stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס ליטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 1903 האלה, הקיסרות הגרמנית 
 התאבד:  5 בפברואר 1938 (בגיל 34) מחנה הריכוז דכאו, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  מחנה הריכוז דכאו 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תקופת הפעילות:  מ-1928 
 
שלט הנצחה לזכרו של ליטן בברלין
לוח הזיכרון לזכרו של ליטן בברלין
אבן נגף לזכרו ברחוב זולא בברלין מיטה
הָנְס אָכִים לִיטֶן (Hans Achim Litten;‏ 19 ביוני 1903 – 5 בפברואר 1938) היה עורך דין גרמני ממוצא יהודי. ליטן ייצג קורבנות של המפלגה הנאצית בין השנים 1929 ל-1932 בסדרת משפטים פוליטיים שבהם נאבק למען הגנת זכויות עובדים בתקופת רפובליקת ויימאר. ב-8 במאי 1931 זימן ליטן את אדולף היטלר להופיע כעד בבית המשפט בחקירה שבה נדונה החוקיות של המפלגה הנאצית שהיטלר עמד בראשה, וחוקיות האס אה (פלוגות הסער), הזרוע הצבאית של המפלגה באותה עת.
היטלר, שלקראת הבחירות הקרבות ניסה לשוות לעצמו דימוי של מדינאי מתון ועמד על כך שהמפלגה הנאצית מקפידה לקיים את לשון החוק, התקשה להתמודד עם השאלות הנוקבות שעורך הדין הטיח בו. בחקירת שתי וערב שניהל ליטן במשך כשלוש שעות עלו סתירות רבות בתשובותיו של היטלר והוכח שהלה שידל את ה-SA להפעיל מסע אלימות שיטתי נגד אויבי המפלגה הנאצית. החקירה הופסקה על ידי השופט שפסק שאינה רלוונטית לנושא הנדון במשפט, אולם העיתונות של אותם הימים דיווחה בפרוטרוט על תוכנה. בהמשך, בקיץ של אותה שנה נחקר היטלר שוב בטענה שמסר עדות שקר במשפט. חוויית החקירה בידי ליטן הכעיסה את היטלר עד כדי כך שבמשך שנים אסר להזכיר את שמו של ליטן בנוכחותו, גם לאחר מותו של ליטן. מסופר גם שהיטלר צרח פעם על וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה, "כל מי שטוען לזכותו של ליטן יישלח למחנה ריכוז, וזה כולל גם אותך".
ביוגרפיה

