stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשר ביטון
ביוגרפיה

ביטון השתחרר מצה"ל בדרגת סגן אלוף, לאחר מילוי תפקידים שונים בתחומי התקשורת והתשתיות. בין היתר שירת כראש ענף תאלמ"ג (תאימות אלקטרומגנטית) של צה"ל ושל משרד הביטחון, הקים את מערך לוחמת הספקטרום הצה"לי וכיהן כיושב ראש ועדת התדרים הצבאית, וכן היה חבר בוועדת התדרים הלאומית.
בסוף שנת 2017 הצטרף למשרד התקשורת כמנהל אגף תכנון והנדסת ספקטרום במינהל ההנדסה.
באוקטובר 2018, לאחר שהיה כבר חבר במועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין במשך כחצי שנה, נבחר לממלא מקום יו"ר המועצה על ידי שר התקשורת, איוב קרא.
במאי 2020 החליט השר דודי אמסלם למנות את ביטון למנכ"ל משרד הדיגיטל הלאומי. עם ביטול משרד הדיגיטל והפיכתו למערך הדיגיטל במשרד הכלכלה סיים ביטון את תפקידו כמנכ"ל הראשון והיחיד של משרד הדיגיטל הלאומי.
ביטון מכהן כיו"ר המכללה הטכנולוגית ספיר שבנגב. בנוסף, ביטון שותף ומייסד של חברת SpeaX ללימודי אנגלית היפר-פרסונלית, חבר הוועד המייעץ של חברת CANDO המספקת שירותים באמצעות רחפנים ושל חברת LANEZ המתמחה בפתרונות אורבניים מבוססי AI.
ביטון הוא אב לשלושה ומתגורר בקיבוץ ברור חיל בצפון הנגב.
ביוגרפיה > השכלה

ביטון מחזיק בתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה ובתואר שני במשפטים.
הערות שוליים

↑  אשר ביטון מונה למנהל אגף תכנון והנדסת ספקטרום במשרד התקשורת, באתר Telecom News, ‏26 בספטמבר 2017
1 2 3 4 5  יואב סטולר, אשר ביטון נבחר לממלא מקום יו"ר מועצת הכבלים והלווין, באתר כלכליסט, 8 באוגוסט 2018
↑  פרוטוקול מס' 29 מישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה יום שני, כ"ג בתמוז התשע"ג (1 ביולי 2013), שעה 11:00, באתר הכנסת, ‏1 ביולי 2013
↑  3.100 ניהול הספקטרום האלקטרומגנטי, הקצאת תדרים ותאלמ"ג, באתר צה"ל, ‏מרץ 2019 (ארכיון)
↑  ליאור נגה, מנהל חדש לאגף הנדסת ספקטרום במשרד התקשורת, באתר ביזנעס, ‏26 בספטמבר 2017 (ארכיון)
↑  השר אמסלם ימנה את אשר ביטון למנכ"ל משרד הדיגיטל והסייבר הלאומי, באתר חדשות 0404, ‏18 במאי 2020
אריק פלזנטס

| --- | --- |

 לידה:  1911 
 פטירה:  1998 (בגיל 87 בערך) 
 
אריק פלזנטס (באנגלית: Eric Pleasants;‏ 1911–1998) היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

