סדברי (מסצ'וסטס)
היסטוריה

הגבולות של סדברי תוחמו בשנת 1639, וכללו (עד שנת 1653) את מה שהוא כיום העיירה ויילנד (מסצ'וסטס) (שהתפצל בשנת 1780), וחלקים מ- פרמינגהאם, מרלבורו (מסצ'וסטס), סטו (מסצ'וסטס) ומיינארד (מסצ'וסטס) (העיר האחרונה שהתנתקה מסדברי ב-1871). האינדיאנים של ניפמוק גרו בסדברי של היום, כולל טנטמי, איש רפואה, ובנו פיטר יתרו, שכבש חלקת אדמה גדולה לסדברי בשנת 1684.
מרכז העיירה המקורי ובית הישיבות היו ממוקמים ליד נהר סדברי במה שמכונה כיום בית הקברות הצפוני של ויילנד. עבור התושבים בצד המערבי של הנהר, זה היה מעבר קשה מאוד למעבר בחורף אך ההשתתפות בשירותי הפולחן ובמפגשי העיר הייתה חובה. בשנת 1723, כאשר בית הישיבות ווסט פאריש, שימש כמקום לפולחן ולפגישות עירוניות, הוא הוקם במרכז העיר הנוכחי. לאחר הפיצול מויילנד, המיקום החדש הוסב לבתים ובית ספר ובשנת 1846 הוקם בית עירייה חדש. מאז, המחוז ההיסטורי של מרכז סדברי של סדברי סנטר השתנה מעט.
העיירה סדברי סיפקה את המיליציה הגדולה ביותר במהלך מלחמת המלך פיליפ ושימשה כמקום ההתקפה על סדברי. אפרים קרטיס היה מנהיג מצליח של המיליציה של מערב סדברי והעניק את שמו לבית הספר התיכון בעיר. מיליציית סדברי השתתפה קרבות לקסינגטון וקונקורד, בשנת 1775, שם רשמו ניצחון על המעילים האדומים הבריטיים שחזרו לבוסטון.
אחד מפונדקי הדרך ההיסטוריים של סדברי, ה-Wayside Inn, טוען שהוא הפונדק הוותיק ביותר במדינה, שנבנה ומנוהל על ידי משפחת האו במשך דורות רבים. הנרי וודסוורת' לונגפלו כתב את "סיפורי פונדק הדרך", ספר שירים שיצא לאור בשנת 1863. בספר, השיר "סיפורו של בעל הבית" היה המקור לביטוי האלמותי "הקשיבו לילדי ותשמעו, של הנסיעה בחצות הלילה של פול רוור." הנרי פורד קנה את הפונדק בשנת 1923, שיחזר אותו ותרם אותו לקרן צדקה שממשיכה לנהל אותו כפונדק הפועל עד היום. פורד בנה במקום גם בית ספר לבנים, כמו גם בית חרושת, ואת קפלת מרתה-מרי. הוא הביא את הספר של רדסטון מן סטרלינג, שהיה נחשב להיות הספר שרה יוספה הייל של שיר ערש "למרי הייתה כבשה קטנה".  עם זאת, סירובו של ג'וזפי קוויצ'יו למכור את זכויותיו במים הטריף את תוכניותיו של הנרי פורד להקים מפעל לחלקי רכב באתר המפעל של צ'ארלס או פרמנטר בדרום סדברי.
באוגוסט 1925, סדברי הייתה זירת התפרעות בין חברי המקום של קו קלוקס קלאן לבין צעירים אירים אמריקאים מהאזור. חמישה אנשים נפצעו מיריות, משטרת מדינת מסצ'וסטס עצרה למעלה ממאה קלנסמנים. פקידי משטרת מסצ'וסטס פיצחו את פגישות הקבוצה לאחר מכן, והקלן גווע באזור.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה חוותה סדברי גידול מהיר באוכלוסייה ובתעשייה. קבלן ההגנה ריית'יאון היה מעסיק משמעותי, והפעיל מתקן מחקר גדול בסדברי משנת 1958 ועד 2016. מעסיק מרכזי נוסף באותה תקופה היה שפרי רנד. בשנות ה-70 של המאה ה-20, העיירה הייתה ביתם של רבים מהמהנדסים שעבדו במהפכת מיני-מחשב בDEC במיינארד הסמוך. סדברי הייתה גם אחת העיירות הגדולות המגדלות ציפורן, עם חממות רבות.
בין השנים 1960–1969 התנהל משפט בנוגע להצעה של חברת בוסטון אדיסון (מתקנת קווי העברה עיליים דרך מה שמכונה כיום מקלט חיות בר לאומי הגדול). בסופו של דבר בית המשפט פסק לטובת סדברי והקו במקום זה נקבר מתחת לרחובות מינארד.
למגורים, 1 acre (4,000 מטרים רבועים) תקנון ייעוד סייע לעיירה לשמור על אופי כפרי יותר במהלך שנות השבעים והשמונים, כאשר התפתחויות של מושבות חד-משפחתיות וכפות גדולות ביססו אותה כמיקום אמיד. הצמיחה הכלכלית הוגבלה לציר הראשי של העיר, כביש 20 של ארצות הברית. שטחים משמעותיים של שטח פתוח - כולל שטחי מים רבים - השתמרו במחצית הצפונית של העיר ולאורך מסדרון הופ ברוק הזורם מהמחוז ההיסטורי Wayside Inn בחלק הדרום-מערבי של העיר דרך המחוז ההיסטורי של המלך פיליפ (אתר הסכסוך ב' מלחמת המלך פיליפ) ואל נהר סדברי בגבול הדרום מזרחי עם ויילנד. חלק נכבד ממקלט חיות הבר הלאומי של אסבט (שנפתח בשנת 2005) נמצא בסדברי.
המיקוד של העיר הוא "01776". המספר ניתן לעיר כהוקרה על הקשרים ההיסטוריים של העיר למלחמת העצמאות של ארצות הברית שהתרחשה בשנה זו.