stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפרץ לינגאיין
גאוגרפיה

במפרץ יש איים רבים, והמפורסמים שבהם נמצאים בפארק הלאומי מאה האיים (אנ'). הפארק מהווה אטרקציה תיירותית הכוללת 123 איים, שרובם קטנים. האי הגדול ביותר הוא האי קברויאן (Cabarruyan Island; לפעמים הוא נקרא גם Anda Island), עליו נבנתה הרשות המקומית אנדה (אנ'). האי השני בגודלו הוא האי סנטיאגו (אנ') הנמצא בשפך המפרץ לים סין הדרומי.
החוף מהעיירה לברדור (אנ') ועד לסן פביאן (אנ') מאופיין בחוף חול, אפור וארוך. חופים ידועים נוספים לאורך המפרץ נמצאים בבולינאו (אנ') ובסן פרננדו (אנ'). מימי מפרץ לינגאיין עכורים בגלל קרקעיתו החולית. שוניות האלמוגים נהרסו אודות לדיג באמצעות דינמיט (אנ'). נעשים מאמצים לשחזר חלק מהשוניות, במיוחד בתוך הפארק הלאומי מאה האיים.
מספר ערים שוכנות לאורך חוף המפרץ כמו דגופן (אנ') ואלמינוס (אנ') בפנגסינן וסן פרננדו בלה אוניון. לינגאיין (אנ'), בירת פנגסינן, שוכנת גם היא על שפת המפרץ.
גאוגרפיה > נהרות הנשפכים למפרץ

למפרץ נשפכים חמישה נהרות עיקריים. באזור פרובינציית פנגסינן שבדרום נשפכים הנהרות אגנו, דגופן ואנגלקן-בואד. באזור פרובינציית לה אוניון שבמזרח נשפכים הנהרות ארינגאי ובאואנג.
היסטוריה

במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בימי מלחמת העולם השנייה, מפרץ לינגאיין היה אזור לחימה חשוב ואסטרטגי בין הכוחות אמריקאים והכוחות היפנים.
ב־22 בדצמבר 1941 במסגרת המתקפה העיקרית היפנית על הפיליפינים, נחתה הארמייה ה-14 של צבא יפן בפיקודו של סגן אלוף הומה מסאהרו בחלק המזרחי של מפרץ לינגאיין ליד אגואו (אנ'), קאבה (אנ'), סנטיאגו ובבאואנג (אנ'). שם ניהלו הכוחות היפנים מספר קרבות קצרים יחסית כנגד כוחות המגן הפיליפינים שהיו חסרי ציוד ואימון, שקבלו סיוע של צוללות, כוחות אוויר ורגלים, אמריקאים ואוסטרלים. תוך יממה הצליח הכוח היפני לכבוש את המפרץ. עם רדת הערב ב-23 בדצמבר נעו היפנים כ-16 ק"מ לפנים הארץ. בעקבות התבוסה, הגנרל דאגלס מקארתור פקד על הכוחות לסגת מלוזון לכיוון בטאן (אנ'). בשלוש השנים הבאות המפרץ נותר תחת הכיבוש היפני (אנ') עד למתקפת הנגד האמריקאית שהתקיימה בין התאריכים 6–9 בינואר 1945 תוך הנחתה אמפיבית של כוחות הארמייה השישית האמריקנית בחופי מפרץ לינגאיין (אנ').
ב־9 בינואר 1945 בשעה 09:30, ביצעה הארמייה השישית האמריקנית נחיתה אמפיבית במפרץ, שבוצעה לאחר הרעשה מסיבית והרסנית מהים. ביום הראשון של המערכה, לבדו, נחתו 68,000 חיילים. בסך הכול הנחיתו האמריקאים 203,608 לוחמים לאורך קטע חוף של 32 קילומטרים. ראש החוף, השתרע מסואל (אנ'), לינגאיין, ודגופן (אנ') במערב (בפיקוד הקורפוס ה-14) ועד סן פביאן (אנ') במזרח (בפיקוד הקורפוס הראשון).
למרות הצלחתם של האמריקנים להוציא את הצבא היפני ממפרץ לינגאיין, האמריקנים ספגו אבדות כבדות יחסית, במיוחד בשיירותיהם הימיות, כתוצאה מפיגועי התאבדות של טייסי קמיקזה יפניים. מ-4 עד 12 בינואר 1945 הוטבעו בסך הכול 24 אוניות ו-67 כלי שיט נוספים נפגעו קשה ממטוסי הקמיקזה.
בעקבות הנחיתה האמפיבית הפך מפרץ לינגאיין למחסן נשק ואספקה עצום להמשך המלחמה כדי לתמוך בהתקפות האמריקאיות והפיליפיניות במנילה ובשאר לוזון, ומשם למחוז אוקינאווה.
היסטוריה > גלריית צילומים

