stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולטרה-מיקרו-חיידקים
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Cavicchioli, Ricardo; Ostrowski, Martin (ביוני 2003). Encyclopedia of Life Sciences. Nature Publishing Group. ISBN 9780470015902. נבדק ב-26 בספטמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Duda, V; Suzina, N; Polivtseva, V; Boronin, A (2012). "Ultramicrobacteria: Formation of the Concept and Contribution of Ultramicrobacteria to Biology". Microbiology. 81 (4): 379–390. doi:10.1134/s0026261712040054. PMID 23156684.
1 2 3  Janssen, Peter; Schuhmann, Alexandra; Mörschel, Erhard; Rainey, Frederick (באפריל 1997). "Novel anaerobic ultramicrobacteria belonging to the verrucomicrobiales lineage of bacterial descent isolated by dilution culture from anoxic rice paddy soil". Applied and Environmental Microbiology. 63 (4): 1382–1388. Bibcode:1997ApEnM..63.1382J. doi:10.1128/AEM.63.4.1382-1388.1997. PMC 168432. PMID 9097435. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Torrella F, Morita RY (1 בפברואר 1981). "Microcultural Study of Bacterial Size Changes and Microcolony and Ultramicrocolony Formation by Heterotrophic Bacteria in Seawater". Appl. Environ. Microbiol. 41 (2): 518–527. Bibcode:1981ApEnM..41..518T. doi:10.1128/AEM.41.2.518-527.1981. PMC 243725. PMID 16345721. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Iizuka T, Yamanaka S, Nishiyama T, Hiraishi A (בפברואר 1998). "Isolation and phylogenetic analysis of aerobic copiotrophic ultramicrobacteria from urban soil". J. Gen. Appl. Microbiol. 44 (1): 75–84. doi:10.2323/jgam.44.75. PMID 12501296. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Krotz, D. (2015). "First Detailed Microscopy Evidence of Bacteria at the Lower Size Limit of Life". נבדק ב-2020-05-11.
↑  Velimirov, B. (2001). "Nanobacteria, Ultramicrobacteria and Starvation Forms: A Search for the Smallest Metabolizing Bacterium". Microbes and Environments. 16 (2): 67–77. doi:10.1264/jsme2.2001.67.
↑  Costerton JW, Lewandowski Z, Caldwell DE, Korber DR, Lappin-Scott HM (1995). "Microbial biofilms". Annu. Rev. Microbiol. 49: 711–45. doi:10.1146/annurev.mi.49.100195.003431. PMID 8561477.
↑  Urbano P, Urbano F (במאי 2007). "Nanobacteria: Facts or Fancies?". PLOS Pathog. 3 (5): e55. doi:10.1371/journal.ppat.0030055. PMC 1876495. PMID 17530922. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Kajander EO (ביוני 2006). "Nanobacteria--propagating calcifying nanoparticles". Lett. Appl. Microbiol. 42 (6): 549–52. doi:10.1111/j.1472-765X.2006.01945.x. PMID 16706890. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Raoult D, Drancourt M, Azza S,  et al. (בפברואר 2008). "Nanobacteria Are Mineralo Fetuin Complexes". PLOS Pathog. 4 (2): e41. doi:10.1371/journal.ppat.0040041. PMC 2242841. PMID 18282102. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Martel J, Young JD (באפריל 2008). "Purported nanobacteria in human blood as calcium carbonate nanoparticles". Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A. 105 (14): 5549–54. doi:10.1073/pnas.0711744105. PMC 2291092. PMID 18385376. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Pasquale Urbano, Francesco Urbano, Nanobacteria: Facts or Fancies?, PLoS Pathogens 3, 2007, עמ' e55 doi: 10.1371/journal.ppat.0030055
יש לי סימפטיה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע נורית גלרון
 יצא לאור:  1980 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.06 דק' 
 כתיבה:  מאיר ויזלטיר 
 לחן:  שלמה גרוניך 
 
"יש לי סימפטיה" הוא שיר שנכתב על ידי המשורר מאיר ויזלטיר, הולחן על ידי שלמה גרוניך ובוצע במקור על ידי נורית גלרון. זהו אחד השירים הידועים ביותר של גרוניך והמזוהים ביותר עמו.
רקע

