stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סשה ויידנר

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1974 גיאורגסמריינהוטה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 באפריל 2015 (בגיל 40) נורדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  Braunschweig University of Art 
 תחום יצירה:  צילום 
 אתר רשמי
 
סשה ויידנר (בגרמנית: Sascha Weidner; ‏1 באוגוסט 1974, גיאורגסמריינהוטה – 9 באפריל 2015, נורדן) היה צלם ואמן גרמני שגר ועבד בבלם וברלין. עבודתו של ויידנר מתעסקת ביצירת עולם חזותי רדיקלי וסובייקטיבי. צילומיו של ויידנר הוצגו ופורסמו בתערוכות בינלאומיות.
ביוגרפיה

ויידנר למד משנת 1996 עד 2004 אומנות ותקשורת חזותית באוניברסיטה לאומנות בבראונשווייג. את לימודיו סיים כדוקטור עם תואר כבוד.
משנת 2010 עד 2012 לימד סשה ויידנר באקדמיה לאומנות בשטוטגרט את אומנות הצילום, ובשנת 2012 התבקש להצטרף כחבר לאקדמיה הגרמנית לצילום. בשנת 2013 הוא קיבל מגלת שהייה בכפר אמנים ביפן (באותו מחזור עם דוריס דיורי).
עבודת הצילום

ויידנר תיאר את עצמו כ״מטייל רומנטי בתנועה״ ואת תמונותיו כסובייקטיביות מאוד. מדיום הצילום שימש את סשה כצורת התבטאות אומנותית, צורה בה הצליח לשזור בין עולמות קיימים מחד גיסא, ועולמות פנימיים מאידך גיסא. כתוצאה מרוב עבודותיו הביוגרפיות וטיולי הצילום שלו, נכתבו מספר מאמרים שעוסקים בשאלות מהותיות על קיום האדם.
יצירותיו הצילומיות של ויידנר מעוררים את תחושת החיים בקרב אנשים צעירים, שחוו את צעירותם בשנות ה-80, 90 וה-2000. בחלק ניכר מעבודותיו של סשה ויידנר ניתן לראות את הניסיון להכתיב תפיסה ארכאית ומלנכולית של העולם. דפוס בסיסי בעבודותיו שחוזר על עצמו זה הניגודיות בין חיים למוות, יופי ותמותה ושאלות על שורשים, זהות והגדרה עצמית. לכן, למרות שמקור עבודתו של סשה הוא סובייקטיבי, עצם ההתעסקות בשאלות כאלו גורם לעבודותיו להתעסק בחיים עצמם.
תערוכות יחיד

2015 „Sascha Weidner. Fotografie.“, RAY תערוכה תלת שנתית, הופנהיים, גרמניה
2014 „The Absence of Presence“, Galerie Conrads, דיסלדורף, גרמניה
2012 „Die Leiden des jungen W. / The Sorrows of young W.“, Goethe-Institut, פראג, צ'כיה
2012 „Just let go“, fo.ku.s, אינסברוק, אוסטריה
2012 „Unveiled: The Sydney Project“, Australian Centre for Photography, סידני, אוסטרליה
2011 „Seit Morgen / Since Tomorrow / Depuis Demain“, C / O Berlin, ברליו, גרמניה
2009 „Was übrig bleibt“, Museum für Photographie, בראונשוייג, גרמניה
2009 „Am Wasser gebaut“, Zephyr, Reiss-Engelhorn-Museen, מאנהיים, גרמניה
2007 „Bleiben ist nirgends“, FOAM Amsterdam, אמסטרדם, הולנד
2006 „Beauty Remains“, Art Foyer DZ BANK Kunstsammlung, פרנקפורט, גרמניה
תערוכות קבוצתיות

2015 „Quiet Moments“, Fremantle Arts Center, פרימנטל, אוסטרליה
2014 „WILD – חיות בצילום העכשווי, Alfred Ehrhardt Foundation, ברלין, גרמניה
2014 „The Youth Code“, Gallery Christophe Guye, ציריך, שווייץ
2013 „Murakami & Weidner“, A.P.P. Gallery, קיוטו, יפן
2011 „Traummänner – צלמים מתחילים מציגים את חזון האידיאל, Deichtorhallen, המבורג, גרמניה
2010 „Hijacked 2 – Australian and German Photography“, Monash Gallery of Art, מלבורן, אוסטרליה
2009 „Leichtigkeit und Enthusiasmus – אמנות צעירה והמודרניות, Kunstmuseum Wolfsburg, וולפסבורג, גרמניה
2009 „Los Angeles — Berlin“, Arthaus, וניס, ארצות הברית
2007 „Concept: Photography – Dialogues & Attitudes“, Ludwig Museum – Museum of Contemporary Art, בודפשט, הונגריה
פרסים ומלגות

