stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטיאן נאפולס
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה נאפולס במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.40 מטר, אחרי הוגו פבריס זנגו מבורקינה פאסו (17.64 מטר) ובן ארצו לאסרו מרטינס (17.41 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 17.40 מטר (2023)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 17.02 מטר (2018)
לאוניד איליץ' בובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1916 ניקולאייב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 בספטמבר 2005 (בגיל 88) מוסקבה, רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  בית הקברות "פראובראז'נסקויה"
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1935–1958 (כ־23 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אלוף-משנה)
 תפקידים בשירות
 חיל רגלים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת החורף  מלחמת העולם השנייה חזית בריאנסק  החזית המרכזית חזית קורסק
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (מס' 137; 07.04.1943)  עיטור כוכב הזהב   עיטור לנין  2 עיטורי הכוכב האדום (6.7.1943 ועל תקופת השירות)   מדליית הניצחון על גרמניה במלחמת העולם השנייה   ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 רתח במפעל לבניית ספינות   מורה בשיעורי הכנה לצבא של בית הספר מס' 354
 הנצחה
 יד זיכרון בגבעת התחמושת
 
לֵאוֹנִיד אִילִיץ' בּוּבֶּר (ברוסית: Леонид Ильич Бубер; ‏19 בדצמבר 1916 - 7 בספטמבר 2005) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו בהתקפה במהלך מלחמת החורף (היה אז בדרגת לויטננט).
ביוגרפיה

נולד כ"אברהם" בעיר ניקולאייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של עובד. סיים בית ספר של שבע שנים ובית הספר המקצועי מטעם מפעל לבניית הספינות בעיר. בהמשך עבד כרתח במפעל לבניית ספינות של העיר.
התגייס לצבא האדום ב-1935, סיים בית הספר לחיל רגלים של אודסה. בהיותו מפקד רגימנט סיור מס' 82 באוגדת סיור מס' 33 השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין ומלחמת החורף שם כמפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט סיור מס' 212 באוגדת סיור מס' 49 של הארמייה ה-13 בחזית צפון-מערבית שם במהלך קרבות ליד הכפר טרנטילה (בפינית Terenttilä) ב-13 וב-14 בפברואר 1940 היה בראש הרגימנט שלו ובהמשך ב-17 בפברואר צלח את הנהר טייפאלניוקי. במהלך הקרבות הללו נפצע שלוש פעמים ועוטר בעיטור "גיבור ברית המועצות". לאחר השיקום מן הפציעות הגיע כסגן מפקד הקורסים לפיקוד במכללה הצבאית-פוליטית של העיר לנינגרד והועבר איתה בתחילת המלחמה לעיר שויה במחוז איוונובו בעורף.
מדצמבר 1941 נשלח לעסוק בהרכבת רגימנט מס' 167 של דיוויזיית הרגלים ה-16 וב-1942 הגיע כסגן מפקד לחזית מלחמת העולם השנייה. בקרב קורסק נפצע במהלך הדיפת מתקפה וורמאכט ב-5 ביולי 1943 והועבר לבית החולים במוסקבה. היה חבר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי עד לפיזורו ב-1948 אחרי המלחמה המשיך את השירות בצבא האדום באסיה התיכונה במחוז הצבאי של טורקמניסטן (יש עדיות שהודות לכך שרד את חיסול הוועד) ובמוסקבה. מינואר 1944 עד ל-1946 האזין לקורסי האקדמיה הצבאית על שמו של פרונזה. ב-1957 חזר למוסקבה וב-1958 שוחרר מן השירות הפעיל.
לאחר שחרורו עבד כמורה בשיעורי הכנה לצבא של בית הספר מס' 354. התגורר ועבד במוסקבה. נקבר בבית הקברות "פראובראז'נסקויה".
משפחתו

היה נשוי לחנה רויאק, ולהם בת ליובוב.
הערות שוליים

1 2  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
1 2 3  קורות חייו מפי בתו, ליובוב
↑  על טקס פתיחת יד הזיכרון מפי דוד טריבלסקי, "גיבורים לא מתים" באתר "פרוזה.רו" (ברוסית)
↑  6 בדצמבר 1916 לפי הלוח היוליאני
↑  תמונה מיד זיכרון בלכבודו שהוצב בגבעת התחמושת
↑  כעת נקרא נהר בורנאייה ונמצא בשטחה של רוסיה
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  ולדימיר ולדימירוב "לפזר מייד" במגזין "לחיים", מאי, 2005 (ברוסית)
↑  אתר "ניוזלנד" שהעתיק הודעה מאתר של "ערוץ שבע" מזיכרונות קרוביו(ברוסית)
לאיוש ארנסט

