stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יפתח אשכנזי
ביוגרפיה

אשכנזי נולד וגדל בכרמיאל. בשנת 2003 עבר לירושלים, שם הוא עבד כמדריך ב"יד ושם".
תואר ראשון ושני השלים אשכנזי בלימודי תרבות בבית הספר להיסטוריה במסגרת תוכנית למצטיינים באוניברסיטה העברית בירושלים. השלים דוקטורט במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופ' יגאל שוורץ, בנושא שנת 2008 בספרות העברית.
אשכנזי זכה בפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ז 2017.
על יצירתו

בראיון שנתן אשכנזי הוא מספר שהנושאים בהם הוא מרבה לעסוק הם: המצב האקטואלי במדינה, יחסי הורים וילדים, היסטוריה צבאית ועוד. מבחינה צורנית הוא מעדיף לגשת לכל ספר מחדש ולעבד אותו בפורמט המתבקש מהטקסט עצמו. "פרסונה נון גראטה" למשל נכתב כולו בחריזה. "גיא בן הינום" הוא ספר שנכתב בסגנון הספרות הבלשית.
בראיון אחר הוא אומר:
בספרים המוקדמים שלי ניסיתי להילחם באמביוולנטיות השמאלנית והספרותית, לירות זיקוקים, לעצבן, לבלגן. אבל היום אני בכלל לא רוצה להיכנס למשחק הזה של נחמד מול לא־נחמד. זה אותו משחק שאומר שאתם תקבעו בשבילי אם אני ציוני או לא ציוני, רדיקלי או לא. [...] אז ברומן החדש אני לא משחק יותר במשחק הזה. אני מראה שאפשר מצד אחד לכעוס, אבל מצד שני לא מתחמק מהמורשת של ההורים שלי: זאת הזהות שלי
ספרו הראשון של אשכנזי יצא בשנת 2003 ונקרא: "סיפורי מות עירי". הספר כולל שתי נובלות וחמישה סיפורים קצרים. העיר ממלאת בספר זה תפקיד קונסטרוקטיבי. כתיבתו של אשכנזי בספר פרובוקטיבית לצד אמון באדם ובכוחות היצירה שלו.
על ספרו השני, "בירקנאו אהובתי", שיצא בשנת 2007, כתב דוד זונשיין במאמר ביקורת, שיפתח אשכנזי כותב כתיבה דחוסה, חסרת רחמים ונטולת חנופה לקורא.
אריק גלסנר מגדיר את ספרו השלישי: פרסונה נון גראטה, שיצא בשנת 2010, "מעניין ומוזר" וטוען שתורתו של מישל פוקו חיונית להבנת הספר.
חנה הרציג פרסמה מאמר ביקורת על ספרו "היידה להגשמה" בכותרת: "האמביוולנטיות של יפתח אשכנזי ... נראה שהסופר המוכשר עדיין לא הכריע אם הוא כותב מחווה לדור של הוריו, שגדל עם המדינה, או מבקש לחשוף את כזבי התקופה"
"הספר גם מהנה, גם חכם וגם וירטואוזי" כתבה נרי לבנה על ספרו האחרון "גיא בן הינום", שיצא בשנת 2019.
יוני ליבנה כותב במאמר הביקורת שלו על "גיא בן הינום", שיש בספר "משהו ייחודי, שאמנם ניזון מהרצינות הגדולה של סיפורי קונספירציה, אבל גם חותר תחתיהם ומתאים את האימה הגדולה למזג האוויר המקומי, לחוש ההומור הגרוטסקי ולרמת התחכום שמאפיינים את המערכת הפוליטית והמשטרתית בישראל היום".
בנוסף לספריו, פרסם אשכנזי גם סיפורים קצרים בבמות השונות, שירים וביקורות ספרות במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ, בגיליון "ז'ורנל" של העיתון מעריב ובכתבי עת ספרותיים כקשת החדשה ומעין. הוא עורך בכתב העת "אודות", כתב עת למסות וביקורת ספרות.
רשימת ספריו

סיפורי מות עירי יצא בשנת 2003 בהוצאת אוב - ז.ע.פ. (תורגם לגרמנית).
בירקנאו אהובתי יצא בשנת 2007 בהוצאת גוונים.
פרסונה נון גראטה יצא בשנת 2010 בהוצאת חרגול.
היידה להגשמה יצא בשנת 2014 בהוצאת חרגול.
גיא בן-הינום יצא בשנת 2019 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
הערות שוליים

