stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל רוסבי
הסבר

כאשר מסתכלים על השפעת סיבוב כדור הארץ על אלמנט זורם, מנקודת מבט של מערכת אינרציאלית (מערכת שלא מסתובבת) נקבל שהחלק של האלמנט הקרוב יותר לקוטב נע במהירות נמוכה יותר מהחלק הקרוב יותר לקו המשווה. מנקודת מבט זאת, סיבוב כדור הארץ גורם לסיבוב של אלמנט הזורם סביב עצמו, בנוסף לתנועתו הקווית של האלמנט במהירות הרדיאלית של סיבוב כדור הארץ בקו הרוחב בו האלמנט נמצא. הסיבוב של האלמנט סביב עצמו קטן מאוד כאשר אלמנט הזורם קרוב לקו-המשווה וההפרש בין מהירויות הזרימה הוא קטן. הסיבוב מקסימלי כאשר אלמנט הזורם נמצא על הקוטב, שם אלמנט הזורם מסתובב סביב עצמו פעם ה-24 שעות. אם נסתכל על הקוטב הצפוני מלמעלה, חלקיק זורם הנמצא בקוטב יסתובב נגד כיוון השעון.
כעת נסתכל על אלמנט זורם בחצי הכדור הצפוני (ניתן לבנות טיעון דומה עבור חצי הכדור הדרומי באמצעות סימטריית ראי) הנמצא בקו רוחב מסוים ונזיז אותו לכיוון הקוטב. אלמנט הזורם הזה מסתובב יותר לאט כנגד כיוון השעון ביחס לאלמנטי הזורם שסביבו, הסיבוב העצמי היחסי הזה יגרום לאלמנט הזורם לחוש כוח שיפעל להזזתו מערבה. באופן דומה, הזזה של האלמנט דרומה תגרום לו להסתובב מהר יותר כנגד כיוון השעון, בחינה זהירה של הזרימה תגלה שגם אלמנט כזה ירגיש כוח מערבה. העובדה שבשני המקרים הכוח מערבה אף על פי שכיוון הסיבוב היחסי הוא הפוך ניתנת להקבלה לכך שכאשר גלגל מתגלגל על הרצפה נגד כיוון השעון הוא יתגלגל שמאלה, לעומת זאת כאשר אותו גלגל יתגלגל על התקרה יש לגלגלו עם כיוון השעון כדי לגלגלו שמאלה. הזזת אלמנט המים דרומה דומה לגלגול של הגלגל על הרצפה, ואילו הזזתו צפונה דומה להזזתו על התקרה.
ההסבר המובא לעיל התייחס לתנועת של אלמנטי הזורם ביחס למערכת אינרציאלית, מבחינה מתמטית נוח יותר לבצע את החישובים במערכת כדור הארץ המסתובבת. במערכת זו, אלמנטי זורם במנוחה לא מסתובבים סביב עצמם. הם חשים כוח וירטואלי - כוח קוריוליס המדמה את תנועת הסיבוב. התנועה על הציר צפון דרום משפיעה על פרמטר קוריוליס, ויוצרת את התקדמות הגלים מערבה.
פיתוח מתמטי

נסמן במערכת צירים מקומית את ציר מזרח-מערב כציר ה- x ואת ציר צפון דרום כציר ה- y, הציר ממרכז כדור הארץ אל הנקודה יסומן כציר ה- r. נסתכל בזרם בציר מזרח-מערב בעל מהירות ממוצעת  U{\hat {x}}, ונניח שמהירות זו מופרעת בהפרעות קטנות  u_{x}{\hat {x}}+u_{y}{\hat {y}} כך ש- u_{x},u_{y}\ll U. בהתאם למשפט פואנקרה-ביירקנס הערבוליות המוכללת (Potential vorticity) המוגדרת על ידי  {\boldsymbol {\eta }}=\nabla \times \left(\mathbf {u} +{\boldsymbol {\Omega }}\times \mathbf {r} \right) היא גודל משתמר עבור כל אלמנט זורם. בחינה זהירה של הרכיב הרדיאלי (היוצא ממרכז כדור הארץ כלפי חוץ) של גודל זה נותנת:
כאשר  {\boldsymbol {\psi }}=\psi {\hat {r}} היא פונקציית הזרם המקיימת  \mathbf {u} =\nabla \times {\boldsymbol {\psi }} ו- f=2\Omega \sin \varphi  היא תדירות קוריוליס המקומית.
על פי משפט פואנקרה-ביירקנס הנגזרת החומרית של הערבוליות המוכללת של אלמנט זורם מתאפסת; בפרט, הרכיב הרדיאלי שלה קבוע בזמן, ולכן נקבל:
כאשר הזנחנו איברים מסדר שני. נגדיר כעת את פרמטר רוסבי  \beta ={\frac {\partial f}{\partial y}}={\frac {2\Omega \cos \varphi }{R_{\rm {earth}}}} ונשתמש בהגדרת פונקציית הזרם כדי לקבל:
זוהי משוואת הגלים המגדירה את גלי רוסבי. נציב גל נוסע מהצורה  \psi =\psi _{0}e^{i(kx+\ell y-\omega t)}\!, ונקבל שיחס הנפיצה של משוואה זו הוא:
כאשר  k הוא מספר הגל בכיוון  x ו- \ell  הוא מספר הגל בכיוון  y.
מהירות הפאזה של הגל היא:
ומהירות החבורה היא:
פרמטר רוסבי הוא חיובי לכל קו רוחב, ובהתאם לכך, מהירות הפאזה היא תמיד שלילית (זורמת מערבה) ביחס לזרימה של הזרם העיקרי, בשני חצאי כדור הארץ, בעוד מהירות החבורה יכולה להיות חיובית או שלילית בהתאם ליחס בין מספרי הגל. בדרך כלל  k קטן והגל מתקדם מערבה.
ראו גם

