stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גסטון (היפה והחיה)
הופעות > סרטים > היפה והחיה (סרט, 2017)

ברימייק המחודש של הסרט המונפש, גסטון מגולם על ידי השחקן לוק אוונס. בריאיון למגזין "אמפייר", אוונס ציין כי הגרסה המחודשת של גסטון תשמר את רקע הצייד שלו מגרסת הסרט המונפש, אך בנוסף, דמותו של גסטון תהיה גם חייל לשעבר שלחם בצבא הצרפתי. בריאיון, אוונס אף רמז כי גרסתו המחודשת של גסטון תהיה אפלה ושטנית הרבה יותר ממה שהייתה בסרט המונפש. דמותו המחודשת של גסטון ואף פעולותיו זהות לגרסתו של גסטון מהסרט המקורי, אם כי ישנם כמה הבדלים משמעותיים: משועמם מחייו השלווים לאחר שחזר מהמלחמה, גסטון מחזר באובססיביות אחרי בל, אם כי בעדינות ובנימוס רב יותר. גסטון נחוש בדעתו להינשא לבל, וזאת מפני שהוא מחשיב את שונותה ועצמאיותה כאתגר מרתק. בנוסף, גסטון מראה בבירור דחייה וגועל מניסיונותיהן של "הבימבטס", שלישיית אחיות האובססיביות אליו והמחזרות אחריו רק בשל הופעתו המרשימה. בביתה של בל, גסטון מציע לה נישואים, אך בצורה עדינה, לאחר שמוריס ימות, אך זאת האחרונה דוחה אותו. זועף בטברנה המקומית, גסטון מתוסכל מניסיונותיו הכושלים לחזר אחר בל, עד שלה-פו מעודד אותו בשיר. מוריס מופיע, בטענה כי בל כלואה בטירה מרוחקת על ידי חיה מפלצתית. מסוקרן, גסטון מציע לעזור למוריס לשחרר אותה, אך במהלך המסע, גסטון מפקפק בטענותיו של מוריס, ובסופו של דבר, נוטש אותו בזעם להיאכל על ידי זאבים כאשר הוא מסרב לאפשר לו להינשא לבל. מאוחר יותר, מוריס חוזר ומאשים את גסטון בניסיון לרצוח אותו, אך גסטון משטה בתושבי הכפר, גורם להם להאמין כי מוריס הוא זקן משוגע, ומזמן את מסייה ד'ארקו שייקח אותו אל בית המשוגעים המקומי. גסטון מציע למוריס כי הוא ישחרר אותו בתנאי שייתן לו את ידה של בל לאישה, אך מוריס עדיין עומד בסירובו. כאשר בל מופיעה ומוכיחה את קיומו של החיה עם המראה הקסומה, קנאתו של גסטון דוחפת אותו לצוות לכלוא את בל יחד עם אביה וכן לשכנע את התושבים להסתער על הטירה ולהרוג את החיה. הוא מתעמת עם החיה לבדו ויורה בו מספר פעמים, אך בל, שהשתחררה בינתיים בעזרתו של אביה, מופיעה ומשרה בחיה כוח להילחם בחזרה, עד שהוא מכריע את גסטון ומחזיק אותו מעל התהום. גסטון מתחנן לרחמים, והחיה חס על חייו, אך במקום לעזוב את הטירה, גסטון, המנסה להציב את עצמו שוב בעמדה עדיפה יותר, נעמד על גשר סמוך ויורה שוב בגבו של החיה, מותיר אותו פצוע באופן אנוש. בתגובה לגסיסתו של החיה, הטירה מתחילה להתפורר והגשר עליו גסטון נעמד נשבר ושולח אותו אל מותו. שלא כמו בסרט המונפש, מותו של גסטון מוצג על המסך.
הופעות > סרטים > לגו נסיכות דיסני: ארמון ההרפתקאות

בסרט שהוקרן בדיסני פלוס בשנת 2023, שבו גסטון משמש כנבל הראשי, כשבין מעשיו חטיפת המלך טריטון וגניבת קלשונו, שימוש במראת הקסם של המלכה הרעה והשתלטות על צורת הדרקון של מליפיסנט. כאשר ממולו עומדות הנסיכות מואנה, אריאל, רפונזל, טיאנה ושלגיה.
הופעות > טלוויזיה > בית העכבר

למרות מותו בסרט, גסטון מופיע שוב בהופעות אורח בסדרה "בית העכבר" וכן ובסרט מיוחד שנקרא "בית הנבלים" שיצא ישירות ל-DVD ומהווה חלק מיקום הסדרה "בית העכבר". כמו בסרט המקורי, גם בסדרה זו גסטון דובב על ידי ריצ'רד וייט.
הופעתו הזכורה ביותר של גסטון בסדרה, הייתה בפרק "Daisy's Debut", בו גסטון מופיע שוב ושוב לאחר שדמויות משבחות פעולות או מיומנויות של דמויות אחרות, ומעיד על עצמו בנרקיסיזם בולט כי "No one [some verb] like Gaston", עד שטימון מתעצבן ומעיר בכעס כי "Actually, no one asked the opinion of Gaston". בפרק אחר, "Halloween with Hades", גסטון אוכל אחד מהתפוחים המורעלים של המלכה הרעה, באומרו כי "!No one eats candied apples like Gaston", ולאחר מכן הוא נופל לתרדמה דמוית מוות (בדומה לשלגיה). או אז, דייזי מעירה בסרקזם כי "and now no one needs a wake-up kiss like Gaston".
שני פרקים אלו מהווים דוגמאות בולטות למחווה לשירו המפורסם של גסטון מסרט האנימציה, "Gaston".
הופעות > טלוויזיה > עד עצם היום הזה

