stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובר אריול
קריירה כשחקן

נולד ב-1930 למשפחה יהודית בעיר מרסין שבדרום טורקיה. ב-1937 עברה משפחתו לאיסטנבול; תחילה לרובע ביוגלו (Beyoğlu) ובהמשך לרובע טקסים (Taksim) שהיה מאוכלס במיעוטים. ב-1950 הוא סיים את הגימנסיה היוקרתית סנט ג'וזף (אנ').
קריירה כשחקן > גלאטסראיי

במקום מגוריו החדש הוא שיחק במספר קבוצות חובבניות ולאחר שמועדונים מקצועיים החלו להתעניין בו, הוא דחה תחילה הצעות ממועדונים זוטרים יותר באיסטנבול שזוהו כקשורים למיעוטים לא מוסלמים. לדבריו, הוא העדיף את ההשתייכות למועדון המזוהה עם הלאומיות הטורקית והעדיף להמתין להצעה מקבוצת גלאטסראיי מאזור מגוריו הקודם ברובע ביוגלו. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של גלאטסראיי ב-1947, בגיל 16. כעבור שנה הועבר לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי מאמנה הבריטי, פיטר מולוי. באותה עת לא הייתה קיימת ליגת העל הטורקית והתקיימו ליגות נפרדות בערים המרכזיות של טורקיה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גלאטסראיי ערך אריול ב-28 במרץ 1948, במשחק נגד בשיקטש במסגרת ליגת איסטנבול. בעונה זו הוא שיחק במשחק נוסף אחד בלבד ובעונה העוקבת, בה זכתה קבוצתו באליפות ליגת איסטנבול, הוא לא שיחק כלל ובעונת 1949/1950 הוא שיחק שני משחקים בלבד. בקיץ 1950 התחלף מאמן גלאטסראיי ותחת המאמן הבריטי החדש, דונלד לוקהד, החל אריול לקבל יותר דקות משחק. בשנים שלאחר מכן בלט אריול בסגל של גלאטסראיי, שיחק ברוב משחקי הקבוצה והיה שותף למאבקיה על אליפות ליגת איסטנבול. בעונת 1955/1956 היה אריול שחקן ספסל, בעיקר בשל שירותו הצבאי. בניגוד לרוב השחקנים שהסתפקו בשירות צבאי רגיל, עבר אריול גם קורס קצינים, הוצב בעיר באליקסיר והתקשה להגיע לאימוני הקבוצה.
קריירה כשחקן > נבחרת טורקיה

אריול זומן לנבחרת המשנה של טורקיה ב-1951 וערך את הופעת הבכורה שלו במסגרתה מול נבחרת המשנה של צרפת ב-1 בנובמבר 1951. הוא זומן לנבחרת טורקיה ב-1953, על ידי המאמן הלאומי, האיטלקי סנדרו פופו (איט'), לאחר שהפגין יכולת גבוהה במדי גלאטסראיי. הוא ערך את משחק הבכורה שלו מול שווייץ ב-25 במאי 1953. הוא נמנה עם סגל הנבחרת שהעפילה לטורניר הגביע העולמי בשווייץ ב-1954 (לאחר שגברה על ספרד) והשתתפה בו. הנבחרת הטורקית נוצחה על ידי גרמניה המערבית (מנצחת הטורניר) 4:1 והביסה את קוריאה הדרומית 0:7. במשחק מכריע על העלייה מהבית המוקדם לרבע הגמר היא התמודדה שוב מול מערב גרמניה והובסה 7:2. אריול השתתף בכל ששת משחקי נבחרתו בהעפלה לטורניר ובטורניר עצמו והיו אלו משחקיו האחרונים במדי הנבחרת הלאומית.
לאחר מכן, שיחק אריול בנבחרת הצבא הטורקי. עם נבחרת זו הוא זכה ב-1955 בגביע העולם לנבחרות צבאיות (אנ').
קריירה כמאמן

