stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סחר הנאנבאן
מפגש תרבותי > יפן בעיני האירופאים

בשל תיאוריו של מרקו פולו אודותיה, דומיינה יפן בעיני האירופאים כמדינה עשירה ביותר, בה מקדשים וארמונות מצופים זהב. מעבר לכך, בשל אופייה הגעשי, הייתה המדינה עשירה בעפרות שהצטברו קרוב לפני הקרקע, מה שאיפשר את כרייתן, בעידן שלפני הכרייה התת-קרקעית.
יפן נחשבה אף כחברה פיאודלית מתקדמת, בעלת תרבות גבוהה, ובמאה ה-16 עברה אוכלוסיית יפן, שעמדה על 25 מיליון תושבים, את אוכלוסיית כל המעצמות האירופאיות. הארכיטקטורה היפנית זכתה להערכה רבה בקרב הזרים, והקטנה מחמש האוניברסיטאות הבודהיסטיות שהקימו נזירים בודהיסטים הייתה גדולה יותר מקיימברידג' ומאוקספורד, באותה עת. גם אחוזי האוריינות ביפן, שלא השתוו לאחוזים המקבילים בשום מדינה אירופאית, והאמנות היפנית הרשימו את האירופאים.
האירופאים אף העריכו את עוצמתה הצבאית של יפן, כפי שניתן ללמוד מצו מלכותי ספרדי מ-1609, שהורה למפקדים באזור האוקיינוס השקט לא לסכן את שמם הטוב של המדינה ושל הצבא כנגד חיילים יפנים. מעבר למספרם הרב, נחשבו החיילים היפנים ללוחמים מיומנים, ומאוחר יותר אף נשכרו על ידי ההולנדים על מנת להילחם בבריטים בדרום-מזרח אסיה.
מסחר > סחר פורטוגזי במאה ה-16

זמן קצר לאחר המפגש הראשון ב-1543, החלו ספינות פורטוגזיות להגיע ליפן. באותה עת, קיימה האימפריה הפורטוגזית תחנות סחר בגואה, בה עגנו שלושה או ארבעה קאראקים, שהפליגו בין התחנה לליסבון. אחד מקאראקים אלה נהג להפליג גם לסין, על מנת לרכוש משי.
הספינות הפורטוגזיות הראשונות שהגיעו ליפן הביאו עמן סחורות סיניות, כגון משי וחרסינה, שהיו בביקוש גבוה ביפן, עקב איסור הסחר עמה שהטיל קיסר סין, כעונש על תקיפות ווקאו - שודדי ים יפנים. הפורטוגזים ניצלו את ההזדמנות לתווך בין הצדדים.
עם הקמת העיר נגסאקי ב-1571, הודות ליוזמתו של הדאימיו הראשון שהתנצר, אומורה סומיטאדה, וחברו הישועי גספר וילאה, החל המסחר הפורטוגזי ביפן לשגשג, ובעיקר בקיושו. לאחר שכירת מקאו מהסינים ב-1557, והכרתם כשותפי מסחר על ידי סין, החל הכתר הפורטוגזי להסדיר את הסחר עם יפן, בכך שמכר את הניהול השנתי של הסחר עם המדינה, כלומר מכר היתר לקאראק אחד מדי שנה לסחור עם יפן. סחר זה נמשך עד 1638, אז נאסר על הספינות הפורטוגזיות לעגון בנגסאקי מכיוון שכמרים ניצלו אותן על מנת להיכנס ליפן.
בראשית דרכו היה המסחר הפורטוגזי הסחר בינלאומי היחיד כמעט ביפן, אך במהרה החלו לקום לו מתחרים בדמות מבריחים סינים על ג'ונקות, ספינות החותם האדום היפניות, ספינות ספרדיות ממנילה וספינות הולנדיות ובריטיות (החל מראשית המאה ה-17).
מסחר > ההתערבות ההולנדית

