stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריסון השקעות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת החזקות
 מייסדים:  תד אריסון
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 חברות בנות:  בנק הפועלים (5.62%) באמצעות אריסון החזקות (1998) בע"מ
 מיקום המטה:  תל אביב
 בעלות:  שרי אריסון
 יו"ר:  אפרת פלד
 מנכ"ל:  אפרת פלד
  
 www.arisoninvestments.com
 
אריסון השקעות בע"מ היא חברת החזקות בבעלות שרי אריסון, ולה תיק השקעות אימפקט מגוון. בעבר, החזקותיה הבולטות של החברה כללו את בנק הפועלים, בה החברה מחזיקה 5.62%, נכון לספטמבר 2022.
היסטוריה

החברה נוסדה ב-1991 על ידי איש העסקים תד אריסון, כאשר חזר לגור בישראל לאחר שוויתר על אזרחותו האמריקאית, כזרוע הפעילות העסקית שלו בישראל. שלמה נחמה מונה למנכ"ל החברה ובהמשך החזיק 15% מהמניות. ההשקעה הראשונה של החברה באותה שנה הייתה הקמת חברת אורבונד ללוחות גבס, בנוסף הקימה הקבוצה מפעל בשדרות, בשם "אורלב", שייצור חדרים רטובים (חדרי אמבטיה, מטבח ושירותים מוכנים, המשולבים בשיטה מודולרית בשלד הבניין). ב-1998 נמכר המפעל לקונצרן KNAUF הגרמני.
בשנת 1993 רכשה "אריסון השקעות" 50% ממניות חברת הצבעים נירלט, ומכרה אותם ב-1998.
בפברואר 1995 "אריסון השקעות" בשותפות עם ג'ורג' סורוס ובנק גולדמן סאקס הגישו הצעה במכרז שפרסמה מדינת ישראל לרכישת בנק הפועלים, אך יישום המכרז התעכב במשך שנתיים ולא יצא לפועל.
ביוני 1996 מכרה ההסתדרות את החזקותיה בחברת שיכון ובינוי לעובדי החברה לפי שווי של 300 מיליון שקל. לאחר מכן מכרו העובדים מיד ל"אריסון השקעות" 15% מהמניות לפי שווי חברה של 500 מיליון שקל. רכישת העובדים נעשתה באמצעות 10% הון עצמי, 50% בהלוואה מהבנק הבינלאומי, בערבות "אריסון השקעות", ו-40% כחוב להסתדרות למשך 5 שנים. מספר חודשים מאוחר יותר הוחזר החוב באמצעות הלוואות שנלקחו מהחברה עצמה. באוקטובר 1996 הזרימה "אריסון השקעות" הון נוסף לחברה תמורת 5.4% ממניות החברה. במאי 1998 נרשמו מניות שיכון ובינוי למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי חברה של 1.25 מיליארד שקל, ובמקביל פרסמה קבוצת "אריסון השקעות" הצעת רכש למניות, שהביאה אותה להחזקה של 35% בחברה, ובהמשך הפכה לבעלת השליטה עם החזקה של כ-45%. ההבדל בין המחיר ששולם להסתדרות ושווי חברה בהנפקה הביא לתביעה משפטית בטענה למניפולציה וקשר שנקשר בין הרוכשים לבין ההסתדרות, אשר באמצעותם הוציאה ההסתדרות מידיה נכס בשווי של מאות מיליוני שקלים במחיר הנמוך בהרבה משוויו האמיתי. התביעה נדחתה לבסוף על ידי בית המשפט העליון.
משנת 1999 מובילה את החברה שרי אריסון. אריסון השקעות מתמקד ביצירת השקעות מבוססות ערכים ארוכות טווח, משמע לממש אסטרטגיה עסקית הבאה לתת מענה למטרות חברתיות וסביבתיות. לאריסון השקעות תיק השקעות אימפקט במגוון תחומים, כולל פודטק, בריאות, תחבורה, חינוך, נדל״ן, AI/רובוטיקה, וכלכלה מעגלית. אריסון השקעות מצהירה כי החברה בוחנת את השקעותיה לפי מכלול מרכיבים של אחריות תאגידית (ESG), רשימת יעדי האו״ם לפיתוח בר קיימא (DSG), ומודל עשיית הטוב (DGM).[דרוש מקור]
רכישות ומיזוגים