השיר נכתב על ידי מאיר ויזלטיר ונכלל בספר שיריו "דבר אופטימי, עשיית שירים" שיצא לאור בשנת 1976.
השיר הולחן ועובד על ידי שלמה גרוניך עבור ערב שירי משוררים השלישי שארגנה תחנת גלי צה"ל בשנת 1980. במסגרת ערב שירי המשוררים, שנערך ביוזמת מחלקת התרבות של גלי צה"ל, הולחנו ובוצעו שירים שנכתבו על ידי משוררים. ערב שירי המשוררים השלישי הוקדש לעיר תל אביב שציינה את שנתה ה-70, ונערך בשיתוף עיריית תל אביב-יפו. את השיר הלחין גרוניך בעת ששהה בניו יורק. כשבוע לפני האירוע ביקש גרוניך את אישורו של ויזלטיר לשימוש ביצירתו. את השיר ביצעה נורית גלרון בליווי נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ב-1982 הכניסה גלרון את השיר לאלבומה "סימפתיה". השיר נכלל גם ב"אלבום משפחתי", אלבום משותף לגרוניך ולשם טוב לוי שיצא ב-1983, באלבום "מאחורי הצלילים" משנת 1984 שהוציאו יחד שלמה גרוניך ומתי כספי, ובאוסף "שלמה גרוניך - המיטב" שיצא ב-2010.
הווידאו קליפ לשיר צולם בחלקו באתרים שונים בתל אביב. בקליפ התזזיתי נראה גרוניך מנגן בפסנתר במדשאת כיכר המדינה, מתרוצץ עם כלבים, דוחף אוטובוס, רוקד על הפסנתר ומטפס על פסלים ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות.
בחודש מאי 2023 יצא ביידיש השיר "שירה זינגט שירה". מילים שכתב ליפה שמלצר- זמר-יוצר חסידי-אמריקאי לשיר.
תוכן השיר

השיר נפתח בשורה: "יש לי סימפטיה לאמנות קונספטואלית בתל אביב".
העיר תל אביב מתוארת בשיר כ"עיר בלי קונספציה", "טיח נופל" וכ"עיר בלתי מרגשת, מאורת טיח נואשת, נדנדת פח רועשת".
בשיר מובעת סימפתיה לאנשי תל אביב שמתוארים כמי שמתאמצים, מתרגשים, מתעקשים ומתייאשים. הסימפתיה מובעת לאנשי העיר למרות עירם והתאורים הלא מחמיאים כלפיה בשיר ואולי אף בניגוד לעיר.
המילה "סימפתיה" היא מילת מפתח בשיר, ומופיעה לא פחות מ-25 פעמים, והיא אף המילה החותמת את השיר.
גרסאות כיסוי

בשנת 1984 הזמר מתי כספי ביצע יחד עם שלמה גרוניך (מלחין השיר) את השיר במסגרת האלבום מאחורי הצלילים.
הערות שוליים

↑  יאיר טוקר, ‏מרהיב: "יש לי סימפטיה" בגרסת האידיש של מקהלת 'שירה', באתר כיכר השבת, 14 במאי 2023
מעשה בבן מלך שנפל לשיגעון

מעשה בבן מלך שנפל לשיגעון המוכר גם בשם ההינדיק הוא סיפור קצר מאת רבי נחמן מברסלב, אשר הודפס לראשונה בשנת 1935 בספר 'מעשיות ומשלים' שכתב הרב שמואל הורביץ, ולאחר מכן בספר כוכבי אור.
הסיפור

פעם אחת בן מלך אחד נפל לשיגעון שהוא תרנגול הודו הנקרא 'הינדיק'.

וצריך לשבת ערום תחת השולחן ולגרור חתיכות לחם ועצמות כמו הינדיק.

וכל הרופאים נואשו מלעזור לו ולרפאו מזה.

והמלך היה בצער גדול מזה.

עד שבא חכם אחד ואמר: אני מקבל על עצמי לרפאות!

והלך והפשיט גם כן את עצמו ערום וישב תחת השולחן אצל בן המלך הנ"ל, וגם כן גרר פרורים ועצמות.

ושאלו בן המלך: מי אתה? ומה אתה עושה פה?

השיב לו:ומה אתה עושה פה?

אמר לו: אני הינדיק!

אמר לו: אני גם כן הינדיק!

וישבו שניהם יחד כך איזה זמן, עד שנעשו רגילים זה עם זה.

ואז רמז החכם לבני הבית להשליך להם כתונות.

ואמר החכם ה'הינדיק' לבן-המלך: אתה חושב שהינדיק אינו יכול לילך עם כתונת? יכולים להיות לבושים כתונת ואף על פי כן יהא הינדיק. (י"ג תוספת:כי במקום אחד ראיתי הנדיקעס לבושים בכותונות).

ולבשו שניהם הכותונת.

ואחר איזה זמן רמז והשליכו להם מכנסיים,

ואמר לו החכם גם כן כנ"ל: אתה חושב שעם מכנסיים לא יכולים להיות הינדיק?! וכו' עד שלבשו המכנסיים. וכן עם שאר הבגדים.

ואחרי-כן רמז והשליכו להם מאכלי-אדם מהשולחן.

ואמר לו: אתה חושב שאם אוכלים מאכלים טובים איז מען קיין הינדיק נישט? מ'קען עסן און אויך זיין אהינדיק!

