stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סודות המסדר
עלילת הסרט

בשנת 1099, במהלך מסע הצלב, חיילים נוצרים הגיעו לירושלים וטבחו בכל התושבים. אחד החיילים הנוצרים, צ'ארלס לה ויילנט הזדעזע כל כך מההרג שהוא החליט לייסד כת דתית חדשה של שלום והבנה. לה ויילנט החל לכתוב באופן סודי ספר קדוש. הנוצרים אשר האשימו את לה ויילנט בכפירה הרגו אותו יחד עם מאמיניו, כאשר הפרק האחרון של ספרו אבד במדבר.
בישראל של ימינו הכת ממשיכה להתקיים. מאמיניו של לה ויילנט מקיימים את אמונתם במסר של שלום ואחווה, אך מאמין אחד בשם 'סיירוס' (בריאן תומפסון) מעוות לגמרי את הכוונות הטובות של הכת. בזמן הזה, רודי (ז'אן-קלוד ואן דאם) גנב מקצועי של עתיקות יקרי ערך, העושה עסקים עם המאפיה, נוהג במכוניות מרוץ וחובב מסיבות מושבע. באחת הפעמים הוא חודר למוזיאון מפואר ומאובטח בעזרתו של חברו הרוסי-ישראלי יורי (ששון גבאי) וגונב ביצת פברז'ה יקרה.
למרות המקצוע שבחר, רודי אינו בחור רע. למעשה הוא בן טוב שמוכן לעשות הכול בשביל אביו הארכאולוג 'אוזי' (ורנון דובצ'ב). אביו 'אוזי', הוא ארכאולוג מפורסם ומנהל מוזיאון בניו יורק. הוא מוצא כתב יד עתיק יומין, מהתקופה הצלבנית. כתב היד מכיל מסר של שלום ואחווה בין הדתות. לכתב מצורפת מפה עתיקה של ירושלים והדרך למציאת אוצר יהודי עתיק. אוזי יוצר קשר עם חברו הטוב פרופסור ואלט פינלי (צ'רלטון הסטון) באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וטס לישראל אך נחטף על ידי סיירוס לפני הגיעו לאוצר. החטיפה מתבצעת בזמן שאוזי מדבר עם בנו רודי בטלפון. רודי שהבין שאביו נחטף מחליט לטוס לישראל להציל אותו.
רודי פוגש את חברו של אביו שמוסר לו מפתח לכספת בבנק אך נרצח על ידי אלמוני זמן קצר אחרי כן. רודי נעצר על ידי המשטרה ומספר את סיפור החטיפה. הוא לא זוכה לאמון מאחד מהקצינים הבכירים, בן נר (שמאוחר יותר יתגלה כבן בריתו של סיירוס) ולכן מוחזק במעצר. סגן דליה בר, שוטרת שפגשה את רודי עוד בנמל התעופה מסכנת את הקריירה שלה כדי לעזור לרודי. (מאוחר יותר יתגלה שדליה הייתה חברה בכת עד שעזבה בגיל 18).
בינתיים, סיירוס מתנקש במנהיג הכת, פייר גאדט, ומתחיל להפיץ את מסרי המלחמה שלו בין המאמינים.
רודי משתחרר מהמעצר והולך לבנק כדי לפתוח את הכספת. בכספת הוא מוצא מפה המורה את הדרך לאוצר יהודי רב מתחת לעיר העתיקה בירושלים. סיירוס ובן נר מחפשים את אותה המפה. בן נר מעוניין באוצר הרב אך מטרתו של סיירוס היא לפוצץ את החדר בו נמצא האוצר שנמצא ממש מתחת לכיפת הסלע שבהר הבית בזמן הרמדאן ולגרום למלחמה בין היהודים למוסלמים.
רודי ודליה מנסים לחדור לכת, לשחרר את אוזי ולעצור את תוכניתו השטנית של סיירוס לפני שיצית את כל המזרח התיכון.
הכנסות הסרט

הסרט לא הוקרן בקולנוע בארצות הברית, בריטניה ובישראל אך בכל זאת גרף 18 מיליון דולרים מהשכרות בווידאו ודי.וי.די. הסרט הוקרן בקולנוע בין היתר בספרד, מקסיקו, אוקראינה, ויפן.
סיון פחימה

סיון פחימה (נולדה ב-7 בספטמבר 1983 באשקלון) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה בישראל מאז הקמתה ב-1998 ועד 2017. שיחקה בנבחרת ישראל בין השנים 2001–2009.
קריירה