2014 תוכניות שהות אמנים מטעם מכון גטה, Three Shadows Photography Art Centre, בייג'ינג, סין
2013 Otto-Steinert-Award 2013 (מתמודד גמר)
2013 תוכנית שהות אמנים, Goethe-Institute Villa Kamogawa, קיוטו, יפן
2011 Foundation Award for Photography 2011, Alison & Peter W. Klein Foundation, Kunstwerk, נוסדורף, גרמניה
2010 Berliner Kunstpreis, Förderpreis Film- und Medienkunst, Akademie der Künste Berlin, ברלין, גרמניה
2009 Prix BMW Paris Photo (רשימה מצומצמת)
2004 Otto-Steinert-Award 2004, (תואר כבוד)
2001 International Polaroid Award (מקום ראשון)
הערות שוליים

↑  מקור Sascha Weidner
1 2  Inka Schube: Karambolage / Hautnah: Förderpreis Dokumentarfotografie 2005, Wüstenrot Foundation, (קישור למקור בשפה הגרמנית)
↑  ביוגרפיה מתוך אתר האמן
↑  Bulletin of the German Photographic Academy, Issue 29, April 2013 (קישור למקור בשפה הגרמנית)
↑  Dr. Alix Landgrebe & Sascha Weidner: On Beauty, Vanitas, Melancholy, in: „Sascha Weidner Catalogues, No. 4 – Unveiled, The Sydney Project, Australian Centre for Photography”, ברלין 2013, עמוד 11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 131441035  ISNI: 0000 0000 5200 0177  LCCN: n2012067610  PIC: 384023  SELIBR: 301480  SUDOC: 170802019  VIAF: 77446820   WorldCat (עם VIAF): 77446820
עדי ולפמן

אין תמונה חופשית
עדי ולפמן (נולד ב-19 בפברואר 1954), הוא מאמן שחייה בכיר ומורה לחינוך גופני. המאמן הישראלי היחיד שזכה עם ארבע קבוצות שחייה שונות באליפות ישראל, מתוכן שלוש קבוצות (מכבי חיפה, הפועל נהריה, והפועל דולפין נתניה) כמאמן ראשי.
ביוגרפיה

ולפמן נולד וגדל בהדר הכרמל בחיפה, בן בכור מבין שלושה אחים, בן למשפחת תעשיינים מקימי מפעל הבטון "ולפמן תעשיות" ואנשי מכבי חיפה. הוא למד בית הספר הריאלי בחיפה.
בשנת 1972 התגייס לצבא ושרת בחיל הים עד 1976 (שנת קבע). לאחר שחרורו החל ללמוד במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט, לימודי הוראה ותואר ראשון בחינוך גופני. בשנת 1978 סיים קורס מאמני שחייה וב-1986 סיים קורס מאמני שחייה בכירים בבית הספר למאמנים במכון וינגייט. בשנים 1990–1991 ריכז את שנה ב' בבית הספר למאמנים.
קריירת אימון

בנובמבר 1974 אימן ולימד שחייה ילדים בקבוצת מכבי חיפה. בשנים 1976–1978 אימן לצידו של יוסף טלקי ביחידה למחוננים בווינגייט. בשנת 1978 עד 1979 חזר לאמן ילדים ונערים בקבוצת מכבי חיפה. בשנים 1980–1984 הקים מחדש את מחלקת השחייה במכבי קריית ביאליק ואימן ילדים ונערים.
באוקטובר 1984 חזר לאמן בקבוצת מכבי חיפה, הפעם כמאמן ראשי עד אפריל 1990 ואיתה זכה באליפות ישראל, חורף 1990. מאפריל 1990 ועד סוף עונת 1993 אימן בקבוצת הפועל נהריה ואיתה זכה באליפות ישראל, חורף 1992.
בשנת 1999 חזר ולפמן לאמן, הפעם בדרום המדינה. הוא אימן את קבוצת השחייה של הפועל באר שבע, כעבור כשנתיים הוא אימן בעומר (כפרי עומר וגני עומר) והעביר את שחייניו לקבוצת הפועל שחייני הנגב ושנתיים לאחר מכן העביר שוב את שחייניו, הפעם כסניף דרומי של קבוצת הפועל ירושלים, אלופת המדינה "הנצחית" עד לשנת 2010.
בשנת 2010 עבר לנתניה ושם כמאמן ראשי עבד בקבוצת הפועל דולפין נתניה עד לשנת 2015, אותה הוביל למספר אליפויות ישראל לראשונה בתולדותיה, לאחר רצף של 20 שנים שבהן זכתה קבוצתו הקודמת הפועל ירושלים.
בין השחיינים הבולטים שאימן ולפמן, נמנים שחיינים אולימפיים: יואב ברוק, גיא ברנע, אמרי גניאל, אייל שטיגמן, זוהר שיקלר, קרן זיבנר, אניה גוסטומלסקי ואלון מנדל ואלופי ושיאני ישראל בשחייה: טל משקיף, שגיא שטיגמן, ערן הירש, ניל מזרחי, נטע כהן, עינת גבאי, תמר אשלגי, ברק עטר, אורן בליצבלאו, נלי טוסגי, שירה בש, איריס קומן, ניר ברנע, שקד זרוצקי, אנפיסה חסדן, עמית לוטטי, נסטיה קורוטקוב, ענבר מארק, טלי למקוף, שירז גלעדי, חיה סימון זבלודוף, ערן זוסמן, נמרוד חייט, דניאל נמיר, עידן מורדל, מרקוס שלזינגר, אהרון גרינברג.
חיים אישיים

