stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורנר זילברשטיין
מספריו

"דרכי מברלין לירושלים מזכרונותיי פרופ' ורנר זילברשטיין", 1999 עריכה: נהרי אביבה.
מספריו > דברי פיוט והגות מספרו של זילברשטיין

לעולמים (לקוח מספרו)
"לעולמים אודה בסגנון חופשי של איש בא בימים ואופטימיסט מושבע וזהו במכלול גדול של כל הכללים
ימים עברו לא ישובו עוד - לעולמים.
גם רגעי קסם של יום יום אצים רצים וחיש מהר גם הם יורדים לתהום הנשיה -
לעולמים.
לכן ידיד יקר, עצור נא רגע קט, ושמע אל אמרתי, אתנחתא כאן ואתנחתא שם,
עתיד קרב בביטחון ואיתו גם סוף פסוק ואז הכל נגמר - לעולמים.
ושוב הקשב היטב אל עצתי קרפ דיאם, אמר הורץ הרומאי והוא צדק לאמור:
קטוף נא כל יום כל שעה ודקה כל אימת השליט מעניק לך להשתאות על גבי
האדמה, ואז תהנה מזיו השכינה - לעולמים"
.
פרופ' ורנר זילברשטיין.
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: זילברשטיין, אברהם דוד (ורנר) פרופ' - מאבות הבקטריולוגיה בארץ, עמוד 211
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד אוניברסיטת בר-אילן, ראו: שנת 2000 / פרופ' ורנר (אברהם דוד) זילברשטיין
1 2 3  האיש שחי ב־ 3 מאות, פרופ׳ ורנר זילברשטין ז״ל המנהל הראשון של המעבדות המרכזיות ושל מחלקת המעברות לבריאות הציבור מדינת ישראל, משרד הבריאות, המעבדות המרכזיות ירושלים, דוח שנת 2001  (הודפס: יולי 2002) / ראו: מדור: קצת נוסטלגיה ועוד"
↑  גריפטר ח.: פרופ׳ ורנר זילברשטין - בן 60 . הרפואה, 58, 62-60, 1960
1 2  דרבי מברלין לירושלים מזכרונותיי פרופ' ורנר זילברשטיין", 1999 עריכה: נהרי אביבה, מוציא לאור לא ידוע, ירושלים הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303140705171  ISNI: 0000 0000 3877 3763  LCCN: no00025125  VIAF: 53691277   WorldCat (עם VIAF): 53691277
הרי טאיחאנג

הר צ'אנְגיֵן המהווה את הקצה המזרחי של רכס טאיחאנג
הרי טאיחאנג (סינית: 太行山; פין-יין: Tàiháng Shān) הם רכס הרים בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. הרכס הוא אזור בעל חשיבות אקולוגית לכל צפון סין ואחד האזורים האקולוגיים החשובים בסין. מסוף המאה העשרים החל הרכס לשמש את סין גם מבחינה מדינית על ידי פעולות אחסון וניוד טילים המתבצעות בו.
אזור הרכס

הרכס מתמשך בכיוון צפון-דרום בשלושת המחוזות שאנשי, חנאן וחביי, כשהוא מהווה את קו הגבול בין מחוזות שאנשי ממערב וחביי ממזרח, ובין רמת מחוז שאנשי ואזור "מישור צפון סין". מחוז שאנשי נמצא ממערב לרכס וקיבל את שמו ממשמעות הביטוי בסינית: "ממערב-להרים" ("שאן-שי"). גם מחוז שאנדונג אשר נמצא ממזרח למחוז חביי שבו עובר הרכס, קיבל את שמו ממשמעות המילה בסינית: "ממזרח להרים" ("שאן-דונג"). ההרים שבדרום-מערב הרכס גובלים ב"רמת חְווָאנגְטוּ" המשתרעת לאורך מרכז-צפון סין, וידועה בשם "רמת הלס" עקב סופות שהביאו להצטברות של אדמת לס על פניה. למרגלות ההרים שבצפון-מזרח הרכס משתרעת בכיוון צפון-דרום שלוחה של החומה הסינית.
פני הרכס

