stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל קרמנקו
הצגות נבחרות > בתיאטרון גשר

| הצגה | סוג עיצוב | מחזאי | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| במנהרה | מעצב תפאורה | רועי חן | עירד רובינשטיין | 2017 |
| קדוש מעונה | מעצב תפאורה | מריוס פון מיינבורג | לנה קריינדלין | 2016 |
| בין לילה ובין שחר | מעצב תפאורה | גור קורן על פי נובלה מאת יהושע קנז | סלבה מלצב | 2012 |
| דון ז'ואן | מעצב תפאורה | מולייר | יבגני אריה | 2011 |
| הנסיכה איבון | מעצב תפאורה | ויטולד גומברוביץ' | משה איבגי | 2011 |
| סונאטת קרויצר | מעצב תפאורה ווידאו ארט | טולסטוי | יבגני אריה | 2011 |
| רביזור | עיצוב תפאורה ותלבושות | ניקולאי גוגול | יבגני אריה | 2010 |
| שש דמויות מחפשות מחבר | עיצוב תפאורה ותלבושות | לואיג'י פירנדלו | יבגני אריה | 2010 |
| עשר שניות | עיצוב תפאורה | איגור באוארסימה | יבגני אריה | 2009 |
| הרפר ריגן כל הדרך הביתה | עיצוב תפאורה | סיימון סטיבנס | עודד קוטלר | 2009 |
| רומן בעבודה | עיצוב תפאורה | לדר רזנוב ואמיל ברגינסקי | יבגני אריה ולנה קריינדלין | 2009 |
| טרטיף | עיצוב תפאורה, תלבושות ופאות | מולייר | יבגני אריה | 2009 |
| שוורץ וחיות אחרות | עיצוב תפאורה ותלבושות | אנתולוגיה לפי פטריק בסון, ברנרד מלמוד ואנטון צ'כוב | יבגני אריה | 2008 |
| שיחות לילה | עיצוב במה | אריק בוגוסיאן | אלון אופיר | 2007 |
| יאקיש ופופצ'ה | עיצוב במה | חנוך לוין | יבגני אריה ושמעון מימרן | 2007 |
| מינכהאוזן – כל האמת על השקר | עיצוב במה | גריגורי גורין | יבגני אריה | 2007 |
| אהבה מאוחרת | עיצוב במה | יצחק בשביס-זינגר | יבגני אריה | 2006 |
| גן הדובדבנים | עיצוב במה | אנטון צ'כוב | יבגני אריה | 2006 |
| עניין של סגנון | עיצוב במה | נואל קאוורד | לנה קריינדלין | 2006 |
| איש הכריות | עיצוב במה | מרטין מקדונה | יבגני אריה | 2005 |
| מומיק | עיצוב תפאורה ומולטימדיה | על-פי "עיין ערך: אהבה" מאת דויד גרוסמן | יבגני אריה | 2005 |
| מדיאה | עיצוב במה | אוריפידס | לנה קריינדלין | 2005 |
| וריאציות לתיאטרון לתזמורת | עיצוב תפאורה ביחד עם יבגני אריה |  | יבגני אריה | 2005 |
| כולם רוצים להוליווד | עיצוב במה ותאורה | מרטין מקדונה | אילן תורן | 2004 |
| בשני קולות | עיצוב תפאורה ביחד עם יבגני אריה | יבגני אריה | בריאן פריל | 2004 |
| נישואי פיגארו או יום מטורף אחד | עיצוב תפאורה ביחד עם יבגני אריה | פייר בומרשה | יבגני אריה | 2004 |
| שאריות של אהבה | עיצוב תפאורה ותלבושות | בראד פרייזר | עידו מוסרי | 2003 |
| שושה | עיצוב תפאורה ביחד עם יבגני אריה | יצחק בשביס זינגר | יבגני אריה | 2003 |
| העבד | עיצוב תפאורה ביחד עם יבגני אריה | יצחק בשביס זינגר | יבגני אריה | 2002 |
| חלום ליל קיץ | עיצוב תפאורה ביחד עם יבגני אריה | ויליאם שייקספיר | יבגני אריה | 2001 |
| מוסקבה-פיטושקי | עיצוב תפאורה | איגור מירקורבנוב | איגור מירקורבנוב | 2000 |
הצגות נבחרות > בתיאטראות אחרים

| הצגה | סוג עיצוב | תיאטרון | מחזאי | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני | עיצוב תפאורה | האופרה הישראלית | ברטולט ברכט וקורט וייל | עמרי ניצן | 2012 |
| שומבצל | עיצוב תפאורה | תיאטרון המדיטק | עיבוד לסיפור הילדים של חיים נחמן ביאליק | משה קפטן | 2006 |
הצגות נבחרות > מופעים נבחרים

