stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון הספורט היהודי העולמי
המוזיאון > שש התחנות במוזיאון

החזון: הקשר הבלתי נפרד בין הקמת התנועה הציונית לספורט היהודי וליצירת לאום חדש, בשלהי המאה ה-19.
עם בתנועה: התפתחותם של מועדוני הספורט היהודיים הראשונים באירופה ובארץ ישראל, מביאה להקמת מכבי תנועה עולמית בשנת 1921.
פרק השואה: התחנה שמספרת את סיפור הספורטאים היהודים בשואה ומסמלת את ניצחון הרוח. בתחנה זו מוצגים הסיפורים של ספורטאים יהודים שנרצחו בשואה וסיפורם של יהודים ששרדו בשואה בזכות היותם ספורטאים.
תקומה: הקמת המדינה היא גם העת לתחייתו של הספורט היהודי באירופה ובדרום אמריקה. בתקופה הזו התחדשו משחקי המכביה בישראל, קם כפר המכביה ברמת גן, ומירוץ הלפיד שהחל ב-1944 קיבל צביון ממלכתי בארץ וגם החל לנדוד ברחבי העולם.
התגברות: הספורט היהודי והישראלי, כמו המדינה, חווה גם משברים ומהמורות. רצח י"א הספורטאים באולימפיאדת מינכן 1972 היה נקודת שבר עבור הספורט הישראלי, אך גם לספורטאים היהודים שייצגו במינכן מדינות אחרות.
נפש בריאה בגוף בריא: היכל התהילה של הספורט היהודי יציג את סיפורם של הספורטאים היהודים הגדולים בעשורים האחרונים ואת הישגיהם.
ראו גם

תנועת מכבי
ספורט בישראל
הערות שוליים

↑  מוזיאון הספורט היהודי העולמי, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
1 2  משה כהן, ‏מוזיאון הספורט היהודי בכפר המכביה ייפתח השבוע, באתר מעריב אונליין, 2 באוקטובר 2022
1 2  אסי ממן, ‏בהשקעת ענק: יוקם מוזיאון לספורט היהודי, באתר ONE‏, 8 בנובמבר 2019
↑  גלית חתן, ‏מוזיאון הספורט היהודי העולמי מוקם בהשקעה של 15 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2021
מוניווה

ערך זה עוסק בעיר במיאנמר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  מיאנמר מיאנמר
 מחוז:  סאגאינג
 נפה:  מוניווה
 עירייה:  מוניווה
 גובה:  81 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  207,489 (2014)
 קואורדינטות:  22°06′30″N 95°08′09″E﻿ / ﻿22.108333333333°N 95.135833333333°E﻿ / 22.108333333333; 95.135833333333 
 אזור זמן:  UTC +6:30
 http://www.monywa.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מיאנמר מוגדלת) נייפידאו יאנגון מנדליי מוולמיין באגו פאטיין מיקיטלה סיטווה תאילנד לאוס סין הודו בנ. בהוטן ים אנדמן  מפרץ תאילנד  איי אנדמן מוניווה(למפת מיאנמר רגילה) נייפידאו יאנגון מנדליי מוולמיין באגו פאטיין מיקיטלה סיטווה תאילנד לאוס סין הודו בנ. בהוטן ים אנדמן  מפרץ תאילנד  איי אנדמן מוניווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוניווה (בבורמזית: မုံရွာမြို့) היא עיר במיאנמר.
גאוגרפיה

העיר נמצאת כ-72 ק"מ מסאגאינג, בירת המחוז וכ-270 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 903 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (234 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיר נמצאת ליד כביש 71 וכביש קאיופה.
הערות שוליים

↑  Myanmar: Regions, States, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.info
↑  Monywa, Mapcarta (באנגלית)
1 2  מוניווה, באתר מוניווה (ב־)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559930405171  LCCN: n84220742  VIAF: 130241489   WorldCat (עם VIAF): 130241489 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לסטר יאנג

| --- | --- |

לסטר יאנג
 לידה:  27 באוגוסט 1909 Woodville, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במרץ 1959 (בגיל 49) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lester Willis Young 
 מקום קבורה:  בית הקברות אברגרינס 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1933 
 סוגה:  ג'אז בעיקר סווינג ובלוז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון וקלרינט
 חברת תקליטים:  ורב רקורדס, סבוי רקורדס, קומודור רקורדס, Original Jazz Classics 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של גראמי (2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לסטר יאנג (באנגלית: Lester Young;‏ 27 באוגוסט 1909 - 15 במרץ 1959) היה אחד מנגני הסקסופון טנור החשובים ביותר במאה העשרים. נגינת הג'אז של יאנג, שזכה לכינוי Prez (קיצור של President - היינו, נשיא הג'אז) מהזמרת בילי הולידיי, שינתה את הגישה לסקסופון לחלוטין. בין המוזיקאים שציינו אותו בתור אלילם נמנה צ'ארלי פארקר. אמנם הכלים המועדפים שלו היו סקסופון וקלרינט, אך הוא ניגן גם בחצוצרה, בכינור ועל מערכת תופים.
שנותיו הראשונות

