stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס

| --- | --- |
 לידה:  243 לפנה״ס? 
 פטירה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  קנסור (209 לפני הספירה–209 לפני הספירה)  קונסול (204 לפני הספירה–204 לפני הספירה)  טריבון צבאי (216 לפני הספירה–216 לפני הספירה)  פרו-פראיטור (213 לפני הספירה–211 לפני הספירה)  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–ערך בלתי־ידוע)  פראיטור (213 לפני הספירה–213 לפני הספירה)  אידיל קורולי (214 לפני הספירה–214 לפני הספירה)  לגאטוס (201 לפני הספירה–199 לפני הספירה) 
 
פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס (בלטינית: Publius Sempronius Tuditanus; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מדינאי ומצביא רומאי.
קריירה מוקדמת

סמפרוניוס היה נצר למשפחת הסמפרוניי. הוא היה ככל הנראה אחיין או בן דוד של הקנסור מרקוס סמפרוניוס טודיטאנוס.
מעט מאוד ידוע על ראשית חייו. הוא שימש כטריבון צבאי בשנת 216 לפנה"ס במהלך קרב קאנאי. לאחר שהקרב הסתיים בכישלון רומאי מביש ובמותו של אחד הקונסולים, מצאו עצמם שני מחנות רומאים שחנו מעברו השני של הנהר אופנטו מכותרים בידי האויב הקרתגי. הקרתגים העייפים החליטו להטיל מצור קודם כל על המחנה הרומאי הקטן יותר ורק אחר כך לתקוף את המחנה הגדול. החיילים במחנה הגדול ביקשו מחבריהם הנצורים לנסות לפרוץ את המצור ולהגיע אליהם, אולם רבים, ובמיוחד החיילים מחילות העזר, סירבו להסתכן והעדיפו להיכנע. טיטוס ליוויוס מספר שבאותה נקודה נעמד טודיטאנוס בפני החיילים ונזף בהם על פחדנותם, וקרא להם לנסות להימלט בחשכת הליל. 600 איש הסכימו בסופו של דבר ללכת אחריו, ובלילה הם התחמקו מהמצור. הקרתגים הבחינו בכך, והחלו ליידות בהם חיצים ואבנים. הרומאים פסעו בטור והרימו כאיש אחד את המגנים שלהם כך שההתקפה נבלמה. הם הצליחו להגיע אל המחנה הגדול ויחד עמו חמקו אל העיר קנוסיום. מאוחר יותר, כאשר התקיים דיון בסנאט האם לפדות את החיילים שנפלו בשבי במהלך קרב קאנאי, קם טיטוס מאנליוס טורקוואטוס והתנגד לכך נמרצות. כנימוק לדבריו הוא הביא את אומץ הלב של טודיטאנוס ואנשיו שהסתכנו כדי לא ליפול בשבי.
הוא נבחר בשנת 214 לפנה"ס לאיידיל קוריולי יחד עם גנאיוס פולוויוס קנטומליוס. ומאוחר יותר קיבל תפקיד של פראיטור וארימיניום נבחרה כפרובינקיה שלו. בשנת 209 לפנה"ס נבחר כקנסור יחד עם מרקוס קורנליוס קאתאגוס. במסגרת תפקידם הם נדרשו להרכיב את "רשימת הסנאט" (lectio senatus), אשר הורכבה מהמגיסטראטים שנבחרו על ידי הקנסורים בסדר יורד. הרכבת הרשימה התעכבה בשל המחלוקת בשאלה מי ימונה כפרינקפס סנאטוס - ראש הסנאט. קורנליוס רצה לבחור בטיטוס מאנליוס טורקוואטוס בעוד סמפרוניוס הציע את פאביוס מאקסימוס. בסופו של דבר קורנליוס ויתר ופאביוס קיבל את התפקיד.
המלחמה נגד פיליפוס

