stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אושואיה

| --- | --- |
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  טיירה דל פואגו (פרובינציה) טיירה דל פואגו
 ראש העיר:  פדריקו סקיראנו (Federico Sciurano)
 שפה רשמית:  ספרדית 
 תאריך ייסוד:  12 באוקטובר 1884
 שטח:  22.6 קמ"ר קמ"ר
 גובה:  5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  82,615 (2022)
 קואורדינטות:  54°48′0″S 68°18′0″W﻿ / ﻿54.80000°S 68.30000°W﻿ / -54.80000; -68.30000
 אזור זמן:  UTC -3
 www.ushuaia.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אושואיה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אושואיה(למפת טיירה דל פואגו רגילה) ריו גראנדה טולווין ס. צ'ילה האוקיינוס האטלנטיאושואיה(למפת טיירה דל פואגו מוגדלת) ריו גראנדה טולווין ס. צ'ילה האוקיינוס האטלנטיאושואיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מראה העיר
מראה הנמל
שדה התעופה של העיר


אושואיה ממעוף הציפור
אושואיה והרי המרטיאל המקיפים אותה
אושואיה (בספרדית: Ushuaia נהגה "אוסואיה") היא עיר ארגנטינאית, בירתה של הפרובינציה טיירה דל פואגו.
העיר שוכנת על חופי תעלת ביגל, מוקפת בשרשרת הרי המרטיאל במפרץ אושואיה (ספ'). מלבד היותה מרכז מנהלתי, היא צומת של תעשייה, נמל, ותיירות.
אושואיה היא העיר היחידה בארגנטינה שנמצאת בצד המערבי של הרי האנדים. בנוסף, בהתאם למיון האוקיינוסים והימים של ארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי, זוהי העיר והנמל הארגנטינאים היחידים השוכנים לחופי האוקיינוס השקט, אם כי באופן רשמי מגדירה אותם ארגנטינה כחופי האוקיינוס האטלנטי, ואת תעלת ביגל כבין־אוקיינית, מטעמים משפטיים ומדיניים הנובעים מהסכמי הגבול שנחתמו עם צ'ילה.
אושואיה נחשבת לעיר הדרומית ביותר בעולם, אך עוד כשהייתה כפר קטן, בצ'ילה העדיפו שהתואר ייפול על העיר פונטה ארנס. לאחר מכן, עם התרבות האוכלוסייה באופן משמעותי בעיר, אושואיה קיבלה את התואר בחזרה. אמנם, הכפר פוארטו ויליאמס נמצא דרומית מאושואיה, אך יש ספקות לגבי מעמדו של הכפר, מאחר שאוכלוסייתו מונה כ־2,000 תושבים, ורובו מאוכלס על ידי אנשי צבא ואנשי נמל שאינם תושביו.
מאושואיה יוצאות הפלגות על פני מעבר דרייק לכיוון חצי האי האנטארקטי, המהווה את הנקודה הכי צפונית של יבשת אנטארקטיקה שנמצאת כאלף ק"מ מהעיר.
היסטוריה