לסטר יאנג נולד במיסיסיפי וגדל במשפחה של מוזיקאים; אביו היה מורה למוזיקה, ואחיו מתופף וזמר. משפחתו של יאנג נדדה זמן מה מדירה לדירה עד שהשתקעו במיניאפוליס. אביו לימד אותו לנגן בכינור, תופים, וחצוצרה בנוסף לסקסופון. בצעירותו ניגן יאנג בהרכב של משפחתו, עד שסירב להופיע עימהם בדרום, שם חוקי ג'ים קרואו היו בתוקף.
עם קאונט בייסי

אחרי ניסיון עם מספר הרכבים, פריצתו הגדולה לתודעה הייתה כשהצטרף אל קאונט בייסי בשנת 1933. נגניתו של יאנג הייתה רגועה, בניגוד לסגנון האגרסיבי של קולמן הוקינס, הסקסופוניסט הנחשב ביותר בשנים אלו.
יאנג עזב את בייסי כדי להצטרף להרכבו של פלטשר הנדרסון, אך כאשר זה הפעיל עליו לחץ לנגן כמו הוקינס שקדם לו בהרכב, הוא עזב. יאנג ניגן גם כחצי שנה בהרכבו של נגן הטובה וסקסופון הבס אנדי קריק, אך לבסוף שב אל בייסי ואל תזמורת "קאונט בייסי וברוני הקצב". בשנת 1937 הקליט מגלה הכישרונות ג'ון האמונד את התזמורת, הקלטה זו הייתה להקלטה המוקדמת ביותר של יאנג.
במקביל לעבודתו בתזמורת של בייסי, לסטר יאנג ניגן במספר הרכבים קטנים, חלקם כמוביל וחלקם לא. הוא ניגן עם מוזיקאים כמו ג'ו ג'ונס, פרדי גרין ובילי הולידיי.
שנות הארבעים

בסוף שנת 1940 יאנג עזב את בייסי והחל לנגן בהרכבים שהוביל. אחת הדמויות הבולטות בהרכבים הללו, היא דמותו של אחיו המתופף ליי יאנג. בין האלבומים החשובים שלסטר יאנג הקליט בתקופה היו שני אלבומים עם בילי הולידיי וכן האלבום הראשון שלו עם נט קינג קול ביוני 1942.
בשנת 1943 יאנג חזר לנגן עם בייסי לתקופה קצרה. סגנונו בתקופה זו היה כבד יותר מהרגיל, אך עדיין יותר חלק מהסגנון של נגן הטנור המוביל השני באותה תקופה - בן ובסטר. לסטר יאנג הופיע בשנת 1944 בסרט הקצר ועטור השבחים "Jammin' the Blues". בין השאר השתתפו בסרט ג'ו ג'ונס, ברני קאסל, הארי אדיסון ורבים מגדולי התקופה.
גיוס לצבא

בספטמבר 1944 כשג'ו ג'ונס ולסטר יאנג היו עם התזמורת של בייסי בלוס אנג'לס השניים גויסו לצבא. בניגוד למוזיקאים רבים, ובעיקר לבנים, יאנג לא צורף ללהקה צבאית, אלא הלך לצבא סדיר שם הוא לא הורשה לנגן בסקסופון. אחרי שאלכוהול ומריחואנה נמצאו אצלו, הצבא גילה גם שהוא נשוי לאישה לבנה. יאנג נידון לשנה בכלא צבאי.
אחרי הצבא

