stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארי אלן
ביוגרפיה בדיונית > הפלאש: לידה מחדש

בשנת 2009, הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר יצרו מיני סדרה בת שש חוברות המחזירה את בארי אלן לתפקיד מרכזי ביקום DC כפלאש, בד בבד עם החזרתו של האל ג'ורדן לחיים במיני סדרה "גרין לנטרן: לידה מחדש". כאשר נשאלו מי מהפלאשים יופיע, הצמד ענה "כולם". המיני סדרה מתחילה עם חגיגות הערים קי-סטון סיטי וסנטרל סיטי את חזרתו של הפלאש, אולם בארי אלן מתחמק מהחגיגות ומנסה להבין את הנסיבות לחזרתו. ביקור במוזיאון הפלאש ושל חברו האל ג'ורדן אינו משקיט את דעתו והוא מתחיל לרוץ. כשנשאל על ידי ג'ורדן עבור מה, עונה אלן "עבור כל מה שהעולם יזדקק ממני".
מתגלה כי אמו של אלן נרצחה כשהיה ילד, וכי אביו נעצר באשמת ביצוע הפשע (וזאת בניגוד לסיפורים המקוריים שלפני המשבר, בהם שני ההורים חיים ובריאים). בארי מתאר עובדה זאת כ"התיק הפתוח היחיד שהשארתי מאחור". לפני שיעמוד על טיבם של הדברים, המאיץ הנבל סאביטר נמלט מכוח המהירות דרך פלאש, שרודף אחריו. כאשר בארי מצליח לשים ידיו על סאביטר, זה האחרון זועק מכאבים ומתפורר לאבק, לא לפני שאומר לבארי שהוא היה ההתחלה, והוא יהיה הסוף. באותו רגע, וולי וסט, ילדיו איירי וג'יי, ליברטי בל, ג'יי גאריק וקיד פלאש מתפתלים כולם מכאבים ונאגפים בברק. כשהוא בהלם על מה שעשה לסאביטר, אלן תוהה מה גרם לכך.
מאבקו של בארי בכת המהירות מסתיים במותו של מנהיגם, שרצה לנקום על מותו של סאביטר. הדבר גורם בשנית לכאבם של המאיצים השונים, אם כי וולי וסט זוכה להצצה לעתיד של בארי אלן כפלאש שחור. כשהוא מגלה שעצם נוכחותו מסכנת את חייהם של חפים מפשע, בארי חוזר חזרה לכוח המהירות, שם הוא פוגש בחבריו הוותיקים ג'וני קוויק ובמקס מרקורי. מקס מנסה להגיד לאלן שהפיכתו לפלאש שחור אינה באשמתו, וכאשר שניהם נמשכים לתוך כיס נוסף בכוח המהירות, הגורם העיקרי למעשים אלה מתגלה כפרופסור זום.
זום מגלה את תוכניתו לפרטי פרטיה - לאחר שבארי עזר לקיד פלאש במאבקו נגד סופרבוי-פריים באירועי המשבר האינסופי, ת'ון שלח פעימה תת-הכרתית לכוח המהירות כדי למשוך את מה שנשאר מתודעתו של אלן, מה שגרם להופעתו מחדש במשבר האחרון. לאחר מכן, זום הפך את עצמו לסוג חדש של מאיץ ויצר כוח מהירות שלילי שזיהם את אלן ואת המאיצים האחרים. לפני שבארי מסוגל להמשיך ולהילחם, זום נעלם. מקס מגלה לבארי שאלן הוא זה שיצר את מקור כוחם של המאיצים, ובמשך חייו יצר ללא יודעין את כוח המהירות הרגיל. וולי וסט נכנס עמוק לתוך כוח המהירות כדי להוציא את דודו משם, מוצא אותם והשלושה נמלטים חזרה. כעת כשהם טעונים בכמות רבה של כוח, בארי, וולי, ג'יי, מקס ובארט מתקיפים את פרופסור זום.
למרות שמספרם עולה על זום, הוא מצליח להוציא אלן מהמשוואה. הוא מגלה לו כי הוא אחראי לכל דבר רע שקרה בחייו של בארי, כולל מות אמו. בהמשך, הוא מחליט להרוג את אייריס לפני שהיא ובארי כלל נפגשו. בארי רודף אחרי זום, ומצטרף אליו וולי, שאומר לו לדחוף את גבולותיו כמה שרק אפשר כדי לשבור את מחסום הזמן. הם משיגים את ת'ון, בארי הופך לברק שגרם לכוחותיו, והשניים עוצרים בעד זום מלהרוג את אייריס. כשהם מחזירים את זום חזרה לזמן ההווה, הם מגלים שליגת הצדק, חברת הצדק והאאוטסיידרס יצרו מתקן מיוחד שנועד להחזיק את זום כלוא. הפלאשים קושרים אותו כדי למנוע ממנו לרוץ, ובארי משליך אותו למתקן ובכך מנתק אותו מכוח המהירות השלילי. לאחר שהאיום הוסר, כולם חוגגים את שובם של בארי והמאיצים לעולם החיים. הוא סוגר את תיק הירצחה של אמו ומתכוון לקחת על עצמו מספר תיקים נוספים שנותרו פתוחים מהשנים בהן נעדר. הוא מבלה יחד עם אייריס מעט לפני שהוא יוצא עם יתר חברי ליגת הצדק לוושינגטון הבירה לחגוג את חזרתו.
ביוגרפיה בדיונית > הלילה האפל ביותר

