stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגת הנגב
הערות שוליים

1 2  ירון אברהם, ‏"פסגת הנגב" ב"מודל קמפ דיוויד": הלו"ז המלא של ועידת שרי החוץ ההיסטורית בישראל - והמסר לאיראן, באתר ‏מאקו‏, 26 במרץ 2022
↑  ברק רביד‏, "פסגת הנגב" תהפוך לפורום אזורי קבוע, לפיד: פותחים דלת לכל העמים באזור, באתר וואלה, 28 במרץ 2022
גילי כהן, רועי קייס ועמיחי שטיין, לפיד בפסגת הנגב: לא ניתן למחבלים להכתיב סדר יום, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 במרץ 2022
"פסגת הנגב" מגיעה לסיומה; אילו הישגים מדיניים יצאו ממנה?, באתר JDN‏
↑  אליאור לוי, פסגת הנגב: הרשות הפלסטינית שותקת ומתנחמת בביקור מלך ירדן, חמאס זועם, באתר ynet, 26 במרץ 2022
↑  לראשונה מזה 20 שנה: ראש ממשלת ישראל ישן במצרים, באתר "סרוגים", 21 במרץ 2022
↑  Lahav Harkov, "A ‘mini-NATO’ for the Middle East won’t be stopped by terror - analysis, The Jerusalem Post, March 28 2022
↑  Nazir Magally, "Negev Summit Yet to Agree on Joint Statement, Asharq Al-Awsat, March 28 2022
↑  Instead of sending his foreign minister to the Negev Summit, Jordan’s King Abdullah visits Palestinian leader in Ramallah, All Arab News, March 28 2022
↑  הודעה בנושא, בעמוד הפייסבוק של יאיר לפיד
↑  אורלי אלקלעי ומשה שטיינמץ, 2 שוטרים נהרגו בפיגוע בחדרה, המחבלים הגיעו חמושים מאום אל פחם, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 במרץ 2022
1 2  טל שניידר, סיכום פסגת שרי החוץ בשדה בוקר: מיני נאט"ו אזורי, קבוצות עבודה – וכינוס שנתי בערים מדבריות, באתר זמן ישראל, 28 במרץ 2022
↑  Reuters (2022-03-28). "Israel offers support to Morocco over Western Sahara after summit". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-03-28.
↑  Barak Ravid, "Negev Summit" highlights Israel's new regional partnerships, Axios, ‏2022-03-28 (באנגלית)
↑  רואי מעוז, כתבה על פסגת הנגב, באתר דמוקרטtv
פרסת הזהב

מיקום פרסת הזהב באונטריו:  אזור פרסת הזהב  חלק הליבה של אזור פרסת הזהב
אזור פרסת הזהב (באנגלית: The Golden Horseshoe) הוא אזור העשיר, והעירוני ביותר באונטריו, שכולל גם את טורונטו, העיר הגדולה ביותר בקנדה. אזור פרסת הזהב הוא גם האזור עם צפיפות אוכלוסייה הגבוהה ביותר בקנדה, והאזור המתועש ביותר במדינה.
נכון לשנת 2021 מעל ל-21 אחוזים מכלל אוכלוסיית קנדה חיה באזור פרסת הזהב - בסביבות 7.8 מיליון תושבים בחלק הליבה של אזור פרסת הזהב.
האזור מכונה פרסת הזהב משום שצורת האזור נראית כמו פרסה של סוס, המילה "זהב" מתייחס לשגשוג הכלכלי של האזור.
הערות שוליים

↑  Canada, Government of Canada, Statistics (10 בפברואר 2016). "Table 1.1Population and demographic factors of growth by census metropolitan area, Canada". www.statcan.gc.ca (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'מברלין (תואר)

ערך זה עוסק בתואר הניתן לפקיד בכיר הממונה על ניהול משק הבית המלכותי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גספר דה גוזמן, רוזן אוליברס. ציור מאת דייגו ולאסקס, 1624.
מפתח צ'מברלין חצר המלוכה הנורווגית
צ'מברלין (באנגלית: Chamberlain; בלטינית מימי הביניים: cambellanus או cambrerius, כאשר נושא התואר הוא הממונה על האוצר נקרא camerarius; בצרפתית: Chambellan; בגרמנית: Kammerherr) הוא פקיד מלכותי בכיר הממונה על ניהול משק הבית המלכותי. מבחינה היסטורית, הפקיד הממונה אחראי לפיקוח על סידור ענייני הפנים של אחוזת השליט. התפקיד היה ניתן בדרך כלל לאציל בכיר או איש כמורה, לעיתים קרובות מועדף המונרך. קיסרי רומא השתמשו לתיאור תפקיד זה תחת התואר cubicularius. צ'מברלין הקוריה הרומאית נהנה מסמכויות נרחבות מאוד, כאשר ההכנסות של משק הבית האפיפיורי נתונות תחת אחריותו. כאות לכבודם, הם נשאו מפתח, שבמאה ה-17 היה כסוף לעיתים קרובות, ולמעשה התאים למנעולי הדלתות של כל חדרי האחוזה. מאז המאה ה-18, המפתח הפך לחפץ סמלי בלבד, אם כי מרהיב, של ברונזה מוזהבת. במדינות רבות יש סדרי קדימה ממלכתיים הקשורים במשק הבית של הריבון.
תפקיד כלכלי

