stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוקר פייס (סדרת טלוויזיה)
צוות השחקנים והדמויות > דמויות אורחות

אדריאן ברודי – סטרלינג פרוסט ג'וניור
דאשה פולנקו – נטלי
נואה סגן – השריף פרקר
הונג צ'או – מארג'
מייגן סורי – שרה
קולטון ראיין – ג'ד
ג'ון רצנברגר – אייב
ברנדון מייקל הול – דמיאן
צ'לסי פריי – דנה
ליל רל האורי – טאפי בויל
דניאל מקדונלד – מנדי בויל
שיין פול מקגי – אוסטין / האנקי טי. פיקינס
לארי בראון – ג'ורג' בויל
קלואי סביני – רובי רויין
ניקולס צ'ירילו – גאווין
צ'אק קופר – דיוטורונומי
ג'ון דרניאל – אל
ג'יי. קיי. אומה – אסקי
ג'ון הודג'מן – נרקי / דוקרס
ג'וזף גורדון-לויט
סטפני סו
דייוויד קסטנדה
אלן ברקין
סיימון הלברג
ש. אפאתה מרקרסון – ג'ויס
ג'ודית לייט – אירן
ניק נולטה
צ'ארלס מלטון
טים בלייק נלסון
ג'מילה ג'מיל
טים מדוז
שרי ג'ונס
לואיס גוזמן
ריאה פרלמן
קליאה דובאל
רוואן בלנצ'ארד
ריד בירני
אנג'ל דסאי
לזלי סילבה
הפקה > פיתוח

במרץ 2021, נמסר לראשונה על פיתוחה של הסדרה, כשבמקביל אושר כי את הסדרה יכתוב, יביים ויפיק הקולנוען ריאן ג'ונסון. ג'ונסון הצהיר שהסדרה תתעמק ב"סוג הטוב המהנה, [...] של התעלומה השבועית שגדלתי עליו". את השראתה שאבה הסדרה מ"קולומבו" ומהפורמט "Howcatchem (אנ')" שעמד במרכזו. בנוסף, שאב ג'ונסון השראה מסדרות נוספות ששודרו בשנות ה-70 ושנות ה-80, בהן "מגנום, בלש פרטי", "תיקי רוקפורד", "זינוק לאתמול", "הדרך לגן העדן" ו"הענק הירוק". במהלך כתיבת העלילה, ג'ונסון היה מעוניין לצלול אנתרופולוגית לפינות קטנות באמריקה שטרם הוצגו על המסך.
הפקה > ליהוק

לצד ההכרזה על פיתוח הסדרה, נמסר על ליהוקה של נטשה ליון לתפקיד הראשי. ג'ונסון פנה אליה בנוגע לעבודה על פרויקט פרוצדורלי יחד. על ליהוקה של ליון לתפקיד, הסביר ג'ונסון כי התפקיד "הותאם לחלוטין עבורה." בעוד שהסדרה והדמות הראשית חלקו דברים משותפים עם "קולומבו", הכותבים ביקשו לבדל את הדמות הראשית על ידי הפיכתה לנוכלת, במקום לשוטרת.
בשל אופייה הפרוצדורלי של הסדרה, בכל פרק מופיעים מספר שחקנים אורחים. על מנת למשוך שחקנים רבים, כתב ג'ונסון את מבנה הפרקים כך שכל כוכב אורח יעמוד במרכזו העלילתי של פרק, בדומה להיותם של השחקנים האורחים במוקד העלילתי של פרקי "קולומבו" בו הופיעו.
באפריל 2022, נמסר על ליהוקו של בנג'מין בראט לתפקיד משני.
הפקה > צילומים

לדברי מנהל ועדת הסרטים של עמק הדסון, צילומי הסדרה התקיימו בניובורג, ניו יורק, ונמשכו מאפריל עד לאוקטובר 2022, במיקומים שונים ברחבי עמק הדסון. צילומיו של לפחות פרק אחד של הסדרה התקיימו בשלהי אוגוסט 2022 באלבקרקי, ניו מקסיקו. בספטמבר 2022, צולמו סצנות החוץ צולמו בנבדה ובמלון "Riverside Resort & Casino", בו צולמו סצנות קזינו פרוסט הבדיוני.
הפצה

