stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלאשיחה
הערות שוליים

↑
| מחוז מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | קרסנוגורסק |   |
| יישובים | אודינצובו • אוזיורי • אורחובו-זויבו • איוואנטייבקה • איסטרה • אלקטרוגורסק • אלקטרוסטאל • אלקטרואוגלי • אפרילבקה • בארוויחה • בלאשיחה • ברוניצי • גוליצינו • דדובסק • דזרז'ינסקי • דמיטרוב • דולגופרודני • דומודדובו • דרזנה • דובנה • וריה • וידויה • וולוקולמסק • ווסקרסנסק • ויסוקובסק ז'וקובסקי • זראיסק • זווניגורוד • חימקי • חוטקובו • טלדום • יאחרומה • יגורייבסק • ליקינו-דוליובו • לובניה • לוסינו-פטרובסקי • לוחוביצי • ליטקארינו • ליוברצי • מוז'איסק • מיטישצ'י • נארו-פומינסק • נוגינסק • סרגייב פוסאד • סרפוחוב • סולנצ'נוגורסק • סטראיה קופאבנה • סטופינו • פאבלובסקי פוסאד • פרסווסט • פודולסק •  פריאזינו • פרוטווינו • פושקינו • פושצ'ינו • צ'רנוגולובקה • צ'כוב • קאשירה • קלין • קולומנה • קורוליוב • קוטלניקי • קרסנוארמייסק • קרסנוזאבודסק • קרסנוזנאמנסק • קובינקה • קורובסקויה • ראמנסקויה • ראוטוב • רושאל • רוזה •  שאטורה • שצ'לקובו |   |
| מושלים | אנטולי טיאג'לוב • בוריס גרומוב • סרגיי שויגו • אנדריי וורוביוב |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • הדומה המחוזית • ממשלת המחוז • משטרת המחוז |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7640143-1  MusicBrainz: 852bbd49-6878-4759-878c-2087055cfbfb  VIAF: 245878147   WorldCat (עם VIAF): 245878147 
מגדל הרדיו בלאשיחה - משמאל לתורן 300 מטר ומגדל 176 מטר מימין
איתן כבל

אֵיתָן כַּבֵּל (נולד ב-23 באוגוסט 1959) הוא פוליטיקאי עבר, דירקטור ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, כיושב-ראש ועדת הכלכלה של הכנסת, כשר בלי תיק הממונה על רשות השידור, ושימש מזכ"ל מפלגת העבודה. בספטמבר 2019 פרש מהפוליטיקה והתמנה לדירקטור ב"רותם אנרגיה". מאמצע 2020 הוא חבר המערכת ומשתתף בתוכנית "חי בלילה".
ביוגרפיה

כבל נולד בראש העין, כבן בכור להורים אשר עלו מתימן עשור קודם לכן. בילדותו התחנך בחינוך דתי ולמד במדרשיית נועם. לאחר מכן למד תקופה קצרה בישיבת נחלת דוד ובישיבת הנגב בנתיבות שם התחבר לרב יששכר מאיר שהיה לרבו שנים רבות.
בנובמבר 1977 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. מאז שחרורו מהצבא, וגם בתקופת כהונתו כחבר הכנסת, ממשיך כבל להתנדב למילואים בחטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים. לאחר שחרורו, בשנים 1982–1983, התגורר ועבד בקיבוץ דפנה שבעמק החולה.
כבל החל ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, אך לא השלים את לימודיו. במהלך הלימודים היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית ושימש כסגן יו"ר האגודה. ב-1985 הוביל את תאי הסטודנטים "אופק-שינוי" (מיסודן של מפלגת העבודה ותנועת שינוי) לניצחון בבחירות לאגודת הסטודנטים, ונבחר לעמוד בראשה. בתקופה זו היו פעילים באגודה מספר חברי כנסת ושרים לעתיד, ביניהם עיסווי פריג'.
לאחר סיום פעילותו הסטודנטיאלית שימש בשנים 1988 עד 1990 כעוזרו של שר החקלאות, אברהם כ"ץ-עוז. אחר כך, בשנים 1990–1992, שימש כעוזרו של יו"ר מפלגת העבודה, שמעון פרס. לאחר ניצחונה של מפלגת העבודה בבחירות והקמת ממשלת רבין השנייה ב-1992, מונה ליועצו המקצועי הבכיר של שר הבינוי והשיכון בנימין בן אליעזר, תפקיד בו כיהן כשלוש שנים, בהן צבר ניסיון רב בתחומי הדיור והנדל"ן.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-14

בשנת 1996 התמודד כבל בפריימריז של מפלגת העבודה במחוז דן, נכנס לרשימת העבודה לכנסת ה-14 במקום ה-36, אך החל לכהן בכנסת רק בעקבות התפטרותו של דוד ליבאי לאחר הבחירות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-15

