stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קייזר-פרייזר
מפעלי "קייזר-פרייזר" בארצות הברית, קנדה, ישראל, יפן, מקסיקו, הולנד

ייצור דגמי קייזר-פרייזר התרכז במרכז ווילו רון (אנ'), מישיגן. ווילו רון, הבניין הגדול בעולם באותה תקופה, הוקם על ידי ממשלת ארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה עבור הנרי פורד לבניית מפציצי ליברטור B-24.  ברגע שהמלחמה הסתיימה, פורד לא היה מעוניין במתקן, ומינהל נכסי המלחמה החל בחיפוש אחר מישהו שיחכור או יקנה את הבניין. כאשר "Kaiser-Frazer" הביעה התעניינות במתקן, "WAA" (אנ') הציעה להם שיעור חכירה אטרקטיבי לחמש שנים.
"קייזר-פרייזר" בנתה כ-700,000 יחידות ב"ווילו רון".
ל "Kaiser-Frazer" היו גם מתקני ייצור ב"ג'פרסון" (אנ') מישיגן, לונג ביץ', קליפורניה,  פורטלנד במדינת אורגון, אונטריו, קנדה, חיפה, ישראל, קוואסאקי, יפן, מקסיקו סיטי במקסיקו ורוטרדם (הולנד) (המכונה "Nekaf", עבור Fabrieken Kaiser-Frazer Nederlandse).
הייצור האמריקני התרכז בעיר טולדו, במדינת אוהיו, ברכישת "ויליס-אוברלנד" החל משנת 1953.
מתקן "Willow Run" נמכר לג'נרל מוטורס לאחר ש"ג'נרל מוטורס" ספגה שרפה הרת אסון במפעל ההילוכים האוטומטי של ליבוניה (אנ'), מישיגן, והיה צורך במתקן במהירות כדי לחדש את הייצור.
בישראל

עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, חברת פורד ביקשה להשקיע במדינה החדשה ולהקל על ייצור מספר גדול של כלי רכב שישראל תצטרך לצבא ולממשלה. פורד הודיעה על כוונתה להקים מפעל הרכבה בישראל.
כשמדינות ערב קיבלו הודעה על כוונתה של "פורד", הן הודיעו שאם פורד לא תבטל את ההסכם, הן יחרימו אותה על ידי העמדת החברה ברשימה השחורה של הליגה הערבית.
בזמן שממשלת ישראל חיפשה אחר חלופות, הלורד מרקוס זיו מלונדון, יצר קשר עם אפרים אילין, והכיר לו את היקמן פרייס מקייזר-פרייזר. החברה הקימה לאחרונה מפעל רכב בהולנד, ותכננה להקים מפעל ביוון.
אפרים אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר-פרייזר", הלה ראה חשיבות בהעברת ייצור חלקי לפחות למדינות הרוכשות את כלי הרכב של חברתו כדי ליצור איזון מסחרי. אילין נכנס לשותפות עם "קייזר-פרייזר", ולפי תנאי העסקה קייזר-פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. חברת "קייזר פרייזר לישראל בע"מ (קפריש)" הקימה את המפעל בעיר נשר תוך שנה וחצי. הייצור של קייזר החל בישראל בשנת 1951. עד שנת 1956, קייזר-פרייזר היה אחראי על 28% מהיצוא הישראלי.
דגם קייזר מנהטן הורכב בארץ על ידי קייזר-אילין תעשיות
משנת 1951 עד סוף שנת 1956, בכמות של 2,558 יחידות.
ב-14 ביוני 1951, עם חנוכת מפעלי "קייזר פרייזר" בישראל, השיק אפרים אילין את הדגם "קייזר מנהטן דה-לוקס", בהשתתפות ראש הממשלה דוד בן-גוריון. המפעל התחיל להרכיב 4 יחידות ליום, (מסוג מנהטן), ותוך מספר חודשים הגיע לתפוקה של כ-20 יחידות ליום. כמות של יותר מ-60% מדגם הקייזר מנהטן ייצא אפרים אילין לשוודיה, נורווגיה, דנמרק, פינלנד, טורקיה, וצרפת. בשנת 1952 קיבל מפעל "קייזר פרייזר" אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה דב יוסף עבור תרומתו הרבה לייצוא.
מדגמי החברה

"קייזר דה-לוקס".
"פרייזר מנהטן".
אולסטייט.
קייזר דרגון.
"קייזר ספצייאל".
קייזר דארין.
קייזר מנהטן.
פרייזר (מכונית).
פרייזר סטנדרט.
הנרי ג'יי.
תמונות

פרייזר מנהטן, 1947 - מבט לתא הנהג
"קייזר דה-לוקס", שנת 1949
פרייזר מנהטן, 1949
קייזר מנהטן, שנת 1953
"קייזר דה-לוקס", שנת 1952
קייזר דארין, שנת 1954
הערות שוליים

