stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרטה גרוויג
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | LOL | גרטה |  |
| 2007 | Hannah Takes the Stairs | האנה | גם תסריטאית |
| 2008 | ראש שקית נייר | מישל |  |
| 2008 | Yeast | ג'ן |  |
| 2008 | לילות וסופי שבוע | מאטי | גם במאית, מפיקה ותסריטאית |
| 2008 | I Thought You Finally Completely Lost It | גרטה |  |
| 2009 | You Wont Miss Me | ברידג'ט |  |
| 2009 | The House of the Devil | מייגן |  |
| 2010 | גרינברג | פלורנס מאר |  |
| 2010 | Art House | נורה |  |
| 2010 | Northern Comfort | קסנדרה | גם תסריטאית |
| 2011 | The Dish & the Spoon | רוז |  |
| 2011 | קשר לא מחייב | פטריס |  |
| 2011 | עלמות במצוקה | ויולט וויסטר |  |
| 2011 | ארתור | נעמי קווין |  |
| 2012 | לולה ורסוס | לולה |  |
| 2012 | לרומא באהבה | סאלי |  |
| 2012 | פרנסס הא | פרנסיס הולאדיי | גם תסריטאית |
| 2014 | Eden | ג'וליה |  |
| 2014 | מפלה | פיגין מייק סטפלפורד |  |
| 2015 | גברת אמריקה | ברוק קרדינאס | גם תסריטאית ומפיקה |
| 2015 | הרומן של מגי | מגי הארדין |  |
| 2016 | ווינר דוג | דון ווינר |  |
| 2016 | ג'קי | ננסי טוקרמן |  |
| 2016 | נשות המאה ה-20 (אנ') | אביגיל פורטר |  |
| 2017 | ליידי בירד | — | במאית ותסריטאית |
| 2017 | סיפורי מאירוביץ' | ויקטוריה | דיבוב |
| 2018 | אי הכלבים | טרייסי ווקר | דיבוב |
| 2019 | נשים קטנות | — | במאית ותסריטאית |
| 2022 | רעש לבן | בבטה גלאדני |  |
| 2023 | ברבי | — | במאית ותסריטאית |
| 2025 | שלגיה | — | תסריטאית |
| 2025 | Jay Kelly |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | A NY Thing | תמרה | סרט טלוויזיה צרפתי של ערוץ Arte |
| 2015-2011 | China, IL | פוני מרקס | דיבוב; 21 פרקים |
| 2015 | פורטלנדיה | בת ים | פרק: "Doug Becomes a Feminist" |
| 2016 | מינדי | שרה ברנהאם | 2 פרקים |
| 2017 | סאטרדיי נייט לייב | מיס ריינולדס | פרק: "Saoirse Ronan/U2"; ללא קרדיט |
| 2021 | הרוח ומולי מגי | עצמה | דיבוב; פרק: "הידד למוליווד!" |
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, העיבוד החדש של "שלגיה" מצליח להטריף גם את תרבות הווק וגם את השמרנים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2024
↑  2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית אמריקאית)
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לתסריט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| התסריט הטוב ביותר   (1995–1996, 2001) | אמה תומפסון (1995) ‏•‏‏ אנתוני מינגלה (1996) ‏•‏‏ כריסטופר נולאן (2001) |  |
| התסריטאי הטוב ביותר   (2002–2018) | צ'ארלי קאופמן (2002) ‏•‏‏ ג'ים שרידן, נעמי שרידן וקירסטן שרידן (2003) ‏•‏‏ אלכסנדר פיין וג'ים טיילור (2004) ‏•‏‏ פול האגיס ובובי מורסקו (2005) ‏•‏‏ מייקל ארנדט (2006) ‏•‏‏ דיאבלו קודי (2007) ‏•‏‏ סיימון בופוי (2008) |  |
