stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלונות הגבוהים
הערות שוליים

↑  ערן דינר, זמר נוגה, מתוך הבלוג "זה מסתובב", 12 בינואר 2007
↑  הבלט הגדול מיוזיקהול מישראל (ישראל במסע הופעות) (1967) באתר סטריאו ומונו
↑  שגיא בן נון, פרסום ראשון: צילום וידאו ראשון ונדיר של החלונות הגבוהים בהופעה, באתר nrg‏, 18 בינואר 2012
↑  עמי פרידמן, מעל לזמן: שבן, אמדורסקי וקראוס עושים החלונות הגבוהים, באתר ynet, 16 בינואר 2018
↑  בן שלו, אמדורסקי, שבן וקראוס התחפשו ל"חלונות הגבוהים" ונתנו ברי"ש, באתר הארץ, 28 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300535405171  MusicBrainz: 2d698f23-08b6-48a5-9049-3a865e578b93  VIAF: 131894738   WorldCat (עם VIAF): 131894738
פרס לאה גולדברג

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לספרות עברית
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  ספרית פועלים 
 תקופת הפרס:  1971–הווה (כ־54 שנים) 
 נקרא על שם:  לאה גולדברג 
 
פרס לאה גולדברג היה פרס שהוענק בישראל ליוצרים בולטים בתחום הספרות העברית.
הפרס נוסד לזכרה של היוצרת לאה גולדברג בשנת 1970, כחצי שנה לאחר פטירתה, על ידי אמה, צילה גולדברג, בשיתוף ספרית פועלים, "הוצאת הבית" של לאה גולדברג, ונקבע מראש שיוענק במשך חמישים שנה (עד שנת 2020).
מדי שנה הוענק הפרס בתחום שונה מבין התחומים בהם עסקה גולדברג: שירה, סיפורת, דרמה, ספרות ילדים, מסה, מחקר ותרגום. בשנת 2012, כשנה לאחר הקמת העמותה להנצחת לאה גולדברג ויצירותיה, הועברה אליה האחריות לפרס ותקנון הפרס נוסח מחדש. לפי הנוסח המעודכן, הפרס הוענק מדי שנה מטעם העמותה, עיזבונה של לאה גולדברג וספרית פועלים, בשני תחומים בלבד, לסירוגין: בתחום השירה ובתחום ספרות הילדים והנוער. בשונה משנים עברו, שבהן לא פורסם קול קורא להגשת מועמדות לפרס, התקנון המעודכן קבע כי יתפרסם קול קורא, אך רק הוצאות ספרים יוכלו להגיש מועמדים מטעמן.
ביולי 2020, עם ההודעה על זוכי הפרס, הודיעה העמותה על הפסקת חלוקתו הלאה, בתום המימוש המלא של ההתקשרות בין ספרית פועלים לצילה גולדברג.
רשימת זוכים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יוסף האפרתי (1971), על ספרו "האידיליה של טשרניחובסקי" (ספרית פועלים). השופטים בפרס: גרשון שקד (יו"ר), ישראל לוין ודן פגיס
חביבה מאירי-שוחט (1972), על מחקרה "על הצחוק בספרות הישראלית: מבוא כללי ופרקי עיון ביצירות א"ב יהושע, נתן זך, יהודה עמיחי" (ספרית פועלים). השופטים בפרס: עזרא פליישר (יו"ר), שמעון זנדבנק ועוזר רבין.
שרה הלפרין, על מחקרה האקדמי "מושג המבנה בתפיסת הטרגדיה האריסטוטאלית"
איתמר יעוז-קסט (1990). השופטים בפרס: שלמה טנאִי ונורית גוברין
יהודה אטלס וסבינה מסג (1992). השופטים בפרס: מירי ברוך ונורית זרחי
דוד הרטמן (1993), על ספרו "מסיני לציון". השופטים בפרס: יהודית אוריין וזיוה שמיר
יורם ברונובסקי (1994), על תרגום שירתם של היוצרים קונסטנדינוס קוואפיס ופרננדו פסואה. השופטים בפרס: אביבה ברק ודוד וינפלד
ש. שפרה (1997), על ספר הפרוזה "רחוב החול". השופטים בפרס: נורית גוברין ואלישע פורת
עדנה מזי"א (1998), על המחזה "סיפור משפחתי" (הקאמרי); הלל מיטלפונקט (1998), על מבחר מחזותיו ("גורודיש" – הקאמרי; "אם הבית" – תיאטרון באר שבע; "גן עדן דרום" – בית לסין). השופטים בפרס: בן-עמי פיינגולד, גדעון שונמי ופנינה גרי
הדסה טל (2000), על ספר שיריה "קולות". השופטים בפרס: טוביה ריבנר, דליה רביקוביץ ועוזי שביט
שגית אמת (2001) על ספרה לילדים "השחר של גאיה". השופטים בפרס: מירי ברוך (יו"ר), יהודה אטלס, יודית שחר ועו"ד יאיר לנדאו
חנן חבר (2003), על ספר מחקריו "פתאום מראה המלחמה". השופטים בפרס: סמדר שיפמן (יו"ר), איריס מילנר ועמינדב דיקמן
עידו בסוק (2005), על תרגומו ל"גרגנטואה ופנטגרואל" מאת רבלה. השופטים בפרס: ניצה בן-ארי (יו"ר), אביבה ברק וגבריאל צורן
אורלי קסטל-בלום (2007), על ספרה "טקסטיל" בהוצאת הספריה החדשה-הקיבוץ המאוחד. השופטים בפרס: חנה נוה (יו"ר), ניצה בן-דב ומיכאל גלוזמן.
אהרן שבתאי (2009) על ספר שיריו "טניה" בהוצאת חרגול-עם עובד. השופטים בפרס: הלית ישורון (יו"ר), ענת ויסמן ותמיר גרינברג
נורית זרחי (2011) על ספר שיריה "עצמות ועננים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. השופטים בפרס: אריאל הירשפלד (יו"ר), ענת ויסמן ואפרת מישורי
תמי שם-טוב (2013) על ספרה "אני לא גנב" בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן. השופטים בפרס: חנה לבנת (יו"ר), גילי בר-הלל סמו ויותם שווימר.
סבינה מסג (2015), על ספרה "ישר מן השטח" בהוצאת הקיבוץ המאוחד ומוסד ביאליק, ירושלים. השופטים בפרס: מירון איזקסון (יו"ר), אפרת מישורי וחוה פנחס-כהן.
שֹהם סמיט (2017), על ספרה "דודה לאה – מאת שומיש" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. השופטים בפרס: יהודה אטלס (יו"ר),  רימה שיכמנטר ואורנה גרנות.
חדוה הרכבי ויוסף עוזר (2020). השופטים בפרס: אריאל הירשפלד (יו"ר) וליאת קפלן.
חלקיק יסודי

