stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבחן פיז"ה
תוצאות > פיז"ה 2018

המחקר התקיים בפברואר 2018 והועבר כולו באמצעות מחשבים, הן המבחנים והן השאלונים. במחקר זה הייתה אוריינות קריאה במוקד המדידה, ואילו אוריינות מתמטיקה ומדעים היו תחומי משנה. במחזור זה היה תחום "אורח": יכולות גלובליות (Global Competences).
תוצאות > תוצאות ישראל

| שנה | אוריינות קריאה (דירוג) | ממוצע OECD | קריאה דוברי עברית | קריאה דוברי ערבית | אוריינות מתמטיקה (דירוג) | ממוצע OECD | מתמטיקה דוברי עברית | מתמטיקה דוברי ערבית | אוריינות מדעים (דירוג) | ממוצע OECD | מדעים דוברי עברית | מדעים דוברי ערבית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | 452 |  |  |  | 433 |  |  |  | 434 |  |  |  |
| 2006 | 439 | 492 | 456 | 372 | 442 | 498 | 460 | 372 | 454 (39 מתוך 58) | 500 | 467 | 403 |
| 2009 | 474 (36 מתוך 64) | 493 | 498 | 392 | 447 (41 מתוך 64) | 496 | 470 | 367 | 455 (41 מתוך 64) | 501 | 476 | 382 |
| 2012 | 486 (34) | 496 | 510 | 401 | 466 (41) | 494 | 489 | 388 | 470 (41) | 501 | 492 | 394 |
| 2015 | 479 (37) | 493 | 507 | 391 | 470 (39) | 490 | 495 | 391 | 467 (40) | 493 | 488 | 401 |
| 2018 | 470 | 487 | 508 | 362 | 463 | 489 | 490 | 379 | 462 | 489 | 491 | 375 |
| 2022 | 474 | 476 | 502 | 366 | 458 | 472 | 478 | 380 | 465 | 485 | 486 | 386 |
בשנת 2002, בשלושת תחומי האוריינות ישראל נמצאה בכ-50–70 נקודות מתחת לממוצע מדינות ה-OECD (כחצי סטיית תקן עד שני שלישים סטיות תקן).
בעקבות התוצאות הנמוכות האלו הקימה שרת החינוך, לימור לבנת, בשנת 2003, את ועדת דוברת שבחנה דרכים לשיפור מערכת החינוך בישראל. ישראל לא השתתפה בפיז"ה 2003. ב-2006, ישראל נמצאה בשלושת תחומי המחקר מתחת לממוצע מדינות ה-OECD בכ-50 נקודות ומעלה (כחצי סטיית תקן). בשנת 2009 ישראל נמצאה בתחום אוריינות רק בכ-20 נקודות מתחת לממוצע מדינות ה-OECD. בשני תחומי המחקר האחרים ישראל נמצאת מתחת לממוצע מדינות ה-OECD בכ-50 נקודות (כחצי סטיית תקן).
תוצאות פיז"ה 2018 פורסמו בישראל ב-3 בדצמבר 2019. ממוצע הציונים בישראל נמוך מממוצע הציונים במדינות ה-OECD והפערים בין המגזרים בישראל התרחבו, ואף חלה צניחה בהישגי התלמידים בחברה הערבית.
במבחני פיז"ה משנת 2022 ישראל במקום השני או השלישי בשלושת תחומי המבחן בפערי ההישגים מתוך 81 מדינות שנבדקו. אחד הגורמים לפערים הגבוהים בישראל הוא שיעור המתקשים הגבוה יחסית למדינות המפותחות.
לקריאה נוספת

יולי תמיר, "מהפכת החינוך המדיד", בתוך : מהפכות – נקודות מפנה שעיצבו את עולמנו, האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2017, עמ' 47–57.
הערות שוליים

