stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'רניהיב (מחוז)
הערות שוליים

↑  ועדת הסטטיסטיקה המרכזית של אוקראינה, מרשם אוכלוסין של שנת 2001
| מחוזות אוקראינה |
| --- | --- | --- |
|  | אודסה • איוואנו-פרנקיבסק • דונצק 1 • דניפרופטרובסק • ווהלין • ויניצה • ז'יטומיר • זפוריז'יה 1 • זקרפטיה • חמלניצקי • צפון חרסון 2 • חרקוב • טרנופול • לבוב • לוהנסק 1 • מיקולאייב • סומי • פולטבה • קייב • קירובוהראד • צ'רנוביץ • צ'רניהיב • צ'רקאסי • רובנו |  |
רפובליקה אוטונומית: קרים 1 • ערים בעלות מעמד מיוחד: קייב • סבסטופול 1  הערות: 1מחוז זה נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי. 2מחוז חרסון נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי, אך כעבור חודשיים חזר חלקו הצפוני של המחוז לשליטה אוקראינית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566721705171  GND: 4349837-1  LCCN: n81005005  MusicBrainz: a9c9e71e-43f6-4aad-a470-de3f3aec6d40  NKC: ge1147426  VIAF: 123160452   WorldCat (עם VIAF): 123160452 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Stone Cold Classics

Stone Cold Classics הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית קווין, שיצא בשנת 2006, לרגל השידור המיוחד של חברי הלהקה הנותרים בתוכנית אמריקן איידול, שם המתחרים נתבקשו לבצע שיר של הלהקה יחד עם חבריה.
רשימת השמעה

| מס' | שם | כותב(ים) | אלבום מקורי | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Stone Cold Crazy  | פרדי מרקיורי, בריאן מיי, רוג'ר טיילור, ג'ון דיקון | Sheer Heart Attack (1974) | 2:15 |
| 2. | Tie Your Mother Down  | מיי | A Day at the Races (1976) | 3:46 |
| 3. | Fat Bottomed Girls  | מיי | Jazz (1978) | 3:24 |
| 4. | Another One Bites the Dust  | דיקון | The Game (1980) | 3:36 |
| 5. | Crazy Little Thing Called Love  | מרקיורי | The Game (1980) | 2:44 |
| 6. | We Will Rock You  | מיי | News of the World (1977) | 2:02 |
| 7. | We Are the Champions  | מרקיורי | News of the World (1977) | 3:01 |
| 8. | Radio Ga Ga  | טיילור | The Works (1984) | 5:49 |
| 9. | Bohemian Rhapsody  | מרקיורי | A Night at the Opera (1975) | 5:55 |
| 10. | The Show Must Go On  | מיי | Innuendo (1991) | 4:33 |
| 11. | These Are the Days of Our Lives  | טיילור | Innuendo (1991) | 4:14 |
| 12. | I Want It All  | מיי | The Miracle (1989) | 4:31 |
| 13. | All Right Now (גרסת כיסוי לפרי; שיר של קווין+פול רודג'רס)   | אנדי פרייזר, פול רודג'רס | Return of the Champions (2005) | 6:55 |
| 14. | Feel Like Makin' Love (גרסת כיסוי לבד קומפני; שיר של קווין+פול רודג'רס)   | רודג'רס, מיק ראלפס | Return of the Champions (2005) | 6:20 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 59:05 |
מארי אל

רפובליקת מארי אל (ברוסית: Республика Марий Эл, במארי: Марий Эл Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית. שטחה 23,400 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 675,332 תושבים (נכון ל-2021). בירת הרפובליקה היא יושקר-אולה. שמה ניתן לה על שם תושבי המקום, המארי. נכון לשנת 2024 ברפובילקה מתוגגרים כ-670 אלף תושבים.
היסטוריה