המתיישבים הראשונים שהגיעו לאזור שנקרא היום "האי הגדול של ארץ האש", היו ציידים-לקטים שנדדו ברגל מהצפון, לפני כ־11,000 שנים, שהיו מוכנים לשרוד עם המשאבים הטבעיים שהציע השטח שהיה חלק מפטגוניה. קבוצות אלו היו קשורות לטוואלצ'ה (בספרדית: tehuelches). הכוונה לילידים שחיו באזור פטגוניה. הם בנו את הכפרים סלקנם ואווש (בספרדית: Selknam ו־Haush). מהאיים המערביים של פטגוניה הגיע גל נוסף של מתיישבים, נוודי הים מבני היאמנה והקוואסגר (בספרדית: yamanas ו־kawesgar).
ב־18 בינואר 1869, בהסכמתו של הממשל הארגנטינאי, התבסס מיסיון אנגליקני בראשו של ווייט הוקין סטרלינג (Waite Hockin Stirling), אשר הקים את ההתיישבות הראשונה שלא הייתה ילידית באזור, אשר הייתה עתידה להפוך לעיר. שנה לאחר מכן החליף אותו תומאס ברידג'ס (Thomas Bridges).
ב־1873 יזם נשיא ארגנטינה חוליו ארחנטינו רוקה תוכנית להקמת מושבת עונשין באושואיה, שמטרתה הייתה לשמור על ביטחון אזרחי ארגנטינה ובנוסף לחזק את הריבונות הארגנטינאית באזור, אך הדבר לא התאפשר עד הסכם הגבולות בין ארגנטינה לצ'ילה ב־1881. היום שנחשב ליום ייסודה של אושואיה כעיר הוא ה־12 באוקטובר 1884, היום בו אגוסטו לסרה, יצר את הנציבות הראשונה על חוף תעלת ביגל, כשהמיסיונרים וקצינים ימיים חתמו על הצו. דון פליס פס נבחר להיות מושל טיירה דל פואגן וב־1885 הוא הכריז על העיר כבירתה, אף על פי שהממשלה הפדרלית הארגנטינאית אישרה זאת רק ב־1904.
לא היה תיחום רחובות עד 1894 והכפר גדל והפך לכפר ציורי ססגוני. בתחילת המאה ה־20, נבנה בקרבת הכפר של אושואיה הכלא המפורסם שעבד בשנים 1902–1947. הכנסייה האנגליקנית הפסיקה את עבודתה והפעילויות היחידות בעיר מלבד ניצני מסחר, היו עובדי הממשלה והכלא. מאוחר יותר עבר לידיו של צבא ארגנטינה ולאחר זמן קצר ננטש, כיום במבנה זה נמצא המוזיאון הימי וכלא אושואיה. בין היתר בכלא עברה הרכבת הדרומית ביותר בעולם, שהובילה את האסירים מבית הכלא עד למחנות העבודה שהיו ממוקמים בשטח שכיום הוא חלק מהפארק הלאומי של ארץ האש. כיום הרכבת משמשת בעיקר למטרות תיירות.
מרגע הגעתו של האדם הלבן לאדמה זו, הילידים סבלו מאוד מהפרעות בחייהם. מאושואיה ועד נקודות אחרות יצאו כנופיות של שכירי חרב שנשכרו על ידי חוואים, בהסכמתן של הרשויות, להשמיד את אוכלוסיית הילידים, וכך עד שנת 1930 הם נעלמו כמעט לחלוטין.
היסטוריה > מקור השם

המילה אושואיה מורכבת משתי מילים בשפת "ז'גן" (בספרדית: Yagan, שפת הנוודים באיים הדרומיים של צ'ילה וארגנטינה) אוש ('לעומק') והמילה וואיה (מפרץ/ערוץ), ותרגומה הוא "מפרץ עמוק" או "מפרץ תחתון". בספרדית מבטאים את שם העיר או־סו־איה.
היסטוריה > סמל

בשנת 1971 ערכה העירייה תחרות לבחירת סמל העיר, ובה זכה המגן בעיצובו של ויסנטה גומס (Vicente Gomez).
המוטו של העיר הוא: "אושואיה, סוף העולם, ההתחלה של הכל" (בספרדית: "Ushuaia, fin del mundo, principio de todo").
גאוגרפיה

העיר ממוקמת במפרץ אושואיה, מוקפת לחלוטין בהארכת רכס הרי האנדים.
רוב הנהרות מוצאם באנדים. בדרך כלל הם קטנים אך שופעים כתוצאה מהמסת שלגים וקרח. הנהרות המוכרים ביותר בזכות נגישותם או עניין תיירותי הם בין היתר פיפו, בוואנו, לטיסיה, לשיפשח, ואוליבה.
גם מוצא האגמים הוא בהרי האנדים. אגם פניאנו (lago Fagnano), גובל באזור אושואיה וריו גראנדה. האגם הנסתר (lago Escondido), נמצא כ־57 קילומטר צפונית לעיר.
הקרחונים החשובים ביותר הם המרטיאל (El Martial), ברכס באותו השם, ווינסיגרה (Vinciguerra) שנמצא בנסיגה.
גאוגרפיה > אקלים