בתחילת 1961, לאחר שסיים את שירותו הצבאי בטורקיה, עלה אריול לישראל. בקיץ 1961 החל לאמן את הפועל באר שבע שהשתייכה באותה עת לליגה א' (ליגת המשנה). לאחר חמישה מחזורים מפתיחת עונת 1962-1961 נותרה באר שבע ללא נקודות, ובמועדון החליטו לפטר את שרף ולהזעיק בחזרה את המאמן הקודם, יחיאל מור. לאחר מכן שב עם משפחתו לטורקיה והיה מעורב במשך שנים בתפקידים שונים במועדון גלאטסראיי.
הערות שוליים

↑  ישעיהו פורת, רוברט - שחקן נבחרת תורכיה עלה לישראל, מעריב, 15 במרץ 1961
↑  שלמה גבעון, "הפועל" באר-שבע עובר שיפשוף לקראת העתיד, מעריב, 4 ביולי 1961
הדיוויזיה ה-335 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 בנובמבר 1940 – 9 באוקטובר 1944 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-335 (בגרמנית: 335. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד מקס דנרליין. במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בצרפת, ולאחר מכן הוצבה בברטאן, כחלק מהארמייה השביעית, ונותרה בצרפת עד לפברואר 1943, ואף השתתפה במבצע אנטון לכיבוש צרפת של וישי בנובמבר 1942. לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לאוקראינה, שם לחמה בקרבות הקשים באגן הדונייץ ובקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באוקראינה וברומניה, ובאוגוסט 1944 היא הושמדה במבצע יאשי-קישינב, וב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי.
מפקדים

מקס דנרליין (15 בנובמבר 1940 - 27 באוקטובר 1942)
קרל קספר (27 באוקטובר 1942 - 7 בספטמבר 1943)
זיגפריד רספ (7 בספטמבר 1943 - 30 ביוני 1944)
ברכטל (30 ביוני 1944 - 9 באוקטובר 1944)
דניאל אובר

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1782 קן, צרפת 
 פטירה:  12 במאי 1871 (בגיל 89) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  גרנד אופרה, אופרה, אופרה קומית, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה בלגיון הכבוד  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל אובר.
דניאל פרנסואה אספרי אובר (בצרפתית: Daniel-François-Esprit Auber;‏ 29 בינואר 1782 – 12 במאי 1871) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו

אובר נולד בעיר קאן בנורמנדיה. כבר בילדותו גילה נטייה למוזיקה ולמד נגינה במספר כלים, אך אביו ייעד אותו לעסוק במסחר בעסק המשפחתי. בשנת 1802, בגיל עשרים, נשלח ללונדון להשלים את לימודיו במסחר, אך עם ביטול הסכם אמיין וחידוש המלחמה בין צרפת לאנגליה, נאלץ לחזור לארצו. בעקבות התמוטטות העסק המשפחתי ופטירת אביו, עזב את המסחר ופנה למוזיקה.
אובר חיבר רק אופרות, בעיקר קומיות וזכה להצלחה בזמנו. אחת האופרות ה"רציניות" שלו, האילמת מפורטיצ'י, השפיעה על מהלך ההיסטוריה באירופה.
האילמת מפורטיצ'י ומרד הבלגים

האופרה "האילמת מפורטיצ'י" הועלתה לראשונה בפריז ב-29 בפברואר 1828. זו אופרה סנטימנטלית ופטריוטית. הגיבור הראשי, הדייג מאסאניילו, מעורר את אנשיו למרוד בשלטון הספרדי בנאפולי. האריה מהמערכה השנייה, "Amour Sacre de la Patrie" (אהבה קדושה למולדת), נתקבלה בהתלהבות כמרסיליאזה שנייה.
כאשר הוצגה האופרה בתאטר דה לה מונה(צר') בבריסל, ב-25 באוגוסט 1830, פרץ הקהל המשולהב לרחובות בריסל בתום ההופעה, כשהוא משמיע סיסמאות פטריוטיות בזכות עצמאות בלגיה הקתולית והינתקות משלטון הולנד הפרוטסטנטית במסגרת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. ההמון השתלט על בית העירייה וכך החלה ההתקוממות שהביאה להכרזת עצמאותה של בלגיה ב-4 באוקטובר 1830.
יצירותיו של אובר

