stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנדון ואסקס
קריירה

ואסקס חתם בקבוצת ה-MLS, אטלנטה יונייטד, בדצמבר 2016 לקראת עונת הבכורה שלה בליגה. בשתי העונות הראשונות שלו במועדון, תחת המנג'ר טאטה מרטינו, ואסקס הוצב כשחקן כנף ולא בעמדתו הטבעית כחלוץ. בקבוצת המילואים, ואסקס רשם 21 הופעות וכבש שער אחד במהלך שתי העונות הללו.
ב-19 בנובמבר 2019, נבחר ואסקס על ידי נאשוויל בדראפט של ה-MLS לשנת 2019. לאחר מכן, הוא הועבר לסינסינטי, שם תחילה שימש כמחליף. הוא עשה את פריצת הדרך שלו בעונת 2022 תחת המנג'ר החדש פט נונן. לאחר מכן, הוא קבע את שיא השערים בעונה אחת בתולדות המועדון. ב-3 באוגוסט 2022, נבחר ואסקס לשחק בקבוצת האולסטאר של ה-MLS. ואסקס הפך לשחקן השני ממועדון סינסינטי שנבחר אי פעם לסגל כוכבי ה-MLS.
נבחרת לאומית

ואסקס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית ופתח במשחק ידידות בינלאומי נגד נבחרת סרביה ב-25 בינואר 2023, באצטדיון בנק קליפורניה בלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  BRANDON VAZQUEZ, clubelevenmag
| נבחרת ארצות הברית – גביע הזהב 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 טרנר •  2 ידלין •  3 לונג •  4 מיאזגה •  5 ריינדולס •  6 בוסיו •  7 סוניורה •  8 סנדס •  9 פריירה •  10 רולדן •   11 קאוול •  12 רובינסון • 13 מוריס •  14 מיכאילוביץ' • 15 ג'ונס • 16 מוריס • 17 זנדחאס • 18 ג'ונסון • 19 ואסקס • 20 ניל • 21 טולקין • 22 גרסל • 23 סלונינה • 24 יוייל • מאמן: ברהלטר |  1 טרנר •  2 ידלין •  3 לונג •  4 מיאזגה •  5 ריינדולס •  6 בוסיו •  7 סוניורה •  8 סנדס •  9 פריירה •  10 רולדן •   11 קאוול •  12 רובינסון • 13 מוריס •  14 מיכאילוביץ' • 15 ג'ונס • 16 מוריס • 17 זנדחאס • 18 ג'ונסון • 19 ואסקס • 20 ניל • 21 טולקין • 22 גרסל • 23 סלונינה • 24 יוייל • מאמן: ברהלטר | ארצות הברית |
בית הקברות המרכזי בסופיה

| --- | --- |

הכניסה הראשית לבית הקברות המרכזי בסופיה (2013)
 פרטי בית הקברות
 פעיל
 דת:  נצרות, יהדות
 תאריך הקמה:  1898
 מיקום:  הכניסה הראשית מרחוב קָמֶנוֹדֶלְסְקָה 11, שכונת אוֹרְלָאנְדוֹבְצִי (בבולגרית: Орландовци)
 קואורדינטות:  42°42′59″N 23°19′59″E﻿ / ﻿42.71639°N 23.33306°E﻿ / 42.71639; 23.33306
 he
  (למפת סופיה מוגדלת) מחוז סופיה פרניק קיוסטנדילבית הקברות המרכזי(למפת סופיה רגילה) מחוז סופיה פרניק קיוסטנדילבית הקברות המרכזי
 
מראה החלקה היהודית בבית העלמין המרכזי בסופיה
בית הקברות המרכזי בסופיה (בבולגרית: Централни софийски гробища) הוא בית קברות השוכן בסופיה בירת בולגריה. בית הקברות הוקם ב-1898 ושוכנת בו חלקה יהודית המהווה את בית הקברות היהודי הפעיל הגדול בבולגריה.
רקע

