פנקס הקהילות
תולדות הפרויקט

בשלב הראשון אמורים היו להיכתב קורות הקהילות תחת הכיבוש הנאצי, ובשלב השני – "פרשת תולדותיהן של כל הקהילות הללו מהתייסדותן עד השלטון הנאצי." כמו כן, נקבע שהפנקס יופיע בעברית, יידיש ואנגלית, "אולם המהדורה האנגלית לא תוכל להופיע בעת ובעונה אחת עם העברית והיידישאית, בגלל ההבדלים בסדר הא"ב של הלשונות האלה."
בדצמבר 1954 נמסר כי החלטה זו הגיעה "לשלב של ביצוע". רובו הגדול של החומר היה מארכיונים גדולים שהשתמרו מקהילות גדולות – בעיקר ורשה, וילנה, ביאליסטוק ולודז'. צוין כי "אוצר יקר בארכיון הן מאות המונוגרפיות על ערים ועיירות", אך התיעוד על היישובים הקטנים לקה בחסר. "תוכנן [של המונוגרפיות] הן חוויות וניסיונות בתקופה שבין פרוץ המלחמה והגירוש, או החיסול, של היישוב המדובר". לא היה במונוגרפיות אלה תיעוד של חיי הקהילה עצמה, אלא בעיקר – או רק – תיעוד השמדתה. כמו כן, על מספר מצומצם של קהילות גדולות היה יותר מידע מאשר על מאות קהילות קטנות.
"בניו יורק משלימים עכשיו את רישום היישובים של צרפת ורומניה", מפני ש"חלק גדול של הספרים הסטטיסטיים והדמוגרפיים לא נמצא כלל בירושלים." בירושלים נעשה רישום קהילות אלג'יריה, תוניסיה ומרוקו. "עד עתה נרשמו עשרות אלפי יישובים ונאסף חומר סטטיסטי על 22,000 מהם. כמקורות עיקריים משמשים מפקדי אוכלוסין רשמיים שנערכו בתקופה שבין שתי מלחמות העולם." עבודת "רישום כל המקומות שהיה בהם יישוב יהודי לפני החורבן... הולכת ונעשית עתה בניו יורק [על ידי ייוו"א] ובירושלים כאחד, ויש לקוות שהמלאכה תושלם תוך חודשים אחדים", נמסר ביוני 1955. עד תחילת 1956 בוצע רישום סטטיסטי ודמוגרפי של רוב קהילות אירופה. עד שנת 1956 הוקמה המחלקה ביד ושם לשם כתיבת פנקס הקהילות. מחלקה זו ארגנה את החומר הקיים על הקהילות, בצורת לקסיקון גאוגרפי-היסטורי עבור כל "גוש ארצות".
בראשית שנות קיומו של המפעל הועלה התהייה
אם לסדר וליתן את כל המקומות כולם לפי סדר הא"ב בחטיבה אחת, או לחלק את החומר לשלוש חטיבות מיוחדות: (א) מזרח אירופה, (ב) אירופה המרכזית והמערבית, (ג) הארצות שמחוץ לאירופה. הדרך השניה נראית אולי מעשית יותר, מאחר שהיא מאפשרת להתרכז, לפי שעה, בתחום מצומצם, ולהחיש בכך את הופעת הכרכים הראשונים. אך אולי אין להפריד מטעמים מעשיים כאלה בין הדבקים ואין זו הדרך ההולמת את הפנקס, שהוא טבוע – אולי מאין כמוהו – בחותם אחדות-הגורל של קיבוצי ישראל באשר הם שם.
מאוחר יותר הוחלט, עקב ההבנה המתגבשת לגבי גודלו העצום של הפרויקט, להתייחס לכל מדינה בנפרד, ואף ליצור פנקסים נפרדים לאזורים שונים באותה המדינה עצמה. כבר בשנת 1956 הוכנה רשימה ובה 30,000 שמות של יישובים וקהילות שחרבו. הכוונה הייתה לכלול בפנקס כל יישוב יהודי בו חיו לפני השואה "לפחות 'מנין' יהודים (עם משפחותיהם כחמישים נפש)". בינואר 1957 נקבע כי הפנקסים הראשונים שיוכנו הם פנקסי קהילות ליטא, לטביה, איטליה, בסרביה (רומניה) והולנד; שנה לאחר מכן עוד כותב כך בן-ציון דינור, יו"ר מועצת יד ושם. בפועל, השתנה סדר ההכנה של הפנקסים פעמים רבות. לבסוף היו הפנקסים הראשונים שראו אור פנקסים חלקיים מרומניה, פולין, גרמניה והונגריה (ראו להלן).
