stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריאת הקוקייה

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'יי קיי רולינג תחת שם העט רוברט גלבריית'
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות בלשית
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 הוצאה:  Sphere Books
 תאריך הוצאה:  אפריל 2013
 מספר עמודים:  464 (אנגלית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אמיר צוקרמן
 סדרה
 הספר הבא:  תולעת משי 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9781408703991
 הספרייה הלאומית:  003713834
 
קריאת הקוקייה (באנגלית: The Cuckoo's Calling) הוא ספר מסוגת ספרות בלשית שנכתב על ידי הסופרת ג'יי קיי רולינג תחת שם העט רוברט גלבריית'. הספר הוא הראשון סדרת ספרים שגיבוריה הם החוקר הפרטי קורמורן סטרייק ועוזרתו רובין אלקוט.
הספר עובד לשלושה פרקים בסדרת טלוויזיה "סטרייק".
רקע

רולינג דיברה רבות על כתיבת רומן בלשי במהלך השנים. במהלך פסטיבל הספרים של אדינבורו ב-2007, הסופר איאן רנקין טען כי אשתו הבחינה ברולינג "משרבטת" ברומן בלשי בבית קפה. מאוחר יותר חזר בו רנקין מהסיפור, וטען כי מדובר בבדיחה. בגרדיאן המשיכו להעלות השערות שהספר הבא של רולינג יהיה רומן בלשי.
רקע > מחבר

העובדה שרולינג היא מחברת הספר התגלתה על ידי הסאנדיי טיימס ב-14 ביולי 2013 לאחר שחקר כיצד ספרו הראשון של המחבר רוברט גלבריית' יכול להיות "רומן ביכורים מובטח כזה" ו-"בעל רקע בתעשיית האבטחה האזרחית והצבאית". לאחר שנחשפה כמחברת, אמרה רולינג שהיא הייתה רוצה להישאר בעילום שם לזמן ארוך יותר וקבעה כי, "להיות רוברט גלבריית' הייתה חוויה כזאת משחררת... זה כבר נפלא לפרסם בלי ה-'הייפ' ולראות ביקורת על הספר תחת שם אחר זו הנאה צרופה".
הוצאה לאור

ה-BBC דיווח כי רולינג שלחה את הספר לחברות הוצאה לאור בעילום שם, וזו נדחתה פעם אחת לפחות, על ידי ספרי אוריון. בסופו של דבר הספר הוצא לאור על ידי סְפֶר בוקס (Sphere Books), שהיה שם החותם של ליטל, בראון & קמפני (Little, Brown & Company), אותה הוצאה שהוציאה את הספר הקודם שלה, "כיסא פנוי".
תקציר העלילה

קורמורן סטרייק הוא בלש פרטי חסר מזל, יש לו מעט לקוחות, הוא בחובות, בדיוק סיים מערכת יחסים, וגר במשרד שלו. סטרייק הוא חייל לשעבר באפגניסטן שאיבד את רגלו בעקבות פיצוץ מוקש. סטרייק נשכר על ידי ג'ון בריסטו, אחיה של הדוגמנית המפורסמת לולה לנדרי, שנקראת "קוקייה" על ידי חבריה. בריסטו רוצה שסטרייק יחקור את התאבדותה לכאורה של אחותו, שנפלה אל מותה כמה חודשים קודם לכן. בעודו חוקר את המקרה, סטרייק מגלה רבדים של החברה שנסגרו בעברו. בסוף הסיפור סטרייק מפענח את התעלומה, וחושף טוויסט מפתיע בעלילה.
מכירות

לפני שזהותה של רולינג כמחברת האמיתית של הספר נחשפה, נמכרו 1,500 עותקים של הספר מאז אפריל 2013. לאחר שזהותה של רולינג נחשפה ב-14 ביולי, הספר זינק מהמקום ה-4,709 למקום הראשון ברשימת רבי המכר של אמזון, וכמות המכירות של הספר קפצה ב-150,000%.
הספר זכה לשבחי ביקורת כמעט אוניברסליים אף על פי שלא היה "אירוע מסחרי ענק". אתר האינטרנט של האינדפנדנט אמר ש-"הספר היה מצוין והיה עתיד להפוך לרב מכר גדול גם ללא חשיפתה של רולינג".
 באתר הקריאה החברתי Goodreads, הספר קיבל את הדירוג 4 מתוך 5, כלומר הוא קיבל ביקורות חיוביות כמעט לחלוטין מתוך 82 הצבעות ו-36 ביקורות. במגזין Publishers Weekly נכתב כי "רומן בלשי מורכב ומשכנע ודמות משכנעת ועוזרת באותה מידה, ועם זאת, מסתירה בעברה פשע מביך, וכל זה הופך את הספר ל-'רומן ביכורים מרגש'".
ספר המשך

