stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוך רוזנברג
הערות שוליים

↑  חזקי שטרן, אבל כבד: הגאון רבי אברהם רוזנברג זצ"ל, באתר כיכר השבת, ‏16 במרץ 2019
| מועצת גדולי התורה של דגל התורה |
| --- | --- | --- |
מנהיג: 
| מנהיגים בעבר | הרב אלעזר מנחם מן שך • הרב יוסף שלום אלישיב (דה פקטו) • הרב אהרן יהודה ליב שטינמן • הרב חיים קניבסקי (דה פקטו) • הרב גרשון אדלשטיין |  |
| חברים בעבר | הרב ישכר דב רוקח • הרב נסים קרליץ • הרב אברהם יעקב זלזניק • הרב מיכל יהודה ליפקוביץ • הרב מרדכי מן • הרב צבי מרקוביץ • הרב חיים פינחס שיינברג • הרב זלמן רוטברג • הרב בנימין ביינוש פינקל • הרב אברהם פרבשטין • הרב נתן צבי פינקל • הרב נסים טולדנו • הרב ברוך רוזנברג • הרב יצחק שיינר • הרב דב יפה • הרב אריה פינקל • הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב ברוך ויסבקר |  |
| חברים בהווה | הרב מאיר צבי ברגמן • הרב ברוך דב פוברסקי • הרב יצחק זילברשטיין • הרב משה יהודה שלזינגר •  הרב משה הלל הירש • הרב דוד כהן • הרב אברהם יצחק קוק • הרב אביעזר פילץ • הרב צבי דרבקין • הרב יצחק הקר • הרב אריה לוי • הרב שרגא שטינמן • הרב אליעזר יהודה פינקל |  |
| חברים שפרשו מהמועצה | הרב שמואל אוירבך • הרב יהודה עדס • הרב משה שמואל שפירא |  |
| מזכירים | אפרים צמל • אברהם רובינשטיין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300267605171  ISNI: 0000 0000 8227 8399  LCCN: no2006032948  VIAF: 48978030   WorldCat (עם VIAF): 48978030
בית האופרה של בודפשט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה 
 כתובת:  בודפשט 
 מיקום:  בודפשט
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1875–1884 (כ־9 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  9 במרץ 1884 
 אדריכל:  מיקלוש איבל 
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס 
 קואורדינטות:  47°30′10″N 19°03′30″E﻿ / ﻿47.50278°N 19.05833°E﻿ / 47.50278; 19.05833
 www.opera.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית האופרה של בודפשט(למפת בודפשט רגילה) בית האופרה של בודפשט
 
בית האופרה של בודפשט
בית האופרה הלאומי של בודפשט (בהונגרית: Magyar Állami Operaház) הוא מבנה בסגנון הנאו-רנסאנס המשמש כבית האופרה הלאומי של הונגריה וביתה של האופרה ההונגרית. בית האופרה שוכן בשדרת אנדראשי שבלב בודפשט.
היסטוריה

מבנה האופרה תוכנן על ידי מיקלוש איבל, אדריכל הונגרי מהמאה ה-19, ובנייתו נמשכה מ-1875 עד 1884 ומומנה על ידי עיריית בודפשט והקיסר האוסטרו-הונגרי פרנץ יוזף. בית האופרה המלכותי של בודפשט (כפי שנקרא אז) נפתח לציבור ב-27 בספטמבר 1884.
אורחים רבים מפורסמים וחשובים הוזמנו לאופרה, כמו גוסטב מאהלר, המלחין שהיה מנצח בבודפשט מ-1887 עד ל-1891 ואוטו קלמפרר, מנצח בהונגריה שלוש שנים מ-1947 עד 1950.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 ביקשה הנהלת האופרה מממשלת הונגריה לממן שיפוץ נרחב שהתחיל ב-1980 והסתיים ב-1984. הפתיחה מחדש התרחשה בדיוק 100 שנים לאחר הפתיחה המקורית, ב-27 בספטמבר 1984.
המבנה