בשנת 1997 רכשה חברת "אריסון השקעות" יחד עם דנקנר השקעות ושותפים אמריקאים ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה את השליטה בבנק. תמורת מניות אלה שילמה ״אריסון השקעות״ כ-1.37 מיליארד דולרים.
בשנת 1997 רכשה "אריסון השקעות" 30% ממניות יורוקום תקשורת, וב-2005 מכרה את החזקותיה לשאול אלוביץ'.
בשנת 1998 נרכשה חברת מיראביליס (בה השקיעה "אריסון השקעות") על ידי AOL תמורת 407 מיליון דולר.
במרץ 2006 רכשה שרי אריסון 15% ממניות "אריסון השקעות" משלמה נחמה, שפרש מתפקידו כמנכ"ל, שנה אחר כך רכשה את חלקם של השותפים האמריקאים בגרעין השליטה בבנק הפועלים. ובשנת 2011 רכשה את חלקו של אחיה מיקי אריסון (23%). במקומו של שלמה נחמה מונתה אפרת פלד למנכ"ל. בספטמבר 2009, לאחר שהודח מתפקיד יו"ר בנק הפועלים, מונה דני דנקנר למנכ"ל "אריסון השקעות" ואפרת פלד מונתה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון, אך ביוני 2010 דנקנר נאלץ לפרוש ממתפקיד, בעיצומה של חקירה משטרתית נגדו, ופלד מונתה למנכ"ל ויושב ראש.
בינואר 2007 רכשה "אריסון השקעות" את השליטה בתעשיות מלח לישראל (שהחזיקה 6% ממניות בנק הפועלים) ממשפחת דנקנר תמורת 886 מיליון ש"ח, והעניקה לה בכך את השליטה הבלעדית בבנק הפועלים. בשנת 2008 רכשה את כל מניות הציבור של תעשיות מלח לישראל, שהונפקה בבורסה 16 שנים קודם לכן. החברה נמחקה מהבורסה והפכה מחברה ציבורית לחברה פרטית בבעלותה המלאה של "אריסון השקעות". בהמשך נמכרו כל מניות בנק הפועלים שהיו בידי תעשיות מלח תמורת 1.25 מיליארד ש"ח, ושם החברה שונה ל"מלח הארץ".
בשנת 2008, הקימה שרי אריסון באמצעות אריסון השקעות, את החברת המים "מיה".
באוגוסט 2018 מכרה "אריסון השקעות" את חלקה בחברת "שיכון ובינוי" (47%) לנתי סיידוף, תמורת 1.1 מיליארד ש"ח. בנובמבר 2019 מכרה החברה את מלח הארץ לקרן פורטיסימו קפיטל, ואת חברת המים מיה לקרן האירופית ברידג׳פוינט. נכון לנובמבר 2022, מחזיקה אריסון השקעות ב-5.62% ממניות בנק פועלים.
הערות שוליים