↑  אתר האונ' העברית, על התכנית ללימודי תרבות, באתר האונ' העברית, ‏2021
↑  סופרים קוראים - יפתח אשכנזי
↑  יוני לבנה, "מיטת סדום", ידיעות אחרונות, 10 בינואר 2014
↑  יפתח אשכנזי, סיפורי מות עירי, אוב - ז.ע.פ, 2003
↑  אמוץ גלעדי, הפואטיקה של העיר הזאת נשמעת היטב, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003
↑  דוד זונשיין, דם הווסת, שהפך את אבו שוקרי למחבל עם דם על הידיים, באתר הארץ, 5 בפברואר 2008
↑  אריק גלסנר, "על 'פרסונה נון גראטה' של יפתח אשכנזי", הוצאת חרגול, אתר מבקר חופשי
↑   חנה הרציג, האמביוולנטיות של יפתח אשכנזי, באתר הארץ, 16 בפברואר 2014
↑  נרי לבנה על "גיא בן הינום", ספרו החדש של יפתח אשכנזי, ספרות עברית - פוסטים
↑    הסיפור המוזר של הכלב, באתר "ידיעות אחרונות", 12 בנובמבר 2019
↑  כתב העת אודות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302694805171  BnF: cb16578235f (data)  GND: 132818809  ISNI: 0000 0000 7694 4877  LCCN: no2003119216  SUDOC: 24913604X  VIAF: 38089426   WorldCat (עם VIAF): 38089426
לאה פרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בת 75 בערך) זכרון יעקב
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב
 עיסוק:  אופנה
 תפקיד:  מנהלת מחלקת האופנה בשנקר, אוצרת
 
לאה פרץ (נולדה ב-1949) לשעבר ראש המחלקה לעיצוב אופנה בשנקר.
ביוגרפיה

לאה פרץ נולדה בזכרון יעקב, דור רביעי למשפחת קרניאל שהייתה ממייסדי היישוב.
החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת ירושלים, במסגרת תואר ראשון ושני לתולדות האמנות והיסטוריה כללית. סיימה באוניברסיטת חיפה את לימודי התואר הראשון יחד עם תעודת הוראה והחלה לעבוד במחלקות האמנות של אוניברסיטת חיפה.
בין השנים 1988–1999 לימדה קורסים בתולדות האומנות, העיצוב והקרמיקה במחלקת האומנות של בית הספר "בצלאל". במסגרת זו אצרה תערוכות בגלריה של המחלקה לעיצוב קרמי. היא אצרה את התערוכה הראשונה של משה גרשוני ותערוכת צילומים של שוש קורמוש.
בשנת 1989 החלה ללמד את תולדות האמנות והעיצוב כחלק מצוות המרצים של שנקר.
בשנת 1994 מונתה לראש מחלקת האופנה של שנקר, וכיהנה בתפקיד זה עד 2003, עת סיימה לימודי תואר שני בתולדות האמנות מטעם האוניברסיטה העברית. היא עזבה את התפקיד לאחר שהצטרפה לשליחות של בן זוגה, הדיפלומט יאיר רקנאטי, בשגרירות ישראל בבוגוטה בירת קולומביה. היא שימשה שם נספחת התרבות של ישראל ומרצה באוניברסיטה הישועית "אל רוסריו".
עם שובה לישראל בשנת 2006 מונתה מחדש לראש המחלקה לעיצוב אופנה, תפקיד אותו ביצעה עד שנת 2019. בתקופה זו אצרה מספר תערוכות ותצוגות אופנה של המחלקה בעולם, בין היתר בניו יורק, וושינגטון, לידס, זאגרב וגוודלחרה. במקביל, היא כיהנה כדירקטורית בחברת דלתא גליל תעשיות.
היא שימשה כחברת שיפוט במספר תצוגות של פרויקטי גמר בבתי ספר לאופנה מחוץ לישראל ובתחרויות אופנה בינלאומיות, למשל תחרות הסטודנטים הבינלאומית "Remix" המתקיימת בברלין.
בין השנים 2006–2010 שימשה כחברה בוועדת השיפוט של הקרן למצוינות בתרבות. בין השנים 2007–2012 הייתה היועצת של כנסי האופנה השנתיים אשר התקיימו במדיטק בשיתוף התאחדות התעשיינים בישראל.
בשנת 2018 שימשה חברה בוועדת השיפוט מטעם משרד התרבות והספורט, אשר העניק בפעם הראשונה את פרס האופנה.
בשנת 2019 פרשה מתפקידה בשנקר. החליף אותה בתפקידה מעצב האופנה אילן בז'ה.
באפריל 2023 מונתה לראשת הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה, שמוקם לאחר שילוב המרכז האקדמי ויצו בפעילות האוניברסיטה.
פרץ מתגוררת ברמת אביב ונשואה לדיפלומט יאיר רקנאטי. הם הורים לשלושה.
פרסים ותארים

