stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להתראות ילדים
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בתקופת השואה – שנת 1944, בפנימייה קתולית ספרטנית המיועדת לבני עשירים. ז'וליין הוא ילד בן 12 שנשלח לפנימייה יחד עם אחיו הבכור. יום אחד מגיע לכיתתו של ז'וליין תלמיד חדש, אפוף מסתורין, שכולם מציקים לו – ז'ון; תלמיד מצטיין במתמטיקה וחובב קריאה. ז'וליאן שם לב שז'ון לא מתפלל בתפילות הנוצרים ולא אוכל ארנבות וחזירים. יום אחד בחדר השינה, ז'ון מתפלל את תפילת "שמע ישראל" בצרפתית וז'וליאן שומע זאת. תוך חיטוט בחפציו האישיים של ז'ון, מגלה ז'וליין את סודו הכמוס והגדול ביותר של ז'ון: שם משפחתו של ז'ון הוא קיפלשטיין, והוא יהודי. כשסיפר ז'וליין לז'ון שהוא יודע את סודו, ז'ון התחיל להרביץ לז'וליין, משם מתהדקים היחסים בין השניים; הם קוראים ספרי סקס ביחד, משפחתו של ז'וליין מזמינה את ז'ון למסעדת יוקרה, ועוד.
יום אחד נכנסים לכיתת הלימוד שני אנשי גסטפו בעקבות הלשנה של ז'וזף, שוליית טבחים, על יהודי בשם ז'ון קיפלשטיין. ברגע זה עושה ז'וליין מעשה שלא שכח כל חייו, הסתובב עם ראשו לאחור להחלפת מבט מפוחד עם ז'ון, נציג הגסטפו קולט את המבט, ז'וליין מחזיר את מבטו במהירות, אך מאוחר מדי – ז'ון נתפס. אנשי הגסטפו עוצרים את ז'ול ושלושה ילדים יהודים נוספים ועמם את הכומר ז'אן, שסייע להסתירם. הקצינים מובילים אותם מבית הספר ושאר הילדים קוראים אחרי הכומר "להתראות, אבינו", וזה משיב להם "להתראות, ילדים".
בסיום הסרט מספר ז'וליין המבוגר כי גם לאחר ארבעים שנה הוא זוכר בבירור את אותו היום. הוא מספר כי ארבעת הילדים נרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ והכומר ז'אן נכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן ומת שם. דמותו של הכומר מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר חסיד אומות העולם לוסיאן בונל שניסה להציל ילדים ונספה במאוטהאוזן.
התסריט לסרט "להתראות ילדים" תורגם לעברית וראה אור ב-1988 בהוצאת "אור עם".
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, זכר הרגע ההוא, חדשות, 25 במרץ 1988
↑  דן גלעדי, לואי מאל – מלך ה״סזאר״: 7 פסלונים על "להתראות ילדים", חדשות, 14 במרץ 1988
↑  מאיר שניצר, הבמאי לואי מאל, בארץ, חדשות, 22 במרץ 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289821205171  BnF: cb121423509 (data)  GND: 4297853-1
קוזידו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מטבח:  המטבח הספרדי, המטבח הפורטוגזי 
 מוצא:  ספרד 
 מרכיבים עיקריים:  גרגרי חומוס, cold cut, סאלו, גזר, בשר, תפוח אדמה, שעועית מצויה 
 
קוזידו
קוזידו (בפורטוגזית: Cozido; נהגה בפורטוגזית אירופאית: [kuziðu] ובפורטוגזית ברזילאית: [kuzidu]) הוא תבשיל מסורתי פורטוגזי של נתחי בשר מסוגים שונים וירקות. לתבשיל וריאציות שונות ברחבי פורטוגל והוא נחשב למאכל פורטוגזי מסורתי.
רקע

מקורו של התבשיל הוא באזור ביירה בפורטוגל.[דרוש מקור] זהו תבשיל קדירה עשיר שכולל בדרך כלל נתחי בשר בקר, בשר חזיר, שאריות בשר שונות, נקניקים מעושנים וחלקי עוף. בקדירה עצמה מבושלים גם גזר, לפת, אורז, תפוחי אדמה, וכרוב ירוק. התבשיל מוגש לעיתים קרובות עם שמן זית ויין אדום. באיים האזוריים נהוג להניח את הקדרה עם המצרכים בבורות שנחפרו לשם כך בשטחים עם פעילות גיאו תרמית עשירה. התבשיל מתבשל עקב החום הרב השורר בבטן האדמה ובישולו אורך מספר שעות.
ראו גם

צ'וריסו
לינגויסה
הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)

הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) היה שמו של פלג מאואיסטי שפרש ממצפן בספטמבר 1970 ופעל עד שנת 1976.
ביקורת

