stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטוס ימי

מטוס ימי מתוצרת דה הבילנד קנדה
מטוס ימי בעל שני מצופים מתחת לגוף
ספינה מעופפת מדגם שורט סנדרלנד, מספינות הטיס המפורסמות במלחמת העולם השנייה. במטוס זה הציפה מושגת באמצעות גוף המטוס עצמו.
מטוס ימי הוא מטוס שנועד להמריא מעל מקווה מים ולחזור ולנחות עליו. ניתן לחלק את המטוסים הימיים לכמה קטגוריות, ובהם מטוסים ימיים הממריאים ונוחתים על פונטונים (מצופים), ספינה מעופפת (או ספינת טיס), ומטוסים אמפיביים.
סוגים

ישנם שני סוגים של מטוסים ימיים:
מטוס ימי: מטוס שמתחת לגופו מותקנים מצופים. בדרך כלל מותקנים שני מצופים למטוס כזה, אולם ישנם מטוסים שבהם מותקן מצוף יחיד מתחת לגוף המטוס, ובנוסף מותקנים מצופים מתחת לכנפיים. מטוסים כאלה הופעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה. גוף המטוס עצמו אינו נוגע במים.
סירה מעופפת: בסירה (או ספינה) מעופפת הציפה מושגת באמצעות גוף המטוס עצמו, כמו באונייה. גוף כלי הטיס בנוי כך שבעת הנחיתה על המים הוא צף. על כנפי הספינה המעופפת מותקנים מצופים קטנים, המשמשים כמייצבים שנועדו לשמור על שיווי המשקל. כלי טיס אלה היו נפוצים במחצית הראשונה של המאה ה-20, בעיקר לחילוץ, סיור וריגול.
מטוס אמפיבי

הבחנה נוספת במטוסים אלה היא בין מטוסים אמפיביים למטוסים ימיים. למטוס אמפיבי יש כני נסע, בנוסף למצופים, המאפשרים נחיתה הן בים והן ביבשה. מטוס ימי, לעומת זאת, יכול לנחות רק בים.
היסטוריה > צעדים ראשונים

המטוס הראשון שהמריא ונחת במים היה מטוסו של חלוץ התעופה הצרפתי הנרי פבר. הטיסה התבצעה ב-28 במרץ 1910, והייתה למרחק של 800 מטרים. שני חלוצי תעופה צרפתיים אחרים, האחים שרל וגבריל וואזן (Voisin) עקבו אחרי ניסוייו, ורכשו ממנה את המצופים שבנה עבור מטוסיו. הם בנו מטוס ימי בשם קנארד וואזן (Canard Voisin, שנקרא כך בשל משטחי הקנארד שלו), ובאוקטובר 1910 חצו במטוס זה לראשונה את נהר הסן. מטוס זה היה אחד המטוסים הימיים הפופולריים בתחילת המאה, וב-1912 נרכש עבור חיל הים הצרפתי.
בארצות הברית הוטס המטוס הימי הראשון בידי חלוץ התעופה גלן קרטיס, ב-26 בינואר 1911. ב-1912 בנה קרטיס, יחד עם הבריטי ג'ון סיריל פורט, דגם ראשון של ספינה מעופפת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פותח דגם זה והפך לסדרת המטוסי הימיים פליקסטו (Felixstowe), ששימשו במשך המלחמה לסיור וללוחמה נגד צוללות בצי הבריטי. מטוס ימי אחר שיוצר על ידי קרטיס, קרטיס N-9, היה מטוס אימון ששימש אלפי טייסים של צי ארצות הברית.
היסטוריה > עד סוף מלחמת העולם השנייה