בשנת 2012 פרץ נבחרה למקום השלישי מתוך 100 האנשים המשפיעים בתעשיית האופנה מטעם כתב העט "את", על השפעתה הרבה על מחלקת האופנה בשנקר ועל תרומתה לתחום האופנה בישראל.
בשנת 2013 נבחרה כאחד האישים המשפיעים ביותר בתרבות הישראלית, במסגרת פרויקט מיוחד של עיתון הארץ.
בשנת 2017 היא נבחרה גם לאחד מהאנשים המשפיעים ביותר בישראל, ברשימת "אנשי השנה" של "Time Out".
בשנת 2018 הוענק לה פרס מפעל חיים בטקס פרסי האופנה 2018, על ההישגים אותם הובילה בשנקר.
הערות שוליים

↑  Accademia Costume & Moda Rome - Look winners Talent 2019 (באנגלית)
↑  FurInsider, 2016 ReMix International Student Fur Design Competition Results, FurInsider, ‏2016-03-22 (באנגלית)
↑  מרב יודילוביץ', הקרן למצוינות בחרה חמישה אמנים חדשים, באתר ynet, 17 ביולי 2007
↑  התעשיינים: כינוס אופנה ראשון בישראל, באתר פורט2פורט, ‏04.05.2008
↑  שירה פור, אלה זוכי פרס האופנה של משרד התרבות, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2018
↑  זיוה מוגרבי-קובני, הראשונים לזכות בפרס האופנה הישראלי, באתר ישראל היום, 17 בדצמבר 2018
↑  אדר ריכטר, בגדי המלך החדש: אילן בז'ה מונה למנהל המחלקה לעיצוב אופנה בשנקר, באתר כלכליסט, 3 באוקטובר 2019
↑  יובל סער, לאה פרץ תעמוד בראש בית הספר לעיצוב החדש של אוניברסיטת חיפה, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2023-04-20
↑  שנקר - לאה פרץ בצמרת 100 המשפיעים על תעשיית האופנה בישראל, באתר www.shenkar.ac.il
↑   המשפיעים באופנה הישראלית, באתר הארץ, 31 ביולי 2013
↑  מאת רוני ודאני, כך הפכה לאה פרץ את שנקר לאחד מבתי הספר הטובים בעולם לאופנה, באתר מגזין את, ‏2018-09-05
↑  מאת מערכת טיים אאוט, פרסי האופנה של את: רותם סלע היא טאלנטית האופנה לשנת 2018, באתר טיים אאוט, ‏2018-09-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012361976905171  VIAF: 6082168596733030450009   WorldCat (עם VIAF): 6082168596733030450009
ישראל רוזנר

| --- | --- |

ישראל רוזנר בעת הכנת כתבה בשייח' ג'ראח, 2010
 לידה:  18 ביולי 1970 (בן 54) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי, תסריטאי
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  IsraelRosnerChannel10
 טוויטר:  israel_rosner
ישראל רוזנר הוא עיתונאי, מנחה תסריטאי וכתב טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

ישראל רוזנר (נולד ב-18 ביולי 1970) הוא איש תקשורת ישראלי. נולד וגדל בירושלים. למד בתיכון הרטמן בירושלים.
אביו, שלמה רוזנר, עבד במרכז ההסברה במשרד ראש הממשלה. אחיו הוא העיתונאי שמואל רוזנר. אח נוסף, דני רוזנר, היה מנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך.
שירת בצה"ל בפלס"ר 7, ולאחר מכן למד קולנוע וטלוויזיה במכללת הדסה. בתום לימודיו השתתף בפרויקט תיעוד עדויות ניצולי השואה של סטיבן ספילברג. הוא יצר יחד עם נעם הס את הסרט התיעודי "סימן טוב סימן רע", שעסק באדם שהתמודד עם התמכרות לסמים. הסרט שודר בערוץ 8 וזיכה את רוזנר ושותפו ליצירה בפרס מטעם המועצה לתרבות ואמנות.
בתחילת דרכו המקצועית עסק רוזנר בעיקר בבבימוי, במגוון פרויקטים: ביים סרטים שונים לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, במסגרת הסדרה "זום", סרטים לערוץ 8 במסגרת הסדרה פרות קדושות ועוד.
לאחר מכן היה במאי בתוכנית התחקירים "עובדה" בערוץ 2 ולאחר מכן עבר לערוץ 10. בערוץ 10 היה רוזנר עורך תוכן בתחום האקטואליה, ובמקביל חזר לעסוק בבימוי סדרות וסרטים.
כעבור כמה חודשים עבר לתפקיד מגיש כתבות מגזין בתוכנית יום השישי. במסגרת זו ביים סדרות כתבות שונות שהעלו על הפרק נושאים שונים הקשורים לתרבות ולחברה בישראל: "בעקבות הגביע האבוד" - סדרת טלוויזיה בת חמישה פרקים שבחנה וניתחה את מצבו של הכדורגל הישראלי, סדרה על הדמוגרפיה בישראל, סדרה שעסקה ביהודי ארצות הברית, סדרה על הפריפריה הישראלית ועוד.
על סדרת הכתבות שעשה על יהודי ארצות הברית ביחד עם תמר איש-שלום זכה רוזנר בפרס העיתונות של בני ברית .
במקביל שימש ככתב ביומן שישי של חדשות עשר, והוא חתום על עשרות כתבות יומן ומגזין.
ביוגרפיה > המקור