מבחינה היסטורית, לממשלות ומוסדות רבים - מנזרים, קתדרלות וערים - היה גם תפקיד צ'מברלין, שבדרך כלל היה אחראי על ניהול הכספים (מעין גזבר). גזבר העיר לונדון עדיין נקרא צ'מברלין, בעוד שלעיר ניו יורק היה צ'מברלין שניהל את החשבונות העירוניים עד תחילת המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  chamberlain, מאורכב באתר וייבאק מאשין, במקור מאתר אנציקלופדיה בריטניקה.
↑  City of London leading personnel, מאורכב באתר וייבאק מאשין, במקור מהאתר cityoflondon.gov.uk.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291737005171  GND: 4162987-5  LCCN: sh00005263 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'מיקל

צ'מיקל (בספרדית: Chamical) היא עיר קטנה, ומקום מושבה של הממשלה של מחוז צ'מיקל (אנ') בדרום פרובינציית לה ריוחה בארגנטינה. עם אוכלוסייה של 12,919 תושבים קבועים במפקד האוכלוסין של 2010, לעומת 11,831 בזמן מפקד האוכלוסין של 2001, זהו היישוב השלישי בגודלו בפרובינציית לה ריוחה אחרי לה ריוחה וצ'ילסיטו. בצ'מיקל נמצא מרכז הניסויים האווירי-חללי CELPA (אנ'), שנוסד ב-1961 ומופעל על ידי חיל האוויר הארגנטינאי. העיירה, שאותה חוצה ואדי טיראנטה, שוכנת על כביש 38 (ספ'), כ-140 ק"מ מלה ריוחה (שעתיים באוטובוס), וכ-300 ק"מ מקורדובה (4 שעות באוטובוס).
מקום מגורים עירוני חדש זה היה אתר חשוב במספר שלבים בהיסטוריה של ארגנטינה במהלך חמישים השנים האחרונות. לצ'מיקל יש מקומות תיירותיים בשפע, כמו "לאס אוליטס" (אגם מפל טבעי) ו"לה סלינה" (מישור מלח ארוך).
צ'מיקל נחשבת למרכז הטנגו בפרובינציית לה ריוחה.
גאוגרפיה

צ'מיקל ממוקמת באזור לאנוס ריוחנוס היבשתי (בספרדית "מישורי ריוג'אן") ויש לו ארבע עונות מסומנות, מה שמקנה לו אקלים חם למחצה צחיח BSh תחת סיווג האקלים של קפן. התקופה היבשה של אפריל עד אוקטובר היא מתונה עד קרירה, כאשר הטמפרטורה הממוצעת החודשית הרגילה מגיעה לנמוכה ביותר ביולי ב-11.7 מעלות צלזיוס (53.1 מעלות פרנהייט). התקופה הגשומה של נובמבר עד מרץ חמה עד חמה, כאשר הטמפרטורה הממוצעת החודשית הרגילה מגיעה לשיא בינואר ב-26.4 מעלות צלזיוס (79.5 מעלות פרנהייט). כמעט אף פעם לא היה שלג או כפור, אבל לעיתים קרובות היה ברד.
כמות המשקעים השנתית הכוללת היא ממוצעת של 448.8 מילימטרים (18 אינץ') עם ימי שמש בשפע, ומרכזי המשקעים בקיץ. החודש הרטוב ביותר הוא ינואר, ובמהלכו מקבל Chamical ממוצע של 94.1 מילימטרים (4 אינץ').
החורף קריר למדי, אך בדרך כלל שטוף שמש; במקום זה, שלג הוא אירוע מוזר. ה-Servicio Meteorológico Nacional מדווח כי יולי הוא החודש הקר ביותר עם ממוצע גבוה של 18.7 מעלות צלזיוס (65.7 מעלות פרנהייט) ושפל ממוצע של 5.7 מעלות צלזיוס (42.3 מעלות פרנהייט). האביב מתון, סוער ובדרך כלל חם. הקיץ חם (כפי שמקובל בפרובינציית לה ריוחה), מעט גשום ולרוב, הכספית עולה ל-38 מעלות צלזיוס (≈100 פרנהייט) או יותר בצל, כלומר לא נעים. הגשם מביא קצת הקלה מהחום החונק של ריוג'אן. בינואר, החודש החם ביותר, יש ממוצע גבוה של 33.4 מעלות צלזיוס (92.1 מעלות צלזיוס) ושפל ממוצע של 20.1 מעלות צלזיוס (68.2 מעלות פרנהייט). הסתיו מתון ונעים, אבל יכול להיות קריר.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם במקום זה הייתה 45.5 מעלות צלזיוס (113.9 מעלות פרנהייט) ב-25 בדצמבר 2013 ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה הייתה 7.7 מעלות צלזיוס (18.1 מעלות פרנהייט) ב-31 ביולי 1993.
הערות שוליים

