stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת הרכבת תל אביב – השלום
שירות רכבות בתחנה

בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים נהריה - באר שבע מרכז, כרמיאל - באר שבע מרכז, בנימינה - רחובות - אשקלון, הרצליה - ראש העין צפון - ראשון לציון משה דיין - אשקלון, נתניה - בית שמש, נהריה - מודיעין מרכז, הרצליה - ירושלים יצחק נבון ונתניה - תל אביב - באר שבע מרכז.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת ירושלים יצחק נבון — הרצליה   ירושלים יצחק נבון • נמל התעופה בן-גוריון • תל אביב  ההגנה • תל אביב השלום • תל אביב סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה / אקספו • הרצליה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת אשקלון — הרצליה (קו השרון - אשקלון)  אשקלון • אשדוד – עד הלום • יבנה – מערב • ראשון לציון – משה דיין • בת ים – קוממיות • בת ים – יוספטל • חולון – וולפסון • צומת חולון • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה - אקספו • בני ברק – רמת החייל • פתח תקווה – קריית אריה • פתח תקווה – סגולה • ראש העין – צפון • כפר סבא – נורדאו • הוד השרון – סוקולוב • רעננה – דרום • רעננה – מערב • הרצליה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת באר שבע מרכז — נהריה   באר שבע מרכז • באר שבע צפון / אוניברסיטה • להבים – רהט • קריית גת • קריית מלאכי – יואב • מזכרת בתיה • רמלה • לוד • תל אביב ההגנה • תל אביב  השלום • תל אביב סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה / אקספו • הרצליה • חיפה חוף הכרמל • חיפה בת גלים • חיפה מרכז השמונה • מרכזית המפרץ • קריית מוצקין • עכו • נהריה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת באר שבע מרכז — כרמיאל   באר שבע מרכז • באר שבע צפון / אוניברסיטה  • קריית גת  • לוד • תל אביב ההגנה • תל אביב השלום • תל אביב  סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה / אקספו • הרצליה • חדרה מערב  • חיפה חוף הכרמל • חיפה בת גלים • חיפה מרכז השמונה • מרכזית המפרץ • קריית מוצקין • אחיהוד • כרמיאל |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת אשקלון — בנימינה   אשקלון • אשדוד • יבנה מזרח • רחובות • באר יעקב • לוד • לוד גני אביב • כפר חב"ד • תל אביב ההגנה • תל אביב השלום • תל אביב סבידור מרכז • תל אביב  האוניברסיטה / אקספו • הרצליה • בית יהושע • נתניה ספיר • נתניה • חדרה מערב • קיסריה – פרדס חנה • בנימינה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת נתניה — באר שבע מרכז   נתניה • בית יהושע • הרצליה • תל אביב  האוניברסיטה / אקספו • תל אביב סבידור מרכז • תל אביב השלום • תל אביב ההגנה • לוד • רחובות • יבנה מזרח • אשדוד • אשקלון • שדרות • נתיבות • אופקים • באר שבע צפון / אוניברסיטה • באר שבע מרכז |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת בית שמש — נתניה   בית שמש • רמלה • לוד • כפר חב"ד • תל אביב ההגנה • תל אביב השלום • תל אביב סבידור מרכז • תל אביב האוניברסיטה / אקספו • הרצליה • בית יהושע • נתניה |  |
תבנית:רכבת ישראל קו ירוק בהיר
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
תבנית:שדרות שאול המלך
↑  סבר פלוצקר, סיפורי המסילה השלישית, באתר ynet, 6 במרץ 2006
↑  דן לביא, זיהום אוויר חריג בשתי תחנות רכבת, באתר ישראל היום, 20 באפריל 2016
↑  איתי בלומנטל, תיעוד מהרחפן: כך נראות העבודות להרחבת תחנת רכבת השלום בתל אביב, באתר ynet, 27 באוגוסט 2016
↑  עופר פטרסבורג, טרמינל חדש בתחנת השלום, באתר ישראל היום, 22 בפברואר 2021
↑  תת"ל 33 - מסילה רביעית באיילון - משרד הפנים
תרשים התחנה
קורי בוש

