stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה
גלריה

סגל הגימנסיה הריאלית בקובנה, אדר תרפ"ג (1923)
סגל הגימנסיה בשנת 1930; באמצע יושב מנהל המדור לבנות, יהושע פרידמן
סגל הגימנסיה, במחצית השנייה של שנות ה-30
תמונה קבוצתית של תלמידים ומורים
סגל הגימנסיה, 1 ביוני 1940
צמח פלדשטיין, שאול טשרניחובסקי נתן גורן בקובנה, כנראה ב-1927
מורי הגימנסיה; משמאל: ליפמן לייקין (חבוש בכובע), ארנה פישל, אליהו אלטמן ואפרים גרינברג
טיול לקולוטובה, כיתת מכינה, ל"ג בעומר תרפ"ח (1928)
כיתה ב' (מכינה), עם המורים ד"ר אברהם קיסין (במקטורן כהה) ויהודה לייב שוחטמן, בסביבות 1932
נשף מסכות, בסביבות 1934
כיתה נמוכה בגימנסיה, עם המורה יעקב דומבליאנסקי, במחצית השנייה של שנות ה-30; בין התלמידים: זאב בירגר
כיתת בנים בגימנסיה; המורה עם השיער הכהה הוא אפרים גרינברג
שיעור בכיתה החמישית (בנות) עם המורה שלום צבי רצ'קובסקי
שיעור ביולוגיה בכיתה השביעית עם המורה ד"ר אברהם קיסין, בסוף שנות ה-30
אדוארד מקס צ'ייס, נדבן יהודי-אמריקאי בין השנים 1936-1933; נולד באליטא (כיום אליטוס Alytus שבליטא), ובזכותו הוקם הבניין החדש של הגימנסיה ב-1931
פגישת מחזור של תלמידי הגימנסיה, תל אביב 1965
לקריאה נוספת

מירה ברגר, 'הגימנסיות העבריות בפולין ובליטא', בתוך: צבי שארפשטיין (עורך), החנוך והתרבות העברית באירופה בין שתי מלחמות העולם, ניו יורק: עוגן, תשי"ז, עמ' 323–372.
מ. אלישיב (פרידמן), 'יד לחברים שאינם: מורי הגמנסיון הריאלי העברי בקובנה', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי בקובנה, 1962, עמ' 322 ואילך. (הכותב היה מורה בגימנסיה)
לאה אלכסנדרוב, תולדות הגימנסיות העבריות בקובנה בין שתי מלחמות העולם (1918–1940), עבודת גמר לתואר מוסמך, אוניברסיטת בר-אילן – בית הספר לחינוך, תשמ"ג.
"עדותו של יוסף אחאי", בתוך: מרים גיליס, חינוך ואמונה: משנתו החינוכית של הרב יוסף צבי קרליבך, תל אביב: מורשת; דון, תש"מ 1979, עמ' 147–154.
Miriam Gillis-Carlebach, 'Zwischen Ost und West – Ein Rabbinerlehrer aus Deutschland in Osteuropa. eine historische Bilanz mit einer gedanklichen Zusammenfassung,' in: Miriam Gillis-Carlebach und Barbara Vogel (Hrsg.), "... die da lehren, werden leuchten wie des Himmels Glanz..." (Daniel 12,3). die sechste Joseph Carlebach-Konferenz. Joseph Carlebach und seine Zeit, Würdigung und Wirkung, München: Dölling und Galitz (Publications of the Joseph Carlebach Institute), 2005, pp. 26–50. (גרמנית: בין מזרח ומערב – רב ומורה מגרמניה במזרח אירופה: מאזן היסטורי והרהורי סיכום) (על קרליבך והגימנסיה; הכותבת היא בתו של קרליבך)
יוסף קרליבך, שלושת הנביאים הגדולים: ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל; בעריכת מרים גיליס-קרליבך, אלון-שבות: תבונות, מכללת יעקב הרצוג ליד ישיבת הר עציון; רמת גן: מכון יוסף קרליבך – אוניברסיטת בר-אילן ('אורה: מפרסומי מכון יוסף קרליבך'), תשע"ב.
השפעת הספרדית

| --- | --- |

חיילי צבא ארצות הברית, מאושפזים בבית חולים בקנזס בשל השפעת הספרדית
 תקופת המגפה:  פברואר 1918 – אפריל 1920 (כשנתיים)
 מוקד התפרצות:  מבצר ריילי 
 פתוגן:  H1N1 
 מקרי מוות:  25–50 מיליון (מקובל בדרך כלל), הערכות אחרות נעות בין 17 ל-100 מיליון
 מקרי הדבקה:  500 מיליון (הערכה)
 