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נפגעה סופיה קשות. חיילי הצבא העות'מאני נסוגו בשיטת "אדמה חרוכה" ונגרמו נזקים כבדים בעיר. מרבית האוכלוסייה המוסלמית ומקצת מהאוכלוסייה היהודית עזבו ביחד עם החיילים העות'מאנים הנסוגים. לאחר הקמת נסיכות בולגריה וההכרזה על סופיה כבירתה, החל גל הגירה פנימית אל העיר מרחבי בולגריה והחלה תנופת בנייה והתרחבות. ב-1880 החליטה ממשלת בולגריה להקים בית קברות חדש בפאתי העיר ליד הכפר אוֹרְלָאנְדוֹבְצִי(אנ') אשר לימים הפך לשכונה בעיר. ב-1898 נפתח בית הקברות. לאורך השנים ובעיקר לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב שטחו של בית הקברות, במקביל לגידולה המואץ של סופיה והוא נותר ריאה ירוקה בלב העיר. בבית הקברות קיימת חלקה כללית לאוכלוסייה הנוצרית אורתודוקסית, חלקה קתולית, חלקה יהודית, חלקה צבאית וחלקת "גדולי האומה".
החלקה היהודית

קהילה יהודית התקיימה בסופיה מראשית המאה ה-14. בשלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17, לאחר הגעת מגורשי ספרד ומגורשי פורטוגל הוקם במרכז העיר באזור השכונה היהודית ו"שוק המלח" בית קברות לקהילה. בראשית המאה ה-21 נמצא שטח בית העלמין הקדום בשכונת "וְזְרָאזְ'דָנֶה"(אנ') (בבולגרית: Възраждане) בסמוך לכיכר וְזְרָאזְ'דָנֶה במתחם גדול שבין שדרות אלכסנדר סטמבוליסקי, שדרות חריסטו בוטב ורחוב פּוֹסִיטָאנוֹ. במקום נקברו כמה אלפי יהודים. ב-1881 מנתה הקהילה היהודית 4,274 נפשות שהיוו חמישית מכלל האוכלוסייה. ב-1898, עם הקמת בית הקברות המרכזי, הופקע שטח בית הקברות היהודי הישן מרשות הקהילה ונסגר. במקום החלה תנופת בנייה של בתי מגורים ובית הקברות נהרס בהדרגה.
עד שנות ה-30 של המאה ה-20 עדיין ניתן היה למצוא מצבות ושרידי קברים מפוזרים בחצרות השכונות החדשות שנבנו. כמה עשרות מצבות, בעיקר של משפחות עשירי הקהילה שנותרו להתגורר בסופיה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הועברו מבית הקברות הספרדי הישן לחלקה היהודית שהוקצתה בצפונו של בית הקברות המרכזי בסופיה. מבית הקברות הישן לא נותר זכר. ב-1939 נמנו בסופיה כ-26,000 יהודים. ב-1950, לאחר העלייה ההמונית לישראל נותרו בסופיה כ-5,000 יהודים וב-2009 התגוררו בה 2,500 יהודים. החלקה היהודית בבית העלמין המרכזי פעלה בראשית המאה ה-21. שטח החלקה היהודית 50,000 מטר רבוע ומצויות בה כ-7,000 מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בבולגרית ובלאדינו.
הערות שוליים

1 2  .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, pages 61-57
↑  צבי קרן, הקהילה היהודית בסופיה, באתר "כולנו בולגרים".
↑  בית הקברות היהודי בסופיה, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית).
בריסאוס

| --- | --- |
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  ארדיס 
 אחים:  כריסס 
 צאצאים:  בריסאיס 
 
בּריסֵאוּס (ביוונית עתיקה: Βρισεύς) או בּריסס (Βρίσης) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, אביה של בריסאיס (היפודאמיאה (אנ')), נערה שנשבתה על ידי היוונים במלחמת טרויה, כפי שמסופר באיליאדה של הומרוס.
אאוסטאתיוס מסלוניקי (אנ'), פרשן של הומרוס, אומר כי בריסאוס וכריסס היו אחים, כבניו של ארדיס (Ardys, שאינו ידוע ממקור אחר), כאשר בריסאוס מתגורר בפדסוס (אנ') וכריסס מתגורר בכריסה (אנ'); שתיהן היו עיירות בטרואדה (אנ'). על פדאסוס נאמר אצל הומרוס כי היא התיישבות ללגית (אנ'), שנשלטה על ידי המלך הללגי אלטס (אנ'). לפיכך ייתכן שבריסאוס היה גם הוא ללגי. מקורות אחרים אומרים כי בריסאוס היה כהן של לירנסוס (אנ').
על פי דיקטיס איש כרתים (אנ'), בריסאוס תלה את עצמו כאשר איבד את בתו.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: בריסֵאִוּס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה); ברִיסֵס, במלעיל (ההטעמה בהברה הראשונה).
1 2  דיקטיס איש כרתים, ספר 2, פסקה 17.
↑  הומרוס, איליאדה, שיר שני, 689–690.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בייב דידריקסון

