stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראה רייסבורו
הערות שוליים

↑  האקדמיה חוקרת הליך בחירת מועמדות לאוסקר בשל חשד להפרת כללים, באתר ynet, 28 בינואר 2023
↑  Erik Pedersen, Academy Won’t Revoke Andrea Riseborough’s ‘To Leslie’ Oscar Nom Despite Backlash, But “Tactics Are Being Addressed”, Deadline Hollywood, ‏31 בינואר 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Lexi Carson, ‘Baby Reindeer,’ ‘Mr. & Mrs. Smith’ and ‘Colin From Accounts’ Take Top Prizes at 2024 Gotham TV Awards: Full Winners List, Variety, ‏2024-06-05 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426391405171  PLWABN: 9811569709005606  BIBSYS: 10070433  BNE: XX5398129  BnF: cb166355754 (data)  GND: 140805710  ISNI: 0000 0000 7893 1500  LCCN: n2008084067  NKC: xx0155405  NLK: KAC2020M5061  NTA: 357134958  SUDOC: 143104330  VIAF: 107790205   WorldCat (עם VIAF): 107790205
הנבטה

הנבטה
הנבטה היא פעולה המאפשרת לזרעים לנבוט כדי לאכול אותם (בצורה גולמית או מבושלת) או כדי לגדל אותם לצמחים. הזרעים שנבטו נקראים נבטים או נבטוטים. הם אמורים להיות בעלי ערך תזונתי גבוה יותר יחסית לזרעים משום שאחוז חומרי התשמורת שקיים בזרע המקורי ירד וחומרים אחרים, כמו ויטמינים וחלבון, שנמצאים בזרע הופכים להיות זמינים יותר לעיכול. הנבטים הם מרכיב מרכזי של אוכל גולמי במאכלים ממזרח אסיה, ובתזונה טבעונאית.
בשנים האחרונות, אכילת קטניות מונבטות הפכה פופולרית יותר, בקרב צמחוניים וטבעוניים וגם בקרב אנשים שמעוניינים לאכול בריא יותר.
יתרונות ההנבטה כוללים גישה לערך תזונתי גבוה כמו גם החיסכון באנרגיה על בישול. חיסרון מרכזי שלה הוא שתהליך ההנבטה הוא מצע לגדילת חיידקים. צריכה של נבטים גולמיים שגודלו בהנבטות מסחריות הובילה לכך שבמשך העשורים האחרונים דווחו עשרות מקרים של הרעלות, בחיידקי אי. קולי וסלמונלה שחלקן הסתיימו במוות.
ניתן להנביט בקלות ובאופן בטוח בבית, תחילה יש לשטוף את הקטניות, להשרות אותן במים למספר שעות, למשל למשך הלילה, ולאחר מכן להעבירן למסננת למספר ימים. במהלך ימים אלו חשוב לשטוף את הקטניות מספר פעמים ביום ולוודא שהן לא מתייבשות. אחרי שהקטניות נבטו ניתן להשתמש בהן כפי שהן או לבשל אותן עד לריכוך. את הנבטוטים המבושלים שומרים במקרר או במקפיא. במקרר הנבטוטים נשמרים למספר ימים, במקפיא למספר חודשים.
תהליך ההנבטה

תהליך ההנבטה אורך יום עד מספר ימים, הוא יכול להתבצע בבית, או בקנה מידה גדול יותר, לשם שימוש מסחרי.
לפני הנבטה כדאי לשטוף את הזרעים משאריות קרקע ומחיידקים גורמי מחלות שעלולים להמצא בקרקע או על הזרעים.
לאחר שלב זה משרים את הזרעים במים. שלב זה יכול לקחת בין 20 דקות לבין 12 שעות, כתלות בסוג הזרעים. ההשריה מגדילה את תכולת המים בזרעים ומוציאה אותם ממצב התרדמה שלהם.
לאחר מכן יש לסנן את הזרעים במסננת. לוקחים את הזרעים הלחים ומניחים בקערה, מגש, או צנצנת בעלי תחתית עם חורים בד או מגבת נייר, או במתקן הנבטה ושמים בארון חשוך או במקרר (כתלות בטמפרטורה) פעם -פעמיים ביום מוציאים את הנבטים, שוטפים קלות מתחת לברז, או מלחלחים קלות עם מעט מים, מסננים היטב כדי למנוע עודף נוזלים ומחזירים לארון. תהליך זה נמשך במשך יומיים או שלושה – או עד שמתחילה הנביטה.
במשך התהליך הנבטים צריכים לשמור על לחלוחיות – לא רטובים מידי (כי אז יתרחש רקבון) ולא יבשים מידי. הזרעים צריכים להמצא בטמפרטורה נוחה – בין 13 ל-21 מעלות. ולכן בישראל קל יותר להנביט בזמן החורף. תהליך ההנבטה של חלק מהנבטים (עדשים, מאש) יכול להתרחש גם במקרר, במיוחד בקיץ, אבל לפעמים קר מידי במקרר והתהליך לא יתרחש. ניתן להשתמש בכך כדי להאט או לעצור תהליך הנבטה בצורה יזומה כדי לאכול את הנבטים במשך מספר ימים.
קיימים סוגים שונים של מתקני הנבטה – שניתן לקנות או לייצר לבד. מתקן אחד או צנצנת זכוכית פשוטה. את קצה הצנצנת סוגרים עם חתיכת בד גאזה או בד דומה, המוחזק במקומו באמצעות גומיה או חבל. אפשרות סגירה אחרת היא מכסה מחורר. אפשרויות אחרות כוללות מגש הנבטה או צלחת שטוחה שבתחתית שלהם יש מגבת-נייר או בד.
הערות שוליים