פחימה נולדה באשקלון ושיחקה כדורגל מגיל צעיר. בגיל 13 הצטרפה לקבוצת הפועל אשקלון לקראת הקמת ליגת הנשים בארץ ושיחקה בה בעונה הראשונה. בתום אותה עונה הציע לה עוזר מאמן הנבחרת ומאמן מכבי חיפה, איסר רביץ, להצטרף לחיפה החזקה. פחימה עברה להתגורר בקריות, הצטרפה לקבוצה כשהיא בת 15 בלבד ושיחקה בה במשך ארבע עונות עד התפרקות הקבוצה בשנת 2003. במהלך העונות האלו זכתה עם הקבוצה באליפות ובשני גביעים.
לאחר התפרקות הקבוצה עברה פחימה למכבי חולון, ושיחקה בה במשך 11 עונות, במהלכן זכתה עם הקבוצה בחמש אליפויות ובשמונה גביעים. בגמר הגביע ב-2009 הצטיינה והבקיעה שלושער.
ב-2014 עברה לשחק שלוש עונות במ.ס. קריית גת וזכתה איתה בגביע המדינה ובאליפות.
לאחר שנה של הפסקה שיחקה בעונת 2018/2019 בהפועל עירוני פתח תקווה מהליגה הלאומית ובסיום העונה פרשה מכדורגל.
בנבחרת

בשנת 2001 הייתה פחימה בסגל נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19, שיחקה 6 משחקים וכבשה שני שערים במסגרת מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19, במהלכן עברה הנבחרת שלב אחד. במקביל, שיחקה בנבחרת הבוגרת כשאת הופעת הבכורה שלה ערכה מול נבחרת אסטוניה בשנת 2001. בסך הכל רשמה 27 הופעות בנבחרת וכבשה שני שערים.
מחוץ לכדורגל

משנת 2008 עובדת פחימה בחברת "דלק מנטה קמעונאות דרכים בע"מ", כמנהלת אזור.
בשנת 2018 נולד בנה הראשון, ליאו גבריאל.
תארים > מכבי חיפה

אליפות המדינה: 2001/2002
גביע המדינה: 1999/2000, 2001/2002
תארים > מכבי חולון

אליפות המדינה: 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009
גביע המדינה: 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2012/2013
תארים > מ.ס. קריית גת

אליפות המדינה: 2016/2017
גביע המדינה: 2015/2016
הערות שוליים

↑  קבוצת הנשים - מכבי חיפה
↑  מכבי חולון זכתה בגביע המדינה לנשים, באתר וואלה, 11 במאי 2009
סיונג'י קינמוצ'י

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
הנסיך סיונג'י קינמוצ'י (ביפנית: 西園寺 公望; ‏23 באוקטובר 1849 - 24 בנובמבר 1940) היה מדינאי יפני ופעמיים ראש ממשלת יפן. הוא ניסה לקדם את יפן לכיוון דמוקרטי וליברלי, וניסה לקדם שוויון בין הגזעים ברמה העולמית, אך נתקל בהתנגדות מצד גורמים שמרנים, מילטיריסטים וגזענים ביפן, בבריטניה ובארצות הברית.
ראשית חייו

סיונג'י נולד בקיוטו, בן למשפחת אצולה יפנית, וב-1851 אימצה אותו משפחת אצולה אחרת - סיונג'י. עם זאת, הוא גדל לצד משפחתו ביולוגית, שכן שתי המשפחות התגוררו בסמוך לארמון הקיסרי של קיוטו. בתור נער צעיר ממשפחת אצולה בקיוטו, שיחק סיונג'י עם יורש העצר של משפחת המלוכה, שלימים יהפוך לקיסר מוצוהיטו, והשניים הפכו לחברים קרובים.
אחיו הצעיר של סיונג'י אומץ גם הוא על ידי משפחה אחרת, משפחת סומימוטו, שבבעלותה היה זאיבצו סומימוטו. זאיבצו זה מימן את הקריירה הפוליטית של סיונג'י, וקרבתו לחצר הקיסר סיפקה לו את הקשרים להם הזדקק.
רסטורציית מייג'י

כבן למשפחת אצולה, נכנס סיונג'י לחיים הפוליטיים בגיל צעיר. הוא לקח חלק במלחמת בושין, שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה והצבת הקיסר מוצוהיטו בראש המדינה. בניגוד לחוגים מסוימים בקרב האצולה היפנית, שהחזיקו בדעה שהמלחמה היא סכסוך בין הסמוראים של צ'ושו ושל סצומה לבין השוגונות, טען סיונג'י שעל בני האצולה לנצל את המצב ולקח חלק פעיל במלחמה, ובהתאם לכך, לקח חלק במספר קרבות כנציג קיסרי.
המסע מסביב לעולם