↑  רועי ויינברגר, ‏הסבלנות משתלמת לשרי אריסון: מניית בנק הפועלים מטפסת והתמורה גדלה, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2022
↑  שי שלו , ‏מנכ"ל אריסון-השקעות, שלמה נחמה, מחזיק ב-%15 ממניות החברה, באתר גלובס, 8 בפברואר 1998
↑  יצחק דנון, ‏יבואן לשעבר של לוחות גבס: נחמה ובכירי אריסון השקעות חיסלו את עסקי תוך ביצוע עבירות, באתר גלובס, 25 במאי 2001
1 2  נווית זומר, אושרה השקעה של 13.5 מיליון דולר לטד הריסון, חדשות, 19 בספטמבר 1991
↑  אסתר גולדברשט, מפעל אורלב יספק אמבטיות לאפריקה ישראל, מעריב, 9 באפריל 1992
↑  מאת אורנה רביב, ‏תדמור אישר מכירת 50% מאורבונד של אריסון לקונצרן KNAUF הגרמני, באתר גלובס, 19 באוקטובר 1998
↑  שי שלו , ‏אורלייט תרכוש מתד אריסון %50 ממניות נירלט תמורת כ-4 מיליון דולר, באתר גלובס, 8 ביולי 1998
↑  מירב ארלוזורוב, ‏נתניהו נפגש עם ג'ורג' סורוס; לשכת רה"מ: נושא בנק הפועלים לא נדון, באתר גלובס, 4 בפברואר 1997
↑  אורנה רביב, ‏הפרטת בנק הפועלים: הסיפור שלא נגמר, באתר גלובס, 19 בינואר 1997
↑  בית המשפט העליון: מכירת שיכון ובינוי על ידי ההסתדרות כשרה, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2006
↑  סטלה קורין-ליבר , ‏שיכון ובינוי: שאלת המיליארד, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2001
↑  גיא ימין, ‏ביהמ"ש העליון קבע באופן סופי: לא נפל פגם במכירת שיכון ובינוי לעובדיה, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2006
↑  שלומי גולובינסקי, המספרים של שלמה נחמה: אריסון החזקות הרוויחה 3.7 מיליארד שקל מאז 1997, באתר TheMarker‏, 30 במרץ 2005
↑  אפי לנדאו, ‏המגרש של הגדולים: רכישת %30 מיורוקום תקשורת על-ידי אריסון השקעות, מעלה אותה עוד דרגה, למגרש של הגדולים באמת בתחום התקשורת. "היה כאן איחוד של רצונות", אומר שאול אלוביץ', בעל השליטה ביורוקום, באתר גלובס, 2 ביולי 1997
↑  אריסון השקעות מכרה את כל אחזקותיה בקבוצת יורוקום לחברה בשליטתו של שאול אלוביץ', באתר TheMarker‏, 7 ביוני 2005
↑  עמי גינזבורג, ‏שלושה ילדים בני 25 עם 90 מיליון דולר כל אחד, באתר גלובס, 9 ביוני 1998
↑  סיון איזסקו, שרי אריסון רוכשת את מניות אחיה בפועלים תחת תנאים, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2011
↑  אלי ציפורי, עירית אבישר, ‏ההשתלטות" של אפרת פלד על בנק הפועלים, באתר גלובס, 30 באפריל 2017
↑  שרון שפורר, אחרי שנאלץ לסיים את תפקידו בפועלים: דני דנקנר מונה למנכ"ל אריסון השקעות - בעלת השליטה בבנק, באתר TheMarker‏, 22 בספטמבר 2009
↑  אתי אפללו, דני דנקנר מנכ"ל אריסון השקעות מסיים את תפקידו; אפרת פלד תכהן כמנכ"ל ויו"ר הקבוצה, באתר TheMarker‏, 22 ביוני 2010
↑  יורם גביזון, נפילתה של משפחת דנקנר, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2009
↑  עמר כהן, ‏הזהב של עתלית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 במאי 2018
↑  מירב אנקורי, ‏שרי אריסון מקימה חברת השקעות לתחום פתרונות המים בהיקף של 100 מיליון דולר; מינתה למנכ"ל את בוקי אורן, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2006
↑  קובי ישעיהו, ‏הושלמה העברת השליטה בשיכון ובינוי מאריסון לסיידוף, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2018
↑  שי שלו, ‏פורטיסימו רכשה את מלח הארץ מאריסון ב-160 מיליון ש' | בלעדי, באתר גלובס, 16 בינואר 2019
↑  גולן חזני, אריסון מכרה את חברת המים לקרן אירופית ב־200 מיליון יורו, באתר כלכליסט, 28 בינואר 2019
↑  רועי ויינברגר, ‏הסבלנות משתלמת לאריסון: מניית פועלים מטפסת והתמורה גדלה, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2022
| אריסון השקעות |
| --- | --- | --- |
| החזקות נוכחיות | בנק הפועלים (2.47%) • Miya |  |
| החזקות בעבר |  שיכון ובינוי (47%) • נירלט (50%) • יורוקום (30%) • אורבונד (100%) • המ-לט (9%) • תעשיות מלח לישראל (100%) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010358568405171 
סמל הקבוצה הישן
עזרא בצרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 (בן 87 בערך) ה'תרפ"ז 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  מכון הכתב, בית הדין הרבני הגדול 
 פרסים והוקרה:  פרס הרב מימון (1986) 
 
הרב עזרא בצרי (נולד בשנת 1937) הוא אב"ד בירושלים ומחבר ספרים.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב יוסף בצרי, שהיה נכד אחותו של הרב יוסף חיים, בעל "בן איש חי". כמו כן, הוא נינו של המקובל הרב יהודה פתיה. אחיו הצעיר הוא המקובל הרב דוד בצרי. אחיינו הוא  הרב יצחק בצרי.
בשנות ה-50 עת היה חשש שיגייסו את בני הישיבות לצבא השיג אישור מזויף של פסיכיאטר שהוא חולה נפש, ובאמצעותו השיג פטור משירות צבאי. לימים הסביר שהאמין שגיוס בני הישיבות אינו ראוי ולכן ראה בשימוש במסמך כוזב כדי להכשיל את הגיוס שלו מהלך כשר.
למד 14 שנים בישיבת פורת יוסף אצל הרב עזרא עטייה וקרובו הרב יהודה צדקה ששימש כראש הישיבה, וכן אצל הרב יצחק נסים. בשנת 1971 מונה לדיין בבית הדין הרבני האזורי ברחובות. בשנת 1975 התמודד על תפקיד הרב הראשי של חיפה אך לא נבחר. בשנת 1977 ביקש להתמודד על תפקיד הרב הראשי של ירושלים, אולם דבר המסמך הכוזב פורסם בתקשורת ובעקבות זאת ירדו סיכוייו להיבחר וברגע האחרון הוא הסיר את מועמדותו.
בהמשך עבר לכהן כאב"ד בירושלים. בשנת 1986 מונה בידי שר הדתות יוסף בורג לתפקיד דיין בבית הדין הגדול במינוי בפועל. בשנת 1987 ביזמתו של יאיר צבן סוכל מינויו לבית הדין הגדול על ידי היועץ המשפטי לממשלה. ניסיונות חוזרים למנותו לבית הדין נתקלו שוב ושוב בהתנגדות והוא לא מונה לבית הדין הגדול.  בשנת 1989 ביקש הרב בצרי להתגייס באופן סמלי לצה"ל אולם הדבר לא התאפשר והניסיונות החוזרים ונשנים למנותו כדיין בבית הדין הרבני העליון שנמשכו גם ב-1992 עלו בתוהו. בשנת 1993 היה מועמד למשרת הראשון לציון והרב הראשי לישראל.
הרב בצרי ייסד את מכון הכתב, ובמסגרתו ההדיר, ערך והוציא ספרים תורניים רבים, בעיקר של חכמי ספרד. כמו כן פרסם ספרים ומאמרים בבמות שונות בנושאי דין ומשפט. על פועלו התורני זכה בשנת תשמ"ו בפרס הרב מימון.
כיום הוא עומד בראש מוסדות "עמלי תורה" בשכונת הר נוף בירושלים ורב בית הכנסת "משכן אהרון" בשכונה.
משפחתו