↑  טל ניר-אוחיון‏, חזרה לטבע: האם הנבטה היא באמת כל כך בריאה?, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2016
1 2  דנה אפרייט, להפוך את הקטניות לבריאות יותר: כך תנביטו בבית, באתר ynet, 21 בנובמבר 2018
↑  נעמה רן, נבטוט? זה ממש פשוט! המדריך המלא להנבטת קטניות בבית, באתר Xnet‏, 3 בדצמבר 2019
נבטי מש בתוך מנבטה המורכבת מצנצנת וממכסה בעל חורים. המים העודפים זולגים דרך החורים ומונעים עודפי מים שעלולים לגרום לרקבון. יתרון בשימוש בצנצנת כזו על פני מגש הוא שהיא חסכונית יותר במקום.
סולנום זיתני

| סולנום זיתני |
| --- | --- |
 סולנום זיתני
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: סולנום
מין:: סולנום זיתני
שם מדעי
 Solanum elaeagnifolium ‏קאוונילס, 1795
סוֹלָנוּם זֵיתָנִי (שם מדעי: .Solanum elaeagnifolium Cav) הוא צמח עשבוני רב-שנתי שכותרתו לילך או סגול ומחומשת ובאמצעה אבקנים צהובים ובולטים ממשפחת הסולניים. גובהו עד 60 ס"מ, עליו מכסיפים (מכאן שמו) פריו ענבה עסיסית וצהובה, ורעילה למאכל. מין זה בשונה, מסולנום שחור וסולנום שעיר, גדל בקבוצות צפופות ומתרבה על ידי קנה שורש ושלוחות. סולנום זיתני הוא צמח גר ופולש בישראל ומוצאו ממערב ארצות הברית ועד מקסיקו ומדרום אמריקה (ארגנטינה וכדומה). צמח זה ידוע בישראל משנת 1957, ונמצא ברשימות של צמחים פולשניים של המשרד להגנת הסביבה ונחשב כצמח בעל קצב פלישה מהיר ונזק בינוני. סולנום זיתני כעשב רע מהווה בעיה רצינית באזורים צחיחים למחצה ונזקיו הן בעיקר לחקלאות כי הוא מתחרה באופן ישיר עם הצמחייה המקומית.
בית גידול ותכונות ביולוגיות

בית הגידול הטבעי של סולנם זיתני מאזורים צחיחים למחצה המקבלים 150 מ"מ ועד מקומות המקבלים 600 מ"מ עם קיץ ארוך. בישראל הוא גדל בבתי-גידול מופרים שנוצרו או עוצבו על ידי האדם, בשולי שטחים חקלאיים, בצידי דרכים, בשטחים פתוחים (ראה תמונה למשל בקריית שמונה) ואף במקומות מוגנים הקרובים לשטחים חקלאיים בגדות נחלים.
מין זה עמיד ליובש לקור (עד 16C-), גדל על כל סוגי הקרקעות כולל חוליות ומלוחות. מערכת שורשיו האנכית עד 2 מ' מאפשרת לו אחיזה טובה ומקורות מים ומאידך מערכת השורשים האופקית והרדודה של 25 ס"מ מאפשרת לו ניצול מי הקרקע וריבוי ווגטטיבית באמצעות שלוחות או שורשים. שורש באורך סנטימטר אחד יכול ליצור פרט.
מלבד היכולת להתרבות ווגטטיבית מתקיים בו יכולת ליצירת זרעים רבים שחיוניים במשך 10 שנים לפחות.
צמח פולש