הרכס נוצר בהיווצרות ההרים הכללית של תקופת היורה, לפני כ-200 עד 145 מיליון שנים. אורך הרכס כ-400 קילומטרים בכיוון צפון-דרום, ממוצע גובהו נע בין 1,500 ל-2,000 מטרים מעל פני הים, וגובהו הכללי נע בעיקר בין 1,000 ל-2,000 מטרים. הרי הרכס משופעים באגמים ובנחלים, ופני הקרקע מכילים בעיקר אדמת "יער חום" (בעלת תכונות דומות לאדמת חמרה), שהיא אדמה לחה ופורייה בגווני חום. כל אלו מקנים לרכס חשיבות אקולוגית לכל אזור צפון-סין ומבססים אותו כאחד ממקורות המים החשובים בצפון סין.
הרכס מתרומם בתלילות מעל לאזור "מישור צפון סין" בגובה שנע בין 1,000 ל-1,200 מטרים, ובאזור צפון-מערב מחוז חביי נמצא הר שְׂיָאוֹווּטָאי המהווה את הנקודה הגבוהה ברכס בהתנשאו לגובה של 2,882 מטרים. הר צ'אנְגיֵן, שגם נמצא בתחום מחוז חביי, מהווה את קצהו המזרחי של הרכס, כשהוא גם בעל תוואי תלול עם מצוקים. באזור צפון-מערב מחוז חנאן שבו עובר דרום הרכס, משנה שרשרת ההרים את כיוון הצפון-דרום הכללי שלה כשהיא פונה מערבה ויוצרת את גבול הרמה מעל למישור הנהר הצהוב. הנחלים והנהרות בהרים זורמים בכיוון מזרח בהיותם חלק במערכת פלגי המים של נהר "הָאי". שניים מפלגי מים אלו, הנהרות "חוּטְווֹ" ו-"דְזָהאנְג", זורמים דרך מרכז הרכס ומנקזים את אגני המים שבהרים אל מעבר להרים. לאורך המצוקים שבמזרח הרכס מצויים מרבצי פחם עשירים ונגישים, שאותם כורים בדרום-מזרח רכס טאיחאנג, בעיר האנדאן שבדרום מחוז חביי. הצד המערבי של הרכס, הפונה פנימה כלפי הרמה במחוז שאנשי, גם מכיל מרבצי פחם עשירים שאותם כורים בערים "יאנגצ'וואן" ו-"צ'אנגדזי".
היסטוריה ותרבות ברכס

במהלך ההיסטוריה היוו הרי טאיחאנג מכשול בדרכי הניידות שבין מחוזות שאנשי וחביי, דבר שיצר בקרב התושבים שעברו בדרכי הרכס את הביטוי "הדרך מעל טאיחאנג", כמטאפורה לתלאות החיים. שמונה דרכים עיקריות, שכונו "שמונה המעברים של טאיחאנג", שימשו את תושבי המחוזות הסמוכים לחציית הרכס,  העיקרית בהן היה המעבר ב-"ז'ינגשינג", שכיום חוצה אותו מסילת רכבת המקשרת בין שה-ג'יאג'וואנג בירת מחוז חביי, ובין טאי-יואן בירת מחוז שאנשי.
היסטוריה ותרבות ברכס > אתרים

כפר "וָאנְגגִ'ינְדְזחְוָאנְג" - נבנה לפני למעלה מ-300 שנה ועשוי כולו מסוג של אבן עתיקה, מקירות המגדלים, הבתים, הטחנות, ריצוף שבילי הרחובות - ועד לספסלים ולשולחנות שבבתים וברחובות. מסלולי השבילים והרחובות שבו הם באורך כולל של 3.5 קילומטרים.
"תעלת הדגל האדום" (Hong Qi Qu) - עוברת לאורך קצה צוקי הרכס כשהיא מנווטת מים מנהר דזהאנג העובר במחוז שאנשי, ובין מחוזות חנאן וחביי. מימי התעלה זורמים דרך 42 מנהרות לאורך 71 קילומטרים ויש לה מרכז מבקרים, כמו גם מסלול הליכה בצוק "פי הנמר" שבקצה הרכס ושממנו ניתן לתצפת עליה.
"מקדש חגיגת המזל" (福庆寺, פינ-יין Fúqìng Sì) - נמצא בהר "צ'אנגין" המהווה את הקצה המזרחי של הרכס. המקדש מורכב ממספר מבנים: "בית הלוחיות", "היכל המלכים השמימיים", "היכל בודהה הענק", "היכל גשר-מגדל" ו-"קאנון האחסון הבודהיסטי". ההר מפורסם גם בצורת שילוב הקמת מבני המקדש על תוואי הקרקע התלול של מצוקי ההר, בהיות הגשר הרכיב המרכזי בכל מתחם המקדש, כשהוא מחבר בין המבנים השונים בעוברו מעל התהום שבין מצוקי ההר.
היסטוריה ותרבות ברכס > בתרבות הכללית

בתיאור הרכס, בסיפורים עליו, ובאזכורים שונים שלו בכתבים בתרבות המערבית, היו מהכותבים המערביים שכינו אותו בצורה שגויה "רכס טאי-חסינג" ("T’ai-hsing Range").
מספר סצנות בסרט הסיני "נמר, דרקון", שהתפרסם וזכה להצלחה במדינות רבות בעולם, צולמו בהר צ'אנגין.
"תעלת הדגל האדום" נחשבת להישג מפורסם של זריזות ויעילות הפועלים בסין הקומוניסטית של שנות השישים, והייתה נושא בעלילותיהם של מספר סרטים.
אסטרטגיה מדינית ברכס - "פרויקט החומה הגדולה"

