stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wild World (שיר)
גרסאות כיסוי

השיר כוסה על ידי אמנים רבים, כאשר רבים מהקאברים (גרסת כיסוי) הפכו ללהיטים בפני עצמם. גרסתו של ג'ימי קליף, שיצאה לאור מספר חודשים אחרי שסטיבנס הוציא את הגרסה שלו, הגיעה למקום ה-8 במצעד הסינגלים הבריטי. באופן מפתיע, הגרסה של סטיבנס לא שוחררה כסינגל בבריטניה. חלק מהקאברים שלאחר מכן היו גם בסגנון רגאיי, כמו הגרסה של מקסי פרייסט לשיר. כשהגרסה הולקטה ויצאה לאור כסינגל ב-1988, גרסה זו הצליחה גם במצעדים, והגיעה למקום ה-5 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-5 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. ב-1987, ג'ונתן קינג האשים את הפט שופ בויז בגניבה ספרותית של המלודיה של השיר לטובת הלהיט מספר אחד שלהם בבריטניה It's a Sin. הוא העלה את הטענות שלו בעיתון הסאן (עיתון בריטי) שעבורו כתב טור קבוע במהלך שנות ה-80. קינג גם הוציא גרסת כיסוי משלו ל"Wild World" כסינגל, תוך שימוש בעיבוד מוזיקלי דומה ל-"It's a Sin", במאמץ להדגים את טענותיו. הסינגל של קינג נכשל, בעוד שהפט שופ בויז תבעו אותו ובסופו של דבר זכו בפיצויים מחוץ לבית המשפט, שאותם תרמו לצדקה.
ב-7 ביולי 2007, השיר בוצע פעמיים בקונצרטים של הלייב ארת'. ג'יימס בלאנט שר את השיר באצטדיון ומבלי בלונדון, אנגליה, בעוד שסטיבנס (שכבר היה ידוע כיוסוף אסלאם) בעצמו שר את השיר בהמבורג, גרמניה.
ב-2011, הזמרת הטיוואנית-אמריקאית ג'ואנה וואנג הוציאה גרסה משלה באלבומה "The Things We Do for Love". גרסתה של וואנג הופיעה גם בסדרת הטלוויזיה האמריקנית האינטרנטית הטובות לקרב בעונה הראשונה ב-2017.
גרסאות כיסוי בולטות

ג'ימי קליף - 1970.
קלוד פרנסואה - 1971.
בארי ראיין - 1971.
בט מידלר - 1971.
חוזה פליסיאנו - 1971.
הגנטריס - 1971.
הוונטורס - 1971.
פרנק פורסל - 1971 (גרסה אינסטרומנטלית).
סשה דיסטל - 1971.
ג'ונתן קינג - 1987.
SNFU - 1989.
מיסטר ביג (להקה) - 1993.
Wise Guys - 1994.
Pepê & Neném - 2000.
Me First and the Gimme Gimmes - 2001.
סקיי סווייטנאם - 2003.
ג'ון וואיט - 2004.
הקאסט של סקינס - 2007 (בהובלתו של מייק ביילי).
ג'יימס בלאנט - 2007.
רונאן קיטינג (ביחד עם מארווין פריסט) - 2010.
אנדי אלו - 2012.
גארת' ברוקס - 2013.
באסטיל (ביחד עם קיאנחה) - 2018.
מאריון ראוון - 2018 (גרסה חיה לתור האקוסטי שלה בנורווגיה).
מיק מקגויגאן - 2020.
הגרסה של מיסטר ביג

בשנת 1993, להקת הרוק האמריקאית Mr. Big הוציאה קאבר של "Wild World" באלבומה השלישי, Bump Ahead. הסינגל הגיע למקום ה-27 במצעד הבילבורד הוט 100, למקום ה-33 במצעד הפופ איירפליי, ולמקום ה-12 במצעד הפופ איירפליי (Mainstream Top 40). באירופה, השיר היה מאוד מוצלח, והגיע בשיא למקום ה-4 בדנמרק, למקום ה-7 באוסטריה ושווייץ, למקום ה-10 בנורווגיה, שוודיה והולנד, ולמקום ה-13 באיסלנד.
קליטה ביקורתית לגרסה

