)
ראו גם

אהבת ישראל
יראת השם
ייחוד השם
שש מצוות תמידיות
שלילת הגשמות
לקריאה נוספת

שטיינהויז דוד, שערי אהבה, שערים לאהבת ה', ירושלים תשע"ח.
דניאל לסקר, אהבת ה’ וקידוש השם לפי ר’ יהודה הלוי ולפי הרמב"ם, על פי הבאר, תשס"ח-2008, 293-302.
חיים קרייסל, אהבת ה’ ויראתו במשנתו של הרמב"ם, דעת, 37, תשנ"ו, עמ' 127-151.
אליעזר בן-פורת, אהבת ה’ לאורו של מהר"ל מפראג, ישורון, ח, תשס"א-2001, עמ' תקנג-תקע.
יצחק רוזנברגר, יצחק, "ואהבת לרעך כמוך אני ה’ - זה כלל גדול בתורה" : על אהבת הזולת ואהבת ה’ באגדות על ר’ עקיבא דרך אגדה, ג, תש"ס-2000, עמ' 75-91.
פמקה ינסן

| --- | --- |

פמקה ינסן, וונדר-קון 2016
 לידה:  5 בנובמבר 1964 (בת 60) אמסטלפיין, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  טוד ויליאמס (1995–2000) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פמקה ינסן (בהולנדית: Famke Janssen; נולדה ב-5 בנובמבר 1964) היא שחקנית ודוגמנית הולנדית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בסרטי "אקס מן" בתור ג'ין גריי ובסדרת הסרטים של "חטופה" בתור לני מילס.
ביוגרפיה

פמקה ינסן נולדה באמסטלפיין שבהולנד למשפחה בת שלוש אחיות. ב-1984 היגרה לארצות הברית, ושם היא התחילה קריירת דוגמנות. לפני תחילת קריירת המשחק שלה, היא למדה ספרות באוניברסיטת קולומביה. מלבד הולנדית, ינסן יודעת אנגלית, גרמנית וצרפתית.
קריירה

בשנת 1992 קיבלה ינסן את תפקידה הראשון בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". באותן שנים, היא השתתפה בסרטים: "אבות ובנים" ו"גולדן איי". בשנות האלפיים, היא שיחקה בסרטי "אקס-מן" בתור ג'ין גריי. על תפקידה בסרט היא זכתה בפרס סאטורן. היא שיחקה גם בסרטים: "ציידי המחשבות", "משחקים נסתרים" ו"קוטלי המכשפות".
בשנת 2004 שיחקה בדרמה הקומית "מת על ההספד" בכיכובה של זואי דשנל. ינסן השתתפה בשלושת החלקים של סדרת הסרטים "חטופה" בתור אלינור "לני" מילס, אשתו לשעבר של בריאן מילס (ליאם ניסן).
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת המתח "המדריך לרוצח" ברשת ABC בכיכובה של ויולה דייוויס בתפקיד עורכת הדין איב רות'לו שמנהלת רומן עם אנאליס קיטינג.
בשנת 2017 הצטרפה לסדרת הבת של "הרשימה השחורה", "הרשימה השחורה גאולה" בתפקיד סוזן "סקוטי" הלסטד, אימו של טום קין.
חיים אישיים

כיום היא נשואה לטום ויליאמס. הם גרים בניו יורק.
ינסן היא גם שגרירה של רצון טוב לארגון UNODC.
פילמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פילמוגרפיה > קולנוע

