stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמונה מקוללת
הערות שוליים

↑  @cursedimages. "cursed image 6161" (Tweet) – via Twitter.
1 2  Gallucci, Nicole (27 בפברואר 2019), "The complex allure of cursed images", Mashable, אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2020, נבדק ב-28 ביוני 2020 {{citation}}:  (עזרה)
1 2  Tolentino, Jia (23 באוקטובר 2016). "The Creepiest Pictures on the Internet". The New Yorker. ארכיון מ-7 ביולי 2020. נבדק ב-28 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Moen, Matt (9 בדצמבר 2019). "Cursed Images: Finding Comfort in Discomfort". Papermag. ארכיון מ-7 ביולי 2020. נבדק ב-28 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CURSED IMAGES on Tumblr". Tumblr (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-07-31.
↑  Ellis, Emma Grey (14 ביוני 2019). "Why You Can't Look Away From #CursedImages". Wired. ארכיון מ-7 ביולי 2020. נבדק ב-28 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hongo, Hudson (29 באוגוסט 2016). "Cursed Images Is the Last Twitter Account You See Before You Die". Gizmodo. ארכיון מ-30 באוגוסט 2016. נבדק ב-28 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Feldman, Brian (31 באוקטובר 2016). "What Makes a Cursed Image?". Intelligencer. New York. ארכיון מ-7 ביולי 2020. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cleal, Sam. "19 "Blursed" Images That Are As Hilarious As They Are Deeply Uncomfortable". BuzzFeed (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-02-21.
תום הדיון באשמה

כרזת בחירות של המפלגה הדמוקרטית החופשית לקראת הבחירות הפדרליות של 1949 הקוראת להפסיק את הדה-נאציפיקציה
תום הדיון באשמה (בגרמנית: Schlussstrichdebatte, ביטוי שניתן לתרגום כ"מתיחת קו על הנושא", או "על האשמה") הוא דיון על סופו של דיון שנוי במחלוקת על נושא מתמשך של אשמה. במקורו נטבע המונח לשם דיון בתום הדיון על אשמתה של גרמניה במלחמת העולם השנייה, דיון שעצם קיומו בא לידי ביטוי במונח "האשמה השנייה". המונח משמש גם כביטוי פוליטי.
סקירה

הסיבה לדיון בצורך לתום הדיון היא בדרך כלל היעדר תוצאות מהדיון וחוסר תקווה בכך שדיון נוסף בנושא יישא פרי. זה קורה בדרך כלל כאשר משתתפי הדיון מקוטבים ולא מגיעים להסכמה גם לאחר ויכוח אינטנסיבי חוזר ונשנה.
ניתן לפרש את הדיון הרוויזיוניסטי כחידוש של דיון סופי כזה, אם כי הוא עשוי להגיע לממדים של הכחשת השואה או לטענה שממדיה היו קטנים מכפי שהיו למעשה.
עם זאת, הדיון יכול גם להיראות שימושי רק עבור קבוצה אחת ולהיתפס על ידי שותפי הדיון האחרים כהתחמקות. כך עלולות להתעורר שתי קונוטציות של הדיון הסופי: מצד אחד - קונוטציות חיוביות כניסיון בונה לפתרון, ומאידך - קונוטציות שליליות כתמרון התחמקות רטורי.
דוגמאות

