stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוברי חריסטוב

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1875 וארנה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  23 בינואר 1941 (בגיל 65) סופיה, ממלכת בולגריה 
 מוקד פעילות:  בולגריה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של פראג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה עממית, מוזיקה כנסייתית 
 שפה מועדפת:  בולגרית 
 
דוברי חריסטוב (בבולגרית: Добри Христов;‏ 14 בדצמבר 1875 – 23 בינואר 1941) היה מלחין, ומנצח בולגרי, אשר נמנה עם בולטי המלחינים בדור הראשון של מלחיני בולגריה המודרנית.
קורות חייו

חריסטוב נולד בווארנה למשפחה שהיגרה מקאזאנלק. ב-1903 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של פראג בניהולו של אנטונין דבוז'אק. עם סיום לימודיו, שב לבולגריה ונמנה עם מעצבי התרבות המוזיקלית בנסיכות הצעירה. חריסטוב כתב בעיקר יצירות למקהלה ומוזיקה כנסייתית תוך שימוש באלמנטים מהפולקלור הבולגרי ביצירותיו. הוא ניצח על הרכבים מוזיקליים שונים, ולימד ניצוח. עם תלמידיו נמנה משה צדיקוב. חריסטוב שיתף פעולה עם מקהלת צדיקוב בבולגריה מראשית דרכה, וכתב עבורה מספר יצירות לקונצרטים שערכה ברחבי בולגריה וביוגוסלביה. בראשית דרכה של המקהלה בישראל תחת המנצחים יצחק אגבדיש ויצחק גרציאני ביצעה המקהלה מיצירותיו של חריסטוב במסגרת הקונצרטים שערכה.
הלך לעולמו בסופיה ב-1941 והוא בן 65 שנים, ונקבר בבית הקברות המרכזי שבעיר. רחוב בסופיה נושא את שמו, וכן בית הספר לאמנויות בווארנה נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  אלברט מיכאל,  היהודים באמנות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 756-755.
↑  מוני שלום, יובל למקהלת מ.צדיקוב, בתוך: א.חן ציון, מוני שלום (עורכים), ליובלה של מקהלת הפועלים על שם משה צדיקוב, המחלקה לתרבות של ההסתדרות הכללית, הוצאת אחדות, 1959, עמודים 18, 36–38.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524562205171  PLWABN: 9810541083205606  BIBSYS: 3063777  BnF: cb13892498z (data)  CiNii: DA16990364  GND: 122851013  ICCU: DDSV040404  ISNI: 0000 0001 1932 1419  LCCN: n86821137  LNB: 000304899  MusicBrainz: 2ba4d2ab-c0f5-4356-9d86-4caff2bb7b79  NKC: jx20090521005  NSK: 000220387  NTA: 32618760X  RERO: 02-A013529367  SUDOC: 114256098  VIAF: 74037045   WorldCat (עם VIAF): 74037045
דשוגוז

| --- | --- |

רחוב בעיר, 2018
 מדינה:  טורקמניסטן טורקמניסטן
 מחוז:  דשוגוז
 שפה רשמית:  טורקמנית 
 תאריך ייסוד:  1681
 שטח:  160.6 קמ"ר
 גובה:  88 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  201,142 (2022)
  ‑ צפיפות:  1,252 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  41°49′00″N 59°58′59″E﻿ / ﻿41.816666666667°N 59.983055555556°E﻿ / 41.816666666667; 59.983055555556 
 אזור זמן:  UTC +5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקמניסטן מוגדלת) אשגבאט מרי טורקמנאבאט טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי דשוגוז(למפת טורקמניסטן רגילה) אשגבאט מרי טורקמנאבאט טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי דשוגוז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דשוגוז (בטורקמנית: Daşoguz - מילולית: "אבן האביב"; ברוסית: Дашогуз; עד 1992 נקראה טאשאוז (ברוסית: Ташауз) ובין השנים 1992-1999 נקראה דשחובוז (ברוסית: Дашховуз)) היא עיר בצפון טורקמניסטן ובירת מחוז בעל שם זהה. העיר שוכנת על גדת נהר האמו דריה, כ-450 ק"מ מעיר הבירה אשגבאט ובסמוך לגבול עם טורקמניסטן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו בעיר 201,142 בני אדם, והיא העיר השלישית בגודלה בטורקמניסטן, אחרי אשגבאט וטורקמנאבאט.
תעלת שוואט, המזרימה מים מנהר מאמו דריה, עוברת דרך העיר ומחלקת אותה לחלק צפוני ודרומי. מצפון לתעלה נמצאים החלקים העתיקים יותר של העיר עם מבנים האופייניים לאזור. מדרום לתעלה נמצאים בניינים חדשים יותר עם רחובות רחבים ורבי מסלולים בסגנון הבירה אשגבאט. העיר מתפשטת לכל הכיוונים ומחולקת למספר רבעים.
בסמוך לעיר שוכן אגם סריגמיש (אנ'), שבו ניתן למצוא כ־65 זנים של דגים.
היסטוריה