הגנראל מקארתור בחוף הנחיתה
הנחיתה של צבא יפן במפרץ לינגאיין, 22–24 בדצמבר 1941
היערכות הצי האמריקאי לקראת הנחיתה האמפיבית במפרץ לינגאיין בינואר 1945
אניות המלחמה האמריקאיות במפרץ לינגאיין, ינואר 1945
כוח נחיתה אמריקאי במפרץ לינגאיין, ינואר 1945
היסטוריה > הנצחה

ב־9 בינואר 2008, מושל פרובינציית פגנסינן, אמאדו אספינו, ג'וניור (אנ') וסגנית המושל, מרלין פרימיאס-אגבאס חנכו ביום השנה ה-68 לנחיתת צבא ארצות הברית במפרץ לינגאיין ושחרור הפיליפינים מידי הכובש היפני, אתר זיכרון והנצחה בגני הקפיטול ובפארק העיירה לינגאיין. בנוסף קבעו בספר חוקים של הפרובינציה, את יום ותיקי פנגסינן, שנקבע ליום 9 בינואר, בו יתקיימו מדי שנה אירועי הנצחה לכבוד ותיקי המלחמה והנחיתה האמריקאית במפרץ לינגאיין.
כלכלה

דיג והפקת מלח הם ענפי התעשייה העיקריים במפרץ לינגאיין. למעשה, פירוש שם פנגסינן בפיליפינית הוא, מקום בו מכינים מלח. המלח מופק ממי ים בתהליך אידוי המים שהוזרמו לבריכות. בגמר תהליך האידוי נשאר המלח הגבישי בבריכות.
במפרץ לינגאיין שוכנת גם תחנת הכוח סואל (אנ') המפיקה 1200 מגה וואט. זו תחנת כוח המבוססת על פחם הגדולה ביותר בפיליפינים.
דיג בעיר לינגאיין שבדרום במפרץ לינגאיין
איסוף מלח לאחר אידוי מי הים מבריכות האידוי
תחנת הכוח הפחמית בסואל
ראו גם

דאגלס מקארתור
הערות שוליים

↑  Lonely Planet: Philippines, Lonely Planet Publications Pty Ltd., 9th edition, June 2006, ISBN 1-74104-289-5
↑  McManus; Thia-Eng, Chua (1990).  Liana T. (ed.). The Coastal Environmental Profile of Lingayen Gulf, Philippines. Manila, Philippines: Published by International Center for Living Aquatic Resources Management on behalf of the Association of Southeast Asian Nations/United States Coastal Resources Management Project. p. 2. ISBN 9789711022495. נבדק ב-4 בפברואר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Encyclopedia of American History
↑  המערכה בפיליפינים, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-2
↑  Pacific wrecks - Lingayan Gulf
↑  Abs-Cbn Interactive, 63rd anniversary of Lingayen Gulf Landing commemorated
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4376998-6  NARA: 10038112  VIAF: 236984948   WorldCat (עם VIAF): 236984948 
תצפית על הפארק הלאומי מאה האיים
אתר הזיכרון של מלחמת העולם השנייה, פארק העיירה וגני הקפיטול (לינגיין, פנגסינן).
נורינקו

| --- | --- |

 תחום:  תעשיית הנשק, תעשייה כימית, תעשיית המכונות 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מטה הארגון:  בייג'ינג 
 עובדים:  204,378 (נכון ל־2020) 
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 www.norincogroup.com.cn
 
נורינקו (בסינית מפושטת: 中国北方工业公司 "איגוד התעשיות הצפוני של סין", באנגלית: Norinco) היא חברה סינית המייצרת רכבים, בעיקר משאיות, רכבים פרטיים ואופנועים, וכן מכונות, ציוד אופטי ואלקטרוני, ציוד ייעודי לשדות נפט, כימיקלים, חומרי נפץ ותחמושות, ונשק אזרחי וצבאי. נורינקו מעורבת גם בפרויקטים אזרחיים בתחום הבניין.
מחוץ לסין ידועה נורינקו בשל מוצרי ההי-טק שלה בתחומים הצבאיים, כולל מערכות תקיפה מדויקות, נשק וציוד תת-מימי, נשק נגד מטוסים ונגד טילים וכן מוצרי איסוף מודיעין, פצצות דלק, וציוד לפיזור הפגנות. היא מייצרת מגוון רחב של ציוד צבאי החל מנשק קל דוגמת QSW-06 המרגמה האוטומטית 2B9 Vasilek ועד למערכות טילים מתוחכמות.
נוויד אפכארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1993 שיראז, איראן 
 הוצאה להורג:  12 בספטמבר 2020 (בגיל 27) כלא אדל-עבאד, שיראז, איראן 
 מדינה:  איראן 
 מקום קבורה:  סנגר, ספידן
 תקופת הפעילות:  2005–2015 (כ־10 שנים)
 מקצוע:  היאבקות
 