| התסריט המקורי הטוב ביותר   (1997–2000, 2009–הווה) | בן אפלק ומאט דיימון (1997) ‏•‏‏ טום סטופארד ומארק נורמן (1998) ‏•‏‏ אלן בול (1999) ‏•‏‏ קמרון קרואו (2000) ‏•‏‏ קוונטין טרנטינו (2009) ‏•‏‏ דייוויד סיידלר (2010) ‏•‏‏ וודי אלן (2011) ‏•‏‏ קוונטין טרנטינו (2012) ‏•‏‏ ספייק ג'ונז (2013) ‏•‏‏ אלחנדרו גונסלס איניאריטו, ניקולס ג'יאקובון, אלכסנדר דינלריס ג'וניור וארמנדו בו (2014) ‏•‏‏ טום מקארתי וג'וש סינגר (2015) ‏•‏‏ דמיאן שאזל/קנת' לונרגן (2016) ‏•‏‏ ג'ורדן פיל (2017) ‏•‏‏ פול שרדר (2018) ‏•‏‏ קוונטין טרנטינו (2019) ‏•‏‏ אמרלד פנל (2020) ‏•‏‏ קנת בראנה (2021) ‏•‏‏ דניאל קוואן ודניאל שיינרט (2022) ‏•‏‏ גרטה גרוויג ונואה באומבך (2023) ‏•‏‏ קוראלי פארז'ה (2024) |  |
| התסריט המעובד הטוב ביותר   (1997–2000, 2009–הווה) | קרטיס הנסון ובריאן הלגלנד (1997) ‏•‏‏ סקוט סמית' (1998) ‏•‏‏ פרנק דרבונט (1999) ‏•‏‏ סטיבן גאגן (2000) ‏•‏‏ ג'ייסון רייטמן ושלדון טרנר (2009) ‏•‏‏ אהרן סורקין (2010) ‏•‏‏ סטיבן זאיליאן, אהרן סורקין וסטן צ'רווין (2011) ‏•‏‏ טוני קושנר (2012) ‏•‏‏ ג'ון רידלי (2013) ‏•‏‏ גיליאן פלין (2014) ‏•‏‏ אדם מקיי וצ'ארלס רנדולף (2015) ‏•‏‏ אריק הייסרר (2016) ‏•‏‏ ג'יימס אייבורי (2017) ‏•‏‏ בארי ג'נקינס (2018) ‏•‏‏ גרטה גרוויג (2019) ‏•‏‏ קלואי ז'או (2020) ‏•‏‏ ג'יין קמפיון (2021) ‏•‏‏ שרה פולי (2022) ‏•‏‏ קורד ג'פרסון (2023) ‏•‏‏ פיטר סטרוגהן (2024) |  |
| פרס החזון של סטלייט |
| --- | --- | --- |
| פרס הישג מיוחד (1999–2004) | דייל אולסון (1999) ‏•‏‏ מאיר פניגשטיין (2001) ‏•‏‏ פיטר דינקלג' (2003) |  |
| פרס החזון (2005–הווה) | ג'ורג' קלוני (2005) ‏•‏‏ רוברט אלטמן (2006) ‏•‏‏ ג'וליאן שנאבל (2007) ‏•‏‏ באז לורמן (2008) ‏•‏‏ רוג'ר קורמן (2009) ‏•‏‏ אלכס גיבני (2010) ‏•‏‏ פיטר בוגדנוביץ' (2011) ‏•‏‏ פול וויליאמס (2012) ‏•‏‏ גיירמו דל טורו (2013) ‏•‏‏ מרטין בורק (2014) ‏•‏‏ רוברט אם. יאנג (2015) ‏•‏‏ טום פורד (2016) ‏•‏‏ גרטה גרוויג (2017) ‏•‏‏ ראיין קוגלר (2018) ‏•‏‏ אדוארד נורטון (2019) ‏•‏‏ אמרלד פנל (2020) ‏•‏‏ לין-מנואל מירנדה (2021) ‏•‏‏ מרטין מקדונה (2022) ‏•‏‏ יורגוס לנתימוס (2023) ‏•‏‏ פרנסיסקו חוויאר גוטיירס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810559374705606  BIBSYS: 10068527  BNE: XX5060502  BnF: cb16675671v (data)  CANTIC: a11429185  CiNii: DA19468733  GND: 144023903  ISNI: 0000 0001 1883 9005  LCCN: n2008084731  LNB: 000290364  MusicBrainz: bc3034fd-5b9b-418d-95fd-0c4021017ba4  NDL: 001343952  NKC: xx0210751  NLK: KAC2018N7890  NTA: 355189550  RERO: 02-A023833068  SUDOC: 15277016X  VIAF: 169433365   WorldCat (עם VIAF): 169433365
לוקאס ג'ייד זומן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 2000 (בן 24) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוקאס ג'ייד זומן (באנגלית: Lucas Jade Zumann; נולד ב-12 בדצמבר 2000) הוא שחקן אמריקאי-יהודי. הוא שיחק את מילו בסרט האימה "רוח זדונית 2", את ג'יימי פילדס ב"נשות המאה ה-20" ואת גילברט בליית' ב"אן עם הצמות".
ביוגרפיה