מילדרד אלה דידריקסון זהריאס (Mildred Ella Didrikson Zaharias; ‏26 בינואר 1911 – 27 בספטמבר 1956) שנודעה גם כבייב דידריקסון (Babe Didrikson) וכבייב זהריאס הייתה ספורטאית רב תחומית אמריקאית. נחשבת לאחת הספורטאיות הגדולות בהיסטוריה. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במגוון מקצועות באתלטיקה קלה, ממייסדות סבב הנשים המקצועני בגולף (LPGA) ואחת הגולפאיות הגדולות בכל הזמנים. הצטיינה במגוון גדול של ענפי ספורט נוספים, ובעיקר בכדורסל.
תחילת דרכה

דידריקסון נולדה בטקסס להורים ממוצא נורווגי. את מרבית ילדותה העבירה בעיר בומונט בדרום-מזרח טקסס. את שם החיבה שלה, בייב, על שמו של בייב רות', קיבלה לאחר שחבטה חמישה הום-ראנס במשחק בייסבול בשכונת מגוריה. היא גילתה בילדותה כישרונות נוספים - תפירה ועיצוב בגדים, שירה ונגינה במפוחית. דידריקסון זכתה בתחרויות עיצוב מקומיות, הקליטה מספר שירים שזכו להצלחה נאה, אולם מרכז חייה מאז ילדותה היה הספורט, והיא שלחה ידה בהצטיינות במגוון גדול של ענפי ספורט - אתלטיקה, כדורסל, כדוריד, כדורעף, בייסבול, שחייה, אגרוף ואף ביליארד.
במיוחד הצטיינה באותם ימים באתלטיקה קלה ובכדורסל. היא שיחקה בנבחרת הכדורסל של בית הספר התיכון שלה וזכתה לתואר אול אמריקן על הצטיינותה.
לאחר סיום בית הספר התיכון גויסה דידריקסון על ידי חברה מסחרית וקיבלה תשלום סמלי, כביכול כמזכירה, אך למעשה על מנת שתייצג את החברה באליפויות חובבניות. העסקתה כ"מזכירה" הייתה נחוצה כדי לשמור על המעמד שלה כאתלטית חובבנית. במהלך אותן אליפויות המשיכה דידריקסון להצטיין בכדורסל, אך עלתה לגדולה והתפרסמה בזכות הישגיה יוצאי הדופן באתלטיקה קלה - היא שברה את שיאי העולם בשלושה מקצועות של אתלטיקה קלה שהצריכו כישורים שונים ומגוונים: ריצת 80 מטר משוכות, הטלת כידון וקפיצה לגובה.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

ב-1932 דידריקסון התחרתה באולימפיאדת לוס אנג'לס באתלטיקה קלה, בשלושת המקצועות בהן הצטיינה. היא זכתה במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות ובהטלת כידון (בשניהם קבעה שיאים אולימפיים) ובמדליית כסף בקפיצה לגובה. בקפיצה לגובה שברה את שיא העולם יחד עם הזוכה במדליית הזהב, אך הסתפקה במדליית כסף בגלל מספר פסילות גדול יותר מיריבתה. למעשה עברה דידריקסון גובה נוסף, אך נפסלה בשל חוק (שכבר לא קיים) שפסל את סגנון הקפיצה שלה.
תחילת הקריירה בגולף

לאחר האולימפיאדה סיירה דידריקסון ברחבי ארצות הברית עם קבוצת כדורסל שהקימה לצורך משחקי ראווה, אך חיפשה אתגר חדש. בהשפעת ידידה טובה, היא מצאה את אותו אתגר בגולף, והחלה לשחק בטורנירים לחובבים ב-1935. גם כאן גילתה עד מהרה יכולת גבוהה וזכתה בטורנירים לחובבים, אך בשל קבלת תשלום על משחקי הראווה שלה בכדורסל פסל איגוד הגולף האמריקאי את מעמד החובבנית שלה.
בתגובה לפסילת המעמד שלה, השתתפה דידריקסון בטורניר מקצועני בסבב הגברים (PGA) - האישה הראשונה שעשתה זאת.
ב-1938 פגשה בטורניר גולף לידוענים את המתאבק ג'ורג' זהריאס, והם נישאו שנה מאוחר יותר. היא נודעה מאז כבייב זהריאס.
רק ב-1943 הוחזר לה מעמדה כחובבנית. התברר ש-8 השנים שעברו לא הקהו את כישוריה ויכולותיה של דידריקסון-זהריאס, והיא שלטה ביד רמה בגולף החובבני כשהיא זוכה ב-17 מתוך 18 טורנירים בהם השתתפה, לפני שפנתה סופית למקצוענות ולהקמת ה-LPGA.
קריירת הגולף המקצוענית וייסוד ה-LPGA

