stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקיטוס
כתביו > כתבים מרכזיים > האנלים

ה"אנלים" הוא שמו המקובל של החיבור ההיסטורי שטקיטוס העניק לו את השם הוא "מפטירתו של אוגוסטוס האלוהי" (Ab Excessu Divi Augusti) בכתב היד העיקרי שבידנו.
ה"אנלים" הם החיבור האחרון של טקיטוס, והם מקיפים את השנים 14–68 לספירה, מימיו האחרונים של אוגוסטוס ועד לנפילתו של נירון. הוא כתב לפחות 16 ספרים, אך יש בידינו היום רק קצת יותר ממחציתו של החיבור, בשתי חטיבות גדולות: ספרים 1–6 (ספר 5 חסר ברובו), המקיפים את השנים 14–37 (עד מותו של טיבריוס), וספרים 11–16 (ספר 11 חסר הרבה בתחילתו וספר 16 חסר הרבה בסופו), המקיפים את השנים 47–66. ספרים 7–10 חסרים. ספרים 7–12 כיסו כנראה את תקופתם של קליגולה וקלאודיוס. הספרים הבאים מכסים את תקופתו של נרון, כאשר החלק השני של ספר 16 חסר והוא נקטע עם האירועים בשנת 66, ולכן לא ידוע בוודאות מה היה היקפו ובמה הסתיים. קרוב לוודאי שהספר הסתיים במותו של נרון ביוני 68 או בסופה של אותה שנה - וכך הוא מגיע לתחילת "ההיסטוריות". לעומת זאת, מכיוון שספר 6 מסתיים במותו של טיבריוס וספר 12 במותו של קלאודיוס, יש להניח שטקיטוס בנה את ה"אנלים" בחטיבות של 6 ספרים ולפיכך ניתן לשער שגם החטיבה השלישית הייתה או נועדה להיות בת 6 ספרים והיו בסה"כ 18 ספרים.
אין אנו יודעים אם טקיטוס השלים את החיבור ופרסם אותו בחייו, או אם השלים חיבורים אחרים שהתכוון לכתוב; הוא מת לפני שסיים את ההיסטוריות המתוכננות של נרווה וטריינוס, וכן לא שרד חיבור על אוגוסטוס קיסר או על תחילת האימפריה, איתם התכוון לסיים את עבודתו כהיסטוריון.
כתביו > כתבים קטנים

"חיי אגריקולה" הוא חיבורו הראשון והוא מספר את חייו של גנאיוס יוליוס אגריקולה, גנרל רומאי חשוב וחמיו של טקיטוס; הוא גם עוסק, בקצרה, בגאוגרפיה ובאתנוגרפיה של בריטניה העתיקה. כמו ב"גרמאניה", טקיטוס משווה את החרות של הבריטונים לשחיתות ולעריצות באימפריה הרומית; הספר גם כולל פולמוסים חריפים כנגד העושק והחמדנות של רומא.
"גרמאניה" היא מונוגרפיה על השטחים והשבטים של גרמאניה הברברית - השבטים הגרמאניים שמחוץ לגבולות האימפריה הרומית.
"שיחה על הנואמים" היא שיחה על אמנות הרטוריקה.
השיחה היא בדויה ומתרחשת בשנת 75, בימי שלטון אספסיאנוס, והדוברים הם ארבעה אנשים שחיו בזמן ההוא.
מקורותיו של טקיטוס

טקיטוס השתמש במגוון רחב של מקורות ספרותיים והיסטוריים. בין היתר, הוא נעזר במקורות הרשמיים של המדינה הרומאית: ה"אקטה סנאטוס" (הרשומות של ישיבות הסנאט) וה"אקטה דיורנה פופולי רומני" (אספה של חוקי הממשלה ושל חדשות החצר והבירה). הוא גם קרא את הנאומים של חלק מהקיסרים, כגון טיבריוס וקלאדיוס. מלבד זאת, בהיותו סנאטור, הייתה לטקיטוס ידיעה משלו על המאורעות שראה מקרוב ואף היה מעורב בהם או הכיר אנשים שנטלו בהם חלק.
טקיטוס מצטט כמה ממקורותיו ישירות, ביניהם פליניוס הזקן, שכתב את "בלה גרמני" וחיבור היסטורי שהיה המשך חיבורו של אופידיוס באסוס. טקיטוס השתמש גם באוספים של מכתבים וברשומות שונות. הוא גם לקח מידע מכתבים מהסוג המכונה "אקסיטוס ילוסטריום וירורום", אוסף של ספרים על ומאת אלה שהתנגדו לקיסרים. הם מספרים על ההקרבה של אנשים למען החרות, במיוחד אנשים שהתאבדו בדרך הסטואית. אף על פי שלא העריך את התאוריה הסטואית לגבי התאבדות והוא רואה בהן ראוותניות וחסרות ערך מבחינה פוליטית, טקיטוס לעיתים מעניק במה רחבה לנאומיהם של אנשים העומדים להתאבד. טקיטוס השתמש בחומרים אלה על מנת להעניק טון דרמטי לסיפורים שלו.
באופן כללי, טקיטוס היה היסטוריון קפדן שהתייחס בכובד ראש למקורותיו. בדרך כלל הוא מדייק יותר מכל היסטוריון עתיק אחר שכתב על אותה תקופה וכתביו הגיעו לידינו. את אי הדיוקים הקלים שנמצאים ב"אנלים" ניתן לייחס לכך שטקיטוס מת לפני שהספיק לעשות הגהה לחיבורו. הוא קרא כמה וכמה היסטוריונים ובחר כמקורות את המהימנים ביותר. אמנם קל לו להכריע כשהם נוטים לצד אחד, אבל אינו מכריע כשהם חלוקים ביניהם ויותר מכך, אינו מערער או מפריך מסורת מקובלת המבוססת על הסכמתם, אפילו כשהוא מוצא סיבה לפקפק בנכונותה (למשל, פרשת פרישתו של טיבריוס מרומא). למרות זאת, הוא ראה עצמו חופשי לעצב כרצונו את החומר שמצא במקורותיו. הוא מוסיף או מחסיר, מאריך או מקצר, ולפעמים גם ממציא: למשל, את שני המכתבים של סיאנוס וטיבריוס ואת שני הנאומים של סנקה ונירון.
סגנון ספרותי

