stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שריף עבדור-רחים
ביוגרפיה

עבדור-רחים שיחק בקבוצת הכדורסל של "תיכון וילר", והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת התיכונים של ג'ורג'יה בשנת 1994. לאחר מכן שיחק שנה אחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בדראפט ה-NBA‏ 1996 נבחר במקום השלישי על ידי ונקובר גריזליס. בכל 5 עונותיו עם הגריזליס היה הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע כולל של 20.8 נקודות למשחק.
ביוני 2001 הועבר עם ג'מאל טינסלי בטרייד לאטלנטה הוקס, תמורת פאו גאסול, ברווין נייט ולורנזן רייט. בעונת 2001/2002 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, כשחקן "נבחרת המזרח".
בפברואר 2004 הועבר עם ת'יאו ראטליף ודן דיקאו בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, תמורת וסלי פרסון וראשיד וולאס.
בקיץ 2005 חתם על חוזה בקבוצת סקרמנטו קינגס. בעונת 2005/2006 השתתף לראשונה בקריירה בפלייאוף ה-NBA, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון. בסיום עונת 2007/2008 פרש מממשחק פעיל, בגין פציעות חוזרות בברכיו.
ביוגרפיה > נבחרת ארצות הברית

בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סידני (2000) ייצג עבדור-רחים את נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996/1997 | ונקובר | 80 | 71 | 35.0 | 0.453 | 0.259 | 0.756 | 6.9 | 2.2 | 1.0 | 1.0 | 18.7 |
| 1997/1998 | ונקובר | 82 | 82 | 36.0 | 0.485 | 0.412 | 0.784 | 7.1 | 2.6 | 1.1 | 0.9 | 22.3 |
| 1998/1999 | ונקובר | 50 | 50 | 40.4 | 0.432 | 0.306 | 0.841 | 7.5 | 3.4 | 1.4 | 1.1 | 23.0 |
| 1999/2000 | ונקובר | 82 | 82 | 39.3 | 0.465 | 0.302 | 0.809 | 10.1 | 3.3 | 1.1 | 1.1 | 20.3 |
| 2000/2001 | ונקובר | 81 | 81 | 40.0 | 0.472 | 0.188 | 0.834 | 9.1 | 3.1 | 1.1 | 1.0 | 20.5 |
| 2001/2002 | אטלנטה | 77 | 77 | 38.7 | 0.461 | 0.300 | 0.801 | 9.0 | 3.1 | 1.3 | 1.1 | 21.2 |
| 2002/2003 | אטלנטה | 81 | 81 | 38.1 | 0.478 | 0.350 | 0.841 | 8.4 | 3.0 | 1.1 | 0.5 | 19.9 |
| 2003/2004 | אטלנטה | 53 | 53 | 36.9 | 0.485 | 0.217 | 0.880 | 9.3 | 2.4 | 0.8 | 0.4 | 20.1 |
| 2003/2004 | פורטלנד | 32 | 3 | 22.8 | 0.447 | 0.364 | 0.832 | 4.5 | 1.5 | 0.8 | 0.6 | 10.0 |
| 2004/2005 | פורטלנד | 54 | 49 | 34.6 | 0.503 | 0.385 | 0.866 | 7.3 | 2.1 | 0.9 | 0.5 | 16.8 |
| 2005/2006 | סקרמנטו | 72 | 30 | 27.2 | 0.525 | 0.227 | 0.784 | 5.0 | 2.1 | 0.7 | 0.6 | 12.3 |
| 2006/2007 | סקרמנטו | 80 | 45 | 25.2 | 0.474 | 0.150 | 0.726 | 5.0 | 1.4 | 0.7 | 0.5 | 9.9 |
| 2007/2008 | סקרמנטו | 6 | 0 | 8.5 | 0.214 | 0.000 | 1.000 | 1.7 | 0.7 | 0.2 | 0.0 | 1.7 |
| קריירה |  | 830 | 704 | 34.8 | 0.472 | 0.297 | 0.810 | 7.5 | 2.5 | 1.0 | 0.8 | 18.1 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005/2006 | סקרמנטו | 6 | 0 | 21.5 | 0.535 | 0.000 | 0.600 | 4.8 | 1.2 | 0.3 | 0.0 | 9.2 |
| קריירה |  | 6 | 0 | 21.5 | 0.535 | 0.000 | 0.600 | 4.8 | 1.2 | 0.3 | 0.0 | 9.2 |
21 מחשבות על המאה ה-21

| --- | --- |

21 מחשבות על המאה ה־21
 מידע כללי
 מאת:  יובל נח הררי 
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  היסטוריה, פילוסופיה, מדע פופולרי
 נושא:  היסטוריה 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך הוצאה:  2018
 מספר עמודים:  372
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2018
 סדרה
 ספר קודם:  ההיסטוריה של המחר
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-198-480-149-4
 
