stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיבוש גינאה החדשה הגרמנית
הכיבוש > ההפלגה

הכוח האוסטרלי, להוציא החיילים מקווינסלנד, עזב את סידני ב-19 באוגוסט על סיפון האוניה 'ברימה' (Berrima). בהגיעם לאי הדקל (פאם איילנד, Palm Island), מול טאונסוויל (Townsville) שבקווינסלנד, הכוח עצר והמתין שכוח הליווי, שהצטרף קודם לכן אל הכוח הניו זילנדי שעסק בכיבוש סמואה הגרמנית יסיים את משימתו שם. אחר כך יצאו הכוחות לפורט מורזבי ושם הצטרפו אליהם המגויסים מקווינסלנד על סיפון ה'קאנואונה' (Kanowna). בסופו של דבר קאנואונה נותרה מאחור, הן כיוון שצוות המסיקים סירב להמשיך ולעבוד, והן כיוון שקולונל ויליאם הולמס (Holmes), מפקד כוח המשלוח, פקפק בכושר לחימת המגויסים מקווינסלנד שעל סיפונה. היתר יצאו לדרכם בשביעי לספטמבר וסמוך לקצהו המזרחי של האי גינאה החדשה פגשו את כוח הליווי.
הכיבוש > הנחיתה

ב-11 לחודש הכוח הגיע למפרץ בלאנש. נמל רבאול, בצפונו של המפרץ, נמצא ריק מחיילים גרמנים. בדרומו של המפרץ, "סידני" ואחת המשחתות, "וורגו" (Warrego) הנחיתו כוחות קטנים של מילואי הצי. אלה הגיעו לקאבאקאול (Kabakaul) ולהרברטסהוהה, ותפסו אותן ללא התנגדות, כיוון שהפלוגה הגרמנית במקום נסוגה בטרם הגיעם. בהמשך תוגברו כוחות אלה במלחים מ"וורגו" ובחיילים מ"ברימה". כוח נוסף, ובו שני קצינים, 25 חיילים ועוד 15 בעלי מקצועות נוספים (קשר, רפואה וכו'), בפיקוד לייטננט רולנד בואן (Bowen), נחת בקאבאקאול. הרברטסהוהה הפכה לבסיס היציאה להמשך הפעילות ו"סידני" החלה להזרים אליו אספקה.
כיבוש ביטה פקה > תחילת הדרך

הכוח שנחת לראשונה התפצל, כאשר חלק נשאר בהרבטסהוהה, בסיס היציאה, לאבטחה, והשני ממשיך בכיוון טומה. הנוחתים בקאבאקאול, בפיקוד בואן, החלו לעשות את דרכם לביטה פקה, כשבעה ק"מ דרומה משם. ההתקדמות נעשתה בשולי הדרך, אשר משני צדיה השתרע ג'ונגל, כאשר האוסטרלים ניסו עד כמה שאפשר שלא לנוע על הדרך עצמה. ב-9:00, לאחר התקדמות של כ-1,800 מ', הסבך הפך כה צפוף, עד שהאוסטרלים ניסו למצוא מעקף כלשהו. אגב כך הם הפתיעו כוח של כ-20 מלנזים בפיקוד שלושה גרמנים, שככל הנראה ניסה להניח להם מארב. האוסטרלים פתחו באש, פצעו את אחד הקצינים הגרמנים, והמלנזים התפזרו. בהמשך נתפסו עוד שני קצינים גרמנים וכתוצאה התדלדל למדי סגל הפיקוד של המגינים. כן נפלו לידי האוסטרלים מספר מפות גרמניות חשובות.
כיבוש ביטה פקה > קרב כנגד חסימה

לנוכח ההתנגדות ביקש מפקד הכוח שעשה דרכו לביטה פקה תגבורות, ובקשתו נענתה. כיוון ש"ברימה" והחיילים שנותרו בה עשו דרכם במפרץ באותה עת, שלחו המשחתות "וורגו" ו"יארה" (Yarra) תגבורת זמנית של 59 איש בפיקוד לייטננט היל (Hill). בינתיים הכוח המשיך בדרכו בלא להמתין, בעוד המגינים מנסים לעכבו באש שירו חיילים מוסווים היטב וצלפים שהתמקמו בצמרות עצים. כתוצאה מאש זו נפצעו קשה שני אוסטרלים שמתו אחר כך מפצעיהם. ב-10:00 הגיעו התגבורות מהמשחתות, והכוח המתוגבר התקדם עוד כ-450 מ', עת נפתחה עליו אש מחפירה גרמנית. בעוד האוסטרלים מנסים לאגף את החפירה, בואן נפצע קשה מאוד מיריית צלף.
הכוח מ"ברימה", כמחצית גדוד, בפיקוד צ'ארלס אלוול (Elwell), נחת בינתיים, עשה דרכו למקום ההתכתשות ובדרך התגלה ונוטרל מטען שהגרמנים הטמינו. ב-13:00, הכוח בפיקוד אלוול הגיע והאוסטרלים החלו התקפה חדשה במטרה לאגף את החסימה. לאחר הסתערות כידונים המגינים, קצין גרמני ו-20 מלנזים, נכנעו. אבדות האוסטרלים היו ארבעה הרוגים, ביניהם אלוול, וחמישה פצועים.
כיבוש ביטה פקה > המשך הדרך וכיבוש התחנה