החשיבות שהציבה הקבוצה לסין העממית בקידום המהפכה הסוציאליסטית בעולם, והדגש הרב שהושם על מאבק העמים ב"עולם השלישי" כנגד הקולוניאליזם, גרמו לכך שחברי הקבוצה הוגדרו כמאואיסטים על ידי יריביהם, על אף שרוב חברי הקבוצה מעולם לא הגדירו עצמם ככאלה.
דן ורד היה היחיד בקבוצה שהגדיר עצמו בצורה מפורשת כמאואיסט, הוא הפך למאואיסט בתקופת לימודיו באוניברסיטת מיאמי, שם נחשף למאבקי הסטודנטים למען זכויות אדם ולמען מימוש האידאולוגיה המאואיסטית ונשבה בקסמי האידאולוגיה המאואיסטית.
אילן הלוי לעומתו טען שנים מאוחר יותר כי הוא לא הגדיר את עצמו ואת חברי הקבוצה כמאואיסטים, אלא היו אלה הטרוצקיסטים (בעיקר אלה שפרשו גם הם ממצפן ב-1970 והקימו את ברית הפועלים (אוונגרד) ואלה שפרשו ממצפן ב-1972 והקימו את הליגה הקומוניסטית המהפכנית (מצפן מרכסיסטי) שהגדירו אותם ככאלה.
יריביהם האשימו את חברי "מאבק" כי הם תומכים ב"תורת שלבים" (לאומי-בורגני תחילה וסוציאליסטי-פרולטרי מאוחר יותר) בדרך למהפכה.
חברי "מאבק" טענו מנגד כי ההמונים מגיעים לחברה סוציאליסטית רק דרך שלבים.
אילן הלוי השיב למבקרים וכתב: "אנו מוכנים להודות: אם עמדתנו היא עמדה "מאואיסטית" - דבר שבו אין אנו כה בטוחים כמו מוקיעינו, וזאת בעיקר מפני מספרן וגיוונן הרב של העמדות האמורות להיות "מאואיסטיות" - אזי אנחנו מאואיסטים. תמיד היינו מאואיסטים, קיבלנו על עצמנו להיות כאלה בגלוי ובפועל, השם הזה איננו מפחיד אותנו כלל".
אילן הלוי טוען בדיעבד כי המניע העיקרי לפרישתם ממצפן היה רצונם להתקרב לתנועה הלאומית הפלסטינית, הלוי טוען: "אנחנו היינו הזרם הכי קרוב לתנועה הפלסטינית. אחרים התעניינו יותר בסוציאליזם והיו מונעים על ידי דחייה של הלאומיות. אנחנו היינו יותר סלחנים כלפי הלאומיות. הבנו שלא תהיה אחדות פועלים יהודים וערבים בלי לפתור את הבעיה הלאומית.
עודד פילבסקי טען כנגד "מאבק" שהם משתמשים ב"מליצות שמאלית" כדי לתאר את הליכתם ימינה אל עבר ה"לאומנות הפלסטינית".
עוד הוא טען כי המאבק הפלסטיני איננו מאבק סוציאליסטי כמו בווייטנאם ובקובה כפי שהם הציגו אותו בגילוי הדעת שלהם.
משה מחובר האשים את "מאבק" בכך שעמדותיה ביחס ל"תפקיד המדריך" של המפלגה וביחס ל"דיקטטורה של הפרולטריון" הן עמדות סטליניסטיות.
הערות שוליים

↑  לקראת פרספקטיבה חדשה
↑  https://web.archive.org/web/20150402170015/http://israeli-left-archive.org/greenstone/collect/znews/index/assoc/HASH012d.dir/doc.pdf
↑  https://www.shabak.gov.il/heritage/affairs/Pages/israel-arab-spying-1972.aspx
↑  גילוי דעת מטעם הברית הקומוניסטית המהפכנית ("מאבק")
↑  http://israeli-left-archive.org/greenstone/collect/znews/index/assoc/HASH78ff.dir/doc.pdf
↑  איך יוצאים מן הבוץ?
↑  "אל חברי הארגון הסוציאליסטי הישראלי", מאבק (נובמבר 1970)(פרסום מיוחד)
↑  עמ' 162-163 מתוך - מצפן - המצפון והפנטזיה, מאת: ניצה אראל
↑  ויכוח עם הפורשים: מליצות שמאליות ומשמעות ימנית
↑  לכו לשלום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 159151171093339092547   WorldCat (עם VIAF): 159151171093339092547
יעקב אריה טברסקי

רבי יעקב אריה טברסקי (ט' באב ה'תרמ"ד – כ"א בתשרי ה'תש"מ) היה אדמו"ר חסידי. הרביעי בשושלת חסידות טריסק.
ביוגרפיה