מאמצע שנות השמונים ועד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים בוצעו ברחבי רכס טאיחאנג חפירות והקמת מנהרות  למטרת אחסון וניוד טילים, אשר כונו "פרויקט החומה הגדולה". בתחילת שנת 1995 דיווחו אמצעי התקשורת בסין על סיום הפרויקט בו לקחו חלק עשרות אלפי פועלים ומהנדסים במשך למעלה מעשר שנות פעילות. מספר אמצעי תקשורת גם דיווחו כי מדובר באחסון טילי "דונְגפֶנְג 4" ו-"דונְגפֶנְג 5", השייכים לסדרת טילי "דונגפנג" שהם טילים בליסטיים לטווח בינוני וטילים בליסטיים בין-יבשתיים המיוצרים בסין ומשמשים את הצבא הסיני. פרויקט מנהרות זה, המקנה תנאי שימור טובים יותר לאחסון ולהזזת הטילים ממקום למקום מאשר בתנאי האוויר הפתוח, מהווה תוסף כוח אסטרטגי לסין.
הערות שוליים

↑  DF2_3 « SinoDefence
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532181905171  GND: 4316177-7  LCCN: sh88001315  NKC: ge602831  VIAF: 316747083   WorldCat (עם VIAF): 316747083
ויטוריה

ערך זה עוסק בעיר בחבל הבסקים, ספרד. אם התכוונתם לעיר בברזיל, ראו .
ויטוריה, ששמה המלא הוא ויטוריה-גאסטייס (בספרדית: Vitoria-Gasteiz) היא עיר בצפון ספרד, בירת אזור אלאבה (Álava) שבתוך האוטונומיה הבסקית הספרדית.
אוכלוסייתה מונה מעל 200,000 תושבים, נכון לשנת 2004.  השפה המדוברת בה היא הבסקית.
בניגוד לשתי הערים המרכזיות הנוספות בחבל הבסקים: בילבאו וסן סבסטיאן, ויטוריה מוקפת הרים ואינה בעלת גישה לים. העיר משמשת מרכז פוליטי ואדמיניסטרטיבי לחבל ומקום מושבה של הממשלה הבסקית.
העיר נוסדה בשנת 1181 על ידי סאנצ'ו השישי מלך נווארה, ובשנת 1200 נכבשה על ידי המלך אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה.
ויטוריה מדורגת כעיר השנייה בספרד מבחינת איכות החיים, בנוסף למספר גדול של פארקים והקפדה על איכות הסביבה.
בוויטוריה קיימות תעשיות יוקרתיות, כדוגמת מפעל המכוניות מרצדס-בנץ.
העיר מפורסמת בפסטיבל הג'אז המתקיים בה בחודש אוגוסט בכל שנה. בנוסף היא מפורסמת גם בקבוצת הכדורסל שלה, סאסקי בסקוניה, שהגיעה מספר פעמים למקומות עליונים ("פיינל פור") במשחקי היורוליג.  
כמו כן, ידועה העיר בקבוצת הכדורגל דפורטיבו אלאבס, המשחקת כיום בליגה הראשונה.
יהדות ויטוריה

הייתה בעיר קהילה ענפה עד גירוש יהודי ספרד ב-1492, שבעקבותיו הועבר בית העלמין לרשות השלטון בתמורה לכך שלא יבנה ולא יחפור בשטח. רבים מהיהודים עקרו אז לבאיון הקרובה שבדרום צרפת, והסיכום נשמר במשך 460 שנים, עד שב-1952 נעתרו צאצאיהם לבקשת תושבי החבל הבסקי לאפשר לבנות בבית העלמין - בתנאי שהעצמות מהקברים ייאספו למצבה שתספר את סיפורה של הקהילה הנכחדת. עד היום עומדת המצבה הזו ב'חודימנדי' (הר היהודים). היהודי האחרון שהתגורר בוויטוריה היה הרופא הפרטי של שליטי האזור, ובמסגרת הגירוש ב-1492 הוא התבקש לעזוב כמו כל בני העם. השלטונות פנו לממלכה וביקשו שלא יגורש, והוא אכן נשאר כאן עד יומו האחרון. שאר היהודים ברחו או המירו את דתם. כך שרבים מתושבי המקום, אף שאינם מודעים לכך, הם צאצאים של יהודים מומרים (בשימוש במושג מומרים יש להתייחס לספרד / בשימוש במושג אנוסים יש להתייחס לפורטוגל).
כיום כמעט שלא חיים יהודים בעיר.
ערים תאומות

