stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצטאלדהיד
כימיה

אצטאלדהיד עובר תגובת טאוטמריזציה לתת ויניל אלכוהול
CH_{3}CHO{\overrightarrow {\leftarrow }}CH2=CHOH
קבוע שיווי המשקל לתגובה הוא 6x10-7 ושינוי האנתלפיה H = 42.7Kj/mol∆ ב-298K כך שבתנאים אלו רק אחוז קטן מאוד מהחומר נמצא בצורת האנול (ויניל אלכוהול). לתגובה יש אנרגיית שפעול גבוהה כך שאינה מתרחשת בטמפרטורת החדר, ניתן לבצע אותה בקטליזה פוטוכימית או בנוכחות חומצות כ HClO4 או H2SO4.
בשל גודלה הקטן של המולקולה וזמינותה כמונומר יבש (בניגוד לפורמלין) משמש החומר כאלקטרופיל בתגובות סינתיזה אורגנית.
אצטאלדהיד מגיב עם ציאניד ואמוניה לקבלת חומצת האמינו אלאנין
3 מולקולות אצטאלדהיד יכולות להדחס לקבלת פראלדהיד (Paraldehyde) - מולקולה טבעתית המכילה קשרי פחמן-חמצן יחידים
שימושים

בעבר שימש אצטאלדהיד בעיקר כחומר גלם לייצור חומצה אצטית. יישום זה נמצא בירידה כי ניתן להפיק את החומצה ביעילות גבוהה יותר ממתנול.
אצטאלדהיד הוא חומר מוצא חשוב לנגזרות של פירידין.
משתנן ואצטאלדהיד מייצרים שרפים שימושיים.
מאנהידריד אצטי ואמטאלדהיד מייצרים אתילדיאן דיאצטט ממנו מפיקים ויניל אצטט - המונומר לייצור פוליויניל אצטט.
בטיחות

אצטאלדהיד רעיל בריכוזים גבוהים, חשוד כמסרטן וגורם לגירוי בעיניים ובריריות דרכי הנשימה. רמת החשיפה המרבית המותרת לעובדים היא 25ppm.
חשיפה לריכוזים שמעל 1,000ppm מתבטאת בבחילה, הקאה וכאבי ראש.
הערות שוליים

1 2  Bruno Waeser, The atmospheric nitrogen industry, 1926, page 38
↑  פטנט ארצות הברית 1044169, תאריך הגשה: 23 בינואר 1911, אתר גוגל פטנטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554075005171  BNE: XX543221  BnF: cb12458381r (data)  GND: 4141233-3  LCCN: sh95006357  NKC: ph118248 
שיווי המשקל בין אצטאלדהיד לויניל אלכוהול
מולקולת פרלדהיד המתקבלת בדחיסת 3 מולקולות אצטאלדהיד
באטמוביל
הערות שוליים

↑  http://www.batmobilehistory.com/1966-batmobile.php
↑  http://www.batmobilehistory.com/1989-batmobile.php
↑  Robert Pattinson’s Batmobile Is A Retro Muscle-Car In ‘The Batman’
שרלוק הולמס (סרט, 2009)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  דמויות מאת ארתור קונאן דויל
 בימוי:  גאי ריצ'י
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר ליונל ויגראם סוזן דאוני דן לין
 תסריט:  מייקל רוברט ג'ונסון אנתוני פקאם סיימון קינברג
 עריכה:  ג'יימס הרברט
 שחקנים ראשיים:  רוברט דאוני ג'וניור ג'וד לאו רייצ'ל מקאדמס מארק סטרונג אדי מארסן
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  פיליפ רוסלו
 מדינה:  ארצות הברית בריטניה
 חברת הפקה:  Silver Pictures Village Roadshow Pictures
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2009
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט באדי קאפ, סרט פעולה, מותחן פשע, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  לונדון, אנגליה 
 תקציב:  $90,000,000
 הכנסות:  $524,028,679
 הכנסות באתר מוג'ו:   sherlockholmes
 סרט הבא:  שרלוק הולמס: משחק הצללים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שרלוק הולמס (באנגלית: Sherlock Holmes) הוא שמו של סרט פעולה ומסתורין משנת 2009 המבוסס על דמותו של בלש ספרותי מאותו השם שנוצר על ידי סר ארתור קונן דויל. הסרט בבימויו של גאי ריצ'י והופק על ידי ג'ואל סילבר, ליונל ויגראם, סוזן דאוני ודן לין. התסריט נכתב על ידי מייקל רוברט ג'ונסון, אנתוני פקהאם וסיימון קינברג, ופותח מתוך סיפור מאת ליונל וויגרם ומייקל רוברט ג'ונסון. רוברט דאוני ג'וניור וג'וד לאו מגלמים את שרלוק הולמס וד"ר ג'ון ווטסון, בהתאמה.
בסרט, הולמס ובן הלוויה שלו, ד"ר ווטסון, מתבקשים על ידי יריבתם לשעבר, איירין אדלר, לחקור סדרת רציחות הקשורות לטקסים נסתרים. מארק סטרונג מגלם את לורד בלקווד, שחזר איכשהו לאחר הוצאתו להורג עם מזימה להשתלט על העולם בעזרת תחמושת אפלה וטכנולוגיות חדשות.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2009 וב-26 בדצמבר 2009, בבריטניה, אירלנד, ומדינות האוקיינוס השקט, והוא זכה לביקורות חיוביות רבות. הסרט היה גם מועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות הבימוי הטוב ביותר והתסריט המקורי ביותר.
סרט ההמשך, שרלוק הולמס: משחק הצללים, יצא לקולנוע ב-16 בדצמבר 2011.
צוות השחקנים

