stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ואן מקראקן
קריירה > ברודוויי וטלוויזיה

לאחר תקפידה ב-"Bloomer Girl" כיכבה מקראקן במחזמר "Billion Dollar Baby", שנפתח בברודוויי בדצמבר 1945. על אף הביקורות החיוביות שקיבלה על תפקידה, המופע זכה לביקורות בינוניות בלבד ולא הצליח לקדם את הקרירה של מקראקן באופן משמעותי. לאחר זאת הופיעה בסרט "Good News" (אנ') של חברת מטרו גולדווין מאייר. על אף שריקודיה בסרט זכו לשבחים, מטרו-גולדווין-מאייר לא חידשו את החוזה עימה והקריירה הקולנועית של מקראקן מעולם לא התרוממה. בביקורת שנכתבה על הסרט במגזין "The Nation" (אנ') כתב המבקר ג'יימס אייג'י (אנ') כי מקראקן "גורמת [לו] לחשוב על בוטן תאותני."
יכולת השירה המוגבלת של מקראקן מנעה ממנה תפקידי ברודוויי אחדים. מקראקן השתוקקה זמן רב לפתח קריירת משחק רצינית, ובשנת 1947 החלה ללמוד משחק אצל בובי לואיס (אנ'), שזמן קצר לאחר מכן ייסד את אולפן השחקנים, בו עבדה מקראקן בהזמנתו של לואיס. בנוסף, למדה משחק גם אצל סנפורד מייזנר (אנ') והרברט בררהוף (אנ') גם ב-"Neighborhood Playhouse" (אנ').
נקודת המפנה בקריירת המשחק שלה הגיעה בדצמבר 1947, כאשר גילמה את וירג'יניה, בתו של הדמות הראשית, בהפקת המחזה "גלילאו" של ברטולט ברכט. המחזה בוצע בניו יורק ובוים על ידי ג'וזף לוסי, כשהדמות הראשית מגולמת על ידי צ'ארלס לוטון. בניגוד להפקות הקודמות בהן השתתפה מקראקן, "גלילאו" היה מחזה דרמטי שלא כלל בתוכו ריקודים. בזכותו, החלה לבסס מקראקן את מעמדה כשחקנית רצינית.
ב-1949 הופיעה בהפקת הברודוויי של המחזה "The Big Knife" (אנ'), הנחשב למעין כתב אישום כנגד הוליווד, אותו ביים לי סטרסברג. מקראקן שיחקה נערת ליווי, ותפקידה הדרמטי זכה לשבחים ממבקרי התיאטרון. תפקידה הבא, ב-1950, היה בקומדיה המוזיקלית "Dance Me a Song". על אף הכוריאוגרפיה של אגנס דה מיל, המחזמר לא זכה להצלחה. המבקרים לעגו לריקודים ולמוזיקה, והביקורות אודות מקראקן היו מעורבות.
בהמשך שיחקה מקראקן במחזה "Angel in the Pawnshop", שגם הוא זכה לביקורות מעורבות. ב-1951 הופיעה באדפטציה של "פיטר פן" על בימת ברודוויי, הפקה איתה יצאה לסיבוב הופעות. מקראקן שיחקה את הדמות הראשית וזכתה לאהדה עבור ביצועה. בהמשך, אמרה כי פיטר היה תפקידה האהוב.
בשנת 1952 גילמה מקראקן את התפקיד הראשי בקומדיית המצבים "Claudia: The Story of a Marriage" (אנ'), אחת מהתוכניות הראשונות של הז'אנר. לאחר זאת חזרה מקראקן לברודוויי וכיכבה במחזמר "Me and Juliet" (אנ') של רוג'רס והמרשטיין. גם במקרה הזה זכתה מקראקן לביקורות טובות, אך המופע ככלל זכה לביקורות בינוניות עד שליליות.
קריירה > התדרדרות

למרות ביקורות חיוביות על הופעותיה, מצבה הבריאותי של מקראקן החמיר והכשלונות של חלק מהמחזות עליהם עבדה גבו מחיר כבד מהקריירה שלה. בשל הבעיות הבריאותיות גם כושר יכולות הריקוד של מקראקן התדרדרו, ובשנת 1955 סבלה מהתקף לב. אחריו הגיע גם התקף לב נוסף, ובהמשך לקתה בדלקת ריאות ואושפזה. כאשר שוחררה מבית החולים, מסר לה הרופא כי לא תוכל יותר לרקוד, חדשות טראגיות עבורה.
למרות שהופיעה בטלוויזיה ובתפקידים דרמטיים, הקריירה שלה התפוגגה בסוף שנות ה-50, שכן סיבוכים מהסוכרת שלה הקשו עליה לעבוד. התפקיד הבימתי האחרון שלה היה בשנת 1958 בהפקת אוף ברודוויי של המחזה "The Infernal Machine" (אנ'), לצדם של ג'ון קר וג'ון הבוק.
חייה האישיים ומותה