כתביו של טקיטוס ידועים בפרוזה הצפופה והעניינית שלהם, שרק לעיתים נדירות מפרשת את העובדות, וזאת בניגוד לסגנונם של כמה מבני זמנו, כמו פלוטרכוס. ברוב כתביו הוא שומר על סדר כרונולוגי קפדני בסיפורו, ורק לעיתים רחוקות משרטט באופן כללי את התמונה הגדולה, כשהוא מותיר לקורא לשחזר את התמונה הזו בעצמו. אף על פי כן, כשהוא כן מספק מבט כללי, לדוגמה בפסקאות הפותחות את ה"אנלים" (כשמסכם את המצב בסוף תקופת אוגוסטוס), הוא משתמש בכמה משפטים מתומצתים בלבד שלוקחים את הקורא למרכזו של הסיפור.
סגנון ספרותי > גישה להיסטוריה

טקיטוס משלב בין גישות היסטוריות שונות, ויוצר מתודה משל עצמו. הסגנון ההיסטורי שלו חייב מעט לסלוסטיוס. כתיבתו ההיסטורית מכילה תובנות חודרות ולעיתים פסימיות על הפסיכולוגיה של מדיניות הכח, כשהיא משלבת תיאורים ישירים של אירועים, לקחים מוסריים ודיווחים דרמטיים ממוקדים. ראייתו היא טראגית ואינה סנטימנטלית. לדעתו, זה לא מכבודה של ההיסטוריה לאסוף סיפורים כדי לשעשע את הקורא. בהתאם לכך, הוא מתרחק מכל דבר סתמי, וולגרי ודמיוני.
הצהרתו של טקיטוס עצמו, לגבי גישתו להיסטוריה, היא מפורסמת: ”בלא חרון־אף ובלא משוא־פנים, שטעמיהם רחוקים ממני.”
אמנם תיאורו הוא הקרוב ביותר לנייטרליות ואובייקטיביות שניתן למצוא בעת העתיקה, אך יש דיון רב במחקר לגבי הנייטרליות של טקיטוס, ויש שחושבים כי הציטוט לעיל מהווה מילים ריקות בלבד.
טקיטוס תופס את ההיסטוריה של יורשי אוגוסטוס באספקלריה של עליית העריצות ותולדותיה. הקונפליקט בין עבדות לחירות עובר כמוטיב מנחה לאורך כל ה"אנלים". הוא מוקיע את החנופה לשליט וההתרפסות לפניו. בכל כתביו, הוא עוסק בשיווי המשקל בין הסנאט והקיסר, ובשחיתות הגדלה של מעמדות השלטון ברומא שהסתגלו לעושר והעוצמה הגדלים של האימפריה. לדעת טקיטוס, סנאטורים בזבזו את הירושה התרבותית שלהם, זו של חופש הביטוי, כדי לפייס את הקיסר.
טקיטוס הדגיש את התלות הגדלה של הקיסר ברצונו הטוב של הצבא. הוא מתאר את החשיבות המשתנה של לגיונות שונים בהשפעה על הקיסרות, ואת השפעתם של החיילים המוצבים בתוך רומא, בעיקר של המשמר הפרטוריאני.
הקריירה הפוליטית של טקיטוס הייתה ברובה תחת הקיסר דומיטיאנוס. ניסיון חייו תחת העריצות, השחיתות וההתנוונות שהיו בתקופה זו, יכולה להסביר את הניתוח הפוליטי המר והאירוני שלו. הוא מזהיר מפני הסכנות של כוח ללא אחריות, אהבה לכח ללא עקרונות וערכים, ואפתיה ציבורית ושחיתות, שנולדו בשל העושר הרב שיצרה האימפריה.
ובכל זאת, הדימוי שהוא בונה לטיבריוס במהלך ששת הספרים הראשונים של ה"אנלים" אינו קודר בלבד, אך גם לא אוהד: רוב החוקרים רואים בדמותו של טיבריוס לרוב כחיובית בספרים הראשונים ולרוב כשלילית בספרים שאחרי המזימות של סיאנוס. כניסתו של טיבריוס בפרקים הראשונים של הספר הראשון מאופיינת בצביעות ובהעמדת־פנים של הקיסר החדש ואנשי החצר שלו. בספרים שאחריו ישנו כבוד מסוים לתבונתו של הקיסר הוותיק, שמביאה אותו להתרחק מרומא על מנת לשמור על המעמד שלו. טקיטוס משלב בתוך תיאור העובדות פירושים והערות לכוונות טיבריוס ומניעיו, המנוסחים כאילו היו עובדות אף הם. המניעים הכמוסים שטקיטוס מגלה בדבריו ומעשיו של טיבריוס, אינם מתחייבים מן המעשים והדברים גופם, אלא מן ההשקפה הכללית שיש לו על אופיו, ורמיזה שלהם משמשת לסתימת הפער ביניהם. נובע מכך, שטקיטוס לא הגיע לתפיסתו הכללית על אופיו על בסיס העובדות, אלא להפך, היא נעשית לפעמים אמת המידה להערכת העובדות ולפעמים אף נדמה כי הוא שבוי בה. דיוקנו של טיבריוס, כפי שטקיטוס מצייר אותו, אף לא תמיד הולם את העובדות שהוא עצמו הביא.
באופן כללי, טקיטוס אינו חושש גם לשבח וגם לקטרג על אותו אדם, כשלעיתים הוא מסביר בצורה ברורה מהן לדעתו התכונות הרעות והטובות שלו. הוא נמנע מלהסיק מסקנה גורפת בעד או נגד האישים שהוא מתאר, ודבר זה גרם לחוקרים מאוחרים למחלוקת לגבי דעתו על המערכת האימפריאלית בכלל.
סגנון ספרותי > סגנון הפרוזה שלו