הקריירה של יאנג לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה רווחית יותר, ופוריה יותר, מבחינה של מספר הופעות והקלטות. מעמדו בשנות הארבעים המאוחרות היה בלתי ניתן לערעור, והוא ניגן עם מוזיקאים כגון מיילס דייוויס, צ'ארלי פארקר, רוי אלדרידג' ורביעיית הג'אז המודרני. בשנת 1946 הוא הצטרף לג'אז בפילהרמונית, מסגרת בה הופיע במשך שתים עשרה השנים הבאות. בתקופה זו הוא גם הרבה לנגן עם נט קינג קול בהרכבי טריו (חלקם עם בייסי בפסנתר).
בשנות החמישים החלה התדרדרות ברורה ביכולתיו של יאנג, וכנראה בעקבות צריכת האלכוהול המוגברת שלו, גם יצירתיותו דעכה. למרות זאת, הוא הקליט כמה ביצועים ראויים לשבח. ככל שהשנים עברו כך הצטמצמו מספר ההצלחות של יאנג. ב-1956 הוא הצטרף למיילס דייוויס ורביעיית הג'אז המודרני לסיבוב הופעות באירופה. אך ההידרדרותו הורגשה.
שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות מצבו הבריאותי של יאנג התדרדר חריפות. הוא המעיט לאכול והרבה לשתות. הוא אף לקה במחלת כבד ובתת תזונה. מצבו הפיזי היה כל כך קשה עד שנאלץ לשבת בזמן ההופעות שלו, או לפחות לאורך רובן. ב-8 בדצמבר 1957 הוא הופיע יחד עם בילי הולידיי, בן ובסטר, קולמן הוקינס, רוי אלדרידג' וג'רי מאליגן בתוכנית מיוחדת של הCBS שנקראה "צלילי הג'אז" בה ניגנו יצירות של הולידיי. נגינתו בתוכנית זו נחשבת לשיא של התקופה הזו, בה מצבו הבריאותי הירוד נשמע בבירור בהקלטותיו.
במרץ שנת 1959 הוא הקליט את הקלטתו האחרונה, בפריז בזמן סבב הופעות. בהקלטה מובילים הוא והמתופף קני קלארק. כמה שעות לאחר שובו לניו יורק, בבוקר ה-15 במרץ 1959 נפטר לסטר יאנג והוא בן 49.
לאונרד פד'ר, שחלק מונית עם בילי הולידיי בדרך להלווייתו של יאנג, מספר שהיא אמרה "אני אהיה הבאה שתלך". היא נפטרה ארבעה חודשים לאחר מכן, בגיל 44.
בתרבות

בשנת 2021 יצא לאקרנים הסרט ממשלת ארה״ב נגד בילי הולידיי בו דמותו מופיע במרבית הסרט. בסרט הוא מתואר כמכור לסמים וכחברה הטוב ביותר של בילי לאורך השנים.
הערות שוליים

↑  "Lester Young: 'The Prez' Still Rules At 100". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2017-10-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434678505171  PLWABN: 9810635921305606  BNE: XX840843  BnF: cb139013455 (data)  CiNii: DA11099928  GND: 118771620  ICCU: LO1V173322  ISNI: 0000 0000 8125 5822  LCCN: n81023212  LNB: 000247492  MusicBrainz: d613e4ae-093a-49a1-b06a-579480f7f7e8  NDL: 00621673  NKC: ola2002153739  NLA: 35678265  NTA: 072049197  SELIBR: 218218  SNAC: w6gq76mm  SUDOC: 078076102  Trove: 1038762  VIAF: 46948203   WorldCat (עם VIAF): 46948203
מורה רעה

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ייק קסדן 
 הופק בידי:  ג'ימי מילר דוד האוסהולטר
 תסריט:  לי אייזנברג, ג'יין סטאפניתסקי 
 עריכה:  טרה טימפון
 שחקנים ראשיים:  קמרון דיאז ג'סטין טימברלייק ג'ייסון סגל לוסי פאנץ'
 מוזיקה:  מייקל אנדרוז 
 צילום:  אלאר קיבילו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה‏Mosaic Media Group
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Releasing
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  בריטניה 17 ביוני 2011 ארצות הברית 24 ביוני 2011
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט קומדיה, סרט רומנטי 
 תקציב:  $20,000,000
 הכנסות:  $216,197,492
 הכנסות באתר מוג'ו:   badteacher
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מורה רעה (באנגלית: Bad Teacher) הוא סרט קומדיה אמריקאי בבימויו של ג'ייק קסדן. התסריט נכתב על ידי לי אייזנברג וג'ין סטאפניתסקי. בסרט מככבים קמרון דיאז, ג'סטין טימברלייק וג'ייסון סגל. הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-17 ביוני 2011 ובארצות הברית ובקנדה ב-24 ביוני 2011.
שחקנים > שחקנים ראשיים

קמרון דיאז בתפקיד אליזבת הולסי
ג'ייסון סגל בתפקיד ראסל גטיס
ג'סטין טימברלייק בתפקיד סקוט דלקורט
לוסי פאנץ' בתפקיד איימי סקווירל
פיליס סמית' בתפקיד לין דייוויס
הפקה