המבנה מעוטר בעושר רב ונחשב לאחת מיצירות המופת של האדריכל. הוא נבנה בסגנון הנאו-רנסאנס עם אלמנטים מהבארוק. המבנה כולל פסלים ותמונות של גדולי האמנים ההונגרים באותה תקופה, כמו ברטלאן סקיי, מור טאן וקארוי לוץ. מבחינת גודל וקיבולת, בית האופרה הוא לא מהבולטים אך מבחינת יופי ואקוסטיקה הוא נחשב אחד מבין הראשונים מכל בתי האופרה בעולם. אולם האופרה עוצב בצורת פרסה ומכיל 1,261 מושבים. על פי מדידות שנעשו בשנות ה-70 על ידי כמה מהנדסים, האולם הוא השלישי באיכות האקוסטיקה באירופה, אחרי לה סקאלה שבמילאנו וההאופרה גרנייה שבפריז. למרות העובדה שבתי אופרה רבים נבנו מאז בנייתו, בית האופרה ההונגרי עדיין נחשב בין הטובים ביותר בתנאי האקוסטיקה.
בחזית המבנה עומד פסל של פרנץ ארקל, מלחין המנון הונגריה – היצירה הראשונה שנוגנה בבית האופרה לאחר שנפתח. בנוסף להלחנת ההמנון, הקים ארקל את התזמורת הפילהרמונית של בודפשט. הפסל השני הוא של פרנץ ליסט, המלחין ההונגרי המפורסם ביותר.
בכל שנה נמשכת עונת המופעים מספטמבר עד סוף יוני, ופרט להופעות אופרה, משמש בית האופרה גם כמשכנו של הבלט הלאומי של הונגריה.
במקום ניתן להזמין סיורים במבנה בשש שפות (אנגלית, הונגרית, צרפתית, איטלקית, גרמנית וספרדית) כמעט כל יום.
המקום יכול להכיל עד 1,300 אנשים.
ראו גם

בודפשט
הערות שוליים

↑  Hungarian State Opera House, blog.kenkaminesky.com
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1212293-2  MusicBrainz: bd7bc54c-74b3-4921-bb3d-f09709a595bc 
מסמך תכנון בית האופרה
פנים בית האופרה
בלנש (רפואי)

| --- | --- |
 שיוך:  חיוורון, מחלת כלי דם 
 מזהים
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0277941 
 
בלאנש (באנגלית: Blanch) כלומר "הלבנה" היא תופעה כאשר העור מולבן ומקבל מראה לבנבן מכיוון שזרימת הדם לאזור נמנעת.
תיאור

זה מתרחש במהלך (והוא הבסיס של הבדיקה הפיזיולוגית) המכונה דיאסקופיה (דיאסקופיה היא בדיקה שבה פיסת זכוכית שקופה או פלסטיק נלחצת אל העור בזמן שהצופה מסתכל ישירות על הנגע שלחוץ, במילים אחרות דיאסקופיה היא בדיקה לאבחון המתבצעת על ידי הפעלת לחץ עם אצבע או שקף זכוכית ותצפית על שינויי צבע).
הלבנה של האצבעות היא גם אחד הסימנים הקליניים הברורים ביותר למחלת רנו.
ההלבנה נמנעת בנמק (גנגרנה) מכיוון שחלקיקי הדם האדומים דולפים מהוריד לרקמות ומעניקים צבע אדום לחלק הגנגרני.
ראו גם

דיאסקופיה
חיוורון
הערות שוליים

↑  Cracowski, Jean-Luc; Roustit, Matthieu (17 בינואר 2011). "Human Skin Microcirculation". Comprehensive Physiology (באנגלית). Wiley. 10 (3): 1105–1154. doi:10.1002/cphy.c190008. ISBN 9780470650714. PMID 32941681. נבדק ב-16 באוקטובר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בית האופרה של קהיר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה
 כתובת:  קהיר 
 מיקום:  קהיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1985–1988 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  10 באוקטובר 1988 
 קואורדינטות:  30°02′33″N 31°13′25″E﻿ / ﻿30.04245°N 31.223530555556°E﻿ / 30.04245; 31.223530555556
 cairoopera.org
  (למפת קהיר מוגדלת) בית האופרה של קהיר(למפת קהיר רגילה) בית האופרה של קהיר
 
