stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע דקל
שלב ב' – כיבוש הגליל התחתון > כיבוש נצרת

הצלחת השלב הראשון של המבצע הביאה לחידוש התנופה שמטרתה הייתה לכבוש את נצרת שבה הייתה מפקדתו של קאוקג'י, ובאותו זמן להקל על הלחץ בחזית סג'רה, ששם תקף צבא ההצלה ללא הפסקה. לצורך הכיבוש תוגבר הכוח המיועד למבצע בגדוד 13 ('גדעון') של 'גולני', בקורס המ"כים של החטיבה ובכוחות חי"ם.
קאוקג'י ביצר את נצרת ובעיקר את בית המשטרה שהיה הגדול בארץ, נגד התקפה מדרום, מצד עמק יזרעאל. כיוון שכך, הוחלט לתקוף את נצרת מכוון שפרעם, מצפון-מערב. הכביש משפרעם (כיום כביש 79) היה צר ומצידיו היו מספר כפרים ערביים.
בליל 15–16 ביולי 1948 יצאו כוחות חטיבה 7 וגדוד 21 משפרעם לעבר נצרת. לפנות בוקר כבשו כוחות גדוד 21 את הכפר הגדול צפוריה (היום מושב ציפורי), ואת גבעה 258 שלצד הכביש. בקרבות אלה נפצעו שני לוחמים ונהרג טוראי חיים פיש.
כוח החי"ם כבש את הכפר אל-מוג'ידל (היום מגדל העמק), וחיילי קורס המ"כים כבשו את הכפר מעלול. בכך נפתחה הדרך לכפר החורש. במשך 16 ביולי 1948 כבש גדוד 13 את עילוט. כל אלה יצרו את הרושם כי ההתקפה על נצרת תבוא מדרום. בינתיים, לצורך ההתקפה על נצרת, התארגנה שיירת מסע מורכבת משתי פלוגות משוריינות, פלוגת זחל"מים, אחד מהם חמוש בתותח 20 מ"מ, כל אלה של גדוד 73, ושתי מחלקות מגדוד 13.
מפקד נצרת שלח פלוגת שריוניות לעצור את השדרה הממונעת. תותח 20 מ"מ, שהיה באמצע השדרה, הועבר קדימה ובמרחק של כ-500 מטר הורד מהכביש ופתח באש על שריוניות צבא ההצלה. הפגיעות היו מדויקות ומתוך תשע שריוניות נפגעו שש והיתר נסו. השמדת השריוניות פתחה את הדרך לנצרת.
בשעה 17:40 נכנסו כוחות צה"ל לנצרת ללא קרב ותפסו את בית המשטרה. קאוקג'י ואנשיו נמלטו בלילה. בשעה 22:00 נחתם הסכם הכניעה בין נציגי התושבים לנציגי צה"ל.
פקודות המטכ"ל לאחר כיבוש העיר הורו על שמירת המקומות הקדושים ועל מניעת ביזה. בנוסף, דוד בן-גוריון הורה במפורש להניח לתושבים להישאר.
שלב ב' – כיבוש הגליל התחתון > לאחר כיבוש נצרת

עם נפילת נצרת נראה היה כי התמוטט כוחו של קאוקג'י בגליל התחתון. הכפרים דבוריה ואיכסל נכנעו. הוסר הלחץ מסג'רה ולוביה נפלה ללא קרב. לקראת סוף הקרבות נכבשה סחנין אך הכוח הכובש נסוג והיא נכבשה שוב על ידי כוחות קאוקג'י. צה"ל השתלט בנוסף על מספר כפרים ובהם טמרה, כאבול, כאוכב וכפר מנדא, שאף ממנו צה"ל נסוג, והוא נתפס מחדש על ידי צבא ההצלה. תחת רושם זה, כי 'צבא ההצלה' מתמוטט, נעשה ניסיון לכבוש את תרשיחא ומעיליא (מבצע 'הצלחה'), אולם גדוד של 'צבא ההצלה', אשר שהה באימונים בלבנון, הוזעק אל הגליל. בעזרת אותו גדוד, ניסיון זה נהדף, וגדוד 21 ספג שישה הרוגים ו-21 פצועים. חייל אחד, אברהם שוארץ, נעדר.
תוצאות המבצע

לצה"ל היו כ-20 הרוגים במבצע זה, כולל בקרבות ובתקריות שבהמשכו.
צבא ההצלה אומנם לא מוגר, אך בכל זאת היה מבצע דקל הצלחה גדולה לצה"ל (לצד מבצע דני). צה"ל כבש את רובו של הגליל התחתון. קאוקג'י ברח לתרשיחא שם הקים את מפקדתו החדשה ונשאר בה עד לתבוסתו הסופית במבצע חירם.
לקריאה נוספת

