stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Radioactive (שיר של Imagine Dragons)
הערות שוליים

↑  Gary Trust, The Songs With the Most Weeks at No. 1 on Every Billboard Airplay Chart, Billboard, ‏2024-07-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
↑  Evan Minsker, Watch: Kendrick Lamar Joins Imagine Dragons on "Saturday Night Live", Pitchfork (באנגלית אמריקאית)
↑  Radioactive (feat. Kendrick Lamar) - Single by Imagine Dragons (בAustralian English), נבדק ב-2021-04-07
↑  Radioactive (feat. Kendrick Lamar) - Single by Imagine Dragons (בCanadian English), נבדק ב-2021-04-07
↑  „Radioactive (feat. Kendrick Lamar) - Single“ von Imagine Dragons (בגרמנית), נבדק ב-2021-04-07
↑  Radioactive (feat. Kendrick Lamar) - Single by Imagine Dragons (באנגלית בריטית), נבדק ב-2021-04-07
↑  Radioactive (feat. Kendrick Lamar) - Single by Imagine Dragons (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-04-07
| Imagine Dragons |
| --- | --- | --- |
| דן ריינולדס • ויין סרמון • בן מקי • דניאל פלצמן   דיסקוגרפיה | דן ריינולדס • ויין סרמון • בן מקי • דניאל פלצמן   דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Night Visions •‏ Smoke + Mirrors •‏ Evolve •‏ Origins •‏ Mercury – Act 1 •‏ Mercury – Act 2 •‏ Loom |  |
| אלבומי הופעה | Live at Independent Records •‏ Imagine Dragons Live: London Sessions •‏ Night Visions Live •‏ Smoke + Mirrors Live |  |
| מיני-אלבומים | Speak to Me •‏ Imagine Dragons •‏ Hell and Silence •‏ It's Time •‏ Continued Silence •‏ Hear Me •‏ The Archive •‏ iTunes Session •‏ Shots •‏ Live at AllSaints Studios |  |
| סינגלים | It's Time •‏ Radioactive •‏ Hear Me •‏ Demons •‏ On Top of the World •‏ Monster •‏ Battle Cry •‏ Warriors •‏ I Bet My Life •‏ Gold •‏ Shots •‏ Roots •‏ I Was Me •‏ Sucker for Pain •‏ Levitate •‏ Believer •‏ Thunder •‏ Whatever It Takes •‏ Next to Me •‏ Born to Be Yours •‏ Natural •‏ Zero •‏ Machine •‏ Bad Liar •‏ Birds •‏ Follow You •‏ Cutthroat •‏ Wrecked •‏ Monday •‏ Enemy •‏ Bones •‏ Sharks •‏ I Don't Like Myself •‏ Symphony •‏ Crushed •‏ Children of the Sky •‏ Eyes Closed •‏ Nice to Meet You |  |
| סינגלים שיווקיים | Amsterdam •‏ Round and Round •‏ Smoke and Mirrors •‏ I'm So Sorry •‏ Walking the Wire |  |
| שירים נוספים | Tiptoe •‏ Bleeding Out •‏ Who We Are •‏ Polaroid •‏ Dream	•‏ It Comes Back to You •‏ Friction •‏ The Fall •‏ Thief •‏ I Don't Know Why •‏ Rise Up •‏ I'll Make It Up to You •‏ Start Over •‏ Mouth of the River •‏ Yesterday •‏ Dancing in the Dark •‏ Thunder / Young Dumb & Broke  •‏ Boomerang •‏ Cool Out •‏ West Coast •‏ Bullet in a Gun •‏ Digital •‏ Only  •‏ Stuck •‏ Love •‏ Heart Upon My Sleeve •‏ Wrecked •‏ Enemy •‏ Bones |  |
| השתתפות בסינגלים | Lost Cause •‏ Ready Aim Fire •‏ Who We Are •‏ 30 Live (original demo) •‏ Heart Upon My Sleeve |  |
| סיבובי הופעות | Mercury Tour •‏ Fall Tour 2012 •‏ Smoke + Mirrors Tour •‏ Evolve World Tour |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2013: The Black Keys -‏ "Lonely Boy" | פרס גראמי לביצוע הרוק הטוב ביותר  2014: Imagine Dragons -‏ "Radioactive" | הבא: 2015: ג'ק וייט - "Lazaretto" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 85e8f8ad-f807-40cd-8033-92e2e5dd8428  MusicBrainz work: 84292c2c-b88e-4b71-8716-2b7ad7f6f2e2
שאנדור ראדו (גאוגרף)

| --- | --- |

ראדו משנות ה-30 של המאה ה-20
 לידה:  5 בנובמבר 1899 אויפשט הונגריה
 פטירה:   20 באוגוסט 1981 (בגיל 81) בודפשט
 שם לידה:  Reich Sándor Kálmán 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מקצוע:  סוכן ריגול סובייטי, פרופסור, גאוגרף, קרטוגרף, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים
 מעסיק:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1963)  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה (1973)  עיטור הידידות בין העמים 
 
