stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס נובל לפיזיקה
הערות שוליים

↑  אתר פרס נובל
↑  המוסד או המוסדות אליהם השתייך הזוכה בעת קבלת הפרס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7511829-4
כלב רועים

כלב רועים.
כלב רועים אל מול כבשים
כלב רועים מתאר תפקיד מסורתי שניתן למספר גזעי כלבים במשק הבית האנושי. המטלות הכללות בתפקיד זה מורכבות ומרובות: בנוסף לתפקיד הבסיסי שלהם לדאגה ושמירה על העדר מלוכד, עליהם אף להגן על העדר מפני שודדים וטורפים למיניהם כגון זאבים, וכן להיות בני לוויה במסעותיו הרבים והארוכים מחוץ לבית של הרועה.
עבודת הרעייה

כלבי הרועים אשר נחשבים קלים לאילוף, מסוגלים אף להגיב לפקודה שניתנה מבעליהם ממרחק של חצי קילומטר. פקודות האילוף כוללות שריקות מיוחדות, תנועות ידיים ואף תנועות עיניים.
תפקידי כלבי הרועים הם בעיקר כינוס העדר ושמירה עליו, שני תפקידים הדורשים תכונות שונות, ולכן נבחרים עבורם גזעי כלבים שונים.
עבודת הרעייה > כינוס העדר

התנהגות כלבי הרועים מתבססת בעצם על התנהגותם של אבות אבותיהם - הזאבים. כדי ללכוד את טרפו, משתמש הזאב בטכניקה של מארב, התגנבות ומרדף. כלבי הרועים מסתמכים למעשה על אותה הטכניקה למעט הבדל אחד קטן וחשוב ביותר - אי טריפת החיה הניצודה, או במקרה שלהם, העדר. במהלך הביות ופיתוח הגזע שם האדם "מעצור" בתהליך של פגיעת בעל החיים.
רוב גזעי כלבי הרועים המשתמשים בטכניקת איסוף העדר הם כלבים בגודל קטן עד בינוני. על הכלבים להיות זריזים ביותר, וזאת כדי שיוכלו לכנס את העדר במהירות.
כלב הרועים יכנס את העדר בשתי שיטות עיקריות:
בעזרת המבט - בטכניקת כינוס זאת ידוע הבורדר קולי, אשר זוקף מבטו אל עבר עדר הכבשים. זקיפת מבט זו מספיקה כדי לגרום לעדר להיכנס לתוך המכלאה.
רדיפת העדר - בטכניקת כינוס זאת ידוע הולש קורגי אשר מצליח לכנס את העדר בעזרת נשיכות ברגליהם של הכבשים. דוגמה נוספת היא כלב הצאן האנגלי העתיק, אשר משתמש בגודלו על-מנת לחסום את דרכו של העדר ובכך בעצם מכריח אותם להיכנס למכלאה.
עבודת הרעייה > שמירה על העדר

כלבי הרועים שתפקידם להגן על העדר הם כלבים גדולים ומסיביים אך עם זאת עדינים ביחסם אל העדר, ניתן לראות זאת בגזע הרועה ברגמסקו, גזע רחב ממדים, המכוסה פרווה עבה המגנה עליו מפני חיות מזיקות.
כלבי הרועים בדרך כלל דומים חיצונית לכבשים כדי לבלבל את הזאבים וגם כדי להשתלב בעדר.
מלבד מהשתלבות הכלב מהבחינה החיצונית, דואג הרועה להשאיר את הכלבים מגיל צעיר מאוד עם עדר הכבשים, כך שהכלבים רואים את העדר כמשפחה, ואת עצמם כחלק ממנו. יתרה מכך, לעיתים קרובות משאירים המגדלים את העדר בלי השגחתם ועם שלושה כלבי רועים במרעה הפתוח, בידיעה שהכלבים יעשו כל שביכולתם כדי להגן על העדר.
ראו גם

כלב
גזעי כלבי רועים
רועה צאן
בבא קמא

צילום ש"ס וילנה דף ראשון ממסכת ארבעה אבות נזיקין
בָּבָא קַמָּא הוא החלק הראשון של מסכת נזיקין שבסדר נזיקין, העוסק בעיקר בדיני נזיקין שבין אדם לחברו במשפט העברי. פירוש השם "בבא קמא" בארמית הוא "השער ראשון", ומצטרפות אליה בבא מציעא (השער האמצעי) ובבא בתרא (השער האחרון), כאשר כולן יחד מרכיבות את מסכת נזיקין.
החלוקה לשערים היא בבלית, ואילו בארץ ישראל מסכת נזיקין נחשבה תמיד כמסכת אחת. החלוקה לשלושה חלקים נעשתה באופן טכני - עשרה פרקים בכל מסכת - כאשר מבחינה תוכנית ניתן היה לחלק אחרת את המסכת; כך לדוגמה הפרק האחרון של בבא מציעא עוסק באותו נושא כמו הפרק הראשון של בבא בתרא. בתוספתא של המסכת מחולקת גם היא לפנינו ל"בבות", עם אחד עשר פרקים בכל "בבא", כאשר המקבילה לפרק א' של בבא בתרא נמצאת (יחד עם המקבילה לפרק י' של בבא מציעא) בפרק י"א של "בבא מציעא".


