stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי בולגריה – כורדיסטן העיראקית
בולגריה המודרנית

בשנת 2008, כורדיסטן העיראקית ייבאה נשק קל ותחמושת מבולגריה ללא הסכמת הממשלה המרכזית העיראקית. בעוד גורמים כורדים טענו שכורדיסטן זקוקה לנשק כדי להילחם באסלאמיסטים, בולגריה סירבה להגיב על המשלוח. מאוחר יותר הכחיש דובר משרד החוץ דראגובסט דראגנוב את העסקה, וגם הממשלה הכורדית הצטרפה להכחשה.
בשנת 2012, ביקר סגן ראש ממשלת בולגריה, סימאון ג'אנקוב, בכורדיסטן כדי לפתח את שיתוף הפעולה ובמיוחד במגזרים הפיננסיים, תרבותיים וחקלאיים.
בשנת 2012, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בבולגריה ונפגש עם נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב וראש הממשלה בויקו בוריסוב.
בשנת 2013 ביקר שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב את ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני בארביל.
בשנת 2014, סגן שר הכלכלה והאנרגיה הבולגרי קרסין דימיטרוב ביקר בארביל כדי לחזק את היחסים הבילטרליים וכדי לסלול דרך פתיחת קונסוליה בולגרית, שתחליף את משרד הקישור. מאוחר יותר באותה שנה, כשדאעש פלש לעיראק בקיץ 2014, החליטה בולגריה לשלוח סיוע צבאי לכוחת הפשמרגה הכורדים. הסיוע היה במכונות ירייה ותחמושות בשווי 6 מיליון לב.
בשנת 2015, שר החוץ של כורדיסטן פלאח מוסטפא בכיר נפגש עם שר החוץ הבולגרי דניאל מיטוב בוועידת גלובסק ('אנ) (Globsec) 2015, והביע רצון לחזק את הקשרים בין המדינות. בכיר ומיטוב ערכו פגישה גם בגלובסק 2016.
במאי 2017, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בבולגריה ונפגש עם הנשיא בויקו בוריסוב.
העימות בבורקה

העימות בבורקה היה עימות אלים שהתרחש ב-4 באוגוסט 2023 בין פלסטינים מתושבי כפר בורקה, לבין ישראלים מהמאחז "עוז ציון". העימות החל כשרועי צאן מהמאחז עוז ציון הגיעו לשטח מרעה פלסטיני, מה שגרם להתנגשות עם פלסטינים, שפעלו להרחיקם. הרועים הזעיקו עזרה והעימות התפתח לאלימות קשה, לרבות זריקות אבנים וירי זיקוקים. במהלך העימות ירה אחד מהמתנחלים לעבר הפלסטינים, והרג את אחד מהם, קוסאי מעטאן, בן 19. היורה נפצע קשה בראשו מפגיעת אבן. בנוסף נפצעו באירוע עוד מספר ישראלים ופלסטינים.
התקרית עוררה תגובות פוליטיות נרחבות, כולל גינויים במדינות זרות ותמיכה מהימין הפוליטי בישראל.
רקע

עוז ציון הוא מאחז לא חוקי שהוקם בשנת 2012 ומאז פונה מדי כמה חודשים. מתחילת 2022[דרושה הבהרה] נרשמו שורה של פיגועים של פלסטינים נגד ישראלים, לצד אלימות מצד מתנחלים ישראלים נגד פלסטינים. לפי האו"ם, הייתה עלייה דרמטית בתקריות בין מתנחלים ישראלים לפלסטינים ביהודה ושומרון, כאשר 591 אירועים כאלה תועדו בשנת 2023, שיא מאז החל האו"ם לעקוב אחר הנעשה בשטחים ב-2006.
על פי דוח האו"ם, רועי צאן פלסטינים "פגיעים במיוחד" מול פעילות ההתנחלויות. חלק מהמאחזים כוללים חוות חקלאיות ורעיית צאן. לפי הפורום לחשיבה אזורית באמצעות העדרים מסמנים המתנחלים את השטח, ומנסים לדחוק רועים פלסטינים משטחי מרעה שהם תובעים עליהם בעלות.
האירוע

