stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוריין או'גריידי

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1934 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בדצמבר 2024 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום לימודים:  מכללת ולסלי  האקדמיה הלטינית של בוסטון 
 תחום יצירה:  ביקורת 
 זרם באמנות:  אמנות פמיניסטית 
 פרסים והוקרה:  Anonymous Was A Woman Award (2008)  מלגת גוגנהיים (2024) 
 lorraineogrady.com
 
לוריין או'גריידי (באנגלית: Lorraine O'Grady;‏ 21 בספטמבר 1934 –  13 בדצמבר 2024) הייתה אמנית אמריקאית. או'גריידי הייתה אמנית קונספטואלית המשלבת מיצגים, צילום ומיצבי ווידאו, ועבודתה בחנה הבניות תרבותיות של זהות.
או'גריידי נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס להורים מג'מייקה, ולמדה במכללת ולסלי ובסדנת הסופרים של אוניברסיטת איווה.
או'גריידי הציגה לראשונה בגיל 45, לאחר קריירה מוצלחת כאנליסטית מודיעין ממשלתי, מתרגמת ספרותית ומבקרת רוק. בין המאמרים שכתבה למגזין "Artforum" ו-"Art Lies", המאמר, "המשרתת של אולימפיה: החזרת סובייקטיביות נשית שחורה", נחשב לפורץ דרך ונכלל באנטולוגיות רבות.
מאמריה הרבים נאספו ופורסמו על ידי הוצאת אוניברסיטת דיוק בשנת 2020.
או'גריידי התגוררה ועבדה ב-Meatpacking District בעיר ניו יורק.
ביוגרפיה > חיים וקריירה

או'גריידי נולדה בבוסטון להורים מג'מייקה, שעזרו בהקמת סנט סייפריאן, הכנסייה האפיסקופלית הקריבית בבוסטון. בשנת 1955 סיימה או'גרדי את לימודיה במכללת ולסלי, שם למדה כלכלה, התמחתה בספרות ספרדית. בשנת 2017 זכתה בפרס הישגי בוגרים של מכללת וולסלי. או'גריידי המשיכה לתואר שני בספרות בסדנת הסופרים של אוניברסיטת איווה היא עבדה במקצועות רבים כמו תרגום, מבקרת רוק ואנליסטית במודיעין של ממשלת אמריקה לפני שהפכה לאמנית בשנת 1980.
בשנות השמונים או'גריידי יצרה את הפרסונה: "מדמואזל בורז'ואה נואר" (Mlle Bourgeoise Noire), והלכה לפתיחות תערוכות בניו יורק כשהיא עוטה שמלה וגלימה עשויות מ-180 זוגות של כפפות לבנות, חילקה פרחים למבקרים והכתה את עצמה בשוט לבן משובץ אבנים. תוך כדי כך היא הקריאה שירי מחאה שזעקו נגד ההפרדה בעולם האמנות שמדירה אמנים אפרו-אמריקאים מעולם האמנות. הפעם הראשונה בה הופיעה כ-Mlle Bourgeoise Noire הייתה בשנת 1980 בגלריה "Just Above Midtown" של לינדה גוד בראיינט באזור טרייבקה.
בשנת 1983 יצרה או'גריידי מייצג בשיתוף הקהל בשם "Art Is ...", המייצג התקיים על משאית תהלוכות כחלק מהמצעד האפרו-אמריקאי השנתי בהארלם. או'גריידי [בדמותה של מדמאוזל בורז'ואה נואר] יחד עם להקה של 15 אמנים אפרו-אמריקאים ולטיניים, לבושים כולם בלבן, ליוו את המשאית כשהם נושאים מסגרות זהב ריקות. המייצג נוצר כדי לעודד את הצופים לחשוב על עצמם ככח אמנותי, וגם הפנה את תשומת הלב לגזענות המובנית בעולם האמנות. בין השנים 2015–2016 הוצגה העבודה "Art Is ..." במוזיאון הסטודיו בהארלם.
או'גריידי נותנת קרדיט לדמות מדמאוזל בורז'ואה נואר על אוצרות תערוכות, כמו "The Black and White Show" בשנת 1983 בבית קנקלבה, גלריה לאמנות שחורה הממוקמת באיסט וילג' במנהטן. הרעיון בבסיס תערוכה זו היה להציג את עבודתם של 30 אמנים שחורים לצד 30 אמנים לבנים. החל משנת 1991 או'גריידי הוסיפה מיצבי צילום לעבודותיה המושגיות, ובשנת 2007 היא יצרה את הוידאו ארט הראשון שלה במהלך שהות בארטספייס בסן אנטוניו, טקסס.
בשנת 2016 אמרה או'גריידי: "אני חושבת שהמטרה הראשונה של האמנות היא להזכיר לנו שאנחנו בני אדם, יהיה אשר יהיה. אני מניחה שהפוליטיקה באמנות שלי יכולה להזכיר לנו כי כולנו בני אדם".
עבודתיה הוצגו באופן נרחב, במיוחד בניו יורק ובאירופה. העבודה המוקדמת של או'גריידי כמדמאוזל בורז'ואה נואר קיבלה הכרה מחודשת כאשר היא הוצגה בכניסה לתערוכה המכוננת "WACK!" אמנות והמהפכה הפמיניסטית, עבודותיה מגדירות את המעבר בין מודרניזם לתחילת הפוסטמודרניזם, וזכו להתעניינות גוברת והולכת מאז שהופיעו שני מאמרים עליהם בגיליון מאי 2009 של כתב העת "Artforum". בדצמבר 2009 הוצגה בתערוכת יחיד ביריד האמנות העכשווית, Art Basel Miami Beach. לאחר מכן, או'גריידי נבחרה להציג את הביאנלה של ויטני ב-2010. עבודותיה הוצגו מאז בתערוכות רבות, כולל: This Will Have been: Art, Love & Politics in the 1980s; Radical Presence: Black Performance in Contemporary Art, and En Mas': Carnival and Performance Art of the Caribbean.
אוספים