בשנת 1999 התמודד בשנית בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת ה-15, אך מוקם במקום 32 ברשימה ונכנס לכנסת רק ב-9 במרץ 2001, עם התפטרות אהוד ברק מהכנסת לאחר כישלונו בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה.
בתקופה שבה לא כיהן כח"כ עבד כיועץ ויזם בתחום השיכון, הבנייה והנדל"ן. בנוסף, כיהן כחבר מועצת המנהלים של חברת "השטיח המעופף".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-16

לקראת הבחירות לכנסת ה-16 התמודד לראשונה ברשימה הארצית של מפלגת העבודה, ונבחר למקום ה-11, כשברשימה הארצית מוקם במקום ה-14. עם כינונה של הכנסת ה-16 התמודד לתפקיד יו"ר סיעת העבודה בכנסת, אך הפסיד לדליה איציק. כבל כיהן לתקופה קצרה בתפקיד יו"ר ועדת הכלכלה וכן כיושב-ראש השדולה למען חיילי המילואים.
באותה שנה מונה ליושב ראש המטה המוניציפלי של המפלגה, לקראת הבחירות המקומיות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > מזכ"ל מפלגת העבודה

ב-16 ביוני 2005 נבחר על ידי חברי מרכז מפלגת העבודה לתפקיד מזכ"ל המפלגה לאחר שגבר על ראש המועצה האזורית גלבוע, דני עטר, וזכה ב-62 אחוזים מהקולות. תפקיד זה הקנה לו שריון מקום ברשימת המפלגה לכנסת, וזאת בתמיכת שלושת המועמדים ליו"ר המפלגה: שמעון פרס, אהוד ברק ועמיר פרץ. כמזכ"ל התמודד כבל עם משבר תקציבי במפלגת העבודה והוביל תוכנית הבראה כלכלית למפלגה.
בעת מפקד החברים שנערך לקראת כנסת ה-17, נשמעו טענות והאשמות על גל עצום של זיופים. כבל הביא להקמת ועדת חקירה בראשות השופטת בדימוס שרה פריש, וזו קיימה חקירה יסודית, שבסיומה נפסלו למעלה מ-40,000 טפסים. בעקבות זאת הנהיג כבל סטנדרטים מחמירים של פיקוח על טוהר המִפקד וטוהר הבחירות הפנימיות במפלגה, כולל הצבת פקחים חיצוניים בשכר בקלפיות השונות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17, שימש כבל כיו"ר מטה הבחירות של מפלגת העבודה. באותה מערכת בחירות השיגה מפלגת העבודה 19 מנדטים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-17 וכשר בממשלה

ב-4 במאי 2006, עם הקמת הממשלה ה-31, מונה כבל לשר בלי תיק הממונה על רשות השידור. במסגרת תפקידו זה פעל נגד סגירתה של רשות השידור. ב-1 במאי 2007, יום לאחר הגשת דוח הביניים של ועדת וינוגרד, הודיע כבל על התפטרותו מהממשלה בעקבות הממצאים החמורים שעלו מן הדו"ח ואף קרא לראש הממשלה אהוד אולמרט לנהוג כמוהו ולהתפטר באופן מיידי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-18

בכנסת ה-18 הוצב במקום השביעי ברשימה העבודה לכנסת, במקום ששוריין למזכ"ל המפלגה. הוא נבחר לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-13 מנדטים. כבל כיהן בראשות ועדת המשנה למוכנות ובט"ש של ועדת החוץ והביטחון, היה פעיל מאוד בהפעלת הוועדה ובתחילת 2012 הגישה הוועדה דו"ח על הלוגיסטיקה של צה"ל בשדה המערכה העתידי.
לאחר הבחירות לכנסת ה-18, ביקש אהוד ברק להוביל את מפלגת העבודה לממשלת נתניהו. על רקע זה, התפטר כבל מתפקיד מזכ"ל העבודה ימים ספורים לפני כינוס מרכז העבודה שעמד לדון בהצעת אהוד ברק לביטול משרת המזכ"ל ובכניסה לממשלה. לאחר התפטרותו של כבל, התפטר גם היועץ המשפטי של מפלגת העבודה.
באותה עת השתייך כבל לקבוצה של ארבעה חברי כנסת מסיעת העבודה (עמיר פרץ, אופיר פינס-פז ויולי תמיר, ולאחר התפטרות שני האחרונים גם את דניאל בן סימון וראלב מג'אדלה), אשר התנגדו לכניסה לממשלת נתניהו, עד להיפרדותו של האחרון מן המפלגה והקמת סיעת העצמאות. בתקופה זו הצביעו הארבעה נגד המשמעת הקואליציונית, והופעלו עליהם סנקציות קואליציוניות.
עם פרישתו של אהוד ברק ממפלגת העבודה, שבו חברי הרביעייה לפעול במסגרת סיעת העבודה, וכבל נבחר לתפקיד יו"ר סיעת העבודה בכנסת.
בחודש דצמבר 2011 הודיע כבל על התמודדותו לתפקיד יו"ר ההסתדרות. בשל כך, השעה עצמו לאחר חודש מתפקיד יו"ר הסיעה בכנסת. בבחירות שנערכו במאי 2012 הפסיד כבל ליו"ר המכהן של ההסתדרות, עופר עיני.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-19 וכיו"ר סיעת העבודה