גאורגיה כותאיסי, גאורגיה
זאכי א-רחמן לאחבי

זאכי א-רחמן לאחבי (באנגלית: Zakiur Rehman Lakhvi, נולד ב-1956) הוא ממנהיגי לשקאר-א-טייבה ומכהן כמפקד עליון על המבצעים בקשמיר וכן חבר במועצה הכללית של LeT ‏(קיצור של Lashkar-e-Taiba). הוא נמנה עם רשימת המבוקשים של ה NIA (אנ').
זאכי נולד באוקארה, פנג'אב שבפקיסטן. הוא פיקד על מבצעים מזוינים בצ'צ'ניה, בוסניה, עיראק, ודרום-מזרח אסיה ומכונה "דוֹד" (Chachu) על ידי החברים הצעירים בארגון.
הוא נחשב למוח שמאחורי מתקפת הטרור במומבאי (2008).
ויטוריה אלאוטי

| --- | --- |
 לידה:  1575 פרארה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  שנות ה־40 של המאה ה־17 
 מוקד פעילות:  מדינת האפיפיור 
 זרם:  רנסאנס 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  קלאוויקורד 
 
ויטוריה אלאוטי (באיטלקית: Vittoria Aleotti; סביבות 1575 - אחרי 1620), שיש גורסים כי היא רפאלה אלאוטי (1570 בקירוב - אחרי 1646), הייתה נזירה אוגוסטינית, מלחינה ונגנית עוגב איטלקייה.
חייה

אלאוטי נולדה בפרארה לאדריכל ידוע השם ג'ובאני באטיסטה אלאוטי ונזכרה בצוואתו, שנכתבה בשנת 1631. בשחר ילדותה הקשיבה לשיעורים של אחות בכירה והדהימה את משפחתה בהישגיה בנגינת צ'מבלו בגיל שש.
בהמשך למדה אלאוטי אצל אלסנדרו מילווילה במשך שנתיים ובגיל 14 נשלחה למנזר האוגוסטיני סנט ויטו בפרארה, שנודע בהכשרה המוזיקלית שנתן לחניכותיו. בין השנים 1636 ל-1639 כיהנה כאם המנזר.
אלאוטי נזכרה במדריך לפרארה של מ. א. גואריני משנת 1621 כבעלת ידע רב בתחום המוזיקה, וכן הוזכרו בו מוטטים ומדריגלים שלה שיצאו לאור. היא כתבה מוזיקה למספר מדריגלים פרי עטו של ג'ובאני באטיסטה גואריני טאביה שלח אותם אל הרוזן דל זאפו, ששלח אותם לוונציה, שם ראו אור בדפוס אצל ג'אקומו וינצ'נטי בשנת 1593. קובץ אחר של מוטטים יצא בדפוס אצל אמאדינו ב-1593, הקובץ הראשון של מוזיקת קודש בהלחנת אישה שיצא לאור בדפוס.
נוסף להלחנה, ניגנה אלאוטי בעוגב של המנזר וניצחה על הרכב גדול של נגנים וזמרים, שהגיש קונצרטים. לפי כתבים של ארקול בוטריגארי (סופר בן התקופה), היה זה אחד ההרכבים המעולים ביותר באיטליה.
סביר להניח, כי ויטוריה הוא השם שניתן לה בלידתה ורפאלה השם שאימצה לה, כשקיבלה עליה את נדרי הנזירות.
יצירתה ששרדה

מוטט: Angelus ad pastores ait לטקסט מתוך הברית החדשה, הבשורה לפי לוקאס 2:10-11
לקריאה נוספת

Suzanne G. Cusick. "Raffaella Aleotti", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed February 15 2006), grovemusic.com (subscription access).
Suzanne G. Cusick. "Vittoria Aleotti", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed February 15 2006), grovemusic.com (subscription access).
סוזאן ג. קוזיק, "רפאלה אלאוטי", מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי
סוזאן ג. קוזיק, "ויטוריה אלאוטי, מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי
ז'ורז' שסטלן

ז'ורז' שָסְטֶלֶן (בצרפתית: Georges Chastellain‏; 1405 או 1415–1475) היה כרוניקן, משורר ודיפלומט בחצרם של דוכסי בורגונדיה פיליפ הטוב ושארל האמיץ. הוא נחשב לכרוניקן אמין ומדויק והיסטוריונים מודרניים משתמשים בכתביו לתקופת מלחמת מאה השנים בכלל ולתפקידה של בורגונדיה בפרט. ההיסטוריון יוהאן הויזינחה, למשל, משתמש בו כמקור עיקרי בספרו "סתיו ימי הביניים". בימיו היה שסטלן ידוע בעיקר כמשורר, אך שיריו לא שרדו במבחן הזמן.
תולדות חייו

