פוליטיקה של רוסיה
רקע היסטורי > הפדרציה הרוסית > שלטון פוטין: משטר ריכוזי

ב-31 בדצמבר 1999 בלילה שבין ה-31 ל-1 בינואר, בנאום השנתי של הנשיא לאומה, הודיע ילצין כי הוא מתפטר וכי לפי החוקה הרוסית ראש הממשלה - ולדימיר פוטין יהפוך לנשיא בפועל, עד לקיום בחירות לנשיאות. אחת הסיבות העיקריות להתפטרותו של ילצין הייתה שהוא לא יכול היה לרוץ לקדנציה שלישית, וכי ברגע שהוא לא יהיה יותר נשיא יתחילו הליכים משפטיים נגד מעשי השחיתות שביצע. לאחר שפוטין הפך לנשיא בפועל, הוא חתם על צו הפוטר את ילצין וקרוביו מכל הליך משפטי. לאחר כחודשיים, ב-26 במרץ 2000 נערכו בחירות ופוטין זכה בהן והפך לנשיא רוסיה. הוא החל לרכז יותר כוח בממשל הפדרלי על חשבון הממשלים האזוריים. בשנים 2001–2003 יצאו לפועל סדרה של רפורמות בתחום חוקי מיסוי, "חוק האדמה" המייסד את שוק קניית ומכירת אדמה בערים, "חוק המלחמה בהלבנת כספים", תוכנית פנסיה והתקדמות בתהליך ההפרטות. במקביל החל הקרמלין להשתלט על אמצעי תקשורת, בעיקר על ידי קנייתם על ידי גזפרום תקשורת – חברת בת של תאגיד הגז הממשלתי גזפרום, לנקוט במדיניות אגרסיבית יותר כלפי דיסידנטים פוליטיים ומפלגות וארגונים שאינם תומכים במפלגת השלטון. לכן החל משנת 2005 רוסיה מוגדרת כ"לא חופשית" על פי הסטנדרטים של הארגון הבינלאומי פרידום האוס יחד עם מדינות כמו סין וערב הסעודית. בשנת 2004 נבחר פוטין לקדנציה נוספת ברוב של 71.37%, בקרב ארגוני זכויות אדם בינלאומיים נשמעה ביקורת על ההטייה הפרו-פוטינית של כלי התקשורת בעת מערכת הבחירות. מאחר שבחוקת הפדרציה נקבע כי אף מועמד לא יכול להתמודד שלוש פעמים ברצף הכריז הנשיא פוטין על תמיכתו בדמיטרי מדבדב לנשיאות. במקום זאת, הודיע פוטין כי יסכים לכהן כראש הממשלה תחת מדבדב. בצורה זו, טוענים מבקרי המשטר הנוכחי בקרמלין, פוטין לא יוותר על שליטתו במערכת השלטון הרוסית, ויוכל להתמודד שוב לנשיאות לאחר כהונת מדבדב אם יחפוץ.
מאז 1999 נוצר מצב בפוליטיקה הרוסית, לפיו המדינה מנוהלת על ידי קבוצת כלכלנים ואנשי זרועות הביטחון, כולם מהעיר סנקט פטרבורג, שהגיעו למוסקבה בסוף שנות ה-90. בקרב "אנשי פטרבורג", התחלקו המחנות לשלושה: מחנה הכלכלנים הרפורמטורים, מחנה המשפטנים הצעירים והסילוביקי. בתחילה פעלו שלושת המחנות במטרה משותפת: לקדם את המדינה והכלכלה קדימה; אך הפילוג ביניהם הלך ובלט, לאחר מינויו של דמיטרי מדבדב לנשיא. בתקופתו ניכרה היטב שליטת המשפטנים הצעירים בכל מוקדי הכוח בקרמלין, כשבראשם דמיטרי מדבדב עצמו. הכלכלנים הרפורמטורים בממשל התרכזו בעיקר במשרד האוצר של רוסיה ובזרועות הנשיאותיות שנועדו לבצע רפורמות כלכליות במדינה, כשבראשם אלכסיי קודרין ובכירים נוספים. המחנה השלישי – הסילוביקי – הונהג על ידי איגור סצ'ין. בשנים הראשונות לכהונתו של מדבדב ניכרה חולשה במחנה הסילוביקי כשמדבדב פיטר רבים מנציגי זרועות הביטחון מגופי הממשל השונים וחייב אותם להתפטר מתפקידיהם בתאגידים הממלכתיים, מאחר שרובם גם החזיקו מניות בחברות פרטיות (כך למשל אולץ איגור סצ'ין עצמו להתפטר מרוסנפט). המתח שמתחת לפני השטח שבין שני המחנות התפרש במשגה על ידי אנליסטים פוליטיים כסכסוך בין פוטין למדבדב.
לקראת ספטמבר 2011 המאבק הסמוי בין הכלכלנים הרפורמטורים למשפטנים מהקרמלין הגיע לשיא, כאשר לאחר הכרזתו של מדבדב כי הוא תומך בולדימיר פוטין למועמד לנשיא רוסיה, הודיעה מפלגת רוסיה המאוחדת על תמיכתה במדבדב לתפקיד ראש ממשלת רוסיה תחת פוטין. לאור זאת הכריז שר האוצר, אלכסיי קודרין כי בשל חילוקי הדעות שלו עם הנשיא, הוא לא מתכוון לעבוד עבור מדבדב. בתגובה הכריז הנשיא על פיטוריו של שר האוצר הוותיק ביותר בתולדות רוסיה הפוסט-סובייטית, לאחר שקודרין כיהן במשך 11 שנים כשר האוצר.
בדצמבר 2019 פוטין החל לקדם תיקונים לחוקת רוסיה שיאפשרו לו להישאר בראש מערכת השלטון גם לאחר הבחירות לנשיאות רוסיה 2024 וקבע עריכת משאל עם על התיקונים לחוקת רוסיה שמתוכנן להיערך במהלך שנת 2020.
בעשור השני של המאה ה-21 עלו טענות שונות לניסיונות לפגוע במועמדים שאינם מיישרים קו עם פוטין. בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע שמאסרים של אלכסיי נבלני, ממנהיגי האופוזיציה הבולטים, היו לא חוקיים. מקורביו של נבלני דיווחו על שני מקרים של ניסיונות הרעלה, כאשר במקרה החמור מביניהם אימתה זאת גם ממשלת גרמניה, שלאחר בדיקה רפואית אבחנו רופאיה שנבלני הורעל על ידי גז העצבים נוביצ'וק המזוהה עם ממשלת רוסיה. דוגמה נוספת היא מחאה המונית שהתקיימה בשנת 2020 בחברובסק בעקבות מאסרו של סרגיי פורגאל, מושל המחוז, שלטענת המפגינים נאסר על ידי הממשלה על רקע פוליטי. מאז פרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה, האופי הריכוזי של המשטר גבר עם אישור חוקים המטילים עונשי מאסר כבדים לכל דיווח לא אוהד על צבא רוסיה. עיתונאים ואישי ציבור רבים הוגדרו כ"סוכנים זרים", דהיינו אישים שממומנים לכאורה על ידי ארגונים מחוץ לרוסיה ולכן אין לסמוך עליהם.