צדוק אשל (עורך), חטיבת כרמלי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1973
משה כרמל, מערכות צפון, הוצאת מטכ"ל, 1949
תולדות מלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959
נתנאל לורך, קורות מלחמת העצמאות, הוצאת מודן, עמ' 406–412, 1998
משוריין של צבא ההצלה ועליו סמל צבא ההצלה: פגיון נעוץ במגן דוד
כניעת נצרת במבצע דקל. במרכז – ראש עיריית נצרת מימינו בן דונקלמן ומשמאלו חיים לסקוב
מבצע יעל

קיבוץ מנרה (צולם ב-2010)
מבצע יעל היה ניסיון של צה"ל במלחמת העצמאות לכבוש את משלט שייח' עבד (כיום הר שנאן) החולש על מנרה ולפתוח את הדרך לקיבוץ זה, לאחר שנכבש זמן קצר קודם לכן על ידי צבא ההצלה. ניסיון זה נכשל. כיבוש המשלט על ידי צבא ההצלה שימש עילה לישראל לפתוח במבצע חירם.
משוריין של צבא ההצלה ועליו סמל צבא ההצלה: פגיון נעוץ במגן דויד
רקע > נפילת המשלט

משך כל תקופת ההפוגה השנייה אירעו תקריות אש בין צבא ההצלה וצה"ל. תקריות אלה היו לרוב מקומיות, כמעט ללא שינויים בקווי החזית. זמן קצר לאחר סיום מבצע יואב בדרום, תקפו כוחות צבא ההצלה, אשר יצאו מלבנון, את משלט שייח' עבד בשחר 22 באוקטובר 1948. במשלט הייתה מחלקה של אנשי חי"ם מגדוד 102, אשר נסוגו מהמקום, והשאירו אחריהם שני מקלעים ומטול נגד טנקים מסוג פיא"ט.
רקע > התקפת הנגד

מקסים כהן, מפקד חטיבת כרמלי, החליט לכבוש חזרה את המשלט, עוד בטרם יספיק צבא ההצלה להתארגן כהלכה במקום, על ידי פלוגת משוריינים שתנוע בדרך נבי יושע-מנרה. ההנחה הייתה שהופעת המשוריינים תהמם את חיילי צבא ההצלה כפי שקרה, כשלושה חודשים קודם לכן, במבצע דקל. הדבר יחפה על החסרונות שבתנועה באור יום, בכביש צר, מפותל ומועד למארבים, בלא לשלוט על הרכסים שלצידו. הנחה זו התבררה כטעות קשה.
ב-22 באוקטובר 1948 בשעה 08:00, יצאה מכיוון נבי יושע שיירה ובה ארבעה משוריינים ושני ג'יפים של גדוד 24, ונעה על הכביש (כביש 886 של ימינו) צפונה אל המשלט. פלוגת חי"ר מגדוד 23, אשר אמורה הייתה להצטרף אליהם, התמהמהה, והכוח הממונע התקדם לבדו. ב-09:30, כאשר הגיעה השיירה לנקודה הנמצאת כ-2.5 ק"מ צפונית לקיבוץ יפתח, עלה המשוריין הראשון על מוקש ואש חזקה נפתחה לעבר השיירה. חלק מהכוח נסוג, חלק מכלי הרכב נתקעו ולאחר מכן הותקפו על ידי כוח רגלי ערבי, אם כי ההתקפה הרגלית נהדפה. שני משוריינים נוספים נשלחו לחלץ את הכוח התוקף, וסבלו אף הם אבדות. כך, ההתקפה נכשלה למעשה בטרם התחילה. התוקפים סבלו תשעה הרוגים וכ-15 פצועים. בנוסף אבדו ארבעה משוריינים, שני ג'יפים, ציוד ונשק.
רקע > ניתוק מנרה

ב-22 באוקטובר, לאחר רדת החשיכה, וכן ביום המחרת, 23 באוקטובר, כבש כוח מגדוד 23 של 'כרמלי', שני משלטים דרומית לשייח' עבד. צבא ההצלה ערך התקפות נגד ובהמשך 23 באוקטובר כבש מחדש את המשלטים.
כיבוש שייח' עבד וכיבושם מחדש של המשלטים שמדרום לו ניתקו למעשה את מנרה. יתרה מזו, כיבושים אלה אפשרו לצבא ההצלה לאיים בהמשך על כביש ראש פינה-מטולה (חלקו הצפוני של כביש 90 של ימינו). כן התברר כי הכוח שבמקום חזק ודרוך, וכי נדרש מבצע של ממש כדי לעקרו.
השטח

שייח' עבד הוא חלק מרכס רמים הממוקם בהרי נפתלי שבגליל העליון. הרכס, שכיוונו צפון-דרום, מצוי בשטחיהן של לבנון וארץ ישראל וקו הגבול ביניהן עובר בתוכו, כאשר משלט שייח' עבד נמצא ממש על הגבול הבינלאומי בין ארץ ישראל ללבנון. המדרון המזרחי של הרכס יורד בתלילות לעבר עמק החולה בהפרש גובה של 750 מטר על פני כשני קילומטרים בלבד, ואילו המדרון המערבי משתפל במתינות לעבר נחל דובה שבשטח לבנון. הר שנאן, עליו נמצא המשלט, המתנשא לגובה של 902 מטרים מעל פני הים, מהווה את פסגת הרכס.
הכוחות המשתתפים

