stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלעד עברון
חיים אישיים

גלעד עברון היה נשוי לד"ר נורית כהן-עברון, מרצה לחינוך לאמנות (בתה של הציירת רות שלוס). הם התגוררו יחדיו ביפו, ולהם שלושה ילדים. עברון נפטר בשנת 2016 מהתקף לב בגיל 61. לבקשת המשפחה נטמן בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
פרסים והוקרה

פרס "איטליה" ל"לחם" 1986.
פרס הטלוויזיה ל"הורים ובנים" כדרמה הטובה לשנת 1987.
פרס אקו"ם ל"יהוא" כהצגה הטובה ביותר לשנת 1993.
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 1997
פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית המחזאי לשנת 2011 עבור המחזה "יוליסס על בקבוקים".
פרס התיאטרון הישראלי ל"יוליסס על בקבוקים" בקטגוריית ההצגה המקורית לשנת 2011.
פרס המחזאות לשנת 2012 ע"ש נסים אלוני, קרן רבינוביץ' לאמנויות תל אביב עבור המחזה "יוליסס על בקבוקים".
על יצירותיו

יצירותיו של עברון מעלות לעיתים קרובות ביקורת חברתית ופוליטית אודות המציאות הישראלית, בין עם על ידי עימות ישיר עימה ("לחם", "הבז", "יוליסס על בקבוקים") או על ידי יצירת מציאות אלטרנטיבית ("יהוא", "הר לא זז", "הטענה של דון קיחוטה"). לעיתים קרובות, במרכז העלילה נמצאת דמות אשר מנוכרת לחברה בה היא נמצאת, ועליה להכריע בדילמה מוסרית אישית אשר נוצרת בעקבות הנסיבות הפוליטיות של החברה בה היא נמצאת.
במובן זה, ניכר כי דמויותיו של עברון נוטות להיות במקביל דמויות מורכבות ואינדיבידואליות מצד אחד, ודמויות אלגוריות שמהן ניתן להשליך אודות המצב האקטואלי של החברה.
תמה מרכזית נוספת במחזותיו של עברון היא השיח על השפה התיאטרונית עצמה. לדברי עברון:
"תיאטרון יכול להיות המון דברים, אבל קודם כל הוא מוכרח להיות תיאטרון. והדרך לבדוק את זה היא דרך מה שכל מחזה צריך לשאול ולענות בדרך עשייתו: מה יש בו שאפשרי ונכון רק לבמת התיאטרון ולא לשום מדיום אחר. אם מחזאי מוצא הגדרה משמעותית לשאלה הזאת, אפשר להניח שמצא את המפתח לעבודתו – איך לספר מה שרוצים לומר או לגעת בו."
מבחינה אמנותית, הרקע של עברון באמנות פלסטית השפיע עליו כך שעולם הדימויים הוויזואליים והאסתטיקה החזותית מהווים מרכיב מרכזי בהצגותיו כבר במחזה עצמו, עוד לפני תהליך הבימוי.
יצירותיו > סרטים וטלוויזיה

"לחם" תסריט בשיתוף מאיר דורון לדרמת טלוויזיה, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית, 1985.
משחקים בחורף" שותף לכתיבת תסריט דרמת טלוויזיה בעקבות סיפור של יצחק בן-נר, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית, 1988.
"הורים ובנים" תסריט לדרמת טלוויזיה, במאי רוני ניניו, הטלוויזיה הישראלית 1987.
"בּוּצֵ'ה" תסריט לדרמת טלוויזיה בעקבות מחזה של יוסף בר-יוסף, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית, 1992.
"מלאכים ברוח", תסריט לסרט קולנוע ביחד עם גור הלר, במאי גור הלר, 1992.
"זיכרון דברים", תסריט לסרט עלילתי בעקבות יעקב שבתאי, במאי עמוס גיתאי, 1995.
"מר מאני" תסריט למיני סדרה על פי א. ב. יהושע, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית 1995/6.
"המתים של יפו" תסריט לסרט עלילתי, במאי רם לוי, מפיקים איתי תמיר וערן ריקליס, 2019.
יצירותיו > מחזות

