stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרוץ החימוש הימי באמריקה הדרומית
רשימת אוניות מעורבות

| אונייה | מדינה | חברה מייצרת | הדחק | תאריך תחילת בנייה | תאריך השקה סופי | גורל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 'מינאס ז'ראיס' | ברזיל | ארמסטרונג | 19,105 טון | 17 באפריל 1907 | ינואר 1910 | נגרטה בתחילת 1954. |
| 'סאו פאולו' | ברזיל | ויקרס | 18,803 טון | 30 באפריל 1907 | יולי 1910 | שקעה במצולות ליד האיים האזוריים בדרכה לגריטה בנובמבר 1951. |
| 'רישאלו' | ברזיל | ארמסטרונג | 30,500 טון | - | - | בוטלה טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. |
| 'ריו דה ז'ניירו' | ברזיל האימפריה העות'מאניתהממלכה המאוחדת | ארמסטרונג | 27,850 טון | 14 בספטמבר 1911 | אוגוסט 1914 | נרכשה בידי הצי העות'מאני ב-1913, עבדה לידי הצי הבריטי בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בתור 'אה"מ אז'נקור', נגרטה בתחילת שנת 1924. |
| 'ריבדאביה' | ארגנטינה | לונג ריבר | 27,900 טון | 25 במאי 1910 | דצמבר 1914 | נגרטה בתחילת 1959. |
| 'מורנו' | ארגנטינה | לונג ריבר | 27,900 טון | 9 ביולי 1910 | פברואר 1915 | נגרטה בתחילת 1957. |
| 'אלמירנטה לאטורה' | צ'ילה | ארמסטרונג | 28,600 טון | 29 בנובמבר 1911 | אוקטובר 1915 | נרכשה בידי בריטניה בתור 'אה"מ קנדה', נרכשה מחדש בידי צ'ילה ב-1920, נגרטה בתחילת 1959. |
| 'אלמיראנטה-קוקרן' | צ'ילה | ארמסטרונג | - | 20 בפברואר 1913 | פברואר 1924 | נקנתה בידי הצי הבריטי בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, נרכשה בידי צ'ילה מחדש בתור נושאת המטוסים 'אה"מ איגל' ב-1924. הוטבעה ב-11 באוגוסט 1942. |
מפתח: ברזיל ברזיל - ארגנטינה ארגנטינה - צ'ילה צ'ילה - האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית - הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
ביאורים

↑  קודם לכניסתה לשירות של אה"מ דרדנוט רכשה ברזיל אוניות מערכה מסוג פרה דרדנוט אשר התיישנו במהרה בעקבות כניסת הדרדנוט לשירות.
↑  "תקן דו-כוח" היה הכינוי למדיניות של ממשלות בריטניה במשך עשורי שנים לפיו, בכדי לשמר עליונות ימית, על מספר אוניות המלחמה של הצי הבריטי להיות מעל או לכל הפחות שווה לסכום האוניות של שתי המעצמות הגדולות הבאות אחרי בריטניה. לדוגמה, על הצי המלכותי הבריטי להיות בעל כמות אוניות שהיא לכל הפחות שווה לסכום האוניות בחזקת הצי הצרפתי והרוסי.
↑  מדיניות שננקטה בידי הממשל האמריקאי בתקופת טאפט שמטרתה הייתה להשתמש בהלוואות, רכישות והליכי כספים שונים כדי לנטרל יריבים גאופוליטיים פוטנציאליים באמריקה הלטינית והמזרח הרחוק.
↑  בשנת 1917, שנה לפני סוף מלחמת העולם הראשונה, ממשל ונססלאו בראז בברזיל סיים את הנייטרליות הברזילאית לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה בהמשך לגילויו של מברק צימרמן. הוא דרש לנקום נגד גרמניה על ההתקפות הגרמניות שבוצעו על ספינות מסחריות ברזילאיות מתחילת אפריל 1917 במסגרת ההתרחבות של מערכת הצוללות במלחמה אל עומקי האוקיינוס האטלנטי. תחת בראז נתפסו כמה אוניות סוחר גרמניות שעגנו בנמלי ברזיל. ב-26 באוקטובר 1917 הכריז ממשלו על מלחמה בגרמניה. לאחר ועידת מדינות ההסכמה בפריז בסוף אותה השנה, ברזיל הציעה סיוע ימי לבעלות הברית באוקיינוס האטלנטי, כולל אנשי סיוע אווירי ורופאים.
תוכנית הגרעין של מצרים

תוכנית הגרעין של מצרים היא תוכנית צבאית של מצרים לייצור נשק גרעיני.
תוכנית הגרעין של מצרים > היסטוריה