↑  Välijärvi, J., Linnakylä, P., Kupari, P., Reinikainen, P. & Arffman, I. 2002. The Finnish success in PISA – and some reasons behind it: PISA 2000. Jyväskylä: Kirjapaino Oma Oy.
↑  Snapshot of performance in mathematics, reading and science מאתר www.oecd.org
↑  עוד על תוצאות מחקר פיז"ה 2015 בישראל ובעולם ראה באתר ראמ"ה
1 2  ארבעה מחוזות בסין (הרפובליקה העממית של סין) שרק הם השתתפו במחזור פיזה 2015
↑  פיזה 2006, מבט ישראלי, עמוד 88
↑  פיזה 2006, מבט ישראלי, עמוד 106
↑  פיזה 2006, מבט ישראלי, עמוד 38
↑  עמוד 108
↑  עמוד 124
↑  פיזה 2012, מבט ישראלי, יולי 2014, עמוד 93
↑  פיזה 2012, מבט ישראלי, יולי 2014, עמוד 59
↑  פיזה 2012, מבט ישראלי, יולי 2014, עמוד 125
↑  פיזה 2015, מבט ישראלי, עודכן בכסלו תשע"ח, נובמבר 2017, עמוד 92
↑  פיזה 2015, מבט ישראלי, עודכן בכסלו תשע"ח, נובמבר 2017, עמוד 114
↑  פיזה 2015, מבט ישראלי, עודכן בכסלו תשע"ח, נובמבר 2017, עמוד 67
↑  פיזה 2018, מבט ישראלי, ספטמבר 2022, עמוד 80
↑  פיזה 2018, מבט ישראלי, ספטמבר 2022, עמוד 107
↑  פיזה 2018, מבט ישראלי, ספטמבר 2022, עמוד 130
↑  מחקר פיזה 2022 (PISA), עמוד 19-20
↑  עפר לבנת, ‏מבחני פיזה 2018: ממוצע הציונים בישראל נמוך מממוצע ה-OECD, באתר מעריב אונליין, 3 בדצמבר 2019
↑   ליאור דטל, הנתונים המדהימים: 30% מילדי ישראל לומדים ברמה של קזחסטן, 30% - ברמה הגבוהה בעולם, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2019
↑  [https://meyda.education.gov.il/files/Rama/PISA-2022-report.pdf מחקר פיזה 2022 )PISA)
אוריינות במתמטיקה, במדעים ובקריאה:
תמונת מצב תלמידים בני 15], באתר ראמ"ה
↑  שחר אילן, מבחני פיז"ה: בעקבות הקורונה הישגי התלמידים בעולם ירדו; ישראל דורכת במקום, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524654105171  CiNii: DA12450999  GND: 4680022-0  ISNI: 0000 0001 2297 0495  LCCN: no99057579  NKC: kn20021030004  SUDOC: 069644462  Trove: 444406  VIAF: 197684873   WorldCat (עם VIAF): 197684873
תנועת א-נוג'בא

| --- | --- |
דגל 

 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים)
 אידאולוגיה:  אסלאם שיעי
 מייסדים:  אכּרם אל-כּעבּי
 מנהיגים:  Akram al-Kaabi 
 מפקד נוכחי:  אכּרם אל-כּעבּי
 אזורי פעילות:  עיראק סוריה
 מדינה:  עיראק עיראק
 חברים:  כ-10,000
 בעלי ברית:  איראן איראן  סוריה סוריה (עד 2024)  חזבאללה חזבאללה  אל-חשד א-שעבי  עסאיב אהל אל-חק
 מתנגדים:  ארצות הברית ארצות הברית  ישראל ישראל  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 alnujaba.com
 
תנועת א-נוּגַ'בַּא (בערבית: حركة النجباء; תעתיק מדויק: חַרַכַּת אַלנֻּגַ'בָּאא'; לעיתים נקראת גם: حركة حزب الله النجباء; תעתיק מדויק: חַרַכַּת חִזְבַּאלַּלה אַלנֻּגַ'בָּאא') הנקראת בעברית תנועת האצילים היא מיליציה עיראקית שיעית הפועלת בעיראק ובסוריה. הארגון הוקם בשנת 2013 על-ידי אכרם אל-כעבי (אנ') המכהן כמזכ"ל ובתמיכה של כוח קודס של משמרות המהפכה, במטרה לסייע למשטר אסד בסוריה בלחימה כנגד כוחות המורדים האסלאמיסטים. מראשיתה פעלה התנועה בחסות איראנית, וכוח קודס של משמרות המהפכה מספק לחבריה נשק, הכשרה ומימון, ולכן התנועה נחשבת לאחד מכוחות הפרוקסי המובהקים של איראן במזרח התיכון. התנועה מקבלת גם סיוע מתנועת חזבאללה הלבנונית.
הארגון משתייך לארגון אל-חשד א-שעבי, ארגון-גג מיליציוני המאגד בתוכו כ-40 מיליציות שיעיות ומספר מיליציות מיעוטים (טורקמנים, אשורים ויזידים) ומונה כ-150 אלף לוחמים. אל-חשד א-שעבי זכה משך השנים לתמיכה חלקית מצד ממשלת עיראק והמשטר האיראני והמיליצייה של ארגון א-נוג'בא מזדהה כחטיבה ה-12 של הארגון. הארגון הצהיר על נאמנותה לאייתוללה עלי ח'אמנאי ולמהפכה האיסלאמית, וכן על שאיפתה לגרש את כוחות ארצות הברית מעיראק וללחום בבנות בריתה, ומדינת ישראל בראשן.
הקמת הארגון ועמדותיו