סולנום זיתני כעשב רע מהווה בעיה רצינית באזורים צחיחים למחצה. נזקיו של סולנום זיתני הן בעיקר לחקלאות כי הוא מתחרה באופן ישיר עם הצמחייה המקומית בניצול מי הקרקע ובהאבקה ומשאבים נוספים. תכונותיו האללופטיות מעניקות לו יתרון נוסף. לא קיים מידע מדויק על מועד כניסתו ואופן כניסתו של סולנום זיתני לישראל. למדינות אחרות הצמח חדר במעורב עם זרעים המיועדים לחקלאות או עם מספוא.
הצמח מוכרז פולשני, בנוסף לישראל, גם ב-29 ממדינות ארצות הברית, באוסטרליה, מרוקו, מצרים, הודו, זימבבווה, דרום אפריקה, ספרד, ויוון. תכונותיו הפולשניות הן הסתפקות בקרקע דלה ומעט מים, התרבות הן מזרעים והן ברבייה וגטטיבית משלוחות והן משורשים. מחתיכות שורש באורך של פחות מסנטימטר יכולים להתפתח צמחים שלמים.
שמות הצמח

שם הסוג ושם המשפחה Solanum נגזר מהמילה solamen שמשמעותה, 'נחמה' או 'נוחות' במיוחד בזמן מצוקה או עצב, כנראה שמשמעות זו מתייחסת להשפעות הנרקוטיות של כמה מיני סולניים.
שם המין, elaeagnifolium, אף הוא מלטינית ומשמעותו 'עלים דמויי Elaeagnus', בהתייחס לשיחים דמויי זית ממשפחת יצהרוניים (Elaeagnaceae). ומכאן שמו גם בעברית "זיתני" למרות שעליו אינם דומים לעלי העץ הזית. השם בערבית - סג'ואה זייתיה ( سجوه زيتيه).
שם נפוץ בפרסומים לסולנום זיתני הוא Silverleaf nightshade. משמעותה מאנגלית עלים כסופים עם בא הצללים של רדת החשכה. לסולנום שמות נפוצים רבים למשל, במרוקו הוא ידוע בשם morelle jaune. בדרום אפריקה הצמח מוכר בשם האפריקני 'Satansbos' (שיח השטן), כעדות לסכנה שבו.
תמונות

סולנום זיתני ללא עלים ועם פירות
מאבקים ועמוד עלי
מראה כללי
סולנום זיתני פרי ירוק
סולנום זיתני פירות ועלים
הערות שוליים

1 2  .Solanum elaeagnifolium Cav, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, באתר טבעBIZ, ‏מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, 2019
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, 1998: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 590-593
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 401
↑  Jason Roberts, Singarayer Florentine, Biology, distribution and management of the globally invasive weed Solanum elaeagnifolium Cav (silverleaf nightshade): A global review of current and future management challenges, Weed Research 62,6, 12-2022, עמ' 393-403 doi: https://doi.org/10.1111/wre.12556
↑  Solanum elaeagnifolium, solanaceae source, ‏11-05-2014
↑  Stanton, R., Heap, J., Carter, R., & Wu, H., .Solanum elaeagnifolium Cav, Biology of Australian Weeds Volume 3. (15 ed, 2009, עמ' 1-35
סולנום זיתני גבעול עם עלים ושיכים
סולנום זיתני חלק אחורי וקדמי של הפרח
סולנום זיתני פרי לא בשל
סולנום זיתני תקריב של הפירות
סולנום זיתני נוף השיח
שמואל נהון

חתימת רבי שמואל נהון
הרב שמואל נהון (לפני ה'תק"ץ, 1830 – ד' אלול ה'תר"ס, 29 באוגוסט 1900), היה משכיל, דרשן, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של תטואן במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. בן לשושלת חכמים בעיר.
קורותיו

נולד בתטואן לאביו רבי יצחק שהיה מחכמי העיר ומפרנסי הקהילה. משפחת נהון הייתה משפחה של חכמים שכיהנו בתפקידים רשמיים בעיר במשך כמה דורות. למד אצל חכמי העיר. רכש השכלה כללית, בהיסטוריה, ומדעים כלליים, וידע עברית, צרפתית וספרדית. כמו כן התעניין במצבם של יהודי רוסיה ואירופה, ובהתפתחות לשון העברית כשפה מדוברת בקרב יהודי העולם. בשנת ה'תרמ"ו שיכל את בנו ומאז הפסיק להתעטף בטלית גדול.
קורותיו > פועלו החינוכי

החל משנות השישים של המאה התשע העשרה, היה מעורב בפעילות החינוכית של ילדי העיר, ושיתף פעולה עם האליאנס. פעל לשם האחדת לימודי הקודש והחול, בבית הספר, ובכך רצה לשרש את התפישה כי ההשכלה נוגדת את היהדות.
קורותיו > רבנותו