עבודתה של או'גריידי נמצאת באוספי הקבע של המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק; המכון לאמנות בשיקגו, אילינוי; מוזיאון ברוקלין, ניו יורק; מוזיאון ומרכז התרבות דייוויס, וולסלי, מסצ'וסטס; מוזיאון פוג בהרווארד, קיימברידג ', מסצ'וסטס; מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, קליפורניה; מוזיאון רוז לאמנות, אוניברסיטת ברנדייס, וולטהם, מסצ'וסטס; מוזיאון הסטודיו בהארלם, ניו יורק; אתדאום וודסוורת', הרטפורד, קונטיקט; המרכז לאמנות ווקר, מיניאפוליס, מינסוטה; מוזיאון האמנות של ווסטר, מסצ'וסטס ומוזיאון פרז לאמנות מיאמי.
הפניות לתרבות פופולרית

או'גריידי סיקרה את הופעת החימום של בוב מארלי והוויילרים להופעה של ברוס ספרינגסטין ב-18 ביולי 1973, אך נדחתה בזמנו על ידי עורך ה"וילג' ווייס", שטען ש - "זה מוקדם מדי עבורם." הביקורת פורסמה לראשונה כמעט 40 שנה מאוחר יותר בספר: "מקס קנזס סיטי: אמנות, זוהר, רוקנרול",מ-2010, ספר תמונות עם טקסטים מאת לו ריד, לני קיי, דני פילדס, לוריין או'גריידי וסטיבן ווטסון.
בשנת 2016 או'גריידי הייתה נושא הסרטון "מארו" של המוזיקאית אנוהני.
נחשיליים

| נחשיליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: נחשיליים
שם מדעי
 Typhlopidae ‏מרם, 1820

נחשיליים או שַׁלְשׁוֹלִיִּים (שם מדעי: Typhlopidae) הם זן משפחת נחשים קטנים לא ארסיים. נחשיליים נחשבים לנחשים הקטנים ביותר בעולם. [דרוש מקור]הם עיוורים לגמרי וחיים מתחת לקרקע באזורים טרופיים שונים בעולם כמו באפריקה, אסיה, אמריקה ואוסטרליה ואיים באוקיינוס השקט. הם קרובים למשפחת הנחשים הקטנים נימוניים. משפחה זו כוללת כ-280 מינים.[דרוש מקור]
הם עיוורים וכמעט חסרי עיניים ובעלי פה ולסתות קטנים. הם קצרים ביותר ובעלי גוף רך, רבים מהם הם ורודים וריריים. רובם מטילי ביצים.
בישראל מצויים 2 מיני נחשיליים: נחשיל מצוי, ונחשיל חד-ראש.
מיון

Acutotyphlops
Afrotyphlops
Amerotyphlops
Anilios
Antillotyphlops
Argyrophis
Cubatyphlops
סוג ומין יחיד נחשיל דהרבנג (Cyclotyphlops deharvengi)
סוג ומין יחיד Grypotyphlops acutus
Indotyphlops - בו נחשיל ברהמיני
Letheobia
Madatyphlops
Malayotyphlops
Ramphotyphlops
Rhinotyphlops
סוג ומין יחיד Sundatyphlops polygrammicus
Typhlops
Xerotyphlops
לעיתים גם הסוג Xenotyphlops משויך למשפחה, אך נחשב כשייך למשפחה עצמאית - קסנוטיפלופיים.
סטון טמפל פיילוטס

| --- | --- |

חברי STP בהופעה בלוס אנג'לס, 2008
 מקום הקמה:  סן דייגו 
 מוקד פעילות:  סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, הארד רוק, גראנג'
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דון דה לאו   רוברט דה לאו  אריק קריץ'   ג'ף גאט
 חברים לשעבר
 סקוט וילנד צ'סטר בנינגטון
 
