stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינוד ירושלים

כנסיית המולד בבית לחם, מקום התכנסות הסינוד
סינוד ירושלים או סינוד בית לחם (בספרות, Synodus Jerosolymitana או Synodus Bethlehemitica) היה ועידה כנסייתית לענייני אמונה (סינוד) שכונסה ב-1672 על ידי פטריארך ירושלים דוסיתאוס השני בכנסיית המולד בבית לחם לשם התנערות הכנסייה היוונית-אורתודוקסית מן הקלוויניזם וקביעת עיקרי האמונה המבדילים אותה מן הנצרות המערבית (הכוללת הן את הנצרות הקתולית והן את הנצרות הפרוטסטנטית). מאמר באנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה מ-1911 קובע כי הסינוד היה "הצהרת האמונה החיונית ביותר שיצאה מן הכנסייה היוונית אורתודוקסית באלף שנה".
רקע

ב-1629 ראה אור בז'נבה (מרכז הקלוויניזם באותה עת) חיבור בלטינית בשם "הוידוי של קיריליוס לוקריס", אותו חיבר כביכול פטריארך קונסטנטינופול קיריליוס לוקריס. החיבור סיכם בשמונה עשרה נקודות את עיקרי האמונה באופן שנטה לזהות את הנצרות היוונית אורתודוקסית עם הקלוויניזם. החיבור זכה עד מהרה למהדורות באנגלית, צרפתית וגרמנית וב-1631 ראה אור בקונסטנטינופול תרגומו ליוונית. קיריליוס לוקריס עצמו הכחיש שהיה זה הוא שחיבר את הספר. בקונסטנטינופול עצמה תבעו אנשי הכנסייה היוונית אורתודוקסית, שגובו כנראה על ידי הישועים, משלטונות האימפריה העות'מאנית לאסור את הפטריארך הבוגדני. כוחם של הפרוטסטנטים (בראשות השגריר ההולנדי) להגן עליו לא היה רב והוא נכלא והוצא להורג בכלאו ב-1638.
ב-1643 ראה אור חיבור עליו היה חתום הפטריארך של קייב, פטרו מוהילה, שדחה את הקשר בין הנצרות היוונית אורתודוקסית לקלוויניזם. אך הדבר לא הצליח לעצור את הזיקה שנוצרה בקרב רבים בין נצרות יוונית אורתודוקסית לבין קלוויניזם.
הוועידה

על מנת לשים קץ לשמועות על זיקה בין נצרות יוונית אורתודוקסית לבין קלוויניזם ולהגדיר היטב את עיקרי האמונה השונים שלהן, כינס פטריארך ירושלים דוסיתאוס השני סינוד במרץ 1672. בוועידה השתתפו שישה מטרופוליטים ונציגים נוספים מדרג נמוך יותר, אשר ייצגו את כל המרחב היווני אורתודוקסי.
באי הוועידה הצהירו על חוסר תקפות האמונה בפרדסטינציה (גזרה קדומה בלתי מותנית לגורלו של אדם) ובגאולה על האמונה לבדה (בלטינית, עקרון Sola fide; כלומר האפשרות לגאולת הנפש ללא ביצוע כל פרקטיקה דתית, אלא מתוך אמונה בלבד). כך הכחישו למעשה את עיקרי הקלוויניזם וכל אפשרות לכך ששתי האמונות יעלו בקנה אחד. יתר על כן הצהירו לראשונה על אמונתם שפסוקית "ומן הבן" (Filioque) אינה מקורית מכתבי הקודש, אלא זיוף קתולי. כלומר שרוח הקודש בשילוש הקדוש נמשכת מן האל האב לבדו ולא מן האל הבן ובכך הדגישו את התרחקותם מהנצרות המערבית ככלל. כן הצהירה הוועידה כעיקר אמונה שהחיבור "הווידוי של קיריליוס לוקריס" אינו אלא זיוף.
מסקנות הוועידה ראו אור ב-1676 בשם "וידוי דוסיתאוס או שמונה-עשר עיקרי האמונה של סינוד ירושלים".
הערות שוליים

↑  הערך באנציקלופדיה בריטניקה
↑  הווידוי של קירילוס לוקריס (באנגלית)
↑  ביוגרפיה של קירילוס לוקריס
↑  הטקסט של שמונה עשר העיקרים (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390790005171
עונת 2001/2002 בגביע ספורטה