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1872 פשט 
 התאבד:  אפריל 1937 (בגיל 64) 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
לאיוש ארנסט (בהונגרית: Ernst Lajos; פשט, 29 באפריל 1872 – באביב 1937) היה אספן אמנות יהודי הונגרי, מצנט, מייסד מוזיאון ארנסט, יועץ ראשי לממשלה (משנת 1925).
ביוגרפיה

לאיוש ארנסט נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר מור ארנסט ושל ורוזה שטיינר. ככל הנראה לא למד מעולם היסטוריה של אמנות, הוא לימד את עצמו, כלומר היה אוטודידקט. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל לאסוף יצירות אמנות, והתעניין בעיקר ביצירות היסטוריות הונגריות. בסוף המאה הוא השאיל מיצירות האמנות שלו לתערוכה של גלריה ההונגרית להיסטוריה ולהצגת התערוכה הלאומית של האלף השני. הוא אסף יצירות אמנות הונגריות מתחילת המאה ה-20.
הוא טיפח קשרים טובים עם האמנים (ביניהם ויקטור מדראס, ברטלאן סקיי, מור תאן, אוסקר גלאץ) הוא היה בהונגריה הראשון שהכיר בכך שגם שרטוטי הציורים המוגמרים עצמם הם בעלי ערך גדול והתחיל לאסוף אותם, בכך הוא ביצע בעצם גיבויים חשובים, לא נתן לאיואות, שרטוטים ואיורים ללכת לאיבוד.
כבר בשנת 1894 הפך למייסד הסלון הלאומי, ובשנים 1901 עד 1909 היה מנהל העסקים שלו. בתפקיד זה ארגן כמה תערוכות חיים של יצירות ציירים גדולים של המאה ה-19. לאחר שהוזז מתפקידו הקים את המוזיאון הפרטי הראשון בהונגריה.
במאי 1912, נפתח מוזיאון ארנסט בבודפשט, ברחוב נאג'מזה 8. בקומה הראשונה בבית דירות שנבנה באותה תקופה. באולם 14 הייתה תערוכה קבועה ובאחרים נערכו תערוכות מתחלפות. ארנסט המשיך לארגן תערוכות רטרוספקטיבות. קטלוגים מושקעים של התערוכות פורסמו בעריכת בלה לאזאר.
בזמן שגשוג יצירות האמנות, בשנת 1917, החל ארנסט לארגן מכירות פומביות. עד סוף ימי חייו הוא קיים מכירה פומבית פעמיים בשנה. המצב הכלכלי השתנה דרמטית בסוף שנות ה-20 - כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי ובשל רכישותיו המופרזות, לאיוש ארנסט קרס כלכלית. האוסף שלו היה משועבד במשכון, ולכן הוצגה תערוכה של עבודות שהושאלו בלהמוזיאון הלאומי של הונגריה בשנת 1933.
רעייתו הייתה ארז'בט אקלר, איתו התחתן ב-8 בספטמבר 1901 בבודפשט. הם התגרשו בשנת 1918.
מותו

לאחר שהמשא ומתן לרכישת האוסף שלו על ידי המדינה נמשך במשך שנים, ארנסט שם קץ לחייו באביב 1937 בגלל בעיות כלכליות. הוא נעלם ב-22 במרץ, וגופתו נמצאה ב-24 באפריל בראצקווה, עיירה שממוקמת בחלק הדרומי של האי צ'פל על הדנובה, דרומית לבודפשט. האוסף שלו נמכר במכירה פומבית שנתיים לאחר מותו בשנת 1939, ורובו נקנה על ידי מוזיאונים הונגריים. לאיוש ארנסט הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חברויות

הסלון הלאומי
אגודת פאל סיניאי מרשה
אגודת אדן לכנר
שולחן האמנים פֵסֶק (FÉSZEK)
שולחן האמנים היפני
עבודותיו העיקריות

טיוטה של יאנוש מיהאי הס להקמת האקדמיה ההונגרית לאמנויות יפות בשנת 1820. תואר על ידי לאיוש ארנסט (בודפשט, 1898)
טיוטות של יאנוש שאוף משנת 1790 על מערכת העמודים הארצית ההונגרית. תואר על ידי לאיוש ארנסט. (בודפשט, 1900)
הציור ההיסטורי ההונגרי (בודפשט, 1910)
דיוקנאות של שנדור פטפי (בודפשט, 1922)
לקריאה נוספת