ואכלו.

ואחר-כן אמר לו: אתה חושב, שהינדיק מוכרח להיות דווקא תחת השולחן?! יכולים להיות הינדיק ולהיות אצל השולחן!

וכן התנהג עמו עד שריפא אותו לגמרי
הנמשל הוא ירידת הצדיק אל הרשעים ותיקונם בדרך ההידמות. או שעל המורה, המדריך, הרבי, להשתדל ולרדת למדרגתו של התלמיד כדי לדבר איתו "בגובה העיניים".
מקורות קדומים לסיפור

הסיפור מופיע בווריאציות שונות אצל כותבים מוקדמים לרבי נחמן, ביניהם הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן בספרו ההרפתקן סימפליציסימוס התם ויעקב פרנק בספרו "דברי האדון".
כל אחד משתמש בהם למסר שונה: גרימלסהאוזן מסביר את ההשפעה הפסיכולוגית על הבן אדם, פרנק מתכוון כנראה למצוות התורה שהוא נאלץ עדיין לקיים בגלל בני חבורתו 'המשוגעים'.
בתרבות

הסיפור זכה לפרסום רב, ומספר שירים נכתבו בעקבותיו – המוכר שבהם הוא "הינדיק" של חנן בן ארי על שני גרסאותיו.
הסיפור גם הומחז בסרט סיפורי מעשיות של רבי נחמן מאת הבמאי צבי פישמן.
באוגוסט 2018 יצא הסיפור בגרסת אופרה קאמרית תחת השם "הינדיק משוגע", מאת אייל באט, בבימוי יוסי יזרעאלי.
בדצמבר 2019 ראה אור בהוצאת כנרת-זמורה ובספריית פיג'מה הספר "טלי מתחת לשולחן" מאת תמר וייס-גבאי, שהוא מעין עיבוד מודרני למעשיה זו.
ביוני 2020 יצא לאור בהוצאת דברי שיר ספרו של משה שרון "הנסיך קוקוריקו", המבוסס על סיפור זה.
באפריל 2024 ראה אור ספרה של אירית קדם "בן המלך קוקו ריקו" בהוצאת "קדם ספרים", עיבוד למשל ההינדיק עבור ילדים, מחנכים ומטפלים. שריה תנעמי כתבה גם גרסה לילדים.
הערות שוליים

↑  ר' שמואל הורביץ, מעשיות ומשלים, סיפורים נפלאים, ירושלים, תרצ"ה, עמ' סא-סב
↑  צבי מרק, קלה, כל סיפורי רבי נחמן מברסלב, ירושלים: ידיעות ספרים, 2014
↑  כוכבי אור, סיפורים נפלאים פרק ד, משל חמישי, הוצאת מכון בשן, תשע"ב
↑  עברייני צעצוע | Sefaria, באתר www.sefaria.org
↑  ההינדיק - רבי נחמן מברסלב, באתר לב לדעת
1 2  יהודה ליבס, "ציון)", שנה מ"ה (תש"ם) ע' 229." (ניתן לקריאה כאן)
↑  שלום רוזנברג, אדם או הינדיק, מוסף "שבת" של מקור ראשון, כ"ח חשוון תשע"ד
↑  תרגום עדו אברבאיה, הוצאת מאגנס 2022, עמ' 139.
↑  פאניה שלום ורחל אליאור, דברי האדון, עמ' 246
↑  על כך ראו:  כנס ברסלב | דרור בורשטיין | "אתה תרנגול פשוט אתה" - משל ההינדיק: בין רבי נחמן ליעקב פרנק, סרטון בערוץ "The Van Leer Jerusalem Institute - מכון ון ליר בירושלים", באתר יוטיוב (אורך: 18:01)
↑  מילות השיר "הינדיק", באתר שירונט
↑   חנן בן ארי - הינדיק (2016), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 6:05) לשיר מעל מיליון צפיות

 חנן בן ארי - הינדיק 2023, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 04:33) לגרסה זו מעל 600,000 צפיות
↑   Turkey Prince - סיפורי מעשיות - מעשה מאינדיק, סרטון  באתר יוטיוב
↑   חגי חיטרון, "הינדיק משוגע": המעשייה של ר' נחמן מברסלב מגיעה לאופרה, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2018
↑  יוסי שיפמן, "הטקסטים של ברסלב הם לא של הממסד הדתי", באתר ynet, 28 באוגוסט 2018
↑  שריה תנעמי, הינדיק - סיפורים לילדים, באתר סיפורים לילדים, ‏26 באפריל 2023
טוויטר (רמקול)