ב-2014 הוציאה רולינג ספר המשך בסדרה בשם "תולעת משי" (The Silkworm).
ב-2015 הוציאה רולינג ספר שלישי בסדרה בשם "דרך הרשע" (Career of Evil).
ב-2018 הוציאה רולינג בפר רביעי בסדרה בשם "לבן קטלני" (Lethal White).
ב-2020 הוציאה רולינג ספר חמישי בסדרה בשם "דם חם" (Troubled Blood).
הערות שוליים

↑    Robert Watts, ‏JK Rowling unmasked as author of acclaimed detective novel, The Telegraph, 13 July 2013 כתבה של הטלגרף, 2013
↑  , חדשות CBC, יולי 2013
↑  Rowling's 'crime novel' is a red herring, the Guardian, ‏2007-08-20 (באנגלית) הגרדיאן, יולי 2013
↑  Flood, Alison (2012-02-24). "JK Rowling's new book: clues suggest a turn to crime fiction". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-09-24., הגרדיאן, יולי 2013
↑  Richard Brooks, Arts. "Whodunnit? JK Rowling's secret life as wizard crime writer revealed" (באנגלית). נבדק ב-2020-09-24. הסאנדיי טיימס, יולי 2013
1 2  "Rowling unmasked as crime novelist". BBC News (באנגלית בריטית). 2013-07-14. נבדק ב-2020-09-24. BBC, יולי 2013
↑
↑  The Cuckoo’s Calling, by 'Robert Galbraith': JK Rowling's secret, The Independent, ‏2013-07-15 (באנגלית) ריצ'רד אוסלי, האינדיפנדט
↑  The Cuckoo's Calling (Cormoran Strike, #1), www.goodreads.com Goodreads יולי 2013
↑  Fiction Book Review: The Cuckoo’s Calling by Robert Galbraith. Little, Brown/Mulholland, $25.99 (464p) ISBN 978-0-316-20684-6, באתר PublishersWeekly.com (באנגלית) Publisherweekly, 2013
| סדרת "קורמורן סטרייק" מאת ג'יי קיי רולינג |
| --- | --- | --- |
| ספרים | קריאת הקוקייה • תולעת משי • דרך הרשע • לבן קטלני • דם חם • לב שחור כמו דיו • The Running Grave |  |
| סדרת טלוויזיה | סטרייק |  |
קרל הנס לודי

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1877 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  6 בנובמבר 1914 (בגיל 37) מצודת לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית העלמין מזרח לונדון 
 פרסים והוקרה:  צלב הברזל 
 
קרל הנס לודי (בגרמנית: Carl Hans Lody;‏ 20 בינואר 1877 – 6 בנובמבר 1914) היה מרגל גרמני שפעל בבריטניה בראשית מלחמת העולם הראשונה והוצא להורג במצודת לונדון.
ראשית דרכו

גוסטב קרל גוטליב הנס לודי נולד בברלין בשנת 1877 למשפחה של אנשי צבא ועובדי מדינה. בנעוריו שאף להיות ימאי, עבר להמבורג והפך לנער סיפון, ולאחר מכן למד באקדמיה ימית. סיים את לימודיו בה בשנת 1904, עבר בהצלחה את הבחינות לתפקיד רב-חובל אך בשל מחלה קשה לא מילא תפקיד זה ושימש בין השנים 1905 ל-1909 כקצין שני באוניות סוחר שהפליגו בין גרמניה לאיטליה. בין השנים 1909 ל-1914 היה מדריך תיירים בהפלגות נופש בשירותה של חברת תיירות אמריקאית ורכש בקיאות בשפה האנגלית.
מרגל

באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התייצב לודי במפקדת הצי הקיסרי הגרמני בברלין והציע את שירותיו כמרגל במדינות ההסכמה שלחמו נגד גרמניה ובעלות בריתה, שנקראו מעצמות המרכז, וזאת בזכות שליטתו בשפה האנגלית. הצעתו התקבלה והוא הופעל כסוכן של שירות המודיעין של הצי הקיסרי הגרמני. ניתן לו דרכון מזויף, בזהות בדויה של אמריקאי בשם צ'ארלס א. אינגליס (Charles A. Inglis). הוא קיבל הכשרה בסיסית וסכום כסף ניכר, ובמעקף דרך דנמרק ונורווגיה הנייטרליות הגיע ב-25 באוגוסט לאדינבורו בירת סקוטלנד, שם החל את פעילות הריגול שלו במעקב אחרי תנועת ספינות המלחמה בבסיס הצי המלכותי הבריטי. לבסיס זה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה לבריטים. כבר חמישה ימים לאחר בואו, ב-30 באוגוסט, עלה בידו להעביר מסר לשולחיו בגרמניה באמצעות מברק מוצפן שנשלח לשוודיה, ובו מידע על ארבע ספינות שתוקנו בנמל ועומדות להפליג לים. בעקבות מידע זה שיגרו הגרמנים צוללת וזו הצליחה לשגר טורפדו ולהטביע את אחת הספינות הסיירת Pathfinder (מפלסת הדרך). הייתה זו הספינה הראשונה שהוטבעה אי פעם בטורפדו ששוגר מצוללת.
בהמשך הצליח לודי להעביר מידע על תנועת הספינות בנמל ליברפול, הנמל השני בגודלו ובחשיבותו בבריטניה.
מעצר ומשפט