בשנת 205 לפנה"ס הוא קיבל פיקוד על הכוח הרומאי שלחם ביוון נגד פיליפוס החמישי, מלך מוקדון (המלחמה המוקדונית הראשונה). עם זאת, אותה תקופה החלה בעלת בריתה הקרובה ביותר של רומא בבלקן, הליגה האיטולית, לחוש שנטל המלחמה נופל בעיקר על כתפיה וכי הסובלות העיקריות ממנה הן הפולייס היווניות. לפיכך זמן קצר לפני שנחת סמפרוניוס ביוון חתמו האיטולים חוזה שלום נפרד עם המוקדונים. בראשית השנה נחת סמפרוניוס באפידמנוס עם 35 אוניות מלחמה ו-11,000 לוחמים. כוח מכובד, אולם לא מספיק כדי להכריע את מוקדון. סמפרוניוס שלח שליחים אל האיטולים בניסיון להחזיר אותם לברית עם רומא, אולם הם נאלצו לשוב כלעומת שבאו.
בלית ברירה נע סמפרוניוס צפונה והטיל מצור על העיר דימאלי. פיליפוס מצדו ניסה את כוחו כנגד אפולוניה, והשחית את שדותיה. סמפרוניוס נטש את המצור והחל נע אל אפולוניה במטרה לצאת לקרב מול פיליפוס. אולם בינתיים הצליחו מתווכים מערי מדינה יווניות ובראשן אפירוס, לשכנע את פיליפוס וסמפרוניוס לחתום על הסכם שלום. ההסכם נחתם בעיר פויניקי שבאפירוס, וכונה לפיכך הסכם פויניקי. חתמו עליו הרפובליקה הרומית, פרגמון, ספרטה, מסניה, אליס, האילירים, איליון ואתונה. אם כי ייתכן ששתי האחרונות לא חתמו מעולם על ההסכם והוספו בידי כותבי היסטוריה רומאיים לצורכי תעמולה. מצד שני חתמו על ההסכם מוקדון, הליגה האכאית, ביתיניה, אפירוס, תסליה, בויאוטיה, אקרנאניה ואפירוס.
המלחמה נגד חניבעל

בשנה הבאה (204 לפנה"ס), נבחר לקונסול יחד עם עמיתו לשעבר כקנסור מרקוס קורנליוס קאתאגוס. על פי המנהג חולקו ביניהם הלגיונת השונים. סמפרוניוס קיבל פיקוד על הלגיונות שהוצבו בברוטיום נגד חניבעל, וקורנליוס קיבל פיקוד על הלגיונות שהוצבו באטרוריה מול מאגו ברקה. האסטרטגיה של חניבעל נשענה באותה תקופה על מגננה על עיר הנמל קרוטון, שהייתה למעשה עיר הנמל האחרונה שנותרה לו. בקיץ של אותה שנה ניצח חניבעל את סמפרוניוס בקרב קטן ליד קרוטון. סמפרוניוס נמלט למחנהו, וחניבעל לא העז לתקוף אותו. סמפרוניוס, נחוש להשיב את כבודו העצמי הרמוס, התאחד עם צבאו של הפרוקונסול קראסוס, ובכוחות מתוגברים צעד אל שערי קרוטון. חניבעל יצא נגדו, אולם לא היה יכול לצבא המאוחד ונסוג אל קרוטון כשהוא מותיר מאחוריו 4,000 הרוגים. סמפרוניוס לא ניצל את ניצחונו כדי להטיל מצור על קרוטון, והסתפק בכיבוש כמה עיירות בסביבה.
הוא נזכר פעם אחרונה בידי טיטוס ליוויוס, כאחד מחברי המשלחת שיצאה ליוון בשנת 194 לפנה"ס כדי לבדוק אפשרות של מלחמה נוספת נגד מוקדון. לאחר מכן לא ידוע עליו דבר.
הערות שוליים

↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 50.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 60.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 43.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 44.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושבעה, 11.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 403.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 404.
↑  .F. W. Walbank, Philip V of Macedon (1940). p. 102
1 2  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ותשעה, 12.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 405.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 405 הערה 86.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 444.
מהפכת שינהאי

מהפכת שׂינְהַאי (בסינית: 辛亥革命;‏ 10 באוקטובר 1911 – 12 בפברואר 1912) הייתה מהפכה עממית בסין. המהפכה התרחשה בשנה הסינית שינהאי (1911), וקרויה על שמה. במהלך המהפכה הדיחו מהפכנים רפובליקנים, בהובלתו של סון יאט-סן, את שושלת צ'ינג הקיסרית אשר שלטה במדינה מאז 1644, והקימו את הרפובליקה הסינית.
המהפכה החלה בהתקוממות ווצ'אנג ובהתפשטות המרידות הרפובליקניות במחוזות הדרומיים. לאחר משא ומתן ממושך בין המשטר הרפובליקני בנאנג'ינג לבין תומכי הקיסר בבייג'ינג, ויתר הקיסר פּוּ-יִי על כתרו באופן רשמי.
מהפכת שינהאי פתחה בסין תקופה של מאבקים על אופי המדינה. בפרק זמן זה היו במדינה שתי תקופות קצרות של שלטון מונארכי ומספר תקופות של משטרים יציבים, עד לכינונה הסופי של הרפובליקה.
הערות שוליים

↑  Li, Xiaobing. [2007] (2007). A History of the Modern Chinese Army. University Press of Kentucky. ISBN 0-8131-2438-7, ISBN 978-0-8131-2438-4. pp. 13, 26–27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285781205171  BnF: cb119361068 (data)  LCCN: sh85024103  NDL: 00571018  NKC: ph744590 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוביסופט מונטריאול

