stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ מסדוניין
שירותה בצי המלכותי

"מסדוניין" נכנסה לשירות פעיל בעיצומן של המלחמות הנפוליאוניות. משימתה הראשונה הייתה הובלת חיילים אל ליסבון שבפורטוגל, והיא הוסיפה לסייר באזור למקרה של התקפה מצד הצי הצרפתי. במהלך אותה תקופה עשה פיצרוי רווחים אישיים מזיוף רשומות האפסניה של האונייה, ובשל כך הועמד למשפט צבאי במרץ 1811 וסולק מן הצי.
מחליפו של פיצרוי, ויליאם ווֹלדגרֵייב, היה מינוי זמני, ותקופת פיקודו נמשכה שבועות אחדים בלבד. את מקומו תפס ג'ון סוּרְנֶם קָרְדֶן. בינואר 1812 נצטוותה "מסדוניין" להעביר בחשאי שטרי חליפין אל נורפוק, וירג'יניה, ולהביא בחזרה כמות שוות-ערך של מטבעות זהב וכסף עבור הבנק של אנגליה. במהלך הביקור נפגש קרדן עם כמה מנכבדי נורפוק, ביניהם הקפטן-אז סטיבן דיקייטר. אלא שהוא חיבל במשימה כאשר גילה בהיסח הדעת את טיבה, ונאלץ לשוב לליסבון בידיים ריקות. בעת שהותו בנורפוק סעד קרדן תכופות עם דיקייטר ואשתו סוזן, כשהשניים מתערבים בבדיחות על כובע פרוות־בונה מה תהיה תוצאתו של קרב אם יפרוץ בין אוניותיהם.
בספטמבר 1812 הוטל על "מסדוניין" ללוות אוניית הודו המזרחית אל מדיירה ואחר כך לתור אחר אוניות שלל ככל שתאפשר אספקת המזון והמים שברשותה. הפריגטה יצאה ממדיירה ב-22 באוקטובר 1812, וימים אחדים אחר כך, בבוקר ה-25 באוקטובר, נתקלה בפריגטה האמריקנית "יונייטד סטייטס" בפיקודו של המארח לשעבר דיקייטר. ארצות הברית הכריזה זה לא כבר מלחמה על בריטניה, וכל אחד משני הקפטנים היה להוט לנחול תהילה בקרב.
איתרע מזלה של "מסדוניין" ו"יונייטד סטייטס" הייתה אחת מן הפריגטות החדישות בנות 44 תותחים, שמשקל מטח הדופן שלה הגיע ל-864 ליטראות, לעומת 528 ליטראות של "מסדוניין". "יונייטד סטייטס" חגה ופנתה אל מורד הרוח, כשהיא מניחה לאה"מ "מסדוניין" לרדוף אחריה. דקות אחדות אחר כך, כשהמרחק ביניהן הצטמצם, פתחה "יונייטד סטייטס" באש מתותחי 24 הליטראות שלה, מוטטה את שלושת תרניה של האונייה הבריטית ושיתקה את תנועתה. אחר כך התרחקה מעט, כשהיא מותירה זמן לקרדן להבין כי אין כל מוצא זולת כניעה. כשנערכה להמטיר אש אורכית על האונייה הבריטית, פקד קרדן להרכין את דגל אונייתו. "מסדוניין" הייתה האונייה השנייה של הצי המלכותי שנפלה לידי האמריקנים במהלך המלחמה.
שירותה בצי האמריקני