בארי אלן הוא אחד הגיבורים המשתתפים בסיפור "הלילה האפל ביותר", יחד עם האל ג'ורדן, הגרין לנטרן של תור הכסף. הוא וג'ורדן מביטים במצבתו של באטמן ומהרהרים על מותם שלהם - בארי באירועי המשבר וג'ורדן באירועי דמדומי הברקת, כאשר מותו של בארי עורר צער עמוק ואילו מותו של ג'ורדן עורר זעם. ג'ורדן מסכם זאת באומרו "אני מתתי כחוטא. אתה מתת כמלאך". הם מציינים גם את מותם של אקווהמן ושל הצייד ממאדים, שהיו ליבה ונשמתה של ליגת הצדק, ומקווים שגם הם יחזרו לחיים.
בקרב עם הפקח השחור ז'ון ז'ונס, בארי מגלה משקע שחור מסתורי בקבר של באטמן, המתגבש כדם ומתחיל להשחית אותו ולהרקיב את עורו. הפקח השחור מבקש להרוג את ג'ורדן ואת אלן ולהחזירם בין המתים כדי לשמור על האיזון של היקום. אלן מביס את הפקח השחור יחד עם ג'ורדן וגיבורי-על נוספים כאטום, מירה, פיירסטורם ושניים מחברי שבט אינדיגו, ולאחר מכן מצטרף לוולי ולבארט למירוץ ברחבי העולם כדי להזהיר את כל גיבורי-על בנוגע לאיום של הפקחים השחורים. המסר שלו מגיע גם לידי קבוצת "הפושעים" שלא במתכוון, המגלים שחבריהם המתים ישובו לנקום בהם, והם מחליטים לפעול קודם ולהתקיף את הכלא "איירון הייטס" - אינם מודעים שהפושעים המתים מחכים להם.
בארי עוצר בעיר הולדתו של האל ג'ורדן, קוסט סיטי, שם הוא עד להגעת אדונם של הפקחים השחורים נקרון ומשרתיו סקאר והיד השחורה. ליגת הצדק, הטיטאנים, וולי ובארט מגיעים למקום ועוזרים לבארי להתעמת מול נקרון, אך זה האחרון משתמש בטבעות כוח שחורות כדי להפוך את סופרמן, החץ הירוק, בארט וגיבורי-על נוספים לפקחים שחורים. בארי והאל מוצאים את עצמם מותקפים מכל החזיתות ונאלצים לברוח. בארי נוסע בזמן יחד עם האל שתי שניות קדימה, מה שמשאיר את טבעות הכוח ללא מטרות עליהן יוכלו להשתלט ובכך הופך אותן לחסרות שימוש. כשבארי והאל מצטרפים מחדש למאבק בנקרון, שומר היקום גאנטת יוצר טבעת כוח כחולה, ובוחר בבארי כפקח כחול. הוא מצטרף לשורותיהם של חיל הפקחים הכחולים בראשותו של סיינט ווקר, ובד בבד לומד את מגבלותיה של טבעת הכוח החדשה שלו. בארי נאלץ להילחם נגד נכדו בארט, שאותו מגלה טבעת הכוח כחי אך כמי שעומד להיכנע לכוחה של טבעת הכוח השחורה. עד מהרה, בארי נעשה מיומן ביצירתם של מבני אנרגיה כחולים בהתבסס על דמיונו וביכולת התעופה החדשה שלו. הוא יוצר דמויות של בארט כאימפולס וכקיד פלאש בתקווה שהפקח השחור הצעיר יגיב להן, ובדיוק כאשר הוא מתכוון לקחת ממנו את טבעת הכוח השחורה, פרופסור זום מגיע, ווולי וסיינט ווקר עוזרים לבארי להביסו. בסוף אירועי "הלילה האפל ביותר", בארי ובארט מצטרפים באופן זמני לחיל הפקחים הלבנים.
ביוגרפיה בדיונית > הפלאש: כרך שלישי