תנועת א-נוג'בא הוקמה בשנת 2013 כארגון שפרש משורות המיליציה עסאיב אהל אל-חק, לאחר שאכּרם אל-כּעבי, שהיה אחד ממייסדיה המיליציה לצד קייס אל-ח'זעלי, פרש משורותיה על רקע טענות שהשמיע על אי השתתפותה של המיליציה במלחמת האזרחים בסוריה. משך השנים נטען כי אל-כּעבי הסתכסך אל-ח'זעלי ועם שותפיו האחרים בארגון עסאיב אהל אל-חק ועל כן פרש משורות המיליציה, אך הוא דחה טענות אלה, אף על פי שהמיליציה החדשה שהקים מיעטה לשתף פעולה עם המיליציה הישנה שלו.
מטרתו המוצהרת של הארגון היא "להגן על המולדת והמקומות הקדושים, ובפרט בסוריה ובעיראק", מפני "כוחות הרשע והטרור הכופר". מזכ"ל הארגון אל-כּעבּי טען כי ימלא אחר כל פקודה שייתן לו המשטר האיראני, כולל הפלה של הממשלה בעיראק או הצטרפות ללחימה לצד החות'ים בתימן – אם האייתוללה ח'אמנאי יכריז שזוהי חובה דתית. הארגון אוחז בעמדות אנטי-מערביות ואנטי-ישראליות מובהקות וגלויות, והאשים את ארצות הברית בהקמתו של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש). בשנת 2015 וכן בדצמבר 2017 הזהיר אל-כעבי כי הארגון יילחם בכוחות הצבא האמריקאי אם אלה יפעלו נגדה בעיראק או בסוריה. בחודש מרץ 2019 הכריז הממשל האמריקני על הארגון כארגון טרור ועל אל-כּעבּי עצמו כעל טרוריסט מבוקש, על פי תקן SDGT (אנ'). החל משנת 2020, נרשמה פעילות ישירה ראשונה של הארגון נגד כוחות אמריקאיים, כאשר כוחותיו החלו לשגר רקטות לעבר בסיסים ומוצבים אמריקאיים בעיראק.
כיום היא מהווה חלק של ההתנגדות האסלאמית בעיראק.
מבנה הארגון

הארגון, המונה כ-10,000 לוחמים, בנוי במבנה הייררכי מסודר ובראשו עומד מזכ"ל התנועה אל-כּעבּי. למזכ"ל כפופים חמישה אגפים:
המועצה הפוליטית אחראית על מעורבות פוליטית בעיראק, על אף הכרזה רשמית כי הארגון אינו לוקח חלק בפוליטיקה העיראקית הרשמית.
הלשכה הצבאית מנהלת את העיסוקים הצבאיים של הארגון בעיראק ובסוריה. לארגון 3 חטיבות לוחמות:
חטיבת אל-חאמד: מיועדת לסיוע לאינטרסים העיראקיים.
חטיבת אל-אימאם אל-חסן: לחמה בכוחות המדינה האסלאמית בעיראק.
חטיבת עמאר בן-יאסר: הוצבה בסוריה לטובת סיוע במלחמת האזרחים.
החטיבה לשחרור הגולן (תיק הגולן): נועדה לשמש ככוח לוחם במלחמה עתידית מול צה"ל במטרה להחזיר את רמת הגולן לסוריה. על הקמתה של חטיבה זו הכריז מזכ"ל הארגון ב-8 במרץ 2017.
הוועד הפועל: זרוע המבצעים של הארגון.
מחלקת המדיה: כוללת את ערוץ הלווין של הארגון "AL-Nujaba TV" המשדר מבגדאד, תחנת רדיו וכן חשבונות טוויטר, טלגרם ויוטיוב.
קרן התמיכה במשפחות השהידים.
לצד אגפים אלה, מפעיל הארגון גם תנועת נוער הפועלת לאתר ולאמן בני נוער בתור דור העתיד של הארגון, בפרט לפעילות צבאית.
אמצעי הלחימה העומדים לרשות המיליציה

המיליציה מחזיקה בארסנל נרחב של אמצעי לחימה, כולל טילי קרקע-קרקע, טילי נ"ט וכטמ"מים נושאי חימוש. מרבית הנשק שברשות המיליציה מיוצר באיראן, אך ישנם גם אמצעים שיוצרו ברוסיה ואחרים – בעיקר רקטות – מייצור עצמי של המיליציה, בסדנאות שהקימה בעיראק ובסוריה. לצד זאת, הארגון הצהיר בעבר כי ברשותו אף אמצעי לחימה גנובים של ארצות הברית.
מעורבות הארגון בלחימה בסוריה ובעיראק

