stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה הכהן שאקו

| --- | --- |

הרב שאקו מימין לצד הרב בן ציון אטון
 לידה:  1878 ה'תרל"ח ירושלים
 פטירה:  1952 (בגיל 74 בערך) ה'תשי"ב ירושלים
 מקום פעילות:  ירושלים ויפו בארץ ישראל, ואלכסנדריה שבמצרים
 תקופת הפעילות:  ?–1952 
 תחומי עיסוק:  חינוך והוראה
הרב יהודה שאקו בילדותו (משמאל) עם אמו ואחיו, 1886
הרב יהודה הכהן שאקו (1878–1952) היה מורה ומחנך ירושלמי, מזכיר בית הדין באלכסנדריה שבמצרים, ראש השוחטים ואב בית הדין של העדה הספרדית בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת 1878 (ה'תרל"ח) לבכורה אסתר פינסו ולרב רפאל יהושע הכהן שאקו שהיה מעסקני ומרבני העיר. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון, ומשם המשיך לישיבת תפארת ירושלים, שם למד אצל הרב יצחק אשכנזי ורבי מנחם בכר יצחק. כשבגר נישא למזל דוננא בת אלעזר אליהו מזרחי.
בשנת 1901 (ה'תרס"א) החל לשמש כשוחט של העדה הספרדית ביפו, ובמקביל עסק בהוראה ובחינוך תלמידים. לאחר שש שנים ביפו, נסע למצרים בשליחות בית החולים שער ציון, שם הוצעה לו משרת סופר ומזכיר בית הדין של הרב אליהו בכור חזן שבאלכסנדריה, ונענה לה בחיוב. בתקופה זו מסר במקביל שיעורים לאברכים בישיבת "כתר תורה" המקומית.
בשנת 1910 (תחילת ה'תר"ע) חזר לירושלים והחל לשמש כשוחט של העדה הספרדית בעיר. בד בבד שימש כמורה הראשי לתלמוד בבית הספר דורש ציון במשך 18 שנים.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו), במסגרת הרבנות הראשית, הקים הרב יעקב מאיר ארבעה בתי דין מטעם העדה הספרדית בירושלים, והרב שאקו מונה לשמש כדיין באחד ההרכבים, לצד הרב יוסף מרדכי הלוי ואב בית הדין הרב אברהם פילוסוף. בהמשך כיהנו לצידו כדיינים הרב ברוך בן-חיים הרב עזרא עטיה והרב עובדיה יוסף.
החל משנת 1927 (ה'תרפ"ז) נמנה עם לומדי ורבני ישיבת פורת יוסף, והיה המשגיח האחראי על הלימודים בתלמוד תורה של הישיבה.
בשנת 1941 (ה'תש"א) מונה לכהן כאב בית הדין של העדה הספרדית בירושלים.
הלך לעולמו ב-14 ביולי 1952 (כ"א בתמוז ה'תשי"ב).
פרסם מספר חידושי תורה ופסקי הלכה בנושאי שחיטה, וחלק מחידושיו פורסמו בהמאסף בשנת ה'תרע"ג.
אחיו יוסף הכהן שאקו ניהל במשך שנים רבות את בית הספר של כל ישראל חברים בירושלים.
יוסף מנדלסון

דיוקן יוסף מנדלסון
יוסף מנדלסון (11 באוגוסט 1770 - 24 בנובמבר 1848) היה בנקאי יהודי-גרמני.
קורות חיים