רוברט דאוני ג'וניור - שרלוק הולמס
ג'וד לאו - דוקטור ווטסון
רייצ'ל מקאדמס - איירין אדלר
מארק סטרונג - לורד בלקווד
אדי מארסן - המפקח לסטרייד
קלי ריילי - מרי מורסטן
ג'יימס פוקס - סר תומאס רות'ראם
האנס מאטסון - הלורד קווארד
ג'רלדין ג'יימס - גברת האדסון
ריק ומורטי – דמויות

ריק ומורטי היא סדרת טלוויזיה אמריקנית מונפשת למבוגרים משנת 2013, שנוצרה על ידי ג'סטין רוילנד ודן הרמון. גיבורי הסדרה הם ריק סנצ'ז, מדען אלכוהוליסט מבוגר ונכדו הצעיר מורטי סמית' המצטרף אליו להרפתקאות מוזרות ומסוכנות ברחבי היקום, וביקומים חלופיים. להלן רשימת דמויות מסדרת הטלוויזיה "ריק ומורטי".
דמויות ראשיות > ריק סנצ'ז

ריק סנצ'ז (מדובב על ידי ג'סטין רוילנד בעונות 1-6 ועל ידי איאן קרדוני מעונה 7 ואילך) הוא מדען גאון, ניהליסט מושבע והאיש החכם ביותר ביקום. בן 70. אביה של בת' סמית', סבם של מורטי וסאמר סמית', והחם של ג'רי סמית'. ריק הוא אלכוהוליסט וכתוצאה מכך רבים ממשפטיו נאמרים תוך כדי גיהוק, ובנוסף יש לו באופן כמעט קבוע כתם של משקה אלכוהולי מרוח מתחת לפיו, שהפך למראה המזוהה עימו. יש לו שיער כחול בהיר ופרוע, גבה אחת, והוא לובש חלוק מעבדה לבן. יש לו לשון חדה ביותר, והוא מרבה להעיר הערות סרקסטיות מתנשאות ועוקצניות כלפי האנשים הסובבים אותו ובני משפחתו, אותם הוא תופס כנחותים ממנו. ריק מפגין חוסר אכפתיות וחוסר רצון מוחלט לקחת חלק במוסכמות חברתיות ורגשות אנושיים כמו אהבה, משפחה, נישואים, אזרחות ונאמנות, ובהרבה מאוד ממסעותיו ומהרפתקאותיו הוא החריב עולמות ואף יקומים שלמים, כאשר הוא פשוט "החליף" למציאות אחרת בכל פעם כשהאחרונה נהרסה. הוא גם מרבה "לאיים" שפשוט ינטוש את המציאות הנוכחית שבה הוא נמצא במידה והיא תשתבש, כי הקונספט של משפחה ונאמנות אינם חשובים לו. על כן, הוא מבלה את עיקר זמנו עם הנכד שלו מורטי, איתו הוא יוצא לשלל הרפתקאות ברחבי היקום ובמציאויות חלופיות, שהפכו למוטיב העיקרי של הסדרה. ניתן לתאר את הקשר של ריק ומורטי כרעיל - לרוב ריק מעליב את מורטי, פוגע בו נפשית ופיזית, מכניס אותו באופן קבוע לסכנות, ומונע ממנו לחוות חיים של נער מתבגר רגיל.
ככל שהסדרה התקדמה, ריק מרכך את יחסו למורטי ולשאר בני המשפחה, ומתגלה כי הוא סובל מדיכאון ומאובדנות אשר מונעים ממנו לחוות אהבה וליצור קשרים עם אנשים שאכפת לו מהם, וכמו כן נחשפים צדדים יותר מורכבים של האישיות שלו. הסיבה לפילוסופיה הניהליסטית שלו היא בעקבות טראומה שחווה ריק בעברו, אשר עיצבה אותו לאדם שהוא היום. הטראומה כללה את מותן של אשתו דיאן ובתו הקטנה בת', שהיוו את משפחתו המקורית, אשר נרצחו על ידי גרסה סוררת של ריק המכונה "ריק פריים". כאשר ריק עמד להמציא את רובה השערים - המכשיר שמאפשר לו לפתוח שערים לכל מקום ביקום ולמציאויות חלופיות, ריק פריים נגלה לריק באמצעות שער בעצמו וניסה לשכנע אותו להצטרף אליו כחלק מהצוות שלו ולעשות ביחד כל שעולה על רוחם בכל יקום אפשרי, מבלי שום השלכות ודאגות. עם זאת, ריק ויתר על ההצעה של ריק פריים, והחליט לנטוש את התוכנית לרובה השערים ולהישאר עם משפחתו. ריק פריים לא קיבל את הסירוב של ריק בצורה יפה, וכדי להתנקם בו, הוא שיגר פצצה אל עבר דיאן ובת' באמצעות רובה השערים שלו ורצח אותן. ריק, שהיה אכול אשמה, צער ולבסוף זעם, החליט לחזור לבנות את רובה השערים שלו, ולאחר שהצליח, התחיל לבלות עשורים שלמים בהם הוא ניסה לצוד את ריק פריים ולהרוג אותו, אך הוא מעולם לא מצא אותו. במהלך מסעותיו, ריק עבר בין אינספור יקומים ועולמות, רכש חברים ואויבים, נלחם במלחמות בין-גלקטיות, והרג מספר רב מאוד של ריקים בניסיון למצוא את ריק פריים. בסופו של דבר, שאר הריקים משאר היקומים החליטו להתאגד יחדיו ולנסות להרוג את ריק, אך הם לא הצליחו, והוא טבח בהם. שאר הריקים לבסוף נכנעו לריק, ותחת הנהגתו, הם בנו את "מצודת הריקים" - מצודה בין-גלקטית ובין-ממדית אשר מאכלסת בתוכה אינספור גרסאות של ריקים (ובהמשך גם מורטים) מאינספור יקומים, אשר התחברו ביחד במצודה לכדי חברה שמורכבת מריקים ומורטים. בחלוף הזמן, לריק נמאס מהמצודה, והוא החליט להגיע ולהתמסד ביקום שבו הריק שלו נטש את משפחתו לפני שנים, ולחיות ביחד עם גרסה בוגרת של הבת שלו בת' ועם משפחתה. שם הוא פגש במורטי, ומאז השניים התחילו את הרפתקאותיהם.
ריק מכונה כ"ריק C-137", כלומר ריק מיקום מספר C-137, על מנת להבדיל בינו לבין שאר הריקים.
דמויות ראשיות > ג'רי סמית'

