stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלאק אנד טאנס
פעילות הכוח ואופיו

בשל הכשרתם המשטרתית החלקית, שירתו ה"בלאק אנד טאנס" בעיקר בתפקידי עזר בעלי אופי צבאי יותר מאשר משטרתי, כמו ליווי, סיור, תגבור ושמירה, כמו גם פיזור מהומות. נשקם, רובים ומקלעים, אף הוא אפיין כוחות צבא יותר מאשר משטרה. עם בואם לאירלנד, רוכזו אנשי ה-RIC במספר קטן יותר של בסיסים, כדי להקל על הגנתם, והבלאק אנד טאנס נטלו חלק חשוב בשמירה על אותם בסיסים. כן ערכו הבלאק אנד טאנס סיורים ממונעים ברחבי אירלנד, כדי לנסות ולהצר את צעדי ה-IRA. אף על פי שאירלנד הייתה באותם ימים טריטוריה בריטית, הם התנהגו לעיתים יותר כצבא כיבוש, המפעיל טרור נגדי, מאשר ככוח משטרה, התנהגות שכללה התבטאויות מזלזלות כלפי האירים ה"ילידים", רבים מהם נהגו להשתכר, לדבר בלשון גסה וכיוצא באלה. גם המשמעת בקרבם, בתקופה הראשונה לפעילותם, לא הייתה הדוקה. לעיתים, בעת שספגו אבדות בנפש, הם נקמו באוכלוסייה האירית האזרחית. כך לדוגמה, ב-20 וב-21 בספטמבר, לאחר הריגת מפקד מקומי של ה-RIC, אירוע בו נפצע גם אחיו, פשטו הבלאק אנד טאנס על העיירה בולבריגן (Balbriggan), כ-32 ק"מ צפונה מדבלין. הם הרגו שני חשודים בהשתייכות ל-IRA, בזזו וגרמו נזק רב לארבעה מבני ציבור, וכן הרסו 19 בתים פרטיים ומפעל אחד (שהיה בבעלות אנגלית). 30 בתים נוספים ניזוקו. בנובמבר 1920, בתגובה לחטיפת והריגת שני אנשי ה-RIC, הבלאק אנד טאנס הטילו מעין מצור על העיירה טראלי (Tralee) שבמנסטר. הם מנעו אספקת מזון למשך כשבוע, הרגו שלושה אזרחים, סגרו את בתי העסק, הציתו מספר בתים וכן את בתי העסק הקשורים בדרך זו או אחרת ל-IRA. בסיומו של אותו שבוע הגיעה העיירה עד לסף הרעב. בסתיו 1920, בשני מקרים נפרדים, הוצתה המחלבה באבידורני (Abbeydorney) שבמנסטר, וכמה שבועות אחר כך, הוצתו כמה בתים בכפר.
הממשלה הבריטית, בתגובה, לקראת סוף 1920 ותחילת 1921, הידקה את המשמעת בקרב הכוחות באירלנד, שנחשבה עדיין כחלק מבריטניה עצמה. בין היתר, הממשלה הבריטית חששה שדוגמאות אלה של פריקת עול יפגעו בסופו של דבר גם במשמעת הצבאית. ואכן, בשנת 1921 חל שיפור בהתנהגות הבלאק אנד טאנס, ופחתו מאוד מעשי עונשין ספונטניים ואקראיים. אלה האחרונים, אם כי מקובל היה לייחסם לבלאק אנד טאנס, נעשו לעיתים על ידי אחרים, כדוגמת אנשי דיוויזיית העזר, או על ידי ה-RIC, והאירוע הידוע ביותר מבין אלה הוא יום ראשון העקוב מדם (1920).
תוצאות פעילותם ואחרית דבר

האמצעים הברוטאליים בהם נקטו הבלאק אנד טאנס וארגונים משטרתיים אחרים, אם כי היו יעילים מן הבחינה הצבאית הצרה, לא הועילו למטרה אשר לשמה שוגרו אלה לאי, ולעיתים אף עמדו בסתירה ליומרתם להשלטת חוק וסדר. אמצעים אלה רק הגבירו את היחס השלילי של האוכלוסייה הקתולית באירלנד כלפֳי הבריטיםֳ. בנוסף, בעיני בריטים רבים אמצעים כאלה לא עלו בקנה אחד עם הרצון של בריטניה להותיר את אירלנד תחת כנפיה. אישים בריטים רבים, ובראשם המלך ג'ורג' החמישי, הסתייגו מאופי פעולות הבלאק אנד טאנס. לעומתם, אחרים הביעו תחילה תמיכה בפעולות מיליציות העזר, בנסיבות בהן הפרת החוק חריפה והמונית מכדי שאמצעים משטרתיים רגילים יוכלו להתמודד עימה, אך בסופו של דבר רוב התומכים חזרו בהם, כאשר הבינו שאין בפעולות המיליציות כדי לתרום לחיזוק החוק והסדר באירלנד. בין אלה היו ראש הממשלה, דייוויד לויד ג'ורג', ושר המלחמה וינסטון צ'רצ'יל. הבלאק אנד טאנס פוזרו בסוף 1921, בד בבד עם ה-RIC, לאחר שבקיץ של אותה שנה פסק המרד האירי.
ארץ ישראל

