אלחו קרפנטייר
ביוגרפיה > קובה וגלות בצרפת

בשנת 1921, בזמן שלמד בהוואנה, הפך קרפנטייר לעיתונאי תרבות, וכתב בעיקר על התפתחויות אוונגרדיות באמנויות, ובמיוחד במוזיקה. הוא כתב טורים ליומון לה דיסקוסיון – La Discusión. עבודתו העיתונאית, שנחשבה לשמאלנית, סייעה להקמת המפלגה הקומוניסטית הקובנית הראשונה. במהלך 1923 ו-1924 הוא המשיך לעבוד ככתב טור וגם ערך ביקורות מוזיקליות ותיאטרון עבור לה דיסקוסיון ואל הראלדו דה קובה. בשנת 1927, בעזרת חורחה מנאך, חואן מרינלו, פרנסיסקו איצ'אסו ומרטי קזנובאס, הוא הפך לחבר מייסד בכתב העת לקידום – רוויסטה דה אוונסה, מגזין המוקדש ללאומיות, רדיקליזם ורעיונות חדשים באמנויות.
הגיליון הראשון של כתב העת קידום הופיע ב־15 במרץ 1927; ופעילותו נמשכה עד 15 בספטמבר 1930. בפרק זמן זה הפך כתב העת ל"קול המבשר" של התנועה הקובנית וכלי הביטוי העיקרי שלה. בגלל מעורבותו בפרויקטים כגון אלה, קרפנטייר נחשד לרוב כמי שמחזיק ברעיונות תרבותיים חתרניים ואולטרה-מודרניים. קרפנטייר נעצר בשנת 1927 בגין התנגדותו לדיקטטורה של ג'ררדו מצ'אדו אי מוראלס – נשיא קובה, ולאחר שחתם על מניפסט דמוקרטי ואנטי-אימפריאליסטי נגד משטרו של מצ'אדו. על רקע זה ישב ארבעים יום בכלא. במהלך תקופה קצרה זו בכלא הוא החל לעבוד על הרומן הראשון שלו, Ecué-Yamba-O, שעוסק בחקר המסורות האפרו-קובניות בקרב עניי האי. (הספר הושלם בסופו של דבר בשנת 1933.)
לאחר שחרורו נמלט קרפנטייר מקובה בעזרת העיתונאי והמשורר הצרפתי רוברט דזנוס שהשאיל לו את דרכונו ואת ניירותיו. קרפנטייר החליט על גלות מרצון לצרפת והגיע לפריז בשנת 1928; הוא נשאר שם עד 1939, ואז חזר להוואנה. התמזל מזלו לצאת את קובה טרם תקופת הסכסוכים הפוליטיים שהתרחשה שם בשנות השלושים, במהלכה נאלצו אנשי רוח קובניים להגדיר מחדש את עמדתם הפוליטית, שלא הייתה מקובלת על הממשל. מסיבות פוליטיות אלה ואחרות הוא החליט לעזוב.
שהייתו בחו"ל, ניתוקו מקובה והאינטראקציה עם קבוצות שונות של אינטלקטואלים ואמנים בפריז סייעו לו לגבש את "החזון הביקורתי" שלו. קרפנטייר הרגיש שחשוב לו להישאר מחוץ להשפעתן של תנועות אידאולוגיות אלו ואחרות מכיוון שהאמין בשמירה על "איזון נגד הבדלנות של מולדתו". עם הגעתו לפריז החל מיד לכתוב שירים ומאמרי מערכת במגזינים פריזאים וקובניים. תרומותיו לכתב העת הפריזאי, כמו הסיפור הקצר שכתב בצרפתית בשנת 1933 – "מחברות הדרום", Cahiers) du Sud"), בצרפתית, היו חלק ממאמץ שנקט בו לטובת טיפוח קהילת קוראים אירופאית שתחזק את ההכרה בו. הוא גם תרם מכתיבתו לכתבי העת Documents ו-L'Intransigeant. קרפנטייר הכיר את פעילויות ועד הצעירים הקובנים המהפכנים – Comité de Jeunes Revolutionnaires Cubains, קבוצה של אנשי שמאל קובנים גולים שפרסמו את טרור בקובה – La Terreur á Cuba, עלון נגד ממשלת מצ'אדו. הוא תיעד את החדשות האחרונות על קבוצה זו ופעילותן בספרו מחווה לחברינו בפריז - Homenaje a nuestros amigos de Paris. באותה תקופה, ושוב בעזרת רוברט דזנוס, קרפנטייר הפך לחלק מהתנועה הסוריאליסטית שהתבררה כבעלת השפעה חיובית על יצירתו. בהיותו בצרפת יסד קרפנטייר מגזין ספרותי בשם אימאן - Imán בשנת 1931, ושימש כעורכו הראשי. מרבית המחברים שעבדו איתו ב"המהפכה הסוריאליסטית " תרמו יצירות גם ל- אימאן תחת הכותרת "ידיעת אמריקה" – "Conocimiento de America ". במסגרת זו תרם קרפנטייר את הסיפור הקצר שלו משנת 1933– סיפורי יום שני –  Histoire de Lunes; זה היה ניסיוני לתקופתו כיוון שהכיל אלמנטים של פנטזיה ופולקלור המאופיינים כריאליזם קסום.