מקראקן נודעה בשל התנהגותה האקסנצרית, ולעיתים היה נראה כי נהנתה מלהתנהג באופן שערורייתי. בפגישה אחת עם מורה לפיתוח קול מטעם מטרו-גולדווין-מאייר, הסירה מעצמה את חולצתה ואת החזייה שלה על מנת להרגיש יותר בנוח.
מקראקן הכירה את ג'ק דאנפי, גם הוא רקדן בלהקת ליטלפילד, ב-1937. השניים נישאו ב-1939 ונפרדו לאחר שירותו של דאנפי במהלך מלחמת העולם השנייה, שבמהלכו ניהלה מקראקן רומן עם המלחין הצרפתי רודי ריביל. מאוחר יותר יצא דאנפי מהארון כהומוסקסואל, והחל במערכת יחסים עם הסופר טרומן קפוטה. דאנפי, שהפך גם הוא לסופר, נשאר בן זוגו של קפוטה עד מותו של קפוטה ב-1984. דאנפי עצמו נפטר בשנת 1992.
מקראקן הכירה את הכוריאוגרף בוב פוסי בזמן שהופיעו השניים יחדיו במחזמר "Dance Me a Song", בו היא גילמה תפקיד ראשי והוא היה רקדן. הם נישאו בדצמבר 1952, ונשארו יחד עד 1959. בתקופה הזו עודדה מקראקן את הקריירה של בעלה בתור כוריאוגרף מתחיל. על אף בריאותה המתדרדרת של מקראקן, עזב אותה פוסי עבור הרקדנית גוון ורדון (אנ').
מאוחר יותר בחייה, ניהלה מקראקן מערכת יחסים עם השחקן מארק אדמס, ובילתה זמן רב בבית על חוף הים בפייר איילנד.
ב-1 בנובמבר 1961, נפטרה מקראקן בשנתה מהתקף לב שנגרם בעקבות מחלת הסוכרת. אפרה ניתן לאימה, אך נאבד לאחר מכן.
ייצוגה בקולנוע ובטלוויזיה

בסרטו האוטוביוגרפי של בוב פוסי "כל הג'אז הזה" (1979), מגלמת ג'סיקה לאנג את הדמות אנג'ליק, מלאכית המוות. הדמות חולקת תכונות אישיות עם מקראקן ואף לבושה כמו מקראקן במחזה "The Infernal Machine", המחזה האחרון בו שיחקה.
מקראקן מגולמת על ידי סוזן מיסנר ב"פוסי/ורדון", מיני-סדרת טלוויזיה העוסקת במערכת היחסים בין בוב פוסי וגוון ורדון.
לקריאה נוספת

