stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנג'ליקה נויבירט
הערות שוליים

1 2 3  Arabic Studies Professor Angelika Neuwirth Awarded Honorary Doctorate from Yale, www.fu-berlin.de, ‏2012-06-04 (באנגלית)
↑  Prof. Dr. Angelika Neuwirth - AcademiaNet, www.academia-net.org
↑  American Academy of Arts and Sciences Announces 2011 Class of Members, American Academy of Arts & Sciences (באנגלית)
↑  Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung - Awards - Sigmund-Freud-Preis - Angelika Neuwirth - Acceptance Speech, www.deutscheakademie.de
↑  Professor Dr Angelika Neuwirth FBA, The British Academy (באנגלית)
↑  Angelika Neuwirth, The Qur'an and Late Antiquity: A Shared Heritage, Oxford, New York: Oxford University Press, 2019-04-11, Oxford Studies in Late Antiquity, ISBN 978-0-19-992895-8
↑  Angelika Neuwirth, Scripture, Poetry, and the Making of a Community: Reading the Qur'an as a Literary Text, Oxford, New York: Oxford University Press, 2014-11-06, Qur'anic Studies Series, ISBN 978-0-19-870164-4
↑  Angelika Neuwirth, Two Views of History and Human Future: Qur'anic and Biblical Renderings of Divine Promises, Journal of Qur'anic Studies 10, 2008, עמ' 1–20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265795205171  PLWABN: 9811298966505606  BnF: cb12892803d (data)  CiNii: DA03804208  GND: 108800083  ISNI: 0000 0000 6651 5374  LCCN: n82087086  NKC: jo2014807996  NTA: 067515975  SUDOC: 058633456  VcBA: 495/322259  VIAF: 29661905   WorldCat (עם VIAF): 29661905
אנדריאס מיאוליס

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1769 הידרה, יוון 
 פטירה:  11 ביוני 1835 (יוליאני) (בגיל 66) פיראוס, יוון 
 מדינה:  יוון 
 צאצאים:  אתנסיוס מיאוליס, אנטוניוס מיאוליס, עמנואל מיאוליס, דימיטריוס מיאוליס, Ioannis Miaoulis, ניקולאוס מיאוליס 
 השתייכות:  הצי היווני 
 תקופת הפעילות:  מ-1822 
 דרגה:  סגן אדמירל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות היוונית 
 עיטורים
 הצלב הגדול של מסדר המושיע 
 
פסלו של אנדריאס מיאוליס בהידרה
אַנְדְרֵיאַס ווֹקוֹס מִיָאוּלִיס (ביוונית: Ανδρέας Βώκος Μιαούλης‏; 20 במאי 1768 – 24 ביוני 1835) היה אדמירל ומדינאי יווני, שפיקד על הצי היווני במהלך מלחמת העצמאות של יוון.
ביוגרפיה