דיקייטר דאג לכשירותה של "מסדוניין", ושלח צוות מיוחד שיסייע בתיקונה. הדבר ארך שבועיים תמימים. ב-4 בדצמבר 1812 נכנס דיקייטר עם אוניית השלל אל ניופורט, רוד איילנד. הכנעת אוניית הקרב הבריטית חוללה התרגשות עצומה בדעת הקהל האמריקנית. זמן מה לפני כן הכניעה "קונסטיטושן" את אה"מ "גרייר" בקרב אונייה-מול-אונייה, אך האונייה הבריטית ניזוקה קשות ולא ניתן היה להצילה. "מסדוניין" הייתה תוספת משמעותית ומבורכת לצי האמריקני הזעיר של אותם ימים.
"מסדוניין" צורפה מיד לצי האמריקני תחת אותו שם, והפיקוד עליה נמסר לידי קפטן ג'ייקוב ג'ונס. בתחילת מאי, לאחר שנעשו בה התיקונים הדרושים, קיוותה "מסדוניין" כי יעלה בידה לצאת לים, אך כמו אוניות אחרות נותרה מסוגרת בנמל עד סוף המלחמה בשל ההסגר הימי ההדוק שהטילו אוניות הצי המלכותי על נמל ניו יורק ומבואותיו.
"מסדוניין" הייתה חלק משייטת בת 10 אוניות בפיקודו של קומודור דיקייטר, שיצאה ב-20 במאי 1815 לים התיכון כדי לחדש את הלחימה בקורסארים הברברים ולשים קץ להתנכלותם לאוניות סוחר אמריקניות. האונייה סייעה בלכידתה, ב-17 ביוני 1815, של "מסעודה", אוניית הדגל של הביי של אלג'יריה. אחרי המלחמה הברברית השנייה וחתימת חוזי השלום עם שליטי הפרובינציות העות'מאניות של אלג'יריה, תוניסיה וטריפוליטניה, מילאה האונייה משימות סיור הן בים התיכון הן בחוף המזרחי של ארצות הברית.
מינואר 1819 עד מרס 1821 פעלה הפריגטה לאורך החוף הפסיפי של אמריקה הדרומית, כשהיא מגנה ומושיטה עזרה לאוניות סוחר בתקופת המרידות בארצות אמריקה הלטינית נגד השלטון הקולוניאלי. ביוני 1821 שבה אל בוסטון. לאחר תיקונים והצטיידות יצאה "מסדוניין" אל הים הקריבי, ועד 1826 נטלה חלק בהדברת הפירטיות באזור.
ב-11 ביוני 1826 יצאה "מסדוניין" מנורפוק, כשמגמת פניה תחנת הצי באוקיינוס השקט, ממנה שבה אל המפטון רודס ב-30 באוקטובר 1828. באותה שנה הוצאה משירות פעיל ופורקה במספנת הצי בנורפוק. עם צוותה האחרון נמנה ויליאם הנרי לאונרד פו, אחיו של הסופר האמריקני אדגר אלן פו.
לקריאה נוספת

MacKenzie, Alexander Slidell. Life of Stephen Decatur: a commodore in the Navy of the United States. Little and Brown, 1846. Digitized copy in: Google eBooks.
"Macedonian" in: Dictionary of American Naval Fighting Ships. US Navy, Naval Historical Center.
Canney, Donald L. (1826). Sailing warships of the US Navy. Chatham Publishing / Naval Institute Press.
de Kay, James T., Chronicles of the Frigate Macedonian. New York: W.W. Norton, 1995.
Gardiner, Robert. Frigates of the Napoleonic Wars. London: Chatham Publishing, 2000.
הערות שוליים

↑  הוא שב בשקט לשירות באוגוסט, כפי הנראה בשל מוצאו האצילי.
↑  Hill, Frederic Stanhope. Twenty-six historic ships. G.P. Putnam's Sons, New York and London, 1905. p. 515.
↑  Silverman, Kenneth. Edgar A. Poe: Mournful and Never-ending Remembrance. New York: Harper Perennial, 1991. p. 37.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr90022259  VIAF: 129449796   WorldCat (עם VIAF): 129449796
US CSB

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  ינואר 1998 
 מנהל:  Katherine Andrea Lemos 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 www.csb.gov
 
המועצה לחקירת חומרים מסוכנים ובטיחות כימית של ארצות הברית (באנגלית: The U.S. Chemical Safety and Hazard Investigation Board, בקיצור: The Chemical Safety Board, בראשי תיבות: CSB) ידועה בתור המועצה לבטיחות כימית והיא בעצם סוכנות פדרלית עצמאית שחוקרת תאונות של התעשייה הכימית במדינה ותאונות במתקנים כימיים. ראש המועצה מתמנה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט.
היסטוריה

המועצה לבטיחות כימית הוקמה על בסיס התיקונים לחוק האוויר הנקי מ-1990. המועצה הפכה למבצעית בינואר 1998. המועצה היא ארגון חקירות עצמאי שאינו כפוף לאף ארגון ממשלתי בארצות הברית. הסוכנות פועלת על בסיס המודל המצליח של NTSB כארגון חקירות עילי בנושא התחבורה. הסוכנות משתפת פעולה באופן נרחב עם הסוכנות להגנת הסביבה והמינהל לבטיחות הבריאות והתעסוקה.
אה"מ מארי אנטואנט

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  סלופ מלחמתי
 צי:  הצי הצרפתי (1793–ספטמבר 1793) הצי המלכותי הבריטי (1794–1797)
 דגל הצי:   
 ציוני דרך עיקריים
 תקופת הפעילות:  1793–1797 (כ־4 שנים)
 אחריתה:  הצוות התמרד והוביל את האונייה לנמל צרפתי באיים הקריביים ב-27 בדצמבר 1797
 מידות
 תפוסה:  187 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  "85-5 רגל (26 מ')
 רוחב:  23 רגל (7.0 מ')
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  50 איש
 מספר תרנים:  2
 סוג המעטה:  מעטה סקונר
 הנעה:  מפרשים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  בצי הצרפתי: 10 תותחים של 6 ו-4 ליטראות  בצי הבריטי: 10 תותחים של 4 ליטראות
 