ההולנדים, שבניגוד לשאר הנאנבאן נקראו קוֹמוֹ (紅毛, "שיער אדום") בפי היפנים, הגיעו לראשונה ליפן ב-1600, על סיפון הספינה "Liefde". נווט הספינה היה הבריטי ויליאם אדמס, הבריטי הראשון שהגיע ליפן. ב-1605 נשלחו שני אנשים מצוות הספינה על ידי טוקוגאווה לסולטנות פטאני שבחצי האי המלאי, על מנת להזמין סוחרים הולנדים אחרים לסחור עם יפן. ואכן, ב-1609 הפליג הסוחר ההולנדי יאק ספקס ליפן, ובתיווכו של אדמס, השיג הסכמי סחר עם השוגונות.
נוסף על כך, עסקו ההולנדים בשוד ימי ובלוחמה ימית כנגד הפורטוגזים והספרדים, על מנת להחליש את כוחם של האחרונים באזור דרום-מזרח אסיה. עם החלשות אחיזתן של שתי המעצמות באזור, ועם ירידת קרנה של הנצרות ביפן, החל מ-1638 הורשו רק ההולנדים לסחור עם יפן, אך רק באי המלאכותי דג'ימה, הסמוך לנגסאקי.
השפעות המסחר > רובי טנגשימה

אחד הדברים שעורר עניין רב בקרב היפנים היו הרובים שהביאו עמם האירופאים. שלושת האירופאים הראשונים שהגיעו ליפן ב-1543 הביאו עמם רובים, והציעו לתושבי המקום לסחור בהם. מכיוון שמקום נחיתת האירופאים היה האי טנגשימה, ושם הציגו לראשונה את הרובים, בהמשך קיבלו הרובים את השם "רובי טנגשימה." למעשה, אבק שרפה היה בשימוש ביפן כבר מהמאה ה-13, לשם הגיע מסין, ובקרבות נעשה שימוש בתותחים, אך הארקבוזים של הפורטוגזים היו קלים יותר ובעלי בריח פתיל, שאיפשר דיוק רב יותר.
בתוך שנה הצליחו הנפחים היפנים לייצר רובים בעצמם, והחלו בייצורם ההמוני. באותה עת הייתה יפן שרויה במלחמת אזרחים, והרובים היוו יתרון לצד שהחזיק בהם, לעומת כלי הנשק הקרים בהם השתמשו עד אז. הדאימיו אודה נובונאגה, לימים מאחד יפן, עשה שימוש נרחב ברובים, והדבר תרם לעליית מעמדו. ניצחונו של נובונאגה תרם לפופולריות של הרובים ברחבי יפן, ודאימיו רבים מיהרו לרכוש אותם, עד שלקראת סוף המאה ה-16 היו ביפן יותר רובים מאשר בכל מדינה אחרת בעולם.
השפעות המסחר > ספינות החותם האדום

הגליאונים האירופאים השפיעו גם הם על תעשיית בניית הספינות היפנית, ואף עודדו יפנים להפליג למדינות אחרות. ממשלת השוגון פיתחה מערכת של קווי מסחר עם דרום-מזרח אסיה ועם דרום אסיה, וחילקה רישיונות לספינות יפניות להפליג בקווים אלה. ספינות אלה נקראו ספינות החותם האדום (朱印船), ועיצובן הזכיר את זה של הגליאון. על סיפונן של ספינות אלה יצאו סוחרים יפנים והקימו תחנות מסחר ברחבי דרום-מזרח אסיה, בעוד חלקם הופכים לדמויות בעלות השפעה באזור וחלקם הופכים לדמויות אהודות ביפן עצמה.
השפעות המסחר > נצרות ביפן

הנצרות החלה להתפתח ביפן עם הגעתו של הישועי פרנסיסקו חאווייר ב-1549. היפנים ראו בכמרים חלק מהמסחר המערבי, וכך הצליחו הישועים להמיר כ-200,000 יפנים לנצרות עד סוף המאה ה-16, בעיקר באי הדרומי קיושו, ואף קיבלו את השליטה על עיר המסחר נגסאקי.
התגובה היפנית הראשונה להתפשטות הנצרות הגיעה מטויוטומי הידיושי, שליט יפן באותה עת, ב-1587. הידיושי פרסם צו שהוציא את הנצרות אל מחוץ לחוק, הציג את הכמרים כבוגדים והורה עליהם לעזוב את יפן. עם זאת, הכמרים לא מילאו אחר ההוראה. לפיכך החל הידיושי לפעול כנגד הנוצרים ביפן, ופקד להוציא להורג עשרים ושישה נוצרים ב-5 בפברואר 1597, כאזהרה ליפנים שרצו להתנצר. אלה נודעו בתור "עשרים ושישה המרטירים של יפן". הקבוצה כללה חמישה מיסיונרים פרנציסקנים אירופאים, מיסיונר פרנציסקני מקסיקני, שלושה יפנים ישועים ושבעה-עשר עמאים, בהם שלושה ילדים. הם הוצאו להורג בצליבה בנגסאקי. לאחר מכן המשיך הידיושי להחריב כנסיות ברחבי המדינה, אך הישועים נותרו.
המכה ניצחת לנצרות ביפן הגיעה מטוקוגאווה איאיאסו, שב-1614 פרסם צו שקרא לגירוש כל המיסיונרים מיפן, שבעקבותיו הוצאו להורג יפנים מומרים רבים ונרדפו הכמרים. מרד שימאברה הייתה ההתקוממות האחרונה של יפנים נוצרים, ולאחריו ירדה הנצרות למחתרת.
השפעות המסחר > השפעות אחרות

