ציר הזמן של האנטישמיות
העת החדשה המוקדמת > המאה ה-17

1600 – 14 מתייהדים נענשים בלימה, פרו.
1603 – פריי דיוגו דה אסומפקאו, נזיר יהודי חלקי שאימץ את היהדות, נשרף חי בליסבון.
1605 – 16 מתייהדים נעצרים בלימה שבפרו.
1608 – הישועים אוסרים חברות לכל מי שצאצא למשומד מהדור החמישי, הגבלה שהוסרה במאה ה-20. שלוש שנים לאחר מכן האפיפיור פאולוס החמישי מיישם את הכלל בכל הכנסייה, אך יורשו מבטל אותו.
1612 – הסנאט של המבורג מחליט לאפשר ליהודים לגור באופן רשמי בהמבורג בתנאי שלא יתקיימו טקסי פולחן ציבוריים.
1614 – וינסנט פטמילך, שכינה את עצמו "המן החדש של היהודים", מוביל פשיטה על בית הכנסת בפרנקפורט שהפך להתקפה שהרסה את כל הקהילה.
1615 – לואי השלושה עשר, מלך צרפת, קובע כי כל היהודים חייבים לעזוב את המדינה תוך חודש או שימותו.
הגילדה בראשותו של ד"ר קמניץ, ניצרה יהודים מוורמס "ללא אלימות".
1616 – ישועים מגיעים לגרודנו ומאשימים את היהודים בחילול לחם הקודש ובעלילת דם.
המסה האנטישמית "המראה של הכתר הפולני" יוצאת לאור על ידי פרופסור סבסטיאן מיצ'ינסקי. הוא מאשים את היהודים ברצח, חילול קודש, כישוף ודוחק בגירושם. הוא ממשיך לעורר מהומות אנטי יהודיות ברחבי פולין.
1619 – שאה עבאסי מהשושלת הספווית הפרסית מגביר את הרדיפה נגד היהודים, ומאלץ רבים לעסוק כלפי חוץ באסלאם. רבים ממשיכים לעסוק ביהדות בסתר.
1622 –כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק מזמין יהודים לבוא ולגור בדנמרק.
1624 – גטו מוקם בפרארה, איטליה.
התאולוג הנוצרי אנטוניו הום נשרף על המוקד בשל רדיפת היהדות.
1625 – יהודי וינה נאלצים לעבור לגור בגטו בלאופולדשטאדט.
1628 – פילגש יהודייה רומאית של בנו של דוכס פארמה נשרפת בחיים.
1630 – הסוחר היהודי משה הצמה נשרף חי לאחר שהואשם בחילול לחם הקודש.
1631 – בשל תנאי מחיה נוראים בגטו היהודי של פדובה, 421 מתוך 721 היהודים שגרים בגטו מתים.
1632 – ולדיסלאב הרביעי, מלך פולין אוסר על ספרים והדפסים אנטישמיים.
אוטו דה פה מתקיים בנוכחות המלך מיגל ואשתו, איזבל אלברס. 5 יהודים נשרפים בפומבי.
20 באפריל – המשומד היהודי והמרטיר ניקולאס אנטואן נשרף על המוקד בגלל כפירה.
1633 – יהודים מגורשים מראדום.
1635 – התפרעויות אנטי יהודיות פורצות בוילנה.
1637 – ארבעה יהודים מעונים בפומבי ומוציאים להורג בקרקוב.
1639 – למעלה מ-60 יהודים נשרפים על המוקד באוטו דה פה בלימה. בין אלה שנשרפו היה הפיזיקאי פרנסיסקו מלדונאדו דה סילבה.
שני ילדים יהודים רומאים מוטבלים בכוח על ידי האפיפיור אורבנוס השמיני.
יהודי לנצ'ה מואשמים ברצח פולחני לאחר שגופת ילד נמצאת ביער. האשמה מוטלת על היהודים לאחר שמקומי בשם פומה הודה בפשע ואז אומר שהוא הוכרח לעשות זאת על ידי היהודים. למרות היעדר הוכחות, שני זקנים יהודים בשם מאייר ולזר נעצרים ומעונים, ולבסוף מבותרים בפומבי.
1644 – המרטיר היהודי יהודה המאמין נשרף על המוקד כשהוא קורא תפילות בעברית.
1647 – המרטיר היהודי אייזק דה קסטרו טרטאס נשרף על המוקד בזמן שהוא קורא שמע יחד עם 6 יהודים נוספים.
1648–1655 – גזרות ת"ח–ת"ט. קוזאקים האוקראינים בהנהגת בוגדן חמלניצקי טובחים בכ-100,000 יהודים ובמספר דומה של אצילים פולנים כחלק מהמרד נגד האיחוד הפולני-ליטאי, כ-300 קהילות יהודיות נהרסות.
1649 – האוטו דה פה הגדול ביותר בעולם החדש. 109 קורבנות, 13 נשרפים חיים ו-57 בתבלית.