שַאנְדוֹר רַאדוֹ (בהונגרית: Radó Sándor; אויפשט, 5 בנובמבר 1899 – בודפשט, 20 באוגוסט 1981) היה גאוגרף וקרטוגרף יהודי-הונגרי, קומוניסט, פרופסור באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וחבר קבוע באקדמיה ההונגרית למדעים. משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד סוף מלחמת העולם השנייה היה תחילה סוכן סובייטי ובהמשך קצין מודיעין מקצועי בכיר של המודיעין הצבאי הסובייטי ה-או.ג.פ.או. ושל ה-נ.ק.ו.ד. מחליפו.
ראדו (שם קוד: דוֹרָה, DORA) היה גם חבר בתנועת ההתנגדות (גר') נגד גרמניה הנאצית שנקראה "התזמורת האדומה" והייתה רשת ריגול סובייטית במערב אירופה בין השנים 1933–1945. הוא היה ראש קבוצת ההתנגדות בשווייץ שנקראה ה"השלישייה האדומה", אחד התאים היעילים ביותר של התזמורת האדומה.
ביוגרפיה

שאנדור ראדו נולד ב־5 בנובמבר 1899 בשם שאנדור קלמן רייך באויפשט (היום פרבר צפוני של בודפשט), במשפחה יהודית זעיר-בורגנית. אביו גאבור, שהתעשר בשגשוג הכלכלי של ראשית המאה שינה את שמו לראדו בשנת 1908. מאוחר יותר הוא הפך לאחד הסוחרים הגדולים בהונגריה בענפי העץ והפחם, וכוויריליסט (הו') (בעל רכוש שהוא משלם מיסים משמעותי ועל כן בעל זכויות יתר) היה חבר במועצת העיר אויפשט.
בסיום מבחני הבגרות ראדו התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי וכחייל נשלח לבית הספר לתותחנים. במקביל נרשם לפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודפשט, שם למד משפטים. אחרי מהפכת החרציות (אנ') בהונגריה, בדצמבר 1918 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של הונגריה (MKP). בשנת 1919, במהלך הרפובליקה הסובייטית בהונגריה, שימש כקומיסר (מפקח פוליטי) של אחת מחטיבות התותחנים של הצבא האדום ההונגרי. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית היגר לווינה, שם המשיך את לימודים בתחום הגאוגרפיה. בשנת 1920 התמנה למנהל סניף סוכנות הטלגרף הסובייטית-רוסית (ROSTA) בווינה. בשנת 1922 נסע לגרמניה. בין 1922 ל־1924 המשיך בלימודיו הגאוגרפיים בינה. בשנת 1923, הוא הצטרף בלייפציג לארגון המזוין והבלתי חוקי של התנועה הקומוניסטית הגרמנית, שם נטל את ההובלה והפך למפקד פלוגות ההגנה העצמית הפרולטרית הסקסונית. בשנת 1924, לאחר נפילת מרידת המבורג הכושלת נמלט למוסקבה עם כמה מחבריו.
ביוגרפיה > בשירות מוסקבה

בין השנים 1924 - 1926 התגורר שאנדור ראדו בברית המועצות, שם המשיך בעבודתו המקצועית ואת עבודתו הארגונית בתנועה הקומוניסטית. בתקופה זו הפך במוסקבה לעורך במכון ליחסי תרבות, למזכיר ועמית מחקר בכיר במכון לענייני כלכלה ופוליטיקה עולמית ולאחר מכן עמית בכיר באקדמיה הקומוניסטית. על סמך המפות האיכותיות שלו על רפובליקות ברית המועצות ראדו התקבל על ידי הגאוגרפים כמומחה סובייטי. בהמשך נסע שוב לגרמניה והשתתף בעריכת ה- Meyers Lexikon . אז הוא נפגש לראשונה עם המודיעין הסובייטי וככל הנראה גויס באותה תקופה כסוכן (באמצעות קצין המודיעין סמיון אוריצקי) ובהמשך נשלח שוב לגרמניה בהוראה ספציפית. הידע המקצועי שלו בגאוגרפיה וקרטוגרפיה סיפק בסיס נהדר לעבודת המודיעין שלו וגם סיפק לו עסק כיסוי מצוין. על פי הביוגרפיה הרשמית שלו, ראדו עבד בין השנים 1933-1927 כמנהל משרד המידע הגאוגרפי הסובייטי-רוסי בברלין. בשנת 1926 הוא הקים את המשרד של סוכנות החדשות הסובייטית בברלין, הקים את סוכנות העיתונות הראשונה למיפוי הגאוגרפי בעולם שפעלה בשם "פרסייגרוגרפיה" בברלין, לימים כאינפרס בפריז, וגיאופרס בז'נבה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאציזם לשלטון בגרמניה, התיישב בצרפת. בשנים 1933–1936 עבד בפריז תחת מטריית לשכת העיתונאות האנטי-פשיסטית. בשנת 1936 עבר לשווייץ. כמעט עד תום מלחמת העולם השנייה התגורר בז'נבה (1945), שם ניהל רשת ריגול סובייטית שפעלה כחוק תחת סוכנות הגיאופרס.
ביוגרפיה > מרגל סובייטי במלחמת העולם השנייה