בהמשך, התמנה לרבה של העיר ולאב בית הדין בה. חברי בית דינו היו רבי שמואל ישראל, ורבי שם טוב בן וואליד. בית הדין היווה כתובת להתייעצות עם שאר בתי הדין שבאזור מרוקו הספרדית. ובכלל, בית דינו התכתב בענייני הלכה עם שאר חכמי מרוקו מהערים השונות. כמו כן בתפקידו היה דרשן וספדן, והספיד אישים שנפטרו בעיר, כדוגמת רבי וידאל ישראל.
בשאלת הגיור לשם אישות, צידד רבי שמואל להחמיר, בשונה מתלמידו רבי מרדכי בן ג'ו שצידד להקל.
מבין תלמידיו נמנה רבי יהודה ליאון כלפון שבהמשך כיהן כרבה של העיר.
תיאור מיוחד של הרב שמואל נהון התפרסם על ידי העיתונאי אליעזר דב שפירא:
עוד ביום בואי הלכתי לראות את פני הרב ר' שמואל נהון. דרך פתח נמוך באתי אל חצר קטנה ובחצר חדר צר מלא ספרים מפה לפה. על יד שולחן קטן יושב איש כבן שבעים שנה. הדרת השיבה חופפת עליו, עינים מאירות לו וזקן יורד על פי מדותיו, ידיו רועדות מעט, פניו לבנים ודקים, וממעל למצחו הרחב מבלי קמטים, כמעט באמצע הראש, שערות כסף וכובע קטן. מתחת להקפטן הפתוח נראו מכנסים רחבים לבנים, וממעל להמטפחת השחורה בעלת נקודות לבנות אשר אזרה אותו ועד הצואר, מעיל רחב לבן מרוקם חוטי משי לבנים ומעוטר צעצועים משני עבריו. ובאמצע עובר לארכן זר כפתורים עגולים עשוים חוטים עבים לבנים כחמשים במספר. בחריצותו הגדולה, ברוחב דעתו ובשכלו הזך רכש לו הרב ר' שמואל נהון את לב כל אנשי העיר, ושמעו הטוב יצא בכל ארץ מרוקו. בכל מקום מוקטר לשמו, וגם רבים מן המושלמים יכבדוהו ויעריצוהו מאד ויבאו לקבל את ברכתו.ואמנם נפלא הרב הנכבד הזה, יחיד ומצוין במינו, והרושם אשר עשה עלי היה חזק מאד. ידיעותיו רבות ורחבות בתלמוד ומדרשים, בחקירה וקבלה, בחכמת הטבע ודברי הימים, וכל אלה למד מעצמו בעזרת ספריו הרבים ומבלי עזוב אף פעם את עירו הקטנה. את השפה הספרדית ואת השפה הצרפתית למד בלכתו לשבת יחד את הילדים על ספסל בית-הספר, אשר אלמלא השפעתו הרוחנית על אנשי עירו לא היה יכול להתקיים. מצב היהודים בכל המקומות ובכל הזמנים ידוע לו היטב, וככה נגע בשיחתו בענינים רבים מחיי היהודים בארץ רוסיה רומניה ואמריקה. ביחוד התאמץ לשמוע מפי דברים נכונים ונאמנים על דבר מצב המושבות והאכרים בארץ הקדושה, ואם הדבור העברי כבר נתפשט שם במדה מרובה בין בני הדור החדש. הרב ר' שמואל נהון הוא עתה האחד בכל ארץ מרוקו ואולי גם האחון באחרונים בין נושאי דגל חכמת המערב, אשר אצלם היה נכר עוד שביב אור קטן משמש ההשכלה המערבית בימי הדורות התיכוניים.
קורותיו > פטירה, צאצאים והנצחה

נפטר בד' אלול ה'תר"ס, בתטואן. הנהלת כי"ח וחכמי טבריה שלחו אגרת ניחומין למשפחה. כמו כן הספידוהו יהודי פאס.
בן נינו של הרב שמואל נהון, הרב יעקב גרשון, שימש מספר שנים כרבה של האגודה הישראלית של ונצואלה בקראקס ולאחר מכן כרבה של הקהילה הספרדית בסאו פאולו, ברזיל וכמנהל בית הספר יבנה בעיר זו.
בשנת ה'תשמ"ח, הקים בן נין נוסף, הרב משה גרשון, כולל בירושלים בשם 'קרן בן שמן', כשם ספרו של אביו רבי יצחק גרשון, מאחרוני חכמי תטואן ונין הרב שמואל נהון. שמו של רבי שמואל רמוז בשם הספר וכולל האברכים (קרן בן שמ"ן= שמואל נהון).
בן נוסף של רבי יצחק, אברהם גרשון, הקים על שמו את קהילת 'בית שמואל' בקראקס, ונצואלה.
חיבוריו

פסקי דין - נדפסו בספרים שונים של חכמי מרוקו, ועוד מצויים בכתבי יד.
דרשות והספדים - נדפסו בקובץ 'קרן בן שמן'.
מנחם ידיד