רוב אנשי הז'נדרמריה הבריטית, כוח שיטור שפעל בשנים הראשונות של המנדט הבריטי בארץ ישראל, ומנתה 762 שוטרים, היו יוצאי הבלאק אנד טאנס או דיוויזיית העזר. אלה מהם אשר נענו לקריאה לשרת בארץ ישראל, קיבלו תחילה אימון במבצר עתיק בדרומה של אנגליה. ב-13 באפריל 1922 יצאו מגויסי הכוח החדש לארץ ישראל באנייה "אוקספורד", ואחרי 17 יום, במהלכם התחוללו סערות בים, מרידות-זוטא נגד הפיקוד, ואפילו שביתה, כאשר נמנע ממגויסים לרדת לחוף, במהלך עגינה בגיברלטר – הגיעה האנייה לארץ. השם הקשוח שעשו לעצמם באירלנד סייע עד מאוד ליכולת ההרתעה של הכוח אשר כונה "האירלנדים". חלק מנורמות ההתנהגות שנרכשו באירלנד יושמו גם בארץ ישראל, בעיקר, אך לא רק, כלפי הערבים. בין היתר, נזקפת לזכותם מיגורן של כנופיות השוד אשר פעלו בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית. היישוב, כללית, קיבל את בואם בשמחה. לאחר פיזור הז'נדרמריה, בשנת 1926, אשר התאפשר, בין היתר, הודות להצלחתה בהבטחת הביטחון בארץ, הצטרפו רבים מבין יוצאיה למשטרת המנדטורית, ביניהם מפקד חברון, ריימונד אוסוואלד קפראטה ומפקד משטרת ירושלים, דאגלס דאף, אלא שנורמות ההתנהגות שרכשו התאימו פחות למשטרה רגילה. על אף זאת, אפילו בשנות ה-40, היוו "האירלנדים" לשעבר רוב בקרב הקצונה המשטרתית הגבוהה של שלטון המנדט בארץ.
לקריאה נוספת

השוטר העברי בתקופת המנדט, תל אביב : משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ג (אודות יוצאי ה"בלאק אנד טאנס" בארץ ישראל)
גד קרויזר, משטרה קולוניאלית אזרחית או משטרה קולוניאלית חצי-צבאית? בתוך: עלי זית וחרב, כרך י"ד, עורך: ניר מן, המרכז לחקר כוח המגן, הוצאת כרמל, 2014 (אודות יוצאי ה"בלאק אנד טאנס" בארץ ישראל)
Bennett, Richard, The Black and Tans, (London 1959),
Lawrence James, The Rise and Fall of the British Empire, (Abacus, 1998).
הערות שוליים

↑  שבתי טבת, קנאת דוד: חיי דוד בן-גוריון (ארבעה כרכים). ירושלים, שוקן, תשל"ז 1977, ואילך. בכרך שני עמ' 305–306, מתואר פיזור באופן ברוטאלי, של הפגנת מחוסרי עבודה, חברי ההסתדרות הכללית, בתל אביב, על ידי הז'נדרמריה, במהלכו נפצעו ארבעה מפגינים ונעצרו 24
↑  גד קרויזר, משטרה קולוניאלית אזרחית או משטרה קולוניאלית חצי-צבאית? בתוך: עלי זית וחרב, כרך י"ד, עורך: ניר מן, המרכז לחקר כוח המגן, הוצאת כרמל, 2014
↑  השוטר העברי בתקופת המנדט, תל אביב : משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ג, עמ' 60
↑  השוטר העברי בתקופת המנדט, תל אביב : משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ג, עמ' 80-79
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605685105171  GND: 4518102-0  LCCN: nr2006011387  VIAF: 142365863   WorldCat (עם VIAF): 142365863 
איש ה'בלאק אנד טאנס' בעת משמרת בדבלין, מעשן ונושא מקלע לואיס, פברואר 1921
קבוצת בלאק אנד טאנס וחברי דיוויזיית העזר מחוץ למלון 'לונדון אנד נורת' ווסטרן' שבדבלין, לאחר שהותקף על ידי ה-IRA, אפריל 1921
בנימין זאב מבלטא

