מלחמות המהפכה הצרפתית
מלחמת הקואליציה הראשונה > 1796

הצרפתים הכינו מתקפה גדולה בשלוש חזיתות, עם ז'ורדאן ומורו באזור הריין ובונפרטה בחזית האיטלקית. שלוש הארמיות נועדו לחבור זו לזו בטירול ומשם לצעוד לווינה. הצרפתים התקדמו במהירות לתוך שטח גרמניה, כאשר מורו צועד לתוך בוואריה ולפאתי טירול עד ספטמבר, אך ז'ורדאן הובס על ידי דוכס טשן באמברג ב-24 באוגוסט ובווירצבורג ב-3 בספטמבר, ושתי הארמיות נאלצו לסגת מעבר לריין כתוצאה מכך.
המערכה באיטליה, בפיקודו של נפוליאון, הייתה הצלחה גדולה. נפוליאון עזב את פריז ב-11 במרץ והגיע לניס כדי ליטול את הפיקוד על ארמיית איטליה החלשה והלוקה בציודה. עם הגיעו ב-26 במרץ כבר התארגנה הארמייה מחדש ונפוליאון התרשם שמצבם של חייליה השתפר, מה שאפשר לו לבצע תוך זמן קצר את תוכניתו לפלישה לאיטליה אותה ניסה לקדם במשך שנים - מעבר דרך הרי האפנינים סמוך לאלטארה שבסאבונה במטרה לתקוף את עמדות האויב בסבה (Ceva).
המערכה במונטנוטה (10–28 באפריל) החלה לאחר שהאוסטרים ניסו לתקוף את האגף המזרחי של הצרפתים סמוך לגנואה. נפוליאון הגיב בהתקפת נגד וריסק את האגף הימני של בעלות הברית בקרב מונטנוטה ב-12 באפריל. למחרת הביס נפוליאון את הצבא המשולב של אוסטריה וסרדיניה בקרב מילסימו. ב-14–15 באפריל זכה בניצחון נוסף בקרב דגו השני והדף את האוסטרים לכיוון צפון-מזרח, הרחק מבעלי בריתם הפיימונטים. מרוצה מנטרולם הזמני של האוסטרים, מיהר נפוליאון לתקוף את פיימונטה בסבה וזכה בניצחון מכריע על כוחותיה בקרב מונדובי. שבוע לאחר מכן חתמה פיימונטה על הסכם שביתת נשק בקראסקו ויצאה מהמלחמה. ב-18 במאי נחתם חוזה פריז, במסגרתו ויתרה פיימונטה לצרפת על סבויה וניס ואפשרה לה להקים בשטחה בסיסים לפעולה כנגד אוסטריה.
לאחר הפוגה קצרה ביצע נפוליאון תנועת איגוף מבריקה וחצה את הפו בפיאצ'נצה כשהוא מנתק כמעט לחלוטין את קווי האספקה של האוסטרים. האוסטרים הצליחו לסגת לאחר קרב פומביו ב-7–9 במאי, והמשמר האחורי שלהם הובס בקרב לודי ב-10 בחודש, אך אפשר את המשך נסיגת הכוח העיקרי, בעוד הצרפתים כובשים את מילאנו. נפוליאון פנה שוב מזרחה, הביס את האוסטרים בקרב בורגטו וביוני החל לצור על מנטובה, שהייתה הבסיס האוסטרי החזק ביותר באיטליה. האוסטרים נסוגו בינתיים צפונה, למורדות הגבעות של טירול.
במהלך יולי ואוגוסט שלחה אוסטריה צבא חדש בפיקודו של זיגמונד פון ורמסר, שתקף לעבר מנטובה דרך הגדה המזרחי של אגם גארדה ושלח כוח נוסף, בפיקודו של פטר פון קוסדנוביץ', דרך הגדה המערבית במטרה לכתר את נפוליאון. נפוליאון ניצל את המשגה האוסטרי של פיצול כוחם והביס אותם בנפרד, אך גם נטש במהלך הקרבות את המצור על מנטובה, שנמשך כחצי שנה נוספת (בספרו "על המלחמה" ציין קארל פון קלאוזביץ שהמצור היה יכול להמשך אם היה נפוליאון מקיף את העיר בטבעת מצור). צבאו של קוסדנוביץ' הובס ב-3 באוגוסט בלונאטו וזה של ורמסר בקסטוגליאונה ב-5 בחודש. ורמסר נסוג בחזרה לטירול ונפוליאון חידש את המצור על מנטובה.
בספטמבר צעד נפוליאון שוב צפונה, לעבר טרנטו שבטירול, אך במקביל התקדם ורמסר למנטובה דרך עמק נהר ברנטה, כשהוא משאיר את פאול דוידוביץ' מאחור להעסיק את הצרפתים. נפוליאון הביס את הכוח שנשלח לעכב אותו ב-4 בספטמבר בקרב רוברטו ואז רדף אחרי כוחותיו של ורמסר במורד הברנטה והביס אותם ב-8 בחודש בקרב בסאנו הראשון. ורמסר החליט לסגת למנטובה עם חלק גדול מכוחותיו ששרדו את הקרב. האוסטרים חמקו מניסיונותיו של נפוליאון ליירט אותם אך נהדפו לתוך העיר לאחר קרב קצר ב-15 בחודש. כתוצאה מכך נלכדו כ-30,000 איש בתוך העיר, מספר שהתדלדל במהירות בשל מחלות, אבידות בקרב ורעב.
האוסטרים שלחו צבא נוסף, בפיקודו של ג'וזף אלבינצי, נגד נפוליאון בנובמבר. פעם נוספת פיצלו האוסטרים את צבאם, כשהם שולחים הקורפוס בפיקודו של דוידוביץ' מצפון, בעוד הכוח העיקרי של אלבינצי תוקף ממזרח. בשלבים הראשונים ניצחו האוסטרים את הצרפתים בקרב בסאנו השני (6 בנובמבר), בקליאנו (6–7 בנובמבר) ובקלדיארו (12 בנובמבר), אך נפוליאון הביס את אלבינצי בקרב ארקולה, דרומית-מזרחית לוורונה (15–17 בנובמבר). לאחר מכן פנו הצרפתים כנגד דוידוביץ' ורדפו אחר כוחותיו לתוך טירול. הניסיון שעשה ורמסר להגיח מתוך מנטובה ולתקוף את הצרפתים היה מאוחר וללא תוצאות.
המלחמה בוואנדה הסתיימה סופית ביולי 1796 בניצחון הכוחות הרפובליקנים בפיקודו של לאזאר הוש, אך בדצמבר נכשל ניסיונו לפלוש לאירלנד.