שאיפותיה של מצרים להקים כור גרעיני נולדו כבר בשנות החמישים של המאה הקודמת אך התחילו לעבוד עליו בראשית שנות השישים לאחר שישראל הקימה ב-1958, בעזרת ארצות הברית, את המרכז למחקר גרעיני שורק בהספק של 5 מגה-וואט. הטכנולוגיה סופקה לישראל על ידי ארצות הברית במסגרת "אטום למען השלום" והמרכז הופעל לראשונה ב-1960.
לאחר תקופה נחשף הכור בדימונה שישראל בנתה בעזרת צרפת כשהערכות אז על ידי מומחים בעולם היו שמטרתו לייצר פלוטוניום. המצרים לא ראו את זה בעין יפה פרויקט זה ואף שאפו להשמיד אותו.
תוכנית הגרעין של מצרים > המדענים הגרמנים

במרוץ נגד הזמן החלה מצרים לשלוח מדענים לארצות הברית ללימודי מחקר בתחום ההנדסה הגרעינית, ראשיתה של הפעילות הגרעינית החלה במרכז למחקר גרעיני "אינשאץ" שהוקם כ־40 ק"מ צפונית - מערבית לקהיר. הכור סופק על ידי ברית המועצות וסיפק 2 מגה- וואט בנייתו החלה ב-1958 והוכנס לפעולה בשנת 1961.
ביולי 1962 התפרסמה ידיעה על כך שמצרים עורכת ניסויים בטילים בליסטיים ואף הוצגו במצעד יום המהפכה באותו חודש.
הטילים, ששמותיהם היו זאפיר (Zafir), אל-קאהר (Al-Kaher) וראיד (Ra'id), נועדו לטענת המומחים להגיע לטווחים של 370 ק"מ, 600 ק"מ, ו-1,500 ק"מ בהתאמה – עד "דרומית לביירות".
זמן קצר לאחר מכן פורסם שהטילים פותחו בעזרת מדענים גרמנים. בישראל חששו מפיתוחם של טילים אלו, ובמהלך מבצע חשאי של המוסד (שכונה "דמקולס") החלה פגיעה באותם מדענים גרמניים ברחבי העולם, ד"ר הנס קרוג מנכ"ל חברת "אינטרא" במינכן, שמילאה תפקיד מרכזי בתוכנית הטילים נעלם ממשרדו, במעבדה שבלוראך בדרום גרמניה עסק מדען בשם ד"ר קליינוואכטר בבניית מכשירי ניווט עבור הטילים המצריים, הוא נורה ממעבדתו אך ניצל.
לאחר מעצר של שני סוכני מוסד בשווייץ ולאחר פרסום הפרשה התערבה ממשלת מערב גרמניה והביאה את התוכנית המצרית לסיומה. בנאום שנשא הנשיא, גמאל עבד אל נאצר, בשנת 1961 במצעד יום המהפכה, קרא ”אנו נבטיח לעצמנו פצצות אטומיות בכל מחיר”. בשנת 1967 לאחר שפרצה מלחמת ששת הימים ומצרים הפסידה במלחמה והובסה ולאחר הנזקים הכלכליים בעקבות המלחמה נאלצה מצרים לשים בצד את רעיון התוכנית לפיתוח נשק גרעיני והתמקדה במישור המדיני. אחד מצעדיה היה להצטרף בשנת 1968 לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT).
בראשית אוקטובר 1998 התבטא הנשיא חוסני מובארכ, בריאיון ליומון הלונדוני בשפה הערבית, "אל-חייאת": ”איננו חושבים כעת על כניסה למועדון הגרעין, משום שאנו איננו רוצים מלחמה... אנו איננו ממהרים. יש לנו כור גרעיני באינשאץ ויש לנו מומחים בעלי יכולות גבוהות. אם יגיע הרגע בו נזדקק לנשק הגרעיני – לא נהסס. אני אומר 'אם נזדקק לכך', משום שזה הדבר האחרון עליו אנו חושבים... השגת חומרים עבור נשק גרעיני הפכה לעניין קל וניתן לרכוש אותם בקלות”.
בנוסף, הכריז יועצו המדיני של הנשיא מבארכ, אסאמה אל-באז: ”אם הערבים יחושו איום מישראל, הם יכולים ליצור לעצמם תוכנית גרעין מקבילה או שהם יכולים לפתח את הנשק הכימי והביולוגי שלהם”. ואילו עמרו מוסא, אמר בעת ששימש כשר החוץ המצרי והוביל את המאבק המצרי בעולם לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני, כי ”המזרח התיכון אינו יכול לסבול מדינה גרעינית אחת. ייתכן שהוא מסוגל לחיות עם שתי מדינות גרעיניות, אבל בשום אופן לא עם אחת”.
יכולתה של מצרים מול ההתחייבות הבינלאומית