קורי אניקה בוש (באנגלית: Cori Anika Bush; נולדה ב-21 ביולי 1976) היא פוליטיקאית אמריקאית, אחות מוסמכת, ואקטיביסטית בתנועת Black Lives Matter מסנט לואיס, מיזורי, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מיזורי בין השנים 2021–2025. הייתה האישה השחורה הראשונה שכיהנה במשלחת מיזורי לקונגרס. מחוז בחירה זה מצוי במזרח מיזורי, מחוז בחירה בעל שטח קטן ואוכלוסייה של כ-750 אלף איש. המחוז כולל את כל העיר סנט לואיס ואת רוב צפון מחוז סנט לואיס. זהו המחוז הדמוקרטי ביותר במדינת מיזורי. בעת כהונתה השתייכה לקבוצת "הסקווד", המונה חברי קונגרס פרוגרסיבים ממפלגה הדמוקרטית הכוללת לצדה את אייאנה פרסלי, אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, אילהאן עומאר, ג'מאל באומן, סאמר לי, רשידה טליב וגרג קסר.
ב-6 באוגוסט 2024 הפסידה לווסלי בל בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, וכהונתה תמה בינואר 2025. בבחירות הכלליות שהיו בנובמבר 2024 זכה בל.
ביוגרפיה

בוש נולדה וגדלה בסנט לואיס, שם למדה בבתי ספר ציבוריים מקומיים וסיימה את בית הספר התיכון של קרדינל ריטר. היא למדה באוניברסיטת האריס-סטואו במשך שנה אחת לפני שקיבלה תואר שני בסיעוד מבית הספר לסיעוד לותרני.
החלה להיות פעילה פוליטית בעקבות הפרות הסדר בפרגוסון, בהם שימשה כאחות טריאז' ואף אמרה כי נפגעה בעצמה מאלימות משטרתית.
ב-2016 התמודדה בפריימריז הדמוקרטי לקראת הבחירות הכלליות על המושב בסנאט של ארצות הברית של חבר הסנאט, רוי בלאנט, אך הפסידה בפריימריז לג'יסון קנדר, מזכיר המדינה של מיזורי, שהפסיד גם הוא לבלאנט בבחירות הכלליות.
ב-2018 התמודדה לראשונה נגד לייסי קליי בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על הנציגות של המחוז הראשון של מיזורי בבית הנבחרים של ארצות הברית, מחוז הקונגרס המזוהה באופן מובהק עם המפלגה הדמוקרטית, אך הפסידה לקליי, שניצח גם בבחירות הכלליות והמשיך בכהונתו העשירית ברציפות בבית הנבחרים.
ב-4 באוגוסט 2020 התמודדה שוב והפעם ניצחה בקרב צמוד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית והדיחה את לייסי קליי, לאחר 10 קדנציות רצופות ולאחר 52 שנות כהונה של משפחת קליי במושב זה. היא קיבלה תמיכה ממגוון ארגונים פרוגסיבים וכן מפוליטיקאים ופעילים חברתיים המשתייכים לפרוגרסיבים בארצות הברית כמו ברני סנדרס, חבר הסנאט, ואנג'לה דייוויס, פעילה חברתית שמאל רדיקלית.
בוש עלתה לבחירות הכלליות בנובמבר וניצחה את המועמד הרפובלקני, אנתוני רוג'רס ברוב מוחלט של 78% מהקולות.
בוש היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה בבית הנבחרים האמריקאי ממיזורי. בוש ידועה בתמיכתה הנלהבת בתנועת ה-BDS, בביקורת חריפה על ישראל ואף קראה להחרמת ישראל. ב-23 בספטמבר 2021 הייתה אחת מ-8 חברי קונגרס דמוקרטים (מתוך 220) שהצביעו נגד מימון לכיפת ברזל. בשל אמירותיה, הואשמה על ידי ארגונים יהודיים באנטישמיות.
בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-2022, ניצחה שוב עם רוב של 72% מהקולות.
לאחר טבח שבעה באוקטובר בוש קראה להפסקת סיוע צבאי לישראל ואמרה כי "התקפות חמאס הן בתגובה לפרובוקציות ישראליות נגד העם הפלסטיני". בהצהרה שפרסמה כתבה כי "הפרות של זכויות אדם אינן מצדיקות עוד הפרות של זכויות אדם, ותגובה צבאית רק תחריף את סבלם של הפלסטינים והישראלים כאחד".
חיים אישיים

מנישואיה הראשונים יש לה שני ילדים, והיא מתגוררת עימם בסנט לואיס.
במשך 14 חודשים, היא ובעלה דאז התגוררו במכוניתם עם הילדים הקטנים לאחר שפונו בשל אובדן הכנסה לאחר שמחלה במהלך הריונה השני גרמה לה לעזוב את עבודתה.
במאי 2021 היא העידה בפני ועדת הפיקוח והרפורמה בבית כי במהלך הריונה הראשון, היא הודיעה לרופאה על כאבים עזים אך זו התעלמה ממנה, וכתוצאה מכך נכנסה לצירים מוקדמים. בוש ייחסה זאת ל"יחס קשוח וגזעני" שנשים שחורות מתמודדות איתו במהלך ההיריון והלידה. בציוץ בטוויטר לאחר מכן, כתבה: "כל יום, אנשים שחורים שיולדים והתינוקות שלנו מתים כי הרופאים שלנו לא מאמינים לכאב שלנו."
בפברואר 2023 התחתנה עם קורטני מריטס, מומחה לביטחון וגמלאי הצבא האמריקאי.
הערות שוליים

