stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד פרינס
הערות שוליים

↑  מתוך Richard-Prince-Nancy-Spector, Solomon R. Guggenheim Foundation באתר fishpond
↑  מוזיאון תל אביב לאמנות, 1994 (אוצרת, קטלוג), באתר של רונה סלע
↑  מתוך ראיון שנערך עם Jeff Rian בספר Press Play - Contemporary artists in conversation, עמ' 503, 504
↑  Richard Prince, June 1, 2000, Fairchild Publications
↑  Nancy Spector, Richard Prince
↑  מתוך ריאיון שנערך עם אוה פרינץ, נובמבר 2010, באתר farticulate.wordpress.com
↑  Heiferman, Marvin "Richard Prince", "BOMB Magazine" Summer, 1988
↑  ביטוי שאול מאוצר המילים של בודריאר בו נקט בהתייחסותו לתרבות האמריקאית
↑  ראו סקירה על הסדרה באתר rfc.museum
↑  מתוך סקירה מקיפה על עבודותיו באתר guggenheim.org
↑  מתוך סקירה על סדרת הבוקרים באתר של מוזיאון גוגנהיים
↑  ראו אזכור באתר Artnet
↑  מתוך סקירה על עבודות פרינס באתר splicetoday.com
↑  סקירה על הסדרה באתר מוזיאון גוגנהיים
↑  ראו סקירה על סדרת העבודות פרינס - דה קונינג באתר trouvaillesdujour.blogspot
↑  סקירה על סדרת העבודות בהשראת פיקאסו באתר frieze.com
↑  ראו את העבודה "אמריקה הרוחנית"באתר artwork
↑    Urmee Khan,Urmeekhan, ‏Picture of Brooke Shields in bikini replaces naked Tate Modern shot, The Telegraph, 14 October 2009
↑  מתוך עיתון הגרדיאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507953505171  PLWABN: 9810677163005606  BIBSYS: 90241137  BnF: cb123250299 (data)  CiNii: DA04708516  GND: 11909987X  ISNI: 0000 0000 8168 2656  LCCN: n84221512  MusicBrainz: 98ab3816-36ae-4a41-badc-cbfbba8fd068  NDL: 00677701  NKC: jx20070604007  NTA: 111998743  PIC: 2186  RERO: 02-A003712295  RKD: 64840  SELIBR: 286365  SNAC: w6df8828  SUDOC: 03216663X  ULAN: 500118750  VIAF: 95748864   WorldCat (עם VIAF): 95748864 
אחות מעבר לים, ריצ'רד פרינס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תצלום אחד מתוך ארבעה בעבודה חדרי אורחים, ריצ'רד פרינס 1977
הפרסומת המקורית שצולמה מחדש על ידי פרינס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בוקר 'ללא כותרת' 1989
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
פרט מתוך העבודה חברות, 1993, 1995
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בדיחה, ריצ'רד פרינס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עבודה בה נראית המחאה מבוטלת של פרינס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ריצ'רד פרינס, מחוץ לניו יורק, ללא כותרת
ריצ'רד פרינס - דה קונינג
שלום רוזנפלד

ערך זה עוסק בעיתונאי, עורך "מעריב". אם התכוונתם לרבה של קמינקה ואבי חסידות קמינקה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1914 טרוביץ, אוקראינה 
 פטירה:  14 באפריל 2008 (בגיל 93) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  1930–2008 (כ־78 שנים)
 מעסיק:  מעריב 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב (1975)  פרס ישראל (1986) 
 
משתתפי התוכנית "שלושה בסירה אחת", 1957
משמאל לימין: גבריאל צפרוני, שלום רוזנפלד, שמואל אלמוג, אמנון אחי-נעמי ודן אלמגור
לוחית זיכרון לשלום רוזנפלד בתל אביב
שלום רוזנפלד (13 בדצמבר 1914 – 14 באפריל 2008) היה עיתונאי ישראלי, עורך "מעריב" בשנים 1974–1980, מייסד התוכנית ללימודי עיתונאות באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס סוקולוב לעיתונאות (1975) ופרס ישראל לעיתונות (1986).
קורות חיים