לאחר שאלוול נהרג, הכוח המשיך בפיקודו של היל. מלווים בשני שבויים גרמנים ששימשו כמתורגמנים, הם הצליחו לשכנע את המגינים שהחזיקו בשתי חפירות נוספות שחסמו את הדרך, להיכנע. בהמשך ערכו הגרמנים התקפת נגד בה נפצעו שלושה אוסטרלים, ואחד מהם מת מאוחר יותר מפצעיו. במהלך ההתנגשות האוסטרלים הרגו את אחד המתורגמנים הגרמנים וכמה מן המלנזים. כוח נוסף שעמד בדרכם של האוסטרלים פורק מנשקו.
ב-19:00 האוסטרלים הגיעו לתחנת האלחוט בביטה פקה שנמצאה נטושה. פרט לאנטנה שפורקה, יתר הציוד שהתגלה בתחנה לא ניזוק.
כיבוש ביטה פקה > אבדות

אבדות האוסטרלים עד שלב זה היו שבעה הרוגים ושמונה פצועים. גרמני אחד וכ-30 מלנזים נהרגו, וגרמני אחד ועשרה מלנזים נפצעו. 19 גרמנים ו-56 מלנזים נשבו. חלק מההרוגים בצד הגרמני היו שבויים שנהרגו בידי האוסטרלים.
רוב אבדות האוסטרלים נגרמו בשולי האירועים והזירה המתוארים: ב-14 לחודש אבדה הצוללת האוסטרלית AE1, עם כל 35 אנשי צוותה, עת פטרלה סמוך לרבאול. עד כה (2012) לא נמצאו עקבותיה.
המצור על טומה וכניעתה

לאחר אובדן ביטה פקה נסוגו יתרת הכוחות הגרמניים, ועימם הסגל האדמיניסטרטיבי והמושל אדוארד האבר (Haber), לטומה. תקוותם הייתה להחזיק מעמד זמן ארוך מספיק עד שצי מזרח אסיה הגרמני יושיעם. בלא לדעת זאת יצא חצי גדוד אוסטרלי והקיף את העיירה, תוך הצבת תותח-צי בעמדה מאיימת. בנוסף, הסיירת האוסטרלית המשוריינת "אנקאונטר" (Encounter) ירתה בתותחיה על הגבעות הסמוכות כהפגנת כוח. לנוכח זאת המשטרה המלנזית התפזרה, והמושל האבר יצא להרברטסהוהה ב-15 לחודש, שם חתם על תנאי הכניעה יומיים אחר כך. הכוחות הנותרים שמנו ארבעים גרמנים ו-110 מלנזים נכנעו ב-21 לחודש וההתנגדות לאוסטרלים פסקה. האבר הורשה לעשות דרכו לגרמניה. גרמנים שנשבעו להישאר נייטרלים הורשו להישאר במושבה והאחרים הוגלו לאוסטרליה.
בכל מקרה, למרות תקוותיהם הזמניות של הגרמנים במושבה, צי מזרח אסיה הגרמני עשה דרכו לאיי פוקלנד שבדרום האוקיינוס האטלנטי, ושם הושמד בקרב עם הבריטים.
כיבוש קייזר-ווילהלמסלנד וסיום הקרבות

ב-24 לחודש כבשו האוסטרלים את פרידריך-ווילהלמסהפן (Friedrich-Wilhelmshaven, כיום מאדאנג (Madang)) שבחלקו הגרמני של האי גינאה החדשה. בשבועות הבאים הם השתלטו על כל העמדות הגרמניות באזור, ולאחר סיום ההשתלטות נשאר חלק מן הכוח כחיל מצב במושבה. הקצין וחוקר הארצות הגרמני הרמן דצנר (Detzner), אשר היה במשימת סיור ומיפוי סמוך לגבול בין הנחלות הגרמנית והאוסטרלית, בלא להיות מודע תחילה לכך שפרצה מלחמה, סירב להיכנע. דצנר פקד על כ-20 חיילים מלנזים, ובראשם חמק עד סוף המלחמה מן האוסטרלים. הוא נכנע רק זמן קצר אחריה. ב-1921 עברה גינאה החדשה הגרמנית לשלטון אוסטרלי, לאחר שב-1920 נמסרה לה כמנדט מטעם חבר הלאומים.
איי מרשל, שמנהלית היו כפופים לגינאה החדשה הגרמנית, נתפסו על ידי יפן בתחילת המלחמה, ונמסרו לידה לאחריה.
לקריאה נוספת