↑  הנרי ג'יי קייזר automotivehalloffame.org/honoree/henry-j-kaiser
↑  ג'וזף וו. פרייזר hemmings.com/blog/article/joseph-w-frazer
↑  "קייזר-פרייזר" ypsiautoheritage.org/cars/kaiser-fraser
↑  קייזר-פרייזר בישראל jta.org/1959/12/02/archive/kaiser-frazer-plant-in-israel
↑  מפת 'חיפה מזרח' בהוצאת מחלקת המדידות, 1958, עם סימון המפעל, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  קייזר מנהטן - קארספורום - רכבים \ מוטוריקה - פורום רכב
↑  אודי עציון "אז למה לא מייצרים מכונית בישראל?" ידיעות אחרונות, ידיעות רכב, 9 בפברואר 2018, עמוד 14
↑  קייזר מנהטן דה-לוקס - משרד התחבורה
↑  אות הצטיינות לחברת "קייזר פרייזר", דבר, 11 בפברואר 1952
↑  מדגמי "קייזר-פרייזר" fiftiesweb.com/cars/kaiser-frazer
↑  הנרי ג'יי about.kaiserpermanente.org/our-story/our-history/kaiser-frazer-auto-racing-heritage-recalled-during-indy-500
מכוניות קייזר מנהטן שיוצרו בבית החרושת "קייזר פרייזר" בנשר, (ישראל) לקראת העלאתן לאניות משא וייצואן לפינלנד
קופה איירליינס

אמבראר E-190 של החברה
בואינג 737-9MAX של החברה
קופה איירליינס (בספרדית: Copa Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של פנמה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של טוקומן שבפנמה סיטי, והיא חברה בברית סטאר אלייאנס.
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1947 בשם "קומפניה פנמנה דה אוויאסיון" (או בקיצור "קופה") על ידי קבוצת משקיעים פנמיים ובסיוע חברת התעופה האמריקאית פאן אם שהחזיקה ב-32% ממניות החברה. טיסותיה הראשונות של החברה היו טיסות מקומיות שהתבצעו במטוסי DC-3 דקוטה ודאגלס C-47. טיסות בינלאומיות ראשונות אל ג'מייקה, קולומביה וקוסטה ריקה החלו בתחילת שנות ה-60. בשל התחרות שהייתה לחברה עם "אייר פנמה", הופסקו בתחילת שנות ה-80 טיסות הפנים שהפעילה החברה, וכן החברה רכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם בואינג 737-100.
בשנות ה-90 החברה התפתחה באופן משמעותי והיא החלה לטוס לערים רבות בדרום ומרכז אמריקה. בשנת 1998 קונטיננטל איירליינס רכשה 49% ממניות החברה ושנה לאחר מכן 2% נוספים שהפכו אותה לבעלים העיקרים של החברה, ובין שתי החברות החל שיתוף פעולה. שיתוף פעולה זה כלל את החלפת הלוגו וצביעת המטוסים של קופה איירליינס לכאלו הדומים לסמלי קונטיננטל, וכן אימוץ מועדון הנוסע המתמיד של קונטיננטל OnePass. באמצע שנות ה-2000 מכרה קונטיננטל את רוב החזקותיה בחברה עד שהחזיקה ב-10% בלבד, שגם הם נמכרו בשנת 2008.
בתחילת שנות ה-2000 החלה החברה לטוס גם לארצות הברית. בשנת 2005 קנתה החברה 90% ממניות חברת התעופה הקולומביאנית אארו רפובליקה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737-700 | 7 | — | 12 | 112 | 124 |  |
| בואינג 737-800 | 68 | — | 16 | 138 | 154 |  |
| בואינג 737-800 | 68 | — | 16 | 144 | 160 |  |
| בואינג 737-8MAX | — | 42 | טרם פורסם | טרם פורסם | טרם פורסם |  |
| בואינג 737-9MAX | 4 | 42 | 16 | 150 | 166 |  |
| בואינג 737-10MAX | — | 15 | טרם פורסם | טרם פורסם | טרם פורסם |  |
| אמבראר E-190 | 14 | — | 10 | 84 | 94 |  |
| סה"כ | 93 | 57 |  |  |  |  |
חברות בת