עם סיום המלחמה תפסו המטוסים הימיים מקום חשוב בתעבורה האווירית של התקופה. ראשית, שדות התעופה לא היו מפותחים, דבר שנתן עדיפות למטוסים הימיים שהיו יכולים לנחות במקומות רבים; שנית, יכולתם של המטוסים הימיים לנחות בכל מקום בים נחשבה ליתרון בטיחותי, בתקופה שבה לא הגיעו עדיין מטוסי הנוסעים הרגילים להתפתחות מלאה ובטוחה. ב-27 במרץ 1919 הצליחה ספינה מעופפת מדגם NC-4 לחצות לראשונה את האוקיינוס האטלנטי. חברות התעופה הגדולות, כמו אימפריאל איירווייז (שהפכה לימים ל-BOAC, אחת מחברות התעופה הבריטיות הגדולות, שהפכה בתורה לבריטיש איירווייז) ופאן אמריקן וורלד איירווייז (שהייתה ידועה יותר כפאן-אם, מחברות התעופה הגדולות בארצות הברית עד קריסתה ב-1991) הפעילו מטוסים ימיים גדולים לטיסות מעבר לאוקיינוסים. בין מטוסים אלה היו כמה מן המטוסים הגדולים ביותר באותה תקופה, כמו בואינג קליפר, מרטין M-130 מתוצרת ארצות הברית, Latécoère 631 מתוצרת צרפת, שורט אמפייר, מתוצרת בריטניה, ועוד. מטוסים ימיים הופעלו גם לטווחים קצרים יותר, בעיקר למקומות בהם לא היו מסלולי טיסה, או לאזורים לא מיושבים.
במלחמת העולם השנייה השתמשו כל הצדדים באופן נרחב במטוסים ימיים. מטוסים ימיים שימשו לסיור, ללוחמה נגד צוללות ולחילוץ והצלה של צוותי אוויר וצוותי אוניות טבועות. אחת מספינות האוויר המפורסמות ביותר בקטגוריה זו הייתה הספינה המעופפת PBY קטלינה, מתוצרת ארצות הברית; הקטלינה שירתה בצבאות ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, וברית המועצות; ואחרי המלחמה שירתו מטוסים מסוג זה במספר רב של חילות אוויר, כולל חיל האוויר הישראלי.
אוניות מערכה נשאו עליהן מספר מטוסים ימיים, שנועדו לתקיפת מטוסי סיור של האויב, לסיור ולהכוונת אש תותחי האונייה מעבר לאופק; המטוסים הוזנקו מאוניית המערכה באמצעות מעוט, ולאחר שנחתו במים לידה הוחזרו לסיפון בעזרת מנוף. אחד המטוסים הגרמניים המוצלחים מסוג זה היה ארדו 196.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם ירדה מאוד נחיצותם של המטוסים הימיים. מספרם של מסלולי הטיסה גדל מאוד, והצורך בנחיתה בים פחת. יעילותם של המטוסים היבשתיים עלתה מאוד, כמו גם הטווח שלהם, וגם דבר זה צמצם את הצורך במטוסים ימיים; את משימות הלוחמה נגד הצוללות היו מטוסים יבשתיים יכולים כעת לבצע באותה רמה כמו המטוסים הימיים, וכעת החלו חסרונותיהם של המטוסים הימיים להתגלות: המצופים והמבנה המיוחד המאפשר ציפה בים יצרו את יתרונותיהם של המטוסים הימיים, אך גם גרמו לגרר מוגדל, למשקל גדול יותר של המטוס, ולעלות גבוהה יותר; גורמים אלו הפכו את המטוסים הימיים לאטרקטיביים פחות ופחות, בעיני משתמשים אזרחיים וצבאיים. הופעתו של המסוק דחקה עוד יותר את מקומם של המטוסים הימיים: המסוק יכול לבצע אותן משימות בגלים גבוהים יותר, וניתן להפעילו מאוניות קטנות.
לאחר המלחמה פותח רק דגם אחד של מטוס נוסעים, שהיה בעל תכונות של מטוס ימי – גרומן מלארד, שהיה מטוס אמפיבי. 59 מטוסים מדגם זה יוצרו, וכמה מהם נמצאים בשירות עד היום, לאחר שהוסבו לשאת מנועי סילון. ארצות הברית ובריטניה עשו ניסיונות לפתח מטוס קרב ימי סילוני וספינה מעופפת סילונית, אך למרות כמה הצלחות ראשוניות הופסקו הפרויקטים, מסיבות שונות.
ארצות הברית המשיכה להפעיל מטוסים ימיים שונים למטרות צבאיות, ואוניות ייחודיות שנועדו לסייע להם, בעיקר במזרח הרחוק, עד 1970. יפן וברית המועצות המשיכו להפעיל מטוסים ימיים תקופה ארוכה לאחר מכן, בעיקר למטרות לוחמה נגד צוללות; למטוסים הימיים טווח גדול מזה של מסוקים ומהירות גבוהה יותר, מעבר ליכולתם לנחות על המים.
ברוב חילות האוויר בעולם החליפו מסוקים את המטוסים הימיים, והם משמשים למטרות ייחודיות כמו כיבוי שריפות (ראו להלן) ואחרות.
שימוש והפעלה