↑  "Meet Cori Bush, the Ferguson Activist Vying to Be Missouri's First Black Congresswoman". 31 ביולי 2018. נבדק ב-22 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hanna Trudo (August 6, 2024). Cori Bush loses primary in latest blow to progressive ‘squad’. The Hill. Retrieved August 7, 2024
↑  "Pastor Cori Bush Activist". Conscious Campus (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-08-04.
↑  Cori Bush's Biography
↑  Drawn into protest, The Blade (באנגלית)
↑  Aída Chávez, Insurgent Candidate Cori Bush Wants to End the Dynastic Rule of a Missouri Congressional District, The Intercept, ‏2018-08-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Missouri Primary Election Results: First House District". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2018-09-24. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-03-16.
↑  חברת קונגרס דמוקרטית בארה"ב: "להפסיק את הסיוע הצבאי לישראל", באתר ynet, 10 באוקטובר 2023
↑   ציוץ של חברת הקונגרס קורי בוש ברשת החברתית אקס (טוויטר), 6 במאי 2021
↑  Joe Holleman, Congresswoman Cori Bush of St. Louis marries member of campaign security team, STLtoday.com, ‏2023-02-27 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1298156556  LCCN: no2022122581  SNAC: w6z71dbr  US Congress: B001224  VIAF: 9166596862417592008   WorldCat (עם VIAF): 9166596862417592008
משרד התקשורת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1952
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  שלמה קרעי
 תאריך כניסה:  29 בדצמבר 2022
 מנכ"ל:  אלעד מקדסי
 שמות קודמים:  משרד הדואר
 http://www.moc.gov.il
 
טלפון חוגה ישראלי שנופק על ידי המשרד בין שנות השישים לשנות השמונים. על חוגת הטלפון מוטבע סמל דואר ישראל - הצבי הדוהר
משרד התקשורת הוא משרד ממשלתי בישראל, אשר אחראי על כלל תחומי התקשורת במדינה, בכללם טלוויזיה, רדיו, אינטרנט, טלפון, סלולרי, דואר ועוד.
במהלך שנות קיומו עבר המשרד שינוי מהותי: מספק בלעדי של שירותי תקשורת (בעיקר דואר וטלפון), לכעין רשות פיקוח המפקחת על ספקי שירותים אלה, הפועלים במגזר העסקי.
בתחומי אחריותו של המשרד: קביעת מדיניות התקשורת, פיתוח תשתית התקשורת, רישוי ופיקוח על ספקים של שירותי תקשורת, פיקוח על רשות הדואר, מדיניות בקרה וקביעת תעריפים לשירותי התקשורת השונים, ניהול משק התדרים, בקרה ופיקוח על שירותי הטלוויזיה בכבלים, אישור השימוש במכשירי קצה של מערכת בזק.
אתר האינטרנט של המשרד מצהיר כי:
”מדיניות המשרד בתחום הטלקומוניקציה והמדיה (שידורים לציבור) היא מדיניות של שוק פתוח לתחרות והפרטה - הנובעת מהשקפה לפיה הפתיחה לתחרות מביאה לצמיחה, הגדלת השקעות זרות בארץ, הגדלת מקומות תעסוקה, ירידת מחירים, והגדלת היצע ורמת השירותים לציבור”.
היסטוריה > משרד הדואר

בימי המנדט הבריטי היו סמכויות השלטון בידי פקידים אשר היו כפופים לנציב העליון. על פי פקודת בתי הדואר היו הסמכויות בנוגע לדואר בידי המנהל הכללי של הדואר. בעת הקמת מדינת ישראל, נשארו סמכויות הדואר בידי מנהל הדואר אשר היה כפוף למשרד התחבורה. לאחר פטירתו של דוד צבי פנקס, שהיה שר התחבורה, הוחלט מסיבות פוליטיות לפצל את משרד הדואר ממשרד התחבורה. בעיתונות פורסם שדוד בן-גוריון ביקש לשמור את תיק התחבורה עבור המפלגה הפרוגרסיבית, אם תסכים להצטרף לקואליציה. הראשון שעמד בראש המשרד וכיהן כשר הדואר היה מרדכי נורוק, מסיעת "המזרחי", שנתמנה לתפקיד בתחילת נובמבר 1952. עד אחרי הבחירות לכנסת הרביעית, נמסר המשרד לשותפים זוטרים של מפא"י מהמפלגות הדתיות ומפ"ם, ושר הדואר היה כמעט נטול סמכויות, שכן הסמכויות על פי פקודת הדואר היו בידי מנהל הדואר שהיה איש מפא"י. בממשלות ה-10 עד ה-13 היה אליהו ששון ממפא"י שר הדואר והוא דאג להעביר בכנסת חוק שהעביר לידיו את סמכויות הדואר מידי מנהל הדואר. עם זאת, המשרד נותר משרד זוטר שלא קרץ לשרים, עקב היותו משרד מקצועי שמדיניותו הותוותה בידי הפקידים ולשרים לא הייתה בו השפעה רבה. ב-1 בספטמבר 1970 קיבל שמעון פרס את תיק הדואר לצד תיק התחבורה ובתחילת 1971 הוא היסב את שם המשרד ל"משרד התקשורת", ביחד עם הכרזה על ארגון מחדש של המשרד.
בשנים 1970–1977 כיהנו במשרד התקשורת שרים שהיה להם תפקיד נוסף בממשלה ותחתם כיהן סגן שר במשרד התקשורת. בתחילה היה זה ח"כ ג'בר מועדי מהמערך והחל משנת 1975 כיהן בתפקיד הסגן אליהו מויאל מהמערך.
היסטוריה > הקמת בזק ורשות הדואר