חלקיק יסודי או חלקיק אלמנטרי הוא חלקיק שאינו מורכב מחלקיקים אחרים. פיזיקת החלקיקים מתארת כיצד מורכבים החלקיקים האחרים מחלקיקים יסודיים. לדוגמה, האטום מורכב מחלקיקים קטנים יותר – אלקטרונים, פרוטונים ונייטרונים. הפרוטונים והנייטרונים, בתורם, מורכבים מחלקיקים יסודיים, הידועים בשם קווארקים. חקר החלקיקים היסודיים הוא שלב נוסף במאמצי האדם להבין את מבנה החומר. מעריכים שיש ביקום הנראה פחות מ-1087 חלקיקים יסודיים בודדים.
החלקיקים היסודיים – הרכב החומר וכוחות
המודל הסטנדרטי

המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים מכיל 12 סוגים יסודיים של פרמיונים ("חלקיקי החומר") ו-12 סוגים יסודיים של בוזונים ("חלקיקי הקרינה"), ובנוסף הוא מתאר את האנטי-חלקיקים שלהם[דרושה הבהרה]. אך למרות זאת, המודל הסטנדרטי נחשב תאוריה חלקית בלבד, יותר מאשר תאוריה בסיסית המתארת את כל היקום. הסיבה העיקרית לכך היא שהמודל אינו מתיישב בצורה מלאה עם תיאורית הכבידה של איינשטיין. ככל הנראה ישנם עוד חלקיקים יסודיים שאינם מתוארים במודל הסטנדרטי, כמו הגרביטון, החלקיק שצפוי לשאת את כח הכבידה, או חלקיקי-העל, אותם חלקיקים-שותפים של כל חלקיק רגיל, אותם חוזות תאוריות של סופר-סימטריה.
המודל הסטנדרטי > 12 היסודיים

12 החלקיקים הפרמיוניים היסודיים נחלקים לשלושה "דורות", כשבכל דור ארבעה חלקיקים. שישה מחלקיקים אלה הם הקווארקים. השישה הנותרים הם לפטונים, שמתוכם שלושה הם חלקיקי נייטרינו, ושלושת הנותרים הם בעלי מטען חשמלי 1-: האלקטרון ושני "בני-דודיו", המיואון והטאו.
המודל הסטנדרטי > אנטי-חלקיקים