פיתוחה של תוכנית אסטרטגית של הקמת כור גרעיני מצריך כוח עצום המורכב מכוח מדעי, פוליטי, וכלכלי במצרים כאמור סבורים מומחים שיש בידם את היכולת לפתח תוכנית גרעין מבחינה כלכלית ומדעית, מה שמוטל בספק היא הרצון הפוליטי הרוב הגדול של אנשי המקצוע המצריים שהתבטאו בנושא, קבעו כי למצרים ולערבים יש יכולת אופציונלית לפתח תוכנית גרעין אסטרטגית ואף נשק גרעיני, אם יתקיים התנאי של רצון פוליטי.
ד"ר פוזי חוסיין חמאד שהיה ראש הרשות המצרית לאנרגיה אטומית (1994-1990), אמר: ”בכל הועידות בהן השתתפנו מאז מאי 1998 [כאשר הודו ופקיסטן ביצעו ניסויים גרעיניים] נשאלנו מדוע איננו מייצרים נשק גרעיני. תשובתנו היתה, כמובן, שאנו הכרענו בכך שהצטרפנו לאמנה [NPT]... בקרב הערבים יש את כל הכישורים המדעיים והטכנולוגיים [לפיתוח תוכנית גרעין ערבית מאוחדת]... אבל האמת היא שזו איננה הבעיה; הבעיה היסודית היא הרצון הפוליטי...”.
בשנת 2006 הודיע הנשיא מובארכ על כוונתה של מצרים לפתח טכנולוגיה גרעינית למטרות של שלום וכמקור לאנרגיה זולה ונקייה.
בשנת 2017 הודיעה רוסיה כי תבנה במצרים כור גרעיני בעלות של 30 מיליארד דולר כאשר 25 מהם בהלוואה למצרים והסכם אספקה ל־60 שנה לדלק גרעיני כאשר הכור ימוקם כ-130 ק"מ צפונית מערבית לקהיר.
הערות שוליים

↑  חיים איסרוביץ, ‏"ישראל תכננה להפיל פצצת אטום על סיני", באתר מעריב אונליין, 4 ביוני 2017
↑  ד"ר מיכאל בר זהר ,קיצור תולדות ישראל
↑  תוכנית הגרעין המצרית-חשיבה מחודשת, באתר המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון
↑  Al-Ahram Weekly (מצרים), 18.11.1999.
↑   דן סגיר, כיצד תרמה החרדה הגרעינית להסכם השלום עם מצרים, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2017
↑  איתמר ענברי, 'העשרת אורניום - לא בתוכנית של מצרים', באתר nrg‏, 3 בנובמבר 2007
↑  ר"מ מצרים מורסי מצהיר: נחדש תוכנית הגרעין, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2012
↑  8.5.2000. http://www.islam-online.net/livedialogue/arabic/Browse.asp?hGuestID=vb28Wr (הקישור אינו פעיל, 14 באפריל 2020)
↑  רועי נחמיאס, דיווח: מצרים תקפיא תוכנית הכור הגרעיני, באתר ynet, 26 בפברואר 2007
↑  תוכנית הגרעין המצרית יוצאת לדרך, באתר ערוץ 7, 24 בספטמבר 2006
↑  חגי הוברמן, פרוייקט הגרעין המצרי יוצא לדרך, באתר ערוץ 7, 31 באוקטובר 2007
↑  יונתן שכטר, ‏היום ניתן לקבוע: נתניהו צדק בנוגע להסכם הגרעין, באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2020
↑  איתמר אייכנר, בעידוד רוסיה: המרוץ לגרעין של מדינות ערב, באתר ynet, 12 בפברואר 2018
↑  סוכנות הידיעות, רוסיה תיבנה במצרים כור גרעיני בעלות של 30 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 11 בדצמבר 2017
↑  כולם רוצים נשק גרעיני, באתר ישראל היום, 13 בדצמבר 2013
↑  דורון פסקין, מצרים: המכרז להקמת כור גרעיני - באוקטובר, באתר כלכליסט, 8 בפברואר 2010
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  שלי אלקיים
 איורים:  יוסי אבולעפיה
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  ערבית, אורדו, אנגלית ואיטלקית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך הוצאה:  1986
 מספר עמודים:  18
 עורך:  אסתר סופר
 הוצאה בעברית
 תאריך:  1983
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  1986
 תאריך מהדורות נוספות:  20
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001171846
 