בשנים 1936–1944 היה ראדו ממנהיגי ארגון הביון המערבי-אירופי של ברית המועצות. רשת המודיעין הוקמה בסוף שנות העשרים על ידי קודמתו בתפקיד, קצינת מודיעין סובייטית עלומה, והתבססה על מהגרים קומוניסטים גרמנים, רוסים ופולנים שחיו בשווייץ בסוף שנות העשרים. שמה של אישה זו כלל לא מוזכר בביוגרפיה של ראדו. רשת הריגול הסובייטית נמסרה לפיקודו המלא של ראדו בשנת 1941, היא הורחבה על ידו עוד יותר לארגון יעיל. המידע הגיע מכעשרים מדינות, בעיקר מגרמניה ומאיטליה, באמצעות רשת נרחבת של חיילים וסוכנים אזרחיים שהיו מוכנים לשתף פעולה עם המעצמות שלחמו בגרמניה הנאצית. מחקרים זיהו לפחות 60 חברים בשמם בארגון של ראדו. היו לו כמה סוכנים בפיקוד הצבאי הגרמני, במרכזי המודיעין הצבאיים, במשרד הביטחון הגרמני, כולל ארנסט למר, מזכירו שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ, שהפך לפוליטיקאי של המפלגה הנוצרית דמוקרטית שלאחר המלחמה.
הניצחונות הגרמניים הראשונים והצלחתם במלחמה השפיעו בהכרח על המנהיגים הפוליטיים בשווייץ. הם החליטו לשים הכול על הקלף הגרמני. שווייץ נהנתה מיחסים מסחריים וכלכליים משגשגים עם גרמניה הנאצית כמעט בכל מהלך מלחמת העולם השנייה. יחידים וחברות גרמנים הבריחו את רכושם לשווייץ, הן החוקי והן את מה ששדדו ברחבי אירופה. הכישלון המודיעיני האנטי גרמני לא התרחש בשווייץ עד שנת 1943 (ככל הנראה בגלל המדיניות הזהירה ומעלימת העין של הרשויות השווייצריות). בשל מצב זה, ניתן היה לשלוח את מרבית המידע הרגיש לשווייץ בדואר רגיל. לשלטונות הנאצים הייתה שליטה מועטה על תנועת הדואר לשווייץ עד שנת 1943. בשל הישגיו הועלה ראדו לדרגת קולונל בצבא האדום וקיבל את אות מסדר לנין. מאמצי ההתנגדות הגרמנית לחסל את הקבוצה הניבו את התוצאות הראשונות בראשית 1943. אחדים מספרי ההצפנה של הקבוצה נפלו לידיים גרמניות בקיץ 1943 ולאחר ניצחון הצבא האדום בקורסק, חוסלה כל קבוצת המודיעין הסובייטית בשווייץ, על ידי היחידה למניעת ריגול של הנאצים. בפעולה נהרגו ונעצרו רוב חברי הקבוצה ורק שאנדור ראדו נותר חופשי.
ביוגרפיה > בחזרה לברית המועצות

בשל הסכנה הגוברת חילץ ראדו את משפחתו משווייץ. בשנה האחרונה של המלחמה בתחילת 1945, המודיעין הסובייטי החזיר לברית המועצות את ראדו ששהה אז בפריס המשוחררת עם משפחתו, יחד עם מקורביו ששרדו ועם סוכנים אחרים של רשת הריגול הסובייטית. ראדו שהיה בקיא ברזי הקומוניזם הסטליניסטי חשד. מטוסו עבר ונחת בקהיר, שם ניסה ראדו להימלט, עזב את המטוס וביקש מקלט מדיני בשגרירות בריטניה. הרשויות הבריטיות דחו את בקשתו והחזירו אותו למטוס. הוא ניסה להתאבד, אך חולץ. לאחר סיום אשפוזו, הבריטים לקחו אותו למוסקבה, שם נעצר ראדו כמו יתר מקורביו ונכלא בכלא לוביאנקה. הוא נשלח למחנות הפליליים באישומי קונספירציה נגד המדינה הסובייטית ולעבודות כפייה שנמשכה עד מותו של סטלין. שאנדור ראדו שהה מספר שנים במחנות סובייטיים שונים ולא שב למולדתו הונגריה עד שנת 1955, שנתיים לאחר מותם של סטלין ובריה.
כתביו וספרות