מבנה בית האופרה של קהיר
בית האופרה של קהיר (בערבית: دار الأوبرا المصرية; מילולית: "בית האופרה המצרי"), הוא חלק ממרכז התרבות הלאומי בקהיר ומשמש אולם מרכזי להופעות חיות בבירת מצרים. בבית האופרה של קהיר מופיעים ההרכבים המוזיקליים הבולטים במצרים. בית האופרה נמצא ברובע זמאלכ, על האי ג'זירה בנהר הנילוס, מערבית לעיר התחתית של קהיר.
היסטוריה

בית האופרה נחנך ב-10 באוקטובר 1988. המימון להקמתו היה תרומה של האומה היפנית לעם המצרי בעקבות ביקור נשיא מצרים חוסני מובארכ ביפן, באפריל 1983. העבודות להקמת המבנה החלו בשנת 1985 ונמשכו שלוש שנים.
בחודש אוקטובר 1988 נחנך הבניין במעמד נשיא מצרים חוסני מובארכ, והנסיך טומוהיטו ממיקסה, בן דודו של אקיהיטו קיסר יפן. הייתה זו הפעם הראשונה שתיאטרון קבוקי יפני הציג ביבשת אפריקה, או בארצות ערב. בינואר 2007 פתחה התזמורת הפילהרמונית המלכותית את מסע הופעותיה במזרח התיכון ובאפריקה, בהופעה בבית האופרה בקהיר.
בית האופרה הקודם

לפני כן היה בית אופרה נוסף שלבסוף נחרב. בשנת 1869 ציווה אסמאעיל פאשא על הקמת בית אופרה לכבוד החגיגות לפתיחת תעלת סואץ. בית האופרה המלכותי נקרא על שם אסמאעיל פאשא ונועד להיות בית לאמנויות הבמה. בניין האופרה הוקם במרכז קהיר, בעיצוב אדריכלים איטלקים, והושלם בשישה חודשים.
ההופעה הראשונה בבניין הייתה יצירתו של ג'וזפה ורדי, ריגולטו. בניגוד לדעה הרווחת, האופרה אאידה לא נוצרה לכבוד חנוכת בניין האופרה המלכותי בקהיר ולא לכבוד חנוכת תעלת סואץ, ובוצעה לראשונה בשנת 1871. בבניין האופרה המלכותי בקהיר הוצגו, לראשונה ביבשת אפריקה, יצירות בולטות לאופרה ולתזמורת פילהרמונית.
למעלה ממאה שנים לאחר שהוקם, ב-28 באוקטובר 1971, הוחרב בניין האופרה המלכותי עד היסוד בשריפה שפרצה בו. לאחר כ-20 שנה נחנך בית האופרה הנוכחי.
אולמות

האולם הראשי: 1300 מושבים בארבעה מפלסים, כולל מושבי התזמורת, שלושה מפלסי קהל ותא נשיאותי. באולם נערכות בעיקר הופעות אופרה, תזמורות פילהרמוניות ובלט.
האולם הקטן: 500 מושבים במפלס בודד. משמש להופעות תזמורת קאמרית. לעיתים הוא משמש שאולם לקבלות פנים באירועים חשובים.
תיאטרון קיץ: תיאטרון ובו במה אקוסטית מרובעת ו-600 מושבים.
להקות הבית

התזמורת הפילהרמונית של קהיר
האופרה של קהיר
בלט האופרה של קהיר
האנסמבל הלאומי למוזיקה ערבית
תזמורת עבדל חלים נוארה
תזמורת האופרה של קהיר
תיאטרון המחול המודרני של קהיר
אנסמבל המורשת למוזיקה ערבית
אנסמבל השיר הדתי
מקהלת האופרה של קהיר
מקהלת הילדים באופרה של קהיר
בעלי גולגולת

גולגולת של אריה.
בעלי גולגולת (שם מדעי: Craniata, לפעמים Craniota) היא תת-מערכה של מיתרניים המתאפיינים, כמשמעות השם, בקיום גולגולת של עצם או סחוס. תת-מערכת זו כוללת:
קבוצת מיקסינות (Myxini)
סדרת מיקסינאים (Myxiniformes)
משפחת מיקסיניים (Myxinidae)
קבוצת בעלי חוליות
קבוצת צמדים;
על-מחלקת חולייתנים לסתניים.
המיקסינים והצמדים נכללו גם בקבוצה הפרפילטית חסרי לסתות.
מאפייני הקבוצה