מנחם ידיד (15 בינואר 1918 - 5 במאי 2013) היה חבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בכנסות השישית עד השמינית.
אביו הוא הרב המקובל יום טוב ידיד הלוי.
ידיד נולד בשנת 1918 בחלב שבסוריה ולמד שם בבית ספר תיכון ובישיבה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, הצטרף לתנועת בית"ר, בשנת 1942 היה ראש פלוגה בסניף נווה צדק ובשנת 1946 היה ראש קן ירושלים. לאחר הפילוג בתנועה היה בין פעילי האצ"ל. בשנים 1939 ו-1946 אף נעצר בגין פעילותו בארגון.
לאחר קום המדינה היה ידיד בין חבריה הראשונים של תנועת החרות, ייסד את סניף התנועה בשכונת התקווה ועמד בראשו. לצד פעילותו בחרות היה גם חבר הוועד הפועל ומזכירות ההסתדרות הלאומית ובשנים 1950–1960 עובד עיריית תל אביב. בשנת 1965 היה ראש מחלקת הנוער של עיריית תל אביב.
ידיד היה מפעילי העדה החלבית בישראל ונבחר למזכיר ועד יוצאי חלב וסוריה. שימש כחבר ועד האפוטרופסים של "כתר ארם צובא".
בשנת 1965 הוא נבחר מטעם גח"ל לכנסת השישית. כהונתו נמשכה לאורך שתי כנסות נוספות, עד 1977.
בשנת 1994 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת 2001 פרסם את הספר "ידיד נפש" המספר על פעילותו.
בבחירות 2006 הוצב במקום ה-112 הסמלי ברשימת הליכוד לכנסת.
ידיד נפטר ב-5 במאי 2013 בגיל 95.
הערות שוליים

↑  מסבה חגיגית במועדון בית"ר נווה צדק, המשקיף, 2 באוקטובר 1942
↑  ימי תל חי בבית"ר אר"י, המשקיף, 5 באפריל 1946
↑  שבוע חנוכה בסניף תל אביב, חרות, 15 בדצמבר 1953
עתיד המדינה ובניה לא מובטח כל עוד שולטים מבצעי הסיזון, חרות, 25 במרץ 1958
↑  במועצת עובדי תל אביב, חרות, 28 במאי 1965
↑  הקמת איגוד ציוני של עולי ארצות־ערב, המשקיף, 22 בספטמבר 1943
↑  בהתאחדות יוצאי ארם צובא, הד-המזרח, 25 בספטמבר 1950
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298865005171  ISNI: 0000 0000 6697 3017  LCCN: no2002070251  VIAF: 11977494   WorldCat (עם VIAF): 11977494 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוניה רוסיטה הרווקה

דוניה רוסיטה הרווקה או שפת הפרחים (בספרדית: Doña Rosita la soltera) הוא מחזה תקופתי בן שלוש  מערכות פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה משנת 1935.
אודות המחזה

הצגת הבכורה של "דוניה רוסיטה הרווקה" התקיימה בברצלונה, ב-12 בדצמבר 1935, והוא נחל הצלחה רבה. כותרת המשנה של המחזה היא "פואמה הנטועה בגרנדה של שנות התשעים (של המאה ה-19), נחלקת לגנים אחדים עם קטעי מחול וזמר." לורקה בחר לתפקיד הראשי של דוניה רוסיטה בשחקנית הידועה מרגריטה קסירגו (אנ'), שגילמה אותה שנה את דמותה של ירמה. ההצגה הפכה לאירוע מרכזי בחיי התרבות של ברצלונה באותה תקופה. העיתונים הרבו לדווח אודות ביקוריו בבתי הקפה הפופולריים ועל מפגשיו עם מאורות התרבות בעיר, ביניהם הצייר סלבדור דאלי, חברו הטוב עוד מתקופת חייו הסטודנטיאליים.
תקציר העלילה

דוניה רוסיטה מתגוררת בביתם של דודתה ודודה. היא מאורסת לגבר שנוסע לדרום אמריקה בעקבות הוריו ומבטיח שישוב כדי לשאת אותה לאישה. דוניה רוסיטה מאוהבת בארוסה ומחכה לו בציפייה דרוכה במשך עשרים שנה, במהלך הזמן הזה הוא נושא לאישה מישהי אחרת והיא הופכת מצעירה תוססת ומלאת חיים לרווקה מבוגרת ודיכאונית. התמורה המתחוללת בחייה מקבילה למחזור חייו של ורד שדודה מגדל בחצר ביתו. בצעירותו הוורד בוהק בצבע אדום, הוא מחוויר בבגרותו עד שלבסוף הוא קמל ומלבין לגמרי.
ניתוח המחזה

