stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולריאן איסמאל
קריירת מועדונים > התקופה בליגת העל הצרפתית

איסמאל העביר את ילדותו ונעוריו בשטרסבורג, שנמצאת על גבול גרמניה, ושיחק החל מגיל תשע במועדון הכדורגל שטרסבורג. בינואר 1994, כאשר היה בן 18, ערך איסמאל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שטרסבורג, וערך 77 הופעות במדי הקבוצה עד לשנת 1998, כאשר החל מעונת 1995/96 החל לתפוס מקום בהגנת הקבוצה. באפריל 1997 זכה איסמאל עם שטרסבורג בגביע הליגה הצרפתית, לאחר ניצחון בפנדלים בגמר על בורדו לאחר 0-0 בתום 120 דקות. איסמאל הבקיע את הפנדל שלו, בדו-קרב שהסתיים בתוצאה 5–6. בפגרת החורף של עונת 1997/98 עזב איסמאל לראשונה את שטרסבורג, וחתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג תמורת 2.75 מיליון לירה שטרלינג, אז סכום זה נחשב לסכום ההעברה הגבוה ביותר בתולדות קריסטל פאלאס. איסמאל ערך 13 הופעות בלבד בקבוצה, ובאוקטובר 1998 עזב את קריסטל פאלאס וחתם בלאנס, אז מועדון בצמרת הכדורגל הצרפתי.
בלאנס, חזר איסמאל לכושרו הקודם לאחר שלא התאקלם בקריסטל פאלאס, ובעונות 1998/99 ו-1999/00 הציג איסמאל יכולת מצוינת בהגנת לאנס. במאי 1999 זכה איסמאל שוב בגביע הליגה הצרפתית, הפעם עם לאנס, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על מץ. את תחילת עונת 2000/01 החמיץ איסמאל בגלל פציעה, ובפגרת החורף עבר בחזרה לשטרסבורג בהשאלה, לאחר שקבוצת נעוריו נקלעה למאבקי תחתית. איסמאל לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה, אך הגיע עמה לגמר הגביע הצרפתי, בו זכה עם שטרסבורג לאחר 0-0 בתום 120 דקות וניצחון בפנדלים על אמיין. איסמאל היה הרביעי ברשימת חמשת הבועטים של שטרסבורג, והבקיע את הפנדל שלו, כמו כל שאר ארבעת הבועטים, בדו-קרב שהסתיים בתוצאה 4–5. בקיץ 2001 חזר ללאנס, והציג יכולת מצוינת בעונת 2001/02, בה סיימה לאנס במקום השני, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה אולימפיק ליון. בעונה זו הבקיע איסמאל ארבעה שערי ליגה. בקיץ 2002 נמכר איסמאל בחזרה לשטרסבורג, שהעפילה בחזרה לליגה הצרפתית העליונה. איסמאל מונה לקפטן שטרסבורג עם חזרתו לקבוצה, וסיים עמה בעונת 2002/03 במקום ה-13, שנחשב כהישג. בעונה זו ערך איסמאל 26 הופעות והבקיע שני שערים. בזכות יכולתו, זכה איסמאל להתעניינות ממועדונים בכירים באירופה, ובקיץ 2003 הושאל לעונה אחת לורדר ברמן מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים > התקופה בבונדסליגה

