stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנון אבידן

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1943 (בן 80)
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.88 מטרים
 מספר:  15
 היכל התהילה:  2015 - מכבי תל אביב
 קבוצות כשחקן
 1959–1971:  מכבי דרום תל אביב, מכבי תל אביב
 הישגים כשחקן
 7 אליפויות ישראל, 6 גביעי מדינה, מדליית זהב במשחקי אסיה 1966
אמנון אבידן (נולד ב-19 באוקטובר 1943) הוא כדורסלן עבר ישראלי, בגובה 1.88 מטרים, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. בשנות ה-70 וה-שנות ה-80 של המאה ה-20 שימש כאחד ממנהליה של מכבי תל אביב.
ביוגרפיה > קריירת כדורסל

בעונת 1959/1960 הצטרף למכבי דרום תל אביב.
בעונת 1961/1962 עבר למכבי תל אביב, ושיחק במדיה במשך 10 עונות, אשר בהן היה שותף ל-7 אליפויות ו-6 גביעי המדינה.
בשנת 1966 לקח חלק בזכיית נבחרת ישראל במדליית הזהב בטורניר הכדורסל שנערך במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק שבתאילנד, תחת המאמן שמעון שלח.
במהלך תקופתו כשחקן במכבי תל אביב, זכה לעבור בהרבה צמתים מרכזיים של הכדורסל הישראלי כגון: נס בדאלונה (2 במרץ 1967), גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בהמשך אותה שנה מול איניס וארזה, ובמשחק הראשון אי פעם מול ריאל מדריד (22 בפברואר 1968). בשנת 1968 נשא את הלפיד בטקס הפתיחה של המכביה השמינית. בין העונות 1968/9 - 1970/71 שימש כקפטן מכבי תל אביב.
בסיום עונת 1970/71 נאלץ לפרוש בגיל 27 בלבד לאחר שקרע את הרצועה הצולבת בברכו.
בשנת 2015 נכנס להיכל התהילה של מכבי תל אביב.
ביוגרפיה > מנהל במכבי תל אביב

בשנות ה-70' וה-80' שימש כמנהל הוועדה המקצועית במכבי תל אביב, ובתוך כך נמנה עם ארבעת מנהלי מכבי תל אביב יחד עם שמעון מזרחי, שמלוק מחרובסקי ואריה ברנוביץ'.
ביום 24 בנובמבר 1980 היה מעורב בתקרית במסגרת הדרבי התל אביבי שנערך במחזור ב-9 של הליגה הלאומית - בשניות הסיום, כשמכבי הובילה ביתרון של נקודה על הפועל תל אביב, שחקן הפועל בארי ליבוביץ מיהר להוציא כדור חוץ, כשלפתע הגיח מהספסל הצהוב אבידן ­­וחטף את הכדור מידיו. כאשר המשחק חודש, הפועל - אשר לא הצליחה לקלוע מול הגנת מכבי שהספיקה להתארגן - הפסידה את המשחק. אבידן, שהותקף אחרי המשחק על ידי אוהדי הפועל ולווה בשוטרים עם יציאתו האולם, הודה רק למחרת: "השופטים פסקו צעדים נגד זיסמן. על הספסל קמה מהומה ואנשים הגיבו בזעם. בארי עמד לידי והתכונן להוציא את הכדור, אלא שהשופט (שמעון גוטליב) שרק וביקש את הכדור לידיו. בלי משים ובלי כל כוונה לעכב את המשחק, שלחתי את ידי ועצרתי את הכדור".
בנוסף שימש כחבר הנהלה באיגוד הכדורסל בישראל וכיושב ראש ועדת ארגון שהייתה אחראית על כל המפעלים החשובים ובהם: משחקי הליגות, הגביע ומשחקי הנבחרות השונות.
סטטיסטיקת קריירה

| עונה | קבוצה | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ממוצע נקודות למשחק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1959-60 | מכבי דרום תל אביב | 1 | 3 |
| 1960-61 | מכבי דרום תל אביב | 17 | 7.3 |
| 1961-62 | מכבי תל אביב | 7 | 5.1 |
| 1962-63 | מכבי תל אביב | 13 | 6 |
| 1963-64 | מכבי תל אביב | 20 | 9.6 |
| 1964-65 | מכבי תל אביב | 20 | 11.1 |
| 1965-66 | מכבי תל אביב | 24 | 10.9 |
| 1966-67 | מכבי תל אביב | 23 | 13.4 |
| 1967-68 | מכבי תל אביב | 21 | 9.4 |
| 1968-69 | מכבי תל אביב | 21 | 13.4 |
| 1969-70 | מכבי תל אביב | 11 | 7.2 |
| 1970-71 | מכבי תל אביב | 8 | 5.8 |
הערות שוליים