Lisa Jo Sagolla, The Girl Who Fell Down: a Biography of Joan McCracken, Northeastern University Press, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Miller, Howard (באוקטובר 2003). "The Girl Who Fell Down: A Biography of Joan McCracken". Library Journal. 128 (16): 78. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Sagolla, p. 110
↑  Although many biographical sources during her lifetime gave her birth year as 1922, her biographer Lisa Jo Sagolla, author of The Girl Who Fell Down, found that McCracken systematically subtracted five years from her age and went to elaborate lengths to conceal her birth year, and did not even disclose her age to her second husband, Bob Fosse
↑  Sagolla, p. 10
↑  Sagolla, pp. 21, 23–24
↑  Sagolla, pp. 29–33
↑  Sagolla, pp. 65, 69–73
↑  Sagolla, pp. 82–91
↑  Sagolla, pp. 100, 102, 105–107
↑  Sagolla, pp. 123–126
↑  Sagolla, pp. 146–151
↑  Denby, David (2012). Do the movies have a future? (1st Simon & Schuster hardcover ed.). New York: Simon & Schuster. p. 279. ISBN 978-1-4165-9948-7. נבדק ב-2 באוקטובר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Sagolla, p. 211
↑  Sagolla, p. 152
1 2  Sagolla, pp. 152–154
1 2  Ormsbee, Helen (19 ביולי 1953). "44th St. Home to Joan McCracken". New York Herald Tribune. pp. D2. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Atkinson, Brooks (6 במרץ 1949). "'THE BIG KNIFE'; If Hollywood Has Not Helped Odets It Has Apparently Done Him No Harm". The New York Times. נבדק ב-8 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Sagolla, pp. 186–191
↑  Sagolla, pp. 193–197
↑  Terrace, Vincent (2011). Encyclopedia of Television Shows, 1925 through 2010 (2nd ed.). Jefferson, N.C.: McFarland & Company, Inc., Publishers. p. 192. ISBN 978-0-7864-6477-7.
↑  Sagolla, pp. 199–201
↑  Sagolla, pp. 206–210
↑  Sagolla, pp. 228–229
↑  "Joan McCracken Is Dead at 38; Dancer Appeared in 'Oklahoma!': Became Famous Overnight as 'Girl Who Falls Down'--Also Was Seen in Films". The New York Times. 2 בנובמבר 1961. p. 37. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sagolla, pp. 77, 118, 131, 145
↑  Sagolla, pp. 139–141
↑  Sagolla, pp. 217–219
↑  Fosse/Verdon, Episode 2 "Who's Got the Pain?"
↑  Sagolla, pp. 224–225
↑  Sagolla, pp. 192, 204
↑  Sagolla, p. 268
↑  Sagolla, pp. 7, 258
↑  Otterson, Joe (19 בנובמבר 2018). "FX's 'Fosse/Verdon' Sets Main Cast; Norbert Leo Butz, Margaret Qualley Join as Series Regulars". Variety (באנגלית). נבדק ב-7 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401225705171  BnF: cb139449561 (data)  GND: 128534737  ISNI: 0000 0000 5236 4659  LCCN: nr93016872  SNAC: w6wh2rtp  VIAF: 12496683   WorldCat (עם VIAF): 12496683 
מרגרט דאגלס (דולי בלומר), דולי וילסון (פומפי) וג'ואן מקראקן (דייזי) בהפקת "Bloomer Girl"‏ (1944) בברודוויי
רביב אולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1986 (בן 38) אילת, ישראל 
 שם במה:  Ricky Ullman 
 שם לידה:  רביב אולמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 פרופיל ב-IMDb
 
רביב אולמן (באנגלית: Raviv Ullman; נולד ב-24 בינואר 1986) הוא שחקן ישראלי-אמריקאי, שהופיע בעבר תחת שם הבמה ריקי אולמן (Ricky Ullman). בתפקידו הגדול ביותר עד כה שיחק את פיל דיפי בסדרת הנוער "תקועים בזמן".
ביוגרפיה

אולמן נולד באילת שבישראל להורים יהודים-אמריקאים, לורה אולמן (לבית ארנקרנץ), מורה, ובריאן אולמן, אח פסיכיאטרי. יש לו אח ואחות צעירים ממנו, נדב וטלי.
סבו מצד אמו, ג'וזף ארנקרנץ (אנ') היה רב אורתודוקסי מסטמפורד, קונטיקט. אולמן הוא בן דוד ראשון של סנטור קונטיקט לשעבר, ג'ו ליברמן. אמו של ליברמן וסבתא רבתא של אולמן היו אחיות.
אחרי יום הולדתו הראשון, עברה משפחתו לעיר נורווק, קונטיקט ובשנה שלאחר כן השתקעו בפיירפילד.
קריירה

תפקידו הראשון של אולמן במסגרת מקצועית היה במחזה "אנה ומלך סיאם" בשנת 1997, ובהמשך שיחק במחזות רבים.
בשנת 2004 קיבל את התפקיד הראשי בסדרה "תקועים בזמן" של ערוץ דיסני. בסדרה הוא גילם נער משנת 2121 המשוגר לימינו. תפקידו בסדרה הביא לו מעריצים רבים בקרב בני נוער וצעירים. כמו כן, הוא שיחק גם בסרט "פיקסל פרפקט" (Pixel Perfect), גם הוא של ערוץ דיסני, את רוסקו, הדמות הראשית.
בנוסף הופיע אולמן במספר סרטי טלוויזיה ובהופעות אורח בסדרות כמו "האוס" ו"חוק וסדר", וכן כיכב בסרט "הכינור" (The Violin), סרט קצר של הבמאית הישראלית ענבר גלבוע, שהוקרן בפסטיבל חיפה בשנת 2006, תחת השם "מיתר של תיל".
בשנים 2008–2009 רביב שיחק בסיטקום האמריקאי "ריטה רוק".
בשנת 2010 שיחק בסרט "איך לעשות אהבה עם אישה".
בשנת 2011 התארח בסדרה "מחשבות פליליות".
חיים אישיים

