stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיבתון (סוג)
מינים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  גיבתון מצוייץ (Emberiza lathami)  גיבתון מרופט (Emberiza siemsseni)  גיבתון עפרוני (Emberiza calandra)  גיבתון צהוב (Emberiza citrinella)  גיבתון לבן-כיפה (Emberiza leucocephalos)  גיבתון משוכות (Emberiza cirlus)  גיבתון טיבטי (Emberiza koslowi)  גיבתון סלעים (Emberiza cia)  גיבתון גודלאוסקי (Emberiza godlewskii)  גיבתון חום-חזה (Emberiza cioides)  גיבתון ג'אנקאוסקי (Emberiza jankowskii)  גיבתון הרים (Emberiza buchanani)  גיבתון אפור (Emberiza cineracea)  גיבתון גנים (Emberiza hortulana)  גיבתון מרכז-אסייתי (Emberiza stewarti)  גיבתון אדום-מקור (Emberiza caesia)  גיבתון הבית (Emberiza sahari)  גיבתון מדבר (Emberiza striolata)  גיבתון דמוי עפרוני (Emberiza impetuani)  גיבתון קינמון (Emberiza tahapisi)  גיבתון גוסלינג (Emberiza goslingi)  גיבתון סוקוטרה (Emberiza socotrana) |  גיבתון הכף (Emberiza capensis)  גיבתון וינסנט (Emberiza vincenti)  גיבתון טריסטראם (Emberiza tristrami)  גיבתון חום-לחי (Emberiza fucata)  גיבתון גמדי (Emberiza pusilla)  גיבתון צהוב-גבות (Emberiza chrysophrys)  גיבתון לבן-גרון (Emberiza rustica)  גיבתון צהוב-גרון (Emberiza elegans)  גיבתון צווארון (Emberiza aureola)  גיבתון זהוב-חזה (Emberiza flaviventris)  גיבתון סומלי (Emberiza poliopleura)  גיבתון חום-שת (Emberiza affinis)  גיבתון קבאניס (Emberiza cabanisi)  גיבתון ערמוני (Emberiza rutila)  גיבתון שחור-ראש (Emberiza melanocephala)  גיבתון חום-ראש (Emberiza bruniceps)  גיבתון צהוב יפני (Emberiza sulphurata)  גיבתון שחור-פנים (Emberiza spodocephala)  גיבתון אפרפר (Emberiza variabilis)  גיבתון סוף (Emberiza schoeniclus)  גיבתון סוף מזרחי (Emberiza pallasi)  גיבתון סוף יפני (Emberiza yessoensis)  גיבתון ארך-רגליים (Emberiza alcoveri) - נכחד |  |
גולמט שחור

| גולמט שחור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
סוג:: גולמט
מין:: גולמט שחור
שם מדעי
 Cepphus grylle ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Cepphus grylle grylle
גולמט שחור במעוף
גולמט שחור (שם מדעי: Cepphus grylle) הוא מין של עוף מסוג גולמט אשר במשפחת האלקיים. מידותיו הן: אורך 30-32 ס"מ; משקל 300-460 גרם; מוטת כנפים 52-58 ס"מ. הזוויגים דומים.
תיאור

לגולמט יש לבוש קיץ ולבוש חורף, והם שונים למדי:
בקיץ כל גופו של הגולמט שחור חוץ מכתם לבן גדול על כל כנף ורגליים בצבע אדום. בחורף פלג-הגוף העליון מקבל גוונים של אפור-לבן. הכתם הלבן על הכנפיים נשמר, אך הוא פחות בולט. פלג-הגוף התחתון לבן לגמרי. גם צבע הרגליים מבהיר והופך לוורוד.
תפוצה ובית גידול

לגולמט שחור יש חמישה תת-מינים:
1. Cepphus grylle mandtii -
נפוץ מצפון-מזרח קנדה דרך סבאלברד וצפון אלסקה עד צפון סיביר.
2. Cepphus grylle arcticus -
נפוץ מצפון-מזרח ארצות הברית דרך דרום-מזרח קנדה, דרום גרינלנד, אירלנד ובריטניה, עד דרום סקנדינביה והים הלבן.
3. Cepphus grylle islandicus -
נפוץ באיסלנד.
4. Capphus grylle faroeendis -
נפוץ באיי פארו.
5. Capphus grylle grylle - נפוץ בים הבלטי.
בית הגידול המועדף על הגולמט בעונת הרבייה הוא חופים סלעיים, צוקים או איים בצפון האוקיינוס האטלנטי במזרח צפון אמריקה עד מיין בדרום, ובמערב אירופה, עד אירלנד בדרום. הגולמטים צוללים ושוחים מתחת לפני המים כדי לתפוס דגים. הגולמט ניזון בעיקר מדגים וסרטנים, אך גם מחרקים, רכיכות וחומרים צמחיים שונים.
בעונת הרבייה הגולמט משמיע צליל הדומה לשריקה.
מצב השימור של גולמט שחור מוגדר ללא חשש.
הערות שוליים