שנים ספורות לאחר תום מלחמת העולם השנייה, תפסה האוכלוסייה הגרמנית את הדה-נאציפיקציה כלא צודקת. במעגלים רחבים התעורר רצון למתוח קו על העבר הנאצי במקום להשלים עם העבר. מאז, הוויכוח נמשך עם ניסוחים אלטרנטיביים: למשל, הפוליטיקאי של CSU פרנץ יוזף שטראוס אמר ב-1986 ש"הגיע הזמן שנצא מצלו של הרייך השלישי ונצא ממסלולו של אדולף היטלר ואחת ולתמיד נהפוך שוב לאומה נורמלית."
בשנת 1998, בנאומו לרגל קבלת פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית, דיבר מרטין ואלזר על "שגרת ההאשמות", "אינסטרומנטליזציה של הבושה שלנו למטרות עכשוויות" ואמר: "אושוויץ לא מתאימה להפוך לאיום שגרתי, אמצעי הפחדה או מועדון מוסרי שניתן להשתמש בו בכל עת או סתם תרגיל חובה." ואלזר לא השתמש בביטוי "מתיחת קו", אבל הנושא היה קשור לעיתים קרובות לדבריו בוויכוחים לאחר מכן.
דוגמה נוספת שבה משתמשים פעילי זכויות אזרח במונח "מתיחת קו" היא המחלוקת על ההשלמה עם העבר בהיסטוריה של גרמניה המזרחית. ההליכים המשפטיים להגבלת האשמות אישיות נגד פוליטיקאים של מזרח גרמניה לשעבר זוכים לביקורת כ"סגירה בטרם עת של הדיון".
בארגנטינה התקבל "חוק מתיחת הקו" ב-1986, שלוש שנים לאחר סיום הדיקטטורה הצבאית.
שימושים נוספים

מתיחת הקו על העבר היא לעיתים קרובות ניסיון להשלים עם העבר ולעיתים דווקא פנייה למשימה של עיבוד נוסף של העבר באמצעות דיון.
השימוש בטיעון מתיחת הקו על העבר כסיסמה פוליטית נפוץ גם הוא, בנפרד מוויכוחים על העבר, והוא משמש כטיעון נלווה לטיעון לפיו יש חוסר המשכיות לכאורה בין העבר וההווה, או כטיעון נלווה לטיעון לפיו העבר הוא זיוף או אשליה. כשעוולות עבר מתוארות כבלתי רלוונטיות, או מכיוון שהטוען סבור שענייני ההווה רלוונטיים יותר, או מכיוון שהטוען מכחיש את המציאות ההיסטורית שבמסגרתה התרחשו עוולות העבר, זהו ניסיון ל"תום דיון באשמה".
ספרות

סמואל זלצבורן, תמימות קולקטיבית: הגנת השואה בזיכרון הגרמני. הנטריך והנטריך, ברלין / לייפציג 2020, ISBN 978-3-95565-359-0
(Samuel Salzborn: Kollektive Unschuld: Die Abwehr der Shoa im deutschen Erinnern. Hentrich & Hentrich, Berlin / Leipzig 2020, ISBN 978-3-95565-359-0]
Sabine Moller, Miriam Rürup, Christel Trouvé (עורכים) : פרקים שהושלמו? על תולדות מחנות הריכוז ומשפטי הנאצים. טובינגן 2002, ISBN 3-89295-726-6.
(Sabine Moller, Miriam Rürup, Christel Trouvé (Hrsg.): Abgeschlossene Kapitel? Zur Geschichte der Konzentrationslager und der NS-Prozesse. Tübingen 2002, [[:de:Special:BookSources/3892957266|ISBN 3-89295-726-6]].)
מיכה ברוליק, חאג'ו פונקה, לארס רנסמן (עורכים) : השכחה בתחרות. ויכוח וולסר, אנדרטת השואה ומדיניות היסטורית גרמנית עדכנית. ברלין 2000, ISBN 978-3-86093-240-7.
(Micha Brumlik, Hajo Funke, Lars Rensmann (Hrsg.): Umkämpftes Vergessen. Walser-Debatte, Holocaust-Mahnmal und neuere deutsche Geschichtspolitik. Berlin 2000, ISBN 978-3-86093-240-7.)
יוהנס קלוץ, גרד ויגל (עורכים) : הצתה נפשית. השפה החדשה של הרפובליקה של ברלין. ברלין 2001, ISBN 978-3-74667-035-5.
(Johannes Klotz, Gerd Wiegel (Hrsg.): Geistige Brandstiftung. Die neue Sprache der Berliner Republik. Berlin 2001, ISBN 978-3-74667-035-5.)
פטר זכרובסקי, נולדו אשמים: בנים למשפחות של נאצים (ספריית פועלים, 1989)
הערות שוליים