21 מחשבות על המאה ה־21 הוא ספר מאת פרופסור יובל נח הררי שיצא לאור בישראל בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2018. הספר יצא לאור גם בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
לאחר שספריו הקודמים עסקו בעבר (קיצור תולדות האנושות) ובעתיד (ההיסטוריה של המחר), הררי עוסק בספרו השלישי בהווה. הספר מאגד לתוכו מספר מאמרים, חלקם מבוססים על מאמרים שפורסמו כבר בעבר, ודן בסוגיות הטכנולוגיות, הפוליטיות, החברתיות והקיומיות של המין האנושי בהמשך המאה ה-21.
בשנת 2019, בתרגום ספרו לרוסית הוחלפה בידיעתו ביקורת על ולדימיר פוטין בביקורת על דונלד טראמפ, וכיבוש חצי האי קרים הוצג בגרסה הרוסית כסיפוח, דבר שהוביל לביקורת עליו.
הערות שוליים

↑  Harari, Yuval Noah; Spiegel & Grau (2018). 21 Lessons for the 21st Century. ISBN 9780525512172.
↑  Harari, Yuval Noah; Jonathan Cape (2018). 21 Lessons for the 21st Century. ISBN 9781787330672.
↑  Lewis, Helen (15 באוגוסט 2018). "21 Lessons for the 21st Century by Yuval Noah Harari review – a guru for our times?". The Guardian. נבדק ב-17 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  שגיא בן נון‏, צנזורה? התרגום הרוסי לספרו של יובל נח הררי משמיט ביקורת על פוטין, באתר וואלה, 23 ביולי 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175475165  LCCN: no2018140673  SUDOC: 230549306  VIAF: 4056153653288955900008   WorldCat (עם VIAF): 4056153653288955900008
תמר פלג שריק

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1926 פינסק, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  11 במרץ 2024 (בגיל 97) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 
תמר פלג שריק (2 ביוני 1926 – 12 במרץ 2024) הייתה עורכת דין ופעילה ישראלית למען זכויות פלסטינים. ייצגה אלפי עצירים ומחבלים פלסטינים וסייעה לשחרור רבים מהם ממעצר. בשנת 1990 קיבלה בניו יורק אות הצטיינות מטעם ארגון Human Rights Watch, שהוענק לעשרה פעילי זכויות אדם מכל העולם. בשנת 2002 קיבלה את אות "נשים במשפט" מטעם לשכת עורכי הדין, על תרומה מיוחדת לקהילה. בשנת 2012 הוענק לה אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם האגודה לזכויות האזרח בישראל על מפעל חייה.
ביוגרפיה