סגנונו של טקיטוס בלטינית משובח מאד; אף סופר אחר אינו נחשב לשווה לו, אולי מלבד קיקרו. הסגנון שלו שונה מהסגנון הרגיל בתקופת הכסף ומזו של תקופת הזהב; אם כי יש בו הוד ורהיטות (הודות להשכלתו באמנות הנאום), הוא קצר מאוד – המשפטים לרוב אינם זורמים או יפים, אך המסר שלהם תמיד ברור. המבע קצר, נמרץ וקולע, מסתייע בכוחן הציורי של המילים בתוך מבנה מלוכד, שאין בו שום פרט מיותר. ביכולתו להמחיש את הדינמיקה של המאורעות תוך שהוא מצרף את קטעי הדברים לעלילה מגובשת, וכמו כן להאיר מתוך המשמעות הסמלית של מאורע פרטי את המגמה והאווירה של ההתרחשות כולה.
החיבורים ההיסטוריים שלו מתמקדים בנפשות ובגורמים הפנימיים של הדמויות, פעמים רבות עם התבוננות חודרנית, אם כי יש מקום לתהות עד כמה התובנות שלו אכן נכונות, ועד כמה הן משכנעות רק בשל הכישרון הרטורי שלו. הוא במיטבו כשהוא חושף צביעות והעמדת פנים.
במשך הדורות

