stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיר הפלא אשר בוורמייזה
הבלדה

את הבלדה "קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה" כתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1924 בסווינמינדה שבגרמניה (כיום סווינוצ'י שבפולין). הבלדה כוללת 17 בתים בני שלוש שורות כל אחד. שתי השורות הראשונות בכל בית חרוזות.
13 הבתים הראשונים של הבלדה מספרים את האגדה, בלי לנקוב בזהותה של האישה היהודייה שבה מדובר. בתים אלה מסתיימים בתיאור הנס:
וַיְהִי כִּי קָשָׁה לֵב הָאִישׁ,

וַיַּחְמֹל קִיר וְנִבְקַע חִישׁ,

וַתָּבוֹא בּוֹ הָאִשָּׁה.
ארבעת הבתים האחרונים עוברים להווה, ומסתיימים בקביעה:
וְלוּ קָרָה כַּדָּבָר בְּיָמֵינוּ – כִּי-אָז

לֹא תָזוּז מִמְּקוֹמָהּ גַּם-אָבֶן!
האופטימיות ששידר המשורר 32 שנים מוקדם יותר, בשירו "אני מאמין" (”כִּי עוֹד אַאֲמִין גַּם בָּאָדָם, גַּם בְּרוּחוֹ, רוּחַ עָז”), התחלפה בבלדה שלפנינו בפסימיות - המשורר איבד את אמונו באדם, והוא חש שהרשע האנושי הופך אפילו את הטבע למרושע.
לקריאה נוספת

יעקב בהט, "עיון בבאלאדה "קיר הפלא אשר בוורמיזא" לש' טשרניחובסקי": עשרים שנה לפטירת המשורר, אוּרים: ירחון לשאלות חינוך ותרבות, כא, א (164) (תשרי תשכ"ד, אוקטובר 1963), עמ' 2–4.
הערות שוליים

↑  גדליה בן יוסף אבן יחייא, שלשלת הקבלה, עמ' קכג, באתר היברובוקס
↑  גרסה זו תועדה ככל הנראה לראשונה ביומן מסעות של החיד"א משנת תקי"ד (הובאה בחלקו הראשון של הספר "מעגל טוב השלם" (ברלין תרפ"א), עמ' 24).
↑  למקורות האגדה, שייתכן שמגיעים עד לאמורא מר בריה דרבינא, ראו אצל יהושע מונדשיין, מי לא מכיר את הכוך שבקיר?, באתר שטורעם.נט
מקום של אש

"מקום של אש" הוא שירה של המשוררת זלדה המבטא קשר עמוק לעיר ירושלים. השיר נכתב לאחר ניצחון ישראל במלחמת ששת הימים ואיחודה של ירושלים. באופן כללי, נכתבו בתקופה שלאחר איחוד ירושלים יצירות ספרותיות רבות, רובן מבטאות את שמחת הניצחון והשיבה לעיר ההיסטורית, כגון הבית שנוסף לשירה של נעמי שמר "ירושלים של זהב". השיר "מקום של אש" שונה מיצירות אחרות בכך שהוא מציג את הקשר ההיסטורי לירושלים באור של חרדה לגורל העיר וממחיר הניצחון הכבד.
היצירה הייתה כלולה בעבר ברשימת היצירות הנלמדות לבגרות בספרות.
כותרת

הכותרת, מקום של אש, היא רבת פנים. המשמעות המיידית של המילה מקום היא אתר, אולם מקום הוא גם שם נרדף לאל ביהדות. ההתייחסות של המשוררת לירושלים כ"מקום" בלבד ולא כעיר יכולה להעיד על חרדה מצידה לעתידה של העיר. אש היא כמובן להבה אולם הקונוטציות שעולות הם של מלחמה, סכנה ומוות. אש מחממת אך לעיתים גם שורפת. ישנה סברה שבמילה "אש" המשוררת מתייחסת לאש התמיד שהייתה בוערת במזבח.
הכותרת, כרבת גוונים ומשמעויות, מאפיינת הן את השיר והן את ירושלים, העיר שרב הנסתר בה על הגלוי, העיר שמערבבת חול וקודש, העיר שכרוכה פעמים אין-ספור בהיסטוריה של העם היהודי.
מבנה ותוכן

היצירה בנויה כיחידה ארוכה אחת, ללא חלוקה לבתים ומאופיינת בשורות קצרות.
מבחינה תוכנית, החשש של הכותבת מהעתיד שזור לאורך כל השיר. הרוח נדרשת לבקש רחמים מהאל עלינו. בעלי החיים והאנשים, כולם מפחדים "שלא יתפורר האופק". הצמחייה אומנם אינה מפחדת (מלבד עצי הזית) אולם זלדה טוענת שהם, אחרי הכל, זן שונה מאיתנו. זלדה מתחלחלת מהמחשבה שישנם אנשים המנסים לנתק את גורלה של ירושלים מגורלו של העם היהודי, לבה רועד מחשש. בסיום השיר, היא מציינת את הדם היהודי שנשפך למען העיר וחותמת "העיר רובצת על חיי".
ג'וש הארטנט