זומן נולד בשכונת רוג'רס פארק בשיקגו. הוא הבכור מבין ארבעה אחים. אימו יהודייה, והוא התחנך בבית ספר עברי.
ביוגרפיה > קריירה

זומן התגלה לראשונה על ידי סוכן כאשר נבחן לליהוק לתוכנית "Paskal Rudnicke" של דיסני. תפקידו הראשון במשחק היה במחזמר "אוליבר".
התפקיד הגדול הראשון של זומן היה בסרט "רוח זדונית 2", בו שיחק את מילו. לאחר מכן שיחק את ג'יימי פילדס ב"נשות המאה ה-20". תפקידו המשמעותי הראשון היה בתור גילברט בליית' בסדרה "אן עם הצמות" של נטפליקס.
ב-2018 השתתף בסרט הפנטזיה הרומנטית "יום אחרי יום" שבו קיבל תפקיד קטן, הוא שיחק בסרט לצד אנגורי רייס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | רוח זדונית 2 | מילו |  |
| 2016 | Thrill Ride | הנרי פרי |  |
| 2016 | נשות המאה ה-20 (אנ') | ג'יימי פילדס |  |
| 2018 | יום אחרי יום | ניית'ן |  |
| 2020 | To the Stars | ג'ף אווינגס |  |
| 2020 | Dr. Bird's Advice for Sad Poets | ג'יימס וויטמן |  |
| 2025 | No Address | ג'ימי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | סנס8 | פרחח | פרק: "Death Doesn't Let You Say Goodbye" |
| 2016 | כבאי שיקגו | לוקאס היקס | 2 פרקים |
| 2017–2019 | אן עם הצמות | גילברט בליית' | תפקיד ראשי (3 עונות); 25 פרקים |
כינין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  324.184 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  P01BC01 
 מספר CAS:  130-95-0
 PubChem:  3034034
 ChemSpider:  84989
 
נוסחת המבנה של כינין
כִינִין (נכתב גם חינין; בספרדית: Quinina) הוא תרכובת ארומטית המשמשת בעיקר כתרופה לטיפול בקדחת הביצות (מלריה).
הכינין מופק מקליפת עץ מהסוג צינכונה, עץ הכינין ממשפחת הפואתיים, שמקורו באמריקה הדרומית; ומכאן שמו: בלשון קצ'ואה המילה kina פירושה "קליפה". הראשונים להשתמש בכינין כתרופה היו האינקה. תרופה זאת הייתה מוּכּרת לרפואה האירופית כבר בשנת 1630, והיא נמכרה לראשונה באנגליה ב-1658.
הגרסה המודרנית של כינין נקראת כּינידין או כּינידוּראן (שם מסחרי). הכינידין היא נגזרת של הכינין והיא נמצאת בשימוש משנות ה-20 של המאה ה-20.
שימושים

שימושה העיקרי כיום בשמירת קצב לב סדיר באנשים הסובלים מפרפורי פרוזדורים, ומניעת הפרעות קצב בחדרי הלב. בנוסף, משמש הכינין כחומר טעם בתעשיית המזון, בעיקר במשקאות מרירים, כגון ביטר למון ומי טוניק.
הכינין במינונים גבוהים שימש בעבר כטיפול למלריה. בשל תופעות הלוואי שלו, השימוש בו פחת עם גילוייהן של תרופות חדשות למלריה. במינונים נמוכים הכינין משמש למניעת התכווצויות שרירים. במקרים רבים די בשתיית "מי טוניק" כדי להשיג הקלה משמעותית. במינונים הנמוכים לא צפויות תופעות לוואי.
רק במקרים נדירים התרופה עלולה לגרום לדימום תת-עורי, בגלל ירידה במספר טסיות הדם. מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, הגביל את כמות הכינין במשקה שאינו למטרות רפואיות ל-83 מיליגרם לליטר, כמות המהווה בין רבע לחצי כמות לעומת המינון הרפואי המקובל. כיום כמות הכינין במשקה קטנה בהרבה ועומדת על כ-60–70 מיליגרם לליטר, ונועדה רק להקנות מרירות למשקה הקל והממותק.
במינון גבוה כינין גורם להפלות, כינין נחשב גם לחומר טרטוגני, כלומר גורם לעיוותים בעובר. כמו כן, הכינין גורם לתופעות לוואי נוספות: בחילות, כאבי ראש, חירשות, עיוורון, ובמקרים נדירים אפילו למוות.
היסטוריה

