stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאיה קוסטין
ביוגרפיה

ניקולאיה קוסטין נולד בשנת 1660 כבנו השני של האציל והכרוניקן מירון קוסטין. אמו הייתה קרובת משפחה של שליט מולדובה, סימיון מובילה. הוא התחנך בפולין. בשובו למולדתו מילא בנסיכות מולדובה תפקידים בכירים כמו לוגופט, הטמאן, לוגופט גדול (או רב-לוגופט). בתפקיד האחרון היה ראש לשכת השליט ושומר חותמו. היה מקורב לשליט מולדובה, ניקולאיה מברוקורדט (1710-1709, 1716-1711).
עם זאת התנגד להגמוניה של היוונים הפנריוטים בארצו.
ניקולאיה קוסטין כתב מספר כרוניקות היסטוריות של נסיכות מולדובה:
Cartea descălecatului de-ntâiu, letopiseţul Ţării Moldovei de la zidirea (
lumii până la 1601 (ספר ההקמה הראשונה. כרוניקת ארץ מולדובה מבריאת העולם ועד 1601),ו-Cronica domniei lui Nicolae Mavrocordat (1709-1711) וכרוניקת שלטונו של ניקולאיה מברוקרודט.
ספרו החשוב ביותר היה "כרוניקת ארץ מולדובה" שהיה למעשה ספר קומפילציה שבו שילב קטעים מהרודוטוס, תאלס איש מילטוס, אריסטו, אובידיוס, קטעים מכרוניקות פולניות מאת יאן דלוגוש, מקצין קרומר, מרצין ביילסקי ובניו, יואכים ביילסקי, וכמו כן מהכרוניקה של גריגורה אורקה ומספרי אביו, מירון קוסטין. הספר כולל סיפורים תנ"כיים, כולל על בריאת העולם על מגדל בבל והמבול, על אילן היוחסין של העמים לפי התנ"ך - צאצאי נח ובניו, שם,חם ויפת, מגולל אחר כך את תולדות הדאקים והרומאים, את תולדות ממלכת פולין, על דרגוש ועל ההקמתה, לפי האגדות, של הנסיכות מולדובה, כולל מידע על המסע הצבאי של דמיטרי וישנבצקי במולדובה בשנת 1563. ייתכן שהוא עצמו או בשותפות כתב את "כרוניקת ארץ מולדובה בימי שטפאן, בנו של וסילה וודה" (החלק הראשון שלו מיוחס לניקולאיה מוסטיה, בנו של הכרוניקן אלכסנדרו אמירס וכולל התייחסות לכרוניקות של וסילה דמיאן וטודוסיה דובאו על תולדות השנים 1662–1709). הכרוניקה האחרונה מספרת על שנות שלטונו של שטפניצה לופו, בנו של השליט וסילה לופו, על שלטונו של דביז'ה וודה ושליטים שבאו אחריו, על תופעות טבע - רעידות אדמה, כובי שביט, שהתרחשו באותה תקופה, על שלטונם של שטפאן פטריצ'ייקו, גאורגה דוקה ואחרים, על התקוממויות עממיות שאירעו במחצית השנייה של המאה ה-17 במולדובה. מקום מיוחד תופס בכרוניקה שלטונו של דימיטריה קנטמיר, קרב פולטבה ושלטונו השני של ניקולאיה מברוקורדט (1711-1709), עדויות ראייה על הגעתו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה לבנדרי ועל מסעו הצבאי של הצאר פטר הגדול על נהר הפרוט וכיבוש המבצר הטורקי שבבראילה.
הוא תרגם מלטינית את הספר הפילוסופי-אלגורי "שעון השליטים" מאת אנטוניו דה גווארה, הכרוניקן של קרל החמישי - Ceasornicul domnilor
ספרים