במובן הפשוט ביותר, בעלי הגולגולת הם חולייתנים עם ראש, כלומר הקבוצה כוללת את קבוצת מיקסיניים (Myxinidae), להם יש גולגולת סחוסית ומבנים דמויי שן העשויים קרטין אך אינה כוללת את מיתרני הזנב (Tunicata), ומיתרני הראש (Cephalochordata). הקבוצה כוללת גם את הצמדים, דגי הסחוס – כרישים, כימראים ובטאים – וקבוצת הגרמיים: דגי גרם, וקבוצת בעלי ארבע רגליים (Tetrapoda) בה נמצאים גם היונקים.
ראשו של 'בעל גולגולת' מורכב ממוח, אברי חישה כולל עיניים, אף ואוזן פנימית וכמובן, גולגולת.
נוסף לגולגולת המובחנת יש ל'בעלי הגולגולת' תכונות אופייניות משותפות נוספות (תכונות נגזרות) שאיפשרו להם לפתח מורכבות רבה יותר. מחקרים בגנטיקה מולקולרית של בעלי הגולגולת חשפו שבהשוואה לבעלי חיים מפותחים פחות, יש להם עותקים של משפחות גנים שקשורות בתקשורת תוך תאית, שעתוק, ומורפוגנזה כמו רצף DNA המכונה הומאובוקס.
בעלי אף לח

| בעלי אף לח |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
שם מדעי
 Strepsirrhini ‏סנט-אילר, 1812
תחום תפוצה
 תפוצת בעלי האף הלח בירוק. באדום מינים נכחדים.

אינדרי
בעלי אף לח (שם מדעי: Strepsirhini, מיוונית: strepho – עקום; rhis – אף) היא אחת מארבע תת-הסדרות בסדרת הפרימטים. תת-סדרה זו כוללת כ-90 מינים. המאפיין העיקרי של בני המין, וממנו נובע שמם הוא אפם – הם מאופיינים באפים רטובים, בניגוד לקרוביהם הקופים. בעלי אף-לח הם הפרימטים היחידים (פרט לאדם) החיים במדגסקר, ולחלק מהמשפחות נציגות באפריקה ובדרום-מזרח אסיה.
החלוקה הטקסונומית והפילוגנטית, עם זאת, מורכבת יותר מהתמונה הגאוגרפית. ניתן היה להניח שההתיישבות של בעלי האף-הלח במדגסקר התרחשה באירוע סחיפה אחד, שגרם ליישוב האי בצאצאים של מין אחד. אולם בניתוח גנטי של בני התת-סדרה ניתן לראות שקיימת קרבה רבה יותר בין חלק מהמינים המדגסקריים לבין מינים מיבשת אפריקה, מאשר בין המינים המדגסקריים לבין עצמם. כך שכנראה לא התרחש אירוע סחיפה יחיד – אלא שני אירועי סחיפה: אחד של בני על-משפחת למורים והשני של בני על-משפחת לוריסים. אך העדויות המאובנות אינן מספיקות על מנת לקבוע האם הסחיפה השנייה הייתה מאפריקה למדגסקר או בכיוון ההפוך.
בעלי האף-הלח נחשבים לפרימיטיביים יותר מהקופים. אפיהם הרטובים מחוברים לשפתיהם העליונות, שמחוברות לחניכיהם – ובכך מוגבל מגוון הבעות הפנים שלהם. היחס בין מסת המוח למסת הגוף שלהם קטן יותר, דבר המעיד על אינטליגנציה פחותה, וכך גם עולה ממבחני אינטליגנציה ליונקים. האונות האחראיות על חוש הריח במוחם גדולות יחסית, דבר המעיד על חוש ריח מפותח. בנוסף, אפיהם מוארכים בדרך כלל.
מיון התת-סדרה