רוזנפלד נולד בטרוביץ שבפולין, שם היה פעיל בתנועת בית"ר, באגודת אספרנטו המקומית, וכן החל לעסוק בכתיבה עיתונאית. עלה לארץ ישראל ב-1934 ולמד באוניברסיטה העברית.
לפני קום המדינה שימש עורך ביטאון "המשקיף", היה מזכיר המערכת בעיתון "חרות", השתתף בתחנת הרדיו של האצ"ל.
בשנת 1948 היה בין מייסדי העיתון "מעריב", שפרשו מ"ידיעות אחרונות". במשך שנים כתב במעריב את מדורו "אצלנו", שהיה גלגול מודרני של המדור "קראתי רשמתי". המכתמים כונסו בספרים.
בשנות ה-50 נמנה עם כוכבי תוכנית הרדיו "שלושה בסירה אחת".
רוזנפלד זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות לשנת 1975 ובפרס ישראל לעיתונות לשנת 1986. כמו כן היה אזרח כבוד של העיר תל אביב ובעל תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מטעם מכון ויצמן. ב-2002 הוענק לו "אות השירות הציבורי בתקשורת" מטעם איגוד העורכים והעיתונאים של כתבי העת בישראל.
רוזנפלד נחשב מאז ומתמיד לעיתונאי המקפיד על האתיקה המקצועית ורואה בעבודתו שליחות חברתית. הוא הקים את התוכנית ללימודי עיתונאות באוניברסיטת תל אביב, הרבה לדון עם תלמידיו בסוגיות של אתיקה, והדגיש בפניהם שעל עיתונאי טוב להיות אדם בעל השכלה כללית רחבה וחושים טבעיים בריאים למציאת מקורות מידע. לשיטתו, על עיתונאי לדעת מעט על הרבה, לעומת בעל מקצוע מוגדר שחייב לדעת הרבה על מעט.
רעייתו הראשונה, עדית, שנפטרה ב-1957, הייתה מלוחמות אצ"ל והשתתפה בקרבות על יפו. בשנת 1959 נישא שנית, לאילנה לבית אקשטיין, פסיכולוגית במקצועה.
בתו של רוזנפלד, תמר גיא, הייתה אף היא עיתונאית ב"מעריב", ולאחר פרישתה ב-1993 כיהנה בתפקידים בכירים בבנק, במפעל הפיס וכן, כמנכ"לית לשכת המסחר ישראל-אמריקה. בנו יורם, שנפטר ב-1997, היה מחלוצי ענף ההיי טק בישראל ובעלה של המלחינה נורית הירש.
רוזנפלד נפטר ב-2008, בגיל 93. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בנחלת יצחק. על שמו רחוב בתל אביב. ב-2015 נקרא המכון לחקר העיתונות היהודית באוניברסיטת תל אביב על שמו.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו בשדרות חן 23.
מספריו

תיק פלילי 124 (1955) - ספר על פרשת קסטנר, המכיל תיעוד כמעט מלא של פרוטוקול משפט קסטנר, עם הערות ספורות על המתרחש בבית המשפט.
פרטי בהחלט (1962) - אסופת פיליטונים
שש השנים הללו (1945) - על תולדות מלחמת העולם השנייה
זווית חדה - רשימות מ"מעריב" (1983) - רישומים: זאב
אצלנו (1983) - קובץ סאטירי, רשימות ופיליטונים, הוצאת מעריב
כמו כן, תרגם כמה ספרים, ביניהם ספרו של י. וירגין, משנת הקאפיטאליזם המושלם (1958) וספרו של ג'ון רוי קרלסון מקהיר עד דמשק (1952).
הערות שוליים

↑  רוזנפלד שלום, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בספטמבר 2002
↑  ארכיון שלום רוזנפלד, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267208805171  PLWABN: 9811266018205606  GND: 1089834691  ISNI: 0000 0000 6693 9345  LCCN: n84022324  MusicBrainz: 431a18b9-512f-469b-b181-d1e1fe43afbf  NTA: 305732609  SELIBR: 242623  VIAF: 16160912   WorldCat (עם VIAF): 16160912 
קברם של שלום רוזנפלד ורעייתו השנייה אילנה בבית הקברות נחלת יצחק
פארק האגמים, נשר

| --- | --- |

אחד האגמים מתוך השניים. סביב האגמים יסללו שבילי אופניים וצעידה, יוצבו ספסלים, יינטעו עצים ופרחים.
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  נשר 
 קואורדינטות:  32°46′16″N 35°04′14″E﻿ / ﻿32.771043°N 35.070599°E﻿ / 32.771043; 35.070599
  (למפת חיפה מוגדלת) פארק האגמים(למפת חיפה רגילה) פארק האגמים(למפת הגליל המערבי רגילה) פארק האגמים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) פארק האגמים
 
פארק האגמים הוא פארק שעיריית נשר מקדמת את הקמתו כחלק ממיזם שיקום הקישון והאגמים בנשר. התוכנית היא ליצור פארק שבו האגם המזרחי הקטן יהפוך למרכז פעילות ספורטיבית, והאגם המערבי הגדול יישאר טבעי לבעלי חיים ועופות.
היווצרותם של האגמים