| הצגה | תיאטרון | עיר | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גשם | תיאטרון הקאמרי | תל אביב | רמי דנון | 1988 |
| יהוא | תיאטרון הבימה | תל אביב | חנן שניר | 1992 |
| הר לא זז | תיאטרון הבימה | תל אביב | חנן שניר | 1996 |
| קין | פסטיבל למחזות קצרים | תל אביב | מיקי גורביץ' | 1997 |
| שמיים | תיאטרון החאן | ירושלים | אופירה הניג | 1999 |
| לב טוב | תיאטרון הבימה | תל אביב | חנן שניר | 2000 |
| יהוא, המחזה המתורגם |  | פריז | זוהר וקסלר | 2000 |
| שמיים, המחזה המתורגם | תיאטרון אוברט | פריז | מישל דידים | 2005 |
| עין לטושה | פסטיבל תיאטרון קצר | תל אביב | יעל קרמסקי | 2007 |
| הטענה של דון קיחוטה | תיאטרון אנסמבל הרצליה | הרצליה | אופירה הניג | 2008 |
| רק השפה נשארה (השטן משאטיון), המחזה המתורגם | קומדי פראנסז | פריז | זוהר וקסלר | 2009 |
| רק השפה נשארה (השטן משאטיון), המחזה המתורגם | פסטיבל לכתיבה דרמטית עכשווית בינלאומית | Abbey of Prémontrés בPont-à-mousson | זוהר וקסלר | 2009 |
| יוליסס על בקבוקים | תיאטרון חיפה | חיפה | אופירה הניג | 2010 |
| יוליסס על בקבוקים, בכורה בגרמנית | תיאטרון אאוגסבורג | גרמניה | מרקוס טראבוש | 2012 |
| יוליסס על בקבוקים, קריאה בצרפתית | תיאטרון Rond Point | פריז | זוהר וקסלר | 2012 |
| זוז, אתה מסתיר לי את השמש | פרויקט בינלאומי בשיתוף ובתמיכת פרויקט עצמאי בהפקת TAK Theater, Liechtenstein,Kurtheater, Baden, Spielart Festival, Munich, Zurcher Theaterspektakel, Zurich | יוסוף אבו ורדה, גלעד עברון, אופירה הניג וחומרים תיעודיים | אופירה הניג | מאי 2013 |
| שמיים | תיאטרון MAISON D'EUROPE ET D'ORIENT | פריז | זוהר וקסלר | 2016 |
יצירותיו > ספרים

רק השפה נשארה, מחזות ורשימות על תיאטרון, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2018
שישה מחזות, קובץ מחזות, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2007
מראה מקום, קובץ סיפורים קצרים, הוצאת עם עובד, הספרייה לעם, 2003.
הבז, פרסום באנגלית של הסיפור, כתב העת גרנטה, אנגליה, 2005.
לקריאה נוספת

שמעון לוי, "מכאן אני כותב", בתוך: גלעד עברון, שישה מחזות, קובץ מחזות, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2007, עמ' 5–14.
יואב רינון, "זהו מחזה העוסק, כזכור, בחורבן: אתיקה בעידן של כיבוש - מילים ומעשים ביהוא לגלעד עברון", במה 130 (תשנ"ג) 5-22
הערות שוליים

↑  רחל נאמן, חירבת אלמליח, כותרת ראשית, 19 בפברואר 1986
↑  חיים נגיד, אחרי "לחם" ־ "גשם", מעריב, 6 ביוני 1988
↑   מיכאל הנדלזלץ, לראות את יהוא התנ"כי ולחשוב על קצינים בישראל כיום, באתר הארץ, 7 ביולי 2015
↑  שוש אביגל, חוויה אסתטית מרתקת, חדשות, 10 ביוני 1992
↑  ביקורות:
 מיכאל הנדלזלץ, "יהוא": מחזה מוסר מקראי על כיבוש משחית, באתר הארץ, 23 ביוני 2015
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, יהוא: דרמה אנושית חיה ומשכנעת, באתר הארץ, 24 ביוני 2015
שי הרלב, שחיתות, הרג וטיוח בממלכה. נשמע מוכר?, באתר הארץ, 23 ביולי 2015
↑  הגר רם, מקל פסל עוד כתבה ל־"יומן"  על רקע פוליטי, חדשות, 14 ביוני 1992
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, "הר לא זז": דרוש חזון אמנותי, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2016
↑  ביקורות על הספר:
ארי אופנגנדן, זרים בבית, באתר הארץ, 5 בינואר 2004
בתיה גור, זוגיות מושלמת וכיבוש הגון, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2003
דן לחמן, מראה מקום / גלעד עברון, באתר אימגו, 27 בינואר 2006
↑  יאיר אשכנזי, המחזאי והתסריטאי גלעד עברון מת בגיל 61, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2016
↑  יאיר אשכנזי, המחזאי והתסריטאי גלעד עברון הובא למנוחות, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2016
1 2  ציפי שוחט, "קברט" הוא הזוכה הגדול בפרסי התיאטרון, באתר הארץ, 13 במאי 2012
↑  גלעד עברון, שישה מחזות, עמ' 6.
↑  השיבה הביתה, חדשות, 10 בינואר 1992
↑  ביקורות:
שוש אביגל, סליחה בגלל שהשתמשתם בנו לחזון שלכם, חדשות, 17 באוגוסט 1988
רחלה זנדבנק, תיאטרון - נשיאים ורוח - גשם - הקאמרי, כותרת ראשית, 17 באוגוסט 1988
↑  ביקורות:
צבי גורן, הטענה של דון קיחוטה - פנינת במה, באתר הבמה, 18 בנובמבר 2008
מיכאל הנדלזלץ, כמיהה לאמונה בגעגועים, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2008
מרט פרחומובסקי, ‏ביקורת תיאטרון: “הטענה של דון קיחוטה” בהרצליה, באתר "במחשבה שנייה", 1 בינואר 2009
↑  ציפי שוחט, מחזה של גלעד עברון יועלה ב"קומדי פרנסז" בפאריס, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, המחזה "יוליסס על בקבוקים" מחזיר את התיאטרון הישראלי לעיסוק במהות, באתר הארץ, 27 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305866105171  BnF: cb14588536j (data)  GND: 1140022105  ISNI: 0000 0000 6656 5267  LCCN: no2004013326  RERO: 02-A016447029  SUDOC: 070171815  VIAF: 10096356   WorldCat (עם VIAF): 10096356
דון סמואלסון