אוניית הוד־מלכותו "מארי אנטואנט" (באנגלית: HMS Marie Antoinette) הייתה סלופ דו-תורני נושא 10 תותחים של הצי הצרפתי ואחר כך של הצי המלכותי הבריטי. היא נבנתה בצרפת ונקראה במקורה "מארי אנטואנט". במהלך המהפכה הצרפתית הוסב שמה ל"קונבנסיון נסיונל" (Convention Nationale). ב-1793 נפלה האונייה לידי שייטת בריטית בפיקודו של קומודור ג'ון פורד. היא הוכנסה לשירות בצי הבריטי בשמה המקורי, ונטלה חלק בפעילות הצי במימי סן דומנג (האיטי). ב-1797 התמרדו חלק ממלחיה, ולאחר שהשתלטו על האונייה השיטו אותה אל נמל גונאיב ומסרו אותה לידי הצרפתים. גורלה אחר כך אינו ידוע.
שירותה בצי הצרפתי

"מארי אנטואנט" הייתה סקונר מסחרי. אורכה 26 מטר, רוחבה 7 מטר ותפוסתה 187 טונות. היא נרכשה ב-1793 על ידי תחנת הצי הצרפתי בסַן דוֹמֶנְג (האיטי), דורגה כקורבטה נושאת 20 תותחים והוכנסה לשירות פעיל בשם חדש: "קונבנסיון נסיונל".
נפילת האונייה בשבי ושירותה בצי הבריטי

בספטמבר 1793, לבקשת המלוכנים הצרפתיים, תקפה שייטת בריטית בפיקודו של קומודור ג'ון פורד את סן דומנג ואת זֶ'רֶמִי שבים הקריבי. ב-23 בספטמבר 1793 לכדו הבריטים ארבע ספינות סוחר בנמל ל'אילט, וב-29 בחודש תפסו שבע ספינות נוספות במפרץ פלמנד. במולה-סן-ניקולא, ב-23 בספטמבר, תפסו ספינות המלחמה הבריטיות "אירופה", "גואלן" ו"פליינג פיש" את הסקונר "קונבנסיון נסיונל", אז תחת פיקודו של מר אנקטי (Anquetin), ושבו אותו. הספינה נרשמה ב-12 במאי 1794 וצורפה לשייטת בפיקודו של פורד. שמה של הספינה הוחלף ל"מארי אנטואנט" והיא נמסרה לפיקודו של לפטננט ג'ון פרקינס. זמן קצר אחר כך השתתפה עם שאר אוניות השייטת בכיבוש פורט-או-פרנס. ארבעים וחמישה כלי שיט מסחריים שנמצאו באותו זמן בנמל נלקחו שלל.
ב-1796 הייתה "מארי אנטואנט" חלק משייטת קטנה שלכדה את הסקונר "שארלוט" והבריג "סאלי". פרקינס המשיך לפקד עליה עד תחילת 1797, אז הועלה לדרגת מאסטר אנד קומנדר ועבר לפקד על הבריג "דרייק" (14 תותחים).
לא ידוע בבירור מי היה מפקדה של "מארי אנטואנט" ב-27 בפברואר 1797, כאשר עצרה את האונייה "פֵיים" מניו יורק בפיקודו של רב החובל ג'ון אבלין, וגייסה בכפייה שני מלחים מצוותה.
המרד בספינה וגורלה לאחריו

הפיקוד על "מארי אנטואנט" הועבר לידיו של לפטננט ג'ון מק-אינרני (McInerheny). ב-7 ביולי 1797 פרץ מרד באונייה בהנהגתו של המלח הבכיר (quartermaster) ג'קסון ובהשתתפות חלק מן הצוות. המורדים השליכו את לפטננט מק-אינרני וקצין נוסף לים והשתלטו על שאר אנשי הצוות והקצינים שנותרו נאמנים לכתר. אחר כך השיטו את האונייה אל נמל גונאיב בסן דומנג ומסרו אותה לידי הצרפתים. הבריטים הצליחו ללכוד את אחד המורדים, ויליאם ג'ייקובס, ובפברואר 1799 נגזר דינו והוא נתלה מן הסקריה לנוכח כל אנשי הצי.
גורל הספינה וגורל מרבית אנשי צוותה לאחר המרד אינם ידועים. בספטמבר אותה שנה אירע מרד דומה באה"מ "הרמיוני". המורדים רצחו את קפטן האונייה ואחר כך השיטו אותה אל נמל לה גוואירה שבוונצואלה ומסרו אותה לידי הספרדים, אויבי בריטניה באותו זמן.
הערות שוליים

