stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טובה דיטלבסן
ביוגרפיה

טובה דיטלבסן נולדה בקופנהגן וגדלה בשכונת הפועלים וסטרברו.
יצירותיה נסבו בעיקר סביב חוויות ילדותה. דיטלבסן נישאה והתגרשה ארבע פעמים.
בחייה דיטלבסן פרסמה 29 ספרים ובהם סיפורים קצרים, רומנים, שירה וממוארים. זהות נשית, זיכרון ואובדן הילדות – הם נושאים מרכזיים בעבודתה. היא החלה לכתוב שירים בגיל עשר, וקובץ השירה הראשון שלה ראה אור בתחילת שנות העשרים לחייה.
ב-1947 היא חוותה הצלחה עם פרסום אוסף השירה שלה Blinkende Lygter ("אורות מהבהבים"). תאגיד השידור הדני הזמין ממנה רומן, Vi har kun hinanden ("יש לנו רק אחד את השני"), שיצא לאור ב־1954 ושודר כתסכית רדיו. בנוסף חיברה דיטלבסן טור בשבועון Familie Journalen, בו השיבה למכתבים מקוראיה.
שלושה מספריה, Barndom (ילדות), Ungdom (נערות) ו־Gift (משמעות השם רעל וגם נישואין), שפורסמו בין השנים 1971–1967, אוגדו לכדי אוטוביוגרפיה. הספרים תורגמו מדנית לעברית על ידי דנה כספי תחת השמות "ילדות", "נערות" ו"תלות" ופורסמו בכרך אחד תחת השם "טרילוגיית קופנהגן" בהוצאת עם עובד בשנת 2023.
בעת שעברה הפלה אצל רופא קיבלה דיטלבסן זריקת פטידין, חומר משכך כאבים, אשר הובילה להתמכרות לסמים בה נאבקה במשך שנים. נושא זה מופיע ברומנים המאוחרים שלה. ב־1976 היא מתה בהתאבדות ממנת יתר של כדורי שינה.
הכרה ומורשת

דיטלבסן זכתה בפרסים רבים על עבודותיה. ב־2014 יצירתה הוכנסה לקאנון הספרותי של בתי ספר יסודיים בדנמרק.
הסרט הדני הפופולרי Flickering Lights משנת 2000 נקרא על שם השיר "Blinkende Lygter" (אורות מהבהבים), מתוך אוסף שירים בעל אותו שם שכתבה דיטלבסן. הרומן שלה Barndommens gade (רחוב הילדוּת) עובד לסרט בשנות ה-80. הזמרת הדנית אן לינט הוציאה אלבום עם שירים שכתבה דיטלבסן. המוזיקה מהאלבום שימשה גם בסרט Barndommens gade.
לקריאה נוספת

מעין איתן, "הילדות ארוכה וצרה כמו ארון מתים", באתר הארץ, 23 במאי 2023
הערות שוליים

↑  Denstoredanske.dk Tove Ditlevsen - The Grand Danish Encyclopedia (in Danish)
↑  Eberstadt, Fernanda (19 באפריל 2022). "In Tove Ditlevsen's World, Happy Families Don't Stand a Chance" – via NYTimes.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Als, Hilton (2021-02-08). "Tove Ditlevsen's Art of Estrangement". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). ISSN 0028-792X. נבדק ב-2023-12-23.
1 2  Christopher Innes, Strindberg’s Radical Aesthetics, Scandinavian Studies 84, 2012-10-01, עמ' 359–372 doi: 10.2307/41955649
↑  Kvinfo.dk Tove Ditlevsen (Kvinfo is a Danish encyclopedia about notable Danish women)
↑  Busk-Jensen, Lise (20 בינואר 2012). "The Labyrinth of Memory". Nordic Women's Literature. נבדק ב-13 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tove Ditlevsen". Penguin Random House (באנגלית). נבדק ב-13 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sjåvik, Jan (19 באפריל 2006). Historical dictionary of Scandinavian literature and theater. Scarecrow Press. pp. 49–51. ISBN 978-0810865013. נבדק ב-13 במאי 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  טובה דיטלבסן, תלות, טרילוגיית קופנהגן, ישראל: עם עובד, 2023
↑  Kathleen Chase, Tove Ditlevsen, Tove Ditlevsen, Erindringer. Barndom, Books Abroad 43, 1969, עמ' 118 doi: 10.2307/40123199
↑  From Hoxer, Michelle (14 בדצמבר 2017). "Tove Ditlevsen 100 år: Derfor skal du læse hendes romaner og digte" (בדנית). DR. נבדק ב-13 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278213705171  PLWABN: 9811812841705606  BIBSYS: 90085488  BNE: XX908238  BnF: cb119002650 (data)  CiNii: DA02059762  GND: 118526030  ICCU: MILV008499  ISNI: 0000 0000 8370 3385  LCCN: n79053819  LNB: 000012448  MusicBrainz: f0e02483-7a34-4240-8427-ce7ee6ccd2be  NDL: 00682190  NKC: ola2003165524  NSK: 000467959  NTA: 069722404  RERO: 02-A003182551  SELIBR: 183867  SUDOC: 026833107  VIAF: 32787734   WorldCat (עם VIAF): 32787734 
דיטלבסן וויקטור אנדרֶאָסן כנשואים טריים, 1951
ריקי בליך

