אוסקר ירמיהו נוימן
מלחמת העולם השנייה > פועלו במהלך המלחמה

עד הכיבוש הנאצי, נהנו היהודים בצ'כוסלובקיה משוויון זכויות, כולל ייצוג בפרלמנט הצ'כוסלובקי. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ב-1939, הוכרזה סלובקיה כמדינה אוטונומית. בעקבות עליית מפלגת משמר הלינקה האנטישמית כוננו חוקי הגזע הראשונים בסלובקיה. לאחר התמוטטותה של הרפובליקה הצ'כסלובקית, וניתוקה של ההסתדרות הציונית בסלובקיה מהמרכז שב-Moravská Ostrava, נבחר נוימן בוועידה שנתקיימה ב־ Liptovsky Svaty Mikulas באביב 1940 ליושב ראש ההסתדרות הציונית.
בסתיו 1940 הוקם בצו השלטונות היודנראט - בסלובקיה כונה "מרכז היהודים" - Ustredna Zidov ובקיצור UZ. במקביל נאסר קיומם של כל הארגונים היהודיים למעט ארגוני קהילות. נוימן נתמנה לראש אגף ההסבה המקצועית שב- UZ. במסווה של הכשרה מקצועית רוכזו באגף זה כל הפעולות של התנועה הציונית ותנועות הנוער שקיומן נאסר (עד לחיסולו ערב גירושי 1942).
אגף זה עזר גם הרבה לקבוצות חלוציות שנמלטו מפולין ואחרי הכשרה בסלובקיה עשו דרכם להונגריה ומשם לארץ־ישראל. תחת הנהגתו הוברחו כ-8000 יהודים במסווה של טיול להונגריה. נוימן יחד עם אנדרה שטיינר נרתמו להקמת מחנות עבודה ומפעלי ייצור פרודוקטיביים, שבאמצעותם קיוו להפריך את טיעונם הכוזב של הקיצונים בדבר טפילותם של היהודים ולחזק את מגמת המתונים לרכז את היהודים על אדמה סלובקיה במקום לגרשם .
במרץ 1942 נוכח נוימן לדעת, כי נכשלו מאמצי פעילים שונים למנוע את הגירושים. הוא דאג להפיץ את המידע בין היהודים באמצעות עובדי מחלקתו תוך מתן עצה לברוח להונגריה. יעקב רוזנברג-רונן, שהיה אחד משליחיו, מספר בעדותו על אופן הפצת האינפורמציה. הוטל עליו לנסוע מבראטיסלבה לעיר פרשוב ברכבת מאספת, ובכל תחנה שהתקיימה בה קהילה יהודית, חיכה לו - בעקבות הודעה טלפונית מוקדמת של נוימן - נציג הקהילה, כדי לקבל את בשורת האיוב והעצה לברוח להונגריה.
בראשית קיץ 1943 הגיעו לסלובקיה יהודים שהצליחו להימלט ממחנות ההשמדה בפעם הראשונה. כך נודעה ל-"קבוצת העבודה" בפעם הראשונה על ההשמדה השיטתית של העם היהודי. מידע זה הניע את נוימן להעמיד לרשות המחתרת הקומוניסטית במחנה נובאקי סכום משמעותי לרכישת נשק. משנכשל, העמיד לרשות הצעירים כסף לרכישת נשק בדרכים משלהם. אחד מפעיליה המרכזים של מחתרת נובאקי -יוראי שפיצר- תיאר את נוימן כאדם אציל נפש שהיה לו עניין עליון לפעול להצלת יהודים. אוסקר נוימן התעניין כבר ב־ 1943 באפשרות של התנגדות מזוינת.
פעילותה הרבגונית של "קבוצת העבודה" חולקה בין חבריה על פי קשריהם האישיים עם נציגי השלטון, כישוריהם ותחומי אחריותם. בחלקו של נוימן נפל להמשיך בחיזוק מחנות העבודה, מתוך הנחה שעם הגברת כדאיותם הכלכלית הם יהוו גורם משמעותי בריסונה של תאוות הקיצונים לחדש את הגירושים. אך איום הגירושים לא סר מעליהם גם לאחר צאת המשלוח האחרון של גל הגירושים הראשון באוקטובר 1942.
מלבד הגברת הייצור במחנות על מנת שיהוו גורם כלכלי משמעותי ושתהיה סיבה להשאיר את שרידי היהודים על אדמת סלובקיה, שם לעצמו נוימן למטרה לשפר את תנאי חייהם וקיומם של שוכני מחנות העבודה, אשר בתקופות הגירושים היו קשים ביותר. לשם כך יזם גיוס כספים משרידי יהודי סלובקיה ומהארגונים היהודיים בתפוצות. במקביל הושגה גם מדיניות רכה יותר בהקפדה על הגבלת חופש תנועתם.
את תפקיד זקן היהודים קיבל על עצמו נוימן בשלהי 1943 לפי דרישת חבריו ל-"קבוצת העבודה".
מעשיו בתקופת כהונתו כזקן יהודים מוכיחים, כי גם בתפקיד זה עמד האיש במבחן האחריות הציבורית והמוסרית. באביב 1944, משגברה פעילות הפרטיזנים במזרח סלובקיה, הוחלט על פינויים וריכוזם של יהודי מזרח סלובקיה, הפעם על ידי הצבא. הפעולה השתדלנית של "קבוצת העבודה" לא מנעה אמנם את פינויים של יהודי מזרח סלובקיה מערבה, אך היא סיכלה את כוונותיהם של אנשי הממשל לרכזם. ברם הניסיון לפעול גם במשרד ההגנה למניעת הגזירה הביא למעצרו של נוימן. רק במאמץ רב של "קבוצת העבודה", הוא שוחרר כעבור חודש ימים.