התיאור הראשון של טיפול בעזרת הכינין כתרופה למלריה, בשנת 1633, מיוחס לאנטוניו דה לה קלנצ'ה. לדבריו, מיסיונרים ישועים בפרו למדו איך לטפל במלריה בעזרת חומר אבקתי בצבע קינמון שהופק מקליפת העץ נקרא בספרדית El árbol de la calentura – עץ החום (Cinchona officinalis), המופיע בסמל פרו. האבקה שקיבלה את השם "קליפת הישועים" ניתנה במשקה והקלה על החום ועשתה ניסים נגד המלריה.
הבריטים תושבי הקולוניות באזורים מוכי מחלת המלריה, נהגו לערבב את מי הטוניק במשקה האלכוהולי ג'ין, וצרכו אותו באופן שוטף כתרופה מונעת בעלת טעם סביר.
בארצות הברית משתמשים בתחליף של כינין הנקרא quinidine.
הערות שוליים

↑  מה רב המרחק, דבר, 14 ביוני 1936
↑  יצחק גרשטנקורן,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'בכוחה של אמונה, הצופה, 10 ביוני 1949
↑  שמואל סולר,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'הזמנה לשפעת, מעריב, 3 בנובמבר 1957
↑  Inca Medicine
↑  THE MIGHTY QUINiNe, Uppingham School, Rutland, UK
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553297805171  BnF: cb11940835j (data)  GND: 4136724-8  LCCN: sh85109880  LNB: 000309950  NDL: 00565827 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טבח גואנגשי

| חלק ממהפכת התרבות בסין |
| --- | --- |
 תאריכים:  1967–1968
 מקום:  גואנגשי 
 סוג:  טבח 
 הרוגים:  100,000-150,000
  (למפת גואנגשי מוגדלת) טבח גואנגשי(למפת גואנגשי רגילה) טבח גואנגשי
 
טבח גואנגשי (בסינית מפושטת: 广西大屠杀; בפין-יין: Guǎngxī Dàtúshā) התרחש על רקע אידאולוגי בגואנגשי במהלך מהפכת התרבות בסין, וכלל לינץ', קניבליזם ורצח שיטתי. על פי הערכות, מספר ההרוגים הכולל בטבח נע בין 100,000 ל-150,000.
הטבח

במאי 1966 החלה מהפכת התרבות בסין. בהדרגה, נוצרו בגואנגשי שני פלגים: הפלג המכונה "המפלגה המאוחדת" תמך ללא תנאי ביו"ר גואנגשי, וויי גואוצ'ינג (אנ') הקומוניסטי, בעוד שהפלג המכונה "סיעת 4.22" התנגד לאידאולוגיה של וויי או לא תמך בה במלואה. עד מהרה החלו להתפתח עימותים אלימים בין הפלגים באזורים הכפריים של גואנגשי. האלימות גברה באפריל 1968, כאשר המפקד הצבאי של האזור, הואנג יונגשנג (אנ'), הכריז על סיעת 4.22 כ"ארגון ריאקציוני" והורה על דיכויו. בקיץ 1968 התפשטו העימותים גם אל האזורים העירוניים של המחוז.
בטבח השתתפו בעיקר המשמרות האדומים, חברי המפלגה הקומוניסטית של סין ואנשי המיליציה המקומית. המפלגה המאוחדת והפיקוד הצבאי של גואנגשי היו אחראים ללמעלה מ-90% ממקרי המוות שנרשמו, בעוד סיעת 4.22 הייתה מעורבת בפחות מ-5,000 מקרים, וחבריה היו רוב הקורבנות. שיטות ההרג כללו עריפת ראשים, הכאה, קבורה בחיים, סקילה, הטבעה, פיצוץ, תלישת איברים פנימיים ועוד. באחד המקרים משנת 1968, מורה בבית ספר תיכון הוכתה למוות בידי תלמידיה, שלאחר מכן התעללו בגופתה ואכלו חלקים ממנה. במקרה נוסף, קן גואורונג, שהיה נציג המחוז בכמה מהקונגרסים הלאומיים של המפלגה הקומוניסטית, הוביל רצח אדם באמצעות קשירתו למטען דינמיט ופיצוצו.
בחלקים מסוימים של גואנגשי, כגון וושואן (אנ') ווומינג (אנ'), בוצע קניבליזם נרחב ומאסיבי, אף על פי שלא היה רעב המוני. על פי רישומים ציבוריים, לפחות 137 אנשים נאכלו, ואלפים השתתפו בקניבליזם. מתועדות גם מגוון צורות של קניבליזם. באזורים הכפריים נשא הקניבליזם אופי פולחני. הקניבליזם נתמך על ידי משרדי המפלגה הקומוניסטית והמיליציה המקומיים, אך אין ראיות לכך שהובא לידיעתם של מנהיגי המפלגה הקומוניסטית הלאומית. כאשר ראש הממשלה הראשון של הרפובליקה העממית של סין, ג'ואו אנלאי, שמע על מעשי הקניבליזם, הוא הורה לבכירי המפלגה לפעול להפסקתם, אך פקודתו כנראה לא יצאה לפועל.
חקירה והעמדה לדין

