stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צילום מאקרו
הערות שוליים

↑  Photography.com. "Macro Photography". אורכב מ-המקור ב-2008-11-06. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541025405171  BNE: XX553380  BnF: cb11935300h (data)  GND: 4114497-1  LCCN: sh85079454  NKC: ph348293 
עדשת מאקרו בטווח של 90 מ"מ
צילום מאקרו הממחיש עומק שדה רדוד
צילום מאקרו של פרחית נעמי, חיפושית בגודל 10–15 מ"מ
צעירים בליבם

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  Four Daughters 
 בימוי:  גורדון דאגלס
 הופק בידי:  הנרי בלאנק
 תסריט:  לנור קופי, ג'וליוס אפשטיין
 עריכה:  ויליאם זיגלר
 שחקנים ראשיים:  דוריס דיי, פרנק סינטרה
 מוזיקה:  ריי הינדורף
 צילום:  טד מקורד
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  דצמבר 1954
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
צעירים בליבם (אנגלית: Young at Heart) הוא סרט דרמה רומנטית מוזיקלית שהופקה באולפני האחים וורנר. את הסרט ביים גורדון דאגלס והוא היה גרסה מחדשת לסרט "ארבע האחיות" משנת 1938. בסרט זה משתפים פעולה בפעם היחידה שניים מגדולי כוכבי המוזיקה של אותן השנים, פרנק סינטרה ודוריס דיי. הסרט צולם בשחור לבן.
פסקול

שירים מפסקול הסרט ראו אור באלבום משותף של דוריס דיי ופרנק סינטרה, שנקרא גם הוא "Young at Heart". האלבום הגיע אל המקום ה-11 במצעד הבילבורד והסינגל של האלבום הגיע אל המקום השני במצעד. האלבום נחשב לאלבום בו חזר סינטרה אל פסגת המוזיקה לאחר סדרה לא מוצלחת של אלבומים. השיר, "Young at Heart", היה כל כך מוצלח עד שהסרט נקרא על שמו ולא ההפך, כפי שבדרך כלל נהוג, עד לאותו הזמן הסרט שנמצא בשלבי עריכה מתקדמים, עדיין היה ללא שם.
שחקנים

פרנק סינטרה - ברני סלואן
דוריס דיי - לורי טאטל
גיג יאנג - אלכס ברוק
דורותי מלון - פראן ברוק
אליזבת פראסר - אמי טאטל
רורסט קית' - גאורגי טאטל
לוני צ'אפמן - ארנסט ניקולס
צ'רנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  84 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  21.4 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  1,360 קמ"ר 
 גובה מוצא הנהר:  1,311 מ' 
 יובלים:  Belareca River, Naiba River, Olanu River, Prisăcina River, Munk River, Iuta River, Jelărău River, Iauna River, Ferigari River, Sacherștița River, Slatina River, Valea lui Iovan River, Șturu River, Scurtu River, Valea Mare River, Turcineasa River, Tăsna River, Măneasa River, Drăstănicu River, Craiova River, Ogașu lui Roșeț, Valea Mare River, Iardașița River, Ogașu Ursului, Pecinișca River, Padina Soroniște River, Topenița River, Cărbunele River, Șaua Padina River, Râmnuța River, Bârzani River, Clepeniac River, Curmezișa River, Bedina River, Arsasca River, Balmez River, Vânturătoarea River 
 שפך:  דנובה 
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה 
 
צ'רנה (ברומנית: Cerna) הוא נחל ברומניה, יובל של הדנובה.
אורך הצ'רנה הוא 84 קילומטרים, תפוקתו הממוצעת היא 21,4 מטרים קוב בשנייה, אגן ההיקוות כולל 1360 קילומטרים רבועים ופער הגובה בין אתר הנביעה ובין השפך בדנובה ליד אורשובה הוא 1311 מטרים. פער הגובה הגדול יצר הזדמנויות להקמת סכרים ותחנות כוח הידרואלקטריות והן הוקמו.
צפון בחר אל-ע'זאל