אשתו הייתה הרבנית סימה בצרי (נפטרה בפברואר 2021), שהוציאה לאור את סדרת הספרים "הנישואין - משימה!" ו"משימה בשניים".
חיבוריו

דיני ממונות (4 חלקים)
דיני אישות (2 חלקים)
הלכות ריבית, הלכות צדקה, הלכות מעשר כספים - תדפיסים מתוך דיני ממונות
שערי עזרא - שאלות ותשובות ופסקי דין בארבעה חלקי השולחן ערוך (4 חלקים)
תורת הטהרה - הלכות נידה, חלה והדלקת הנר
ספר הצוואות - באו בו הדינים הנצרכים לעריכת צוואות ונוסח הצוואות הכשרות
הערות שוליים

↑  אמו של יוסף בצרי, מסעודה, הייתה נשואה לרב ששון בצרי. אמה פרחה הייתה אחותו של בעל ה"בן איש חי".
↑  צבי לביא, הרב בצרי אישר שהשתמט מצה"ל במסמך רפואי כוזב, מעריב, 9 בנובמבר 1977
1 2 3  רב צעיר ומשכיל "רץ" לכס הרבנות הספרדית, מעריב, 10 באוקטובר 1977
↑  מונו דיינים של בי"ד רבני אזורי, דבר, 23 בפברואר 1971
↑  ראובן בן צבי, 11 מועמדים ועוד מועמד..., מעריב, 14 בפברואר 1975
↑  ראובן בן צבי, העיר שבה נוסעים אוטובוסים בשבת בוחרת את רבניה, מעריב, 26 במאי 1975
↑  אחרי עשרים שנה: היום יבחרו רבניה הראשיים של ירושלים, מעריב, 13 בנובמבר 1977
↑  צבי לביא, הרבנים משאש וז'ולטי נבחרו; הרב יוסף ברך על המוגמר, מעריב, 14 בנובמבר 1977
↑  הישיבות תובעות לדין תורה מנהלי הבנקים, דבר, 20 באוקטובר 1983
↑  אמנון לוי, ב־56 שיחד פסיכיאטר, השבוע מונה לדיין, חדשות, 5 בפברואר 1986
↑  ברוך מאירי, איש לא הזכיר את שמו של הרב בצרי בוועדה למינוי שופטים, מעריב, 3 בדצמבר 1987
↑  ח"כ צבן: חשש לקנוניה בין הרבנים הראשיים על מנת למנות את מקורביהם לדיינים, מעריב, 17 באוקטובר 1988
↑  אריה בנדר, נדחתה ישיבת הוועדה שהיתה אמורה למנות את הרב בצרי לביה"ד הרבני, מעריב, 5 ביוני 1989
↑  מי בוחר במי, מעריב, 2 באוקטובר 1990
↑  ראו בג"ץ 6751/04 פלוני נ' בית הדין הרבני הגדול לערעורים, בו כונה הרב בצרי: אב"ד לענייני עגונות בירושלים
↑  מנחם רהט, נאמני תורה ועבודה לרבין: סכל את "תרגיל הגיוס הציני" של הרב עזרא בצרי, מעריב, 14 ביוני 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258355905171  GND: 1130185710  ISNI: 0000 0000 8020 0512  LCCN: n81048172  NTA: 13550614X  RERO: 02-A005693055  VIAF: 1330248   WorldCat (עם VIAF): 1330248
אבי סוכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1976 (בן 48) ישראל 
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.87
 קבוצות כשחקן
 1996–1998 1998–1999 1999–2000 2000–2002 2002–2005 2005–2006 2006–2007 2006–2007 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011–2012:  אליצור בת-ים   מכבי גבעת שמואל   אליצור אשקלון   מכבי ראשון לציון   אליצור אשקלון   עירוני נהריה   בי.סי. קייב   צסק"א סופיה   הפועל גלבוע/עפולה   עירוני נהריה   מכבי ראשון לציון   עירוני אשקלון   אליצור נווה-דוד רמלה   מכבי הוד השרון
 קבוצות כמאמן
 2014–2015 2015–2016 2016–2017 2017–2018 2018–2019  2020–2021   2021–2022   2022–2023 2023  2024 -:  מכבי הוד השרון   אליצור נווה-דוד רמלה   עירוני רמת גן  מכבי מעלה אדומים אליצור "איתו" אשקלון  מכבי עירוני רחובות מכבי חיפה אליצור "איתו" אשקלון  מכבי ראשון לציון הפועל כפר קאסם
 