One של ריטה, המופע היקר ביותר בתולדות ישראל, שעלות הפקתו הייתה 20 מיליון שקל. הופק בהשראת מופעי ענק בברודוויי ובלאס וגאס וכלל מסכי מים, להביורי אש כדורי פייבר, מראות זוויתיות, מסכי ערפל, קשתות אור, קרני לייזר, אימאז'ים תלת־ממדיים, מקרנים ממוחשבים, השתתפו במופע ארבעים רקדנים ופעלולנים. המופע נערך בגני התערוכה בתל אביב בין ה-6 ביולי ל-6 באוגוסט 2006, וצפו בו כמאה אלף אנשים ועל המוזיקה היה אחראי רמי קליינשטיין והבמאי היה חנוך רוזן. ריטה זכתה עבור המופע בתואר "אשת השנה בבמה" ב"טקס אנשי השנה" של קשת והוא תועד על גבי DVD ואלבום שראו אור באותה שנה.
מוזאיק פרוג'קט בפסטיבל ישראל, הבמה הוסבה לאלקטרולאונג' עם בארים ומשקאות וסביבה היו הקרנות וידאו.
מופע מומנטום של להקת מיומנה, נוצר על ידי בועז ברמן ואילון נופר, בוחן את השאלה, מה היה ניתן לעשות לו היה ניתן לעצור את הזמן, כולל וידאו, 2008.
שרית חדד בקיסריה, מופע מולטימדיה ווידאו ארט. הבמה שנבנתה בקיסריה שילבה מרכיבי תפאורה מתנפחים שיוצרו ויובאו במיוחד מאוקראינה ושולבו במסך led screen הגדול ביותר שנראה בישראל. מראה הבמה השתנה ללא הרף, ביחד עם שיריה של חדד.
ייצג את ישראל בקוואדריאנלה של פראג.
תוכניות טלוויזיה.
מופעים גדולים באתונה עם כוכב הפופ היווני אנדוניס רמוס.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', "לא צריך במה אדירה בשביל לעוף", באתר ynet, 5 בפברואר 2011
הריסון טרנר

הריסון טרנר (באנגלית: Harrison Turner; נולד ב-4 בפברואר 2004) הוא שחיין אוסטרלי, סגן אלוף עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

טרנר נולד וגדל באוסטרליה. הוא החל בשחייה תחרותית בסביבות גיל שמונה.
ב-2024 שבר שישה שיאים אישיים, וצורף לנבחרת אוסטרליה לאליפות העולם בשחייה בבודפשט שבהונגריה. באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 6:45.54 דקות יחד עם מקסימיליאן ג'וליאני, אדוארד סומרוויל ואלייג'ה וינינגטון, אחרי ארצות הברית (6:40.51 דקות) ולפני איטליה (6:47.51 דקות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 23.43 שניות (2020)
100 מטר חופשי: 49.54 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:47.54 דקות (2024)
50 מטר פרפר: 23.95 שניות (2023)
100 מטר פרפר: 52.20 שניות (2024)
200 מטר פרפר: 1:57.07 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 22.10 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 47.08 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:44.71 דקות (2024)
50 מטר פרפר: 23.33 שניות (2024)
100 מטר פרפר: 50.61 שניות (2024)
200 מטר פרפר: 1:52.63 דקות (2024)
הערות שוליים

↑  Swimming Australia - Harrison Turner, Swimming Australia
קבוצת סלה-מנקה

קבוצת סלה-מנקה היא קבוצת יוצרים עצמאית הפועלת בירושלים משנת 2000, ויוצרת במגוון רב של תחומים כגון המיצג, הווידאו, השירה והאמנות הציבורית. הקבוצה מורכבת מזוג אמנים, לאה מאואס ודיאגו רוטמן. הקבוצה פועלת בשיתוף אמנים רבים, אוצרים ומוסדות תרבות בישראל ומחוצה לה. לאורך השנים השתתפו בפרויקטים השונים שלה יותר מ-500 אמנים, אוצרים, קולנוענים, משוררים, אדריכלים ויוצרים מתחומים אחרים.
ביוגרפיה