קופה איירליינס קולומביה
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של קופה איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  "Boeing, Copa Airlines Announce Selection of 15 737 MAX 10s" (הודעה לעיתונות). Boeing Commercial. 21 ביולי 2017. {{cite press release}}:  (עזרה)
| סקאיי טים |
| --- | --- | --- |
| מייסדות | אארומקסיקו • אייר פראנס • דלתא איירליינס • קוריאן אייר |  |
| חברות | אארולינאס ארחנטינס • איי.טי.איי. איירווייז • אייר אירופה • אירופלוט • גארודה אינדונזיה • וייטנאם איירליינס • טארום • מידל איסט איירליינס • סעודיה • צ'ק איירליינס • צ'יינה איירליינס • צ'יינה איסטרן איירליינס • KLM • קניה איירווייז • שיאמן איירליינס |  |
| חברות שותפות | אייר אירופה אקספרס (אנ') • אייר פראנס הופ • אארומקסיקו קונקט (אנ') • דלתא קונקשן (אנ') • דלתא שאטל (אנ') • KLM Cityhopper • מנדרין איירליינס (אנ') • שנגחאי איירליינס |  |
| חברות עבר | אליטליה • אליטליה אקספרס • אליטליה סיטיליינר (אנ') • אאוסטרל ליניאס אאריאס • בריט אייר • Joon • דונאוויה • נורת'ווסט איירליינס • סיטיג'ט • צ'יינה סאות'רן איירליינס • קונטיננטל איירליינס • קופה איירליינס • רז'יונל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2003097655  VIAF: 149125494   WorldCat (עם VIAF): 149125494
קרב לאוקימנה

קרב לאוקימנה הוא קרב ימי שנערך ב-435 לפנה"ס בין צי קֶרְקִירָה לבין צי קוֹרִינְתוֹס ובנות בריתה. לֶאוּקִימְנֵה (Λευκίμνη, Leukymne) הוא כף בדרום מזרחו של האי קרקירה (קוֹרְפוּ של ימינו), הנקרא כיום כף לפקימו (Lefkimo). הקרב נסתיים בניצחון הקרקירים, והיה אחד האירועים המיידיים שגרמו לפרוץ המלחמה הפלופונסית בין אתונה וספרטה (431-404 לפנה"ס).
רקע היסטורי

קרקירה וקורינתוס היו שתי פּוֹלֵייס שהתחרו ביניהן על השליטה במסחר הימי. קורינתוס ניצבה בצומת נתיבי המסחר הימי והיבשתי בין צפון יוון לדרומה ובין מערב יוון למזרחה, וכך קנתה את עושרה ועוצמתה. הקורינתים, לדברי תוקידידס, אף היו הראשונים מבין היוונים שבנו טריאֵרות, אותן אוניות קרב משוכללות בעלות שלוש שורות משוטים, שהיו לאוניות הקרב הסטנדרטיות בים התיכון במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס. קרקירה, שנוסדה על ידי מתיישבים קורינתיים במאה ה-8 לפנה"ס, חלשה על נתיבי הסחר הימי עם איטליה, וברבות השנים הפכה לאחת הערים העשירות והחזקות ביוון. הקרקירים השקיעו מאמצים רבים בפיתוח ציים המלחמתי, להגנת מסחרם הימי מפני מתחרים ופירטים, וכשפרצה המלחמה הפלופונסית עמדו לרשותם 120 טריארות - הצי המלחמתי השני בגודלו מבין היוונים אחרי זה של אתונה.
שורש הסכסוך, שהביא להתלקחות מלחמה גלויה בין השתיים, הייתה אֶפּידַמְנוֹס, קולוניה שייסדו מתיישבים קרקירים וקורינתים עוד ב-627 לפנה"ס לערך בחוף איליריה שבים האדריאטי. בעיר זו התנהל מזה שנים אחדות "ריב סיעות" (stasis) עקוב מדם בין המצדדים בדמוקרטיה לבין האוליגרכים. אנשי הסיעה הדמוקרטית פנו בבקשת עזרה אל קרקירה, העיר המייסדת, אך בקשתם נדחתה. לאחר שנועצו באורקל מדלפי, פנו אל קורינתוס, אשר ראתה בכך שעת כושר להכות ביריבתה, נעתרה ושלחה אל אפידמנוס חיל מצב שהשתלט על העיר. התערבותה של קורינתוס הייתה לצנינים בעיני הקרקירים, ועל כן שיגרו אל אפידמנוס צי של ארבעים אוניות, והטילו עליה מצור מן הים ומן היבשה. מעשה זה הביא את הקורינתים להכרזת מלחמה על קרקירה ולדחיית כל נסיונותיהם של הקרקירים לפתור את הסכסוך במשא ומתן ביניהם.
ההכנות לקרב

הקורינתים ובעלי בריתם כינסו צי פלישה בן 75 אוניות ואלפיים הופליטים, אותם התכוונו להנחית בחוף כדי להכריע את אויביהם ביבשה. קרוב לוודאי כי כשלושים מן האוניות היו טריארות מהירות והיתר מובלות-חיילים, שכן בתיאורו את הכנות הקורינתים למלחמה מציין תוקידידס כי "הקורינתים עצמם התקינו משלהם שלושים אוניות".
הקרקירים, ש-40 מאוניותיהם כבר עסקו במלאכת המצור על אפידמנוס, מיהרו להכין כמה שיותר מאוניותיהם לקראת ההתמודדות הצפויה. את הישנות שבהן חיזקו ובאחרות ערכו תיקונים קלים. בסיום ההכנות מנה ציים הנוסף סך 80 אוניות.
הקרב ותוצאותיו

