stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד וייסבורד
מחקרו > ביקורת

על תאוריית הנקודות החמות נמתחה ביקורת כי היא מתייגת קבוצות מוחלשות באוכלוסייה כמסוכנים. הסרט החשוד המיידי ששודרה בערוץ 10 בשנת 2016 מדגים חלק מהביקורת שבאמצעות הגדרות אזורי סיכון, המשטרה מפעילה כוח רב על יוצאי אתיופיה. בדומה לכך מלקולם פילי וג'ונתן סימון הגו תיאוריה בשם "הפנולוגיה החדשה" (תורת הענישה החדשה) של מוסדות אכיפת החוק, לאחר שאלה הבינו שהכנסת כל העבריינים לכלא לתקופות ארוכות היא תהליך יקר מדי והחלו להשקיע משאבים רבים בביצוע של הערכות מסוכנוּת. בהתאם לפנולוגיה החדשה, בעת הערכת מסוכנוּת מתעלמים מחומרת העבירה שביצע הנאשם, ובמקום זאת מנסים לאתר ולעצור את העבריין שיש לו סיכוי רב לבצע עבירות חמורות חוזרות, מתוך הנחה שכך נקבל תוצאה מרבית בהשקעה כלכלית סבירה. לדברי פילי וסיימון בהתאם לפנולוגיה החדשה המאמץ של מערכות אכיפת החוק מתמקד בזיהוי קבוצות סיכון ובשיוכו של הפרט לאחת הקבוצות. פילי וסיימון מתארים אחת החידושים של הפנולוגיה החדש כהסתכלות חדשה על העוני בארצות הברית. כיום בארצות הברית התיוג של מעמד נמוך ניתן לקבוצה באוכלוסייה אשר אין לה הזדמנויות רבות למוביליות חברתית ואינטגרציה כלכלית. הוא מתייחס בעיקר לאוכלוסייה שחורה והיספאנית החיה באזורים עניים ומופרדת פיזית מאזורים חברתיים וכלכליים מרכזיים בארצות הברית. האוכלוסייה המוגדרת כ"מעמד נמוך" היא גם האוכלוסייה הנתפסת ככזו שאין לה סיכוי להשתלב בתעסוקה לאורך זמן, כיון שהיא נתפסת כנעדרת כישורי תעסוקה הולמים. היא גם מוגדרת כקבוצה מסוכנת אשר במטרה להגן על הציבור היא צריכה להיות בפיקוח של גורמי אכיפת החוק.
הערות שוליים

↑  פרופ' דוד וייסבורד, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים – הפקולטה למשפטים
↑  דייוויד וייסבורד באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
↑  MALCOLM M. FEELEY, JONATHAN SIMON, THE NEW PENOLOGY: NOTES ON THE EMERGING STRATEGY OF CORRECTIONS AND ITS IMPLICATIONS*, Criminology 30, 1992-11, עמ' 449–474 doi: 10.1111/j.1745-9125.1992.tb01112.x
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269846105171  BnF: cb12362551z (data)  GND: 133584623  ISNI: 0000 0001 1060 691X  LCCN: n87861538  LNB: 000084259  NKC: utb2010592630  NSK: 000521224  NTA: 112774601  ORCID: 0000-0003-3778-5190  SELIBR: 264982  SUDOC: 032632568  VIAF: 46838287   WorldCat (עם VIAF): 46838287
ק. ר. נאראיאנאן

קוצ'ריל ראמאן נאראיאנאן (במלאיאלאם: കോച്ചേരില്‍ രാമന്‍ നാരായണന്‍;‏ 27 באוקטובר 1920 – 9 בנובמבר 2005) היה נשיא הודו, הראשון מהקסטות הנמוכות שמילא משרה זו.
ביוגרפיה

נאראיאנאן נולד בטראבאנקורה שבטרוונקור ב-27 באוקטובר 1920, קיבל תואר ראשון ושני בספרות אנגלית מאוניברסיטת טרוונקור. לאחר מכן עבד כעיתונאי עבור ההינדו (1944–1945) ו"טיימס אוף אינדיה" (ב-1945). עד מהרה זכה במלגה נוספת ועזב את הודו ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם זכה בהצטיינות אקדמית מהשורה הראשונה.
ב-1948 שב נאראיאנאן להודו, וב-1949 הצטרף לשירות החוץ ההודי. במהלך עבודתו בשירות החוץ, הוצב נאראיאנאן בראנגון, טוקיו, לונדון, קנברה והאנוי. שימש כשגריר הודו בתאילנד (1967–1969), שגריר הודו בטורקיה (1973–1975) ובסין (1976-1978). ב-1978 פרש משירות החוץ, אך שב וכיהן כשגריר הודו בארצות הברית מ-1980 ועד 1984.
קריירה פוליטית

