stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאצ'ו פיצ'ו
בעיות בעקבות התיירות

מאצ'ו פיצ'ו היא אתר מורשת עולמית לפי החלטה של אונסק"ו. בתור האטרקציה התיירותית ביותר ומקור הכנסת כספים חשוב, ישנם איומים מתמשכים על האתר מסיבות כלכליות ומסחריות. בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 העניקה ממשלת פרו היתר שאפשר את הקמתו של רכבל המוביל להריסות, ואת בנייתו של בית מלון מפואר הכולל בתוכו מתחם חנויות כגון בוטיקים ומסעדות. תוכניות אלה נתקלו בהתנגדות עזה מצד הממסד המדעי, אקדמאים והציבור הפרואני שהיו מודאגים מכך שהגדלה לא מבוקרת של מספר המבקרים תגרום לנזקים באתר.
מספר הולך וגדל של אנשים מבקרים במאצ'ו פיצ'ו (כ-400,000 ב-2003), ומסיבה זאת ישנן מחאות נגד התוכנית לבנות גשר נוסף שיגיע לאתר והאזור הוכרז כאזור אסור לטיסה. אונסק"ו שוקל להוסיף את מאצ'ו פיצ'ו לרשימת אתרי המורשת העולמית שבסכנה.
בספטמבר 2000 נגרם נזק לשעון שמש עתיק באתר על ידי עובדי חברת פרסום, בשעה שצילמו במקום פרסומת לבירה, ובכך התממשו החששות מפני ההשפעות של ניצול יתר של האתר.
המחלוקת בין ממשלת פרו לאוניברסיטת ייל

בשני מסעות המחקר של היירם בינגהאם השלישי למאצ'ו פיצ'ו הוא לקח איתו בחזרה לאוניברסיטת ייל ממצאים ארכאולוגיים שהוא מצא. לטענת האוניברסיטה, החוק הפרואני בעת המחקר הראשון בשנת 1912 התיר לבינגהאם לקחת את החפצים וצו נשיאותי שהתיר את החפירות הארכאולוגיות התיר לו לקחת עמו ממצאים לאוניברסיטה לצורכי מחקר, תוך מתן אפשרות לפרו לדרוש חזרה ממצאים ייחודיים או כפולים. הממצאים שנלקחו במשלחת השנייה נלקחו לטענת האוניברסיטה בהשאלה והושבו כולם לפרו בשנות ה-20 של המאה ה-20, באיחור בגלל מלחמת העולם הראשונה.
ב-14 במרץ 2006 דיווח העיתון הרטפורד קוראנט (היומון הגדול ביותר בקונטיקט) שאשתו של אלחנדרו טולדו, נשיא פרו, האשימה את אוניברסיטת ייל בגנבת למעלה מ-250 חפצים מהעם הפרואני. טולדו טענה שחפצים אלה נלקחו ממאצ'ו פיצ'ו על ידי בינגהאם ב-1912, והיו בתצוגה במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע של האוניברסיטה מאז. החברה הלאומית לגאוגרפיה של ארצות הברית צידדה בעמדתה של פרו וקראה להחזרת החפצים לפרו. הנשיא טולדו הודיע שהוא שוקל להגיש תביעה נגד ייל על מנת שזו תחזיר את החפצים למדינתו.
ב-14 באוגוסט 2007 דיווח ההרטפורד קוראנט שייל הסכימה להחזיר לפרו למעלה מ-300 חפצים שהיו ברשותה. ההתקדמות במשא ומתן בין ייל וממשלת פרו אמורה להוביל בסופו של דבר להחלטה על הגורם שישמור על החפצים. אלאן גארסיה פרס, הנשיא החדש של פרו, מינה משלחת שממשיכה בשיחות עם ייל ונכון להיום הוא מעוניין ליישב את הסכסוך ללא שימוש באמצעים משפטיים. המקור לטענה זו הוא דבריו של דובר שגרירות פרו בוושינגטון הבירה שאמר "למה אנחנו צריכים להמשיך בתביעה?". כמו כן, הדובר הוסיף ואמר "העניינים מתקדמים. אנחנו מדברים איתם. הם מדברים איתנו".
ראו גם