הקרקירים ביקשו להימנע מהתמודדות, ואף שלחו בשנית שליחים אל הקורינתים לשכנעם ליישב את המחלוקת במשא ומתן. אך לאחר שחזרו השליחים בידיים ריקות, יצאו לקראת אויביהם והתנגשו בהם ליד כף לאוקימנה. אוניות הקורינתים ובעלי בריתם, שרבות מהן היו כבדות-תנועה ותמרון בשל ההופליטים הרבים שעל סיפוניהן, ניגפו ביד הקרקירים. תוקידידס אינו מתאר את מהלך הקרב, וכל שידוע לנו מפיו הוא כי "הקרקירים נחלו ניצחון גדול, והשמידו חמש-עשרה אוניות מאוניות הקורינתים". הקרקירים הקימו מצבת ניצחון בלאוקימנה, סמוך לזירת הקרב, והרגו את כל השבויים שנפלו לידיהם, מלבד הקורינתים.
ניצחונה של קרקירה היה שלם, כי ממש באותו יום הצליחו כוחותיה הצרים על אפידמנוס להכריע את מגיני העיר והיא נפלה לידיהם. עתה, כשהשליטה בים בידיהם, פשטו הקרקירים על מושבות קורינתוס ובעלות בריתה באזור והסבו להן נזקים, אך הקורינתים, שאיבדו בקרב הימי מחצית מאוניותיהם, לא יכלו להושיען.
התבוסה לא ריפתה את ידי הקורינתים, ובשנתיים שלאחריה השקיעו את כל מאמציהם בבניית צי מלחמתי חדש וגדול פי כמה. היה זה סימן לבאות. שנתיים אחר כך, ב-433 לפנה"ס, התמודדו ציי שתי היריבות בשנית, בקרב סיבוטה, אלא שהפעם השתתפה בלחימה פוליס נוספת - אתונה, אויבתה של ספרטה.
הערות שוליים

↑  תוקידידס, 1.14; כל המובאות בתרגום א' א' הלוי.
↑  תוקידידס, 1.25, 1.33 .
↑  תוקידידס, 1.29 .
↑  תוקידידס, 1.27 ; Morrison (1986) p. 62, n.1 .
↑  תוקידידס, 1.29 .
קלאויים

| קלאויים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאויים
סוג:: קלאו קרקע
מינים
 קלאו אדום-פנים  קלאו קרקעי
שם מדעי
 Bucorvidae ‏לסון, 1830
שמות נוספים
 Bucorvus, Bucorvinae

קָּלָאוֹיִּים (שם מדעי: Bucorvidae) היא משפחה של עופות אפריקניים בסדרת הקלאונאים. יש המסווגים את המשפחה ואת מיניה כסוג קלאו קרקע (Bucorvus) או בתת-משפחה (Bucorvinae).
למשפחה זו רק סוג אחד - קלאו קרקע (Bucorvus) ושני מינים:
קלאו אדום-פנים (Bucorvus leadbeateri).
קלאו קרקעי (Bucorvus abyssinicus).
קירשנמיכל

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח 
 מוצא:  גרמניה 
 מרכיבים עיקריים:  לחם, ביצה, סוכר, חלב פרה, חמאה, sour cherry 
 
קירשנמיכל (בגרמנית: Kirschenmichel) הוא קינוח נפוץ מהמטבח הגרמני. הוא נקרא לפי אזורים שונים בגרמניה בשמות רבים:  Kirschenplotzer, Kärscheblotzer, Körschmichl, Kerschemiel, Kirschenjockel, Kirschpfanne, Kirschenmännla, Chirsichlotz.
מאפיינים

הקינוח מורכב מלחם בן כמה ימים שלשים לבצק עם חמאה, חלב, ביצה וסוכר. דובדבנים חמוצים או דובדבנים מתוקים מקופלים לתוך הבצק ואת התערובת אופים בתבנית קדירה. לפני ההגשה מצפים את הקינוח עם וניל, קינמון, שקדים וציפורן ולאחר מכן מוגש חם עם חביצה רוטב וניל.
למרות שבאופן מסורתי הוא קינוח, ניתן למצוא אותו במסעדות גם כמנה עיקרית לאחר מרק כמתאבן.
סוגים

מנה דומה ופופולרית בדרום גרמניה היא אופנשלופפר המורכב משכבות של לחם ישן ופרוסות תפוחים (במקום דובדבנים) אשר לאחר מכן מושרים בתערובת של חמאה, סוכר וביצה. לחלקם מוסיפים גם צימוקים ומגישים אותו עם רוטב וניל חם.
ראו גם

המטבח הגרמני
פודינג לחם
קירשווסר

.
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  ברנדי פירות 
 מוצא:  צרפת, שווייץ 
 מרכיבים עיקריים:  Prunus cerasus var. austera 
 