בתלמוד בבלי מכילה בבא קמא 118 דפים (ב'-קיט').
מיקומה של המסכת

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, חלק זה נבחר כפותח את הסדר מכיוון שהוא עוסק בנזיקין (נזקים, תאונות המתרחשים בחיי היום-יום) כגון שור (נזקי חיות משק בית) ובור והבער (שריפות) ודין החובל. "ואין השופט רשאי להקדים דבר, קודם שיסיר ההיזק מבני אדם, ומפני זה הקדים אותה בראשונה על שאר הדינין".
אברהם ווייס מסביר ש"דיני נזקים מצאו את מקום בראש לרגלי המקור המשנתי העתיק שבריש משנת בבא קמא וגם מפני שבמשק כלכלי פרימיטיבי הטענות והסכסוכים שבין בני אדם חבירו הם על פי רוב בענייני נזק."
פרקי המסכת

ששת הפרקים הראשונים דנים בעיקר בנזקי ממונו של אדם, כמו נזקי שורו ובורו, ואילו ארבעת האחרונים דנים בנזקי האדם עצמו, כגון גנב, חובל וגזלן:
ארבעה אבות נזיקים (ארבע משניות, בתלמוד בבלי דפים ב'-יז') - ארבעה אבות נזיקין ("שור", "בור", "מבעה" ו"הבער"), ודינים כלליים בהלכות נזיקין.
כיצד הרגל מועדת (שש משניות, בתלמוד בבלי דפים יז'-כז') - דינים באבות הנזיקין 'שן ורגל' ו'אדם המזיק', תמות ומועדות בנזקי 'קרן'.
המניח את הכד ברשות הרבים (אחת עשרה משניות, בתלמוד בבלי דפים כז'-לו') - דיני אב הנזקין 'בור', דיני אדם הנתקל במכשול ברשות הרבים, דיני אדם שנתקל באדם אחר ברשות הרבים וגרם לו נזק, (תאונות דרכים) דיני תשלומי 'קרן' תמה ומועדת, והכלל המוציא מחבירו עליו הראיה.
שור שנגח ארבעה וחמישה (תשע משניות, בתלמוד בבלי דפים לו'-מו') - תמות ומועדות בנזקי 'קרן', דינים שונים בחיוב תשלומים על נזקי בעלי חיים, דיני שור היוצא להיסקל על שהרג אדם ודיני השמירה הנצרכת על בעלי חיים.
שור שנגח את הפרה (שבע משניות, בתלמוד בבלי דפים מו'-נה') - דיני נזקים שנעשו ברשות האדם שהוא או רכושו הזיקו, דיני דמי ולדות ודיני 'בור'.
הכונס צאן לדיר (שש משניות, בתלמוד בבלי דפים נה'-סב') - דיני חיוב השמירה של האדם על רכושו העלול להזיק, ודיני אב הנזיקין 'אש'.
מרובה מידת תשלומי כפל (שבע משניות, בתלמוד בבלי דפים סב'-פג') - דיני גנב, תשלומי כפל ותשלומי ארבעה וחמישה.
החובל בחברו (שבע משניות, בתלמוד בבלי דפים פג'-צג') - דיני 5 התשלומים שמשלם האדם החובל בחברו - 'נזק', 'צער', 'שבת', 'בושת' ו'ריפוי'.
הגוזל עצים ועשאן כלים (שתים עשרה משניות, בתלמוד בבלי דפים צג'-קיא') - דיני תשלומי הגזלן, בעל מלאכה שקלקל, ודיני הגוזל חבירו ונשבע לו לשקר.
הגוזל ומאכיל את בניו (עשר משניות, בתלמוד בבלי דפים קיא'-קיט') - דינים שונים בגזלן ובגזילה.
בסך הכל יש במסכת 79 משניות.
סוגיות מפורסמות

זה נהנה וזה לא חסר
עביד איניש דינא לנפשיה
המוציא מחברו עליו הראיה
הגונב מגנב פטור.
דעת בעלים בהשבה
אישו משום חיציו.
אין הולכים בממון אחר הרוב.
תשלומי כפל לגנב ותשלומי ארבעה וחמישה.
הערות שוליים

