stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק בר (קצין)

| --- | --- |

תא"ל איציק בר בסדנה מטכ"לית בנושא המאבק הלאומי בנגיף הקורונה, אוקטובר 2020
 לידה:  1971  (בן 53 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  איציק
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן צנחנים  מפקד גדוד 101  מפקד בא"ח צנחנים  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבת שומרון  סגן מפקד עוצבת הפלדה  קצין אג"ם של פיקוד העורף  מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף  ראש מטה פיקוד העורף
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות
 
יצחק (איציק) בר (ביטון) (נולד בשנת 1971) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש אגף לוט"ר ומרחב אזרחי במטה לביטחון לאומי. שימש ראש מטה פיקוד העורף, מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, קצין אג"ם של פיקוד העורף, סגן מפקד עוצבת הפלדה ומפקד חטיבת שומרון.
ביוגרפיה

בר התגייס לצה"ל בשנת 1990, התנדב לצנחנים ושובץ בסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 101. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך מונה למפקד פלחה"ן צנחנים בין השנים 1997–1998, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח צנחנים.
בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 101, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע אישית לוחצת. ביוני 2005 סיים את תפקידו. בהמשך מונה למפקד בא"ח צנחנים בין השנים 2005–2007. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2007–2008.
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון. ב-27 באפריל 2010, החליט הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, לנזוף בו, בעקבות כשלים שהובילו למותם של ארבעה פלסטינים בשני אירועים שונים בגזרתו. בתפקיד זה שירת עד 1 בספטמבר 2010. בסיום התפקיד יצא ללימודים. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה, ושימש בתפקיד עד שנת 2013.
בשנת 2013 מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף, תפקיד בו שירת עד שנת 2015. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ג (2015–2016). באוגוסט 2016 מונה למפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד 4 בספטמבר 2019. ב-2 בספטמבר 2019 הועלה לדרגת תא"ל, ובהמשך החודש נכנס לתפקידו כראש מטה פיקוד העורף, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מגפת הקורונה ובמבצע שומר החומות, את תפקידו סיים ביוני 2022. בתפקידו הבא נקבע כי ימונה לסגן ראש המטה לביטחון לאומי.
חיים אישיים

בר נשוי למיכל ואב לשלושה ילדים. אחיו הוא אל"ם במילואים ניר בר-און.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, בניגוד לאווירת הנכאים הציבורית, הארץ, 13 במרץ 1998, כפי שהועלה באתר פרש
↑  אפרת וייס ושרון רופא-אופיר, מ"פ בצנחנים נהרג בפעילות מבצעית בשכם, באתר ynet, 30 במאי 2004
↑  אפרת וייס, מג"ד צנחנים: כך הרגנו את צמרת הטרור בשכם, באתר ynet, 27 ביוני 2004
↑  יהושע בריינר‏, מות ארבעת הפלסטינים: הערה פיקודית למח"ט, באתר וואלה, 27 באפריל 2010
↑  קובי פינקלר, סבב מינויים חדשים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 14 בינואר 2013
↑   מירב בראל, מפקד מחוז הצפון מסכם תפקיד בשבוע מאתגר במיוחד, באתר צה"ל, 8 בספטמבר 2019
↑  אמיר אורן‏, בעומדו מול ועדת חקירה, נתניהו יסביר מדוע גנז את המשרד לטיפול בקורונה, באתר וואלה, 19 ביולי 2020
יעקב ברט

