אנטואן דה סנט-אכזופרי
ביוגרפיה

הרוזן אנטואן מארי רוז'ה דה סנט-אכזופרי, נולד בליון (צרפת) למשפחת אצולה כפרית. היה הילד השלישי מבין חמשת ילדיו של הרוזן ז'אן דה סנט-אכזופרי, סוכן בורסה שנפטר כשאנטואן היה בן שלוש. אמו הייתה מארי דה פונקולומב.
בשנת 1921, לאחר שלמד אדריכלות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("École des Beaux-Arts"), התגייס לצבא הצרפתי לחטיבת הפרשים השנייה. לאחר שנכשל במבחני הכניסה לחיל הים, נשלח לשטרסבורג לאימוני טיס. בשנה לאחר מכן קיבל רישיון טיס, והוצע לו לשרת בחיל האוויר, אך משפחת ארוסתו התנגדה, ולכן התיישב בפריז, ומצא עבודה משרדית. אירוסים אלו בוטלו לבסוף, והוא עסק במספר עבודות נוספות בשנים שלאחר מכן, ללא הצלחה. מאוחר יותר התארס לסופרת הצרפתייה, לואיז לווק דה וילמורן.
עד שנת 1926 חזר סנט-אכזופרי לטיסה. הוא נעשה אחד מחלוצי שרותי הדואר האוויריים הבינלאומיים, בימים בהם היו למטוסים מכשירים מעטים בלבד וטייסים ניווטו לפי תחושה. מאוחר יותר התלונן כי אלה המטיסים את המטוסים המתקדמים דומים יותר לרואי חשבון מאשר לטייסים. הוא עבד בקו הדואר האווירי בין טולוז לדקר. סיפורו הראשון, L'Aviateur ("הטייס"), פורסם בכתב-העת Le Navire d'argent ("ספינת הכסף"). ב-1928 פרסם את ספרו הראשון דואר דרום (Courrier Sud), וטס בקו קזבלנקה-דקר. הוא מונה למנהל שדה התעופה בכף ז'וּבּי (Cap Juby) בריו דה אורו, בצפון הסהרה. ב-1929 עבר לדרום אמריקה, שם התמנה למנהל חברת הדואר האווירי של ארגנטינה. ב-1931 פורסם טיסת לילה (Vol de Nuit) שזכה בפרס הספרותי הצרפתי Prix Femina. הוא המשיך לכתוב ולטוס עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-11 באפריל 1931 נשא את קונסואלו סונסין סנדובל, אמנית וסופרת מאל סלוודור שהתאלמנה, שנראה ששימשה מודל לשושנה הטמפרמנטית בנסיך הקטן. נישואיהם היו לא יציבים וסוערים, וסנט-אכזופרי הִרבה לנסוע ולנהל רומנים. באותה שנה פגש גם את הסופר ומבקר האמנות לאון ורת, שהיה לו לידיד-נפש ודמות אב.
בעקבות חציית האוקיינוס האטלנטי בידי צ'ארלס לינדברג ניסה סנט־אכזופרי לטוס מפריז לסייגון תוך יומיים בלבד. הוא עשה זאת עם חברו המכונאי אנדרה פרבו ב-29 בדצמבר 1935. תקלה טכנית גרמה להם לבצע נחיתת אונס בסהרה הלובית שם נאלצו ללכת ברגל שלושה ימים בתנאים קשים של חום ויובש. במהלך הליכה זאת הזה סנט־אכזופרי דמות של ילד קטן, אולי דמות אחיו הצעיר פרנסואה, שמת ממחלה בגיל צעיר. הזיות אלה היו כנראה הבסיס לספרו הנודע "הנסיך הקטן" (הוא תיעד חוויה זו במלואה בספרו אדמת אנוש). ב-14 בפברואר 1938, יצא סנט-אכזופרי עם אנדרה פרבו בטיסה מניו יורק לארץ האש שבדרום אמריקה. המטוס התרסק בעת ההמראה מחניית ביניים בגואטמלה סיטי בגלל טעות בחישוב כמויות הדלק. סנט־אכזופרי נפצע קשה ופרבו שבר רגל.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, טס בתחילה בטייסת איסוף המודיעין הצרפתית GC II/33. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה גלה לניו יורק, אך חזר לטוס עם בעלות הברית בלהק שבסיסו היה בים התיכון. בן 44, מבוגר מאוד ביחס לעמיתיו, נאבק סנט-אכזופרי שיותר לו להמשיך ולבצע טיסות מבצעיות. מפקדיו התירו לו לבסוף לבצע משימה אחת אחרונה: איסוף מידע על תנועת כוחות גרמניים בעמק נהר הרון לקראת מבצע דרגון, פלישת בעלות הברית לדרום צרפת. הוא המריא ב-31 ביולי 1944 מבסיס בקורסיקה ועקבותיו אבדו. אישה דיווחה, שראתה מטוס מתרסק בצהרי 1 באוגוסט באזור מפרץ קרקראן. גופה לבושה במדים צרפתיים נמצאה כעבור מספר ימים ונקברה בקרקראן בספטמבר של אותה שנה.
בשנת 1998 מצא דייג מקומי את שרשרת-הצמיד מכסף של סנט-אכזופרי בים מדרום למרסיי. בתחילה נחשבה המציאה להונאה, אך מאוחר יותר זוהה הצמיד בוודאות כשייך לסנט-אכזופרי. ב-7 באפריל 2004 אישרו גורמים רשמיים כי שרידיו של מטוס לוקהיד P-38 לייטנינג, שנמצאו על קרקעית הים ליד חופי מרסיי בשנת 2000, הם שרידי מטוסו של סנט-אכזופרי. סיבת ההתרסקות נשארה לא ידועה, מכיוון שרק חלק מהמטוס נמצא ולא היו בו פגיעות ירי. אפשרות אחת היא כי המטוס הופל על ידי מטוס קרב גרמני מדגם פוקה-וולף Fw 190 אותו הטיס רוברט היישל, שטען כי הפיל מטוס לייטנינג תוקפני והציג רישומים לכך כבר בסוף שנות הארבעים.
אשתו של סנט-אכזופרי, קונסואלו דה סנט-אכזופרי, חיברה את הספר "זכרונות הוורד", שנה או שנתיים לאחר היעלמו, כשהכאב על מותו היה עדיין טרי. כשהושלם הספר היא גנזה אותו בארגז. עם מותה ב-1979 היה הספר עדיין גנוז. לאחר עשרים שנה התגלה כתב-היד כאשר חוסה מרטינס-פרוקטואוסו, שהיה יורשה של קונסואלו ועבד בשבילה שנים רבות, ואשתו מרטינה, גילו את הספר בארגז. אלאן וירקונדלה, מחברה של הביוגרפיה של סנט-אכזופרי, ערך את "זכרונות הוורד", שִכְתֵב את הצרפתית של קונסואלו וחילק את הספר לפרקים. הוצאתו לאור של כתב-היד בצרפת ב-2000, במלאת מאה שנים להולדתו של אנטואן דה סנט-אכזופרי ב-29 ביוני 2000, הפכה לסנסציה בצרפת. הספר תורגם לשש-עשרה שפות (בין השאר לעברית; הוצאת כרמל, ירושלים, 2006).