אנשי משטרה בסיאטל חבושים במסיכות שנעשו על ידי הצלב האדום במהלך מגפת השפעת הספרדית
מגפת השפעת הספרדית הייתה מגפת שפעת מהקטלניות שידע העולם, שנגרמה על ידי זן אלים במיוחד של נגיף מתת-המין H1N1 של המין Influenza A. שיא המגפה נמשך כשנה, מאפריל 1918 עד אפריל 1919, ועל פי מרבית ההערכות נדבקו בה כ-500 מיליון בני אדם (כשליש מאוכלוסיית העולם באותה עת), ומתו ממנה בין 20 ל-50 מיליון נפש. השפעת הספרדית פגעה בעיקר באנשים בגילאי 20–40 והייתה יוצאת דופן ביחס למגפות אחרות בהן המתים הם בעיקר תינוקות, קשישים וחולים כרוניים.
המגפה פרצה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. למלחמה לא היה קשר ישיר להתפרצות השפעת, אך נראה שהתנאים שנוצרו במלחמה, כגון המגורים הצפופים ותנועת הכוחות ההמונית, האיצו את התפשטותה. ישנן הערכות כי מערכת החיסון של החיילים נחלשה כתוצאה מלחץ הקרבות והתקפות כימיות, וכך הפכו פגיעים יותר. במדינות ההסכמה קראו למגפה "השפעת הספרדית", בעיקר כי בספרד זכתה המגפה לפרסום גדול יותר מאשר בשאר העולם, היות שספרד לא השתתפה במלחמת העולם ולא פעלה בה צנזורה בזמן המלחמה. נוספה לכך העובדה שמלך ספרד אלפונסו השלושה עשר חלה במחלה בתחילת ההתפרצות, מה שגרם למחלה לקבל סיקור נרחב יותר במדינה.
מחקרים שנעשו באמצעות דגימות רקמה שנלקחו מגופות שהשתמרו העלו את הסברה כי הנגיף גרם למוות עקב תגובת יתר קיצונית של מערכת החיסון, תופעה המכונה ברפואה "סערת ציטוקינים". תאוריה זו מסבירה את מהלכה הקשה של המחלה ואת חתך הגילים הייחודי של אלו שחלו ומתו ממנה. המגפה הייתה יוצאת דופן בכך שגרמה למותם של צעירים וכן של אנשים בריאים בדרך-כלל.
היסטוריה

הדיווחים הראשונים על מחלת שפעת אלימה במיוחד הגיעו עוד בתחילת 1918 מארצות הברית. באפריל 1918 הכתה השפעת בצרפת ופגעה בחיילים אמריקאים, בריטים וצרפתים ובאוכלוסייה אזרחית. דיווחים ראשונים על מגפת שפעת בקנה מידה גדול החלו להגיע במאי 1918 מספרד, שבה, כמדינה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, הייתה צנזורה מעטה יחסית בניגוד למדינות אחרות שהשתתפו במלחמה ושבהן הוצנעו הידיעות על המגפה. במגפה שפגעה בספרד דווח על 8 מיליון חולים במאי בלבד, בהם גם אלפונסו השלושה עשר מלך ספרד. בהמשך נודעה המחלה בפי האמריקאים כ-"three day fever" ("קדחת שלושת הימים") או כ-"purple death" ("המוות הסגול"), אצל הצרפתים נודעה כ-"la grippe" ("השפעת"), ובקרב הגרמנים כ-"Blitzkatarrh" ("נזלת הַבָּזָק") או כ-"Flandern-Fieber" ("קדחת פלנדריה").
הגל הראשון הכה באביב 1918, ולא היה קטלני משמעותית יותר משפעת עונתית רגילה. בקיץ 1918 נראה היה כי המגפה שככה, אולם בסוף אוגוסט הכה גל שני של המגפה, קטלני הרבה יותר, שאף התגבר בספטמבר ובאוקטובר. בשיאו של גל זה העריכו רשויות הבריאות הפרוסיות והשווייצריות כי שניים מכל שלושה אנשים חלו במחלה. המגפה פחתה בחורף 1918, בחודשים נובמבר ובדצמבר, אלא שאז פרץ גל שלישי שהכה מפברואר עד אפריל 1919. גל זה היה חלש מעט מהגל השני, אולי משום שבני אדם ששרדו במהלך הגל השני פיתחו חסינות, ולכן היו עמידים יותר בפני הנגיף שהגיע בגל השלישי.
בארצות הברית חלו במחלה כ-28% מהאוכלוסייה, ובין 500,000 ל-675,000 מתו. מספר החיילים האמריקאיים באירופה שמתו במגפה נאמד במספר דומה למספר האמריקאיים שנהרגו בקרבות מלחמת העולם הראשונה. בבריטניה גבתה המחלה את חייהם של 200,000 איש ובצרפת יותר מ-400,000 איש. כפרים שלמים נמחקו באלסקה ובדרום אפריקה. באוסטרליה נאמד מספר הקורבנות בכ-10,000 נפש, באיי פיג'י 14 אחוז מהאוכלוסייה מתו במהלך שבועיים בלבד, ובסמואה המערבית 22% מהאוכלוסייה. מספר המתים בהודו מוערך בכ-17 מיליון, כ-5% מאוכלוסייתה באותה עת. כמעט 22% מחיילי צבא הודו שנדבקו במחלה מתו ממנה, וכל זאת בשנה אחת בלבד.
אפילו במקומות שבהם הייתה התמותה נמוכה, הותירה המחלה אנשים רבים במצב של נכות קשה. מספרם של אלו היה כה גדול, עד שבמקומות רבים שותקו חיי היומיום. בקהילות מסוימות נסגרו כל החנויות, או שהלקוחות נדרשו שלא להיכנס לחנות אלא להשאיר את הזמנותיהם מחוץ לחנות. היו דיווחים רבים על מקומות שלא נותרו בהם עובדי בריאות שיוכלו לפקח על החולים כיוון שהעובדים עצמם חלו, והיו מקומות שבהם הקברנים לא היו מסוגלים לקבור את המתים. קברים המוניים נחפרו באמצעות מכונות ובמקומות רבים נקברו גופות ללא ארונות מתים.
היסטוריה > מקומות שלא הושפעו

