stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוני זיכהולץ
אודות יצירותיו

שרוליק - אופרת רוק פרי עטם של יוני זיכהולץ ושי להב, שאת הלחן לה כתב יוני רכטר (ובכלל זה תריסר שירים) והיא בבימויו של משה קפטן.
שרוליק הוא ישראלי שנולד לאבא קטוע רגליים וקטוע לב, ניצול מלחמת לבנון הראשונה. המחזמר עובר בתחנות שונות בחייו - הולדתו, נידויו החברתי, הרצון לאהוב את מי שאינה רוצה אותו, דרך החרם החברתי, מסעו להודו, עבודתו בהייטק ועד לשירותו במלחמת לבנון השנייה, 24 שנים לפניו. הטריק המחזאי הקבוע הוא שבסוף כל מערכה שרול פוגש את השטן, שנותן לו משהו שאין לו וששרול זקוק לו ולוקח ממנו משהו אחר בתמורה.
מרב יודילוביץ' כתבה על "שרוליק" ב־ynet:
'רכטר... לא נח. תחת ידיו הוציא אסופת שירים שכל אחד מהם, פנינה. העלילה מלווה את סיפור התבגרותו של בחור ישראלי מלידתו, דרך בית הספר, הצבא, מסלול ההיי-טק, משבר גיל ה-40 ושלב ההתפכחות. המוזיקה של רכטר רצה על מרחבי הסקאלה של הפסקול המקומי ומשוחחת עם זיכרון שנע במרחב הזמן בין שיריו של וילנסקי ועד לאופרת הרוק "מאמי".'
14 הצגות ראשונות עלו באוקטובר בקופרודוקציה של תיאטרון הקאמרי ושל סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, החל מיוני 2013 יעלה המחזמר בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
ארץ הגרביים האבודים - מחזה הילדים שכתב זיכהולץ עם שי להב עבור תיאטרון הקיבוץ. מספר על אורי, ילד שלא מסתדר עם אף אחד ובטוח שכל העולם שונא אותו – ההורים, הילדה שהוא מאוהב בה והולכת עם ילד אחר מהכיתה וגם הגרב סופרמן שלו אבדה. סבא שלו יענקל'ה מספר לו על ארץ רחוקה שאליה מגיעות כל הגרביים שנעלמו במכונת הכביסה ואם הוא יגיד את מילות הקסם הוא ימצא את הגרביים האבודים. אורי הולך בלילה למכונת הכביסה, אומר את מילות הקסם, נשאב למכונת הכביסה ומגיע לארץ הגרביים האבודים. הוא מוצא את הגרביים האבודים שלו ושל אחרים ומבין שכולם אוהבים אותו.
המחזה בבימויים של רענן פררה ומשה בן שושן עלה באפריל 2012 בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, ומציג ברחבי הארץ מאז. במחזה משחקים אלברט כהן, נוגה רוט גור, אברי ארבל, יאיר מוסל, אור משיח, נגה מילשטיין.
כתיבה בדפוס

יוני זיכהולץ, המשוגעת והאיש (רומן), הוצאת "סיפורי רוטשילד" (הוצאת המחבר). בעבודה.
שי להב ויוני זיכהולץ, ע' 17 - על פי ספרו של שי להב "לך לעזה", מפעל הוצאה לאור של מחזאות מקור, ביוזמתו ובתמיכתו של המכון למחזאות ישראלית ע"ש חנוך לוין.
יוני זיכהולץ, כל כאבי הפנטום, הוצאת "סיפורי רוטשילד" 2010. הוצאה מחודשת מתוכננת לדצמבר 2013
כתיבה ובימוי לקולנוע

| שנה | סרט | תסריטאי | במאי | מפיקים | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | סנולנד (85 דקות) | יובל סגל ויוני זיכהולץ | יוני זיכהולץ | מיקי רבינוביץ ומשה אדרי | זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל נוטינגהאם ופרס השחקן הראשי לשלומי קוריאט. זכה בפרס הסילבר בפסטיבל הסרטים של יוסטון, וזכה בפרס הסרט הזר בפסטיבל הסרטים של וירג׳יניה. |
| 2019 | אול אין (88 דקות) | יהונתן בר-אילן, יוני זיכהולץ, מוטי אדיב | יהונתן בר-אילן | משה אדרי, לאון אדרי, מיקי רבינוביץ', אביטל יוספי |  |
| 2012 | יותר איטי מלב (90 דקות) | יוני זיכהולץ וינאי גוז | יוני זיכהולץ | אביתר דותן, רמי דמרי, ישי מור, יעל הדסי-בכר (בהפקת חברת פרקסיס) ואגם רודברג. מפיקים נוספים: יוני זיכהולץ, ינאי גוז, עדו שצמן ובמרום הפקות | פרס מיוחד על תפקיד פורץ דרך לפיני טבגר בפסטיבל הבינלאומי השביעי לקולנוע גאה, 2012 |
| 2005 | אלנבי רומאנס (50 דקות) | יוני זיכהולץ וינאי גוז | יוני זיכהולץ וינאי גוז | יוני זיכהולץ וינאי גוז | השתתף בפסטיבל קולנוע ישראלי בברלין באוקטובר 2012. והוצג בפני אולמות מלאים בסינמטק תל אביב במשך 7 חודשים |
משחק בקולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי | תסריטאי | מפיק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | אול אין | בנסון | יהונתן בר-אילן |  |  |
| 2007 | אח של סיזיפוס (סרט סטודנטים בן 43 דקות) | ג'ונו | דורי ריבקין | דורי ריבקין |  |
| 2004 | תגובה מאוחרת (סרט קולנוע בן 95 דקות) | דידי | שמוליק קלדרון | שמוליק קלדרון | שמוליק קלדרון |
משחק בטלוויזיה