הכוח המיועד להתקפה היה פלוגה מגדוד 22 של כרמלי. בעתודה היו גם חברי קיבוץ מנרה וכוח חי"ם, אשר נותר בעת ההתקפה בראש פינה. מפקד המבצע היה דב ירמיה, סמג"ד 22. הכוח התוקף נהנה מסיוע של שני תותחי 65 מ"מ. עם זאת, כוח זה לא הכיר היטב את השטח אותו היה מיועד לכבוש וחזר מספר שעות קודם לכן ממסע רגלי, כך שהחיילים היו עייפים עוד קודם צאתם. הכוח הערבי, שגודלו לא ידוע בוודאות, כלל חיילים של צבא ההצלה מגדוד הירמוכ הראשון של חטיבת הירמוכ השנייה.
תוכנית המבצע

מפקד חטיבת כרמלי החליט על תוכנית חלופית שנקראה מבצע יעל. זו הפעם, הכוונה הייתה לתקוף ולכבוש את משלט שייח עבד מכוון מנרה.
על פי תוכנית המבצע, נמנע הכוח התוקף מלנוע על הכביש, וחלף זאת, הוחלט להעפיל במעלה התלול מאל-ח'אלסה (כיום קריית שמונה) למנרה. ובכל מקרה, הכביש למנרה היה חסום, או שלפחות נשלט באש, על ידי הערבים, בעקבות כיבוש המשלטים. ממנרה, אמור היה הכוח לתקוף את המשלט. מחלקה אחת כרתק ממזרח, מחלקה אחת נועדה להסתער מצפון מזרח, ומחלקה שלישית נועדה להישאר כעתודה. כסיוע למבצע עצמו, תוכנן כי כוחות אחרים של חזית הצפון (פיקוד צפון במושגי ימינו) יערכו התקפות בגזרות אחרות לשם הסחה.
מהלך המבצע

הכוח התוקף יצא לדרך באיחור של כשעתיים, עקב בעיות במכשיר הקשר. ולבסוף עזב את אל-ח'אלצה (כיום קריית שמונה) בשעה 01:00. החיילים טפסו בעלייה הארוכה והתלולה, ורק בשעה 4:40 ב-23 באוקטובר 1948 הגיעו הלוחמים למנרה. מפקד הכוח ביקש מהמח"ט אישור לדחות את ההתקפה, אשר, עקב האיחור, תהפוך להתקפת יום, אך נענה בשלילה. הלוחמים יצאו ממנרה בשעה 05:50, ואף על פי שקרוב לוודאי כי הערבים ראו את הכוח התקדמותו אל היעד, לא נפתחה עליהם אש. סמוך ליעד התפצלו הכוחות כמתוכנן. כוח הרתק יצא לתפוס את מקומו המיועד, מחלקה המיועדת להסתער עשתה דרכה אל היעד ומחלקת נוספת נותרה כעתודה, ועמה המ"פ. בזמן שהכוח התפצל פתחו הערבים באש, ממנה נפצע הסמ"פ, שהיה עם הכוח המיועד להסתער. הכוח המשיך בהתקדמות ונתקל במצוק בגובה של כארבעה מטרים, עליו לא היו לו ידיעות קודמות, ואשר לא נמצאה דרך לעקפו או לטפס עליו, וכך לא ביצע הסתערות. גם כוח הרתק ספג אש ואבדות, עד שנאלץ לעזוב את מקומו. המ"פ, שנותר עם כוח העתודה, פקד על הסתערות מדרום, אולם כוח העתודה ספג אש עוד בטרם הסתער, הן מן המשלט, הן מדרום מערב, ממשלט שהוחזק על ידי הערבים, מבלי שלמ"פ היו ידיעות על כך. אחד הנפגעים היה המ"פ. מפקד מחלקת העתודה קיבל את הפיקוד, נסוג מעט, וביקש עזרה. כוח חי"ם שניסה לחבור אליו ממנרה, נתקל באש, ספג אבדות כולל שני הרוגים, ונסוג. לבסוף נסוגו בחיפוי תותחים כל הכוחות התוקפים, ועשו דרכם חזרה למנרה. ניסיון של הערבים לזנב בנסוגים נהדף.
אבדות 'כרמלי' במבצע היו שמונה הרוגים ונעדרים ו-14 פצועים. כן נהרגו שניים מאנשי החי"ם.
באחת מהתקפות ההטעיה שנערכו במקביל למבצע יעל, חדר כוח רגלי של חטיבה 7 לשטח המוחזק על ידי צבא ההצלה בגליל העליון, וביצע ירי הטרדה על איקרית. במבצע נהרג חייל ישראלי אחד מכדור תועה.
אחרית דבר