| --- | --- |
דגל צפון בחר אל-ע'זאלדגל צפון בחר אל-ע'זאל
כיתת לימוד בצפון בחר אל-ע'זאל, 2002
כיתת לימוד בצפון בחר אל-ע'זאל, 2002
 מדינה:  דרום סודאן דרום סודאן
 חבל ארץ:  בחר אל-ע'זאל
 בירת המדינה:  אבייל
 שטח:  30,543.30 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  720,898 (2008)
  ‑ צפיפות:  24 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  8°44′00″N 26°54′00″E﻿ / ﻿8.7333333333333°N 26.9°E﻿ / 8.7333333333333; 26.9 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צפון בחר אל-ע'זאל (בערבית: شمال بحر الغزال) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-30,543 קמ"ר, גודל האוכלוסייה בו היה כ-720,898 נפש (נכון ל-2008) והוא היה אחד מארבעת המחוזות בחבל ארץ בחר אל-ע'זאל.
המחוז גבל במחוז דרום דארפור בצפון, מחוז מערב בחר אל-ע'זאל במערב ובדרום, מחוז ואראפ ואביי במזרח. העיר אבייל הייתה בירת המחוז.
בגלל קרבתו למחוז קורדופאן (Kurdufan), השייך לסודאן, ומסילת הרכבת שעוברת דרכו לעיר ואו, סבל המחוז רבות במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה. צפון בחר אל-ע'זאל ומחוזות שסמוכים למערב קורדופאן הם המקומות הכי רגישים פוליטית בין סודאן הדרומית לסודאן הצפונית. מזה שנים רבות, בני שבט המיסריה (Missriya Arab tribe) ובני שבט הדינקה ניהלו קרבות ביניהם. בעוד שניהלו שקט יחסי בתקופה הקולוניאלית, המלחמה האחרונה הציתה מחדש את פעולות האיבה בין שני הצדדים.
חלוקה לנפות

מחוז צפון בחר אל-ע'זאל, בדומה לשאר המחוזות, חולק לנפות. בראש כל נפה עמד נציב שמינה נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט.
להלן נפות מחוז צפון בחר אל-ע'זאל:
נפת צפון אבייל - אוכלוסייה מוערכת, נכון ל-2008 - 129,130 נפש.
נפת מזרח אבייל - אוכלוסייה מוערכת, נכון ל-2008 - 309,920 נפש.
נפת מערב אבייל - אוכלוסייה מוערכת, נכון ל-2008 - 166,220 נפש.
נפת מרכז אבייל - אוכלוסייה מוערכת, נכון ל-2008 - 41,830 נפש.
נפת דרום אבייל - אוכלוסייה מוערכת, נכון ל-2008 - 73,810 נפש.
הערות שוליים

↑  "Northern Bahr El Ghazal". South Sudan Disarmament, Demobilisation and Reintegration Commission. אורכב מ-המקור ב-2011-07-14. נבדק ב-2012-04-07.
ערך זה הוא קצרמרבנושא דרום סודאן ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ן קאיגה

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1952 (בן 72) בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אקדמיה הסרטים של בייג'ינג 
 בן או בת זוג:  Chen Hong (1996–?) 
 צאצאים:  ארתור צ'ן 
 פרסים והוקרה:  גביע סאת'רלנד (1985)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיים לסרט הזר (1993)  פרס באפט"א לסרט הזר הטוב ביותר (1994)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לסרט הזר הטוב ביותר (1993)  פרס דקל הזהב (1993)  פרס מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק לסרט הזר 
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
צ'ן קאיגה (במנדרינית תקנית: 陈凯歌,‏נולד ב־12 באוגוסט 1952) הוא במאי קולנוע סיני. בשנת 1993 זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן על סרטו "שלום לפילגש".
פילמוגרפיה

רשימה חלקית
"האדמה הצהובה" (1984)
"המצעד הגדול" (1986)
"מלך הילדים" (1987)
"חיים על מיתר" (1989)
"שלום לפילגש" (1993)
"ירח מפתה" (1996)
"הקיסר והמתנקש" (1999)
"הרוג אותי ברכות" (2002)
"Forever Enthralled"‏ (2008)
"הקרב באגם צ'אנגג'ין" (2021)
הערות שוליים

1 2 3  נסים דיין, ‏שניים, זה תמיד ביחד?, באתר גלובס, 18 בספטמבר 2003
↑  גואל פינטו, למרות היופי, באתר הארץ, 6 בינואר 2004
↑  רחלי סעיד, עכבר העיר, הסרטים שיכירו לכם את סין, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2008
↑  אורי קליין, מנגינה פשוטה, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2003
↑  עדנה פיינרו, ‏"צנזורה היא נושא קשה מדי. בואי לא נדבר עליו", באתר גלובס, 6 ביולי 2006
↑  גואל פינטו, רומן פולנסקי ואישטבן סאבו בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר הארץ, 12 ביוני 2006
↑  גואל פינטו, סרטים חדשים, באתר הארץ, 13 ביולי 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454697705171  PLWABN: 9810533002605606  BIBSYS: 8051349  BNE: XX1443154  BnF: cb12248601j (data)  CiNii: DA04363323  GND: 119092735  ISNI: 0000 0001 2017 8808  LCCN: nr96031219  NDL: 00317539  NKC: pna2006322523  NLA: 36731561  NLK: KAC200602655  NTA: 142303917  RERO: 02-A000034882  SUDOC: 031230261  Trove: 1439387  VIAF: 45104147   WorldCat (עם VIAF): 45104147
קיארה באנקיני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1946 (בת 78) לוגאנו, שווייץ 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
קיארה באנקיני (באיטלקית: Chiara Banchini נולדה ב-7 באוקטובר 1946) היא כנרת שווייצרית, שמעורבת בתנועה לבביצוע אותנטי נכון היסטורית ומומחית למוזיקה של תקופת הבארוק.
קורות חייה