ארבעת פרקיה הראשונים של הסדרה עלו לראשונה ב-26 בינואר 2023, ולאחריהם מופצים שאר הפרקים על בסיס שבועי.
על הטיפול בשידוריה הבינלאומיים של הסדרה הופקדה חטיבת ההפצה של פרמאונט גלובל. בקנדה, הסדרה זמינה באמצעות שירות "Citytv+"; ובישראל, באמצעות שירות "yes VOD".
ביקורות

הסדרה זכתה לשבחי המבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" זכתה הסדרה לציון 98%, עם דירוג ממוצע של 8.6/10, על סמך 62 ביקורות. באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכתה הסדרה לציון 85/100 על סמך 34 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרסי TCA | תוכנית השנה | "פוקר פייס" | מועמדות |  |
| 2023 | פרסי TCA | הישג יוצא דופן בקומדיה | "פוקר פייס" | מועמדות |  |
| 2023 | פרסי TCA | תוכנית חדשה יוצאת דופן | "פוקר פייס" | מועמדות |  |
| 2023 | פרסי TCA | הישג אישי בקומדיה | נטשה ליון | זכייה |  |
| 2024 | פרס גלובוס הזהב | השחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית | נטשה ליון | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | השחקנית אורחת הטובה ביותר בסדרת קומדיה | ג'ודית לייט | זכייה |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | עיצוב ההפקה הטוב ביותר לתוכנית נרטיבית עכשווית (שעה או יותר) | ג'ודי רי, מרתה ספארו וקתי מרשל | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | תיאום הפעלולים הטוב ביותר בסדרת רומדיה או תוכנית וראייטי | טום פלייס | מועמדות |  |
| 2024 | פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה | סדרת הקומדיה הטובה ביותר | "פוקר פייס" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית | נטשה ליון | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | שחקנית ראשית בסדרת קומדיה | נטשה ליון | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | סדרה חדשה | כריסטין בוילן, וויאט קיין, כריס דאוני, סי פישר, ריאן ג'ונסון, אליס ג'ו, ג'ו לוסון, נטשה ליון, צ'רלי פפרס, לילה צוקרמן, נורה צוקרמן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | קומדיה אפיזודית | "Escape from Shit Mountain", נורה צוקרמן ולילה צוקרמן | זכייה |  |
חופית אדומת-צוואר

| חופית אדומת-צוואר |
| --- | --- |
 חופית אדומת-צוואר בנוצות חורף
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חופית
מין:: חופית אדומת-צוואר
שם מדעי
 Calidris ruficollis ‏פאלאס, 1776
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של חופית אדומת-הצוואר:   תפוצת קינון   תפוצת חריפה

חופית אדומת-צוואר (שם מדעי: Calidris ruficollis) היא מין עוף נודד מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים. מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, והוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים. שם המין, ruficollis, מגיע מלטינית: rufus, "אדום" ו-collum, "צוואר".
בישראל חופית אדומת-צוואר היא מזדמנת נדירה ביותר, עם תצפית אחת בלבד מ-15 באפריל 2003 באילת. היא שהתה באזור שמונה ימים ואז המשיכה בדרכה.
תיאור

חופית זו היא בין החופיות הקטנות ביותר. ממדיה הם: 17-13 ס"מ אורך, 37-28 ס"מ מוטת כנפיים ומשקלה בין 21–51 גרם. היא דומה מאוד לחופית קטנה, (Calidris minuta), והשתיים אף נחשבו בעבר כאותו מין. גודלה הקטן, מקורה הדק והכהה, רגליה הכהות ותנועותיה המהירות מבדילות את החופית אדומת הצוואר ממינים אחרים של חופיות כהות רגליים אחרות.
למבוגר בעונת הרבייה יש חזה כתום לא מפוספס, הגובל בכתמים כהים המפרידים את נוצות בטנו הלבנה וצווארו. על גבו צורת V לבנה. בחורף נוצותיו קשות לזיהוי, אף על פי שרגליו קצרות יותר וכנפיו ארוכות יותר מחופית קטנה. לעופות הצעירים יש צבעי נוצות מנוגדים יותר, וקווים לבנים חלשים יותר לאורך הגב. צליל קריאתם הוא "סטיט" צרוד.
תפוצה ומרחב מחיה