זהריאס הפכה למקצוענית ב-1947 והוכיחה תוך זמן קצר שהיא הגולפאית הטובה בעולם. בין 1948 ו-1953 זכתה ב-31 טורנירים, כאשר כבר ב-1948 היא משלימה גראנד סלאם - זכייה בשלוש האליפויות הגדולות של סבב הנשים.
תוך כדי ההצלחות הספורטיביות פעלה דידריקסון לרפורמה בגולף המקצועני, ויחד עם 12 גולפאיות נוספות הקימה את הסבב המקצועני לנשים בגולף - ה-LPGA, כמקביל לסבב הגברים PGA. מאז ועד היום ה-LPGA הוא הסבב המקצועני המרכזי והמצליח ביותר בגולף הנשים. דידריקסון מילאה את תפקידיה הניהוליים בסבב ביד רמה כשהיא מגייסת עוד ועוד מתחמים וספונסרים לסבב, ומייסדת טורנירים חדשים.
שנותיה האחרונות ומותה

ב-1953, כאשר היא עדיין בשיא הצלחתה, ולאחר ניצחון בטורניר הראשון שנקרא על שמה - Babe Zaharias Open, שנערך במתחם הגולף בעיר הבית שלה, בומונט - אובחנה זהריאס כחולה בסרטן המעי הגס. היא עברה ניתוח להסרת הגידול, אולם התברר שהסרטן התפשט לבלוטות הלימפה שלה ולא ניתן להסירו.
למרות מחלתה חזרה זהריאס להתחרות ולנצח, וב-1954 זכתה בפעם השלישית באליפות ארצות הברית הפתוחה - הטורניר החשוב ביותר של ה-LPGA.
עם החמרה במצבה סבלה זהריאס מכאבים חזקים ונאלצה לפרוש. היא מתה מהמחלה בגיל 45 כאשר בחודשי חייה האחרונים התקשתה אף בהליכה.
מורשת

בעיר שבה גדלה, בומונט שבטקסס, יש מוזיאון לזכרה.
מתחם הגולף בבומונט, כמו גם בערים אחרות בארצות הברית, קרוי על שמה. במתחם הגולף על שמה מתקיים מדי שנה טורניר לזכרה.
היא חברת היכל התהילה של הגולף העולמי והיכל התהילה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
בית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  2 בספטמבר 1949 
 שטח:  455 דונם
 מספר קבורים:  58,000 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  21°18′44″N 157°50′46″W﻿ / ﻿21.31235°N 157.84608611111°W﻿ / 21.31235; -157.84608611111
  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטבית הקברות הלאומי(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטבית הקברות הלאומי
 
הכניסה לבית הקברות. ברקע נראית אנדרטת הונולולו
בית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים (National Memorial Cemetery of the Pacific) הוא בית קברות לאומי בעיר הונולולו שבהוואי, ארצות הברית, שבו נקברו חללי וותיקי הכוחות המזוינים של ארצות הברית וקרוביהם ואזרחים נכבדים. ניצבת בו גם אנדרטת הונולולו לנעדרים במלחמות ארצות הברית באוקיינוס השקט. זהו אחד האתרים הידועים באיי הוואי ומיליוני אנשים מבקרים בו מדי שנה.
בית הקברות

בית הקברות שוכן במכתש פואוואינה (Puowaina Crater) – לוע הר געש כבוי בעיבורה של הונולולו, ששמו מיתרגם בקירוב כ"גבעת הקורבן". הוא מוכר יותר בשמו העממי "קערת הפונץ'" (Punchbowl).
הקונגרס החליט על הקמת בית הקברות ב-1948, בעקבות מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט. בינואר 1949 נקברו בו החללים הראשונים – חיילים של ארצות הברית שהובאו מזירה זו, ובכללם חללים שנהרגו בהתקפה על פרל הארבור. בסך הכל נקברו בו 13,000 מחללי אותה מלחמה. בית הקברות נפתח לציבור ב-19 ביולי 1949, עם קבורתם של חמישה מחללי המלחמה – חייל אלמוני, שני חיילי חיל נחתים, קצין צבא ארצות הברית ואזרח – העיתונאי ארני פייל. טקס חנוכת האתר נערך ב-2 בספטמבר 1949 – יום השנה הרביעי לטקס הכניעה של יפן במלחמת העולם השנייה.
בית הקברות משתרע על שטח של 455 דונם. בסך הכל נקברו בו כ-53 אלף אנשים – מרביתם ותיקי מלחמה ששירתו במלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם. כיום הוא סגור לקבורה, למעט חריגים מצומצמים.
הקברים באתר סומנו בתחילה בצלבים ומגיני דוד מעץ. ב-1951 הם הוחלפו בלוחות מצבה מלבניים מגרניט, השקועים בדשא.
בבית הקברות הוקם מסלול זיכרון, העובר בין 56 אבני זיכרון שהונחו באתר על ידי מוסדות שונים לזכר ותיקי המלחמות.
בית הקברות – למעט האנדרטה שבו - מנוהל על ידי המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.
בית הקברות נכלל במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
אישים ידועים שנקברו בבית הקברות