אריק פלזנטס נולד בבריטניה בשנת 1911. בילדותו למד בבית ספר בעיר נוריץ'. בהיותו בן 14 עזב את הלימודים ועסק בעיסוקים שונים; היה מתלמד בחשמלאות, יערן, מתאגרף, מתאבק ואז מרים משקולות שהציג את ביצועיו בבריטניה וביבשת אירופה.
פלזנטס הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" (Peace Pledge Union) (אנ') אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, איגוד שהתנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית.
בשנת 1939, בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף פלזנטס לצי הסוחר, על מנת להימנע מגיוס לצבא הבריטי. הוא שירת על ספינה שהובילה תפוחי אדמה מהאי ג'רזי שבאיי התעלה לבריטניה. בזמנו החופשי בחר לשהות באי. באי פגש פלזנטס בבריטי אחר דניס ג'ון לייסטר, אף הוא איש האיגוד.
ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי ג'רזי נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה.
בעת הכיבוש שהה פלזנטס באי. הוא עסק בעבודת ארעי באיסוף תפוחי אדמה, אך יחד עם חברו לייסטר עסק גם בביזה של בתים נטושים באי. הם נתפסו, נשלח למחנה מעצר בצרפת ולבסוף נשלחו שניהם לגרמניה.
בהיותם בגרמניה הצטרפו פלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים. לימים יטען כי הוזמן לשדר שידורי תעמולה באנגלית ממרלין, שם פגש לדבריו שני בוגדים בריטים אחרים, ג'ון אמרי וויליאם ג'ויס ("לורד האו האו") ששידרו שידורי תעמולה לבריטניה בשירות הנאצים. לדבריו שוחח עימם גם על האפשרות שיועמדו בעתיד לדין באשמת בגידה.
מאחר שהחיל הבריטי החופשי לא נועד לצורכי לחימה, אלא לצורכי תעמולה וכלל לא יותר משלושים איש, לא השתתף פלזנטס בלחימה אלא נדד ברחבי גרמניה. לקראת סוף המלחמה היה בעיר דרזדן, שם נשא לאשה בחורה גרמניה. בפברואר 1945 היה עד להפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית, כאשר רבבות מתושביה נהרגו והעיר נחרבה לחלוטין.
פלזנטס ואשתו היו בברלין כאשר הצבא האדום התקרב לעיר, ונמלטו ממנה דרך תעלות הביוב. בסופו של דבר מצאו עצמם בשטח הכיבוש הסובייטי. פלזנטס מצא תעסוקה בקרקס נודד. בשנת 1946 הוא ואשתו נעצרו על ידי הנקו"ד. הוא הופרד מאשתו, הואשם בריגול ונדון ל-25 שנות עבודת כפייה בגולאג חוג הארקטי. מאז לא ראה יותר את אשתו.
בשנת 1953, לאחר מותו של סטלין, שוחרר פלזנטס מהגולאג ושב לבריטניה. הוא נחקר על מעשיו במלחמה אך לא הועמד לדין. הוא חבר לאדי צ'פמן, הסוכן הכפול שהערים על הנאצים, אותו הכיר מהאי ג'רזי, והכתיב לו את זכרונותיו מן המלחמה. הספר יצא לאור בשנת 1957 בשם
"I Killed to Live – The Story of Eric Pleasants as told to Eddie Chapman"
(הרגתי כדי לחיות – סיפורו של אריק פלזנטס כפי שסופר לאדי צ'פמן).
גרסה נוספת של הספר ראתה אור לאחר מותו של פלזנטס בשם
" Hitler's Bastard. Through Hell and Back in Nazi Germany and Stalin's Russia"
ממזרו של היטלר. לגיהנום ובחזרה בגרמניה הנאצית וברוסיה הסטליניסטית).
אריק פלזנטס נפטר בשנת 1998.
ארנסט גרפנברג

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1881 אדלבסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  28 באוקטובר 1957 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת מינכן 
 מעסיק:  אוניברסיטת קיל 
 בן או בת זוג:  R. G. Waldeck 
 
ארנסט גרפנברג (בגרמנית: Ernst Gräfenberg;‏ 26 בספטמבר 1881 אדלבסן ליד גטינגן, שבגרמניה - 28 באוקטובר 1957 ניו יורק, שבארצות הברית) היה רופא יהודי ומדען יליד גרמניה. הוא ידוע בפיתוח ההתקן התוך רחמי למניעת הריון (IUD) ובמחקריו על תפקיד השופכה של האישה באורגזמה. נקודת הג'י נקראת על שמו.
קריירה