מיאוליס נולד באֶבְיָה והשתקע באי הידְרָה שבמזרח הפלופונסוס. בעת בה פרצה מלחמת העצמאות של יוון נודע בקרב בני עירו כסוחר דגן עשיר שתרם מהונו למען הציבור. הוא היה רב-חובל של אוניות סוחר, ועל כן נבחר להנהיג את הכוחות הימיים של האיים כאשר תושביהם התקוממו נגד הסולטאן הטורקי.
מיושבי האיים נחסכו במידת מה מעשי הזוועה של הפקידים הטורקים, אך הם סבלו רבות בשל הגיוס בכפייה לאוניות הטורקיות, וחרף היותם חשופים במיוחד להתקפה מן הים של כוחות הסולטאן, נטלו חלק פעיל בהתקוממות כבר מראשיתה. ב-1822 התמנה מיאוליס ל"נָבְאַרְכוֹס" (אדמירל) של עדת כלי שיט קטנים שהיוותה את ציים של המורדים, ועוד באותה שנה פיקד על המסע הצבאי שנשלח לקחת נקם על טבח כיוס.
מיאוליס הוסיף לעמוד בראש הכוח הימי היווני עד 1827, אז הצטרף לשורותיו קצין הצי המלכותי לשעבר תומאס קוקרן. הוא פרש כדי לאפשר לקצין האנגלי לפעול בחופשיות כמפקד הצי היווני, אך המשיך להנהיג את הפן הימי של המאבק היווני לחירות. למיאוליס היה חלק בשחרור מיסולונגי מן המצור הראשון שהוטל עליה בדצמבר 1822 ובינואר 1823.
ב-1824, לאחר כיבוש פסארה (Psara) בידי הטורקים, פיקד מיאוליס על הכוחות היווניים שמנעו את המשך התקדמותו של צי הסולטאן, אם כי במחיר אובדן ספינות הבערה ולוחמים רבים. ברם, ההצלחה לא האירה לו שוב פנים עוד באותה שנה לסכל את כיבושה של נאוורינו (Navarino) בידי שייטת אוניות מצריות, אף שהסב לה אבדות לא מעטות. במהלך 1825 הצליח מיאוליס להעביר אספקה ותגבורות אל מסולונגי בעת המצור השני שהוטל עליה, אך לא עלה בידו למנוע את נפילתה.
מאמציו לשבש את קווי הקשר הימיים של הכוחות המצריים נכשלו בשל הפער העצום בגודלן של שתי השייטות היריבות ועוצמתן אוניותיהן. ככל שנמשכה המלחמה הלך כוחם הימי של היווניים ונחלש, הן בשל הידלדלות משאביהם הכספיים הן בשל התעצמות הפירטיות באנרכיה הכללית ששררה באגן המזרחי של הים התיכון.
כאשר פרש מיאוליס ומסר את הפיקוד על הצי לידי קוקרן, עבר למעשה ניהול המאבק לידי המעצמות הגדולות. לאחר הכרזת העצמאות, וכשהוא כבר בזקנתו, הסתבך מיאוליס בעימותים הפנימיים בארצו, והיה יריב ליואניס קפודיסטריאס והמפלגה הרוסית. הוא השתמש במומחיותו לתקיפתם באוניות הבערה בפורוס (Poros) ב-1831. מיאוליס היה אחד מחברי המשלחת שהזמינה את המלך אותון לקבל את כתר המלוכה של יוון, ונתמנה על ידו לסגן אדמירל ואחר כך לתת-אדמירל. הוא נפטר ב-24 ביוני 1835 באתונה, נקבר בפיראוס סמוך לקברו של תמיסטוקלס, מייסד הצי של אתונה העתיקה, ולבו שמור בכד במיניסטריון הצי המסחרי.
אמבראר ERJ 145

| --- | --- |
ERJ 135 בשירות סיטי איירליין
ERJ 135 בשירות סיטי איירליין
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס נוסעים אזורי
 ארץ ייצור:  ברזיל ברזיל
 יצרן:  אמבראר
 טיסת בכורה:  11 באוגוסט 1995
 תקופת שירות:  דצמבר 1996 – הווה (כ־27 שנים)
 יחידות שיוצרו:  890 (נכון לינואר 2012)
 משתמש ראשי:   אקספרס ג'ט  אמריקן איגל איירליינס 
 תרשים
 תרשים המטוס
השוואה בין הדגמים
תא הטייס ב-ERJ 135
אמבראר ERJ 145 היא סדרת מטוסי נוסעים אזוריים, מתוצרת יצרנית המטוסים הברזילאית אמבראר. הסדרה כוללת את הדגמים: ERJ 135 המכיל 37 נוסעים,  ERJ 140 המכיל 44 נוסעים, ERJ 145 המכיל 50 נוסעים, מטוס המנהלים לגסי 600, והמטוס הצבאי R-99.
כל מטוסי הסדרה מונעים על ידי מנועי מניפה, המתחרים העיקרים למטוס הם סדרת מטוסי ה-CRJ של בומברדיה איירוספייס.
בישראל מופעלים שני מטוסים מדגם ERJ 145 על ידי חברת עיט תעופה.
עיצוב ופיתוח > תכנון ראשוני

אמבראר הכריזה על כוונתה לייצר מטוס שיחליף את מטוס הטורבו-פרופ שלה ה-EMB 120, בסלון האווירי בפארנבורו שנערך בשנת 1989. התוכנית שהוצגה כללה: כנף ישרה עם כנפונים, שני מנועי סילון צמודים לאחוריו, טווח מוגדל של 2,500 קילומטרים, ו-75% חלקים זהים ל-EMB 120.
עיצוב ופיתוח > עיצוב ביניים

לאחר בדיקות שערכו מהנדסי אמבראר במנהרת רוח בשנת 1990, הוחלט לשנות את עיצוב המטוס באופן משמעותי מה-EMB 120. העיצוב המחודש כלל כנף בזווית של 22.3 מעלות, ומנועים קבועים לתחתית הכנף.
עיצוב זה היה יעיל יותר מבחינה אווירודינמית, אולם מיקום המנועים מתחת לכנפיים גרמו למטוס להיות גבוה בהרבה מהתכנון המקורי.
עיצוב ופיתוח > ייצור

עיצוב המטוס נמשך עד סוף שנת 1991. למרות השינויים הרבים שעבר המטוס לפני שהושלם, נשמרו מקצת השפעות של ה-EMB 120, כתצורת הישיבה 2-1 בשורה.
עיצוב ופיתוח > נגזרות