31 חיילים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס - העיטור האמריקני הגבוה ביותר
ארני פייל – כתב צבאי נודע, נהרג בקרב אוקינאווה ב-1945
הנרי אוליבר הנסן (Henry Oliver "Hank" Hansen) – אחד ממניפי הדגל המקוריים על הר סוריבאצ'י באי איוו ג'ימה; נהרג בקרב שם
אליסון אוניזוקה (Ellison Onizuka) – האסטרונאוט הראשון ממדינת הוואי, נהרג באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ב-1986
רלף וולדו כריסטי (Ralph Waldo Christie) – אדמירל, מחלוצי השימוש בטורפדו
ויליאם קווין (William Francis Quinn) – המושל הראשון של הוואי (1959–1962). גם אשתו נקברה לצידו.
ג'ון היילנד (John Joseph Hyland) – אדמירל, מפקד צי האוקיינוס השקט במלחמת וייטנאם
דניאל אינווי - סנאטור, גיבור מלחמת העולם השנייה.
אנדרטת הונולולו

ב-1964 הוקמה בשוליו המערביים של בית הקברות אנדרטת הונולולו, המנציחה את שמותיהם של הנעדרים האמריקניים בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה וכן במלחמת קוריאה. בשנת 1980 היא הורחבה כדי לכלול גם את שמות הנעדרים ממלחמת וייטנאם. בסך הכל הונצחו באנדרטה שמותיהם של 28,778 נעדרים. שמותיהם נחרתו על גבי כותלי חצרות אבן, המשתרעות משני צידיו של גרם מדרגות המעפיל אל האנדרטה. היא כוללת גם מבנה בית תפילה גבוה שבחזיתו פסל בן תשעה מטרים של קולומביה ואכסדרות ובהן תצוגת מפות קרב.
האנדרטה נבנתה ומנוהלת על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
ראו גם

אנדרטת האונייה אריזונה
מצבתו של אליסון אוניזוקה, בתבנית המצבות האחידה של בית הקברות
חזית בית התפילה באנדרטה
בית אבי (2008)

ערך זה עוסק בסרט קולנוע בבימוי דני רוזנברג. אם התכוונתם לסרט קולנוע משנת 1947 בהפקת מאיר לוין, ראו .
| --- | --- |

מתוך הסרט "בית אבי".
 בימוי:  דני רוזנברג
 הופק בידי:  אסף ארבל
 תסריט:  דני רוזנברג
 עריכה:  רות ליטן
 שחקנים ראשיים:  איתי טיראן מיקי לאון
 מוזיקה:  אבי בנימין ישראל דוד
 צילום:  דודו סטוזמייסטר עידו בראון
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  19 באוגוסט 2008 ישראל   2 בנובמבר 2008 ארצות הברית
 משך הקרנה:  40 דקות
 שפת הסרט:  יידיש עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  100,000 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית אבי (ביידיש: מיין טאטע'ס שטוב) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר יידיש מ-2008.
הסרט, דרמה באורך 40 דקות, הוא פרויקט הגמר של הבמאי והתסריטאי דני רוזנברג, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. העבודה על הסרט, שכולו ביידיש בניב לודז'אי, ארכה שלוש שנים והוא הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה

הסרט מתאר את סיפורו של לולק, ניצול שואה צעיר (בגילומו של איתי טיראן), המגיע לישראל בשנת 1948 ומגויס למלחמת העצמאות. זר לשפה ולזהות החדשה שניתנה לו, הוא מוצב על ראש גבעה מדברית, נתון למרותו הבלעדית של מפקדו (בגילומו של מיקי לאון), המנסה ביד קשה להפוך אותו לצבר כמוהו. בסופו של הסרט חוזר לולק בדמיונו לביתו שבפולין ושם נפרד בפעם האחרונה מאביו ואמו (נטשה מנור).
על היידיש