נולד בעיר טוריסק שברוסיה לרבי מרדכי זוסיא טברסקי, האדמו"ר מטריסק-הוצלס-יאס, ולחוה גיטל בת רבי יצחק פרידמן מבוהוש. נישא לבלומא רייזל בת רבי פנחס השיל מזינקוב. עם פטירת חמיו בז' באב ה'תרע"ו נקרא לכהן תחתיו כאדמו"ר מזינקוב. בדרכו לזינקוב נסע לרבי דוד טברסקי האדמו"ר מסקווירה וקיבל את ברכתו לכהונת האדמו"רות.
נדודיו

שנתיים לאחר שכיהן כאדמו"ר בזינקוב היגר רבי יעקב אריה לקמניץ-פודולסקי שבדרום-מערב אוקראינה שם כיהן כאדמו"ר עד לשנת ה'תר"פ אז נודע לו כי הוא מבוקש למעצר בידי המשטר הקומוניסטי ולכן נמלט לווינה וממנה לברלין שבה התגורר עד שנת ה'תרפ"ד, אז עקר ללונדון בירת אנגליה וייסד בה את חצר טריסק מחדש. הוא היה פעיל בתחומי היהדות בלונדון ויסד מקוואות, בתי הכנסת אורחים, ומוסדות ציבור אחרים.
בחודש אב ה'תשכ"ד עלה רבי יעקב אריה לארץ ישראל והתיישב בבני ברק שבה ניהל את חצר טריסק עד לפטירתו.
רבי יעקב אריה נפטר בכ"א בתשרי ה'תש"ם ונטמן בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
צאצאיו

רבי חיים מנחם אברהם "מוניה" טברסקי מטריסק, חתן רבי לייבוש הורוביץ-שטרנפלד האדמו"ר מחנטשין
רבי פנחס טברסקי, מטריסק
רבי יצחק טברסקי, רב בבני ברק
ספריו

אמרי יעקב – מכיל כתבי ידו וכת"י חסידיו בדברי תורה, הסכמותיו לכמה ספרים, מכתבי קודש ועוד.
עקבי יעקב – מכיל אמרות מוסר שדרש לפני חסידיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595673805171  ISNI: 0000 0000 3454 0153  LCCN: n98051409  VIAF: 1096167988954333830003   WorldCat (עם VIAF): 1096167988954333830003
Siboglinidae

| Siboglinidae |
| --- | --- |
 קבוצת תולעי צינור ענקיות
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים טבעתיות
מחלקה:: רב זיפיות
סדרה:: נרתיקניות
משפחה:: Siboglinidae
שם מדעי
 Siboglinidae ‏קולרי, 1914

Siboglinidae היא משפחה של תולעים טבעתיות רב-זיפיות שחבריה היוו את המערכות לשעבר Pogonophora ו-Vestimentifera (תולעי צינור הענקיות). המשפחה כוללת כ-100 מינים של יצורים דמויי תולעת החיים בצינורות דקים הקבורים במשקעים (Pogonophora) או בצינורות המחוברים למצע קשה (Vestimentifera) בעומק האוקיינוס בין 100 ל-10,000 מטרים. הם יכולים להימצא גם בקרבת נביעות הידרותרמיות, נביעות של מתאן (אנ'), חומר צמחי ששקע או פגרי לווייתנים.
הדגימה הראשונה נדלתה מהים באזור שכיום הוא אינדונזיה בשנת 1900. דגימות אלו הועברו לזואולוג הצרפתי מוריס קולרי (אנ'), שחקר אותן כמעט 50 שנה.
אנטומיה

רוב בני המשפחה הם בקוטר של פחות ממילימטר אחד, אך אורכם 10–75 סנטימטרים. הם מאכלסים מבנים צינוריים המורכבים מכיטין המחוברים קבוע בתחתיתם. הצינורות מקובצים לעיתים קרובות במושבות גדולות.
גופם מחולק לארבעה אזורים. הקצה הקדמי נקרא האונה הצפלית, הנושאת בין אחד ליותר מ־200 משושים מסועפים מכוסים ריסונים, כל אחד מהם נושא ענפי צד זעירים המכונים pinnules. האזור הבא הוא אזור הבלוטות, המסייע בהפרשת הצינור. החלק העיקרי של הגוף הוא הגזע, שהוא מוארך מאוד בנוי מטבעות עם בליטות וריסונים. האזור האחרון הוא ה-opisthosoma (הבטן) המחולקת למקטעים שווים הנושאת זוג זיפים חיצוניים, אשר כנראה עוזרות לעגן את החיה לבסיס הצינור שלה.
לחלל הגוף יש תא נפרד בכל אחד משלושת האזורים הראשונים של הגוף, והוא משתרע אל המשושים. ל-opisthosoma יש חדר צלום (חלל קרביים) בכל אחד מחמשת עד 23 המקטעים שלה, המופרדים על ידי מחיצות. לתולעים מערכת דם סגורה ומערכת עצבים מפותחת, אך כמבוגרים, אין לבני המשפחה פה, מעיים ופי טבעת.
בני המשפחה הם דו-מיניים, עם בלוטת המין אחת בכל צד של הגזע, בתוך חלל הגוף. הביציות המופרות מתפתחות בתוך הצינורות, ובוקעות לייצור פגיות קטנות, מכוסות ריסונים, דמויות תולעת.
אבולוציה