תת-סדרה בעלי אף לח (Strepsirrhini)
אינפרא-סדרה דמויי למור (Lemuriformes)
על-משפחה למורים (Lemuroidea)
משפחה למורי קוף (Archaeolemuridae) – נכחדה
משפחה למורי ספורט (Lepilemuridae)
משפחה למורי קואלה (Megaladapidae) – נכחדה
משפחה למורי עצלן (Palaeopropithecidae) – נכחדה
משפחה למוריים (Lemuridae)
משפחה דאובנטוניים (Daubentoniidae)
משפחה אינדריים (Indridae)
משפחה למורים צמריים (cheirogaleidae)
על-משפחה לוריסים (Lorisoidea)
משפחה לוריסיים (Lorisidae)
משפחה גלגויים (Galagidae)
אינפרא-סדרה אדפיפורמס (Adapiformes) – נכחדה
משפחה Azibiidae
משפחה Djebelemuridae
על-משפחה Adapoidea
משפחה Notharctidae
משפחה Sivaladapidae
משפחה אדפיים (Adapidae)
ג'וג'וטסו קאיסן 0 (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט המקורית
 מבוסס על:  ג'וג'וטסו קאיסן 0
 בימוי:  Sunghoo Park 
 תסריט:  Hiroshi Seko 
 מוזיקה:  Alisa Okehazama, Hiroaki Tsutsumi 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  MAPPA, Mainichi Broadcasting System, Shueisha, טוהו, Sumzap 
 חברה מפיצה:  טוהו 
 הקרנת בכורה:  24 בדצמבר 2021 
 משך הקרנה:  105 דק'
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  פנטזיה אפלה 
 פרסים:  Anime Grand Prix Français  7th Crunchyroll Anime Awards  Japan Expo Awards 
 jujutsukaisen-movie.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'וג'וטסו קאיסן 0 (ביפנית: 劇場版 呪術廻戦 0; ברומאג'י: Gekijōban Jujutsu Kaisen Zero) הוא סרט אנימה יפני משנת 2021 מהסוגה פנטזיה אפלה. הסרט מבוסס על סדרת המאנגה "ג'וג'וטסו קאיסן 0" שהיא בעצמה פריקוול לסדרת המנגה "ג'וג'וטסו קאיסן"(אנ'). שתי סדרות המאנגה נוצרו על ידי גהגה אקוטאמי. הסרט בוים על ידי סונגהו פארק על בסיס תסריט שנכתב על ידי הירושי סקו והוקרן לראשונה ביפן בדצמבר 2021 בהפצת טוהו.
הסרט היה לסרט הרווחי ביותר ביפן בשנת 2021, ובנוסף הוא גם גרף 196.3 מיליון דולרים מההכנסות של הקרנותיו ברחבי העולם.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת בתלמיד התיכון יוטה אוקקוטסו שנאלץ להתמודד עם הטרדות בלתי פוסקות מצד בריונים בבית ספרו עד שיום אחד רוח רפאים שהיא למעשה חברת ילדותו, ריקה אורימוטו, אשר מתה בעבר בתאונה, הורגת את הבריונים. בעקבות כך אגודת ג'וג'וטסו, המתמחה בגירוש רוחות רפאים, מחליטה לסייע ליוטה לגרש את רוח הרפאים ממנו.
הערות שוליים

↑  "Ya disponible compra anticipada de boletos para JUJUTSU KAISEN 0 en los cines de Latinoamérica". Crunchyroll (בספרדית). ארכיון מ-11 בפברואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  『劇場版 呪術廻戦 0』今冬公開決定、主人公は乙骨憂太!?. Animage+ (ביפנית). 29 במרץ 2021. ארכיון מ-29 במרץ 2021. נבדק ב-27 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gekijouban Jujutsu Kaisen 0 (2021) - Financial Information". The Numbers. ארכיון מ-26 במרץ 2022. נבדק ב-2023-07-03. {{cite web}}:  (עזרה)
בפנים: נווה מדבר

| --- | --- |

 סוגה:  מותחן  דרמה  פשע
 יוצרים:  איבן אסקובר
 בימוי:  Sandra Gallego, מיגל אנחל ויואס 
 שחקנים:  מגי סיוונטוס  נג'ווה נימרי רמירו בלאס  לוקס פררו  אנה מריה פיצ'יו  דייוויד אוסטרוסקי  איזיאר קסטרו
 ארץ מקור:  ספרד
 שפות:  ספרדית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 תוכנית מקור:  בפנים
 הפקה
 מפיק:  מיגל אנחל ויואס  סנדרה גאייגו
 חברת הפקה:  Globomedia 
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  פוקס ספרד
 תקופת שידור מקורית:  20 באפריל 2020  – 8 ביוני 2020
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בפנים: נווה מדבר (בספרדית: Vis a vis: El oasis) היא סדרת דרמה מותחן ופשע ספרדית של היוצר איוואן אסקובר. הסדרה עלתה לשידור החל מ-20 באפריל 2020, בספרד בערוץ הספרדי פוקס ספרד. הסדרה היא סדרה בת של הסדרה המצליחה בפנים. ב-31 ביולי, הועלתה הסדרה לשירות של נטפליקס. בנטפליקס התייחסו לסדרה כאל העונה החמישית של "בפנים" שנקראת "אואזיס".
עלילה