בקבוק קירש שווייצרי עממי
קירשווסר (גרמנית: Kirschwasser;  מילולית: מי דובדבנים) או בקיצור קירש, הוא  משקה אלכוהולי צלול מסוג ברנדי המופק על ידי זיקוק כפול של תסס מיץ דובדבנים שחורים. הדובדבן שממנו מזקקים קירשווסר יכול להיות מתוק או חמוץ, באופן מסורתי משתמשים בדובדבן מורלו חמוץ הנכתש ביחד עם החרצן שלו. הדובדבן גדל בסביבות היער השחור בדרום גרמניה ולכן מאמינים כי שם מקור המשקה.
כעשרה קילוגרם של דובדבנים נדרשים להכנת בקבוק אחד של קירשווסר.
שיוך

משקאות אלכוהוליים צלולים מזיקוק של פירות נפוצים בין היתר בדרום גרמניה, מערב אוסטריה ובקנטונים דוברי הגרמנית של שווייץ. משקאות דומים לקירשווסר מאותם אזורים הם אובסטלר (Obstler) שמזוקק מתפוחים או תערובת של תפוחים ואפרסקים, Zwetschgenwasser משזיפים ו-Himbeergeist מפטל. משקאות דומים בצרפת ובקנטונים דוברי הצרפתית של שווייץ מכונים בצרפתית "eau de vie" (מי החיים, אותו המונח שבמקור המילים ויסקי ואקוואויט).
משקאות דומים ניתן למצוא גם במדינות אחרות, כדוגמת הסליבוביץ' המופק משזיפים המוכר בכל המדינות שהרכיבו את יוגוסלביה.
אופן השתייה

בניגוד לליקר דובדבנים, הקירשווסר אינו מתוק כלל, ולקירשווסר איכותי טעם נקי של זיקוק מעודן (בדומה לוודקה פרימיום) עם בת טעם עדינה של דובדבן. בדרך כלל קירשווסר נשתה נקי, מקורר, בכוסות קטנות מאוד בתור אפריטיף. לעומת זאת, באופן מסורתי באזורים הכפריים של הארצות דוברות הגרמנית, הוא מוגש בטמפרטורת החדר או מחומם קלות בידיים בתור דיז'סטיף.
שימושים נוספים

קירשווסר הוא מרכיב הכרחי בהכנת פונדו גבינה.
קירשווסר משמש במתכון המקורי של Schwarzwälder Kirschtorte (טורט היער השחור) שמקורו במאה ה-16.
קירשווסר משמש כמרכיב בקוקטיילים "פלורידה", "ליידי פינגר" ו"היער השחור".
קלאווה

מקלות קלאווה
האזנה לקצב במקלות קלאווה
קלאווה (Claves, "מקלות קובניים") הוא כלי הקשה נפוץ במוזיקה קובנית ובמוזיקה של פוארטו ריקו. הכלי הוא כלי הקשה אידיופוני פשוט המורכב משני מקלות באורך של 20 - 30 סנטימטר עשויים עץ קשה חלק או מחורץ. הנגן מקיש במקלות זה בזה ומשמיע קולות נקישה קצובים. השימוש בכלי נפוץ במקצבי הסון, הרומבה והסלסה. הנגן מחזיק מקל אחד באופן אופקי ומקיש עליו עם המקל השני אותו הוא אוחז בידו השנייה.
המלחין סטיב רייך כתב יצירה לכלי ( Music for Pieces of Wood ) והוא מופיע גם ב"פתיחה קובנית" מאת ג'ורג' גרשווין.
קורות טום ג'ונס (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסדרה
 מבוסס על:  קורות טום ג'ונס מאת הנרי פילדינג
 סוגה:  סדרת דרמה, סדרה המבוססת על ספר 
 שחקנים:  מקס ביזלי סמנתה מורטון בנג'מין ויטרו בריאן בלסד ג'יימס ד'ארסי
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  9 בנובמבר 1997 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קורות טום ג'ונס (באנגלית: The History of Tom Jones – A Foundling) היא מיני-סדרה בת חמישה פרקים משנת 1997 בהפקת ה-BBC. בסדרה מככבים מקס ביזלי בדמות הגיבור, בריאן בלסד בתפקיד סקווייר וסטרן וסמנתה מורטון בדמות בתו היפה סופיה.
הסדרה מבוססת על הרומן הפיקרסקי בעל אותו השם מאת הנרי פילדינג.
תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחרי חייו של הפרוטגוניסט, טום ג'ונס, פוחז רב קסם. הוא נולד לבחורה משרתת אבל גדל אצל אדון האחוזה סקווייר אולוורת'י. טום מתאהב בבתו היפה של בעל האחוזה הסמוכה, סופיה וסטרן. סיפור העלילה עוקב אחר הרפתקאותיו של טום בלונדון ובדרכו לשם.
צוות השחקנים