חופית אדומת-צוואר היא עוף נודד. מקננת על קו החוף הארקטי של מזרח אירואסיה, ומחוץ לעונת הרבייה נמצאת בדרום-מזרח אסיה ואוסטרלאסיה. גבול התפוצה הדרומי שלה מגיע עד טסמניה וניו זילנד. היא נצפית לעיתים קרובות במערב אלסקה, ולעיתים במקומות אחרים באמריקה. במערב אירופה היא נחשבת מזדמנת נדירה.
התנהגות

חופית אדומת-הצוואר היא ידידותית מאוד מחוץ לעונת הרבייה שלה ועפה בלהקות עם עוד מינים של חופיות קטנות, כמו חופית מגלית ו-Calidris acuminata.
התנהגות > רבייה

בית הגידול שלה בעת הקינון הוא טונדרה. היא מקננת על הקרקע, ומתרבה מהאביב עד הקיץ.
התנהגות > תזונה

היא מחפשת מזון במקומות רטובים מלאי דשא ובוץ רך. היא בעיקר מרימה מזון שהיא מאתרת בעזרת הראייה. במרחב המחיה שלה מחוץ לעונת הרבייה היא מחפשת מזון בעיקר באזורים שהגאות לא הגיעה אליהם בקווי החוף או לאורך השוליים הבוציים של אגמי מים מתוקים. לרוב היא אוכלת חרקים וחסרי חוליות קטנים אחרים.
סכנות

מין זה נמצא במצב שימור קרוב לסיכון. הסכנה העיקרית של המין היא אובדן בתי גידול שבהם הוא עוצר בעת הנדידה מעל הים הצהוב. צמצום בבתי גידול בים הצהוב גורם לירידה מתמשכת בכמות האוכלוסייה של עופות מים. כ-65% מבתי הגידול על קו החוף של הים הצהוב נעלמו ב-50 השנים האחרונות ובתי הגידול שלו נעלמים כרגע בקצב של כאחוז אחד בשנה מאז שנות השמונים בעקבות התפתחות החקלאות והגידול באזור.
מאות עופות מתו כתוצאה מחומרי הדברה במערב אוסטרליה.
גלריה

בעת אכילה
נוצות קיץ
בקווינסלנד, אוסטרליה
בעת אכילה
חופית אדומת-צוואר
הערות שוליים

↑  חופית אדומת-צוואר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 84, 341. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  מגדיר הציפורים של ישראל - חופית אדומת-צוואר, באתר פורטל צפרות
1 2  Calidris ruficollis (Red-necked Stint, Rufous-necked Stint), www.iucnredlist.org
סובב חומות ירושלים

| --- | --- |

אבן עם כיתוב שם התורם, בקטע הגן סמוך לכיכר צה"ל
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1967
 אדריכל:  מילר בלום תכנון סביבתי
 מייסדים:  טדי קולק
 נתונים ומידות
 שטח:  0.15 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′57″N 35°13′52″E﻿ / ﻿31.78243889°N 35.230975°E﻿ / 31.78243889; 35.230975
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) סובב חומות ירושלים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) סובב חומות ירושלים(למפת ירושלים רגילה) סובב חומות ירושלים(למפת ירושלים מוגדלת) סובב חומות ירושלים 
 תוכנית גדס (המפה בעריכת אשבי) כפי שהופיע בדו"ח של האגודה למען ירושלים במרץ 1921. האזור המסומן בצהוב בהיר הוא השטח הפתוח המוצע, הנקי מבנייה מסביב לאגן העיר העתיקה
 