↑  Antje Langer: Jenninger-Rede. In: Torben Fischer, Matthias N. Lorenz (Hrsg.): Lexikon der ‚Vergangenheitsbewältigung‘ in Deutschland. Debatten - und Diskursgeschichte des Nationalsozialismus nach 1945. 3., überarbeitete und erweiterte Auflage. transcript, Bielefeld 2015, ISBN 978-3-8376-2366-6, S. 261 ff., hier S. 262.
↑  Karl Cervik: Kindermord in der Ostmark, S. 108.
↑  Helma von Nerée: Erinnern – nie vergessen (PDF).
↑  Falk Blask, Thomas Friedrich: Menschenbild und Volksgesicht, S. 174.
16 רחובות

| --- | --- |

 בימוי:  ריצ'רד דונר 
 הופק בידי:  אבי לרנר, ג'ון תומפסון 
 תסריט:  ריצ'רד ונק 
 עריכה:  סטיב מירקוביץ' 
 שחקנים ראשיים:  ברוס ויליס סשה רויז Robert Clohessy ריצ'רד ונק ריצ'רד דונר Kim Chan Joseph Siravo ג'נה סטרן דייוויד זייאס מוס דף קייסי סנדר דייוויד מורס Cylk Cozart Peter McRobbie 
 מוזיקה:  קלאוס באדלט 
 צילום:  גלן מק'פירסון 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברת הפקה:  סרטי מילניום, Cheyenne Enterprises, אלקון אנטרטיימנט 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באפריל 2006 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט פעולה, סרט באדי קאפ, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   16blocks
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
16 רחובות (באנגלית: 16 Blocks) הוא מותחן פעולה אמריקאי משנת 2006 בבימויו של ריצ'רד דונר ובכיכובם של ברוס וויליס, מוס דף, ודייוויד מורס. הסרט עוסק במסעו של שוטר ניו יורקי עייף ומיואש שצריך ללוות עד ראייה חשוב למרחק של 16 רחובות בלבד, אך מגלה שהמשימה הפשוטה לכאורה הופכת למאבק הישרדות מסוכן.
הסרט, יצא לאקרנים על ידי האחים וורנר בארצות הברית ב-3 במרץ 2006.
עלילה

הסרט מתמקד בג'ק מוזלי (ברוס וויליס), שוטר ניו יורקי עייף ומיואש שנאלץ לקבל משימה פשוטה לכאורה: ללוות עד ראייה בשם אדי באנקר (מוס דף) לבית המשפט במרחק של 16 רחובות בלבד. אדי אמור להעיד נגד שוטרים מושחתים, אך בדרך לבית המשפט הם מגלים כי ישנם כוחות שמנסים למנוע את עדותו של אדי בכל מחיר. ככל שהמסע מתקדם, ג'ק ואדי מוצאים את עצמם נרדפים ומוקפים באיומים מכל עבר, והשוטר השחוק נאלץ להילחם על חייו ועל חייו של אדי תוך שהוא מתמודד עם הבחירות המוסריות והאישיות שהוא עשה במהלך חייו.
צוות השחקנים

ברוס וויליס בתפקיד ג'ק מוזלי - שוטר ניו יורקי עייף שמוצא את עצמו במשימה מסוכנת ללוות עד ראייה.
מוס דף בתפקיד אדי באנקר - עד ראייה חשוב שאמור להעיד נגד שוטרים מושחתים.
דייוויד מורס בתפקיד פרנק נוגנט - שוטר בכיר ואחד מהאחראים למזימה למנוע את עדותו של אדי.
ג'נה סטרן בתפקיד דיאנה - אחותו של אדי, שממנה נפרד לפני שיצא למסע המסוכן.
ביקורות

הסרט "16 רחובות" זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. ברוס וויליס זכה לשבחים על תפקידו כשוטר מיואש שנאלץ להתמודד עם סיטואציה בלתי אפשרית, והמבקרים הדגישו את המתח המתמשך והאווירה המתוחה שיצר הבמאי ריצ'רד דונר. עם זאת, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה, שלדבריהם הייתה צפויה מדי ולא חידשה בז'אנר המותחנים. הסרט קיבל ציון של 56% באתר Rotten Tomatoes וציון של 63 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות אך נטייה לחיוביות.
תעשיית הנייר