חמש הערים הגדולות של ברית המועצות:מוסקבה, לנינגרד, חרקוב, קייב, אודיסה. Führer durch die Sowjetunion. Die fünf grössten Städte der Sowjetunion: Moskau, Leningrad, Charkow, Kijew, Odessa (Moskau, 1925)
אטלס פוליטי, כלכלי Atlas für Politik, Wirtschaft, Arbeiterbewegung. I. Der Imperialismus (Wien–Berlin, 1930)
דורה מדווחת... Dóra jelenti… (Radó Sándor önéletrajza kihagyásokkal), Kossuth, Budapest, 1971, 1976
Dóra jelenti…újra (Radó Sándor önéletrajza kiegészítésekkel), Budapest, 2006
גאוגרף במחתרת בלתי חוקית Bernd-Rainer Barth: Egy térképész illegalitásban: tények és legendák nyugati és keleti titkosszolgálati archívumokból. In: Hegedüs, Ábel / Suba, János (ed.): Tanulmányok Radó Sándorról. A Budapesten 2009. nov. 4-5-én rendezett konferencia előadásainak szerkesztett anyaga. Budapest 2010
העיניים של מוסקבה. Bernd Ruland: Die Augen Moskaus, Zürich, Schweizer Verlangshaus AG, 1973; magyar fordítása: Moszkva szemei, dr. Radó Sándor előszavával, Európa, Budapest, 1971.
מרגלים ואנשי מודיעין ברייך השלישי. Kurt Rieder: Kémek és hírszerzők a III. Birodalomban, Vagabund Kiadó, Kecskemét, 2004
חייו המסתוריים של שאנדור ראדו M. J. Wise: Radó Sándor titokzatos élete, Földrajzi Közlemények, 1980/1-2, /5-6
Dr. Radó Sándor, Geodézia és Kartográfia, 1981/6.
הערות שוליים

↑  The Rote Kapelle: the CIA's history of Soviet intelligence and espionage networks in Western Europe, 1936-1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599239905171  PLWABN: 9810663479205606  BIBSYS: 98008971  BnF: cb15148271v (data)  GND: 118597663  HDS: 028496  ISNI: 0000 0003 6862 1893  LCCN: n50052501  LNB: 000200192  NDL: 00525380  NKC: jn19992000938  NLA: 36179533  NSK: 000058856  NTA: 068780842  RERO: 02-A025891869  SELIBR: 332956  SNAC: w6ms5z7z  SUDOC: 083386645  VIAF: 15562052   WorldCat (עם VIAF): 15562052
מיקלוש סאבולצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1921 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  2 בספטמבר 2000 (בגיל 79) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1943) 
 תפקיד:  דירקטור (1981–1988) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אטילה יוז'ף (1959)  מסדר הדקל האקדמי (1987)  פרס הרפובליקה העממית ההונגרית (1980)  פרס אטילה יוז'ף (1964) 
 
מיקלוש סאבולצ'י (בהונגרית: Szabolcsi Miklós; בודפשט, 3 במרץ 1921 – בודפשט, 2 בספטמבר 2000) היה היסטוריון ספרות הונגרי-יהודי, מבקר ספרות, פרופסור באוניברסיטה, חבר מן המנין של האקדמיה ההונגרית למדעים. תחום המחקר העיקרי שלו היה יצירת חייו של המשורר אטילה יוז'ף, האוונגרד ההונגרי והאירופי. בין השנים 1981 עד 1988 שימש סאבולצ'י כמנכ"ל "המכון הפדגוגי הלאומי של הונגריה" (תפקיד המכון היה לספק למוסדות החינוך עזרים וחומרים, תוכניות לימוד, תוכניות חינוך, הכנת בחינות הבגרות, ארגון תחרויות לימוד), בנוסף לכל זה היה אחראי על עריכת מחקר חינוכי, ניהול ההדרכה והפיקוח על מורים).
ביוגרפיה