1 2  LTD, Art-Up. "רול ז"ל, שטרקמן, אבידן וברנוביץ' נכנסו להיכל התהילה". Maccabi Tel Aviv Basketball Club. אורכב מ-המקור ב-2018-10-15. נבדק ב-2018-10-15.
↑  "האירופי הראשון של מכבי תל אביב - וואלה! ספורט". וואלה! ספורט. אורכב מ-המקור ב-2018-10-16. נבדק ב-2018-10-15.
↑  אריה ליבנת, בכדורסל, לדרבי יש חוקים מאוד ברורים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2012
↑  מרדכי רוזנבלום, אבידן: שלחתי ידי בלי כוונה, מעריב, 26 בנובמבר 1980
↑  Art-Up LTD, אמנון אבידן, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - משחקי אסיה בכדורסל 1966 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 שלף •  4 לובצקי •  5 אבידן •  6 דר •  7 גוט •  ‏8‏ ‏קמינסקי‏‏  •‏ 9 דקל • 10 מזרחי • 11 שטרקמן • 12 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  |  1 כהן-מינץ •  2 אשד •  3 שלף •  4 לובצקי •  5 אבידן •  6 דר •  7 גוט •  ‏8‏ ‏קמינסקי‏‏  •‏ 9 דקל • 10 מזרחי • 11 שטרקמן • 12 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  | ישראל |
אבידן מדליק את לפיד המכביה בטקס הפתיחה של המכביה השמינית, 1969
אנגלה, נסיכת ליכטנשטיין

אנגלה, נסיכת ליכטנשטיין ורוזנת ריטברג (בגרמנית: Angela Prinz von und zu Liechtenstein, Gräfin zu Rietberg; נולדה במקור בשם אנחלה חיסלה בראון ב-3 בפברואר 1958), היא מעצבת אופנה פנמית הנשואה למקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין.
ביוגרפיה

נולדה בשם אנחלה חיסלה בראון (בספרדית: Angela Gisela Brown) בבוקאס דל טורו, פנמה ב-10 באפריל 1973. הוריה הם חאוויר פרנסיסקו בראון וסילביה מריצקה בורקי. בילדותה עברה המשפחה לעיר ניו יורק, ולאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה אנגלה בבית ספר פרסונס לעיצוב, וזכתה בפרס על שם אוסקר דה לה רנטה. לאחר סיום לימודיה היא הקימה חברת אופנה משלה בשם "א. בראון" וכן שימשה כמנהלת של מותג האופנה "אדריאן ויטאדיני".
ב-1997 היא נפגשה במסיבה בניו יורק עם מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין הצעיר ממנה ב-12 שנים. ב-1999 הם הודיעו על אירוסיהם. ב-21 בינואר 2000 הם נישאו בטקס אזרחי בוואדוץ. הטקס הדתי נערך בניו יורק ב-29 בינואר. אנגלה היא האישה האפרו-אמריקנית הראשונה שנישאה לבן של משפחת מלוכה אירופאית מכהנת. ב-18 במאי 2001 נולד בלונדון בנם הראשון הנסיך אלפונס. הזוג מתגורר כיום בגרמניה. אנגלה מופיעה לעיתים עם בעלה ובנה בטקסים של משפחת המלוכה הליכטנשטיינית.
אלכסנדר אלכסנדרוב

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1883 (יוליאני) פלקחינו, פלך ריאזאן, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 ביולי 1946 (בגיל 63) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג, הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 צאצאים:  בוריס אלכסנדרוב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1 (1942)  פרס סטלין, דרגה 1 (1946)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1933)  מסדר האריה הלבן (1946)  אמן העם של ברית המועצות (1937)  עיטור הדגל האדום של העמל (1939)  עיטור לנין (1943)  עיטור הכוכב האדום (1935)  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס סטלין 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר וסילייביץ' אלכסנדרוב (ברוסית: Александр Васильевич Александров‏ 8 ביולי 1883 - 13 באפריל 1946) היה מלחין סובייטי, ממייסדי מקהלת הצבא האדום ומלחין ההמנון של ברית המועצות.
קורות חייו

