stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאה ה-13

המאה ה-13 היא התקופה שהחלה בשנת 1201 והסתיימה בשנת 1300 (בין התאריכים 1 בינואר 1201 ל-31 בדצמבר 1300). בהיסטוריוגרפיה האירופאית מאה זו נחשבת כחלק מתקופת ימי הביניים המאוחרים, ואילו באסיה שנים אלו מזוהות בעיקר עם עלייתה של האימפריה המונגולית, ששלטה בשיא כוחה על חלק גדול משטח יבשת אסיה ועל חלק ממזרח אירופה.
במהלך המאה ה-13 חדר הידע היווני והערבי לאירופה מספרד והמזרח התיכון, ובהשראתו הגיעה ההגות הנוצרית הסכולסטית לשיאה, ועלו ניצני הרנסאנס באיטליה. בתקופה זו הגיעה לשיאה האדריכלות הגותית באירופה שהתבטאה בכנסיות גדולות ומפוארות, וטירות מבוצרות.
כיבושי המונגולים שינו את פניה של אסיה וטלטלו את ארצות המזרח הרחוק, העולם המוסלמי ומזרח אירופה. בארץ הקודש נפלו המדינות הצלבניות בזו אחר זו, ומסעי צלב חדשים הסתיימו לרוב בכישלון. ביהדות פרץ פולמוס עז שהסעיר את העולם היהודי כולו, על דרכה של הפילוסופיה הדתית, ובמקביל פרחה היצירה הקבלית.
אישים בולטים > מנהיגים בולטים

ביברס, סולטן ממלוכי.
ג'ינגיס חאן, מייסד האימפריה המונגולית.
קובלאי חאן, מייסד שושלת יואן.
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אדוארד הראשון, מלך אנגליה.
לואי התשיעי, מלך צרפת.
אלכסנדר נבסקי, נסיך נובגורוד וולדימיר.
חיימה הראשון, מלך אראגון.
בלה הרביעי, מלך הונגריה.
אישים בולטים > אנשי רוח בולטים

ג'לאל א-דין רומי, תאולוג, משפטן, ומיסטיקן סופי פרסי.
אבן ערבי, פילוסוף, מיסטיקן, איש דת וסופר מוסלמי סופי.
אלברטוס מגנוס, נזיר וכומר דומיניקני, מגדולי התאולוגים הסכולסטיים.
תומאס אקווינס, נזיר דומיניקני, מגדולי התאולוגים הנוצרים בימי הביניים.
מייסטר אקהרט – תאולוג, פילוסוף ומיסטיקן גרמני.
יואכים מפיורה, תאולוג ומיסטיקן נוצרי.
דנטה אליגיירי – פילוסוף, סופר ומשורר, מחבר הקומדיה האלוהית.
רוג'ר בייקון – מדען ופילוסוף אנגלי.
מרקו פולו – סוחר וחוקר ארצות איטלקי בימי הביניים.
אישים בולטים > אישים בולטים ביהדות

הרמב"ן, פוסק, פרשן, הוגה, ומקובל.
הרשב"א, פרשן ופוסק חשוב, גדול חכמי ספרד בדורו.
הרֹא"ש, מגדולי פרשני התלמוד ופוסקי ההלכה.
ר' יעקב בן אשר, פוסק הלכה חשוב, מחבר "ארבעה טורים".
המהר"ם מרוטנבורג, מגדולי הפוסקים בימי הביניים ומאחרוני בעלי התוספות.
ר' יוסף ג'יקטיליה, מגדולי המקובלים בספרד.
ר' אברהם אבולעפיה, נחשב לנציגה הבולט של הקבלה האקסטטית.
ר' משה די לאון, מקובל ספרדי שהפיץ לראשונה את ספר הזוהר.
תגליות והמצאות

אבק השריפה הגיע לאירופה, לאחר שהומצא בסין במאה ה-9, והחל לשמש בה למטרות צבאיות במאה ה-10.
רוג'ר בייקון ואלברטוס מגנוס השפיעו על התפיסות הרפואיות וקידמו גישות רפואיות חלוציות בסגנון מדעי.
באירופה נפוץ השימוש בשריון חדש ששילב לוחות מתכת במעיל בד (אנ'). במאה הבאה יתפתח ממנו שריון הלוחות.
לקראת סוף המאה הומצאו באיטליה המשקפיים.
תרבות ואמנות

