stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מה איתי
הערות שוליים

1 2 3 4 5  קיץ ברבנר, ‏"מה איתי": עדן בן זקן משחררת עוד שיר מהאלבום החדש, באתר מעריב אונליין, 3 ביולי 2022
↑  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
ויליאם לרקין

| --- | --- |

 לידה:  1580 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  1619 (בגיל 39 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 
ויליאם לרקין (באנגלית: William Larkin‏; 1580 – 1619) היה צייר אנגלי הידוע בדיוקנאותיו של אנשי חצרו של ג'יימס הראשון באנגליה, אשר מתעדים בפירוט רב את שכבות הטקסטיל, הרקמה, התחרה המפוארת ותכשיטים האופייניים לאופנה של אותה התקופה.
ביוגרפיה

לרקין נולד בלונדון ב-1580. הוא הצטרף לאגודת ציירים ואמני מתכת ועץ ב-7 ביולי 1606 בחסותם של ליידי ארבלה סטיוארט ואדוארד סימור, הרוזן הראשון של הרטפורד. ככל הידוע לנו, הוא התחתן לפני 1612. ללרקין נולד בן ב-1613 אך מת בלידתו, ובת בינואר 1614 או 1615. כל בני משפחתו נפטרו בסנט אן בלקפריארס. בת אחרת בשם מארי הייתה בחיים בזמן מותו. מילוי צוואתו היה בין 10 באפריל 1619 ל-14 במאי. תאריך קבורתו אינו ידוע משום שרשומות הקהילה נהרסו בשרפה הגדולה של לונדון שהתרחשה בשנת 1666.
יצירותיו

נכון ל-2021, זוהו כ-40 דיוקנאות של לרקין, של אנשי החצר והאצילים, אך נראה שהוא מעולם לא צייר את בני משפחת המלוכה. סדרה של תשעה פורטרטים באורך מלא של לרקין שהיו בעבר בבעלות ארזני סאפוק וידועה בשם אוסף סאפוק שוכנת בקנווד האוז בהמפסד שבלונדון.
גילוי מחדש

אף על פי שתפקידו של לרקין כצייר פורטרטים רשום במסמכים, לא יוחסו לו עבודות עד שנת 1952, אז ג'יימס ליס-מילן זיהה את לרקין כצייר שני דיוקנאות בשמן על נחושת בפארק צ'רלקוט של לורד הרברט מצ'רברי וסר. תומאס לוסי השלישי שבעבר הניחו שהם יצירתו של אייזק אוליבר. הזיהוי התבסס על התייחסות באוטוביוגרפיה של הרברט לדיוקן שלו על ידי ריצ'רד סאקוויל, הרוזן השלישי של דורסט, שכתב שצייר אותו לרקין עבורו, ניקוי הציור חשף חלקים מכתובות שהראו כי הדיוקנאות הסגלגלים נחתכו מציורים מקוריים מלבניים.
עדויות תיעודיות אחרות לעבודותיו של לרקין נמצאות ביומן אשתו של דורסט, ליידי אן קליפורד, שדגמנה עבור לרקין בשנת 1619. בעיתוני רוטלנד לשנים 1617 ו- 1619; ובמלאי ציורי המאה השבע עשרה בבית קליידון כולל דיוקן של פרנסס קאר, הרוזנת מסומרסט.
בשנת 1969 זיהה היסטוריון האמנות רוי סטרונג את לרקין על בסיס החסותו של לרקין שניתנה על ידי הרוזן דורסט.
עבודותיו מאופיינות בציורי וילונות משי, בעלי שוליים משי זהים, הממסגרים את הדמות המצוירת, מעובדים בצבעים שונים, ובנוסף מצוירים שטיחים על הרצפה. הייחוס ללרקין נתמך על ידי ניתוח טכני מאוחר יותר המשווה דיוקנאות אלה לדיוקנו המתועד של לורד הרברט בפארק צ'רלקוט, אם כי ציור הידיים שונה והן מזוהות מדיוקנאות באורך מלא. דבר המצביע על כך שלרקין העסיק עוזרים בסדנתו או בסטודיו שלו. לצייר את הפרטים החוזרים ונשנים האלה, נוהג נפוץ אצל הציירים באותה תקופה.
הערכה