אחרי כמה שנים שהקדישו את עצמם לשדוד תכשיטים, בנקים ובתי קזינו, הגיע הזמן שמקארנה (מגי סיוונטוס) וסולמה (נג'ווה נימרי) ייפרדו. לשם כך הן תכננו שוד אחרון שמטרתו לגנוב נזר יהלום מבתו של לורד סמים מקסיקני חשוב במהלך חתונת בתו הצעירה. לשוד עצמו הצטרפו מהכלא גויה (איציאר קסטרו), מוניקה (ליסי לינדר), טריאנה (קלאודיה ריירה) ו"לה פלקה" (איזבל נווירה) לביצוע עבודה זו. שעות לאחר השוד הצוות אמור להיפגש במלון אואזיס להפצת השלל. עם זאת, התוכנית אינה מושלמת כפי שתכננו והמצב מסובך בכל רגע נתון.
דמויות > דמויות ראשיות

מקארנה "מאקה" פרייריו מולינה (מגי סיוונטוס).
סולמה זאהיר (נג'ווה נימרי).
גויה (איזיאר קסטרו).
טריאנה אזקיוטיה (קלאודיה ריירה).
ויקטור רמאלה (דויד אוסטרובסקי).
קפו סנדובל קסטרו (לוקאס פררו).
אמה קסטרו (אנה מריה פוקצ'ו) (פרקים 5–1).
"מקלונת" (איזבל נווירה) (פרקים 6–1).
מוניקה רמאלה (ליסי לינדר) (פרקים 6–1).
קטי רמאלה (אלמה איטצל).
דמויות > הופעות מיוחדות

קרלוס סנדובל קסטרו (רמירו בלאס) (פרקים 7,4).
רומן פריירו מולינה (דניאל אורטיז) (פרק 5).
שריי ורגאס (אלבה פלורס) (פרק 8).
המפקח קסטייו (חסוס קסטחון) (פרק 8).
פרז (חוסה דה לה טורה) (פרק 2-1)
סקירת סדרה

בתחילה עלתה הסדרה לשידור ב-20 באפריל 2020, בספרד בערוץ פוקס ספרד.
| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ספרד)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ספרד)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 20 באפריל 2020 | 8 ביוני 2020 |
הערות שוליים

↑  FOX y Globomedia anuncian 'Vis a vis: El oasis', el spin-off con Maggie Civantos y Najwa Nimri, formulatv (ב־)
↑  'Vis a vis: El oasis' se estrena el 20 de abril en FOX España (ב־)
ברטון צוויבאך

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1954 (בן 69) לימה, פרו 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  פרו, ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  האוניברסיטה הלאומית להנדסה 
 מנחה לדוקטורט:  מארי גל-מאן, Sylvester James Gates 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  Amer Iqbal, Oliver DeWolfe, Amer Iqbal, Tamás Hauer, Changyuan Ye, Haitang Yang, Ranganathan Krishnan, Nicolas Moeller, Sabbir Ahmed Rahman, Alexander Belopolsky, Maha Saadi 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1996) 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום תורת המיתרים
 
ברטון צוויבאך (נולד ב-4 באוקטובר 1954) הוא פיזיקאי, מומחה בתורת המיתרים, ופרופסור ב-MIT.
קורות חיים

צוויבאך נולד בלימה, בירת פרו למשפחה יהודית. הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הלאומית להנדסה בלימה, וסיים את לימודיו ב-1977. למד פיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, והשלים דוקטורט בשנת 1983 בהנחיית מארי גל-מאן. את לימודי הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובMIT, שם שימש כמרצה בכיר בשנת 1987 וכפרופסור חבר החל משנת 1994.
צוויבאך חיבר את הספר "קורס ראשון בתורת המיתרים" שיצא בשנת 2004 ומיועד למסיימי תואר ראשון.
ברונו פיגלהיין