אבות ובנים (1992) - קייל כריסטיאן
חסר רחמים 4: אפר לאפר (1994) - ד"ר שרה לי
אדון האשליות (1995) - דורותי סוואן
גולדן איי (1995) - קסניה אונאטופ
נערה מתה (1996) - אוצר
עיר של פשע (1997) - רייצ'ל מונטנה
Monument Ave.‏ (1998) - קייטי אוקונר
ג'ינג'רברד (1998) - ליאן מגרודר
שוכני המצולות (1998) - טריליאן סנט. ג'יימס
סיבובים לדקה (1998) - קלדאודיה האדס
ההימור האחרון (1998) - פטרה
סלבריטי (1998) - בוני
הרפתקאותיו של סבסטיאן קול (1998) - פיונה
סיוט בחדר המורים (1998) - אליזבת בורק
הבית על הגבעה הרדופה (1999) - אנאבל לורן
אהבה וסקס (2000) - קייט וולאס
קרקס של פושעים (2000) - לילי גארפילד
אקס-מן (2000) - ג'ין גריי
מסודרים‏ (2001) - ג'סיקה
אל תוציא מילה (2001) - אגי קונרד
אני מרגל (2002) - רייצ'ל רייט
אקס-מן 2 (2003) - ג'ין גריי
מת על ההספד (2004) - ג'ודי ארנולד
משחקים נסתרים (2005) - ד"ר קתרין קרסון
אקס-מן 3: המפלט האחרון (2006) - ג'ין גריי
הטיפול (2006) - אלגרה מארשל
עשרת הדיברות (2007) - גרטשן רייגארט
לסובב את הנהר (2007) - קיילי סאליבן
השיגעון (2008) - קריסטן סקוורס
חטופה (2008) - לנה מיילס
100 רגל (2008) - מרני ווטסון
The Chameleon‏ (2010) - ג'ניפר ג'ונסון
במורד החוף (2011) - מארי ריד
חטופה 2 (2012) - לנה מיילס
קוטלי המכשפות (2013) - מיוריאל
וולברין (2013) - ג'ין גריי
איש נלחם (2014) - דיאן שולר
אקס-מן: העתיד שהיה (2014) - ג'ין גריי
חטופה 3 (2014) - לנה מיילס
נסיך הלבבות האדומים (2016) - קיי אדמס
המופע (2017) - אילנה כץ
כל מה שאני רוצה (2017) - ונסה
בלשי אל איי (2017) - קייטי פורד
עדכון סטטוס (2018) - קתרין אלדן
ביצי קוויאר (2018) - ניס
אשר (2018) - סופי
הוורד המורעל (2019) - ג'יין האנט
ראשוני (2019) - ד"ר אלן טיילור
רוצח הגלויות (2020) - ולרי קאנון
אוהב אותך לנצח (2020) - לי דאגלס
המשימה (2021) - מרגרט
סכנה מיידית (2021) - הסוכנת שונסי
עד שתחפץ האהבה (2022) -
Door Mouse‏ (2023) - בתפקיד: מאמא.
כלואה (2023) - בתפקיד: קת'רין.
Knights of the Zodiac‏ (2023) - בתפקיד: ואנדר.
Boy Kills World‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

מסע בין כוכבים: הדור הבא (1992) - קאמאלה
מלרוז פלייס (1994) - דיאן אדמסון
הטמאים (1994) - קליאו
אלי מקביל (2001-2000) - ג'יימי
ניפ/טאק (2010-2004) - איב מור
המלוק גרוב (2015-2013) - אוליביה גודפרי
המדריך לרוצח (2019-2015) - איב רות'לו
סופרמנשן (2015) - פרו מנטיס (דיבוב)
רובוט צ'יקן (2016) - ג'ין גריי (דיבוב)
הרשימה השחורה (2018-2016) - סוזן הרגרייב
הרשימה השחורה: גאולה (2017) - סוזן הרגרייב
כשהם רואים אותנו (2019) - ננסי ריאן
פשע במעגל סגור (2019) - ג'סיקה מאלורי
Long Slow Exhale (2022) - ד"ר מלינדה בלינגסטון
טהרת המשפחה