ברשימת "העבודה" בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב כבל בתחילה במקום הרביעי, אך לאחר פרישתו של עמיר פרץ מהרשימה בבוקר יום הגשת הרשימות, הוצב במקום השלישי. כבל נבחר לכנסת וכיהן כחבר בוועדת הכנסת ובוועדת החוץ והביטחון.
לאחר היבחרו של ח"כ יצחק הרצוג לראשות מפלגת העבודה ב-22 בנובמבר 2013, מינה הרצוג את כבל ליו"ר סיעת העבודה בכנסת. במסגרת עבודתו בכנסת התשע עשרה הוביל כבל את המאבק נגד מועמדותו של הרב שמואל אליהו, שלדעתו התבטא באופן גזעני נגד ערבים, לתפקיד הרב הראשי.
כמרכז האופוזיציה בכנסת, במרץ 2014 כינס כבל, יחד עם ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, את סיעות האופוזיציה, שכללה אז את "יש עתיד", "מרצ", "קדימה", הסיעות החרדיות והסיעות הערביות, להחרמת מליאת הכנסת וכינוס כנסת אלטרנטיבית, כמחאה נגד חקיקת חוקי הגיוס, המשילות ומשאל העם.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים פעל כבל להקמת של רשימת המחנה הציוני, יחד עם יו"ר העבודה יצחק הרצוג ויו"ר התנועה ציפי לבני, ומונה לראש מטה הבחירות של הרשימה, שזכתה בבחירות ב-24 מנדטים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בכנסת ובמפלגת העבודה > בכנסת ה-20

בבחירות המקדימות במפלגת העבודה שנערכו בינואר 2015, נבחר במקום השישי, והוצב במקום העשירי ברשימת המחנה הציוני לקראת הבחירות לכנסת העשרים. לאחר הבחירות לכנסת, התמודד לתפקיד ליושב ראש ועדת הכלכלה מול שלי יחימוביץ', ונבחר לתפקיד.
כיו"ר ועדת הכלכלה יזם ועמד בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים.
בשנת 2015 שקל להתמודד מול יו"ר קק"ל אפרים שטנצלר, לאור התנהלותו הבעייתית כפי שחשף העיתונאי רביב דרוקר. לבסוף תמך במועמדותו של ח"כ דני עטר.
בינואר 2017 מסר כבל עדות במשטרה בעניין "תיק 2000". בתחילת 2018 נחקר באזהרה במסגרת חקירה זו, בחשד להפרת אמונים עקב קשריו עם נוני מוזס בעניין חקיקת חוק ישראל היום". בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה על סגירת התיק נגד כבל.
באותה שנה חבר לשלי יחימוביץ' בבחירות לראשות ההסתדרות הכללית, שהתמודדה לתפקיד במסגרת סיעתו בהסתדרות, בית חברתי. בבחירות אלו זכתה יחימוביץ' לכ-40% מהקולות והפסידה לאבי ניסנקורן.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיע כבל למקום ה-9, על רקע ביקורת שמתח כנגד יושב ראש המפלגה אבי גבאי, ולאחר שריונים הוצב במקום ה-15 ברשימה ולא נכנס לכנסת.
ביוגרפיה > חוקים ופעילות בולטת בכנסת

כבל הוא אחד המחוקקים הפוריים בתולדות הכנסת. מאז שנת 2000 יזם 684 חוקים, ומאז שנבחר לראשונה ב-1996 יזם מעל 700 חוקים[דרוש מקור]. בין החוקים שהעביר במהלך כהונתו כחבר הכנסת: חוק המילואים, אשר מעגן את זכויותיהם של אנשי המילואים ואת ההטבות שלהן הם זכאים; חוק המועצה הישראלית לצרכנות[דרוש מקור], אשר מסדיר את מעמדה של המועצה ואת זכויות הצרכנים; תיקון לחוק מידע גנטי המאפשר לבית המשפט לחייב בדיקת אבהות כאשר ישוכנע שיש סיכוי סביר לנכונות ולטובת הילד, וחוק הקובע כי לא יינתנו מענקים מהמדינה למפעלים שלא משלמים לעובדיהם שכר מינימום[דרוש מקור]. הוביל חוקים צרכניים: חוק החזר כספי - תשלום במזומן במקום זיכוי, חוק מענה אנושי תוך 6 דקות במרכזי השירות השונים, חוק פיצוי לאיחור טכנאי, חוק שקיפות בתשלומים – חובת פירוט התשלומים הקבועים בחשבונות הגז, מים, חשמל, טלפוניה ועוד, הסדרה בחוק את זכויותיהם של חברי מועדון לקוחות וכן הוביל מאבק נגד ניתוק מים לחייבים.
היה בין מחוקקי החוק האוסר על פיטום אווזים בישראל ואף עמד בראש השדולה לזכויות בעלי חיים בכנסת.
ביוגרפיה > חוקים ופעילות בולטת בכנסת > מאבקים בנושא התקשורת