אבי סוכר (נולד ב-11 בספטמבר 1976) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ומאמן כדורסל המשמש כמאמנה של הפועל כפר קאסם מהליגה הלאומית.
קריירת משחק

סוכר החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון. בעונת 1996/1997 הוא הושאל לאליצור בת-ים מהליגה השלישית על מנת לצבור ניסיון ודקות משחק, וסייע לה להעפיל לליגת המשנה. הוא שיחק עונה נוספת במדי בת-ים ועונה אחת במדי מכבי גבעת שמואל בליגת המשנה, ובעונת 1999/2000 עבר לאליצור אשקלון מליגה זו וסייע לה לעלות לליגת העל.
בעונת 2000/2001 חזר סוכר למכבי ראשון לציון, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל. הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של ראשון לציון במשך שתי עונות. עם זאת, בעונת 2002/2003 הוא עבר שוב לאליצור אשקלון מליגת המשנה. הוא העפיל עם אשקלון לליגת העל בעונה זו, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות בליגת העל. בקיץ 2005, לאחר סיום תקופתו באליצור אשקלון, זומן סוכר לראשונה לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, ששיחקה בטורניר ההזדמנות האחרונה להעפלה לאליפות אירופה.
בעונת 2005/2006 עבר סוכר לעירוני נהריה, קבוצת צמרת דאז בכדורסל הישראלי ביחס לקבוצותיו הקודמות. הוא סיים עם קבוצתו במקום הרביעי בליגה, וערך את הופעת הבכורה בקריירה שלו בפיינל פור. בסיום אותה עונה הוא זומן שוב לסגל נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה. בתחילת עונת 2006/2007 הוא התנסה לראשונה בליגות האירופיות כאשר שיחק בקבוצת בי.סי. קייב מאוקראינה ומיד לאחר מכן עבר לצסק"א סופיה הבולגרית, אך לאחר תקופה לא מוצלחת בקבוצה הוא עבר עוד באותה עונה להפועל גלבוע/עפולה. בעונת 2007/2008 הוא חזר לעירוני נהריה והעפיל עמה, שוב, בפעם השנייה בקריירה לפיינל פור. בעונה שלאחר מכן חזר שוב למכבי ראשון לציון, הפעם בתור שחקן מוביל.
בעונת 2009/2010 חזר סוכר לקדנציה שלישית בעירוני אשקלון. בדצמבר 2010 עבר לאליצור נווה-דוד רמלה מהליגה הלאומית, לקראת עונת 2011/2012 עבר למכבי הוד השרון, המשחקת גם היא בליגה זו ובשנת 2014 פרש והתמנה למאמן הקבוצה.
קריירת אימון

בנובמבר 2016 התמנה למאמנה של עירוני רמת גן, אך בינואר 2017 התפטר.
בעונת 2017/2018 אימן את מכבי מעלה אדומים והגיע עמה למקום הרביעי בליגה הארצית ולשלב חצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה הקבוצה לאליצור "איתו" אשקלון.
בתחילת עונת 2018/2019 התחיל לאמן את קבוצת אליצור "איתו" אשקלון. בסיום עונת הבכורה שלו באשקלון הוביל את הקבוצה למקום השישי ולרבע גמר הפלייאוף העליון.
ביוני 2020 חתם במכבי עירוני רחובות, אותה הוביל בסיום העונה למקום השני בליגה הארצית.
בספטמבר 2021 חתם במכבי חיפה מהליגה הלאומית במקומו של טל נתן. ב-4 במרץ 2022 התפטר מתפקידו ועופר רחימי מונה כמאמן במקומו.
ביולי 2022 מונה בשנית למאמנה של אליצור "איתו" אשקלון במקומו של יניב בורגר.בפברואר 2023 פוטר מתפקידו.ב-9 באפריל 2023 מונה למאמן מכבי ראשון לציון עמה העפיל לשלב רבע הגמר בו הודחה הקבוצה על ידי אליצור איתו אשקלון.
בנובמבר 2024 מונה למאמנה של הפועל כפר קאסם במקומו של קורי קאר.
הערות שוליים