נוויד אפכארי (בפרסית: نوید افکاری; ‏באנגלית: Navid Afkari; ‏1993 – 12 בספטמבר 2020) היה מתאבק איראני, שהיה אלוף איראן בהיאבקות וייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות. נידון למוות והוצא להורג בספטמבר 2020 על ידי המשטר האיראני בעקבות מחאה אותה הביע ב-2018 במהלך הפגנות שנערכו במדינה באותה השנה, כמו גם רצח אותו ביצע לכאורה. על אף מאמצי המשטר להצדיק את הוצאתו להורג של נוויד כנקמה על הרצח אותו ביצע, מעולם לא הוכח האישום ברצח.
אישום וגזר דין

ב-2018 היה אפכארי בין האלפים אשר יצאו לרחובות במהלך ההפגנות במדינה אשר מטרתן הייתה התנגדות לדיקטטורה שמתקיימת במדינה על ידי עלי ח'אמנאי ולתנאי החיים ההולכים ומחמירים ברחבי איראן.
זמן קצר לאחר ההפגנות נעצר והואשם במספר עבירות, בהן "העלבת המנהיג העליון", "ניהול מלחמה נגד אלוהים (aka moharebeh)", ורצח של מאבטח בשם חסן טורקמן. טורקמן היה סוכן ביטחון חשאי של משמרות המהפכה האסלאמית עליו הוטלה המשימה להשתיק את המחאות. לאחר מותו נקבר כ"שהיד" על ידי המשטר דבר המסמל את מעמדו. טורקמן עבד גם כמאבטח בחברת מים וביוב בעיריית שיראז.
בתחילה הודה אפכארי ברצח, אך לאחר מכן חזר בו וסיפר כי סבל מעינויים קשים מצד המשטר על מנת שיודה ברצח. גזר הדין בבית המשפט הושפע משני מקורות שלטענתם הראו כי אפכארי הוא הרוצח. ראשית, הם השתמשו בצילומי טלוויזיה במעגל סגור אשר היו ברחוב ליד המקום בו נמצא טורקמן מת. הצילומים היו יותר משעתיים לפני מותו של טורקמן. בצילומים לא רואים דבר פסול במעשיו של אפכארי בהם נראה משוחח בטלפון. במהלך הדיונים ביקשו אנשיו של אפכארי להציג את הסרטונים בבית המשפט אולם בקשתם נדחתה.
בנוסף לצילומי טלוויזיה במעגל סגור, השתמש בית המשפט בעדי ראייה כראיות המקשרות את אפכארי לרצח. מאוחר יותר הושמטו העדויות על ידי האנשים שהעידו בתחילה נגד אפכארי. אחד סיפר כי העיד לאחר שהופעל עליו לחץ רב, אחר אמר כי עדותו לא הייתה נכונה או מדויקת ואחר הזכיר כי פגש את אפכארי לראשונה בבית המשפט ומעולם לא ראה אותו קודם. למרות העדויות הרופפות בית המשפט קיבל את אשמתו ברצח.
על מעורבותו בהפגנות, ובהמשך למקרה הרצח לכאורה, גזר בית המשפט בראשות השופט הראשי, מרדד תחמתן, שני עונשי מוות על אפכארי. לדברי פעילי זכויות אדם באיראן, בניגוד לנוויד, אחיו של אפכארי, ואהיד וחביב, נידונו ל-54 ו-27 שנות מאסר וכן 74 מלקות לכל אחד, בגין אישומים דומים.
לאחר הרשעתו, המשיך אפכארי להילחם על חפותו והזהיר מפני השחיתות במדינה הפוגעת גם במערכת המשפט ולוקחת חיים של אנשים ללא כל סיבה מוצדקת.
תגובות