אולמן דובר עברית שוטפת ושומר על מטבח כשר. אולמן הוא פעיל לאיכות הסביבה וכינה את עצמו "אקטיביסט דור רביעי". הוא עובד עם TAP (מניעת איידס של בני נוער).
אולמן התגורר בברוקלין, ניו יורק עד 2020, ואז הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-13 במאי 2023, אולמן התחתן עם האנימטורית הבריטית ג'וליה פוט (אנ').
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Crossfire | עזיז |  |
| 2001 | The Boys of Sunset Ridge | ג'ון בורוז |  |
| 2006 | The Big Bad Swim | האנטר מקארתי |  |
| 2006 | Driftwood | דייוויד פורסטר |  |
| 2007 | Normal Adolescent Behavior | פרייס |  |
| 2008 | Prom Wars | פרסי |  |
| 2010 | How to Make Love to a Woman | סקוט קונרס |  |
| 2012 | The Trouble with Cali | לואיס |  |
| 2013 | Contest | ריפ |  |
| TBA | Spring Break '83 | בילי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Growing Up Brady | כריסטופר נייט (אנ') | סרט טלוויזיה של NBC |
| 2002 | אור מנחה (אנ') | ג'קי | פרק: "16 May 2002" |
| 2002 | חוק וסדר: כוונה פלילית | ילד | פרק: "Crazy" |
| 2004 | חוק וסדר: מדור מיוחד | דני ספנסר | פרק: "Obscene" |
| 2004 | פיקסל פרפקט (אנ') | רוסקו | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2004 | Searching for David's Heart | סאם | סרט טלוויזיה של ABC Family |
| 2004–2006 | תקועים בזמן | פיל דיפי | תפקיד ראשי (2 עונות); 43 פרקים |
| 2005 | כל כך רייבן | ג'ייק האסקל | פרק: "On Top of Old Oaky" |
| 2005 | קים פוסיבול: כה הדרמה | אריק | דיבוב; סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2006 | אהבה גדולה | בן זוג של דונה | פרק: "Eclipse" |
| 2006 | האוס | ג'רמי | פרק: "Fools for Love" |
| 2007 | פשע מן העבר | פיל דיפרטה | פרק: "That Woman" |
| 2007 | פיניאס ופרב | דמויות שונות | דיבוב; פרק: "Rollercoaster/Candace Loses Her Head" |
| 2008 | The Middleman | דרק | פרק: "The Obsolescent Cryogenic Meltdown" |
| 2008–2009 | ריטה רוק (אנ') | קיפ | תפקיד ראשי (2 עונות); 32 פרקים |
| 2011 | מחשבות פליליות: התנהגות חשודה (אנ') | בן | פרק: "The Time Is Now" |
| 2015 | ברוד סיטי | רג'ינלד קארולה | פרק: "In Heat" |
| 2018 | Strangers | רורי | 3פרקים |
הסטייפל סינגרס

| --- | --- |

הסטייפל סינגרס, 1974.
 מקום הקמה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1948–1994 (כ־46 שנים) 
 סוגה:  גוספל, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה 
 חברת תקליטים:  United, צ'ארלי רקורדס, אפיק רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2005)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1999)  פרס גראמי למפעל חיים 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פאפ סטייפלס פרביס סטייפלס איבון סטייפלס מייביס סטייפלס קלאות'ה סטייפלס 
 
הסטייפל סינגרס (באנגלית: The Staple Singers) הייתה להקת גוספל, רית'ם אנד בלוז ומוזיקת נשמה אמריקאית שפעלה משנות החמישים ועד שנות התשעים. כל חברי הלהקה היו בני משפחה אחת - משפת סטייפלס (Staples). בראשה ניצב אבי המשפחה רובאק "פאפ" סטייפלס (Roebuck "Pops" Staples; ‏1914-2000) וילדיו, קלאות'ה (Cleotha; ‏ 1934-2013), פרביס (Pervis; יליד 1935), מייביס (Mavis;‏ ילידת 1939) ואיבון (Yvonne; ‏1937-2018). הלהקה נודעה בהרמוניה הקולית של חבריה, הן בשירה מבוססת א-קפלה והן עם ליווי כלי.
היסטוריה