אלכסנדר אלכסנדרוב נולד בכפר פלקחינו, מדרום-מזרח למוסקבה. כבר בנעוריו התבלט בשירה ובגיל צעיר התקבל למקהלת קתדרלת קאזאן בעיר סנקט פטרבורג. אחר כך למד מוזיקה, הלחנה ונגינה אצל המלחין ונגן הפסנתר ניקולאי קארלוביץ' מטנר בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, שם קיבל בשנת 1918 תואר פרופסור.
ב-1923 היה אלכסנדרוב ממייסדי מקהלת הצבא האדום, שהוקמה כדי לבדר את חיילי הצבא ששרתו במזרח הרחוק. ב-1941 הוא הלחין את השיר מלחמה קדושה (ברוסית: Священная война קרי: סְבְיָאשְצֶ'נָיָה ווֹיְנָה), שהפך למעין המנון קרב של חיילי הצבא האדום, וב-1943 הלחין את ההמנון הלאומי של ברית המועצות.
אלכסנדר איפסילנטי (הסבא)

אלכסנדרו איפסילנטי, שליט בוולאכיה ובמולדובה
אלכסנדר איפסילנטי (ביוונית: Αλέξανδρος Υψηλάντης - אלכסנדרוס איפסילנטיס, ברומנית: Alexandru Ipsilanti - אלכסנדרו איפסילנטי;‏ 1725 – 13 בינואר 1805) היה וויווד פנריוטי. שליט ולאכיה בשנים 1775–1782, וכן בשנים 1796–1797, ובנוסף שליט נסיכות מולדובה בשנים 1786–1788. נכדו, אלכסנדר איפסילנטי, גיבור מלחמת העצמאות היוונית, נושא שם זהה.
ביוגרפיה

איפסילנטי, בנו של יואניס איפסילנטי, נולד בקונסטנטינופול למשפחת דרגומנים מהאצולה הפנריוטית והצטרף כמקובל אצל בני משפחתו ומעמדו לפקידות השלטונית העות'מאנית. היה מלומד ושלט בשפות טורקית, יוונית, צרפתית, איטלקית, ערבית ופרסית ובשלבים מאוחרים יותר למד שפות של נתיניו.
בשנת 1774, כדיפלומט בשירות השער הנשגב, נטל איפסילנטי חלק בחתימה על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה, שנה מאוחר יותר, בזכות השירות שנתן, זכה למינוי של הדרגומן הראשי ובהמשך אותה שנה, לאחר נסיגת הכוחות הרוסים מבוקרשט הוענק לו הכס של ולאכיה (שהיה פנוי מאז פלישתם של הרוסים ב-1771), תפקיד בו החזיק עד פברואר 1782. בדצמבר 1786 הוכתר לנסיך של מולדובה ובאוגוסט 1796 בשנית לנסיך ולאכיה. ב-1785, הגיש תוכנית לעצמאותה של יוון לקיסר יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וליקטרינה הגדולה הרוסית.
במהלך שלטונו בוולאכיה, איפסילנטי יזם שורה של רפורמות. ב-1780 פרסם אוסף חוקים המבוססים על החוקים המקובלים הביזנטים, במטרה לתקן פגמים בחוק שהיה נהוג עד אז ולארגן את השירות הציבורי ומערכת המיסוי, קודקס החוקים של איפסילנטי מהווה פריצת דרך משום שהוא כלל גם חוק אזרחי ולא רק חוק כנסייתי וחוק פלילי. בנוסף, הקים בתי משפט אזרחיים בכל מחוז ומחוז ועשה רפורמה במערכת החינוך. פעולות אלו נתקלו בהתנגדות מצד הבויארים השמרנים. נחשב לאחד השליטים הטובים שבין הפנריוטים שהנהיגו את הנסיכויות הרומניות ושלטונו תואר על ידי אחדים כמעין "תור הזהב של ולאכיה" באותה תקופה.
עם פרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792), עמדו נסיכויות הדנובה בסכנה עקב הצטרפות האימפריה ההבסבורגית למלחמה ב-9 בפברואר 1788. איפסילנטי מונה כמפקד כל הכוחות העות'מאניים באזור. הצליח ליצור צבא מאומן היטב בהיקף של 60 גדודים שכללו 2 גדודי סרבים ובולגרים, והשאר יוונים.
יש טענות בלתי מוכחות שאיפסילנטי שקל ברית עם אוסטריה, וניהל משא ומתן עם שליחיו של הקיסר יוזף השני. כאשר האוסטרים כבשו את יאשי, כל המגעים חדלו ואיפסילנטי הוחזק במעצר בברנו עד לחתימת חוזה סיסטובה (סתיו 1791).
בשנת 1805 חזר לאיסטנבול. באותה שנה פרצה המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) ובנו קונסטנטין איפסילנטי ערק לרוסים, עובדה שגרמה למתיחות ביחסיו עם בנו. הסולטאן הטורקי זעם על ההתנהגות והורה לעצור ולכלוא את אלכסנדר. כעבור כמה ימים לאחר עינויים הורה על עריפת ראשו של איפסילנטי והחרמת רכושו הרב.
בנו, קונסטנטין איפסילנטי, היה אף הוא שליט נסיכות מולדובה ושליט ולאכיה.
אנגלו-אמריקה