עונש המוות של אפכארי עורר זעם עולמי וקריאות לבטל את הוצאתו להורג.
בין הדמויות הבולטות אשר גינו את מעשי המשטר האיראני כללו את נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ אשר צייץ בטוויטר:
לשמוע שאיראן מחפשת להוציא להורג כוכב היאבקות גדול ופופולרי, נוויד אפכארי בן ה-27, שהמעשה היחיד שלו היה הפגנה נגד הממשלה ברחובות. הם מחו על "ההחמרה במצב הכלכלי והאינפלציה במדינה". אודה מאוד למנהיגים האיראנים אם יחוסו על חייו של הצעיר ולא תוציאו אותו להורג. תודה!
סוכנות הידיעות הטאסנית (אנ') הרשמית למחצה של איראן דחתה את הציוץ של טראמפ ואמרה כי הסנקציות האמריקניות פגעו בבתי חולים איראנים על רקע התפרצות נגיף הקורונה באיראן: "טראמפ מודאג מחייו של רוצח בזמן שהוא מסכן חיי חולים איראניים רבים על ידי הטלת סנקציות חמורות" נמסר מהסוכנות.
גם הוועד האולימפי הבינלאומי, אליו השתייך אפכארי, הוציא הודעת גינוי על החלטת הממשל האיראני ודחק בו לחזור בו מהחלטתו.
הוצאה להורג זו איננה ההוצאה להורג הראשונה של אתלט איראני, באוגוסט 1988 הוצאה להורג פורוזאן עבדי בכלא אווין.
הג'ודוקא הישראלי, שגיא מוקי, שהוא חברו של סעיד מולאי, מסר: "קיבלתי בתדהמה וצער עמוק את הידיעה על הספורטאי נוויד אפכארי שהוצא להורג הבוקר על אדמת איראן. כל כך עצוב. הגיע הזמן של העולם לפקוח את העיניים ולעזור לעם האיראני מול המשטר הרדיקלי שמשליט טרור שם. נוויד נלחם את המלחמה של העם האיראני. הפגין, הביע את דעתו ושילם על זה מחיר כבד. אני ועוד ספורטאים רבים בעולם מקווים שהמלחמה שלו לא הייתה לשווא. נוויד, נמשיך להילחם את מלחמתך למען הדמוקרטיה, הספורט והרוח האולימפית".
תגובות > שיחות על הוצאת איראן מהמשחקים האולימפיים

בשל החלטה הקשה של הממשל האיראני כלפי אפכארי, והמצאת ראיות המקשרות אותו לרצח שלא ביצע, התקיימו שיחות לאסור על איראן להשתתף במשחקים האולימפיים. מנכ"ל איגוד השחקנים העולמי (אנ') המייצג עשרות אלפי ספורטאים ברחבי העולם קבע כי:
"איננו יכולים לחשוב על מתקפה חמורה יותר על הערכים ההומניטאריים של התנועה האולימפית מאשר הוצאה להורג מחרידה של אתלט באמצעות וידוי כפוי שהושג באמצעות עינויים".
מאמן הספורט האוסטרלי, ברנדן שוואב הצהיר כי הוצאתו להורג של אפקרי:
"חייבת לגרום לאיראן לאבד את זכותה להיות חלק מהקהילה האוניברסלית של הספורט".
מוות וקבורה

ב-12 בספטמבר הוכרז כי אפכארי הוצא להורג. לא דווח כיצד בוצעה. קבורתו נעשתה בלילה בנוכחות כוחות ביטחון רבים ועם מספר מצומצם של בני משפחה.
גורמים רשמיים אומרים כי אפכארי מת מוות בתלייה, עם זאת, ישנן הרבה מחלוקות בנוגע לנרטיב זה בגלל חריגות מרובות. העיקרית שבהן היא כיוון שאפכארי הוצא להורג (כביכול) בחודש מוחרם, אשר במהלכו ההוצאות להורג לעולם אינן מתקיימות מכיוון שהוא חראם ועל פי חוק השריעה אסור להרוג בו וחוק השריעה הוא חלק מחוקת איראן.
יתרה מזאת, על סמך החוק, כל אסיר בשורת המוות יכול לקיים פגישה עם משפחתו יום לפני הוצאתו להורג. כמו כן, יידעו את משפחתם כאשר ילדם נמצא במרחק יום או יומיים ממקום ההוצאה להורג. לא רק שנשללה מאפכארי זכותו לראות את אמו או את אביו, אלא שגם משפחתו לא ידעה כי נוויד עומד לצאת להורג. ההוצאה להורג נעשתה בצורה פתאומית ושיחתו האחרונה בטלפון עם בני משפחתו ארעה מספר שעות קודם לכן כאשר הוא אינו מודע כלל לגורלו.
נוסף על כל אלה, לטענת עדי ראייה היו על גופו של אפכארי סימנים ברורים לטראומה גופנית. פניו היו מעוותים ואפו שבור. בני המשפחה הורשו לראות רק את פניו ונאסר עליהם לראות את גופתו. הבד שאליו הוצמדה גופתו הוכתם בדם מבפנים. בעקבות כך נשאלה השאלה האם הייתה זו הוצאה להורג בתלייה או בכל דרך אחרת, או שאולי מדובר בתקלה בה עונה אפכארי למוות ולכן סיפרו הגורמים כי הוצא להורג על מנת למנוע כעס ציבורי גדול יותר.
איראנים רבים מרחבי העולם, בעיקר בטורונטו, פרנקפורט, פריז, ברלין, לונדון, בריסל, קופנהגן, רומא, מאלמה, המבורג ועוד, יצאו לרחובות על מנת להנציח את חיי אפכארי ולגנות את מעשיה של הרפובליקה אסלאמית בנטילת חייו ללא משפט הוגן.
הערות שוליים

