stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוקטרינרים

| --- | --- |
 מדינה:  הרסטורציה הצרפתית   המונרכיה של יולי
 מייסד:  פייר-פול רואייה-קולר
 מנהיגים:  פייר-פול רואייה-קולר   פרנסואה גיזו   ויקטור דה ברוי
 תקופת הפעילות:  8 ביולי 1815 – 2 באוגוסט 1830 (15 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם, מונרכיזם חוקתי
 שיא כוחה:  1820-1817
 התמזגה לתוך:  האורליאניסטים
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז פוליטי
 
דוקטרינרים (בצרפתית: Doctrinaires) או "החוקתיים" (Constitutionnels) היו קבוצת מלוכנים ליברלים צרפתים - בהתחלה חוג רעיונות, אחר כך מפלגה, שפעלו בימי הרסטורציה הצרפתית (1830-1814) והמונרכיה של יולי (1848-1830).הם תמכו ברעיון המונרכיה החוקתית מתוך תקווה לפשר בין משטר המלוכה לעקרונות המהפכה הצרפתית ובין המשילות לחירות. בראשם עמד פייר-פול רואייה-קולר שהצטיין כנואם בחסד.
בעיניהם המונרכיה החוקתית הייתה כרוכה בהגבלות חמורות של זכות הבחירה ולהיבחר בפרלמנט (suffrage censitaire). בהגעתו לשלטון, העניק המלך לואי השמונה עשר צ'רטר (בצרפתית "שארט" - charte), הידוע כ"צ'רטר החוקתי מ-1814" שבאמצעותו הוקמו בית תחתון - "בית הנבחרים" ובית עליון "שאמבר דה פר" ("בית העמיתים") שנבחרו על ידי מספר מוגבל של בעלי זכות הצבעה. היו אז בערך מאה אלף אזרחים בעלי זכות הצבעה וכ-15,000 בעלי זכות להיבחר. הדוקטרינרים היו אנשי מרכז ונחשבו למרכז-"שמאל" או ל"ליברלים שמרנים". בשנות המונרכיה של יולי, היו הדוקטרינרים ובראשם הדוכס מברוי ופרנסואה גיזו קבוצה פוליטית ואינטלקטואלית בתוך מפלגת ההתנגדות. בימי שלטונו של לואי פיליפ ובייחוד בתקופת ממשלתו של המרשל ז'אן-דה-דייה סו (1847-1840) הם החזיקו בעמדות כוח בזירה הפוליטית. הדוכס ברוי היה ראש ממשלה בשנים 1836-1835 וגיזו ב-1847–1848
היסטוריה > ההתחלות

ב-1816 כבשו הדוקטרינרים את לבו של המלך לואי השמונה-עשר שנבהל מאלימות המלוכנים הקיצונים כפי שבאה לידי ביטוי בהתנהגותם ב"בית הבלתי מושג" (Chambre introuvable) מ-1815. עם זאת ב-1820 המלוכנים הקיצונים בראשות הרוזן ז'וזף דה וילל (Villèle) חזרו לשלטון. הדוקטרינרים היו אז באופוזיציה, אם כי היו עדיין מקורבים יחסית לממשלה, בייחוד באמצעות הדוכס דקאז שמילא כמה תפקידים ממשלתיים. משמאל היו הדוקטרינרים ביריבות עם הרפובליקנים, הידועים כסיעת "העצמאים" ומימין -עמדו נגד המלוכנים הקיצונים, ה"אולטרה".
המלך הבא, הריאקציונר שארל העשירי, בחר בראש המלוכנים הקיצונים, הנסיך פוליניאק, כראש ממשלתו. הדוקטרינרים נטמעו אז במחנה ה"אורליאניסטי" שהאמין בערך באותם העקרונות כמוהם.
היסטוריה > השם

בהתחלה הכינוי "דוקטרינרי" ניתן מתוך לגלוג על ידי יריביהם. ב-1816 העיתון "Nain jaune réfugié" (שמשמעות שמו הוא "גמד צהוב פליט") שפורסם בבריסל על ידי בונפרטיסטים וגולים ליברלים, כתב על רואייה-קולר, כעל "הדוקטרינרי" וקראו לו "רואייה-קולר של הדוקטרינה הנוצרית" כרמז ללימודיו אצל נזירי "מסדר הדוקטרינה הנוצרית" שנודעו גם בשם "הדוקטרינרים". הכינוי תאם גם את להט ההטפה והדבקות בדעות שאפיינו את רואייה-קולר. המונח השתרש והיה לפופולרי והודבק גם לעמיתיו של רואייה-קולר, כמו למשל המלוכנים המהגרים לשעבר, הדוכס רישלייה וארקול דה סר.
היסטוריה > השקפתם