אובר המשיך לחבר אופרות קומיות. הוא חיבר כ-40 אופרות. בשנת 1842 נתמנה למנהל הקונסרבטוריון בפריז וב-1857 מונה ל"מנהל המוזיקלי" על ידי נפוליון השלישי. בגיל 88 שרד את המצור הגרמני במלחמת צרפת–פרוסיה אך לא עמד בתלאות של מרד הקומונה הפריזאית.
מכל האופרות של אובר נותרה רק האופרה "פרא דיאבולו" ברפרטואר של בתי האופרה, אולם פתיחות שלו, למספר אופרות, מושמעות לעיתים קרובות:
"פרא דיאבולו" (1830)
"סוס הברונזה" (1835)
"הדומינו השחור" (1837)
"יהלומי הכתר" (1841)
מודעה לאופרה הקומית "פרא דיאבולו" 2009
האנה נידהל

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1946 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  1 באפריל 2007 (בגיל 60) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השקפה דתית:  בודהיזם 
 בן זוג:  לאמה אולה נידהל
 
האנה נידהל (בדנית: Hannah Nydahl; ‏17 באפריל 1946 – 1 באפריל 2007),, הייתה מורה ומתרגמת דנית חשובה בשושלת הקארמה קאג'יו של הבודהיזם הטיבטי אשתו של לאמה אולה נידהל.
שנותיה הראשונות

היא נולדה בקופנהגן, דנמרק. האנה ובעלה אולה נידהל, שסייע לעבודתה, היו חברי ילדות, ונפגשו בפעם הראשונה כשהאנה הייתה בת 5 ואולה בן 10.
מעורבות בבודהיזם

בהדרכתו הרוחנית של גייאלווה קרמאפה ה-16, רנגג'ונג ריגפה דורג'ה ייסדו האנה נידהל ואולה נידהל את בודהיזם דרך היהלום, ארגון בודהיסטי למתרגלים חילוניים בתוך אסכולת הקארמה קאג'יו של הבודהיזם הטיבטי.
האנה ואולה נידהל פגשו את בודהיזם במהלך טיול ירח הדבש שלהם בנפאל ב-1968, והיו בין האנשים המערביים הראשונים שהפכו לתלמידי הקרמאפה ה-16 ב-1969 (הנזירה הבריטית פרדה בדי חסתה ב-1960). לאחר תקופה של שלוש שנים של לימוד הם נשלחו חזרה לאירופה על ידי הקרמאפה ה-16 כדי לייסד מרכזים בשמו.
היא הייתה מורה בודהיסטית כמו בעלה (המכונה לפעמים "לאמיני" או "לאמה נקבה"), אבל תפקידה העיקרי של האנה נידהל היה כמתרגמת עבור לאמות כמו קרמאפה ה-16, לופן צצ'ו רינפוצ'ה, קאלו רינפוצ'ה וכו'. בראיון היא הסבירה, "לא אכפת לי ללמד אבל כשאני ביחד עם אולה זה יותר טבעי שהוא מלמד. כשאני לא איתו אני בעיקר מתרגמת ומארגנת עבור הלאמות הטיבטים."
במגזין "חיי הקאג'יו הבינלאומי" (Kagyu Life International) היא תוארה כך: "האנה נידהל היא מתרגמת ומתורגמנית מבוקשת מאוד של הפילוסופיה הבודהיסטית הטיבטית. היא מחלקת את זמנה בין תרגום עבור הלאמות במכון הבודהיסטי הבינלאומי של קרמאפה בניו דלהי, הודו, ובין השתתפות בפרויקטים שונים של תרגום טקסטים בודהיסטים, ובין ארגון לוחות זמנים וביקורים של הרינפוצ'ים הגבוהים בשושלת, ובין ונסיעה מסביב לעולם עם לאמה אולה".
היא דיברה דנית, גרמנית, אנגלית וטיבטית באופן שוטף. היא למדה טיבטית מטאראב טולקו באוניברסיטת קופנהגן מכיוון שמעט מורים טיבטים דיברו אנגלית. מאחר שכל הטקסטים היו בטיבטית עבודתה כללה תרגום טקסטים ותרגום מדובר עבור הלאמות המלמדים במכון הבודהיסטי הבינלאומי של קרמאפה בניו דלהי, הודו, השתתפות בפרויקטים שונים של תרגום טקסטים בודהיסטים, וכן ארגון ותרגום הרצאות ללאמות טיבטים.
מוות ומורשת