הוא סיים את לימודיו בשנת 1939 והתקבל למחלקה ההונגרית-צרפתית באוניברסיטת פאזמני פטר, שם סיים את לימודיו בשנת 1943. בתקופת השואה התקשה להתפרנס ולא מן הנמנע שגויס לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי), אך אין תיעוד על כך. מתום מלחמת העולם השנייה, משנת 1945 עבד כמורה בתיכון עד 1953. בינתיים עבד במשך שנתיים (1948-50) גם במשרד הדת והחינוך הציבורי. בשנים 1953–1956 היה סגן העורך הראשי של המגזין "צ'ילאג" שפירושו בהונגרית כוכב. בשנת 1956 הצטרף למכון להיסטוריה ספרותית של האקדמיה ההונגרית למדעים כחוקר בכיר ובהמשך כראש מחלקה. בינתיים, בין השנים 1959 עד 1961 עבד גם כעורך האחראי של המגזין "חיים וספרות" (המהדורה הראשונה של חיים וספרות פורסמה ב־15 במרץ 1957. קודמו היה "העיתון הספרותי", שמילא תפקיד פעיל בהכנת מהפכת 1956 כעיתון של אגודת הסופרים ההונגרית). בשנת 1967 מונה סאבולצ'י למנהל העסקים של המכון (הוא נקרא "המכון ללימודי ספרות" מאז 1968) וכיהן בתפקיד עד 1980. בשנת 1981, קיבל על עצמו את ניהול "המכון הלאומי הפדגוגי", אותו ניהל עד 1988. בנוסף לעבודתו במכון המחקר, היה פרופסור באוניברסיטת לאיוש קושוט בדברצן (אוניברסיטת דברצן) בשנים 1962 עד 1964 ובשנים 1965 עד 1966 היה פרופסור אורח בסורבון בפריז. בשנים 1964 עד 1994 לימד באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם היה פרופסור במחלקה לספרות הונגרית של המאה העשרים בין 1988 ל -1994 ואחר כך יועץ מדעי עד 1995. הוא קיבל תואר פרופסור אמריטוס בשנת 1998.
בשנת 1960 הגן על עבודת המועמדות לדוקטורט שלו בלימודי ספרות, ובשנת 1963 על עבודת הדוקטורט האקדמית שלו בספרות. הוא היה חבר בוועדה ללימודי ספרות של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1965 נבחר לחבר נספח לאקדמיה ההונגרית למדעים, ובשנת 1976 כחבר מן המניין. בשנים 1970–1973 היה סגן נשיא המחלקה לבלשנות וספרות של האקדמיה, ואחר כך עד 1985 היה נשיא המחלקה. לאחר מכן היה חבר בוועדה להסמכה מדעית עד 1995 ובמועצת הדוקטורט עד לפירוקה בשנת 1998. בנוסף לתפקידיו האקדמיים, בשנים 1981 עד 1984 שימש כנשיא האיגוד הבינלאומי לשפות וספרות מודרניות, שלאחריה נבחר לנשיא כבוד.
משפחתו

אביו, לאיוש סאבולצ'י, היה סופר, משורר ועיתונאי; דודו בנצה סאבולצ'י היה מוזיקולוג.
בשנת 1948 הוא התחתן עם היסטוריונית האמנות הדוויג מרגולס, שזכתה בתואר שני בשנת 1969.
בנו יאנוש סאבולצ'י הוא מורה, אמן שחמט, מומחה לכתיבה טכנית.
פרסים והוקרה

דרגת זהב של מדליית השרות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1949)
פרס האקדמיה (1958)
פרס אטילה יוז'ף (1959, 1964)
פרס המדינה (1980) - על הישגיו במחקר היוצר של יוז'ף אטילה ועל לימודיו בספרות הונגרית מהמאה העשרים.
דקלי האקדמיה דרגת קצין (צרפת, 1987)
מדליית הזיכרון של פאל דמני (2005)
מדליית זיכרון של יוז'ף אטילה (תאגידי, 2005)
פרסומיו העיקריים

