stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריית חיים
חינוך ותרבות > תנועות נוער

בקריית חיים פועל משנת 1935 קן השומר הצעיר, ברחוב הפלוגות. בקן פעילות חינוכית ותרבותית ענפה וייחודית. הקן ידוע בקריה בשל יום הזיכרון השנתי שנערך בו לזכר חללי צה"ל בוגרי הקן והקריה. כמו כן התפרסם הקן בשל פעולה פרובוקטיבית שנערכה בו בשנות ה-70: במהלך פעולה שרף אחד המדריכים את דגל ישראל, כדי להבהיר שלא הסמלים חשובים, כי אם הרעיונות העומדים מאחוריהם. בשנת 2006 נפתח קן חדש של השומר הצעיר בבית מפ"ם הישן שברחוב בית אלפא. בית מפ"ם היה מוקד חשוב של המפלגה במשך שנים, ובעליו, קרן חבצלת, ראו לנכון להמשיך את פעילותו כקן שומרי, גם לאחר הפיכתה של מפ"ם למפלגת מרצ. במשך שנים רבות גרו חברי תנועת הבוגרים של השומר הצעיר בשכונה ופעלו בקהילה.
כיום חברים כ-200 חניכים וחניכות בקן.
מקום המדינה פעל בקרית חיים סניף של התנועה המאוחדת, שהיה ממוקם בתוך חורשת האקליפטוסים ושכן בתוך מבנים של הצבא הבריטי ומכמה צריפים שהוקמו במקום. הפעילות בתנועה המאוחדת כללה נערים מקרית חיים המזרחית והמערבית - בני עולים ובני ותיקים. באמצע שנות החמישים נבנה בניין בטון במקום הצריפים שהיו במקום, וזאת כחלק מהרחבת הרחובות במקום. בשנת 1958 התאחדה התנועה המאוחדת עם הנוער העובד, והסניף נקרא הנוער העובד סניף דרום. גם לתנועת הנוער העובד והלומד קן בקריה ששכן מצפון למפגש פסי הרכבת והכביש החוצה אותו, ליד שדרות קק"ל, בתחילת שנות השבעים עיריית חיפה השתלטה על המבנה והפכה אותו לגן ילדים, ופעילות הנוער העובד התרכזה בסניף הדרומי שהיה בעבר מקומה של התנועה המאוחדת. בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה קן זה השני בגודלו מבין קיני הנוער העובד והלומד בארץ, אחרי קן בורוכוב בגבעתיים. רבים ממקימי תנועת הבוגרים של הנוער העובד הם יוצאי קן קריית חיים ובין הבוגרים שהתפרסמו, ניתן למנות את שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר משה יעלון, ראש עיריית חיפה לשעבר האלוף במיל' עמרם מצנע, ניצב (בדימוס) יעקב בורובסקי, הזמרת חוה אלברשטיין והזמר יהודה פוליקר. בלוח הזיכרון של הקן מופיעה גם חנה סנש שהדריכה בקן. הקן שכן עד ראשית שנות ה-2000 בחורשת אקליפטוסים רחבת-ידיים. כאשר הורחבה תחנת הרכבת נסגר שטח גדול סביבה, נכרתו עצים רבים בחורשה והשטח הוסב למגרש חנייה. בנוסף, נסלל כביש דרך החורשה, העובר במנהרה מתחת למסילת הרכבת. התפתחויות אלו צמצמו את השטח העומד לרשות הקן, ושינו את אופיו. עם זאת, קן הנוער העובד והלומד בקריית חיים נותר גוף חינוכי המהווה בית-שני למדריכים ולחניכים רבים בקריה.
בקריה פעלה גם תנועת "נוער לנוער", ארגון נוער התנדבותי מיסודו של ארגון הנוער של תנועת בני ברית BBYO.
עיריית חיפה החלה להפעיל בקריית חיים גם את ארגון המד"צים (מדריכים צעירים), כשמפעילים מהארגון מגיעים לחטיבת הביניים בשכונה ופוגשים נערים ונערות שהוזמנו להיפגש עם הנציגים. הארגון גם מפגיש בין תלמידים מאזורים אחרים של חיפה. הפגישות נערכות אחת לשבוע באחד משלושה מבנים שונים, שכל תלמיד בחר לפי נוחותו: "בית יציב", "בית רסלר" ו"צ'רנה". בתוכנית לומדים את משמעות ההנהגה, ועקרונות הדרכה. לאחר שהתלמידים עוברים את הקורס, עליהם לעבוד בקייטנה או במועדונית כדי לקבל את תעודת ההדרכה שלהם, שהופכת אותם למדריכים מוסמכים.
חינוך ותרבות > בתי ספר

