ג'ון לוק
הגות מדינית > על הסובלנות > מקרים בהם מותרת אי-סובלנות

לפי לוק עקרון הסובלנות תקף גם כלפי אנשים שאינם נוצרים, כגון יהודים, מוסלמים, ופגאנים. החריגים, שכלפיהם אין צורך לנקוט בסובלנות, הם אתאיסטים. חלק מהקוראים של לוק פירשו את כתביו גם כרשות לנהוג בחוסר סובלנות כלפי רומים-קתולים. כמו כן, במספר מקומות כותב לוק שמי שאינו סובלני כלפי אחרים מאבד את זכותו לדרוש סובלנות כלפיו.
המקרה שבו לוק נחרץ ביותר לגבי נחיצותה של אי-סובלנות הוא זה של אתאיסטים. לפי ג'ון דאן (אנ') "עבור לוק... אתאיסטים הם איום פרקטי כה חמור, שהם מאיימים על עצם קיומה של החברה; ובגלל מידת האיום שהם מהווים - הם שקולים לגרסה רוחנית של מחלת האיידס, באופן שהיא מובנת לאנשים ההיסטריים ביותר בני זמננו - הם למעשה, בעיניו של לוק, מאבדים את רובן הגדול של זכויות האדם".
הנימוק המרכזי של לוק ללגיטימציה של רדיפת אתאיסטים היא שאין דבר שיכול להבטיח שהם יקיימו הבטחות, אמנות ושבועות, שהן לדבריו הקשרים שמאגדים את החברה:
אין להתייחס בסובלנות כלשהי לאלה המכחישים את קיומה של האלוהות. שהרי על מי שמכחיש את קיום האל אינן מקובלות לא ההבטחות, לא האמנות ולא הבריתות שהן הקשרים היוצרים את החברה האנושית, ואין כל קדושה נודעת להן בעיניו; הרי הרחקת האל מכל הקשרים הללו, ואפילו זו הרחקה הנעשית במחשבה בלבד, מבטלת אותם כליל
המקור באנגלית
Those are not at all to be tolerated who deny the Being of a God. Promises, Covenants, and Oaths, which are the Bonds of Humane Society, can have no hold upon an Atheist. The taking away of God, though but even in thought, dissolves all.
התאוריה של לוק לגבי החברה והמדינה נשענת על ההנחה שהקשרים הפוליטיים מבוססים על הבטחות ואמנות. לפי לוק, ללא הפחד מאלוהים לא ניתן לסמוך על אנשים שהם אכן יקיימו הבטחות ולכן אתאיסטים מהווים סיכון ליסודות של החברה. לפי ג'רמי וולדרון (אנ'), נימוק נוסף הוא שלאתאיסטים חסר היסוד שבאמצעותו בני אדם מכירים בשוויון בין כל בני האדם.
פרשנים של לוק ניסו להסביר בדרכים שונות את המניעים מאחורי החלטתו לתת לגיטימציה לאי-סובלנות כלפי אתאיסטים. ישנם פרשנים, בעיקר מהמסורת הפרשנית של לאו שטראוס, שנמצאים בדעת מיעוט לפיה לוק בעצמו היה אתאיסט. לפי ויליאם בלום, ניל וויטפילד וסטיוארט טגר, לוק מציע לקוראיו "טיעון סודי" לפיו הקיום של אלוהים לא ניתן להוכחה, אך היציבות של החברה הליברלית מחייבת שההמונים יקבלו את רעיון האל הנקמן, שמעניש את מי שנוהג בניגוד לחוק הטבע. פרשנות זו לא מקובלת על רוב החוקרים של כתבי לוק. פרשנות אחרת היא שהסיבה העיקרית לעמדה הנחרצת נגד אתאיזם היא שלוק רצה להימנע מהאשמות (שאכן הופנו נגדו) שגישתו מובילה לאתאיזם. לפי עמדה אחרת, לוק רצה להרחיק את עצמו מהגישה שהוא זיהה עם הובס ועם פייר בל, לפיה ניתן להסיק זכויות מאינטרסים. לוק חשב שגישה זו לא מספקת הגנה מספקת מפני רדיפה של השלטון. הוא ראה גישה זו כאתאיסטית וביקש להתרחק ממנה על ידי גינוי של אתאיזם. גישה מקובלת היא שלוק אכן האמין שלא ניתן לסמוך על אתאיסטים שיקיימו הבטחות.
לוק לא מציין באופן חד משמעי את הקתולים כחריג שכנגדו מותר לנהוג בחוסר-סובלנות, אך חלק מפרשניו סבורים שאי-סובלנות כלפי קתולים משתמעת מכתביו. פרשנות זו מתבססת על שני טיעונים של לוק לגבי דתות, שלפי לוק אין להן זכות לדרוש סובלנות מהשלטון. ראשית, השלטון המדיני לא צריך להיות סובלני כלפי כנסיות שבהן המאמינים מכירים בסמכות מדינית של שליט חיצוני, כיוון שכנסיות אלה מעודדות, הלכה למעשה, התערבות של שלטון חיצוני בעניינים ציבוריים. בכלל זה, השלטון לא צריך להיות סובלני כלפי דתות שטוענות שהמשמעות של אקסקומוניקציה של שליט מכנסייתם היא עילה לאובדן שלטונו, או שהזכות לשלטון מבוססת על חסד אלוהי (אנ'). חלק מבני תקופתו של לוק זיהו טענות אלה עם הקתוליות. ניתן לפרש טיעון זה כהתרת אי-סובלנות כלפי קתולים, שמאמינים בסמכותו של שליט חיצוני, האפיפיור. אולם, הדוגמה שלוק עצמו מספק היא זו של מאמין מוסלמי שרואה עצמו כפוף לסמכותו של המופתי של קונסטנטינופול. לפי ריצ'רד אשקרפט, הדוגמה של המאמין המוסלמי היא מטאפורית בלבד, בעוד שהמטרה האמיתית של לוק היא יורש העצר הקתולי ג'יימס השני.
הטיעון השני שניתן לפרשו כקריאה לאי-סובלנות כלפי קתולים הוא שאין חובה להיות סובלניים כלפי דתות שמתירות לא לשמור אמונים עם כופרים, כיוון שמשמעות הטענה היא שמחויבות המאמינים לקיים הבטחות תקפה רק בינם לבין בני דתם. גם טענה זו זוהתה בתקופתו של לוק עם הקתוליות.
בעוד שטענות אלה פורשו כהתרת אי-סובלנות כלפי קתולים, במקומות אחרים הוא כולל במפורש את האמונה הקתולית במסגרת הסובלנות הנדרשת מהשלטון. לדוגמה, הוא מציג את האמונה הקתולית שלחם הקודש הוא גופו של ישו כמגוחכת, אך מציין שאין בה פגיעה בזולת, ושסגידה לאלוהים לפי הפולחן הרומי-קתולי צריכה להיות מותרת כפי שמותר הפולחן בנוסח ז'נבה. קביעות אלה ואחרות הובילו חלק מפרשניו למסקנה שהוא לא פסל את האמונה הקתולית כשלעצמה, אלא אנטינומיזם ודוקטרינות פוליטיות מסוימות שזוהו בתקופתו עם הקתוליות. פרשנים אחרים טוענים שאי-סובלנות כלפי קתולים הייתה אחד הרעיונות בהם לוק תמך כל חייו.