לפי התחקיר הראשוני של צה"ל, ביום שישי בערב, בסביבות השעה 19:00, יצאו רועי צאן ישראלים מהמאחז עוז ציון, והגיעו לאזור הנמצא במרחק של כקילומטר מהמאחז וכ-250 מטר מהכפר בורקה. כשהגיעו למקום נתקלו הרועים בכ-80 פלסטינים שהיו מצוידים באלות וזיקוקים ודרשו מהם לעזוב את השטח, מאחר שמדובר בקרקע פלסטינית פרטית. הרועים סירבו, והחל עימות מילולי ופיזי בין הצדדים. על פי גורמי ביטחון, השטח שבו רעו הישראלים את הצאן מוגדר כשטח בבעלות פלסטינית פרטית.
בשלב זה הזעיקו הרועים הישראלים מתנחלים נוספים שיבואו לעזרתם. במקום לא נכחו כוחות צבא או משטרה. על פי עדויות של תושבי הכפר הם התקשרו מספר פעמים למִנהלת התיאום והקישור הפלסטינית. גם לפי טענת המתנחלים, הם ניסו כל העת להזעיק עזרה מהצבא וגורמי הביטחון בסביבה, טענה שבצה"ל הכחישו. יחיאל אינדור, תושב עופרה, נפצע מזריקת אבן שלף נשק וירה לעבר הפלסטינים, ומהירי נהרג קוסאי מעטאן. אינדור, שנפצע קשה בראשו, הלך ברגל יותר מקילומטר עד למאחז עוז ציון, משם פונה באמבולנס לבית החולים שערי צדק, בו נותח במהלך הלילה. כוחות צה"ל הגיעו לזירה, עם קבלת הדיווח על העימות. במהלך העימות הפלסטינים ירו זיקוקים על המתנחלים, התבצע יידוי אבנים הדדי והמתנחלים שרפו רכב פלסטיני. לדברי הפלסטינים, לאחר הירי במעטאן באו למקום העימות פלסטינים רבים נוספים שהתקדמו לכיוון המתנחלים, העימותים בין הצדדים נהפכו לאלימים יותר, ובשלב זה נורו עוד פלסטינים.
לפי צה"ל, סמוך לשעה 20:07 התקבל דיווח פלסטיני ראשוני על העימות. כוחות צה"ל סרקו במרחב שהתקבל, ולא איתרו את מקום העימות מאחר שהמיקום שהתקבל היה שגוי. בשעה 20:52 התקבל לראשונה דיווח מאיש ביטחון אזרחי אודות העימות. בשעה 21:09 לערך התקבל מיקום מדויק של העימות, וכוח צה"ל הגיע למקום בשעה 21:20, לאחר שבוצע הירי.
בעקבות האירוע

בעקבות האירוע, ובצל ההיערכות לפיגועי נקם, הודיע דובר צה"ל ש"הוחלט על הכרזת שטח צבאי סגור באזור והצבת כוחות הביטחון בהתאם להערכת המצב". הפלסטינים דיווחו כי צה"ל הקים מחסומים והגביר את נוכחותו הצבאית מדרום לג'נין, ברקע החשש מפעולות תגובה. לפי הדיווח, חיילים הקימו מחסום בכיכר עראבה, בין העיירות מסלייה וקבאטיה ובאזור אל-ג'רבה שליד קבאטיה וערכו בידוק ברכבים שעברו באזור.
גופת ההרוג, קוסאי מעטאן, נבדקה על ידי רופא משפטי וצולמה ב-CT. בדיקה זו מצאה פתח כניסת כדור בצווארו ופצע יציאה בגבו. הגופה נקברה למחרת התקרית על ידי בני המשפחה, ולא הועברה לנתיחה בישראל.
החשוד בירי, אינדור, נעצר בחשד לגרימת מוות בכוונה או באדישות. אלישע ירד, מתנחל מהמאחז רמת מגרון, נעצר על ידי המשטרה בחשד לשיבוש הליכי חקירה ובהחזקת נשק ללא רישיון. חמישה פלסטינים, אב ובניו שנעצרו יומיים לאחר האירוע בחשד לתקיפה בנסיבות מחמירות וחבלה, שוחררו בתנאים מגבילים, היות שלא ניתן היה לקשרם למעשים. ב-15 באוגוסט עצרו כוחות צה"ל שני פלסטינים בחשד לתקיפה בנסיבות מחמירות ויידוי אבנים בעימות, ואף הם שוחררו כעבור יממה.
ב-6 באוגוסט חבר הכנסת צבי סוכות ממפלגת הציונות הדתית וחברת הכנסת טלי גוטליב מהליכוד באו לבית החולים לבקר את אינדור, והוציאו הצהרות תמיכה בו בטענה שפעל מתוך הגנה עצמית. לעומת זאת, השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר הודיע לחבר הכנסת אחמד טיבי כי בהתאם לעמדת המשטרה הוא לא יוכל לפגוש את חמשת הפלסטינים החשודים.
ב-9 באוגוסט בית המשפט המחוזי בירושלים החליט לשחרר את ירד למעצר בית ולהשאיר את אינדור במעצר. בדיון בבית משפט השלום הודיעה המשטרה כי קיבלה דוח פתולוגי של נתיחת גופתו של מעטאן. בדיון ב-15 באוגוסט, לאחר מספר רב של ערעורים, בית משפט השלום בירושלים שחרר למעצר בית את אינדור וקבע כי ייאסר על אינדור להשתמש בטלפון. לפי המשטרה, אינדור שתק בחקירתו האחרונה וסירב לבצע שחזור. עורך הדין של אינדור טען שאינדור מסר גרסה ברורה וקוהרנטית ושהיחידה החוקרת לא הצליחה למצוא בה סתירות. במהלך הדיון עלה כי לא בוצעה נתיחה לגופתו של מעטאן, אלא רק בדיקה רפואית של רופא.
תגובות