בקריה ארבעה בתי ספר יסודיים: "מגינים" ו"ארלוזורוב" בקריית חיים המזרחית ו"גורדון" ו"דגניה" במערבית. בית ספר יסודי נוסף, "נתיבים", נסגר בראשית המאה ה-21 עקב מיעוט תלמידים, ולאחר מכן, נהרס. בקריה שתי חטיבות ביניים: "שקד" (המכונה "הקמפוס הישן") ו"דגן" (המכונה "הקמפוס החדש"), וחטיבה עליונה אחת - "תיכון עירוני מקיף קריית חיים", שבצמוד לקמפוס שקד. שלוש החטיבות נקראות יחד "קריית החינוך קריית חיים".
בשנות החמישים פעל בקריה במשך מספר שנים סניף של בית הספר הממלכתי דתי "אהרון" מקרית שמואל.
חינוך ותרבות > מוסדות תרבות

בקריה שוכן "תיאטרון הצפון", מאולמות התיאטרון הגדולים והחדישים בישראל, במבנה שלפנים היה "בית העם" של קריית חיים (שבו פעל גם בית קולנוע). התיאטרון עצמו מכיל 24 שורות ויציע. אין לו להקת בית, והוא מארח מופעים נבחרים מתיאטראות הארץ.
מעברו השני של התיאטרון שוכן "בית יד לבנים ולהגנה". המקום משמש להנצחתם של נופלי הקריה במערכות ישראל ושל פעילות ארגון ההגנה, ונערכים בו, בין השאר, ערבי הרצאות. לצידו של בית יד לבנים נמצא גן ציבורי, "גן בית העם", בו מתקיימת העצרת השנתית ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בקריית חיים המזרחית פועל מרכז התרבות "בית נגלר", בו נערכים מופעי בידור, חוגים והרצאות, כדוגמת סדרת הרצאות הבריאות של פורום רמב"ם. בשנות ה-90 נסגרה הספרייה העירונית שפעלה בקריית חיים במשך עשרות שנים, "ספריית בורוכוב", אולם בעשור הראשון של המאה ה-21 נחנכה ספרייה עירונית חדשה בתוך "בית נגלר", לאחר שהמרכז עבר שיפוץ יסודי והרחבה.
בקריית חיים המערבית הוקם בשנות ה-90 מרכז תרבות עצמאי, "בית היינה", על שם המשורר היהודי-גרמני היינריך היינה. בסמוך לבית היינה ישנה ספריה ציבורית.
לאורך שדרות אח"י אילת הוקמו החל משנות ה-90 מסעדות ופאבים, שהפכו את השדרה לאזור בילוי מרכזי לתושבי האזור.
חינוך ותרבות > ספורט

במפגש שבין קריית חיים המערבית למזרחית נמצא מעוזה הנוסטלגי של קבוצת הכדורגל הפועל חיפה, אצטדיון קריית חיים. שמו הרשמי הוא "אצטדיון ד'אלסנדרו", על שם ראש עיריית בולטימור שביקר במועצת פועלי חיפה בתחילת שנות ה-60. נכון ל-2008 האצטדיון משמש בעיקר למשחקי הליגה לנוער ולאימוני הקבוצה.
בשנים 2014–2017 נבנה בקריה פארק ספורט משפחתי המשתרע על שטח של כ-90 דונם. הוא כולל מגרשי כדורגל, קט-רגל ומתקני כושר גופני, בהשקעה של כ-17 מיליון ש"ח.
לקריית חיים מועדון כדוריד ייצוגי השייך לאגודת מכבי, בשם "הקרייתים".
חיים דתיים > בתי כנסת

למן ראשית הקמת השכונה, שררו בה מגמות חילוניות מובהקות. עם זאת, היו גם משתכנים שהוריהם הדתיים עברו לגור בסמוך להם, וכן מספר משתכנים דתיים וכאלה שחזרו בתשובה לאחר התיישבותם במקום. באלול תרצ"ג (1933) התארגנה מביניהם קבוצה בראשות מר משה וישנבסקי (דג'לובסקי), על מנת להתקין בית כנסת ולארגן תפילות בצריף עזוב לקראת ראש השנה תרצ"ד. ההתארגנות נעשתה בחשאי, על מנת שוועד השכונה לא יתנגד לה. בשנה שלאחר מכן, קיבלו המתפללים רשות של הוועד להתפלל בבית העם, למגינת לבם של חלק מחברי הוועד. בליל ראש השנה תרצ"ה במהלך התפילה, נתקו אלמונים את החשמל בבית העם. במקום אף פרצה קטטה בין המתפללים לתושבים החילוניים. למחרת, כשבאו המתפללים לתפילת שחרית של ראש השנה, גילו כי בית העם מוסמר בקרשים, כך שלא ניתן להיכנס אליו.
בעקבות ההדים שעורר המקרה, החליט דירקטוריון הקרן הקיימת לבנות על אדמות הקק"ל בשכונה בית כנסת. מעשה זה עוגן בזכויות הקק"ל כפי שנוסחו בחוזה החכירה שעליו היו חתומים כל תושבי השכונה.
בין המתפללים לבין ועד הקריה היו חילוקי דעות לגבי מיקום בית הכנסת. ועד הקריה בקש לבנות את בית הכנסת ברחוב ב', בעוד המתפללים רצו למקמו ברחוב ג'. אבן הפינה לבית הכנסת הונחה בכ"ג שבט תרצ"ה (1935). בניית בית הכנסת התעכבה ובשנת 1940 עמד השלד בהמתנה למספיק כסף להשלמת בית הכנסת.
בשנת 1945 כבר היו בקריה שלושה בתי כנסת. בשנת 1957 נחנך בית הכנסת שומרי מסורת בקרית חיים המערבית.
חיים דתיים > רבני השכונה