מערבולת פולארית
דגל פורטוגל

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  5 באוקטובר 1910
 קבלת מעמד רשמי:  30 ביוני 1911
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור אנכי אדום-ירוק, סמל פורטוגל במרכז
 גרסאות נוספות:        דגל צבאי
דגל פורטוגל מתנוסס על אחד ממגדלי טירת סאו ז'ורז'ה
דגל פורטוגל הוא מלבן ביחס של 2:3 בצבעים ירוק ואדום, המחולק אנכית לחלק ירוק בצד התורן (2/5 מאורך הדגל) ואדום בצד השני (3/5). במרכז קו החלוקה נמצא סמל המורכב מהספירה הארמילרית שבה מגן פורטוגלי מסורתי. הדגל אומץ רשמית ב-30 ביוני 1911, אך היה בשימוש מאז המהפכה הרפובליקאית של 5 באוקטובר 1910.
משמעות הדגל

לדגל יש משמעויות רבות. במהלך האסטדו נובו, תקופת המשטר הלאומני שנמשכה משנת 1933 עד מהפכת הציפורנים בשנת 1974, הירוק סימל את יערותיה של פורטוגל והאדום סימל את דמם של אלו שמתו בשרות האומה. הסבר זה הוא המקובל כיום, אולם המשמעות המקורית הרבה פחות ברורה. תאוריות אחדות טוענות שהאדום מסמל את זריחת ושקיעת השמש מעל הספינות הפורטוגליות במהלך שנות הגילוים של המאה ה-16 והירוק מסמל את צבעו של הים העמוק, אותו תרו ראשונים הספנים הפורטוגלים.
פרשנויות לאומניות פחות טוענות שהירוק והאדום הם צבעים מסורתיים של הפדרליזם האיברי, אידאולוגיה רפובליקאית-סוציאליסטית נפוצה בתחילת המאה ה-20 שתמכה באיגוד ספרד ופורטוגל, למרות שהעם הפורטוגלי היה עצמאי מאז 1149 ותמיד לחם על עצמאותו, גם כשהיה תחת שליטה ספרדית במאה ה-17.
פריט העיצוב המעגלי הוא אצטרולב כדורי שהחליף את הכתר בדגל המלכותי הישן. הוא מסמל את האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית בזמן המהפכה והתגליות של פורטוגל. המגן הפורטוגלי המסורתי מופיע כמעט בכל דגל של פורטוגל.
חמש הנקודות הלבנות בחמשת המגינים במרכז הדגל מתייחסים לאגדה על המלך הראשון של פורטוגל, המלך אפונסו הנריקס, או אפונסו הראשון. על פי הסיפור לפני קרב אוריקו (26 ביולי 1139), המלך אפונסו התפלל להגנת העם הפורטוגלי כאשר חיזיון של ישו על הצלב הופיע לפניו. המלך אפונסו ניצח בקרב וכאקט של הכרת תודה שילב את חמשת הפצעים של ישו בדגלו.
חמשת המגינים מסמלים את חמשת המלכים המורים שהובסו בקרב אוריקה.
הטירות, תשע במקור, הם סמל לניצחונות הפורטוגליים תחת המלך אפונסו השלישי, ומתייחסים לתשע הטירות המוריות שהוכנעו על ידי פורטוגל בשנת 1249; הן גם סמל לממלכת אלגרב, האחרונה שנכבשה על ידי הפורטוגלים, כשהגבולות הסופיים שורטטו. מאוחר יותר, המלך ג'ואו השני הקטין את מספר הטירות על הדגל ל-7.
היסטוריה