האגמים נוצרו מעליית מי תהום כתופעת לוואי לכרייה של קרקע על ידי מפעל המלט "נשר" לשם הפקת חרסית לשם ייצור צמנט פורטלנד. האגמים כונו "מחפרים" בפי עובדי המפעל ומכאן רווח שמם בפי תושבי נשר. במשך השנים ייצור המלט במפעל בנשר פסק ועבר למפעל נשר רמלה. האגמים נותרו על עומדם כשהשטח סגור למבקרים. בעקבות החלטת הבעלים של בית החרושת, כלל תעשיות, לבנות שכונה במחצבת נשר הישנה ועל שטח המפעל של נשר שעומד לפני סגירה, הועברו שטחי האגמים לבעלות העיר נשר. עיריית נשר הצליחה לקבל תקציב של 40 מיליון ש"ח מהקרן לשיקום מחצבות ובשיתוף איתה החלו במיזם שנקרא פארק האגמים, במסגרתו יהיו האגמים לאתר תיירות ונופש בעיר.
תוכנית השיקום של הפארק

במסגרת תוכנית חינוך סביבתי עיריית נשר תנגיש לציבור ותשקם את הקישון ואת אזור האגמים בנשר כמו גם את נשר מפעלי מלט ישראליים. העייריה תפתח סביב האגמים פעילות תיירותית ואתר נופש. במסגרת פרויקט רחב ובשיתוף תלמידי העיר העירייה מבקשת להעלות את המודעות לסביבה ושימור הטבע והנוף במקום.
במסגרת התכנון העתידי לפארק האגמים וכחלק מתוכנית המתאר המחוזית מתוכנן שיסללו באזור שבילי אופניים וצעידה, יוצבו ספסלים, יינטעו עצים ופרחים. אבן פינה הונחה בטקס להקמתו של “שביל שותפות”, דרך בה נשקף הנוף לפארק האגמים. במסגרת תוכנית חינוכית שגובשה בעיריית נשר בשיתוף המועצה לישראל יפה ומפעל נשר תלמידי האזור יילמדו וייסיירו בסביבותיו של נחל הקישון ובאזור האגמים. התלמידים יחקרו את הטבע ואת הסביבה באזור.
עלות התכנית הצפויה היא למעלה מ-40 מיליון ש"ח.
תוכנית השיקום של הפארק > פארק הפסלים מרחב-נשר

בשנת 1989 פנה יהודה יזרעאלי מנהל מפעל נשר חיפה שבעיר נשר אל הפסלת דינה מרחב, וסיפר לה על חזונו ליצירת פיסול סביבתי תוך שימוש במאגרי הענק של גרוטאות הברזל שהיו בעבר מכונות שייצרו מלט.
בעקבות כך יצרה מרחב בשנת 1995 פארק פיסול תעשייה בשטח מצידו הצפוני של כביש 75 שבו מתוכנן על ידי עיריית נשר פארק האגמים. פסלים הוצבו גם בתוך שטח המפעל שנסגר בשנת 2020. פסל אחד הוצב בשער המפעל בצמוד לדרך בר יהודה היום ממזרח ובצמוד לאצטדיון נשר. זה היה הפסל הראשון של דינה מרחב במסגרת פרויקט הפסלים בשיתוף פעולה עם המפעל.
חברת "נשר" הפיקה בשנת 1996 חוברת בשם "מרחב-נשר, פארק פיסול תעשייה" המתעדת את יצירת הפסלים תוך כדי עבודה, ואת הפסלים עצמם לאחר שהוצבו המקומות השונים.
בשנת 2023 חלק גדול מהפסלים ניזוקו על ידי גנבי מתכות. בשטח שבתוך פארק האגמים שרד רק הפסל המרכזי עשוי מברזל ששמו "אל השמש".
פרסום התוכנית בוועדות התכנון והתנגדויות