קשה למקם את המשפחה Siboglinidae בהקשר אבולוציוני. על ידי בחינת ההבדלים הגנטיים בין התולעים הטבעתיות, קיים כעת הסכמה מדעית ש-Siboglinidae היא משפחה במחלקת הרב-זיפיות. תיעוד המאובנים יחד עם שעונים מולקולריים מצביעים על כך שלמשפחה יש מקורות במזוזואיקון (250 - 66 למ"ש) או בקנוזואיקון (66 למ"ש - הווה). עם זאת, כמה מאובנים של צינורות גבישיים מיוחסים לבני המשפחה המוקדמים שראשיתה בשנת 500 למ"ש. בחינה של עבודה מולקולרית של חמישה גנים הבהירה כי קיימים ארבעה קליידים מובחנים בתוך המשפחה. הקליידים הם: vestimentiferans, Sclerolinum, frenulates ו-Osedax.
הקליידים הללו מייצגים את ארבעת המסלולים שהאבולוציה עברה במשפחת ה-Siboglinidae.‏ Vestimentiferans חיים בבתי גידול של נביעות. הפרדת ה-Vestimentiferans לקליידים של נביעות וקליידים של ים עמוק שנויה עדיין במחלוקת בגלל כמה מחקרים פילוגנטיים המבוססים על ריצוף הגנים המציבים את הסוגים לאורך רצף. Sclerolinum הוא קלייד חד-סוגי החי על שרידים עשירים בחומר אורגני. frenulates חיות בבתי גידול של משקעים עשירים בחומר אורגני. Osedax הוא קלייד חד-סוגי המתמחה בחיים על עצמות פגרי לווייתנים, אם כי לאחרונה עדויות מראות שהוא ניזון גם מעצמות דגים.
Vestimentiferans

בדומה לתולעי צינורות אחרות, גם vestimentiferans חיים על קרקעית הים. תולעת צינור ענקית (Riftia pachyptila), מין של Vestimentiferan, ידועה רק ממערכות של נביעות הידרותרמיות. גופם מחולק לארבעה אזורים; ה-obturaculum, ה-vestimentum, הגזע וה-Opisthosoma. ה-obturaculum הוא חלק הגוף הקדמי הראשון. הגזע, החלק העיקרי של הגוף כולל הרחבות דומות לכנפיים, ה-vestimentum, שממנו נגזר שמם. כמו כן, בניגוד לבני משפחה אחרים שלעולם אין להם מערכת עיכול, יש להם כזו שהם מאבדים לחלוטין במהלך מטמורפוזה.
התזונה העיקרית שלהם נגזרת מהנוזלים העשירים בסולפידים שמקורם בנביעות ההידרותרמיות בהן הם חיים. הסולפידים עוברים מטבוליזם על ידי חיידקים סימביוטיים המחמצנים מימן גופרתי או מתאן החיים באיבר פנימי, הטרופוזום (אנ'). גרם אחד של רקמת טרופוזום יכול להכיל מיליארד חיידקים. לא ידוע לחלוטין כיצד התולעים יוצרות את הקשר עם החיידקים. נראה כי החיידקים מתיישבים בפגיות של בעלי החיים המארחים לאחר שאלו התמקמו על משטח ונכנסים אליהם דרך עורם. שיטת כניסה זו, המכונה העברה אופקית, פירושה שלכל אורגניזם יכול להיות מינים שונים של חיידקים המסייעים לסימביוזה זו. עם זאת, חיידקים אלה ממלאים תפקידים דומים בקיומם של ה-vestimentiferans. לאנדוסימביונטים יש מגוון רחב של גנים מטבוליים, שעשויים לאפשר להם לעבור בין שיטות אוטוטרופיות להטרוטרופיות להשגת חומרים מזינים. כאשר המארח מת, החיידקים משתחררים וחוזרים לאוכלוסייה של החיים חופשי במי הים.
בעקבות גילוי הנביעות ההידרותרמיות במזרח האוקיינוס השקט התגלו ותוארו מינים חדשים של תולעי צינור vestimentiferan. תולעי צינורות אלה הן אחד האורגניזמים הדומיננטיים ביותר הקשורים לנביעות ההידרותרמיות באוקיינוס השקט. תולעי צינור מעגנות את עצמן למצע של נביעות של פחמימנים באמצעות שורשים הנמצאים בחלק התחתון של גופם. קשה מאוד להשיג שורשים שלמים של תולעת צינור למחקר מכיוון שהם עדינים ביותר, ולעיתים קרובות מתנתקים כאשר מסירים תולעת מאזורי נביעות הידרותרמיות. לא ידוע לאיזה אורך יכולים שורשי תולעי הצינור לצמוח, אך התגלו שורשים באורך של יותר מ-30 מטרים.
ריכוז אחד של תולעי צינור יכולה להכיל אלפי פרטים, והשורשים המיוצרים על ידי כל תולעת צינור יכולים להסתבך עם שורשי תולעי הצינור השכנות. מחצלות שורשים אלה מכונות "חבלים", ועוברות במורד הצינורות של תולעים מתות, וחודרות דרך חורים בסלעים. נראה כי הקוטר ועובי הדופן של שורשי תולעת הצינור אינם משתנים עם המרחק מהגזע של תולעת הצינור.
בדומה לחלק הגזע של הגוף, גם שורשי תולעי הצינור מורכבים מגבישים זעירים של כיטין, התומכים ומגנים על תולעת הצינור מפני טריפה ולחצים סביבתיים. תולעי צינור אלה בונות את מבנה הכיטין החיצוני בעצמן על ידי הפרשת כיטין מבלוטות מיוחדות הנמצאות בדפנות גופן.
מיון הסוגים

