stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשים בחוקי מדינת ישראל
בחוקים נוספים

חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998, מנוסח בצור שוויונית, "לא יטריד אדם מינית את זולתו ולא יתנכל לו", אך דברי ההסבר להצגת החוק מציגים את קהל היעד העיקרי שלו: "במדינת ישראל, כמו במקומות אחרים בעולם, הטרדה מינית היא תופעה חברתית נפוצה הפוגעת באנשים רבים ובמיוחד בנשים. ... הטרדה מינית כלפי נשים גורמת להשפלתן ביחס למינן או למיניותן ומקשה עליהן להשתלב כחברות שוות בעולם העבודה וביתר תחומי החיים, ובכך היא פוגעת בשוויונן."
בשנת 1993 תוקן חוק החברות הממשלתיות ובין השאר נוסף לו סעיף 18א (א) הקובע "בהרכב דירקטוריון של חברה ממשלתית יינתן ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים". אף שהניסוח הוא שוויוני ואינו מציין נשים, דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים "שאלה מרכזית נוספת המונחת בהצעת חוק זו היא שאלת מינוי נשים לדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ותאגידים שהוקמו בחוק. רק אחוזים ספורים מקרב הדירקטורים הן נשים ובמספרים אבסולוטיים מספרן קטן ביותר."
בתיקון לחוק החברות משנת 2011 נקבעה בחוק המלצה "במינוי דירקטור בחברה ציבורית ובחברה פרטית שהיא חברת איגרות חוב, יגוון הרכב הדירקטוריון בהתחשב במין של המועמד". המלצה זו לא נכללה בהצעת החוק, אך נוספה במהלך הדיון בכנסת בהצעה. גם במקרה זה, אף שהסעיף מנוסח בשפה שוויונית, הוא נועד לשלב נשים בדירקטוריונים.
סעיף 25 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962, מורה כי במקרה שהורים לא מגיעים להסכמה, הערכאה השיפוטית רשאית להכריע מי יחזיק בקטין, "ובלבד שילדים עד גיל 6 יהיו אצל אמם אם אין סיבות מיוחדות להורות אחרת".
סעיף 16 לחוק שירות ביטחון קובע לאישה תקופת שירות חובה קצרה מאשר לגבר. סעיף 36 לחוק מונה סיבות אחדות למתן פטור משירות חובה לנשים. לצד זאת קובע סעיף 16א לחוק: "לכל יוצא צבא אשה זכות שווה לזכותו של יוצא צבא גבר, למלא תפקיד כלשהו בשירות הצבאי".
הערות שוליים

↑  הצעת חוק שווי זכויות האשה, תשי"א-1951, ה"ח 75 מ-9 במאי 1951
↑  חוק שיווי זכויות האשה, תשי"א-1951, ס"ח 82 מ-26 ביולי 1951
↑   תקנות עבודת נשים (עבודות אסורות, עבודות מוגבלות ועבודות מסוכנות), התשס"א-2001, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   תקנות עבודת נשים (עבודות בקרינה מייננת), תשל"ט-1979, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  רות בן-ישראל, שוויון ההזדמנויות בעבודה ואיסור הפליה, כרך ב' תשנ"ח-1998, בעמוד 667
↑   תקנות עבודת נשים (תנאים לעבודת לילה), התשמ״ו–1986, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  סעיף 5 לבג"ץ 104/87 ד"ר נעמי נבו נ' בית הדין הארצי לעבודה, ניתן ב-22 באוקטובר 1990
נאוה איזין, זכויות האישה לביטוח פנסיוני, דבר, 9 באוגוסט 1972, המשך
גיל הפרישה לנשים במבחן עקרון השוויון, דבר, 1 בספטמבר 1976
↑  תהילה עופר, התקדים השלילי של נעמי נבו, מעריב, 18 בדצמבר 1985
↑  דב"ע מו/73-3 ד"ר נעמי נבו נגד הסוכנות היהודית ואחרים, ניתן ב-1 בדצמבר 1986
↑  הצעת חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, ה"ח 1812 מ-7 בינואר 1987
↑  חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 9), התשס"ד­-2004, ס"ח 1948 מ-4 ביולי 2004
↑  חוק שכר שווה לעובדת ולעובד התשכ"ד-1964 ס"ח 433 מ-5 באוגוסט 1954
↑  בג"ץ 1046/09 סניה מני ואחרים נ' המוסד לביטוח לאומי, ניתן ב־15 באוגוסט 2010
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש: "גם "עקר בית" בתא משפחתי גאה פטור מביטוח לאומי. החוק מיושן", באתר כלכליסט, 2 במאי 2023
↑  חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ״ו-1995, ס"ח 1554 מ-8 בינואר 1996
↑  הצעת חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ז-1977, ה"ח 2641 מיום 22 ביולי 1997
↑  חוק החברות הממשלתיות (תיקון מס' 6) (מינויים), התשנ"ג-1993, ס"ח 1417 מ-26 במרץ 1993
↑  הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון מס' 6) (מינויים), התשנ"ג-1993, ה"ח 2162 מ-22 בפברואר 1993
סולידריות (תנועה רוסית)

