קלווין קולידג'
נשיא ארצות הברית (1923–1929) > מדיניות פנים > המאבק בקוּ קְלוּקְס קְלָאן ואחדות לאומית

אחד הקשיים הביטחוניים הגדולים ביותר במהלך ממשל קולידג' היה מאבק הממשל האמריקאי נגד הטרור של הקו קלוקס קלאן (KKK), סדרת ארגוני כתות רדיקליות שביצעו פיגועי טרור ופעלו נגד הממשל האמריקאי. הכתות הללו דגלו בעליונות גזעית לבנה, אנטישמיות, הומופוביה ושנאת זרים וביצעו פיגועי טרור רבים נגד מי שהחשיבו ליריביהם הפוליטיים. ממשל הרדינג וקולידג' נאבק ממושכות אל מול הדור השני של הארגון, אשר התעורר תחילה עוד בשנת 1915, במדינת ג'ורג'יה. זו הייתה תנועה פופולרית ומאורגנת לאומית שהתלבשה בצורה של ארגון סודי, אחווה והציגה את עצמה בפני הציבור כחברה מיטיבה ופטריוטית. גורם חשוב שתרם לדעיכתו של הקלאן היה דחייתם של הקלאן וכל תומכיהם מעמדות כוח בידי הנשיאים הרדינג וקולידג'. שני הנשיאים התרוממו מעל לדעות הקדומות שרווחו בקרב מעגלים סגורים כגון הקלאן באותה התקופה. הם הציעו מעשים, ולא מילים, לקורבנות הקלאן: הדבר בא לידי ביטוי, למשל, בתמיכתם בזכויות כל האזרחים, יהודים אפרו-אמריקאים ואינדיאנים. הדבר החשוב ביותר שביצעו הנשיאים בעניין היה שמנעו הרחקה של הקלאן מהאוכלוסייה שנרדפה בידיהם, ובכך מנעו התקיימות עצמאית של הארגון ללא השפעה חיצונית כלל וכלל.
זמן לא רב לאחר מותו של הנשיא הרדינג באוגוסט 1923, דובר הקלאן טען כי הנשיא לשעבר היה חבר הכת. זה לא היה אלא שקר שנועד לרמות את הדעה הציבורית שהופנה כלפי הנשיא האמריקאי הראשון במאה העשרים שהתבטא בפומבי למען זכויות אזרח אפרו-אמריקאיות ותמך בחקיקה נגד ביצועי לינצ'ים. הבית הלבן בראשותו של קולידג' פרסם באופן מיידי הצהרה, שקיבלה הפצה לאומית, והצהירה כי הטענה "מגוחכת מכדי לדון בה" - ואכן הייתה לה השפעה על הדעה הציבורית. קולידג' טען "אנחנו לא גרים באמריקה, אמריקה חיה בנו." זו גם הייתה חשיבתו הסמכותית של קולידג' שלעיתים הציג עצמו כנבדל ורם מעל הפוליטיקה. מבחינתו, היותו אמריקאי היה מצב נפשי בו קיבלו את אורח החיים האמריקני והתנהלו בהתאם. מקום הולדתו של האדם, גזעו או דתו של אדם לא היו קשורים להיות אמריקאי פטריוטי; במקום זאת, הוא קרא להאמין באידיאלים ובערכים אמריקאים כפי שהם באים לידי ביטוי בהכרזת העצמאות ובחוקה, ובכבוד ותמיכה במוסדות אזרחיים ופוליטיים אמריקאים. בכך, כפי שהוא ראה זאת, כל ילד יכול היה לשמוח בנשיאת התואר האמריקאי. ברוח זו, הנשיא קולידג' הצהיר את אמונתו בדבר חנוכת פסל ג'ון אריקסון ב-29 במאי 1926: ”בעת מועד שרגלינו נגעו באדמה זו, מעוד מועד שהפכנו את הארץ הזו לביתנו [כלומר הפיכה תרבותית אמריקאית], בכל מקום בו נולדנו, לא משנה מה הגזע שלנו, כולנו מעורבבים במדינה משותפת אחת. כל ההבחנות המלאכותיות של שושלות ודרגות נשללות בצד. כולנו שמחים בתואר האמריקאי.”
זמן קצר לאחר הפיכתו של קולידג' לנשיא, נכנסה מדינת אוקלהומה למצב חירום והוטל חוק צבאי בתוך המדינה שנועד להילחם נגד עלייתה המחודשת של תנועת הקלאן אשר היה בעלייה ממושכת בתמיכה ברחבי דרום ארצות הברית. כנשיא, קולידג' הביע את האנטיפתיה שלו כלפי הקלאן בכך שהוא פנה באופן חיובי ופומבי ישירות לקורבנותיו: אפרו-אמריקאים, יהודים, קתולים ומהגרים, איתם היה לו קשרים טובים - במיוחד עבור מהגרים קתולים אירים. קולידג' ביקש להדגיש את הישגיהם ותרומתם החיובית של כל המגזרים הפגועים לחיים התרבותיים האמריקאים. גישה זו התאימה לו היטב כיוון שהיא שיקפה את חשיבתו אודות אחדות לאומית ואישיותו. הנשיא קולידג' סיכם את גישתו באופן הבא: הדרך היחידה שאני יודע להבריח את הרוע מהארץ היא בשיטה הארוכה למלא אותו בטוב. באותה המידה, מרטין לותר קינג, התבונן מאוחר יותר בנושא עת טען כי: "רק האור יוכל לחושך; רק האהבה תוכל לשנאה." באמצע שנות העשרים התרחשה הפחתה במתחים החברתיים. אמריקה הייתה בעיצומה של תנופת קולידג', ועם יציבות כלכלית נרגעו ארגונים ראקציונרים. רבים מהגורמים שהובילו אנשים לקלאן נעלמו או דעכו מחשיבותם. גל הפשע שחגג במהלך תקופת היובש נסוג במעט. ונוצר מחדש מצב בארצות הברית שהיה בטוח שוב להחנות את המכונית ברחוב הראשי.