לקסיקון אומנותי. אד. אנה זדור, איסטוואן גתון. כרך 1 בודפשט: אקדמית, 1965. ארנסט לאגוס. 638. עמ'
אניקה רוקה:לאיוש ארנסט בגלריית מוזיאון התמונות, 2002 עמוד 241–242 ISBN 963-86222-4-5
אניקה רוקה: אוסף לאיוש ארנסט ומוזיאון ארנסט (הקישור אינו פעיל, 2018-11)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Neológ Izraelita Hitközség születési akv. 565/1872. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 693. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132646463  ISNI: 0000 0000 7877 0524  LCCN: nb2007002476  VcBA: 495/148505  VIAF: 35622738   WorldCat (עם VIAF): 35622738 
קברו של לאיוש ארנסט בבודפשט בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה: 3-10-4.
יצחק ולד

יצחק ולד (ינואר 1939 – 18 בספטמבר 2021) היה ראש עיריית כפר סבא. כיהן בתפקיד מעל ארבע קדנציות, בין השנים 1982–2003. לתקופה קצרה כיהן גם כראש הוועדה הקרואה בנהריה.
ביוגרפיה

ולד נולד לאליעזר ויפה ולד, מוותיקי כפר סבא, והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד. הוא למד באוניברסיטת תל אביב, והיה בעל תואר שני במנהל עסקים. ולד היה חבר במרכז ובלשכת מפלגת העבודה.
פעילות ציבורית

בשנת 1974 נבחר ולד למועצת עיריית כפר סבא מהמקום התשיעי ברשימת מפלגת העבודה. בשנת 1978 היה ולד שני ברשימת המועמדים מיד לאחר ראש העיר, זאב גלר ומונה לסגן וממלא מקום ראש העיר ויו"ר איגוד ערים לתברואה בשרון.
בשנת 1982, בעקבות פטירתו של גלר, נתמנה ולד לראש העיר. בבחירות בשנת 1983 זכה ולד לתמיכה של 74.6%, ורשימת מפלגת העבודה בראשותו הגדילה את כוחה מ-9 ל-10 מושבים מתוך 15 במועצה. עם גידול העיר התחזק בה הליכוד ואחוזי התמיכה בוולד ירדו. בבחירות 1988 הוא זכה ב-69% מהקולות ומפלגת העבודה שמרה על רוב של 9 מושבים במועצה מתוך 17. בבחירות ב-1993, זכה ולד ב-48% מהקולות מול 37% שניתנו לנציג הליכוד. בבחירות ב-1998 התמודד ולד בראשות רשימה עצמאית כשמולו התמודדו נציג של מפלגת העבודה, נציג של הליכוד ושני מתמודדים מרשימות עצמאיות. ולד זכה ב-26% מהקולות בסיבוב הראשון ובסיבוב שני גבר על נציג מפלגת העבודה, ברוב דחוק של 53%.
בשנת 2005, שימש תקופה קצרה כראש עיריית נהריה, כראש ועדה קרואה, עד לקיום בחירות חוזרות בעיר בדצמבר 2005, בעקבות ביטול תוצאות הבחירות על ידי בית המשפט.
בנובמבר 2006 הוא מונה לראש הוועדה הקרואה של עיריית באקה-ג'ת, תפקיד שבו כיהן במשך חמש שנים.
הוקרה

ב-8 בדצמבר 2010 הוענק לו תואר אזרחות כבוד של כפר סבא.
בשנת 2021, אושרה קריאת הפארק העירוני כפר סבא, פארק כפר סבא, על שמו.
חיים אישיים

ב-1995, נהרג בנו הבכור אלי, בפפואה גינאה החדשה. התגורר בכפר סבא, אב וסב לנכדים
הוא חוסן ב־3 מנות של חיסון פייזר, אך היה בעל מחלות רקע וב-18 בספטמבר 2021, הלך לעולמו בבית החולים מאיר, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה.
הערות שוליים

↑  אליעזר ולד, דבר, 13 בספטמבר 1965
↑  בדבר תוצאות הבחירות לעיריית כפר סבא, ילקוט הפרסומים 1984, עמ' 735
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות למועצת עיריית כפר סבא, 10 בנובמבר 1978, ילקוט הפרסומים 2485, עמ' 314-315
↑  הורחבה הקואליצייה בעיריית כפר סבא, דבר, 5 באפריל 1979
↑  סכנה של מכת יתושים בשרון, דבר, 26 ביוני 1980
↑  תוצאות הבחירות למועצת עיריית כפר סבא, ילקוט הפרסומים 2986, 29 בנובמבר 1983, עמ' 590
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות עיריית כפר סבא, 7 במרץ 1989, ילקוט הפרסומים 3629, עמ' 1885-1887
↑  תוצאות הבחירות לראשות עיריית כפר סבא, 18 בנובמבר 1993, ילקוט הפרסומים 4170, עמ' 963-964
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות עיריית כפר סבא, 3 בדצמבר 1998, ילקוט הפרסומים 4711, עמ' 1243-1246
↑  מהפך בנהריה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2005
↑  אורי טל, ‏איחוד הרשויות באקה אל-ע'רביה–ג'ת, עיר הכרמל ושגור, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 18 במרץ 2007
↑  יצחק ולד סיים השבוע 5 שנות כהונה כראש עיריית בקה אל ג'רביה, אתר local
↑  יהודה הענקת התואר, אתר יוטיוב
↑  אבל כבד: ראש העירייה לשעבר, יצחק ולד, מת מקורונה, באתר צומת השרון כפר סבא, ‏2021-09-18
↑  ראש העיר המיתולוגי של כפר סבא, יצחק ולד, נפטר מקורונה, באתר ynet, 18 בספטמבר 2021
↑  אבל כבד: ראש העירייה לשעבר, יצחק ולד, מת מקורונה, באתר צומת השרון כפר סבא, ‏18 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433355405171  VIAF: 48148874576149621276   WorldCat (עם VIAF): 48148874576149621276
ל'הומניטה