מיד לאחר המהפכה הרפובליקאית, ב-5 באוקטובר 1910, הדגל המלוכני בוטל והמדינה ערכה תחרות של הצעות דגלים עבור הממשל החדש.
נערך דיון ציבורי ער בשאלה האם יש להשתמש בכחול-לבן הפורטוגליים המסורתיים או שמא יש לאמץ את הירוק-אדום של המפלגה הרפובליקאית. למרות שרוב ההצעות השתמשו במוטיב הכחול-לבן, הזוכה היה דווקא ירוק-אדום. הזוכה, שהוכרז ב-30 ביוני 1911, היה עיצוב שהתבסס על הדגל שהתנוסס על ספינת המורדים "אדמסטור" במהלך המהפכה.
בעיות סמליות וחברתיות

למרות שהיום הירוק-אדום, או ה"ורדה אה רוברה" בפורטוגזית, כבר התקבל בקרב אנשי פורטוגל, הוא עדיין נדחה בקרב חוגים שמרנים של החברה. המלוכנים, למשל, משתמשים עדיין בדגל הכחול-לבן הליברלי משנת 1820 והלאומנים מעדיפים את הדגל הכחול-לבן ללא הכתר, שהוא דגל רפובליקאי ללא הירוק-אדום הסוציאליסטיים.
בעיה נוספת היא שעל פי חוק הטינקטורה, ירוק אסור שיבוא במגע עם אדום. לכן, מומחי סמלים רבים מתייחסים לדגל פורטוגל (ולדגל ליטא, למשל) כטעויות בסמלים.
ראו גם

סמל פורטוגל
המנון פורטוגל
הדגל המלוכני שהיה בשימוש עד 1910
גסטון בראון

גסטון אלפונסו בראון (באנגלית: Gaston Alphanso Browne; נולד ב-9 בפברואר 1967) הוא ראש הממשלה ושר האוצר של אנטיגואה וברבודה מאז 2014., מטעם 'מפלגת העבודה'. לפני שנכנס לפוליטיקה, היה בנקאי ואיש עסקים. בראון נשוי בשנית לחברת הפרלמנט מריה בירד-בראון (ילידת 1991) ולזוג שני ילדים. לבראון שלושה צאצאים מנישואיו הקודמים.
הערות שוליים

↑  Gaston Browne, Roscongress
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1267821604  VIAF: 28166357624506642909   WorldCat (עם VIAF): 28166357624506642909 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גל שיש

גל שיש (נולד ב-28 בינואר 1989 בבת ים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

שיש גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון לקראת סוף עונת 2006/2007. ב-19 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל פתח תקווה. בעונת 2009/2010 זכה עם הפועל תל אביב בדאבל. בעונה זו שימש שיש כמגן השמאלי המחליף של דדי בן דיין ושותף בחמישה משחקי ליגה, ביניהם משחק האליפות של הקבוצה באצטדיון טדי, בו פתח בהרכב. בעונת 2011/2012, לאחר עזיבתו של בן דיין את הקבוצה, הפך שיש לשחקן הרכב קבוע והיה המגן השמאלי הבכיר של הפועל תל אביב. בעונה זו השלים שיש 3 זכיות רצופות עם הקבוצה בגביע המדינה. בתום העונה הסתיים חוזהו והוא שוחרר מהמועדון.
ב-16 באוגוסט 2012, חתם שיש לשנתיים במדי ואסלנד-בוורן הבלגית. מאוחר יותר הצטרפו גם ברק בדש ומוחמד גדיר לקבוצה. ב-15 בספטמבר 2012 כבש שיש את שערו הראשון בקריירה, במשחק מול ראסינג גנק, ובסך הכל ערך בעונה זו 24 הופעות בליגת העל הבלגית.
ב-30 באוגוסט 2013 חתם שיש לשתי עונות וחצי בקבוצת ווהלין לוצק מליגת העל האוקראינית. בעונת 2013/2014 שותף ב-18 משחקי ליגה במדי הקבוצה. בעונת 2014/2015 שותף בתשעה משחקים בלבד. בתחילת עונת 2015/2016 שותף בתשעה משחקי ליגה, ובינואר 2016 שוחרר מהמועדון.
ב-3 בפברואר 2016 חזר שיש להפועל תל אביב וחתם על חוזה עד תום העונה. שיש ערך הופעה אחת במדי הקבוצה בעונה זו, כאשר פתח בהרכב במשחק מול בני יהודה במחזור הלפני אחרון והורחק בכרטיס אדום. את עונת 2016/2017 החל שיש כשחקן מחליף, אך במהלך העונה נכנסה הקבוצה להליך של פירוק, והמגן השמאלי המוביל של הקבוצה שמואל שיימן שוחרר מהמועדון. שיש הפך לשחקן הרכב וערך בסך הכל 25 הופעות ליגה בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2017 חתם שיש בהפועל עכו, העולה החדשה לליגת העל, ומונה לקפטן הקבוצה. ב-2 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו, ובתום עונת 2017/2018 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-16 במאי 2018 חתם שיש במכבי פתח תקווה. ב-1 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 3–0 על מ.ס. אשדוד במסגרת גביע הטוטו, ובתום עונת 2018/2019 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-18 בספטמבר 2019 חתם שיש בעירוני קריית שמונה.
ב-29 ביולי 2021 הודיע שיש על פרישה מכדורגל.
קריירה > נבחרת ישראל