Cartea descălecatului de-ntâiu (ספר ההקמה הראשונה. כרוניקת ארץ מולדובה מבריאת העולם ועד 1601)
Letopiseţul Ţării Moldovei de la zidirea lumii până la 1601 ‏ (68 כתבי יד)
Leatopisețul țărei Moldovei de la Ștefan sin Vasile-vodă"
de unde este părăsit de Miron Costin Logofătul, de pre izvoadele lui Vasile Damian ce au fost Treti-Logofăt, a lui Tudosie Dubău Logofătul şi altora
(כרוניקת ארץ מולדובה אחרי שטפאן בנו של וסילה וודה, מן המקום שהופסק על ידי מירון קוסטין הלוגופט, לפי מקורות של וסילה דמיאן שהיה טרטי-לוגופט, טודוסיה דובאו הלוגופט ואחרים)
Letopiseţul ţării Moldovei de la Ştefan sin Vasile Vodă, * Letopisețul Țării Moldovei 1709-1711 (כרוניקת שלטונו השני של ניקולאיה מברוקרודט)
Ceasornicul domnilor - תרגום ועיבוד של הספר הפילוסופי-אלגורי אל אנטוניו דה גווארה - Libro aureo del gran emperador Marco Aurelio con el Relox de principes (1529).
(עותק אחד נמצא בספרייה הממלכתית ביאשי ועותק אחר בספריית הסמינר לכמרים; קטעים פורסמו על ידי משה גסטר באוסף ספרות עממית.(1883)
פרסום כתביו

Opere (Ed. Junimea, Iaşi, 1976)
Letopiseţul Ţării Moldovei de la zidirea lumii pînă la 1601 şi de la 1709 la 1711 (Ed. Junimea, Iaşi, 1976) (כרוניקת ארץ מולדובה מבריאת העולם ועד 1601 ומ-1709 ועד 1711)
Scrieri -Ed. Hyperion, Chişinău, 1990
סונאטה מס' 21 (ולדשטיין)

סונאטה מס' 21 של בטהובן בדו מז'ור, אופוס 53, הידועה בשם "ולדשטיין", נחשבת לאחת הסונאטות לפסנתר הגדולות של לודוויג ואן בטהובן, וכמו כן היא גם נחשבת לאחת משלוש הסונאטות הגדולות לפסנתר מתקופת יצירתו האמצעית של בטהובן (האחרות הן סונאטת אפאסיונטה, אופוס 57 וסונאטת "הפרידה", אופוס 81a). סונאטת ולדשטיין חוברה במהלך השנים 1803 ו-1804 והוקדשה לאחד מפטרוניו המוקדמים ביותר של בטהובן וחברו, הרוזן פרדיננד פון ולדשטיין. ולדשטיין פגש את בטהובן לראשונה עוד בבון, והוא זה שלקח את בטהובן לראשונה בחייו לווינה, הבירה המוזיקלית של המאה ה-18, בשנת 1787. לאחר מכן, החליט בטהובן להשתקע בווינה בשנת 1792, גם זאת בהמלצת הרוזן ולדשטיין. ולדשטיין המליץ על בטהובן להיידן, שהיה אז בשיא הצלחתו ופרסומו בווינה, ובטהובן החל ללמוד אצלו קונטרפונקט והלחנה (במקור היה בטהובן אמור ללמוד הלחנה אצל מוצרט, אך מוצרט נפטר שנה לפני שבטהובן הספיק לעשות כן, בשנת 1791).
סונאטת ולדשטיין היא בין הסונאטות הראשונות של בטהובן שהן בעלות אופי, והיקף סימפוני, והיא נחשבת לאחת מהסונאטות הקשות ביותר מבחינה טכנית אצל בטהובן. סונאטת ולדשטיין ידועה גם בשם: לאורר, 'L'Aurora', זריחה באיטלקית, כנראה בשל הפתיחה של הפרק האחרון, רונדו, אשר פתיחתו השקטה והחולמנית מדמה את זריחתה של השמש.
צורה