ב-1984 נבחר נאראיאנאן ללוק סבהה כמייצג מחוז בחירה בקרלה, ושב ונבחר שלוש פעמים. נאריאינאן כיהן כשר בממשלות רג'יב גנדי מ-1985 ועד שמפלגת הקונגרס הלאומי ההודי אבדה את השלטון ב-1989. למרות שהמפלגה חזרה לשלטון ב-1991, נאראיאן לא שב לשולחן הממשלה.
נאראיאנאן כיהן כסגן נשיא הודו בשנים 1992–1997 במקביל לנשיאותו של שנקר דיאל שרמה וכנשיא הודו בשנים 1997–2002.
נפטר בשנת 2005 בגיל 85 בעקבות דלקת ריאות.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Kocheril Raman Narayanan, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810693916805606  BIBSYS: 90890435  GND: 121221423  ISNI: 0000 0000 1590 0002  LCCN: n82026356  NTA: 242882404  SNAC: w6wf7c9m  SUDOC: 092597440  VIAF: 22991841   WorldCat (עם VIAF): 22991841 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוקסמבורג

ערך זה עוסק במדינה אירופאית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Groussherzogtum Lëtzebuerg, בצרפתית: Grand-Duché de Luxembourg, בגרמנית: Großherzogtum Luxemburg) היא מדינה קטנה במערב אירופה שגובלת בבלגיה, בצרפת ובגרמניה. האוכלוסייה במדינה מונה כ-671 אלף נפש ושטחה 2,586 קילומטרים רבועים.
היסטוריה

אף על פי שלפי מספר עדויות, ההיסטוריה הלוקסמבורגית התחילה בזמן האימפריה הרומית, מקובל להתייחס לשנת 963 כנקודת ההתחלה שלה. בחמש מאות השנים שלאחר מכן עלה כוחו של בית לוקסמבורג בדוכסות, וחיסולו גרר את ביטול עצמאותה של לוקסמבורג. לאחר תקופה קצרה של שלטון דוכסות בורגונדיה, עברה לוקסמבורג לשלטון בית הבסבורג ב-1477.
לאחר מלחמת שמונים השנים הפכה לוקסמבורג לחלק מארצות השפלה הדרומיות (הספרדיות), שחזרו לחזקתה של שושלת הבסבורג (הפלג האוסטרי) ב-1713. לאחר הכיבוש בזמן המהפכה הצרפתית, ולפי חוזה פריז מ-1815, הוענק ללוקסמבורג מעמד של דוכסות גדולה הנמצאת באוניה פרסונלית עם הולנד. לפי ההסכם, חולקה לוקסמבורג, דבר שנעשה קודם לכן ב-1659 ופעם נוספת ב-1839. אף כי ההסכמים הללו גרמו להקטנת שטחה של לוקסמבורג, הם חיזקו את מידת עצמאותה. עצמאות זו של לוקסמבורג נקבעה סופית לאחר משבר לוקסמבורג ב-1867.
בעשורים שלאחר מכן, נכנסה לוקסמבורג למעגל ההשפעה של גרמניה, בייחוד לאחר שנפרדה מהולנד ב-1890. לוקסמבורג הייתה תחת כיבוש גרמני בין 1914 ל-1918 (בזמן מלחמת העולם הראשונה) ומאוחר יותר תחת שלטון גרמניה הנאצית בין 1940 ל-1944 (במהלך מלחמת העולם השנייה). לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה לוקסמבורג לאחת המדינות העשירות בעולם, כאשר היא נשענת על מערכת בנקאית מפותחת, יציבות פוליטית ואינטגרציה אירופית.
פוליטיקה

המשטר בלוקסמבורג הוא במהותו מונרכיה חוקתית, שבה ראש המדינה מקבל את תפקידו בירושה, אך סמכויותיו מוגבלות וטקסיות בעיקרן, ועיקר הכוח הפוליטי מצוי בידי נציגים הנבחרים באופן דמוקרטי. בניגוד למדינות אחרות בעלות משטר דומה, כגון בריטניה והולנד, לוקסמבורג מוגדרת כדוכסות גדולה, והעומד בראשה נושא בתואר דוכס גדול ולא מלך. החל משנות האלפיים, לוקסמבורג היא הדוכסות היחידה בעולם.
סדרי השלטון במדינה מוגדרים בחוקת לוקסמבורג, שנכנסה לתוקפה בשנת-1868 ועברה מאז מספר שינויים.
בית הנבחרים מורכב מ-60 צירים, הנבחרים על ידי האזרחים לתקופה של חמש שנים, ומושבי הפרלמנט מוקצים לפי ייצוג יחסי ואחוז החסימה.
מועצת המדינה מורכבת מ-21 חברים, הנבחרים על ידי הדוכס לכל חייהם, ותפקידה הוא לחוות דעה על הצעות חוק.
פוליטיקה > יחסי חוץ