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  30 באוקטובר 2001
 תאריך סיום:  30 באפריל 2002
 מספר משתתפות:  24
 ערים מארחות:  משחק הגמר:פלה דה ספורט, ליון
 זוכה:  איטליה מונטפסקי סיינה
 מספר משחקים:  219
 מלך הסלים:  גאורגיוס דיאמנטופולוס יוון, פאניוניוס  22.6 למשחק
 מלך הריבאונדים:  אנטה גרגוביץ' קרואטיה, ספליט  11.2 למשחק
 מלך האסיסטים:  טרנס רנצ'ר ארצות הברית, טלקום בון  6.2 למשחק
 → 2000/2001
 
עונת 2001/2002 בגביע ספורטה הייתה העונה ה-35 ואחרונה של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-30 באוקטובר 2001 ומשחק הגמר התקיים ב-30 באפריל 2002. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
במשחק הגמר של התחרות גברה מונטפסקי סיינה על פאמסה ולנסיה בתוצאה 71:81, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות

בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-4 בתים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. 16 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
מהלך התחרות - השלבים המתקדמים > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 באפריל 2002 | איטליה מונטפסקי סיינה | 71:81 | ספרד פאמסה ולנסיה | פלה דה ספורט, ליון צופים: 6,200 שיפוט: לזרוס ואדיאטיס (יוון),  וירגיניוס דווידביצ'וס (ליטא) |
| 30 באפריל 2002 | פטר נאומוסקי (23) |  | ברנרד הופקינס (20) | פלה דה ספורט, ליון צופים: 6,200 שיפוט: לזרוס ואדיאטיס (יוון),  וירגיניוס דווידביצ'וס (ליטא) |
ישראל בתחרות

הפועל ירושלים הייתה הנציגה הישראלית. היא התחילה את התחרות בבית ב', סיימה אותו במקום השלישי והעפילה לשלב המתקדם. בשלב 1/8 היא פגשה את שניידרו אודינה מאיטליה וניצחה אותה. ברבע הגמר היא ניצחה את  ריטאס וילנה והעפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר היא הפסידה למונטפסקי סיינה שבסופו של דבר ניצחה בתחרות כולה.חצי הגמר נערך בערב יום העצמאות ביד אליהו מאחר שהקבוצה האיטלקית סירבה לשחק בירושלים לאור המצב הביטחוני.
עונת 2000/2001 בפרמייר ליג

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  19 באוגוסט 2000 – 19 במאי 2001 (274 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  מנצ'סטר יונייטד
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  992 (2.61 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  12,503,039 (32,903 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (23) ג'ימי פלויד האסלביינק (הולנד הולנד)(צ'לסי)
 → 1999/20002001/2002 ←
 
עונת 2000/2001 הייתה העונה התשיעית של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-19 באוגוסט 2000 והסתיימה ב-19 במאי 2001.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. צ'רלטון את'לטיק, מנצ'סטר סיטי ואיפסוויץ' טאון היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו מנצ'סטר סיטי, קובנטרי סיטי וברדפורד סיטי. במקומן לליגה הבכירה עלו פולהאם, בלקברן רוברס ובולטון וונדררס.
כדורגלנים מצטיינים