| --- | --- |

ג'וש הארטנט, 2014
 לידה:  21 ביולי 1978 (בן 46) סיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס  Cretin-Derham Hall High School  South High School  Nativity of Our Lord Catholic School 
 בן או בת זוג:  טמסין אגרטון (2012–?) 
 מספר צאצאים:  3
 http://www.joshhartnett.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ושוע דניאל "ג'וש" הארטנט (באנגלית: Joshua Daniel "Josh" Hartnett; נולד ב-21 ביולי 1978) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. הוא מוכר בין היתר בשל תפקידיו בסרטים "ליל המסכות: 20 שנה אחרי", "סיוט בחדר המורים", "חמש ילדות יפות", "פרל הארבור", "בלאק הוק דאון", "לא יכול בלי", "להרוג את המזל" ו"30 יום של לילה".
ביוגרפיה

הארטנט נולד בסיינט פול, מינסוטה, בנם של דניאל תומאס הארטנט וונדי אן (לבית קרונסטדט), הוא גדל לצד אביו, קבלן בניין, ואמו החורגת, מולי, אמנית.  יש לו שלושה אחים למחצה: ג'סיקה, ג'ייק וג'ו. הארטנט גדל כקתולי.
בתיכון גילה הארטנט עניין במשחק והשתתף בהפקת בית הספר "הקלברי פין". בהיותו טיפוס אתלטי וספורטאי, הארטנט היה גם חבר בנבחרת הפוטבול הבית ספרית, אבל בעקבות פציעה בברך שמאל נאלץ להפסיק לשחק. לאחר שהארטנט סיים את לימודיו בתיכון מיניאפוליס סאות' ב-1996, הוא עבר לניו יורק על מנת ללמוד דרמה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק אך זה לא הלך טוב כפי שהוא קיווה.
קריירה

בגיל 19 עבר הארנט ללוס אנג'לס. זמן קצר לאחר מעברו, הוא תפס תאוצה בלתי סבירה, ולוהק לאחד התפקידים הראשיים בדרמה קצרת הימים אך עטורת השבחים "Cracker" ברשת ABC. למרות שהסדרה בוטלה לאחר שישה עשר פרקים, הארטנט בנה לעצמו שם. לאחר מכן החל להתמקד בעבודת קולנוע עלילתי. הוא הופיע בהצגות קטנות ובפרסומות טלוויזיה לפני שלוהק לסרט העלילתי הראשון שלו, כשגילם את בנה הצעיר של ג'יימי לי קרטיס בסרט "ליל המסכות: 20 שנה אחרי"; אשר יצא לאקרנים ב-5 באוגוסט 1998 וזכה להצלחה בקופות.
בשנת 1999, ביצע את הפריצה הקולנועית שלו בסרט הדרמה "חמש ילדות יפות" שביימה סופיה קופולה. באותה שנה השתתף בקליפ של להקת אייר לשיר "Playground Love", והופיע ברשימת "21 כוכבים חתיכים מתחת ל-21" של מגזין "טין פיפל". לאחר מכן, הארטנט החל לפתח קריירה קולנועית מצליחה והופיע בסרטים ההווליוודים: "סיוט בחדר המורים", "בלאק הוק דאון", "להרוג את המזל" ו"פרל הארבור". בשנת 2002, כיכב בסרט "או", עיבוד למחזה של ויליאם שייקספיר, "אותלו". בשנת 2003, ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" הכריז על הארטנט כ"הצמחוני הסקסי של השנה".
בשנת 2006, שיחק בסרט הנאו נואר "הדליה השחורה" שביים בריאן דה פלמה על פי רומן באותו שם מאת הסופר ג'יימס אלרוי; בסרט, מגלם הארטנט בלש שחוקר את מותה (האמיתי) של אליזבת שורט. הארטנט לוהק לתפקיד חמש שנים קודם לכן. בשנת 2007, הופיע בסרט "שובו של אלוף" לצידו של סמואל ל. ג'קסון.
בשנת 2008, השתתף והפיק את הסרט "אוגוסט", העוסק בשני אחים המנהלים חברה מצליחה בתחום האינטרנט בתקופת הירידה בערכי המניות שאירעה חודש לפני הפיגוע במגדלי התאומים ב-11 בספטמבר 2001.
בשנת 2009, הפיק את הקליפ של הראפר קיד קאדי לשיר "Pursuit of Happiness". ב-2010 שיחק בסרט "בונראקו" לצידה של דמי מור, וב-2011, הופיע בקומדיה הרומנטית "תקוע בין תחנות".
בשנים 2014–2016 הגילם במשך שלוש עונות את דמותו של אית'ן צ'נדלר בסדרה הדרמה והאימה "פני דרדפול" ברשת שואוטיים.
בשנת 2017 הצטלם לסרטו של ג'יימס פרנקו "The Long Home", אך נכון ל-2022 תאריך יציאתו טרם נקבע. עוד ב-2017, שיחק בדרמת המלחמה "הקצין העות'מאני" ("The Ottoman Lieutenant") אשר מדברת על אידיאליסטית אמריקאית לבין שוטר טורקי במלחמת העולם הראשונה.
חיים אישיים