מקום היישוב היחיד שהיה מאוכלס במידה רבה למדי, אך לא תועדה בו המגפה בשנים 1918–1919, הוא האי מרז'ו בשפך נהר האמזונאס בברזיל. באוקיינוס השקט, סמואה האמריקנית והמושבה הצרפתית של קלדוניה החדשה הצליחו גם הן למנוע את המחלה, ולא נרשם בהן אף מקרה מוות משפעת, הודות להסגרים יעילים.
היסטוריה > בארץ ישראל

ארץ ישראל, שאוכלוסייתה עמדה על כ-400,000 נפש, הייתה באותה עת דלילה יחסית, וכפרית בעיקרה, והמחלה לא פגעה בה בחומרה. ב-1920 אחרי גלי ההתפרצות הגדולים בעולם עדיין נתבקשו התושבים לעמוד בכללי היגיינה וטיפול מחמירים. מלבד ניקיון כללי של כלי המיטה והבית, הורו לבודד חולים ואף להודיע לשלטונות על קיומו של חולה.
על פי הדיווחים מאותה עת, מספר הנפגעים בערי הארץ היה נמוך בהשוואה לאלו מאירופה. על סמך מחקר שערך הד"ר זלמן גרינברג (מיקרוביולוג ירושלמי) בנושא, ישנם בסך הכול כ-40 רישומים על חולים בשפעת בבית החולים שערי צדק בירושלים בשנת 1918, וזהו התיעוד היחיד שנותר על חולים במחלה בארץ. עוד הוא מספר, כי בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, ישנן שלוש מצבות שעליהן נכתב כי בעליהן נפטרו מן "המחלה הספרדית". עוד ידוע כי ישראל גלעדי, ממקימי ארגון השומר, נפטר ב-2 באוקטובר 1918 מן השפעת הספרדית.
התפרצות השפעת גרמה לכ־1,000 מקרי מוות בחיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי בפריצה הגדולה צפונה באוקטובר 1918 במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
מקור שם "השפעת הספרדית"

מקורה של המחלה אינו בספרד. הכינוי "השפעת הספרדית" נובע מכך שרוב הדיווחים הראשוניים על המחלה הגיעו מספרד הנייטרלית, שלא לקחה חלק במלחמת העולם הראשונה ולא הפעילה צנזורה על העיתונות. עם זאת, העיתונים העבריים בהחלט מיהרו ליישר קו עם שאר העיתונים בעולם ולשייך את המחלה למדינה האיברית. חלק מהעיתונים מספרים על "המחלה הספרדית". ב"הצפירה" כונתה "המחלה הזרה" וההתייחסות הראשונה להתפרצות "המחלה הנפלאה והמוזרה אשר באה כחתף פתאום על ארץ ספרד" הייתה ביוני 1918.
ביידיש מעדיפים את הצירוף "המגפה הספרדית (שפאנישע מגפה)", ובעיתונים הללו שיצאו באירופה ובארצות הברית הדיווחים רבים ותכופים יותר – בהתאם לקהל היעד שהתגורר במדינות שנפגעו בצורה חמורה יותר. אט-אט צבר תאוצה גם הצירוף "השפעת הספרדית".
ניסיונות לריסון המגפה