גרפנברג למד רפואה בגטינגן ובמינכן, והשלים את הדוקטורט שלו ב־10 במרץ 1905. הוא החל לעבוד כרופא לרפואת עיניים באוניברסיטת וירצבורג, אך לאחר מכן עבר למחלקה למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת קיל, שם פרסם מאמרים על גרורות סרטן ("תאוריית גרפנברג") והפיזיולוגיה של השתלת ביצית. בשנת 1910 גרפנברג עבד כגניקולוג בברלין, ובשנת 1920 היה כבר מפורסם, והייתה לו מרפאה בקורפורסטנדאם. הוא היה גינקולוג ראשי בבית חולים עירוני בבריטז, מחוז בברלין בשכונה של מעמד הפועלים, והחל במחקרים מדעיים על הפיזיולוגיה של הרבייה האנושית באוניברסיטת ברלין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה קצין רפואה והמשיך לפרסם מאמרים, בעיקר על פיזיולוגיה של נשים. בשנת 1929 פרסם את מחקריו על "טבעת גרפנברג", ההתקן התוך רחמי הראשון שיש תיעוד על השימוש בו.
במאה ה -17 תיאר הרופא ההולנדי רנייה דה גראף את השפיכה הנשית והתייחס לאזור ארוגני בנרתיק שהוא קישר עם הערמונית הגברית. מאוחר יותר דווח על אזור זה על ידי גרפנברג.  המונח ״נקודת ג׳י״ (G-Spot) נטבע על ידי אדיגו ואחרים. בשנת 1981, ונקרא על שמו של ארנסט גרפנברג,  אף על פי שמחקרי גרפנברג משנות הארבעים של המאה העשרים הוקדשו לגירוי השופכה. בשנת 1950 הצהיר גרפנברג, "תמיד ניתן היה למצוא אזור ארוטי על הצד הקדמי של הנרתיק לאורך השופכה."
כאשר הנאצים עלו לשלטון בגרמניה, גרפנברג, יהודי, נאלץ בשנת 1933 להתפטר מתפקידו כראש המחלקה לגינקולוגיה ומיילדות בבית החולים העירוני ברלין-בריטץ. בשנת 1934 ניסה הנס להפלדט לשכנע אותו לעזוב את גרמניה הנאצית. הוא סירב, והאמין שמאחר שבטיפולו היו גם נשים של פקידים נאצים גבוהים, הוא יהיה בטוח. הוא טעה, ונעצר בשנת 1937 מאחר שהבריח מגרמניה בולים נדירים. מרגרט סנגר הוציאה אותו מהכלא הנאצי, ולבסוף הורשה לו לצאת מגרמניה בשנת 1940, והוא נסע לארצות הברית ופתח מרפאה בעיר ניו יורק.
חיים פרטיים

גרפנברג היה בנם של סלומון גרפנברג (1834–1918) ומינה גרפנברג (לאה אייכנברג; 1845–1910). [5] אביו של ארנסט היה בעל עסק של מוצרי ברזל באדלבסן, ושימש כראש הקהילה היהודית שם משנת 1868 עד 1882, וכחבר מועצת הקהילה של אדלבסן (Bürgervorsteher) משנת 1889 עד 1893.  בשנת 1893 עברה המשפחה לגטינגן, שם למד ארנסט בבית הספר התיכון העירוני, או בגימנסיה, לימים המכונה גימנסיה מקס-פלאנק.
גרפנברג היה נשוי לזמן קצר לסופרת רוזי וולדק. הוא נפטר ב־28 באוקטובר 1957 בעיר ניו יורק.
הערות שוליים

↑  "Evolution and Revolution: The Past, Present, and Future of Contraception". Contraception Online (Baylor College of Medicine). 10 (6). February 2000. Archived from the original on September 26, 2006.
↑  Jon E. Roeckelein (2006). Elsevier's Dictionary of Psychological Theories. Elsevier. p. 256.
↑  Addiego, F; Belzer, EG; Comolli, J; Moger, W; Perry, JD; Whipple, B. (1981). "Female ejaculation: a case study.". Journal of Sex Research 17 (1): 13–21.
↑  Ernest Gräfenberg (1950). "The role of urethra in female orgasm". International Journal of Sexology 3 (3): 145–148.
↑  Eggert, Björn. Entry for "Gertrud Seidl (geborene Gräfenberg), 1883–1943" (sister of Ernst Gräfenberg), in Stolpersteine Hamburg. Retrieved 2015-02-22 from www.stolpersteine-hamburg.de
↑  Schaller & Dietert (2010), p. 17.
↑  Matthias David, Frank C. K. Chen, and Jan-Peter Siedentopf, Ernst Gräfenberg: Wer (er)fand den G-Punkt?, Deutsches Ärtzteblatt, November 2005, Seite 498: "Ernst Gräfenberg war für kurze Zeit mit der Schriftstellerin Rosie Waldeck verheiratet." The U.S. Copyright Renewals, 1962 July – December
↑  Rosie Waldeck is also known as Rosie Graefenberg Waldeck, and as "R.G." was author of Prelude to the past; the autobiography of a woman. Time magazine, in its 1942 review of Waldeck's Athene Palace
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118541250  ISNI: 0000 0000 8372 0986  NKC: xx0126496  NTA: 172404606  VIAF: 35248166   WorldCat (עם VIAF): 35248166
אריה "בעל גוף"

| --- | --- |

יוסף בודקו, אריה "בעל גוף" (ספר שני, עמוד מ"ו), 1923, חיתוך עץ, גובה 6.5 ס"מ, רוחב 8 ס"מ
 מידע כללי
 מאת:  חיים נחמן ביאליק 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  סיפור קצר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1899 
 