מדיניות החוץ של לוקסמבורג מעודדת אינטגרציה אירופית ושיתוף פעולה בין מדינות המערב בכלל. לוקסמבורג הייתה שותפה-מייסדת של קהילת הפחם והפלדה האירופית, שקדמה לאיחוד האירופי, ושל האיחוד עצמו. כמו כן הייתה מן החברות המייסדות בארגון נאט"ו. למדינה שיתוף פעולה הדוק במיוחד עם בלגיה והולנד, תחת המסגרת המשותפת של בנלוקס.
לוקסמבורג העיר היא אחת משלושת מקומות המושב הרשמיים של האיחוד האירופי, ובה פועלים כמה ממוסדותיו, בהם בית הדין האירופי לצדק, בית המשפט האירופי לביקורת, ובנק ההשקעות האירופי.
פוליטיקה > יחסי חוץ > יחסים עם ישראל

ללוקסמבורג יש יחסים תקינים עם ישראל. הדוכסות הקטנה צידדה בקשירת ישראל לשוק האירופי המשותף.
לוקסמבורג נמנית עם המדינות המעטות המצדדות בישראל ברוב ההצבעות נגדה באו"ם. עם זאת, בהצבעה שנערכה בדצמבר 2014 באשר להצעה הפלסטינית לסיום הכיבוש, היא הצביעה בעד ההצעה.
צבא וביטחון

לוקסמבורג נמנית עם מייסדות ברית נאט"ו ב-1949, חרף העובדה שצבאה נמנה עם הצבאות הקטנים בעולם. בצבא משרתים כ-450 חיילי קבע בלבד, ולצידם 340 טירונים שהתגייסו ו-100 אזרחים (סה"כ, 990 חיילים). למרות גודלו הקטן, הוא מתוקצב ב-369 מיליון דולר, משמע מעל ל-370,000 דולר לחייל בממוצע. בראש הצבא עומד ראש ההגנה (הכפוף לשר ההגנה בממשלה), והוא, יחד עם הדוכס הגדול, הם הגנרלים היחידים בצבא. לצבא אין חיל ים או חיל אוויר, אף על פי שיש ברשותו כלי טיס.
הגיוס לצבא לוקסמבורג הוא התנדבותי מאז 1967, והוא מורכב מארבע פלוגות: שתי פלוגות רובאים, פלוגת אימון והדרכה ופלוגה רביעית, האחראית על הכנת מתנדבים לחזרה לחיים האזרחיים. כחברה בנאט"ו, צבאה של לוקסמבורג השתתף במבצעים רבים, חרף גודלו המזערי בהשוואה לצבאותיהם של בנות הברית האחרות, כדוגמת ארצות הברית ובריטניה.
שלטון מקומי