הסרט בוים על ידי ג'ייק קסדן ומבוסס על תסריטם של לי אייזנברג וג'ון סטאפניתסקי. סרטי קולומביה רכשו את התסריט מאת אייזנברג וסטאפניתסקי באוגוסט 2008. במאי 2009 ג'ייק קסדן נשכר כבמאי הסרט. בדצמבר הבא, קמרון דיאז נבחרה לתפקיד הראשי בתור אליזבת הולסי ובמרץ 2010, ג'סטין טימברלייק נבחר בתור סקוט דלקורט, גם כן בתפקיד הראשי. מאוחר יותר במרץ החלו צילומי הסרט.
לסלו אנדרה

| --- | --- |

לסלו אנדרה
 לידה:  1 בינואר 1895 אבון, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 הוצאה להורג:  29 במרץ 1946 (בגיל 51) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה
 השכלה:  תואר במשפטים מאוניברסיטת בודפשט
 מקצוע:  פוליטיקאי
 תפקיד:  סגן ממונה על מחוז פשט-פיליס-סולט-קישקו
 מפלגה:  צלב החץ
 פרסים והוקרה:  לוחם מסדר ויטז'
 
לסלו אנדרה (בהונגרית: Endre László; ‏ 1 בינואר 1895, אבון – 29 במרץ 1946) היה פוליטיקאי הונגרי ימני-קיצוני, לאומני ואנטישמי ששיתף פעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה והיה ממארגני השילוחים של יהודי הונגריה להשמדה במסגרת שואת יהודי הונגריה. הוצא להורג לאחר המלחמה באשמת פשעי מלחמה.
ביוגרפיה

נולד באבון למשפחה עשירה. לחם כהוסר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה, ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה זכה לתואר "לוחם" ממסדר ויטז (אנ'). בשנת 1919 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בודפשט, והוצב כשופט מחוזי (הו') בטימישוארה ובגדלה. היה פעיל בארגוני טרור לבן שפעלו לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית בהונגריה, והשתתף במרידות במערב נגד כיבוש מחוז בורגנלנד. ארגוני הטרור הלבן הפיצו בין השאר תעמולה אנטישמית המוקיעה את היהודים כ"בוגדים", "גוזלי רכוש" ו"קומוניסטים". בשנת 1923 התמנה לשופט הראשי בגדלה, למשך כ-15 שנה. הצטרף לתנועה הלאומנית "Hungarian National Defence Association" (אנ') ול"מפלגה הנציונל-סוציאליסטית ההונגרית" של פרנץ סלשי, שהוצאה אל מחוץ לחוק. את דעותיו הקיצוניות פרסם בספרו "כוח ואמת".
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

ב-1937 הקים מפלגה לאומנית, שהתאחדה עם מפלגתו של פרץ סלשי, אך עזב את המפלגה בשנת 1938 כשהתמנה לסגן ממונה על מחוז פשט-פיליס-סולט-קישקון. בתפקיד זה ניהל מדיניות אנטישמית מובהקת: הוא סבר כי החוקים האנטישמיים שהוטלו על יהודי הונגריה אינם מספיקים, ומיוזמתו הוסיף מגבלות על חיי היהודים בתחומו, כגון איסור על כניסתם של יהודים למכוני ספא והשתתפותם בירידי מסחר, (הגבלות שבוטלו על ידי משרד הפנים), הוא שינה את שמו של כפר במחוזו שנקרא " zsidó" - יהודים.
ביוגרפיה > חלקו בהשמדת יהודי הונגריה

לאחר פלישת גרמניה להונגריה ב-9 במרץ 1944, סולקה ממשלתו של מיקלוש קאלאי, ובמקומו התמנה דמה סטויאי. אחת המטרות העיקריות שלהם הייתה השמדת היהודים בהונגריה. אנדרה, שנחשב ל"מומחה לענייני יהודים", התמנה לתפקיד מזכיר המדינה לענייני יהודים, תחת הנהגת שר הפנים אנדור יארוש. הוא קיבל סמכויות נרחבות להעביר את היהודים לגטאות ולגירושם מהונגריה. לצד שותפיו במשרד הפנים ובראשם השר יארוש, סייע לאדולף אייכמן לכנס למעלה מ-400,000 יהודים ולשלחם לאושוויץ באביב 1944, שם נרצחו במהירות רבה, למורת רוחו של העוצר מיקלוש הורטי שהתנגד לשילוח היהודים. ביולי 1944 דאג הורטי להפסקת השילוחים ולהדחתו של אנדרה, אך חודשים ספורים לאחר מכן סילקו הנאצים את הורטי מהשלטון והעמידו במקומו את מפלגת צלב החץ של סלשי, אשר החזיר את אנדרה לתפקיד ציבורי, הפעם כממונה על המינהל האזרחי.
ביוגרפיה > הוצאתו להורג