ג'רי סמית' (מדובב על ידי כריס פרנל) הוא בעלה של בת' ואביהם של מורטי וסאמר. לרוב מוצג כטיפש, פסימי, שתלטני, אשר מודאג מהשפעתו השלילית של ריק על מורטי. למרות טענה זו, לא נראה שהוא ממש דואג לילדיו או מחנך אותם. בת' נכנסה להיריון מג'רי בזמן שלמדו ביחד בתיכון. ג'רי עבד כקופירייטר ברמה נמוכה עד שפוטר בשל חוסר יכולותיו. בפרק השני בעונה השנייה, "Mortynight Run", ג'רי מגלה כי אחד מהריקים בממד כלשהו, אשר מודע היטב לכך שכל ג'רי אינו מסוגל לשרוד את כל הממדים והגלקסיות שבהם עוברים ריק ומורטי, יצר מעין "מעון משפחתי" של כל ג'רי שמושלך על ידי ריק ומורטי במהלך ההרפתקאות, אם הם מנסים ללוות אותם כדי לשמור על מורטי. בת' מתגרשת מג'רי בפרק "The Rickshank Rickdemption" וחוזרת אליו בפרק "The Rickchurian Mortydate".
דמויות משנה > בית הספר התיכון "הארי הפרסון"

ג'סיקה (קארי וולגהורן) היא בת-כיתתו של מורטי בשיעורי מתמטיקה, ומושא אהבתו הגדול ביותר. מורטי מנסה לחזר אחריה פעם אחר פעם, אך לבסוף רוב הניסיונות נכשלים. לג'סיקה חבר לשעבר בשם בראד. התקרבה למורטי עם התקדמות העלילה ואף יצאה איתו למשך פרק אחד.
מר גונדלפולד (ברנדון ג'והנסון) הוא המורה למתמטיקה של מורטי. מכנס אנשים לבוא לכנסייה מדי שבוע, כפי שמתואר בפרק "Get Schwifty". למרות היותו מורה, הוא מוצג ונראה כטיפש ולא מבין במקצועו כלל.
אית'ן (דניאל בנסון) הוא בן זוגה של סאמר לשעבר, ריק בונה בו פארק אנטומיה חדש לאחר שהקודם לו התפוצץ. בפרק "Big Trouble in Little Sanchez", מתואר כי סאמר נפרדה מאית'ן והיא מעוניינת בבחור אחר.
בראד (אקו קלום) הוא תלמיד בית ספר תיכון, ספורטאי שמשחק עבור בית הספר ויוצא לדייטים עם ג'סיקה. הוא לא מופיע בעונה השנייה, ולכן מניחים שהוא וג'סיקה נפרדו.
ננסי (אייזילין פאול) היא בחורה לא פופולרית בבית הספר שאותה סאמר לא מחבבת ומנסה להיפטר ממנה במהלך המסיבה של ריק בפרק "Ricksy Business". היא מנגנת בחליל בלהקת בית הספר.
טובי מת'יוס (אלכס הירש) הוא נער חדש בבית הספר אשר סאמר דלוקה עליו.
פרנק פאסילקי (ריאן רידלי) הוא תלמיד פסיכופת אשר סאמר הייתה דלוקה עליו. פרנק הוקפא על ידי ריק. אף על פי שריק הבטיח למורטי שהוא יהיה בסדר, הוא מתמוטט ומתרסק כשסאמר עוברת לידו.
אם. סי האפס (דן הרמון) הוא תלמיד בבית הספר שהוא ראפר מפורסם. שירו המוכר ביותר הוא "שיר ראפ על שפעת", במהלך הפרק "Rick Potion No. 9".
| ריק ומורטי |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | ג'סטין רוילנד • דן הרמון |  |
| דמויות | ריק סנצ'ז • מורטי סמית' • דמויות |  |
ריק סנצ'ז
חמשת הקיסרים הטובים

מרקוס אורליוס, האחרון מ"חמשת הקיסרים הטובים"
חמשת הקיסרים הטובים הוא הכינוי שניתן לחמישה מקיסרי רומא ששלטו בה בזה אחר זה החל מסוף המאה ה-1. המונח נטבע על ידי ניקולו מקיאוולי בשנת 1517, והוא מתייחס לקיסרים נרווה, טראיאנוס, אדריאנוס, אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס, שתקופת שלטונם נמשכה משנת 96 עד שנת 180.
תקופת "חמשת הקיסרים הטובים" נחשבת לעת של שגשוג ברומא העתיקה. בתקופה זו התרחב שטחה של האימפריה, וכלכלתה הייתה יציבה. מקיאוולי טען שאחת הסיבות ליציבות זו נעוצה בעובדה שכל קיסר בחר את יורשו בעצמו ולא מינה את אחד מבניו לתפקיד. הקיסר היה מאמץ את היורש בגיל צעיר ומחנך אותו להמשיך את דרכו. לאמיתו של דבר התמונה קצת שונה. לנרווה, טראיאנוס, אדריאנוס ואנטונינוס פיוס לא היו בנים שיכלו לרשת אותם. אימוץ, שהיה נוהג מקובל ברומא מסיבות פוליטיות וכלכליות, איפשר את יציבות השלטון. פליניוס הצעיר רומז כי אפשר שנרווה אימץ את טראיאנוס מחשש שהצבא התומך באחרון יתמרד כנגד נרווה. אדריאנוס אומץ על ידי טראיאנוס בסוף חייו ועצם מעשה האימוץ מוטל בספק.   הראשון שסטה מדרך זו היה מרקוס אורליוס, שמינה את קומודוס בנו לרשת אותו. צעד זה התגלה כמשגה, ותקופת שלטונו של קומודוס נחשבת לתחילת התפוררותה של הקיסרות הרומית, תהליך שנמשך כ-200 שנה.
ההיסטוריון אדוארד גיבון התייחס בחיבורו "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית" לתקופת שלטונם של חמשת הקיסרים הטובים. מניתוחו עולה שתקופה זו התאפיינה בשלטון אבסולוטי שהאוחזים בו נהגו בחוכמה, בטוהר מידות ובמתינות. זאת בניגוד לחלק מממשיכי דרכם, שהשתמשו בכוח הרב שהקנה תפקיד הקיסר ברומא לצרכיהם האישיים והפכו לעריצים.
שניים מ"חמשת הקיסרים הטובים" ידועים לשמצה בהיסטוריה של עם ישראל: טראיאנוס, שבתקופתו פרץ מרד התפוצות, ויורשו אדריאנוס, שדיכא באכזריות את מרד בר כוכבא ולאחריו הטיל את גזירות אדריאנוס.
קיסרי השושלת > נרווה

מַרְקוּס קוֹקֶּיוּס נֶרְוָה (Marcus Cocceius Nerva‏; 30–98) היה קיסר רומא משנת 96 ועד 98 לספירה. בתחילת דרכו היה סנאטור, וכאשר דומיטיאנוס נרצח, הוא נבחר מקרב חברי הסנאט לכהן כקיסר. פעל בעיקר בתחומי המדינה, וגם תיקונים מתקופת דומיטיאנוס. הוא שחרר גולים ממשפטים שנערכו בתקופת דומיטיאנוס, ביטל את משפטי ביזיון המלכות, החזיר את הרכוש שנלקח על ידי דומיטיאנוס לתושבים, והקל את המיסים לרומאים ולאיטלקים. מפעלו העיקרי של נרווה היה הקמת מוסד ה"אלימנטה" אשר תמך באיכרים ובילדים. המפעל פעל כך שאיכרים יקבלו הלוואות בריבית נמוכה. הריבית עברה לשלטונות המוניקיפיות אשר שילמו את כל הריבית, עם תוספת מכספם, להורי ילדים כדי שבידיהם יהיה מספיק כסף לטפל בילדיהם. נרווה מת ככל הנראה מסיבות טבעיות, וטראיאנוס ירש אותו כקיסר.
קיסרי השושלת > טראיאנוס