לאה מאואס נולדה בבואנוס איירס ב-1974, גדלה במשפחת מסורתית שעסקה במסחר. למדה בבית ספר יהודי בבואנוס איירס, נהגה לבקר בבית הכנסת של הקהילה הסורית, והייתה חברה בתנועת הנוער הדתית הנוער הציוני. בבגרותה למדה פסיכולוגיה ותקשורת בבואנוס איירס והשתתפה בחוג תיאטרון. מאואס עלתה לארץ ב-1995 והתקבלה לסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. במעונות הסטודנטים הכירה את דיאגו רוטמן, יליד 1972, אף הוא מבואנוס איירס, גם הוא בן למשפחת סוחרים. רוטמן למד בבית ספר יהודי ובתיכון אורט. אביו היה שחקן חובב, דבר שקרב אותו לעולם התיאטרון. בבואנוס איירס למד תיאטרון וקולנוע, ועלה לישראל ב-1995. בהפסקה שעשה מלימודי תיאטרון נסע לאירופה שם נחשף ליידיש ולפולקלור יהודי. עם שובו ארצה חזר ללימודים, עבר לגור בירושלים וכתב את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית בנושא “פרפורמנס כביקורת תרבות: על התיאטרון של דז’שיגאן ושומאכר (1927-1980)”.
רוטמן עבד במרכז התרבות “בית ארגנטינה”, הקים במקום ספרייה ועבד כספרן, ובמקביל החל לעשות תערוכות ואירועי אמנות. פירוש השם סלה-מנקה מספרדית הוא ללא אולם (סלה = אולם, מנקה = חסר). השם ניתן לסדרת פעולות שעשו בתחילת דרכם ב"בית ארגנטינה״ ועם הזמן הפך לשם שלהם בתור קבוצה. היצירה הראשונה שלהם עלתה בזירה הבין תחומית בשנת 2000 - מחזה בשם ״הרהוריה של מלכה בגלות״. העבודה הבאה שלהם, "כפר פוטיומקין" שאף היא עלתה בזירה הבינתחומית, חרגה מתחום התיאטרון. "כפר פוטיומקין" היה פסטיבל בזעיר אנפין, שכלל עבודות פרפורמנס, אמנות פלסטית ווידאו ובסופו הוקרן הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין" של סרגיי אייזנשטיין.
לזוג נולדו שני ילדים, שלוקחים חלק בעבודה האמנותית של הזוג.
אמנות

עבודתם האומנותית של סלה-מנקה מתמקדת בפואטיקה של תרגום (תרבותי וחברתי) דרך הקשרים טקסטואליים, אורבניים, וסביבתיים. הם עוסקים בנושאים פוליטיים וחברתיים תוך שימת דגש על המתח בין האסתטיקה של אמנות גבוהה לאמנות נמוכה פעילות הקבוצה מתאפיינת ביצירה עצמאית, ביקורתית, שמתייחסת לסביבתה ומנהלת דיאלוג ואפילו פולמוס בניסיון לפתח בחברה ובשדה שבהם היא פועלת שיח ביקורתי ומחויב. סמדר שפי טוענת כי הם מהיוצרים המעניינים ביותר הפועלים כיום בישראל. קבוצת סלה-מנקה הציגו בין היתר במוזיאון טייט מודרן בלונדון, Eyebeam בניו יורק, טירת אוּיזדובסקי בוורשה, בלאקבוקס בבלפסט, PFA בברקלי, מוזיאון ישראל, המרכז לאמנות עכשווית בתל אביב, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון ועוד.
הערת שוליים 2001–2007