| --- | --- |


 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  ברלינר
 מייסד:  ז'אן ז'ורס 
 תאריכי הופעה:  1904–הווה (כ־120 שנה)
 שפה:  צרפתית
 מערכת:  פריז
 מדינה:  צרפת
 ISSN:  0242-6870, 2496-8617
 www.humanite.fr
 
שער העיתון מ-32 בנובמבר 1911
לימניטה (בצרפתית: L'Humanité, מילולית: "האנושות") הוא עיתון צרפתי, לשעבר ביטאון המפלגה הקומוניסטית של צרפת ומאז 2001 עיתון עצמאי, אם כי מקיים זיקה למפלגות השמאל בצרפת. ססמת העיתון היא "בעולם אידיאלי לא היה צורך שעיתון זה יתקיים".
עד מלחמת העולם השנייה

העיתון נוסד בשנת 1904 (עוד לפני הקמת המפלגה הקומוניסטית) על ידי ז'אן ז'ורס, מנהיג "הפלג הצרפתי של אינטרנציונל העובדים" (SFIO). ז'ורס שימש כעורכו הראשי של העיתון עד 1914. עם הקמת המפלגה הקומוניסטית ב-1920 הפך העיתון לאחד מנכסיה. העיתון השתייך למפלגה ולקואופרטיב עובדיו והוחזק על ידי מימון של המפלגה, כולל מימון מברית המועצות ודמי מנוי.
ב-1930 הצטרף לואי אראגון לעיתון ככתב המדור "חדשות בקצרה" וב-1953 החל לערוך את המוסף הספרותי רב ההשפעה של העיתון, Les Lettres françaises, אותו ערך עד 1970. בתקופה שלפני כיבוש צרפת על ידי הנאצים זכה העיתון לפופולריות ונאסר להופעה על ידי השלטונות מיד לאחר הכיבוש.
במהלך מלחמת העולם השנייה

ב-27 באוגוסט 1939 ממשלת דאלאדיה אסרה על פרסום העיתון, לאחר שזה תמך בהסכם בין גרמניה הנאצית לברית המועצות. החל מאוקטובר אותה שנה העיתון הופץ במחתרת. בסך הכל הופיעו יותר מ-300 גליונות בשנות המחתרת.
לאחר מלחמת העולם השנייה

מיד לאחר השחרור זכתה המפלגה הקומוניסטית לפופולריות גואה בציבוריות הצרפתית כגורם המאורגן הגדול ביותר ברזיסטאנס. כתוצאה מכך זכה גם העיתון למעמד ציבורי נכבד בין סוף שנות הארבעים לאמצע שנות השישים ותפוצת שיא של כ-500,000 עותקים ומנויים. תפוצת העיתון הצטמצמה בעקביות, בד בבד עם ירידת התמיכה בקומוניזם בצרפת.
נפילת ברית המועצות הובילה להפסקת התמיכה הסובייטית בעיתון ולמשבר בן עשור, בו שרד אך בקושי. ב-2001 רכשה קבוצת משקיעים פרטיים בראשות ערוץ הטלוויזיה הפרטי TF1 ‏20 אחוז מהעיתון, במטרה "לשמר את הגיוון התקשורתי", למרות שלא אחזו בדעות שמאליות במיוחד. המפלגה הסכימה לרכישה, כצעד נואש להצלתו.
Fête de l'Humanité