ERJ 140 מבוסס על ERJ 145 עם 96% חלקים משותפים, טייסים שעברו הכשרה על דגם אחד, יכולים להטיס דגם אחר ללא צורך בהכשרה נוספת. השינויים המשמעותיים: מרכב קצר יותר, וכוונון מנוע שונה. עלות הפיתוח המשוערת של ה-140 ERJ נאמדה על 45 מיליון דולרים, בעת השקת המטוס, מחירו של המטוס היה 15.2 מיליון דולר.
ERJ 135 שנכנס לשירות בשנת 1999, מבוסס גם הוא על ה-ERJ 145 ולו 95% חלקי משותפים. מטוס זה קצר ב-3.6 מטרים מהדגם המקורי.
ב-ERJ 145 יש 50 מושבים, ב-ERJ 140 ‏44, וב-ERJ 135 יש 37 מושבים. ה-ERJ 140 תוכנן עם פחות כיסאות כדי לענות על צורכיהם של חברות תעופה אמריקאיות, החתומות על הסכמים עם איגוד הטייסים המגבילים את מספר המטוסים בהם יש יותר מ-45 כיסאות.
בשנת 2003 הקימו אמבראר ויצרנית המטוסים הסינית חרבין איירקראפט, חברה משותפת בשם חרבין-אמבראר. החברה מייצרת ברישיון, מטוסי ERJ 145 עבור השוק המקומי.
תפעול

טיסת הבכורה של המטוס התקיימה ב-11 באוגוסט 1995, והוא נכנס לשירות בדצמבר 1996. המטוס הוצג בסלון האווירי בפריז ב-1997 והעיתונות המקצועית יצאה בביקורות נלהבות. חברות התעופה האזוריות בארצות הברית התלהבו מהאיכות ומהמחיר הנמוך של המטוס, והוא זכה להזמנות ל-133 מטוסים עם השקתו. המטוס הכניס את חברת אמבראר בהצלחה לתחום מטוסי הנוסעים הסילוניים.
החברה הראשונה שהפעילה את המטוס הייתה אקספרס ג'ט, אז החטיבה האזורית של קונטיננטל איירליינס. כיום מפעילה אקספרס ג'ט כ-270 מטוסים, והיא המפעילה הגדולה ביותר של מטוסי הסדרה. המפעילה השנייה בגודלה היא אמריקן איגל איירליינס, המחזיקה בצי המטוסים שלה כ-206 מטוסים.
ה-ERJ 140 טס לראשונה ב-27 ביוני 2000, ונכנס לשירות מסחרי ביולי 2001. אמריקן איגל איירליינס, חברת הבת של אמריקן איירליינס מפעילה את מרבית המטוסים מדגם זה.
גרסה זו משווקת כ-ERJ 140, אולם במסמכים הפנימיים של החברה וברישום רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, נקרא המטוס EMB 135KL.
גרסאות > דגמים אזרחיים

ERJ 135ER - הדגם הבסיסי של ה-135, ומשמש טיסות לטווח מורחב. מטוס זה הוא גרסה מוקטנת של ה-ERJ 145, ומכיל 37 מושבים.
ERJ 135LR - טווח ארוך במיוחד, בעל קיבולת דלק מוגדלת ומנועים משודרגים.
ERJ 140ER - מטוס בעל 44 מושבים.
ERJ 140LR - טווח ארוך במיוחד, בעל קיבולת דלק מוגדלת ומנועים משודרגים.
ERJ 145STD - קיבולת של 4174 ק"ג דלק, מכיל 50 מושבים.
ERJ 145EU - דגם המיועד לשוק האירופי. בדגם זה קיבולת הדלק זהה, אך משקל ההמראה המרבי הוגדל.
ERJ 145ER - מטוס לטווח מורחב, והדגם הבסיסי של ה-145.
ERJ 145EP - דגם בעל קיבולת דלק ומשקל המראה מרבי מוגדלים.
ERJ 145LR - טווח ארוך במיוחד, בעל קיבולת דלק מוגדלת ומנועים משודרגים.
ERJ 145LU - קיבולת דלק זהה ל-145LR, אך משקל ההמראה המרבי גדול יותר.
ERJ 145MK - קיבולת דלק ומשקל ההמראה המרבי זהים ל-ERJ 145STD, אך משקלו הריק, קטן יותר.
ERJ 145XR - דגם לטווח ארוך מאוד. במטוס זה נכללו שיפורים אווירודינמיים רבים, הוגדל משקל ההמראה המרבי, הוגדלה מהירות המטוס, ונוספו מנועים חזקים יותר.
Legacy 600 - מטוס מנהלים המבוסס על ה-135 ERJ.
חרבין אמבראר ERJ 145 - מיזם משותף של אמבראר וחרבין איירקראפט לייצור מטוסי ERJ 145 בסין ברישיון.
כלל מטוסי הסדרה מונעים במנועי רולס-רויס AE 3007. השוני בין המנועים הוא בעיקר ב-FADEC; רמת המחשוב של המנוע. הדגמים לטווחים מורחבים (ER) מצוידים במנועים חזקים יותר מדגם 3007A1.
המטוסים לטווחים הארוכים במיוחד (LR) מצוידים במנועי 3007A1 משופרים, הכוללים דחף גבוה יותר, ומאופיינים ביצועים משופרים בטמפרטורות גבוהות.
הדגם לטווח הארוך מאוד (XR) מצויד במנועי AE 3007A1E, המאופיינים בצריכת דלק נמוכה, וביצועים משופרים ברמות חום וגובה קיצוניים. נכון ל-2013, המפעילה היחידה של דגם זה היא אקספרס ג'ט.
למרות השוני בין הדגמים, יכול טייס שהוסמך להטיס אחד מהדגמים, להטיס את כל מטוסי הסדרה.
גרסאות > דגמים צבאיים