ג'ימי פלויד האסלביינק (הולנד הולנד) מצ'לסי כבש 23 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
טדי שרינגהאם ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
טדי שרינגהאם ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1 | מנצ'סטר יונייטד | 38 | 24 | 8 | 6 | 79 | 31 | 48 | 80 | זכייה בליגה  עליה לליגת האלופות |
| 2 | ארסנל | 38 | 20 | 10 | 8 | 63 | 38 | 25 | 70 | עליה לליגת האלופות |
| 3 | ליברפול | 38 | 20 | 9 | 9 | 71 | 39 | 32 | 69 | זכייה בגביע האנגלי עליה לליגת האלופות |
| 4 | לידס יונייטד | 38 | 20 | 8 | 10 | 64 | 43 | 21 | 68 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5 | איפסוויץ' טאון | 38 | 20 | 6 | 12 | 57 | 42 | 15 | 66 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6 | צ'לסי | 38 | 17 | 10 | 11 | 68 | 45 | 23 | 61 | העפלה לגביע אופ"א |
| 7 | סנדרלנד | 38 | 15 | 12 | 11 | 46 | 41 | 5 | 57 |  |
| 8 | אסטון וילה | 38 | 13 | 15 | 10 | 46 | 43 | 3 | 54 | העפלה לגביע אינטרטוטו |
| 9 | צ'רלטון את'לטיק | 38 | 14 | 10 | 14 | 50 | 57 | 7- | 52 |  |
| 10 | סאות'המפטון | 38 | 14 | 10 | 14 | 40 | 48 | 8- | 52 |  |
| 11 | ניוקאסל יונייטד | 38 | 14 | 9 | 15 | 44 | 50 | 6- | 51 | העפלה לגביע אינטרטוטו |
| 12 | טוטנהאם הוטספר | 38 | 13 | 10 | 15 | 47 | 54 | 7- | 49 |  |
| 13 | לסטר סיטי | 38 | 14 | 6 | 18 | 39 | 51 | 12- | 48 |  |
| 14 | מידלסבורו | 38 | 9 | 15 | 14 | 44 | 44 | 0 | 42 |  |
| 15 | וסטהאם יונייטד | 38 | 10 | 12 | 16 | 45 | 50 | 5- | 42 |  |
| 16 | אברטון | 38 | 11 | 9 | 18 | 45 | 59 | 14- | 42 |  |
| 17 | דרבי קאונטי | 38 | 10 | 12 | 16 | 37 | 59 | 22- | 42 |  |
| 18 | מנצ'סטר סיטי | 38 | 8 | 10 | 20 | 41 | 65 | 24- | 34 | ירדה ליגה |
| 19 | קובנטרי סיטי | 38 | 8 | 10 | 20 | 36 | 63 | 27- | 34 | ירדה ליגה |
| 20 | ברדפורד סיטי | 38 | 5 | 11 | 22 | 30 | 70 | 40- | 26 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > שערים

| מיקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד ג'ימי פלויד האסלביינק | צ'לסי | 23 |
| 2 | אנגליה מרקוס סטיוארט | איפסוויץ' טאון | 19 |
| 3 | צרפת תיירי הנרי | ארסנל | 17 |
| 3 | אוסטרליה מארק וידוקה | לידס יונייטד | 17 |
| 5 | אנגליה מייקל אואן | ליברפול | 16 |
| 6 | אנגליה טדי שרינגהאם | מנצ'סטר יונייטד | 15 |
| 7 | אנגליה אמיל הסקי | ליברפול | 14 |
| 7 | אנגליה קווין פיליפס | סנדרלנד | 14 |
| 9 | קרואטיה אלן בוקסיץ' | מידלסבורו | 12 |
| 10 | אנגליה ג'יימס ביטי | סאות'המפטון | 10 |
סטטיסטיקה > בישולים

| מיקום | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנגליה דייוויד בקהאם | מנצ'סטר יונייטד | 12 |
| 2 | פרו נולברטו סולאנו | ניוקאסל יונייטד | 10 |
| 3 | צרפת תיירי הנרי | ארסנל | 9 |
| 3 | צ'כיה ולדימיר שמיצר | ליברפול | 9 |
| 3 | הולנד ג'ימי פלויד האסלביינק | צ'לסי | 9 |
| 6 | ויילס ראיין גיגס | מנצ'סטר יונייטד | 8 |
| 6 | אנגליה גרהאם סטיוראט | צ'רלטון את'לטיק | 8 |
| 8 | צרפת רובר פירס | ארסנל | 7 |
| 8 | איטליה פאולו די קאניו | וסטהאם יונייטד | 7 |
| 8 | אנגליה סטפן קלמנס | טוטנהאם הוטספר | 7 |
| 8 | אירלנד רוי קין | מנצ'סטר יונייטד | 7 |
| 8 | מרוקו חסן כשלול | סאות'המפטון | 7 |
| 8 | אורוגוואי גוסטבו פויט | צ'לסי | 7 |
הערות שוליים

