ציר הזמן של האנטישמיות
העת החדשה המוקדמת > המאה ה-18

1703 – תפילת עלינו לשבח נאסרת ברוב גרמניה.
1706 – לאחר שמגפה מכה באלג'יריה שדוחפת את הקהילה היהודית לעוני, השליט המקומי מחליט שהמגפה נגרמה על ידי היהודים ומורה על גירושם. רכושם מוחרם, בתי כנסת נהרסים, זאת, עד ששולם סכום שמרושש עוד יותר את יהודי אלג'ירה.
1711 – יוהאן אנדריאס אייזנמנגר כותב את "Entdecktes Judenthum" ("יהדות ללא מסכה"), מסה המגנה את היהדות והיוותה פתח לתקריות אנטי יהודיות רבות.
1712 – עלילת דם בסנדומייז' גורמת לגירוש יהודי העיירה.
1715 – השליט מקס עמנואל מורה על גירוש כל היהודים המתגוררים בבוואריה.
1717 – כל היהודים החיים בגיברלטר מגורשים.
1718 – היהודים האחרונים שהתגוררו קרניולה, שטיריה וקרינתיה מגורשים.
1720 – נושים ערבים מציתים בית כנסת אשכנזי. הכניסה לירושלים נאסרת על יהודים אשכנזים יחד עם כל מי שנראה כמו יהודי אשכנזי. עם זאת, כמה אשכנזים התחפשו ליהודים ספרדים כדי להטעות את השלטונות.
1721 – מריה ברברה קארילו נשרפת על המוקד בגלל כפירה במהלך האינקוויזיציה הספרדית. היא מוצאת להורג בגיל 95 או 96 מה שהופך אותה לאדם המבוגר ביותר שידוע כי הוצא להורג ביוזמת האינקוויזיציה. קרילו נידונה למוות על כפירה על כך שחזרה לאמונתה ביהדות.
1724 – יהודי ראדום גולים.
1727 – יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה, חותמת על צו: "היהודים ... שנמצאים באוקראינה ובמחוזות רוסיים אחרים אמורים להיות מגורשים בבת אחת אל מעבר לגבולות רוסיה".
1736 – ההיידמקים תוקפים יהודים.
מריה פרנסיסקה אנה דה קסטרו, שנקראה לה בלה טולדנה, מהגרת ספרדית לפרו, נעצרת בשנת 1726, מואשמת ב"ייהוד" (בהיותה יהודיה בפועל). היא נשרפת על המוקד לאחר אוטו דה פה בשנת 1736. אירוע זהו מחזה מרכזי בלימה, אך הוא עורר שאלות בנוגע לנהלים לא חוקיים ושחיתוית בתוך האינקוויזיציה.
1737 – עלילת דם בירוסלב גורמת לעינויים של יהודים והוצאתם להורג של אחרים.
1742 – יליזבטה, קיסרית רוסיה מוציאה צו על גירוש כל היהודים מהאימפריה הרוסית. זאת בא כתגובה להחלטה שלה לערעור הסנאט בנוגע לפגיעה במסחר: "אני לא מאחלת לרווחים מאויביו של ישו". אחד המגורשים הוא אנטוניו ריברה סאנצ'ס, הרופא האישי שלה וראש המחלקה הרפואית של הצבא.
1743 – הרוסים כובשים את ריגה וכל יהודי המקום מגורשים.
1744 – פרידריך השני, מלך פרוסיה, מגביל את הקהילה היהודית בורוצלב לעשר משפחות יהודיות "מוגנות", בטענה שאם לא יגביל, היהודים "יהפכו אותה לירושלים השלמה". הוא מעודד נוהג זה בערים פרוסיות אחרות. בשנת 1750 הוא מנפיק את "Revidiertes General Privilegium und Reglement vor die Judenschaft", ליהודים "מוגנים" הייתה האלטרנטיבה "או להימנע מנישואין או לעזוב את ברלין".