Bean, Charles (1946). Anzac to Amiens. Canberra, Australian Capital Territory: Australian War Memorial. OCLC 28535580.
Beaumont, Joan (1995). Australia's War 1914–18. St Leonards, New South Wales: Allen and Unwin. ISBN 1-86373-461-9.
Coulthard-Clark, Chris (1998). Where Australians Fought: The Encyclopaedia of Australia's Battles (First ed.). St Leonards, New South Wales: Allen and Unwin. ISBN 1-86448-611-2. OCLC 39097011.
Coulthard-Clark, Chris (2001). The Encyclopaedia of Australia's Battles (Second ed.). Sydney, New South Wales: Allen and Unwin. ISBN 1-86508-634-7. OCLC 48793439.
Dennis, Peter; Grey, Jeffrey; Morris, Ewan; Prior, Robin; Jean Bou (2008). The Oxford Companion to Australian Military History (Second ed.). Melbourne, Victoria: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-551784-2.
Grey, Jeffrey (1999). A Military History of Australia (Second ed.). Port Melbourne, Victoria: Cambridge University Press. ISBN 0-521-64483-6.
Grey, Jeffrey (2008). A Military History of Australia (Third ed.). Port Melbourne, Victoria: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-69791-0.
Hiery, Herman (1995). The Neglected War: The German South Pacific and the Influence of World War I. Honolulu, Hawaii: University of Hawaii Press. ISBN 0-8248-1668-4.
MacDougall, Anthony (1995). Australians at War: A Pictorial History. Noble Park, Victoria: The Five Mile Press. ISBN 1-86503-865-2.
MacKenzie, Seaforth (1941). The Australians at Rabaul: The Capture and Administration of the German Possessions in the South Pacific. Official History of Australia in the War of 1914–1918, Volume X. (Tenth ed.). Canberra, Australian Capital Territory: Australian War Memorial. OCLC 494426919.
Marre, Adam (2009). "Searching for Bitapaka: Creating Voices for History's Silenced". Limina. 15: 2–13. ISSN 1833-3419. נבדק ב-23 בדצמבר 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
Meade, Kevin (2005). Heroes Before Gallipoli: Bita Paka and that One Day in September. Milton, Queensland: John Wiley & Sons Australia. ISBN 1-74031-117-5.
Odgers, George (1994). 100 Years of Australians at War. Sydney, New South Wales: Lansdowne. ISBN 1-86302-669-X.
Rowley, Charles (1958). The Australians in German New Guinea 1914–1921. Carlton, Victoria: Melbourne University Press. OCLC 378150.
גינאה החדשה הגרמנית.
חיילי מילואים גרמנים בפומרניה החדשה, 1914, זמן קצר לפני פלישת כוחות AN&MEF.
ירון שילון

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1978 (בן 46) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 פרופיל ב-IMDb
 
ירון שילון (נולד ב-16 באפריל 1978) הוא במאי טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

שילון הוא בנו של איש הטלוויזיה יגאל שילון, ואחיינו של דן שילון. את תחילת דרכו הטלוויזיונית עשה בגיל 3, כששיחק בתשדיר השירות "ירון אל תיגע - זה חפץ חשוד". השתתף כשחקן בפרסומות נוספות בשנות ה-80 ובשנות ה-90. בנערותו הנחה, ביים וערך את התוכניות "איך להרוס שעה" ו"בעומס יתר" בטלוויזיה בכבלים. בנוסף, שיחק כילד בסרט בלוז לקיץ, שהיה חלק מסדרת הסרטים של אסקימו לימון. את שירותו הצבאי עשה כצלם ועורך ביחידת הצילום של חיל חימוש.
כשהשתחרר מצה"ל ערך את הסרטים הדוקומנטריים: "סיפורו של אלוף עולם" של חיים לב ו"באתי, ראיתי, הלכתי" לעיריית לוד.
ב-2004 הצטרף לתוכנית ערב אדיר עם אדיר מילר וביים בה את מערכוני החוץ. בנוסף, ביים פרומואים לרשת.
ב-2006 ביים את הסדרה לצחוק או למות עם גורי אלפי לרשת. ביים גם את הסרט הדוקומנטרי על פירוקם של הצמד אסי וגורי, "אסי וגורי הסוף".
מ-2010, שילון הוא אחד מהבמאים בתוכנית ארץ נהדרת מעונותיה הראשונות, שבה הוא מביים מערכוני אולפן וחוץ. ב-2010 ביים וערך את סרט הקולנוע זוהי סדום של ארץ נהדרת, לצד אדם סנדרסון ומולי שגב.
ב-2014 ביים את הסדרות מי נתן לך רישיון? ואיפה אתה חי?.
ב-2016 הקים את דף ״משחק השבת״ בפייסבוק, דף המשמר את ההיסטוריה של קבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב.
ב-2019 ביים את סדרת הטלוויזיה גיבור אמיתי.
ב-2022 ביים את הסדרה הדוקומנטרית ״וזכרוני הראשון - שלמה ארצי ביוגרפיה מוזיקלית״, שהייתה מועמדת לפרס הסדרה הטובה ביותר ולפרס הבימוי הטוב ביותר. באותה שנה ביים את הסרט "20 שנה לארץ נהדרת", המסכם את 20 העונות של התוכנית המצליחה.
בנוסף, שילון הוא במאי פרסומות. בין הקמפיינים שביים: "הבנק הבינלאומי" עם אסי כהן, דואר ישראל עם אלי ומריאנו, "סנו" עם משה פרץ, "סנו" עם חיים כהן, ביטוח AIG עם מריאנו אידלמן, ביטוח "מגדל" עם גורי אלפי, ועוד עשרות פרסומות.
ירון משמש כבמאי הבית של שלמה ארצי, תפקיד הכולל בימוי סרטים דוקומנטריים, קליפים ובימוי המופעים.
הוא ביים את הפתיח של הכוכב הבא לאירוויזיון.
חיים אישיים