שבטי מארי עתיקים מוכרים מאז המאה ה-5. מאוחר יותר היה אזור מארי אל כפוף לאימפריה הבולגרית הראשונה (בולגריה שעל הוולגה) ולאורדת הזהב, ובשנות ה-40 של המאה ה-15 היא הייתה לחלק מחאנת קאזאן. ב-1554 נכבשה חאנת קאזאן בידי איוואן האיום נסיך מוסקבה. המארי, שהיוו עד אז את לשון המאזניים בין הטטרים לרוסים ותמכו בדרך כלל בטטרים, עברו לשלטון רוסי. מאחר שלא הייתה למארי מדינה משלהם, הם לא התנגדו באופן פעיל לשלטון החדש, אך כשהשלטון הרוסי התחיל לנצר אותם בכפייה, נמלטו רבים מהם ליערות וכפרים שלמים התרוקנו מיושביהם. שטח מחיה של מארי פוזר בין הגוברניות השונות.
ב-1918 התאחדו כל הרפובליקות בין הרי אורל לוולגה למדינת אידל-אורל, שהכריזה על עצמאותה מרוסיה. בשנת 1919 כבשו הכוחות הקומוניסטיים את המדינה הצעירה, חילקו אותה לרפובליקות והפכו את מארי אל למחוז אוטונומי ב-1920. ב-1929 צורף המחוז האוטונומי של מארי אל מחוז ניז'ני נובגורוד. ב-1936 פורק המחוז, והמחוז האוטונומי הפך לרפובליקה אוטונומית בפדרציה הרוסית. בשנות השלושים חיסל השלטון הרוסי את האינטליגנציה המקומית והביא לאזור מתיישבים רוסיים, ומאז 1939 הם מהווים את הרוב באוכלוסייה.
 ב-1990 הפכה הרפובליקה האוטונומית לרפובליקה.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "האספה המדינית של רפובליקת מארי-אל" שכולל 52 חברים. בבחירות שנערכו בשנת 2024 נציגי רוסיה המאוחדת זכו ב-48 מושבים.
חוקת הרפובליקה התקבלה בשנת 1995. מאז היו כמה תיקונים.
בראש הרפובליקה עומד "ראש הרפובליקה" (עד לשנת 2011 נשיא) שנבחר לכהונה של 5 שנים. בשנת 2021 הבחירות הישירות בוטלו ומאז ראש הרפובליקה נבחר על ידי האספה המדינית של רפובליקת מארי-אל מרשימת מועמדים שאושרה על ידי נשיא הפדרציה הרוסית. בשנת 2022 לתפקיד נבחר יורי זייצב.
מבחינה מנהלית הרפולביקה כוללת 3 ערים בעלי מעמד מיוחד ו-14 ראיונים.
גאוגרפיה

הרפובליקה נמצאת במזרח החלק האירופי של הפדרציה הרוסית, והיא ה-60 בגודלה בפדרציה. היא גובלת מצפון וממזרח במחוז קירוב, מדרום - ברפובליקת טטרסטן ובצ'ובשיה, וממערב - במחוז ניז'ני נובגורוד.
הנהרות החשובים של הרפובליקה הם וולגה ויובליו האזוריים, שהארוך מביניהם הוא קוגשגה הגדולה.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2024 ברפובילקה מתגוררים כ-670 אלף תושבים. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 התגוררו כ-750 אלף תושבים. האוכלוסייה העירונית מהווה 69.2%. בבירת הרפובליקה מתגוררים כ-285 אלף תושבים (כ-40% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין של שנת 2020 האוכלוסייה כוללת רוסים, המהווים 47.7% מהאוכלוסייה וחלקם לא משתנה לאורך שנים. בני עם המארי המהווים 36.4% מהאוכלוסייה, טטרים, המהווים 4.3% מהאוכלוסייה, ועמים נוספים, בהם צ'ובשים (0.5%).
כלכלה

ענף תעשייתי המוביל הוא בניית מכונות ועיבוד מתכות. רוב המפעלים מרוכזים ביושקר-אולה ובעיר וולז'סק.
כלכלה > תחבורה

ברפובליקה פועלת רשת מסילות ברזל.
דרך הרפובליקה עובר כביש ארצי R-176 "ויאטקה" צ'בוקסרי-סיקטיבקר.
על נהר וולגה הוקמו נמלים להעברת סחורות ונוסעים.
ביושקר אולה פועל נמל תעופה לטיסות פנים.
נמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי

מטוס נוסעים של מידל איסט איירליינס (MEA) שחנה בנמל והושמד במלחמת לבנון הראשונה
שלושה מטוסי A321 של מידל איסט איירליינס (MEA) חונים בשדה
מראה באזור החנויות הפטורות ממס בנמל
נמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי (בערבית: مطار رفيق الحريري الدولي; בצרפתית: Aéroport international de Beyrouth) שוכן בביירות, בירת לבנון, והוא נמל התעופה המסחרי הפעיל היחיד במדינה. זהו השדה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של לבנון, מידל איסט איירליינס (MEA), של חברת התעופה למטען (המקורקעת כיום), טראנס מדיטרניאן אירווייס (TMA קארגו) ושל חברת השכר מנאג'ט (MenaJet).
במקור היה שמו נמל התעופה הבינלאומי ביירות, אך הוא שונה ב-22 ביוני 2005, לזכר ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי, שנהרג בהתנקשות בביירות ב-14 בפברואר 2005.
השדה הוא מעבר הגבול העיקרי של המדינה יחד עם נמל ביירות.
השדה מופעל ומתוחזק בידי מידל איסט איירפורטס סרביסס (MEAS) הנמצאת בבעלות חברת התעופה הלאומית, MEA. ‏MEAS מבצעת את כל פעולות ההפעלה והאחזקה של השדה. את הפעולות מסדירה רשות התעופה האזרחית הלבנונית (LCAA), סוכנות של ממשלת לבנון הקובעת את כללי התעופה האזרחית במדינה, תקני הבטיחות וכיוצא באלה. הרשות אחראית גם על תפעול בקרת התנועה האווירית (ATC) בשדה, ועל הסדרת התנועה במרחב האווירי של לבנון.
נטען כי שדה התעופה משמש את חזבאללה לאחסון כמויות גדולות של נשק איראני.
היסטוריה > פתיחה

