stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלאכים באמריקה
תקציר העלילה

ההצגה מספרת את סיפורן של מספר דמויות בארצות הברית של שנות ה-80, כאשר מחלת האיידס התפרצה לראשונה. הסיפור עוסק במערכות יחסים אשר מופרעות על ידי איידס, הומוסקסואליות, דת וחברה. הדמות העיקרית במחזה היא פריור, הומוסקסואל בן שלושים הגוסס ממחלת האיידס שנאלץ להתמודד עם עזיבתו של בן זוגו היהודי והמתוסבך לואיס, בעקבות המחלה. לאחר הפרידה, פריור חווה חזיונות ממלאכית אשר משנים את תפיסתו על העולם, על מלאכים ועל העולם שמעבר. לואיס, בן זוגו לשעבר של פריור, מוצא אהבה חדשה בדמות ג'ו, עורך דין מורמוני נשוי שבעזרתו של לואיס יוצא אט אט מהארון תוך כדי קונפליקטים עזים הגורמים לו לנטוש את אשתו הארפר המובטלת והלא יציבה רגשית ולהסתכסך עם אימו המורמונית השמרנית.
לצד שני זוגות אלו מופיעה דמותו של רוי כהן, הומוסקסואל בארון, עורך דין יהודי מפוקפק וברוקר בזמנו החופשי, אשר מתיימר להיות האדם המשפיע ביותר בניו יורק ומתגאה בכך שהרשיע את יוליוס ואתל רוזנברג שנידונו למיתה. אתל רודפת אותו בהזיותיו, והוא נוכח לדעת כי למרות ניסיונות ההכחשה מצידו אין בכוחו להינצל מאיידס.
במהלך העלילה הזו, שמשרה אווירה של אופרת סבון דיכאונית, ניתן למצוא אתנחתא קומית מדי פעם בדמותו של בליז, גבר הומוסקסואלי שחור ונשי, דראג קווין בעבר, אח בהווה, ומאהבו הקודם של פריור. דמותו של בליז מלווה כמה מהדמויות בהצגה ועוזרת לפריור ולצופים במחזה לשמור על מידה מסוימת של שפיות בתוך מבוך הדמויות בהצגה.
תקציר העלילה > חלק ראשון: המילניום מגיע

