שר"פ
רקע

השר"פ החל לפעול בבית החולים הדסה בירושלים בשנת 1945 ובשנת 1975 התרחב גם לבית החולים שערי צדק. במשך הזמן החל גם בית החולים ביקור חולים להנהיג שר"פ במסגרתו. הסדר שר"פ ניתן גם באופן יוצא דופן לפרופסור מוריס לוי במסגרת הסכמתו לעבוד בבית החולים בילינסון של קופת חולים כללית.
במשך שנות ה-70 רווח הנוהג של רפואה שחורה בבתי חולים ממשלתיים ושל קופת חולים כללית, וחולים שילמו לרופאים באופן פרטי עבור טיפול מיוחד בבית החולים. גורמים שונים הציעו לקבוע הסדרי שר"פ רשמיים במטרה להסדיר את העניין ולמנוע רפואה שחורה. במטרה לקבוע מדיניות בעניין, הקים משרד הבריאות את ועדת שני. במאי 1980 יצא ארגון הרופאים של קופת חולים בדרישה לקיום שר"פ רשמי בבתי החולים של קופת חולים כללית, באופן שיבטל את ההסדרים הנהוגים מתחת לשולחן. הדרישה נתקלה בהתנגדות נרחבת, בין השאר מצד ארגון האחיות ומצד בכירי קופת חולים שטענו שהדבר יפגע באידאולוגיה השוויונית של הקופה.
בשנת 1986, כדי לספק את הדרישה לשירותי שר"פ, הקימה הדסה מרפאת שר"פ בתל אביב.
באפריל 1987 יזמה שרת הבריאות שושנה ארבלי אלמוזלינו את הקמת "ועדת טריינין", שנתבקשה לבחון ולהמליץ על מדיניות בריאות כוללת, ולקבוע סדרי קדימויות בפיתוח מערכת הבריאות בישראל. הוועדה המליצה על שיטת השר"פ המופעלת ב"הדסה" כפתרון לבעיית התקציב של שאר בתי החולים בישראל.
באמצע שנות התשעים החלו בתי החולים הממשלתיים איכילוב, שיבא, רמב"ם, הלל יפה ואסף הרופא להפעיל שר"פ (שכונה שר"ן - שירות רפואי נוסף) באמצעות תאגידי בריאות ללא הסכמה רשמית של משרד הבריאות והממשלה. באפריל 2000 פנתה מכבי שירותי בריאות למשרד הבריאות וליועץ המשפטי לממשלה בבקשה לבחינת חוקיות הפעלת השר"פ לאור טענתה שנגבים במסגרתו תשלומים עודפים ומוגזמים מעבר למותר. בפברואר 2002 הורה היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין להפסיק את פעילות השר"פ בבתי החולים הממשלתיים. כנגד הנחיית היועץ הגישו אזרחים ורופאים עתירות נפרדות לבג"ץ בבקשה לבטל את החלטת היועץ, אך בסופו של דבר במרץ 2009 העתירות נדחו.
נכון לשנת 2021, השר"פ פועל רק במסגרת בתי החולים בירושלים, בבית החולים אלישע בחיפה, בבית החולים לניאדו שבנתניה, בבית החולים מעייני הישועה שבבני ברק, בבית החולים האנגלי, האיטלקי והצרפתי שבנצרת, ובבתי החולים הרצליה מדיקל סנטר ואסותא מרכזים רפואיים, בהסדרים המשתנים ממרכז רפואי למשנהו[דרוש מקור].
בית החולים אסותא אשדוד קיבל בעת הקמתו היתר לכך ש-25% מהיקף פעילותו יהיה במסגרת שר"פ, אך בהמשך המדינה הגיעה להסכם עם אסותא על ביטול השר"פ שם, תמורת תקציב ממשלתי נוסף.
במהלך השנים הוקמו מספר ועדות לבחינת הנושא וגובשו המלצות שונות:
ועדת נתניהו שהגישה את מסקנותיה בדצמבר 1990 המליצה ברוב דעות לאפשר שר"פ בכל המערכת הציבורית, ולקיים עליהם פיקוח ובקרה הדוקים כדי למנוע את הרפואה השחורה ומתוך קבלה של "הרע במיעוטו". ביטולה הוא בחינת "גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה".
ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת יישומו ומימונו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי בראשותו של חבר הכנסת דוד טל שהגישה את מסקנותיה במרץ 2000 המליצה לבטל את השר"פ לחלוטין, ולאפשר את קיומו במסגרות פרטיות בלבד.
ועדת אמוראי שהגישה את מסקנותיה בדצמבר 2002 הסכימה כי יש לקיים שר"פ, אך בין חבריה התגלו מחלוקות באופן הביצוע והפיקוח.
ועדת ליאון שהגישה את מסקנותיה במאי 2004 המליצה לשנות את מבנה בתי החולים ולתאגדם מחדש, ולהפעיל במסגרתם שר"פ בהתניות שונות.
ועדת גרמן - "הוועדה המייעצת לחיזוק מערכת הבריאות הציבורית" שמונתה בראשית שנת 2013 ובין מטרותיה: בחינת היחס בין הרפואה הציבורית לבין הרפואה הפרטית, ובין ההוצאה הציבורית להוצאה הלאומית והפרטית בתחום הבריאות; ביטוחים רפואיים; תיירות מרפא; מעמדו המעורב של משרד הבריאות כספק שרות, מבטח ורגולטור. הוועדה הגישה את מסקנותיה ביוני 2014, וביניהם המליצה שלא להתיר את השר"פ במקומות בהם לא הופעל עד היום וכן לפעול לבטל את השר"פ המתוכנן בבית החולים המוקם באשדוד.