צ'וקקיראו
שבעת פלאי תבל החדשים
העמק הקדוש
לקריאה נוספת

Bingham, Hiram (1979 [1930]) Machu Picchu a Citadel of the Incas. Hacker Art Books, New York.
Burger, Richard and Lucy Salazar (eds.) (2004) Machu Picchu: Unveiling the Mystery of the Incas. Yale University Press, New Haven.
Frost, Peter (1995) Machu Picchu Historical Sanctuary. Nueves Imágines, Lima.
Reinhard, Johan (2002) Machu Picchu: The Sacred Center. Lima: Instituto Machu Picchu (2nd ed.).
Richardson, Don (1981) Eternity in their Hearts. Regal Books, Ventura. ISBN 0-8307-0925-8, pp. 34–35.
Wright, Kenneth and Alfredo Valencia (2000) Machu Picchu: A Civil Engineering Marvel. ASCE Press, Reston.
הערות שוליים

↑  לפי מחקר מ-2021 ככל הנראה השם המקורי של העיר הוא ואיינה פיצ'ו או פיצ'ו, Gonzales, Donato Amado; Bauer, Brian S. (2022). "The Ancient Inca Town Named Huayna Picchu". Ñawpa Pacha (באנגלית). 42 (1): 17–31. doi:10.1080/00776297.2021.1949833. נבדק ב-2022-04-04.
↑  "Historic Sanctuary of Machu Picchu — UNESCO World Heritage Centre". UNESCO. 2006. נבדק ב-9 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Row erupts over Peru's tourist treasure", BBC News Online. 27 December 2003
1 2  "Bridge stirs the waters in Machu Picchu", BBC News Online, 1 February 1 2007
↑  "Peru bans flights over Inca ruins", BBC News Online, 8 September 2006
↑  Fury at sacred site damage, BBC
↑  MYTHS AND FACTS ABOUT THE MACHU PICCHU MATERIALS AT YALE UNIVERSITY, pages 1-2
↑  Peace Corps Online: 2006.03.14: March 14, 2006: Headlines: Archeology: Figures: COS - Peru: Politics: Museums: Hartford Courant: Elaine Karp and her husband, Peruvian Presiden...
↑  Andrew Mangino (2006-04-12). "Elections could avert Peru's lawsuit". Yale Daily News Publishing Company, Inc. אורכב מ-המקור ב-2006-12-30. נבדק ב-26 ביוני 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Topic Galleries - Courant.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541035705171  BNE: XX451101  BnF: cb13931586x (data)  GND: 4036827-0  NCL: 004297068  NDL: 01138290  NKC: ge139322  SUDOC: 130973637  VIAF: 316429253   WorldCat (עם VIAF): 316429253
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה, מוזיאון אוניברסיטאי 
 כתובת:  כיכר מאלט, לונדון
 מיקום:  קמדן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1892
 תאריך פתיחה רשמי:  1892 
 קואורדינטות:  51°31′25″N 0°07′59″W﻿ / ﻿51.5236°N 0.133056°W﻿ / 51.5236; -0.133056
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון(למפת קמדן רגילה) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר המוזיאון(למפת קמדן מוגדלת) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר המוזיאון
 
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית (אנגלית: Petrie Museum of Egyptian Archaeology) הוא מוזיאון בלונדון המוקדש לאגיפטולוגיה. המוזיאון מופעל על ידי המכון לארכאולוגיה של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL). המוזיאון כולל יותר מ-80,000 מוצגים היסטוריים, והאוסף המוצג במוזיאון הוא בין האוספים המובילים בעולם המציגים פריטים ממצרים העתיקה. רק האוספים במוזיאון המצרי בקהיר, המוזיאון הבריטי והמוזיאון המצרי בברלין משתווים לו במספר הפריטים המצריים העתיקים המוצגים בהם. המוזיאון נקרא על שם האגיפטולוג והארכאולוג הידוע פלינדרס פיטרי, שהיה בין מייסדיו.
היסטוריה של המוזיאון