ולפמן נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא מתגורר בחיפה.
הערות שוליים

↑  לראשונה בתולדותיה: הפועל דולפין נתניה אלופת החורף, באתר ONE, ‏18 בפברואר 2013
סל מטבעות

סל מטבעות הוא קבוצה של מטבעות, שערכם המשולב משמש למטרות שונות. סל מטבעות מבטא את הקשר או התלות של עסקה, ארגון או משק מסוים בקבוצה של מטבעות זרים. ערך סל המטבעות מחושב כממוצע משוקלל של ערכי המטבעות השונים, כאשר המטבעות הנכללים בסל ומשקלו של כל מטבע נקבעים לפי ההקשר והצורך.
בין השימושים הנפוצים לסל מטבעות:
בסיס על-פיו קובע הבנק המרכזי את המדיניות המוניטרית במדינה, כפי שהיה בישראל עד שנת 2005.
בסיס תיאום במדיניות המוניטרית של מספר מדינות, כגון במקרה של יחידת המטבע האירופית ("אקו"), לפני שזו הוחלפה על ידי האירו.
בסיס לקביעת הסדרי תשלום והצמדה בחוזים מקומיים או בינלאומיים.
בישראל > הרכב הסל

ההרכב הראשון של הסל שהיה בשימוש בשנים 1976–1977 והוא הכיל חמישה מטבעות: דולר אמריקני, מארק גרמני, לירה שטרלינג, פרנק צרפתי וגילדן הולנדי. סל זה היה בשימוש עד אוקטובר 1977.
החל מ-1 באוגוסט 1985 סל המטבעות בישראל הורכב מערכם המשוקלל של ארבעה מטבעות אל מול השקל: דולר אמריקני, לירה שטרלינג, ין יפני ואירו (עד תחילת השימוש החשבונאי באירו ב-1999: פרנק צרפתי ומרק גרמני). מטבעות אלו נבחרו בגלל הדומיננטיות שלהם בסחר החוץ של ישראל. מדי שנה בסוף אפריל נקבע מחדש חלקו היחסי של כל מטבע בסל המטבעות על פי חלקו בסחר החוץ של ישראל בשנה שלפני כן ועל פי שערי החליפין אל מול השקל.
בשנת 2006 הרכב סל המטבעות היה: 65.65 אחוזים דולר אמריקני, 22.94 אחוזים אירו, 5.73 אחוזים ין ו-5.68 אחוזים לירה שטרלינג.
בישראל > היסטוריה

ב-19 ביולי 1976 הונהג סל מטבעות על פי הרכב היצוא הישראלי באותו הזמן. בעקבות המהפך הכלכלי בוטל סל המטבעות באוקטובר 1977 והונהגה מדיניות של "ניוד מנוהל" שכוונה כלפי הדולר ובפועל תרמה ליצירת ההיפר אינפלציה. כחלק מתוכנית הייצוב הונהג שער חליפין קבוע כלפי הדולר ביולי 1985 וב-1 באוגוסט 1986 הונהג שער חליפין חדש. מאז משתנה סל המטבעות על פי בדיקה של הרכב הייצוא הישראלי הנעשית פעם בשנה.
בישראל > היסטוריה > ניהול מדיניות מוניטרית על פי סל המטבעות

בין השנים 1991 ו-2005 נוהלה בישראל מדיניות שער החליפין של "ניוד מנוהל" בה בנק ישראל התיר לערכו של השקל להשתנות בהתאם לכוחות השוק, אך רק בתחומה של רצועת האלכסון - רצועה אלכסונית על פני גרף של ערך השקל במונחי סל המטבעות לאורך זמן. ברגע שערך השקל הגיע אל גבול הרצועה בנק ישראל מתערב בביקוש או בהיצע המטבע הזר או השקל והחזיר את השקל לגבול הרצוי. רצועת האלכסון גדלה במהלך השנים כך שבעוד שבשנים הראשונות התערב בנק ישראל בשער החליפין הרי מ-1997 הוא נמנע מהתערבות בשער. ב-2005 בוטלה רצועת הניוד לאחר שהפכה לחסרת משמעות בשל רוחבה הגדול - 60%.
בישראל > ביטול סל המטבעות