להתפשטות המהירה של המגפה היו השפעות חברתיות חמורות. ערים ומדינות רבות הגבילו טיולים והתאספויות המונים כדי לעצור את המגפה. במקומות רבים נסגרו תיאטראות, אולמות ריקודים, כנסיות ומקומות הומים אחרים למשך יותר משנה. הסגרים נאכפו בהצלחה מועטה. קהילות מסוימות הציבו שומרים חמושים בגבולות ושלחו חזרה או בודדו כל מטייל. בעיר אחת בארצות הברית אף נאסרה לחיצת ידיים.
ביפן יוחסו לשפעת 257,363 מקרי מוות ביולי 1919, המתאימים לשיעור תמותה של 0.425% - נמוך בהרבה מכמעט כל מדינות אסיה בהן תועדה המחלה. משהכתה המגפה, הגבילה הממשלה היפנית באופן נוקשה מסעות ימיים אל איי יפן ומהם.
הרשויות נקטו בצעדים שונים כדי למגר את המגפה. בארץ ישראל הד"ר הלל יפה פרסם הנחיות להתמודדות עם המגפה. בין ההנחיות:
"צריך להוציא החוצה בכל יום בהיר את כלי המיטות, לפזר אבקת קמפור או נפטלין, על המיטות, לרחוץ את הרצפה וליבשה ברוח פרצים"
הנחיה נוספת התייחסה למי שמופיעים אצלו תסמינים ראשונים של המחלה:
"עם התחלת כל נזלת צריך להשתמש במטפחת אף, אשר אותן צריך לשמור בארגזי פח עם חתיכות של קמפור או נפטלין. במקרה של נזלת לשפשף את הגרון באיזה רפואה אנטיספטית ולהשתמש במשחות"
אחת ההמלצות הייתה להיחשף לאוויר טהור. המלצה נוספת הייתה להתרחץ במים קרים.
בעיתוני התקופה נכתב:
"להיזהר מאספות צפופות במקום מסוגר, ולא לתת יד בשעת אמירת שלום. מי שנדבק הושם בחדר מיוחד. הומלץ להעבירו לבית חולים למחלות מידבקות, ואם בלתי אפשרי להשגיח עליו בבית על ידי אחות רחמנייה מנוסה. הומלץ אחרי תום המחלה לטהר את חדר החולה, להרתיח את לבניו במים, על הכרים שלו להעביר סיד, לנקות את יתר חפציו או לטהרם על ידי פורמלין"
שלטונות הבריאות המליצו לאנשים לחבוש מסכות מבד גזה, והמוני אנשים תפרו מסכות לעצמם ולמכירה, על פי מודעות של הצלב האדום, המסכות הבטיחו 99% הגנה בפני השפעת. המסכות כונו 'גדרות שפעת' ו'מפרשי סנטר'. במקומות שונים נדרשו מספר שכבות שונה של הגזה. החל מארבע שכבות ויותר. בעיתון במונטנה הומלץ לקחת פיסת גזה גדולה ולקפלה מספר פעמים רב לפני שמקפלים את שלושת הקפלים ותופרים, כמו כן הומלץ לסמן את אחד מצידי המסכה בחוט שחור, כדי להבדיל בין הצד הפנימי לחיצוני.
באותו זמן פורסמו מספר מחקרים מדעיים שהטילו ספק ביעילותן של המסכות. האיגוד האמריקני לבריאות הציבור התכנס בשיקגו בדצמבר 1918, וקבע שאין לחייב את הציבור לחבוש מסכה, אלא רק אנשי צוות רפואיים. בסן פרנסיסקו קמה תנועת מחאה נגד ההוראה לחבוש מסכות.
דפוסי המחלה

המגפה הייתה יוצאת דופן בכך שגרמה למותם של צעירים וכן של אנשים בריאים בדרך-כלל, וזאת בניגוד לשפעת רגילה שהמתים ממנה הם בעיקר תינוקות, קשישים וחולים כרוניים.
אנשים שלא הראו כל תסמיני מחלה היו עלולים להיתקף בשפעת באופן פתאומי, ובתוך שעות ספורות להיחלש עד כדי כך שלא יכלו ללכת. רבים מהחולים מתו יום למחרת הופעת התסמינים הראשונים. תסמיני המחלה כללו גון פנים כחול, ושיעול מלווה בדם שנגרם מפגיעה חמורה בריאות. בשלבים מאוחרים יותר גרם הווירוס לדימום בלתי נשלט שמילא את הריאות בדם וגרם לחנק.
מהירות התפשטותה של השפעת הספרדית מבוטאת בשיר ילדים שהיה מקובל בתקופה:
I had a little bird,

Its name was Enza.