בתחילת ההיסטוריה של העיר, היא הייתה תחנה פופולרית בדרך המשי כי היה בה מעיין ומכאן שמו. היא נוסדה כמבצר סיני שנקרא טאשאוז - Tashauz על גבול טורקמניסטן. בשנת 1873 נפל המבצר לידי הממשל הרוסי.
בשנים 1920 - 1924 היא הייתה חלק מהרפובליקה העממית הסובייטית של חורזמי.
בשנת 1992 לאחר עצמאות טורקמניסטן שם העיר הוחלף לשם טורקמנית בשם דשחובוז - Dashkhovuz.
בשנת 1924 הוקמה העיר החדשה ליד העיר העתיקה, שהתפתחה באופן דינמי לאחר הקמת קו הרכבת קונגרד - טורקמנבאט.
בשנת 1999 בפקודת הנשיא ניאזוב שונה שמה של העיר פעם נוספת לשמה הנוכחי דשוגוז - Daşogu; העיר המודרנית עוצבה בעיצוב סובייטי עם אנדרטאות ומוזיאונים רבים המשמשים כמרכז מינהלי ותרבותי מקומי.
אקלים

בדשוגוז אקלים מדברי קר (BWk, על פי סיווג האקלים של קופן), עם קיץ ארוך וחם. החורפים קצרים יחסית, אך קרים למדי. המשקעים דלים לאורך כל השנה, עם ממוצע של 100 מילימטרים בשנה.
| אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> ינואר.0.8.-8.8 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> פברואר.3.7.-6.7.8 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> מרץ.11.2.-0.4.17 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> אפריל.21.2.7.8.18 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> מאי.28.8.14.2.12 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> יוני.33.6.18.5.4 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> יולי.35.6.21.2 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> אוגוסט.33.1.18.3.1 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> ספטמבר.27.3.12.2 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> אוקטובר.18.6.4.8.6 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> נובמבר.10.4.-0.3.10 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> דצמבר.3.2.-1.12 | אקלים בדשוגוז   Daşoguz   בממוצע בין השנים 1961–1990> שנה.19.6.7.100 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:  climate-data.org (באנגלית)
תחבורה

נמל התעופה דשוגוז (אנ') הוא שדה התעופה הוותיק ביותר בטורקמניסטן. הוא משמש כתחנת מעבר לטיסות פנים ארציות לערים אשגבאט, טורקמנבאשי, מרי, טורקמנאבאט ובלקנאבאט באמצעות חברת התעופה הטורקמניסטנית טורקמניסטן איירליינס. בתקופה הסובייטית יצאו משדה התעופה טיסות למוסקבה, לנינגרד, מינרלנייה וודי, אופה, באקו טשקנט וערים אחרות בברית המועצות.
העיר מהווה צומת הרכבות, היא שוכנת על קו הרכבת בין טורקמנאבאט (צ'רג'ואו) ומערב קזחסטן. תחנת הרכבת בעיר, נבנתה בשנת 1996, היא הגדולה והמודרנית ביותר לא רק בטורקמניסטן, אלא גם באזור הים הכספי. העיר שוכנת על קו הרכבת בין טורקמנאבאט (צ'רג'ואו) ומערב קזחסטן.
מהתחנה המרכזית בעיר יוצאים האוטובוסים לכל האזורים סביב העיר וגם לערי הבירה של המחוזות השכנים.
כלכלה

העיר התפתחה במיוחד לאחר הקמת מסילת הרכבת בשנות החמישים. העיר שוכנת על קו הרכבת בין טורקמנאבט (שרדז'או) ומערב קזחסטן. בשטחים החקלאיים לאורך נהר אמו דריה מגדלים, כותנה, אספסת, דגנים (דורה, שעורה, אורז, דוחן) ומלונים. ייצור משי מתקיים גם. בעיר ישנם מפעלים לעיבוד הכותנה, מפעלים לעיבוד מזון, מוסכים לתיקון רכב, מפעלים לייצור מזון ומפעלים מנורות חשמל ומתקנית תאורה. העיר היא מרכז ייצור שטיחים.
שדה התעופה הממוקם בעיר משמש תחנה ראשית לתיירים המגיעים לאתרים שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית בעיר קנאורגנץ' - Urgench הנמצאת כ־90 קילומטרים ממערב לעיר.
שונות