בקיץ 2003 הושאל איסמאל לעונה אחת לורדר ברמן מהבונדסליגה. איסמאל הציג יכולת מצוינת בהגנה בעונה זו, הבקיע ארבעה שערי ליגה ב-32 הופעות, וזכה עם הקבוצה בדאבל, כאשר הוא משתף פעולה בהגנה עם מלאדן קרסטאיץ', פול סטלטרי ואומיט דבאלה. ברמן ואיסמאל זכו באליפות באותה עונה בפער של שש נקודות מהסגנית באיירן מינכן, וזכו גם בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2–3 בגמר על אלמניה אאכן, בו שיחק איסמאל 90 דקות. בקיץ 2004 נמכר איסמאל משטרסבורג לורדר ברמן באופן קבוע. בעונת 2004/05 שחזר איסמאל את הנתון של העונה הקודמת, והבקיע ארבעה שערים ב-32 הופעות ליגה, אך ברמן סיימה רק במקום השלישי. באותה עונה ערך איסמאל שבע הופעות עם ורדר ברמן בליגת האלופות. ורדר ברמן ואיסמאל סיימו את שלב הבתים במקום השני, אחרי אינטר מילאנו. בשלב זה הבקיע איסמאל שער בתיקו 1-1 הביתי של ברמן מול אינטר. בשמינית הגמר, איסמאל לקח חלק בצמד התבוסות של ברמן לאולימפיק ליון, 3-0 בברמן ו-2–7 בליון, שהובילו להדחתה של ברמן מהמפעל. איסמאל כבש את השער השני לברמן בתבוסה 2–7. בתום עונת 2004/05 עזב איסמאל את ורדר ברמן ונמכר לבאיירן מינכן.
בהופעת הבכורה שלו בבאיירן מינכן, ספג איסמאל כרטיס אדום, אך יתר עונת 2005/06 היה יציב מבחינתו, והוא זכה עם הקבוצה בדאבל, כאשר באיירן מינכן סיימה במקום הראשון בבונדסליגה בפער של חמש נקודות מהסגנית ורדר ברמן, וזכתה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על איינטרכט פרנקפורט, בו שיחק איסמאל 90 דקות. באותה עונה, איסמאל ערך שמונה הופעות עם באיירן מינכן בליגת האלופות, ממנה הודחה הקבוצה בשמינית הגמר על ידי מילאן. בעונת 2006/07 נפצע איסמאל בפתיחת העונה, והחמיץ למעשה את כל העונה. איסמאל לא הצליח להתגבר על פציעתו, ובינואר 2008 חתם בהנובר 96. משחקו הראשון במדי הנובר היה מול קבוצתו הקודמת, באיירן מינכן. איסמאל היטיב לשחק במשחק זה, אך הוחלף במחצית המשחק, במצב של 0-0 מחשש לפציעה קלה. במחצית השנייה הבקיעה באיירן מינכן שלושה שערים והמשחק הסתיים בניצחון 0–3 לבאיירן מינכן. לאחר מכן, איסמאל המשיך לשחק במדי הנובר והיווה שחקן מפתח, אך הרבה לסבול מפציעות, ובאוקטובר 2009, לאחר שערך 18 הופעות במדי הנובר, נאלץ איסמאל לפרוש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

איסמאל שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, אך לא זומן מעולם לנבחרת צרפת, ורצה בסופו של דבר לשחק בנבחרת גרמניה בזכות העובדה שסבו גרמני. התאחדות הכדורגל הגרמנית דחתה את בקשתו של איסמאל, מאחר שזיקתו לגרמניה קלושה. בריאיון לעיתון הקיקר בשנת 2005 אמר איסמאל כי הוא דווקא רצה לשחק בנבחרת צרפת, אך אם יורגן קלינסמן, מאמן נבחרת גרמניה יקרא לו, הוא ישקול ברצינות לשחק עבור גרמניה. באוקטובר 2005 הציע איסמאל שוב את שירותיו לנבחרת גרמניה, ונדחה. במרץ 2006 הצהירה התאחדות הכדורגל הגרמנית כי איסמאל אינו רשאי לשחק בנבחרת גרמניה, מהסיבה ששיחק בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 במשחקי מוקדמות בשנת 1996, והיה יכול לשחק בנבחרת גרמניה רק אם היה מוציא אזרחות גרמנית כבר בשנת 1996 והיה אזרח גרמניה במשך עשור. איסמאל קיבל הצעה גם מנבחרת טוגו לשחק בנבחרת הטוגולזית במונדיאל 2006 בזכות העובדה שגרושתו של איסמאל היא טוגולזית למחצה, אך הוא דחה את ההצעה. בסופו של דבר, איסמאל לא ערך ולו הופעה בינלאומית אחת בנבחרות בוגרים ולא ייצג אף מדינה.
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה איסמאל באוקטובר 2009 כעוזר מאמן בהנובר 96, הקבוצה בה סיים את הקריירה. בנובמבר 2011 מונה איסמאל כמאמן קבוצת המילואים של הנובר, והצעיד אותה למקום השישי בליגה האזורית בעונת 2011/12 ולמקום הרביעי בעונת 2012/13.
בקיץ 2013 מונה איסמאל כמאמן קבוצת המילואים של וולפסבורג, שגם היא שיחקה בליגות האזוריות. איסמאל סיים עם וולפסבורג במקום הראשון בליגה שלה בעונת 2013/14, אך הפסיד עם הקבוצה בפלייאוף המבחנים לזוננהוף גרוסספאך, והקבוצה נשארה עונה נוספת בליגה האזורית הצפונית.
ביולי 2014 מונה איסמאל כמאמן נירנברג ששיחקה בבונדסליגה השנייה. במשחק הראשון של העונה ניצחו איסמאל ונירנברג את ארצגבירגה אווה בתוצאה 0–1, אך לאחר מכן החל רצף שלילי של שמונה הפסדים ב-13 המשחקים הבאים, ובנובמבר 2014 פוטר איסמאל מאימון נירנברג.
ביוני 2015 חזר איסמאל לאמן את קבוצת המילואים של וולפסבורג, ושוב סיים עם הקבוצה במקום הראשון בליגה האזורית בעונת 2015/16, והקבוצה הפסידה שוב בפלייאוף המבחנים, הפעם ליאן רגנסבורג. ב-17 באוקטובר 2016 מונה איסמאל כמאמן הזמני של הקבוצה הבכירה של וולפסבורג, שפתחה בצורה חלשה את הבונדסליגה תחת המאמן דיטר הקינג שפוטר. ב-7 בנובמבר 2016 הפך מינויו של איסמאל לקבוע. בשלהי פברואר 2017 פוטר איסמאל מתפקידו, לאחר מספר תוצאות חלשות, ובמקומו מונה אנדריאס יונקר.
ב-24 ביוני חתם בוסט ברומיץ' אלביון מהצ'מפיונשיפ לארבע שנים לאחר שאלו הגיעו להסכמה עם קבוצתו הקודמת  בארנסלי על שחרורו. ב-2 בפברואר 2022 פוטר מתפקידו.
ב-25 במרץ 2022 מונה למאמנה של בשיקטש מליגת העל הטורקית.
חיים אישיים