לארי פליק מהמגזין בילבורד תיאר את הגרסה של מיסטר ביג כ"גרסה מדויקת באופן יחסי". הוא הוסיף, "שירה מובילה נעימה והרמוניות סרוגות בחוזקה נרקמות סביב פרפופת אקוסטית דמוית בוקר (מקצוע), עם צביטה חשמלית זריזה אך עדינה. רצועה רגועה, ידידותי בחמימות." טרוי ג'יי אגוסטו מהמגזין קאש בוקס העיר: "בחזרה לארץ הבלדה שוב עם גרסה מהימנה מהקלאסיקות של קט סטיבנס." דייב שולין מה"Gavin Report" קרא לשיר " מלא בנשמה, גישה רגישה לקצה רוק מועט." הוא ציין עוד שהסולן אריק מרטין הוא "עוצמתי" מבלי "להכריע" את השיר.
עורך אחר, קנט צימרמן, החמיא ל"גרסה המוזרה בהחלט, עם טעם של מוזיקה אקוסטית." אלן ג'ונס מהמיוזיק ויק אמר כי השיר "מוגש במפתח אינטימי נמוך של בלדת רוק שהתפרס לאחרונה על ידי מטאליקה, אקסטרים (Extreme9 ו־Little Angels. מיסטר ביג נושא את זה טוב מאוד ויכול לצפות ללהיט צנוע."
ג'ון קילגו מהThe Network Forty העיר כי השיר "נשמע דומה להפליא למקור מ-1971", והוסיף כי הוא "יישמע כמו שיר רענן וחדש לדמוגרפיה הצעירה יותר."
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1993)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1993)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1993)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1993)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 7 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 53 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 13 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 19 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 27 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 36 |  |
|  ארצות הברית | מצעד המיינסטרים רוק | 33 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 12 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 24 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 4 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 11 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 59 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 56 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 10 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 39 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 30 |  |
|  צרפת | SNEP | 39 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 9 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 10 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 7 |  |
הערות שוליים

↑  https://www.songfacts.com/facts/cat-stevens/wild-world
↑  Majicat - Cat Stevens Easy Does It - Rock Magazine 1971, majicat.com
↑  Editor-At-Large: He lured boys. He's a bully. Now he bleats, The Independent, ‏2005-04-02 (באנגלית)
↑  NME, James Blunt covers Cat Stevens at Live Earth, NME, ‏2007-07-07 (באנגלית בריטית)
↑
↑
↑
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 18f1ef7b-9497-3723-aae1-05497feddfba
אורי וולטש

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1922 המבורג, גרמניה
 פטירה:  24 באפריל 2024  (בגיל 101) תל אביב
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 דרגה:    סגן אלוף
 תפקידים בשירות
 הצנזור הצבאי הראשי
 תפקידים אזרחיים
 ראש מועצת מצפה רמון
 
אורי וולטש (22 ביוני 1922 – 24 באפריל 2024) היה הצנזור הצבאי הראשי בין אוגוסט 1953 לינואר 1955, וראש מועצת מצפה רמון מנובמבר 1964 עד נובמבר 1969.
ביוגרפיה