מאז 2012, הארטנט נמצא במערכת יחסים עם השחקנית האנגלייה טמסין אגרטון. יש להם שלושה ילדים. בנובמבר 2021 השניים נישאו.
הארטנט צמחוני מגיל 12.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | ליל המסכות: 20 שנה אחרי | ג'ון טייט |  |
| 1998 | סיוט בחדר המורים | זיק טיילר |  |
| 1999 | חמש ילדות יפות | טריפ פונטאין |  |
| 2000 | Here on Earth | ג'ספר ארנולד |  |
| 2001 | בלאק הוק דאון | סמל ראשון מאט אברסמן |  |
| 2001 | ראש בראש | בריאן אלן |  |
| 2001 | או | הוגו |  |
| 2001 | פרל הארבור | סרן דני ווקר |  |
| 2001 | משחקי חברה | טום סטודרד |  |
| 2002 | לא יכול בלי | מאט סאליבן |  |
| 2003 | רצח סטייל הוליווד | קיי.סי. קלדן |  |
| 2004 | שלוש בפארק | מתיו סיימון |  |
| 2005 | משוגעים מאהבה | דונלד מורטון |  |
| 2005 | עיר החטאים | איש המכירות |  |
| 2005 | סיפורים על נשמות אבודות | השכן |  |
| 2006 | להרוג את המזל | סלבין |  |
| 2006 | הדליה השחורה | דוויט "באקי" |  |
| 2007 | שובו של אלוף | ארקי קרנן |  |
| 2007 | Stories USA | ג'יאני |  |
| 2007 | 30 יום של לילה | שריף אבן אולסון |  |
| 2008 | אוגוסט | טום סטרלינג | גם מפיק |
| 2009 | Nobody |   | מפיק בפועל |
| 2009 | I Come with the Rain | קליין |  |
| 2010 | בונראקו | בטלן |  |
| 2011 | Girl Walks into a Bar | סאם סלזר |  |
| 2011 | Stuck Between Stations | פדי |  |
| 2013 | The Lovers | ג'יימס סטיוארט / ג'יי פאנל |  |
| 2014 | Parts per Billion | לן |  |
| 2015 | סוסי פרא | קיי.סי בריגס |  |
| 2017 | Oh Lucy! | ג'ון וודרוף |  |
| 2017 | הקצין העות'מאני | ג'וד |  |
| 2017 | שש מעלות מתחת לאפס (אנ') | אריק למארק |  |
| 2019 | She's Missing | רן |  |
| 2020 | דורות של רעל | קיפ קונלי |  |
| 2020 | Valley of the Gods | ג'ון אקאס |  |
| 2020 | מטרה מספר אחת (אנ') | ויקטור מאלארק (אנ') |  |
| 2021 | שומר טינה | דייב הנקוק |  |
| 2021 | איידה רד | וויט ווקר |  |
| 2022 | מבצע פורצ'ן: תרגיל מלחמה | דני פרנצ'סקו |  |
| 2023 | אופנהיימר | ארנסט לורנס |  |
| 2024 | מלכודת | קופר אבוט |  |
| TBA | The Long Home | ניית'ן ווינר ג'וניור | נדחה; צולם ב-2015 |
| TBA | The Last Draw of Jack of Hearts |  |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | 24 Hour Plays | איש ראשי |  |
| 2008 | Rain Man | צ'ארלי באביט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997–1998 | Cracker | מייקל "פיץ" פיצג'רלד | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
| 2008 | T Takes | ג'וש | סדרת רשת |
| 2014–2016 | פני דרדפול | איתן צ'אנדלר / לארי טלבוט | תפקיד ראשי (3 עונות); 27 פרקים |
| 2015, 2019 | היסטוריה שתויה | קלארק גייבל / הנס-יואכים נוימן | 2 פרקים |
| 2020 | הארט מת לחיות | ג'וש הארטנט | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2020 | Paradise Lost | ייטס פורסיית' | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2021 | Exterminate All the Brutes | האיש הלבן | מיני-סדרה |
| 2022 | מדד הפחד | ד"ר אלכס הופמן | מיני-סדרה |
| 2023 | מראה שחורה | דייוויד רוס | פרק: "Beyond the Sea" |
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449505505171  PLWABN: 9810535513005606  BNE: XX1535336  BnF: cb14071520d (data)  CANTIC: a10370390  GND: 140985204  ISNI: 0000 0001 1450 6975  LCCN: no00010839  MusicBrainz: 9edc8b60-4706-458c-949e-58602caea591  NKC: xx0059238  NTA: 241045584  SUDOC: 070122547  VIAF: 85682567   WorldCat (עם VIAF): 85682567
את אינך יודעת