C-99A - מטוס נוסעים.
EMB 145SA ‏(R-99A)- מטוס שליטה ובקרה.
EMB 145RS‏ (R-99B) - מטוס לחישה מרחוק.
EMB 145MP/ASW‏ (P-99) - מטוס לסיור ימי.
נתונים טכניים

|  | ERJ135 ER | ERJ135 LR | ERJ140 ER | ERJ140 LR | ERJ145 LR | ERJ145 XR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
צוות: ‏3 (שני טייסים ודיילת)
| מושבים | ‏37 | ‏37 | ‏44 | ‏44 | ‏50 | ‏50 |
| אורך | ‏26.33 מטר | ‏26.33 מטר | ‏28.45 מ' | ‏28.45 מ' | ‏29.87 מ' | ‏29.87 מ' |
מוטת כנפיים: ‏20.04 מ'
גובה: ‏6.76 מ'
| מנועים (X2) | רולס-רויס AE 3007 דחף של 7800 lb כל אחד רולס-רויס AE 3007-A1P דחף של 8300 lb כל אחד | רולס-רויס AE 3007 דחף של 7800 lb כל אחד רולס-רויס AE 3007-A1P דחף של 8300 lb כל אחד | רולס-רויס AE 3007 דחף של 7800 lb כל אחד רולס-רויס AE 3007-A1P דחף של 8300 lb כל אחד | רולס-רויס AE 3007 דחף של 7800 lb כל אחד רולס-רויס AE 3007-A1P דחף של 8300 lb כל אחד | רולס-רויס AE 3007 דחף של 7800 lb כל אחד רולס-רויס AE 3007-A1P דחף של 8300 lb כל אחד | רולס-רויס AE 3007-A1E דחף של 8700 lb כל אחד. |
| משקל ריק | 15,600 ק"ג | 16,000 ק"ג | ‏17,100 ק"ג | ‏17,100 ק"ג | 17,900 ק"ג | 18,500 ק"ג |
| משקל המראה מרבי | 19,000 ק"ג | 20,000 ק"ג | 20,100 ק"ג | 21,100 ק"ג | 22,000 ק"ג | 24,100 ק"ג |
| טווח מרבי | 2,409 ק"מ | 3,243 ק"מ | 2,317 ק"מ | 3,058 ק"מ | 2,873 ק"מ | 3,706 ק"מ |
| מהירות שיוט | ‏ 828 קמ"ש, 0.78 מאך | ‏ 828 קמ"ש, 0.78 מאך | ‏ 828 קמ"ש, 0.78 מאך | ‏ 828 קמ"ש, 0.78 מאך | ‏ 828 קמ"ש, 0.78 מאך | 851 קמ"ש, 0.80 מאך |
סייג רום: ‏11,278 מ'
הערות שוליים

↑  001-Embraer Deliveries 4Q11-Ins-VPF-I-12
↑  ברזיל: המטוס הנכון בזמן הנכון, באתר גלובס, 3 בפברואר 1998
‏ERJ 135 של אמריקן אייגל איירליינס
‏ERJ-145 של לוקסאייר
‏Legacy 600
‏R-99A של חיל האוויר הברזילאי
ארגמנית

| ארגמנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
סדרה:: Neogastropoda
משפחה:: ארגמוניים
סוג:: ארגמנית
שם מדעי
 Thais ‏Röding, 1798