באנקיני נולדה בלוגאנו שבחבל טיצ'ינו האיטלקי של שווייץ. היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון של ז'נבה; לאחר זאת למדה אצל שאנדור וג והמשיכה בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד אצל סיגיסוולד קאוקן להתמחות בכינור בארוק. באנקיני לימדה במרכז למוזיקה עתיקה בז'נבה והחלה להופיע כסולנית.
ב-1981 עברה מז'נבה לסקולה קנטורום בזיליאנסיס בבזל, שם הקימה את אנסמבל 415, הרכב לביצוע בארוקי, שהתפרק בינואר 2012. הקבוצה לקחה את שמה מגובה בארוקי מקובל. הקלטת האנסמבל לקונצ'רטי גרוסי של ארכאנג'לו קורלי לחברת "הרמוניה מונדי" נחלה הצלחה מסחרית ב-1992, וכך גם הקלטתם משנת 1996 ל"סטאבאט מאטר" של אנטוניו ויוואלדי. כמו כן הקליטה ביאנקיני בחברות "וירג'ין רקורדס", "אקסנט", "אסטרה" ו"זיג זג טריטוריס".
קיארה באנקיני מנגנת בכינור שבנה ניקולו אמאטי בשנת 1674.
צילום מלחמה

צילום מלחמה ממלחמת האזרחים האמריקאית
צילום מלחמה הוא ז'אנר בצילום העוסק בתיעוד עימותים חמושים ואורח החיים באזורי קרבות. רוג'ר פנטון היה הצלם הידוע הראשון שמזוהה עם תחום זה, כשצילם את מלחמת קרים בשנים 1854-1855.
צילום מלחמה מתאר בדרך-כלל את המלחמה על כל פניה, ומציג גם את מעשי הגבורה וגם את מעשי הזוועות. השפעת הצילום על התודעה הפוליטית הציבורית הפכה לנושא טעון לאחר שהתגלו עוד ועוד מקרים בהם צלמים ביימו וסדרו את הסצנות אותן צילמו, על מנת להגביר את הדרמטיות. עידן הצילום הדיגיטלי והעריכה הגרפית הביאו לפקפוק כבד באמינותו של תחום צילום זה ולפיכך, בתועלתו העיתונאית.
היסטוריה

הצילום שימש כבר מראשית ימיו לתיעוד מידע ואירועים היסטוריים, אך טכניקת הצילום הראשונית שבה השתמשו אז, דאגרוטיפ, דרשה זמן ומאמץ רב להפקה, וצלמים נדרשו להיסחב עם הציוד הכבד והמסורבל של אותם ימים ולתעד את פעולות הקרב המהירות, אך במציאות, כל תמונה הייתה זקוקה לחשיפה של מספר דקות על מנת להיקלט, כך שלא היה אפשר לתעד פעילות חיה, ולכן לא שימשה לצילום מסוג זה.
צלם המלחמה הראשון היה אמריקאי אלמוני, שצילם מספר תמונות דאגרוטיפ במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1847. רוג'ר פנטון יצא בשנת 1855 עם ציוד מסורבל, והיה מוגבל לצילומים של נוף או אובייקטים קבועים. הוא נסחב לאורך כל הדרך עם כרכרת משא גדולה. לאנגליה חזר עם מעל 350 תשלילים בפורמט גדול. בשנות ה-50 המאוחרות נסע פליצ'ה באטו להודו כדי לצלם את המרד ההודי הגדול, והפיק מספר גדול של תמונות. לאחר מכן נסע לסין, שם צילם את מלחמת האופיום השנייה.
מכיוון שהצלמים הראשונים לא היו מסוגלים לצלם אובייקטים נעים, הם התמקדו בהיבטים יותר נייחים במלחמה, כמו ביצורים ופריסת חיילים על הקרקע לפני ואחרי הקרב. גם דיוקנאות של חיילים היו מאוד מקובלים, אך על מנת להפיק תמונה, היה על אובייקט התמונה להיות דומם לחלוטין במשך מספר דקות. היו צלמים ששחזרו סצנות מן הקרב כדי לצלמן שוב. אלכסנדר גרדנר ומת'יו בריידי אף לקחו גופות של חיילים וסידרו אותם מחדש במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית (1861-1865) על מנת להעביר את מעשי הזוועה שהתרחשו במלחמה.
המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה בשנים 1878-1880 צולמה על ידי ג'ון בורק, שנסע עם הכוחות האנגלים. היה זה מיזם מסחרי, והוא קיווה למכור אלבומים של תמונות מן המלחמה. במהלך המאה ה-20 צלמים כיסו את כל העימותים המרכזיים, ורבים מהם אף נהרגו במהלך עימותים אלו. אחד מן הצלמים המפורסמים היה רוברט קאפה, שסיקר את מלחמת האזרחים בספרד, את יום הפלישה לאירופה ואת נפילת פריז, ונהרג כשעלה על מוקש בווייטנאם (אז הודו-סין) במאי 1954.
צילום המלחמה אפשר לציבור להיות מעודכן היטב בחדשות מהמלחמה. היכולת לשכפל באופן המוני של תמונות לא אפשרה רק עדכון של הציבור, אלא גם אפשרה תיעוד היסטורי ונדיר של מאורעות.
צלמי מלחמה