לשיש שש הופעות בנבחרת הנערים של ישראל, 13 הופעות בנבחרת הנוער ושתי הופעות בנבחרת הצעירה.
שיש זומן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן לואיס פרננדס בשנת 2011, אך רק ב-12 באוקטובר 2012 ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת, תחת המאמן אלי גוטמן, במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
תארים

אליפות: 2009/2010
גביע המדינה: 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012
הערות שוליים

↑  אופירה אסייג, ‏גל שיש חתם בבוורן: מאמינים בי, המאמן בונה עליי, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2012
↑  מוטי פשכצקי, ‏הליגיונר הראשון באוקראינה: גל שיש חתם לשנתיים בוולין, באתר ערוץ הספורט, 30 באוגוסט 2013
↑  ארז נעמן, ‏לא עוצרת: שיש חתם עד סוף העונה בהפועל ת"א, באתר ONE‏, 3 בפברואר 2016
↑  רועי נעים, ‏בצל החקירות: הפועל עכו צירפה 4 שחקנים חדשים, באתר ONE‏, 25 ביוני 2017
↑  גל שיש פורש בגיל 32: "תודה לך כדורגל על זיכרונות שחרוטים אצלי לעד", באתר וואלה, 29 ביולי 2021
גראן ויה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1.36 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1924
 מיקום
 ערים ראשיות:  Justicia 
 דרכים מסתעפות:  calle de Tudescos, Calle del General Mitre, Madrid, Calle del Doctor Carracido, Madrid, Calle del Clavel, Madrid, Calle de Concepción Arenal, Madrid, Calle de Víctor Hugo, Madrid, Calle del Marqués de Valdeiglesias, Madrid, Plaza del Callao, calle de Mesonero Romanos, Calle de Chinchilla, Madrid, calle de las Tres Cruces, פלאסה דה אספניה, street of Montera, Calle de Isabel la Católica, רחוב אלקלה, calle de Fuencarral, Caballero de Gracia street, calle de la Abada, Calle de los Libreros, Madrid, calle de los Reyes, calle de Silva, calle de Hortaleza, calle de Valverde, San Bernardo street, calle de la Salud (Madrid) 
 קואורדינטות:  40°25′12″N 3°42′13″W﻿ / ﻿40.42°N 3.70361°W﻿ / 40.42; -3.70361
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מדריד מוגדלת) גראן ויה(למפת מדריד רגילה) גראן ויה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בניין מטרופוליס בקרן הרחובות גראן ויה (פונה ימינה) ואלקלה
גראן ויה (בספרדית: Gran Vía - דרך גדולה) הוא רחוב מסחר יוקרתי במרכז מדריד, בירת ספרד.
גראן ויה הוא מהרחובות העמוסים במדריד וממוקמים בו בתי מלון רבים לצד אולמות קולנוע גדולים. הוא נחשב לאחד ממוקדי הקניות המרכזיים של העיר וכן ידוע בשל האדריכלות המרשימה של רבים מהבניינים לאורכו. בשנים האחרונות מפנים אולמות קולנוע רבים את מקומם לטובת מרכזי קניות.
ייעוד

באמצע המאה ה-19, החליטו מהנדסי העיר כי יש צורך בדרך חדשה שתוביל מרחוב אלקלה לפלאסה דה אספניה. התוכנית הצריכה את הריסתם של מבנים רבים במרכז העיר וזכתה לכינוי 'מכת גרזן על המפה'. שנים רבות לאחר הגיית התוכניות הראשוניות, הפרויקט טרם יצא לפועל והתקשורת לעגה לתוכנית וכינתה אותה בציניות 'גראן ויה' - דרך גדולה. התוכנית אושרה לבסוף ב-1904 וביצוע החל שנתיים מאוחר יותר. חלקו האחרון של הרחוב הושלם ב-1929.
מבנים גבוהים