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בת של יוביסופט
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־28 שנים)
 חברת אם:  יוביסופט 
 מיקום המטה:  מונטריאול, קוויבק שבקנדה
 קואורדינטות:  45°31′33″N 73°35′56″W﻿ / ﻿45.52579°N 73.59882°W﻿ / 45.52579; -73.59882 
 בעלות:  יוביסופט
 ענפי תעשייה:  משחקי הווידאו
 מוצרים עיקריים:  סדרת משחקי Assassin's Creed, Far Cry, Splinter Cell (סדרת משחקים), הנסיך הפרסי (סדרת משחקים), Watch Dogs
 עובדים:  2,300+
  
 montreal.ubisoft.com
 he
 
יוביסופט מונטריאול (בצרפתית: Ubisoft Montréal) היא חברה בת של חברת יוביסופט הממוקמת בעיר מונטריאול, קוויבק שבקנדה.
החברה נוסדה בשנת 1997. תחילה הפעילה ופיתחה פרויקטים קטנים, וכיום הסטודיו הוא מבין החברות הגדולות בעולם בפיתוח משחקי וידאו למחשב ולקונסולות. היא מעסיקה מעל 2,300 עובדים, והם אחראים לפיתוח הכותרים המפורסמים: סדרת משחקי Assassin's Creed, ‏Far Cry, הנסיך הפרסי, סדרות המשחקים של הסופר טום קלנסי, Watch Dogs וכו'.
הסטודיו נפתח בשנת 1997, תחילה במימון ממשלתי. החברה הצרפתית Ubisoft פתחה את סטודיו בסביבת קהילת דוברי הצרפתית בקוויבק והשתוקקה להתפתח אל השוק בצפון אמריקה.מרטין טרמבליי מונה לסמנכ"ל החברה וקודם להיות המנכ"ל כשנה מאוחר יותר.
ראו גם

טום קלנסי
יוביסופט
סלק עלים

| סלק עלים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: סלקיים
סוג:: סלק (סוג)
מין:: סלק מצוי
תת־מין:: סלק עלים
שם מדעי
 B. vulgaris subsp. cicla
סלק עלים, מַנְגוֹלְד או פזי (שם מדעי:Beta vulgaris subsp. vulgaris) הוא זן של סלק אשר בוית להשגת עלים וגבעולים גדולים ואכילים, בניגוד לזן הסלק הנפוץ יותר, אשר בו השורש הוא החלק המזין. עליו של סלק העלים יכולים להיות במספר צבעים, הנפוצים יותר הם בעלי גוון אדום או גוון ירוק-לבן.
סלק העלים מקובל במטבח הים-תיכוני ובמטבח הערבי. לעלים הצעירים טעם מריר קמעה והם עשויים לשמש לסלט טרי. עלים בוגרים נאכלים לאחר בישול, למשל ברוטב לפסטה, בתבשיל מוקפץ ובמאפים כגון פשטידה וטארט. הבישול גורם לירק לאבד את הטעם המריר ולרכוש טעם מעודן מזה של תרד מבושל.
סלק עלים מכיל ויטמינים A,‏ K ו-C בשיעור גבוה. הוא עשיר גם במינרלים, סיבים תזונתיים וחלבון. כל חלקיו מכילים חומצה אוקסלית.
שימושים קולינריים

בישראל ניתן למצוא בשנים האחרונות ברשתות השיווק, במרכולים ובשווקים במשך כל השנה מנגולד, בשלושה סוגים: הנפוץ ביותר הוא הסוג הירוק ויש עוד שני סוגים נפוצים פחות: מנגולד צהוב ואדום. המנגולד הצהוב והירוק ניתנים לאכילה כמו שהם בסלט טרי או מבושל, במרק או בתבשיל. המנגולד האדום הוא זן שטעמו מריר פחות וחמצמץ יותר. לכן סוג זה יימצא כמתאים יותר למנות מבושלות, למשל ממולאים ומרקים. המנגולד הירוק יכול להחליף במתכונים רבים ובמקרים רבים את התרד.
ישנם מתכונים רבים מאוד, של מאכלים מסוגים שונים, ובעיקר של מאפים, שמציעים את המנגולד מכל הסוגים כחלופה לירקות אחרים.
הערות שוליים

↑   רותם מימון, הזמן הירוק: מה עושים עם מנגולד? מתכונים צמחוניים וטבעוניים לחורף, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530570205171  BNE: XX552699  GND: 4245844-4  LCCN: sh2004009962  NKC: ph559498 
סלק עלים בערוגה
פרדיננד לסל