אַרְגְּמָנִית (שם מדעי: Thais) הוא סוג של חלזונות ממשפחת הארגמוניים.
ארגמנית סמוקת-פה - Thais haemastoma
בסוג זה יש שני מינים הנפוצים בים סוף:
ארגמנית מהגרת - Thais lacera
ארגמנית זיזים - Thais savignyi
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531873305171  LCCN: sh85134459 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארון בראון

ארון ונאבל בראון (באנגלית: Aaron Venable Brown;‏ 15 באוגוסט 1795 – 8 במרץ 1859) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל טנסי בשנים 1845–1847 וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית מ־1857 ועד מותו. הוא גם כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1839–1845. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, קריאתו לגיוסם של 2,800 מתנדבים מטנסי נענתה בגיוסם של יותר מ־30,000 מתנדבים, וסייעה למדינה לחזק את המוניטין שלה כ"מדינת המתנדבים".
ראשית חייו

ארון בראון נולד במחוז ברונסוויק שבווירג'יניה, כאחד מ־11 ילדיהם של ארון ואליזבט (לבית מלטון) בראון. אביו של בראון היה כומר מתודיסטי. הוא למד באקדמיית ווסטרייוויל שבמחוז נאש שבקרוליינה הצפונית וב־1814 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא נשא את נאום טקס הסיום מטעם כיתתו. הוא למד משפטים בהדרכתו של השופט ג'יימס טרימבל בנאשוויל, טנסי, וב־1817 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב־1818 הוא עבר למחוז גילס שבטנסי והיה לשותף במשרד עורכי הדין של מי שכיהן לימים כנשיא ארצות הברית, ג'יימס פולק.
קריירה

בשנים 1821–1825 כיהן בראון כחבר הסנאט של טנסי ולאחר מכן בשנים 1827–1829. הוא גם כיהן בשתי תקופות כהונה בבית הנבחרים של טנסי בשנים 1831–1835. ב־1839 הוא ניצח בבחירות את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית אבנעזר שילדס וכיהן כנציג המחוז העשירי של טנסי בבית. ב־1841 הוא נבחר מחדש. ב־1843 הוא התמודד מטעם המחוז השישי של טנסי וכיהן מטעמו בבית הנבחרים שנתיים נוספות. כחבר בית הנבחרים הוא קידם את סיפוחה של טקסס לארצות הברית ב־1843.
לאחר תום כהונתו השלישית של בראון בבית הנבחרים הוא תכנן לפרוש ולהתמקד בעסקים פרטיים, אך ב־1845 הוא קיבל על עצמו את מועמדות המפלגה הדמוקרטית למושל טנסי. המושל המכהן, חבר המפלגה הוויגית ג'יימס ג'ונס, לא ביקש להיבחר מחדש, וחברי מפלגתו הציגו את מועמדותו של הסנאטור אפרים ה. פוסטר. בבחירות הכלליות הפסיד בראון במזרח טנסי ובמערבה, אך גרף מספיק קולות במרכז המדינה כדי לנצח בבחירות בפער של 1,400 מתוך 115,000 כלל הבוחרים.
עם פרוץ מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, ברוח צעדיו של ידידו ושותפו לשעבר, ג'יימס פולק, שכעת היה הנשיא, הוציא בראון קול קורא להתנדבותם של 2,800 איש למאמץ המלחמתי. מעל 30,000 נענו לקריאה, ובכך חיזקו את המוניטין של טנסי כ"מדינת המתנדבים", כינוי שניתן לה בעקבות קריאה שנענתה באופן דומה בימי מלחמת 1812. על אף התמיכה הראשונית במלחמה, בהדרגה היא נחלשה, ובבחירות שהתקיימו ב־1847 נוצח בראון על ידי ניל בראון (אין קשר משפחתי).
ב־1850 היה בראון נציג לוועידת נאשוויל (אנ'), שהתקיימה בהשתתפות נציגים ממדינות העבדות כדי לדון בפעולות שעל הממשלה הפדרלית לנקוט בניסיון לבטל את העבדות. בראון וגיסו, גדעון פילו, הוציאו במשותף הצעת החלטה שקראה לתמיכה בפשרת 1850. ההצעה נפלה בהצבעה, אך הוועידה הורידה מסדר היום, לפחות באופן זמני, את סוגיית הפרישה.
ב־1852 היה בראון נציג בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית בה נבחרו המועמדים לנשיא ולסגן הנשיא פרנקלין פירס וויליאם רופוס קינג. ב־1856 השתתף בראון בוועידת המפלגה, שם הוא נחשב למועמד אפשרי כסגן הנשיא. בשנה שלאחר מכן, מינה אותו הנשיא הנבחר ג'יימס ביוקנן לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, משרה בה הוא החזיק עד למותו.
חיים אישיים