עם כיבוש בודפשט על ידי הצבא האדום בפברואר 1945, נמלט לאוסטריה, אך נפל בשבי בעלות הברית בחודש אוקטובר והוסגר להונגריה. ב-18 בדצמבר 1945 הובא בפני "בית המשפט העממי" יחד עם אנדור יארוש ולסלו באקי, שניהלו יחד את שילוח היהודים מהונגריה לאושוויץ. השלושה הואשמו בפשעים נגד היהודים ונגד האינטרסים הלאומיים של הונגריה, וב-7 בינואר 1946 נידונו למוות בידי השופט פטר יאנקו. אנדרה ובאקי הוצאו להורג בתלייה ב-29 במרץ 1946 (יארוש הוצא להורג בירייה ב-11 באפריל).
הערות שוליים

↑  תפקיד מנהלי-שיפוטי במערכת האצולה, שביצע תפקידים שיפוטיים ומנהליים. בלטינית: Iudex nobilium, שופט האצילים; בזמנו היו ארבעה כאלה בכל מחוז בהונגריה
↑  אסתר פרבשטיין, בסתר המדרגה, עמ' 238 הערה 4.
↑  בימי הביניים האדמות שעליהן הוקם הכפר היו שייכות ליהודים, ומכאן שמו. כיום נקרא הכפר Vácegres.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119402351  ISNI: 0000 0000 7985 3065  LCCN: no97038940  VIAF: 18031102   WorldCat (עם VIAF): 18031102
לאה הרפז

| --- | --- |

הרפז, 2013
 לידה:  11 ביוני 1941 ט"ו בסיון תש"א קרץ', חצי האי קרים
 פטירה:  11 באוקטובר 2020 (בגיל 79) כ"ג בתשרי תשפ"א
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
לאה הרפז (נולדה בשם הלנה גולדברג, 11 ביוני 1941 – 11 באוקטובר 2020) הייתה משוררת, סופרת, אמנית רב-תחומית ומעצבת אופנה ישראלית.
חייה > ילדות ונעורים

לאה (הלנה גולדברג) הרפז נולדה בעיר קרץ' (חצי האי קרים בברית המועצות) למשפחה יהודית מפולין. המשפחה הצעירה ברחה מזרחה לברית המועצות עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, והגיעה לקולחוז קרוב לעיר טשקנט שבאוזבקיסטן. האב, שפסה (שבתאי), היה חבר מפלגת הבונד בלודז', (דור שני לשיוך המפלגתי ודור שני להתבוללות) משורר, עורך של כתב עת אוונגרדי לשירה ביידיש ומורה להיסטוריה פולנית. אמה של הלנה הייתה בתו של חסיד גור. בגיל 17 הצטרפה לתא של המפלגה הקומוניסטית בלודז', שהוצאה בפולין אל מחוץ לחוק. היא נעצרה לעיתים קרובות והאב החסיד העשיר והמכובד בקהילה היהודית, נאלץ בכל פעם לשחד מישהו ולשחרר אותה מהמעצר.
בקיץ 1941, בהיותה תינוקת בת ארבעה שבועות, נעצר אביה באשמת סבוטז' ונפסקו לו 8 שנות מאסר. הוא נשלח למחנה לעבודת כפייה על גבול ברית המועצות ומנצ'וריה. במחנה חלה האב מאוד, אבל בקיץ 1945 הצליח לברוח ממחנה העבודה ונסע ברכבות ללא כרטיס או תעודת מעבר למרחק אלפי קילומטרים, עד ששב לקולחוז. בינואר 1946, אחרי תלאות רבות, אישרו למשפחה לשוב לפולין, במסגרת הרפטריאציה, עם יהודים פולנים נוספים.
עם תחילת הלימודים בבית הספר החלה הלנה ללמוד בקונסרבטוריון העירוני נגינה בכינור. לאחר אירוע אלים לא רחוק מהבית, שבו רגמו ילדים בוגרים את הלנה באבנים מצופות בשלג והיא נפצעה קשה, גמלה ההחלטה בלב הוריה לעלות לישראל. באוקטובר 1950 עלתה המשפחה למדינת ישראל באניה "גלילה". באניה שינתה הלנה את שמה ללאה על שם סבתה מצד אמה, במטרה להקל על השתלבותה בחברת הילדים בישראל. ההתאקלמות בארץ לוותה בקשיים אופייניים לעולים בשנות ה-50. לאה חלתה בדיזנטריה, אביה המשורר היידי והאינטלקטואל נאלץ לעבוד בעבודת כפיים, ומכיוון שהיידיש הייתה שפה אסורה בתיאטרון הישראלי דאז, נוצר קונפליקט קשה בין הבת, שהעברית הייתה שפתה, לבין אביה, שהיידיש הייתה שפת אמו.
הרפז נישאה בגיל 17 ונולדו לה שלוש בנות. מאוחר יותר התגרשה. התגוררה ברמת גן.
חייה > כתיבה ויצירה