| שנה | תוכנית/סדרה | ערוץ | יוצר | תסריטאי | במאי | מפיק | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | אוטונומיות | HOT3 | אורי אלון, יהונתן אינדורסקי |  | יהונתן אינדורסקי |  | עו"ד רוזיליו |
| 2014, 2017 | קינגים | אינטרנט, קשת 12 | יוני זיכהולץ, יהונתן בר אילן ומוטי אדיב | יוני זיכהולץ, יהונתן בר אילן ומוטי אדיב | יהונתן בר אילן, יונתן דקל |  | בנסון |
| 2013 | שטיסל | Yes | אורי אלון, יהונתן אינדורסקי | אורי אלון ויהונתן אינדורסקי | אלון זינגמן | יונתן ארוך, דקלה ברקאי | תפקיד אורח, שייע בעלה המת של אלישבע (איילת זורר) |
| 2011-2009, 2016-רץ | החברים של נאור | ערוץ 10 | נאור ציון | נאור ציון | נאור ציון | יואב גרוס עונה שלישית – טראנס פאקס | עומרי |
| 2006 | לא הבטחתי לך | Yes, ערוץ 10 | אייל דורון | אייל דורון | אופיר בביוף, גבי ביבליוביץ', תומר אבירם | חיים שריר | תפקיד אורח |
כתיבה לתיאטרון

| שנה הפקה/הצגת בכורה | מחזה | מחזאים | תיאטרון | במאים | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | אמא, שמש ומולדת | נועם שמואל ויוני זיכהולץ | תיאטרון באר שבע | נועם שמואל |  |
| 2016 | חשמל | יוני זיכהולץ יועץ אומנותי למחזה מאת רונית נוביק ואייל גראד | הבימה | יעל ציטרון |  |
| חנוכה 2012 | מערת החכמולוגים | יוני זיכהולץ ושי להב | תיאטרון תאיר והלל הפקות | קלוד דדיה |  |
| אוקטובר 2012 | שרוליק (אופרת רוק) | טקסט: יוני זיכהולץ ושי להב; לחן: יוני רכטר | 14 הצגות ראשון עלו באוקטובר בקופרודוקציה של תיאטרון הקאמרי ושל סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין | משה קפטן |  |
| 2012 | ארץ הגרביים האבודים | יוני זיכהולץ ושי להב | תיאטרון הקיבוץ | רענן פררה ומשה בן שושן | עלה לראשונה באפריל 2012 בפסטיבל חיפה להצגות ילדים ומציג ברחבי הארץ מאז |
| 5 במרץ 2009 | ע' 17 (עזה 17) | יוני זיכהולץ ושי להב, על פי ספרו של להב "לך לעזה" | תיאטרון הקאמרי | נועם שמואל | היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי עבור המחזה המקורי של השנה לשנת 2009 |
משחק בתיאטרון

| שנה | מחזה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | פוקר | תיאטרון אנסמבל הרצליה | פטריק מארבר | יואב מיכאלי | ג'ון |
| 2006 | שמונה בעקבות אחד | תיאטרון הקיבוץ | דפנה אנגל | רפי ניב | יהודה |
| 2005 | שד היער | תיאטרון קרוב | אנטון צ'כוב | ניקו ניתאי | פדיה |
| 2005 | סטיות מיניות בשיקגו |  | דייוויד מאמט | אלחנן שפירא |  |
| 2004 | מדוע התאבד בנרג'י? | תיאטרון קרוב | נאזים חכמת | ניקו ניתאי | סומדווה |
| 2003 | האי ברחוב הציפורים | התיאטרון הקלאסי וחני הפקות | אורי אורלב | שולי כהן | אלכס |
| 2003 | מחזה חלום | תיאטרון המעבדה | אוגוסט סטרינברג | יעל קרמסקי |  |
| 3 ביוני 2001 | גן עדן טרום חובה | תיאטרון קרוב | ניקו ניתאי | ניקו ניתאי | בוקי |
הערות שוליים