בסדרה "עד עצם היום הזה", גסטון מופיע בהופעות אורח פעמיים, פעם אחת בעונתה הראשונה של הסדרה, ופעם שנייה בעונתה החמישית. בסדרה, בניגוד לסרט המקורי, גסטון מתארס לבל בנישואי תועלת עבור הממלכה של בל, ובנוסף, לגסטון יש תואר אצולה ושם משפחתו הוא "לה-גום", שני מאפיינים שאמורים היו להיכלל בסרט, אך נחתכו, וכמו בסרט, בל נגעלת מגסטון מפני שהיא מוצאת אותו "רדוד ושטחי".
בעונה הראשונה, גסטון מגולם על ידי השחקן סייג' ברוקלבנק, והוא ניסה להשיב את בל לאחר שנלקחה על ידי עוץ לי גוץ לי כחלק מעסקה שחתמה על מנת להציל את הממלכה שלה, אך עוץ לי גוץ לי הורג אותו בכך שהוא מכשף אותו לצורת ורד ונותן את הורד במתנה לבל.
בעונה החמישית, גסטון, המגולם כעת על ידי השחקן וס בראון, מופיע בפרק השבע עשרה של העונה, "Her Handsome Hero". בפרק זה, נחשף יותר על הרקע של גסטון: לורד לה-גום עושה עסקה עם סר מוריס שיוכל לקבל את כל העזרה הנדרשת ממלכתו על מנת להילחם באוגרים, באם בתו של מוריס, בל, תינשא לבנו, גסטון. בתחילה, גסטון מתואר כאצילי ומנומס יותר מאשר בסרט המקורי, אך מאוחר יותר הוא מתגלה כנבל אכזרי, לאחר שהוא ובל מוצאים אוגר צעיר שנפל בשבי, וגסטון מענה אותו על מנת לקבל מידע, מעשה שבל החשיבה כבלתי נסלח. מודעת לכך שתוקפנותו של גסטון עלולה לעורר את האוגרים למלחמה, ועל מנת להגן על הממלכות, בל מסכימה בחוסר רצון להינשא לגסטון. כאמור לעיל, גסטון נהרג מאוחר יותר על ידי עוץ לי גוץ לי כאשר ניסה להציל את בל ממנו.
לאחר מותו, גסטון הולך ונהיה ממורמר יותר יותר, שכן, נסיבות מותו גרמו לו להאשים את בל במותו. לאחר שבל ועוץ לי גוץ לי מגיעים אל העולם התחתון במטרה להציל את קפטן הוק, האדס מציע לגסטון הזדמנות לפדות את עצמו על ידי הריגת האפל (עוץ לי גוץ לי). במקביל, האדס מציע עסקה נוספת לבל, שאם גסטון או עוץ לי גוץ לי ידחפו את האחר לנהר הנשמות האבודות, אזי בל תוכל לשמור על בנה שטרם נולד. עם זאת, כאשר הגיע הזמן, בל מנסה לשכנע את עוץ לי גוץ לי לא לפגוע בגסטון, מפני שהיא לא מוכנה להגן על גדעון בדרך כזו. עם זאת, כאשר גסטון מנסה לירות חץ לעבר עוץ לי גוץ לי, בל בטעות דוחפת את ארוסה לשעבר אל תוך הנהר, דנה אותו לאבדון נצחי אותו, ובכך מאפילה את נשמתה לשווא, שכן היא לא פעלה לפי העסקה עם האדס.
הופעות > טלוויזיה > לשיר סיפור עם בל

גסטון מופיע במספר פרקים, בהם הוא מנסה שוב לחזר אחר בל ולשכנע אותה להינשא לו, אך ללא הצלחה.
הופעות > ברודוויי