דונלד ויליאם סמואלסון (באנגלית: Donald William Samuelson;‏ 27 ביולי 1913 –  20 בינואר 2000) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-25 בשנים 1967–1971.
ראשית חייו

דון סמואלסון נולד בכפר וודהאל, אילינוי. הוא גדל בחווה ולמד בקולג' נוקס.
במלחמת העולם השנייה שירת סמואלסון בצי ארצות הברית כמדריך כלי נשק וכנשק בבסיס ההדרכה של הצי פרגאט, שהיה מתקן הדרכה יבשתי באגם פונד אריי שבצפון איידהו.
לאחר המלחמה נשאר סמואלסון באזור. הוא הביא לשם את משפחתו מאילינוי ופתח חנות לציוד ספורט בעיר הסמוכה סנדפוינט. הוא גם היה שותף בעסק למכירת והחכרת ציוד לכרייה ולכריתת עצים.
קריירה פוליטית

כשמרן, קיבל סמואלסון ב-1960 עידוד ממושל איידהו רוברט סמיילי להתמודד בבחירות על מושב בסנאט של איידהו. בבחירות אלה ניצח סמואלסון ונבחר בשנית ובשלישית ב-1962 וב-1964. לאחר הניצחון הארצי של המפלגה הדמוקרטית ב-1964, החליט סמואלסון להתמודד ב-1966 בבחירות למשרת מושל איידהו, תפקיד שאז כיהן בו סמיילי, רפובליקני מתון, שהיה בעיצומה של תקופת כהונתו השלישית. במרוץ סוער, שמשך גם את תשומת הלב ברמה הלאומית, ניצח סמואלסון בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית וקיבל 61 אחוזים מהקולות מול 39 האחוזים של סמיילי.
לאחר ניצחונותיהם בבחירות המקדימות של מפלגותיהם באוגוסט, היו סמואלסון והמועמד הדמוקרטי צ'ארלס הרנדון אמורים להתמודד זה מול זה בבחירות הכלליות בנובמבר. באמצע ספטמבר, כאשר טס מפוקטלו לקר דאלן, נהרגו הרנדון ושניים נוספים בהתרסקות מטוס פרטי בהרים של מרכז איידהו, מצפון-מערב לסטנלי. הניצול היחידי מההתרסקות היה טייס המטוס. התאונה התרחשה שבעה שבועות בלבד לפני מועד הבחירות, והדמוקרטים מינו את מי שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות, חבר הסנאט המדינתי ססיל אנדרוס, שנוצח על ידי סמואלסון בהפרש של יותר מ-10,000 קולות.
במערכת הבחירות של 1970, תמך סמואלסון בכריית מוליבדן בהרי וייט קלאוד שבמרכז איידהו. בבחירות הכלליות התמודד מולו שוב אנדרוס, שהיה מתנגד תקיף לתעשיית כרייה זו, וניצח בבחירות. סמואלסון שב לחיים הפרטיים. היה זה הניצחון הראשון של הדמוקרטים מבין שישה רצופים בכל מערכות הבחירות למשרת מושל איידהו עד 1990.
חיים אישים

ב-1936 נשא סמואלסון לאישה את רעייתו רובי. לשניים נולדו שני ילדים.
דון סמואלסון נפטר ב-20 בינואר 2000 בבית חולים בסיאטל, בגיל 86, כתוצאה מהתקף לב. הוא נטמן בפארק הזיכרון פיינקרסט שבסנדפוינט.
הערות שוליים

