stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רב הונא
משנתו > במשפט העברי > דיני משפחה ואישות

רב הונא קבע כי תקנת חז"ל לפיה האישה מוסרת לבעלה את כספי מעשי ידיה והבעל מפרנס אותה, היא לצורך האישה כדי שמזונותיה יהיו מובטחים לה בכל מקרה, ולכן יכולה האישה לוותר על התקנה ולומר לבעלה: איני ניזונת ואיני עושה מלאכה. הוא גם הסביר את תקנת חז"ל לפיה מעמדה הכלכלי של האישה תלוי בבעלה רק בכיוון אחד - שאם מצבו הכלכלי של הבעל שפיר יותר הוא חייב לפרנס אותה בהתאם למעמדו, אך לא בכיוון ההפוך - אם מצבה הכלכלי של האישה בבית אביה היה מבוסס יותר מאשר זה של בעלה, הוא לא יכול לתבוע ממנה להוריד את רמת החיים בהתאם למנהגיו ומעמדו.
לעומת זאת, החמיר רב הונא בחובות המוטלות על האישה כתקנות שמטרתן להגביר את האהבה שבין בני הזוג, ואף על פי שהמשנה קובעת כי אישה שמכניסה לבית בעלה - מכספה הפרטי שהרוויחה לפני נישואיה - שפחות, ממלאה היא בכך את חובת שבע המלאכות המוטלת עליה, הרי שאינה פטורה מהפעולות המביאות לידי קירוב דעת בין בני הזוג: מזיגת כוס לשתייה, הצעת המיטה בחדר השינה והכנת המים לרחיצה.
משנתו > באגדה

מרובים גם דברי האגדה והמוסר המיוחסים לרב הונא. כך למשל הוא אומר: "כל שיודע בחברו שהוא רגיל ליתן לו שלום - יקדים לו שלום. ואם נתן לו ולא החזיר נקרא גזלן". אמרה ידועה נוספת שלו היא: ”כיוון שעבר אדם עבירה ושנה בה (וחזר עליה), נעשית לו כהיתר.” ואמרה נוספת שהפכה לפתגם נפוץ: ”בדרך שאדם רוצה לילך מוליכין אותו.”.
משנתו > בפסיקה > פסיקה כ"אחרים"

ב7 מקומות בתלמוד פוסק רב הונא "הלכה כאחרים" ("אחרים" הוא כינויו של רבי מאיר). רב הונא הוא היחיד שפוסק כך.
לקריאה נוספת

ג’פרי הרמן, היחסים בין רב הונא לרב חסדא, ציון, ס"א, ג, תשנ"ו-1996, עמ' 263–279
יואל פלורסהיים, עוד על היחסים בין רב הונא לרב חסדא, ציון, ס"ג, א, תשנ"ח-1998, עמ' 75–80
מירון ביאליק לרנר, מחקרי תלמוד (בעא מיניה רב חסדא מרב הונא, ב"מ לג ע"א), סיני, נ"ט, תשכ"ו-1966, עמ' 15–22
מצר הורמוז

| --- | --- |
תמונת לוויין של המצר
תמונת לוויין של המצר
 מידע כללי
 מיקום:  הים הערבי 
 מקשר:  בין מפרץ עומאן לבין המפרץ הפרסי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 רוחב מרבי:  95 ק"מ
 רוחב מזערי:  34 ק"מ
 רוחב ממוצע:  80
 עומק מרבי:  כ-200 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Jegin River, Minab River 
 מדינות באגן הניקוז:  איראן איראן עומאן עומאן
 ערים:  בנדר עבאס; כומזאר; ח'סאב
 איים:  הורמוז; הֶנְגָאם; לארכ; קשם
 קואורדינטות:  26°34′0″N 56°15′0″E﻿ / ﻿26.56667°N 56.25000°E﻿ / 26.56667; 56.25000
  (למפת המפרץ הפרסי מוגדלת) איראן מפרץ עומאן  עומאן איחוד האמירויות הערביות  קטר ב. ערב הסעודית  כווית עיראקמצר הורמוז(למפת המפרץ הפרסי רגילה) איראן מפרץ עומאן  עומאן איחוד האמירויות הערביות  קטר ב. ערב הסעודית  כווית עיראקמצר הורמוז מפה של מצר הורמוז
 