↑  Ministerio del Interior Archived 2014-06-10 at the Wayback Machine (in Spanish)
↑  "Chamical, La Rioja". Estadísticas meteorológicas decadiales (in Spanish). Oficina de Riesgo Agropecuario. Archived from the original on August 8, 2019. Retrieved June 15, 2015
צ'מוי טיפיאסו

צ'מוי טיפיאסו (נולדה ה-17 בנובמבר 1940) הייתה אשתו של בכיר בחיל האוויר המלכותי התאילנדי ושכירה בחברת הדלק והגז של תאילנד. היא קיבלה את עונש המאסר הארוך ביותר בעולם בגין הונאת פירמידה בה הייתה מעורבת, ההונאה פגעה ביותר מ-16,000 אזרחים תאילנדים ושוויה נאמד בין 200 ל-300 מיליון דולר.
ההונאה

בסוף שנות השישים טיפיאסו הקימה קרן בשם מיאה צ'מוי (בתאילנדית "אמא צ'מוי"), הקרן הוצגה בתור קרן השקעות בדלק בעלת תשואות גבוהות ביותר. הודות לקשריה של טיפיאסו עם בכירים בחיל האוויר וכן בחברת הדלק והגז הממשלתית, הקרן האריכה ימים. קרבתה לאיש חיל האוויר התאילנדי היא זו שעזרה לה לבסס לעצמה מוניטין ולהקנות לתרמית לגיטימיות.
הקרן משכה את תשומת לבם של 16,231 איש והיא לא נסגרה עד לאמצע שנות השמונים.
מעצר ומאסר

בין המשקיעים בפירמידה הייתה קבוצה גדולה של אישים חזקים פוליטית יוצאי הצבא ואף אישים מבית המלוכה התאילנדי. לאחר דיונים עם ראמה התשיעי, מלך תאילנד, דיונים שלא פורסמו לידיעת הציבור, הוחלט לסגור את הקרן וטיפיאסו נעצרה. היה הוחזקה בסתר על ידי הצבא ומשפטה לא החל בטרם הוחזרו כספיהם של בכירי הצבא והמקורבים לבית המלוכה.
ב-27 ביולי 1989 טיפיאסו עמדה לראשונה למשפט בפרשה יחד עם עוד שבעה שותפים לעבירה. היא נידונה ל-141,078 שנות מאסר, אך בית המשפט הצהיר שהעונש שהיא יכולה לרצות על פי החוק בעוון הונאה מוגבל לעשרים שנה בלבד. בפועל, היא ריצתה רק 4 שנות מאסר ושוחררה בשנת 1993
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צ'מוי טיפיאסו".
צ'מיירניקי

צ'מיירניקי (בפולנית: Czemierniki) הוא כפר במחוז רדזין פודלסקי שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

צ'מיירניקי נזכר מאמצע המאה ה-13, ובשנת 1509 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1622 נבנו ביישוב ארמון, כנסייה וגני נוי.
במהלך המאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר בתי חרושת, אך במחצית השנייה של אותה מאה נשלל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי צ'מיירניקי

בשנת 1622 הוצא איסור על ישיבת יהודים בצ'מיירניקי, והגם שאיסור זה בוטל רשמית רק בשנת 1862, יהודים התיישבו בצ'מיירניקי עוד במאה ה-18, וניהלו במקום קהילה עצמאית. בשנת 1897 נמנו ביישוב 969 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-700 יהודים, קרוב למחצית מתושביו, ואלו סבלו מהתנכלויות אנטישמיות וממצב כלכלי קשה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו חלק מיהודי היישוב מזרחה, ובמרץ 1940 נמנו ביישוב כ-700 יהודים, אליהם צורפו בהמשך עוד כמה מאות יהודים שגורשו מלבוב ומלובלין. באוגוסט 1942 בוצעה אקציה ביישוב, בה שולחו חלק מיהודיו לפרצ'ב, ומשם לטרבלינקה. ב-1 באוקטובר 1942 גורשו אחרוני היהודים מהיישוב ללוברטוב, ומשם לטרבלינקה. לאחר השואה רצחו פולנים לאומנים מספר ניצולים יהודים ששבו לכפר.
פתח אל-אסלאם