הקרן הקיימת חייבה את האגודה ההדדית ואת תושבי השכונה לקבל רב במקום. ועד קריית חיים התנה מינוי רב לשכונה בכך שהרב יהיה מפקד מוסמך בהגנה ושיעבוד כפקיד באחד המפעלים השייכים למועצת פועלי חיפה. הרב זולפק, שהתאים לשני התנאים, מונה לתפקיד על ידי הרב קוק, אך עזב את המשרה לאחר זמן קצר. אחריו מונה לתפקיד הרב ניסן בן-ציון. בתחילה הוא התקבל בהתנגדות, אך עם הזמן זכה להערכה רבה על פועלו מצד התושבים. בתחילת 1947 מונה הרב משה לוין לרב השכונה. בתחילת 1955 נתמנה לרב השכונה הרב יצחק ניימן.
רבני השכונה הם הרב יעקב קליין והרב אברהם בלחסן.
תחבורה

קריית חיים נמצאת במיקום מרכזי בגוש הקריות. עוברים בה 2 קווי אוטובוס סדירים, שני קווי מטרונית, ובנוסף תחנת הרכבת קריית חיים.
בקצה המזרחי של קריית חיים נמצא ציר מרכזי "דרך עכו" אשר מהווה חלק מכביש 4. ובמקביל אליו גם כביש 22 המכונה "עוקף קריות".
לקריאה נוספת

צבי גנין, קריית חיים ארלוזורוב, ניסיון באוטופיה עירונית 1933–1983, 1984
אאוקן

בתקופת האאוקן החלו להתפתח ראשוני הלווייתנים, כמו הבסילוזאורוס הטורף.
אֵאוֹקֵן (אנגלית: Eocene) היא תקופה בפלאוגן שבעידן הקנוזואיקון. היא קרובה יותר לזמננו מאשר פלאוקן.
את השם טבע הגאולוג הסקוטי צ'ארלס לייל ב-1847. מקור המילה ביוונית, והוא הלחם בסיסים של Ἠώς ("אאוס", אלת השחר במיתולוגיה היוונית) ו-καινός ("קֵנוֹס" - חדש מפתיע), כלומר "השחר החדש". התקופה נקראת כך כי חלק מהמאובנים המצויים בשכבות התקופה הזו הם של מינים הקיימים גם היום. הייתה זו תקופה גאולוגית שראשיתה בעידן שבו התחילו הימים להציף את היבשות ונמשכה 22.1 מיליוני שנים, מלפני 56 מיליוני שנים עד לפני 33.9 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילאים: איפרסיאן (Ypresian), לוטטיאן (Lutetian), ברטוניאן (Bartonian) ופריאבוניאן (Priabonian).
ברוב שטחי כדור הארץ התחיל האאוקן, כשהימים חזרו והציפו את היבשות. באאוקן התרוממו באירופה ההרים הראשונים בקבוצה האלפינית: הפירנאים והאלפים הפרובאנסליים. פעולה טקטונית רבה חלה גם בחלקי עולם אחרים. הפעילות באה לידי ביטוי בשינויים תכופים בדמות הפלאוגאוגרפית של הארץ, כלומר, אירעו תנודות רבות של גבולות הים והיבשה, עם שינויי גובה היבשות ועומק הימים.
באאוקן התיכון התפשטו הימים לכיוון היבשות. באאוקן העליון נסוגו הימים מהיבשות.
בצפון אפריקה מהוות שכבות האאוקן המשך לשכבות הקרטיקון העליון, ובשתיהן יש הרבה חומרים זרחניים (פוספאטים).
המאובנים באאוקן מעידים על תמורות ביולוגיות גדולות: אין באאוקן מאובנים של יצורים רבים שחיו בתקופות קודמות, אך יש מאובנים של יצורים, שנוצרו באאוקן ונכחדו באוליגוקן. היצורים הללו התרבו עד כדי כך, ששלדיהם המאובנים יצרו שכבות עבות ורחבות מאוד. בשכבות התחתונות של האאוקן יש מאובנים של יצורים בעלי מבנה שיניים פרימיטיבי מאוד. יצורים אלה (אבות הפילים ואבות הסוסים ואחרים) נוצרו באמצע המזוזואיקון. מאובנים של צמחים ויצורים באאוקן מעידים על כך שבאזור הים התיכון שרר אקלים טרופי.
באאוקן אירעה אבולוציה של הדגים הטרונקטס ואמפיסטיום, מאובני מעבר בין חולייתן לדג שטוח. בדג שטוח מודרני טיפוסי, הראש לא סימטרי ושתי העיניים בצד אחד של הראש. בהטרונקטס ואמפיסטיום החל מעבר מהראש הסימטרי הטיפוסי של חולייתן לדג שטוח: עין אחת ממוקמת בסמוך לחלק העליון של הראש, ולשאר השלד יש מאפיינים פרימיטיביים שנעדרים מדגים שטוחים.
אאוקן - תפוצה בישראל