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה 
 מייסד:  גארי קספרוב, Lev Ponomaryov, Vladimir Milov, Roman Dobrokhotov, ולדימיר בוקובסקי, בוריס נמצוב, איליה יאשין, Maksim Reznik 
 מנהיגים:  בוריס נמצוב 
 תקופת הפעילות:  13 בדצמבר 2008 – הווה (15 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם 
 מטה:  מוסקבה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 www.rusolidarnost.ru
 
התנועה הדמוקרטית המאוחדת "סולידריות" (ברוסית: ОДД Солидарность) היא תנועת האופוזיציה הפוליטית הגדולה ביותר ברוסיה המתיימרת לאחד את כל האנשים ברוסיה שחולקים את ערכי הדמוקרטיה, זכויות האדם, שלטון החוק וביקורתיות כלפי השלטונות.
התנועה נוסדה ב-2008 ובין חבריה הידועים: ולדימיר בוקובסקי, בוריס נמצוב, גארי קספרוב, איליה יאשין ואחרים. התנועה לא נרשמה רשמית כמפלגה, אך מפלגת חירות העם מהקואליציה משתתפת מטעמה בבחירות הפרלמנטריות ב-2011, כאשר במאי 2011 נרשמה במשרד המשפטים כמשתתפת בבחירות לפרלמנט וכמי שתציג מועמד מטעמה לבחירות לנשיאות ב-2012.
ראו גם

פוליטיקה של רוסיה
ניצן מינץ

| --- | --- |

 לידה:  1989 (בת 35 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  מנשר לאמנות 
 תחום יצירה:  גרפיטי 
 בן או בת זוג:  דדה 
 www.nitzanmintz.com
 
גרפיטי של ניצן מינץ ברחוב אהרון שלוש בתל אביב
ניצן מינץ (נולדה בשנת 1989) היא אמנית ישראלית. מתגוררת ופועלת בתל אביב. מינץ החלה את דרכה כאמנית רחוב היוצרת במרחב הציבורי בתל אביב, כאשר היא מציבה שירים פרי עטה על קירות ברחובות העיר. מ-2013 היא יוצרת גם בסטודיו יצירות המוצגות בחללי תצוגה פורמליים ויצרה יצירות רבות ברחובותיהן של ערים רבות בעולם, ביניהן ניו יורק, מיאמי, מונטריאול, לונדון, פריז, פראג, וינה, ברלין ועוד.
ביוגרפיה

ניצן מינץ נולדה בתל אביב וגדלה בשכונת נווה צדק. נכדת-נכדתו של שמעון רוקח, ממייסדי השכונה, ונכדתה של הפסלת וציירת לאה מג'רו-מינץ - מי ששיקמה את בית רוקח, אחד מעשרת הבתים הראשונים בתל אביב, והפכה אותו לאחד מאתרי המורשת של תל אביב. מינץ עצמה גדלה בבית רוקח, והושפעה רבות מהפסלים והציורים של סבתה שמילאו את בית ילדותה. אביה של מינץ הוא מהנדס תוכנה ואימה פסיכותרפיסטית בהכשרתה. מינץ היא בת בכורה במשפחה של שישה ילדים, מתוכם ארבעה ילדי אומנה.
ביוגרפיה > תחילת הדרך ושירת רחוב