↑  אברהם ווייס, דיונים ובירורים בבבא קמא עמ' 25, ירושלים תשכ"ז
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
↑  מסכת בבא קמא, דף כ'
↑  מסכת בבא קמא, דף כ"ז - דף כ"ח
↑  מסכת בבא קמא, דף ל"ה, עמוד ב' ומסכת בבא קמא, דף מ"ו, עמוד ב'
↑  מסכת בבא קמא, פרק ז', משנה א'
↑  מסכת בבא קמא, דף קי"ב
↑  מסכת בבא קמא, דף כ"ב
↑  מסכת בבא קמא, דף מ"ד
↑  מסכת בבא קמא, דף ס"ד
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
יניב קקון

| --- | --- |

קקון, 2013
 לידה:  10 בינואר 1980 (בן 45)
 שם לידה:  יניב יוסף קקון
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:   אשדוד
 ידוע בשל:  פוליטיקאי, פעיל חברתי, סופר
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקצוע:  מחנך
 תפקיד:  יושב ראש "אשדודים" (2012)  ממונה על ניהול מרכז כיוונים, תחום הנוער חיי הלילה בעיריית אשדוד (2018–2024)  מנהל ארצי בעמותת "אלומה" (2024)
 מפלגה:  אשדודים
 בת זוג:  נורית
 צאצאים:  2
יניב יוסף קקון (נולד ב-10 בינואר 1980) הוא חבר מועצת עיריית אשדוד, פעיל חברתי ומחנך ישראלי. זוכה פרס רמת גן לספרות לשירת ביכורים לשנת תשע"ב על ספר השירים "שכונה". כיהן בשנים 2018-2024 כמשנה לראש עיריית אשדוד, והחזיק בתיק הצעירים, נוער וצרכים מיוחדים.
ביוגרפיה

קקון גדל והתחנך באשדוד, למד בבתי הספר היסודיים "שז"ר" ואז "צפרירים". לאחר מכן עבר לבית הספר התיכון מקיף ו' בעיר. יניב היה פעיל בתנועת הצופים בה שימש כמדריך ומרכז. בצה"ל שירת כלוחם בחטיבת גבעתי סיים קורס מ"כים וקורס קצינים ושימש בין היתר כמפקד מחלקה. השתחרר מהצבא בדרגת סגן.[דרוש מקור] קקון בעל תואר ראשון בחינוך והוראה מהמכון הדמוקרטי ותואר שני בניהול מערכות חינוך מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008 פורסם ספרו הראשון, "שכונה". הספר ראה אור בהוצאת עתון 77. זהו ספר שירה, בו קקון מנהל דיאלוג תמידי עם החברה סביבו במאבקו ב"לא כלום", וב"לחיות את הרגע", כפי שהוא מפרט ברשימה החותמת את הספר. על ספר זה זכה באותה שנה בפרס אשדוד ליוצרים ואמנים צעירים. ב-2012 זכה בפרס רמת-גן לשירת ביכורים. חלק משירי הקובץ תורגמו לערבית ולאנגלית. קקון הוא גם פעיל חברתי הקובל בשיריו ובמאמריו על תחושת הניכור של עדות ומגזרים בחברה המקוטבת בת זמננו.
במאי 2024, התמנה למנהל הארצי של תוכנית "הישגים" בעמותת "אלומה", לקידום השכלה גבוהה בפריפריה הגאוגרפית והחברתית.
ביוגרפיה > פעילות חברתית ופוליטית

קקון יזם מספר פרויקטים קהילתיים בעיר אשדוד, כדוגמת "יחד בונים חברה" – תוכנית יישובית המאגדת את תנועות הנוער עם קהילת היישוב ומוסדותיו לצורך פיתוח מנהיגות צעירה ומסגרות נוער וילדים. הפרויקט יושם בערים ברחבי הארץ ואף זיכה את אשדוד, בת ים ובאר שבע באות תנועות הנוער הארצית על פועלן לקידום תנועות הנוער. יוזמה נוספת של קקון הוא "הפורום לחינוך וקהילה – אשדוד" – מסגרת אקטיביסטית היוצרת במה ליוזמה ופעולה למען הקהילה של תושבי אשדוד.[דרוש מקור]
בשנת 2011 הקים קקון את התנועה החברתית-פוליטית "אשדודים" יחד עם מאיר אברג'יל, נאור ביטון, נורית טופז, ורוניקה ויגדורצ'יק, ואחרים, אשר התאגדו במסגרת המחאה החברתית של 2011. מטרת התנועה היא לייצר התארגנויות קהילתיות משמעותיות, לבנות מרחבים המאפשרים לחיות בשלום ובהדדיות ומאבק למען זכויות.[דרוש מקור] התנועה בראשות קקון לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013.
ב-2018 נבחר קקון למועצת עיריית אשדוד כאשר תנועת "אשדודים" בראשותו זכתה בשני מנדטים, ולאחר כינון המועצה מונה לתפקיד משנה ראש העירייה, כאשר היה ממונה על ניהול מרכז כיוונים, וכן תחום חיי הלילה בעיר.
באפריל 2019 התקבלה הצעה שיזם במועצת עיריית אשדוד למיפוי אתרים ארכאולוגיים, פסלים ועבודות אמנות במרחב הציבורי עבור הקהל הרחב על ידי לוחיות מידע. קקון נימק את ההצעה, בטענה כי מרבית הפסלים בעיר הם אנונימיים, ואין מידע על היוצר והיצירה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2023 (שנדחו ל-2024 עקב פרוץ מלחמת חרבות ברזל) הודיע כי הוא מתכוון לרוץ בבחירות העוקבות (בשנת 2028) גם לראשות העירייה. באותה מערכת בחירות, "אשדודים" בראשותו שימרה את כוחה במועצת העירייה ה-12 כשזכתה ל-2 מנדטים. עם כינון המועצה, "אשדודים" עברה לאופוזיציה, לאחר שבכהונתה הראשונה הייתה בקואליציה.
גלריה