ארון בראון נשא לאישה את שרה ברוס ולשניים נולדו שישה ילדים. לאחר מותה הוא נשא לאישה את סינתיה פילו סנדרס, אחותו של גדעון פילו, גנרל בצבא הקונפדרציה ואלמנתו של ג'ון סנדרס. לזוג נולד בן אחד.
ארון בראון נפטר בוושינגטון די. סי. ב־8 במרץ 1859 ונטמן בבית הקברות מאונט אוליבט שבנאשוויל.
נינו, היל מקאליסטר, כיהן גם הוא כמושל טנסי בשנות ה-30 של המאה ה-20.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Connie Lester, "Aaron V. Brown," Tennessee Encyclopedia of History and Culture, 2009.
↑  UT Traditions Archived 2012-04-09 at the Wayback Machine
↑  Elbert Walker, Governor Aaron Venable Brown Papers Archived 2013-07-12 at the Wayback Machine, Tennessee State Library and Archives, 1964.
↑  Ann Leslie-Owens, "Willie Blount," Tennessee Encyclopedia of History and Culture, 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200451554  ISNI: 0000 0000 7395 3110  LCCN: nr90000566  SNAC: w6t1532n  US Congress: B000899  VIAF: 58927609   WorldCat (עם VIAF): 58927609
אסתר פיסארו

| --- | --- |

דיוקן של אסתר מאת בעלה, לוסיאן פיסארו
 לידה:  12 באוגוסט 1870 
 פטירה:  20 בנובמבר 1951 (בגיל 81) אילינג, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Esther Levi Bensusan 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס-אבן 
 בן או בת זוג:  לוסיאן פיסארו 
 צאצאים:  אורובידה קאמי פיסארו 
 
אסתר בנשושן פיסארו (באנגלית: Esther Bensusan Pissarro; 12 באוגוסט 1870 –  20 בנובמבר 1951 הייתה ציירת, ליטוגרפית, מעצבת ומוציאה לאור בריטית.
ביוגרפיה

אסתר לוי בן שושן לסוחר יהודי לונדוני. היא למדה בבית הספר לאמנות של קריסטל פאלאס.
ב־10 באוגוסט 1892 התחתנה עם עמיתה האמן לוסיאן פיסארו איתו נולדה להם בת אחת, האמנית אורובידה קאמי פיסארו (1893–1968).
בשנת 1894, בהשראת הוצאת הספרים קלמסקוט של ויליאם מוריס, הקימו אסתר ולוסאין פיסארו את ההוצאה Eragny. השם של ההוצאה לאור נלקח ממקום מגורי משפחת קאמי פיסארו בצרפת, Éragny-sur-Epte.
בהוצאתו של ויליאם מוריס (1891) הופקו ספרים מודפסים של אירופה מימי הביניים ותחילת התקופה המודרנית, כאשר הספרים היו מושפעים אמנותית מכתבי היד המאוירים והשתמשו בנייר שיוצר בעבודת יד ובטכניקות דפוס תואמות.
ההוצאה לאור של לוסיאן ואסתר פיסארו ניסתה לחקות את הפורמט של ויליאם מוריס והוציאה ספרים מאוירים עם חריטות עץ מודפסים על נייר מיוחד.
אסתר ביצעה את חריטות העץ מעיצובים וציורים של בעלה לוסיאן. ההוצאה נסגרה ב־1914.
אסתר פיסארו נפטרה ב-20 בנובמבר 1951.
עבודותיהם של אסתר ולוסיאן פיסארו נמצאות בגלריית טייט ובאקדמיה המלכותית לאמנויות.
גלריה

רות ונעמי
רות המואביה
בועז והזקנים
שלוש נשים בגן
שלוש נשים יפניות
הערות שוליים

↑  Esther Pissarro | Artist | Royal Academy of Arts, www.royalacademy.org.uk
↑  "Esther Pissarro", www.britishmuseum.org
↑  David Fraser Jenkins, Helena Bonett, Lucien Pissarro 1863–1944, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
↑  Esther Pissarro - SMU, www.smu.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb170059077 (data)  GND: 13682885X  ISNI: 0000 0000 6685 6531  LCCN: no97048979  NTA: 249171007  SUDOC: 087217848  ULAN: 500065901  VIAF: 9451732   WorldCat (עם VIAF): 9451732
ארגמן (אלבום)