בינואר 2024 פורסמה תוכנית פיתוח לפארק האגמים בנשר להפקדה ולהתנגדויות הציבור. התוכנית, בניהול עיריית נשר, כוללת שינוי תוואי הדרך והקמת תשתיות חדשות כגון חניון, מבנים ושבילי הליכה, תוך ניצול שטחי מחצבת נשר הישנה. היא מתבססת על תוכנית שאושרה בשנת 2019. סקר עצים שנערך כחלק מהתוכנית בחן 6,751 עצים, והמליץ לכרות 2,411 עצים, רובם עצי אשל הפרקים, לצורך פיתוח תשתיות הפארק.
התוכנית עוררה שלוש התנגדויות עיקריות:
חריגה מגבולות הפארק המתוכנן (הקו הכחול), כאשר סקר העצים כלל עצים מחוץ לשטח המוגדר.
פגיעה אפשרית בגן הפסלים של הפסלת דינה מרחב ואי-התחשבות באפשרות שיקומו.
חששות סביבתיים נוספים, כולל עומס תחבורתי והשפעה על איכות החיים, במיוחד לאור תחזיות לגידול אוכלוסייה בעיר.
באפריל 2024 התקיימה ישיבת התנגדויות בוועדה המרחבית "מורדות הכרמל". הוועדה קיבלה חלקית את ההתנגדויות בנוגע לסקר העצים, והטיפול בנושא גן הפסלים הועבר לעיריית נשר ולקרן לשיקום מחצבות. נכון למאי 2024, טרם התקבלה החלטה סופית.
הקמת הפארק

ב- 9 ביולי 2024 פרסמה הוועדה המרחבית לתכנון ובנייה מורדות הכרמל את אישור תוכנית פארק האגמים. ב-19 ביולי 2024 פרסמה עיריית נשר כי הקרן לשיקום מחצבות יצאה למכרז תכנון ולביצוע של פארק האגמים
הערות שוליים

1 2  האגמים של נשר: "הופכים חלום למציאות", News: חיפה והקריות, 1 בדצמבר 2020.
↑  חיפה, תאגיד החדשות, "פארק האגמים נשר" יהפוך מוקד לפעילות חינוכית וסביבתית | חי פה - חדשות חיפה, תאריך=בפברואר 2016
↑  "מרחב-נשר, פארק פיסול תעשייה" אוסף הארכיון ההיסטורי של העיר נשר
↑  תוכנית 355-1095835 שם התוכנית: מכ/886/א פארק האגמים, נשר, מסמך התנגדויות באתר הוועדה המרחבית מורדות הכרמל
↑  תוכנית 355-0359364 מכ/886 מתחם "כלל" - מגורים נשר באתר ועדה לתכנון ובנייה מורדות כרמל
↑  תוכנית 355-1095835 שם התוכנית: מכ/886/א פארק האגמים, נשר באתר הוועדה המרחבית מורדות הכרמל
↑  נשר – פרויקט פארק האגמים יוצא לדרך וצפוי למשוך מאות אלפי מבקרים בשנה 18 ביולי 2024, ניוז חיפה והקריות
פסלים של דינה מרחב. צילום משנת 1995. רוב הפסלים נעלמו בשנת 2023, למעט הפסל "אל השמש" ששוכן במרכז המעגל
פסל "אל השמש"" של הפסלת דינה מרחב בשטח של הפארק, בפברואר 2024
נוף אל האגמים. במרכז התמונה גבעת העמדות
שלמה בקיש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1941 (בן 83) איזמיר
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  מפד"ל
 
 מנכ"ל משרד הדתות
 יו"ר המכון הארצי לתחבורה
 מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר
 פרסים והוקרה
 פרס יקיר החינוך הדתי
 
שלמה בקיש (נולד ב-3 במאי 1941) הוא איש חינוך, שכיהן כמנכ"ל משרד הדתות, מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר וכיו"ר המכון הארצי לתחבורה.
ביוגרפיה

שלמה בקיש נולד באיזמיר שבטורקיה. הוא עלה לישראל כנער בשנת 1957 במסגרת עליית הנוער.
בישראל למד בבית-הספר החקלאי "מוסד עלייה" בפתח-תקווה, ושירת בנח"ל.
בעל תואר שני בחינוך ובמינהל החינוך.
את עבודתו החינוכית החל כמורה בחצור הגלילית בשנת 1962, ואחרי שלוש שנים מונה למנהל בית הספר במקום. שימש כמנהל בית הספר הממלכתי-דתי בחצור הגלילית במשך 7 שנים.
בהמשך נתמנה למנהל בית-הספר "רמב"ם" בבית דגן (1972–1977), ועל פעולתו בבית הספר זכה בפרס לחינוך מטעם מנהל מחוז המרכז.
לאחר שובו משליחות חינוכית בטורונטו שבקנדה, חזר לנהל את בית-הספר "רמב"ם" בבית דגן, ואחר-כך את בית-הספר "סיני" בראשון לציון.
לאחר מכן שימש במשך שלוש שנים כמפקח במחוז הדרום במשרד החינוך, ובשנת 1990 נתמנה למנכ"ל משרד הדתות, על ידי השר פרופ' אבנר חי שאקי.
עם סיום תפקידו במשרד הדתות נתמנה לסמנכ"ל בכיר ברשת אמי"ת, וכאחראי על החינוך התורני ברשת זו.
שימש כחבר מועצת החינוך ממלכתי דתי וכיו"ר המכון הארצי לתחבורה
בשנת 2004 מונה למנכ"ל הרשות לשיקום האסיר. במסגרת זאת הרחיב ופיתח את היקף פעילותה של הרשות, והקים מחלקה שתטפל באסירים הכלואים מחוץ לישראל ובבני משפחותיהם. במהלך תקופתו הצליחה הרשות לשיקום האסיר להגיע להישגים טיפוליים, שהבולט שבהם צמצום הרציבילזציה (חזרה לכלא לאחר השחרור) של האסירים והעמדת שיעורי הצלחת השיקום על כ-90%. בשנת 2009 פרש לגמלאות מתפקידו זה.
זוכה פרס יקיר החינוך הדתי לשנת 2005.
משמש יו"ר העמותה ויו"ר הוועד המנהל במכללה האקדמית לחינוך ע"ש ליפשיץ, עומד בראש עמותת "חיבור חדש" העוסקת בתחום השירות הלאומי. וכחבר הנהלת עמותת "עולם שלם" העוסקת בחינוך יהודי בתפוצות.
חיים אישיים