מתוך המכתב ה-7 של פליניוס הצעיר לטקיטוס: "אני חוזה, והתחזיות שלי תמיד נכונות, כי ההיסטוריות שלך יהיו אלמותיות".
רק כשליש מיצירתו הידועה לנו שרד. אנו תלויים בכתב יד יחיד לספרים 1–6 של ה"אנלים" ובכתב יד נוסף למחצית השנייה ששרדה (ספרים 11–16) ול-5 הספרים הקיימים של ה"היסטוריות".
כתביו של טקיטוס לא נקראו במידה רבה בשלהי העת העתיקה ואפילו עוד פחות בימי הביניים. אירופה גילתה אותו מחדש רק בתקופת הרנסאנס, במאה ה-15 ואף מאוחר יותר, עם הדפסתם לראשונה של 6 הספרים הראשונים של ה"אנלים" בתחילת המאה ה-16. על־אף איבתה של הכנסייה הקתולית בשל דעותיו האנטי-נוצריות, תפס טקיטוס את מקומו של טיטוס ליוויוס כגדול ההיסטוריונים הרומיים, ונחשב מקביל ואולי אף עולה על ההיסטוריון היווני תוקידידס.
יותר מכל היסטוריון אחר, טקיטוס קבע את תמונת הקיסרות הרומית הקדומה, כפי שנצטיירה בתודעה ההיסטורית עד היום. הוא השפיע על כתיבת ההיסטוריה מבחינת התיאור הדרמטי של המאורעות והדגשת הגורם האישי והאנושי, אך ההשפעה שלו הייתה הרבה מעבר לתחום ההיסטוריה. כתביו נקראו עבור הלקח המוסרי שלהם, הנרטיב הדרמטי וסגנון הפרוזה. השפעתו הרבה ביותר מחוץ לתחום ההיסטוריה היא כתאורטיקן פוליטי. הלקחים הפוליטיים שניתן ללמוד מחיבוריו מתחלקים לשני מחנות: "הטקיטיסטים האדומים", שמשתמשים בו על מנת לתמוך באידיאלים רפובליקאיים, וה"טקיטיסטים השחורים", שקוראים אותו כשיעור במקיאוולי וה"ריאלפוליטיק" שלו.
אם כי כתביו הם המקור האמין ביותר להיסטוריה של תקופתו, דיוק העובדות בהם לא פעם מוטל בספק. האנלים מבוססים בחלקם על מקורות משניים, ויש בהם כמה טעויות ברורות, למשל הבלבול בין שתי בנותיהם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה, ששם שתיהן היה אנטוניה. ה"היסטוריות", לעומת זאת, נכתבו ממסמכים ראשוניים ומידע אישי על התקופה הפלביאנית ולכן נחשבות ליותר מדויקות, אם כי שנאתו של טקיטוס לדומיטיאנוס גרמה להטייה בטון ובפירוש של המאורעות.
טקיטוס על היהודים > המוצא האתני

בספר החמישי ב"היסטוריות", מספר טקיטוס על דיכוי המרד הגדול ביהודה. לפני תיאור המצור על ירושלים, הוא מציין שהוא עומד לתאר את ימיה האחרונים של עיר מפורסמת ובכך מספק הצדקה לסקירה אתנוגרפית על היהודים. סקירה זו היא הדיווח המפורט ביותר על ההיסטוריה והדת של העם היהודי שקיים בספרות הרומית הקלאסית. דיווחו משקף את דעותיהם של חוגים רבי־השפעה בחברה הרומית בתקופה שלאחר חורבן בית המקדש השני. מאחר שתיאור זה מופיע בחיבורו של גדול ההיסטוריונים של רומא, השפעתו לאחר מכן הייתה מעבר לכל פרופורציה לערך תוכנו.
בניסוחים כגון "יש אומרים" ו"רבים סבורים", טקיטוס מציג 6 אפשרויות למוצא היהודים:
גולים מהאי כרתים שהתיישבו בארץ לוּב. הראיה לכך לקוחה משמם: יש הר בכרתים שנקרא אידָה (Ida) וסמוך לו ישבו האידֵיאים (Idaei), שנתכנו יוּדֵיאים (Iudaei) "בשל הארכת שמם כדרך הבּארבּארים". סיפור המוצא הכרתי נזכר רק על ידי טקיטוס.
אוכלוסייה עודפת של מצרים בימי מלכותה של איסיס, שנפלטה אל הארצות השכנות תחת הנהגתם של הִיֶרוֹסוֹלימוּס ויהודה.
צאצאי האתיופים, שבזמן שלטון קֶפֶאוּס (מלך אתיופיה במיתולוגיה היוונית) נאלצו לנדוד מתוך פחד ושנאה של שכניהם.
פליטים מאשור - עם שמחוסר באדמה "תפס חלק ממצרים ואחרי־כן ישב בערים משלו וגם בארץ העברים ובחבלי סוריה הסמוכים".
ממוצא מפואר של "הסוֹלימים (Solymi), אומה שתהילתה נאמרת בשירי הוֹמרוּס, יסדו עיר ועל שמם שלהם קראוּה הִיֶרוֹסוֹלימה" (ירושלים).
מצרים שהושחתו על ידי נגע ממאיר, צרעת (עלילת המצורעים). המלך בּוֹקְכוֹריס פנה לאוראקל של אַמוֹן וביקש מרפא, אז צווה עליו "לטהר את ממלכתו" ולגרש "גזע זה, כיוון ששנוּא הוא על האלים". המצורעים נמצאו, נאספו וגורשו ממצרים:
"לאחר שנעזבו הגוֹלים במדבר, היו כולם בוכים והמוּמים, והנה קם אחד מהם, זה משה, והזהירם לבלתי צַפּוֹת לעזרה מיד אלים או בני־אדם, שהרי אלה ואלה נטשוּם, אלא לבטוֹח בעצמם ולראות מנהיג משמים להם בראשון המסייעים בידם להוציאם מצרתם...אך דבר לא הציקם כמחסוֹר במים...והנה יצא עדר חמורי־בר ממרעהו...משה הלך אחריו וכפי ששיער...גילה מקורות־מים גדולים...אז הלכו ללא הפוגה מהלך שישה ימים וביום השביעי תפסו ארץ, ממנה גירשו את יושביה ובה יסדו עיר והקדישו מקדש."
אף על פי שטקיטוס אינו מצדד באופן רשמי באחת הגרסאות, הגרסה השישית היא זו שככל הנראה מתקבלת על דעתו. גרסת הגירוש ממצרים היא זו ש"רוב הסופרים מסכימים" לה - זו המקובלת על הסופרים היוונים מאלכסנדריה, ובגלל היותה ארוכה יותר מחמש הגרסאות האחרות ביחד, ניתן לזהות אותה עם השקפתו של ההיסטוריון עצמו. הסבר עוין זה של מוצא היהודים משקף את הגרסה היוונית־מצרית העתיקה ליציאת מצרים, שמצאה את דרכה לספרות הלטינית כבר בתקופת אוגוסטוס ודרך טקיטוס הפכה לנחלת הכלל של הציוויליזציה המערבית.
טקיטוס על היהודים > ארץ יהודה