מצר הורמוז מקשר בין מפרץ עומאן שבאוקיינוס ההודי לבין המפרץ הפרסי. בחופו הצפוני שוכנת איראן, ובחופו הדרומי איחוד האמירויות הערביות והמובלעת מוסנדם של צפון עומאן שבחצי האי מוסנדם. המצר משמש כנתיב ראשי להובלת נפט ממדינות המפרץ הפרסי, וכשליש מהתעבורה הימית העולמית של נפט עוברת דרכו.
מקור השם

המצר נקרא על שם האי הורמוז שנמצא במצר עצמו. מקור שם האי פרסי. על־פי דעה אחת, השם משמו של האל הפרסי "הורמוז", אהורה מאזדה (בפרסית, "האדון החכם"), שאותו החשיבו הפרסים בני הדת הזורואסטרית כאל הטוב, האחראי לבריאת העולם. על־פי דעה אחרת, שמו נגזר מהמילה הפרסית "הור־מוך" שמשמעה "דקל התמר". גם בתלמוד (בבא בתרא י ב, עג א, ועוד), שם פרסי עם צליל דומה משמש למטרה אחרת.
גאוגרפיה

רוחבו של המצר נע בין כ-34 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד כ-95 ק"מ. סמוך לחופו הצפוני מצוי האי הגדול קשם שבריבונות איראן. שלושה איים קטנים נוספים המצויים ביציאה המערבית מהמצר – טונב הגדול, טונב הקטן ואבו מוסא – נתפסו בשנת 1971 בידי איראן, בשל חשיבותם האסטרטגית בניטור ובשליטה על התעבורה הימית במצר, אך איחוד האמירויות הערביות טוענת לבעלות עליהם.
היסטוריה

חשיבותו האסטרטגית והכלכלית של מצר הורמוז, כנתיב מעבר של נפט וסחורות ממדינות המפרץ, הוכרה כבר מראשית ההיסטוריה. אזור המצר נכבש לראשונה בידי ספנים פורטוגזים במאה ה-16, ומאז עברה השליטה בו בין סולטאנים מקומיים ומעצמות אירופאיות קולוניאליסטיות. מסוף המאה ה-18 שלטה בריטניה בחופו הדרומי של המצר כשהשתלטה על עומאן, שהפכה ב-1890 למדינת חסות בריטית עד עצמאותה ב-1971. ב-1971 זמן קצר אחרי נסיגת הבריטים מאיי טונב ואבו מוסא, טענה איראן לריבונות עליהם ופלשה אליהם.
דרך המצר עוברת מרבית תפוקת הנפט של כווית, עיראק, איראן, ערב הסעודית, בחריין, קטר ואיחוד האמירויות הערביות. נכון ל-2018, עוברות במצר הורמוז בממוצע 14 מכליות נפט ביום, ובהן כ-17.4 מיליון חביות נפט גולמי ותזקיקי נפט שהן כ-30% מהנפט המשונע בים וכ-22% מתפוקת הנפט הכלל-עולמית. בכך מהווה המצר צוואר בקבוק מהמעלה הראשונה באספקת הנפט העולמית.
ביולי 1988 הופל מטוס נוסעים איראני בשמי המצר בידי ספינת טילים אמריקאית, וכל 290 נוסעיו נהרגו. האיראנים איימו בפעולה נגד כוחות אמריקניים. עד היום נסיבות הפלתו של המטוס נותרו שנויות במחלוקת.
אזור המפרץ הפרסי בכלל ומצר הורמוז בפרט מהווים מוקד מתיחות ותשומת לב רבה במלחמה נגד הטרור הבינלאומי בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 ומלחמת עיראק שהחלה ב-2003. ארצות הברית מרכזת באזור מפרץ עדן ומצר הורמוז כוחות ימיים, אוויריים ויבשתיים גדולים לשמירת האינטרסים שלה ושל העולם המערבי.
בעקבות תוכנית הגרעין האיראנית, איימה איראן בדצמבר 2011 ובינואר 2012 לחסום את מצר הורמוז בפני תנועה ימית אם יופעלו נגדה סנקציות כלכליות הכוללות איסור על קניית נפט מאיראן.
ב-2 ביוני 2021 עלתה באש ואחר כך טבעה אוניית חיל הים האיראני ח'ארג, כשהייתה במרחק של כ-140 קילומטרים ממצר הורמוז וסמוך למפרץ עומאן, ליד העיירה האיראנית ג'סק.
ב-10 בפברואר 2025 מפקד הכוח הימי של משמרות המהפכה איים כי אם הסנקציות שהוטלו על איראן יגרמו לכך שלא תשתמש במצר הורמוז אז היא תחסום את האזור.
ביהדות