החל משנת 2015 לוקסמבורג מחולקת ל-12 קנטונים.
כלכלה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| --- | --- |
תל"ג: 88.533 מיליארד דולר (99 בעולם)
תל"ג לנפש: 132,400 דולר (1 בעולם)
צמיחה שנתית: 1.1%− (201 בעולם)
אבטלה: 5.19% (98 בעולם)
כוח העבודה: 352,000 (166 בעולם)
אינפלציה: 3.74% (75 בעולם)
מדד ג'יני: 33.4 (55 בעולם)
אוצרות טבע: ברזל
חקלאות: משק חי, מוצרי חלב, יין, דגנים, תפוחי אדמה
יצוא: 176.133 מיליארד דולר (36 בעולם)
יבוא: 146.807 מיליארד דולר (39 בעולם)
הנתונים נכונים לשנת 2023, לפי ספר העובדות העולמי
אף על פי שלוקסמבורג היא מדינה קטנה ומעוטת משאבים, היא נמנית עם העשירות שבמדינות העולם: שיעור האבטלה בה הוא הנמוך באיחוד האירופי והתוצר הלאומי לנפש של לוקסמבורג הוא הגבוה בעולם נכון לשנת 2021.
עד שנות ה-70 התבססה הכלכלה על תעשיית פלדה, אך עם הירידה בביקוש והתחרות הקשה מצד מדינות המזרח הרחוק השתנה הבסיס הכלכלי. הענף המרכזי הוא פעילות פיננסית, בנקאות וביטוח (25.1%). קיימת פעילות רחבה בענף המסחר הסיטונאי והקמעונאי, שירותי תחבורה, אירוח ומזון (14.9%) ומינהל ציבורי, ביטחון, פעילויות חינוך, בריאות אדם ועבודה סוציאלית (17.5%). גם תעשיות הכימיקלים, הפלסטיק וההיי-טק משגשגות. ענפים חשובים נוספים הם תיירות, שירותי אירוח והאכלה ומינהל ציבורי (חינוך, בריאות ושירות סוציאלי).
הכלכלה נהנית מחברותה של המדינה באיחוד האירופי ובאיחוד בנלוקס, כמו כן לוקסמבורג היא אחת משלושת המרכזים של האיחוד האירופי, ובה נמצאים בנק ההשקעות האירופי ומזכירות הפרלמנט האירופי.
לוקסמבורג משמשת מקלט מס לתאגידים רב-לאומיים, חברות הרשומות במדינה משלמות מס של 1% בלבד. באפריל 2009, החשש מחוקי הסודיות הבנקאית של לוקסמבורג, כמו גם מהמוניטין שלה כמקלט מס, הוביל לכך שמדינות ה-G-20 הוסיפה אותה ל"רשימה אפורה" של מדינות עם הסדרים בנקאיים מפוקפקים. בתגובה, המדינה אימצה זמן קצר לאחר מכן את תקני ה-OECD. הפעילות הבינלאומית של חברת אמזון רשומה בלוקסמבורג, ועל ידי ניתוב הכנסות שלה למדינה היא פועלת בפטור כמעט מלא ממס באירופה. בשנת 2018, לוקסמבורג דורגה כמקלט מס השישי הבטוח בעולם.
תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-29 בפברואר 2020 הייתה לוקסמבורג למדינה הראשונה בעולם בה הנסיעה בתחבורה ציבורית (ברכבות, רכבות קלות ואוטובוסים) היא בחינם בכל רחבי המדינה. עד אז ניתן היה לקנות כרטיס שנתי לנסיעה במחלקה רגילה בכ-440 אירו, ולעומת זאת, כרטיס שנתי לנסיעות במחלקה ראשונה ימשיך לעלות כ-660 אירו. ההחלטה נעשתה מטעמים סביבתיים, כדי להנמיך את פליטת הפחמן במדינה בה רבים מאוד מתניידים ברכב. נכון ל-2021, לוקסמבורג הייתה המדינה עם הכי הרבה רכבים לנפש באירופה, ונכון ל-2022, לוקסמבורג הייתה המדינה עם הכי הרבה רכבי יוקרה לנפש בעולם (רכב יוקרה אחד ל-13 נפשות).
גאוגרפיה

לוקסמבורג היא אחת המדינות הקטנות ביותר באירופה (2,586 קמ"ר בלבד), ומדורגת במקום ה-168 בגודלה מתוך 194 מדינות בעולם. המדינה נמצאת בחלק המערבי של אירופה ממזרח לבלגיה, צפון לצרפת ומערבית לגרמניה.
טבע הארץ הוא קונטיננטלי בדרום, גבעות ועמקים נרחבים והצפון הררי. בלוקסמבורג יש מספר מקווי מים והם: נהר מוזל, ויובלי הנהר זואר. האקלים בה הוא ממוזג, מבלי טמפרטורות קיצוניות, כשהחורף קר, הקיץ קריר והגשם נפוץ. בחלק מהאזורים, הגשם יכול להגיע עד ל-1,200 מילימטרים בשנה.
דמוגרפיה

אוכלוסיית לוקסמבורג מונה כ-660,809 נפש.
על-פי נתוני מפקד אוכלוסין שנערך ב-2000, מתפלגת האוכלוסייה מבחינה אתנית באופן הבא: 66% הם לוקסמבורגים, 10% הם פורטוגלים, 5% איטלקים, 3.5% צרפתים, 2% גרמנים, ו-3% בלגים. מבחינה דתית רוב האוכלוסייה של המדינה (87%) הם נוצרים קתולים וקיימות קהילות קטנות של יהודים, נוצרים פרוטסטנטים, יוונים ומוסלמים.
על פי דו"ח האושר העולמי השנתי שפורסם בסוף מרץ 2024, לוקסמבורג ממוקמת במקום השמיני במדד האושר בקרב האוכלוסייה הכללית, ובמקום השישי בקרב צעירים מתחת לגיל 30.
המטבח הלוקסמבורגי מושפע ממטבח של המדינות השכנות צרפת, בלגיה וגרמניה.
דמוגרפיה > יהדות לוקסמבורג