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1825 ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 נהרג:  31 באוגוסט 1864 (בגיל 39) קרוז', שווייץ 
 שם לידה:  Ferdinand Johann Gottlieb Lassal 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 זרם:  סוציאליזם דמוקרטי 
 תחומי עניין:  מדע המדינה, פילוסופיה, כלכלה, ייצוג משפטי 
 עיסוק:  סופר, עורך דין, כלכלן, פוליטיקאי, פילוסוף 
 השפיע על:  הלסליאנים, אדוארד ברנשטיין, ולדימיר לנין
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 יצירות ידועות:  לסליזם, חוק הברזל של השכר
 חתימה:   
 
פרדיננד יוהאן גוֹטליבּ לָסָל (בגרמנית: Ferdinand Johann Gottlieb Lassal; ‏11 באפריל 1825 – 31 באוגוסט 1864) היה הוגה דעות ומנהיג סוציאליסטי יהודי-גרמני, מחלוצי רעיון המפלגה המודרנית. מראשוני מנהיגיה של תנועת הפועלים הגרמנית, ואבי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD). ללסל מיוחס חוק הברזל של השכר.
לסל נולד בברסלאו למשפחה יהודית, ועם סיום לימודיו באוניברסיטה עבר להתגורר בברלין. הוא נטל חלק בחוגים המהפכניים שהובילו את מהומות אביב העמים בממלכות הגרמניות בין 1848–1849, ועמד בקשר עם קרל מרקס וחבריו לליגה הקומוניסטית. במקביל לפעילותו הפוליטית, ניהל לסל מאבקים משפטיים שזכו לתהודה ציבורית והקנו לו מעמד של פרקליט בעל שם. בסוף שנות ה-40 נאסר בשל פעילותו נגד המשטר המלוכני בפרוסיה, ובשנות ה-50 הוגלה מברלין. בגלותו החל לארגן סביבו חוג פועלים שצמח והיה לארגון המפלגתי הראשון בהיסטוריה של מעמד הפועלים – מפלגת "אגודת הפועלים הגרמנית הכללית", שנוסדה ב-1863. לסל נהרג בדו-קרב כשנה בלבד לאחר הקמת הארגון, אולם שמו נחקק בזיכרון ההיסטורי של תנועת הפועלים הגרמנית והכללית כאחד מאבותיה המייסדים. כתביו תרמו לגיבושו הרעיוני של מעמד הפועלים, ונכללו בקאנון התאורטי שלו.
קורות חיים > נעוריו

פרדיננד יוהאן גוטליב לסל נולד ב-1825 בעיר בּרֶסלָאו שבפרוסיה (ורוצלאב, שבפולין המודרנית) למשפחה יהודית-גרמנית אמידה בת שלושה ילדים. אביו, היימן לסל (במקור חיים וולפזון), עשה את הונו ממסחר במשי והיה מנכבדי קהילת ברסלאו. האב היגר לברסלאו מן הכפר לוסלוי שבשלזיה, ואימץ את שם הכפר כשם משפחתו החדש. היימן לסל היה יהודי מסורתי אך לא אדוק, שהושפע מרוח הנאורות של משה מנדלסון, ומרעיונות הרפורמה של אברהם גייגר. האם, רוזלי לבית הייצפלד, הייתה בת לקהילה יהודית קטנה בארץ הריין, ונודעה כשומרת הלכה ומצוות כל חייה. אחיו של לסל, רוכוס, נפטר בגיל 3 משחפת. ללסל הייתה אחות אחת, פרידריקה.
פרדיננד הצעיר גדל בסביבה יהודית. בין השנים 1835–1840 למד, יחד עם נערים יהודים אחרים, בגימנסיה מריה מגדלנה (Maria-Magdalenen-Gymnasium). בנעוריו גילה עניין בענייני השעה של העם היהודי; בגיל 14 כתב ביומנו על עלילת דמשק שהתרחשה ב-1840 והביע רגשות סולידריות ונקם כלפי העוול שנגרם ליהודי העיר.
לסל האב ייעד את בנו לעסקים. הוא שלחו ב-1840 ללימודים בבית ספר מכובד למסחר בלייפציג שם עשה את צעדיו הראשונים כמנהיג הסוחף אחריו רבים בכושר הדיבור שלו. לסל מירר את חיי המורים ומנהל בית הספר, ונשא נאומים חוצבי להבות בפני חבריו לכיתה כאשר ביקש להמרידם נגד סגל המורים. הוא השניא עצמו על הסגל וזכה להערות נוקבות בתעודת ההערכה שלו, חרף ציוניו הטובים.
פרק לימודיו בלייפציג הסתיים מבעוד מועד. לסל מרד באביו ועזב את בית הספר למסחר.
ב-1841 חזר לברסלאו וביקש להיבחן בבחינות הבגרות החיצוניות בגימנסיה, על מנת להתקבל ללימודים באוניברסיטה.
עוד בימי נעוריו התחוללה מהפכה אינטלקטואלית של ממש במחשבתו של לסל. מן השלב בו ניסה לפשר בין היהדות המסורתית ובין חיי הסביבה המודרנית, חרג כבר בעת שעבר ללמוד בלייפציג; בשובו לברסלאו חדל מניסיונו להתאים בין הליברליזם הפוליטי ובין הליברליזם הדתי נוסח גייגר, ונטש את הליברליזם בכלל והדתי בפרט. ב-1843, בעת שזכה לתעודת הבגרות בברסלאו, לסל כבר היה לסוציאליסט.
קורות חיים > השפעת הפילוסופיה ההגליאנית