לדגמים רבים של מטוסים אזרחיים כיום ישנה גרסה עם מצופים, שנועדה לשימוש בטיסות לאזורים מרוחקים שבהם אין מסלולי טיסה מסודרים, אך ישנה אפשרות לנחיתה על משטח מים. חלקם מותאמים במיוחד למשימה, וחלקם נבנים מראש בתצורה זו. עדיין נבנות ספינות מעופפות בודדות; ספינות מעופפות רבות נשמרות במצב טיסה, רבות מהן למשימות כיבוי אש. רוב המטוסים הימיים הקיימים כיום הם אמפיביים; המטוסים הימיים ה"טהורים" כמעט נעלמו.
המטוסים הימיים יכולים להמריא מעל משטחי מים רק כאשר המים שקטים, או בגלים נמוכים. כמטוסים אחרים, גם הם נתקלים בבעיה במזג אוויר גרוע. השפעת הגלים על המטוס תלויה, בין השאר, בגודלו, במבנהו ובמשקלו, אך גורמים אלה גם משפיעים על יציבותו של המטוס ועל ביצועיו. ככלל, ספינות מעופפות מסוגלות לעמוד בים רוגש יותר מאשר מטוסים ימיים, והן יציבות יותר.
למרות יתרונותיהם של מסוקים ומטוסים רגילים, נותרו משימות ייחודיות שבהן יש עדיין למטוסים הימיים יתרון, בשל סגולותיו המיוחדות: כך למשל, במשימות כיבוי שריפות מסוגלים מטוסים ימיים להטיל כמות גדולה של מים על מוקדי האש, ואז לנחות על מקווה מים, למלא מחדש ולחזור למוקד האש תוך דקות ספורות.
שימוש נוסף למטוסים ימיים כיום הוא ביחידות חילוץ והצלה, והן המפעילות הגדולות ביותר בימינו של מטוסים ימיים. יתרונם של המטוסים הימיים הוא ביכולתם לנחות ליד ניצולים מאונייה טרופה או ממטוס שהתרסק בים, ולחלץ אותם; מטוסים יבשתיים אינם יכולים לנחות בים, ואילו מסוקים מוגבלים יותר ביכולתם לשאת מטען – צוות חילוץ וניצולים – ועלות הפעלתם גבוהה יותר.
מטוסים ימיים מופעלים גם באזורים נידחים, כמו באלסקה ובקנדה, שבהם יש מספר רב של אגמים שבהם ניתן לנחות או להמריא. מטוסים אלה מופעלים בקווים סדירים, וגם כמטוסי צ'רטר ואף בשימוש פרטי על ידי תושבי האזור.
ביוון משתמשים במטוסים ימיים לצורך קשר בין איי הים האגאי הרבים לבין היבשה. גם בין איי הים הקריבי ישנם מפעילים רבים העושים שימוש במטוסים ימיים לצורך קשר בין האיים השונים.
לסוגים שונים של מסוקים יש יכולת לנחיתה במים, אך לא נהוג להתייחס למסוקים אלה כמסוקים ימיים.
מנחת למטוסים ימיים בחוף טבריה

חוף טבריה, על ים כנרת, שימש תחנת ביניים לספינות המעופפות של חברת התעופה הבריטית אימפיריאל איירווייז, בדרכן מאנגליה להודו. הנחיתה הראשונה התקיימה ב-20 באוקטובר 1931. זו הייתה ספינה מעופפת מתוצרת חברת שורט מדגם S-17 Scipio. בהמשך שימשו בקו ספינות מעופפות מדגם מדגם 323C "אמפייר", גם הן תוצרת שורט. הטיסות המשיכו להתקיים עד שנת 1942.
מטוסים ימיים בצה"ל