בספרות התורנית נזכר אזור הורמוז בספרו של הרב שמואל לאנייאדו "כלי פז", פירושו לספר ישעיהו שנדפס ב-1657, כמקום שבו ייתכן שתעבור מלחמת אחרית הימים.
ביאורים

↑  היישוב כומזאר (كُمزار) שוכן בקצהו הצפוני של חצי האי מוסנדם שבעומאן. ב-2007 מנה כ-3,000 תושבים שדוברים שפת כומזארי (בפרסית: کمزاری), המשתייכת לשפות איראניות (לתת-קבוצה של שפות איראניות דרום-מערביות) – השפה האיראנית שמדוברת אך ורק בחצי האי ערב (למעט באי האיראני לארכ, הממוקם במצר הורמוז). כומזארי היא למעשה תערובת של פרסית עם הינדית, אנגלית, פורטוגזית וערבית, ראו: מבוא לכומזאר, באתר לונלי פלאנט. (באנגלית)
↑  ח'סב (خصب) הוא מרכז מנהלי של מחוז מוסנדם (محافظة مسندم) בעומאן. ב-2003 מנתה העיר 17,730 תושבים.
הערות שוליים

↑  מצר הורמוז באתר The Encyclopedia OF EARTH בעוד במקור אחר (The Strait of Hormuz: A vulnerable Lifeline)
50 ק"מ (באנגלית)
↑  The Strait of Hormuz is the world's most important oil transit chokepoint, נתוני אנרגיה, ממשל ארצות הברית
↑  Strait of Hormuz: the world's most important oil artery
↑  דלית הלוי, האיום של איראן, באתר ערוץ 7, 9 בפברואר 2025
↑  פירושו לישעיה לד ו (שורה חמישית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565306205171  NARA: 10044320  VIAF: 315526618   WorldCat (עם VIAF): 315526618
חוקת אתיופיה

באתיופיה היו קיימים מסמכים רבים לאורך ההיסטוריה ששימשו כחוקה: פתחה נגסט, חוקת סלאסי הראשונה, צ'רטר מזרח אפריקה האיטלקית, חוקת סלאסי השנייה, החוקה העממית, הצ'רטר הלאומי וחוקת הפדרציה. מסמכים אלו הגדירו את עקרונות היסוד של המשטר באתיופיה ואת זכויות אזרחיו לאורך התקופות השונות.
חוקות המדינה > פתחה נגסט (1563–1931)

פתחה נגסט (געז: ፍትሐ ነገሥት, עברית: "חוק המלכים") הוא ספר אשר נכתב במצרים במהלך 1240 על ידי הסופר הקופטי עבדול פדעיל איבן א-עסל ('Abul Fada'il Ibn al-'Assal) בשפה הערבית שיותר מאוחר תורגם לשפת הגעז ונהפך לחוקה הרשמית של האימפריה האתיופית.
החלק הראשון של הספר עוסק בעיקר בענייני כמורה ודת בנוסף למבנה של הכנסייה. כמו כן, נכלל בה גם החלטות ועידת ניקיאה וועידת אנטיוכיה. בחלק השני הספר עוסק בענייני משפחה, מנהל מקומי. בהמשך ישנם את החובות והזכויות של השליט חלק זה מכונה בשם "קאנון המלכים" חלק זה הוא למעשה אוסף מכמה ספרים של ימי הביניים, הספרים הם: פרוצירוס נומוס ("Procheiros Nomos"), הגרסה הערבית של ספר החוקים הסורי-רומאי ("The Syro-Roman Law Book"), הגרסה הערבית של אכלוגה ("Ecloga") והספר "מצוות ספר התנ"ך" ("Precepts of the Old Testament").
האזכורים הראשונים של הספר בשפת הגעז היה בשנת 1450 תחת שלטונו של הקיסר זרע יעקב. אך הספר נהפך לחוקה רק כאשר עלה לשלטון הקיסר סרצה דנגל ב-1563. הגרסה האתיופית של הספר אינה כוללת בתוכה את הערות של הסופר המקורי יחד עם זאת נוספו לו הגרסאות האתיופיות של הספרים שממנו הוא נלקח וכך זכה לשמו "חוק המלכים" חוקה כתובה ראשונה לאימפריה האתיופית. הפתחה נגסט במהלך שנות שלטונו של יורש העצר טפרי מקונן ב-1921 כונה על ידו כספר אכזרי וחסר תועלת, טפרי ניסה לשנותו והוסיף לו תיקונים מודרניים אך בגלל ההתנגדות הוא לא ביטל אותו, ב-1931 כאשר הומלך בשם היילה סלאסי הוא ביטל אותו לגמרי וחוקק חוקה מודרנית חדשה.
חוקות המדינה > חוקת סלאסי הראשונה (1931–1936; 1941–1955)