טקיטוס נותן סקירה גאוגרפית של ארץ יהודה: "במזרחה גובלת ארצם בערב; בדרומה משתרעת מצרים, במערבה - פניקיה והים...אנשיה בריאי־גוף ועומדים ביגיעה. גשמים יורדים בה לעיתים רחוקות, אדמתה פוריה." הוא מוסיף כי "יבולה דומה ליבולנו, ומלבד זה אפרסמון בה ודקל", וכמו סופרים רבים לפניו מתרכז באזור ים המלח: "אגם זה עצום היקפו; מעין ים הוא, אך טעמו רע יותר וצחנתו מביאה נגע על יושבי המקום". בהמשך הוא מציין פתאום ש"גם הנהר בלוס משתפך אל הים היהודי". בהנחה שלא התכוון בטעות לים המלח, מדובר בשימוש חופשי בכינוי "הים היהודי" וכוונתו לחלק בים התיכון הסמוך ליהודה, תוך התעלמות מכך שהנחל נשפך ליד עכו, מחוץ לגבולות פרובינקיית יהודה. גם בתיאורו את הר חרמון הוא טועה בשמו וקורא לו "הלבנון".
טקיטוס מספר ש"חלק גדול מיהודה זרוּע כפרים, אך גם ערים בה". הוא מבדיל בבירור בין בירת הפרובינקיה הרומאית לבין הבירה הלאומית של היהודים - קיסריה היא "בירת יהודה" ואילו "ירושלים היא בירת האומה". הוא מוסיף שבירושלים "עמד מקדש שעצוּם היה עושרו" ומפריך את הסברה הנפוצה לגבי פסל החמור, שהוא עצמו חזר עליה מוקדם יותר בסקירתו, כשקובע שמאז שפומפיוס נכנס אל בית המקדש, "נודע ברבים כי אין שם כל צלמי אלים וכי המקדש ריק ואינו צוֹפן כל סוד".
תרגומי ספריו לעברית

כתבי טקיטוס - גרמניה. מתורגם מרומית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי בפרויקט בן יהודה.
קורנליוס טאקיטוס, ספרי השנים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. הקדים מבוא חיים וירשובסקי והוסיף הערות עקיבא גלבוע. ירושלים, מוסד ביאליק, 1962, הוצאת כרמל, 2010.
קורנליוס טאקיטוס, דברי הימים. חיי אגריקולא; גרמניה; שיחה על הנואמים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. הוסיף הערות עקיבא גלבוע. ירושלים, מוסד ביאליק, 1965, הוצאת כרמל, 2010.
לקריאה נוספת

מרים בן זאב הופמן, "טקיטוס ומקור העם היהודי", בתוך: מלאכת מחשבת – מחקרים במדעי היהדות מוגשים לפרופסור בצלאל בר־כוכבא בהגיעו לגבורות, סטפני בינדר, אשבל רצון וינון שבטיאל (עורכים), חלק א, אוניברסיטת ת"א, תשפ"ב, עמ' 243–257.
מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem 1980, Vol.2, XCII. Tacitus, pp. 1-93
Rise of the Tomb Raider