כוחות המיליציה הוצבו לראשונה בסוריה זמן קצר לאחר הקמתה, בסוף שנת 2013. משימתם המקורית הייתה להגן ולשמור על המקום הקדוש לשיעים "א-סיידה זיינבּ" בדרום דמשק כנגד מתקפות כוחות המדינה האסלאמית. בפועל, הוסטו כוחות המיליציה למשימות לחימה כנגד כוחות המורדים במגוון זירות ברחבי המדינה, ללא קרבה או קשר למקומות הקדושים לשיעים. בנובמבר 2013 תועדו כוחות המיליציה במרחב העיר חלב. באותה שנה השתלטו כוחות המדינה האיסלאמית על העיר והחילו בה את חוקי השריעה. אנשי חזבאללה א-נוג'בא היו מראשוני הלוחמים שהתייצבו לשחרר את העיר ולסייע למשטר אסד במשימה זו. השליטה בחלב חזרה לידי אסד ותומכיו לאחר 3 שנים של לחימה עיקשת ועקובה מדם.
עם פלישת ארגון המדינה האסלאמית לעיראק, ביוני 2014, והקמת ארגון הגג המיליציוני אל-חשד א-שעבי, הצטרף ארגון א-נוג'בא לארגון, יחד עם שאר המיליציות השיעיות שפעלו בעיראק, במענה לקריאתו של האייתוללה עלי סיסתאני לכל השיעים בעיראק לאחוז בנשק ולהצטרף להגנה על עיראק מפני הפלישה. הארגון לקח חלק בלחימה לצד כוחות מיליציוניים אחרים ולצד כוחות שונים מצבא עיראק ומהפשמרגה הכורדית, בכל אזורי הלחימה בצפון עיראק, במערבה ובמרכזה. עיקר המשימות שמילאו לוחמי המיליציה היו משימות של שיטור ואיוש מחסומים לצד הענקת גיבוי לכוחות מצבא עיראק, וזאת מתוך מדיניות שהנהיג ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי, שלפיה לוחמי המיליציות השיעיות הנתמכות על-ידי איראן תישארנה מחוץ לאזורי הלחימה במרכזי הערים הסוניות במטרה למנוע חיכוכים על רקע עדתי. לוחמי המיליציה המשיכו לקחת חלק במלחמב בכוחות המדינה האסלאמית עד למיגורם הסופי מכל שטחי עיראק, בשנת 2017, אך מוסיפה להחזיק אחריות ביטחונית על אזורים שונים בדרום עיראק ובמרכזה מאז, לרבות מחנה אימונים במחוז דיאלא.
ראו גם

אל-חשד א-שעבי
עסאיב אהל אל-חק
גדודי אל-אשתר
תנועת האצילים
כוח קודס
משמרות המהפכה האסלאמית
מיליציות פרו-איראניות
הערות שוליים

1 2  Ali Hashem, Iraq’s Shiite forces claim victory over IS, Al-Monitor, ‏March 16, 2015
↑  Department of State, Notices, Federal Register 84, March 15, 2019, עמ' 9585
1 2 3  Editorial, The Nujaba Movement – the Movement of the Noble Ones: One of the dominant pro-Iranian militias in Iraq, The Meir Amit Intelligence and Terrorism Information Center, ‏14/05/2023
↑  Ahmad Majidyar, Iran-Backed Militia Leader Vows to “Liberate” Golan Heights, Destroy Israel, Middle East Institute, ‏17/03/2017
↑  Amit Toumaj, IRGC-controlled Iraqi militia forms ‘Golan Liberation Brigade’, FDD's Long War Journal, ‏March 12, 2017
↑  מערכת, המיליציות הפרו-איראניות בעיראק – תמונת מצב, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, ‏06/11/2022
↑  Judit Neurink, After ISIS, internal ethnic conflicts will increase, Rudaw, ‏October 15, 2016
כורדים

ערך זה עוסק בעם הכורדי. אם התכוונתם ליהודים מאזור כורדיסטן, המכונים בישראל "כורדים", ראו .
| --- | --- |
 