מבצע יעל לא השיג את מטרתו, משלט שייח' עבד לא נכבש, ומנרה נשארה מנותקת. גם ניסיונות לפנות לאו"ם, בבקשה להורות לצבא ההצלה לפנות את המשלט, בטענה שכיבושו היווה הפרה של ההפוגה, היו ללא הועיל. מפקד חזית הצפון משה כרמל החליט שאין טעם להתכתש עם קאוקג'י במנרה. הוא תכנן מבצע גדול, רב-חטיבתי, שמטרתו לכבוש את כל הגליל העליון ולגרש ממנו את צבא ההצלה. מבצע זה היה מבצע חירם, אשר תוכנן זה מכבר, ונערך מספר ימים לאחר כישלון מבצע יעל. בסיומו של מבצע חירם נסוג צבא ההצלה מכל שטח הגליל. משלט שייח' עבד נכבש ללא קרב, והדרך למנרה נפתחה.
לקריאה נוספת

חטיבת כרמלי במלחמת הקוממיות, הוצאת "מערכות".
הערות שוליים

↑  בנימין גשור, מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל) מצפון אמריקה במלחמת העצמאות. עבודת דוקטורט בהנחיית פרופ' אלי לדרהנדלר. המכון ליהדות זמננו, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2009.
ג'פרי קוואד

| --- | --- |

Jeffery Quad
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Nash Quad
 יצרן:  Thomas B. Jeffery Company (אנ') (בין השנים 1913–1916)  Nash Motors (אנ') (בין השנים 1917–1928)
 שנות ייצור:  1928–1913
 יחידות שיוצרו:  41,674
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה כפולה 4x4
 אורך:  5,080 מ"מ
 רוחב:  1,880 מ"מ
 גובה:  2,172 מ"מ (ללא חופה)
 משקל:  2,427 ק"ג (משקל כולל), 1,361 ק"ג (כושר מטען מקסימלי)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 4.87 ליטר המפיק 21 כ"ס (בין השנים 2013–2015)  4 צילינדרים 5.1 ליטר המפיק 28 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית, הילוך להפחתת רכזת
ג'פרי קוואד (באנגלית: Jeffery Quad, קרוי גם: Nash Quad) היא משאית במשקל 1.5 טונה, הנעה כפולה 4x4, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית Thomas B. Jeffery Company (אנ') בין השנים 1913–1916 ועל ידי Nash Motors (אנ') בין השנים 1928–1917
"ג'פרי קוואד"

יוצרו 41,674 יחידות.
צבא ארצות הברית החליט להחליף את צוותי הפרדות שמשמשים לגרירה עם משאית 1.5 טון. היצרנית "Thomas B. Jeffery Company" התחילה בפיתוח משאית חדשה, הנעה 4x4. הדגם הראשון שפותח היה במשקל 1,361 ק"ג אך לא התאים לצורכי הצבא.
דגם "ג'פרי קוואד" הוכיח יעילות במעבר בדרכים הבוציות, המחוספסות והסלולות של התקופה. ה-"ג'פרי קוואד" הפך גם לאחד הרכבים המצליחים ביותר במלחמת העולם הראשונה, כולל צבא צרפת שרכש מהדגם. דגם "ג'פרי קוואד" שירת את אנשיו של הגנרל ג'ון פרשינג.
דגם "ג'פרי קוואד" יוצר ברישיון על ידי יצרני משאיות אחרים
בין השנים 1919 - 1913 יוצרו כ-11,500 יחידות
בדגם "ג'פרי קוואד" היו ארבעת גלגלי בלמים. ומנגנון היגוי ארבעה גלגלים. גישה חדשנית זו להיגוי אפשרה לגלגלים האחוריים לעקוב אחר הגלגלים הקדמיים, כך שהגלגלים האחוריים לא היו צריכים להתחפר על קימורים בוציים מכיוון שרוב הדרכים לא היו סלולות ולעיתים קרובות משובשות בצורה גרועה. מנקודת ההעברה, פירים הובילו לראש צירי הפורטל המוצקים הקדמיים והאחוריים, והעניקו למשאיות מרווח קרקע גבוה מאוד המאפשר לה לנסוע בדרך בוץ. כוח המנוע הועבר על ידי חצי פירים עם מפרק U ומסב שהתחבר על ידי הילוך פינים לכל אחד מארבעת הגלגלים הכפולים שנמצאו במקביל לצירים הנושאים. לאחר מכן גיר הילוך זה הניע גלגל טבעת שיניים פנימי בכל אחד מארבעת הגלגלים. מנגנון היגוי ארבעה גלגלים זה שולב עם דיפרנציאל מוגבל החלקה של Muehl הן בציר הקדמי והן בציר האחורי.
במקביל לייצור ה-"ג'פרי קוואד", החברה הרחיבה את קו המשאיות שלה על ידי בניית משאיות קונבנציונליות של 1.5 טון עם הנעה כפולה
גלריה

"ג'פרי קוואד" עם נחתים של ארצות הברית
"ג'פרי קוואד"
"ג'פרי קוואד"
"ג'פרי קוואד"
"ג'פרי קוואד" גורר מטוס
ראו גם