| --- | --- |

בליך, 2019
 לידה:  29 בספטמבר 1979 (בת 45) ישראל 
 שם לידה:  רבקה בליך
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית ("אסתי_המכוערת", 2004)  פרס מסך הזהב - שחקנית בסדרה מקורית ("אסתי_המכוערת", 2004)
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה (ריקי) בליך (נולדה ב-29 בספטמבר 1979) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה. יושבת ראש שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל.
ביוגרפיה

בליך נולדה בשם "רבקה", להורים שעלו ב-1973 מרוסיה הסובייטית (חלק מברית המועצות לשעבר), ומגיל צעיר דבק בה שם החיבה, ריקי. היא בוגרת בית הספר לאמנויות בתל אביב ובית הספר לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים. בוגרת לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
בשנת 1991 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית הילדים של הערוץ הראשון "תופסים ראש" בהנחיית נתן דטנר לצד ילדים-כוכבים אחרים כמו טל ועידו מוסרי, דנה דבורין, ואוהד קנולר. בשנת 1994 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע "עץ הדומים תפוס" שמבוסס על ספרה של גילה אלמגור בתפקיד מירה. על תפקידה בסרט זה הייתה בליך מועמדת לפרס אופיר לשחקנית משנה.
למדה משחק בבית-הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים וסיימה את לימודיה ב-2002. לאורך השנים פיתחה קריירה תיאטרונית כשכיכבה בהצגות "האב", "הנאהבים והנעימים", "תשמ"ד" ו"חתונה מושלמת" בתיאטרון הבימה, "קשר דם" בתיאטרון תמונע, "נשות פיקאסו" בתיאטרון הרצליה, "סוג'וד" בתיאטרון צוותא ו"אני כריסטיאן .פ." בתיאטרון הקיבוץ ו"בא לגן" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
ביוגרפיה > בעשור הראשון של המאה ה-21

עם הזמן החלה בליך להופיע בטלוויזיה, בדרמה של יונתן גורפינקל "הבן שלי" ששודרה בערוץ HOT3 ובסרט הטלוויזיה של חגי לוי "בכורה" ששודרה בשנת 2002. בשנת 2003 זכתה לחשיפה טלוויזיונית משמעותית ראשונה בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת". בה גילמה, לצד שייקה לוי, עודד קוטלר וליאון רוזנברג, את דמותה הראשית הדרמטית-קומית של אסתי בן-דוד, למשך 3 עונות. עבור השתתפותה, זכתה בפרס מסך הזהב ובפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2004.
בשנת 2004 השתתפה בסדרת המערכונים הנשית "אפידורל" לצד אפרת בוימולד, עינת ויצמן ואיריס אברמוביץ'. כמו כן, בדצמבר של אותה שנה החלה לשחק בסדרת מערכונים נוספת "קצרים" ששודרה בערוץ 2 לצד יובל סגל, מוני מושונוב, שמוליק לוי וקרן מור. התוכנית זכתה להצלחה רבה והופקו לה 4 עונות עד 2009. באותה שנה התארחה בתוכניתו של אסף הראל "כל לילה עם אסף הראל", בה השתתפה במערכון הצוחק על הפוליטיקאית רוחמה אברהם, מערכון אשר זכה לסיקור תקשורתי נרחב לאחר שאברהם החליטה לתבוע את השניים. התביעה הסתיימה בהסכם פשרה, בה סוכם כי ערוץ 10 יפצה את אברהם בסכום של 120 אלף ש"ח והתנצלות חד-פעמית באחת מתוכניות הערוץ.
בשנת 2005 שיחקה בסרט קולנוע "דמיונות" לצד אסנת חכים. באותה שנה שיחקה בסדרה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" סדרת ההמשך של "אסתי המכוערת".
לקראת סוף שנת 2006, החלה בליך לככב בעונה הראשונה של הסדרה "לא הבטחתי לך" ששודרה ב־yes, לצד גורי אלפי, דני גבע ואלי פיניש. כמו כן החלה לשחק בהצגה "חתונה מושלמת" בהבימה בבימויו של מוני מושונוב, והחלה להיות פעילה בתחום איכות הסביבה והצדק החברתי-סביבתי בעקבות הקרנת הסרט "אמת מטרידה" של אל גור.
בשנת 2007 נבחרה לשמש כשופטת בתוכנית הריאליטי "פרויקט ביפ" בערוץ ביפ. באותה שנה הובילה גם קמפיין פרסום לדגני ביופלקס של חברת תלמה.
בשנת 2008 קיבלה תוכנית רדיו ברדיו 99 בנושא איכות הסביבה – ירוק באוויר, והשתתפה בהצגה "החגיגה" בתיאטרון הבימה בשיתוף עם תיאטרון הקאמרי, ובהצגה "חיי נישואים" של אנסמבל אספמיה בתיאטרון תמונע עליה זכתה לתשבחות. כמו כן, באותה שנה התארחה בתוכנית המוקומנטרית "החיים האמיתיים" ששודרה בערוץ 10. בקיץ של אותה שנה שימשה כפרזנטורית של חברה האופנה הירוקה "cotton".
בשנת 2009 שיחקה בהצגה "תפרים" בתיאטרון חיפה.
ביוגרפיה > בעשור השני של המאה ה-21