בעשור הראשון של המאה ה-21 הצליחו מאואס ורוטמן להקים סביבם קהילה של עשרות אמנים ולארגן אירועים פסטיבליים של אמנות עכשווית. באירועים, שכונו "הערה", הציגו אמנים עבודות פרפורמנס ואמנות פלסטית ומשכו קהל שמנה כמה אלפים. אלה היו אירועים אמנותיים ללא תלות בממסד, שהתייחסו לתופעות שונות מזווית ביקורתית. שני אספקטים אפיינו את הקו האוצרותי של אירועי "הערה": העיסוק בקשר שבין אמנות לבין המרחב והזמן הספציפיים בהם האירוע מתקיים, לצד קיומו של האירוע לערב אחד בלבד. האירועים התקיימו באתרים בעלי משמעות היסטורית או חברתית כאשר כל אירוע היה מלווה בהוצאת גיליון חדש במגזין ״הערת שוליים״.
אירועי "הערה" התחילו כמעין ניסוי, המודל הכלכלי היה לארגן אירוע ולמכור בו את גליונות המגזין כדי לכסות את ההוצאות. עם האמנים ששיתפו פעולה באירועים נמנים אלי פטל, רונה יפמן, מאיר טאטי, רפרם חדד, גוסטבו סגורסקי, שחר מרקוס, הדס עפרת, נבט יצחק, דוד בהר פרחיה ועוד, שהיו אז בראשית דרכם. רובם לא הכירו זה את זה, כך שההצעה לשתף פעולה ליצירת אירוע אמנותי במרחב הציבורי קסמה לרבים מהם. אירועי "הערה" פעלו מחוץ לחללים הקונבנציונליים של השדה האמנותי וללא שיתוף פעולה או מימון של המדינה ובכך הצליחו לשמר את אופיים המחתרתי. עבודות האמנות באירועים היו מתואמות חלל (site specific) וביקשו להגיב בדרכם לסביבתם, הלא היא ירושלים השסועה ומוכת היגון של עידן הפיגועים. ״הערה 2״ למשל, התקיים בחצר סיידוף ב-6 באפריל 2002. כמה שעות לפני תחילת האירוע התפוצצה מחבלת מתאבדת כ-150 מ' מהחצר. מאואס ורוטמן כינסו את כל האמנים המשתתפים והעלו את השאלה, האם להמשיך באירוע כמתוכנן למרות הפיגוע? כולם עמדו על כך שהאירוע יעשה רק בלי ההיבט המוזיקלי, וכך בהחלטה משותפת האירוע התקיים כמתוכנן. עם השנים אירועי "הערה" גדלו והצליחו ליצור חיבורים מרתקים בין אמנים שפעלו במדיומים שונים – אמנות חזותית, תיאטרון, שירה, וידאו וסאונד. בהתחלה היו מגיעים מאות משתתפים לאירועים השונים, אבל הם גדלו בהתמדה, אירוע ״הערה 10״, למשל, התקיים במוזיאון המדע ומשך למעלה מ-2,000 משתתפים. האירוע האחרון ״הערה 12״, התקיים בבית הנסן בשנת 2014 כמעין אירוע מסכם לפעילות הענפה של ״הערת שוליים״ ולווה בהוצאת הספר ״הערה״ בעריכתם של רונן אידלמן וקבוצת סלה-מנקה. בספר מופיעים מאמרים מתוך הגיליונות של ״הערת שוליים״ לצד מאמרים שכתבו אמנים וחוקרים ישראליים במיוחד לקראת פרסומו, וכן יצירות אמנות שהיו חלק מהעשייה האמנותית של “הערה”. בספר מאמרים מאת: ענת דנציגר, פיל וגליה קולקטיב, איתמר ב״ז, ג'ק פאבר, גדעון עפרת, דליה מרקוביץ, הדס עפרת, מושון זר אביב, אלברט סויסה, רונן אידלמן, אפי ואמיר ועוד. קבוצת סלה-מנקה הוזמנה להציג אירועי אמנות על פי המודל שפיתחו גם מחוץ לישראל, למשל בפסטיבל לאמנות וטכנולוגיה "טרנסמדיאלה" בברלין ב–2005, בליברפול שנה לאחר מכן ובמקומות אחרים.
מַעמוּתָה - מרכז לאמנות ומדיה

פרויקט מַעמוּתָה הוא מרכז לעשייה, מפגש, מחקר ותצוגה. מ-2009 עד 2012 פעל המרכז ״בבית על שם דניאלה פסל״ בעין כרם, ומשנת 2013 עבר המרכז לבית הנסן. מרכז מעמותה הוקם על מנת ליצור מסגרת עבודה לאמנים מתחומים שונים, אוצרים, אדריכלים, מעצבים וחוקרים המעוניינים ליצור ברוח של שיתוף פעולה וידע, דיאלוג אינטנסיבי והתחדשות טכנולוגית. הפרויקט מורכב מחללי עבודה, מעבדות (וידאו, סאונד, אלקטרוניקה) ובית מלאכה המיועדים לקידום פרויקטים בתחום האמנות. כמו גם ליווי, תמיכה יוזמה והפקה של פרויקטים רבים. המרכז מציע סיורים, סדנאות, תוכנית רזידנסי כמו גם פועל כהוצאה לאור. ייחודו של הפרויקט ביצירה של תנאים לפיתוח של קהילת אמנים פעילה המאפשרת פיתוח אישי לצד יצירה קולקטיבית אשר מחוברת לזמן, למקום ולסביבה בה היא נוצרת ואשר מבקשת גם להשפיע עליה. פרויקטים בולטים שנוצרו תחת כנפיה של מעמותה: מקהלת גיא בן הינום, סוכת נצח, פרדייז, אמנות בצומת: תחרות לאמנות וידאו וקולנוע ניסיוני בשיתוף פסטיבל ירושלים, חיה בסרט, המוזיאון של העכשווי, הדיבוק 1937–2017 סרט פרפורמנס ועוד.
המוזיאון של העכשווי (2011–2018)