השדה נפתח ב-23 באפריל 1954 והחליף את מנחת ביר חסן הקטן יותר ששכן מרחק קצר צפונית לו. בשעת פתיחתו המסוף נחשב למודרני מאוד ואיפשר תצפית נוחה ממנו לשדה. השדה כלל שני מסלולי המראה מאספלט, מסלול 18/36 באורך 3,250 מטר (10,663 רגל) שימש בעיקר לנחיתה מקצה 18, בעוד מסלול 03/21 באורך 3,180 מטר (10,433 רגל) שימש בעיקר להמראה מקצה 03.
היסטוריה > פשיטת כוחות צה"ל

בתגובה לתקיפת מטוס אל על באתונה, פשטו כוחות של סיירת מטכ"ל וחטיבת הצנחנים ב-28 בדצמבר 1968 על השדה במבצע תשורה והשמידו 14 מטוסי נוסעים של חברות התעופה הלבנוניות מידל איסט איירליינס (אייר ליבן התמזגה איתה עד לזמן זה), טראנס מדיטרניאן אירווייס, וליבאניז אינטרנשיונל אירווייס. מבצע זה גרם נזק רב לתעשיית התעופה הלבנונית. מידל איסט איירליינס הצליחה להתאושש במהירות, אך ליבאניז אינטרנשיונל אירווייס פשטה את הרגל ועובדיה עברו למידל איסט איירליינס.
היסטוריה > מלחמת האזרחים הלבנונית

השדה איבד ממעמדו ומהזוהר בו ניחן עם תחילת מלחמת האזרחים הלבנונית באפריל 1975, שנמשכה כ-15 שנים, שבמהלכן הפסיקו לפעול מהשדה כל חברות התעופה למעט מידל איסט איירליינס וטראנס מדיטרניאן איירווייס, להוציא מספר תקופות בהן נסגר השדה לחלוטין. חרף העימות, המסוף שופץ ב-1977, אך נפגע קשות במבצע שלום הגליל ב-1982, שבו הופגז השדה על ידי "חזבאללה" במהלך הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות. מסלולי ההמראה של השדה שופצו ב-1982 וב-1984.
היסטוריה > בסיס חיל־האוויר חירם

באוגוסט 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כבש צה"ל את אזור שדה התעופה בביירות, והפעיל אותו במשך מספר חודשים תחת השם "בסיס חיל־האוויר חירם". הבסיס מילא תפקיד משמעותי בהיערכות צה"ל באזור ביירות, וחסך את הצורך בתעבורה יבשתית בציריה הפקוקים של לבנון. השדה שימש לפינוי נפגעים, להעברת אספקה, להוצאת טיסות סיור וקישור ולהטסת חיילים לחופשה וממנה. במסגרת היערכות צה"ל מחדש בקו אל-אוואלי, פינה צה"ל את שדה התעופה.
היסטוריה > שיקום