פעילות באשדוד
קקון בשיחה עם חברי וחברות מועצת התלמידים והנוער של אשדוד, לקראת יום חילופי השלטון – גבעת יונה, מרץ 2019
קקון בחגיגות יום הניצחון (9 במאי) באשדוד, 2018
קקון בהפגנה משותפת ל"אשדודים" ו"מגמה ירוקה" נגד בנייה בחוף י"א באשדוד, שדרות משה דיין, אוגוסט 2014
קקון באירוע הבמה הפתוחה להרצאות של "המטבחון" לצעירים מקומיים באשדוד, מרכז כיוונים, אפריל 2022
פרסומים

יניב קקון, סמדר שרת (ע), שכונה, חולון: עתון 77, 2010, מסת"ב 9789657351581
חיים אישיים

קקון נשוי לנורית, מטפלת ברפואה סינית, והוא אב לשתי בנות.
הערות שוליים

1 2 3 4  דוד לוי, יניב קקון מכריז: "בבחירות הבאות ארוץ לראשות העיר. אנחנו מביאים פוליטיקה של תקווה", באתר כאן דרום אשדוד, ‏8 בספטמבר 2023
1 2 3  אנשי השנה בפוליטיקה – תנועת אשדודים, באתר אשדוד נט, ‏30 בספטמבר 2016
1 2  עופר אשטוקר, יניב קקון עושה שכונה, באתר אשדוד נט, ‏26 במרץ 2010
1 2  מועצת העיר ה-11, באתר עיריית אשדוד
↑  הוכרזו זוכי פרס רמת-גן לספרות, באתר ynet, 21 במרץ 2012
↑  מיה סלע, בוטלה זכייתה של המשוררת נוית בראל בפרס רמת גן, באתר הארץ, 25 במרץ 2012
↑  פרס רמת-גן לספרות תשע"ב - 2012 באתר עיריית רמת גן
↑  חן מור אטיאס, "מביא איתו ניסיון עשיר": יניב קקון מונה למנהל ארצי של תכנית 'הישגים', באתר כאן דרום אשדוד, ‏28 במאי 2024
↑  וואלה כסף‏, יניב קקון מונה למנהל הארצי של תוכנית הישגים בעמותת אלומה, באתר וואלה, 27 במאי 2024
↑  אלה רוזנבלט, מועמד חדש למועצת העיר מטעם תנועת אשדודים, באתר אשדוד נט, ‏20 במרץ 2018
↑  שמואל סרדינס, בהילוך גבוה יניב קקון המשנה לראש העיר הנכנס במסע למידה מהשטח, באתר אשדוד נט, ‏20 בדצמבר 2018
1 2  דור גפני, הפסלים במרחב הציבורי באשדוד יסומנו וימופו, באתר כאן דרום אשדוד, ‏3 באפריל 2019
↑  ישיבת מועצה רגילה מס' 4/2019 (6 במרץ 2019) (עמ' 7), באתר עיריית אשדוד, ‏25 במרץ 2019
↑  דור גפני, לכל פסל יש שם: מעכשיו לכל יצירה יש אבא ואימא, באתר כאן דרום אשדוד, ‏29 ביולי 2019
↑  חברי מועצת עיריית אשדוד (2024), באתר עיריית אשדוד
↑  תמי אברהמי, חבר המועצה יניב קקון: "תנועת אשדודים תמשיך לשרת את הציבור מכל מקום, בכל מצב וזמן", באתר אשדוד היום, ‏26 במרץ 2024
↑  נעים להכיר: אלה נבחרי הציבור שבחרו על ידכם לנהל את העיר אשדוד, באתר אשדוד אונליין, ‏7 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008353785505171  ISNI: 0000 0000 8554 6627  LCCN: no2010117156  VIAF: 123579353   WorldCat (עם VIAF): 123579353
מבצע חומת מגן