שילון נשוי לשחר, בתה של מיכל חלד, זוגתו של שלמה ארצי ואב לשלושה.
חוקי שמות

חוק שמות הוא חוק המסדיר רישום של שמות אנשים. בחלק מהמדינות (דוגמת ישראל) החוק מתערב באופן מינימלי בשיקולי האזרחים. במדינות אחרות, בהן רבות ממדינות אירופה, החוק קובע תנאים נוקשים ביותר על המותר והאסור בבחירת שם.
תוכן החוקים

חוק פחות מתערב כולל סעיפים כמו:
מניעת החלפת שמות כדי להטעות את הציבור
הסדרת מתן שם במקרה של סכסוך בין ההורים או הורה בלתי ידוע
הענקת שם לחסרי שם.
חוק יותר מגביל כולל אחת או יותר מן ההגבלות הבאות:
חובה לרשום את שם היילוד תוך זמן מוגדר
זכות ממשלתית לאשר או לדחות שם
כללים לקביעת שם חוקי שנועדו למנוע מנושא השם אי נוחות על פי שיקול דעת פקידי המדינה. כללים אלו יכולים למנוע שמות פוגעניים, אך גם שמות אשר סוטים מהמסורת או מתיימרים לרכוב על דמות מפורסמת.
מתן רשימת שמות ממנה ההורים צריכים לבחור את שם ילדם
במקומות בהם ישנו חוק שמות מגביל, מנומק החוק בכך שהשמות יכולים לפגוע בילדים וההורים אינם תמיד אחראיים מספיק לבחור שם בהתאם לטובת ילדם. כמו כן ניתן לציין רק את הסיבה תועלתית להגבלה בבחירת השם- ההנחה כי שם פחות טוב פוגע בילד. אלברט מהרביאן, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה ומחבר ספר על שמות ילדים, טוען שילדים עם שמות לא מקובלים מצליחים פחות בלימודים.
דוגמאות לחוקי שמות > ישראל

חוק השמות משנת 1956 מסדיר את אופן מתן השמות לאנשים בישראל, אפשרויות שינוי השמות, ומצבים בהם המדינה מתערבת בשמות האנשים. באופן כללי, אין בישראל הגבלה על מגוון השמות הפרטיים שניתן לתת לאדם, או שאדם יכול לבחור לעצמו מגיל מסוים, ובעת הנישואין, ניתן לשנות את שם המשפחה. החוק מסדיר את הליך קביעת השם כשהדבר נמצא במחלוקת בין ההורים.
דוגמאות לחוקי שמות > שוודיה

בשוודיה נכנס לראשונה לתוקף חוק בנושא בשנת 1901, שחייב את האזרחים בשם משפחה. בשנת 1982 התקבל חוק מפורט יותר, המגביל את מגוון השמות שניתן לבחור על ידי פסילתם של שמות מעליבים.
דוגמאות לחוקי שמות > פורטוגל

בעבר, השם בפורטוגל היה נבחר על ידי הכומר שהטביל את הילד לנצרות. ב- 1911 נחקק חוק השמות הראשון אשר התיר גם שמות לא קתוליים, בתנאי שיוכח שמדובר בשמות אותנטיים למסורת של ההורים.
במקרים של ספק היה השם מובא להכרעה של פרופסור באוניברסיטת ליסבון אשר השתמש במילונים של שמות כדי לברר האם יש להתיר את השם. בעידן האינטרנט הועלו לאתר של משרד המשפטים הפורטוגלי רשימות של שמות מותרים ואסורים. השמות האסורים כוללים את "לוליטה", "מרדונה", "מונה ליסה" ו-Ovnis, שמשמעותו עב"מ.
לאחרונה, יש קולות בפורטוגל המבקשים את שינוי החוק על מנת להתאימו להתפתחות במתן השמות. על פי הצעה שהועלתה לדיון בשנת 2006 תותר בחירה חופשית של שמות, בתנאי שאינם פוגעים בכבוד האדם.
דוגמאות לחוקי שמות > נורווגיה