איסמאל נולד בשטרסבורג שבצרפת לאב מגוואדלופ ואם אלזסית. סבו של איסמאל הוא גרמני.
איסמאל נשוי לגרמנייה בשם קרולינה. לאיסמאל יש בן מנישואים קודמים, שנולד בשנת 1995.
לאיסמאל אזרחות גרמנית החל משנת 2013.
תארים

עם שטרסבורג:
גביע הליגה הצרפתית: 1997
הגביע הצרפתי: 2000/01
עם לאנס:
גביע הליגה הצרפתית: 1999
עם ורדר ברמן:
אליפות הבונדסליגה: 2003/04
הגביע הגרמני: 2003/04
עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה: 2005/06
הגביע הגרמני: 2005/06
גביע הליגה הגרמנית: 2007
הערות שוליים

↑  Albion appoint Valérien Ismaël as Head Coach | West Bromwich Albion, www.wba.co.uk (באנגלית)
↑  Beşiktaş’a Hoş Geldin Valérien Alexandre Ismaël, bjk.com.tr
ויה אפיה

מראה הדרך בקרבת רומא – ויה אפיה החדשה
ויה אפיה (בלטינית ובאיטלקית: Via Appia) הייתה הדרך הרומאית הראשונה שנסללה. ויה אפיה קישרה בין רומא לקמפניה ודרום איטליה, והגיעה עד לברונדיסיום (כיום ברינדיזי שבמחוז פוליה). הדרך נסללה במהלך המלחמות הסאמניטיות, ועיקר תפקידה היה צבאי – מתן אפשרות לתנועה גדולה של כוחות צבאיים ממקום למקום – אך בהמשך נודעה לדרך זו גם חשיבות כלכלית רבה.
הדרך נקראת על שמו של המדינאי אפיוס קלאודיוס קאיקוס, שיזם את סלילתה בשנת 312 לפנה"ס. 
המשורר סטטיוס כתב על הדרך: ”Appia longarum teritur regina viarum” (לטינית: "דרך אפיה היא מלכת הדרכים הארוכות").
על פי המסורת הנוצרית, בדרך אפיה פגש פטרוס את ישו ושאל אותו קוו ואדיס? ("לאן אתה הולך?") ונענה על ידי ישו שהוא הולך להיצלב בשנית.
ב-2024 שרידי התוואי של ויה אפיה וויה טראיאנה ששרדו הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו שנקרא: ויה אפיה, "רגינה ויארום" (הכינוי הלטיני לדרך שמשמעו "מלכת הדרכים").
מסלולה של ויה אפיה

מהפורום רומאנום ברומא, בה ניתן לראות קטעים מהדרך גם ימינו, עברה הדרך בערים הבאות: אריקיה (אנ') – פונדי – פורמיה – מינטורנה (אנ') – סינואצה – קפואה – קאודיום (אנ') – בנוונטום (בנוונטו).
בבנוונטום התפצלה הדרך לשניים:
הקטע הדרומי הוותיק: אקלאנום – אקוילניה – ונוסיה – פילביום – טרנטום (טאראנטו) – אוריה – ברונדיסיום.
הקטע הצפוני: אאקה – קנוסיום (אנ') – בוטונטי – באריום (בארי) – נאפוליס – אגנטיה – ברונדיסיום, שנסלל בשנים 108–109 ביוזמת הקיסר טראיאנוס כנתיב חלופי מבנוונטום לברונדיסיום. הדרך החדשה נקראה בשם ויה טראיאנה ונודעה גם כ"ויה אפיה טראיאנה".
ויה אפיה אנטיקה