↑  Love, Marianne (Summer 1996). "Sailors Ahoy!". Sandpoint Magazine. Keokee Co. Publishing, Inc.
↑  Myers, Robert (August 4, 1966). "1964 post-election fight seen as factor in Smylie's sound defeat by Samuelson". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. p. 1.
↑  "Idaho nominee for governor is crash victim". Spokane Daily Chronicle. (Washington). Associated Press. September 15, 1966. p. 1.
↑  "Conservatism given credit by Samuelson". Spokesman-Review. (Spokane, Washington). Associated Press. November 10, 1966. p. 1.
↑  "Samuelson reiterates support of mining in White Clouds". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. September 17, 1969. p. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n93041993  VIAF: 33668794   WorldCat (עם VIAF): 33668794
דיסלדורף (הוקי קרח)

דיסלרודף (בגרמנית: Düsseldorfer EG) הוא מועדון הוקי קרח מהעיר דיסלדורף שבגרמניה. המועדון נוסד בשנת 1935 וזכה 8 פעמים באליפות הליגה.
היסטוריה

המועדון משתתף במשחקי הליגה בשנת 1935. מסיבות כלכליות בשנת 1998 המועדון ירד לליגת משנה, אך כעבור שנה חזר לליגה הבכירה של גרמניה. מאז שנת 2006 הוא משחק באולם חדש שמאפשר הכנסת 13,400 אוהדים למשחקי הקבוצה.
במרוצת השנים המועדון זכה 8 פעמים באליפות הליגה, אומנם בפעם האחרונה בשנת 1996. בשנת 2006 הקבוצה זכתה במקום השני ובאותה עונה היא זכתה בגביע.
בשנים 1984-1995 במדי הקבוצה שיחק כריס ואלנטיין בקנדה, בתקופה זו הוא כבש את השער 365 פעמיים (הסקוקר הגדול של הקבוצה בכל הזמנים).
בין כוכבי הקבוצה בשנים 2008-2012 היה אוון קאופמן, נצר למשפחה יהודית גרמנית שגדל בארצות הברית.
תארים

ליגת העל הגרמנית:
זכייה (8) : 1967, 1972, 1975, 1990, 1991, 1992, 1993, 1996
הגביע הגרמני:
זכייה (1): 2006
ליגת האלופות בהוקי קרח
'סגנית: 1992
דזוקיה

| --- | --- |
סמל דזוקיהסמל דזוקיה
 מדינה:  ליטא ליטא
 בירת החבל:  אליטא 
 שפה רשמית:  דיאלקט דזוקיאני 
 קואורדינטות:  54°20′00″N 24°00′00″E﻿ / ﻿54.333333333333°N 24°E﻿ / 54.333333333333; 24 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   דזוקיה (בוורוד) במפת אזוריה האתנוגרפיים של ליטא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דזוקיה או דאינאבה (בליטאית: Dzūkija או: Dainava) היא אחד מחמישה חבלי ארץ אתנוגרפיים מובחנים בליטא, הממוקמת בדרום-מזרח המדינה.
דזוקיה כוללת גם שטחים היסטוריים של התיישבות ליטאית, בצפון-מערב בלארוס (אזור הורדנה) ובצפון-מזרח פולין (פודלסיה). בירתה היא העיר אליטא, והעיר הגדולה ביותר בה היא וילנה.
חלקים נרחבים מאדמת דזוקיה אינם ראויים לחקלאות ולכן מכוסה האזור בצפיפות ביערות אורנים, אחד מהם הוא יער דאינאבה, הגדול ביותר בליטא. בראשית שנות ה-90 הוכרזו בתחומי דזוקיה שניים מחמישה הפארקים הלאומיים של ליטא. צפיפות האוכלוסין בדזוקיה היא הדלילה ביותר בליטא, במחוז המשנה וריאנה למשל, מתגוררים בממוצע פחות מ-15 נפש לקמ"ר. 
בשל היעדר קרקע חקלאית ראויה לשמה, היה האזור עני יחסית לשאר אזורי ליטא והחקלאים המקומיים נאלצו להשלים את היבול באמצעות איסוף פטריות מאכל ופירות יער. אסיף פטריות נותר גם כיום מרכיב חשוב של החקלאות והכלכלה המקומית.
שפה