בעיר נמצא גם מועדון הכדורגל טוראן דאסוגוז (אנ').
ב־5 בספטמבר 1998 נפל בדשוגוז המטאוריט H5 (אנ') במשקל של כ־7 קילוגרמים.
ספורט

בער ישנם שני אצטדיונים: ספורט Toplumy (אנ') ואצטדיון Garaşsyzlyk (אנ').
הערות שוליים

↑  Turkmenistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
1 2  Daşoguz | Turkmenistan, Encyclopedia Britannica'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'
↑  STANTOURS - Turkmenistan - Dashogus City / Tashauz
↑  climate-data.org
↑  Daşoguz | Turkmenistan, Encyclopedia Britannica'"`UNIQ--nowiki-00000059-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-0000005A-QINU`"'
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000005D-QINU`"'"H chondrite meteorites". אורכב מ-המקור ב-2008-07-04. נבדק ב-2007-04-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489295505171  LCCN: n2003107056  VIAF: 135070417   WorldCat (עם VIAF): 135070417 
אתר שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בעיר קנאורגנץ'
אריה נחמקין

אריה (אריק) נחמקין (2 בנובמבר 1925 – 24 בנובמבר 2021) היה פוליטיקאי ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך ושר החקלאות.
ביוגרפיה

נחמקין נולד לשמעון ורחל במושב נהלל במשפחה בת שלושה ילדים. בשנים 1948-1943 היה פעיל בארגון ההגנה, בהמשך שירת בצה"ל ולחם במלחמת העצמאות, בין היתר בקרב משמר העמק. לאחר מכן הצטרף כמפקד מחלקה לגדוד הקומנדו 81 (לימים 89), גדוד פשיטה ממוכן בחטיבה 8, השתתף באירועי אלטלנה, ולחם במבצע דני, במסגרתו נפצע ואיבד עין בקרב על דיר טריף. לאחר תום אשפוזו, חזר לגדוד ולחם בשורותיו עד מבצע חורב, כולל.
בין השנים 1954–1956, נחמקין התנדב עם קבוצה של אנשי ההתיישבות העובדת לסיוע למושבי העולים, ובמסגרת זו התגורר כשנתיים בברוש.
במלחמת סיני לחם כמפקד פלס"ר חטיבה 9. במסגרת שירות מילואים לחם נחמקין כמפקד גדוד בדרגת סגן-אלוף בחטיבת אלכסנדרוני במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
בשנים 1960-1959 היה חבר בוועדת המשק של תנועת המושבים. מ-1965 עד 1967 היה מרכז אגף המשק בתנועה, ומשנת 1970 ועד היבחרו לכנסת בשנת 1981 היה מזכיר תנועת המושבים. ב-1981 נבחר לכנסת העשירית. והיה חבר בוועדת הכספים ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה. ב-1984 נבחר בשנית לכנסת ה-11, ומונה לשר החקלאות בממשלות האחדות הלאומית - הממשלה ה-21, שבראשותה עמד שמעון פרס והממשלה ה-22 שבראשותה עמד יצחק שמיר. נחמקין לא נבחר לכנסת השתים עשרה.
חיים אישיים

ב-1946 התחתן עם שרה כבשנה (בתו של יצחק כבשנה) ונולדו להם שלושה ילדים: עמליה, דליה ושאול. חי במושב נהלל כל חייו.
נחמקין נפטר בביתו ב-24 בנובמבר 2021, בגיל 96. הוא נקבר בבית העלמין בנהלל.
לקריאה נוספת

יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א'(2), ירון הוצאה לאור, 1988, עמודים 38 - 65
הערות שוליים