ב-16 באפריל 2007 הודיע דובר בנק ישראל כי החל מ-1 במאי 2007 לא יפרסם עוד את שערו של סל המטבעות, הואיל ו"שער סל המטבעות אינו משמש עוד לצורכי מעקב או ניתוח".
בסין

המטבע של הרפובליקה העממית של סין, הז'נמינבי ("יואן"), מוצמד מאז שנת 2005 לסל מטבעות. הבנק המרכזי של סין פרסם שסל המטבעות כולל את הדולר, האירו, הין היפני והוון הדרום-קוריאני, וכן, במידה מופחתת הלירה שטרלינג, הבאט התאילנדי והרובל הרוסי; עם זאת ההרכב המדויק של סל המטבעות לא פורסם. שער המטבע מוגבל לרצועה צרה של 0.3% מסביב לערכו של הסל.
ספקטרוסקופיה של פליטה אטומית

ספקטרומטר פליטה אטומית מבוסס פלזמה צמודת אינדוקציה
ספקטרוסקופיה של פליטה אטומית ( AES ) היא שיטה לניתוח כימי המשתמשת בעוצמת האור הנפלט מלהבה, פלזמה, קשת או ניצוץ באורך גל מסוים כדי לקבוע את כמות היסוד בדגימה. אורך הגל של הקו הספקטרלי האטומי בספקטרום הפליטה נותן את זהות היסוד בעוד שעוצמת האור הנפלט פרופורציונלית למספר האטומים של היסוד. ניתן לעורר את המדגם בשיטות שונות.
לֶהָבָה

דגימת החומר מובאת לתוך הלהבה כגז, תמיסה מרוססת, או מוכנסת ישירות ללהבה באמצעות לולאה קטנה של חוט, בדרך כלל פלטינה. החום מהלהבה מאדה את הממס ושובר קשרים תוך מולקולריים ליצירת אטומים חופשיים. האנרגיה התרמית גם מעוררת את האטומים למצבים אלקטרוניים מעוררים אשר פולטים לאחר מכן אור כשהם חוזרים למצב האלקטרוני היסודי. כל יסוד פולט אור באורכי גל אופייניים, אשר מפוזרים על ידי סריג או מנסרה ומתגלים בספקטרומטר.
יישום שכיח של מדידת הפליטה עם הלהבה הוא הבקרה של מתכות אלקליות בניתוח פרמצבטי.
פלזמה משולבת השראה

ספקטרוסקופיה של פליטה אטומית מפלזמה צמודת השראה (אינדוקציה) (ICP-AES) משתמשת בפלזמה צמודה השראתית לייצור אטומים ויונים מעוררים הפולטים קרינה אלקטרומגנטית באורכי גל האופייניים ליסוד מסוים.
היתרונות של ICP-AES הם הרגישות הגבוהה של זיהוי וטווח דינמי ליניארי, יכולת ריבוי יסודות, הפרעות כימיות נמוכות ואות יציב הניתן לשחזור. החסרונות הם הפרעות ספקטרליות (קווי פליטה רבים), עלות והוצאות תפעול, והעובדה שהדגימות בדרך כלל חייבות להיות בתמיסה נוזלית. מקור הפלזמה (ICP) של הפלזמה מורכבת מסליל השראה (אינדוקציה) ופלזמה. סליל השראה הוא סליל של חוט שזרם חילופין זורם דרכו. זרם זה משרה שדה מגנטי בתוך הסליל, ומחבר אנרגיה רבה לפלזמה המצויה בצינור קוורץ בתוך הסליל. פלזמה היא אוסף של חלקיקים טעונים (קטיונים ואלקטרונים) המסוגלים, בזכות המטען שלהם, ליצור אינטראקציה עם שדה מגנטי. הפלזמות המשמשות פליטות לא-אטומיות נוצרות על ידי יינון של גז ארגון זורם. הטמפרטורה הגבוהה של הפלזמה נובעת מחימום התנגדות כאשר החלקיקים הטעונים נעים דרך הגז. מכיוון שפלזמות פועלות בטמפרטורות גבוהות בהרבה מאשר להבות, הן מספקות אטומיזציה טובה יותר ואוכלוסייה גבוהה יותר של מצבים מעוררים. הצורה השולטת של מטריצת הדגימה ב-ICP-AES כיום היא דגימה נוזלית: מים חומציים או מוצקים שמתעכלים לצורות מימיות. דגימות נוזליות נשאבות לתוך המערפל ותא המדגם באמצעות משאבה פריסטלטית. אזי, הדגימות עוברות דרך מערפל שיוצר ערפל דק של חלקיקים נוזליים. טיפות מים גדולות יותר מתעבות בצידי תא ההתזה ומנוקזות, בעוד שטיפות מים עדינות יותר נעות עם זרימת הארגון ונכנסות לפלזמה.
בשיטה פלזמה משולבת השראה ניתן לנתח דגימות מוצקות ישירות. זאת, כאשר משתמשים בשיטות המשלבות אידוי אלקטרו-תרמי, איוד (אבלציה) בלייזר או בניצוץ חשמלי, ואידוי זוהר פריקתי.
ניצוץ וקשת