בישראל מצויות על פני השטח שכבות סלע שהורבדו בתקופת האאוקן (בעיקר גיר וקירטון) בחלקים נרחבים מהנגב, בשפילת יהודה, בשומרון, ברמות מנשה, בגבעות אלונים ובחלקים מהגליל העליון. במפות הגאולוגיות מיוצגות שכבות אלו בסימון "e" ו-"elm", והן נקראות בכללות "חבורת עבדת" על שם רמת עבדת, האזור בו הייתה הרבדה מאסיבית ומגוונת של סלעים מאותה תקופה.
בין ההרים ששכבות סלע אאוקניות מצויות על פני שטחן, ניתן למנות את הר כרכום, הר עיבל, פסגת הסרטבה, ועוד.
רוב מערות המסתור מתקופת מרד בר כוכבא, ומערות הפעמון בשפלת יהודה, חצובות בסלע קירטון מהאאוקן.
ראו גם

לוח הזמנים הגאולוגי
הערות שוליים

↑  Friedman M (2008). “The evolutionary origin of flatfish asymmetry”, Nature 454(7201): p. 209-212: <www.academia.edu/download/30913977/Friedman_2008.pdf>
↑  Matt Friedman (2012). "Osteology of Heteronectes chantey (Acanthomorpha, Pleuronectiformes), an Eocene stem flatfish, with a discussion of flatfish sister-group relationships". Journal of Vertebrate Paleontology. 21 (4): 735–756. doi:10.1080/02724634.2012.661352.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553996305171  BnF: cb11958271w (data)  GND: 4152488-3  LCCN: sh99011708  NKC: ph117619 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
People of color

המונח people of color, ובאופן מקוצר POC (מאנגלית: אנשים של צבע, אנשים בעלי צבע),
הוא מונח שנטבע בארצות הברית כדי לתאר את כל מי שאינו אדם לבן. המונח כולל את כל הלא-לבנים, תוך שימת דגש על החוויות המשותפות של גזענות מערכתית. המונח עשוי לשמש גם קטגוריות קולקטיביות נוספות של אנשים כגון "קהילות של צבע", "גברים של צבע" (MOC), ו-"נשים של צבע" (WOC).
המונח מקביל למילה "colored" (צבעוניים) שהיה בשימוש בעיקר כלפי שחורים, ובעיקר בדרום ארצות הברית החל בתקופת העבדות ובעיקר אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית ולתוך תקופת ההפרדה הגזעית על פי חוק. המונח "צבעוני", אם כן נחשב כגזעני, בעוד המונח "אדם של צבע" נחשב כניסיון לחדש את המונח "צבעוני ללא התנגדות.
היסטוריה