Osedax
Frenulata
Birsteinia
Bobmarleya
Choanophorus
Crassibrachia
Cyclobrachia
Diplobrachia
Galathealinum
Heptobrachia
Lamellisabella
Nereilinum
Oligobrachia
Paraescarpia
Polybrachia
Siboglinoides
Siboglinum
Siphonobrachia
Spirobrachia
Unibrachium
Volvobrachia
Zenkevitchiana
Sclerolinum
Vestimentifera
Alaysia
Arcovesia
Escarpia
Lamellibrachia
Oasisia
Ridgeia
Riftia
Tevnia
הלורד נשיא המועצה

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  פני מורדנט
 תאריך כניסה לתפקיד:  6 בספטמבר 2022
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 ייסוד המשרה:  1530 
 איוש ראשון:  הדוכס צ'ארלס ברנדון
 אתר רשמי
 
הלורד נשיא המועצה (The Lord President of the Council) הוא תוארה של משרה בממשלת בריטניה, התואר הרביעי בחשיבותו בין משרדי הממשלה המסורתיים המכונים "Great Officers of State". נושא המשרה משמש בתפקיד נשיא המועצה המלכותית. בעידן המודרני נהוג כי הנושא בתפקיד הוא חבר הפרלמנט הבריטי וכן חבר הקבינט.
החל מיולי 2024 מכהנת בתפקיד חברת הפרלמנט לוסי פאוול ממפלגת הלייבור.
הערות שוליים

↑  Lord president of the council | Definition & Duties | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Lord President of the Council - GOV.UK, www.gov.uk (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון הגולם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  בודפשט
 מדינה:  הונגריה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005
 
תיאטרון הגולם (ההונגרית: Gólem Szinház) בבודפשט פתח את שעריו במאי 2005. מנהל התיאטרון הוא אנדראש בוֹרְגוּלָה (András Borgula) שהיה הראשון בהונגריה שיצר תיאטרון יהודי. בשנים הראשונות ההצגות נערכו במקומות שונים בעיר, אך מאז 2012 התיאטרון מתארח באופן קבוע ב"בית החממות" הקהילתי, בבית יוּרַאנִי.
התיאטרון

תיאטרון הגולם נוסד בשנת 2005 על ידי מנהלו הנוכחי אנדראש בורגולה שסיים לימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב זמן מה לפני כן. כשחזר להונגריה ביקש להצטרף לתיאטרון יהודי, אך עד מהרה הבין שאין מוסד כזה בארץ הולדתו. בהקמת תיאטרון הגולם הוא רצה למלא את החלל הזה. עוד בשנת ההקמה, הצטרפה אליו אֵדִינָה שון (Edina Schőn), כלכלנית שמילאה את תפקיד המפיקה. מדי שנה מציג התיאטרון הפקה חדשה אחת לפחות, בנוסף לארגון סלונים ספרותיים יהודיים, ערבי קריאה וסדנאות קהילתיות.
השליחות

תיאטרון הגולם הוא סדנת תיאטרון לדו-שיח פתוח, יצירתי ומתמשך שמנסה לגשר על תרבויות ולהפיץ את התרבות הישראלית וההונגרית כחלק מהתרבות האירופית. התיאטרון מגיב באחריות על הנושאים החברתיים השוטפים בסביבתו, ותגובותיו משקפות את גישתו ותפיסתו. הוא רואה את חשיבות הקשר ההדוק ואת שיתוף הפעולה בין האומנים לבין ציבור.
השליחות > החזון