בגיל שש עשרה החלה לכתוב שירה, ואת דרכה כאמנית רחוב החלה בגיל שבע עשרה: ”אחרי שאהוב נעוריי עזב אותי. אני והחברה הכי טובה שלי היינו שתינו שבורות לב ומדוכאות, ויצרנו דמות, שרבוט במחברת. קנינו פחיות ספריי שחור וריססנו את הדמות בכל העיר. היינו יוצאות בלילה, מרססות ובורחות, צורחות מהנאה, מלאות פחד ואדרנלין. ככה הצלנו את עצמנו מהדיכאון. ניסיתי להתאבד קצת לפני שגרפיטי נכנס לחיי, כך שכל החוויה עוררה אותי לחיים.” בתחילת דרכה כתבה מינץ את שירה בכתב יד ובאלתור, ולאחר מכן החליפה את הטכניקה המאולתרת בשיטה מתוכננת ומחושבת המתבססת על שבלונות. בצבא שירתה כמדריכת אב"כ בחיל הים בחיפה. בתקופה זו החלה לייצר את שירי הרחוב הראשונים שלה. עבודותיה הראשונות הופיעו על עמודי חשמל ישנים בנווה צדק, עמודי עץ שאליהם מסמרה שלטי-שירה. רוב העבודות של מינץ נוצרו משאריות: פיסות עץ, משטחי מתכת, ניירות מסוגים שונים או חלקי פסולת בניין שסיימו את תפקידם; חומרים שנושאים עמם עבר, התרחשויות וסיפורים אישיים, שמינץ פועלת מולם מתוך ניסיון להוסיף להם ולחשוף באמצעותם משהו אישי משלה.
בשנת 2010 החלה את לימודיה במגמות כתיבה ואמנות פלסטית בבית הספר הגבוה מנשר לאמנות, ובמקביל המשיכה לייצר אמנות במרחב הציבורי. בשנת 2012, בתערוכה על אמנות רחוב שהתקיימה במוזיאון תל אביב ולוותה בספר בנושא, הופיעו כמה מהיצירות של מינץ ונכתב עליה כי היא "אחת מכותבות השירה המרתקות בתל אביב. השירה היא חלק מיצירת אמנות שלמה שנתלית כתמונה ומתמזגת עם הרחוב ועם האובייקטים שבו. החתימה בשם המלא מייחדת את מינץ בנוף השירה ברחוב בפרט ואמנות הרחוב בכלל".
מינץ מגדירה את יצירתה כ'יצירה תלויית מקום', כאשר היא מתייחסת למרחב שבו היא פועלת, שיריה מגיבים לרחוב ולחלל. כך למשל בעבודה 'התנופה', מתייחסת מינץ גם לשם הרחוב בו נמצאת העבודה, רחוב התנופה, וגם לפעולת אגרוף, במהלכה יש לקחת תנופה. מינץ התייחסה בעבודה לסרסורים שנהגו לשבת מול הקיר עליו נכתב השיר, בקריית המלאכה בתל אביב. בריאיון לשני נוי אמרה מינץ "כתבתי את זה לכבודם ובאמת אחרי שבועיים ידיד שלי שנמצא בסטודיו מעל הלוקיישן דיווח לי בדיוק על מה קרה ביום שמחקו את העבודה. מה שקרה שם זה שהלקוחות התלוננו שזה מפריע להם, והיה שם ויכוח שלם וצעקות. עכשיו כשאני נזכרת בזה, כשסיימתי לכתוב את השיר מישהו באוטו עבר, אני מניחה שהוא גם חיפש זונות, והשיר ממש עשה לו משהו, הוא הגיב אליו במעין צקצוק, ואמר 'זה נורא'. זה היה הרגע שבגללו התחלתי לעבוד בסוג הזה של היצירה".
שיריה של מינץ שיקפו ביקורת נוקבת נגד אדישותו של עולם האמנות כלפי המתרחש "מתחת לבית". ביום אימץ עולם האמנות לעצמו את הקומות העליונות בבנייני קריית המלאכה, ואילו בלילה הפכה שכונה זו לאזור מוּכּר של זנות. הנוף העירוני המתפורר מוצא את מקומו בעבודותיה של מינץ גם באמצעות תהליכי עבודה חומריים. אסתטיקת ההרס מתגלמת ביצירות לא רק דרך החפצים הנאספים מבחוץ, אלא גם דרך הטקסטורה המבטאת את פני השטח הסדוקים והמוזנחים של העיר. באמצעות בניית שכבות של בד, נייר, דבקים וחומרים נוספים על גבי המצע, ותהליכים של קילוף, תלישה ושפיכת חומרי ניקוי, העבודות מקבלות מראה טלאים מחוספס, המכניס לתוכן את הסביבה העירונית השבירה והמפורקת.
ביוגרפיה > המעבר מהמרחב העירוני לחלל הפורמלי

ב-2013 הציגה מינץ לראשונה להציג בחלל תצוגה פורמלי, כאשר העלתה את תערוכת היחיד הראשונה שלה, בגלריית פופ אפ שהקימה בבית רוקח יחד עם אורי יריב - אספן, מפיק ויבואן של תערוכות אמנות רחוב ואמנות עכשווית. בהצהרת האמן שלה מצהירה מינץ כי העבודה בסטודיו והעבודה בחוץ נמצאות בסימביוזה מתמשכת: עבודות החוץ נוצרות במיקומים נבחרים בעלי היסטוריה, מתוך התייחסות לסביבה ולהתרחשויות אמיתיות. עבודות הסטודיו שואבות את האסתטיקה שלהן מתוך המרחב העירוני אל תוך חלל העבודה, המאפשר תהליכי עבודה שונים מאלו המתרחשים בשטח. מתוכו צומחים מהלכים חדשים, שלאחר מכן מוצאים את מקומם כעבודות במרחב הציבורי.
ביוגרפיה > שיתוף הפעולה עם Dede