לסחר הנאנבאן היו השפעות נוספות על התרבות היפנית:
נאנבאנדו (南蛮胴) היה סוג של קיראס, שכיסה את כל פלג הגוף העליון.
נאנבאנביג'וצו (南蛮美術) הוא מושג המתאר אמנות יפנית בעלת השפעות אירופאיות.
נאנבאנגה (南蛮画) היו סוגת הציורים שתיארו את הזרים החדשים.
נאנבאנְנורי (南蛮塗り) היו קופסאות מצופות ורנית בעיצוב פורטוגזי, שזכו לפופולריות במאה ה-16.
נאנבאנגאשי (南蛮菓子) היו מגוון דברי מתיקה פורטוגזים או ספרדיים, שהבולטים בהם היו קאסוטרה (カステラ), עוגת ספוג שנקראה על שם קסטיליה, וקוֹנְפֵּייטוֹ (金平糖), סוכריות שקיבלו את שמן מהמילה הפורטוגזית confeito, שמשמעותה סוכריית סוכר. ממתקים אלה נמכרים ביפן גם כיום.
שקיעתו של סחר הנאנבאן

לאחר סיום תהליך איחוד המדינה על ידי איאיאסו ב-1603, סגרה השוגונות בהדרגה את המדינה בפני העולם החיצון. ב-1650, מלבד תחנת המסחר ההולנדית בדג'ימה, וסחר מוגבל עם קוריאה וסין, עמדו כל הזרים שנכנסו ליפן בפני גזר דין מוות, וכל היפנים המומרים נרדפו. רובי טנגשימה הוחרמו והושמדו על מנת להשיב את החיילים אל הקטאנה "התרבותית". הוטל איסור חמור על כל היפנים לצאת מיפן, ואלה ששהו באותה עת מחוץ למדינה לא יכלו לשוב אליה. הוטל אף איסור על בניית ספינות בגודל המספיק להפליג למדינות אחרות, ולמעשה נכנסה יפן לתקופת בידוד ממושכת, שבמהלכה נהנו תושביה משגשוג כלכלי ושלום. הייתה זו תקופת אדו, שהגיעה לסיומה רק לאחר שתי מאות וחצי, עם שובם של הזרים ליפן. עם זאת, הפעם היו הזרים מחוזקים בתהליכי תיעוש ואילצו בכוח את יפן להיפתח בפניהם.
שימוש במילה "נאנבאן"

המילה נאנבאן המשיכה להיות בשימוש עד רסטורציית מייג'י, אז החליטה ממשלת יפן להצעיד את יפן לכיוון המודרניזציה וההתמערבות, ויותר לא ראתה במערביים חסרי תרבות. לפיכך את המילה נאנבאן החליפו מילים עדינות יותר, כגון אוֹבֶּייפּו (欧米風), שפירושה "סגנון אירופאי-אמריקאי".
כיום משמשת המילה נאנבאן בהקשר ההיסטורי שלה, מלבד במטבח היפני, שם משמשת המילה לתיאור מאכלים שמוצאם אינם באירופה או באמריקה, ואינם מכילים רוטב סויה או מיסו, אלא מתובלים בקארי ובחומץ. תבלינים אלה אופייניים למאכלים שמוצאם בגואה ובהודו הפורטוגזית.
לקריאה נוספת

Boxer, Charles R. The Christian Century in Japan, 1549-1650. University of California Press, 1951.
Perrin, Noel. Giving Up the Gun: Japan's Reversion to the Sword, 1543-1879. David R. Godine Publisher, 1988. ISBN 9780879237738.
הערות שוליים

↑  Boxer, עמ' 29.
↑  Perrin, עמ' 13-12.
↑  שם, עמ' 25.
קבוצת נאנבאן פורטוגזים
קאראק פורטוגזי בנגסאקי
רובי טנגשימה מתקופת אדו
נאנבאנדו, קיראס בסגנון מערבי
עיבוד מידע חברתי