המחזה מתרחש בניו יורק סיטי, בין אוקטובר 1985 לפברואר 1986. המחזה מתחיל בהלוויה, כשרב זקן מספיד אישה בשם שרה איירונסון, ודור שלם של מהגרים שסיכן את חייו כדי לבנות קהילה בארצות הברית.
ג'ו פיט, פקיד רפובליקני ממוצא מורמוני במשרד שופט, מקבל הצעה מעורך הדין המשפיע רוי כהן לעבוד בוושינגטון די. סי. במחלקת המשפטים של ארצות הברית. אולם ג'ו צריך לשכנע גם את אשתו, הארפר, שסובלת מאגורפוביה ומכורה לווליום, בגללו היא הוזה הזיות וחולמת על שכבת האוזון המתמעטת.
לואיס איירונסון, נכדה של שרה המנוחה, מגלה שאהובו פריור וולטר, צאצא אחרון למשפחה מהמתיישבים המקוריים ביבשת, חולה באיידס. לואיס חושש שלא יצליח לעמוד בכך ולא יוכל לתמוך בפריור.
ג'ו פוגש את לואיס בבית המשפט בו שניהם עובדים, כשלואיס בוכה בשירותים על מחלתו של פריור. ג'ו מכחיש בפני לואיס שהוא הומוסקסואל, אולם לואיס מנשק אותו על הלחי. פריור חולם חלום ופוגש את הארפר שהוזה מסמים. פריור מגלה לה שבעלה הומוסקסואל, ולאחר מכן נוצה אפורה נופלת מלמעלה וקול אומר לו להתכונן.
רוי כהן מגלה שהוא גוסס מאיידס מתקדם. הוא מסרב להודות במחלה ובהיותו הומוסקסואל, ומספר לכולם שהוא לוקה בסרטן הכבד. הוא משתמש בהשפעתו כדי לקבל אספקה של תרופה ניסיונית לאיידס.
המחלה של פריור מחמירה ולואיס לא מצליח לעמוד בכך, ונוטש אותו כשזה נכנס לבית החולים לטובת סקס מזדמן עם גבר בפארק. פריור מקבל תמיכה מהאקס שלו, בליז, אח בבית החולים ודראג קווין בעברו, שגם מתמודד עם האשמה של לואיס ותירוציו לגבי פרידתו מפריור. הוא מספר לבליז על הקולות שהוא שומע, והקול מוסר לפריור שהוא אינו המוות אלא שהוא מתכוון להכין אותו לקראת "עבודה גדולה".
רוי ממשיך לנסות לשכנע את ג'ו לעבור לוושינגטון עבורו. הוא מגלה לו על גסיסתו, ולאחר מכן חושף בפניו שבעקבות חשד שנהג שלא כחוק בכספי לקוח, הוא עומד לעבור שימוע לגבי שלילת רישיונו. רוי נחוש למות כעורך דין ומנסה לסדר לג'ו עבודה במחלקת המשפטים כדי לעזור לו בנושא. ג'ו מתנגד להתערבות משפטית בנושא. הוא פוגש את לואיס מחוץ לבית המשפט והשניים מתחילים לנהל רומן. הארפר מתעמתת מול ג'ו בנוגע להיותו הומוסקסואל בארון, כיוון שהוא חושב שמדובר בחטא.
בין הלחץ מרוי ואהבתו ללואיס, ג'ו יוצא מהארון בעודו שיכור בפני אמו חנה, שמנתקת את הטלפון. בדאגתה לבנה, היא מוכרת את ביתה ועוברת לניו יורק. לואיס נפרד מפריור והארפר מפצירה בג'ו לעבור לוושינגטון בלעדיה.
פריור חווה חלומות מוזרים כשמצב בריאותו מחמיר. הוא מקבל ביקורים מרוחם של פריור וולטרים קודמים (אחד שמת במגפת המוות השחור ושני שמת במהלך המגפה הגדולה של לונדון), שאומרים לו שהוא נביא ושעליו להתכונן להגעת שליח. ספר בוער מופיע מהרצפה כשהוא נבדק ולא נראה לאף אחד חוץ ממנו, והוא לא יודע אם מדובר בחיזיון או בהזיה. בינתיים הארפר בורחת מהדירה ומשוטטת ברחובות ברוקלין, כשהיא מאמינה שהיא באנטארקטיקה, בלוויית סוכן הנסיעות הדמיוני שלה, "מר שקרים".
ג'ו דוחה את הצעתו של רוי, שמגלה לו שבשעתו הוא התערב באופן לא חוקי בגזר דינה של אתל רוזנברג ושכנע את השופט להטיל עליה עונש מוות. רוי מתמוטט מרוב כאב, וכשהוא מחכה לפינויו לבית החולים, רוחה של אתל רוזנברג רודפת אותו.
הפריורים הקודמים מגיעים לפריור ואומרים לו שהמבשרת תגיע הלילה, ומזמנים הדמיה של לואיס שתרקוד איתו. לאחר מכן הם נעלמים, ובסוף החלק הראשון, מלאכית נופלת דרך תקרת חדרו של פריור ואומרת שהוא נביא, וש"העבודה הגדולה" החלה.
דמויות

המחזה מוצג על ידי שמונה שחקנים שונים, חלקם מגלמים יותר מדמות אחת. הליהוק לתפקידים כפולים, כפי שנכתב במחזה על ידי קושנר, דורש ממספר שחקנים ושחקניות לגלם דמויות ממגדרים שונים.
דמויות > דמויות ראשיות

| שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פריור וולטר | גבר צעיר, הומוסקסואל, עם איידס. לאורך המחזה הוא חווה מספר חזיונות שמיימיים שונים. בתחילה המחזה, הוא יוצא עם לואי איירונסון. החבר הכי טוב שלו הוא בליז. | השחקן שמגלם את פריור מגלם גם את דמותו של הגבר בפארק. |
| לואיס איירונסון | בן-זוגו של פריור. לואיס מתקשה להתמודד עם מחלתו של פריור, ובסופו של דבר נוטש אותו. הוא פוגש את ג'ו פיט ומאוחר יותר מתחיל איתו מערכת יחסים. | השחקן שמגלם את לואיס מגלם גם את נציג אוסטרליה במועצת המלאכים. |
| הארפר פיט | עקרת בית מורמונית אגורפובית החווה הזיות בלתי פוסקות בשל נטילת ואליום. כתוצאה מאחת ההזיות, היא מגלה שבעלה, ג'ו, הוא הומוסקסואל. | השחקנית שמגלמת את הארפר מגלם גם את מרטין הלר וגם את נציג אפריקה במועצת המלאכים. |
| ג'ו פיט | עורך דין מורמוני, בעלה של הארפר, הומוסקסואל עמוק בארון. פיט הוא פקיד בבתי המשפט לערעורים של ארצות הברית וידיד של רוי כהן. במהלך המחזה הוא נאבק עם זהותו המינית, אך בסופו של דבר עוזב את אשתו לטובת מערכת יחסים עם לואיס. | השחקן שמגלם את ג'ו מגלם גם את פריור 1, את האבא של המשפחה המורמונית ואת נציג אירופה במועצת המלאכים. |
| רוי כהן | עורך דין, הומוסקסואל עמוק בארון, עם איידס. | הדמות מבוססת על חייו האמיתיים של רוי כהן. השחקן שמגלם את רוי מגלם גם את פריור 2 וגם את נציג אנטארקטיקה במועצת המלאכים. |
| חנה פיט | אמא של ג'ו, מתגוררת בסולט לייק סיטי. היא מגיע לניו יורק לאחר שבנה התקשר אליה בעודו שיכור ויצא מהארון באזניה. כשהיא מגיעה לניו יורק היא מגלה שג'ו עזב את אשתו. | השחקנית שמגלמת את חנה מגלמת גם את הדמויות הבאות: הרב איסידור שמלוביץ, הנרי, אתל רוזנברג, אלקסי אנטדילוביאנוביץ' פרלפסאריאנוב, נציג אסיה במועצת המלאכים. |
| בליז | דראג קווין בעבר ואח מוסמך בהווה. בן-זוגו לשעבר של פריור, וחברם הטוב של פריור ולואיס. | השחקן שמגלם את בליז מגלם גם את מר שקרים וגם את נציג אוקיאניה במועצת המלאכים. |
| מלאך | שליח מגן עדן שמבקר את פריור ומבשר לו שהוא נביא. | השחקנית שמגלמת את המלאך מגלמת גם את הדמויות הבאות: אמילי, אלה צ'פטר, אישה חסרת בית, האמא של המשפחה המורמונית. |
דמויות > דמויות משנה