עבודתו של לרקין מסמנת את השלב האחרון במסורת דיוקנאות באנגליה שניתן לעקוב מיצירתו של הנס הולביין הצעיר דרך ניקולאס הילארד, בהן הדמות יושבת בצורה שטוחה ומעוצבת בקלילות, מוקפת בריהוט מוקפד ואביזרים, עם פרטי תחרה, רקמה וזהב שתוארו בהקפדה.
בשנת 1960 אמר סר דייוויד פייפר על הציורים שנמצאים כעת באוסף סאופלק "מבחינה אמנותית הם היו במבוי סתום, אך יש בהם פאר מוזר ומרתק." מותם של לרקין ועמיתיו מסמן את סוף המסורת הבודדת הזו באמנות הבריטית.
הערות שוליים

↑  Edmond, Mary. Hilliard and Oliver: The Lives and Works of Two Great Miniaturists. London: Robert Hale, 1983
↑  Edmond, Mary. "New Light on Jacobean Painters". The Burlington Magazine, Vol. 118, No. 875 (February 1976): 74–83.
↑  Lees-Milne, James, "Two Portraits at Charlecote Park by William Larkin", The Burlington Magazine, Vol. 94, No. 597 (Dec., 1952), pp. 352 & 354–356, JSTOR, retrieved 20 January 2008
↑  Strong, Roy. The English Icon: Elizabethan and Jacobean portraiture. London: Paul Mellon Foundation for British Art; New York: Pantheon Books, 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120629178  ISNI: 0000 0000 7855 9155  KulturNav: 95d1ab1e-0d64-4cc3-8e28-6c1f5207ffb3  LCCN: nr95026146  MusicBrainz: de05e779-95de-4652-a1be-23817b061b24  NGV: 25718  RKD: 48130  SNAC: w61c9shk  ULAN: 500000098  VIAF: 95841338   WorldCat (עם VIAF): 95841338
ילדים יוצרים סרטים

| --- | --- |

 שיר הנושא:   Yesterdays are Gone - Zachary Schaffer  Caroline - MC Solaar 
 סוגה:  דוקומנטרי
 יוצרים:  ציון רובין
 בימוי:  רן מגר
 פרסים:  אונסקו ע"ש פליני
 מספר עונות:  15
 מספר פרקים:  77
 הפקה
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  2000–2016 (16 שנים)
ילדים יוצרים סרטים הייתה סדרת טלוויזיה ששודרה בשנים 2000 עד 2016 בערוץ הילדים. יוצר הסדרה הוא ציון רובין והבמאי ברוב העונות הוא רן מגר. כיום עונות 2000–2010 של הסדרה ניתנות לצפייה דרך שירות הצפייה BIGI של ערוץ הילדים.
רקע ומבנה

הסדרה נוצרה כפרויקט משותף לערוץ הילדים ולעמותת להב NPA, שהייתה אמונה על קידום ערכים בקהילות באמצעות קולנוע. התסריטים נשלחו על ידי תלמידי כיתות ה'– ח' מבתי ספר בכל רחבי הארץ, ונבחרו מהם להפקה כ-6 בכל עונה על ידי עמותת להב. התסריטים שנבחרו עובדו ולאחר מכן הופקו על ידי התלמידים בשיתוך וליווי של אנשי מקצוע מהעמותה (במאים, תסריטאים, עורכים ועוד).
במשך השנים הופקו 15 עונות לסדרה, עם כ-6 פרקים בכל עונה.
בשנת 2002 ו-2003 זכו הסרטים "עוברים" ו"הסוד של מירי", בהתאמה, בפרס "אונסקו ע"ש פליני", לסרט החברתי הטוב יותר.
הערות שוליים

↑  ילדים יוצרים סרטים, באתר www.ishim.co.il
↑  החשבון שלי, באתר איגוד הבמאיות והבמאים
↑  ילדים יוצרים סרטים לצפייה ישירה - כל הפרקים, כל העונות, באתר ביגי BIGI TV
↑  LAHAV NPA, web.archive.org
↑  פרסים לערוץ הילדים, באתר ynet, 4 ביוני 2003
הארי גאנטריפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1901 אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1975 (בגיל 73 בערך)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ידוע בשל:  תרומתו לניתוח האישיות הסכיזואידית
 השכלה:  בית הספר אליין 
 מעסיק:  אוניברסיטת לידס 
 
הארי ג'יימס סמואל גאנטריפ (באנגלית: Harry James Samuel Guntrip;‏ 29 במאי 1901 – 1975) היה פסיכולוג בריטי שהגה את תאוריית יחסי אובייקט ותרם רבות לאסכולת המחשבה הפרוידיאנית. הוא היה עמית של החברה הפסיכולוגית הבריטית, ופסיכותרפיסט ומרצה במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת לידס. הוא תואר על ידי ד"ר ג'וק סאתרלנד כ"אלמוות פסיכואנליטי".
עבודתו