↑  אריק נחמקין, שר החקלאות לשעבר, הלך לעולמו בגיל 96, באתר ynet, 24 בנובמבר 2021
↑  נדב שרגאי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'יורים ובוכים, וצודקים, באתר ישראל היום, 27 באפריל 2014.
↑  אורי מילשטיין,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'אריק נחמקין, דבר, 11 באוגוסט 1978, המשך.
↑  ראומה זיסקינד,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הנמרים הנוראים של גדוד 89 שיחזרו את כיבוש לוד, מעריב, 12 ביולי 1988
↑  נקדימון רוגל, מבצע ירקון - באש ובמים, אתר עמותת "יד לשריון", ‏ 27 בינואר 2011.
↑  החטיבה בששת הימים, באתר חטיבת אלכסנדרוני.
↑  החטיבה ביום כיפור, באתר חטיבת אלכסנדרוני.
↑  קובי בן-שמחון,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'עכשיו כבר מותר לבכות, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011.
↑  יעקב בר-און,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏השר לשעבר: "הכנסת חגגה צביעות, אחרי הגידופים שתו קפה", באתר מעריב אונליין, 30 בנובמבר 2017
↑  ישראל מושקוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'השר לשעבר אריק נחמקין מת בגיל 96: "נרתם לכל המשימות הציוניות", באתר ynet, 24 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349369205171  VIAF: 4265149368841485980001   WorldCat (עם VIAF): 4265149368841485980001
סלומה זוראבישווילי

סַלוֹמֶה זוּרַאבִּישׁווִילִי (בגאורגית: სალომე ზურაბიშვილი, בצרפתית: Salomé Zourabichvili; נולדה ב-18 במרץ 1952) היא פוליטיקאית ודיפלומטית גאורגית-צרפתייה שכיהנה כנשיאת גאורגיה מ-2018 עד דצמבר 2024. זוראבישווילי לא מכירה בתוצאות הרשמיות של הבחירות ב-2024 וטוענת כי היא עדיין הנשיאה הלגיטימית, אף שפינתה את בית הנשיא ביום השבעתו של מיכאיל קאוולשווילי; חלק מהגאורגים ומהקהילה הבין-לאומית, כולל הפרלמנט האירופי, עדיין מכירים בה כנשיאת גאורגיה המכהנת. זוראבישווילי היא האישה הראשונה בגאורגיה שכיהנה כנשיאת גאורגיה. בעקבות שינויים בחוקת גאורגיה שנכנסו לתוקף בשנת 2024, היא הנשיאה האחרונה של גאורגיה שנבחרה בבחירות ישירות. החל משנת 2024, הנשיא ממונה על ידי חבר אלקטורים.
היא הצטרפה לשירות הדיפלומטי הצרפתי בשנות ה-70 של המאה ה-20, והמשיכה בתפקידים דיפלומטיים בכירים במשך שלושה עשורים. בשנים 2003–2004 שימשה כשגרירת צרפת בגאורגיה. בשנת 2004, בהסכמה הדדית בין צרפת וגאורגיה, היא קיבלה אזרחות גאורגית והפכה לשרת החוץ של גאורגיה. במהלך כהונתה במשרד החוץ הגאורגי, היא ניהלה את המשא ומתן להוצאת הכוחות הרוסיים מן האזורים בגאורגיה שאינם נתונים במחלוקת. כן שימשה כמתאמת צוות המומחים בוועדת הסנקציות נגד איראן במועצת הביטחון של האו"ם.
לאחר נפילתו של מיכאיל סאקשווילי מהשלטון בשנת 2006, הקימה זוראבישווילי את מפלגת "הדרך של גאורגיה" (אנ'), שאותה הובילה עד לשנת 2010. בסופו של דבר, היא נבחרה לפרלמנט של גאורגיה בשנת 2016 כעצמאית ופינתה את מושבה בפרלמנט שנתיים לאחר מכן לאחר שהושבעה כנשיאה. במהלך הבחירות לנשיאות גאורגיה ב-2018 (אנ') התמודדה זוראבישווילי כמתמודדת עצמאית ונתמכה בידי מפלגת החלום הגאורגי שהייתה בשלטון. היא ניצחה בבחירות את גריגוֹל וַאשַׁאדזֶה (אנ') שהתמודד מולה.
חייה ותחילת דרכה