הרב איסידור שמלוביץ
מר שקרים
אמילי
הנרי
מרטין הלר
אתל רוזנברג
פריור 1 (המאה ה-13)
פריור 2 (המאה ה-17)
גבר בפארק
אלה צ'פטר
אישה חסרת בית
האסקימוסי
אלקסי אנטדילוביאנוביץ' פרלפסאריאנוב
משפחה מורמונית (אבא, אמא, שני בנים)
מועצת המלאכים
היסטוריית ההפקה

החלק הראשון של המחזה, "המילניום מגיע" (Millennium Approaches), הוצג לראשונה בלוס אנג'לס במאי 1990. טוני קושנר הפיק את המחזה בעזרתו של תיאטרון מקומי בשם "Mark Taper Forum" עמו היו לו יחסי עבודה. הצגת הבכורה העולמית שלו נעשתה שנה לאחר מכן, במאי 1991, בתיאטרון "Eureka Theatre Company" שנמצא בסן פרנסיסקו, בבימויו של דייוויד אסביורנסון. בהמשך הציג המחזה בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון בבימויו של דקלן דונלאן. הנרי גודמן גילם את דמותו של רוי כהן, ניק רדינג גילם את ג'ו, פליסיטי מונטגיו גילמה את הארפר, מרקוס ד'אמיקו גילם את לואיס. את עיצוב הבמה עשה ניק אורמרוד. הפתיחה הייתה ב-23 בינואר 1992 והמחזה הציג במשך כשנה. בנובמבר של אותה השנה התארח המחזה בפסטיבל בדיסלדורף שבגרמניה.
באפריל 2017 העלה התיאטרון הלאומי הפקה מחודשת של המחזה בתיאטרון ליטלטון בבימויה של מריאן אליוט. צוות השחקנים כלל את אנדרו גארפילד בתפקיד פריור, ראסל טובי בתפקיד ג'ו, דניס גוף בתפקיד הארפר, ג'יימס מקארדל בתפקיד לואיס איירונסון, ונייתן ליין בתפקיד רוי כהן. ב-2018 הייתה ההפקה מועמדת לשישה פרסי לורנס אוליבייה. באפריל 2018 זכתה גוף בפרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וההפקה זכתה בפרס החידוש הטוב ביותר.
היסטוריית ההפקה > המחזה בישראל

המחזה תורגם לעברית והוצג בישראל, בחלקו הראשון בלבד. הוא עלה בתיאטרון הקאמרי במרץ 1993, בתרגומו של איתן בלום ובבימויו של שמואל הספרי. המחזה הוצג באולם בהאנגר בנמל תל אביב.
החלק הראשון עלה שנית בישראל בשנת 1996 בתיאטרון חיפה בבימויו של רוני פינקוביץ' בתרגומו של בלום.
המחזה עלה בשלישית בסוף ינואר 2023, בחלקו הראשון בתיאטרון הקאמרי בתרגום של אלי ביז'אווי ובבימויו של גלעד קמחי. המחזה מלווה במוזיקה ייעודית שנכתבה עבורו על ידי אמיר לקנר ומבוצעת על ידי תזמורת המהפכה.
החלק השני עלה בתאריך 5.12.23 בתיאטרון הקאמרי בבימוי של גלעד קמחי ובתרגומו של אלי ביזוואי עם תזמורת המהפכה.
בתאריך ה-17.2.24, לראשונה בישראל, עלו שני החלקים באותו היום.
ליהוקים