עם תחילת העבודה על פנקסי הקהילות התגלה כי ריבוי התעתיקים של שמות הקהילות מהווה מכשול בעבודה. "לגבי הכתיב העברי של שמות המקומות שוררת עזובה כה רבה ואנדרלמוסיה גמורה אפילו בפרסומים רציניים." הכותב, א' קאליש, קבל על "הנטייה הרווחת בעיתונות ובספרות החדשה, הן בעברית והן ביידיש, לזלזל בשם היהודי של המקום ולהתעלם ממנו."
לא יעלה על הדעת לשנות מן המטבע היהודי של שמות כקרקא, פוזנא, טארנא וכיוצא בהן מן השמות שיש להן מסורת עתיקה ורצופה, הן בפי העם והן במקורות הספרותיים. הבעיה היא של אותן מאות, ואולי אלפי קהילות הקודש בעיירות הקטנות הנידחות והשכוחות, אשר כל עוד היו בחיים, חייהם לא עשו היסטוריה ולא זכו להיכנס להסטוריה בשמן היהודי המפורש... תפקידו של פנקס הקהילות "לעשות" את ההסטוריה שלהן, וזה ייעודו: להחיות את זכרם ולהנציח את חייהם. ובאיזה משמותיהם יונצחו? בשם היהודי או בשם הגוי?
הכותב התנבא כי "בעיות מסוג זה יופיעו בחומרה מיוחדת בהגיע תור הגשמתו של רעיון פנקס הקהילות, זה המפעל המדעי המונומנטלי של יד ושם; הם יופיעו אז כנחשול פתאום, על כל הסבך שבהן, ובלחץ גובר והולך. אותה שעה ודאי יהיה כבר מאוחר לבקש להן פתרון יסודי ומקיף."
בשנת 1956 כבר הובעה הערכה מציאותית יותר של אופן התקדמות מפעל פנקס הקהילות: "צורתו והיקפו הסופיים של מפעל זה טרם נקבעו, אך כבר היום [1956] ברור שיהיה צורך בהכנות ביבליוגרפיות מרובות לתולדות הקהילות – עבודה עצומה שלא נעשתה עד כה, אלא למקוטעין." עוד בשנת 1954 בוטאה ההכרה בפער האדיר בין המידע הקיים על הקהילות וחורבנן במערב אירופה ובמרכזה, לבין המידע הקיים – וליתר דיוק, המחסור במידע – על קהילות פולין ומזרח אירופה.
פרופ' גרשם שלום אמר:
פנקס הקהילות – זוהי משימה כל כך עצומה, שהאדם תוהה ונרתע לאחוריו, מחשש שמא ייצא מזה 'תפסת מרובה – לא תפסת'. וכיצד באמת אפשר ליצור בכספים מוגבלים אפילו את הבסיס הראשוני – לא מחקרים ותוצאות – לאותה משימה עצומה, לפי ההגדרה שניתנה לפנינו? התפקיד הוא אידיאלי, אלא השאלה היא, באיזו פרופורציה יעמדו כאן הכוחות והאמצעים, שיהיו ליד ושם מכל המקורות יחד, לאפשרות של כתיבת תולדות כל קהילות ישראל בארצות השואה, מהתחלתם עד סופם.
חה"כ ושר החינוך לשעבר זלמן שזר, לימים נשיא המדינה, ביטא את מורת רוחו מכך שבמפעל הביבליוגרפיה לפנקס הקהילות עובד "צוות אנשים מצומצם, העובד במשרות חלקיות בלבד." ציין דינור: "חסרים לנו אנשים. השואה הכריתה מאיתנו דור של מלומדים, דווקא מבין חוקרי הארצות ההן. לאו מילתא זוטרתא היא: דור שלם של חוקרים! לכן אנחנו בעד הקמת מכון המחקר. אנחנו מקווים לגדל בו את האנשים הדרושים."