מקור המשפחה באזור הדלתא של מיסיסיפי. בשנת 1936 עברה המשפחה לשיקגו. בשנים הראשונות עבד רובאק במפעלי מתכת ואריזת בשר. ב-1948 החל להופיע עם בנותיו ובנו פרביס בכנסיות באזור שיקגו בשירת גוספל. אחיו של רובאק, צ'סטר, היה מטיף ובאמצעותו החלה הלהקה להופיע בפני ציבור רחב. ב-1952 הופיעה הלהקה לראשונה במסגרת קונצרט פומבי לא כנסייתי. חברי הלהקה, בעיקר מייביס, החלו לבצע גם שירי פולק בנוסף לגוספל המסורתי ורובאק החל ללוות את שירת הא-קפלה של הלהקה בגיטרה. ב-1961 הוחתמה הלהקה בחברת אפיק רקורדס והפיקה 12 תקליטים בין 1961 ל-1965. הקלטותיהם מסוף שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 השפיעו על אמני הפולק בניו יורק כג'ואן באאז ובוב דילן. ב-1963 ביצעה הלהקה את Blowin' in the Wind של דילן.
הלהקה חברה לפעילות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח של מרטין לותר קינג. בשנת 1965 הקליטה הלהקה בכנסיית "נצרת החדשה" בשיקגו (Chicago's New Nazareth Church) את התקליט Freedom Highway הכולל שירים הקשורים לתנועה לזכויות האזרח ומתייחסים לסוגיות הקשורות למצב השחורים בדרום ארצות הברית כגון רצח אמט טיל, המצעדים מסלמה למונטגומרי ומשבר ליטל רוק (השיר Why? (Am I Treated So Bad)). כן נכלל באלבום המנון התנועה לזכויות האזרח, We Shall Overcome יחד עם קלאסיקות גוספל כמו When the Saints Go Marching In ו-!Glory, Glory, Hallelujah, את ההופעה ליווה רובאק במסרים פוליטיים בסגנון הטפה בכנסייה.
ב-1968 הקליטה הלהקה שני אלבומים מצליחים, Soul Folk in Action ו-We'll Get Over שהוקלטו בחלקם במאסל שולס בסגנון פאנקי יותר, עם חטיבת קצב וכלי נשיפה ממתכת. תקליטם מ-1972, Be Altitude: Respect Yourself הגע למקום ה-19 במצעד התקליטים האמריקאי הכללי והסינגל I'll Take You There מתוכו הגיע למקום הראשון הן במצעד ה-R&B והן במצעד בילבורד הוט 100. ב-1975 הקליטה הלהקה את פסקול הסרט הקומי Let's Do It Again (בכיכובם של סידני פואטייה וביל קוסבי). הפסקול, בהפקת קרטיס מייפילד, ראה אור כתקליט ושיר הנושא מתוכו הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. באותה שנה הוזמנה הלהקה על ידי רובי רוברטסון להופיע עם הבנד בהופעת הפרידה שלה, שצולמה על ידי מרטין סקורסזה לבסרט התיעודי The Last Waltz ולבצע יחד עם חברי הבנד את להיטם The Weight.
הלהקה לא זכתה להצלחה לאחר מכן. על אף שהמשיכה להופיע עם הלהקה המשפחתית, פנתה מייביס סטייפלס לקריירת סולו. ב-1984 ביצעה הלהקה גרסת כיסוי לשיר Slippery People של להקת Talking Heads, עמו זכתה להצלחה, במסגרת אלבום האולפן האחרון שהוציאה, Turning Point.
לאחר סיום פעילות הלהקה

ב-1999 נבחרה הלהקה להכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול. רובאק "פאפ" סטייפלס נפטר בדצמבר 2000, סמוך ליום הולדתו ה-86. בשנת 2005 זכתה הלהקה בפרס גראמי למפעל חיים.
ב-2015 הוקרן בפסטיבל South by Southwest הסרט התיעודי !Mavis בהפקת HBO, המתמקד בעיקר בקריירה של מייביס סטייפלס, אך כולל קטעים רבים מחייה עם הלהקה המשפחתית.
ב-2018 נכללה הלהקה בהיכל התהילה של הגוספל.
קורבן עוף