שסטלן נולד בעיר אלסט (Aalst) שבפלנדריה למשפחה ממעמד אצולה נמוך והתחנך באוניברסיטת לוון. עד 1434 שירת בשירות צבאי פעיל במסגרת מלחמת מאה השנים. בעקבות הסכם אראס השתחרר מהצבא והתקבל לעבודה דיפלומטית בשירותו של דוכס בורגונדיה פיליפ הטוב, בחצר מלך צרפת שארל השביעי. במהלך חלק מתוך עשר שנות שהותו בצרפת היה מזכירו של האציל פייר דה ברזה (Pierre de Brézé) בפואטייה ובין היתר כתב אודותיו ביוגרפיה מקיפה. הוא רכש ידע רב אודות הפוליטיקה וההיסטוריה של צרפת ושל בורגונדיה והיה עד לאירועים היסטוריים כגון מאמצי הטיהור מאשמה של ז'אן ד'ארק. כאשר גבר הקרע בין החצר הצרפתית והבורגונדית עזב שסטלן את צרפת והיה לחצרן בחצרו של פיליפ הטוב. בשנת 1457 נבחר לחבר במועצתו.
ב-1461 קיבל רשות לעזוב את החצר ולהתמסר לכתיבה, הוא קיבל פנסיה נדיבה ומינוי רשמי כהיסטוריון חצר. מאותה עת החל להעלות על הכתב את ה"כרוניקות" (Chronique) שלו. שארל האמיץ, שירש את פיליפ הטוב ב-1467, המשיך להיות פטרונו של שסטלן. ב-2 במאי 1473 הכתיר אותו לאביר מסדר גיזת הזהב.
ב-13 בפברואר (לפי רישומי גובי המס) או 20 במרץ 1475 (לפי ההספד שלו) נפטר שסטלן בעיר ואלנסיין.
כתביו

במותו הותיר עותק של הכרוניקות שהוקדש למרי מלכת הונגריה, אחותו של שארל החמישי, מלך צרפת. העותק כולל כשליש מתוך הכרוניקה המלאה שהקיפה את השנים 1474-1419. האנציקלופדיה הקתולית מציינת שייתכן וחלקים נוספים מהחיבור נמצאים בארכיוני בית הבסבורג. במשך כמאה שנים לא זכו כתביו לדפוס. ממשיך דרכו, שערך והשלים חלקים והמשיך את מסורת הכתיבה שלו היה ז'אן מולינה (Jean Molinet). בשנת 1505 יצא באנטוורפן אוסף מכתביו בשם Récollections des merveilles advenues en mon temps.
המהדורה הראשונה של כתביו ההיסטוריים יצאה לאור על ידי ז'אן אלכסנדר בושון (Jean Alexandre Buchon) ב-1825. המהדורה המדעית העיקרית של כל כתביו הידועים נערכה על ידי קרווין דה לטנהווה (Kervyn de Lettenhove) מאקדמיית בריסל בין השנים 1863 ו-1866 ויצאה לאור בשמונה כרכים בשם L'Euvres de Georges Chastellain.
הערכה

כתיבתו ההיסטורית מנסה להיות אובייקטיבית, עד כמה שהדבר ניתן ביחס להיסטוריון-חצר. יש בדבריו מידה של ביקורת על נותני חסותו והערכה לאויביהם. אולם חלקים מסוימים נראה שהוכתבו לו. בפרט אמורים הדברים לגבי טיפולו בפרשת ז'אן ד'ארק ובכתיבתו התוקפנית כלפי אגנס סורל, פילגשו של שארל השביעי, מלך צרפת שנראה כי הוכתבה לו על ידי בנו של האחרון, לואי האחד עשר, מלך צרפת שהיה פליט בחצר הבורגונדית בהיותו דופן (יורש עצר).
שסטלן מוקסם, הן בשיריו והן בכתיבתו ההיסטורית מטקסים, סמלים וגינוני אבירות. שיריו ערוכים בתבניות מלאכותיות פורמליות ועתירים בביטויים לטיניים. אף שהיו פופולריים בימיו, אינם נחשבים ליצירה מקורית או איכותית בימינו.
האפיון הייחודי ביותר שלו הוא תיאור הדמויות ההיסטוריות באופן חי, לעיתים הוא שם בפי הדמויות ההיסטוריות דברי שירה ופעמים רבות הוא מתעכב על פרטי פרטים של גינונים, לבוש וכדומה.
הויזינחה מתאר את שסטלן כבעל תפיסה שמרנית ביותר. הוא מביע ללא ביקורת את הדעה הרווחת בימי הביניים לפיה החברה מחולקת חלוקה, שמקורה אלוהי, לשלוש שדרות: הכמורה, האצולה ו"השדרה השלישית" המורכבת ללא הבחנה ממי שאינם אצילים, מהאיכרים הצמיתים ועד הבורגנים העשירים. עמדה זו, טוען הויזינחה, גרמה לשסטלן להיות עיוור לכוחות הכלכליים והיצירתיים האדירים שפיתח מעמד זה באותה עת. הוא מכנה אפילו את אזרחי העיר העשירים בשם "צמיתים"
אלוהים ברא את בני העם הפשוט כדי שיעבדו את האדמה או ימצאו פרנסתם במסחר; הוא ברא את הכמורה כדי שתעבוד אותו; ואת האצולה ברא כדי שתרומם את המוסר, תשליט צדק ותשמש דוגמה ומופת לאחרים בזכות מעשיהן ומנהגיהם הנעלים של טובי בניה. תפקידיה העיקריים של המדינה - לשמור על הכנסייה, להפיץ את האמונה, להגן על העם מפני דיכוי, לפקח על רווחת הכלל, ללחום באלימות וברודנות, לייצב את השלום - מוטלים על האצולה, אומר שסטלן. יושר, אומץ-לב מוסריות ונדיבות; אלה הן תכונות האצולה הראויות לשבח. והאצולה הצרפתית, כך אומר שסטלן בדברי שבח והלל נמלצים, תואמת את התמונה האידאלית הזאת. מכל כתביו ניכר שאירועי תקופתו אכן נשקפו אליו מבעד לעדשה צבעונית, אופטימית.
הערות שוליים