בחיל האוויר הישראלי שירתו במשך השנים מספר מטוסים אמפיביים מסוגים שונים, כולם בתחילת ימיו של חיל האוויר, ולמשך זמן קצר מאד. גם מסוקי חיל האוויר מדגם איירוספסיאל SA 321 סופר פרלון ניחנו ביכולת נחיתה במים, אשר נוצלה, בין השאר, בעת חילוץ נפגעי משחתת אח"י אילת. להלן פירוטם:
| דגם | פרטים טכניים | שירותו בחיל האוויר |
| --- | --- | --- |
| גראמן G-44 וידג'ן | מטוס אמפיבי דו מנועי. שימש לתובלה | שירתו שני מטוסים. אחד התרסק באגם הכנרת ב-1948, השני הוצא משירות ב-1949 |
| ריפבליק RC-3 סי-בי | ספינת אוויר אמפיבית קלה | מטוס אחד נתרם לחיל האוויר. נהרס בהתקפת חיל האוויר המצרי על שדה דב |
| קונסולידייטד ואלטי PBY קטלינה | ספינת אוויר אמפיבית | שירתו במשך מספר חודשים בשנת 1950 |
הערות שוליים

↑  קראו בעיתון הארץ, עמ' 1, בתאריך 20 באוקטובר 1931
↑  מטוסי ים בכנרת 1931–1942, יו-טיוב
↑  עלון ראשית התעופה בארץ ישראל, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  על פי אתר חיל האוויר.
↑  ריפבליק RC-3 סי-בי
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565739305171  BnF: cb11936925r (data)  GND: 4189194-6  LCCN: sh85119343  NARA: 10643312  NDL: 00571651  NKC: ph135756 
מטוס ימי מדגם קאנארד וואזן, בניסויים על נהר הסן, 3 באוגוסט 1911. חרטום המטוס הוא בצד הימני של התמונה.
מטוס ימי מדגם קאנארד וואזן ממריא מנושאת המטוסים של חיל הים הצרפתי La Foudre (מימין, עם המנוף), יוני 1912
מטוס נוסעים ימי מדגם מרטין צ'יינה קליפר
שלושה מטוסי קטלינה בטיסה מעל האיים האלאוטיים בזמן מלחמת העולם השנייה
מטוס ימי מדגם דה הבילנד קנדה DHC-6 טווין אוטר, בשירות החברה הקנדית West Coast Air
שני מטוסים אמפיביים בשירות משמר החופים של ארצות הברית: מסוק מדגם סיקורסקי HH-52a Seaguard ומטוס ימי מדגם גרומן HU-16E Albatross. שני מטוסים אלה כבר יצאו מן השירות.
מטוס ימי של חברת אימפיריאל איירווייז בדרכו מאוסטרליה דרך הודו ללונדון, מתדלק במימי הכנרת, 1938
ספינה מעופפת מדגם 323C "אמפייר", תוצרת חברת שורט (צולמה באוסטרליה בסוף שנות ה-30)
מוריץ לצרוס

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1824 פילהן, רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 באפריל 1903 (בגיל 78) מראנו, איטליה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מעסיק:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת ברן 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  נהידה רות לצרוס 
 
פרופ' מוריץ לצרוס ורעייתו השנייה, נהידה
מוריץ (משה) לָצָרוּס (בגרמנית: Moritz Lazarus;‏ 15 בספטמבר 1824 – 13 באפריל 1903) היה פילוסוף, אתנולוג ופסיכולוג יהודי-גרמני, מייסד הפסיכולוגיה הלאומית והפסיכולוגיה ההשוואתית.
קורות חיים

לצרוס נולד בפרובינציית פוזנן שבפרוסיה, ביישוב קטן שנקרא אז פילנה (Filehne) ושכיום נקרא וילן (Wielen). אביו, אהרון לוין לצרוס, היה ראש בית הדין והישיבה של פילנה, מתלמידי רבי עקיבא איגר. לצרוס למד ספרות עברית והיסטוריה, והמשיך ללימודי פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת ברלין עד לקבלת תואר דוקטור ב-1850. באותה שנה נשא לאישה את שרה לבנהיים.
בין השנים 1860–1866 כיהן לצרוס כפרופסור באוניברסיטת ברן. ב-1866 שב לברלין כפרופסור לפילוסופיה באקדמיה לתורת המלחמה, ומאוחר יותר, ב-1868, באוניברסיטת ברלין. ביום הולדתו ה-70 כובד בתואר "גֵהַיְימְרַט" (Geheimrat), תואר שלו זכו עילית הפרופסורים המובילים באוניברסיטאות הגרמניות.
לאחר מות אשתו נשא לצרוס אשה שנייה, נהידה, שהתגיירה לשם כך.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
הפסיכולוגיה ההשוואתית