לאחר רסטורציית מייג'י למד סיונג'י צרפתית בקיוטו, ולאחר מכן יצא למסע מסביב לעולם. הוא הפליג מיפן לסן פרנסיסקו, ומשם המשיך ל וושינגטון די. סי., שם פגש את נשיא ארצות הברית דאז, יוליסס גרנט. הוא חצה את האוקיינוס האטלנטי לאנגליה, שהה בלונדון כשבועיים, וסיים את המסע בפריז, לשם הגיע ב-27 במאי 1871. מכיוון שפריז הייתה נתונה לשליטת הקומונה הפריזאית באותה עת, נאלץ סיונג'י לעזוב את צרפת, ונסע לשווייץ ולניס, לפני שהתיישב במרסיי, שם המשיך את לימודי הצרפתית. לאחר דיכוי הקומונה, שם סיונג'י לפריז, והחל ללמוד משפטים בסורבון. היו אלה ימיה הראשונים של הרפובליקה הצרפתית השלישית, ותקופה של אידיאליזם בצרפת. סיונג'י, שהגיע מיפן עם דעות ריאקציונריות, הושפע מהאווירה והפך לאחד הפוליטיקאים היפנים הליברלים ביותר בזמנו. בעת שהותו בפריז, קשר סיונג'י קשרים חברתיים עם אושיות אירופאיות, כגון פרנץ ליסט וז'ורז' קלמנסו.
לאחר שובו ליפן, יסד סיונג'י את אוניברסיטת ריצומייקן ב-1869, ואת בית הספר למשפטים של מייג'י, שהפך לאוניברסיטת מייג'י ב-1880.
ב-1882 יצא איטו הירובומי לאירופה במטרה לבחון את החוקות השונות שם, וביקש מסיונג'י להתלוות אליו. לאחר מסע זה, התמנה סינג'י לשגריר יפן באוסרטה-הונגריה, ולאחר מכן גם בגרמניה ובבלגיה.
קריירה פוליטית

לאחר ששב ליפן הצטרף סיונג'י למועצה הקיסרית. הוא כיהן גם בתפקיד שר החינוך במהלך כהונותיו השנייה והשלישית של איטו בראשות הממשלה, ובכהונתו השנייה של מצוקטה מאסיושי. במהלך כהונתו הוא פעל להתאמת רמת החינוך ביפן לזו שהייתה נהוגה באירופה.
איטו יסד את מפלגת ריקן סייוקאי ב-1900, וסיונג'י היה אחד מחבריה הראשונים. בשל התנסויותיו באירופה, נחשב סיונג'י לפוליטיקאי ליברלי, ותמך בהקמת פרלמנט. באותה שנה החליף סיונג'י את איטו בנשיאות המועצה הקיסרית, והחליף אותו בנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1903.
ראשות הממשלה

סיוג'י כיהן בתפקיד ראש ממשלת יפן מ-7 בינואר 1906 עד 14 ביולי 1908, ופעם נוספת מ-30 באוגוסט 1911 עד 21 בדצמבר 1912. שתי הקדנציות שלו התאפיינו במתח רב בין סיונג'י לפוליטיקאי השמרני יאמגאטה אריטומו. סיונג'י ואיטו ראו במפלגות פוליטיות כלי חיוני בממשלה מתפקדת, ואילו יאמגאטה ראה בהן כלים דמוקרטים שנועדו לעורר ויכוחים ושחיתות.
בעוד סיונג'י נאבק על תקציב המדינה עם משאבים מוגבלים, תבע יאמגאטה תקציב גדול יותר לצבא יפן. בסופו של דבר נפלה ממשלתו הראשונה של סיונג'י על ידי גורמים שמרניים, בהנהגת יאמגאטה, שחששו מהתחזקות הסוציאליזם ביפן, וחשו שהממשלה הנוכחית לא דיכאה תנועות אלה כראוי.
נפילת ממשלתו השנייה של סיונג'י הגיעה בעקבות משבר חוקתי. משבר טאישו (שנקרא על שם הקיסר טאישו) פרץ בנובמבר 1912, ונבע מעימות מתמשך בנוגע לתקציב הצבאי. שר המלחמה, גנרל אוהארה יוסקו, התפטר מהקבינט לאחר שלא קיבל את התקציב שדרש, וסיונג'י חיפש מחליף. יאמגאטה הורה לכל קציני המטה בצבא ובצי לסרב למינוי, ומאחר שהחוק היפני קבע שרק קצין בשירות פעיל רשאי למלא תפקיד זה, לא נמצא מחליף, וסיונג'י נאלץ להתפטר.
משנתו הפוליטית של סיונג'י נשענה על עברו ועל חוויותיו מחוץ ליפן: הוא האמין שהחצר הקיסרית אינה צריכה להתערב בפוליטיקה, כפי שהיה נהוג במשך מאות שנים לאורך ההיסטוריה של יפן. גם על נקודה זו חלקו עליו השמרנים, שראו בקיסר שליט עליון, שעליו לקחת חלק נכבד בפוליטיקה, ובכך להחליש כל פרלמנט וממשלה אזרחית.
הגנרו