בנו של משה מנדלסון, אשר נולד לאחר שתי בנות. הוא היה ילד מוכשר ואביו השקיע רבות בחינוכו; הוא שכר לו את הרץ הומברג כמורה פרטי ללימודי יהדות, את ר' שלמה דובנה כמורה לעברית ומורים אחרים ללימוד שפות ומדעים. פרויקט "הביאור" של אביו לתורה התפתח מחומר הלימוד שהכין אביו כאשר לימד אותו. הוא השתתף בשיעורי הפילוסופיה שהעביר אביו בשנותיו האחרונות, ושעל פיהם פרסם האב את ספרו Morgenstunden ("מועדי שחר"), וכן שמע שיעורים בפיזיקה מפי מרקוס הרץ ובכימיה מפי הכימאי הגרמני מרטין היינריך קלפרות. מצעירותו היה ידיד קרוב של אלכסנדר פון הומבולדט ובהמשך ימיו אף תמך בו תמיכה כספית.
ב-1792 הקים בברלין את "אגודת הידידים" (Gesellschaft der Freunde), קבוצה של אינטלקטואלים בורגנים יהודים, שעזבו את המסורת ואימצו השקפות של נאורות, וביקשו לתמוך זה בזה בהתנגדותם להנהגה הרבנית האורתודוקסית. באגודה היו חברים בתקופות שונות גם שלמה מימון ויצחק אייכל, והיא פעלה מספר שנים עד שדעכה בסביבות 1800.
בשנות התשעים היה מנהל חשבונות של משפחת איציג העשירה וב-1795 הקים בברלין יחד עם אחיו אברהם את "בנק מנדלסון". לצד עיסוקו המרכזי בבנקאות המשיך לעסוק בספרות ובמדע ופרסם ספרים. הביוגרפיה של משה מנדלסון, שפרסם בנו בנימין גאורג מנדלסון (1794–1874), הייתה במידה רבה פרי יצירתו שלו. בנו השני, אלכסנדר מנדלסון (1798–1871), היה היחיד מבין נכדיו של משה מנדלסון שנותר יהודי; הוא עמד בראש בנק מנדלסון אחרי מות אביו.
יוסף יעקב קאלבו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1800 טימישוארה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  30 בספטמבר 1875 (בגיל 75 בערך) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 תקופת הפעילות:  מ-1861
 
יוסף יעקב קאלבו (בגרמנית: Josef Jakob Kalwo, בערך 1800 טמשוואר, בימינו טימישוארה - 30 בספטמבר 1875 וינה) היה עיתונאי, סופר, הומוריסטן ומשורר עממי יהודי אוסטרי, בן לעדה הספרדית בבאנאט. הוא כתב בשפת הלאדינו המדוברת (או ג'ודזמו). נחשב לחלוץ הכתיבה ההומוריסטית בלאדינו.
קורות חיים

יוסף יעקב קאלבו נולד כבן לעדה הספרדית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, אז חלק מהאימפריה האוסטרית. בשנות ה-1830 השתקע בבירת האימפריה, וינה, בה השתלב בעדת היהודים הספרדים או ה"טורקים". לרוב התפרנס מסחר בתרנגולות וב"גזוז" ("סודה").
בשנות ה-1860 שמו התחיל להתפרסם בעיתונות המקומית בשפת הלאדינו.
בשנים 1872-1861 היה עורך בעיתונו של שם טוב סמו, "אל קוראו דה ויינה" ושיתף פעולה באופן אינטנסיבי במגזין "גאורטה דה אסטוריה" (גן ההיסטוריה) ובמוסף הספרותי "אל טרזורו דה לה קאזה", גם הם מיסודו של סמו. יחד עם שם טוב סמו ערך קאלבו בשנת 1864 את העיתון "אל דרגומן" (המתורגמן). קאלבו ערך בווינה גם את העיתון "אל נאסיונל" (1868-1866), הכתוב באותיות לטיניות ואת הקונטרס החגיגי "ריזי ביזי" (1867).
למשך תקופה מסוימת, בעקבות יוזמה של סמו, דגל קאלבו ב"רה-היספניזציה" של שפת הלאדינו במעבר לאלף-בית לטיני. בשנת 1866 במאמר שפרסם קאלבו בעיתונו "אל נאסיונל" תחת הכותרת "א לוס ג'ודיאס אספניולס קה אן טודו אל מונדו" (לכל היהודים הספרדים שבכל העולם") הוא קרא לנטישת הלאדינו לטובת השפה הספרדית המודרנית. מפני שכנראה רעיונות אלה לא היו פופולריים, מאוחר יותר הוא זנח אותם.
בשנת 1872 למורת רוחו פוטר קאלבו מעריכת העיתון "קוראו דה ויינה" כדי שיוחלף על ידי חתנו של סמו, אדולף פון זמלינסקי.
יוסף קאלבו היה נשוי לבאבט לבית ברוך (1879-1814), אולי בתו של הרב ראובן ברוך, גם הוא יליד טימישוארה. לזוג נולדו שלושה ילדים:יעקב (יליד 1835),לאופולד (יליד 1840) ואברהם (יליד 1842).
קאלבו נפטר בשנת 1875 והובא לקבורה לבית העלמין והרינגר בווינה.
מבחר כתביו

