stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאייר קראוס
משפחתו ועיסוקו

בשנת 1846, כשנולדה בתו רגינה ובבשנת 1854 כשנולד בנו של איזידור, הוא ציין את עיסוקו בתעודות הלידה כסוחר יין ובהמשך בשנת 1856, בתעודת הלידה של בתו רוזה צוין עיסוקו כסוחר תבואה. הוא אכן היה רשום במועצת סיטונאי פשט רק כסוחר תבואה משנת 1862 ואחר כך בשנים הבאות כיצרן ברנדי, ליקר וחומץ. עסקיו המאוחרים יותר נסבו בעיקר סביב תעשיית המזון והמסחר.
קראוס רשם את החברה העצמאית הראשונה שלו, "מאייר קראוס", בשנת 1864. בשנת 1867 הכניס כשותף את בנו הבכור לאיוש והחברה הפכה ל"קראוס מאייר ובנו". הוא ייסד את המזקקה הראשונה שלו בשנת 1870, שכותנה "קראוס מאייר כהל ושמרים", עם רכישת מפעל ביוז'פווארוש (רובע 8 של היום בבודפשט), שהוקם על ידי פרנץ שדל בשנת 1853, אך שדל פשט רגל.
עם ההון שצבר מייצור משקאות חריפים, הוא פנה לתעשיית הטחנות והקים את "טחנת הקיטור גיזלה" בשנת 1880, כאשר בנו הצעיר, איזידור, הפך לבעלים המשותף של העסק. העסק המשפחתי הזה נמשך כעשר שנים. בשנת 1889 איזידור פרש והמשיך את העסקיו בתעשיית המשקאות החריפים, בעוד קראוס, בן השמונים, ולאיוש בנו המשיכו את סחר התבואה ואת תעשיית טחנות הקמח.
לקריאה נוספת

יהודית קלמנט. "חברת מניות משפחתית בתחילת המאה" (pdf) (בהונגרית).
הערות שוליים

↑  אילדיקו דיושפטוני. "התפתחות תעשיית המזון מההסכמה האוסטרו-הונגרית עד תחילת המאה ה-20" (html) (בהונגרית).
ליאת שוחט

ליאת שוחט (נולדה ב-14 בדצמבר 1972) היא ראש עיריית אור יהודה, המכהנת מספטמבר 2015.
ביוגרפיה

שוחט נולדה וגדלה באור יהודה, הוריה יוצאי עיראק וטורקיה. היא הייתה רכזת שבט בצופים ויושבת ראש מועצת הנוער העירונית. שירתה בצה"ל כמדריכת נוער (מד"נית). היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בחינוך. הוסמכה כעורכת דין, וניהלה משרד עורכי דין פרטי בתחום האזרחי.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 נבחרה לכהן כחברת מועצה לראשונה מטעם סיעת "אור חדש", רשימה עצמאית שנתמכה על ידי מפלגת העבודה. במסגרת זו הייתה סגנית ראש העירייה, יו"ר דירקטוריון המתנ"ס בעיר והממונה על הגיל הרך והדיור הציבורי. משנת 2007, שבה נבחר דוד יוסף לראשות העירייה, הייתה חברת מועצה באופוזיציה. בעקבות התפטרותו של יוסף נערכו בספטמבר 2015 בחירות מיוחדות לראשות העירייה שבהן התמודדה שוחט מול שלושה מועמדים, וזכתה ב-59% מקולות הבוחרים.
ב-4 באפריל 2017 חתמה שוחט על הסכם גג מול מדינת ישראל, במסגרתו סוכם כי אור יהודה תקדם את הקמתן של שתי שכונות חדשות, ובמקביל תקבל תקציב של 1.5 מיליארד שקל שיושקע בהקמת השכונות החדשות, בשדרוג השכונות הוותיקות ובשדרוג מבני ציבור ומבני חינוך. כמו כן, ההסכם מתייחס להקמה של כמיליון מ"ר של שטחי מסחר ותעסוקה וכן של פארק ירוק ענק בדרום העיר בשטח של כ-600 דונם.
שוחט הובילה את מאבק עוטף נתב"ג יחד עם ארבע רשויות נוספות העוטפות את נמל התעופה, כל זאת במטרה לייצר צדק חלוקתי מהכנסות שדה התעופה הסמוך שפוגעות באפשרות של הרשויות לפתח אזורי מסחר ותעסוקה בשל מגבלת הגובה הקיימת, וכן לאור העובדה כי תושבי הערים סובלים מרעשי המטוסים מבלי שניתן להם פיצוי הולם. בנוסף לכך, מקדמת פרויקטים נוספים בתחום הפינוי-בינוי.
במהלך הקמפיין לבחירות 2018 הרבו יריביה הפוליטיים של שוחט לבקר אותה ברשתות החברתיות ובאמצעות פלאיירים אלמוניים שחולקו לבתי התושבים. במהלך הקמפיין פורסמה כתבה בעיתון TheMarker שטענה כי שוחט התערבה במכרז. בעקבות הכתבה שפורסמה, הגישה שוחט תביעת דיבה בסך 300 אלף ש"ח נגד הכתב גור מגידו והעיתון. בעקבות גישור בין הצדדים הסתיימה תביעה זו בלא כלום.
בבחירות 2018 נבחרה שוחט ברוב של 51.79 אחוז לאחר שגברה על יריביה, עו"ד עוזי אהרון ואפי גוטמן, ששניהם שימשו כסגניה, וכן ננה חן, חברת מועצה. סיעתה של שוחט, סיעת "אור חדש" הפכה לסיעה הגדולה במועצת העיר ומונה חמישה מנדטים. בסוף שנת 2018, בדירוג הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסם, עלה כי אור יהודה טיפסה מאשכול חברתי 5 ל-6 בפעם הראשונה.
במישור הארצי, שוחט כיהנה כיו"ר הסניף המקומי של מפלגת העבודה כלמעלה מעשור. בבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום ה-61 ברשימת העבודה-מימד לכנסת. בתקופתה כחברת מועצת העיר בשנת 2012 ולקראת הבחירות לכנסת ה-19, התמודדה בפריימריז של העבודה והפסידה. אחרי ההפסד בפריימריז, עברה למפלגת התנועה של ציפי לבני והוצבה במקום ה-21 ברשימת התנועה. בעקבות מעברה למפלגת התנועה, הופסקה תמיכת מפלגת העבודה בתנועת אור חדש ומאז רצה אור חדש כרשימה עצמאית. ב-16 בינואר 2023 הצטרפה שוחט כחברה במפלגת הליכוד.
בינואר 2021 הושלך לעבר ביתה רימון הלם שהתפוצץ מבלי שגרם לנזק בנפש או ברכוש. ההערכות הן כי הרימון הושלך על רקע עניינים הקשורים ברישוי עסקים או תכנון ובנייה. בסוף אותו החודש נעצרו שני חשודים במעשה.
חיים אישיים