טוויטר הוא רמקול אשר נועד לייצר צלילים בתחום התדרים הגבוהים. תחום התדרים נע בדרך כלל בין 5,000 הרץ ל-22,000 הרץ (20,000 הרץ נחשב בדרך כלל לסף העליון של יכולת השמיעה של אדם).
מיקומו של רמקול הטוויטר יכול להיות קריטי מכיוון שהתדרים הגבוהים תלויים בכיווניות שלהם, יותר מהתדרים הנמוכים אשר מטופלים על ידי רמקול מסוג וופר.
בשלב תכנון הטוויטר וכל דרייבר אחר שממנו הרמקול מורכב, הוא נמדד על ידי כלי מדידה לצלילים בשעה שהוא מכוון ישירות אל כלי המדידה ובצורה מקבילה, מכאן אנו אמורים להבין שמיקום הטוויטר אמור להיות כמה שיותר בגובה אוזניהם של המאזינים, ומכוון כלפי המאזינים.
נתן קליינברגר

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1929 וייליצ'קה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  21 בספטמבר 2014 (בגיל 85) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
נתן קליינברגר, 2014
נתן והֶלָה קליינברגר, 2005
נתן והֶלָה קליינברגר בקיבוץ נחשולים, 1950
נתן קליינברגר (6 במאי 1929 – 21 בספטמבר 2014) היה ניצול שואה, לוחם פלמ"ח, סגן פרקליט מחוז חיפה ונשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
ביוגרפיה > רקע משפחתי, ילדות ומלחמת העולם השנייה

נתניאל סנדק קליינברגר נולד בעיר וייליצ'קה הסמוכה לקרקוב שבפולין. הוריו אברהם ומרים התפרנסו מחנות גָּלַנְטֶרְיָה אותה הפכו לבית קפה ולבסוף מבית מזרח שהיה שייך להורי אימו יוסף ורוזליה איינהורן. אביו נפטר מהתקף לב כשנתן היה בן עשר, שלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והשאיר אחריו אישה וארבעה ילדים, נתן היה השלישי ביניהם. עד פרוץ המלחמה סיים ארבע כיתות בבית הספר העממי. לאחר פרוץ המלחמה המשפחה עסקה בטחינת גרעיני חיטה ושיפון לקמח ומהשכרת חנותם ונתמכו בידי אחיה האמיד של אימו.
ביוגרפיה > שואה ונדודים במלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1942 גורשה המשפחה עם יהודי וייליצ'קה. נתן בן ה-13 שהה מאז אותה עת ולאורך המלחמה במחיצתו של אחיו זיגמונד בן ה-20, בנפרד ממשפחתם. הם נשלחו לעבוד במפעל פלדה בסטאלובה וולה, ממנו נמלטו ונדדו ממקום למקום. הם שהו בגטו בוכניה, הועברו על ידי האס אס למחנה הריכוז פלאשוב עליו פיקד אמון גת, בו עבד נתן ביצור כפתורים. בשלהי 1943 הועברו לצ'סטוצ'ובה, שם עבד בבית חרושת שמייצר תחמושת קלה. בסוף 1944 כשהרוסים התקרבו הם נלקחו למחנה הריכוז בוכנוואלד ומשם לפלסברג. במרץ 1945 אחיו הוכה למוות. אחר-כך נתן הועבר למאוטהאוזן שבאוסטריה עילית. ב-6 במאי 1945
המחנה שוחרר בידי חיילים אמריקאים. בשואה איבד נתן קליינברגר את כל משפחתו הקרובה ורוב משפחתו הרחוקה.
ביוגרפיה > עלייה לישראל, התיישבות והשירות בפלמ"ח

הוא הצטרף יחד עם נערים נוספים לחיילי הבריגדה היהודית שנסעו לאורך איטליה, עד שהובאו לכפר הדייגים סנטה מריה אל בניו בדרום איטליה, בו חיילי הבריגדה הקימו כפר נוער ושיכנו נערים שמצאו במחנות ושהה בו ארבעה חודשים. ב-8 בנובמבר 1945 הגיע לנמל חיפה בעליית פרינסס קאתלין הלגלית. הוא התיישב בקיבוץ גבעת השלושה במסגרת עליית הנוער כחלק מקבוצה, ב-1947 התאחדו עם קבוצת הנוער העובד ילידי הארץ והיוו ביחד גרעין הכשרה. במאי 1946 הגיעה לקיבוץ חברתו, לימים אשתו, הֶלָה וולף, ניצולת שואה. וולף לחמה בגדוד הפורצים במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
קליינברגר התגייס לפלמ"ח בהכשרה מגויסת ועבר אימון אינטנסיבי וקורס חבלה אצל יצחק ארד. הוא הצטרף לגדוד החמישי של חטיבת הראל. מפקד הגדוד היה שאול יפה וכעבור זמן קצר החליפו מנחם רוסק, המ"פ היה יצחק ארד. בסיס האם שלו היה חולדה, ממנו ליווה שיירות לירושלים. ב-25 באפריל 1948 השתתף בכיבוש שייח' ג'ראח, אך הכוח נסוג בלחץ הבריטים. הוא עבר ביחד עם חלק מהגדוד לסמינריון למורים בעין כרם. השתתף בניסיון הכיבוש של הגבעה הצרפתית, שם נתקל הכוח בלגיון הירדני. ביחד עם מחלקתו השתתף בקרבות בשכונות העיר ובמשלטים סביבה.
ביוגרפיה > פציעה ושיקום