"ארגמן" הוא האלבום השני של הזמר היוצר, המלחין והמוזיקאי ארז לב ארי שיצא ב-17 במאי 2010.
שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ביום אקרא  | ספר תהילים | ארז לב ארי | 4:29 |
| 2. | בוקר טוב  | ארז לב ארי | ארז לב ארי | 4:02 |
| 3. | רק תאמין  | אילי אדרי | אילי אדרי | 4:48 |
| 4. | בסוף היום  | פטריק סבג וארז לב ארי | ארז לב ארי | 4:40 |
| 5. | פרימיטיבים  | טי-בון ברנט (נוסח עברי דני אמיר) | טי-בון ברנט | 3:27 |
| 6. | מלחמה אבודה  | דוד אבידן | ארז לב ארי | 4:28 |
| 7. | דבר איתי  | פטריק סבג וארז לב ארי | ארז לב ארי | 4:43 |
| 8. | ארגמן  | עודד ונחמיה, ארז לב ארי | ארז לב ארי | 6:39 |
| 9. | בבוא יומי  | מתוך הסידור ליום הכיפורים | ארז לב ארי | 5:29 |
וידאו קליפים

רק תאמין
בסוף היום
בוקר טוב
פרימיטיבים
אסתר פאנוס

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1895 אסיוט, מצרים 
 פטירה:  28 באוגוסט 1990 (בגיל 95) אלכסנדריה
 מדינה:  מצרים מצרים
 כינויים נוספים:  אסתר פהמי ויצא
 פעילות בולטת:  פעילה פוליטית וחברתית, פמיניסטית
 ידועה בשל:  פעילות פוליטית וחברתית, קידום מעמד הנשים במצרים
 מפלגה:  אל-ופד
 
אסתר פאנוס (בערבית: إستر فانوس, המוכרת גם בשם אסתר פהמי ויצא (בערבית: إستر فهمي ويصا; 19 בפברואר 1895, אסיוט, מצרים - 28 באוגוסט 1990, אלכסנדריה) הייתה פמיניסטית נוצרית מצרית. חברה מייסדת באגודת הנשים החדשה, עזרה להקים את הוועד המרכזי לנשים של מפלגת אל-ופד ב-1920.
ביוגרפיה

פאנוס הייתה בתו של אח'נוח' פאנוס ובלסם ויצא. אביה היה מנהיג המפלגה הקופטית במצרים ואמה הייתה אחת מן התלמידות הראשונות בבית הספר הפרסביטריאני לבנות. לאווירה הלאומית והדתית השולטת בבית הוריה הייתה השפעה רבה על אישיותה. בשנת 1913 התחתנה עם פהמי בּכּ ויצא (לאחר נישואיה הייתה ידועה כ"אסתר פהמי ויצא"). כאשר עורך הדין המפורסם, מכראם עוביד, ידיד משפחתם, ביקר בביתה, נודע לאסתר פאנוס כי סעד זע'לול פאשה מתעתד לנסוע לאנגליה בדרישה להסיר את המנדט הבריטי מעל מצרים. היא החליטה אז להצטרף לתנועת ההתקוממות נגד הקולוניאליזם הבריטי שפעלה בשנת 1919.
לאחר ההפגנות ברחבי מצרים ובעקבות ירי הבריטים במפגינים, כתבה פאנוס לנשיא האמריקאי וודרו וילסון: "ארבעה אנשים נשלחו למאבק זה" (כוונתה לסעד זע'לול ולחבריו), "אם יש בכך צורך, נשלח 400, או אולי 4000, או ארבעה מיליונים כדי לשחרר את הקודמים... זקנים יזכו שוב בכוחם, גברים הם אמיצים ונשים הן נועזות".
פאנוס נסעה לקהיר כדי להיפגש עם צאפיה זע'לול, אשר הציעה את חתימתן של שלוש נשים על המסר המיועד לנשיא וילסון. מאות נשים נאספו כדי לחתום על הודעה זו ולהגיש את התנגדותן.
ב-1923, יחד עם הודא שעראווי, החליטה אסתר פאנוס להקים ועדה המייצגת את נשות מצרים במשותף עם מפלגת אל-ופד. בכנסיית סנט מארק קיימו הנשים מפגש שבו הודא שעראווי הייתה מועמדת כיושבת ראש ונבוויה מוסא, וחידה ח'ולוצי, סאיזה נבראווי ואסתר פאנוס הוצעו כסגנות.
במארס 1923 הקימה פאנוס יחד עם נשים אחרות את "האיחוד הפמיניסטי המצרי" כדי לשפר את רמת הנשים בתחום הספרות והחברה ולקדם אותן כך שיזכו לקבל יחס שווה לגברים. היא הייתה מעורבת באיגודים אחרים, כגון אגודת הנשים הצעירות, אגודת העובדים של מצרים וכן עמותות אחרות.
אסתר פאנוס הייתה ידועה בביקורת הנוקבת נגד המעורבות המערבית במצרים. היא כתבה מכתבים רבים בהם הביעה התמרמרות וביקורת, והובילה מאבקים צרכניים שונים כדי לערער את היציבות שהושגה על חשבון האזרחים המצריים.
אסתר פאנוס נפטרה באוגוסט 1990, והותירה אחריה השפעה משמעותית על האחדות הלאומית ועל המאבק לשחרורן של נשים מצריות .
לקריאה נוספת

