stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס ביכנר

| --- | --- |

תמונתו של גיאורג ביכנר
 מיקום הטקס:  דרמשטאדט 
 מדינה:  גרמניה
 הגוף המעניק:  האקדמיה הגרמנית לשפות וספרות 
 סכום הזכייה:  40,000 אירו 
 תקופת הפרס:  1923–הווה (כ־101 שנים) 
 נקרא על שם:  גאורג ביכנר 
 אתר רשמי
 
פרס גֶאורְג בִּיכְנר (בגרמנית: Georg-Büchner-Preis) הוא הפרס הספרותי השנתי החשוב והיוקרתי ביותר בגרמניה. הפרס ניתן ליוצרים שכתבו את יצירתם במקור בשפה הגרמנית, ונחשב כמקבילו הגרמני של פרס מאן בוקר הבריטי.
הפרס ניתן על שם הסופר והמחזאי הגרמני המבטיח גאורג ביכנר שנפטר בשנת 1837 והוא בן 23 בלבד.
פרס ביכנר נוסד בשנת 1923, ובתחילתו ניתן לאמנים שפעלו במדינת הסן בלבד, בתחומי האמנות החזותית, הכתיבה, השירה, המוזיקה והמשחק. בשנים 1933–1944, תקופת גרמניה הנאצית, לא הוענק הפרס, והוא חודש ב-1945. בשנת 1951 שינה הפרס את מתכונתו: משנה זו ואילך מעניקה אותו האקדמיה הגרמנית לשפה ושירה (Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung, גוף המקביל בקירוב לאקדמיה הצרפתית) מדי שנה לסופר, מחזאי או משורר הכותב בגרמנית, ללא הגבלה על אזור מגוריו, כהוקרה על תרומה לספרות הגרמנית. הזוכה הראשון בפרס במתכונתו החדשה היה גוטפריד בן.
מעבר ליוקרה שבקבלתו, מקבל הזוכה סכום של 50,000 אירו. קבלת הפרס והנאום השנתי של הזוכה נערכים בעיר דארמשטט, מקום מגוריו של גאורג ביכנר.
עם הזוכים בפרס ביכנר נמנים אריך קסטנר, מקס פריש, פאול צלאן, אינגבורג בכמן, דורס גרינביין ואחרים.
בשנת 1952 לא הוענק הפרס.
הסופר האוסטרי פטר הנדקה, שזכה בפרס ב-1973, החזיר את כספי הפרס ב-1999 במחאה על השתתפות גרמניה בהפצצות על יוגוסלביה במהלך מלחמת קוסובו.
הערות שוליים

↑  "Sibylle Lewitscharoff wins 2013 Georg Büchner prize". Deutsche Welle. 4 ביוני 2013. נבדק ב-5 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rainald Goetz: Top German literature prize goes to edgy ex-doctor". Deutsche Welle. 8 ביולי 2015. נבדק ב-9 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top German literature prize goes to Marcel Beyer". Deutsche Welle. 28 ביוני 2016. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lyriker Jan Wagner erhält Georg-Büchner-Preis". Spiegel Online. 20 ביוני 2017. נבדק ב-20 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Terézia Mora bekommt Georg-Büchner-Preis". Spiegel Online. 3 ביולי 2018. נבדק ב-3 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Radisch, Iris (10 ביולי 2019). "Traurig über seine eigenen Einsichten". Die Zeit (בגרמנית). Hamburg. נבדק ב-11 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Elke Erb erhält Georg-Büchner-Preis". Süddeutsche Zeitung (בגרמנית). Munich. 7 ביולי 2020. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Georg-Büchner-Preis 2021 geht an Clemens J. Setz". Die Zeit (בגרמנית). 20 ביולי 2021. נבדק ב-20 ביולי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Georg-Büchner-Preis 2022: Emine Sevgi Özdamar erhält renommierte Literaturauszeichnung". Der Spiegel (בגרמנית). 9 באוגוסט 2022. נבדק ב-9 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Georg-Büchner-Preis geht an Lutz Seiler". Der Standard (in German). 18 July 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565324005171  GND: 4129210-8  LCCN: sh85054193  NKC: ph117424
פסק דין איתן ענבר נגד ד"ר אסף יעקב

|  מידע החלטה |
| --- | --- |
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  ינואר 2006
 
ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואחרים הוא פסק דין שניתן על ידי בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים, שבו נפסק כי הרצאה, גם אם ניתנה בעל פה, היא יצירת מוגנת לפי דיני זכויות יוצרים. בית המשפט המחוזי פסק כי אכן קיימת הגנה על תוכן ההרצאות ובית המשפט העליון אישר מסקנה זאת בערעור.
פסק הדין ניתן בינואר 2006 והתבסס על חוק זכות יוצרים, 1911 שחל בישראל עד לשנת 2008. כשנה לאחר מתן פסק הדין – נחקק חוק זכות יוצרים, התשס"ח–2007, שעיגן את הקביעה הזו במפורש, ו"הרצאה" מוכרת כיצירה ספרותית מוגנת.
רקע

התובע, מרצה בדיני הנזיקין באוניברסיטת רייכמן, תבע סטודנט לשעבר והוצאת ספרים, בגין הפרת זכויות יוצרים על ספר בדיני נזיקין שהסטודנט הוציא לאור והתבסס לטענת המרצה על הרצאותיו. בית המשפט המחוזי, פסק כי לתובע הייתה הגנת זכויות יוצרים בקשר לתוכן הרצאותיו, מאחר שטמונה בהן מקוריות הן בבחירת המקורות, סדר הבאת הדברים, הצגת הרעיונות והנושאים, הדוגמאות, היישום ובחינת התאוריות השונות. עוד נפסק, כי אומנם הידע המשפטי הוא נחלת הכלל, אולם עצם הסידור והארגון של החומר מהווה יצירה מקורית חדשה הראויה להגנה. עוד קבע בית המשפט המחוזי כי שאלת דרישת הקיבוע לצורך הגנת זכויות יוצרים באשר למתן ההרצאה איננה נדרשת להכרעה בעניין זה, מאחר שהתובע הראה כי הרצאותיו הועלו על הכתב. לאורך פסק הדין, השווה בית המשפט המחוזי את ההרצאות לספר שפרסם הנתבע ומצא דמיון רב ביניהם, וקבע כי "קשה להניח שיד המקרה, הביאה לתוצאה כה זהה", עוד קבע כי "הדמיון הקיים בין ההרצאות ובין הספר הוא כזה שאין זה סביר להניח, אלא שהנתבע העתיק מחומר ההרצאות". ולבסוף נפסק כי על הנתבעים לחדול מלהפיץ את הספר ועליהם לאספו מכל המשווקים ואף למסור דו"ח רווחים כמו גם רשימה של כל מי שרכש את הספר. וכן נפסקו הוצאות. על פסק הדין זה הגיש הנתבע ערעור לעליון.
טענות הצדדים > טענות המערער

המערער חלק על קביעת בית המשפט המחוזי לפיה הפר זכויות יוצרים בגין פרסום הספר והעלה שלוש טענות עיקריות לתמיכה בטיעוניו:
לפי חוק זכות יוצרים, לצורך קבלת הגנת זכויות יוצרים יש דרישה כי יהיה מדובר בכתב, ולטענתו, המשיב לא עמד בנטל ההוכחה הנדרש, כמו כן טען כי המשיב לא הוכיח את תוכן הרצאותיו; עוד טוען כי הספר מבוסס על מקורות דומים להרצה וכי דיני הנזיקין כשלעצמם אינם מהווים זכות יוצרים, אלא הם בגדר ידיעת הכלל.
המערער טוען כי לא העתיק את הרצאותיו וכי בין יצירתו לבין תוכן ההרצאות קיים שוני רב, עוד טוען כי התבססות על מקורות דומים אין בה כדי לשלול את זכויות היוצרים בגין יצירתו החדשה ומוסיף וטוען כי ספרו מכיל אף חומר רב שלא היה בהרצאות – ולכן יש לראות בכך יצירה חדשה המוגנת בזכויות יוצרים.
המערער טוען כי עומדת לו ההגנה המוקנת בחוק לשימוש הוגן, וטוען כי דווקא המשיב הוא זה שעושה שימוש פסול בזכויות היוצרים שבבעלות המערער. ולבסוף אף משיג על הוצאות משפט שנפסקו לחובתו.
טענות הצדדים > טענות המשיב

המשיב מתבסס על קביעות בית המשפט ומעלה אף הוא שלושה טיעונים עיקריים:
1. הרצאותיו המרתקות כוללות מימד של חדשנות ומקוריות, וזאת אף על פי שבחלקה נסמכת על ידיעות שונות שהן נחלת הכלל. לטענת המשיב עצם ליקוט המידע הרב, סידורו והפשטתו מבגדיו מהווים בסיס להגנת זכויות יוצרים לפי החוק, עוד טוען כי הרצאותיו אלו קובעו גם בכתב, כך שבכל מקרה עומדת לו הגנת זכויות יוצרים.
2. בין הספר להרצאותיו יש דמיון רב המהווה "העתקה שיטתית וגורפת", ועל כן יש בכך משום הפרת זכויות יוצרים.
3. המשיב טוען בניגוד לטענת המערער כי דווקא הוא (המשיב) פועל כדין, והמערער הוא זה שעושה שימוש בלתי הוגן בזכויות היוצרים המוקנות למשיב. עוד טוען המשיב כי טענה זו של המערער היא טענה חדשה דנדשה שלא הועלתה בהליכים הקודמים, ומסיבה זו דינה להידחות. לבסוף מתייחס גם להוצאות שנפסקו לטובתו במחוזי.
הדיון