↑  מובא על ידי הויזניחה (סתיו ימי הביניים, עמוד 434) .Chastellain, III p.82, IV p.170, V pp.279, 309
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278544505171  PLWABN: 9810553126605606  BIBSYS: 90553103  BnF: cb118963077 (data)  CiNii: DA05541562  GND: 118669133  ICCU: CFIV081703  ISNI: 0000 0001 2128 7416  LCCN: n81090775  MusicBrainz: a1ab1293-e841-4667-8a18-0104717a753d  NKC: xx0209819  NTA: 07379547X  RERO: 02-A000034489  SELIBR: 275066  SNAC: w6n0228w  SUDOC: 026781751  VcBA: 495/167423  VIAF: 314808066   WorldCat (עם VIAF): 314808066
ויטורול קונסטנצה

מועדון הכדורגל ויטורול קונסטנצה (ברומנית: Fotbal Club Viitorul Constanța) הוא מועדון כדורגל מקצועני רומני מהעיר אובידיו שבמחוז קונסטנצה.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2009 על ידי הכדורגלן הרומני גאורגה חאג'י והמועדון מקדם את בוגרי האקדמיה לכדורגל של חאג'י עצמו ולכן זוכה הקבוצה לכינוי "הילדים של חאג'י". הצלחתה הראשונה של הקבוצה הוא זכייה בתואר אליפות המדינה בשנת 2017 שהיה לתואר הראשון של הקבוצה‏.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון ויטורול השוכן במרחק מספר קילומטרים צפונית לעיר קונסטנצה. ב-2021 התאחד המועדון עם פארול קונסטנצה.
תארים

אליפות ליגת העל הרומנית בכדורגל (1): 2016/2017
הערות שוליים

↑  מיכאל יוכין‏, קרן אור בתוך החושך: גאורגה חאג'י חוגג אליפות היסטורית כמאמן בליגה הרומנית, באתר וואלה, 16 במאי 2017
↑  אורי קופר, חאג'י שמח, באתר ynet, 15 במאי 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא מועדוני כדורגל ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'וזפ מריה ברתומאו

ז'וזפ מריה ברתומאו פלורטה (בספרדית: Josep Maria Bartomeu Floreta) הוא יזם ספרדי שכיהן בעבר כנשיא מועדון הכדורגל ברצלונה. הוא החל את כהונתו כנשיא בשנת 2014, לאחר התפטרותו של סנדרו רוסיי, והחזיק בתפקיד עד התפטרותו בשנת 2020. הוא הוחלף על ידי הנשיא הזמני קרלוס טוסקטס, ולאחר מכן על ידי הזוכה בבחירות ז'ואן לאפורטה.
קריירה

כשותף ומנכ"ל החברות ADELTE ו-EFS, ברתומאו כיהן במועצת המנהלים של ברצלונה בתקופת הנשיאות של ז'ואן לאפורטה (כראש מחלקת הכדורסל) יחד עם סנדרו רוסיי, שהתפטר עקב חילוקי דעות עם הנשיא. לאחר מכן כיהן כסגן נשיא ברצלונה של רוסיי מיולי 2010 עד ינואר 2014 לאחר שזכו בבחירות עם 61.35% מקולות חברי המועדון. לאחר התפטרותו של סנדרו רוסיי ב-23 בינואר 2014, בשל מה שמכונה "תיק ניימאר", נבחר ברתומאו, בעקבות חוקת המועדון, לנשיא ברצלונה הארבעים כדי להשלים את כהונתו של רוסיי.[דרוש מקור]
ב-27 באוקטובר 2020 הודיע ברתומאו על התפטרותו, יחד עם כל מועצת המנהלים.
טענות להונאת מס