ידיעות ראשונות על קיומם של יהודים בלוקסמבורג קיימות משנת 1267. בית הכנסת הראשון הוקם בשנת 1823.
בשנת 1828 השתקעו בשלייפמיהל על גדות הנחל אלזט שני האחים גטשליק ושמשון גודשו (Godchaux) מהעיר
תיונוויל שבחבל לורן הסמוך, והקימו מפעל טקסטיל גדול. הם נחשבים לחלוצי המהפכה התעשייתית בלוקסמבורג,
רחוב נקרא על שמם וב-2006 נחנך בנוכחות כמה עשרות מצאצאיהם (ביניהם אחדים החיים בישראל) מסלול הליכה לכבודם, שלאורכו מוצבים פאנלים מאוירים המספרים על פעולתם.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 גדלה הקהילה באופן משמעותי בעקבות נהירת יהודים מגרמניה הנאצית אליה. לאחר הפלישה הגרמנית ללוקסמבורג, ברחו יהודים רבים לבלגיה וצרפת. השלטונות עודדו גירוש והגירת יהודים מהמדינה, והעבירו 16 משלוחים לצרפת ופורטוגל. רבה הראשי של הדוכסות בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה בלוקסמבורג היה הרב אברהם רוברט סרברניק, הוא נשאר במדינה ודאג, תחת הכיבוש הנאצי, להימלטות רבים מבני הקהילה לליסבון שבפורטוגל. באביב 1941, זומנו לפגישה עם אדולף אייכמן שני המנהיגים האחרונים של יהודי לוקסמבורג שם נמסר להם שהגירת יהודים מלוקסמבורג תופסק. הם עצמם יצאו בשיירה האחרונה. מ־3,500 היהודים שהיו במדינה ניצלו 1,555 לאחר שנמלטו ממנה, שהסתתרו בה או ששרדו במחנות. 1,945 איש נספו.
בבניין עיריית לוקסמבורג נחתם ב-10 בספטמבר 1952 הסכם השילומים בין ישראל לגרמניה. בית הכנסת הגדול בעיר לוקסמבורג נהרס עד היסוד בעת הכיבוש הגרמני, ונבנה מחדש ב-1953 על ידי ממשלת לוקסמבורג. ליד דלת הכניסה הצדדית משובצת בקיר הבניין אבן יחידה ששרדה מבית-הכנסת ההרוס.
בלוקסמבורג חיים יותר מ-1,600 יהודים, רובם גרים בעיר הבירה לוקסמבורג. קיימים שני בתי כנסת, בעיר הבירה לוקסמבורג ובעיר אש-סור-אלזט (השנייה בגודלה במדינה), הפועלים רק בשבת, בחגים ובאירועים מיוחדים. בשנת 2005 נפתח במדינה גם בית חב"ד.
ב-27 באוקטובר 2011, הרב אלן נקש, אזרח צרפת שבתפקידו הקודם שימש כרבה של בורדו, הושבע על ידי שר התרבות פרנסואה בילטגן כרבה הראשי של הדוכסות. ב-4 במרץ 2012 התקיימה ה'הכתרה' הרשמית בבית הכנסת בלוקסמבורג.
לקריאה נוספת

לוסי דווידוביץ', המלחמה נגד היהודים, תל אביב: זמורה ביתן מודן, 1982. עמ' 381–382.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  לפני שנת 1999 – פרנק לוקסמבורגי.
1 2  Central Intelligence Agency, Country Summary, The World Factbook
1 2  Facts and figures, EU demographics | European Union, european-union.europa.eu (באנגלית)
1 2  Statistiques // Luxembourg, statistiques.public.lu (בצרפתית)
↑  יוליוס קיסר התייחס לטריטוריה בה נמצאת לוקסמבורג המודרנית בספרו "פרשנות על המלחמה הגאלית". ראו גם CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Luxemburg, www.newadvent.org, באתר האנציקלופדיה הקתולית
↑  אלי כהן, לראשונה משנות ה-40: ישראל עוקפת את גרמניה בתוצר לנפש, באתר ערוץ 7, 4 במאי 2022
↑  Luxembourg – EU member country profile | European Union, european-union.europa.eu (באנגלית)
↑  European Union, Luxembourg
↑   שרון שפורר, חברות משלמות מס של 1% בלוקסמבורג - לעומת עד 26.5% בישראל, באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2014
↑   רויטרס, האיחוד האירופי מחריף המאבק במקלטי מס: פתח בחקירה נגד אמזון בלוקסמבורג, באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2014
↑  Gabriel Zucman; Thomas Torslov; Ludvig Wier (June 2018). "The Missing Profits of Nations". National Bureau of Economic Research, Working Papers. p. 31. Archived from the original on 2 April 2019. Retrieved 17 August 2018. Appendix Table 2: Tax Havens, https://gabriel-zucman.eu/missingprofits/
↑  סוכנויות הידיעות, לראשונה בעולם: מדינה עם תחבורה ציבורית חינם, באתר ynet, 29 בפברואר 2020
↑  Rose, Steve (2023-09-20). "All aboard! Can Luxembourg's free public transport help save the world?". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-07.
↑  Luxembourg leads cars per inhabitant list in the EU, ec.europa.eu (באנגלית בריטית)
↑  They see me rollin': Luxembourg ranks first as luxury car capital: comparison site, today.rtl.lu (באנגלית)
↑  Happiness of the younger, the older, and those in between (עמ' 15, 23), worldhappiness.report (באנגלית)
↑  Les industries de la famille
↑  Les industries de la famille
↑  על גירוש היהודים מלוקסמבורג, באתר יד ושם
↑  על יהודי לוקסמבורג, באתר יד ושם
↑  חיים לב, הדו"ח הוכן על ידי פאנל היסטוריונים באונ' לוקסמבורג ופורסם בסוף השבוע האחרון. "לעתים קרובות מילאו את משימתם בלהט", באתר ערוץ 7, 15 בפברואר 2015
↑  Chevalier, A., 2012. Installation du nouveau Grand Rabbin Alain David Nacache. Luxemburger Wort vum 6. Mäerz 2012, S. 20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550305205171  BNE: XX451357  BnF: cb119772596 (data)  GND: 4036728-9  HDS: 003361  ISNI: 0000 0001 2192 9204  KulturNav: d0c2c303-df9d-4e35-8ca0-a197318b71c7  LCCN: n81018303  MusicBrainz: 563d21b7-4a8e-35e2-83a7-7804baefbfa7  NARA: 10044938  NDL: 00569800  NKC: ge129895  NSK: 000357459  SELIBR: 152852  SUDOC: 026391341  UKPARL: DzAflWlX  VIAF: 134398983   WorldCat (עם VIAF): 134398983 
קנטונים של לוקסמבורג
שדרה בפארק בלוקסמבורג
קלוד ברנאר