Rise of the Tomb Raider (בתרגום חופשי לעברית: עלייתה של שודדת הקברים) הוא משחק פעולה והרפתקאות ממוחשב מגוף שלישי והמשחק השני בעידן השלישי של סדרת המשחקים ומהווה המשך למשחק טומב ריידר. המשחק פותח על ידי Crystal Dynamics ומופץ על ידי Microsoft Studios ו-Square Enix והוא המשחק הראשון בסדרה שמופץ על ידי סטודיו של מיקרוסופט. כמו כן, הוא המשחק הראשון שמופץ אקסקלוסיבית לאקס בוקס לפני הפצתו ליתר הפלטפורמות. המשחק יצא ב-10 בנובמבר 2015 לקונסולות ה-Xbox 360 וה-Xbox One, ב-28 בינואר 2016 למחשב האישי וב-11 באוקטובר 2016 לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 4.
לאחר יציאתו, Rise of the Tomb Raider זכה לביקורות חיוביות, עם שבחים על הגרפיקה, מהלך המשחק ואפיון הדמויות. המשחק היה הנמכר ביותר בפלטפורמת ה-Xbox One במהלך שבוע חג המולד ונמכרו בסך הכל כמיליון עותקים של המשחק בסוף 2015. כמו כן, תוכן נוסף שוחרר, אשר כולל בין השאר קמפיין חדש, מצב משחק חדש, תלבושות חדשות וכלי נשק חדשים ללארה.
משחקיות

Rise of the Tomb Raider מכיל אלמנטים מהמשחק הקודם בסדרה. השחקן מגלם את לארה קרופט, הפרוטגוניסטית של הסדרה. במשחק על השחקן להילחם באויבים שונים, להסתובב בסביבות שונות, לפתור פאזלים ולשפר את כלי הנשק שלו.
המשחק מכיל מערכת קראפטינג, בדומה למשחקי תפקידים ממוחשבים רבים, אשר מאפשרת לשחקן להכין כלים ודברים שימושיים באמצעות חומרים שהשחקנים מוצאים בעולם.
הסביבה במשחק מכילה מערכת מזג אוויר שגם חיות ובני אדם יגיבו אליה וכן מערכת מחזור יום-לילה. לדוגמה, כדי להכין מעיל חורף קשיח, לארה צריכה לצוד זאב שיוצא רק בזמן מסוים ביממה ורק בתנאי מזג אוויר מסוימים. ללארה נוספה יכולת שחייה המאפשרת יותר תנועה לשחקן ויצירת טכניקות בקרב.
מערכת הקרב עוצבה מחדש כך שנוספו אפשרויות נוספות למתקפות התגנבות. לארה יכולה לבלבל את האויבים בעזרת הסביבה, להתחבא מאחורי שיחים או עצים, או בכלל להתחמק מקרבות על ידי טיפוס על עצים או ריצה על גגות. נשק החץ וקשת חוזר מהמשחק הקודם. ישנם מספר אפשרויות לחצים שונים שיכולים להיות מעוצבים על ידי חיות ספציפיות וחומרים שלארה יכולה לצוד וללקט. כלי נשק נוספים כמו האקדח והגרזן קרח גם כן חוזרים מהמשחק הקודם ובנוסף לכך ללארה נוסף נשק חדש - סכין ציד שנועדה לקרב מטווח אפס ולמתקפות התגנבות.
עלילה > תקציר

עלילת המשחק ממשיכה את עלילת המשחק הקודם. חוויותיה של לארה קרופט על התופעות העל-טבעיות באי ימטאי כוסו על ידי ארגון בשם "טרינטי" (באנגלית: Trinity; תרגום חופשי: השילוש). כדי להוכיח שהיא לא השתגעה, לארה הופכת לאובססיבית על מציאת האמת של מיתוסים ברחבי העולם. עלילת המשחק עוקבת אחרי לארה ויונה מייבה, שהגיעו לסיביר כדי לחפש עיר עתיקה ואבודה בשם "קיטג'" (ברוסית: Ки́теж) שנבנתה על ידי הנסיך הגדול של ולדימיר במאה ה-13, אשר לארה מאמינה כי ישנה אמת מאחורי המיתוס של חיי נצח.
במרוץ נגד הארגון טרינטי, ארגון שמתעניין בעיקר בעל-טבעי, על לארה לשרוד כנגד בני אדם, חיות וכן הסביבה עצמה כדי למצוא את האמת לגבי המיתוסים ולהגשים את יעודה להיות את מי שהיא נועדה להיות.
פיתוח