מחלקת המדינה של ארצות הברית פרסמה הודעה שהיא מגנה בחריפות את מתקפת הטרור על ידי מתנחלים קיצונים ישראלים שהרגו פלסטיני בן 19.
חברת הכנסת לימור סון הר-מלך גינתה את "מעצרו של יהודי שנפצע בעת שהגן על חייו וחיי חבריו". השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, אמר: "התקשורת הישראלית (שוב) התבלבלה: יהודי שמגן על עצמו ועל אחרים מפני רצח של פלסטינים, הוא לא חשוד ברצח, אלא גיבור שיקבל ממני גיבוי מלא. יכול להיות שיש כאלו שהתבלבלו באיזה צד הם - אני לא מתבלבל. תמיד בצד של העם שלי, בוודאי כשסכנת חיים מרחפת מעל ראשו של יהודי שנדרש להגיב בנחישות ובגבורה."
על רקע היות אחד העצורים עובד לשעבר במפלגת עוצמה יהודית, מזכיר הוועד הפועל של אש"ף חוסיין א-שייח' אמר כי "אנו קוראים לקהילה הבין-לאומית להתייחס למפלגתו של המחבל איתמר בן גביר כארגון טרור, בשל ההיסטוריה האישית והמפלגתית של הסתה להרג פלסטינים". א-שייח' האשים את העובד לשעבר בירי עצמו – טענה שאין לה כל אימות – והוסיף כי "זה צריך להיכלל ברשימת הטרור הבין-לאומית".
יגור באבורין

יגור קונסטנטינוביץ' באבורין (ברוסית: Егор Константинович Бабурин; נולד ב-9 באוגוסט 1993, צ'רניהיב, אוקראינה) הוא כדורגלן רוסי, שמשחק בעמדת השוער בקבוצת טורפדו מוסקבה מהליגה הרוסית הראשונה בכדורגל.
קריירה > קריירת מועדונים

הוא נולד בצ'רניהיב, אוקראינה אך המשפחה עברה לסנקט פטרבורג, רוסיה כשהיה ילד.
באבורין הוא בוגר בית הספר לכדורגל של זניט סנקט פטרבורג. הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער ב-2010 במשחק המחזור ה-30 של ליגת העל הרוסית בכדורגל לנוער, במשחק נגד קבוצת הנוער של קריליה סובייטוב סמרה, כשעלה כמחליף בדקה ה-79. עונה לאחר מכן כבר השתתף בתשעה משחקים.
ב-2012 לוצ'אנו ספאלטי לקח אותו לקבוצה הבוגרת, במדיה הופיע לראשונה ב-13 במרץ 2013 כששיחק במחזור ה-21 במשחקו הראשון בליגת העל הרוסית בכדורגל, כשהחליך את יורי ז'וואנוב בדקה ה-11 במשחק נגד מורדוביה סראנסק. במחזור ה-23 החליף את ויאצ'סלב מלאפייב במשחק נגד קריליה סובייטוב, במשחק שהסתיים בניצחון זניט 1:0. במחזור 24 שיחק לראשונה משחק מלא במשחק נגד לוקומוטיב מוסקבה. במשחק האחרון של עונת 2012/13 שיחק משחק מלא ללא ספיגות ובכך הביא את מאזנו הכולל ל-304 דקות ללא ספיגות שער. ברם בהמשך הועבר לשחק בקבוצת המילואים זניט-2. בעונת 2017/18 עלה בהרכב הפותח של זניט במחזור ה-30, במשחק נגד סק"א חברובסק.
לקראת עונת 2018/2019 הושאל לרובין קאזאן. את הופעת הבכורה במדי קאזאן ערך במשחק המחזור ה-17, נגד קבוצת האם שלו, זניט, בגזפרום ארנה, ב-9 בדצמבר 2018. בתום שנה, חזר לזניט.
ביולי 2019 עבר לרוסטוב. בפברואר 2021 הושאל לקרסנודאר עד יוני 2021.
ב־2022 עבר לטורפדו מוסקבה בהשאלה, ב-2023 נרכש על ידי הקבוצה והוא מונה בהמשך לקפטן הקבוצה.
קריירה > בנבחרת