1 2 3  "Navid Afkari: Iran executes young wrestler despite global outcry". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-09-12. נבדק ב-2020-09-27.
↑  Staff, Reuters (2020-09-12). "Iranian wrestler Navid Afkari executed over 2018 security guard killing". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2020-09-27.
↑  אורן אהרוני, העולם מתגייס למען המתאבק שנידון למוות באיראן, באתר ynet, 27 בספטמבר 2020
↑  Eltagouri, Marwa. "Tens of thousands of people have protested in Iran. Here's why". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-09-27.
↑  INU, Who Sentenced Navid Afkari to Death? | Iran News Update (באנגלית)
↑  مرحوم «حسن ترکمان» جزو نیروهای امنیتی بود یا کارمند سازمان آبفا؟, دیدبان ایران (בפרסית)
↑  پرونده برادران افکاری: چرا قوه قضائیه دروغ می‌گوید؟, رادیو زمانه, ‏4 בספטמבר 2020
↑  Deutsche Welle (www.dw.com), دروغ و تحریف در پرونده نوید افکاری • مروری بر برخی موارد | DW | 13.09.2020, DW.COM (ב־)
↑  برادران افکاری، سه متهم سیاسی و یک پرونده قتل؛ خبرگزاری میزان دروغ می‌گوید, ایران اینترنشنال, ‏20 בספטמבר 2020 (בפרסית)
↑  ettelaat, با مهرداد تهمتن “قاضی” صادر کننده حکم ۲ بار اعدام برای نوید افکاری آشنا شوید – اطلاعات.نت Ettelaat.net (ב־)
↑  "فايل صوتى نويد افكارى / The Voice of Navid Afkari", you tube
1 2  Artemis Moshtaghian, Hande Atay Alam, Ramin Mostaghim and George Ramsay CNN, Iran urged not to execute champion wrestler Navid Afkari, CNN
↑  John Bowden, Iran broadcasts wrestler's confession following Trump tweet, TheHill, ‏6 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  "Navid Afkari: Trump urges Iran not to execute champion wrestler". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-09-04. נבדק ב-2020-09-27.
↑  Associated Press, Iran executes wrestler whose life Trump asked to be spared, POLITICO (באנגלית)
↑  Foruzan Abdi Pirbazari: One Person’s Story, Abdorrahman Boroumand Center (באנגלית)
↑  Sagi muki on Instagram: “Please read and share! Here in Israel, as in the rest of the modern democratic world, we strive for equal human rights. But in a parallel…”, Instagram (באנגלית)
↑  אורן אהרוני, "המתאבק האיראני נביד אפקרי הוצא להורג", באתר ynet, 27 בספטמבר 2020
↑  Chris Barrett, 'Miscarriage of justice': Australian leads call for Olympics to kick out Iran, The Sydney Morning Herald, ‏18 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  Chris Barrett, Coates suggests Iran Olympic ban unlikely despite wrestler's execution, The Sydney Morning Herald, ‏15 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  محکومیت جهانی اعدام نوید افکاری؛ ابراز نگرانی کارشناسان ارشد سازمان ملل, BBC News فارسی, ‏14 בספטמבר 2020 (בפרסית)
↑  آخرین تماس نوید افکاری از زندان و بی خبری او از اجرای حکم اعدام, مانيتور حقوق بشر ايران, ‏15 בספטמבר 2020 (ב־)
↑  جزییات تازه از مرگ نوید افکاری در زندان: احتمال کشته شدن نوید در اثر شکنجه قوت گرفت, ایران اینترنشنال, ‏14 בספטמבר 2020 (בפרסית)
↑  پرونده نوید افکاری و اظهارات بابک پاک نیا از «ابهام های عجیب» در اجرای, مانيتور حقوق بشر ايران, ‏15 בספטמבר 2020 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1217992081  VIAF: 5705160122851040630007   WorldCat (עם VIAF): 5705160122851040630007
משמר הגבול האוקראיני

| --- | --- |

סמל משמר הגבול האוקראיני
 פרטים
 כינוי:  מג"ב האוקראיני
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 סוג:  ז'נדרמריה
 בסיס האם:  קייב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 מלחמות:  סכסוך האי טוזלה (2003), מלחמת האזרחים באוקראינה, Category:Russian–Ukrainian wars 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  53,000
 ציוד עיקרי:  נשק קל, רכבי שטח, ניידות משטרה, אמצעים לפיזור הפגנות
 פיקוד
 יחידת אם:  הכוחות המזוינים של אוקראינה
 דרגת המפקד:  פולקובניק
 מפקדים:  ראו רשימת מפקדי משמר הגבול
 