פרופסור ברט ואשתו רוזה
פרופסור יעקב ברט (בגרמנית: Jakob Barth; ‏3 במרץ 1851 פלהינגן, באדן, גרמניה – 24 באוקטובר 1914, ברלין) היה מזרחן ובלשן יהודי-גרמני, מומחה לשפות שמיות, משוללי ביקורת נוסח המקרא, מראשי בית המדרש לרבנים בברלין, ומרצה באוניברסיטת ברלין. אביו של העו"ד והבנקאי ד"ר אהרן ברט, חתנו ותלמידו של הרב עזריאל הילדסהיימר.
ברט נולד במרץ 1851 בכפר פלהינגן, באותם ימים בדוכסות הגדולה של באדן שבקונפדרציה הגרמנית, להורים סוחרי בקר ושומרי תורה ומצוות. הוא התחנך בדרכם של הוריו, למד תורה מאביו, ולימודים כלליים בבית הספר העממי שבכפר. כבר בנעוריו התבלט כעילוי בין חבריו, והכומר הפרוטסטנטי המקומי, שקלט את יכולותיו של הנער, בא אל אביו וביקש ללמדו נושאים נוספים שלא היו כלולים, בתוכנית הלימודים הרשמית של בית הספר. ואכן, בהסכמתו של האב החל יעקב לקבל שיעורים פרטיים בלטינית. חיש מהר הבין הכומר שמקומו של הנער אינו בכפר, והוא שכנע את אביו לשלוח אותו לגימנסיה הממשלתית בקרלסרוהה - עיר הבירה של באדן. התנאי שהתנה האב היה כי הנער יתגורר אצל רבה של העיר רבי יוסף אלטמן, ילמד ממנו תורה, ובמקביל ילמד גם בגימנסיה המקומית.
יעקב למד ש"ס ופוסקים אצל הרב אלטמן, שהיה משרידי הלמדנים של "בית המדרש הישן" במערב אירופה, ובמקביל למד בגימנסיה וסיים את לימודיו בהצטיינות. יום אחד, כאשר נשאל על ידי הרב מה הן תוכניותיו לתקופה שלאחר סיום הלימודים בגימנסיה ובחינות הבגרות, השיב כי בכוונתו לפנות ללימודי משפטים. תשובתו זאת הכעיסה את הרב, אשר אמר לאיש הצעיר כי אם כך הם פני הדברים מוטב שיחדל ללמוד תורה, שכן מכל מקום יהפוך לאפיקורס. באותו רגע החליט ברט שכיבד את דברי רבו, להמשיך ללמוד כדי להיות רב בישראל. יעקב ברט יצא לברלין עם תעודותיו, והמלצה חמה מהרב של קרלסרוהה, במטרה ללמוד לימודי רבנות.
בברלין, היה ברט הצעיר תלמידו ומקורבו של הרב עזריאל הילדסהיימר, רבה של הקהילה הנפרדת החדשה "עדת ישראל". הוא החל לומד בבית המדרש לרבנים בברלין, אך רבו הועיד אותו ללימוד מדעים, באומרו כי רבנים יהיו הרבה אך מחנכים טובים יחסרו. הוא החל ללמוד באוניברסיטת ברלין, ולאחר מכן בשטרסבורג ובלייפציג. הוא השתלם במזרחנות ובבלשנות שמית, והיה משומעי לקחם של גדולי המזרחנים בגרמניה של סוף המאה ה-19, פרופסור תיאודור נלדקה, ופרופסור היינריך פליישר.
ספריו

פירוש המשניות להרמב"ם: על מסכת מכות; (מקור ערבי באותיות עבריות עם העתקה עברית מתוקנת), הוצאת ה. איצקובסקי, ברלין, 1987.
Die Nominalbildung in den semitischen Sprachen - J.C. HINRICHSSCHE BUCHHANDLUNG, LEIPZIG 1889.
 (יצירת שמות בשפות השמיות, בהוצאת: היינריך, לייפציג, 1889)
Etymologische Studien zum semitischen insbesondere zum hebraischen Lexicon - J.C. HINRICHSSCHE BUCHHANDLUNG, LEIPZIG 1893. 
(מחקרים אטימולוגיים על הלקסיקון, השמי, ובמיוחד על זה העברי, הוצאת היינריך, לייפציג, 1893)
Wurzeluntersuchungen zum hebräischen und aramäischen Lexicon - J.C. HINRICHSSCHE BUCHHANDLUNG, LEIPZIG 1902. 
 (בדיקת שורשים לשונית מדעית לעברית וארמית)
Dîvân des 'Umeir ibn Schujeim al-Qutâmî. Hrsg. und erläutert von J. Barth - E.J. Brill, Leiden, Nederland 1902. 
 (אסופת שירי המשורר 'עֻמַיְר בן שֻיַיְם בן עַמר א-ת'ע'לבי אל-קֻטַאמי')
Sprachwissenschaftliche Untersuchungen zum Semitischen - J.C. HINRICHSSCHE BUCHHANDLUNG, LEIPZIG 1907. 
 (מחקרי בלשנות - בשפות שמיות)
Zu den neuen Papyrusfunden in Elephantine - M. L. GOLDE, FRANKFURT am Main 1908
 (תגלית הפפירוסים החדשה ביֵב - דיון בשפתם הארמית של המכתבים, בהוצאת: מ. ל. גולד, פרנקפורט על המיין)
Die Pronominalbildung in den semitischen Sprachen - J.C. HINRICHSSCHE BUCHHANDLUNG, LEIPZIG 1913.
הערות שוליים