מַרְקוּס אוּלְפִּיוּס נֶרְוָה טְרַאיָאנוּס (18 בספטמבר 53 - 9 באוגוסט 117). קיסר האימפריה הרומית משנת 98 ועד מותו. תחת שלטונו הגיעה האימפריה לשיא התרחבותה הטריטוריאלית. במסורת היהודית זכור טראיאנוס כמדכאו ביד רמה של מרד התפוצות אשר פרץ בשנת 115 בקרב היהודים בגולה. הקיסר החדש נהנה מאהדת העם, והצדיק אותה בתקופת שלטון ארוכה ללא שפיכות הדמים שאפיינה את קודמיו. הוא שחרר רבים שנכלאו על ידי דומיטיאנוס שלא לצורך, והחזיר רכוש שהוחרם לבעליו, תהליך בו החל נרווה, אך לא הספיק להשלימו. הפופולריות שלו הביאה לכך שהסנאט העניק לו את הכינוי "אופטימוס" שפירושו "הטוב ביותר". עם מותו ירש אותו אדריאנוס.
קיסרי השושלת > אדריאנוס

פּוּבְּלִיוּס אָילִיוּס טְרַאיָאנוּס הַדְרִיָאנוּס (בלטינית Publius Aelius Traianus Hadrianus) הנקרא בקיצור אדריאנוס או הדריאנוס, (24 בינואר 76 - 10 ביולי 138) קיסר רומא משנת 117 ועד מותו. תקופת שלטונו נחשבת כאחת המשגשגות שבין תקופות שלטון הקיסרים, מנגד, במסורת היהודית הוא מוכר כדמות שלילית ביותר, בשל גזירות השמד שגזר שזכו לכינוי גזירות אדריאנוס, ובשל דיכוי מרד בר כוכבא, שהביא למותם של מאות אלפים, ובהם עשרת הרוגי מלכות.
קיסרי השושלת > אנטונינוס פיוס

טִִיטוּס אָוּרֶלְיוּס פוּלְבוּס בּוֹיוֹנְיוּס אַרְיוּס אַנְטוֹנִינוּס (19 בספטמבר 86 לספירה - 7 במרץ 161), הידוע בשם אנטונינוס פיוס, היה קיסר רומא משנת 138 עד 161 לספירה. הכינוי "פיוס" ניתן לו אחרי עלייתו לשלטון, כנראה מאחר ששכנע את הסנאט להאליל את אדריאנוס.
קיסרי השושלת > מרקוס אורליוס

מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס (26 באפריל 121 - 17 במרץ 180 לספירה), פילוסוף סטואי וקיסר רומא משנת 161 ועד למותו. רוב ימי שלטונו הקדיש אורליוס להרחבת גבולותיה המזרחיים והצפוניים של האימפריה. מרקוס אורליוס נולד ברומא, בירת האימפריה. עם השנים התקרב לקיסר אדריאנוס באמצעות קשרי נישואין. אדריאנוס אהב אותו מאוד ולפני מותו, אימץ את אנטונינוס פיוס ליורש, וציווה עליו שבשנות שלטונו יאמץ את מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס, בן של קרובו של אדריאנוס, כדי שיהיו יורשיו.
הערות שוליים

↑  מאקיאוולי, ניקולו, הוצאת שלם, עמ' 33-34
קומודוס

פרוטומה של הקיסר קומודוס בצעירותו, מוצג, נכון ל-2013, במוזיאון הרומי-גרמאני, קלן, גרמניה
מַרְקוּס קוֹמוֹדוּס אַנְטוֹנִינוּס, הידוע גם כלוּקְיוּס אָוּרֶלְיוּס קוֹמוֹדוּס, ובשמו הקיסרי המלא, אִימְפֶּרָטוֹר קָיסָר מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס קוֹמוֹדוּס אַנְטוֹנִינוּס אָוּגוּסְטוּס (בלטינית: Imperator Caesar Marcus Aurelius Commodus Antoninus Augustus;‏ 31 באוגוסט 161 - 31 בדצמבר 192) היה קיסר רומא משנת 177 לספירה ועד שנת 192.
קומודוס יועד מגיל צעיר על ידי אביו הקיסר מרקוס אורליוס להיות השליט של האימפריה הרומית והוא הוכשר לתפקיד במהלך שלטונו של אביו. הוא זכה להתמנות בגיל צעיר במיוחד לתפקידים רמי מעלה והחל משנת 177 ועד לשנת 180 שלט באימפריה ביחד עם אביו.
שלטונו של קומודוס היה שלטון של עריצות. הוא נטל לעצמו מעמד של אל והרשה לעצמו להתנהל ללא ריסון ובפראות חסרת תקדים גם מול דוגמאות העבר של נירון קיסר וקליגולה. הוא נקט בצעדי דיכוי אכזריים כלפי אויבים אמיתיים ובעיקר מדומים, והכוח הבלתי מוגבל שניתן בידיו עם התפקיד הביא אותו לכדי טירוף. מעשיו הקיצוניים ערערו את יסודות המשטר וסיכנו את יציבותה של האימפריה. ההיסטוריונים הרומאיים מנסים להסביר בנימוקים שונים את דמותו של קומודוס. ההיסטוריה אוגוסטה המאוחר טוען שקומודוס היה אדם עצלן ואכזרי, וקסיוס דיו והרודיאנוס טוענים שקומודוס היה אדם חלש אופי ומושחת שהושפע מאנשים חסרי מצפון שהקיפו אותו ועודדו את הדחפים האפלים שלו.
במהלך שלטונו נרקמו מספר מזימות להדחתו אך הוא הצליח להיאחז בכסאו בזכות הנאמנות של המשמר הפרטוריאני. מפקדי יחידה מיוחדת זו ניצלו את הכאוס שיצר קומודוס על מנת לצבור כוח פוליטי רב ולא בחלו בשימוש בכוחם ובהשפעתם לצבור רכוש ונכסים ומעמד מיוחד בכל זרועות השלטון של האימפריה. קומודוס מצידו הרעיף עליהם מתנות ושכר גבוה על מנת לקנות את נאמנותם ולהבטיח את שלומו ושלטונו. בתקופת שלטונו של קומודוס נטו כפות המאזניים של ההיסטוריה כנגד האימפריה הרומית ועם מותו נפלה האימפריה לתקופת משבר המאה ה-3 שבמהלכה כמעט קרסה תחת שילוב של לחצים, בהם פלישה, מלחמת אזרחים, מגפה ומשבר כלכלי.
פרופסור משה עמית כותב בספרו על תולדות הקיסרות הרומית: "קשה להעלות על הדעת שוני גדול מזה שבין אישיותו ודרכי שלטונו של מרקוס אורליוס ובין אישיותו ושלטונו של בנו קומודוס. שלוש עשרה השנים של שלטון קומודוס... כאילו שייכות להיסטוריה של מדינה אחרת מזו של מרקוס אורליוס". ומוסיף: "קשה למצוא צד זכות כלשהו אצל קומודוס. גם לא קל להסביר כיצד הצליח לשמור על שלטונו כמעט 13 שנה".
קורות חייו > שליט שותף עם מרקוס אורליוס

לאחר חזרתם של מרקוס אורליוס וקומודוס לרומא הם השתתפו במצעד ניצחון. בדצמבר 176 מונה קומודוס לטריבון. בינואר 177, בגיל 15 הוא התמנה לתפקיד קונסול והפך לקונסול הצעיר ביותר בתולדות רומא. הוא קיבל את התואר אוגוסטוס ולכל דבר ועניין הוא היה שליט של האימפריה ביחד עם אביו.
בשנת 177 חזרו השבטים הגרמאניים ללחוץ על גבולות האימפריה. ההסכמים של שנת 175 הופרו וגדודי פושטים חצו את הדנובה והטילו חיתתם על הפרובינציות של הגבול. מרקוס אורליוס החליט לערוך מסע מלחמה משמעותי, מאמץ גדול להשליט חוק וסדר על גבול הדנובה. מרקוס אורליוס וקומודוס יצאו בראש הכוחות וקבעו את מפקדתם בווינדובונה (היא וינה). במשך שנתיים רצופות ניהל מרקוס אורליוס סדרת קרבות מול השבטים הגרמאניים בו זמנית בחזית מערבית מול המרקומנים והקוואדים ונגד היזיגים בחזית ממזרח עם התקדמות הלחימה. מוקדם יותר הוחזר קומודוס לרומא והותיר את אביו לנהל לבדו את המלחמה.
בקיץ של 178 נישא קומודוס לבורטיה קריספינה (Bruttia Crispina), בת למשפחת אצולה רומאית מבוססת ועשירה. לאחר הנישואים היא קיבלה את התואר "אוגוסטה".
במהלך החורף של 179, בעת הפסקה בקרבות קרא מרקוס אורליוס לקומודוס וציווה עליו להמשיך בלחימה עד להשגת ניצחון מלא וללא פשרות. במרץ 180 מת מרקוס אורליוס במחנה בווינדובונה. יועציו הקרובים מילאו את צוואתו והציגו את קומודוס כאוגוסטוס והשליט של האימפריה הרומית. קסיוס דיו, שחי בתקופתו של מרקוס אורליוס ויורשיו היה בטוח שמותו של מרקוס אורליוס מסמן את המעבר מעידן הזהב לעידן הברזל והחלודה.
קורות חייו > שליט יחיד של האימפריה הרומית