כשלורקה כתב את "דוניה רוסיטה" הוא היה בשיא תהילתו והוכר כמחזאי ומשורר דגול. הוא סיפר לחבריו שרצה לנוח מהעומס הנפשי שהוטל על כתפיו שהיה כרוך בכתיבת הטרגדיות שלו "ירמה" ו"חתונת הדמים", שהקנו לו את תהילתו.
לורקה מיקם את עלילת "דוניה רוסיטה" בגרנדה שבמחוז אנדלוסיה. בשנת 1909, בהיותו בן שתים עשרה, עברה משפחתו של לורקה מן הכפר לגרנדה, בה יכלה לדאוג לחינוך טוב יותר לילדיה. לורקה למד בה בגימנסיה הישועית. באותה עת פעלה בגרנדה קבוצה פעילה ודינמית של אמנים, אנשי רוח ואנשי אקדמיה. שתמכו באמנויות.
הוא ראה בעברה ההיסטורי המפואר, שבמרכזו המפגש בין המסורת הנוצרית למסורת המוסלמית במאה ה-15, מקור לעיצוב דמותו של האדם הספרדי המודרני. בדומה ליצירותיו האחרות, בחר לורקה להדגיש את התכונות אותן ביקש לשנות: השמרנות, חוסר הסובלנות כלפי האחר והעמדת הפנים הכנועה בהתאם לנורמות החברתיות.
בשל התגברותם של הזרמים הפוליטיים הקיצוניים ובשל כך שלורקה היה ידוע כלוחם למען החופש, התעוררה תמיהה על העלאתו של מחזה קליל כ"דוניה רוסיטה". אם במחזהו הקודם "ירמה", כיכבה גיבורה טרגית, הרי שב"דוניה רוסיטה" הגיבורה הראשית היא נערה עירונית שמחה, עטופה באהבה; זאת למרות שהמחזה מסתיים בצורה טרגית, הגיבורה מחכה שנים רבות לאהובה שאינו מגיעה. המחזה מתאר את הווי החיים והדמויות של גרנדה בצורה אמפתית ושמחה. מתחת לפני השטח לורקה מותח ביקורת על החברה הספרדית בת תקופתו ומוקיע את רשעותה וצביעותה. רוסיטה היא סמל לנשים הרבות שמחכות במשך שנים לארוסיהן, שאינם מגיעים, ובשל כך הן דחויות ונלעגות בידי החברה.
רוסיטה הייתה הגיבורה האהובה ביותר על לורקה. ייתכן שראה ביופיה, נאמנותה ועוצמת רגשותיה, נפש תאומה לשלו. ייתכן שבדומה לדוניה רוסיטה, הרווקה המזדקנת, שקמלה כמו השושנה שמעניקה לה את שמה, כך גם לורקה, ההומוסקסואל עתיר הכישרונות, לא יכול היה וייתכן גם שלא רצה, להיות חלק מהחברה.
סמלים במחזה > ארמון אלהמברה

מתחם ארמונות אלהמברה בגרנדה, ספרד, בו באה לידי שיא האדריכלות האסלאמית. זהו מתחם ארמונות המורי העתיק, השמור והיפה ביותר שנותר על תילו.
סמלים במחזה > סנטה רוסה

דוניה רוסיטה, שמה של גיבורת המחזה, קרויה ככל הנראה על שם של סנטה רוסה (1617-1586). סנטה רוסה הייתה האדם הראשון באמריקה שהוכר כקדוש. היא חיה כל חייה בלימה, פרו והלכה לעולמה ב-30 באוגוסט, תאריך שנהפך להיות יום חגה, יום בו נהוג להביא מתנות ולחגוג עם כל מי שנקרא על שמה. סנטה רוסה עבדה קשה על מנת לתמוך בהוריה, היא גידלה פרחים ועסקה בעבודות תחרה וריקמה. היא התנגדה לנישואים ובהיותה בת עשרים פרשה והקדיש זמן רב מחייה לתפילה והתבודדות. היא טיפלה בחולים, סייעה לעניים, עבדים ואינדיאנים. היא מוכרת בפרו כפטרונית של שירותי הרווחה.
סמלים במחזה > המנואלות-המאיות של גויה

המאיות המופיעות בהצגה הן המאיות שפרנסיסקו דה גויה הרבה לצייר. מאיה הוא כינויה של אישה ספרדית חושנית מבנות העם. המאיה פיתתה את הגברים בעזרת לבוש חושני, חושפני ופרובוקטיבי.
המחזה בעברית בדפוס

פדריקו גארסיה לורקה, דוניה רוסיטה הרווקה, או, שפת הפרחים; עברית: עזה צבי, רמת-גן: בית-צבי, בי"ס לאמנות הבמה והקולנוע, 1990. הוצג על ידי תלמידי שנה ג' של בית הספר למשחק בית צבי בדצמבר 1989. במאי יורם פאלק. עיצוב איריס רטינסקי.
פרדריקו גרסיה לורקה, מחזות, תרגום מספרדית, הערות ואחרית-דבר: רנה ליטוין; תל אביב: חרגול ; עם עובד, תשס"ז 2007.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