המפלגה הקומוניסטית הקימה ועדות חקירה לגבי הטבח הן ב-1981 והן ב-1983. הוועדות קבעו שישנם כ-89,700 מקרי מוות מזוהים, למעלה מ-20,000 נעדרים ולמעלה מ-30,000 מקרי מוות בלתי מזוהים; לפחות 3,700 בני אדם מתו במהלך לחימה ישירה, 7,000 נרדפו למוות ו-79,000 הוכו או נורו למוות באופן מתוכנן ושיטתי.
חלק מהמעורבים בטבח נידונו ונענשו במאסר. בוושואן, 15 אנשים שהשתתפו בקניבליזם הועמדו לדין ונידונו לעונשים של עד 14 שנות מאסר. 91 מחברי המפלגה הקומוניסטית הסינית המקומית הושעו מהחברות במפלגה, ו-39 פקידים נוספים הורדו בדרגה או ששכרם הופחת.
הערות שוליים

1 2 3  Andrew G. Walder, Anatomy of a Regional Civil War: Guangxi, China, 1967–1968, Social Science History 46, 2022, עמ' 35-63 doi: 10.1017/ssh.2021.42
1 2  How political hatred during Cultural Revolution led to murder and cannibalism in a small town in China, South China Morning Post, ‏2016-05-11 (באנגלית)
1 2  RUDOLPH, BARBARA (2001-06-24). "Unspeakable Crimes". Time (באנגלית). ISSN 0040-781X. נבדק ב-2023-08-25.
1 2  Jan van der Made, Cannibalism in China 50 years on, RFI, ‏22 במאי 2016
↑  The New York Times, A Tale of Red Guards and Cannibals, The New York Times, ‏6 בינואר 1993
↑  Terry Gross, Newly Released Documents Detail Traumas Of China's Cultural Revolution, NPR, ‏5 במאי 2016
↑  Southerl, Daniel (1996-07-07). "DEVOURING THEIR OWN". Washington Post (באנגלית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-25.
קומונדור

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  הונגריה (ממוצא טיבטי)
 שימושים:  כלב שמירה
 תכונות
 משקל:  50 ק"ג 
 גובה:  70 ס״מ 
 
קומונדור (Komondor) הוא כלב שמירה הונגרי, הנמצא רבות בשימוש לשמירה על עדרים מפני טורפים. זהו כלב מאסיבי, חזק ונאמן לבעליו. חיצוניותו של הקומונדור הבוגר מטעה טורפים לחשוב שהוא כבשה, כך שהוא מאפשר להם להתקרב לעדר ואז תוקף.
היסטוריה

מוצאו של הקומונדור הוא מכלבים טיבטים שהובאו להונגריה על ידי הקומנים השחורים במאה התשיעית לספירה לערך. ההונגרים פיתחו את הכלב במשך השנים כדי שיתאים להגנה על העדרים שלהם מפני הטורפים שהיו נפוצים אז במרכז אירופה, כדוגמת זאבים ודובים. ב-1920 הכלב הוצג לראשונה בתערוכות ובעקבות זאת הוצאו פריטים מהונגריה למדינות אירופאיות אחרות ולארצות הברית.
הקומונדור משמש עד היום בתפקידו המקורי הן בהונגריה והן בארצות אחרות.
הופעה

הקומונדור מזכיר בהופעתו כלב הונגרי אחר, הפולי אם כי גדול ממנו משמעותית. הקומונדור הוא מאסיבי ושרירי, בעל ראש גדול ואף קצר, הגם שאינו פחוס. אוזניו קטנות ולהן צורה של האות U. לקומונדור זנב קצר ותלוי.
לקומונדור שתי שכבות של פרווה שמתחברות יחדיו, מה שמאפשר לכלב לחיות בתנאי אקלים קשים. הפרווה, המזכירה בצורתה ראסטות, אשר מתחילות להיווצר בגיל שנתיים ומגיעות לאורכן הסופי בגיל חמש. בבגרות אורך הפרווה עשוי להגיע ל-30 ס"מ. צבע פרוות הקומונדור הוא לבן.
מזג