אריה "בעל גוף" הוא סיפור קצר מאת חיים נחמן ביאליק, והיצירה הראשונה שפרסם בפרוזה. הסיפור התפרסם בהמשכים בכתב העת הספרותי "השילוח" בשנת 1899, ובהמשך יצא בספר נפרד, וכן נכלל באסופות של כתבי ביאליק.
עלילה

עלילת הסיפור נסבה על דמותו של אדם בשם אריה המכונה "צפיר" (תייש צעיר), יהודי החי בעיירה באימפריה הרוסית, ועוסק בהצלחה רבה בסחר בעצים ובמתן הלוואות. אריה הוא אדם גס ואלים, חסר השכלה ושטוף באמונות טפלות, שעיקר עניינו בחיים בצבירת הון. מצד החיוב, הוא מתואר כאדם חסון בגופו ובנפשו, פשוט הליכות, מחובר לטבע ומתחבר בנקל לבני האדם הפשוטים, יהודים וגויים, באמצעות יכולת הדיבור וההומור שלו וקסמו האישי. הוא בעל חכמת חיים ושמחת חיים.
בפתיחת הסיפור מתוארים דמותם ושגרת חייהם של אריה ושל בניו, דרך פרטים מעברו של אריה ואפיזודות שונות מחיי יומו, בכללן קטטה אלימה עם סוחר עצים מתחרה. לאחריה מתחילה ההתפתחות העלילתית המרכזית: אריה מוצא במישור שבו הוא מאחסן עצים ערימה גדולה של עצים וקרשים משובחים, ומחליט להשתמש בהם כדי לשפץ את ביתו, שעל אף העושר שצבר נשאר כל השנים במצב רעוע. לכבוד חנוכת הבית מוזמנים כל נכבדי הקהילה, שאריה בז בלבו להם ולהליכותיהם המעודנות, אך שואף לזכות בהכרתם. הסעודה הדשנה שעורך אריה לאורחיו מסתיימת באקורד צורם, כאשר מוגשת פשטידה שלא עלתה יפה והאורחים עוזבים במהירות.
בסיום יושב אריה לעת ערב ומאזין לצלילי כינור העולים מבתים שכנים, ומתערבבים בצלילי החליל שבו מנגן בנו. צלילי החליל נמשכים כשתמה מנגינת הכינור. אריה רואה בניצחונו של החליל, כלי פשוט ועממי, סמל לעלייתם של בני מעמדו החברתי, אנשים פשוטים וגסים, בעלי כישורים כלכליים, מול שקיעתם של בעלי הייחוס וההליכות המעודנות:
"אמת, שאני אריה הנני בוּר, עם־הארץ, כעין 'ממזר' בקהל ישראל, ואפילו ה'צרורות' אינם מטהרים אותי ולא עמדו לי כי אם לטפס עד מדרגת בעל־גוף ולא יותר, וכל ימי הנני כמרוחק ומנודה מן הציבוּר – אבל העתיד, העתיד יהיה ל'קנדידט' שלי המחלל עתה בחליל, ולא לבניהם החשובים של אלה המנגנים עתה בכנוֹר."
ביקורת ופרשנות

