תוכנית הפלישה היפנית לאוסטרליה במלחמת העולם השנייה
הצעות יפניות > הוויכוח בין הצבא לצי

הצלחת היפנים בחודשים הראשונים אחרי ההתקפה בפרל הארבור הביאה גורמים בצי להציע פלישה לאוסטרליה. בדצמבר 1941 הציעו היפנים להוסיף את הפלישה לאוסטרליה ל"שלב השני" של המלחמה, לאחר כיבוש דרום-מזרח אסיה. את ההצעה קידם בעיקר קפטן סאטושי טומיוקה, ראש מדור התכנון של המטה הכללי של הצי, בטענה שסביר שארצות הברית תשתמש באוסטרליה כבסיס לפתיחת התקפה בדרום מזרח אסיה. במפקדת הצי טענו שהפלישה יכולה להתרחש באמצעות כוח קטן יחסית, שכן האזור המיועד באוסטרליה היה מוגן קלות ומרוחק ממוקדי האוכלוסייה המרכזיים. עם זאת, בצי לא הייתה תמימות דעים בנוגע לפלישה, ואיסורוקו יממוטו התנגד לה.
הצבא התנגד להצעה בטענה כי אינה ישימה. מוקד פעילות הצבא היה בהגנה על הכיבושים ופלישה לאוסטרליה הייתה מרחיבה יתר על המידה את קווי ההגנה. יתרה מכך, הצבא לא הסכים להפנות למשימה את כמות החיילים הגדולה שנדרשה בשל החשש מכניסת ברית המועצות למלחמה ובשל הרצון לשמור על האפשרות לפלוש לסיביר.
גם ראש הממשלה, הידקי טוג'ו התנגד לפלישה. במקום זאת, הוא העדיף לנתק את התקשורת בין אוסטרליה לארצות הברית, ובכך לאלצה להיכנע. בריאיון האחרון שלו לפני שהוצא להורג אמר טוג'ו:
”מעולם לא היו לנו מספיק כוחות [כדי לפלוש לאוסטרליה]. כבר מתחנו יתר על המידה את קווי התקשורת שלנו. לא הייתה לנו את העוצמה הצבאית או את האספקה כדי להתמודד עם ההרחבה המדהימה של הכוחות שנמתחו כבר יתר על המידה. ציפינו לכבוש את כל גינאה החדשה, כדי לשמור על רבאול כבסיס  ולתקוף את אוסטרליה מהאוויר. אבל פלישה פיזית של ממש – מעולם לא.”
בנאומים בפני הדיאט ב-12 בינואר וב-16 בפברואר 1942, אמר טוג'ו כי בכוונת יפן "לסלק את המושבות הבריטיות בהונג קונג ובחצי האי המלאי משום שהן 'בסיסי הרשע ששימשו נגד מזרח אסיה' ולהפוך את המקומות האלו למבצרים להגנה על מזרח אסיה. בורמה והפיליפינים יקבלו עצמאות אם ישתפו פעולה עם יפן; איי הודו המזרחיים ההולנדיים ואוסטרליה ירוסקו אם יתנגדו; אולם אם הן יכירו בכוונות האמיתיות של יפן הן יקבלו סיוע בקידום רווחתן ופיתוחן".
חישובי הצבא והצי בנוגע לגודל הכוח הדרוש לפלישה לאוסטרליה היו שונים מאוד ויצרו פתח לדיונים רבים. בדצמבר 1941 חישב הצי שכוח של שלוש דיוויזיות (45–60 אלף חיילים) יהיה מספיק כדי להשתלט ולהחזיק בחופים הצפוניים של אוסטרליה. לעומתו, הצבא טען כי יידרשו לכך לפחות עשר דיוויזיות (150–250 אלף חיילים). עוד מצא הצבא ששינוע כמות כזו של חיילים תדרוש בין 1.5 ל-2 מיליון טון משלוח, מה שהיה מצריך עיכוב אוניות סוחר. כוח הפלישה הזה היה גדול מהכוח ששימש כולו לכיבושים בדרום-מזרח אסיה. הצבא גם דחה את טענת הצי להגביל את הפלישה ליצירת מובלעות בחופי אוסטרליה, בשל ההתקפות הנגדיות הצפויות על העמדות היפניות. עקב הניסיון בסין האמינו בצבא שהמטרה המוצהרת צריכה להיות כיבוש כל היבשת האוסטרלית, דבר שהיה מעל ומעבר ליכולות היפניות באותה עת.
אפשרות הפלישה לאוסטרליה נדונה מספר פעמים בין הצי והצבא בפברואר 1942. ב-6 בפברואר 1942 משרד הימייה העלה הצעה לפיה תתרחש פלישה למזרח אוסטרליה במקביל לפלישה לפיג'י, סמואה וקלדוניה החדשה, הצעה שנדחתה שוב על ידי הצבא. ב-14 בפברואר, יום לפני נפילת סינגפור, נערך דיון נוסף בו טען קפטן טומיוקה כי אוסטרליה ניתנת לכיבוש באמצעות "כוח סמלי". אמירה זו הוגדרה ביומן הסודי של הפיקוד העליון כ"ג'יבריש רב". גנרל טומויוקי ימאשיטה אמר כי "הוא אמר שאחרי כיבוש סינגפור, הוא רצה לדבר עם טוג'ו על תוכנית לפלישה לאוסטרליה... טוג'ו דחה את התוכנית, בטענה לקווי אספקה ארוכים מדי, שיהיו פגיעים ופתוחים להתקפות האויב".
המחלוקת בין הצבא לצי הגיעה להכרעה בפברואר עם ההחלטה לבודד את אוסטרליה ולא לפלוש אליה. הצבא המשיך לעמוד על דעתו שפלישה לאוסטרליה אינה פרקטית, אולם הסכים לפלוש לפיג'י, סמואה וקלדוניה החדשה במבצע FS. הפעם האחרונה בה עלתה לדיון ההצעה לפלוש לאוסטרליה הייתה ב-27 בפברואר, אז אמרו בצבא כי להערכתם היבשת מוגנת על ידי 600 אלף חיילים. בפגישה נוספת ב-4 במרץ הסכים המטה הקיסרי ל"מתווה יסודי של המלצות למלחמה העתידית", אשר דחה את הפלישה לאוסטרליה לתחתית הרשימה רק אם יתר הפעולות קודם לכן יצליחו. תוכנית זו הוצגה לקיסר ולראש הממשלה הידקי טוג'ו ובכך סתמה את הגולל על הפלישה היפנית. מבצע FS לא יושם, ובוטל לחלוטין ב-11 ביולי 1942, אחרי התבוסות בקרב ים האלמוגים ובקרב מידוויי.