הכרך השלישי של הפלאש מתחיל עם סיום "הלילה האפל ביותר", ובמקביל לתחילת אירועי "היום הבהיר ביותר". בארי אלן משתקע מחדש לחייו בסנטרל סיטי, ומשתמש באמתלה של תוכנית להגנת עדים כדי לחזור לעבודתו במעבדה. לאחר מספר הרפתקאותיו המערבות את נבלי-העל מאסטר המראות וקפטן בומרנג ומעבר למאה ה-25, בארי נעשה למארחו של פאראלקס לאחר שהוא מצטרף לג'ורדן בחיפוש אחר ישויות הרגש של הספקטרום הרגשי, והודבק בישות הפחד מתוך חשש לביטחונו של ג'ורדן. הוא לבסוף משוחרר מהשפעתה של הישות לאחר שפרוסליט, ישות החמלה הכחולה, מראה לו את מעלותיו החיוביות.
כוחות ויכולות

בארי אלן מסוגל לרוץ במהירות הגדולה ממהירות האור, ולעיתים בתקופת תור הכסף במהירות המחשבה כתוצאה מדחף עצבי. בחוברת The Flash #150, בארי רץ במהירות פי עשרה ממהירות האור. אולם, כאשר הוא דחף את עצמו יותר חזק באירועי המשבר בעולמות האינסופיים, גופו הפך לאנרגיה טהורה, חזרה בזמן, ולפי Secret Origins Annual #2 הוא הפך לברק עצמו שהעניק לו את כוחותיו מלכתחילה. הדבר שוכתב מחדש בחוברת The Flash: Rebirth #1, שבו בארי ציין כי הוא רץ לתוך הספיד פורס והצטרף אליו.
אלן מחזיק ביכולות שאותן ג'יי גאריק לא תמיד הצליח לחקות, בייחוד בצורה בה רטט כדי לעבור דרך חומרים מוצקים (פייז). בארי השתמש בתחילת דרכו במסילת כושר קוסמית למסעות הזמן שלו, והוא מסוגל לרטוט בין יקומים מקבילים. דמותו של בארי ייחודית משאר הפלאשים ודמויות אחרות ביקום DC בכך שהיא מסוגלת לשלוט על כל מולקולה בגופה. באירועי המשבר האחרון, אלן היה מסוגל לבטל את השפעתה של משוואת האנטי-חיים על אנשים, ולשחרר את אשתו משליטתו המוחית של דארקסייד. לאחרונה התברר, כי בארי לא רק קשור לכוח המהירות אלא כי הוא המקור שלו ומפעיל אותו עם כל צעד ושעל אותו הוא לוקח. דבר זה מספיק כדי להפכו לישות העוצמתית ביותר בכדור הארץ ואולי אף בקיום כולו. בארי גם חסין מפני התקפות טלפתיות משום שמסוגל להניע את מחשבותיו במהירות-על. הוא השתמש בטקטיקה זו נגד הפקח השחור הצייד ממאדים באירועי "הלילה האפל ביותר". כמו כן, הוא מסוגל לאגור כמות עצומה של מידע באמצעות קריאת-על.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #49 - Barry Allen
↑  The Flash outruns the reaper 23 years after saving universe and dying, Ethan Sachs, New York Daily News, April 29th 2008
בנו גוטנברג

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1889 דרמשטאדט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 בינואר 1960 (בגיל 70) פסדינה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סייסמולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן (1911) 
 מנחה לדוקטורט:  Emil Wiechert 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1930–1958)  אוניברסיטת שטרסבורג (1913)  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט 
 תלמידי דוקטורט:  הלמוט לנדסברג, Benjamin F. Howell, Jr. 
 פרסים והוקרה:  עמית כבוד של החברה המלכותית טה אפראנגי  עמית החברה הסייסמולוגית של אמריקה  Emil Wiechert Medal (1956)  מדליית ויליאם בואי (1953) 
 תרומות עיקריות
 הסייסמיות של כדור הארץ, אי הרציפות של גוטנברג (אנ').
 
בֶּנוֹ גוּטנברג (באנגלית: Beno Gutenberg;‏ 4 ביוני 1889 – 25 בינואר 1960) היה סייסמולוג גרמני-אמריקאי שתרם כמה תרומות חשובות למדע. הוא היה עמיתו של צ'ארלס ריכטר במכון הטכנולוגי של קליפורניה – קאלטק, ושיתף אתו פעולה בפיתוח סולם ריכטר למדידת הגודל של רעידת אדמה.
ראשית חייו

גוטנברג נולד בדרמשטאדט, גרמניה. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בפיזיקה מאוניברסיטת גטינגן ב-1911 בגיל 22 בלבד. המדריך שלו בדוקטוראט היה אמיל וויכרט (אנ'), ממציא הסייסמוגרף שנקרא על שמו. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת גוטנברג בצבא הגרמני כמטאורולוג במערך לוחמת גז.
קריירה אקדמית > בגרמניה