לסונאטה יש שלושה פרקים:
אלגרו קון בריו.
הקדמה (Introduzione)- אדאג'יו מולטו.
רונדו- אלגרטו מודרטו- פרסטיססימו.
ביצוע טיפוסי של הסונאטה נמשך כ־24 דקות. שני הפרקים: הראשון והשלישי הם העיקריים ביצירה, וכל אחד מהם נמשך כ־11 דקות.
צורה > הפרק הראשון- אלגרו קון בריו

הפרק הראשון בנוי בצורת סונאטה טיפוסית למדי. הנושא הראשון בדו מז'ור מאופיין בתנועה תמידית של שמיניות, שתנועה זו מעניקה לו את תחושת ההתקדמות והפעלתנות הרבה שבנושא. לאחר מעבר מינורי קצר, חוזר הנושא הראשון, אך הפעם בוואריאציה מסוימת: השמיניות הופכות לחלקי שש- עשרה. במהלך הגשר המוזיקה הולכת ומתרחקת מסולם הטוניקה של היצירה: דו מז'ור, עד אשר לבסוף מגיע הנושא השני בסולם מי מז'ור, שהוא סולם המדיאנטה של סולם הטוניקה של היצירה: דו מז'ור. לרוב נושא שני לא נכתב במדיאנטה, אם כי בדומיננטה, אף על פי שבטהובן עושה דבר דומה בפרק הראשון של הסונאטה לפסנתר מס' 16 אופוס 31 מס' 1, שבה סולם הטוניקה הוא סול מז'ור, אך הנושא השני מופיעה במדיאנטה- סי מז'ור. גם הנושא השני (כמו הנושא הראשון) מופיעה פעמיים: בפעם הראשונה באופי רגוע ונינוח, ואילו בפעם השנייה הוא מופיע בוואריאציה המלאה בטריולות. האקספוזיציה חוזרת על עצמה. הפיתוח של הפרק הוא מאוד יסודי, ובטהובן מפתח בו את שני הנושאים לסירוגין, ומתרחק לסולמות רחוקים מאוד. מספר רגעים לפני הריפריזה בטהובן מדגיש את הדומיננט-ספטאקורד של דו מז'ור והמוזיקה הולכת ונעשית קדחנית מאוד, עד לרגע הריפריזה. בריפריזה, משנה בטהובן את סולמו של הנושא השני. בפעם הראשונה הוא מופיע בלה מז'ור, ובפעם השנייה, בסולם הטוניקה, דו מז'ור. לפרקה הראשון של סונאטת ולדשטיין יש את אחת הקודה הארוכות של בטהובן, ובה ממשיך בטהובן לפתח את הנושאים, והקודה נושאת אופי אלתורי כמו של קדנצה בקונצ'רטו.
לאורך כל הפרק, מלבד הנושאים הראשיים מופיע מוטיב מלכד: תו מנוקד, ולאחריו שלושה חלקי 16, כאשר בדרך כלל המרחק בין התו הראשון לשני הוא טרציה. מוטיב זה מופיע כבר בפתיחת הפרק (התווים סול, סי לה סול שמנוגנים ביד ימין בתיבה השלישית) וממשיך לבלוט ביתר שאת, בעיקר בפיתוח הפרק.
צורה > הפרק השני- (Introduzione)- אדאג'יו מולטו

הפרק השני, אדאג'יו מולטו, הוא פרק איטי במשקל של שש שמיניות, ומלכנכולי ודרמטי ברובו, בפה מז'ור, למרות שהסולמות בפרק משתנים תכופות. הפרק הוא בעצם מעין הקדמה קצרה (Introduzione) לפרק הרונדו האחרון. לפרק אין סיום, והוא ממשיך באופן ישיר (Attacca) לפרק האחרון. במקור בטהובן תכנן שפרק אחר יהיה הפרק השני של הסונאטה אנדנטה פבורי (Andante favori), אך אחד מעמיתיו המלחינים של בטהובן העיר לו כי יחד עם שני הפרקים האחרים, אורכה של הסונאטה הוא ארוך מדי (כ־35 דקות), ובנוסף הוא טען כי ההקדמה הקצרה, הדרמטית והמסתורית, תהווה חלופה עדיפה על פני פרק ארוך וחינני. האנדנטה פבורי פורסם בנפרד (כ- WoO 57) לאחר צאתה לאור של הסונאטה, עם ההקדמה בתור הפרק השני.
צורה > הפרק השלישי- רונדו- אלגרטו מודרטו- פרסטיסימו