הספר American Heritage Guide to Contemporary Usage and Style מצא שימוש במונח "people of color" החל מ-1796. הוא שימש אז כדי להתייחס לאנשים בהירי עור ממוצא אפריקאי-אירופאי מעורב. הקולוניאליסטים הצרפתיים השתמשו במונח gens de couleur ("אנשים של צבע") בהתייחסות לאנשים ממוצא מעורב אשר שוחררו מעבדות באמריקה. בדרום קרוליינה וחלקים אחרים של הדרום של ארצות הברית, המונח שימש כדי להבחין בין עבדים שהיו בעיקר "שחורים" לבין אנשים חופשיים שהיו בעיקר "צבעוניים", או מ"גזע מעורב". לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, כבר לא היה שימוש במונח. בתקופה זו, עלה השימוש במונח "צבעוני" (colored), שהתייחס לכל אדם שנחשב כשחור, כולל אנשים ממוצא מעורב. עם התרחבות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בשנות ה-1960, ועם חקיקה לזכויות האזרח באותה התקופה, השימוש במונח - ששימש בדרך כלל לסימון הפרדה גזעית או לקידום הפרדה כזו - ירד וכמעט ונעלם.
פעיל זכויות האזרח מרטין לותר קינג אמנם השתמש במונח "people of color" בשנת 1963, אך הביטוי "people of color" במשמעותו הנוכחית לא תפס עד שנות ה-1970 המאוחרות. בסוף המאה ה-20, המונח "person of color" הוצג לראשונה בארצות הברית על מנת לסתור את ההתנשאות המשתמעת מהמונחים "לא-לבן" ו"מיעוט", ופעילי צדק גזעי בארצות הברית, בהשפעת תאורטיקנים כמו פרנץ פנון, הפכו את המושג לפופולרי. בשנות ה-1980 המאוחרות ותחילת שנות ה-1990, המונח כבר היה בשימוש נרחב. גם פעילי אנטי-גזענות בשטח וגם אקדמאים ביקשו להרחיב את ההבנה של גזע מעבר לדיכוטומיה של שחור-לבן שרווחה אז.
על פי האקטיביסטית לורטה רוס, המונח "women of color" (נשים של צבע) הוכנס ללקסיקון האקטיביזם בשנת 1977, בכנס הנשים הלאומי (אנ'), שנערך בתמיכתו של הנשיא ג'ימי קרטר, ובראשותה של בלה אבצוג. לדבריה, במסמך הפעולה של הכנס, שהיה בן יותר מ-200 עמודים, כלל פחות משלושה עמודים של תוכנית פעולה למען נשים שחורות. המשלחת השחורה לכנס הקימה קבוצת פעולה מתנגדת, והציעה תוכנית חלופית, מורחבת. בהמהלך התגלגלות אירועים אלה, קבוצות נשים ממיעוטים אחרים, כמו הלטינות, ביקשו גם להיות חלק מתוכנית הפעולה, וכך הורחבה התוכנית ונקראה "תוכנית הפעולה למען נשים של צבע".
משמעות פוליטית

על פי סטיבן סאריס, יש בארצות הברית יש שתי חלוקות גזעיות רווחות. הראשונה היא "שחור-לבן", אותה הוא מתאר כ"בעיקרון אנטי-שחורים". החלוקה הגזענית השנייה היא "בין לבנים לבין כל אחד אחר", כאשר "לבנים" מפורשים באופן צר מאוד, וכל מי שאינו לבן הוא "אדם של צבע". מכיוון שהמונח "אנשים של צבע" כולל הרבה אנשים שונים מאוד זה מזה, והמשותף ביניהם הוא רק ההבחנה המופעלת עליהם שהם אינם לבנים, הקיטלוג הזה מושך תשומת לב לתפקיד המרכזי של הגזעה בארצות הברית. ג'וזף טומן טוען כי המונח "אנשים של צבע" הוא אטרקטיבי כי הוא מאחד קבוצות אתניות וגזעיות לכדי קולקטיב תוך הזדהות.
השימוש במונח "people of color" - שעם העלייה בשימוש במדיה החברתית התפשט מארצות הברית לשאר העולם - מקושר לעיתים קרובות עם תנועות למען צדק חברתי. סלוודור וידאל-אורטיז סיכם את המשמעות של המונח בספרו The Encyclopedia of Race, Ethnicity and Society: "אנשים של צבע מציע שקיימים יחסים חברתיים בין קבוצות מיעוט אתניות וגזעיות... זהו מונח שהשימוש בו הוא בעיקר מחוץ למעגלים אקדמיים מסורתיים, לעיתים קרובות במסגרות אקטיביסטיות, אבל הוא אט-אט מחליף את השימוש במונחים כמו מיעוטים אתניים או גזעיים... בארצות הברית במיוחד, יש למונח קו-מסלול ברור – מהמונחים הפוגעניים כמו כושים, לצבעוניים, לאנשים של צבע... אנשים של צבע הוא מונח פוליטי, אך הוא גם מונח המאפשר זהות יותר מורכבת עבור האינדיבידואל – זהות יחסית שבהשתנות תמידית."
עם זאת, המינוח כבר מצא את דרכו למיינסטרים, ומדריכי כתיבה, ביניהם American Heritage Guide to Contemporary Usage and Style, ומדריך הסגנון של בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד, ומוסדות אחרים להשכלה גבוהה ממליצים על השימוש במונח "people of color" על פני חלופות אחרות. שלא כמו "צבעוני" ("colored"), אשר מתייחס רק לשחורים (בארצות הברית - בדרום אפריקה, למשל, השימוש הוא עדיין לאנשים ממוצא מעורב), ונחשב בדרך כלל כפוגעני, "אדם של צבע", על גרסאותיו, מתייחס לכלל העמים הלא-אירופיים – לעיתים קרובות עם הרעיון שיש בסיס לסולידריות פוליטית ביניהם – ו"כמעט תמיד נחשב כמונח של גאווה וכבוד".
ראו גם