אין תמונה חופשית
רבי בנימין זאב וולף טרסטינצקי מבלטא (מכונה ר' וועלוויל באלטר; ? - כ' בכסלו ה'תקפ"ג) היה אדמו"ר חסידי בעיר באלטה שבאוקראינה, מתלמידיו של רבי פנחס מקוריץ.
קורות חייו

נולד לרבי שמואל וחיה סג"ל ולמד אצל רבי פנחס מקוריץ, נחשב לאחד מגדולי תלמידיו. היה חברו הטוב של רבי רפאל מברשד. פעל כאדמו"ר, תחילה בטרסטינצק ובהמשך בבאלטא שבאוקראינה. בשנת ה'תקפ"ב עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת. בשנה זו עלה גם רבי נתן מברסלב וביקר בדירתו שבצפת.
טרם עלותו לארץ ישראל השאיר לתלמידיו "צעטיל" שבו מסר הנהגות שלו ושל רבו.
נפטר בכ' בכסלו ה'תקפ"ג ונקבר במערת רבי אריה לייב מוולטשיסק.
בנו היה רבי אברהם מסדילקוב. שאר בניו היו: רבי ישראל דוד, רבי פנחס, רבי יעקב דב מטשיטשליניק, וממשיך דרכו רבי עזריאל מבלטא שהיה אבי רבי פנחס ממונסטרישץ.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, טרקליני החסידות, כרך א, מכון "טרקליני החסידות", עמ' 354, 339
יצחק אלפסי, החסידות - אישים, כרך א'.
אלימלך אלעזר פרנקל, אמרי פנחס, אוצר תורת רבי פנחס מקוריץ, בני ברק תשס"ג, חלק ב' עמודים תקכא-תקכב
הערות שוליים

↑  ראו ימי מוהרנ"ת חלק ב' אות קלה
↑  ראו "אמרי פנחס", שער סדר היום, מאמר קסח
↑  כך לפי המצבה, ויש שהעתיקו "תקפ"ו"
↑  חתן רבי שמואל מקלניבלאט חתן רבי פנחס מקוריץ
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ספר הארי רדזינר למשפטים

| --- | --- |

 בית ספר למשפטים
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה) 
 מייסדים:  אוריאל רייכמן 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°10′31″N 34°50′05″E﻿ / ﻿32.175305555556°N 34.834694444444°E﻿ / 32.175305555556; 34.834694444444
 עמוד הבית
  (למפת נתניה מוגדלת) בית ספר הארי רדזינר למשפטים(למפת נתניה רגילה) בית ספר הארי רדזינר למשפטים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ספר הארי רדזינר למשפטים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ספר הארי רדזינר למשפטים
 
בית ספר הארי רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה הוקם בשנת 1994 על ידי פרופ' אוריאל רייכמן בסיועו של ד"ר הארי ל. רדזינר, והוא בית הספר המייסד של המרכז הבינתחומי. המחזור הראשון לתואר משולב במשפטים ומנהל עסקים סיים את לימודיו בשנת 1998.
עד לשנת 2017 השלימו את לימודיהם בבית ספר רדזינר למשפטים כ-7,300 בוגרים.
תוכניות הלימודים

במסגרת לימודי התואר הראשון, בית ספר הארי רדזינר למשפטים מציע מגוון מסלולי לימוד לתואר אקדמי כפול: משפטים ומנהל עסקים, משפטים וממשל ומשפטים ופסיכולוגיה. בנוסף, מציע בית הספר תואר ראשון במשפטים עם מסלול ישיר לתואר שני .M.A בכלכלה פיננסית, .M.A בממשל, MBA במנהל עסקים ותוכנית המצטיינים של בית הספר למשפטים (Honors program).
בית ספר הארי רדזינר למשפטים מציע תוכנית לימודים לתואר שני .LL.M במשפטים בהתמחות משפט עסקי. סטודנטים בתוכנית לימודים זו יכולים לבחור במסלול לימודים עם או ללא תזה. החל בשנת הלימודים תש"פ מציע בית ספר הארי רדזינר למשפטים תוכנית נוספת לתואר שני המיועדת למשפטנים וללא משפטנים המקנה M.A במשפטים, טכנולוגיה וחדשנות עסקית.
החל מ-20 במרץ 2018, בית הספר מציע גם מסלול לתואר דוקטור במשפטים. התוכנית מקנה לסטודנטים כלים מתודולוגיים לביצוע מחקרים אקדמיים בתחום המשפט ובהמשך לאיוש משרות בכירות בעולם המשפטים בישראל בעולם.
דיקני בית ספר הארי רדזינר למשפטים