ג'ון סשנס – הנרי פילדינג
בנג'מין ויטרו – סקווייר אולוורת'י
בריאן בלסד – סקווייר וסטרן
מקס ביזלי – טום ג'ונס
סמנתה מורטון – סופיה וסטרן
פרנסס דה לה טור – הדודה וסטרן
סילבסטר מקוי – מר דאולינג
ג'יימס ד'ארסי – בליפיל
פיטר קפלדי – לורד פלמאר
מישל פיירלי – גברת פיצפטריק
קתי בורק – הונור
רון קוק – בנג'מן פרטרידג'
כריסטופר פולפורד – מר סקוור
קאמיל קודורי – ג'ני ג'ונס
סיליה אימרי – גברת מילר
קלי ריילי – ננסי מילר
טסה פיק-ג'ונס – ברידג'ט אולוורת'י
קון או'ניל – קפטן בליפיל
לינדזי דאנקן – ליידי בלסטון
רוג'ר לויד-פק – אנדרסן
ג'ון ויטפילד – גברת ויטפילד
רות שין – גברת האריס
ניל דאג'ן – מפעיל הבובות
הערות שוליים

↑  "The History of Tom Jones – A Foundling Part 1 (1997)". British Film Institute.
↑  King, Susan (5 באפריל 1998). "Tom Jones Never Grows Old". Los Angeles Times. {{cite web}}:  (עזרה)
קלאודסאט

| --- | --- |
קלאודסאט בעיני אמן
קלאודסאט בעיני אמן
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  נאס"א 
 יצרן:  Ball Aerospace & Technologies 
 תאריך שיגור:  28 באפריל 2006
 משגר:  דלתא 2
 אתר שיגור:  Vandenberg Space Force Base Space Launch Complex 2 West 
 אתר המשימה
 משימה
 סוג משימה:  חקר העננים
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  מסלול מסונכרן-שמש 
 אפואפסיד:  705 ק"מ
 פריאפסיד:  705 ק"מ
 זמן הקפה:  99 דקות
 משך המשימה הכולל:  28 באפריל 2006 – הווה (18 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  999 ק"ג 
 אורך:  2.3 מ' 
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  29107
 מאגר המידע הלאומי:  2006-016A
 
קלאודסאט (CloudSat) הוא לוויין של נאס"א, וחלק מסדרת לווייני תצפית כדור הארץ שוגר על גבי טיל מדגם דלתא 2 ב-28 באפריל 2006.
הלוויין צופה על שכבות העננים של כדור הארץ באמצעות מכ"ם, מודד את גובה ועובי העננים, ועל ידי כך מוסיף נתונים אודות הקשר בין העננים והאקלים כדי לפתור שאלות הקשורות להתחממות הגלובלית.
קלאודסאט טס במבנה מתואם המכונה "A Train" ביחד עם לוויינים נוספים: אקווה, אאורה, קליפסו (ששוגר יחד עמו), והלוויין הצרפתי פאראסול.
המכ"מ שעל גבי קלאודסאט משגר פעימות קצרות של גלי מיקרו לאטמוספירה, ובאמצעות פיענוח הדרך שבה הפעימות הללו נקלטות בחזרה בלוויין, יוצר תמונה של מבנה ותכולת המים בעננים. עוצמת החזר אותות המכ"ם קשורה ישירות לכמות המים בעננים. למעשה הדבר מאפשר למדענים אפילו 'לשקול' את העננים.
הלוויין קלאודסאט מתופעל על ידי אוניברסיטת קולורדו.
הלוויין קלאודסאט בסיום ההרכבה
קרב לה קאטו

קרב לה קאטו התחולל ב-26 באוגוסט 1914, לאחר נסיגת הבריטים והצרפתים מקרב מונס וכחלק מהנסיגה הגדולה למארן.
רקע

ב-25 באוגוסט בלילה דחקו כוחותיו של אלכסנדר פון קלוק הגרמני את הגיס הבריטי השני בפיקודו של גנרל הוראס סמית'-דוריאן סמוך ללה קאטו. הגיס השני התנתק מכוחותיו של דאגלס הייג, שכללו שלוש דיוויזיות וכוח פרשים קטן והיו במרחק שמונה ק"מ מזרחה. הגיס נקלע למצב בו גם נסיגה הייתה בהכרח חושפת אותו למתקפה גרמנית, ועל כן החליט סמית'-דוריאן לתקוף למחרת בבוקר, על אף עייפות החיילים לאחר כמה ימי לחימה בנסיגה, ובניגוד לדעת מפקדו, ג'ון פרנץ', שביקש לשמור על הצבא בכל מחיר מפני שחשש מפני "סדאן שנייה".
לרשות הגרמנים עמדו שלוש דיוויזיות שיכלו להשתתף בתקיפה באותו יום. הגיס המזרחי בפיקודו של פון קלוק היה רחוק מדי ושני גייסות ניסו לאגף את הבריטים ממערב. תנועה זו נעצרה על ידי הארמייה הצרפתית השישית בפיקודו של מונורי.
מהלך הקרב