ישנם גם 12 אנטי-חלקיקים פרמיוניים יסודיים, המקבילים ל-12 שתוארו למעלה. האנטי-קווארקים הם: אנטי-קווארק למעלה  {\bar {u}}, אנטי-קווארק למטה  {\bar {d}}, אנטי-קווארק קסום  {\bar {c}}, אנטי-קווארק מוזר  {\bar {s}}, אנטי-קווארק עליון  {\bar {t}} ואנטי-קווארק תחתון  {\bar {b}}. האנטי-לפטונים הם: הפוזיטרון (e+) מקביל לאלקטרון ויש לו מטען חשמלי +1. "בני-דודיו" הם האנטי-מיואון החיובי, μ+, והאנטי-טאו החיובי, τ+. חלקיקי האנטי-נייטרינו הם: אנטי-נייטרינו האלקטרוני  {\bar {\nu }}_{e}, אנטי-נייטרינו המיואוני  {\bar {\nu }}_{\mu } ואנטי-נייטרינו הטאואוני  {\bar {\nu }}_{\tau }.
המודל הסטנדרטי > קווארקים

קווארקים ואנטי-קווארקים מעולם לא נצפו כאשר הם לבדם. קווארק יכול להתקיים, למשל, כאשר הוא מצוות עם אנטי-קווארק, ובכך ליצור מזון: לקווארק יש "צבע" (ראו מטען צבע) ולאנטי-קווארק יש "אנטי-צבע" תואם. הצבע והאנטי-צבע מבטלים זה את זה, ויוצרים שחור (כלומר, אי נוכחותו של מטען צבע כלל). אפשרות אחרת היא ששלושה קווארקים יתקיימו יחד, וייצרו באריון: לקווארק אחד יש צבע "אדום", לאחר "כחול" ולאחרון "ירוק". שלושת הצבעים הללו יחדיו יוצרים צבע "לבן" (כלומר, מטען צבע נייטרלי). אפשרות שלישית היא ששלושה אנטי-קווארקים יתקיימו יחד ויצרו אנטי-באריון: קווארק אחד הוא "אנטי-אדום", אחר הוא "אנטי-כחול" והאחרון "אנטי-ירוק" שלושת הצבעים הללו יחד יוצרים את הצבע ה"אנטי-לבן" (כלומר, נייטרלי). התוצאה היא שצבעים (או אנטי-צבעים) אינם יכולים להיות מבודדים, אך קווארקים נושאים צבע, ואנטי-קווארקים נושאים אנטי-צבע.
המודל הסטנדרטי > גלואונים

שמונה מתוך 12 הבוזונים היסודיים הם גלואונים. הגלואונים נושאים את הכוח הגרעיני החזק, והם נושאים צבע וגם אנטי-צבע.
המודל הסטנדרטי > בוזונים אלקטרו-חלשים

מתוך ארבעת הבוזונים הנותרים, שלושה נושאים את הכוח הגרעיני החלש: אלה הם בוזוני W ו-Z. הבוזון היסודי האחרון הוא הפוטון הנושא את הכוח האלקטרומגנטי.
המודל הסטנדרטי > בוזון היגס

על-אף שהכוחות החלש והאלקטרומגנטי נראים לנו שונים למדי בחיינו הרגילים, התאוריה מנבאת כי שני הכוחות צפויים להתאחד באנרגיות גבוהות במיוחד, ולהיות כוח אלקטרו-חלש. הסיבה להבדל זה באנרגיות נמוכות צפוי להיות קיומו של בוזון היגס. בתהליך של שבירת סימטריה ספונטנית, חלקיק ההיגס בוחר כיוון מסוים במרחב אלקטרו-חלש הגורם לשלושה חלקיקים אלקטרו-חלשים להפוך להיות מאוד כבדים (הבוזונים הכבדים) ולאחד אחר שיהיה חסר מסה (הפוטון האלקטרומגנטי).
מעבר למודל הסטנדרטי > סימטריית-על

הרחבה מרכזית של המודל הסטנדרטי מערבת חלקיקי סופר-סימטריה, הנקראים סחלקיקים, ואלה כוללים את הסלפטונים, סקווארקים, חלקיקי נייטרלינו וחלקיקי צ'רג'ינו. לכל חלקיק במודל הסטנדרטי יהיה חלקיק-על שהספין שלו שונה מזה של החלקיק המקורי (לפרמיון מתאים בוזון חדש ולבוזון מתאים פרמיון חדש). בנוסף, החלקיקים הללו מסיביים יותר מבני הזוג המוכרים שלהם, ואם הם קיימים, לצורך יצירתם דרוש מאיץ חלקיקים אנרגטי מאוד. ייתכן שהם ייווצרו במאיץ LHC.
מעבר למודל הסטנדרטי > תורת המיתרים