צלמים העוסקים בתיעוד מצבי מלחמה הם חשופים מאוד, ולכן עלולים בסופו של דבר להיפגע, ולעיתים אף להיהרג בזמן עבודתם בשטח. עיתונאים וצלמים אומנם מוגנים על ידי אמנה בינלאומית, אך ההיסטוריה מראה כי לפעמים הם מהווים מטרות של אחד הצדדים הנלחמים, אם המטרה היא לנקום בצד האויב או למנוע את הבאת החומר המצולם אל שאר העולם. צילום מלחמה הפך מסוכן יותר עם התפתחות הטרור, שמפר את חוקי המלחמה והאמנות הבינלאומיות. במלחמת עיראק, נתפסו מספר צלמים והוצאו להורג, וכמה נהרגו מאש חיה. שני צלמים עיראקים שעבדו עבור סוכנות הידיעות רויטרס נהרגו על ידי הכוחות האמריקאיים במהלך תקיפה אווירית, דבר שעורר שערורייה גדולה בכל העולם.
צלם איטלקי בשם רפאל צ'יריאלו שהרבה לסקר מלחמות בעולם, בהן בסיירה לאון, אפגניסטן, רואנדה, לבנון וקוסובו נהרג ב-2002 ברמאללה. הירו מוראמוטו, צלם של "רויטרס" נהרג ב-2010 בעת שכיסה את מהומות בתאילנד.
צילומי מלחמה מפורסמים

דגל הדיו
גיא צלמוות
תמונת מתקפת הפרשים בקרב באר שבע
המג"ד צילום מפורסם של מקס אלפרט
יום שבת העקוב מדם
ראו גם

צילום עיתונות
כתב צבאי
רוברט קאפה
רוג'ר פנטון
פליצ'ה באטו
צילום פוסט-מורטם
מותו של חייל לויאליסט
הערות שוליים

↑  כתבי ynet והסוכנויות, צלם איטלקי נהרג בלחימה ברמאללה, באתר ynet, 13 במרץ 2002
↑  צלם "רויטרס" נהרג מפגיעת כדור בבנגקוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548762005171  LNB: 000232010  NARA: 10643357  NKC: ph297080 
צלמי מלחמה במהלך הפלישה לנורמנדי
צפון אפריקה הצרפתית

מפה של צפון אפריקה הצרפתית
צפון אפריקה הצרפתית (בצרפתית: Afrique du Nord française) הוא המונח המיושם לעיתים קרובות על השטחים שנשלטו על ידי צרפת במגרב הצפון אפריקאי במהלך התקופה הקולוניאלית. הוא הקיף את אלג'יריה, מרוקו ותוניסיה הצרפתיות. בניגוד לאפריקה המערבית הצרפתית ואפריקה המשוונית הצרפתית, שהתקיימו כפדרציות של מושבות צרפתיות וישויות מנהליות בפני עצמן, צפון אפריקה הצרפתית מעולם לא הייתה יותר ממונח נוח להתייחסות לשלושת השטחים שנשלטו בנפרד.
במהלך המאה ה-19, שקיעתה של האימפריה העות'מאנית, ששלטה באופן רופף באזור מאז המאה ה-16, הותירה את האזור פגיע לכוחות אחרים. בשנת 1830, כוחות צרפתים כבשו את אלג'יר ומ-1848 ועד לעצמאות ב-1962, התייחסה צרפת לאלג'יריה הים תיכונית כחלק אינטגרלי מצרפת או צרפת המטרופולינית. בשאיפה להרחיב את השפעתם אל מעבר לאלג'יריה, הקימו הצרפתים מדינות חסות ממזרח וממערב לה. מדינת החסות הצרפתית של תוניסיה הוקמה ב-1881, בעקבות פלישה צבאית, ומדינת החסות הצרפתית במרוקו ב-1912. אלה נמשכו עד 1955, במקרה של מרוקו, ו-1956, כאשר תוניסיה קיבלה עצמאות מלאה.
צפון אפריקה הצרפתית הגיעה לקיצה זמן קצר לאחר הסכמי אוויאן במרץ 1962, שאפשרו את משאל העם לעצמאות אלג'יריה ביולי 1962.
ראו גם