ג'פרי (מכונית)
הערות שוליים

↑  דגמי מכוניות ג'פרי american-automobiles
↑  4x4-ancestor-to-the-willys-jeep.229825/#post-1085223923 ג'פרי קוואד allpar.com/threads/the-jefferys-quad-and-nash-quad
↑  תומאס ג'פרי hemmings.com/magazine
↑  יצרנית הרכב האמריקאית Rambler נוסדה על ידי "Thomas B. Jeffery" ובנו "Charles T. Jeffery" בקנושה, מדינת ויסקונסין בשנת 1902. עם מותו של "Thomas B. Jeffery" בשנת 1910, שינה בנו את שם החברה ל-Thomas B. Jeffery Company, ובשנת 1917 מכר את החברה לCharles Williams Nash. החברה הייתה קרויה "Nash Motors", ומשנת 1937 "Nash-Kelvinator Corporation". בשנת 1954 שם החברה שונה ל"American Motors Corporation (AMC)". בשנת 1987 החברה נקנתה על ידי קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר.
↑  ג'פרי קוואד archive.commercialmotor.com/page/13th-may-1915/4
↑  איפה שאף אחד לא יכול היה לנסוע Adolphus, David Traver (August 2011). "Where none could possibly travel Jeffery's Quads became the backbone of both commerce and war". Hemmings Classic Car. Retrieved 4 March 2018
↑  היסטוריה מכוניות: "ג'פרי קוואד נאש" היה הרכב הצבאי 4x4, שידרג את הפרדות
↑  "ג'פרי קוואד"
↑  היגוי ארבעה גלגלים היא מערכת המשמשת לשיפור תגובת ההיגוי, להגברת יציבות הרכב תוך תמרון במהירות גבוהה, או להפחתת רדיוס הסיבוב במהירות נמוכה
↑  דיפרנציאל מוגבל החלקה (LSD) הוא סוג של דיפרנציאל המאפשר לשני פירי היציאה שלו להסתובב במהירויות שונות אך מגביל את ההפרש המרבי בין שני הפירים
↑  ג'פרי קוואד - תמונה שלדה en.wheelsage.org/jeffery/quad/pictures
טיסה 3352 של אירופלוט

| --- | --- |

מטוס טופולב Tu-154, דומה למטוס שהתרסק
 תאריך:  11 באוקטובר 1984
 מיקום:  אומסק, רוסיה
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  54°58′00″N 73°18′30″E﻿ / ﻿54.96666667°N 73.30833333°E﻿ / 54.96666667; 73.30833333
 הרוגים:  178 (כולל 4 על הקרקע)
 פצועים:  5
 ניצולים:  5
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  טופולב Tu-154
 מספר זנב:  CCCP-85243
 מוצא:  קרסנודאר, רוסיה
 יעד:  נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'ובו, רוסיה
 חניות ביניים:  אומסק, רוסיה
 מפעיל:  אירופלוט
 נוסעים:  170
 אנשי צוות:  9
 he
 
טיסה 3352 של אירופלוט הייתה טיסת פנים מקרסנודאר לנובוסיבירסק עם עצירת ביניים באומסק שברוסיה. ב-11 באוקטובר 1984, בעת נחיתה בשדה התעופה של אומסק, פגע המטוס ברכב שירות על המסלול. כתוצאה מכך נהרגו 174 אנשים על המטוס ועוד 4 אנשים על הקרקע. התורם העיקרי לתאונה הוא פקח הטיסה שנרדם במהלך המשמרת. זוהי אחת התאונות האוויריות הקשות ביותר שהתרחשה באדמת רוסיה.
התאונה