הסרט דובר במלואו יידיש בניב לודז'אי, והוא אחד הסרטים המעטים דוברי-היידיש שהופקו בעולם מאז פרוץ מלחמת העולם השנייה. השחקנים איתי טיראן ומיקי לאון התכוננו במשך חודשים לתפקיד ולמדו יידיש על בוריה בעזרתו של הסופר, המשורר והעיתונאי הוותיק משה סחר (אשר תרגם בין השאר את שיריו של איציק מאנגר).
שירו של מאנגר "אויפן וועג שטייט א בוים" ("על הדרך עץ עומד") מופיע בסרט בביצועו של איתי טיראן.
קבלת הסרט

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 2008 הוקרן הסרט בקביעות בסינמטקים בישראל. בשנת 2009 הוקרן הסרט בפסטיבלים ובתי קולנוע ברחבי העולם והוצג בבכורה טלוויזיונית בערוץ 10.
בשנה זו נבחר הסרט במקום השני ברשימת עשרים סרטיו הנבחרים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בכל הזמנים, כפי שנבחרו על ידי 20 מנהלי פסטיבלים גדולים ואוצרי מוזיאונים בינלאומיים מרכזיים, במסגרת חגיגת 20 שנות פעילות לבית הספר.
לקריאה נוספת

ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה: ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי, הוצאת מאגנס, עמ' 199–204.
הערות שוליים

↑  בפסטיבל הסרטים הישראלי ה-23 בניו יורק.
בית הבאר (חולון)

| --- | --- |

בית הבאר - שער הכניסה לבית הבאר
 מידע כללי
 סוג:  מבנה
 כתובת:  התאנה 6
 מיקום:   חולון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה-19 – ?
 קואורדינטות:  32°01′57″N 34°46′00″E﻿ / ﻿32.032607417015°N 34.766639629389°E﻿ / 32.032607417015; 34.766639629389
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הבאר(למפת גוש דן רגילה) בית הבאר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הבאר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הבאר  he בית הבארhe בית הבארמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הבאר הוא מתחם של מבנים ומתקני פרדס שהוקמו במאה ה-19 בחלקה הדרומי של העיר יפו, בתחום הכפר הערבי תל א-ריש, על גבול שטחי החולות הגדולים עליהם נבנתה לימים העיר חולון. האתר נמצא בין הרחובות: הפרדס, סביון, המצודה והתאנה, והוא כולל את המתקנים החקלאיים הטיפוסיים למבני ביארה, כולל מבנה מגורים. המתחם הוגדר על ידי עיריית חולון כמבנה לשימור.
הרקע להקמת בית הבאר

במחצית המאה ה-19 התפתחה מאוד תעשיית הפרדסנות בשטחים החקלאיים שסביב העיר יפו. הצורך בהשקאת הפרדסים רחבי הידיים הוביל לחפירת בארות רבות ולהקמת מתקנים נלווים הדרושים לשם השקיית העצים. סביב כל אחת מן הבארות הוקמו בהדרגה מתחמים בנויים אשר נודעו בשם הערבי "ביארה".
בספרו "מעין גנים - הלכות נטיעות גנים ופרדסים באה"ק", שנכתב בשנת 1891, פירט אהרון לייב פלמן את מקור שמם של בתי הפרדס ואת חשיבותם:
בחודשים הגשומים של שנה רגילה לא היה צורך להוסיף מים על מי הגשמים. בשבעת החודשים השחונים של השנה (מאי-נובמבר) הושקו רוב פרדסי ארץ ישראל (להוציא המעטים שהיו בקרבת נהרות) במי באר. על כן נקרא הפרדס בערבית "בייארה", על שום הבאר, "ביר" בערבית, שנמצאה בתקופה זו בכל פרדס. בשם "באייארא" יקרא הערבי תושב הארץ את פרדסי עושי פרי בארץ, על שם הבאר אשר בלעדיו לא יכוון כל פרדס בארץ, כי ממנו דולים ומשקים את המטעות. ולהבא יאמר הערבי "ביר" ויצא ממנו שם "באייארא" ליחיד, ולפרדסים רבים בשם "ביארות". והשם הזה קנה לו זכות אזרח בכל השפות המתהלכות פה, וגם העברים יאמרו כן לפרדסי הארץ"
בעקבות שיפור המצב הביטחוני בארץ ישראל לא היה עוד צורך בחומת העיר יפו והיא הלכה והתפוררה עד אשר נהרסה כליל בשנת 1888. האפשרות לצאת מן הרחובות הצפופים של העיר העתיקה הניעה את עשירי העיר להקים בתי מידות מטיפוסים שונים במרחב הפתוח שסביב העיר, ובעלי הפרדסים בחרו להקים לעצמם בתי באר מוקפים גדרות אבן בלב שטחי הפרדסים שהשתרעו ממזרח ליפו. מתחם הביארה, שראשיתו מתקן חקלאי מובהק, קיבל משמעות נוספת והפך לבית עשירים גדול ומפנק לשימוש עשירי העיר יפו.
שלבי ההתפתחות של הקמת המבנים במתחם הביארה