הפעולה האחרונה בה השתתף הייתה פעולת הסחה כחלק מקרב רמת רחל. הלוחמים והחבלנים תקפו את מנזר מאר אליאס, פוצצו את שער הכניסה ונכנסו פנימה. הם קיבלו פקודה למקש את החצר מתוך כוונה לעזוב את המקום ולמשוך לשם כוחות אויב. מוקש התפוצץ בידיו של קליינברגר, הוא נפצע קשה ואיבד את שתי ידיו ואחת מעיניו. הוא אושפז בבית החולים הדסה עין כרם ואחר-כך בתל השומר, הוטס במימונן של נשות ההסתדרות הציונית הדסה להמשך הטיפולים בארצות הברית ביחד עם שני פצועים נוספים שאיבדו את ידיהם - ריימונד לייזר ואמנון ויגוליק - שם שהה כשנתיים לסירוגין ופרוטזות הורכבו לשתי ידיו. השלים בחינות בגרות ולמד שנה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, שם התחתן עם בת זוגו הלה.
ביוגרפיה > קריירה משפטית

לאחר שובו לישראל סיים נתן קליינברגר תואר מוסמך בהצטיינות במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (1957, בהנחייתו של שמעון אגרנט), כעבור שנה הוסמך לעורך דין. הוא עבר להתגורר עם משפחתו בחיפה, התקבל להתמחות בלשכת פרקליט מחוז חיפה מני רבינוביץ' בה עבד כעשר שנים, עד שהגיע לתפקיד סגן פרקליט המחוז. ב-1970 התמנה לשופט בית משפט השלום בחיפה. ב-1976 התמנה לשופט בית המשפט המחוזי בנצרת. ב-1980 עבר לבית המשפט המחוזי בחיפה. ב-1994 התמנה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי חיפה. בפברואר 1997 התמנה לכהונת נשיא בית המשפט המחוזי חיפה. ב-6 במאי 1999 פרש לגמלאות.
בפולנית נכתבו שני ספרים על יהדות וייליצ'קה - בשניהם יועד פרק לנתן קליינברגר.
חיים אישיים

נתן קליינברגר היה נשוי עד למותו להֶלָה קליינברגר ובשנותיו האחרונות התגורר בתל אביב. לו שני ילדים. קליינברגר הלך לעולמו בתל אביב ב-21 בספטמבר 2014.
די.סי. נגד מארוול

| --- | --- |
עטיפת החוברת DC Versus Marvel Comics #1. אמנות מאת דן ג'ורגנס.
עטיפת החוברת DC Versus Marvel Comics #1. אמנות מאת דן ג'ורגנס.
 מידע קומיקס
 יוצר:  רון מארז ופיטר דייוויד (כותבים) דן ג'ורגנס וקלאודיו קסטליני (מאיירים)
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  פברואר 1996 – מאי 1996 (כ־91 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  DC קומיקס מארוול קומיקס
 מספר החוברות:  סדרה ראשית: 4 חוברות קשורות: 12
די.סי. נגד מארוול (באנגלית: DC vs. Marvel) היא מיני-סדרה ואירוע קרוסאובר, שפורסם בחוברות הקומיקס ביקומי DC ומארוול על ידי החברות DC קומיקס ומארוול קומיקס, ונמשך לאורך ארבע חוברות בין פברואר למאי 1996. את הסיפור כתבו רון מארז ופיטר דייוויד, ודן ג'ורגנס וקלאודיו קסטליני איירו אותו.
זהו איננו שיתוף הפעולה הראשון בין שתי חברות ההוצאה לאור, וקדמו לו תשע חוברות וואן-שוט שהתפרסמו במהלך שנות ה-70 וה-80. עם זאת, אז היו אלה מפגשים בודדים בין גיבור-על אחד לאחר במציאות חלופית. במקרה זה, שלל הדמויות נפגשו כולן בהמשכיות העיקרית. בעלילה, שני אחים אלים נאבקים זה בזה בקרב אימתני, כשכל אחד מהם מיוצג על ידי גיבורי היקום שלו. תוצאות המלחמה בין היקומים נקבעו לפי הצבעת הקהל, בעמדות שהוצבו בחנויות השונות בארצות הברית.
הכותרת אשר עיטרה את המיני-סדרה השתנתה לאורך ארבע החוברות, זאת בהתאם לזהות המוציאה לאור בפועל. כך החוברת הראשונה וזו האחרונה נקראו "די.סי. נגד מארוול קומיקס" ("DC versus Marvel Comics") כש-DC ביצעה את ההפצה, בעוד שתי האמצעיות נקראו "מארוול קומיקס נגד די.סי." ("Marvel Comics versus DC") כשמארוול ביצעה את ההפצה. בנוסף לסדרה הראשית, שתי החברות הוציאו תחת החותם המשותף "אמלגם קומיקס" עוד 12 חוברות קשורות שהרחיבו את עלילת הסיפור. הפופולריות לה אירוע זה זכה הולידה שיתוף פעולה גדול נוסף בתחילת שנות ה-2000, "ליגת הצדק/האוונג'רס".
הערות שוליים