↑  מילן בן דוד, ‏אבי סוכר סגר במכבי ראשל"צ, באתר ONE‏, 22 ביוני 2008
↑  אור קיסר, ‏הדר על צירוף אבי סוכר: היינו צריכים שחקן עם אופי, באתר ‏מאקו‏, 27 בספטמבר 2011
↑  יהפוך למתוק? אבי סוכר מונה למאמנה של עירוני ר"ג, באתר סלאומית, 27 בנובמבר 2016
↑  עינת הירש, ‏אחרי חודש: אבי סוכר התפטר מעירוני רמת גן, באתר ערוץ הספורט, 4 בינואר 2017
↑  אליצור איתו אשקלון - ממשיכים למעלה
↑  אבי סוכר מונה למאמן רחובות במקום יניב בורגר, באתר ONE‏, 28 ביוני 2020
↑  אבי סוכר מונה למאמן מכבי חיפה, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2021
↑  אבי סוכר עזב את מכבי חיפה, עופר רחימי מחליפו, באתר ONE‏, 4 במרץ 2022
אמון: סבא שלי היה יורה בי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ניפר טגה | ניקולה זלמייר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן אוטוביוגרפי, ספר זיכרונות 
 מקום התרחשות:  גרמניה, ישראל, פולין 
 הוצאה
 הוצאה:  הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  2015
 מספר עמודים:  211
 הוצאה בעברית
 תרגום:  דפנה עמית
 
אמון: סבא שלי היה יורה בי (בגרמנית: Amon: Mein Großvater hätte mich erschossen, באנגלית: My Grandfather Would Have Shot Me) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת הגרמניה ג'ניפר טגה (Jennifer Teege)(אנ') (נולדה במינכן ב-1970). הוא חושף את תגליתה, כי סבה היה אמון גת, המכונה "הקצב מפלאשוב", אשר תואר היטב בסרטו של סטיבן ספילברג משנת 1993, רשימת שינדלר. טגה אומצה ולמדה על ההיסטוריה של משפחתה לאחר קריאת הביוגרפיה של אמה בספריית המבורג.
הספר יצא לאור בבריטניה ובארצות הברית ב-14 באפריל 2015 בהוצאת אקספרימנט (The Experiment) ונכתב בשיתוף עם ניקולה זלמייר. היצירה מפרטת את תגליתה של טגה לגבי מוצאה וניסיונה להשלים עם גילוי זה. טגה, שהתחברה לישראל זמן רב לפני הגילוי, מחליטה לחקור את משפחתה ונוסעת לישראל ולקרקוב. באמצעות כך היא גם מנסה להתחבר מחדש לאמה המנוכרת.
עלילה

בספרה אַמוֹן – סבא שלי היה יורה בי מתארת ג'ניפר טֶגֶה את המסע הפנימי האמיץ שהתעקשה לעשות מאז הגילוי. במסעה היא חוקרת את דמותו של אמון גֵּת, הנאצי האכזר, אבל גם את אמה הביולוגית וסבתה, שדמויותיהן נצבעות עכשיו באור חדש המאיר צדדים אפלים בילדותה שלה. היא חוקרת את מה שהודחק והושתק עשרות שנים, לא רק במשפחתה, אלא בחברה הגרמנית כולה. היא חוקרת את הקשר האישי שלה עם חבריה בישראל, צאצאי קורבנות השואה. מתוך השבר הגדול של הגילוי היא בונה מחדש את זהותה, ברגישות ובחוכמה. את כתיבתה האישית מלווה ניקולה זֶלְמַיֶיר בסקירה המשלימה את התמונה המשפחתית וממקמת אותה בהקשר רחב.
רקע לכתיבת הספר

בגיל ארבעה שבועות נמסרה ג'ניפר טֶגֶה על ידי אמה הגרמנייה לטיפולן של נזירות בבית ילדים במינכן. היא הועברה למשפחה אומנת שאימצה אותה בגיל שבע, ואז ניתק כליל הקשר שהיה לה עם אמה וסבתה האהובה. עם אביה הניגרי, שממנו ירשה את עורה הכהה, לא היה לה אז כל קשר. ב-1990, לאחר סיום בית הספר התיכון, נסעה טגה לפריז והתיידדה עם צעירה ישראלית. היא הגיעה לבקרה בישראל, טיילה בארץ ועבדה בספינת תיירים באילת. לאחר מכן, עברה לתל אביב, למדה עברית, השלימה תואר ראשון בחוג ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב ועבדה במכון גתה. לאחר שעזבה את ישראל, עברה להמבורג והחלה לעבוד במשרד פרסום. בגיל שלושים ושמונה, בעת שיטוט בספרייה המרכזית בהמבורג, נתקלה במקרה בתמונת אמה הביולוגית על גבי ספר שחשף בפניה סוד משפחתי גדול שהוסתר ממנה כל השנים: אַמוֹן גֵּת, המפקד הסדיסט של מחנה הריכוז פלאשוב, הוא סבא שלה.
ביקורת