1 2  ענת שקד, העבר החיפאי של הבמאי יוני זיכהולץ, חיפה קריות, נט, 3 במרץ 2022
1 2 3    ליאור אוחנה, תסריט חייו, באתר "ידיעות אחרונות", 23 בפברואר 2022
↑  מבין השורות
↑  יובל אראל, בקצב הלב של לי טריפון, 11 באפריל 2014
↑  קינגים, אישים
↑  אול אין, ספר הקולנוע הישראלי
↑  Keshet Tresor Fiction to produce HOW TO DAD for Germany's ARD, קשת אינטרנשיונל, 21 בדצמבר 2021
↑  דרמה סנולנד, הבמה
↑  אמא, שמש ומולדת
↑  מרב יודילוביץ', מחזה בהמתנה: מה יהיה עם "שרול"?, באתר ynet, 21 באוקטובר 2012
↑  פרס לשלומי קוריאט ולסרט הישראלי "סנולנד" בפסטיבל נוטינגהאם 2020, אידיבי, 22 בנובמבר 2020
↑  Snowland, Israeli Films
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443211305171  BnF: cb16260931b (data)  ISNI: 0000 0001 1117 4178  VIAF: 161508750   WorldCat (עם VIAF): 161508750
כפר שובא

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  חאצביא
 שטח:  37 קמ"ר
 גובה:  1,256 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,000 (8,000 נוספים גרים מחוץ ללבנון)
 קואורדינטות:  33°19′41″N 35°41′33″E﻿ / ﻿33.32806°N 35.69250°E﻿ / 33.32806; 35.69250
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר שובא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר שובא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כְּפַר שׁ֫וּבַּא (בערבית: كفر شوبا, לעיתים נכתב כמילה אחת: كفرشوبا) הוא כפר לבנוני בנפת חאצביא, במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. תושבי הכפר הם מוסלמים סונים. הכפר נמצא באזור ערקוב (ער'), בגובה 1,256 מטר מעל פני הים, ובמרחק 130 ק"מ מביירות. גובהו של הכפר ומיקומו בקרבת הגבול עם ישראל ורמת הגולן, לא רחוק מחוות שבעא, מאפשרים תצפית טובה לעומק ישראל ובקעת הלבנון.
כפר שובא הוא הכפר השני בגודלו בדרום לבנון. המשפחות הגדולות בכפר הן אל-קאדרי, קַסַב (قصب), עבדאללה, דיאב, ע'אנם, שיבלי (شبلي), סאלח, ח'בייז (خبيز). חקלאי הכפר מגדלים זיתים, תאנים, ענבים ודובדבנים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, חיל האוויר הישראלי תקף מספר פעמים מטרות צבאיות (כולל עמדות שיגור ותשתיות טרור) של ארגון הטרור חזבאללה במרחב הכפר. לפי ניתוח תצלומי לוויין שנערך בדצמבר 2024, במהלך המלחמה נהרסו לחלוטין כ-5% מהמבנים בכפר (27 מבנים מתוך 532), וכ-1% נהרסו חלקית (4 מבנים).
הערות שוליים

↑  מערכת אתר חיל-האוויר, ‏היום ה-96 למלחמה: במהלך היממה האחרונה הותקפו מעל 150 מטרות טרור בשטח הרצועה, באתר חיל האוויר הישראלי, 10 בינואר 2024
↑  מערכת את"צ, יומן המלחמה - 25/04, באתר צה"ל, ‏25 באפריל 2024
↑   ציוץ של Ben Tzion Macales ברשת החברתית אקס (טוויטר), "כפר שובא... אחוז ההרס בכפר: כ-6%", 11 בדצמבר 2024
טופאק אמארו

| --- | --- |

 לידה:  1545 וילקבמבה, פרו 
 הוצאה להורג:  24 בספטמבר 1572 קביעה עם תאריך גרגוריאני מלפני 1584 קוסקו, פרו 
 
טופאק אמארו (בקצ'ואה: Túpac Amaru, מילולית הנחש המלכותי, 1545–1572) הידוע לעיתים גם כטופאק אמארו הראשון (להבדילו מטופאק אמארו השני) היה המונרך (סאפה אינקה)  האחרון של ממלכת וילקבמבה (המכונה גם מדינת נאו-אינקה), שריד של אימפריית האינקה שבירתה בווילקבמבה במזרח פרו של ימינו. הוא הוצא להורג על ידי הספרדים לאחר מרדף שנמשך חודשים ארוכים לאחר נפילת המעוז האחרון של מדינת נאו-אינקה.
רקע