עיבוד מידע חברתי מתייחס לתהליך התפיסה הסובייקטיבי של האדם את עולמו החברתי.
רוב המחקר על תהליכי עיבוד מידע חברתי נעשה על ילדים בגיל בית הספר.
מודלים תאורטיים

המודל התאורטי המקובל ביותר בתחום הוא זה של קנת' דודג' (Kenneth Dodge) (אנ') ועמיתיו
 המתארים תהליך מעגלי המתרחש מרגע קבלת קלט חברתי ועד יצירת התגובה לקלט זה. מודל עיבוד המידע כולל בתוכו שישה שלבים. חמשת השלבים הראשונים הם מנטליים:
קידוד רמזים חברתיים ופנימיים
פירוש וייצוג מנטלי לרמזים אלו
הבהרה או בחירה של מטרות
הבניית תגובה
הערכת תגובה
השלב השישי מהווה את גילום הפעולה. במהלך שני השלבים הראשונים ילדים מקודדים באופן סלקטיבי רמזים חיצוניים ופנימיים ומפרשים אותם בהתאם לייצוגים מנטליים של הרמזים המצביים המאוחסנים בזיכרון לטווח ארוך במבנים מנטליים כגון: סכמות ותסריטים, המכוננים את הידע החברתי. תהליכים מנטליים אלו יכולים לכלול ייחוס סיבתיות, ייחוס כוונה, הערכות של מטרות, של ביצועים, של יעילות עצמית והערכות של האחרים, על סמך חוויות קודמות. בשלב השלישי ילדים בוחרים מטרה המכוונת לתוצאה רצויה (תוך-אישית/בין-אישית/אינסטרומנטלית), ובשלב הרביעי ילדים מעלים מהזיכרון תגובות נגישות אפשריות או מבנים תגובה התנהגותית חדשה בהתאם למטרה ולרמזים החברתיים. בשלב החמישי ילדים בוחרים מתוך מגוון התגובות הנגישות או מובנו להם את זו המוערכת כטובה ביותר. ממדי ההערכה כוללים קודים חברתיים (מוסריות, התנהגות מקובלת), ציפיות מתוצאת התגובה, והערכת יעילות עצמית של ביצוע התגובה. בשלב השישי התגובה הנבחרת מגולמת באמצעות התנהגות. כל אחד מהשלבים יכול להוות מקור להבדלים בין-אישיים.
הערות שוליים

↑  Crick, N. R., & Dodge, K. A. (1994). A review and reformulation of social information-processing mechanisms in children's social adjustment.Psychological Bulletin, 115 (1), 74-101
1 2  Dodge, K. A. (1986). A social information processing model of social competence in children. In M. Perlmutter (Ed.), The Minnesota symposium on child psychology (vol. 18, pp. 77-125). Hillsdale, NJ: Erlbaum
סירה (אסלאם)

ספר משנת 1610, המכיל את הביוגרפיה של מוחמד.
המונח א-סירה (בערבית: السيرة, תרגום: הביוגרפיה), שנקראת גם א-סירה א-נבוויה (בערבית: السيرة النبوية, תרגום: הביוגרפיה הנבואית), וידוע גם כסירת רסול אללה (בערבית: سيرة رسول الله, תרגום: הביוגרפיה של שליח האלוהים), משמש לתאר בעיקר את הביוגרפיה של נביא האסלאם מוחמד שכתב אבן אסחאק ואשר רק גרסה מצונזרת וערוכה שלה קיימת כיום, גרסה אותה ערך אבן השאם.
הגדרה

ההגדרה המילולית של המילה הערבית "סירה" (سيرة) עשויה להיות דרך, שביל, ודרך חיים.
מבחינה שרעית, הסירה (السيرة) היא כל התיאורים שעברו במהלך הדורות, בנוגע לחייו של מוחמד, מלידתו ועד מותו, הן לפני התנבאותו לכאורה, והן לאחריה.
תוכן

ספרות הסירה כוללת מגוון חומרים הטרוגניים, המכילים בין השאר נרטיבים של משלחות צבאיות של מוחמד וחבריו. הסירה כוללת גם מספר מסמכים כתובים, כגון אמנות פוליטיות (למשל, הסכם חודייביה או חוקת אל-מדינה), התגייסויות צבאיות, משימות של פקידים, מכתבים לשליטים זרים וכן הלאה. היא גם מתעדת חלק מהנאומים והדרשות של מוחמד, כמו גם את הדרשה האחרונה.
אותנטיות