חדר הכנה במקווה בירושלים
"עד בדיקה", בד לבן המשמש לבדיקה פנימית בהפסק טהרה ולימים של שבעה נקיים.
טהרת המשפחה הוא מונח בהלכה היהודית שמובנו הוא: שמירת קיום יחסי האישות לזמן הטהרה ממצב של נידה. המונח מתייחס למכלול הדינים והלכות ההרחקה שעל איש ואישה לשמור במערכת יחסים זוגית. על פי ההלכה ישנם מקרים שונים בהם על האיש והאישה להתרחק זה מזה ואסורים בקיום יחסי אישות ובצורות קרבה נוספות עד שתסיים האישה את תהליך הטהרה, שעיקרו טבילה במקווה. בחלק ממקרים אלה האיסור הוא מן התורה, ובחלק מן המקרים – מדרבנן. עיקר הימים בהם אסורה האישה לבעלה הם ימי הנידה הבאים בעקבות הווסת החודשית של האישה, ואיסור כרת חל על קיום יחסי אישות עמה בימים אלה.
משך הזמן בו האישה נאסרת לבעלה ודינים שונים של ההרחקות ביניהם משתנים ממקרה למקרה, אך באופן כללי בכל המקרים הללו הבעל והאישה נאסרים, והאישה צריכה לעבור תהליך טהרה. המקורות ההלכתיים מכנים את כל ההלכות הנוגעות להרחקות אלו הלכות נידה. וכיוון שטומאת נידה היא הסיבה העיקרית והשכיחה להיאסרות האשה על בעלה, כל אישה האסורה על בעלה, אף מסיבה אחרת, מכונה "נידה".
להרחקה בימי הנידה נוספה במרוצת הדורות משמעות רעיונית רחבה בתחום המחשבה היהודית-תורנית. ראשית, נטען שההרחקה מבטאת את החשיבות של פיתוח חיי הרוח בזוגיותם של איש ואשתו. האיסור לקיים יחסי אישות ולגעת זה בזה מחייב את בני הזוג להמיר את המגע הגופני בקשר מילולי. שנית, ההרחקה יוצרת מפגש מחודש של בני הזוג מדי חודש. בכל חודש ישנם ימים של השהיה, ציפייה, התאפקות והתגברות על היצר, ובכל חודש בני הזוג נפגשים מחדש - כמו ביום החתונה - ומממשים מחדש את אהבתם.
מצבי טומאה מדאורייתא > נידה

נידה היא ההרחקה המתבקשת לפי ההלכה בזמן הווסת החודשית, שהיא המקרה השכיח ביותר בענייני טהרת המשפחה. מעת קבלת הווסת האשה נחשבת לנידה עד סיום תהליך הטהרה בטבילה במקווה. מדין התורה, ניתן להיטהר מטומאת הנידה בתום שבעה ימים מתחילת הדימום (אך מדברי חכמים רק בתום ספירת שבעה נקיים, כדין זבה).
וְאִשָּׁה כִּי-תִהְיֶה זָבָה דָּם יִהְיֶה זֹבָהּ בִּבְשָׂרָהּ שִׁבְעַת יָמִים תִּהְיֶה בְנִדָּתָהּ וְכָל-הַנֹּגֵעַ בָּהּ יִטְמָא עַד-הָעָרֶב. וְכֹל אֲשֶׁר תִּשְׁכַּב עָלָיו בְּנִדָּתָהּ יִטְמָא וְכֹל אֲשֶׁר-תֵּשֵׁב עָלָיו יִטְמָא. וְכָל-הַנֹּגֵעַ בְּמִשְׁכָּבָהּ יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְרָחַץ בַּמַּיִם וְטָמֵא עַד-הָעָרֶב. וְכָל-הַנֹּגֵעַ בְּכָל-כְּלִי אֲשֶׁר-תֵּשֵׁב עָלָיו יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְרָחַץ בַּמַּיִם וְטָמֵא עַד-הָעָרֶב. וְאִם עַל-הַמִּשְׁכָּב הוּא אוֹ עַל-הַכְּלִי אֲשֶׁר-הִוא יֹשֶׁבֶת-עָלָיו בְּנָגְעוֹ-בוֹ יִטְמָא עַד-הָעָרֶב. וְאִם שָׁכֹב יִשְׁכַּב אִישׁ אֹתָהּ וּתְהִי נִדָּתָהּ עָלָיו וְטָמֵא שִׁבְעַת יָמִים וְכָל-הַמִּשְׁכָּב אֲשֶׁר-יִשְׁכַּב עָלָיו יִטְמָא.
בתורה מופיע ציווי מפורש להתרחק מהאישה בימי נידתה כחלק מרצף איסורי העריות, בספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק י"ט: "ואל אשה בנדת טמאתה לא תקרב לגלות ערותה". עונשו של אדם שבא על אישה נידה במזיד הוא כרת. לגבי דין זה אין הוולד נחשב ממזר כמו יתר חייבי כריתות, משום שאשה זו מותרת לבעלה תמיד ואסורה רק בזמן נידתה.
מצבי טומאה מדאורייתא > זבה