גוטנברג מילא תפקידים באוניברסיטת שטרסבורג, שאותם איבד כששטרסבורג הפכה לצרפתית ב-1918. לאחר כמה שנים שבהן נאלץ לקיים את עצמו בניהול מפעל הסבון של אביו, קיבל ב-1926 משרת פרופסור זוטר באוניברסיטת פרנקפורט בשכר נמוך מאוד. למרות שכבר היה, בשנות ה-20, אחד הסייסמולוגים המובילים בעולם, ובהחלט הסייסמולוג המוביל בגרמניה, הוא עדיין היה תלוי מבחינה כלכלית בתפקידו שבמפעל של אביו; עם זאת, הוא המשיך במחקר שלו בזמנו הפנוי. ב-1928 נכשל הניסיון להפוך אותו ליורשו של מורו, אמיל וויכרט, בגטינגן. הרקע היהודי של גוטנברג מילא תפקיד בכך, משום שכבר בשנות ה-20 היו נטיות אנטישמיות חזקות באוניברסיטאות בגרמניה. מסיבות דומות, הוא גם לא התקבל לפרופסורה בפוטסדאם.
בארצות הברית

במעבדה הסייסמולוגית בקאלטק הכירו את גוטנברג והישגיו, ולאחר שהשתתף בכמה סיורים שהמעבדה ארגנה באזורי ההעתקה של רעידת האדמה שהרסה את סן פרנסיסקו ב-1906, הוא קיבל הצעה למשרה על ידי יוזם המעבדה, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1923, רוברט מיליקן, וב-1930 הוא הגיע עם משפחתו לקליפורניה.
גוטנברג הפך את המעבדה הסיסמולוגית של המכון הטכנולוגי של קליפורניה למכון הסייסמולוגי המוביל בעולם, במיוחד בשיתוף הפעולה שלו עם צ'ארלס פרנסיס ריכטר. יחד, הם פיתחו קשר בין גודל סיסמי לאנרגיה, המיוצגת במשוואה זו:
כאשר E היא כמות האנרגיה שהשתחררה במוקד רעידת האדמה מהגלים הסייסמיים (s) ביחידות Erg, ו-M היא מגניטודת רעידת האדמה בסולם ריכטר.
תוצאה מפורסמת נוספת, המכונה חוק גוטנברג-ריכטר, מספקת התפלגות הסתברויות של רעידות אדמה עבור אנרגיה נתונה (אנ'). גוטנברג עבד גם על קביעת וכן תכונות אחרות של פנים כדור הארץ.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, חזר לתחום שבו עשה דוקטוראט, והשתמש בנתונים מיקרוסייסמולוגיים כדי לעקוב אחר הוריקנים וטייפונים במערב האוקיינוס השקט.
בשנת 1947 החליף את הארי אוֹ. ווּד (אנ') בתפקיד מנהל המעבדה הסייסמולוגית בקאלטק.
שנותיו של גוטנברג בקאלטק התאפיינו בפרודוקטיביות מחקרית יוצאת דופן. בין השנים 1931 ו-1939 הוא פרסם יחד עם צ'ארלס ריכטר סדרת מאמרים שכותרתם "על גלים סייסמיים". מאמרים אלה סיפקו חלק מהמידע הבסיסי על זמני הסעה דרך מספר פאזות סייסמיות – מידע שמספר חוקרים השתמשו בו כדי לגזור מודלים של מהירות הגלים במעטפת כדור הארץ וליבתו. במהלך תקופה זו, יכולות התצפית של גוטנברג הובילו אותו להסיק על אזור בעל מהירות נמוכה במעטפת העליונה (בעומק של 2,900 ק"מ מתחת לפני השטח), שנחשב מאז לגבול בין המעטפת התחתונה לבין הליבה החיצונית הבסיסית (המניחים שהיא מותכת). אזור זה נקרא – אי הרציפות על שם גוטנברג (אנ').
גוטנברג וריכטר פרסמו בשנות ה-40 את Seismicity of the Earth במספר מהדורות. הדפוסים הגאוגרפיים של רעידות אדמה שנקבעו בספר זה, סיפקו חלק מהמידע הבסיסי ששימשו מדענים מאוחרים יותר של כדור הארץ, שפיתחו את תאוריית טקטוניקת הלוחות. גוטנברג וריכטר גם שיתפו פעולה בפיתוח סולמות גודל (מגניטודה) שונים, תוך שימוש בגלים סיסמיים מסוגים שונים, כך שצופים יוכלו לקבוע גודל לרעידות אדמה שיש להן מוקדים רדודים ועמוקים ומתרחשות במרחקים אפיצנטריאלים שונים. גוטנברג סיכם רבות מהשקפותיו על רעידות אדמה ועל הפיזיקה של המבנה הפנימי של כדור הארץ בספר Physics of the Earth's Interior, שיצא לאור בשנת 1959. בנוסף, פרסם במהלך הקריירה שלו שני ספרים מרכזיים נוספים וכמעט 300 מאמרים מדעיים. למרות פעילותו המחקרית הבלתי פוסקת והזמן שנדרש לניהול המעבדה הסייסמולוגית, גוטנברג עדיין מצא זמן לקחת חלק בארגונים מקצועיים רבים, ולעיתים קרובות נטל על עצמו תפקיד מנהיגותי. הוא עמד בראש ועדות ומדורים רבים באיגוד הבין-לאומי לגיאודזיה וגאופיזיקה, כיהן במועצת המנהלים וכנשיא "החברה הסייסמולוגית של אמריקה" (אנ'), והיה חבר זר באקדמיה דיי לאנס ובחברה המלכותית של ניו זילנד (אנ').
בתחילת שנות האלפיים, פרסמו שני מדענים איטלקיים מתחום מדעי כדור הארץ ומתחום הפיזיקה מאמר מדעי, בו הם מציינים שתרומתו של גוטנברג למדע היא במיוחד "התיאור של ערוץ המהירות האסתנוספרית, הגדרת גודל גלי פני השטח וחוק גוטנברג-ריכטר המוזכר לעיל, שכן הם כלי מרכזי עבור סקרי סיכונים סייסמיים והערכתם.
בארצות הברית > פרסים והוקרות