מיקרו-אגרסיה
הערות שוליים

↑  Jackson, Yo (2006). Encyclopedia of Multicultural Psychology. Thousand Oaks, CA: SAGE. p. 77. ISBN 9781412909488. For example, the person of color (POC) racial identity model describes racial identity development for people of color...
↑  Franklin, Anderson J.; Boyd-Franklin, Nancy; Kelly, Shalonda (2006). "Racism and Invisibility". Journal of Emotional Abuse. 6 (2–3): 9–30. doi:10.1300/J135v06n02_02. ISSN 1092-6798.
↑  Alvin N. Alvarez; Helen A. Neville (1 במרץ 2016). The Cost of Racism for People of Color: Contextualizing Experiences of Discrimination. Amer Psychological Assn. ISBN 978-1-4338-2095-3. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Houghton Mifflin Company (2005). The American Heritage Guide to Contemporary Usage and Style (PDF). Houghton Mifflin Harcourt. p. 356.
↑  Trigger, Bruce G. (1978). Northeast. Smithsonian Institution. p. 290.
↑  Brickhouse, Anna (2009). Transamerican Literary Relations and the Nineteenth-Century Public Sphere. Cambridge University Press. p. 91. ISBN 978-0521101011.
↑  Powers, Bernard. Black Charlestonians: a Social History 1822-1885. University of Arkansas Press, 1994
↑  William Safire (20 בנובמבר 1988). "On language: People of color". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Black Press at 150", editorial, The Washington Post, March 18, 1977
↑  Christine Clark, Teja Arboleda (1999). Teacher's Guide for in the Shadow of Race: Growing Up As a Multiethnic, Multicultural, and "Multiracial" American. Routledge. p. 17. The term People of Color emerged in reaction to the terms "non-White" and "minority." … The term people of color attempts to counter the condescension implied in the other two."
↑  Rinku Sen. "Are Immigrants and Refugees People of Color?". ColorLines. אורכב מ-המקור ב-2010-04-18. נבדק ב-2018-09-12.
↑  Elizabeth Martínez (במאי 1994). "Seeing More Than Black & White". Z Magazine. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Loretta Ross on the Phrase “Women of Color”, Lisa Wade, Sociological Images, March 26, 2011
↑  Zack, Naomi (1995). American Mixed Race: The Culture of Microdiversity. Rowman & Littlefield. pp. 55–56. ISBN 0847680134.
↑  Tuman, Joseph S. (2003). Communicating terror. SAGE,. ISBN 978-0-7619-2765-5.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
↑  Maurianne Adams; Lee Anne Bell; Pat Griffin (1997). Teaching for Diversity and Social Justice: A Sourcebook. Psychology Press. p. 98. ISBN 978-0-415-91057-6.
↑  https://www.npr.org/sections/codeswitch/2014/03/30/295931070/the-journey-from-colored-to-minorities-to-people-of-color, Kee Malesky, NPR, March 30, 2014
↑  Houghton Mifflin Company, p. 319
↑  "Stanford Graduate School of Business Writing and Editing Style Guide" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-6 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mount Holyoke College. "Editorial Style Guide".
המתקפה במחוז חרקוב (2024)

ב-10 במאי 2024, הכוחות המזוינים הרוסים החלו במבצע התקפי במחוז חרקוב באוקראינה, תוך הפגזות וניסיון לפרוץ את ההגנות של הכוחות המזוינים של אוקראינה לכיוון וובצ'נסק וחרקוב.
רקע

בחודשים הראשונים לפלישתם, הצליחו הכוחות המזוינים הרוסים לכבוש חלקים נרחבים מצפון מזרח מחוז חרקוב, כולל העיירות קופיאנסק, איזיום, שבצ'נקובה ובלאקלייה. בעקבות מתקפת נגד בספטמבר 2022, כוחות אוקראינים הצליחו לכבוש מחדש את האזורים הללו ולדחוק את הכוחות הרוסיים כמעט מכל המחוז.
במהלך החודשים הראשונים של 2024, הופיעו דיווחים כי הצבא הרוסי בונה מחדש את כוחותיו בצפון כדי לפתוח במתקפה חדשה לכיוון חרקוב מאוחר יותר באותה שנה. גם דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב ושר החוץ הרוסי סרגיי לברוב איימו שוב ושוב לתקוף את מחוז חרקוב ולהקים אזור חיץ כדי להגן על מחוז בלגורוד ברוסיה בתגובה להתקפות חוצות גבולות של אוקראינה. ב-8 במאי 2024 דיווח מושל מחוז חרקוב, אולה סינייהוב, על התכנסות גדולה של כוחות רוסים מצפון לאזור. מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, אולכסנדר ליטוויננקו, אמר לאחר מכן כי למעלה מ-50,000 חיילים רוסים הוצבו באזור הגבול.
המתקפה > 10 במאי

