הקרנבל הברזילאי
התהלוכות בקרנבל

בברזיל קיים מתחילת המאה העשרים מוסד בתי הספר לסמבה. בתי הספר האלה פזורים בכל הערים הגדולות בברזיל, בפרט בבירות ארצות-המחוז. בתי הספר קמו על רקע הקרנבל אך לאט לאט הפכו לחלק מהתרבות והפך לגוף אזרחי.
בבתי הספר לסמבה מנגנים סגנון מיוחד של סמבה בשם סמבה אנרדו (Samba enredo) שפירושו "נושא". במהלך השנה בתי הספר מתחרים זה בזה שכל בית ספר מייצג שכונה. בתי הספר צועדים פעם בשנה באצטדיון מיוחד שנקרא סמבדורום, שבו התהלוכה שלהם תבחן עלי ידי הקהל וצוות השופטים. ברגע שהקרנבל נגמר, בתי הספר מקיימים חשיבה על נושא שנתי, עד הקרנבל הבא. הנושא השנתי הוא ריטואל קבוע שיסוב סביב נושא מסוים כל אותה שנה. הנושאים יכולים להיות שונים: נושא חברתי, סיפור פולקלור או מיתולוגיות שונות, מחווה לאמן, איש רוח, או כל דמות חשובה בברזיל ולעיתים מחוצה לה, מחווה לנושא מסוים (כמו למשל מחווה להגירה היפנית בחגיגות 100 שנה מאז הגיעו לברזיל, מחווה לתיאטרון הברזילאי, מחווה לסגנון המוזיקה פרבו במלאת 100 להמצאתו וכיוצא בזה). לעיתים בתי הספר יעלו בעיה מסוימת או אמירה מסוימת ולעיתים לא.
במהלך השנה בתי הספר מלחינים שיר נושא שיצעד במהלך הקרנבל עצמו, והוא מושמע כדי לתת לאנשים לקלוט אותו, מוזיקת סמבה אנרדו קליטה מאוד ומורכבת מלחן קליט וסמבה מאוד גולמית וטהורה, בתי הספר מכשירים במשך השנה מאות אנשים מכל הגילאים לתהלוכה: בקרנבל המצעד של בית הספר יעסוק בנושא בו בחר כנושא שנתי. כדי לעשות תהלוכה, עליהם להכין אלגוריות (סוג של בולוקוס – משאיות ניידות סביבן רוקדים). תהלוכה של בית ספר מורכבת ממספר משאיות כאלה, כשעל כל משאית ישנו חזון עיצובי, ישנן בובות שמציגות את הנושא, והם יעוצבו כמו סצנה מתוך סיפור מסוים (למשל בסיפור פולקלור, הבובות יציגו סצנות מהסיפור) במחוות שונות, האלגוריות יפארו את התרומה של האדם או את הנושא, ויצגו את הדברים אשר תרם. סביב האלגוריות ירקדו הרקדנים בתחפושות ויישאו חפצים על פי נושא וסצנה, הם חייבים להעביר את הנושא דרך ריקוד ותנועה, והוא צריך להיות מוקפד עד מאוד.
ליגות בתי הספר – בתי הספר לסמבה מדורגים על פי טיבם וגדולתם בליגות שונות, כשבערים הגדולות יש ליגות רבות יותר. בדומה לכדורגל, ישנה ליגת על, ליגה רגילה, ליגה א' וכו'. במהלך הקרנבל נערכות תחרויות, ואז נקבע איזה בית ספר זכה באיזה מקום לאותה שנה, מצעד רע של בית ספר בשנה מסוימת, עלול לגרום לו לסיים בתחתית הטבלה ולרדת לליגה נמוכה יותר, ואז גם יוקרת בית הספר ומשאביו עלולים להיפגע.
סדר היציאה של בתי הספר – בהתחלה האצטדיון ריק, ונותנים מספר דקות של הפסקה בין בית ספר לבית ספר, כשהקהל מריע משני צדיו. הכרוז של בית הספר אומר משפט פתיחה קבוע הייחודי לבית ספר הזה בלבד, ישנה חשיבות גם לאיכות הכרוז ועד כמה הצליח להלהיב את הקהל. אחר כך נכנס "נושא הדגל" שמניף את הדגל שמסל את בית הספר, לכל בית ספר בברזיל יש דגל במיוחד משלו, עם שני צבעים מאפיינים (לדוגמה במנגיירה הצבעים הם ירוק וורוד) הוא המוביל, והנפנוף בדגל והריקוד, אמורים להלהיב את הצופים ולהביא גאווה לדגל. אחריו נכנסות האלגוריות על פי סדר שבה בתי ספר רצה לספר את סיפרו. בריו, אם הקהל אהב את המצעד הוא נוהג לצעוק "E' campeõ" כלומר "הם האלופים".
בחינת האלגוריות – את המצעד מבקרים צוות שופטים מקצועי, וגם להתלהבות הקהל יש משקל רב. שיטת הניקוד היא מסובכת ומלאה בקטגוריות רבות מאוד ושונות. ישנה חשיבות לכל פרט ופרט בתהלוכה. איכות הריקוד, התיאום, העברת הנושא, הלהבת הקהל, איכות רקדניות הסמבה (מלכת בית הספר), איכות הצעידה, תיאום הנושא, חשיבות הנושא, התוכן שהועבר ועוד. טעויות בתפעול התהלוכה עלולות לחרב מצעד שנתי, ואם אלגוריה על רקדניה לא ינועו בקצב מספיק מהיר, היא "תתנגש" במשאית שמאחוריה, טעות כזאת עלולה להוריד ניקוד באופן דרסטי, ולגרום לבית הספר לאבד את מעמדו. בריו שם יש כסף רב להשקיע, יש חשיבות עליונה גם לעיצוב ולתפאורה, והיא נחשבת למושקעות והאיכותית ביותר בברזיל, ולכן הרף גבוהה ביותר (יחד עם סאו פאולו).
במהלך השנה, בית הספר מארגן אירועי תרבות וקהילה רבים מספור. כמסגרת ההכנות לקרנבל, החזרות המרובות וההשקעה בתפאורה יוצרת מעין תרבות פנאי בשכונות העניות, והן למעשה מרכז תרבות קהילתי של אירועים ושיעורים בריקוד, שירה, נגינה, עיצוב, תפירה, ועוד ולמעשה יוצרים פרויקט שנתי שמעסיק את הנוער הילדים והמבוגרים ומספק להם פנאי, העשרה ושיתוף קהילתי, ודרך לשמר את המורשת והזהות התרבותית לצד הנאה ובילוי, ובחלק מהמקרים הזדמנות לשכר נוסף שמפרנס משפחות רבות. הפעלת בתי הספר והעיסוק הרב סביבו לנוער וילדים מסייע בהורדה מסוימת של אלימות פשיעה ושימוש בסמים. מלבד כל אלה בתי הספר עוסקים גם בשימור תרבות ומסורת שהיא ייחודית לכל שכונה ושכונה בעיר. בתי הספר גם משמשים כמרכזי רווחה וטיפול ולעיתים פונים לעזרת התושבים, אך צעדם בנושאים אלה יחסית צרים, כי רוב האחריות בנושא מוטלת על הממשלה.