שירותי הטלפוניה היו חלק משמעותי מהפעילות של משרד התקשורת, אשר סיפק את השירות ישירות. במסגרת זאת הייתה הפרדה בין ההכנסות להוצאות. הכסף שנגבה עבור שירותי טלפון הועבר ישירות למשרד האוצר, אך כל הוצאה דרשה אישור ממשלתי. מצב זה הגביל מאוד את כוח האדם והלוגיסטיקה, וגרם, בין השאר, להמתנה ארוכה מאוד להתקנת קווי טלפון (במקרים רבים, אף מספר שנים) ולשירות גרוע באופן כללי. בנוסף, עובדי המשרד היו ידועים בחוסר יעילותם.
בינואר 1964 הועבר לשר הדואר, אליהו ששון, דו"ח של ועדה בראשות צבי דינשטיין שהמליצה להעביר את שירותי הטלפוניה בישראל לידי חברה, שבשלב ראשון יהיו מניותיה בידי הממשלה. להמלצות התנגדו עובדי משרד הדואר, מנכ"ל המשרד, ח. בן מנחם והשר אליהו ששון והן לא יושמו. יצחק מודעי כשר תקשורת ביקש ב-1979 להקים את חברת הטלפוניה, אולם נתקל בהתנגדות, בין השאר של נציב שירות המדינה אברהם (רמי) פרידמן. המשרד המשיך במאמציו להקמת חברת טלפוניה, וקבע את 1 באפריל 1980 כתאריך יעד להקמת החברה, אך החברה לא קמה.
חברת בזק נרשמה כחברה כבר ב-1980, והחלה לפעול כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת בישראל ב-1984. תוך זמן קצר מכשירי הטלפון הגיעו לכל דורש.
בהפעלת שירותי הדואר כיחידת סמך ממשלתית במשרד התקשורת, הייתה הפרדה בין ההכנסות להוצאות. הכסף שנגבה על ידי הדואר עבור שירותיו הועבר אוטומטית למשרד האוצר, אך כל הוצאה דרשה אישור ממשלתי. מצב זה הגביל מאוד את כוח האדם והלוגיסטיקה, וגרם בין השאר להעברת מכתבים איטית במיוחד ולתורים ארוכים בסניפים. כל שינוי בשירותי הדואר הצריך בירוקרטיה במתן אישורים, ולכן שירותי הדואר לא יכלו להתאים עצמם בצורה דינמית לשינויי הסביבה. לפתרון בעיות אלה הוצע כבר בשנת 1970 לארגן את הדואר כחברה עסקית, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. בשנים 1979–1980 ניסה השר יצחק מודעי לקדם את הקמת רשות הדואר אך גם הוא לא הצליח בכך, לטענתו בגלל התנגדות לא עניינית של משרד האוצר. רשות הדואר הוקמה לבסוף בשנת 1986.
משרד התקשורת היה אחראי על הצד הטכני של שידורי הטלוויזיה של רשות השידור. במקביל, הדרישה לשירותי טלוויזיה ורדיו בישראל הייתה גבוהה, החל משנות ה-70, ומשרד התקשורת נלחם נגד תחנות שידור פיראטיות.
היסטוריה > שנות ה-90