הסיפור מבוסס על היכרותו האישית של ביאליק עם ענף המסחר בעצים, שבו עסק מספר שנים בצעירותו, ודמותו של אריה מבוססת ככל הנראה על אדם אמיתי שחי בז'יטומיר, העיר שבה גדל ביאליק.
ההתרחשות העיקרית בסיפור מהדהדת, באופן אירוני ואף פארודי, את בניית בית המקדש בידי שלמה המלך וטקס חנוכתו. ביאליק משתמש רבות בהרמזים מקראיים כדי לחזק הקבלה זו. למשל, נאמר שבמהלך הבנייה, יריביו של אריה "ראו לכליון עיניהם את כל חֵשק אריה אשר חָשק להראות", ניסוח המרמז לתיאור מספר מלכים "וַיְהִי כְּכַלּוֹת שְׁלֹמֹה לִבְנוֹת אֶת בֵּית יְהוָה וְאֶת בֵּית הַמֶּלֶךְ וְאֵת כָּל חֵשֶׁק שְׁלֹמֹה אֲשֶׁר חָפֵץ לַעֲשׂוֹת". לעומת הפסוק המתייחס לרצונו של שלמה "לעשות", אריה מונע מחשק "להראות" לאחרים את עושרו. בניגוד לחנוכת המקדש במקרא, שממנה יצאו המוזמנים "שמחים וטובי לב", אורחיו של אריה יצאו "זועפים וסרים בלי ברכת הפרידה ובלבם שנאה כבושה".
מבקרים אחדים תמהו מה הניע את ביאליק להקדיש סיפור שלם לתיאורה של דמות גסה, זאת מיד לאחר שתיאר בצורה מרשימה את דמות הלמדן בשירו "המתמיד". הסופר מנדלי מוכר ספרים, ש"אריה בעל גוף" מושפע מיצירתו, אמר לביאליק שהיה מסתפק בדף אחד לתיאור אדם כאריה "בעל גוף". עם השנים הכירו חוקרי הספרות באיכויותיו הספרותיות ובמורכבותו של הסיפור, ובמקומו במסכת יצירתו של ביאליק בשירה ובפרוזה, והתפתח דיון במשמעויותיה. המבקרים נחלקו בשאלת יחסו של המספר לגיבורו - האם זה יחס של הערצה על פשטותו, קסמו המחוספס וכוחו, יחס של רתיעה ובוז על גסותו וחומרנותו, או שילוב של השניים, כדברי שמואל ורסס: "ככל שהדמויות השופעות גשמיות מעוררות בו בביאליק אהדה רבה, מתגונן הוא בפני קסמי עולם זר, מפתה ודוחה זה, ובעזרת ההיתול והאירוניה הוא מנסה לבנות חיץ של ממש בינו לבינם"..
לקריאה נוספת

חיים נחמן ביאליק - הסיפורים, בעריכת אבנר הולצמן, הוצאת דביר, 2008
זיוה שמיר, "אריה 'בעל גוף' - יהודי חדש?", מאזנים סט, 1 (תשנ"ה) 38-32
שמואל ורסס, בין גילוי לכיסוי : ביאליק בסיפור ובמסה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, רעננה 1984, עמ' 28-40, גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  צרורות של ממון שצבר
↑  א.מ. גנחובסקי, הערה, פורסם ב"הצופה", 11 באפריל 1941, קישור באתר "עתונות יהודית היסטורית"
↑  ח"נ ביאליק, על מנדלי מוכר ספרים, בפרויקט בן-יהודה
↑  שמואל ורסס, בין גילוי לכיסוי:ביאליק בסיפור ובמסה, עמ' 39
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008880286105171
אשר בלוט

אשר בלוט (6 בינואר 1932 – 1 בינואר 2019) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר והיה קפטן הפועל תל אביב בשנות ה-50 של המאה ה-20.
קריירה

בלוט נולד בקרלסרוהה שבגרמניה, וכשהיה בן שנתיים עלה לישראל עם משפחתו, וגדל ברחוב אוסישקין בתל אביב. בילדותו הצטרף להפועל הצפון תל אביב, שהייתה קבוצת בת של הפועל תל אביב, וכשהיה בן 15 עלה עם הקבוצה לליגה הבכירה, שם שיחק במדיה לצידו של דוביד שווייצר. כשפרצה מלחמת העצמאות הופסקה הליגה, ובסוף המלחמה פורקה הקבוצה לאחר ששיחקה עונה אחת בליגה הבכירה.
בשנת 1949 הצטרף בלוט להפועל תל אביב, ושיחק במדיה לצידם של יעקב חודורוב ורחביה רוזנבוים. בשנת 1951 יצא עם הקבוצה למסע המשחקים הבינלאומי הראשון שלה, ושותף במשחקים מול ארסנל, לידס ומנצ'סטר יונייטד. את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב כבש בלוט ב-5 בדצמבר 1953, במשחק הדרבי מול מכבי תל אביב.
בעונת 1956/1957, כשהוא משמש כקפטן הקבוצה, הוביל בלוט את הפועל תל אביב לזכייה באליפות השישית בתולדותיה, והראשונה מאז קום מדינת ישראל. שנתיים לאחר מכן עזב את הקבוצה, לאחר שכבש 24 שערים במהלך העשור בו שיחק בקבוצה, מתוכם 18 שערי ליגה. בלוט שיחק תקופה קצרה בהפועל פתח תקווה, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל ושימש כמאמן בקבוצות שונות.
קריירה > כמאמן