| --- | --- |

צילום מ-1860
 לידה:  12 ביולי 1813 שאטנה, בכפר סן-ז'וליין, מחוז רון, צרפת (האימפריה הצרפתית הראשונה) 
 פטירה:  10 בפברואר 1878 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה, רפואה 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים של פריז (1853)  הפקולטה לרפואה של פריז 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1855–1878)  המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע  הפקולטה לרפואה של פריז  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1876)  חבר זר של החברה המלכותית (9 ביוני 1864)  מפקד בלגיון הכבוד  מדליית ביילי (1875) 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
קלוד ברנאר (בצרפתית: Claude Bernard;‏ 12 ביולי 1813, סן-ז'וליין, רון – 10 בפברואר 1878, פריז) היה רופא ופיזיולוג צרפתי. נחשב לאבי השיטה המדעית במחקר הרפואי והאנדוקרינולוגיה. הטביע את המושג ביולוגי היסודי "סביבה פנימית" והוכיח את חשיבות קביעותה.
נודע במחקריו על מערכת העיכול, ובמיוחד בגילויו את תפקיד הגליקוגן שבכבד, את פעולת המיץ הלבלבי והמנגנון הוואזומוטורי. תסמונת קלוד ברנאר-הורנר נקראה גם על שמו.
קורות חיים > ילדות וצעירות