זבה היא אישה שזב ממנה דם מן הרחם במהלך אחד עשר הימים שאחר שבעת הימים הראשונים מאז תחילת הווסת החודשי. התורה מבחינה בין זבה קטנה, שמדממת יום אחד או יומיים במהלך אחד עשר הימים הללו, שדינה לספור יום אחד נקי ללא דם ולטבול, לבין זבה גדולה, שמדממת לפחות שלושה ימים רצופים במהלך אחד עשר הימים. על פי החוק המקראי, אישה זו טמאה בטומאה הזהה לטומאת נידה, אך בניגוד לנידה רגילה שמדאורייתא נטהרת שבעה ימים אחרי תחילת הדימום, הזבה צריכה להמתין עד שיהיו שבעה ימים שלמים ללא דימום ("שבעה נקיים"), ורק אז תוכל להיטהר. בנוסף, כשהיה בית המקדש קיים, הביאה זבה שדיממה שלושה ימים רצופים בימי הזיבה קרבן לכפרתה:
וְאִשָּׁה כִּי-יָזוּב זוֹב דָּמָהּ יָמִים רַבִּים בְּלֹא עֶת-נִדָּתָהּ אוֹ כִי-תָזוּב עַל-נִדָּתָהּ כָּל-יְמֵי זוֹב טֻמְאָתָהּ כִּימֵי נִדָּתָהּ תִּהְיֶה טְמֵאָה הִוא. כָּל-הַמִּשְׁכָּב אֲשֶׁר-תִּשְׁכַּב עָלָיו כָּל-יְמֵי זוֹבָהּ כְּמִשְׁכַּב נִדָּתָהּ יִהְיֶה-לָּהּ וְכָל-הַכְּלִי אֲשֶׁר תֵּשֵׁב עָלָיו טָמֵא יִהְיֶה כְּטֻמְאַת נִדָּתָהּ. וְכָל-הַנּוֹגֵעַ בָּם יִטְמָא וְכִבֶּס בְּגָדָיו וְרָחַץ בַּמַּיִם וְטָמֵא עַד-הָעָרֶב. וְאִם-טָהֲרָה מִזּוֹבָהּ וְסָפְרָה לָּהּ שִׁבְעַת יָמִים וְאַחַר תִּטְהָר. וּבַיּוֹם הַשְּׁמִינִי תִּקַּח-לָהּ שְׁתֵּי תֹרִים אוֹ שְׁנֵי בְּנֵי יוֹנָה וְהֵבִיאָה אוֹתָם אֶל-הַכֹּהֵן אֶל-פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד. וְעָשָׂה הַכֹּהֵן אֶת-הָאֶחָד חַטָּאת וְאֶת-הָאֶחָד עֹלָה וְכִפֶּר עָלֶיהָ הַכֹּהֵן לִפְנֵי ה' מִזּוֹב טֻמְאָתָהּ.
כדי למנוע טעות בין צבע טהור לצבע טמא, או בין ימי נידה לימי זיבה, קבע רבי יהודה הנשיא, שכל אשה המדממת שלושה ימים רצופים צריכה לנהוג בו כאילו היא זבה גדולה, ועליה לספור שבעה נקיים לטהרתה. ובנות ישראל החמירו לנהוג שגם אם מדממות דימום כלשהו - סופרות שבעה נקיים.
בתרשים ניתן לראות את הפרשנות המקובלת לחוק המקראי, בהנחה שלאישה יש מחזור קבוע של 28 ימים:

שבעה ימי נידה מתחילים מרגע תחילת קבלת הווסת. (באדום)

לאחר מכן 11 ימי זבה, בהם אם תראה דם תצטרך לנהוג לפי דיני זבה קטנה או זבה גדולה. (בוורוד)

לאחר מכן פרק זמן בלתי מוגבל (עשרה ימים במחזור ממוצע), בהם דימום חדש נחשב לנידה ולא זבה. (בלבן)

הקו הכחול מסמן את הזמן שבו אישה יכולה להיות טהורה ולקיים יחסי אישות במשך המחזור.
מצבי טומאה מדאורייתא > יולדת