בית המשפט העליון דחה את הערעור וקבע כי ההרצאות אכן היוו יצירה מקורית לעניין חוק זכויות היוצרים. פסק הדין נכתב על ידי השופטת מרים נאור אשר חלקה את פסק הדין לשלושה נושאים עיקריים:
א. זכויות היוצרים של המשיב בהרצאותיו
ב. הפרת זכויות היוצרים
ג. טענות פרטניות של המערער – העתקה משותפת ממקור שלישי; אפשרויות הביטוי וההגנה על רעיונות; הוספת חלקים מקוריים ביצירתו המהווה למעשה יצירה חדשה המקנה לו את זכויות יוצרים; טענות חדשות בערעור.
הדיון > א. זכויות היוצרים של המשיב בהרצאותיו

השופטת נאור קבעה שאף על פי שהחוק לא ציין במפורש שיש זכויות יוצרים על הרצאה, היות שסעיף 35(1) לחוק נפתח במילה "כוללת", משמע שאין מדובר ברשימה סגורה והרצאה בהחלט מתאימה לרכישת זכויות יוצרים. נאור ציינה שההרצאות של התובע עומדות בדרישת החוק ליצירה בכתב, בשלוש דרכים עיקריות: 1. מצגות שהוצגו לכיתה במהלך ההרצאות; 2. רישומים שונים שערך המשיב לפני כל הרצאה; 3. סיכומי הסטודנטים.
הדיון > ב. הפרת זכויות היוצרים

טענתו השנייה של המערער הייתה כי ככל שיוכרו זכויות היוצרים של המשיב בהרצאותיו, אלו לא הופרו על ידו מאחר שלא הוכח כי העתיק את ההרצאה. בעניין זה קבעה השופטת נאור כי העתקת יצירה יכול שתוכח בראיות נסיבתיות, אם דרך נגישות ליצירה או הדמיון הרב בין היצירות, ודי בכך כדי להגיע למסקנה כי זכויות היוצרים הופרו. בעניין זה מביאה השופטת הנאורה 3 דוגמאות המצדיקות לדעתה את קביעת בית המשפט המחוזי, דוגמאות המצביעות באופן מפורש על מלל דומה עד זהה בחלקו כמו גם ליקוט דוגמאות ומקורות זהים ואף לפי אותו סדר המופיע בהרצאות המשיב, כך לדוגמה: בעוד המשיב לימד פרק ב"חובת הזהירות המושגית" בעוולת הרשלנות. וסיים את הדיון סיים בשלוש דוגמאות ספציפיות מהפסיקה. המערער כתב פרק דומה וציין בדיוק את אותם שלושה אזכורים לפי אותו הסדר ואותם מספרי עמודים, בעוד בית המשפט מצא עוד מספר רב של פס"ד אחרים היכולים להמחיש את אותו העניין. עוד קובעת השופטת כי קיימות עוד הקבלות רבות בין הספר להרצאות אם במלל, בסדר הבאת הדברים, בקונטקסט ועוד, ולכן קבעה כי לא נמצא מקום להתערבות במסקנות בית המשפט המחוזי, וכי לאור הממצאים המערער העתיק חלקים מהותיים מהרצאות המשיב דבר המהווה הפרת זכויות יוצרים.
הדיון > ג. טענות נוספות של המערער > העתקה משותפת ממקור שלישי

לטענת המערער מכיוון ששני הצדדים הסתמכו על מקור שלישי, לא נתן לטעון כי הדבר מהווה זכויות יוצרים של המשיב, אלא שהדבר בגדר ידיעת הכלל.
הדיון > ג. טענות נוספות של המערער > אפשרויות הביטוי והגנה על רעיונות