לאחר שהסתיימה מלחמת האזרחים בסוף 1990, התחילו ב-1994 עבודות לשיקום השדה המיושן. השיקום ארך כ-10 שנים, ובו נבנו עוד שני מסלולי טיסה, מסוף, מבנה כיבוי אש, תחנת כוח, מסוף לתעופה כללית וחניון תת-קרקעי. כמו כן שוקמו מבנים קיימים רבים כמו מבנה המכ"ם.
ב-1998 הושלם השלב הראשון של המסוף החדש. הוא מוקם בצמוד לצד המזרחי של המסוף הישן, וכלל את השערים 1-12. לאחר הקמתו נהרס המסוף הישן ובניית החצי המערבי החלה והושלמה ב-2000, אולם הוא לא נחנך עד 2002. חלק זה כלל את השערים 13-23. המסוף החדש מסוגל לשרת 6 מיליון נוסעים בשנה והוא עתיד להיות מורחב כדי שיוכל לשרת 16 מיליון נוסעים עד 2035.
הוחלט כבר בשלב מוקדם שהמסלולים המקוריים אינם מספיקים עוד, בייחוד אם יהיה על השדה לאפשר את נחיתתם של מטוסים גדולים כגון האיירבוס A380 שנבנה. מסלול חדש נבנה שבלט אל תוך הים, מסלול 17/35 באורך 3,395 מטר (11,138 רגל). מסלול זה נבנה כשהוא בולט אל תוך הים, על-מנת להעביר את תנועת המטוסים הנוחתים הרחק מהעיר כדי לשפר את הבטיחות ולהפחית את רעש המטוסים. מסלול המראה חדש גם נבנה במקביל למסלול 03/21 הישן באורך 3,800 מטר (12,467 רגל), מה שהפך אותו למסלול הארוך ביותר בשדה. מסלול 03/21  הישן נסגר להמראות ונחיתות והפך למסלול הסעה לצורך גישה למסלול 03/21 החדש. בניגוד למסלולים הישנים, שני המסלולים החדשים נבנו מבטון וכללו מערכת תאורה מתקדמת יותר ומערכות נחיתת מכשירים. מסלול 18/36 נותר פתוח, אם כי כיום עושים בו שימוש לעיתים נדירות.
ב-2004, מסלול 17/35 צוין מחדש 16/34 ומסלול 18/36 צוין מחדש 17/35 לאחר שבוצעו בדיקות כיוון מדויקות יותר.
ב-17 ביוני 2005, נפתח מסוף התעופה הקלה. הוא ממוקם בפינה הצפון-מערבית של השדה והוא אחד ממסופי התעופה הקלה המתקדמים ביותר במזרח התיכון.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

ב-13 ביולי 2006, בסביבות השעה 06:00 בבוקר, תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי את שלושת המסלולים בנמל במסגרת מלחמת לבנון השנייה, שבין מטרותיה היו הרחקת ארגון החזבאללה מהגבול בין ישראל ללבנון והחזרת שני חיילי צה"ל שנחטפו על-ידו יום קודם. תקיפת הנמל, המהווה תחנת מעבר ושינוע של אמצעי לחימה ותשתיות לארגון החזבאללה, בוצעה כחלק מהמאמץ הכולל למניעת אספקת אמצעי לחימה לחזבאללה, ולסיכול אפשרות העברת החיילים החטופים למדינה אחרת. מאמץ זה כלל יצירת סגר אווירי וימי על לבנון, וביצוע תקיפות אמנעה אווירית. התקיפה הסבה נזקים משמעותיים למסלולים ובעקבותיה הכריזה ממשלת לבנון שהנמל סגור עד להודעה חדשה. זמן קצר אחר-כך, הצליחו להמריא לירדן 5 מטוסים של מידל איסט איירליינס מאחד ממסלולי ההסעה בנמל. אחר הצהריים שבו מטוסי הקרב של חיל האוויר ותקפו את המסלולים בנמל ופגעו גם במאגר דלק שבו.
לפנות ערב שבו ותקפו מטוסי קרב של החיל מאגר דלק מרכזי בקצה הצפוני נמל. למחרת, תקפו מסוקי AH-64D אפאצ'י לונגבאו ("שרף") שלושה מאגרי דלק מרכזיים, המשמשים את מטוסי הנוסעים בנמל. ב-17 באוגוסט 2006 נפתח הנמל מחדש לאחר שישראל הסירה באופן חלקי את הסגר על-מנת לאפשר טיסות בין ביירות לעמאן. ב-7 בספטמבר 2006 הסירה ישראל את הסגר באופן מלא והנמל החל לחזור לפעילות סדירה.
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

ב-23 ביוני 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל דווח בעיתון הדיילי טלגרף הבריטי כי החזבאללה מאחסן חימושים רבים בתוך שדה התעופה בהם טילי פלאק, רקטות בורקאן וטילי נ"ט וכמו כן גם טילים בעלי טווח של מאות קילומטרים.
שר התחבורה הלבנוני הכחיש את הדיווח והזמין עיתונאים ודיפלומטים לביקור רשמי בשדה התעופה.
הערות שוליים

↑  "מנחתי חיל האוויר בתוך לבנון" בפורום פרש, צבא וביטחון
↑  צה"ל הטיל סגר אווירי ימי ויבשתי על לבנון, באתר ynet, 13 ביולי 2006
↑  ישראל הסירה את הסגר האווירי מעל לבנון; הסרת הסגר הימי נדחתה לשבת, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2006
↑  גיא אלסטר‏, דיווח: חזבאללה מאחסן כמויות נשק גדולות בנמל התעופה הבינלאומי בביירות, באתר וואלה, 23 ביוני 2024.
↑  בר שפר, ‏לאחר הדיווח על מחסן הנשק הענקי: לבנון רוצה לתבוע את העיתון הבריטי, באתר מעריב אונליין, 23 ביוני 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587591105171  GND: 143316-7  ISNI: 0000 0001 0598 5011  LCCN: n82232926  VIAF: 264754582   WorldCat (עם VIAF): 264754582
חיל ההגנה האווירית של צבא איראן