מברקיו של לודי לשולחיו נכתבו בגרמנית ולא היו מוצפנים. הדבר התגלה לאנשי הצנזורה של הדואר והם הודיעו על כך ל-MI5, שירות ביטחון הפנים הבריטי. הוצא צו למעצרו והוא התגלה על ידי בלשי הסקוטלנד יארד כשהוא מתאכסן במלון בעיר קילארני ( Killarney) באירלנד והם עצרו אותו ב-2 באוקטובר. הוא התעקש לטעון שהוא אמריקאי, אך בחדרו התגלו מסמכים מרשיעים על פעולות הריגול שלו. לודי הובל ללונדון והועמד לדין באשמת ריגול בעת מלחמה, עבירה שדינה מוות. משפטו התנהל בפני בית דין צבאי. אב בית הדין היה קצין בדרגת מייג'ר ג'נרל ולצדו ישבו בדין שבעה קצינים בכירים נוספים. שלושה עורכי דין ניהלו את ההגנה. להגנתו טען לודי שלא רצה כלל להיות מרגל, אלא שמחמת בריאותו הרופפת הוא נדחה משירות קרבי. כן הצהיר כי אינו מבקש רחמים ואינו מתבייש במעשיו. משפטו זכה לסיקור נרחב בעיתונות הבריטית. סניגוריו טענו שפעל באופן לגיטימי כקצין בשירות ארצו. ב-2 בנובמבר 1914 הרשיע בית הדין את לודי וגזר עליו עונש מוות.
הוצאתו להורג

ב-6 בנובמבר 1914 הובא לודי למצודת לונדון, הועמד בפני כיתת יורים בת שמונה אנשים ונורה למוות. הייתה זו ההוצאה להורג הראשונה שבוצעה במצודה לאחר מאה וחמישים שנה. לודי היה הראשון מבין אחד עשר מרגלים גרמנים שהוצאו להורג בבריטניה במהלך המלחמה. הוא נקבר בקבר בלתי מסומן בבית עלמין במזרח לונדון. לימים הונחה מצבה על קברו. לפני הוצאתו להורג הוא שאל את השוטר המלווה שלו: "אני מניח שלא תלחץ את ידו של מרגל", השוטר ענה לא, "אבל אלחץ את ידו של אדם אמיץ", ורנון קל, מנהל סוכנות הריגול הנגדי הבריטית MI5, העריך את לודי והצטער על ההחלטה להוציאו להורג.
הערות שוליים

↑  מקס הייסטינגס, תרגום: משה סביליה-שרון, פורענות, מושב בן-שמן: מודן הוצאה לאור, 2014, עמ' 596
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137342268  ISNI: 0000 0000 5700 2366  SNAC: w68f4b47  VIAF: 81546057   WorldCat (עם VIAF): 81546057
קשב לשירה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  רפי וייכרט, גיורא לשם, משה דור 
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 www.poetry.org.il
 
קשב לשירה היא הוצאת ספרים ישראלית המיועדת להוצאת ספרי שירה וספרים על שירה ועל משוררים.
היסטוריה