מלחמת העצמאות של אלג'יריה
האימפריה הקולוניאלית הצרפתית
היסטוריה של אלג'יריה
המונרכיה של יולי
נפוליאון השלישי
פייה-נואר
המרוץ לאפריקה
הערות שוליים

↑  Hoisington, William A. Jr. (1991). "The Mediterranean Committee and French North Africa, 1935–1940". The Historian. 53 (2): 255.
↑  J. D. Fage, Roland Anthony Oliver, The Cambridge History of Africa, vol. 6 (1985), p. 159
↑  William E. Watson, Tricolor and Crescent: France and the Islamic World (2003), p. 28
↑  Serge Berstein, The Republic of de Gaulle 1958-1969 (1993), p. 54
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190117347
קבוצת מתיל

קבוצת מתיל
קבוצת מתיל היא אלקיל שנגזר ממתאן, המכילה אטום פחמן ושלושה אטומי מימן. הקיצור של קבוצת מתיל הוא Me. קבוצות פחמימנים כאלו נפוצות בקרב תרכובות אורגניות. קבוצת המתיל יכולה להימצא כאניון, קטיון או כרדיקל. לאניון שמונה אלקטרוני ערכיות, לרדיקל שבעה, ולקטיון שישה. כל השלושה מאוד תגובתיים.
קטיון, אניון ומתיל רדיקלי > קטיון מתיל

קטיון מתיל (CH3+‎) הוא יון חיובי של מתיל הקיים במצב צבירה גזי אך לא נצפה באחר. תרכובות מסוימות נחשבות כמקור של CH3+‎. לדוגמה, פרוטונציה של מתנול נותנת מגיב אלקטרופילי חזק:
קטיון, אניון ומתיל רדיקלי > אניון מתיל

אניון מתיל (CH3-‎) קיים רק במקרים מיוחדים. לפעמים מתייחסים למתיל ליתיום או לתרכובות גריניאר דומות כמקורות לCH3-‎ אך זהו תאורטי בלבד. מגיבים כאלו נוצרים בדרך כלל ממתיל הלידים:
כאשר M היא מתכת אלקלית.
קטיון, אניון ומתיל רדיקלי > מתיל רדיקלי

מתיל רדיקל (CH3) קיים כגז דליל, אך בריכוז גבוה יותר הוא עובר דימריזציה לאתאן.
צפון גונדר

| --- | --- |
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מדינה:   אמהרה
 נפות במחוז:  21
 בירת המחוז:  גונדר
 שטח:  45,944.63 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  2,929,628 (2007)
  ‑ צפיפות:  63.76 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  12°45′N 37°00′E﻿ / ﻿12.75°N 37°E﻿ / 12.75; 37 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת    בהר דר אגאו אוי אורומיה דרוםגונדר צפון גונדר מזרחגוג'ם מערבגוג'ם וג המרה דרום וולו צפון וולו שאווה הצפונית ארגובה   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צפון גונדר הוא  מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם העיר גונדר שהיא בירת המחוז והעיר הגדולה בה ובעבר בירתה הקיסרית של אתיופיה. גבולותיו מצפון מדינת תיגראי, ממערב מחוז וג המרה, מדרום מחוז דרום גונדר, מחוז מערב גוג'ם ואגם טאנה, בדרום מערב במדינת בנישנגול-גומאז, ובמזרח בסודאן. עד שנת 1991 נכלל במחוז בגמדר אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה.
היסטוריה

בימי הביניים ועד 1991 היה לחלק מהמחוז ההיסטורי בגמדר, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 המחוז התפצל לשני אזורי עיקרים ואזור קטן בצפונו שברובו מאוכלס בתגרים סופח למחוז המערבי שבמדינת תיגראי. כמו כן רצועה קטנה סופחה למחוז בנישנגול-גומאז. יתר המחוז חולק לשני מחוזות: צפון גונדר, שמכיל את החלק העיקרי של המחוז, וחלק בדרום, שהפך למחוז דרום גונדר.
נפות