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  איראן איראן
 שיוך:  הכוחות המזוינים של איראן 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 נוצרה מתוך:  חיל האוויר האיראני
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  15,000 (2019)
 ציוד עיקרי:  טילי קרקע אוויר  מערכות מכ"ם
 פיקוד
 יחידת אם:  צבא איראן
 דרגת המפקד:  בריגדיר גנרל
 מפקד נוכחי:  עלי-רזא סבאחי פרד 
 
חיל ההגנה האווירית של איראן (בפרסית: نیروی پدافند هوایی ارتش جمهوری اسلامی ایران) הוא זרוע נגד מטוסים של הצבא הסדיר של איראן ושולט ברשת המכ"ם הצבאית של המדינה. עד שנת 2008 היה חלק מחיל האוויר.
רקע

בשנת 2008 פוצל מערך ההגנה האווירית מחיל האוויר האיראני והוקמה זרוע חדשה של חיל ההגנה האווירית בתוך צבא איראן. על פי הערכות החיל מונה 15,000 חיילים.
החיל מפעיל מערכי טילי קרקע-אוויר ומכ"ם במטרה להגן על מתקנים קריטיים לאיראן מפני מתקפות חיילות אוויר זרים. בשנת 2017 דיווח מפקד החיל פרזאד אסמעילי כי מערכת ההגנה האווירית S-300 אשר סופקה על ידי רוסיה, הפכה למבצעית. בנוסף מפתחת איראן טילי קרקע-אוויר ומערכות מכ"ם בפיתוח מקומי.
בשנת 2021 חנך מפקד החיל מערכת הגנה אווירית חדשה באזור מתקן הגרעין פורדו במקביל דיווח סגן שר ההגנה כי איראן צפויה להציג גרסה חדשה של מערכת ההגנה האווירית בוואר-373 העולה לטענתו על מערכת S-400 הרוסית.
ציוד

מערך ההגנה האווירית כולל על פי הערכות 12 סוללות בוואר-373, 8 סוללות S-300, עשרות סוללות טילי הוק, 7-10 סוללות SA-15 ובסה"כ כ-160 סוללות טילים נגד מטוסים.
| מערכות מכ"ם | תותחי נ"מ | טילי קרקע-אוויר נישאים | טילי קרקע-אוויר |
| --- | --- | --- | --- |
| Sepehr | ZU-23-2 | Misagh-1 | MIM-23 הוק |
| Alim | Oerlikon GDF | Misagh-2 | Rapier |
| Falaq | 100 מ"מ KS-19 | Qaem | 2K12 קוב |
| Asr | Mesbah 1 | Kamin-2 | סאיאד |
| Arash | ZSU-23-4 | HN-5 | Herz-9 |
| Ghamar | ZSU-57-2 | RBS 70 | Mersad |
| Matla-ul-fajr |  |  | HQ-2J |
| Qadir |  |  | HQ-7 |
| Kashef |  |  | Shalamcheh |
|  |  |  | Shahin |
|  |  |  | Ya Zahra |
|  |  |  | Raad |
|  |  |  | Khordad 15 |
|  |  |  | Khordad 3 |
|  |  |  | Tabas |
|  |  |  | בוואר-373 |
|  |  |  | Talaash |
|  |  |  | 9K330 טור |
|  |  |  | S-75 דווינה |
|  |  |  | S-300 |
|  |  |  | 9K33 Osa |
|  |  |  | 9K35 סטרלה-10 |
|  |  |  | 9K37 בוק |
מפקדים

| תמונה | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | בריגדיר גנרל אחמד מייג'הני | 31 באוגוסט 2008 | 16 בינואר 2011 |
|  | בריגדיר גנרל פרזאד אסמעילי | 16 בינואר 2011 | 29 במאי 2018 |
|  | בריגדיר גנרל עלי-רזא סבאחי פרד | 29 במאי 2018 | מכהן |
באומנות

חיל ההגנה האווירית של איראן מוזכר בסדרת הטלוויזיה, "טהרן", כאשר בסיס לכאורה של החיל משמש כאחד המקומות שבהם מתרחשת עלילת הסדרה.
הערות שוליים