באירופה, האדריכלות הגותית הפכה לסגנון האדריכלי השולט, והגיעה לבשלותה (סגנון הידוע כ-High Gothic). בתקופה זו החלה בנייתן של הקתדרלות הגדולות של ממלכת צרפת, אנגליה והאימפריה הרומית הקדושה.
בסוף תקופת שושלת סונג הדרומית (אנ') חיו בסין מספר ציירים חשובים. בתקופה זו כל מוסד אומנותי היה בעל מאפיינים שונים ודגשים אחרים, ולכן אין אחידות בין ציירי התקופה. בדרך כלל היו אז הציורים מרומזים ולא ישירים, ולעיתים כללו מאפיינים מיתולוגיים והיסטוריים.
בדרום סין נפוצו בתיאטראות אופרות הנאנקסי (אנ').
כמה יצירות תאולוגיות חשובות נכתבו בתקופה זו בעולם המוסלמי. עבודתו הפילוסופית-תאולוגית של אבן ערבי מספרד המוסלמית, פרצה דרך והשפיעה על תרבות האסלאם במאות השנים שלאחר מכן. לקראת סוף המאה נכתב המת'נאווי (אנ'), ספר הקדוש לסופים ועבור חלק מהזרמים שני בקדושתו רק לקוראן.
בתקופה זו הגיעה לשיאה אמנות הערבסקה בארצות האסלאם, שבלטה בתחכומה הגאומטרי, וכן שירת המרובע הפרסי (אנ') שעיטרה כלים רבים. בסוף המאה ניכרת ביצירה המוסלמית השפעות רבות של תחום המיסטיקה. במאה זו פעלה מדרסת בגדד (אנ'), שעסקה בציור מיניאטורי. גם מבני החאן עבור שיירות הסוחרים הגיעו לפסגת הדרם באזור אנטוליה במאה זו. על אף זאת, במהלך הכיבוש המונגולי של בגדאד בשנת 1258 נחרבו מוסדות התרבות של העיר שהייתה לאחד ממרכזי התרבות העולמיים במאות הקודמות, וכובד המשקל התרבותי נדד מערבה יותר, שם בהמשך המאה עלתה חשיבותם התרבותית של הממלוכים, מגיני האסלאם והחליפות מפני המונגולים, שבנו בתקופה זו מבנים מונומנטליים רבים שנותרו איתנים גם כיום, והתאפיינו במספר מבנים פונקוציאליזם הנבנים יחד כאותו אשכול.
הכיבוש המונגולי של אזורים נרחבים במזרח התיכון לווה בהשפעה תרבותית מונגולית וטורקית על האזור, וזו הביאה ליצירת זרמים מוזיקליים חדשים. במאה זו פעל יונוס אמרה (אנ'), שנחשב למייסד הספרות הטורקית. פועלו השפיע רבות על הספרות באזורים נרחבים מאות שנים לאחר מותו. בשנת 1295 תחת שלטונו של מחמוד ע'אזאן (אנ') התחיל תהליך שיקום הדרגתי של מרכזי תרבות במערב אסיה, כחלק מתהליך ייצוב כללי של האזור. בשנים אלו עלו בהדרגה בירות תרבות חדשות כמו תבריז וסולטאניה.
אסונות טבע

1257: התפרצות הר הגעש רינג'אני (אנ') באינדונזיה.
ערים חדשות

אמסטרדם, בירת הולנד.
ברלין, בירת גרמניה.
סטוקהולם, בירת שוודיה.
ניז'ני נובגורוד, רוסיה.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשס"א (2000), פרק שביעי: תיאורי־מסע עבריים בארץ־ישראל בתקופה הצלבנית, המאה הי"ג, עמ' 213–241; פרק שמיני: המאה הי"ג, עמ' 244–272.
הערות שוליים