אורי וולטש נולד ב-1922 בהמבורג שבגרמניה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל לבדו והצטרף לאביו, שעלה מספר חודשים קודם לכן. לאחר כשנה עלתה כל המשפחה לארץ.
בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה בשנת 1940.
בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי ושירת בבריגדה היהודית באירופה ובמדבר המערבי.
בשנת 1947 החל ללמוד בטכניון בחיפה והפסיק לאחר שנה כדי להתגייס להגנה.
בשנת 1948 גויס לצה״ל, המשיך בשירות קבע עד לשנת 1955 והגיע לדרגת סגן אלוף. במהלך השירות מילא מספר תפקידים, בהם הצנזור הצבאי הראשי, ראש אכ״א 6 ו-1 ובמנהל הסגל.
באוגוסט 1953 החליף וולטש את סגן-אלוף אבנר בר-און בתפקיד הצנזור הצבאי הראשי. ב-4 בספטמבר 1954 העביר ראש אגף המודיעין, אלוף-משנה בנימין גיבלי, לוולטש, הצנזור הצבאי הראשי, את הוראת הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין להטיל איפול מוחלט על שחרורם הצפוי של חיילי הלגיון הירדני שנשבו על ידי צה"ל, כחלק מעסקת חליפין שנועדה להביא לשחרורו של סמל יצחק ג'יבלי שנפל בשבי הירדני חודשיים קודם לכן במבצע ברוך 1. האיפול נדרש בשל חשש כי קציני לגיון קיצוניים יחבלו בעסקת החליפין, ואולי אפילו ירצחו את ג'יבלי. גיבלי הסביר לוולטש כי יש לאסור גם ציטוט ידיעות בנושא זה ממקורות במזרח ירושלים או ברבת עמון. השניים שקלו אם להעביר הוראה מפורשת על האיפול למערכות העיתונים – ובכך להסב את תשומת לבם לנושא – ולבסוף סוכם שלא להודיע דבר אלא לפסול כל חומר בנדון שיוגש לצנזורה. למחרת הודיע רדיו רמאללה על שחרור חיילי הלגיון. "ידיעות אחרונות" התקשר לצנזורה ושאל אם מותר לצטט את הידיעה, ונענה בשלילה. אך העיתון "הדור" פרסם את הידיעה בכותרת ראשית. עקב זאת ביטלה הצנזורה את האיסור לצטט מקורות זרים. ב-9 בספטמבר 1954 הופיעה ב"זמנים" ידיעה תחת הכותרת "מאמצים לשחרורו של יצחק ג'יבלי", אשר קישרה בין שחרור חיילי הלגיון לבין גורלו של חייל צה"ל השבוי. "מעריב" של אותו יום העתיק את הידיעה. בירור שנערך בצנזורה העלה שהידיעה הוגשה לבסיס הצנזורה בירושלים, וראש המשמרת אישר אותה. להצדקתו טען שהידיעה הסתמכה על "חוגי האו"ם", וכי בהוראות הקבע שלו לא היה כל אזכור של הסמל ג'יבלי. ראש המשמרת הודה ששגה בכך שלא התקשר עם הממונים עליו וקיבל את הנחיותיהם. סמל ג'יבלי שוחרר לבסוף והוחזר בשלום לישראל. למרות שוולטש נהג כפי שנהג בעקבות סיכום עם גיבלי הממונה עליו, עורר הפרסום את כעסו של משה דיין, ובעקבות זאת סיים וולטש את תפקידו. בינואר 1955.
לאחר שחרורו מצה״ל בשנת 1955, מונה וולטש להקים ולנהל את מפעל אבן וגבס "רימון" של תעשיית אבן וסיד בחברת סולל בונה במכתש רמון. בתפקידו זה זכה בשנת 1964 בפרס העבודה של ההסתדרות הכללית לשנת ה'תשכ"ד.
בנובמבר 1964 נבחר לראש מועצת מצפה רמון, אף שהתגורר בהרצליה. הוא סיים את כהונתו בנובמבר 1969, לאחר שלא הציג את מועמדותו בבחירות.
במלחמת ששת הימים גויס למילואים ומונה לסגן המושל הצבאי של עזה.
נפטר ב-24 באפריל 2024, כחודשיים לפני שמלאו לו 102, והובא לקבורה בבית העלמין הישן בנתניה.
הערות שוליים

↑  מ. ריש, מפעל הגבס - ייעוד חייו, דבר, 6 בפברואר 1964
↑  14 בודדים ו־7 צוותים - חתני פרס העבודה תשכ"ד, דבר, 31 בינואר 1964
↑  א. וולטש - מזכיר מועצת מצפה רמון, דבר, 16 בנובמבר 1964
↑  משה כהן, 10 שנים לאחר הקמתה מצפה־רמון מלאה בעיות כרימון, היום (עיתון ישראלי), 31 במאי 1966
↑  צבי הזן -יו"ר מועצת מצפה רמון, מעריב, 23 בנובמבר 1969
↑  יונה כהן, מה קורה בעזה ובצפון סיני?, הצופה, 25 באוגוסט 1967
↑  מודעת אבל אורי וולטש ז"ל
אברטיסטים

גזר הדין של בית-הדין המהפכני המיוחד שהורה על הוצאתם להורג של האברטיסטים ב-24 במרץ 1794.
האֶבֵּרְטִיסְטִים (צרפתית: Hébertistes; במקור נקראו לרוב קוֹרְדֶלְייֶרִים, Cordeliers, וגם Exagérés, "מפריזים") הוא הכינוי שהתקבע בהיסטוריוגרפיה לסיעה פוליטית בימי המהפכה הצרפתית, שפעלה מאביב 1793 ועד 14 במרץ 1794. הם היו הכוח הדומיננטי בימי שלטון הטרור הראשון, מאוגוסט ועד דצמבר 93', והיוו את האגף השמאלי הקיצוני בזירה הציבורית. האברטיסטים תבעו המשך והקצנה של הטרור הפנימי נגד כל מי שנחשד כאויב המהפכה, מדיניות מלחמתית עיקשת כלפי המדינות העוינות מחוץ, ולבסוף גם את ביעור הדת הנוצרית והחלפתה בפולחנות אתאיסטיים. קנאותם הביאה להתנגשות בינם לגורמים מתונים יותר. לאחר ניסיון הפיכה כושל נגד הממשל ב-6 במרץ 1794, נאסרו ראשיהם והוצאו להורג.
עלייה