צלאח א-דין • ג'מאל א-דין נזאמי מוסטפא ברזאני • ג'לאל טאלבאני
 אוכלוסייה
 30–46 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 טורקיה טורקיה 14.3–20 מיליון   איראן איראן 8–12.2 מיליון   עיראק עיראק 5.6–8.5 מיליון   סוריה סוריה 2–3.6 מיליון   גרמניה גרמניה 1.2–1.5 מיליון   אפגניסטן אפגניסטן 200,000   אזרבייג'ן אזרבייג'ן 150,000   צרפת צרפת 150,000   שוודיה שוודיה 83,600   לבנון לבנון 80,000   הולנד הולנד 70,000   רוסיה רוסיה 63,800   שווייץ שווייץ 60,000   בריטניה בריטניה 50,000   קזחסטן קזחסטן 46,000   ארמניה ארמניה 45,000   טורקמניסטן טורקמניסטן 40,000   דנמרק דנמרק 30,000   אוסטריה אוסטריה 23,000   יוון יוון 22,000   ארצות הברית ארצות הברית 21,000   גאורגיה גאורגיה 14,000   קנדה קנדה 6,000  
 שפות
 כורדית, ארמית, פרסית, טורקית, ערבית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, אזרית, עברית; שפות הארצות בהן הם נמצאים
 דת
 רוב: אסלאם סוני, אסלאם שיעי, אלווים מיעוט: יזידים, יארסאניזם, זורואסטריות, אגנוסטיות, יהדות, נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 איראנים
כורדים (בכורדית: کورد / Kurd) הם קבוצה אתנית ולאום מהעמים האיראניים, ומספרם מוערך בכ-25–40 מיליון נפש. רובם חיים בטורקיה, איראן, עיראק וסוריה, וקהילות קטנות בארמניה ובגאורגיה ורובם מוסלמים. מאז תחילת המאה ה-20, הכורדים שואפים להקים מדינה עצמאית בכורדיסטן, אך התנגדות המדינות באזור מנעה זאת מהם. המדינות בהן הם חיים אינן מכירות בלאומיות הכורדית וחלקן אף שוללות מהם זכויות תרבותיות ואוטונומיה. כתוצאה מכך, נותרו הכורדים הקבוצה הלאומית הגדולה ביותר ללא מדינה ריבונית.
במזרח טורקיה הכורדים הם אוכלוסיית הרוב. המחתרת הכורדית PKK פעלה רבות בשנות ה-90, כולל פעולות טרור, עד לתפיסתו של מנהיגה עבדוללה אג'לאן. מאז המחתרת שינתה את גישתה ומתרכזת במאבק להכרה בשפה הכורדית, התרבות וזכויות חופש הביטוי. מלבד פעילותה נגד הכורדים שבגבולותיה, טורקיה תוקפת גם את הכורדים בעיראק ובסוריה.
היסטוריה

הכורדים של היום מחשיבים את עצמם כצאצאי וממשיכי מָדַי, שכן הם שוכנים באותו אזור גאוגרפי בו התקיימה בעבר אימפריית מדי, וכן מהווים חלק מהעמים האירניים. לאורך השנים שלטו בשטחי המחיה של הכורדים אימפריות רבות.
במאות ה-10–11 התבססו באזור כורדיסטן מספר ישויות מדיניות כורדיות. בצפון הוקמו השאדיד (951–1174) במזרח טרנסאוקסאניה, בין הנהרות קור ואראקס, והראוואדיד (955–1221) שבמרכזה בטהראן ושלטה על כל אזרבייג'ן. במזרח נוסדו החסנוויהיד (959–1015) בזגרוס, בין שאהריזור לח'וזסתאן, והאנאזיד (990–1116) בהולואן. במערב הוקמה הממלכה המרוואניד, שממוקמת דרומית לדיאבקיר וצפונית לג'זירה.
ישנם תיעודים בכתב מהמאה ה-11 למהומות שיצרו כורדים שחיו בתחומי השושלת הבויהית, בגלל מחסור במזון שנוצר בעקבות גל קור מתמשך. בעקבות מהומות שפרצו על פי התיאורים בני התקופה, בעקבות מהומות אלו, שניתן להניח שהחלו בעקבות מחסור במזון, קמו מיליציות כורדיות – וכן מיליציות של עמים נוספים שחיו באותו אזור – שניצלו את הסכסוך הבויהי בין הצבא לממשל ויצאו למסעות ביזה ואונס, שהגיעו עד בגדאד.
שאיפותיהם הלאומיות של הכורדים הוכרו לראשונה במסגרת הסכם סוור שנחתם שבצרפת באוגוסט 1920, לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונועד לקבוע את גורל השטחים העות'מאניים שנכבשו במלחמה. ההסכם כלל הבטחה להקמת אוטונומיה כורדית חוצצת בשטחי טורקיה, סוריה, עיראק, איראן בסיוע מדינות ההסכמה. הוסכם כי עות'מאניים יאפשרו אוטונומיה זו, ואם תוך שנה מחתימת ההסכם ירצו בכך מרבית תושבי האזור, הכורדים יזכו בעצמאות. עם זאת, בזמן מלחמת העצמאות של טורקיה הטורקים קבעו עובדות בשטח, שעוגנו בהסכם לוזאן. בריטניה, צרפת, איטליה ויוון אשררו את העצמאות הטורקית ללא הענקת מעמד אוטונומי לכורדיסטן, בעקבות הסכם והבטחה טורקית, עיראקית, איראנית וסורית לאפשר לאירופים גישה נוחה ורכישה במחירים נמוכים ממאגרי הנפט האזוריים של הכורדים, בתמורה לביטול רעיון האוטונומיה הכורדית.
היסטוריה > ממלכות ושושלות כורדיות