משנת 2009 הופיע בנבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17. בשנים 2011—2012 הוזמן לנבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 19, בה שיחק 3 משחקים ללא ספיגות שער. משנת 2013 מופיע במדי נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21. הופיע בחמישה משחקים וספג 2 שערים.
מפלי ורונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  צפון איטליה, מצפ' מע' לריווה דל גארדה
 נהר:  Magnone
 גובה כולל:  98 מטר
 מספר נפילות מים:  2
 עונה שופעת:  כל השנה
 קואורדינטות:  45°54′41″N 10°50′04″E﻿ / ﻿45.911417°N 10.834331°E﻿ / 45.911417; 10.834331
 he
 
מפלי וָרונֶה (באיטלקית: Cascate del Varone) הם צמד מפלים הנופלים לתוך מערה אנכית הנמצאים 3 קילומטרים מצפון לקצה הצפוני של אגם גארדה ועל גבולה של העיר ריווה דל גארדה (אנ') שבצפון איטליה.
היווצרות המפלים

בתקופת הרביעון הלך קרחון גארדה הגדול ונסוג. מסלולו האיטי גרף ושיטח את האזור הידוע כיום כעמק סרקה התחתון (איט') ואגם גארדה. לאחר שהקרחון נסוג לגמרי, יכלו הנהרות לזרום לכיוון אגם גארדה ללא הפרעה, ולהמשיך בעוצמה רבה יותר את עבודת השחיקה שהחל הקרחון. המים זרמו אל המקום בו עומדת היום כניסתם למערה, בטרם נוצר הערוץ. במשך תקופה של כ-20,000 שנה ויותר שחקו המים בהתמדה, יחד עם עומס החול, חלוקי הנחל והחצץ, את סלע האם (אבן גיר קשה מתקופת היורה).
יתר על כן, בעוד שהשחיקה הייתה איטית בהתחלה, אזי לאחר שנחצב חריץ ראשון, אפקט החציבה הפך ליותר ויותר יעיל ומהיר, מכיוון שהוא נטה להתרכז בקו חולשה זה של הסדק בסלע. על סלע קשה כזה, השחיקה לבשה צורה של חתכים עמוקים וצרים.
עבודת השחיקה נמשכת גם היום והמים מכלים את הסלע בקצב של שני מילימטרים בשנה. מסלול הנפילה נע אפוא בהדרגה בחזרה במעלה הזרם לעבר ההר כחלק מהפעולה של סחיפה לאחור. כתוצאה מכך גם המערבולות נעות עמוק יותר לתוך הערוץ. מערת ורונה היא דוגמה לסחיפה לאחור של מפל. המשמעות היא שתופעת הסחיפה המתבצעת על פני הסלע שמאחורי המפל גורמת למפל לנסיגה מתמדת.
במהלך אלפי השנים התנתקו לעיתים לוחות סלע גדולים, לא יציבים, אבנים וערימות של דטריטוס ונשטפו קדימה, מה שגרם ועדיין גורם לעיצוב הנוכחי של הערוץ. כיום הנהר חודר לתוך המערה בהר והמפל צונח בסך הכל 98 מטרים במורד הערוץ.
גאוגרפיה

המפלים ניזונים ממימי נהר Magnone שמקורו באגם טֶאנוֹ (אנ') הסמוך, שמצְפון-צְפון מערב למפלים. האגם נמצא בגובה של 550 מטר מעל פני הים, בעוד שאגם גארדה שאליו נשפך הנהר ממוקם בגובה של 70 מטר בלבד. המפלים נמצאים בגובה ביניים של כ־200 מטר מעל פני הים, כלומר, מעל 350 מ' מתחת לאגם טאנו. מימי האגם דולפים אל תוך התשתית הסלעית שלו - תופעה אופיינית בסביבה קארסטית למאגרי מים טבעיים חסרי ניקוז על פני השטח. מים אלה נובעים אל פני השטח מספר קילומטרים מדרום לאגם, ויוצרים את נהר ה-Magnone שנופל לתוך מערת ורונה ויוצר את מפלי ורונה בדרכם לאגם גארדה.
אתר התיירות

המפלים לא היו נגישים לקהל רגיל עד לחנוכת אתר תיירות מוסדר במקום. במקום היו רק צוקים תלולים והמפל היה נגיש רק למטפסים במעלה המפל עצמו, או למשתלשלים באמצעות חבלים, פעולה שרק מטפסי הרים מנוסים הרגישו מספיק בטוחים לעשות כן. באמצע המאה ה-19 התחיל פיתוח המקום במטרה להנגיש אותם לקהל הרחב. אתר התיירות במפלי ורונה נחנך בפאר רב ב-20 ביוני 1874. אורח הכבוד בחנוכה היה הנסיך ניקולה ממונטנגרו, שבמקרה נפש ליד האגם באותה תקופה. מאז, המפלים מהווים אטרקציה לכל מבקר באזור הצפוני של אגם גארדה, והיוו יעד לידוענים רבים. כיום המקום מפותח ביותר, עם גן בוטני בדרך אליו, ודרך תיירותית נוחה, המאפשרת גישה לתצפית עליונה על המפל העליון, ותצפית תחתונה על המפל התחתון.
הערות שוליים