↑  גולמט שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283121805171  LCCN: sh85014562 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ינסנג

| ג'ינסנג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: קיסוסיים
סוג:: ג'ינסנג
שם מדעי
 Panax ‏לינאוס, 1753
ג'ינסנג (באנגלית Ginseng, שם מדעי: Panax) הוא סוג של צמח רב שנתי ממשפחת הקיסוסיים, בעל שורשים עבותים. הג'ינסנג גדל בעיקר בחלקה הצפוני של סין, בקוריאה הצפונית, בצפון אמריקה ובסיביר ונפוץ בעיקר בסביבה אקלימית קרה.
מקור השם

השם "ג'ינסנג" בו משתמשים בשפה העברית מקובל גם בשפות אירופאיות, לצד השם פאנאקס (Panax). מקור השם מהשפה הקנטונזית, בה קרוי הצמח ג'אן-סאנג, שמשמעותו "שורש האדם". מנגד, השם "פאנאקס" שאוב מהשפה היוונית בה משמעותו "מרפא-כל" והוא הוענק לצמח על ידי הבוטניקאי הנודע קרולוס ליניאוס שהיה מודע לשימוש הנרחב שנעשה בצמח ברפואה הסינית.
שימושים ברפואה

החומרים הפעילים בג'ינסנג קרויים ג'ינסנוסידים שהם סוג של טריטרפנואידים. עד היום בודדו 31 גינסנואידים, המסודרים באינדקס לפי קוטביות יורדת מ-a עד h וסימונם Rx.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הג'ינסנג האסייתי. מסקנתו העיקרית הייתה שאף על פי שמיוחסות לצמח תכונות רבות, רוב המחקרים בתחום אינם באיכות גבוהה ולכן הבנתנו את יתרונותיו הרפואיים מוגבלת. מאמר סקירה משנת 2013 של 65 ניסויים מבוקרים עם הקצאה אקראית מצא שג'ינסנג אסייתי יכול לשפר מטבוליזם של גלוקוז ולהוריד את רמת הסוכר בדם.
תופעת הלוואי הבולטת ביותר בשימוש בג'ינסנג האסייתי היא נדודי שינה. עם זאת, נצפו תופעות לוואי נוספות המופיעות בשכיחות נמוכה יותר כדוגמת בעיות בוסת, כאבים בשדיים, קצב לב מוגבר, שינויים בלחץ הדם, כאבי ראש, אובדן תיאבון ובעיות עיכול. דווח גם על הזעה מוגברת[דרוש מקור]. ייתכן שהג'ינסנג האסייתי יוצר אינטראקציות עם תרופות אחרות. ייתכן גם שהוא אינו בטוח עבור נשים בהיריון. אחד הכימיקלים בג'ינסנג גורם למומים מולדים בחיות אחרות.
ברפואה האלטרנטיבית, מיוחסות לצמח תכונות רבות כגון חיזוק במצבי לחץ, אפרודיזיאק מעורר-מינית, חומר ממריץ, הקטנת התנגודת לאינסולין בחולי סוכרת מסוג 2. גם הרפואה הסינית מייחסת לג'ינסנג השפעות רבות כגון הגברת רמות האנרגיה והצ'י, שיפור האון המיני של הגברים, שיפור תפקודי הכבד, שיפור הזיכרון, חיזוק מערכת החיסון והרגעת מערכת העצבים.
מיני הג'ינסנג הנפוצים