טחנת נייר ועיסת נייר בפינלנד
תעשיית הנייר מורכבת מחברות שמשתמשות בעץ כחומר גלם ומייצרות עיסת נייר, נייר, קרטון ומוצרים מבוססי-תאית אחרים.
התעשייה נשלטת בעיקר על ידי צפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה), מדינות מצפון אירופה (פינלנד, שוודיה וצפון-מערב רוסיה) ומדינות ממזרח אסיה (כמו סין, יפן, קוריאה הדרומית ומזרח סיביר). חלק משמעותי מהתעשייה נמצא גם באזור אוסטרליה ובברזיל. ארצות הברית הייתה המדינה המובילה בייצור נייר עד שסין לקחה את הבכורה ב-2009.
ביקורת

ארגונים לשמירה על הסביבה מבקרים את תעשיית הנייר על בירוא יערות מופרז ועל הרס של יערות ראשוניים. כיום ישנה מגמה בתעשיית הנייר להתפשט למדינות כמו רוסיה, סין ואינדונזיה שבהם השכר נמוך וישנו פיקוח סביבתי מוגבל. לפי ארגון גרינפיס, חקלאים במרכז אמריקה כורתים באופן לא חוקי שטחים של יערות טבעיים למרעה בקר ולגידולים חקלאיים, ללא כל ענישה, והחברות שקונות מהם את העץ תורמות לבירוא יערות מאסיבי של יערות הגשם.
מדינות בולטות בייצור נייר

לפי ניתוח סטטיסטי משנת 2011, המדינות המובילות בעולם בייצור נייר וקרטון, לא כולל עיסת נייר, הן:
| דירוג 2011 | מדינה | היקף ייצור ב-2011  (באלפי טון) | נתח ייצור 2011 | דירוג 2010 | היקף ייצור ב-2010  (באלפי טון) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין סין | 99,300 | 24.9% | 1‏ | 92,599 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 75,083 | 18.8% | 2‏ | 75,849 |
| 3 | יפן יפן | 26,627 | 6.7% | 3‏ | 27,288 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 22,698 | 5.7% | 4‏ | 23,122 |
| 5 | קנדה קנדה | 12,112 | 3.0% | 5‏ | 12,787 |
| 6 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 11,492 | 2.9% | 8‏ | 11,120 |
| 7 | פינלנד פינלנד | 11,329 | 2.8% | 6‏ | 11,789 |
| 8 | שוודיה שוודיה | 11,298 | 2.8% | 7‏ | 11,410 |
| 9 | ברזיל ברזיל | 10,159 | 2.5% | 10‏ | 9,796 |
| 10 | אינדונזיה אינדונזיה | 10,035 | 2.5% | 9‏ | 9,951 |
| 　 | כל העולם | 398,975 | 100.0% |  | 394,244 |
הערות שוליים

↑  De Sisti, Mike (12 בדצמבר 2012). "China's Paper Operation". Pulitzer Center on Crisis Reporting. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NRDC: Paper Industry Laying Waste to North American Forests". www.nrdc.org.
↑  "A crumpling paper industry". Oregon Local News.
↑  "Amazon draught speeds up destruction       The WE News Archives". www.thewe.cc. אורכב מ-המקור ב-2016-12-25. נבדק ב-2016-04-23.
↑  Phillips, Tom (2011-05-20). "Brazil forms 'crisis cabinet' following unexpected deforestation surge". The Guardian (באנגלית). ISSN 0261-3077.
↑  "Japan in the World (according to the figure in Annual Review of Global Pulp and Paper Statistics by RISI)" (ביפנית). Japan Paper Association.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563175705171  BnF: cb119358795 (data)  GND: 4044527-6  LCCN: sh85097623  NDL: 00570392  NKC: ph123952 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תעשיית הפרוות