אחד מהאירועים הנחשבים המשלבים אמנות, מוזיקה ומאחה פוליטית הוא "פסטיבל האנושות" (או "פסטיבל [העיתון] ל'הומניטה", Fête de l'Humanité) שאורגן לראשונה על ידי המפלגה ב-1930 לטובת גיוס כספים לביטאונה. מאז 1960 מתקיים הפסטיבל בכל שנה בהשתתפות טובי האמנים ותוך הפגנת עמדות פוליטיות כגון תמיכה במהגרים ופליטים, גינוי דרום אפריקה, פעילות נגד הגלובליזציה, תמיכה בפלסטינים ועוד. על אף שהפסטיבל מזוהה באופן מוחלט וחד משמעי עם המפלגה הקומוניסטית, הוא מושך קהלים רחבים, רובם צעירים המזוהים עם השמאל הרדיקלי, אך חלקם חובבי מוזיקה ופסטיבלים שאינם מזדהים בהכרח עם כל המסרים הפוליטיים.
הערות שוליים

↑  רשימת כל האמנים שהופיעו בפסטיבל לאורך השנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb327877302 (data) 
הבמה המרכזית, 2006
כדורגלן השנה בשוודיה

פרסי כדורגלן וכדורגלנית השנה בשוודיה הם פרסים שנתיים המוענקים על ידי התאחדות הכדורגל השוודית לכדורגלנים המצטיינים במהלך העונה. שני הפרסים מוענקים זה לצד זה בטקס הגאלה של ההתאחדות השוודית.
הדיאמנטבולן לנשים

תואר כדורגלנית השנה בשוודיה או הדיאמנטבולן (בשוודית: Diamantbollen - כדור היהלום) הוא פרס המחולק החל משנת 1980 לכדורגלנית השוודית המצטיינת של השנה. בין השנים 1980 ל-1989 חולק הפרס בשיתוף העיתון דגנס ניהטר, וכיום הוא מחולק בשיתוף העיתון סידסוונסקנס. שיאנית הזכיות בפרס היא החלוצה לוטה שלין, שזכה בו חמש פעמים (ארבע מתוכן ברצף).
| שנה | זוכה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1980 | אנה סוונייבי | שוודיהקרוננגס |
| 1981 | פיה סונדהאגה | שוודיהג'יטקס |
| 1982 | אנט בורייסון | שוודיהג'יטקס |
| 1983 | אליזבת ליידיניה | שוודיהג'יטקס |
| 1984 | לנה וידקול | שוודיהטרולהטן |
| 1985 | אווה אנדרסון | שוודיהסונדסוואל |
| 1986 | גונילה אקסן | שוודיהגידאונסברגס |
| 1987 | אלינור הולטין | שוודיהגאיס |
| 1988 | לנה וידקול (2) | שוודיהאוקסבק |
| 1989 | אלינור הולטין (2) | שוודיהג'יטקס |
| 1990 | אווה זייקפלבי | שוודיהמאלמה |
| 1991 | אליזבת ליידיניה (2) | שוודיהג'יטקס |
| 1992 | אנלי אנדלן | שוודיהאקסבק/מארק |
| 1993 | לנה וידקול (3) | שוודיהמאלמה |
| 1994 | קריסטין בנגטסון | שוודיההמארבי |
| 1995 | מאלין אנדרסון | שוודיהאלבכה |
| 1996 | מאלין סוודברג | שוודיהאלבכה |
| 1997 | אולריקה קרלסון | שוודיהבליניה |
| 1998 | ויקטוריה סוונסון | שוודיהאלבכה |
| 1999 | ססיליה סנדל | שוודיהאלבכה |
| 2000 | טינה נורדלונד | שוודיהאומאו |
| 2001 | מאלין מוסטרם | שוודיהאומאו |
| 2002 | האנה יונגברי | שוודיהאומאו |
| 2003 | ויקטוריה סוונסון (2) | שוודיהיורגודן |
| 2004 | קריסטין בנגטסון (2) | שוודיהיורגודן |
| 2005 | האנה מרקלונד | שוודיהסונאנו |
| 2006 | לוטה שלין | שוודיהקופארברגס/גטבורג |
| 2007 | תרזה סיוגרן | שוודיהמאלמה |
| 2008 | פרידה אסטברג | שוודיהאומאו |
| 2009 | קרולינה סגר | שוודיהלינשפינג |
| 2010 | תרזה סיוגרן (2) | שוודיהמאלמה |
| 2011 | לוטה שלין (2) | צרפתליון |
| 2012 | לוטה שלין (3) | צרפתליון |
| 2013 | לוטה שלין (4) | צרפתליון |
| 2014 | לוטה שלין (5) | צרפתליון |
| 2015 | הדוויג לינדאל | אנגליהצ'לסי |
| 2016 | הדוויג לינדאל (2) | אנגליהצ'לסי |
| 2017 | קוסוברה אסלאני | אנגליהמנצ'סטר סיטי / שוודיהלינשפינג |
| 2018 | נילה פישר | גרמניהוולפסבורג |
| 2019 | קרולינה סגר (2) | שוודיהרוזנגארד |
| 2020 | מגדלנה אריקסון | אנגליהצ'לסי |
| 2021 | פרידולינה רולפו | ספרדברצלונה |
| 2022 | פרידולינה רולפו (2) | ספרדברצלונה |
| 2023 | אלין רובנסון | שוודיההאקן |
הערות שוליים