טופאק אמארו היה בנו של מאנקו אינקה יופאנקי, אחיו הצעיר של קיסר האינקה אטוואלפה. בשנת 1532 כבשו הספרדים את אימפריית האינקה, הוציאו להורג את אטוואלפה, ומינו את מאנקו אינקה יופאנקי כשליט בובה במקומו. אולם מאנקו אינקה יופאנקי נמלט מקוסקו הבירה, גייס צבא אינדיאנים והטיל מצור על חיל המצב הספרדי בקוסקו. הספרדים קיבלו תגבורת, ומאנקו אינקה יופאנקי נסוג לווילקבמבה והכריז עליה כעל עיר הבירה של קיסרות אינקה חדשה. לקראת סוף שנת 1544, זמן קצר לפני לידתו של טופאק אמארו רצחו ספרדים, ששהו בקרב האינקה לאחר שמרדו בפיסארו, את מאנקו אינקה יופאנקי. בנו, סאיירי טופאק, עלה לשלטון, והוא הנהיג מדיניות פייסנית כלפי הספרדים והסכים להיטבל לנצרות. הוא מת בשנת 1561, ואחיו טיטו קוסי עלה לשלטון והמשיך באותה מדיניות. טיטו קוסי מת במפתיע (היו שטענו שהורעל) בשנת 1571, והותיר את הכס פנוי לאח השלישי והצעיר ביותר, טופאק אמארו.
המרד נגד הספרדים

הספרדים, שלא ידעו על מות הקיסר, שלחו שני שגרירים לווילקבמבה לצורך משא ומתן, אך הם נרצחו על הגבול בידי קצין בצבא האינקה. כשהוא משתמש בעילה שהאינקה הפרו מוסכמה שאין לפגוע בשגרירים, הכריז המושל הספרדי של פרו, פרנסיסקו דה טולדו, מלחמה. האינקה ניהלו לוחמת גרילה, אולם לא יכלו לכוח המשותף של הספרדים ובעלי בריתם. הספרדים הטילו מצור על וילקבמבה. האינקה הגנו בחירוף נפש על העיר, אולם ב-24 ביוני 1572 נכנסו הספרדים לעיר והרסו אותה. הם גילו שהקיסר טופאק אמארו, יחד עם כמאה קרובי משפחה ומצביאים בכירים, הספיק להימלט. קבוצת הנמלטים התפלגה לכמה קבוצות כדי להקשות על המחפשים. הספרדים לכדו את רוב הנמלטים, אולם הקיסר הצליח להתחמק מהם. קבוצה של ארבעים לוחמי עלית נשלחה בעקבותיו, והם גילו שהקיסר הפליג במורד הנהר קאונקו אל מקום שנקרא מומורי. אולם הקיסר התקדם לאט מכיוון שאשתו הייתה בהיריון. הספרדים גילו אותם כאשר הם הדליקו מדורה כדי להתחמם. הם הבטיחו להם שלא יאונה להם כל רע אם ייכנעו, וכך הם עשו. הם הובלו חזרה אל הריסות וילקבמבה ומשם אל קוסקו.
ההוצאה להורג

הספרדים ניסו לשכנע את טופאק אמארו להמיר את דתו, אולם הוא סירב ונגזר עליו עונש מוות בעריפת ראש. לא ברור האם טולדו חרג מסמכויותיו כאשר הורה לערוף את ראשו של הקיסר, או שמא מכיוון שטופאק אמארו מרד והרג שגרירים היה מותר לו לעשות זאת. הוא הוצא להורג בטקס המוני בקוסקו, בו השתתפו גם אינדיאנים רבים. על פי עדותו של כומר שנכח בטקס מילותיו האחרונות היו: "פאצ'ה קאמק, ראה איך אויבי שופכים את דמי!". מרידתו העניקה השראה למנהיגים אינדיאנים רבים לאורך ההיסטוריה, שהבולט שבהם היה טופאק אמארו השני.
ביאורים

↑  בורא העולם במיתולוגיה של האינקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007338251805171  GND: 118802941  ISNI: 0000 0000 5031 0577  LCCN: no00075051  SUDOC: 170695212  VcBA: 495/5400  VIAF: 2016193   WorldCat (עם VIAF): 2016193 
| קיסרי האינקה |
| --- | --- | --- |
| קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לפני הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת הורין | מאנקו קאפאק • סינצ'י רוקה • יוקי יופאנקי • מאיטה קאפאק • קאפאק יופאנקי |  |
| שושלת פנקה | אינקה רוקה • יאואר ואקאק • ויראקוצ'ה אינקה • פאצ'אקוטי • טופאק אינקה יופאנקי • ואיינה קאפאק • ואסקאר • אטוואלפה |  |
| קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי | קיסרי האינקה לאחר הכיבוש הספרדי |  |
| שושלת חנן קוסקו | טופאר ואלאפה • מאנקו אינקה יופאנקי • פאויו אינקה • סאיירי טופאק • טיטו קוסי • טופאק אמארו |  |
| אחר | אחר |  |
| ממלכות האינקה | ממלכת קוסקו • אימפריית האינקה • מדינת נאו-אינקה |  |
מאסקפאיצ'ה • דת האינקה
לי שיינלונג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לי שיינלונג (נולד ב-10 בפברואר 1952) הוא השר הבכיר של סינגפור (אנ'). לפני מינויו לתפקיד זה, במאי 2024, כיהן במשך כמעט 20 שנה כראש הממשלה השלישי של סינגפור. בשנים 1990–2004 כיהן כסגן ראש הממשלה ובשנים 2001–2007 כיהן גם כשר האוצר. לי שיינלונג הוא בנו הבכור של ראש הממשלה הראשון של סינגפור, לי קואן יו, והוא נשוי להו צ'ינג, לשעבר מנכ"ל תאגיד האחזקות הממשלתי טמסק.
ביוגרפיה