בשנת 2010 שבה לתיאטרון הבימה ושיחקה בהצגה "ארוחה עם אדיוט". באותה שנה הגישה פינת אקולוגיה בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 "העולם הבוקר" בהנחיית אברי גלעד והילה קורח.
בשנת 2011 החלה לככב בסדרת האקשן המשטרתית של ערוץ 10 "אחת אפס אפס". שיחקה בסרט הקצר "תפרים" שזכה לתשבחות רבות, לצדה של שירה קצנלנבוגן שהוקרן, בין היתר, בפסטיבל הקולנוע בחיפה ואף זכה בפרס הסרט הקצר ב"פסטיבל טרייבקה" המוערך בניו-יורק.
בשנת 2012 שיחקה בהצגה "מונוגמיה", בתיאטרון הבימה, אותה ביים השחקן רמי הויברגר שזכה לביקורות שליליות, ושיחקה בסרט הקצר "ריח פועלים" של גודיס שניידר, שזכה בפרס הפרינג' בפסטיבל הסרטים בחיפה.
בשנת 2013 שיחקה בהצגה "החייל האמיץ שוויק" בכיכובו של אבי קושניר. באותה שנה שיחקה בסרט הקצר "חנייה בצל" של הבמאי אורי רום.
בשנת 2014 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "הקלמרים", קומדיית מצבים ששודרה ב־HOT, בתור סגנית ראש העיר מלי רשף. שיחקה באותה שנה בהצגה "חיזור גורלי" בתיאטרון הבימה. כמו כן, שיחקה ב-סרט קצר-קומי של הבמאי טל זגרבה, "הומור" שם גילמה בחורה עשירה. בליך המשיכה לככב גם בעונות 2–3 בסדרה "אחת אפס אפס" שעלו בחודש יוני ובחודש נובמבר (בהתאמה).
בשנת 2015 החלה לגלם את איילה שפר בסדרת נעורים "להתבגר", על פי סדרת ספרים של גלילה רון־פדר-עמית "להתבגר" בערוץ 10. באותה שנה בליך החלה לשחק בעיבוד של הסדרה "ג'ינג'י" שמבוססת על סדרת הספרים, ומשודרת בערוץ ג'וניור. החל מ-31 בדצמבר 2015 החלה לשחק בהצגה "מה עושים עם ג'ני" בבימויו של הלל מיטלפונקט ולצידם של ליא קניג, דבורה קידר, ורוי מילר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "תיקון" של הבמאי אבישי סיון, שזכה בפרסים רבים, בהם הפרס השני בפסטיבל לוקרנו בשווייץ.
בשנת 2017 החלה לשחק בתיאטרון הבימה במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" בתפקיד לורן. באותה שנה החלה לשחק באותו תיאטרון במחזמר "סימני דרך", המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר, בתפקיד עמליה (לסירוגין עם הילה סורג'ון).
משנת 2018 היא מרצה ברחבי הארץ לנוער ולמבוגרים בנושא תרבות הצריכה ואקולוגיה.
בשנת 2021 החלה לשחק בתיאטרון הבימה במחזה "אני לא רפפורט"(אנ'). במרץ 2023 הופיעה בהצגה לאופולד-שטאט.
בשנת 2023 שיחקה בסרט "בית".
בשנת 2024 החלה לשחק בהצגת "מרציפנים" בתפקיד עמליה, ובהצגה בית בובות בתור כריסטינה לינדה - שתי ההצגות של תיאטרון הבימה.
בשנת 2021 נבחרה לשמש כיושבת ראש "שח"ם – איגוד השחקניות והשחקנים בישראל".
חיים אישיים