ב-26 באוגוסט עם שחר החלה הארטילריה הגרמנית בהרעשת הקו הבריטי שהתפרס לאורך שמונה ק"מ. בניגוד לקרב מונס שבו התנהלו חילופי האש העיקריים באש רובים, כאן הוכיחה התותחים את יעילותם של ירי מהיר ושל פגזי רסס על כוחות חי"ר. בעוד הבריטים פרסו את תותחיהם במרחק 50–200 מטרים מאחורי קווי החי"ר והיו חשופים לעין הגרמנים, התותחים הגרמנים ירו אש תלולת מסלול ממקום שנסתר מעין הבריטים.
לאחר אבדות כבדות, החלו להתפורר אגפי הבריטים בשעות הצהריים והחי"ר הגרמני החל בהתקדמות. הבריטים ניסו לבלום אותם בעיקר באש רובים מתוך תעלות רדודות שנחפרו בחיפזון, טקטיקה שהאטה את הגרמנים עד שדוריאן הצליח לנהל נסיגה מסודרת כשעל אגפו השמאלי מגן כוח פרשים צרפתי, ואגפו השני חשוף.

בלילה נסוגו כוחות הבריטים והצרפתים לסן-קנטן לאחר ש-7812 בריטים נפגעו, כולל 2,600 שבויים. כמו כן, הם השאירו מאחור 38 תותחים, לאחר שהתותחנים פירקו מרובם את הסדנים והכוונות.
לאחר הקרב

מטרת הבריטים הייתה לאפשר נסיגה מסודרת של חיל המשלוח ולעכב ככל הניתן את הגרמנים בתנועתם מערבה. מטרה זו הושגה למשך חמישה ימים, לאחר שקרב לה קאטו אילץ את הגרמנים להתארגן מחדש.
מאוחר יותר, ספג דוריאן ביקורת ממפקדו ג'ון פרנץ' שפקד עליו לסגת ולא להתעכב בלה קאטו.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, הוצאת דביר, 1999 עמ' 371–374
קרב לאוקטרה

קרב לאוקטרה התרחש ב-6 ביולי 371 לפנה"ס בין צבאות תבאי וספרטה ובעלות בריתם, במסגרת המאבקים שבתום המלחמה הקורינתית. הקרב נערך בסביבת לאוקטרה, כפר בבויאוטיה בטריטוריית תספיאה. הניצחון התבאי גרם להיחלשות כוחה של ספרטה, שהייתה הכוח הדומיננטי לאחר ניצחונה במלחמה הפלופונסית. העליונות התבאית ביוון, בעקבות הקרב, הייתה קצרת ימים - תבאי הוכרעה כעבור כשלושה עשורים, על ידי פיליפוס השני ממקדון.
הקדמה

בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס, היו הערים תבאי וספרטה שרויות במחלוקות פוליטיות ובהתכתשויות שהתרחשו מעת לעת, כאשר הספרטנים רצו לשמור על מעמדם כעיר-המדינה השולטת, מחד, והתבאים נאבקו כדי להרחיב את שטח השפעתם, מאידך. אחת מנקודות המחלוקת המרכזיות בין שתי המעצמות היה מחוז בויאוטיה, שהיה תחת השפעה פוליטית של תבאי. העימות הגיע לשיא כאשר קואליציה של ערי-מדינה בויאוטיות פנו לספרטה כדי שתעזור להם להחלץ משלטון תבאי עליהם. הספרטנים דרשו מתבאי לפרק את צבא הכיבוש שלהם. התבאים סירבו, והמלך הספרטני קלאומברוטוס הראשון צעד למלחמה ממחוז פוקיס, בראש צבא של למעלה מ-10,000 איש. במקום לצעוד בנתיב הרגיל אל בויאוטיה במעברי ההרים, החליטו ספרטנים לחצות את גבעות תיסבאה וכבשו את מבצר קראוסיס (יחד עם תריסר אוניות מלחמה תבאיות) לפני שהתבאים היו מודעים למתרחש. בנקודה זו התעמת הצבא הפלפונזי עם צבא בויאוטי שמנה 6,000–7,000 לוחמים תחת פיקודו של אפמינונדס. למרות ההבדל הגדול במספר הלוחמים והנאמנות המפוקפקת של בעלי בריתו הבויאוטים, החליט אפמינונדס להילחם במישור שלפני העיר.
הקרב