↑  Premier League Player Stats - Goals, www.premierleague.com (באנגלית)
↑  Premier League Player Stats - Assists, www.premierleague.com (באנגלית)
| עונות במפעל הראשון בחשיבותו בכדורגל האנגלי |
| --- | --- | --- |
| הפוטבול ליג | 1888/1889 • 1899/1890 • 1890/1891 • 1891/1892 • 1892/1893 • 1893/1894 • 1894/1895 • 1895/1896 •  1896/1897 • 1897/1898 • 1898/1899 • 1899/1900 • 1900/1901 • 1901/1902 • 1902/1903 • 1903/1904 • 1904/1905 • 1905/1906 •  1906/1907 • 1907/1908 • 1908/1909 • 1909/1910 • 1910/1911 • 1911/1912 • 1912/1913 • 1913/1914 • 1914/1915 • 1919/1920 • 1920/1921 • 1921/1922 • 1922/1923 • 1923/1924 • 1924/1925 • 1925/1926 •  1926/1927 • 1927/1928 • 1928/1929 • 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 •  1936/1937 •  1937/1938 •  1938/1939 •  1939/1940 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 • 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 |  |
| הפרמייר ליג | 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
נסיכות הבוחר מפפאלץ

נסיכות הבוחר מפפאלץ (בגרמנית: Kurfürstentum Pfalz), הייתה אחת מנסיכויות הבוחר באימפריה הרומית הקדושה ששודרגה בשנת 1326 מרוזנות הפפאלץ שעל הריין.
היסטוריה > הקמת הרוזנות

כבר בשנת 535 בחצר כילדברט הראשון היה קיים פלטין - הפקיד המלכותי הבכיר העומד בראש בית הדין המלכותי בהיעדר השליט. בימי השושלת הקרולינגית במהלך המאה ה-10, התרכזה החצר המלכותית בעיקר באזור אאכן, והפלטין קבע את מושבו באזור, ומשום כך נקראה נחלתו רוזנות הפלטינט בלותרינגיה. בשנת 985 הרמן הראשון, רוזן הפלטינט של לותרינגיה הרחיב את שטחי הרוזנות דרומה, תוך שהוא מספח שטחים שהשתייכו לארכיבישופות קלן.
היסטוריה > רוזנות הפלטינט שעל הריין

לאחר מותו של הרמן השני, רוזן הפלטינט של לותרינגיה בשנת 1085, חולקה נחלתו בין יורשים שונים, והיינריך מלאך קיבל את הנחלות באזור הריין, והקים את רוזנות הפלטינט שעל הריין.
בשנת 1155 מונה קונרד אחיו של פרידריך ברברוסה לרוזן הפלטינט שעל הריין, ולאחר מותו בשנת 1195 עברה הרוזנות לבית ולף. בשנת 1214 מת היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין ללא יורשים, ומשום כך עברה הנחלה ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה מבית ויטלסבאך. לאחר מותו של לודוויג השני, דוכס בוואריה בשנת 1294, חולקה הרוזנות בין יורשיו לפפאלץ העילית ופפאלץ התחתית.
בשנת 1329 נחתמה אמנת פאביה, ובה החזיר לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחייניו רודולף השני, דוכס בוואריה ורופרכט הראשון, רוזן הפלטינט שעל הריין, את רוזנות הפלטינט שעל הריין.
היסטוריה > נסיכות הבוחר מפפאלץ

בשנת 1356 שודרגה הרוזנות ל"נסיכות הבוחר מפפאלץ" בהסדר של בולת הזהב של 1356. בתחילת המאה ה-16 פוצלה הנסיכות לרוזנויות שונות, על ידי חלוקת הנחלות בין היורשים השונים. בשנת 1530 קיבל על עצמו לודוויג החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ את הדת הלותרנית, ובכך עברה הנסיכות לצד הפרוטסטנטים. בשנת 1559 מת אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, ובמקומו עלה לשלטון פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ לבית פפאלץ-זימרן. פרידריך שהיה קלוויניסטי הפך את הנסיכות לאחד המרכזים הקלוויניסטים החזקים באירופה.
היסטוריה > מלחמת שלושים השנים