יולדת היא מי שילדה תינוק או הפילה עובר, והיא אסורה לבעלה, גם אם לא ראתה דם. מן התורה, האשה אסורה לבעלה במשך שבעה ימים כאשר הוולד הוא זכר, ובמשך ארבעה עשר יום כאשר הוולד הוא נקבה.
אִשָּׁה כִּי תַזְרִיעַ וְיָלְדָה זָכָר, וְטָמְאָה שִׁבְעַת יָמִים, כִּימֵי נִדַּת דְּו‍ֹתָהּ תִּטְמָא. וּבַיּוֹם הַשְּׁמִינִי יִמּוֹל בְּשַׂר עָרְלָתוֹ. וּשְׁלֹשִׁים יוֹם וּשְׁלֹשֶׁת יָמִים תֵּשֵׁב בִּדְמֵי טָהֳרָה, בְּכָל-קֹדֶשׁ לֹא-תִגָּע וְאֶל-הַמִּקְדָּשׁ לֹא תָבֹא עַד-מְלֹאת יְמֵי טָהֳרָהּ. וְאִם-נְקֵבָה תֵלֵד, וְטָמְאָה שְׁבֻעַיִם כְּנִדָּתָהּ, וְשִׁשִּׁים יוֹם וְשֵׁשֶׁת יָמִים תֵּשֵׁב עַל-דְּמֵי טָהֳרָה.
לאחר מכן, למשך תקופה מסוימת (שלושים ושלושה יום לזכר ושישים ושישה לנקבה), חלים ימי טהרה, כל הדמים שתראה טהורים והיא מותרת לבעלה. אולם החל מתקופת הראשונים חלה החמרה והיחס אל הדמים בימים אלו הושווה ליחס הרגיל, ואין האשה נטהרת עד שתפסיק לראות דם ותשב שבעה נקיים.
מצבי טומאה מדרבנן > פרישה סמוך לווסת

עניין נוסף המוגדר בהלכות טהרת המשפחה, הוא החובה ההלכתית המוטלת על בני זוג להימנע מקיום יחסי אישות במועד בו צפוי להגיע הווסת של האישה. על פי הלכה זו על בני הזוג לבדוק מתי עשוי לחול הווסת הבא של האישה, לפי כללים הלכתיים המשתנים מאישה לאישה, וביום זה או בלילה זה עליהם להימנע מקיום יחסי אישות.
על פי רוב הדעות, הלכה זו היא תקנת חכמים הנסמכת על פסוק בתורה. טעם החיוב הוא כדי למנוע מצב בו החל הדימום ללא ידיעת בני הזוג. כמו כן, הוסיפו חכמים, כי בעת זו על האישה לבדוק את עצמה (בצורה דומה לבדיקת הפסק טהרה) ולוודא שלא התחיל הווסת. בסוף אותו יום או אותו לילה, אם לא מצאה דם, יכולים בני הזוג לחזור ולקיים יחסי אישות. קיום הלכה זו מצריך ידיעת פרטים הלכתיים רבים, מעקב תמידי אחר הווסת של האישה ולפעמים גם שאלת חכם.
מצבי טומאה מדרבנן > דם בתולים

אישה בתולה שקיימה יחסי אישות בפעם הראשונה, נאסרת לבעלה מיד. גם בפעמים הבאות, אם תראה שוב דם היוצא מקרום הבתולים תיאסר.
מצבי טומאה מדרבנן > רואה כתם

אישה שמצאה כתם דם על בגדה או במקום אחר, כאשר ברור שהדם הגיע ממקורה, ואי אפשר לתלות את הדם בגורם אחר (כגון דם של חרק מת, או דם של פצע).
דינים הנהוגים בזמן ההרחקה

התורה אוסרת במפורש קיום יחסי אישות עם אישה בזמן נידתה: ”וְאֶל אִשָּׁה בְּנִדַּת טֻמְאָתָהּ לֹא תִקְרַב לְגַלּוֹת עֶרְוָתָהּ.” העונש לעובר על איסור זה (במזיד) הוא כרת: ”וְאִישׁ אֲשֶׁר יִשְׁכַּב אֶת אִשָּׁה דָּוָה וְגִלָּה אֶת עֶרְוָתָהּ אֶת מְקֹרָהּ הֶעֱרָה וְהִיא גִּלְּתָה אֶת מְקוֹר דָּמֶיהָ וְנִכְרְתוּ שְׁנֵיהֶם מִקֶּרֶב עַמָּם.” (ספר ויקרא, פרק כ', פסוק י"ח)
מהמילים ”לֹא תִקְרַב” למדו חז"ל שלא רק אסור לאיש ולאשתו לקיים יחסי אישות בזמן שהאישה נידה, אלא גם אסור לגבר לגעת "נגיעה של חיבה" באישה נידה. יש מחלוקת עיקרית בין הרמב"ם והרמב"ן האם איסור זה הוא איסור מהתורה או מדרבנן.
בתלמוד נזכרו חמישה חיובי הרחקות בין הבעל לאשתו בזמן נידותה: איסור נגיעה. איסור אכילה על שולחן אחד בלי סימן היכר, ועוד שלושה דברים שאסור לאישה לעשות עבור בעלה: הצעת המיטה, מזיגת הכוס, רחיצת פניו ורגליו של בעלה.
בתקופת הראשונים והאחרונים נוספו איסורים נוספים, כגון איסור למסור חפץ מיד ליד איסור הגשת שתייה ואוכלים איסור ישיבה או שכיבה על מיטת בן הזוג וכדומה.
סדר טהרה