רוסקאס דה פורים פארה נשים ואנשים" - קובץ אפוריזמים, אמרות שפר, קוריוזים, שירונים וכו' לרגל חג הפורים - פורסמו במדור מיוחד בעיתונים של שם טוב סמו (1864)
מדורים קבועים במוסף "סאלה דה פאסאטיימפו" (אולם הבילויים):
קארטס בובאס" (מכתבים שטותיים) - של החלבג'י (חלבג'י באשי) חג'י אל אשתו מג'י - סטירות הסגנון עממי על החברה בת זמנו
אחרי 1869 - "ג'וחיאדאס" (מעשי ג'וחא וג'וחאיקו בנו) - סיפורים מצחיקים על ג'וחא, בגרסה הספרדית והמע'רבית של נאסר א-דין חוג'ה או מוללה נאסר א-דין
לקריאה נוספת

Díaz-Mas, Paloma y María Sánchez Pérez (eds.), Los sefardíes ante los retos del mundo contemporáneo: identidad y mentalidades, Madrid, CSIC, 2010, pp. 49, 150, 322.
Romero, Elena, La creación literaria en lengua sefardí, Madrid, Mapfre, 1992, p. 187
Bunis, David M. "The Judezmo Press as a Forum for Modern Linguistic Discourse" en Sánchez, Rosa y Marie-Christine Bornes Varol (eds.), La presse judéo espagnole, support et vecteur de la modernité, Istanbul, Libra Kitap, 2013, pp. 143-180
הערות שוליים

↑  מעבר כזה הוגשם למעשה בטורקיה
↑  רוסקס דה אלחאשו הוא השם הניתן בבלקנים ל"אוזני המן"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518950505171  VIAF: 315204116   WorldCat (עם VIAF): 315204116 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוסף יעקב קאלבו".
טורקמניסטן איירלינס

טורקמניסטן איירלינס (באנגלית: Turkmenistan Airlines; בטורקמנית: Türkmenhowaýollary/ Түркменховаёллары) היא חברת התעופה הלאומית של טורקמניסטן ובסיסה הראשי ממוקם בנמל התעופה הבינלאומי אשגבאט. החברה מפעילה טיסות מסחריות וטיסות תובלה ליעדים פנימיים ובינלאומיים.
תולדות החברה

החברה הוקמה ב-4 במאי 1992. ב-1992 הייתה חלוצת חברות התעופה הסובייטיות לשעבר שרכשו מטוס בואינג 737. באפריל 1993 הצטרפה ל-ICAO. טיסת התובלה הראשונה של החברה הושקה באפריל 1993, במטוס האיליושין Il-76, מאשגבט לברסט.
משנת 2001 החלה החברה להמיר את צי המטוסים שלה מהתקופה הסובייטית לצי מחודש יותר של מטוסי בואינג 717. אלה שימשו בעיקר לטיסות פנים, עד שיצאו משימוש. 7 מטוסי בואינג 717 נרכשו; הראשון הוצג בתערוכת הסלון האווירי במוסקבה ב-2001. בשנת 2009 הודיעה חברת בואינג כי טורקמניסטן איירלינס הזמינה ארבעה מטוסי בואינג 737 - 700 בשווי של 192 מיליון דולר אמריקאי. במאי 2013 נוסף מטוס בואינג 737 - 800 לצי.
בשנת 2012 נשאה החברה 57,500 נוסעים ל-15 יעדים בינלאומיים, ו-90,000 נוסעים בקירוב בחודש, ליעדים פנימיים.
בפברואר 2019 הקפיאה הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה את אישורה של החברה לטוס מעל שמי אירופה, מה שמאלץ את החברה להימנע מלטוס מעל שמי בריטניה, צרפת וגרמניה.
יעדים

נכון לאפריל 2015 החברה מפעילה טיסות ל-23 יעדים בינלאומיים ופנימיים מבסיסה בנמל התעופה אשגבט, ומבסיסה המשני בנמל התעופה טורקמנבט.
יעדים > שותפות קוד