בשנת 1619 פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ מונה למלך בוהמיה, במקום פרדיננד משטיריה, ארכידוכס אוסטריה, שהיה קתולי מובהק. אולם, עד מהרה הובס פרידריך על ידי הכוחות האוסטרים והבווארים בקרב ההר הלבן בשנת 1620, ובשנים לאחר מכן נכבשו נחלותיו בפפאלץ עצמה על ידי הכוחות הספרדים, ובשנת  1623 הודח פרידריך מתפקידו, והוחלף במקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה, שהיה אף הוא מבית ויטלסבאך. בנוסף, שודרגה דוכסות בוואריה למעמד של נסיכות הבוחר.
בשלום וסטפאליה בשנת 1648, הוחזרה נסיכות הבוחר מפפאלץ לבנו של פרידריך החמישי קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אולם, מעמדה היה פחות משאר נסיכויות הבוחר.
היסטוריה > המאה ה-18

בשנת 1685 מת קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, ובמקומו עלה לשלטון פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית פפאלץ-נויבורג, שהיה גם דוכס ייליך וברג. בתקופת שלטונו של יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ הועברה בירת הנסיכות מהיידלברג לדיסלדורף, ובזמן שלטונו של קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ הועברה הבירה למנהיים. לאחר מותו של קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, עלה לשלטון קרל הרביעי תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית פפאלץ-זולצבאך, שבשנת 1777 ירש אף את נסיכות הבוחר מבוואריה.
בשנת 1795 נכבשו שטחי הנסיכות שבגדה השמאלית של הריין על ידי צבא צרפת, ובשנת 1799 מת קרל הרביעי תאודור ללא ילדים, ובמקומו עלה לשלטון מקסימיליאן השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית פפאלץ-צווייבריקן. בשנת 1803 סופחו שטחי הנסיכות שבגדה הימנית של הריין לנסיכות הבוחר מבאדן, ובשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה ובוטל התואר "הנסיך הבוחר מפפאלץ".
סקרה

ערך זה עוסק בכפר ביוון. אם התכוונתם לרחוב ראשי ברומא העתיקה, ראו .
| --- | --- |

הכפר סקרה
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מרכז מקדוניה
 יחידה אזורית:  קילקיס
 חבל ארץ:  מקדוניה היוונית
 ראש העיר:  סוניה סימאודינו
 תאריך ייסוד:  1452
 גובה:  520 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  96 (2021)
 קואורדינטות:  41°05′29″N 22°22′37″E﻿ / ﻿41.09139°N 22.37694°E﻿ / 41.09139; 22.37694
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.axioupoli.gr/index.php
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןסקרה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןסקרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סקרה (ביוונית: Σκρα) הוא כפר בצפון-מערב יוון בשטח מרכז מקדוניה, השוכן 81 ק"מ צפונית-מערבית מסלוניקי, 115 ק"מ דרומית-מערבית מסקופיה, 138 ק"מ מערבית מאוחריד וכ-4 ק"מ מגבול מקדוניה. בכפר מתגוררים בו 287 נפשות נכון לשנת 2001.
הכפר הציורי סקרה מצוי 24 ק"מ מעיירת המחוז אקסיופולי בגובה 520 מטרים מעל פני הים, על מדרון הר מיוער בעצי אלון, סמוך מאוד לפסגת ההר המכונה סקרה די לגקן וגובהו 560 מטרים. בקרבת הכפר מספר אגמים נחלים ומפלים.
מבחינת אתנית, 99% מהאוכלוסייה הם ממוצא יווני, ומבחינת דתית 98% הם נוצרים אורתודוקסים, 1.3% הם מוסלמים סונים ו-0.7% קתולים.
הכפר נוסד בתקופה בה נשלט אזור מרכז מקדוניה על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית, נותר הכפר בשטח העות'מאני ונקרא לוּמְנִיצָה, כאשר לחלק מאוכלוסיית המקום הייתה זיקה אתנית לנסיכות הבולגרית החדשה.
במלחמת הבלקן הראשונה נכבש האזור על ידי צבאות הליגה הבלקנית והכפר שוחרר מעול העות'מאנים ב-22 באוקטובר 1912. במלחמת הבלקן השנייה, ניסו הבולגרים לכבוש את האזור, אך הובסו, והכפר הועבר לחזקת ממלכת יוון מתוקף הסכם בוקרשט.
בעת מלחמת העולם הראשונה היוו העמדות המבוצרות והאסטרטגיות בסמוך לכפר ולפסגה הקרובה את זירתו של קרב סקרה בחזית המקדונית, אשר התחולל בסוף חודש מאי 1918. כוחות צבא ממלכת יוון, בפיקודו של הגנרל אמנואיל זימברקקיס ובסיוע כוחות צרפתיים, כבשו את השטח לאחר קרב קשה, ולמעשה הסירו סופית את סכנת ההתקדמות הבולגרית אל עבר סלוניקי. למרות התקפות נגד של הצבא הבולגרי, הצליחו הכוחות להמשיך ולאחוז בעמדותיהם החולשות על הסביבה.
בשטח הכפר קיים מוזיאון הנצחה לחללי הקרב אשר נחרט בנרטיב היווני כקרב גבורה, ובכל שנה במועד התרחשותו עולים לרגל למקום אזרחים וחיילים רבים על מנת לחלוק כבוד לנופלים.
בעת מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941 נכבש האזור על ידי הוורמכט ושוחרר בסוף אוקטובר 1944.
הערות שוליים