↑  DC versus Marvel Comics #1
1 2  Marvel Comics versus DC #2
1 2  Marvel Comics versus DC #3
↑  DC versus Marvel Comics #4
↑  DC/Marvel All Access #1-4
גאסטון, רוזן אה

גאסטון, רוזן אה (בצרפתית: Gaston d’Orléans, comte d’Eu; 28 באפריל 1842 – 28 באוגוסט 1922) היה נסיך צרפתי מבית אורליאן, וחתנו של פדרו השני, קיסר ברזיל.
ביוגרפיה

גאסטון נולד ב-28 באפריל 1842 בניי-סיר-סן, לנסיך לואי, דוכס נמור ולויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ומריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג, ועם לידתו קיבל את התואר "רוזן אה". גאסטון היה בן דודם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה. הנסיך קיבל חינוך מעודן אצל חוליו גוטייה וההיסטוריון אוגוסט טרוגנון, ואף למד כמה שפות זרות, שכללו לטינית, אנגלית, גרמנית ופורטוגזית. בשנת 1848 פרצו מהומות כנגד שלטונו של סבו - לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ובעקבות כך ברחו בני המשפחה לבריטניה, ובצרפת הוכרזה הרפובליקה הצרפתית השנייה.
בשנת 1855 התגייס גאסטון לצבא הספרדי, בעקבות דודו אנטואן, דוכס מונפנסייה, שהיה בעלה של האינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה - אחותה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובשנת 1859 לחם בשורותיו במהלך מלחמת ספרד-מרוקו.
בשנת 1864 הגיע גאסטון לברזיל, יחד עם בן דודו לודוויג אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, וזאת בשל הצעת דודו פרננדו השני, מלך פורטוגל להתחתן עם אחת משתי בנותיו של פדרו השני, קיסר ברזיל. ב-15 באוקטובר 1864 התחתן גאסטון עם איזבל, נסיכת ברזיל, וב-15 בדצמבר אותה שנה התחתן בן דודו עם אחותה לאופולדינה, נסיכת ברזיל.
זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת הברית המשולשת, שבמהלכה לחמו ברזיל יחד עם ארגנטינה ואורוגוואי, נגד הדיקטטור של פרגוואי פרנסיסקו סולנו לופס. גאסטון ניסה לקבל תפקיד פיקודי בצבא הברזילאי, אולם רק בשלבים הסופיים של המלחמה, ב-20 בפברואר 1869 הוא התמנה למפקד הכוחות המזוינים הברזילאים, וב-22 במרץ 1869 הוא לקח את הפיקוד על כוחות הברית. גאסטון הוכיח את עצמו כמפקד מוכשר, והביא לסיום המלחמה בפברואר 1870. כשחזר לברזיל ב-29 באפריל 1870, הוא התקבל כגיבור מלחמה, וב-6 ביולי אותה שנה מונה לחבר מועצת המדינה.
בשנת 1889 בוטלה המונרכיה בברזיל, הוקמה הרפובליקה הברזילאית הראשונה וגאסטון ומשפחתו יצאו לגלות בצרפת. בשנת 1891 מת חמיו פדרו השני, קיסר ברזיל, ואשתו הוכרה על ידי המונרכיסטים כאיזבל הראשונה, קיסרית ברזיל, עד מותה בשנת 1921. בשנת 1920 בוטל חוק הגירוש על בני המשפחה הקיסרית בברזיל, ובעקבות כך עברו בני המשפחה להתגורר בפטרופוליס, ברזיל, אולם במהלך המסע מת גאסטון ב-28 באוגוסט 1922 בריו דה ז'ניירו.
משפחתו