קורבן עוף בהלכה הוא תור או יונה המובאים כקורבן בבית המקדש. קורבן עוף בא רק בתור קורבן עולה ("עולת העוף") או קורבן חטאת ("חטאת העוף"), ולא כקורבן שלמים או קורבן אשם.
חטאת העוף לעולם אינה באה לבדה, אלא היא תמיד מלווה בעוף ממין זהה הבא כקורבן עולה, וזוג עופות כזה מכונה בשם קן. המקרים המחייבים להביא קן מפורטים בספר ויקרא: יולדת, זב, זבה, ומצורע עני. כמו כן, זוהי האפשרות האמצעית עבור החייבים בקורבן עולה ויורד.
עולת העוף יכולה לבוא כבת זוג של חטאת העוף, אך יכולה גם לבוא לבדה כקורבן נדבה. כמו כן, גר שמתגייר חייב להקריב זוג עופות הבאים שניהם לעולה. לדעת הרמב"ם ניתן לקיים גם את מצוות עולת ראיה בעולת העוף.
ישנו הבדל משמעותי בין דיני חטאת העוף לבין דיני עולת העוף, ולכן הייתה חשיבות בהבדלה ביניהם ובמניעת ערבובם. מסכת קינים עוסקת במקרים שונים בהם התערבבו הקינים כך שלא ידוע איזו עוף הוא חטאת העוף ואיזו הוא עולת העוף.
ההגיון בבחירה של התורים ובני היונה בייצוג כלל העופות

בתלמוד מובא שיסוד הדבר שנבחרו התורים ובני היונה לייצג את כלל העופות, נעוצה היא בעובדה שהם העופות החלשים והנרדפים ביותר, כמובא בשמו של רבי אבהו;
"אמר רבי אבהו לעולם יהא אדם מן הנרדפין ולא מן הרודפין שאין לך נרדף בעופות יותר מתורים ובני יונה והכשירן הכתוב לגבי מזבח"
.
לקריאה נוספת

זהר עמר, קרבן העוף- ביאור ריאלי בשולי גופי ההלכות, מעלין בקודש ד, תשס"ב, עמ' 142-117.
אלישע אליעזר פרידמן

אין תמונה חופשית
אלישע אליעזר פרידמן (נקרא בדרך כלל אליעזר פרידמן) (10 באוגוסט 1914 - 27 בספטמבר 2011) היה רנטגנולוג, החובש והרופא הראשי של הפלמ"ח, מנהל מכון הרנטגן בבית החולים בעפולה ומנהל מכון הרנטגן בבית חולים כרמל.
קורות חיים

פרידמן בנם של מטילדה ויעקב, נולד במוקצ'בו (מונקאטש), זקרפטיה, בקיסרות האוסטרו הונגרית, הבכור מבין חמישה אחים. בשנת 1933 התקבל פרידמן לפקולטה לרפואה בפראג. ב-1938 הפסיק את לימודיו עקב פלישת הנאצים לצ'כיה, ושנה לאחר מכן עלה לארץ ישראל. ב-1942 התגייס פרידמן לפלמ"ח, סיים קורס חובשים ובאותה שנה מונה לחובש הראשי של הפלמ"ח. משנת 1943 היה עוזרו של הד"ר יעקב דרור שהיה הרופא הראשי של הפלמ"ח בין השנים 1942 – 1944. פרידמן יצא לביירות ב-1945 כדי להשלים את לימודי הרפואה, לאחר שהד"ר פטר פליישמן, שניהל את בית חולים העמק בעפולה, הסדיר לפרידמן הלוואה למימון לימודיו. פרידמן השלים את לימודיו ביוני1946 באוניברסיטה הצרפתית.
בתום לימודיו עבד פרידמן כשנה בבית החולים בעפולה, ואז שב לשרת כרופא הראשי של הפלמ"ח, עד פירוקו במאי 1948. באמצע 1949 השתחרר מצה"ל.
בין השנים 1949 – 1958 עבד כרדיולוג בבית החולים בעפולה. בין השנים 1959 – 1976 ניהל את מכון הרנטגן במרכז רפואי העמק, ולאחר מכן ניהל את מכון הרנטגן במרכז הרפואי כרמל עד שנת 1984, אז פרש לגמלאות.
נפטר ב-27 בספטמבר 2011.
משפחה

פרידמן נישא לפנינה לבית שטרייס בשנת 1942. פנינה ובתם, עדה, נהרגו בתאונת דרכים ב-1960. פרידמן נישא בשנית ללאה ולזוג נולדו שני ילדים, יאיר ורותי. יאיר נפטר בשנת 1998.
הערות שוליים

↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: פרידמן, אלישע אליעזר, עמוד 347
↑  אליעזר פרידמן, באתר הפלמ"ח
פראיה

ערך זה עוסק בעיר הבירה של כף ורדה. אם התכוונתם לחבל ארץ היסטורי בעבר הירדן המזרחי, ראו .
פראיה (בפורטוגזית: Praia - "חוף ים") היא בירת איי כף ורדה והעיר הגדולה במדינה. העיר ממוקמת על האי סנטיאגו בארכיפלג סוטוונטו, והיא המרכז המסחרי של כף ורדה.
היסטוריה