גוטנברג זכה לאותות הצטיינות מדעית והוקרות רבים, כולל בחירה לאקדמיה הלאומית למדעים. בשנת 1950 קיבל גוטנברג את פרס שארל לגראנז' (אנ') מהאקדמיה המלכותית הבלגית למדע (צר'); ב-1953 את מדליית בואי של האיגוד הגיאופיזי האמריקאי (אנ'); בשנת 1956 זכה במדליית וויכרט של ה-Deutsche Geophysikalische Gegelschaft (גר'), ובתואר כבוד מאוניברסיטת אופסלה ב-1955.
גוטנברג נשאר מנהל המעבדה הסיסמולוגית עד 1957. הוא פרש מ-Caltech ב-1958 אך המשיך להיות פעיל בכמה ארגונים מקצועיים ובמחקר. אולם הוא נאלץ להפסיק את עבודתו, כאשר חלה בשפעת חריפה בתחילת 1960. היא התפתחה לדלקת ריאות קטלנית, והוא נפטר מספר ימים לאחר מכן ב-25 בינואר 1960 בגיל 70.
עמיתים שלו ושל ריכטר חשבו בזמנו שגוטנברג קופח בכך, שסולם ריכטר נקרא על שם ריכטר בלבד, ללא צירוף שמו של גוטנברג לסולם. הסייסמולוגית סוזן הָאף שכתבה את ספר הביוגרפיה של ריכטר, כותבת על כך בספרה, ומגיעה למסקנה שלא בהכרח, ומסבירה את הנסיבות שהביאו לכך.
חיים אישיים

חייו האישיים של בנו גוטנברג התאפיינו באתגרי ההגירה בתוך המהומה הפוליטית בגרמניה במהלך עליית המשטר הנאצי. גוטנברג התמודד עם אתגרים בהשגת אשרות בשל ההשפעה הנאצית הגוברת בשנות ה-30. לאחר שעזב את גרמניה לארצות הברית, בנו גוטנברג ורעייתו הרטה סייעו לאנשים שביקשו מקלט מרדיפות הנאצים במהלך שנות ה-30. בין אלה שהם נתנו חסות היו עמיתים לשעבר, סטודנטים וחברים, כולל פרופסור הלמוט לנדסברג (אנ') ופרופסור ויקטור קונרד (אנ'). אנשים אלה קיבלו תמיכה לחינוך ולצרכים הבסיסיים שלהם, תוך הבטחה שהם לא יהיו תלויים ברווחה או בהלוואות לסטודנטים.
מעורבותה של הרטה גוטנברג התרחבה מעבר לתמיכה כספית; היא מילאה תפקיד מכריע בהנחיית קשרים וסיוע באמצעות ארגונים כמו הקבוצה הקתולית בניו יורק, שסייעה לפרופסור ויקטור קונרד להבטיח את העברתו לארצות הברית.
ראו גם

צ'ארלס ריכטר
חוק גוטנברג-ריכטר
ביאורים

↑  זיכרונות ביוגרפיים: כרך 76 מכיל את הביוגרפיות של חברי האקדמיה הלאומית למדעים שנפטרו וביבליוגרפיות של יצירותיהם שפורסמו. כל חיבור ביוגרפי נכתב על ידי חבר באקדמיה הבקיא בקריירה המקצועית של הנפטר.
↑  מעבר בין צפיפויות שונות של חומרים המרכיבים את פנים כדור הארץ.
↑  למשל כפי שקראו לסייסמוגרף שעליו נרשמו רעידות האדמה שהביאו להמצאה של סולם ריכטר: סייסמומטר ווד-אנדרסון (אנ').
הערות שוליים