תפקידו ואישיותו של גסטון במחזמר המבוסס על הסרט נשאר פחות או יותר אותו הדבר - צייד סקסיסטי, אגואיסטי, גס, בהמי, שוביניסט ובהמי שאוהב רק את עצמו. כמו בסרט, מטרתו של גסטון לקחת את ידה של בל לאישה נשאר זהה, אם כי בניגוד לסרט, הוא מתנהג יותר בנחמדות לנערות הבימבטס ומקדיש להן יותר יחס (במהלך המחזמר הוא אף אומר כי "המפגשים" שלהם יימשכו אף לאחר נישואיו לבל, מה שמרמז בעקיפין על רצונו לנאוף עימן). שינוי נוסף במחזמר, בניגוד לסרט, הוא בסצנת ההצעה, בה לא מתקיימת מסיבת נישואין מחוץ לביתה של בל כמו בסרט, וגסטון נותן לבל דיוקן מיניאטורי של עצמו כמתנה.
בנוסף לשיר "Gaston", במחזמר יש לגסטון אף את השיר "Me", אותו הוא שר בסצנת ההצעה ומציע לה נישואין בצורה יהירה וגועלית. בשיר מרומז בעדינות על כך שרגשותיו כלפי בל הם יותר מאשר הערצה ליופייה החיצוני, אך הוא אף פעם לא אומר לה את זה בגלוי. נוסף על כך, על מנת למנוע השלכות שיכלו לנבוע מכך שהכפריים ידעו על תוכניתו של גסטון לסחוט את מוריס, כל הנוכחים, למעט לה-פו, עוזבים את הטברנה לפני שהוא רוקם את תוכניתו. כמו בסרט, גסטון מת אחרי שנפל מגג הטירה של החיה, אך לא לפני שדקר אותו פעמים רבות (בניגוד לסרט שבו הוא דקר את החיה רק פעם אחת) אחרי ששיקר במצח נחושה כי בל שלחה אותו לטירה על מנת להרוג אותו.
שחקנים בולטים אשר שיחקו את התפקיד בברודוויי כוללים את בורק מוזס (שגילם את התפקיד בהפקת הברודוויי המקורית ובהפקה המקורית בלונדון), מארק קודיש, כריסטופר סיבר, קודי קרלטון, דוני אוסמונד (שתרם גם את קולו של לי שאנג במולאן) וסטיב קונדי. בהפקה האוסטרלית, השחקן יו ג'קמן גילם את התפקיד לראשונה.
הופעות > אחר > החיה שבפנים: סיפורו של הנסיך

ספר זה, החושף את האירועים שקדמו לאירועי "היפה והחיה", חושף בין היתר כי גסטון היה חברו הטוב ביותר של הנסיך אדם לפני הפיכתו לחיה. לעיתים קרובות הם בילו יחד בטברנה המקומית ופלרטטו עם נשים צעירות. הספר גם חושף כי גסטון היה אחראי בעקיפין להטלת הקללה על הנסיך, וזאת מפני שהוא חשף בפני הנסיך כי האישה אליה הוא היה מאורס, קירקה, היא אשת אדמה פשוטה, וכתוצאה מכך הנסיך ביטל את אירוסיהם בקרירות. כתוצאה משברון הלב, קירקה ואחיותיה החליטו לנקום בנסיך על ידי הפיכתו לחיה. בסופו של דבר, גסטון הושלך מהטירה על ידי הנסיך לאחר שהרס את ניסיונו להתארס עם נסיכה מממלכה סמוכה. אף על פי שגסטון לא הפך לרהיט, הקללה השפיעה אף עליו וגרמה לו לשכוח אט אט את ידידותו עם הנסיך. מאוחר יותר, אחיותיה של קירקה, שהיו מעוניינות שהקללה תישאר על הנסיך, הפעילו על גסטון מניפולציות שגרמו לו לרצות לתקוף את הטירה ולהרוג את החיה. החיה, שזכר את ידידותו עם גסטון, ריחם עליו, אך גסטון נפל אל מותו לאחר שניסה שוב לדקור את החיה.
במהלך הספר, גסטון מזכיר נסיך מממלכה שכנה זכה לאושר ועושר לאחר "העניין עם נעל הזכוכית מווינה", מה שמרמז על כך כי "סינדרלה" מתרחש באותו היקום יחד לצד "היפה והחיה", "שלגיה ושבעת הגמדים" ו"בת הים הקטנה".
הופעות > אחר > זיכיון היורשים

כאחד מנבלי דיסני המפורסמים ביותר ביקום של "היורשים", גסטון מוזכר פעמים רבות ברומנים, בסרטים ובסדרת הספין-אוף הקשורים לזיכיון.
ברומן "היורשים: אי האבודים", מוזכר כי לגסטון הוא אבא לשני תאומים בשם גסטון ה-II וגסטון ה-III. ברומן, האגומאניה של גסטון מרומזת בעובדה שהוא קרא לתאומים שלו בשמו, ואף כי נראה כי התאומים חולקים מאפיינים זהים לאישיותו של אביהם, אם כי הם אינם מפלרטטים אחר נשים באובססיביות ואף נראה כי הם נוהגים בנחמדות כלפי נערים אחרים באי. גסטון מוזכר אף בסרט "היורשים", שם מליפיסנט מציינת בפני ג'יי, בנו של ג'אפר, כי על גסטון לקנא בשריריו של זה האחרון. בסרט "היורשים 2", מתגלה כי לגסטון יש בן זקונים בשם גיל, העוזר לאומה, בתה של אורסולה ולהארי, בנו של קפטן הוק. באותו הסרט, גסטון שוב מוזכר לקראת סופו על יד בנו, גיל, כשזה האחרון מוסר למלך בן בשם אביו כי הוא [גסטון] מוסר דרישת שלום לבל ומאחל לביסט שהוא היה מסיים את מה שהתחיל בסוף אירועי הקרב על הטירה, זאת מפני שהמלך בן הוא בנם של היפה והחיה.
הופעות > אחר > פארקי דיסני > העולם של וולט דיסני