המוזיאון נוסד כמשאב לימודי לצורכי מחלקת הארכאולוגיה והפילולוגיה המצרית ב-UCL, בסמוך לזמן ייסוד המחלקה ב-1892. האוסף הראשוני נתרם על ידי הסופרת אמליה אדוארדס, שמימנה גם את משרת ההוראה במחלקה. הפרופסור הראשון בקתדרת אדוארדס, פלינדרס פיטרי, ביצע חפירות חשובות רבות, ובשנת 1913 מכר את אוספו ל-UCL, והפך את המוזיאון לאחד המובילים בעולם בתחום מצרים העתיקה, מחוץ למצרים. פיטרי חפר עשרות אתרים חשובים במהלך הקריירה שלו, לרבות בתי הקברות מהתקופה הרומית בחווארה, הידועים בשל דיוקני המומיות המצוירים בהם בסגנון רומאי קלאסי, אל-עמארנה, עירו של אחנתון, והפירמידה האמיתית הראשונה במיידום, בה התגלו הממצאים המוקדמים ביותר הקשורים בהליך החניטה.
האוסף והספרייה סודרו בגלריות באוניברסיטה, ומדריך מפורט פורסם ב-1915. רוב המבקרים היו סטודנטים ואנשי אקדמיה, והאוסף לא נפתח לקהל הרחב. בשנת 1933 פרש פיטרי מ-UCL, אך ממשיכיו בקולג' המשיכו לתרום לאוסף, בחפירות במצרים ובסודאן. במהלך מלחמת העולם השנייה נאסף האוסף והועבר אל מחוץ ללונדון מחשש שייפגע בהפצצות. בתחילת שנות ה-50 עבר האוסף לבניין הקבע, שכונה עד אז "בניין האורוות הישנות" (old stables building), בכיכר מאלט בלונדון, הסמוך לספריית המדע של UCL, מקום בו הוא שוכן עד היום.
כיום נמצא בשלבי בנייה בניין חדש למוזיאון, שישמש גם ככניסה לקולג' מרחוב גורדון. בניין זה שייקרא "פנאופטיקון" (על שם המבנה המפורסם שתכנן ג'רמי בנת'ם, ששמו קשור בקולג'), ישמש גם לתערוכות זמניות, ויכלול גם בית קפה, חדרי הרצאות, חדר קריאה, ותצוגה של האוסף המפורסם של ספרים וכתבי יד נדירים השייך לאוניברסיטת לונדון. שלוש קומות יוקדשו למואיזון פיטרי, ובפעם הראשונה יהיה האוסף כולו בתצוגה הפתוחה לקהל. העבודות אמורות להסתיים בשנת 2010.
התצוגה במוזיאון והביקור בו

המוזיאון ממוקם כיום בכיכר מאלט, ליד ספריית המדע של UCL ורחוב גואר. הוא כולל גם חנות מזכרות קטנה. כמה מאזורי התצוגה אינם מוארים, לשם שימור המוצגים, והמבקר מקבל פנס על מנת להאיר בו את התצוגות שאינן מוארות.
האוסף המוצג במוזיאון כולל מוצגים חשובים, שהם הראשונים מסוגם שנמצאו - פיסת בד, המוקדמת ביותר שנמצאה במצרים, משנת 5000 לפנה"ס, שני אריות ממקדש האל מין בקופטוס, מהקבוצה הראשונה של הפסלים המונומנטליים, משנת 3000 לפנה"ס, קטע מאבן פלרמו המכיל חלק מרשימת מלכי מצרים מהמאה ה-25 לפנה"ס, הדוגמה הראשונה של עיבוד המתכת במצרים, מחרוזות הברזל המעובדות הראשונות משנת 3500 לפנה"ס, הדוגמה הראשונה של זגגות במצרים, החותם העגול הראשון (משנת 3500 לפנה"ס), הצוואות הראשונות שנכתבו על פפירוס, הפפירוס הראשון העוסק ברפואת נשים, הפפירוס היחיד העוסק בוטרינריה, ותרשימים ארכיטקטוניים לבניית מקדש מ-1300 לפנה"ס.
המוזיאון מתמקד גם בחקר הלבוש המצרי. בנוסף ל"שמלה העתיקה ביותר" יש גם שמלה של רקדנית העשויה מרשת של חרוזים, מ-2400 לפנה"ס, שתי גלימות ארוכות שרוולים מאותה התקופה, חליפת שריון מהארמון בממפיס, וכן גרביים וסנדלים מהתקופה הרומית.
האוסף כולל גם יצירות אמנות מארמונות אחנתון באל-עמארנה: אריחים צבעוניים, חריטות וציורי קיר, וכן יצירות אומנות רבות אחרות וחשובות מיישובים מצרים ונובים, ומאתרי קבורה. המוזיאון הוא גם המקום בו מוצג האוסף הגדול ביותר של דיוקנות של מומיות מהתקופה הרומית.
הערות שוליים