החל מ-2014 החלה ליצור יחד עם בן זוגה, אמן הרחוב Dede. בני הזוג הכירו דרך אמנות הרחוב, ופועלים ומציגים יחד בתערוכות משותפות ברחבי העולם. בשנת 2016 הציגו השניים את התערוכה "אין מקום" במוזיאון חיפה. אוצרת התערוכה סבטלנה ריינגולד מסבירה כי עשייתם המשותפת של שני האמנים נולדה מתוך התייחסות למרקם העירוני המשתנה ולתהליכים עירוניים דינמיים של צמיחה, הריסה והתחדשות. התערוכה אפשרה התבוננות מחודשת במערכת היחסים שבין חייו של היחיד לבין ההתנהלות האנושית המשתקפת במרחב העירוני. הפרויקט "אין מקום" הוא פרי של שיתוף הפעולה בין שני האמנים, אשר מתקיים במשך השנים במרחב העירוני התל אביבי. המעבר של ציפורי הענק של Dede והטקסטים של מינץ מרחובות דרום תל אביב לחלל מוזיאלי נועדה להעביר מסר של מחאה בדבר יחסו המסורתי של עולם האמנות לשכונה העירונית. כאשר במודע, או שלא במודע, עולם האמנות מתייחס לשכונה בגישה רכושנית, שהופכת אותה לאתר מדומיין.
בשנים 2017–2019 הוזמנו מינץ ו-Dede להציג את עבודותיהם בפראג, בלגרד, לודז', ברלין וביריד האמנות Pulse במיאמי. במרץ 2018 נתלתה עבודה משותפת של השניים על חזית בית המלון אברהם הוסטל בתל אביב. העבודות נראות כבולי דואר, בתוכם מופיעים דימויים של הציפורים שיוצר Dede לצד שיריה של מינץ. הבולים נבחרו כדי לסמל את שימושו ההיסטורי של הבניין, שהיה שייך לחברת בזק, אך גם כדי להיות סמל נוסטלגי ואירוני לתקשורת בין מקומות ואנשים שרחוקים זה מזה, כאלה הנפגשים לעיתים קרובות בהוסטל. בשנת 2018 עבדו השניים על תערוכה משותפת שתהיה מורכבת מממצאים, טקסט, דימויים וחפצים שמצאו ותיעדו בבתים נטושים בתל אביב.
בשנת 2018 זכתה מינץ בפרס משרד התרבות לאמן בראשית דרכו.
פעילות בעקבות מלחמת חרבות ברזל

כדי להעלות את המודעות למשבר בני הערובה שנחטפו על ידי החמאס במסגרת מלחמת חרבות ברזל, מינץ שיתפה פעולה עם דדה והמעצבת טל הובר ליצירת הפרויקט חטופים מישראל. הפרויקט כלל ציורי גרפיטי במרחב הציבורי וכרזות שהופצו ברחבי העולם המתארות למעלה מ-240 אזרחים חפים מפשע שנחטפו מישראל לרצועת עזה על ידי חמאס ב-7 באוקטובר 2023.
השכלה

2010- 2014 - תואר ראשון באמנות, ספרות וכתיבה, מכללת מנשר לאמנות, תל אביב.
2015- 2016 - לימודי תעודה בבית הספר הגבוה לכתיבת שירה "הליקון", תל אביב.
תערוכות יחיד

2016 – Hurdle, תערוכה זוגית, Jedna Dva Tri Gallery, פראג. אוצרות: .Petrohrdska Collective.
2017 – אין מקום, תערוכה זוגית, מוזיאון חיפה, חיפה.
2017 – Out of Space, תערוכה זוגית, Jan Arnold Gallery, רובע המוזיאונים, וינה. אוצרות: אנדרס נדר.
2018 – Pulse Art Fair, תערוכה זוגית, יריד אמנות Pulse, מיאמי, ארצות הברית.
2018 – דואט, תערוכה זוגית, גלריה זימאק, תל אביב. אוצרות: ירון הרמתי.
2018 – Out of Space part 2, תערוכה זוגית, Die Farberei Gallery, מינכן.
תערוכות קבוצתיות