1 2 3 4  2019 Iran Military Power Report, Defense Intelligence Agency, ‏2019
↑  איראן: "מערכת הטילים S-300 מבצעית  השמיים שלנו בטוחים", באתר וואלה, 4 במרץ 2017
↑  נטע בר, איראן מתגברת את ההגנה האווירית סביב מתקני הגרעין, באתר ישראל היום, ‏26 באוגוסט 2021
↑  שי לוי, ‏הגנרלים האיראנים שאחראים להרתיע את ישראל מלתקוף את מתקני הגרעין, באתר ‏מאקו‏, 13 באוגוסט 2021
↑  סדרת הטלוויזיה טהרן, פרק 8, כאן, 27 ביולי 2020
איסור עשיית פסל

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ', ג'; ויקרא, י"ט, ד'; שמות, כ', י"ט
 משנה תורה:  הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק ג', הלכות ט'-י"א
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן קמ"א
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ב', לאו ג' ספר החינוך, מצווה כ"ז, מצווה רי"ד
 
מזרקות (מודגשות בתאורה) מימי בית המקדש השני שנמצאו בחפירות מתחת לגשר וילסון בירושלים. המאפיין הבולט ביותר בהן -בניגוד לנהוג במזרקות אחרות - היעדר מוחלט של צורות ופסלים (בשל האיסור)
איסור עשיית פסל ביהדות כולל שתי מצוות לא תעשה מהתורה: איסור עשייה או קניה של פסל עבור עצמו, ואיסור עשיית פסל בידיו, אפילו עבור אחרים. האיסור הראשון הוא הדיבר השני בעשרת הדיברות. מטרת איסורים אלו להרחיק את האדם מעבודת אלילים.
מלבד איסורים אלו, מצווה התורה גם שלא להשתחוות לפסלים ולא להרשות את קיומם בארץ ישראל.
עם זאת, במשנה קיימת הבחנה בין עשיית פסלים ובין החזקתם, כאשר יש המאשרים להחחזיק בפסלים שאינם קשורים לעבודה זרה, ואפילו תמונות של גרמי השמים לצרכים לימודיים, כל עוד לא מדובר בפסל תל ממדי שלם של דמות אדם.
מקור המצוות

עשרת הדיברות
אנוכי ה'
לא יהיה
לא תשא
זכור את
כבד את
לא תרצח
לא תנאף
לא תגנוב
לא תענה
לא תחמד
המצווה הראשונה נלמדת מהפסוק בספר שמות: ”לֹא תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל וְכָל תְּמוּנָה אֲשֶׁר בַּשָּׁמַיִם מִמַּעַל וַאֲשֶׁר בָּאָרֶץ מִתַָּחַת וַאֲשֶׁר בַּמַּיִם מִתַּחַת לָאָרֶץ.” (ספר שמות, פרק כ', פסוק ג'). איסור זה מופיע מיד לאחר האיסור הראשון במקרא על עבודה זרה בכללותה. חכמים הבינו איסור זה כאיסור עשייה של פסל עבור עצמו, ואפילו כשהעשייה נעשית על ידי אדם אחר. לאחר איסור עשיית פסל, מופיע איסור השתחוויה לעבודה זרה ואיסור השתתפות במנהגי עבודה זרה.
המצווה השנייה נלמדת מהפסוק בספר ויקרא: ”אַל תִּפְנוּ אֶל הָאֱלִילִים וֵאלֹהֵי מַסֵּכָה לֹא תַעֲשׂוּ לָכֶם אֲנִי יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם.” (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ד'). חכמים הסבירו שאיסור זה כולל עשיית פסל בידיו, ואפילו עבור אחרים.
דיני המצווה

העבירה נעשית עוד במהלך בניית הפסל, אף-על-פי שהוא עדיין אינו פסל של עבודה זרה. מכיוון שכך, הראשונים סוברים שעל כל פעולה של בניית הפסל אדם צריך לקבל עונש מלקות בנפרד.
לפי הרמב"ם הטור והשולחן ערוך, אסור לאדם לבנות פסל, הן לעצמו והן לאחרים.
מחלוקת נוספת היא, האם יש ללמוד מפסוק זה רק איסור עשיית פסל או גם איסור קניית פסל.
האיסור על עשיית תמונה

לצד האיסור על עשיית פסל, הדיבר השני אוסר גם "וְכָל תְּמוּנָה".  חז"ל הבחינו בין צורה תלת־ממדית, היינו פסל, ובין צורה דו־ממדית, היינו ציור.  לפי חלק מהפרשנים, תמונה אסורה היא תבליט, ואילו ציור דו-ממדי מותר, ויש בין הראשונים שקבעו שרק ציורים שנועדו לעבודה זרה אסורים. ואכן, בכ-120 בתי כנסת מהמאות הראשונות לספירה, כגון זה שבבית אלפא,  זה שבנערן, זה שבציפורי ואחרים, התגלו פסיפסים המכילים ציורים של בעלי חיים, בני אדם, גלגל המזלות ודמויות של אלים יווניים כגון דיוניסוס והליוס, לצד סמלים יהודיים כגון שופר, לולב ומנורת שבעת הקנים, ולעיתים לצד שמותיהם של שלושת האבות. על פי התלמוד הירושלמי, חכמים התפשרו עם התופעה של ציורים ופסיפסים, ולא התנגדו אלא לציורים של השמש, הירח ו"צורת הדרקון".
פסלים בבית המקדש הראשון