עד לשנת 2002 היה על ההורים בנורווגיה לבחור מרשימה סגורה של שמות. בשנה זו הוחלף החוק לחוק המתיר שמות בתנאי שאינם קללות, שמות שליליים, קשורים במין או שמות מחלות.
דוגמאות לחוקי שמות > דנמרק

בדנמרק, החוק שונה בשנת 2006, שינוי שהתיר להורים בחירת שמות שלא מהרשימה המאושרת, לדוגמה שמות ממדינות זרות כארצות הברית.
דוגמאות לחוקי שמות > פרו

בניגוד למדינות אירופה הנמצאות במגמה של התרת הרסן במתן שמות, באפריל 1998 הועבר חוק שמות חדש בפרו המגביל את ההורים במתן שמות. על פי החוק החדש לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, פוגעניים או בניגוד לאמונה דתית. בנוסף, לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות (בנימוק שיותר משני שמות ייצרו בעיות מחשוב) ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך. פקידי ממשלה יבחנו את השמות ויחליטו אלו שמות אסורים.
המתנגדים לחוק טוענים שהחוק פוגע בחופש הבחירה של ההורים, אולם דוברי הממשלה טענו שהחוק נדרש בגלל שמות שניתנו לילדים שמשמעותם בספרדית היא חתוך גרון, רותח ומילה, והשם H2O.
דוגמאות לחוקי שמות > איראן

באיראן צריך לקבל אישור לשם הילד מפקידי ממשלה, אשר לא מאשרים שמות בעלי הקשר לא איסלאמי[דרושה הבהרה].
דוגמאות לחוקי שמות > פולין

בפולין לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך. כמו כן לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, וולגריים או פוגעניים. אם שם אינו מאושר וההורים מסרבים לתת שם חדש יכול פקיד משרד הפנים לבחור בעצמו את שם הילד. הפקיד חייב לציין זאת בתעודת הלידה.
דוגמאות לחוקי שמות > צרפת

חוק שנחקק בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה קבע רשימה של 200 שמות פרטיים שממנה יכלו הורים לבחור שם לילדם. בשנת 1992 בוטלה הגבלה זו ביוזמת הנשיא פרנסואה מיטראן, אך משרד הפנים רשאי לפסול שם שעלול לפגוע בילד.
הערות שוליים

↑  What's in a Name?, Feb 23, 2006, Reuters
↑   דב אלפון, האובססיה של הצרפתים עם השמות הפרטיים, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2017
חוק דתיים שלובים

חוק דתיים שלובים (נקרא גם: חוק דוסים שלובים) הוא ביטוי המשמש בעיקר בפי חלק מהמגזר הדתי-לאומי בישראל לתיאור התאוריה הפופולרית לפיה בין כל שני אנשים דתיים זרים קיים מכר אחד משותף לפחות. "חוק דתיים שלובים" הוא מעין גרסה מגזרית-מקומית של רעיון "שש דרגות ההפרדה", לפיו בין כל שני אנשים בעולם מקשרת שרשרת של לא יותר מחמישה מכרים. מקור השם "חוק דתיים שלובים" הוא פרפרזה על חוק הכלים השלובים.
בארצות הברית מכונה החוק "גאוגרפיה יהודית". הוא מתבסס על אותם עקרונות - ישנם מוסדות ומקומות רבים שבהם יהודים עוברים ולכן יש סבירות גבוהה שיהיו להם מכרים משותפים.
בתרבות הפופולרית

בשנת 2004 יצר אילן אשכולי סרט בשם "חוק הדתיים השלובים" שבו יש אזכור רב למושג. הסרט זכה במקום הראשון לסרטי סטודנטים בפסטיבל חיפה.
בסרט "לרקוד עם טייסים", כאשר טופר הארלי (צ'רלי שין) נכנס בפעם הראשונה לבסיס שדה התעופה, החיילים משחקים ב"גאוגרפיה יהודית" כדי לגלות את הקשר שלהם לאבא של הארלי.
הוכחה מתמטית

נכון ל-2024, במדינת ישראל יש כ-10 מיליון אזרחים, לפי נתונים דמוגרפיים. בחישוב הסתברותי-קומבינטורי, בהנחה ובחרנו באקראי 10 אזרחים, הסיכוי שיהיה זוג (מבין 45 זוגות אפשריים) שיהיה להם מכר משותף הוא 6.9% (כל זאת בהנחה כי האדם הממוצע משמר כ-150 קשרים בין אישיים, לפי מספר דאנבר).
נתון מקביל על החברה היהודית-דתית מצביע על כ-790 אלף אזרחים מאוכלוסייה זו, שלפי פרדוקס יום ההולדת, מקפיץ את הסיכויים ל-97.8%.
ראו גם