מאז שנת 2012, דמותו של גסטון הפכה לדמות נפוצה ופופולרית מאוד בפארק "העולם של וולט דיסני". גסטון מופיע באטרקציות "Beauty and the Beast: Live" של אולפני הוליווד דיסני וב-"Mickey's Not So Scary Halloween Party".
גסטון נראה גם מסתובב ברחבי הפארק, ובעיקר בשער הכניסה הבינלאומי. כשזה תלוי מאוד בחבר צוות של הפארק משחק אותו, הסקסיזם שלו כלפי נשים וחוות הדעת שלו על קריאה וחשיבה עצמית משתנה בהתאם, אך למרות זאת, דמותו מאוד פופולרית בקרב המבקרות בפארק, והוא אף נחמד יותר כלפי נערות וילדות.
בפארק, לגסטון יש מסעדה משלו - "הטברנה של גסטון" - באזור "Beauty and the Beast area of the Magic Kingdom's", ודמותו יכולה להימצא שם על מנת להיפגש עם המבקרים ולברך אותם בעודם מסתובבים בטברנה מדי יום. עם זאת, לפני שנת 2015, הוא היה הדמות היחידה שהסתובבה בטברנה (אם כי הזכיר רבות את לה-פו), ולאחריה, ניתן לראות גם את נערות "הבימבטס" יחד איתו. לפני כן, הופעות הפארק של גסטון היו מוגבלות בעיקר לתהלוכות, מופעים ואירועים מיוחדים.
הופעות > אחר > פארקי דיסני > דיסנילנד טוקיו

גסטון משחק חלק נכבד במופע הטירה הלילי של "Once Upon A Time", שם הוא נלחם בקרב נגד החיה במהלך השיא של המופע; ובסופו של דבר נופל אל מותו.
הופעות > אחר > פארקי דיסני > היורודיסני

ביורודיסני, ניתן למצוא את דמותו של גסטון בעיקר באזורי "meet-and-greets" (פגוש ואחל) ברחבי הפארק. גסטון אף מופיע גם במספר מופעים, במיוחד במהלך ליל כל הקדושים.
הבמאי ז'אן קוקטו, אשר דמותו המקורית, אבננט, שימשה כהשראה עיקרית עבור דמותו הסופית של גסטון.
אומנות קונספט ביד גנוזה, המתארת את השינוי שעבר גסטון במראהו החיצוני.
האנימטור אנדראס דג'ה, אשר היה אחראי ליצירתו של גסטון.
הסצנה מהסרט בה גסטון חושף את שיער החזה שלו.
קפה דובשנית

קפה דובשנית (מאחורי הדלפק: נורי זריפי, אחד מבעלי בית הקפה)
ערך זה עוסק בבית קפה בירושלים. אם התכוונתם לסוג של עוגיות שמרים ישראליות, ראו .
קפה דובשנית (נוסד בפברואר 1970), הוא בית קפה ברחוב הפלמ"ח 42, בשכונת קטמון בירושלים. הקפה נמצא בבעלותה של משפחת זריפי, והוא אחד מבתי הקפה הוותיקים בירושלים. בית הקפה הוא גם מקום כינוס חברתי, בעיקר לתושבי השכונות קטמון, קריית שמואל, רסקו וגבעת אורנים.
היסטוריה

בית הקפה שוכן בקצה שכונת קטמון, בבניין הממוקם על גבעה שבמלחמת העצמאות הייתה חזית קדמית של הכנופיות הערביות שיירו על בתי היהודים בשכונות קריית שמואל, רחביה ומרחביה. זהו בניין מגורים מודרני, שנבנה בשנות ה-60, שקומתו התחתונה הפונה לרחוב פלמ"ח, מהווה מרכז מסחרי קטן ובו מספר חנויות, שבאחת מהן פועל קפה דובשנית.
בית הקפה נפתח בפברואר 1970 על ידי יוסי (יוסף) זריפי, יליד בגדאד, שעלה לישראל בצעירותו. בישראל נישא למרים ונולדו להם בן ושלוש בנות. בהמשך, גם שניים מהם, נורי (נוריאל) זריפי וסיגלית קורן, החלו לעבוד בבית הקפה. יוסי זריפי למד את מלאכת הכנת העוגות בבית קפה אחר בירושלים, שבו עבד בצעירותו כשכיר, 'קפה נאוה'. עם סגירת 'קפה נאוה' עברו חלק מן הלקוחות ל'קפה דובשנית'. בהתחלה רצה זריפי לקרוא לבית הקפה החדש שפתח 'אגוזית', אבל כיוון שכבר היה בית קפה בשם כזה בירושלים, נבחר שם בעל צליל דומה, 'דובשנית'. הלוגו של בית הקפה הוא אופה שמחזיק עוגת באבּקה, שמתאימה לשם דובשנית.
המאפים הנמכרים בבית הקפה נאפים על ידי צוות בית הקפה במקום החל משעות הבוקר המוקדמות. המאפים הם בטעם ביתי מתוצרת עצמית בלבד, והבולטים שבהם: חלות לשבת, שטרודל תפוחים, עוגות גבינה ועוגות פרג.
כמקום כינוס חברתי