דגלו של פתח אל-אסלאם
פתח אל-אסלאם (בערבית: فتح الإسلام, שפירושו: "ניצחון האסלאם" או "כיבוש האסלאם"), ארגון סוני אסלאמיסטי שהוקם בלבנון בנובמבר 2006 בתמיכה וגיבוי סוריים. הארגון שואב השראה מארגון הטרור העולמי אל-קאעִידה, ובדומה לו מטרתו היא החלת שלטון האסלאם באמצעות מאבק אלים (ג'יהאד). לאחר 106 ימי לחימה עיקשים, שעלו בלא מעט קורבנות, הצליח צבא לבנון להרוג ולשבות את רובם המוחלט של אנשי הארגון. עם זאת, נראה כי מנהיגו של הארגון, שאכר אל-עבאסי, נותר בחיים, אך נהרג מאוחר יותר בסוריה. משרד החוץ האמריקני צירף את הארגון לרשימת ארגוני הטרור ב-9 באוגוסט 2007.
הרכב

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: המקור הוא ישן, סביר שהנתונים אינם מדויקים כלל כיום עקב הלחימה הנרחבת של צבא לבנון בגורמים אלו.
על-פי "לה פיגארו", בארגון חברים כ-100 לוחמים חמושים ממחנה נהר אל-בארד. רק כשישה חברים מהארגון הם פלסטינים. מרבית החברים הם סורים, סעודים ואסלאמיסטים ערבים אחרים שנלחמו בעיראק, וכן כ-50 קיצונים סונים ממוצא לבנוני.
על פי פרסום בעיתון הפאן-ערבי "אל-חיאת", קיימים קשרים קרובים בין סוריה לפתח אל-אסלאם, ושליחים נעים לעיתים קרובות בין דמשק למתקני הארגון. העיתון טוען עוד כי מרבית הנהגת הארגון מורכבת מקצינים סוריים.[דרוש מקור]
אידאולוגיה

מהצהרות פומביות של חברים בארגון עולה כי מטרת העל של פתח אל-אסלאם היא החלת חוק האסלאם במחנות הפליטים הפלסטיניים בלבנון והמאבק בישראל ובארצות הברית.
דיווחים רבים קשרו בין פתח אל-אסלאם לאל-קאעדה, ואף טענו כי הארגון הוא אחד מהתאים הרבים של אל-קאעדה ברחבי העולם. אל-עבאסי טען כי לקבוצתו אין קשר לאל-קאעדה "אבל הוא מסכים עם מטרת [אל-קאעדה] בלחימה נגד הכופרים". עם זאת, הצהרות של פתח אל-אסלאם הופיעו באתרי אינטרנט אסלאמיסטיים, בהם הופיעו הודעות רשמיות מהנהגת אל-קאעדה. הארגון בעל אידאולוגיה אנטי-שיעית ומנהיג הארגון שאכר אל-עבסי קרא למלחמה נגד חזבאללה "המקבל הוראות מנציגי השטן באיראן".
פעולות

ב-7 בדצמבר 2006 דיווח העיתון "לה מונד" כי נציג אש"ף בלבנון הודיע לנציגי האו"ם במדינה כי פתח אל-אסלאם מתכוון להתנקש ב-36 בכירים אנטי-סוריים בלבנון. כוחות ביטחון פנים של אש"ף עצרו לאחר מכן שישה אנשים מהארגון. ארבעה מהם שוחררו, והיתר הועברו לצבא לבנון.
ממשלת לבנון האשימה את הארגון במעורבות בפיגועי תופת בשני מיניבוסים בעין עלק, שגרמו למותם של שלושה אנשים ופציעתם של כיותר מ-20 ב-13 בפברואר 2007. ארבעה מחברי הארגון התוודו על מעורבות בפיגועים. ארבעת העצורים טענו כי הקבוצה היא כיסוי לפעילות המודיעין הסורי בלבנון. פתח אל-אסלאם והרשויות הסוריות הכחישו טענות אלו.
פעולות > הקרבות נגד צבא לבנון