על פי ההלכה בימינו, תהליך הטהרה של אישה שנטמאה ונאסרה לבעלה דומה בכל המקרים בהם נאסרה מלבד שינויים קלים ממקרה למקרה. מדאורייתא אישה נידה זקוקה לטבילה בלבד כדי להיטהר, שבעה ימים אחרי תחילת ווסתה, אולם עקב חומרא דרבי זירא, בדיקת הפסק טהרה וספירת שבעה נקיים הפכו לדין מחייב כלפי כל אשה שנאסרה לבעלה מחמת אחת הסיבות המנויות בהלכות טהרת המשפחה.
פולטת שכבת זרע – לפני תהליך הטהרה, על האישה להמתין עד אשר יעברו ימי פולטת שכבת זרע. כלומר, עליה להמתין שלושה ימים מלאים, שהם ארבעה ימים בפועל (ולחלק מהדעות חמישה ואף שישה) מאז הפעם האחרונה בה קיימה יחסי אישות, עד שתוכל להתחיל את תהליך הטהרה (יש הסוברים כי את הימים הללו מונים משעה שנאסרה ולא משעת קיום יחסי האישות האחרונה).
הפסק טהרה – השלב הראשון של תהליך הטהרה נועד לוודא שהדימום פסק לחלוטין. על האישה להחדיר בד לבן נקי לפתח הנרתיק ולוודא כי הוא נקי מדימום.
שבעה נקיים – לאחר שהאישה וידאה שהדימום פסק, עליה להמתין שבעה ימים בהם היא מוודאת כי אין המשך לדימום והיא אכן "נקייה". בימים אלה עליה ללבוש בגדים תחתונים לבנים ולבדוק שאין דם בנרתיק שלה באמצעות בד לבן פעמיים ביום. במקור הדין, ספירת שבעה נקיים הייתה מיועדת רק לזבה גדולה ולא לכל נידה.
טבילה – השלב האחרון בתהליך הטהרה הוא הטבילה. לאחר שהאישה וידאה כי הדימום פסק לחלוטין ואף ספרה שבעה ימים נקיים, עליה להכין את עצמה לטבילה. הטבילה כשרה רק אם אין דברים החוצצים בין הגוף לבין מי המקווה, ולכן מתבצע תהליך של רחצה, בדיקה, והסרת חציצות שונות מהגוף, המכונה בספרות ההלכתית בשם חפיפה. לאחר ההכנה, עליה לטבול במקווה טהרה ובכך היא נטהרת. האישה מברכת על טבילה זו: "ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם אשר קידשנו במצוותיו וציוונו על הטבילה".
צניעות בקיום יחסי אישות

כחלק מהלכות טהרת המשפחה מונה ההלכה מקרים ומצבים שונים בהם אסור לאדם לקיים יחסי אישות עם אשתו אף שהיא אינה אסורה עליו מצד עצמה. לדוגמה, התורה אוסרת לקיים יחסי אישות ביום הכיפורים, וחכמים הוסיפו אף את תשעה באב. כמו כן, מובא בהלכה שלא ראוי לקיים יחסי אישות בזמן שהאיש והאישה אינם שלמים בדעתם ובאהבתם מצבים אלו מכונים בני תשע מידות.
למרות שאשתו של אדם מותרת לו ומחבק ומנשק בכל מקום שירצה (רמב"ם) ההלכה מפרטת כללים מסוימים בקיום יחסי האישות כגון: איסור לקיים יחסי אישות באור, נטילת ידיים לגבר לאחר קיום היחסים, ועוד.
עקרות הלכתית

ייתכנו מקרי עקרות שאינם ביולוגיים אלא כאלו הנובעים מכך שהביוץ חל לפני הטבילה, עקרות זו מכונה עקרות הלכתית.
ראו גם