שטח הגן מחוץ לחומת העיר
צמחייה מחוץ לחומה, סמוך לשער ציון.
צמחייה מחוץ לחומות.
סובב חומות ירושלים הוא גן לאומי המתבסס על חומת ירושלים העתיקה, שבנה הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר בשנת 1536. הגן נועד להקיף את העיר העתיקה מכל עבריה, להפריד בינה לבין הבנייה החדשה המקיפה אותה ובה בשעה לחבר ביניהן, תוך מניעת בנייה בקרבת החומה.
הגן הלאומי מתחבר אל אתר עיר דוד מדרום ואל הגן הלאומי עמק צורים מצפון-מזרח על מנת ליצור רצועת גנים סביב חומות העיר העתיקה.
בשטח הגן כלולים שערי ירושלים: שער יפו; שער שכם; שער הפרחים (או שער הורדוס); שער האריות; שער האשפות; שער ציון - כולם שערים ממש, שהיו נסגרים בלילות, והשער השביעי, שער הרחמים (שער הזהב), שנסתם במאה ה-16, לאחר בניית החומה מחדש על ידי הסולטאן סולימאן המפואר ממספר סיבות, בין היתר חיסכון בשומרים. השער אל הרובע הנוצרי, שנקרא השער החדש, נפרץ במועד מאוחר יותר.
היסטוריה

הרעיון להקים אזור חיץ ירוק (Green belt) סביב חומות העיר העתיקה העולה כבר בתוכניות המתאר של העיר בתקופת המנדט הבריטי: תוכנית מקלין משנת 1918, תוכנית גדס משנת 1919, ותוכנית גדס-אשבי משנת 1922.
לאחר איחוד העיר פעל ראש העיר דאז, טדי קולק, לממש את התוכנית. כמה ימים לאחר תום המלחמה נהרסו קירות הבטון שחצו את העיר מאז מלחמת העצמאות במתחם ממילא, בכיכר צה"ל ובאזור מוסררה, וכן כל הבתים ההרוסים למחצה מקרבות 1948 שלאורך החומה, בין שער יפו לשער שכם. ביולי 1967 הוחלט בישיבה, שבה השתתפו ראש הממשלה לוי אשכול, טדי קולק וחברי הנהלת רשות הגנים הלאומיים  ביניהם אדריכלה הראשי של הרשות אריה דביר שיזם את התוכנית, להקיף את חומת העיר העתיקה בגן לאומי. במשך 15 שנים הוכשר הגן הלאומי סביב החומות עד השלמתו, במימון תרומות שגייסה הקרן לירושלים.
תוכנית המתאר המקומית שאישרה עיריית ירושלים בשנת 1970 (עמ/6) ייעדה את הקרקע לגן הלאומי, ההכרזה הרשמית על גן לאומי סובב חומות ירושלים נעשתה בשנת 1974. בשל מיקומו המיוחד של הגן האצילה רשות הטבע והגנים לעיריית ירושלים סמכויות לתפעולו ולפיתוחו.
אתרים בשטח הגן הלאומי

עיר דוד - ירושלים הקדומה. גרעינה הקדום של ירושלים ובה מעיין הגיחון ונקבת חזקיהו.
נחל קדרון - לאורך הנחל עובר מסלול "עמק המלך" חלק מ"שביל ירושלים".
הר ציון, אתר ובו קבר דוד, מרתף השואה וכמה אתרים קדושים לנוצרים, ביניהם כנסיית דורמיציון, קתדרלת יעקב הקדוש ועוד.
בתי קברות - יהודי, מוסלמי, נוצרי אורתודוקסי ופרוטסטנטי.
גן בוני החומה - בקטע המערבי של הגן הלאומי מדרום לשער יפו.
חוצות היוצר - מתחם סדנאות אמנים הממוקם בחלקו הצפוני של גיא בן הינום
בריכת הסולטן - בריכת אגירה בירושלים שתוקנה בידי הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון
ארכאולוגיה