חיפוש של משטרת לבנון אחר חשודים בשוד בנק ב-18 במאי 2007, הוביל אותה למחרת לדירה בטריפולי, בה חיו פעילים של פתח אל-אסלאם. בעת ניסיון המעצר פתחו לוחמי הארגון בירי. קרב היריות, שנמשך שלושה ימים, הסתיים כאשר הלוחם החי האחרון פוצץ עצמו למוות. לוחמים אחרים שהשתתפו בשוד הבנק ברחו למחנה הפליטים נהר אל-בארד, אליו על פי הסכם קהיר מ-1969 אסור לצבא הלבנוני להיכנס. הלוחמים תפסו עמדות של צבא לבנון בכניסה למחנה הפליטים, וגם שני נגמ"שים; הם פתחו באש על הכביש המוביל מהמחנה לטריפולי, ובמארב ליחידה צבאית הרגו שני חיילים.
התקפות נוספות של פתח אל-אסלאם גבו את חייהם של רבים, מרביתם חיילים. בתגובה, הגיעה תגבורת לצבא לבנון ב-20 במאי, והצבא החל להפגיז את ריכוזי הלוחמים במחנה הפליטים.. גורם בכיר באל-קאעדה טען כי אם הממשל הלבנוני לא יפסיק את ההתקפה על פתח אל-אסלאם, "אנו מזהירים אתכם בפעם האחרונה, אחרי כן יהיו רק נהרות של דם".
במהלך הלחימה בין הצדדים, נמצאו כ-30,000 פלסטינים בלי יכולת לעזוב את מחנה הפליטים, תוך הידרדרות מהירה במצב ההומניטרי במקום. עזיבת התושבים התאפשרה רק החל מ-23 במאי, לאחר הכרזה חד-צדדית של פתח אל-אסלאם על הפסקת אש. עם זאת, חברי הארגון נותרו בתוך המחנה, והם הודיעו כי במקרה שיותקפו, הם יילחמו עד המוות. במהלך הקרבות, נכנסו כוחות חיל רגלים של צבא לבנון למחנה, וחיל האוויר הלבנוני הפציץ מטרות במחנה. מרבית תושבי המחנה עזבו את המחנה למחנה סמוך של בדואים.
ב-21 באוגוסט 2007 פרסם התובע הכללי של לבנון כתבי אישום כנגד 108 חברי הארגון שנעצרו מאז פרוץ הקרבות, שנאשמו בחברות בארגון טרור ובמעשי רצח של חיילים בצבא לבנון.
ב-2 בספטמבר הכריז ראש ממשלת לבנון פואד סניורה כי "הטרוריסטים נוצחו" ודיווחים בתקשורת מיהרו לטעון כי מפקד הארגון, שאכר אל-עבסי, חוסל, דיווח שהתברר כמוטעה. בקרבות, שנמשכו יותר משלושה חודשים והיו לסבב הלחימה הפנים-לבנונית המשמעותית ביותר מאז תום מלחמת האזרחים בלבנון ב-1990, נהרגו כ-427 איש, 163 חיילים, 222 לוחמי הארגון ו-42 אזרחים, ונשבו 202 אנשי הארגון.
על אף המפלה הגדולה שספג, ארגון זה ממשיך עדיין לפעול. לדוגמה, באפריל 2008 נמצאו באוניברסיטת באלאמאנד הצפון-לבנונית, שהיא בעלת אוריינטציה נוצרית, כרוזים חתומים בידי פעילי הארגון המאיימים בפיצוץ האוניברסיטה. גורמים סוריים רשמיים טוענים כי פתח אל-אסלאם אחראי לפיגוע שאירע בדמשק ב-27 בספטמבר 2008, שבו נרצחו 17 בני אדם.
בתחילת יולי 2009 התפרסם כי 12 חברי הארגון נשפטו בלבנון למאסר עולם.
הארגון גם נוטל חלק בזליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון, ובמהומות שהתרחשו בטריפולי בין 2011 ל-2014.
הערות שוליים

↑  דיווח ynet באנגלית מ-7 באוקטובר 2007 על כך שהגופה שרשויות לבנון סברו שהיא של עבסי, התגלתה כלא תואמת לאחר בדיקת סמני DNA.
↑  ,‏ 'Fatah al-Islam says leader 'dead, באתר ה-BBC,‏ 10 בדצמבר 2008
↑  Fatah al-Islam Finally Designated A Terrrorist Group By U.S. State Dept., באתר Fatah al-Islam,‏ 13 באוגוסט 2007
1 2 3 4  22 חיילים ו-19 לוחמים של פתח אל-אסלאם נהרגו מהדיילי סטאר הביירותי, 21 במאי 2007.
1 2 3 4 5 6 7  מידע על הארגון מאת אימן אל-מצרי, טורקיש ויקלי, מה-23 במאי 2007.
1 2 3  הפנים החדשות של אל-קאעדה מגיחות בלבנון, מאת International Herald Tribune מה-15 במרץ 2007.
1 2 3  עשרות הרוגים בקרב יריות בין אסלאמיסטים מיליטנטים וכוחות הביטחון, 20 במאי 2007
↑  פתח אל-אסלאם נתמך על ידי הממשל האמריקני, טוען הרש טורקיש דיילי ניוז, 24 במאי 2007.
↑  Franklin Lamb,‏ Who's Behind the Fighting in North Lebanon?‎, באתר קאונטרפאנץ',‏ 24 במאי 2007
↑  "פתח אל-אסלאם", איום הטרור החדש בלבנון, מ"לה פיגארו", 16 באפריל 2007.
1 2  כתבת רויטרס על הארגון, 20 במאי 2007.
↑  מערכת מחסום, התחדשו הקרבות בין צבא לבנון לחמושי פתח אל-אסלאם, באתר מחסום, 27 במאי 2007
1 2  מספר עובדות על הארגון מסוכנות הידיעות רויטרס
↑  Reuters & Irwin Arieff,‏ Annan urges Lebanon talks in hope of ending crisis, באתר AlertNet.org,‏ 7 בדצמבר 2006
↑  Par Philippe Bolopion et Mouna Naïm,‏ Des djihadistes viseraient 36 personnalités antisyriennes au Liban, באתר LeMonde.fr,‏ 8 בדצמבר 2006
↑  AP, האיום החדש על שלום לבנון: פתח אל-אסלאם, באתר ynet, 20 במאי 2007
↑  Saliha Walas, Zena Al-Khadem ו- Nadia Natout,‏ 'Nowhere to put us', באתר ה-BBC,‏ 23 במאי 2007
↑  Robert Fisk: Scores dead as Lebanese army battles Islamists in bloodiest day since civil war, באתר The Independent,‏ 21 במאי 2007
↑  Ramzi Al-Hussein,‏ Lebanon will never let the terrorists win, באתר YaLibnan.com,‏ 26 במאי 2007
↑  מערכת מחסום, אלפי בני-אדם נמלטים ממחנה הפליטים נהר אל-בארד, באתר מחסום, 23 במאי 2007 (דף ארכיון)
↑  אנשי פת"ח אל-אסלאם בלבנון: "לעולם לא נכנע ולא נניח את הנשק", אתר nrg‏, 2 ביוני 2007 (ארכיון האינטרנט)
↑  יואב שטרן, לראשונה: צבא לבנון נכנס למחנה הפליטים, באתר הארץ, 3 ביוני 2007
↑  סוכנויות הידיעות, חמושים איסלאמים הרגו לפחות ארבעה חיילי צבא לבנון בצפון המדינה, באתר הארץ, 15 ביוני 2007
↑  לבנון השתלטה על מחנה הפליטים הפלסטיני, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2007
↑  רויטרס, ר"מ לבנון הכריז על ניצחון בנהר אל-בארד, באתר ynet, 2 בספטמבר 2007
↑  רויטרס, לבנון: 427 הרוגים במצור על נהר אל-בארד, באתר ynet, 4 בספטמבר 2007
↑  רויטרס, סוריה: פתח אל-אסלאם אחראי לפיגוע בדמשק, באתר ynet, 7 בנובמבר 2008
↑  סוכנויות הידיעות, לבנון: מאסר עולם על 12 מנאמני אל-קאעידה, באתר nrg‏, 9 ביולי 2009
אזורי הלחימה נגד הארגון במאי 2007
מחנה הפליטים נהר אל-בארד, 2005
פיירי אלבקור