ב-1 באוגוסט 2013, מנכ"ל Square Enix, פיל רוג'רס, אישר בפוסט בבלוג של האתר של החברה כי ”משחק מהדור החדש בסדרה נמצא "עמוק בפיתוח"”.
ב-9 ביוני 2014, Rise of the Tomb Raider הוכרז רשמית בידיעה לתקשורת לאחר שהוצג הקדימון הראשון במסיבת העיתונים של מיקרוסופט ב-E3.
במסיבת העיתונאים של מיקרוסופט בכנס Gamescom 2014 הוכרז כי המשחק ייצא בסוף ברבעון האחרון של 2015 בתור אקסקלוסיבי זמנית לפלטפורמות של ה-Xbox.
בפברואר 2015, Crystal Dynamics הכריזה כי את גרסת ה-Xbox 360 חברת Nixxes Software מפתחת.
ב-15 ביוני 2015 במסיבת העיתונאים של מיקרוסופט בכנס E3, הוצג קטע דמו מהמשחק עצמו והוכרז תאריך שחרורו, ב-10 בנובמבר 2015 לפלטפורמות ה-Xbox 360 וה-Xbox One. קדימון של מאחורי הקלעים הוצג במסיבת העיתונאים של Square Enix ב-16 ביוני 2015. ב-4 באוגוסט 2015 במסיבת עיתונאים של מיקרוסופט בכנס Gamescom, אושר כי המשחק ייצא לאור באירופה ב-13 בנובמבר.
ב-23 ביולי 2015, חברת Square Enix הכריזה כי המשחק יצא לפלטפורמות המחשב האישי וה-PlayStation 4 בתחילת 2016 וברבעון האחרון של 2016 בהתאמה.
ב-7 באוקטובר 2015 הוכרזה ה-"Season Pass", חבילה אשר כוללת בתוכה מספר הרחבות. החבילה מוסיפה קברים חדשים, את מצב המשחק "Endurance" שמעלה את רמת הקושי של המשחק. במצב זה על לארה לחפש מזון ודלק להישרדותה. המצב שוחרר ב-21 בדצמבר 2015. כמו כן, חבילת ה-Season Pass כוללת גם את ההרחבה "באבה יאגה: מקדש המכשפה" (Baba Yaga: Temple of the Witch) שמוסיפה קברים חדשים, פאזלים וכן דמות של באבה יאגה למשחק הבסיס. הרחבה זו שוחררה ב-26 בינואר 2016.
ב-26 בדצמבר 2015 הוכרז כי המשחק יצא למחשב האישי בפלטפורמת הסטים במהלך ינואר 2016 וב-5 בינואר 2016 הכריזה Square Enix כי המשחק יצא למחשב האישי ב-28 בינואר 2016.
ב-24 בינואר 2016 אושר כי המשחק בגרסת המחשב האישי ישתמש בתוכנת ההגנה Denuvo.
ב-11 במרץ 2016 יצא טלאי אשר מביא תמיכה מלאה ב-DirectX‎ 12 ותמיכה מלאה בטכנולוגיה VXAO של NVIDIA.
ב-29 במרץ 2016 יצא ה-DLC האחרון בחבילת ה-Season Pass, ‏ Cold Darkness Awakened.
ב-19 ביולי 2016 נקבע תאריך היציאה של המשחק לקונסולת ה-PlayStation 4 ל-11 באוקטובר 2016.
פסקול

| --- | --- |

 פסקול מאת בובי טהורי
 יצא לאור:  6 בנובמבר 2015
 סוגה:  פסקול של משחקי וידאו
 שפה:  אנגלית, רוסית, פורטוגזית ברזילאית, יפנית, סינית מסורתית, סינית מפושטת, קוריאנית, פולנית, ספרדית, צרפתית, הולנדית, איטלקית, גרמנית, ערבית 
 אורך:  66:44
 חברת תקליטים:  Crystal Dynamics
 הפקה:  Crystal Dynamics
 
פסקול המשחק הולחן על ידי בובי טהורי וכולל 23 רצועות באורך כולל של 66 דקות ו-4 שניות. הפסקול יצא לאור 4 ימים לפני צאתו של המשחק, ב-6 בנובמבר 2015 בחינם באתר SoundCloud.
המוזיקה לשירים הולחנה על ידי בובי טהורי.
| Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack> מס' | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack> שם | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack> משך | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  | Rise of The Tomb Rider Original Soundtrack>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | London  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Prophet's Tomb  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hidden Truth  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Siberia It Is Then  | 1:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Expedition  | 1:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Blood In The Snow  | 1:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Whispers In The Dark  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Soviet Facility  | 3:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Revelations  | 4:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The Prisoner  | 1:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Trinity's Plan  | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Something Else Happened  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | The Atlas  | 1:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Meet The Remnants  | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Echoes of the Past  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | The Observatory  | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Do What You Must  | 1:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | The Cistern  | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Locating The Source  | 1:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | The Deathless Prophet  | 3:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | The Reckoning  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Execution  | 1:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | Rise of the Tomb Raider  | 4:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 66:44 |  |  |  |  |  |  |  |
ביקורת