ב-15 באוקטובר 1864 התחתן גאסטון עם איזבל, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו השני, קיסר ברזיל ותרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
לואיזה ויטוריה, נסיכת אורליאן-ברגנסה (1874-1874, לידה שקטה)
פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה (1875–1940)
לואיש, נסיך אורליאן-ברגנסה (1878–1920)
אנטוניו גסטאו, נסיך אורליאן-ברגנסה (1881–1918)
גיבור העמל הסוציאליסטי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 סוג:  עיטור אזרחי
 למען:  הישג מיוחד לפיתוח המשק או תרבות שתרם למולדת
 נוסד:  1938
 בוטל/פורק:  1991
 הוחלף ב:  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית
 הענקות
 הוענק לראשונה:  1939
 הוענק לאחרונה:  1991 
 סה"כ הוענקו:  20,605
 היררכיה
 עיטור מקביל:  גיבור ברית המועצות
גיבור העמל הסוציאליסטי (ברוסית: Герой Социалистического Труда) הוא תואר כבוד שהיה העיטור הגבוה בברית המועצות. הוא הוענק לראשונה בשנת 1939 ליוסיף סטלין.
היסטוריה

בהתאם לצו של הסובייט העליון מ-27 בדצמבר 1938 העיטור מוענק לאזרחים עבור הישג יוצא דופן בתחום התעשייה, חקלאות, תחבורה, מסחר ומדע, עבור תרומה מיוחדת למדינה הסובייטית ולאזרחים שפעלו למען קידום המשק, המדע והתרבות למען הגדלת עוצמת ברית המועצות. בהתאם לצו זה למקבל התואר היה מוענק עיטור לנין ודיפלומה. בהתאם לצו מ-22 במאי 1940 התווספה מדליית "הפטיש והמגל" שהיא הייתה דומה מאוד למדליית מקבלי תואר גיבור ברית המועצות. סוכם על הצבת פסל למקבל התואר אם יש לו כבר תואר גיבור ברית המועצות.
ב-3 במרץ 1949 הותר להעניק את התואר בפעם השנייה אך ללא הענקת עיטור לנין נוסף. למקבלי התואר בפעם השנייה היה מוצב פסל במקום לידתו. בשנת 1973 הוחלט על ביטול הגבלה להענקת התואר בפעם הרביעית, אך מעשית לא היו הענקות מסוג זה. בהתאם לצו מ-22 באוגוסט 1988 הופסקו הענקות בפעם השנייה.
עד לשנת 1949 הענקות בוצעו לעובדי תעשיות ביטחוניות, מנהיגי המדינה או עבור הישג יוצא דופן בתעשייה במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 התואר הוענק לראשונה עבור הישגים בתחום החקלאות ובשנת 1964 התואר הוענק לאמן. בשנת 1949 התואר הוענק לתלמידי בית הספר עבור הישג מיוחד בעבודה חקלאית.
בסך הכול היו 20,605 הענקות, מהם 205 אנשים קיבלו את התואר פעמיים ו-16 אזרחים קיבלו את התואר שלוש פעמים. התואר הוענק ללברנטי בריה, אך נשלל ממנו לאחר הרשעתו.
להלן מקבלי התואר 3 פעמים:
אנטולי אלכסנדרוב – מדען בתחום הגרעין
בוריס ואניקוב – מנהל בתחום תעשיות ביטחוניות
ניקולאי דוחוב – מפתח נשק
יעקב זלדוביץ' – מדען בתחום הגרעין
סרגיי איליושין – מתכנן מטוסים
מסטיסלב קלדיש – מתמטיקאי
איגור קורצ'טוב – מדען בתחום הגרעין
אנדריי סחרוב – מדען בתחום הגרעין. בעקבות ביקורתו על השלטון כל התארים נשללו
יפים סלבסקי – מנהל בתחום תעשייה ביטחרונית
אנדריי טופולב – מתכנן מטוסים
טורסונקול חמרקול – חקלאי
יולי חריטון – מדען בתחום הגרעין
ניקיטה חרושצ'וב – פוליטיקאי
קונסטנטין צ'רניינקו – פוליטיקאי
דינמוחמד קונאייב – פוליטיקאי
קיריל שצ'ולקין – מדען בתחום הגרעין
לפי הדגם הסובייטי הונהג תואר זה גם במדינות אחרות שבהן הושכן משטר קומוניסטי:גבור העמל הסוציאליסטי של בולגריה, גבור העמל הסוציאליסטי של רומניה וכו'. בשנת 2013 הונהג ברוסיה גיבור העמל של רוסיה הדומה לדגם הסובייטי במאפייניו ועיצובו.
דוור

דוורית ברומניה בזמן עבודתה
דוור רכוב על אופנוע מחלק דואר במלבורן
דוור הוא מקצועו של אדם העובד בחלוקת דואר (מכתבים וחבילות) לבתים ולעסקים.
בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעולם > בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקום המדינה היה דואר ישראל, בגלגוליו השונים, מונופול, ולכן היה המעסיק היחיד של דוורים. עם פתיחת שירותי הדואר לתחרות, בתחילת המאה ה-21, החלו ספקים נוספים להעסיק דוורים. בשנת 2015 היו בדואר ישראל כ-1,800 דוורים, אולם בעקבות הרפורמה בחברה, צומצם מספרם לכ-1,200. בשנת 2024 הופרט דואר ישראל ונמכר לקבוצה בראשות חברת מילגם.
בעולם > בארצות הברית