ככלב שמירה הקומונדור חשדן ואגרסיבי כלפי זרים, בין אם בני אדם או בעלי חיים. הוא טריטוריאלי מאוד, לא יסבול זרים המתקרבים לאזור מחייתו או בית בעליו. הוא עשוי לתקוף אנשים המתקרבים לבני המשפחה אם הוא חושב שהם באים לתקוף אותם. לפיכך, יש לדאוג לאילופם של גורי קומונדור, ובכל מקרה רצוי להימנע מלשחרר את הקומונדור בקרבת כלבים אחרים.
לקומונדור יש נטייה להיות עצלן מאוד, הוא יעדיף לישון כאשר איננו עובד. נטייה זו עלולה להביא לבעיות של משקל עודף אצל כלבים המוחזקים בדירה.
תוחלת חיים ובעיות בריאות

הקומונדור חי בין 10 ל-12 שנים, לגזע יש בעיות של היפ דיספלסיה וכן בעיות עור נפוצות יחסית.
כריסטין וורמות'

כריסטין אליזבת' וורמות' (באנגלית: Christine Elizabeth Wormuth; נולדה ב-19 באפריל 1969) היא פקידת ממשל אמריקאית אשר כיהנה כמזכירת הצבא של ארצות הברית. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. טרם מינויה לתפקיד זה בידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, שירתה כתת-מזכיר ההגנה לענייני מדיניות בין השנים 2014–2016.
ביוגרפיה

וורמות' נולדה בשכונה לה חויה שבדרום קליפורניה, השוכנת בצפון העיר סן דייגו. לאחר שגדלה בקולג' סטיישן שבטקסס, השלימה את לימודיה הגבוהים בוויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס עם תואר ראשון במדע המדינה. לאחר מכן השלימה באוניברסיטת מרילנד לימודי תואר שני במדיניות ציבורית. וורמות' הצטרפה לשירות הציבורי הפדרלי כעמיתת ניהול נשיאותי (PMF) בשנת 1995. היא בילתה את שש השנים שלאחר מכן כעובדת מדינה במחלקת ההגנה של ארצות הברית. בהמשך עבדה כיועצת ממשלתית ואחר כך כעמיתה בכירה במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים.
לפני שהועמדה לתפקיד תת-מזכיר ההגנה לענייני מדיניות, הייתה וורמות' חברה במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית כעוזרת מיוחדת לנשיא ומנהלת בכירה לענייני מדיניות ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית. בין השנים 2009–2010 הייתה עוזרת הסגן הראשית למזכיר ההגנה עבור ענייני הגנת המולדת. וורמות' הייתה כאמור מועמדת הנשיא ברק אובמה כתת-מזכיר ההגנה לענייני מדיניות. ב-19 ביוני 2014 אישר הסנאט של ארצות הברית בהצבעה קולית את מינויה לתפקיד. בתפקיד זה תרמה וורמות' לפעולות מלחמה בטרור ועסקה ביחסי הגנה עם האיחוד האירופי, עם מדינות אסיה ובפרט זה המזרח התיכון. עם סיום כהונתה במחלקת ההגנה מונתה וורמות' למנהלת המרכז למדיניות לביטחון בין-לאומי ולמדיניות הגנה של מכון ראנד.
בנובמבר 2020, לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית שהתקיימו באותו החודש, התמנתה וורמות' לחברה מתנדבת בסוכנות הסקירה של צוות המעבר הנשיאותי של הנשיא הנבחר ג'ו ביידן והתמקדה בחילופי השלטון במחלקת ההגנה.
ב-12 באפריל 2021 מינה הנשיא ביידן את וורמות' למזכירת הצבא ה-25 של ארצות הברית. היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה, אם כי לא המזכירה הראשונה בכוחות המזוינים שכן היו מספר מזכירות במחלקת חיל האוויר של ארצות הברית. מזכיר הצבא בממשל דונלד טראמפ, ראיין מקארתי, הביע תמיכה במועמדותה. ב-15 באפריל נשלחה מועמדותה אל הסנאט. ב-24 במאי עברה שימוע בפני ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. יומיים לאחר מכן, אישרה מליאת הסנאט פה אחד את מועמדותה לתפקיד, אך מנהיג סיעת הרוב צ'אק שומר מניו יורק ביקש לבטל את תוקף האישור, שקיבל גושפנקא רשמית שעות אחדות לאחר מכן. שומר לא נימק את החלטתו לעשות כן. למחרת הוסרה אבן הנגף, והמועמדות אושרה מחדש ב-27 במאי, שוב פה אחד. היא הושבעה לתפקיד למחרת. סיימה את תפקידה כמזכירת הצבא של ארצות הברית ב-20 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  ג'קלין דיאז, Christine Wormuth Makes History As The 1st Female Secretary Of The Army, באתר NPR‏, 26 במאי 2021 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  אנה פורסטר, Senate Confirms Obama Nominee Christine Wormuth as DoD Policy Chief, באתר .Executive Gov‏, 24 ביוני 2014 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  Christine Wormuth Appointed Director of RAND International Security and Defense Policy Center, באתר מכון ראנד, 27 ביוני 2018 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  רוברט ברנס, Biden nominee Wormuth would be first woman to lead Army, באתר AP‏, 12 באפריל 2021 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  ג'וזף קול, Trump appointee endorses Christine Wormuth as Army secretary, באתר The Hill‏, 12 במאי 2021 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  קונור או'בריאן, Senate confirms Wormuth as first female Army secretary — for real this time, באתר פוליטיקו, 27 במאי 2021 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
↑  צ'לסי קוקס, Christine Wormuth confirmed as first woman secretary of the Army, באתר USA Today‏, 27 במאי 2021 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121974347X  ISNI: 0000 0000 3491 4303  LCCN: n2008034395  VIAF: 11778136   WorldCat (עם VIAF): 11778136
1962 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1962  בטלוויזיה |  |
< · 1960 · 1961 — 1962 — 1963 · 1964 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1962 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
18 במרץ – תחרות האירוויזיון התקיימה בלוקסמבורג. בתחרות זכתה צרפת, עם השיר "Un premier amour" ("אהבה ראשונה") בביצוע הזמרת הצרפתייה איזבל אוברה.
11 ביולי – שידור הטלוויזיה הלוויני הטרנס-אטלנטי הראשון באמצעות לוויין התקשורת טלסטאר ששוגר לחלל יום לפני כן.
סדרות ותוכניות טלוויזיה חדשות ב-1962