אחד המאבקים הראשונים של כבל כחבר כנסת צעיר היה המאבק נגד פעילותו הבלתי חוקית של ערוץ 7 ששידר שידורי רדיו מלב ים ללא רישיון. אנשי התחנה טענו כי הם משדרים מחוץ לגבולות המים הטריטוריאליים של ישראל, ועל כן אין להם צורך ברישיון. אולם הוכח כי הספינה שדרה מתוך גבולות המים הטריטוריאליים של ישראל. כדי למנוע את סגירת התחנה יזם ח"כ צבי הנדל עוד ב-1999 הצעת חוק שנועדה להסדיר את פעילותה, אולם כבל (עם חברי כנסת נוספים) פנה לבג"ץ, שפסל את החוק אף שכבר עבר בכנסת. פעילות התחנה הופסקה באופן סופי לאחר שב-2003 פסק נגדה בית משפט השלום בירושלים ואף גזר על כמה מאנשיה עונשי מאסר בפועל.
בעשור האחרון כבל בלט במאבקיו למען תקשורת חופשית ובלתי תלויה בגורמים כלכליים ופוליטיים. היה מהבולטים נגד הניסיונות לסגור את ערוץ 10, כיו"ר ועדת הכלכלה הוביל מאבק מול נתניהו בניסיונו למנוע את פתיחתו של תאגיד השידור הציבורי (לשעבר רשות השידור).
שיאו של המאבק היה בחוק ישראל היום, אותו יזם בשנת 2014. החוק קבע כי עיתון שמוגדר כאחד מארבעת העיתונים היומיים בעלי התפוצה הרחבה ביותר בארץ יחויב להימכר בעבור לא פחות מ־70% ממחירו של העיתון היומי הנפוץ והזול ביותר, משמעותו הגבלה על הפצת עיתון ישראל היום המופץ בחינם. בתגובה להצעת החוק העיתון יצא נגד כבל ואף פרסם את מספר הטלפון שלו על גבי העיתון על מנת לעצור את החוק. על החוק היו חתומים חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, ולאחר כחודש הממשלה נפלה והכנסת התפזרה. לימים טען ראש הממשלה כי הפיל את הממשלה בגלל חוק ישראל היום.
ביוגרפיה > חוקים ופעילות בולטת בכנסת > המאבק נגד מתווה הגז

כיו"ר ועדת הכלכלה הוביל בשנת 2015 התנגדות למתווה שהיה אמור להיות מאושר בוועדה. עקב ההתנגדות השר הממונה אריה דרעי החליט להתפטר מתפקידו כשר הכלכלה והסמכות הועברה לראש הממשלה בנימין נתניהו. כבל דרש מנתניהו להופיע בפני ועדת הכלכלה בנושא וזה אכן הופיע על מנת להסביר את הסיבות לאישור המתווה. כבל אף היה מבין העותרים נגד ממשלת ישראל בנושא. לבסוף הקואליציה העבירה את המתווה על אף התנגדות הוועדה על ידי שימוש בסעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים.
ביוגרפיה > חוקים ופעילות בולטת בכנסת > עמדותיו

כבל עמד בראש השדולה למען חיילי המילואים בכנסת. בתחום החקיקה הוא מרבה לעסוק בנושאים חברתיים, צרכנות והגנה על החקלאים. כבל היה מראשי המאבק נגד ערוץ 7 ונגד הפצת תאוריות הקשר על רצח רבין והוא מיוזמי התיקון לחוק נשיא המדינה, האומר כי רוצח ראש ממשלה מטעמים אידאולוגיים, לא יוכל לקבל חנינה על פשעו. כמו כן היה כבל מראשוני הפעילים בכנסת למען זכויות, ואף עמד בראש השדולה הגאה בכנסת לאחר כהונתה של יעל דיין בתפקיד זה.
בין החוקים שיזם כבל במהלך כהונתו בכנסת:
חוק המתיר חילוט רווחים שמקורם בפרסומים שעניינם עבירות והעברתם לידי נפגעי העבירות
חוק המסדיר עריכת בדיקות גנטיות לשם גילוי קרבת משפחה
חוק המורה על קביעת תנאים שעניינם שמירה על איכות הסביבה לשם מתן מענקים למפעלי תעשייה (יחד עם אילן ליבוביץ ולאה נס).
תיקון לחוק מבקר המדינה המחייב את המבקר לפרסם בדו"חות שלו גם ממצאים חיוביים
בשנת 2002 כבל נאבק למען הקמת גדר ההפרדה. בתחום המדיני כבל הוא מתומכי יוזמת ז'נבה ומתנגד של ההתנחלויות, עליהן אמר: "אין לך תופעה אנטי-ציונית יותר מההתנחלויות.... אין לך תופעה שמקעקעת יותר את הרוב היהודי במדינת ישראל מההתנחלויות". על הציונות של המתנחלים אמר: "בעיני, הציונות הזו היא לא יותר מציונות-נדל"ן, של אנשים שבמידה רבה רצו למצוא להם מקום בזול כדי לגור בו".
בנובמבר 2013 תמך במועמד יצחק הרצוג בפריימריז במפלגת העבודה. כמו כן הקים באותו חודש את השדולה "הורות בעידן של קריירה" בכנסת, שנועדה לקדם חקיקה המתחשבת בצרכי המשפחה של העובדים במסגרת תנאי העסקתם.
במאי 2018 הציע תוכנית מדינית חד-צדדית לשטחי יהודה ושומרון שבמסגרתה יסופחו בקעת הירדן וגושי ההתנחלויות לישראל, ובשאר השטחים תישאר שליטה צבאית ישראלית לשמירה על הביטחון עד לפינויים בהסדר עתידי. כבל כתב בתוכניתו כי על מנת לשמר את חזון שתי המדינות לשני עמים, יש לקבוע גבול בין גושי ההתיישבות ליהודה ושומרון, לספח את הגושים שבהם מצויים למעלה מ-300,000 תושבים שאי אפשר לפנות ולהקפיא את הבנייה בהתנחלויות שמחוץ להן. התוכנית ספגה ביקורת רבה בשמאל, כולל מראש מפלגת העבודה אבי גבאי ויו"ר "התנועה" ציפי לבני.
לאחר הקריירה הציבורית