בעונות 1960–1962 אימן שנתיים וחצי את הפועל חולון והעפילה עימה לליגה א' בנובמבר 1962 התפטר מתפקידו ועבר לאמן את הפועל קריית אונו. בקריית אונו אימן בלוט 4 שנים והעפיל גם עימה לליגה א'. בעונת 1966–1967 החל לאמן את מכבי רמת עמידר. עבר לעונה אחת למכבי הרצליה וחזר לרמת עמידר. בעונת 1970–1971 החל לאמן את הפועל בת ים למשך שתי עונות. בעונת 1972–1973 חזר לאמן את הפועל חולון והיה קרוב לעליה לליגה הבכירה, אך הפסיד את העלייה לקבוצת בני יהודה. את עונת 1973–1974 התחיל בהפועל כפר סבא, הוחלף על ידי שלמה שרף ובהמשך החליף את ראובן כהן במכבי רמת עמידר, והעפיל עימה לליגה הבכירה בסוף עונת 1974–1975, לאחר שנים של ניסיונות כושלים. בלוט המשיך עם עמידר עוד עונה ובסיומה חזר להפועל חולון. את עונת 1979–1980 התחיל בהפועל אור יהודה, אך עזב בחודש נובמבר.
בפברואר 1981 נאשם בלוט בפרשת שוחד במקום עבודתו ונשלח ל-6 חודשי מאסר בפועל.
לזכותו של בלוט חמש הופעות בנבחרת ישראל. את הופעות הבכורה בנבחרת שלו ערך ב-1 בנובמבר 1953, במשחק מול נבחרת יוון שנערך באתונה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1954. בלוט שיחק בכל ארבעת המשחקים בקמפיין, מול יוון ויוגוסלביה, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-1 במאי 1954, במשחק ידידות מול נבחרת דרום אפריקה ביוהנסבורג.
בלוט נפטר ב-1 בינואר 2019 ונטמן בבית העלמין "בשביל מנוחה נכונה" בראשון לציון.
הערות שוליים

↑  בלוט פסק מלאמן בחולון, בעיתון מעריב 7 בנובמבר 1962
↑  רמת עמידר טיפסה שוב למקומה הטבעי - הצמרת, בעיתון מעריב 16 בינואר 1967
↑  בלוט לעמידר - מהלל למכבי הרצליה, בעיתון מעריב 8 ביוני 1969
↑  חודורוב יאמן את הפועל אשקלון, בעיתון מעריב 1 ביולי 1970
↑  כהן התפטר, בלוט במקומו, בעיתון מעריב 24 בפברואר 1974
↑  סוף סוף השתכנה עמידר בלאומית, בעיתון מעריב 1 ביוני 1975
↑  הכדורגלן לשעבר בלוט - למאסר באשמת שוחד, בעיתון מעריב 19 בפברואר 1981
↑  כדורגלן העבר אשר בלוט הלך לעולמו, באתר ynet, 1 בינואר 2019
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1956 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  |   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  | ישראל |
ארומאנש