במיון שיטת קפן, האקלים באושואיה הוא אקלים ממוזג, לח כל השנה, ובקיץ קר, שם נוסף למזג אוויר זה הוא "קור אוקייאני" או "תת קוטבי אוקיאני". הטמפרטורה הממוצעת השנתית באושואיה היא °C 5.7 מעלות צלזיוס. טמפרטורות גבוהות מ־°C 15 בקיץ או נמוכות מ־°C 8- בחורף הן נדירות בעיר.
דמוגרפיה

| שנת מפקד | מספר התושבים |
| --- | --- |
1947: 2182
1966: 4470
1970: 5677
1980: 11,443
1991: 29,166
2001: 45,430
2004: 53,762
2010: 56,956

אושואיה היא השנייה בגודלה באי ארץ האש, והתשיעית בגודלה בפטגוניה. מעמד נוסף של העיר הוא בירת הפרובינציה הכי פחות מאוכלסת במדינה.
כלכלה

הענפים העיקריים בכלכלה המקומית הם דיג, גז טבעי, נפט, כבשים ותיירות אקולוגית.
נמל אושואיה נמצא במפרץ אושואיה, באזור הצפוני של תעלת ביגל, גודלו 550 מ' אורך ו־29 מ' רוחב. לנמל מגיעות אוניות תובלה, ספינות מסחריות, תיירותיות, וספינות מחקר. זהו הנמל השני בארגנטינה (אחרי נמל בואנוס איירס), בכמות המכולות שמגיעות אליו, ובנוסף הוא הדלת היחידה לאנטארקטיקה.
תחבורה

כביש מספר 3 הוא הכביש היבשתי היחיד שעובר באושואיה עד סופו ב"באייה לפטייה". ישנן חברות אוטובוסים פרטיות שמפעילות קו בין אושואיה – טולווין – ריו גראנדה באופן יומיומי.
נמל התעופה הבינלאומי אושואיה־מלבינס ארחנטינס נמצא במרחק של 4 ק"מ מדרום למרכז העיר ומשרת אותה. לנמל מגיעות טיסות ישירות של חברת התעופה הלאומית של ארגנטינה, אארולינאס ארחנטינס, משני נמלי התעופה של בואנוס איירס. זמן הטיסה הוא כ־3 שעות ו־35 דקות. מנמל התעופה חורחה ניוברי מופעלות 1–3 טיסות יומיות, המבוצעות במטוסי בואינג 737-700 או במטוסי בואינג 737-800, ומנמל התעופה אסייסה מופעלת טיסה יומית אחת המבוצעת במטוס רחב גוף מדגם איירבוס A340-300. בנוסף, יש טיסות לערים נוספות בארגנטינה כמו קומודורו ריבדביה, ריו גז'גוס, אל קלפטה וטרלאו, וטיסות עונתיות לסאו פאולו ופונטה ארנס.
תרבות > מוזיאונים

המוזיאון הימי וכלא אושואיה: נפתח ב־3 במרץ 1995. הבניין הוכרז כבניין שמור היסטורי לאומי ע"פ החוק של הקונגרס הלאומי באפריל 1997.
מוזיאון סוף העולם: הבניין נבנה על ידי מנואל פרננדס באלדס בשנת 1903, ובשנים 1911–1978 תפקד כמטה של הבנק הלאומי "בנקו נאסיון" ונפתח כמוזיאון ב־18 במאי 1979. על אוספיו של המוזיאון נמנית ספריה שלמה על האזור. המוזיאון נתמך על ידי הקרן האניס אשר תורמת רבות לפיתוחו.
מוזיאון ז'אמאנה.
מוזיאון אקאטושון: מוזיאון ציפורים ויונקים ימיים דרומיים, ואלמנטים שימושיים של הילידים. נמצא 85 קילומטרים ממזרח לאושואייה בחוות הארברטון.
אנדרטה לזכר הרוגי מלחמת פוקלנד.
תרבות > מתקנים