| --- | --- |

 שטח:  18,527,553.6 קמ"ר
 אוכלוסייה:  354,335,567 נפש
 מדינות:  14 מדינות ועוד 9 שטחים תלויים
 אזור זמן:  UTC-4 עד UTC-10
"אנגלו אמריקה" (באנגלית: Anglo-America), או "אמריקה האנגלית", היא כינוי לאזור גאוגרפי-תרבותי ביבשת אמריקה, שבו השפה והתרבות השלטת היא אנגלית, בניגוד לאמריקה הלטינית שם התרבות והשפה השלטת הן שפות רומאניות (בעיקר ספרדית, פורטוגזית וצרפתית). מרבית מדינות אזור זה שייכות לחבר העמים הבריטי כביטוי לשלטון הכס הבריטי ההיסטורי עליהן.
מדינות אנגלו-אמריקה

המדינות הבאות משתייכות לאזור אנגלו-אמריקה:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צפון אמריקה ברמודה ברמודה (בריטניה)  קנדה קנדה  ארצות הברית ארצות הברית דרום אמריקה איי פוקלנד איי פוקלנד (בריטניה)  גיאנה גיאנה  איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים (בריטניה) |  מרכז אמריקה בליז בליז הקאריביים איי הבתולה של ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית (ארצות הברית)  אנגווילה אנגווילה (בריטניה)  אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה  איי בהאמה איי בהאמה  ברבדוס ברבדוס  איי הבתולה הבריטיים איי הבתולה הבריטיים (בריטניה) |  איי קיימן איי קיימן (בריטניה)  דומיניקה דומיניקה  גרנדה (מדינה) גרנדה  ג'מייקה ג'מייקה  מונטסראט מונטסראט (בריטניה)  סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס  סנט לוסיה סנט לוסיה  סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים  טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו  איי טורקס וקאיקוס איי טורקס וקאיקוס (בריטניה) |
אליפות העולם בשחמט 2004 (פיד"ה)

| אליפות העולם בשחמט 2004 (פיד"ה) |
| --- | --- |
מיקום: לוב טריפולי, לוב
תאריכים: 18 ביוני–13 ביולי 2004

הזוכה: אוזבקיסטן רוסטם קסימג'אנוב
 → 20022005 ←
אליפות העולם בשחמט 2004 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. בגמר רוסטם קסימג'אנוב ניצח בדו-קרב את מייקל אדמס והוכתר כאלוף העולם.
רקע

מתכונת התחרות הייתה דומה לאליפות הקודמת. התחרות התנהלה בשיטת פלייאוף בהשתתפות מספר רב של שחמטאים. עד לחצי גמר השלבים כללו מפגש כפול. אם לא נוצרה הכרעה התקיים יום משחקים נוסף בו השחמטאים ישחקו משחקים מהירים עם זמן מוגבל. חצי גמר כלל 4 משחקים ומפגש הגמר כלל עד 8 משחקים.
אלוף העולם לפי גרסת הקלאסית ולדימיר קראמניק, פטר לקו, פטר סבידלר ווישוואנתן אנאנד לא השתתפו. בגלל המיקום שחמטאים מישראל לא קבילו אשרת כניסה. בוריס גולקו לא הורשה להשתתף בגלל אזרחות כפולה (ישראלית אמריקאית). כל זה הביא למצב שמעשירייה במובילה במד כושר רק שני שחמטאים השתתפו בתחרות.
משתתפי התחרות