לטענת המערער מגוון האפשריות לכתיבת ספר בדיני הנזיקין אינו גדול, מאחר שמדובר בנושא מאוד ספציפי המכתיב סדר הגיוני להבאת הדברים, ולכן אין לראות בדמיון זה הוכחה להפרה.
בשני נושאים אלו קובעת השופטת נאור כי אומנם לצדדים אין בעלות על דיני הנזיקין, אך בהחלט יש בעלות על דרך הביטוי הספציפית, וזו לדעתה הועתקה על ידי המערער. המשיב גם הגיש לבית המשפט ראשי פרקים ממספר ספרים של מחברים שונים בדיני נזקין ובכולם ראשי הפרקים היו לפי סדר שונה, בניגוד לראשי הפרקים בהרצאותיו בהשוואה לספרו של המערער.
עוד קובעת השופטת כי המשיב אומנם לימד את המערער כלי מחשבה וניתוח בהם רשאי המערער לעשות שימוש, אך לא בדרך של הפרת זכויות היוצרים של המשיב, כפי שעשה.
הדיון > ג. טענות נוספות של המערער > הוספת חלקים מקוריים ביצירה המפרה

טענות המערער לפיה הוספת חלקים מקוריים ביצירה המפרה המהווה למעשה יצירה חדשה המקנה זכויות יוצרים – טענה שנדחתה על ידי בית המשפט מאחר שנקבע כי הדבר אינו רלוונטי, שכן לשאלת הפרת זכויות יוצרים יש לבדוק האם הועתק חלק מהותי מהיצירה – כפי שקרה במקרה דנן.
הדיון > ג. טענות נוספות של המערער > טענות חדשות

המערער מוסיף ומעלה שתי טענות חדשות שכפי הנראה בחלקן אינן אלא חזרה על טענות קודמות: 1. המשיב משתמש לרעה זכויות היוצרים המוקנות לו; 2. הספר אותו כתב מהווה שימוש הוגן ביצירה מוגנת. טענות אלו, שלא נטענו בפני בית המשפט המחוזי אלא רק במעמד מאוחר זה נדחו נוכח תקנה 415 לתקנות סדר הדין האזרחי-1984. עוד קבעה השופטת נאור כי בנסיבות העניין אין ממש בטענה בדבר שימוש הוגן, משום שמדובר בספר מסחרי אשר פורסם למטרות רווח. ככל שהמשיב יבחר ביום מן הימים לפרסם הרצאותיו ברבים, יהיה בכך שההרצאות כבר פורסמו משום פגיעה ממשית במשיב.
טענות המערער לגובה הוצאות המשפט נדחו לאור נסיבות המקרה והפסיקה המקובלת לפיה רק לעיתים רחוקות תתערב ערכאת הערעור בפסיקת ההוצאות בערכאה הדיונית.
בהערת אגב מציינת השופטת נאור שמאחר שדיני זכויות היוצרים באים כדי לאזן בין זכויות היוצרים שביצירה לבין חופש הפעולה של הכלל, ומאחר שהעתקה יכולה להוות שימוש הוגן ככל שהיא לצורכי לימודים, הרי שייתכן שסטודנט המסכם את שעורי המרצה לעצמו ומעבירם לחבריו ובפרט תמורת תשלום, מפר את זכויותיו הקנייניות של המרצה. זאת, ככל שלא הוסכם אחרת בין המרצה לבין הסטודנט או בינו לבין המוסד הלימודי.
הכרעת בית המשפט ופסק הדין

בית המשפט מנתח את ההבדלים בין שתי היצירות: 1. ספרו של המערער; 2. הרצאותיו של המשיב. ולבסוף מגיע למסקנה לפיה הספר מהווה העתקה של ההרצאה.
בית המשפט מוצא לנכון להגן על זכויות היוצרים של המשיב, על הרצאותיו, מאחר שכפי שנדון והוכח לאורך ההליכים השונים – בהרצאותיו ליקט המערער מידע רב שסודר והופשט לצורכי הלימוד, ובמובן זה מהווה חדשנות ומקוריות שהם סממנים המהווים בסיס להגנת זכות יוצרים לפי החוק. ומנגד קובע בית המשפט כי יש למנוע מתן הגנת זכויות יוצרים לספרו של המערער היות שחלקים מהותיים ממנו הועתקו מהרצאותיו של המשיב. ולבסוף מוסיף וקובע בית המשפט כי שיווק הספר המסחרי נעשה שלא בהסכמת המרצה דבר המהווה הפרת זכויות יוצרים, ופוסק הוצאות משפט לטובת המשיב.
השופט אליקים רובינשטיין מוסיף כי קיים עיסוק רב בענייני זכויות יוצרים והפרתן וגם ההגנה על ידע אקדמאי זכתה להתייחסות עוד במפשט העברי, רק ששם אף הוכנס גורם נוסף, האינטרס הציבורי בהגדלת התורה והאדרתה. באותם ימים הייתה פסיקה מסוימת שהתירה פרסום ואף העתקה של דברי תורה אף ללא הסכמת המחבר ובלבד שהיה בכך משום עמידה באינטרס הציבורי של האדרת התורה. אך בסופו של יום רבו האוסרים על המתירים. ובכל מקרה, המקרים שהותרו, כולם, כשאין כוונת רווח מחד ואין הפסד כספי למחבר מאידך – מה שאינו דומה למקרה דנן. עוד מוסיף השופט רובינשטיין כי: "להנמקת חברתי ולתוצאה שאליה הגיעה אפשר לסייע עוד מן העקרונות שפיתח המשפט העברי בתחום זה. אזכיר, למשל, כי החובה לומר דבר בשם אומרו היא מארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם (משנה אבות ו' ו'), והעושה כן מביא גאולה לעולם, וכדברי ר' יוחנן, אמורא מרכזי בארץ ישראל, במדרש תנחומא "כל מי שאינו אומר דבר בשם אומרו עליו הכתוב אומר 'אל תגזול דל כי דל הוא' (משלי כ"ב כ"ב)". לעת מצוא, ניתן עוד להוסיף על אלה".
בעקבות פסק הדין