רוזנר נמנה עם מקימי דסק התחקירים של "המקור" בחדשות 13
במסגרת התוכנית ביצע עשרות תסריטים ותחקירים, בין היתר:
תוכנית התחקיר על ניסו שחם בימי תוכנית ההתנתקות
סרט על חסידות גור והשימוש בתרופות פסיכיאטריות
סדרה היסטורית על סודות הר הבית שעסקה בפוליטיקה ובמדיניות הישראלית
תחקיר על המחלקה ההמטו-אונקולוגית בבית חולים הדסה
סרט על אברומי פרידמן והתמודדות עם אוטיזים
סרט על בן שפיצר, הפצוע האנוש ממבצע עופרת יצוקה ועל מאבק ההחלמה שלו.
סרט על ראש עיריית אלעד ישראל פרוש התמודדתו עם התפרצות הקורונה בעירו במשך שבעה חודשים.
כיום רוזנר הוא חלק ממערכת "המקור", ובנוסף הוא עוסק בפרויקטים אחרים בתחום התקשורת והאקטואליה.
הופיע בתפקיד משנה בסדרה "הנערים" של HBO כשחקן שמשחק את תפקיד עצמו, בעקבות תחקיר גדול שפרסם על רצח מוחמד אבו ח'דיר.
באפריל 2020 החל בכאן 11 שידור הסדרה שיצר (ביחד עם מתי פרידמן), "מלחמה בלי שם". הסדרה עוסקת בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון, שמעולם לא כונתה "מלחמה", וסוקרת את 18 השנים שלאחר מלחמת לבנון הראשונה. רוזנר הוא גם הבמאי והתסריטאי של הסדרה.
על השאלה "אם לא היית איש חדשות במה היית עוסק כיום" השיב רוזנר (...) "אני מניח שהייתי במאי של סרטי קולנוע כי זאת האהבה הראשונה שלי".
רוזנר הוא אב לארבע בנות. מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  ישראל רוזנר, באתר 13news.co.il
↑  מלחמה בלי שם 🎖️ | בגיבוי צה״ל
↑  ישראל רוזנר, נבדק ב-2020-04-25
לאה מירון-כצנלסון

קבריהם של שרה שמוקלר, ברל כצנלסון ולאה מירון בבית הקברות של קבוצת כנרת
לאה מירון כצנלסון (15 בינואר 1888 בוברויסק – 30 במרץ 1967 עין חרוד) הייתה פעילת מפלגת פועלי ציון ברוסיה, מאנשי העלייה השנייה שהתיישבו בחוות כנרת. כצנלסון הייתה מנהיגת פועלות, נציגתן בארגוני עובדים וייסדה את משק פועלות בשכונת בורוכוב בגבעתיים. הייתה בת זוגו של ברל כצנלסון, אם כי לא נישאה לו רשמית, והייתה פעילה בשימור מורשתו.
קורות חיים