נולדה ב-2 ביוני 1926 בפינסק (פולין באותה עת) למשפחה מבוססת, ללידיה אונקובסקיה, רוסיה שהתגיירה, וליעקב אליאסברג, יהודי. לאחר כיבוש מזרח פולין על ידי ברית המועצות בשנת 1939 הוגלו בני המשפחה לסובחוז מין בולאק בקזחסטן. בעקבות פלישת גרמניה לברית המועצות בשנת 1941 הוחזרה להם אזרחותם הפולנית והם הורשו לנוע בתחומי המדינה. המשפחה עברה לאזור טשקנט ומשם במסע שאורגן על ידי הצבא הפולני בהקמתו הגיעה לפרס. בשנת 1943 הם הגיעו לפלשתינה-א"י ביחד עם ילדי טהראן.
עשתה בגרות אקסטרנית והתקבלה לאוניברסיטה העברית ללימודי היסטוריה, פסיכולוגיה ופילוסופיה, שהופסקו עם הצהרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, מפני שבהיותה חברת ההגנה התנדבה לשירות מלא בירושלים. שירתה כסמלת סעד ותרבות בגדוד הירושלמי בית חורון, עברה קורס קצינות וסיימה את שירותה הצבאי כקצינת ח"ן במחוז הנגב.
במאי 1949 שוחררה מצה"ל בדרגת סגן משנה וקיבלה את אות ירושלים.
היא חזרה ללימודי תואר שני באוניברסיטה וסיימה אותם בהצלחה. לאחר שהוענקה לה מלגה מטעם ממשלת צרפת, למדה שנה בפריז, שבה לישראל והשתלבה כבר בתור אם כמורה במערכת החינוך. תחילה בבתי ספר לחינוך מיוחד, ובהכשרת מורים. בראשית שנות השבעים שימשה מורה לפסיכולוגיה ופילוסופיה של החינוך, דקאן הסטודנטים וסגנית המנהל במדרשה לאמנות בהנהלתו של רן שחורי.
לתמר פלג שריק שלושה ילדים ושני נכדים. ילדיה: אורנה ועו"ד דניאל פלג - ילדיו של אלי פלג, מי שהיה חבר מק"י ומזכיר תנועת ישראל ברית המועצות; ועו"ד איה שריק, בתו של יוסף שריק, מי שהיה סופר, עיתונאי ומבקר קולנוע בעיתון הארץ. נכדיה: יותם פלג, בנו של דניאל וזורה דה-ווס בתה של אורנה.
ביבליוגרפיה

Olivier et Claire Bertrand/ Intineraire et Combats D'une Avocate Israelienne Preface de Bernard Ravenel. Paris: L'Harmattan, 2006. ביוגרפיה של תמר פלג שריק בצרפתית.
Tamar Pelleg-Sryck/Cheryl A. Rubenberg. in Women in Law: A Bio-Bibliographical Sourcebook (Rebecca Mae Salokar, Mary Li Volcansek (eds.), Greenwood Press, 1996) pp.237-247 מאמר על תמר פלג שריק בספר, הסוקר פעילות של עורכות דין ברחבי העולם.
אביב לביא, אימת השב"כ, מוסף הארץ, הארץ, 20 באוגוסט 1999
הערות שוליים

↑  ענת שלו‏, קרן נויבך קיבלה את אות זכויות האדם בישראל, באתר וואלה, 23 בינואר 2012
1 2   רועי צ'יקי ארד, הקומוניסטים בישראל עוד לא ויתרו על החלום, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2017
↑  שרי מקובר-בליקוב, מוסף מעריב‏, "סינוואר היה שפן, תמיד נהג להשאיר את ידיו נקיות, מירר בבכי כשגילה שיש לו סרטן", באתר וואלה, 28 במאי 2022
↑  ארנון רגולר, מוחמד בן 16 שעצור 9 חודשים נחקר פעם אחת, באתר הארץ, 8 ביולי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312131205171  BnF: cb15087073d (data)  ISNI: 0000 0000 7738 7515  LCCN: n2007031284  SUDOC: 110463374  VIAF: 58528890   WorldCat (עם VIAF): 58528890
תמר פיש נחשון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במאי 1926 קובנה, ליטא 
 פטירה:  29 ביולי 2008 (בגיל 82) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
תמר פיש נחשון (1926 - 29 ביולי 2008) הייתה סופרת ואשת חינוך ישראלית.
חייה ופועלה

פיש נחשון נולדה ב-1926 בקובנה שבליטא.
אביה היה בעל בית חרושת לבירה ונפטר בהיותה בת שש ואימה למדה רפואת שיניים. עלתה לארץ עם אימה ב-1934. למדה בבית החינוך לילדי עובדים בתל אביב, אחר כך למדה בגימנסיה בן יהודה. למדה הוראה בסמינר הקיבוצים. הייתה מורה במשך עשרים וחמש שנים בעפולה, אזור, תל אביב ויפו.
בגיל 42 החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בהיסטוריה וספרות עברית.
במשך עשר שנים נתנה הרצאות למורים במתודיקה מטעם הסתדרות המורים. לימדה אותם כיצד ללמד ילדים לקרוא, איך ללמד כתיבה ומקצועות נוספים.
ב-1975 נישאה לאהרון נחשון חבר הנהלת קופת חולים מכבי.
נפטרה ב-29 ביולי 2008 בתל אביב.
מפעלה הספרותי