נדה
איסור משכב עם נדה
לקריאה נוספת

תהילה אברמוב, סוד הנשיות היהודית, הבטים על טהרת המשפחה
הרב מרדכי אליהו, דרכי טהרה, על הלכות נידה וטהרה לכל עדות ישראל
הרב שמואל הלוי ואזנר, שיעורי שבט הלוי, הלכות נידה
הרב עובדיה יוסף, טהרת הבית
הרב קלמן כהנא, ספר טהרת בת ישראל, הלכות נדה (על פי פסקי החזון איש)
הרב שלמה לוי, ספר שערי אורה, הלכות נידה
הרב אלישיב קנוהל, איש ואישה זכו שכינה ביניהם, פרקי הדרכה לחתן ולכלה
הרב יצחק מרדכי רובין, ספר מראה כהן, קיצור הלכות נידה
הרב אליקים לבנון, ספר שלום אהלך - הלכות והליכות בטהרת המשפחה
הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה טהרת המשפחה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, נידה לא ע"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ס"ו, עמוד א'
↑  למשל, בעל הטורים טור יורה דעה סימן קפג
| חיי אישות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| סדר הנישואין היהודי | שידוך • אירוסים • שטר תנאים • קידושין • חופה וקידושין • ברכת אירוסין • כתובה • חדר ייחוד • שבע ברכות • בעילת מצווה • ברכת בתולים |  |
| מצוות והלכות בזוגיות | פרייה ורבייה • לידה בהלכה • שאר כסות ועונה • יחסי אישות • איסור משכב עם נידה • איסור עריות • לא תנאף • שיור • הוצאת זרע לבטלה • ביאה שלא כדרכה • ביאה דרך איברים |  |
| טהרת המשפחה | דם בתולים • דם חימוד • נידה • זבה • שומרת יום כנגד יום • יולדת  • פולטת שכבת זרע • רואה כתם • רואה מחמת תשמיש • פרישה סמוך לווסת • הפסק טהרה • שבעה נקיים • טבילה • בדיקת עד |  |
| צניעות | שמירת נגיעה • איסור הסתכלות בערווה • איסור ייחוד • כיסוי ראש לנשים |  |
| מסכתות בסדר נשים | יבמות • כתובות • נדרים • נזיר • סוטה • גיטין • קידושין |  |
| מצוות ומנהגים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| ערכים כלליים | הלכה • עשרת הדיברות • תרי"ג מצוות • שבע מצוות דרבנן • שבע מצוות בני נח • רשימות: מצוות הנהוגות בזמן הזה • מצוות שאינן נוהגות בזמן הזה |  |
| סדר היום | נטילת ידיים • ציצית • תפילין • קריאת שמע • תפילה • תלמוד תורה • ברכת המזון |  |
| הלוח העברי | קידוש החודש • עיבור השנה • שבת • ראש חודש • חגי ישראל ומועדיו • שמיטה • שנת היובל |  |
| מצוות שבין אדם לחברו | ואהבת לרעך כמוך • צדקה • גמילות חסדים • לשון הרע • והדרת פני זקן • אונאת דברים • משפט עברי |  |
| מצוות התלויות בארץ | מצוות יישוב ארץ ישראל • מתנות כהונה • מתנות עניים • איסור ערלה • שמיטה • שנת היובל |  |
| איסור והיתר | כשרות • בשר בחלב • שחיטה • טרפה • איסור אכילת חלב • יין נסך • חמץ |  |
| תשמיש קדושה ותשמיש מצווה | ספר תורה • תפילין • מזוזה • סידור • ציצית • שופר • לולב • מצה • כיפה |  |
| בית המקדש | מצוות בניין בית המקדש • כהן • קורבן • עלייה לרגל • טומאה וטהרה • רשימת מצוות בית המקדש |  |
| משפחה | ברית מילה (או הטפת דם ברית) • פדיון הבן • זבד הבת • בת מצווה • בר מצווה • חופה וקידושין • טהרת המשפחה • מעמד האישה ביהדות • צניעות  • כיבוד אב ואם |  |
| מוות | אבלות • אנינות • הלוויה • קריעה • קדיש • קבורה • סעודת הבראה • שבעה • יום השנה • אזכרה • נר נשמה • הזכרת נשמות • חברה קדישא |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מקווה טהרה. לאחר טבילת האישה במקווה, בני הזוג שוב מותרים זה לזה.
ניאוף