החברה מקיימת שותפות קוד עם חברות התעופה בלאביה ו-S7 איירליינס.
צי המטוסים

צי המטוסים נכון לפברואר 2019:
| מטוס | בשירות | בהזמנה | קיבולת נוסעים> C | קיבולת נוסעים> Y | קיבולת נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 700–737 | 4 | — | 8 | 118 | 126 |  |
| בואינג 700–737 | 4 | — | — | 149 | 149 |  |
| בואינג 737–800 | 8 | — | 16 | 144 | 160 |  |
| בואינג 200–757 | 3 | — | 16 | 173 | 189 |  |
| בואינג 777-200LR | 2 | 1 | 28 | 263 | 291 |  |
צי אח"מים
| בואינג 700–737 | 1 | — |  |  |  |  |
| BBJ1 | 1 | — |  |  |  |  |
| בואינג 777-200LR | 1 | — |  |  |  |  |
| בומברדיה צ'לנג'ר 870 | 1 | — |  |  |  |  |
צי מטוסי התובלה
| איליושין Il-76 | 8 | — |  |  |  |  |
| סה"כ | 29 | 1 |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  ТУРКМЕНСКИЕ АВИАЛИНИИ» ПОЛУЧИЛИ ЕЩЕ ОДИН «БОИНГ», ‏2 בפברואר 2001 (ברוסית)
↑  Banned Turkmenistan Airlines leaves thousands stranded, BBC, ‏4 בפברואר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015094063  VIAF: 316879402   WorldCat (עם VIAF): 316879402
טורקמניסטן במשחקים האולימפיים

טורקמניסטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הטורקמניסטנים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
טורקמניסטן הייתה המדינה האחרונה מבין המדינות שהרכיבו את ברית המועצות שזכתה במדליה אולימפית. המשלחות הטורקמניות שנשלחו עד כה היו קטנות (7 עד 10 ספורטאים), ולהישגים הגבוהים ביותר הגיעו מרימי המשקולות אומורבק בזרבייב וטולקונבק חודייברגנוב. בזרבייב סיים במקום השביעי באולימפיאדת אתונה (2004) ובמקום השישי באולימפיאדת לונדון (2012), וחודייברגנוב סיים במקום השביעי באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
באולימפיאדת טוקיו 2020 זכתה טורקמניסטן במדליה אולימפית לראשונה בתולדותיה לאחר שפולינה גורייבה סיימה שנייה בענף הרמת משקולות.
טורקמניסטן מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 0 | 1 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  הרמת משקולות | 0 | 1 | 0 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 0 | 1 |
ראו גם

טורקמניסטן במשחקים הפאראלימפיים
טורקמניסטן במשחקים האולימפיים לנוער
ברית המועצות במשחקים האולימפיים
המשלחת המאוחדת במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  דור הופמן, עקפה את ישראל: מדליה היסטורית לטורקמניסטן, באתר ישראל היום, 27 ביולי 2021
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
יום ראשון העקוב מדם (1921)

ערך זה עוסק ביום ראשון העקוב מדם של 1921. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הצבא האיטלקי חוסם את רחובות העיר לאחר האירוע
 מידע כללי
 מיקום:  בולצנו 
 קואורדינטות:  46°29′53″N 11°21′17″E﻿ / ﻿46.498113°N 11.35478°E﻿ / 46.498113; 11.35478
 תאריך:  24 באפריל 1921 
 נפגעים
 הרוגים:  1
 פצועים:  כ-50
 he
 
כרזה המזמינה ליריד המסורתי
יום ראשון העקוב מדם של 1921 (בגרמנית: Bozner Blutsonntag) הוא כינויו של יום רווי אלימות ב-24 באפריל 1921, בו תקפו פשיסטים איטלקים את משתתפי תהלוכת תלבושות מסורתית בבולצנו שבנפת דרום טירול, איטליה, שרוב תושביה הם ממוצא גרמני.
האירוע

נפת דרום טירול סופחה לאיטליה אחרי מלחמת העולם הראשונה, ורוב תושביה הם ממוצא גרמני.
ב-24 באפריל 1921 נערך במדינת טירול (השייכת לאוסטריה) משאל עם לגבי אנשלוס לרייך הגרמני. הפשיסטים, שהיו באותה תקופה כוח צבאי למחצה שהיה מעורב במקרי אלימות ברחבי איטליה, ראו את הפתיחה המקרית של יריד האביב בבולצנו באותו יום כפרובוקציה הקשורה במשאל העם, והחליטו לשבש את מצעד התלבושות המסורתי (אנ') שנערך במהלך היריד. למרות האזהרות, השלטונות האיטלקיים לא נקטו באמצעי אבטחה כדי להגן על האוכלוסייה המקומית.
בבוקר 24 באפריל 1921 הגיעו לתחנת הרכבת בבולצנו כ-290 פשיסטים, והצטרפו לכ-120 תומכי התנועה הפשיסטית מקומיים. במהלך תהלוכת התלבושות המסורתית תקפו הפשיסטים את המשתתפים והצופים באלות, אקדחים ורימוני יד. כ-50 אזרחים נפצעו, חלקם באורח קשה. פרנץ אינרהופר, מורה מעיירה סמוכה, נורה למוות בעת שניסה להגן על ילד.
הצבא האיטלקי התערב רק כדי ללוות את התוקפים לתחנת הרכבת, שם הם הצליחו לצאת ללא פגע. בקשתו של ראש ממשלת איטליה ג'ובאני ג'וליטי לעצור לאלתר את העבריינים ולהעמידם לדין הביאה למעצרם של שני פשיסטים מקומיים, אך השניים שוחררו ב-1 במאי לאחר שבניטו מוסוליני איים כי יגיע עם 2,000 פשיסטים ויכפה את שחרורם בכח.
הנצחה