הפרק השלישי והאחרון הוא כאמור פרק בצורת רונדו, שבו הנושא הראשי (הרפרן) חוזר על עצמו מס' פעמים לאורך הפרק. הנושא הראשי של הפרק עדין וחינני מאוד. הנושא חוזר על עצמו בשתי וואריאציות: בראשונה הנושא מנוגן ביד ימין באוקטבות (בתחילה הנושא מופיעה דווקא ביד שמאל בזמן שההרמוניה מנוגנת ביד ימין), ובווריאציה השנייה הנושא מופיעה מעל לטריל ממושך ביד ימין, וביד שמאל ישנם סולמות מהירים. לאחר מכן, מופיע הנושא המשני (האפיזודה), שהוא סדרה של טריולות מהירות. לאחר פיתוח קצרצר בסולם לה מינור המוזיקה חוזרת לרוגע ולנינוחות והנושא הראשי של הפרק, כולל הווריאציות עליו חוזרות במלואן. לאחר מכן, ישנו נושא עצבני ולחוץ בדו מינור, שמנוגן באוקטבות בשתי הידיים. לאחר רגע שיא קצר בפורטיסימו מופיע הנושא הראשי של הפרק שמשמש גם כנושא מודלדטורי. לאחר מכן המוזיקה נושאת אופי מסתורי ושקט, עד לרגע החזרה על הנושא הראשי. אחריו, מושמע שוב הנושא המשני, אך הפעם זה מורחב מאוד, ומשמש להגעה לסולם סול מז'ור. לאחר מעבר שבו מודגש הדומיננט-ספטאקורד של דו מז'ור, משנה המוזיקה את המפעם, וממפעם מהיר אך מתון יחסית ששלט עד כה בכל הפרק, משתנה המפעם לפרסטיססימו, שהוא המפעם המהיר ביותר. בנוסף, משתנה גם המשקל למשקל מהיר יותר של אלה-ברווה. גם הפרק האחרון כולל קודה ארוכה מאוד אשר גם לה אופי אלתורי, והפרק נגמר באקורדים חגיגיים.
תיבות הפתיחה של הפרק הראשון, יחד עם ההקדשה לרוזן ולדשטיין (בגרמנית)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תיבות הפתיחה של הרונדו, בהן מופיע הרפרן של הרונדו, לראשונה בתצוגתו השקטה והחולמנית
ניקולאיה קאז'אל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 באוקטובר 1919 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  7 במרץ 2004 (בגיל 84) בוקרשט, רומניה 
 ענף מדעי:  וירולוגיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין פילנתרופיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה ורוקחות קרול דה וילה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכוכב של רומניה 
 צאצאים:  אירינה סנדה קאז'אל-מרין 
 
ניקולאיֶה קאז'אל (ברומנית: Nicolae Cajal;‏ 1 באוקטובר 1919 – 8 באפריל 2004) היה רופא וירולוג ומנהיג קהילתי יהודי רומני. קאז'אל כיהן בסנאט הרומני בין השנים 1992 – 1994, והיה ראש הקתדרה לוירולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה בשנים 2004-1994.
קורות חיים

ניקולאיה קאז'אל נולד בשנת 1919 בבוקרשט כבנו של מרקו קאז'אל, רופא ילדים, לימים פרופסור וטיפולים ברפואת ילדים ולפואריקולטורה בבית הספר לרפואה בבוקרשט.
קאז'אל סיים בשנת 1944 את לימודי הרפואה במכון לרפואה בבוקרשט עם תואר דוקטור לרפואה וכירורגיה.
בימי המשטר הצבאי-פשיסטי של המרשל יון אנטונסקו כששערי האוניברסיטאות נסגרו בפני היהודים, למד קאז'אל לימודי רפואה במכללה לרפואה שהתארגנה בבוקרשט עבור סטודנטים יהודים בראשות כמה רופאים, בייהם אביו מרקו קאז'אל.
כמדען, קאז'אל תרם ליצירת שיטות אבחון מעבדתי של נגיפים בתחום החיסון ותחום הגנטיקה של הנגיפים. הוא פרסם יותר מ־400 מחקרים וחיבר, בעצמו או בשיתוף עם אחרים, 14 ספרי לימוד והנחיה בתחום.
בין השנים 1967–1994 היה מנהל המכון לוירולוגיה של האקדמיה הרומנית. משנת 1966 הוא היה למומחה של ארגון הבריאות העולמי. בנוסף, הוא היה חבר בחברה המלכותית לרפואה של לונדון, בחברה הבינלאומית לפתולוגיה השוואתית, בחברה הצרפתית למיקרוביולוגיה ובאקדמיה למדעים של ניו יורק. משנת 1990 היה סגן יובש ראש האקדמיה למדעי הרפואה ומשנת 1998 יושב ראש האקדמיה לרפואה. הוא כיהן משנת 1994 כסגן נשיא המועצה למדע וטכנולוגיה.
קאז'אל נבחר בשנת 1990 כעצמאי, מטעם אזור בוקרשט, לסנאט הרומני ומשנת 1994 היה ליושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה. משנת 1977 הוא היה גם מנהל השירותים הרפואיים של הפדרציה היהודית.
בשנת 2004 נפטר ניקולאיה קאז'אל בבית החולים אליאס בבוקרשט עקב מחלה במערכת העיכול. הוא נקבר בבית העלמין היהודי פילנתרופיה בבוקרשט.
חיים אישיים

קאז'אל היה נשוי לברטינה, ולהם נולדו שני ילדים: בת בשם אירינה-סאנדה קאז'ל-מארין ובן, שטפאן קאז'אל.
פרסים ואותות הוקרה

1990 - חבר האקדמיה הרומנית
היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות באוראדיה (1994), טימישוארה (1995), קלוז' (1995) ויאש (1996)
הנצחה

2014 - במכון לווירוסולוגיה בבוקרשט נחנך פסל דיוקן שלו.
בית החולים קריטס בבוקרשט קיבל את שמו עד לשנת 2011 כשנסגר. אחר כך נושא את שמו רק מבנה אחד ממנו שהפך לדיור מוגן לקשישים על שם ניקולאיה קאז'אל.
סטנלי קלארק

| --- | --- |

סטנלי קלארק ב-2009
 לידה:  30 ביוני 1951 (בן 73) פילדלפיה, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות, פילדלפיה
 עיסוק:  בסיסט, מלחין
 סוגה:  ג'אז, פיוז'ן
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קונטרבס, גיטרה בס, גיטרה
 חברת תקליטים:  Mack Avenue Records, קולומביה רקורדס, Nemperor Records
 שיתופי פעולה בולטים:  צ'יק קוריאה
 פרסים והוקרה:  אמני הג'אז של NEA 
 www.stanleyclarke.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סטנלי קלארק (Stanley Clarke, נולד ב-30 ביוני 1951) הוא מוזיקאי ג'אז ופיוז'ן, בסיסט אמריקאי. קלארק מנגן בגיטרה בס ובקונטרה בס. הוא נודע במיוחד בשל שיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם צ'יק קוריאה.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קלארק נולד בפילדלפיה. בשנת 1972 הצטרף ללהקת הג'אז-פיוז'ן "Return to Forever" בה היו חברים צ'יק קוריאה ואל דימיולה.
בשנת 1984 הוא הופיע ביחד עם מירוסלאב ויטוס באוסטרליה.
בין השנין  2008–2009 קלארק היה חבר בסופרגרופ SMV ביחד עם שני הבסיסטים ויקטור ווטן ומרקוס מילר.
נטליה דיל