ציור יפני המתאר גבר ואישה שעוברים השפלה פומבית לאחר שהורשעו בניאוף
ניאוף הוא קיום יחסי מין בהסכמה בין בני אדם שאינם נשואים זה לזה ולפחות אחד מהם נשוי לאחר. מעשה זה נתפס כלא-מוסרי בתרבויות רבות עוד משחר ההיסטוריה, ובהן הוא מהווה עילה חוקית לדרוש את פירוק קשר הנישואים. בתרבויות מסוימות נתפס הניאוף כפשע המחייב ענישה, לעיתים חמורה עד כדי עונש מוות. בעברית מודרנית, הניאוף נקרא בגידה, בעיקר בהקשר החברתי-סוציולוגי ובשיח היומיומי.
בתרבויות קדומות

בחברות הקדומות נחשב הניאוף לעברה חמורה. מכיוון שהאישה נחשבה בדרך כלל לרכושו של הבעל, נחשב רק קיום יחסי מין עם אישה נשואה כניאוף, בעוד גבר נשוי שקיים יחסי מין עם אישה לא נשואה לא נענש. העונשים על ניאוף היו קשים, כגון כריתת איברים ואף מוות. עם זאת, הייתה לבעל זכות לחוס על אשתו ולוותר לה על העברה שעשתה כנגדו. במקרה שהאישה לא נדונה למוות, גם הנואף שהיה איתה היה משוחרר, מפני שדין אחד היה לשניהם[דרוש מקור][דרושה הבהרה].
בתרבויות קדומות > חוקי חמורבי

על פי חוקי חמורבי דינם של אנשים שנאפו היה הטבעה בנהר.
בדתות השונות > יהדות

הניאוף נאסר במקרא בכמה מקומות. המקום המרכזי הוא בעשרת הדיברות שם האיסור ממוקם בין האיסור על רציחה לאיסור על גנבה (שמות כ' י"ג; דברים ה' י"ז). רש"י מפרש כי הביטוי "לא תנאף" מיוחד לקיום יחסי מין עם אשת איש, אך אבן עזרא וחזקוני חולקים עליו וסוברים כי זהו איסור כללי על יחסי מין בין מי שאינם נשואים זה לזה, שאחד מביטוייו הוא קיום יחסים עם אשת איש. גם ספורנו סובר כמותם, אם כי הוא סובר שעיקרו של הביטוי הוא באשת איש בשל שכיחותו אצל עוברי העברה.
ביהדות ניאוף הוא סוג של גילוי עריות, שנחשב ביהדות לאחת מהעברות החמורות ביותר, אחת משלוש שעליהן נאמר "ייהרג ואל יעבור". בספר משלי (פרק ו', פסוקים כ"ז–כ"ט), למשל, מתואר הניאוף כך:
על פי החוק המקראי אנשים שנתפסו בניאוף דינם מיתה. חז"ל דרשו עדויות מאוד ודאיות לחטא, כך שמימוש העונש היה כמעט בלתי אפשרי.
חל איסור חמור על אישה נשואה לשכב עם גבר אחר, ואם היא עושה כך הרי ש"אבדה כתובתה" והעונש הן לאשת האיש עצמה, והן לאדם שזנה עימה, הוא מיתה בחנק. חוזה הנישואין היהודי המעוגן בכתובה ובמעמד הקידושין מבטיח כי מיניותה של האישה תוקדש מעתה לבעלה בלבד, ובתמורה הוא יזון ויפרנס אותה ואת ילדיה. לאשה נשואה שזנתה אסור להמשיך לחיות עם בעלה ואסור לבעלה ולבועלה, ועליה להתגרש ממנו תוך ויתור על הכתובה. על האיש והאשה שחטאו נאסר להינשא, גם לאחר גירושי הנואפת.. אם ממעשה הניאוף נולד ילד, אותו ילד הוא 'ממזר'. על פי האריז"ל בספר הגלגולים, דינו של הבועל אשת איש להתגלגל בגלגול נשמות בריחיים: "והנה הבא על אשת איש, אשר מיתתו בחנק, מתגלגל בריחיים, שנותנים בהם החטים, וטוחנים על ידי המים המגלגלים הריחים, ושם נידונים האיש והאשה ההיא, בסוד הכתוב תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי וְעָלֶיהָ יִכְרְעוּן אֲחֵרִין".