↑  "בית המדרש הישן" כינוי לסגנון הישיבתי והלמדני, בהנגדה לאקדמיזציה שהתחוללה בסגנון הלימוד במערב אירופה של אותם ימים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258367305171  BIBSYS: 90184028  BnF: cb15009095j (data)  GND: 116063718  ISNI: 0000 0001 1025 0378  LCCN: no93003254  NKC: jx20090303006  NLG: 142193  NTA: 126617171  SUDOC: 092410863  Trove: 1085426  VcBA: 495/27546  VIAF: 37193696   WorldCat (עם VIAF): 37193696
יחסי מדגסקר–שווייץ

| יחסי מדגסקר–שווייץ |
| --- | --- |
מדגסקר: שווייץ


מדגסקר: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
587,041: 41,277
אוכלוסייה
32,158,731: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,032: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
499: 99,060
משטר
רפובליקה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי מדגסקר–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מדגסקר לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין רפובליקת מדגסקר לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין מדגסקר לשווייץ הם יחסים דיפלומטיים עם מסורת ארוכה של חברות המתבטאת במעלות רבות בשיתופי פעולה כלכליים, חברתיים ותרבותיים, במיוחד דרך ארגונים לא ממשלתיים.
שווייץ הראתה לראשונה עניין במדגסקר במהלך המאה התשע עשרה, במיוחד במגזר הכלכלי. מיסיונרים קתולים ופרוטסטנטים כאחד החלו לפתח את המקום והתיישבו בו. האי קיבל את עצמאותו מצרפת בשנת 1960 ושווייץ הכירה בעצמאותו באופן מידי. היחסים הדיפלומטיים עם המדינה הצעירה כוננו ב-1961, שנה לאחר מכן.
לאחר שפתחה קונסוליה כללית באנטננריבו לשנים הראשונות של עצמאות המדינה, שווייץ פתחה שגרירות ובראשה הממונה על היחסים והחל משנת 2007 שגריר תושב במדינה.
מדגסקר הייתה למשך זמן רב מדינה מועדפת לשיתוף פעולה שווייצרי בפיתוח. ב-1998 נסגר משרד שיתוף הפעולה השווייצרי באנטננריבו. ב-2001 יצאה לדרך תוכנית לקידום ממשל תקין ולקידום הכלכלה המקומית. התוכנית שינתה את מתכונת פעולתה בשנת 2013.
שווייצרים במדגסקר

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו במדגסקר ארבע מאות שישים ושמונה אזרחים שווייצרים. שווייצרים רבים נוכחים באיים כתיירים או שלוקחים חלק בתוכניות שיתוף הפעולה המופעלות במדינה על ידי ארגונים לא ממשלתיים שונים.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ מיוצגת במדגסקר בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באנטננריבו, בירת המדינה.
מדגסקר אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. מדגסקר מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: ציריך, וז'נבה.
לאטיס

לאטיס (Latis) הוא שמם של אל ושל אלה במיתולוגיה הקלטית אשר פולחנם היה קיים בבריטניה בתקופה הרומית.
בבריטניה התגלו שתי כתובות - האחת מוקדשת לאלה בשם זה ("Dea Latis" - דאה לאטיס) והשנייה לאל בשם זה ("Deus Latis" - דאוס לאטיס).
האלה לאטיס הייתה אלת נהר או אלת מים וכן אלת בירה.
לכבוד האל לאטיס נבנה מזבח במצודה הרומית אבאלאווה וכן בקאמבריה. על המזבח נכתב:
DEO LATI LVCIVS VRSEI
תרגום: "מוקדש לאל לאטיס על ידי לוקיוס אורסיי"
מקור השם של האלים ככל הנראה במילה הפרוטו קלטית "לאטי" שמשמעה "משקה חריף" או מ"לאטו" משמעה "תשוקה".
הערות שוליים