בית הקפה מהווה מקום כינוס חברתי, בעיקר לתושבי האזור, וכל יום ניתן לראות בו מפגשי "פרלמנטים" מסוגים שונים. בין הלקוחות המזוהים עם חברי הפרלמנט ניתן למנות את העיתונאי שלום אורן, העיתונאי והסופר ואליעזר יערי, עורכי הדין מיקי שניידר, יהודה וייס ואיתן פלג, חבר מועצת העיר לשעבר, יוסי אלבוים, המתווך ומספר הסיפורים, דויד מונשיין, איש העסקים, ברוך פלס, ואיש סיעת הליכוד בעיריית ירושלים, אלישע פלג.
גם בעבר היו במקום מבקרים מפורסמים רבים. בעל המקום, יוסי זריפי, סיפר בריאיון עיתונאי, בשנת 2019: "גולדה מאיר הייתה מגיעה כל יום שני ומזמינה עוגת שבלול וקפה. פעם היו חסרים לגולדה כמה מטבעות והיא חיפשה בתיק עשרה גרוש ולא הסכימה לוותר. אמרנו לה שזה בסדר, או שתשלם בשבוע הבא או שתשלח את המזכירה שלה, שגרה לידנו ברחוב פלמ"ח, אבל היא התעקשה... הייתה גם תקופה שבה לפני ההצגות וההופעות בתיאטרון ירושלים, היו כל השחקנים פותחים אצלנו שולחן ועושים קטעים. הכי אני זוכר את ציפי שביט וזאב רווח... חוץ מהם היו מבלים פה די קבוע אהוד ועליזה אולמרט, שרה ובנימין נתניהו, שבנם אבנר היה גם מלצר במקום, דליה איציק, חיים גורי, מייקל דק, והיה גם שולחן קבוע של אנשי המוסד".
הקשר של בית הקפה למשפחת נתניהו החל עוד כשהוריו של בנימין נתניהו, צילה ופרופ' בנציון נתניהו, שהתגוררו ברחוב הפורצים (במרחק הליכה קצרה מבית הקפה), היו מבאי המקום הקבועים. הקשר התהדק, כשהבן אבנר עבד, כאמור, כמלצר בבית הקפה.
בדף הפייסבוק של בית הקפה מצולמים פוליטיקאים ומפורסמים אחרים, שהפכו את הביקור בבית הקפה ל'תחנה' בסיבוב שלהם בעיר. כך לדוגמה, ב-18 בפברואר 2024 נזכר ביקור של בני גנץ, ב-25 בנובמבר 2021 נזכר ביקור של שחקנית הקולנוע והטלוויזיה מורן אטיאס, ב-2 באפריל 2020 נזכר ביקור של הזמר קובי אפללו, ב-25 בפברואר 2019 ושוב ב-4 בפברואר 2020 נזכרים ביקורים של ראש העיר, משה ליאון, וב-23 בספטמבר 2019 נזכר ביקור של שרת המשפטים, איילת שקד.
כמקום הנצחה

ברחבה על יד בית הקפה מונצחים כיום שני אנשים:
מרים נירה זריפי (1943 - 1996), אשתו של בעל בית הקפה, יוסי זריפי, המונצחת בגינה קטנה בחזית בית הקפה.
דוד קופרמן (1943 - 2017), שהיה ידוע בכינוי "דודו ראש העיר", והיה לקוח קבוע של בית הקפה, המונצח בספסל זיכרון, שהעמידה עיריית ירושלים ברחבה קטנה לצד בית הקפה, ביוזמת אלמנתו, נעמי ארליך-קופרמן. לספסל מוצמדת לוחית זיכרון.
הערות שוליים