| ציונים> ציונים כללים.אתר | ציונים> ציונים כללים.ציון |
| --- | --- |
GameRankings: 86.81% ‏(XONE)   85.95% ‏(PC)
Metacritic: 86/100 ‏(XONE)   86/100 ‏(PC)
ציוני סקירה
אתר: ציון
Destructoid: 7.5/10
EGM: 8/10
Game Informer: 9.5/10
Game Revolution: 
GameSpot: 9/10
GameRader: 
Gaint Bomb: 
IGN: 9.3/10
OXM ‏(UK): 
Polygon: 8.5/10
VideoGamer.com: 9/10
Rise of the Tomb Raider זכה לביקורות חיוביות. אתרי הסקירה GameRankings ו-Metacritic נתנו ציון של 86.81% בהתבסס על 68 ביקורות וניקוד של 86 מתוך 100 בהתבסס על 102 ביקורות לגרסת ה-Xbox One ולגרסת המחשב האישי ציון של 85.95% בהתבסס על 19 ביקורות וניקוד של 86 מתוך 100 בהתבסס על 40 ביקורות. גרסת ה-Xbox 360 טרם דורגה.
המבקר מייק מאהרדי מאתר הסקירה GameSpot נתן למשחק ניקוד של 9.0 מתוך 10, ואמר ש-”Crystal Dynamics מצאו דרך לאזן כמעט בכל דרך אפשרית”. המבקרת לוסי או'בריאן מאתר הסקירה IGN נתנה למשחק ניקוד של 9.3 מתוך 10, בעודה אומרת ש-”Rise of the Tomb Raider לוקח את הנוסחה המנצחת של קודמו ומשפרה בכל דרך”. המבקר פיליפ קולר מאתר הסקירה Polygon נתן למשחק ניקוד של 8.5 מתוך 10, באומרו, ”זוהי החנוכה של טומב ריידר כנוסחה פעם נוספת, אבל נכון לעכשיו, זוהי נוסחה שאני שמח לחזור אליה שוב”.
המבקרת קימברלי וואלס מאתר הסקירה Game Informer נתנה למשחק ניקוד של 9.5 מתוך 100 והצהירה כי ”Rise of the Tomb Raider תופס את המתח בלהיות הרפתקן ומשאיר אותך לבד לחשוב על מה יהיה מהלכה הבא של לארה. יש לך רצפים נועזים, רגעים הרואיים, חקירת עולם מהנה ואף קרבות מרגשים שאפילו אינדיאנה ג'ונס היה מקנא בהם. אם Crystal Dynamics תמשיך לעלות את הרף מכאן, אני לא יכולה לחכות לראות מה יעלה בגורלה של לארה אחר כך.”.
פיטר פארס מאתר הסקירה Game Revolution נתן למשחק ניקוד מושלם של 5 כוכבים, באומרו ש-”[...] זאת הרפתקה ששווה לשחק בה מחדש עם גיבורה בלתי נשכחת.”.
גרסת ה-Retail של Rise of the Tomb Raider הייתה במקום הרביעי ברשימת הנמכרים ביותר בבריטניה ובאירלנד בשבוע להשקת המשחק. בריאן הורטון, הבמאי של המשחק ואהרון גרינברג, נציג מיקרוסופט, טענו כי Microsoft Studios וכן Square Enix מרוצים ממכירות המשחק.
ביקורת > מכירות

בבריטניה, Rise of the Tomb Raider ספג מכירות נמוכות מהמצופה עם כ-63,000 עותקים שנמכרו, פחות משני שלישים מהעותקים שמכר קודמו. מספר כתבים ממגזיני גיימינג ציינו כי ייתכן והמכירות הנמוכות נבעו מכך שהמשחק יצא באותו התאריך של Fallout 4. מבחינת העותקים הדיגיטליים, Rise of the Tomb Raider היה המשחק הנמכר ביותר ב-Xbox One במהלך השבוע של חג המולד. בסוף 2015, נמכרו מלמעלה ממיליון עותקים של המשחק.
בגרסת המחשב האישי נמכרו פי 3 עותקים מאשר בגרסת ה-Xbox One בחודש הראשון ליציאת המשחק.
המשך

בכנס Gamescom 2015 חשפה Square Enix בטעות כי משחק שלישי בסדרה המאותחלת נמצא בפיתוח, המרחיב את הרפתקאותיה של לארה קרופט לטרילוגיה.
ביאורים

1 2  Microsoft Studios מפיצה את גרסאות של ה-Xbox 360 וה-Xbox One.
1 2  Square Enix מפיצה את גרסאות של המחשב האישי וה-PlayStation 4.
ברית ההגנה הפולנית-רומנית

מפת פולין (בצבע קרם) בשנים 1920–1939. רומניה צבועה בחום בדרום מזרח פולין
מפת רומניה וגבולותיה בתקופת הברית עם פולין
ברית ההגנה הפולנית-רומנית הייתה ברית הגנה שנרקמה בין פולין ובין רומניה לאחר מלחמת העולם הראשונה על רקע שיתוף אינטרסים אזורי. תחילה הופנתה הברית כנגד שאיפות ההתפשטות של ברית המועצות, אך בהמשך חלו בה שינויים שהפכו אותה לכללית ומקיפה יותר. הברית, שהתחדשה כל חמש שנים, נשארה בתוקף עד נפילת פולין במלחמת העולם השנייה ואפשרה את מעברם של המוני אנשי צבא פולנים מראש הגשר הרומני לתוך גבולות רומניה ומשם אל טריטוריות של בעלות הברית. חלק מאנשי הצבא הפולניים הגיעו גם לארץ ישראל המנדטורית.