לקראת סוף פברואר, הארכידוכסית מאוסטריה מריה תרזה מצווה: "... לא תהיה אף סבלנות לאף יהודי בשטחי דוכסות בוהמיה היורשת שלנו". בדצמבר 1748 היא הופכת את עמדתה, בתנאי שיהודים ישלמו סכום עבור השהייה בארץ מחדש כל עשר שנים. . סחיטה זו נודעה בשם מלכה-גלד (מיידיש, כסף המלכה). בשנת 1752 היא מציגה את החוק המגביל כל משפחה יהודית לילד אחד.
1746 – העיר רדום אוסרת על יהודים להיכנס לשטחה.
1753 – הקהילה היהודית בקובנה מגורשת.
1755 ג'רונימו ז'וזה ראמוס, סוחר מבראג'נסה שבפורטוגל, נשרף על המוקד על היותו יהודי בסתר.
1761 – מספר יהודים מאלזס מוצאים להורג לאחר שהואשמו בחילול לחם הקודש.
יהודי קובנה מגורשים לאחר פרעות אנטי יהודיות
1762 – רוד איילנד מסרבת להעניק ליהודים אזרחות וקובעת כי "אין לאפשר לאדם שאינו בן הדת הנוצרית להתקבל חופשי למושבה זו".
1766 – יהודי טורון מגורשים למעט שישה.
1768 – ההיידמקים טובחים ביהודי אומן, אוקראינה.
1775 – האפיפיור פיוס השישי צו המורה על חידוש ההגבלות שהוסרו בעבר.
1776 – הקהילה היהודית בבצרה נטבחת.
1782 – יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מבטל את מרבית שיטות הרדיפה בטולרנצפטנט בתנאי שיסולקו היידיש והעברית מהרשומות הציבוריות והאוטונומיה השיפוטית תבוטל. היהדות מסומנת כ"טעם של טיפשות ושטויות ". משה מנדלסון כותב: "סובלנות כזו ... היא משחק מסוכן עוד יותר בסובלנות מאשר רדיפה גלויה".
1783 – הסולטאן מגרש את יהודי מרוקו על כך שלא שילמו כופר מופקע.
1785 – עלי בורזי פשה רוצח מאות מיהודי לוב.
1786 יהודים מגורשים מג'דה, רובם בורחים לתימן.
1790-1792 – מולאי יזיד (שלימים כונה על ידי היהודים "יזיד המזיד") הופך לסולטאן של מרוקו ומורה מיד לחיילים לטבח ולבזוז את הרובע היהודי בתטואן. פרעות במרוקו בימי שלטונו, קהילות יהודיות רבות במרוקו נפגעות באורח קשה. בין היתר, שרף הסולטן את בתי הכנסת בעיר פאס וגירש את כלל יהודיה. צו הגירוש בוטל רק ב-1792.
מנהל בית הכנסת טורו, משה סייקסס, כותב לג'ורג' וושינגטון ומביע את תמיכתו בממשל וושינגטון ומאחל לו טוב. בתגובה, וושינגטון שולח לו מכתב חזרה שנכתב בחלקו:
"... ממשלת ארצות הברית... לא תיתן לקנאות שום מעמד, ולא תסייע באפליה ... יהי רצון שצאצאי אברהם, המתגוררים בארץ זו, ימשיכו להרוויח וליהנות מהרצון הטוב של שאר התושבים; יהי שכל אחד יישב בבטחה מתחת לגפנו ותאנתו, ולא יהיה ממי שיפחד. יהי אבי כל הרחמים יפזר אור ולא חושך בדרכינו, וישיג בידינו דברים חשובים, בזמנו ודרכו המאושרת לנצח."
בשל המאורע המיוחד, המכתב מוקרא מחדש על בסיס שנתי, ומבין המקריאים נמנו שופטי בית המשפט העליון, רות ביידר גינסבורג ואלנה קגן, ונשיאי אוניברסיטת בראון, רות סימונס וכריסטינה פקסון.
20 במאי – אלעזר סולומון מוצא להורג על רצח לכאורה של נערה נוצרייה בגרודנו.
1791 – יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה מגבילה את היהודים לתחום המושב ומטילה עליהם מסים כפולים.
1797 – נפוליאון בונפרטה קורא להפסיק את ההפרדה היהודית, הגטואיזציה ושלילת שוויון זכויות.