ב-2008 נישאה בליך למשורר שלמה קראוס. לשניים בת. ב-2011 התגרשו. לאחר מכן הייתה בזוגיות עם השחקן רמי הויברגר עד מאי 2012. משנת 2014 היא בזוגיות עם שבי גביזון.
בליך היא טבעונית מאז 2015. והיא פעילה בנושאי זכויות בעלי חיים ואיכות הסביבה. בין השאר הנחתה אירועים לקידום טבעונות ושיתפה פעולה עם עמותת מגמה ירוקה לקידום שימוש חוזר במים אפורים. בשנת 2008 התנדבה לקריין קמפיין לצמצום השימוש בשקיות פלסטיק.
סדרות וסרטים בהם שיחקה

עץ הדומים תפוס – 1994
הבן שלי – 2003
בכורה – 2003
אסתי המכוערת – 2004
אפידורל – 2004
דמיונות – 2005
רגליים קרות – 2005
קצרים – 2004 – 2009
אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית - 2006
לא הבטחתי לך – 2006
תפרים (קצר) – 2011
אחת אפס אפס – 2011-2014
ריח פועלים – 2012
הקלמרים – 2014 – 2018
ג'ינג'י – 2014
להתבגר – 2015
תיקון – 2015
הרפתקה בשחקים – 2019
מה שבע – 2021
כיכר היהלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרסה רודורדה
 שפת המקור:  קטלאנית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  plaça del Diamant 
 הוצאה
 הוצאה:  Club Editor 
 מקום הוצאה:  ברצלונה 
 תאריך הוצאה:  1962
 מספר עמודים:  260
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך:  2007
 תרגום:  רמי סערי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002597939
 
כיכר היהלום (במקור בקטלאנית: La plaça del Diamant) הוא רומן שנכתב על ידי סופרת הקטלאנית מרסה רודורדה בשנת 1962.
הרומן משתמש בזרם התודעה. הוא קרוי על שם כיכר הנמצאת במחוז גרסיה (Gràcia) שבברצלונה. הוא נכנס לרשימת הספרים הקנוניים של הרולד בלום, ונחשב לפסגת יצירתה של רודורדה. הרומן תורגם ליותר משלושים שפות והוא נחשב לאחת היצירות החשובות ביותר של הספרות העכשווית הקטלאנית. רומן זה גם נלמד כחלק מתוכנית הלימודים בתיכונים בקטלוניה.
הרומן מתאר את ברצלונה בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה ומלחמת האזרחים הספרדית, לפני, במהלך ואחרי המלחמה, ואת מאבקי החיים של אישה צעירה, התמודדותה עם מערכת יחסים בין שני גברים, ובנוסף את התפתחותה מכניעה כמעט מוחלטת לבגרות ועצמאות בחייה. הרומן מתאר בצורה נאמנה את החיים בברצלונה של אותה תקופה, באיזון בין הפסיכולוגיזם לנטורליזם.
עיבודים

רומן זה הפך לסרט ב-1982 בבימויו של Francesc Betriu, והוליד מספר עיבודים לתיאטרון, כולל מחזה בבימויו של Joan Ollé בשנת 2004.
תרגום לעברית

רמי סערי (תרגום), כיכר היהלום, ירושלים: כרמל, 2007.
כולם לחייך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עומר ברק
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  קומדיה רומנטית ספרות יפה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  מודן הוצאה לאור
 תאריך הוצאה:  2023
 מספר עמודים:  264
 עורך:  עודד וולקשטיין
כולם לחייך הוא ספרו השני של הסופר עומר ברק בז'אנר הקומדיה רומנטית. הספר יצא לאור בשנת 2023, בהוצאת מודן הוצאה לאור, ועוקב אחר יוני אלול, בחור בן 32, שאהובתו מאז גיל 17, יערה, נעלמה במפתיע מדירתם המשותפת בלונדון. שמונה חודשים אחרי אותה היעלמות, ובאמצע חופשה משפחתית מהגיהנום, חוזה יוני ביערה מקבלת הצעת נישואין פומבית ופומפוזית מגבר אחר, ומגלה שיש לו ארבעה ימים בלבד לעצור את הזוועה ולהחזיר אליו את האקסית המיתולוגית שלו.
הספר זכה להצלחה מסחרית גדולה, ובפחות מ-48 שעות מצאתו לאור הגיע למקום הראשון ברשימות רבי המכר.
עלילה