ג'ינסנג אסייתי (Panax Ginseng) - מקובל לשימוש כממריץ ומעורר מינית.
ג'ינסנג סיבירי (Siberian Ginseng) - מכיל אליוטרוסידים במקום ג'ינסנוסידים. השפעתו המעוררת עדינה יותר מזו של הג'ינסנג האסייתי.
ג'ינסנג אמריקאי (American Ginseng) - זן ג'ינסנג הגדל בצפון אמריקה. היות שעל פי הרפואה הסינית הוא מקדם את יסוד הין, הרי שהוא מקובל לשימוש על ידי נשים.
ג'ינסנג יפני (Nihon Ginseng)- זן ג'ינסנג האופייני ליפן. הרכבו הכימי מקנה לו השפעה המשפרת קרישת דם.
ג'ינסנג הודי (Withania somnifera) - ידוע בשם אשווגנדה. ומסייע להחלמה ולחידוש כלל מערכות הגוף.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Asian Ginseng, NCCIH (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560649805171  BnF: cb12286837f (data)  LCCN: sh85097357  NKC: ph127981
גיבתון עפרוני

| גיבתון עפרוני |
| --- | --- |
 גיבתון עפרוני
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון עפרוני
שם מדעי
 Emberiza calandra ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גיבתון עפרוני (שם מדעי: Emberiza calandra, לשעבר Miliaria calandra) הוא מין ציפור שיר בסוג גיבתון שבמשפחת הגיבתוניים. גיבתון עפרוני נפוץ בדרום ובמרכז אירופה, בצפון אפריקה ובמערב אסיה. בישראל הוא מצוי במרכז ובצפון הארץ. בחורף יכול להדרים עד לערבה.
גיבתון עפרוני חי בעיקר בשטחים פתוחים - שטחים חקלאיים, שדות מרעה ושדות בור. הוא מרבה להמצא על חוטי חשמל וטלפון, גדרות או בתוך שיחים נמוכים.
אורכו 16 עד 19 ס"מ, משקלו כ-50 גרם, ומוטת כנפיו 26 עד 32 ס"מ. צבעו חום אפרפר והוא מפוספס בפסים חומים. הזכר והנקבה דומים במראם, אך הזכרים גדולים יותר.
הגיבתון עפרוני ניזון מזרעים, עשבים, פירות, חרקים, ועכבישים.
ביצי גיבתון
הערות שוליים

↑  גיבתון עפרוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph569164 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברווז מוסקובי

| ברווז מוסקובי |
| --- | --- |
 ברווז מוסקובי מבוית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
סוג:: Cairina
מין:: ברווז מוסקובי
שם מדעי
 Cairina moschata ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


ברווז מוסקובי (שם מדעי: Cairina moschata; מכונה גם ברבר וכן בַּרְבּוּרִית; מאנגלית: Muscovy Duck) הוא מין יחיד בסוג Cairina שבמשפחת הברווזיים אשר מקורו במקסיקו, מרכז ודרום אמריקה. להקות פרא של ברווזים אלו נמצאות בפארקים ובגינות ציבוריות גם בארצות הברית, קנדה אירופה וגם ישראל. ברווז זה לצד הברכייה הוא מאבות ברווז הבית.
הברווז המוסקובי בוית על ידי האינדיאנים באמריקה, ובמאה ה-16 הובא המין לאירופה. למרות שמו, מוצאו של המין אינו במוסקבה. מקור הכינוי הוא ככל הנראה בין השנים 1550 ל-1600, כאשר ספנים של "חברת הסחר המוסקבאית" (Muscovy Trading Company), הביאו את הברווז לאירופה.
בשר הברווז זכה לפופולריות בשל טעמו ומרקמו.
רבייה

רבייתו של הברווז המוסקובי חלה כאשר היום מתחיל להתארך. הנקבה מטילה בין 20 ל-30 ביום ויש מקרים שאף 50 ביצים נמצאו בקן אחד. כעבור כ-40 יום מתחילה הבקיעה. אפרוחי הברווז בוקעים בהפרשים גדולים שיכולים להגיע לכמה ימים ומיד ברגע הבקיעה הם מתחילים לאכול וכעבור כמה שעות אף להתרוצץ בחופשיות. כאשר האפרוחים בוקעים הנקבה מלמדת אותם לאכול ולעיתים אף עוזבת את הקן על מנת להאכיל את אפרוחיה.
כשרות