הנס ליטן נולד בעיר הגרמנית האלה, בנם הבכור של פרידריך (פריץ) ליטן (אנ'), משפטן ופרופסור למשפט רומי ומשפט אזרחי, ואירמגארד ליטן לבית ווּסט (אנ'), סופרת. אביו היה בנו של יוסף ליטן, נשיא הקהילה היהודית בקניגסברג בשנים 1899–1906, ובן אחותו של הרופא היהודי-גרמני לודוויג ליכטהיים (אנ'), והמיר את דתו ללותרניזם כדי לקדם את מעמדו המקצועי. אמו הייתה בת להורים לותרניים.
ליטן הוטבל כנוצרי אך למד עברית בצעירותו. בהשפעת אמו התפתחו בלבו גישה הומניטרית ורדיפת צדק, לצד עניין רב באמנות. יחסיו המתוחים עם אביו, שלדעתו המיר את דתו מטעמים אופורטוניסטיים, דחפו אותו להתעניין ביהדות. הוא הצטרף לקבוצת צעירים יהודים גרמנים שדגלו ברעיונות סוציאליסטיים מהפכניים. עם זאת הגדיר את עצמו לעיתים כנוצרי.
עוד בנעוריו נמשך ליטן לוויכוחים פוליטיים. התמורות המדיניות והחברתיות בתקופת עלומיו, ההפגנה בברלין ב-1 במאי 1916 נגד המלחמה (בעת מלחמת העולם הראשונה), המהפכה הגרמנית של 1918–1919, מעצרם ורציחתם של קארל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג בידי מיליציות הפרייקור בינואר 1919, כל אלה עיצבו את תודעתו החברתית והפוליטית. על אף היותו איש שמאל בהשקפתו החשיב עצמו ליטן כעצמאי מבחינה פוליטית. פעם אמר, "שני חברים במפלגתי הם אחד יותר מדי".
ליטן למד משפטים באוניברסיטאות ברלין ומינכן, סיים את לימודיו בהצטיינות ב-1927 אך דחה הצעות לעבוד במשרד המשפטים של הרייך וכן בחברת פרקליטים משגשגת. למרות הצעות קוסמות אלה העדיף ליטן לפתוח משרד בשותפות עם ידידו, לודוויג ברבש, שהיה מקורב למפלגה הקומוניסטית.
את עיקר עבודתו כעורך דין הקדיש להגשת תביעות פליליות והופעות בבית המשפט כתובע בעקבות פעולות אלימות ועקובות מדם שביצעו הנאצים, חלקם בשיתוף פעיל של המשטרה, נגד אזרחים שנחשדו כאויבי המפלגה. המשפט שבו ניהל ליטן חקירת שתי וערב אשר הבעירה את חמתו של הנחקר היטלר, נערך ב-8 במאי 1931, בעקבות ההתקפה האלימה של בריוני האס אה על כנס חברי איגוד פועלים מהגרים באולם טאנצפלאץ עדן (Tanzplatz Eden) ב-22 בנובמבר 1930. התוקפים רצחו בסכיניהם שלושה פועלים ופצעו עוד עשרים מהם.
ב-1932, בגבור החשש שהמפלגה הנאצית תתפוס את השלטון, ניסו אמו של ליטן וידידיו לדבר על לבו שיעזוב את גרמניה אך הוא סירב, באומרו "כל עוד אין למיליוני עובדים אפשרות לעזוב, גם עליי להישאר כאן". גם לאחר שהיטלר נבחר לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933 לא שככו הזעם והשנאה שנטר היטלר לעורך הדין שחקר אותו, ובהוראתו נעצר ליטן באישון לילה, בעוד העשן מיתמר מעל שריפת הרייכסטאג (27 בפברואר 1933). עמו נעצרו חבריו לודוויג ברבש ופרופסור פליקס הלה.
תחילה הושלך ליטן לכלא שפנדאו, שם ניסה לשלוח יד בנפשו לאחר שנשבר בעינויים שנועדו להוציא מפיו מידע הקשור לאחד המשפטים בהם השתתף כתובע (משפט Felseneck, מאבקו האחרון של ליטן נגד המפלגה הנאצית שהתקיים בקיץ 1932 והופסק על ידי השופט שפסק שטענות התביעה אינן הוגנות). מכלא שפנדאו הועבר ליטן לבתי כלא אחרים ולמחנות ריכוז, ועבר עינויים ופגיעות גופניות קשות, שכללו פגיעות בגפיו, שבירת לסתו, עקירת שניו, ופגיעה בעיניו ובאזניו. ייסוריו לא מנעו ממנו לשמור על רוחו ולנסות לעזור לאסירים אחרים לשמור על שפיותם.
בקיץ 1937 הועבר ליטן למחנה הריכוז בוכנוואלד וב-16 באוקטובר למחנה הריכוז דכאו שם נכלא באגף האסירים היהודים.
ב-5 בפברואר 1938, לאחר חמש שנים של עינויים וחקירות, כשתנאי כליאתו בדכאו הורעו ונשלל ממנו כל קשר עם העולם החיצון, שם ליטן קץ לחייו.
הנצחה