סיונג'י הצטרף לגנרו ב-1913. באותה עת דעכה השפעתה של המועצה, ותפקידה היחיד היה להמליץ לקיסר על מועמד לראשות הממשלה. מכיוון שהקיסר מעולם לא סירב לקבל את הצעת הגנרו, למעשה היא זו שהחליטה על זהות ראשי הממשלות. עם מותו של מצוקטה מאסיושי ב-1924 נותר סיונג'י הגנרו היחיד, וניצל את מעמדו להשפיע על בחירת ראשי הממשלה עד מותו ב-1940. לרוב בחר סיונג'י במנהיג מפלגת הרוב של הדיאט, אך תמיד היה עליו לרצות גם את הממסד הצבאי בבחירתו.
במלחמת העולם הראשונה נלחמה יפן לצד בריטניה נגד כוחות גרמנים בסין. סיונג'י הוביל את המשלחת היפנית בועידת השלום בפריז ב-1919, אף על פי שתפקידו היה סמלי בלבד, בשל בריאותו הרופפת. סיונג'י הוא הציע ששוויון בין הגזעים יהווה אחד מערכי היסוד של חבר הלאומים שהוקם זמן קצר לפני כן, אך נתקל בהתנגדות מצד ארצות הברית ובריטניה. באותה תקופה המעצמות האירופאיות שלטו באזורים נרחבים באסיה בקרבת יפן - נוכחות של בריטניה וארצות הברית בסין, הפיליפינים בידי ארצות הברית, אינדוניזה בידי הולנד ועוד. בארצות הברית הייתה אווירה גזענית שכוונה גם נגד יפנים, ונכתבו צווים שונים להגבלת ההגירה מיפן לארצות הברית.
בשנת 1920 קיבל סיונג'י את תואר הקזוקו קושאקו (公爵, "נסיך"), כאות הוקרה על שירותו הציבורי הארוך.
יפן ניסתה להשיג משאבי טבע בסין אבל נתקלה בהתנגדות מערבית. היפנים נפגעו מהיחס המערבי אליהם וראו במאמצים לבלום את כוחם צביעות מערבית. היבטים אלה סייעו לדחוף את יפן לעימות עם המערב. המצוקה עקב השפל הגדול, והעימות עם המערב סייעו בערעור הכוחות הדמוקרטיים ביפן וסייעו לעליית כוחות של ימין שמרני קיצוני שהתנגדו לדמוקטריה ושאפו להפוך את יפן לאימפירה שתשלוט על חלקים נרחבים מאסיה. סיונג'י היה דמות שנואה על מילטיריסטים ביפן, והוא נכלל ברשימת החיסול במרד הנפל של 26 בפברואר 1936. לאחר שקיבל מידע מקדים על ניסיון המרד, נמלט סיונג'י מביתו בטרם הגעו אליו החיילים.
לכל אורך הקריירה הפוליטית שלו ניסה סיונג'י להפחית מהשפעתו של הממסד הצבאי על הפוליטיקה של יפן. הוא היה אחד מיעציו הליברלים ביותר של הקיסר הירוהיטו, והעדיף יחסי שלום עם ארצות הברית ובריטניה, על פני מלחמה. עם זאת, לעיתים הוא נאלץ לוותר, כשהיה ברור לו שלא יוכל לשנות את פני הדברים, וכך אירע שלא הצליח למנוע את החתימה על ההסכם התלת-צדדי בספטמבר 1940.
לקריאה נוספת

Clements, Jonathan. Prince Saionji, Japan. Haus Publishing, 2008. ISBN 9781905791682.
Conners, Lesley. The Emperor's Adviser: Saionji Kinmochi and Pre-War Japanese Politics. Routledge, 1987. ISBN 9780709934493.
סלומון בן שבת

אין תמונה חופשית
הרב ד"ר סלומון (שלמה) בן שבת (בספרדית: Salomón Bensabat;‏ 17 באוקטובר 1927 – ?) היה משפטן והיסטוריון יהודי-מרוקאי ששימש כאב בית הדין לערעורים ברבאט ויועץ לבית המשפט העליון של מרוקו. לאחר מכן כיהן בתור הרב הראשי של העיר ברצלונה שבספרד.
קורות חיים