תמר פיש נחשון חיברה כמאה חוברות עבודה לחופש לילדים, שנמכרו במאות אלפי עותקים, זכו למהדורות רבות והיא כונתה "הכוהנת הגדולה של חוברות הילדים". החוברות היו מגן הילדים ועד (כולל) לכיתה ד' והשתרעו על פני מגוון רחב של נושאים, כגון: "גן המספרים החדש: חוברת עבודה בחשבון לימי החופשה לכיתה א'", "גן האותיות החדש: חוברת לעבודה בעברית לימי החופשה לכיתה א'", "קל לחשב: אימונים מרתקים בתרגילי כפל וחילוק", "שער לכתיב", "חוברת ההבעה שלי", " אני מבין את הנקרא", "הבה נלמד כתיב וכתב", "לשון עשירה: חוברת עבודה בלשון לכתות ב-ג", "מן הגן לכיתה א'", "קצת מזה וקצת מזה: חוברת לפיתוח החשיבה לגיל הרך, הכנה לכיתה א'", "צעדים ראשונים בלימוד המפה".
בנוסף לכך חיברה פיש נחשון כאחד עשר ספרי ילדים, ופרסמה סיפור בן שבעים ושניים פרקים בכתב העת לילדים אצבעוני.
חיברה גם שני ספרי הדרכה למורות, שהם שיעורים מעובדים לפי נושאים שהיו בתוכניות הלימודים. באחרונה הוציאה לאור ספר למבוגרים.
בגיל שמונים כתבה תמר פיש נחשון את הרומן הראשון פרי עטה למבוגרים, יצא לאור ב-2007 לאהוב את האהבה מספר על אהבותיה של נערה כשהדגש הוא על זיכרון אהבה ראשונה, שילווה אותה כל חייה.
באחרית ימיה עבדה על רומן שני למבוגרים, ספר אוטוביוגרפי, הממזג סיפורי אהבה עם ההיסטוריה של היישוב בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי על רקע המרד הערבי ומלחמת העולם השנייה.
ספר למבוגרים

לאהוב את האהבה. ירושלים: הוצאת ש. זק, 2007.
ספרי הדרכה למורים

צרור נושאים למורה בכיתה ב'. ירושלים: הוצאת ש. זק, 1975.
צרור נושאים למורה בכיתה ג'. ירושלים: הוצאת ש. זק.
סיפורת ושירה לילדים

יומן החוויות של איה/ תמר פיש-נחשון; איירה: אלישבע געש. ירושלים: ש. זר וכתר, 1995.
מצחיקונת מספרת/ תמר פיש-נחשון; איירה: ליאת בנימיני-אריאל. תל אביב: הוצאת יסוד, תשנ"ה, 1995.
מגן הילדים בשמחה/ תמר פיש-נחשון; ציירה: נורית יובל. תל אביב: עמיחי, 1989.
אורי ואורית יודעים כבר לקרוא: ספורים למתחילים לקרוא/ תמר פיש-נחשון. ירושלים: ש. זק, 1984.
מלך השכונה/ תמר פיש-נחשון; ציורים: דני קרמן. תל אביב: עמיחי, תשמ"ד, 1984.
מכיתה א' באהבה/ תמר פיש-נחשון; ציירה נורית יובל. תל אביב: עמיחי, 1984 (מהדורה עשירית).
בגן שלנו שמח: ספושירים מחיי הילדים בגן/ תמר פיש-נחשון; ציורים: נורית יובל. תל אביב: עמיחי, תשמ"ב, 1982.
אני אוהב לקשקש על הלוח/ תמר פיש-נחשון; ציירה: נורית יובל. תל אביב: עמיחי, תשמ"א.
שתילים של חלומות/ תמר פיש-נחשון; ציירה: נורית יובל. תל אביב: י' שרברק, 1981.
סבא שלנו שובב: ספורים קצרצרים המבטאים את חיי הרגש של פעוטות/ תמר פיש-נחשון. ציורים: נורית יובל. תל אביב: עמיחי.
2002 בפוליטיקה