"את אינך יודעת" הוא שיר מאת המשורר שאול טשרניחובסקי, שנכתב בשנת 1925 ופורסם כחלק ממחזור השירים "שירים לאילאיל" (מחזור שבתורו היה חלק מהפואמה "כהנת לישראל"). השיר הולחן ובוצע על ידי שלמה ארצי ב-1978.
רקע היסטורי

השיר נכתב על ידי טשרניחובסקי בשנת 1925 בפיכטנגרונד, בהיותו בן 50, לאהובתו רוזה רחל רוזנשטיין, שהייתה אז אישה נשואה בת 25. בעת פגישתו הראשונה עמה, בהיותה בת 17 והוא בן 42, היא שאלה אותו מדוע הוא כותב בשפה העברית ולא ברוסית, שהיא שפת אמו. בתגובה לכך הוא ענה שהעברית היא שפתו והוא לא יכול לכתוב אחרת. באותו מפגש סירבה להיענות לחיזוריו, אך מאוחר יותר הם נפגשו בשנית והתפתח ביניהם רומן (כאשר שניהם היו נשואים).
מבנה השיר

לשיר שלושה בתים. בכל הבתים יש קפיצות אופייניות. קפיצות אלו זהות בשני הבתים הראשונים ונבדלות במעט בשורה שלישית בבית האחרון. קפיצות אלו לשיר מבנה אסתטי ייחודי והן אופייניות לכתיבתו של טשרניחובסקי.
בנוסף, כל אחד מהבתים מכיל שמונה שורות, ומתחיל ומסתיים באנפורה (חזרה) של השורה "את אינך יודעת עד מה יפיפית!".
פרשנות

זהו שיר אהבה לאילאיל (שם זה לא מוזכר בשיר, אך מחזור השירים שהוא משתייך אליו קרויה "שירים לאילאיל") והוא מתאר אהבה חמקמקה וארוטית בין דובר השיר לאילאיל, שאליה הוא פונה בגוף שני.
הלחנת השיר

השיר הולחן על ידי הזמר שלמה ארצי בסוף 1977 ונכלל באלבומו ה-11, "גבר הולך לאיבוד" (1978). ביצוע זה נכלל במקום 14 במצעד הפזמונים העברי השנתי לתשל"ח (1978).
הערות שוליים

↑  עופרה עופר אורן, למי כתב שאול טשרניחובסקי: "את אינך יודעת מה מאוד יפייפית"?, באתר Xnet‏, 28 בפברואר 2016
הוי, ארצי! מולדתי!

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  1933 
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 כתיבה:  שאול טשרניחובסקי
 לחן:  דוד זהבי, נעמי שמר, יואל ולבה, מיקי גבריאלוב 
 
"הוֹי, אַרְצִי! מוֹלַדְתִּי!" הוא שיר עברי מאת המשורר שאול טשרניחובסקי אשר נכתב בתל אביב ב-23 בנובמבר 1933 ופורסם לראשונה ב"ספר השנה של ארץ ישראל" לשנת תרצ"ד. הוא מצוטט רבות ביצירה העברית לסוגותיה.
תוכן השיר

השיר מתאר נוף ארצישראלי אופייני מכמה רבדים של תקופות היסטוריות: "גל" אבנים ו"תל", הרומזים או מעידים על הימצאו יישוב קדום, "מצבה" מילה נרדפת ל"גל אבנים", "חָרְבָּה נֶחְרֶשֶׁת" שהקימו מי מכובשי הארץ והשולטים בה, ולעומת זאת, "מנזרים" ("ארמונות", בעברית של ימי הביניים), והמושבה העברית משנות העלייה הראשונה; גם הצומח והחי המתוארים בשיר רבגוניים מאוד: פרדסים בחלק הסובטרופי, זיתים בהרים, ודקלים בעמקים וגם בחלק המדברי, וכן צבר (צמח שיובא לארץ במאה ה-16), גפן ושקמה, בקר וגמלים. תמונת הנוף המעורבת, הצופנת מנעד חוויות ותחושות, שחלקן נעימות וחלקן אינן נוחות, לבני האדם החיים בו, מבטאת את חוויית החיים רבת הפנים, בארץ ישראל של המשורר, ושל החברה היישובית בכללה בתקופתו. מלבד תמונת הנופים הצבעונית שמצייר השיר, ואזכור האור, שבו " טוֹבֵעַ כֹּל", מזכיר המשורר פעמיים את הצבע הכחול: "תְּכוֹל לֵילוֹת" ו"הַתְּכֵלֶת" של השמיים הפרושה מעל, אולם התחושה הכללית היא של "הר טרשים קירח", כלומר של ארץ שוממה, חרבה וקשה. ה"צבר" בשיר זה הוא "רשע", והנחל "כמה מים", כלומר נחל אכזב; הבור הסוד הוא "יתום", כלומר נטוש[דרוש מקור: ראו דף השיחה].