במשך מאות שנים, חוקרים מוסלמים הכירו בבעיית האותנטיות של החדית'.
לכן, פיתחו שיטות מתוחכמות של הערכת שרשרת המוסרים של החדית', דבר שנעשה על מנת לסווג כל חדית' ל"צחיח" (אותנטי), לעומת חדית' שרמת האותנטיות שלו חלשה (חדית' דעיף), ואף להוציא חדית'ים שככל הנראה מפוברקים.
מאחר שמידע רב הנוגע לביוגרפיה של מוחמד מכילים גם מידע על שרשראות המוסרים של המידע, ניתן ליישם עליה את אותן שיטות שמטרתן לסנן את החדית'.
חלק מהאנשים שעסקו בחיבור הסירה הנבואית, השתמשו בכל פיסת מידע שהגיע אליהם, בעוד שאחרים דקדקו מאוד בנושא, ולקחו רק דברים שניתן לאמת באופן מרבי. העובדה שחלק מהמחברים לא השקיעו באותנטיות, גרמה לחוקרים רבים להטיל ספק בכל החיבורים של הסירה, גם של אלו שטענו שהם השתמשו רק במקורות מאומתים.
מחברי הביוגרפיות של מוחמד

המפורסמים מבין מחברי הביוגרפיות של הנביא בתקופה הקלאסית הם:
עורווה בן א-זובייר (מת 713)
אבאן בן עות'מאן בן עפאן (נפטר 723)
אבן אסחאק (מת בערך 767)
עשרות היסטוריונים, הן מוסלמים והן לא מוסלמים, עסקו בחיבור ביוגרפיות למוחמד.
ביניהם, ניתן למצוא את:
נור א-דין עבד א-רחמן ג'אמי (בפרסית: نورالدین عبدالرحمن جامی)
אחמד דידאת (באורדו: احمد دیدات)
וחידודין ח'אן
לסלי הייזלטון (באנגלית: Lesley Hazleton)
קארן ארמסטרונג
שמס א-דין עזימי (באורדו: شمس الدین عظیمی)
ועוד רבים אחרים.
הערות שוליים

↑  Sirat Rasul Allah - WikiIslam, wikiislamica.net
↑  What does سيرة (sira) mean in Arabic?, WordHippo (באנגלית)
↑  The Jurisprudence of the Prophetic Biography and A Brief History of the Rightly Guided Caliphs., Damascus: Dár al-Fikr, 2007
↑  Lenn E. Goodman, Islamic Humanism, ISBN 978-0195135800
1 2  List of biographies of Prophet Muhammad (P.B.U.H) | Muhammad | Hadith, Scribd (באנגלית)
↑  Shawahid al-Nubuwwa.
↑  Muhammad the Greatest and Muhammad the Natural Successor to Christ.
↑  K̲h̲ān̲, Vaḥīduddīn, 1925-, Muhammad : the prophet of revolution, New Delhi, India: Islamic Center, 1986
↑  Hazleton, Lesley, 1945-, The first Muslim : the story of Muhammad, New York: Riverhead Books, 2013
↑  Armstrong, Karen, 1944-, Muhammad : a prophet for our time, 1st ed, New York: Atlas Books/HarperCollins, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb123257951 (data)  GND: 4229988-3  LCCN: sh91004954  SUDOC: 032176546  TDVİA: siyer-ve-megazi
סנט ג'וזף (דומיניקה)

| --- | --- |

הכנסייה
 מדינה:  דומיניקה דומיניקה
 מחוז:  סנט ג'וזף
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  4.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,746 (2011)
 קואורדינטות:  15°24′25″N 61°25′30″W﻿ / ﻿15.40694°N 61.42500°W﻿ / 15.40694; -61.42500
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דומיניקה מוגדלת) רוזו פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי סנט ג'וזף(למפת דומיניקה רגילה) רוזו פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי סנט ג'וזף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סנט ג'וזף (באנגלית: Saint Joseph) היא בירת מחוז סנט ג'וזף שבדומיניקה.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של דומיניקה - 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 125725579   WorldCat (עם VIAF): 125725579
סרט ישן