לאה נולדה ב-1888 בבוברויסק שברוסיה לאברהם וציפורה מירון.
משפחתה הייתה אמידה, והיא בחרה ללמוד תפירה. היא הייתה פעילה במפלגת פועלי ציון. במסגרת פעילותה הציונית הכירה פעילים אחרים שליוו אותה בהמשך דרכה כמו שרה שמוקלר, רחל כצנלסון (אשתו של זלמן שזר), בתיה ברנר (אחותו של יוסף חיים ברנר) ובתיה שיין (אשתו של אליעזר שיין) וכמובן ברל כצנלסון, בו התאהבה. בהיותה בת 16 השתתפה עם שמוקלר בחוג לדיון בבעיות העם היהודי והסוציאליזם, שניהל ברל בעיר הולדתם. ידידותה עם ברל התפתחה לאהבה, אולם כשהייתה בת 17 מצא אותו אביה בביתם, גירש אותו משם' ואסר עליה להיפגש איתו.
עלתה לארץ בחורף תר"ע (1909) במסגרת העלייה השנייה, מספר חודשים לאחר שעלה ברל. תחילה עבדה בבן שמן,
וזמן קצר לאחר בואו של ברל לחוות כנרת ב-1914, הצטרפה לקבוצה בכנרת כאחת מחמש הבחורות ב"חבורת החברות", שארבע מהן היו בנות העיר בוברויסק: מירון, שמוקלר, שיין, כצנלסון וברנר.
"קבוצת בוברויסק" הובילה בחווה את עבודת גן הירק.
בחווה התחממו היחסים בין ברל אהובה לבין שרה שמוקלר, אך היא שיתפה פעולה, ואף פינתה את חדרה המשותף עם שרה כשהזוג רצה להתבודד. גם כששרה עברה לטפל בחולים ביסוד המעלה, היא שמרה אתה על קשר, ובמאי 1919 מיהרה לבית החולים בצפת לסעוד אותה, והחזיקה אותה בידיה כששרה נפטרה.
לאחר פטירתה של שרה שמוקלר ב-1919 התהדקו שוב היחסים בין לאה וברל, והם חיו כזוג. תחילה חיה לאה בין חוות כנרת ליפו, עד שהחליטה לעזוב את החווה, וניסתה להתיישב בנוריס (עין חרוד). תחילה גרו בשכונת עג'מי ביפו ואחר עברו לרחוב מזא"ה 65 בתל אביב. בתקופה זו הייתה ממייסדי הסתדרות העובדים הכללית, ייסדה משק פועלות בשכונת בורוכוב בגבעתיים, וניהלה אותו במשך שנים רבות (עד 1927). הייתה חברת הוועד המרכזי של ההסתדרות ב-1920. ב-1921 השתתפה בוועידה הראשונה של הפועלות בא"י שנערכה בבלפוריה.
הזוג מעולם לא התחתן, אולם ב-1921 הוציא עבורה ברל פנקס חבר של ההסתדרות, ובו ציין כי היא נשואה לו. כתוצאה מכך, נרשם בפנקסה השם "לאה מירון־כצנלסון". כאשר הייתה כבת 34, החליט הזוג לחיות יחד חיי משפחה של קבע. לאה הרתה והפילה פעמיים.
בתקופה חייה המשותפים עם ברל (1920–1944) קיבלה לאה את חשיבות תפקידו של ברל כמנהיג פועלים, נרתמה לשירותו, ובדרך כלל ויתרה על עצמאות דרכה. בסוף ימיו כשהיה חולה, סעדה אותו לאה על מיטת חוליו. מתוך הבנה לאהבתו לשרה, הסכימה לאה שברל ייקבר לידה.
לאחר מותו של ברל ב-1944 הייתה בין הפעילים לשימור מורשתו של ברל (למשל הייתה חברת הנהלת הקרן להקמת בית מדרש למדריכי נוער ופעילי התנועה על שם ברל כצנלסון), כשהיא ממשיכה לגור בדירה ברחוב מזא"ה. בסופו של דבר הורישה לאה את הבית על כל תכולתו לתנועת העבודה. למרות היותה יורשת של כתבי בעלה סירבה לקבל דמי סופרים.
ב-1959 עברה לגור עם אחותה בלומה (אשתו של אליעזר משה סלוצקין) בעין חרוד איחוד. בערוב ימיה עברה לבית אבות בחיפה ולמוסד בשער מנשה.
נפטרה ב-1967 בבית החולים בעפולה, ונקברה בבית הקברות של קבוצת כנרת ליד קברו של ברל.
לקריאה נוספת

אניטה שפירא, ברל: ביוגרפיה, הוצאת עם עובד, 1980.
הערות שוליים

1 2 3  שפירא, חלק א, עמ' 67–68.
↑  בעצם הזיווג בין ברל ללאה נעשה על ידי משפחות כצנלסון-מירון שהיו מיודדות[דרוש מקור]
↑  שפירא, חלק א, עמ' 97.
↑  תוצרת גן הירק נמכרה בטבריה והתמורה שימשה את אנשי החווה
↑  שפירא, חלק א, עמ' 109–110.
1 2  שפירא, חלק א, עמ' 160–165.
↑  שפירא, חלק א, עמ' 299.
↑  בית מדרש למדריכי נוער ופעילי התנועה ע"ש ברל כצנלסון, דבר, 11 בספטמבר 1944
אסף טוכמאייר

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר שמריהו 
 השכלה:  תיכון אוסטרובסקי 
 מספר צאצאים:  3 
 
אסף (אסי) טוכמאייר (נולד ב-9 במרץ 1970) הוא איש עסקים ויזם נדל"ן ישראלי, מבעלי השליטה בחברת הנדל"ן הישראלית ישראל קנדה.
ביוגרפיה