סלומון בן שבת נולד בלראש שבמרוקו בשנת 1914. בילדותו למד בבתי ספר צרפתיים במרוקו והשלים את תעודת הבגרות הצרפתית (Baccalauréat). לאחר מכן החל בלימודיו בבית המדרש לרבנים בטנג'יר ובשנת 1930 השלים את לימודיו והוסמך כרב. הוא שלט היטב בשפות צרפתית, ספרדית, עברית, ערבית ואנגלית, ומשרותיו הראשונות היו בלימוד שפות. הוא החל ללמד ספרדית וצרפתית בבתי ספר שונים בצפון מרוקו, ובשנת 1936 נסע לספרד ושימש כמורה לצרפתית במדריד.
בתחילת שנות ה-40 הוא נסע ללימודי משפטים בגרנובל שבצרפת, ובשנת 1943 הוסמך כעורך דין. לאחר מכן שב למרוקו, ועסק בעריכת דין בתטואן. בשנת 1944 נבחר לנשיא קהילת יהודי לראש והחזיק בתפקיד שלוש שנים. הוא השלים תואר ראשון נוסף בלימודים ערביים בתטואן בשנת 1949. לאחר מכן נסע ללימודים בספרד ובשנת 1953 השלים תואר ד"ר למשפטים באוניברסיטת מדריד. לאחר השלמת לימודיו שב לתטואן לעבודתו כעורך דין, וכמו כן פתח את "מכון הרמב"ם" בתטואן, שעסק במחקר ספרותי של היהדות ובפרט של יהדות ספרד של ימי הביניים. כחלק מפעילות המרכז הוא פרסם מאמרים וספרונים קצרים בספרדית על חיי הרמב"ם, רבי יהודה הלוי, על ההיסטוריה ודרך ההתעצבות של התלמוד ועוד.
הוא היה אוהד לישראל, ובכמה מקרים עבד בשיתוף פעולה עם ה"מסגרת", השלוחה של המוסד שפעלה במרוקו. הוא פעל כדי לשחרר מהכלא שליחים מטעם ישראל שנכלאו על ידי הרשויות המרוקאיות, ופעל לשם שחרורם של 250 יהודים שנכלאו בתטואן בגין כוונתם לעזוב לישראל.
במקביל, בשנות ה-50 הוא מונה לחבר "האספה הלאומית המייעצת" של מרוקו בתור מומחה לסוגיות יהודיות. כחלק מפעילותו זאת הוא הגיש ב-8 במאי 1955 מסמך שיועד למלך מרוקו, מוחמד החמישי, בעניין זכויותיהם של היהודים. בשנת 1960 השלים תואר נוסף במשפט בינלאומי ב"אקדמיית האג למשפט בינלאומי" (Académie de droit international de La Haye (אנ')). באותה שנה חזר למרוקו ומונה לאב בית הדין לערעורים ברבאט הבירה. בשנת 1963 מונה ליועץ (conseiller) לבית המשפט העליון של מרוקו. הוא כיהן לתקופה קצרה בלבד, ובנסיבות לא ידועות עזב לספרד לאחר פחות משנתיים במשרה.
הוא התיישב בברצלונה ושם קיבל בשנת 1965 את משרת הרב הראשי של העיר. הקהילה היהודית בספרד הייתה קהילה מתחדשת שצמחה מחדש מסוף המאה ה-19, לאחר מאות שנים שבהם נמנע קיום יהודי גלוי במדינה. כחלק מתפקידו הוא לקח חלק במספר אירועים סמליים, כך למשל בשנת 1969 הוא ערך במיורקה את מה שנחשב לטקס הבר מצווה הראשון בעיר מאז גירוש ספרד. בשנת 1972 הוא הוציא רישיון לעיסוק בעריכת דין בספרד והצטרף ללשכת עורכי הדין הספרדית, ונחשב ליהודי הראשון שעשה זאת בעת המודרנית.
עוד בשנותיו במרוקו הוא הוציא לאור בתטואן ספר סידור בתרגום לספרדית תחת השם Libro de rezos diarios: rito sefardíta ‏(1951), וכן הוציא לאור את ההגדה של פסח בתרגום לספרדית. הוא חיבר ופרסם מספר מאמרים בכתבי עת, בהם מאמר על ההיסטוריה של יהדות מרוקו (Los judios en marruecos‏, 1954).
לאורך חייו הוא זכה להכרה ולמספר פרסים, בהם אות "מסדר סן רימונדו" (Orden de San Raimundo de Peñafort) של ממשלת ספרד.
ממאמריו

Salomon J. Bensbat, "los judíos en Marruecos", Cuadernos de Estudios Africanos, 17(196):37-48.
Salomon Bensbat, "Hasdai Ben Chaprut, Abraham Zacut: dos figuras en la España Medieval", Boletín de la Real Academia de Córdoba de Ciencias, n.62 (1949), pp. 115–123.
Salomon Bensbat, "Vida y obras del Rabí Moshé Bar Maimón (Maimónides)", Boletín de la Real Academia de Córdoba de Ciencias, n.109 (1985), pp. 159–171.
הערות שוליים

↑  יגאל בן-נון, "זרם ההשתלבות של היהודים בחברה המרוקנית 1956–1967", פעמים 125–127, עמ' 235–284, הערה 58.
↑  AJR p. 3.
סילת אל-חארית'יה