↑  Peter Vanham, A brief history of globalization, World Economic Forum, ‏Jan 17, 2019
↑  U. S. Government Confiscated Gold and Other Gold Facts You Should Know, יאהו עסקים
1 2  אמנות מוסלמית - איראן המונגולית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  הינדואיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  The History of Christian Missions to Africalocked, אוניברסיטת אוקספורד
↑  HISTORY OF GLOBAL ECONOMY, האוניברסיטה של דרום אינדיאנה
↑  היסטוריה של הרפואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Chan-painting, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  היסטוריה של אמנות סין, באתר New World Encyclopedia
1 2  אמנות אסלאמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אמנות אסלאמית - אמנות סלג'וקית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  רמי שלהבת, היום לפני: מות החוכמה, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 10 בפברואר 2018
↑  אמנות אסלאמית - אמנות ממלוכית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אמנות אסלאמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אמנות אסלאמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  The Effects of the Little Ice Age (c. 1300-1850), Clark Science Center Smith College
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
שנים במאה ה-13
| ___ | 1201 | 1202 | 1203 | 1204 | 1205 | 1206 | 1207 | 1208 | 1209 |
| 1210 | 1211 | 1212 | 1213 | 1214 | 1215 | 1216 | 1217 | 1218 | 1219 |
| 1220 | 1221 | 1222 | 1223 | 1224 | 1225 | 1226 | 1227 | 1228 | 1229 |
| 1230 | 1231 | 1232 | 1233 | 1234 | 1235 | 1236 | 1237 | 1238 | 1239 |
| 1240 | 1241 | 1242 | 1243 | 1244 | 1245 | 1246 | 1247 | 1248 | 1249 |
| 1250 | 1251 | 1252 | 1253 | 1254 | 1255 | 1256 | 1257 | 1258 | 1259 |
| 1260 | 1261 | 1262 | 1263 | 1264 | 1265 | 1266 | 1267 | 1268 | 1269 |
| 1270 | 1271 | 1272 | 1273 | 1274 | 1275 | 1276 | 1277 | 1278 | 1279 |
| 1280 | 1281 | 1282 | 1283 | 1284 | 1285 | 1286 | 1287 | 1288 | 1289 |
| 1290 | 1291 | 1292 | 1293 | 1294 | 1295 | 1296 | 1297 | 1298 | 1299 |
1300: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534009805171  BnF: cb11976982d (data)  KulturNav: 51f47d73-ba9e-4a34-b657-bcded05321b8  LCCN: sh85134907  NKC: ch460551 
התרחבת האימפריה המונגולית בין השנים 1206 עד 1294
פסלי המואי הראשונים נבנו באי הפסחא במהלך המאה ה-13
קתדרלת נוטרדאם דה שארטר (1194–1260) – מופת של האדריכלות הגותית בעיצומה
ג'ינגיס חאן, מייסדה של האימפריה המונגולית.
מרקו פולו, סוחר וחוקר ארצות איטלקי.
המשקפיים הומצאו לקראת סוף המאה ה-13
ארטו פאסילינה

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1942 קיטילה, פינלנד 
 פטירה:  15 באוקטובר 2018 (בגיל 76) אספו, פינלנד 
 שם לידה:  Arto Tapio Paasilinna 
 מדינה:  פינלנד 
 שפות היצירה:  פינית 
 סוגה:  שירה 
 יצירות בולטות:  שנת הארנב, A Charming Mass Suicide, The Best Village in the World, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 הושפע מ:  Veikko Huovinen 
 פרסים והוקרה:  מדליית פרו פינלנדיה (1993)  Giuseppe Acerbi literary prize (1994)  פרס יוסי לתסריט הטוב ביותר (1978)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
ארטו פאסילינה (2007)
ארטו פאסילינה (בפינית: Arto Paasilinna;‏ 20 באפריל 1942 – 15 באוקטובר 2018) היה סופר פיני ועיתונאי.
ביוגרפיה

פאסילינה נולד בקיטילה שבלפלנד, בן לעורך-דין ולעקרת-בית ואח לסופר ארנו פאסילינה, יליד 1935 ולחבר הפרלמנט האירופי ריינו פאסילינה, יליד 1939. פאסילינה למד באוניברסיטה העממית של לפלנד בשנים 1962–1963. בשנים 1963–1975 עבד כעיתונאי, כעורך וכעורך ראשי בעיתונים ובכתבי-עת שונים. הוא הוסיף לפרסם טור קבוע בעיתון גם בין השנים 1975 ו-1988. אולם ההכרה הציבורית, ההצלחה והתהילה שזכה להן בעקבות פרסום הרומן שנת הארנב (Jäniksen vuosi), אפשרו לו להתמסר מ-1975 בראש ובראשונה לכתיבה הספרותית. פאסילינה פרסם עד 2004 שלושים וחמישה ספרים, ועשרים ושמונה מתוכם הם רומנים. בנוסף לרומנים כתב פאסילינה גם ספרי מסעות ותצלומים, תסריטים לקולנוע ותסכיתי רדיו.
ספריו בעברית

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שנת הארנב, מפינית: רמי סערי, עם עובד, 2004
הטוחן המיילל, מפינית: רמי סערי, עם עובד, 2015
אסירים בגן העדן, מפינית: רמי סערי, רימונים הוצאה לאור, 2022
הערות שוליים

↑   רות אלמוג, "אסירים בגן עדן" מספר על ניצולי התרסקות מטוס המקימים חברת מופת על אי בודד, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308004305171  PLWABN: 9811781301105606  BIBSYS: 90164485  BNC: 000617187  BNE: XX1339375  BnF: cb121226543 (data)  CANTIC: a11319197  GND: 120894807  ICCU: RAVV087648  ISNI: 0000 0001 0921 6121  LCCN: n79036949  LNB: 000001127  MusicBrainz: 3e22c9c9-fb79-4ba1-9eaf-f384e8363e4e  NDL: 00690932  NKC: xx0025237  NLA: 35765160  NLG: 135172  NLK: KAC200508159  NSK: 000181547  NTA: 070400806  RERO: 02-A003663531  SELIBR: 219715  SUDOC: 029644941  Trove: 1077168  VIAF: 85458095   WorldCat (עם VIAF): 85458095
ארפניק צ'ארנץ