התיישבות שהתקיימה במקום נהרסה על ידי פרנסיס דרייק ב-29 בנובמבר 1585, כאשר רק בית החולים המקומי נשאר על תילו. העיירה החדשה נוסדה ב-1615 לאחר שתושבים נוכחו לדעת כי הנמל בסביבת העיר טוב מאוד באיכותו. העיר התפתחה מאוד לאחר שהיגרו אליה תושבים רבים מסידאדה וליה שסבלה מהתקפות פיראטיות. העיר הפכה לבירת האיים ב-1770.
כלכלה

מנמל העיר מייצאים בעיקר קפה, קנה סוכר ופירות טרופיים.
בעיר ישנה תעשיית דייג מפותחת, וכן מספר רב של חופי ים. כמו כן, בעיר ממוקם המטה הראשי של הבנק המרכזי של כף ורדה.
אתרים בעלי חשיבות

בעיר ממוקם ארמון הנשיאות שנבנה במאה ה-19 עבור המושל הפורטגזי, כמו כן מצוי בעיר מוזיאון אתנוגרפי (Museu Etnográfico) ואנדרטה לדייגו גומס (Monumento de Diogo Gomes) מגלה האיים.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של פראיה משרת את העיר.
אוכלוסייה

אוכלוסיית פראיה במפקדי האוכלוסין האחרונים של כף ורדה:
ערים תאומות

פורטוגל ליסבון, פורטוגל
פורטוגל פארו, פורטוגל
פורטוגל פונטה דלגדה, פורטוגל
פורטוגל פונשל, פורטוגל
הרפובליקה העממית של סין ג'ינאן, הרפובליקה העממית של סין
סנט קיטס ונוויס באסטר, סנט קיטס ונוויס
גינאה ביסאו ביסאו, גינאה ביסאו
ספרד לאס פאלמאס דה גראן קנריה, האיים הקנריים, ספרד
הערות שוליים

1 2  Cape Verde: Islands, Municipalities & Urban Localities - Population Statistics, Maps Charts and Web Information, citypopulation.de
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562142605171  GND: 4566910-7  LCCN: n82131898  MusicBrainz: f9655a6a-7155-4f61-a1b9-89551b853a61  NKC: ge678979  VIAF: 159472750   WorldCat (עם VIAF): 159472750
בית המשפט העליון של הודו

| --- | --- |


 מאפיינים
 שטח שיפוט:  הודו
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  28 בינואר 1950 – הווה (75 שנים)
 שופטים
 נשיא:  סנג'יב קהנה
 מספר שופטים:  34
 גאוגרפיה
 כתובת:  Supreme Court of India,Tilak Marg, New Delhi, 110201 
 קואורדינטות:  28°37′21″N 77°14′22″E﻿ / ﻿28.6225°N 77.239444444444°E﻿ / 28.6225; 77.239444444444
 sci.gov.in
  (למפת דלהי מוגדלת) בית המשפט העליון של הודו(למפת דלהי רגילה) בית המשפט העליון של הודו
 
בית המשפט העליון של הודו (בסנסקריט: भारत का सर्वोच्च न्यायालय) היא הרשות השיפוטית העליונה ובית המשפט העליון של הרפובליקה של הודו. זהו בית המשפט האחרון לערעורים עבור כל התיקים האזרחיים והפליליים בהודו, והוא מחזיק גם סמכות לביקורת שיפוטית. לבית המשפט העליון, המורכב מנשיא בית המשפט ועד 33 שופטים נוספים, יש סמכויות נרחבות בצורה של סמכויות שיפוט ראשית, ערעור והגשת חוות דעת מייעצת לנשיא הודו.
כבית המשפט החוקתי העליון, בית המשפט דן בערעורים בעיקר על פסקי דין של בתי המשפט העליונים של המדינות והטריטוריות של הודו. כבית משפט מייעץ, הוא דן בעניינים המופנים אליו על ידי נשיא הודו. במסגרת ביקורת שיפוטית, בית המשפט פוסל חוקים רגילים ואף תיקונים חוקתיים המפרים את דוקטרינת המבנה הבסיסי (אנ'), הנחשבים לתיקון חוקתי שאינו חוקתי.
החלטות בית המשפט מחייבות את בתי משפט האחרים בהודו וכן את ממשלת הודו וממשלות המדינות. בהתאם לסעיף 142 לחוקת הודו, לבית המשפט מוקנית סמכות השיפוט הטבועה למסור כל צו הנחשב הכרחי למען צדק מוחלט והנשיא מחויב לאוכפו.
מכיוון שחוקת הודו מעניקה לבית המשפט סמכות נרחבות במיוחד ליזום פעולות, לקבל ערעורים על כלל בתי המשפט האחרים במדינה ואת הסמכות לבטל תיקונים לחוקה, בית המשפט העליון של הודו נחשב לאחד מבתי המשפט העליונים החזקים בעולם.
היסטוריה