המבנה האישיותי שהגה גאנטריפ ביקר במידה רבה תאוריות של גדולי הפסיכולוגים מתחום הפסיכו אנליזה כולל מלאני קליין, רונלד פיירברן, ד.וו. וויניקוט ומיכאל באלינט. על אף שקיבל ואישר תאוריות פרוידיאניות רבות, הוא פיתח רעיונות משלו וביקר את פרויד על כך שהתבסס במידה רבה מידי על הביולוגיוה בכלל ועל אינסטינקטים בפרט ואף לפי גאנטריפ, היה לא הומני. הוא ביקר בחריפות גם את תאוריית האובייקט היחסי של פיירברן. הוא טען שלאגו הנסוג יש השפעה גדולה על חייו של אדם, זו הייתה נחשבת לתרומתו הגדולה ביותר לתחום הפסיכואנליזה. הוא ראה את תחושת הריקנות הסכיזואידית כמשקפת את משיכת האנרגיה מהעולם האמיתי לעולם של יחסי אובייקט פנימיים. בעקבות הסימפטומים האישיים שלו הוא טופל באמצעות פסיכואנליזה על ידי פיירברן ווויניקוט. הטיפול עזר לו אך לא ריפא את בעיותיו.
על האישיות הסכיזואידית

גאנטריפ עבד באופן נרחב עם מטופלים סכיזואידים שהיו מנותקים וחסרי יכולת לקיים מערכות יחסים משמעותיות עם בני אדם אחרים. הוא החשיב את ה"עצמי" כמושג הפסיכולוגי הבסיסי, את פסיכואנליזה כמחקר צמיחתו, ואת הטיפול הפסיכואנליטי כאמצעי והזדמנות לספק מערכת יחסים אישית שבה ה"עצמי" המנוכר והנסוג יכול לצמוח באופן בריא ובפעם הראשונה להיות במגע עם אנשים ועצמים אחרים.
הוא סימן את תשעת המאפיינים הבאים של האישיות הסכיזואידית: נטייה להתכנסות פנימה, מופנמות, נרקיסיזם, דיות עצמית, תחושת עליונות, חוסר רגש, בדידות, נתק מהעצמי-דה-פרסונליזציה ותסוגה.
התיאור של תשעת המאפיינים שהוגדרו לראשונה בבירור על ידי גאנטריפ, אמור לשפוך אור על ההבדלים הקיימים בין המסורת התיאורית לבין המסורת הפסיכואנליטית. כל תשעת המאפיינים עקביים. רובם, אם לא כולם אמורים להיות מוצגים כאשר מבקשים לאבחן הפרעת אישיות סכיזואידית.
על האישיות הסכיזואידית > נטייה להתכנסות פנימה (introversion)

גאנטריפ תיאר את הפנימיות הסכיזואידית כך: "במלוא מובן המילה, הסכיזואידי מתואר כתלוש רגשית מהמציאות החיצונית. כל תשוקותיו המיניות מתועלות כלפי אובייקטים פנימיים והוא חווה עולם פנימי עשיר אשר לעיתים קרובות מתבטא בפנטזיות ובדמיון מפותח כאשר ניתן יש אפשרות לבוא איתו במגע. לרוב, רוב הפנטזיות של הסכיזואיד הם חלק מעולמו הסודי ונסתרות מן העין החיצונית". האדם הסכיזואידי מנותק מהמציאות החיצונית במידה כזאת שחווה אותה כמסוכנת. ההתכנסות היא תגובה רגשית טבעית לבריחה ממקור סכנה ומציאת מקום מבטחים. האינדיבידואל הסכיזואידי דואג אם כן להימנע מסכנה ולהגיע למקום בטוח.
על האישיות הסכיזואידית > מופנמות/מסוגרות/מכונסות (withdrawnness)

המשמעות של תכונה זו היא ניתוק מהעולם החיצוני. צדה השני של האינטרוברסיה היא המופנמות. בעוד שישנם הרבה אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית המציגים מופנמות (ביישנות, אי רצון, או הימנעות מהעולם החיצוני ומיחסים בינאישיים), מופנמות זו מגדירה מאפיינת רק חלק מהם שכן כאמור, רבים מהם חברותיים ומתקשרים והם למעשה סכיזואידים חשאיים. הסכיזואידים החשאיים יכולהים להתפס כזמינים ומתעניינים באינטראקציות בינאישיות אך בפועל הם מנותקים רגשית ומקיימים מרחב ביטחון פנימי. מאחר שחלק מהסכיזואידים מקיימים מופנמות שאינה גלויה, תצפית התנהגותית על המטופל לא תחשוף את עולמו הפנימי ולכן זהו לא מאפיין אמין לאבחון.
על האישיות הסכיזואידית > נרקיסיזם