בולגריה וסלין טופאלוב, 2737 - הודח בחצי הגמר
רוסיה אלכסנדר מורוזביץ', 2732 - הודח בסיבוב הראשון
אנגליה מייקל אדמס, 2731 - הפסיד במשחק הגמר
רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק, 2719 - הודח ברבע הגמר
אוקראינה וסילי איוונצ'וק, 2716 - הודח בסיבוב השלישי
אנגליה נייג'ל שורט, 2712 - הודח בסיבוב השני
רוסיה ולדימיר מלחוב, 2695 - הודח בסיבוב השני
רומניה ליביו פטר נספיאנו, 2692 - הודח בסיבוב הרביעי
הולנד איוואן סוקולוב, 2690 - הודח בסיבוב השני
רוסיה אלכסיי דרייב, 2689 - הודח בסיבוב הרביעי
שלבי הגמר

התחרות נערכה בטריפולי, שבלוב, במהלך יוני-יולי 2004.
רבע הגמר כלל מפגש כפול. אם לא נוצרה הכרעה התקיים יום משחקים נוסף בו השחמטאים ישחקו משחקים מהירים עם זמן מוגבל. חצי גמר כלל 4 משחקים ומפגש הגמר כלל עד 8 משחקים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר  | רבע הגמר  | רבע הגמר  |  |  | חצי הגמר  | חצי הגמר  | חצי הגמר  |  |  | משחק הגמר  | משחק הגמר  | משחק הגמר  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   | 1 |  בולגריה וסלין טופאלוב | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 73 |  רוסיה אנדריי חאלוב | 0 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 1 |  בולגריה וסלין טופאלוב | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   | 28 |  אוזבקיסטן רוסטם קסימג'אנוב | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 4 |  רוסיה אלכסנדר גרישצ'וק | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 28 |  אוזבקיסטן רוסטם קסימג'אנוב | 3 |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 28 |  אוזבקיסטן רוסטם קסימג'אנוב |  ½4  |  |  |
|   |  |  |  |  |  |   |   |   |   |   | 3 |  אנגליה מייקל אדמס | ½3 |  |  |
|   | 18 |  אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב |  ½3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 58 |  קובה לנייה דומינגס | ½3 |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 18 |  אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב | ½1 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   | 3 |  אנגליה מייקל אדמס |  ½2  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 3 |  אנגליה מייקל אדמס |  ½1  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 11 |  ארמניה ולדימיר אקופיאן | ½ |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחק על התואר

הדו-קרב נערך בטריפולי. הוא היה במתכונת של 6 משחקים. אם לא הייתה הכרעה זהות המנצח הייתה נקבעת בשני סיבובים של שחמט מהיר. רוסטם קסימג'אנוב ניצח את מייקל אדמס והוכתר כאלוף העולם בשחמט.
|  | מד כושר | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | R2 | R1 | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנגליה מייקל אדמס | 2731 | ½ | 0 | 1 | 0 | 1 | ½ | 0 | ½ | 3½ |
| אוזבקיסטן רוסטם קסימג'אנוב  | 2652 | ½ | 1 | 0 | 1 | 0 | ½ | 1 | ½ | 4½ |
אלכסנדר אלכסיינקו

אלכסנדר אלכסיינקו (נולד ב-16 בנובמבר 1983) הוא אתלט פאראלימפי אוקראיני–ישראלי. בשנת 2014 ייצג אלכסיינקו את אוקראינה אליפות אירופה הפאראלימפית באתלטיקה, וזכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. כשייצג את ישראל באותה התחרות בשנת 2018, זכה במדליית ארד באותו ענף ובהטלת כידון. אלכסיינקו ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים בטוקיו.
ביוגרפיה