ספקטרוסקופיה של פליטת ניצוץ או קשת משמשת לניתוח של יסודות מתכתיים בדגימות מוצקות. עבור חומרים לא מוליכים, המדגם נטחן עם אבקת גרפיט כדי להפוך אותה למוליכה. בשיטות ספקטרוסקופיית קשת מסורתיות, דגימה של המוצק נטחנה והושמדה בדרך כלל במהלך הבדיקה. קשת חשמלית או ניצוץ מועברים דרך הדגימה, מחממים אותה לטמפרטורה גבוהה כדי לעורר את האטומים שבתוכה. אטומי החומר המעוררים פולטים אור באורכי גל אופייניים שניתן לפזר ולזהות באמצעות מונוכרומטור. בעבר, תנאי הניצוץ או הקשת לא היו מבוקרים היטב, ולכן הניתוח של היסודות במדגם היה איכותי. לעומת זאת, מקורות ניצוץ מודרניים עם פריקות מבוקרות מבצעים ניתוח כמותי. ניתוח ניצוצות איכותי וגם כמותי נמצאים בשימוש נרחב לבקרת איכות הייצור במתקני יציקה של מתכות.
ספרות

↑  Stáhlavská A (באפריל 1973). "[The use of spectrum analytical methods in drug analysis. 1. Determination of alkaline metals using emission flame photometry]". Pharmazie (בגרמנית). 28 (4): 238–9. PMID 4716605. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "New methods for the direct determination of dissolved inorganic, organic and total carbon in natural waters by Reagent-Free Ion Chromatography and inductively coupled plasma atomic emission spectrometry". Anal. Chim. Acta. 582 (1): 69–74. 2007. doi:10.1016/j.aca.2006.09.001. PMID 17386476.
↑  Mermet, J. M. (2005). "Is it still possible, necessary and beneficial to perform research in ICP-atomic emission spectrometry?". J. Anal. At. Spectrom. 20: 11–16. doi:10.1039/b416511j.|url=http://www.rsc.org/publishing/journals/JA/article.asp?doi=b416511j%7Cformat=%7Caccessdate=2007-08-31
ראו גם

ספקטרוסקופיה פליטה אטומית פלזמה בשילוב אינדוקטיבי
ספקטרוסקופית בליעה אטומית
ספקטרוסקופיה של פירוק באמצעות לייזר
להבה במהלך הערכת יוני סידן בפוטומטר להבה
יוני אטומי נתרן הפולטים אור בלהבה מציגים פליטה צהובה חזקה באורכי גל של 588.9950 ו-589.5924 ננומטר.
מקור פליטת פלזמה אטומית בשילוב אינדוקטיבי
פאטס דומינו

| --- | --- |

פאטס דומינו, 1962
 לידה:  26 בפברואר 1928 ניו אורלינס, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 2017 (בגיל 89) הארווי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Antoine Dominique Domino Jr. 
 שם במה:  Fats Domino 
 מקום קבורה:  Mount Olivet Cemetery 
 מוקד פעילות:  ניו אורלינס 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 סוגה:  רוק אנד רול, בוגי ווגי, רית'ם אנד בלוז, ג'אז 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  אימפריאל רקורדס, פולידור רקורדס, ABC רקורדס, פיליפס רקורדס, לונדון רקורדס, מרקורי רקורדס, רפרייז רקורדס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1986)  פרס גראמי למפעל חיים (1987)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  המדליה הלאומית לאומנויות 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטואן "פאטס" דומינו ג'וניור (באנגלית: Fats Domino;‏ 26 בפברואר 1928 – 24 באוקטובר 2017) היה פסנתרן, זמר וכותב שירים אמריקני. פאטס דומינו היה מהיוצרים החלוצים של מוזיקת הרוק אנד רול והוא מכר לאורך השנים מעל ל-65 מיליון תקליטים. בין השנים 1955 עד 1960 הוציא 11 להיטים שנכללו במצעדי ה-Top 10.
לאורך הקריירה היו לדומינו 35 להיטים במצעד ה-Top 40 האמריקני. הסגנון המוזיקלי שלו התבסס על קצב ובלוז מסורתי, עם ליווי סקסופון, בס, פסנתר, גיטרה חשמלית ותופים.
במהלך הוריקן קתרינה (2005) הוצף ביתו של דומינו, ופשטה שמועה שהוא נהרג. לבסוף התברר כי חולץ על ידי משמר החופים האמריקני.
גלריה