סטון טמפל פיילוטס (באנגלית: Stone Temple Pilots; באופן מילולי: "טייסי מקדש האבן"), הידועה גם בראשי התיבות של הלהקה – STP, היא להקת רוק מקליפורניה. הלהקה החלה את דרכה בתור להקת גראנג', ומוכרת בתור כזו, אך בהמשך התרחקה מסגנון זה.
היסטוריה

לאחר שהוקמה במקור ב-1989 תחת השם מייטי ג'ו יאנג, הלהקה חתמה על חוזה הקלטות עם אטלנטיק רקורדס ושינתה את שמה לסטון טמפל פיילוטס. אלבום הבכורה של הלהקה, "Core", שיצא ב-1992, זכה להצלחה מסחרית גדולה והלהקה הפכה לאחת הלהקות המצליחות של שנות ה-90, ומכרה יותר מ-18 מיליון אלבומים בארצות הברית ו-40 מיליון ברחבי העולם.
למרות בעיות סמים של סולנה סקוט וילנד (האלבום השלישי הוקלט כאשר וילנד מרצה שנה על-תנאי על החזקת הרואין וקוקאין ומעט לאחר השלמת האלבום הרביעי נשלח לשנת מאסר בפועל). רק לאחר האלבום החמישי שלא הצליח מסחרית, היא התפרקה והוציאה את אלבום האוסף Thank You (שיצא גם בגרסת DVD).
ב־2003 הקים סקוט וילנד את להקת וולווט ריבולבר יחד עם חלק מחברי Guns N' Roses: סלאש, דאף מק'אגן ומאט סורום, ויחד עם דייב קושנר. הם הוציאו אלבום שמזכיר את שתי להקות-האם באותה מידה בשם Contraband.
בשנת 2008 התאחדה הלהקה מחדש ויצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, בנוסף החלה לעבוד על אלבום חדש. ב-2010 יצאה אלבומה השישי של הלהקה שנקרא כשם הלהקה "סטון טמפל פיילוטס".
ב-2013 עזב סקוט וילנד את הלהקה והוחלף בצ'סטר בנינגטון, שהיה באותה עת סולן להקת לינקין פארק, הוא עזב לאחר שנתיים וחזר ללינקין פארק.
בדצמבר 2015 מת סולן הלהקה לשעבר סקוט וילנד.
ביולי 2017 התאבד סולן הלהקה לשעבר צ'סטר בנינגטון.
בנובמבר 2017 ג'ף גאט החל להיות הסולן של הלהקה. הסינגל הראשון שלו עם הלהקה היה "Meadow".
ב-3 ביולי 2019 הופיעה הלהקה בגני התערוכה בתל אביב.
בשנת 2020 יצאה אלבומה השמיני של הלהקה "Perdida ".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1992 – Core
1994 – Purple
1996 – Tiny Music... Songs from the Vatican Gift Shop
1999 – No. 4
2001 – Shangri-La Dee Da
2010 – Stone Temple Pilots
2018 – Stone Temple Pilots
2020 – Perdida
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2003 – Thank You
2008 – Buy This
2012 – Original Album Series
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2012 – Alive in the Windy City (יצא גם בDVD ו-Blu-Ray)
2018 – Live 2018
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2013 – High Rise (עם צ'סטר בנינגטון)
הערות שוליים