בני דזוקיה משתמשים בניב מיוחד של השפה הליטאית; הדיאלקט הדזוקיאני (אנ') הוא דיאלקט משנה של אאוקשטאיצ'יו, הדיאלקט הנפוץ ביותר בליטא, עליו מבוססת הליטאית התקנית.
דייוויד רוזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1938 (בן 86) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
דייוויד רוזן (באנגלית: David Rosen; נולד ב-21 בספטמבר 1938 בסן פרנסיסקו) הוא מוזיקולוג, מומחה לאופרה איטלקית במאה ה-19 וראשית המאה ה-20. הוא נודע בגילוי הפרטיטורה השלמה של "המיסה לרוסיני" שנחשבה לאבודה, בארכיבי בית ההוצאה האיטלקי קאזה ריקורדי בשנת 1986.
רוזן היה אחראי להוצאה הביקורתית של הרקוויאם של ורדי ומדריך המוזיקה על הרקוויאם בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. כמו כן גילה בספרייה הלאומית של צרפת קטע בכתב היד של דון קרלוס, שהיה צורך להשמיט כדי לוודא שביצוע הבכורה של האופרה יסתיים לפני חצות הלילה. תגלית זו הובילה לגילוי נוסף של עוד מוזיקה שהושמטה גם היא.
רוזן גילה עניין גם בהבנת הבימוי המקורי של האופרה בשלהי התקופה הרומנטית, והוציא לאור עבודה ראשונית על בימוי נשף המסכות. הוא פרופסור אמריטוס למוזיקולוגיה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת קורנל. הוא עבד גם עם ה"צֶ'נְטְרוֹ סְטוּדי ג'אקומו פוצ'יני" וה"פונדו לאונקוואלו.
הערות שוליים

↑  יהואש הירשברג, "קסם האופרות של ורדי", הוצאת כרמל 2014 מסת"ב: 978-965-540-407-4, עמ' 352-353
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427960505171  BIBSYS: 90945709  BnF: cb135194049 (data)  GND: 1143269012  ISNI: 0000 0001 0882 9487  LCCN: n81014909  NKC: jn20010601175  NTA: 148291988  RERO: 02-A012386983  SELIBR: 212435  SNAC: w6sr104q  SUDOC: 156210215  VcBA: 495/309031  VIAF: 29507842   WorldCat (עם VIAF): 29507842 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרים פופ

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  רוק אלטרנטיבי, רוק גותי, נאו-פסיכדליה
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-80 בממלכה המאוחדת
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  קולות, גיטרה חשמלית, סינתיסייזר
 נגזרות:  שוגייז, צ'ילווייב
 סוגות היתוך
 אמביינט פופ
 
דרים פופ (מאנגלית: Dream pop או dreampop) הוא תת־סוגה של רוק אלטרנטיבי ונאו-פסיכדליה, שהתפתח בשנות ה-80. הסגנון מאופיין בעיסוק במרקם הקולי ובאווירה במידה דומה לעיסוק במנגינה.
המונח "דרים פופ" הוטמע על ידי אלכס איולי מהלהקה A.R. Kane, שנהג להשתמש בו לתיאור סגנונה של הלהקה.
הערות שוליים

↑  Dream Pop Music Genre Overview, AllMusic (באנגלית)
↑  "Bela Lugosi's Dead": 30 Years of Goth, Gloom, and Post-Post-Punk, PopMatters, ‏2009-10-31 (באנגלית)
↑  Reynolds, Simon (1991-12-01). "POP VIEW; 'Dream-Pop' Bands Define the Times in Britain". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-09-29.
↑  Chillin' in Plain Sight, Pitchfork (באנגלית)
↑  Richard King, How Soon is Now?: The Madmen and Mavericks who made Independent Music 1975-2005, Faber & Faber, 2012-04-03, ISBN 978-0-571-27832-9. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810812560505606 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד רוקפלר

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1915 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  20 במרץ 2017  (בגיל 101) Pocantico Hills, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מנהטן 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת שיקגו  בית הספר לכלכלה של לונדון  בית ספר ניו לינקולן 
 תקופת הפעילות:  1940–2017 (כ־77 שנים) 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  מרגרט רוקפלר   מרגרט רוקפלר 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (1998)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (6 במאי 1988)  מסדר הכתר  מסדר הארז  מסדר השמש של פרו  צלב גדול של לגיון הכבוד  מסדר הצלב הדרומי  מסדר העיט האצטקי  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מסדר פרנסיסקו דה מירנדה  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מדליית ציון לשבח  לגיון ההצטיינות  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  מפקד של מסדר הכתר הבלגי  מסדר הפיל הלבן  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר  קצין גבוה במסדר השמש של פרו  מדליית החירות הנשיאותית  מסדר מנואל אמדור גוררו 
 
דייוויד רוקפלר (באנגלית: David Rockefeller; ‏12 ביוני 1915 - 20 במרץ 2017) היה בנקאי ונדבן אמריקאי, יו"ר ומנכ"ל בנק צ'ייס.
ביוגרפיה