פרופ' אוריאל רייכמן - דיקן מייסד 1994–1996
פרופ' יורם שחר - 1996-1998
פרופ' משה בר ניב - 1998-2002
פרופ' אמנון רובינשטיין - 2002-2005
פרופ' עמיר ליכט - 2005-2009
פרופ' משה בר ניב - 2009-2010
פרופ' ישי בר - 2010-2012
פרופ' שרון רבין-מרגליות - 2012-2016.
פרופ' אמנון להבי - .2016-2021.
פרופ׳ ליאור זמר - הדיקן המכהן החל משנת 2021
כתב העת משפט ועסקים

כתב העת משפט ועסקים נוסד בשנת 2004 והוא כתב העת המשפטי של בית ספר הארי רדזינר למשפטים. כתב העת יוצא לאור מדי שנה בשני כרכים: הכרך הראשון מאגד מאמרים הדנים בנושאים חופשיים מתחומי המשפט השונים, והכרך השני מאגד מאמרים משפטיים בתחום ספציפי אחד או יותר אשר נבחרו מבין המאמרים שהוצגו בכנסים שנערכו על ידי כתב העת.
שיתוף פעולה בינלאומי

בית ספר הארי רדזינר למשפטים מקיים שיתופי פעולה בינלאומיים במגוון מישורים; מדי שנה מתארחים מרצים מבתי הספר למשפטים בעולם המלמדים מגוון קורסים בשפה האנגלית; הסטודנטים בבית הספר למשפטים משתתפים בפעילויות בינלאומיות שונות במהלך לימודיהם, כגון; תוכניות חילופי סטודנטים, סמינרים משותפים ועוד.
מכון צבי מיתר לחדשנות טכנולוגית, משפט ואתיקה

מכון צבי מיתר לחדשנות טכנולוגית, משפט ואתיקה בבית ספר הארי רדזינר למשפטים, הוקם על ידי קרן משפחת צבי ועפרה מיתר במטרה לחקור את הממשק שבין טכנולוגיה, מדע וחברה.
מכון המחקר בראשות ד"ר דב גרינבאום, מתמקד בהשלכות המשפטיות, אתיות וחברתיות הנובעות מהחדשנות הטכנולוגית ככלל ומטכנולוגיות חדשות ומתפתחות בפרט. פעילות המכון כוללת פרסום מאמרים מדעיים, עריכת מחקרים אקדמיים, סימפוזיונים, שולחנות עגולים, כנסים וסמינרים בקמפוס ומחוצה לו, שיתופי פעולה עם מוסדות אחרים בארץ ובעולם והגשת בקשות מחקר לקבלת מימון מקומי ובינלאומי. המכון פועל לקידום הצעות חוק, כתיבת ניירות עמדה והכנת בקשות הצטרפות כידיד בית משפט.
הערות שוליים

↑  מכון צבי מיתר, באתר www.idc.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257228505171  LCCN: no2005122549  VIAF: 136404338   WorldCat (עם VIAF): 136404338
גברת שרה השכנה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע משינה
 מתוך האלבום שיא הרגש
 יצא לאור:  1993
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:17
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  יובל בנאי
 לחן:  יובל בנאי
 
"גברת שרה השכנה" הוא שיר שכתב והלחין יובל בנאי וביצעה להקת הפופ רוק משינה. השיר יצא לאור כסינגל בשנת 1993.
רקע

השיר נכלל באלבום "שיא הרגש"' שבו כתב והלחין שלומי ברכה את כל השירים מלבד "נגעה בשמיים" ו"גברת שרה השכנה", שכתב והלחין יובל בנאי.
השיר בתוכנו ולחנו מבוסס על שירו של בוב דילן "Hurricane", המתאר את סיפורו של המתאגרף רובין "הוריקן" קרטר, שהורשע בזדון ברצח משולש עם אדם נוסף. קרטר שוחרר מהכלא לאחר 19 שנים, לאחר שהוברר כי לא זכה להליך משפטי הוגן, והשופט שהביא לשחרורו קבע שבהרשעתו היה מניע גזעני. כמו כן מבוסס השיר על שכנה שהייתה ליובל בנאי. חלק מעיבוד השיר מבוסס על "Sister Golden Hair" של להקת "אמריקה".
בגרסה של משינה, שרה היא לכאורה עדת ראייה לרצח. אבנר התאילנדי וחיים הצעיר נעצרים בחשד לרצח. חיים הצעיר מתחיל להישבר ושרה מזהה את שניהם במסדר זיהוי כשני הרוצחים. בזכות עדות זו נשלחים שניהם למאסר עולם. בבית השלישי של השיר מסופר כי אקדח הרצח נמצא במטבח של שרה. שרה אינה יודעת שיעקב השכן מן הקומה מעל, נהג להציץ לביתה מבעד לתריס, והיה עד לרצח שביצעה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תנש"ג (1993) דורג השיר במקום ה-17.
השיר גם הופיע באלבום האוסף של הלהקה, "עסקי הרוקנ'רול".
הערות שוליים