מקרב ה"דוקטרינרים" רואייה-קולר עצמו, ז'אן מקסימיליין למארק ומן דה ביראן היו חברים באספות המהפכניות. אטיין-דני פסקייה, הרוזן בניו, הברון באראנט, ז'ורז' קיווייה, ז'אן-ז'וזף מונייה, גיזו והדוכס דקאז מילאו תפקידים בכירים בימי האימפריה, אך היו כולם מאוחדים בעקרונות הפוליטיים ודמו ביניהם בשיטות. כמה מהם, כמו גיזו ומן דה ביראן היו תאורטיקנים בתחום מדעי המדינה. הברון באראנט היה איש ספר. דקאז הגדיר את יעד מפלגתם בסיסמה: "להלאים את המונרכיה ולהשליט אותה על צרפת". המונרך שהיה "מלך צרפת" בימי המשטר הישן נועד להפוך ל"מלך הצרפתים".
בעוד שבמשטר הישן סמכות המלך נגזרה מזכות אלהית במונרכיה של יולי המלך היה לריבון לאומי שסמכותו לא נגזרה מאלהים אלא מהעם.[דרוש מקור]
ה"דוקטרינרים" שאפו להגשים את מטרותיהם על ידי יישום הצ'רטר החוקתי מ-1814 של לואי השמונה עשר ועל ידי שיתוף פעולה עם המלך נגד המלוכנים הקיצונים, שביקשו לבטל לחלוטין את כל הישגי המהפכה הצרפתית. הם היו נכונים להעניק למלך הרבה חופש בבחירת שריו ובהכוונת המדיניות הלאומית והתנגדו לאחריות מיניסטריאלית שהייתה מאפשרת פיטורי השרים כתוצאה מהצבעת אי אמון של חברי הפרלמנט.
הם רצו מלך שיסכים בכנות להישגי המהפכה ושימשול ברוח ליברלית, בהתיעצות עם בית נבחרים שייבחר על ידי אנשים שלפחות רובם אם לא כולם יהיו אמידים ובעלי השכלה ראויה.
נמצא מלך כזה רק באישיותו של לואי פיליפ שהכין את המונרכיה של יולי. פרנסואה גיזו ניסח את השקפת הדוקטרינרים בספרו "על ממשל מייצג ועל המצב העכשווי של צרפת" Du gouvernement représentatif et de l'état actuel de la France, אותו פרסם ב-1816.
בזירת העיתונות ביטאוני המפלגה היו L'Indépendant (שב-1817 שינה את שמו ל-Le Constitutionnel) וה-Journal des Débats. הדוקטרינרים מצאו תמיכה רבה בקרב בכירים לשעבר של האימפריה, שהאמינו בצורך במונרכיה חוקתית ושנאו שנאה עמוקה כלפי המשטר הישן וזכרו לרעה גם את שלטונו הסמכותני של נפוליאון, כמו כן בקרב הסוחרים, התעשיינים ובעלי המקצועות החופשיים, בייחוד עורכי הדין.
היסטוריה > "דוקטרינרים" ידועים

בנז'מן קונסטן
ויקטור קוזן
ז'ורז' קיווייה
אלי דקאז
פרנסואה גיזו
המרקיז דה לה פאייט
שארל-מוריס דה טליראן
לקריאה נוספת

1943 Jacques Madaule - Histoire de France vol.2 Gallimard, Paris,
Emmanuel de Waresquiel Le duc de Richelieu,L. A Perrin 1990
הערות שוליים

1 2  J.Madaule עמ' 147
↑  בית ה"עמיתים" (pairs - "פֶּרים", "גבירים" או נכבדים
ד'תקנ"ו

ד'תקנ"ו (4556)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-19 בספטמבר 795 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 7 בספטמבר 796. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
אירועים

בר אבא, ראש ישיבה בפומבדיתא, מקבל מהגאונים שהיו לפניו
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
הערות שוליים

↑  רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה, באתר היברובוקס
היסטוריה של עם ישראל
האוטומטיזם

האוטומטיזם הייתה תנועה של אמנים מקוויבק, שפעלה במונטריאול, קנדה. התנועה נוסדה בתחילת שנות הארבעים על ידי הצייר פול אמיל בורדו. הם נקראו בשם זה מפני שהושפעו מתאוריית האוטומטיזם של התנועה הסוריאליסטית. חברי הקבוצה כוללים את מרסל ברבו, רוג'ר פוטו, קלוד ג'וברו, ז'אן-פול ריופל, פייר ג'וברו, פרננד לדוק, ז'אן פול מוסו, גיא בורמנס, מרסן פרון ופרנסואז סאליבן.
היסטוריה

מקובל לסמן את נקודת הזינוק של התנועה בתערוכה של בורדו במונטריאול, באפריל של שנת 1942. ואולם במהרה אמני התנועה הציגו גם מחוץ לקנדה, בפריז ובניו יורק. למרות שבראשיתה התרכזה הקבוצה סביב האמנות החזותית, עיסוקיה התרחבו בהמשך לצורות ביטוי נוספות, כגון דרמה, שירה ומחול. שם הקבוצה נטבע על ידי העיתונאית טנקרדה מרסיל, בביקורת שכתבה על תערוכתם השנייה במונטריאול (15 בפברואר עד 1 במרץ 1947), ופורסמה בכתב העת Le Quartier Latin, כתב העת הסטודנטיאלי של אוניברסיטת מונטריאל.
בשנת 1948 פרסם בורדו מניפסט קולקטיבי בשם Refus global שהגדיר את חזונה האסתטי והפוליטי של הקבוצה. המדובר במסמך חשוב בהיסטוריה התרבותית של קוויבק, בו מוצגת הצהרה על עצמאות אמנותית ועל הצורך בחירויות של אמצעי ההבעה השונים. המסמך גינה את סמכותה של הכנסייה הקתולית, מה שעורר סערה והביא להשפלה פומבית של הקבוצה. אקט זה היה הרסני עבור התנועה, אך לאורך זמן סימן אותם כמעין "מרטירים". למרות שהקבוצה התפרקה זמן קצר לאחר פרסום המניפסט, היא ממשיכה להיות בעלת השפעה, ויש שרואים בה כמבשרת המהפכה השקטה בקוויבק.
לצד ציירי ההפשטה הלירית בצרפת, ציירי קבוצת האוטומטיזם העדיפו טכניקה נוזלית וציורית על פני ההפשטה המאופקת שהייתה פופולרית בארצות הברית ובמזרח אירופה באותה תקופה. בדומה לקבוצת האמנים הנון-פיגורטיבית, קבוצת השבעה, הם ביקשו לייצר זהות אמנותית קנדית מובחנת. במסגרת השפעתם הבולטת מהמניפסטים ומהשירה הסוריאליסטיים, עבודתם של אמני האוטומטיזם נשענה באופן ניכר על זרם התודעה ביצירה; זאת מתוך תפיסה לפיה גישה זו מאפשרת תקשורת כנה יותר של רגשות לא מודעים ושל חוויות חושיות. דרך כך, האמנים ביקשו להשתחרר מההיגיון, מהכוונה ומכל צורה אחרת של מבנה מחשבתי, במטרה לתווך ביצירתם חוויה אנושית אוניברסלית ובלתי מוטה. דבר זה הוביל למתודות גסות או אינטואיטיביות בציור, כגון שימוש במריחה של צבע על ידי סכיני פלטה ואצבעות וציור בעיניים עצומות.
בשנת 1954, קבוצת האמנים עמדה במרכז אחד הפרקים בסדרה דוקומנטארית של NFB/CBC בשם "על המקום". שם הפרק בו מוצגת הקבוצה הוא: "אמן במונטריאול".
הערות שוליים

↑  Nasgaard, Roald; Ellenwood, Ray (2009). The Automatiste Revolution. Vancouver, BC: D&M Publishers Inc.
↑  Ohayon, Albert (14 באפריל 2010). "On the Spot: The NFB in the early days of television". NFB.ca. National Film Board of Canada. נבדק ב-15 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529692105171  LCCN: sh87002225  VIAF: 239961960   WorldCat (עם VIAF): 239961960
גשר ג'יורג'ן - ואדו אויי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 מיקום:  Giurgeni 
 מדינה:  רומניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 22 בדצמבר 1970
 תאריך פתיחה רשמי:  22 בדצמבר 1970 
 מידות
 אורך:  1,464 מ' 
 רוחב:  17 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  21 
 מִפְתָּח מרבי:  160 מ' 
 קואורדינטות:  44°45′15″N 27°52′36″E﻿ / ﻿44.7542°N 27.87669°E﻿ / 44.7542; 27.87669
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור גשר ג'יורג'ן - ואדו אויי(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור גשר ג'יורג'ן - ואדו אויי
 
גשר ג'ורג'ן - ואדו אויי (ברומנית Podul Giurgeni–Vadu Oii) הוא גשר מיועד לתנועת כלי רכב מעל נהר דנובה, ברומניה, בין היישובים ג'יורג'ן וואדו אויי. הגשר באורך 1,456 מטרים וברוחב 17 מטרים. המפתח המרבי בין עמודי התומך הוא בן 160 מטרים.
העבודות על הקמת הגשר התחילו באוגוסט 1966 וחנוכתו נערכה ב-22 בדצמבר 1970.
ביום 23 בדצמבר, בכל שנה, כלי הרכב, שמובילים עד 9 אנשים, פטורים מתשלום אגרת המעבר, כי יום זה מוכרז ל"יום הגשר".
הערות שוליים

↑  Pod Giurgeni - Vadu Oii, trecere gratuită. CNAIR, anunţ (ברומנית)
גראנד מוף טארקין

| --- | --- |

 שם סרט:  "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים"
 תוכנית טלוויזיה:  "מלחמת הכוכבים: המורדים" "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים"
 הופעה ראשונה:  מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה
 הופעה אחרונה:  רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים
 יוצרים:  ג'ורג' לוקאס
 גילום הדמות:  פיטר קושינג גאי הנרי (אחרי מותו של קושינג)
 מידע
 שם אמיתי:  וילהאף טארקין
 גיל:  64
 תאריך לידה:  64 BBY
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  מושל ומפקד כוכב המוות
 שיוך:  האימפריה הגלקטית
 מומחיות:  טקטיקות והנהגה
 חבר בקבוצה:  האימפריה הגלקטית
 תאריך פטירה:  0 BBY
 מקום פטירה:  כוכב המוות 
 סיבת המוות:  שהה בכוכב המוות ונהרג בהשמדתו
 דמויות קשורות
 חברים:  דארת' ויידר,  הקיסר פלפטין
 אויבים:  ברית המורדים
 
גראנד מוף טארקין (באנגלית: Grand Moff Tarkin) הוא דמות בדיונית ביקום של הסרט "מלחמת הכוכבים" (1977) ונבל בו. תפקידו ביקום זה הוא מפקד הכוחות הקיסריים, מושל ומפקד כוכב המוות מהקמת האימפריה הגלקטית ועד מותו בקרב על יבין.
שמו האמיתי היה ווילהוף טארקין. טארקין מתואר כאכזרי, קר רוח וחסר רחמים, דבר שעזר לו להתקדם בסולם הפיקוד.
דמותו של טארקין גולמה בידי השחקנים פיטר קושינג במהלך הסרטים הקלאסיים, ובידי גיא הנרי (עליו הולבשו פניו של קאשינג) בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים".
ביוגרפיה > במלחמת המשובטים

קפטן טארקין הופיע לראשונה במלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים כשפגש את אובי ואן קנובי ותלמידו הצעיר אנקין סיקייווקר, שלימים יהפוך לעמיתו דארת' ויידר בעת שהשניים, בצוותא עם אסוקה טאנו הצילו את חייו מידי הבדלנים. הוא עזר להם להיחלץ מכוכב כלשהו. עקב עובדה זו, יש המעריכים כי טארקין היה מודע לזהותו האמיתית של דארת' ויידר ולעובדה כי הוא בעצם אביר הג'דיי הצעיר שפגש בו פעם. טארקין שירת בצבא הרפובליקה במלחמת המשובטים ולקראת סופה, כבר כאדמירל טארקין, נטל חלק במשפטה של אסוקה טאנו, שהואשמה ברצח וחבלה במקדש הג'די, דבר אשר נעשה, למעשה, על ידידתה, בריס אופרי, אשר התגלתה על ידיו של אנקין סקייווקר ונאסרה לאחר מכן. קשיחותו של טארקין באה לידי ביטוי במשפט כאשר הוא דרש, ללא פרשות כי יוטל עונש מוות על הפדוואן טאנו, זאת לאחר שהביא לסילוקה בבושת פנים משורות מסדר הג'דיי.
לא ידוע הרבה מעבר לכך על אודותיו בתקופה זו בחייו.
ביוגרפיה > במלחמת המשובטים > בנקמת הסית'

בנקמת הסית' מופיע טארקין לקראת הסיום כשהוא משוחח עם הקיסר פלפטין על רקע כוכב המוות הנשקף מחלון ספינת החלל, מספר רגעים לפני שתלמידו החדש של הקיסר, דארת' ויידר, ניגש אליו.
ביוגרפיה > לאחר הקמת האימפריה

לאחר נפילת הרפובליקה והפיכתה לאימפריה, הקיסר פלפטין חיפש, מתוך הכוח הפיקודי הקיים, אנשים שיוכל לעבוד איתם ויהיו נאמנים לו ולדרכו. קור רוחו, חוסר הרגש, ליבו העשוי מאבן, נחישותו, החלטיותו ואכזריותו של טארקין סייעו לו לקבל מיד מעמד גבוה אצל הקיסר החדש כ"מוף טארקין", מעין ראש כוחות הצבא הקיסרי. במהלך אירועי הספר הקאנוני "טארקין" חברו טארקין וויידר במשימה משותפת להשמדת תא מורדים וחשפו בוגד משורות האימפריה. על כך קודם טארקין לדרגה מיוחדת- "גראנד מוף". כפי שמתואר בספר הקאנוני "Catalyst", הקמת תחנת החלל האימתנית, כוכב המוות, הופקדה בידיו של המנהל קרניק, עוד בימים שקדמו להקמת האימפריה באמצעות ידידו משכבר הימים, גיילן ארסו. גיילן נמלט מקרניק אחרי שגילה כי הוא עובד למען נשק מסוכן ועל כישלונו זה הורד המנהל בדרגה ונושל מהאחריות כעל כוכב המוות, אך המשיך לפתח אותו ולנהלו בפועל. על רקע זה התפתחה בינו ולבין טארקין יריבות עמוקה ועוינות גלויה לעין, כשטארקין לא חושש לחבל במאמצי האימפריה הכלליים על מנת לפגוע בתדמיתו של קרניק. טארקין, ויידר, כמו גם שורה גנרלים ואדמירלים הרכיבו את המטות המשולבים של האימפריה. טארקין היה למושל החלל הלא נודע (שלו הקיסר ייחס משמעות רבה מהצפוי), לצד מושלים נוספים בדרגת מוף- ביניהם אירהינדה פרייס- בת בריתו של האדמירל ת'רון מהסדרה המצוירת, המורדים. היות שעמד בראש המטות המשולבים וכיהן בדרגה הגבוהה הקיימת בצבא הקיסרי, היה טארקין למפקד העליון של הצבא בפועל (למעט הקיסר פלפטין עצמו)
ביוגרפיה > במלחמת הכוכבים: המורדים

בסדרה נראה טארקין לראשונה כשהוא מגיע אל מערכת לות'ל לתחקר את השרה טואה ושני מפקדים קיסריים על כישלונם בשמירת הסדר על הכוכב בעת היעדרה של המושלת פרייס. הוא טוען בביטחון כי חבורת המחבלים על לות'ל (צוות רוח הרפאים) לא יכולה להיות מונהגת בידי ג'דיי, כיוון שכולם מתו. טארקין נותן פקודה לחוקר הגדול להוציא את שני המפקדים להורג וממשיך לעבוד בצמידות עמו, עם הסוכן קאלוס ודארת' ויידר.
בעונה השלישית הוא נראה בשיחה עם הסוכן קאלוס והאדמירל קונסטנטין על התרחבות המרד כנגד האימפריה, בעיקר בסקטור של לות'ל. המושלת פרייס מציגה לעמיתיה את ת'רון שקודם לאחרונה לדרגת גראנד אדמירל ובידיו מופקדת האחריות לחסל את המרד המתפתח.
בפרק הסיום של העונה, "שעת אפס", טארקין נראה כשהוא משוחח עם ת'רון על דיכוי המרד ודורש לתפוס את מנהיגיהם בחיים. ת'רון מסכים בחוסר רצון אך למרות ניצחונו החד משמעי בקרב על אטולון, הוא כושל במשימה זו.
ביוגרפיה > ברוג אחת

ברוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים טארקין מופיע מספר פעמים במהלך הסרט (כדמות ממוחשבת לחלוטין שנוצרה על ידי CGI) ונודע כמושל טארקין בלבד בעוד שאורסון קרניק הוא מנהל פרויקט כוכב המוות. ניכר כי בין השניים ישנה עוינות גלויה והם מתחרים על ליבו של הקיסר כשטארקין נמצא מעל קרניק בסולם הפיקוד. קרניק מנהל מאבק כושל בקבוצת המורדים אשר גונבת את תוכניות כוכב המוות ונפצע קשות על הכוכב סקאריף. טארקין פוקד על כוכב המוות לירות על הכוכב ובכך הורג את כל המורדים ואת קרניק עצמו. לאחר אירועים אלו, ׁשמובילים ישירות לאירועי פרק 4: תקווה חדשה, טארקין מקבל אחריות בלעדית על כוכב המוות.
ביוגרפיה > אירועי תקווה חדשה

טארקין הוא הנבל הראשי, ביחד עם דארת' ויידר, בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה".
במהלך שנת 0 BBY על פי כרונולגיית מלחמת הכוכבים, היה טארקין מפקדו העליון של צבא האימפריה, שני רק לקיסר עצמו.
הוא היה מפקד כוכב המוות, נשק אימתני המסוגל להשמיד כוכבים שלמים.
במהלך האירועים נתפסה הנסיכה ליאה אורגאנה מאולדראן בחשד שגנבה את תוכניות כוכב המוות וכי היא משתפת פעולה עם המורדים. לאחר שכל ניסיונות החקירה נכשלו, הורה טארקין להוציאה להורג. לאחר שנודע כי המילניום פלקון נתפסה בשדה המגנטי של כוכב המוות, דארת' ויידר העריך שהם הגיעו על מנת להחזיר לנסיכה את התוכניות הגנובות ושכנע את טארקין להמתין עם ההוצאה להורג בטענה ש"ייתכן ויש לנו עדיין שימוש בה". ההמתנה פתחה את חלון ההזדמנות ונתנה זמן יקר שאיפשר להאן סולו ולוק סקייווקר הצילו אותה.
לאחר בריחתם מכוכב המוות, נמסרו התוכניות לידי פיקוד המורדים ובה בעת בסיסם התגלה וכוכב המוות החל להתקרב על מנת להנחית עליהם מכה אחרונה. המורדים שלחו את כל כוחם לתקוף את הכוכב. למרות שהקרב נראה אבוד, העובדה כי החלליות הקטנות חומקות מאש הטורבו-לייזרים והטייסים גוברים על טייסי האימפריה, גרמה להחלטה שיש סכנה לשלמות כוכב המוות. אחד מהמפקדים ניגש אל טארקין בטענה ש"נשקפת סכנה" לכוכב המוות ושאל האם להכין את חלליתו להמראה. טארקין המופתע מהשאלה סירב בתוקף להתפנות מכוכב המוות (מה שבדיעבד היה מציל את חייו) והעריך כי הם מגזימים בהערכותיהם. לאחר שלוק סקייווקר השתמש ב"כוח" על מנת לכוון את טיליו אל נקודת התורפה של כוכב המוות, כוכב המוות התפוצץ וכך טארקין נספה יחד עם מעל למיליון חיילים סדירים. לאחר מותו, דארת' ויידר החליף אותו כמפקד העליון של צבא האימפריה.
דמותו > תכונות

גראנד מוף טארקין היה אדם נערץ ביותר. הוא זכה לכבוד מלכים מהקיסר פלפטין עצמו שהתרשם עמקות מאכזריותו וכישרונו של טארקין. הוא זכה לכבוד הנדיר, לפקד אפילו על דארת' ויידר האימתני. טארקין היה ידוע בכישרונו הצבאי הרב, קור רוחו, החלטיותו, ליבו המאובן, חוסר רחמיו ואף אכזריותו מחד, וביהירותו וזלזולו ביריבו מאידך. טארקין היה מחושב וקר מזג, וראיה לכך היא הרגע בו פנתה אליו הסנאטורית הנסיכה ליאה אורגאנה ואמרה כי "זיהתה את צחנתו מהרגע שבו הובאה לבסיס". עלבון זה העלה על פניו של טארקין חיוך מזלזל וזחוח ולא גרם לו להתרגשות כלשהי.
טארקין היה אכזר. כאשר רצה להראות לנסיכה ליאה, ממנהיגות ברית המורדים, את הכוח של כוכב המוות הוא בחר לעשות זאת על כוכב הבית שלה, אולדראן, גם כאשר גילתה לו, לכאורה, שבסיס המורדים ממוקם על דנטואין בטענה ש"דנטואין מרוחק מדי" וכך גרם למותם של מיליארדי תושבי הכוכב רק כדי לבחון את עוצמת הנשק.
לאחר שהתברר כי הנסיכה שיקרה לגבי מיקום בסיס המורדים, טארקין הורה להוציאה להורג ללא היסוס, למרות מעמדה הרם.
דמותו > יחסו לכוח

טארקין נודע בבוז העמוק שרחש ל"כוח". הוא התייחס אליו בביטול כלא יותר מדת פגאנית עתיקה. טארקין האמין כי האמונה ב"כוח" חייבת להיעלם ובטח בעליונותה הצבאית של האימפריה. הוא אמנם הכיר בקיומו של ה"כוח", עקב ידידותו עם דארת' ויידר ושירותו כקפטן במלחמת המשובטים תחת פיקודם של ג'דיי שונים, אך סבר כי יש לזנוח דת זו. הוא טען בביטחון כי הג'דיי נכחדו וויידר הוא "השריד האחרון לדת העתיקה הזו". הוא האמין שאובי ואן קנובי (שאותו הכיר במהלך מלחמת המשובטים) מת מפאת גילו, אך ויידר ענה לו כי אל לו לזלזל ב"כוח". ציטוט זה מעלה תהיות בהתחשב בעובדה שטארקין עצמו היה מבוגר מאובי ואן במספר שנים, אך ייתכן כי לא ידע את גילו המדויק. שורה זו מעידה על כך שהאימפריה הייתה בטוחה כי ראש מסדר הג'דיי, מאסטר יודה, מת במהלך הקמתה. כמו כן, יש הסוברים שטארקין היה מודע לזהותו האמיתית של אדונו כאדון אפל של הסית' כיוון שהוא שלט ביד רמה באימפריה ודארת' ויידר נשמע לו ללא שאלות והיסוס. טארקין, במוחו המבריק, לא ראה סיבה לציות מוחלט של ויידר לקיסר אלא אם כן הוא מאסטר הסית' שלו.
ראו גם

דארת' ויידר
פלפטין
האימפריה הגלקטית
כוכב המוות
גשר גרובנור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר פלדה, גשר רכבת, גשר קשתי 
 מיקום:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1860
 תאריך פתיחה רשמי:  1860 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  283.5 מ' 
 רוחב:  54 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  53.3 מ' 
 קואורדינטות:  51°29′05″N 0°08′51″W﻿ / ﻿51.484722222222°N 0.1475°W﻿ / 51.484722222222; -0.1475
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר גרובנור(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר גרובנור(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיגשר גרובנור(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיגשר גרובנור
 