כלי עבודה של פרוונים, מתוך האנציקלופדיה הגדולה
קריקטורה מאת ג'וזף סטניפורת' (אנ') - כלב ים בוכה ומתחנן לאישה שלא תקנה בגדים מפרווה, שנת 1899
תעשיית הפרוות היא כינוי לכלל העסקים שעיקר פעילותם היא תעשיית ייצור ביגוד או מוצרים נלווים מחומר גלם, שמקורו בפרוות או עורות של בעלי חיים שניצודו או שגודלו במיוחד למטרה זו, במפעלים שיועדו לכך או מסחר במוצרים שיוצרו מחומרי גלם אלה.
היסטוריה

אף שבני אדם צדו בעלי חיים והשתמשו בפרוותם למטרות ביגוד והתגוננות מקור כבר בתקופת האבן, חוות הפרווה התעשייתיות הראשונות הופיעו באמריקה הצפונית בשנות ה-60 של המאה ה-19. מבחינה היסטורית, סחר הפרוות באמריקה הצפונית שיחק תפקיד כלכלי חשוב בארצות הברית ובקנדה. ציידי בעלי חיים לשם מכירת פרוותם היו אלה שחקרו וגילו חלקים נרחבים באמריקה הצפונית. אופנת כובעי הבונים הביאה לתחרות אינטנסיבית על אספקת חומרי הגלם שנדרשו לייצורם.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, נמתחה ביקורת קשה על יצרני ולובשי הפרוות, בטענה כי שיטות לכידת החיות, גידולן ושיטת הפשטת עורותיהן כרוכות באכזריות רבה. זמינותן של פרוות מלאכותיות חיזקה את הביקורת שטענה שתעשיית הפרוות אינה הכרחית. תומכי תעשיית הפרוות מצביעים על העובדה שפרוות טבעיות הן משאב מתחדש, בניגוד לפרוות מלאכותיות.
תעשיית הפרוות כיום

כיום, כ-85% מהפרוות בעולם מגיעות מחיות שמגודלות בחוות של תעשיית הפרוות. חווה שכזו מחזיקה בדרך כלל אלפי בעלי חיים, ושיטות הגידול שלהן דומות ברחבי העולם. חוות הפרווה העיקריות נמצאות בדנמרק, נורווגיה, פינלנד והולנד. סין היא מייצאת הפרווה הגדולה בעולם. מדינות אחרות אוסרות על קיום התעשייה בשטחן, כגון אוסטריה, קרואטיה, בריטניה ושווייץ. בישראל הועלתה במרץ 2009 הצעת חוק על ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ המבקשת לאסור על סחר בפרוות בישראל אך הצעה זו לא התקבלה על ידי הכנסת. ביוני 2021 השרה להגנת הסביבה גילה גמליאל חתמה על תקנה האוסרת על סחר בפרוות למעט למטרות דת או מחקר מדעי, ובכך הפכה ישראל למדינה הראשונה לאסור על סחר בפרוות לתעשיית האופנה.
המספר הכולל המוערך של החיות המומתות במשקי פרוות מדי שנה הוא כ-31 מיליון. 26 מיליון חורפנים, 4.5 מיליון שועלים, רבע מיליון צ'ינצ'ילות, 150 אלף צובלים ומאות אלפי חיות ממינים נוספים, בהם מכרסמים וטורפים כגון חתולי בר וכלבי בר.
ראו גם

בגדי פרווה
פרוונות
הערות שוליים

↑  שחר אילן, הצעת חוק של ח"כ ניצן הורוביץ: לאסור כליל על סחר בפרוות בישראל, באתר הארץ, 17 במרץ 2009
↑  סופית: ייאסר סחר בפרוות בישראל, פרט למטרות דת ומחקר, באתר ynet, 9 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4173646-1  NARA: 10648003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוות פרוות חורפן בארצות הברית
1240-1249 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1249 - 1240 לפני הספירה
אירועים ומגמות

1240 לפנה"ס לערך - הארגונאוטים כובשים טרויה.
אנשים משמעותיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| עשורים במאה ה-13 לפנה"ס |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1290–1299 לפנה"ס • 1280–1289 לפנה"ס • 1270–1279 לפנה"ס • 1260–1269 לפנה"ס • 1250–1259 לפנה"ס • 1240–1249 לפנה"ס • 1230–1239 לפנה"ס • 1220–1229 לפנה"ס • 1210–1219 לפנה"ס • 1200–1209 לפנה"ס • >> |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
170