↑  Cascata del Varone, European waterfalls
↑  Ravazzia C., Pinia, R., Badinoa, F., De Amicis, M., Londeixc, L., Reimer, J. P. 2014., The Latest LGM Culmination of the Garda Glacier (Italian Alps) and the Onset of Glacial Termination. Age of Glacial Collapse and Vegetation Chronosequence, Quaternary Science Reviews 105, pp. 26-47.
↑  Cave Varone and Its Waterfall, Parco Grotta Cascata Varone
↑  The Waterfalls in Varone, Blog | ambienthotels.eu
↑  Varone Waterfall History, on Lake Garda - The Official Opening, Parco Grotta Cascata Varone
↑  Varone Waterfalls Tour, Parco Grotta Cascata Varone
מפלי ורונה דהיום, לאחר הפיתוח המסיבי שבוצע בהם.
דלה דלה

דלה דלה (מעוצב: #דלהדלה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי רון נשר בשיתוף הזמר עידו ונה. השיר יצא לאור ב-19 בפברואר 2017 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של רון נשר ראש העיינשטיין / אינלונימוס, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי רון נשר, ויק אוחנה ואדיר נגר והופק על ידי אוחנה ונגר. כמו כן, השיר משלב את סגנונות ההיפ-הופ והמזרחית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלה רון נשר לערוץ היוטיוב שלו ב-19 בפברואר 2017. בתחילת הווידאו קליפ מוצגת הקדשה של רון נשר לאביו שנפטר ביום הצילומים לקליפ.
נכון לאוגוסט 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13.1 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 50 |  |
הערות שוליים

↑  דלה דלה, נבדק ב-2019-07-22
↑  #Daledale, נבדק ב-2019-07-22
1 2 3   רון נשר - #דלהדלה | מארח את עידו ונה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:02), 19 בפברואר 2017
↑  המצעד השנתי של מדיה פורסט
| רון נשר - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| ראש העיינשטיין / אינלונימוס | "שיקסע" • "שלוקה" • "רק היום" • "ג'יני" • "בלאט" • "דלה דלה" • "גדי V" • "בייבי" • "משפט משיר" • "תן לי פה לייק" • "God הביא" • "לירזובתאל" • "דודוזר" • "א.ב.א" |  |
| סינגלים אחרים | "תן את הכסף" • "צ'אק נוריס" • "דוביגל" • "אם זה לא עובד" • "בא לה צינור" • "מאמאמאמי" • "דינדינאק" • "ש"ח • "ת.ח.ת" • "רומן עם תימני" • "רוצה את הכל" • "דברו עליי" • "שקיות של זבל" • "אני על זה" |  |
| השתתפות בסינגלים | "לא בא סתם" • "5 Mics" • "לא בכוונה" • "טאפש" • "חביבי" • "גאנג'ה פונאני" • "דף חדש" • "פותחת תיק" • "טיול של שבת" • "בא עלייך #קל" • "תחת אש" • "יום שישי את יודעת" • "לילה טוב" • "20 100 200" • "יומולדת" |  |
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (טביליסי)

הקתדרלה הצבאית של טיפליס
הקתדרלה הצבאית אלכסנדר נבסקי בטיפליס (בגאורגית: ტფილისის სამხედრო ტაძარი, טפּיליסיס סָמחֶדרוֹ טָדזַרי; ברוסית: Тифлисский Александро-Невский военный собор) הייתה קתדרלה נוצרת אורתודוקסית במרכז העיר טיפליס (כיום טביליסי) גאורגיה, שנבנתה בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה במחצית השנייה של המאה ה-19 ונהרסה בידי השלטונות הסובייטים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
הקתדרלה הוקמה במטרה להנציח את הניצחון הרוסי במלחמת קווקז כנגד עמי צפון הקווקז ונקראה על שם הקדוש הרוסי מימי הביניים, אלכסנדר נבסקי. היא עוצבה בסגנון נאו-ביזנטי בידי האדריכל ד. גרים. מבנה הקתדרלה נחנך ב-16 באפריל 1871 בחלק העליון של גן אלכסנדר בכיכר גוניב (כיום כיכר סובורני בשדרות רוסתוולי). ב-21 במאי 1897, קודשה הקתדרלה על ידי האקסרך, ולדימיר מגאורגיה.
הקתדרלה נוהלה על ידי האיפרכיה של גאורגיה עד לשנת 1917 כאשר היא עברה לאוטוקפליה של הפטריארכיה הגאורגית האורתודוקסית. בפברואר 1921, בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה וכיבוש טביליסי, הפך בית הקברות של הקתדרלה לאחוזת הקבר של הצבא הרוסי. בשנת 1930 נהרסה הכנסייה על ידי הממשל הסובייטי בגאורגיה שבנה במקומו את בית הממשל הגאורגי (שימש גם בתקופת גאורגיה הסובייטית). כיום משמש כמבנה הפרלמנט של גאורגיה.
הערות שוליים