במקום בו נורה למוות אינרהופר הוצב לוח הנצחה המתעד את מאורעות אותו יום. ב-25 באפריל 2011, 90 שנים לאחר מותו, נקראה על שמו כיכר במרכז העיר.
הערות שוליים

↑  Digitalisierter Bestand der Landesbibliothek Dr. Friedrich Teßmann, digital.tessmann.it
↑  Stadt Bozen - Tagung: Franz Innerhofer und der frühe Faschismus in Bozen, www.gemeinde.bozen.it
↑  Die Eroberung der Fremdstämmigen. Provinzfaschismus in Südtirol 1921–1926. Wagner. 2005. ISBN 3-7030-0398-7.
↑  Südtirol. Vom Ersten Weltkrieg bis zur Gegenwart. StudienVerlag. 1999. ISBN 3-7065-1348-X.
↑  Lechner, Stefan (2014). "Der «Bozner Blutsonntag»: Ereignisse, Hintergründe, Folgen".  In Obermair, Hannes (ed.). Erinnerungskulturen des 20. Jahrhunderts im Vergleich—Culture della memoria del novecento a confronto. Città di Bolzano. pp. 37–46. ISBN 978-88-907060-9-7.
↑  Stadt Bozen - Kranz für Lehrer Innerhofer, www.gemeinde.bozen.it
↑  Bozen gedenkt Franz Innerhofer, web.archive.org, ‏2014-04-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7753432-3
יחסי אנגולה–רוסיה

| יחסי אנגולה–רוסיה |
| --- | --- |
אנגולה: רוסיה


אנגולה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 17,098,242
אוכלוסייה
38,173,511: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 13,978
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי אנגולה–רוסיה הם מערכת היחסים בין שתי המדינות, הרפובליקה של אנגולה והפדרציה הרוסית. לרוסיה יש שגרירות בלואנדה. לאנגולה שגרירות במוסקבה וקונסולית כבוד בסנקט פטרבורג. אנגולה וקודמתה של רוסיה, ברית המועצות, הקימו יחסים עם עצמאותה של אנגולה.
היסטוריה > היחסים בין אנגולה לסובייטים

היחסים בין ברית המועצות לאנגולה היו מתוחים לעיתים בשנות ה-80, בין היתר משום שאנגולה ביקשה לשדרג את הקשרים הדיפלומטיים עם ארצות הברית. סיעות ההנהגה הסובייטית היו חלוקות ביחס לתפקידה העתידי של מדינתן באפריקה, וכמה משאי ומתן סובייטים התנגדו לוויתורים של נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש לארצות הברית בנושא "הצמדה". הבעיות הפוליטיות הבלתי נסבלות של האזור, ועלות שמירת התמיכה בצבא הקובני והצטיידות ה-MPLA, החלישו את המחויבות הסובייטית להקמת מדינה מרקסיסטית-לניניסטית באנגולה.
מנהיגי אנגולה, בתורם, התלוננו על הזנחה סובייטית - רמות סיוע נמוכות, כוח אדם וציוד באיכות נמוכה, ותגובות לא מספקות לתלונות. אנגולה חלקה את עלות הנוכחות הצבאית בקובה וביקשה להפחית את ההוצאות הללו, בין היתר מכיוון שאזרחים אנגולים רבים חשו את הניקוז המיידי של המשאבים הכלכליים והמתחים הגוברים באזורים שנכבשו על ידי חיילים קובנים. יתרה מזאת, דוש סנטוש התלונן כי ברית המועצות התמודדה עם אנגולה באופן אופורטוניסטי - רכישת קפה אנגולי במחירים נמוכים וייצאה מחדש עם רווח ניכר, דיג יתר במים באנגולה והעלאת מחירי המזון המקומי.
יחסים כלכליים