בשנת 2006 אובחנה האנה נידהל כחולה בסרטן ריאות סופני ומתה שלושה חודשים לאחר מכן. ימים ספורים בלבד לפני שהאנה הלכה לעולמה, רכשה קרן בודהיזם דרך היהלום נכס בשטח של 50 דונם עם מבנים היסטוריים באלפים הגרמניים. מרכז אירופה הוא אתר של קורס הקיץ הבינלאומי השנתי של מדיטציה שבו עד 4000 בודהיסטים מ-50 מדינות משתתפים בהסמכות, לימודים ומדיטציות.
היא זכתה להערכה רבה על עבודתה, מסירותה והישגיה כמתרגלת בודהיסטית. עיתון דני אף התייחס אליה כ"אם הבודהיזם". ג'ורן בורופ מהמחלקה ללימודי דת באוניברסיטת ארהוס אמר: "ההשפעה המתמשכת ביותר על סצנת התרגול הבודהיסטי בדנמרק הופעלה על ידי אולה והאנה נידהל שטיילו במזרח הרוחני במהלך ירח הדבש שלהם בנפאל ב-1968".
סרט תיעודי על האנה נידהל, בשם "האנה: בודהיזם - המסע שלא סופר", הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "ARPA" (שנערך בתיאטרון המצרי בלוס אנג'לס) ב-15 בספטמבר 2014, שם זכה בפרס הקהל לסרט התיעודי הטוב ביותר. מאוחר יותר הסרט הוקרן ברחבי העולם, כולל בפסטיבלים שונים בהם זכה בפרסים נוספים, וזכה לביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע. הוא זמין כעת בנטפליקס ובאמזון בצפון אמריקה.
הערות שוליים

1 2  אולה נידהל, רוכב על הטיגריס: הסיכונים והחדווה בהבאת הבודהיזם הטיבטי למערב, באר שבע: עמותת הקארמה קאג'יו בישראל (ע"ר), 2003
↑  Lama Ole Nydahl talks drugs, meditation and losing his soul mate, South China Morning Post, ‏2017-04-15 (באנגלית)
↑  אולה נידהל, גילוי דרך היהלום: הבודהיזם הטיבטי פוגש במערב, ירושלים: עמותת הקארמה קאג'יו בישראל (ע"ר), 2001
↑  Vicki Mackenzie, Cave in the Snow: Tenzin Palmo's Quest for Enlightenment, New York (USA): Bloomsbury, 1998, עמ' 96
↑  Gerd Bausch, Radiant Compassion, The Life of the 16th Gyalway Karmapa, Volume 1, Edition Karuna, 2018, עמ' 220
↑  Jørn Borup, Journal of Global Buddhism, Article by Jørn Borup, Department of Study of Religion at University of Aarhus, Denmark. 2008, based on research from 2005, ‏2008 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Movie: Buddhism in the Modern World (2008), Soulproduction
↑  Official statement from Lama Karma Wangchuk, International Karma Kagyu Buddhist Organization. 01.07.2004, ‏2004 (באנגלית) (ארכיון)
1 2 3  Interview with Hannah Nydahl, Kagyu Life International, vol. 4, Virginia, July 1995, ‏1995 (באנגלית) (ארכיון)
↑  History – Translating the Karmapas Works (באנגלית אמריקאית)
↑  DiamondWay-Buddhism.org - Teachers (באנגלית) (ארכיון)
↑  Open letter regarding Karmapa Controversy by karmapa-issue.org, 26.07.2004, ‏2004-07-26 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Hannah the Movie (באנגלית) (ארכיון)
↑  Remembering Hannah Nydahl, ‏2017-04-01 (באנגלית)
↑  Europe Center – An international project of Diamond Way Buddhism (באנגלית)
↑  The Europe Center | Diamond Way Buddhist Foundation, www.buddhism-foundation.org (באנגלית)
↑  Official letter from the 17th Karmapa Trinley Thaye Dorje, 2007 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Official letter from Ole Nydahl, 2007 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Official letter from Jigme Rinpoche, 2007 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Nanna Schelde, Farvel til buddhisternes mor (Farewell to the Mother of Buddhism), ‏2007-04-03 (בדנית)
↑  Hannah the Movie. Main, www.hannahthefilm.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810621628405606  GND: 118589105  ISNI: 0000 0000 5533 1289  LCCN: n87892030  NKC: mzk2018996476  NTA: 239322738  SUDOC: 081099533  VIAF: 8179992   WorldCat (עם VIAF): 8179992
ראיון אדמירלטייסקי