↑  Susan, E. Hough; 2007. Richter`s Scale - Measure of an Earthquake, Measure of a Man. Princeton University Press:(from now on: "Hough 2007") pp. 112–131
1 2 3 4 5  Beno Gutenberg (1889-1960), Internet Archive, by WayBackMachine, 20/04/2004
↑  Wiechert-seismographs, Internet Archive by WayBackMachine, 23/07/2007
↑  Biographical Memoirs: Volume 76, National Academies, 1999: pp.114-149.
1 2  Gary Shapiro, Scientist Who Fled Nazis Helped Create Scale for Measuring Earthquakes, Forward, August 26, 2011
↑  Hough 2007, p.p. 82-101.
↑  Bolt. A., Bruce, Earthquakes, New York: W. H. Freeman and Company, 1988: p. 249.
↑  Gutenberg, B. & Richter, C. F., On Seismic Waves (Third Paper), Caltech Author, 1936
↑  B. Gutenberg; C. F. Richter, Seismicity Of The Earth And Associated Phenomena, Internet Archive, 1949
↑  Giuliano F. Panza & Fabio Romanelli, Beno Gutenberg Contribution to Seismic Hazard Assessment and Recent Progress in the European–Mediterranean Region, Earth-Science Reviews 55, 2001, עמ' 165-180
↑  Susan Hough, 2007, Richter's Scale: Measure of an Earthquake, Measure of a Man, Princeton, New Jersey, pp. 153-180.: Princeton University Press
1 2 3  Mary Terrall, Hertha Gutenberg Oral History Interview, 1980-02-06 - 1980-02-13, Caltech Archive, February 1980
↑  Named after Victor Conrad, Conard Observation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585507705171  BnF: cb12487133q (data)  CiNii: DA02152203  GND: 116931671  ISNI: 0000 0001 2024 297X  LCCN: n85801929  LNB: 000181727  MGP: 226257  NKC: mub2011647985  NTA: 131611933  SELIBR: 188993  SNAC: w61c1zs6  SUDOC: 034078746  S2AuthorId: 3543202  VIAF: 39480249   WorldCat (עם VIAF): 39480249
אניולו ברונזינו

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1503 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  23 בנובמבר 1572 (בגיל 69) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 שם לידה:  Agnolo di Cosimo di Mariano 
 לאום:  איטלקים 
 תקופת הפעילות:  1525–1572 (כ־47 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  מנייריזם 
 הושפע על ידי:  פונטורמו, Girolamo Genga 
 יצירות ידועות:  Deposition of Christ, Cappella di Eleonora, Portrait of Andrea Doria as Neptune, Portrait of Eleanor of Toledo and her son Giovanni de' Medici, Eleonora of Toledo 
 
ונוס, קופידון, הטפשות והזמן
אַניוֹלוֹ בְּרוֹנְזִינוֹ (באיטלקית: Agnolo Bronzino;‏ 17 בנובמבר 1503 – 23 בנובמבר 1572) הוא הכינוי המקובל של אניולו די קוזימו די מריאנו (באיטלקית Agnolo di Cosimo di Mariano) צייר פיורנטיני. מהבולטים שבאמני האסכולה המנייריסטית.
ברונזינו שימש כאמן החצר של קוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה וסיפק דוגמאות מן הראשונות בהיסטוריה לציורים משפחתיים של שליטים וציורי ילדים.
ראו גם

ציורי משפחת קוזימו דה מדיצ'י
ג'יימס ל. ברוקס

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1940 (בן 84) ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  Weehawken High School 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לתסריט לסדרה קומית (1977)  פרס אמי לתסריט לסדרה קומית (1971)  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (1982)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1982)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1982)  פרס אמי לבידור בפריים טיים  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס גלובוס הזהב  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 http://www.graciefilms.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס לורנס ברוקס (באנגלית: James Lawrence Brooks; נולד ב-9 במאי 1940) הוא במאי קולנוע ובמאי טלוויזיה, מפיק, תסריטאי ויוצר סדרות וסרטים אמריקאי-יהודי, זוכה פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