בשטח הגן יש אתרים ארכאולוגיים חשובים:
גן העופל - הכולל ממצאים ארכאולוגיים מתקופת בית ראשון ועד התקופה העות'מאנית. לאחרונה בחפירות ד"ר אילת מזר נחשפו ממצאים מתקופת מלכות שלמה כולל חומות מרשימות ומבנים מהתקופה. בחודש ספטמבר פורסם גילויו של מטמון זה ובו מדליון זהב עם סמל מנורת שבעת הקנים
בנחל קדרון שבשטח הגן הלאומי נמצאים מספר מבני קבורה, וביניהם יד אבשלום וקבר זכריה.
בעיר דוד מגוון רחב של ממצאים ארכאולוגיים: מתחם מבוצר סביב מעיין הגיחון מהתקופה הכנענית התיכונה. עיר מלוכה מתקופת ימי הבית הראשון. פרבר מרכזי בימי הבית השני הכולל מערך רחובות אבן מרשימים מתקופת הורדוס ומתחתן מערכות ניקוז משוכללות. ובריכת השילוח מימי בית שני.
לקריאה נוספת

שירה וילקוף ואלונה נצן־שיפטן,'הזדמנות היסטורית': נוף, ממלכתיות ותחרות בהקמת הגן הלאומי סובב חומות ירושלים, 1967 - 1969, קתדרה 163 ,2017, עמ' 163-190
עזריה אלון ,מדריך כרטא שמורות טבע וגנים לאומיים ,טבע מורשת אתרים,נופים. ירושלים:כרטא ,2003 .(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אדריכלות בירושלים - הבנייה בתקופת המנדט הבריטי. דוד קרויאנקר הוצאת כתר
↑  עמוס אילון, הסכסוך על תכנון ירושלים השלמה, הארץ, 25 באוגוסט 1967
↑  עוזי בנזימן, הפארק שיקשר בין שני חלקי ירושלים - התגבשות ההצעה לגן סביב חומות העיר העתיקה-הרעיונות המנחים את המתכנן; שימור אתרי הנוף - כיצד ייראה הפארק, הארץ, 24 במאי 1968
↑  דוד קרויאנקר, הוא היה ביצועיסט - מאז הורדוס, לא היה מנהיג ששינה את פניה של ירושלים כפי שעשה זאת טדי קולק, באתר הארץ, 4 בינואר 2007
↑  גן לאומי סובב חומות ירושלים
| אתרי העיר העתיקה של ירושלים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 : 
שערי ירושלים
 שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • השער החדש • שער יפו • שער ציון • שער האשפות • שער הרחמים • שערי חולדה: 
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
עיר אמצע העולם

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1982 
 מיקום
 מדינה:  אקוודור אקוודור
 מיקום:  סן אנטוניו דה פיצ'ינצ'ה 
 קואורדינטות:  0°00′08″S 78°27′21″W﻿ / ﻿0.0022222222222222°S 78.455833333333°W﻿ / -0.0022222222222222; -78.455833333333
  (למפת אקוודור מוגדלת) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרועיר אמצע העולם(למפת אקוודור רגילה) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרועיר אמצע העולם
 