↑  מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית אתר londontown.com
| מוזיאונים וגלריות בלונדון |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | המוזיאון הבריטי • מאדאם טוסו • המוזיאון הימי הלאומי • מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט • מוזיאון ג'פרי • מוזיאון הורנימן • מוזיאון הילדות V&A • מוזיאון המדע • מוזיאון המלחמה האימפריאלי • מוזיאון העיצוב • מוזיאון לונדון ומוזיאון בדוקלנדס • מוזיאון התחבורה של לונדון • מוזיאון ויקטוריה ואלברט • מוזיאון טייט בריטניה • מוזיאון טייט מודרן • המוזיאון להיסטוריה של הטבע • מוזיאון סואן • מוזיאון פרויד • קאטי סארק • מוזיאון שרלוק הולמס • מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית • אוסף ולקם |  |
| גלריות | הגלריה הלאומית • אוסף וולאס • בית סאמרסט – גלריית קורטולד, אוסף גילברט, חדרי הארמיטאז' • גלריית דאליץ' • גלריית הדיוקנאות הלאומית • גלריית הייווארד • גלריית סרפנטיין • גלריית סאצ'י • גלריית המלכה |  |
לרשימת מוזיאונים מלאה ראו: מוזיאוני לונדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499258705171  BIBSYS: 3109764  BnF: cb12163261b (data)  GND: 810288-0  ISNI: 0000 0001 2189 0530  LCCN: no2003031064  NLA: 47880686  RERO: 02-A013142077  SUDOC: 125995288  Trove: 1487353  ULAN: 500302035  VIAF: 153948510   WorldCat (עם VIAF): 153948510 
שבר אבן פלרמו הנמצא במוזיאון. בשבר נמצא חלק מהרישום של המלך חעא סח'מוי  מהשושלת השנייה ובחלק העליון של סנפרו מלך בשושלת הרביעית
מוזיאון פורשה

| --- | --- |

הכניסה הראשית למוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון רכב 
 כתובת:  זופנהאוזן 
 מיקום:  שטוטגרט 
 מדינה:  גרמניה 
 בעלים:  פורשה
 מפעיל:  פורשה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1976 / 2008
 תאריך פתיחה רשמי:  28 בינואר 2009
 אדריכל:  דלוגן-מייזל
 קואורדינטות:  48°50′04″N 9°09′07″E﻿ / ﻿48.83446°N 9.15195°E﻿ / 48.83446; 9.15195
 דף הבית (אנגלית)
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימוזיאון פורשה(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימוזיאון פורשה
 
מוזיאון פורשה (גרמנית: Das Porsche-Museum) הוא מוזיאון רכב הנמצא בזופנהאוזן, שטוטגרט, גרמניה בסמוך למפעלי יצרנית הרכב פורשה. המוזיאון נפתח לראשונה בשנת 1976. בשנת 2009 עבר למשכנו הנוכחי.
היסטוריה

המוזיאון נפתח לראשונה בשנת 1976 בסמוך למפעלי פורשה. המבנה המקורי היה קטן ואפשר תצוגה של עד 20 מכוניות בכל פעם. המכוניות הוצגו ברוטציה מתוך מגוון של כ-300 מכוניות שונות. בתוכנית המקורית להרחבת המוזיאון שקלה החברה לבנות את המוזיאון בסמוך למוזיאון מרצדס-בנץ שנבנה בקליגסרגפארק, שטוטגרט. לאחר שמוזיאון מרצדס נפתח בשנת 2006 במזרח העיר החליטה החברה לבנות את המוזיאון החדש בצפון העיר, בסמוך למשרדי ההנהלה. הסכום שהוקצה לבניית המוזיאון עמד על 60 מיליון אירו, אך הגיע בסופו של דבר ל-100 מיליון אירו.
המוזיאון החדש

עבודות התכנון של המוזיאון החדש החלו בשנת 2003. תכנון המבנה בוצע על ידי משרד הים האוסטרי דלוגן-מייזל. אזורי התצוגה תוכננו על ידי הנס גונתר מרץ, שהיה מעורב גם בתכנון מוזיאון מרצדס. שטח המוזיאון הוא 5,600 מטר רבוע ופרושות בו כ-80 תצוגות.
עבודות הבנייה החלו ב-17 באוקטובר 2005. ב-8 בדצמבר 2008 נמסר המוזיאון לידי חברת פורשה. ב-28 בינואר 2009 נערכה הפתיחה הרשמית. שלושה ימים לאחר מכן נפתח המוזיאון לקהל הרחב.
הערות שוליים

↑  Porsche opens spunky museum in Stuttgart, Expatica.com
↑  Step-by-step, Porsche Newsroom
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CANTIC: a12294093  GND: 2087859-X  LCCN: n91050974  NKC: ko2015876799  SUDOC: 155641123  VIAF: 138511768   WorldCat (עם VIAF): 138511768
מיכה פופר

אין תמונה חופשית
מיכה פופר (נולד ב- 1947) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, שימש ראש המגמה לפסיכולוגיה ארגונית-תעסוקתית.
ביוגרפיה

בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט השלים ב-1986 באוניברסיטת תל אביב.
שימש כמפקד בית הספר לפיתוח המנהיגות (ביסל"ם) בצה"ל.
בשנת 1991, היה בין מייסדי "המכון למנהיגות איכותית".
באמצע העשור השני של המאה ה-21, משמש כראש המגמה לפסיכולוגיה ארגונית-תעסוקתית בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. במחקריו הוא עוסק באספקטים שונים של מנהיגות ולמידה ארגונית.
מתגורר בזכרון יעקב.
מחקריו

פופר עוסק בחקר המנהיגות במספר תחומים:
חקר התפתחותם של מנהיגים מילדות: התפתחותם של מנהיגים נחקרה בעיקר במתודה ביוגרפית לגבי דמויות ידועות.
עבודתו של פופר תרמה להמשגה ומתודולוגיות לחקר התפתחותם של "מנהיגים בחיי יום יום" (מנהיגים בארגונים, בקהילה). המחשות לתרומה בהיבט זה פורסמו במאמרים:
Popper, M. (2000). The development of charismatic leaders. Political Psychology, 21 729-744.
Popper, M., Mayseless, O., Castelnovo, O. (2000). Transformational leadership and attachment. Leadership Quarterly, 11, 267-289
Popper,M., Mayseless, O. (2003). Back to basics: Applying parenting perspective to transformational leadership. Leadership Quarterly, 14, 41-65
חקר מנהיגות כיחסים – העיסוק במחקר התמקד או במנהיג (סגנונות, מאפייני אישיות), או בתפיסות מונהגים את המנהיג. העיסוק במנהיגות כיחסים, מוסיף יחידות ניתוח תאורטיות אחרות לפיהן הבנת מנהיגות כרוכה בהבנה של דינמיקה המתקיימת בין שני צדדים, המנהיג והמונהגים. דינמיקה זו יכולה להיות ממשית (במקרה של קרבה פיזית בין מנהיג למונהגיו) או מדומיינת (במקרים שבהם המנהיג הוא רחוק). המחשות לפרספקטיה זו הוצגו במאמרים:
Popper, M. (2004). Leadership as relationship. Journal for the Theory of Social Behavior. 34, 2, 107-125.
Davidovitz, R., Mikulincer, M., Shaver, P., Iszak, R., Popper, M. (2007). Leaders as
attachment figures. Journal of Personality and Social Psychology 93, 4, 632-650
חקר הצדדים האפלים של מנהיגות: הספרות הפסיכולוגית עסקה באופן מצומצם בהיבטים השליליים (כולל הפסיכופתולוגיים) של מנהיגות. עבודותיו של פופר תרמו להבחנות בתחום הזה (למשל חיבור לתאוריות נרקסיסיטיות) כמו גם ליצירת כלים ומערכי מחקר למדידה של הבחנות אלה. דוגמאות לכך מוצגות במאמרים:
Popper, M. (2001). Hypnotic Leadership, Westport, CT, Praeger
Popper, M. Narcissism and attachment patterns of personalized and socialized charismatic leaders. Journal of Social and Personal Relations, 19, 6, 796-808
פוטנציאל פסיכולוגי למנהיגות: תחום זה הוא חלל גדול ככל שמדובר ב"מנהיגים בחיי היום יום". עבודותיו של פופר (יחד עם עמיתים) תרמו לפיתוח מושגים כמו גם כלים ומדדים להערכה של פוטנציאל מנהיגות. דוגמאות לתרומה בהיבטים אלה מוצגות במאמר:
Popper, M, Amit, K, Gal, R, Sinai, M, Lissak, A., (2004). The capacity to lead: Major psychological differences between “leaders” and “non leaders”. Military Psycholog 16, 4, 245-263.
חקר מקורות המוטיבציה להיות מנהיג: מחקרים העוסקים בשאלות כגון: מדוע אנשים מסוימים רוצים להיות מנהיגים? מהם מקורות המוטיבציה להנהיג? כיצד מקורות אלה משפעים על ההתפתחות של מנהיגים? על סגנון מנהיגותם? בנוסף עבודותיו של פופר עסקו בהמשגה ופיתוח מתודות מחקר בשאלה כיצד ארגונים לומדים, במיוחד כיצד ארגונים לומדים מניסיון. תרומות והמחשות לגישות שפותחו מוצגות במאמרים:
Popper, M., Lipshitz, R. (1998). Organizational learning mechanisms: A structural and cultural approach to organizational learning. Journal of Applied Behavioral Science, 34, 161-179
Popper, M., Lipshitz, R. (2000). Organizational learning: Mechanisms and Feasibility
סיכום של התבוננות זו והמחשתה במקרים אמיתיים הוצגו בספר:
Lipshitz, R, Friedman, V, Popper, M. (2007). Demystifying Organizational Learning Thousand Oaks C A, SAGE Publications
מספריו