יריית הפתיחה של הפרויקט רחב ההיקף ״המוזיאון של העכשווי״ התרחשה ב-2012 וסיכמה שלוש שנות פעילות במרכז "מעמותה ע"ש דניאלה פסל" בעין כרם, שרוטמן ומאואס שימשו כמנהליו. “המוזיאון של העכשווי” הוא פרויקט המשכי שהתחיל בעין כרם ב-2010 ובתערוכה הראשונה הוצגו עבודות שהתייחסו לתולדות הכפר עין כרם, לערכו ועתידו של הנוף הפסטורלי, בבניין עצמו, ובהיסטוריה שלו. הבניין של דניאלה פסל היה שייך להיסטוריון פלסטיני שלא סיים את בנייתו ועין כרם מוקפת באתרי זיכרונות – יד ושם והר הרצל. במובן זה עין כרם היא אתר לשכחה. בעבודה זו מאואס ורוטמן הפכו את בית דניאלה פסל למעין מוזיאון פיקטיבי, תוך התייחסות למיקום המרכז במסלול תיירות האמנים תלו שלטים המכריזים על המוזיאון. השניים אף קיבלו את פניהם של המבקרים לבושים במדים של שומרי מוזיאונים (ז'קטים כחולים מעל חולצות תכלת). הם תחמו את חללי בית האבן הניצב בעליה לכנסיית הביקור. חדר אחד הפך ל"כנסיית הביקורת" – מבנה עץ מרשים דמוי כנסייה המשמש גם כחלל למיצגים. המרפסת נסגרה בתריסים לבנים וחשמליים הנפתחים לזמן קצר תמורת תשלום המשולשל לתיבה שמפעילה את מנגנון הפתיחה וחושפת את הנוף הפסטורלי והממוסגר. במהלך התערוכה הוצגו בכנסייה ובחדר האטום מיצגים המתייחסים לעולם האמנות, להיסטוריה של עין כרם ולמקומו של הבניין ביחס לדברים, כמו גם מוספרו אבני הבניין. ״מעבר לעבודות, אפשר להתייחס ל"מוזיאון של העכשווי" כאל מיצב אחד גדול... כוחה של התערוכה כולה בחידוד המודעות לכל פעולה וחלק של הצפייה באמנות וביצירת התבוננות מחדש בכלים שהתקבעו כדרך "הנכונה" לצפות בה״... ״ב"כנסיית הביקורת" מאואס ורוטמן נוגעים בשאלות של בעלות על זיכרון המקום שבו הם פועלים, של יכולת לקדש בתוכו נרטיב "נכון", וגם מפנים חץ להמצאה של אתרים דתיים חדשים לבקרים, המשמשים סדרי-יום פוליטיים.״
התערוכה השנייה של ״המוזיאון של העכשווי״ הוצגה במוזיאון חיפה לאמנות באוצרות פיל וגליה קולקטיב בשנת 2013. תערוכת ההמשך "המחלקה האתנוגרפית של המוזיאון של העכשווי", שמאוס ורוטמן מחשיבים כתערוכה השלישית של המוזיאון, עוסקת במפגש שבין אתנוגרפיה ואמנות, שבין המסורתי לעכשווי, בין הלאומי לפרטי תוך התייחסות לתרבות עממית בישראל מצד אחד והתייחסות להיבטים היסטוריים של המרחב הפיזי בו היא מתקיימת "בית החולים למצורעים – עזרת ישו" שנבנה על ידי הקהילה הפרוטסטנטית הגרמנית ב-1878. בשנת 2012 קבוצת סלה- מנקה הוציאה לאור את הקטלוג ״המוזיאון של העכשווי״, וב 2017 ראה אור הספר ״המחלקה האתנוגרפית של המוזיאון של העכשווי״. הספר הוא אסופה של מאמרים, מסמכים, קטלוג של עבודות וכן דפי יצירה לילדים. הספר מסכם את פעילותה של המחלקה האתנוגרפית של המוזיאון של העכשווי מאז הקמתה בדצמבר 2014 בחלליו של המרכז לאמנות ומחקר מעמותה, בבית הנסן בירושלים. ומציג עבודות של אמנים רבים כגון: חנאו אבו חוסיין, ישעיהו רבינוביץ, עדי קפלן ושחר כרמל, איתמר מנדס פלור, ויקטוריה חנה, נועם ענבר ועוד.
תערוכות > תערוכות יחיד