בקיש גר בשוהם, ולו 5 ילדים.
הערות שוליים

↑  המשרד לענייני דתות- חוזר המנהל הכללי
↑  דוד חיון, ‏משה שמעון מונה ע"י מרדכי ליו"ר המכון הארצי לתחבורה, באתר גלובס, 13 באוקטובר 1999
↑  יפעת גדות, שר הרווחה מינה את שלמה בקיש למנכל הרשות לשיקום האסיר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בינואר 2004
↑  סקירה בנושא: תכניות לשיקום אסירים
↑  חברי עמותה, באתר מכללת ליפשיץ
↑  חזון ומטרות, באתר חיבור חדש
↑  לחזק את הקשר לירושלים, באתר ערוץ 7
שלמה אהרונסון (היסטוריון)

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  21 בפברואר 2020 (בגיל 83) כו בשבט תש"ף כפר סבא, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 עיסוק:  עיתונאי, חוקר, היסטוריון, מרצה, סופר
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
שלמה אהרונסון (13 באוקטובר 1936 – 21 בפברואר 2020) היה היסטוריון, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וחוקר השואה ישראלי. היה כתב, מגיש ופרשן בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית.
פרסומים

אהרונסון פרסם ספרים ומאמרים בחקר השואה ובהם: "ריינהרד היידריך וראשיתם של הגסטאפו ושירות הביטחון הנאצי" - בגרמנית ובתרגום חלקי לאנגלית ולעברית; "היטלר, בעלות הברית, והיהודים" - באנגלית ובתרגום עברי מעודכן; בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי - בשם "קונפליקט ומיקוח במזרח-התיכון" באנגלית, שזכה בפרס מפעל הפיס למחקר הטוב ביותר במדע המדינה לשנת 1978; ו"נשק גרעיני במזרח התיכון". כן פרסם מונוגרפיה על דוד בן-גוריון.
הפוליטיקה והאסטרטגיה של נשק גרעיני במזרח התיכון: ערפול, תאוריה ומציאות, 1948 - 1993, ירושלים, אקדמון, 1994, עודכן ב-2006, נכתב מחדש בכותר נשק גרעיני במזרח התיכון 1948-2012,לאור פתיחת הארכיונים ומקורות מידע אחרים ויצא לאור בשנת 2013.
דוד בן-גוריון, מנהיג הרנסאנס ששקע, שדה בוקר: המכון למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1999. תרגום מעודכן של הספר לאנגלית יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בנובמבר 2010.
Hitler, the Allies, and the Jews , ‏ 2004, ובמהדורת כיס 2006, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' (אנגלית), שזכה בפרס האגודה הישראלית למדע המדינה למחקר הטוב ביותר בשנת 2005, בפרס האגודה הבינלאומית ללימודים גרמניים 2005–2006, ובפרס בוכמן מטעם יד ושם, תשס"ז.
בעברית: היטלר, בעלות-הברית והיהודים, 2006, הוצאת מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והוצאת הקיבוץ המאוחד - מהדורה מעודכנת לקורא העברי, אוגוסט-ספטמבר 2008.
סבא - או חורים שחורים, הוצאת כרמל, 2006 (ספר אוטוביוגרפי)
מונוגרפיה שלו על לוי אשכול ומלחמת ששת הימים פורסם בנובמבר 2010 בהוצאת Vallentine Mitchell בלונדון.
המלכודת הנאצית, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2011
המלחמה הגדולה: פרקים במלחמת העולם הראשונה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2012.
מסעותיי במדבר האדום ובמדינות הים, הוצאת רסלינג, 2012.
נשק גרעיני במזרח התיכון 1948-2013, הוצאת אקדמון 2014.
הערות שוליים