שנת 170 היא השנה ה-70 במאה ה-2. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 170 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

קרב קרנונטום
המרקומנים נכנסו לאיטליה וכבשו את העיר אקוויליה. זה פעם ראשונה לאחר 101 לפנה"ס שצבא זר נכנס לחצי האי.
ראו גם

ילידי 170‎
נפטרים ב-170‎
תום בומבדיל

| --- | --- |

תום בומבדיל, ציור של האחים הילדברנדט (אנ')
 שם ספר:  ההוביט, שר הטבעות
 הופעה ראשונה:  ההוביט
 הופעה אחרונה:  שר הטבעות
 יוצרים:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 מידע
 מין:  זכר
תום בומבדיל (באנגלית: Tom Bombadil) היא דמות המופיעה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. לעומת תפקידה המזערי בעלילה של הספר, מהווה דמותו המסתורית של תום בומבדיל כר נרחב לפרשנויות והשערות מצד חובבי הטרילוגיה.
בומבדיל הושמט ממספר עיבודים שנעשו לסדרת הספרים, בין השאר מהטרילוגיה הקולנועית המצליחה שביים פיטר ג'קסון. ג'קסון נימק את ההחלטה בכך ש"בומבדיל אינו מקדם את העלילה".
תפקיד בעלילה

כאמור, תפקידו בעלילה אינו גדול. תום מופיע בספר "שר הטבעות" לראשונה בתחילת מסעם של פרודו וחבריו לריבנדל, כשהוא מציל את מרי ופיפין ממלכודת של עץ ערבה ביער העתיק שליד בוקלנד שפרודו וחבריו הסתבכו בו, לאחר מכן מארח את ההוביטים בביתו, לאחר שההוביטים יוצאים לדרכם, הם נלכדים על ידי "צלמי התילים" (רוחות רפאים מאנגמאר), אז שוב נחלץ תום לעזרתם ומשחררם משפלות התילים.
מראהו

הוא לבוש בגדים צבעוניים בוהקים, במעיל כחול ומגפיים צהובות ואף גרביים ירוקות. קומתו גדולה מקומת הוביט, אך נמוכה מקומת "האנשים הגדולים". זקנו ארוך ועיניו כחולות.
תיאור דמותו

דמותו של תום בומבדיל היא חידה, לא ניתן הסבר לאיזה מין הוא שייך, מה מוצאו, ומהם כוחותיו. עם זאת ניתן לגלות מהספר כמה פרטים עליו: תום הוא היצור החי העתיק ביותר המסתובב על האדמה. כוחותיו הגדולים מתבטאים כאשר הוא מתמודד ללא קושי עם צלמי התילים ועם עץ הערבה. כמו כן הטבעת האחת - לא רק שאינה מפתה אותו אלא אף אינה משפיעה עליו, לזה יש להוסיף שבמועצת אלרונד הועלתה הצעה למסור לו את הטבעת האחת למשמורת. לעומת זאת הוא מתואר כיצור עליז המפזם כל היום פזמונים להנאתו, מסתובב עם בגדים צבעוניים, טיפוס קל דעת ולעיתים אף טיפשי ואין אף דבר המטרידו.
הניגוד הזה באופיו העלה השערות רבות בנוגע למהותו, מקובל לתארו כסוג של מימוש כוח הטבע - גילדור רואה את כוחו ככוח האדמה,  גנדלף אומר עליו כי : "משול הוא לאבן שאין לה הופכין" - כוח נייטרלי תמידי מעל להווית העולם.
תום נשוי לגולדברי שאף היא דמות חידה, המתוארת כ"בת הנהר".
ראו גם