על-פי תורת המיתרים כל סוג של חלקיק יסודי הוא למעשה ביטוי של תבנית רטיטה של מיתר בסיסי. כל המיתרים זהים, בסופו של דבר, אך החלקיקים שונים האחד מהשני בתבנית שבה המיתר שלהם רוטט. חלקיקים מסיביים יותר הם ביטוי של תבניות רטיטה אנרגטיות יותר. אך חלקיקים יסודיים אינם "מכילים" מיתרים: הם "עצמם" מיתרים.
תאוריית המיתרים גם צופה את קיומם של הגרביטונים. זיהוי גרביטונים בניסוי הוא משימה קשה מאוד, מכיוון שהכוח הגרביטציוני הוא כה חלש בהשוואה לשאר הכוחות, ועד כה לא נמצאו ראיות לקיומם.
ראו גם

חלקיק תת-אטומי
פיזיקת חלקיקים
מיון החלקיקים
לקריאה נוספת

אורי מאור, ‏מבוא לחלקיקים אלמנטריים, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987
חיים הררי, ‏בנבכי החומר, מחשבות 48, דצמבר 1979, עמ' 58–67
קדומים

קְדוּמִים היא התנחלות ומועצה מקומית בשומרון, צפונית לכביש 55, כעשרה ק"מ מערבית לשכם. קדומים הוקמה בדצמבר 1975 לאחר מאבק ציבורי בהובלת גוש אמונים, והייתה היישוב היהודי הראשון שהוקם בשומרון לאחר מלחמת ששת הימים. היישוב קיבל מעמד של מועצה מקומית בשנת 1992. רוב תושביה הם דתיים לאומיים.
ביישוב התגלו עתיקות של יישוב חקלאי שומרוני, המזוהה עם יישוב שומרוני בשם "עצפה". אדמת המקום היא קירטונית מעורבת במעט אבן גיר לבן.
תולדות היישוב

שורשי היישוב בשנת 1975, כמאחז בתוך הבסיס הצה"לי "מחנה קדום". היישוב נקרא על שם הכפר הערבי הסמוך כפר קדום. הייתה זו תוצאה של הסכם בין הצבא לבין גוש אמונים שגובש לאחר מאבק ציבורי ועליות חוזרות ונשנות לתחנת הרכבת בסבסטיה, בניסיון להקים במקום את היישוב היהודי הראשון בשומרון.
מקימי היישוב היו חברי גרעין "אלון מורה", שמטרתו הייתה להקים התנחלות ליד העיר שכם. בגרעין היו חברים בין השאר הרבנים מנחם פליקס וחנן פורת, בני קצובר ודניאלה וייס אשר המשיכה בתפקיד ראש מועצת קדומים. המשפחות, בתוספת תומכים רבים, ניסו לעלות לקרקע שמונה פעמים. העליות בוצעו לרוב בצעדות רגליות מנתניה בשטח הררי. המתיישבים פונו שבע פעמים. לבסוף, בפעם השמינית, בחנוכה תשל"ה, הורשה הגרעין להתיישב במחנה הצבאי במסגרת הסכם פשרה. האירוע תועד בקריקטורה של דוש.
ב-1977, זמן קצר לאחר ניצחונו בבחירות, ביקר מנחם בגין במחנה קדום, הביע תמיכה במתיישבים והכריז "יהיו עוד הרבה אלוני מורה". דבריו אלה של בגין שימשו את המתנחלים לנגח אותו, לאחר שהקצאת הקרקע ליישובם לא התנהלה בקצב שרצו. בסוף 1978 טענו המתנחלים שהובטח להם שמחנה קדום יפונה כדי לאפשר את הקמת יישוב הקבע במקום. לאחר זמן הוקם יישוב קבע בגבעות ליד המחנה.
מקבוצת המייסדים הראשונית נוצרו ב-1978 שני יישובים, אלון מורה וקדומים, לאחר שחלק מחברי גרעין המתיישבים החליטו להמשיך אל היעד המקורי ולהקים התנחלות נוספת סמוך יותר לשכם.
שותפה להקמת מבנה היישוב הייתה קבוצה מעמק יזרעאל, אשר השתתפה בהקמת בית הכנסת, המקווה ומבנים ארעיים נוספים. שלט המנציח את פועלם מצוי בכניסה לספרייה המקומית – בית הכנסת לשעבר. שתיל עץ אלון שהובא מחניתה נשתל ליד מדרשת ארץ ישראל לציון שיתוף הפעולה, וכונה בשם "עץ הידידות".
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בקדומים 4,582 תושבים, מתוכם 4,572 תושבי ישראל (מקום 231 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+0.9% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 86.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 9,964 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
שלטון מקומי והנהגה רוחנית