ההוצאה נוסדה בשנת 1997 בתל אביב על ידי המשורר והמתרגם רפי וייכרט בשותפות עם המשוררים משה דור וגיורא לשם. ההוצאה הוציאה בתחילה בעיקר תרגומים משירת העולם, בהם תרגומים ראשונים לעברית משל המשוררים איוון לאליץ' (אנ'), תומאס טראנסטרומר, תדאוש רוז'ביץ' (אנ') ואליזבת בישופ, וכן תרגומי משוררים צרפתיים (גיום אפולינר, ארתור רמבו ועוד) שהותקנו על ידי משה בן שאול, תרגומים מספרדית של טל ניצן, משוודית של גלית חזן-רוקם ומפולנית של רפי וייכרט ודוד וינפלד (ובמיוחד תרגומי המשוררת הפולנית כלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה). וינפלד שימש גם זמן קצר כעורך בהוצאה.
בהמשך הוציאו בהוצאה מספריהם גם משוררים ישראלים בולטים כטוביה ריבנר, אריה סיון, רחל חלפי, שלמה אביו, אורי ברנשטיין, צביקה שטרנפלד, קובי נסים, ענת שרון בלייס, קרן קוך ועוד. במשך הזמן הצטרפו למערכת ההוצאה ישראל הר, יעקב הולנדר, עודד פלד, רונן סוניס.
ההוצאה מארגנת אירועי קריאת שירה הן בתל אביב והן מחוצה לה.
בין הספרים שיצאו לאור "קשב לשירה" במשך השנים, היו:
בשנת 2004 הוציאה לאור את ספרו של המשורר הנורווגי אולב האוגה "הנהר שמעבר לפיורד", בתרגום סבינה מסג וחנה מאי-סוונדל.
בשנת 2008 הוציאה לאור את הספר "קולות מן הים האחר: שירת נשים ערביות בת זמננו", בעריכת עמי אלעד בוסקילה.
בשנת 2012 הוציאה לאור את הספר "לידה אחרת" אסוף שירים של המשוררת האיראנית פורוע' פרוח'זאד, בתרגום סיון בלסלב. באותה שנה הוציאה גם ספרו של מרואן מח'ול "ארץ הפסיפלורה העצובה".
בשנת 2015 הוציאה לאור את הספר "מחמוד דרוויש: חמישים שנות שירה", עריכה ותרגום של ראובן שניר.
בשנת 2016 הוציאה לאור את הספר "הצלב והורד", מבחר של שירה לטינית מימי הביניים בתרגום עמינדב דיקמן. באותה שנה גם פורסם הספר "בסוף כל המסעות" של המשורר העיראקי פאדל אל-עזאווי.
בשנת 2021 הוציאה לאור את הספר "רסיסים יוניים", מחבר של שירים שתרגם מיוונית עמינדב דיקמן.
הערות שוליים

↑  הארץ, 11 מו"לים קטנים מספרים, מתלוננים, מייחלים, באתר הארץ, 30 במאי 2007
↑  עידו בלאס, רפי וייכרט כבר לא מחפש את עמיחי הבא, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
↑  סבינה מסג, "להפקיע דימוי מן הזמן הממית", באתר הארץ, 7 בפברואר 2005
↑  רות אלמוג, משורר מחפש את לב האבנים ואת נשמת המים, באתר הארץ, 23 בינואר 2003
↑  יוסי פלס, מדוע כמעט לא שומעים על אריה סיון, באתר הארץ, 18 בינואר 2005
↑  ארז שוייצר, דברים שבשירה | כימהון לראות שמים, באתר הארץ, 9 במרץ 2011
↑  מואיז בן הראש, קולו של משורר מדור שאבד לשירה העברית, באתר הארץ, 26 בפברואר 2006
↑   רן יגיל, "כי קרוב": ענת שרון בלייס מצאה סוף־סוף את הקול שלה, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2020
↑  יחזקאל נפשי, סבינה מסג, שירה הבונה למשורר ולקורא חדר לשכון בתוכו, באתר הארץ, 5 ביוני 2006
↑  מאיה בז'רנו, מלה אחת - אבן אחת, באתר הארץ, 25 באפריל 2004
↑  דניאל בהר, מה רב ההוד שאני עוצמת עיני לעומתו, באתר הארץ, 21 בינואר 2008
הודא הבלאן, דברים - שיר לשבת, באתר "העוקץ", 14 באוגוסט 2015
↑   אלדד פרדו, להכיר לישראלים את המשוררת האיראנית המשפיעה ביותר, באתר הארץ, 22 ביולי 2013
פורוע' פרוח'זאד, שוב אברך את השמש לשלום, תרגמה: סיון בלסלב, באתר "העוקץ", 8 באפריל 2016
↑  אלי אליהו, אבנים בזרם, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2012
עַרֲבִי בִּנְמַל הַתְּעוּפָה בֵּן גּוּרְיוֹן - שיר לשבת מתוך "ארץ הפסיפלורה העצובה", באתר "העוקץ", 10 בנובמבר 2012
ארז שוייצר, בין פיתוי להצלפה, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2012
↑   אמיר בקר, "מקְבָרֵינו תִפְרצוּ דֶרֶך לשַגֵר לַויָן לחָלָל", באתר הארץ, 14 באוגוסט 2015
"הוא מגלם את תפקידי האחרון" שיר לשבת מאת מחמוד דרוויש, באתר "העוקץ", 11 באוגוסט 2017
↑   שמעון בוזגלו, "הצלב והוֶּרד": מתה השירה, מתה, באתר הארץ, 6 באפריל 2017
↑   עינה ארדל, תרגום הספר "בסוף כל המסעות" הוא מעשה אמיץ, באתר הארץ, 23 בינואר 2017
↑   יהושבע סמט־שינברג, טוב לי לוּ פֶטֶט פְּלַגְלָג סמוּך לי הייתי שׁומע, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2021
רוברט סטאק