משאבה נוקשת- הפרדסים אז לא היו מחוברים למערכת המים, ולכן בכל פרדס הייתה משאבה ששאבה מים מהבאר לבריכת השקיה או למגדל מים, שמהם הישקו את הפרדס. קול הנקישות הקצובות של המשאבות היו אופייניות אז לפרדסים.
לחנים

"הוי ארצי מולדתי" זכה למספר לחנים; של מחט עדרי, יואל ולבה, דוד זהבי, נעמי שמר ומיקי גבריאלוב, ולביצועים רבים, בהם של הגבעטרון, הגשש החיוור, שוקולד מנטה מסטיק ומיקי גבריאלוב. הלחן המפורסם ביותר הוא זה שכתבה נעמי שמר ב 1977, עבור תוכנית 'דו רה מי' שהוקדשה לשירי טשרניחובסקי. הראשונות לבצע את השיר בלחן של שמר היו חברות להקת 'שוקולד מנטה מסטיק', ובאותה שנה ביצעה אותו גם מקהלת הגבעטרון. הלחן, וכן העיבוד של גיל אלדמע והביצועים, נותנים לשיר פרשנות רכה וניחוחה יחסית.
השיר כפי שהתפרסם לראשונה

| --- | --- |
לקריאה נוספת

יצחק צדקה, 'שאול טשרניחובסקי – "הוי, ארצי! מולדתי!": השיר ומשמעותו מנקודת-ראות תחבירית', בלשנות עברית 28–30 (תש"ן), עמ' 157–164.
הערות שוליים

↑  שאול טשרניחובסקי, "הוי, ארצי! מולדתי!", ספר השנה של ארץ ישראל תרצ"ד, עמ' 9–10. השיר הוא הפרסום הראשון בספר השנה – קודם אפילו למאמרו של העורך, פישל לחובר.
↑  מתוך "הגן", רות צרפתי, פרויקט בן יהודה: "מתוך לועי צינורות־ההשקיה זינקו פרצי־מים סואנים וליבו הפועם של הפרדס – הלא היא משאבת־המים, שתיקתוקה ליווה אותנו כל־העת כתיקתוקו של שעון– נשמע עתה כה קרוב עד־כי נמלאנו חרדה.."
↑  מילות השיר "הוי ארצי מולדתי" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  מילות השיר "הוי ארצי מולדתי" והאזנה לו, באתר זמרשת
טיוטות השיר בכתב ידו של טשרניחובסקי
ציפור שנייה

"ציפור שנייה" (מוכר במילותיו הראשונות: "ראיתי ציפור רבת יופי") הוא שיר עברי מאת המשורר הישראלי נתן זך, שהתפרסם בקובץ שיריו "כל החלב והדבש" (עם עובד, 1966).

השיר הולחן על ידי המוזיקאי והמפיק המוזיקלי מישה סגל, ובוצע לראשונה ב-1972 על ידי צמד הזמרות היהודיות-קנדיות סוזן ופרן, ובהמשך על ידי נורית גלרון (1979), חוה אלברשטיין ואחרים.
נסיבות הלחנת השיר וביצועו הראשון

השיר הולחן על ידי מישה סגל עבור פסטיבל "מנגינות למילים: שירי משוררים", שנערך בינואר 1972 בבית החייל בתל אביב תחת פיקודו של יצחק לבני. בערב זה בוצעו 15 שיריהם של משוררים ישראלים בני זמננו (לצד זך – יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ ודוד אבידן), שהולחנו על ידי דפנה אילת, מוני אמריליו, סשה ארגוב, שלמה ארצי, מתי כספי, צביקה פיק ויאיר רוזנבלום. המנהל המוזיקלי והמנצח היה עודד פנחסי, והמבצעים האחרים היו חוה אלברשטיין, שלמה ארצי, עדנה גורן, צילה דגן, הדודאים, דורית ראובני ושלישיית פיקוד מרכז, רבקה זהר, שולה חן, מתי כספי וצביקה פיק.
השיר, שבוצע על ידי צמד הזמרות היהודיות-קנדיות סוזן ופרן, היה ללהיט.
ביצועי השיר

זהו שיר קצר במהותו. על כן, העיבוד לרוב משנה במעט את מבנה השיר. בפרט, העיבוד כולל חזרה כפולה על מילות השיר.
בחלק מהעיבודים ישנו גם מבוא מוזיקלי (באורך של לפחות עשר שניות), שמכין לקראת תחילת השירה.
בנוסף, קצב השירה בביצועים השונים הוא לרוב איטי ורגוע.
לשיר קיימים עיבודים למקהלה מעורבת (דוד מורס), מקהלת נשים (פנינה ענבר), לאנסמבל חליליות ועוד.
מבנה השיר

השיר מחולק לשני בתים מחורזים. בבית הראשון מתואר המפגש עם הציפור, ובשני מתוארת השפעתו על הדובר בשיר.
בשני בתי השיר יש אותו מספר של שורות. בבית הראשון קיימת שורה שהיא דומיננטית יותר מבחינת אורכה (השורה השלישית).
פרשנות