↑  אקסרך – דרגה אחת מתחת לפטריארך בכנסייה המזרחית.
↑  אוטוקפליה – כנסייה היררכית עצמאית, במיוחד בכנסייה המזרחית. בראש ההיררכיה הכנסייתית עומד בישוף.
כפר הדר

#invoke:תבנית מידע
פארק ארבע העונות שנמצא בכפר הדר, הוד השרון
הכניסה לכפר הדר 1932 כיום רחוב הגיבור
כפר הדר הייתה אחת מארבע המושבות שמהן נוסדה הוד השרון, וכיום שכונה בעיר זו.
בשנת 1927 רכשו חלוצים אדמות שהיו שייכות לבני השבט הבדואי אבו כישכ. המתיישבים היו עירוניים בעברם, ורצונם היה להקים כפר יהודי חקלאי המתבסס על גידול פרי הדר. מתיישבים אחרים בנו לולים ומשק חי. מתחילת דרכם בקשו והתאמצו לקיים עבודה עברית בכל מעשיהם. בתחילת שנות ה-40 התיישבו בכפר עולים מתימן במה שנקרא "שיכון התימנים". כיום מהווה שיכון התימנים חלק משכונת גני צבי בעיר. הדר נשארה כפר עצמאי עד לאיחוד עם רמתיים בשנת 1951, שיצר את הדר רמתיים.
בסופו של דבר אוחדו כפר הדר, רמתיים, מגדיאל ורמת הדר ליצירת היישוב ולימים העיר הוד השרון ב-1964.
תארגנות מוניציפלית בכפר הדר

למעשה לא הייתה לראשוני כפר הדר תוכנית יישובית מגובשת. הארגון המוניציפלי של כפר הדר נקבע על יסוד האגודות השיתופיות. בכך נקבע במידה רבה אופיו של היישוב. הראשונה ביניהן הייתה הוקמה כבר בשנת 1927 על ידי בעלי המלאכה העירוניים שחברו עם נחום שיפר. צורת ההתארגנות הזאת נבחרה כדי להקל על רישום הקרקע ולאפשר למתיישבים הראשונים לגבור בכוחות משותפים על המשימות המיידיות והדחופות ביותר: הכשרת הקרקע לקראת נטיעת הפרדסים, הכנת משתלת ההדרים והקמת מפעל מים משותף.
האגודה השיתופית נרשמה כחוק באביב 1929. גוש הקרקעות המשותף - 325 הדונמים של ה"עירונים" ו-129 דונמים מתוך הגוש הגדול שרכשו שיפר ושותפו - חולק לחלקות קטנות יותר, שלא היו אחידות בגודלן. כל מתיישב רכש קרקע בהתאם ליכולתו: מ-4 דונם ועד 24 דונם ויותר. מלכתחילה הופרשו שטחים לרחובות ולשטחים ציבוריים. ברושים ניטעו בכניסה ליישוב, ושדרות עצי נוי - לאורך הרחובות שהיו עתידים להיסלל.
האבות המייסדים התכנסו ובחרו ועד של חמישה חברים: נחום שיפר - יו"ר, אריה אבטיחי, שמחה קלריך, מרדכי קרייתי ואפרים כהן, שהיה הראשון שנטע פרדס בכפר הדר עוד ב-1929. גובשה תוכנית פעולה כדי לאפשר לחברים לעלות למקום בהקדם האפשרי.
קרייתי (מסטיצ'קין), שהיה מודד במקצועו (ותכנן את מגדיאל ואת רמת השרון), מדד את השטח וחילק אותו לחלקות של חמישה דונמים עד 25 דונם. מקצת האדמה הוקצתה למטרות ציבוריות, כגון דרכים וגנים ציבוריים.
לצד האגודה השיתופית קמו עוד כמה אגודות בכפר הדר שכל אחת הייתה מיועדת לטפל בנושא מסוים. כך קמה 'אגודת הלוואה וחסכון חקלאי הדר' שנועדה לספק אשראי והלוואות לחקלאים, 'אגודת פרי הדר' שנועדה לענות על הצורך בשיווק מאורגן ומסודר של פרי ההדר, 'אגודה צרכנית יצרנית הדר' לאספקת צורכי האוכלוסייה והמשקים. 'מזון לעופות ושיווק תוצרת חקלאית'. אגודה זו תפסה מקום חשוב בחיי הכפר והייתה לה גם עמדה כלכלית על כן לא נראו בהדר בתי קפה או מסעדות אלא רק בתי אוכל של משפחות פועלים, ענף עזר לאשת הפועל שם אכלו הפועלים הרווקים. למעשה האגודות הכתיבו את אורח החיים בכפר הדר כמו גם את ההשתייכות הפוליטית או החברתית של התושבים. הכפר נוהל על ידי ציבור הפועלים עד איחודו עם רמתיים.
לצד האגודות השיתופיות התכנסה בבית העם של הדר גם האספה הכללית. זו הייתה מתכנסת אחת לשנה כדי למסור דין וחשבון על פעולותיה ולבחור הנהלה חדשה. לאירוע הוזמנו אורחים ממוסדות ההתיישבות ומוסדות חיצוניים. לא אחת הסתיימה האספה בתוכנית אמנותית שכללה ממיטב האמנים בארץ באותה תקופה עם כיבוד לחברים.
חקלאות