פרט לאירועי הנצחה בודדים, לאחר המלחמה ליטן נותר אלמוני יחסית, מאחר שדמותו לא תאמה את המסרים שביקשו להנחיל השלטונות משני צידי החומה - עבור גרמניה המערבית, ליטן היה מעורב בקומוניזם ועבור גרמניה המזרחית, ליטן התנגד לסטליניזם. עם זאת, ב-1951 שונה לכבודו שם רחוב וכן נקבע לוח הנצחה.
לאחר נפילת החומה, איגוד עורכי הדין של ברלין בחר לשלב את שמו של ליטן בשם הארגון. מדי שנתיים מוענק פרס על שמו מטעם איגוד עורכי הדין הדמוקרטיים הגרמנים והאירופאיים.
ב-2008 נכתבה הביוגרפיה הראשונה המקיפה באנגלית אודות ליטן. הכותב, בנג'מין קרטר הט, היסטוריון ועורך דין לשעבר, עבד על ספר אחר כאשר למד אודות ליטן. הוא העיר על הרלוונטיות של סיפורו של ליטן לתקופת פרסום הספר ובפרט למתקן המעצר בגואנטנמו וכלא אבו גרייב, בהקשר של שיטות עינויים ומניעת ייצוג על ידי עורך דין. ב-2011 סיפורו של ליטן עובד לסרט "האיש אשר הכעיס את היטלר" (אנ') שצולם על ידי ה-BBC, ואת דמותו של ליטן גילם השחקן אד סטופארד. הסיפור, שנכתב על ידי מארק הייהורסט, עובד על ידו למחזה "נעצר בחצות" שהוצג לראשונה בספטמבר 2014. ב-30 במאי 2015 העלה תיאטרון הבימה את ההצגה בכיכובם של רן דנקר וגילה אלמגור.
סיפורו של הנס ליטן, כולל תיאור של האירוע המכונן במסגרתו זימן וחקר את היטלר על דוכן העדים (לרבות ההשלכות שהיו לאירוע הזה על מעמדו הציבורי של היטלר, וההשלכות הרות הגורל שהיו לו על חייו של ליטן עצמו), הוצג במסגרת סדרת הטלוויזיה של ה-BBC עלייתם של הנאצים, אשר סקרה את אירועי ארבע השנים המכריעות בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בהן קרס המשטר הדמוקרטי בגרמניה על כל מוסדותיו (כולל מערכת בתי המשפט, במסגרתה קיים ליטן את הפעילות הביקורתית שלו), וגרמניה הייתה לדיקטטורה טוטליטרית בשליטת הנאצים.
הערות שוליים

↑  על הבמה: רן דנקר, גילה אלמגור והאיש שניסה לעצור את היטלר, באתר נענע 10
↑  בעיקר, אך לא רק, במסגרת הפרק הראשון של הסדרה: "פוליטיקה". ר' התיאור בדף הפרק באתר ה-BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311994605171  PLWABN: 9810645926405606  BIBSYS: 90121501  BNE: XX4867004  BnF: cb16153188f (data)  GND: 11857356X  ISNI: 0000 0000 9925 4182  LCCN: n87145471  NKC: jx20090831003  NTA: 075276682  SUDOC: 135786614  VIAF: 60596223   WorldCat (עם VIAF): 60596223
הנס פנאקן

הנס פנאקן (בהולנדית: Hans Vanaken; נולד ב-24 באוגוסט 1992 בפלט שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים

פנאקן גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט ולומל יונייטד. הוא ערך 80 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של לומל יונייטד במסגרת ליגת המשנה הבלגית, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-28 ביולי 2013 חתם פנאקן בלוקרן מליגת העל הבלגית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 76 הופעות ליגה והבקיע 19 שערים.
ב-29 במאי 2015 חתם פנאקן בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית

ב-7 בספטמבר 2018 ערך פנאקן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בניצחון 4-0 על נבחרת סקוטלנד במשחק ידידות. ב-30 במרץ 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 8-0 על נבחרת בלארוס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא היה חלק מסגל נבחרת בלגיה בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הגביע הבלגי (1): 2013/2014
אליפות (6): 2015/2016, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2023/2024
הסופר קאפ הבלגי (4): 2016, 2018 2021, 2022
כדורגלן השנה בבלגיה: 2018, 2019
הערות שוליים

↑  Club Brugge reached an agreement in principle to land Hans Vanaken באתר הרשמי של קלאב ברוז', 29 במאי 2015 (באנגלית)
↑  Roberto Martinez selects 26 devils for the World Cup באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת בלגיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 ורמאלן •  4 בויאטה •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 לוקאקו •  10 א. אזאר •   11 קרסקו •  12 מיניולה/קמינסקי • 13 סלס •  14 מרטנס • 15 מנייה • 16 ת. אזאר • 17 פנאקן • 18 דנאייר • 19 דנדונקר • 20 בנטקה • 21 קסטאן • 22 שאד'לי • 23 בטשואיי • 24 טרוסארד • 25 דוקו • 26 פראט • מאמן: מרטינס |  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 ורמאלן •  4 בויאטה •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 לוקאקו •  10 א. אזאר •   11 קרסקו •  12 מיניולה/קמינסקי • 13 סלס •  14 מרטנס • 15 מנייה • 16 ת. אזאר • 17 פנאקן • 18 דנאייר • 19 דנדונקר • 20 בנטקה • 21 קסטאן • 22 שאד'לי • 23 בטשואיי • 24 טרוסארד • 25 דוקו • 26 פראט • מאמן: מרטינס | בלגיה |
| נבחרת בלגיה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 תיאט •  4 פאאס •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 לוקאקו •  10 א. אזאר •   11 קרסקו •  12 מיניולה • 13 קסטילס •  14 מרטנס • 15 מנייה • 16 ת. אזאר • 17 טרוסארד • 18 אוננה • 19 דנדונקר • 20 פנאקן • 21 קסטאן • 22 דה קטלארה • 23 בטשואיי • 24 אופנדה • 25 דוקו • 26 דבאסט • מאמן: מרטינס |  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 תיאט •  4 פאאס •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 לוקאקו •  10 א. אזאר •   11 קרסקו •  12 מיניולה • 13 קסטילס •  14 מרטנס • 15 מנייה • 16 ת. אזאר • 17 טרוסארד • 18 אוננה • 19 דנדונקר • 20 פנאקן • 21 קסטאן • 22 דה קטלארה • 23 בטשואיי • 24 אופנדה • 25 דוקו • 26 דבאסט • מאמן: מרטינס | בלגיה |
הספרוסוכוס