הרפז החלה לכתוב שירים בעברית בגיל 10, שנה אחרי עלותם ארצה. בגיל 14 פורסם לראשונה סיפור שלה, בעיתון היידי "לעצטע נייעס". שנה אחר כך התפרסם שיר שלה בעיתון היידי "היינט". שתי היצירות הופיעו בשם לאה גולדברג.
בשנת 1960, בגיל 19, החלה לפרסם שירה וסיפורים קצרים, בתחילה במוסף הספרות של "ידיעות אחרונות" אבל העורך אשר נהור הודיע לה שכדי שיוכל לפרסם את יצירותיה, יהיה עליה לעברת את שם משפחתה, משום שבאותו שם כבר נודעה המשוררת הוותיקה לאה גולדברג. נהור החליט לפרסמה בשם לאה הרפז וכך הודפסו השירים והסיפורים תחת שמה הספרותי החדש. בשנת 1968 החלה לצייר ובשנת 1971 החלה ללמוד ציור באופן פרטי אצל רפי לביא, במשך שנתיים.
משנת 1970 החלו להלחין שירים שכתבה. רפי בן-משה הלחין שיר פרי עטה ומסר אותו לביצוע ללהקת פיקוד הדרום. אחריו הולחנו עוד משיריה. בשנת 1971 פרסמה את ספרה הראשון, "המסילה אל הים", ושנה מאוחר יותר את ספרה השני: "הלנה ואני". בספר הראשון עוצבה העטיפה על ידי שוקי זקס אולם שנה מאוחר יותר, קובץ השירים נעטף בציור של לאה, בעידוד המערכת שהוציאה את הספר לאור. כעבור שש שנים הפסיקה לפרסם, אם כי המשיכה לכתוב שירה, וחזרה ללימודים. בשנת 1989 חזרה לאה לכתוב פרוזה. שנה לאחר מכן פורסם סיפור שכתבה בכתב העת עתון 77 ומאז המשיכה לפרסם סיפורים. בשנת 2010 פרסמה הרפז קובץ שירים חדש בשם "עץ מהגוני מארץ מדיצ'י". בהמשך פרסמה שני קובצי שירה: "קצה הגוף" (בשנת 2012 ואת "הקשב הזה" (בשנת 2015) .
חייה > עיצוב אופנה

הרפז למדה עיצוב אופנה בחו"ל. בשנת 1968 החלה לעצב סריגים עבור חברת "צמר החסידה", שייצרה צמר לסריגת יד. עיצוביה פורסמו בקטלוגים שנתיים. החוברות זכו להצלחה רבה. שנה אחר כך פחתו התרגומים, ואילו הדגמים שעיצבה התרבו. בהמשך, הפכה למעצבת הראשית.
בינואר 1977 התפטרה עקב שינויים בהנהלת החברה ובתנאי העסקתה והקימה חברה פרטית בשם "אפנת דליה", על שם בתה הבכורה. בתחילה עבדה מהבית עם שתי עובדות ובהמשך גדלה החברה בהדרגה. בתחילה המשיכה לכתוב ולפרסם אבל כאשר המפעל גדל (30 עובדים), הפסיקה לפרסם אבל פתחה נתיב לייצא את התוצרת המפעל שלה לאירופה. בשנת 1983 סגרה את החברה.
חייה > לימודים

הרפז למדה בסדנאות כתיבה משנת 1964 ועד 1993. כמו כן למדה מבוא לפילוסופיה, תולדות האמנות, ציור, קולנוע וכתיבה לתיאטרון.
חייה > פטירה

לאה הרפז נפטרה מסיבוכים רפואיים לאחר שחלתה בקורונה. הותירה שלוש בנות.
ספריה

המסילה אל הים: סיפורים לבני הנעורים. תל אביב: הוצאת ברונפמן, 1971
הלנה ואני: שירים. תל אביב: עקד/טרקלין, 1972
עץ מהגוני מארץ מדיצ'י: סיפורים קצרים. תל אביב, ספרי עיתון 77, 2010
קצה הגוף: שירה. תל אביב: ספרי עיתון 77, 2012
הקשב הזה: שירה. תל אביב: ספרי עיתון 77, 2015
שירים שהולחנו והושרו

"תפילה" – לחן רפי בן משה, ביצוע להקת פיקוד הדרום.
"מוחלת לשמש" – לחן אריה בן-קנז ביצוע שירה פטושניק (מצו סופרן).
"אני בונה לי בית מקדש" – לחן דובי זלצר, ביצוע להקת פיקוד דרום
"מלים של חג" – לחן משה וילנסקי, ביצוע נירה גל.
"רצית שאהיה" – לחן עובדיה חממה. ביצוע טל גורדון, אבי בללי ושרון רוטר.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