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1986 (בת 38) ריו דה ז'ניירו, ברזיל
 שם לידה:  Nathalia Goyannes Dill Orrico 
 מדינה:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 פרופיל ב-IMDb
 
נטליה גויאנס דיל אוריקו (בפורטוגזית: Nathalia Goyannes Dill Orrico‏; נולדה ב-24 במרץ 1986) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ברזילאית, המוכרת מתפקידיה בטלנובלות "שדרות ברזיל" (2012), "חופש, חופש" (2016), "רוק סטאר" (17-2016) ו"מלכת הקצפת" (2019).
ביוגרפיה

נטליה נולדה בעיר ריו דה ז'ניירו, ברזיל; בתם של הפרופסורים אוולין גויאנס דיל אוריקו ורומולו אוריקו.
קריירה

היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2005 בתיאטרון במחזה "A Glória de Nelson" מאת נלסון רודריגז (אנ').
בשנים 2007 - 2009 השתתפה בטלנובלה המצליחה "Malhação". דיל זכתה בפרס הטלוויזיה הברזילאית עבור השחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בטלנובלה.
בשנת 2009 היא לראשונה שיחקה את התפקיד הראשי בטלנובלה "Paraíso".
חיים אישיים

בשנת 2011 היא החלה לצאת עם במאי הקולנוע קאיו סו (בר'), ונישאה לו בטקס אזרחי ב-2013. בני הזוג התגרשו בשנת 2014.
בינואר 2015 במהלך צילומי אופרת הסבון "Alto Astral", היא החלה לצאת עם בן זוגה בסדרה, השחקן סרז'יו גיזה (אנ'). הקשר הגיע לסיומו בשנת 2017, לאחר שנתיים ביחד.
בפברואר 2018, דיל החלה לצאת עם המוזיקאי פדרו קורבלו. בשנת 2019 השניים נישאו ואך עברו לגור יחד. ביוני 2020, היא פרסמה כי היא בהריון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | יחידת עילית | נטליה |  |
| 2008 | Feliz Natal | מרילה |  |
| 2008 | Apenas o Fim | טיירה |  |
| 2009 | Alguns Nomes do Impossível | אריקה |  |
| 2012 | Paraísos Artificiais | אריקה |  |
| 2017 | Por Trás do Céu | אפארסידה |  |
| 2018 | Talvez uma História de Amor | פרננדה |  |
| 2021 | Um Casal Inseparável | מנואלה |  |
| 2022 | Incompatível | פטריסיה בוצ'י |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Mandrake | ולנטינה | פרק: "Rosas Negras" |
| 2007 - 2009 | Malhação | דבורה ריוס | תפקיד ראשי (עונות 16-14) |
| 2009 | Paraíso | מריה ריטה גודוי | תפקיד ראשי; 163 פרקים |
| 2009 - 2010 | Dó-Ré-Mi-Fábrica | ויולה | סרט טלוויזיה של TV Globo |
| 2010 | Escrito nas Estrelas | ויויאן פריירה / ויטוריה נוגיירה | תפקיד ראשי; 143 פרקים |
| 2011 | Cordel Encantado | דוראליס "דורה" גרה פקסוטו | תפקיד ראשי; 112 פרקים |
| 2011 | Aline | מורטה | פרק: "Aline: O Musical" |
| 2012 | שדרות ברזיל | דבורה מאגאלהאס קווירוס | תפקיד ראשי; 163 פרקים |
| 2013 - 2014 | Joia Rara | סילביה זמפארי האוזר | תפקיד ראשי |
| 2014 - 2015 | Alto Astral | לאורה מרטינז | תפקיד ראשי; 161 פרקים |
| 2016 | Êta Mundo Bom! | אנסטסיה | פרק: "18 de janeiro" |
| 2016 | חופש, חופש | ברנקה פרטו | תפקיד ראשי; 67 פרקים |
| 2016 - 2017 | רוק סטאר | חוליה מונטיירו / לורנה מונטיירו | תפקיד ראשי; 179 פרקים |
| 2018 | Orgulho e Paixão | אליזבת בנט (אנ') | תפקיד ראשי; 161 פרקים |
| 2019 | מלכת הקצפת | פביאנה רמירז | תפקיד ראשי; 133 פרקים |
ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק

ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιπας Νικόλαος της Ελλάδας; ‏22 בינואר 1872 – 8 בפברואר 1938), היה נסיך יווני, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
ביוגרפיה

ניקולאס נולד באתונה ב-22 בינואר 1872, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1896 היה ניקולאס אחראי יחד עם אחיו קונסטנטינוס וגאורגיוס בארגון אולימפיאדת אתונה, והוא כיהן כנשיא ועדת המשנה לספורט קליעה. הנסיך ניקולאס היה צייר מוכשר, ולעיתים קרובות חתם על יצירותיו כ"ניקולא לה פרינס"
ב-29 באוגוסט 1902 התחתן ניקולאס עם ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ומריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 3 בנות, אשר גודלו על ידי אומנת אנגלייה בשם קייט פוקס.
באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, וניקולאס קיבל תפקיד פיקוד צבאי, בעוד אשתו ניהלה בית חולים שדה. ניקולאס השתתף בכיבוש מקדוניה, ולאחר מכן התמנה למושל סלוניקי. בשנת 1913 נרצח אביו גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, וניקולאס ירש את התיאטרון המלכותי של יוון, אשר ניקולאס, בתורו, העבירו לאחריות ממשלת יוון בשנת 1935. הוא היה ידיד עם גאורגיוס סימיטיס והיה הסנדק לבנו, ראש ממשלת יוון, קוסטס סימיטיס. בינואר 1938 השתתף ניקולאס בחתונתם של אחיינו פבלוס, נסיך יוון ודנמרק ופרדריקה, נסיכת הנובר, וב-8 בפברואר אותה שנה הוא מת באתונה, כתוצאה מטרשת העורקים ממנה סבל.
משפחתו

ב-29 באוגוסט 1902 התחתן ניקולאס עם ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ומריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 3 בנות:
אולגה, נסיכת יוון ודנמרק (1903–1997), התחתנה עם פאבלה, נסיך יוגוסלביה
אליזבת, נסיכת יוון ודנמרק (1904–1955), התחתנה עם קרל תאודור, רוזן טרינג-יטנבאך
מרינה, נסיכת יוון ודנמרק (1906–1968), התחתנה עם הנסיך ג'ורג', דוכס קנט
סוטול (משקה)

| --- | --- |

טקסס סוטול
 
 מאכלים
 סוג:  משקה מזוקק 
 
סוטול (בספרדית: Sotol) הוא אלכוהול מזוקק ממדבר צ'יוואווה (צפון מקסיקו, מערב טקסס) שמקורו בצמחי הסוג Dasylirion. הידוע בדרך כלל בשם Desert Spoon או בספרדית סוטול, (גם sereque, cucharilla או palmilla), צמחים הגדלים במדבר צ'יוואווה של צפון מקסיקו, ניו מקסיקו, אריזונה ומערב ומרכז טקסס. אלכוהול סוטול ידוע כספיריט המדינה של צ'יוואווה, עם זאת, המשקה נצרך גם בדורנגו ובקואווילה. לסוטול יש כינוי מקור משלו מאז 2002 וניתן לייצר אותו רק בצ'יוואווה, קואווילה ודורנגו. ישנם עשרות סוגים מסחריים זמינים. ייצור אלכוהול סוטול קיים מחוץ לכינוי המקור של סוטול בכמה אזורים כמו סונורה, שם היא ידועה בשם פלמילה (Palmilla), ובאחאקה (Cucharillo), ואזור Texas Hill Country (טקסס סוטול). עם עליית הסוטול מבחינת הפופולריות שלו, מותגים נוספים נוספו. Los Magos Sotol מ-Los Magos Spirits International. הסוטול Los Magos Sotol הוא כיום הסוטול בעל הפרסים הרב ביותר בעולם. הוא מיוצר באופן דומה לסוגי המסקל הארטיזנלים הנפוצים יותר של מרכז מקסיקו.
היסטוריה