במחוז צפון גונדר ישנן עשרים נפות ובנוסף להם העיר גונדר שלה מעמד של נפה.
| --- | --- |
 אדי ארקאי  אלפה  ארמצ'הו המערבית  ארמצ'הו עלית  ארמצ'הו תחתית  באידה  בלסה המזרחית  בלסה המערבית  גונדר רבתי  ג'ן אמורה:  דברק  דבת  דמביה  וגרה  טקוסה  מטמה  סגדה  צ'ילגה  צלמת  קווארה
קיארה סירקוזה

| --- | --- |

קיארה סירקוזה
 לידה:  25 בספטמבר 1976 (בת 48) מלטה
 שם לידה:  קיארה סירקוזה
 מוקד פעילות:  מלטה
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  בלדה, מוזיקת נשמה
 שפה מועדפת:  מלטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
קיארה סירקוזה (במלטזית: Chiara Siracusa, נולדה ב-25 בספטמבר 1976 במלטה), היא זמרת מלטזית, הידועה כאומנית בעיקר בשמה הפרטי.
הופעותיה באירוויזיון

באירוויזיון 1998, ייצגה את מדינתה עם השיר "The One That I Love". היא סיימה את התחרות במקום השלישי, לאחר דנה אינטרנשיונל ואימאני סלם. דרמה נרשמה בתום הקראת הנקודות באותה תחרות, כאשר לאור מה שהסתמן במדינות האחרונות עד למקדוניה (המדינה האחרונה שהקריאה את הצבעתה), חשבו צופים רבים כי האחרונה תיתן את 12 הנקודות שלה למלטה, ובכך תביא לניצחונה. לבסוף מקדוניה נתנה את 12 הנקודות שלה לקרואטיה ואף לא נקודה למלטה, וכך ישראל קטפה את המקום הראשון בתחרות.
באירוויזיון 2005 נבחרה קיארה לייצג שוב את מדינתה עם השיר "Angel". הפעם היא הצליחה להגיע למקום השני (המקום הטוב ביותר שלה בינתיים) בהפרש של 38 נקודות מהמנצחת, הלנה פפאריזו. עם זאת, קיארה זכתה ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון עבור אותו השיר.
ב-2009, נבחרה לייצג את מלטה בפעם השלישית בתחרות - בפעם הזו, עם השיר "What if we". בתחרות שנערכה במוסקבה, השיר עלה לשלב הגמר, אך שם סיים רק במקום ה-22 מתוך 25.
קאתי הילטון

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1959 (בת 65) ויטייר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kathleen Elizabeth Avanzino 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד הילטון (24 בנובמבר 1979–?) 
 צאצאים:  פריס הילטון, Conrad Hughes Hilton, ניקי הילטון, Barron Nicholas Hilton 
 פרופיל ב-IMDb
 
קאתלין אליזבת הילטון (באנגלית: Kathleen Elizabeth Hilton; נולדה ב-13 במרץ 1959) היא שחקנית אמריקאית ואמה של פריס הילטון ושל מעצבת האופנה ניקי הילטון.
ביוגרפיה

קאתי נולדה בקליפורניה. בתם של לורנס אבאנזינו (1997–1935) ושרון ריצ'רדס (2002–1938), אמה ממוצא אירי ואביה ממוצא איטלקי וכשהייתה בגיל קטן מאוד הוריה התגרשו ואמה נישאה בשנית ואחיותיה למחצה מנישואין אלו הן השחקניות קים וקייל ריצ'רדס.
בגיל 15 פגשה בפעם הראשונה את בעלה לעתיד ריצ'רד הילטון, יורש רשת המלונות הילטון ושהייתה בת 20 הם נישאו לזוג נולדו ארבעה ילדים: פריס הילטון (1981), ניקי (1983), בארון (1989) וקונראד (1994).
הילטון הייתה ידידה קרובה של הזמר מייקל ג'קסון ואף הופיעה בהלווייתו שנערכה ב-2009.
קריירה בטלוויזיה

הילטון החלה להופיע בסדרות טלוויזיה מגיל 11 ואף כיכבה בתפקידי אורח במספר סדרות ידועות כמו: מעשי כשפים, ימים מאושרים והיפים והאמיצים וב-2005 החלה להנחות את תוכנית המציאות "מי רוצה להיות הילטון".
צפון אסיה