משחר נעוריו היה לי הצעיר מעורב בענייניה המדיניים של סינגפור ובעבודתו המדינית של אביו. את לימודיו התיכוניים עשה תחילה בבית-ספר תיכון קתולי ובהמשך בבית-הספר התיכון הלאומי (National Junior College). לאחר שנסע ללמוד בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', סיים לי בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה וכן לימודי תעודה במדעי המחשב. ב-1980 הוא סיים את לימודיו לתואר מוסמך במינהל ציבורי בבית-הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד.
לי התגייס לצבא סינגפור ב-1971 והתקדם במהירות בסולם הדרגות. ב-1984 פרש מן הצבא לטובת קריירה פוליטית ונבחר באותה שנה לחבר פרלמנט. ב-1978 נשא לאישה את ד"ר וונג מינג יאנג, אשר נפטרה ב-1982, שלושה שבועות בלבד לאחר שילדה את ילדם השני. ב-1985 נשא לי לאישה את הו צ'ינג, מהנדסת במשרד ההגנה. לזוג בת ושלושה בנים, כולל בתו ובנו של לי מנישואיו הראשונים. ב-1992 נמצאה לימפומה בגופו, ממנה החלים לבסוף, בעקבות סדרה אינטנסיבית של טיפולים כימותרפיים.
נבחר למשרת ראש ממשלת סינגפור ב-12 באוגוסט 2004 תוך ויתור על תפקידו כשר האוצר לטובת גו צ'וק טונג. הושבע לתפקיד על ידי נשיא בית המשפט העליון הסינגפורי, יונג פונג האו.
באפריל 2016 הגיע לביקור בישראל בראש משלחת שמנתה 60 איש, כולל חלק משרי ממשלתו. ביקור זה היה הביקור הראשון של ראש ממשלת סינגפור בישראל מאז סינגפור קבלה את עצמאותה. במהלך הביקור זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית.[דרוש מקור]
הסכסוך המשפחתי

בשנת 2017 עלה לכותרות סכסוך בין לי שיינלוג לאחיו הצעיר, לי הסיין יאנג, בעקבות מחלוקת סביב צוואת אביהם, מייסד סינגפור המודרנית לי קואן יו, ובפרט סביב עתידו של בית המשפחה ההיסטורי.
בעוד לי הסיין יאנג ואחותם, לי וויי לינג, טענו כי יש להרוס את הבית בהתאם לרצון אביהם המנוח, לי הסיין לונג התנגד לכך, בטענה שלבית יש ערך היסטורי וסמלי חשוב עבור המדינה. המחלוקת גלשה במהירות לזירה הציבורית והפכה לנושא טעון בתקשורת המקומית, כאשר שני הצדדים האשימו זה את זה בהתנהלות לא ראויה ובניסיון לעוות את רצון האב למטרות אישיות. לי הסיין לונג טען כי אחיו ואחותו מנסים לערער על שמו הטוב, בעוד לי הסיין יאנג האשים את ראש הממשלה בשימוש בכוחו ובמוסדות המדינה כדי לקדם אג'נדה פוליטית ולרדוף אותו ואת משפחתו. הסכסוך המשפחתי עורר דיון נרחב במדינה סביב שאלות של שקיפות שלטונית, מוסר פוליטי וניהול ענייני משפחה בזירה הציבורית, והוא נותר נושא שנוי במחולק במורשתו הפוליטית של לי שיינלונג.
הערות שוליים