בשובו לברסלאו מלייפציג, החל לסל להתעמק בפילוסופיה של הגל, והושפע ממנה עמוקות. את מוטיבציות ההקרבה שגילה בשחר נעוריו, נוסח שמשון הגיבור ויהודה המכבי, החליף לסל בניסיון להתחקות אחר חוקיותה של ההיסטוריה. גישת ההיסטוריה של הגל, כמו גם תפיסת המדינה שלו, הטביעו חותם עמוק במחשבתו של לסל.
מבחינה פילוסופית, המחשבה ההגליאנית מבוססת על תפיסת ה"רוח" (Geist, גַייסט), הדיאלקטיקה שלה (חוקיותה) והתגלותה ההיסטורית. תורת ה"רוח" ההגליאנית הייתה ללסל מערכת הלכתית חדשה, שתפסה את מקומה של האמונה היהודית. הצגתה לעולם של גרמניה כמדינת התבונה הייתה ל"מצוות-עשה" מרכזית; האיסור על עיסוק ביהודים היה בבחינת "מצוות לא-תעשה".
בהתפתחות השלבית של ה"רוח" לפי הגל, כל אומה רשאית לקוות כי בה תשכון "רוח האנושות". העם היהודי זכה לכך בעת העתיקה. בעידן המודרני מתגלה "רוח האנושות" בפילוסופיה הגרמנית, המוצאת את משכנה במדינה הפרוסית. כתלמיד של הגל, לסל ראה במיזוג בין פרוסיה וגרמניה הגדולה את ביטוי חוקיותה של ההיסטוריה, וזו לפי ההגליאנים, הגשמת רצון האלוהים. הגותו של הגל הייתה בעלת תוקף של "מדע אמת" אצל לסל.
בחיבורו המקיף והרדיקלי "מניפסט התיגר על העולם", שנכתב בימיו כסטודנט, גרס לסל כי ההגליאנים, היודעים לאן מועדים פני ההיסטוריה, חייבים להשתלט על משאבי הכוח של החברה ולהיות חלוצי ההמונים חסרי התודעה. המהפכה תכונן תוך ידיעת כללי המשחק: היעד הוא הכסף, האמצעי – הבורסה, וספר החוקים הפרוסי מכתיב את הכללים. האידיאה הפילוסופית היא שצריכה על כן להדריך את דרכו של המהפכן.
מבחינה מדינית, לסל לא היה קוסמופוליט דוגמת המרקסיסטים בתקופתו. היו אף שכינוהו "פרוסי אדום", כלומר סוציאליסט פטריוטי. מבחינתו, תקומתה של גרמניה הגדולה הייתה גילוי של ה"רוח" ההגליאנית; רעיון חידוש הלאומיות היהודית היה לשיטתו אבסורד, כי העם היהודי הוא לא פחות ממאובן של ההיסטוריה, ועיסוק בתחייתו פירושו חזרה לאחור מבחינת שלבי האידיאה. ההגמוניה התרבותית של הגרמנים היא ההוכחה להתגלמותה של האידאה בלאומיות הגרמנית. "השכינה ההיסטורית" שוכנת בקרב העם הגרמני. תפיסת המדינה של הגל עיצבה את עולמו של לסל והכריעה את יחסו האוהד לאיחודה של הרפובליקה הגרמנית. לסל הצעיר היה אפוא דמות ייחודית במינה, שבה נמזגו תפיסות סוציאליסטיות, ליברליות ודמוקרטיות גם יחד. בבגרותו היה לרפובליקן רדיקלי נוסח היעקובינים הצרפתים, במקביל לתפקידו כמהפכן סוציאליסט.
קורות חיים > לימודים באוניברסיטה