גאנטריפ מגדיר נרקיסיזם כ"מאפיין העולה מתוך החיים הפנימיים של החיים הסכיזואידים. מושאי אהבתו פנימיים ונמצאים בתוכו והוא מזדהה איתם בחוזקה. השאלה היא האם החיים הפנימיים האינטנסיביים של הסכיזואידים נובעים מתשוקה ורעב להתאחד עם אובייקטים חיצוניים או עקב נסיגה מן החוץ אל עולם פנימי בטוח יותר לכאורה". נרקיסיזם הוא מאפיין שעולה החוצה מהחיים הפנימיים שהאדם עם ההפרעה חי בהם. אהבתו לאובייקטים כולה בתוכו, יתרה מכך, הוא מזוהה עמם במידה כה רבה עד כי הליבידו הקשור בהם נראה כהוא עצמו. הצורך בקשר הוא מניע רב עוצמה אצל סכיזואיד כפי שהוא אצל כל אדם. למרות זאת, מכיוון שאהבת האובייקטים של האדם עם הפרעת אישיות סכיזואידית היא פנימית, הוא או היא מוצאים ביטחון מבלי ליצור קשר וחיבור עם אובייקטים בעולם האמיתי.
על האישיות הסכיזואידית > דיות עצמית (Self sufficiency)

רובם המכריע של הסכיזואידים מציגים יכולת כבירה של דיות עצמית יכולת לפעול לבד ולנהל את חייהם באופן עצמאי ואוטונומי.
גאנטריפ כותב: "האינטרובקסיבי הנרקיסיסטי הזה המספיק לעצמו, נעדר יחסים אישיים בעולם החיצון בעוד שכל היחסים הרגשיים שלו נישאים על עולמו הפנימי, זה שומר כנגד חרדה הפורצת החוצה בהתמודדות עם אנשים אמיתיים". ככל שהסכיזואיד יכול להסתמך על עצמו, כך הוא פחות נאלץ להסתמך על אחרים ולהיחשף לסכנות פוטנציאליות וחרדות הקשורות בתלות, או גרוע מכך, בחוסר עצמאות.
על האישיות הסכיזואידית > תחושת עליונות (Sense of superiority)

גאנטריפ טוען: "תחושת עליונות קשורה באופן טבעי לדיות העצמית. מרגע שאין צורך באנשים אחרים, הם הופכים בעיני הסכיזואידי למיותרים. פעמים רבות הסכיזואידים שרויים בתחושה שהם שונים מאנשים אחרים". לתחושת העליונות של הסכיזואיד אין קשר עם הגרנדוזיות העצמית של ההפרעה הנרקיסיסטית. זה לא מוצא ביטוי אצל אדם החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית דרך הצורך להפחית ערך או להשמיד אחרים הנתפסים כמתקיפים, מבקרים, מאשימים או משפילים.
סוג זה של עליונות תואר על ידי אדם צעיר החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית כך: "אם אני עליון על אחרים, אם אני מעליהם, אז אני לא צריך אותם. כאשר אני אומר שאני מעל אחרים, זה לא במובן שאני חש טוב מהם, הכוונה היא שאני במרחק מהם, מרחק בטוח."
על האישיות הסכיזואידית > חוסר רגש (Loss of affection)

גאנטריפ ראה חוסר רגש בסיטואציות חיצוניות כחלק בלתי נפרד מההפרעה. בכלל הכיתור העצמי שקיים אצל הסכיזואידים, יש צורך ביצירת עצמי מכיל ועצמי שניתן לסמוך עליו נוצרת הפרעה בלתי נמנעת בתשוקה וביכולת לחוש בחוויות של אחרים ולהיות אמפתי ורגיש. החוויה הסובייקטיבית היא של חוסר רגש. אצל חלק מהסכיזואידים חוסר הרגש עשוי להיראות כחוסר רגישות שברמותיו הקיצוניות נראה כמו ציניות, קשיחות (נוקשות) ואפילו אכזריות. המטופל נראה כבלתי מודע לכך שהערותיו או פעולותיו משפיעות ופוגעות באנשים אחרים. אך לרוב חוסר הרגש מתגלה בתוך המטופל כמבוכה האמיתית, כתחושה שמשהו חסר בחיי הרגש שלו.
על האישיות הסכיזואידית > בדידות