I opened the window

and in-flu-enza.
במקרים שבהם התפתחה המחלה במהירות, נגרם המוות בעיקר מדלקת ריאות כתוצאה של מיצוק שזורז על ידי הווירוס. מקרים שהתפתחו לאט יותר התאפיינו בדלקות ריאות שנגרמו על ידי חיידקים משניים וייתכן שהייתה הסתבכות עצבית שהובילה להפרעות פסיכיאטריות בחלק מהמקרים.
דעיכת המחלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקראת אמצע 1920 דעכה המחלה, עד שככל הנראה הוכחדה לחלוטין לקראת סוף אותה שנה ותחילת 1921. לא ידועות באופן ודאי הסיבות לכך שהמגפה דעכה, על פי אחד המחקרים, הנגיף עבר מוטציה והמחלה הפכה לפחות קטלנית. מדובר בתופעה שכיחה במגפות השפעת השונות.
חקר השפעת הספרדית

ההיסטוריון גיא ביינר הראה שעל אף שייתכן שמגפת השפעת העולמית של 1918–1919 גרמה לשיעור תמותה יותר גדול מכל אירוע שנמשך פרק זמן דומה בכל תולדות האנושות, חקר השפעת הספרדית (שביינר מכנה "השפעת הגדולה") הוזנח במשך תקופה ארוכה, וקיבל תנופה רק לקראת סוף המאה ה-20.
על פי אחת התאוריות, הווירוס נוצר במחנה צבאי אמריקני בקנזס כתוצאה מפעולת שני מנגנונים גנטיים - סחיפה גנטית והעברה אנטיגנית - בווירוסים בעופות ובחזירים שגודלו במחנה. ברם, ראיות מבנייה מחדש של הווירוס שנעשתה לאחר מכן רומזות שהווירוס דילג לבני אדם היישר מעופות, בלי שעבר דרך חזירים.
בפברואר 1998, קבוצה בראשותו של ג'פרי טאובנברגר מהמכון האמריקאי לפתולוגיה של הכוחות המזוינים שחזר דוגמות מהשפעת של 1918 מגופתה של אישה מאלסקה שהייתה קבורה במשך כמעט שמונה עשורים באדמה קפואה. אחת מארבע הדוגמות ששוחזרו הכילה חומר גנטי של הווירוס שהשתמר. בזכות הדוגמה, יכלו החוקרים לחקור את הווירוס, שהוצא מכלל פעולה בעזרת התרכובת הכימית Guanidinium thiocyanate, לפני שהועבר למכון. הדוגמה אפשרה לחוקרים לנתח לגמרי את מבני הגנים הקריטיים של הווירוס מ-1918.
בפברואר 2004 פורסם בכתב העת Science דיווח על כך ששתי קבוצות, אחת בראשותו של סר ג'ון סקאל, מנהל המכון הלאומי למחקר רפואי בלונדון, ואחרת בראשותו של יאן וילסון ממכון המחקר סקריפס בסן דייגו, הצליחו לסנתז את חלבון ההימאגלוטינין שהיה אחראי להתפרצות השפעת הספרדית ב-1918. הם עשו זאת באמצעות חיבור DNA מדגימה מריאה של אישה בטונדרה האלסקית ומספר דגימות משומרות מחיילים אמריקאיים ממלחמת העולם הראשונה. הקבוצות ניתחו את מבנה הגן, וגילו כיצד שינויים קלים במבנה מולקולת החלבון אפשרו לווירוס לעבור מעופות לבני אדם עם השפעות כה הרסניות.
באוקטובר 2005 פרסמו חוקרים בראשות דוקטור טרנס טמפי ב-CDC שהרצף הגנטי של זן השפעת של 1918 שוחזר באמצעות דגימות של רקמות היסטוריות. הם התבססו על מחקרו של טאובנברגר.
השפעות חברתיות וכלכליות של המגפה

חוקרים מעריכים כי באופן ממוצע, המגפה הורידה את התוצר הלאומי הגולמי בכ – 6%, ואת הצריכה הפרטית בכ – 8%. בארצות הברית השפעת המגפה הייתה קטנה יותר, כ – 1.5% ירידה בתוצר ו-2.1% ירידה בצריכה. הירידה בפעילות הכלכלית הייתה מלווה בעליה באינפלציה, ועצירה של הפעילות הכלכלית.
מאחר שהמחלה פגעה בגילאים צעירים יחסית ובאנשים עובדים, הייתה למגפה השפעה גדולה על הרקמה החברתית ועל יחסי העבודה במדינות רבות. הצורך בריחוק חברתי כדי להימנע מהדבקה יצר אווירה של חשדנות וחוסר אמון בשלטונות. באופן כללי, ערים סבלו יותר מהאזורים הכפריים בשל הצפיפות, אוכלוסייה עניה נפגעה יותר מאוכלוסיות מבוססות יותר. במדינות בהן היה ניהול לא אפקטיבי של המגפה כמו ספרד גברו המחלוקות בחברה והנסיגה הכלכלית נמשכה תקופה ממושכת. יש לקחת בחשבון את השפעות המגפה בניתוח התהפוכות החברתיות שאירעו אחרי מלחמת העולם הראשונה.
בתרבות > בספרות

בסדרת הספרים דמדומים סופר כי אדוארד קאלן גסס מהשפעת הספרדית לפני שהפך לערפד.
בתרבות > משחקי וידאו

משחק הווידאו "Vampyr" מתרחש בתקופת השפעת הספרדית בעיר לונדון ועלילתו עוקבת אחר רופא שנהפך לערפד.
ראו גם