ב-1843 ביקש לסל להתחיל בלימודים באוניברסיטת ברסלאו. הדבר נעשה ללא ידיעת האב, וכששקד על בחינות הכניסה לאוניברסיטה התחבא לסל בעליית הגג בסיוע אמו ואחותו. רק כשעבר את הבחינות גילה את הדבר לאביו. הלה לא היה שבע רצון ממקצועות הלימוד שבחר – היסטוריה, ארכאולוגיה, פילוסופיה ופילולוגיה – וחשש שמא אין בצִדם פרנסה; אולם לבסוף התרצה האב ונתן את אישורו ללימודים. במהרה עבר לסל לאוניברסיטת הומבולדט שבברלין. ב-1845 סיים את לימודיו באוניברסיטה, ובאותה שנה החל לעבוד על דברי הפילוסוף היווני הרקליטוס מנקודת מבט הגליאנית, במסה שנקראה "הרקליטוס"; מסיבות שונות נקטעה כתיבתה, ורק קטעים ממנה פורסמו באותה עת בפריז. כעבור למעלה מעשור שב לסל וסיים את חיבור המסה, שהקנתה לו פרסום והערכה רבים בחוגים האינטלקטואליים.
בימי לימודיו בברלין נוצר סביב לסל חוג חברים מצומצם שראה בו רב בתורת הגל, ומנהיג שיובילם דרך עולם הרוח אל המהפכה. ביניהם היו ארנולד מנדלסון (Mendelssohn), שהיה רופא בתחילת דרכו, אלכסנדר אופנהיים (Oppenheim), משפטן, וכן אלברט לֶפֶלד (Leefeld).
קורות חיים > משפטן ורטוריקן צעיר

ב-1845 התקשר לסל עם המשורר היינריך היינה, אשר ביקש להשקיע כספים בחברת מניות שהקים לסל יחד עם בן דודו פרדיננד פרידלנדר. היינה היה זקוק למנוף פיננסי למימון מאבק משפטי סביב ירושה משפחתית ודברי השכנוע של לסל הותירו בו רושם עז. בנוסף, הציע לסל להיינה את שירותיו המשפטיים באותו עניין. במכתב המלצה מ-1846, תיאר היינה את דמותו של לסל:
האדון לסל (...) הוא אדם צעיר בעל כישורי רוח מעולים (...) מיזוג של דעת ושל כושר עשייה (...) בן מובהק של העידן החדש (...) מבקש ליהנות ולהתבטא באופן מוחשי (...)
בסיוע מכתבי ההמלצה של היינה, ובפעולה המשפטית למען ירושתו, החל לסל להתקרב ל"ראשי המהפכה" הפריזאים; המפגש עם היינה עורר אותו לפעולה משפטית כפרקליט, ועד ראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 היה עיסוק זה לעיסוקו המרכזי. אף שלא למד משפטים בלימודיו הרשמיים, ניצל לסל הנמרץ את כושר לימודו העצמי ואת נגישות המחלקה למשפטים, ולמד את רזי החוק הגרמני.
היוזמה העסקית והמשפטית הסתיימו באכזבה מצד לסל; שירותיו המשפטיים לא היו נחוצים כאשר פתר היינה את מאבק הירושה בחשאי, בכוח קשריו. הרעיון הגרנדיוזי של חברת המניות נגנז. הקשר עם היינה הלך והתרופף בהדרגה, עד שנותק כליל בעת שהואשם לסל בפלילים. אלמלא פגש לסל לאחר מכן ברוזנת פון האצפלדט, ייתכן וראשית דרכו כמשפטן הייתה מסתיימת במפח נפש.
קורות חיים > פרשת הרוזנת

הרוזנת והרוזן
הרוזנת סופי פון האצפלדט
הרוזן פון האצפלדט
בפברואר 1846, פגש לסל בברלין את הרוזנת סופי פון הַאצפֶלדט (von Hatzfeldt (גר')), דרך חבר משותף. הרוזנת הייתה פרודה מבעלה הרוזן פון האצפלדט מזה מספר שנים, והייתה במאבק משפטי עמו סביב החֲזָקָה על גידול בנם הצעיר. לסל נקשר לבעיית הרוזנת, ונעשה למומחה משפטי תוך זמן קצר, חרף העובדה שלא למד משפטים באוניברסיטה. לסל החזיק ביפוי כוח מצד הרוזנת והצליח, בתום מאבק משפטי שארך 8 שנים, להביא לזכייתה בבית הדין. בסופו של דבר, הרוזן התפשר לטובת הרוזנת, והיא זכתה לחזקה על בנה הצעיר, כמו גם לחלק מסוים מנכסיו של הרוזן.
עד סוף ימיו של לסל היה בינו ובין הרוזנת קשר עמוק, והוא נהנה מהגנתה ומתמיכתה הכלכלית. הרוזנת עמדה לימינו של לסל במהפכות 1848–1849, והחזיקה בעצמה בדעות סוציאליסטיות. שלמה נאמן, הביוגרף של לסל, ראה ביחסיהם הקרובים והמורכבים קשר של אם ובנה.
במהלך הדיון המשפטי הממושך הפגין לסל וירטואוזיות משפטנית שהקנתה לו יוקרה רבה בתור נואם ופרקליט. אולם במהלך המשפט התעוררה שערורייה רצינית, שרדפה את לסל למשך שארית חייו, וגרמה לו להסתבך בפלילים. הפרשה כונתה "פרשת התיבה" (Cassettengeschichte): זוג חברים קרובים של לסל תכננו לגנוב תיבה השייכת לרוזן פון האצפלדט, שהכילה מסמכים בעלי ערך משפטי רב. לסל הואשם בגנבת התיבה, מתן שוחד לעדים ובילוש תוך כדי משפט. על חבריו נגזר עונש מאסר; ולסל עצמו נכנס לכלא מספר פעמים בעקבות חלק מן ההאשמות שיוחסו לו.
מבחינת לסל, המאבק על צדקתה של הרוזנת היה מאבק למען שחרור החברה כולה. בתנאי הריאקציה של שנות ה-40 של המאה ה-19, המאבק המשפטי של הרוזנת היה מבחינתו המבצע הפוליטי החשוב ביותר. עם שחרורו מן הכלא באוגוסט 1848, חש עצמו לסל בודד במערכה, והחליט על שינוי דרכו: פרשת הרוזנת עוד תמשיך להעסיקו בשנות ה-50, אך התמורות הפוליטיות המהפכניות בגרמניה שינו את אופי המאבק.
קורות חיים > מהפכות 1848–1849