בית תרבות "אנריקטה גסטלומנדי" – מופעים, סמינרים וועידות. בנוסף מציע סדנאות וחוגים: תיאטרון, טנגו, ריקודים קלאסיים וספרדים, מוזיקה, ציור, קרמיקה ופיסול.
הבית העתיק בבאן: ב"שביל המתיישבים הוותיקים" – נבנה בתחילת המאה ה־20, ועד 1915 היה שייך לבנק הלאומי של ארגנטינה "בנקו ניסיון", הוכרז כ"בית מאתיים השנה" על ידי הרשויות.
שביל האומנים, אושואיה
מרכז תרבות "אלמאפוורטה".
גלריית אומנות של המוזיאון הימי.
יער יאטאנה של קרן טיפוח הטבע: אומנות ותרבות ילידית ביער צעיר של עצי דובדבן פטגוני, נמצא במרכז העיר.
תרבות > חגים ואירועים

22 בפברואר: יום אנטארקטיקה.
2 באפריל: יום העלילות של המאלבינאס, שבתון מחוזי.
26 באפריל: יום המחוז של ארץ האש, אנטארקטיקה ואיי האוקיינוס האטלנטי הדרומי.
1 ביוני: יום השנה של החוקה הפווגינית (המקומית של ארץ האש, פווגיני – אדם ממוצא ארץ האש, מהמילה בספרדית Fuego – אש), שבתון מחוזי.
21 ביוני: חג לאומי של הלילה הארוך ביותר בשנה. הפעילות מתחילה ב־20 לחודש, בחצות ונמשכת כל היממה. אף על פי שיום זה נחגג משנות ה־70, הוא הוכר כמו חג לאומי רק בשנת 1986.
11 באוקטובר: היום של פטגוניה.
12 באוקטובר: יום השנה של אושואיה.
25 בנובמבר: יום הילידים הפוואגינים – כל השנים מארגנים סעודת ערב של המתיישבים הוותיקים, כדי לזכור לטובה את אלו שתרמו לפיתוח העיר בתקופות הכי קשות.
תרבות > חגים ואירועים > פסטיבלים

הפסטיבל הדו שנתי של סוף העולם: מאז 2007 אושואיה היא המארחת של הדו שנתית של האומנות המודרנית של סוף העולם, הדו־שנתית של ארגנטינה, נוסדה ומאורגנת על ידי "הקרן הפטגונית לאומנות ואתגר", במסגרת הפרויקט "הקוטב הדרומי של אומנות, מדע ואקולוגיה". הפסטיבל הדו שנתי הצליח בזמן קצר להגיע למעמד הכי חשוב של אומנות ותרבות בדרום וליקט אליו מאות אומנים מ־5 היבשות ויצר הזדמנויות להתבוננות על נושאים אקולוגים.
להיט תרבותי נוסף הוא הפסטיבל הבינלאומי של אושואיה, שכל שנה מאגד כמה מהתזמורות הקלאסיות החשובות ביותר בעולם. בין המשתתפים אפשר למצוא את הפילהרמונית של אושואיה בניצוחו של חורחה אוליארטה.
פסטיבל המאכלים הבינלאומי "אושואיה על אש קטנה": זהו אירוע הכולל בתוכו מעגלי גורמה, שיעורי בישול, טעימות וקורסים להכשרת מקצועית של מנות על בסיס בשר כבש, פורל, בקלה שחור, מולים, סרטנים וכו'..
פסטיבל הבינלאומי "ג'אז סופסוף" – מתקיים בסוף יוני, בהשתתפותם של אומנים מקומיים, ארגנטינאים ובינלאומיים.
פסטיבל איברי־אמריקאי של הנרטיב החדש "סוף", מטרתו הוא החלפת דעות בין מחברים ממדינות איבריות־אמריקאיות (מדינות שהיו בעבר קולוניות בשליטת ספרד או פורטוגל).
פסטיבל קולנוע ההרים "אושואיה ששש...." עם תוכנית סרטים בינלאומיים באורך מלא וגם קצרים, בנושא הרים. בסוף הטקס מוענקים פרסים לכותבים, במאים, שחקנים וצלמים.
תרבות > גסטרונומיה

באושואיה מטבח דרומי טיפוסי, אפשר למצוא בו סרטנים פווגינים, בקלה שחור, דניס, רכיכות וכמו גם אסאדו טלה פטגוני שמתייחד בכמות הבשר הגדולה שיש בו לעומת השומן.
תרבות > מסלולי טיול