↑   המנהיג ביקש שיהרסו את ביתו אחרי מותו. במקום זאת ילדיו רבים על הירושה, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2023
↑  Lee Hsien Yang turning 'personal vendetta' into international smear campaign: Singapore government, CNA (באנגלית)
| ראשי ממשלת סינגפור |
| --- | --- | --- |
| השר הראשי | דייוויד מרשל • לים יו הוק | סינגפור |
| ראשי ממשלה | לי קואן יו • גו צ'וק טונג • לי הסיין לונג | סינגפור |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3006180  GND: 171879163  ISNI: 0000 0003 8412 3050  LCCN: n2002091875  NDL: 00470262  NLK: KAC2023C7529  NTA: 235161462  RERO: 02-A008722801  SUDOC: 262301601  VIAF: 274069438   WorldCat (עם VIAF): 274069438
לירן גולוד

| --- | --- |

לירן גולוד
 לידה:  14 במאי 1978 (בת 46) קריית שמונה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת, מנהלת אמנותית של פסטיבל הסופרים הבינלאומי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת חיפה
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  פרוזה
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם
 
לירן גוֹלוֹד (נולדה ב-14 במאי 1978) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה

לירן גולוד נולדה בקריית שמונה. ב־1985 עברה עם משפחתה למושב בית הלל שבגליל העליון.
בעלת תואר ראשון במדעי ההתנהגות ובספרות מאוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2006–2013 עבדה בקונסוליה הישראלית בניו יורק כמנהלת תחום ספרות ואמנות. משנת 2014 ועד לשנת 2022 היא שימשה כמנהלת האמנותית של פסטיבל הסופרים הבינלאומי במשכנות שאננים, ירושלים.
ספרה הראשון, "עבודת אדמה", ראה אור בכנרת זמורה-ביתן ב־2014 וזיכה אותה בפרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם. ספרה השני, "נמר גימ"ל", ראה אור בהוצאת עם עובד ב־2019.
מאז שנת 2020 לירן הינה תורמת קבועה למגזין לילדים "עיניים" מ"קבוצת הארץ". היא מפרסמת במגזין סיפורי ילדים קצרים וחידות.
מתגוררת בחיפה ובבית הלל עם בעלה האמן עודד הירש ושני בניהם.
ספריה

עבודת אדמה, כנרת זמורה ביתן (2014)
נמר גימ"ל, הוצאת עם עובד (2019) ISBN 978-965-13-2771-1
הערות שוליים

↑  אתר פסטיבל הסופרים הבינלאומי, משכנות שאננים, ירושלים
↑  עיניים עיתון לילדים ולילדות. עיניים מגזין לילדים - יסודות תרבות ומדע, באתר עיניים – עיתון ילדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509808605171  BnF: cb17905514z (data)  ISNI: 0000 0004 3408 6359  LCCN: no2014076761  VIAF: 308276815   WorldCat (עם VIAF): 308276815
נשות השאלים

אישה לבושה שאל במאה שערים
נשות השָאלִים (מכונות גם כת השאלים, וכן בכינוי הגנאי "נשות הטליבאן") הוא כינוי לקבוצות נשים חרדיות קיצוניות בישראל,  המתאפיינות בהתכסות ב"שאל", בגד עליון שמסווה את צורת הגוף, בעת יציאה מביתן. נשים אלה נוהגות לכסות בשאל גם את בנותיהן. לטענתן, זהו לבוש יהודי נשי קדום, שלבישתו מעוגנת במקורות הלכתיים. חלק מנשות הקבוצה אף עוטות רעלה. קבוצה אחת של נשים המתלבשות כך נמצאת בירושלים, ומכונה "כתר מלכות". קבוצה שנייה, שמרכזה בבית שמש, התפרסמה עקב מעשי התעללות בילדים של אחת ממנהיגות הקבוצה, ברוריה קרן (כונתה בתקשורת "אמא טליבאן")..
לבישת שאל ורעלה במקורות

בתקופות מסוימות היה כיסוי פנים מאפיין לבוש גאוגרפי. במשנה במסכת שבת מתוארים סוגי לבוש שונים שנחשבים ללבוש רגיל, ועל כן אין הם נחשבים למשא שאותו אסור להוציא בשבת מרשות היחיד לרשות הרבים (מלאכת הוצאה מרשות לרשות). אחת הדוגמאות במשנה היא: "ערביות יוצאות רעולות", כלומר בארצות ערב, שם מקובל לצאת בלבוש רעלה, מותר לצאת כך גם בשבת. במקום אחר מוזכר כי בנות ישראל שהתגוררו בעיירות כיסו את כל הפנים חוץ מעין אחת, אך בנות הכפרים לא נהגו כך.
נשות השאלים מביאות ראיה למנהג עטיית השאל מפרשנותן ללשון הרמב"ם : ”ואי זו היא דת יהודית: הוא מנהג הצניעות שנהגו בנות ישראל. ואלו הן הדברים שאם עשתה אחת מהן עברה על דת יהודית. יוצאה לשוק או למבוי מפולש וראשה פרוע ואין עליה רדיד ככל הנשים..”. עם זאת, יש המוכיחים מהרמב"ם כי מדובר היה בדין התלוי בנוהג בכל מקום ואינו חובה על הכול: ”מקומות שדרכן שלא תצא אישה בשוק בכופח שעל ראשה בלבד, עד שיהיה עליה רדיד החופה את כל גופה כמו טלית נותן לה בכלל הכסות, רדיד הפחות בכל הרדידין; ואם היה עשיר נותן לפי עושרו, כדי שתצא בו לבית האבל או לבית המשתה”.
פסק הבד"ץ של העדה החרדית