בשעה 5:00, טיסה 3352 הייתה בהכנות לנחיתה באומסק. באותו הזמן המטוס שהיה מדגם טופולב Tu-154, היה המטוס היחיד שהתקרב לאומסק והוא קיבל אישור לנחיתה.
בשעה 5:20 ביקש צוות הקרקע אישור לייבש את המסלול עקב הגשם ומחשש להחלקה. פקח הקרקע שהיה בתפקיד נתן להם אישור ונרדם לאחר מכן, הוא שכח להפעיל את אזהרת "מסלול תפוס". בכל מקרה תקנות שדה התעופה אוסרות על סגירת או פתיחת מסלול ללא אישור הפקח הראשי או סגנו, דבר אשר לא התבצע.
צוות התחזוקה התמקם עם 3 רכבים במסלול: טרקטורון, משאית אוראל ומשאית KrAZ. הרכבים הכילו דלק רב על מנת להפעיל מייבש לשימוש על המסלול. הצוות הפר את הוראות הבטיחות בכך שלא הפעיל אורות מהבהבים על גגות הרכבים, הסיבה היא כי האורות הפריעו להם ולכן כיבו אותם כאשר התחילו לעבוד על המסלול.
צוות המטוס לא יכל לראות את העובדים על המסלול, לעומת זאת צוות התחזוקה ראה את המטוס מתקרב ממרחק רב, כאשר אורות הנחיתה שלו דולקים. צוות הקרקע ניסה ליצור קשר 3 פעמים עם פקח הקרקע, אך לא קיבל מענה ולכן החליט להתעלם מהמטוס במחשבה שמדובר במטוס שלא ינחת לבסוף.
בשעה 5:35, טיסה 3352 ביקשה אישור לנחיתה מפקח הגישה. הבקשה נשלחה פעמיים מכיוון שהטייסים הבחינו בעצמים מעורפלים על המסלול, ורצו לוודא שאין בו מכשולים. הפקח אישר שהמסלול פנוי, ואז פנה פקח הגישה לפקח הקרקע ולא קיבל תשובה, במקביל פנה לפקח הטיסה וקיבל תשובה לא שלא נקלט היטב ונשמעה כמו "פנוי" (Free, ברוסית במקור: бодна, במקום נשמע כמו: свободна). פקח גישה הכריז שהמסלול פנוי, למרות שלא היה בקשר עין איתו, ובניגוד לתקנות המחייבות אותו לא לאשר נחיתה אם אין אישור וודאי שהמסלול פנוי. פקח הקרקע היה אמור לראות את המסלול, אך הוא נרדם.
בשעה 5:38 עבר המטוס את הנקודה הנמוכה ביותר בה ניתן לבטל את הנחיתה. המטוס נחת במהירות רגילה של 240 קמ"ש. בנגיעה בקרקע, זיהה צוות המטוס את הרכבים על המסלול וניסה להפנות את המטוס, אך בשלב זה לא היה ניתן למנוע את התאונה. המטוס פגע ב-2 המשאיות והצית 7 טון של דלק שאוחסן בכל אחת מהן, בנוסף למכל הדלק של המטוס. המטוס התהפך והתפרק, השבר במכלי הדלק הבוערים, גרם לדלק בוער להיכנס לתוך גוף המטוס ולשרוף את כל הנוסעים, למעט אחד. תא הטייס נותק מהמטוס והמשיך לנוע על המסלול, כל 4 אנשי הצוות שהיו בו שרדו. 4 אנשי תחזוקה שהיו על הקרקע נהרגו.
החקירה

החקירה קבעה כי התאונה נגרמה בעקבות שרשרת טעויות, בעקבות רשלנות הפקחים, וכן בעקבות אין ציות לנוהלי הבטיחות והזנחת תחזוקה בסיסית. פקח הקרקע נמצא האשם הישיר מכיוון שנרדם במהלך עבודתו, בנוסף הוא אישר לצוותי התחזוקה להיכנס למסלול ולא סימן אותו כתפוס. נגזרו עליו 15 שנות מאסר והוא התאבד בכלא. בנוסף על מנהל הפקחים נגזרו 15 שנות מאסר, על פקח הגישה 13 שנות מאסר, ועל מנהל התחזוקה בשדה התעופה - 12 שנות מאסר. כל השלושה ערערו על גזר הדין ונדחו.
לא נמצאו טעויות בפעולת צוות המטוס.
ראו גם

טיסה 006 של סינגפור איירליינס
טיילווינד איירליינס

טיילווינד איירליינס היא חברת התעופה, שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי "איסטנבול סביהה גקצ'ן", שבטורקיה. החברה מפעילה טיסות צ'רטר מאיסטנבול ואנטליה. חברת התעופה נוסדה כחברה בשותפות טורקית-בריטית. הטיסה הראשונה התרחשה בחודש מאי 2009.
היסטוריה

טיילווינד איירליינס היא חברת תעופה טורקית הפועלת מנמל התעופה של אנטליה ונמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן. החברה נוסדה על ידי קאדרי מוהידין, סאפי אראגין ומוחמד דמיר בשנת 2006. החברה היא חברת תעופה זולה המפעילה חמישה מטוסי בואינג 737-400 ובואינג 737-800, החל מאוגוסט 2013.
יעדים

נכון לאוגוסט 2013, החברה טסה למעל 40 יעדים שונים באירופה ואסיה. החברה פועלת גם בישראל, ומפעילה טיסות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה של אנטליה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737-400 | 5 | — | 168 | 168 |  |
| סה"כ | 5 | — |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של טיילווינד איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי וירו וירו

נמל התעופה הבין-לאומי וירו וירו (בספרדית: Aeropuerto Internacional Viru Viru) הממוקם בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה הוא נמל התעופה הגדול ביותר שפועל במדינה. מנמל התעופה פועלות טיסות פנימיות בבוליביה וטיסות בין-לאומיות ליעדים בדרום אמריקה, צפון אמריקה ואירופה.
היסטוריה

נמל התעופה נפתח בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה הבין-לאומי הישן של סנטה קרוס - נמל התעופה אל טרומפיו (אנ').
בנמל התעופה התרחשו 3 תאונות לאורך שנות הפעילות שלו, בשנים 2006, 2010 ו-2014.
ונילה אליינס

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  21 בספטמבר 2015 – הווה (9 שנים) 
 www.vanilla-air.com/en/
 