גאנטריפ מסביר: "בדידות היא תוצאה שאין מנוס ממנה מהאינטרוברסיה הסכיזואידית ומביטול היחסים החיצוניים. זה נחשף בכמיהה עזה לחברות ואהבה הפורצת שוב ושב. בדידות באמצע המון זו החוויה של הסכיזואיד המתנתק ממערכות יחסים. זו חוויה של הסכיזואיד שלעיתים קרובות נעלמת לצופה. בניגוד לקריקטורה המוכרת של הסכיזואיד הבלתי מודאג מאחרים וקר, רוב הסכיזואידים שהפכו למטופלים הביעו בכמה נקודות בטיפול שלהם את כמיהתם לחברות ולאהבה. זהו לא הסכיזואיד כפי שהוא מתואר ב-DSM. כזו כמיהה אינה פורצת את חיי הפנטזיה של הסכיזואיד וייתכן שהמטפל לא ייחשף אליה כלל במהלך הטיפול. אם כמיהה היא בהווה המיידי, קרוב לוודאי שבכל זאת מדובר בהפרעת אישיות הימנעותית. יש טווח צר מאוד של סכיזואידים שלהם התקווה לחברות היא כה מינימלית עד שהיא כמעט נעלמת. לכן, הכמיהה לקרבה וקשר כמעט בלתי ניתנת להגדרה על ידי הסכיזואיד עצמו. סכיזואידים אלה לא יהפכו למטופלים. הסכיזואיד שמגיע לטיפול עושה זאת בדרך כלל משני מניעים: בדידות וכמיהה. המטופל החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית עדיין מאמין שסוג מסוים של קשר ומגע הם אפשריים ומטופלים אלה מתאימים מאוד לטיפול פסיכותרפי."
על האישיות הסכיזואידית > דה-פרסונליזציה

גאנטריפ מתאר דה-פרסונליזציה כאובדן תחושה של זהות ואינדיבידואליות. דה-פרסונליזציה היא הגנה שיוצרת נתק או הפרדה. הסכיזואיד מתאר זאת לעיתים קרובות ככיוונון החוצה, או ככיבוי, או כמו חוויה של הפרדה בין המתבונן לבין החלק המשתתף בתהליך. זה נחווה על ידי אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית החשים שהחרדות עומדות להכריעם. זו צורך קיצונית יותר של תופעת אובדן הרגש שתורה קודם לכן. אובדת הרגש הוא מצב כרוני יותר. דה-פרסונליזציה היא הגנה חריפה כנגד חוויה מיידית יותר של התגברות חרדה או תחושת סכנה.
על האישיות הסכיזואידית > תסוגה (Regression)

גאנטריפ מגדיר תסוגה כייצוג/סימול לעובדה שאדם החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית חש מוכרע על ידי העולם החיצון והוא במנוסה אחורנית לקרקע יציבה, מטאפורית לרחם אימו. תהליך כזה כולל שני מנגנונים שונים: כלפי פנים ולאחור. רגרסיה כלפני פנים מדברת על גודל התלות (הביטחון והאמון) ועל צורות ראשוניות של פנטזיה של הכלת עצמי. רגרסיה לאחור אל הביטחון של הרחם זו תופעה סכיזואידית ייחודית ומציגה את הצורה העזה ביותר של הגנת הנסיגה במאמץ למצוא ביטחון להימנע מהרס על ידי המציאות החיצונית.
עבודות שפורסמו

"התופעה הסכיזואידית, יחסי אובייקט והעצמי" (1992). ספרי "קרנק". ISBN 1-85575-032-5
"התאוריה הפסיכואנליטית, טיפול והעצמי: מדריך בסיסי לאישיות האנושית של פרויד, אריקסון, קליין, סוליוואן, פיירבאירן, הארטמן, ג'ייקובסון, וויניקוט" (1985). ספרי "קרנק". ISBN 0-946439-15-X
"מבנים אישותיים ואינטראקציות אנושיות" (1995). ספרי "קרנק". ISBN 1-85575-118-6
"פסיכולוגיה לכוהנים ולעובדים סוציאליים" (1949).
"אתה והעצבים שלך"
"כאב נפשי וריפוי הנפש"
"גיל העמידה"
הערות שוליים