שוחט נשואה לאורי, ולהם ארבעה ילדים. את בתה הקטנה ילדה חמישה שבועות לפני בחירתה לראשות העירייה.
הערות שוליים

↑  אורן פרסיקו, תביעות דיבה בסך 600 אלף שקל נגד עיתונאי "דה מרקר" גור מגידו הסתיימו בלא כלום, באתר העין השביעית, 14 ביוני 2020
↑  ילקוט הפרסומים 5504, באתר נבו, ‏12 במרץ 2006
↑  וואלה! מקומי‏, ליאת שוחט ראש העיר אור יהודה הצטרפה לליכוד: "מביעה אמון בדרכו של ראש הממשלה בנימין נתניהו", באתר וואלה, 19 בינואר 2023
↑  אלון חכמון, ‏רימון הלם הושלך סמוך לביתה של ראשת העיר של אור יהודה, באתר מעריב אונליין, 3 בינואר 2021
↑  אלון חכמון, ‏הוארך מעצרם של שני חשודים בהשלכת רימון לעבר ביתה של ראש עיירית אור יהודה, באתר מעריב אונליין, 25 בינואר 2021
↑  נועם דביר, חודש אחרי הלידה: נבחרה לראשות אור יהודה, באתר ynet, 9 בספטמבר 2015
מאמא (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אנדרס מוסקייטי 
 הופק בידי:  גיירמו דל טורו 
 תסריט:  ניל קרוס, אנדרס מוסקייטי, ברברה מוסקייטי 
 עריכה:  Michele Conroy 
 שחקנים ראשיים:  ג'סיקה צ'סטיין מייגן שרפנטיר דייוויד פוקס ג'וליה צ'נטרי חוויאר בוטט ניקולאי קוסטר-ולדאו דניאל קאש איזבל נליס 
 מוזיקה:  פרננדו ולאסקה 
 צילום:  אנטוניו רייסטרה 
 מדינה:  קנדה, ספרד, מקסיקו 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באפריל 2013 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט רוחות רפאים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   mama
 www.mamamovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מאמא (באנגלית: Mama) הוא סרט אימה משנת 2013, אשר מבוסס על סרט קצר מאותו השם משנת 2008. הסרט נכתב ובוים על ידי אנדרס מוסצ'יאטי. מככבים בו ג'סיקה צ'סטיין, ניקולאי קוסטר-ולדאו, מייגן שרפנטיר, איזבל נליס, דניאל קאש וחוויאר בוטאט.
הסרט עוקב אחר שתי ילדות שננטשו ביער, עליהן שומרת רוח של אישה שנקראת בפיהן "מאמא". הבנות מחולצות על ידי דודן ובת זוגו, אך מאמא עוקבת אחריהן לביתן החדש.
הסרט הופק על ידי ג'יי. מיילס דייל. כותבי המשנה, ברברה מושיאטי וגיירמו דל-טורו שימשו כמפיקים בפועל. הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-18 בינואר 2013 על ידי סרטי יוניברסל וקיבל ביקורות חיוביות יחסית. המבקרים שיבחו את השחקנים ואת האווירה של הסרט, אך מאידך ביקרו לרעה את העלילה.
הסרט היה לשובר קופות והרוויח 146 מיליון דולר, לעומת תקציב של 15 מיליון דולר שהושקעו בו.
עלילה