אלכסיינקו נולד בעיירה קטנה בחצי האי קרים, אוקראינה, עם שיתוק מוחין שפגע בעיקר בעמוד השדרה. בשנת 1995, בגיל 12, הוריו נהרגו בתאונת דרכים, והוא נשלח לבית יתומים בלוגנסק. בבית הספר המקומי סבל מבריונות ומהקנטות הקשורות למבנה גופו. הנהלת בית היתומים החליטה להעביר את אלכסיינקו לבית ספר חדש המותאם לנכים. בד בבד עבד כסנדלר במרכז קניות קטן בפרוורי העיר. אלכסיינקו נהג לרוץ למרחקים קצרים. באחד מהימים הבחין באלכסיינקו מאמן אתלטיקה ידוע-שם, והציע לו להתמקד בתת-ענף הזריקות. בגיל 17, החל לעסוק בענף האתלטיקה באופן מקצועי, הכולל אימונים ודיאטות שונות. משנת 2010 זכה ב-53 תחרויות ממלכתיות באוקראינה, ושבר 23 שיאים לאומיים. בשנת 2014 ייצג את מדינתו באליפות אירופה הפאראלימפית באתלטיקה, וזכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. בתחרות העוקבת, הגיע למקום הרביעי בזריקת דיסקוס ולמקום השישי בהטלת כידון.
הוועד האולימפי האוקראיני פיטר את אלכסיינקו מייצוג המדינה בתחרויות בינלאומיות בשל גילו המופלג (34). באוגוסט 2017 עלה יחד עם אשתו ואמה לישראל, והחל להתאמן במועדון "איל"ן חיפה", תחת המאמן סמיון מנחימוב. באליפות אירופה הפאראלימפית באתלטיקה בשנת 2018 זכה בשתי מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון, כשהוא נושא את הדגל ישראלי.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר אלכסיינקו, באתר הוועד האולימפי הישראלי
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
אל-ויחדאת

אל-ויחדאת (בערבית: الوحدات) הוא מועדון ספורט ירדני המפורסם בעיקר הודות לקבוצת הכדורגל שלו.
מועדון הספורט הוקם בשנת 1956 במחנה הפליטים הפלסטינים אל-ויחדאת (אנ') בבירת ירדן, עמאן.
קבוצת הכדורגל, הנחשבת לאחת מקבוצות הכדורגל הטובות בליגה הירדנית, זכתה חמש עשרה פעמים באליפות הליגה הירדנית וכן זכתה בגביע הירדני עשר פעמים.
היריבה הבולטת של קבוצה זו היא קבוצת אל-פייסלי.
תארים

אליפות ירדן: 17
הגביע הירדני: 10
מגן ההתאחדות הירדנית: 9
הסופר-קאפ הירדני: 13
הופעות במפעלים האסיאתים

ליגת האלופות האסיאתית: הופעה 1
אליפות אסיה לקבוצות: הופעה 1
גביע AFC:
גביע אסיה למחזיקות גביע: 2 הופעות
שחקנים מפורסמים

עיראק חיידר עבדול-ג'אבר
ירדן מחמוד שלביה
ירדן חסאן עבדל פאטח
ניגריה עמנואל אמונקה
אן, נסיכת אורליאן (1938)

אן, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Anne d'Orléans;‏ נולדה ב-4 בדצמבר 1938), הייתה אשתו של קרלוס, דוכס קלבריה, שהיה הטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות.
ביוגרפיה

אן נולדה בווליווה סן-פייר, בלגיה ב-4 בדצמבר 1938, לאנרי, רוזן פריז ולאיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ. בעת לידתה התגוררו הוריה בבלגיה בשל החוק שאסר על יורשי השושלות המלכותיות להתגורר בצרפת, אולם בשנת 1950 בוטל החוק ובני המשפחה עברו להתגורר בצרפת.
באפריל 1961 השתתפה אן בחתונת תרזה מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות עם אניגו מורנו וארטגה, ופגשה את קרלוס, דוכס נוטו, אותו פגשה שוב בחתונתם של חואן קרלוס, נסיך ספרד וסופיה, נסיכת יוון ודנמרק במאי 1962, וחודשיים לאחר מכן הוזמנה אן לבית הוריו של קרלוס. בסוף 1963 כבר דיווחה התקשורת הצרפתית על הקשר בין בני הזוג, אולם מכיוון שאביה הכיר ברניירי, דוכס קסטרו כטוען לכתר של ממלכת שתי הסיציליות, סירב אביו של קרלוס לנישואים.
בשנת 1964 מת אביו של קרלוס - אלפונסו, דוכס קלבריה, וקרלוס הפך לטוען לכתר של ממלכת שתי הסיציליות, ונטל לעצמו את התואר דוכס קלבריה. לאחר מותו של אביו השיג קרלוס את הסכמתו של אביה לנישואים, וב-11 במאי 1965 התחתנו השניים בדרו. לאחר הנישואין שהו השניים בתחילה בארצות הברית, שם עבד קרלוס בצ'ייס מנהטן, ולאחר מכן בבנק הלאומי של מקסיקו. בשנת 1966 התיישבו השניים במדריד, משם הוא ניהל גם את האחזקות החקלאיות הגדולות של משפחתו בספרד, ונולדו להם 5 ילדים. בשנת 2015 מת קרלוס במדריד, ובנם פדרו, דוכס קלבריה ירש את תאריו.
משפחתה