פייר גספאר שומט והעיתונאי ז'אק רנה אֶבֵּר – שהסיעה כונתה בדיעבד על שמו, אם כי מעולם לא הנהיג אותה ואפילו לא היה החשוב בין אנשיה – החלו להתבלט, עוד סביב הפיכת ה-10 באוגוסט 1792, כדוגלים בגישה הרדיקלית שיוצגה בידי ז'אן-פול מארה, שבז לכל פשרנות עם השמרנים והטיף לאלימות ללא רחם. מארה העממי היה חביב על הסנקילוטים, האספסוף הפריזאי שסיפק את כוח האדם ל-10 באוגוסט ולמהלכים אחרים של השמאל. אֶבֵּר, שערך את העיתון "האב דוּשֵן" (Le Père Duchesne), נקט תחילה בקו פרו-ממסדי, בעד המונטניארדים ששלטו בוועידה הלאומית החדשה, או הקוֹנְבֶנט. בשלהי 92' הוטרד השלטון מעליית ה"נזעמים" (Enragés), קנאים פופוליסטים עניים שסחפו את הסנקילוטים בתביעה להנהגת פיקוח מחירים וסבסוד מזון, והונהגו על ידי דמויות כז'אק רו. אבר אימץ את הטענה הרשמית שה"נזעמים" היו סוכנים זרים. אבל בחודשים הראשונים של 1793, כשסדרת תבוסות מוחצת במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה איימה על המהפכה מבחוץ בעוד הכלכלה התמוטטה, נטה לעמדות קיצוניות יותר ויותר ככל שדעת הקהל הייתה נכונה לקבלן לנוכח המשבר.
הדרישה לביעור כל מי שנחשד כבוגד מבית, לפיקוח מחירים ולמדיניות מלחמה חסרת פשרות, גיבשה כמה דמויות אחרות בזירה הציבורית לגוש תומכים שאֶבֵּר היה רק אחד בתוכו. שומט, שכיהן כתובע בקומונה הפריזאית, היה בכיר ממנו למעשה. עמם ניצבו שארל-פיליפ רונסן (צר'), פרנסואה ונסן (צר') ואחרים. מרכז כוחם היה במועדון הקורדליירים הוותיק, שז'ורז' דנטון עמד בראשו בעבר ושאבר התמנה לבסוף לנשיאו. היו להם כוח רב בקומונה של הבירה ואוהדים פזורים במשרדי הממשל. במועדון היעקוביני, ז'אק ביו-וארן וז'אן-מארי קולו ד'ארבואה התקדמו לצמרת בשם אותו מצע. ה"אברטיסטים", כפי שנודעו רק בדיעבד, לא היו קבוצה מגובשת עם הנהגה אלא, בדומה לסיעות אחרות במהפכה, פלח מסוים של הספקטרום הפוליטי, שנדחק לפעול ביחד מתוך לחץ מעבריו. כמו כן, קישרו ביניהם גם אינטרס טהור ורקע דומה. כולם היו חדשים יחסית בזירה, ולכן רחוקים מן השררה. רכיבה על גל הזעם העממי הייתה מקפצה אל לב הממשל. הם היו משמאל למונטניארדים בכך שתבעו פעולה נחרצת נגד האופוזיציה של הז'ירונדינים המתונים בוועידה, בה ראו סוכני אויב, אם כי טרחו לפייס את השליטים; ומימין ל"נזעמים", שאבר מעולם לא קיבל את מצעם הכלכלי אף בימיו הפופוליסטיים. קודם התנגד לפיקוח מחירים עקרונית בעיתונו רב-התפוצה, וגם אחר כך הבהיר כי אין לאמידים בבירה ממה לחשוש.
נפילה