| הדמות | Cottesloe Theatre 1991-1992 | הפקת HBO 2003 | London National Theatre 2018 | ‏Neil Simon Theatre 2019 | הפקת התיאטרון הקאמרי 1993 | הפקת תיאטרון חיפה 1996 | הפקת התיאטרון הקאמרי 2023 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פריור וולטר | שון צ'פמן (אנ') | ג'סטין קירק | אנדרו גארפילד | אנדרו גארפילד | שולי רנד | משה בקר | אלעד אטרקצ'י |
| לואיס איירונסון | מרקוס ד'אמיקו (אנ') | בן שנקמן | ג'יימס מקארדל (אנ') | ג'יימס מקארדל (אנ') | דב נבון | גיל פרנק | שהם שיינר |
| הארפר פיט | פליסיטי מונטגיו | מרי-לואיז פארקר | דניס גוף | דניס גוף | חנה אזולאי הספרי | מאיה מעוז | אביגיל הררי |
| ג'ו פיט | ניק רדינג | פטריק וילסון | ראסל טובי | לי פייס | עמי טראוב | איציק ג׳ולי | נדב נייטס |
| רוי כהן | הנרי גודמן | אל פצ'ינו | נייתן ליין | נייתן ליין | יוסי גרבר | יוסי פולק | יואב לוי |
| בליז | ג'וזף מיידל (אנ') | ג'פרי רייט | נייתן סטיוארט-ג'ארט | נייתן סטיוארט-ג'ארט | יונתן צ׳רצ׳י | אמיתי יעיש | מתן און ימי |
| מלאך | ננסי קריין | אמה תומפסון | אמנדה לורנס (אנ') | אמנדה לורנס (אנ') | קרן מור | קרין לוי | מיה לנדסמן |
| חנה פיט | רוזמרי מרטין | מריל סטריפ | סוזן בראון | סוזן בראון | אילן דר | קלאודיה דלה סטה | עירית קפלן |
עיבודים > מיני סדרת טלוויזיה

המפיק גארי ברוקו הציע כבר לאחר יציאת ההצגה לעבד אותה לסדרה טלוויזיונית, אולם עלה חשש לגבי האופן שבו היא תתקבל בחברה האמריקאית של תחילת שנות ה-90, נוכח בוטות טיפולה בנושאים נפיצים כמו איידס והומוסקסואליות.
לבסוף הומרה ההצגה למיני סדרה טלוויזיונית רק בשנת 2003 בהפקת ענק בתקציב של 64 מיליון דולרים של רשת HBO, בבימויו של מייק ניקולס ובכיכובם של ג'יימס קרומוול, אל פצ'ינו, ג'סטין קירק, אנה אורסו, בריאן מארקינסון, מריל סטריפ, מרי-לואיז פרקר, אמה תומפסון, בן שנקמן וג'פרי רייט.
לצורך הפיכתו של המחזה למיני סדרה קוצצו מן התסריט 90 דקות ואורכו עומד על 360 דקות. הסדרה שודרה בשני פרקים בני 3 שעות כל אחד, וזכתה לפופולריות עצומה. בישראל יצאה המיני סדרה בפורמט של 6 פרקים. המיני סדרה זכתה בפרסים רבים ובהם: אחד-עשר פרסי אמי וחמישה פרסי גלובוס הזהב.
עיבודים > אופרה

ההצגה עובדה לגרסה אופראית בשם "מלאכים באמריקה - האופרה", ועלתה לבמות בפריז שבצרפת ב-23 בנובמבר 2004. את האופרה הלחין פטר אטווש ובבימויו של פיליפ קלוואריו.
האופרה התבססה על שני החלקים של המחזה, אך התסריט עבר עיבוד מחודש שיתאים להצגה בת שעתיים וחצי. בשנת 2005 עלתה גרסה גרמנית של האופרה, ובסוף השנה הודיעה רשת הטלוויזיה האמריקאית PBS שתקרין את האופרה במסגרת שידורי הפקת "Great Performances". בשנת 2006 עלתה גרסה אמריקאית של האופרה שהציגה בבוסטון, מסצ'וסטס.
חלקו השני של המחזה, "פרסטרויקה" (Perestroika), עדיין היה בשלבי הפקה בזמן שהחלק הראשון הוצג על הבמות.
פרסים ומועמדויות