| --- | --- |
סמל ראיון אדמירלטייסקי

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 ראש העיר:  סבטלנה שטוקובה
 עיר אם:  סנקט פטרבורג
 תאריך ייסוד:  1917 
 שטח:  13.82 קמ"ר
 גובה:  14 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  155,981 (2023)
 קואורדינטות:  59°55′09″N 30°17′48″E﻿ / ﻿59.91916667°N 30.29666667°E﻿ / 59.91916667; 30.29666667 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://gov.spb.ru/gov/terr/reg_admiral/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת האדמירליות הממוקמת במרכז העיר סנקט פטרבורג נמצאת בגדה השמאלית של הנהר נייבה והיא משופעת באווירה העתיקה שהוא משרה בשל בניינים מפוארים כמו קתדרלת איסק הקדוש מהמאה ה-18, בעלת חלל פנימי מוזהב ומהודר ותיאטרון מרינסקי המכובד המציג מופעי בלט ואופרה. האזור מאופיין בסצנת אוכל מגוונת עם מסעדות רוסיות, מסעדות ביסטרו אלגנטיות ובתי קפה צמחוניים נינוחים. אי הולנד החדשה הוא מרכז תרבותי פופולרי עם קונצרטים של מוזיקת אינדי ופארק פופולרי לפיקניקים.
בתחומיה שוכנים:
המחוז המוניציפלי קולומנה
המחוז המוניציפלי של סנוי
המחוז המוניציפלי של האדמירליות
המחוז המוניציפלי סמיונובסקי
המחוז המוניציפלי איזמאילובסקי
המחוז המוניציפלי יקטרינהוף.
נפת האדמירליות הוא אחד האזורים המתוירים בעיר, ובתחומה נמצאת כיכר איסק הקדוש, השוכנת למרגלות קתדרלת איסק הקדוש.
היסטוריה

הנפה הוקמה במרץ 1994, מאיחודם של נפת לנין ונפת אוקטובר. התיישבות ראשונה החלה ב-1737. בסוף המאה ה-18 הוקם באזור בית החולים קאלינקין שהיה בית חולים הראשון בעיר שהתמחה במחלות מין. כמו כן ברובע ממקום בית החולים יליזבטה שהיה בית חולים לילדים הגדול בעיר.
מגורים

נפת האדמירליות הוא אחד מאזורי המחיה היקרים ביותר בעיר ואחת הנפות הוותיקות ביותר בעיר. מרבית המבנים בני למעלה משלוש מאות שנה וכמעט שאין בנייה חדשה. כ-28,000 משפחות גרות כאן ומחירי הדירות הם מהגבוהים בעיר.
אתרים בעלי עניין

הנפה ידועה באתרים ההיסטוריים שלה. בתחומיה נמצאים אתרי התיירות הידועים ביותר, כדוגמת:
פרש הברונזה
קתדרלת איסק הקדוש
בניין האדמירליות
ארמון מרינסקי
הרחובות הראשיים הם: השדרה האנגלית, רחוב הדקבריסטים, שדרות לרמונטוב, שדרות רימסקי-קורסאקוב, רחוב סדובאיה, תעלת האדמירליות, תעלת גריבוידוב, תעלת קריוקוב ואתרים נוספים.
תחבורה