חוקת 1931 של אתיופיה הייתה החוקה המודרנית הראשונה של אתיופיה. היא תוקנה בטקס מרשים שנערך ב-16 ביולי 1931 בנוכחות הקיסר האתיופי היילה סלאסי. במבוא לתרגומו של החוקה לאנגלית, כתב המתרגם ויליאם שטרן, ש"ראוי לציין כי זה המקרה הראשון בהיסטוריה שבו שליט אבסולוטי של מדינה מבקש מרצון לחלוק את השלטון עם נתיניו". החוקה מפקידה את הכוח הביצועי במדינה אצל הקיסר, אשר הוא יהיה חייב להיות צאצא של מנליק הראשון, מלך אקסום. בנוסף, היא מסדירה את חובותיו וזכויותיו של העם האתיופי. החוקה קובעת את היותם של פרלמנט בעל שני בתים: בית תחתון הנבחר על ידי העם ובית עליון הנבחר על ידי הקיסר. החוקה גם עוסקת בסמכויות שרי הממשלה והמערכת השיפוטית. חוקת 1931, לא הביאה לדמוקרטיה באתיופיה, כי למעשה עדיין רוב סמכויות רוכזו בידי הקיסר.
חוקות המדינה > הצ'רטר הפשיסטי (1936–1941)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שקדמו לה, כבשה האימפריה האיטלקית את אתיופיה וסביבתה. מוסוליני צר חוק יסוד כמעיין צ'רטר או חוקה לאתיופיה הכבושה ביוני 1936 שחילק את מזרח אפריקה האיטלקית לשישה מחוזות:
מחוז אמהרה נוצר מאיחוד מחוזות באגמדיר, וואלו, גוג'אם וצפון שאווה. עיר בירה גונדר.
מחוז אריתריאה שאוחדה יחד עם מחוז תיגראי האתיופי. עיר בירה אסמרה
מחוז הרר כוללת את כל השטח שמסביב לעיר. עיר בירה הרר.
גאלה וסידאמו נוצרה מאיחוד שטחי ארץ גאלה יחד עם קאפה שבדום מערב אתיופיה. עיר בירה ג'ימה.
מחוז שאווה נוצרה משטחי ממלכת שאווה. עיר בירה אדיס אבבה
מחוז סומליה נוצרה מאיחוד סומלילנד האיטלקית ואוגדן. עיר בירה מוגדישו.
חוקות המדינה > חוקת סלאסי השנייה (1955–1974)

חוקת אתיופיה משנת 1931 הוחלפה בשנת 1955 בחוקה חדשה, שהרחיבה את סמכויות הפרלמנט אך בפועל הרחיבה את סמכויותיו של הקיסר - היילה סלאסי. החוקה עמדה בתוקף עד המהפכה האתיופית (המהפכה המרקסיסטית; 15 בספטמבר 1974), עת השתלט הצבא על הנהגת המדינה במהפכה צבאית.
חוקות המדינה > החוקה העממית (1987–1991)

לאחר השתלטות הצבא על אתיופיה, החוקת אתיופיה העממית היא החוקה שיוסדה באתיופיה ב-10 בספטמבר 1987 ועל בסיסה קמה הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה. למרות שחוקה זו הגדירה את אתיופיה כמדינה דמוקרטית, לא כך היה המצב. למעשה החוקה, מיסדה את אתיופיה כמדינה דיקטטורית קומוניסטית. החוקה ביטלה גם את מוסד הקיסרות. החוקה הייתה בתוקף עד ה-27 במאי 1991, כאשר האיחדג השתלט על הממשלה האתיופית.
חוקות המדינה > הצ'רטר הלאומי (1991–1995)

מלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי באתיופיה ב-27 במאי 1991 ועד כינון החוקה החדשה ב-27 במאי 1991, החוק העליון הזמני שהיה תקף במדינה היה הצ'רטר האתיופי הלאומי.
האיחדג שהשתלט על המדינה יצר ועידה רב-אתנית שמטרתה תהיה בין השאר לאמץ צ'רטר לאומי. הצ'רטר הלאומי יצר עיקרון למה שצפוי היה להיות בתקופה של כשנה וחצי עד שנתיים של תקופת המעבר. הצ'רטר קרא ליצירה של טיוטה לחוקה חדשה שתיכנס לתוקף עד תחילת 1995. וגם חייב את ממשלת המעבר להתנהל בהתאמה עם ההצהרה העולמית של האו"ם לזכויות אדם ולא להתערב בעניינים פנימיים של מדינות סמוכות. הצ'רטר הכיר את הזכות של כל העמים באתיופיה לקביעה עצמית, בהקשר של פדרליזם אתני, וקראה ליצירה של מחוזות ומועצות אזוריות על הבסיס האתני.
חוקות המדינה > חוקת הפדרציה (1995 ואילך)

לאחר שהאיחדג השתלטו על המדינה ב-27 במאי 1991, פג תוקפה של החוקה הקומוניסטית משנת 1987. החוקה הנוכחית של אתיופיה, המהווה את החוק העליון של המדינה, אומצה על ידי ממשלת המעבר של אתיופיה בדצמבר 1994 ונכנסה לתוקף באוגוסט 1995. החוקה הוכנה על ידי "האספה המכוננת" אשר נבחרה בחודש יוני אותה שנה. החוקה מסדירה את היותה של אתיופיה רפובליקה דמוקרטית פדרלית המחולקת ל-11 מדינות בעלות אוטונומיה רחבה בענייני פנים. החוקה גם קובעת את זכויות האדם באתיופיה, במבוסס על ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות. בנוסף, החוקה קובעת מעמד שווה לכל השפות באתיופיה, מלבד אמהרית, אשר תשמש כשפה הרשמית של המדינה.
הערות שוליים

↑  Harold G. Marcus, Haile Sellassie I: The Formative Years (Lawrenceville: Red Sea Press, 1996), pp. 116f
↑  Stern, The Ethiopian Constitution (Washington: Ethiopian Research Council, 1936). Besides Stern's pamphlet, an English translation of this document can be found in Margary Perham, The Government of Ethiopia, second edition (London: Faber and Faber, 1969), pp. 423-432
↑  Ethiopia country profile . Library of Congress Federal Research Division (April 2005).
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
החלוקה המנהלית של אתיופיה תחת הכיבוש האיטלקי (1936 - 1941)
הפיגוע בצומת ניר צבי

| חלק ממלחמת חרבות ברזל, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2024 |
| --- | --- |
 תאריך:  14 ביולי 2024
 תאריך עברי:  ח' בתמוז ה'תשפ"ד
 מקום:  צומת ניר צבי
 קואורדינטות:  31°57′07″N 34°51′24″E﻿ / ﻿31.951943640539°N 34.85659604745°E﻿ / 31.951943640539; 34.85659604745
 סוג:  פיגוע דריסה
 נשק:  רכב
 הרוגים:  1
 פצועים:  3
 מספר מפגעים:  1
 מפגעים הרוגים:  1
  (למפת גוש דן מוגדלת) הפיגוע בצומת ניר צבי(למפת גוש דן רגילה) הפיגוע בצומת ניר צבי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בצומת ניר צבי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בצומת ניר צבי
 
הפיגוע בצומת ניר צבי הוא פיגוע דריסה שהתרחש ב-14 ביולי 2024 בצומת ניר צבי שבסמוך לצריפין. בפיגוע נרצח סרן אריאל טופז, קצין מודיעין בחטיבת המחקרׂ שנפצע קשה ונפטר מפצעיו ב-24 ביולי לאחר שאושפז במרכז הרפואי שמיר. בנוסף עליו נפצעו כשלושה חיילי צה"ל באופן קל עד קשה. המחבל שביצע את הפיגוע היה מחמד ע'אלב מחמוד שהאב, בן 27 מכפר עקב. שהאב הגיע לזירת הפיגוע ברכב טויוטה, ונסע לעבר תחנת אוטובוס שבה עמדו החיילים. שהאב המשיך בנסיעה, פנה פניית פרסה ופגע בתחנה שוב. בסופו של דבר שהאב נורה למוות בידי לוחמי משמר הגבול במילואים ששהו במקום.
הערות שוליים