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה |  | רשת השידור המקורית |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 בספטמבר | טושה הצב ודאם דאם (אנ') | אנימציה, קומדיה | סינדיקציה |
| 23 בספטמבר | משפחת סילוני | אנימציה, קומדיית מצבים, מדע בדיוני | ABC |
| 26 בספטמבר | הבוורלי הילבילים | קומדיית מצבים | CBS |
| 1 באוקטובר | The Lucy Show (אנ') | קומדיית מצבים | CBS |
| 1 באוקטובר | הטונייט שואו בהנחיית ג'וני קארסון (אנ') | תוכנית אירוח | NBC |
| 11 באוקטובר | הצי של מקייל | קומדיית מצבים | NBC |
‏"The Lucy Show"
"הבוורלי הילבילים"
"הטונייט שואו בהנחיית ג'וני קארסון"
סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-1962

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
5 בפברואר – ערד ניר, עיתונאי, מגיש, כתב ועורך טלוויזיה
21 במרץ – אהרון פררה, זמר, שחקן, מנחה טלוויזיה ושדרן רדיו ישראלי
21 במרץ – מתיו ברודריק, שחקן יהודי-אמריקאי
25 במרץ – מרשה קרוס, שחקנית אמריקאית
3 במאי – דליה שימקו, שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית
21 במאי – שרון אלכסנדר, שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי
28 במאי – ג'יימס מייקל טיילר, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2021)
15 ביוני – מיקי חיימוביץ', מגישת חדשות וחברת כנסת ישראלית
16 באוגוסט – סטיב קארל, שחקן אמריקאי
20 בספטמבר – מודי בר-און, מנחה טלוויזיה ויוצר טלוויזיה ישראלי (נפטר ב-2022)
21 בספטמבר – רוב מורו, שחקן אמריקאי
21 בנובמבר – אברי גלעד, איש בידור ורדיו ישראלי
28 בנובמבר – ג'ון סטיוארט, קומיקאי ושחקן אמריקאי
9 בדצמבר – פליסיטי האפמן, שחקנית אמריקאית
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

| שנים בטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רות גמל

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1967  (בת 57) דרלינגטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  האקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי  Polam Hall 
 בן או בת זוג:  ריי סטיבנסון (1997–2005) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רות גמל (באנגלית: Ruth Gemmell; נולדה ב-1967) היא שחקנית אנגלייה הידועה מהופעתה בתפקיד ראשי בסדרה ״בריג׳רטון״  וגם בסרט "קדחת המגרש". עוד מוכרת גמל מהופעתה בתפקיד ג'ן דאגדייל בסדרת הטלוויזיה "אוטופיה".
ביוגרפיה