בגיל 32 יוני אלול איבד את הכל: סטודיו הצילום המצליח שהיה לו בלונדון נסגר; אהובתו מאז גיל 15, יערה, נעלמה מהדירה המשותפת שלהם; בחשבון הבנק שלו הופיע חיוב מסתורי של עשרות אלפי פאונדים שהוא לא יכול להסתיר וגם לא יכול לכסות, וכאילו שכל זה לא מספיק, שמונה חודשים אחרי שחזר לארץ ומתגורר אצל הוריו בניסיון לעמוד שוב על הרגליים אמא שלו מכריזה שכל המשפחה, כולל אותו, יוצאים לקרוז שנקנה במבצע באתר קופונים.
ובדיוק כשחשב שהחיים לא יכולים להיות גרועים יותר, מתברר שיערה נמצאת על הספינה. והיא מקבלת הצעת נישואין פומפוזית מבחור שאיננו יוני. וצוות הספינה מבשר למאורסים הנרגשים שאם הם יחליטו לקיים את החתונה על הספינה היא תהיה בחינם. והמאורסים מסכימים.
וליוני יש ארבעה ימים כדי לעצור את הטעות האיומה הזאת ולהחזיר את החיים לקדמותם. והוא יצטרך עזרה. ולרוע המזל, המשפחה המסוכסכת שלו הם צוות הסיוע הגרוע ביותר שהיה יכול לבקש.
מי שעוד עומדת בינו לבין עצירת החתונה היא לירז שבתאי, אחראית האבטחה בספינה, שרחוקה הפלגה שלווה אחת בלבד מהגעה לדירוג האבטחה העולמי הגבוה ביותר. כשהיא מבינה שיוני הוא מה שמפריד בינה לבין הישג השיא של הקריירה שלה, היא תעשה הכל כדי לחבל לו בתוכניות ולעצור אותו.
דמויות מרכזיות

יוני אלול - כשמגזין טיים אאוט הלונדוני בחר ביוני כאחד מהצלמים הצעירים המבטיחים ביותר בעולם, הוא היה בטוח שכל עתידו לפניו. עם תערוכה ראשונה בגלריה נחשבת וסטודיו עמוס בהזמנות היה נראה שהחיים סוף סוף מתחילים להסתדר. אלא שבלילה אחד הכל קרס כמו מגדל קלפים, ומאז יוני רק מנסה לאסוף את השברים. חזרתו לארץ של הכבשה השחורה המשפחתית עם הזנב בין הרגליים אפשרה לכל משפחתו לומר לו במקהלה ״אמרנו לך״, ובמהלך הספר הוא ינסה להחזיר את חייו למקום שהם היו בו.
יערה - אהובתו וזוגתו של יוני מאז גיל 15, והאישה שהביאה אותם ללונדון בזכות מלגה ללימודי במאות בבית הספר לקולנוע. בלילה שלפני הטיסה התבשרה יערה כי היא סובלת מתסמונת גיל הבלות המוקדם, אשר למרות גילה הצעיר לא מאפשר ולא יאפשר לה להיכנס להריון. הזוג נכנס לטיפולי פוריות שמרוקנים את חשבונם ונפשם ונמשכים שנים ארוכות. אחרי הכנה של חודשים, וללא ידיעתו של יוני, מתכננת יערה את עזיבתה, ובסוף משאירה לו פתק פוסט-איט על המקרר שבו כתוב ״מצטערת״, ונעלמת מחייו - עד להופעתה המחודשת והבלתי צפויה.
לירז שבתאי - אחראית האבטחה על הספינה, והאישה שתעמוד בין יוני לעצירת החתונה. למרות שהם נראים שונים מאוד, סיפור חייה של לירז ישתרג בתוך זה של יוני, ובדרכה לעצור אותו היא תפגוש שוב את כל ההיסטוריה שעשתה מאמץ להחביא.
רותי אלול - אמו של יוני, ואישה שעיקר הנאתה בחיים הוא גלישה באתרי קופונים, קניית דברים שאינה זקוקה להם במחירי מבצע והכרזת ״אמרתי לך״ אקראית לחלוטין. תיעבה את הזוגיות של יוני ויערה ונפגעה מאוד מעזיבתו של יוני ללונדון.
איציק אלול - מאז שהתגייס לצה״ל איציק אלול לא עזב אותו עד הפנסיה, והוא חינך את בניו לשני דברים בלבד: אהדת מכבי חיפה, ועבודה בטוחה. הבחירה של יוני באורח חיים מסוכן, פרוע ועצמאי גרמה לניתוק היחסים בינו לבין בנו.
דקלה - אחותו הגדולה של יוני, רכזת שבט בצופי חיפה ואמא ליעלי (5) ואופק (10 חודשים). הלכה במסלול שהתוו לה הוריה, וקשה להגיד שזה השתלם לה
עמיחי - בעלה של דקלה, מדריך בחברה להגנת הטבע ומכיר חיות וזני בעלי חיים ששום בן אנוש לא אמור להכיר.
דן - אחיהם הצעיר של דקלה ויוני. הפרופסור הצעיר ביותר - ולדעת שניהם גם המעצבן ביותר - באוניברסיטת הארווארד בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  IMG_7517.HEIC, Google Docs
חוסה אנריקה רודו

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1871 מונטווידאו, אורוגוואי 
 פטירה:  1 במאי 1917 (בגיל 45) פלרמו, איטליה 
 שם לידה:  José Enrique Camilo Rodó Piñeyro
 מדינה:  אורוגוואי 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של מונטווידאו 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  מסה 
 יצירות בולטות:  אריאל 
 