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1919 לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  14 במאי 2003 (בגיל 84) בוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  Robert Langford Modini Stack 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1939–2003 (כ־64 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת המדינה ברידג'ווטר 
 בן או בת זוג:  רוזמארי בו (1956–2003) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס צלחת הזהב (1960)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1960)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט סטאק (במקור: Robert Stack, ‏13 בינואר 1919 - 14 במאי 2003) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1956 על תפקידו בסרט "נכתב ברוח". סטאק השתתף בלמעלה מ-40 סרטים והיה כוכב של סדרת הטלוויזיה "הבלתי משוחדים" של רשת ABC בשנים 1959–1963 וכן שימש כמנחה בסדרה "תעלומות בלתי פתורות".
ראשית חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
חייו הפרטיים ומותו

סטאק היה נשוי לשחקנית רוזמרי באו משנת 1956 ועד ליום מותו.
סטאק, שעבר טיפול קרינתי לטיפול בסרטן הערמונית באוקטובר 2002, מת מהתקף לב ב-14 במאי 2003 בגיל 84. הוא הותיר אחריו אישה (רוזמרי באו) ובן (צ'ארלס רוברט סטאק).
פילמוגרפיה

רשימה חלקית של סרטים ותוכניות טלוויזיה בהם השתתף:
1979 - 1941
1980 - טיסה נעימה
1991 - חזרתו של אליוט נס
1996 - ביווס ובאטהד דו אמריקה
1999 - החברים של ממפורד
2001 - המלך היל
קרב מילברג

קרב מילברג (בגרמנית: Schlacht bei Mühlberg, בספרדית: Batalla de Mühlberg) היה קרב שנערך ב-24 באפריל 1547 בסמוך לעיירה מילברג (Mühlberg), בתחומי נסיכות הבוחר מסקסוניה, במסגרת המלחמה השמלקלדית. הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הצבא הקתולי של האימפריה הרומית הקדושה, בפיקודו של קרל החמישי, על הצבא הסקסוני שהשתייך לברית שמלקלדן הלותרנית, בפיקודו של יוהאן פרידריך הראשון.
הקרב סיים את המלחמה השמלקלדית והביא לפירוקה של ברית שמלקלדן.
רקע

עם התפשטות הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה לאחר שנת 1517 החלה מתיחות בתוך גרמניה בין הקתולים לפרוטסטנטים, שהפכה למכשול בפני שאיפותיו של הקיסר ההבסבורגי קרל החמישי. ניסיונות הפיוס בין הקתולים לפרוטסטנטים במסגרת הדיאט של שפייר ב-1526 וב-1529 נכשלו, וחידדו את העוינות ההדדית בין הצדדים.
הרפורמציה סיפקה למרבית המדינות הגרמניות העצמאיות את האמתלה לטעון לא רק לאוטונומיה ברמה הדתית אלא אף ברמה הפוליטית. לחלק ממדינות קטנות אלה שהשתייכו לאימפריה הרומית הקדושה (ישות מדינית שהייתה מפוצלת זה מאות בשנים) נחשב צעד זה ללא יותר מפעולה פורמלית.
ב-1531 התנגדו חלק מהנסיכים (ביניהם בלטו יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ופיליפ הראשון, רוזן הסן) לנסיונותיו של הקיסר להשיב את האחדות הדתית והפוליטית לשטחים הגרמניים בהתאם להחלטת הדיאט של וורמס. החלטה זו הובילה להקמת ברית שמלקלדן (שנקראה על שם שמלקלדן שבתורינגיה, שם הוצהרה הברית), ברית צבאית הגנתית בעלת תפיסה אנטי-הבסבורגית ואנטי-קתולית.
אף על פי שהקמתה של הקואליציה הפרוטסטנטית בתוך האימפריה היוותה סכנה לכוחו, לא מיהר קרל החמישי לתקוף את הברית, אשר השיגה בינתיים את תמיכתן של ערים חופשיות (ברמן, המבורג, ליבק, אולם ושטרסבורג) אשר שאפו להגדיל את עצמאותן בפני השלטון המרכזי. כמשקל נגד, יצרו המדינות הגרמניות הקתוליות את הליגה הקתולית ב-1538, אך זו הייתה לא יעילה. הנסיכים הפרוטסטנטיים יכלו להשען גם על תמיכתה של ממלכת צרפת, אויבתו העיקרית של קרל החמישי. מכיוון שהיה זקוק לתמיכתן הצבאית של המדינות הגרמניות במלחמה כנגד העות'מאנים בחלק המזרחי של שטחו בחר קרל שלא להתנגד לברית ולהעניק לחברותיה אוטונומיה נרחבת. כך הפכו הנסיכים הפרוטסטנטיים חופשיים לתמוך ברפורמציה וללחום בכוחם של הבישופים הקתוליים בשטח עליו שלטו. בנוסף, סייעה הברית לנסיך הפרוטסטנטי אולריך, דוכס וירטמברג, להשיב לעצמו את נחלתו לאחר ניצחון על כוחות אימפריאליים ב-1534 והביסה את כוחותיו של הנרי החמישי, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
התנאים אשר אילצו את קרל החמישי לקבל את צעדי הברית השתנו לאחר מספר שנים. החתימה על הסכם קרפי ב-1544 סיימה עשורים של מאבק בין הקיסר לבין פרנסואה הראשון, מלך צרפת, על השליטה בחצי האי האיטלקי. לאחר החתימה איבדה הברית את תמיכתה של צרפת. כאשר סירבו הנסיכים הפרוטסטנטים להשתתף בוועידה בטרנט ב-1545 ולא הופיעו לדיאט ברגנסבורג ב-1546 הכריז קרל החמישי על דמויות המפתח בברית, יוהאן פרידריך ופיליפ הרביעי כפורעי חוק. מותו של מרטין לותר באותה שנה וההפסקה הזמנית של האיום העות'מאני ממזרח סיפקו לקרל את התנאים הטובים ביותר למיקוד משאביו כנגד אויב פנימי אשר סיכן את השלמות הדתית והטריטוריאלית של האימפריה שלו.
העילה לפריצת העימות הייתה היריבות בין הנסיך הבוחר של סקסוניה יוהאן פרידריך הראשון לבין בין דודו, מוריץ מסקסוניה, שהשתייכו שניהם לבית וטין. על אף אמונתו הפרוטסטנטית, סירב מוריץ להצטרף לברית שמלקלדן ב-1542. ב-1546, בתמיכתו של פרדיננד הראשון, אחיו הצעיר של קרל, פלש מוריץ לשטחו של יוהאן פרידריך. כאשר נפתחה המתקפה שהו כוחותיו של יוהאן פרידריך בווירטמברג, אך הם הצליחו לנוע אל תוך השטח הכבוש ולהדוף את צבאו של מוריץ.
קרל החמישי החליט לנצל את חוסר האחדות בין הצבאות הפרוטסטנטיים, והצטרף למלחמה ב-1547. עם תחילת האביב, ולאחר שמרבית חברות הברית נכנעו ופתחו את שערי עריהן בפני צבאו במהלך החורף, צעד צבאו של קרל לעבר סקסוניה במטרה לסייע למוריץ ולהביס את יוהאן פרידריך, הנסיך הפרוטסטנטי האחרון שעדיין התנגד לו.
מהלך הקרב