משמר הגבול האוקראיני, רשמית שירות משמר הגבול הממלכתי של אוקראינה (באוקראינית: Державна прикордонна служба України) הוא גוף ממשלתי האחראי להגנת הגבולות ועמדות המכס של אוקראינה.
השירות הוקם ב-1991 תחת השם "משמרות הגבול הממלכתיים של אוקראינה", שהפכו לשירות ממלכתי הכפוף לשירות הביטחון של אוקראינה. מייסד משמר הגבול של אוקראינה העצמאית הוא ו.א. גובנקו.
מבנה > משמר החופים האוקראיני

משמר החופים האוקראיני, הנושא רשמית את השם "האבטחה הימית" (Морська охорона) אחראי להגנת 1,355 הקילומטרים של הגבולות הימיים מתוך 7,000 הקילומטרים של כלל הגבולות.
משמר החופים מכיל 4 יחידות שיושבות בבּלאקלבה, אודסה, איזמעיל וקרצ'י בהתאמה. בעבר התקיימה חטיבת המשחתות במאריופול בחצי האי קרים וחטיבת המשחתות המיוחדת שבסיסה היה ביאלטה (לאחר סיפוח חצי האי על ידי רוסיה היחידות עברו לאודסה). בנוסף קיימת יחידת "דנייפר", יחידת כוחות מיוחדים של משמר החופים.
מבנה > מחלקת התעופה (Авіація)

תעופת משמר הגבול היא אחת הזרועות היעילות ביותר בארגון ומכילה שתי טייסות אוויר הפרוסות באודסה וחרקוב. ישנן גם שתי יחידות אוויריות באודסה וקייב (בעבר, היחידה האווירית באודסה התמקמה בסימפרופול).
בקוטובסק ישנה יחידות מסוקים (בעבר הייתה יחידת מסוקים גם בלוהנסק). המחלקה מצוידת במטוסי אנטונוב אוקראיניים ומסוקי מיל רוסיים.
מבנה > מחלקת המודיעין של משמר הגבול

מחלקת המודיעין של מג"ב האוקראיני (Прикордонна розвідка) אחראית לאיסוף מודיעין חיוני על הברחות מתוכננות למדינה ופועלת ליידע את הגופים הרלוונטיים במטרה למנוע כל הברחה אפשרית בקנה מידה גדול לאוקראינה.
מפקדי משמר הגבול

| דרגה ושם | שנות הפיקוד | הערות |
| --- | --- | --- |
| גנרל הצבא ואלרי גובנקו | 1992–1994 | המפקד הראשון של חילות משמר הגבול |
| גנרל פולקובניק ויקטור באניך | 1994-1999 |  |
| גנרל פולקובניק בוריס אלכסיינקו | 1999-2001 |  |
| גנרל הצבא ניקולאי ליטווין | 2001-2014 | בשנת 2003, חילות משמר הגבול פורקו והוקמו מחדש כגוף עצמאי הכפוף לנשיא אוקראינה |
| גנרל פולקובניק ויקטור נזארנקו | 2014-2017 |  |
| פטרו ציגיקאל | 2017- |  |
מצד מחמל

מצד מחמל נמצא על שפת המצוק הצפוני של מכתש רמון, בקצהו העליון של "מעלה מחמל", והוא חלק מ-"דרך הבשמים" העוברת בין פטרה לעבדת.
גאוגרפיה

מעלה מחמל הוא הקטע התלול, שבו מתגברת דרך הבשמים על המכשול הטבעי העיקרי בדרכה, המצוק הצפוני של מכתש-רמון. המעלה הוא שביל צר, שאורכו כ-200 מטר, העולה למצד מחמל, שבראש המצוק. מעלה זה הוא הקשה בקטעי דרך הבשמים ורוחבו הממוצע הוא מטר אחד, הוא מחייב הליכה בשורה עורפית הן של אנשים והן של בהמות משא. ייתכן שהעבודה היסודית של סיקול השביל והתאמתו לתנועת שיירות שוטפת נעשתה בידי הרומאים, ששיפרו את התוואי הנבטי הקדום.
חקר האתר

האתר נסקר לראשונה בשנת 1937 על ידי ג'ורג קירק, אשר היה גם הראשון שסקר את מעלה מחמל. בשנת 1960 נסקר האתר על ידי בנו רותנברג ומרדכי גיחון. בשנת 1965 נערכה במקום חפירת בדיקה על ידי ארכאולוג מחוז הנגב ברשות העתיקות, רודולף כהן, במסגרת סקר דרך הבשמים בין שער רמון לעבדת. בחודש דצמבר 1982 נערכה באתר חפירת הצלה, בניהולו של כהן.
בחודש מאי 2004 נערכה באתר חפירת שימור נוספת מטעם רשות העתיקות. בחפירה זו נוקו הקירות המערבי והצפוני החיצוניים של המצד וכן נבדק מבנה נוסף באתר שנפגע על ידי שודדי עתיקות. נחפרו גם מבנים נוספים מצפון וממערב למצד.
ממצאים