| הספרוסוכוס |
| --- | --- |
 שחזור של הספרוסוכוס
תקופה
טריאס עליון 220 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
תת־סדרה:: Sphenosuchia
משפחה:: Sphenosuchidae
סוג:: הספרוסוכוס
מין:: Hesperosuchus agilis
שם מדעי
 Hesperosuchus ‏קולברט, 1952

בהשוואה לאדם
הספרוסוכוס (שם מדעי: Hesperosuchus; משמעות השם: "תנין כוכב הערב") הוא סוג קדום של זוחל דמוי-תנין שחי בסוף תור הטריאס. בעבר הוא לדינוזאור טורף הקרוב לקרנוזאורים אך בהמשך התברר שהיה קרוב מעט לתנינאים המודרניים. המאובנים נמצאו באריזונה ובניו מקסיקו. מאובנים רבים שלו נמצאו ליד נהר הקולורדו הקטן, הראשונים שבהם התגלו ב-1930.
מאפיינים

הספרוסוכוס הגיע לאורך 120–150 ס"מ, קטן ביחס לקרוביו כמו האורניתוסוכוס. הוא היה בעל מבנה רגליים ארוכות שאיתם נע על היבשה בדומה לכלב והיה בעל זנב ארוך לאיזון. ייתכן שיכל גם להזדקף על שתיים. הגולגולת הגיעה לאורך 20 ס"מ.
דמוי-תנין זה חי באריזונה של סוף הטריאס וצד זוחלים ודו-חיים שהוא מצא. הוא נטרף על ידי דינוזאורים קטנים כמו הצלופיזיס. עצמות תרופודים קטנים שנמצאו אצל הצלופיזיס היוו ראייה לכך שהיה קניבל, אך בהמשך התברר שהיו אלה עצמות הספרוסוכוס.
ראו גם

הופלוסוכוס
המלך דנילו (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  טאראס חימיץ' 
 הופק בידי:  אולסיה גלקאנובה-לאן
 תסריט:  טאראס חימיץ' 
 שחקנים ראשיים:  סרגיי יארמושנקו רינאט חאירולין אולג סיקרינסקי יורי ויחובאנץ ויקטור לפארוביץ' מירוסלבה ראצ'ינסקה מירוסלבה פולטאיקו-גוסאק
 מוזיקה:  אנדרו פידלוז'דני
 צילום:  טאראס חימיץ'
 מדינה:  אוקראינה 
 חברת הפקה:  Invert Pictures
 הקרנת בכורה:  22 בנובמבר 2018 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אוקראינית 
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט פעולה 
 תקציב:  4 מיליון הריבניה
 דף הסרט ב־IMDb
 
סצנת קרב מתוך הסרט
"המלך דנילו" (באוקראינית: Король Данило; הופץ בגרמניה בשם "מלך הלוחמים", Koenig der Krieger) — הוא סרט פעולה היסטורי בבימויו של טאראס חימיץ'. הקרנת הבכורה נערכה ב-22 בנובמבר 2018. תקציב הסרט הגיע מפרויקט מימון המונים והסתכם בכ-4 מיליון הריבניה; ההתרמה החלה ב-13 ביולי 2017 בפלטפורמת Na-Starte.‏ הסרט בוים על ידי טאראס חימיץ' בכיכובם של סרגיי יארמושנקו, יורי ויחובאנץ, מירוסלאבה ראצ'ינסקאיה, אלבינה סוטניקובה, ורוניקה שוסטקל, ויקטור לפארוביץ', אולג סיקירינסקי ורומן מוץ.
מוטו הסרט הוא "לכל כתר סיפור משלו". תקופת המאה ה-13 היא התקופה בה הסכנה יכולה להגיע מכל כיוון ובכל רגע. בשנת 1238 תקף דנילו, יחד עם אחיו ואסילק, את טירת הגבול. הם שבו את אדונה, וההציעו ברית נגד האיום שמגיע מהמזרח בדמות המונגולים הטטרים, שמובלים על ידי חאן באטו. לדנילה כנסיך וולין-גליצקי שתי אפשרויות: מלחמה או ברית. בהבנה כי לא ניתן להביס את המונגולים בכוח, דנילו מסכן הכל והולך אל מעבר לקווי האויב כדי לסכם חוזה ברית.
תקציר עלילת הסרט