שר הטבעות
הרפתקאות תום בומבדיל
הערות שוליים

↑  פיטר ג'קסון בנספחי גרסת הדי.וי.די. של אחוות הטבעת 2004
↑  שר הטבעות, כרך אחד, זמורה ביתן, עמוד 112, "אני זקן, הזקן שבזקנים...זוכר הוא טום, טיפת גשם ראשונה ובלוט ראשון"...
↑  שר הטבעות, כרך אחד, זמורה ביתן, עמוד 243.
↑  שר הטבעות, כרך אחד, זמורה ביתן, עמוד 957.
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
תצורת ג'יופוטאנג

|  תכונות |
| --- | --- |
 סוג:  תצורה
 גיל:  אפטיאן – אלביאן (קרטיקון תחתון)  120–110 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
 ליתולוגיה:  קונגלומרט סיליקלאסטי, אבן חול, אבן בוץ, טוף
 מיקום
 אזור:  ליאונינג
 מדינה:  סין הרפובליקה העממית של סין
 קואורדינטות:  41°12′N 119°24′E﻿ / ﻿41.2°N 119.4°E﻿ / 41.2; 119.4
 חלק מ:  חבורת ג'הול
 תת-יחידות:  שכבת שָׁאנְגְחֶשׁוֹאוּ (Shangheshou Bed) שכבת מֵיילֶיִינְגְדְזְה (Meileyingzi Bed)
 יחידת סלע מתחת:  תצורת יישיין
 יחידת סלע מעל:  תצורת פושין
 עובי:  1200-800 מטרים
 
תצורת גְ'יוֹפֿוֹטָאנְג (בסינית: 九佛堂组, בפין-יין: Jiǔfótáng zǔ – מילולית "היכל תשע הבודהות") היא תצורה גאולוגית מהקרטיקון התחתון בנציבות העירונית צ'אויאנג במחוז ליאונינג בסין. התצורה ידועה בשל המאובנים שנשמרו בצורה מעולה, הכוללים דינוזאורים מנוצים, עופות קמאים, פטרוזאורים ואורגניזמים אחרים (ראו הביוטה של ג'הול). התצורה היא חלק מחבורת ג'הול יחד עם תצורת יישיין.
תיארוך

על הגיל המדויק של תצורת ג'יופוטאנג הייתה מחלוקת במשך שנים, כשהאומדנים נעו בין שלהי היורה לקרטיקון תחתון. חֶה ואחרים (2004) השתמש בתיארוך רדיומטרי של האיזוטופים של ארגון על שכבות הטוף על מנת לאמת את ההערכות הגיל הביוסטרטיגרפיות. מדידות אלו אישרו שגיל התצורה הוא מגיל אפטיאן השייך לתקופת הקרטיקון התחתון, לפני כ-0.7+/- 120.3 מיליון שנים. מאובנים של מיקרורפטור וג'הולאורניס נתגלו בתצורת ג'יופוטאנג. ג'וֹאוּ ואחרים (2003) מדדו בסיל בזלתי בחלקה העליון ביותר של תצורת ג'יופוטאנג את הגיל 110.6 מיליון שנים, כלומר אלביאן תחתון. מכאן שכל התצורה נוצרה מאפטיאן עליון לאלביאן תחתון.
סטרטיגרפיה

תצורת ג'יופוטאנג שוכנת על תצורת יישיין. עובייה נעה בין 800 ל-1,200 מטרים. השכבה התחתונה בנויה ממשקעים סיליקלאסטיים גסי גרגיר של קונגלומרט ואבן חול המתחלפים במשקעים דקי גרגיר של אבן בוץ מעורב בטוף. ואחר כך שלוש פעמים שכבה של אבן חול מעורבת בטוף ועליה שכבה של אבן בוץ דקת גרגיר יותר המעורבת בטוף.
מאובנים > יונקים

בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של יונקים, אבל רק אחד תואר רשמית וכונה בשם
| סוג | מין | פרט | ממצאים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Liaoconodon |  Liaoconodon hui |  |  שלד שלם כמעט לחלוטין |  שייך לסדרה אאוטריקונודונטים |
|  יונק שטרם כונה |  נטול שם |  |  שרידים חלקיים כוללים רגל ושברים של הגולגולת |  יונק דומה לאאומאיה ול-Sinodelphys מתצורת יישיין. נמצא בתכולת הקיבה של Microraptor zhaoianus. |
מאובנים > בעלי אגן דמוי עוף

בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של בעלי אגן דמוי עוף.
מאובנים > פטרוזאורים

בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של פטרוזאורים.
מאובנים > תרופודה

בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של תרופודים.
הערות שוליים

↑  הגאולוגים מקבצים את שכבות הסלעים ליחידות ליתוסטרטיגרפיות (יחידות סלע) הקרויות פרטים (באנגלית members) המוכלות בתוך תצורות (formations) המקובצות לחבורות (groups).
↑  He, H.Y., Wang, X.L., Zhou, Z.H., Wang, F., Boven, A., Shi, G.H., Zhu R.X. (2004). "Timing of the Jiufotang Formation (Jehol Group) in Liaoning, northeastern China, and its implications" Geophysical Research Letters 31(13): 1709
↑  Zonghe Zhou, Paul M. Barrett, Jason Hilton: An exceptionally preserved Lower Cretaceous ecosystem. In: Nature 421, 20 February 2003, ISSN 0028-0836, S. 807–814.
ﭏ

ﭏ (שם האות: אלף-למד, במסורת יהודי תימן: מעלק פי אלסקף – תלוי בתקרה) היא ליגטורה של האותיות א' ול' באלפבית העברי.
היסטוריה

השימוש בליגטורה זו נפוץ בכתבים יהודיים מימי הביניים, ובספרים מודפסים החל מתקופת ראשית הדפוס. השימוש העיקרי בליגטורה הוא בשמות הקודש המכילים את הצירוף "אל", כדי להימנע מביזוי השמות וצורך בגניזה. האות נפוצה גם בטקסטים שנכתבו בערבית יהודית, משום ש"אל" היא תחילית היידוע בשפה זו.
עיצוב

העיצוב הרגיל של הליגטורה הוא אות א', בהשמטת הרגל השמאלית, ובהוספת ראש הל' בצד שמאל למעלה. אולם, בחלק מכתבי היד מימי הביניים, וכן בכמה גופנים מודרניים, הליגטורה עוצבה כאות א' מלאה, ורק נוסף מעין "קוץ" בראשה השמאלי כדי לסמל את הל'.
בדפוסים רבים, שלא הייתה בהם האפשרות להדפיס את הליגטורה כצורתה, השתמשו באות ף הפוכה כדי להדפיס את הליגטורה.
בהלכה

בהלכה נקבע כי כתיבת א-ל מחוברים כשרה בכתיבת גט אך אינה כשרה בכתיבת ספר תורה. הפוסקים דנו בדין הכותב אות זו בשבת האם חייב סקילה כדין הכותב שתי אותיות, או שפטור כדין העושה חצי שיעור. שמות הקודש שנכתבו בליגטורה זו אינם טעונים גניזה, אך אין לנהוג בהם בביזיון.
במחשב

בתוכנות אופיס הוספת התו "ﭏ" נעשית על ידי הקלדת קוד יוניקוד FB4F ולאחריו ALT+X, או הקלדת ALT+64335.
ראו גם

ﻻ
הערות שוליים

↑  מצפונות יהודי תימן עמוד 73
↑  ראו אלי שטרן נוטריקון 7.17.12
↑  ארבעה טורים, אבן העזר, סימן קכ"ו ובית יוסף שם
↑  מעשה הכתב עמוד 103
↑  גנזי הקודש עמוד 91
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליגטורה של א ו-ל בהגדה של פסח מהמאה ה-14
ליגטורה של א ו-ל המעוצבת כא' עם "קוץ" בראשה, בפתיחת היוצר לפרשת שקלים במחזור וורמייזא משנת ה'ל"ב
תצורת גולן

תצורת גולן היא תצורה גאולוגית בחבורת בשן. התצורה נפוצה בצפון הגולן ובמרכזו. זמנה מתקופת הפליסטוקן העליון, מלפני כ-700,000 שנה ועד לפני כ-100,000 שנה. תצורת גולן מסומנת Qβg‏ במפות הגאולוגיות.