↑  מת "הוריקן" משירו של בוב דילן, באתר ynet, 20 באפריל 2014
↑  שרון כהן, רכבת הלילה לקהיר עוברת דרך לונדון, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 21.03.2019
↑  "לעתים רחוקות אמן שורד יותר מעשור", באתר ynet, 3 ביולי 2014
| משינה - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| משינה | "אופטיקאי מדופלם" • "אנה" • "בלדה לסוכן כפול" • "רכבת לילה" |  |
| משינה 2 | "שלח לי מלאך" • "אנחנו שניים" |  |
| משינה 3 | "שלג צח" • "אהובתי" • "ברחובות שלנו" |  |
| העמותה לחקר התמותה | "אז למה לי פוליטיקה עכשיו" • "הכוכבים דולקים על אש קטנה" • "אחכה לך בשדות" |  |
| מפלצות התהילה | "שלומית בונה סוכה" • "אין מקום אחר" |  |
| שיא הרגש | "גברת שרה השכנה" • "נגעה בשמים" |  |
| להתראות נעורים שלום אהבה | "להתראות נעורים שלום אהבה" • "את לא כמו כולם" • "תחזור תחזור" |  |
| רומנטיקה עתידנית | התשובה |  |
| יהלומים בשמיים | בין הצללים |  |
מתים שרים הולכים:
ג'ון גיל מיליי

| --- | --- |

ג'ון גיל מיליי, 1900 בערך
 לידה:  24 במרץ 1865 פרת', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  24 במרץ 1931 (בגיל 66) הורשם, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  בוטניקה 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה הזואולוגית 
 בן או בת זוג:  Fanny Margaret Skipwith (31 באוקטובר 1894–?) 
 
ג'ון גיל מיליי (באנגלית: John Guille Millais‏; 24 במרץ 1865 – 24 במרץ 1931) היה אמן בריטי, חוקר טבע וסופר מסעות שהתמחה בציור חיות בר ופרחים.
ראשית חיים

ג'ון גיל מיליי היה בנם הרביעי וילדם השביעי של סר ג'ון אוורט מיליי, צייר האחווה הפרה-רפאליטית, ואשתו אפי גריי. ג'ון גדל בלונדון ובפרתשיר עם השכלה נרחבת בהיסטוריה של הטבע, כולל ציד חיות גדולות ועופות בר. כילד הכין אוסף של ציפורים שנורו סביב חוף פרתשיר בסקוטלנד שם בילה חלק ניכר מילדותו. אוסף זה היווה את הבסיס לאוסף של כל הפוחלצים שלו שמנה כ-3,000 דגימות שהותיר במוזיאון פרטי בהורשם (Horsham) במערב סאסקס, אנגליה.
חיי עבודה

מיליי החל את הקריירה שלו בצבא, אך לאחר שש שנים התפטר כדי לטייל בעולם. הנדודים שלו היו ללא ספק מבוססים על רצון לראות, לתעד ולצייר את עולם הטבע. לשם כך הוא טייל רבות באירופה, אפריקה וצפון אמריקה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, הוא חקר את קנדה וניופאונדלנד ועזר למפות אזורים לא מוכרים באלסקה.
בשנת 1903 מיליי הקים את החברה לשימור הפאונה הפראית של האימפריה (SPWFE). בשנת 1909 היה חבר מייסד של מועדון ספורט הצייד. מיליי התלהב מצייד ובין עמיתיו היו הצייד המפורסם פרדריק סלוס והחוקר והצייד פרנק וואלאס. המועדון עדיין קיים וכולל את הדוכס מאדינבורו בין חבריו.
חיי עבודה > מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, מיליי הועבר לשירות החשאי של הצי המלכותי הבריטי בנורווגיה ובאיסלנד. כפי שהסביר מאוחר יותר בספרו האוטוביוגרפי ״נדודים וזיכרונות״, הוא היה מעורב בריגול נגדי, קיבל דרגת סגן מפקד ומונה לסגן היועץ הבריטי בהמרפסט בצפון נורווגיה שם שהה עד 1917. באוגוסט 1915 הוא נפגש עם שני מרגלים גרמנים בכריסטיאניה, ונסע איתם ללופוטן.
הוא עסק בהקמה ותמיכה ברשת של ריגול נגדי. חשיבותה של נורווגיה למאמץ המלחמתי הייתה שהים הצפוני סיפק מסלול שייט למזון ולחומרים שהגיעו לנמלי בריטניה. מיליי דיווח מנורווגיה כי בעוד שהרשויות הנורווגיות היו בדרך כלל פרו בריטיות, חלק גדול מהאוכלוסייה היה פרו גרמני. בדצמבר 1917 הוא כמעט נלכד על ידי הגרמנים אך בעזרתו של מנהל הנמל הצליח לצאת מנורווגיה וחזר לניוקאסל.
לאחר המלחמה מיליי כתב ופרסם ספר על חייו ועל מעללי הציד באפריקה ובסקוטלנד. הספר ״נדודים וזיכרונות״ תיאר את תשוקתו לצייד חיות גדולות ואת חיבתו לסקוטלנד של ילדותו. הספר עבר כמה הדפסות חוזרות, כולל מהדורה אמריקאית. בשנת 1921 נסע עם בנו ראול מיליי לדרום סודאן ומיפה לראשונה אזורים נרחבים בבחר אל-ע'זאל, מסע שהוביל לספר על הנילוס העליון, שיצא לאור בשנת 1924.
קריירה אמנותית