מגפת השפעת (1889–1890)
מגפת השפעת ב-2009
מגפת הקורונה
לקריאה נוספת

ג'ינה קולאטה, תרגום: יעל זיסקינד-קלר, וירוס : עולם בצל מגפת השפעת בשנת 1918, תל אביב: מטר, תשס"א 2000 (הספר בקטלוג ULI)
יצא לאור מחדש ב-2020 בשם ג'ינה קולאטה, תרגום: יעל זיסקינד-קלר, שפעת – עולם בצל מגפה: ההשתוללות ... בשנת 1918 וכיצד נוכל למנוע אסון נוסף בעתיד, תל אביב: מטר, תש"ף 2020, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  NAP
↑  100 שנה לשפעת הספרדית, באתר 100 שנה לשפעת הספרדית, ‏12 בנובמבר 2018
↑  על השפעת, דואר היום, 9 בפברואר 1920
↑  עמית נאור, מה קרה בארץ ישראל בעת התפרצות השפעת הספרדית?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מרץ 2020
↑  ממה מתו תושבי ירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה זלצן גרינברג, קתדרה לתולדות ארץ ישראל ויישובה, יד יצחק בן צבי, חוברת 165, תשרי תשע"ה, עמוד 145
↑  G.D. Shanks, ‘Simultaneous Epidemics of Influenza and Malaria in the Australian
Army in Palestine in 1918’, MJA, 191, 11 (2009), pp. 654–657
↑  יוסיפון, המחלה הזרה, הצפירה 24 68, 1918
↑  ממה מתו תושבי ירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה זלצן גרינברג, קתדרה לתולדות ארץ ישראל ויישובה, יד יצחק בן צבי, חוברת 165, תשרי תשע"ה, עמוד 150
↑  ד"ר ה' יפה, "על אֹדות טיפוס הבהרות", החרות, ז' באייר תרע"ו 10 במאי 1916 (עמ' 1)
↑  Christina Garton, Protect Your Jaws from Septic Paws: Making Masks During the Spanish Flu, PIECEWORK, ‏10 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  John M. Barry, The great influenza : the epic story of the deadliest plague in history, New York : Viking, 2004, ISBN 978-0-670-89473-4
↑  גיא ביינר, גילויה מחדש של מגפת השפעת הגדולה, זמנים 113, 2013, עמ' 4-13
↑  Chapter Two : Avian Influenza by Timm C. Harder and Ortrud Werner
↑  The 1918 flu virus is resurrected, במגזין Nature
↑  Social and Economic Impacts of the 1918 Influenza Epidemic, NBER (באנגלית)
↑  A Review of the Impacts of the 1918 Spanish Flu Pandemic – City-REDI Blog, blog.bham.ac.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537434205171  BNE: XX557254  BnF: cb131794532 (data)  GND: 4278432-3  LCCN: sh2003011372  NKC: ph982449  SUDOC: 035290692 
תצלום מ-29 במאי 1919 של שורות אוהלים במסצ'וסטס שבארצות הברית לטיפול בחולי השפעת הספרדית
כרטיסן של רכבת קלה בסיאטל שמונע מנוסעים לעלות לרכבת ללא מסכה ב-1918
מספרה באוויר הפתוח בארצות הברית במהלך מגפת השפעת הספרדית. הספרים וחלק מהלקוחות עם מסכת בד
"המשפחה" - ציורו של אֶגוֹן שילֶה, שאיבד את אשתו ההרה מהמגפה בווינה, זמן קצר לפני מותו ממנה בעצמו. הציור צויר מעט לפני מותם, ולא הושלם, כפי שאפשר להבחין מכפות רגליה החסרות של האישה.
ויריונים ששוחזרו ב-2005 מתוך תא שנדבק בשפעת הספרדית ב-1918, על ידי חוקרי ה-CDC
דון ריווי

דונלד ג'ורג' ריווי (באנגלית: Revie, נולד ב-10 ביולי 1927, הלך לעולמו ב-26 במאי 1989) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי.
ביוגרפיה