↑  מאיר תורג'מן, פיגוע דריסה ליד צריפין: ארבעה פצועים, בהם אחד במצב אנוש, באתר ynet, 14 ביולי 2024
↑  אורי איזק, ‏הותר לפרסום: מת מפצעיו הקצין שנפצע בפיגוע בצומת ניר צבי, באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטן סטיבנס

סטנלי גרהאם סטיבנס (באנגלית: Stanley Graham Stephens; 16 בספטמבר 1929 –  3 באפריל 2021) היה פוליטיקאי ועיתונאי אמריקאי-קנדי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ה-20 של מדינת מונטנה בין השנים 1989–1993. קודם לכן כיהן כנשיא הסנאט של מונטנה בין השנים 1983–1985.
ביוגרפיה

סטיבנס נולד בשנת 1929 בקלגרי, השוכנת באלברטה שבקנדה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, אך נשר מלימודיו התיכוניים. בגיל 19 עבר למונטנה. הוא נישא לאן הנסון, ולזוג נולדו שני ילדים.
במשך 38 שנים עסק סטיבנס בשידור רדיו. במהלך מלחמת קוריאה גויס לשירות ברשת השידור של הכוחות המזוינים של ארצות הברית (אנ'). בין השנים 1953–1985 היה שותף בבעלות על תחנת הרדיו KOJM שבהאבר, מונטנה, יחד עם לייל לידס. התחנה קידמה מדיניות של גיוס תרומות ומתן זמן שידור חופשי ליחידים לדון בנושאים ציבוריים. בשנת 1975 זכה סטיבנס בפרס אדוארד ר. מרו למצוינות עיתונאית בעקבות חשיפת שחיתות שלטונית בתוכנית הפיצויים לעובדי מונטנה.
סטיבנס החל את דרכו הפוליטית בשנת 1969, כאשר נבחר אל הסנאט של מדינת מונטנה. במהלך כהונתו בת 16 השנים מילא שורה של תפקידים בכירים, בהם מצליף הסיעה הרפובליקנית, מנהיג הרוב, ונשיא הסנאט. בשנת 1986 הוכר על ידי איגוד המחוקקים הרפובליקנים הלאומי כאחד מעשרת המחוקקים המדינתיים הבולטים בארצות הברית.
בבחירות 1988, בעקבות החלטתו של מושל מונטנה המכהן טד שווינדן שלא להתמודד לכהונה שלישית, הכריז סטיבנס על מועמדותו. לאחר ניצחון דחוק בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, הביס בבחירות הכלליות את המושל לשעבר תומאס לי ג'אדג' בפער קטן. בתקופת כהונתו כיהן במועצה המייעצת של הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים, והוביל את חגיגות מאה השנים להקמת מדינת מונטנה בשנת 1989.
ב-1992 החליט שלא להתמודד לכהונה שנייה בעקבות מצבו הבריאותי, ובמקומו נבחר מארק רסקו.
ב-3 באפריל 2021 נפטר סטיבנס בביתו שבקאלספל בעקבות מצב בריאותי שהלך והתדרדר במהלך השנים.
הערות שוליים

↑  Former Montana Gov. Stan Stephens dies at 91, באתר AP‏, 6 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  Obituary - Stan Stephens, באתר Havre Weekly Chronicle‏, 3 באפריל 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2616 3431  LCCN: n88084461  SNAC: w6nh2dz5  VIAF: 11392828   WorldCat (עם VIAF): 11392828
פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס

ערך זה עוסק בפובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, המצביא שניצח את חניבעל. אם התכוונתם לבני משפחה נוספים בעלי שם זהה, ראו .
| --- | --- |
פסלו של סקיפיו אפריקנוס, מצוי כיום במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי.
פסלו של סקיפיו אפריקנוס, מצוי כיום במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי.
 לידה:  236 לפנה"ס רומא
 פטירה:  183 לפנה"ס (בגיל 53 בערך) ליטורנום
 מדינה:  רומא העתיקה 
 כינוי:  סקיפיו אפריקנוס, חניבעל הרומאי
 בן או בת זוג:  אמיליה פאולה 
 צאצאים:  קורנליוס אפריקנוס, Cornelia Africana Major, פובליוס קורנליוס סקיפיו, Lucius Cornelius Scipio, Gnaeus Cornelius Scipio 
 תקופת הפעילות:  218 לפנה"ס – 185 לפנה"ס (כ־33 שנים)
 תפקידים בשירות
 קונסול בין 205–202 לפנה"ס, :פרו-קונסול
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הפונית השנייה קרב טיקינוס קרב טרביה קרב קאנאי קרב קרטאגנה קרב באיקולה קרב איליפה קרב אוטיקה קרב המישורים הגדולים קרב זאמה המלחמה הרומית-סורית קרב מגנסיה
 
פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס (בלטינית: Publius Cornelius Scipio Africanus Maior;‏ 236–183 לפנה"ס), ידוע גם כ"סקיפיו אפריקנוס", ו"סקיפיו המבוגר", היה מצביא ומדינאי של הרפובליקה הרומית. הוא ידוע בעיקר בזכות ניצחונו על המצביא הקרתגי הידוע חניבעל בקרב זאמה, אשר סיים את המלחמה הפונית השנייה והביא לכניעת קרתגו. ניצחונו במערכה נגד חניבעל זיכה אותו בתואר "אפריקנוס", בכינוי החיבה "חניבעל הרומאי" וכן בהכרה כאחד מהמצביאים הגדולים ביותר בהיסטוריה.
יכולותיו הטקטיות והאופרטיביות של סקיפיו הופגנו בכל המערכות והקרבות אותם ניהל, החל מהמערכה נגד הצבאות הקרתגים בהיספניה, וכלה במערכה נגד קרתגו ובעלי בריתה בצפון אפריקה.
בשל מיעוט המקורות הראשוניים ששרדו בידינו אודות סקיפיו, סבורים חוקרים אחדים, ובראשם באזיל הנרי לידל הארט, שגדולתו כמצביא לא זכתה להכרה הראויה, לאור העובדה שהוא מעולם לא הפסיד בקרב אותו ניהל, ואף הביס את המצביא המוכשר ביותר בתקופתו, חניבעל.
ראשית חייו

פובליוס קורנליוס סקיפיו היה בן לענף סקיפיו של משפחת הקורנליי, אחת ממשפחות האצולה החשובות ברפובליקה הרומית. ניתן לחשב את שנת לידתו לפי הזכרת אירועים שונים בחייו בכתבים של מספר היסטוריונים עתיקים, בהם הם התייחסו, בין היתר, לגילו של סקיפיו בזמן האירוע המדובר. נכתב עליו שהיה בגיל 18/17 כשהציל את אביו במהלך קרב טיקינוס (218 לפנה"ס), בגיל 23/24 כשנבחר לכהונת אידיל קורילי (213 לפנה"ס), וכן שבגיל 27 כבש את העיר קרתגו החדשה בהיספניה (209 לפנה"ס). אם כן, סביר להניח שהוא נולד בשנים 236/235 לפנה"ס. בדרך כלל מקובל לקבוע את תאריך לידתו בשנת 236 לפנה"ס.
סקיפיו היה בנם הבכור של פובליוס קורנליוס סקיפיו, פראיטור וקונסול ושל אשתו פומפוניה, שהייתה בת למשפחה מוערכת מקרב הפלבאים. היה לו אח גדול, לוקיוס קומליוס סקיפיו אסייתיקוס, וחבר ילדות בשם גאיוס ליליוס, ששירתו עמו בצבא ושההיסטוריון פוליביוס הסתמך על עדותם כאשר כתב על חייו ודמותו של סקיפיו לאחר מותו.
המשפחה המורחבת של סקיפיו הייתה ממוצא פטריקי, שרבים מבניה מילאו תפקידים ציבוריים רמים ביותר ברפובליקה הרומית כבר מראשית ימיה של רומא (החל משנת 509 לפנה"ס). הסבא רבא שלו היה לוקיאנוס קומליוס סקיפיו בארבטוס, שכיהן כקנסור בשנת 280 לפנה"ס. דודו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, שירת כקונסול בשנת 222 לפנה"ס; אביו שירת כקונסול גם כן 4 שנים אחריו בשנת 218 לפנה"ס, ואחיינו של סקיפיו פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה שירת כקונסול בשנת 191 לפנה"ס. באותה תקופה משפחות האצולה ששלטו ברפובליקה הרומית היו מחולקות לפלבאים ולפטריקים בהתאם למוצאן, והיה נהוג שהפטריקים (האריסטוקרטיה הוותיקה, שמוצאם של אבותיה בראשית ימיה של הרפובליקה הרומית) יזכו להעדפה בקבלת משרות ציבוריות. לפיכך, אין זה מפתיע שסקיפיו הגיע ממשפחה בעלת השפעה רבה בעשייה הציבורית, שכן הם היו בעלי ייחוס מועדף.
הקורנליי נחשבו בין 6 משפחות הפטריקים החשובות ביותר ברומא, ביחד עם המאנליי, הפאביי, האמיליי, הקלאודיי והואלאריי. ככל הנראה בימיו של סקיפיו אפריקנוס הגיעה המשפחה לשיא יוקרתה ומעמדה, זאת הודות לפועלו של סקיפיו וכן של אחיו לוקיוס קורנליוס סקיפיו אסייתיקוס.
שירות צבאי מוקדם