בהשוואה לתקופה הסובייטית, כיום הסחר בין רוסיה לאנגולה הוא מינימלי למדי. בשנת 2016 היצוא מרוסיה לאנגולה הסתכם ב-567.9 מיליון דולר, והייצוא האנגולי לרוסיה הסתכם ב-14,942 דולר בלבד.
ולדימיר פוטין עם ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש בשנת 2006.
שגרירות אנגולה במוסקבה
יוסף יצחק ג'ייקובסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביוני 1972  (בן 52) כ"ט בסיוון תשל"ב קראון הייטס, ניו יורק
 השכלה:  מוסד אהלי תורה  רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש 
 www.theyeshiva.net
 
הרב יוסף יצחק ג'ייקובסון (נכתב פעמים: יעקובסון; נולד בכ"ט בסיוון תשל"ב, 11 ביוני 1972) הוא חסיד חב"ד. רב קהילת בית חב"ד "אור החיים" נואם חרדי אמריקאי בולט, ראש מכון CHI להנחלת מורשת החסידות, עורך עיתון אלגעמיינער זשורנאל במונסי. ג'ייקובסון נואם בשפות אנגלית, יידיש ועברית.
ביוגרפיה

נולד וגדל בשכונת קראון הייטס בניו יורק לגרשון ג'ייקובסון מייסד העיתון אלגעמיינער זשורנאל. מוצא משפחתו מצד אביו הוא מהעיר כוטאיסי שבגאורגיה. למד במוסדות אהלי תורה בשכונה ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 ושימש כחבר בצוות החוזרים של הרבי מלובביץ' ובמסגרת זו ערך את השיחות מההתוועדויות של הרבי שנדפסו על ידי "ועד הנחות התמימים". קיבל סמיכה לרבנות מהרב פנחס הירשפרונג וראש ישיבת חב"ד המרכזית הרב שניאור זלמן לבקובסקי.
לאחר נישואיו בסיוון תשנ"ט עם אסתר למשפחת שלמה מפיטסבורג, החל לשמש כמשפיע בישיבת "חובבי תורה" ורב בית הכנסת "בית שמואל" בשכונת קראון הייטס. לאחר כ-20 שנה, החל לעסוק בנאום ועבר להתגורר במונסי, שם משמש כרב קהילת "אור החיים".
ב-2005 לאחר פטירת אביו החל לערוך את העיתון אלגימינער זשורנאל שהוא העיתון הנפוץ בעולם בשפת היידיש.
ג'ייקובסון נחשב למרצה מבוקש במגזר החרדי ברחבי העולם ובקהילה היהודית בארצות הברית. מאז ה'תשנ"ה ביקר ונאם במאות אירועים, כנסים וקהילות יהודיות ברחבי העולם. ג'ייקובסון מוזמן לנאום גם בפני לא יהודים, בהם במקומות נידחים באפריקה ובדרום אמריקה.
בחשוון ה'תש"ף באירוע עם כ-100 פילנתרופים יהודים חרדים, שנועד להודות לנשיא טראמפ על עזרתו לקהילה היהודית ולגייס תמיכה כספית בקמפיין הבחירות שלו, נאם בפני הנשיא והזמין אותו לבמה תוך ברכת שנתן מכבודו לבשר ודם.
ג'ייקובסון הוציא לאור יותר מ-150 קלטות בשפה האנגלית על ספר התניא, תורת החסידות ועוד..
ב-2021 יצא ספרו הראשון "סוד הגלות והגאולה", בהוצאת מעיינותך.
בשנת 2021 לאחר פרסום התחקיר והטענות לתקיפות מיניות ואונס כנגד חיים ולדר, התבטא הרב ג'ייקובסון בחריפות נגד ההשתקה של נפגעים ונפגעות וכנגד הטענה שפרסום פרשיות כאלו הוא בגדר של לשון הרע וקרא להקשיב לכאבם של הנפגעים והנפגעות, לעודד אותם ולסייע להם לקבל צדק וריפוי.
ביולי 2022 החל לכתוב טור שבועי בעיתון בקהילה.
בשנת 2022 הקים את מכון CHI - מכון להנחלת מורשת החסידות בקרב משפיעי דעת קהל וידוענים בארץ ובעולם.
בתשפ"ג יצא בהוצאת מעינותייך ספר התוועדות שדיבר וכתב במשך השנים.
משפחתו

הרב ג'ייקובסון נשוי לאסתר, לזוג שבעה ילדים.
אחיו הוא הרב סימון ג'ייקובסון.
ספריו

סוד הגלות והגאולה, הצמיחה מהמשבר בלוח השנה היהודי ובחיים האישיים,  הוצאת מעיינותיך, תשפ"א (2020).
לקריאה נוספת