↑  Guldbollen, באתר התאחדות הכדורגל השוודית
↑  Diamantbollen, באתר התאחדות הכדורגל השוודית
פרוויץ אברג בטקס קבלת הפרס, 1962
ביירן נורדקוויסט בטקס קבלת הפרס, 1968
פרדי יונגברי בטקס קבלת הפרס, 2006
זלאטן איברהימוביץ', שיאן הזכיות בפרס
לוטה שלין בטקס קבלת הפרס, 2006
לאיוש בירו

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1880 אוראדיה, מחוז ביהאר, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 בספטמבר 1948 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Ludwig Blau 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, הונגריה 
 מקום קבורה:  לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית, הונגרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1917 
 
לאיוש בירו (במקור בלאו, בהונגרית: Bíró Lajos; וינה, 22 באוגוסט 1880 – לונדון, 9 בספטמבר 1948) היה סופר, עיתונאי, תסריטאי יהודי-הונגרי. אשתו הייתה יוֹלַן וֵסִי, בתו של הסופר עיתונאי, עורך וחבר הפרלמנט היהודי-הונגרי יוז'ף וסי (במקור וייס).
ביוגרפיה

לאיוש בירו גדל בעיירה הבש בצפון הונגריה (כ-10,000 תושבים). הוא סיים את לימודיו התיכוניים באגר ובבודפשט. משנת 1898 עבד כעיתונאי. בין 1900 לבין 1904 עבד בעיתון ה"חופש" (Szabadság) באורדיאה. משנת 1904 היה סגן העורך של העיתון פשטי נפלו (Pesti Napló), ומשנת 1905 היה העורך האחראי של העיתון. התגורר בברלין בין 1906 לבין 1909 ולאחר מכן עבד שוב בכמה עיתונים בבודפשט. בשנת 1918 אחרי מהפכת החרציות היה מזכיר מדיני במשרד החוץ ההונגרי בתקופת ממשלת מיהאי קארואי. משנת 1914 עסק בתסריטאות. בשנת 1919 היגר מהונגריה. עד 1920 זכה כבר להכרה בזכות 40 ספריו ובכורות תיאטרון. עד שנת 1925 חי ועבד בבירות אוסטריה, צרפת ואיטליה. הוא שב לבודפשט בשנת 1925, אך עבר באותה שנה בחזרה למערב (ארצות הברית, ברלין, לונדון). בהוליווד עבד כתסריטאי של סרטי פרמאונט וכתב מספר רב של תסריטים. בשנת 1928, חזר לאירופה, והתגורר תחילה בשרלוטנבורג, גרמניה. ביחד עם הבמאי ההונגרי-בריטי-יהודי אלכסנדר קורדה היה ב־1932 אחד ממייסדי חברת London Films Production.
בירו כתב כמה תסריטים קולנועיים מצליחים (למשל:חייו הפרטיים של הנרי השמיני). בדומה לחברו, אנדרה אדי, הוא תיאר את התפוררותה של הונגריה בסיפוריו הקצרים וברומנים. סיפוריו הקצרים תארו את היצרים האנושיים באופן תמציתי, סוחף ומהיר. הוא הצליח גם כמחזאי (המחזה:שושן צהוב). הדרמה שלו הצארינה, שאותה כתב יחד עם מלכיאור לנדיאל הפכה להצלחה עולמית. הוא כתב גם רומנים בלשים (הַסֶרְפוֹלֶט).
תרגומיו

ברנשטיין: המצור (1910)
בעקבותי (1911)
שניצלר: אנטול (1911)
ארקובסב: קנאה (1917)
סרטיו

יורש העצר Trónörökös (1923)
Modern Dubarry/Eine Dubarry von heute (1926)
הפיקוד האחרון The last command (1928)
Hotel Imperial (1927, 1939)
הגיבור חסר המולדת A hontalan hős (1928)
חייו הפרטיים של הנרי השמיני VIII. Henrik magánélete (1933)
קטרינה הגדולה Nagy Katalin (1934)
חייו הפרטיים של דון חואן Don Juan magánélete (1934)
A vörös Pimpernel (1934)
Rembrandt (1936)
הנסיעה האפלה Sötét utazás (1937)
התוף Riadó Indiában (1938)
הגירושין של ליידי איקס A válóperes leány (1938)
פרח הטיסה Tiszavirág (1939)
ארבע הנוצות Négy toll (1939)
הגנב מבגדאד A bagdadi tolvaj (1940)
חמישה קברים לקהיר Öt lépés Kairó felé (film, 1943)
הערות שוליים