↑  הלשכה היוונית לסטטיסטיקה
1 2  "הכפר סקרה" באתר המועצה האזורית אקסיופולי ביוון (ביוונית).
↑  "הכפר סקרה-נתונים כלליים", באתר fallingrain.com (באנגלית).
↑  להבדיל מהכפר לוֹמניצה, המצוי במחוז דובריץ' בבולגריה.
↑  " הכפר סקרה-נתונים כלליים", באתר mlahanas.de (באנגלית).
נישואים בהלכה

נישואים הם יחס בין בני-זוג המעוניינים למסד את הקשר ביניהם. ביהדות הנישואין הם חלק משמעותי מקיום המצוות. בהלכה נקבעו הסדרים העוסקים בנישואים, ביחסי אישות, בטקס הנישואים הידוע כחופה וקידושין, בכתובה המסדירה את יחסי הממון בין בני הזוג, וכן בגירושין - דרכי סיום הנישואים על ידי מתן גט.
מצוות הנישואין

בספר בראשית מתוארת הזוגיות כמצב המשלים את האדם: "וַיֹּאמֶר יְהוָה אֱלֹהִים לֹא טוֹב הֱיוֹת הָאָדָם לְבַדּוֹ אֶעֱשֶׂה לּוֹ עֵזֶר כְּנֶגְדּוֹ". כיוון שהדברים נאמרו מיד לאחר הבריאה והרבה לפני מתן תורה, מקובל לראות את הזוגיות כדרך ארץ שקדמה לתורה.
אדם חייב במצוות פרו ורבו, היינו להביא לעולם לפחות בן ובת. כדי לקיים את המצווה יש צורך בקיום יחסי אישות, שעל פי ההלכה מותרים רק בין איש לאשתו. מבחינת מצוות פרו ורבו, הנישואין מוגדרים כ'מכשיר מצווה'. גם מי שכבר הוליד ילדים רבים והתאלמן - מצווה שיתחתן עם אשה שיכולה ללדת ילדים, כדי להוסיף במצוות פרו ורבו, אלא אם כן קשה לו להביא עוד ילדים.
מעבר לכך, הנישואין מהווים מצווה בפני עצמה. בתלמוד נקבע שאסור לאדם לחיות בלי אשה. התלמוד משבח את הנישואין ואומר שכל מי שאין לו אשה אינו אדם, והוא שרוי "בלא שמחה, בלא ברכה, בלא טובה, בלא תורה, בלא חומה, בלא שלום".
עבור קיום מצוות הנישואין התירו חכמים למכור ספר תורה. יש פוסקים הסבורים שההיתר הוא דווקא עבור מי שטרם קיים מצוות פרו ורבו, ויש סוברים שההיתר הוא גם עבור מי שקיים מצוות פרו ורבו.
זהות הנישאים

בהלכה היהודית קיימים רק נישואים של אישה לגבר. סיכום של הקבוצות השונות המוכרות בהלכה היהודית לנישואים, הנקראות עשרת היוחסין, מופיע במסכת קידושין.
זהות הנישאים > גויים