ה"סלחנים" ויתר הגורמים האנטי-טרוריסטיים התעודדו, ומשקלם הפוליטי גבר. ב-17 בדצמבר נעצר שארל-פיליפ רונסן, ששב לבירה מליון, באשמת פשעים והפרזות. לנוכח האיום בחקירת מעשיהם והחלשתם בזירה הציבורית, מיהר ד'ארבואה לשוב לפריז וללכד את האברטיסטים סביבו. בחודש הבא הם היו במגננה מול מתקפות קשות בעיתונות ובקונבנט. מזלם השתנה ב-8 בינואר, כשנחשפה פרשת שחיתות שעירבה את דנטון ומקורביו בשערורייה בה קרסה "חברת הודו המזרחית הצרפתית". רובספייר, שתיעב שחיתות באופן כפייתי ושתדמיתו נפגעה, מיהר להתנער מבני-בריתו בנאום ב-12 בחודש. האברטיסטים השתכנעו שהמשבר חלף. הם פתחו במערכה פוליטית נגד ה"סלחנים", ודרשו לחדש ולהגביר את הטרור בארץ. מנהיגיהם לא הבינו שאף כי רובספייר, שניצב עם אנשיו בתווך בין שתי הסיעות, פנה נגד דנטון, הוא עוד ראה בהם איום חמור לא פחות.
רונסן וכמה אברטיסטים אחרים שוחררו מהכלא ב-1 בפברואר. נציגים בתפקיד בפרובינציה, שחששו מחקירה של פשעיהם בימי הטרור, צירפו את משקלם הפוליטי לזה של הסיעה בקרב נגד ה"סלחנים." אבר ושותפיו-לדעה, אמונים על ההפיכות העממיות שכבר הפכו למסורת ומשוכנעים בתמיכת הסנקילוטים, פנו לעוד מהלך מן הסוג שהפיל את הז'ירונדינים. הם טענו שאויביהם המתונים הם סוכני אויב ובוגדים, ושיש לטהר את הרשויות שסוככו עליהן. במקביל, הקפיד העיתונאי לציין שאין לו מענות כלפי רובספייר והמרכז המונטניארדי, ושהללו הוטעו וסובבו בכחש. במשך כל פברואר וראשית מרץ נעדר רובספייר מהחיים הציבוריים עקב מחלה פתאומית. בוואקום שהותיר, סברו חלק ממנהיגי האברטיסטים שיתר הצירים לא יסתכנו בתמיכה בדנטון המוחלש, שהוקע באשמת שחיתות ופייסנות כלפי אויבי המהפכה, ודאי לא אחרי שהאיש החזק בוועידה כבר התנער ממנו.
ב-6 במרץ נטלו אבר, נשיא מועדון הקורדליירים, רונסן, קארייר ועוד כמה מראשי הסיעה את ההימור שלהם. הן המועדון, והן רובע מארה בו שכן, הכריזו על עצמם כנתונים במצב של התקוממות עד לטיהור הבוגדים מהקונבנט. הם יצאו בראש אספסוף אל הוועידה הלאומית. חישוביהם התבררו מיד כמוטעים. אף רובע אחר לא הצטרף אליהם, והם שבו כלעומת שבאו. הסנקילוטים, שעל תמיכתם סמכו, היו מרוצים מהממשל הפופוליסטי בסך הכל, והמרמור וההיסטריה שהניעום נגד הז'ירונדינים נעדרו הפעם. הכישלון הקרין מיד על הזירה הפוליטית. שורה של אברטיסטים או של מקורבים אליהם – למעשה, הקו המפריד בין אלו לאלו הותווה עקב אירוע זה – שהיה להם עניין בשימור הסטטוס קוו, מיהרו להתבדל מן הסיעה, לגנות את ניסיון ההפיכה ולתמוך בשלטון הקיים. פייר שומט, שר המלחמה בושוט, ד'ארבואה, ביו-וארן ומפקד המשמר הלאומי פרנסואה אנריו, פעלו כולם ברוח זו בימים הבאים. הם הותירו את אבר ונאמניו מבודדים באופן מסוכן.
גורלם נחתם תוך שבוע. ב-11 במרץ אשרר הקונבנט את הרכב הוועד לשלום הציבור, וחבריו לא היו צריכים לחשוש למעמדם בדעת הקהל, או להזדקק לתמיכה פוליטית בקרב הצירים, לזמן מה. ב-13 שב רובספייר הרותח מזעם ממחלתו, וצירף את כל כובד משקלו אל ה"סלחנים", נגד האברטיסטים. לא היה צורך ביותר. למחרת, ב-14 במרץ 1794, נעצרו אבר, רונסן, ונסן, מומורו ועוד שישה-עשר שהיו או נחשבו מקורבים אליהם. משפטם בבית-הדין המהפכני, שהחל ב-21 לחודש, התנהל באופן המזורז והמהונדס שרווח בעת הטרור. הם הואשמו בחתירה תחת נבחרי העם ובנטיות אנטי-מהפכניות, והוצאו להורג ב-24 במרץ.
לקריאה נוספת

Denis Richet,‏ Hébertistes,‏ בתוך: François Furet, Mona Ozouf, ‏A Critical Dictionary of the French Revolution‏, Harvard University Press, 1989. עמ' 363–370.
עוזי אלידע, ״המהפכה ולידת עיתונות ההמון״, זמנים, (1989), מס׳ 30-31, עמ׳ 82-91.
איביצה באגו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1985 (בן 39) 
 
איביצה באגו (בקרואטית: Ivica Bago, נולד ב-21 בספטמבר 1985) הוא מתעמל ורקדן קרואטי-ישראלי.
קורות חיים