הרחוב החדש יצר הזדמנויות קורצות עבור אדריכלים שיכלו לתכנן מבנים גדולים ומודרניים לאורך הרחוב. המבנה הראשון והמפורסם מבין הרבים שנבנו לאורך הרחוב הוא בניין מטרופוליס, שבנייתו הושלמה ב-1911. מבנה מפורסם נוסף ברחוב הוא בניין טלפוניקה, חברת התקשורת הספרדית. בנייתו של בניין טלפוניקה הושלמה ב-1929, ובגובה 88 מטרים הוא היה לבניין הגבוה במדריד בזמנו.
שמות הרחוב

לגראן ויה שמות רבים בעברו, רשמיים ובלתי-רשמיים כאחד. בעת תכנון הרחוב הוא חולק במקור לשלושה מקטעים, כל אחד מהם בעל שם אחר. שלושה חודשים לפני שהחלה מלחמת האזרחים הספרדית אוחדו שני מקטעים ונקראו 'שדרת CNT', בהשפעה פוליטית. לאחר תחילת המלחמה שונה שם הרחוב ל'שדרת רוסיה', בשל תמיכתה של רוסיה ברפובליקה הספרדית, ומאוחר יותר שונה השם ל'שדרת ברית המועצות'. עם זאת, הרחוב כונה גם 'שדרת ההוביצרים' בשל הפגזותיהם הבלתי פוסקות של כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו, שכוונו כלפי בניין טלפוניקה.
לאחר מלחמת האזרחים ועם כניסתם של המורדים לעיר, הוחלף שמו של הרחוב ל'שדרת חוזה אנטוניו', על שם חוזה אנטוניו פרימו דה ריברה, מייסד המפלגה הפשיסטית. ב-1981, תחת השלטון הדמוקרטי הוחלפו שמותיהם של עשרים ושבעה רחובות בעיר והשדרה נקראה אז 'גראן ויה'.
גראן ויה.
בניין טלפוניקה
גראן-בסאם

תמונה היסטורית של מבנה בית המשפט בעיר
גראן-בסאם (בצרפתית: Grand-Bassam) היא עיר בדרום-מזרחה של חוף השנהב, השוכנת על רצועת חוף בין לגונה אבריאה והאוקיינוס האטלנטי, כ-35 ק"מ ממזרח לאביג'אן. סמוך לעיר נשפך נהר קומואה (Comoé) אל הלגונה, ובעבר הוא המשיך ונשפך אל הים, אך שפכו נסתם עם השנים באדמת סחף. מצפון ללגונה ולעיר ההיסטורית שוכנת העיר החדשה המשמשת כיום כמרכזה המסחרי ובה מתגוררת רוב האוכלוסייה. העיר שבה חיים כ-88,000 תושבים היא מרכז נופש ותרבות, בייחוד עבור תושבי אביג'אן הסמוכה, ובשנת 2012 הוכרז חלקה ההיסטורי כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו.
מבנה קולוניאלי צרפתי
היסטוריה