רות גמל נולדה בבריסטול וגדלה במחוז דרהאם שבאנגליה. היא למדה בבית ספר לבנות "פולאם הול סקול" בדרלינגטון. יש לה שלושה אחים. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה, והיא עברה עם אמה מברנרד קאסל לדרלינגטון. אחר כך עברה ללונדון לחיות עם אביה ובמטרה להגשים את החלום להיות שחקנית.
היא למדה משחק ב-"Webber Douglas Academy of Dramatic Art" בלונדון.
גמל הופיעה במגוון תפקידים בעיקר בתיאטרון ובטלוויזיה. היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרט "קדחת המגרש", המבוסס על הספר באותו שם מאת ניק הורנבי, בכיכובו של קולין פירת'. ב-2006 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "January 2nd".
ב-2004 כיכבה גמל בסרט "Tracy Beaker's Movie of Me" בתפקיד אמה של הדמות הראשית, שנטשה אותה כשהייתה תינוקת, והילדה נאלצה לגדול בבית יתומים.
גמל שיחקה בסדרת הטלוויזיה הוותיקה "עדות אילמת" בתפקיד הבלשית קרי קוקס. ב-1996 הופיעה בשמונה פרקים של הסדרה בדמות קוקס, אחר כך השתתפה שוב בסדרה בדמויות אחרות, ב-2006 בתפקיד בת' אשדאון וב-2014 בדמות אלי ברוק.
בשנים 2004 / 2005 שיחקה גמל במחזות "מקבת'" ו"המלך ליר" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית.
בינואר 2009 החלה לשחק בתפקיד דברה דין באופרת הסבון "איסטאנדרס". בדומה לתפקיד שגילמה בסרט "Tracy Beaker's Movie of Me" גם כאן שיחקה בתפקיד שנוטשת את בתה התינוקת.
באוגוסט 2009 כיכבה בתפקיד רבקה סנדס בשני פרקים של הסדרה המשטרתית "The Bill".
גמל הופיעה שלוש פעמים בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "להעיר את המתים" בשני תפקידים שונים. ב-2002 שיחקה בפרק "Special Relationships" בתפקיד מפקחת בילוש ג'ס וורל, אהובתו בעבר של פקד בילוש בויד. ב-2008 הופיעה בפרק "Sins of seventh" בדמות לינדה קאמינגס, רוצחת סדרתית אינטליגנטית ביותר. היא חזרה וגילמה את לינדה קאמינגס בפרק "Endgame" בעונה השמינית של הסדרה. בפרק זה קאמינגס מתמרנת את בויד ומגלה שהשותף שלה היה אחראי לכך שבנו של בויד נהרג ממנת יתר של סמים.
בנובמבר 2010 כיכבה גמל בפרק בסדרת הדרמה "Moving On" של ג'ימי מקגוורן בתפקיד ג'ואן.
בנובמבר 2011 שיחקה גמל בתפקיד ליידי שונגון בעיבוד הרדיופוני של "The Pillow Book" מאת רוברט פורסט בתוכנית "Woman's Hour". ב-2013 הופיעה בסדרת הדרמה "אוטופיה" של ערוץ 4 בתפקיד ג'ן אשתו של עובד המדינה מייקל דאגדייל.
ב-2014 שיחקה גמל בתפקיד אורח בדמות מוניקה דרלינג בסדרה "חדר מיון". ב-2015 השתתפקה בפרק "A Vintage Murder" בסדרה הבלשית "רציחות במידסומר".
עוד ב-2015 שיחקה גמל בחמישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "פני דרדפול" בתפקיד אוקטביה פאטני.
גמל ידועה גם מהופעתה בתפקיד ראשי בסדרה "Home Fires" של רשת ITV בתפקיד שרה קולינגבורן, אשת הכומר. היא השתתפה בכל פרקי הסדרה.