סקיפיו נטל חלק במלחמה הפונית השנייה נגד קרתגו מגיל צעיר. הוא ניצל מסדרת התבוסות שהנחיל חניבעל לרומאים בשלבים הראשונים של המלחמה, טיקינוס, טרביה וקאנאי. בגיל 17 או 18 בלבד, הוא פיקד על כוח פרשים קטן במהלך קרב טיקינוס, וחילץ את אביו, הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו, שהוקף על ידי פרשים קרתגיים ונפצע קשה, באמצעות תקיפה נועזת של פרשי האויב. שנתיים לאחר מכן, בקרב קאנאי, שימש סקיפיו כטריבון צבאי, והיה אחד מהקצינים הבודדים, שהצליחו להיחלץ משדה הקרב לאחר התבוסה הרומאית המוחלטת.
סקיפיו הצעיר, יחד עם הטריבון אפיוס קלאודיוס פולכר, תפס פיקוד על כוח של כ-4,000 חיילים רומיים, שחמקו מטבעת הכיתור הקרתגית בלילה שלאחר הקרב, והצליחו להגיע לעיר קאנוסיום (קאנוסה). לפי ליוויוס, סקיפיו שמע שקבוצה של קצינים פטריקיים צעירים במחנה הרומי, בראשות לוקיוס קיקליוס מטלוס, שוקלים להימלט עם שרידי הצבא מאדמת איטליה, להציע את שירותם לשליטים זרים כשכירי חרב, ולנטוש את רומא לגורלה. הוא אסף את נאמניו, הפתיע את הקושרים במשכנו של מטלוס, והכריח אותם באיומי חרב להישבע, שלא יערקו מהמשך המערכה נגד חניבעל . סקיפיו עצר את קבוצת הקושרים, יצר קשר עם הקונסול גאיוס טרנטיוס וארו, שניצל מהתבוסה בקאנאי, וחבר עם הכוח שבפיקודו
הסנאט הרומאי סירב לשאת ולתת עם חניבעל לאחר התבוסה בקרב קאנאי, למרות האבדות הכבדות שספגה רומא בשנים הראשונות של המלחמה (כחמישית מהגברים הכשירים לשירות בצבא הרומאי), והמלחמה נמשכה.
בשנת 213 לפנה"ס, בהיותו בגיל 24 בלבד, נבחר סקיפיו לתפקיד אידיל, יחד עם אחיו לוקיוס, למרות התנגדות טריבוני הפלבאים, ובכך הפך למגיסטרט הצעיר ביותר שהורשה להיכנס לסנאט. שלוש שנים לאחר מכן, לאחר תבוסת שני הצבאות הרומיים בקרב באיטיס בצפון חצי האי האיברי, הוא כבר נחשב ראוי לקבל את הפיקוד על הצבא הרומאי בצפון חצי האי האיברי, ולנהל את המערכה נגד קרתגו בהיספניה.