על המנהיגות, (עורך, עם אביהו רונן), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
על מנהלים כמנהיגים, הוצאת רמות, 1994
מנהיגות כריזמטית ואבדן הזהות העצמית, הוצאת רמות, 1998
מנהיגות מעצבת: מבט פסיכולוגי, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2007
ההולכים שבי אחריו - על סוד ההמשכות למנהיג, הוצאת רמות, 2012
Popper, M. (2005). Leaders Who Transform Society: What Drives Them and Why Why Are Attracted. Westport, CT, Praeger
Lipshitz, R, Friedman, V, Popper, M. (2007). Demystifying Organizational Learning, Thousand Oaks C A, SAGE Publications p
Popper, M. (2012) Fact and fantasy about leadership. London, Edwaed Elgar
מיכה לימור

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1938 (בן 86) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 עיסוק:  עיתונאי, מגיש טלוויזיה
מיכה לימור (נולד ב-1 באוקטובר 1938) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
מיכה לימור (מימין) בכתבת טלוויזיה אודות חפירות הכותל, 1969
ביוגרפיה

לימור נולד כמיכאל ריגלר וגדל בירושלים. סיים את בית הספר התיכון לקציני ים בעכו (מחזור א, 1956). שירת בחיל הים כמפקד ספינת טורפדו (1957 – 1961), ולאחר מכן בשליחות משרד החוץ כמדריך לימאות וניווט בבית-הספר לקציני ים של גאנה וכקברניטה של ספינתו של נשיא גאנה, קוומה אנקרומה (1962 – 1964).
בהיותו בגאנה התבקש לשלוח כתבות ל"מעריב". בשובו מהשליחות החל לעבוד כעיתונאי ב"מעריב", ולמד לתואר ראשון בחוגים לסוציולוגיה ולמדע המדינה, באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לעיתון "ידיעות אחרונות" ככתב הראשון של העיתון ביהודה ושומרון. ב-1969 הוזמן להצטרף אל צוות ההקמה של מחלקת החדשות בטלוויזיה הישראלית. מאז ועד 1989 מילא ברשות השידור, במשך 20 שנה, שורה של תפקידים: כתב שטח, כתב צבאי (במסגרתו יצר את הכתבה שבה נולד הביטוי "העיניים של המדינה"), כתב מדיני ופוליטי, במאי דוקומנטרי, כתב באירופה, עורך, מגיש ומפיק תוכניות אקטואליה. כיהן כעורך הראשי של מהדורת החדשות "מבט" והעורך הראשי והמגיש של "השבוע – יומן אירועים".
ב-1990 הוזמן להצטרף אל צוות ההקמה של ערוץ 2, הקים את מחלקת האקטואליה וייסד את ערוץ השידורים הישירים מן הכנסת, ובשנים 1992 ו-1993 ניהל את מִנְהֶלֶת ההקמה עד תחילתם של השידורים הסדירים בערוץ 2. בשנים 1993 עד 1998 כיהן כסמנכ"ל לענייני טלוויזיה ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וכמפיק ראשי של שידורי "רשת" בערוץ 2.
ב-1998 הוזמן לנהל את מערך השליחים והמגביות שבמרחב אירופה בארגון "קרן היסוד", תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים. מ-2003, עת פרש לגמלאות, ועד שלהי 2013 ערך את הירחון יקינתון MB, ביטאונם של צאצאי היקים בישראל. ב-2007 החל במחזור חדש של לימודים אקדמיים, סיים (בהצטיינות) תואר ראשון במדעי החברה והרוח באוניברסיטה הפתוחה ולימודי תואר שני בתולדות עם-ישראל ובמרכז ללימודי גרמניה ואירופה באוניברסיטת חיפה. ב-2015, לאחר אישורה של עבודת המאסטר שנושאה: השפעות תרבותיות ומקצועיות של העיתונות הגרמנית בתקופת ויימאר על העיתונות העברית בארץ-ישראל, הוענק לו תואר שני (בהצטיינות). ב-2016 החל בכתיבתה של עבודת מחקר לתואר דוקטור בנושא התיישבותה של אוכלוסייה גרמנית בישראל.
ב-2010 הועלה מחזה המבוסס על תחקיר שלו, קוראים לי יקה, בתיאטרון בית ליסין ובתיאטרון העירוני של העיר היידלברג בגרמניה יחד עם התזמורת הפילהרמונית של היידלברג. זהו תיאטרון דוקומנטרי, עם דמויות ממוצא גרמני, "ייקים", וצאצאיהם החיים בתל אביב. מחזה על התגלגלות היחסים בין גרמנים לישראלים.
הוא נשוי למתנה לבית סמסונוב מזכרון יעקב (משנת 1959), אב לשלושה וסב לשבעה.
תוכניות הטלוויזיה העיקריות שערך, הפיק והגיש