הוא היה בנם החמישי של איש העסקים והנדבן, ג'ון דייוויסון רוקפלר הבן, ושל הנדבנית ואשת החברה הגבוהה, אבי אולדריץ'-רוקפלר. לרוקפלר היו ארבעה אחים ואחות: אבי (1903-76), נלסון רוקפלר, שהיה סגן נשיא ארצות הברית ומושל ניו יורק, ג'ון השלישי (1906-78), לורנס (1910–2004), וינטרופ (1912-73) ודייוויד (1915–2017). אביו ג'ון היה בנו היחיד של מייסד חברת הנפט סטנדרד אויל, ג'ון דייוויסון רוקפלר האב והמורה לורה סלסטיה "קטי" ספלמן. אמו אבי הייתה בתו של הסנטור נלסון אולדריץ', חבר המפלגה הרפובליקנית מרוד איילנד, ואביגייל פירס טרומן "אבי" צ'פמן.
רוקפלר היה החבר הוותיק ביותר במשפחת רוקפלר מיולי 2004 ועד מותו מנסיבות טבעיות בהיותו בן 101, ב-20 במרץ 2017.
הונו האישי של רוקפלר הוערך לאחר פטירתו ב-3.3 מיליארד דולר.
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים יזם את הקמת ועד השלישייה לתיאום בין צפון אמריקה, מערב אירופה ויפן.
דנה עדן (מפיקה)

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1973 (בת 51) 
 עיסוק:  מפיקת טלוויזיה
 
דנה עדן (נולדה ב-3 בספטמבר 1973) היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
קריירה

בשנת 1974, כשהייתה בת שנה, הקים אביה יורם לוי את חברת דנה הפקות על שמה. ב-1996 הצטרפה לחברת דנה הפקות וב-1997 הפיקה את הסדרה הראשונה שלה חלומות נעורים, הסדרה שודרה למשך שלוש שנים בערוץ שלוש. אחרי כמה שנים דנה עברה לנהל את החברה לאחר שאביה חלה בפרקינסון.
סדרות וסרטים בהפקתה > סדרות

חלומות נעורים (2000)
שאול (2002)
קרוב לוודאי (2006)
חמישה גברים וחתונה (2008)
לונדון פינת בן יהודה (2009) - דוקומנטרי
תמיד אותו חלום (2009)
לא לפני הילדים (2010)
הצרות שלי עם נשים (2011)
העם הנבחר (2011) - דוקומנטרי
צבא העם (2011) - דוקומנטרי
יום האם (2016)
דן ומוזלי (2017)
יש לה את זה (2018)
אולי פיל (2018)
זה לא הגיל (2020)
טהרן (2020)
המדובב (2021)
להציל את חיות הבר (2021)
שקשוקה (2021)
סדרות וסרטים בהפקתה > סרטי טלוויזיה

לילה ללא לולה (2001)
פרצוף של פוקר (2001)
אמא (2001)
הללויה (2003)
עוקף לוד (2009)
החברים מהכיתה שלי (2010)
סדרות וסרטים בהפקתה > סרטי קולנוע

דמיונות (2005)
דינו דן

| --- | --- |

סמליל הסדרה בעברית
 סוגה:  ילדים
 בימוי:  אפרת קרצמן
 שחקנים:  ג'ייסון ספיבק 
 מדבבים בעברית:  עידו גביש, רום קלטר, אסף גשמקו, יהלי מרגלית טופול, אומרי בעל טכסא, עדי קורן, אלה ארמוני, טוני ברמן, זהר עוזיאלי, בר סביר, דניאל לרוז פיק, קטי כהן, אדווה פוקס, הילה מערבי, יעל בן ארי, הדר שחף-מעיין, מולי שולמן, גיא רייפמן, סער בדישי
 ארץ מקור:  קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  8
 מספר פרקים:  103
 תוכנית מקור:  דינו דן (בדיבוב האנגלי)
 תוכנית המשך:  דינו דן-הרפתקאותיו של טרק, דינו דנה
 הפקה
 מפיק:  אסנת סדן, גלי נשר, מעיין שניידר-משה
 חברת הפקה:  Sinking Ship Entertainment 
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור:  TVOKids
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  4 בינואר 2010 – 23 באוגוסט 2019
 תקופת שידור בישראל:  2011 – משודרת כיום
 קישורים חיצוניים
 dinodan.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דינו דנה
דינו דן (באנגלית: Dino Dan) היא סדרת טלוויזיה קנדית לילדים שעלתה לשידור בקנדה בשנת 2010. התוכנית משודרת בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הופ! החל משנת 2011. הסדרה עוסקת בדינוזאורים.
עלילת הסדרה