בכפר הדר התבסס המשק החקלאי בעיקר על ההדרים. בשנת 1928 התחילו לנטוע את הפרדסים הראשונים ואלה נשאו פרי בתחילת שנות השלושים. פרדסני כפר הדר השכילו ליצור גם תעשיות לוואי לתוצרת הפרדסים, כך שבראשית מלחמת העולם השנייה, כשאי אפשר היה לשווק את התוצרת לחו"ל, יכלו להציע מגוון מוצרים תעשייתיים חקלאים כמו ריבות, שימורים ואף שמנים אתריים.
לצד הפרדסים התפתחו בתי אריזה. תשעה בתי אריזה משפחתיים נוסדו בהדר. את ההוויי המיוחד של בתי האריזה תיאר אפרים הרץ בזיכרונותיו: "עומד לו צריף בפינת הפרדס, ולא הרחק ממנו שורות עצי לימון המשמשות לפרדס מעין גדר חיה, בנוסף לגדר התיל. מאחורי הצריף נמצאת בריכת בטון מוארכת לשם השריית חישורי העץ הסוגרים את תיבות הפרי. ללמדך כי מדובר כאן בבית אריזה לתפוזים. לאורך הצריף - מרפסת ושולחן ארוך, הבנוי מלוחות עץ עבים וחזקים. זהו שולחן הנגרים, בית היוצר לתיבות האריזה ולסגירתן. רצפת הצריף עשויה מאדמה רגילה. בפינה אחת שלו מונחות מחצלות מגולגלות כמו שטיח. בפינה השנייה - תיבות השדה מסודרות בשלשות, זו על גבי זו, מאה או מאתיים בסך הכל. בפינה שלישית עומדים סולמות הקטיף המחכים לתורם, עת יצטרכו להם כדי להגיע לצמרות העצים ולהוריד משם את הפרי.

ענף אחר שתפס את מקומו בכלכלת המושבה היו לולי העופות. מלולים ביתיים קטנים התפתח הענף למדגרות ולולים גדולים שבראשית שנות החמישים סיפקו למעשה את מרבית הצריכה באזור המרכז. הדר נודעה גם בגידול התרד בכמויות מסחריות. את התרד הביאה להדר משפחת ברנצברג, ירקנים בעלי ידע. יתרונו הגדול של התרד היה בכך שההשקעה בו הייתה קטנה אך הוא סיפק שפע תעסוקה ופרנסה למי שהתמסרו לו. את השתילים היו שותלים בתחילת החורף וככל שקטפו את עליו יותר כן התחדשה העלווה. באותה מידה ניסו תושבי הדר את כוחם גם בגידול תות שדה ואפילו תפוחי אדמה בזמן מלחמת העולם השנייה.
מיליציות פרו-איראניות

מיליציות פרו-איראניות הוא מונח מטרייה למספר רב של מיליציות שיעיות וארגוני טרור שפעלו או פועלים בחסות איראן ברחבי המזרח התיכון. הם מופעלים, מאומנים, מצוידים וממומנים על ידי כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית. הם מופעלים בפרט על-ידי איראן לבצע פעולות טרור ומלחמה באמצעות שליח - מחד, נגד אויבי "ציר ההתנגדות" - ומאידך, נגד מדינת ישראל ונגד ארצות הברית.
חטיבת האימאם חוסיין (עיראק, לבנון וסוריה)
אל-חשד א-שעבי (עיראק)
גדודי האימאם עלי (עיראק)
תנועת א-נוג'בא (עיראק וסוריה)
גדודי חזבאללה (עיראק)
חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס (סוריה)
א-סאברין (רצועת עזה) (פורק ב-2019)
המונח בדרך כלל מתייחס למיליציות פרו-איראניות בעיראק ולעיתים גם בסוריה ובלבנון, אם כי לא מציינים פעמים רבות ברשימה לעיל את ארגוני הטרור של החזבאללה ושל החות'ים בשל כך ששניהם הבולטים ביותר שבמיליציות השיעיות הפרו-איראניות, כשבנוסף לכך שניהם מוכרים מספיק בזכות עצמם גם מחוץ למזרח התיכון.
במהלך מלחמת חרבות ברזל רוב המיליציות פורקו או עזבו את ציר ההתנגדות והצטרפו חלקית לצבא עיראק.
ראו גם