העיקרון הבסיסי בתורתו הפילוסופית של לצרוס שולל חיפוש האמת בהפשטות מטאפיזיות או אפריורי, אלא בחקירה פסיכולוגית, חקירה שאינה מגבילה עצמה להצלחה במודעות של פרט, אלא מתייחסת אל החברה כאל שלמות. הפסיכולוג, לפי תורתו של לצרוס, חייב לחקור את החברה האנושית מנקודת ראות היסטורית או השוואתית, תוך ניתוח היסודות המהווים את מרקם החברה, על מנהגיה, מוסכמותיה והמגמות העיקריות של התפתחותה.
הפסיכולוגיה ההשוואתית היא אחד הפיתוחים העיקריים של התאוריה ההרברטיאנית בפילוסופיה ומהווה מחאה נגד נקודות הראות של הפילוסופיה הנטורליסטית ושל האינדיבידואליות של הפוזיטיביסטים.
כדי לתמוך את רעיונותיו ולתת להם תפוצה, ייסד לצרוס ב-1859 יחד עם גיסו, היימן שטיינטל (Heymann Steinthal), ממייסדי בית המדרש הגבוה ללימודי יהדות, כתב עת בשם "כתב העת לפסיכולוגיה לאומית ובלשנות" (בגרמנית: Zeitschrift für Völkerpsychologie und Sprachwissenschaft).
כתביו

Das Leben der seele in Monographien uber seine Erscheinungen und Gesetze, Berlin: H. Schindler, 1857.
Ideale Fragen: in Reden und Vortragen, Leipzig: C. F. Winter, 1885.
An die deutschen Juden, Berlin: Verlag von Walther & Apolant, 1887.
Treu und frei: gesammelte Reden und Vortrage uber Juden und Judenthum, Leipzig: C. F. Winter, 1887.
Der Prophet Jeremias, Breslau: S. Schottlaender; New York: G.E. Stechert, 1894.
Die Ethik des Judenthums, Frankfurt am Main : J. Kauffmann, 1899.
Was heisst und zu welchem Ende studirt man jüdische Geschichte u. Litteratur?: ein Vortrag, Leipzig: M. W. Kaufmann, 1900.
Die Erneuerung des Judentums: ein Aufruf, Berlin : G. Reimer, 1909.
כתביו > פעילות לאומיות

Rede beim Schluss der ersten israelitischen Synode zu Leipzig : am 4. Juli 1869 gehalten vom Präsident der Synode, Leipzig: List & Francke, 1869.
Reden zur Eroffnung und zum Schluss der zweiten israelitischen Synode in Augsburg : am 11. und 17. Juli 1871, Augsburg: G.A. Reichel, 1871.
Unser Standpunkt: Zwei Reden an seine Religionsgenossen am 1. und 16. December 1880, Berlin: Stuhr, 1881.
כתביו > על חייו

Moritz Lazarus’ Lebenserinnerungen (Bearbeitet von Nahida Lazarus und Alfred Leicht), Berlin: G. Reimer, 1906.
Aus meiner jugend: Autobiographie (mit vorwort und anhang herausgegeben von Nahida Lazarus), Frankfurt a. M.: J. Kauffmann, 1913.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל.
ראובן בריינין, משה לצרוס, באתר פרויקט בן יהודה
הערות שוליים