שאלות הכשרות של בשר הברווז המוסקובי הייתה נתונה לוויכוח בקרב פוסקי הלכה ביהדות. עד היום כשרותו של הברווז שנויה במחלוקת בקרב פוסקים שונים.
הרש"ר הירש התייחס לסוגיה הזאת, וכתב: "דברי מכתבו הגיעוני... אודות הני בר אווזות מוסקאווי דאקס שהם משונים בצורתם, בבניינם ובכל תבנית גופם מכל שאר שאנו אוכלין בשאר ארצות, וביציהם עגולות ירקרקות לבנות... אין להתיר שום עוף אם לא על פי מסורה מן הקדמונים... ובפרט בעופות הללו אשר ביציהם עגולות וזה סימן מובהק להיותם טמאים", ויש עוד שאסרו יחד עם הרש"ר הירש (וכמו כן יש שהתירו, וראה בהפנייה).
כנגד זה, כתב הרב נפתלי צבי יהודה ברלין: "בדבר אווזות גדולים ומשונים מאווזות המצויים בינינו באורך צווארם ובגבשושית שעל החרטום, ומאז זה הרבה שנים שנתחדשו ובאו להם, נהגו בקהל קדוש לאוכלם בחזקת אווז, ועתה יצאו עליהם עוררין אולי הם מין אחר... אבל אחר שכבר נהגו לאכלם ומסתמא גם אז היה על פי הוראת חכם שנראה לו שהוא מין אווז הטהור, והוחזקו בזה להיתרא - אין לנו לאסרם ולהוציא לעז על אבותינו שאכלו עוף טמא ח"ו... ותדע שהיתר העוף אינדיק שאנו אוכלין היו הרבה מערערים עליהם בשעה שהביאום מאינדיא ולא היה מסורת על כשרותם, וגם עוד היום יש מחמירים ופורשים מהם, ומכל מקום כבר נהגו להיתר ואין פוצה פה, והוא משום שכבר הוחזקו להיתרא ואין ראיה לאסרם, הכי נמי בהני אווזות הגדלות".
הרב יוסף אהרן טאראן, ששימש שוחט בארגנטינה, מציין בספרו כי הברווז נשלח לירושלים, אל רבה של העיר, הרב שמואל סלנט, שבחן את כשרות העוף והתיר אותו, הורה לשוחט לשחוט את העוף לקראת חג הפסח, ולבסוף אכל ממנו בעצמו.
בעת האחרונה ד"ר זהר עמר וד"ר ארי זיבוטפסקי כתבו מאמרים ובהם הם מסבירים למה לדעתם ברווז הברבר צריך להיות כשר, ואין הוא שונה מתרנגול ההודו הכשר, כפי שכתב הנצי"ב.
לעומת זאת, הרב מאיר מאזוז והרב שמואל טל אוסרים אותם באכילה.
גלריה

ארבעה ברווזי ברבר מבוייתים ביד בנימין
ברווז מוסקובי בטבע
זוג ברווזי ברבר עם נוצות חומים ביד בנימין
ברווז ברבר לבן לגמרי ביד בנימין
לקריאה נוספת

הרב יעקב ידידיה הכהן עדני, 'עלילות הברבר בעולם התורה', עץ חיים כו [י, ב], ניו יורק תשע"ו, עמ' תל-תנה
הרב נפתלי יחיאל וינברגר, '"והעוף ירב בארץ: פולמוסים הלכתיים היסטוריים בעניין כשרות העופות', ישורון יד (תשס"ד), 'אוז ברבר Muscovy Ducks' – עמ' תתקכא-תתקכז
זהר עמר וארי זיבוטפסקי, לטהר את הטהור: עוד בעניין כשרות הברבר, המעיין
הערות שוליים

↑  ברווז מוסקובי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  בַּרְבּוּרִית במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  רש"ר הירש, הרב שמעון שוואב (ע), שו"ת שמש מרפא, ארטסקרול מסורה, תשנ"ב, עמ' מו-מז
↑  הרב ירוחם ארלנגר, כשרות אווז ברבר – מוסקובי, באתר דין, ‏טז תשרי תשע"ט
↑  הנצי"ב, שו"ת משיב דבר, ירושלים: אשת הנצי"ב ובניה, תשנ"ג, עמ' 84-85
↑  זיכרון יוסף, ירושלים תרפ"ד, דפים א-ה
↑  ד"ר זהר עמר וד"ר ארי זיבוטפסקי, כשרות הברברי והמולרד, המעיין
↑  דר זהר עמר ודר ארי זיבוטפסקי, לטהר את הטהור: עוד בעניין כשרות הברבר, המעיין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544355105171  GND: 4170572-5  LCCN: sh93007701
גומא נאכל

| גומא נאכל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: גמאיים
סוג:: גומא
מין:: גומא נאכל
שם מדעי
 Cyperus esculentus ‏לינאוס, 1753
גּוֹמֶא נֶאֱכַל (שם מדעי: Cyperus esculentus), המכונה גם "אגוז נמר", הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת הגמאיים שפקעותיו משמשות למאכל. הוא צמח בר, צמח תרבותי וגם עשב שוטה.
תפוצה