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה הוא ספר ילדים הכתוב כפואמה, מאת שלי אלקיים עם איורים של יוסי אבולעפיה.
יצירת הספר

הספר ראה אור בהוצאת כתר הוצאה לאור בשנת 1986 במסגרת "כתר-לי" - ספרייה בעריכת אסתר סופר, ומאז הודפס ב-17 מהדורות. הספר שייך לז'אנרים של משל שירי ומשל חיות. הוא מציע משל פוליטי חברתי. היצירה תורגמה לאנגלית, צרפתית, אורדו וערבית.
המשוררת שלי אלקיים פרסמה את הפואמה הזאת, ללא איוריו של אבולעפיה, שנתיים לפני שיצא לאור כספר, בשנת 1984, בעת ובעונה אחת בשני כתבי עת 'דבר לילדים' ו'יתד', שבעריכת דוד חמו ושלמה סבירסקי, (יתד, נובמבר-דצמבר, 1984, עמ' 15), עם הקמתה את תנועת 'המזרח אל השלום'. המשוררת, לחמה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 בגילויי גזענות בחברה הישראלית וספרה הוא חלק ממאבקה בסטריאוטיפים ובעוול הרגשי שבדעות הקדומות ששלטו בחברה.
סיום הסיפור

מאפיין מיוחד של הספר הוא בסיום הפתוח, שלא אופייני לסיפורי ילדים, ושמזמין את הילדים לסיים את הסיפור ולהמציא את הפגישה השלישית של הנחש והעכבר. היצירה פונה לדור הילדים מתוך המרחב הסמנטי של שלושה מן הבנים שבהגדת-פסח: החכם, התם, ושאינו יודע לשאול: "מי חכם וישאל" ובלשון נופל על לשון 'תם', ומשאירה פתח – המפגש תלוי בנו, הקוראים:
מי נבון וישאל שאלה (לא אישית)

מה הייתה (אם בכלל) פגישתם השלישית?

מי חכם וידע

כי

תם

ולא נשלם

ספור פגישתם
העברת מסרים פוליטיים בסיפור

כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה מעביר מסרים מקבילים ברמות שונות לילדים בגילאים שונים. בשנים הראשונות כשיצא הספר לאור נתלו רוב מבקריו במסרים הפוליטיים-החברתיים והפואמה פורשה כעוסקת בקונפליקט הישראלי-ערבי. בשנת 1994 הורה ראש הממשלה יצחק רבין על בניית תוכנית לימודים לשלום ולדו קיום, והפואמה "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" נכנסה לתוכנית הלימודים של משרד החינוך. תלמידים רבים ששמעו את הסיפור מפי מורה בכיתה העתיקו את הנרטיב מהמשוררת שלי אלקיים והעבירו אותו אל חיות אחרות.
השיר מתאר את המפגש הראשון והשני של שתי חיות קטנטנות, נחש ועכבר, שמשחקות יחדיו בהתרגשות ובסקרנות הדדית ביער. בהגיען הביתה הן מגלות שנפגשו לא רק זו עם זו אלא גם עם עומס סטריאוטיפים שאיננו מאפשר את מימושה של הידידות בפגישה השנייה. כוחה היצירה נובע מן המתח שבין המשיכה הטבעית של ילדים אל מפגש עם ילדים אחרים מגזע או מין או רקע תרבותי שונה ובין הסטריאוטיפים הנערמים על ידי הורים וסביבה חברתית. המסר נגד גזענות וסטריאוטיפים ניצוק ביצירה קלאסית זו ומלמד שהקשר עם הזולת בונה את העצמי ומשחררו. הפואמה מאופיינת בהתפתחות דרמטית של הסיפור ובסיום הפתוח של מפגש בלתי צפוי בין הנחש לעכבר כי המשוררת קוראת לילדים להשלים את המפגש השלישי.
ביקורת