הסברה היא כי מקור השם "בסאם" (Bassam) הוא במילה "אלסאם" שהעניק שבט נוודים קדום לאזור שפכו של נהר קומואה ("גראן" היא מילה בצרפתית שמשמעותה "גדול"). אל אזור העיר הגיעו שבטים נודדים נוספים בין המאה ה-13 וה-16, ובהם גם שבט נזמה (N'zema) השייך לעמי האקאן, וזה הקים בגראן בסאם כפר קטן. בתקופת המרוץ לאפריקה, התחרו הבריטים והצרפתים על השליטה בחוף השנהב. ב-1842 חתמו הצרפתים על הסכם עם המלך אטקבלה (Attékeblé) אשר שלט באזור גראן-בסאם, ועם תושביו באותה עת, אשר נמנו עם שבט האבורה (Abouré). בהתאם להסכם זה בנו הצרפתים בשפך הנהר את מצודת נמור (Nemours) והפעילו בה תחנת מסחר ובית חולים. בשנים שלאחר מכן נחתמו הסכמים נוספים בין הצדדים, והצרפתים זכו בבלעדיות אירופית באזור. בין 1849-1853 התחוללה מלחמה בין האבורה לבין הצרפתים, לאחר שהראשונים חשו שהם נדחקים מאדמתם. המלחמה הסתיימה בניצחון הצרפתים ובהתחזקות פעילותם המסחרית באזור. הצרפתים הקימו מבני העץ סביב המצודה, ואלה שימשו את עסקיהם המסחריים. בהמשך הם נטעו מטעי קפה וביססו מערכת חינוך. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 חדרה ההשפעה הצרפתית אל פנים הארץ, וגראן-בסאם שימשה כבסיס למשלחות מחקר ומתיישבים ברחבי מערב אפריקה. בזכות חשיבותו הפך היישוב למרכז ההתיישבות הצרפתית באזור, ובשנת 1893 הוכרז כבירת המושבה הצרפתית של חוף השנהב (Colonie de Côte d’Ivoire). בשנת 1899 קטלה מגפת קדחת צהובה שלושה-רבעים מאוכלוסיית האזור, ובתי העץ הנגועים הועלו באש. בעקבות המגפה, הועברה בירת המושבה מהעיר בשנה שלאחר מכן, אך גראן-בסאם המשיכה לשמש כמרכזה הכלכלי של חוף השנהב.
לקראת סוף המאה ה-19 נבנו בתי האבן הראשונים בגראן-בסאם, ובראשית המאה ה-20 נוסחה לעיר תוכנית בינוי בסגנון קולוניאלי. בעיר קם מערך שלטוני צרפתי גדול, והמסחר האזורי פותח על ידי הקמת נתיב שיט באורך כולל של 300 ק"מ, אשר התבסס על נהרות האזור ותעלות שנחפרו בין הלגונות שלאורך החוף. העיר הנבנית משכה אוכלוסייה מפנים הארץ, ממושבות צרפתיות אחרות ברחבי אפריקה ואף ממדינות אחרות במערב היבשת. ב-1901 הוקם המזח הראשון בעיר וזה הביא לנסיקה בהיקף תנועת המטענים בגראן-בסאם. עוד נבנו מזחים ומתקני נמל בלגונה אבריאה, והעיר הייתה לאחד מנמלי ייצוא העץ הגדולים באפריקה. ב-1928 נחנך גשר הניצחון (Pont de la Victoire) אשר חיבר בין שתי גדות הלגונה. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הושלמה הקמת העיר בהתאם לתוכנית שנוסחה לה, אולם בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל פיתוחו של נמל אביג'אן, וגראן-בסאם איבדה את מעמדה המסחרי המרכזי. ב-1951 נסגר נמלה של העיר, המזח הימי נהרס בשנת 1965 בסערה טפתח הכניסה אל הלגונה נחסם. סוחרי העיר עזבוה ועברו לאביג'אן שבה נחנך נמל מים עמוקים חדש.
עם קבלת עצמאותה של חוף השנהב ב-1960 הייתה גראן-בסאם למרכז אדמיניסטרטיבי, וב-1982 היא הפכה למקום מושבו של בישוף. התפתחות העיר במחצית השנייה של המאה ה-20 הייתה מהירה, ואוכלוסייתה גדלה מ-17,780 תושבים ב-1963 ל-88,118 איש בשנת 2012‏. החל בשנות ה-90 של המאה ה-20 חודשו ושופצו רבים מהמבנים הקולניאליים של העיר.
במרץ 2016 הייתה העיר יעד להתקפת טרור שגבתה את חייהם של 16 איש לפחות. ההתקפה בוצעה על ידי ארגון אל-קאעדה במע'רב.
אתרי העיר