(Absentees Landscapes curated by Rubby Cougler, The Hive, San Diego (2017
(Absentees Landscapes curated by Agnieszka Wołodźko, Room 46, Aarhus (2017
The Museum of the Contemporary (2012), MEK
The Right to Copy (performance, installation, sound and video works) @ Confed. House, Jerusalem
Works / Fax installation/ @ Modern Lovers, exhibition, Three Colts Gallery, London
Makom leShira, May 2006 / Hazira Performance Art, June 2002
2003 Potiomkin Village I & II/ Installation, Video, Performance, Event/ Populus Gallery, Tel Aviv, January
Hazira Performance Art, November-December 2001 more
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

The Imaginary Repbulic, curated by Brandon LaBelle, TagTeam Studio, Bergen (2017), Bergen
We the People, curated by Rita Kersting (September 2015-March 2016), Israel Museum
The Ethnographic Department of the Museum of the Contemporary, Collective exhibition, (JanuaryFebruary, 2015), MHAT (Mamuta at the Hansen House for Art and Technology), curated by Sala-manca
No Soul for Sale, Tate Modern, London, curated by Cecilia Alemani, Maurizio Cattelan & Massimiliano Gioni
Recalculating Route, Petach Tikva Museum of Art, curated by Drorit Gur-Arieh
Chosen, Wypsa Institut, Gdansk-Poland, curated by Ana Szylak and Galit Eilat
Potiomkin Village Festival, The Ljubljana Chapter, City Museum, Ljubljana, Potiomkin Village Festival
Free Radicals Show, The Israeli Centre for Digital Art, Holon-Israel, curated by Eyal Danon and Galit Eilat
Liminal Spaces at GFZK, Leipzig Germany, Curated by Reem Fada, Galit Eilat
“Which Way Out?” Sound in Urban Space, The Israeli Centre for Digital Art, Holon, curated by Eran Sachs
Studies on New Israeli Landscapes (project)/ Studies # 3, New Territories, Des Halles, Brugge, Belgium,Curated by Michel DeWilde
Jaffa's Over Memory/ Archives & Invisible Performance /Over Memory Project I/ Blurrr, The 4th
Biennial for Performance Art, Jaffa, curated by Sergio Edelstein
תערוכות > מיצגים נבחרים

The Dybbuk 1937-2017, Jerusalem Film Festival and YMCA, 2017
Israel Festival 2018, Timisoara 2021
The Return of Batya M. Live Telenovela and Performance, at the House of the Artists
West und Ost – A film translation, Freiraum, Quartier 21, Museum Quartier, Vienna; Berkley, Pacific Film Archives; DOX, Prague
The History of Batya M., performance @ Bat-Yam Festival, August, 2007
Homage to the Anonymous Poet - Performance at Metula Poetry Festival
תערוכות > ספרים

Diego Rotman, The Stage as a Temporary Home: On Dzigan and Shumacher’s Theater(1921-1980), 2017, 344 pages. Magnes University Press: Jerusalem. [Hebrew
The Ethnographic Department of the Museum of the Contemporary: On Jewish Folklore
Ethnography and Contemporary Art, 2017, 250 pages. Mamuta Art and Research Center:Jerusalem. Edited by Diego Rotman and Lea Mauas. In Hebrew
Heara – Independent Art in Jerusalem at the Beginning of the 21st Century, 2014, 350 pages
Hearat Shualym: Jerusalem. Edited by Ronen Eidelman, Diego Rotman and Lea Mauas. In English and Hebrew
הערות שוליים