צפון אסיה
צפון אסיה הוא אזור ביבשת אסיה, הכולל את סיביר והמזרח הרחוק הרוסי. האזור ממוקם בחלקה האסייתי של רוסיה, מזרחית להרי אורל.
גאוגרפיה

המושג "צפון אסיה" משמש גאוגרפים רק לעיתים נדירות, אך בדרך כלל הכוונה היא לחלק הגדול יותר של רוסיה, שנודע כסיביר. לעיתים החלקים הצפוניים של מדינות אסיאתיות אחרות, כמו קזחסטן ומונגוליה.
מסיבות גאוגרפיות וסטטיסטיות, מערכת הסטטיסטיקה של האו"ם ומערכות סיווג אחרות אינן מחלקות מדינות לחלוקות משניות, ובכך משייכים את כל האזור הרוסי כחלק מאירופה או ממזרח אירופה.
דמוגרפיה

על פי רוב ההערכות ישנם כ-38 מיליון רוסים המתגוררים מזרחית להרי אורל. כיום אין הרבה סיבירים ילידים והם מיעוט בסיביר / צפון אסיה בשל תהליך הרוסיפיקציה האירופי המכוון בשלוש המאות האחרונות. לפי מרשם האוכלוסין הרוסי, הילידים באזור זה הם רק כ-10% מהאוכלוסייה הכוללת של האזור, כאשר הבוריאטים מונים כ-450.000 תושבים, מה שהופך אותם לקבוצת המיעוט האתנית הגדולה בסיביר. מלבדם ישנם גם למעלה מ-400.000 יקוטים בסיביר. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2002, בסיביר חיים גם כ-500,000 טטרים, אך 300,000 מתוכם אינם ילידים ומקורם מאזור הוולגה (אידל-אורל) שהתיישבו בסיביר בתקופות קולוניליסטיות שונות. קבוצות אתניות אחרות שחיות באזור הן ממוצא אתני גרמני והם מונים כ-400,000 איש.
ראו גם

סיביר
המזרח הרחוק הרוסי
קובי לוריא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1949 (בן 75) תל אביב, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 עיסוק:  פזמונאי מלחין חוקר תרבות
 צאצאים:  שאול לוריא, מיכל לוריא
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם (1999), פרס מפקד גלי-צה''ל (2006), פרס התמליל הטוב (חג המחזמר 2022)
 
קובי (יעקב) לוריא (נולד ב-5 במרץ 1949 בתל אביב) הוא פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