2011 – Inside Job, מוזיאון הלנה רובינשטיין לאמנות, מוזיאון תל אביב, אוצרת: טל לניר.
2012 – לחם ושושנים, גלריית מנשר, תל אביב. אוצרות: ניר נאדר.
2012 – No Wonder, מתחם הנמל, יפו. אוצרות: שרון נויפלד וקרני ברזילי.
2012 – ניסוי כלים 9, בית תמי, תל אביב. אוצרות: כרמית בלומנזון.
2013 – Inside Out, גלריית מלון דיאגילב, תל אביב. אוצרות: משה אש.
2013 – Surf Writers, גלריה הריביירה, בת-ים. אוצרות: טלי חולדאי.
2014 – A Comfortable Man, Wilton’s Hall (בליווי קטלוג), לונדון.
2014 – תערוכה קבוצתית, Sweater Gallery, יקתרינבורג, רוסיה.
2014 – מפגש, מוזיאון אילנה גור, תל אביב. אוצרות: צופיה דקל-כספי.
2014 – תערוכת מכירה למען עמותת אתגרים במוזיאון נחום גוטמן, תל אביב.
2014 – העץ הנדיב, גלריה אום אל פחם. אוצרות: דניאל כהנא.
2014 – אבני שפה, בית קנר - הגלריה העירונית ראשון לציון (בליווי קטלוג). אוצרות: אפי גן.
2014 – נסה לרחף מעל העיר הזאת, תערוכה זוגית, המחלקה לאמנויות - בית אריאלה, תל אביב. אוצרת: מעין נבו.
2014 – מכחול האש, גלריית בית מאירוב, חולון. אוצרות: גיא מורג.
2015 – Baggage, גלריית neurotitan ברלין, במימון משרד החוץ של ישראל. אוצרות: הגר בריל.
2015 – Affordable art fair, יריד אמנות, אמסטרדם.
2015 – גילוי וכיסוי, בית ביאליק, תל אביב. אוצרות: סמדר שפי.
2015 – אפריקה שלי, מתחם רומנו 2, תל אביב, אוצרות: טל לניר.
2015 – צוות זמני, גלריית street house, תל אביב, אוצרות עצמית.
2015 – 30 שנים לוועד למלחמה באיידס, מזא"ה 9, תל אביב, אוצרות: עמרי שפירא.
2016 – 100 שנים לדאדא, מוזיאון יאנקו דאדא, עין הוד. אוצרות: רינה גנוסוב.
2016 – צבע טרי, יריד לאמנות עכשווית, תל אביב.
2017 – גלריה 212, ניו יורק.
2017 – Scope, יריד לאמנות עכשווית, מיאמי.
2018 – Summer Show, גלריה זימאק, תל אביב.
2017 – גלריה Station 16, מונטריאול.
2016 – גלריה סלון יפו, נמל יפו. אוצרות: אמיר נוימן ויאיר רוטמן.
2016 – יוצרים, גלריה חנינא, תל אביב. אוצרות: שחף דקל.
פרסים ומלגות

2015 - מלגה מלאה ללימודי תעודה בבית הספר הגבוה לכתיבת שירה "הליקון", תל אביב.
2018 - פרס משרד התרבות לאמן בראשית דרכו.
לקריאה נוספת

Ganz, Nicholas. (2015). STREET MESSAGES. Berlin: Dokument Press.
הערות שוליים

1 2   מאי פלטי, הגרפיטי הציל את חייה של ניצן מינץ כשהיתה בת 17, באתר הארץ, 19 בפברואר 2019
↑  לניר, טל. (2011). אמנות רחוב בישראל. תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות.
↑  שני נוי, ‏"אני יודעת שעבודה שלי חזקה אם מוחקים אותה מהקיר", באתר ‏מאקו‏, 24 במרץ 2016
1 2  מינץ, ניצן. הצהרת אמן.
↑  ריינגולד סבטלנה, Dede וניצן מינץ: אין מקום, באתר מוזיאון חיפה לאמנות
↑  Velimirović Andreja, What Message Lies Behind a New Large-Scale Piece in Tel Aviv?, Widewalls, ‏March 18, 2018
↑  #KidnappedFromIsrael
בקריית המלאכה בתל אביב
גרפיטי משותף של ניצן מינץ ובן זוגה Dede בפראג, צ'כיה.
כרזות בכיכר החטופים בתל אביב
ניקולו פג'ולי

ניקולו פג'ולי (באיטלקית: Nicolò Fagioli; נולד ב-12 בפברואר 2001 בפיאצ'נצה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת יובנטוס מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים

פג'ולי גדל במחלקות הנוער של פיאצ'נצה, קרמונזה ויובנטוס. ב-27 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של יובנטוס, בניצחון 0–4 על ספאל במסגרת קופה איטליה. ב-22 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחון 0–3 על קרוטונה במסגרת המחזור ה-23 לעונת 2020/2021.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל פג'ולי למשך עונה אחת לקרמונזה מהסרייה ב'. ב-12 בספטמבר ערך פגיולי את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על צ'יטאדלה במסגרת המחזור השלישי לעונת 2021/2022. ב-19 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פארמה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא ערך 33 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בתום תקופת ההשאלה לקרמונזה חזר פג'ולי ליובנטוס. ב-14 בספטמבר 2022 ערך פג'ולי את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לבנפיקה ליסבון במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. ב-29 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א', בניצחון 0–1 על לצ'ה במסגרת המחזור ה-12 לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2022 ערך פג'ולי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, בניצחון 1–3 על נבחרת אלבניה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Nicolò Fagioli in prestito alla Cremonese באתר הרשמי של יובנטוס, 31 באוגוסט 2021 (באיטלקית)
| נבחרת איטליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי |  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי | איטליה |
ניקולו פיצ'יני

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1728 בארי, איטליה 
 פטירה:  7 במאי 1800 (בגיל 72) פאסי, צרפת 
 מקום לימודים:  Conservatorio di Sant'Onofrio in Capuana 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 צאצאים:  לואיג'י פיצ'יני 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולו פיצ'יני (באיטלקית: Niccolò Piccinni;‏ 16 בינואר 1728 - 7 במאי 1800) היה מלחין איטלקי. הלחין בעיקר סימפוניות, מוזיקת קודש, מוזיקה קאמרית ואופרות (לפי הערכות מסוימות, כ-300 אופרות). כיום אין כמעט מי שזוכר את פיצ'יני, גם בקרב חובבי מוזיקה, אך בשעתו היה בין מלחיני האופרה הפופולריים ביותר - בייחוד אופרה בופה נאפוליטנית. מבחינה היסטורית איתרע מזלו להימצא בין גדולי הדור שקדם לו, כמו פרגולזי, לאלה שבאו אחריו, כמו דומניקו צ'ימרוזה ומוצרט.
חייו

פיצ'יני נולד בבארי ולמד אצל לאונרדו ליאו ופראנצ'סקו דוראנטה בקונסרבטוריון סאן אונופריו. על כך היה עליו להכיר תודה לבישופ של בארי כיון שאביו, אף כי היה מוזיקאי בעצמו, התנגד לכך שבנו ימשיך בדרכו המקצועית. האופרה הראשונה של פיצ'יני, Le Donne dispettose, נכתבה בשנת 1755 ובשנת 1760 הלחין ברומא את גולת הכותרת של שנות הקריירה המוקדמות שלו, La Cecchina, ossia la buona Figliuola, אופרה בופה לליברית מאת גולדוני, ש"הוצגה במשך שנתיים רצופות ברומא ועלתה על בימות ערי הבירה החשובות באירופה. אפשר לראות בה, קרוב לוודאי, את האופרה בופה הפופולרית ביותר של המאה ה-18... (עוד יותר מ)..."השפחה הגברת" של פרגולזי... (וכן)... הראשונה לתקופה חדשה, ששיאה ביצירות המופת של מוצרט."
כעבור שש שנים הזמינה המלכה מארי אנטואנט את פיצ'יני לפריז. הוא נשא לאישה בשנת 1756 את תלמידתו, וינצ'נצה סיבילה, זמרת, ולא התיר לה מעולם לעלות על הבמה לאחר נישואיהם. כל יצירותיו המאוחרות נחלו הצלחה; אבל במאי הגראנד אופרה הגו רעיון ליצור בכוונה תחילה יריבות בינו לבין גלוק בכך ששכנעו את שני המלחינים לטפל באותו נושא - "איפיגניה בטאוריס" - באותו זמן. הקהל הפריזאי התחלק לשתי מפלגות יריבות, שניהלו, בשמות "הגלוקיסטים" וה"פיצ'ינסטים", מלחמה בזויה ומבישה. "איפיגניה בטאוריס" של גלוק הוצגה לראשונה ב-18 במאי 1779. "איפיגניה" של פיצ'יני באה אחריה ב-23 בינואר 1781 ועל אף שבע-עשרה ההצגות שזכתה להן, נידונה בהמשך לנשייה. האיבה בין הקבוצות היריבות נמשכה, גם אחרי שגלוק עזב את פריז ב-1780; בהמשך נעשה ניסיון ליזום יריבות חדשה עם סאקיני. פיצ'יני נשאר פופולרי, ועם מותו של גלוק, ב-1787, הציע להקים מצבה ציבורית לזכרו - הצעה שהגלוקיסטים לא היו מוכנים לתמוך בה.
בשנת 1784 התמנה פיצ'יני לפרופסור בבית הספר המלכותי למוזיקה, אחד המוסדות שמהם נוצר הקונסרבטואר בשנת 1794. עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 חזר פיצ'יני לנאפולי, שם התקבל תחילה במאור פנים מצד המלך פרדיננד הרביעי; אבל נישואי בתו לדמוקרט צרפתי המיטו עליו חרפה - האשימו אותו שהוא מהפכן ודנו אותו למעצר בית למשך ארבע שנים. במשך תשע השנים הבאות ידע קיום רופף ורעוע בוונציה, בנאפולי וברומא; אבל בשנת 1798 חזר לפריז, שם נהנה מקבלת פנים נלהבת מצד הקהל, אך לא מצא פרנסה. פיצ'יני מת בפאסי, בקרבת פריז. במשך חייו עבד עם גדולי הליבריתנים של תקופתו, ביניהם פייטרו מטאסטאזיו. אחרי מותו נקבע לוח זיכרון בבית שבו נולד בבארי.
הרשימה המלאה ביותר של יצירותיו מופיעה ב-Rivista musicale italiana, viii. 75. הוא חיבר יותר משמונים אופרות, ואם כי יצירתו המאוחרת מושפעת מן הבימה הצרפתית והגרמנית, הוא שייך לאסכולה האיטלקית הקונבנציונלית של המאה ה-18.
רשימת יצירות נבחרות