↑  מקומות אחרים בירושלים הקרויים בשמות דומים כמו "מאפיית דובשנית" בשוק מחנה יהודה אינם קשורים לבית הקפה שבו עוסק הערך.
↑  ייתכן ומבין בתי הקפה הפעילים כיום (2024) בירושלים 'קפה דובשנית' הוא בית הקפה הוותיק ביותר, אך בגלל ספק מסוים, הניסוח בערך הוא "אחד מבתי הקפה הוותיקים".
↑  דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי: ביוגרפיה אורבנית, ירושלים: כתר, 2011, עמ' 58
↑  בספרו הנ"ל מציין קרויאנקר לגבי 'קפה נאוה': 'קפה נאוה' סמוך לתחנת האוטובוסים הישנה ברחוב יפו, נפתח בשנות ה-50 כבית קפה חדשני ומודרני שבו נפגשו אנשי בית"ר ירושלים - נציגי ההנהלה, השחקנים והצוות המקצועי ואוהדי הקבוצה. שם גם נחתמו רבים מהחוזים בין השחקנים והנהלת הקבוצה, בראשותו של יו"ר הקבוצה משה דדש (שם, עמ' 58).
↑  השמות נזכרים בכתבה "הביקור של ליאון בפרלמנט", שפרסם העיתונאי רפי פרלשטיין במדורו הקבוע במקומון mynet ירושלים, במרץ 2019.
↑  קותי פונדמינסקי, הסיפור מאחורי שני בתי קפה ירושלמים שמלווים אותנו כבר עשרות שנים, mynet ירושלים, 18 באוקטובר 2019
↑  רפי רשף, ‏"רה"מ בן בית, מכור לעוגות גבינה", באתר ‏מאקו‏, 8 ביולי 2019
↑  אפרת גבעתי, מרים זריפי, באתר חביבה, נתיבה ואביבה - גיבורות על הפלמ"ח
↑  נופר רומי, מותה של אגדה מקומית: 'דודו ראש העיר' נפטר, mynet ירושלים, 8 באוגוסט 2017
↑  המערכת, דודו קופרמן (דודו ראש העיר) מאנשי הבוהמה של ירושלים הלך לעולמו, כל העיר (ירושליםׂׂׂ), 7 באוגוסט 2027
יוסי (יוסף) זריפי - הבעלים של קפה דובשנית
קפה דובשנית - החלל הפנימי של בית הקפה
בית הקפה מקושט לכבוד יום העצמאות (2020)
לקוחות בבית הקפה (2023)
שלט זיכרון לזכרה של מרים זריפי, אשתו של בעל הקפה
ספסל זיכרון לזכר "דודו ראש העיר" מלקוחות בית הקפה
לוחית זיכרון על ספסל לזכר "דודו ראש העיר" מלקוחות בית הקפה
ביחד – ערבים זה לזה

| --- | --- |

 פעילות:  חיבור בין המגזר הערבי לחברה הישראלית
 התאגדות:  עמותה חברתית
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  יפיע
 מנכ"ל:  יוסף חדאד
 תקופת הפעילות:  מאי 2018 – הווה (כ־6 שנים)
 מוטו:  "לשרת את המדינה וגם לשרת את הקהילה"
 https://b-azz.org/
 
ביחד – עֲרֵבִים זה לזה היא עמותה ישראלית שהוקמה במאי 2018 על ידי קבוצת צעירים מהמגזר הערבי (נוצרים, מוסלמים, דרוזים ובדואים) בהובלתם של יוסף חדאד, תאמר אבו חטום ואליאס עובייד. מטרת העמותה היא לחזק את השותפות של החברה הערבית בתוך החברה הישראלית.
תחומי פעילות

העמותה פועלת בשלושה תחומים: חינוכי, חברתי ופעילות הסברתית למען ישראל. מהצד החברתי והצעד החינוכי פעולת העמותה לגישור עמוק והסברה לחברה הישראלית והחברה הערבית בפרט, את החשיבות של השתלבות של המגזר הערבי בחברה הישראלית.
בצד הסברה הישראלית, מטרת העמותה תתבצע על ידי ערבים ישראלים. מתוך רצון שערבים ייצגו את ישראל.
העמותה פעולת לעידוד התנדבות של צעירים בחברה הערבית לשירות לאומי אזרחי, כולל ליווי ותמיכה בזמן השירות ואחריו.
העמותה עוסקת גם בבעיות שמצריכות טיפול בחברה הערבית בפרט ובחברה הישראלית בכלל.
הערות שוליים

↑  אסף לבנון, “שיחות פנים מול פנים יכולות לחבר בין החברה היהודית והערבית”, באתר ynet, 11 בינואר 2024
1 2 3  עמותת "ביחד- עֲרֵבִים זה לזה", באתר ביחד - עֲרֵבִים זה לזה, ‏2018-07-12
↑  ביחד- עֲרֵבִים זה לזה | אתר חיים משותפים
World Press Photo

| --- | --- |


 מדינה:  הולנד 
 מטה הארגון:  אמסטרדם 
 תקופת הפעילות:  1955–הווה (כ־69 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס ד״ר אריך סלומון (1982) 
 www.worldpressphoto.org
 
World Press Photo היא עמותה ללא מטרות רווח אשר הוקמה בשנת 1955 באמסטרדם, הולנד. העמותה מחלקת מדי שנה את פרס "World Press Photo of the Year", הנחשב לפרס היוקרתי ביותר בתחום הצילום העיתונאי.
הפרס מוענק מדי שנה בקטגוריות הבאות:
חדשות ספורט
חדשות כלליות
אנשים בחדשות
פעולה בספורט
נושאים בספורט
נושאים עכשוויים
חיי היום-יום
פורטרטים
אמנות ובידור
טבע
בפרס הראשי זכה עד כה ישראלי אחד, אלון רנינגר, אשר זכה בפרס בשנת 1986.
תהליך הגשת המועמדות והשיפוט