סדקיים (אנ') (700–827/8, איראן, אורמיה)
שדאדידים (אנ') (951–1174, עבר הקווקז)
השושלת הרוואדידית (אנ') (955–1071, תבריז ומראע'ה (אנ'))
הד'באנים (אנ') (943–1063)
מרוואנידים (אנ') (990–1096, דינוור (אנ'))
חסנוואיים (אנ') (959–1095, כרמאנשאה)
בני עיאראן (או: בני ענאז) (אנ') (991–1117, חלואן (אנ'))
הזאראספיים (אנ') (1155–1425)
השושלת האיובית (1171–1341)
וואסלדום של ממלכת ארדלאן (אנ') (1169–1867)
אמירות באבאן (אנ') (1649–1851, אזור סולימאניה)
אמירות סוראן (אנ') (1816–1835, אזור רואנדז (אנ'))
אמירות חאקירי (אנ') (1835–היום, דרום-מזרח אנטוליה, טורקיה)
אמירות בהדינאן (אנ') (1339–1843, עמאדיה (אנ'))
נסיכות ביטליס (אנ')
אמירות בוהטאן (אנ') (1330–1855, ג'יזרה, ג'זירה)
מכריאן (אנ') (סוף המאה ה-15 עד אמצע המאה ה-19)
ממלכת כורדיסטן (אנ') (1921–1924 ו־1925)
כורדיסטן האדומה (אנ') (1923–1929) וכורדיסטן אוקרוג (1930)
רפובליקת ארארט (אנ') (1927–1930)
רפובליקת מהבאד (אנ') (1946–1947)
מפה המציגה את התלות הרומית של קרטיגיני (אנ') (נכון ל־31 לפנה"ס)
שושלת חסנויה (אנ') (המאה ה-10 עד ה-11)
המובלעה הכורדית של ח'וראסאן בסביבות 1835
הוראות הסכם סוור לכורדיסטן העצמאית (ב־1920)
ממלכת כורדיסטן ב־1923
כורדיסטן האדומה (1923–1929)
רפובליקת מהבאד (1945–1946)
דת

על פי אומדנים רווחים, 86% מהכורדים כיום הם מוסלמים: מתוכם כ-65% מוסלמים סונים, 10% הם מוסלמים שיעים שחיים בעיקר בפרובינציות כרמנשאה ואילאם שבאיראן, 10% נוספים הם מוסלמים אלווים שחיים בעיקר בטורקיה, 15% הנותרים הם בעיקר יזידים ונוצרים מדנומינציות שונות, בעיקר ארמנים, אשורים, נסטוריאנים, יעקובים כלדים. דת נוספת נפוצה פחות היא היארסאניה. בנוסף ישנם יהודים כורדים שחיו בעבר אזורי הכורדים, וכיום רובם מתגוררים בישראל.
קהילות כורדיות > טורקיה

אוכלוסיית הכורדים בטורקיה מוערכת בכ־14.3–20 מיליון איש (17%–24% מאוכלוסיית טורקיה), החיים ב־13 מחוזות שכוללים את כל אזור דרום ומזרח טורקיה. הכורדים חיו בשטחים שכיום הם בשליטת טורקיה עוד טרם השלטון המוסלמי. הטורקים הגיעו לראשונה למזרח כורדיסטן בתחילת המאה ה-14 כעות'מאניים שקבוצה מתוכם הפכה, לימים, לטורקים. כיום, מהכורדים בטורקיה נשללות זכויות מסוימות – למשל כל פעילות שקשורה לתרבות הכורדית אסורה בטורקיה. לכורדים אסור לקרוא לעצמם בשמות כורדיים ולהתלבש בבגדים כורדיים מסורתיים. דיבור בשפה הכורדית בציבור הוא עבירה פלילית. שירה, ריקוד ומשחקים כפי המסורת הכורדית אסורים והעבריין ייענש על כך. גם דפוס והפצה של חומרים כתובים בשפה הכורדית אסורים. עם זאת, בשנים האחרונות, עלו סימנים לכך שממשלת טורקיה עשויה לשנות את מדיניות הדיכוי שלה.
קהילות כורדיות > איראן