חלק מנשות השאלים מעדיפות מנימוקי צניעות ללדת בביתן. בשנת 2011 ילדה חברת הקבוצה בביתה וסירבה לקחת את התינוק לבית חולים למרות סכנה שנשקפה לחייו. הוא ניצל בזכות התערבות אנשים שלקחו את התינוק לבית החולים נגד רצון הוריו ועירבו את גורמי הרווחה. בעקבות מקרה זה ומקרים נוספים פרסם הבד"ץ של העדה החרדית בירושלים מכתב גלוי שבו התריע מפני "קבוצת נשים שעקרו דעת תורה מישראל" ומונעות מילדיהן חינוך מסודר וטיפול רפואי מסודר. במכתב זה לא הוזכר במפורש עניין השאלים.
לאחר פרסום המכתב אמר הרב בן-ציון מוצפי כי יש להפריד בין הקבוצה העיקרית של עוטות השאלים, שהוא מנהג טוב, לקבוצה מצומצמת של נשים היולדות בביתן תוך סכנת חיים, וכן פועלות למען נישואים שלא על פי ההלכה ושאינן שולחות את ילדיהן למסגרות חינוכיות מקובלות. לדבריו, נגד אלה יצא הבד"ץ.
על הרב אהרון צבי רומפלר נטען כי הוא אחד ממנהיגי הקבוצה, למרות שהוא עצמו הכחיש זאת. תומכיו מציינים את העובדה שאשתו ובנותיו אינן עוטות שאל. הרב רומפלר אמר בשיעור ששמע מפי רבני הבד"ץ כי הכרוז אינו קשור אליו. אתר בחדרי חרדים פרסם הקלטה של שיחה טלפונית שבה אמר הרב משה שטרנבוך, ראב"ד העדה החרדית, שהכרוז אינו מכוון לרב רומפלר. בהקלטות נוספות התירו רבנים נוספים של העדה הליכה עם שאלים בתנאים מסוימים.
הערות שוליים

↑  שרי מקובר-בליקוב, נשות הרעלה, באתר nrg‏, 18 בינואר 2008
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ו', משנה ו'. למעשה מסיקה הגמרא כי מצד הלכות הוצאת מרשות לרשות מותר לצאת בלבוש הרעלה גם במקומות אחרים, אלא שדיבר הכתוב בהווה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ', עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק כ"ד, הלכה י"ב.
↑  פרישה בטור אבן העזר סימן קט"ו ס"ק ט'. וראו שם פירוש נוסף, ולפיו מדובר בחובה רק במקום שאין כיפה על הראש (או בגד אחר המיוחד לנשים נשואות)
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק י"ג, הלכה י"א.
1 2  חיים שקדי, ‏'כת השאלים' לשפל חדש: אבות מיילדים את בנותיהם, באתר כיכר השבת, 13 בנובמבר 2011
↑  יקי אדמקר, בד"צ 'העדה החרדית' מנדה את 'כת השאלים' • חשיפה, באתר בחדרי חרדים, 13 בנובמבר 2011
↑  יקי אדמקר, הגרב"צ מוצפי בעד השאלים: "זורים חול בעיני הציבור", באתר בחדרי חרדים, 23 בנובמבר 2011
↑  יקי אדמקר, בחדרי חרדים, 'כת השאלים' למשטרה: "מאיימים על חיינו", באתר בחדרי חרדים, 26 בנובמבר 2011
↑  יקי אדמקר, המנהיג המותקף מגיב לראשונה: "מי שנלחם בנו זה הסיטרא אחרא" • בלעדי, באתר בחדרי חרדים, 21 בנובמבר 2011
↑  יקי אדמקר, "הנלחם ברב רומפלר - מושחת" • הקלטה בלעדית, באתר בחדרי חרדים, 12 בדצמבר 2011
↑  יקי אדמקר, המו"צים למטלפן: "שאל? אין בעיה" • ההקלטות, באתר בחדרי חרדים, 20 בנובמבר 2011
אולטרה אירופה

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל מוזיקה 
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2013–הווה (כ־11 שנים) 
 מועד שנתי:  סופ"ש ראשון של חודש יולי
 