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  11,449 (2017)
 קואורדינטות:  32°30′29″N 35°13′40″E﻿ / ﻿32.508125°N 35.227655555556°E﻿ / 32.508125; 35.227655555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) סילת אל-חארית'יה(למפת הכרמל רגילה) סילת אל-חארית'יה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סילת אל-חארית'יה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סילת אל-חארית'יה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סילת אל-חארית'יה (בערבית: السيلة الحارثية, אַ-סִּ֫ילַה אל-חַארִתִ֫'יַּה) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, בגובה ממוצע של 150 מ' מעל פני הים, הממוקם כ-10 ק"מ מצפון־מערב לג'נין. היישוב מונה, נכון לשנת 2017, כ־11,450 תושבים מוסלמים.
מקור השם

המלה הראשונה של השם היא מהשורש הערבי סיל (سيل) שהוראתו זרם חזק, או מי שיטפון והמלה השנייה היא חארת'ה (حارثة), שם השבט שהיה באזור זה בימי קדם.
היסטוריה

הכפר הוקם על שתי חורבות קדומות: ח'רבת זאיד וח'רבת אל-קוסור. באזור ח'רבת זאיד יש שרידי עתיקות ובין היתר: בורות מים חצובים בסלע, חלקי עמודים, חרסים ופסיפסים.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

אדם זרטל מצא כי הכפר לא הוזכר במפקד העות'מאני שנערך בשנת 1596. להערכתו הסיבה היא שהכפר "נספר" יחד עם כפר תיעניכ הסמוך.
היסטוריה > התקופה הבריטית

על פי מפקד ב-1922 חיו בכפר 1,041 איש, ב-1931 היו 1,259 ובשנת 1945 חיו בכפר 1,860 איש.
תושב הכפר - יוסף סעיד אבו דורה (ממשפחת ג'רדאת) השתתף באירועי המרד הערבי 1936-1939. בין היתר לחם נגד הבריטים בקרב על אום אל-זינאת וכן היה בין תוקפי כלא עתלית (קרב שבו שוחררו אסירים ערבים). נידון למוות בירושלים והוצא להורג ב-30/9/1939.
קרקעות, חקלאות ומים

שטח הכפר הוא 8,931 דונם מתוכם 5,188 דונם אדמות פרטיות והיתר בבעלות משותפת של הכפר.
פח"ע

בכפר נולדו יוסוף אבו דורה (1900), ממנהיגיו הבולטים של פרעות תרצ"ו, וגם עבדאללה עזאם (1941), מייסד אל-קאעידה, שלאחר מלחמת ששת הימים היגר עם משפחתו לירדן.
הערות שוליים

1 2  palestine - remembered, Silat al-Harithiya - سيلة الحارثية (סילת אל-חארית'יה)
1 2 3 4  قرية السيلة الحارثية | موسوعة القرى الفلسطينية, palqura.com (בערבית)
↑  Adam Zertal , Nivi Mirkam, The Manasseh Hill Country Survey: Volume 3: From Nahal ‘Iron to Nahal Shechem, https://books.google.co.il/books?id=XytzCwAAQBAJ&pg=PA179&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false, עמ' 179
| Flag of Senegalיישובי נפת ג'נין |
| --- | --- | --- |
| ערים | ג'נין • קבאטיה |  |
| מועצות מקומיות | עג'ה • עראבה • בורקין • דאחיית סבאח אל-ח'ייר • דיר אבו דעיף • ג'בע • כפר דאן • כפר ראעי • מיית'לון • סילת אל-חארית'יה • סילת א-ד'אהר • יעבד • אל-יאמון • א-זבאבדה |  |
| כפרים | עאנין • ענזה • ערקה • עראנה • עטארה • ברטעה • בית קאד • ביר אל-באשא • דיר ע'זאלה • פחמה • פנדקומיה • פקועה • ג'למה • ג'לבון • ג'לקמוס • ג'ודידה • כופיראת • מִרְכָּה • מיסיליה • אל-מוע'ייר • נזלת זייד • ראמה • רומאנה • סנור • מת'לת' א-שוהדא • סיר • סיריס • ח'ירבת א-טייבה • תיעניכ • טורה אל-ע'רביה • אום א-ריחאן • אום אל תות • זובובא • יעבד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים ג'נין |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584243305171  VIAF: 1458146461456727730480   WorldCat (עם VIAF): 1458146461456727730480 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמן

ערך זה עוסק בחלק בממשק מחשב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סמן טקסט מהבהב בעת הקלדת "Wikipedia".
סמן טקסט בסוף שורת פקודה ב-MSDOS.
סַמָּן בממשק משתמש הוא סמל המופיע במסך המחשב ומורה את הקטע במסמך ממוחשב או את הסמליל הממוחשב שעליו ישפיע מידע שהמחשב יקלוט מהמשתמש.
שימוש