מִבְצָע חוֹמַת מָגֵן (29 במרץ 2002 – 10 במאי 2002) היה מבצע רחב היקף של צה"ל ושירות הביטחון הכללי בשטחי יהודה ושומרון, שהתרחש בעקבות רצף פיגועים קטלניים כמעט מדי יום, ששיאם הפיגוע במלון פארק בנתניה, בו נרצחו 30 אזרחים ישראלים בעת ליל הסדר. מטרתו העיקרית הייתה לפגוע בתשתיות הטרור הפלסטיני ולעצור את גל הפיגועים, שהתעצם במסגרת האינתיפאדה השנייה. בפועל, הצליח צה"ל להגיע להישג חסר תקדים, שבסופו מיגר את הטרור באופן משמעותי, והרס את רוב התשתית הארגונית של הרשות הפלסטינית וארגון החמאס ביו"ש. המבצע היה נקודת המפנה באינתיפאדה השנייה, נקודה שלאחריה פחתו מאוד פיגועי הטרור, כמו גם מספר האבדות בישראל.[דרוש מקור]
מבצע זה היה המבצע הצבאי הגדול ביותר מאז מלחמת לבנון הראשונה, ובמסגרתו הופעלו 5 אוגדות במקביל, וגויסו 20,000 חיילי מילואים. במהלך המבצע השתלט צה"ל על כל העיירות והערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון (למעט אזור חברון), אך פעילות מקבילה לא הופעלה ברצועת עזה.
השם "חומת מגן" נבחר על ידי אלוף-משנה גל הירש, על פי מילות פזמון השיר "בין גבולות", של המשורר חיים חפר.
הרקע למבצע

בחודש מרץ 2002 ספגה ישראל את מספר האבדות הגבוה ביותר מבין כל חודשי האינתיפאדה השנייה: ביהודה, שומרון וחבל עזה נרצחו למעלה מ־30 חיילים ואזרחים ישראלים, ובתחומי הקו הירוק נערכו 11 פיגועי התאבדות, שבהם נרצחו 81 ישראלים נוספים (לשם השוואה, בכל שלוש שנותיה של האינתיפאדה הראשונה נהרגו 90 ישראלים). כמעט לא חלף יום בחודש זה ללא פיגוע קטלני, ובסך הכל נרצחו 105 אזרחים ו-26 חיילים ישראלים בחודש זה. שיאם של הפיגועים היה הפיגוע במלון פארק – פיגוע התאבדות שנערך במלון פארק בנתניה בעיצומו של ליל הסדר (ב־27 במרץ 2002), ובו נרצחו 30 חוגגים. יש המכנים את חודש מרץ 2002 בכינוי "מרץ השחור".
במהלך החודש פתחה ישראל במתקפה חסרת תקדים על ארגוני הטרור הפלסטיניים וב־10 במרץ הודיע הרמטכ"ל שאול מופז כי כ־200 פלסטינים נהרגו על ידי ישראל. ניסיון של אריאל שרון למנוע את התדרדרות המצב על ידי ויתור על הדרישה ל"שבעת ימי השקט" ב־8 במרץ לא הצליח למנוע את ההסלמה המהירה, וכן לא מנעה זאת גם הגעתו של אנתוני זיני, השליח האמריקאי לאזור, ב־14 במרץ.
הפיגועים בפברואר ומרץ 2002 התרחשו כשנה לאחר כניסתו של אריאל שרון לתפקיד ראש ממשלת ישראל, בתום מסע בחירות שבו הבטיח לעם בישראל "שלום וביטחון". שנה זו התאפיינה בהסלמה הדרגתית, שבצד הישראלי הובילו ראש הממשלה שרון, שר הביטחון בנימין בן אליעזר והרמטכ"ל שאול מופז, כשמהצד הפלסטיני הובילו אותה יאסר ערפאת, מרואן ברגותי ומחמוד טואלבה. התדרדרות המצב הביטחוני הובילה את ממשלתו של אריאל שרון לצאת למבצע צבאי נגד הטרור הפלסטיני.
מעט קודם לאירועי חודש זה הכין גל הירש, שהיה אז קצין אג"ם של פיקוד המרכז, תוכנית להשתלטות נרחבת על שטחי יהודה ושומרון בכח של 5 אוגדות, במקביל לתוכניות מטכ"ליות שונות שהיו מצומצמות בהרבה. הפיגוע הקשה במלון פארק בליל הסדר הוביל להסכמה רחבה בממשלת ישראל בדבר הצורך להשתלטות רחבה על שטחי הרשות הפלסטינית, לאחר שלגיטימציה אמריקאית לפעולות רחבות הושגה עוד קודם, לאחר תפיסה אוניית הנשק קארין איי, שהייתה יוזמה פלסטינית רשמית לרכישת אמצעי לחימה מאיראן לצורך פעולות טרור.
ההחלטה לצאת למבצע חומת מגן