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1932 ירוואן, ברה"מ 
 פטירה:  12 בפברואר 2008 (בגיל 75) ירוואן, ארמניה 
 מדינה:  ברית המועצות, ארמניה 
 לאום:  ארמנית
 מקום לימודים:  Faculty of Armenian Philology 
 שפות היצירה:  ארמנית, רוסית
 סוגה:  סיפורת, אוטוביוגרפיה
 
ארפניק צ'ארנץ (בארמנית: Արփենիկ Չարենց;‏ 25 ביולי 1932 בירוואן - 12 בפברואר 2008 בירוואן) הייתה סופרת ומבקרת ספרות ארמנית, וחוקרת עבודותיו של המשורר הארמני הנודע יגישה צ'ארנץ, שהיה אביה.
ביוגרפיה

אביה של צ'ארנץ, המשורר יגישה צ'ארנץ, קרא לבתו על שם אשתו הראשונה, ארפניק. ארפניק מתה בשנת 1927, בעת לידה, בעוד יגישה ישב בבית הכלא הסובייטי. צ'ארנץ הייתה אחת משתי בנותיו עם אשתו השנייה, Izabella Kodabashyan.
הוריה נעצרו בשנת 1937 בתקופת הטיהורים הסטליניסטיים. אביה מת בכלא ואמה הוגלתה לסיביר. היא ואחותה עברו לגור בבית ילדים בירוואן. היא למדה פילולוגיה באוניברסיטה הלאומית בירוואן. היא הייתה מייסדת ומתכננת מרכזית של מוזיאון צ'ארנץ בירוואן, אשר הוקם בבית ילדותה, ושימשה כיו"ר המועצה האקדמית של המוסד. היא אספה וארגנה את 6,000 עבודותיו של אביה, ועסקה במחקרם ובהפצת יצירותיו הספרותיות וסיפור חייו.
בקריירה שלה בתור סופרת, היא כתבה רומנים, סיפורים קצרים ואת זכרונותיה, בעיקר בנושא ילדותה הקשה. היא הייתה חברה באיגוד הסופרים הארמני.
ספרים

בית הילדים, ירוואן, 1994
התפילות של יגישה צ'ארנץ, ירוואן, 1999
האוניברסיטאות שלי, ירוואן, 2000
בלא ידוע שבתוך הידוע, ירוואן, 2005
הערות שוליים

↑  ՈՐՏԵՂ ԵՍ ՀԱՆԳՉՈՒՄ ՀԻՄԱ…, Առավոտ, Հունվար 19,2002
↑  Չարենցին մինչ օրս իր ազգը լսում ու հավատում է… / Հարցազրույց ԱՐՓԵՆԻԿ ՉԱՐԵՆՑԻ հետ, Գրական Թերթ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2261 3378  LCCN: n00048143  VIAF: 23373119   WorldCat (עם VIAF): 23373119
ארשגוהי טאוטיג

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1875 אורטקוי, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  2 בינואר 1922 (בגיל 46) לוזאן, שווייץ 
 שם לידה:  Արշակուհի Ճեզվեճեան 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 עיסוק:  פילולוגית, סופרת
 שפות היצירה:  ארמנית 
 בן או בת זוג:  Teotig (1902–?) 
 חתימה:   
 
ארשקוהי תאודיק (בארמנית: Արշակուհի Թեոդիկ,‏ 1875-1922) הייתה עובדת סוציאלית ארמנית, מחנכת, פובליציסטית, סופרת, ומתרגמת.
ביוגרפיה

ארשגוהי טאוטיג נולדה בשם ארשגוהי צזווקיאן בשכונת אורטקוי של איסטנבול ב-1875. אחרי לימודי בית הספר היסודי, נסעה לאנגליה ולמדה בתיכון בצפון יורקשייר. אחרי זה, נסעה לפריז כדי להשלים את השכלתה הגבוהה. בזמן שהותה שם, תרמה למילון הצרפתי-ארמני של ג. לוסיאן כחוקרת שפה. היא אז חזרה לאיסטנבול כדי להמשיך את השכלתה. שם, היא התחילה את הקריירה שלה כסופרת, כשהיא מפרסמת את עבודותיה בכתבי העת והעיתונים הארמנים המובילים לספרות ודעה, ביניהם "צאגהיג" (פרח), "מנזומה", ביזנטיון", ו"ג'מנאק" (זמן).
ב-1902, היא נישאה לסופר והפובליציסט הארמני הנודע, טאוטיג. כשהוא נכלא על ידי העות'מאנים, היא חלתה. היא נשלחה ללוזאן, שווייץ, להבראה, שם המשיכה לחיות עד 1922. נאמר עליה שמילותיה האחרונות היו "אנחנו כולנו קורבנות", כשהיא מתייחסת לרצח העם הארמני.
עבודתה

