ציר הזמן של ההיסטוריה האבולוציונית של החיים
ציר הזמן > עידן פרוטרוזואיקון

| זמן | תהליך אבולוציוני |
| --- | --- |
2,400: תיאור גרפי של הערכת חלק החמצן באטמוספירה (אדום- מקסימלית, ירוק-מינימלית) לאורך השנים. שלב 1: לפני 3.85-2.45 מיליארד שנים. שלב 2: לפני 2.45-1.85 מיליארד שנים. שלב 3: לפני 1.85-0.85 מיליארד שנים. שלב 4: לפני 0.85-0.54 מיליארד שנים . שלב 5: לפני 0.54 מיליארד שנים ועד ימינו. ציר ה-Y מבטא את הלחץ החלקי של החמצן ביחידות לחץ של אטמוספירה. למשל, אם כתוב 0.3 ז"א, שהיו באטמוספירה 30% חמצן. כיום אחוז החמצן הוא בערך 21% הכחדה המונית - אסון החמצן שבו נכחדו כמעט כל המינים של מיקרואורגניזמים אל-אווירניים ואת מקומם תפסו המינים האווירנים. ריכוז החמצן האטמוספירי היה אפסי ובו התפתחו חיידקים. עם הזמן הופיעו כחוליות (ציאנובקטריה). תהליך הפוטוסינתטיזה שחרר חמצן לאטמוספירה. מאגרי הברזל העצומים שהתקיימו בעבר מנעו את העלייה המהירה בריכוז החמצן, שגרם להם להתחמצן ולהפוך לתחמוצת הברזל (FeO). לאחר שהתחמצנה כמות מספיק גדולה של ברזל החל גידול בכמות החמצן האטמוספירי. דבר זה היה קטלני עבור רוב מיני אל-אווירניים. הידע על השינוי באטמוספירה הקדומה התפתח בעקבות עבדותו של Preston Cloud בשנות ה-1970. חמצן דו-אטומי (O2) הוא דו-רדיקל שממנו נגזרים מספר רעלים היכולים לגרום למוות תאי. לחיידקים האל-אווירניים המוחלטים (אובליגטורים) אין מנגנוני הגנה נגד נגזרות החמצן הרעילות, ולפיכך הם לא מסוגלים להתקיים בנוכחות כמות כלשהי של חמצן ולכן רובם נכחדו. חיידקים ופטריות אל-אווירניים מעטים מצאו מקלט באזורים נטולי חמצן והצליחו לשרוד, והם אבותיהם הקדומים של החיידקים האל-אווירניים המוחלטים של ימינו. ברוב התאים האווירניים ניתן למצוא מנגנוני נטרול של החמצן המהווים עדות להסתגלות לאסון החמצן - אברוני פראוקסיזומים. הפרוקסיזומים מנטרלים את החמצן באמצעות אנזים מיוחד. מבחינה אבולוציונית האברונים הללו לא מפותחים, אך הם אלו שאפשרו את התפתחות התאים האיקריוטיים. תחילתה של טקטוניקת הלוחות ותהליך ההפחתה.
עד 1,850: פירוט של מערכת הרשתית תוך-פלזמית האוקריוטית ומרכיביהתאים אאוקריוטיים, המכילים אברונים הקשורים לממברנה עם תפקודים מגוונים, שמקורם כנראה בפרוקריוטים הבולעים זה את זה באמצעות פגוציטוזה. וירוסים חיידקיים (בקטריופאגים) מופיעים בסמוך להתבדלות בין השושלת הפרוקריוטית והאיקריוטית. אווירה רווית חמצן, מאפשרת התפשטות החיים האיקריוטים.
1,300: הפטריות הקדומות ביותר.
עד 1,200: מיוזה ורבייה מינית (זוויג) באוקריוטים חד-תאיים, ייתכן שבאב הקדמון המשותף של כל האיקריוטים או ב"עולם ה-RNA". רבייה מינית מגבירה את הקצב של תהליך האבולוציה.
עד 1,000: איקריוטים ראשונים עוברים אל היבשה. הם היו פוטוסינתטים ורב-תאיים, מה שמעיד על כך שצמחים התפתחו הרבה יותר מוקדם ממה שחשבו בתחילת המחקר האבולוציוני.
750: פרוטוזואה ראשונה (לדוגמה: Melanocyrillium, Blepharisma japonicum), תחילת האבולוציה של בעלי החיים.  Blepharisma japonicum(אנ'), פרוטוזואה ריסנית, קבוצה של חד-תאיים איקריוטיים, המאופיינים באברונים דמויי שערות המזדקרים מהתא ונקראים ריסנים.
720 – 630: כדור הארץ ככדור שלגכדור הארץ ככדור שלג, תופעה שנגרמה על ידי התפתחות צמחי היבשה או הביאה להתפתחותם, הגדילה את כמות החמצן באטמוספירה והפחיתה את כמות הפחמן הדו-חמצני. הדעות חלוקות אם תופעה זו הגדילה או הפחיתה את המגוון הביולוגי ואת קצב האבולוציה.
600: הצטברות של חמצן באטמוספירה מאפשרת היווצרות של שכבת אוזון.
580 – 542:  דיקינסוניה, בעל חיים פרהיסטורי שחי בסוף תקופת האדיקר שבסוף עידן העל פרקמבריון, לפני 567 עד 550 מיליון שנה.האורגניזמים הרב-תאיים המימיים הגדולים והמורכבים הראשונים (Ediacaran biota(אנ')). דיקינסוניה, מופיע לראשונה בתיעוד מאובנים.
580 – 500: הפיצוץ הקמבריוני: רוב המערכות המודרניות של בעלי חיים מופיעות.
550 – 540: מסרקנים, ספוגיים, אלמוגים ושושנות ים, Ikaria wariootia (בילטריה קדמון).Dinoflagellate Ceratium furca (אנ'), מין של דינופלגלטים(אנ') ימיים.