דרך אפיה הוזנחה עם השנים והשימוש בה הלך ופחת. בשנת 1784 הורה האפיפיור פיוס השישי על סלילת דרך חלופית, ודרך אפיה החדשה נסללה במקביל לתוואי הדרך הישנה. הדרך החדשה נסללה עד הגבעות האלבניות, כ-20 קילומטר דרומית לרומא. הדרך החדשה נקראה דרך אפיה החדשה (via Appia nuova) ובמקביל קיבלה הדרך הקיימת את השם דרך אפיה הישנה (via Appia antica), והפכה לאתר תיירותי ברומא.
חלק מהדרך הישנה עודנו משמש לנסיעת מכוניות, ולאורכו ניתן לחזות בקברים וקטקומבות. עוד מצויה בקטע זה כנסיית "דומינה, קוו ואדיס" שבה על פי המסורת הנוצרית פגש פטרוס את ישו ושאלו את השאלה "Domine, Quo Vadis" (לטינית: "לאן אתה הולך, האדון?").
הערות שוליים

↑  ויה אפיה, "רגינה ויארום", באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4225079-1  NKC: ge483970 
תוואי ויה אפיה (מסומן בקו לבן) ותוואי ויה אפיה טראיאנה (מסומן בקו אדום)
ויה אפיה אנטיקה
זבונימיר צ'רבנקו

| --- | --- |

זבונימיר צ'רבנקו
 לידה:  17 בנובמבר 1926 פרייפוליה, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  17 בפברואר 2001  (בגיל 74) זגרב, קרואטיה קרואטיה
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מדינה:  קרואטיה 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי  צבא קרואטיה
 דרגה:   סטוז'רני גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד משמר המולדת הקרואטי ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של קרואטיה
 עיטורים
 המסדר הגדול של המלך פטר קרשימיר הרביעי 
 
זבונימיר צ'רבנקו (בקרואטית: Zvonimir Červenko;‏ 17 בנובמבר 1926 – 17 בפברואר 2001) היה גנרל קרואטי אשר כיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 1995–1996.
ביוגרפיה

צ'רבנקו נולד ב-17 בנובמבר 1926 בעיר פרייפוליה שבממלכת יוגוסלביה. הוא החל לשרת בצבא העממי היוגוסלבי ולמד באקדמיה הצבאית בזגרב. הוא שימש כמרצה באקדמיה, אולם בעקבות תמיכתו בארגוני העצמאות הקרואטיים במהלך האביב הקרואטי, הוא נידון לשנה וחצי מאסר, וסולק מהצבא. עד 1990 הוא עבד ברדיו זגרב.
במרץ 1991 לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה, נשיא קרואטיה הראשון פרניו טוג'מן הציע לו את תפקיד שר ההגנה, אולם הוא סרב. עם זאת, הוא התגייס לצבא קרואטיה ולחם במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה. בינואר 1992 הוא מונה למפקד משמר המולדת הקרואטי. ב-15 ביולי 1995 הוא מונה לראש המטה הכללי הקרואטי, והוביל את הצבא הקרואטי במהלך השלבים האחרונים של מלחמת העצמאות. הנשיא טוג'מן פיטר אותו מהתפקיד ב-11 בנובמבר 1996.
הוא נפטר בזגרב ב-17 בפברואר 2001.
זאב הים (סרט, 1941)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  זאב הים של ג'ק לונדון
 בימוי:  מייקל קורטיז
 הופק בידי:  האל ואליס
 תסריט:  רוברט רוסן
 עריכה:  ג'ורג' אמי
 שחקנים ראשיים:  אדוארד ג'י רובינסון אידה לופינו ג'ון גרפילד
 מוזיקה:  אריך וולפגנג קורנגולד
 צילום:  סול פוליטו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. First National 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במרץ 1941
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  1,013,217 דולר
 הכנסות:  1,881,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
זאב הים (באנגלית: The Sea Wolf) הוא סרט הרפתקאות ודרמה אמריקאי משנת 1941 בבימויו של מייקל קורטיז, עם אדוארד ג'י רובינסון, אידה לופינו וג'יימס גרפילד בתפקידים הראשיים.
התסריט של רוברט רוסן מבוסס על הרומן זאב הים של ג'ק לונדון (1904). עיבודים נוספים לקולנוע הופקו ב-1913, 1920 1926, 1930 ו-1993 (סרט טלוויזיה).
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
תקציר העלילה

על סיפון המעבורת "מרטינז" במפרץ סן פרנסיסקו נמצאים הסופר המפרי ון ויידן (אלכסנדר נוקס) והאסירה הנמלטת רות ברוסטר (אידה לופינו). אנייה גדולה מתנגשת במעבורת בערפל כבד והיא טובעת. ון ויידן וברוסטר מצליחים להינצל ומועלים לספינה בשם "Ghost" (רוח רפאים).
קברניט הספינה הוא אדם קשוח בשם לארסן (אדוארד ג'י רובינסון) המכונה "הזאב" בגלל התנהגותו האכזרית. בין המלחים נמצא אסיר נמלט נוסף בשם ג'ורג' ליץ' (ג'ורג' גרפילד). לארסן ממנה את ון ויידן לעוזר של טבח הספינה "קוקי" (בארי פיצג'רלד) שמשמש גם במרגל ומלשין של לארסן. ון ויידן כותב הערות על לארסן וקוקי מעביר אותן אליו. לארסן מתעמת עם ויידן ומסביר לו את השקפת עולמו שכל מי שאכזר שורד, לפי ניטשה.
רופא הספינה, לואיס פרסקוט (ג'ין לוקהרט) הוא שתיין כבד ולארסן והמלחים מזלזלים בו. רות זקוקה לעירוי דם וליץ' מסכים לתרום מדמו. הרופא מבצע את עירוי ומציל את רות אך לארסן והמלחים ממשיכים לזלזל בו. הוא עולה לראש התורן ומכריז כי הספינה אינה עוסקת בציד לווייתנים וכי לארסן מסרב לעלות לחוף מחשש לפגוש באחיו הספן המכונה "מוות" לארסן שרוצה לחסל אותו. לאחר מכן מתאבד הרופא בקפיצה לים.
ליץ' מארגן מרד מלחים והם משליכים את לארסן לים אך הוא מצליח לעלות משם לספינה. הוא אוסף את כולם ומגלה להם שהוא יודע מי היו המורדים אבל הוא לא ינקוט נגדם באמצעים לעומת זאת הוא מגלה כי "קוקי" הוא המודיע שלו שמסר את השמות. המלחים מתנפלים על הטבח זורקים אותו לים והוא נגרר אחרי הספינה שהוא קשור בחבל. הם מעלים אותו רק לאחר שכריש נגס ברגלו.
לארסן לוקה בהתקפים של כאבי ראש מלווים באיבוד זמני של הראייה. ון ויידן, רות, ליץ' והמלח ג'ונסון (סטנלי רידג') מנצלים זאת ובורחים בסירה. להפתעתם הם מגדלים שלארסן מילא את חביות היין בחומץ. אין להם מספיק מים וג'ונסון נעלם בים.
בינתיים מגלה אחיו של לארסן את ה"גוסט" ומפגיז אותה. לארסן כעת עיוור לחלוטין. הספינה מצליחה להתחמק בערפל אך מתחילה לשקוע. המלחים מנצלים זאת ובורחים בסירות.
ליץ' מחליט לחזור לספינה להצטיידות. בספינה אורב לו לארסן וכולא אותו במחסן. ון ויידן עולה על הספינה, מתעמת עם לארסן העיוור ומשכנע אותו לתת את המפתח לא לפני שלארסן העיוור יורה בו ופוצע אותו אנושות. ון ויידן נותן את המפתח לרות והיא משחררת את ליץ'. שניהם ממשיכים לשוט בסירה ומבחינים חוף.
ה"גוסט" שוקעת עם לארסן וון וויידן בתוכה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אדוארד ג'י רובינסון | וולף לארסן | רב חובל |
| אידה לופינו | רות ברוסטר | זמר |
| ג'ון גרפילד | ג'ורג' ליץ' | מלח |
| אלכסנדר נוקס | המפרי ון ויידן | סופר |
| בארי פיצג'רלד | קוקי | מלח |
| ג'ין לוקהרט | לואיס פרסקוט | רופא האנייה |
| סטנלי רידג' | ג'ונסון | מלח |
ועד חלוצי יסוד המעלה

סמל ועד חלוצי יסוד המעלה
ועד חלוצי יסוד המעלה (בצרפתית: Avant-garde comité pour la colonisation de la palestine) הוקם ביפו בכ"ח באדר תרמ"ב - 9 במרץ 1882, על ידי זלמן דוד ליבונטין, במטרה לרכוש קרקעות בארץ ישראל, לקיים התיישבות חקלאית של יהודים ולייסד מושבה ליוצאי רוסיה.
הרקע להקמת הוועד

משנת 1880 ואילך הגיעו ליפו שליחים של קהילות וקבוצות שבקשו להקים מושבה בארץ ישראל. זלמן דוד ליבונטין מספר כי השליחים לא הבינו את שפת הארץ ואת שיטת קניית הקרקעות ואז "הסרסורים השונים מאחינו מארץ הקודש, אשר למדו מעט לדבר ערבית, יסובו אותם כדבוֹרים". הוא הגיע למסקנה כי השיטה הקיימת לאיתור קרקעות וביצוע עסקות אינה טובה להתיישבות היהודית. לרוכש הזר היו מגבלות:
לא ידע איזה מקומות בארץ  מתאימים להתיישבות חקלאית.
ה"סרסורים" אינם עושים תפקידם באמונה. הם מבקשים למכור אדמה בכל מחיר, ללא מסירת כל הפרטים.
גם אם יימצא חלקה מתאימה הוא לא יודע איך לקנות ואיך מכינים עסקת רכישה.
כישלון של השליח במציאת הקרקע וההפסד הכספי הכרוך בכך גרם לביטול התוכניות לעלייה לארץ ישראל.
ב-9 במרץ 1882 ייסדו זלמן דוד ליבונטין ויחיאל מיכל פינס את "ועד חלוצי יסוד המעלה", שמטרתו הייתה יישובה של ארץ-ישראל ומגמתו לייעץ למתיישבים החדשים. בראש הוועד עמד זלמן דוד לבונטין, וחיים אמזלאג היה נשיא הכבוד.
סיור חברי הוועד

ב-19 במרץ 1882, יצאו חברי הוועד לסיור בשפלת יהודה על מנת לבחון קרקעות העומדות למכירה. תחילה הגיעו לוואדי חנין, יישובו לעתיד של ראובן לרר, והתאכסנו בביתו של האיכר הגרמני שהתגורר שם. הם המשיכו לכפר הערבי איסדוד ולנו אצל ארמני בעל טחנת קמח. הגיעו עד לעזה. בעזה ניהלו משא ומתן עם הפחה של העיר על התיישבות בסביבות העיר, המשיכו לדיר אל בלח, ואזור בו יושבים בדואים אך לא מצאו נחלה מתאימה להתיישבות. הם עלו לירושלים אל מנהיג הטמפלרים שהמליץ בפניהם שייבנו המושבה, בעדיפות ראשונה,  בית ספר ובית כנסת. לאחר בדיקת חלקה נוספת שהוצעה למכירה בדרך שבין רמלה לבין ירושלים הגיעו למקום המיועד למושבה, אדמת עיון-קרא, 12.5 ק"מ דרומית ליפו על שטח של 3,340 דונם במחיר 15 פרנק  הדונם, עליה נבנתה המושבה ראשון לציון. סגן הקונסול הבריטי ביפו, ר' חיים אמזלאג רכש, על שמו, את האדמה.
רכישת הקרקע למושבה הראשונה ראשון לציון הייתה הפעילות החשובה של ועד חלוצי יסוד המעלה.
לקריאה נוספת

זלמן דוד ליבונטין, ייסוד המושבה ראשון לציון 1882 - 1883, (בתוך) זכרונות ארץ ישראל, העורך : אברהם יערי, פרק ל"ח
משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב - כרך א' ואחרים, תל אביב הוצאת דביר - תל אביב,  1939
וולפגנג נורדוויג

וולפגנג נורדוויג (בגרמנית: Wolfgang Nordwig;‏ נולד ב-27 באוגוסט 1943) הוא אתלט מזרח גרמני בעבר, אלוף אולימפי, שיאן עולם ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה בקפיצה במוט.
ביוגרפיה

נורדוויג נולד בקמניץ, סקסוניה.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.10 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה נורדוויג במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר, אחרי בוב סיגרן מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 5.40 מטר וקלאוס שיפרובסקי מפינלנד (5.40 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.30 מטר.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בברלין, 17 ביוני 1970 קבע נורדוויג בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.45 מטר. באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה, ב-3 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 5.46 מטר. שיא זה החזיק מעמד חודש וחצי.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.35 מטר.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 5.50 מטר, לפני בוב סיגרן (5.40 מטר) וג'ן ג'ונסון (5.35 מטר) שניהם מארצות הברית.
שיאים אישיים

קפיצה במוט: 5.50 מטר (1972)
ועד השלישייה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  טוקיו 
 מייסדים:  דייוויד רוקפלר, זביגנייב בז'ז'ינסקי, ג'ימי קרטר 
 תקופת הפעילות:  יולי 1973 – הווה (כ־51 שנים) 
 www.trilateral.org
 
ועד השלישייה (מאנגלית: Trilateral Commission) הוא ארגון פרטי שהוקם בשנת 1973 ביוזמתו של דייוויד רוקפלר. מטרתו היא לקדם את היחסים ושיתוף הפעולה בין ארצות הברית, אירופה ויפן.
חברים בוועד הגיעו לעמדות מפתח מרשימות. מאז הקמתו ועד נשיאותו של ברק אובמה, 7 מתוך 12 נשיאים וסגני נשיאים, 10 מתוך 17 יועצים לביטחון לאומי, ו-6 מתוך 8 נשיאי הבנק העולמי הם חברי הוועד. הצלחה חריגה זו היוותה בסיס למספר תיאוריות קונספירציה. שניים ממעגל המייסדים הראשון, אלן גרינספן ופול וולקר, היו לאחר זמן ראשי הפדרל ריזרב.
אודות הוועד

החל משנת 1972 החל דייוויד רוקפלר, בנו הצעיר של ג'ון ד. רוקפלר הבן ואיש עסקים בפני עצמו, להציע את הקמתה של "ועדה בינלאומית לשלום ושגשוג" בפורומים עסקיים שונים ברחבי אירופה.
להקמת הארגון נבחר זביגנייב בז'זינסקי, אז פרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה ויועצו של רוקפלר שעזב את משרתו למען המשימה. הוא חבר לקבוצה של מספר פוליטיקאים ופרופסורים, בהם אלן גרינספן ופול וולקר, לימים נגידי הבנק הפדרלי, כדי לארגן את הוועדה.
ביולי 1972 ערך רוקפלר את המפגש הראשון של הוועד באחוזתו בניו יורק, בהשתתפות 250 חברים שנבחרו בקפידה. באוקטובר 1973 נערכה הפגישה הראשונה של הוועד המנהל של הקבוצה בטוקיו, ובכך נחנך הוועד באופן רשמי.
החברים בוועד מחולקים באופן יחסי לשלושת האזורים המיוצגים על ידי הוועד. הם כוללים מנהלים בכירים, פוליטיקאים, אנשי אקדמיה, ראשי ועדי עובדים וראשי ארגונים ללא מטרות רווח. אולם נאסר על חברים המקבלים תפקידים בממשלה במדינתם להמשיך להשתתף בוועד ועליהם לפרוש ממנו. כיום מיוצגת צפון אמריקה ב-107 נציגים, מהם כ-15 קנדים, שבעה מקסיקנים ו-85 אמריקאים. הקבוצה האירופאית מונה 150 חברים. קבוצת אסיה, שעד שנת 2000 כללה חברים מיפן בלבד, כוללת כיום 117 חברים, מתוכם 75 יפנים, בנוסף מיוצגות בו קוריאה הדרומית, אוסטרליה, ניו זילנד, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, סינגפור, תאילנד, סין וטאיוואן.
תאוריות קונספירציה

כמה חוקרי תאוריית קשר מאמינים שהארגון מתווה באופן חשאי נהלים המשפיעים על ממשלות העולם, ונקשר לאילומינטי או לבונים החופשיים. דוגמה לכך תועדה על ידי העיתונאי ג'ונתן קיי, לוק רודקובסקי, שקטע את הרצאתו של מנהל הוועדה הטרילטלית לשעבר זביגנייב בז'ז'ינסקי באפריל 2007, והאשים את הארגון וכן ארגונים אחרים, בתיזמון פיגועי 11 בספטמבר כדי ליזום סדר עולמי חדש, שממנו הרוויחו ארצות הברית ומדינות אירופה את היכולת להגביל את זכויות הפרט ולהגביר את מעורבות המדינה במעקב אחרי האזרחים.
הערות שוליים

↑  David Mills, BEWARE THE TRILATERAL COMMISSION!, The Washington Post, ‏April 25, 1992
↑  Jim Marrs, Rule by Secrecy: The Hidden History That Connects the Trilateral Commission, the Freemasons, and the Great Pyramids Paperback, William Morrow Paperbacks, 2001
↑  
Samuel Bowles, CAN THE TRILATERAL COMMISSION MAKE DEMOCRACY SAFE FOR CAPITALISM, ppesydney.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269029205171  PLWABN: 9810590501605606  BIBSYS: 90381764  BNE: XX85972  BnF: cb11872148w (data)  CANTIC: a19819717  CiNii: DA0100926X  GND: 4243227-3  ISNI: 0000 0001 1033 5638  LCCN: n78095518  NDL: 00295641  NKC: vse2016912977  NLA: 35555789  RERO: 02-A000039252  SUDOC: 026480972  Trove: 994618  VIAF: 126169354   WorldCat (עם VIAF): 126169354
ז'וליאן פוסורייה

ז'וליאן פוסורייה (בצרפתית: Julien Faussurier; נולד ב-14 בינואר 1987) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בסושו.
קריירה

פוסורייה נולד בליון, ושיחק במחלקת הנוער של אולימפיק ליון.
ביולי 2007 עבר לטרואה, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. בקיץ 2008 שודרג לקבוצה הבכירה של המועדון, ששיחקה בליג 2, ומיד השתלב בהרכב הקבוצה. בתום עונת 2008/2009 ירד עם הקבוצה לליגה השלישית, אך העפיל עימה חזרה לליגה השנייה לאחר עונה אחת בלבד. את עונת 2011/2012 סיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה, והעפיל לליג 1.
ביוני 2013 חתם על חוזה לארבע עונות בסושו, גם היא מהליג 1, אך בתום העונה הקבוצה סיימה במקום ה-18 וירדה לליג 2.
ביולי 2016 חתם בברסט מהליגה השנייה, ובתום עונת 2018/2019 העפיל עימה לליג 1.
הערות שוליים

↑  "Accord pour l'arrivée de Julien Faussurier". Official website (בצרפתית). FC Sochaux-Montbéliard. 19 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Transfert : Julien Faussurier à Brest (off.)" (בצרפתית). L'Équipe. 19 ביולי 2016. נבדק ב-18 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'וליאן פוסורייה".
ז'אן-פרנסואה מילה

| --- | --- |

צילום מאת נדאר בסביבות 1858-1856
 לידה:  4 באוקטובר 1814 גרוויל-אג, צרפת 
 פטירה:  20 בינואר 1875 (בגיל 60) ברביזון, צרפת 
 מקום קבורה:  Chailly-en-Bière 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (18 במאי 1839) 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  Théophile Langlois de Chèvreville, פול דלארוש 
 יצירות ידועות:  המלקטות, The Potato Harvest, The Angelus, The Sower 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1868) 
 בן או בת זוג:  פולין וירז'יני אונו-די-ביו (16 בנובמבר 1841–ערך בלתי־ידוע)  קתרין מארי ז'וזף למר 
 צאצאים:  מארי-רוזלי מילה נשואה פארדאן, ז'אן-פרנסואה מילה הבן 
 
ז'אן-פרנסואה מילה, דיוקן עצמי מ-1845–1846, מוזיאון לובר, פריז
ז'אן-פרנסואה מִילֶה (בצרפתית: Jean-François Millet; 4 באוקטובר 1814 – 20 בינואר 1875) היה צייר ותחריטן צרפתי, יחד עם תאודור רוסו, קורו, שארל-פרנסואה דוביני - נציג אסכולת ברביזון. התפרסם במיוחד בתמונותיו מחיי הכפר ועבודות השדה. הושפע מהצייר הצרפתי גוסטב קורבה. נחשב לאמן ריאליסט, לעיתים נטורליסט, שהשפיע רבות על האמנים בדורות הבאים.
רקע משפחתי וילדותו

ז'אן-פרנסואה מילה נולד בשנת 1814 למשפחה של איכרים אמידים ביישוב הקטן גרישי, חלק מהכפר גרוויל-אג (Greville-Hague), באזור צפון קוטנטן, שבחבל נורמנדיה, לא רחוק משרבור. אביו היה ז'אן לואי ניקולא מילה שמוצאו היה ביישוב סן-ז'רמן-לה-גאיאר, ואמו הייתה אמה-אנרייט-אדלאיד, לבית אנרי. במקביל לעיסוקיהם בעבודת האדמה הוריו היו אנשים שוחרי קריאה וקתולים אדוקים.
ז'אן פרנסואה שנקרא לזכרו של הקדוש פרנצ'סקו מאסיסי הנערץ על סבתו, היה בנם הבכור מבין שמונה ילדים ועזר מילדותו בעבודות החרישה וברעיית הצאן של המשפחה. אחוזת הוריו השתרעה עד לגבעה שעל גדת תעלת למאנש. מילה נמשך לאמנות מגיל מוקדם וזכה להשכלה נאותה, הודות לסבתו מצד האם,לואיז ז'ומלן ולאחיה הכומר שארל, שהקנו לו אהבה לקריאת ספרים. בילדותו קרא מילה את התנ"ך ואת הברית החדשה וגם את כתבי מונטן, לה פונטן, הומרוס, ורגיליוס, תאופרסטוס, אוגוסטינוס הקדוש, בוסואה ופנלון ובשנות ה-20 לחייו את שייקספיר, מילטון, שאטובריאן והוגו.