1655 – אוליבר קרומוול מרשה ליהודים לחזור חזרה לאנגליה.
1656 – כל היהודים מגורשים מאספהאן בגלל האמונה הרווחת בטומאתם. אלה שלא נאלצים להתאסלם.
1657–1662 – יהודים ברחבי איראן (כולל 7,000 בכאשאן בלבד) נאלצים להתאסלם כתוצאה מרדיפות מצד עבאס שאה השני.
1661 – הסופר הספרדי אנטוניו אנריקס גומס נשרף בציבור בסביליה.
1663 – שני יניצ'רים נוצרים מאשימים את יהודי איסטנבול ברצח ילד שלמעשה נהרג על ידי אביו שלו. לאחר שהרג את בנו שלו, זרק את גופתו לרובע היהודי על מנת לסבך את היהודים בפשע. לאחר שהוזיר הגדול שמע את עובדות המקרה ממרגליו המוצבים ברובע היווני, הוא הודיע לסולטאן שהיהודים חפים מפשע והיניצ'רים נרצחו. עם זאת, כ-20 יהודים נהרגים על ידי ההמון היווני.
מאי 1664 – יהודי לגטו למברג (כיום לבוב) מארגנים מחתרת הגנה עצמית מפני תקיפה קרבה מצד תלמידי בית המדרש הישועי. המיליציה שנשלחחת על ידי הפקידים להשיב את הסדר, מצטרפת במקום זאת לתוקפים. כמאה יהודים נהרגו.
1669 – רוב היהודים באוראן מגורשים.
1670 – יהודים מגורשים מווינה.
יהודי בשם רפאל לוי (אנ') נשרף על המוקד עקב עלילת דם. לאחר שהוצעה לו הזדמנות להתנצר ולחיות, הצהיר כי הוא יהודי וברצונו למות כיהודי.
1679 – גירוש מוזע. כל היהודים החיים בכמעט בכל הערים והעיירות ברחבי תימן מגורשים על פי צו המלך, אל מהדי אחמד, ונשלחים לאזור יבש ועקר במדינה בשם מוזע כדי לעמוד בגורלם או למות. רק כמה קהילות שחיו ברבעי המזרח הרחוקים של תימן נחלצו מגורל זה מכוח הפטרונים הערבים שסירבו להישמע להוראות המלך. רבים ימותו לאורך הצעידה תוך שהם נתונים לתנאי המדבר הקשים.
1680 – אוטו דה פה במדריד.
1681 – אספסוף מתפרע כנגד יהודים בווילנה. האספסוף מורשע על ידי המלך יאן סובייסקי, שהורה על ענישת האשמים.
1682 – המשפט הגדול ביותר נגד מתייהדים לכאורה בליסבון. 117 נשרפו תוך 3 ימים.
1683 – הקורוץ שועטים לעיירה אוהרסקי ברוד, וטובחים ברוב תושביה היהודים. מרבית הקורבנות היו פליטים אחרונים שגורשו מוינה בשנת 1670. אחד היהודים שנהרגו על ידי ההמון היה ההיסטוריון היהודי נתן נטע הנובר, שהיה ניצול גזרות ת"ח–ת"ט. רוב הניצולים ברחו להונגריה העליונה.
1684 – התקפה על הגטו היהודי של בודה.
1686 – רק 500 יהודים שורדים את המצור האוסטרי על בודה. מחציתם נמכרים לעבדות.
1689 – הצרפתים פולשים לוורמס והרובע היהודי נשרף.
הגטו היהודי של פראג נהרס על ידי כוחות צרפתים. 318 בתים ו-11 בתי כנסת נשרפים ו-150 יהודים מתים.
1691 – 219 בני אדם הורשעו בכך שהם יהודים בפלמה, מיורקה. 37 מהם נשרפים למוות. בין המתים נמנה רפאל ואחותו קטלינה בניטו, שאף על פי שהצהירה שהיא רוצה לחיות, קפצה הישר אל הלהבות כדי לא להיטבל.
1696 – מספר מנוצרים נשרפים חיים באבורה שבפורטוגל.
1698 – ילדה נמצאת מתה בכנסייה בסנדומייז'. אמה של הילדה סיפרה לראשונה כי הציבה את גופתה בכנסייה מכיוון שלא הייתה יכולה להרשות לעצמה קבורה, אך לאחר עינויים האשימה את המנהיג היהודי אהרון ברק מהקהילה המקומית ברצח בתה. על האם ועל ברק נגזר עונש מוות.
1699 אספסוף תוקף את הרובע היהודי של במברג אך בורח לאחר שיהודי אחד עוצר אותם על ידי זריקת סלי שזיפים על התוקפים. האירוע עדיין מונצח בתאריך העברי, כ"ט בניסן בשם "Zwetschgen-Ta'anit" (תענית השזיפים).