קנדה במשחקים האולימפיים
היסטוריה > בין מלחמות העולם

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הגיעו הקנדים להישגים דומים להישגיהם בסטוקהולם, 9 מדליות, 3 מכל סוג. הענף הפורה ביותר היה האגרוף: ברט שניידר זכה במדליית זהב, כריס גראהם וז'ורז' פרוד'הום זכו במדליות כסף, ומו הרסקוביץ' וקלרנס ניוטון זכו במדליות ארד. האתלט ארל תומסון קבע שיא עולם בריצת 110 מטר משוכות (14.8 שניות), ובמדליית הזהב השלישית זכתה קבוצת ההוקי קרח ויניפג פאלקונס, שייצגה את קנדה במשחקים אלה (באותה העת טרם הוחל בקיום אולימפיאדות חורף, וענפי חורף היו חלק מהמשחקים). בשתי המדליות הנותרו זכה השחיין ג'ורג' ורנוט - מדליית כסף במשחה ל-1,500 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
אולימפיאדת פריז (1924) הייתה הראשונה מאז החלה קנדה להשתתף במשחקים האולימפיים, שבה אף ספורטאי קנדי לא זכה במדליית זהב. החותרים זכו במדליות כסף בתחרויות לשמינייה ולרביעייה, וכמותם גם הקלעים בתחרות הקבוצתית של ירי בצלחות חרס. אחד הקלעים, ג'ורג' ביטי, היה שותף להישג זהה של הנבחרת הקנדית בלונדון, 16 שנים קודם לכן. את מאזן המדליות השלים המתאגרף דאגלס לואיס, שזכה במדליית ארד.
הישגיה של קנדה השתפרו מאוד באולימפיאדת אמסטרדם (1928). הספורטאים הקנדים זכו ב-15 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות. עיקר ההישגים היו באתלטיקה: פרסי ויליאמס ניצח בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, אתל קתרווד קבעה שיא עולם חדש בקפיצה לגובה (1.595 מטר), ובמדליית הזהב הרביעית זכתה רביעיית השליחות ל-100X4 מטרים. שתיים מהשליחות הגיעו להישגים גם בריצת 100 מטר - פני רוזנפלד זכתה במדליית כסף ואתל סמית' במדליית ארד. ג'יימס בול זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים ל-400X4 מטרים במדליית ארד. שלושה מתאבקים קנדים זכו במדליות: דונלד סטוקטון זכה במדליית כסף, וג'יימס טריפונוב ומוריס לצ'פורד זכו במדליות ארד. צמד החותרים ג'וזף רייט ג'וניור וג'ק גסט זכה במדליית כסף, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד. המתאגרף ריימונד סמילי זכה במדליית ארד, וכך גם השחיינים במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי.
המשלחת הקנדית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) כללה 102 ספורטאים, שזכו ב-15 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. תשע מהמדליות הושגו באתלטיקה. דאנקן מקנוטון היה האלוף האולימפי היחיד בענף זה, בקפיצה לגובה. הילדה סטרייק זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר, והייתה שותפה להישג דומה של רביעיית השליחות. אלכס וילסון זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר, ובמדליות ארד בריצת 400 מטר ובריצת השליחים ל-400X4 מטר. חברו לנבחרת השליחים, פיל אדוארדס, זכה במדליות ארד גם בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר. במדליית ארד נוספת זכתה אווה דואוז, בקפיצה לגובה. במדליית הזהב השנייה זכה המתאגרף הוראס גווין. צוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית כסף, ושייטי ה-6 מטר זכו במדליית ארד. המתאבק דניאל מקדונלד זכה במדליית כסף, ובחתירה זכו הקנדים בשתי מדליות ארד: צ'ארלס פראט ונואל דה מיל במקצה הזוגות, ושמיניית החותרים.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכו הספורטאים הקנדים בתשע מדליות. רק אחד מהספורטאים זכה בזהב - חותר הקאנו פרנק אמיוט, במקצה ל-1000 מטרים. צמד חותרי הקאנו פרנק סייקר והארווי צ'ארטרז זכו במדליית כסף במקצה ל-10,000 מטרים ובמדליית ארד במקצה ל-1000 מטרים. באתלטיקה, זכה ג'ון לוארינג במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות, בטי טיילור זכתה במדליית ארד בריצת 80 מטר משוכות, וכך גם נבחרת השליחות בריצת 100X4 מטר. פיל אדוארדס זכה במדליית ארד שנייה ברציפות בריצת 800 מטר. הייתה זו מדליית הארד החמישית שלו בשלוש אולימפיאדות, ובארצו הוא זכה לכינוי "איש הברונזה". נבחרת הכדורסל השתתפה בטורניר הכדורסל האולימפי הראשון. במשחק הגמר, שנערך בגשם על מגרש עפר, לעיניהם של 1,000 צופים שחזו בו בעמידה, נוצחו הקנדים בידי נבחרת ארצות הברית בתוצאה 8–19. את תמונת המדליות השלים המתאבק ג'וזף שליימר, שזכה במדליית ארד.