דן הנדרסון הוא ילד בעל דמיון מפותח, יחד עם חברים הוא יוצא למסע בעולם המודרני בו דינוזאורים משוטטים בחופשיות. הם מחפשים אחר רמזים על עולמם הפרה-היסטורי של הדינוזאורים ומלמדים את הילדים מידע חדש לגביהם כמו אוצר מילים ומינים של דינוזאורים.
דינו דן - הרפתקאותיו של טרק (ספין אוף)

עונת המשך לדינו דן, בכיכובו של אחיו הצעיר של דן - טרק. העונה עלתה לשידור בשנת 2013. טרק הוא ילד בן 10 שמקדיש את זמנו כדי ללמוד על דינוזאורים ולעשות את הניסויים שאחיו דן לא הספיק לעשות. בסדרה ישנם חמישה עשר סוגי דינוזאורים חדשים.
דינו דנה (ספין אוף)

עונת המשך נוספת לתוכנית. בעונה זו חוקרת הדינוזאורים היא דנה, ילדה בת 10 חובבת פלאונטולוגיה שחיה סובבים סביב דינוזאורים. אח קטן חדש מצטרף למשפחתה של דנה ובעקבות זאת, דנה לומדת על גורי דינוזאורים ומגלה דברים חדשים שלא ידעה עליהם בעבר. אבא שלה אפילו הכין לה תיק גב מיוחד שאותו היא יכולה לשנות כך שתראה כמו כל דינוזאור שהיא רוצה. כאשר היא משנה את תיק הגב שלה, הדינוזאורים רואים בה אחת משלהם, וכך היא יכולה להיות קרובה לדינוזאורים הרבה יותר מקודמיה.
עם 10 דינוזאורים חדשים, ולראשונה גם 2 יונקים פרהיסטוריים, דינו דנה ממשיכה את המסורת זוכת פרסי האמי, של שילוב העבר המרהיב בהרפתקה עכשווית.
בשנת 2020 הופץ סרט שמבוסס על הספין אוף בשם "דינו דנה: הסרט" (Dino Dana: The Movie).
פרסים

הסדרה דינו דן משודרת ב-3 ארצות (קנדה, אוסטרליה וארצות הברית) והייתה מועמדת לפרס "ג'מיני" ב-2010 עבור התוכנית הטובה ביותר לגילאי גן-כיתה ד'. מאז, הסדרה הייתה מועמדת ואף זכתה בעוד פרסים:
זוכת פרס הסדרה החדשה הטובה ביותר ב-Kidscreen Award לשנת 2017
זוכת פרס הסדרה הטובה ביותר בשילוב אנימציה ולייב אקשן ב-Kidscreen Award לשנת 2018
זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת ילדים ב-Daytime Emmy Award לשנת 2019
זוכת פרס סדרת לייב אקשן לפרה-סקול הטובה ביותר ב-YMA Award לשנת 2019
דינוזאורים ויצורים קדומים נוספים שהופיעו בסדרה

טירנוזאורוס
טריצרטופס
אדמונטוזאורוס
סטיגימולוק
דרומאוזאורוס
ברכיוזאורוס
קוריתוזאורוס
קומפסוגנתוס
קוואצלקואטלוס
ספינוזאורוס
פטרודקטילוס
דיפלודוקוס
סטגוזאורוס
אאופלוצפלוס
אלברטוזאורוס
טרודון
אמרגזאורוס
גיגאנוטוזאורוס
מיקרורפטור
פטרודאוסטרו
דרקורקס
קוסמוצרטופס
קריפטופס
גלימימוס
קרונפיו
גיגנטורפטור
זאורולופוס
ארכלון
פלסיוזאורוס
דרווינופטרוס
דיינוסוכוס
ולוצירפטור
יוטרפטור
אוזרפטור
אינסיסיווזאורוס
תריזינוזאורוס
סינאורניתוזאורוס
ממותה צמרית
סמילודון
נאנוקזאורוס
ארכאופטריקס
טיטאניס
מאיזאורה
מגצרופס
מגאנוירה
אאורפטור
פרוקומפסוגנתוס
בלוזאורוס
פרוצרטוזאורוס
אמיגדלודון
אאוסטרפטוספונדילוס
קנטרוזאורוס
מגלודון
פסיטקוזאורוס
פוטאלונגקוזאורוס
אירופזאורוס
טיטאנובואה
היפודרקו
דיאבלוצרטופס
דמאי