↑  סיפורם של שדרני "קול ישראל" משדות הקרב, על המשמר, 18 ביוני 1967
↑  ד"ר אהרונסון התפטר מהטלוויזיה, למרחב, 5 בספטמבר 1968
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, למרחב, 19 בפברואר 1968
↑  מחזמר דוקומנטרי על אוויטה פרון בגלי צה"ל, דבר, 19 בדצמבר 1983
↑  ציוץ של "כאן חדשות" בטוויטר, 22 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257961605171  PLWABN: 9810642049005606  BnF: cb123577776 (data)  GND: 124283535  ISNI: 0000 0004 5875 2889  LCCN: n91125610  NTA: 113890176  SELIBR: 299214  SUDOC: 03257374X  VIAF: 236207119   WorldCat (עם VIAF): 236207119
שבט ראובן

בול המוקדש לשבט ראובן
שֵׁבֶט רְאוּבֵן הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא כך על שם אבי השבט, ראובן בן לאה ויעקב. ראובן היה בכור בני יעקב ובכור השבטים.
ברכות לשבט > ברכת יעקב

”רְאוּבֵן בְּכֹרִי אַתָּה כֹּחִי וְרֵאשִׁית אוֹנִי יֶתֶר שְׂאֵת, וְיֶתֶר עָז; פַּחַז כַּמַּיִם אַל-תּוֹתַר, כִּי עָלִיתָ מִשְׁכְּבֵי אָבִיךָ אָז חִלַּלְתָּ יְצוּעִי עָלָה”.
ברכות לשבט > ברכת משה

בברכת משה לשבטים בפרשת וזאת הברכה נאמר
”יְחִי רְאוּבֵן וְאַל יָמֹת וִיהִי מְתָיו מִסְפָּר”
השבט במדבר > סמלי השבט

שמו של ראובן נחרט על אבן האודם שבחושן. דגל השבט הוא ציור של דודאים על רקע אדום. החודש המקושר לראובן הוא תמוז או ניסן או אייר.
השבט במדבר > נשיאי השבט

במפקד הראשון מוזכר אֱלִיצוּר בֶּן שְׁדֵיאוּר היה נשיא שבט ראובן בתקופת דור המדבר. הוא מוזכר בספר במדבר 4 פעמים.
על אף ששבט ראובן הוא בכור השבטים, אליצור בן שדיאור, נשיא השבט, הקריב את קורבנו בקורבנות הנשיאים רק ביום הרביעי.
במרגלים שַׁמּוּעַ בֶּן-זַכּוּר.
ובמפקד השני בסוף ספר במדבר, בפרשת מסעי: מרשימה זו נשמטו נשיאי ראובן וגד, מאחר שהרשימה נועדה לפרט את הנשיאים שיהיו נציגי השבטים בחלוקת ארץ כנען, ואילו שבטי ראובן וגד כבר קיבלו נחלה בעבר הירדן המזרחי.
השבט במדבר > המסע במדבר

שבט ראובן חנה במדבר ראשון בדרום מחנה ישראל, בצמידות לשבט שמעון.
כשם שחנייתם במדבר הייתה בדרום, כן הייתה נחלתם בארץ ישראל: ראובן בדרום עבר הירדן ושמעון בדרום הארץ.
במפקד הראשון שערך משה רבנו במדבר הוא מנה 46,500 גברים יוצאי צבא מבני עשרים ומעלה (במדבר א, כא).
במפקד השני שערך משה רבנו במדבר הוא מנה 43,730 איש מבני עשרים ומעלה (במדבר כו, ז).
נחלת השבט

נחלת שֵׁבֶט רְאוּבֵן מוגדרת בתור: "אֶרֶץ סִיחוֹן ואֶרֶץ מֶלֶךְ חֶשְׁבּוֹן" (לפי ספר נחמיה, ט' כ"א). תיאור הנחלה בספר יהושע מורכב מערים - המוקפות חומה, בהן שבמה, והחצרות - שאינן מוקפות חומה ומתחומים גאוגרפיים.
נחלת השבט > תחום הנחלה