על מסך של מחשב אישי בעל מערכת הפעלה עם ממשק משתמש גרפי יהיו לרוב שני סמנים: אחד של אמצעי ההצבעה (למשל של עכבר המחשב או משטח הנגיעה) והשני של אמצעי חיבור התמליל (למשל, מקלדת מחשב או מערכת זיהוי דיבור). על פי רוב, במקרה שהמשתמש מחבר שני אמצעי הצבעה או שני אמצעי חיבור תמליל לאותו מחשב, מספר הסמנים אינו מתרבה. אם למשל, המשתמש מוסיף עכבר USB למחשב עם משטח נגיעה יקרה לרוב אחד הדברים הבאים – או שמשטח הנגיעה יחדל לפעול, או ששני אמצעי ההצבעה יחלקו אותו סמן.
את הסמן של אמצעי ההצבעה ניתן להזיז ממקום למקום על ידי אמצעי ההצבעה עצמו. למעשה, עיקר פעולתו של אמצעי ההצבעה היא הזזת הסמן שלו, בחירת סמלילים וגרירת סמלילים. פעולה נוספת שאמצעי ההצבעה יכול לעשות היא קביעת מקום חדש לסמן של אמצעי חיבור התמליל.
אמצעי חיבור התמליל יכול גם הוא לשמש להזזת הסמן של עצמו. במקלדת, למשל ישנם מקשי חצים לצורך זה. אולם, בניגוד לאמצעי ההצבעה שיכול להזיז הן את הסמן של עצמו והן את הסמן של אמצעי חיבור התמליל, אמצעי חיבור התמליל יכול להזיז רק את הסמן של עצמו ולא את זה של אמצעי ההצבעה.
הבדל נוסף בין שני הסמנים הוא במראה שלהם. סמל ברירת המחדל של סמן אמצעי חיבור התמליל דומה לאות איי ומהבהב. לעומתו, לסמן ברירת המחדל של אמצעי ההצבעה אין מראה קבוע. לסמן זה יש סדרה של סמלי ברירת מחדל ומראהו משתנה בהתאם למקומו על המרקע, באופן המוסר מידע על הפעולה שתתבצע אם המשתמש ילחץ על לחיץ הבחירה של אמצעי ההצבעה. בקרבת קישורית, למשל, משתנה סמל הסמן של אמצעי ההצבעה לאיור של כף יד עם אצבע מורה מושטת.
את מראה הסמנים ניתן לשנות בלוח הבקרה של המחשב על פי הטעם האישי של המשתמש או לצורך נגישות המחשב ליכולותיו. ניתן לכוון, למשל, את קצב ההבהוב של סמן אמצעי חיבור התמליל, להגדיל את סמלי הסמנים או לתת להם צבעים ניגודיים שקל לאנשים עם לקות ראייה לראות.
הערות שוליים

↑  Set Options for People Who Are Blind or Have Difficulty Seeing Things on the Screen אתר מיקרוסופט
סלומון כהן

סלומון (שלמה) כהן (נולד ב-1944) הוא ממקימי היישוב מיתר, ראש המועצה המקומית מיתר בין השנים 1998 – 2008 וחבר המועצה מיום הקמת היישוב ועד 2018, במשך 33 שנה.
ביוגרפיה

נולד במרוקו ב-1944 לאליהו ויקוט. עלה בשנת 1962.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

היה חבר הנהלת "אגודת מתיישבי נחל חברון" שייסדה את היישוב מיתר בראשית שנות ה-80, ונשא בה מספר תפקידים בהם מזכיר האגודה. עם הקמת המועצה הממונה ב-1985 התמנה להיות חבר מועצה. מאז כיהן כחבר מועצה בראשות הרשימה המקומית של מפלגת העבודה והתמודד מטעמה לתפקיד ראש המועצה בבחירות הראשונות למועצת מיתר בשנת 1993, אך הפסיד בסיבוב השני לאליהו שפירא. לקראת הבחירות שהתקיימו בשנת 1998 הקים את סיעת "מיתר 1", ונבחר מטעמה לראשות המועצה כשהוא גובר על ראש המועצה המכהן שפירא. בבחירות שהתקיימו בשנת 2003 נבחר לקדנציה נוספת. בבחירות שהתקיימו בשנת 2008 הפסיד לאבנר בן-גרא, אך המשיך לכהן כחבר מועצה מטעם מיתר אחת. התמודד לראשות המועצה גם בבחירות שהתקיימו בשנת 2013 אך לא זכה. בבחירות שהתקיימו בשנת 2018 לראשונה לא עברה רשימתו את אחוז החסימה.
בשנת 2013 חויב כהן, בצעד חריג שהמליצה ועדה בראשות השופט ורדימוס זיילר, לשלם קנס בסך 7500 שקלים, בגין השקעות כספיות שהשקיעה המועצה בתקופת כהונתו שבוצעו בניגוד לסמכויות והובילו להפסד כספים.
ביוגרפיה > קריירה אישית