חוסה אנריקה קמילו רודו פיניירו (בספרדית: José Enrique Camilo Rodó Piñeyro ‏, 15 ביולי 1871 - 1 במאי 1917) היה סופר ומסאי אורוגוואי. ונציגה המובהק של הספרות המודרניסטית. רודו טיפח קשר מכתבים הדוק עם אנשי רוח היספנים חשובים של תקופתו, ובהם הסופר הספרדי לאופולדו אלאס (קלרין), הסופר וההיסטוריון הפרואני חוסה דה לה ריבה-אגוארו, והחשוב מכולם, רובן דריו, מניקרגואה, המשורר המשפיע ביותר באמריקה הלטינית עד כה, מייסד תנועת המודרניזם הספרותי (Modernismo), שאף השפיע על התפתחות תפיסתו הספרותית של רודו. בשל סגנון הפרוזה המעודן שלו והאידאולוגיה הספרותית שהוא קידם, נחשב רודו עד היום לתאורטיקן הבולט ביותר של אסכולת הספרות המודרניסטית.
רודו ידוע בעיקר בזכות מאמרו "אריאל" (1900), הנחשב עד היום לאחת היצירות המשפיעות ביותר בתחום התרבות והפוליטיקה של אמריקה הלטינית, שקיבל השראתו מהסערה – מחזהו האחרון של שייקספיר, ומדמויותיו העיקריות - אריאל, המייצג את החיובי, וקאליבן, המייצג את הנטיות השליליות באופי האנושי. במאמר, המאופיין בתוכנו הפילוסופי ובטון הפדגוגי שלו, מתווכחים השניים על מהלכה העתידי של ההיסטוריה, במה שרודו התכוון שתהיה דרשה חילונית לנוער הלטינו-אמריקאי שתזהיר אותם מפני תועלתנות, דוגמת המסורת המערבית הקלאסית. רודו חשש מהשפעתו המתישה של הקיום המוגבל של אנשים העוסקים כל חייהם באותה עבודה, מבלי שיהיה בידם פנאי לפתח את הרוח. עם זאת, בקרב בני הנוער באורוגוואי הוא ידוע בעיקר בזכות פארק רודו, ריאה ירוקה של פנאי ותרבות בלב מונטווידאו שנקראת על שמו.
במשך יותר ממאה שנה, נחשב "אריאל" לטקסט המשפיע ביותר בצורה יוצאת דופן בתרבות הספרותית של אמריקה הלטינית עקב שילוב של נסיבות תרבותיות, ספרותיות ופוליטיות ספציפיות, כמו גם עקב דבקותו בערכים הקלאסיים והוקעתו את התועלתנות. מה שרודו כינה "נורדומניה" (מוסבר בהמשך).
מאפיינים ספרותיים

"אריאל" משתייך לתנועה ספרותית המוכרת בשם "מודרניזם", (Modernismo) המאופיינת באלגנטיות שלה, בפרוזה האמנותית, ובהתייחסויות ורמיזות עולמיות. אף על פי שמדובר במאמר, הרעיונות מובעים באמצעות קולו העלילתי של פרוספרו. פרוספרו, המורה, ואריאל הם אזכורים לדמויות במחזה הסערה של ויליאם שייקספיר, והשימוש בשמותיהם הוא דוגמה לשאיפת ה"מודרניזם" לקוסמופוליטיות. ב"אריאל", הסמינר של המורה פרוספרו כולל סופרים אירופאים מפורסמים יותר ופחות. הוא מתייחס בתכיפות לגתה, לגסטון דשאן, פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, שילר וגויאו. פרוספרו מתמקד גם במיקומים כמו יוון העתיקה, ומדגיש את היופי ההלני כאידיאל היחיד הראוי לחיקוי. רודו משתמש באריאל כמטאפורה המסמלת את היופי, את הרוח ואת כל שהוא טוב. ההפך מאריאל הוא התועלתני, המסומן על ידי קליבן, והוא מציין את הפוזיטיביזם וה"נורדומניה" כשתי סיבות לכך שהתנועה זכתה לפופולריות רבה. "אריאל" מבוסס בצורה מבנית על אופוזיציה בינארית (צמד ניגודים), ודמויותיהם של אריאל וקאליבן מנוגדות באופן קיצוני.
תרבות קלאסית

ב"אריאל" סוקר רודו את מצבה של אמריקה הלטינית לפני סוף המאה ה-19. הוא מציין כי התועלתנות מסתמכת על התמחות וחומרנות, וככזו, היא פוגעת בעושר הרוחני שלנו. על מנת שאמריקה הלטינית תוכל לקום לתחיה ולחדש את רוחה, הציע רודו דבקות באידיאלים האסתטיים של התרבויות היוונית והרומית. הוא האמין ששתי תרבויות אלה מגלמות תחושת יופי, ויתרה מכך, שתיהן מכירות בחשיבות שבהתמסרות לפעילות הרוח. אמנות אם כן, היא סוג של למידה שמגלה ומעשירה את הרוח ושוללת תועלתנות.
הוקעת תועלתנות