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1848 המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  15 ביולי 1894 (בגיל 46) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי העתיק במינכן 
 
אלימר אולריך ברונו פיגליין (בגרמנית: Elimar Ulrich Bruno Piglhein‏; 19 בפברואר 1848 – 15 ביולי 1894) היה פסל וצייר גרמני. הוא היה המייסד והנשיא הראשון של הזצסיון במינכן.
קורות חייו

אביו היה מעצב. עם סיום לימודיו בגימנסיה, למד אצל הפסל יוליוס ליפלט. לאחר מותו של ליפלט משחפת, פיגלהיין הלך לאקדמיה לאמנויות בדרזדן, אך נאלץ לעזוב לאחר שנתיים מחוסר כישרון לכאורה. הפסל יוהנס שילינג ראה שיש לו פוטנציאל מסוים, ולקח אותו לסטודיו שלו. לאחר שהות קצרה באיטליה, החליט פיגלהיין להתחיל לצייר במקום זאת, ובהמלצתו של שילינג, החל בלימודים אצל פרדיננד פאוולס בבית הספר לאמנות. בשנת 1871 עבר למינכן, שם הפך למקורבו של וילהלם פון דיץ (אנ'). למרות תשומת הלב שניתנה לציור "הצליבה" שלו בתערוכת מינכן ולקבלת הפנים החיובית שניתנה לדיוקנאות הילדים שלו, הוא לא הצליח במיוחד.
על פי הצעת סוכנו, הוא פנה לדיוקנאות פסטל של נשים, בהעדפה גם על רקדנים ספרדיים ופנטומימאים, לאחר מכן קרנו עלתה והוא נכנס לאופנה, אך גם מצא את עצמו זוכה לביקורת כבעל השפעה מוסרית רעה.
הצליבה

בשנת 1885 הוא מצא הזדמנות להחזיר את המוניטין הרציני שלו. יוזף הלדר, איש עסקים ממינכן, הגה תוכניות לציור מעגלי ופנורמי המתאר את צליבתו של ישו, ונזכר בעבודתו של פיגלהיין בתערוכת מינכן, המשימה ניתנה לו. משנת 1885 עד 1886 הוא ערך נסיעה לירושלים, שם הכין רישומים למה שיהפוך למגנום אופוס שלו. בהנחייתו ציירי הנוף יוזף בלוק, יוהאן אדלברט היינה (1850–1905) ויוזף קריגר (1848–1914) הם יצרו את הרקע, בעוד שפיגליין ביצע את הדמויות. העבודה הוצגה במינכן, בברלין ובווינה, שם נהרסה בשריפה בשנת 1892. עשרה תצלומים של העבודה צולמו ביום הפתיחה. לפחות 15 עותקים של היצירה נוצרו (חלקם נעשו על ידי עוזריו, מאחר שפיגליין לא התחייב להפיק אלא פנורמה אחת). הפנורמות הקיימות ממוקמות באינסיידלן שבשווייץ ובסנט אן-דה-בופרה, בקוויבק שבקנדה.
שנותיו המאוחרות

בשנת 1886 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות יפה במינכן. כשהמוניטין שלו עלה מחדש, הוא החל לייצר בדים גדולים על נושאים ודיוקנאות דתיים.
בשנת 1892 הוא הפך לאחד המייסדים והנשיא הראשון של הזצסיון במינכן, אם כי כבר סבל ממחלות גופניות שעיכבו את יכולתו לעבוד.
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 53, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1907, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 790
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310147505171  GND: 116185333  ISNI: 0000 0000 8190 7552  LCCN: no98075989  RKD: 63492  ULAN: 500029623  VcBA: 495/343351  VIAF: 122246175   WorldCat (עם VIAF): 122246175
ברוך קרוא

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 במרץ 1889 כ"ו באדר ב' תרמ"ט צ'רניבצי (מחוז ויניצה), אוקראינה 
 פטירה:  18 באפריל 1972 (בגיל 83) ד' באייר תשל"ב 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש, אנגלית, רוסית, גרמנית, צרפתית 
 בת זוג:  בתיה קרוא
 צאצאים:  לנדה מטלון 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי (1959)  פרס טשרניחובסקי (1952) 
 