חלק ראשון - "המילניום מגיע"
1990 Kennedy Centre Fund for New American Plays
1991 Bay Area Drama Critics Award for Best Play
1991 National Arts Club Joseph Kesselring Award
1992 Evening Standard Award for Best Play
1992 London Drama Critics Circle Award for Best New Play
1993 Drama Desk award for Best Play
1993 New York Drama Critics' Circle Award for Best Play
1993 Pulitzer Prize for Drama
1993 Tony Award for Best Play
חלק שני - "פרסטרויקה"
1990 Kennedy Centre Fund for New American Plays
1992 Los Angeles Drama Critics Circle Award for Best New Play
1994 Drama Desk Award for Outstanding Play
1994 Tony Award for Best Play
מרי לינווד

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1755 ברמינגהאם, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  2 במרץ 1845 (בגיל 89) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
מרי לינווד, באנגלית: Mary Linwood ‏. (1755–1845) הייתה אשת מחט אנגלייה שהציגה את עבודותיה בלסטר ובלונדון ועבדה בבית הספר פרטי שנודע מאוחר יותר בשם Mary Linwood Comprehensive School. בשנת 1790 היא קיבלה מדליה מאגודת האמנויות.
ביוגרפיה > ראשית חייה

נולדה בברמינגהם ב-1755, ועברה ללסטר ב-1764 עם משפחתה לאחר שאביה, סוחר יין, פשט את הרגל. הוא מת צעיר, ואמה פתחה פנימייה פרטית לנשים צעירות בשער בלגרייב. כשאמה מתה, לינווד השתלטה על בית הספר והמשיכה בו במשך 50 שנה. לינווד יצרה את התמונה הרקומה הראשונה שלה כשהייתה בת שלוש עשרה, ועד 1775 היא ביססה את עצמה כאמנית רקמה. עד גיל 31, מרי משכה את תשומת הלב של משפחת המלוכה,  והיא הוזמנה לטירת וינדזור על ידי המלכה שרלוט יחד עם מרי דילייני ומרי נואלס והמלכה גם עסקה איתם ברקמה כדי ללמוד את עבודתן.
ביוגרפיה > תערוכות

במשך כמעט שבעים וחמש שנים עבדה מרי ברקמה, ויצרה אוסף של למעלה מ-100 תמונות שהעתיקה ברקמה כעותקים בגודל מלא של יצירות מאסטרים ישנים. היא פתחה תערוכה בחדרי האנובר סקוור ב-1798, שלאחר מכן עברה לכיכר לסטר, אדינבורו ודבלין. העותקים של מרי לינווד של ציורי אמן ישנים נעשו בצמר קרוול, שבו התפרים הבלתי סדירים דמו לעבודת מכחול, זכו לתהילה רבה מאז התערוכה הראשונה שלה בלונדון בשנת 1787. היא פגשה את רוב מלכי אירופה. היא הציגה ברוסיה וקתרינה הגדולה הציעה 40,000 ליש"ט עבור כל האוסף ואילו הצאר הציע לה 3,000 ליש"ט לדוגמה אחת. עם זאת, לינווד סירבה מכיוון שהיא רצתה שעבודתה תישאר באנגליה. באחת הפעמים נמכר עותק שלה של ציור של האמן האיטלקי סלבטור רוזה (1615–1673) במחיר גבוה יותר מהמקור. אחד העיצובים שלה, משפט קין, לקח עשר שנים להשלימו.
תערוכתה בכיכר לסטר, לונדון, הייתה תערוכת האמנות הראשונה שהוארה באור גז. התערוכה כללה עותקים של ציורי מאסטרים כמו קרלו דולצ'י, גוידו, רואיסדל, אופי, מורלנד, גיינסבורו וריינולדס.  הנושאים של לינווד כללו גם את ליידי ג'יין גריי ונפוליאון, שנאמר כי דיוקנם כמו צויר מהחיים.
תערוכותיה הצליחו ומשכו 40,000 לקוחות בשנה, בדומה למאדאם טוסו, עבודתו הראשונה של ג'ון קונסטבל (1776–1837) שהוזמנה הייתה לצייר את פרטי הרקע באחת מיצירותיה. אומרים שלינווד סירבה להצעה של 3000 גינאה עבור הגרסה שלה ל-Salvator Mundi של קרלו דולצ'י, ובמקום זאת הורישה אותה למלכה ויקטוריה. תמונות עבודת המחט המשיכו להיות מוצגות בכיכר לסטר בלונדון ברציפות עד מותה ב-1845.
צ'ארלס דיקנס מזכיר אותה בתיאורו של ביקור בסטפורדשייר בסטודיו שלה: אני בעצמי הייתי אחד המבקרים האחרונים במחסן הנורא של מפעל חייך, שבו איש ואישה זקנים נטלו את השילינג שלי בפלא חגיגי, והובילו אותי אל קבר קודר של עבודות רקמה שנשמטות לרסיסים עם אבק וגיל, עטוף בדמדומים בצהריים, השאירו אותי שם, מבוהל ולבד. ועכשיו, באותיות רפאים על כל הקירות המתים של העיר המתה הזו, קראתי את שמך המכובד״
היסטוריונים של רקמה מציינים כי לינווד כאמנית, היוותה השראה לסגנון עבודת הצמר הברלינאי, שהיה נפוץ באירופה וצפון אמריקה בעת ההיא.. התערוכות של לינווד היו במקביל לפופולריות הגואה של עבודות הצמר הברלינאי, עד שבית הספר המלכותי לעבודות רקמה ותנועת האמנויות והאומנות החל למתוח ביקורת על עבודת הצמר האלה על כך שהובילה לאובדן כישורי הרקמה.
ביוגרפיה > מחלוקת משפטית

תערוכת הרקמות של לינווד שכנה בבית סאוויל הישן בכיכר לסטר, הבניין המוזנח הושכר למרי לינווד ושותפיה בתחילת המאה ה-19. לאחר מכן הוא נבנה מחדש ושופץ בין השנים 1806–1809 על ידי האדריכל ג'וזף פייג' (1718–1776). לינווד הציגה את עבודתה בגלריה ארוכה בקומה הראשונה משנת 1809 ועד מותה ב-1845.  מחלוקת משפטית בנוגע לתשלום עבור השיפוצים הפכה לקרב בן עשרות שנים, ובסופו של דבר נחתה בבית הלורדים בשנת 1837. בית הנבחרים הכריע בתיק נגד לינווד ושותפיה, שנצטוו לשלם לפייג' . בשנת 1865, בית סאוויל נהרס בשריפה.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

ארבע שנים לפני מותה ב-1845, עבודותיה של מרי עדיין הוצגו בלונדון. היא עבדה עם תפרים באורכים שונים על בד שהוכן במיוחד עבורה בלסטר, והכינו לה גם בד פשתן גס. התפרים הארוכים והקצרים שלה נראו כמו משיכות מכחול, עם משי להדגשות. היא העניקה השראה לחובבים רבים להעתיק את טכניקות העבודה שלה בקנה מידה קטן יותר. מרי רקמה את היצירה האחרונה שלה כשהייתה בת שבעים ושמונה, אף שהיא חיה עד גיל תשעים ועבדה בבית הספר עד שנה לפני מותה. היא מעולם לא נישאה, ולפי האגודה ההיסטורית של ויגסטון הגדולה, הייתה האדם האחרון בלסטר שהשתמש בכיסא סדאן. בשנת 1845, במהלך ביקורה השנתי בתערוכתה בלונדון, מרי לינווד, שנחשבה עד אז למחטנית המפורסמת ביותר בגילה, חלתה בשפעת ומתה. היא נקברה בכנסיית סנט מרגרט, לסטר, כנסייה שבה השתתפה בקביעות. כל האוסף שלה התפזר בבית המכירות הפומביות של כריסטיס, לאחר שגם המוזיאון הבריטי וגם בית הלורדים דחו קודם לכן את הצעתה לתרום את האוסף שלה, החלקים שנמכרו במכירה הפומבית נמכרו בסכומים הרבה מתחת לאלה שבהם הוערך כמה. שנים קודם לכן.
הערות שוליים

1 2  The Grove Encyclopedia of Decorative Arts, Gordon Campbell
↑  "Leicester Chronicler - Mary Linwood
1 2 3  Hunter, Clare (2019). Threads of life : a history of the world through the eye of a needle. London: Sceptre (Hodder & Stoughton)
↑  "The Collector, Containing Articles and Illustrations, Reprinted from The ... - Google Books". 1907
↑  "BRIEF HISTORY DURING THE SNOW ERA"
↑  Reports of Cases Heard in The House of Lords, p. 400
1 2  "Mary Linwood 1798 - Antique Embroidered Textiles - Meg Andrews - Antique Costumes and Textiles"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174239211  ISNI: 0000 0000 6707 3061  LCCN: nr92015329  RERO: 02-A009520005  RKD: 50299  SNAC: w6vq3nq7  ULAN: 500002477  VIAF: 56473548   WorldCat (עם VIAF): 56473548 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרי לינווד".
Cray