חיילי צה"ל בשכם במהלך מבצע חומת מגן
29 במרץ – צה"ל פותח במבצע חומת מגן.
2 באפריל – מבצע חומת מגן: צה"ל כובש את בית לחם, ומטיל מצור על כנסיית המולד בה מתבצרים מחבלים פלסטינים.
9 במאי – מבצע חומת מגן: תם המצור על כנסיית המולד בבית לחם שהחל ב-2 באפריל.
10 במאי – מסתיים מבצע חומת מגן.
24 ביוני – הממשל האמריקאי מפרסם את "מפת הדרכים".
14 ביולי – במהלך חגיגות יום הבסטיליה ניצל נשיא צרפת ז'אק שיראק מניסיון התנקשות.
10 בספטמבר – שווייץ מצטרפת לאו"ם.
27 בספטמבר – מזרח טימור (Timor-Leste) מתקבלת חברה באו"ם.
23 באוקטובר – מורדים צ'צ'נים משתלטים על היכל התרבות במוסקבה, ולוקחים 700 בני ערובה.
4 בנובמבר – שאול מופז נכנס לתפקיד שר הביטחון בממשלתו של אריאל שרון.
8 בנובמבר – מועצת הביטחון מקבלת פה אחד את החלטה 1441 הקוראת לעיראק לקיים את החלטות מועצת הביטחון הקודמות לאלתר ולהחזיר את פקחי האו"ם למדינה.
15 בנובמבר – הו צ'נטאו (Hú Jǐntāo) מתמנה למזכיר המפלגה הקומוניסטית של סין.
18 בנובמבר – פקחי הנשק של האו"ם מגיעים לעיראק
21 בנובמבר – נאט"ו מזמינה את בולגריה, אסטוניה, לטביה, ליטא, רומניה, סלובניה, סלובקיה להצטרף כחברות בברית.
ראו גם

2002 בספרות‎
2002 במוזיקה‎
2002 בפוליטיקה‎
2002 במדע‎
2002 בקולנוע‎
2002 בטלוויזיה‎
2002 בטלוויזיה בישראל‎
2002 בספורט‎
מכשירים שהושקו ב-2002‎
ילידי 2002‎
נפטרים ב-2002‎
דויטשה פוסט

| --- | --- |

מגדל הדואר בעיר בון
מגדל הדואר בעיר בון
 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (1 ביולי 2023–DHL) 
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים) 
 חברות בנות:  Post & Paket Deutschland 
 מיקום המטה:  מגדל פוסט 
 ענפי תעשייה:  לוגיסטיקה, דואר, postal and telecommunications services 
 הכנסות:  81,758,000,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 רווח תפעולי:  6,345,000,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 רווח:  3,677,000,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 הון עצמי:  22,477,000,000 אירו (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
 מנכ"ל:  פרנק אפפל 
 עובדים:  547,692 (נכון ל־31 בדצמבר 2023) 
  
 www.dpdhl.com
 
דויטשה פוסט (בגרמנית: Deutsche Post AG) הפועלת בשם המסחרי דויטשה פוסט DHL, היא שירות הדואר הגרמני וחברת שירות השליחים הגדולה בעולם. מטה החברה נמצא בבון. בתאגיד עובדים 510,000 עובדים, וחטיבת הדואר שלו מעבירה 61 מיליון מכתבים בכל יום בגרמניה, מה שהופך אותה לחברה הגדולה ביותר בתחומה באירופה. חטיבת אקספרס (DHL) פועלת ב-220 מדינות וטריטוריות.
דויטשה פוסט הוא יורשו של הדואר הגרמני דויטשה בונדספוסט, אשר הופרט בשנת 1995 והפך לחברה עצמאית לחלוטין בשנת 2000. DHL Express היא חברה בת בבעלות מלאה. מאז ההפרטה, דויטשה פוסט הרחיבה משמעותית את תחום העסקים שלה באמצעות רכישות. בסוף 2014, רכשה הקבוצה את סטריטסקוטר, יצרנית קטנה של כלי רכב חשמליים. שנתיים לאחר מכן רכשה הקבוצה את UK Mail, שירות דואר ממוקד עסקים בבריטניה, תמורת 315.5 מיליון דולר (243 מיליון ליש"ט). החברה לשעבר הפכה לחטיבה בדויטשה פוסט.
הרווחים לשנת 2016 לפני ריבית ומיסים (EBIT) של קבוצת דויטשה פוסט DHL עמד על 3.491 מיליארד אירו, עם רווח נקי של 2.64 מיליארד אירו והכנסות של 57.334 מיליארד אירו. התשואה להון, לפני מיסים, עמדה על 27.7%. דירוג האשראי של הקבוצה לטווח ארוך, בנובמבר 2016, היה BBB+ עם תחזית יציבה לפי פיץ' ריטינגס.
דויטשה פוסט נסחרת בבורסת פרנקפורט וכלולה במדד יורוסטוקס 50. בשנת 2016, 20.5% ממניות הקבוצה הוחזקו על ידי בנק KfW בבעלות המדינה; 79.5% נסחרו בחופשיות: 65.6% מוחזקים על ידי מוסדיים ו-10.8% על ידי משקיעים פרטיים.
מידע פיננסי

