פשיעה בחברה הערבית בישראל
גורמים מרכזיים לתופעות האלימות והפשיעה

מחסור בתשתיות ושירותים חברתיים – לפי ועדת המנכ"לים להתמודדות עם הפשיעה והאלימות בחברה הערבית, היישובים הערביים סובלים מרמה לא מספקת של שירותי ביטחון פנים (משטרה וכיבוי אש) וכן מפערים משמעותיים בתשתיות ובנגישות לשירותים חברתיים. בתנאים אלו גוברות תופעות של עוני, אבטלה, חוסר מעש של צעירים ותופעות נוספות שמייצרות פשיעה ואלימות. לפי הוועדה, היעדר משילות מספקת, מחסור בתשתיות ואכיפה חסרה של חוקי עזר עירוניים יוצרים נורמות של אי ציות לחוק, המהוות קרקע פורייה לפשיעה ולאלימות.
חוסר אמון במשטרה – קיימת בעיית אמון של האזרחים הערבים במשטרה. זו נובעת משילוב של "שיטור חסר" – ליקוי בהגנה על אזרחים מצד אחד, ו"שיטור יתר" – שיטור לא מידתי – מאידך. בסקר שערכה "אגודת הגליל", רק 25% מהמשיבים חשבו כי פתיחת תחנת משטרה ביישוב מפחיתה את האלימות בו. לטענת הממשלה מתקיים "מלכוד 22" שבו המשטרה מתקשה באיסוף ראיות, ולכן יש פחות מדי פענוח של פשעים ופחות מדי ראיות להעמדה לדין או הפללה. הדבר גורר זיכויים רבים ועסקאות טיעון. כך מתחזק חוסר האמון במשטרה, במערכת המשפט ובמוסדות המדינה בכלל וכן נוצרות נורמות של לקיחת החוק לידיים והתחמשות של אזרחים נורמטיביים.
ארגוני פשע – בתחילת שנות האלפיים נעשה מהלך להתמודדות עם ארגוני פשיעה בחברה היהודית באמצעות פעילות של המשטרה בשיתוף פעולה עם גורמי אכיפה נוספים, ובעקבות המהלך נחלשו מאוד ארגוני הפשיעה היהודיים. אחת התוצאות של פעילות זו הייתה שפעילות פשיעה נרחבת עברה ליישובים הערביים, שנוכחות המשטרה בהם נמוכה יותר והאכיפה יעילה פחות. בשנים האחרונות צברו ארגוני הפשע הערביים עוצמה והון כתוצאה מפעילות פלילית ואלימה, הכוללת, בין השאר, סחר בכלי נשק, סחר בסמים, הלוואות בשוק האפור וגביית דמי חסות.
זמינות נשק לא חוקי – ריבוי הנשק והשימוש התכוף בו משפיע על היעדר ביטחון אישי. ככל שיש פגיעה בביטחון האישי וחוסר אמון בכוחות אכיפת החוק, גוברת המוטיבציה להחזקת נשק חם גם על ידי אנשים נורמטיביים, וכך נוצר מעגל של גידול מתמשך בהתחמשות ובמספר מקרי הירי.
המעבר מחברה מסורתית לחברה מודרנית – המסורת והסמכות של ההורים וזקני העדה נחלשה, אם כי הנורמות המודרניות עדיין לא תפסו את מקומם. הדור הצעיר נמצא במתח בין שאיפות אישיות ואימוץ מאפיינים של החברה היהודית-מערבית לבין תחושת הקשר למשפחה ולערכי המסורת. לחלק מהצעירים הערבים אין תמונת עתיד של השתייכות, מעורבות, השתלבות בשוק העבודה והחברה. חלק מהצעירים באים מעוני ולא רואים סיכוי לניידות חברתית ולכן ינצלו כל הזדמנות לעשות כסף גם אם הדבר כרוך במעבר על החוק.
עוני והזנחה – בממוצע מצבם הכלכלי של ערבי ישראל גרוע יותר בהשוואה לאזרחים היהודים. כמחצית מהמשפחות הערביות בישראל נמצאות מתחת לקו העוני, ועל פי סקר שערכה "אגודת הגליל", רבע מהמשפחות מדווחות כי מצבן הכלכלי קשה או קשה מאוד. בשיחות עם גורמים בחברה הערבית עלה הקשר בין תשתיות ירודות – כמו מתקנים שבורים, אזורים ציבוריים מוזנחים ולא מוארים – לתופעות של אלימות ופשיעה.
אבטלה של גברים צעירים – בשנים האחרונות יש עלייה בתעסוקת נשים ערביות בין היתר הודות להשקעות ממשלתיות בתחום. אולם הגברים הערבים מעולם לא הוגדרו כאוכלוסיית יעד לאומית מבחינת שיעורי תעסוקה ושיעור התעסוקה שלהם ירד בשנים האחרונות.
חוסר מעש בקרב גברים צעירים – תושבים חסרי מעש אינם עובדים, לומדים או נמצאים במסגרת הכשרה כלשהי. מחקרים בעולם מוצאים השלכות שליליות לחוסר מעש, בהן בידוד וניכור חברתי, חוסר אמון בחברה ובמוסדות, ומעורבות בפשיעה. אצל גברים צעירים חוסר מעש תורם לאלימות. לצעירים יהודים יש מסלול נורמטיבי סלול כמו שירות צבאי או לימודים בישיבה. לעומת זאת לצעירים ערבים אין מסלול נורמטיבי דומה הן בגלל היותם מיעוט והן בגלל מחסור במוסדות מתאימים. היעדר "מסלול המשך", היוצר מעבר רציף בין התיכון לבין החיים הבוגרים, יחד עם קשיים כלכליים, שליטה נמוכה בשפה העברית וחסמים מבניים מקשה על הצעירים הערבים להשתלב במסגרות של לימודים ותעסוקה. צעירים ערבים הם בסיכון מוגבר להיות בתעסוקה פוגענית ולא מדווחת, ובמקרים מסוימים אף לרדת לגמרי מהמסלול הנורמטיבי, לגלות ניכור למדינה ולהשתלב במעגל הפשיעה. רבים מבין הדור הצעיר תופסים את המדינה כמי שמשרתת במכוון יהודים בלבד. תחושת הניכור תורמת למחויבות נמוכה ל"כללי המשחק". מחקרים מצאו שיעור גבוה של חסרי מעש בקרב צעירים ערבים (30%–40%). נתוני הלמ"ס מראים כי קיים קשר בין חוסר מעש לבין מעורבות בפשיעה. 57% מבין הצעירים הערבים שהורשעו היו חסרי מעש. נשירה מבית הספר, ובפרט שליטה נמוכה בעברית מובילה לחוסר מעש בגלל קושי למצוא עבודה. גורמים המפחיתים חוסר מעש הם השכלה גבוהה של האם, גישה לרכב, קשר עם יהודים, אינטראקציה עם יהודים, ויכולת הגעה ליישובים יהודיים.
מצוקת דיור – מבקר המדינה מצא ליקויים חמורים בתכנון הבנייה ביישובים ערביים. למרות החלטת ממשלה בנושא, לא חל בו שינוי. מצוקת הדיור והקרקעות ביישובים ערביים חמורה. ביישובים ערביים שווקו 20% מיחידות הדיור שתוכננו לשיווק לעומת 70% ביישובים יהודיים או מעורבים. היעדר רישום רשמי בתחום המקרקעין מקשה על בנייה חוקית. מצוקת הדיור והקושי לקחת משכנתא (קשור לסעיף הבנקאי בהמשך) מובילים לתסכול, אלימות ופשיעה. צפיפות בתנאים ירודים מובילה לסכסוכים בין משפחות. עסקאות נדל"ן בקרקע שאינה מוסדרת נאכפות על ידי גורמי פשיעה. אנשים לווים כסף מארגוני פשע כדי לבנות בית. ענף הבניה והתשתיות סובל מהיעדר פיקוח, מכרזים תפורים וגביית דמי חסות. ועדת המנכ"לים מצאה כי נושא הדיור קריטי לנושא הפשיעה.
זמינות כסף מזומן והתפתחות מערכת בנקאית מקבילה – לפי הוועדה גורם מרכזי להיקף וחומרת הפשיעה הוא השוק האפור. בחלק מהחברה הערבית נהוג עדיין להשתמש בכסף מזומן לצריכה ולחיסכון, והאזרחים הערבים ממעטים להחזיק בחשבונות בנק ובכרטיסי אשראי ביחס לחברה היהודית. חלק מתופעה זו מקורה בהיעדר אמון והיכרות של החברה הערבית עם הבנקים, שנתפסים כגורם ממסדי. היעדר ערבויות פוגע ביכולתם של עסקים ערביים לקבל אשראי ומימון בנקאי. בשילוב עם מצוקת הקרקעות, הבנייה והדיור ביישובים הערביים, והקושי של אזרחים ערבים לקבל הלוואות ומשכנתאות מהבנקים, התפתח שוק אפור המנוהל על ידי ארגוני הפשיעה. רבים ממקרי הירי הם על רקע חוב שלא הוחזר.