↑  The London Gazette, 10 December 1793, p. 1096. Digitized copy in The Gazette Official Public Record.
↑  Colledge (2006), p. 217.
↑  Roche, vol.1, p.127.
↑  Clowes (1897-1903), Volume 4, p. 214.
↑  The London Gazette: no. 13901. p. 570. 14 June 1796.
↑  Winfield (2008), p.356.
↑  The London Gazette: no. 13600. p. 1096. 10 December 1793.
↑  The London Gazette: no. 13684. pp. 723–725. 17 July 1794.
↑  The London Gazette: no. 15717. p. 841. 7 July 1804.
↑  Lowrie (1832), Vol. 2, p.127.
↑  Hepper (1994), p. 84; Guttridge (2006), p.77.
↑  Clowes (1897-1903, Volume 4, p. 548.
Red (אלבום של קינג קרימזון)

Red (אדום) הוא אלבום רוק מתקדם של להקת קינג קרימזון. זהו אלבומה השביעי של הלהקה, ואלבום האולפן האחרון של הרכבה בשנות השבעים בטרם התפרקה זמנית בין השנים 1974–1981.
רק רוברט פריפ וביל ברופורד שבו לנגן עם הלהקה בהמשך דרכה.
שם האלבום נגזר מהאזור האדום באקולייזרים, שכן הלהקה הרבתה לעבור את גבול הווליום המותר.
הפקה

לאחר שדייוויד קרוס הודח מהלהקה, נותרו בה שלושה חברים: רוברט פריפ, ג'ון ווטון וביל ברופורד.
בהקלטת האלבום נעזרה השלישייה בכמה מהחברים בה לשעבר: דייוויד קרוס (כינור), איאן מקדונלד, רובין מילר ומל קולינס (כלי נשיפה).
האלבום מזכיר את קודמיו Starless and Bible Black ו-Larks Tongues in Aspic, אך שונה מהם. התכנים קודרים יותר, והצליל אגרסיבי יותר. הגיטרה האקוסטית לא הייתה שכיחה כמו באלבומים הקודמים והיא נשמעת רק בחלקים בשיר השני באלבום, Fallen Angel. ברופורד השתמש בסוגים רבים יותר של תופים. ווטון פיתח את צליל הבס, שנשמע היטב בשיר הפותח את האלבום, Red. ונעשה שימוש נרחב באובר-דאבינג להקלטת הגיטרות.
האלבום יצא בנובמבר 1974, חודשיים לאחר שפריפ פירק אותה, ולא לווה בסבב הופעות.
האלבום התקבל בהתלהבות זכה לשבחים רבים ודורג ברשימת 100 האלבומים הטובים של שנות ה-70 במגזין רולינג סטון. שיר הנושא דורג ברשימת 100 שירי הגיטרות הטובים בכל הזמנים. קורט קוביין מנירוואנה אמר שהושפע ממנו רבות.
השירים

| צד א> מס' | צד א> שם | צד א> משך | צד א>  | צד א>  | צד א>  | צד א>  | צד א>  | צד א>  | צד א>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Red  | 6:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Fallen Angel  | 6:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | One More Red Nightmare  | 7:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב> מס' | צד ב> שם | צד ב> משך | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4. | Providence (הוקלט בהופעה בפרובידנס, רוד איילנד, ארצות הברית ב-30 ביוני 1974)   | 8:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Starless  | 12:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 39:55 |  |  |  |  |  |  |  |
השיר הראשון באלבום, Red, הוא קטע אינסטרומנטלי בסגנון הארד רוק שבו ניכרים הבס, הגיטרה החשמלית והכינור.
הקטע השני, Fallen Angel, הוא בלדה העוסקת בילד שאחיו גורר אותו לכנופיה ולבסוף הוא נהרג במלחמת כנופיות. השיר החל כאלתור מוזיקלי של הרכב הלהקה בשנים 1972–1974. הוא נע בין קצב של 4/4 בבתים ו-6/8 בפזמון.
הקטע השלישי One More Red Nightmare הוא השיר הראשון שמילותיו נכתבו על ידי הבסיסט ג'ון ווטון. בשיר משתתף נגן הסקסופון איאן מקדונלד, חבר הלהקה לשעבר. השיר מדבר על סיוט בהשראת הפחד מטיסה, ומספר את סיפורה של דמות הנרדמת באוטובוס. הדמות בסיפור חולמת כי היא נמצאת במטוס, כנראה בגובה של אלף רגל, כשהוא מתחיל לצלול לעבר הקרקע. הדמות מתעוררת בדיוק לפני שהמטוס נוגע באדמה. השיר מסתיים בפתאומיות, כאילו הטייפ נחתך בדומה לשירם של הביטלס, I Want You (She's So Heavy) שיצא באלבום Abbey Road. במקור רשום כי אורך השיר הוא 7:07, וייתכן שזהו אזכור לבואינג 707, המתאים למילות השיר.
השיר החותם את האלבום, Starless, הוא יצירה בת 3 חלקים, שזכתה לשבח יוצא דופן כ"פסגת היצירה של קינג קרימזון".
החלק הראשון מאופיין במלודיה עדינה של גיטרה ושירה נוגה של ווטון, בסגנון המזכיר את Epitaph מאלבומה הראשון של הלהקה, In the Court of the Crimson King.
החלק השני בונה מתח מוזיקלי שמתחיל בנגינה רפטטיבית של באס הגוברת אט אט בעוצמה, אליה מצטרפת גיטרה בהרמוניות במרווח של פרימה (כלומר תו זהה), שוב עם עליה איטית בעוצמה ובגובה הצליל. התופים מצטרפים, תחילה בהקשות עדינות, שהולכות וצוברות עוצמה ומקצב עד לשיא פראי.
במעבר מקצב ותזמור חד מתחיל החלק השלישי שהכלי המוביל בו בתחילה הוא סקסופון באלתורים פרועים ומהירים, שלאחר מכן מוחלף בבאס. חלק זה קצבי, מהיר וג'אזי. החלק מסתיים בחזרה למלודית הפתיחה, הפעם בסקסופון אך בקצב כפול, ומסתיים בקרשנדו.
להקת אסיה, בה ניגן ווטון, עשתה קאבר מקוצר לשיר, באורך של 3 דקות.
ביצוע > קינג קרימזון