לפי תוכנית הבינוי העירונית אשר יצאה לפועל בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הונחה בעיר רשת רחובות ושדרות רחבות שלאורכן ניטעו עצים, ולצד אלה נסללו הרחובות המשניים. חלקה ההיסטורי של העיר משתרע לאורך רצועת החוף הצרה שבין האוקיינוס מדרום והלגונה הפנימית מצפון. אורכה של רצועה זו הוא 2.2 ק"מ ורוחבה הוא כ-400 מטרים. בצידה הדרומי משתרע חוף חולי לאורך האוקיינוס, בצפונה מדרגה טופוגרפית קטנה לאורך חופי הלגונה, ובמזרחה היא גובלת בשפכו ההיסטורי של נהר קומואה אל האוקיינוס, החסום כיום באדמת סחף. במזרחה של הרצועה שכן הכפר המקורי של בני הנזמה, ובמקום זה קמה מצודה נמור ששוב איננה קיימת. במרכז הרצועה ובמערבה הוקם הרובע האירופי, שנחלק בתורו לרובע מסחרי במזרח, מרכז מנהלי בתווך ורובע מגורים במערב. בחלק האירופי הונחו השדרות והרחובות בתבנית שתי וערב בצפיפות משתנה, בהתאם לייעודו של כל אחד מהאזורים. רק חלק מהדרכים סלולות, ורובן עשויות אבנים מעובדות חלקית או עפר דרוך.
רובע המגורים (מפה - 3) משתרע על-פני שטח של 0.3 קמ"ר ובו 130 מבנים המתאפיינים בצפיפות נמוכה, וגם כיום שוכנים ברובע שטחים פתוחים רבים המשמשים למטעי עצים וגינות. המבנים המוארכים נבנו בסגנון קולוניאלי, והם מצטיינים במרפסות שגגותיהן נחים על שורת עמודים בחזית המבנים ובתריסי עץ, ואלה מאפשרים אוורור טבעי. ברובע שוכנים מספר מבני ציבור דוגמת בית חולים, מסעדת קצינים ובית ספר.
הרובע המנהלי (מפה - 2) משתרע על-פני שטח של 0.23 קמ"ר ומתאפיין בחלקות מלבניות גדולות. המבנים תופסים כ-30% בלבד משטח הרובע, והוא עשיר בגנים ובמטעים. מבני הציבור שוכנים לאורך שדרת טרייש-לפלן (Boulevard Treich-Laplène) החוצה את הרובע ממזרח למערב, פחות או יותר במרכזה של הרצועה הבנויה. עם מבני הציבור הקולוניאליים ברובע נמנים ארמון המושל מ-1893 (כיום מוזיאון התלבושות), בית הדואר והמכס מ-1894 (כיום מרכז תרבות), בית המשפט מ-1911 ובית האוצר המשמש כיום כארמון הבישוף. מבנים נוספים ראויים לציון הם בית העירייה ובית הממשל האזורי (Prefecture), הכנסייה ומספר מבנים ששימשו חברות מסחריות.
הרובע המסחרי (מפה - 1) הוא העתיק מבין שלושת הרבעים האירופיים, והקמתו החלה במחצית השנייה של המאה ה-19. הרובע משתרע על-פני שטח של 0.15 קמ"ר בלבד והוא מתאפיין בחלקות רבועות ובמבנים גדולים, אשר מהם נוהלה פעילות הסחר בחוף השנהב משך שנים רבות, עד הקמת הרבעים החדשים יותר ממערב לו. בקומה הראשונה במבני הרובע שכנו מחסנים ומעליהם קומה בודדת או שתי קומות אשר שימשו למגורים. עם זאת, המבנים המרשימים ברובע הוקמו ברובם בשנות ה-20 של המאה ה-20. כיום שוב אין הרובע משמש לייעודו המקורי, אלא כשכונת מגורים לבני המעמד הבינוני או לשכבות אוכלוסייה חלשות. הבנייה בו צפופה יחסית לרבעים השכנים ואין בו שטחים ירוקים, למעט רצועת שיחים לאורך חוף האוקיינוס שבדרומו.
כפר הנזמה שוכן בקצה המזרחי של העיר ההיסטורית והוא משתרע על-פני שטח של 0.1 קמ"ר. אזור זה קדם להגעת האירופים לגראן-בסאם, וב-1908, לאחר שהרובע המסחרי שממערב לו הוקם, נבנה הכפר מחדש והורחב, והוא שימש למגורי כוח העבודה המקומי. הכפר מחולק לחלקות קטנות והוא בנוי בצפיפות; ורק במערבו הותרה כיכר עירונית פתוחה (Place de l’Abyssa) אשר שימשה את בני הנזמה לעריכת טקסים מסורתיים ולפסטיבל ריקודים. בקצהו המזרחי של הכפר, סמוך לשפכו החסום של נהר קומואה, שוכן החורש המקודש של הנזמה, ולידו אזור ששימש למגורי דייגים ולעישון דגים. מבני הכפר בנויים בסגנון מסורתי והם עשויים מעץ ומחומרים צמחיים. בחלקם הם נחלקים לביתו של בעל הבית, בית נשותיו, אזור לתפילה, וחצר שבה באר.
הערות שוליים

↑  World gazetteer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562418805171  GND: 4261371-1  LCCN: n87891554  SUDOC: 029598001  VIAF: 153703333   WorldCat (עם VIAF): 153703333
גשר החוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשתי, גשר להולכי רגל, גשר מסבך, Bridges in Venice 
 שימוש:  הולכי רגל
 על שם:  חוקת איטליה 
 כתובת:  ponte costituzione 
 מיקום:  קאנארג'ו, ונציה
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1999–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  11 בספטמבר 2008 
 חומרי בנייה:  פלדת אל-חלד, זכוכית, בטון
 אדריכל:  סנטיאגו קלטרווה
 מידות
 אורך:  79.72 מטר
 גובה:  9.28 מ' 
 קואורדינטות:  45°26′19.93″N 12°19′9.94″E﻿ / ﻿45.4388694°N 12.3194278°E﻿ / 45.4388694; 12.3194278
  (למפת ונציה מוגדלת) גשר החוקה(למפת ונציה רגילה) גשר החוקה
 