בשנת 1990 החלו לפעול חמש חברות כבלים אזוריות שנבחרו במכרזים, במסגרת המהפך להכנסת טלוויזיה רב ערוצית בישראל. לצורך פיקוח על הזכיינים הוקמה המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין. ב-1993, הערוץ השני החל לשדר, והוקמה במקביל הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
בהמשך, חברות הטלוויזיה בכבלים בישראל התאחדו להקמת חברת HOT, וכן הוקמה חברת YES המשדרת באמצעות לוויין.
עד אמצע שנות התשעים הייתה חברת פלאפון היחידה שסיפקה שירות טלפון סלולרי בפרישה ארצית אם כי בעלות גבוהה למדי ולכן מספר המשתמשים ברשת שלה היה מועט. בתחילת העשור העניק המשרד רישיון רט"ן (רדיו-טלפון) ארצי נוסף לחברה מתחרה, סלקום, מהלך שחולל מהפכה של ממש בתחום התקשורת האלחוטית בארץ לאחר שסלקום השיקה את הרשת שלה בשנת 1994. לקראת סוף העשור ניתן רישיון לחברה נוספת, פרטנר תקשורת.
היסטוריה > העשורים הראשונים של המאה ה-21

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התחלפו שרי תקשורת רבים מבלי שנשארו זמן רב במשרדם: בנימין בן אליעזר, ראובן ריבלין, אריאל שרון, אהוד אולמרט, דליה איציק ואברהם הירשזון. בתקופתם התאחדו שלוש חברות הכבלים תחת המותג "הוט", והחל לשדר ערוץ מסחרי נוסף - ערוץ 10, האינטרנט המהיר חדר לבתים רבים, וחברת "בזק" הפסיקה להיות מונופול בתחום התקשורת הקווית.
בנובמבר 2004 ממשלת ישראל קיבלה החלטה על הקמת צוות בין-משרדי שיבחן את הצורך בשידורים דיגיטליים עבור הערוצים הציבוריים הפתוחים. בפברואר 2008 התקבל בכנסת תיקון לחוק, שמאפשר שידורי DTT בחינם. שידורי עידן+. חוק זה מסמיך את הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו כגוף האחראי על השידורים.
עידן+ משדר חמישה ערוצים: הערוץ הראשון, ערוץ 2, ערוץ 33, החינוכית וערוץ הכנסת. במהלך 2015 היו אמורים לעלות עוד ארבעה ערוצים: ערוץ 9, ערוץ 24, הלא TV וערוץ 20, אך נכון לאפריל 2016 הערוצים עדיין לא עלו לעידן+.
אריאל אטיאס, השר במרבית המחצית השנייה של העשור, ניסה לשים דגש צרכני במדיניות המשרד, כמו בהתעקשותו על הורדת תעריפי הקישוריות ויישום תוכנית ניידות מספרים. בתוכנית העבודה של המשרד לשנת 2009 יש דגש על מעבר לשידורים דיגיטליים בטלוויזיה וברדיו, כניסה לתחום ה-IPTV, השלמת תוכנית מתאר ארצית לתשתיות תקשורת (תמ"א 36), עידוד תחרות ואכיפה. למרות הדגש על תחרות לא ניתן רישיון למפעיל רביעי בתחום הסלולר.
השר הבא מתפקיד משה כחלון המשיך במדיניות זו ובתקופת כהונתו הושלמה רפורמת הסלולר, שכללה מתן רישיונות למפעילי רשתות סלולר וירטואליים ומתן זיכיון לכניסתו של מפעיל סלולרי נוסף, גולן טלקום. רגולציות נוספות שיושמו בתקופתו בשוק הסלולר הן:
הטלת איסור על חיוב הלקוחות בגין עזיבת תוכנית
הטלת איסור על החברות הסלולריות למכור מכשירי סלולר נעולים שניתנים לשימוש רק עם כרטיסי ה-SIM של חברת הסלולר ששיווקה את המכשיר, וחיובן לפתוח בחינם את המכשירים שכבר מכרו
הטלת איסור על חיוב לקוחות ללא ידיעתם בגין הודעות תוכן. רפורמה זו הובילה להגברת התחרות בשוק ולירידה חדה במחירים.
בשוק האינטרנט אושרה בתקופתו של כחלון כניסת חברת תשתיות סיבים אופטיים שלישית, Unlimited, על בסיס התשתית של חברת החשמל.
במהלך חודש נובמבר 2014 קיבל השר ארדן את המלצת הדרג המקצועי במשרד והחליט לפתח את השוק הסיטונאי ברשת הטלפוניה הקווית, במטרה לאפשר לחברות תקשורת לרכוש תשתית אינטרנט וטלפון מבזק במחיר מפוקח, מהלך שיאפשר את הגדלת התחרות וכן העברת שידורי טלוויזיה על גבי האינטרנט.
בממשלת ישראל השלושים וארבע ראש הממשלה בנימין נתניהו מילא את תפקיד שר התקשורת. בפברואר 2017, עקב עתירות לבג"ץ בדבר ניגוד עניינים של נתניהו, מונה צחי הנגבי לתפקיד ממלא מקום שר התקשורת למשך שלושה חודשים. עם זאת, אנשי אופוזיציה הצביעו על כך שאיש אמונו של נתניהו שלמה פילבר ימשיך לכהן בתפקיד מנכ"ל משרד התקשורת. למרות האיסור לעסוק בעניינים בתחום התקשורת, פעל נתניהו לסגירת תאגיד השידור הישראלי, תוך יצירת עימות עם משה כחלון, שהסתיים עם הגעה לפשרה הכוללת את הפרדת חטיבת החדשות מתאגיד השידור. בעקבות החקירות ב"פרשת בזק-אלוביץ'", פילבר הושעה מתפקידו על ידי נציבות שירות המדינה באוקטובר 2017 והשעייתו הוארכה בחודשיים נוספים בפברואר 2018. במקומו מונה לתפקיד מימון שמילה.
היסטוריה > הניסיון להקים רשות תקשורת