מרדכי וינשטוק, מגיד מה הוא אומר עיתון בקהילה חג הפסח תשפ"ב מס' 1225 עמ' 88–99
הערות שוליים

↑  ג'ייקובסון נואם בהתוועדות י"ט בכסלו תש"ן ב-770
↑  האם ג'ייקובסון עבר את המבחן? אתר col live, יוני 2011(באנגלית)
↑  איציק אוחנה ויענקי כץ, ‏פילנתרופים חרדים חגגו בערב הוקרה לנשיא טראמפ • וידאו, באתר כיכר השבת, 13.11.2019
↑  חלק מהקלטות אפשר לשמוע כאן, סיפור של שתי נשמות באתר היכל מנחם (באנגלית)
↑  הרב יוסף יצחק ג'ייקובסון מגיב לסערת חיים ולדר: להזהיר מרוצח זה לא לשון הרע, באתר ערוץ 7, ‏30/12/2021
↑  אֲבָל אֲשֵׁמִים אֲנַחְנוּ! | 'שפיכות דמים שמחוללת שמות', באתר 'ללמוד', ‏כ"ח אלול תשפ"א, 6 ספטמבר 2021
↑  Stop Tolerating Abuse (תפסיק לסבול התעללות), באתר TheYeshiva.net, ‏31 בדצמבר 2021 (באנגלית)
↑  אתר המכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010361068205171  VIAF: 12150565521106250379   WorldCat (עם VIAF): 12150565521106250379
יחסי אנגולה–קוסובו

| יחסי אנגולה–קוסובו |
| --- | --- |
אנגולה: קוסובו


אנגולה: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 10,887
אוכלוסייה
38,173,511: 1,682,095
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 6,206
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אנגולה–קוסובו הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אנגולה לרפובליקת קוסובו.
סקירה כללית

קשרים הדוקים ושיתוף פעולה בין אנגולה לסרביה נמשכו במהלך פירוק יוגוסלביה, ואנגולה הביעה את תמיכתה האיתנה בסרביה נגד עצמאות קוסובו.
ב-23 ביוני 2008, מספר חודשים לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו, שלח נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש איגרת לעמיתו הסרבי, בוריס טאדיץ', בה הדגיש את הסולידריות שלו ושל מדינתו כלפי סרביה בנוגע לשמירה על ריבונותה ושלמותה.
יהושע קולודני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1936
 פטירה:  אפריל 2024 (בגיל 87)
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (יוני 1965)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (ספטמבר 1969)  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1969) 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל למדעי כדור הארץ לשנת ה'תש"ע
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום גאוכימיה
 
יהושע קולודני (28 בספטמבר 1936 – אפריל 2024) היה פרופסור לגאולוגיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל למדעי כדור הארץ לשנת ה'תש"ע.
ביוגרפיה