| שנה | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הכנסות | 55.085 | 56.630 | 59.230 | 57.334 | 60.444 |
| הכנסה נטו | 2.9 | 2.071 | 1.540 | 2.639 | 2.713 |
| נכסים | 35.478 | 36.979 | 37.870 | 38.295 | 38.672 |
| עובדים | 435,520 | 443,784 | 450,508 | 459,262 | 472,208 |
הערות שוליים

↑  "Employees and workplace". Deutsche Post DHL Group.
↑  "Company Portrait". DHL Company Portrait. נבדק ב-16 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deutsche Post DHL Group completes UK Mail acquisition". UK Mail. 22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ben Meyer (8 במרץ 2017). "Deutsche Post delivers record earnings in 2016 despite lower revenues". American Shipper. Howard Publications, Inc. נבדק ב-27 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2016 Report" (PDF). DPHL. Deutsche Post AG. 8 במרץ 2017. נבדק ב-27 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Investor Relations". Deutsche Post DHL Group.
↑  "Creditor Relations". Deutsche Post DHL Group.
↑  "Deutsche Post Bilanz, Gewinn und Umsatz | Deutsche Post Geschäftsbericht | 555200|accessdate=2018-11-05|website=wallstreet-online.de".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456757105171  BnF: cb12571545b (data)  GND: 5121707-7  ISNI: 0000 0001 2286 3497  LCCN: no96065478  SUDOC: 035028939  VIAF: 142537634   WorldCat (עם VIAF): 142537634
תלמה סקונמייקר

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1940 (בת 84) אלג'יר, צרפת 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  מיקל פאוול (19 במאי 1984–19 בפברואר 1990) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (1980)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (2004)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
תלמה סקונמייקר (באנגלית: Thelma Schoonmaker; נולדה ב-3 בינואר 1940) היא עורכת סרטים אמריקאית שזכתה שלוש פעמים בפרס האוסקר ועובדת עם מרטין סקורסזה מראשית שנות השבעים. היא ערכה רבים מסרטיו של סקורסזה, כגון: השור הזועם, צבע הכסף, הטייס, החבר'ה הטובים, הפיתוי האחרון של ישו, מלך הקומדיה, סיפורי ניו יורק, שגעון של לילה, עידן התמימות, קזינו, כנופיות ניו יורק, השתולים, האירי, ואת הסרט התיעודי המופע האחרון. סקונמייקר הייתה מועמדת לזכייה באוסקר על עריכתה בשישה סרטים וזכתה שלוש פעמים (השור הזועם, הטייס, והשתולים).
סקונמייקר נישאה לבמאי מייקל פאוול מ-19 במאי 1984 ועד למותו בשנת 1990. מאז מותו מקדישה עצמה סקונמייקר לשימור הסרטים והמסורת של בעלה המנוח, שביים סרטים קלאסיים, בכללם נעליים אדומות.
רקע

אביה של תלמה סקונמייקר, ברטרם, הועסק כפקיד בחברת סטנדרט אויל ושהה בחו"ל

היא נולדה באלג'יריה למשפחה אמריקאית שחיה בנכר וגדלה בארצות שונות, בכללן האי ההולנדי-קאריבי ארובה