אחרי שלא נבחר לכנסת ה-21, ביולי 2019 פורסם כי הוא חבר דירקטוריון בחברה המפעילה אפליקציית מובייל בשם "Spetz", שנועדה להקל באיתור בעלי מקצוע.
איתן כבל לא התמודד בבחירות לכנסת העשרים ושתיים, אשר נערכו כמספר חודשים לאחר הבחירות לכנסת ה-21, אך הוצב במקום ה-116 הסמלי ברשימת העבודה-גשר. בספטמבר 2019, מספר ימים לאחר הבחירות, נודע כי כבל ימונה לדירקטור בשותף הכללי בשותפות "רותם אנרגיה מחצבים". לקראת בחירות לכנסת העשרים ושלוש שנקבעו למרץ 2020 הוצב כבל במקום ה-106 הסמלי ברשימת העבודה-גשר-מרצ, אך התפטר מהרשימה חודש לפני הבחירות.
ביוני 2020 הצטרף כבל כחבר מערכת לתוכנית "חי בלילה" בהגשת נדב בורנשטיין בערוץ קשת 12.
כבל, אשר שירת במילואים מאז השתחרר מהשירות הסדיר, התנדב למילואים ונלחם בעזה גם במהלך מלחמת חרבות ברזל.
חיים אישיים

כבל נשוי לנועה ולהם ארבע בנות. הוא מתגורר בעיר הולדתו, ראש העין. ידוע כאוהד מכבי תל אביב בכדורגל ובכדורסל.
בשלהי 2021 השתתף כבל בתוכנית "MKR המטבח המנצח" בקשת 12, בעונת ה-VIP, יחד עם אחותו הצעירה חגית.
מריאן עווד

מריאן עווד (נולדה ב-29 באוקטובר 1996) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת כקשרית במועדון הפועל פתח תקווה מליגת העל, ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

עווד נולדה בחיפה, ישראל, למשפחה ערבית-ישראלית. אמה הייתה שחקנית כדורסל, ואביה וסבה שחקני כדורגל בליגות הנמוכות, ומגיל צעיר הנמשכה לספורט, התנסתה בשחייה, טניס, כדוריד, כדורסל, קראטה, וסקייטבורד, עד שלבסוף החליטה על כדורגל.
קריירה בקבוצות

עווד החלה לשחק בשכונה, ולאחר מכן בקבוצת בנים בחיפה, עד שבגיל 11 נאסר עליה להמשיך בקבוצת הבנים. בשנת 2010, בגיל 14, הצטרפה לקבוצת הנערות של בנות סכנין. לאחר שתי עונות החלה לשחק במקביל גם בקבוצת הבוגרות של סכנין בליגה הראשונה. בעונת 2012/2013 עברה למכבי כישרונות חדרה, גם שם שיחקה במקביל בליגת הנערות ובקבוצה הבוגרת.
בעונת 2013/2014 עברה לאקדמיית הכדורגל לבנות, שבאותה עונה שיחקה בליגת ילדים א' שרון. בעונה שלאחר מכן עברה קבוצת האקדמיה לשחק בליגת הנשים הראשונה, ועווד כבשה 10 שערים ב-21 הופעות ליגה.
בעונת 2015/2016 עברה עווד לאוניברסיטת לונג איילנד ברוקלין, שם בילתה 4 עונות, כשבתווך גיחה קצרה למכבי כישרונות חדרה לקראת סיום עונת 2016/2017.
בעונת 2019/2020 עברה עווד לשחק במכבי בנות עמק חפר. לאחר שתי עונות בעמק חפר עברה עווד לשחק בעונת 2021/2022 בויאריאל ב' מספרד, כחלק משיתוף פעולה של עמק חפר עם האקדמיה של ויאריאל. בעונת 2022/23 שבה לעונה נוספת בעמק חפר.
עם פתיחת עונת 2023/2024 חתמה עווד בקבוצת פומגט אנקרה מהסופר-ליג הטורקית, עימה סיימה במקום השני בליגה הטורקית.
לקראת עונת 2024/2025 חתמה עווד בהפועל פתח תקווה מליגת העל הישראלית.
קריירה בינלאומית