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"סרט ישן" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. השיר יצא לאור ב-16 ביוני 2009, כסינגל השני מתוך אלבומה השנים עשר והאחרון, דווקא היום (2009).
השיר הגיע למקום העשירי במצעד של רשת ג', וה-23 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ישראל קמחי ויונתן אמבר, הולחן על ידי אסף אטדגי והופק על ידי נדב ביטון. השיר הוא בלדה בסגנון הים-תיכוני בה מרגלית צנעני מדברת על מה שנהגה לעשות בעבר, ובעצם מתארת אותו ואת מה שעשתה בו כמו ללכת לאביה ביום שישי, וכולי.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, ואף אמר כי: "שירתה של צנעני איכותית, ומי שטען פעם שהיא מזכירה בסוג הבלדות האלו את טינה טרנר הגדולה, אז להלן דוגמה לא רעה".
וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלה ישראל קמחי לערוץ היוטיוב שלו ב-10 ביוני 2009, את האודיו של השיר, המציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, העלה יוני אמבר את השיר גם לערוץ היוטיוב שלו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 23 |  |
הערות שוליים

↑  סרט ישן - יוסמיוסיק, באתר yosmusic.com
↑  אור ברנע, מרגול נמצאת בסרט, באתר ynet, 16 ביוני 2009
↑  "דווקא היום - יוסמיוסיק". יוסמיוסיק. 2009-09-04. נבדק ב-2018-09-19.
↑  3.9.2009 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  רדיו 90FM - ארכיון המצעדים, באתר www.90fm.co.il (ארכיון)
1 2  Yonatan Embar (2011-05-29), סרט ישן, נבדק ב-2018-09-19
↑  מילים לשיר סרט ישן - מרגלית צנעני, באתר שירונט
↑  "סרט ישן - יוסמיוסיק". יוסמיוסיק. 2009-06-19. נבדק ב-2018-09-19.
↑  ישראל קמחי Music Team (2010-06-10), מרגלית צנעני | סרט ישן, נבדק ב-2018-09-19
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
סנט אנדראה דלה פראטה

חזית הכנסייה.
סנט אנדראה דלה פראטה (באיטלקית: Sant'Andrea delle Fratte ) היא בזיליקה שנבנתה במאה ה-17 ברומא המוקדשת לאנדריאס הקדוש.
הכנסייה בנויה על שרידי כנסייה שנבנתה במקום בשנת 1192 ונקראה "אינפרה הורטס" (infra hortes - "בינות הכרמים") - ומכאן שמה כיום "דלה פראטה" - בתוך היער.
הייתה זו כנסייה של יוצאי סקוטלנד שהתגוררו ברומא, עד שבשנת 1585 העניק האפיפיור סיקסטוס החמישי את הכנסייה למסדר האחים של סן פרנצ'סקו די פאולה.
בשנת 1604 החל שיפוץ הכנסייה על פי תוכניות האדריכל גאספארה גוארה, אולם הפרויקט לא הושלם. בשנת 1653 המשיך פרנצ'סקו בורומיני בשיפוץ הכנסייה ובנה את האפסיס, כיפת הכנסייה, ומגדל הפעמונים. לאחר מותו המשיך בשיפוץ מאטיה דה רוסי. חזית הכנסייה, הבנויה בסגנון הרנסאנס, הושלמה בשנת 1826.
פנים הכנסייה מורכב מאולם תווך אחד. הקאפלה הראשונה מצד ימין היא "בית תפילה קטן" (tempietto) עשוי עץ, עם ציורים מעשי ידי בורגוניונה. כמו כן מצויים בכנסייה שני פסלי מלאכים מעשי ידי  ג'ובאני לורנצו ברניני, שהוכנו במקור עבור גשר סנטאנג'לו והובאו לכנסייה במאה ה-18. הציירת אנג'ליקה קאופמן ובעלה קבורים במקום.
גלריה

מלאך עם כתר קוצים מאת ג'ובאני לורנצו ברניני
מלאך עם סופרסקריפט מאת ג'ובאני לורנצו ברניני
עדנה או'בריאן

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1930 טומגרני, אירלנד 
 פטירה:  27 ביולי 2024 (בגיל 93) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אירלנד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  נערות הכפר, Casualties of Peace 
 בן או בת זוג:  Ernest Gébler (1954–1964) 
 צאצאים:  Carlo Gébler 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (2021)  עמית החברה המלכותית לספרות (2011)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2017)  AWB Vincent Literary Award  פרס PEN האירי 
 