↑  Guntrip, Henry James Samuel [Harry (1901–1975), psychotherapist and Congregational minister | Oxford Dictionary of National Biography], www.oxforddnb.com (באנגלית)
↑  Malcolm, Janet., Psychoanalysis, the impossible profession, 1st ed, New York: Knopf, 1981
↑  Robert Ehrlich, Guntrip's Concept of the Regressed Ego, The Journal of the American Academy of Psychoanalysis and Dynamic Psychiatry 37, 2009-12, עמ' 605–625 doi: 10.1521/jaap.2009.37.4.605
↑  Bernard Landis, Discussions with Harry Guntrip, Contemporary Psychoanalysis 17, 1981-01, עמ' 112–117 doi: 10.1080/00107530.1981.10745647
↑  Bernard Landis, Discussions with Harry Guntrip, Contemporary Psychoanalysis 17, 1981-01, עמ' 112–117 doi: 10.1080/00107530.1981.10745647
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Disorders of the self : new therapeutic horizons : the Masterson approach, New York: Brunner/Mazel, 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279604505171  BIBSYS: 90065269  BnF: cb13489972f (data)  GND: 123019842  ISNI: 0000 0001 0919 1673  LCCN: n50082111  NDL: 00441995  NKC: xx0054488  NTA: 073460974  SNAC: w6gw082b  SUDOC: 035830646  VIAF: 79149022   WorldCat (עם VIAF): 79149022
בראסרי

בראסרי בפריז
בראסרי בבלגיה
בְּרָאסֵרִי (מצרפתית: Brasserie) הוא סוג של מסעדה בנוסח צרפתי עם אווירה מרגיעה, שמגישים בה מנות יחידות וארוחות שונות. לרוב מוגשות ארוחות פשוטות מתפריט מצומצם המשתנה בהתאם לשעה, לעיתים עד השעות הקטנות של הלילה, לצד משקאות חריפים (בעיקר בירה). בניגוד לביסטרו, הבראסרי בדרך כלל יעניק רמת שירות גבוהה ותפריטים מודפסים. בניגוד למסעדה, הבראסרי יגיש תפריט מצומצם יחסית ויאפשר להזמין אוכל לאורך כל היום ובכל ימות השבוע, ולא רק בשעות מסוימות כפי שנהוג במסעדה. כמו כן, השירות בבראסרי יהיה פחות פורמלי מזה שהמסעדה הצרפתית מחויבת לתת, והעיצוב גם הוא יהיה פשוט יותר. מנת בראסרי קלאסית היא סטייק וצ'יפס (בצרפתית: סטייק פריט).
מקור

פירוש המילה "בראסרי" בצרפתית הוא מבשלה, ובעקיפין מתכוון גם לכל תעשיית המבשלות. משערים שהכינוי בראסרי דבק במקומות שבישלו את הבירה המוגשת בעצמם. מקורו של סגנון הגשת המזון והשתייה בפונדקי הבירה הגרמניים, ומשם התפשט לאזור אלזס-לורן ובהמשך לפריז, שם הפכו הבראסרי למקום מפגש של אנשי רוח, פוליטיקאים ואמנים.
בפריז ישנם בראסרי הקיימים מהמאה ה-19 כגון בופנז'ה שהוא הבראסרי הוותיק בפריז (מ-1864) ובראסרי ליפ שקיים מ-1880. לה קופול קיים מ-1927 והיה הבראסרי הגדול בפריז בין שתי מלחמות העולם.
מסעדות הנושאות שם זה נפתחו גם מחוץ לגבולות צרפת – למשל רשת בראסרי לה האל בארצות הברית ובראסרי M&R, "סרגוס", "לוקאס" ועוד בתל אביב – ופעמים רבות המונח כבר אינו משמש בהקשרו המקורי אלא יותר כאמצעי למיתוג זר של מסעדה מקומית.
פנקיסי

| --- | --- |

עמק פנקיסי מהר טבַּאתַּאנָה (גאו')
 מידע כללי
 סוג:  קניון 
 מיקום
 קואורדינטות:  42°07′00″N 45°16′00″E﻿ / ﻿42.116666666667°N 45.266666666667°E﻿ / 42.116666666667; 45.266666666667
 
  (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור פנקיסי(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור פנקיסי
 