↑  מילון פרוטו-קלטית אנגלית
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
יחסי מדגסקר–צרפת

| יחסי מדגסקר–צרפת |
| --- | --- |
מדגסקר: צרפת


מדגסקר: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
587,041: 643,801
אוכלוסייה
32,158,731: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,032: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
499: 45,527
משטר
רפובליקה: רפובליקה (סמי) נשיאותית

יחסי מדגסקר–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מדגסקר לבין הרפובליקה הצרפתית. השליטה הצרפתית במדגסקר החלה בשנת 1895 והסתיימה ב-1960, השנה בה האי קיבל עצמאות מוחלטת. שתי המדינות הן ריבוניות וחברות בארגון האומות המאוחדות ובלה פרנקופוני.
היסטוריה

בשנת 1643 הגיעה למדגסקר חברת הודו המזרחית הצרפתית ובנתה מצודה בעיר דאופין שבדרום מזרח מדגסקר (ידועה מאז 1970 כטולגרנו). הצרפתים החזיקו במצודה עד שגורשו מהאי ב-1674. מאז ועד אמצע המאה ה-18 פעלו שודדי ים צרפתים רבים באי, התבססו בו והקימו בו את ביתם.
בשנת 1883 שלחה ממשלת צרפת משלחת צבאית למדגסקר, והתפתח עימות מזוין בין המלגשים לצרפתים שהביא למלחמת צרפת-הובה הראשונה (1883-1885). לאחר המלחמה, שהסתיימה בניצחון צרפתי הסכימו הבריטים להפיכתה של מדגסקר למדינת חסות צרפתית, כחלק מתוכנית כוללת לחלוקת מחדש של האזור בין המעצמות האירופיות, שבמסגרתה זנזיבר (במאה ה-21, חלק מטנזניה) הועברה לידי הבריטים. ב-1895–1896 כבשו הצרפתים את האי סופית והדיחו את מלכת המרינה האחרונה, רנוואלונה השלישית, מכיסאה והקימו את קולוניית מדגסקר.
חיילים מלגשיים השתתפו במלחמת העולם השנייה בקרבות בצרפת, מרוקו וסוריה. כאשר צרפת נכנעה לפני גרמניה הנאצית, מדגסקר נשלטה בידי ממשלת וישי. בחמישה במאי 1942 הבריטים תקפו את נמל דייגו סוארז וכבשו אותו עד השביעי לחודש (מבצע אירונקלד), כדי למנוע מהיפנים לכבשו, ומעט לאחר מכן העבירו אותו לידי כוחות צרפת החופשית של דה-גול. הקרבות נמשכו יותר מחצי שנה, עד לכניעת המפקד הצרפתי בשמונה בנובמבר. ב-1947 דוכאה התקוממות עממית נגד השלטון הצרפתי אחרי חודשים של לחימה עזה.
ב-14 באוקטובר 1958 הוכרזה הרפובליקה המלגשית כחבל ארץ אוטונומי במסגרת הרפובליקה הצרפתית. ב-26 ביוני 1960 זכתה מדגסקר לעצמאות מלאה, ונקראה "הרפובליקה המלגשית".
כיום היחסים בין שתי המדינות נותרו חזקים וקיימת השפעה תרבותית ופוליטית צרפתית חזקה במדגסקר. מנהיגי שתי המדינות מבקרים לעיתים קרובות אחד את עמיתו ומדגסקר מקבלת סיוע כלכלי ורפואי מצרפת. מדגסקר היא ביתם של אלפים בודדים של גולי צרפת.
סחר

בשנת 2012 היקף הסחר בין מדגסקר לצרפת עמד על 632 מיליון אירו. הייצוא של מדגסקר לצרפת: טקסטיל, מוצרי חקלאות ודגים, ואילו הייצוא העיקרי של צרפת למדגסקר כולל: מוצרי חשמל, מזון ומשקאות מעובדים. חברות צרפתיות רב לאומיות רבות פועלות במדגסקר.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מיוצגת במדגסקר באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באנטננריבו, בירת המדינה.
מדגסקר מיוצגת בצרפת באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה. מדגסקר מיוצגת בצרפת גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בסן-דני ובמרסיי.
יחסי מדגסקר–קנדה

| יחסי מדגסקר–קנדה |
| --- | --- |
מדגסקר: קנדה


מדגסקר: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
587,041: 9,984,670
אוכלוסייה
32,158,731: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,032: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
499: 53,718
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי מדגסקר–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מדגסקר לבין קנדה.
היסטוריה