מסביב לעיר ישנם מסלולי טיול רבים. 11 ק"מ מהעיר נמצא הפארק הלאומי ארץ האש. בפארק ישנם 4 מסלולים ואפשרויות לינה.
ערים תאומות

ישראל אילת, ישראל
ארצות הברית בארו, אלסקה, ארצות הברית
ברזיל סנטוס, ברזיל
גרינלנד נוק, גרינלנד
צ'ילה פונטה ארנס, צ'ילה
מקסיקו סן מיגל דה איינדה, מקסיקו
נורווגיה המרפסט, נורווגיה
סתיו
אוון אנדיקה

אוביטה אוון אנדיקה (בצרפתית: Obite Evan Ndicka; נולד ב-20 באוגוסט 1999 בפריז שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רומא מהסרייה א'.
קריירת מועדונים

אנדיקה גדל במחלקת הנוער של אוסר. ב-27 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית השנייה, בניצחון 0–1 על קלרמון פוט במסגרת המחזור ה-22 לעונת 2016/2017. בסך הכל ערך 14 הופעות ליגה במועדון.
ב-5 ביולי 2018 חתם אנדיקה על חוזה לחמש עונות באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על פרייבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על הנובר 96 במסגרת המחזור השישי בליגה. בארבע העונות הראשונות שלו במועדון ערך 104 הופעות ליגה, והבקיע תשעה שערים. בעונת 2021/2022 זכה עם איינטרכט פרנקפורט בליגה האירופית.
ב-21 ביוני 2023 חתם אנדיקה לחמש שנים ברומא.
קריירה בינלאומית

ב-9 בספטמבר 2023 ערך אנדיקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בניצחון 1-0 על נבחרת לסוטו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

הליגה האירופית (1): 2021/2022
אליפות אפריקה (1): 2022/2023
הערות שוליים

↑  OFFICIEL - Evan N'Dicka quitte Auxerre pour l'Eintracht Francfort באתר Goal, ‏ 5 ביולי 2018 (באנגלית)
↑  LA LISTE באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האיבוארית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2023 (אלופת אפריקה) |
| --- | --- | --- |
|  1 י. פופאנה •  2 דיומאנדה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 סינגו •  6 ס. פופאנה •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 במבה •  10 קונאטה •   11 קראסו •  12 בולי • 13 בוגה •  14 דיאקיטה • 15 גראדל • 16 פולי • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 קוואמי • 21 אנדיקה • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 אדינגרה • 25 דומבייה • 26 דיאלו • 27 אמאני • מאמן: גאסה |  1 י. פופאנה •  2 דיומאנדה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 סינגו •  6 ס. פופאנה •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 במבה •  10 קונאטה •   11 קראסו •  12 בולי • 13 בוגה •  14 דיאקיטה • 15 גראדל • 16 פולי • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 קוואמי • 21 אנדיקה • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 אדינגרה • 25 דומבייה • 26 דיאלו • 27 אמאני • מאמן: גאסה | חוף השנהב |
אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית

| --- | --- |
 התאגדות:  תנועה סוציאליסטית בין-לאומית
 מטה הארגון:  בריסל, בלגיה
 חטיבות:  30 תנועות ומפלגות שותפות המהוות חטיבות ארציות ואזוריות
 מזכיר כללי:  הנהגה קולקטיבית
 תקופת הפעילות:  הוועד למען אינטרנציונל עובדים – CWI‏ (1974)‏ אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית – ISA‏ (2020)‏ – הווה
 InternationalSocialist.net
 
אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית (ISA) היא תנועה סוציאליסטית בין-לאומית, המאגדת התארגנויות סוציאליסטיות הפועלות ברחבי העולם על יסוד מסורת פוליטית טרוצקיסטית.
התנועה נוסדה בשנת 1974 בתור 'הוועד למען אינטרנציונל עובדים' (CWI), בידי התארגנויות מ-12 מדינות, שהמרכזית בהן הייתה תנועת מיליטנט הבריטית. היא פועלת לקידום סולידריות והתארגנות של מעמד העובדים בחברה ברמה הבין-לאומית כחלק מהמאבק להשגת חברה סוציאליסטית. בסיסה הרעיוני נשען על ניתוח מרקסיסטי ותוכנית פוליטית סוציאליסטית, ורואה עצמה ממשיכת דרכו המקורית של האינטרנציונל הרביעי שהוקם תחת הנהגתו של לאון טרוצקי.
בשנת 2020 הושקה התנועה מחדש תחת שמה הנוכחי, 'אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית' (ISA), כחלק ממהלך של היערכות מחודשת. קדם לו שלב של ויכוח ופרישה של סיעת מיעוט, שהקימה התארגנות שטענה לייסוד מחדש של ה-CWI.
בישראל מסונפת ל-ISA תנועת מאבק סוציאליסטי.
ראו גם > ארגונים ואישים המזוהים עם ISA

תנועת מאבק סוציאליסטי
המפלגה הסוציאליסטית באירלנד (בפרלמנט האירי מכהן חבר המפלגה מיק בארי)
קשאמה סוואנט, חברת מועצה סוציאליסטית בסיאטל, ארצות הברית
ראו גם > ארגונים בין-לאומיים רלוונטיים

האינטרנציונל הראשון (התאגדות האנשים העובדים הבין-לאומית, 1864–1876)
האינטרנציונל השני (האינטרנציונל הסוציאליסטי המקורי, 1889–1916)
האינטרנציונל השלישי (האינטרנציונל הקומוניסטי, 1919–1943)
האינטרנציונל הרביעי (1938–1953)
האינטרנציונל הסוציאליסטי (1951–)
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איריס ערבות

אין תמונה חופשית
איריס ערבות היא פרופסור אמריטה במחלקה לארכיטקטורה ותכנון ערים בטכניון. דקאנית הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון.
השכלה ופעילות

איריס ערבות השלימה שלושה תארים בארץ ופוסט־דוקטורט ב־AA בלונדון, מהחשובים שבבתי הספר לאדריכלות בעולם.
ערבות שותפה עם בעלה, אדריכל זאב ערבות, במשרד הייעוץ הקטן שלהם, אך הקריירה שלה היא אקדמית בעיקרה.
פעילות אקדמית

איריס ערבות מונתה בשנת 2016 כדקאנית הפקולטה לארכיטקטורה יחד עם עוד ארבע נשות סגל נוספות. מינוי הדקאניות בולט במיוחד על רקע חלקן הנמוך של נשים במקצועות ההנדסה ומדעים מדויקים הנע בין 25–30 אחוזים מכלל הסטודנטים בארץ, אף על פי שהן מהוות למעלה מחמישים אחוזים בכל התארים. כיהנה כדיקנית עד תחילת 2019.תחומי המחקר והפעילות המקצועית שלה:
בחינת דרכים (תכנים ושיטות) לשילוב מושכל של נושאי קיימות ואיכות סביבה.
המעשה האדריכלי: ההתהוות הרעיונית והיצירה הפואטית של ארכיטקטורה.
עיצוב עירוני.
חינוך אדריכלי.
הקשר שבין מחקר פנומנולוגי לעיסוק מקצועי בארכיטקטורה.
פעילות אקדמית > תפישה מקצועית