Hanna Fahmy Wissa, Assiout: the saga of an Egyptian family, Book Guild, 2000
הערות שוליים

↑  Beth Baron, "Nile mother: Lilian Trasher and the orphans of Egypt", in: Barbara Reeves-Ellington, Kathryn Kish Sklar, Connie A. Shemo, Competing Kingdoms: Women, Mission, Nation, and the American Protestant Empire, 1812–1960, Duke University Press, 2009, p. 246.
↑  למעי אל-מטיעי, אלמנך הגברים והנשים של מצרים, דאר א-שורוק 2003, עמ' 23–24 (בערבית).
↑  Yunan Labib Rizk, "Egyptian women make their mark", Al-Ahram Weekly, 11-17 May 2000
Issue No. 481.
↑  אלמנך הגברים והנשים של מצרים, עמ' 26.
↑  Nancy Reynolds, A City Consumed: Urban Commerce, the Cairo Fire, and the Politics of Decolonization in Egypt, Stanford University Press, 2012, pp. 78-82.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448208005171  ISNI: 0000 0001 2211 9393  LCCN: n80142646  NTA: 15413645X  VIAF: 65314142   WorldCat (עם VIAF): 65314142
אסתר פוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בפברואר 1953 (בת 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  חוקרת מקרא וספרות, משוררת
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת ברנדייס 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית 
 
אסתר פוקס (באנגלית: Esther Fuchs; נולדה ב-26 בפברואר 1953) היא חוקרת ספרות ומקרא, ומשוררת פמיניסטית דתייה ישראלית. פוקס היא פרופסור ללימודי המזרח הקרוב ולימודי יהדות באוניברסיטת אריזונה.
ביוגרפיה

אסתר פוקס נולדה בתל אביב ולמדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת ברנדייס. היא לימדה באוניברסיטת טקסס באוסטין לפני שעברה ללמד באוניברסיטת אריזונה.
ספרה הראשון של פוקס, "אמנות ההיתממות" פורסם בשנת 1985. הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה ביצירתו של ש"י עגנון.
ספרה השני, "שחוק סמוי" פורסם בשנת 1987, ובו פוקס מתמקדת בהיבט הקומי ביצירתו של עגנון.
בשנת 1987 יצא לאור ספרה "Israeli Mythologynies: Women in Contemporary Hebrew Fiction". בספר היא בוחנת ייצוגי נשים בספרות של סופרי "דור המדינה".
הספר "Sexual Politics in the Biblical Narrative" משנת 2000. היא מתארת את עבודתה כניסיון לעשות "דה-פטריארכיזציה" של התנ"ך העברי.
פוקס היא גם משוררת. היא כתבה שני ספרי שירה. האחד "לי אסור להתאבד" יצא לאור בשנת 1983 והשני "צלקת", יצא לאור בשנת 1997.
ספריה

לי אסור להתאבד (תל אביב: עקד, תשמ"ג 1983)<שירים ושני ספורים קצרים>
אמנות ההיתממות: על האירוניה של ש"י עגנון (תל אביב: מכון כץ לחקר הספרות העברית - אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ה 1985) בעריכת חנה דוד
שחוק סמוי: היבטים קומיים ביצירת העגנונית (תל אביב: רשפים, תשמ"ז 1987)
צלקת: שירים (תל אביב: טרקלין, תשנ"ח 1997)
Encounters with Israeli authors (Marblehead, Mass. : Micah Publications, 1982
Israeli Mythogynies: Women in Contemporary Hebrew Fiction, 1987
Sexual politics in the Biblical narrative : reading the Hebrew Bible as a woman (Sheffield, England : Sheffield Academic Press, 2000
הערות שוליים

↑  "About the Editor". Israeli Women's Studies: A Reader. Rutgers University Press. 2005. p. 331. ISBN 9780813536163. נבדק ב-9 ביולי 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  פוקס אסתר - לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, ‏3 בנובמבר 2021
↑  Everett-Haynes, La Monica. "UA Professor Explores Feminist Interpretation of Bible". University of Arizona. נבדק ב-9 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261312405171  GND: 131832166  ISNI: 0000 0000 8123 0254  LCCN: n82147887  SUDOC: 034810552  VIAF: 44413411   WorldCat (עם VIAF): 44413411