על פי המקרא, הוצבו בתקופות שונות מספר פסלים בבית המקדש הראשון.  בתיאור המקראי של מקדש שלמה נכתב כי בקודש הקודשים של המקדש הוצבו שני כרובים, פסלי זהב גדולים של מלאכים או של יצורים מכונפים, שתמונתם הייתה מפותחת על דלתות ההיכל ועל קירות המקדש. לפי המתואר בספר שמות, פסלי כרובים ניצבו גם על מכסה הזהב של ארון הקודש, ותמונתם הייתה רקומה על הפרוכת.
בספר מלכים ב' מסופר כי המלך חזקיהו, במסגרת הרפורמה הדתית שלו, הרס את פסל נחש הנחושת שהכין משה רבנו במדבר, ואשר בני ישראל המשיכו לסגוד לו במשך דורות רבים. בנו של חזקיהו, המלך מנשה, הכניס את פסל האשרה לבית המקדש ובנה בחצרותיו מזבחות של עבודה זרה. בהמשך מסופר כי נכדו של מנשה, המלך יאשיהו, הוציא את הפסל וניתץ את המזבחות במסגרת הרפורמה הדתית שלו.
ראו גם

איקונוקלאזם
לא תעשון אתי
הערות שוליים

↑  פרשת כי תשא - אומנות ועשיית פסלים - מתן - מכון תורני לנשים, באתר www.matan.org.il
↑  ספר המצוות לאו ב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  ספר המצוות לאו ג – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה, פרק ג'; טור, יורה דעה, קמ"א; שולחן ערוך, יורה דעה, קמ"א
↑  , איסור יצירת תמונות, צורות וסמלים, ישיבת הר עציון, תשע״ו, עמ' 3
↑  ד״ר יגאל בן-נון, מתי הפכנו ליהודים, עמ' 201-208
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה,  פרק ג', הלכה ג'
↑  מלכים א', ו', כ"ט, ל"ב, וכן יחזקאל, מ"א, י"ח
↑  שמות, כ"ה, י"ח–כ'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286510405171  LCCN: sh85133812  LNB: 000303833 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| רשימת מצוות לא תעשה לדעת הרמב"ם |
| --- | --- | --- |
| עבודה זרה וחוקות הגויים | א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח כט ל לא לב לג לד לה לו לז לח לט מ מא מב מג מד מה מו מז מח מט נ נא נב נג נד נה נו נז נח נט ס סא סב סג סד סה סו |  |
| המקדש וכליו | סז סח סט ע עא עב עג עד עה עו עז עח עט פ פא פב פג פד פה פו פז פח |  |
| עבודת הקרבנות | פט צ צא צב צג צד צה צו צז צח צט ק קא קב קג קד קה קו קז קח קט קי קיא קיב קיג קיד קטו קטז קיז קיח קיט קכ קכא קכב קכג קכד קכה קכו קכז קכח קכט קל קלא קלב |  |
| תרומות ומעשרות | קלג קלד קלה קלו קלז קלח קלט קמ קמא קמב קמג קמד קמה קמו קמז קמח קמט קנ קנא קנב קנג קנד קנה קנו קנז |  |
| עובדי המקדש | קנח קנט קס קסא קסב קסג קסד קסה קסו קסז קסח קסט קע קעא |  |
| מאכלות אסורות | קעב קעג קעד קעה קעו קעז קעח קעט קפ קפא קפב קפג קפד קפה קפו קפז קפח קפט קצ קצא קצב קצג קצד קצה קצו קצז קצח קצט ר רא רב רג רד רה רו רז רח רט |  |
| איזון חברתי | רי ריא ריב ריג ריד רטו ורטו רטז ריז ריח ריט רכ רכא רכב רכג רכד רכה רכו רכז רכח רכט רל רלא רלב רלג רלד רלה רלו רלז רלח רלט רמ רמא רמב |  |
| גזל, עושק ועוולות | רמג רמד רמה רמו רמז רמח רמט רנ רנא רנב רנג רנד רנה רנו רנז רנח רנט רס רסא רסב רסג רסד רסה רסו רסז רסח רסט רע רעא רעב |  |
| סמכויות ומשפט | רעג רעד רעה רעו רעז רעח רעט רפ רפא רפב רפג רפד רפה רפו רפז רפח רפט רצ רצא רצב רצג רצד רצה רצו |  |
| ציבור וסמכות | רצז רצח רצט ש שא שב שג שד שה שו שז שח שט שי שיא שיב שיג שיד שטו שטז שיז שיח שיט |  |
| שבת ומועדים | שכ שכא שכב שכג שכד שכה שכו שכז שכח שכט |  |
| איסורי ביאה | של שלא שלב שלג שלד שלה שלו שלז שלח שלט שמ שמא שמב שמג שמד שמה שמו שמז שמח שמט שנ שנא שנב שנג שנד שנה שנו שנז שנח שנט שס שסא |  |
| מלכות | שסב שסג שסד שסה |  |
משה ויטנברג