מונח המפתח שבו משתמשת ערבות הוא נדיבות. נדיבות עירונית היא תפיסה שלפיה אנשים זכאים לחיות טוב במרחב הציבורי, גם במרכז העיר וגם בשכונה, היא מסבירה, "שהמרחב יזמין הליכה ברגל, שיהיו בו חופש תנועה, מערכות ירוקות, אזורי ספורט, צל, נגישות טובה לתחבורה ציבורית, שפה ושם אנשים יוכלו לשבת לקפה, שכל אחד ואחת ימצאו את עצמם על פי צורכיהם, ויוכלו לקחת חלק בכל זה בחינם, או כמעט בחינם". בהלסינקי, בברצלונה ובסידני, שבכל אחת מהן העבירה סמסטר בשבתונים, התקיימו האיכויות האלו של רשות הרבים. היכולת להגיע לכל מקום בהליכה בסביבה נעימה, מצלה, ירוקה, בטיחותית תוך שילוב תחבורה ציבורית יעילה. זוהי דוגמה לערים נדיבות במרחב הציבורי שלהן, אליהן היא מכוונת.
תפישותיה לגבי תכנון ערים או שכונות הן ‘עם העיר, עם הקהילה’, בדיוק ההפך מהקונספט של מגדל השן. כך גם בפעילות האקדמית שלה עשתה רבות לקידום מדע אזרחי – מדע הקשור לשטח ולקהילה ומקשר ביניהם ומערב את הציבור באופן פעיל במאמצים מדעיים המייצרים ידע או הבנה חדשים. דוגמה בולטת לכך הייתה היוזמה של הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, כבר בשבוע שלאחר השריפה הגדולה בכרמל שזכתה לברכת נשיא הטכניון ולתמיכתו, מה שאיפשר להתחיל במאמץ משותף של חברי סגל וסטודנטים ללימוד הנושא של השלכות השריפה ולהתחלה של גיבוש מסקנות ורעיונות לעתיד.
פעילות אקדמית > פרסומים

ערכה את הספר הרי שטרן
פרסמה מאמרים רבים ומנחה סטודנטים לתארים מתקדמים בפקולטה לאדריכלות.
פרסמה יחד עם עוד שני עמיתים תוכנית ללימודי אדריכלות בבתי ספר תיכוניים מטעם המרכז למחקר ופיתוח בארכיטקטורה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון. התכנית נכתבה עבור משרד החינוך, המינהל למדע וטכנולוגיה.
הערות שוליים

1 2  תמר טרבלסי חדד, שיא של כל הזמנים: חמש חוקרות מצטיינות דיקניות בטכניון, באתר ynet, 25 בדצמבר 2016
1 2  דיאנה בחור ניר, עיר מתחילה מהרחוב, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2017
↑    תמר טרבלסי חדד, הצמרת הנשית בטכניון, באתר "ידיעות אחרונות", 16 בדצמבר 2016
↑  איריס ערבות, באתר הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון
↑  למנוע את השריפה הבאה, באתר הטכניון, ‏מרץ 2017
↑  עורכת איריס ערבות, הרי שטרן והמודרניזם האדריכלי בבוקרשט, באתר הספריה הלאומית, ‏2014
↑  Iris Aravot, הטכניון
↑  PhD and MSc Theses, בית הספר לתארים מתקדמים ע"ש אירווין וג'ואן ג'ייקובס-הטכניון
↑  הרצאת הקולוקוויום: "עולם של מציאות בהמתנה": דינמיקה של המרחב הקיבוצי בשנות השבעים של המאה העשרים, באתר בית הספר לאדריכלות, ‏אפריל 2021
↑  ד"ר איריס ערבות, בילו בליך, עמרי איתן, עמרי איתן. אדריכל., באתר עמרי איתן פירסומים, ‏אוגוסט 2001
איגואנת צווארון מלגשית

| איגואנת צווארון מלגשית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: איגואנות מדגסקר
סוג:: איגואנה מלגשית
מין:: איגואנת צווארון מלגשית
שם מדעי
 Oplurus cuvieri ‏גריי, 1831

איגואנת צווארון מלגשית (שם מדעי: Oplurus cuvieri) היא מין של לטאה קוצנית מקבוצת דמויי איגואנות החיה באי מדגסקר. ללטאה זו "קולר" סביב הצוואר וזנב קשקשי וקוצני. זהו המין הגדול ביותר בסוגו.
מאפיינים

זוהי לטאה דמוית-איגואנה (אך לא איגואנה אמיתית) המגיעה לאורך 35 ס"מ בממוצע והיא בעלת זנב וגפיים קוצניים וגדולים עם ראש מעוגל, עיניים בולטות וכתומות. הגוף בצבע כתום בהיר ועליו פסים אפורים. הנקבות הקטנות מהזכרים, בעלי צבעים חומים. הנקבות מטילות ביצים לאחר הזדווגות קצרה וממרות להטיל אותם באדמה במקום מוסתר.
הלטאה חיה רק ביערות שונים (יערות גשם, קוצניים ונשירים) ובאזורים סלעיים במדגסקר ובאיי קומורו. היא מגושמת ומתחממת על גבי סלעים בשמש. לתזונתה היא טורפת יצורים קטנים יותר כמו חרקים ולטאות קטנות.
ישנם שני תת-מינים:
Oplurus cuvieri cuvieri - החיה במדגסקר
Oplurus cuvieri comorensis - החיה באי קומורו
הערות שוליים