השיר הראשון שכתב, הלחין ואף ביצע לוריא היה "שיר פשוט" (1980). בהמשך כתב ללהקת "סרט" של גרי אקשטיין, וכתב את השירים "יא ליל" ו"שיר הסלנג" ללהקות צבאיות, "הם בזמר הזה" למתי כספי (ללחן של סשה ארגוב), "בוא שיר עברי" לדודו אלהרר, "מז'ור מינור" לגילה חסיד, "אמרת אמרת" ליהודית רביץ, "סלסלה" לגשש החיוור ו"כנפיים" ללהקת חיל האוויר. שיר זה מלווה את כל טקסי הענקת הכנפיים לבוגרי קורס הטיס מאז כתיבתו (ב־1986) ועד היום.
לוריא כתב קטעים מוזיקליים וקומיים רבים לטלוויזיה, לתוכניות כמו סיבה למסיבה (כולל "עם אחד שר אחד", פרודיה על "עם אחד שיר אחד") ושעה טובה, פינות רבות לתוכנית "זהו זה!", וכן חיבר מספר שירי ילדים עבור סדרת הטלוויזיה "פרפר נחמד". כן כתב את תוכנית הטלוויזיה "שלמה בראבא מנצח" עם שלמה בראבא והתזמורת הסימפונית תל אביב.
בשנת 1999 זכה לוריא בפרס אקו"ם (נוצת-הזהב) על יצירתו המוזיקלית "הדיבוק מכה שנית".
לוריא כתב מחזה על גטו טרזין בשם "לחיי החיים" שהוצג בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. הוא תרגם ועיבד את המחזמר "פצצת תום", וחיבר את המחזה ביידיש לתיאטרון היידישפיל, "דז'יגאן ושומאכר לנצח".
בשנת 2006 ערך והגיש בגלי צה"ל את הסדרה "השירון עשה היסטוריה", ששילבה בין שירים לסיפור ההיסטוריה הציונית (את הסדרה ערך יורם רותם). הסדרה זיכתה את לוריא בפרס מפקד גלי צה"ל. בעקבות הסדרה החל להופיע בהרצאות מוזיקליות המשלבות היסטוריה וסיפורים מאחורי השירים.
בעשור השני של המאה ה-21 הוא החל לשתף פעולה עם בית שלום עליכם בהחייאת שירי היידיש וסיפור תרבות היידיש העומדת בסכנת הכחדה, באמצעות השירים. לוריא פרסם כמה מאמרים בכתב העת "דווקא" ובכתב העת של הסתדרות המורים.
בעקבות המחזה "לחיי החיים" חקר והפיק לוריא בשיתוף עם "בית טרזין" ועם "יד ושם" והמעבד משה זורמן תקליטור ששחזר את שירי קארל שוונק "מלך הקברט של גטו טרזין". התקליטור, בשפת המקור, צ'כית, יצא לאור בביצוע ניצולים שחלקם הופיעו על במת הגטו, שסייעו לשחזר ולהציל חלק מן החומר.
מאז תחילת העשור השני של המאה ה-21 עיקר פעילותו היא בכתיבת שירי מחאה. תחילה עבד עם שייקה לוי לו כתב את "נומי ארץ" בעקבות המחאה החברתית בשנת 2011, את "שיר לא מזרחי" על השתלטות הזמר המזרחי ואת "שירת נשים" כשיר מחאה על הדרת נשים. ברוח זאת כתב לוריא גרסה מחודשת לשיר "כנפיים" עם בית הכתוב בלשון נקבה, ומוקדש לטייסות. השיר המשופר הושמע לראשונה במסדר כנפיים. כן כתב והלחין לדני ליטני שיר מחאה בשם "הפרעת קשב" (תודה לאל, אני חירש), לדורי בן זאב את כתב את השיר הסאטירי "בארץ אחת" (השיר על הקוסם שידע לדבר מבלי לומר כלום) ובו ביקורת על ראש הממשלה. בהמשך הקים הרכב מוזיקלי בשם "הלובי של קובי" כמסגרת לשירי מחאה אותם כתב והלחין. במסגרת זאת הוציא את השיר על היורדים לברלין ("גרה בברלין") שהוא מבצע עם רעות יהודאי. "אין לי דרכון שני" בביצוע שייקה לוי על הבהלה לדרכון זר, "שיר ערש לטייקון" עם הסולנית גילה חסיד כנגד הטייקונים, "מסרב לשנוא" הקורא לפיוס בין ישראלים ופלסטינים ו"ראש הממשלה ובעלה" -שיר על משפחתו של בנימין נתניהו.
קובי לוריא הוא אביו של שאול לוריא, סולן להקת המטאל "קין והבל 90210".
לוריא למד מזרחנות.
הערות שוליים

↑  כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2013-07-02), לגעת ברוח - עם שייקה לוי | כאן 11 לשעבר רשות השידור, נבדק ב-2024-05-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296811205171  ISNI: 0000 0003 6969 3311  MusicBrainz: 7a8e4ee4-8e17-4e4c-bee8-258f5a922431  VIAF: 239703674   WorldCat (עם VIAF): 239703674
קב ונקי (ניב)

קַב וְנָקִי הוא ניב עברי-תלמודי המתאר עניין, חפץ או אדם אשר בקריטריון מסוים הניתן להערכה הן בכמות והן באיכות הוא מועט בכמות ורב באיכות.
קב פירושו מידת נפח קטנה, ונקי פירושו שהוא מזוקק ואינו מכיל פסולת כגון קמח מנופה עד שהוא נקי, ללא מוץ ולכלוך.
הביטוי שגור לכינוי של דבר איכותי וממצה.
בשכונת מקור ברוך שבירושלים ישנו רחוב בשם קב ונקי. קיים פירוש למשנה בשם "קב ונקי".
בגמרא

הביטוי מוזכר במסכת יבמות לגבי רבי אליעזר בן יעקב:
משנת רבי אליעזר בן יעקב קב ונקי
והכוונה שם שאמנם לא מובאות הלכות רבות בשמו של רבי אליעזר, אך הלכה כמותו בכל מקום שהובאה (מכיוון שמשנתו קב ונקי).
הערות שוליים

↑  ראו פירוש רש"י על תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ט, עמוד ב' שכתב: "קב (פירושו) מדה קטנה. כלומר במקומות מועטים הוא נזכר במשנה, [אבל] נקי - בכל מקום שנזכר הלכה כמותו.
↑  מיקום רחוב קב ונקי במפת ירושלים (באתר גוגל מפות)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קובי מור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בן 72 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 פעילות בולטת:  מנכ"ל רשות שדות התעופה
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 עיסוק:  מנהל מנהל פיתוח הקרקע בקרן קיימת לישראל
 
יעקב (קובי) מור (נולד בשנת 1952) הוא איש מנהל ישראלי. בין השנים 2007–2012 שימש מנכ"ל רשות שדות התעופה.