זוראבישווילי נולדה בפריז, צאצאית לגולים גאורגים, שהיגרו לצרפת בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 כמהגרים פוליטיים עקב הרדיפה הסובייטית באותה תקופה. אביה לוואן זוראבישווילי (גאו') היה מהנדס וכיהן כיו"ר ארגוני התפוצה הגאורגית בפריז. סבא שלו, שהיגר לצרפת אף הוא, היה נִיקוֹ נִיקוֹלַדזֶה (אנ'), סופר, פילוסוף ופובליציסט שהיה סוציאל-דמוקרט גאורגי בולט מסוף המאה ה-19. אמה זיינב קֵדִיָה (גאו') הייתה בתו של ראש שירותי הביטחון של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
במשך שנות מגוריה בצרפת היא למדה בבתי הספר היוקרתיים ביותר במדינה, כגון המוסד הפריזאי ללימודי פוליטיקה. היא החלה את לימודי התואר השני שלה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בשנים 1972–1973, תחת הנחייתו של זביגנייב בז'ז'ינסקי. זוראבישווילי היא בת דודה של הלן קארר ד'אנקוס (אנ'), היסטוריונית צרפתית-גאורגית בולטת, שעמדה בראש האקדמיה הצרפתית. בשנת 1974 נטשה זוראבישווילי את לימודיה והצטרפה לשירות משרד החוץ הצרפתי.
בעלה השני, ג'נרי קאשיה (גאו')‏ (1939-2012), עיתונאי גאורגי, פילוסוף ודיסידנט של האזור הסובייטי, תושב צרפת אף הוא, היה שותף בהוצאה לאור של הירחון הגאורגי "גושגי", אשר קהל קוראיו היו הגולים הגאורגים בצרפת, והיה אף חבר ברדיו "חירות" (Tavisupleba), הסניף של רדיו אירופה החופשית בשפה הגאורגית.
קריירה פוליטית

בשנת 1974 נטשה זוראבישווילי את לימודיה והצטרפה לשירות משרד החוץ הצרפתי. החלה את הקריירה שלה עם שיבוצה ברומא, האו"ם, בריסל, וושינגטון. הביקור הראשון שלה בגאורגיה היה בשנת 1986, כשסיימה את עבודה בוושינגטון.
זוראבישווילי שימשה כראש החטיבה לעניינים בינלאומיים ואסטרטגיים של המזכירות הלאומית של צרפת, בשנים 2001–2003. בשנת 2003 היא מונתה לשגרירת צרפת בגאורגיה.
קריירה פוליטית > המינוי לשרת החוץ הגאורגית

נשיא גאורגיה, סאקשוילי, אמר מיד עם היבחרו לנשיאות, כי מטרתו היא למנות אדם הבקיא בנבכי הדיפלומטיה הבינלאומית. הוא בקש מז'אק שיראק, נשיא צרפת, אישור למנות את זוראבישוילי לכהן כשרת החוץ של ממשלתו, על אף כהונתה בו זמנית כשגרירת צרפת בגאורגיה, דבר אשר עלול להביא לניגודי אינטרסים בתפקודה. שיראק ניאות לבקשתו של סאאקשוילי, וכך ב-18 במרץ 2004 נוצר המינוי, אשר בעקבותיו זוראבישוילי הייתה לאזרח הראשון של גאורגיה בעל שתי אזרחויות מקבילות.
זורבישווילי הוחלפה בתפקידה על ידי ראש הממשלה הגאורגית, זוראב נור'אידלי ב-19 באוקטובר 2005, לאחר סדרת ויכוחים עם חברי הפרלמנט. כמו כן, נמתחה עליה ביקורת מצד שורה של שגרירים. זמן קצר לפני הדחתה מתפקידה, הכריזה זוראבישווילי על חזרה לשורות משרד החוץ הצרפתי, שהמשיך לשלם את משכורתה בתקופת היותה שרה, והכריזה כי היא תישאר בגאורגיה כדי להשתלב בפוליטיקה.
קריירה פוליטית > הקמת מפלגה

בנובמבר 2005 זוראבישווילי ייסדה את הארגון שנקרא "התנועה של סלומה זוראבישווילי". בינואר 2006 הכריזה על הקמת מפלגה חדשה בשם הדרך הגאורגית, שנרשמה כדין ב-11 במרץ 2006.
למרות שזוראבישווילי נהנתה ממוניטין רב בגאורגיה, היא לא הצליחה לייצב את עצמה בשדה הפוליטי. בבחירות למועצת העיר טביליסי, שנערכו ב-5 באוקטובר 2006 רק כ־3% בחרו במפלגתה.
במהלך הבחירות לנשיא גאורגיה ב-2008 (אנ') הביעה זוראבישווילי תמיכה, יחד עם פוליטיקאים רבים מהאופוזיציה, בייסוד מונרכיה חוקתית בראשות שושלת בגרטיוני שהקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (אנ') איליה השני (אנ') דוגל בייסודה.
קריירה פוליטית > נשיאות גאורגיה