דוניה רוסיטה, תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 11 באוגוסט 2001
יוצרים: תרגום – שמעון בוזגלו, בימוי – דוד מוכתר-סמוראי, עיצוב תפאורה - היינץ האוזר, עיצוב תלבושות - אורטה איקר, עיצוב תאורה - פליס רוס, הלחנת מוזיקה - ווילפריד וובר, עריכה וניהול מוזיקלי – מישה בלכרוביץ', כוריאוגרפיה – דייוויד טוגורי, תנועה על פי טוגורי – אילן ממן.
המשתתפים: דוניה רוסיטה – אסנת פישמן, הדודה – רוזינה קמבוס, הדוד – מכרם ח'ורי, סוכנת הבית – רבקה נוימן, מנולה ראשונה – אמונה צבי, מנולה שנייה – שירי נדב, מנולה שלישית – קלרה ח'ורי, האחיין – מורדי גרשון, אם הרווקות – זהרירה חריפאי, רווקה ראשונה – פלורנס בלוך, רווקה שנייה - קלרה ח'ורי, רווקה שלישית – סנדרה שונוולד, איולה ראשונה - אמונה צבי, איולה שנייה - שירי נדב, דון מרטין - מכרם ח'ורי, הצעיר – אייל הובר-לוי, הפועלים – רומן קריכלי וסיימון קריכלי.
הערות שוליים

↑  הצגות בית צבי - מחזורים א' - ל"ט, באתר בית צבי
↑  הגר רם, משנה לשנה זה נעשה יותר עצוב, באתר ארכיון העיתון חדשות בספריה הלאומית, ‏29 דצמבר 1989⁩
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX3107511  MusicBrainz work: 925961d8-7399-4cc8-a446-03e926a483b0 
שמלתה של דוניה רוסיטה (בגילומה של מרגריטה קסירגו) בהופעת הבכורה של ההצגה ב-1935
שווים (עמותה)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  חולון 
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 www.shavim.net
 
שווים היא עמותה ישראלית העוסקת בשיקום תעסוקתי של מתמודדי נפש, אשר נוסדה בשנת 1985. העמותה מסייעת להעסיק כ-900 איש בגילאי 21–75.
בשנת -2023 נוסדה העמותה סוקה בערים: פתח תקווה, חיפה, נתניה, באר שבע, קריית ביאליק, קריית שמונה, טבריה, קריית גת, חולון וכפר סבא.
ראו גם

אנוש – העמותה הישראלית לבריאות הנפש
הערות שוליים

↑  שווים עמותה לשיקום תעשייתי, באתר www.shavim.net
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שווים (עמותה)".
נווה חן

| --- | --- |

מבט מגן שרני לרחוב מעפילי אגוז
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 שטח:  302 דונם
 אוכלוסייה:  6,074 (2015)
 קואורדינטות:  32°03′17″N 34°48′28″E﻿ / ﻿32.054821°N 34.807911°E﻿ / 32.054821; 34.807911
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נווה חן היא תת-שכונה בדרום-מזרח העיר תל אביב-יפו ונחשבת כחלק מכפר שלם, הגובלת בשכונות יד אליהו ממזרח ובשכונות רמת חן ורמת הטייסים ממערב.
מבנה השכונה

רחוב מעפילי אגוז הוא הציר המרכזי של נווה חן, וממנו יציאות לרחובות משניים לכיוונים מזרח ומערב. החלק הדרומי של רחוב מעפילי אגוז מאופיין באופן היסטורי בבניינים בני ארבע קומות, אשר חלק גדול מהם עוברים בימים אלה (אוגוסט 2020) תהליך של התחדשות עירונית במסגרת תמ"א 38 או פינוי בינוי. החלק הצפוני של הרחוב מאופיין בבניינים בני 8 קומות, מסתיים בדרך ללא מוצא, והוא נחשב לשקט ומרווח יותר.
לשכונה שתי כניסות מרכזיות – הכניסה המזרחית מדרך הטייסים והכניסה הדרומית מרחוב מח"ל, וכן כניסה קטנה נוספת מכיוון מערב, דרך רחוב סנפיר.
מדדים חברתיים-כלכליים

על פי מפקד האוכלוסין של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אשר בחן בפעם האחרונה את האשכול החברתי-כלכלי אליו משתייך כל אזור סטטיסטי בשנת 2015, קיבלה השכונה דירוג של 6/10. שכנותיה ממערב ומדרום – יד אליהו (6/10), כפר שלם (5/10), נווה כפיר (5/10) ושכונת התקווה (3/10) – זכו לציונים נמוכים יותר על פי מדרג זה, למעט שכונת יד אליהו, אשר זכתה לציון זהה. שכנותיה ממזרח ומצפון – רמת הטייסים (7/10), תל חיים (7/10) ורמת חן (9/10) - זכו לדירוגים גבוהים יותר.
תחבורה

he
תחנת 'פארק וולפסון', הממוקמת על הקו הסגול של הרכבת הקלה, צפויה להיפתח בשנת 2026 בגבול הצפוני של השכונה (כמסומן במפה משמאל). הנהנים המרכזיים ממיקום התחנה הם הדיירים בחלק הצפוני של רחוב מעפילי אגוז.
בשכונה עוברים שני קווי אוטובוס – 4 ו־16 – אשר מובילים ללב העיר תל אביב, לחוף הים ולתחנות הרכבת הסמוכות, גם בימי שבת במתכונת של מונית שירות.
חינוך, קהילה ושירותים בשכונה