תיאטרון הגולם מבקש למלא בתוכן את הביטוי "תיאטרון יהודי", שואף להציג את העולם דרך משקפיים יהודיים, וכן מבקש ליצור מרכז לאומנות התיאטרון היהודי.
השליחות > המטרות

תמיכה ביצירת והצגת דרמות חדשות בנות זמננו
הצגת מחזות ישראליים על במת התיאטרון בהונגריה, בהונגרית
תרגום והוצאה של יצירות ספרותיות בהונגרית
בניית קשר שותפות עם אומנים ישראלים ועם קבוצות אומנים נוספות ברחבי העולם שמייצגות את התרבות היהודית במדינותיהן
הבעת דעה בנושאי הדיאלוג היהודי-יהודי וגם הלא יהודי-יהודי
הצגת מראה עבור הקהילה היהודית בהונגריה
הגעה לקהל הרחב בהונגריה ובארצות אחרות בעולם כמייצגי התרבות היהודית
תמיכה במופעי תיאטרון יהודי בפני הקהל בהונגריה, כאלה שמוצגים על הבמות ברחבי העולם,
תכנון וארגון פסטיבלים וסדנאות
הצגות

שליטה נשית - ציור טבע בשני חלקים (2013) Nőuralom - Természetrajz két részben
רביְו תפוזים (2012) Narancsrevü
אנדראש וינאיי - לבוז בהתנשאות Vinnai András: Lefitymálva (Sanyi és Aranka Színház, 2011)
אדם פוקד את העולם (סיפורים מהתנ"ך) Ádám világgá megy (bibliai meséket feldolgozó interaktív bábjáték) (Merlin Színház 2010)
הטריק (מהסיפורים הקצרים של אתגר קרת, עיבוד לתיאטרון) A trükk (E. Keret novelláiból színpadra alkalmazta Borgula András) (Klauzál 13, 2010)
חנוך לוין - יעקובי ולידנטל Hanoch Levin: Jákobi és Lájdentál (Budapesti Kamaraszínház 2010)
נסים אלוני - הנסיכה האמריקאית Nissim Aloni: Amerikai hercegnő (Thália Színház 2009)
אולג בוגייב - דואר עממי רוסי (2006) Oleg Bogajev: Orosz népi posta
"המכחול של דוד" קברט יהודי Dávid pennája címmel zsidó kabaré a Cotton Club színpadán
חנוך לוין - האישה המופלאה שבתוכנו Hanoch Levin: A bennünk lévő csodálatos nő
פרסים

הפקת התיאטרון הטובה ביותר בשנת 2013 בפסטיבל ההומור של תיאטרון תאליה עבור ההצגה "לבוז בהתנשאות" - Lefitymálva – a 2013. évi Thália Humorfesztiválon a Legjobb színházi produkció díja
לקריאה נוספת

פסטיבל תיאטרון הגולם מספר 3 (פסטיבל יהודי בינלאומי) (בית חממות יוראני 2013)
הפסטיבל הבינלאומי השני לתיאטרון יהודי (התיאטרון הלאומי 2009)
אתגר קרת 19,99! תרגום ופרסום סיפורו הקצר
ארגון הפסטיבל הבינלאומי הראשון לתיאטרון יהודי (תיאטרון מרלין 2007)
פעילות חינוכית: חינוך בלתי פורמלי לתיאטרון לצעירים
תרגום דרמות ישראליות מעברית להונגרית
הערות שוליים

↑  כנראה בהשראת האגדה  על הגולם מפראג
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תיאטרון הגולם".
קטה דן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מלון 
 על שם:  קטה דן (דניאלביץ) 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1931–1933 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1933
 אדריכל:  לוטה כהן 
 סגנון אדריכלי:  באוהאוס 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  32°04′46″N 34°46′03″E﻿ / ﻿32.079361111111°N 34.767583333333°E﻿ / 32.079361111111; 34.767583333333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) קטה דן(למפת תל אביב רגילה) קטה דן(למפת גוש דן רגילה) קטה דן(למפת גוש דן מוגדלת) קטה דן  he קטה דןhe קטה דןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קטה דן היה מלון ופנסיון שהוקם ופעל בתל אביב בתקופת המנדט הבריטי ובשנים הראשונות לאחר קום המדינה והיה קשור לאירועים היסטוריים שהתרחשו בעיר. במקומו הוקם לימים מלון דן תל אביב.
שנים ראשונות