מיליי הוא אחד החשובים ביותר מבין האורניתולוגים ואמני הציפורים הבריטיים, והפיק בין השנים 1890–1914 סדרת ספרים בנושא ציפורים ונושאי טבע אחרים. במחקר האורניתולוגיה הוא נודע בזכות דיוקנאותיו של עופות הבר, נושאי שלוש יצירותיו המפורסמות ביותר: "היסטוריה טבעית של ברווזי האכלה בריטית", "ברווזי צלילה בריטיים" ו"ציפורי הבית הבריטיות". הם מדורגים בין היצירות הטובות ביותר בנושא עופות בר שפורסמו אי פעם. כל ציפור זוכה לטיפול פרטני בטקסט ובציורים מפורטים, חלקם על ידי חברו ואמן הציפורים הבולט ארצ'יבלד תורבורן (אנ')‏ (1860–1935). כל מין מיוצג על ידי שניים או שלושה פרטים בעמדות האכלה, מנוחה וחיזור.
הספרים המפוארים שהופיעו ב-400 עד 600 עותקים במהדורות מקור בלבד, מוערכים כעת כדוגמאות לסוג מסוים של פאר ויקטוריאני גבוה. כישוריו של מיליי הם ויקטוריאניים בעיקרם, מכיוון שהעושר הפרטי איפשר לו לממש את תשוקותיו בקנה מידה גדול. הוא ללא ספק היה עקשן. בנו ראול דיבר עליו כ"איש מדהים עם כוח ריכוז שהיה כזה שברגע שהוא התייחס לנושא הוא מעולם לא עזב אותו עד שידע עליו יותר מכל אחד אחר."
עקשנות זו לבצע עבודה כמיטב יכולתו הודגמה היטב בהכנותיו לספר על היונקים של בריטניה הגדולה ואירלנד (1904). הוא בילה חודשים עם צי ציידי הלווייתנים באוקיינוס האטלנטי כדי ללמוד ממקור ראשון על קבוצה של יונקים שזכו למעט תשומת לב. היצירה שהופיעה במהדורה מוגבלת בשנת 1904 מכילה גם איורים וכרומוליטוגרפיות (אנ') מאת ג'ורג' אדוארד לודג' (1860–1954) וארצ'יבלד תורבורן.
בשנת 1917 פרסם מיליי את הכרך הראשון מבין שני הכרכים על רודודנדרונים ועל הכלאותיהם השונות. המהדורה הוגבלה ל-550 עותקים עם 17 לוחות צבעוניים מלאים של גנים וצמחים בביתו בהורשם. בהקדמה מיליי מסביר כי החל לטפח רודודנדרונים בהדרכת שכנו חוקר הטבע והבוטנאי סר אדמונד לודר.
מיליי כתב ביוגרפיות על אביו, ג'ון אוורט מיליי, ופרדריק קורטני סלוס. בנוסף הוא הפך לסמכות בנושא רודודנדרונים, אזליאות ומגנוליות.
חיי משפחה בסאסקס