פאטס דומינו, 1956
בהופעה ב-1997
הנשיא ג'ורג' בוש מעניק לפאטס דומינו את המדליה הלאומית לאמנויות, 2006
עומר דיאקיטה

עומר דיאקיטה (בצרפתית: Oumar Diakité נולד ב-20 בדצמבר 2003 בבינגרוויל שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סטאד ריימס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים

דיאקיטה גדל במחלקת הנוער של מימוסאס, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של חוף השנהב. ב-12 בינואר 2022 חתם ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בליפרינג, קבוצת הבת של המועדון.
ב-21 ביוני 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2023/2024. ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד מץ במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
קריירה בינלאומית

ב-9 בספטמבר 2023 ערך דיאקיטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בניצחון 0–1 על נבחרת לסוטו, במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Vitesse et percussion sur le front de l'attaque stadiste! באתר הרשמי של סטאד ריימס, 21 ביוני 2023 (בצרפתית)
↑  LA LISTE באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האיבוארית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת חוף השנהב – גביע אפריקה לאומות 2023 (אלופת אפריקה) |
| --- | --- | --- |
|  1 י. פופאנה •  2 דיומאנדה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 סינגו •  6 ס. פופאנה •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 במבה •  10 קונאטה •   11 קראסו •  12 בולי • 13 בוגה •  14 דיאקיטה • 15 גראדל • 16 פולי • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 קוואמי • 21 אנדיקה • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 אדינגרה • 25 דומבייה • 26 דיאלו • 27 אמאני • מאמן: גאסה |  1 י. פופאנה •  2 דיומאנדה •  3 קונאן •  4 סרי •  5 סינגו •  6 ס. פופאנה •  7 קוסונו •  8 קסייה •  9 במבה •  10 קונאטה •   11 קראסו •  12 בולי • 13 בוגה •  14 דיאקיטה • 15 גראדל • 16 פולי • 17 אורייה • 18 א. סנגארה • 19 פפה • 20 קוואמי • 21 אנדיקה • 22 האלר • 23 ב. סנגארה • 24 אדינגרה • 25 דומבייה • 26 דיאלו • 27 אמאני • מאמן: גאסה | חוף השנהב |
עבד א-רחמן השלישי

עבד א-רחמן השלישי (לעיתים מופיע כ-עבדאררחמאן או עבד אל-רחמן; תארו המלא בערבית: عبد الرحمن الثالث الناصر لدين الله; תעתיק מדויק: עבד אלרחמן אלת'אלת' אלנאצר לדין אללה; ינואר 891 – אוקטובר 961) היה אמיר והח'ליף הראשון של בית אומייה בקורדובה. א-רחמן ירש את השלטון בשנת 912 ושלט עד למותו בשנת 961. הוא נחשב לשליט האומיי הגדול ביותר במערב, ובתקופת שלטונו שגשגה ספרד המוסלמית עד שהגיעה לפסגת תפארתה. תקופה זו "מציינת את שיא כוחם העצמאי של האומיים בספרד".
הרקע לעלייתו

מייסד השושלת האומיית באל-אנדלוס, עבד א-רחמן הראשון, היה הנסיך האומיי היחיד שהצליח לברוח מהשלטון העבאסי בשנת 750, לאחר שהאחרון הפיל את השושלת האומיית בבגדאד, והוא בן 20. בשנת 755 עלה א-רחמן הראשון לראשונה על אדמת ספרד. הוא כבש את קורדובה בשנת 756, ושם ייסד את שושלתו שעתידה לשלוט באל-אנדלוס עד לשנת 1031. 
א-רחמן השלישי היה בנו של האמיר מוחמד הראשון משבויה בסקית או פרנקית. אביו נרצח עשרים ואחד יום לפני הולדתו בהוראתו של סבו, האמיר עבדאללה, והוא נלקח תחת חסותו. הוא מתואר כ"בהיר עור, נאה, גוץ, ונמוך-קומה". לאחר מותו ב-961, ירש אותו בנו אל-חקם השני אל-מסתנסר ב (א)ללה (אנ').
תקופת שלטונו