מלון קטה דן הוקם בשנת 1931 ליד חוף הים בתל אביב. השם קטה דן ניתן לו על שם מייסדת המלון, קטה דן (דניאלביץ), בת למשפחה מברלין שנולדה בשנת 1890 ועלתה לארץ ישראל בשנת 1922. לאחר עלייתה פתחה בצפת מלון בשם "אירופה".
המלון בצפת היה מקובל על אנשי הממשל המנדטורי והקצינים הבכירים של משטרת המנדט, כמו על הנהגת היישוב היהודי. המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק וראש העיר של תל אביב מאיר דיזנגוף היו בין אורחי המלון. דיזנגוף שכנע את קטה דן (דניאלביץ') לפתוח מלון בתל אביב, ובשנת 1931 היא רכשה לשם כך מגרש פינתי ברחוב הירקון 97. חברתה, האדריכלית לוטה כהן, תכננה במקום את בניין מלון קטה דן בסגנון הבאוהאוס, אשר החל לפעול בשנת 1933
במלון היו 14 חדרים ובמשך הזמן נוספו עוד שבעה חדרים. במלונה בצפת נהגה קטה דן (דניאלביץ') להביא אירועי בידור קלילים, לרבות רקדניות בטן שהובאו מביירות. לעומת זאת בתל אביב נהגה באופן סולידי והמלון שימש מקום מפגש לקהילת העולים מגרמניה וממרכז אירופה ולאנשי הנהלת הסוכנות היהודית. האטרקציה של המלון הייתה המרפסת הגדולה שנשקפה אל חוף הים ואל נמל יפו. חדר האוכל של המלון נפתח למרפסת.
רצח ארלוזורוב

בליל שבת, 16 ביוני 1933, בשעות הערב, הגיעו למלון ד"ר חיים ארלוזורוב ורעייתו סימה. חיים ארלוזורוב היה ממנהיגי תנועת העבודה וכיהן כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ולמעשה שר החוץ של המדינה שבדרך. יומיים קודם לכן חזר משליחות בגרמניה הנאצית, שנועדה להציל את רכושם של יהודי גרמניה. בני הזוג ישבו על המרפסת המוארת ועד מהרה הבחינו בהם האורחים. המלצר הראשי ובעלת המלון ניגשו אליהם לדרוש בשלומם. לאחר מכן ניגש אל שולחנם ד"ר פנחס רוזן, ממנהיגי עולי גרמניה ומי ששימש לימים שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, וארלוזורוב הזמינו לסעוד עמם על שולחנו.
לאחר הסעודה ירדו חיים ורעייתו סימה במדרגות המובילות מהמרפסת בה ישבו ופנו לטייל רגלית לכיוון נחל הירקון, טיול שממנו ארלוזורוב לא שב, לאחר שבמהלכו נרצח על ידי שני מתנקשים. לאחר שנורה ונפצע, מספר זוגות אוהבים שהיו בסביבה נזעקו לשמע זעקותיה של סימה ונשאו את ארלוזורוב למבנה סמוך, בעוד סימה רצה למלון קטה דן כדי לטלפן משם להזעקת אמבולנס. סימה הגיעה למלון וניסתה לטלפן למגן דוד אדום, אך מרוב התרגשות לא הייתה מסוגלת לעשות זאת. בעלת המלון, קטה דן (דניאלביץ'), נטלה מידה את השפופרת והזעיקה אמבולנס. סימה, בלוויית בעלת המלון, חזרה למקום בו עזבה את בעלה ושם נאמר לה כי הוא הובל לבית החולים. שתי הנשים חזרו לפנסיון, שם כבר המתין להם איש משטרה. סימה סיפרה לו על האירוע והוא התקשר להודיע על כך למשטרת יפו. סימה הוסעה לבית החולים, אך את בעלה, שנפטר בחדר הניתוחים, ראתה רק כשגופתו הועברה לחדר המתים.
בימי מלחמת העולם השנייה ולאחריה

שבוע ימים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה שטה ספינת המעפילים "פאריטה", שעל סיפונה 857 מעפילים, אל חופי ארץ ישראל. לאחר תלאות רבות הגיעה הספינה לחופי תל אביב, ונתקעה על שרטון מול מלון קטה דן. המעפילים הורדו מן הספינה ונעצרו על ידי הבריטים. עם פרוץ המלחמה הפכו שלטונות המנדט את קטה דן למפקדה של המשטרה הצבאית של חיל האוויר המלכותי. בעקבות זאת הפך מלון גת רימון הסמוך למלון היוקרתי של תל אביב בשנות המלחמה, כאשר מאות אלפי חיילים מהצבא הבריטי וחיילים מן האימפריה הבריטית חלפו או חנו בארץ ישראל ובילו את חופשותיהם בתל אביב.
בתום המלחמה, ב-1945, הוחזר המלון לידיה של קטה דן (דניאלביץ'). הוא היה במצב מוזנח ומרופט והיא החליטה למכור אותו. המלון נמכר לאיש עסקים וקטה דן (דניאלביץ') עברה לגור בחיפה ולא עסקה יותר בעסקי מלונאות. היא נקראה אז בשם קטה דן רוזן כשנישאה ליוסף רוזן. קטה דן רוזן האריכה ימים ונפטרה בשנת 1979 בהיותה בת 89 שנים.
הקונה ביצע במלון שיפוצים באיטיות, וכשהסתיימו השיפוצים החכיר את המלון לאנשי העסקים האחים פדרמן והם פתחו את המלון שנית ביוני 1947. כשהופעל המלון מחדש שבה לפקוד אותו קהילת עולי גרמניה. גם אנשי הנהגת היישוב בן-גוריון, שרת, אשכול, גולדה מאיר, ישראל גלילי ואחרים וכן ראשי ארגון "ההגנה" קיימו בו פגישות ודיונים.
במלחמת העצמאות ולאחריה