רודו הוקיע את התועלתנות הפרגמטית, קרי, את התנועה הפילוסופית שראתה את התועלת כדרך להבאת האושר לכל הנגועים בה: "פירוש השם אריאל הוא אישור תחושת חיים אידיאליסטית כנגד מגבלות התועלתנות". הוא קידם את טענתו בכך שקבע כי התועלתנות גורמת לאנשים מסוימים להתמחות בתחומים מאוד ספציפיים ומוגדרים, וכפועל יוצא של התמחות זו הם בסופו של דבר מקבלים חינוך בלתי מושלם ומעוות. רודו טוען שבגלל ההתמחות, אדם יכול להיות גאון בהיבט אחד של החיים, וכושל לחלוטין באחר. רודו מתאר זאת כהטלת מום באדם, מכיוון שללא הבנה כללית של החיים דרך הידע, האדם כבר אינו שלם. ההתמחות בעיסוק מוגדר גורמת לחברות אנושיות לתת-פיתוח תחת אשר יתפתחו לעבר בשלות. ההתמחות היא שגורמת לחברות להגיע לבינוניות, וכפי שרודו מציין, אשמה נוספת של בינוניות היא הדמוקרטיה כפי שהיא מיושמת כיום. זוהי אמירה חזקה, ורודו מדגיש כי הוא אינו מתנגד לדמוקרטיה, אך מצדיק את אמירתו בכך שחברות דמוקרטיות נותנות כוח להמונים, שלדעתו פחות מסוגלים לקבל החלטות טובות; ולכן יש לחזק את נקודות התורפה שלה, והוא אף מציע דרכים ליישם זאת. הוא מציע למשל שהמוכשרים ביותר יהיו אלו שמחנכים את שאר החברה ויסייעו למשוך את הממוצע כלפי מעלה במקום שהמגמה תהייה הפוכה.
הרעיון של "נורדומניה"

רודו מזהיר מפני "נורדומניה", או כח המשיכה של צפון אמריקה, והמטריאליזם הינקי. מחשבתו משקפת את ההיסטוריה, כאשר ארצות הברית התרחבה בחצי הכדור המערבי, במיוחד באמריקה הלטינית של ראשית המאה העשרים. רודו מהדהד את חשיבות הזהות האזורית וכיצד יש להטמיע אותה עמוק בכל מדינה. עם זאת, יצירה ושמירה של זהות אזורית מתבררת לעיתים כמאתגרת ומורכבת בשל השפעה תרבותית וכלכלית חיצונית. היו דוגמאות רבות לכך בעברו הקרוב של רודו עצמו, בעיקר מלחמת ארצות הברית - ספרד בשנת 1898. רודו טען שאף על פי שהשפעה חיצונית ממדינות אחרות עשויה להועיל, היא עלולה גם להרוס את העקרונות עליהם התבססה אותה מדינה או אזור מסוים במקורם. זו הסיבה שרודו טוען כי באחריות הנוער הספרדי-אמריקני לעזור לגבש ולשמור על זהות אזורית ותרבותית כמיטב יכולתם.
קריאה משנית