טאוטיג הייתה חברה ב"אזקנוור האיוהאטס אנגרוטיוני", ארגון ארמני שפעל למען הקמת והפעלת בתי ספר לבנות באזורים בעלי אוכלוסיות ארמניות באימפריה העות'מאנית. ב-1909, הארגון קיבל את הידיעה לגבי הטבח של הארמנים בידי הטורקים במחוז אדאנה, וביקש לסייע בכל דרך אפשרית. טאוטיג נסעה לאדאנה, ודיווחה על הזוועות שראתה שם. כשחזרה לאיסטנבול, היא פרסמה דו"ח וספר קצר "חודש בקיליקיה", ב-1910. היה זה הדיווח הראשון מידי עד ראייה לגבי המצב שם. טאוטיג גם סייעה לבעלה בעבודתו בפרסום כתב העת שלו, "האלמנק הארמני" ובמחקר שלו על התרבות והדת הארמנית.
הערות שוליים

1 2  Soulahian Kuyumjian, Rita (2010). Teotig: Biography & Monument. Taderon Press (Gomidas Institute). p. 243.
1 2  "Արշակուհի Թեոդիկ. "Բոլորս ալ զոհեր ենք" Translation from Armenian: Arshaguhi Teotig: "We are all Victims"" (בארמנית). 24 באפריל 2011. אורכב מ-המקור ב-17 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sibil Biography". An electronic library featuring a huge collection of documents on Armenian literature, history, religion and anything Armenia-related. Armenianhouse.
↑  VARTAN MATIOSSIAN. "Teotig: The First Historian of Armenian Printing".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17006412p (data)  GND: 129144088  ISNI: 0000 0000 7373 0902  LCCN: n2005072803  VIAF: 20753955   WorldCat (עם VIAF): 20753955
גן החיות של תל אביב

| --- | --- |

סמליל גן החיות בעיצוב סטודיו רולי
 סוג:  גן חיות, מוזיאון
 מיקום:  ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 תקופת הפעילות:  1938–1980 (כ־42 שנים) 
 שטח:  25 דונם
 מייסדים:  מרדכי שורנשטיין
 מספר מינים:  70
 מספר פרטים:  200
 מדיניות מגע:  Hands on
 בעלות:  עיריית תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°04′57″N 34°46′50″E﻿ / ﻿32.0825°N 34.7805°E﻿ / 32.0825; 34.7805
 www.safari.co.il
 
 תבנית:לשוניות2
 
מכלאת הפילים בגן החיות
כרזת פרסום לגן החיות, 1948
גן החיות של תל אביב היה גן החיות הראשון בישראל ששכן עד 1980 בתל אביב בגן הדסה (לימים "גן העיר") שבקצה המזרחי של שדרות קרן קיימת (שדרות בן-גוריון של ימינו), ליד הבריכה הלימודית של גן-הדסה ומצפון לכיכר מלכי ישראל דאז. שטחו היה קטן יחסית לגני חיות אחרים בעולם ובעלי החיים בו הוחזקו בכלובים קטנים שלא עמדו בסטנדרטים של גני חיות מודרניים. בזמנו הוא נחשב למקום ייחודי ומושך לבילויים משפחתיים. זאת בטרם נוצרה המודעות לזכויות בעלי חיים.
היסטוריה

ראשיתו של גן החיות בחנות בעלי חיים ברחוב שינקין 15 בתל אביב שהקים הרב ד"ר מרדכי שורנשטיין, רב העיר קופנהגן, שעם עלותו לישראל הביא תוכים וקופים מאיטליה. בחנות נמכרו ציפורים, דגים ויונקים. נקודת המשיכה העיקרית בחנות הייתה קוף, מן הסתם הקוף הראשון שראו ילדי תל אביב ואולי אף רבים מן המבוגרים בעיר. שורנשטיין נתן לחנות את השם "גן חיות". בשנת 1936 הוקצה לשורנשטיין אזור ביריד המזרח להציג את בעלי-החיים שלו ובקרו בו בתשלום כ-15,000 מבקרים.
אחרי שנסגר היריד, לאור ההתעניינות הרבה שגילה הציבור בחיות, העביר שורנשטיין את גן החיות שלו אל בית ברחוב הירקון 65, אך דיירי הרחוב לא ששו לקבל את השכנים החדשים. היו פניות לסגור את גן החיות המאולתר, בעיקר לאחר שביוזמת ראש העיר ישראל רוקח נתרמו לו זוג אריות מתנת ממשלת מצרים ובהמשך גם זוג נמרים. הציבור צבא על המקום לראות את החיות, אך הסכנה לתושבי המקום גדלה והלכה, ועמה הלחץ לסגירת גן החיות.
בד בבד עם הלחץ מצד התושבים, גבר הלחץ שהפעילו חובבי החיות בתל אביב ובארץ ישראל בכלל. מועצת העירייה הקימה ועדה של דוד צבי פנקס ופנחס רוזן שבחנה את הדרך של עיריית תל אביב להבטיח את קיום גן החיות והגישה את מסקנותיה בינואר 1938. ביוני 1938 הקצתה העירייה שטח של שני דונם במה שהיה אותן שנים צפון העיר, הלא-מיושב עדיין. השטח נרכש מתושב כפר סומייל אברהים שוקי אפנדי. גן החיות התל אביבי נפתח ב-17 בדצמבר 1938. לקראת המעבר נבחרה לגן החיות הנהלה ציבורית בראשון פרופסור היינריך לווה. בשנת 1940 נתגלע מחלוקת בין שורנשטיין להנהלת גן החיות שהועבר לבוררות שנתנה פסק דין בנובמבר 1940. הסכם סופי בין הצדדים הושג ביוני 1941.
בתחילת 1948 סבל גן החיות מקשיים כלכליים בגלל מלחמת העצמאות.
בנובמבר 1965 התרחש אירוע טרגי בגן החיות, כאשר הפיל האסיאתי "מותק" מחץ למוות את המטפל שלו.
מבנה ומאפיינים