בישיבה שנערכה במוצאי החג (28–29 במרץ) החליטה הממשלה על יציאה למבצע שכונה "מבצע חומת מגן". כל שרי הממשלה תמכו ביציאה למבצע למעט שניים שנמנעו: שמעון פרס ומתן וילנאי. הצעת ראש הממשלה שרון לגירוש ערפאת לא נתמכה והוסרה לבסוף מההחלטה. החלטת הממשלה זכתה לתמיכה כמעט מוחלטת של הציבור היהודי בישראל. ההסכמה הרחבה השתקפה בהיענות גבוהה לכעשרים אלף צווי המילואים ששלח צה"ל ובמוטיבציה הגבוהה ששררה בקרב המגויסים.
מטרותיו של המבצע הוצגו על ידי ראש הממשלה, אריאל שרון, בהודעה מדינית שמסר לכנסת ב־8 באפריל 2002:
לחיילי צה"ל ולמפקדיו ניתנו הוראות ברורות: להיכנס לערים ולכפרים שהפכו מקלט לטרוריסטים; לתפוס ולעצור מחבלים, ובעיקר את שולחיהם ואת אלה המממנים אותם ונותנים להם חסות; לתפוס ולהחרים נשק ואמצעי לחימה שמיועדים לפגוע בישראל; לחשוף ולהשמיד מתקני טרור, מעבדות חבלה, מפעלי ייצור נשק ומתקני מסתור. הפקודות הן ברורות: לפגוע בכל מי שיאחז בנשק ולשתק כל מי שינסה להתנגד לפעולת הכוחות ולסכן אותם, ולהימנע מפגיעה באוכלוסייה האזרחית.
מוקדי המבצע > רמאללה

המבצע התחיל בבוקר 29 במרץ בסיכול טרור משטחה של העיר רמאללה - הבירה השלטונית והמרכז הכלכלי של הרשות הפלסטינית, בה ישב יאסר ערפאת, יו"ר הרשות. כוחות רגליים ומשוריינים של צה"ל, בפיקוד מפקד אוגדת איו"ש יצחק גרשון, מפקד חטיבת בנימין אילן פז (פיצי) ומח"ט גולני משה תמיר, כבשו מתחמים מרכזיים בעיר, תוך כדי לחימה בכוחות האבטחה של ערפאת. תא"ל פז פיקד על כוחות מיחידת דוכיפת, יחידת דובדבן, יחידת אגוז וסיירת גולני, שנכנסו לעיר והטילו מצור על ה"מוקטעה", בנייני השלטון ומקום מושבו של ערפאת. בנייני המוקטעה שבהם לא ישב ערפאת נהרסו על ידי חיל ההנדסה הקרבית על מנת לצמצם את אזור הלחימה לתא שטח קטן ככל האפשר, וערפאת הסתגר בלשכתו עם אחדים מעוזריו, שהוגדרו כמבוקשים על ידי ישראל, בשל השתתפותם בפעולות טרור. לאחר מצור ממושך התערבו האמריקאים ויצרו הסדר בו יוסר הכתר והלחץ על ערפאת תוך שהוא מצידו יסגיר את המבוקשים ברצח רחבעם זאבי שתפסו מחסה אצלו והם יועברו לכלא ביריחו תחת פיקוח בריטי. ערפאת, אשר חיפש דרך לצאת מהמצב אליו נקלע הסכים. פרט לאירוע זה, ברמאללה נתפסו מבוקשים רבים ואמצעי לחימה רבים אשר שימשו ללחימה, וכך למעשה נפל מערך הלחימה של ארגוני הטרור ברמאללה; לכן הגדיר צה"ל משימה זאת כמוצלחת מאד. לקראת סיום הלחימה ברמאללה נתפס מפקד התנזים מרואן ברגותי, הובא למשפט בישראל ונשפט לחמישה מאסרי עולם בעוון מעשי רצח וטרור.
נושא רמאללה עלה לדיון במועצת הביטחון של האו"ם והתקבלה החלטה מס' 1435.
בעיירה ביתוניא הסמוכה הוטל מצור על מפקדתו המשוכללת של ג'יבריל רג'וב, ראש המודיעין המסכל בגדה, שחלש על כוח שמנה 4,000 חמושים, שלא השתתף בפיגועים. המצור הוטל בשל מידע (שהתברר כמוטעה) כי ברגותי נמצא במקום ובשל נוכחותם של מבוקשים אחרים. במהלך היומיים שארך המצור נוהל משא ומתן עם רג'וב, שלא היה במפקדה, ולבסוף נאלצו החמושים הפלסטינים במקום להיכנע והמפקדה נהרסה על ידי כוחות צה"ל. במסמכים שנתפסו במקום נמצא חומר מפליל רב, ובו בין היתר ניסיון של רג'וב לגייס חיילות ישראליות לשירותי המודיעין שלו.
משיקולים טקטיים, נדחתה ההתקפה המתוכננת על שכם בכמה ימים במקביל להתקפה על רמאללה, כדי שמחבלים ינסו להימלט מרמאללה לשכם (אותה יראו בטעות כעיר שצה"ל נמנע מלפעול בה), וילכדו במארבים שהוצבו סביב העיר.
מוקדי המבצע > שכם