השבוע (1974): מהדורת החדשות של ליל שבת.
מבט שני (1980 – 1981): תוכנית דוקומנטרית בענייני היום.
מבט לחדשות (1982): עורך ראשי של מהדורת החדשות היומית.
השבוע-יומן אירועים (1983 – 1986): תוכנית החדשות של ליל שבת.
הערב במפרץ - 1991): ערוץ 2 הניסיוני - מהדורת האקטואליה היומית.
משדרים מן הכנסת (1992 – 1993) [ערוץ 2 הנסיוני]: שידורים חיים.
מקום קטן (1993 – 1994) [ערוץ 2 – הפקות הרשות השנייה]: תוכנית תיעודית.
חשיפה עם מיכה לימור (1995 – 1998) [רשת, ערוץ 2]: תוכנית תחקירים.
פעילות ציבורית

יושב ראש מינהלת שכונת בקעה בירושלים (1981 – 1986).
ייזום והקמה של פרויקט שידורים של עולי אתיופיה בטלוויזיה - "דרך העיניים שלנו" (1992 – 1993).
גיוס כספים וטיפוח פרויקט "הגן הסולארי" בניצנה (2003 – 2004).
מראשי ועד המושב גבעת יערים בהרי יהודה (1998 – 2003).
עריכת ביטאון צאצאי היקים בישראל "יקינתון MB‏" (2004 – 2014).
חבר נשיאות ארגון יוצאי-מרכז אירופה ויו"ר ועדת המדיה של הארגון (2014 ואילך).
דירקטור בחברת בתי הורים, רשת בתי ההורים של ארגון עולי מרכז אירופה סניף חיפה (2014 ואילך).
מוסאשינו

מוסאשינו (ביפנית: 武蔵野市) היא עיר השייכת למטרופולין טוקיו, יפן. אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-135,769 נפש והצפיפות בה היא 13,090 איש לקילומטר רבוע (נכון לפברואר 2016). השטח הכולל של העיר הוא 10.73 קילומטר רבוע.
מוסאשינו אוגדה כעיר ב-3 בנובמבר 1947. העיר מורכבת משלוש שכונות, אחת מהן היא קיצ'יג'יאוג'י שבה ניתן למצוא את נביעת נהר קנדה.
מוסאשינו היא לשעבר עיר תאומה של לובאק, טקסס שבארצות הברית, הקשר בין הערים נוסד בשנת 1983.
מוכרת הפרחים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  לואיס סזאר אמדורי
 הופק בידי:  בניטו פרוג'ו, מיגואל טודלה
 תסריט:  חזוס מריה דה ארוזמנה
 עריכה:  אנטוניו רמירז דה לויאסה
 שחקנים ראשיים:  שרה מונטייל ראף ואלונה פרנק וילארד
 מוזיקה:  חואן קווינטרו
 צילום:  אנטוניו בלסטרוס
 מדינה:  ספרד ספרד איטליה איטליה
 חברה מפיצה:  Lux Film
 הקרנת בכורה:  6 באפריל 1958
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוכרת הפרחים (בספרדית: La Violetera) הוא סרט קולנוע בהפקה ספרדית - איטלקית משנת 1958, עם שרה מונטייל וראף ואלונה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשפעת השיר "מוכרת הסיגליות" ("La Violetera") משנת 1914.
הסרט זכה להצלחה גדולה בעולם ובעיקר בספרד והזניק את הקריירה וההערצה לשרה מונטייל. העלילה היא על מוכרת סיגליות ממעמד חברתי נמוך שמתאהבת בגבר ממעמד חברתי גבוה והופכת לזמרת נערצת.
תקציר העלילה