באגו נולד בקאנין שבקרואטיה לאם מעצבת אופנה ואב ששירת בצבא היוגוסלבי ולו אח גדול ואחות קטנה, כילד מגיל צעיר החל לעסוק בספורט והחזיק בתואר אלוף קרואטיה בהתעמלות קרקע וקפיצה במוט. כשהיה בן שש פרצה המלחמה בבלקן ואביו הלך להילחם בעוד אמו איבדה את עבודתה והמשפחה עברה להתגורר במקלט.
באגו השתתף באליפות העולם בהתעמלות (אנ') שנערכה במלבורן בנובמבר 2005. הוא זכה במדליית ארד בתרגיל קרקע בגביע העולם בהתעמלות בקטגוריה ב' שנערך בטהראן, איראן בשנת 2006.
עקב תאונת אימונים החל להשתתף בתוכנית מציאות בארצו בה הזוכה יישחק בסרט מוזיקלי, הוא נבחר לרקדן הטוב ביותר בתוכנית, אך לבסוף הפקת הסרט לא יצאה לפועל. לאחר התוכנית הצטרף לתיאטרון המוזיקלי של זגרב והופיעה במחזות "היפה והחיה", "שיקגו" ו"בילי אליוט", הוא קיבל הצעה להופיע בלהקת סירק דו סוליי אך סירב.
במהלך סיור של להקתה של ענבל פינטו בקרואטיה הוא ניגש למבחני בד ללהקת המחול והתקבל, עקב כך עבר להתגורר בישראל. המסגרת הלהקה הוא לקח חלק בין השאר במופעים "אויסטר", "הידרה" ו"שייקר", ב-2008 עבר ללהקת "ורטיגו" והחל להתגורר בקיבוץ נתיב הל"ה שם נמצא מרכז הלהקה, במסגרת ורטיגו הוא לקח חלק במופע "רעש לבן", רקדנים וכוריאוגרפים רבים שעבדו עמו ציינו את הכריזמה שלו והוא הוגדר כרקדן מחונן.
הוא דגמן בארצו תקופה ובישראל השתתף בהפקות אופנה של המוסף זמנים מודרניים ובמגזין גו ודגמן לחברות דיזל ורנואר, ב-2009 הוביל את הקמפיין לרשת "אירוקה".
ב-2009 התפרסם כשהשתתף בתוכנית "לא נפסיק לרקוד" שם הגיע למקום השני, באותה שנה הופיע בבלט קונטיקט.
ב-2010 ו-2011 שימש רקדן בלהקת המחול הקיבוצית ולקח חלק במופעים "אינפראדום", "זיכרון דברים", "טרנספורמר", "אקודום", "60 הרץ" ו"בין קודש לחול". הוא משמש גם ככוריאוגרף ומדריך לריקוד בין היתר לימד בבלט של ניקוסיה, קפריסין.
הערות שוליים

↑  38th ARTISTIC GYMNASTICS WORLD CHAMPIONSHIPs Melbourne, AUSTRALIA - November 22nd - 27th 2005
↑  תוצאות גביע העולם בטהראן, באתר gymnasticsresults.com
↑  סליחה, יש לך ג'וצ'י על הבטן, באתר ynet, 8 ביוני 2009
↑  דורון חלוץ, הבחור הכי יפה בטלוויזיה יורד מהמסך, באתר הארץ, 6 בפברואר 2009
Watching You, Watching Me

Watching You, Watching Me הוא אלבום האולפן השמיני והאחרון של הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס, שיצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בשנת 1985, שש שנים לאחר יציאת אלבומו הקודם, 'Bout Love מ-1979. לאחר יציאת אלבום זה הכריז וית'רס באופן רשמי כי יפרוש מעשיית מוזיקה פופולרית, ואכן לא הוציא עוד תקליט נוסף מעולם, למעט שיתופי פעולה מעטים מסוימים.
הקלטה ושחרור

לאחר שחרור של שבעה אלבומים ברציפות בין 1971 ל-1979, בילה וית'רס מספר שנים בכתיבת והקלטת מוזיקה מקורית שחברת האם של חברת קולומביה רקורדס CBS Records דחתה, מה שהוביל לפרק זמן של שבע שנים בין אלבום זה לאלבומו הקודם, Bout Love'. בכל פעם שהגיש וית'רס את המוזיקה החדשה שלו לחברה, זאת דחתה אותו על הסף ולא הסכימה לפרסם את גרסאותיו הנוכחיות לשירים; יחסיהם של וית'רס ומנהלי החברה התדרדרו כל כך עד כי וית'רס אף אמר באחת הפעמים כי היה רוצה להתפוצץ בתוך המטה שלהם. עם זאת, הוא נאלץ להמשיך ולשתף פעולה עם ההנהלה בסיורים שאליהם היה מחויב, כולל הופעות משותפות עם ג'ניפר הולידיי ואחרים.
הקלטה ושחרור > רשימת רצועות והקלטותיהן