המלון שב לפעילות חמישה חודשים לפני פרוץ מלחמת העצמאות. בזמן ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות התחוללה פרשת אלטלנה, כאשר הספינה "אלטלנה". שנרכשה על ידי האצ"ל הפליגה לארץ ביוני 1948 כשהיא מובילה על סיפונה ציוד צבאי רב. הספינה הגיעה לחופי ישראל כחמישה שבועות לאחר קום המדינה וכשלושה שבועות לאחר שארגון האצ"ל הסכים להתפרק מנשקו ולהשתלב במסגרת צה"ל. לאחר חילופי אש עם כוחות צה"ל בחוף כפר ויתקין נמלטה הספינה והגיעה ב-22 ביוני 1948 לחופי תל אביב אל מול מלון קטה דן. בחילופי אש עם כוחות צה"ל נפגעה הספינה מפגז שנורה על ידי תותח של צה"ל, ועלתה באש. כל ההתרחשות נצפתה על ידי אורחי המלון ממרפסת המלון. בין הצופים היה ד"ר דב יוסף, שהיה אז המושל הצבאי של ירושלים. לימים תיאר דב יוסף את האירוע בספרו "קריה נאמנה". בהפגזת תותחי צה"ל על הספינה, שהייתה בסמוך למקום הרצחו של חיים ארלוזורוב, נהרג אברהם סטבסקי, מי שהואשם חמש עשרה שנים קודם לכן ברצח ארלוזורוב ויצא זכאי.
שמו של המלון נקשר בעקיפין לפרשת טוביאנסקי, פרשה עגומה של הוצאתו להורג של קצין צה"ל מאיר טוביאנסקי, שהואשם על לא עוול בכפו בריגול במהלך המלחמה, הועמד בפני בית דין שדה, הורשע והוצא להורג. טוביאנסקי נעצר ב-30 ביוני 1948 והובל למקום משפטו לאחר ששב מסעודה במלון קטה דן.
עם הקמת מדינת ישראל גילתה כלפיה בריטניה יחס עוין. רק לאחר שהסתיימה מלחמת העצמאות הכירה בריטניה הכרה דה פקטו במדינה והחליטה לשגר אליה נציג דיפלומטי בדרגת ציר, הנמוכה מדרגת שגריר. האיש שנתמנה בשנת 1949 להיות הציר הראשון של בריטניה בישראל היה אלכסנדר נוקס הלם Alexander Knox Helm. בהגיעו לארץ עדיין לא היה לנציגות הבריטית משכן קבוע והציר התאכסן במלון קטה דן. ב-27 במאי 1949 הגיש הציר את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל חיים ויצמן. טקס הגשת כתב האמנה נערך בלשכתו של הנשיא בקריה בתל אביב. בתום הטקס יצא הציר במכוניתו של הנשיא מלווה בשישה אופנועים למשכנו במלון קטה דן.
לאחר סיום מלחמת העצמאות, שעלתה למדינה בממון רב, הונהגה בישראל מדיניות הצנע בה הוגבלה רכישת מוצרי מזון וצריכה. האזרחים רכשו את מוצרי המזון הבסיסיים על פי הקצבה קבועה, תמורת נקודות שהוקצבו לכל אזרח בפנקס אישי. הנהגת הצנע נבעה מקליטת העלייה ההמונית של עולים שהגיעו לרוב בחוסר כל, בין אם ממחנות העקורים באירופה לאחר השואה ובין אם ממדינות ערב. יוצאים מן הכלל על פי צו היו 11 בתי מלון יוקרתיים במדינה בהם יכלו תיירים לקבל ארוחות ללא קיצוב וללא תלושים תמורת מטבע זר. בין בתי המלון הללו נכללו מלון קטה דן ושכנו מלון גת רימון.
בשנת 1950 החלו האחים פדרמן להקים בצמוד למלון קטה דן את "מלון דן" אשר נחנך ב-1953. מאוחר יותר נהרסו שני המבנים ובמקומם הוקם ב-1964 מלון דן תל אביב.
לקריאה נוספת

שבתי טבת, רצח ארלוזורוב, תל אביב: הוצאת שוקן, 1982, עמ' 58–59.
דב יוסף, קריה נאמנה: מצור ירושלים 1948, הוצאת שוקן 1964, עמ' 241–244.