תחום נחלת השבט, בגבולותיו הטבעיים, הם: בצפון - נחל חשבון, במערב ים המלח, בדרום נחל ארנון ובמזרח - המדבר וארץ בני עמון. לשם הגדרת התחומים הגאוגרפיים בנחלת השבט בתיאור מובאים מונחים ייחודיים כמו: "וְכָל הַמִּישֹׁר", "בְּהַר הָעֵמֶק" - שטח ההר היורד בתלילות לעמק, "אַשְׁדּוֹת הַפִּסְגָּה" -שהם המורדות המערביים של עבר הירדן לים המלח ו"הירדן והגבול" שהם בקעת הירדן. מלבד ממלכות סיחון וארץ חשבון, כלולה בנחלה גם מקום מושבם של "נְסִיכֵי סִיחוֹן" - אשר הזמינו את בלעם לקלל את עם ישראל.
חוקר המקרא, זכריה קלאי, עמד על התופעה לפיה הנחלה כוללת תיאורים של אזורים גאוגרפים ומגדיר אותה כך: תיאור הנחלה של שבט ראובן כולל "מניין תחומים": תחומים "קטנים" אלו הערים והחצרות ותחומים "גדולים" כמו: "וְכָל הַמִּישֹׁר עַל מֵידְבָא". גם סדר מניין המקומות מתחיל מהתחומים הגדולים ועובר - ל"קטנים" - לערים ולחצרות: תחילה במערב, עובר למזרח ומסיים בצפון - ליד בֵית פְּעוֹר, המוכר לנו מערבות מואב - מושב שבטי ישראל - קודם לכניסת לארץ ישראל המערבית בימי יהושע בן נון.
נחלת השבט > תיאור הגבול

בספר יהושע הוגדרו גבולות שבט ראובן כפי שהובטחו לו על ידי משה, והערים שכלל, בהם יהצה, בית בעל מעון, שבמה ובית הישימות: "וַיִּתֵּן מֹשֶׁה, לְמַטֵּה בְנֵי רְאוּבֵן לְמִשְׁפְּחֹתָם. וַיְהִי לָהֶם הַגְּבוּל, מֵעֲרוֹעֵר אֲשֶׁר עַל שְׂפַת-נַחַל אַרְנוֹן וְהָעִיר אֲשֶׁר בְּתוֹךְ הַנַּחַל וְכָל-הַמִּישֹׁר עַל-מֵידְבָא. חֶשְׁבּוֹן וְכָל-עָרֶיהָ, אֲשֶׁר בַּמִּישֹׁר; דִּיבֹן וּבָמוֹת בַּעַל, וּבֵית בַּעַל מְעוֹן. וְיַהְצָה וּקְדֵמֹת, וּמֵפָעַת, וְקִרְיָתַיִם וְשִׂבְמָה, וְצֶרֶת הַשַּׁחַר בְּהַר הָעֵמֶק: וּבֵית פְּעוֹר וְאַשְׁדּוֹת הַפִּסְגָּה, וּבֵית הַיְשִׁמוֹת. וְכֹל, עָרֵי הַמִּישֹׁר, וְכָל-מַמְלְכוּת סִיחוֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי, אֲשֶׁר מָלַךְ בְּחֶשְׁבּוֹן ... וַיְהִי, גְּבוּל בְּנֵי רְאוּבֵן הַיַּרְדֵּן, וּגְבוּל".
הגבול הדרומי הוא נחל ארנון - גבול ארץ אדום, המערבי הוא בפועל ים המלח, המזרחי הוא המדבר ארץ לא מיושבת, ומשיק לארץ בני עמון. הגבול הצפוני תוחם את נחלת שבט גד באפיק "נחל חשבון".
נחלת השבט > הקשר עם שבט גד