רוברט פריפ - גיטרה, מלוטרון
ג'ון וטון - שירה, גיטרת בס
ביל ברופורד - תופים, כלי הקשה
ביצוע > משתתפים נוספים

המסומנים ב-* הם חבר קינג קרימזון לשעבר אשר לקחו חלק באלבום:
דייוויד קרוס - כינור בקטע "Providence" *
מל קולינס - סקסופון סופרנו בשיר "Starless" *
איאן מקדונלד - סקסופון אלטו בשירים "One More Red Nightmare" ו-"Starless" *
רובין מילר - אבוב בשיר "Fallen Angel"
מייק צ'ריג - קורנית בשיר "Fallen Angel"
אה"מ מלאיה

| --- | --- |
אה"מ מלאיה, בערך 1919–1921
אה"מ מלאיה, בערך 1919–1921
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  קווין אליזבת
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ארמסטרונג ויטוורת' 
 הוזמנה:  1913
 תחילת הבנייה:  20 באוקטובר 1913
 הושקה:  18 במרץ 1915
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 1916 – 1 בדצמבר 1944 (28 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1948
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה (המערכה באוקיינוס האטלנטי) מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 32,590 טון, מקסימלי: 33,260 טון
 אורך:  195 מטר
 רוחב:  27.6 מטר
 שוקע:  10.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  24 קשרים
 גודל הצוות:  1,217 איש
 טווח שיוט:  14,446 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  24 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 56,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 330 מ"מ   שריון סיפון – 25–76 מ"מ   צריחי תותחים – 279–330 מ"מ   ברבטות – 178–254 מ"מ   מגדל הניווט – 330 מ"מ
 חימוש:  8 תותחי Mk I BL‏ 15 אינץ' (381 מ"מ)/42 קליבר   16 תותחי Mk XII‏ 6 אינץ' (152 מ"מ)/45 קליבר   2 תותחי נ"מ QF‏ 3 אינץ' (76 מ"מ)   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ מלאיה הייתה אחת מחמש אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת שנבנו עבור הצי המלכותי במהלך שנות ה-1910 המוקדמות. זמן קצר לאחר כניסתה לשירות בתחילת 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא השתתפה בקרב יוטלנד כחלק מהצי הגדול. במלחמת העולם השנייה, מלאיה שירתה בעיקר בתפקידי ליווי בים התיכון ובאוקיינוס האטלנטי. היא הוצאה משירות בסוף 1944, ונמכרה לגרוטאות ב-1948.
תכנון ותיאור

אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת תוכננו להוות שייטת מהירה עבור הצי שנועדה לפעול נגד הספינות המובילות של מערך הקרב היריב. זה דרש כוח התקפי מרבי ותוספת מהירות של כמה קשרים יותר מכל אוניית מערכה אחרת כדי לאפשר להם להביס כל סוג של ספינה.
למלאיה היה אורך כולל של 639 רגל 9 אינץ' (195 מטרים), רוחב של 90 רגל 7 אינץ' (27.6 מטרים) ושוקע של 33 רגל (10.1 מטרים). הדחק האונייה היה 32,590 טונות ארוכות (33,110 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-33,260 טונות ארוכות (33,794 טונות) במעמס מלא. היא הונעה על ידי שני סטים של טורבינות קיטור של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני גלי הנע באמצעות קיטור מ-24 דוודי Yarrow. הטורבינות דורגו ב-75,000 כוחות סוס (56,000 קילוואט) ויועדו להגיע למהירות מרבית של 25 קשרים (46.3 קמ"ש). לאונייה היה טווח של 5,000 מיילים ימיים (9,260 ק"מ) במהירות שיוט של 12 קשרים (22.2 קמ"ש). הצוות שלה מנה 1,217 קצינים ומלחים בשנת 1919.
האונייה הייתה מצוידת בשמונה תותחים נטעני עכוז (BL) 15 אינץ' (381 מ"מ) Mk I בארבעה צריחים תאומים, בשני זוגות ירי-על מלפנים ומאחורי המבנה, המסומנים 'A', 'B', 'X' ו-'Y' מלפנים לאחור. 12 מתוך 14 תותחי BL ‏ 6 אינץ' (152 מ"מ) Mk XII היו מותקנים בקזמטים לאורך הצד הרחב של כלי השיט באמצע האונייה; הזוג הנותר הורכב על סיפון החזית ליד הארובה האחורית והיו מוגנים על ידי מגני תותחים. החימוש נגד מטוסים (AA) הורכב משני תותחי ירי מהיר (QF) 3 אינץ' (76 מילימטרים) 20 cwt‏ Mk I. האונייה הייתה מצוידת בארבעה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), שניים בכל צד רוחב.
מלאיה הושלמה עם שני מנהלי בקרת אש מצוידים במדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים). האחד היה רכוב מעל מגדל הניווט, מוגן על ידי גג משוריין, והשני היה בחלק העליון של תורן החצובה. בכל צריח הותקן גם מד טווח 15 רגל. החימוש העיקרי היה יכול להיות נשלט גם על ידי צריח 'B'. החימוש המשני נשלט בעיקר על ידי מנהלים שהותקנו בכל צד של פלטפורמת המצפן על התורן הקדמי לאחר שהותקנו באפריל 1917.
חגורת השריון בקו המים של האונייה הייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KC) בעובי 13 אינץ' (330 מילימטרים) מעל האזור החיוני באונייה. צריחי התותחים היו מוגנים על ידי שריון בעובי 11–13 אינץ' (279–330 מילימטרים) של שריון KC ונתמכו על ידי ברבטות בעובי 7–10 אינץ' (178–254 מילימטרים). לאונייה היו מספר סיפונים משוריינים שנעו בעובי בין 1–3 אינץ' (25–76 מילימטרים). מגדל הניווט הראשי היה מוגן ב-13 אינץ' של שריון. לאחר קרב יוטלנד, נוספו 1 אינץ' של פלדה בעלת מתיחה גבוהה לסיפון הראשי מעל מחסני התחמושת וציוד נוסף נגד רשף נוסף במחסני התחמושת.
בספינה הותקנו סיפוני טיסה שהותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'X' בשנת 1918, שמהם יכלו מטוסי קרב ומטוסי סיור לשגר. לא ידוע בדיוק מתי סיפוני הטיסה הוסרו, אך לא יאוחר מהחידוש של מלאיה בשנים 1934–1936.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה

מלאיה נבנתה על ידי Sir W.G. Armstrong Whitworth and Company בהיי ווקר, ניוקאסל על הטיין, והושקה במרץ 1915. היא נקראה לכבוד המדינות המלאיות המאוחדות במלאיה הבריטית, שממשלתן שילמה עבור בנייתה.
מלאיה שירתה בשייטת אוניות המערכה החמישית של האדמירל יו אוון-תומאס של הצי הגדול. היא השתתפה בקרב יוטלנד, ב-31 במאי 1916. היא התמודדה לראשונה עם סיירות המערכה הגרמנית, ירתה בסיירת המערכה SMS זיידליץ, וקלעה מספר רב של פגיעות עם התותחים הראשיים שלה בקוטר 15 אינץ' (381 מ"מ). כאשר מערך הקרב הגרמני יירט את שייטת אוניות המערכה החמישית, מלאיה נפגעה משבעה פגזי 12 אינץ' (305 מ"מ) ממספר אוניות מערכה גרמניות. כששייטת אוניות המערכה החמישית נסוגה כדי להצטרף לשאר הצי הגדול, היא נפגעה פגיעות נוספות מאוניית מערכה וספגה שמונה פגיעות בסך הכל, שגרמו לנזק גדול ולאבידות כבדות לצוות. בסך הכל מתו על מלאיה 65 אנשי צוות, בקרב או מאוחר יותר עקב פציעתם. עם זאת, השריון שלה החזיק מעמד, ולא העמיד אותה במצב קריטי. בין הפצועים היה פרח הקצונה וילי ויקאראג', שבלט כאחד מהגברים הראשונים שקיבלו שחזור פנים באמצעות ניתוח פלסטי והראשון שקיבל שחזור רדיקלי באמצעות טכניקת ה"פדיקול" שבוצע על ידי סר הרולד גיליס. באופן ייחודי בין הספינות בקרב, מלאיה הניפה את הדגל אדום-לבן-שחור-צהוב של המדינות המלאיות המאוחדות.
מלבד קרב יוטלנד, והפעולה הלא חד משמעית של 19 באוגוסט, שירותה במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בעיקר סיורים שוטפים ואימונים בים הצפוני.
בנייה וקריירה > בין המלחמות