לאחר שהפסיד את כל הונו במשבר הכלכלי של 2008, סוכן המניות ג'פרי דסנג' (ניקולאי קוסטר-ולדאו) רוצח את שותפיו לעבודה ואת אשתו ולוקח את שתי בנותיו, ויקטוריה בת ה-3 (מורגן מאגארי) ולילי בת השנה (מאיה וסיירה דאו) מהבית. בעקבות נהיגה מסוכנת בדרך מושלגת, ג'פרי מאבד שליטה על הרכב ונופל מההר ישירות אל תוך יער, בעקבות הנפילה המשקפייה של ויקטוריה נשברות. המשפחה שורדת את ההתרסקות וג'פרי לוקח את בנותיו אל עבר בקתה נטושה. ג'פרי מתכנן להרוג את בנותיו ולהתאבד, אך מותקף ונהרג על ידי דמות מוצללת.
חמש שנים לאחר מכן, משלחת הצלה הממומנת על ידי אחיו התאום של ג'פרי, לוקאס (ניקולאי קוסטר-ולדאו) מוצאת את ויקטוריה (מייגן שרפנטיר) ולילי (איזבל נליס) בבקתה, אך במצב פראי בעקבות שנים של בידוד בבקתה. הבנות מושמות בהשגחה רפואית ומעקב על ידי דוקטור ג'רלד דרייפוס (דניאל קאש). הבנות מזכירות את "מאמא", דמות אימהית שמגנה עליהן. הבנות מתנהגות בעוינות ללוקאס, אבל ויקטוריה מזהה אותו לאחר שהוא נותן לה משקפאי ראייה חדשות. דרייפוס מסכים לתמוך בלוקאס ובת זוגו אנאבל (ג'סיקה צ'סטיין) בבקשת המשמורת שלהם על הבנות נגד דודתן ג'ין פודולסקי (ג'יין מופט), כל עוד דרייפוס יוכל לעקוב אחרי התפתחותן של הבנות. ויקטוריה מתרגלת במהירות לחיים החדשים, אך לילי עדיין נשארת במצב פראי.
מאמא (חוויאר בוטאט) תוקפת את לוקאס והוא מגיע לבית החולים במצב של תרדמת, ולכן אנאבל אחראית על הבנות לבדה. למרות הסתייגותה, היא מצליחה ליצור קשר עם ויקטוריה, אבל לילי עדיין עוינת כלפיה. בעקבות סיוטים על אישה מסתורית ואזהרות על הקנאה של מאמא, אנאבל מבקשת מדרייפוס שיחקור לעומק. המחקר של דרייפוס שופך אור אודות אישה בשם אידית' ברנן (חנה צ'סמן), מאושפזת במוסד לחולי נפש שמתה במאה ה-19. דרייפוס מצליח להשיג קופסה מלאה בשרידי תינוק ממחסן ממשלתי.
אנאבל חולמת על עברה של מאמא: כשאידית' ברנן (מאמא) נשלחה למוסד הסגור, ילדה נלקח ממנה והועבר לטיפולן של נזירות. היא ברחה מהמוסד, דקרה נזירה ולקחה את בנה בחזרה. במהלך הבריחה, אידית' קופצת מצוק יחד עם בנה, אך היא טובעת ובנה נתקע על ענף של עץ ולא נפל למים. איזבל מבינה שמאמא לא הבינה שבנה לא טבע כמותה ולכן רוחה חיפשה אחר ילדים חדשים ומצאה את ויקטוריה ולילי בבקתת העץ ואימצה אותן כתחליף.
לוקאס חוזר להכרה לאחר חיזיון על אחיו המת שמפציר בו ללכת לבקתה ולהציל את הבנות. ויקטוריה מתקרבת לאנאבל ומאבדת את החשק לשחק עם מאמא, בניגוד ללילי. דרייפוס מבקר בבקתה ונהרג על ידי מאמא. אנאבל מצליחה להשיג את התיק על מאמא ואת שרידיו של בנה. אנאבעל והבנות מותקפות על ידי מאמא הקנאית, ההורגת את ג'ין ומשתמשת בגופה כדי לקחת איתה את הבנות. אנאבל ולוקאס מוצאים את מאמא והבנות בסמוך לצוק שממנו אידית' קפצה עם בנה, בתקווה לשחזר את הקפיצה יחד עם הבנות.
אנאבל מציעה למאמא את שרידיו של בנה, מאמא מזהה את בנה ומשתנה לאישה רגילה. אך לאחר שאנאבל ולוקאס מנסים לקחת את הבנות למקום בטוח, לילי קוראת למאמא והאחרונה חוזרת לצורתה המבעיתה ומנסה לקחת את הבנות שוב. אנאבל נצמדת לוויקטוריה, הרוצה להישאר עם אנאבל ולוקאס ומאמא מסכימה. לאחר פרידה מרגשת, מאמא ולילי קופצות ביחד מהצוק מחובקות ופוגעות בענף, מיד לאחר מכן הן הופכות לנחיל עשים. אנאבל ולוקאס מחבקים את ויקטוריה, המבחינה בעש נוחת על ידה, דבר הרומז שלילי איתה עדיין ברוחה.
שחקנים