ברתומאו נחקר בפרשה של הונאת מס לכאורה על החתמתו של החלוץ ניימאר, יחד עם הנשיא לשעבר סנדרו רוסיי. הוא היה אמור לעמוד לדין לאחר שערעורו נדחה. לאחר ערעור נוסף, דווח כי ברתומאו לא יעמוד למשפט על ההאשמות; רוסיי וברצלונה זוכו גם כן. המחקר היסודי במשרדי קאמפ נואו ביום שני בבוקר, שבוצע על ידי משטרת קטלוניה, הוביל למעצרו של ברתומאו, לצד המנכ"ל של המועדון, אוסקר גראו, היועץ לשעבר לנשיאות ז'אומי מספרר, וראש הייעוץ המשפטי רומן גומז פונטי.
ביקורות

במרץ 2021, הוא נחקר על ידי המשטרה הקטלאנית, עקב מסע השמצה לכאורה של ברצלונה שכונה בארסה גייט, שבו הוא שכר את חברת I3 Ventures כדי לשפר את תדמית המועדון ברשתות החברתיות והואשם בפתיחת מסע הכפשה נגד כמה מכוכבי הקבוצה.
תארים בהם זכה המועדון בתקופת נשיאותו > כדורגל

גברים:
לה ליגה:
2014/2015, 2015/2016, 2017/2018, 2018/2019
גביע המלך:
2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18
הסופר קאפ:
2016, 2018
ליגת האלופות:
2014/2015
הסופר קאפ האירופי:
2015
גביע העולם למועדונים:
2015
נשים:
פרימיירה דיויסיון:
2013/14, 2014/15, 2019/20
גביע המלכה הספרדית:
2014, 2017
תארים בהם זכה המועדון בתקופת נשיאותו > כדורסל

גברים:
ליגה ACB:
2013/14
גביע המלך:
2018, 2019
הסופרקופה:
2015
תארים בהם זכה המועדון בתקופת נשיאותו > כדוריד

גברים:
הסופר גלוב:
2014, 2017, 2018
ליגת האלופות בכדוריד:
2014/15
הליגה הספרדית:
2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19
גביע המלך:
2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19
גביע הליגה הספרדית:
2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19
הסופרקופה הספרדי:
2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2018/19
תארים בהם זכה המועדון בתקופת נשיאותו > הוקי קרח

גברים:
הגביע הספרדי:
2014/15, 2018/19
הערות שוליים

↑  "Así es Josep Maria Bartomeu". מונדו דפורטיבו.
↑  "Bartomeu resigns as Barcelona president as entire board steps down | Goal.com". www.goal.com. נבדק ב-2020-10-27.
↑  "Barcelona's interim president admits selling Messi would have been helpful". the Guardian. 2020-12-03. נבדק ב-2021-03-01.
↑  @FCBarcelona (7 במרץ 2021). "The final tally of the FC Barcelona presidential election with 100% of the vote counted" (Tweet) – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Josep Maria Bartomeu announces the resignation of the Board of Directors". FC Barcelona. 27 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Court agrees to Spain prosecutor's request to investigate Barcelona president". The Guardian (באנגלית בריטית). Associated Press. 3 בפברואר 2015. ISSN 0261-3077. נבדק ב-8 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Barcelona president Josep Maria Bartomeu faces trial over Neymar deal". ESPNFC.com. נבדק ב-8 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Neymar: Bartomeu, Rosell, Barcelona won't face trial". Goal.com. 2016-03-11. נבדק ב-2021-03-01.
↑  "Josep Maria Bartomeu aresseted". footballexpress.in. 22 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "What we know about police raid at FC Barcelona's stadium in relation to 'Barçagate'". USA Today. 1 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813220281605606  BNE: XX6331230  LCCN: no2022064559  VIAF: 22165392173621250308   WorldCat (עם VIAF): 22165392173621250308
וילארד (להקה)

| --- | --- |
 מקום הקמה:  סיאטל 
 סוגה:  גראנג', סלאדג' מטאל 
 חברת תקליטים:  Roadrunner Records 
 
עטיפת האלבום "Steel Mill"
וִילארְד (באנגלית: Willard) הייתה להקת גראנג' אשר הוקמה ב-1989, והייתה ידועה בסצנת הגראנג' בשנות השמונים והתשעים.
הלהקה הייתה שונאת-פרסום שניגנה מוזיקה שמזכירה את טאד ומלווינס והתפרקה לאחר אלבום אחד. החברים היו ג'וני קלינט הסולן, אוטיס פ. אוטיס, מארק ספיידרס, דארן פיטרס וסטיב וויד (שתופף גם בלהקת טאד).
אלבומים