1238. הנסיך דנילו (דנייל מגליציה) עם אחיו בזיליק תוקפים עמדת גבול של מסדר חשאי. בזכות תושייתו, דנילו לוכד את ראש המסדר בשבי. האחרון משכנע את הנסיך להפוך לבעל ברית במאבק עם אויב רב עוצמה ממזרח.
באטו חאן תוקף את רוס והורס את קייב כפי שהזהיר ראש המסדר. מתחיל גיוס המוני ומוקמות ערי-מצודות. החלטה זו לא מוצאת חן בעיניי האצילים של גליציה, הם מוכנים לנהל משא ומתן עם החאן על מנת לדאוג לכך שענייניהם יתנהלו ללא הפרעה. באטו חאן לא ממהר להמשיך את המתקפה, מאחר שיש לו תוכניות אחרות. בין מקורביו של הנסיך ישנו בוגד, שפועל למען האינטרסים של האצילים מגליציה כנגד הנסיך ומשפחתו. כאשר האצילים לא מצליחים לשכנע את דנילו לשתף פעולה, הם יוצאים למלחמה נגדו ומגייסים שכירי חרב. דנילו מנצח במלחמה עם האצילים, אך לא בלי אבדות.
בשלב זה מגיע שליחו של האפיפיור עם הצעה, בעוד באטו חאן שולח לנסיך אולטימטום. באותו זמן אשתו של דנילו, אנה, מתה בנסיבות מסתוריות. שלא כצפוי, דנילו יוצא אישית לנהל משא ומתן עם חאן. למרות האתגרים הגדולים, הוא מצליח לחזור הביתה בחיים. בעזרת שליח האפיפיור, הנסיך זוכה בכתר והופך למלך רוס.
צוות השחקנים

סרגיי יארמושנקו — המלך דנילו (נסיך קייב ונסיך וולין-גליציה)
רינאט חאירולין — באטו חאן
אולג סיקירינסקי — הורדיי מסטיסלאבוביץ'
יורי ויחובאנץ — ואסילקו, אחיו של דנילו
ויקטור לפרוביץ' — האדון ברונו
מירוסלבה ראצ'ינסקה — יפרוסיניה, אמא של דנילו
יבגניה מוץ — אנה, אשתו של דנילו
ולדימיר פרוקופייב — חייל חסר שם
מוזיקה

אלבום הסרט מכיל 45 נעימות ושישה שירים.
הנעימה הראשונה נקראה "На віки" ("למשך מאה") והוצגה בתחילת יולי 2017. הנעימה הולחנה על ידי אנדרו פידלוז'ני, אשר גם שיחק את דמות אחד הנסיכים. את הקליפ לשיר צילמו בקרמניץ.
צילומים

צילומי הסרט נערכו בהרי הקרפטים, שם נבנתה במיוחד עיירה מימי הביניים, אשר, לאחר הצילומים, הפכה למוזיאון. הצילומים התקיימו גם בכמעט שלושים מקומות שונים במערב ובמרכז אוקראינה.
מדיה ביתית

בלו ריי הסרט שוחרר לחנויות כשנתיים לאחר מכן ב-20 במרץ 2020 ושווק בגרמניה תחת השם "מלך הלוחמים".
הערות שוליים

↑  «Король Данило» фильм Тараса Химича // Na-Starte.
↑  Сагаль, О. Фильм про Даниила Галицкого... А главный герой — тернопольский! / Оля Сагаль // Новая Тернопольськая газета. — 2017. — № 28 (19—25 лип.). — С. 5.
↑  Бурак Т.  המלך דנילו, בביצוע Подготовка фильма «Король Данило», סרטון  באתר יוטיוב / Тарас Бурак // Тернопольский филиал НСТУ. — 2017. — 18 липня.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוקראינה ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנרייט מארי, נסיכת צרפת