31 בדצמבר 1899, על סף המאה ה-20. ליד בית האופרה של מדריד עומדות מוכרות סיגליות. רק סולדאד (שרה מונטייל) מצליחה למכור וזה מעלה את חמתן של המוכרות שמתחילות להתקוטט אתה. במהלך הקטטה היא זורקת עליהן סיגליות שפוגעות בפניו של פרננדו (ראף ואלונה), גבר נאה ממשפחה מיוחסת שמגיע למקום עם חברו קרלוס (פסטור סרדור). סולדאד מושכת את תשומת ליבו של פרננדו והוא הולך עם חברו לסלון "בולרו" שם עובדת סולדאד כעוזרת ומנקה.
הזמרת שצריכה להופיע שם מסרבת ובמקומה מתנדבת סולדאד ששרה עם בובה על חוט את השיר "פולצ'ינלה" והקהל ובתוכם פרננדו מתלהבים.
פרננדו מאורס למגדלנה (אנה מריסקל) שהיא ממשפחה מיוחסת כמוהו ואחיו אלפונסו (תומאס בלאנקו) מצפה שיודיע על חתונתו אך פרננדו מתאהב בסולדאד וזונח את מגדלנה. פרננדו מתכוון להתחתן עם סולדאד. הוא מביא אותה להופעת בלט שם נמצאת החברה הגבוהה של מדריד. כולם מתלחשים ומרכלים על סולדאד שהיא ממעמד נמוך ובזוי בעיניהם. אחד מהם מעיר לאלפונסו וזה סוטר לו וכתוצאה מזה הוא מוזמן לדו-קרב.
לפני כן כותב אלפונסו צוואה לפרננדו ומבקש עליו להיות ראש המשפחה במקומו ולהגן על כבודה. אלפונסו נהרג בדו-קרב ופרננדו בעקבות זה מנתק את קשריו עם סולדאד ומתחתן עם מגדלנה שאינו אוהב. הוא מתמנה לשגריר בברזיל והקשר בינו לסולדאד מנותק.
סולדאד השבורה ממשיכה לעבוד ב"בולרו" ושם שומע אותה האמרגן אנרי גרנל (פרנק וילארד) מתאהב בה, לוקח אותה לפריז שם היא מתחילה להופיע ומתפרסמת בצרפת ובכל אירופה. הקהל מקבל אותו בתשואות כשהיא שרה את "מוכרת הסיגליות".
השנים עוברות וגרנל משיג לסולדאד מסע הופעות בארצות הברית. הם שטים בספינה טיטניק. גרנל טובע וסולדאד נמשית במצב קשה ומתאוששת לאחר טיפול אך אינה מסוגלת לשיר. היא חוזרת לפריז ומגיעה לפת לחם. מחוסר ברירה היא מגיעה שוב לסלון "בולרו".
פרננדו פוגש אותה, הוא כעת אלמן ורוצה לחדש את היחסים אתה אך היא נרתעת.
סולדאד רוצה לחדש את הופעותיה בסלון "בולרו". היא רוצה לשיר את "מוכרת הסיגליות" בעל המקום מפעיל תקליט כדי שתשיר בשפתיה אבל גם זה לא עוזר. הקהל מכין חפצים לזרוק עליה. היא מבחינה בפרננדו ולפתע חוזר אליה הביטחון והקול והיא שרה את "מוכרת הסיגליות" לכל תשואות הקהל ופרננדו מחבק אותה בהתלהבות.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שרה מונטייל | סולדאד מורנו |  |
| ראף ואלונה | פרננדו |  |
| פרנק וילארד | אנרי גרנל | אמרגן |
| תומאס בלאנקו | אלפונסו | אחיו של פרננדו |
| פסטור סרדור | קרלוס | חבר של פרננדו |
| אנה מריסקל | מגדלנה | אשתו של פרננדו |
לונה פארק בודפשט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פארק שעשועים 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 קואורדינטות:  47°31′11″N 19°04′58″E﻿ / ﻿47.51979°N 19.08284°E﻿ / 47.51979; 19.08284
 www.vidampark.hu
 he
 
פארק השעשועים בודפשט, או לונה פארק בודפשט, (בהונגרית: Budapesti Vidám Park) פעל בפארק העירוני של בודפשט מ-22 במאי 1950 עד 30 בספטמבר 2013, על שטח של 65 דונם. אם ניקח בחשבון גם את קודמיו המיידיים שפעלו במקום, ה"וורשטלי" (Vurstli) וה"פארק אנגלי" (Angol Park), המקום היה אחד מפארקי השעשועים הוותיקים בעולם שפועלים ברציפות עם היסטוריה של כמעט מאתיים שנה.
כשהפארק נסגר לצמיתות, החלה בניית טירת הולנמוולט לילדים (Holnemvolt Vár) בצד הדרום מערבי של האזור שנסגר שנה לאחר פתיחתו, ובחלקו המרכזי נבנית וכבר נפתח מה שנקרא פארק פאנון (Pannon Park). התמונות המוכרות מהתקופה הקודמת השתנו אפוא לטובה, נותרו רק שלוש אנדרטאות ומבנים שנהנים מהגנת שימור.