בתחומיה שוכנות 2 תחנות רכבת:
התחנה הבלטית, על גדות תעלת אובוודני
תחנת ויטבסק, בשדרות זאגורודני
בניית מסילות הברזל הראשונות ברוסיה (קו הרכבת צארסקויה סלו, קו סנקט פטרבורג - פאבלובסק) יצאה למעשה מצארסקויה סלו ועד לתחנת ויטבסק שנקראה בעבר תחנת צארסקויה סלו. בעבר הייתה גם תחנה שלישית, תחנת ורשה, אך זו נסגרה בשנת 2001 לצורך שיפוצים והתחנה הפכה למרכז מסחרי ומוזיאון לרכבות. בתחומי הרובע ישנן גם תחנות רכבת תחתית ובתחומי העיר עוברים קווי קירוב-ויבורג, מוסקבה-פטרוגרד, קו הגדה הימנית וקו פרימורסקי-פרונזה.
התחנות הגובלות (מצפון לדרום):
| קירוב-ויבורג | מוסקבה-פטרוגרד | קו הגדה הימנית | פרימורסקי-פרונזה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  תחנת פושקינסקאיה  תחנת הטכניון  התחנה הבלטית |  ככר סנאיה  תחנת הטכניון  תחנת פרונזה |  תחנת התיאטרון בבנייה  תחנת ספאסקאיה |  תחנת סאדובאיה  תחנת זווניגורוד  |  |
אקולוגיה

רמות איכות הסביבה היא מהנמוכות בעיר, אף שבשנים האחרונות המצב משתפר. הנפה נחשבת לאזור תעשייתי ובעבר פעלו בתחומה מפעלים רבים. באחרונה מפעלים אלה הכריזו על פשיטת רגל ונסגרו. ישנם גנים ופארקים לא מעטים כדוגמת: גן איזמאילובסקי (בשדרות איזמאילובסקי), פארק יקטרינהוף, גן יוסופוב, גן ניקולאי, גן אלכסנדר המפורסם, המשתרע סמוך לבניין האדמירליות ומספר גנים קטנים יותר נוספים.
אחת מפנינות הטבע הידועות הן המתחם ההיסטורי "הולנד החדשה"
חינוך והשכלה

בתחומיה שוכנים מוסדות רבים להשכלה גבוהה, ביניהם:
הטכניון של סנקט פטרבורג (Технологический институт)
אוניברסיטת סנקט פטרבורג לכלכלה וניהול
האוניברסיטה לחלל ותעופה
האוניברסיטה לטכנולוגיה ועיצוב
אוניברסיטת בונץ'-ברוייביץ לתקשורת
האוניברסיטה לבניין ואדריכלות
אוניברסיטת לסגאפט לספורט
בית הספר הצבאי הגבוה של הצי
האוניברסיטה הממלכתית לתרבות ואמנות
מכון המחקר המדעי להגנת הצמחים ע"ש וואווילוב
מכון המחקר המדעי למדידות ע"ש מנדלייב
גלריה

גן איזמאילובסקי
גן אלכסנדר
מראה טיפוסי במתחם "הולנד החדשה"
תעלת אובוודני העוברת בתחומי הרובע והיא התעלה הגדולה ביותר בסנקט פטרבורג
תעלת האדמירליות
מאגפי המוזיאון המרכזי של הצי
בניין האדמירליות
בניין המועצה הרובעית
חזית תחנת הרכבת ויטבסק
חזית התחנה הבלטית
תחנת המטרו פושקינסקאיה
הדיוויזיה ה-33 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1887 – 19 במרץ 1919 (32 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-33 (בגרמנית: 33. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1887, וחייליה גויסו בתחילה מאזור שטרסבורג, אולם בשנת 1890 היא החליפה יחידות עם הדיוויזיה ה-30 וחייליה גויסו מאז מאזור מץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-16 בפיקוד ברונו פון מודרה, אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב ורדן ובקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב השני על האן. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