תופעת העולם הקטן
שש דרגות של הפרדה
אבן באג'ה

| --- | --- |

 לידה:  בסביבות 1085 סרקסטא, טאיפת סרגוסה 
 פטירה:  1138 בג'איה, צרפת 
 מקום קבורה:  פאס 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 זרם:  אריסטוטליאניזם (אנ')
 תחומי עניין:  פילוסופיה, לוגיקה, אסטרונומיה, פיזיקה, רפואה, מוזיקה
 עיסוק:  פילוסוף, בוטנאי, משורר, פיזיקאי, מוזיקאי, רופא, אסטרונום, סופר, מתמטיקאי, פוליטיקאי 
 הושפע מ:  אריסטו, אל-פאראבי
 השפיע על:  אבן רושד, הרמב"ם, אלברטוס מגנוס
 מדינה:  טאיפת סרגוסה 
 
אבו בכר מוחמד בן יחיא בן א-צאיג (בערבית: أبو بكر محمد بن يحيى بن الصائغ, 1085–1138), הידוע יותר בכינויו אבן באג'ה (בערבית: ابن باجة), היה איש אשכולות אנדלוסי ערבי מוסלמי: אסטרונום, לוגיקן, מוזיקאי, פילוסוף, רופא, פיזיקאי, משורר, ומדען. ידוע במערב בשמו הלטיני Avempace. נולד בסרגוסה, כיום בספרד, ומת ב-1138 בפאס שבמרוקו. היה מייסדה של הפילוסופיה האריסטוטלית בספרד, שינקה מאל-פאראבי.
לאחר ששושלת אלמראבטון (المرابطون, Almoravides) כבשה את ספרד, התמנה אבן באג'ה להיות וזיר שלהם. בתחילה שימש כוזיר של אבראהים אבו בכר אבן תיפלאווית', מושלה האלמורוואדי של סרגוסה, ואף כתב לו שירים, והם נהנו יחד ממוזיקה ויין. אחר כך שימש משך כעשרים שנה כוזירו של יחיא בן יוסוף אבן תשפין, אחיו של יוסוף בן תאשפין.
פנים ארמון אלחפריה בסרגוסה, שם נפגשו האינטלקטואלים הספרדיים, ביניהם אבן באג'ה
לרעיונותיו הפילוסופיים הייתה השפעה ניכרת על תלמידיו אבן טופייל ואבן רושד, וכן על אלברטוס מגנוס ועל הרמב"ם. למרות השתייכותו האדוקה לזרם האריסטוטלי, והימנעותו מלשלב לתוכה מוטיבים דתיים, בניגוד לאבן סינא, עם כל זאת היה מחדש ושופע רעיונות חדשים ומנוגדים למקובל, אלא שהם נכתבו מנקודת מבט אריסטוטלית מובהקת. אבן רושד מתייחס אליו בכבוד רב למרות הביקורת שהוא מותח כלפיו במספר מקומות, וגם הרמב"ם מכבדו ומצטט אותו. בשל מותו בגיל צעיר לא הספיק להשלים את רעיונותיו ולערוך את חיבוריו, אך הדבר לא הפריע לתפוצת רעיונותיו, ורעיונותיו הועברו לדורות הבאים על ידי אבן רושד והרמב"ם, ואף גלילאו גליליי הושפע מרעיונותיו בתחום האסטרונומיה.
אסטרונומיה