הביקורת על הספר הייתה חיובית והוא זכה לשבחים מסיאטל טיימס (Seattle Times), וושינגטון פוסט (Washington Post), הסאנדי טיימס (Sunday Times) והמועצה למען הספר היהודי (The Jewish Book Council). עיתון הניוז טריביון (the News Tribune) הצטרף לדברי השבח והוסיף "כי הוא מדגים שאנחנו תוצר של העבר שלנו, אבל אנחנו לא חייבים להיות מחויבים אליו. בסופו של דבר, עלינו להבין שאנחנו לא יכולים לשנות את העבר, אבל אנחנו אחראים על עתידנו. לעומת זאת, העיתון מקלינ'ס (Maclean's) ביקר בחריפות את היצירה וקבע כי הוא "רומן משעמם" ו"מביא משמעות חדשה ובלתי מכוונת לבנאליות של הרוע".
הספר זכה לשבחים גם בישראל. בעיתון מעריב תוארה כתיבתה של טגה כ"כתיבה אישית, עניינית ולא מתחמקת" והספר הוגדר כ"מסמך מעניין, שאינו מבקש דמעות הזדהות".
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי דפנה עמית, ויצא לאור בשנת 2015 בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים.
הערות שוליים

↑  "My Nazi grandfather, Amon Goeth, would have shot me". BBC. 3 October 2013. Retrieved 17 September 2015
↑  Don Snyder (March 5, 2014). "My Nazi Grandfather Would Have Shot Me". NBC News. Retrieved 17 September 2015
↑  "How an Author Is Coping with the Discovery That Her Grandpa Was a Nazi". Retrieved 2015-09-17
↑  "What's It Like To Be Black And Have A Famous Nazi Grandfather?". NPR. Retrieved 19 September 2015
↑  MacGabhann, Frank. "My Grandfather Would Have Shot Me, by Jennifer Teege (review)". Irish Times. Retrieved 19 September 2015.
↑  "My Grandfather Would Have Shot Me: A Black Woman Discovers Her Family's Nazi Past (review)". Publishers Weekly. Retrieved 19 September 2015.
↑  "MY GRANDFATHER WOULD HAVE SHOT ME (review)". AudioFile Magazine. Retrieved 19 September 2015.
↑  הספר "אמון: סבא שלי היה יורה בי" באתר "הקיבוץ המאוחד-ספרית פועלים"
↑   אבנר שפירא, ג'ניפר טגה, גרמנייה שחורה, גילתה יום אחד שסבה היה מפקדו האכזר של מחנה הריכוז פלאשוב, באתר הארץ, 4 בפברואר 2015
↑  Beason, Tyrone. "'My Grandfather Would Have Shot Me': a Nazi in the family". Seattle Times. Retrieved 19 September2015
↑  Philyaw, Deesha (2015-06-05). "When the skeleton in the family closet is a Nazi". The Washington Post. ISSN 0190-8286. Retrieved 2015-09-17
↑  "Jennifer Teege: My Nazi grandfather would have shot me". The Sunday Times. Retrieved 2015-09-17
↑  Kantor, Becca. "My Grandfather Would Have Shot Me: A Black Woman Discovers Her Family's Nazi Past (review)". Jewish Book Council. Retrieved 19 September 2015.
↑  Shute, Kim. "Book Review: 'My Grandfather Would have Shot Me' Fascinating story teaches powerful life lesson". News Tribune. Retrieved 19 September 2015
↑  Teitel, Emma. "My grandfather would have shot me: Book review". Maclean's. Retrieved 19 September 2015
↑  תלמה אדמון, ‏״עמקפלסט״: דורית קלנר בונה סיפור דייקני, מחובר למציאות ומשכנע מאוד, באתר מעריב אונליין, 12 בפברואר 2015
ארסן חום

| ארסן חום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: ארסניים
סוג:: ארסן
מין:: ארסן חום
שם מדעי
 Loxosceles rufescens ‏Dufour, 1820