סקונמייקר לא חיה בארצות הברית עד להיותה נערה ב-1955.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס אוסקר | עריכת הסרט הטוב ביותר | רוצחי פרח הירח | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  לן נגוין, הפיתוי האחרון של תלמה, ב-iVillage
↑  דניאל אלוי, תלמה סקונמייקר 61 משוחחת על סרטים ב-19 בנובמבר, 1 בנובמבר 2005, אוניברסיטת קורנל
↑  ג'ונתן מרלו, תלמה סקונמייקר: מסע עם סקורסזה ופאואל, 6 באוקטובר 2006, ב-greencine.com
↑  ג'ונתן מארלו, תלמה סקונמייקר: מסע אישי עם סקורסזה ופאואל, 6 באוקטובר 2006
↑  ביוגרפיה שלה ב-imdb
↑  The 96th Academy Awards | 2024, www.oscars.org, ‏2024-01-23 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461339405171  BNE: XX1538229  BnF: cb14043710h (data)  GND: 129597333  ISNI: 0000 0000 7824 441X  LCCN: no97027788  MusicBrainz: b2021f60-d39d-477d-ade5-a25cfa8cfe18  SNAC: w61w8bsk  SUDOC: 069021244  VIAF: 17423824   WorldCat (עם VIAF): 17423824
תל עיטון

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  60 דונם 
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה, התקופה הפרסית בארץ ישראל, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°29′25″N 34°55′42″E﻿ / ﻿31.4903279°N 34.9283695°E﻿ / 31.4903279; 34.9283695
  (למפת הר חברון מוגדלת) תל עיטון (למפת הר חברון רגילה) תל עיטון (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל עיטון (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל עיטון 
 
תֵּל עֵיטוֹן הוא תל ארכאולוגי בגודל 60 דונם, הנמצא בעמק התלם, ליד נחל אדוריים בדרום-מזרח שפלת יהודה, בסמוך למושב שקף.
שמו הנוכחי של התל בא לו מכפר סמוך שהיה קיים מהתקופה הביזנטית עד התקופה הערבית, חרבת עיטון.
בסקר שנערך על התל התגלו סימני התיישבות החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הפרסית-הלניסטית, במאות ה-4-3. הסקר העלה ממצאים ספורים מתקופות מאוחרות יותר, שכנראה אינן משקפות יישוב קבע בתל. בתקופה הביזנטית, הפך התל לאדמה חקלאית, ובתקופה זו  נערכו בתל עבודות עפר גדולות ונבנו בו טרסות רבות, המשוות לתל את צורתו הנוכחית.
תולדות המחקר

האתר מסומן במפת הקרן לחקר ארץ ישראל בתור "ח'רבת עיטון" (Kh. Aitun).. בסמוך לתל מופיע על המפה כיתוב תמים למראה לגבי מערות ובורות באזור. למעשה, האזור מכיל מאות רבות של מערות קבורה.
התל וסביבתו נותרו בלתי-חפורים במשך עשרות רבות של שנים, עד שלאחר מלחמת ששת הימים, החל שוד קברים נרחב סביבות האתר. בעקבות כך, ערך אגף העתיקות והמוזיאונים, בשיתוף אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית, חפירות הצלה בנקרופוליס של התל, ובו התגלו מערות קבורה למן תקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה הרומית (תקופה שאין לה ייצוג בתל עצמו).
בקיץ של שנת 1976, נערכו חפירות שוד בתל. כתוצאה מכך, חברי משלחת החפירות של תל לכיש באו לתל עיטון, וניהלו חפירות הצלה במשך שבועיים, במרכזו של התל. החפירה המצומצמת העלתה בעיקר ממצאים מהמאות 8-9 לפנה"ס - תקופת הברזל 2.
החל משנת 2006, חופרת במקום משלחת מטעם המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בראשותו של אברהם פאוסט.
תולדות התל

המידע אודות התל בראשיתו הוא מצומצם, שכן החפירות טרם העמיקו מעבר לתקופת הברונזה המאוחרת, אולם תוצאות הסקר מראות על יישוב קטן בתקופת הברונזה המוקדמת, שדעך בתקופת הברונזה הביניימית, התחדש בתקופת הברונזה התיכונה וגדל להיות עיר משמעותית בתקופת הברונזה המאוחרת. היישוב, ששוכן על קו התפר בין אזורי השליטה היהודאים והפלשתים, המשיך את חייו במהלך תקופת הברזל א' כעיר מבוצרת. הממצאים העיקריים בתל משתייכים לתקופת הברזל ב', עת התקיימה בתל עיר, מהגדולות שבממלכת יהודה.
בראשו של התל, התגלה בית רחב מידות מטיפוס בית ארבעת המרחבים הבנוי לבנים ואבני גוויל וגזית. הבית, הגדול במיוחד, משתרע על פני 250 מ"ר (ומלבד החצר, כנראה התקיימה בו גם קומה שנייה), ומכיל ממצא עשיר, ובמיוחד ממצא ארכאובוטני: גרעיני זיתים, ענבים, עדשים, דגנים ושיני שום. ראשיתו של הבניין מתוארכת על פי הממצא האורגני לשלהי המאה ה-11 או לראשית המאה ה-10 לפני הספירה. המבנה חרב בסופה של המאה ה-8, אולי בעת מסע סנחריב בשנת 701.
בתקופה המאוחרת של היישוב בתל, נבנתה במקום בו עמד בעבר "בית המושל" מצודה גדולה, עם קירות עבים במיוחד. הקירות שרדו רק לגובה נדבך אחד, כך שניתן לראות את מתארה של המצודה, אך לא ניתן לתארכהּ. בהסתמך על הממצאים במקומות אחרים בתל, משערים החופרים כי מצודה זו נבנתה בתקופה הפרסית, או בראשית התקופה ההלניסטית.
מערות הקבורה

סביב תל עיטון נחשפו שרידיו של בית קברות קדום, שנחשב לאחד הגדולים בארץ ישראל. בית הקברות שימש באופן רציף מתקופת הברונזה המאוחרת ועד לתקופת הברזל ב' (המאה ה-8 לפני הספירה). במקום נחשפו כ-400 מערות קבורה; המוקדמות שבהן מתוארכות לתקופת הברונזה הביניימית (המאה ה-16-15 לפנה"ס), ואילו המאוחרות ביותר מתוארכות לתקופת הברזל ב'. בית הקברות המקורי היה ממערב לתל, ובמאות ה-8 וה-7 לפנה"ס הוא החל להתפרס לאזורים נוספים סביב התל.
על-פי מחקר שנערך במקום, לבית הקברות בתל עיטון ולאתרים אחרים באזור השפלה הייתה השפעה על התפתחות הקבורה בממלכת יהודה. בשפלה, אזור שיושב בידי כנענים שבהמשך נטמעו בקרב יתר תושבי יהודה, מנהג הקבורה במערות קדם לאזור ההר המרכזי, שתושביו נהגו לקבור את מתיהם בקברי שוחה פשוטים, שעה שמערות הקבורה שימשו בעיקר את בני המעמד הגבוה. במאה ה-8 חל שינוי משמעותי בשיטת הקבורה בממלכה, והשימוש במערות קבורה נעשה לפופולרי במיוחד, גם בקרב יתר שכבות האוכלוסייה וניתן לראות מערות קבורה מהסוג הידוע בכינויו "הקבר היהודאי". אלו אימצו סוג חדש של מודל קבורה במערות, שדומה במידה ל"בית ארבעת המרחבים", דגם בית המגורים הנפוץ ביותר בממלכות יהודה וישראל. לאור הממצא מתל עיטון, החוקרים משערים כי שיטה זו התפשטה מאזור שפלת יהודה. עם אימוץ שיטת הקבורה במערות ברחבי יהודה, תושבי תל עיטון גם הם עשו שינויים והתאמות בשיטת הקבורה במערות ביישוב.
ראשית חקר בית הקברות של תל עיטון בחפירת הצלה שנערכה בשנת 1968 בעקבות דיווחים על שוד עתיקות. בהמשך נערכו במקום עוד מספר חפירות הצלה וסקרים ארכאולוגיים.
זיהוי

אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל זיהו את תל עיטון עם העיר עיטם, שבנחלתו של שבט שמעון, ומאוחר יותר זכה זיהוי זה לתמיכה של יוחנן אהרוני. מרטין נות זיהה את התל עם העיר "עגלון" הנזכרת מספר פעמים בספר יהושע, ומתוארת כנמצאת בין הערים לכיש וחברון. זיהויו של נות נתקבל גם על ידי אנסון רייני ונחשב לזיהוי המקובל של התל. גרשון גליל זיהה בתל עיטון את לבנה, זיהוי שנשלל על ידי נדב נאמן המציין שהתל לא היה מיושב במאה השביעית, דבר שאינו מתאים להיותה של חמוטל בת ירמיהו, אשת המלך יאשיהו מלבנה. זכריה קלאי העלה בהיסוס את הסברה שתל עיטון היא מורשת גת.