אסף טוכמאייר נולד בפתח תקווה וגדל ברעננה. לאחר לימודיו בתיכון אוסטרובסקי, הוא התגייס לצה"ל, שם שירת בגיס 441.
לאחר השירות הצבאי החל לעבוד יחד עם חברו מהתיכון ברק רוזן כסוכן נדל"ן. ב-1995 פתחו משרד תיווך וחברה המתמחה ברכישת אדמות חקלאיות שעדיין לא קיבלו אישור לשינוי ייעוד לבנייה למגורים ומסחר. ב-1998 החלו לבצע עסקאות נדל"ן בקנדה, והקימו חברת נדל"ן בשם קנדה ישראל. ב-2006 רכשו את חברת פאנגיאה נדל"ן שנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובהמשך שינו את שמה לישראל קנדה. בפברואר 2018 הצטרפה ישראל קנדה למדד ת"א 125. החברה מתמחה בפרויקטים של בניית מגדלי יוקרה ומשרדים רבי קומות, כדוגמת מגדל W ומגדלי בלו בתל אביב.
ב-2011 מונה טוכמאייר, חובב טניס, ליו"ר איגוד הטניס בישראל ובהמשך גם התמנה לחבר הוועד האולימפי בישראל.
ב-2013 מונה טוכמאייר לקונסול כבוד של הרפובליקה הדומיניקנית.
טוכמאייר מתגורר בכפר שמריהו, נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  אביב לוי, ‏טוכמאייר ורוזן שולחים את ישראל קנדה למדד ת"א 125, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2017
↑   מיכאל רוכוורגר, הרעב של רוזן וטוכמאייר לעסקות הזניק את שווי ישראל קנדה ב-400% בחמש שנים, באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2021
↑  דני בורשבסקי‏, הבלוג האולימפי: משפיעי השנה 2013, באתר וואלה, 1 בינואר 2014
↑  [ כבוד גדול ליו"ר איגוד הטניס אסי טוכמאייר..], באתר פייסבוק, ‏15 בפברואר 2014
רשימת המלכים השומרית

רשימת המלכים השומרית
רשימת המלכים השומרית הוא כתב יד עתיק שנכתב במקורו בשומרית, המונה את מלכי שומר משושלות שומריות ושכנות, שנות המלוכה שלהם, ומקומה של מלכותם ה"רשמית". היו שהצביעו על דמיון בין רשימה זו לבין רשימות הדורות הקדומים בספר בראשית (מאדם עד נח ומנח עד אברהם), כאשר בשתי הרשימות ישנה ירידה הדרגתית בשנות חייהם של האישים המצוינים בהן, משנות חיים ארוכות מאוד (בממדים מיתיים ) בתחילת הרשימה, עד לסדרי גודל הדומים יותר למציאות שאנו מכירים בסופה.
במהלך תקופת הברונזה, הלכה והפכה הרשימה לכלי פוליטי בידי גורמים שונים. הגרסה הסופית והיחידה המוכרת לנו, מתקופת הברונזה התיכונה, נועדה לאשש את טענות מלכי שושלת איסין להגמוניה על  העיר לרסה וערי מדינה שכנות בדרום מסופוטמיה.
תקופת ברונזה קדומה 1

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דור המלכים הראשון שתחילתו בעיר ארידו | דור המלכים הראשון שתחילתו בעיר ארידו | דור המלכים הראשון שתחילתו בעיר ארידו | המאה ה-30 לפנ"ס |  |
 "אחרי שירדה מלכות משמיים, המלכות שררה בארידוג. ויהי בארידוג, ואלולים היה המלך, והוא שלט 28,800 שנים."
| אלולים |  | 28,800 שנה |  |  |
| אלאלנגאר |  | 36,000 שנה |  |  |
 "אז נשמה ארידוג והמלוכה עברה לבאד-טיבירה"
| אנ-מן-לו-אנה |  | 43,200 |  |  |
| אנ-מן-גאל-אנה |  | 28,000 |  |  |
| דומוזיד | "הרועה" | 36,000 | מזוהה עם האל דּוּמוּ-זִיד, הוא תמוז |  |
 "אז נפלה באד-טיבירה והמלוכה עברה ללרסה."
| אנ-סיפד-זיג-אנה |  | 28,000 | מלך לרסה |  |
 "אז נשמה נראג והמלוכה עברה לסיפר."
| אנ-מן-דור-אנה |  | 21,500 | מלך סיפר |  |
 "אז נשמה זימביר והמלוכה עברה לשורופק."
| אובר-תותו |  | 18,600 |  |  |
 "אז בא המבול." חפירות בתל פארה, הוא העיר שורופק, חשפה עיר שומרית שניכרים בה סימנים לשיטפון ולתרבות משנת 2800 לפנה"ס לפחות.
תקופת ברונזה קדומה 2 > תקופת השושלות הקדומה 1 ו-2 > שושלת כיש 1