עדנה או'בריאן (באנגלית: Edna O'Brien;‏ 15 בדצמבר 1930 – 27 ביולי 2024) הייתה סופרת אירית שכתבה רומנים וסיפורים קצרים.
או'בריאן נולדה בטומגרני, מחוז קלייר, אירלנד, ב-1930. אמה היגרה לתקופת מה לארצות הברית אך חזרה לאירלנד והקימה משפחה. ב-1950 סיימה או'בריאן לימודי רוקחות, וב-1954 נישאה לסופר ארנסט גבלר, ועברה עמו להתגורר בלונדון. לזוג נולדו שני ילדים והם התגרשו כעבור עשר שנים. ב-2006 קיבלה מינוי של פרופסור נלווה לספרות אנגלית בקולג' אוניברסיטת דבלין.
כתביה

עדנה או'בריאן כתבה רבות על אירלנד, למרות ששנים לא התגורה שם, ונגעה בנושאים חברתיים שנויים במחלוקת כמו הפלות וה-IRA.
ספרה הראשון, "נערות הכפר", פורסם ב-1960. הספר הפך בהמשך לטרילוגיה.
בכתיבתה התמקדה או'בריאן בתיאור רגשותיהן של נשים בודדות, והשתמשה בחומרים מחייה האישיים. יחסה אל אירלנד היה מריר וביקורתי. היחס אל נערות ונשים מצד החברה, בעיקר הכפרית, והכנסייה הקתולית כפי שהוא השתקף בכתיבתה היה כובל, משפיל ומבזה. אחת הבעיות שהיא הרבתה לעסוק בה היא השתיינות, התורמת לאלימות הגברים כלפי נשותיהם וילדיהם ועם זאת מתקבלת בסובלנות, או לפחות בעצימת עין, מצד הכנסייה. למעשה, בטרילוגיה "נערות הכפר" קשה למצוא התייחסות חיובית למישהו מן הנפשות הפועלות, ביוצא מן הכלל אחד – הווטרינר, אבי חברתה הטובה של הגיבורה הראשית, המתחלפת איתה בסיפור המעשה בגוף ראשון. הנשים בספריה של או'בריאן בודדות גם כשהן נשואות (לכאורה בבחירה חופשית שלהן) ואמהות. אין להן קשר ממשי ובונה עם שום אדם אחר, שיוכל להוות בשבילן מקור ייעוץ ומודל התנהגות - לא הוריהן, לא בני משפחה אחרים, לא מורות (נזירות קתוליות מחמירות) ולא כמרים. גם אהבתה של קייתלין לקריאה איננה מרחיבה את אופקיה ואיננה פותחת לפניה אפשרויות לשינוי חייה. היא נשארת נערת כפר נפחדת, נכלמת ונבערת מדעת עד יומה האחרון. מבחינה זו ברור שאו'בריאן הייתה האנטיתזה לדמויותיה – זו שנחלצה והתקדמה.
בצעירותה קראה או'בריאן את ספרו של ת"ס אליוט על ג'יימס ג'ויס, שספרו דיוקן האמן כאיש צעיר השפיע עליה עמוקות. הערצתה לסופר הביאה אותה ב-1999 לפרסום הספר "ג'יימס ג'ויס", ביוגרפיה של הסופר הכתובה בסגנון ייחודי, יותר כמחווה לסופר מאשר כביוגרפיה טיפוסית. או'בריאן הודתה כי ג'ויס השפיע לעומק על כתיבתה. ב-2009 פרסמה ביוגרפיה נוספת, של המשורר לורד ביירון, "Byron in Love".
נפטרה ב-27 ביולי 2024.
פרסים וכיבודים

2019 – פרס דייוויד כהן לספרות.
יצאו לאור בעברית

נערות הכפר – טרילוגיה ואפילוג
נערות הכפר
נערה ירוקת עיניים
אדמת אלילים
הבית שעל שפת האגם, מאנגלית: תרצה גור-אריה, הוצאת הד ארצי וספריית מעריב
ג'יימס ג'ויס, מאנגלית: יורם ברונובסקי, ספריית מעריב, 2002
הערות שוליים

↑  Winners, David Cohen Prize for Literature (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274852105171  PLWABN: 9810609689605606  BIBSYS: 90056847  BNE: XX1051060  BnF: cb120188928 (data)  CiNii: DA00393435  GND: 118803212  ICCU: CFIV098251  ISNI: 0000 0001 2145 2952  LCCN: n78091520  MusicBrainz: 0a0ccaa7-8a8a-44d8-a0ef-888a62440579  NDL: 00451558  NKC: jn19990006213  NTA: 069404356  SELIBR: 218899  SNAC: w6hx1c9r  SUDOC: 028331249  VIAF: 100271219   WorldCat (עם VIAF): 100271219
עדנאן ג'ית