↑  Core by Stone Temple Pilots - RYM/Sonemic (באנגלית), נבדק ב-2023-05-06
↑  Perdida by Stone Temple Pilots - RYM/Sonemic (באנגלית), נבדק ב-2023-05-06
↑  גל אוחובסקי, תקליטים, חדשות, 8 ביולי 1993
↑  דנה משולם, עכבר העיר, הקאמבק של הסטון טמפל פיילוטס, באתר הארץ, 8 באפריל 2008
↑  סטונד טמבל פיילוט - החגיגה נמשכת, באתר וואלה, 3 ביוני 2003
↑  סוכנויות הידיעות, "גאנז אנד רוזס" מעכבת שוב אלבומה, באתר הארץ, 25 בפברואר 2007
↑  שגיא בן נון, ברוכים השבים לג'ונגל, באתר הארץ, 16 ביוני 2004
↑  עכבר העיר, הסטון טמפל פיילוטס מתאחדים?, באתר הארץ, 24 בינואר 2008
↑  דנה משולם, עכבר העיר, הקאמבק של הסטון טמפל פיילוטס, באתר הארץ, 8 באפריל 2008
↑  אור ברנע, ממשיכים להכתיב את הסטון, באתר ynet, 13 ביוני 2010
↑  דפנה ארד, סקוט וילנד, סולן להקת "סטון טמפל פיילוטס", מת בגיל 48, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2015
ynet, סולן להקת סטון טמפל פיילוטס מת בגיל 48, באתר ynet, 4 בדצמבר 2015
↑  איתי שטרן, צ'סטר בנינגטון, סולן להקת "לינקין פארק", התאבד, באתר הארץ, 20 ביולי 2017
↑  איתמר זהר, "סטון טמפל פיילוטס" הוציאה סינגל והציגה סולן חדש: ג'ף גוט, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2017
↑   בן שלו, "סטון טמפל פיילוטס" בישראל: שום דבר הרואי לא התרחש בהופעה הזאת, באתר הארץ, 4 ביולי 2019
ליזי מרדר כהן, ‏כשזה טוב זה טוב, באתר ‏מאקו‏, 4 ביולי 2019
↑  Stone Temple Pilots Unplug and Lose Their Identity on New Album, ‘Perdida’, באתר הרולינג סטון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810687694905606  BIBSYS: 14025466  BNE: XX5064932  BnF: cb139548877 (data)  GND: 10298942-4  ISNI: 0000 0001 2324 6036  LCCN: n94038399  MusicBrainz: 8c32bb01-58a3-453b-8050-8c0620edb0e5  NKC: xx0025781  RERO: 02-A006129399  VIAF: 142074485   WorldCat (עם VIAF): 142074485
N.W.A

| --- | --- |

לוגו הלהקה
 מקום הקמה:  קומפטון 
 מוקד פעילות:  קומפטון, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1987–1991 1999 – 2001 2015–2016
 סוגה:  היפ הופ של החוף המערבי, הארדקור ראפ, היפ הופ פוליטי, גנגסטה ראפ, אולד סקול היפ-הופ 
 חברת תקליטים:  רות'לס, Priority, Death Row
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2016) 
 www.nwaworld.com
 חברים
 Eazy-E MC Ren Arabian Prince ד"ר דרה 
 חברים לשעבר
 DJ Yella אייס קיוב 
 
N.W.A. (קיצור של "Niggaz With Attitudes" – בתרגום חופשי, "כושים עם חוצפה") היא להקת היפ הופ מקומפטון, קליפורניה שזכתה להצלחה רבה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. חברי הקבוצה הם DJ Yella,‏ ד"ר דרה ,‏ Eazy-E,‏ אייס קיוב ו-MC Ren.
היסטוריית הלהקה

בתחילת שנות השמונים הקים אריק רייט (המכונה Eazy-E), שהיה אז סוחר סמים בלוס אנג'לס, חברת תקליטים קטנה בשם "רות'לס רקורדס" (Ruthless Records). בסוף שנת 1986 הוא נפגש עם חברו מבית הספר ד"ר דרה ועם DJ Yella, שבאותה תקופה היו בקבוצת ראפ ידועה בשם "World Class Wreckin' Cru", והציע להם לעבור לחברת התקליטים שלו. אייס קיוב, שהיה אז בלהקת ראפ קטנה בשם C.I.A, היה חבר של רייט מהתיכון וכתב בשבילו שיר גנגסטא ראפ מפורסם בשם "Boyz-n the Hood". בנוסף, הצטרפו לחבורה אנשים אחרים, כגון The D.O.C מהקבוצה Fila Fresh Crew ו-Arabian Prince.
הלהקה שינתה שמה ל"N.W.A." לאחר שחברת HBO סירבה לקנות שיר של אייס קיוב, בגלל השפה הבוטה שבו. בנוסף, הלהקה נתנה לאריק רייט לשיר את אותו השיר ולהיות בראש הקבוצה.
אלבומם הראשון, N.W.A. and the Posse שיצא בסוף 1987, לא הצליח ולא זכה להתעניינות רבה. לאחר מכן MC Ren צורף לקבוצה והוחלט לצמצם את הלהקה ל-5 חברים בלבד, כששאר החברים יתעסקו בצד הטכני של יצירת השירים.
האלבום השני של ההרכב, Straight Outta Compton, שיצא ב-1988 בגרסה מצונזרת ובפברואר 1989 בגרסה המקורית, זכה להצלחה מסחררת ונחשב לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר. האלבום התפרסם במיוחד בגלל שירי המחאה של הקבוצה, כגון "Fuck Tha Police", בו התלוננה הקבוצה על השוטרים באזורם שמטרידים אותם ואחרים ללא הצדקה. בעקבות השיר קיבלה הקבוצה מכתב אזהרה מסגן ראש ה-FBI.
למרות הצלחת הקבוצה, אייס קיוב עזב אותה בסוף שנת 1989, מאחר שטען שהמארגן היהודי שלהם גונב אותם, והחל בקריירת סולו מצליחה. עזיבתו הכעיסה את חברי הקבוצה, שהוציאו בתגובה ב-1990 מיני-אלבום מצליח בשם 100 Miles and Runnin', שם אומר ד"ר דרה, בתרגום חופשי, "זה התחיל בחמישה אבל אחד לא עמד בזה, אז עכשיו אנחנו ארבעה כי החמישי לא הצליח לעשות את זה". בכך פתחה הקבוצה מלחמת ראפ כנגד אייס קיוב, ובתגובה הוא הוציא שיר מזלזל משלו על הקבוצה, בשם No Vaseline באלבומו השני "Death Certificate", שיצא בסוף 1991. השיר נחשב בעיני רבים לאחד משירי הדיס הטובים ביותר בכל הזמנים בהיפ הופ.
הפרידה של אייס קיוב מהקבוצה לא פגעה בהצלחתה – במאי 1991 הוציאה לאור הקבוצה את האלבום האחרון שלה, Niggaz4Life, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. האלבום דיבר על הגזענות כלפי השחורים בארצות הברית. כמה חודשים מאוחר יותר ד"ר דרה עזב את הקבוצה – דבר שהביא לפירוקה.
פוליטיקה ועימותים עם המשטרה