פַּנְקִיסִי (בגאורגית: პანკისი או ערוץ פנקיסי (בגאורגית: პანკისის ხეობა, פַּנְקִיסִיס חֶאוֹבָּה) הוא עמק-ערוץ נהר בגאורגיה בחלקו העליון של נהר האלזני דרומית למחוז ההיסטורי תושתי, בין הרי בּוֹרבַּלוֹ וחורבות מבצר בַּאחטְרִיוֹנִי (אנ'). מבחינה מנהליתית הוא נמצא בנפת אחמטה בצפון קאחתי. רוב תושבי האזור הם כיסטים ממוצא צ'צ'ני, והעמק נמצא סמוך לגבול של גאורגיה עם צ'צ'ניה.
במהלך העימות הרוסי–צ'צ'ני ומלחמת צ'צ'ניה השנייה טענו הרוסים כי מורדים צ'צ'נים מצאו מקלט בקרב הכיסטים בגאורגיה הסמוכה והשתמשו בערוץ פנקיסי כבסיס למעבר, הכשרה ומשלוח נשק ומימון על ידי מורדים צ'צ'נים ומיליטנטים אסלאמיים, כולל לוחמים זרים, שרבים מהם באו בעקבות רוסלן גלייב. עד למעורבותה של ארצות הברית היה הממשל הגאורגי חסר יכולת לטפל בפעילות באזור, גם לא למראית עין ולמעשה נמנע מלהתקרב לאזור כלל.
התגברות הפעילות האיסלאמית באזור גרמה למשבר פנקיסי (אנ'). בשנת 2002, בניגוד להתעלמות של ארצות הברית מטענות הרוסים קודם לכן, הזהירה ארצות הברית כי העמק הנידח הפך לבסיס של לוחמים ערבים בעלי ברית לאל-קאעדה. כחלק מהמלחמה העולמית בטרור שלחה ארצות הברית, בסוף פברואר 2002, כ-200 אנשי הכוחות המיוחדים לאזור, הקצתה 64 מיליון דולר לטובת אימונים בנשק ורכישת ציוד צבאי לגאורגיה. בתחילת מרץ של אותה שנה נפגש ולדימיר פוטין עם אדוארד שוורדנדזה בקזחסטן והבטיח תמיכה בפעולה האמריקאית. הצעתה של רוסיה, להכניס את צבא רוסיה לאזור לייצוב, נתקלה בהתנגדות גאורגית. באוגוסט של אותה שנה שלח הנשיא פוטין כלי טיס רוסיים להפציץ בסיסי מורדים לכאורה בערוץ לאחר שהאשים את הממשל הגאורגי בחוסר מעש. הפעולות של הרוסים והצעותיהם גרמו למתיחות באזור. הגאורגים האשימו את הרוסים בהפצצות שפגעו באזרחים גאורגים.
הפעילות המשותפת של ארצות הברית וגאורגיה כנגד הפעילים הצ'צ'נים נמשכה עד לשנת 2005.
הערות שוליים

↑  הרי בורבלו כוללים את בּוֹרבַּלוֹ עילית (גאו') ובּוֹרבַּלוֹ תחתית (גאו').
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463770905171  GND: 4758501-8  LCCN: n2004051171  SUDOC: 192847678  VIAF: 159648171   WorldCat (עם VIAF): 159648171
חן אהרוני

| --- | --- |

חן אהרוני ב-2022
 לידה:  12 באפריל 1990 (בן 34) חולון
 שם לידה:  חן ישעיהו אהרוני
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  זמר, מוזיקאי ומנחה טלוויזיה
 סוגה:  פופ, R&B
 חברת תקליטים:  Mobile1 Music
 שיתופי פעולה בולטים:  אסתי גינזבורג, האולטראס
 
חן אהרוני (נולד ב-12 באפריל 1990 בחולון, ישראל) הוא זמר, מוזיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי. התפרסם בשנת 2007 בזכות השתתפותו בתוכנית הריאליטי "כוכב נולד" בעונתה החמישית. אהרוני היה אחד ממרימי המופע Locura יחד עם פליפה קולומבו, רוסיו איגרסבל ופלורנסיה ברטוטי.
ביוגרפיה

חן ישעיהו אהרוני נולד והתחנך בחולון לתקווה אהרוני, ספורטאית נכים, אלופת ישראל בטניס כיסאות גלגלים ועובדת בזק ולששון אהרוני, ספורטאי נכים, אלוף אולימפי בסיף וכדורסל במשחקים הפאראלימפיים. מגיל צעיר הוא שר והופיע במסגרות בית סיפריות ולהקות נוער.
בגיל 14 השתתף במופע חנוכה "שיר נולד" כאחד מילדי המופע שכלל ילדים מכל קשת הגילאים כמו רוני דלומי, עומר אדם מאי מלר ועוד. במופע הוא ביצע בחי את השיר "עודני ילד" לצד הזמר אמיר פיי גוטמן.
ביוגרפיה > כוכב נולד 5 (2007)