עדנאן אדל תאופיק ג'ית (בערבית: عدنان غيث) הוא פוליטיקאי פלסטיני, חבר במועצה המהפכנית של פתח (ער') ומושל נפת אל-קודס מאז 31 בדצמבר 2018.
ביוגרפיה

ג'ית נולד בשנת 1978 בירושלים. מגיל צעיר השתתף בפעולות הפת"ח. הוא היה מזכיר תנועת הפתח בסילואן ואחד מראשי הוועד העממי בשכונת אל-בוסתאן בירושלים שהוביל את ההתנגדות המקומית לפארק הארכאולוגי-תיירותי עיר דוד. בשל פעולותיו הוא נעצר מספר פעמים על ידי ישראל.
ב-4 בדצמבר 2016 ניצח גית' בבחירות למועצה המהפכנית של הפתח, שנערכה במהלך הוועידה השביעית של תנועת הפתח, והפך לחבר בה. הוא חבר בוועדה הנשיאותית העליונה למעקב אחר ענייני הכנסיות בפלסטין.
בשנת 2011 נאסר על ג'ית, אז מזכ"ל הפת"ח, להיכנס לירושלים למשך שמונה חודשים. באוקטובר 2018 נעצר ג'ית. ב-25 בנובמבר 2018 שוב נעצר גית', יחד עם 40 חברים נוספים בתנועת הפת"ח אך שוחרר שבוע לאחר מכן. לאחר מכן נאסר עליו להיכנס ליהודה ושומרון למשך שישה חודשים.
באוגוסט 2018 מונה ג'ית למושל נפת אל-קודס, במקומו של עדנאן אל חוסייני וב-31 בדצמבר אותה השנה הוא מונה באופן רשמי לתפקידו.
ב-2018 נעצר ג'ית בשל לקיחת חלק לכאורה בחטיפת עיסאם עקל, ערבי ישראלי שמכר שטחים ליהודים במזרח ירושלים.
בפברואר 2020, עקב פעולותיו, שוב נאסר על ג'ית להיכנס ליהודה ושומרון למשך חצי שנה. ביולי 2020, גאית' נעצר בביתו שבסילואן ונחקר. הוא נכלא בכלא אשקלון אך שוחרר לאחר מכן ב-4 באוגוסט 2020 לאחר שבית המשפט החליט לשחררו בתנאי שלא יתקשר עם ההנהגה הפלסטינית. זה היה מעצרו השלישי ב-2020 וה-17 מאז מונה למושל.
בספטמבר אותה השנה, הוציאה לו ישראל צו המונע ממנו להיפגש עם גורמים רבים ברשות הפלסטינית, כולל הנשיא מחמוד עבאס, המכונה "אבו מאזן" וראש הממשלה מוחמד אשתייה.
באוגוסט 2022 הוגש נגדו כתב אישום, בגין הפרות חוזרות של צו אלוף, האוסר עליו להימצא ביהודה ושומרון.
חיים אישיים

נכון לשנת 2010, לג'ית יש 4 ילדים. לפני כהונתו כמושל אל-קודס ניהל חנות בסילואן.
הערות שוליים

1 2  Appropriating lands and shutting down institutions
1 2 3 4  Adnan Ghaith (Governor of Jerusalem) – Mapping Palestinian Politics – European Council on Foreign Relations, ECFR, ‏2018-10-21 (באנגלית)
↑  عدنان غيث يؤدي اليمين القانونية أمام الرئيس محافظاً لمدينة القدس | دنيا الوطن, web.archive.org, ‏2020-07-21
1 2  Palestinian governor of Jerusalem released to house arrest, www.aljazeera.com (באנגלית)
↑  إسرائيل تُفرج عن محافظ القدس, web.archive.org, ‏2020-08-05
↑  בכיר הפלשתיני שתומך בעונש מוות למוכרי קרקעות ליהודים מואשם בהפרת צו., באתר www.israelhayom.co.il
↑  26.10.10: إسرائيل تبعد عدنان غيث، ناشط سياسي فلسطيني، من شرقي القدس | بتسيلم, web.archive.org, ‏2020-07-21