מאז ימי כהונת שולמית אלוני כשרת התקשורת, הצהירו השרים במשרד על רצונם להקים רשות תקשורת עצמאית בדומה לרשות התקשורת הפדרלית האמריקאית, ה-FCC. הרעיון היה לאגד את כל הרשויות הקיימות במשרד לשתי רשויות - אחת לתקשורת והשנייה לתכנים, ולבטל את הצורך בשר בתחום זה.
בשנת 2003, אחרי הבחירות, הסכים ראש הממשלה אריאל שרון לבקשתה של מפלגת שינוי לפרק את משרד התקשורת עד להקמתה של רשות תקשורת לאומית (שתהיה חלק ממשרד הפנים, שהועבר לשינוי במסגרת ההסכמים הקואליציוניים). בדומה למשרד לשירותי דת כן הוסכם ששרון ייטול את התיק עד לסוף השנה האזרחית, אולם משרד התקשורת לא פורק ובספטמבר מונה אהוד אולמרט לשר התקשורת.
מנכ"לי המשרד

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | חיים בן-מנחם | 1952 | 1964 |
| 2 | ישעיהו לביא | 1964 | 1968 |
| 3 | שמחה סורוקר | 1968 | 1975 |
| 4 | משה גדרון | 1975 | 1979 |
| 5 | גדעון לב | 1979 | 1982 |
| 6 | אליהו ברק | 1982 | 1984 |
| 7 | צבי צילקר | 1983 | 1984 |
| 8 | יורם אלסטר | 1984 | 1987 |
| 9 | בן-עמי גוב | 1987 | 1988 |
| 10 | יצחק איש-הורביץ | 1988 | 1990 |
| 11 | אברהם דורון | 1990 | 1992 |
| 12 | משה ארד | 1992 | 1993 |
| 13 | שלמה וקס | 1993 | 1997 |
| 14 | דניאל רוזן | 1997 | 2001 |
| 15 | אורי אולניק | 2001 | 2004 |
| 16 | אבי בלשניקוב | 2005 | 2006 |
| 17 | מרדכי מרדכי | 2006 | 2009 |
| 18 | עדן בר-טל | 2009 | 2013 |
| 19 | אבי ברגר | 2013 | 2015 |
| 20 | שלמה פילבר | 2015 | 2018 |
| (מ"מ) | מימון שמילה | 2017 | 2018 |
| 21 | נתי כהן | 2018 | 2020 |
| 22 | לירן אבישר בן-חורין | 2020 | 2023 |
| (מ"מ) | מימון שמילה | 2023 | 2024 |
| 23 | ענבל משש | 2024 | 2024 |
| (מ"מ) | אלעד מקדסי | 2024 | 2025 |
| 24 | אלעד מקדסי | 2025 | מכהן |
ראו גם

דיני פניות ציבור בנושאי תקשורת, תרבות וספורט במשרדי מדינת ישראל
תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז

תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז היא תחנת הרכבת הראשית של תל אביב-יפו. זוהי תחנת הנוסעים הפעילה הוותיקה ביותר בעיר. התחנה ממוקמת בקילומטר ה-93.273 של הקו הראשי של רכבת ישראל.
התחנה, שנקראה בעבר "תחנת הרכבת תל אביב מרכז", נקראת על שם מנחם סבידור, שעמד בראש הנהלת הרכבת בשנות החמישים והשישים (עד שנת 1964) (טרם הפרטתה לחברה), ולימים נבחר לכנסת וכיהן כיו"ר הכנסת. בשנים שבהן היו בתל אביב רק שתי תחנות, דרומית וצפונית, כונתה תל אביב מרכז גם בשם "רכבת צפון", אך לא היה זה שמה הרשמי (השם "תחנת תל אביב צפון" היה שמה הרשמי של התחנה הקרויה כיום תחנת בני ברק). כינוי נוסף לתחנה הוא "ארלוזורוב", כשם רחוב ארלוזורוב הסמוך לתחנה.
לתחנה 6 רציפים, מה שהופך אותה לאחת משלוש תחנות הרכבת הגדולות בישראל (מספר זהה של רציפים יש גם בתחנת הרצליה ובתחנת לוד), וכמעט כל קווי הרכבת הנוסעים בישראל עוצרים בה. במשך שנים התחנה הייתה הראשונה בארץ בהיקף הנוסעים העוברים בה; מ-2017 היא שנייה רק לתחנת השלום הסמוכה, ובהבדל ניכר מכל תחנה אחרת.
בצמוד לתחנה ממוקם "מסוף 2000" ( או "מסוף ארלוזורוב" או "מסוף סבידור") – מסוף אוטובוסים גדול שממנו יוצאים אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים, וכן תחנת רכבת קלה תת-קרקעית - תחנת ארלוזורוב של הקו האדום בדנקל.
היסטוריה