ב-2018 זכתה כמועמדת עצמאית בבחירות לנשיאות גאורגיה, והיא האישה הראשונה בתפקיד. בבחירות נעזרה במנהלי הקמפיינים הישראלים משה קלוגהפט וספי שקד. בריאיון לטלוויזיה המקומית שנערך לאחר הבחירות התבטא מיכאיל סאקשווילי, שעומד בראש מפלגה אחרת ונשיא גאורגיה לשעבר, כי זוראבישווילי מתחזקת כי יש לצידה "יועץ יהודי". לאחר הסערה שדבריו חוללו, התנצל על הדברים.
הערות שוליים

1 2  עמית ולדמן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏לראשונה: אישה נשיאה בגאורגיה, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2018
1 2  אריאל כהנא,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'סלומה זורבהשווילי: היועצים הישראלים גרמו למהפך בגאורגיה, באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2018
↑  MEPs: Georgia’s self-proclaimed authorities have no legitimacy, European Parliament, February 13, 2025
↑  הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (אנ') הוא תוארם של ראשי הכנסייה הגאורגית מאז שנת 1010.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מיריילה מוסו (Mireille Musso) |  שגרירת צרפת בגאורגיה  2003-2004  | הבא: פיליפ לפורט (Philippe Lefort) |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תֶּדוֹ גַ'אפַּארִידזֶה (אנ') |  שרת החוץ של גאורגיה  2004-2005  | הבא: גלה בז'ואשווילי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גיורגי מרגוולשווילי |  נשיאת גאורגיה  2018  | הבא: מכהנת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810591155905606  BnF: cb15074329t (data)  GND: 133300099  ISNI: 0000 0000 5523 2598  LCCN: n2006070820  LNB: 000269189  NTA: 315585218  RERO: 02-A014031184  SUDOC: 10445802X  VIAF: 24890988   WorldCat (עם VIAF): 24890988
ג'וזף בנקס

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1743 סוהו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 ביוני 1820  (בגיל 77) איזלוורת', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  בוטניקה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום קבורה:  St Leonard's Church, Heston 
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ'  בית הספר הארו  איטון קולג' 
 מוסדות:  המוזיאון הבריטי 
 תלמידי דוקטורט:  רוברט בראון 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה המלכותית (1766)  עמית אגודת חוקרי העתיקות של לונדון  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (1781)  ברונט 
 בן או בת זוג:  Dorothea Hugessen (23 במרץ 1779–?) 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
סר ג'וזף בנקס (באנגלית: Joseph Banks;‏ 13 בפברואר 1743 - 19 ביוני 1820) היה חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה.
חייו

בנקס נולד בלונדון, לוויליאם בנקס שהיה חבר בבית הנבחרים הבריטי ואדם אמיד, ושרה, בתו של ויליאם בייט. כילד נהג לשוטט במרחבי לינקולנשייר ובטיולים אלה פיתח את ההתעניינות בטבע, בבוטניקה ובהיסטוריה. בנקס למד באיטון קולג' החל משנת 1756, ובאוניברסיטת אוקספורד החל מסוף 1760. לימודיו באוניברסיטת אוקספורד לא התמקדו כמקובל בלימודים הקלסיים אלא בעיקר במדעי הטבע. הוא השתוקק ללמוד בוטניקה ולצורך כך שילם מכספו לבוטניקאי מקיימברידג' כדי שיתן סדרת שעורים באוניברסיטת אוקספורד.
בנקס השתתף במסעו הראשון של קפטן קוק להקפת כדור הארץ. בנקס הביא לאירופה לראשונה מספר רב של מינים, בהם האקליפטוס, השיטה והמימוזה. כיום קרויים על שמו 80 מינים. כמו כן קרויים על שמו האי בנקס בקנדה, וחצי אי בניו זילנד.
בנקס היה נשיא החברה המלכותית במשך 42 שנים (1820-1778), יותר מכל אדם אחר. בנקס היה חבר במסדר הבונים החופשיים. הוא היה אח בלשכת "אינברנס" מס' 4367. לפי הרשומות הוא הצטרף ללשכה זמן קצר לפני שיצא למסע הראשון של קפטן קוק.
מתיו פלינדרס

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1774 דונינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 ביולי 1814 (בגיל 40) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  תחנת יוסטון 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  תיכון תומאס קוולי 
 בן או בת זוג:  אן צ'אפל 
 צאצאים:  Anne Flinders 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי 
 דרגה:  קפטן 
 