↑  ארכיון מוריץ לצרוס, בספרייה הלאומית
↑  מיכאל מאיר, "חילוקי דעות על חינוך מודרני לרבנים בגרמניה של המאה הי"ט", דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 1973. עמ' 200.
↑  ראובן בריינין, משה לצרוס, באתר פרויקט בן יהודה
↑  מלחמת העולם הראשונה ורפובליקת ויימאר
↑  Michael Meyer, Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism, Wayne State, 1995. עמ' 203-206;‏ Christian Wiese, Challenging Colonial Discourse: Jewish Studies And Protestant Theology In Wilhelmine Germany, Brill, 2005. עמ' 112-113.
↑  כנסת ישראל, ספר ראשון, עמ' 31 ‏(18 במהדורה הווירטואלית). הוא מציין שם ספר אחר שיכל לשמש תחליף ראוי, אך נכתב ברוסית ונראה שלצרוס לא שמע עליו לפני הדפסת ספרו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264218005171  PLWABN: 9810656401605606  BNE: XX999966  BnF: cb12690704n (data)  CiNii: DA04619562  GND: 118570439  HDS: 011668  ISNI: 0000 0001 1024 9828  LCCN: n82233488  NKC: zmp2014847419  NLG: 159182  NTA: 070875855  SNAC: w6ff80zx  SUDOC: 069875758  Trove: 1087877  VcBA: 495/205400  VIAF: 37040031   WorldCat (עם VIAF): 37040031
מלטוז

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₁₂H₂₂O₁₁ 
 מסה מולרית:  342.297 גרם/מול
 מספר CAS:  69-79-4
 צפיפות:  1.54 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  160-165 °C   268.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  2247.09− קילוג'ול למול
 
מולקולת מלטוז
מלטוז (maltose - ידוע גם כסוכר לתת) הוא דו-סוכר, המורכב משתי מולקולות גלוקוז (ולכן ידוע גם כדו-גלוקוז). מולקולות הגלוקוז מחוברות במולקולת מלטוז דרך קשר גליקוזידי α1-4. מלטוז נוצר בגוף האדם מתוצרי העיכול של עמילן שמקורו במזון צמחי או פירוק גליקוגן. הנוסחה הכימית של המלטוז היא  \ C_{12}H_{22}O_{11}, זהה לזו של הסוכרוז והלקטוז (כלומר מלטוז הוא איזומר של סוכרוז ולקטוז). מקור השם מלטוז במילה מאלט, שפירושה לתת (שעורה קלויה)
מלטוז הוא סוכר מחזר כי באחת מיחידות הגלוקוז הפחמן האנומרי (פחמן 1) אניו קשור בקשר גליקוזידי ולכן יחידה זו נמצאת בשיווי משקל בין הצורה הטבעתית לצורה הליניארית בה יש קבוצת אלדהיד על פחמן 1.
פירוק מלטוז לגלוקוז מתבצע על ידי האנזים Maltase, המצוי בשמר. פירוק זה הוא שלב חשוב בייצור אתנול.
הערות שוליים

↑  Standard Gibbs Energies and Enthalpies of Formation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545945305171  BnF: cb12152801p (data)  LCCN: sh85080226 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפלגת ההתחדשות החדשה

| --- | --- |

 מדינה:  יפן 
 מנהיגים:  יואצ'י מסוזואה
 תקופת הפעילות:  29 באוגוסט 2008 – 25 ביולי 2017 (8 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות נאו-ליברליזם
 מטה:  צ'יודה, טוקיו
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 http://shintokaikaku.jp
 
מפלגת ההתחדשות החדשה (ביפנית: 新党改革, בתעתיק: שינטוֹ קאיקאקוּ), או מפלגת הרפורמה החדשה, היא מפלגת ימין ביפן. המפלגה נוסדה ב-29 באוגוסט 2008 בשם "מועדון ההתחדשות" (改革クラブ) על ידי קבוצת פורשים מהמפלגה הדמוקרטית בהנהגת הידאו וטנאבה, שחברו למפלגה הליברלית-דמוקרטית. אך על פי שלא הייתה חלק מהקואליציה בראשות מפלגה ההליברלית-דמוקרטית ומפלגת קומייטו החדשה, נחשבה המפלגה כתומכת בה.
ב-23 באפריל 2010 שינה מנהיג המפלגה, יואצ'י מסוזואה, לשעבר שר הבריאות, העבודה והרווחה וחבר המפלגה ההליברלית-דמוקרטית, את שם המפלגה ל"מפלגת ההתחדשות החדשה." המפלגה דוגלת בביזור, הסרת הפיקוח הממשלתי וצמצום מספר החברים בדיאט של יפן במחצית.
ראו גם