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת כיש 1 | שושלת כיש 1 | שושלת כיש 1 | לאחר 2,900 לפנה"ס |  |
| נגושור |  | 1,200 שנה |  |  |
| קולסינה-בל |  | 960 שנה |  |  |
| ננגישלישמה |  | 670 שנה |  |  |
| אן-טרה-אנה |  | 420 שנה |  |  |
| בבום |  | 300 שנה |  |  |
| פואנום |  | 840 שנה |  |  |
| קליבום |  | 960 שנה |  |  |
| זוקקיפ |  | 900 שנה |  |  |
| אטב (או א-בא) |  | 600 שנה |  |  |
| משדה | "בן של אטב" | 840 שנה |  |  |
| ארוויאום | "בן של משדה" | 720 שנה |  |  |
| אתאנה |  | 1,500 שנה |  |  |
| בליך | "בן של אתאנה" | 400 שנה |  |  |
| אן-מנונה |  | 660 שנה |  |  |
| מלם-כיש |  | 900 שנה |  |  |
| ברסל-נונה |  | 1,200 שנה |  |  |
| זמוג |  | 140 שנה |  |  |
| טיזקר |  | 305 שנה |  |  |
| אילקו |  | 900 שנה |  |  |
| אילטסדום |  | 1,200 שנה |  |  |
| אן-מה-ברגה-סי |  | 900 שנה | נטל חלק במלחמת שומר עילם המלחמה המתועדת הראשונה בהיסטוריה. |  |
| אגא |  | 625 שנה | לפי עלילות גילגמש הוא בן-זמנו של גילגמש |  |
 אז המלוכה עברה מכיש לאה-אנא
תקופת ברונזה קדומה 2 > תקופת השושלות הקדומה 1 ו-2 > שושלת ארך 1

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת ארך 1 | שושלת ארך 1 | שושלת ארך 1 | המאה ה-26-27 לפנ"ס |  |
| מש-קי-אנג-גשר | "בן של אוטו" | 324 שנה |  |  |
 "מש-קי-אנג-גשר נכנס לים ונעלם"
| אנמרכר | "בן של מש-קי-אנג-גשר, מלך של אונוג, מי שבנה את אונוג (אורוכ)" | 420 שנה |  |  |
| לוגלבנדה | "הרועה" | 1,200 שנה |  |  |
| דומוזי (דומוזיד) | "הדייג" | 100 שנה |  |  |
| גילגמש |  | 126 שנה |  |  |
| אור-נונגל | "בן של גילגמש" | 30 שנה |  |  |
| אודול-קלמה | "בן של אור-נונגל" | 15 שנה |  |  |
| לה-בשום |  | 9 שנה |  |  |
| אן-נון-ארה-אנה |  | 8 שנה |  |  |
| מש-הה | "הנפח" | 36 שנה |  |  |
| מלם-אנה |  | 6 שנה |  |  |
| לוגל-קיטון |  | 36 שנה |  |  |
 "אז עברה המלוכה לאורים (אור)."
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3א' > שושלת אור 1

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת אור 1 | שושלת אור 1 | שושלת אור 1 | מאה 26 לפנה"ס |  |
| מש-אנה-פדה |  | 80 שנה |  |  |
| מש-קי-אנג-ננה | "בן של מש-אנה-פדה" | 36 שנה |  |  |
| אלולו |  | 25 שנה |  |  |
| בלולו |  | 36 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מאור לאוואן
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3א' > שושלת לגש 1

שושלת זו לא מוזכרת ברשימה.
| מלך | תיארוך | הערות |
| --- | --- | --- |
אנהנגל: 
| לוגל-שה-אנגור לוגל-שוגור |  | הכוהן הגדול או פטסי |
| אור-ננשה (אור-נינה) | 2500 לפנה"ס לערך | מלך |
אקורגל: 
| אאנאתום | המאה ה-25 לפנה"ס | נכד של אור-ננשה |
| אן-אנה-טום הראשון | המאה ה-25 לפנה"ס | אח של אאנאתום |
| אנטמנה | המאה ה-25 לפנה"ס | בן של אן-אנה-טום הראשון |
אן-אנה-טום השני: 
אננטרזיד: 
לוגלנדה: 
| אורוכגינה (אנ')‏ | 2300 לפנה"ס לערך | הובס על ידי לוגל-זגה-סי מארך |
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3א' > שושלת אוואן