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (27 בספטמבר 1995–CRAY) 
 מייסדים:  סימור קריי 
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־53 שנים) 
 חברת אם:  Hewlett Packard Enterprise 
 מיקום המטה:  סיאטל 
 ענפי תעשייה:  מחשב-על, טכנולוגיית מידע 
 מוצרים עיקריים:  מחשב-על, חומרה 
 מנכ"ל:  פיטר אונגארו 
 עובדים:  1,042 
  
 www.cray.com
 
.‏Cray Inc היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור מחשבי על, הממוקמת בסיאטל, וושינגטון.
קודמתהּ היא .‏Cray Research, Inc ‏(CRI) נוסדה ב 1972 על ידי סימור קריי. קריי פיצל ממנה את חברת Cray Computer Corporation ‏(CCC) בשנת 1989, אשר פשטה רגל בשנת 1995. שנה לאחר מכן רכשה סיליקון גרפיקס (SGI) את Cray Research. 
.‏Cray Inc נוצרה בשנת 2000 כאשר טרה קומפיוטר קומפני רכשה את Cray Research מסיליקון גרפיקס ואימצה את השם במהלך הרכישה. בשנת 2019 היא נרכשה על ידי חברת היולט פקארד אנטרפרייז (HPE) תמורת 1.3 מיליארד דולר.
לחברה כ-1,282 עובדים (סוף 2015).
אוניברסיטת קטר

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  700 
 תלמידים
 :  20,000 
 מיקום
 מיקום:  דוחה, קטרקטר (מדינה)
 מדינה:  קטר (מדינה) קטר
 קואורדינטות:  25°22′29″N 51°29′25″E﻿ / ﻿25.3746°N 51.4902°E﻿ / 25.3746; 51.4902
 www.qu.edu.qa
  (למפת דוחה מוגדלת) א-דעאין א-ריאן אל-וכרהאוניברסיטת קטר(למפת דוחה רגילה) א-דעאין א-ריאן אל-וכרהאוניברסיטת קטר
 
אוניברסיטת קטר (בערבית: جامعة قطر) היא אוניברסיטה בדוחה, בירת קטר. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1973.
קטר דואגת לחינוך חינם איכותי, החל מהגן ועד לסיום המסלול האקדמי. ריבוי האוניברסיטאות והמכללות בקטר יוצא דופן. בקרבת עיר הבירה דוחה נבנתה "עיר החינוך", שהיא עיר המיועדת כולה למחקר ולהשכלה, תושביה הם סטודנטים וחוקרים, ונמצאים בה סניפים של אוניברסיטאות מרחבי ארצות הברית. מעבר לכך קיים בדוחה ובמדינה כולה עושר של אוניברסיטאות.
באוניברסיטת קטר למדו בשנת 2002 8,621 תלמידים, 73% מהם נשים. חלקם של הקורסים נלמדים בשפה הערבית, וחלק גדול מהם בשפה האנגלית. אוניברסיטת קטר מורכבת מריכוז של שישה מוסדות לימוד:
מכללה לחינוך
מכללה למדע ואומנויות
מכללה ללימודי השריעה ולימודי האסלאם
מכללה להנדסה
מכללה ללימודי משפטים
מכללה ללימודי כלכלה ומנהל ציבורי.
בנייני האוניברסיטה בנויים בסגנון מודרני אך קטרי מסורתי, ומתפרשים על פני אזור של שמונה קמ"ר. ברשות האוניברסיטה גם חוות ניסיונות במרחק 65 ק"מ מהעיר דוחה. משנת 2016 פרופסור מרים אלמעאדיד מכהנה בתפקיד סגנית נשיא אוניברסיטת קטר למחקר ולימודים מתקדמים. אלמעאדיד הייתה מנהלת המרכז לחומרים מתקדמים (אנ') (CAM).
בדצמבר 2015 העניקה האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד הראשון שניתן על ידה, לנשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, כעדות לקשרים המתפתחים בין קטאר ובין טורקיה.
הערות שוליים

↑  Elsevier. "Biopolymer Composites in Electronics - Elsevier". www.elsevier.com. נבדק ב-2016-06-13.
↑  נשיא טורקיה ארדואן קיבל תואר כבוד מקטאר, באתר אל-ערביה, ‏03.12.2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513252105171  ISNI: 0000 0004 0634 1084  LCCN: n83009241  VIAF: 126231312   WorldCat (עם VIAF): 126231312 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קטר ובנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרחב חסום לחלוטין