משפחת הגמאיים נפוצה ברובו של חצי הכדור המזרחי, בין היתר בדרום אירופה, באפריקה, במדגסקר, במזרח התיכון ובתת היבשת ההודית. מוצאים אותו לרוב בקרקע לחה כגון בשדות אורז ובוטנים וכן בדשאים מושקים היטב ובמגרשי גולף.
מגדלים גומא למאכל במדינות רבות ברחבי העולם. במצרים מגדלים אותו מאז העת העתיקה. שורשי הצמח נמצאו מצפון לאסואן ותוארכו ל-16,000 לפנה"ס. פקעות מיובשות נמצאו בקברים מהאלף השלישי לפנה"ס. הוא נקרא במצרים ובלוב "גרעיני אל עזיז" (חב עזיז), על שם הח'ליף מהשושלת הפאטמית שאהב לאכול את הפקעות. כמו כן נמצאו עדויות לגידול תרבותי של גומא נאכל במשך מאות בשנים באירופה.
הצמח הוא צמח פולש באוקיאניה, במקסיקו, באזורים מסוימים של ארצות הברית ובקריביים, אליהם הגיעו הזרעים.
בוטניקה

זהו צמח רב-שנתי שגובהו עד 90 ס"מ ובעל גבעול יחיד. הרבייה על ידי זרעים, קני שורש ופקעות. הגבעול משולש. העלים המוארכים סיביים ורוחבם עד 1 ס"מ. התפרחת היא מסוג שיבולית. צבע החפים זהוב. קוטר הפקעות עד 2 ס"מ וצבען צהוב עד שחור.
מצמח יחיד יכולות להתפתח עד אלפי פקעות בעונה אחת. השורשים סבוכים עם קני שורש ופקעות. בקור רוב חלקי הצמח קמלים למעט הפקעות, שחלקן נובט עם בוא האביב. שאר הפקעות נותרות רדומות בקרקע וייתכן שינבטו בשנה אחרת.
כשפקעת נובטת, צומחים ממנה קני שורש חדשים רבים שבקצותיהם פקעות הקרובות לפני הקרקע. מהן צומחים הגבעולים והעלים וגם השורשים הסיביים. בתום העונה הפקעת המקורית מתפרקת.
ההאבקה נעשית על ידי הרוח והיא דו-ביתית (מצמח זכרי לצמח נקבי). ביפן מרבים אותו באמצעות קני השורש. הצמח זקוק לאקלים ממוזג. הוא מסתגל בקלות לסוגי אקלים וקרקעות שונים. הפריחה מתחילה כשאורך היום הוא 12-14 שעות. גומא נאכל עמיד לבצורת ולשטפונות ולקור עד 5- מעלות צלזיוס.
כשהצמחים צעירים וקטנים קשה להבדיל בינם לבין עשבים שוטים אחרים. קשה לעקור אותם. קני השורש מגיעים לאורך של עד 60 ס"מ, ואם משאירים ולו פקעת אחת, הצמח יתחדש בקלות.
שימושים

פקעותיו של הגומא הנאכל משמשות להזנת בעלי חיים, כמנת תוספת או כחטיף. במדינות היספניות מכינים מהן משקה דמוי חלב.
באחסון הפקעת מתייבשת, תכולת העמילן שבה פוחתת ותכולת הסוכר עולה. לפקעות היבשות מרקם קשה וצריך להשרותן. טעמן אגוזי מתוק. אפשר לאוכלן כפי שהם, קלויות, מיובשות, אפויות, להכין מהן "חלב" ולהפיק שמן. את הפקעות המיובשות אפשר לטחון לקמח שמוסיפים למוצרי מאפה, לדגני בוקר ולגלידה. אפשר להכין מהן ממרח מתוק. "החלב" משמש לייצור מאכלים נטולי לקטוז, לדוגמה יוגורט. אפשר להשתמש בו גם בתעשיית הסבון.
כמות העמילן האצורה בפקעת של הגומא הנאכל כמעט כפולה מזו של תפוח אדמה או בטטה באותו משקל, מקור מה שהופך את הגומא הנאכל למקור אנרגיה טוב. [דרוש מקור]
בבריטניה משתמשים בפקעות, המבושלות בדרך מסוימת, כפתיון לקרפיונים. בישול זה מונע רעילות לדגים.
במצרים העתיקה היו מבשלים את הפקעות בבירה, קולים או מרסקים ומערבבים עם דבש. כמו כן הפיקו מהן תרופה שנלקחה דרך הפה ועובדה, בין היתר, גם למשחה. העשן שעלה מן הצמח שימש לבישום בתים ובגדים.
הערות שוליים