פסק דין זה בצירוף פסקי דין קודמים ומאוחרים קבע מסמרות לצורך זיהוי יצירת מופת שהועתקה מחמת ראיות נסיבתיות, כמו כן קבע והגדיר מאפיינים להגדרת מקוריות יצירה ומתן הגנות עליה. פסק הדין מהווה אבן נגף במשפט הישראלי למתן הגנת זכויות יוצרים גם ליצירה שאיננה בכתב, ובלבד שהיא עומדת בסממנים הדרושים להגנת זכות יוצרים כמופיע בחוק.
עוד קבע פסק הדין, כי ככל שמדובר בהעתקה לשימוש מסחרי ללא הסכמת בעל זכויות היוצרים נחלש הטיעון לשימוש הוגן.
פסק הדין זה צוטט בעשרות פסקי דין, חלקם אף של בית המשפט העליון כמו גם במאמרים רבים, בדגש על המבחנים לבדיקת העתקה או ייחודיותה של היצירה.
לקריאה נוספת

א.א. בלום, "זכות יוצרים בהרצאות", הפרקליט, כרך י (תשי"ד) 47.
טוני גרינמן "זכויות יוצרים", מהדורה שנייה (2008) [פורסם בנבו], עמ' 110–127.
טוני גרינמן, "זכויות יוצרים", מהדורה שנייה (2008) [פורסם בנבו], עמ' 615–748
דפנה לוינסון "הגנה של 'שימוש הוגן' בזכות יוצרים", משפטים טז (תשמ"ז), עמ' 430, 431
שלומית יניסקי-רביד, "קניין רוחני בעבודה – תאוריה, מעשה ומשפט משווה" (2013) [פורסם בנבו], עמ' 489, 527–528
תמיר אפורי "חוק זכויות יוצרים" (2012) [פורסם בנבו].
הערות שוליים