במקום התגלה מבנה שכלל בעבר שתי קומות, בגודל של 7 מטר על 6.5 מטר ובו שני חדרים. במבנה הובחנו שתי רצפות: הקדומה מתוארכת על סמך הקרמיקה למאה הראשונה לספירה, והמאוחרת מתוארכת על סמך קרמיקה נבטית מאוחרת ושני מטבעות של הקיסר גליאנוס למאה השלישית לספירה.
כ-500 מטר מצפון למצד נמצאת בריכת מים בנויה, בגודל של 8 מטר על 4.8 מטר, שקיבולתה עלתה כנראה על 150 מ"ק. היא הייתה מקורה על ידי תקרת אבן שנתמכה בקשתות, ונתמלאה באמצעות תעלת מי-נגר, היורדת אליה מצפון-מזרח.
הערות שוליים

1 2 3  רודולף כהן, הדרכים העתיקות מפטרה לעזה לאור התגליות החדשות, בתוך  דרכי הבשמים : רצף מאמרים, עורכים: עזרא אוריון ואבנר גורן, הוצאה לחינוך סביבתי, מדרשת שדה בוקר, 2000
↑  טלי אריקסון-גיני, מצד מחמל - גיליון 123 לשנת 2011, באתר רשות העתיקות - חדשות ארכיאולוגיות, ‏2 מאי 2011
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
נד זליץ'

נדייליקו "נד" זליץ' (בקרואטית: Nedijeljko "Ned" Zelić, נולד ב-4 ביולי 1971 בסידני שבאוסטרליה) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ממוצא קרואטי. זליץ' שיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי במספר מועדונים באירופה, וערך 34 הופעות במדי נבחרת אוסטרליה. זליץ' משמש כיום פרשן ספורט בערוץ פוקס ספורטס האוסטרלי.
קריירת מועדונים

זליץ' החל את הקריירה במועדונים שונים באוסטרליה, ובשנת 1992 עבר לאירופה, כאשר חתם בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. זליץ' השתלב היטב בקבוצה, בה היה חלק מחוליה הגנתית שכללה את השוער שטפן קלוס, ושחקני השדה גינטר קוטובסקי, שטפן רויטר, בודו שמידט ומיכאל שולץ. בעונתו הראשונה בקבוצה, סיימה דורטמונד במקום הרביעי בבונדסליגה, והגיעה לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול ליובנטוס. זליץ' נעדר מהמשחק הראשון בו הפסידה דורטמונד 3-1, ושיחק 90 דקות בגומלין בטורינו, בו יובנטוס ניצחה 3-0, ו-6-1 בסיכום שני המשחקים. גם בעונתו השנייה של זליץ' בדורטמונד, 1993/94, סיימה הקבוצה במקום הרביעי. בעונת 1994/95, זכתה דורטמונד באליפות הבונדסליגה, אך זליץ' ערך בעונה זו ארבע הופעות בלבד.
בקיץ 1995 עזב זליץ' את בורוסיה דורטמונד וחתם בקווינס פארק ריינג'רס האנגלית, אך לא התאקלם במועדון וסבל מפציעות רבות, ועזב בפגרת החורף לאחר שערך 11 הופעות בלבד. זליץ' חתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, שהייתה מסובכת בתחתית הטבלה לאחר מספר עונות בצמרת הליגה. למרות שהצטרף לחוליית הגנה איכותית שכללה את השוער אנדראס קפקה ושחקני השדה אובה בינדוואלד, סלובודן קומליינוביץ', מנפרד בינץ ויורג בומה, נשר זליץ' עם איינטרכט פרנקפורט אל הבונדסליגה השנייה, ועזב את המועדון.
בקיץ 1996 נערך בניו יורק משחק אול-סטאר בין נבחרת ברזיל, אלופת העולם דאז, לבין נבחרת שאר העולם, שאומנה על ידי ריצ'רד מולר נילסן. זליץ' נכלל בנבחרת שאר העולם, ביחד עם שחקנים כמו יורגן קלינסמן, ג'ורג' ואה, מרסל דסאי, לותר מתאוס, דויד ז'ינולה ופרננדו רדונדו.
את עונת 1996/97 העביר באוקזר, שזכתה בעונה הקודמת באליפות היסטורית. זליץ' היה מיועד להחליף את לורן בלאן בהגנה, לאחר שהאחרון עבר לברצלונה. זליץ' ואוקזר סיימו את העונה במקום השישי, ובליגת האלופות הודחו ברבע הגמר לאחר הפסד במפגש כפול לקבוצתו לשעבר של זליץ', בורוסיה דורטמונד, שהמשיכה עד לזכייה היסטורית במפעל.
זליץ' עזב את אוקזר בקיץ 1997 לאחר עונה אחת, וחתם במינכן 1860, שם שיחק בצוותא בן ארצו פול אגוסטינו. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1997/98, ערך 13 הופעות בלבד, אך בעונות הבאות הפך זליץ' לשחקן חשוב בקבוצה, כשהחל לשחק בקישור האחורי ולא בהגנה, ושיתף פעולה עם הראלד צ'רני, הורסט הלדט ועבד א-רחים וכילי. בתקופה זו מינכן 1860 הייתה בצמרת הכדורגל הגרמני, ואף סיימה במקום הרביעי בעונת 1999/00. בעונת 2001/02 ירד מעמדו של זליץ' בקבוצה, והוא עזב בפגרת החורף את הקבוצה לאחר ארבע עונות וחצי, בהן ערך 102 הופעות ליגה.
בתחילת 2002 חתם זליץ' במועדון היפני קיוטו פרפל סנגה, ואחר כך באוראווה רד דיימונדס, עמה זכה בגביע היפני. בעונת 2004/05 חזר זליץ' לאירופה כאשר חתם בוואקר טירול האוסטרית, שם שיחק עונה אחת. בשנת 2005 עבר זליץ' לשחק במולדתו אוסטרליה, כשחתם בניוקאסל ג'טס, עמה סיים במקום הרביעי בליגה, אך סבל מפציעה שהצריכה ניתוח והשביתה אותו לתקופה ארוכה. אחר כך חתם זליץ' בהלמונד ספורט ההולנדית, שם ערך שבע הופעות בלבד, תחת המאמן חרלד וננבורג, עמו שיחק במינכן 1860. בינואר 2007 חתם זליץ' בדינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית, אותה אימן הצ'כי דושאן אוהרין. בעונת 2007/08 זכה זליץ' באליפות עם דינמו טביליסי, על אף שכמעט לא שיחק. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

