תכנון העיר ברצלונה
המאה ה-19 > התערוכה העולמית של 1888

בסוף המאה התקיים אירוע שהשפיע רבות מבחינה כלכלית, חברתית, עירונית, אמנותית ותרבותית על העיר: התערוכה העולמית של 1888. התערוכה התקיימה בין 8 באפריל ל-9 בדצמבר 1888 ונערכה בפארק המצודה, קרקע שהייתה שייכת בעבר לצבא ופונתה בשנת 1868 עבור פיתוח העיר. התמריץ של אירועי התערוכה הוביל לשיפור התשתית של העיר כולה, ובזכות כך עשתה קפיצת מדרגה גדולה לקראת מודרניזציה ופיתוח.
פרויקט השיפוץ של פארק המצודה הוזמן על ידי ג'וזף פונטסרה בשנת 1872, שתכנן גנים נרחבים לבילוי עבור האזרחים, ויחד עם השטח הירוק תכנן כיכר מרכזית וכביש טבעתי, וכן מזרקה מונומנטלית, מגוון אלמנטי נוי, שני אגמים ושטח מיוער, כמו גם תשתיות ומבני עזר שונים, כמו שוק בורן, מאגר מים – כיום הספרייה של אוניברסיטת פומפאו פברה – בית מטבחיים, גשר ברזל מעל צסילות הרכבת ומספר מחסני שירות. הוא גם תכנן את המתחם העירוני החדש של בורן, שהורכב ממאה חלקות קרקע והציגו חותם סגנוני משותף. לבסוף מומש רק באופן חלקי.
בנוסף למצודה, שופצה שדרת סנט ג'ון (Salón de San Juan; כיום Passeig de Lluís Companys), שדרה ארוכה ברוחב 50 מטר ששימשה ככניסה לתערוכה ובתחילתה מוקם שער הניצחון, שתוכנן על ידי ג'וזף וילאסקה. טיילת זו כללה מעקות ברזל יצוק, מדרכות מפסיפס ועמודי תאורה גדולים, כולם תוכננו על ידי פרה פאלקואס (Pere Falqués). רוב המבנים והביתנים שנבנו עבור התערוכה נהרסו לאחר סיומה, אם כי טירת שלושת הדרקונים ומוזיאון מרטורל (שניהם חלקים בלתי נפרדים ממוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה), האורנג'רי והאומברקולום שרדו, בעוד חלק ממוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה. שטחי הפארק הפכו מאוחר יותר לגן החיות של ברצלונה.
עבודות ושיפורים רבים בוצעו ברחבי העיר לרגל האירוע: הושלם השיפוץ של כל חוף הים שבתחומי העיר (בין פארק המצודה ללה רמבלה), באמצעות שיפוץ פסאז' דה קולום ובניית מזח חדש שנקרא הפוסטה; החל חידוש של כיכר קטלוניה, תהליך שהגיע לשיאו ב-1929 הודות לתערוכה אחרת, התערוכה הבינלאומית לתעשיות החשמל; ריירה ד'מאלה (Riera d'en Malla) חופה ועורר את הרמבלה דה קטלוניה; שדרת פאראלל חודשה; פסץ' דה סנט ג'ואן הוארך לכיוון גראסיה וגראן ויה דה לס קורטס קטלאנס הוארכה מערבה. הגולונדרינאס, סירות שעשועים שיצאו מול אנדרטת קולומבוס והציעו סיבוב שייט למבקרים, הותקנו ונשארו גם כן.
מסוף המאה ראוי להזכיר את הפרויקט של פרה גרסיה פאריה (Pere Garcia Fària) לאסדרת מערכת הביוב של העיר (Proyecto de saneamiento del subsuelo de Barcelona: alcantarillado, drenaje, residuos urbanos, 1891). היה זה פרויקט ששם דגש מיוחד על היגיינה, עם קריטריונים חדשניים שעדיין תקפים היום: הוא הקים רשת ביוב בת-ביקור, ברוחב 80 סנטימטרים ובגובה 170 סנטימטרים, המתוחזקת על ידי חטיבה עירונית שעדיין מבצעת את תפקידיה. זוהי מערכת אחידה למי גשמים ומי שפכים, הפועלת בעיקר על ידי כוח הכבידה – למעט מספר תחנות שאיבה קטנות – מה שמחייב להחזיק קולטים גדולים בחלק התחתון של העיר. הודות לפרויקט זה, הוארכה רשת הביוב תוך מספר שנים מ-31.2 קילומטרים ל-212 קילומטרים. בתקופה זו, החלו הרחובות להיבנות עם מדרכות וכבישים מרוצפים, שהוחלפו באספלט בשנות ה-60 של המאה ה-20.
במהלך המאה התשע-עשרה הגידול באוכלוסייה וצרכים תעשייתיים חדשים הביאו לעלייה בצריכת המים, מה שהצריך בניית רשת איסוף וחלוקת מים גדולה יותר. כך, בסוף המאה נבנה צינור חדש מדוסריוס (מרסמה), באורך 17 קילומטרים ואמת מים באורך 37 קילומטרים שהביאו מים לעיר. חברות השיווק הראשונות הופיעו אז, העיקרית שבהן הייתה אגודת המים הכללית של ברצלונה (Sociedad General de Aguas de Barcelona (AGBAR)), שנוסדה ב-1882.
בנוסף, הגידול באוכלוסייה בין המאות התשע-עשרה למאה העשרים הוביל לבניית בתי חולים חדשים על מנת לשרת את אוכלוסיית המחוזות החדשים של העיר: בית החולים קליניקו אי פרובינציאלי (1895–1906) ואוספיטל דה סנט פאו (1902–1930), מתחם מונומנטלי בסגנון מודרניסטי שתוכנן על ידי ליואיס דומנק אי מונטנר. מאוחר יותר, הוקמו בתי החולים של אספרנסה (1924), הצלב האדום (1924), בית החולים הצבאי (1924) ובית החולים דל מאר (1931), בעוד שב-1955 נחנך בית החולים Universitari Vall d'Hebron, אחד מגורמי הבריאות העיקריים של קטלוניה.
במהלך השנים הללו עברה האישמפלה בהדרגה תהליך עיור, תחילה הודות ליוזמה פרטית שנקראה אגודות פיתוח (Sociedades de Fomento), ומשנת 1892 עם הופעת הוועדות המיוחדות לאישמפלה (Comisiones Especiales de Ensanche) שנבעו מ"חוק האישמפלה החדש של שנת 1892". חוק זה התבסס על חוקי ההפקעה בכפייה משנת 1879, ופיתח מערכת ניהול לשיתוף ציבורי ופרטי. תהליך העיור התרחש בעבר במספר שלבים: מילוי השטח, חלוקה לקרקע, התקנת שירותים כמו ביוב, מים זורמים ותאורה והקמת מבנים. רוב הבתים היו מושכרים בעבר: הבעלים התגוררו בקומה השנייה (planta noble) והשכירו את האחרים.