1 2  ע"א 2477/02 אסף יעקב נ' איתן ענבר, [פורסם בנבו].
↑   חוק זכות יוצרים, תשס"ח–2007, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 5, פסקה 5.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 12 פסקה 11, שורות 1–4.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 5 פסקה 5, שורה 9.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 13 פסקה 14, שורה 2
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 5–6 פסקה 6.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 6 פסקה 7, שורה 9
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 6 פסקה 7.
↑  רע"א 2687/92 גבע נ' חברת וולט דיסני, פ"ד מח (1) 251, 258 (להלן: עניין גבע).
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 8 פסקה 9, שורות 1–6.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 9 פסקה שנייה מלמעלה.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 13 פסקה 12, פסקה שנייה מלמעלה.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 13–16 פסקאות 14–17.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 15 פסקה 16.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 17 פסקה 18.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 20 פסקה ראשונה.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 21 פסקה ראשונה.
↑  תקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד–1984.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 22 פסקה 23.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 22 פסקה 24 סיפא; ע"א 578/83 חסונה נ' זכריה, פ"ד מא (1) 689, 693;וראו גם ע"א 77/85 חברת החשמל, מחוז ירושלים בע"מ נ' חברת החשמל לישראל בע"מ, פ"ד לט (2) 592 והאסמכתאות הרבות שם. עמ' 22 פסקה 24 שורה רביעית מהסוף.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 24 פסקה ראשונה.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 25 פסקה 2.
↑  ע"א 8117/03 איתן ענבר נ' ד"ר אסף יעקב ואח', [פורסם בנבו], עמ' 25 פסקה אחרונה.
↑  ע"א 559/69 אלמגור נ' גודיק, פ"ד כד(1) 825, 830.
ע"א 136/71 מדינת ישראל נ' אחימדן, פ"ד כו(2) 259.
ע"א 15/81 גולדנברג נ' בנט, פ"ד לו(2) 813, 823.
ע"א 23/81 הרשקו נ' אורבך, פ"ד מב(3) 749, 762.
↑  תא (י-ם) 9430/07 שרה שפירו נ' נעמי רגן [פורסם בנבו] עמ' 32–34, פסקה 30. תא (מרכז) 51479-03-14 ריווחית – תכנות עסקי בע"מ נ' איגור איצקוב [פורסם בנבו], עמ' 15 פסקה 37 תא (ת"א) 38918-12-09 דנ-אל פתרונות תוכנה מתקדמים בע"מ נ' גיל סנפיר [פורסם בנבו] עמ' 23 למטה, פסקה 6ב. תמיר אפורי "חוק זכויות יוצרים" (2012) 143, 148. טוני גרינמן, "זכויות יוצרים" מהדורה שנייה (2008) עמ' 629, 641.
↑  תא (ת"א) 52923-12-10 שרון רון (שטיבלמן) נ' אלה שונייה [פורסם בנבו], עמ' 13 פסקה 19. טוני גרינמן זכויות יוצרים (התשס"ד) עמ' 114–115, 615.
↑  תא (מרכז) 1549-08-07 מעריב הוצאת מודיעין בע"מ נ' ביזנסנט בע"מ [פורסם בנבו] עמ' 52 פסקה 79א. ע"א 9183/09 The football association נ' פלוני [פורסם בנבו], עמ' 20, פסקה 20. תא (מרכז) 1563-08-07 המרכז להוראה דיפרנציאלית בע"מ נ' אופנהיים עליזה, עמ' 12, פסקה 14ד.
↑  ראו הערות שוליים 30–31 לעיל.
צ'ליו (רובע)

| --- | --- |


 מידע
 עיר:  רומא 
 תאריך ייסוד:  21 באוגוסט 1921 
 שטח:  82.54 הקטאר 
 אוכלוסייה:  2,460 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  41°52′53″N 12°29′41″E﻿ / ﻿41.8814498°N 12.4947511°E﻿ / 41.8814498; 12.4947511
 
 
צ'ליו (באיטלקית: Celio) הוא שמו של הרובע התשעה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר ראש של אפריקאי, שלראשו קסדה עם חטי פילים. הסמל מתאר פסל שהתגלה בשטחי הרובע, ברחוב שנקרא כיום (לאחר גילוי הפסל) ויה קאפו ד'אפריקה (דרך הראש האפריקאי).
ברובע נמצאות כנסיות רבות בהן סן ג'ובאני א פורטה לטינה, סן ג'ובני אין אולאו, סן גרגוריו מאניו, סנטה מריה אין דומניקה, סנטו סטפנו רוטונדו, סנטי ג'ובני א פאולו, סנטי קווטרו קורונאטי וכן אתרים בעלי חשיבות רבים ובהם קשת קונסטנטינוס, קשת דולאבלה, הקולוסאום ווילה צ'לימונטנה.
קשת קונסטנטינוס ומימינה הקולוסיאום
פרס בחירת הנוער לבחירת סרט – אימה/מתח

| --- | --- |

 תיאור:  סרט אימה/מתח
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  פוקס
 תקופת הפרס:  2001–2011 (כ־10 שנים)
  אתר האינטרנט הרשמי של פרסי בחירת הנוער
להלן הזוכים והמועמדים לפרס בחירת הנוער לבחירת סרט – אימה/מתח (באנגלית: Teen Choice Award for Choice Movie – Horror/Thriller), שהוענק במסגרת פרסי בחירת הנוער החל משנת 2001. סרט האימה/מתח האחרון שזכה בו היה "פעילות על-טבעית 2", שזכה בטקס פרסי בחירת הנוער 2011.
זכיות ומועמדויות > שנות ה-2000