שכם נחשבה לאחד ממעוזי הטרור הפלסטיני (בעיר היו יותר מ־8,000 חמושים מלבד כוחות הביטחון הפלסטינים) והקסבה של שכם נחשבה לעוינת במיוחד לישראלים. במהלך הקרב, שהחל ב־5 באפריל ונמשך 3 ימים, נמלטו מרבית המחבלים משטחי העיר השונים אל הקסבה. המעבר של חיילי צה"ל בין בתים במהלך הלחימה בקסבה נעשה דרך הקירות, על ידי פריצה קרה או חמה (כלומר - בעזרת פטישים או חומר נפץ, בהתאמה) ופתיחת תעלות מאובטחות לאורכה של הקסבה. לוחמי גולני יחד עם כוחות הצנחנים שפעלו בעיר הצליחו לכבוש את העיר במספר מועט יחסית של נפגעים. קצין צנחנים (רס"ן אסף אסולין) נהרג מאש כוחות צה"ל בשכם, לאחר שזוהה בטעות על ידי קלע סער כחמוש פלסטיני. יותר מ־70 חמושים פלסטינים נהרגו באותה פעולה בשכם. בנוסף לחיסול המחבלים, עצרו כוחות הצנחנים עשרות מבוקשים בכירים. כלי נשק רבים ואמצעי לחימה נתפסו והוחרמו על ידי הכוחות. בנוסף לכלי הנשק נתפס בכלא גניד ציוד מגוון, כדוגמת ספרי דת יהודיים ומדי צה"ל.
בכיבוש שכם השתתפו שלוש חטיבות: חטיבת הצנחנים שבאה ממערב, חטיבת גולני שבאה מדרום למרכז העיר וחטיבת יפתח שכבשה את החלק המזרחי של העיר ובכלל זה את מחנות הפליטים העוינים - בלאטה, עסכר (חדש וישן) ומסכאן א-שעבייה. חטיבת יפתח גם כבשה את קבר יוסף ואת השכונה שסביבה. חטיבה זו, עליה פיקד אל"ם אורן בן ג'ויה, הייתה חטיבת המילואים היחידה של חיל השריון שנלחמה במשימה חטיבתית במבצע חומת מגן.
במהלך קרב ההשתלטות על החלק המזרחי של העיר נתקלה החטיבה בעשרות מטענים שהונחו על הצירים, בתוך משאיות תופת ובמעבירי מים שעל הכביש. את המטענים נטרלו כוחות של חיל ההנדסה הקרבית. עשרות חמושים ירו על הכוחות הפורצים, אולם לא הצליחו לעצור את התקדמות הכוחות וגם לא הצליחו לגרום לנפגעים בקרב הכוחות. חמושים רבים נהרגו ונפצעו ותוך מספר שעות הצליחה החטיבה לכבוש את מזרח העיר שכם. לאחר מכן לכדה החטיבה מבוקשים ואמצעי לחימה והשמידה מעבדות נפץ וטרור. בהשתלטות וכיבוש העיר השתתפו חטיבות החי"ר גולני, צנחנים ויפתח ולצידם כוחות שריון וכוחות הנדסה קרבית בסיוע הלחימה בשטח הבנוי שבעיר.
לאחר ההשתלטות המהירה על העיר, הוחל בסריקה שיטתית של הקסבה לאיתור מחבלים, מעבדות נפץ ואמצעי לחימה.
מוקדי המבצע > ג'נין > הקרב בג'נין