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת אוואן | שושלת אוואן | שושלת אוואן | מאה 26 לפנה"ס |  |
| שלושה מלכים מאוואן |  | 356 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מאוואן לכיש
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3א' > שושלת כיש 2

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת כיש 2 | שושלת כיש 2 | שושלת כיש 2 | מאה 26 לפנה"ס |  |
| סוסודה |  | 201 שנה |  |  |
| דדסיג |  | 81 שנה |  |  |
| מאמאגל | "הסיראי" | 360 שנה |  |  |
| קלבום | "בן של מאמאגל" | 195 שנה |  |  |
| טוגה |  | 360 שנה |  |  |
| מן-נונה | "בן של טוגה" | 180 שנה |  |  |
| (אנבי-אשתר) |  | 290 שנה |  |  |
| לוגלנגו |  | 360 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מכיש לחמזי
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת חמזי

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת חמזי | שושלת חמזי | שושלת חמזי | מאה 25 לפנה"ס |  |
| הדניש |  | 360 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מחמזי לארך
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת ארך 2

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת ארך 2 | שושלת ארך 2 | שושלת ארך 2 | מאה 25 לפנה"ס |  |
| אן-שג-קוש-אנא |  | 60 שנה |  |  |

| לוגל-קינישה-דודו או לוגל-אורה |  | 120 שנה |  |  |

| ארגנדאה |  | 7 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מארך לאור
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת אור 2

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת אור 2 | שושלת אור 2 | שושלת אור 2 | מאה 25 לפנה"ס |  |
| נני |  | 120 שנה |  |  |

| מש-קי-אנג-ננהII | הבן של נני | 48 שנה |  |  |

| (?) |  | 2 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מאור לאדב
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת אדב

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת אדב  | שושלת אדב  | שושלת אדב  | מאה 25 לפנה"ס |  |
| לוגל-אנה-מונדו |  | 90 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה מאדב למארי
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת מארי

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת מארי | שושלת מארי | שושלת מארי | מאה 25 לפנה"ס |  |
| אנבו |  | 30 שנה |  |  |

| אנבה | הבן של אנבו | 17 שנה |  |  |

| בזי |  | 30 שנה |  |  |

| זיזי ממארי |  | 20 שנה |  |  |

| לימר |  | 30 שנה |  |  |

| שרום-איטר |  | 9 שנה |  |  |
 אז המלוכה עברה ממארי לכיש
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת כיש 3

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת כיש 3 | שושלת כיש 3 | שושלת כיש 3 | מאה 25 לפנ"ס |  |
| קוג-באו (קובאבא) |  | 100 שנה | האישה היחידה ברשימת המלכים השומרית |  |
 "אז עברה המלוכה לאקשק."
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת אקשק

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת אקשק  | שושלת אקשק  | שושלת אקשק  | מאה 24-25 לפנה"ס |  |
| אונזי |  | 30 שנה |  |  |
| אונדלולו |  | 6 שנה |  |  |
| אורור |  | 6 שנה |  |  |
| פוזור-נירה |  | 20 שנה | שלט בו-זמנית עם קוג-באו מכיש |  |
| אישו-איל |  | 24 שנה |  |  |
| שו-סין מאקשק | הבן של אישו-איל | 7 שנה |  |  |
 "אז עברה המלוכה למאקשק לכיש."
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת כיש 4

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת כיש 4 | שושלת כיש 4 | שושלת כיש 4 | מאה 24-23 לפנה"ס |  |
| פוזור-סין | הבן של קוג-באו | 25 שנה |  |  |
| אור-זבבה | הבן של פוזור-סין | 400 (6?) שנה | בערך 2300 לפנה"ס |  |
| זימודר |  | 30 שנה |  |  |
| אוסי-ווטר | הבן של זימודר | 7 שנה |  |  |
| אשתר-מוטי |  | 11 שנה |  |  |
| אישמה-שמש |  | 11 שנה |  |  |
| (שו-אילישו)* |  | (15)* שנה |  |  |
| ננייאה |  | 7 שנה | בערך 2303-2296 לפנה"ס (כרונולוגיה נמוכה) |  |
 אז המלוכה עברה מכיש לארך
*השמות והתאריכים האלו לא כלולים בכל הגרסאות של הרשימה
תקופת ברונזה קדומה 3 > תקופת השושלות הקדומה 3ב' > שושלת ארך 3

| המלך | התואר | שררה | תארוך | השגות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שושלת ארך 3 | שושלת ארך 3 | שושלת ארך 3 |  |  |
| לוגלזגיסי |  | 25 שנה | בערך 2296-2271 לפנה"ס  (כרונולוגיה נמוכה) |  |
 אז המלוכה עברה מארך לאכד