ריווי נולד במידלסברו, אנגליה ב-10 ביולי 1927. בגיל 17 הוחתם במועדון הכדורגל לסטר סיטי, ולאחר חמש שנים, ב-1949, חתם בהאל סיטי ולאחר שנתיים עבר לשחק במנצ'סטר סיטי. ב-1956 עבר לשחק בשורות סנדרלנד. ב-1955 זכה בתואר "כדורגלן השנה של העיתונאים", וב-1956 זכה עם מנצ'סטר סיטי בגביע ה-FA. ב-1958 הוחתם בלידס יונייטד כשחקן-מאמן, עד לפרישתו ב-1962 והפיכתו למנג'ר במשרה מלאה.
הוא העלה את לידס לפרמייר ליג תוך 3 שנים מיום כניסתו לתפקיד. בשנה הראשונה שלהם בליגה הבכירה באנגליה, ריווי העלה אותם לגמר גביע ה-FA וסיים איתם במקום השני בליגה. הוא יצר את אחת הקבוצות החזקות באנגליה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. ב-1969, 1970 ו-1972 הוא זכה בתאר "מאמן השנה באנגליה". בשנים אלה זכה עם לידס בתארים רבים.
ב-1974 הוצע לריווי תפקיד מאמן הנבחרת הלאומית של אנגליה, אולם ריווי לא הצליח לשחזר משהו מההצלחה שלו כמאמן לידס. ב-1977 התפטר מהנבחרת האנגלית ועבר לאמן את איחוד האמירויות הערביות. בעוון זה ריווי הואשם על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית בהוצאת שם רע לכדורגל האנגלי, אך זוכה בבית המשפט. מ-1980 עד 1984 אימן תחילה את הקבוצה א-נסר מדובאי ולאחר מכן את הקבוצה המצרית אל-אהלי, עד שפרש לסקוטלנד, ומת באדינבורו ב-1989 ממחלת ניוון שרירים.
ב-2004 הוכנס ריווי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
תארים כמאמן

בכל התארים ריווי זכה כשאימן את לידס יונייטד
פרמייר ליג
אלופה
1968–1969
1973–1974
סגנית
1964–1965
1965–1966
1969–1970
1970–1971
1971–1972
גביע ה-FA
מנצחת
1972
סגנית
1965
1970
1973
גביע הליגה
מנצחת
1968
מגן הקהילה
מנצחת
1969
סגנית
1974
גביע אופ"א/גביע יריד הערים
מנצחת
1968
1971
סגנית
1967
גביע המחזיקות
סגנית
1973
משוואת הגלים

משוואת הגלים היא משוואה דיפרנציאלית חלקית מסדר שני שמתארת באופן כללי את התנהגותם של גלים שונים בהתאם למרחב ולזמן.
משוואת הגלים היא הדוגמה הפשוטה ביותר למשוואה דיפרנציאלית היפרבולית.
הצורה הכללית של המשוואה היא:
\ {\frac {\partial ^{2}}{\partial t^{2}}}\psi ({\vec {r}},t)=c^{2}\ \nabla ^{2}\psi ({\vec {r}},t)
זוהי משוואה דיפרנציאלית, שבה הסימונים:
{\vec {r}} מייצג את המיקום במרחב.
\ t מייצג זמן.
הפונקציה  \ \psi ({\vec {r}},t) היא פונקציית הגל, המתארת מהי משרעת הגל בכל נקודה ובכל זמן.
\ c מייצג מהירות התקדמות הגל. לפעמים מסומן ב- v.
\ \nabla ^{2} הוא האופרטור לפלסיאן.
כל פונקציה שהיא פתרון של המשוואה, מתנהגת כגל. עם זאת, משוואה זו אינה משוואת הגלים היחידה, אלא רק הנפוצה והפשוטה ביותר. משוואה זו מתארת גלים עם יחס נפיצה ליניארי וללא איבודי אנרגיה. דוגמאות נפוצות לגלים כאלה הם גלים אלקטרומגנטיים בריק או תנודות של מיתר מתוח. לגלים אחרים, כגון גלי קול, גלי מים או תנודות בסריג (כמו פונונים) ייתכנו משוואות גל שונות.
משוואת הגלים החד-ממדית

עבור גל חד־ממדי המשוואה פשוטה יותר, והיא:
\ {\frac {\partial ^{2}}{\partial t^{2}}}\psi (x,t)=c^{2}{\frac {\partial ^{2}}{\partial x^{2}}}\psi (x,t)
כאשר  \ x הוא המיקום במרחב החד־ממדי.
אפשר לכתוב את המשוואה החד-ממדית גם בסימון מקוצר:  \ \psi _{tt}(x,t)=c^{2}\psi _{xx}(x,t).
הפתרון הכללי של המשוואה נתגלה על ידי ז'אן לה רון ד'אלמבר והוא:
כאשר F, E הן פונקציות כלשהן. F מייצג גל שנע עם כיוון ציר ה-x ואילו E מייצג גל שנע בכיוון ההפוך. על פי תורת המשוואות הדיפרנציאליות החלקיות, ניתן לראות שפתרון זה תקף לכל זוג פונקציות F, E (גזירות פעמיים ברציפות), וגם הכיוון ההפוך נכון: כל פתרון של משוואת הגלים ניתן להצגה בצורה זו.
פתרון שהוא גל מחזורי ניתן להצגה באמצעות הפתרונות הבסיסיים:
כאשר  \ k מוגדר להיות מספר גל (ביחידות של אחד חלקי מרחק) והתדירות הזוויתית היא  \ \omega =ck.
פיתוח