ג'סיקה צ'סטיין - אנאבל.
ניקולאי קוסטר-ולדאו - ג'פרי ולוקאס דסנג' (תפקיד כפול).
מייגן שרפנטיר - ויקטוריה דסנג'.
מורגן מקגארי - ויקטוריה הצעירה.
איזבל נליס - לילי דסנג'
מאיה וסיירה דאו - לילי הצעירה.
חוויאר בוטאט - מאמא.
לאורה גוייטרס ומלינה מתיוס - הקול של מאמא.
חנה צ'סמן - מאמא האנושית/אידית' ברנן.
ג'יין מופט - ג'ין פודולסקי.
הפקה

תהליך ההפקה החל באולפני "פיינווד" שבטורונטו ב-3 באוקטובר 2011 והסתיים ב-9 בדצמבר. הסרט צולם בקוייבק שבקנדה. אף על פי שהסרט צולם בקנדה, העלילה מתרחשת בווירג'יניה. הסרט תוכנן לצאת לבתי הקולנוע באוקטובר 2012, אך נדחה לינואר כדי למנוע תחרות עם הסרט "פעילות על טבעית 4".
ביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט דירוג של 63% טריות על סמך 164 ביקורות עם ציון ממוצע של 5.93/10. באתר נכתב "אם אתם אוהבים הפחדות כמו פעם ואלימות גופנית מעטה, אתם תצליחו להתגבר על התסריט המבלבל של הסרט".
האתר Metacritic נתן לסרט ממוצע ביקורות של 57/100.
לוקאס אסאדי

לוקאס הומברטו אסאדי רייגדאס (בספרדית: Lucas Humberto Assadi Reygadas; נולד ב-8 בינואר 2004 בפואנטה אלטו שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אוניברסידד דה צ'ילה מליגת העל הצ'יליאנית ובנבחרת צ'ילה.
קריירת מועדונים

אסאדי גדל במחלקת הנוער של אוניברסידד דה צ'ילה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'יליאנית בעונת 2021, בה ערך שבע הופעות ליגה. בעונת 2022 הוסיף 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית

ב-20 בנובמבר 2022 ערך אסאדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
לוקאס מולינה

לוקאס מולינה (בספרדית: Lucas Molina;‏ 30 במרץ 1984 – 28 בנובמבר 2004) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית.
קריירת מועדונים

מולינה נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה, וגדל במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית. ב-30 באוקטובר 2003 ערך מולינה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בו הפסידה קבוצתו בתוצאה 1–0 לוולס סארספילד.
קריירה בינלאומית

מולינה היה חלק מנבחרת ארגנטינה עד גיל 20 ונבחרת ארגנטינה עד גיל 17.
מותו

ב-28 בנובמבר 2004 מת מולינה מאוטם שריר הלב שחווה בשנתו. הוא הובהל לבית החולים לאחר שחברתו הבחינה בקשיי הנשימה שלו, אך לאחר מאמצי החייאה ממושכים נקבע מותו.
הערות שוליים