זליץ' שיחק בנבחרות אוסטרליה הצעירות, ובשנת 1991 ערך את הבכורה בנבחרת אוסטרליה הבוגרת. זליץ' השתתף עם נבחרת אוסטרליה האולימפית ושימש קפטן באולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992, בה אוסטרליה סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד בקרב על מדליית הארד לנבחרת האולימפית של גאנה בתוצאה 1-0. בשנת 1997 זליץ' השתתף עם נבחרת אוסטרליה בגביע הקונפדרציות 1997, והגיע עמה עד הגמר, בו הובסה אוסטרליה על ידי נבחרת ברזיל בתוצאה 6-0. בשנת 1999 הסתכסך זליץ' עם מאמן נבחרת אוסטרליה דאז פרנק פרינה, ומאז לא שיחק יותר בנבחרת. סך הכל ערך זליץ' 34 הופעות בינלאומיות, והבקיע שלושה שערים.
תארים

עם בורוסיה דורטמונד:
אליפות הבונדסליגה: 1994/95
עם אוראווה רד דיימונדס:
הגביע היפני: 2003
עם דינמו טביליסי:
אליפות ליגת העל הגאורגית: 2007/08
חיים אישיים

נד זליץ' הוא אחיו של איוון זליץ', גם הוא כדורגלן, שהתפרסם באוסטרליה גם כשחקן ודוגמן. ושל השחקנית לוסי זליץ'.
נור אל-עין

נוּר אֶל-עֵין (בערבית מצרית: نور العين, תעתיק מדויק: נוּרֶ (א)לְעֵין; בעברית: "אור העין") הוא אלבום מוזיקת פופ ערבית של הזמר המצרי עמר דיאב שיצא לאור ב-1996. אלבום זה הוא האלבום שהצליח ביותר מבין אלבומיו של הזמר.
הפקה ופרסום

האלבום פורסם בשנת 1996 וזכה להצלחה הן במזרח התיכון והן בשאר העולם. הוא היה האלבום הנמכר ביותר באותה תקופה מבין שאר האלבומים של אמנים מזרח-תיכוניים.
שיר הנושא באלבום, חביבי יא נור אל-עין ("אהובי אור העין"), זכה להצלחה בינלאומית, בין היתר, בפקיסטן, הודו, ברזיל, איראן, אפגניסטן, ארגנטינה, צ'ילה, צרפת, ודרום אפריקה. גרסת הרמיקס של השיר זכתה לפופולריות רבה ברחבות ריקודים באירופה.
הווידאו קליפ שהופק עבור השיר יחד עם להקת עַאלַם אֶל-פַן (عالم الفن) (אנ') (ער') היה אחת ההפקות המפוארות והיקרות ביותר במזרח התיכון באותם ימים.
האלבום הוכר בפרסי המוזיקה העולמיים (אנ') כאלבום הנמכר ביותר במזרח התיכון בשנת 1996.