לפי משרד ההגנה של אוקראינה, כוחות רוסים הפגיזו עמדות בפצצות מונחות לכיוון וובצ'נסק במהלך היום והוסיפו אש ארטילרית בלילה. ניסיון לפרוץ את קו החזית תועד ב-5:00 בבוקר ב-10 במאי. עד 4–5 גדודי חי"ר רוסיים מכוח חדש שהוקם חצו את גבול המדינה, ולפי הדיווחים כבשו את הכפרים קרסנה, בוריסיבקה, סטרילצ'ה ופילנה (או'). וובצ'נסק ספגה במהלך הלילה אש ארטילרית כבדה, שנמשכה למחרת. הכוחות המזוינים של אוקראינה קראו לתושבי צפון מחוז חרקוב להתפנות. מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, אולכסנדר ליטוויננקו, אמר לאחר מכן כי למעלה מ-30,000 חיילים רוסים היו מעורבים במתקפה.
לפי העיתונאי הצבאי האוקראיני יורי בוטוסוב, אזור הגבול הכבוש היה "אזור אפור" מאחורי קו ההגנה האוקראיני ללא נוכחות צבאית אוקראינית, למעט סטרילצ'ה. סינייהוב התייחס גם לכפרים המושפעים כ"אזור אפור", בטענה כי "הכוחות המזוינים האוקראינים לא איבדו אף מטר". על פי DeepStateMap.Live אתר אנליסטים, בציטוט מקורות חסויים, כוחות רוסים כבשו את הכפר פילנה מספר ימים לפני ה-10 במאי, אך תקשורת לקויה בתוך הצבא האוקראיני מנעה כל פעולה בתגובה לכך.
מאוחר יותר אחר הצהריים נשלחו יחידות מילואים למחוז חרקוב כדי להחזיק את הקו הקדמי, לפי משרד ההגנה האוקראיני.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי אמר כי ארטילריה הצליחה עד כה להדוף את המתקפה הרוסית במחוז חרקוב וכי רוסיה עשויה למשוך עתודות נוספות כדי לתמוך במתקפה, אך הכוחות המזוינים של אוקראינה מוכנים להתנגד להם.
מאוחר יותר באותו יום אמר מפקד אוקראיני בכיר כי כוחות רוסים דחקו את הכוחות האוקראינים לאחור קילומטר אחד מהגבול הרוסי-אוקראיני ושואפים להתקדם 10 קילומטרים לתוך אוקראינה. עיר הגבול וובצ'נסק הייתה נתונה ל"הפגזות מסיביות" והתושבים פונו.
גם בכפרים פלטניבקה (או'), האטישצ'ה (או'), הופטיבקה, מוהוכובץ (או'), אוליניקובה (או') ואוהירצבה (או') דווח על קרבות. בלוגרים רוסים טענו כי פלטניבקה, האטישצ'ה, אוהירצבה וזלנייה (או') עברו לשליטה רוסית, על פי המכון לחקר המלחמה (ISW), שלא הצליח לאמת את הטענות. החטיבה הממוכנת ה-42 של אוקראינה פרסמה צילומים של יחידת ה"פרון" שלה כשהיא משמידה ארבעה נגמ"שי חי"ר רוסים BMP באזור פילנה תוך שימוש במל"טים קרביים, בטענה שגרמו למספר נפגעים.
חבר בתנועת הפרטיזנים האוקראינית Atesh המשרת לכאורה בצבא הרוסי טען שחלקים מהיחידה שלו, גדוד רובאים ממונע של הקורפוס ה-44, סירבו להשתתף בהסתערות על מחוז חרקוב, עקב כישלון החבלה והסיור הקודמים וחוזקם של הביצורים האוקראינים.
עד 10 במאי, כוחות רוסים, לפי ה-ISW, תפסו כ-35 מיילים רבועים של שטח, למרות שכוחות אוקראינים טענו שהדפו את הכוחות הרוסיים לאחור.
המתקפה > 11 במאי