עוואד צברה 4 הופעות בנבחרת ישראל עד גיל 17, 16 הופעות בנבחרת ישראל עד גיל 19, וב-6 באפריל 2017 עלתה להופעת בכורה בנבחרת הבוגרת, במשחק נגד ליטא, בו גם כבשה את שער הבכורה שלה, במסגרת מוקדמות אליפות העולם 2019.
נכון ל-22 בפברואר 2025 צברה 39 הופעות ו-5 שערים בנבחרת ישראל.
שערים בינלאומיים

| # | תאריך | מקום מפגש | יריבה | תוצאה | תוצאת סיום | מפעל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 6 באפריל 2017 | אצטדיון LFF, וילנה, ליטא |  ליטא | 0–1 | 0–2 | מוקדמות גביע העולם לנשים 2019 |
| 2. | 29 באוגוסט 2019 | אצטדיון רמת גן, רמת גן, ישראל |  איטליה | 2–3 | 2–3 | מוקדמות יורו 2022 של אופ"א לנשים |
| 3. | 10 במרץ 2020 | אצטדיון הברפלד, ראשון לציון, ישראל |  גאורגיה | 3–0 | 4–0 | מוקדמות יורו 2022 של אופ"א לנשים |
| 4. | 23 בנובמבר 2023 | טלקי, הונגריה |  קזחסטן | 1–0 | 2–0 | 2023–24 ליגת האומות לנשים של אופ"א ג' |
| 5. | 21 בפברואר 2025 | סלביה, בולגריה |  בולגריה | 0–1 | 1–3 | ליגת האומות לנשים של אופ"א - דרג ג' |
הערות שוליים

↑  "צריך לשים בצד את הדת, אשמח להיות קפטנית", באתר ONE‏, 25 בנובמבר 2023
↑  הכירו את "מימו" עוואד: נמאס לנו להיות אנדרדוג, באתר ONE‏, 4 ביולי 2015
1 2  ליאור ברטל, ‏מריאן עווד מככבת באלופת טורקיה בכדורגל: "רמה שאין בהרבה מקומות באירופה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 באוקטובר 2023
↑  ליאור ברטל, ‏עוברות לליגה הספרדית: מריאן עווד ועמנואל אברהמי חתמו בקבוצת ויאריאל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 31 באוגוסט 2021
↑  מריאן עוואד חתמה אצל אלופת טורקיה, באתר ONE‏, 22 ביולי 2023
↑  נועם שפירא, ‏ממשיכה להתחזק: מריאן עווד חתמה בהפועל פ"ת נשים, באתר ערוץ הספורט, 24 ביולי 2024
↑  רשימת משחקים לשחקנית, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  רשימת משחקים לשחקנית, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  עמוד משחק, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  דף שחקנית נבחרת, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
מאיר שמעוני

מאיר שמעוני (נולד ב-10 בנובמבר 1955) הוא מנכ"ל משרד החינוך.
ביוגרפיה

נולד בבת ים וגדל בנתניה. למד בבית ספר יסודי "ראשונים" ובתיכון "חשמונאים" בבת ים.
התגייס לצה"ל בשנת 1974. השתחרר בדרגת סגן אלוף.
כיהן כמנהל בית הספר התיכון ברנקו וייס בבית שמש, ובהמשך הקים וניהל את רשת בתי הספר של "ברנקו וייס".
שימש כראש מינהל חינוך ותרבות בעיריית מודיעין מכבים רעות וכדירקטור בחברה למתנ"סים.
בשנת 2007 נבחר למנהל מחוז ירושלים במשרד החינוך. בהמשך מונה גם כממונה על מחוז העיר ירושלים.
ב-2013 הקים שמעוני את המחוז החרדי במשרד החינוך וניהל אותו במשך 3 שנים, במקביל לתפקידו כמנהל מחוז ירושלים.
ביולי 2023, עם התפטרותו של מנכ"ל משרד החינוך אסף צלאל, מונה לממלא מקומו במשך כחצי שנה.
ב-18 בדצמבר 2023 מינה שר החינוך, יואב קיש, את שמעוני למנכ"ל משרדו.
שמעוני בעל תואר BA בלימודי ארץ ישראל והמזרח התיכון מטעם אוניברסיטת חיפה ותעודת MSC במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון. כמו כן, הוא בוגר קורס דירקטורים מטעם אוניברסיטת בר-אילן ובעל תעודה בניהול משאבי אנוש מטעם הטכניון.
חיים אישיים