קנדה ומדגסקר חולקות היסטוריה משותפת - שתיהן היו בעבר חלק מהאימפריה הצרפתית הקולוניאליסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים משתי האומות נלחמו במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה יחד עם כוחות הצבא הצרפתי וכנגד איטליה וגרמניה הנאצית. ב-1965, קנדה הכירה בעצמאותה של מדגסקר וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים. ההכרה קרתה כחמש שנים לאחר שהמדינה זכתה בעצמאותה מצרפת.
בחודש ספטמבר 1987, נשיא מדגסקר דידייה רציראקה ביקר בקנדה באופן רשמי על מנת להשתתף בוועידת הפרנקופוני השנייה שנערכה באותה השנה בקוויבק סיטי. במסגרת ביקורו נפגש רציראקה עם ראש ממשלת קנדה בריאן מלרוני. בחודש ספטמבר 1999 ביקר הנשיא רציראקה בקנדה באופן רשמי פעם נוספת על מנת להשתתף בוועידת הפרנקופוני השמינית ובמסגרת ביקורו נפגש עם ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין.
במהלך המשבר הפוליטי המלגשי בשנת 2009, אשר בו הודח נשיא מדגסקר מארק ראוואלומנאנה מתפקידו, קנדה גינתה את ההפיכה ואת ההתנגשויות הרבות והאלימות בין תומכי הממשלה למתנגדיה. המצב במדגסקר חזר לקדמותו כאשר נבחר בשנת 2014 בבחירות דמוקרטיות הנשיא הר רג'ונאריממפיאנינה. מיד לאחר הבחירות ביקרה במדגסקר משלחת קנדית מהוועדה הפרלמנטרית קנדה-אפריקה.
בחודש נובמבר 2016 ערך ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו ביקור רשמי במדגסקר כדי להשתתף בוועידת הפרנקופוני השישה עשר שנערכה בבירת מדגסקר, אנטננריבו. ראש הממשלה טרודו נפגש עם הנשיא רג'ונאריממפיאנינה והשניים התדיינו על התכנות חתימת אמנה למניעת כפל מס בין קנדה למדגסקר.
יחסים כלכליים

ב-2017 שווי הסחר הכולל שבין קנדה למדגסקר הוערך ב-115.5 מיליון דולרים קנדיים. הייצוא הקנדי העיקרי למדגסקר כלל ציוד הפועל על אנרגיה גרעינית, טקסטיל, מוצרי חשמל ואפונה מיובשת. הייצוא המלגשי העיקרי לקנדה כלל תבלינים, טיטניום, מקלות וניל, דגים מיובשים, קפה ואריגים. חברת כרייה קנדית בשם "Sherritt International" היא משקיעה גדולה במכרות הנמצאים במדגסקר.
נציגויות דיפלומטיות

מדגסקר מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה. מדגסקר מיוצגת בקנדה גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בקלגרי, מונטריאול, וקוויבק סיטי.
קנדה אינה מיוצגת במדגסקר, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. קנדה האמינה את נציבותה הגבוהה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה, על מדגסקר.
חזות מבנה השגרירות המלגשית באוטווה, בירת קנדה.
לאטוריצה

| --- | --- |

נהר הלאטוריצה ליד מוקצ'בו
 מידע כללי
 אורך:  188 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  37 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  3,130 קמ"ר
 מוצא:  הרי הקרפטים
 יובלים:  Laborec, Vycha, Stara, Pynya river, Zhdanivka River, Matekova, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  טיסה
 מדינות באגן הניקוז:  אוקראינה, סלובקיה
  (למפת סלובקיה מוגדלת) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה לאטוריצה(למפת סלובקיה רגילה) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה לאטוריצה
 