ב-11 במאי 1965 התחתנה אן עם קרלוס, דוכס קלבריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-1966), התחתנה עם פדרו לופס-קואסדה אי פרננדז-אוררוטיה
מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-1967), התחתנה עם זימון, ארכידוכס אוסטריה
פדרו, דוכס קלבריה (נולד ב-1968), התחתן עם סופיה לאנדלוסה אי מלג'רחו
אינס מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-1971). התחתנה עם נובל מישל קרלי פאלומבי
ויקטוריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-1976), התחתנה עם מרקוס נומיקוס
אינגבורג קלר

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1923 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  6 בפברואר 2017 (בגיל 93) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  רפובליקת ויימאר, גרמניה המזרחית, גרמניה הנאצית, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 מעסיק:  דויטשס תיאטר 
 בן או בת זוג:  Karl-Eduard von Schnitzler (1952–1956) 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של ברלין  מדליית יוהאנס בכר  פרס האמנות של הרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בזהב  Golden Orange Best Supporting Actress Award 
 
אינגבורג "אינגה" קלר (בגרמנית: Ingeborg Keller; 15 בדצמבר 1923 – 6 בפברואר 2017) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע גרמנייה, ואחת מהבולטות והחשובות ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית לשעבר. היא עבדה עם במאים כמו וולפגנג לנגהוף, וולפגנג היינץ, תומאס לנגהוף, פיטר שטיין ומייקל תאלהיימר. היא הייתה מוכרת במיוחד בתפקידה של לילי ווסט בסרט "איימי ווג'ואר" המועמד לפרס גלובוס הזהב, וזכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 באנטליה תפוז הזהב על השתתפותה בסרט "לולה וביילי הילד". בשנת 2006 הוענק לה אות הכבוד של העיר ברלין.
קורות חייה

קלר נולדה בברלין-פרדינאו ב-1923 למשפחה אמידה. אביה היה יזם גרמני בעל מחצבה ואמהּ הייתה בתו של תעשיין עשיר. קלר הייתה האחות האמצעית, בין אחות גדולה ואח קטן. בעקבות המלצה מחברתה היא החלה ללמוד בבית הספר לדרמה ושם גילתה את אהבתה למשחק. בבית הספר התיכון נשרה מהלימודים ומעולם לא קיבלה תעודת בגרות, אך המשיכה ללמוד משחק עקב ההנאה שהפיקה מכך והתמיכה שקיבלה ממשפחתה.
בשנת 1952 נישאה קלר לקרל-אדוארד פון שניצלר, שהיה אז פרשן ב"ערוץ השחור" ברדיו GDR. נולדה להם בת בשם ברברה שניצלר אשר הלכה בעקבות אמה והפכה גם היא לשחקנית, אולם הנישואים נכשלו והם התגרשו כמה שנים לאחר מכן.
קלר נפטרה ב-6 בפברואר 2017 בגיל 93 בשנתה בבית אבות בברלין.
קריירה > הופעה ראשונה

ההופעה הראשונה של קלר הייתה ב-18 בנובמבר 1942 בתיאטרון אם קורפירסטנדאם (Kurfürstendamm). ב-1943 היא הפכה לחברה בקאסט תיאטרון המדינה של פרייברג, ושנה לאחר מכן עברה לתיאטרון קמניץ שנסגר ב-1944 בעקבות מלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך קלר איבדה את מעמדה כשחקנית (כמו שאר האמנים שלא היו ברשימת "מחונני האל") וזומנה לשירות העבודה של הרייך. קלר התחתנה בנישואים מזויפים על מנת להתחמק מהגיוס, והתגרשה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1947, לאחר המלחמה, חזרה קלר לברלין ושיחקה בתיאטרון הבל.
קריירה > פריצת הדרך

זמן קצר לאחר חזרתה לברלין, הבמאי בולסלב הרלוג התרשם ממנה וקיבל אותה לתיאטרון שלוספארק בשטגליץ, שם היא קיבלה את תפקידה הראשי הראשון - 'פוצצ'ן' ב’גנרל השטן’ ('Pützchen' in 'Des Teufels General'), אותו גילמה ב-250 הופעות. ב-1950 עברה לתיאטרון הדויטשס (Deutsches) ברלין.
קריירה > שיא הקריירה