כאשר הוקמה מועצה אזורית שומרון, קדומים הייתה אחד מיישובי המועצה. בשנת 1992, כאשר הגיע מספר תושבי היישוב ל-3,000 הוקמה בה מועצה מקומית עם ראש מועצה ממונה: יוסף קאפח. בשנת 1996 נבחרה לראשות המועצה דניאלה וייס. לאחר שתי קדנציות, בשנת 2007, נבחר לתפקיד חננאל דורני, סמח"ט במילואים שעבר ליישוב בשנת 1992 בעקבות נישואיו עם בת היישוב. בשנת 2013, דורני המשיך לקדנציה שנייה ללא בחירות כיוון שהיה מועמד יחיד.
וב-2018, ניצח דורני את רועי מסורי בסיבוב הראשון.
יוסף קאפח כיהן בין השנים 1992–1996
דניאלה וייס כיהנה בין השנים 1996–2007
חננאל דורני כיהן בין השנים 2007–2024
עוזאל ותיק מכהן החל מ-2024
הרב הראשון בקדומים היה הרב נחום רכל. במקביל התגורר ביישוב הרב יצחק מאיר האיתן שהיה רבו הראשון של השומרון, והוביל למינוי של רבני יישובים רבים, וביניהם דאג למינויו של הרב דניאל שילה כרבה של קדומים (החל משנת תשמ"ט). עם פרישתו מהתפקיד בשנת 2004 נבחר הרב צבי פרבשטיין כרב היישוב.
חינוך

בקדומים מספר רב של מוסדות חינוך שונים: 14 גני ילדים של החמ"ד לגילאים שונים, ביניהם גן לחינוך מיוחד לילדי אזור השומרון, 2 בתי ספר יסודיים (אחד לבנים ואחד לבנות), תלמוד תורה, קונסרבטוריון לילדי האזור, ושני מוסדות חינוך על יסודיים, ישיבת בני חיל שמיועדת לנערים דתיים תושבי האזור אשר להם הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות ואולפנת להב"ה בה לומדות כ-900 בנות תושבות האזור. כמו כן פועלת ביישוב ישיבת קדומים – ישיבה גבוהה שבראשה עומד הרב יצחק בן שחר, ובה גם מתקיים כולל למבוגרים "משכן בנימין" על שם הרב שמואל בנימין הרלינג.
חינוך > תנועות נוער

ביישוב פועלים מספר סניפי תנועות נוער, המשתייכים לבני עקיבא ולאריאל.
בסניף בני עקיבא פועל (החל משנת תשע"ד) 'גרעין עדו' ע"ש עדו זולדן (בן היישוב שנרצח בכפר אל-פונדוק הסמוך לקדומים) מטרתו של הגרעין היא להביא לאזור השומרון ובפרט לאזור קדומים אנשים מהמרכז שאינם מכירים את האזור (הגרעין הוקם על ידי שבט נאמן בקדומים, ונכון לשנת תשע"ה כלולים בו חברי שבט נאמן ואביחי, כאשר כל שנה נכנס לגרעין השבט החדש ויוצא מהגרעין השבט הבוגר ביותר- סה"כ כל שנה יש בגרעין שני שבטים פעילים).
חינוך > מכוני מחקר

מדרשת ארץ ישראל – לתיעוד ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון. לידה פועלת הקרן לגאולת קרקע, אשר בבעלותה קרקעות היישובים נופים, רבבה ואבני חפץ[דרוש מקור].
מכון יד לזהב"ה – ללימוד, חקר ותיעוד השואה בשיתוף עם יד ושם.
תעשייה

ביישוב שני אזורי תעשייה, האחד בכניסה ליישוב, והשני חדש יותר, "פארק בר-און", ממזרח ליישוב. "פארק בר-און" שייך בנוסף למועצה אזורית שומרון ולמועצה מקומית קרני שומרון, הפארק נקרא על שם אורי בר-און. שוכנים בו משרדי המועצה המקומית קדומים. הפארק צופה לשכונת קדומים צפון.
בתי כנסת

בקדומים שבעה עשר בתי כנסת. הסיבה למספר הגבוה היא ריבוי השכונות ביישוב והעדות השונות. בית הכנסת המרכזי של היישוב הוא בית הכנסת בקדומים דרום. בית הכנסת קרוי על-שם הרב יצחק מאיר האיתן, מראשוני היישוב, ועל שם משפחת ניסן חקשורי שהשתתף בהקמתו. בית הכנסת תוכנן על ידי אברהם גיבור, אדריכל תושב המקום. שטחו 1,200 מ"ר ומספר המקומות בו 500: 350 לגברים ו-150 בעזרת הנשים. בחזית המבנה נבנתה מעטפת הנוטה ב-8 מעלות לכיוון ירושלים כך שבית הכנסת נראה כ"כורע בתפילה" לכיוון הר הבית.
בית הכנסת המרכזי -"משכן מאיר"
בית הכנסת "נחל יהונתן" – קדומים צפון
בית הכנסת "רש"י" – גבעת רש"י
בית הכנסת "היכל אהרן" – מצפה ישי
מכלול חזית בית הכנסת "שטיבל" עם עשרת הדיברות מזכוכית מוראנו.
ארכאולוגיה ותיירות