מפלגות פוליטיות ביפן
פוליטיקה של יפן
הערות שוליים

↑  באניאן.
מיאון

מיאון הוא מושג בהלכה היהודית שפירושו מחאת יתומה קטנה כנגד נישואיה  מדרבנן שעל ידיו היא משתחררת מהנישואין ללא צורך בגט.
מכיוון שילדה קטנה עד גיל 12 אינה נחשבת בוגרת לעניין הכרעות משפטיות, היא אינה יכולה להחליט להנשא. על פי התורה, הזכות לחתן אותה מסורה לאביה, שיכול לקבל את קידושיה, ואז יש להם תוקף של נישואים מדין תורה. במקרה זה הבת יכולה להתגרש רק באמצעות קבלת גט. יתומה קטנה שאין לה אב, אינה יכולה להתחתן עד הגיעה לגיל בגרות (12.5), וכן קטנה שנישאה על ידי אביה, ונתגרשה, שוב אין אביה יכול להשיאה בקטנותה, עד שתהיה בת 12 (נערה), ותוכל להשיא את עצמה.
חכמים תיקנו שאמה או אחיה של יתומה קטנה יכולים להשיאה בהסכמתה. לנישואים אלו יש תוקף מדרבנן, וכיוון שכך, כל זמן שהיתומה קטנה היא יכולה לשנות את דעתה ולהודיע שהיא אינה מעוניינת להיות נשואה לבעלה. הודעה כזו נקראת מיאון, ולאחריה הנישואין של היתומה בטלים למפרע. כך שבניגוד לאשה בוגרת הזקוקה לגט מן הבעל כדי לפרק קשר נישואים, ליתומה מספיק מיאון. הממאנת אינה נחשבת גרושה, והיא רשאית להנשא לכהן, וכן לקרוביו של בעלה, כאילו לא הייתה נשואה מעולם.
המיאון עצמו דורש שהקטנה תאמר "אי אפשי בפלוני בעלי" כלומר, איני רוצה את האיש הזה כבעל, או כל לשון מקביל.
מקור הדין הוא במשנה, מסכת יבמות, פרק י"ג, משנה א':
"בית שמאי אומרים: אין ממאנים אלא ארוסות.
ובית הלל אומרים: אפילו נשואות, ואפילו ביבם, ואפילו שלא בפניו ושלא בפני בית דין. לדעת בית הלל: ממאנת כשהיא קטנה אפילו ארבע וחמש פעמים.
אמרו להם בית שמאי: אין בנות ישראל הפקר. אלא ממאנת פעם אחת, וממתנת עד שתגדיל, ותמאן ותינשא לאחר."
לפועל, בימי הראשונים פרצה מחלוקת בתוקף דין המיאון. במאה הי"ד פנה רבי מנחם ממירזבורק לאחד מחכמי צפת בשם רבי ברוך בבקשה שיתקן תקנה המבטלת את תוקף דין מיאון. לאחר חמישים שנה פסק רבי יעקב פולק עבור גיסתו שדין מיאון תקף. מני אז פרצה מחלוקת בדבר.
מייקל פרובוסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1998 (בן 26) אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל ג'יימס פרובוסט (באנגלית: Michael James Provost; נולד ב-24 בינואר 1998) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

פרובוסט נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ב-24 בינואר 1998. הוא ממוצא צרפתי קנדי, סקוטי ואירי. יש לו שני אחים גדולים ושני אחים קטנים.
קריירה