↑  גומא נאכל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שם המין esculentus (שהוא נפוץ) נקבע על ידי האקדמיה ללשון העברית כ"נאכל". מקור: פרופ' עמרם אשל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544465505171  LCCN: sh95003408  LNB: 000265143  NKC: ph173811 
פקעות גומא נאכל, 'אגוזי נמר'
גדותן

| גדותן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: גדותן
שם מדעי
 Eupatorium ‏לינאוס, 1753

גְּדוֹתָן (שם מדעי: Eupatorium), או אֶבְפָּטוֹרְיוֹן, הוא סוג צמח בעל פרחים משבט הגדותנים שבמשפחת המורכבים. הסוג מכיל עשרות מינים, שרובם עשבוניים רב-שנתיים הגדלים לגובה של 0.5–3 מ' ומקצתם שיחים. הגדותן גדל בעיקר באקלים ממוזג בחצי הכדור הצפוני.
שמו העברי של הצמח נקרא על שום בית גידולו על גדות נחלים, בעוד שמו המדעי נקרא על שם מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, המכונה דיוניסוס אופטור.
טקסונומיה

בעבר שויכו כ-800 מינים לסוג גדותן, אולם עם השנים הם סווגו תחת סוגים אחרים, וכיום הסוג כולל כ-40–60 מינים, כתלות באופן הסיווג.
תפוצה

רוב מיני הגדותן גדלים באמריקה. מבין המינים שגדלים בחצי הכדור המזרחי יצוין גדותן הביצות שגדל בביצות ונחלים באירופה, בארצות הים התיכון, לרבות בישראל, ובמרכז אסיה והקווקז.
שימושים

מיני גדותן משמשים צמחי נוי, בפרט מינים מאזורי הגידול באסיה. מינים אחרים משמשים צמחי מרפא למחלות שונות, החל בהצטננות ומחלות חום אחרות ועד לטיפול ומניעה של קדחת דנגי. יחד עם זאת, הצמח עלול להכיל תרכובות רעילות לאדם. מינים שונים מאמריקה הדרומית הם מקור לתחליפי צבע ולחומרי מתיקה.
הערות שוליים

1 2  "אופטוריון", האנציקלופדיה העברית (כרך ב), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א, עמ' 52
↑  Nayak D et al. Effectiveness of Eupatorium perfoliatum 30C in Prevention of Dengue Fever and Acute Febrile Illness during 2017 Dengue Outbreak in Urban Slums of Delhi: A Prospective, Open-Label, Community-Based, Parallel Cohort Study. Complement Med Res. 2023;30(6):471-480.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530050005171 
גדותן הביצות
גיבון לבן-יד

| גיבון לבן-יד |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: גיבונים
סוג:: גיבון
מין:: גיבון לבן-יד
שם מדעי
 Hylobates lar ‏לינאוס, 1771
תחום תפוצה


גיבון לבן-יד או גיבון לאר (שם מדעי: Hylobates lar) הוא מין בסוג גיבון, השייך למשפחת ההילובטידים-גיבונים.
מאפיינים

תפוצתו של יונק זה ביערות הגשם הטרופיים של דרום ודרום-מזרח אסיה, כולל תאילנד, מלזיה, אינדונזיה ובורמה.
משקלו נע בין 4 ל-6 ק"ג, בממוצע 5.5 ק"ג. צבע הפרווה חום-כהה עד שחור עם טבעות לבנות מסביב לפנים, ידיים ורגליים. צבע העור אדמדם. ההופעה אינה קשורה לזוויג הפרט.
גיבון לבן-יד, בררני ביותר בנוגע למזונו, הוא יאכל פרות טריים בלבד, שורשים ועלים חדשים. אופן ניודו הייחודי, באמצעות קפיצות מהירות בין ענפי העצים עם ידיו הארוכות, מסייע לו להגיע למזון אליו קופים אחרים לא מגיעים. את עיקר חייו הוא מבלה בענפים העליונים של צמחיית היער ולעיתים כלל אינו מגיע לקרקע היער.
לגיבון אין עונה קבועה לרבייה. תקופת העיבור אורכת כשבעה חודשים, עובר יחיד נולד כל שנתיים. הגיבון הוא מין מונוגמי ונע בקבוצה קטנה של זוג וילדיהם. זוגות אינם נוהגים להיפרד ולהתרחק מהטריטוריה שלהם בכל ימי חייהם, הצאצאים הבוגרים עוזבים את הקבוצה בעוד חדשים נולדים אליה. ישנן מספר עדויות ל"גירושים" בהן עוזב אחד הפרטים ללא סיבה נראית ומזדווג עם פרט אחר.
המין נמצא בסכנת הכחדה מכמה סיבות. הוא ניצוד למטרות מזון במספר אזורי מחיה. לעיתים נלקח חי כחיית שעשועים, דבר הנחשב במספר ארצות אסייתיות לדבר אופנתי. הרס היערות וניצול משאבי הטבע, גורם לבידוד אוכלוסיית הגיבון בקצב מדאיג. הפרט חלש ונמצא כי אינו שורד ומתרבה לאורך זמן בשביה.
הערות שוליים

↑  גיבון לבן-יד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556185205171  LCCN: sh85146539 
גיבון על עץ בתאילנד
ג'ניפה אמריקנה

| ג'ניפה אמריקנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: פואתיים
סוג:: Genipa
מין:: ג'ניפה אמריקנה
שם מדעי
 Huito ‏לינאוס, 1759

עלים ופירות
ג'ניפה אמריקנה (שם מדעי: Genipa americana) הוא מין של עץ ירוק-עד במשפחת הפואתיים. הוא גדל באופן טבעי ביערות טרופיים באמריקה הצפונית והדרומית, כמו גם בקריביים. הפרי של העץ דומה לתאנה, אם כי הוא בדרך גדול ממנה בצורה משמעותית.
תיאור

עצי ג'ניפה אמריקנה הם בגובה עד 20 מטרים וקוטר בגובה חזה של עד 60 סנטימטרים. קליפתם חלקה עם סדקים קטנים. העלים מנוגדים, דמויי ביצה הפוכה או דמויי ביצה הפוכה מלבניים, אורכם 10–35 סנטימטרים, רוחבם 6–13 סנטימטרים, וגונם ירוק כהה מבריק, עם שוליים שלמים, הקצה מחודד, והבסיס מוארך. התפרחות מסוימות באורך של עד 10 סנטימטרים. הפרחים לבנים עד צהבהבים, מעט ריחניים, עלי הגביע בצורת פעמון, אורך העלי הכותרת 2–4.5 סנטימטרים, בצורת חצוצרה וחמש או שש אונות. חמשת האבקנים הקצרים מוחדרים בקצה צינור עלה הכותרת. הפרי הוא ענבה אפרפרה עבת קליפה אכילה באורך 10–12 סנטימטרים ובקוטר 5–9 ס"מ.
תפוצה ובית גידול

מקורה של הג'ניפה אמריקנה ביערות הטרופיים של יבשת-העל של אמריקה, מפלורידה הטרופית דרומה עד לארגנטינה. הוא גדל מגובה פני הים עד לגובה של 1,200 מטרים. קיימת טענה שתחום התפוצה המקורי הוא צפון אמריקה הדרומית.
שימושים

הפרי הבוסרי של הג'ניפה אמריקנה מניב נוזל המשמש כצבע לקעקועים, ציור עור ודוחה חרקים.
מגדלים מין זה גם בשל פירותיו האכילים, הנאכלים בשימורים או שמכינים מהם משקאות (ג'ניפאדו – genipado), ג'לי או גלידה.
העץ עמיד, חזק וניתן לעיבוד בקלות; הוא משמש לייצור כלים בבנייה ובנגרות.
הערות שוליים

↑  ג'ניפה אמריקנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Liogier, Alain H. (1985). Descriptive Flora of Puerto Rico and Adjacent Islands (באנגלית). La Editorial, UPR. p. 97. ISBN 9780847723386.
↑  Grandtner, M. M.; Chevrette, Julien (2013). Dictionary of Trees, Volume 2: South America: Nomenclature, Taxonomy and Ecology (באנגלית). Academic Press. p. 262. ISBN 9780123969545.
1 2 3  Hanelt, Peter; Research, Institute of Plant Genetics and Crop Plant (2001). Mansfeld's Encyclopedia of Agricultural and Horticultural Crops: (Except Ornamentals) (באנגלית). Springer Science & Business Media. p. 1775. ISBN 9783540410171.
גיבתון לפלנד

| גיבתון לפלנד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלקרידיים
סוג:: Calcarius
מין:: גיבתון לפלנד
שם מדעי
 Calcarius lapponicus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Calcarius lapponicus
גיבתון לפלנד (שם מדעי: Calcarius lapponicus) הוא מין של ציפור שיר החי באזור הארקטי ונודד בחורף דרומה. הוא שייך למשפחת הגיבתוניים אך לעיתים משייכים אותו גם למשפחת הקלקרידיים.
מאפיינים

זוהי ציפור גדולה יחסית למשפחתה ובעלת מקור חזק היכול לפצח זרעים בצבע צהוב. בקיץ לזכרים יש פנים שחורות מוקפות פס לבן עם "זקן" מתחת למקור ועורפם כתום. הנקבות לעומתם נשארות לבנות מנוקדות כמו בצבעי החורף. גם לזכרים צבע גוף דומה עם גב שחור-לבן מפוספס. אורכם הממוצע 25-28 ס"מ ומשקלם עד 25 גרם.
הגיבתונים חיים בטבע באירופה ואסיה הארקטיות וכן בצפון קנדה וארצות הברית, ובחורף נודד דרומה לארצות הברית המרכזית, ערבות רוסיה ובאירופה לאזור דרום סקנדינביה עד לשוודיה, בריטניה ודנמרק.
מזונו של הגיבתון בחורף הוא זרעים שהוא מסוגל לפצח ובקיץ הוא אוכל חרקים שונים שחזרו לפעילות בסוף החורף. הוא אוכל אותם בעיקר מבין הפרחים בהם הם מחטטים בקיץ.
הערות שוליים

↑  גיבתון לפלנד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549343105171
גויאבה מצויה

| גויאבה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: הדסיים
סוג:: גויאבה
מין:: גויאבה מצויה
שם מדעי
 Psidium guajava ‏לינאוס, 1753
גויאבה מצויה (שם מדעי: Psidium guajava; ידועה גם בתור גויאבה או גויאבה צהובה וגויאבת התפוח) הוא מין עץ פרי ממשפחת ההדסיים. הגויאבה המצויה היא פרי טרופי המקומי לאזור האיים הקאריביים ומרכז ודרום אמריקה. הגויאבה המצויה מגודלת באזורים רבים בעולם בעלי אקלים טרופי, סובטרופי או ממוזג כגידול חקלאי. זנים מתורבתים רבים, עם שוני בגודל ובצבע הקליפה ובשר הפרי. קיימים זני גויאבה עם פירות בגודל אגס מצוי, וכאלו הקטנים רק במעט מאשכולית. עצי הגויאבה מואבקים בעזרת דבורים.
מאפיינים

גויאבות הם צמחים בעלי גדילה מהירה, וצמח שנבט מזרע עשוי לתת פרי תוך שנתיים בלבד. אף על פי שזריעים נותנים לרוב פרי אכיל, ריבוי וגגטיבי כגון ייחורים והרכבות נפוץ הרבה יותר על מנת להבטיח את טיב הפרי. צמיחתם המהירה כמו גם הגעתם לבגרות של הגויאבות הפכה אותם פולש באזורים רבים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי, והם מהווים איום אקולוגי על אזורים סגורים כגון איי גלאפגוס.
הפרי של הגויאבה המצויה הוא צהוב קליפה עם בשר פרי חיוור ובו גרעינים לבנים. עם זאת, יש זנים עם בשר ורוד ואף אדום, והקליפה יכולה לנוע בין ירוק, צהוב ואדום. לפירות ריח חריף הייחודי להם.
שימושים

פירות הגויאבה נמכרים למאכל, ובמקומות מסוימים בהוואי משתמשים בנצרי הענפים כחומר בעירה לעישון נתחי בשר ולמטרת הרחקת חרקים. יש למרבית חלקי צמח הגויאבה שימושים ברפואה עממית לטיפול בבעיות מעיים וגירויי עור.
ראו גם

גויאבה תותית
הערות שוליים

↑  גויאבה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברווז עצים

ערך זה עוסק במין ברווז אמריקני. אם התכוונתם לסוג ברווזים טרופיים, ראו .
| ברווז עצים |
| --- | --- |
 ברווז עצים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
סוג:: מנדרין
מין:: ברווז עצים
שם מדעי
 Aix sponsa ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
 רבייה בקיץ (ירוק בהיר),  רבייה בחורף (כחול), רבייה  כל השנה (ירוק כהה).

נקבת ברווז עצים בארצות הברית.
ברווז עצים (שם מדעי: Aix sponsa), הידוע גם בשם ברווז קרולין, הוא מין של ברווז בסוג מנדרין הנפוץ בצפון אמריקה. זהו אחד מעופות המים הצבעוניים ביותר בצפון אמריקה.