ביישוב התגלו ונחפרו אתרים ארכאולוגיים הכוללים מבנים חקלאיים של חוות, מספר רב של מקוואות, גתות, בתי בד ומערות קבורה. לפי הממצאים, אלו שרידים של כפר שומרוני גדול, אולי הכפר אשר שמו נשמר באתר דרומית לקדומים. חלק מן הממצאים מוצגים במוזיאון קדם.
ביישוב נמצא מוזיאון "קדם" לארכאולוגיה הפועל במסגרת מדרשת ארץ ישראל. במוזיאון ממצאים רבים מאתרים ביישוב ובשומרון, בהם מספר גדול של כדים, ארונות קבורה וחפצים האופייניים לעדה השומרונית.
בסמוך לשכונת 'קדומים צפון', נמצא פארק הצנירים ובו מקבץ ייחודי של צנירים. במקום התגלו גם חציבות של בריכות עתיקות.
מתקני בית הבד
הבסיס למוט בית הבד
בריכת אגירה למים
יחסי היישוב עם כפרים סמוכים

קדומים נבנתה בין מספר כפרים פלסטיניים ביניהם ג'ית (מכיוון דרום-מזרח), כפר קדום (מערב) וקוסין (צפון). קיימת כניסה משנית ליישוב מאזור הכפר ג'ית. הגישה ליישוב באמצעות כביש 55 היא דרך הכפר הפלסטיני פונדוק.
ב-2003, בעקבות ההחרפה במצב הביטחוני והחשש מפגיעה בתושבי היישוב, כמו גם התרחבות קדומים ובניית השכונה הצפונית, נחסמה הדרך הראשית שחיברה את כפר קדום אל שכם. הדבר הוביל להפגנות שבועיות של תושבי כפר קדום, בדרישה לפתוח את הדרך.
באופן מסורתי, בכל שנה בחול המועד פסח, מתקיימת צעדה בשם "צעדת האמונה" בהשתתפות תושבי האזור, במסלול בין קרני שומרון לקדומים. הצעדה נערכת להנצחת רפי והלנה הלוי, רעות פלדמן, שקד לסקר, שנהרגו בפיגוע בכניסה לקדומים, ועידו (עידודי) זולדן, שנרצח בפאתי הכפר פונדוק. במסגרת הצעדה עוברים הצועדים בכפר פונדוק, תחת אבטחה ואישור כוחות צה"ל.
שכונות היישוב

היישוב פרוס על שטח רב, ומורכב ממספר שכונות הנמצאות במרחק זו מזו:
קדומים דרום – הגבעה עליה הוצבו האשקוביות הראשונות ליד המחנה הצבאי, שכונת מבני הקבע ומבני הציבור.
גבעת שָלֵם – על גבעה הצופה לעבר העיר שכם המכונה במקורות "שלם". בה שוכנת אולפנת להב"ה.
צפנת (קדומים צפון) – שוכנת בצפון היישוב, 2 ק"מ מקדומים דרום.
מצפה קדומים – שכונה הצופה על פני נוף מערב השומרון ודרום השרון.
מצפה ישי – גבעה בכניסה ליישוב, בצידו הדרומי של כביש 55. קרויה על שם בן היישוב ישי שכטר, קצין צה"ל שנפל בלבנון. בשכונה 94 יחידות דיור, בניית השכונה הושלמה בשנת 2004.
גבעת רש"י – הנקודה הגבוהה ביישוב, בגובה של כ־510 מ' (510 בגימטריה רש"י, וזוהי סיבת השם). בשכונה זו נמצאת ישיבת קדומים.
הר חמד – מקור השם בפסוק "הָהָר חָמַד אֱלֹהִים לְשִׁבְתּוֹ" (תהילים, ס"ח, י"ז). בשכונה ישנם משקים חקלאיים. השכונה צופה על פני מערב השומרון ושפלת החוף.
כרם הלוי – על שמם של רפי ואילנה הלוי, שנרצחו על ידי מחבלים בפיגוע בכניסה ליישוב. נקראה "כרמי קדם" עד לאותו הפיגוע.
נחלת אסתר – שכונת קראוונים סמוך למצפה ישי. קרויה ע"ש אסתר כריש, מראשוני קדומים. לשעבר נקראה הר אפרים, ע"ש ישיבת "הר אפרים" אשר שכנה בה בעבר.
מעוז עידו – שכונה בין צפנת לגבעת שלם. קרויה על שם עידו זולדן, בן היישוב שנרצח בכביש 55, בעוברו בכפר פונדוק הסמוך לקדומים.
קול צופייך – שכונה סמוכה לאולפנת להב"ה, ליד שכונת גבעת שלם. קרויה כך מכיוון שצופה לאזור יישובי צפון השומרון שפונו בקיץ תשס"ה, וקרויה כך גם על שם הרב מרדכי אליהו שהיה מאוהבי ההתיישבות בשומרון בכלל ובקדומים בפרט.
בשכונות נבנו בתי כנסת בהתאם לעדות הגרות בהן. לאור האוכלוסייה הצעירה ביישוב הוקמו ברוב השכונות מעונות לגיל הרך.
לקריאה נוספת