בגן החיות היו מכלאות לצבאים ואיילים, זברות ואנטילופות. בריכה לעופות מים, כולל פלמינגו, צבים ענקיים ואקווריום עגול, שאליו ירדו בשלוש מדרגות. באגף הציפורים שוכנו עופות דורסים, תוכונים, תוכי ג'אקו אפור, קקדו, טוקנים ואחרים.
בכלובים מסיביים, מעבר לגדרות שנועדו להרחיק את הקהל מן הסורגים, הוחזקו הטיגריסים, בהם טיגריס בנגלי וטיגריס ענק שנודע בשאגותיו. בכלוב פינתי מעוגל שוכנו אריה ולביאה. לא רחוק משם נמצא כלוב הדובים – דב סורי חום ודב שחור. כמו כן באגף זה היה גם כלוב זאבים. בפינה אחרת, שכנו הקופים – בבונים ולנגורים, קופי סנאי קטנים ולמורים.
במכלאה פתוחה, גדולה ככל שהתאפשר בשטח המצומצם, נעו הפילים. הולדת פילון, דבר שהתרחש מדי פעם, היה אירוע שסחף את כל העיר ומילא את הגן במבקרים.
מלבד בעלי החיים, היה בגן החיות גם פארק שעשועים קטן לילדים ובו גלגל ענק קטן מאוד, בריכה רדודה שסירות שטות בה במעגל, קרוסלה עם סוסי עץ ומכוניות קטנות, גם הן נוסעות במעגל קבוע. גם בית קפה קטן היה שם.
הדמות המוכרת והאהובה ביותר בגן, מלבד החיות, הייתה של ג'וני המטפל. ג'וני אהב חיות, והילדים שאהבו חיות, אהבו גם את ג'וני, שהונצח עם כל גן החיות, בספר "ג'ונגל בכרך" של ברוך גופר, מנהל הגן. דמות ידועה נוספת הייתה מי שכונה "השמן מגן החיות", איש שמן ביותר שהיה שוער הכניסה, לבוש מדים כחולים וכובע מצחיה. (שמו, לפי ספרו של נתן דונביץ' "חולות שהיו לכרך", היה מגנוס ויינברג).
אחרית הגן

אם בעת הקמת הגן בסוף שנות השלושים הוא היה בקצה מרוחק של העיר, בשנות החמישים הוא כבר היה במיקום מרכזי בעיר והגן הוקף בבנייני מגורים והפך למטרד סביבתי. בנוסף עלתה המודעות לרווחת בעלי החיים שהצטופפו בגן בכלובים קטנים. ביוזמתו של ראש העיר דאז שלמה להט נערכו תוכניות להעברת הגן. תחילה תוכנן להעתיק הגן ממקומו למתחם "ראש ציפור" בפארק הירקון, המרוחק יחסית משכונות מגורים. לבסוף התקיים משא ומתן עם עיריית רמת גן, שהביא למיזוגו עם הספארי בפארק הלאומי ברמת גן.
ב-5 באוקטובר 1980 נסגר הגן והחיות עברו למשכנן החדש, אל כלובים מרווחים ושטחים פתוחים בספארי.
מעבר גן החיות לספארי תועד לסרט קצר בשם "אין ברירה עוברים דירה" שמספר את סיפור המעבר מעיינהם של בעלי החיים, הסרט שודר ברצועת הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
על שטחו של גן החיות שנהרס הוקם ב-1988 "גן העיר" – מרכז קניות ומגדל מגורים יוקרתי.
מנהלי גן החיות

| --- | --- |
1942 – 1938: ד"ר מרדכי שורנשטיין
1972 – 1942: ברוך גופר
1980 – 1972: ד״ר משה אברם
גלריית תמונות