לשיר ישנן פרשנויות רבות, והמשותף למרביתן הוא שהשיר מדבר על חוויית התגלות. השיר מתאר את ההתפעלות מאותה התגלות ואת השפעתה על הדובר בשיר.
יש התייחסויות שונות לכותרת השיר, ובפרט להתייחסות לאותה ציפור כ"ציפור שנייה". בין יתר הפרשנויות, בחלק מהן משוער שזה נעשה כהמשך לשיר אחר של זך (שמופיע ללא כותרת), שגם בו מתואר מפגש עם ציפור, ובחלקן משוער שזה דווקא מתאר סוג של תקווה למפגש עם ציפור נוספת.
הערות שוליים

↑  במופע מחווה לנתן זך בצוותא, 1979. בשנת 2013 נוסף ביצוע גנוז של השיר (ביחד עם ביצוע ל"שיר לאוהבים הנבונים") לאלבומה של גלרון שירים באמצע הלילה. אותו ביצוע נכלל בהוצאה המחודשת של האלבום במסגרת סדרת "סימני דרך" ( השירים הגנוזים של נורית גלרון, באתר "ידיעות אחרונות", 11 בדצמבר 2013).
↑  ראו טלילה בן-זכאי, "צפור שניה", מעריב, 3 בפברואר 1972.
↑  סמדר שיר, קול על הכל | קצר ולעניין, מעריב, 22 במאי 1980; יוסי חרסונסקי, סוזן ופראן: הנאיוויות נשמרת, מעריב, טור 1, 12 ביוני 1986.
↑  תגובה מאת המשתמש שמעון שלוש, נתן זך מבחר  באתר סימניה
↑  אלון אופיר עיון בשני שירי אובדן, באתר של המפמ"ר בספרות
אני נושא עמי

יעקב אורלנד לבוש מדים, בקפה מאור בתל אביב, קיץ 1948
אני נושא עמי הוא שיר עברי מאת המשורר יעקב אורלנד, שפורסם בשנת 1939. השיר הולחן על ידי דוד זהבי בשנת 1951, ונעשה אהוד בתרבות העברית הישראלית, ועל כן, זכה לביצועים רבים. מקובל להשמיעו באמצעי התקשורת בישראל בימי זיכרון, בחגים ובמועדים.
תולדות השיר

בערב פסח של שנת 1919, כשהיה אורלנד בן 5, היה עד לטבח שהתחולל בבית הכנסת של העיירה האוקראינית טטייב, כחלק מגל הפוגרומים של סימון פטליורה. אירוע זה ליווה את אורלנד בהמשך חייו וניכר בכתיבתו, בין השאר בשיר "אני נושא עמי".
השיר "אני נושא עמי" התפרסם בשנת 1939 בספר השירים הראשון של אורלנד, "אילן ברוח". לאחר כ-12 שנה, ב-1951, הולחן השיר על ידי המלחין דוד זהבי. השיר הושר על ידי השחקנית חנה רובינא ואחרים. ביצועו של שלמה ארצי לשיר, בשנות ה-70, שנכלל באלבום מקום, החזיר את השיר לתודעה הציבורית, והפעם גם כשיר אהבה כואב. את השיר ביצעו במהלך השנים גם להקת חלב ודבש, גלי עטרי, יזהר כהן, יהורם גאון, ואחרים.
תוכן