בשנת 1861 חוקק הפרלמנט של הממלכה המאוחדת את חוק בתי המשפט העליונים של הודו שהקים בתי משפט עליונים במחוזות שונים בהודו הבריטית כשהוא מבטל את בתי המשפט העליונים בקולקטה, מדראס ובומביי וגם את ה"סאדר אדלת", שישבו בעיירות השונות. בתי המשפט הללו היו בתי המשפט הגבוהים ביותר בהודו הבריטית עד להקמת בית המשפט הפדרלי של הודו (אנ') ב-1935. לבית המשפט הפדרלי הייתה סמכות שיפוט במחלוקות בין מחוזות ומדינות פדרליות ולדון בערעורים על פסק דין של בתי המשפט הגבוהים.
בית המשפט העליון של הודו הוקם ב-28 בינואר 1950, והחליף הן את בית המשפט הפדרלי של הודו והן את הוועדה המשפטית של המועצה הפרטית (אנ'), שהיוו עד אז את החוליה העליונה במערכת המשפט ההודית.
מושב בית המשפט העליון היה בתחילה בלשכת הנסיכים בבניין הפרלמנט ההודי שבו ישב בית המשפט הפדרלי הקודם של הודו מ-1937 עד 1950. בשנת 1958 עבר בית המשפט העליון למקום מושבו הנוכחי. בחוקת הודו נקבע כי בית המשפט יכלול שבעה שופטים בנוסף לנשיאו, כשהיא משאירה לפרלמנט את הסמכות להגדיל את מספר השופטים.
סמל בית המשפט העליון מייצג את סמל הודו, כשמעליו עם גלגל עליון הכולל 32 חישורים.
חוקת בית המשפט

סעיף 145 לחוקת הודו מסמיך את בית המשפט העליון לנסח כללים (בכפוף לאישור הנשיא) להסדרת הנוהג והנהלים בבית המשפט. שלוש גרסאות של הכללים פורסמו: הראשונה ב-1950, לאחר מכן ב-1966 והאחרונה ב-2013.
חוקת בית המשפט > הופעה בפני בית המשפט העליון

תקנות בית המשפט העליון שנקבעו ב-2013 מאפשרות רק לעורכי דין הרשומים בבית המשפט העליון להופיע בבית המשפט. עורכי דין אחרים המבקשים להופיע בפני בית המשפט יכולים לעשות זאת רק תחת חסותו של עורך דין המורשה בהופעה בפני בית המשפט.
הרכב > גודל בית המשפט

בחוקת הודו נקבע לבית משפט עליון תקן של נשיא ו-7 שופטים. בשנותיו הראשונות ישבו כלל שופטי בית המשפט העליון בתיקים שהוצגו בפני בית המשפט. ככל שעבודת בית המשפט גדלה הגדיל הפרלמנט את מספר השופטים מ-8 המקוריים ב-1950 ל-11 ב-1956, 14 ב-1960, 18 ב-1978, 26 ב-1986, 31 ב-1956. 2009, ל-34 ב-2019. ככל שמספר השופטים גדל, ישיבותיו הרגילות היו למושבים בני שניים ושלושה שופטים, המתאחדים לישיבות בנות חמישה שופטים ויותר במקרי דיון בשאלות יסוד בחוק.
הדיון הגדול ביותר אי פעם בבית המשפט העליון של הודו הוקם בשנת 1973 במשפט קסוננדה בהראתי נגד מדינת קראלה (אנ'), בו ישבו 13 שופטים שדנו בשאלה האם יש לפרלמנט זכות בלתי מוגבלת לתקן את החוקה, מה שיצר את דוקטרינת המבנה הבסיסי והתיקון החוקתי שאינו חוקתי.
הרכב > תנאי כשירות שופט בבית המשפט העליון

על מנת לכהן כשופט בבית המשפט העליון נדרש השופט להיות אזרח הודו שגילו אינו עולה על 65 שנים, שהיה שופט באחד מבתי המשפט העליונים למשך לפחות חמש שנים, עורך דין מורשה להופעה בפני בתי המשפט העליונים במשך עשור, או משפטן מומחה על פי דעת נשיא הודו.