קולודני נולד בפינסק שבפולין (כיום בלארוס) לנחמיה קולודני, צאצא חסידות קרלין, ולרחל לבית פליסקין. אביו עסק במסחר ואמו עבדה כגננת. לאחר פלישת ברית המועצות לעיר גורשה המשפחה ונשלחה ביוני 1941 להרי אלטאי, שם שהו עד 1946. בשובם לאירופה שהו במחנה עקורים במינכן שבגרמניה, שם החל בלימודיו בבית ספר עברי. לאחר הקמת מדינת ישראל, בדצמבר 1948, עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בחיפה, שבה סיים קולודני את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי והיה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" ולאחר מכן ב"מחנות העולים". בשנת 1955 התגייס לשירות בנח"ל והיה ממקימי היאחזות אשלים. לאחר שחרורו הצטרף בשנת 1957 לקיבוץ מחניים, שאותו עזב כעבור שנה.
בשנת 1958 החל לימודים אקדמיים בחוג לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1965 קיבל תואר M.Sc. עבודתו, בהדרכת פרופ' יעקב בן-תור, עסקה בצור תצורת מישאש. ללימודי הדוקטורט יצא לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ואת התואר קיבל ב-1969.
בשובו לישראל הצטרף קולודני כמרצה לסגל המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית, ב־1969 התמנה למרצה בכיר, ב-1975 קודם לפרופסור חבר וב-1980 היה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1980–1982 עמד בראש המחלקה לגאולוגיה, מאוחר יותר עבר לעבוד במכון למדעי כדור הארץ של האוניברסיטה. פעמיים שימש מנהל המכון (1993–1996) ובין השנים 1999–2002 היה דיקן הפקולטה למדעי הטבע. בתקופתו כדיקן הוקם בפקולטה המרכז לננוטכנולוגיה ומדע. בשנת 2004 פרש לגמלאות, אך עד למותו המשיך בהדרכת סטודנטים בעבודות מחקר ובלימוד קורסים.
תחומי המחקר שלו היו גאוכימיה (התחום שהוזכר בהנמקה לפרס ישראל), תמיסות מלח רוויות (brines), סלעי צור, פוספוריטים, מטמורפיזם של בעירה (תצורת חתרורים). השיטות הגאוכימיות אותן פיתח כוללות בין השאר שימוש באיזוטופים יציבים ובעיקר חמצן לשיחזור סביבות קדומות ומעקב אחרי שינויים בהרכב של תמיסות ושל משקעים כפי שתועדו על ידי ההרכב האיזוטופי. פרופסור קולודני יישם את השיטה הזו בהבנת ההרכב של סלעי משקע שונים כמו צור ופוספוריט, תוצרי התמרה, משקעים צעירים ומאובנים, ומאוחר יותר גם בהבנת סביבת החיים של דינוזאורים. תחומי המחקר כללו את המסלע העתיק של חבורות יהודה והר הצופים כמו גם סביבות צעירות יותר כמו ים המלח והכנרת. יישום מאוחר יותר של השימוש באיזוטופים יציבים של חמצן, פוספט וחנקן איפשר לעקוב אחרי שינויים ותהליכים במי הכנרת ובמים באגן הניקוז שלה.
קולודני שימש פרופסור וחוקר אורח באוניברסיטאות בצרפת ובארצות הברית, בהן אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1971 זכה בפרס לנדאו. בשנת 1975 נבחר לשנת כהונה כנשיא החברה הגיאולוגית הישראלית ובשנת 2004 זכה בה לחברות כבוד. בשנת 2010 זכה בפרס ישראל לחקר מדעי כדור הארץ "בשל מחקריו המטפלים במגוון רחב של תחומי הגיאוכימיה ובשל הישגיו הרבים ברמה הבינלאומית".
בשנים 1992–1998 היה עורך כתב העת "Israel Journal of Earth Sciences".
קולודני נפטר באפריל 2024. הותיר אחריו אישה, אמירה לבית פניני, ושלושה ילדים.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
מעורבות ציבורית

קולודני היה חתום על מספר עצומות פוליטיות המזוהות עם השמאל הרדיקלי, בהן עצומה הקוראת לאפשר מעבר סטודנטים מרצועת עזה ללימודים ביהודה ושומרון, עצומה המביעה זעזוע "מהתמשכות מדיניות האלימות והאטימות הישראלית, שהגיעו לשיאן על סיפון אניות המשט לעזה" ומטילה על ממשלת ישראל את האחריות, עצומה היוצאת נגד גדעון סער "בהגנה על חירויות הביטוי האזרחיות של המביעים תמיכה" בחרם אקדמי על ישראל ועצומה הקוראת לחרם אקדמי על מכללת אריאל.
קולודני גם יצא נגד גבי אביטל, המדען הראשי של משרד החינוך אשר הביע ספקות לגבי תורת האבולוציה ואמר שמדובר באסון תרבותי וכי טהראן הגיעה לישראל.
קולודני היה חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל.
הערות שוליים

↑  יהלי מורן זליקוביץ', אנשי אקדמיה לשר הביטחון: יש לאפשר לסטודנטים מעזה ללמוד בגדה, באתר ynet, 28 באפריל 2010
↑  מגיעה לנו מדינה שנוכל להתגאות בה, אתר עצומה
↑  550 מרצים בהשכלה הגבוהה: השר סער מאיים על חירויות הביטוי, 8 ביולי 2010, אתר חד"ש
↑  אור קשתי, 155 מרצים קוראים להטיל חרם אקדמי על אריאל, באתר הארץ, 9 בינואר 2011
↑  אור קשתי, קריאות לפטר את המדען הראשי במשרד החינוך, באתר הארץ, 22 בפברואר 2010
↑  אתר הקרן החדשה לישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435664805171  LCCN: n2012046161  ORCID: 0000-0002-2823-6715  SUDOC: 170404951  VIAF: 259219869   WorldCat (עם VIAF): 259219869