הנרייט מארי, נסיכת צרפת (בצרפתית: Henriette Marie de France, ‏25 בנובמבר 1609 – 10 בספטמבר 1669) הייתה בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. היא הייתה אמם של שני מלכים אנגליים, צ'ארלס השני וג'יימס השני, וסבתם של שלושה: ויליאם השלישי, רעייתו מרי השנייה, ואחותה אן.
שנותיה הראשונות

הנסיכה הנרייט-מארי היית בת הזקונים של אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו מארי דה מדיצ'י ואחותו של המלך לעתיד לואי השלושה עשר. אביה נרצח בהיותה בת שנה בלבד והיא גודלה על ידי אמה יחד עם אחיה גאסטון, עד שאמה גורשה מפריז בשנת 1617. כשהייתה בת 14 בלבד קיבלה הנרייט הצעת נישואים מנסיך ויילס, לעתיד המלך צ'ארלס הראשון, הצעה לה הסכים אחיה המלך.
נישואים

צ'ארלס והנרייט נישאו בקנטרברי ב-13 ביוני 1625, כחודש וחצי לאחר מותו של המלך ג'יימס הראשון ועלייתו של צ'ארלס לשלטון. הנרייט מארי, שחונכה בצרפת כקתולית, לא יכלה להיות מוכתרת רשמית כמלכת אנגליה משום שטקס ההכתרה היה אנגליקני.
נישואי הזוג המלכותי לא היו מאושרים בתחילתם. המלך גירש כמעט את כל משרתיה הצרפתיים של המלכה, אותם הביאה עימה מצרפת, וכמעט כל מפגש בין בני הזוג היה נגמר בריב ובצעקות. המלכה הנרייט שנאה את דוכס בקינגהאם, חביבו של המלך שנהג לסכסך בין השניים ולהלבות את אי שביעות רצונו של המלך מרעייתו, אולם לאחר מותו של הדוכס בשנת 1628 היחסים בין בני הזוג התחממו מאוד ונוצר ביניהם קשר הדוק שנשאר במהלך כל נישואיהם, אולם סירובה של המלכה לוותר על דתה הקתולית גרמו לניכור בינה לבין העם הבריטי.
ילדים

לזוג נולדו שבעה ילדים:
צ'ארלס ג'יימס, דוכס קורנוול (1629–1629) – נפטר לאחר לידתו.
צ'ארלס השני (1630–1685) – ירש את אביו כמלך אנגליה. נישא לקתרינה, נסיכת פורטוגל ומת בגיל 54 ללא יורש.
מרי (1631–1660) – נישאה לסטאדהאודר (ראש הרפובליקה ההולנדית) וילם השני, נסיך אורנז'. בנה היחיד, ויליאם, ירש את דודו ג'יימס כמלך אנגליה.
ג'יימס (1633–1701) – ירש את אחיו צ'ארלס כמלך אנגליה. נישא בתחילה לאן הייד ולאחר מכן למרי, נסיכת מודנה. מנישואיו הראשונים נולדו המלכות מרי השנייה ואן.
אליזבת (1635–1650) – מתה בגיל 15 מדלקת ריאות באי וייט, שם הוחזקה כבת ערובה כדי למנוע מאחיה, צ'ארלס, לתפוס את הכתר האנגלי.
אן (1637–1640) – מתה ממחלה בגיל 3.
הנרי (1640–1660) – מת בגיל 20 מאבעבועות שחורות.
הנרייטה אן (1644–1670) – נישאה לפיליפ הראשון, דוכס אורליאן.
מלחמת האזרחים