הקרב הקשה ביותר במבצע ניטש במחנה הפליטים ג'נין. ארגוני הטרור, בראשות מחמוד טואלבה, מלכדו את המחנה במטעני חבלה רבים והכינו מארבים בסמטאות הצרות של ג'נין. כוחות צה"ל נכנסו לג'נין ב־2 באפריל ולחמו מבית לבית, תוך סיוע לא סדיר של מסוקי קרב, טנקים ודחפורי D9 משוריינים שניקו מטענים ופתחו דלתות ממולכדות. ההתקדמות הייתה איטית ולוותה במספר אבדות לא מבוטל. בעקבות הקושי הראשוני שהתגלה בכיבוש העיר הועבר גדוד 51 של חטיבת גולני משכם לג'נין.
ביום השביעי של הפעולה, ב־9 באפריל, נתקלה קבוצת לוחמי מילואים מגדוד נחשון של צה"ל במארב, שבו נהרגו 13 מאנשיה. המאמץ לחלץ לוחמים אלה ולאחר מכן להכריע את המחבלים שהתרכזו במרכז מחנה הפליטים הביא לנפגעים רבים בקרב חיילי צה"ל. חלקם קיבלו צל"שים על גבורתם. אחרי המארב הקטלני הוחלט להרוס כל בית שבו יש חשש להסתתרות מחבלים באמצעות דחפורי D9 משוריינים, שהיו ממוגנים היטב מפני ירי ומטעני חבלה. נוהל הריסת הבית, שפותח על ידי סא"ל אופק בוכריס, כלל כריזת אזהרה לפינוי הבניין ומתן הזדמנות למבוקשים להסגיר את עצמם לפני שהדחפור החל לטלטל את הבית עם כף ה"סכין" שלו. טקטיקה זו גרמה לעשרות מחבלים (כולל בכירים) להסגיר את עצמם לכוחות צה"ל. במהלך הפעולה נהרג בכיר הג'יהאד האיסלאמי ומפקד המחבלים במחנה מחמוד טואלבה, אחרי שדחפור D9 משוריין מוטט עליו את אחד מקירות המבנה שבו הטמין מארב לכוחות צה"ל.
שיא ההרס נגרם בשכונת חאוואשין, שנהרסה ונפגעה קשות על ידי הדחפורים המשוריינים, בעקבות הערכות ששם מצויים רוב המחבלים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו המחבלים. הקרב בג'נין הסתיים אחרי שמרבית המחבלים נכנעו בעקבות חוסר יכולתם לפגוע בדחפורי ה־D9 המשוריינים של צה"ל ולעוצרם.
בישראל נמתחה ביקורת חריפה על ההתנהלות שהובילה למספר קורבנות רב בקרב לוחמי צה"ל (23 הרוגים ו־75 פצועים).
מוקדי המבצע > ג'נין > הטענות על טבח בג'נין

סגירתו המוחלטת של המחנה בפני התקשורת במהלך המבצע ואחריו גרמו להפצת שמועות שקריות על טבח בתושבי מחנה הפליטים. הפלסטינים אף נקבו במספרים של כ־500 עד 3,000 הרוגים. שר ההסברה הפלסטיני, יאסר עבד רבו אף האשים שישראל חופרת קברי אחים ל־900 פלסטינים שרצחה בג'נין. בהתחלה, התקשורת העולמית דיווחה על הטבח בג'נין ללא פקפוק בהאשמות הפלסטינים, דבר שגרם לעלייה חדה בהתקפות האנטישמיות כנגד יהודים באירופה - בייחוד בצרפת, אנגליה ובלגיה. ישראל טענה שלא היה טבח והאשימה את הפלסטינים ב"עלילת דם" שנועדה להסית כנגד ישראל.
כתבת תחקיר שפרסם השבועון "טיים" הפריכה את ההאשמה הפלסטינית על טבח. ועדת חקירה של האו"ם שהגיעה במיוחד קבעה שלא היה טבח ושמספר ההרוגים עומד על 56. ועדות חקירה של ארגוני זכויות אדם כגון אמנסטי ו־Human Rights Watch קבעו אף הן שלא היה כל טבח בג'נין והורידו את מספר ההרוגים ל־56, מתוכם 27 חמושים. צה"ל דיווח שמצא רק 46 גופות, מתוכן 5 היו ממולכדות. לטענת צה"ל - הרוב המוחלט של ההרוגים היו חמושים. על אף שארגוני זכויות האדם ניקו את ישראל מאשמת הטבח, הם מתחו ביקורת קשה על שימוש מופרז ולא מידתי בכוח, בייחוד על ההפעלה הנרחבת של הדחפורים והריסת כל שכונת חאוואשין. בנוסף, טענו כי הופרו זכויות אדם באורח יסודי, נמנע סיוע רפואי מנפגעי המחנה, בוצעו מעצרים המוניים, ונהרס רכוש אזרחי רב. בצה"ל השיבו שהם עשו מעל ומעבר כדי לא לפגוע באזרחים, כולל הימנעות מהפצצה אווירית, ושההרס הרב שגרמו הדחפורים היה הכרחי. כמו כן, טענו בצה"ל שחלק מההרס נגרם בגלל המטענים וחומרי הנפץ שהניחו המחבלים הפלסטינים ברחבי המחנה. טענה זו זכתה לחיזוק מחמוש פלסטיני שהתראיין למגזין "טיים".
למעלה מעשרה מחיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים, נהרגו בפריצה לאזור הממולכד. אף שצה"ל ידע על המלכוד ועל כך שיש חמושים בבתים בעלי יכולת ירי מעמדות עדיפות על החיילים, כוחות נכנסו רגלית במטרה שלא לפגוע באזרחים. רק לאחר הקרב הקשה ב־9 באפריל ומותם של שלושה עשר לוחמי מילואים בו, הוחלט על שינוי טקטיקה ומעבר לשימוש בדחפורים.