בטופולוגיה, מרחב מטרי שניתן לכסות במספר סופי של כדורים בכל גודל נתון נקרא מרחב חסום לחלוטין (totally bounded), או מרחב חסום כליל. כל מרחב חסום לחלוטין הוא כמובן חסום. ההפך נכון למשל עבור תת-קבוצות של המרחב האוקלידי  \ \mathbb {R} ^{n}, אבל באופן כללי ישנם מרחבים מטריים חסומים שאינם חסומים לחלוטין. כזהו למשל הוא המרחב המטרי על קבוצת המספרים הממשיים  \mathbb {R}  עם המטריקה הדיסקרטית, אשר בה המרחק בין כל שתי נקודות שונות הוא 1. מרחב זה הוא בוודאי חסום, מפני שכל הנקודות במרחב (המספרים הממשיים) מוכלים בכדור פתוח ברדיוס אחד וחצי סביב המספר 0 (או סביב כל מספר ממשי אחר). אבל המרחב אינו חסום כליל, וזאת מפני שאם נבחר את רדיוס הכדורים בתור חצי, אז הדרך היחידה לכסות את המרחב היא לקחת את כל הנקודות במרחב, משום שכדור ברדיוס חצי סביב הנקודה, מכיל רק את הנקודה עצמה.
בצורה פורמלית, נגדיר  \epsilon -רשת כקבוצה של נקודות כך שכל נקודה במרחב נמצאת במרחק קטן מ- \epsilon  מאחת מנקודות הקבוצה. מרחב מטרי הוא חסום לחלוטין אם לכל  \epsilon  קיימת במרחב  \epsilon -רשת סופית. אפיון אחר: מרחב מטרי הוא חסום לחלוטין אם ורק אם לכל סדרה אין סופית של איברים  במרחב יש תת-סדרה שהיא סדרת קושי.
כל מרחב מטרי חסום לחלוטין הוא מרחב מנייה שנייה. מרחב מטרי הוא קומפקטי אם ורק אם הוא שלם וחסום לחלוטין.
הערות שוליים

↑  Totally Bounded Metric Space is Second-Countable - ProofWiki, proofwiki.org
המיועד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חיים פוטוק 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  1967 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  א. אורן ("הדגול"), 1969  שי סנדיק ("המיועד"), 2017
 סדרה
 הספר הבא:  The Promise 
 
המיועד (the chosen, בתרגום הישן "הדגול") הוא ספר שכתב הסופר היהודי-אמריקאי חיים פוטוק ויצא לאור בשנת 1967. עלילת הספר מתרחשת בניו-יורק בשנות הארבעים של המאה העשרים, ועוסקת בחברות הייחודית בין דני סונדרס, בן לאדמו"ר שמרן ואנטי-ציוני, המיועד לרשת את מקומו של אביו כמנהיג החסידות, וראובן מאלטר, בנו של חוקר תלמוד מהקהילה האורתודוקסית המודרנית. במהלך העלילה הספר עוסק בנושאים רבים, וביניהם יחסי הורים-ילדים, רכישת השכלה ומחירה והיחס לשואה ולהקמת מדינת ישראל.
הספר נחשב ליצירתו החשובה של פוטוק, ולאחר יציאתו שהה במשך עשרה חודשים ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס. הוא תורגם לשפות רבות, נמכר במיליוני עותקים ואף זכה למספר עיבודים בתיאטרון ובקולנוע.
עלילה > דמויות

ראובן מאלטר – גיבור הספר והמספר. בן יחיד לאב דתי-מודרני משכיל ויתום מאם. מתואר כבעל שכל חריף המצטיין הן בהבנת וניתוח סוגיות תלמודיות והן במתמטיקה. אביו שואף שיהיה מתמטיקאי, אם כי הוא שואף להיות לרב.
דני סונדרס – גיבורו השני של הספר, חברו הטוב של ראובן. בן בכור לאדמו"ר חסידי כריזמטי (הרב סונדרס, שמה של החסידות אינו מוזכר) שלו אחות אחת ואח צעיר וחולני. גאון בעל זיכרון צילומי חד ויוצא דופן, המסוגל לדקלם דפי גמרא שלמים בעל-פה. מיועד לרשת את אביו אך הוא שואף להפוך לפסיכולוג וקורא ספרות רבה בנושא זה ובנושאים כלליים נוספים ללא ידיעתו של אביו (בהכוונתו של דויד מאלטר).
דויד מאלטר – אביו של ראובן. תלמיד חכם אקדמי, שמתמחה בניתוח טקסטים בגמרא באופן ביקורתי ומדעי, ומעודד את בנו להשכיל כמוהו וללמוד על פי שיטותיו. בין היתר, דויד מאלטר הוא גם פעיל ציוני התומך בהקמתה של מדינת ישראל.
הרב סונדרס – אביו של דני. הרב סונדרס מנהיג קהילת חסידים שמקורה ברוסיה, ואף שחסידיו הלכו אחריו לארצות הברית התנהלותה של החסידות נותרה כשהייתה. הוא מגדל את דני בשתיקה מגיל צעיר מאוד, והשיח היחיד ביניהם הוא בזמן לימוד. הרב סונדרס מתנגד חריף לציונות. מלבד דני יש לו עוד בת אחת ובן צעיר וחולה.
רבים מהדמויות בספר מבוססות על אנשים אמיתיים, ורומזים להם; חוקר התלמוד 'מלטר' מאזכר את פרופ' צבי מלטר, והפרופ' דוד הלבני סיפר שהוא ההשראה לדמות החוקר התלמודי.