נייג'ל פרג'
דעותיו

הנושא העיקרי בו פרג' עסק היה הוצאתה של בריטניה מהאיחוד האירופי. הוא טען שהאיחוד עולה לבריטניה כ-70 מיליון דולר ליום, ושהוא פוגע בעצמאותה החוקתית והכלכלית של בריטניה ויכולותיה לנהל את ענייניה בעצמה, ומתנגד לכך בתוקף. לטענתו, בשל מגבלות האיחוד, בריטניה אינה יכולה לנצל כראוי את משאביה ואת פוטנציאל הסחר שלה מול מדינות מחוץ לאיחוד, ובפרט עם ארצות הברית ומדינות חבר העמים הבריטי. טענה אחרת שלו היא שהאיחוד האירופי אינו גוף דמוקרטי, רבים מבכיריו אינם נבחרים על ידי הציבור, ושמטרתו היא לצבור כוח על חשבון המדינות החברות בו.
כחלק ובמסגרת התנגדותו לאיחוד האירופי הוא פעל בהתמדה לחשיפת שחיתויות ובזבוזים בביורוקרטיה האירופית. אחת מחשיפותיו הידועות ביותר ארעה ב-2004, כשחשף את העובדה שהנציג הצרפתי הבכיר בפרלמנט ובממשלה האירופית ז'אק בארו הורשע במעילה וקיבל חנינה תוך הסתרת הרשעתו. החשיפה אמנם לא עזרה יותר מדי ובארו מונה בהמשך וכיהן שש שנים (2004 - 2010) כשר התחבורה ואחר כך המשפטים בנציבות האירופית. גם במקרים אחרים בהם הוא טען לשחיתויות בממסד האירופי, חולשתה הפרלמנטרית של מפלגתו ושל המפלגות היורוסקפטיות בכלל, בפרלמנט האירופי, מנעה את הדחת הבכירים הרלוונטיים.
ב-2008, בתום נאום של הנסיך צ'ארלס בפני הפרלמנט האירופי, היה פרג' הציר היחידי בפרלמנט שלא קם ממושבו ומחא כפיים לנסיך, דבר שעורר סערה של ממש באיים הבריטים. היו שהאשימו אותו עקב כך בהתנגדות למלוכה, אך הוא הכחיש זאת ומפלגתו במצעה תומכת במלוכה חוקתית בבריטניה.
פרג׳ בעד הגבלתה של ההגירה לבריטניה. לדבריו, עד לעליית הלייבור וטוני בלייר לשלטון בבריטניה, היגרו אליה כ-30,000 איש מדי שנה. לעומת זאת, קצב ההגירה הנוכחי לבריטניה מגיע לכ-500,000 איש בשנה ופרג' האשים בכך את התקנות השונות של האיחוד האירופי, המאפשרות ואף מחייבות קליטת מהגרים לאירופה ולכל אחת ממדינותיה, ובין מדינות אירופה לבין עצמן ומבטיח כאמור לפעול להקטנתם של מספרים אלה. הוא מבדיל בהקשר זה בין פליטים אמיתיים, אשר יש לאפשר את כניסתם למדינה, לבין מהגרים, אשר כל מטרתם לסחוט כספים מהמדינה במקום לעבוד ואם הם כן עובדים, אזי הם עושים זאת מתחת לשכר המינימום ופוגעים בכך בשכבות החלשות של האוכלוסייה הבריטית.
פרג' ניהל מאבק נגד אישור זכותם של אזרחי החברות החדשות באיחוד, רומניה ובולגריה, לעבור לארצו ולקבל תשלומי רווחה; הוא עורר סערה ציבורית והואשם בגזענות נגד מזרח-אירופאים כשאמר שהיה מודאג אם רומנים היו עוברים לגור בשכנותו ושתושבי מדינות אלה בוודאי יתפתו לעבור למדינה מתורבתת, אמירות מהן חזר אחר כך. כמו כן, הביע חשש מהגידול באוכלוסייה הפולנית בבריטניה ומסירובה לקבל את התרבות המקומית. עיתון רומני גדול פתח בתגובה במערכת פרסום נגד פרג'. מאידך, האשים בעל-הטור הימני פיטר היצ'נס את היוצאים נגדו על עמדתו לגבי רומנים בצביעות, ותהה מדוע לא נרשם זעזוע דומה כשהמשטרה החלה לתלות בלונדון מודעות ברומנית המזהירות כייסים מעונש.
פרג' הביע דאגה מהיווצרותה של קהילה מוסלמית בדלנית בבריטניה ואף הביע זעזוע לנוכח קריאתו של מנהיגה הקודם של הכנסייה האנגליקנית, הארכיבישוף מקנטרברי רואן ויליאמס, להכרה בתקפותה של השריעה, הדין האסלאמי, בבריטניה.
בנושאים אחרים: פרג' דוגל במדיניות חוץ בדלנית. במסגרת זו התנגד למשל לכל השתתפות צבאית של בריטניה בסכסוכי חוץ, כדוגמת אפגניסטן, עיראק, ועוד. כשעלתה האפשרות של תקיפה אווירית כנגד סוריה, בשל המתקפה הכימית בע'וטה, היה פרג' בין המתנגדים להשתתפות בהתקפה זו. הוא מתנגד לכל הגבלה על סחר החוץ, או העדפה בסחר כזה למדינות האיחוד האירופי. כחלק ממדיניות זו הוא גם התנגד לסנקציות כלכליות כלשהן על מדינות זרות. כך התנגד לסנקציות הכלכליות שהוטלו על איראן כדי להביא אותה להסכים לפירוק פוטנציאל הנשק הגרעיני שלה.
פרג' הודיע שהוא מוכן לבדוק אפשרות ללגליזציה של השימוש בסמים קלים, בשל העובדה שהמלחמה בשימוש בהם כשלה זה מכבר.
לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה (2015) קרא לחסוך מיליארדי ליש"ט באמצעות ביטול נוסחת בארנט, לפיה מחושב התקציב הניתן לאומות הבית סקוטלנד וצפון אירלנד על בסיס מדד התואם להוצאה באנגליה וויילס. פרג' האשים את הממשלה בהשלכת כספם של משלמי המיסים האנגליים "מעבר לחומת אדריאנוס", הערה שעוררה מחאה בסקוטלנד.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הביע תמיכה במועמדותו של הסנאטור ראנד פול אך לאחר שזה פרש מהמירוץ ולאור תוצאות יום שלישי הגדול, הצטרף למספר פוליטיקאים ימניים ביניהם ז'אן מרי לה פן וחרט וילדרס שהביעו תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ. הוא שב והביע תמיכה בטראמפ לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
פרג' מביע דעות פרו-ישראליות ובמפלגתו הקודמת, UKIP קיים לובי פרו-ישראלי חזק, גם אם קיים לצדו גם לובי פלסטיני (UKIP Friends of Israel). חברי הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה התנגדו למשל, לקריאות להשעות את הסכמי הסחר עם ישראל והתנגדו בקולניות לסיוע כספי לרשות הפלסטינית, בטענה שחלקה מופנה לבתי ספר המחנכים את הדור הבא לג'יהאד ולפעולות התאבדות. לצד האהדה לישראל התקיימו בשורות מפלגתו UKIP גם תופעות אנטישמיות, בעוד שהוא עצמו הכריז כי הוא מתנגד לאנטישמיות, בלי קשר לדעותיו בעד ישראל. ביולי 2013 הביע תמיכה ביהודים ובמוסלמים במאבק על השחיטה והד'ביחה.