עיר אמצע העולם - מבט ממערב מהמרפסת המוזיאון בגובה 30 מטרים
הקו הצהוב המסמל את החלוקה לשתי ההמיספירות
המונומנט הישן לציון קו המשווה, קאלקאלי, אקוודור (2008)
עיר אמצע העולם (בספרדית: Ciudad Mitad del Mundo, תעתיק: סיאודאד מיטאד דל מונדו) נמצאת בתחום השיפוט של מחוז פיצ'ינצ'ה, שבאקוודור, בשטח קהילת סן אנטוניו של קנטון קיטו, 26 ק"מ צפונית למרכז עיר הבירה קיטו. בלב שטח זה ממוקם מונומנט קו המשווה, המדגיש את מיקומו המדויק של קו המשווה (שממנו נגזר גם שמה של המדינה אקוודור) ומנציח את המשלחת הגיאודזית הפרנקו-ספרדית מהמאה השמונה עשרה שקבעה את מיקומו המשוער. המתחם כולל גם את המוזיאון האתנוגרפי של אמצע העולם (Museo Etnográfico Mitad del Mundo), ואת המוזיאון האתנוגרפי של הילידים של אקוודור.
המונומט המתנשא לגובה 30 מטרים נבנה בין השנים 1979 – 1982 על ידי מועצת מחוז פיצ'ינצ'ה כדי להחליף מונומנט ישן וקטן יותר שנבנה על ידי ממשלת אקוודור, בהובלת הגאוגרף לואיס טופינו בשנת 1936. הוא עשוי מברזל ובטון ומכוסה באבן אנדזיט חתוכה ומלוטשת. המונומנט הוקם במטרה להנציח את המשימה הגאודזית הראשונה של האקדמיה הצרפתית למדעים, בהובלתם של לואי גודין, פייר בוגה וצ'ארלס מארי דה לה קונדמין, שבשנת 1736 ערכו ניסויים לבחינת תופעת השיטוח של כדור הארץ באזורי הקוטב, על ידי השוואת המרחק בין המרידיאן (קו האורך) באזור המשווה לזווית קו הרוחב שנמדדה בשוודיה. המונומט הישן הועבר למרחק 7 ק"מ משם לעיירה קטנה וסמוכה שנקראת קלאקאלי (Calacalí).
מטה UNASUR - איגוד האומות הדרום אמריקאיות.
מטה איגוד האומות הדרום אמריקאיות (UNASUR) נבנה במקום זה, אך לאחר פרישתה של אקוודור מהאיגוד בשנת 2019 עומד כיום ללא שימוש. בניגוד לאמונה הפופולרית הרווחת, יש באזור רק שתי נקודות עניין מרכזיות הממוקמות בדיוק על קו המשווה: האתר הארכאולוגי של קטקילה, והקיטסאטו סאנדיאל (Quitsato Sundial) - המציג ממצאים חשובים בידע האסטרונומי של התרבויות הפרה-היספניות של האזור.
המשימה הגאודזית הצרפתית

מיקום הקו המשווה הוגדר במהלך מסע שהתקיים בשנת 1736 שנקרא המשימה הגאודזית הצרפתית. בעוד שמחקרים כאלה יקבעו מאוחר יותר את המידה והצורה המדויקות של העולם, אסטרונומים שהיו מעורבים בכך החמיצו את האפשרות לבחון את שרידי ההישגים הגאוגרפיים המתוחכמים ביותר שהושגו בשטח "המשווה" מאות שנים לפני הגעתם. בה בעת שהאסטרונומים ניסו למדוד אורך של זווית קו רוחב בחלק זה של כדור הארץ, אותרו סוגים שונים של חורבות (שנבנו על ידי תרבות הקיטו-קארה) בסמוך לשטח בו הם סברו שקו המשווה עבר. שנים מאוחר יותר התברר כי "המשימה הגיאודזית" טעתה בקביעת הקואורדינטות המדויקות בהן עובר הקו. המדידות הוכיחו שהעולם אכן פחוס ולא מוארך (בצורת ביצה) בקטבים, אך המחקרים שלהם להגדרת מיקום קו המשווה לא היו נכונים ב-240 מטר. חורבות קטקילה שהיו פזורות ברחבי נתיב המשלחת בין השנים 1735–1745 היו ממוקמת למעשה על קו הרוחב 0 (0°0′0″N 78°25′43″W﻿ / ﻿0.00000°N 78.42861°W﻿ / 0.00000; -78.42861), או במיקום המדויק בו חוצה קו המשווה.
בשנת 1935 בנתה ממשלת אקוודור מונומנט בגובה עשרה מטרים לכבוד המשלחת הצרפתית תחת הנחיית הגאוגרף המקומי לואיס גודיניו. בשנת 1972 הוחלף מונומנט זה על ידי מונומנט חדש המתנשא לגובה שלושים מטרים ונקרא "סיודאד מיטאד דל מונדו" (עיר אמצע העולם), ללא קשר לקואורדינטות הבלתי מדויקות (שאז ניתן היה למדדן באמצעות מערכת ניווט לווינית – GPS).[דרוש מקור]
אי התאמה בקו הרוחב