↑  מערכת ערב רב, ״מרכז מעמותה יפתח מחדש״, אתר ערב רב 22.12.2013
1 2 3   תמר רותם, הפרפורמנס הביתי של קבוצת "סלה-מנקה", באתר הארץ, 21 בינואר 2014
↑  אודות סלה-מנקה, אתר סלה-מנקה
1 2  סמדר שפי, הכפר בו הם חיים, באתר הארץ, 20 בינואר 2012
1 2  "כמה הערות מרכזיות להערת שוליים אחת: שיחה עם לאה ודיאגו". ערב רב Erev Rav. נבדק ב-2018-08-02.
↑  רבן תמר, ״צעירים ורעבים - שתי הערות״, כל העיר, 5.11.2004
1 2 3  "שיחה עם לאה מאואס ודיאגו רוטמן. בית לאמנות ישראלית". בית לאמנות ישראלית. 2017-05-14. אורכב מ-המקור ב-2020-02-18. נבדק ב-2018-08-02.
↑  אודות מעמותה, אתר מעמותה
↑  תערכות, פרפורמנס וקולנוע, אתר מעמותה
↑  "דמיון חופשי". ערב רב Erev Rav. נבדק ב-2018-08-02.
↑  קבוצת סלה מנקה, קטלוג ״ The Museum of the Contemporary", עריכה: אלי גיא, הערת שוליים, 2012.
↑  קבוצת סלה מנקה, ״המחלקה האתנוגרפית של המוזיאון של העכשווי״, עריכה: לאה מאואס ודיאגו רוטמן, הערת שוליים, 2017.
דוז'ד (ערוץ)

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  רוסיה רוסיה (עד 3 במרץ 2022) לטביה לטביה (פעל כערוץ טלוויזיה מ-18 ביולי - 8 בדצמבר 2022) הולנד הולנד 2022-היום
 קטגוריה:  כללי, בידור, חדשות
 סוג:  ערוץ טלוויזיה מסחרי
 תאריך השקה:  27 באפריל 2010 18 ביולי 2022
 תאריך סגירה:  3 במרץ 2022 (השעיה זמנית ויציאה מרוסיה) 8 בדצמבר 2022 (שלילת רישיון בלטביה)
 בעלות:  פרטית
 שפה:  רוסית
 משרד ראשי:  מוסקבה (בעבר) לטביה, גרמניה, הולנד, גאורגיה
 אזור קליטה:  רוסיה, בלארוס, אסטוניה,   לטביה, ליטא, קזחסטן, אירופה,   אפריקה, צפון אמריקה, אסיה, ישראל ואזור מדינות חבר העמים.
 שיטת שידור:  PAL, DVB, HDTV
 הצפנה:  וידאוגרד, שידור לוויני חופשי, הפצה ברשתות הכבלים והלוויין
 זמינות
 חבילה:  שידור חופשי
 
 http://tvrain.ru/
גשם (במקור: Дождь – דוז'ד, ידוע גם כ-TV Rain) הוא שמה של חברת חדשות בשפה הרוסית בבעלות פרטית וערוץ טלוויזיה באותו שם.
החברה מפעילה ערוץ טלוויזיה עצמאי בהולנד המשדר לקהל דובר רוסית ברחבי העולם.
בעבר התקיימה החברה כערוץ טלוויזיה עצמאי שבמקור שידר מרוסיה. הערוץ היה בעל תפוצה רחבה ונקלט בשידורי לוויין.
הערוץ משדר תוכניות בידור, תוכניות חדשותיות וסרטי תעודה שונים. בניגוד לעמדת ערוצי הטלוויזיה הממלכתיים ומרבית הערוצים ברוסיה, הערוץ סיקר באופן נרחב את המחאות ברוסיה ופרשת פוסי ריוט. כשני שלישים משידורי הערוץ מועברים בשידור חי.
הערוץ נתקל בקשיים בקבלת רישיונות שידור מרשויות רוסיה לאחר שהביע תמיכה בפעיל הפוליטי אלכסיי נבלני ולאחר שבינואר 2014 שודרה תוכנית שעסקה במצור על לנינגרד בתקופת מלחמת העולם השנייה; בתוכנית נשאלה השאלה האם שווה היה להיכנע לנאצים על מנת להציל חיים. התוכנית גררה ביקורת נרחבת נגד הערוץ, וחרף ההתנצלות הרשמית מטעם עורכי הערוץ, מרבית רשתות הכבלים מחקו את הערוץ מלוח השידורים, וזה עבר לשידור באמצעות לוויינים ושידור אינטרנטי.
ב-1 במרץ 2022, ממשלת רוסיה חסמה את הגישה לגשם עקב סיקור הפלישה של כוחות רוסים לאוקראינה.
ב-18 ביולי 2022, הערוץ החל לשדר מחדש בעקבות הקמת משרד ראשי חדש בריגה לאחר שנאלץ לסגור את משרדיו שבתוך רוסיה וקבלת רישיון אירופי לשידור. משרדי משנה הקומו גם בטביליסי, בפריז, ובאמסטרדם. הערוץ ביקורתי ביותר למשטר הרוסי ותומך בצד האוקראיני בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-6 בדצמבר 2022 ביטלה רשות התקשורת של לטביה את רישיון השידור של הערוץ בעקבות התבטאות של אחד ממנחי החדשות שקרא לתרום ביגוד וציוד לחיילים רוסיים שנלחמים באוקראינה. ראשי הערוץ התנצלו והמגיש פוטר מהתחנה. בדצמבר 2022 קיבלה רישיון לשידור בהולנד, והאולפן הראשי הועבר לאמסטרדם.
היסטוריה