נושא השיר הוא מערך הזיכרונות האישי והקולקטיבי ותנודות הנפש באשר אליו, ובצדו הכמיהה לתקשורת הכנה והזורמת ולשמירה ולטיפוח הזיכרונות שבין רֵעים או בני משפחה, אשר נקשרים אל המרחב הציבורי ולאירועי הזמן.
מבעי השיר, שנכתבו בשפה מכונסת ומרמזת, הם ביטוי צורני לעצם המאבק על שימור הזיכרון; הן קושרות בין היחד הזוגי לבין רשות הרבים ואירועיה.
בשיר ארבעה בתים בני ארבע שורות כל אחד, בחריזה מסורגת (א–ב–א–ב).
הבית הראשון מציג את הזעזוע שהדובר חש ואת המציאות הקשה. הצירוף "צַעַר הַשְּׁתִיקָה" מתייחס, כפי הנראה, לשתיקה שהצילה אותו כשהסתתר בזמן שהפורעים רצחו את קרוביו. אף המשפט "נוֹף הָאֵלֶם שֶׁשָּׂרַפְנוּ אַז מִפַּחַד" מצמרר בעוצמתו.
הבית השני, נפתח במילים "בְּחַלּוֹנִי קָמְלוּ כְּבָר שׁוֹשַׁנֵּי הַנֹּחַם / בְּחַלּוֹנִי נִסְתַּם חֲזוֹן הַמֶּרְחָבִים".
בעולמו של אורלנד הבוגר, מוכה האימה, השושנים קמלו, והחיוך הוא מנת חלקם של הרחובות בלבד, לא של האנשים. בניגוד לתפקידו הצפוי של החלון, ממנו היה אמור להיראות נוף למרחקים, לא נראה ממנו אפילו חזון.
בהמשך הבית, במילים "רַק הָרְחוֹבוֹת עוֹד מְחַיְּכִים בִּמְלוֹא הָרֹחַב" נראה רמז לקיומה של תקווה ולשיקום. אולם תקווה זו היא ברחובות הזרים, ואל אשנבים אחרים, לא אל חלונו האישי.
הבית השלישי נפתח במילים "בּוֹאִי נֵצֵא שׁוּב לַחוּצוֹת אוֹתָם הָלַכְנוּ / אֶל סַפְסְלֵי הָאֲהוּבִים בְּגַן הָעִיר." אמנם ייתכן שהוא מדבר גם אל אישה אהובה, ואולי כהַמְשָלָה לאוּמה שסועה, בהצעה לצאת שוב למקומות המוכרים, לנסות לשקם את העבר. יש תקווה מהוססת להתחדשותה של חוויית היחד המרפאת והמעצימה, או לחוויה של שיקום האומה והקהילה שנכחדה, במילים "אוּלַי נִפְגֹּשׁ עוֹד בַּפָּנִים אֲשֶׁר שָׁכַחְנוּ / אוּלַי נִשְׁמַע עוֹד מֵחָדָשׁ אוֹתוֹ הַשִּׁיר".
בבית הרביעי, באמירתו "בַּחֲלוֹמוֹת הָהֵם עַל הַסַּפְסָל הַקַּר, בַּחֲלוֹמוֹת הָהֵם נַרְדִּים אֶת עֲבָרֵנוּ" בא לידי ביטוי הרצון להדחיק את העבר, להותיר את הזיכרונות והסיוטים מאחור. מילות הסיום, "עַד שֶׁיּוֹם אֶחָד, גָּבוֹהַּ וּמֻכָּר, יִפֹּל שׁוּב בִּנְשִׁיקוֹת עַל צַוָּארֵינוּ" מקוות להופעתו של ניצול נוסף, קרוב משפחה או אדם מהקהילה, "גבוה ומוכר". בשנת 1945, מספר שנים לאחר כתיבת השיר ולאחר השואה, הוקם על ידי הסוכנות היהודית המדור לחיפוש קרובים, שנועד לסייע לניצולי השואה לאתר קרובים ומכרים שאבדו בזוועות השואה. מילים אלה, ייתכן ומקדימות את זמנן בתקווה לכך.
בחירת המילים "יפול בנשיקות על צווארינו", המסיימות את השיר, מתכתבת עם סיפורו של יעקב אבינו. כמו יעקב אורלנד, גם יעקב אבינו ברח מחייו המוכרים. לאחר שהתחזה לאחיו עשיו וקיבל במרמה את ברכת אביו, נשבע עשיו להרוג אותו. אמו רבקה הזהירה אותו והוא ברח אל קרובי משפחתה, השתקע אצלם וחי עמם שנים רבות. בבראשית ל"ג מסופר על פגישת האיחוד בין האחים. יעקב חושש מהפגישה עם עשיו ולא יודע את כוונותיו, אך הוא מופתע לטובה: "וירץ עשיו לקראתו ויחבקהו וייפול על צוואריו ויישקהו ויבכו" (בראשית, ל"ג, 4). השימוש שעושה אורלנד בצירוף מילים דומה הוא הבעת תקווה שגם הוא יוכל להפסיק לברוח ביום מן הימים.
פרשנות נוספת
פרשנות אחרת לשיר רואה בו שיר אהבה שבו האהוב מנסה להחזיר את הרומנטיקה לקשר עם בת זוגו. בבית הראשון הם חווים את האלם ואת חוסר היכולת לתקשר. הבית השני מבטא את העובדה שהשהייה בבית והעדר צוהר החוצה הם המקור לקמילה של היחסים. בבית השלישי משדל האהוב את אהובתו לצאת אל העיר ולהתחקות אחר ספסלי האהובים והאהבה. בבית הרביעי מביע האוהב את תקוותו לשכוח את העבר הלא טוב ביניהם ושיום אחד האהבה תלבלב שוב (יפול שוב בנשיקות על צוארנו).
הערות שוליים

↑  יעקב אורלנד, אמת המידה היא הכאב, דבר, 14 בינואר 1966.
↑  יעקב בר און, מהפוגרום בטטייב אל האור - ריאיון עם שמרית אור, "מקור ראשון",  25 ביולי 2008; רוחמה אלבג, בני אדם נולדו לשתוק ולחייך, באתר הארץ, 6 באפריל 2004.
↑  מילות השיר "אני נושא עמי" והאזנה לו, באתר זמרשת.
↑  ברק פז, אני נושא עמי את צער השתיקה, "מאה השירים הגדולים של מצעד שבת עברית", רדיו 103fm
↑  עופרה עופר-אורן,4841056,00.html מה יעקב אורלנד נשא עימו, ולמה העיר נעשתה פתאום כל כך ריקה
שאהד 141

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  כטב"ם נפץ או העברת אמל"ח
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 פיתוח:  הנדסה הפוכה ל-RQ-170 תוצרת לוקהיד מרטין
 פעילות מבצעית:  העימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן (פברואר 2018)
 משתמשים:  איראן איראן
 ממדים
 אורך:  1.9 מ' 
 מוטת כנפיים:  4–6 מטרים
 ביצועים
 מהירות:  185 קמ"ש
 טווח:  1,300 ק"מ 
 גובה טיסה:  1–18 אלף רגל
 