↑  A házassági anyakönyv, Budapest V. kerület, 1906. márc. 17. – 1906/100 (אורכב 24.10.2019 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258717805171  PLWABN: 9810534153405606  BNE: XX1166761  BnF: cb140089709 (data)  CANTIC: a11402076  GND: 123638178  ICCU: CUBV020833  ISNI: 0000 0001 0857 1164  LCCN: no89001875  NKC: jn20010601141  NLA: 35753360  NTA: 070903379  SELIBR: 41041  SUDOC: 059739274  Trove: 1071970  ULAN: 500191962  VIAF: 44496747   WorldCat (עם VIAF): 44496747
למור עכברי גדול

| למור עכברי גדול |
| --- | --- |
 למור מהמין Mirza zaza
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: למור עכברי גדול
שם מדעי
 Mirza ‏גריי, 1870
תחום תפוצה


למור עכברי גדול (שם מדעי: Mirza) הוא סוג ממשפחת הלמורים הצמריים המכיל 2 מינים והוא הסוג בעל המינים הגדולים ביותר במשפחתו. כמו שאר הלמורים הסוג אנדמי למדגסקר, במזרח מדגסקר. הוא תואר ב-1870 בידי ג'ון אדוארד גריי.
תיאור

סוג זה מכיל את המינים הגדולים ביותר במשפחה והם מגיעים עד למשקל 300 גרם ולאורך של 300 מ"מ. הם בעלי פנים דמויות-עכבר עם חוטם מחודד, אוזניים גדולות ועיניים גדולות המותאמות לתנאי חשיכה. הפרווה אפורה בהירה עם בטן לבנה והזנב ארוך ושרירי.
מינים אלה הם פעילי לילה הנחים על ענפים וחללי עצים במשך היום ויוצאים בלילות לחפש פירות, צוף, חרקים ואף חולייתנים קטנים. הם מתקשרים בקולות מהדהדים ביער אך גם משתמשים בסימנים כימיים הנוצרים בשתן, רוק ובבלוטות ריחניות. הם מתרבים פעם בשנה לאחר היריון של 90 יום שבסופם נולדים 2 צעירים. טורפיהם כוללים את הפוסה, נמייה צרת-פסים, עקב מדגסקר וינשוף מדגסקר (Asio madagascariensis).
שני המינים מצויים בסכנת הכחדה ומוגנים בחוק לפי אמנת וושינגטון.
מינים

למור עכברי גדול דרומי      (Mirza coquereli)
למור עכברי גדול צפוני      (Mirza zaza)
מין נוסף התגלה ב-1980 בידי איאן טאטרסול אך הוא לא אושר.
לאוני גרנדל

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1886 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  21 בינואר 1960 (בגיל 73) קופנהגן, דנמרק 
 מוקד פעילות:  ממלכת דנמרק 
 שפה מועדפת:  דנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
לאוני גְרֶנְדָל (בדנית: Launy Grøndahl ‏ 30 ביוני 1886 - 21 בינואר 1960) היה מלחין ומנצח דני.
גרנדל למד נגינה בכינור מגיל שמונה. ראשית הקריירה שלו כמוזיקאי מקצועי הייתה ככנר בתזמורת של תיאטרון הקזינו בקופנהגן, בגיל שלוש-עשרה.
במשך תקופה ארוכה (1956-1925) כיהן גרנדל כמנצח הבית של התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, התזמורת היוקרתית ביותר של דנמרק.
יצירות חשובות

בין יצירותיו הראשונות סימפוניה, יצירות להרכבי כלי מיתר קטנים וקונצ'רטו לכינור.
גרנדל נודע ביותר בקונצ'רטו שלו לטרומבון, שנכתב בשנת 1924, כשגרנדל שהה באיטליה. נראה שהקונצ'רטו נכתב לנגני הטרומבון של תזמורת תיאטרון הקזינו בקופנהגן, הודות לתקן הגבוה של נגינתם.
גרנדל זכור גם בהקלטותיו החלוציות לסימפוניות של עמיתו הדני קרל נילסן והפרטיטורה המקורית שלו לסרט האילם הקלאסי  
Häxan של בנימין כריסטנסן.
קישורים  חיצוניים

ביוגרפיה של מלחין קלאסי (בספרדית)
הערות שוליים

↑  [http://www.classical-composers.org/comp/grondahl Launy Grondahl ארגון מלחינים קלאסיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351512405171  BnF: cb138947508 (data)  GND: 134288610  ISNI: 0000 0001 1563 1591  LCCN: n84203847  MusicBrainz: 85bf0df8-543d-4a8f-b4a4-936396f71a23  NKC: mzk2009511989  SNAC: w6ds09qm  SUDOC: 08085348X  VIAF: 27251874   WorldCat (עם VIAF): 27251874
לודוויג טייכמן