נשוי ואב לשניים. מתגורר במודיעין.
הערות שוליים

↑  מאיר שמעוני נבחר למנהל מחוז ירושלים, מודיעין סיטי, 8 באוקטובר 2007
↑  חזקי ברוך, מנכ"ל משרד החינוך התפטר בגלל הרפורמה, באתר ערוץ 7, 28 ביולי 2023
↑  מאיר שמעוני מונה למנכ"ל משרד החינוך, באתר ערוץ 7, 18 בדצמבר 2023
בריליום (דינוזאור)

| בריליום |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון, 140 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: איגואנודונטידים
סוג:: בריליום
מינים
 Barilium dawsoni
שם מדעי
 Barilium

בריליום (שם מדעי: Barilium) הוא סוג של דינוזאור אוכל צמחים מהקבוצה האיגואנודונטיה שבקבוצת האורניתופודה. אשר התקיים במשך קרטיקון התחתון שלפני 140 מיליון שנה.
הסוג הכיל מין יחיד - Barilium dawsoni, אשר תואר במקור ב-1888 בידי החוקר ריצ'רד לינקר כששם המין ניתן להוקרת החוקר צ'ארלס דוסון. עם זאת הוא נחשב במשך שנים למין של איגואנודון עד שמחקר של המאובנים מתצורות במזרח סאסקס, אנגליה הראה שמדובר על מין מסוג נפרד. הסוג תואר ב-2010 בידי החוקר הבריטי דייוויד נורמן (אנ') ופירוש שמו מלטינית: "barys" - כבד ו-"Ilium" - אגן.
למרות שבמקור נחשב לאיגואנודון החוקרים היום משייכים אותו לקבוצת רחוקות יותר ממנו, כשהוא נחשב לקרובו של הפרואה או של ההיפסילוספינוס (Hypselospinus), שבעבר נכלל בו. דינוזאור זה היה צמחוני גדול באורך 8 מטרים.
אורחובו-זויבו

אורחובו-זויבו (ברוסית: Оре́хово-Зу́ево) הוא שמה של עיר תעשייתית במחוז מוסקבה, רוסיה, הממוקמת במרחק 97 ק"מ מזרחית לעיר מוסקבה, באזור מיוער על נהר קליאזמה (ביובלו של נהר אוקה). אורחובו (Оре́хово), לעיתים קרובות מבוטא רק כ"אורך", היא מילה רוסית שמשמעותה אגוזי מלך, אגוז, או עצי אגוז.
העיר הייתה קיימת ככפר קטן עוד מהמאה ה-12 ואזכורים ראשונים שלה צצו כבר ב-1209 אך היא הפכה לעיר ב-1917, כאשר שלושה כפרים סמוכים (אורחובו, זויבו וניקולסקויה) התמזגו, ומכאן גם שמה.
היסטוריה