בשפת המקור:
Az irodalmi stílusvizsgálat XX. századi módszerei; Egyetemi Ny., Bp., 1943
Cserkészek francia nyelvkönyve; összeáll. Schrank Endre, Szabolcsi Miklós; Magyar Cserkészfiúk Szövetsége, Bp., 1947 (Jamboree füzetek)
József Attila (1952)
A valóságábrázolás és pártosság kérdései; Magyar Újságírók Országos Szövetsége, Bp., 1955 (Újságírók szakmai előadásai és vitái)
Irodalom és felelősség. Tíz év irodalmi kritikáiból; szerk. Szabolcsi Miklós; Művelt Nép, Bp., 1955
Költészet és korszerűség (1959)
Kis magyar irodalomtörténet (Klaniczay Tiborral és Szauder Józseffel, 1961)
Fiatal életek indulója. József Attila pályakezdése (1963)
Elődök és kortársak (1964)
Jel és kiáltás. Az avantgárd és a neoavantgárd kérdéseihez (1971)
A clown mint a művész önarcképe (1974)
Érik a fény. József Attila élete és pályája (1923–1927) (1977)
A neoavantgárd (1983)
Világirodalom a 20. században. Főbb áramlatok (1987)
"A hetedik te magad légy!". Újabb József Attila versértelmezések. Az ELTE Bölcsészettudományi Karának XX. századi Magyar Irodalomtörténeti Tanszékén készült dolgozatok; szerk. Szabolcsi Miklós; ELTE BTK XX. századi Magyar Irodalomtörténeti Tanszék, Bp., 1991
"Kemény a menny". József Attila élete és pályája 1927–1930 (1992)
Kész a leltár. József Attila élete és pályája 1930–1937 (1998)
Füst Milán-dialógusok; szerk. Kovács Kristóf András, Szabolcsi Miklós; Anonymus, Bp., 2000 (Belépő)
József Attila élete és pályája I–II. (együttes kiadás, 2005)
József Attila Párizsban / Attila József à Paris; szerk. Szabolcsi Miklós, franciára ford. Günther L. Schreiber ford.; Fekete Sas, Bp., 2005
A clown, mint a művész önarcképe; 2. megújított kiad.; Argumentum, Bp., 2011
בתרגום לעברית:
שיטות המאה ה-20 לדיקת הסגנון הספרותי. University Ny., Bp., 1943
ספר הצופים הצרפתי. אנדרה שרנק, מיקלוש סאבולצ'י; אגודת נערי הצופים ההונגרים, עמ ', 1947 (עלוני ג'מבורי)
יוז'ף אטילה (1952)
סוגיות של תיאור מציאות ומרדנות; האיגוד הלאומי של העיתונאים ההונגרים, Bp., 1955 (מצגות מקצועיות ודיונים של עיתונאים)
ספרות ואחריות. מעשר שנים של ביקורת ספרותית. מיקלוש סאבולצ'י; אנשים משכילים, עמ ', 1955
שירה ומודרניות (1959)
קצת היסטוריה של ספרות הונגרית ( עם טיבור קלניקייש ויוז'ף שולר, 1961)
תחילת חייהם של הצעירים. תחילת הקריירה של אטילה יוז'ף (1963)
אבות קדמונים ובני דורם (1964)
אות וצעקה. לסוגיות האוונגרד והנאו-אווארד (1971)
הליצן כדיוקן עצמי של האמן (1974)
האור מבשיל. חייו והקריירה של אטילה יוז'ף (1923–1927) (1977)
הנאו-אוונגרד (1983)
ספרות העולם במאה העשרים. זרמים עיקריים (1987)
"תהיה השביעי בעצמך!". פרשנויות נוספות לשיריו של אטילה יוז'ף. הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת אטווש לוראנד, מאמרים שהוכנו במחלקה להיסטוריה של הספרות ההונגרית של המאה ה -19. מיקלוש סאבולצ'י. המחלקה להיסטוריה ספרותית הונגרית, Bp., 1991
"גן עדן הוא קשה" חייו והקריירה של אטילה יוז'ף 1927–1930 (1992)
המלאי מוכן. חייו והקריירה של אטילה יוז'ף 1930–1937 (1998)
דיאלוגי מילאן פושט ; אנדאש קרישטוף קובאץ', מיקלוש סאבולצ'י; אנונימוס, עמ ', 2000 (הודאה)
חייו והקריירה של אטילה יוז'ף I - II. (מהדורה משותפת, 2005)
אטילה יוז'ף בפריז ; . Miklós Szabolcsi, תורגם לצרפתית. Günther L. Schreiber.; הנשר השחור, Bp., 2005
הליצן כדיוקן עצמי של האמן ; מהדורה שנייה מחודשת; Argumentum, Bp., 2011
לקריאה נוספת

מיקלוש סאבולצ'י-קורות חיים
רישום בספר הסופרים בני זמננו
הערות שוליים

1 2 3  Kozák Péter (2013). "Szabolcsi Miklós". nevpont.hu.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463600205171  PLWABN: 9810705643805606  BIBSYS: 90372071  BnF: cb126748154 (data)  CiNii: DA0790175X  GND: 1089415796  ISNI: 0000 0001 1059 1092  LCCN: n50011978  NKC: jn19990008382  NTA: 068938535  SUDOC: 055795773  VIAF: 41962808   WorldCat (עם VIAF): 41962808
יואב וספי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1940 ת"ש אבאדאן, המדינה האימפריאלית של איראן
 נהרג:  16 באוקטובר 1973 (בגיל 33 בערך) כ' בתשרי תשל"ד רמת הגולן, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1959–1973 (כ־14 שנים)
 דרגה:    סגן אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הטנקים 39
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
יואב וַסְפִּי (1940 – 16 באוקטובר 1973) היה מפקד גדוד טנקים בצה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים. הוא נהרג בקרב במהלך המלחמה.
ביוגרפיה

יואב וספי נולד בעיר אבאדאן שבאיראן ועלה לישראל בגיל תשע. הוא למד בבית הספר היסודי "הדר יוסף" ובבית הספר התיכון החקלאי בנהלל. היה חבר בתנועת השומר הצעיר. כדי לסייע כלכלית למשפחתו דחה את מועד גיוסו לצה"ל.
וספי התגייס לשירות סדיר ב-1959 ולאחריו התמיד בשירות קבע. הוא התנדב לשרת בחיל הרגלים, עבר קורס צניחה, קורס מ"כים וקורס קצינים. כקצין הוצב בסיירת שקד, שבה התקדם עד לתפקיד סגן המפקד. בהמשך עבר הסבה לשריון. השתתף בקורס למפקדי פלוגות שריון ובקורס קציני סיוע-אוויר ולמד בבית הספר לפיקוד ומטה. הוא הדריך בקורסים בבית הספר לשריון ובקורס מפקדי פלוגות ומילא תפקידי פיקוד בחיל. במלחמת ששת הימים לחם בסיני במסגרת חטיבה 7. הוא שירת כקצין אג"ם וכמפקד גדוד שריון ונחשב לקצין מקצועי ולמצטיין בעבודת מטה. הוא החל בלימודי גאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
וספי נשא אשה ונולדו להם שלושה ילדים. הם התגוררו במושבה יסוד המעלה, המקום שבו נולדה אשתו.
ביוגרפיה > במלחמת יום הכיפורים

כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה וספי מפקד גדוד הטנקים 39, גדוד המילואים של חטיבה 188 שהיה מצויד בטנקי שוט קל. הגדוד התגייס ועלה לרמת הגולן ב-7 באוקטובר. בשלב זה כבר נפגעה שרשרת הפיקוד של חטיבה 188 והגדוד עבר תחת פיקוד חטיבת המילואים 4 שנקראה לבלום את ההתקפה הסורית. בצהרי 7 באוקטובר נע וספי בראש פלוגה מגדודו בציר מעלה גמלא. באזור מעלה גמלא נתקלו בגדוד טנקים סורים, ובקרב שהתפתח השמידו יחד עם חטיבה 4 כ-10–20 טנקים ובלמו את התקדמות הגדוד הסורי.
בימים הבאים הוביל את גדודו בקרבות במסגרת התקפת הנגד של אוגדה 146 בדרום רמת הגולן. ב-9 באוקטובר תקף עם חמישה טנקים את מערך תל עכשה נוכח הפגזה וכבש את יעדו. גדודו השמיד בימי הלחימה 60 עד 70 טנקים סוריים. במהלך הקרבות נפגע הטנק שלו שלוש פעמים.
ב-16 באוקטובר תקף גדוד 39 באזור א-ריחניה (ממזרח להר בני רסן). בעת ההתקפה, בעודו מוביל את הגדוד תחת הפגזת ארטילריה כבדה, נפגע וספי כאשר הוציא את ראשו מצריח הטנק לצורך תצפית ונהרג.
יואב וספי היה בן 33 במותו. לאחר המלחמה הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בראש פינה. הוא היה אחד מ-28 קצינים בדרגת סגן אלוף ומעלה שנהרגו במלחמה.
הנצחה

בשנת 1975 הוענק לוספי לאחר מותו עיטור העוז על פעולתו במהלך המלחמה.
שמו של וספי הונצח בתשע אנדרטאות שונות, וביניהן אנדרטת יד לשריון בלטרון, פארק סיירת שקד שליד אופקים, אנדרטה ביישובו יסוד המעלה ואנדרטה בבית הספר החקלאי בנהלל.
בנו של וספי, ארנון, שירת בחטיבת הצנחנים ונפל במהלך שירותו הצבאי בשנת 1983. נכדו ארנון נהרג ב-2023 במלחמת חרבות ברזל. נכדתו של יואב, שיינא, היא גולשת אלפינית פאראלימפית.
איטנג

אִיטְנֶג הוא שמהּ העצמי של קבוצה אתנית אוסטרונזית ממחוז אבְּרָה שבצפון מערב האי לוזון, בפיליפינים. שמה בפי עמי הסביבה מאז הכיבוש הספרדי הוא טינגיאן או טינגוויאן.
רקע

בני האיטנג חיים באזור ההררי של אברה, בצפון־מערב לוזון, לשם היגרו מקלינגה, מאפאיאו, ומצפון קנקנה־אֵי. הם מבחינים בלתשע תת-קבוצות נפרדות בקרבם: אדאסן, מאבאקה, גובאנג, באנאו, בינונגון, דאנאק, מויודאן, דאוואנגאן, ואילאוד.
תרבות

האיטְנֶגים עדיין דבקים במנהגיהם המסורתיים, כולל חקלאות אורז בהצפה וחקלאות על בסיס בירוא יערות בשריפה. שינויים חברתיים־תרבותיים החלו בקרבם כאשר הקונקיסטאדורים הספרדים ביקשו להרחיב את תחום שלטונם ליישובי מחוז אברה. הספרדים הביאו איתם את תרבותם, והאיטנגים אימצו חלקים ממנה. שינויים נוספים בתרבותם התרחשו עם בוא האמריקאים והכנסת חינוך פורמלי, ומיסיון קתולי ופרוטסטנטי.
תרבות > מבנה חברתי

עושר ורכוש חומרי קובעים את מעמדו החברתי של אדם או של משפחה איטנגיים, כמו גם אירוח סעודות וטקסים. רכוש רב־ערך אופייני הוא צנצנות סיניות, גונגים מנחושת הנקראים גאנְגְסה, חרוזים, שדות אורז, ובעלי חיים). על אף הבדלי מעמד אלה, השכבות החברתיות אינן קשיחות או מהותניות, ויש אפשרות לניידות חברתית בהתאם לצבירת רכוש. השמאנים הם הקבוצה המובחנת היחידה בחברה האיטנגית, וגם אלו מובחנים רק בתקופות של חגים וטקסים.
ההנהגה המסורתית בקהילה האיטנגית מסורה בידי פאנגלאקאיין (מועצת זקנים), שבה חברים מנהיגים המייצגים כל יישוב איטנגי. הזקנים נבחרים בשל חוכמתם ונכונותם להגן על האינטרס של הקהילה. ענייני צדק מוכרעים על פי מנהג אבות, ועל ידי משפט דרך העמדה בניסיון. הסכמי שלום (kalon) הביאו לקץ מנהג ציד הראשים.
תרבות > נישואים

נישואים בקרב איטנגים מוסדרים על ידי הורי בני הזוג על פי רוב, ובדרך כלל מתקיימים בין קרובי משפחה רחוקים, על מנת לשמור על לכידות המשפחה, ולהחזיק בעושר המשפחתי בתוך קבוצת הקרבה. ההורים בוחרים כלה לבנם כשהוא בן שש עד שמונה, וההצעה נעשית להורי הילדה. אם ההצעה מתקבלת, האירוסין נחתמים על ידי קשירת חרוזים סביב מותני הילדה. כמו כן משולם מוהר (pakalon) למשפחת הכלה: מקדמה בעת האירוסין, והיתרה במהלך החתונה בפועל. אין נוהגים לחגוג את הנישואין במסיבה, והנאספים עוזבים מיד לאחר הטקס.
תרבות > ביגוד

נשות איטנג לובשות חצאית עוטפת (tapis) שמגיעה עד הברכיים ומהודקת בחגורה מעוטרת בקישוטים רבים. באירועים מיוחדים הן גם עוטות מקטורן קצר־שרוולים. גברים לובשים אזור חלציים (ba-al) עשוי בד ארוג. באירועים מיוחדים, הגברים עוטים מקטורן ארוך־שרוולים (bado). כמו כן חוגרים הגברים חגורה ועליה סכין, וחובשים כובע במבוק ובראשו צורת כיפה נמוכה. הקישוטים העיקריים של האיטנגים הם חרוזים, וענידתם היא סימן לעושר.
תרבות > מגורים

לאיטנגים שני סוגי דיור כלליים. הראשון הוא דירת 2–3 חדרים מוקפת מרפסת, והשני הוא בית בן חדר יחיד, עם מרפסת בחזית. בתיהם עשויים בדרך כלל מבמבוק ומעשב גבוה בשם קוגון. מאפיין נפוץ של בית איטנגי בעל רצפות עץ הוא פינה שבה כפיסי במבוק כריצוף לסירוגין, שבה יולדות בדרך כלל נשים איטנגיות. בסמוך לכניסה לכפרים איטנגיים נוהגים לבנות מבנים דתיים, ובהם צנצנות המכילות את המשקה באסי.
תרבות > קעקע

כתובות קעקע היו נפוצות במיוחד בקרב איטנגים, אצל נשים וגברים כאחד, והם היו אחת הקבוצות המקועקעות ביותר בפיליפינים. כיום כמעט שנכחדו מסורות הקעקוע האיטנגיות.