במהלך הקריירה הארוכה שלה בתיאטרון הדויטשס (Deutsches), שיחקה קלר מגוון רחב של תפקידים. בשנת 1952, היא חגגה את ההצלחה הגדולה הראשונה שלה כאשר גילמה לראשונה את אליזה דוליטל בסרט "הפיגמליון של שו" שביים רודולף נולטה. היא הופיעה כדוליטל ב-472 הופעות לאורך השנים. מאוחר יותר, בשנת 1953, היא עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם וולפגנג לנגהוף (אבולי ב"דון קרלוס" של שילר) ועם וולפגנג היינץ (טטג'אנה ב"פיינדה" של גורקי), ובנוסף, עם בנו בסון (אלמיר ב"טרטופה "של מוליר). כמו כן, עבדה קלר יחד עם מנפרד וקוורת' (אליזבת ב"ריצ'רד השלישי" של שייקספיר).
בשנת 1961 קיבלה קלר את הפרס הלאומי של ה- GDR (German Democratic Republic) מחלקה ראשונה לאמנות ולספרות, על השתתפותה בסדרת הטלוויזיה "מצפון בסערה”, וב-1962 היא ביצעה לראשונה את מה שתואר כ"תפקיד חייה"; דמות הכותרת באיפיגניה בטאוריס, אותה שיחקה ביצירת הבימוי האחרונה של וולפגנג לנגהוף. תפקיד זה, על פי כריסטוף פאנק "הפך את קלר למובילה ללא תחרות ביצירת דמויות נשיות חזקות ובעלות ביטחון עצמי".
בשנת 1977 הוענק לקלר הפרס הלאומי של ה-GDR, מחלקה שנייה לאומנות ולספרות, ובשנת 1981 היא הופיעה לראשונה באחד מתפקידיה הזכורים ביותר משנות השמונים, בתור אהובתו של דנטון - ג'ולי, בהפקת בוכנר של אלכסנדר לאנג ל-"מותו של דנטון". שנתיים לאחר מכן, היא הופיעה כגברת אלווינג בהפקת "רוחות הרפאים" של תומאס לנגהוף. קלר הצליחה גם בתחום הקולנוע, למשל בסרט העלילתי Die Ärztinnen (הרופאים), שזכה בפרס השחקן בפסטיבל הלאומי השלישי של גרמניה בשנת 1984.
קריירה > קריירה מאוחרת

בשנת 1999, גילמה קלר את לילי ווסט בסרט המועמד לגלובוס הזהב "איימי וג'ואר", ושיחקה את התפקיד הראשי קלייר, בהפקתו של תומאס לנגהוף ל"ביקור הגברת הזקנה". היא זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הבינלאומי ה-36 באנטליה, על השתתפותה בסרט "לולה ובילי הילד". בשנת 2000 קלר קיבלה את פרס קרוליין נובר על "כישורי המשחק יוצאי הדופן שלה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה".
קלר עזבה את תיאטרון Deutsches בשנת 2001 והפכה לחברת כבוד בו תוך שהמשיכה לשחק כאורחת. בשנת 2006 קלאוס ווברייט העניק לקלר את אות הכבוד של העיר ברלין ב־18 בנובמבר 2007 היא חגגה את יום השנה ה-65 להופעתה על הבמה בקריאה של "Die Marquise von O" של קלייסט בתיאטרון Deutsches. מ-2009, הופיעה קלר גם באנסמבל ברלינר בתור שייקספיר בהפקת הסונטה של שייקספיר, מאת רוברט ווילסון ורופוס ויינרייט. בסוף 2012, ביום בו ציינה 70 שנים על הבמה, כריסטוף היין כתב לה יצירה בשם "טילה", בה שיחקה את דוריו, ובשנת 2013 הוענק לה פרס התיאטרון FAUST על מפעל חייה. בנוסף, קלר הייתה חברה באקדמיה לאמנויות מאז 1999.
פרסים

פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-36 באנטליה תפוז הזהב.
חברת כבוד בתיאטרון ה-Deutsches.
הפרס הלאומי I GDR ו-II לאמנות וספרות.
פרס קרוליין נובר בעיר לייפציג.
אות הכבוד של העיר ברלין.
פרס התיאטרון FAUST.