ונילה אליינס (באנגלית: Vanilla Alliance) היא ברית חברות תעופה שנוסדה בספטמבר 2015 על מנת לשפר את טיסות ההמשך באזור האוקיינוס ההודי על ידי חיזוק שיתוף הפעולה בין חברות התעופה של האזור. בסופו של דבר, הברית רוצה להגדיל את התיירות, המסחר והקשרים העסקיים באזור. החברות המייסדות הן: אייר אוסטרל, אייר מדגסקר, אייר מאוריציוס, אייר סיישל ו-Int'Air Îles.
היסטוריה

בחודש אוגוסט 2010, איי סיישל, מאוריציוס, מדגסקר, קומורו, ראוניון, מאיוט ו-האיים המלדיביים התאחדו תחת המותג "Vanilla Islans" כדי לקדם את התיירות באזור כולו.
בשנת 2012 הוועדה של האוקיינוס ההודי (IOC) אירחה כנס על מצב של טיסות בתוך האוקיינוס ההודי . נקבע כי המודל העסקי הנוכחי של חברות תעופה לא הייתה בת-קיימא, וכי מחירי הכרטיסים אזורי טיסות היו גבוהים מדי, בהשוואה לטיסות פנים-באירופה ובהקריביים.
ב-20 במאי 2015, מועצת השרים של הוועדה של האוקיינוס ההודי נפגשה ב-אנטננריבו לחתימת הסכם להקמתה של ברית. חברות התעופה היו צפויות לחתום על ההסכם ב-18 ביוני, אולם מועד זה נדחה בשל שביתה באייר מדגסקר.
מטרות

המטרות הראשונות של הברית הן: הגברת תדירות הטיסות בין האיים, מחירי טיסות זולים יותר ממה שהיה נהוג עד אז ושותפות קוד בין החברות. הועלתה הצעה להקים חברת תעופה במתכונת לו-קוסט שתמשוך יותר תיירים.
חברות בברית

צרפת אייר אוסטרל – ראוניון (חברה מייסדת)
מדגסקר אייר מדגסקר – מדגסקר (חברה מייסדת)
מאוריציוס אייר מאוריציוס – מאוריציוס (חברה מייסדת)
סיישל אייר סיישל – סיישל (חברה מייסדת)
קומורו Int'Air Îles – קומורו (חברה מייסדת)
הערות שוליים

↑  Philo, Madiha and Uranie, Sharon (23 September 2015).
↑  "Marketing plan for tourism destinations of the Indian Ocean islands".
↑  "ACCORD DE CRÉATION DE L’ALLIANCE VANILLE : L’opportunité d’une compagnie aérienne régionale low-cost évoquée".
↑  Dron, Alan (23 July 2015).
↑  Amla, Hajira (26 May 2015).
↑  "Indian Ocean airlines seal cooperation with Vanilla Alliance".
| תעופה אזרחית  • תעופה • תעופה צבאית |
| --- | --- | --- |
| ארגוניםבין-לאומיים | הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית • יאט"א |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| נמל תעופה | טרמינל • עלייה למטוס • שער עלייה למטוס • גשר עלייה למטוס • מדרגות ניידות • טרקלין נייד • קרוסלת מטען • הנחיית כלי טיס על הקרקע • שירותי קרקע למטוס נוסעים • מִנחת |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| חברת תעופה | חברת דגל • חברה לטיסות חסך • חברה לטיסות שכר • מועדון הנוסע המתמיד • בסיס פעולה מרכזי • רשימת חברות תעופה |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| ברית חברותתעופה | סטאר אלייאנס • Oneworld • סקייטים • התאחדות חברות התעופה הערביות • קבוצת TUI • ונילה אליינס • LATAM |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| כרטוס | כרטיס טיסה • כרטיס טיסה אלקטרוני • בידוק ביטחוני • כרטיס עלייה למטוס • עמדה אחודה לבידוק עצמי • כרטיס מסביב לעולם • רישום לטיסה • מחלקת טיסה • שותפות קוד • היטל דלק |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| מטוס נוסעים | עלייה למטוס • הסעה • צוות אוויר • טייס • טייס אוטומטי • מהנדס טיסה • דייל אוויר • ארוחת טיסה • קופסה שחורה • בידור בטיסה • מושב מטוס • בטיחות בטיסה • רשימת מטוסי נוסעים |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| בקרה | פיקוח טיסה • אזור בקרה מרחבית • מרחב פיקוח תעופתי • נתיב אווירי • מגדל פיקוח |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| כללי | תעופה כללית • הסכם שמיים פתוחים |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| Vanilla Alliance |
| --- | --- | --- |
| חברות | אייר אוסטרל • אייר מדגסקר • אייר מאוריציוס • אייר סיישל • Int'Air Îles |  |
מרק ביברשטיין