משוואת הגלים היא משוואה ידועה שנחקרה רבות, משום שהיא מופיעה באופן טבעי בהרבה משוואות תנועה שמתארות גלים בתחומים שונים: גלים אלקטרומגנטיים בואקום, קווי תמסורת, גלי קול, ועוד. ברוב המקרים, על מנת להגיע למשוואת הגלים הפשוטה המתוארת בערך זה יש לבצע כל מיני קירובים, ואכן במקרים אלו כאשר תנאי הקירובים לא נכונים, משוואת הגלים כבר לא מתארת נכון את הפיזיקה.
בחלק זה תודגם ההגעה למשוואה הגלים בכמה תחומים שונים.
פיתוח > משוואת הגלים החד־ממדית – גלים בחבל

נסתכל על צורת החבל מחוץ לשיווי משקל ונגדיר אותו להיות  \psi (x,t), לדוגמה ברגע  t=0 צורת החבל יכולה להראות כמו באיור מטה. כשנתקרב על חתיכות החבל קצת יותר מקרוב, נראה הרבה חתיכות שכל אחת נמשכת על ידי החתיכות שמשני הצדדים, כפי שניתן לראות בחלק השמאלי של האיור.
נניח שמסת כל חתיכת חבל היא  dm, ולפי החוק השני של ניוטון הדינמיקה של חתיכת החבל הזו תהיה קשורה לכוחות שהיא מרגישה לפי  F=ma=m\cdot {\frac {\partial ^{2}\psi }{\partial t^{2}}}.
הכוחות שהמסה מרגישה הם כוחות המתיחות מחתיכות החבל הסמוכות משני צידיה (ראו באיור). על מנת למצוא את שקול הכוחות, נסתכל על המתיחות שהמסה מרגישה משני צידיה:
עבור תנועה בכיוון y (הכיוון המעניין של גל בחבל) שקול הכוחות יהיה  F=T\sin \alpha _{1}-T\sin \alpha _{2} כאשר T מתיחות החבל ו־ \alpha _{1},\alpha _{2} הזוויות בין חתיכת המסה לשתי החתיכות מצידיה. זוויות אלו תלויות בגובה החבל  \psi (x) בחתיכות החבל השונות. ספציפית, אם המרחק בין שתי חתיכות חבל סמוכות הוא  dL אז
כאשר dx הוא ההפרש בין קוארדינאטת x של חתיכות חבל סמוכות.
נציב זאת במשוואת שקול הכוחות ונקבל:
הביטוי במונה באגף ימין שווה לנגזרת השנייה כפול  dx^{2} (עבור  dx\to 0) ונקבל
אם נחלק ב־ dm ונגדיר שצפיפות מסת החבל היא  \rho ={\frac {dm}{dx}} נקבל
אם הגל בחבל קטן והזוויות קטנות, ניתן לומר ש־ {\frac {dx}{dL}}=\cos(\alpha )\approx 1
וכך מתקבלת משוואת הגלים:
כלומר אם נגדיר  v={\sqrt {\frac {T}{\rho }}} נקבל
זוהי משוואת הגלים, כשבנוסף זיהינו שמהירות הגל קשורה לפרמטרי הבעיה: מתיחות החבל וצפיפותו.
פיתוח > מערכת מתנדים מצומדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פיתוח > גל אלקטרומגנטי בריק

משוואת הגלים באלקטרומגנטיות נובעת ישירות מתוך משוואות מקסוול. לצורך הפיתוח נניח שמדובר בתווך נייטרלי, כלומר חסר מטענים  \ \rho =0 וחסר זרמים  \ {\vec {J}}=0. כך נקבל את משוואות מקסוול בריק בצורה הבאה:
| --- | --- |
  {\vec {\nabla }}\cdot {\vec {E}}={\frac {\rho }{\varepsilon _{0}}}=0:   {\vec {\nabla }}\times {\vec {E}}=-{\frac {\partial {\vec {B}}}{\partial t}}
  {\vec {\nabla }}\cdot {\vec {B}}=0:   {\vec {\nabla }}\times {\vec {B}}=\mu _{0}{\vec {J}}+\mu _{0}\varepsilon _{0}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}=\mu _{0}\varepsilon _{0}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}

מהפעלת רוטור על חוק פאראדיי נקבל:
נציב בסוגריים את חוק אמפר המתוקן ללא זרמים, כפי שהנחנו:
מצד שני, לפי הזהויות של אנליזה וקטורית:
כאשר הרכיב הראשון מתאפס בגלל חוק גאוס ללא מטענים.
בהשוואת שני הצדדים קיבלנו את משוואת הגלים:
כאשר  \ {\frac {1}{c^{2}}}=\mu _{0}\varepsilon _{0} עבור מהירות הגל  c, שהיא למעשה מהירות האור.
תהליך זהה ניתן לעשות עבור השדה המגנטי ולקבל משוואת גלים זהה: