קריסת וול סטריט 1929
רקע

החל מתום מלחמת האזרחים, החלה בארצות הברית תקופת הברונים השודדים שבה מספר מצומצם של אילי הון ובנקאים צברו כוח כלכלי ופוליטי משמעותי על ידי מספר חברות ענק שחלשו על כלכלת ארצות הברית למשך עשורים. חברות אלה קיימו מונופולים, מונופוסונים, וקרטלים (טראסטים) בתחומים מרכזים בתעשייה כמו רכבות, ספנות, פלדה, נפט, בנקאות, מכירת זרעים ועוד. דמויות מרכזיות כללו את קורנליוס ואנדרבילט, לילנד סטנפורד, אנדרו קרנגי, דניאל דרו ועוד. הכוח הכלכלי של יזמים אלה התרגם לכוח פוליטי רב על ידי שילוב של שוחד, לובי פוליטי, השפעה על העיתונות ועל ראשי הערים. השפעה פוליטית מיוחדת הייתה לבנקים שכן בהיעדר בנק מרכזי הם הלוו לממשלת ארצות הברית כסף. העדר בנק מרכזי הוביל גם ל"ריצות על הבנק" רבות שבהן אזרחים איבדו את כל חסכונתיהם ובנקים פשטו רגל, כמו קריסת הבורסה ב-1873. לקראת סוף התקופה צברו שני יזמים כוח פוליטי-כלכלי אדיר - ג'ון ד. רוקפלר הבעלים של חברת הנפט סטנדרד אויל וג'יי. פי. מורגן הבנקאי ששלט בנק ג'יי. פי. מורגן ושות'.
מורגן ארגן את התעשייה בארצות הברית במונופולים וטראסטים שהגדילו את כוחן הכלכלי-פוליטי. הוא איגד חברות ליצירת תאגידי ענק כמו חברת הרכבות המרכזית של ניו יורק, תאגיד ג'נרל אלקטריק, חברת הפלדה הגדולה בעולם, US Steel, תאגיד התקשורת AT&T, חברת המיכון החקלאי International Harvester ועוד. הגדלת הריכוזיות התאפשרה תודות לחקיקה שאפשרה את חוקיות הטראסטים, חוקים נגד התאגדות עובדים, ושליטה חזקה במפלגות הפוליטיות. במקביל הדבר גרר קשיים הולכים וגדלים עבור חקלאי ארצות הברית (שהיו אז חלק ניכר מהאוכלוסייה) וכן בקרב הפועלים. החקלאים נאצלו לקנות זרעים, מיכון חקלאי, נפט ומוצרים נוספים ממונופולים, כך שמחירם של מוצרים אלה היה יקר במיוחד. הובלת מוצרים ברכבות הייתה יקרה בשל מונופול הרכבות של אילי הרכבת. החובות של המשקים החקלאיים הלכו ותפחו. דבר זה יצר תסיסה פוליטית בקרב חקלאים ופועלים עניים בארצות הברית, שהחלו ללחוץ על המפלגות לשנות את החקיקה - תחילה דרך המפלגה הפופוליסטית ולאחר מכן דרך התנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית שהשפיע על שתי המפלגות. לאחר ההתנקשות בנשיא ויליאם מקינלי בספטמבר 1901, מונה הרפובליקאי טדי רוזוולט רוזוולט היה ליברל מסוג חדש - עד כה הליברלים דאגו שהממשלה תהיה חלשה כדי לשמר את חירות הפרט. הליברלים של המאה ה-20 רצו ממשלה עם יותר סמכויות, כדי להגן על הציבור מפני תאגידים גדולים. רוזוולט טען כי "אנחנו צריכים עוצמה ציבורית כמשקל נגד לעוצמה פרטית" (של התאגידים הגדולים). התסיסה החברתית הובילה להתנגשויות - כמו שביתת פועלות הטקסטיל במנהטן בשנת 1909, דוגמה לאלימות חמורה הייתה הטבח בלאדלו בשנת 1914 שבו חיילים ושכירי חרב של חברות כרייה ירו במקלעים על אוהלים של משפחות כורי פחם.
בתקופה זו החל העידן הפרוגרסיבי של תיקונים חברתיים רבים. ב-1912 רוזוולט פרש מהמפלגה הרפובליקנית, והקים את "המפלגה הפרוגרסיבית" שלא העריכה ימים. בבחירות לנשיאות הרפובליקאים התפצלו בין רוזוולט לבין המפלגה הרפובליקאית. וודארו וילסון הדמוקרט עלה במקומו והמשיך עם מדיניות פרוגרסיבית כמו - מס הכנסה פרוגרסיבי ב-1913 - 1% על שכר נמוך ו-7% על שכר גבוה. בשנת 1913 קמה מערכת "הבנק הפדרלי" בניסיון למנוע ריצות על הבנקים. בשנת 1914 נחקק חוק האנטי טראסט של קלייטון, כדי למנוע מראש מונופולים ואוליגופולים.
עם זאת השפעת המיליארדים של ארצות הברית על המדיניות הכלכלית של ארצות הברית ועל הפוליטיקה בכלל נמשכה הלאה עד שנות השפל הגדול. הבנקאי אנדרו ויליאם מלון הפך לשר אוצר שכיהן במשך 11 שנה תחת שלושה נשיאים רפובליקנים שונים. הוא קיצץ מיסים למיליונרים והקל על חברות גדולות. המס המרבי ירד מ-73% ל-58% ב-1922, ל-50% ב-1923, 46% ב-1924, 25% ב-1925, ול-24% ב-1929. דבר זה יצר צמיחה לזמן מה - אבל גם בועה פיננסית שתרמה להתפתחות השפל הגדול. הצמיחה של החברות הגדולות הובילה לצמיחה בשוק המניות. דבר זה הוביל לרעיון חדש לפיו גם האיכרים והפועלים העניים יוכלו להתעשר, על ידי השקעת הונם בקניית מניות בבורסה. באופן זה אנשים לוו כסף כדי לקנות מניות מתוך מחשבה כי הרווחים הגבוהים ימשכו עוד ועוד.
שנות העשרים הסוערות, העשור שהוליך לנפילה, הייתה תקופה של עושר עירוני, ולמרות זהירות מפני ספקולציות, האמינו רבים שהשוק יכול לעמוד לאורך זמן ברמות מחירים גבוהות. זמן קצר לפני הנפילה, התנבא הכלכלן ארוין פישר כי: "מחירי המניות הגיעו למה שנראה כמו רמת מחירים גבוהה וקבועה". האופטימיות והרווחים הכלכליים של שוק תוסס התנפצו ביום חמישי השחור, כאשר מחירי מניות בבורסה של ניו יורק קרסו. מחירי המניות נפלו באותו יום והמשיכו ליפול בקצב שלא נחזה מראש למשך חודש שלם.
בימים שלפני יום חמישי השחור, השוק היה מאוד לא יציב, וכלל תקופות של מכירות ונפח מסחר גבוה וביניהן תקופות קצרות של עליית מחירים והתאוששות. הכלכלן והסופר ג'וד ווינסקי (Jude Wanniski) ייחס תפניות חדות אלו לדיונים בקונגרס על חוק לקביעת מכסי מגן.