ערך זה עוסק במושג ביהדות. אם התכוונתם למסכת בשם זה, שעוסקת בנושא הזה, ראו .
דְמאי הם תבואה או פירות שנלקחו מעם הארץ, שאין ודאות שאכן הופרשו מהם תרומות ומעשרות.
הלכות ה'דמאי' נידונו במסכת דמאי שהוקדשה כולה לנושא זה.
מהות הדמאי

על פי תקנת חז"ל, הלוקח גידולי קרקע מעם הארץ חייב לעשר אותם מחמת הספק. תקנת דמאי מיוחסת במשנה, וביתר פירוט בתלמוד ליוחנן כהן גדול, שחי בתקופת בית המקדש השני. וכך כתב הרמב"ם:
"בימי יוחנן כהן גדול, שהיה אחר שמעון הצדיק, שלחו בית דין הגדול ובדקו בכל גבול ישראל, ומצאו שהכול זהירים בתרומה גדולה ומפרישין אותה, אבל מעשר ראשון, ומעשר שני, או מעשר עני היו עמי הארץ מישראל מקילין על עצמן, ולא היו מפרישין אותן. לפיכך גזרו שלא יהיה נאמן על המעשרות, אלא אנשים נאמנים כשרים, אבל עמי הארץ - פירותיהן ספק, ואינן נאמנין לומר מעושרין הן. וזה הוא הנקרא דמאי."
דיני הדמאי

לפי התלמודתקנת דמאי הותקנה על אף המציאות שבה רוב עמי הארץ אכן היו מעשרין את התבואה, ומכיוון שמדין תורה הולכים אחר הרוב, הקלו באיסור דמאי והתירו להשתמש בפירות דמאי כגון לעניים ולאכסניה. על כן, הדמאי כשלעצמו - בניגוד לטבל, נחשב דבר הראוי לאכילה, ולכן ניתן להשתמש בו לעירוב חצרות, עירוב תחומין ועירוב תבשילין, וכן מזמנים עם אדם שאכל דמאי.
החובה להפריש דמאי חלה על כל גידולי הקרקע בהם נוהג דין תרומות ומעשרות. ולא בגידולי קרקע שברובם באים מההפקר ואינם חייבים במעשרות.
לא ניתן להפריש מתבואה שהיא דמאי על תבואה אחרת, על אף שגם היא דמאי, כיוון שיש חשש שאחת מהתבואות הופרש ממנה המעשר ומהשנייה לא, ונמצא שמפריש ממעושר על אינו מעושר ('מהפטור על החיוב') ולהפך, בניגוד לטבל שניתן להפריש מטבלים של אנשים שונים.
דיני הדמאי > תיקון דמאי

כאמור, התבואה שנקנית מעם הארץ חייבת מספק בהפרשת תרומות ומעשרות, אמנם דיני הפרשת תרומות ומעשרות מ'דמאי' שונים מהפרשתם מטבל ודאי:
תרומה גדולה - מדמאי אין צורך להפריש תרומה גדולה, מאחר שגם עמי הארץ הקפידו על תרומה גדולה, מאחר שהאוכל תרומה ללא הפרשת תרומה גדולה עונשו מיתה בידי שמיים.
מעשר ראשון ומעשר עני - חובה לקרוא להם שם (להחיל עליהם את המעשר) אבל אינו צריך להפריש ולתת ללוי או לעני, מאחר שאין ודאות שלא הופרשו מעשרות אלו מהתבואה, ומכיוון שכך על פי הכלל ש'המוציא מחברו עליו הראיה', הלוי והעני צריכים להוכיח שלא הופרשו מעשרות כדי לקבל את המעשר. מעשר ראשון ומעשר עני אינם קדושים, ומותרים באכילה גם לישראלים.
תרומת מעשר - צריך להפריש ולתת לכהן, מאחר שיש איסור באכילתם לאדם שאינו כהן.
מעשר שני - צריך לקרוא שם, ולאוכלו בירושלים, ותיקנו להפריש מעשר שני מאחר שהבעלים אוכלים אותו בעצמם אז אין הפסד מרובה.
'דמאי' בזמן הזה

לדעת הרב אברהם ישעיהו קרליץ תקנת הדמאי נוהגת גם בזמננו, ולכן אף הקונה פירות בשוק, מאדם שלא קבל עליו 'חברות', דין הפירות כדמאי וחייב להפריש מהם תרומות ומעשרות, וכך נוהגים כיום ההולכים בשיטתו (חזונאישניקים) להפריש מכל תבואה או מאוכל שנעשה ממוצרים המחויבים במעשרות.
לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך (מנחת שלמה סימן סב) בזמננו בטלה תקנה זו ואין לה משמעות כיום. בימינו מי שאינו מפריש מעשרות לרוב גם אינו מפריש תרומה גדולה, ועל כן המציאות היא שונה.