La buona figliuola (La Cecchina) 1760, score(הקישור אינו פעיל)
La buona figliuola maritata 1761
Catone in Utica 1770
Roland 1778, score(הקישור אינו פעיל)
Atys 1780, score(הקישור אינו פעיל)
Didon 1783, score(הקישור אינו פעיל)
Iphigénie en Tauride 1781, score(הקישור אינו פעיל)
Ercole al Termedonte 1793
הערות שוליים

↑  Holmes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266683605171  PLWABN: 9810561080805606  BIBSYS: 2072598  BNE: XX1639419  BnF: cb124598685 (data)  CANTIC: a10434604  CiNii: DA06718656  GND: 119314061  ICCU: CFIV147929  ISNI: 0000 0001 2122 444X  LCCN: n81084049  LNB: 000044305  MusicBrainz: be6c91b9-9a31-4da9-a56b-b53f0a62f09a  NKC: jn20031010001  NTA: 09708199X  SELIBR: 289076  SNAC: w6d79bz2  SUDOC: 033767181  Trove: 1038502  VcBA: 495/156188  VIAF: 17319986   WorldCat (עם VIAF): 17319986
סוליטון

הסוליטון של משוואת KdV
סוליטון הוא גל ממוקם במרחב המתקדם ללא שינוי צורתו למרות קיומה של נפיצה. התנהגותו דומה לזו של חלקיק כיוון שהוא שומר על זהותו גם כאשר הוא מתנגש בסוליטונים אחרים.
הסוליטון הוא אחד המאפיינים הבולטים של משוואות גלים לא-ליניאריות וצורתו נקבעת מתוך איזון בין נטיית הנפיצה להרחיב את חבילת הגלים לנטיית האפקטים הלא-ליניאריים לצמצמה. הסוליטון הראשון תועד על ידי המהנדס הסקוטי ג'ון סקוט רסל בשנת 1834. בזמן שרכב על סוסו הוא ראה זוג סוסים שגררו סירה בתעלת מים במהירות. הם יצרו גל שנע ללא שינוי צורתו לאורך מרחק רב. רסל, שטען לקיומם של גלים מסוג זה והמשיך לחקור אותם, טבע את המונח "גלים סוליטריים", אולם הקהילה המדעית לא האמינה בקיומם.
בשנת 1895 פיתחו הפיזיקאי ההולנדי דיאדריק יוהנס קורטווג והסטודנט שלו גוסטב דה-וריס את משוואת KdV המתארת גלי פני שטח במים רדודים. הם הראו שלמשוואה זו אכן יש פתרונות המתארים גלים סוליטריים, ובכך הוכיחו את השערתו של רסל. למרות חשיבות התוצאה, היא לא זכתה להתייחסות הקהילה המדעית עד אמצע שנות השישים של המאה העשרים. התעניינות מחודשת במשוואה באה כאשר ניתן היה לחקור את התנהגות המשוואה בעזרת מחשבים. זבוסקי וקרוסקל שביצעו את החישובים הנומריים הראשונים של משוואת KdV טבעו את המושג סוליטון.
אחד התחומים בהם קרובים ליישום תעשייתי של סוליטונים הוא תקשורת בסיבים אופטיים. בעיצוב נכון של צורת הביטים בזמן וקביעת עוצמתם ניתן לקבל פיצוי מלא של הנפיצה בסיב על ידי אפקטים לא-ליניאריים.
משוואות גלים לא-ליניאריות, וסוליטונים בפרט, נמצאים כיום בחזית המחקר של הפיזיקה במגוון רחב של תחומים, מאסטרופיזיקה דרך מדעי כדור הארץ, הפיזיקה של לייזרים ושל חומר מעובה, ועד תורת המיתרים.
ראו גם