| --- | --- |

אב הטיפוס השני של הפיירי אלבקור (מס' L7075) בטיסה, סביבות 1940
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מפציץ טורפדו
 ארץ ייצור:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  פיירי אוויאיישן
 טיסת בכורה:  12 בדצמבר 1938
 תקופת שירות:  1940–1944 (כ־4 שנים)
 צוות:  3
 יחידות שיוצרו:  800
 משתמש ראשי:  בריטניה בריטניה
 משתמשים משניים:   קנדה
הפיירי אלבקור (באנגלית: Fairey Albacore; אלבקור הוא מין של טונה) היה מפציץ טורפדו דו-כנפי חד-מנועי בריטי לפעולה מעל גבי נושאות מטוסים, אשר נבנה על ידי חברת פיירי אוויאיישן בשנים 1943-1939 עבור זרוע האוויר של הצי המלכותי ושירת במלחמת העולם השנייה. לאלבקור היו שלושה אנשי צוות והוא נועד לשמש בתפקידי סיור ואיתור מטרות, מפציץ קונבנציונלי, מפציץ צלילה ומפציץ טורפדו. האלבקור פותח כדי להחליף את הפיירי סורדפיש המיושן אשר נכנס לשירות ב-1936, אך למעשה שירתו שני המטוסים במקביל והאלבקור יצא משירות הצי המלכותי לפני הסורדפיש, כאשר הוחלף בפיירי ברקודה וב-TBF אוונג'ר החד-כנפיים.
על אף שמקורות מודרניים ממעיטים בהערכתם את האלבקור בשל הזמן הקצר בו שירת בפעילות מבצעית משמעותית, ניתן לייחס זאת לעובדה הפשוטה שמטוס קרבי בתצורה דו-כנפית כבר היה נחלת העבר בזמן שירותו, בעוד הסורדפיש נכנס בצורה יעילה לנישת ההפעלה מנושאות המטוסים המלוות הקטנות, מעליהן לא יכלו לפעול מטוסים מודרניים יותר, שהביאה להארכת פעילותו הקרבית.
עיצוב ופיתוח