תבנית:מסילת איילון
התחנה הנוכחית נחנכה ב-3 בנובמבר 1954תבנית:הערה, כשנה ומחצה לאחר פתיחת מסילת החוף (מאי 1953)תבנית:הערה, והחלה לשמש כתחנת הקצה הדרומית במסילה, וכתחליף לתחנת תל אביב צפון (תחנת בני ברק של היום)תבנית:הערה. רציפיה באותה עת היו צמודים לחזית הצפונית של בניין התחנה הנוכחי, ותנועת הרכבת התאפשרה רק לכיוון צפון, אך תכנונה לקח בחשבון שהמסילה תמשיך דרומה לאורך נחל איילוןתבנית:הערה, העבודות על הקמת מסילת איילון היו אומרות להתחיל מיד לאחר הקמת התחנהתבנית:הערה, אך במשך שנים רבות תוכנית זאת לא מומשה. עם פתיחת התחנה פעלו בקו תל אביב—חיפה שבע רכבות ככל כיוון בימי השבוע, ביום ששי חמש רכבות בכל כיוון, ובמוצאי שבת רכבת אחת בכל כיווןתבנית:הערה.
ב-3 במאי 1988 נפתחה התחנה במתכונתה החדשה, שרציפי התחנה מוקמו מחדש בין נתיבי איילון וממערב לערוץ נחל איילוןתבנית:הערה. עם זאת בשלב זה התחנה עדיין הייתה תחנה קצהתבנית:הערה. העבודות להקמת המשך המסילה דרומה החלו בקיץ 1990תבנית:הערה. המסילה דרומה נפתחה ב-31 בינואר 1993 כמסילה כפולה, ושירתה את הקווים לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושליםתבנית:הערה; ולרחובות ואשדודתבנית:הערה.
בשנת 1999, נפתח גשר הולכי רגל מקורה בין התחנה למתחם הבורסה ברמת גןתבנית:הערה. בשנים 2004–2005 בוצעו עבודות לבניית רציפים 5 ו-6 וכן חודש בניין התחנה, אשר התיישן במהלך השניםתבנית:הערה.
בשנת 2016 החלה הקמת מבנה אולם כניסה ויציאה חדש שמחובר לגשר מודעי שמצפון לתחנהתבנית:הערה. עבודות אלה הושלמו ב-2018תבנית:הערה.
עד לשנת 2018 שכנו בצמוד לתחנה משרדי הנהלת רכבת ישראל שעברו לבניין חדש בצמוד לתחנת הרכבת לוד.
מאוקטובר 2019 ועד אפריל 2020 התבצעו בתחנה עבודות להצבת תשתית חשמול בתחנה, תשתית זו מאפשרת לקטרים חשמליים לנסוע בתחנה. קו הרכבת המהיר לירושלים החל לפעול בה ולהסיע נוסעים ב-30 ביוני 2020.
תחנת ארלוזורוב של הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן הנמצאת בסמוך לתחנה נפתחה באוגוסט 2023תבנית:הערה.
מבנה התחנה

בתחנה קיימים שלושה איי רציפים ושש מסילות. התחנה משמשת כתחנת ביניים והתנועה ממנה אפשרית בשני הכיוונים. בשל העובדה שכמעט כל קווי הרכבת עוברים בה, היא משמשת פעמים רבות כתחנת מעבר ביניהם.
התחנה נגישה משני עברי נתיבי איילון. ממערב הכניסה לתחנה היא דרך בניין התחנה הישן ומשם בגשר הולכי רגל אל הרציפים. ממזרח, ניתן להיכנס לתחנה ממתחם הבורסה ברמת גן דרך גשר להולכי רגל. כמו כן ניתן להיכנס לתחנה מכיוון צפון מגשר מודעי שעובר מעל לנתיבי איילון.
מבני התחנה תוכננו בסגנון מודרניסטי בידי האדריכל יוסף קלארווין, שתכנן גם את משכן הכנסת.
בדרך כלל רציפים 1 ו-2 משמשים את הקווים הנוסעים צפונה, רציפים 3 ו-4 את הקווים אשר נוסעים דרומה ורציפים 5 ו-6 משרתים את קו הרכבת מכיוון אשקלון אל ערי השרון. מיפוי רציפים זה אינו מחייב מכיוון שהתחנה היא תחנת רכבת תפעולית ומאפשרת לנתב את הרכבות לרציפים שונים בתחנה וזאת לטובת שינויים נדרשים בתנועת הרכבות ואו היבטים של שדרוג ואחזקת הקו. הרציפים בתחנה הם באורך של כ-350 מטר והם מהארוכים בארץ.
בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית ב-2019. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תכנון עתידי