(מרץ 1961): אנטוניה, חוסה. "אריאל של רודו". אמריקה 13.3, עמ' 32–34.
(1999): ארונה, מייקל. "'אריאל' של חוסה אנריקה רודו: התוכנית הטיפולית להתאוששות פאן אמריקאית", ב-"Pueblos enfermos": עמים חולים - שיח המחלה במאמר ספרדי אמריקאי של סוף המאה . Chapel Hill: לימודי צפון קרוליינה ברומנטיקה ושפות וספרות, עמ' 87–134.
(דצמבר 1963): Bachellier, CC "מבוא ללימודים על רודו". היספניה 46.4, עמ' 764–769.
(1983):ברוטרסטון, גורדון. "עולמו הספרותי של חוסה אנריקה רודו (1871–1917)". En Homenaje a Luis Alberto Sánchez . קצוות. Víctor Berger y Robert G. Mead, ג'וניור מדריד: העריכה Ínsula, עמ' 95–103.
(1982): ארל, פיטר ג '"אוטופיה, יוניברופוליס, מקונדו". ביקורת היספנית 50, עמ' 143–157.
(1989): ארל, פיטר ג '"חוסה אנריקה רודו". סופרים לטינו-אמריקאים. כרך א' ב. אד. Solé / Abreu. ניו יורק: Charles Scribners Sons, II: 447–455.
(1985): גונזלס אצ'ברייה, רוברטו. "המקרה של הפסל המדבר: אריאל והרטוריקה המגיסטרית של המאמר הלטינו-אמריקני". קול המאסטרים: כתיבה וסמכות בספרות המודרנית של אמריקה הלטינית . אוסטין: University of Texas Press, עמ' 8–32.
Jauregui, Carlos. "Los monstruos del latinoamericanismo arielista: variaciones del apetito en la periferia (neo) קולוניאלי" (Capitulo 4) de "Canibalia." מדריד: Iberoamericana 2008. עמ' 311–391.
(1999): מילר, ניקולה. בצל המדינה: אינטלקטואלים והחתירה לזהות לאומית באמריקה הלטינית של המאה העשרים. לונדון: ורסו, עמ' 96–114.
פריירה-סוארס, אסתר. "חוסה אנריקה רודו ולה סלקסיון לה לה דמוקרטיה". היספניה 58.2 (1975): עמ' 346–350.
(1972): רודריגס מונגל, אמיר. "Sobre el Anti-imperialismo de Rodó". Revista Iberoamericana 80, כרך 38, עמ' 495–501.
(1980): רודריגס מונגל, אמיר. "La utopía modernista: el mito del nuevo y el viejo mundo en Darío y Rodó". Revista Iberoamericana 46, עמ' 427–442.
(1963): סאנצ'ס, לואיס אלברטו. Escritores representativos de América . סדרת Primera. Segunda edición. 3 טומואים. מדריד: גרדוס, טומו השלישי, "חוסה אנריקה רודו", 77-94.
(2018): סן רומאן, גוסטבו . בן לוויה לחוסה אנריקה רודו . וודברידג': Tamesis.
(מרץ 1968): סימינגטון, ג'יימס וו. "הדים מרודו". אמריקה 20.3 עמ' 8–13.
(שישי, 23 בספטמבר 1983): סימינגטון, ג'יימס וו. "למד את התרבות של אמריקה הלטינית". ניו יורק טיימס, דבר המערכת.
(1956): Tiempo, César. "Vistazo a José Enrique Rodó". היספניה 39.3, עמ' 269–274.
וורד, תומאס. "Rodó y las 'jerarquías imperativas". En La resistencia תרבותית: la nación en el ensayo de las Américas . לימה: אוניברסידד ריקרדו פלמה, 2004: עמ' 72–85.
(2004): וורד, תומאס. "El concepto krausista de la belleza en Rodó" y "La belleza como solución", En La teoría literaria: רומנטיקליזם, krausismo y modernismo ante la 'globalización' תעשייתי . אוניברסיטת מ.ס.: אוניברסיטת מיסיסיפי, "מונוגרפיות רומנטיות", עמ' 70–82.
ראו גם

אניירין בוואן
הערות שוליים

1 2  G Brotherton, ‘’Arielismo’’ in P Hulme ed., The Tempest and Its Travels (London 2000) p. 216-7
↑  A Vaughan, Shakespeare’s Caliban (Cambridge 1991) p. 148
↑  A Vaughan, Shakespeare’s Caliban (Cambridge 1991) p. 148 and p. 154
↑  A Vaughan, Shakespeare’s Caliban (Cambridge 1991) p. 153
↑  Quoted in G Brotherton, ‘’Arielismo’’ in P Hulme ed., The Tempest and Its Travels (London 2000) p. 217
↑  A Almandoz, Modernization, Urbanization and Development in Latin America (2014) p. 44
↑  M Lallosa, Neighbourly Adversaries (2007) p. 17
↑  A Vaughan, Shakespeare’s Caliban (Cambridge 1991) p. 150
↑  Essay "Ariel" 1900, Montevideo.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270931605171  PLWABN: 9810608245305606  autores.uy: 667  BIBSYS: 90382458  BNE: XX1037021  BnF: cb12022446r (data)  GND: 118790870  ICCU: IEIV011170  ISNI: 0000 0001 0881 4904  LCCN: n80165236  NKC: jx20041008009  NLK: KAC201849546  NTA: 070761515  SELIBR: 292085  SNAC: w6q82c0d  SUDOC: 02759081X  Trove: 1034440  VcBA: 495/90751  VIAF: 27078395   WorldCat (עם VIAF): 27078395 
אנדרטה לחוסה אנריקה רודו בפארק רודו
טביעת חותם לשר העיר

|  פרטי הממצא |
| --- | --- |
 סוג:  טביעת חותם
 חומרים:  טין
 תוכן הממצא
 לשרער
 פרטי האתר והחפירה
 שם אתר:  ירושלים
 
טביעת חותם שר העיר היא טביעת חותם מלפני 2,700 שנה, תקופת בית ראשון, הראשונה שמתגלה באתרה. התגלית נחשפה בחפירות הכותל בירושלים שנערכו בין השנים 2005–2009. על טביעת החותם נכתב בכתב עברי קדום "לשר העיר", דבר המעיד שהחותם היה שייך לנושא המשרה העירונית הבכירה ביותר בירושלים של אותה תקופה.