כשיצאה היצירה לאור כספר בשנת 1986 באיוריו של הצייר יוסי אבולעפיה בהוצאת כתר נתקבלה בהתלהבות על ידי שכבות נרחבות בקרב הורים ומורים. הספר מתייחד מן הספרים האחרים בנרטיב צלול ובעומק רגשי שסוחף בטלטלה רגשית החל מן המשחק המענג של הפגישה הראשונה אל החרדה הלילית שבאזהרת האמהות, ומשם אל חוסר הביטחון שמאפיין את הפגישה השנייה ואת התקווה או העיצבון שבשאלה הנשאלת לגבי קיומה או אי קיומה של הפגישה השלישית. ייחודיותו ש"אינו רק אוסף של חרוזים לילדים אלא שיר ממש". הספר תרם לספרות הילדים העברית משל על אפשרות של מפגש ממוקד ובלתי אמצעי, נקי מדעות קדומות ומסטריאוטיפים שמעיבים על האפשרות של קיום קשר חברתי תקין ויחסים בריאים. הספר יוצא דופן במולו"ת לילדים בגין המינימליזם – הן בפואטיקה והן באיור שהשתמש בשלושה צבעים בלבד. איורי הספר משלימים אזורים שהמשוררת השאירה פתוחים לאינטרפרטציה בפואמה, כגון רצף איורים, שמתאר אופני משחק האפשריים שבין הנחש והעכבר, ותומך במסר הרגשי של המשל. עבודת האיור לספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' היא חלוצת ציורי החיות של אבולעפיה בתוך ספרי-הילדים. אלקיים ואבולעפיה עבדו על אנתולוגיה של משלי חיות.
בעקבות הסיפור

ב-14 באוקטובר 1991 יצאה תוכנית למשרד החינוך והתרבות, למינהל הפדגוגי, עבור המנחים לטיפוח מצוינות בחינוך היסודי ורכזי החוגים למוכשרים על פיה אותרו תלמידים מוכשרים בכתיבה ספרותית לפי הספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' זאת בשיטת "הדיגום הפארודי" שיובאה מארצות הברית בשנות ה-60 על ידי המשורר דוד אבידן ושיושמה בתיכון עירוני ד' על ידי הסופרת ד"ר דורית זילברמן, שתיארה את התוכנית כמתאימה למערכת החינוך לכלל בתי הספר היסודיים:
במכון גנזים של [אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל] מצויים מעשרות מכתבי תלמידים שנענים לשאלתה באשר ל'פגישה השלישית' של הנחש והעכבר. מרביתם הועברו על ידי מורים. לפי המסמכים המציא חלק מאוכלוסיית התלמידים את הפגישה השלישית בתגובה לסיום הפתוח של היצירה ואילו אחרים שעתקו או שכתבו אותה תוך שמירת הנרטיב המקורי, לעיתים בשינוי 'שמות גיבורי הסיפור'.
"אנו חיים בתרבות בה לעיתים קרובות כוחות של בית וחברה מתנגשים. ה'אחר' יכול להיות גם בת/בן המין השני", כתבה על כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה חוקרת הספרות ד"ר רות וולף בכתב העת ['ספרות ילדים ונוער] וציינה כי מעבר לפוליטיקה מפתח הספר 'חינוך לסובלנות ולסבלנות באמצעות סיפור' וכן "תהליך של צמיחה אפשרי" (ע' 18) ורגישות חברתית, כפואמה שמעצימה את הסקרנות הטבעית ומתייחסת אל הילד כבעל אינטואיציה ואינטליגנציה בינאישית:
"בעת הנחיית הדיון בגן, עדיף שתתמקד הגננת בעימות ובהתמודדות עם הרגשות שמעלה הסיפור. בסיפור 'כשהנחש...' מובלט היחס של האמהות לכל התנהגות חריגה ושונה של ילדיהן. הילדים פרצו את המעגל.... ונהנו ממשחק משותף עם 'אויב המשפחה'. משחק כזה, מעיד הסיפור, אפשרי ואף מהנה.... גננת, מורה, הורה, שעורכים דיון על הסיפור, ייטיבו לעשות אם יביאו את הילד להתמודדות עם הרגשות שמעורר הסיפור לשונה, לזר, לחורג."
פלד ניבה, ממחוז הדרום של משרד החינוך הדריכה מורים בנושא 'משואה לתקומה, מעורבות והתערבות', ובנתה תוכנית בה היא מציעה להשתמש ב"כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" לשם "בדיקת הדמיון והשוני (בין תלמידים) ומציאת נקודות המפגש האפשריות למרות השונות". וכן לשם "המחשת העובדה שדעה קדומה מונעת התקרבות ויוצרת ניכור ועוינות בין בני אדם".
בכינוס הרביעי של הוועידה העולמית לדת ולשלום, שנערך באוסטרליה ב-17 בינואר 1989 נכתב בהחלטות ועדת החינוך:
"בשאלת ספרות לילדים בנושא השלום, ספרה של שלי אלקיים כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה נבחן כרגע על ידי אונסקו לאפשרות של הדפסתו והפצתו במספר שפות, כפרויקט משותף של אונסקו והוועידה העולמית לדת ולשלום..."
כשהכריש והדג נפגשו לראשונה