מיליי התחתן עם פרנסס "פאני" מרגרט סקיפוורת', בתו של בעל אדמות בלינקולנשייר. הוא יישב את משפחתו בהורשם שבמערב סאסקס. ילדתם הראשונה, דפנה, נולדה בשנת 1895 (נפטרה מדלקת התוספתן בשנת 1904). ג'ופרוי ג'ורג' נולד בשנת 1896 (נהרג במלחמת העולם הראשונה, אוגוסט 1918). ראול נולד בשנת 1901; הוא הפך לאמן ידוע בפני עצמו. רוזמונד נולדה בשנת 1904.
בשנת 1900 דאג מיליי לבנות בית בשם Compton's Brow בהורשם, ממנו יצר מוזיאון פרטי המורכב מ־14,000 פריטים. האוסף שנוצר בהורשם שיקף את תחומי העניין הרחבים שלו וכלל דגימות של חיות גדולות, צבאים, עופות מים, עטלפים וכלבי ים. האוסף כלל אפילו דוב גריזלי שלם וסלמון טיי במשקל 50 קילו.
הוא יצר כל העת איורים וצייר את אוסף הטבע שלו. מיליי היה יוצא באופן קבוע במשך חודשים לציד לנסיעות, ומחזיר דגימות רבות לאוסף העצום שלו. נסיעות אלה נמשכו עד שנות העשרים של המאה העשרים.
בהורשם יצר מיליי גן מיוחד ביופיו. הוא טיפח מספר רודודנדרונים חדשים, כולל אחד שכינה על שם אשתו פאני ובתו רוזמונד. בשנת 1917 פרסם את הראשון מתוך שני הכרכים על רודודנדרונים וסוגיהם השונים, בשנת 1923 הוענק למיליי גביע רודודנדרון לודר, ואחריו קיבל בשנת 1927 מדליית הכבוד של ויקטוריה על ידי אגודת הגננות המלכותית.
בשנת 1927 פרסם מיליי את יצירתו הגדולה האחרונה מגנוליאס.
הבית והגן לא שרדו אחרי מותו, אך נשמרו כמה צמחים קטנים יותר, שחלקם נשתלו מחדש בפארק הגדול של וינדזור על ידי אחיינו אדוארד גריי מיליי (1918–2003), האוסף העצום של עורות של בעלי חיים וציפורים התפזר ונמכר. מוזיאון הורשהם המקומי שומר על מספר עורות ופסלים.
מיליי נפטר בהורשם ביום הולדתו השישים ושש.
הערות שוליים

↑  "Millais, John Guille", A. & C. Black, 1907. (באנגלית)
↑  Knowledge and Family in Millais's "The Ruling Passion", victorianweb.org
↑  John Guille Millais, Wanderings and memories / by J.G. Millais with 4 collotype plates and 11 other illus. from author's drawings and photos., London :: Longmans, Green,, 1919
↑  J G Millais, A Sportsman's Wanderings, Houghton Miffen Company, Boston (1920)
↑  J G Millais, Natural History of British feeding Ducks, (1902)
↑  J G Millais ,Rhododendrons and Their Various Hybrids, Longmans (1917)
↑  J G Millais, The Life and Letters of Sir John Everett Millais, President of the Royal Academy. London (1899)
↑  JARS v58n1 - In Memoriam: Edward Gray Millais, scholar.lib.vt.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305121705171  BIBSYS: 90700035  Botanist: Millais  DSI: 8819  GND: 128978651  ICCU: RMRV010548  ISNI: 0000 0001 0864 0764  LCCN: n50042186  NKC: kup19980000065482  NLA: 35351936  NTA: 067860141  RKD: 56136  SELIBR: 345966  SNAC: w6cn8bdb  SUDOC: 167562843  Trove: 922183  ULAN: 500024389  VIAF: 3539871   WorldCat (עם VIAF): 3539871 
ג'ון מיליי, בלב פטגוניה. 1902
ג'ון מיליי, בלב פטגוניה, 1902
ג'ון מיליי, בלב פטגוניה, 1902
ג'נין שטראוס

ג'נין שטראוס היא עורכת דין ומנהלת ישראלית. אלופת ישראל בטניס לשנת 1974.
ביוגרפיה

שטראוס נולדה בדרום אפריקה ועלתה לישראל בשנת 1971. היא בוגרת לימודי מדע המדינה וספרות אנגלית מאוניברסיטת נטל שבדרבן, בדרום אפריקה, ולימודי משפטים מאוניברסיטת תל אביב. עבדה כעורכת דין במשרדים פרטיים גדולים בניו יורק ובתל אביב.
מאז עלייתה לישראל הייתה שטראוס פעילה מאד בענף הטניס. היא זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס לשנת 1974 והייתה חברה בנבחרת הפדרציה של ישראל, חברת הנהלת איגוד הטניס בישראל וחברת ההנהלה הבינלאומית של המרכז לטניס בישראל. בשנת 2001 מונתה למנכ"לית של מרכזי הטניס בישראל, ושבע שנים לאחר מכן, בשנת 2008, קיבלה את אות ראש הממשלה במסגרת חגיגות ה-60 למדינת ישראל על תרומתה רחבת ההיקף לקידום אוכלוסיות נוער באמצעות הטניס. בשנת 2010 זכתה בעיטור על מפעל חיים בספורט אשר הוענק לה על ידי יו"ר הכנסת דאז ראובן ריבלין. בהובלתה של שטראוס גדל המרכז לטניס בישראל והוא מונה כיום 14 מרכזים הפזורים ברחבי הארץ המשרתים כ-13,000 ילדים מדי שבוע. מתוך תפיסה של ספורט כמנוף לשינוי חברתי יזמה שטראוס את פיתוחן של תוכניות למען אוכלוסיות מגוונות, ביניהן ילדים בסיכון וילדים בעלי צרכים מיוחדים.
באפריל 2010 פרשה שטראוס מתפקידה במרכז הטניס ובאוקטובר של אותה שנה מונתה למנהלת פיתוח בינלאומי בארגון נפש בנפש.
לאחר פרישתה לגמלאות למדה מספר קורסים במשחק והחלה לשחק בהפקות תיאטרון שונות, בפרסומות, בסרטים ובסדרות טלוויזיה, בעיקר בשפה האנגלית.
ג'נין מתגוררת בכפר שמריהו, נשואה לד"ר סיימון שטראוס ולהם שני ילדים.
בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית קברות באחזקת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה 
 מיקום:  Bab Al-Moatham 
 מדינה:  עיראק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – אפריל 1917
 תאריך פתיחה רשמי:  אפריל 1917 
 קואורדינטות:  33°21′16″N 44°23′11″E﻿ / ﻿33.35442°N 44.38648°E﻿ / 33.35442; 44.38648
 he
 