בשנת 2007, בגיל 17, ניגש אהרוני לאודישנים והתקבל לעונה החמישית של התוכנית כוכב נולד והיה לאחד מהמתמודדים הצעירים שהיו בתוכנית. על אף שהודח במהלך התוכנית, חזר אהרוני לתחרות שבוע אחר כך במסגרת "גלגל ההצלה" והצליח להגיע לשלבים הגבוהים והמכריעים. את התוכנית סיים כשהוא במקום הרביעי, לאחר התמודדות מול שלומי בראל, אשר הגיע לגמר התחרות. בסיום עונה זו זכה בועז מעודה במקום הראשון.
משום היותו אחד מהמתמודדים הבולטים באותה עונה, ועל אף שלא זכה ולא העפיל לגמר, קיבל אהרוני חוזה הקלטות בחברת "NMC" אותו בחר לבסוף לא לממש.
במהלך התוכנית התמקד אהרוני בעיקר בביצועים בסגנון פופ לשירים אותם בחר. בין השירים הבולטים שביצע אהרוני היו "עושה לי את זה" של אייל שחר, "מגדלור" של מיקה קרני ו"שיר לערב חג" שבוצע במקור על ידי מירי אלוני אותו ביצע יחד עם הזוכה במקום השני, מארינה מקסימיליאן בלומין.
בשנת 2008 החל אהרוני להנחות את התוכנית "רעש" בערוץ 24 (ערוץ המוזיקה הישראלי) ואף ביצע את שיר הנושא לתוכנית אשר כתב סהר חגי והלחין והפיק ניצן קייקוב. התוכנית נמשכה שתי עונות במהלכן נבחר אהרוני לככב בקמפיין של הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול המעודד צעירים להיות "היי בנטורל" ולהשתתף בהצגת חנוכה "אי המטמון".
באוגוסט 2008 התגייס אהרוני לצה"ל. במהלך שירותו הצבאי שימש כנציג חיל השריון במיצג החיילות בתל השומר, כרכז נפגעים בחיל השריון וכמנחה ב"פסטיבל המתגייסים" של האגודה למען החייל שמתקיים מדי שנה בפארק הירקון תל אביב.
ביוגרפיה > אלבום ראשון (2010)

במאי 2009, בעודו חייל, החל את העבודה על אלבום הבכורה שלו, הנושא את שמו (חן אהרוני), שהופק על ידי ניצן קייקוב, ואף החל להוציא לאור סינגלים מתוכו כמו "ברחוב", "כל מה שרציתי", ו"נשימה" עם הדוגמנית אסתי גינזבורג שעברו פלייליסטים בתחנות גדולות כמו גלגלצ, רשת ג ותחנות רדיו נוספות.
באותה שנה כיכב אהרוני ברשימת 100 הכוכבים החמים של ישראל של השבועון "ראש1" מבית "ידיעות אחרונות" ומוקם בין 20 הגדולים שנה שנייה ברציפות. ב-22 ביוני 2011 סיים אהרוני את שירותו בצה"ל.
ב-23 בדצמבר 2010 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, "חן אהרוני". השיר "נשימה" מהאלבום, אותו שר אהרוני בדואט עם הדוגמנית אסתי גינזבורג, זכה להצלחה והגיע לצמרות מצעדי הפזמונים והמצעדים השנתיים.
בגיליון ראש השנה של השבועון "פנאי פלוס" מבית "ידיעות אחרונות", שיצא ב-29 בספטמבר 2011, נבחר האלבום "חן אהרוני" לאחד מעשרת האלבומים הטובים ביותר שיצאו בשנה העברית החולפת, לצד שמות כמו דודו טסה, ברי סחרוף ונועם רותם.
ב-2010 הנחה את טקס פרסי KCA של ערוץ ניקולדיאון בישראל לצד ליטל רוזנצוייג.
ביוגרפיה > קדם-אירוויזיון (2011)

בתחילת שנת 2011 השתתף בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "אור" אותו כתב סהר חגי והלחין/הפיק ניצן קייקוב. השיר זכה במקום הרביעי, ואילו במקום הראשון זכתה הזמרת דנה אינטרנשיונל עם השיר "דינג דונג". דנה אינטרנשיונל ייצגה את ישראל באירוויזיון 2011, שנערך בגרמניה.
בעקבות השתתפותו בקדם ואהדת מעריצי התחרות לשירו "אור" הוזמן אהרוני לסיבובי הופעות ברחבי אירופה באירועי אירוויזיון והפך לאחד האמנים הישראלים האהובים על חובבי התחרות.