| שנה | זכייה | מועמדויות | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | "אגדה עירונית 2" |  "קוד מסוכן"  "פרויקט המכשפה מבלייר 2"  "תא קטלני"  "המתנה"  "חניבעל"  "יום אהבה קטלני"  "המעקב" |  |
| 2003 | "הצלצול" |  "עם רדת החשיכה"  "לוכד החלומות"  "יעד סופי 2"  "בית 1000 הגופות"  "זהות"  "דרקון אדום"  "סיינס" |  |
| 2005 | "בית השעווה" |  "אימה באמטוויל"  "קונסטנטין"  "הטינה"  "משחקים נסתרים"  "הצלצול 2"  "המסור"  "הכפר" |  |
| 2006 | "טיסת לילה" |  "רדיפה אמריקאית"  "הוסטל"  "אות משמיים"  "המסור 2"  "סיילנט היל" |  |
| 2007 | "דיסטרביה" |  "1408"  "הוסטל: חלק 2"  "מספר 23"  "המסור 3" |  |
| 2008 | "אני האגדה" |  "30 יום של לילה"  "קלוברפילד"  "ליל הבכורה"  "הזרים" |  |
| 2009 | "יום שישי ה-13" |  "קחי אותי לגיהנום"  "הרדיפה אחרי מולי הארטלי"  "שטח ההסגר"  "מעשיה בשתי אחיות" |  |
זכיות ומועמדויות > שנות ה-2010

| שנה | זכייה | מועמדויות | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | "פעילות על-טבעית" |  "סיוט ברחוב אלם"  "שאטר איילנד"  "איחוי"  "האב החורג" |  |
| 2011 | "פעילות על-טבעית 2" |  "תן לי להיכנס"  "פיראנה 3D"  "המסור 7"  "צעקה 4" |  |
ראו גם

פרסי בחירת הנוער
ביאורים

↑  הוצג בשם "פרס בחירת הנוער לבחירת סרט – מתח" בלבד.
↑  הוצג בשם "פרס בחירת הנוער לבחירת סרט – מתח" בלבד.
↑  הוצג בשם "פרס בחירת הנוער לבחירת סרט – אימה" בלבד.
הערות שוליים

↑  Teen Choice | Watch Full Episodes Online on FOX, Watch Teen Choice on FOX (באנגלית)
↑  Paranormal Activity 2, 2010-10-20, נבדק ב-2021-04-29
↑  The Teen Choice Awards 2001, 2001-08-12, נבדק ב-2021-04-29
↑  Teen Choice Awards (2003), IMDb
↑  Teen Choice Awards (2005), IMDb
↑  The Teen Choice Awards 2006, 2006-08-20, נבדק ב-2021-04-29
↑  Teen Choice Awards (2007), IMDb
↑  Teen Choice Awards (2008), IMDb
↑  Teen Choice Awards (2009), IMDb
↑  Teen Choice Awards (2010), IMDb
↑  Teen Choice Awards (2011), IMDb
צ'לוואן

| צ'לוואן |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון-קרטיקון תחתון 150–140 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
תת־סדרה:: Tethysuchia
משפחה:: פולידוזאוריים
סוג:: צ'לוואן
מינים
 Chalawan thailandicus  Chalawan shartegensis?
שם מדעי
 Chalawan

צ'לוואן (שם מדעי: Chalawan) הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-תנין בסיסי ממשפחת הפולידוזאוריים, אשר חי בין היורה העליון עד הקרטיקון התחתון בתאילנד.
סוג זה התגלה בשנות ה-80 בתצורות פו קרדונג (Phu Kradung Formation) שבאיסאן, תאילנד וידוע מממצאי מאובנים בודדים שכללו שרידי לסת תחתונה מעט שטוחה וארוכה. לסת זו הייתה במשך זמן רב משוייכת למספר תנינים קדומים כמו הסונוסוכוס, אך ב-2013 הוגדר הסוג בידי ג'רמי אי. מרטין וצוות עמיתים. שם הסוג נקרא לכבוד ה"Chalawan" - מפלצת דמוית-תנין מסיפור תאילנדי - "קריי טונג" (אנ').
תנין זה היה קרוב רחוק של הסרכוסוכוס והיה בעל גולגולת ארוכה ומסיבית באורך של מעל 1 מטר. אורכו השלם לפי הערכות בין 7 או 8 מטרים ואף 10 מטרים, כך שהיה גדול ביותר. מבנה הלסתות התאים לנעילה על טרף אפשרי וככל הנראה הוא צד מתחת למים בדומה לגאוויאל מודרני.
בסוג נכללים כיום 2 מינים: Chalawan thailandicus ו-Chalawan shartegensis, אשר נמצא במחלוקת על תקפותו המדעית.
הערות שוליים

↑  Martin, J. E.; Lauprasert, K.; Buffetaut, E.; Liard, R. & Suteethorn, V. (2013). "A large pholidosaurid in the Phu Kradung Formation of north-eastern Thailand". Palaeontology. 57 (4): 757–769. doi:10.1111/pala.12086.
פילה מיניון (נתח)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פילה, בשר בקר 
 