האוקראינים טענו כי השמידו 20 יחידות רוסיות של ציוד משוריין במהלך המתקפה של היום הקודם. נזאר וולושין, דובר הקבוצה המבצעית-אסטרטגית חורטיציה באוקראינה, טען כי הרוסים כלולים ב"אזור האפור" וכי המתקפה למעשה נהדפה.
על פי ה-ISW, קטעים ממוקמים גאוגרפיים שפורסמו ב-11 במאי הצביעו על כך שמורוקובץ, אוליניקובה ואוהירצבה נפלו לשליטה רוסית. בלוגרים צבאיים רוסים טענו כי כוחות רוסים כבשו גם את הכפרים הופטיבקה, קודייבקה (או') וטיחה (או'), וניסו להתקדם לתוך וובצ'נסק, אם כי צוות החשיבה אמר שהוא לא צפה בראיות לאימות הטענות הללו. משרד ההגנה הרוסי טען בתדרוך כי כוחותיו כבשו חמישה כפרים: סטרילצ'ה, פילנה, בוריסיבקה, אוהירטסבה ופלטניבקה.
המתקפה > 12 במאי

משרד ההגנה הרוסי טען כי כוחותיו כבשו את הכפרים האטישצ'ה, קראסנה, מורוקובץ ואוליניקובה.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה אולכסנדר סירסקי כתב בטלגרם כי המצב במחוז חרקוב "החמיר באופן משמעותי". על רקע טענות של מקורות רוסים ואוקראינים ללחימה בתוך וובצ'אנסק, ISW העריך שהאטישצ'ה, פלטניבקה וטיקה היו תחת שליטה רוסית.
המתקפה > 13 במאי

אתרי החדשות האוקראינים Rubryka ואוקראינסקה פרבדה דיווחו כי מפת DeepState מצביעה על כך שכוחות רוסים השתלטו על הכפר זלינה, בעוד הכפר לוקיאנצי (או') נלכד כמעט לחלוטין.
כוחות אוקראינים טענו כי הרגו למעלה מ-100 חיילים רוסים ב-24 השעות האחרונות בצפון מחוז חרקוב. כחמישה גדודים רוסים היו מעורבים בלחימה בוובצ'נסק. גורמים רשמיים אוקראינים הכירו כי הכוחות הרוסיים השיגו "הישגים טקטיים" וכי נראה כי הכוחות האוקראינים נמנעים ממעורבות ישירה עם הכוחות הרוסיים. המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה אמר בפייסבוק כי כוחותיו "מבצעים פעולות הגנה, גורמים נזקי אש לאויב, משתמשים באופן נרחב במערכות בלתי מאוישות לסיור ומבצעים תקיפות נקודתיות כדי לגרום נזק מרבי", והוסיף כי מילואים נפרסות "לייצב את המצב".
המתקפה > 14 במאי

הצבא האוקראיני הודיע כי כוחותיו "שינו עמדות" בלוקיאנצי "כדי להציל את חיי חייליו עקב התקפות רוסיות מתמשכות.
המתקפה > 16 במאי

הנשיא זלנסקי הגיע לחרקוב כדי להיפגש עם צמרת הצבא האוקראיני ואמר כי המצב בחרקוב "קשה מאוד אבל בשליטה".
חיילים אוקראינים, שנלחמו ליד חרקוב, דיווחו כי הם "מעולם לא ראו משהו קרוב למספר הלנסטים (מל"טים) שעפים" בהשוואה לקרבות קודמים. עם זאת חיילים אוקראינים דיווחו שהם לא צריכים לקצוב פגזים כמו בקרבות קודמים. כוחות רוסים הפחיתו את מספר התקיפות של כלי רכב משוריינים, לכאורה, עקב אבדות, תוך שימוש בקבוצות קטנות יותר של חיל רגלים, 5-20, בהתקפות. עם כתיבת ISW: "קצב הפעולות ההתקפיות של רוסיה באזור ממשיך לרדת".
המתקפה > 17 במאי

נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הצהיר לראשונה בנוגע למתקפה החדשה וטען כי התוכנית הנוכחית של רוסיה היא יצירת "אזור חיץ" במטרה לעצור את ההפגזה האוקראינית על בלגורוד ולהגן על אזורי הגבול. לדבריו, אין תוכניות לכבוש את העיר חרקוב נכון לעכשיו.
זלנסקי הודה כי הכוחות הרוסיים התקדמו עד עשרה קילומטרים לתוך מחוז חרקוב, אך טען כי הם מעוכבים על ידי קווי הגנה אוקראינים ראשוניים.
שני בני אדם נהרגו ו-25 נפצעו בתקיפה אווירית רוסית בחרקוב.
המתקפה > 18 במאי

רוסיה טענה כי השתלטה על הכפר סטרייציה (או').