לאחר תום כהונתו כראש מועצה, שימש בין 2009 ל-2014 כמנהל שיווק לאזור הדרום של החברה לאוטומציה. בשנת 2014 החל לשמש כמנהל שיווק ארצי בחברת מטרופולינט מבית מילגם.
כהן נשוי לסימה, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 4171, עמ' 1022 - 1024.
↑  ילקוט הפרסומים 4709 עמ' 1178 - 1180
↑  יובל אזולאי, ‏מיתר השקיעה בבורסה בניגוד לנוהל - ראש המועצה ישלם קנס זעום, באתר גלובס, 9 ביוני 2013
סמל גיברלטר

| --- | --- |

 גרסאות
 
 סמל ממשלת גיברלטר
 פרטים
 המחזיק בסמל:  גיברלטר 
 תאריך אימוץ:  10 ביולי 1502
 התקנים
 מגן:  שליש עליון:שלוש רבעי השטח לבן, טירה אדומה בעלת שלושה צריחים, שליש תחתון: אדום, מפתח זהב
 מוטו:  לטינית: Montis Insignia Calpe
 
סמל גיברלטר הוא שלט אצולה שהוענק לגיברלטר לראשונה עם הרשאה מלכותית בטולדו, ב-10 ביולי 1502, על ידי איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה בתקופת השלטון הספרדי על גיברלטר. שלט האצולה מורכב ממגן ותיאור של מבצר בעל שלושה מגדלים אדומים מעל מפתח מזהב התלוי מהפתח הקדמי של המבצר.
עיצובו של הסמל

שלט האצולה מתואר בהרשאה המלכותית של המלכה איזבלה הראשונה כך:
מגן אשר על שני שלישיו העליונים להיות תחום לבן; בתחום הנ"ל נמצא מבצר אדום; מתחת למבצר הנ"ל, בשליש האחר של המגן, המוכרח להיות תחום אדום כאשר מוכרחת להיות רצועה לבנה בין המבצר והתחום האדום הנ"ל; שם יהיה מפתח מזהב שעליו להיות תלוי בשרשרת למבצר הנ"ל...
הסמל הוא שלט אצולה הכולל מגן הצבוע בשני השלישים העליונים בלבן (ארז'ן) ובתוכו מתוארת טירה אדומה בת שלושה מגדלים. השליש התחתון צבוע אדום (גולס) ובמרכזו תלוי מפתח בצבע זהב (אור) אשר תלוי ממרכז הטירה.
שלט האצולה של גיברלטר יונק את שורשיו מההרלדיקה של ממלכת קסטיליה, הממלכה הגדולה והחשובה ביותר בספרד של ימי הביניים, בה הייתה המלכה איזבלה הראשונה. בפתיחה להרשאה המלכותית לשלט האצולה של גיברלטר נאמר כך:
ואנחנו, בהערכה נכונה, ובהכרה כי העיר הנ"ל היא מאוד חזקה ועל ידי מיקומה היא המפתח בין ממלכותינו לימים המזרחיים והמערביים [הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי] והזקיף והמגן של המיצר של הימים הנ"ל, אשר אין ספינות של אחד מהעמים היושבים בימים הללו יכולות לעבור ללא בקשת רשות.
הרעיון שגיברלטר היא המפתח לספרד או לים התיכון מקורו עוד לפני הכיבוש הספרדי. על ממשיכיו של המפקד המוסלמי ברברי טאריק בן זיאד, שפלש לספרד דרך גיברלטר בשנת 711, נאמר שהם אימצו את הסמל של המפתח בעת שהתיישבו בגרנדה.
השימוש כיום

כיום, שלט האצולה הרשמי הנמצא בשימוש אצל ממשלת גיברלטר מורכב משלט האצולה המקורי בתוספת מוטו:Montis Insignia Calpe, שמשמעותו "הסמל של הר הצוק" (Mons Calpe היה השם הלטיני של צוק גיברלטר בפי הרומאים) שניתן על ידי המכללה להרלדיקה בשנת 1836 במטרה להנציח את המצור הגדול על גיברלטר שהתרחש בשנים 1779-1783. זהו שלט האצולה העתיק ביותר הנמצא כיום בשימוש בטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, והיחיד במינו בשל העובדה שזהו הסמל המגן היחיד שמקורו בתקופה שלפני שלטונה של בריטניה הקולוניאלית במקום.
הסמל שונה מהחותם הרשמי של גיברלטר המכיל את צוק גיברלטר ולפניו ספינה שטה. לא ידוע מתי נוצר החותם הרשמי. החל משנת 1982 שימש הסמל גם כדגל גיברלטר וכן כדגל מושל גיברלטר. סמל ממשלת גיברלטר זהה לסמל הממלכה המאוחדת עם סמל גיברלטר בתחתיתו.
ראו גם

דגל גיברלטר
המנון גיברלטר
גלריית סמלי הממלכה המאוחדת