הלהקה התעסקה ותמכה בזכויות שחורים - שם הלהקה: N.W.A משמעותו niggaz with attitdues (כושים עם חוצפה) נבחר בכוונה בידי Eazy-E. השיר Fuck tha Police הוא אחד משירי הלהקה המפורסמים ביותר. שמו מרמז על תוכנו - שיר מחאה חריף כנגד אלימות משטרתית. הדובר בשיר מקלל את המשטרה על כך שהיא מפלה את השחורים ושוללת את זכויותיהם. הF.B.I אסר לפרסם את השיר, שלחו מכתב ברור לחברי הלהקה שלא לבצע אותו בהופעות ואף איימו על חברי הלהקה באופן אישי. אך חברי הלהקה המשיכו לבצע את השיר ואף הלהיטו את הקהל כנגד המשטרה בהופעותיהם בחיזוק אמרגנם ג'רי הלר טענו שמדובר בחופש הביטוי. מעריצי הלהקה אף תקפו שוטרים והציתו תחנות משטרה.
ב-9 בנובמבר 1989 במהלך הופעה בדטרויט לאחר שאייס קיוב שלהב את הקהל יחד עם כול הלהקה להרים אצבע משולשת לכיוון השוטרים שהשגיחו על האירוע ולשיר את "fuck tha police", המשטרה ערבה לחברי הלהקה ועצרה אותם לעיני המעריצים יחד עם האמרגן ג'רי הלר, על הסתה כנגד המשטרה. לאחר המעצר מעריצי הלהקה הזועמים תקפו שוטרים והתפרעו על תחנות משטרה ואף פצעו אנושות שוטרים. דעת חברי הלהקה על שנאה למשטרה לא פחתה אלא רק גברה והתבטאה באלבום Niggaz4Life שהגיע מקום ראשון במצעד הבילבורד.
אייס קיוב המשיך להוציא שירים נגד המשטרה לאחר שפרש מן הלהקה ואף נעצר מספר פעמים.
גם לאחר התפרקות הלהקה חבריה המשיכו בקריירת הסולו שלהם כנגד המשטרה ובפעילותם בעד זכויות שחורים ונגד אלימות המשטרה.
לאחר פירוק הלהקה

ד"ר דרה פצח בקריירת סולו מצליחה ב-1992, יחד עם הראפר סנופ דוג, ובמהרה הפך אלבומו "The Chronic" להצלחה. גם MC Ren ו-DJ Yella ניסו להתחיל קריירות סולו, אך ללא הצלחה רבה.
Eazy-E החל גם הוא בקריירת סולו מצליחה עם זאת שהוא מגלה ראפרים חדשים. ב-1995 מת מברונכיטיס שנבע ממחלת האיידס שבה נדבק.
בשנת 2002 התכנסו חברי הקבוצה לאלבום מיוחד של ה-N.W.A.‎, בו ניסו לשחזר את הצלחתם, אך הקבוצה התפרקה שוב, בשל סכסוכים בין אייס קיוב לסנופ דוג.
ב-14 באוגוסט 2015 יצא הסרט שמבוסס על הצלחתם.
בשנת 2015 הלהקה כולה נכנסה
להיכל התהילה של הרוקנרול.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1987 – N.W.A. and the Posse – (אלבום זהב)
1988 ו-1989 – Straight Outta Compton (פלטינה משולשת)
1990 – 100 Miles and Runnin' (מיני-אלבום) (פלטינה)
1991 – Niggaz4Life (מקום ראשון מצעד הבילבורד) (פלטינה כפולה)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