ברוקס נולד בשנת 1940 למשפחה יהודית בניו ג'רזי, ארצות הברית. כשהיה קטן עברה משפחתו לברוקלין, ניו יורק. אביו עזב את הבית לפני שנולד
ברוקס החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו ככתב חדשות ברשת CBS בניו יורק ובשנת 1965 עבר למחלקת הסרטים הדוקומנטריים של הרשת בלוס אנג'לס, אולם פוטר לאחר כחצי שנה בעקבות קיצוצים שביצע הרשת. אחר כך הוא נשכר על ידי רשת ABC ככתוב תסריטים. בשנת 1970 חזר לעבוד ב-CBS ליצור תוכנית, שבהמשך נקראה "המופע של מרי טיילר מור", שהייתה אחת מתוכניות הטלוויזיה המצליחות באמריקה באותן שנים.
לקראת סוף שנות ה-70 החל ליצור סרטים, המפורסם שבהם באותן שנים הוא "תנאים של חיבה" שיצר בשנת 1983 בהשתתפות ג'ק ניקולסון, שירלי מקלין, דברה וינגר ודני דה ויטו. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר. שנה לאחר מכן הקים את חברת ההפקות "Gracie Films", שבה הפיק סדרות וסרטים, המפורסמים שבהם הם הסרט "הכי טוב שיש"
בשנת 1987 כתב, הפיק וביים את הסרט "משדרים חדשות", בכיכובם של ויליאם הרט, הולי האנטר ואלברט ברוקס, המתרחש בתחנת טלוויזיה ועוקב אחר יחסי העבודה והידידות בין מפקיה ראשית לשני מגישים. הסרט זכה להצלחה מסחרית וקיבל ביקורות נלהבות.
בסוף שנות ה-80 יצר יחד עם מאט גריינינג את הסדרה המצליחה "משפחת סימפסון", שבה אף התארח באחד הפרקים כדמות וכמדובב. הסדרה החלה כסרטוני אנימציה קצרים בתוכנית המערכונים "המופע של טרייסי אולמן" ב-1987, זכתה להצלחה והפכה לתוכנית פריים טיים שבועית בת חצי שעה, המשודרת ברציפות מאז 1989.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי ברוקס, יחד עם מאט גריינינג מדורגים במקום החמישי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם כ-105 מיליון דולר, שמקורם בתמלוגים מהסדרה משפחת סימפסון.
פילמוגרפיה נבחרת וחלקית > סרטים

להתחיל מחדש (1979)
תנאים של חיבה (1983)
ביג (1988)
מלחמת רוז ברוז (1989)
ג'רי מגווייר (1996)
הכי טוב שיש (1997)
איך אתם יודעים (2010)
אלוהים, אתה שם? זאת אני, מרגרט (2023)
Ella McCay‏ (TBA)
פילמוגרפיה נבחרת וחלקית > סדרות

משפחת סימפסון
מה עם ג'ואן?
המופע של אנדי גריפית'
המופע של טרייסי אולמן
המופע של מרי טיילר מור
המבקר
טקסי
מחולה (בית ספר למחול)

| --- | --- |

סמליל הרשת
 מייסדים:  שוקי ושלומי הופמן
 תאריך הקמה:  1988
 www.mehola.co.il
להקת מחולה מתוך המופע "על קו המים"
מחולה היא רשת של בתי ספר למחול בישראל, שנוסדה בירושלים בשנת 1988. מאז הקמתה למדו בה אלפי רקדנים, והעלתה הפקות רבות. בין תלמידיה עשרות מורים למחול וכוריאוגרפים.
ל"מחולה" מספר שלוחות ברחבי הארץ, בין היתר בתל אביב, רמת השרון, ובירושלים.
היסטוריה

"מחולה" נוסדה על ידי בני הזוג שוקי ושלומי הופמן. שוקי הייתה האחראית על הניהול האמנותי ושלומי על הפן האדמיניסטרטיבי. בהמשך הדרך הצטרפו כל הילדים לבית משפחת הופמן (יניב ודורית אשתו, יעל ונועה הופמן) למיזם המשפחת. בהתחלה פעלו בבתי הספר כרקדנים-סולנים ובהמשך כמורים בכירים, כוריאוגרפים ומנהלים אמנותיים. יניב ודורית אף משמשים כמנהלי שלוחות גדולות של מחולה ברחבי הארץ.
"מחולה" פועלת ב-4 מוקדים עיקריים: בירושלים (מ-1988), בתל אביב (מ-2003), ברמת השרון (מ-2008) ובבקעת אונו (מ-2010). בחלק מהמוקדים, מתנהל בית הספר בשיתוף ותחת חסותו של גוף עירוני גדול ומרכזי, ובחלק מתנהל כגוף עצמאי.
מבנה בית הספר