באיראן חיים כיום 8.2–12 מיליון כורדים (10%–14% מאוכלוסיית איראן) השואפים לעצמאות מדינית וכלכלית. מאז שנות ה-20 של המאה הקודמת מתנהל סכסוך מתמשך בין הארגונים הכורדים לממשל האיראני במטרה לקבל עצמאות ואוטונומיה במזרח כורדיסטן. גם בתקופת השאה האיראני וגם בתקופת הרפובליקה האסלאמית. עם זאת, כאשר פרצה מלחמת האזרחים בסוריה, איראן היוותה מקום מפלט למאות אלפי פליטים כורדים שבתיהם נחרבו.
קהילות כורדיות > איראן > הכורדים הפיילים

שלושה גלים של פליטים כורדים עיראקיים, בשנים 1972, 1980, ו־1984 גורשו בכוח מעיראק של סדאם חוסיין לאיראן. רבים מהם הגיעו לאזור פייל, שם חיו בשלושה מחנות פליטים מרכזיים: מחנה עזרי, הנמצא בלוריסטן, אשר שיכן רק משפחות, מחנה ג'הראם, ליד שיראז, אשר שיכן בעיקר משפחות ומחנה רסמאר, הממוקם ליד קורבאד, אשר שיכן רק גברים צעירים. חלק מהגברים הכורדים הפיילים שהיו מסוגלים לעבוד פוזר בערים איראניות. בעת הגירוש, פיילים רבים ברחו לעיראק וחיים שם גם כיום אבל האלפים הרבים של הצעירים הכורדים המשכילים של פייל הופרדו ממרבית הפיילים ונאלצו לשהות כאסירים בעל כורחם בבתי כלא שבהם עברו עינויים קשים, וחיו בתנאים משפילים. הצעירים האלה כוללים ביניהם רופאים, מהנדסים, מדענים וטכנאים. רובם הגדול לא נראה מאז, ויש המשערים כי רבים מתו במחנות. לאחר החתימה על הסכם אלג'יר בין השאה האיראני מוחמד רזא שאה פהלווי לסדאם חוסיין ב־6 במרץ 1975 נותר באיראן מספר רב של פליטים כורדים פיילים. פליטים אלה סירבו לחזור לעיראק כל עוד נשאר סדאם חוסיין בשלטון. עשרות אלפים מהם היגרו לאירופה, לצפון אמריקה ולאוסטרליה וחיו שם כמהגרים, רובם בלתי חוקיים. הכורדים הפיילים ששרדו ושוחררו ממחנות הפליטים מהווים מיעוט באיראן ובעיראק וסובלים ממעמד נמוך אפילו יותר מאשר כורדים אחרים.
קהילות כורדיות > עיראק

האוכלוסייה הכורדית בעיראק מוערכת בכ־5.6–8.5 מיליון כורדים (14%–22% מאוכלוסיית עיראק).
קהילות כורדיות > עיראק > התקוממות השיעים והכורדים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: ייתכן שחסרים פרטים עיקריים ומפורטים פרטים תפלים.
בשנת 1991, עם סיום מלחמת המפרץ, החלו כורדים תושבי עיראק להתקומם בניסיון להפיל את משטרו של סדאם חוסיין, והקימו את כורדיסטן העיראקית. לאחר שהפציץ את אזורי השיעים בדרום והביא להרוגים רבים, שיסה סדאם חוסיין את המשמר הנשיאותי גם בערים כורדיות במטרה לדכא את ההתקוממות. ב־23 במרץ 1991 החלו שלוש אוגדות שריון לתקוף את העיר כירכוכ בעיראק, וחוסיין הורה לצבאו להרוס את הרובע הכורדי של העיר. העיר הופצצה על ידי ארטילריה, רקטות וירי מסוקים שהרסו את רוב בתי הכורדים. מאות אלפי תושבים ברחו מבתיהם בעיר ונסו אל עבר הגבול האיראני.
הפליטים לא הוכנסו לאיראן, וחזרו להריסות בתיהם שם נאלצו לשהות. כמותם נאלצו לנהוג גם פליטים מחלביה, צ'וורתה, ראניה וקאלה דיזה הסמוכים לגבול. כיום רבים מהפליטים מתגוררים באזור מזרח כורדיסטן.
הצבא העיראקי בכירכוכ לא אפשר לפליטים לחזור לבתיהם. סדאם חוסיין תכנן לשנות את ההרכב האתני בכיר, שמהווה מרכז לייצור נפט, על ידי יישוב ערבים עיראקיים בבתי הכורדים. ביולי 1991 הובאו אלפי משפחות ערביות, שהשתכנו בבתים הכורדים שננטשו. בדרך זו, חוסיין ניסה לעקור את הכורדים לצמיתות מביתם. מאז אוקטובר 1991, נציבות הפליטים של האו"ם סיפקה להם סיוע דל ביותר.
כאשר תקף הצבא העיראקי שוב את קאלר וסולימאניה ב־5 באוקטובר 1998, נמלטו כ־300 אלף כורדים, רובם נשים וילדים. ארגוני סיוע כורדים, בסיוע הכורדים המקומיים, ניסו לסייע אך נתקלו בקשיים בשל האמברגו הכלכלי שהוטל על האוכלוסייה הכורדית.
תחת שלטונו של סדאם חוסיין, עד 2003, היו הכורדים חשופים לרצח עם, שמטרתו הייתה הרס העם הכורדי ומורשתו האתנית באמצעות הפצצה כימית והתקפות צבאיות לא־קונבנציונליות. באזורים הכפריים של כורדיסטן נהרסו כמה אלפי עיירות וכפרים קטנים. מאות אלפי כורדים נתפסו על ידי חיילים עיראקים, הועברו בכפייה מהכפרים שלהם לחלקים הדרומיים והצפון-מערביים של עיראק, שם הם נכלאו בבתי הכלא, במחנות הריכוז והתקיימו בתנאים קשים ביותר בשולי הכפר. בעקבות מלחמת עיראק שהחלה בשנת 2003 ומיגור שלטונו הדיקטטורי של סדאם חוסיין, זכו הכורדים בעיראק לאוטונומיה רחבה יותר, ובשנת 2005 הגיעו להבנות הדדיות עם הממשל בבגדאד.
לפני מלחמת עיראק ובמהלכה, לחמו כוחות פשמרגה נגד הממשלה העיראקית בכורדיסטן העיראקית, וכעת הם מפקחים על המחוז. ב־21 באוקטובר 2011 הודיע נשיא ארצות הברית ברק אובמה על הוצאת צבא ארצות הברית מעיראק עד סוף 2011. במקביל, הודיעו טורקיה ואיראן על תיאום מלחמה משותפת של שתי המדינות נגד הכורדים בצפון עיראק. במהלך פלישת צבא טורקיה לצפון עיראק והתקפותיו מהאוויר באוקטובר 2011, נהרגו כ־50 מורדים כורדים.
בהמשך 2011, במהלך מלחמת האזרחים השנייה בעיראק, חברו הכורדים לחיילי עיראק על מנת לשחררה מידי דאעש.
קהילות כורדיות > עיראק > משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית

ב־25 בספטמבר 2017, התבצע משאל עם על עצמאות כורדיסטן העיראקית, במסגרתו הצביעו תושבי צפון עיראק הכורדים בנוגע לשאלת ההיפרדות מהשלטון העיראקי. תוצאות המשאל העלו כי 93% מכלל המצביעים הצביעו בעד, בעוד 7.27% מכלל המצביעים הצביעו נגד. בעקבות תוצאות המשאל, תגובות חריפות במיוחד הושמעו מטעם טורקיה, איראן ועיראק, בהן איומים צבאיים. בעקבות משאל העם, הכוחות המזוינים של עיראק השתלטו על אזורים שכבשו הכורדים במהלך המלחמה בדאעש.[דרוש מקור][מפני ש...]
אזור האוטונומי כורדיסטן העיראקית (דרום כורדיסטן – צפון עיראק) בשנת 1975, עם סימון הערים והעיירות העיקריות
אזור הפדרציה האוטונומית (ובפועל עצמאית) כורדיסטן העיראקית בשנת 1998
האזור האוטונומי לאחר כיבוש שטחים במהלך מלחמת עיראק. הגבולות המסומנים: קו רצוף – הסכם בין הכורדים לעיראק מ־2005. קו מקוטע – שליטה כורדית בפועל ב־2008. אדום כהה – הסכם משנת 1970 אדום בהיר – שאיפות הכורדים
מפת האזור בשנת 2012, לאחר נסיגה חלקית. מתוך אתר המשרד לסטטיסטיקה של אזור כורדיסטן
קהילות כורדיות > סוריה

האוכלוסייה הכורדית בסוריה מוערכת בכ-2 מיליון נפש, ומהווה כ-10% מכלל אוכלוסיית המדינה. תחת שלטון אסד, בדומה לטורקיה, נאסרה כל הפעילות התרבותית הכורדית. החזקת חומר כתוב בשפה הכורדית עלולה לגרור למאסר ארוך. בשונה מטורקיה, סוריה לא העניקה לכורדים אזרחות מעולם. הכורדים בסוריה מרדו באופן פעיל בשלטונו של בשאר אל-אסד במהלך מלחמת האזרחים שמתנהלת שם החל מ-2011.
בשנת 2013 הכריזה כורדיסטן הסורית על אוטונומיה באופן חד־צדדי. הכורדים נלחמו נגד ארגון דאעש, ולאחר מכן נגד צבא טורקיה.
קהילות כורדיות > פזורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

אנטי-כורדיזם
כורדיסטן
המכון הכורדי בפריז
כורדים גאורגים(אנ')