1996 – Greatest Hits (אלבום זהב)
1999 – The N.W.A. Legacy, Vol. 1: 1988-1998 (פלטינה)
2002 – The N.W.A. Legacy, Vol. 2 (אלבום זהב)
2007 – The Best of N.W.A. – The Strength of Street Knowledge (אלבום זהב)
Lover (שיר)

"Lover" (בעברית: "מְאַהֵב") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Lover. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר לבדה, והפיקה אותו ביחד עם ג'ק אנטונוף. מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת אינדי פולק וקאנטרי, השואבת השראה משירי פופ הבנויים בקצב איטי. מבחינה לירית, הוא נכתב בהשראת מערכת היחסים שלה עם ג'ו אלווין, ונושאיו העיקריים הם נדרי נישואים, אינטימיות ומסירות.
השיר ספג שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את איכותו והליריקה שלו. הוא הגיע לעשיריות פותחות במספר נרחב של מדינות, ובין היתר הגיע לעשירייה הפותחת בארצות הברית ובכך הפך לשיר השלישי ברצף מהאלבום שעשה זאת. בנוסף לכך, הגיע למקום השני במצעד רולינג סטון טופ 100. מחוץ לארצות הברית השיר זכה להצלחה גם כן, והגיע לחמישיות הפותחות באוסטרליה, מלזיה, ניו זילנד וסינגפור ולעשירייה הפותחת בקנדה ואירלנד. הווידאו קליפ שלו יצא לאור ב-22 באוגוסט 2019 ובוים על ידי סוויפט ביחד עם דרו קירש ובהשתתפות הרקדן כריסטיאן אוונס. הקליפ נעשה בהשראת חג המולד ועוקב אחר זוג המתגורר בבית בובות שיש בו חדרים בצבעים ייחודיים הממוקם בתוך כדור שלג.
בנוסף לגרסה הרגילה של "Lover", יצאה לו גם גרסת רמיקס בהשתתפות הזמר-היוצר הקנדי שון מנדס. לאחר כשבועיים, יצא לשיר רמיקס נוסף בשם "First Dance Remix". שני הרמיקסים ספגו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. בנוסף אליהם, הוקלטה גם הופעה חיה של סוויפט מבצעת את השיר, וזו הופצה להורדה דיגיטלית ב-17 במאי 2020. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיר השנה" ולשני פרסי הווידאו קליפים של MTV בקטגוריות "הניהול האמנותי הטוב ביותר" ו"קליפ הפופ הטוב ביותר". בנוסף לכך, הוא הוכתר כ"שיר הטוב ביותר של 2019" על ידי מספר מבקרי מוזיקה. סוויפט הופיעה לראשונה עם "Lover" במהלך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019.
רקע