אין תמונה חופשית
משה ויטנברג (1825 – 1899 י"ח בניסן תרנ"ט) היה סוחר גדול, בנקאי, נדבן וחסיד חב"ד מוויטבסק, שלאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1882 הקדיש את הונו לרכישת קרקעות ומבנים בירושלים. בתרומתו נוסדה שכונת בתי ויטנברג.
הבית ברובע המוסלמי שבו התגורר, נמכר בשנת ה'תשמ"ז לעמותת עטרת כהנים שקראה לו על שמו: בית ויטנברג. כיום מתגוררות בבית 7 משפחות יהודיות.
ביוגרפיה

נולד בשנת תקפ"ה-1825 בוויטבסק שברוסיה, לראובן ויטנברג, חסיד חב"ד, סוחר נכבד ועשיר מוויטבסק. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה, ובנוסף למד דקדוק עברי. נישא לחאשע לבית זלקינד; שלוש שנים לפני פטירתו נישא לאלמנה. בשנת תרמ"ב (1882) עלה לארץ ישראל יחד עם בן אחיו, ברוך מרדכי ויטנברג והתיישב בירושלים. בעלייתו הביא עמו הון עצום של כחצי מיליון רובלים.
בירושלים החזיק בבנק פרטי, ועמד בקשרי מסחר עם בנקים גדולים בפטרבורג בירת רוסיה. כמו כן עסק במסחר בניירות ערך ממשלתיים רוסיים, ושל חברות רוסיות שונות, בבורסה של פטרבורג.
היה חשוך ילדים, ולכן החליט להשקיע את הונו בהקמת בתים ושכונות בירושלים.
השקיע את הונו בהקדשים ברובע המוסלמי, בעיר החדשה ובסביבות ירושלים. הקים את ישיבת "תפילה למשה". 
בשנת 1884 הקים את שכונת בתי ויטנברג. אחר-כך קנה שטחים גדולים שעליהם נבנתה שכונת הבוכרים.
לוויטנברג הוצעה החצר שנודעה בכינויה "לוקאנדה" אשר שימשה בעברה כבית-מלון. השגריר האוסטרי תיאר את החצר: "החצר היפה ביותר בעיר העתיקה בירושלים".[דרוש מקור] בעיצומו של המשא ומתן בין ויטנברג לבעל השטח, קנתה הפטריארכיה הלטינית את המתחם. הוא לא נואש והצליח לרכוש את הבית מהפטריאך בתוספת של 1,000 נפוליאון זהב על מחירו המקורי של המקום.
במשא ומתן בין ויטנברג לפטריארך תיווך אליעזר בן-יהודה, ששימש מתורגמן ביניהם.
בי"ח ניסן תרנ"ט (1899) נפטר ונקבר בחלקת כולל חב"ד בבית הקברות הר הזיתים.
לקריאה נוספת

שבתי זכריה, חצר ר' משה ויטנברג ברחוב הגיא בירושלים שבין החומות, מדרשת ראשית ירושלים שע"י ישיבת עטרת כהנים, תשמ"ח 1987.
שבתי זכריה, סוחרים ובעלי מלאכה יהודים בירושלים העתיקה בעבר : אישים, דמויות ואתרים, צור-אות, תשס"ב 2002.
הערות שוליים

↑  ראובן ויטנברג ואשתו עלו בערוב ימיהם לירושלים ונקברו בהר הזיתים.
↑  חאשע ב"ק יעקב אשת ר' משה וויטענבערג נפטרה בי"ד אב תרנ"ד, נקברה באותה חלקה בה נקבר בעלה, מצבתה לא שרדה, ראו בהערה האחרונה.
↑  החלקה הזו עברה הרס רב ומעט מאוד מצבות שרדו ממנה, מצבתו של משה ויטנברג לא שרדה. חלקה זו אינה מכונה ברשומות כיום בשם כולל חב"ד אלא בשם "סגור"
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ויטנברג