גדודי אל-אשתר
אל-חשד א-שעבי
עסאיב אהל אל-חק
תנועת האצילים
כוח קודס
משמרות המהפכה האסלאמית
טבעת האש האיראנית
הערות שוליים

↑  שמעון מיג'אן, דיווח: חמאס פעל נגד ארגון שמזוהה עם איראן, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 במרץ 2019
↑  אוריאל לוי, ‏המיליציות בעיראק חדלות מתקיפת ישראל: "עוד לבנה נופלת, הציר השיעי מתפרק ממטרתו", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בדצמבר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מועצה אזורית הירקון

מועצה אזורית הירקון הייתה מועצה אזורית שהתקיימה באזור השרון בין כפר סבא בצפון והוד השרון במרכזה ופתח תקווה וראש העין בדרום. המועצה גבלה בצפון בכפר סבא, קלקיליה ומועצה אזורית השרון התיכון, בדרום בראש העין, פתח תקווה וכפר קאסם, במזרח באזור השומרון, במערב ברעננה ובמרכז שטחה היו הוד השרון וג'לג'וליה.
יישובי המועצה היו:
כפר מל"ל,
אלישמע
גני עם
ירקונה
עדנים
חורשים
חגור
נווה ירק.
היסטוריה

ביולי 1951 הגיעו שלושת היישובים הוותיקים: כפר מל"ל, ירקונה וגני עם על הקמת מועצה אזורית שתכלול גם את היישובים הצעירים בסביבה. המועצה קמה במרץ 1952 וכללה ארבעה יישובים. למועצה צורפו שלושה מושבי עולים: אלישמע, נווה ירק ועדנים. בשנת 1960 כללה המועצה שבעה יישובים.
כבר בשנת 1957 התנהלו דיונים על איחוד המועצה עם מועצה אזורית השרון התיכון.
בשנת 1980 המועצה התאחדה להרכבת מועצה אזורית דרום השרון יחד עם מועצה אזורית השרון התיכון ומועצה אזורית מפעלות אפק.
ראשי המועצה

משה זטלנד, עד 1958
סנדו דוד, 1958-1960
יוסף זמוסטיאנו, 1960 - 1980
הערות שוליים

↑  מועצה אזורית הירקון, דבר, 1 ביולי 1951
↑  מועצה אזורית הירקון, דבר, 13 במרץ 1952
↑  ש. אנגל, המועצה האזורית "הירקון" נאבקת על קיומה, דבר, 7 ביולי 1960
↑  המוניציפליזציה של ההתיישבות היהודית בארץ לקראת סיומה, דבר, 8 באוקטובר 1957
↑  משלוש יוצאה אחת, מעריב, 28 באפריל 1980
הוקמה מועצה אזורית דרום השרון, דבר, 28 באפריל 1980
↑  ישעיהו אביעם, האיש החולש על שבעה יישובים, מעריב, 21 באוגוסט 1960
↑  ס. דוד - ראש המועצה האזורית הירקון, דבר, 29 בפברואר 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012353076605171
מוזיאון ההגנה

| --- | --- |

בית אליהו גולומב בשדרות רוטשילד.
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה צבאית
 כתובת:  שד' רוטשילד 23
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°46′19″E﻿ / ﻿32.0636°N 34.7719°E﻿ / 32.0636; 34.7719
 מוזיאון ה"הגנה" האתר הרשמי
 תבנית:לשוניות2
 
מוזיאון ההגנה הוא המוזיאון המרכזי לתולדות ארגון ההגנה הנמצא בשדרות רוטשילד בתל אביב-יפו. המוזיאון מציג את תולדות ההגנה ביישוב היהודי בארץ ישראל במהלך תקופת המנדט הבריטי. המוזיאון פרוס על פני שלוש קומות בהן גם מיצגים מודרניים אודות היישוב, אודיטוריום ואת ארכיון ההגנה. כמו כן, הוא מציג שני חדרים מהבית ששומרו המתארים את אורח החיים של התקופה בתל אביב הקטנה. הבית נחשב גם לפנינה אדריכלית בעלת מרצפות מצוירות, שטיחי אבן וקירות מעוטרים. הבית היה בעבר ביתו של אליהו גולומב, "המפקד הבלתי מוכתר" של ההגנה. המבנה הוכרז על יד המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות כמבנה לשימור, בין השאר בשל איכותו האדריכלית וחשיבותו ההיסטורית.