ברוך קָרוּא (קרוּפניק) (כ"ו באדר ב' תרמ"ט, 29 במרץ 1889 – ד' באייר תשל"ב, 18 באפריל 1972) היה סופר עברי, עיתונאי, עורך, מבקר ומתרגם בתקופת היישוב והמדינה. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת פעמיים (1952 ו-1959).
קורות חייו

ברוך קרופניק נולד בשנת 1889 בעיירה צ'רניבצי (ברוסית: Черневцы; באוקראינית: Чернівці) שבפלך פודוליה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי (כיום במחוז ויניצה באוקראינה), בנם של הינדה ויעקב יוסף הלוי קרופניק, עסקן "המזרחי" באודסה, במשפחה בת שני בנים וארבע בנות.
למד ב"חדר" ובישיבות. בגיל 12 פרסם לראשונה מפרי עטו בכתב העת "השילוח". בגיל 14 הגיע לעיר ורשה, והחל לעבוד בצוותא עם המילונאי יעקב רמברג. קרוא נדד ברחבי אירופה בשנות מלחמת העולם הראשונה. בראשית שנות העשרים התפרסם בברלין ספרו הראשון: "גרי צדק - שתי אגדות עם", וכן היה פעיל בעיר זו, בחברת "רִמון" שהוציאה לאור בעברית כתב-עת בשם זה וספרים על אמנות וספרות. בשנת 1932 עלה קרוא לארץ ישראל בעקבות הוריו ומשפחתו, והתיישב בתל אביב. הוא עבד במערכת עיתון "הארץ" משנת 1932 עד 1942, אז עבר לעבוד במערכת עיתון "הבוקר" עד 1962.
היה ממייסדי ופעילי אגודת העיתונאים בתל אביב וחבר אגודת הסופרים העבריים.
במשך שנים רבות עסק קרוא במילונאות עברית וארמית ענפה ובמחקר ובכתיבה של היסטוריה וספרות עברית. בשנת 1927 הוציא לאור יחד עם א"מ זילברמן את ספרו: "מילון שימושי לתלמוד, למדרש ולתרגום". באותה שנה גם החל לעבוד במערכת האנציקלופדיה "אשכול" בברלין. מאז חיבר וערך מחקרים רבים; "מילון שימושי לתלמוד" המשיך לצאת לאור בכמה מהדורות, האחרונה ב-1996; כמו כן, כתב קרוא מילון ארמי, מילון אנגלי ולקסיקונים, וערך אנציקלופדיה לספרות ישראלית וכללית.
קרוא תרגם לעברית יצירות רבות מן השפות: יידיש, רוסית, גרמנית, צרפתית ואנגלית; הוא תרם מידיעותיו ועיצב את נוסחם בעברית, בלשון ובעריכה מהותית. הידועות שבהן, שעסקו במהפכות של אוּמות וחֲברות, הפכו לחלק מן השיח התרבותי בחברה הישראלית: "שמשון" של זאב ז'בוטינסקי, "עושה הנפלאות מלובלין" של יצחק בשביס-זינגר, "מאהבה של ליידי צ'טרלי" של ד"ה לורנס ו"מימזיס: התגלמות המציאות בספרות המערב" של אריך אוארבך. הוא היה המתרגם לעברית של יצירתו רבת-הכרכים של ההיסטוריון שמעון דובנוב "דברי ימי עם עולם", שיצאה לאור בעברית במהדורות רבות; תרגומו השקדני תרם לדיון בהנחותיו וקביעותיו של דובנוב בהיסטוריוגרפיה העברית הישראלית לדורותיה.
ב-1952 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת על תרגום "דברי ימי עם עולם", וב-1959 זכה בפרס פעם נוספת, על תרגום "מימזיס".
נפטר באביב 1972, בגיל 83. נקבר בבית עלמין הדרום. הותיר אישה, בתיה.
על שמו נקראו רחובות בישראל.
אחיו מֶנדֶל קרופניק-קרוא היה עסקן ציבור ותרבות ביישוב, מנהל "דבר".