תמונות הגן בשנת 1954, צלם וילי פולנדר
הכניסה לגן
טיגריסים
פילים. שלט על הכלוב: סכנה, העובר את הגדר מתחייב בנפשו.
צבי
אריה
הערות שוליים

1 2 3   אברהם בלבן, בחזרה אל גן החיות של תל אביב, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2014
↑  א. מנדלבוים, ב"גן החיות" בתל־אביב, הארץ, 15 באוקטובר 1935
↑  עם החיה והעוף, דבר, 1 ביולי 1936
↑  פודי ומודי, דבר, 24 בפברואר 1937
↑  יום הולדת לזוג נחמד, דבר, 11 בינואר 1938
ש. שריה, מלאה שנה ללבאי תל־אביב - "גבור" ו"תמר" מקבלים אורחים, הַבֹּקֶר, 15 בפברואר 1938
↑  במועצת עירית תל־אביב, דבר, 17 בינואר 1938
↑  עירית תל אביב, הצופה, 13 ביוני 1938
מתקינים את המגרש החדש של גן החיות, הַבֹּקֶר, 31 ביולי 1938
בישיבת מועצת עירית תל-אביב, הארץ, 15 באוגוסט 1938
↑  "גן החיות" בתל אביב במקומו החדש, הארץ, 18 בדצמבר 1938
↑  גן החיות - לפיקוח ציבורי, הארץ, 4 באוגוסט 1938
↑  הסכסוך בגן החיות בתל אביב, דבר, 29 באוגוסט 1940
↑  פסק הדין בענין גן החיות בתל־אביב, המשקיף, 14 בנובמבר 1940
↑  סוף סוף הושג הסכם בין ד"ר שורנשטיין ואגודת »גן החיות», המשקיף, 18 ביוני 1941
↑  שביתה בגן החיות, מעריב, 15 ביולי 1948
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1965
↑  סילוק מיטרד מתל-אביב יגרום סבל לתושבי ר"ג, מעריב, 18 בינואר 1970
| גני חיות ואתרים זואולוגיים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| ארגון גני החיות הישראלי | הספארי ברמת גן • גן החיות התנ"כי • חי פארק • חי-כיף • גן החיות הלימודי חיפה • גן גורו • מדבריום |   |
| גני חיות נוספים | הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב • גן החי בפתח תקווה • פארק החי • פארק ארץ הצבי |   |
| גנים קטנים | ג'ונגל כיף • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • יער הקופים • מקלט הקופים הישראלי • פארק לכיש •  מרכז הזוחלים בקצרין • מרכז הזוחלים המדברי • פארק אוטופיה |   |
| חוות זואולוגיות | חוות התנינים בחמת גדר • חוות אל היען • חוות האלפקות • חוות האנטילופות בערבה • חוות קרוקולוקו • חוות בולוטין • חוות החרקים והפרפרים הישראלית |   |
| מרכזי צפרות | פארק הצפרות אילת • התחנה לחקר ציפורי ירושלים • המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון • פארק ראש ציפור • מרכז צפרות רמת הנגב • מרכז צפרות החולה • מקור החסידה • מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה |   |
| אקווריומים בישראל | פארק המצפה התת-ימי באילת • אקווריום ישראל • ריף הדולפינים |   |
| החי-בר | חי-בר יטבתה • חי-בר כרמל |   |
| מקומות שנסגרו | גן החיות של תל אביב  • גני הטבע  • הדולפינריום בתל אביב • צפארי • קטיפארי • נגב Zoo • חי רמון • חוות פצאל |   |
נפת א-נבטיה

| --- | --- |

נפת א-נבטיה
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 בירת הנפה:  א-נבטיה
 שטח:  304 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  92,000 (2008)
 קואורדינטות:  33°22′44″N 35°28′50″E﻿ / ﻿33.378888888889°N 35.480555555556°E﻿ / 33.378888888889; 35.480555555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נפת א-נבטיה (בערבית: قضاء النبطية) היא נפה מנהלתית במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון. בירת המחוז היא העיר א-נבטיה.
שטח נפת א-נבטיה הוא 304 קמ"ר, ומתגוררים בנפה 92,000 תושבים (נכון לשנת 2008).
הכפרים והרשויות המקומיות בנפת א-נבטיה

קעקעית אל-ג'סר
אנסאר
עדשית
עין קאנא
עין בוסוואר
ערבסאלים (בערבית: عربصاليم)
שוכין
דיר א-זהראני
א-דוויר (אנ') (בערבית: دوير) (כפר שמתגוררים בו 7,500 תושבים)
עבא
חבוש
חארוף
ג'רג'וע (50% מתושבי הכפר נוצרים, ו-50% מתושבי הכפר מוסלמים)
ג'באע
ג'בשית (עיירה, מתגוררים בה כ-25,000 תושבים, שטחה כ-6,000 דונם)
כפר פילא (אנ'), (בערבית: كفرفيلا) מתגוררים בכפר כ-2,500 תושבים
Kfour, Nabatieh
Kfarjouz
כפרא [דרוש מקור][מפני ש...]
כפר רומאן
כפר ארנון
כפרסיר (ער')
חומין אל-פוקא (ער')
חומין א-תחתא (ער')
כפר תיבנית
מייפדון (ער')
זפתא (ער')
תול (לבנון) (ער') (Toul)
א-נבטיה אל-פוקא (ער') (Nabatiye AlFawqa)
שרקיה (לבנון) (ער') (Sharqia)
זאוטר א-שרקיה (ער')
זבדין (ער')
ברייקע (ער') (Braikeh)
קסייבה (לבנון) (ער') (בתעתיק מדויק: קציבה) (qusayba)
יוחמור
התפלגות הבוחרים בנפת א-נבטיה (נכון לשנת 2015)

מוסלמים – 95.70%
נוצרים – 4.29%
דרוזים – 0.01%
התפלגות הבוחרים בנפת א-נבטיה (נכון לשנת 2015) > מוסלמים

אסלאם סוני – 2.14%
אסלאם שיעי – 93.54%
עלווים – 0.02%
התפלגות הבוחרים בנפת א-נבטיה (נכון לשנת 2015) > נוצרים

מרונים – 2.86%
יוונים אורתודוקסים – 0.16%
יוונים קתולים – 0.76%
נוצרים אחרים – 0.51%
תמונות

נפת א-נבטיה
העיר ג'באע (אנ')
מבט לכפר עבא
מבט לכפר עבא
מבט לכפר עבא
מבט לכפר ערבסאלים
השוק של העיר א-נבטיה, צילם: ריכרד ליכטהיים, ב-1 בינואר 1910, בעת מסעו לארץ ישראל
הערות שוליים

↑  נפת א-נבטיה web.archive.org/web
↑  נפת א-נבטיה צרפתית localiban.org/spip
↑  מיקום הכפר Arabsalim localiban.org/article4406
| נפות לבנון |
| --- | --- | --- |
| מחוז ביירות | ביירות |  |
| מחוז הר הלבנון | נפת בעבדא • נפת עאליי • נפת מתן • נפת כסרוואן • נפת שוף • נפת ג'בייל |  |
| מחוז צפון לבנון | נפת טריפולי • נפת זע'רתא • נפת בשרי • נפת בתרון • נפת כורה • נפת דניי |  |
| מחוז בעלבכ-אלהרמל | נפת בעלבכ • נפת אל-הרמל |  |
| מחוז אל-בקאע | נפת זחלה • נפת ראשיא • מערב הבקאע |  |
| מחוז א-נבטיה | נפת א-נבטיה • נפת מרג' עיון • נפת חאצביא • נפת בינת ג'בייל |  |
| מחוז דרום לבנון | נפת צידון • נפת ג'זין • נפת צור |  |
| מחוז עכאר | נפת עכאר |  |
משה צוריאל

| --- | --- |

הרב משה צוריאל בשיעור בבית מדרש של ישיבת תורת החיים
 לידה:  5 במאי 1938 ד' באייר תרצ"ח הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 באוגוסט 2023 (בגיל 85) כ"ד באב ה'תשפ"ג 
 מקום קבורה:  אלעד 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת לויולה במרילנד  ישיבת נר ישראל  ישיבת מרכז הרב 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 באוגוסט 2023 
 השתייכות:  הציונות הדתית, חרדים לאומיים, רבני ארץ ישראל
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, ש"ס, הלכה, אגדה, מחשבת ישראל, מוסר
 רבותיו:  הרב יעקב יצחק רודרמן, הרב שמואל דביר
 חיבוריו:  חיבורים במסגרת סדרת "אוצרות גדולי ישראל" על מהר"ל, רמח"ל, הגר"א והרב קוק; "בית יחזקאל" (כרך בהלכה וכרך במוסר) ועוד.
 בת זוג:  רחל
 מספר צאצאים:  7 
 
 ravzuriel.com
 
הרב משה יחיאל הלוי צוריאל (שם לידה: וייס; ד' באייר ה'תרצ"ח, 5 במאי 1938 – כ"ד באב ה'תשפ"ג, 10 באוגוסט 2023) היה ר"מ ומשגיח בישיבות שונות, מומחה לספרי הגות ומוסר במחשבת ישראל, מחבר ספרי מחקר והגות תורניים רבים. השתייך בהשקפתו לזרם החרדי-לאומי.