מרק ביברשטיין (בפולנית: Marek Bieberstein;‏  ? - 14 במאי 1944) היה ראש היודנראט הראשון בקרקוב.
עוד בטרם מלחמת העולם השנייה היה מורה ואיש ציבור בולט בקהילה היהודית בעיר קרקוב. 
יומיים לאחר כיבוש העיר, ב-8 בספטמבר 1939, התפרצו לביתו אנשי אס אס ובידם כתב מינוי לראשות היודנראט. הוא הצטווה למנות תוך יומיים 12 חברי יודנראט ולהציגם לאישור משטרת הביטחון הגרמנית.
במסגרת תפקידו כפוי הטובה, ביברשטיין עשה רבות כדי להקל על היהודים. עזר לנזקקים והתערב בשחרור בני הקהילה שנתפסו על ידי הגרמנים. ביברשטיין סולק מתפקידו במאי 1940, עם פקודת הגירוש הראשונה של הנס פרנק והוחזק בכלא בטרנוב עד סוף יולי 1942. הוא נכלא לאחר שהואשם בעבירה של קבלת שוחד. הסיבה האמיתית למאסרו הייתה אי עמידה במכסת היהודים שאותם נדרש לגרש מקרקוב, לרוב לכפרים ועיירות מהסביבה. בעוד הנאצים אישרו רק ל-15,000 יהודים להישאר בעיר, ביברשטיין אישר ל-21,000 יהודים להישאר.
עם שחרורו מהכלא חזר לגטו במצב בריאותי ירוד ולאחר מספר שבועות הועבר עם משפחתו למחנה פלאשוב שם נרצח על ידי הנאצים.
אחיו היה ד"ר אלכסנדר ביברשטיין, מנהל בית החולים בגטו קרקוב.
ראו גם

גטו קרקוב
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויולה טורק

| --- | --- |
ויולה, גבריאל והבת חנה טורק, 1954
ויולה, גבריאל והבת חנה טורק, 1954
 לידה:  21 במאי 1916 לבוצ'ה, סלובקיה 
 פטירה:  27 ביולי 2022  (בגיל 106)
 תפקידים:  רופאה 
 בן או בת זוג:  גבריאל טורק 
 צאצאים:  חנה יבלונקה 
 
ויוֹלָה (איבי) קליין נויבירט טוֹרֶק (21 במאי 1916 – 27 ביולי 2022) הייתה רופאה ישראלית, עבדה כרופאה מחוזית של הנגב במשך 22 שנים, ממייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון וכלת פרס אות יקיר הנגב ויקירת באר שבע.
ביוגרפיה

טורק נולדה ב-1916 בלבוצ'ה שבצ'כוסלובקיה (בעת הולדתה באוסטרו-הונגריה; כיום במזרח סלובקיה) כוויולה קליין, בתם של יוהנה (חנה) לבית הלש (Halas) ויוליוס (ירמיהו) קליין, במשפחה יהודית מסורתית. היא סולקה מלימודי הרפואה בסלובקיה על פי צו הנומרוס קלאוזוס (הגבלת מספר הסטודנטים היהודים). נישאה לד"ר אלדר נויבירט (Aladar Neuwirth), רופא יליד 1902. בשנת 1944 גורשה יחד עם בעלה למחנה אושוויץ. משם הועברה לבדה למחנה העבודה ליכטוורדן בשלזיה, שם עבדה במרפאת המחנה. ב-19 באוקטובר 1944 נספו הוריה. בתום מלחמת העולם השנייה, ב-8 במאי 1945 שוחררה מהמחנה. לאחר ששבה לביתה גילתה שבעלה ורבים מבני משפחתה נספו. היא בחרה להמשיך ללמוד ולסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברטיסלבה. היא עבדה בבית מרפא לניצולי השואה בהרי טאטרה. "היה קשר של שותפות ושייכות איש לרעהו", "כולנו נשארנו לבד. בשבילי זו הייתה מחויבות."
ויולה נישאה בנישואים שניים לד"ר גבריאל טורק, רופא אורתופד במקצועו. השניים הצליחו להימלט מסלובקיה ועלו לארץ ישראל. היא התקבלה לעבודה כרופאה בבית מרפא בבאר יעקב, בו טופלו ניצולי השואה. בשנת 1954 נסעה להשתלמות בחו"ל למשך כשנה. בשנת 1959 עברה עם משפחתה לבאר שבע והתגוררה בשכונה ד'. במשך 22 שנים, משנת 1966 ועד 1988 עבדה טורק כרופאה מחוזית ומנהלת הלשכה המחוזית של משרד הבריאות, ופיתחה את שירותי הרפואה בנגב לתושביו. היא ייסדה את שירותי הבריאות לבדואים בנגב. יחד עם בעלה הייתה בין מייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
בשנת 1988 פרשה טורק לגמלאות, בהיותה בת 72 והמשיכה להתנדב בתחומים רבים. בשנה זו הוענק לה התואר יקירת באר שבע.
בשנת 1998 השיאה משואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה שנערך ביד ושם.
בשנת 2004 קיבלה טורק את "אות יקיר הנגב" מאוניברסיטת בן-גוריון, כהוקרה על תרומתה לפיתוח הרפואה בנגב.