פילה מיניון עם עצמות
פילה מיניון ברשת מסעדות אמריקאית בפורט לודרדייל, פלורידה
נתח הבשר והמנה פילה מיניון (בצרפתית ובאנגלית: Filet mignon; כלומר "פילה עדין, טעים או נחמד") הוא נתח בשר שנלקח מהקצה הקטן יותר של הפילה של פרה. בצרפתית, הכוונה היא בעיקר לנתחים של מותנית חזיר, עגל, בקר, ולעיתים רחוקות יותר, בשר אייל (כמו אייל הכרמל).
מאפיינים

המותנית (פילה) עוברת לאורך שני צידי עמוד השדרה, ובדרך כלל נשחט כשני נתחי בשר ארוכים בצורת נחש. הפילה נמכר לפעמים בשלמותו. פילה מיניון מוצג בדרך כלל כחתך עגול שנלקח מהקצה הדק יותר של חתיכת הפילה. לרוב זה החתך הרך והרזה ביותר. לפילה מיניון יש לרוב טעם עדין יותר מאשר נתחי בשר אחרים וככזה הוא מעוטר לרוב ברוטב או עטוף בבייקון.
בשל הכמות הקטנה של פילה מיניון שניתן להשיג מכל חיה, הוא נחשב בדרך כלל לאחד מנתחי הבקר היקרים ביותר.
שימוש > אירופה

בצרפת, המונח פילה מיניון מתייחס על פי רוב לבשר חזיר. לנתח הבקר המכונה פילה מיניון בארצות הברית יש שמות שונים בשאר אירופה, למשל filet de bouf בצרפתית, פילה סטייק בבריטניה, פילה סטייק בגרמנית, סולומיליו בספרדית (פילה בקטלאנית), פילה מיניון בפורטוגזית, filee steik באסטונית, ו-filetbiff בנורווגית.
בבריטניה, מדליון חזיר הוא המונח המשמש לתיאור חתך דומה מחזיר.
שימוש > אמריקה הצפונית

פילה מיניון מתייחס לנתחים מפילה בקר בצפון אמריקה. במקומות אחרים, נתח בקר זה נקרא:
Filet de Bœuf - פילה בקר (בצרפתית)
Fillet steak - סטייק פילה (באנגלית : בריטניה, אירלנד, דרום אפריקה)
Eye fillet - פילה עין (באנגלית: אוסטרליה, ניו זילנד).
בארצות הברית, גם הקצה המרכזי וגם הקצה הגדול של הפילה נמכרים לעיתים קרובות כנתח פילה מיניון בסופרמרקטים ובמסעדות (לא רק הקצה הדק). המונחים הצרפתיים לחתכים אלו הם טורנדוס (החלק המרכזי הקטן יותר), châteaubriand (החלק המרכזי הגדול יותר), וביפטק (חתוך מהקצה הגדול המכונה tête de filet (בלשון הצרפתית "ראש פילה").
סטייקים פורטרהאוס וסטייקים T-bone (כמעט אותו הדבר) הם נתחים גדולים הכוללים את הפילה. המדליון הקטן בצד אחד של העצם הוא הפילה, ורצועת הבשר הארוכה בצד השני של העצם היא "סטייק הרצועות" שהוא מהסינטה.
ראו גם

פילה חזיר
פילה
לקריאה נוספת

Beck, Simone; Louisette Bertholle; Julia Child (2012). Mastering the Art of French Cooking, Volume One. London: Particular. ISBN 978-0-241-95339-6.
הערות שוליים

↑  Hamlyn (2009). Larousse Gastronomique. UK: Hamlyn. p. 989. ISBN 978-0600620426.
↑  Jacobson, Derek (2018-01-02). "What Are the Most Expensive Steak Cuts?". Steak University (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-11-03.
↑  Beck et al, pp. 306–307
פילה מיניון (חזיר) בישול במחבת
פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל הנחתים של ארצות הברית
 סוג:  מבצעים מיוחדים
 בסיס האם:  קמפ לאז'ון, קרוליינה הצפונית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בפברואר 2006 – הווה (18 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד המבצעים המיוחדים
 דרגת המפקד:  מייג'ור גנרל
 מפקד נוכחי:  מת'יו טרולינגר
פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים (באנגלית: United States Marine Corps Forces Special Operations Command ובקיצור: MARSOC) הוא פיקוד בחיל הנחתים של ארצות הברית הכפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים.