פרדריק רמינגטון
סגנון והשפעות

רמינגטון היה מאייר המערבונים המצליח ביותר ב"תור הזהב" של האיור בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, עד כדי כך שאמנים אחרים שאיירו ציורים של המערב הישן כדוגמת צ'ארלס מריון ראסל (Charles Marion Russell) וצ'ארלס שריווגל (Charles Schreyvogel) היו ידועים בחייו של רמינגטון כחברים ב"אסכולת רמינגטון". סגנונו היה נטורליסטי, לעיתים אימפרסיוניסטי, ובדרך כלל סטה מהריאליזם האתנוגרפי של אמני מערב קודמים כדוגמת ג'ורג' קאטלין (George Catlin). הוא שם דגש חזק ביצירותיו על אנשים ובעלי חיים של המערב, כשהנוף שיחק תפקיד משני, שלא כמו חברים וצאצאים של אסכולת נהר הדסון כדוגמת פרדריק אדווין צ'רץ' (Frederic Edwin Church), אלברט בירשטאדט ותומאס מורן (Thomas Moran) שהעלו על נס את המרחבים העצומים של המערב ואת הדומיננטיות של הטבע על האדם. הוא נטל חירויות אמנותיות בתיאור הפעילות האנושית, ולמען העניין של קוראיו והמוציאים לאור. אף שתמיד היה בוטח בנושא היה רמינגטון בטוח פחות לגבי הצבעים והמבקרים ביקרו לעיתים קרובות את מגוון הצבעים שבחר, אבל חוסר הביטחון שלו הניע אותו להתנסות ולייצר מגוון גדול של אפקטים, חלקם קרוב מאוד למציאות וחלקם מדומים.
שיתוף הפעולה של עם אואן ויסטר על "האבולוציה של הבוקר" (The Evolution of the Cowpuncher) שיצא לאור בהארפר'ס מנתלי (Harper's Monthly) בספטמבר 1893, היה ההופעה הראשונה של הבוקר המיתולוגי בספרות האמריקנית והוליד סוגה שלמה של מערבונים בספרות, בסרטים ובתיאטרון. רמינגטון סיפק את התפיסה של הפרויקט, את התוכן העובדתי ואת האיורים וויסטר סיפק את הסיפורים, כשלעיתים הוא משנה את הרעיונות של רמינגטון (הבוקרים הטיפוסיים של רמינגטון היו עובדי חווה מקסיקנים, אבל ויסטר הפך את הבוקרים האמריקנים לצאצאים של סקסונים. בפועל שניהם צדקו חלקית, שכן הבוקרים האמריקנים הראשונים היו חוואים שטיפלו בבקר ובסוסים של הצבא המהפכני האמריקני בלונג איילנד והמקסיקנים שהקימו חוות בטריטוריות של אריזונה וקליפורניה).
רמינגטון היה אחד מהאמנים האמריקנים הראשונים שציירו כהלכה את ההליכה האמיתית של סוס בתנועה (יחד עם תומאס אייקינס), כפי שאומת בסדרת הצילומים המפורסמת של אדוארד מויברידג'. קודם לכן צוירו סוסים בדהרה מלאה כשכל ארבע הרגליים פונות החוצה כמו ב"תחפושת סוס". הסוס הדוהר הפך לסימן ההיכר של רמינגטון והועתק ופורש על ידי אמנים רבים של המערב שבאו בעקבותיו, תוך אימוץ התנועה האנטומית הנכונה. אף שיש שביקרו את השימוש שלו בצילום צייר רמינגטון את התנועה הטבעית כשהיא מוגזמת במקצת כדי לרצות את העין. הוא כתב "אמן חייב לדעת יותר מהמצלמה...(הסוס חייב להיות) מצויר נכון מנקודת מבט צילומית (כדי להשיג את האפקט המבוקש)".
הישג נוסף של רמינגטון היה ההמצאה של פסל "הבוקר". מהפסל הראשון שלו "מאלף הסוסים" (1895), הוא יצר צורת אמנות שעדיין פופולרית מאוד בקרב אספנים של אמנות המערבונים.
רמינגטון, שהיה בין החסידים הראשונים של תהליך חריטה צילומית על פני חריטה בעץ לשכפול של אמנות איור לעיתונים, הפך למומחה בשיטות שכפול, ועובדה זו סייעה לו ליצור קשרי עבודה איתנים עם עורכים ומדפיסים. יתר על כן, הכישורים של רמינגטון כאיש עסקים היו שקולים לכישוריו כאמן, בניגוד לאמנים אחרים שהסתמכו על בני זוגם או על סוכני עסקים או על אף אחד שינהלו את ענייניהם הכספיים. הוא היה עיתונאי משפיע ומקדם של אמנותו. הוא עמד על כך שהתמונות המקוריות שלו יטופלו בזהירות רבה ויושבו לו במצבם המקורי (ללא סימנים של העורך) על מנת שיוכל למכור אותם. הוא ויסת בזהירות את כמות הציורים שהפיק על מנת למקסם את רווחיו וניהל רישום מדוקדק של עבודותיו ומכירותיו.
במסגרת סדרת הטלוויזיה גדולי האמנים האמריקאים (American Masters) ברשת PBS הוקרן ב-1991 הפרק הדוקומנטרי "פרדריק רמינגטון: האמת של ימים אחרים" (Frederic Remington: The Truth of Other Days ), בבימויו של טום נף (Tom Neff), שבו הקריין היה גרגורי פק ונד ביטי הקריא ממכתביו של רמינגטון.
רמינגטון מגולם על ידי ניק צ'ינלונד (Nick Chinlund) בסדרת הטלוויזיה הפרשים הקשוחים מ-1997 על מלחמת ארצות הברית–ספרד, המסקרת את התקופה בה רמינגטון פעל ככתב צבאי והשותפות שלו עם ויליאם רנדולף הרסט (המגולם בסדרה על ידי ג'ורג' המילטון).