הערוץ הוקם באפריל 2010 וכבר מלכתחילה נודע באופי השידורים החתרני והמנוגד למדיניות ערוצי הטלוויזיה הממלכתיים במדינה, באשר הוא נוטה לבקר את חברי מפלגת רוסיה המאוחדת ובכירי ממשלת רוסיה.
ב-2011 הוענק לערוץ פרס מיוחד מטעם אקדמיה הרוסית לטלוויזיה. ב-2012 נטל הערוץ חלק בתחרות ממשלתית להפיכתו לערוץ פדרלי בתמיכה ממשלתית, אך הערוץ נכשל ולא נכנס לחבילת הסיוע הממשלתית.
בינואר 2014 ספג הערוץ ביקורת על שידור תוכנית בעניין המצור על לנינגרד, דבר שהביא לניתוקו ממרבית רשתות הכבלים ברוסיה. במרץ אותה שנה מנכ"לית הערוץ, נטליה סינדייבה, הביעה חשש כי הערוץ עלול להיסגר בתוך ארבעה חודשים. במרץ 2014 הצליח הערוץ לגייס במימון ציבורי כמיליון דולר.
בינואר 2017 המועצה הלאומית לרדיו וטלוויזיה של אוקראינה אסרה לשדר את הערוץ במדינה, והערוץ חדל לשדר לאוקראינה.
באוגוסט 2021 הערוץ הוצא אל מחוץ לחוק ברוסיה. במרץ 2022, בעקבות שידור ביקורתי נגד הפלישה הרוסית באוקראינה, עובדי הערוץ היו נתונים להגבלות קשות מצד הרשויות במדינה ועובדיו החליטו על הפסקת השידורים.
לבקשת משרד התובע הכללי של רוסיה ב-1 במרץ 2022, הרגולטור ברוסיה הגביל את הגישה למשאבי המידע של הערוץ . זמן קצר לאחר מכן האתר נחסם. ב-2 במרץ 2022 עזבו חלק מעובדי הערוץ, כולל העורך הראשי, את רוסיה עקב איומים נגדם. יו"ר המועצה הנשיאותית לפיתוח חברה אזרחית וזכויות אדם, ולרי פאדייב, הסביר את ההחלטה בכך שבוצע שידור נאומים של מתנגדי הלחימה באוקראינה.
ב-3 במרץ 2022 הודיעה מנכ"לית הערוץ נטליה סינדייבה כי צוות הערוץ החליט להשעות זמנית את פעילות הערוץ. לפני שחברי צוות הערוץ עזבו את האולפן במהדורה האחרונה הם קראו "די למלחמה".
ב-6 ביוני 2022, הופצה הודעה בתקשורת שחברת TV RAIN קיבלה רישיון שידור ממועצת המדיה האלקטרונית של לטביה שחל החל מ-9 ביוני, זאת לצד איסור על שידורי הערוצים הפדרליים הרוסים במדינה. באותו היום העורך הראשי טיחון דזיאדקו אישר את הידיעה, והודיע למעשה על חידוש שידורי הערוץ, אך אמר שנדרשת עבודה רבה עד שהערוץ יתחיל לשדר, ושהוא עדיין לא יתחיל את שידוריו ב-9 ביוני. אולפני הערוץ המחודש יהיו בלטביה, הולנד, צרפת וגיאורגיה.
הנהלת הערוץ > מנכ"ל

נטליה סינדייבה (מאפריל 2010 עד מרץ 2022)
הנהלת הערוץ > עורכים ראשיים

מיכאיל זיגאר (2010 - 2015)
רומן בדאנין (2016 - 2022)
טיחון דזיאדקו (2022)
תוכניות בולטות

כאן ועכשיו (חדשות)
קוזירב אונליין - בהנחיית מיכאיל קוזירב
סובצ'אק - תוכנית ראיונות בהנחיית קסניה סובצ'אק