1 2 3  Réquiem para un arquero באתר Rio Negro, ‏ 29 בנובמבר 2004 (בספרדית)
מגדל הרסט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 מיקום:  ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2003–2006 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2006 
 חומרי בנייה:  land, פלדת אל-חלד 
 אדריכל:  פוסטר & פרטנרס, יוסף אורבן, ג'ורג' בראון פוסט, נורמן פוסטר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הייטק 
 מידות
 גובה:  182 מ' 
 שטח:  80,000 מ"ר 
 קומות:  46 
 קואורדינטות:  40°45′59.5″N 73°59′0″W﻿ / ﻿40.766528°N 73.98333°W﻿ / 40.766528; -73.98333
 אתר רשמי
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימגדל הרסט(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימגדל הרסט(למפת מנהטן רגילה) מגדל הרסט(למפת מנהטן מוגדלת) מגדל הרסט
 
מגדל הרסט (באנגלית: Hearst Tower) הוא בניין משרדים הממוקם ליד כיכר קולומבוס במידטאון מנהטן, מנהטן, ניו יורק סיטי, ניו יורק. במגדל 42 קומות בגובה 182 מטרים והוא ממוקם מול הסנטרל פארק.
הבניין המקורי כלל שש קומות והושלם בשנת 1928. בהמשך, על בסיסו ובהמשכו נבנה מגדל חדש.
זהו המטה העולמי של תאגיד הרסט תקשורת ומשמש מגדל משרדים של תאגידי תקשורת המונים אחרים בנוסף. לשם בנייתו השתמשו רבות בחומרים ממוחזרים ובזמן אכלוסו נעשה בו שימוש במיחזור מים ובייצור אנרגיה תרמית. בנייתו עלתה כ-500 מיליון דולר.
בשנת 2008 זכה הבניין בפרס הבין-לאומי לרבי-קומות.
לינקולן C

| --- | --- |

לינקולן C (באנגלית: Lincoln C)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לינקולן
 שנות ייצור:  2009 (מכונת קונספט)
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  Lincoln MKC 
 חברת אם:  פורד
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,600 סמ"ק המפיק 180 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת  אוטומטית - 6 מהירויות
 
לינקולן C (באנגלית Lincoln C) היא מכונית קונספט, בתצורה של רכב משפחתי קומפקטי, 5 דלתות, (הצ'בק) אשר הוצגה על ידי חטיבת "לינקולן" בחברת פורד בשנת 2009.
דגם ה-"לינקולן C" הוצג לראשונה בתצוגת המכוניות הבינלאומית של צפון אמריקה שנערכה בדטרויט בשנת 2009.
דגם ה-"לינקולן C" התבסס על פלטפורמת (Ford Global C platform) דגם "פורד פוקוס" ו-וולוו דגמי וולוו C30  ו-"וולוו S40".
תמונות

לינקולן C
לינקולן C
לינקולן C
לינקולן C
לקריאה נוספת

לינקולן C קונספט  ( Lincoln C Concept: European Size American Luxury )
לינקולן C (
^ "Lincoln Plans 7 New Models, Including First-Ever C-Segment Vehicle". Motorauthority.com. 2010-06-02. Retrieved 2012-01-01
)
הערות שוליים

↑  לינקולן C Lincoln C Concept - Car and Driver
↑  לינקולן C
↑  לינקולן C קומפקט  ^ FordInsideNews.com
מדגסקר במשחקים האולימפיים

מדגסקר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976) יחד עם מרבית מדינות אפריקה במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות מהמשחקים את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה בה היה נהוג שלטון האפרטהייד באותה העת. כן החרימה מדגסקר את אולימפיאדת סיאול (1988), כהזדהות עם בת בריתה דאז, קוריאה הצפונית. מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
לאורך השנים שלחה מדגסקר נבחרות מעוטות משתתפים (בין אחד באולימפיאדת טוקיו לעשרה באולימפיאדת סידני (2000)), מרביתם אתלטים. איש מהם לא זכה במדליה אולימפית, ומעטים מהם הגיעו להישגים משמעותיים. ז'אן ראוולומאנאנטסואה העפיל לשלב הגמר בריצת 100 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), וסיים במקום השמיני. נבחרת הנשים במרוץ השליחות ל-100X4 מטר באולימפיאדת סידני (2000) העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום ה-14.
מדגסקר השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת טורינו (2006). מתיו ראזאנקולונה, קנדי ממוצא מלגשי היה הספורטאי היחיד שייצג אותה. הוא התחרה בסקי אלפיני וסיים במקום ה-39.
ראו גם

מדגסקר במשחקים הפאראלימפיים
מדגסקר במשחקים האולימפיים לנוער
מדגסקר במשחקים הפאראלימפיים

מדגסקר השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), נעדרה מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) ושבה לקחת חלק בקביעות מאז המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008). במשחקי החורף לא נטלה מדגסקר חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה מדגסקר למשחקים הפאראלימפיים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על ספורטאי בודד. נציגי מדגסקר מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ראו גם