נישואי גויים תקפים הלכתית, אולם הם אינם חלים באמצעות חופה וקידושין ופוקעים באמצעות גט, אלא חלים באמצעות קיום יחסי מין במסגרת חיי אישות, ופוקעים כשאחד הצדדים נפרד מהאחר במטרה לסיימם. נישואים בין יהודים לגויים מכונים "נישואי תערובת", ובמקומות בהם היהודים הם מיעוט, נחשבים לסממן של התבוללות. הלכתית אין להם תוקף כי ההלכה מבדילה יהודים מגויים, לרבות בגדרי הנישואים.
זהות הנישאים > קרובים

התורה אוסרת נישואי קרובים שקיום יחסי מין ביניהם נחשב גילוי עריות. ההלכה אינה מכירה בנישואים אלו אף אם התבצעו, אולם מעשה הקידושין עצמו תקף לעניין חלות האיסור. חז"ל הוסיפו איסורי נישואים של קרובים רחוקים יותר הקרואים "שניות לעריות". נישואים כאלו חלים מהתורה, אולם מדברי חכמים הם כמי שאינם ולכן ההלכה אינה מכירה במחויבויות הכספיות הנלוות להם, לרבות במקרה של גירושים. נישואי קרובים האסורים ביהדות נדירים מאוד בעולם בכלל ובעולם היהודי בפרט, וכמעט אינם עולים לדיון ציבורי בישראל ובקהילות יהודיות בעולם.
זהות הנישאים > קרובים > קרובים מותרים

אף על פי שנישואי קרובים נאסרו כגילוי עריות, נישואים עם הקרובים שלא נאסרו דווקא נחשבו למעלה, כפי שפסק הרמב"ם: ”ומצות חכמים, שיישא אדם בת אחותו; והוא הדין לבת אחיו:  שנאמר "ומבשרך לא תתעלם" (ישעיהו, נ"ח, ז').” (משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ב', הלכה י"ד) גם כיום מקובלים נישואי קרובים, בעיקר במשפחות האדמור"ים החסידיים.
כבר בתנ"ך אנו מוצאים את אברהם נושא את שרה אחותו מאביו, יצחק נושא את רבקה בת בן-דודו בתואל הארמי, ואת יעקב נושא את בנות לבן דודו. גם רבן גמליאל השיא את בתו לאחיו, ובתלמוד תועדו מקרים רבים של נישואים כאלו. אומנם הקראים ראו בנישואים לאחיינית עבירה של גילוי עריות.
זהות הנישאים > כהן

היהודים מתחלקים על פי ייחוסם לכהנים, לויים וישראלים. הזכרים הכהנים אסורים לישא אחת מהנשים האסורות להם במסגרת איסורי נישואים לכהן.
זהות הנישאים > ממזר

לממזר, שהוא יהודי שנולד מאיסור עריות, אסור להתחתן עם יהודי מלידה שאינו ממזר. לממזר מדרבנן, שהוא יהודי שנולד מאיסור עריות מדרבנן (כגון שניות לעריות), אסור להינשא עם יהודי מלידה שאינו ממזר מדרבנן. לספק ממזר אסור מדרבנן להתחתן עם מי שאינו גר, בשל החשש שבאמת אחד מהם ממזר והשני לא. בעבר הייתה קבוצה שנקראה "נתינים", צאצאי הגבעונים שהתגיירו, ובשלב מסוים נגזר עליהם להחשב מדרבנן כממזרים. בישראל נהוג לכנות את הממזרים למיניהם בכינוי "פסולי חיתון", המדגיש את פסילתם לנישואים במקום את ייחוסם.
זהות הנישאים > סריס

ההלכה אוסרת על נישואי יהודייה מלידה למי שסורס באופן מכני, ככתוב: ”לא יבוא פצוע דכא וכרות שפכה בקהל ה'” (ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ב'). פצוע דכא הוא מי שנחתכו אשכיו או שבילי הזרע, וכרות שפכה הוא מי שנחתכה לו השופכה למעלה מהעטרה.
גיל הנישואים > לגבר

גבר כשיר לקדש אישה, כמו לכל פעולה משפטית אחרת המצריכה דעת, משהגיע לגיל שלוש עשרה והביא שתי שערות.