באותה תקופה סבל קרל החמישי משיגדון, וצבאו נאלץ להתמודד עם עזיבתם של חיילי מדינת האפיפיור אשר סייעו לו בשלבי המערכה הראשונים והיוו חלק גדול מכוחותיו. בנוסף, היה צבאו של הנסיך הבוחר מסקסוניה גדול מצבאו של קרל. עם זאת, החליט יוהאן פרידריך, בניסיון לתמוך בהתקוממות פרוטסטנטית ואנטי-אימפריאלית בבוהמיה, לפצל את צבאו ולשלוח חלק גדול מכוחותיו לגבול עם ממלכה זו.
בנוסף, השאיר יוהאן פרידריך כוחות קטנים במרבית הערים הסקסוניות, במטרה למנוע מכוחותיו של קרל להיכנס לנסיכות מדרום. כשיעדו המעוז המבוצר בוויטנברג, עזב הנסיך את עמדתו ליד מייסן, צעד בראש צבאו צפונה וחנה בסוף אפריל בסמוך לעיירה מילברג, כאשר הוא משאיר כוחות מעטים בלבד לשמירה על גדות האלבה, מכיוון שהעריך שהנהר רחב מדי לצליחה עבור הצבא האימפריאלי.
בראש צבאו, הגיע קרל החמישי לגדה הנגדית של האלבה בערב 23 באפריל. בניגוד לחוות הדעת של הגנרלים שלו, החליט קרל לתקוף את האויב, שחנה קילומטרים מעטים משם. עם שחר 24 באפריל החל המשמר הקדמי של הצבא האימפריאלי להתקדם, כאשר הוא פותח באש מוסקטים על הסקסונים שמעבר לנהר ומחפש נקודות לצליחתו. בזכות גורם ההפתעה ובחסות הערפל הכבד שעלה מן הנהר, הצליחו לוחמים ספרדיים ואיטלקיים מנוסים לחצותו בשחייה ולחסל את השומרים המעטים אשר שמרו על הגדה הנגדית.
בינתיים, ביצעו כוחות מתוך הטרסיו (Tercio) של לומברדיה ונאפולי, שהיו הלוחמים המנוסים ביותר בצבאו של קרל, את תוכניתו של דוכס אלבה, ובעזרתו של איכר מקומי הצליחו לאתר מעברה אשר אפשרה להם לחצות את האלבה. בנוסף לכך, הצליחו חיילים אחרים למנוע את הריסתו של גשר פונטון שבנו הסקסונים, ובו נעשה שימוש מיידי על ידי הפרשים אשר חצו בבטחה לצידו השני של הנהר.
על פי מספר מקורות, היה יוהאן פרידריך משוכנע כל כך שהתקפה מצידו של קרל לא תתרחש, שהתיר לכמה ממפקדי צבאו לצאת ולהשתתף במיסה, כאשר בדיוק באותו הזמן החל הצבא האימפריאלי לחצות את האלבה. הכוחות הסקסוניים הופתעו לחלוטין, וברגע שראה את המתרחש חשב הנסיך לסגת לעבר ויטנברג, אך הבין שלצבאו יארך זמן מדי להתארגן לצעידה; יותר מכך, הנסיך היה משוכנע כי רק החלוץ ולא עיקרו של הצבא האימפריאלי תוקף אותו, והורה לצבאו להיערך לקרב.
יוהאן פרידריך בחר לערוך את צבאו בקצה יער, אשר ימנע איגוף בידי פרשי צבא האימפריה ויאפשר נתיב נסיגה בטוח יותר במקרה של תבוסה. הקיסר קרל החמישי הגיע לשדה הקרב ושלהב את אנשיו לתקוף את הפרוטסטנטים. בשל מחלת השיגדון, נישא הקיסר לקרב באלונקה, ולא רכב על גבי סוס מלחמה בעודו עטוי שריון, כפי שתיאר זאת צייר החצר שלו, טיציאן, וניהל את הקרב מאחור. הצבא האימפריאלי מנה בין 16,000 ל-23,000 חיילים, ביניהם הטרסיו של לומברדיה ושל נאפולי, ופרשים קלים מממלכת הונגריה, בפיקודו של אלברו דה סנדה (Álvaro de Sande).
הקרב החל בשעות הערב; הצבא הסקסוני הצליח להדוף את המתקפה הראשונה של הפרשים הקלים ההונגריים, אך מספרם העדיף וכן מקצועיותם של חייליו של קרל, שהיו בין הטובים בעולם באותה תקופה, חרצו את גורל הקרב. הקיסר הציב את הפרשים בשני אגפי הצבא שלו, כאשר האגף הימני, בפיקודו של דוכס אלבה, היה חזק יותר מאגף השמאלי, בפיקודו של מוריץ מסקסוניה.
ברגע שהובסו הפרשים באגפיו של הצבא הסקסוני, הצליח מערך הטרסיו האימפריאלי של חיילי הרגלים שבמרכז לשבור את ההתנגדות הסקסונית והחלה נסיגה לעבר היער. הנסיך הבוחר מסקסוניה הראה אומץ לב בשדה הקרב, אך נפצע בפניו ונפל בשבי החיילים האימפריאליים. עיקר צבאו הושמד או נפל בשבי.
מספר מקורות מציינים שהקיסר קרל החמישי סיכם את הקרב באומרו: "וינֶה, וי אי וֶנְסיוֹ דיוס" (בספרדית: Vine, vi y venció Dios; "באתי, ראיתי, והאל ניצח") כפרפרזה על הביטוי המפורסם של יוליוס קיסר.
תוצאות הקרב