הממצא הראשון על מקום ישוב במה שהיום היא העיר אורחובו-זויבו מגיע עוד משנת 1209. המקום הוזכר בדברי הימים למוסקבה והמקום נקרא "וולוצ'וק" שבו נערך הקרב בין נסיך ולדימיר יורי ונסיך ריאזאן איזיאסלב. השם "וולוצ'וק" (או, כפי שנקרא מאוחר יותר, "זויב וולוצ'וק") נגזר מן המילה הסלאבית ל"הוֹבָלָה": מקום שבו ספינות עץ נישאו על האדמה מנהר אחד למשנהו. במקום הזה ממש, הספינות היו בדרך כלל עוברות ביבשה בין נהרות הקליאזמה ונרסקאיה. הכפרים אורחובו וזויבו הוזכרו בדברי הימים מספר פעמים נוספות במהלך ימי הביניים.
בשנת 1797, הצמית סאבה ואסילייביץ' מורוזוב (ברוסית: Савва Васильевич Морозов) פתח לראשונה את מפעל המשי שלו בזויבו. אחר כך המפעל הפך ממפעל משי לצמר. בשנת 1823, רווחי העסק שלו אפשרו לו להשתחרר מהצמיתות. בשנת 1830, הוא הזיז את המפעלים אל הגדה הנגדית של נהר הקליאזמה, במקום שמאוחר יותר נקרא בשם ניקולסקויה.
בסוף המאה ה-19 ותחילתה של המאה ה-20, אורחובו וזויבו היו למרכז ייצור הטקסטיל השלישי בגודלו ברוסיה אחרי מוסקבה וסנקט פטרבורג.
השביתה הרוסית הגדול הראשונה אירעה בשנת 1885 במפעלי הטקסטיל של מורוזוב בעיר. החל מ-7 בינואר 1885, בשעה 10 בבוקר, וסילי וולקוב הרים את ידו ואת הדגל האדום המסמל את ניצחון הפועלים ובעקבותיו עשו זאת גם שאר עובדי המפעל. ביום החמישי של השביתה, חיילים עם כידונים הגיעו לעצור את יוזמי השביתה, וולקוב וידידו פ. שלוחין, ובו בזמן הם צעקו לחבריהם, "זכרו, אחד בשביל כולם וכולם בשביל אחד!" שביתה זו נמשכה מספר שבועות ויצרה את המומנטום עבור התנועה המהפכנית ברוסיה. לעיתים קרובות, כאשר מזכירים בעת השקת כוסית ברוסיה "אורך" (Оре́х), אגוז או אורחובו מהווה מחוות שתייה כדי לא לשכוח את הקורבנות ששבתו בשנת 1885 והיוו את הפתיחה לשיפור חייהם של עובדים ברחבי העולם.
במרץ 1917 נבחרו נציגי מועצת הפועלים והיו מהבולשביקים הסובייטים הראשונים ברוסיה שנבחרו למועצה מחוקקת מקומית. שישה שבועות מאוחר יותר, מקום הולדתו של סאבה מורוזוב כבר נשלט על ידי הסובייטים, כשישה חודשים לפני הניצחון הבולשביקי במהפכת אוקטובר בפטרוגראד. במאי 1917, נציג הוועדה המחוזית של מוסקבה מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (בולשביקים) כתב: "ההמון באורחובו הוא מאוד ממושמע, בעקבות נציגי הפועלים, שבו כולם הפכו לבולשביקים ... השפעת הארגון הזה הוא כזה שאורחובו כעת [נמצאת] תחת הדיקטטורה של הפרולטריון."
לאורחובו-זויבו הוענק מעמד של עיר ב-3 ביוני 1917. ב-27 במאי 1927 נחנכה תחנת הרדיו הראשונה של העיר — "קולוטושקה". ב-12 ביוני 1927 נחנך קו אוטובוס ראשון ועד מהרה זה הורחב ואל העיר הגיעו גם קווי אוטובוס בינעירוניים. ב-1943 נחנכה תחנת רכבת.
בשנת 1991 נערכו לראשונה הבחירות לראשות העיר והקומוניסטים כבר אינם מהווים רוב בזרועות השלטון המקומי. בשנת 2018 הוענק לעיר מעמד של עיר בעלת חשיבות מחוזית.
ממשל ופוליטיקה

עד 2018 אורחובו זויבו שימשה בתור המרכז המינהלי של מחוז אורחובו זויבו, אף שלא היוותה כחלק ממנו. החל משנת 2018 אורחובו-זויבו היא עיר בעלת סמכות שיפוטית עצמאית — ומהווה יחידה מינהלית נפרדת בעלת מעמד של מחוז.
בראש העיר עומד גנאדי פאנין, עומד בראש האדמיניסטרציה של המחוז העירוני אורחובו זויבו (Администрация городского округа Орехово-Зуево), שמה של הגוף הניהולי של העיר. בית המחוקקים העירוני הוא מועצת הנבחרים (Совет депутатов), בראשה עומדת טטיאנה רונזינה.
ממשל ופוליטיקה > חלוקה מינהלית

החל מינואר 2018 העיר היא בעלת חשיבות מחוזית, שטחה הוגדל ואל תחומי השיפוט שלה הוכנסו הכפרים ורייסקויה, דמיחובסקויה ומלודובנסקויה, בעוד שטח העיר מגיע ל-36.38 קמ"ר, שטח המחוז העירוני של אורחובו זויבו מגיע ל-508.73 קמ"ר והיא גובלת עם מחוז המשנה פטושינסקי שבמחוז ולדימיר.
כלכלה

במשך כמעט שני עשורים כלכלת העיר נבנתה על תעשיית הטקסטיל והפקת כותנה הביאו את העיר להפוך לעיר השלישית בגודלה בתחום זה ולמרכז תעשייתי גדול ברוסיה של תחילת המאה ה-20. לאחר מהפכת 1917, מפעלי הטקסטיל של מורוזוב הולאמו ונודעו בשם "מרכז הכותנה של אורחובו זויבו" (Ореховский хлопчатобумажный комбинат). ייצור טקסטיל נמשך עד שנות התשעים של המאה העשרים, כאשר ברית המועצות נפלה, תעשיית הטקסטיל קרסה בשל ניהול כושל וחוסר יכולת להתחרות עם טקסטיל מיובא, אשר היו באיכות טובה יותר ובעלות פחותה. כמעט כל הייצור נסגר ואולמות המפעל הפכו לשוק מקורה ונבנו סביבו שטחי מסחר.
כיום העיר נשענת על מפעלים בתחום ייצור רכיבים לתעשיית החלל, לשירותי הכבאות ושירותי רפואה, תחנת כוח שנחנכה ב-1930 בבעלות חברת מוסאנרגו הפועלת בתחומי העיר ומפעל Glass-Decor לזכוכית, אחד הגדולים מסוגו באירופה.