שאהד-141 (בפרסית: شاهد ۱۴۱) הוא כטב"ם תוצרת שאהד תעשיות תעופתיות מהתעשייה הצבאית האיראנית.
פיתוח

בדצמבר 2011 נפל בשטחה של איראן כטב"ם RQ-170 (אנ') כשהוא שלם. חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית ביצע עליו הנדסה הפוכה ופיתח את סדרת הכטב"מים שאהד 141–191.
מאפיינים

לכטב"ם מוטת כנף של 4–6 מטרים. הוא טס במהירות של כ-185 קמ"ש בגובה של 1,000–18,000 רגל (0.30–5.49 קילומטרים).
שימוש מבצעי

ב-10 בפברואר 2018 לאחר השעה 4:15 לפנות בוקר זיהה מערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי כטב"ם איראני מסוג שהאד 141 שחדר לשטח ישראל באזור בית שאן. הכטב"ם שוגר מבסיס T-4 שבסוריה ויורט בהצלחה בשעה 4:30 על ידי מסוק קרב מדגם AH-64D אפאצ'י לונגבו "שרף". צה"ל אסף את שרידי הכטב"ם והעבירם לניתוח טכנולוגי. בהמשך פורסם שהכטב"מ האיראני שהופל נשא עליו חומר נפץ מסוג TNT במטרה לבצע פיגוע טרור ("כטב"ם מתאבד") או לשם העברתו לגורמי טרור באיו"ש. בעקבות החדירה פרץ עימות אווירי בין ישראל לסוריה ואיראן.
גלריה

שרידי הכטב"ם
שרידי הכטב"ם
חדירת המל"ט לישראל ויירוטו
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, אוחז בחלק מהכטב"ם
ראו גם

שאהד 197
שאהד 129
הערות שוליים

1 2 3  Iran’s Game of Drones, פרזין נדימי, 2 במרץ 2022
↑   זמן אמת עונה 6 | פרק 3 - איום לא מאויש, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 49:51)
1 2   אודם כץ, כך יירט צה"ל את המל"טים האיראניים בדרכם לישראל, באתר צה"ל, 7 במרץ 2022
↑  יואב זיתון, תיעוד: הפלת המל"ט האיראני, באתר ynet, 10 בפברואר 2018.
↑   צפו - כך יירט מסוק קרב את הכטב"ם האיראני שחצה לשטח ישראל, אתר צה"ל, 10 בפברואר 2018.
↑  הטייס שיירט את המל"ט: "זיהינו שמדובר במל"ט איראני, כשהוא חצה את הגבול - הפלנו אותו", אתר צה"ל, 11 בפברואר 2018. טייסת "הצרעה" (טייסת 113) מפעילה מסוקי "שרף".
↑  ניר דבורי, חדשות 2, ‏"המל"ט לא הושמד כדי שנוכל ללמוד עליו", באתר ‏מאקו‏, 11 בפברואר 2018.
↑  אמיר בוחבוט, טל שלו, אבי יששכרוף, יואב איתיאל , אלי אשכנזי ושלומי גבאי‏, בכיר בחיל האוויר: "הפגיעה הגדולה בהגנה האווירית הסורית מ-1982", באתר וואלה, 10 בפברואר 2018.
↑  טל לב רם, ‏הותר לפרסום: המל"ט האיראני שהופל בצפון נשא חומר נפץ וכוון לביצוע פיגוע, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2018.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן ובנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היה או לא היה

| --- | --- |
 בימוי:  לינה צ'פלין, סלבה צ'פלין
 תסריט:  אלונה קמחי, עדנה מזי"א
 שחקנים ראשיים:  צק ברקמן, יבגניה דודינה
 מדינה:  ישראל 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2003
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  עברית, רוסית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2003 על סרט טלוויזיה טוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
"היה או לא היה" הוא סרט טלוויזיה ישראלי בבימוים של לינה צ'פלין וסלבה צ'פלין ששודר לראשונה בשנת 2003. הסרט מגולל את סיפור אהבתם של המשורר אלכסנדר פן ושחקנית תיאטרון הבימה חנה רובינא.
שם הסרט נלקח משורה ידועה בשירו של פן "רומאנס", הידוע גם בשם "היה או לא היה".
התסריטאית עדנה מזי"א כתבה בשנת 2008 מחזה באותו שם, שהועלה על בימת התיאטרון הקאמרי.
עלילה

הסרט מתרחש בכמה בתי קפה בוהמיים של תל אביב של שנות ה-30. אלכסנדר פן – משורר כשרוני וצעיר, אנרכיסט ושתיין לא קטן פוגש שחקנית ידועה – חנה רובינא. היא בת למעלה מ-40 והוא עוד לא בן 30, אך זה לא מונע מהם להתאהב. מערכת היחסים הסוערת והטרגית שלהם הופכת לשיחת העיר.