הקשר של שבט ראובן עם שכנו הצפוני, שבט גד נושא אופי מיוחד. זאב ארליך, במאמרו: "ערי גד וראובן בכיבוש ובהתנחלות",[דרוש מקור: מדויק] מצביע על תופעה מעניינית: בני שבט גד בונים, או מבצרים, ארבע ערים בנחלת שבט ראובן. וכך כתוב בספר במדבר: "וַיִּבְנוּ בְנֵי-גָד, אֶת-דִּיבֹן וְאֶת-עֲטָרֹת, וְאֵת, עֲרֹעֵר. לה וְאֶת-עַטְרֹת שׁוֹפָן וְאֶת-יַעְזֵר, וְיָגְבְּהָה. לו וְאֶת-בֵּית נִמְרָה, וְאֶת-בֵּית הָרָן: עָרֵי מִבְצָר, וְגִדְרֹת צֹאן." (במדבר, ל"ב, ל"ד–ל"ה). ואילו בערי נחלת שבט ראובן לא כלולה הסייפא: "עָרֵי מִבְצָר, וְגִדְרֹת צֹאן".
הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, הנצי"ב, בפירושו "העמק דבר", כתב: אמנם "לבני ראובן היה מקנה רב, אבל לבני גד היה -מקנה עצום מאוד, על כן נכנסו בעובי הקורה יותר מבני ראובן" (ל"ב, א'). כלומר, את הפסוק יש להבין כך: "ומקנה רב היה לבני ראובן, (אבל=) ולבני גד (היה מקנה) עצום מאד...".
זאב ארליך מניח כי זו הסיבה כי בני גד בקשו לבנות ערים לטף וגדרות לצאן. בני גד, בעלי המקנה העצום מאוד, היו בעלי העניין העיקריים. הם בנו את הערים וישבו בגבולות השטח סביב, מוכנים לכל מתקפה מן החוץ ושומרים על כלל השטח ועל המקנה, עד לגמר כיבושה של ארץ ישראל המערבית.
בדרום הם בנו את דיבון, עטרות, ערוער ועטרות שופן - כנגד מואב. בצפון-מזרח הם בונים את יעזר ויגבהה - כנגד עמון. בצפון-מערב הם בונים את בית נמרה ובית הרן - כנגד הכנענים אשר ממערב לירדן.
בני ראובן, הם אמנם בעלי "מקנה רב", אך לא "עצום מאד", בונים ערים בתוך השטח ומוגנים מפני מתקפה מן החוץ על ידי בני שבט גד.
לכך התאים יפה מדרשם של חז"ל על הפסוק בברכת משה לגד ”וּלְגָד אָמַר בָּרוּךְ מַרְחִיב גָּד כְּלָבִיא שָׁכֵן וְטָרַף זְרוֹעַ אַף קָדְקֹד”: "מלמד שתחומו של גד מרחיב והולך כלפי מזרח... מלמד שהיה סמוך לסְפר לפיכך נמשל כאריות".
צאצאי ראובן

בניו של ראובן הם: חֲנוֹךְ וּפַלּוּא, וְחֶצְרֹן וְכַרְמִי. חצרון וכרמי נזכרים גם ברשימות היחס של שבט יהודה וייתכן שמצביעים על קשרים משפחתיים בין שני השבטים. און בן פלת (פלוא) (במדבר טז, א) ודתן ואבירם, נכדיו של פלוא (מבנו אליאב), היו מראשי המורדים במנהיגותו של משה.
ממצאים חוץ מקראיים

לא נמצאו ממצאים חוץ מקראיים המראים התיישבות של ראובן בשטח נחלתו. אף במקרא עצמו מודגש כי השבט לא סיים את כיבוש נחלתו. את רוב נחלת השבט תפסו למעשה המואבים שהיו שרויים במלחמות עם ממלכות ישראל ויהודה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במסגרת 'פרויקט מישור מידבא' בירדן, בראשותו של הארכאולוג הקנדי לארי הר, נתגלו מספר יישובים עם תרבות חומרית זהה לזו שנתגלתה בגב ההר מצפון לירושלים (שילה, שכם) בסוף המאה ה-13 ותחילת המאה ה-12 לפנה"ס. הר זיהה אותם עם התנחלות שבט ראובן.
אישים מפורסמים מבני השבט

דתן היה מנוגשי בני ישראל ממצרים, ומבעלי המחלוקת הגדולים על הנהגתו של משה, נספה במחלוקת קורח ועדתו.
אבירם היה מנוגשי בני ישראל ממצרים, ומבעלי המחלוקת הגדולים על הנהגתו של משה, נספה במחלוקת קרח ועדתו.
הושע הנביא הראשון מתרי עשר
לקריאה נוספת

יהודה אליצור ויהודה קיל, אטלס דעת מקרא, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים 1993
זכריה קלאי, נחלות שבטי ישראל, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1967
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק ג'
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק ו'
↑  במדבר רבה, פרשה ב', פסקה ז'.
↑  רבי יוסף ג'יקטיליה, שערי אורה, סוף שער ה'.
↑  רבי פינחס ברבי יעקב הכהן, קידוש ירחים לחודש ניסן.
↑  רבי אברהם בן עזריאל, ערוגת הבושם, חלק א' עמוד 289.
↑  במדבר, י"ג, ט"ו
↑  ספר יהושע, פרק י"ג, פסוקים ט"ו–כ"ג
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק כ'
↑  ילקוט שמעוני, דברים תתקסא
↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק ט'
↑  ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ט'; ספר דברים, פרק י"א, פסוק ו'
↑  אירית יעקב, התנחלות בני ישראל בעבר הירדן המזרחי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559080605171  GND: 4470511-6  LCCN: sh98001039 
דגל ראובן על פי המדרש