1992: Steel Mill
וולטר האו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1885 ברמונדזי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 באוגוסט 1972 (בגיל 86) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 באוגוסט 1972 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 
וולטר ארנסט האו (באנגלית: Walter Ernest How ‏ 25 בדצמבר 1885 - 5 באוגוסט 1972) היה מלח כשיר בריטי באנדיורנס, ספינת המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון, בשנים 1914–1917.
חייו > אנדיורנס

וולטר ארנסט האו, שנודע בשם "ארני", נולד ברובע ברמונדזי בלונדון. כשמלאו לו 12 שנים ירד לים ושירת על אוניות רבות. בשנת 1913 נשא אישה ובתו הבכורה הייתה בת שישה שבועות בלבד כשאביה הפליג ב"אנדיורנס".
כשה"אנדיורנס" עגנה בבואנוס איירס, עזר ארני האו לוויליאם בייקוול להגניב את חברו, פרס בלקבורו, כנוסע סמוי אל הספינה, לאחר ששניהם הגיעו למסקנה, שלאחר פיטורי כמה מן הימאים בגלל הפרות משמעת לוקה סגל הספינה בחסר. בלקבורו התגלה כמה ימים לאחר שהאנדיורנס יצאה לדרכה, ולאחר שטף תוכחות ואיומים, החליט שקלטון לקבל אותו כעוזר טבח.
נוסף לכישוריו כימאי, הכיר ארני האו את תנאי החיים בקוטב, לאחר שעבד באזור התת-ארקטי בספינת מחקר קנדית. כמו כן ניחן בכישרון אמנותי, שמצא חן בעיני שקלטון, אשר נתן דעתו על יחסי ציבור.
חייו > לאחר המשלחת

עם שובו לאנגליה, הצטרף האו לצי הסוחר. הוא התעוור בעין אחת כשאונייתו עלתה על מוקש וקיבל שתי מדליות מלחמה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה חי בלונדון ועסק בעבודות שונות בתחום האמנות השימושית. בין השאר ניחן בכישרון מיוחד לבניית דגמים של ספינות מפרש ושל ספינות בבקבוקים.
האו היה אמור להצטרף למשלחתו האחרונה של שקלטון, על סיפון ה"קווסט", אך ביטל את השתתפותו ממש לפני שהספינה יצאה לדרכה מפליימות'. האו נפגש דרך קבע עם חבריו מן ה"אנדיורנס" ובייחוד שמר על קשרי ידידות עם בייקוול וגרינסטריט. ב-2 באוקטובר 1968 נסע עם ליונל גרינסטריט וצ'ארלס גרין, שלושת חברי המשלחת היחידים שהיו עדיין בחיים, לפורטסמות', להשתתף בחגיגות השקתה של ספינת המחקר האנטארקטי של הצי המלכותי, "אנדיורנס", ובאוקטובר 1970 התייצב שוב להקביל את פני הספינה בשובה ממסעה הממושך לאנטארקטיקה. בניגוד לקודמתה שנשאה אותו שם, צוות ה"אנדיורנס" החדשה מנה 12 קצינים, 106 אנשי צוות ושני מסוקים, לעומת 28 אנשיו של שקלטון באנדיורנס הראשונה.
אי-אילו איורים של האו ממשלחת "אנדיורנס" מופיעים בספר "שקלטון" של מרג'רי וג'יימס פישר, שיצא לאור לראשונה בשנת 1957.
שקלטון תיאר את האו במילים הבאות: "הוא היה גבר בגברים". הוא מת בגיל 86 ממחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑  וולטר האו, אתר קול אנטארקטיקה
↑  קול אנטארקטיקה
↑  קול אנטארקטיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no00020665  SNAC: w6qq1bkq  VIAF: 53690488   WorldCat (עם VIAF): 53690488
זבד (בושם)

זֶבֶד הוא תרכובת אורגנית מסוג קטון, המופקת מהפרשות של מערכת הרבייה של בעלי חיים ממשפחת הגחניים, ובעיקר מהזבד האפריקאי, אשר משמו נגזר גם שם החומר, אשר משמש במקור את החיה כפרומון.
הזבד ידוע כאחד מהבשמים העתיקים ביותר בשימוש האדם והוא דומה בתכונותיו למושק.
ודיאנטי

הוודיאנטי (בלטינית: Vediantii) היו שבט קלטו-ליגורי ששכן על חוף הים התיכון, ליד ניס של ימינו, בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית .
שם

הם מוזכרים כ-Ou̓ediantíōn (Οὐεδιαντίων) על ידי תלמי (המאה השנייה לספירה), ו־oppidum Vediantiorum civitatis מתועד על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
השם האתני Vediantii הוא כנראה קלטי. זה התפרש כ"נוגע למתפללים" (מהשורש wed - להתפלל מורחב על ידי מבנה דקדוקי - כלומר -ie-nt-),