ב-17 בנובמבר 1922 נשאה מלאיה את הסולטאן האחרון של האימפריה העות'מאנית, מהמט השישי, מאיסטנבול לגלות במלטה. באוגוסט - ספטמבר 1938 היא שירתה בנמל חיפה במהלך המרד הערבי 1936–1939 בארץ ישראל.
בניגוד לאחיותיה מסדרת קווין אליזבת, וורספייט ווליאנט, מלאיה לא עברה חידוש מקיף בין המלחמות. היא קיבלה שעון סיפון Le Cheminant מהמצפה המלכותי ב-5 באפריל 1933.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם השנייה

מלאיה שירתה בים התיכון ב-1940, ליוותה שיירות ופעלה נגד הצי האיטלקי.
מלאיה ראתה את הפעולה הגדולה השנייה שלה בקריירה, ואת הראשונה שלה במלחמת העולם השנייה כאשר השתתפה בקרב על קלבריה נגד כוח ימי איטלקי, כולל אוניות המערכה קונטה די קאבור וג'וליו צ'זארה, ב-9 ביוני 1940. היא ירתה כמה פגזים עם התותחים העיקריים שלה נגד הצי בזמן שהחליפה מהלומות עם קונטה די קאבור. באמצעות פעולותיה, מלאיה סייעה לגרש את כל ספינות המלחמה האיטלקיות ללא נזק או פגיעות, אם כי רוב ההפגזה הכבדה בוצעה על ידי אוניית האחות שלה וורספייט, אשר חרכה את ג'וליו צ'זארה עם אחת מפגיעות הצי בטווח הארוך ביותר שנורה מעל 24 ק"מ (14.91 מיילים), ופגע קשות במנועים של ג'וליו צ'זארה, וכתוצאה מכך מהירותה ירדה בצורה מסיבית.
היא הפגיזה את ג'נובה בפברואר 1941 במסגרת מבצע גרוג, אך עקב טעות צוות, ירתה פגז חודר שריון בקוטר 15 אינץ' אל הפינה הדרום-מזרחית של הספינה של קתדרלת ג'נובה, אשר למרבה המזל הפתיל לא הצליח להתפוצץ.
ב-7 במרץ 1941, תוך כדי ליווי השיירה SL 67, נתקלה מלאיה באוניות הראשה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו שניהלו את הפשיטה של מבצע ברלין שכוונה לשיירות בעלות הברית. בנוכחותה היא אילצה אותם לסגת במקום להסתכן בנזק בהתקפה, אם כי תקיפה של צוללת שמטרתה להטביע את מלאיה גרמה נזק מסוים לשיירה.
מאוחר יותר באותו חודש מלאיה ליוותה את שיירה SL 68. בערב 20 במרץ 1941, כ-250 קילומטרים ממערב-צפון-מערב לאיי כף ורדה, מלאיה נפגעה מטורפדו מ-U-106. ניזוקה בצד השמאלי, ועם נטייה של 7 מעלות עקב הצפה, מלאיה נאלצה לעזוב את השיירה ולצאת לנמל, בליווי הקורבטה Crocus. היא הגיעה לטרינידד בשלום ב-29 במרץ. לאחר ביצוע תיקונים זמניים, היא המשיכה למספנת הצי של ניו יורק, שם עגנה במשך ארבעה חודשים. במהלך אותה תקופה, אנשי האונייה העבירו עשרה סלופים מסדרת באנף לבריטניה.
ב-9 ביולי, בפיקודו של קפטן קאת'ברט קופינגר, עזבה אוניית המערכה את ניו יורק בניסויים ויצאה להליפקס, נובה סקוטיה כדי לספק הגנה לשיירה מהירה דחופה. שום ספינות לא אבדו, ומלאיה הגיעה לרוזית' ב-28 ביולי. לאחר מכן היא ליוותה שיירות מהממלכה המאוחדת למלטה ולקייפטאון עד קיץ 1943.
מלאיה הוכנסה לעתודה בסוף 1943. במהלך תקופה זו הורחק כל החימוש המשני שלה בקוטר 6 אינץ' וחימוש הנ"מ שלה שופר. בין 15 ל-17 במאי 1944, מלאיה שימשה בלוך סטריבן כספינת מטרה עבור אבות-טיפוס של פצצות קופצות Highball אינרטי, שאחד מהם יצר חור בצד הספינה. היא הופעלה מחדש ממש לפני הנחיתות בנורמנדי כדי לשמש כעתודה לכוח אוניות המערכה להפגזת חופים.
בנייה וקריירה > גורל

מלאיה הוצאה לבסוף משירות לחלוטין בסוף 1944 והפכה לספינת אירוח לבית ספר לטורפדו. היא נמכרה ב-20 בפברואר 1948 לחברת Metal Industries, Limited. היא הגיעה לפסלנה ב-12 באפריל 1948 לצורך גריטה. פעמון השעון הראשון שופץ והוצג למועצת פרק במלאיה, ונתלה בחדר המועצה. הפעמון הרחוק ביותר נמצא במועדון מזרח הודו, ופעמון השעון השני נמסר למוסד ויקטוריה ב-12 בספטמבר 1947, לפני שנמסר לצי המלכותי המלזי ב-2007.
תותחי 15 אינץ' של צריחים 'A' ו-'B' מסובבים לכיוון הימני, תותחי 6 אינץ' בקזמטים למטה, בערך 1920
מלאיה עוזבת את ניו יורק לאחר תיקונים, 9 ביולי 1941
פגז חודר שריון - עם כובע (משמאל) נורה ב-9 בפברואר 1941 לתוך הספינה של קתדרלת ג'נובה
אבובוניים

| אבובוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: אבובונאים
משפחה:: אבובוניים
תת-משפחות
 סוסוני ים (Hippocampinae)  אבוביים (Syngnathinae)
שם מדעי
 Syngnathidae ‏רפינסק, 1810

סוסון ים צהוב
Trachyrhamphus bicoarctatus
אַבּוּבוֹנִיִּים (שם מדעי: Syngnathidae) הם המשפחה הגדולה ביותר בסדרת האבובונאים, הכוללת יותר מ-50 סוגים ומעל 300 מינים שונים של אבובים ושל סוסוני ים ודומיהם. הגוף מוארך ודק. הוא מכוסה מגנים גרמיים. הפה צינורי וחסר שיניים. סנפירי הגחון חסרים צמיד, סנפירי החזה וסנפירי הזנב חסרים במינים רבים. הזימים בצורת ציציות, פתחי הזימים קטנים. האבובניים חיים בין אצות ואבנים והם ניזונים מבעלי חיים זעירים. הנקבה מטילה ביצים מועטות והזכר מקבלן לתוך כיס קבוע, או זמני. בזמן הדגירה סופגות הביצים חומרי מזון מגופו. בארץ ישנם 17 סוגים שונים ממשפחת האבובניים.
מאפיינים

מאפייניהם העיקריים הוא שלכולם חסרים סנפירים עליונים ותחתונים, יש להם חדק ארוך ללא שיניים וכן שריון קוצני על גופם המוארך. באופן כללי הם מזכירים צלופחים קטנים בעלי חדק ארוך ועיניים הנעות בנפרד.
כל המינים חיים בימים טרופיים רדודים שונים בכל האוקיינוסים והימים, כולל במפרץ אילת ובים התיכון, בעיקר בשוניות אלמוגים ובאזורים בהם צומחים אצות ירוקות. מספר מינים חיים גם באוקיינוס על אצות הסרגסו.
בני המשפחה נעים לאט מאוד ומעדיפים להיצמד לצמחי מים שיסוו אותם. עם זאת, כשמתקרב לעברם טרף כמו חסילון, רכיכה או דגיג קטן הם פוערים את פיהם המוארך, ובתוך פחות משנייה בולעים אותו על ידי שאיבה מיוחדת.
מיון

המשפחה כוללת שתי תת-משפחות:
אבוביים (Syngnathinae), שמזכירים נחשי ים וזוחלים בין השוניות ומכילים מעל 50 סוגים
סוסוני ים (Hippocampinae), שמזדקפים וראשיהם בעלי מכסה זימים גדול המשווה לפניהם צורת סוס, ובה 5 סוגים שהבולט בהם הוא סוסון ים.
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555934605171  BnF: cb123214628 (data)  LCCN: sh85131634
אוליבר זורג

אוליבר זורג (בגרמנית: Oliver Sorg; נולד ב-29 במאי 1990 באנגן שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת נירנברג מהבונדסליגה השנייה.