הסוריאליזם עזר לקרפנטייר לראות הקשרים והיבטים, בעיקר אלה הנוגעים לחיים האמריקניים, אותם לא ראה לפני ואחרי שעבד עם הדמויות האמנותיות המובילות במשך תקופה, קרפנטייר לא התלהב יתר על המידה מפעילותו בתחום הסוריאליזם וחש כי "ניסיונות סוריאליסטיים אלו היו לשווא". את תסכולו תיאר בכך ש"לא היה לו מה להוסיף ולתרום לתנועה זו בצרפת".
כשקרפנטייר התוודע לאנשים בקרב קהילת האמנויות, התאפשר לו לפגוש סופרים מפורסמים אחרים כמו פבלו נרודה, ששלח אליו לצורכי ביקורת את טיוטת ספרו "מגורים על כדור הארץ" – "Residencia el la Tierra". הסופר מיגל אננגל אסטוריאס, שיצירתו על עידן המיתולוגיה הפרה-קולומביאנית השפיעה על כתיבתו; ופבלו פיקאסו, הכרות שהתאפשרה באמצעות הקשר של קרפנטייר עם חברים מתחומי האמנויות.
לאורך תקופתו בצרפת עסק קרפנטייר לא רק ביצירות ספרותיות, אלא גם בפרויקטים מגוונים אחרים בתחום האמנויות. הוא שיתף פעולה עם המלחין הצרפתי מארינס פרנסואה גיירד במחזמר "ימבה-או", "טרגדיה נלעגת", שהוצג בתיאטרון בריזה בפריז (1928); ועם המלחין הקובני אמדאו רולדאן עזר לארגן את הופעות הבכורה הקובניות של יצירות של סטרווינסקי ופולנק. בתחום הסרטים כתב קארפנטייר טקסט וערך מוזיקה לסרט הדוקומנטרי הצרפתי לה וודו. הוא המשיך להתפרנס מכתיבה על תרבות עכשווית, הן בצרפתית והן בספרדית. כמו כן החל לעבוד בתחנת רדיו צרפתית כטכנאי קול ומפיק. משנת 1932 עד 1939 עבד קרפנטייר בכמה פרויקטים שהופקו על ידי אולפני פוניריק (Foniric). הוא ביים את ההפקה של ספרו של כריסטופר קולומבוס ושיתף פעולה עם דזנוס בהפקת הקראות של מקרי הרצח ברחוב מורג' של אדגר אלן פו, והצדעה לעולם של וולט ויטמן. גם מחו"ל, המשיך קרפנטייר לשמור על קשר עם קובה על ידי שליחת מאמרים ושירים ותרומות מפרי עטו לפרסומים שונים שם כמו מסות מתכנסות Ensayos Convergentes.
עם תום עידן משטר מצ'אדו ב-1933, החליט קרפנטייר לתכנן את חזרתו לארץ מולדתו לביקור, ובשנת 1936 מימש את מסעו חזרה לקובה. פרק הזמן שבילה בפריז שנפרס על פני יותר מאחת עשרה שנים העשיר אותו ו"חידד את יכולות ההבעה שלו ". קרפנטייר עצמו ציין שהוא התעייף מפריז, ו"... בשנת 1939 בלי שום סיבה אחרת מאשר נוסטלגיה לקובה, פיניתי את הדירה שלי והתחלתי את השיבה להוואנה ".