קלוד ברנאר נולד בשנת 1813 ביישוב הקטן שאטנה (Chatenay) שהיה חלק מן הכפר סן-ז'וליין, השוכן במחוז רון, בחבל בוז'ולה שבצרפת, לא רחוק מן העיירה וילפארנש-סור-סון. היה אחד משני הילדים של חקלאי וכורם בשם פייר-פרנסואה ברנאר ושל אשתו ודודניתו, ז'אן לבית סונייה (Saunier). בית המשפחה יחד עם הכרם היו חלק מהנדוניה של האם. האב שנכשל כמשווק יינות ניסה לגמור את החודש כמורה בבית ספר.
לקלוד ברנאר הייתה עוד אחות אחת. היה קשור מאוד לאמו, שהייתה אשה עדינה ואדוקה, ושמר כל חייו על קשר הדוק עם מקום לידתו. כנער מקהלה בכנסייה ותלמיד של כומר הכפר, האב בורגו, קלוד ברנאר למד בהתחלה לטינית, ואחר כך נרשם למכללה הישועית "נוטר דאם דה מונגרה" בווילפארנש-סור-סון, בה רכש ידע נוסף בלטינית ובלימודים קלאסיים. הוריו היו מאוכזבים מהישגיו ושלחו אותו להשלים את לימודיו במכללה המלכותית של טואסה (Thoissey) במחוז אן. אחרי שנכשל בבחינת הבגרות, בגיל 19 התיישב קלוד ברנאר בליון ועבד שם כעוזר רוקח בפרבר וז (Vaise) של העיר.
בבית המקרחת קיבל משימות פעוטות, וביקר בשיעורים לרפואה וטרינרית ובזמן הפנוי המועט שעמד לרשותו ביקר במופעי בתיאטרון. ניסה להיות מחזאי וחיבר וודביל אחד בשם "ורד הרון" (La Rose du Rhône) שבימינו אבד, ודרמה היסטורית בחמש מערכות בשם "ארתור מברטאן". מעסיקו לא שבע רצון מעיסוקיו צדדיים אלה ופיטר אותו. ביולי 1833 חזר ברנאר לביתו .בנובמבר 1834 נסע לפריז עם כתבי היד של יצירתו באמתחתו על מנת לפתח קריירה ספרותית. מבקר הספרות סן-מארק ז'רארדן, שקרא את המחזה המליץ לו לעזוב את שאיפותיו הספרותיות ולהתרכז למשל בלימודי רפואה, הקשורים למושגי הרוקחות שרכש.
באותה שנה,1834 השלים ברנאר את בחינות הבגרות ובסופו של דבר נרשם לפקולטה לרפואה בפריז. במהלך לימודין התוודע לרופא העור פייר רייה, ללקסיקוגרף המפורסם אמיל ליטרה, ארנסט-שארל לאסג ולקזימיר דאבן (Casimir Davaine), אחד ממחברי ספרי מיקרוביולוגיה הראשונים.
בשנת 1839 עבר את מבחני הכניסה להתמחות בבתי החולים העירונים של פריז. עבד בבית החולים "שאריטה" בחסותו של פייר רייה וכן בבית החולים "הוטל דייה" אצל פרנסואה מז'נדי. בין השנים 1841 - דצמבר 1844 היה לעוזרו של מז'נדי בקולז' דה פראנס. בשנת 1843, בגיל 30 סיים בקולז' 'דה פראנס את התואר רופא עם עבודת גמר "אודות מיץ הקיבה ותפקידו בעיכול". לעומת זאת, שנה לאחר מכן נכשל בבחינה להוראה (agrégation). שילם למישהו על מנת לשרת במקומו בשרות הצבאי הסדיר [דרוש מקור]. בדצמבר 1847 הפך לסגנו של מז'נדי ואחרי פרישת הפרופסור ירש את הקתדרה ואת ניהול המעבדה שלו ב"קולז' דה פראנס". ב-17 במרץ 1853 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בזואולוגיה בסורבון בנושא "מחקרים על תפקיד נוסף של הכבד".
פעילותו המדעית הביא לו במהרה את המינוי כפרופסור לפיזולוגיה כללית בקתדרה שהוקמה בשבילו בפקולטה למדעים. ב-1 במאי 1843 נשא בסורבון את הרצאת הבכורה. כעבור שנה התחיל את פעילותו כ"פרופסור לרפואה" בקולז' דה פראנס, גם כן כיורש של פרנסואה מז'נדי.
שיתף פעולה במחקריו עם אוגוסט טריפיה ועם פול בר (Bert). בשנת 1868 זכה לעוד מינוי יוקרתי -התמנה לפרופסור לפיזיולוגיה כללית במוזיאון לתולדות הטבע (Musée d'Histoire Naturelle) ובינואר 1868 חידש את הרצאותיו לרפואה ניסיונית בקולז' דה פראנס.
כהשקפת עולם היה קלוד ברנאר אגנוסטי. הטביע חותם איתן על התפתחות הרפואה וזכה להכרה באמצעות פרסים של האקדמיה למדעים ושל האדקמיה לרפואה ואף של מוסדות אקדמיים בחו"ל (החברה המלכותית וכו').
החל משנת 1863 התגורר ברחוב סנט-אונורה 14 בפריז.
בשנת 1869 נבחר לאקדמיה הצרפתית.
נפטר בשנת 1878 והיה למדען הראשון שהובא לקבורה בלווייה ממלכתית. קברו נמצא בבית הקברות פר לשז.
פעילותו המדעית

כוונתו של ברנאר הייתה מעל לכל להעמיד את הרפואה על יסודות השימוש בשיטה המדעית.
הוא דחה השקפות מיושנות רבות וביקש ששום מסקנה לא תובן מאליה אלא תתבסס על ניסויים. להבדיל מרוב בני זמנו, הוא עמד על כך שכל יצור חי כפוף לאותם החוקים כמו החומר הדומם.
מחקרו החשוב הראשון דן בתפקידי הלבלב. הוא הוכיח שהמיץ הלבלבי משחק תפקיד חשוב בתהליך העיכול. על עבודה זו הוא זכה בפרס האקדמיה הצרפתית למדעים בתחום הפיזיולוגיה הניסויית.
מחקרו השני ואולי המפורסם ביותר נגע לפונקציה הגליקוגנית של הכבד. במהלכו הגיע למסקנה, שזרקה אור חדש על הפתוגנזה של הסוכרת, כי בנוסף לייצור המרה, הכבד הוא מקור של הפרשה פנימית - על ידי כך שהוא מייצר סוכר מתוך חומרים שבתוך הדם החוצה אותו.
המחקר שלישי הביא לגילוי המערכת הוואזו-מוטורית. כשבסביבות השנה 1851 בדק ברנאר איך משפיעה קטיעת עצבים המעצבבים חלקים שונים בגוף על הטמפרטורה של אותם חלקי גוף, הוא הבחין שקטיעה של העצב הסימפאתטי צווארי מעוררת זירוז מחזור הדם והגברת הפולסים בעורקים שבחלקים אחדים של הראש. כעבור מספר חדשים הוא שם לב שגרוי חשמלי בחלק העליון של העצב הקטוע גורמת לתוצאה הפוכה. כך גילה קלוד ברנאר את קיום העצבים הוואזו-מוטוריים, הוואזו-דילטטורי והוואזו-קונסטריקטורי.
פעילותו המדעית > הסביבה הפנימית (Milieu intérieur)