האלבום הוקלט בין השנים 1981–1985 בשלושה אולפני הקלטות: "The Complex", אולפני הקלטות R&D של ימאהה ו-אולפני ההקלטות של קונוויי. כל שלושת האולפנים נמצאים בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה ונוהלו על ידי הפקת הסאונד ברני גרונדמן מאסטרינג שמטה נמצא בהוליווד, קליפורניה.
"Oh Yeah!" הוקלט בשנת 1985 באולפני ההקלטות של קונוויי, בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה
"Something That Turns You On" הוקלט בשנת 1982 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"Don't Make Me Wait" הוקלט בשנת 1985 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"Heart in Your Life" הוקלט בשנת 1985 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"Watching You Watching Me" הוקלט בשנת 1981 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"We Could Be Sweet Lovers" הוקלט בשנת 1982 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"You Just Can't Smile It Away" הוקלט בשנת 1985 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"Steppin' Right Along" הוקלט בשנת 1982 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"Whatever Happens" הוקלט בשנת 1985 באולפני הקלטות R&D של ימאהה
"You Try to Find a Love" הוקלט בשנת 1985 באולפני "The Complex"
ביקורות

האלבום הגיע לשיא במצעד הבילבורד 200 במקום ה-143, נמוך ביחס לאלבומים דומים של וית'רס, ב-28 ביוני 1985 ואך במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ דווקא הגיע הערך למקום 42 המכובד, בו נשאר במשך לא פחות מ-25 שבועות. האלבום הצליח גם בבריטניה, שם זכה להגיע למקום 60 במצעד האלבומים הבריטי. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Oh Yeah!", שהגיע למקום 22 במצעד שירי המוזיקה השחורה, המקום ה-40 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים ולמקום ה-60 במצעד הסינגלים הבריטי; הסינגל השני הוא "Something That Turns You On", שהגיע למקום ה-46 במצעד שירי המוזיקה השחורה.
נלסון ג'ורג', במאמר למגזין בילבורד, תיאר את האלבום כ"[אחד מ]אלבומי הרית'ם אנד בלוז הטובים ביותר" בשנת 1985, וכתב כי הוא "מלא בהנאות קטנות". שנים מאוחר יותר, זוכה האלבום בכשלושה מתוך חמישה כוכבים בסקירת אתר AllMusic. אולם הוא נתקל בביקורות פחות טובות ממאזינים באתר Original Album Classics שהגדירו את האלבום כ"מוגבל" ואת הסינגלים שבו "חסרי חשיבות".
בהספד של וית'רס שפורסם במגזין הגרדיאן בשנת 2020, לאחר מותו, כתב אלכסיס פטרידיס כי "האלבום מכיל שירים פנטסטיים" אך הסתייג והביע את חוסר מנוחתו מאיכות ההקלטה הירודה. מגזין סטריאוגום (אנ') פרסם את רשימת השירים הטובים ביותר של וית'רס עם מותו וכלל בהם גם את "We Could Be Sweet Lovers", וציין כי הסינגל טוב מספיק כדי להישאר ברשימה זו עוד זמן רב, גם אם האלבום עצמו בעל טווח קצר.
הערות שוליים

1 2  Bill Withers: the brilliant folk-soul star who said it all with time to spare, the Guardian, ‏2020-04-03 (באנגלית)
↑  Scott Benarde, Music Writer, BILL WITHERS, 'LEAN ON ME' ATTITUDE BACK THE 47-YEAR-OLD SINGER, WHOSE STYLE AND DELIVERY FALL SOMEWHERE BETWEEN LOU RAWLS AND MARVIN GAYE, HAS RELEASED A NEW ALBUM AND EMBARKED ON A CONCERT TOUR., Sun-Sentinel.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Bill Withers - Billboard 200, Billboard
↑  Bill Withers - Top R&B/Hip-Hop Albums, Billboard
↑    Alix Sharkey, ‏Bill Withers interview, The Telegraph, 10 August 2010
↑  Bill Withers - Oh Yeah!, Billboard
↑  (Bill Withers - Oh Yeah! (Adult Contemporary, Billboard
↑  oh yeah! | full Official Chart History | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  Bill Withers -  "Something That Turns You On (R&B)", Billboard
↑  ג'ורג' נלסון, The Rhythm & the Blues, Billboard, 1894, עמ' 55
↑  Watching You Watching Me - Bill Withers | Songs, Reviews, Credits | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2021-05-07
↑  Original Album Classics [3CD] - Bill Withers | Songs, Reviews, Credits | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2021-05-07
↑  10 Overlooked Gems From Soul Legend Bill Withers, Stereogum, ‏2020-04-03 (באנגלית)
| ביל וית'רס |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | Just as I Am • Still Bill • +'Justments • Making Music • Naked & Warm • Menagerie • 'Bout Love • Watching You, Watching Me |  |
| אלבומי הופעה | Live at Carnegie Hall |  |
| אלבומי אוסף | Bill Withers' Greatest Hits • The Essential Bill Withers |  |
| סינגלים | "Ain't No Sunshine" • "Grandma's Hands" • "Lean on Me" • "Use Me" • "Who Is He" • "Lovely Day" • "Better Off Dead" • "Oh Yeah!" • "Something That Turns You On" • "We Could Be Sweet Lovers" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 7e2f588f-aeb3-3c88-b633-1ed763904fd7
אבנר חזקיהו