במסגרת התוכנית להקמת מסילה רביעית באיילון (תת"ל 33) מתוכננת הוספת שני רציפים חדשים לתחנה, כך שמספרם הכולל יגיע לשמונהתבנית:הערה.
בשנת 2026 מתוכננת לקום תחנת קצה עבור הקו הסגול של הרכבת הקלה בסמוך לתחנהתבנית:הערה. עם זאת, צפויים בקו זה עיכובים של עד 3 שניםתבנית:הערה.
תחנת "תל אביב מרכז" של קו המטרו העתידי M1, מתוכננת לקום בסמוך לתחנה.
שירות רכבות בתחנה

בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים נהריה - מודיעין מרכז, נהריה - באר שבע מרכז, כרמיאל - באר שבע, בנימינה - רחובות - אשקלון, הרצליה - ירושלים יצחק נבון, הרצליה - אשקלון, נתניה - בית שמש, נתניה - תל אביב - באר שבע מרכז וכן רכבות הלילה לנתב"ג ומנתב"ג.
החל מ-18 בספטמבר 2022 פועלת רכבת לילה בימים ראשון, שני, שלישי וחמישי בין תחנות ירושלים יצחק נבון - נמל תעופה בן-גוריון, תל אביב סבידור מרכז - הרצליה - נתניה - חדרה מערב - בנימינה. ביום רביעי הרכבות מתחילות ומסיימות את נסיעתם בתחנת נמל תעופה בן-גוריון ולא בתחנת ירושלים-יצחק נבון.
החל מפברואר 2025 עוצרת בתחנה רכבת לכיוון באר שבע מרכז דרך תחנות הנגב המערבי ולנתניה בשעות השיא. בשעות השפל התחנה מהווה כתחנת קצה ויוצאת ממנה רכבת לבאר שבע מרכז.
תבנית:רכבת ישראל קו ורוד
תבנית:רכבת ישראל קו אדום
תבנית:רכבת ישראל קו ירוק עלה
תבנית:רכבת ישראל קו כתום
תבנית:רכבת ישראל קו כחול כהה
תבנית:רכבת ישראל קו סגול
תבנית:רכבת ישראל קו תכלת
תבנית:רכבת ישראל קו ירוק בהיר
תבנית:רכבת ישראל קו לילה ירושלים – בנימינה
בתרבות

ב-2002 צולם בתחנת הרכבת הווידאו־קליפ לשיר "להציל אותך" מאת שלמה ארצי, בהשתתפות טל שגב.
גלריה

שר התחבורה יוסף ספיר נואם בפתיחת התחנה, 3 בנובמבר 1954
רכבת בתחנה, 2008
רציפי התחנה והמסילות העוברות דרכה
מראה על הרציף בתחנה, 2005
מראה על רציף התחנה, 2005
פנים אולם הטרמינל, ערב חנוכת המבנה המחודש, 2007
גשר הולכי הרגל בין התחנה ומתחם הבורסה, 2009
הכניסה לתחנה, 2007
שרת התחבורה, מירי רגב ומנכ"ל רכבת ישראל, מיכה מייקסנר באירוע הגעת קו הרכבת החשמלי מירושלים לתחנה
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
↑  תבנית:קישור כללי
תרשים התחנה
אליס מילר

ערך זה עוסק בטייסת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

אליס מילר, 1995
 לידה:  23 בינואר 1972 (בת 53) דרום אפריקה 
 תאריך עלייה:  1979
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה  תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:  חיל האוויר הישראלי
 דרגה:   רב-סרן
 תפקידים בשירות
 מפקדת גף מבנה וייצור בבסיס שדה דב
 
מילר (שנייה מימין) בכנס של חיל האוויר לרגל יום האישה הבינלאומי 2020, בימין התמונה רינה לוינסון
אליס מילר (נולדה ב-23 בינואר 1972) היא מהנדסת אווירונאוטיקה ובעלת רישיון טיס אזרחי דרום אפריקאי, שנאבקה למען פתיחת קורס הטיס בצה"ל לנשים באמצעות עתירה לבג"ץ.