גל הלם
משוואת סיין-גורדון
משוואת בורגרס
משוואת KP
משוואת שרדינגר הלא-ליניארית
שלמה המלך והדבורה

שלמה המלך והדבורה, ציור של יעקב חייט
שלמה המלך והדבורה היא מעשייה נודעת, שנכללת באגדות "ויהי היום" מאת חיים נחמן ביאליק.
עלילה

דבורה עוקצת בשוגג את שלמה המלך. כשמתעורר זעמו, היא מבקשת ממנו שיחוס עליה ומבטיחה להשיב לו טובה. שלמה המלך מזלזל בהבטחתה אך משחרר אותה. לאחר זמן מה, מגיעה מלכת שבא לארמון המלך וחדה לו חידות. שלמה פותר את החידות בהצלחה, עד שמגיעה החידה האחרונה: איזה מבין זרי-הפרחים שהוצבו לפניו אמיתי ולא מלאכותי. הדבורה מסייעת לשלמה להשיב נכונה ובכך מקיימת את הבטחתה ומוכיחה שגם דבורה זעירה יכולה לסייע למלך.
פרסומים בעברית

נוהמי: המלך שלמה והדבורה, מעובד על ידי מ. חן, מוריה, תרע"ז
חיים נחמן ביאליק: "שלמה המלך והדבורה", בתוך: שלמה מלך החיות והעופות, דביר, תרפ"ח. איורים: נחום גוטמן.
חיים נחמן ביאליק: "שלמה המלך והדבורה", בתוך: ויהי היום, דביר, תרצ"ד. איורים: נחום גוטמן
חיים נחמן ביאליק: "שלמה המלך והדבורה", בתוך: מאגדות המלך שלמה, דביר, תשל"ג. איורים: נחום גוטמן
אוריאל אופק: שלמה המלך והדבורה, עופר, תשל"ה. (מהדורה נוספת בשנת 2011, איורים: אבי כץ)
תבנית אפייה

לחמניות בתבנית אפייה המנצלת את כל רוחב ועומק התנור, במטבח של נושאת מטוסים
תבנית אפייה היא כלי בישול המשמש בתנורי אפייה להכלת המזון הנאפה (כגון עוגות ולחם) או נצלה (כגון בשר עוף ותפוחי אדמה).
תבניות אפייה מתכתיות עשויות לרוב ממתכת - אלומיניום או פלדת אל חלד, חרס, פלסטיק (סיליקון) או זכוכית. תבניות חד-פעמיות עשויות מיריעת אלומיניום. בדרך כלל תבניות הן מלבניות, מרובעות או עגולות, אך ישנן אף תבניות בעלות צורות אחרות. לחלק מהתבניות יש ידיות כדי להקל על הכנסתן לתנור והוצאתן ממנו.
בתבניות מלבניות גדולות ניתן לצלות או לאפות תוך ניצול אופטימלי של כל רוחב ועומק התנור. תבניות מלבניות צרות מיועדות לעוגות בסגנון המכונה בישראל "אינגליש קייק". תבניות עגולות עמוקות משמשות לרוב לאפיית עוגות, בעוד תבניות עגולות, שטוחות ובעלות שפה גלית - לאפיית פאי או טארט - הדבר נקבע לפי קוטר התבנית וגובה דפנותיה. תבניות המעוצבות כדמויות צעצועים או בעלי חיים מיועדות לאפיית מאפים לילדים; לאחר האפייה, מאפים אלו מעוטרים בצבעים בהתאם לדמות.
"תבנית אפייה קפיצית" היא תבנית עגולה שניתן להפריד את מסגרתה מתחתיתה. לאחר האפייה מסירים את המסגרת מהעוגה, כך שהיא נותרת רק על הבסיס השטוח כדי להקל על עיטורה והגשתה.
"תבנית שקעים" מעוצבת כרצף של שקעים ומשמשת להכנת מאפינס.
במטבחים תעשייתיים או מוסדיים נעשה שימוש בתבניות אפייה בגדלים סטנדרטיים של 26×18 אינץ', 18×13 אינץ' ו-13×9 אינץ'.
לעיתים משתמשים בנייר אפייה או ביריעת אלומיניום לריפוד התבנית כדי למנוע מהמזון מלהדבק אליה וכדי להקל על ניקויה לאחר השימוש.
תמונות נוספות

מאכל מסורתי של חג המולד בשוודיה, בתבנית אליפטית עם ידיות
מאפינס בתבניות שקעים בתנור
עוגת יום הולדת בתבנית חד פעמית
עוגת בננה בתבנית מלבנית
ראו גם

סיר פלא
מגש אפייה