על סמך נתונים שאסף הגאוגרף טופיניו, גרסו כי קו המשווה עבר דרך שני האתרים שהוזכרו לעיל (האתר הארכאולוגי של קטקילה, והקיטסאטו סאנדיאל (Quitsato Sundial)). עם זאת, על פי קריאות שהתבססו על המערכת הגיאודטית העולמית WGS84, המשתמשת במערכת ניווט לווינית - GPS מודרניות ונתוני מערכת מידע גאוגרפי GIS, קו המשווה ממוקם למעשה כ-240 מטרים צפונית לקו המסומן.
במהלך השנים, תיירים רבים צילמו עצמם עומדים בפיסוק - כל רגל מצידו השני של קו המשווה, הנמתח כלפי מטה במורד גרם המדרגות הפונה מזרחה לאורך הכיכר.
המונומנט - פירמידלי בצורתו, כל צד בו פונה לכיוון אחת מרוחות השמים, ובראשו גלובוס - דגם כדורי של כדור הארץ בקוטר 4.5 מטר ומשקל 5 טון. בתוך המונומנט נמצא מוזיאון קטן המציג מגוון פריטים מייצגים של ילידי המקום הקשורים לתרבות אקוודור: ביגוד, תיאור של קבוצות אתניות שונות ודוגמאות לפעילותם.
עיר אמצע העולם מכילה אטרקציות נוספות כמו פלנטריום, דגם מיניאטורי של העיר קיטו, ומסעדות. בסופי שבוע, הכיכר המרכזית של האתר מארחת אירועים מוזיקליים ותרבותיים מגוונים לתיירים. כמו כן, יש במקום מגוון חנויות אומנות ומלאכת יד מקומית ומאכלים טיפוסיים המוגשים במספר בתי קפה לאורך העיירה הקולוניאלית הקטנה.
מוזיאון השמש אינתינאן

200 מטר צפונית-מזרחית למונומנט המוזיאון האתנוגרפי נמצאת אטרקציה פרטית מקומית, המוכרת בשם מוזיאון השמש אינתינאן – Intiñan Solar Museum שנבנה במטרה לסמן את מיקום קו המשווה, אם כי מדידות מודרניות מצביעות על כך שאין זה המיקום המדויק.
למעט תערוכות של התרבות האקוודורית המוצגות בו, המוזיאון הוא שעשוע לתיירים 'פתיים'. מדריכי טיולים ומבקרים מדגימים טריקים שהם כביכול אפשריים רק על קו המשווה, כמו מים הזורמים אל תעלת הניקוז נגד כיוון השעון או עם כיוון השעון בגלל השפעת כוח קוריוליס, הצבת ביצים על קודקודן, או חולשת שרירים בשל מיקום על קו הרוחב 0. יש בין מדריכי טיולים כאלו שיודו שלקרבה לקו המשווה אין השפעה הניתנת למדידה.
קריאות בלתי מדויקות של מערכת ניווט לווינית - GPS לא מדויקות נובעות לעיתים משימוש במכשירי ניווט אזרחיים תחת אלו הצבאיים.
הערות שוליים