בעת שתיארה את אלבום האולפן השביעי שלה Lover כ"מכתב אהבה למאהב", סוויפט ניסתה להעביר ספקטרום "רגשי" ו"פוגעני" על ידי התבוננות ברגשות הכוללים עצב ובדידות המדמים "מבט רומנטי". הקלטות האלבום ארכו פחות משלושה חודשים; הן הסתיימו בפברואר 2019. ג'ק אנטונוף הפיק את האלבום ביחד עם סוויפט; תפקידו הוכרז עם צאתו של "The Archer" ביולי. אנטונוף, שהפיק יחד 11 מתוך 18 הרצועות באלבום וכתב יחד שמונה מהן, שיתף פעולה עם סוויפט ב-"Sweeter than Fiction"‏ (2013),‏ 1989 (2014),‏ "I Don't Wanna Live Forever" ‏(2016) ו-Reputation ‏(2017).
סוויפט כתבה את השיר מאוחר בלילה אחד בביתה בנאשוויל, טנסי תוך שימוש בפסנתר. היא שלחה תזכיר קולי שלו לג'ק אנטונוף שהפיק אותו ביחד איתה. למחרת, היא טסה לניו יורק כדי לעבוד על השיר עם אנטונוף ומהנדסת ההקלטות לורה סיסק באולפני אלקטריק ליידי. היא השמיעה להם את השיר ולאחר מכן סוויפט ואנטונוף הפיקו את הגרסה הסופית שלו במהלך הפעלת הקלטה בת שש שעות, תוך שימוש בהדהוד, פסנתר ומלוטרון. סיסק וג'ון רוני הקליטו את השיר ואילו סרבן גניאה עשה לו מיקסינג, עם הנדסה קולית נוספת של ג'ון האנס. במסגרת ראיון למגזין רולינג סטון אמרה סוויפט על השיר:
"ישבתי ליד הפסנתר בעליית הגג שלי, והיה לי את הפזמון בראש. זה פשוט קרה מיד. זה היה אחד מאותם [השירים] שכתבתי מהר מאוד, מאוד. עבדתי בקצב על הבית הראשון וזה פשוט התחבר יחד. עם זאת, לקח לי קצת זמן לכתוב את הגשר כי רציתי להתחבר באמת לגשר הזה. מבחינתי, זה היה גשר פחות נועז ויותר גשר הלקוח מהאגדות לכאורה. לפעמים אני אוהבת לדמיין את הגשרים כמעין שיר ערש. "האם אני יכולה ללכת לאן שאתה הולך / האם אנחנו תמיד יכולים להיות כאלה קרובים לנצח נצחים" הן שורות המדגימות עד כמה גשר הזה אישי".
שם השיר נחשף יחד עם המילים: "My heart's been borrowed and yours has been blue / All's well that ends well to end up with you" במסגרת ריאיון שקיימה בווג. שלושה ימים לאחר מכן הודיעה סוויפט על תאריך יציאת השיר בטקס פרסי בחירת הנוער. השיר הופץ כסינגל השלישי מהאלבום ב-16 באוגוסט 2019. בנוסף לקליפ הרגיל של השיר יצא לו גם קליפ מילים.
הרכב ומילים

"Lover" נכתב על ידי סוויפט עצמה, שהפיקה אותו ביחד עם ג'ק אנטונוף. אורכו 3 דקות ו-41 שניות, והוא נכתב בסולם של סול מז'ור עם קצב של 74 פעימות בדקה כאשר סוויפט שרה אותו מסולם E3 לסולם D5. אליס וינסנט מדיילי טלגרף ולואיז ברוטון מאייריש טיימס אפיינו את "Lover" כשיר קאנטרי, אף על פי שג'ייסון ליפשוטז מבילבורד לא הסכים עם קביעה זו; "לא מדובר בשיר קאנטרי, אך הוא בהחלט מזכיר את סגנון השירים שסוויפט כתבה, הפיקה והוציאה בראשית הקריירה שלה". לארס ברנדל מבילבורד אפיין אותו כשיר פופ. אנני זלסקי מ-The A.V. Club כינתה את "Lover" כשיר לפיד מסוגת האינדי פולק, והצביעה על השימוש בפיציקטו, ואלס וכלי מיתר.
ברולינג סטון נאמר כי "Lover" מכיל "מילים עדינות על התמסרות, תוך שימוש במוטיב מוזיקלי בסגנון רטרו". בבילבורד אותו כ"בלדה ישנה, הוכללת את אווירת שנות ה-60 של המאה ה-20". קארן גווי מ-NME קבעה כי "ההתמקדות בגיטרה בשיר מזכירה את העבר של סוויפט בו עסקה במוזיקת קאנטרי". אבי אגוויר מווג תיאר אותו כ"רומנטי, רודף וגם ואלסי" והוסיף כי "הכתיבה שלו ראויה לשבח". ב-Hindustan Times נכתב שהשיר "נכתב כאילו היה מכתב רומנטי עבור מישהו". בוואלה נכתב כי השיר הוא בלדה בדומה ל-"The Archer".
בכמה מאמרים שפורסמו אודות השיר השוו את מילותיו למילים של "משהו ישן, משהו חדש". קתרין גילספי מ-Paper הסכימה עם כך וכתבה: "זו בלדת גיטרה מתוקה איטית ומתוקה". תמרה פואנטס מ-Seventeen כתבה כי המילים בגשר "מרגישות כמו נדרים בחתונה, וככל הנראה רומזות על העובדה שהם (סוויפט ובן הזוג שלה) פתוחים לצעד הבא במערכת היחסים שלהם". מרי אליזבת' אנדריוטיס מ-Teen Vogue ציינה שהליריקה של "Lover" עשויה להזכיר את זו של "All Too Well" משנת 2012. ראיסה ברונר מטיים תייגה אותו כשיר פופ אקוסטי בהשפעת פולק והוסיפה שהוא עשוי להזכיר את השיר "New Year's Day" משנת 2017. לואי ברוטון מאייריש טיימס כתב כי "Lover" הוא שיר קאנטרי שנכתב בהשראת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2020 סוויפט דיברה על מילות השיר כאשר אמרה: שהשיר עוסק "בשני אנשים שבוחרים לבלות את חייהם ביחד, והם מתכננים את חייהם המשותפים", וכי היא עיצבה את גשר השיר כך שיישמע "כמו כשאנשים כותבים נדרים משלהם וכיצד הם משנים את החלק המסורתי כך שיתאים למערכות היחסים שלהם". בנוסף לכך, היא אמרה:
"אני חושבת שזה דבר ממש יפה כשאנשים בוחרים לבלות את חייהם יחד. ולכן זו סוג של חגיגה של צעד זה, צעד [שנחשב] למאוד מבוגר. מדובר בצעד של מגורים עם מישהו וההחלטה שזו הדרך קדימה בשבילך, ללכת לצד מישהו אחר".
למרות שהשיר נחשב לשיר אהבה, באפריל 2024 סוויפט כללה אותו כשיר שנכתב על יגון והכחשה ברשימת שירים תחת הכותרת "חמישה שלבים ללב שבור" שפורסמה לפני יציאתו לאור של "The Tortured Poets Department". על שירים אלה אמרה: "זו רשימה של שירים על מצב שבו אתה כל כך נעול על רעיון כלשהו, שאתה מתקשה לראות את הדגלים האדומים, מה שעלול לגרום לרגעי הכחשה ואולי מעט אשליה."
וידאו קליפ