נהר הלאטוריצה (הונגרית: Latorca; סלובקית: Latorica ; אוקראינית: Латориця) הוא נהר באגן הניקוז של נהר הדנובה. הנהר מתחיל בהרי הקרפטים האוקראיניים, ליד הכפר ניז'ני וורוטה. הוא זורם מאוקראינה לסלובקיה. בדרכו הוא עובר דרך הערים סבליאבה, מוקצ'בו, סולומונובו, צ'ופ וולקה קפושאני.
הנהר נשפך ליד העיירה זמפלין, אל נהר האונדובה, יובלו של נהר הבודרוג, שהוא עצמו אחד מיובליו של הטיסה.
חלק מן הנהר הוכרז באמנת רמסר כאזור ביצות בעל חשיבות עולמית.
יעקב סולימן

יעקב סולימן הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי לשעבר.
סולימאן חבר בית הלוחם בתל אביב.
היה חבר משלחת ישראל אל המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). באולימפיאדה זו במרבית תחרויות טניס שולחן נשמר תיעוד של שמות הזוכים במדליות בלבד.
באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1986 זכה במדליית כסף.
באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1987 זכה במדליית זהב.
במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) התחרה בדרגת נכות 4 בטורניר היחידים ולא התקדם מעבר לשלב המוקדמות.
באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1989 זכה במדליית זהב.
במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) התחרה בדרגת נכות 5 בתחרויות היחידים. בטורניר היחידים בדרגת הנכות שלו ובטורניר הפתוח ליחידים בדרגות נכות 1–5 לא התקדם מעבר לשלבים המוקדמים.
בשנת 2000 התחרה בגביע המזרח התיכון וזכה בשתי מדליות ארד: ביחידים דרגת נכות 4 ובזוגות דרגת נכות 5. בשנת 2002 זכה במדליית ארד באליפות איטליה הפתוחה ובשנת 2007 זכה במדליית ארד באליפות רומניה הפתוחה. במאה ה-21 שמר על דירוג עולמי גבוה ובשנת 2001 היה במקום ה-29 בין מתחרי דרגת נכות 4.
יעוד לבנון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1952 (בן 72) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יעוד לבנון (נולד ב-10 באוגוסט 1952) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

לבנון, יליד חיפה, הוא בעל דרכון צרפתי מצד אמו. אביו היה אדריכל.
למד בבפנימיית כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים. בצבא שירת בגלי צה"ל ככתב צבאי, ובמקביל, עוד טרם גיוסו, החל לביים כמה סרטים קצרים, "צחוק במלבנים לבנים" ב-1970, ו"עוד משהו" ב-1972 (עם חבריו דאז, הסופר אריה קרישק והבמאי-שחקן מיכה לבינסון).
השתלם בקולנוע באולפני יוניברסל בארצות הברית והיה עוזרם של הבמאים בריאן דה פלמה וג'ון קסאווטס. כשחזר לארץ היה לבנון אחד מחברי קבוצת קי"ץ, ומיוזמי הקמת הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים (היום קרן הקולנוע הישראלי). כמו כן ערך את "קולנוע" מגזין ישראלי לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 1977 יצר (על פי תסריט שכתב עם אריה קרישק) את הסרט "קשר הדבש", שעסק במחתרת יהודית הרוצחת במאי שמאלני. הסרט זכה במקום הראשון בתחרות הסרט הקצר, וייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של סידני. הסרט היה אמור להיות מוקרן בטלוויזיה הישראלית, אך בעקבות מחאות של ארגוני ימין בוטלה ההקרנה. בשנת 1989 הוקרן שוב בסינמטק תל אביב, וזכה לחשיפה בתקשורת בעקבות אירועי המחתרת היהודית, שאותם ניבא הסרט.
בשנת 1983 ביים את הסרט העלילתי "הפנימייה", המשחזר את הווי הנעורים שלו בפנימיית "הדסים".
בין השנים 1984–1986 היה שותף (יחד עם דורון ערן) בחברת ההפקה י.נ.י.ל. במסגרתה הפיק מספר סרטים ישראליים וקופרודוקציות עם צרפת, בהם הסרט "השחר" של הבמאי ההונגרי הנודע מיקלוש יאנצ'קו, שהשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ובפסטיבל הסרט היהודי בפריז.
בשנת 1995 יצר לבנון את הסרט התיעודי "119 כדורים + שלושה", שעסק בימין הקיצוני בישראל. הסרט, שצולם ברובו לפני רצח רבין אך נערך אחריו, עוקב אחר תנועות ימין קיצוני מהטבח במערת המכפלה ועד הרצח. בסרט שולבו קטעים מ"קשר הדבש" העלילתי, והוא נחשב כיום כאחד הסרטים הבולטים על רצח רבין.
בשנת 1999 יצר את הסרט התיעודי "מוסקבה על הים התיכון", אודות קליטת עולים מרוסיה, עבור ערוץ 8.
בשנת 2003 ביים את הסרט "איים בחוף", העוסק בהשפעת הנכבה על החברה הישראלית. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים, והיה מועמד לפרס וולג'ין. בנוסף ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטריאול ב-2003. הסרט נקטל על ידי הביקורת הישראלית ובקושי הוקרן. היה זה סרטו האחרון של לבנון כבמאי.
חיים אישיים