ארסן חום (שם מדעי: Loxosceles rufescens, באנגלית: Mediterranean recluse spider) הוא עכביש ארסי הנפוץ באופן טבעי באזור הים התיכון כולל ישראל, אך הופץ בידי האדם גם לארצות הברית. הארסן החום הוא אחד ממעט מיני העכבישים המסוכנים לאדם בארץ ישראל, עמם נמנים גם מספר מינים בסוג אלמנה, למשל אלמנה שחורה.
הארסן מכונה גם ששן חום, כינוי שניתן לו מכיוון שיש לו שש עיניים ולא שמונה, כמו לרוב העכבישים. עם זאת, זהו אינו שם רשמי, וקיימים בישראל עכבישים נוספים בגוון חום שהם בעלי שש עיניים (למשל היורקן).
זהו עכביש קטן עד בינוני; גודל רוב הארסנים החומים הוא 2.5 סנטימטרים או יותר כולל הרגליים. ארסן חום בוגר יכול לגדול עד ל-7 סנטימטרים. עכביש זה פעיל בעיקר בשעות החשיכה, ובמהלך היום הוא מתחבא בדרך כלל מתחת לרהיטים ובעומק הארונות ויש לו יכולת להיכנס בתוך סדקים צרים מאוד.
נשיכת הארסן החום

הארסן נושך רק אם הוא מרגיש מאוים, ונשיכתו מסוכנת לאדם. הנשיכה גורמת לתגובה קלה בעור שבדרך כלל לא מורגשת, תוך שעות ועד כמה ימים מופיעה שלפוחית אדומה וכן גירוי באזור הנשיכה. אם הנשיכה לא מטופלת, השלפוחית בוקעת ועלול להיווצר נמק באזור הנשיכה.
גודל האזור הנגוע יכול להגיע ל-20 ס"מ.
הארסן החום נושך בדרך כלל בתקופות הרבייה, בעונות האביב והקיץ.
לארסן חום שני רעלנים:
רעל הגורם לנמק בעור.
רעל הגורם פגיעה בכדוריות דם אדומות.
הרעלנים מורכבים משמונה אנזימים לפחות.
נשיכת הארסן החום > סימפטומים

נשיכת הארסן החום גורמת למספר סימפטומים, בהם חולשה, כאבי שרירים, בחילות והקאות. לעיתים נדירות גורמת נשיכתו לפריאפיזם.
נשיכת הארסן החום > אמצעי טיפול בנשיכה

הנשיכה יכולה להחלים בצורה עצמאית גם ללא טיפול תוך 14 ימים.
אולם, אם מתפתח נמק במקום יש צורך בטיפול באמצעות סטרואידים ולעיתים אף באנטיביוטיקה כאשר הזיהום כרוני.
בישראל תועד מקרה מוות אחד ב-2013 כתוצאה מסיבוכים של נשיכת העכביש.
הערות שוליים

↑  ניצן ינקו, בגלל עכביש: זקפה למשך 40 שעות, באתר mynet‏ פתח תקוה, 7 ביוני 2012
↑  רויטל בלומנפלד‏, "הרופא טיפל בעקיצה בתרופה זולה - ואבא מת לנו מול העיניים", באתר וואלה, 22 בספטמבר 2017
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
איפה את, ברנדט

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  מריה סמפל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן סאטירי
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  ליטל, בראון ושות'
 תאריך הוצאה:  אוגוסט 2012
 מספר עמודים:  394
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  פן הוצאה לאור וידיעות ספרים
 תאריך:  2013
 תרגום:  יוני רז פורטוגלי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003562094
איפה את, ברנדט (באנגלית: Where'd You Go, Bernadette) הוא רומן סאטירי מאת מריה סמפל שיצא לאור בשנת 2012. הרומן מתאר אירועים בחייהם של ברנדט פוקס, בעלה אלגין בראנש ובתם בי בראנש בת ה-14, המתגוררים בסיאטל. המספרת היא הבת, בי בראנש, והסיפור מובא בעיקר כרצף של מסמכים – תכתובות דואר אלקטרוני, פקס, הודעות מסנג'ר, פתקים, דו"חות, תמלילי שיחות, בלוג בזמן אמת מועידת TED ועוד – שנוצרו על ידי שני הוריה של בי והסובבים אותם.
בשנת 2019 עובד הספר לסרט בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר, שבו קייט בלאנשט מגלמת את דמותה של ברנדט.
דמויות עיקריות

| שם | תיאור |
| --- | --- |
ברנדט פוקס: אדריכלית מצטיינת שפרשה מהמקצוע 20 שנה קודם לכן
אלגין בראנש: ראש צוות פיתוח בחברת מיקרוסופט, בעלה של ברנדט
בי בראנש: בתם היחידה של ברנדט ואלגין, בת 14, מסיימת לימודיה בבית הספר היסודי
אודרי גריפין: שכנתם של ברנדט ואלגין
סו-לין לי-סגל: מנהלנית בצוות של אלגין בראנש וידידתה של אודרי גריפין