בארצות הברית נקראים הדוורים "נושאי מכתבים" (letter carriers), והם מתחלקים בין שלושה איגודים שונים. רשות הדואר האמריקנית עושה שימוש בתוכנת מחשב על מנת להקצות לדוורים כמות מכתבים שתספיק ליום עבודה בן שמונה שעות. התוכנה יודעת לנתח את כמות המכתבים והמרחקים בין הבתים על מנת לבצע חישוב מדויק. חלק מהדוורים אינם מרוצים משיטה זו, שכן מבחינתם התוכנה נותנת הערכה גסה לזמן חלוקת המכתבים, והם מעדיפים שהחלוקה תתבצע בהסתמך על מחקרים וסקרים שיבוצעו בידי בני אדם.
מסווגים את מסלולי חלוקת המכתבים למסלולים שיש להיעזר בהם בכלי רכב לבין מסלולים שניתן לגמוא אותם בהליכה. הדוורים שמחלקים דואר במסלולים ארוכים נוהגים במשאית דואר, ולרוב משלשלים את המכתבים לתוך תיבות דואר של עסקים או מפעלים. גם דוורים שמחלקים דואר בהליכה נוהגים במשאית דואר. הם לוקחים כמות מסוימת של דואר ביציאתם מהמשאית, מחלקים אותה לאורך הרחוב ואז חוזרים מצדו השני של הרחוב בחזרה לרכב. דוורים שאינם מחלקים דואר בשטח עירוני צפוף אינם נדרשים ללבוש מדים, ויש שמובילים את הדואר במכוניתם הפרטית ולא ברכב של רשות הדואר.
נשים חילקו דואר בארצות הברית מתחילת המאה ה-19. על פי רשות הדואר האמריקאית, האישה הראשונה שעבדה כדוורית הייתה שרה בלאק, ומשלוח הדואר הראשון שלה היה ב-3 באפריל 1845. מארי פילדס הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה עבור רשות הדואר האמריקאית. כינויה היה "מארי כרכרת הנוסעים", והיא חילקה דואר בדיליז'נס במונטנה משנת 1895 עד לתחילת המאה ה-20. כאשר התפתחה התעופה ונוצר הדואר האווירי, טייסת הדואר הראשונה הייתה קת'רין סטינסון שהצניחה ממטוסה מטעני דואר ביריד במונטנה בספטמבר 1913. הדווריות הראשונות שחילקו דואר בערים באופן רשמי מטעם רשות הדואר הועסקו מימי מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 2007 כ-59,700 נשים חילקו דואר באזורים עירוניים וכ-36,600 חילקו דואר באזורים כפריים, בסך הכל כארבעים אחוזים מכלל הדוורים במדינה.
דוורים במדיה

קליף קלווין (ג'ון רצנברגר) היה בין הדמויות הראשיות בסדרה "חופשי על הבר" של רשת NBC.
ניומן ("סיינפלד") (ויין נייט) היה דמות קבועה בסדרה "סיינפלד" של NBC.
דר קליפטון, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה לילדים "דר דוור" (במקור: Postman Pat, הדוור פט).
מיסטר מקפילי (דייוויד ניואל) בסדרת ה-PBS "השכונה של מיסטר רוג'רס".
מיסטר ספרינקלס (ויליאם ניומן) בסרט "גברת דאוטפייר" משנת 1993.
רבה הדוורית (ש. אפאתה מרקרסון) מסדרת הטלוויזיה לילדים "בית המשחקים של פי-וי".
טום טיפר מהסיפור "Mind That Bike", מתוך הספר "Really Useful Engines" ב"סדרת הרכבות". לימים עובד הסיפור לטלוויזיה בעונה הרביעית של "תומס הקטר וחברים".
רב-טוראי הימלסטוס, דמות משנית בספר "במערב אין כל חדש", היה דוור לפני גיוסו למלחמה.
ראו גם

דואר בלונים
הערות שוליים

↑  ניצן צבי כהן, ‏הדואר בא, גם היום: "ילד שהבאת להוריו את מכתב הקבלה לגן מקבל צו ראשון - זה מרגש", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 ביולי 2019
↑  הודעת דוברות, משרד התקשורת מודיע כי המכרז להפרטת דואר ישראל הגיע לסיומו, באתר משרד התקשורת, ‏19 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529491605171  BnF: cb11941525n (data)  LCCN: sh85105491