כאמור, ניתן לזהות במתחמי הבאר שהוקמו סביב העיר יפו מספר שלבים אופייניים בהקמת המבנים השונים המרכיבים את הביארה:
| מרכיב הבנייה | ייעוד המרכיב |
| --- | --- |
באר: הבאר החפורה היא המרכיב העיקרי של הביארה, וסביבה התפתחו יתר המרכיבים. המים נשאבו באמצעות מתקן אנטיליה או בעזרת משאבה עם מנוע.
בריכת מים: הבריכה נועדה לאגור את המים שנשאבו מן הבאר ולשמור אותם לשימוש בשעת הצורך.
מערכת הובלת המים: תעלות אבן או צינורות אבן ומתכת אפשרו להוביל את המים מבריכת האגירה אל עצי הפרדס.
מבני משק, מחסנים ואורוות: צמוד לבית הבאר הוקמו מדרים שנועדו לאחסון כלי העבודה ובעלי החיים ששימשו לעבודת הפרדס.
מגורים: ראשית הוקמו חדרי מגורים עבור הפועלים שעבדו בפרדס, ולאחר מכן הוחל בבניית בתים עבור בעל הפרדס ומשפחתו.
חומה: כל המתחם הוקף בחומת אבן גבוהה על מנת לשמור על ביטחון דיירי הביארה.
סביל: מתקן לאספקת מים לעוברי הדרך שלא היו תושבי הביארה הוקם בחומת המתחם.
הקמת בית הבאר

בית הבאר החל להיבנות במועד לא ידוע במהלך המאה ה-19, ובמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נבלע בהדרגה על ידי הכפר הערבי תל א-ריש.
מאחר שטרם נערך במקום סקר יסודי וטרם הוכן עבורו תיק תיעוד מפורט, לא ידועים בשלב זה פרטים אודות בעלי המקום ושלבי הפיתוח וההקמה של המתקנים השונים הנמצאים בו. מן הסקר הראשוני עולה כי רבים מן המרכיבים הטיפוסיים למבנה הביארה, דוגמת הבאר, החומה ההיקפית והסביל לא נפגעו והם ניתנים לשימור.
מראה כללי
חומת המתחם
השער
מצבו של בית הבאר

בשנת 2012 פורסמה על ידי עיריית חולון "תוכנית מתאר מקומית חולון 2030" במסגרתה נסקרו אתרי המורשת בעיר המיועדים לשימור. בתוכנית הוגדר כי השטח עליו עומד בית הבאר הוא "בעל חשיבות לשימור והוא מוכרז כאתר עתיקות". הקרקע היא בבעלות מדינה ונדרשת "הכנת תיק תיעוד לפני ביצוע כל שינוי ובחינתו על ידי מהנדס העיר".
ערכו האדריכלי של המתחם נגזר מהיותו יחידה שלמה של בית באר טיפוסי "בעל טיפולוגיה ייחודית הכוללת מספר רב של מרכיבים ייחודים כגון: סביל (רהט), באר, בריכת מים ומבני מגורים שמטרתם לספק את המשק החקלאי ההיסטורי". על פי חוות דעתם של מחברי הדוח "למבנן חשיבות רבה להבנת ההיסטוריה והגאוגרפיה של האזור בתקופה שקדמה להקמתה של העיר חולון".
לקריאה נוספת

אבי ששון, ביארות בתל אביב-יפו, אשקלון, 2013
שריף שריף, שינויים ותמורות בפלסטין/א"י 1856–1917 והשתקפותם בציורי קיר ותקרה בבתי מגורי העילית, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", אוניברסיטת חיפה, נובמבר 2011
הערות שוליים