מדגסקר במשחקים האולימפיים
מדגסקר במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  ספורטאי מדגסקר באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
מגדל הפעמונים של איוואן הגדול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, מגדל פעמונים, סימן נוף 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1508
 תאריך פתיחה רשמי:  1508 
 אדריכל:  דומינקו ג'ילארדי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רוסית 
 מידות
 גובה:  81 מ' 
 קואורדינטות:  55°45′03″N 37°37′05″E﻿ / ﻿55.750833333333°N 37.618055555556°E﻿ / 55.750833333333; 37.618055555556
 אתר רשמי
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מגדל הפעמונים של איוואן הגדול(למפת מוסקבה רגילה) מגדל הפעמונים של איוואן הגדול
 
מגדל הפעמונים של איוואן הגדול (ברוסית: Колокольня Ивана Великого) הוא מגדל פעמונים הניצב במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. המגדל הוא הגבוה במבני הקרמלין ומתנשא לגובה של 81 מטרים. עד למאה ה-19 זה היה הבניין הגבוה בעיר. במגדל הוצבו 34 פעמונים.


מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
המגדל נבנה בסמוך לקתדרלת העלייה, קתדרלת המלאך מיכאל וקתדרלת הבשורה, בצידה המזרחי של כיכר הקתדרלות, במיקום הנחשב לנקודה המרכזית של העיר מוסקבה.
היסטוריה

בשנת 1329 הוקם באתר בו נמצא כיום המגדל, מגדל הפעמונים הראשון העשוי אבן, בעיר מוסקבה. מגדל זה היווה חלק מכנסיית איוואן של הסולם אשר כונתה "כנסיית איוואן של הסולם, אשר מתחת לפעמון".
בעקבות מותו של איוואן השלישי (המכונה "איוואן הגדול") בשנת 1505 הורה בנו, ואסילי השלישי על הקמת מגדל פעמונים חדש להנצחת זכר אביו. המגדל הוקם בין השנים 1505 - 1508 על יסודות מגדל הפעמונים הישן.
מגדל הפעמונים שנבנה כלל שני מפלסים בהם ניצבו פעמונים. בשנת 1600, בהוראת בוריס גודונוב הוגבה המגדל לגובהו הנוכחי והיה למגדל הגבוה ביותר בעיר מוסקבה. על פי צו של הצאר נאסרה בניית מבנים הגבוהים מהמגדל.
בין השנים 1523–1543 נבנה בצמוד למבנה מגדל הפעמונים של העלייה בתכנונו של האדריכל האיטלקי פטרוק מאלי פרייצין.
מאם ביראם דיוף

מאם ביראם דיוף (בצרפתית: Mame Biram Diouf, נולד ב-16 בדצמבר 1987 בדקאר שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בקוניאספור ובנבחרת סנגל בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים > מולדה

דיוף גדל במועדון הסנגלי דיאראף, ובינואר 2007 עשה את המעבר לאירופה, כשחתם במולדה, בה התאמן החל ממרץ 2006. מולדה שיחקה אז בליגת המשנה הנורווגית. בעונת 2007, הבקיע דיוף עשרה שערי ליגה, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל הנורווגית. בעונת 2008, אותה מולדה סיימה במקום התשיעי, דיוף הבקיע 11 שערים בכל המסגרות, חמישה מהם מול בראן: צמד בניצחון 4–3 במסגרת הליגה, ועוד שלושער בניצחון 8–0 במסגרת הגביע הנורווגי. בעונת 2009 הבקיע דיוף 16 שערי ליגה, ושוב הצטיין מול בראן, כשהבקיע שלושה שערים בתשע הדקות הראשונות של המשחק, והוסיף שער נוסף בדקה ה-27, בניצחון 5–2 של מולדה. בעונה זו סיימו דיוף ומולדה במקום השני בליגה.
קריירת מועדונים > מנצ'סטר יונייטד וההשאלה לבלקברן רוברס