במהלך עשר השנים הראשונות של המלכה הנרייט באנגליה היא התרחקה מהפוליטיקה והשקיעה את זמנה בעיקר עם משפחתה ובשעשועי החצר. אולם בשנת 1637 היא פתחה ביחסים דיפלומטים עם הכס הקדוש, שלחה שגריר מטעמה לרומא והפעילה בבריטניה סוכן מטעם האפיפיור שהתחיל להמיר את דתם של רבים מבני האצולה הבריטית לקתוליות.
מעשיה של המלכה הדאיגו את העם האנגלי שהתנגד לאפיפיור. לאור התסיסה בסקוטלנד ותחילת מלחמת הבישופים היא החלה במאמצים לגייס כסף לעזור לבעלה ולצבאו, אולם נסיונותיה לגייס כסף מהאפיפיור אורבנוס השמיני ומהצרפתים הקתולים הרגיזו רבים באנגליה וחיבלו במאמציו של צ'ארלס להרגיע את הרוחות.
באוגוסט 1642, עם פרוץ מלחמת האזרחים המלכה הנרייט שהתה בהולנד, שם גייסה כספים שנועדו לעזור לתומכי המלוכה. היא חזרה לאנגליה בתחילת 1643 עם נשק וחיילים והצטרפה לכוחות המלוכנים בצפון המדינה. לאחר מספר חודשים ביורק היא הצטרפה לבעלה באוקספורד, אולם ביולי 1644, כאשר מעמדו של המלך כמעט והתרסק, המלכה הנרייט ברחה למשפחתה בצרפת יחד עם בניה. המלך צ'ארלס הוצא להורג בשנת 1649.
גלותה ושנותיה המאוחרות

המלכה הנרייט התיישבה בחצר המלוכה של אחיינה, המלך לואי הארבעה עשר. בתה הפעוטה של המלכה, הנסיכה הנרייטה אן, שנולדה רק חודש לפני שנמלטה, נשארה באנגליה יחד עם אחת מנשות החצר והובאה לצרפת רק שנתיים לאחר מכן. המלכה הגולה חינכה את בתה הנרייטה בצרפת כקתולית וניסתה גם להמיר את דתו של בנה הנרי, דבר שגרם לקרע בינה לבין בנה הבכור, צ'ארלס.
הנרייט מארי נשארה בצרפת עד הרסטורציה ובאוקטובר 1660 התיישבה בבית סומרסט בלונדון כמלכה האם. בשנת 1665, לאחר הידרדרות בבריאותה, היא חזרה סופית לצרפת ונפטרה שם ב-10 בספטמבר 1669. היא נקברה בקברים המלכותיים של בזיליקת סן-דני ליד פריז.
הנצחתה

מדינת מרילנד שבארצות הברית נקראה על שמה של המלכה הנרייט מארי על ידי בעלה, המלך צ'ארלס. גם כף הנרייטה מריה, הנמצא במקום המפגש בין מפרץ ג'יימס ומפרץ הדסון בקנדה, נקרא על שמה של המלכה.
הנס פייבוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1898 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  18 ביולי 1998 (בגיל 99) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
הנס נתן פייבוש (בגרמנית: Hans Feibusch‏; 15 באוגוסט 1898 – 18 ביולי 1998) היה צייר ופסל יהודי-גרמני, שחי ופעל בבריטניה משנת 1933 ועד מותו. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר שלו, במיוחד בכנסיות אנגליקניות. בסך הכל עבד בשלושים כנסיות אנגליקניות.
ביוגרפיה בגרמניה

פייבוש נולד בפרנקפורט על מיין, להורים יהודים. אביו היה רופא שיניים ואמו הייתה ציירת חובבת. הוא שירת עם הצבא הגרמני בחזית הרוסית במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1916–1918.
לאחר המלחמה למד אמנות במינכן. לאחר מכן עבד בהדרכתו של קרל הופר באומנות באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן בפריז עם אנדרה להוטה. הוא חזר לפרנקפורט בשנת 1925 לעבוד כאמן, עם סטודיו במנזר הכרמליטים לשעבר, לצד רודולף הייניש ובנו אלקן. פרס הוענק לו על ידי האקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1931 על ציורו "סוחר הדגים".
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון הוא היגר לאנגליה בשנת 1933. עבודותיו הוצגו לאחר מכן בתערוכת האמנות המנוונת בשנת 1937. פייבוש היה אחד ממיעוט האמנים שעבודתם הייתה שמרנית יחסית, והוא נכלל בין "האמנים המנוונים" בעקבות המורשת היהודית שלו. עבודותיו בתערוכה ההיא היו שני ציורי מלאכים. עבודתיו שהוחרמו מהסטאדיש גלריה בפרנקפורט, הוצגה עם עבודותיהם של יענקל אדלר ומארק שאגאל במסגרת התערוכה שכותרתה "התגלות נפש הגזע היהודית".
ביוגרפיה באנגליה