שמירת יציבות "הסביבה הפנימית" היא תהליך המפתח שנשאר קשור בשמו של קלוד ברנאר. כפי שהוא כתב בשנת 1872: "יציבות הסביבה הפנימית היא התנאי לחיים חופשיים ועצמאיים". זה העיקרון העומד ביסודו של מה שנקרא מאוחר יותר "הומאוסטאזיס", מונח שנקבע על ידי וולטר קנון. לדבריו "למרות הזדקקותו לסביבה חיצונית, הגוף החי הוא בכל זאת יחסית עצמאי כלפיה. עצמאות זו כלפי הסביבה החיצונית נזקפת לזכות העובדה שבתוכו של הגוף החי, הרקמות מורחקות למעשה מהשפעות חיצוניות ישירות והן מוגנות על ידי סביבה פנימית של ממש, המורכבת בראש ובראשונה, ממחזורי הנוזלים בתוך הגוף".
ברנאר הבחין את יכולת היונקים לווסת את סביבתם הפנימית בין גבולות צרים. למשל, חום הגוף אצל האדם מוחזק אצל בריאים בסביבות C‏37°. תאי הגוף פועלים בתוך סביבה יחסית יציבה לא רק בחום, אלא גם בנוגע לריכוז של הגלוקוז, ה-pH, הלחץ האוסמוטי, רמת החמצן, ריכוזי היונים, ופרמטרים אחרים.
להערכתו של ברנאר, יכולת בעלי החיים לשרוד בסביבות דוחקות ומשתנות משקפת במישרין את יכולתם לשמור על סביבה פנימית יציבה.
חקר פעולתם הפיזיולוגית של הרעלים היה נושא אחר שעניין את ברנאר במיוחד. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לפעולתן של הקוררה ושל דו־תחמוצת הפחמן.
הוויויסקציה

תגליותיו של ברנאר הושגו על ידי ניסויים בבעלי חיים, שהוא נמנה עם מגיניה העיקריים. לדבריו, "הפיזיולוג איננו אדם רגיל. הוא אדם מלומד, אדם שהוא נדבק ושקוע כל כלו ברעיון מדעי. הוא אינו שומע את זעקות הכאב של החיות. הוא עיוור לדם שזורם. הוא אינו רואה דבר חוץ מרעיונו, והאורגניזמים המסתירים ממנו את הסודות שהוא נחוש לגלותם".
שיטת ניסוי זו עוררה סלידה אף בתוך משפחתו, אצל אשתו ובתו. הוא היה משוכנע שהתקדמות הרפואה וההקלה על הסבל האנושי הצדיקו את סבל החיות, אך אשתו לא השתכנעה. בני הזוג התגרשו רשמית בשנת 1869 והיא לקחה חלק פעיל במאבק נגד ויויסקציה.
חוץ ממנה נמצאו גם אנשי מדע שלא היו שלמים עם דרך ניסויים זאת. למשל ג'ורג' הוגאן ששהה ארבעה חודשים במחיצת ברנאר במעבדתו, היה בין המעטים בקרב בני התקופה שתיעדו בצורה שוטפת את מהלך הניסויים בה. מאוחר יותר הוא כתב שניסוייו במעבדתו של קלוד ברנאר גרמו לו להיות "מוכן לראות לא רק את המדע, אך גם את כל המין האנושי אובדים מן העולם, רק שלא יהיה צורך באמצעים מן הסוג הזה להצלתם".
פרסים ואותות כבוד

1849,1851,1853 - הפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית למדעים
1861- חבר האקדמיה הצרפתית לרפואה
1864 - חבר חוץ של החברה המלכותית בלונדון
חבר האקדמיה הצרפתית למדעים
1868 - חבר האקדמיה הצרפתית
1868 - חבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
1869 - חבר לכל החיים בסנאט של צרפת
1876 מדליית קופלי
עיטור לגיון הכבוד
הנצחה

1965 - קרן "מרייה" (Mérieux) הקימה את "מוזיאון קלוד ברנאר" ביישוב הולדתו של המדען, סן ז'וליין
בככר המרכזית הכפר הוצבה פרוטומה של המדען
בסיס קלוד ברנאר או BCB - הוא בסיס נתונים אלקטרוני המרכז את מכלול התרופות ומוצרי הבריאות המשווקים בצרפת