עבדאללה היה בעל חיבה עזה לאל-רחמן, ועל כן העניק לו חינוך טוב והאציל עליו סמכויות עוד מגיל צעיר. בשל האמון שנתן בו סבו, כאשר עלה לשלטון והוא בן עשרים ואחת, כבר היה א-רחמן בעל-ניסיון בסיסי בענייני הממלכה. בזמן עלייתו לשלטון מטרתו הייתה לאחד את החברה בקורדובה שהייתה מפולגת ומשוסעת, מלאת יריבויות דתיות-אתניות בין הנסיכים השונים ולסכל את איומם של הנוצרים מצפון-מזרח מחד, ועלייתה של השושלת הפאטמית מאידך. הוא מתואר כ"אחד מאותם האישים המרכזים מסביבם בני אדם, המוליכים אותם לקראת מטרה ומביאים לשינוי בסדרי החברה ולמפנה בחיים המדיניים". ישנו בסיס להשוואה בין א-רחמן השלישי למייסד השושלת א-רחמן הראשון, בכך ששניהם "ייסדו מכאוס ממלכה יציבה ומשגשגת". 
עשרה ימים בלבד לאחר שקיבל את השלטון, א-רחמן הציג לראווה בקורדובה את ראשו של המורד הראשון שתפס. לאחר שכבש בשנת 913 את סביליה, הוא הכניע בשנת 914 את אויבו הגדול ביותר עומר אבן חפסון, שהיה לורד בובסטרו. אבן חפסון שלט על אזור שהשתרע בשיאו מאלחסירס ועד לקרבתה של קורדובה, אך האחרון המשיך להתנגד לו עד מותו ב-917. לאחר מותו המרד דוכא, ילדיו נלכדו ונהרגו, ובובסטרו לבסוף נכבשה בשנת 928. הוא הדף את הפאטמים על ידי שימוש בצי שייסד עבד א-רחמן השני, בכובשו אזורים אשר שימשו חוצץ בין הממלכות. בנוסף, כרת א-רחמן בריתות עם שבטים בֶּרְבֶּרִים מצפון אפריקה, כגון שבט הזנאטה. 
בשישה-עשר לינואר בשנת 929 הכריז על עצמו א-רחמן כח'ליף, "אמיר אל מֻאְמִנִין" (אמיר המאמינים) וכ-"אל-נאסִר לִדִין אללה" (המגן על דת האל), ובעקבות כך יוסדה הח'ליפות האומיית באל-אנדלוס. על ידי כיבוש העיר סאוטה בקצה הצפוני של המגרב במרוקו והידוק הקשרים עם השבטים הבֶּרְבֶּרִים, חיסל א-רחמן את שאיפות הפאטמים להשתלט על אל-אנדלוס, ועל כן הם נאלצו להקים את בירתם בקהיר. 
אך הח'ליף ידע גם להשכין שלום, ולא רק לכבוש. בכרוניקה של סמפירו, איש דת מן הממלכה הלאונזית, הוא מספר על ביקור דיפלומטי בשנת 958 של המלך הלאונזי סאנצ'ו ה-I הנודע בכינויו "השמן", לקורדובה. סאנצ'ו ברח ומצא מקלט אצל סבתו, טודה, לאחר שאורדונו הרביעי ופרנן גונזאלס הדיחו אותו מכס המלוכה. בליוויה של סבתו (שהייתה גם סבתא רבתא של א-רחמן) ופמליה מכובדת, ביקש סאנצ'ו לכרות ברית עם הח'ליף האומיי. מסופר כי לא רק שכרתו השניים ברית, אלא הח'ליף אף סיפק את שירותיו של חסדאי אבן שפרוט, שריפא את סאנצ'ו מהשמנת-היתר שלו, וכך יכל המלך לרכב על גב של סוס בשנית. 
בני שכבות שונות שירתו בחצרו של א-רחמן, כולל ערבים, ברברים וצאצאי האוכלוסייה הספרדית-איברית. הח'ליף נהג לקנות עבדים בשביל שישמשו בתפקידים שונים בחצר המלך. הוא נהג לשנות את נושאי המשרות באופן תדיר, אך לקראת סוף ימיו נראה שדווקא אלה שהתקראו סלבים, כי באו מארצות מזרח אירופה, הגדילו כוחם בחצר המלך; הם התעשרו והחלו לקנות אדמות ועבדים, ואף החלו להשיג תפקידים, צבאיים ומדיניים כאחד, שעד לאותו זמן היו מאוישים על ידי ערבים.
קשרים עם ממלכות אחרות