הקרב הסתיים בתבוסתו המוחלטת של הצבא הסקסוני אשר ספג אבדות כבדות, כאשר מלבד כ-400 שנמלטו לוויטנברג, נהרגו בין 1,200 ל-3,000 איש. בנוסף איבדו הפרוטסטנטים כמעט את כל הארטילריה, התחמושת והדגלים שלהם; חיילים רבים נוספים נפלו בשבי. בצבא האימפריאלי נהרגו כ-50 חיילים.
יוהאן פרידריך היה האחראי לכישלון, היות שלא דאג להגנה מספקת לאורך נהר האלבה אשר יכלה למנוע את צליחתו על ידי הצבא האימפריאלי. תבוסתו סמלה גם את סופה של ברית שמלקלדן. קרל החליט לחוס על חייו בתמורה למסירתה של ויטנברג לידיו. יוהאן פרידריך הוקע ככופר, נכלא ואולץ להעביר את תפקידו לבן דודו, מוריץ, שכפרס על תמיכתו בקיסר קיבל לידיו את תואר הנסיך הבוחר מסקסוניה. יוהאן פרידריך שוחרר ממאסרו ב-1552, ומת שנתיים מאוחר יותר. על אף תבוסתו, עבר יוהאן פרידריך בשנים שלאחר הקרב תהליך של הפיכה מדמות של מנהיג צבאי כושל למעין קדוש מעונה, אשר אולץ להיכנע בפני עליונות צבאית מוחלטת בהגינו על האמונה הפרוטסטנטית.
כניעתו של פיליפ הראשון, רוזן הסן, מיד לאחר הקרב, סיימה למעשה את המלחמה השמלקלדית, אך הבעיה הפרוטסטנטית לא נפתרה. נסיכים ורפורמטורים רבים, כגון מרטין בוצר, נמלטו לאנגליה, שם השפיעו ישירות על הרפורמציה באי. ההסכם בין הקתולים לפרוטסטנטים (הסכם הביניים של אאוגסבורג ב-1548) לא הביא לשלום בין הצדדים בגרמניה, ורק שלום אאוגסבורג ב-1555 סיים את מלחמות הדת בחלק זה של האימפריה, כאשר נקבע כי הנסיכים הגרמנים יכולים לקבוע האם דת השטח שבשליטתם תהיה קתולית או לותרנית. ההסכם גם הביא לסיומו את הניסיון לאחד את גרמניה תחת זרם דתי אחד.
בעיירה מילברג שוכן בימינו מוזיאון קטן המוקדש לקרב.
לקריאה נוספת