ב-18 במרץ 1848 התחוללו מהומות אלימות בברלין. המהומות, שנקראו לימים "מתרסי ברלין" או "מתרסי ה-18 במרץ", כללו עימותים בין המוני תושבי העיר, שהקימו מתרסים כנגד כוחות הצבא. פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה הסיג את כוחות הצבא מן העיר, והסכים, בלחץ ההמון, לכונן אספה לאומית שתביא להקמת מונרכיה חוקתית. עבור לסל היווה המצב החוקתי החדש בברלין מהפכה של ממש. הוא ראה בכך סימן לפתיחתו של שלב חדש בהיסטוריה – ריבונותה של האספה הלאומית הפרוסית.
האירועים הסוערים היוו את נקודת הפריצה של לסל לתודעה הציבורית; כאן הפך לראשונה למנהיג המונים כריזמטי. במקום מאבק משפטי החל לנקוט בשלוש דרכי מאבק חדשות: כתיבה פובליציסטית, פעילות פוליטית וארגון איגודי הפועלים. דרכים אלו, בעלות יסוד דמוקרטי, היוו את קרקע הפעולה של לסל כמנהיג. ארגון "אחוות הפועלים" הוקם בימי המהפכות, והפועלים בגרמניה החלו להתארגן לראשונה בצורה משמעותית; בצל רדיפת המשטרים נולדה תנועת הפועלים הגרמנית, על איגודיה השונים. לסוציאליסטים, וביניהם לסל וקרל מַרקס (Marx), נודעה השפעה פוליטית מכרעת על אותם איגודים. לסל קשר את קשריו בתוך התנועה הסוציאליסטית ההולכת ומתהווה, ובכלל זה את יחסיו האמביוולנטיים עם קרל מרקס – רוויי מתחים ואי הסכמות, עם גילויי חיבה לצד סלידה. לסל ומרקס ניהלו חליפת מכתבים עד שנותיו האחרונות של לסל. מרקס השמיץ אותו בהזדמנויות שונות, ועם זאת העריך את רוח הלחימה שלו, כמו גם את העובדה שנלחמו באויב משותף.
חרף העובדה כי פעל במשך זמן קצר מאוד בתוך האירועים, פעילותו הקדחתנית של לסל ניכרה. הוא הקדיש את מרצו לנאומים נלהבים בפני קהל הפועלים, בייחוד בערים דיסלדורף וקלן, ושָטח בפניהם את תביעותיה של תנועת המהפכה והדמוקרטיה.
גם כשנכלא בבית המעצר של קלן, ביוני 1848, השתתף לסל ככותב פעיל בעיתון הדמוקרטי-רדיקלי "עיתון הריין החדש" (Neue Rheinische Zeitung), שעורכו היה מרקס. אנשי העיתון היו לגוף מלוכד, מעין מפלגה של שותפים לפעילות פוליטית ומחאתית בלב ליבן של המהומות. לסל, שפעל עד אז בתוך חוגו המצומצם, החל לשתף פעולה עם "הליגה הקומוניסטית" (Bund der Kommunisten).
במאי 1848, במהלך האירועים המהפכניים, התכנסה "האספה הלאומית של פרנקפורט". האספה ביקשה להיות הפרלמנט הדמוקרטי הנבחר של גרמניה המאוחדת, אך הניסיון נכשל. לסל התנגד לאספה של פרנקפורט משום שלא הייתה ריבונית ולא חסתה תחת אחד משליטי מדינות גרמניה. הוא צידד לעומת זאת באספה הלאומית של ברלין, מפני שהתכנסה בחסותו של מלך פרוסיה. יתרה מכך – כאחד מחברי הליגה הקומוניסטית ראה לסל את גרמניה כרפובליקה מאוחדת, ולא כברית גרמנית גדולה ורופפת; הוא שלל את המדינה הגרמנית הקטנה הכפופה לכתר הפרוסי. מבחינתו, השאיפה הייתה הרחבת ריבונותו של הפרלמנט הלאומי של ברלין לכל גרמניה. בכך עמדו שאיפותיו בקנה אחד עם דרישותיו של קרל מרקס ביחס לאירועים המהפכניים.
קורות חיים > המחלוקת עם קרל מרקס