עם עלייתו לשלטון היה קומודוס הקיסר הראשון שנולד כיורש עצר, נצר לשושלת של קיסרים. ייחוס זה איפשר לו להתפאר כי הוא צאצא של הקיסר האלוהי נרווה. על סמך זאת הוא זכה לתואר "האציל ביותר מכל הקיסרים" וההיסטוריון הרודיאנוס שם בפיו נאום הכתרה אותו נשא לכאורה בפני חיילי הלגיונות:
”הגורל העניק לי את השלטון הארגמן האימפריאלי וקיבל אותי כשיצאתי מבטן אימי. אור השמש השקיף עלי בעת ובעונה אחת כאדם וקיסר... אבי עלה לשמיים ויושב עם האלים ועלינו לדאוג לעניינים של בני האדם ולנהל את בעיות העולם”
כך עמד בראש המערכת האזרחית והצבאית של האימפריה הרומית אדם שהאמין שהאלים הציבו אותו בעמדת השלטון והיה בטוח כי כל רצונותיו הם ביטוי לרצון האלים. הנעשה בפרובינציות וחלקי האימפריה המרוחקים מרומא לא עניין אותו כלל והוא השאיר את הניהול של האימפריה על כל צדדיו לבעלי התפקידים שרובם מונו על ידי אביו. הוא הקיף את עצמו בחבורה של אנשי חצר שאיפשרה לו לנהל את אורח החיים שלוח הרסן וחסר הדאגות והוא יכול היה להתמסר לסיפוק תאוותיו.
מצד שני הגבולות היו שקטים יחסית, ייתכן ופעילותו הנמרצת של מרקוס אורליוס כנגד השבטים הגרמאניים שללה מהם את הרצון או היכולת לסכן את גבולות האימפריה, וחיל המצב ומושלי הפרובינציות הצליחו לשמור על הביטחון ללא עזרה מהשלטון המרכזי ברוב המקרים. פרופסור עמית כותב: "לכאורה הייתה הפרדה בין המאורעות שהתרחשו ברומא העיר ששם הנהיג הקיסר משטר שהיו בו סממנים של קרקס ובין העולם הרומי הרחב שהמשיך להתנהל כמו בשנים הקודמות"
קורות חייו > שליט יחיד של האימפריה הרומית > חוזה שלום עם השבטים הגרמאניים

בטרם מותו הצליח הקיסר מרקוס אורליוס להביס את אויבי האימפריה הרומית. משנת 177 הוא ערך סדרה של מסעות מלחמה נגד השבטים שאיימו על גבול הדנובה, הוא התכוון לסיים את הלחימה בהקמת שתי פרובינקיות חדשות "מרקומניה" ו"סרמטיה" במטרה להרחיק את הגבול מהדנובה צפונה ולסגור את הבליטה בין פנוניה לדקיה (היא רומניה). אך השינוי לא יצא לפועל מאחר שקומודוס, בניגוד למצוות אביו ובניגוד לעצת יועצו וגיסו קלאודיוס פומפיאנוס החליט להפסיק את הלחימה על הגבול ולהציע לברברים חוזה שלום. הצדדים הגיעו להסכם עם השבטים הגרמאניים והסרמטים בתנאים שדומים להסכם של שנת 175 וכלל החזרת שבויים, הסגרת עריקים, פירוז של אזור הגבול, גיוס של צעירים לצבא הרומאי ותשלום של מס שנתי, חלקו בתוצרת חקלאית. בתמורה נסוגו הרומאים מהגדה הצפונית של נהר הדנובה.
המשא ומתן ויישומו ארכו כחצי שנה ועם סיומו הכריז הסנאט על קומודוס כקיסר בפעם הרביעית ועם הגיעו לרומא הוא ערך תהלוכת ניצחון מפוארת ביותר בה השתתף גם משרתו האישי סאוטרוס איתו הוא התנשק לעיני כל.
עם קבלת שרביט השלטון היחיד של האימפריה נטל קומודוס את התואר פונטיפקס מקסימוס - הכוהן העליון של הדת ברומא העתיקה. הפונטיפקס מקסימוס עמד בראש קולגיום הפונטיפקס (בלטינית: Pontifex או Pontifices), שהיה אחד מארבעת הקוֹלֵּגיא (collegia) הגדולים של הכהונה ברומא, והופקד על ניהול חיי הפולחן והדת של המדינה שהיה בידי אביו עד למותו. הוא הוסיף לשמו את שמותיו העיקריים של אביו והוסיף לעצמו את התואר "בנו של האל מרקוס".
קורות חייו > שליט יחיד של האימפריה הרומית > הקשר של שנת 182