↑  איגואנת צווארון מלגשית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2002

| --- | --- |

מיקום התחרות
 מספר התחרות:  11
 חצי גמר 1:  15 ביוני 2002
 חצי גמר 2:  16 ביוני 2002
 גמר:  19 ביוני 2002
 מנחים:  יוליה פישר
 רשת השידור המפיקה:  ZDF
 מיקום האירוע:  גרמניה קונצרהאוס ברלין (אנ'), ברלין, גרמניה
 השיר הזוכה:  אוסטריה אוסטריה - דליבור קארווי
 שיטת הניקוד:  חבר השופטים בחר את שלושת המתמודדים המועדפים עליו באמצעות הצבעה.
 מספר משתתפות:  20
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  צ'כיה צ'כיה   רומניה רומניה
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  קרואטיה קרואטיה   קפריסין קפריסין   דנמרק דנמרק   שוודיה שוודיה   איטליה איטליה   יוון יוון
 מדינות שפרשו מהתחרות:  בלגיה בלגיה   הונגריה הונגריה   צרפת צרפת   ספרד ספרד   אירלנד אירלנד   סלובקיה סלובקיה
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות   לא עלו לשלב הגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2000 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2004 ← 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2002 היא התחרות ה-11 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. גרמניה אירחה את התחרות בקונצרהאוס ברלין (אנ').
מדינות משתתפות > סיבוב מקדים

בסך הכל 20 מדינות השתתפו בתחרות, 7 מדינות עלו לשלב הגמר. המדינות שלהלן לא הצליחו לעלות לגמר.
קרואטיה קרואטיה
קפריסין קפריסין
דנמרק דנמרק
אסטוניה אסטוניה
פינלנד פינלנד
איטליה איטליה
לטביה לטביה
הולנד הולנד
נורווגיה נורווגיה
רומניה רומניה
רוסיה רוסיה
שוודיה שוודיה
שווייץ שווייץ
מדינות משתתפות > גמר

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| # | מדינה | מוזיקאי | כלי נגינה | יצירה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אוסטריה אוסטריה | דליבור קארווי | כינור | Carmen Fantasy by Franz Waxman | 1 |
| 2 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | שרה ויליאמסון | קלרינט | Clarinet Concerto by Aaron Copland | 2 |
| 3 | יוון יוון | תיאודור מילקוב | כלי הקשה | Marimbaphone Concerto by Ney Rosauro | - |
| 4 | צ'כיה צ'כיה | ג'אק טיילמן | צ'לו | Hungarian Rhapsody by David Popper | - |
| 5 | גרמניה גרמניה | אלינה פוגוסטקינה | כינור | Rondo Capriccioso by Camille Saint-Saens | - |
| 6 | סלובניה סלובניה | כרמן פאסה | צ'לו | Cello Concerto by Dmitri Shostakovitch | 3 |
| 7 | פולין פולין | פיטור זיירסובצ'קי | כינור | Gipsy Melodies by Pablo de Sarasate | - |
חבר השופטים

חבר השופטים כלל את השופטים הבאים:
ארצות הברית ארצות הברית - ליאונרד סלטקין
איטליה איטליה - ג'אן קרלו מנוטי
רוסיה רוסיה - אנה גוראלי
סלובקיה סלובקיה - ג'אק מרטין הנדלר
שווייץ שווייץ - אורל ניקולה
גרמניה גרמניה - הנס פיטר פריוט
ארצות הברית ארצות הברית / אוסטריה אוסטריה - קרואלה דואן ראיינהארט
הערות שוליים

1 2 3 4  "Eurovision Young Musicians 2002: About the show". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2013-12-11. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אימה אמריקאית: המלון – דמויות

להלן רשימת דמויות מתוך "המלון" - העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אימה אמריקאית".