| --- | --- |

אבנר חזקיהו
 לידה:  22 בנובמבר 1926 קאזאנלק, בולגריה 
 פטירה:  28 באפריל 1994 (בגיל 67) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1949–1994 (כ־45 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
קריקטורה מאת זאב. בקריקטורה מופיעות דמויות ששיחק חזקיהו: למעלה, מימין: "כתר בראש" (1969), "מידה כנגד מידה" (1984), "הסוחר מוונציה" (1980), "בגדי המלך (1961). למטה: "החולה המדומה" (1990), "הדוד וניה" (1978), "מעגל הגיר הקווקזי" (1983), "מארה סאד" (1967).
נסים אלוני ואבנר חזקיהו (מימין) בחזרות "החולה המדומה", 1992
לוחית זיכרון על ביתו של אבנר חזקיהו בתל אביב
אבנר חזקיהו (בכינויו: חזקי הגדול, 22 בנובמבר 1926 – 28 באפריל 1994) היה שחקן תיאטרון וקולנוע וזמר ישראלי, אחד משחקניו הבולטים והגדולים של תיאטרון "הקאמרי".
ביוגרפיה

חזקיהו נולד למרים ולשלמה, רב הקהילה היהודית[דרוש מקור], בקאזאנלק שבבולגריה. למד בסופיה באקדמיה לדרמה, ועלה לישראל בשנת 1949.
בארץ שירת בלהקה צבאית וסיים את הסטודיו הדרמטי של תיאטרון הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד. בשנת 1953 התקבל להבימה וצורף לקולקטיב ב-1960. בשנים 57–1956 עבר השתלמות מקצועית בפריז אצל הבמאי ז'אן מארי סרו, שלאחריה חזר להבימה.
ב-1961 הופיע יחד עם יוסי בנאי ויונה עטרי במופע "יוסי-חזקי-יונה", שהציג מערכונים משולבים בשירים שהלחין סשה ארגוב.
ב-1962 שיחק בסרט "חבורה שכזאת" בבימויו של זאב חבצלת.
בשנת 1962 עזב את הבימה. שנה מאוחר יותר הקים יחד עם יוסי בנאי ונסים אלוני את "תיאטרון העונות", במסגרתו הועלו מספר מהצגותיו של אלוני. בשנת 1968, כשנתיים לאחר סגירת תיאטרון העונות, הצטרף לתיאטרון הקאמרי, בו שיחק עד יומו האחרון. בנוסף שיחק חזקיהו גם בתיאטרון האהל ובתיאטרון חיפה.
חזקיהו נפטר בגיל 67 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
הוא הותיר אחריו את אשתו, יעל הלר חזקיהו, פסיכולוגית קלינית ואמנית, ואת בנו רמי חזקיהו, גם הוא שחקן תיאטרון.
ביוגרפיה > תפקידים בולטים והצגות

בין תפקידיו הבולטים: דוד המלך ב"כתר בראש", שיילוק ב"הסוחר מוונציה", הדוד וניה ב"הדוד וניה", הבעל ב"צייד יצא לצוד בצד", בר מזל ב"היער", סלדון ב"קולי קולות קלים", אצדק ב"מעגל הגיר הקווקזי", סינג'ן ב"הצלצול האחרון", הדוכס ב"מידה כנגד מידה", קומוי ב"קסטנר", נאט ב"אני לא רפפורט" (על תפקידו זה זכה בפרס ע"ש חנה רובינא), פפכץ ב"שיץ", המהר"ל ב"הגולם", ארגן ב"החולה המדומה", טוביה ב"תפילה".
בנוסף שיחק ב"בגדי המלך" ו"הנסיכה האמריקאית" (בתיאטרון העונות), "ביקור הגברת הזקנה", "יוליוס קיסר", "תל אביב הקטנה (מופע), "אדם הוא אדם", "הצמא והרעב", "נשף הגנבים", "הארוך השמן והגוץ", "המלכה והמורדים", "אל תגעו בנוימן", "גן הדובדבנים", "אנריקו", "מארה סאד", "הצלצול האחרון" ו"ריצ'רד השלישי".
בשנת 1980 שיחק את המלך במחזמר "אלוף בצלות ואלוף שום" על פי ח.נ. ביאליק.