על מנת להגיש מועמדות על הצלם לעבוד בעיתונות או תצלום דוקומנטרי. בכל מועמדות יש לצרף תעודת עיתונאי או מסמך דומה המאשר את הסטטוס המקצועי של הצלם. את התמונות יכולים להגיש הצלמים של התמונה עצמם, הסוכנות בה הם עובדים או העיתון בו פורסמה התמונה. לא ניתן להגיש תמונה בשם צלם אחר. על הצלמים להגיש את המועמדות לפי כללים ברורים, למשל, בעלות וזכויות יוצרים תקפות על התמונה והצמדות לקטגוריות הפרס. על התמונה להיות ברזולוציה ובגודל המקורי, בצירוף תיאור מדויק. ניתן לחתוך את התמונות, ועריכה באמצעות תוכנות מותרת רק אם היא נעשית בהתאם למוסכמות והסטנדרטים הנוכחיים באותה עת בתעשייה.
תהליך השיפוט מתרחש על פני שישה שבועות, ומתחיל מיד אחרי המועד האחרון להגשה. לתהליך השיפוט שני שלבים עיקריים:
שיפוט אזורי – תחילה מתקיים תהליך סינון לפי אזורים (אפריקה, אסיה, אירופה, צפון ומרכז אמריקה, דרום אמריקה, ודרום-מזרח אסיה ואוקיאניה). מספר מועמדים ראשוני נבחר בכל קטגוריה מכל אזור לעלות לשלב הבא. חבר השופטים בכל אזור מורכב מחמישה אנשי מקצוע העובדים באזור, המומחים בתחומים שונים.
שיפוט עולמי – חבר שופטים בינלאומי בוחר 24 זוכים אזוריים, ו-4 זוכים עולמיים. חבר השופטים הבינלאומי מורכב משישה שופטים אזוריים ושופט נוסף. התמונות הזוכות נבחרות בשישה סבבי הצבעה.
את השיפוט מבצע חבר שופטים שהוא גוף עצמאי מעמותת World Press Photo. ההחלטה שלו נשענת על הידע והמומחיות של החברים עצמם. עם זאת, העמותה מספקת לשופטים קריטריונים כלליים האמורים להכווין אותם בשיפוט: איכות התמונה, סיפור, ייצוג.
באופן עקרוני, התמונות נשפטות מראש לפי קטגוריות הזכייה. בפועל, חבר השופטים נוטה להעביר תמונות מקטגוריה לקטגוריה כדי למנוע פסילה של מספר מועמדויות חזקות באותה קטגוריה.
הערות שוליים

↑  Home | World Press Photo, www.worldpressphoto.org
↑  Zarzycka, M. and Kleppe, M., “Awards, archives, and affects: tropes in the World Press Photo contest 2009–11”, Media, Culture & Society, 2013, עמ' 977-995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604622005171  CANTIC: a11392800  GND: 1030205-0  ISNI: 0000 0001 2156 7784  LCCN: n81053145  NKC: ko2005310279  VIAF: 132719110   WorldCat (עם VIAF): 132719110 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קולנוע ארמון

ערך זה עוסק בבית קולנוע שפעל בחיפה. אם התכוונתם לבית קולנוע שפעל ברמת גן, ראו .
| --- | --- |

קולנוע ארמון בשנות ה-40 של המאה ה-20
 מידע כללי
 סוג:  בית קולנוע, מבנה לשעבר 
 כתובת:  HaNevi'im 18, Haifa, Israel, Ha'Nevi'im Street, Haifa 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 תאריך פירוק:  1995 
 אדריכל:  שמואל רוזוב 
 
 קואורדינטות:  32°48′48″N 34°59′45″E﻿ / ﻿32.813282°N 34.995716°E﻿ / 32.813282; 34.995716
 he
 
מסיבת חנוכה של בית הספר הריאלי, 1946, בקולנוע ארמון. התזמורת מנגנת את סימפוניית הצעצועים
תוכניית קונצרטים ב-1938, המופעים בחיפה בקולנוע ארמון
קולנוע ארמון היה בית קולנוע ברחוב הנביאים 18 פינת רחוב שבתאי לוי בשכונת הדר הכרמל בחיפה. הוא נחנך בשנת 1935, והיה פעיל עד 1987.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 פעלו בחיפה כ-28 בתי קולנוע, ומדי יום התקיימה בבתי הקולנוע "ארמון", "אמפי", "שביט", "עדן", "אורה", "הדר", "אוריון" ורבים אחרים, הצגה יומית, ראשונה ושנייה.
היסטוריה