משה אלשדי (שם עט), לשומרון היו עיניים כחולות, קווים הוצאה לאור – תל אביב, 2007
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ח'רבת עספה ממוקמת מדרום ליישוב הנוכחי של קדומים. ייתכן כי האתר בקדומים הוא חלק מיישוב שומרוני בשם "עצפה". ממצאים שומרוניים מוצגים במוזיאון "קדם" לארכאולוגיה.
↑  מועצה מקומית קדומים, באתר myesha.org.il
↑  אלון מורה - כתום שנה, דבר, 19 בדצמבר 1976
↑  שמונת מבצעי העליות נשאו שמות אידאולוגיים: מחנה חורון, סבסטיה, מבצע הקפות, מסירות נפש, עקשנות, פלוגות העבודה, ציונות מעשית והתמדה ומסירות. 
 ראו גם: דוד חרמץ, בימים שאריק הוביל לסבסטיה, באתר ערוץ 7, 26 בפברואר 2004
↑  אבי שילון, בגין, 1992-1913 , הוצאת עם עובד, 2007. עמוד 273
↑  לחשוף את השקר, מעריב, 24 במאי 1979
↑  שני יישובי קבע של גוש אמונים יוקמו במחנות שיפנה צה"ל בשומרון, מעריב, 6 בנובמבר 1978
↑  סיפור ההתיישבות|אתר המועצה המקומית קדומים
↑  פרופיל קדומים באתר הלמ"ס
↑  ההפגנות בכפר קדום, באתר "בצלם"
| מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| ערים | אריאל • ביתר עילית • מודיעין עילית • מעלה אדומים | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות מקומיות | אורנית • אלפי מנשה • אלקנה • אפרת • בית אל • בית אריה-עופרים • גבעת זאב • היישוב היהודי בחברון • הר אדר • מעלה אפרים • עמנואל • קדומים • קריית ארבע • קרני שומרון • שער השומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות אזוריות | גוש עציון • הר חברון • מגילות • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465736205171  LCCN: n92121889  VIAF: 144394305   WorldCat (עם VIAF): 144394305 
בניין ישיבת קדומים
מפת האתרים הארכאולוגיים בקדומים
אחד הצנירים שבפארק הצנירים, ולמרגלותיו בריכה.
נוף מקדומים
חיים מאיר יחיאל שפירא (נארול)

רבי חיים מאיר יחיאל שפירא
רבי חיים מאיר יחיאל שפירא (כ' באלול ה'תרס"ז, 30 באוגוסט 1907 - י"ח בתמוז ה'תשס"ז, 4 ביולי 2007) היה רב ואב"ד בקהילת נארול (יידיש: נאראל) בגליציה. לאחר השואה שימש רב של קהלת בעלזא בניו יורק ולאחר מכן פתח בית המדרש נארול בבני ברק.
שימש גם כאדמו"ר ובשנותיו האחרונות כונה "זקן האדמו"רים".
תולדותיו

נולד בעיירה נארול שבגליציה. אביו, דוב בעריש ריינמן, היה בנו של רבי שלום ריינמן, רב העיירה וחתנו של הרב שמואל אהרן רובין מקארטשין, מחבר הספר "בית אהרן" על הלכות גיטין ועוד ספרים. אמו הייתה נינת רבי שלום רוקח (שר שלום) ראשון שושלת חסידות בלז. נקרא על שם אבי אמו, רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מרדיכוב.
בשנת ה'תרפ"ג נסע לראשונה לעיירה בעלז אל קרובו האדמו"ר ר' ישכר דב רוקח (הזקן) מבעלז. שנים ספורות לאחר מכן, כשנפטר סבו, הוכתר תחתיו רבי חיים מאיר יחיאל לרבנות העיירה. הוא קיבל סמיכה מהרב מנחם זמבה ועוד.
גם לאחר הכתרתו הוא המשיך ללמוד אצל רבנים. קיבל תורה מהרב הרצ'לי בק בעיר לויביטש, ומהרב דוד מנחם מאניש באב"ד מטרנופול, אצלו למד גם פסיקה מעשית. בל"ג בעומר ה'תרצ"א החל לפסוק, על פי הוראתו של האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז.
בשנת ה'תרצ"ב נישא לפערל רבקה, בתו של האדמו"ר רבי משולם זלמן יוסף מטופורוב, שהיה חתנו של האדמו"ר אהרן פרלוב מקוידנוב. בנארול נולדו להם ארבעה ילדים. אחד נפטר בצעירותו, שניים נרצחו בשואה ורק אחד נותר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח הרב שפירא לטופורוב. בקיץ 1940 גורש על ידי הרוסים לסיביר יחד עם אשתו ובנו הגדול. כאשר שוחרר משם עבר לסמרקנד, שם פעל להקמת מקווה טהרה, תפילות בציבור ולימוד תורה בסתר.
בשנת ה'תש"ו עזב את ברית המועצות. שהה בפראג וטיפל שם בהקמת מטבח כשר עבור פליטי השואה. לאחר מכן עבר לאנטוורפן שבבלגיה, וגם שם פעל בעזרה לפליטי השואה. בשנת ה'תש"י היגר לארצות הברית, והתגורר בתחילה בבורו פארק ולאחר מכן באיסט סייד של מנהטן. נתמנה לרב בית הכנסת של חסידי בעלז. ארגן משלוח חבילות מזון לישראל, שהייתה נתונה תחת משטר הצנע.
בשנת ה'תשל"ב עלה לישראל והתיישב בבני ברק, שבה הקים בית מדרש. עסק רבות בתורתו של ה"מנחת חינוך" ומסר שיעורים קבועים בספר זה. היה מקורב לאדמו"ר מבעלז - הרב ישכר דב רוקח, שנהג להושיבו על ידו בעת שערך את שולחנו, ולהאזין לתיאוריו אודות האדמו"רים הקודמים.
נפטר בשנת תשס"ז, בגיל 100.
לאחר פטירתו הוציאה [חסידות נאראל] את הספר הוד קדומים לזכרו, ובו בעיקר דברי תורה של רבי שמואל אהרן רובין מקארטשין על הכנסת ספר תורה, וכן חידושי תורה של הרבי מנארול ותולדות חייו. בספר גם תמונות ותעודות שונות מחייו.
משפחתו

בנו היחיד הוא הרב דוב בעריש שפירא, ממלא מקומו בהנהגת החסידות. חתנו של האדמו"ר מקוזלוב, רבי משה רוקח.
מקלט אנדרסון

מקלט אנדרסון (Anderson shelter) הוא סוג מקלט משפחתי זול ופשוט להרכבה שהיה נפוץ בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, ושימש את תושביה במיוחד במהלך הבליץ. הרשויות הבריטיות דאגו להספקת לוחות ברזל, והתושבים הרכיבו את המקלטים בגינות ביתם בשיטת "עשה זאת בעצמך". במהלך המלחמה נבנו כ-3.6 מיליוני מקלטים כאלה. המקלטים שיכלו להגן על 6 אנשים והיו בצורת U הפוכה, היו חזקים למדי, אבל סבלו מבעיות שונות כמו קור, לחות, הצפות וצפיפות, וחלק מהתושבים סירבו להשתמש בהם או השתמשו בהם רק בשעת הדחק. עם זאת המקלטים סיפקו הגנה לכרבע מתושבי לונדון - יותר מאחוז היושבים במקלטים הציבוריים ובתחנות הרכבת התחתית. בתום המלחמה פורקו רוב המקלטים. חלק מהם נשארו עד היום, ומשמשים כמחסנים.
מקלט אנדרסון כיום. במקור המקלטים היו קבורים למחצה באדמה והגג היה קבור תחת כ-40 ס"מ של אדמה לפחות. לאחר המלחמה הוצאו רבים מהמקלטים מחוץ לאדמה ומשמשים עד היום כמחסנים
תכנון

בנובמבר 1938 מונה סר ג'ון אנדרסון (אנ') לממשלת צ'מברלין כלורד שומר החותם. אנדרסון, שהיה מדען שהפך לפוליטיקאי, ניהל את המשרד להגנת המולדת (Home Security), שחלק מהאחריות שלו כללה הגנה מפני מתקפות אוויריות כמו גם שירותים אחרים הקשורים לנושא, כמו פקחי התרעות על פשיטת אווירות, צוותי כיבוש אש, צוותי חילוץ, שירות הנשים המתנדבות.
ויליאם פטרסון (William Paterson) ואוסקר קארל קריסון (Oscar Carl Kerrison) תכננו את המקלט ב-1938 וקראו אותו על שם ג'ון אנדרסון. לאחר הערכה של דייוויד אנדרסון, ברטרם לורנס הרסט וסר הנרי ג'ופ, מהמוסד למהנדסים אזרחיים, העיצוב שוחרר לייצור.
על התכנית לייצור המקלטים דיווח אנדרסון בבית הנבחרים הבריטי ב-21 בדצמבר 1938. על פי התוכנית, מקלטי אנדרסון יועדו לבתים שבהם לא היו מרתפים.