חודשים לאחר שנשבה, יצא לאור כספר הסיפור כשהכריש והדג נפגשו לראשונה שכתב גלעד שליט בהיותו תלמיד כיתה ה', על פי הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" שלמד בכיתה, ושנשמר אצל רות שחף, מורתו באותה עת. בשער הפנימי של הספר כתבה משפחת שליט כי הסיפור נכתב בהשראת "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה". הסופרת שלי אלקיים הודיעה לציבור שמדובר בפלגיאט ודרשה מאקו"ם את התמלוגים על מכירות הספר.
לקריאה נוספת

רות וולף, חינוך לסובלנות וסבלנות באמצעות סיפור, בתוך ספרות ילדים ונוער כרך א (1995) 85, עמ' 14 ואילך
בדרך לשלום, חינוך על הפרק, 14, לכיתות א'-י"ב לחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי, למגזר היהודי ולמגזר הערבי, משרד החינוך והתרבות המנהל הפדגוגי האגף לתוכניות ללימודים, התשנ"ד, ע' 76–77
רביד, רות, מיתודה: חינוך לסובלנות וסבלנות באמצעות סיפור, ספרות ילדים ונוער, תשרי תשנ"ה, אוקטובר 1995, חוברת א (85) ע' 15–16
פלד, ניבה, משואה לתקומה, מחוז דרום, משרד החינוך, ללא ציון תאריך, ע' 3
יעקב, יעקב, על היסוד הנשי בשירתה של שלי אלקיים, עלמה - ביטאון לקידום מעמד האישה, גיליון 5, טבת תש"ס, דצמבר 1999, משרד החינוך, הוועדה למעמד האישה, עמ' 20–21
שלי אלקיים, כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 537–543, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  (ג'רוזלם פוסט, 19 ביוני 1987) רביד, רות, 'פוליטיקה לילדים', ספרות ילדים ונוער, ניסן תשנ"א – מרץ 1991, חוברת ג (ס"ז)), (איתן, מרים, המלצה, קול ירושלים, מקומון ידיעות אחרונות בירושלים, 30 באפריל 1987), מזלי, רלה,  'מסר פוליטי', עיתון תל אביב, ספטמבר 1987)
↑  בדרך לשלום, חינוך על הפרק, 14, לכיתות א'-י"ב לחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי, למגזר היהודי ולמגזר הערבי, משרד החינוך והתרבות המנהל הפדגוגי האגף לתוכניות לעימודים התשנ"ד, עמ' 76–77
↑  רלה מזלי, עיתון תל אביב, 1987
↑  "החיות כמשל', 'תרמיל', משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 1992
↑  זילברמן, ד. רקע וניסיון, תוכנית מעובדת לאיתור מוכשרים בספרות, עבור משרד החינוך, המינהל הפדגוגי, אגף שחר, המחלקה לטיפוח, מפגש מנחים וממונים, בי"ס יגאל אלון, מושב קדימה, 14 באוקטובר 1991, עמוד 1
↑  רביד, רות, ""מיתודה: חינוך לסובלנות וסבלנות באמצעות סיפור", ספרות ילדים ונוער,  תשרי תשנ"ה, אוקטובר 1995, חוברת א' (85) עמ2 15–16
↑  פלד, ניבה, מחוז דרום, משרד החינוך, 'משואה לתקומה', ללא ציון תאריך, ע' 3
↑  החלטות ועדת החינוך, הוועידה העולמית לדת ולשלום WCRP, אוניברסיטת מלבורן, אוסטרליה, 17 בינואר 1989, רשם: פטריס ברודייר
↑  , יובל דור, אגדה אנושית- למען הבנים החטופים, 10 באפריל 2008
מדען בעל כורחו

| --- | --- |

 בימוי:  Jonathan R. Betuel 
 הופק בידי:  Jonathan Taplin 
 עריכה:  קרול טימותי אומארה 
 מוזיקה:  Peter Bernstein 
 צילום:  דיוויד מ. וולש 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באוגוסט 1985 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט קומדיית פעולה, מדע בדיוני קומי, סרט מסע בזמן 
 הכנסות באתר מוג'ו:   myscienceproject
 דף הסרט ב־IMDb
 