↑  אבי ששון, ביארות בתל אביב-יפו, עמ' 5
↑  שריף שריף, שינויים ותמורות בפלסטין/א"י, עמ' 65
↑  בית באר בן צבי 68–70 אבו כביר, עמ' 4
1 2 3 4  תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, עמ' 402
↑  תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, עמ' 419
בריס סודרברג

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1980 (בן 44) ויקטוריה, קנדה 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  St. Michaels University School 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה 
 חברת תקליטים:  דרים וורקס רקורדס 
 
בריס דן סודרברג (נולד ב-10 באפריל 1980) הוא הבסיסט וזמר הרקע של להקת הרוק לייפהאוס.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה

סודרברג נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה.
הוא גדל מחוץ לעיר. סודרברג החל לנגן בס בגיל צעיר, במרתף ביתו, בלהקה של אחיו.
בגיל 19, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירה מקצועית במוזיקה. בגיל 21, הוא הצטרף לחברת התקליטים "Elektra" שהקליטה את אמני רדיו AM, וביצע סיבוב הופעות 3 שנים תחת הניהול של ריברס קומו. 
לאחר מכן, הוא הקים את להקת "Tomorrow And Everyday After", בה שימש כסולן וכותב השירים. בספטמבר 2004, הצטרף ללייפהאוס לאחר המלצתו של חבר הלהקה לשעבר שון וולסטנהולם.
לייפהאוס

לאחר שהצטרף סודרברג ללהקה, הם הוציאו את האלבום "לייפהאוס", ויצאו לסיבוב הופעות. הסינגל "You and Me" הגיע למקום הראשון במצעדי ארצות הברית. את אלבומם האחרון "Who We Are" הם הקליטו בבית יציקה לברזל בלוס אנג'לס. האלבום יצא ב-19 ביוני 2007.
ג'ו קול

ערך זה עוסק בכדורגלן עבר אנגלי. אם התכוונתם לשחקן טלוויזיה וקולנוע, ראו .
ג'ו קול (באנגלית: Joe Cole; נולד ב-8 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה > קריירת מועדונים

בוגר מחלקת הנוער המפורסמת של וסטהאם יונייטד, קול היה אחת התקוות הכי גדולות של הכדורגל האנגלי. הוא התקדם במהירות במעלה קבוצות הנערים והנוער של ווסטהאם עד להופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת בגיל 17, הקריירה שלו פרחה בעיקר עם הגעת המנג'ר הארי רדנאפ.
ב-2003 עבר קול לצ'לסי כחלק מהמהפכה של רומן אברמוביץ' תמורת 7 מיליון פאונד, עם רצון לבסס עצמו בנבחרת אנגליה. למרות זאת, לאור התחרות על מקומות בקבוצה, בהתחלה הוא התקשה לאחוז במקום בצ'לסי או בנבחרת תחת קלאודיו ראניירי. ההגעה של המאמן החדש לצ'לסי, ז'וזה מוריניו ב-2004 הראתה שיפור ביכולותו של קול, והוא התחיל לקבל מקום גם בנבחרת האנגלית.
בקיץ 2010 שוחרר מצ'לסי אחרי שסיים את חוזהו ולבסוף חתם בליברפול ל-4 שנים בסכום של 90 אלף ליש"ט לשבוע. באוגוסט 2011 הושאל קול לקבוצת ליל הצרפתית לעונה אחת, שבסיומה חזר לליברפול.
ב-04 בינואר 2012 חתם קול בהעברה חופשית במועדון נעוריו, ווסטהאם יונייטד, מהפרמיירליג. ב-10 ביוני 2014 חתם בהעברה חופשית באסטון וילה לשנתיים. באוקטובר 2015 הושאל לקובנטרי סיטי ל-35 יום. ב-7 בינואר 2016 חתם באופן קבוע בקובנטרי סיטי עד לסוף העונה. ב-11 במאי 2016 עבר לטמפה ביי רוודייז מה-NASL בהעברה חופשית שם שיחק עד נובמבר 2018, עת פרש ממשחק פעיל והצטרף לאקדמיית הכדורגל של צ'לסי כמאמן.
קריירה > נבחרת

בנבחרת אנגליה קול רשם 56 הופעות, רובן בתור מחליף, ולזכותו 10 כיבושים. הוא היה בסגל ליורו 2004, אבל לא שיחק. במונדיאל 2006 הבקיע שער נגד שוודיה.