מבנה בתי הספר זהה בכל השלוחות בערים השונות. הוא בנוי לפי רמות: להקות ייצוגיות, להקות עתודה ולהקות מתחילים (לעיתים בחלוקה ל-5–6 רמות), ובנוסף על פי שכבות גיל: פצפוצים, צעירים, חטיבה, תיכון, בוגרת (כל להקה מורכבת ממספר שכבות גיל).
בלהקות מקבלים התלמידים טכניקה של מחול מודרני, ג'אז ומחול ישראלי – מפולקלור ועד ישראלי עכשווי. בנוסף ישנן מגמות בלט קלאסי ומגמות היפהופ. לגילאים הצעירים יותר יש מגמת הגיל הרך הנקראת "מחוליקים" ללימוד הבסיס של עולם המחול בגילאי 4–6. תלמידים רבים לומדים ב"מחולה" חבילת מחול שכוללת להקה (מודרני, ג'אז וישראלי) ותיגבור מגמות בסגנונות הבלט וההיפהופ.
תלמידי בית הספר רוקדים במסגרת מסלול ייחודי המותאם לצורכיהם וכישרונם הכולל תוכנית שנתית של שיעורים פתוחים, לימוד רפרטואר, מופעים, אירועים קהילתיים, כנסי מחול ועוד. התלמידים הטובים ביותר מגיעים לרקוד בלהקות היצוגיות של כל שלוחה.
כל רקדני להקות "מחולה" בכל הרמות והגילאים זוכים להופיע מדי שנה במספר הפקות מחול מבית היוצר של "מחולה" ועולים להופיע בתיאטראות בארץ במיטב הרפרטואר של מורי מחולה, חלקם רקדנים שצמחו בבית הספר והפכו לכוריאוגרפים.
ב"פרמיירה" (בחודשים ינואר-פברואר) ובמופעי הסיום (בחודש יוני), עולים חומרים מתוך הרפרטואר הוותיק לצד חומרים חדשים. מופעים אלה נמכרים לקהל הפתוח בקופות התיאטרון.
ב"מחולה" ישנן גם להקות בוגרות (לרקדנים בוגרים ומקצועיים מעל גילאי 20) אשר מוכרות בארת ברמתן הגבוהה.
"הלהקה הבוגרת" מעלה מדי שנה מספר הפקות בתיאטרות השונים בארץ במסגרת הלהקות הייצוגיות של רשת "מחולה" ובנפרד.
בנוסף מתקיים ב"מחולה" מסלול תחרותי שאליו מתנקזים טובי התלמידים ומקבלים תכנים ייחודיים להם ומשתתפים בתחרויות מחול.
להקות בית הספר מחולה

עיקר רקדני בית הספר רוקדים במבנה של "להקות" עם צוות מורים אישי, רפרטואר ריקודים ייחודי וקצב ההתקדמות מותאם.
הרקדנים משובצים בהתאם לגילם, רמות הידע, הכישרון והיכולות, כך שכל רקדן/ית יוכלו לרקוד בקבוצה המתאימה להם ביותר ולמצות את פוטנציאל הלימוד.
שיטות הלימוד והשפה התנועתית נוצרה בתוך "מחולה" וייחודית לבית הספר. העבודה משלבת טכניקות של מחול ישראלי, ג'אז מחול מודרני ועכשווי. תלמידים רבים לוקחים חלק גם במגמות הבלט וההיפ-הופ, מקבלים מגוון רחב מאוד של סגנונות וגדלים להיות רקדנים ורסטיליים ורב גוניים.אם להנאה ואם באופן רציני ומקצועי כל הרקדנים זוכים ללמוד מצוות המורים המקצועי ביותר.
טובי הרקדנים גם משתתפים במסלול התחרותי על תכניו.
להקות בית הספר מחולה > להקת מחולה – הלהקה הבוגרת

1989 – הקמת הלהקה הבוגרת "מחולה ירושלים"
1989–2004 – מנהלת אמנותית: שוקי הופמן, ולצידה מנהלי חזרות (אורן מנצורה, שמעון מנצורה, חגית זרגרי, שירה גנור) ומנהל אמנותי שותף יורם כרמי.
2004 – הקמת הלהקה הבוגרת "מחולה תל אביב" במקביל לקאסט הירושלמי המוכר.
2004–2010 – מנהל אמנותי: יניב הופמן, בירושלים ותל אביב.
2010 – רשת "מגוונים" העירונית רמת השרון מאמצת את הלהקה הבוגרת של מחולה תל אביב, שתיקרא מהיום להקת "מחולה רמת השרון". במקביל, ב"מחולה- ירושלים" מקבל תומר יפרח את ניהול הלהקה.
2010–2020 – להקת "מחולה רמת השרון" בתמיכת רשת "מגוונים" בניהולו האמנותי של יניב הופמן
2013–2017 – הלהקה הבוגרת של "מחולה ירושלים" עוברת לניהולה האמנותי של אביב שם טוב
2017–2020 – הלהקה הבוגרת של "מחולה ירושלים" עוברת לניהולו האמנותי של אלמוג דוד
2014 ואילך – מוקמת ברמת השרון להקת בוגרת 2 לצד הלהקה הבוגרת הנתמכת של מגוונים, בניהולו של יניב הופמן.
2020 ואילך – גל ליברפרוינד מתמנה למנהלת אומנותית של 'בוגרת ירושלים' ובהמשך פותחת גם את 'אנסמבל בוגרת 2' בעיר.
2021-2024 – שרון פיינרו מקבלת את ניהול להקת 'בוגרת 2'
2020 ואילך – יניב הופמן מסיים את תפקידו עם להקת מחולה ההיסטורית ופתוח להקה עצמאית 'להקת המחול יניב הופמן'