גם המקורות היו בצמצום; רבים מהם היו בבית הספרים הלאומי, אך זה שכן בקמפוס האוניברסיטה העברית על הר הצופים והיה נתון במצור. רק בשנת 1960 עבר בית הספרים הלאומי לקמפוס החדש של האוניברסיטה העברית בגבעת רם. בנוסף, "רק חלק מן הספרות הרגיונאלית העצומה של אירופה המזרחית מצוי בספריות השונות שבמערב, ומן הצורך לחפש אחרי הספרים האלה ולצלמם, כולם או מקצתם, לצורך העבודה. והרי הקריאה במיקרופילמים לא תיתכן בלא מכשירים מתאימים."
עם זאת, בהדרגה החל שטף של חומרים ארכיוניים להגיע מארכיונים אחרים, מכל רחבי אירופה, ממדינות שגבלו במסך הברזל, כרומניה, וכך מארכיונים אחרים בישראל, בהם גנזך המדינה, מכון ליאו בק ועוד. בשנות ה-60 הפכה קבלת מידע ארכיוני לשגרה.
בכינוס המועצה העולמית הרביעית של יד ושם בשנת 1958 הוחלט כי פנקסי הקהילות יתמקדו בקורות הקהילה בתקופה הנאצית: הוראות הנאצים להוצאת היהודים מחיי הכלכלה והחברה, הפרעות ביהודים, הגטואיזציה והגירושים, וכן דרכי ההתמודדות של היהודים: הגירה, הקמת אגודות חדשות ועוד. בין רשימת המקורות הראשוניים נכללה עיתונות מהתקופה וכן ספרי זיכרון של קהילות, ארכיונים ציבוריים, רשמיים ופרטיים, ובמקרים מעטים - אף עדויות אישיות.
עם תחילת תכנונה של בקעת הקהילות, בשנת 1987, החל רישום אינדקס קהילות בו נרשמו כ-5,000 קהילות. הצלחתו של פרויקט מחשוב שמות הנספים מתוך דפי העד, בשנת 1999, נתנה דחיפה נוספת ליצירת אינדקס הקהילות, במסגרת יצירת אינוונטאר של מספר אינדקסים.
לאחר הכנת מפעל ביבליוגרפי, נועדו הפנקסים הראשונים להיכתב על ליטא, לטביה ובסרביה (חבל ארץ בצפון רומניה, על גבול אוקראינה, כיום רובו במולדובה העצמאית), וכן על איטליה והולנד. נקבע שפנקס הקהילות יתחום את המדינות על פי גבולותיהן בשנת 1939, ואת גרמניה – על פי גבולותיה בשנת 1933.
בשנות ה-70 יצאו לאור הפנקסים הראשונים. הם דנו בחלקים מרומניה (1970), גרמניה (1973), הונגריה (1976) ופולין (1976). בשנות ה-80 יצאו לאור פנקסי הקהילות של יוגוסלביה, לטביה ואסטוניה ביחד, בכרך אחד, וכן הולנד. בשנות ה-90 יצאו לאור פנקס קהילות ליטא וכן פנקס קהילות לוב ותוניסיה בכרך אחד ופנקס קהילות יוון. בעשור הראשון של המאה ה-21 יצא לאור פנקס הקהילות של סלובקיה ונמשכת הוצאתם לאור של פנקסי הקהילות של אזורים נוספים בפולין ובגרמניה. בתחילת שנות העשרה של המאה ה-21 יצא לאור אינדקס באנגלית שכולל את האזורים שטרם יצאו פנקסיהם, כגון אוקראינה, בלארוס, צרפת ואזורים בגרמניה, בהם מזרח גרמניה לשעבר, שלזיה ופומרניה.
שמונה מהכרכים עוסקים בפולין, ארבעה בגרמניה, שניים ברומניה, ואחד על כל אחת מהקהילות הבאות: הולנד, הונגריה, יוגוסלביה, יוון, לטביה ואסטוניה, לוב-תוניסיה, ליטא, סלובקיה. מתוכננים כרכים על הקהילות בצ'כיה, אוסטריה, צרפת, איטליה ומדינות ברית המועצות לשעבר.