| --- | --- |
סמל ארומאנשסמל ארומאנש

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  נורמנדי נורמנדי
 מחוז:  קלבדוס
 שטח:  13.7 קמ"ר
 גובה:  0-55 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  449 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  43 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  49°20′24″N 0°37′16″W﻿ / ﻿49.34°N 0.6211°W﻿ / 49.34; -0.6211
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.arromanches.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ארומאנש  (למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ארומאנש  (למפת נורמנדי רגילה) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  א.ד. פר.  א.ד.פ. תעלת למאנשארומאנש  (למפת נורמנדי מוגדלת) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  איל-דה פראנס  א.ד.פ. תעלת למאנשארומאנש    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארומאנש (בצרפתית: Arromanches-les-Bains או בקיצור Arromanches) היא קומונה במחוז קלבדוס בנורמנדי, בצפון מערב צרפת, לחופי תעלת למאנש, כ-12 ק"מ צפונית-מערבית לבאייה.
העיירה מפורסמת בעיקר בגלל היותה אתר חשוב בנחיתה בנורמנדיה במלחמת העולם השנייה. כדי להבטיח את המשך האספקה לכוחות הנוחתים היה צורך לבנות שני נמלים מלאכותיים שנקראו בשם הקוד נמלי מאלברי.
נמל מאלברי A נבנה בצד האמריקאי - בחוף אומהה. נמל מאלברי B נבנה בחוף ארומאנש, סמוך לחוף גולד.
בסערה הקשה שהייתה בימים 13 ביוני 1944 - 23 ביוני 1944 נהרס נמל מאלברי A והנמל בחוף ארומאנש נשאר מקור אספקה יחידי לכוחות בעלות הברית עד לכיבוש ופתיחת נמל אנטוורפן ב-28 בנובמבר 1944.
התיירות בארומאנש בנויה בעיקר על ההיסטוריה של הנחיתה. ב-1954 נפתח במקום מוזיאון הנחיתה (Musée du Débarquement) שהוא הראשון מכל המוזיאונים בנורמנדי העוסקים בנחיתה. במוזיאון יש מודלים, מוצגים והסברים אור-קוליים על הנחיתה בכלל ועל נמל מאלברי בפרט. בעיירה מפוזרים תותחים ומוצגים שונים מאותה תקופה.
בחוף ארומאנש נמצאים כמה מזחים צפים וכן שרידי שובר הגלים של נמל מאלברי B.
על גבעה המשקיפה על ארומאנש נמצא מבנה קולנוע עגול המציג ב-360 מעלות את סיפור הנחיתה.
ממזרח לארומאנש נחנכה בשנת 2021 אנדרטת נורמנדי הבריטית.
מוזיאון הנחיתה בארומאנש
מוזיאון הנחיתה בארומאנש
מזח צף בחוף ארומאנש
ארומאנש ושרידי נמל מאלברי B
שרידים מנמל מאלברי B, ברקע - שובר הגלים של הנמל
מרכז ארומאנש
זחל"ם אמריקאי ליד מוזיאון הנחיתה
תצוגה של חלק מחוליות נמל מאלברי B
בוטרוס ראלי

ערך זה עוסק בראש ממשלת מצרים בראשית המאה ה-20. אם התכוונתם לנכדו, מזכ"ל האו"ם, ראו .
בוטרוס ראלי (בערבית: بطرس غالي, תעתיק מדויק: בטרס ע'אלי) (1846 - 20 בפברואר 1910) היה ראש ממשלת מצרים בשנים 1908–1910 עד הרצחו.
ראלי נולד למשפחה קופטית. שימש כשר החוץ המצרי, ובתפקיד זה כתב את התנאים לתוכנית אל עריש - תוכנית להתיישבות יהודית בסיני ובאל עריש, אותה יזם הרצל ואשר לא יצאה אל הפועל. הוא הואשם בתמיכה בבריטניה בתקרית דינשאווי וב-20 בפברואר 1910, כשנה וחצי לאחר מינויו כראש הממשלה, נרצח בידי מתנקש.
נכדו בוטרוס בוטרוס ראלי כיהן כמזכ"ל האו"ם בשנים 1992–1996.
אשר בן דוד

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־12 וווה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 
אשר בן דוד היה רב ומקובל שחי במאה ה-13 בפרובאנס ומאוחר יותר בגירונה. תלמידו ואחיינו של רבי יצחק סגי נהור, נכדו של הראב"ד מפוסקיירא.
ביוגרפיה

ר' אשר בן דוד נחשב תלמיד מהימן של רבי יצחק סגי נהור ומרבה לצטט את תורתו. בשלב מסוים רבי יצחק סגי נהור שולח איגרת אל מקובלי גירונה בתוכחה על פרסומם של תורות קבליות שלדבריו עדיף שיישארו נסתרות. בהמשך האיגרת רבי יצחק סגי נהור ממנה את ר' אשר בן דוד לשלוחו, ללמד את חכמי גירונה את תורותיו הקבליות.
ר' אשר משתלב בחוג קבלת גירונה ומהווה את המעבר של תורת הקבלה מחוג מקובלי פרובאנס לחוג מקובלי גירונה.
ביוגרפיה > חיבוריו