הרמב"ם, שלמד אסטרונומיה תחת הדרכתו של אחד מתלמידי אבן באג'ה, כעדותו על עצמו (מורה נבוכים, ח"ב פ"ט), מצטט את חידושו המרכזי של אבן באג'ה בתחום האסטרונומיה, השולל את הימצאותם של אפיציקלים, ומסתייע בכך כדי לערער על סמכותו של אריסטו בקביעותיו ביחס לתנועתם של גרמי השמים:
כבר יודע אתה כי באשר לסדר התנועות והתאמת מהלך הכוכבים אל מה שנראה, הכול נוהג על-פי שני עקרונות: או אפיציקל, או גלגל אכּסצנטרי, או שניהם כאחד.
והנה אעמידך על כך שכל אחד משני עקרונות אלה חורג לגמרי מגדר ההיגיון ומנוגד לכל מה שהתברר בפיזיקה... והנה זה הוא האבסורד שממנו ביקשו להימנע: שיהיה דבר המחליף את מקומו. משום כך אמר אבו בכר אבן אלצאיג [אבן באג'ה] בדבריו הנמצאים בידינו באסטרונומיה, שמציאותו של אפיציקל בלתי-אפשרית. הוא גם הצביע על המסקנה ההכרחית שהזכרנוה. הוא אמר: נוסף לאבסורד [הנזכר] שנובע מזאת, כלומר ממציאות אפיציקל, נובעים מזאת אבסורדים אחרים. והנה אני מבאר לך אותם... שמעתי שאבו בכר [אבן באג'ה] ציין שהוא המציא אסטרונומיה אשר אין בה אפיציקל, אלא רק גלגלים אכּסצנטריים בלבד. לא שמעתי זאת מפי תלמידיו. ואף אילו באמת אמר זאת לא היה מרוויח בזאת רווח גדול, שהרי גם האכסצנטריות היא חריגה מן העקרונות שקבע אריסטו, אשר אין להוסיף עליהם. אני הוא שהערתי על כך...
יודע אתה שאבו בכר אבן אלצאיג [אבן באג'ה], בדבריו על הפיזיקה, מטיל ספק האם ידע אריסטו על יציאתה של השמש חוץ-למרכז ונמנע מלדבר על כך ועסק במה שמתחייב מן הנטייה, כיוון שאין להבחין בין פעולת היציאה-חוץ-למרכז לבין פעולת הנטייה - או שמא לא השיג את היציאה חוץ-למרכז. האמת היא שהוא לא השיג אותה ולא שמע עליה מעולם. כי המתמטיקה לא הגיעה בימיו לידי שלמות. אילו שמע על היציאה-חוץ-למרכז היה מכחיש אותה הכחשה נמרצת, שכן אילו הייתה נכונה בעיניו - היה נבוך מבוכה רבה לגבי כל מה שהניח בתחום זה.
בפירושו ל"מטאורולוגיה" של אריסטו, מציע אבן באג'ה תאוריה משלו להיווצרותה של גלקסיית שביל החלב. אריסטו האמין ששביל החלב נוצר כתוצאה מפליטת אש לוהטת של מספר רב של כוכבים גדולים הסמוכים זה לזה. לעומתו, טען אבן באג'ה, שאין שביל החלב אלא אורם של כוכבים רבים סמוכים זה לזה, כאשר כתוצאה מתופעת השבירה הם יוצרים מצג של רצף.
פיזיקה

בניגוד לדעה שרווחה במכניקה הקלאסית באותה עת, כעמדה שיוחסה לאריסטו, לפיה גוף נע רק כל עוד מופעל עליו כוח המניע אותו, או שהוא נע מתוך שאיפה לשוב למקומו הטבעי, חידש אבן באג'ה את התפיסה ההפוכה, לפיה התנועה תמשיך להיות אחידה ורציפה כל עוד לא יופעל עליה כוח העוצר אותה. עיקרון זה שימש לימים כבסיס המכניקה הקלאסית של הפיזיקאים מהעת החדשה, כמו גלילאו גליליי, שהוכיח את העיקרון הזה וסתר את הדעה הקדומה.
גם הגדרתו של אבן באג'ה למהירות זהה להגדרתו של גלילאו גליליי:
מהירות = כח תנועה - התנגדות
.
אבן באג'ה גם היה הראשון לנסח את החוק, שלימים הפך לחוק השלישי בחוקי התנועה של ניוטון, לפיו גוף המפעיל כוח כלשהו על גוף אחד, הגוף השני מפעיל על הגוף הראשון כוח השווה בעצמתו אך מנוגד בכיוונו.
כמו כן השפיע אבן באג'ה על ניתוחיו של תומאס אקווינס בעניין התנועה.
תורת הנפש

אבן באג'ה ביסס את מחקריו הפסיכולוגיים על הפיזיקה. הוא טען שהדבקות בשכל הפועל הוא היכולת העליונה והתכלית האחרונה של המין האנושי, כאשר על ידי פיתוח אינטלקטואלי מגיע האדם לידי דבקות בשכל הפועל ובכך הוא זוכה לנצח, ובכך דעתו שונה מדעתם של אבן סינא ואל-ע'זאלי שראו את הדבקות בשכל הפועל כתחנת ביניים לדבקות האקסטטית במחויב המציאות, שהוא האל.
אבן באג'ה מצביע באופן נחרץ על כך שהשכלים הטהורים אין בהם ריבוי ולא שום גוונים אישיים, וכך לאחר המוות אין קיום לנפש האינדיבידואלית. עמדה אריסטוטלית זו נוסחה על ידו באופן הברור ביותר, מתוך התנגדות לעמדתו של אבן סינא על הנפש. עמדה זו השפיעה על הרמב"ם ועל תורת הנבואה שלו, והוא פירש על פיה את שלמותם של משה והפילוסופים החשובים, בכך שהם הגיעו לדבקות מוחלטת בשכל הפועל.
בנוסף כתב אבן באג'ה מאמרים רבים על החושים ועל הדמיון. הוא הגיע למסקנה שבלתי ניתן לרכוש ידע באמצעות החושים בלבד, אלא יש צורך בתיווכם של כוחות אינטליגנציה פרטיים.
תורת המדינה