אוטו פון דרנטל (1 באפריל 1887 – 11 ביולי 1888)
וילהלם פון שרף (12 ביולי 1888 – 16 ביוני 1889)
רוברט פון גצה (17 ביוני 1889 – 23 במרץ 1890)
יוליוס פון ברגמן (1 באפריל 1890 – 26 בינואר 1892)
רוברט פון קייזר (27 בינואר 1892 – 26 בינואר 1895)
רוברט ד'אורוויל פון לוונקלאו (27 בינואר 1895 – 19 במאי 1897)
ארנולד פון לאנגנבק (20 במאי 1897 – 5 בינואר 1898)
לואיס פון פרייהולד (6 בינואר 1898 – 1 במאי 1901)
פרידריך פון ליכטנשטיין (2 במאי 1901 – 1 במאי 1903)
פרידריך פון טיפלסקירך (2 במאי 1903 – 21 באפריל 1904)
הנס גדה (22 באפריל 1904 – 2 במרץ 1907)
אוטו לאו פון בלנקט (3 במרץ 1907 – 1 באפריל 1908)
אויגן פצל (2 באפריל 1908 – 21 במרץ 1910)
ורנר פון רוסטקן (22 במרץ 1910 – 2 באפריל 1911)
אלברט שפפלין (3 באפריל 1911 – 16 בפברואר 1913)
פרנץ ריצנשטיין (18 בפברואר 1913 – 25 בספטמבר 1914)
ולטר פון ליטוויץ (26 בספטמבר 1914 – 2 ביולי 1915)
קרל וולברכט (3 ביולי 1915 – 27 באוגוסט 1916)
קונו פון בארפוס (28 באוגוסט 1916 – 12 בינואר 1917)
היינריך שיך (13 בינואר 1917 – 15 באוגוסט 1917)
וילהלם גרנר (16 באוגוסט 1917 – 22 בדצמבר 1917)
ולטר פון שנברג (23 בדצמבר 1917 – 19 במרץ 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
היינץ דרוסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1916 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  28 באפריל 2008 (בגיל 91) ואלדקירך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  שופט, לוחם מחתרת, עורך דין, קצין 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (12 בינואר 1999)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  היינץ דרוסל
 
היינץ דרוסל (בגרמנית: Heinz Droßel;‏ 1916, ברלין – 2008, ואלדקירך (אנ')), היה קצין בוורמאכט, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בנובמבר 1939 גויס דרוסל לוורמכט. בתקופת מלחמת העולם השנייה הגיע דרוסל לדרגת סגן. הוא שירת בחזית צרפת ולאחר מכן בחזית המזרחית. הוריו, פאול ואלפרידה, היו אנטי נאציים וסירבו להצטרף למפלגה הנאצית. דרוסל היה שותף להשקפתם האידאולוגית.
בשנת 1941 שחרר דרוסל קצין סובייטי שהיה שבוי מלחמה ואפשר לו לשוב לקווי הצבא האדום. בכך הצילו ממוות שכן על פי פקודת הקומיסר היה צפוי קצין זה למוות. בהיותו בחופשה בברלין בשנת 1942 הבחין דרוסל בצעירה יהודייה בשם מריאן הירשפלד שביקשה להתאבד בקפיצה מגשר, והציל אותה. הוא נתן לה כסף, הסתיר אותה בדירתו ולאחר מכן העביר אותה למקום מסתור אחר.
לאחר שנפצע דרוסל בחזית, התאפשר לו לשוב לביתו בכפר סנציג (Senzig), כ-40 ק"מ מדרום לברלין, שם גר עם הוריו. שכנו של דרוסל, ארנסט פונטהיים, גר בביתה של פרידה קונצה (Kunze), שלימים הוכרה גם היא בתור חסידת אומות העולם. ב-26 במרץ 1945 התוודה פונטהיים בפני דרוסל שהוא ועוד שלושה דיירים בבית זה הם יהודים במסתור. פונטהיים אמר לדרוסל שהוא קיבל מידע לפיו בגדו במסתתרים והם עומדים להיות מוסגרים לידי הגסטפו. אמו של דרוסל, אלפרידה, הביאה למסתתרים מזון ואז לקחה את חפציהם כדי להסתירם. המסתתרים עזבו את המסתור ודרוסל עצמו העביר בחשאי שניים מהמסתתרים לביתו בשכונת טמפלהוף בברלין. הוא הציג אותם בפני דיירי הבניין בטמפלהוף בתור ידידיו, גרמנים שדירתם נהרסה בהפצצות בעלות הברית ושאיבדו את כל רכושם. לאחר זמן מה למדו פונטהיים והוריו שהגסטפו הגיע לדירתם של המסתתרים, בשכנות לדירתם-שלהם, יום לאחר שהמסתתרים הועברו לדירות מסתור אחרות.
בתחילת מאי 1945, ערב תום המלחמה, הצטווה דרוסל להתקיף עמדה של הצבא האדום וסרב פקודה. מפקדיו איימו עליו בהוצאה להורג והוא נכלא, אך ניצל עם כניעת הוורמכט, ימים מעטים לאחר מכן.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה ישב דרוסל בשבי הצבא האדום תקופה קצרה ושוחרר. הוא התחתן עם היהודיה שהציל, מריאן הירשפלד.
הכרה והנצחה