גשר גרובנור. ברקע, תחנת הכוח באטרסי.
גשר גרובנור (באנגלית: Grosvenor Bridge), המכונה גם גשר הרכבת ויקטוריה (באנגלית: Victoria Railway Bridge), הוא גשר רכבת מעל נהר התמזה בלונדון. הגשר נמצא בין גשר ווקסהול לבין גשר צ'לסי, ומקשר בין פימליקו וצ'לסי בגדה הצפונית של הנהר, לבין שכונת ניין אלמס ובאטרסי בגדה הדרומית של הנהר. בסמוך לגשר נמצאים בית החולים המלכותי צ'לסי בגדה הצפונית של הנהר, ותחנת הכוח באטרסי ופארק באטרסי בגדה הדרומית.
היסטוריה

הגשר מורכב משני גשרים שנבנו באמצע המאה ה-19. הגשר המזרחי נבנה עבור קו הרכבת לונדון-צ'טהם-דובר בין 1858 ו-1860 במטרה להוביל רכבות לתחנת ויקטוריה. גשר זה היה גשר הרכבת הראשון שנבנה על התמזה באזור מרכז לונדון. הגשר המערבי נבנה עבור קו הרכבת לונדון-ברייטון-החוף הדרומי זמן קצר לאחר מכן.
שני הגשרים נהרסו ונבנו מחדש מפלדה בין השנים 1963–1967.
דוקטרינה צבאית

דוקטרינה צבאית היא רמת תכנון צבאית הנמצאת בין אסטרטגיה לטקטיקה. הדוקטרינה הצבאית מספקת צורת מחשבה כללית לפתרון בעיות צבאיות, אך אינה מסבירה כיצד לפתור בעיות צבאיות. היא אינה נותנת שלבים פרטניים המובילים לפתרון בעיה ואינה מורה למפקד לנקוט בפעולה מסוימת. מהמפקד המשתמש בדוקטרינה נדרש תמיד השימוש בשיקול דעתו האישי להתמודדות עם המשימה שהוטלה עליו.
דוקטרינה יכולה להיות ייחודית לענף מסוים בצבא, אך גם יכולה להיות שייכת למספר ענפים ואף צבאות שונים.
באופן כללי, מסמך דוקטרינה מציין את הדברים הבאים:
היעדים המדיניים של אומה מסוימת.
המשימה הכללית של הצבא או הענף בצבא.
עקרונות כלליים בדרך להשגת היעדים על ידי אותו גוף צבאי.
סיכונים ואיומים בביצוע המשימה.
דוגמאות היסטוריות.
דוקטרינה צבאית יכולה וצריכה להשתנות, יחד עם שינויים במאפייני שדה הקרב והאיומים העומדים מול אותה מדינה.
דוקטרינה לעומת אסטרטגיה

היחסים בין הדוקטרינה לאסטרטגיית הביטחון הלאומי הם מורכבים ביותר. כעקרון, הדוקטרינה הצבאית צריכה להשלים את אסטרטגיית הביטחון הלאומי. בפועל, שינוי ויישום של דוקטרינה צבאית הוא תהליך ארוך ומורכב ביותר שיכול לקחת שנים או אף עשורים. דבר זה יכול להוביל לכך שצבאות ישתמשו באותה דוקטרינה צבאית על מנת לתמוך במספר תפיסות אסטרטגיות שונות בתכלית.
תופעה נוספת, היא קביעת המדיניות האסטרטגית על פי הדוקטרינה הצבאית הקיימת, מתוך תפיסת מדינות של לעשות את מה שבכוחן וביכולתן לעשות.
דוקטרינת צה"ל

הדוקטרינה הצבאית של ישראל, במסגרת תפיסת הביטחון של ישראל, שמנסחה היה דוד בן-גוריון, מבוססת על ארבעה יסודות: הרתעה, התרעה הכרעה והתגוננות.
הרתעה - כדי שישראל לא תותש במלחמות, יש לגרום לאויביה להירתע מלצאת למלחמות נגדה. שילוב של מספר יסודות, כמו צבא גדול ואיכותי שמנצח שוב ושוב, שיכול להשתמש בנשק גרעיני כאשר קיומה של המדינה מוטל בספק, וביסוס קשר יציב ואיתן עם מעצמת-על, יתנו לישראל את הדימוי של מדינה בלתי מנוצחת, ויבססו את יכולת ה"התרעה המצטברת", ויגרמו למדינות האויבות לצאת ממעגל המלחמה ולהגיע להסכמי שלום עם ישראל.
התרעה - הקמת כוחות מודיעין איכותיים שיוכלו לתת התרעה מהימנה בזמן, וביסוס הצבא על כוחות מילואים, כדי להחזיק צבא גדול, שיוכל לתת מענה לאיומים במהירות.
הכרעה - בכל עימות יש להכריע את האויב באופן מהיר וחד משמעי, תוך העברה מהירה של העימות לצד התוקף, גם כדי להכריע אותו, וגם כדי לצמצם נזק לאוכלוסייה המקומית. על פי יצחק בן ישראל, כיוון שישראל איננה יכולה לכבוש קרקעית את המדינות השכנות או לשבור את רצונם, ולהגיע לניצחון צבאי מוחלט, בכל עימות היעד האסטרטגי הוא לא רק להכות את האויב אלא להכריע אותו ול"הוריד אותו על הברכיים", כדי להגדיל את כושר ההרתעה לפעם הבאה. יש לבנות צבא גדול יחסית לגודל האוכלוסייה, מהמקובל בעולם, ובעל יתרון איכותי באנשים, בציוד ובאמצעים הטכנולוגיים, כדי לגשר על הפער הכמותי, וליצור צבא שיכול להתעמת באופן מוצלח עם צבאות האויבים בכל עימות, כאשר אופציה של הפסד איננה יכולה לבוא בחשבון. חלקו הגדול צריך להיות בנוי כ"כוח מחץ", שאפשר להטילו לקרב במהירות.
התגוננות - דו"ח מרידור הוסיף מרכיב רביעי של התגוננות. כאשר האיום של פלישת צבאות סדירים הצטמצם ואיומים של נשק גרעיני ושל ארגוני טרור התרבו. יסוד ההתגוננות אמור לתת מענה להתקפות על ישראל ממדינות מרוחקות המחזיקות טילים בליסטיים, וארגוני טרור כמו חזבאללה וחמאס. האמצעים ליסוד זה הם אמצעים מדיניים (כמו בלוב ובניסיון נגד איראן), צבאיים-הגנתיים (כדוגמת טיל החץ), צבאיים התקפיים (כמו סיכול בעיראק ובסוריה), לצד מיגון האוכלוסייה האזרחית והגברת חוסנה.
על פי דן מרידור בהרצאה ב-2011, יש להוסיף הגנה על אזרחי ישראל מירי תלול מסלול, של ארגוני טרור שמחזיקים ארסנל של רקטות וטילים (באמצעות אמצעים צבאיים הגנתיים כמו כיפת ברזל ושרביט קסמים), ואיום הטילים נגד טנקים לטווח ארוך[3].
דוקטרינת צבא ארצות הברית

דוקטרינת צבא ארצות הברית הקלאסית, התבססה על עליונות בשדה הקרב וביכולת האש.
בשנות ה-90 בוצעה תוכנית Revolution in Military Affairs, בה גובשה דוקטרינה חדשה שנתנה משקל עליון לחמוש באמצעי לחימה מונְחים מדויקים ולעליונות מודיעינית. יש הרואים בדוקטרינה שנוסחה על ידי הארלן אולמן (Ullman) וג'יימס וייד (Wade), כתוצאה ממחקר שנערך באוניברסיטה לביטחון לאומי של ארצות הברית, כדומה לדוקטרינת ההלם ומורא (Shock & Awe). עקרונותיה הם הפעלת כוח הכרעה והלם, מודעות לשליטה בשדה-הקרב, שליטה תמרונית וגילויי עוצמה מרהיבים במטרה להרוס את רצונו של היריב להילחם או להתנגד בדרכים שהן פסיכולוגיות בעיקרן.
דוקטרינת הצבא הסובייטי

הפירוש הסובייטי של מושג הדוקטרינה צבאית שונה מאוד מהפירוש בארצות הברית של המושג. אנדריי גרצ'קו, שר ההגנה הסובייטי בשנת 1975, הגדיר את המושג דוקטרינה צבאית כ"מערכת של השקפות על טבעה של המלחמה והשיטות לניהולה, וכן על הכנת מדינה וצבאה למלחמה, אשר אומצו באופן רשמי על ידי מדינה וכוחותיה המזוינים".

בתקופה הסובייטית, תאורטיקנים הדגישו גם את ההיבט הפוליטי וגם את ההיבט ה"צבאי-טכני" של דוקטרינה צבאית, כאשר הם סברו שהמערב הזניח את ההיבט הפוליטי.
דוקטרינת הצבא הבריטי

דוקטרינת הצבא הבריטי היא באחריות ראש המטה הכללי הבריטי. הדוקטרינה הנוכחית של הצבא הבריטי מבוססת על הספר Design for Military Operations: The British Military Doctrine אשר יצא בשנת 1996.
ראו גם

טקטיקה
אסטרטגיה צבאית
עקרונות המלחמה
הלם ומורא