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1823 לובלין, פולין הקונגרסאית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1895 (בגיל 72) קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת היידלברג 
 מוסדות:  האוניברסיטה היגלונית 
 
לודוויג קרול טייכמן סטווירסקי (בפולנית: Ludwik Karol Teichmann-Stawiarski;‏ 16 בספטמבר 1823 – 24 בנובמבר 1895) היה אנטומיסט פולני שגילה דרך חדשה של מחקר ברפואה משפטית, שעל שמו נקראים גבישי טייכמן.
ביוגרפיה

טייכמן נולד ב-16 בספטמבר 1823 בלובלין.
הוא היה אחיינו של הכומר הרפורמי האוונגליסטי בקרקוב פריידריק יעקב טייכמן, ובנו של הרופא יעקב ולדיסלב טייכמן.
הוא סיים בית ספר תיכון ברדום, תחילה למד תאולוגיה אוונגליסטית באוניברסיטת דורפאט, כדי להפוך לכומר קלוויניסטי, בעקבות אביו, אך בסופו של דבר נטש את הלימודים לטובת לימודי רפואה.
בשנת 1856, טייכמן קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת גטינגן. בשנת 1861, הוא נהפך לפרופסור לאנטומיה פתולוגית מטעם האוניברסיטה היגלונית שבקרקוב, ובשנת 1868 הוא נהפך שם לפרופסור לאנטומיה תיאורית והשוואתית. בנוסף, טייכמן כיהן כרקטור באוניברסיטה בין השנים 1877–1878.
עבודותיו

המחקרים שלו על כלי הלימפה הוכרו על ידי הקהילה הרפואית, והוא קיבל פרסים על תגליותיו בתערוכות כלליות בפריז ובווינה.
בשנת 1853 הוא גילה את ההמין (המכונים גם גבישי טייכמן): צורה גבישית של צבע דם. רק מרגע גילוי זה של המדען הפולני, ניתן היה לאתר עקבות דם באופן חד משמעי. המחקר של טייכמן סלל את הדרך לכל מחקר ההמוגלובין הכימי שלאחר מכן.
ראו גם

המין
לודוויג זנפל

| --- | --- |

 לידה:  1486 ציריך, הקונפדרציה השווייצרית הישנה 
 פטירה:  1543  (בגיל 57 בערך) מינכן, דוכסות בוואריה 
 מוקד פעילות:  Prince-Bishopric of Basel 
 זרם:  רנסאנס גרמני 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה ליטורגית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
לודוויג זנפל (בגרמנית: Ludwig Senfl;‏ 1486 – 1542) היה גדול מלחיני שווייץ בתקופת הרנסאנס.
קורות חייו

נולד בבזל וחי בנעוריו בציריך עד להצטרפותו, ככל הנראה, כנער מקהלה בקפלת החצר של מקסימיליאן הראשון, שליט האימפריה הרומית הקדושה - באאוגסבורג, גרמניה.
הועסק כזמר בחצר, קיבל את הכשרתו המקצועית כמלחין מהיינריך איזאק ובמהרה נהפך למצטיין בתלמידיו. לאחר מות מורו, הפך למלחין החצר הראשי של מקסימיליאן, לפי בקשת השליט.
לאחר מות מקסימיליאן בשנת 1519 החל לעבוד בפסאו. בשנת 1523 היה ל'מוזיקאי הראשון' בחצר מינכן.
אף על פי שנשאר קתולי, התלהב מן הרפורמציה הלותרנית ואף הלחין מספר מזמורים לותרניים. יתר על כן, נהג להתכתב עם הדוכס הפרוטנסטטי - אלברכט (Albrecht of Prussia).
סגנון מוזיקלי

זנפל למד קומפוזיציה אצל היינריך איזאק והיה בקי בסגנון הפרנקו-פלמי הפוליפוני, ואף בחלוף השנים, נהיה לדמות רבת השפעה על התפתחות הסגנון. גאונותו ניחנת בכושר החשיבה הפוליפונית שלו.
כך לקח למשל שירים גרמניים מסורתיים בעלי הרמוניה אקורדית פשוטה יחסית, והפכן ליצירות מופת מורכבות ביותר מבחינה פוליפונית. בשירים אלו, ניתן להבחין בייחודו המוזיקלי שבעיקר מתבסס על שניים, שלושה נושאים (ארוכים יחסית בדרך כלל) המשתלבים בהצגה קונטרפונקטית, אך עדיין ניתנים לזיהוי.