בשנת 947 נתחדשו הקשרים הדיפלומטיים בין מלכות ביזנטיון לבין הממלכה האומיית-ספרדית שבראשה עמד א-רחמן. הקשרים נותקו לאחר היחלשותה של המלכות האומיית-ספרדית עקב מרידות פנימיות, אך באמצע המאה העשירית, עם התחזוקתה מחדש, פעל קיסר ביזנטיון, קונסטנטינוס השביעי, לחידושם. ברקע חידוש היחסים עמד מאבקם של הביזנטיים עם הממלכה הפאטימית והמתיחות בין זו האחרונה לממלכה האומיית. ואולם, באותן השנים נקלע הח׳ליף לתסבוכת דיפלומטית עם מעצמה רחוקה: החל מסוף המאה התשיעית קבוצות שודדים ספרדיים-מוסלמים ערכו מסעי שוד בחופי צרפת ושכנותיה. ממחוזותיה הדרומים של צרפת התקדמו הללו עד להרי האלפים, שדדו מנזרים עשירים, צליינים ועוברי אורח, והרחיקו לכת עד שווייץ. אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שלח שליח לקורדובה בדרישה לשים קץ לפשיטות. עבד א-רחמן, בתגובה, שיגר בשנת 950 משלחת לחצר הקיסר הגרמני, שנשאה איגרת ובה דברי נאצה נגד הנצרות. בשנת 953 שילח, לבסוף, הקיסר את שליחי הח׳ליף חזרה לקורדובה יחד עם כמה מנציגיו ובראשם הנזיר הבנדיקטיני יוהנס מגורצה. הללו נשאו עמם איגרת שחיבר אחיו של הקיסר ובה דברי חרפות נגד האסלאם. בשלהי הסתיו של אותה השנה הגיעו לקורדובה, אולם הח׳ליף התמהמה מלקבל את פניהם. נציגי הח׳ליף שאלו את הזרים למטרת ביקורם, אולם הללו סירבו לענות, שכן התחייבו למסור את דברי המלך רק לח׳ליף עצמו. במהרה, החלו אנשי החל׳יף לאיים עליהם בעונש מוות בשל האיגרת שהביאו עמם, וכך הסיקו השליחים שתוכנה דלף והגיע לח׳ליף. א-רחמן היה שרוי במבוכה: מצד אחד, ידע שאם ייחשף לתוכן האיגרת לא יוכל להבליג על דברי הבלע הכתובים בה נגד דתו. מצד שני, עוצמתו של אוטו הראשון הייתה לו לזרא. על כן, פנה לחסדאי אבן שפרוט, שהשתדל בתורו אצל יוהנס מגורצה, ראש המשלחת, והלה חשף בפניו את תוכן האיגרת. בשנת 955 שלח הח׳ליף משלחת אל הקיסר הגרמני שהתקבלה בחצרו באביב 956. בשל רצונו להשתלט על איטליה שחלקה הדרומי נשלט על ידי ביזנטיון, חשש אוטו הראשון שתירקם ברית בינה לבין א-רחמן. על כן, הורה ליוהנס מגורצה לגנוז את האיגרת הראשונה, שלח בידיו איגרת מתונה יותר והורה לו לדון עם הח׳ליף לא רק בדבר השודדים הספרדיים אלא גם בכינון ברית שלום.
קורדובה בתקופתו של א-רחמן

לחימה לא היה התחום היחידי בה הצטיין א-רחמן. בתקופתו קורדובה הפכה להיות המרכז האינטלקטואלי והפוליטי ואף העיר המשגשגת ביותר באירופה. מלומדים מכל רחבי אל-אנדלוס והמזרח שהו בחצרו, ומשלחות רבות שהגיעו מכל עבר, ביניהם מלכי השבטים של צפון אפריקה והמלכים של צרפת, גרמניה וקונסטנטינופול, סונוורו מהעושר והפאר הרב. 
הח'ליף אף הקציב כשליש מתקציבה של קורדובה לפרויקטים רבים כגון בניית מערכות השקיה ותעלות. הוא ביצע רפורמות בצבא היבשה ובחיל-הים, ובתקופתו המסחר, החקלאות והתעשייה פרחו. בתקופת שלטונו הוא אף שיפץ את המסגד הגדול במסגדי קורדובה. בשנת 937 הוא החל לבנות את הקריה המלכותית המפורסמת אל-זהרה, שלפי האגדה נקרא על אחת מפילגשיו, שאחסנה יותר מ-10,000 איש. לשם הפרויקט יובאו חומרי גלם מחלקים שונים בעולם כדוגמת השיש שיובא מקרתגו ומיכלי מים מוזהבים שיובאו מקונסטנטינופול ודמשק. הקריה נבנתה במרחק ניכר מקורדובה, ונשתלו בה גינות וכרמים. על מנת לשוות לארמון מעטה מסתוריות, הוא נבנה בדגמם של הארמונות החצי-מיתולוגיים בהשראת הבנייה העבאסית. אל-רחמן הגביל את הגישה לארמון כך שרוב האוכלוסייה זכתה לראות רק את חיצוניותו. לארמון הורשו להיכנס רק בני השכבה האריסטוקרטית ושועי העיר של קורדובה, אך גם הם ראו את אולמות הקבלה והגנים בלבד.