קפטן מתיו פלינדרס (באנגלית: Matthew Flinders;‏ 16 במרץ 1774 – 19 ביולי 1814) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומגלה ארצות. הוא היה אחד הנווטים והקרטוגרפים המצליחים ביותר בזמנו בקריירה שארכה כעשרים שנה.
חייו

פלינדרס נולד בחבל לינקולנשייר באנגליה. הוא הפליג עם קפטן ויליאם בליי במסעו באוניית הוד מלכותה פרובידנס (אנ') להבאת עץ הלחם מטהיטי לג'מייקה. בין השנים 1801 ו-1803 ערך פלינדרס שני מסעות בהם הקיף את יבשת אוסטרליה והיה הראשון, יחד עם ג'ורג' בס, שמיפה את קו החוף שלה. כמו כן מיפה פלינדרס את האיים ואגמיהם כדוגמת אגם הילייר. הוא היה בין היוזמים במתן שם זה ליבשת. בחזרתו מאוסטרליה התקלקלה ספינתו והוא נאלץ לעגון באי מאוריציוס, שם נכלא לשש וחצי שנים על ידי המושל הצרפתי המקומי באשמת ריגול. בשובו לאנגליה בריאותו הייתה כבר רופפת והוא נפטר סמוך לצאת ספרו על מסעותיו.
פלינדרס זיהה את בעיית השפעת הברזל על המצפן בספינות העץ. הקרבה של הברזל למחט המצפן גרמה לטעויות בקריאת המצפן. כדי לבטל טעויות אלה ולכייל את המצפן, התקין פלינדרס מגנטי-מוט קטנים על יד קערות פליז. למגנטים האלה קוראים "מוטות פלינדרס" על שם ממציאם.
מתיו פלינדרס היה סבו של סר ויליאם מתיו פלינדרס פיטרי אשר נחשב המייסד של הארכאולוגיה המדעית המודרנית, ואשר נקרא על שמו.
מסעותיו של פלינדרס למיפוי קו החוף של אוסטרליה
וסיל לבסקי

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1837 קרלובו, איילט רומליה, האימפריה העות'מאנית (בשטחי בולגריה המודרנית)
 הוצאה להורג:  18 בפברואר 1873 (בגיל 35) סופיה, ממלכת בולגריה
 שם לידה:  Васил Иванов Кунчев 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  לא נודע
 כינויים נוספים:  הדיאקון
 ידוע בשל:  היותו מהפכן בולגרי, לוחם חופש נגד העות'מאנים וגיבור לאומי בולגרי.
 תקופת הפעילות:  1862–1872 (כ־10 שנים)
 תפקיד:  נזיר (1859 – 1862), מורה (1864 – 1867)
 השקפה דתית:  נוצרית אורתודוקסית
 מספר צאצאים:  0 
 חתימה:  
 
האנדרטה לזכרו של וסיל לבסקי בבוקרשט, רומניה
וסיל לבסקי (בבולגרית: Васил Левски; ‏18 ביולי 1837, קרלובו, איילט רומליה, האימפריה העות'מאנית – 18 בפברואר 1873, סופיה, האימפריה העות'מאנית) היה מהפכן בולגרי וממייסדי תנועת ההתנגדות לכיבוש העות'מאני באזור בולגריה. נלכד על ידי העות'מאנים, הוצא להורג, והפך לגיבור לאומי ולסמל המאבק לעצמאות בולגריה.
ביוגרפיה