במאי 2009 קיבל דיוף הצעות ממועדונים רבים, והגיע בסוף לסיכום עם מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג, ונרכש על ידה. דיוף הושאל בחזרה למולדה וסיים בה כאמור את עונת 2009. בינואר 2010 הצטרפותו של דיוף למנצ'סטר יונייטד הפכה סופית. בינואר 2010 ערך דיוף את הבכורה, כשהחליף את פול סקולס בתיקו 1-1 עם בירמינגהאם סיטי. כעבור שבוע, בניצחון 3–0 על ברנלי, החליף דיוף את ויין רוני והבקיע את השער האחרון בתוספת הזמן של המשחק.
באוגוסט 2010, לאחר שמיעט לקבל הזדמנויות, הושאל דיוף ממנצ'סטר יונייטד לבלקברן רוברס מהפרמייר ליג לעונה אחת. באוגוסט 2010 הבקיע דיוף שלושער בניצחון 3–1 על נוריץ' סיטי בגביע הפוטבול ליג. את שערו הראשון בבלקברן במסגרת הפרמייר ליג הבקיע דיוף בהפסד 1–2 לארסנל כמה ימים אחר כך, משער שבישל לו בן ארצו אל חג'י דיוף. את עונת 2010/11 סיים דיוף עם שלושה שערי ליגה ושלושה שערים נוספים בגביע, ובלקברן סיימה במקום ה-15. בתום עונת ההשאלה, חזר דיוף למנצ'סטר יונייטד. בקיץ 2011 ערך דיוף שלוש הופעות במנצ'סטר יונייטד במסגרת גביע הפוטבול ליג, ופתח את עונת 2011/12 בקבוצה, אך לא ערך הופעות ליגה עד פגרת החורף. משלא קיבל הזדמנויות, חתם דיוף בינואר 2012 בהנובר 96 מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים > הנובר 96

בינואר 2012 עבר דיוף להנובר 96. סכום ההעברה לא נחשף. את שערו הראשון במסגרת הבונדסליגה הבקיע בניצחון 4–2 על שטוטגרט. בפברואר 2012, במסגרת הליגה האירופית הבקיע דיוף שער בניצחון 1–0 על קלאב ברוז' בשלב הנוק אאוט הראשון, שהעלה את הנובר לשמינית הגמר. במרץ 2012 הבקיע דיוף צמד בניצחון 4–1 על פ.צ. קלן, וסך הכל שישה שערי ליגה באותה עונה, אותה האובר סיימה במקום השביעי בבונדסליגה. בליגה האירופית המשיכו הנובר ודיוף עד לרבע הגמר, שם הודחו על ידי אתלטיקו מדריד, כשהפסידו לה פעמיים בתוצאה 1–2. דיוף הבקיע את שני השערים להנובר בשני המשחקים. בעונת 2012/13, אותה הנובר סיימה במקום התשיעי בבונדסליגה, הבקיע דיוף 12 שערי ליגה, והיה המבקיע המוביל של הקבוצה. על זה הוסיף דיוף שני שערים בגביע הגרמני, ועוד שלושה שערים במסגרת הליגה האירופית, ממנה הודחה הנובר על ידי אנז'י מחצ'קלה בשלב הנוק אאוט הראשון. בעונת 2013/14, אותה הנובר סיימה עשירית בליגה, הבקיע דיוף שמונה שערים. בתום עונה זו, עם תום חוזהו בהנובר, חתם דיוף בסטוק סיטי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים > סטוק סיטי

ביוני 2014 עבר דיוף לסטוק סיטי בהעברה חופשית. את הבכורה במדי סטוק בפרמייר ליג ערך דיוף באוגוסט 2014, בהפסד 0–1 לאסטון וילה. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע באותו חודש, בניצחון 1–0 על מנצ'סטר סיטי באצטדיון איתיחאד, כשביצע ריצת סולו של 70 יארד לפני שהכניע את ג'ו הארט. בדצמבר 2014 הבקיע צמד מול וסט ברומיץ' אלביון בניצחון 2–0. בסיום עונת הבכורה שלו בסטוק, 2014/15, הבקיע דיוף צמד בניצחון 6–1 על ליברפול. סטוק סיימה עונה זו במקום התשיעי, כשדיוף מבקיע 11 שערי ליגה. בספטמבר 2015 נפטרה אמו של דיוף, והוא נחלש ביכולתו למשך תקופה ארוכה, ובהמשך תופקד כקשר ימני ולעיתים אף כמגן ימני, ולא כחלוץ. במרץ 2016 הבקיע דיוף שער שוויון מאוחר מול צ'לסי, שהקנה לסטוק נקודה ראשונה אי פעם בסטמפורד ברידג' במסגרת הפרמייר ליג. את העונה סיים דיוף עם שער ניצחון מול ווסטהאם יונייטד, שסייע לקבוצה לסיים במקום השישי. את השער הזה הקדיש דיוף לאמו. את עונת 2015/16 סיים דיוף עם חמישה שערי ליגה. בעונת 2016/17 שוב תופקד דיוף בעמדות הגנתיות יותר, והבקיע רק שער אחד, במשחק מול בורנמות' במאי 2017. את העונה הזו סטוק ודיוף סיימו במקום ה-13. בספטמבר 2017 האריך דיוף את חוזהו בסטוק בשלוש שנים. בעונת 2017/18 הבקיע דיוף חמישה שערי ליגה, אך סבל מביקורות על יכולת הסיום שלו מול השער. בסיום העונה, נשרו דיוף וסטוק אל הצ'מפיונשיפ.
קריירת מועדונים > האטייספור