אב הטיפוס של הפיירי אלבקור תוכנן בהתאם לדרישת מכרז S.41/36 למטוס מטיפוס TSR ‏(T - Torpedo; S - Spotter; R - Reconnaissance; טורפדו/איתור/סיור) אשר יחליף את הפיירי סורדפיש. האלבקור סומן כ-TBR‏ (T - Torpedo; B - Bomber; R - Reconnaissance; טורפדו/מפציץ/סיור) משום שבניגוד לסורדפיש תוכן מראש גם להפצצות צלילה, עם יכולת נשיאת ארבע פצצות 220 ק"ג תחת כנפיו. בדומה לסורדפיש, היה לאלבקור מבנה של כיסוי מתכת על גוף המטוס, ציפוי בד על כנפיו וחימוש הגנתי של מקלע בראונינג בקוטר 7.7 מ"מ בכנף ימין לירי קדימה וזוג מקלעי ויקרס K לירי לאחור. לעומת זאת, היה לאלבקור טווח פעולה כפול מהסורדפיש, מנוע חזק יותר שהניע מדחף פסיעה משתנה תלת-להבי, עיצוב אווירודינמי משופר, מדפים מופעלים הידראולית ותא טייס סגור ומחומם עבור שלושת אנשי הצוות. התקן נוסף היה סירת הצלה מתנפחת אוטומטית במקרה של נטישת המטוס בים. חימושו ההתקפי של האלבקור כלל יכולת נשיאת טורפדו במשקל 730 ק"ג תחת גוף המטוס, או נשיאת שש פצצות 115 ק"ג או ארבע פצצות 225 ק"ג תחת כנפיו.
הראשון מבין שני אבות הטיפוס שנבנו צויד בכן נסע קבוע המריא לראשונה ב-12 בדצמבר 1938 וסדרת ייצור ראשונה בת 98 יחידות הוזמנה ב-1939. אב הטיפוס השני צויד במצופים, אך תצורה זו לא הוכנסה לייצור. האלבקור הראשונים שנבנו צוידו במנוע מדגם בריסטול טאורוס סימן II וסדרות ייצור מאוחרות צוידו במנוע חזק יותר מדגם בריסטול טאורוס סימן XII. בטיסות ניסוי של אלבקור המצויד בטאורוס סימן II שנערכו בפברואר 1940 הגיע המטוס למהירות 258 קמ"ש בגובה 1,463 מטר ומשקל 5,259 ק"ג, שהושג באמצעות נשיאת ארבע פצצות עומק תחת כנפיו, בעוד המהירות המרבית ללא פצצות העומק הגיעה ל-277 קמ"ש. סך הכל נבנו 800 מטוסי אלבקור, כולם במפעלה הראשי של חברת פיירי איוויאיישן בהייז.
היסטוריה מבצעית > בשירות זרוע האוויר של הצי המלכותי

מטוסי האלבקור הראשונים נכנסו לשירות מבצעי ב-15 במרץ 1940 בטייסת זרוע האוויר של הצי המלכותי מס' 826 שפעלה מפורד, סאסקס, והחל מ-31 במאי ועד סוף אותה שנה ביצעה תקיפות על נמלים וספנות בתעלה האנגלית ועסקה בנוסף בליווי שיירות.
טייסות מס' 826 ו-829 היו הראשונות להפעיל מטוסי אלבקור מעל גבי נושאת המטוסים אה"מ פורמידבל (HMS Formidable), החל מנובמבר 1940. בתחילה, סבל המטוס מאמינות נמוכה של מנוע הטאורוס שלו, אם כי בעיה זו נפתרה מאוחר יותר, כך שמקרים של כשל במנוע האלבקור לא היו מרובים ממקרי כשל דומים במנוע הפגסוס של הסורדפיש. האלבקור נחשב כנוח להטסה אך היה פחות פופולרי בקרב צוותי האוויר בהשוואה לסורדפיש, שעלה עליו בזריזותו, ואמצעי השליטה היו כבדים מכדי לאפשר תמרוני התחמקות אפקטיביים לאחר הטלת טורפדו.
ב-1942 כבר צוידו באלבקור חמש-עשרה טייסות קו ראשון של זרוע האוויר של הצי המלכותי ולקחו חלק חשוב במהלך הקרב על הים התיכון, עם מספר טייסות שפעלו מחופי צפון אפריקה. תפקידו העיקרי של האלבקור היה סיורים ותקיפות מבסיסים חופיים, לרוב כמטוס בודד בשעות הלילה. מטוסי אלבקור השתתפו בפשיטה הכושלת על קירקנס ופטסאמו בנורווגיה ופינלנד ביולי 1941, אשר נועדה לפגוע בספינות מטען גרמניות ופיניות ולסייע בכך לבעלת בריתה החדשה של בריטניה, ברית המועצות. פעולות מוצלחות יותר בוצעו בקרב כף מטאפאן (שיגור מבצעי ראשון של טורפדו), הלחימה סביב אל-עלמיין ובסיוע לנחיתות בעלות הברית בצפון אפריקה, סיציליה וסאלרנו. בתקופה שבין ספטמבר 1941 לסוף יוני 1943 פעלה טייסת מס' 828 מבסיס חאל פאר, בתנאים קשים ותוך כדי ספיגת הפצצות כבדות ביותר במסגרת המצור על מלטה, בעיקר כנגד ספנות איטלקית ומטרות בסיציליה.
ב-9 במרץ 1942 שוגרו תריסר מפציצי אלבקור מנושאת המטוסים אה"מ ויקטוריוס כנגד ספינת המערכה של הצי הגרמני טירפיץ בעת ששייטה מול חופי נרוויק שבנורווגיה. בהסתמך על נתוני המכ"ם המוטס שהיה על חלק מהמטוסים, תקפו טייסות מס' 817 ו-832 בטורפדו ואף במקלעים. אחד הטורפדו החטיא במעט את ירכתיה של הספינה אך תוצאות תקיפת הטורפדו היחידה של זרוע האוויר של הצי המלכותי כנגד טירפיץ הסתיימה בכישלון, כאשר זוג מפציצי אלבקור אבדו ורבים אחרים ניזוקו.
ב-1942 כבר החלה החלפתו ההדרגתית של האלבקור בברקודה וב-TBF אוונג'ר בשירות זרוע האוויר, כאשר 400 המטוסים האחרונים שנבנו הופנו לשירות בתפקידים משניים, בעיקר במזרח התיכון ובמזרח אפריקה ופעלו גם מטרינידד ומהודו. רבים ממטוסים אלו הועברו בסופו של דבר לידי חיל האוויר המלכותי ושם שירתו בין 1944 ל-1946. טייסת מס' 841 שפעלה מבסיסי יבשה בבריטניה כנגד ספינות ומטרות אחרות בעברה השני של התעלה האנגלית, הייתה האחרונה להפעיל את האלבקור ונסגרה בסוף 1943.
היסטוריה מבצעית > בשירות חיל האוויר המלכותי במזרח הרחוק

הפלישה היפנית למלאיה החלה ב-8 בדצמבר 1941, וכנגדה היה חיל האוויר המלכותי מסוגל להעמיד רק מטוסים מיושנים, כדוגמת מפציץ הטורפדו ויקרס וילדביסט אשר שירת בטייסות מס' 36 ו-100 מבסיס סלטאר (Seletar) שבסינגפור. על אף פגיעותם הרבה של מפציצי הטורפדו, הם עדיין היוו איום על צי הפלישה, בהנחה שיצליחו להגיע לעמדה טובה לצורך שיגור הטורפדו. טייסת מס' 36 קיבלה תוספת כוח משמעותית ב-12 בדצמבר, כאשר הועברו אליה חמישה מפציצי אלבקור ממחסני הצי המלכותי בסינגפור. למפציצים גויסו טייסים ניו זילנדיים, אליהם צורפו אנשי צוות אוויר אוסטרליים שהגיעו היישר מיחידות אימונים. כוח האדם הספיק כדי להפוך את מפציצי האלבקור לגף נפרד בתוך הטייסת.
בחג המולד היו לטייסת מס' 36 שלושה-עשר מפציצי וילדביסט וחמישה אלבקור כשירים לפעילות, אך פעילותו המבצעית הראשונה של האלבקור בטייסת ארעה רק ב-21 בינואר 1942, כאשר צמד מפציצים בליווי שישה מטוסי קרב מדגם ברוסטר בופאלו, הוזנק לחיפוש אחר כלי שיט יפניים שדווחו מתקרבים לחופי באטו פהאט (Batu Pahat), בצידו המערבי של חצי האי המלאי. למחרת הצניחו צמד אלבקור, ביחד עם בלאקבורן שארק ישן, אספקה לחטיבת חיל הרגלים ההודית מס' 45 שכותרה במהלך קרב מואר ולאחר מכן הפציצו כוחות יפניים באזור. ב-24 וב-25 בינואר השתתפו מטוסי האלבקור בפעולות הפצצה ליליות בניסיון לסייע לנסיגת כוחות הקרקע של בעלות הברית לעבר סינגפור.
ב-26 בינואר יצאו טייסות מפציצי הטורפדו לפעולה כנגד הנחיתה היפנית באנדאו. כוח המפציצים הראשון אשר יצא למשימתו מסינגפור בשעות אחר הצהריים המוקדמות, הורכב ממטוסי וילדביסט ולוקהיד הדסון וספג אבדות כבדות. כוח התקיפה השני, אשר כלל שלושה מפציצי אלבקור הגיע למטרתו בסביבות השעה 17:30 והיה נתון לאש נ"מ כבדה והתקפות מטוסי קרב. שני מפציצים הופלו והשלישי ניזוק, אם כי טייסו הצליח לחזור לבסיס, שם גילה כי שני אנשי הצוות האחרים החליטו לנטוש את המטוס. מפציצי הטורפדו שילמו מחיר כבד תמורת גרימת נזק לשתי ספינות יפניות בלבד.
ב-13 בינואר פונו שרידי טייסות מס' 36 ו-100, שלושה-עשר וילדביסט וזוג אלבקור, לג'אווה. תוך זמן קצר התמזגה טייסת מס' 100 לתוך טייסת מס' 36 וכוח המפציצים, שהורכב כעת מתשעה וילדביסט ואלבקור בודד יצאו למשימות חמושים בפצצות בלבד (היות שלא נותרו עוד טורפדו זמינים) כנגד הנחיתות היפניות במזרח ג'אווה, עד לכניעת כוחות בעלות הברית ב-8 במרץ 1941. האלבקור שנותר הושמד בעודו על הקרקע זמן קצר קודם לכן.