בשנת 1999 הכיר יד ושם בהיינץ דרוסל בתור חסיד אומות העולם.
ראו גם

משפחת דרוסל
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502421905171  GND: 135594251  ISNI: 0000 0000 2000 4018  LCCN: n2014029442  SUDOC: 060257164  VIAF: 75072542   WorldCat (עם VIAF): 75072542 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמצ'ר

דֶמֶצֶ'ר (בהונגרית: Demecser, ביידיש דעמעטשער) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דמצ'ר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-4,366 תושבים בשנת 1990 עד 3,959 תושבים בשנת 2020.
יהודי דמצ'ר

יהודים התיישבו לראשונה בדמצ'ר בסוף המאה ה-18, סביב שנת 1770.
ממפקד בשנת 1784 חיו בעיר שבעה יהודים.
מאחר שדמצ'ר הייתה העיר המרכזית בנפת קמצ'ה, היא התפתחה במהירות ואיתה הקהילה היהודית שגדלה.
רוב יהודי הקהילה עסקו במסחר ובשיווק תבואה, כמה מבני הקהילה היו בעלי מלאכה, פועלים בבתי חרושת ובעלי משקים שגידלו בעיקר תפוחי אדמה וכרוב.
יהודי דמצ'ר > הקהילה היהודית

הקהילה היהודית החלה לתפקד כקהילה עצמאית בשנת 1880.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
יהודי דמצ'ר > הקהילה היהודית > מוסדות הקהילה

בקהילה פעלו מוסדות חינוך, דת וגמילות חסד
חברה קדישא
בית כנסת
מקווה
בית ספר עממי
חברת גמילות חסדים שדאגה לענייני עניים
נשמת 1934 שימש בקהילה הרב מרדכי סגל לוי, שהיה הרב הראשון והאחרון של קהילת דמצ'ר. הוא נספה בשואה יחד עם בני הקהילה.
יהודי דמצ'ר > מלחמת העולם הראשונה והאנטישמיות שאחריה

במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות עשרה יהודים מדמצ'ר.
האנטישמיות בעיר החלה להתפרץ לאחר המלחמה, התפרעויות כנגד יהודים התרחשו חדשות לבקרים ובעקבות זאת התפתחה פעילות ציונית בעיר בעקבותיה עלו לארץ ישראל שישה מבני הקהילה.
ביולי 1941, לאחר שתקפה גרמניה את ברית המועצות, גויסו כשמונים מיהודי דמצ'ר לעבודות כפייה.
יהודי דמצ'ר > מלחמת העולם השנייה (השואה)

בדף הקהילה של דמצ'ר ממפקד קהילות הונגריה נכתב כי בקהילה 334 חברים, רב הקהילה הוא מרטון לוי ובבית הספר 52 תלמידים
באפריל 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו כל יהודי הקהילה בבית הכנסת, ומשם הוסעו לגטו נירג'האזה שם רוכזו כל יהודי המחוז. ולאחר כמה שבועות שבהם הוחזקו ללא מזון וללא תנאים סניטריים בסיסיים, שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיירה כ-20 יהודים ששרדו את השואה. הם מצאו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין הרוסים. הם ניסו לחדש את הקהילה ללא הצלחה, ותוך כמה שנים עזבו את העיר.
יהודי דמצ'ר > מפקדי יהודי דמצ'ר

| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 47 |  |
| 1880 | 148 | 1,435 |
| 1910 | 274 |  |
| 1920 | 330 |  |
| 1930 | 368 |  |
| 1941 | 325 | 4,360 |
לקריאה נוספת

דאמאצ'אר בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 253-254
דאמאצ'אר, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 108. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)