בתי ספר ומוסדות אקדמיים
בשכונה מספר בתי ספר יסודיים, אשר המוכר שבהם, בית הספר 'תל-חי. מצפון לשכונה נמצא מתחם 'אורות', ובו בית הספר עירוני ט' ומכללת אורט סינגלובסקי. בסמיכות למתחם קיים תכנון עקרוני להקמת מתחם המכללות ובו מכללה להנדסה.
מרכזים קהילתיים - קאנטרי קהילתי בית בארבור משרת את תושבי השכונה וכולל חדר כושר, בריכה קיצית וחורפית, אודיטוריום, קונסרבטוריון למוזיקה, אולם ספורט, מגרשי ספורט, חדרי סטודיו לפעילות חוגים וכיתות לימוד. במסגרת הקאנטרי מתקיימות פעילויות תרבות, חינוך ופנאי לכל הגילאים ובכל התחומים, תוכניות להוראה והכנה לבגרות, פעילות קהילתית מגוונת, קייטנות קיץ, פעילות נוער ועוד.
מרכזים מסחריים - בפינת הרחובות מעפילי אגוז וסנפיר נמצא המרכז המסחרי המרכזי של השכונה, ובו סופרמרקט, סניף בנק וחנויות נוספות. בפינת הרחובות מעפילי אגוז ומח"ל ישנו מרכז מסחרי נוסף.
ריאות ירוקות - בחלקו הצפוני של רחוב מעפילי אגוז נמצא פארק שרני, ובקרבת השכונה נמצאים פארק אדית וולפסון ופארק מנחם בגין (פארק דרום).
מרכזי ספורט - בנוסף לקאנטרי בית בארבור, מרכז הטניס של תל אביב נמצא בקרבת השכונה, בינה לבין שכונת יד אליהו.
מגמות

החל משנת 2019 החלה השכונה בתהליכי התחדשות עירונית מואצים, אשר באים לידי ביטוי בעיקר ברחוב מעפילי אגוז, עם מספר רב של פרויקטים במסגרת תמ"א 38.
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] מורגשת בשכונה חדירה של שוכרים רבים - בעיקר זוגות ומשפחות צעירות - המשווים לשכונה נופך חי וצעיר יותר מבעבר.
בחודש ינואר 2021 פרסמה עיריית תל אביב-יפו מסמך מדיניות לשכונה, אשר צפוי להתוות את הדרך לפיתוח משמעותי של האזור.
הערות שוליים

↑  אפיון וסיווג של אזורים סטטיסטיים בתוך עיריות ומועצות מקומיות לפי הרמה החברתית-כלכלית של האוכלוסייה 2015, באתר www.cbs.gov.il
↑  מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הסגול – מפה
↑  אורי חודי, ‏קמפוס חדש יוקם בדרום מזרח ת"א; "האזור מתחדש", באתר גלובס, 3 באוקטובר 2013
↑  מסמך מדיניות דופן כפר שלם 2021, באתר עיריית תל אביב-יפו, ‏30.12.2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012777574705171
מורשת תרבותית

מורשת תרבותית היא מכלול של דברים, מוחשיים ובלתי מוחשיים, נייחים או ניידים, הנלווים אל בני חברה כלשהי ומועברים בה מדור לדור. במורשת התרבותית הבלתי מוחשית נכללים תיעוד היסטורי, פולקלור, מנהגים, כללים וערכים, ובמורשת התרבותית המוחשית נכללים אתרים, מבנים וחפצים היסטוריים.
כדי לקבוע שדבר כלשהו המשתייך לתרבות מסוימת הוא חלק ממורשתה התרבותית, בוחנים האם יש לו משמעות תרבותית, ומשהוגדר כבעל משמעות כזאת, פונים לעסוק באופן שימורו.
לפי אמנת בורה (אנ'), המשמעות התרבותית היא ערך אסתטי, היסטורי, מדעי, חברתי או רוחני של דורות העבר, לדורות ההווה ולדורות העתיד. כשמדובר בנכס תרבות מוחשי נייח (אתר עתיקות, מבנה היסטורי וכדומה), משמעות תרבותית מגולמת במקום עצמו, במבנה שלו, בסביבתו, בשימוש שנעשה בו, בהקשרים, במשמעויות, בעדויות ובקשרים שלו למקומות ולחפצים. ייתכן שמקום או נכס מסוים יגלם בתוכו מגוון של ערכים בעבור פרטים או קבוצות שונות.