אולטרה אירופה הוא פסטיבל מוזיקה אלקטרונית שנערך במספר אתרים סביב העיר ספליט בקרואטיה.
הפסטיבל מהווה חלק מהשלוחות העולמיות של פסטיבל אולטרה מיאמי, שמתקיימות כיום בעשרים מדינות.
אולטרה אירופה נערך לראשונה כפסטיבל בן יומיים במהלך 12–13 ביולי 2013, והתקיים בספליט, קרואטיה, עם מסיבת חוף נוספת באי חוואר, קרואטיה ב-14 ביולי 2013. בשנת 2015 הפך הפסטיבל לחלק מ-Destination Ultra שנמשך כעת שבעה ימים ברחבי מחוז דלמטיה וכולל מסיבת פתיחה, האירוע המרכזי- פסטיבל בן שלושה ימים שהמתקיים בספליט, מסיבות יאכטות, מסיבות חוף ומסיבת סיום.
לאורך השנים הופיעו בפסטיבל אמנים מהשורה הראשונה של ז'אנר המוזיקה האלקטרונית, והוא נחשב אחד מפסטיבלי המוזיקה האלקטרונית המשמעותיים באירופה.
הערות שוליים

↑  "Ultra Music Fest's Faibisch & Russakoff on Expanding Beyond EDM With Azealia, Weeknd, Sleigh Bells". נבדק ב-2016-07-11.
↑  "ULTRA MUSIC FESTIVAL Enhances Live Broadcast Experiences With ULTRA LIVE & UMF RADIO". נבדק ב-2016-07-11.
↑  "Ultra Music Festival set to invade Europe". 2012-11-28. נבדק ב-2016-07-11.
↑  "Resistance Reveals Amazing Lineup for Destination Ultra | UphoricTV". uphoric.tv. נבדק ב-2016-07-11.
ירושלים בתקופה המוסלמית המוקדמת

מפת ירושלים בתקופה המוסלמית על פי ארקולף, כתב יד מהמאה ה-9
התקופה הערבית הקדומה בירושלים נמשכה לאורך המחצית השנייה של האלף הראשון לספירה, משנת 638, עם כיבושה על ידי הפולשים הערבים-מוסלמים מידי הביזנטים. שלטונם נמשך עד שנת 1099, שבה נכבשה העיר בידי הצלבנים במסע הצלב הראשון. הייתה זו תקופה של מהפכות שבה נקבעה נוכחות האסלאם ככוח דתי ופוליטי בזירה העולמית, וחלו בה חילופי כוחות בזירה המזרח תיכונית בין האימפריה הביזנטית הוותיקה לאימפריה המוסלמית העולה.
שינויים מפליגים אלו לא פסחו על ירושלים, שהייתה עד אז עיר קדושה ליהדות ולנצרות בלבד. עם הפיכתה לעיר הקדושה אף לאסלאם, הפכה ירושלים למקום מפגש בין הדתות לצד מוקד חיכוך ומחלוקת ביניהן. הנוכחות המוסלמית בירושלים ניכרה ברבדים שונים, כמו שינוי דמוגרפי שהתחולל אט-אט כתוצאה מהגירה מוסלמית לעיר; שינוי פיזי עם הקמת מוסדות חינוך ודת מוסלמיים ובניית הרובע המוסלמי; שינוי דתי עם מעבר מרכז הכובד הדתי להר הבית שחזר לשמש כמרכז פולחני לאחר מאות שנים של עזובה, ושינוי תרבותי שבא לידי ביטוי בפולקלור הערבי ובעיקר בשפה הערבית שהפכה לשפה המדוברת בארץ ישראל.
לאורך התקופה המוסלמית המוקדמת נשלטה ארץ ישראל בידי שלוש שושלות של שליטים מוסלמים: הראשונה, שושלת בית אומיה, שמרכזה היה בדמשק. בתקופה זו, שנמשכה משנת 661 עד שנת 750, עלתה חשיבות העיר, ומבנים רבים, שהחשובים שבהם הם המבנים שעל הר-הבית וקריית ארמונות שנבנו מדרום לו - הם עדות לכך. השושלת השנייה הייתה שושלת בית עבאס, שמרכזה היה בבגדאד, שלטה עד שנת 969. בתקופה זו ירדה חשיבות העיר אך השליטים העבאסים דאגו לשפץ את מבני הדת המוסלמיים שבה. האחרונים היו השליטים מהשושלת הפאטמית שמרכז שלטונם היה בקהיר. תקופה זו אופיינה במלחמות אזרחים, במרידות, במלחמות נגד פולשים ובאסונות טבע שהביאו את ירושלים לשפל המדרגה.
עבור היהודים הייתה תקופה זו הזדמנות לחידוש הקשר עם ירושלים לאחר שלא הורשו לגור ואף לא לבקר בה במשך מאות שנים מאז מרד בר כוכבא. הקהילה היהודית חידשה את ישיבתה בעיר, וירושלים הפכה שוב למרכז רוחני ותרבותי לתפוצות ישראל.