פייבוש הצטרף לקבוצת האמנים בלונדון בשנת 1934 ובשנה שלאחר מכן התחתן עם סידוני קראנמר.
הוא נשבע שבועת אמונים לכתר הבריטי בשנת 1940. לראשונה הציג עבודות בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1944.
לאחר המלחמה הוא נודע בזכות ציורי הקיר שלו בתוך כנסיות, ועבד על כ-30 כנסיות נפרדות. בכך הוא דומה לצייר הדתי הגרמני מרטין פוירשטיין שהקדיש את חייו לציור כנסיות דור קודם. פייבוש התנצר והוטבל והתקבל לכנסיית אנגליה בשנת 1965.
לציון מפעל חייו, נערך אירוע על ידי אגודת שימור המורשת הבריטית בשנת 1993, לכבודו והערכה מחודשת של עבודתו.
הוענק לו צלב הקצינים במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1967, ואות נוסף בשנת 1989.
פייבוש נפטר כארבעה שבועות מיום הולדתו ה-100, לאחר שהשתתף בחגיגת עבודתו וחייו שהתקיימו בקולג' המלכותי לאמנות.
כל תכולת הסטודיו שלו בעת מותו ירשה גלריית Pallant House שבצ'יצ'סטר. הוא נפטר בבית החולים רויאל פרי בקמדן, לונדון.
באחרית ימיו חייו חזר לאמונה היהודית בצעירותו ונקבר בטקס יהודי בבית העלמין היהודי גולדרס גרין.
עבודה באנגליה ובויילס

עבודתו של פייבוש הייתה תמיד ייצוגית אך הוא התפתח בשלב מוקדם של שימוש אקספרסיוניסטי בצבע ובעוצמת התמונה. פייבוש השתמש בצבע כדי להבליט את הכוונה והמשמעות. הקומפוזיציה, לעיתים קרובות של דמויות מקובצות מקרוב, הן נאו-קלאסיות בסידורן ותנוחותיהן המעוצבות.
ציור הקיר הציבורי הראשון שלו באנגליה היה שטיפת הרגליים, עבור אולם המתודיסטים החדש בקוליירס ווד, שהוזמן על ידי אדוארד ד. מילס בשנת 1937. הוא התיידד עם ג'ורג' בל, הבישוף האנגליקני של צ'יצ'סטר, שהשפעתו גרמה לו לקבל את העבודה הראשונה בכנסייה של ציורי קיר בנושאים דתיים. בין הראשונים שצייר ניתן למצוא את ציור הקיר בקפלה הפרטית של הבישוף בארמון האפיסקופי בצ'יצ'סטר.
עבודות אחרות הן בכנסיות בקובנטרי, ולינגבורו, פרסטון, פולסגרוב ואקסטר; פריורי כריסטצ'רץ' בדורסט ועוד. הוא יצר ציור קיר גדול בכנסייה בהולבורן, לונדון. יצירה גדולה נוספת בלונדון היא הערצת הצלב בסנט מייקל והמלאכים בהארו. הוא צייר ציור קיר של הצליבה בכנסיית סנט מרטין בדאגנהאם ועבודות נוספות נמצאות בלונדון בכנסיית סנט ג'ון, ווטרלו.
הוא גם הפיק עבודות לא דתיות בכפר פורטמיירון שבויילס כתוצאה מידידותו עם קלו ויליאמס-אליס, ודיוקנו של ויליאמס-אליס מצוי בגלריית הדיוקנאות הלאומית. הוא גם עיטר בניינים אזרחיים בדודלי ובניופורט, שם צייר סדרה של 12 ציורי קיר המספרים את ההיסטוריה של ניופורט. הם הוזמנו על ידי תאגיד ניופורט בשנת 1960 וצוירו בתקופה 1961–1964. בתיאטרון דולמן בניופורט נמצא ציור קיר של תיאטרון נודד שצייר פייבוש בשנת 1967.
גלריה

פסל קיר בסנט הולבנס
ישו קם לתחיה, כנסייה בהולבורן
יוחנן המטביל
הערות שוליים

↑  Feibusch, Hans Nathan (1898–1998), Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Paul Foster, ‘Feibusch, Hans Nathan (1898–1998)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; online edn, Sept 2010
↑  Feibusch’s mural of Pilgrim’s Progress hidden in Eastbourne – The Twentieth Century Society, c20society.org.uk
↑  Lucy Lynch, Amazing religious mural was bricked up for 40 years - until now, CoventryLive, ‏25 באפריל 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599373905171  AAG: 2201  BNE: XX1264781  GND: 119375656  ISNI: 0000 0000 7329 4661  LCCN: no96001639  RKD: 27541  TePapa: 737  ULAN: 500002508  VIAF: 95695908   WorldCat (עם VIAF): 95695908