מדען בעל כורחו (באנגלית: My Science Project) הוא סרט קומדיה-הרפתקאות-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1985 בבימויו של ג'ונתן ר. בטואל.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בתיכון אמריקאי טיפוסי בשנות ה-80 ומתמקדת בתלמיד התיכון מייקל הרלן (בגילומו של ג'ון סטוקוול), אשר מתעניין הרבה יותר במכוניות מאשר בלימודיו. המועד האחרון להגשת הפרויקט המדעי מתקרב ומייקל נואש למצוא רעיון לפרויקט המדעי לפני סיום שנת הלימודים, על מנת שהוא יוכל לקבל על כך ציון. בהתאם להצעה של המורה האקסצנטרי שלו למדעים, ד"ר בוב רוברטס (מגולם על ידי דניס הופר), מייקל מחליט לחפש השראה לפרויקט המדעי במקומות לא שיגרתיים.
בעקבות כך, באחד הלילות מייקל וחברו הטוב וינס לטלו (מגולם על ידי פישר סטיבנס) מחליטים לחקור בסיס צבאי נטוש אשר ממוקם בקרבת מקום, אשר לפי השמועות מכיל כל מיני פיתוחים של הצבא האמריקני אשר ננטשו שם לאורך השנים. במהלך השיטוט בבסיס הנטוש מייקל מגלה מכשיר מסתורי זוהר דמוי כדור אשר קבור בהריסות. מייקל הסקרן מחליט לקחת את המכשיר המסתורי חזרה לבית הספר, במטרה להציג אותו כפרויקט המדעי שלו.
לאחר שהוא מביא את המכשיר לבית הספר הוא מחליט לבדוק אותו יחד עם וינס לטלו וידידתו ואלי סוייר (דניאל פון זרנק). עם זאת, לאחר שהשלושה מפעילים בטעות את המכשיר, הוא מתחיל לפתוח קרעים בזמן ובמרחב אשר גורמים לדינוזאורים, גלדיאטורים ולוחמים מהעתיד להופיע בבית הספר, ובעקבות כך בית הספר הופך לשדה קרב סוריאליסטי.
לאחר שהמצב יוצא מכלל שליטה מייקל וחבריו מבקשים את עזרתו של ד"ר רוברטס. המורה האקסצנטרי מבין מיד את הסכנה הקטסטרופלית שהמכשיר מהווה, ובעקבות כך הקבוצה לעשות כל שביכולתה על מנת לכבות את המכשיר לפני שהקרע בזמן ובמרחב יתרחב ויהרוס את כל העיר שלהם.
צוות השחקנים הראשי

ג'ון סטוקוול בתפקיד מייקל הרלן
פישר סטיבנס בתפקיד וינס לטלו
דניאל פון זרנק בתפקיד אל סוייר
דניס הופר בתפקיד המורה למדעים ד"ר בוב רוברטס
רפאל סבארג' בתפקיד שרמן
ריצ'רד מאסור בתפקיד הבלש איזדור נולטי
מדיה ביתית

הסרט יצא ב-1986 לשווקים ב-VHS, Betamax ו־LaserDisc. ב-18 במאי 1999 הסרט יצא בגרסה מחודשת לשווקים ב-VHS וב-DVD.
מהדורת הבלו-ריי של הסרט יצאה לשווקים ב-16 בפברואר 2016, ושוב ב-8 בדצמבר 2020.
ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בין-לאומיים

הלוגו של ועידות פגוואש
ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בין-לאומיים (באנגלית: Pugwash Conferences on Science and World Affairs) הן סדרת פגישות קבועות של קבוצת מדענים מרחבי העולם הדנים בנושאים שונים.
היסטוריה > הקמה

בזמן מלחמת העולם השנייה, מדענים רבים היו מודאגים מהעובדה שנשק גרעיני נמצא בתהליכי יצירה, ושימוש בו עשוי להוות סכנה חמורה לעולם כולו. אחד מהמדענים הללו היה המדען הגרמני אלברט איינשטיין, שעודד את חבריו לערוך ועדת חירום שתפקידה היה לדון בנושאים משמעותיים כאלו. מי שנענה להצעתו היה המדען יוסף רוטבלט שהחליט לערוך ועידה כזו.
היסטוריה > הפגישות הראשונות

הוועידה הראשונה התקיימה בשנת 1957 בביתו של פילנתרופ אמריקאי בשם סיירוס איטון. בפגישה נכחו עשרים ושניים מדענים ממדינות שונות: שבעה מדענים מארצות הברית, שלושה מדענים מברית המועצות, שלושה מיפן, שניים מאנגליה, שניים מקנדה, מדען אחד מאוסטרליה, מדען אחד מאוסטריה, מדען אחד מסין, מדען אחד מצרפת, ומדען אחד מפולין. המדענים דנו ביתרונות ובחסרונות של פצצת האטום המתפתחת, ובאתיקה של שימוש בנשק כזה.
הפגישה השנייה כללה כמות דומה של חברים ובמהלכה דנו בדרכים להאטת מרוץ החימוש.
בתחילה הפגישות מומנו על ידי יוסף רוטבלט ולאחר מכן על ידי קרן מיוחדת.
היסטוריה > תוכן הפגישות לאורך השנים