ב-31 באוגוסט 2020 חתם דיוף בהאטייספור הטורקית לעונה אחת.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם בקוניאספור.
קריירה בינלאומית

באוגוסט 2009 ערך דיוף את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סנגל, בניצחון 2–1 על הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות שנערך בצרפת. באוגוסט 2010 הבקיע דיוף את שערו הראשון בנבחרת, מול כף ורדה.
בנובמבר 2014 הבקיע דיוף שער ניצחון נגד מצרים, שהקנה לסנגל העפלה לאליפות אפריקה 2015. דיוף הבקיע באליפות זו שער שוויון מול נבחרת גאנה, ובסיום המשחק ניצחה סנגל בתוצאה 2–1. עם זאת, סנגל צברה ארבע נקודות באליפות זו ולא צלחה את שלב הבתים, באליפות בה דיוף שיחק את מלוא הדקות. דיוף זומן לסגל של סנגל לאליפות אפריקה 2017, בה גאנה הגיעה לרבע הגמר והודחה בפנדלים על ידי קמרון. דיוף פתח בהרכב בשלושה משחקים מתוך ארבעה באליפות זו, והוחלף פעמיים.
בשנת 2018 זומן דיוף לסגל סנגל למונדיאל 2018. דיוף פתח בהרכב בניצחון 2–1 על נבחרת פולין, והוחלף בדקה ה-62. בתיקו 2-2 מול נבחרת יפן, נכנס דיוף כמחליף בדקה ה-86. דיוף לא שיחק כלל בהפסד 0–1 לנבחרת קולומביה במחזור האחרון של שלב הבתים. דיוף וסנגל הודחו מהמונדיאל רק בגין צבירת כרטיסים צהובים עודפת מול נבחרת יפן, לאחר ששתי הנבחרות סיימו עם מאזן זהה של נקודות ושערים וסיימו את המפגש ביניהן בתיקו.
מגדל הקפסולות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מלון עסקים
 כתובת:  東京都中央区銀座8-16-10 
 מיקום:  טוקיו
 מדינה:  יפן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1970–1972 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1972 
 תאריך פירוק:  2022 
 אדריכל:  קישו קורוקוואה (אנ')
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות המטבוליזם 
 מידות
 קומות:  13
 קואורדינטות:  35°39′56″N 139°45′48″E﻿ / ﻿35.66564°N 139.76345°E﻿ / 35.66564; 139.76345
  (למפת טוקיו מוגדלת) מגדל הקפסולות(למפת טוקיו רגילה) מגדל הקפסולות
 
מגדל הקפסולות או בשמו המלא מגדל הקפסולות נאקאגין (ביפנית: 中銀カプセルタワ – Nakagin Kapuseru Tawā) היה גורד שחקים בטוקיו, יפן. במגדל 13 קומות ו-140 קפסולות שמתפקדות כדירות ומשרדים עסקיים. המגדל ממוקם באזור גינזה של טוקיו, תוכנן במקור כמלון עסקים עירוני על מנת לספק דיור חסכוני עבור אנשי עסקים העובדים עד מאוחר בטוקיו במהלך השבוע (מלון כמוסות).
המבנה תוכנן על ידי קישו קורוקוואה (אנ'). הוא בנוי בסגנון המטבוליזם האדריכלי. כל קפסולה מתאימה לאדם יחיד, בגודל 3.8x2.1x2.3 מטר ובה חלון עגול.
חדר לדוגמה במגדל הקפסולות
חדר הרחצה בקפסולה
לינקולן סדרה EL

| --- | --- |

Lincoln Convertible Coupe
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לינקולן ("Lincoln Motor Company" (אנ'))
 שנות ייצור:  1949–1951
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  לינקולן סדרה H
 מודל אחריו:  לינקולן קוסמופוליטן
 חברת אם:  פורד
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  5,410 מ"מ (1949)  5,431 מ"מ (1950)  5,456 מ"מ (1951)
 רוחב:  1,948 מ"מ
 גובה:  1,615 מ"מ
 משקל:  1,900 - 2,000 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,073 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 5.5 ליטר המפיק 152 כ"ס ב-3,600 סל"ד (מנוע פורד מסוג "Ford flathead V8 engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג "Hydramatic" (אנ')
 מעצב:  Eugene Turenne Gregorie (אנ')
לינקולן סדרה EL (באנגלית: Lincoln EL-series) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת היוקרה "לינקולן" ("Lincoln Motor Company" (אנ')) מבית יצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר יוצרה בין השנים 1949–1951.
תצורות לינקולן סדרה EL

2 דלתות - קופה.
2 דלתות - קבריולה.
4 דלתות - סלון.