לבנון היה במערכת יחסים זוגית עם אירן ברוך, ונולדה להם בת. לאחר מכן היה במערכת יחסים זוגית עם העיתונאית שוש מיימון, ונולדה להם בת. כיום בזוגיות עם הזמרת והשדרנית כרמל בן אפרים.
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא שביים

"לא לשידור" - 1980
"הפנימייה" - 1983
"קופסה שחורה" - 1993 (על פי ספרו של עמוס עוז)
"119 כדורים + שלושה" - 1996 (תעודי)
"מוסקבה על הים התיכון" - 1999 (תעודי)
"איים בחוף" - 2003
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא שהפיק

חסמבה ושודדי הסוסים - 1985
"סוף שבוע מטורף" - 1986
"פלאש" - 1986
"כל אהבותי" - 1987
"רחובות האתמול" (1989)
"בצילו של הלם קרב" (נקרא בתחילה "בחזרה לחיים") - 1988
ספרים שפרסם

שני חברים ואשה, זמורה ביתן, 1995
ראש גדול, לב רחב ביתן, 2000
הערות שוליים

↑  חלום שעולה ביוקר, חלום שעולה ביוקר, מעריב, 4 באוגוסט 1972
↑  טלי נתיב, לא לשידור בקולנוע, דבר, 8 באוגוסט 1980
↑  יוצרים או סוחרים, מעריב, 20 ביוני 1979
↑  הקרנת בכורה - קשר הדבש, מעריב, 15 ביולי 1977
↑  "קשר הדבש" - ראשון בתחרות הסרט הקצר, דבר, 14 בדצמבר 1977
↑  גידי אורשר, הסרט הישראלי - כשגריר נודד, מעריב, 15 במרץ 1978
↑  צבי גילת, דברים שרואים משם, חדשות, 22 בדצמבר 1989
↑  אורלי לובין, "קשר הדבש", סרטו של יעוד לבנון שיוקרן בשבוע הבא בסינמטק תל־אביב, חזה את המחתרת היהודית וספיחיה לפני 13 שנה, חדשות, 21 בדצמבר 1989
↑  מיכל קפרא, אפוקליפסה עכשיו. ואז, מעריב, 29 בדצמבר 1989
↑  יעקב בר-און, בין תל אביב לגן עדן - ריאון עם יוצרי "הפנימיה", דבר, 28 ביולי 1983
ביקורת: רחל נאמן, מאוננים בשלשות, כותרת ראשית, 27 ביולי 1983
↑  יני"ל – מה יקרה אחרי הפירוק, חדשות, 25 באוגוסט 1986
↑  מאיר שניצר, שני נציגים ישראלים בפסטיבל ברלין, חדשות, 23 בינואר 1986
↑  תמר גולן, פסטיוואל הסרט היהודי ייפתח מחר בפאריס בסרט "השחר", מעריב, 21 באוקטובר 1986
↑  תמרה שרייבר, ‏ישראל עדיין מחכה, באתר גלובס, 13 בנובמבר 2005
↑  תמרה שרייבר, ‏ישראל עדיין מחכה, באתר גלובס, 13 בנובמבר 2005
 נירית אנדרמן, אחרי 20 שנה, הקולנוע הישראלי מתחיל לעסוק ברצח רבין, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2015
↑  ניר קיפניס, ‏הצופן הרוסי, באתר גלובס, 6 באוקטובר 1999
↑  דוד שליט, ‏תיבת טנטורה, באתר גלובס, 24 ביולי 2003
↑  נסים דיין, ‏סרטים שחוברו לה יחדיו, באתר גלובס, 10 ביולי 2003
↑  בין המתחרים על פרס וולג'ין: סרטים חדשים של גביזון, וולמן וקוסאשווילי, באתר הארץ, 23 ביוני 2003
↑  זאב פרי, הסתיימו צילומי "לא לשידור", דבר, 16 ביולי 1980
גידי אורשר, גלי צה"ל כנושא סרט, מעריב, 12 במרץ 1980
↑  אמנון לורד, בנפתולי הסרט הישראלי האיכותי, חדשות, 17 באפריל 1991
↑  מה קורה, מעריב, 20 בנובמבר 1984
↑  איקי שובל, חדש על המסך, מעריב, 13 בפברואר 1986
↑  דו קרב ישראל 86, מעריב, 29 בינואר 1986
↑  גילי פורז, למה נפל "כל אהבותי"?, חדשות, 14 בינואר 1987
↑  בחזרה לחיים, מעריב, 26 במרץ 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297734105171  GND: 1135742707  ISNI: 0000 0000 6696 4049  LCCN: nr95037480  VIAF: 44191906   WorldCat (עם VIAF): 44191906
יצחק רווה