הילידים של מדבר צ'יוואווה, כמו ה-Jumano Pueblos וה-Lipan Apache, הכינו את המשקה המסורתי הזה במשך מאות שנים. לפי מקורות, ילידים אחרים של צ'יוואווה, כמו הראמורי (Rarámuri), התסיסו מיץ סוטול למשקה אלכוהולי דמוי בירה כבר לפני 800 שנה.
טכנולוגיית הזיקוק הוצגה במאה ה-16 על ידי מהגרים פיליפינים מוקדמים שהגיעו דרך הגליאון של מנילה לאזורי החוף של מערב מקסיקו. ה"סטילס" (סטילס, בתרגום חופשי דוד, על פי רוב מפליז, הוא מכשיר המשמש לזקק תערובות נוזליות על ידי חימום לרתיחה סלקטיבית ולאחר מכן קירור לעיבוי האדים) הייחודי מהסוג הפיליפיני היה בשימוש בתחילה על ידי פועלים פיליפיניים שעבדו במטעי הקוקוס לזיקוק ה"ווינו דה קוקו" (שיכר מוהל קוקוס). טכנולוגיה זו והידע בייצור משקאות חריפים נרכשו על ידי העמים הילידים במקסיקו שעבדו במטעי הקוקוס. לאחר מכן הם שימשו לזיקוק משקאות מקומיים, וכתוצאה מכך נוצרו המסקל והסוטול.
ייצור

לצמח "כף המדבר" (Desert Spoon) לוקח בערך 15 - 25 שנים להתבגר והוא מניב רק בקבוק סוטול אחד לכל צמח. הוא גדל בדרך כלל על מדרונות סלעיים באדמת השיחים המדברית של צ'יוואווה בין 900 לבין 2,000 מטר מעל פני הים. בניגוד לאגבה, הפורחת רק פעם אחת בחייה, הסוטולים מייצרים גבעול פרח כל כמה שנים. לאחר שהצמח מתבגר, הוא נקטף כמו צמחי אגבה להכנת מזקל או טקילה. העלים החיצוניים מוסרים כדי לחשוף את הליבה המרכזית, אשר נלקחת למזקקה. לאחר מכן ניתן לבשל או לאדות את הליבה, לגרוס, להתסיס ולזקק.
סוגים

סיווגים לפי גיל:
Plata – לא מיושן, ישר מהזיקוק לבקבוק.
Reposado (נח) – כלומר התיישן מספר חודשים עד שנה.
Añejo – התיישן לפחות שנה ולמעלה מזה
הערות שוליים

↑  Bruman, Henry J. (ביולי 1944). "The Asiatic Origin of the Huichol Still". Geographical Review. 34 (3): 418. doi:10.2307/209973. {{cite journal}}:  (עזרה)
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |

פריחה אביבית עם גבעול אנכי, הר איברים, דרום ניו מקסיקו
גזע פרח של צמח "כף המדבר"
נירלווה

| --- | --- |
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת קישווארדה
 שטח:  7.91 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  632 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°12′00″N 22°11′00″E﻿ / ﻿48.2°N 22.183333333333°E﻿ / 48.2; 22.183333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.nyirlovo.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נירלווה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נירלווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נירלווה (בהונגרית: Nyírlövő) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנירלווה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 742 ובשנת 2020 רק 659 תושבים.
יהודי נירלווה

בנירלווה חיו יהודים בתקופות זמן שונות ומשנת 1867 היו כפופים לקהילת מאנדוק, יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 41 |  |
| 1880 | 64 | 429 |
| 1910 | 66 |  |
| 1920 | 70 |  |
| 1930 | 46 |  |
| 1941 | 37 | 744 |