לאורך השנים התווספו חברים נוספים לפגישות ומונה נשיא לוועידות - ג׳אינאת׳ה דהנפלה (אנ'). תוכן הפגישות, אשר בתחילה התמקדו בנשק הגרעיני בלבד, התרחב לנושאים כמו מלחמה ביולוגית, ביטחון אירופה, מצב הטכנולוגיה העולמית, מצבן של מדינות לא מפותחות וכן ביטחון העולם כולו. לאורך כל הפגישות, ליוותה את המדענים השאלה "האם מאחריותם של מדענים להתעסק בנושאים הללו?".
פרסים

בשנת 1995 הוענק פרס נובל לשלום לוועידת פגוואש ולמייסד יוסף רוטבלט (שכיהן גם כמזכ"ל וכנשיא במשך תקופה קצרה). הפרס הוענק לוועידה על המאבק למניעת הפצצה גרעינית ושימוש בנשק בפרט, ועל מאבק ודיונים למניעת מלחמה בכלל.
הערות שוליים

1 2 3  Pugwash Conferences on Science and World Affairs, Pugwash Conferences on Science and World Affairs (באנגלית)
↑  Pugwash, London launch of the Russell-Einstein Manifesto, Pugwash Conferences on Science and World Affairs, ‏1955-07-09 (באנגלית)
↑  הפגישות בשנים 1957 - 2007 באתר הרשמי של הוועידה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007335172805171  PLWABN: 9810643142005606  BIBSYS: 90623931  BnF: cb12419904c (data)  CiNii: DA01494697  GND: 81046-0  ICCU: TO0V386346  ISNI: 0000 0000 9199 8187  LCCN: n84173760  NKC: uk2011671325  NLA: 35871734  RERO: 02-A026946543  SUDOC: 033321523  VIAF: 134839984   WorldCat (עם VIAF): 134839984 
מפגש של הוועידה במעבדת המאיצים הלאומית שנערך ב-12 בספטמבר 1970. משמאל לימין: נורמן רמזי, פרנסיס פרין, רוברט ר' וילסון.
לכיה גדנסק

מועדון ספורט לכיה גדנסק (בפולנית: Klub Sportowy Lechia Gdańsk) היא קבוצת כדורגל פולנית מהעיר גדנסק שבפולין. המועדון הוקם בשנת 1945 ומשחק (נכון לעונת 2024/2025) בליגת העל הפולנית. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק והוא מכיל 44,000 מקומות ישיבה.
היסטוריה

המועדון הוקם ב-1945 וכבר בשנותיו הראשונות הגיע למקום השלישי בליגת העל הפולנית. בשנת 1962 לאחר שנים רבות בליגה הראשונה ירד המועדון לליגה השנייה, ובהמשך (1966) ירד המועדון לליגה השלישית.
בשנת 1982 כשהמועדון עוד היה בליגה השלישית הוא הצליח לזכות בגביע הפולני, ובשנה העוקבת זכה גם בסופר קאפ הפולני שהתקיים בפעם הראשונה בשנה זו, לאחר ניצחון על אלופת הליגה הפולנית הראשונה לך פוזנן. בשנת 1984 הצליח המועדון לחזור לליגה הבכירה לאחר 21 עונות בליגות המשנה ובאותה עונה שיחקה נגד יובנטוס בגביע אופא למחזיקות גביע והפסידה 7-0 לקבוצה האיטלקית החזקה.
הקבוצה הייתה בליגה הראשונה מספר שנים שבהם היא כמעט ירדה ליגה מספר פעמים. עד שבשנת 1988 המועדון חזר לליגת המשנה. ב-2008 המועדון עלה לליגה הבכירה לאחר 20 עונות בליגות הנמוכות.
תארים

הגביע הפולני
זכייה (2): 1982/1983, 2018/2019
סגנות (2): 1955, 2019/2020
הסופר קאפ הפולני
זכייה (2): 1983, 2019
אברהם חרי

אברהם חרי, ירושלים 1935
אברהם יעקב חרי (28 בדצמבר 1884, אטאקי, בסרביה – 5 במרץ 1957, ירושלים) היה איש העלייה השנייה ואחד ממובילי גאולת האדמות במסגרת עבודתו במחלקת הקרקעות של קק"ל החל מהקמתה ב-1921 ועד לפרישתו ב-1954.