הקרב נפתח כאשר פלטסטים ספרטנים תקפו את המערך התבאי והבריחו חלק מהבויאוטים. מיד אחר-כך החלה התכתשות בין חילות הפרשים, שבסופה הדפו התבאים את הספרטנים אל מחוץ לשדה הקרב. הדבר גרם למערך חיל-הרגלים הספרטני להישבר, כאשר חיל הפרשים הנסוג שלהם שיבש את ניסיונו של קלאומברוטוס לאגף את הפלנקס התבאי, ואוגף בעצמו על ידי פלופידס והגדוד הקדוש של תבאי. החלק המכריע של הקרב נערך בין חילות הרגלים של תבאי ושל ספרטה.
הנוהג הרגיל של הספרטנים (ושל היוונים בכלל) היה להקים חיל-רגלים כבד במבנה מוצק - פלנקס, בעומק 8–12 חיילים. נוהג זה איפשר את האיזון הטוב ביותר בין העומק (וכוח הדחיפה שהוא סיפק) לבין הרוחב (כלומר, השטח שכֻסה על ידי השורה הראשונה של הפלנקס). המערך היה מתקדם באופן מתואם, כך שהמתקפה שטפה ללא הפסקות. כדי להילחם באגף הימני של הפלנקס (ראו פלנקס למידע נוסף), מיקמו המפקדים היווניים באופן מסורתי את הכוחות הכי מנוסים, חזקים וקטלניים שלהם, באגף ימין (שמיקום בו נחשב לכבוד), ואילו הכוחות החלשים יותר היו מוצבים באגף שמאל.
בניגוד לשיטה המקובלת ריכז אפמינונדס את חיל הפרשים שלו יחד עם מערך הרגלים בעומק של חמישים חיילים תבאים באגף השמאלי דווקא, ושלח קדימה את הריכוז הזה כנגד הימין הספרטני. הטורים המרכזיים והימניים החלשים יותר נערכו כך, שהתרחקו בהדרגה מהאגף השמאלי החדש, במה שנקרא מערך אשלון. חילות הרגלים התנגשו, והמערך הימני הספרטני שהיה בעומק של 12 חיילים, לא הצליח לשאת את ההתנגשות עם המערך התבאי העמוק יותר. הספרטנים ניסו להדוף את הכוח העדיף של התבאים שהכיל את הגדוד הקדוש, עד שנדרסו, פשוטו כמשמעו, על ידי אנשיו. הספרטנים הושלכו אחורה ואיבדו כאלף איש, ביניהם המלך קלאומברוטוס. כשהמרכז והימין התבאיים הגיעו לנקודת העימות עם האויב, האגף הספרטני כבר הושמד לחלוטין. כשראו זאת בנות בריתה של ספרטה, שמראש הצטרפו למלחמה בחוסר רצון, הן פרשו מהקרב והשאירו את שדה הקרב לתבאים. הגעתו של צבא תסאליה שכנע את הצבא הספרטני לא לעשות טעות אחר טעות, ולסגת, בזמן שהתבאים החליטו לא לתקוף את הספרטנים שנותרו.
חשיבות היסטורית

קרב לאוקטרה היה קרב משמעותי מאוד בהיסטוריה היוונית בפרט, ובהיסטוריה האירופאית בכלל. שבירת השיטות הטקטיות המסורתיות, שבאו לידי ביטוי במהפכה שביצע אפמינונדס בתורת הלחימה של זמנו, תוך שימוש בפריסה אלכסונית של חיל רגלים לראשונה בהיסטוריה והיה מבין המפקדים הראשונים שריכזו התקפה במכוון על החלק החזק והחיוני ביותר של האויב. הטקטיקות החדשות של הפלנקס, שהונהגו על ידי אפמינונדס, הפעילו לראשונה בהיסטוריית המלחמה את העיקרון המודרני של עליונות מקומית של הכוחות.
השימוש בטקטיקות אלה היה ככל הנראה תוצאה ישירה של השימוש במהלכים דומים על ידי פגונדס בקרב דליום. מאוחר יותר, הושפע פיליפוס השני, שלמד וחי בתבאי, ממהלכי הקרב בלאוקטרה, ופיתח גישה אפקטיבית מאוד לטקטיקות וכוחות צבאיים. אחריו המשיך בנו אלכסנדר ופיתח את תורות הלחימה של אביו לרמה גבוהה ביותר.
ההשפעות הפוליטיות של הקרב היו מרחיקות-לכת: האבדות בכוח וביוקרה (שהייתה גורם חשוב לאין ערוך במלחמה הפלופונסית) שהספרטנים נאלצו לשאת בלאוקטרה, ואחר-כך גם בקרב מנטיניאה השני, היו המפתח למפלת ספרטה ולביטול עליונותה ביוון. תוצאת הקרב שינתה לצמיתות את מאזן הכוחות ביוון, כאשר ספרטה ירדה ממעמדה העליון והפכה לכוח משני בין שאר ערי-המדינה ביוון.
ראו גם

השביט הגדול של 371 לפני הספירה
למעלה: מערך והתקדמות מסורתי של הופליט.
למטה: האסטרטגיה של אפמינונדס בלאוקטרה. האגף השמאלי החזק התקדם בזמן שהאגף הימני התרחק אחורה.
 הבלוקים האדומים מראים את מיקומם של החיילים המובחרים בכל פלנקס.