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יצחק רווה (רויס) (10 בנובמבר 1906 – 8 בנובמבר 1989) היה שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, מומחה בדיני מקרקעין. כיהן כשופט במשפט אייכמן.
ביוגרפיה

רווה נולד בשם פרנץ רויס (Franz Reuss) בשנת 1906 בעיר אאוריך (Aurich) שבצפון-מערב גרמניה למשפחת רויס, הצעיר מששת ילדיהם של זֶלמה והיינריך רויס, מורה ומלומד עברי. ב-1908 עברה המשפחה לבירה ברלין, שם גדל. בשנת 1924 סיים לימודים תיכוניים בגימנסיה בעיר, ולמד משפטים באוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת האלה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1927, החל להתמחות במשפטים בבתי משפט ואצל עורכי דין פרטיים. בשנת 1929 קיבל תואר דוקטור למשפטים. בשנים 1931–1933 כיהן כשופט בבתי משפט השלום ברבעים נויקלן ושרלוטנבורג שבברלין. בסוף חודש מרץ 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, התפטר ממשרתו, וכעבור חודש עלה עם אשתו בתיה לארץ ישראל. בארץ עבר את הבחינות לעורכי דין זרים, היה פעיל בהתאחדות עולי גרמניה ואף כיהן כמזכיר ההתאחדות. בשנת 1939 פתח משרד עריכת דין שהתמחה בדיני קרקעות. בשנת 1948 היה מנהל רישום המקרקעין (הטאבו), ובשנים 1949–1952 היה פקיד הסדר הקרקעות באזור תל אביב. בשנת 1952 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ועברת את שמו. כשופט הוא ישב במשפטים פליליים רבים, ובין השאר היה בהרכב שזיכה את עו"ד יעקב חרותי מהשתייכות לארגון טרור. בעת משפט רצח בו ישב בדין נורה למוות אחד הנאשמים על ידי קרוב משפחה של הנרצח.
בפברואר 1961 נבחר על ידי בנימין הלוי לכהן בהרכב השופטים במשפט אייכמן. בתחילת המשפט הוא הקשיב בפסיביות, אולם בהמשך היה מעורב יותר במשפט ושאל שאלות שונות את העדים. בשאלותיו הוא הצליח להוציא מאייכמן הודאה באחריותו המוסרית.
בינואר 1972 הוא החליט להעדיף את שהותם של עיתונאים באולם בית המשפט על פני קרובי משפחה של הנאשמים כאשר האולם הקטן לא אפשר את שהות כל אלו שבקשו להיכנס אליו.
נפטר בתום מחלה בסוף שנת 1989, בגיל 83. נקבר לצד אשתו בתיה (שנפטרה ב-1983) בבית עלמין הדרום.
היה אב לשתי בנות.