האנדרטה שהוקמה ב-1923 בבית הקברות בבגדאד לזכרו של גנרל פרדריק סטנלי מוד. האנדרטה נהרסה במהלך המהפכה הצבאית ב-1958 ובמקומה הוקם מעל הקבר מבנה צנוע יותר דמוי מאוזוליאום
בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד (בית הקברות "השער הצפוני") הוא בית קברות צבאי שהקימו הבריטים בתקופת המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה בבגדאד שבעיראק. בית הקברות שימש לקבורת חיילים של צבא בריטניה (בעיקר) במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
כמו כל בתי הקברות הצבאיים הבריטים בעולם, נמצא גם בית קברות זה באחריותה של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. מאז סיום מלחמת עיראק ב-2003 נכנסה עיראק לתקופת חוסר יציבות ביטחונית שמקשה על נציגי הוועדה לתחזק כראוי את בית הקברות הזה (כמו גם בתי קברות צבאיים אחרים בעיראק).
רקע

בית הקברות הוקם על בסיס ההכרה (שהובילה להחלטה) שבגלל היקף הנפגעים הגדול והמאמצים הכרוכים בכך לא ניתן להחזיר את כל החללים לקבורה בארצות מוצאם ולכן יש לקברם בארץ בה נפלו יחד עם חבריהם ליחידה שנפלו איתם. כמו כן התייחסה ההחלטה לאחידות באופן הקבורה וההנצחה ברחבי העולם.
ההיסטוריה של בית הקברות > מלחמת העולם הראשונה

המערכה במסופוטמיה בתקופת מלחמת העולם הראשונה החלה בנובמבר 1914 עם פלישת כוח D של חיל המשלוח ההודי לאזור שאט אל ערב. תחילה נחל הצבא הבריטי הצלחות אך שנת 1916 היוותה עבורו שנה של תבוסות שבשיאן נכשל הכוח לכבוש את בגדאד והדיוויזיה השישית שלו נאלצה להיכנע בכות לאחר המצור על כות. תקופה זו התאפיינה במספר רב של חללים (כ-30,000) שנקברו במספר בתי קברות במזרח עיראק (בסה"כ נבנו בעיראק 13 בתי קברות צבאיים, בין השאר בבצרה ובעמארה).
משלהי 1916 ותחילת 1917 השתנתה המגמה והצבא הבריטי, בראשות פרדריק סטנלי מוד, חיזק את שורותיו הצליח לכבוש את בגדאד במרץ 1917 ולהמשך להתקדם מערבה. לאחר כיבוש בגדאד (באפריל 1917) נפתח בו בית קברות צבאי והובאו בו למנוחות החיילים שנהרגו בהמשך המערכה כמו גם חיילים שמתו בחזיתות אחרות.
חיילי הדיוויזיה השישית, שנפלו ב-1916 בשבי בכות, הובלו ברגל ותחת עינויים למחנות שבויים באנטליה ורבים מהם נפטרו בדרכם ובמחנות. לאחר המלחמה וכניעת טורקיה הועברו הגופות של רבים מהם לבית הקברות בבגדאד.
ההיסטוריה של בית הקברות > מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה התחוללה בעיראק המלחמה האנגלו-עיראקית במהלכה כבשו הבריטים את עיראק לאחר שהשלטון המקומי הראה נטיות פרו-נאציות. חלק מחללי אותה מערכה נקברו אף הם בבית הקברות בבגדאד.