בחודש מאי 2010 תערוכה קבוצתית בגלריה "שוהם" בתל אביב, אוצרת: חנה שיר.
14 באוקטובר 2010 - "בית פתוח" יזומה על ידי עיריית רמת גן.
2 בדצמבר 2010 - תערוכה קבוצתית עם סדרה בת 4 עבודות בשם: "גשר הניצולים" במכללת קיי בבאר שבע, אוצרת: עמילי גלבמן, הסדרה הושלמה כאשר מניין הציורים הסופי שלה הוא שמונה עבודות.
27 בדצמבר 2010 - תערוכה קבוצתית "מעבר לחומר" באוניברסיטת בר-אילן, אוצרת: עמילי גלבמן. התערוכה הייתה ביוזמת בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, במסגרת קונגרס של אנשי חינוך יהודי מכל העולם.
דצמבר 2011: תערוכת "בית פתוח" במשך שלושה ימים, ביוזמת עיריית רמת גן.
18 באפריל 2012 - תערוכה קבוצתית לרגל יום השואה, בחלל אשכול פיס שליד תיכון עירוני ז' ביפו, סידרה בת 8 עבודות בגודל בינוני, (100X70 ס"מ) בשם "גשר הניצולים" (הסדרה השלמה). מרצה לפני בני נוער יהודים וערבים .
27 ספטמבר 2012 - משתתפת בתערוכה קבוצתית בגן הקקטוסים בחולון בנושא "בריאת העולם" עם סדרה בשם זה, המונה 8 עבודות.
סוף נובמבר - 1 בדצמבר 2012 תערוכה בת שלושה ימים "בית פתוח" בארגון עיריית רמת גן.
6 בדצמבר - תערוכת "אור וחושך" תערוכה קבוצתית בבית ראשונים בגבעתיים.
החל מיום 18.12.12 השתתפה הסדרה "גשר הניצולים" בקונגרס מורים לעברית מכל העולם דרך פורום "מופת", והמורים הציגו את הסדרה לפני תלמידיהם בכל העולם, החל בגיל 6 וכלה בסטודנטים בוגרים.
27 בספטמבר 2012 - תערוכה קבוצתית בגן הקקטוסים בחולון, במסגרת תערוכה "בריאת העולם", של איגוד הציירים והפסלים של חולון .
13 במרץ 2013 - משתתפת בפסטיבל דיוקנאות בבית ראשונים בגבעתיים
17 בספטמבר 2013 - תערוכה בגן הקקטוסים בחולון, לאה מציגה סדרה של 9 עבודות, "הבריאה על פי לאה הרפז".
תחילת פברואר 2014 - תערוכה קבוצתית בגלריה החדשה באוניברסיטת בר-אילן, עם ארבע עבודות. האוצרת שירי מאיר.
30 באפריל 2014 - "זיכרון השואה לנצח נצחים" לאה משתתפת עם 2 עבודות מהסדרה "גשר הניצולים".
27 באפריל 2017 - "גבורה ותקומה" בבית מפעל הפיס ליד תיכון "אוהל שם" ברמת גן. לאה מציגה את העבודה "אימהות בוכות".
תערוכות > תערוכות יחיד

17 במרץ 2012 תערוכת יחיד גדולה בבית האמנים בחדרה. 37 עבודות מבוססות על שירים מפרי עטה של לאה הרפז מתוך הקובץ השירים שלה "קצה הגוף", כאשר ליד כל ציור כתוב השיר בעפרון בכתב ידה. אוצר: דר' אנטון בידרמן, המנכ"ל של בית האמנים. זו תערוכת קונצפט שבנה ד"ר בידרמן על פי מידתה של לאה הרפז.
‏ ב-23 באוגוסט 2012  נפתחת תערוכת יחיד גדולה "מחוץ ובתוך המילים" במוזיאון "בית יד לבנים" ברמת גן.
לקריאה נוספת

לאה הרפז, הלנה ואני, שירים בהוצאת עקד/טרקלין, 1972
לאה הרפז, הַנָּשִׁים הַשּׁוֹתְקוֹת, פְּטוֹטֶרֶת, 20 בפברואר 2015
לאה הרפז בפתיחת תערוכה בחדרה, 2017
לירה לבנונית

| --- | --- |

 משתמשים:  לבנון לבנון
 סמל:  ل.ل
 ISO 4217:  LBP
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  1,000, 5,000, 10,000, 20,000, 50,000, 100,000 לירות
 מטבעות בשימוש:  50, 100, 250, 500 לירות
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  4.8%
 בנק מרכזי:  בנק לבנון
 bdl.gov.lb
 → לירה סורית 
הלירה הלבנונית (סמל: ل.ل., בערבית: ليرة لبنانية, בצרפתית: livre libanaise) היא המטבע הרשמי של לבנון. כל לירה מחולקת לכ-100 קירש (בערבית: قرش), אך כיום חלוקת המשנה בוטלה עקב האינפלציה.
היסטוריה

לפני מלחמת העולם הראשונה, נעשה שימוש בלירה עות'מאנית. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, המטבע הפך ללירה מצרית בשנת 1918. לאחר שקיבלו את השליטה על לבנון וסוריה, הצרפתים הפכו את המטבע באזור ללירה סורית, ששויה של לירה אחת היה כ-1 פרנק. לבנון הנפיקה מטבעות משל עצמה משנת 1924, ושטרות משנת 1925. ב-1939 הופרד המטבע בלבנון רשמית מזה של סוריה, על אף שנשאר מקושר למטבע הצרפתי וניתן להחלפה בכסף הסורי. ב-1941, בעקבות הפסדה של צרפת לגרמניה הנאצית, המטבע קושר ללירה שטרלינג הבריטית, ששוויה של לירה שטרלינג אחת הוא 8.83 לירות לבנוניות. הקישור למטבע הצרפתי חודש לאחר המלחמה, אך ננטש בשנת 1949.
לפני המלחמה של 1975–1990, היה שוויו של דולר אמריקאי אחד כ-3 לירות לבנוניות. לפני נתוני הבנק המרכזי, בשנת 2006 היה שוויו של דולר אחד כ-1507.5 לירות לבנוניות.
בשנת 2020, בעקבות משבר כלכלי חמור בלבנון, צנח ערכה של הלירה הלבנונית לשער רשמי של 1,500 לירה לבנונית לדולר, ושערה הלא רשמי הגיע עד 6,000 לירה לדולר.
מטבעות

המטבע הלבנוני הראשון הונפק בשנת 1924 ביחידות של 2 ו-5 גירוש (שמו של המטבע לפני תקופת מלחמת העולם השנייה). לאחר מלחמת העולם השנייה, ההגיה הערבית שונתה מגירוש (ערבית:غرش), לקירש, שמו של המטבע כיום.
המטבעות בהם נעשה שימוש כיום הם:
50 לירות
100 לירות
250 לירות
500 לירות
שטרות

השטרות הלבנונים הראשונים הונפקו על ידי בנק סוריה ולבנון הגדולה (צרפתית: Banque du Syrie et Grand-Liban), בשנת 1925. השטרות הודפסו מיחידות של 25 גירשות עד ליחידות של 100 לירות. ב-1939 הוחלף שמו של הבנק לבנק סוריה ולבנון. השטר הראשון בשווי 250 לירות הונפק באותה השנה.
השטרות בהם נעשה שימוש כיום הם:
1,000 לירות
5,000 לירות
10,000 לירות
20,000 לירות
50,000 לירות
100,000 לירות
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור LBP |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר גלובס:: שער לירה לבנונית לדולר אמריקאי
ראו גם

לירה סורית
הערות שוליים

↑  The World Factbook, 2006.
↑  ראו:  הפגנות הענק בלבנון מתחדשות - וערך המטבע צונח בשוק השחור, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוזיאון העיצוב (לונדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לעיצוב
 כתובת:  היי סטריט קנזינגטון 
 מיקום:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 אדריכל:  טרנס קונראן 
 קואורדינטות:  51°30′00″N 0°12′01″W﻿ / ﻿51.4998973°N 0.200244°W﻿ / 51.4998973; -0.200244
 designmuseum.org
 he
 
המשכן הישן של המוזיאון
מוזיאון העיצוב (באנגלית: Design Museum) הוא מוזיאון בקנזינגטון שבלונדון המתמקד במוצרי תעשייה, מוצרים גרפיים, מוצרי אופנה ובעיצוב ארכיטקטוני. במוזיאון מבקרים מדי שנה כ-200,000 איש.
תצוגות ומבנה המוזיאון > מבנהו המקורי

מבנהו המקורי של המוזיאון באזור סאות' בנק היה על גדתו הדרומית של נהר התמזה בקרבת גשר טאוור. מבנה המוזיאון, שימש בשנות ה-40 של המאה ה-20 כמחסן בננות. המבנה שופץ במהלך הפיכתו למוזיאון, כמבנה בסגנון הבינלאומי. בקומת הקרקע של המוזיאון מצויים חנות ובית קפה, וכן תאי שירותים (היחידים במוזיאון) שעוצבו על ידי מעצב המוצר האוסטרלי מארק ניוסון המהווים בעצמם חלק מתצוגת המוזיאון.
ביוני 2011, תרם טרנס קונרן 17.5 מיליון ליש"ט כדי לאפשר למוזיאון לעבור ממבנהו המקורי לאתר גדול יותר שבו, ששימש בעבר את מכון חבר העמים, במערב לונדון.