עם חזרתו של קומודוס לרומא התברר כי סאוטרוס שנשא רשמית בתואר  חדרן (Chamberlain (office)) (לטינית: Cubicularius) היה למעשה היועץ הראשי של קומודוס ולקח חלק פעיל בניהול האימפריה, בכך היה סאוטרוס הראשון בסדרה של עבדים משוחררים שהועלו לדרגות בכירות ומונו לתפקידים בכירים. קומודוס מינה את טיגדוס פרניס למפקד המשמר הפרטוריאני לצידו של טרוטניוס פטרונוס - מפקד המשמר של מרקוס אורליוס ולמשך תקופה קצרה ניהלו מפקדי המשמר וסאוטרוס את האימפריה.
בתהליך איטי וללא דרמות קומודוס דחף מחוץ לעמדות השפעה את בעלי התפקידים שמונו על ידי מרקוס אורליוס. חלק מבעלי התפקידים גילו כי הסמכויות ניטלו מהם וחלקם גילו שהתפקיד נמסר לאדם אחר. הסנאט נדחק לעמדה חסרת השפעה ומקורבי מרקוס אורליוס פרשו ויצאו מחוץ לרומא.
כשנתיים לאחר חזרתו לרומא, בסוף שנת 182 נעשה ניסיון ראשון להרוג את קומודוס. הרקע להתנקשות הייתה ככל הנראה חוסר שביעות הרצון מצד הסנטורים הבכירים, בני משפחתו של קומודוס ומקורבים לשעבר למרקוס אורליוס ממעמדו של סאוטרוס ומדחיקתם מעמדות כוח. היוזמה באה, ככל הנראה מצד לוסילה, אחותו הבוגרת, אלמנתו של הקיסר לוקיוס ורוס ואשתו של פומפיאנוס מי שהיה יד ימינו של מרקוס אורליוס, ללוסילה היה ככל הנראה מניע אישי - אובדן המעמד של האוגוסטה וכל הפריבילגיות הקשורות לכך לטובת קריספינה, אשתו הצעירה של קומודוס. הניסיון עצמו דמה - ככל הנראה בכוונה, להתנקשות בקיסר קליגולה. בנה החורג של לוסילה קלאודיוס פומפיאנוס ארב לקומודוס במעבר צר בכניסה לתיאטרון וצעק "הסנאט שלח לך את הפגיון הזה" לפני שניסה לדקור את קומודוס. ההשתהות התיאטרלית נתנה הזדמנות לשומרי הראש להגיב והמתנקש נתפס מבלי שהצליח לפגוע בקומודוס.
קומודוס פעל במהירות לנקום במורדים, האצבע המאשימה והחרב המתהפכת הופנו כלפי הקושרים וכלפי הסנאט. בני המשפחה הקיסרית שהשתתפו בקשר, ובני משפחתם הוצאו להורג וכן סנטורים המקורבים אליהם. לוסילה הוגלתה לאי קאפרי ושם הוצאה להורג. באופן תמוה, בעלה שהיה אביו של המתנקש לא נענש, פרופסור משה עמית מעלה את ההשערה שהקבוצה של רמי המעלה, המקורבים למרקוס אורליוס היו עדיין בעלי כוח והשפעה; כך שקומודוס או מי מיועציו העדיף שלא לפנות כנגדו. לפי חלק מהמקורות גם אחד ממפקדי המשמר הפרטוריאני - פטרונוס היה חלק מהקשר אך הוא הצליח להתחמק מעונש מיידי.
קורות חייו > שליט יחיד של האימפריה הרומית > עלייתו ונפילתו של קלנדרוס

למרות הבדלי הגרסאות בין המקורות הרומאיים ברור כי המשרת האישי של קומודוס, קלנדרוס שהיה עבד משוחרר שהגיע לרומא מהפרובינציות המזרחיות היה הכוח המניע מאחרי נפילתו של פרניס והוא החליף את מקומו כשליט בפועל של האימפריה הרומית ועשה זאת במשך 4 שנים מ-185 ל-189. בשנה הראשונה הוא הסתתר מאחרי הקלעים בעוד הוא ממנה ומפטר מפקדים למשמר הפרטוריאני בתדירות גבוהה ובשנת 186 הוא הרשה לעצמו לתפוס את משרות הכוח ומינה את עצמו למפקד המשמר הפרטוריאני. קומודוס נמנע לחלוטין מכל פעילות של ניהול האימפריה והקדיש את כל זמנו למלחמות עם גלדיאטורים בזירה.
לקלנדרוס הוצמד השם "על הפגיון" (לטינית: pugione) על ידי אויביו, רוצה לומר "רב טבחים" ולפי חוקרים אחרים מדובר בשם הרשמי של תפקידו, וההשערה היא שתחתיו שירתו שני מפקדים זוטרים וה"דרגה החדשה" הצביעה על היותו מפקד-על של המשמר הפרטוריאני. קלנדרוס, שיכור מכוח פרק כל עול ועסק במכירה סיטונית של משרות ציבוריות לכל המרבה במחיר, חלק מהכספים הלכו למימון ההוצאות על גחמות הקיסר שלא ידע שובע. בנוסף לכך נאספו כספים מהאצולה על ידי רציחתם של סנטורים עשירים והחרמת כספם. באביב 190 סבלה רומא ממחסור במזון, מושל העיר - יריבו של קלנדרוס הצליח להסיט את האשמה ממנו ולהצביע על קלנדרוס כמי שאחראי למצוקה. באפריל 190, במהלך אירוע ציבורי החל ההמון לקרוא בגנות קלנדרוס שפקד על חיילי המשמר הפרטוריאני לדכא את המחאות. תחילה נהדפו האזרחים אל תוך העיר אך שם התארגנה התנגדות שהצליחה לפגוע בפרשים בירי קלעים מהחלונות והגגות. החיילים הרגלים של המשמר שהיו עוינים ליחידת הפרשים על רקע מתיחות בתוך שורות המשמר החליטו שלא לפעול כנגד האזרחים. המהומות התפשטו בעיר והפכו לקרבות פנים אל פנים בין האזרחים לחיילי המשמר שסבלו מנחיתות מספרית ונאלצו לסגת תחת הלחץ. המוני האזרחים החלו לצבוא על דלתות הארמון. קומודוס החליט להציל את עורו ומסר את קלנדרוס לידי ההמון שעשה בו שפטים.