בעל בית "קולנוע ארמון" היה איש העסקים משה גרידינגר, שעלה מרומניה בגיל 43 ונפטר שנתים לפני קום המדינה. הוא רכש שטחים וקרקעות, נכנס לעסקי הספנות, וגם הקים משק חלב שבשלב מסוים הפך לספק החלב לגני הילדים בתל אביב. לאחר שנכנס לשותפות בקולנוע "עין דור", בנה גרידינגר את "קולנוע הרצליה", ומיד אחריו את "קולנוע ארמון"
הקולנוע נחשב מפואר וכלל אולם עם 1,800 מושבים, יציע ותאי כבוד. היה לו גג נפתח לחודשי הקיץ. הסדרנים היו פותחים את חלונות הצד עם מוט ארוך. הקולנוע נסגר ב-1987.
התכנון נעשה על ידי האדריכל שמואל רוזוב ששילב את הסגנון הבינלאומי ואר דקו. "קולנוע ארמון" היה אחד מהדוגמאות המקומיות היחידות לקולנועי הערים הגדולות באירופה ובאמריקה.
מלבד סרטים בשלוש הצגות יומיות "ארמון" אירח הצגות של התיאטרונים המובילים - הבימה, האוהל והקאמרי, וכן הופעות מחוץ לישראל וקונצרטים של "התזמורת הפילהרמונית". התזמורת הפילהרמונית הישראלית נהגה להופיע שם עד בניית האודיטוריום. ב-31 בדצמבר 1936 ערכה התזמורת את הקונצרט הראשון שלה באולם בניצוחו של ארטורו טוסקניני, חמישה ימים לאחר קונצרט הבכורה שלה בתל אביב. מסיבה זו הבעלים נהג להשתמש בשם נוסף: "תיאטרון ארמון". בנוסף הופעות אופרה וכנסי בחירות נערכו ב"ארמון" לאורך שנים. ב-1963 אף הופיע הזמר הבריטי קליף ריצ'רד באולם ארמון.
"ארמון" היה נקודת ציון מרחבית שחרגה משטח השיפוט של חיפה. לאורך רחוב הנביאים היו בתי קולנוע נוספים, חנויות, דוכני פלאפל ומסעדות. בפינת הנביאים והחלוץ, היו תחנות שירות של מוניות לאזורים שונים בצפון הארץ, קווי אוטובוסים רבים ובקרבת מקום היה גם "בית מכבי" של אגודת הספורט מכבי. כל אלה הפכו את קולנוע ארמון לציר המרכזי של מרכז הבילויים של חיפה בזמנים ההם.
לצדו נפתחו פלאפל "ארמון", תחנת מוניות "ארמון" והנהלת הקולנוע אף תרמה להקמתם של מעונות ייעודים לעובדים. ברחבת הכניסה של המבנה נהגה להתאסף בסופי השבוע קבוצה של צעירים, שנקראה "קומנדו ארמון". לאחר שהפסיק לתפקד כבית קולנוע שימש "ארמון" בתור אולם הופעות בשם "העיר השנייה".
היסטוריה > ההריסה

ב-1995 נהרס מבנה הקולנוע והחלה בניית מגדל ארמון שהסתיימה בשנת 1998.
משפחת גרידינגר

בנו של משה גרידינגר, קלמן גרידינגר, נישא לדליה גרידינגר בשנת 1950 ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניהם, משה (מוקי) וישראל גרידינגר, הם בעלי השליטה בחברת תיאטראות ישראל.
בדצמבר 2019 מפעילת בתי הקולנוע "סינוורלד" ("Cineworld" (אנ')) שבשליטת האחים ישראל ומשה גרידינגר (28%) חתמה על הסכם לרכישת סינפלקס הקנדית תמורת 2.1 מיליארד דולר, הרכישה תהפוך את "סינוורלד" לגדולה בעולם מבחינת מספר מסכים.
ראו גם

מגדל ארמון
הערות שוליים

↑  "חיפה ותור הזהב של הקולנוע" 15 בדצמבר 2011 (TheMarker Cafe)
↑  "1,800 כיסאות וגג פתוח" מגזין גלובס, 2 בינואר 2020, עמוד 14
↑  נועם דביר, בתי הקולנוע בחיפה: מימי הזוהר בשנות ה-30 עד להתפוררות הבלתי נמנעת, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2011
↑  הקונצרט של טוסקניני בחיפה, הארץ, 1 בינואר 1937
↑  מכירת הכרטיסים נמשכת להופעות של קליף ריצ'רד, מעריב, 30 בספטמבר 1963
↑  בתי קולנוע שהיו ואינם חיפה - ארמון - נוסטלגיה אונליין - אתר הנוסטלגיה הישראלית
↑  "קומנדו ארמון" - תמונה, תאריך לא ידוע, אוסף טוני אשקר, חיפה מוזיאוני חיפה / מוזיאון העיר, אולמות מופלאים, בתי הקולנוע החיפאים, אז והיום, אוצרת: עינבר דרור לקס (6.9.11-1.10.12)
↑  מיכל בן ארי, הצגה אחרונה, באתר ynet, 11 בינואר 2008
↑  ר. בן צבי, 2 בתי קולנוע חדשים בהדר הכרמל, מעריב, 20 באוגוסט 1985
↑  גולן חזני, משפחת גרידינגר משתלטת על שוק בתי הקולנוע העולמי, באתר כלכליסט, 17 בדצמבר 2019