הוא החל לשחק בשנת 2011, אך קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בשנת 2017, בסרט מקורי של נטפליקס "#REALITYHIGH". בשנת 2018, הוא הצטרף לקאסט של סדרת הטלוויזיה "רעבים" שהופקה אף היא על ידי נטפליקס, ושיחק בתפקיד הראשי בשתי עונותיה.
בשנת 2019 כיכב בפרק של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "לוציפר". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Saving Zoë" ובפרק של הסדרה "בית המשפט!".
בשנת 2020 כיכב פרובוסט בתור בו בסרט "Most Guys Are Losers" המבוסס על הרומן באותו שם מאת מייק ברזינס.
בשנת 2021 השתתף בסרט הנעורים "Plan B" שביימה נטלי מוראלס והוקרן לראשונה בהולו במאי 2021. באותה שנה שיחק גם בסרט של נטפליקס "רחוב הפחד – חלק 2: 1978".
בשנת 2023 גילם את ג'ייסון סמית' בסרטו של אלכסנדר פיין "נשארים לחג".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Hear No Evil | ריק |  |
| 2015 | משימה סוף | נער #2 |  |
| 2016 | An Innocent Kiss | הנרי ברנס |  |
| 2017 | The Case for Christ | לי סטרובל (אנ') בצעירותו |  |
| 2017 | #Realityhigh | שאנון |  |
| 2019 | Saving Zoë (אנ') | פארקר |  |
| 2020 | Most Guys Are Losers | בו |  |
| 2021 | Plan B | האנטר |  |
| 2021 | רחוב הפחד – חלק 2: 1978 | קורט |  |
| 2023 | נשארים לחג | ג'ייסון סמית' |  |
| 2024 | Horizon: An American Saga | אנדרס |  |
| TBA | Fizz & Dede |   | סרט קצר; במאי ומפיק בפועל |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Reed Between the Lines | בויד | פרק: "Let's Talk About Fast Girls" |
| 2016 | קומנדו 6 | ג'סטין | פרק: "Her Name Is Esther" |
| 2017 | צ'אנס | ג'ייסון ספנסר | 2 פרקים |
| 2018 | חסרי בושה | בן | פרק: "Do Right, Vote White!" |
| 2018–2019 | רעבים | בריק ארמסטרונג | תפקיד ראשי (2 עונות); 19 פרקים |
| 2019 | לוציפר | נייט מיפלין | פרק: "Super Bad Boyfriend" |
| 2019 | בית המשפט! | פול לארסון | פרק: "Maricela and the Desert" |
מיטל צביאלי

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1976 (בת 48) חצרים, ישראל 
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאית עורכת תסריטאית מפיקה
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיטל צביאלי (נולדה ב-27 ביוני 1976) היא במאית סרטי תעודה, עורכת, תסריטאית ומפיקה ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בקיבוץ חצרים וגדלה במושבה כנרת.
שירתה בצה"ל ביחידת גלי צה"ל ככתבת חדשות חוץ ועורכת חדשות ולאחר שחרורה עבדה כעיתונאית במעריב ובחדשות ערוץ 2.
ב-2004 החלה את לימודיה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול תסריטאות, וסיימה בהצטיינות ב-2006.
ביוגרפיה > קריירה

ערכה את התחקיר לסרטו של ארי פולמן "ואלס עם באשיר" שהיה מועמד לפרס האוסקר האמריקאי לסרט הזר, וזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר לשנת 2008.
עורכת התוכן ותסריטאית של הסדרה התיעודית "אדרנלין".
עורכת התוכן של הסדרה התיעודית "הים הדרומי".
עורכת התוכן ותסריטאית של הסדרה התיעודית "מעצבים מדינה".
עורכת התוכן ותסריטאית של הסדרה התיעודית "ליגה ג".
ב-2022 יצא סרטה התיעודי "המצלמה של דוקטור מוריס" שביימה, ערכה והפיקה יחד עם איתמר אלקלעי, שותפה ליצירה. הסרט מבוסס על ארכיונו הפרטי של דוקטור רג'ינלד מוריס. הסרט זכה בפרס הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב ביוני 2022.
חיים האישיים

מיטל נשואה לדולב מורן ואם לשניים, מתגוררת ברמת גן.
פילמוגרפיה

המצלמה של דוקטור מוריס (סרט תיעודי, במאית עורכת, תסריטאית ומפיקה, 2022)
ליגה ג' (סדרת טלוויזיה) עונה 2' (סדרה תיעודית בת חמישה פרקים, עורכת תוכן ותסריטאית, 2022)
ליגה ג' (סדרת טלוויזיה) עונה 1' (סדרה תיעודית בת חמישה פרקים, עורכת תוכן, 2019)
אדרנלין (סדרה תיעודית בת 24 פרקים, עורכת תוכן ובמאית, 2012)
הים הדרומי (סדרה תיעודית בת 3 פרקים, עורכת תוכן, 2006)
מעצבים מדינה (סדרה תיעודית בת 12 פרקים, עורכת ראשית, 2018)
הערות שוליים

↑  רועי אבן, ‏"המצלמה של דוקטור מוריס" הוא הזוכה הגדול של פסטיבל דוקאביב ה-24, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2022