↑  Del Castillo, Eduardo (1986). Geografía del Ecuador. Quito-Ecuador: Libresa. p. 5. ISBN 997880029-8.
↑  Lafuente, Mazuecos, Antonio (1992). Los Caballeros del Punto Fijo. Abya-Yala. p. 70.
↑  Del Castillo, Eduardo (1986). Geografía del Ecuador. Quito-Ecuador: Libresa. p. 6. ISBN 997880029-8.
↑  "Llega Alí Rodríguez a Ecuador para asumir Secretaría General de Unasur". Spanish People Daily. 14 ביוני 2012. אורכב מ-המקור ב-2014-02-04. נבדק ב-30 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  3 De Junio, 2021 - 06h00, Darle utilidad al edificio de la Unasur entre los planes del Ministerio de Cultura, El Universo, ‏2021-06-03 (בספרדית)
1 2  Cobo, Cristóbal (2004). "El sitio arqueológico Sobre el Monte Catequilla en la Latitud Cero". Memorias del Simposio ARQ-13 del 51 Congreso Internacional de Americanistas (בספרדית). Chile: Pereira editores.
1 2  Awake!. "Nahua/Maya Number system AMAZING DISCOVERIES at EARTH'S EQUATOR". אורכב מ-המקור ב-5 במאי 2012. נבדק ב-8 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Instituto Geográfico Militar de Ecuador (24 בינואר 2005). "Memoria Técnica de la Determinación de la Latitud Cero" (בספרדית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "12/12: Mitos de la Mitad del Mundo". אורכב מ-המקור ב-2017-04-30. נבדק ב-2020-04-15.
↑  "Ecuadorian Equatorial Pseudoscience". 2020-01-08. נבדק ב-12 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mikkelson, Barbara. "Flush Bosh".
↑  Helmenstine, Anne Marie Ph. D. "Can You Balance an Egg on the Equinox?". about.com Chemistry Section. נבדק ב-18 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Why did my muscles turn to jello on the Equator?". נבדק ב-11 בינואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Penn State University, "Bad Coriolis"
↑  Bad Astronomy, "Stand an egg on end"
↑  The Three Equators - Real and Unreal, ""
↑  My Attempt to Find the Ecuadorian Equator, ""Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2009-03-14. נבדק ב-2009-07-25. {{cite web}}:  (עזרה)"
יערון גדול

| יערון גדול |
| --- | --- |
 יערון גדול
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: עכבריים
סוג:: יערון
מין:: יערון גדול
שם מדעי
 Apodemus mystacinus ‏אסטון, 1877
תחום תפוצה


יערון גדול (שם מדעי: Apodemus mystacinus) הוא מין של מכרסם ממשפחת העכבריים והגדול ביותר במיני הסוג יערון. משקלו נע בין 20 ל-57 גרם. הוא נפוץ בעיקר בחבל הים-תיכוני.
תיאור חיצוני

יערון גדול הוא מכרסם בינוני.
לעיתים הוא בגוון חום ולעיתים עם אפור. האפרכסות שלו ארוכות וכאשר הוא מתמתח הן יכולות לכסות את העיניים. עיניו גדולות, הזנב ארוך יותר מהגוף, וגב הזנב כהה. אין הבדלי גודל משמעותיים בין הזכר לבין הנקבה. היערון דומה בצורתו לחולדה, אך קטן ממנה, וצבע זנבו שהוא אפור שונה מצבע זנבה של החולדה שהוא ורוד
בכפות רגליו ישנן גבשושיות עור שעוזרות לו לטפס על סלעים, הגבשושיות בולטות בעיקר ברגליו האחוריות. משקלו הוא כ-20–57 גרם.
מקום מחיה

היערון הגדול נמצא בחבל הים התיכוני בחורש סבוך ובשרידי חורש העשירים בסלעים. בנוסף הוא גם שוכן בטרשונים (סלעים חשופים, בעלי חריצים ושקעים) בחרמון בגובה של 1900 מטרים. הוא נמצא גם במדינות אחרות כגון: יוגוסלביה, טורקיה, קווקז, עיראק, סוריה, לבנון וירדן.
התנהגות

היערון הגדול פעיל בשעות הלילה. הוא אינו חופר מחילות משלו, אלא נח בקן בסדקי סלעים.
היערון הוא צמחוני, הוא מגוון את תפריטו במזון מן החי כגון חרקים ושבלולים.
היערון הגדול חי בטבע 7–8 חודשים.
אויבים

אויביו של היערון הגדול הם: נחשים, דורסי לילה ויונקים טורפים (בעיקר דלק סלעים).
הערות שוליים

↑  יערון גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  בני שלמון, מדריך היונקים בישראל, כתר, 1993
↑  עזריה אלון, אנציקלופדיה שימושית מאוירת, משרד הביטחון, 1987
1 2 3  אבי ארבל, לקסיקון מפה- היונקים, מפה, 2008
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |