stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדריי קונדראשוב
הערות שוליים

↑  "«Вести недели» без Сергея Брилёва". «Новая газета». 2007-02-15.
↑  "Андрей Кондрашов, ведущий «Вестей»: «Успех новостей – это крепкие репортажи. Умничаньем ведущих их не заменишь»". Журнал «Журналист». 2009-06-01. אורכב מ-המקור ב-2014-05-11.
↑  "Успешный – и успевший: параллельные позиции". Независимая газета. 2008-01-25.
↑  "ВЕСТИ: «25 лет вместе!»". Т7 Пермь. 2016-05-15.
↑  "Владимир Путин посетил Добродеево. Как ВГТРК отметила 25 своих лет в Сочи". Коммерсантъ. 2016-05-13.
↑  "Погромы на Манежной площади во время ЧМ-2002. Почему жгли машины и били милицию?". Sports.ru. 2018-06-10.
↑  Анри Вартанов (2003-05-22). "Пейзаж перед битвой". Газета «Труд».
↑  Арина Бородина, «Коммерсантъ» (2006-10-03). "Думать — непопулярно". Газета «Время новостей».
↑  "Брилёв не знает, кто заменит его в «Вестях недели»". «Новая газета». 2007-02-14.
↑  Ведущий «Вестей» Андрей Кондрашов расскажет в Таллине о своём фильме «Березовский» и о политических расследованиях в СМИ. Газета «Postimees» (Таллин) // rus.postimees.ee (27 мая 2013 года)
↑  Наталья Кочеткова (2008-08-25). "Генеральный директор ВГТРК Олег Добродеев: «Историческая мудрость народа всегда избегала крайностей»". Газета «Известия».
↑  В Киеве обнародован список «невъездных» российских журналистов. «Интерфакс» // interfax.ru (28 августа 2014 года)
↑  "Власти Украины опубликовали список невъездных российских журналистов". Информационное агентство «Росбалт» // rosbalt.ru. 2014-08-28.
↑  Журналисты Киселев, Кондрашов объявлены персонами нон грата в Молдавии | РИА Новости
↑  Журналист ВГТРК стал пресс-секретарем предвыборного штаба Путина «Вести.ру», 10.01.2018
↑  Пресс-секретарь предвыборного штаба Путина стал топ-менеджером ВГТРК «РБК», 02.04.2018
↑  "Ведущими прямой линии с Путиным стали Кондрашов и Клейменов". רי"א נובוסטי. 2018-06-07.
↑  Андрей Анохин. Андрей Кондрашов: «Афган — это перекрёсток судеб». Известный телеведущий о войне и журналистской плесени Газета «Амурская правда».// ampravda.ru (12 декабря 2013 года)
↑  ""Вести". Первые двадцать лет". Vesti.ru. 2011-05-15.
↑  Текст: Сусанна Альперина (блог автора) (2012-12-25). "Телеканал «Россия 1» показал сенсационный фильм «Березовский»". «רוסיסקאיה גאזטה».
↑  Текст: Сусанна Альперина (блог автора) (2014-02-07). "Телеканалы покажут фильмы об Афгане". «רוסיסקאיה גאזטה».
↑  Автор: Андрей Кондрашов. Документальный фильм «Крым. Путь на Родину». Телеканал «Россия 1» // russia.tv (15 марта 2015 года)
↑  Автор: Андрей Кондрашов. Документальный фильм «Война за воду». Телеканал «Россия 1» // russia.tv (19 сентября 2016 года)
↑  "Выше руки, Красная площадь! Как отличить реконструкцию от реальности в День независимости". Новая газета. 2017-06-13.
↑  На ВГТРК к выборам подготовили ещё один фильм о Путине, пообещав раскрыть его характер «так, как он ещё не раскрывался» «NEWSru.com», 01.2018
↑  Автор: Андрей Кондрашов. Документальный фильм «Путин». Телеканал «Россия 1» // russia.tv (2018 год)
↑  Документальный фильм «Алые паруса». Телеканал «Россия 1» // russia.tv (11 июня 2019 года)
↑   Статья Сегодня в полночь на телеканале «Россия 1» вышел фильм Андрея Кондрашова «Война за память», 18:27, 09 мая 2020 г.
פוקנה הודית

| פוקנה הודית |
| --- | --- |
פוקנה הודית, יפן
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: פוקניים
סוג:: Neophocaena
מין:: פוקנה הודית
שם מדעי
 Neophocaena phocaenoides ‏קיווייה, 1829
תחום תפוצה


פוקנה הודית בדרום קוריאה מלווה בשחפים
פוקנה הודית (שם מדעי: Neophocaena phocaenoides), היא אחת משישה מינים במשפחת הפוקניים והיא המין היחיד בסוג Neophocaena.
מבנה

המאפיין הבולט ביותר של הפוקנה ההודית הוא היעדר הסנפיר הגבי. במקום זה, קיימת גבשושית רכסית נמוכה וצרה. בשל זאת, ובשל ראשה המעוגל, צורתה של הפוקנה מזכירה צורת צלופח.
צבעה של הפוקנה אפור בהיר ואחיד. הגורים שחורים בהיוולדם, כשרק אזור קטן בגבם אפור, אולם צבעם משתנה לחלוטין לאחר ארבעה עד שישה חודשים. אורכה של הפוקנה בבגרות נע בין 150 ל-190 סנטימטרים, ומשקלה - בין 30 ל-45 קילוגרמים. בכך היא מהקטנות שבמיני הלווייתנאים. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4 עד 6 שנים, והנקבות - בגיל 6 עד 9 שנים.
התנהגות ורבייה

בדומה לפוקנות אחרות, התנהגותה של הפוקנה ההודית אינה קופצנית וחיננית כשל קרוביה הדולפינים. שחייתה איטית, והיא מתקרבת לפני המים רק כדי לנשום. רק לעיתים רחוקות היא קופצת אל מחוץ למים. הזמן המרבי בין נשימה לנשימה נע בין 11 ל-15 שניות. על פי רוב היא נעה בקבוצות קטנות שגודלן לא עולה על ארבעה פרטים, אולם גם קבוצות גדולות יותר (50 פרטים) נצפו. פעמים רבות היא תימצא בגפה או יחד עם צאצאה.
הפוקנה ההודית ניזונה בעיקר מחסרי חוליות ומסילוניות (כגון דיונונים) הנמצאים בסמוך לקרקעית. בנוסף היא ניזונה מדגים ומחסילונים. הפוקנה היא טורף אופורטוניסטי המסתמך על היצע המזון באזור תפוצתו. לעיתים הם גם יאכלו מזון מן הצומח.
הפוקנה ההודית מגיעה לבגרות מינית עד גיל שנתיים. ההזדווגות מתרחשת בדרך-כלל בסוף האביב או בקיץ. משך ההיריון בין 10 ל-11 חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה בדרך-כלל גור יחיד. בתחילת חייו הגור צמוד לגב אמו שנושאת אותו. הגורים נגמלים מיניקה בגיל 6 עד 15 חודשים.
תפוצה

הפוקנה ההודית חיה בסמוך לחופי אסיה, ובמיוחד סביב לקוריאה, להודו, לסין, לאינדונזיה, לבנגלדש וליפן. אוכלוסייה ייחודית החיה במים מתוקים (תת-מין N. p. asiaeorientalis) נמצאת בנהר היאנגצה. גבול תפוצתם המערבי הוא המפרץ הפרסי. בכל תחום תפוצתן הפוקנות נשארות במים רדודים (עד 50 מטרים), קרוב לחוף ובדרך-כלל באזורים עם קרקעית חולית. האוכלוסייה של הפוקנה שחיה במימיה של יפן מבודדת גאוגרפית מיתר האוכלוסיות על ידי המים העמוקים המפרידים בין יפן לאסיה היבשתית.
הערות שוליים

↑  פוקנה הודית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531224505171 
פרט מתת-מין החי בנהר היאנגצה,
N. p. asiaeorientalis
פרנס פלוריס

| --- | --- |
פרנס פלורנס, דיוקן עצמי
פרנס פלורנס, דיוקן עצמי
 לידה:  17 באפריל 1519 אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  1 באוקטובר 1570  (בגיל 51) אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 תקופת הפעילות:  1535–1570 (כ־35 שנים) 
 זרם באמנות:  הרנסאנס הצפוני 
 הושפע על ידי:  Lambert Lombard 
 יצירות ידועות:  Venus and Cupid 
 בן או בת זוג:  Clara Boudewijns (29 באוקטובר 1547–?) 
 צאצאים:  Jan Baptista Floris, Frans Floris II 
 
פרנס פלוריס (בהולנדית: Frans Floris או פרנס פלוריס האב;‏ 17 באפריל 1519 – 1 באוקטובר 1570) היה צייר פלמי, אמן דפוס ומעצב שטיחים. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי ההיסטוריה שלו, סצנות אלגוריות ודיוקנאות. הוא מילא תפקיד חשוב בהתפתחות הציור ברנסאנס הצפוני המכונה רומאיזם. הרומאים בדרך כלל נסעו לאיטליה כדי ללמוד מעבודותיהם של אמנים מובילים ברנסאנס האיטלקי כמו מיכלאנג'לו, רפאל והבאים אחריהם. האמנות שלהם הטמיעה את ההשפעות האיטלקיות הללו במסורת הציור הצפונית.
ביוגרפיה > תלמידים

ואן מנדר מונה 26 תלמידים של פלוריס, אך ייתכן שהיו לו עד 120 עוזרים.
מהרשימה הארוכה של התלמידים והעוזרים עולה כי פרנס פלוריס אימץ את שובו לאנטוורפן את נוהלי האולפן שראה באיטליה. הוא הסתמך על מספר רב של עוזרים שהגיעו מכל דרום הולנד וצפונה ואפילו מגרמניה. פלוריס המציא ופיתח את השימוש במודלים יצוקים ללימוד אנטומיה, שהיו בגודל טבעי של ראשי האנשים, אותם צייר בשמן על הלוח. אלה נמסרו לעוזריו, לצורך שעתוק או לצורך הסתגלות חופשית יותר. תפקידם של עוזריו לא תמיד ברור וייתכן שנע בין ציור אחר מראשי הדגמים שלו, ועד להוספת רקע נוף. הם גם העתיקו את יצירותיו, בין אם בצבע או על נייר, לצורך עיבוד על ידי חרטים.
יצירתו > כללי

יחסית מעט מיצירותיו שרדו, אולי מכיוון שרבות מהן נהרסו במהלך המהומות באנטוורפן במחצית השנייה של המאה השש עשרה. הבד הקיים המוקדם ידי פלוריס הוא "מארס וונוס נתפסים ברשת וולקן" (1547).
פרנס פלוריס ידוע בעיקר בזכות יצירות המזבח שלו, יצירות עם נושאים מיתולוגיים ואלגוריים ובמידה פחותה, עבור דיוקנאותיו. הוא מילא תפקיד חשוב בהכנסת ז'אנר הנושא המיתולוגי והאלגורי לפלנדריה. הוא היה מראשוני האמנים ההולנדיים שנסע לאיטליה ולמד את ההתפתחויות האחרונות באמנות כמו גם למד את השרידים הקלאסיים של רומא. ההשפעות העיקריות עליו היו של מיכלאנג'לו, שממנו למד את הטיפול ההרואי בעירום ושל רפאל שגם אותו חיקה. עם זאת, פלוריס לא נטש את הטכניקה ההולנדית המסורתית של צבע שמן, שאיפשרה לו להתמזג עם תכונותיו המפורטות, התאוריות, עם שפתו הוויזואלית החדשה הקיצונית, בה העטו הקישוטים למינימום והעירום מילא תפקיד בולט.
עבודתו המוקדמת של פלוריס בסביבות 1545 מראה בצורה הברורה ביותר את ההשפעה של שהותו באיטליה. ניתן לראות קווי דמיון עם עבודתם של רומאים אחרים כמו למברט לומברד ופיטר קוקה ואן אלסט. מאוחר יותר הסגנון שלו נעשה מונומנטלי יותר ויותר. כישורי ההרכב שלו השתפרו בכך שהוא גילה מיומנות רבה יותר בסידור הדמויות. לאחר 1560 עבודתו הפכה למניסטית יותר והטיפול הפיסולי בדמויות פינה מקום לגישה ציורית יותר. לוח הצבעים שלו התפתח לכיוון המונוכרום.
מאוחר יותר ייתכן שהוא הושפע מבית הספר בפונטנבלו ככל שדמויותיו נעשו אלגנטיות יותר והיצירות מעודנות יותר.
ממש כמו שאחיו קורנליוס הצליח להשפיע על הארכיטקטורה מעבר לגבולות פלנדריה דרך המדיום של הדפוס באנטוורפן, כך עבודותיו של פלוריס מצאו תפוצה רחבה באמצעות תחריטים שנעשו על ידי החרטים המובילים באנטוורפן. הירונימוס קוק, פיליפ גאלה וקורנליוס קורט היו החרטים העיקריים המעורבים במאמץ זה. פלוריס עיצב גם עיצובים מקוריים לסדרות הדפסים שנחרטו באנטוורפן.
יצירתו > דיוקנאות

הוא היה צייר דיוקנאות מיומן מאוד, אבל אולי בגלל הדירוג הנמוך יותר של דיוקנאות בהיררכיה של ז'אנרים ציוריים, הוא צייר רק כמה דיוקנאות (בערך 12). הוא עדיין נחשב כמחדש בז'אנר כשהוא הציג רמה חדשה של אקספרסיביות ונוכחות פסיכולוגית מודגשת. פלוריס חלוץ בשני סוגים של תמונות: דיוקנאות אקספרסיביים של אנשים יושבים בודדים וציורי ראש בפאנלים. עד שנת 1562, ציורי הראש הייחודיים של פלוריס הפכו לסוג של ציורי איכות, שהעידו על גאונותו היצירתית ועל נוהלי הסדנא אותם ייבא מאיטליה. אמנם ציורי הראש נערכו לשימושו העצמי, כמו גם לתלמידים ולעוזרים בסדנה שלו, אך חלקם הופקו כיצירות אמנות בפני עצמם. עבודות המברשת המהירות על לוחות אלה מעידים כי צייר כמה ראשים כמחקרים יצירתיים ובכך צפה בדרך מסוימת את סגנון האמנים מהמאה ה -17. מחקרים אלה הפכו למוצרי אספנים עבור חובבי אמנות מקומיים. מחקרי הראש מעידים על התרבות האמנותית המודעת לעצמה של אנטוורפן, שם הם היו מוערכים על סמכותם ולא על ערך ההכנה שלהם.
פרנס פלוריס צייר דיוקן עצמי שהמקור שלו אבד. הוא כלל דיוקנאות עצמיים בכמה מיצירותיו הדתיות. כך לדוגמה בקומפוזיציה Allegory of the Trinity שם מתחת לזרועו הימנית המושטת של ישו הוא צייר את הדיוקן שלו, שמופיע לא בקנה מידה עם הראשים האחרים סביבו. הכללת דיוקנו בקומפוזיציה הזאת מעלה את המחשבה כי לציור הייתה משמעות אישית ביותר עבור האמן. נצפה כי לאחר מהומות האיקונוקליזם, האמנים הפלמיים החל להוסיף את דיוקנאותיהם בקומפוזיציות דתיות כדי להראות את מחויבותם האישית למסר הדתי והחברתי המסוים שהיצירות ניסו להעביר.
פלוריס צייר כמה דיוקנאות משפחתיים. דוגמה לכך היא דיוקן משפחתי, אשר מתוארך 1561. כנראה ציור משפחת Berchem, משפחה מכובדת. לציור שתי כתוביות, האחת בציור עצמו, השנייה על המסגרת המקורית שלה. הכיתוב הראשון מופיע על דיוקן התלוי על הקיר מאחורי הדמויות. נכתב בו כי האיש המתואר בתצלום נפטר ב-10 בינואר 1559, בן 58 שנים. השני הוא הטקסט הלטיני שנכתב בחלקה התחתון של מסגרת הציור. שנאמר בה: "כמו שבחיים לא יכול להיות דבר מאושר יותר מנישואין באיחוד ומיטה ללא מחלוקת, אין דבר יותר נעים מלראות את צאצאיו של אחד באחדות ליהנות משלווה עם מוח ללא רבב, 1561." בו זמנית שימש כמזכרת של האב המנוח וביטוי לרגשות היחד של צאצאיו". פלוריס מתאר את כל בני המשפחה המופיעים והשתתפו בקונצרט מוזיקה, שהדגיש את התפיסה הזו של 'קונקורדיה', כלומר ההרמוניה שבתוך המשפחה.
הערות שוליים

↑  Frans Floris the Elder (1519 - 1570)". Royal Academy.
↑  Frans Floris at the Netherlands Institute for Art History
↑  Ilja M. Veldman. "Romanism." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 26 March 2015
1 2 3 4 5  Carl Van de Velde. "Frans Floris I." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 26 March 2015
1 2 3  Carl Van de Velde. "Floris." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 26 March 2015
1 2  Frans Jozef van den Branden, Geschiedenis der Antwerpsche Schilderschool, Antwerp: J.-E. Buschmann, 1883
↑  Jeroen Vandommele, p. 255
1 2 3 4  Frans Floris in Karel van Mander, Het Schilderboeck, 1604 (in Dutch)
↑  Jeroen Vandommele, p. 263-265
↑  Jozef Linnig, The house of Frans Floris at Musea en Erfgoed Antwerpen (in Dutch
↑  Isaack Claessen Cloeck, in Frans Floris biography in Karel van Mander's Schilderboeck, 1604 (in Dutch)
↑  Edward H. Wouk, p. 61-62
↑  Edward H. Wouk, p. 43
↑  Edward H. Wouk, p. 45-46
↑  Edward H. Wouk, p. 41-44
↑  Van de Velde Carl, 'Frans Floris, De familie van Berchem' at Openbaar Kunstbezit Vlaanderen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419323405171  PLWABN: 9810662388705606  BNE: XX957898  BnF: cb149661812 (data)  BPN: 78573378  GND: 121094111  ISNI: 0000 0001 2145 5598  KulturNav: f12b4ba3-8f8f-4f5e-8eb1-10252dbef886  LCCN: nr2003020096  NGV: 5093  NKC: ola2011651758  NLA: 35947535  NTA: 070281688  RKD: 28385  SNAC: w6w38pf2  SUDOC: 154699748  Trove: 1158471  ULAN: 500115614  VIAF: 100955172   WorldCat (עם VIAF): 100955172 
פרנס פלורנס, התעוררות האומנויות החופשיות
משפט שלמה, ציור מעשה ידי  פלוריס משנת 1547 לערך
פרנס פלורנס, אדם וחווה
פרנס לורנס, המשפט האחרון
ליננג, ביתו של פרנס פלורנס, כפי שנראה במאה ה-19
פרנס פלורנס, דיוקן חברו כסנט לוק. פלורנס עצמו מצויר ברקע כמכין את הצבעים
פרנס פלוריס, תרגיל ציור ראש של אשה
פרנס פלוריס, ציור משפחתי
באבא סאלי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 בספטמבר 1889 א' בתשרי ה'תר"ן מרוקו ריסאני, מרוקו 
 פטירה:  8 בינואר 1984 (בגיל 94) ד' בשבט ה'תשמ"ד ישראל נתיבות, ישראל 
 כינוי:  באבא סאלי
 מקום קבורה:  קבר הבאבא סאלי בנתיבות
 תאריך עלייה:  ה'תשי"א, 1951
 מדינה:  מרוקו, ישראל 
 מקום פעילות:  מרוקו נתיבות
 תקופת הפעילות:  ? – 8 בינואר 1984 
 תחומי עיסוק:  תורה, הלכה, קבלה, דיינות
 רבותיו:  אביו רבי מסעוד אבוחצירא, אחיו רבי דוד אבוחצירא, רבי משה תורג'מן
 תלמידיו:  ראו להלן 'תלמידיו'
 חיבוריו:  אהבת ישראל
 בת זוג:  רחמה, בת אחות אביו, נפטרה כשנתיים לאחר נישואיהם בעת לידת בתם (1902–1904)  פרחה לבית אמסלם (1905–1972)  מרים לבית אמסלם (?–1984)  סימי לבית בן-שמחון (~1954–1984)
 צאצאים:  מאיר אבוחצירא  ברוך אבוחצירא 
 חתנים:  רבי דוד יהודיוף
 
 חתימה:   
 
רבי ישראל אביחצירא (א' בתשרי ה'תר"ן, 26 בספטמבר 1889 – ד' בשבט ה'תשמ"ד, 8 בינואר 1984) היה רב ואב בית דין מחוז תאפילאלת, ראש ישיבה ומקובל מרוקאי-ישראלי. נודע בציבור כמחולל ניסים, ורבים נהרו אליו לקבלת עצות וברכות. מוכר בכינוי "באבא סאלי" (במקור: צאלי).
ביוגרפיה > תקופת ריסאני

הבאבא סאלי נולד בעיר ריסאני שבמחוז תאפילאלת במרוקו. משפחת אבוחצירא נודעה כשושלת רבנים, מקובלים ובעלי מופתים. אביו היה הרב מסעוד אבוחצירא, בכורו של הרב יעקב אבוחצירא, בעל ה'אביר יעקב'. אחיו היו הרב דוד אבוחצירא והרב יצחק אביחצירא, המכונה "באבא חאקי".
בהגיעו למצוות נשא את רחמה, בת אחות אביו, שנפטרה כעבור שנתיים בעת לידת בתם, שלא שרדה. בגיל 16 נשא את פריחה לבית אמסלם. בי"ב באייר ה'תרס"ח (1908) נפטר אביו, רבי מסעוד, והבן הבכור רבי דוד מילא את מקומו. פחות משנה לאחר מכן חילק רבי דוד את סמכויותיו, והבאבא סאלי התמנה בגיל 18 לראש הישיבה בריסאני.
הוא למד שחיטה, מילה וכתיבת סת"ם. מגיל צעיר היה לומד בתענית דיבור במשך עשרים שעות ויותר ביממה, והנהיג עצמו בסיגופים. הוא נהג לצום תענית רצופה, יום ולילה, ממוצאי שבת עד כניסת השבת הבאה. הוא הרבה בטבילות, וכשהיו המים קופאים, היה יורד לטבול תוך כדי שבירת הקרח. כמו כן, במשך חמישים שנה הנהיג נדר שלא לאכול בשר.
בשנת ה'תר"פ (1919) התנהלו קרבות בין התושבים המקומיים בריסאני לבין הכובשים הצרפתיים באזור. התושבים חשדו שבני משפחת אבוחצירא שיתפו פעולה עם הכוחות הצרפתיים, וביום שבת, י"ד בכסלו תר"פ (6 בדצמבר 1919), הוצא רבי דוד להורג בידי מנהיג מקומי בירי תותח. מקרה זה השפיע עמוקות על בני המשפחה בכלל ועל הבאבא סאלי בפרט.
ביוגרפיה > נסיעותיו לארץ ישראל והמשך פעילותו במרוקו