סוויפט ודרו קירש ביימו את הווידאו קליפ של השיר. ב-15 באוגוסט 2019, סוויפט הודיעה ברשתות החברתיות שלה כי הקליפ יוקרן בבכורה במהלך פגישת שאלות ותשובות בשידור חי ביוטיוב יום לפני צאת האלבום ב-22 באוגוסט 2019. הקליפ שלו נוצר בהשראת המשפט "You two are dancing in a snow globe round and round" הלקוח מתוך השיר "You Are in Love" מאלבומה החמישי, 1989. בקליפ משתתף הרקדן כריסטיאן אוונס ששימש כרקדן של סוויפט בסיבובי ההופעות "The 1989 World Tour" ו-"Reputation Stadium Tour". סוויפט חשפה את השתתפותו של אוונס בקליפ במהלך פגישת השאלות והתשובות ביוטיוב וכינתה אותו כ"אחד האנשים המוכשרים ביותר שאני מכירה". הוא צולם על רקע תפאורה בהוליווד, קליפורניה. נכון לינואר 2021, הקליפ צבר יותר מ-150 מיליון צפיות ביוטיוב.
וידאו קליפ > תקציר

הקליפ נפתח בסצנה בה רואים ילדה שמקבלת כדור שלג כמתנה לחג המולד. בהמשך, המצלמה מתמקדת כביכול במה שקורה בתוך בית הבובות שנמצא בתוך כדור השלג. בתוך בית הבובות נמצאים סוויפט ואוונס, והוא בעל שבעה חדרים בצבעים שונים וזאת, בנוסף לכך שכל אחד מהם מייצג אלבום אולפן אחר של סוויפט. בבית הבובות נראים סוויפט ואוונס מנהלים את חייהם המשותפים. בסוף הקליפ, הסצנה חוזרת לילדה שקיבלה את כדור השלג ורואים את סוויפט ואוונס כהורים שלה. בקליפ ישנו שימוש באפקט חסימת צבעים כמו בסצנות בהן נראה הזוג שוחה בבריכת דגים. מעבר לכך, באחת מהסצנות סוויפט רמזה על המילים של השיר "Cruel Summer" (מתוך Lover) כאשר אחת הסצנות משלבת את המשפט "Devils roll their dice, Angels roll their eyes", שהוא משפט מתוך השיר. בנוסף לכך, היה רמז בקליפ להיכללותו של השיר "Afterglow", כאשר שמו היה כתוב על לוח משחק.
וידאו קליפ > ביקורת

סלווטורה מאיקי מ-The Fader כתבה שהקליפ "נראה בדיוק כמו שסרט על חייה של סוויפט ייראה". מרי אליזבת' אנדריוטיס מ-Teen Vogue השוותה את האפקטים שבו ליצירותיו של וס אנדרסון ושיבחה את הבחירה באוונס כשחקן בקליפ לאור העובדה שאוונס הוא כהה עור ובדרך כלל נהגה סוויפט לבחור לקליפים שלה שחקנים בהירי עור. לורן הוף מאנטרטיינמנט ויקלי תיארה את הקליפ כ"כל כך רומנטי", ואמרה שהוא אף יותר צבעוני מהקליפ הקודם שלה.