Donath, Matthias. Dannenberg, Lars-Arne. Museum Mühlberg 1547: Essays und Katalog | Essays and catalogue. Lukas Verlag, 2016. ISBN 3867322341
Robertson, William. Stewart, Dugald. Robertson's Works: The history of the reign of the emperor Charles V .E. And E. Hosford, 1822
Tracy, James D. Emperor Charles V, Impresario of War: Campaign Strategy, International Finance, and Domestic Politics. Cambridge University Press, 2002. ISBN 0521814316
הערות שוליים

1 2 3  Robertson, עמוד 110
1 2 3 4  Yonge, עמוד 86
1 2 3 4  Donath, עמוד 79
1 2 3  Yonge, עמוד 87
1 2 3  Donath, עמוד 82
1 2  Robertson, עמוד 115
↑  de Leva, Giuseppe. Storia documentata di Carlo v in correlazione all'Italia, Volumi 3-4. Prem. stabil. tip. di P. Naratovich, 1867. עמוד 303
↑  Sandler, Stanley. Ground Warfare: An International Encyclopedia.  Vol.1. ABC-CLIO, 2002. ISBN 1576073440. עמוד 598
1 2 3  Donath, עמוד 77
↑  Tracy, עמודים 205-207
1 2  Yonge, Charles Duke. Three Centuries of Modern History. D. Appleton, 1872. עמוד 85
↑  Robertson, עמודים 80-84
↑  Robertson, עמודים 85-89
↑  Robertson, עמודים 110-111
↑  Robertson, עמודים 111-112
↑  Donath, עמוד 81
↑  Robertson, עמוד 112
↑  Robertson, עמוד 113
↑  Robertson, עמודים 113-114
↑  Donath, עמוד 83
↑  .מקור זה מוסר כי הקיסר רכב על סוסו לקרב אך בשל מחלתו, הסבירות לכך נמוכה Robertson, עמודים 113-114
↑  Robertson, עמוד 114
↑  Donath, עמודים 81-82
↑  Robertson, עמודים 114-115
↑  de Leva, עמוד 305
↑  de Medrano, Manuel José (OP). Continuacion de la historia general de España: desde el año de mil quinientos y diez y seis en que acabó la suya el R. Padre Juan de Mariana ..., hasta el de mil y setecientos. Por Manuel Fernández, 1741. עמוד 484
↑  Donath, עמודים 82-85
↑  Greengrass, Mark. Christendom Destroyed: Europe 1517-1648. Penguin, 2014. ISBN 0698176251
↑  Donath, עמודים 84-85
↑  Museum "Mühlberg 1547". Muehlberg-elbe.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4455679-2 
קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מתואר כאביר נוצרי במהלך קרב מילברג, מאת טיציאן, 1548
יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ממנהיגי ברית שמלקלדן
קתדרלת סנט לואיס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 מיקום:  סנט לואיס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1914
 תאריך פתיחה רשמי:  1914 
 אדריכל:  Barnett, Haynes & Barnett 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 קואורדינטות:  38°38′33″N 90°15′17″W﻿ / ﻿38.6425°N 90.2546°W﻿ / 38.6425; -90.2546
 www.cathedralstl.org
 he
 
קתדרלת סנאט לואיס היא כנסייה גדולה של הכנסייה הקתולית, הממוקמת במרכז העיר של סנט לואיס, מיזורי, שבארצות הברית. בניית הקתדרלה הסתיימה בשנת 1914 ובעקבות ביקור של יוחנן פאולוס השני בשנת 1997 היא קיבלה מעמד של בזיליקה.
הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלות נאו-ביזנטית בעלות של 3 מיליון דולר (לפי מחירי 1914). המבנה כולל שני צריחים בגובה של 69 מ'. המבנה כולל 2,500 מקומות ישיבה ויכול לאכלס 5,000 מתפללים.