ספרו החשוב ביותר של אבן באג'ה הוא תַדְבִּיר אלמֻתַּוַחִד, "הנהגת המתבודד". בספר זה הוא פורס את משנתו בעניין הנהגת המדינה, המנוגדת למשנתם של אל-פאראבי ופילוסופים רבים אחרים, שראו את שאיפתם האוטופית בכינון מדינה שתנהג על פי חוקי החכמה והפילוסופיה. בניגוד להם, סבר אבן באג'ה שבמצב השורר בזמננו שאין סיכוי שישתנה לטובה בעתיד המשוער, אין אפשרות לפעול לכינונה של עיר פילוסופית. בהתאם לכך משנה אבן באג'ה את כל אופייה של הפילוסופיה: הוא מייעץ לפילוסוף לבחור בחיי בדידות, ואך ישא ויתן ברוחו עם חבריו הפילוסופים, אלה שהיו לפני ואלו החיים כמוהו בהתבודדות בארצות שונות ואף רחוקות.
עמדתו זו של אבן באג'ה התאפשרה לאור תורת הנפש שלו, לפיה שלמותו של האדם היא בדבקותו בשכל הפועל, ודבקות זו אינה זוקקת חברה פילוסופית, אלא היא תוצאה של מאמץ אישי, ואפשר לזכות בה ביתר קלות מתוך התבודדות. יש הרואים בהמלצתו של הרמב"ם לחיות חיי בדידות (מו"נ ח"ג פנ"א) השפעה של אבן באג'ה.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה העברית, כרך א', טור 27
האנציקלופדיה של האסלאם, מהדורה חדשה, כרך ג', עמ' 728–729
אליעזר זאב ברמן, אבן באג'ה והרמב"ם: פרק בתולדות הפילוסופיה המדינית, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1959
שלמה פינס, 'המקורות הפילוסופיים של מורה נבוכים', בין מחשבת ישראל למחשבת העמים, ירושלים תשל"ז, עמ' 145–149
אבן באג׳ה, הנהגת המתבודד, הוצאת אִדרא, 2023
הערות שוליים

↑  http://plato.stanford.edu/entries/ibn-bajja/#LifCir
↑  מורה נבוכים, ח"ב פרק כד, על פי תרגומו של מיכאל שוורץ
↑  Ernest A. Moody (June 1951). "Galileo and Avempace: The Dynamics of the Leaning Tower Experiment (II)", Journal of the History of Ideas 12 (3), p. 375-422 [379].
↑  שלמה פינס, (1964), "La dynamique d’Ibn Bajja", in Mélanges Alexandre Koyré, I, 442-468 [462, 468], Paris.
(cf. Abel B. Franco (October 2003). "Avempace, Projectile Motion, and Impetus Theory", Journal of the History of Ideas 64 (4), p. 521-546 [543].)
↑  ראו: אליעזר זאב ברמן, אבן באג'ה והרמב"ם: פרק בתולדות הפילוסופיה המדינית, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית, ירושלים תשי"ט ; צבי בלומברג, "אל-פראבי,אבן באג'ה והרמב"ם על הנהגת המתבודד, מקורות והשפעות", סיני ע"ח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602013005171  BNC: 000264816  BNE: XX979867  BnF: cb124381704 (data)  CANTIC: a10487438  CiNii: DA08510317  GND: 118859803  ICCU: UBOV111684  ISNI: 0000 0001 1874 2991  LCCN: n84022251  MusicBrainz: 5cea0c60-23c8-4d17-a067-76292c478c78  NKC: xx0239346  NTA: 071576584  SELIBR: 37408  SUDOC: 033522936  Trove: 788856  VcBA: 495/53263  VIAF: 226034628   WorldCat (עם VIAF): 226034628
יום תרומת הדם הבין-לאומי

חגיגות יום תרומת הדם העולמי בפורט הרקורט, ניגריה, 2014
חגיגות יום תרומת הדם העולמי ב-2016 בזאגרב, קרואטיה, במשחק שח סימולטני של רב-אמן נגד תורמי הדם
יום תרומת הדם הבין־לאומי (באנגלית: World Blood Donor Day) הוא מועד בין־לאומי של האומות המאוחדות וארגון הבריאות העולמי המצוין מדי שנה ב-14 ביוני. ציון המועד החל בשנת 2004, ומטרתו היא העלאת מודעות לצורך בתרומת דם ברחבי העולם והכרת תודה לתורמי הדם. המועד נקבע ל-14 ביוני, יום הולדתו של הרופא והביולוג, זוכה פרס נובל קרל לנדשטיינר אשר ידוע בשל סיווג הדם.
במדינות רבות אין אספקה מספקת של דם בטוח, ושירותי הדם עומדים בפני האתגר להנגיש מספיק דם, תוך הקפדה על איכותו ובטיחותו. בשנת 2014, 73 מדינות עדיין תלויות במידה רבה בתורמים בתשלום. כתוצאה מכך, ארגון הבריאות העולמי ראה חשיבות בהעלאת המודעת לצורך בתרומות הדם.
ראו גם

יום הבריאות הבין־לאומי
יום ללא עישון