לאחר מות רבי דוד בשנת ה'תר"פ (1919), ברחו הבאבא סאלי ואחיו, רבי יצחק אבוחצירא, לעיירה בודניב, ושם הקימו מחדש את ישיבתם. באותו זמן התמנה הבאבא סאלי לרב של מחוז תאפילאלת.
בשנת ה'תרפ"ב (1922) נסע לארץ ישראל ולמד בישיבת המקובלים בית אל, אך לאחר זמן מה חזר לבודניב בהוראת רבו, ראש ישיבת תפילאלת, הרב משה תורג'מן. בשנת ה'תרצ"ג (1933) נסע שוב לארץ ישראל, התגורר בביתו של הרב יוסף שלוש בעיר העתיקה בירושלים ולמד בחברותא עם רבי עזרא עטייה בישיבת פורת יוסף,[דרוש מקור] עד שחזר שוב לבודניב בהוראת רבו. בתקופה זו בבודניב נשא לאישה את מרים אמסלם. בשנת ה'ת"ש (1939) נקרא לכהן כאב"ד בארפוד הסמוכה לריסאני.
בשנת ה'תשי"א (1951) עלה עם נשותיו וילדיו לישראל. הם גרו בשכונת בקעה בירושלים, אך כעבור כמה שנים עברו לצרפת ומשם לתוניסיה ולמרוקו. יש אומרים שעזב את ישראל בעקבות הפצרות שיקבל על עצמו את משרת הראשון לציון במקומו של הרב עוזיאל שנפטר אז[דרוש מקור][מפני ש...]. בפעם אחרת רצה לעזוב את הארץ ולעבור להתגורר בסמיכות למקום מגוריו של הרבי מליובאוויטש, מכיוון שלא אהב את המצב הרוחני בישראל. כאשר כתב על כך לרבי – הוא ענה לו שבארץ הוא מעין מלך, ולמלך אסור לעזוב את עמו; מה גם שעליו לדאוג לחינוך הדור הצעיר בארץ.
בסביבות שנת 1954 נשא לאשה את סימי, בת יעקב בן-שמחון.
ביוגרפיה > עלייתו לארץ ישראל

ב-א' בטבת התשכ"ה (6 בדצמבר 1964) חזר לישראל עם משפחתו וגר ביבנה בקרבת חתנו, רבי אברהם אבוחצירא. לאחר מכן גר באשקלון. בשנת ה'תש"ל (1970) עבר לגור בנתיבות ושם גר עד פטירתו.
הוא נודע בישראל כמלומד בניסים וכבעל מופתים ורבים נהרו אליו כדי לזכות בברכה או לכוס מים או ערק שהתברכה על ידו. אין עדות ידועה לכך שכתב קמעות, אך בחצרו הסתופפו רבנים ומקובלים אשר כתבו קמעות. האהבה וההערצה אליו בלטו במיוחד בקרב יוצאי יהדות מרוקו. היה לו יחס חם לתנועת החסידות, ובשנת ה'תשמ"א (1981) חתם על כרוז תמיכה באגודת ישראל. בשנותיו האחרונות הידרדרה בריאותו והוא נאלץ להתיר את נדרו שלא לאכול בשר.
רבי ישראל אבוחצירא נפטר בנתיבות בבוקר ד' בשבט ה'תשמ"ד (8 בינואר 1984) ונטמן באותו יום בבית העלמין העירוני בלוויה המונית. נקראו רחובות על שמו בערים ירושלים, בני ברק, ביתר עילית ועוד. כן נקראו על שמו בתי כנסת, ושכונת הבאבא סאלי בנתיבות.
כתביו

בימי חייו של הבאבא סאלי, לא התפרסמו כתבים בשמו מלבד כמה פיוטים בודדים שחיבר. המפורסם מבין הפיוטים שכתב הוא "יודו לך רעיוני - אל מבטן יוצרי".
יש הטוענים כי למעשה כתב כתבים רבים, אך אלו נלקחו ונעלמו. לדברי בנו, רבי ברוך אבוחצירא, בשנת תשנ"ח רכש כתב יד של חיבור מוקדם ולא מוכר של אביו. הרב ברוך הוציא לאור את כתב היד לצד דרשות וחידושים ששמעו תלמידי הבאבא סאלי מפיו, בספר בשם "אהבת ישראל". רק צילום של חלק מזערי מכתב היד מופיע בפתיחת הספר. הספר זכה למכתב ברכה והסכמה מאת הראשון לציון הרב מרדכי אליהו. הוא מכיל פירושים על הפסוק "ואהבת לרעך כמוך", וכיצד נרמזים בו קכ"ז ממצוות התורה. לטענת נכדו הרב משה אליהו אביחצירא, כוונת המחבר הייתה להמשיך ולרמז על כל תרי"ג המצוות, אך לא ברור מדבריו האם כתב היד שעמד לרשותם היה חלקי או שמא בפועל לא נכתב עוד.
קבר הבאבא סאלי

קבר הבאבא סאלי נמצא בנתיבות. עליו בניין גדול, וסביבו פארק בצורת חמסה. סביב הקבר התפתחה תעשיית מופתים וסגולות. ביום השנה לפטירתו (ד' בשבט) מתקיימת בקבר הילולה המונית, המושכת רבבות מבקרים, בהם רבנים, אישי ציבור ופוליטיקאים. מדי שנה פוקדים את הקבר כרבע מיליון איש.
תלמידיו

הרב יחייא שניאור - רב שכונת מוסררה
הרב יוסף אבוחצירא - דיין בפאס ורבה של יבנה
הרב אליהו אבוחצירא - רבה של נצרת עילית
הרב אברהם אבוחצירא - רבה של יבנה לוד
הרב מכלוף לסרי (אלעסרי) - שו"ב ומקובל בבית שאן
הרב ישראל אליזרע - רבה של אשדוד
הרב יהודה שטרית - רבה של עפולה
הרב שמעון דיין - דיין בקזבלנקה ורבה של כפר יונה
הרב מרדכי אליהו - הראשון לציון והרב הראשי לישראל
הרב יורם אברג'ל
נשותיו וצאצאיו

הבאבא סאלי היה פוליגמי והיו לו, במהלך חלק מחייו, שלוש נשים בה בעת:
נשותיו וצאצאיו > רחמה

אשתו הראשונה, רחמה, בת אחות אביו, נפטרה כשנתיים לאחר נישואיהם בעת לידת בתם, שגם כן לא שרדה.
נשותיו וצאצאיו > פרחה

אשתו השנייה, פרחה לבית אמסלם (1889–1972), ילדה לו תשעה ילדים, אך רק שלושה מהם הגיעו לבגרות:
רבי מאיר אבוחצירא (1917–1983) שאותו ראה כממשיך דרכו, נפטר בחייו.
רוחמה (?–2010), (מחצ'י). נישאה לבן דודה, הרב אברהם אבוחצירא, שהיה רב הערים יבנה ורמלה.
שרה (ילידת 1927).
נשותיו וצאצאיו > מרים

אשתו השלישית, מרים (1922–1985), בת רבי אליהו אמסלם מאלג'יר, נישאה לו בתקופת שהותו בבודניב, בנוסף לאשתו השנייה. היא נהרגה בתאונת דרכים לאחר מותו. נולדו להם ארבעה ילדים:
אביגיל. נישאה לרב דוד בוסו.
רבי ברוך אבוחצירא (1941–), המכונה "באבא ברוך". הקים לאחר פטירת אביו מוסדות בנתיבות להנצחתו.
פנינה. נישאה לרב דוד יהודיוף.
עליזה (1948–2022). נישאה לרב אריה יהודה הראל.
נשותיו וצאצאיו > סימי

אשתו הרביעית, סימי (ילידת 1938), נישאה לו בסביבות שנת 1954, בנוסף לפרחה ומרים. נולדו להם שני ילדים:
מסעוד, על שם אביו של הבאבא סאלי, נפטר בגיל שבעה חודשים.
אסתר (?–2018). נישאה לרב ישר אדרעי, שליח חב"ד ומנהל מוסדות חב"ד "בית ישראל" בנתיבות.
אחרי מות הבאבא סאלי התגלע סכסוך משפטי בין סימי לבין ברוך אבוחצירא, בנה של מרים, בנוגע לירושת הבאבא סאלי ודמי מזונות. בשנת 1990 נחתם ביניהם הסכם לפיו סימי אבוחצירא תעזוב את בית המשפחה תמורת סכום גבוה שברוך אבוחצירא חויב לשלם לה. מאז ההסכם השניים מסוכסכים.
ראו גם

קהילת יהודי תאפילאלת
לקריאה נוספת

הרב דוד יהודיוף (חתנו), הסבא קדישא, א-ב, נתיבות תשמ"ה-תשמ"ז
הנ"ל, ישראל סבא, הליכותיו והנהגותיו, ירושלים תשס"ט
הרב אריה יהודה הראל (חתנו), מאור ישראל, ירושלים תשמ"ה
הרב אליהו אלפסי, כתב וערך ח.צ. בארי, בבא סאלי רבינו הקדוש : קדושתו, תורתו הנהגותיו ומופתיו של... רבי ישראל אבוחצירא, שני כרכים, תשמ"ד, תשנ"ח.
אוהבם של ישראל, בהוצאת דרכי הוראה לרבנים, תשע"ה
מאירים את העולם - רבני משפחת אבוחצירא, מכון אור לישרים, ירושלים תשפ"א
הרב ד"ר דורון דנינו, 'בחינת תרומתו של בבא סאלי לעיצוב דמותן של החברה, התרבות והפוליטיקה הישראלית הנוכחית', בתוך: מחקרי מערב ומזרח: אסופת מחקרים מוגשת לפרופ' הרב משה עמאר, בעריכת: משה בר-אשר, שמעון שרביט ואלימלך וסטרייך, המכללה האקדמית אשקלון ומרכז דהאן, תשע"ט-2018, עמ' 373–384
ביאורים

↑  "באבא" הוא קידומת חיבה יתרה, שנהג בקרב יהודי תאפילאלת, ו"צאלי" היה הכינוי העממי לשם ישראל. יש שפירשו את הכינוי כ"האב המתפלל".
הערות שוליים

↑  מאיר נזרי, אוצר המנהגים והמסורות לקהילות תאפילאלת / סג'למאסא, רמת־גן: הוצאת אוניברסיטת בר־אילן, תשע"ח, עמ' 327.
↑  מאיר נזרי, אוצר המנהגים והמסורות לקהילות תאפילאלת / סג'למאסא, רמת־גן: הוצאת אוניברסיטת בר־אילן, תשע"ח, עמ' 329. וראו גם: הרב שלום אביחצירא, מליץ טוב, ירושלים תשל"ג, סימן קכ"ט: "ידוע אצלנו דבתאפילאלת ואגפיה ובעיר זו בצאר, רוב העם אנשים ונשים יש להם כינוי חוץ מן השם שקראו להם בעת הלידה ביום המילה, כגון ... ישראל צאלי."
↑  יורם בילו, שושלת אבוחצירה - הילולה בנתיבות, אתר מסע אחר.
↑  אריות קשורים בחוט, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, ה'תש"פ
↑  בספר מעשה ניסים בשם תלמידו רבי ניסים אמסלם.
↑  ציטוט של נכדו הרב יהודיוף, קורות חייו באתר הידברות (הקישור אינו פעיל)
↑  הסבא קדישא, כרך א, עמ' רצג.
↑  ה”בבא סאלי” – מערכת – ישיבת עוד יוסף חי
↑  ספרי כ"ק אדמו"ר - אגרות קודש - כרך ה - א'תצט | ספריית ליובאוויטש, באתר chabadlibrary.org
↑  סידנא בבא סאלי, כרך ב, עמ' קלד
↑  זלמן, הקשר השמיימי בין ה'בבא סאלי' לרבי, באתר חב"ד אינפו, ‏2021-01-17
↑  תיק גל-15505/12 - רשימת עולים דצמבר 1964 - עמ' 48 - מס' סדורי 8 - אביחצירא ישראל, באתר ארכיון המדינה
↑  ד"ר דורון דנינו, מקובל לברך, באתר שיבולת, ‏30 בובמבר 2010
↑  כרוז בחירות של "אגודת ישראל", ה'תשמ"א
↑  אורי בינדר, בזעקות ובתפילות ליוו רבבות למנוחת עולם את "באבא סאלי", מעריב, 9 בינואר 1984, עמ' 12
↑  הרב ברוך אביחצירא, הקדמה לספר אהבת ישראל, מכון אביר יעקב תשנ"ח, עמ' 8; וכן כתוב ב'הסכמה' של הרב מרדכי אליהו לספר.
↑  אהבת ישראל, מכון אביר יעקב: נתיבות, תשנ"ח
↑  הרב ברוך אביחצירא, הקדמת הספר, עמ' 8–9
↑  משה אליהו אביחצירא, מבוא לספר, עמ' 11
↑  נקברה בהר המנוחות: יום ההילולא י"ח ניסן. לפי אתר מוסדות באבא סאלי נתיבות היא נקראה "ללה ביתה" בכתבה הזו
↑  שלמה גבעון ועזרא ינוב, אלמנת "באבא סאלי" נהרגה בצומת באשדוד, מעריב, 13 ביוני 1985
↑  שמעון איפרגן, ההילולה בנתיבות נערכת בסימן החרפת הקרע בין החצרות, באתר ynet, 16 בינואר 2002
↑  שמעון איפרגן, ‏הקרב על ההילולה, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2015
| קבלה |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אבי"ע • ספירות • קליפות • אינסוף (קבלה) • תורת הצמצום • תורת השמיטות • עץ החיים • סדר השתלשלות • מעשה בראשית • מעשה מרכבה • מדיטציה יהודית • אסטרולוגיה קבלית • מיסטיקה יהודית • פרדס (יהדות) | תרשים עשר הספירות |
| ספרות | ספר יצירה • ספר הזוהר • ספר הבהיר • ספרות ההיכלות • ספר רזיאל המלאך • עץ חיים (ספר) | תרשים עשר הספירות |
| קטגוריות | קבלה • יהדות • מיסטיקה יהודית | תרשים עשר הספירות |
| אישים | רבי שמעון בר יוחאי • רבי יצחק סגי נהור • הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • רבי עזריאל בן מנחם • רבי משה בן נחמן • רבינו בחיי בן אשר • רבי משה קורדובירו • האר"י • רבי חיים ויטאל • רבי נפתלי כ"ץ • רבי יהונתן אייבשיץ • רבי יעקב עמדין • רבי חיים בן עטר • הרמח"ל • הגאון מווילנה • הרב שלום שרעבי • הרב חיד"א •  הרב נתן אדלר • הרב יעקב אבוחצירא • רבי יוסף חיים • הרב שלמה אלישיב • הרב ישראל אבוחצירא | תרשים עשר הספירות |
מושגים בקבלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463103105171  GND: 130319783  ISNI: 0000 0001 1617 082X  LCCN: n85038350  VIAF: 33101834   WorldCat (עם VIAF): 33101834 
קבר הבאבא סאלי