לבסקי נולד בקרלובו בשם וסיל איוואנוב קונצ'ב (בבולגרית: Васил Иванов Кунчев) למשפחה בעלת אוריינטציה דתית נוצרית אורתודוקסית. דודו, באסיליוס (וסיל) נשא בתפקידי כמורה בכירים. הוא רכש השכלה יסודית בעירו ובהמשך עבר לסטארה זאגורה שם הוסמך לכמורה. בדצמבר 1858 הצטרף למנזר בסופוט. בולגריה הייתה נתונה בעיצומו של עידן התחייה הלאומית הבולגרית, ולבסקי הושפע מהרעיונות המהפכניים.
ב-1862 עזב את המנזר ונסע לבלגרד, שם חבר למהפכן הבולגרי גאורגי ראקובסקי אשר הקים את מיליציית "לגיון המתנדבים הבולגרי", אשר שמה לה למטרה לשחרר את בולגריה מהכיבוש העות'מאני. במהלך פעילותו במיליציה זכה לכינוי "לבסקי" ("כמו אריה"). בלחץ העות'מאנים פירקו הסרבים את המיליציה. ב-1863 שב לבסקי לבולגריה, נעצר בידי מנגנוני הביטחון העות'מאניים ונכלא בפלובדיב ל-3 חודשים. בין 1864 ל-1866 עבד כמורה בכפר וויניאגובו הסמוך לקרלובו, ובו המשיך את פעילותו המחתרתית. מחשש לתגובת השלטונות, נאלץ לעבור לאזור טולצ'אה ושם לימד במספר כפרים.
בהמשך, ביאשי, הצטרף למיליציית מתנדבים נוספת שהקימו גולים בולגרים ובכללם גאורגי ראקובסקי. לאחר ניסיון כושל להיכנס לשטחי בולגריה, הגיעו כוחות המיליציה לפירוט. בלחץ השלטונות הסרביים פורקה המיליציה. לבסקי עבר לאזור בוקרשט, ובה פגש בחריסטו בוטב ובהמשך אף התגורר איתו לתקופה מסוימת. בין 1868 ל-1870 שילב בין פעילות מחתרתית בתוך בולגריה תוך שהוא מגיע בחשאי לערים וכפרים בבולגריה, יוצר קשרים עם גורמי מחתרת מקומיים ומסייע בהקמת תאים מחתרתיים לבין פעילות מטה בבוקרשט, שמיצבה אותו כאידאולוג של תנועת ההתנגדות.
הוא הקים את "הארגון המהפכני הפנימי", שמנה כ-1,000, חברים ומיקם את מפקדתו בעיר לובץ'. השלטונות העות'מאניים הוציאו נגדו צו מעצר והציעו פרס כספי של 1,000 לירות עות'מאניות בעבור לכידתו ו-500 בעבור גופתו. לבסקי המשיך בפעילותו תוך שהוא עובר בין יישובים שונים. בתקופה זו קיבל סיוע מהקהילות היהודיות בבולגריה. השלטונות העות'מאניים נטו שלא לחשוד בפעילות מחתרתית בקרב היהודים, שכן הם נחשבו מיעוט הנאמן לסולטאן. בפלובדיב מצא לבסקי מסתור בביתו של חאג'י מושון גרטי אביו של הקולונל רחמים מושונוב, וכן בבית משפחת סרנגה, בפאזארג'יק בקרב משפחת גרון וכן ברוסה ובווידין.
ב-27 בדצמבר 1872 הצליחו השלטונות העות'מאניים לעצור את וסיל לבסקי בכפר ליד לובץ'. הוא הובל לסופיה, שם נשפט על ידי בית דין מיוחד בראשות קוצ'וק מהמט סעיד פאשה ונידון לעונש מוות. ב-18 בפברואר 1873 הוא הוצא להורג בתלייה, ומקום קבורתו לא נודע.
השלכות מותו והנצחתו

הוצאתו להורג של לבסקי הפכה אותו לגיבור לאומי והעצימה את תנועת ההתנגדות הבולגרית. ב-1876 פרץ ברחבי בולגריה מרד אפריל הבולגרי, שאמנם דוכא ביד קשה על ידי העות'מאנים ומיליציית הבאשי-בוזוק, אך העלה את הסוגיה הבולגרית למרכז הזירה הפוליטית והתקשורתית האירופית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ותבוסת העות'מאנים, הוקמה נסיכות בולגריה.
אנדרטאות לזכרו של לבסקי הוקמו בערים ובכפרים רבים בבולגריה, וכן בבוקרשט שברומניה, בבלגרד שבסרביה, בפריז שבצרפת ובוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. רכס הרים באי ליווינגסטון נקרא על שמו, וכן מוסדות וארגונים שונים בבולגריה, ובכלל זה מועדון הכדורגל לבסקי סופיה.
הערות שוליים

↑  וסיל לבסקי, באתר ,aba.government.bg אוחזר ב-3 במאי 2014 (בבולגרית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'.
↑  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בימי השלטון העותומני, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 55.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290743105171  PLWABN: 9810673729805606  BIBSYS: 12042596  BNE: XX999316  BnF: cb11971402b (data)  CiNii: DA08527320  GND: 118779834  ISNI: 0000 0001 2099 0134  LCCN: n50053440  NKC: jn19981001742  NLA: 49862442  NLG: 88727  NSK: 000213961  NTA: 070670560  RERO: 02-A009653861  SUDOC: 06691213X  Trove: 1498052  VcBA: 495/128442  VIAF: 60145971393632330042   WorldCat (עם VIAF): 60145971393632330042