אחד מחיבוריו הידועים של ר' אשר הוא פירוש על י"ג מידות של רחמים שבעצם מהווה את התחלתה של ספרות המוסר הקבלית. בסגנון ספרותי זה ימשיכו אותו מקובלים אחרים מחוגו כגון ר' יונה מגירונה בספרו "שערי תשובה", ר' יעקב בר ששת בספרו "האמונה והביטחון" והרמב"ן בספרו "שער הגמול".
חיבור נוסף בשם "פירוש שם המפורש", עוסק בתורת הספירות המוקדמת כפי שהיא מתבטאת בשם המפורש.
ביוגרפיה > במחקר

הרב מנחם זאב בוטשן- חסידה פרסם חלק מכתביו בכתב העת "הסגולה"- כרכים ב-י. בנוסף, בספרו על ר' אשר בן דוד, פרופ' דניאל אברמס ליקט וערך את כתביו בצורה מחקרית.
יוסף דן סקר את תורותיו בספרו תולדות ספרות הסוד העברית בכרך ז, מקובלי פרובאנס עמ' 430-468.
הערות שוליים

↑  יוסף דן, תולדות תורת הסוד העברית כרך ז'
↑  גרשום שלום, Origins of the Kabbalah, Princeton, 1987, עמ' 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310220405171  ISNI: 0000 0004 3975 802X  LCCN: nr91013172  SUDOC: 079350429  VIAF: 217224446   WorldCat (עם VIAF): 217224446 
| ראשוני המקובלים בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| חוג פרובנס | אברהם בן דוד מפושקירה • יצחק סגי נהור • אשר בן דוד •  יהודה בר יקר |  |
| חוג גירונה | רמב"ן • עזרא ועזריאל בני שלמה • יעקב בן ששת |  |
| חוג קסטיליה | משה מבורגוס • טודרוס בן יוסף אבולעפיה |  |
| ספרד | יצחק אבן סהולה • יצחק אבן לטיף • ברוך התוגרמי • אברהם אבולעפיה |  |
| חוג הזהר | משה די ליאון • יוסף ג'יקטיליה • יוסף אנג'לט • בחיי בן אשר • יוסף בן שלום אשכנזי • יוסף הבא משושן הבירה •  דוד בן יהודה החסיד |  |
| בעקבות הזהר | יצחק דמן עכו • מנחם רקנאטי • שם טוב אבן גאון • יהושע אבן שועיב • פרץ הכהן |  |
ראשוני המקובלים נוספים
ארוכה הדרך למטה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  ספר מאת ניק הורנבי
 בימוי:  פסקאל שומיי 
 הופק בידי:  פינולה דווייר אמנדה פוזי
 תסריט:  ג'ק ת'ורן 
 עריכה:  כריס גיל, בארני פילינג 
 שחקנים ראשיים:  פירס ברוסנן טוני קולט אימוג'ן פוטס ארון פול
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  בן דייוויס 
 מדינה:  גרמניה, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  BBC Films DCM Productions HanWay Films
 חברה מפיצה:  Magnolia Pictures Lionsgate DCM Film Distribution
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בפברואר 2014 (גרמניה) 21 בפברואר 2014 (בריטניה) 8 במאי 2014 (ישראל)
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה שחורה
 תקציב:  22.7 מיליון דולר
 הכנסות:  7.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   alongwaydown
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארוכה הדרך למטה (באנגלית: A Long Way Down) היא קומדיה שחורה בריטית משנת 2014 המבוססת באופן רופף על ספר בשם זה (אנ') משנת 2005 מאת ניק הורנבי. ביים הבמאי הצרפתי פסקאל שומיי, ובתפקידים הראשיים משחקים פירס ברוסנן, טוני קולט, אימוג'ן פוטס וארון פול.
העלילה עוסקת בסיפור מפגשם הלא-צפוי של ארבעה אנשים זרים לחלוטין שמחליטים להתאבד באותו לילה ובאותו מקום בלונדון, ובתוך כך נחשפים סיפוריהם האישיים.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
פירס ברוסנן: מרטין שארפ
טוני קולט: מורין טומפסון
אימוג'ן פוטס: ג'ס קרייטון
ארון פול: ג'יי-ג'יי מגווייר
סם ניל: כריס קרייטון
ג'וזף אלטין: מתי
ג'ו קול: צ'אז
רוזמונד פייק: פני
טאפנס מידלטון: קאתי מילר
ליאו ביל: ד"ר סטיבנס, הרופא של מתי
קייט-לויס אליוט: בליינית במסיבה במועדון לילה
שולה אדווסי: גלאדיס, בעלת הדירה של ג'יי-ג'יי