הגיל הראוי לנישואים נקבע במסכת אבות באימרה: "בן שמונה עשרה לחופה", ולכל המאוחר, עד גיל עשרים. למרות זאת התלמוד משבח את מעלת הנישואים בגיל צעיר, אפילו בגיל ארבע עשרה, למניעת הרהורי עבירה. מאידך, למי ש'אפשר לו' בלא אישה מותר לדחות את הנישואים לצורך לימוד תורה, אם כי כתבו האחרונים שבכל אופן[דרוש מקור] לא יתאחר לאחר גיל 22 או 24. על פי הקבלה, ישנו חשש לקללה למי שהגיע לגיל עשרים ועדיין לא נישא. משום כך, יש שנהגו ללמוד תורה בכל ליל יום ההולדת ובכך להינצל מקללה זו. מנהג זה מכונה ליל תיפח.
גיל הנישואים > לאישה

אישה כשירה להינשא על דעת עצמה משהגיעה לגיל שתים עשרה שנה ושישה חודשים ונעשתה בוגרת. מלידתה ועד שעה זו האב רשאי מדין תורה להשיאה, ואם היא יתומה תיקנו חכמים שאמה או אחיה רשאים להשיאה בקטנותה. נישואים 'מדרבנן' אלו אינם תקפים מהתורה עד שהקטנה תגיע לגיל שתים עשרה שנה ותביא סימנים, ועד אז היא רשאית לסיימם בכל עת באמצעות מיאון. ברם, בתקופת האמוראים נאסר "לאדם שיקדש את בתו כשהיא קטנה עד שתגדל ותאמר: בפלוני אני רוצה". מאיסור זה ומהתייחסויות שליליות אחרות של חז"ל לנישואי קטנות, מחד גיסא, ומאמירות המעודדות נישואים מוקדמים של בנות בוגרות, מאידך גיסא, ניתן להסיק שגיל הנישואים המומלץ היה שתים עשרה. למרות זאת, בעיקר במאה ה-12 ובמאה ה-13, היו מקרים רבים של נישואי ילדות על רקע יתמותן או רצון להבטיח את עתידן. במקורות ההלכתיים מהתקופה, שלא כבכתבי הגאונים, ניכרת מגמה של ראיית האיסור להשיא בת קטנה כהנחיה מוסרית שאינה מחייבת, או כחסרת תוקף כשיש לחוש שהמתנה לגדילת הילדה תמנע את נישואיה.
גיל הנישואים > בעת החדשה

במאות השנים האחרונות, תקנות גילאי מינימום לנישואים תוקנו בקהילות שונות לאור ההתנגדות לנישואים מוקדמים, אך עד המאה ה-20 היו תופעות של נישואי ילדים שנועדו כהצלה מפני גזירות שהוטלו על היהודים. בישראל בשנת 1950 תיקנה הרבנות הראשית כי אין להשיא בנות לפני גיל 16. בפועל, גיל הנישואים המקובל לנשים ולגברים כאחד גבוה משמעותית, בשל הצורך בלימוד תורה, כאמור, ובשל הצורך בהכשרה מקצועית ארוכת שנים כהכנה לעול הפרנסה, כפי שכתב הרמב"ם "דרך בעלי דעה – שיקבע לו אדם מלאכה המפרנסת אותו תחילה, ואחר כך יקנה בית דירה, ואחר כך ישא אשה...". עם זאת יש המשתדלים, בעיקר במגזר החסידי, להינשא בגיל שמונה עשרה.
הליכי יצירת הנישואים

המונח "שידוכין" השתרש בתקופת המשנה כתיאור לשלב הראשון בתהליך הנישואים באותה תקופה, שהיה התחייבות חוקית של הגבר והאישה לקיים ביניהם את השלבים הבאים, שהם הקידושין והנישואים. מונח זה מקביל למונח "אירוסים" של ימינו, אם כי בימינו לשלב האירוסים אין תמיד תוקף חוקי. המילה "אירוסין" מקורה במונח המקראי למה שנקרא החל מתקופת המשנה "קידושין". מוסד השידוכים של ימינו הוסיף שלב נוסף בדרך לנישואים, וכך תפס לו כל אחד מהמונחים השונים בעבר משמעות אחרת בתהליך הנישואים המקובל כיום.
|  | הפגשת בן/בת הזוג | התחייבות להתחתן | קניין (נתינת טבעת) | חופה/חתונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המונח במקרא |  |  | אירוסין | לקיחה |
| המונח במשנה |  | שידוכין | קידושין | נישואין |
| המונח כיום | שידוכים | אירוסים | קידושין | נישואים |