גשר החוקה (באיטלקית: Ponte della Costituzione) הוא הגשר הרביעי החוצה את התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה. הגשר תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה ומכונה על שמו "גשר קלטרווה". הגשר הוצב באתר בשנת 2007, עבודות הבנייה הושלמו בשנת 2008 והגשר נפתח לציבור ב-11 בספטמבר 2008.
היסטוריה

ביוני 1999 החליטה עיריית ונציה להקים גשר רביעי מעל התעלה הגדולה. בעקבות הליך ציבורי נבחר האדריכל סנטיאגו קלטרווה בנובמבר 1999 לתכנן את הגשר. הוא תכנן גשר שנבנה באתר אחר, והועבר בשלמותו לאתר הבנייה.
הגשר ניצב בנקודת מפתח מבחינת חשיבות תחבורתית בוונציה - במקום המקשר בין פיאצלה רומא (שבה נמצאים תחנת האוטובוסים המרכזית של ונציה ומגרשי החנייה של העיר) לבין תחנת ונציה סנטה לוצ'יה (תחנת הרכבת של ונציה). מרבית המבקרים בעיר עוברים דרך צומת דרכים זה בהגיעם אל העיר.
הגשר בנוי פלדת אל-חלד, וניצב על בסיס בטון. דופנות הגשר עשויות זכוכית.
אורכו של הגשר 79.62 מטרים ורוחבו משתנה בין 17.6 מטרים ל-9.38 מטרים. גובה הגשר 7.04 מטרים מעל התעלה.
גאוגרפיה פיזית

מפה פיזית
גאוגרפיה פיזית היא תחום מחקר בגאוגרפיה העוסקת בחקירת תופעות הטבע והנוף בכדור הארץ – משכבות האטמוספירה דרך פני כדור הארץ ועד לגרעין כדור הארץ. כל זאת, מבלי לעסוק בפעילות האדם והשפעתו אך לתחום זה השפעה נרחבת על הגאוגרפיה האנושית מחיי הפרט ועד לחברה כולה. הגאוגרפיה הפיזית היא נגזרת של מדע של הטבע ושל כדור הארץ. ענף מחקרי זה עושה שימוש במתמטיקה, בכימיה, בפיזיקה על מנת להבין את תנועת כדור הארץ, את מערכת היחסים שלו עם גופים אחרים במערכת השמש, את מרכיבי הנוף הטבעיים, את דרך עיצובו של הנוף הקרקעות והמסלע (גאומורפולוגיה), פני השטח (הטופוגרפיה), מחקר גופי המים (הידרולוגיה) והאקלים (קלימטולוגיה).
ענף זה הוא אחד משני תת־הענפים העיקריים של המחקר הגאוגרפי; הענף האחר הקרוי גאוגרפיה אנושית, והוא מתמקד בחקר הממדים המרחביים של פעילות האדם, השפעות הסביבה על האדם והשפעותיו של האדם על הסביבה.
תחומים

ענף הגאוגרפיה הפיזית כוללת מגוון תחומים, ביניהם:
תחומים > טופוגרפיה

התחום העוסק בחקר תצורות פני השטח של כדור הארץ, תיאורן ומיפויים;
תחומים > גאומורפולוגיה

מדע העוסק בחקר היווצרות צורות הנוף;
תחומים > הידרולוגיה

מדע הבוחן את התפלגות והתנהגות זרמי וגופי מים;
תחומים > אוקיינוגרפיה

מדע האוקיינוסים והימים;
תחומים > קלימטולוגיה

מדע החוקר את האקלים המקומי והעולמי הבוחן מגמות לטווח הקצר והארוך;
תחומים > גלציולוגיה

מדע המנתח את דינמיקת הקרחונים;
תחומים > פדולוגיה

מדע העוסק בלימוד קרקעות בסביבתן הטבעית;
תחומים > ביוגאוגרפיה

תחום העוסק בלימוד הפיזור הגאוגרפי של מינים ביולוגיים במרחב ובזמן;
תחומים > פלאוגאוגרפיה

המדע העוסק בחקר הגאוגרפיה הפיזית של העבר.
ראו גם

גאוגרפיה פיזית - מונחים