כבר בשלב מוקדם זה של התנועה הסוציאליסטית הופיעו הבדלים בין לסל ובין מרקס. הבדלים ראשוניים אלה, יהפכו בבוא היום ליריבות מרה בין הלסליאנים ובין המרקסיסטים – עימות שיוסיף להעסיק את התנועה משך שנים רבות.
היו אלה הבדלים סגנוניים והבדלים מהותיים; בהתייחסו למתרסי ה-18 במרץ, דיבר מרקס על המושג "פרולטריון", המתהווה מתוך מלחמת המעמדות ההיסטורית; הדמוקרטיה לשיטתו פירושה שלטון הבורגנות, וכל מהפכה בתחומיה היא מהפכה בורגנית.
לסל, שראה את תולדות המהפכה, מהלכה וחשיבותה עין בעין עם מרקס, דיבר על מושג "העם", שיחסל בבוא היום את שלטון המלכים והבורגנים. לשיטתו אין בורגנות, אלא בורגנים. המלך הוא גדול הפיאודלים, ואילו "העם" הוא תשתית החברה והמדינה.
היסטוריונים רבים ראו במונחיהם המנוגדים של מרקס ולסל הוכחה לניגודם של השניים: מרקס המטריאליסט, המדבר על מלחמת המעמדות, ולסל האידיאליסט, המדבר על מאבקו של העם. אולם מבחינה מעשית לא היה הדבר כך; כאשר לסל דיבר על העם ש-96% ממנו חי בעוני, גם אם מושגים כמו "מעמד הפועלים" או "פרולטריון" נעדרו משפתו, הפועלים הבינו את תורתו, וזו דיברה אליהם ועליהם. לסל לא דיבר על "מעמד הבורגנים" כגורם לקיטוב החברתי, אלא על בורגנים שגרמו לכך.
לסל גם לא דיבר על "הערך העודף", אלא גיבש את "חוק הברזל", שקבע כי שכר העבודה אינו עולה מעל המינימום ההכרחי לקיום הפועל. לפי לסל, עלות הייצור, כלומר שכרו המינימלי של הפועל, יחד עם הביקוש וההיצע של השוק, הם שקובעים את מחירה של העבודה; גם אם מחיר העבודה יעלה בהתאם לביקוש השוק, שכר הפועלים לא יעלה, אלא ילך ויישחק – כתוצאה מהצטרפותם של פועלים נוספים לשוק העבודה. לסל ראה בחוק הברזל של השכר את הניצול המובנה במערכת הקפיטליסטית. כדי להתגבר עליו, ביקש לעודד את הקואופרציה היצרנית של הפועלים בחסות המדינה, קואופרציה שתמנע תחרותיות בינם לבין עצמם ותבטיח את הגדלת הרווח שיישאר בידיהם. מרקס חלק עליו בנקודה הזו, וטען כי קואופרציה של הפועלים בחסות המדינה אינה מספיקה כדי לשנות את אופן הייצור הקפיטליסטי, בין השאר כי המדינה היא כלי שרת בידיהם של בעלי ההון הבורגנים.
מבחינה תאורטית ניתן למצוא הבדלים רבים ואף סתירות בין מרקס ולסל. אולם מבחינה מעשית, לא היו הבדלים תהומיים; הראייה לכך היא האיחוד המפלגתי בין ממשיכי דרכו של לסל והמרקסיסטים ב-1875 ב"תוכנית גותה", שהייתה למצע המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה – ה-SPD.
לסל הואשם בנטילת חלק פעיל במהפכות 1848–1849, נכנס ויצא ממעצר, ונכלא לבסוף לחצי שנה באוקטובר 1850, לאחר משפט ממושך. המשטרה הפרוסית אסרה עליו להתיישב בברלין במהלך העשור שלאחר מכן. בעקבות מלחמת הירושה עם הרוזן פון האצפלדט, שקנה לו השפעה בחצר המלך פרידריך וילהלם ה-4, התנגד גם האחרון לישיבתו של לסל בברלין.