stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנקת גבהים (סרט, 1970)
הערות שוליים

↑  American International Pictures' Profit Steady: Company Says Results for Third Fiscal Quarter Were About the Same as for Year-Ago Period Wall Street Journal (1923 - Current file) [New York, N.Y] 12 Oct 1971: 37.
↑  Hello, Young Heathcliff, by A. H. Weiler. New York Times (1923-Current file) [New York, N.Y] 15 June 1969: D15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013130793   WorldCat (עם LCCN): no2013-130793
ארבלה קיסבאוור

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1969 (בת 55) וינה, אוסטריה 
 שם לידה:  Cosima Arabella-Asereba Kiesbauer 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  Lycée Français de Vienne 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס הטלוויזיה הבווארית (1994)  רומי 
 http://www.arabella-kiesbauer.at/
 פרופיל ב-IMDb
 
ארבלה קיסבאוור, 2007
ארבלה קיסבאוור (בגרמנית: Arabella Kiesbauer; נולדה ב-8 באפריל 1969) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית וסופרת אוסטרית-גרמנייה.
ביוגרפיה

קיסבאוור נולדה בווינה, אוסטריה; אמה היא שחקנית גרמנייה ואביה מהנדס מגאנה. לאחר שהוריה נפרדו, היא גדלה באוסטריה עם סבתה. היא למדה עיתונאות ומחזאות, ובמהלך לימודיה החלה לעבוד ב-ORF, רשת השידור הציבורית האוסטרית. מ-1994 ועד 2004 הנחתה את תוכנית האירוח הנקראת על שמה "ארבלה" בערוץ הטלוויזיה הגרמני "Pro7".
ב-1995 הופיעה על שער מגזין "פלייבוי" הגרמני.
ב-2004 שיחקה בפרק של סדרת הטלוויזיה "המפקח רקס". ב-2007 הנחתה את פרס "שחקן השנה של פיפ"א" שנערך בבית האופרה של ציריך.
ב-2015 הנחתה את תחרות האירוויזיון אשר התקיימה בווינה בירת אוסטריה, לאחר ניצחון המדינה באירוויזיון 2014 שנערך בקופנהגן, דנמרק. זו הפעם השנייה שאוסטריה אירחה את התחרות, לאחר אירוח התחרות לשנת 1967.
היא הוציאה לאור שלושה ספרים שכתבה.
אתר הנצחה ממלכתי בישראל

האריה השואג בכפר גלעדי, אתר הנצחה ממלכתי
אתר הנצחה ממלכתי במדינת ישראל הוא אתר הנצחה לחללי מערכות ישראל שהמדינה אחראית להקמתו ולתחזוקתו.
ברשימת אתרי ההנצחה הממלכתיים נכללים רק אתרים שהוכרזו על ידי שר הביטחון כאתרים ממלכתיים מתוקף חוק  גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998.
הגדרת אתר ההנצחה

חלק קטן מתוך מאות אתרי ההנצחה במדינת ישראל מוגדרים כאתרים "ממלכתיים" ולהכרזה כזאת ישנן השפעות תקציביות. 
החוק קובע במפורש את דרכי ההכרזה על אתר כזה:
(א) שר הביטחון רשאי, לאחר התייעצות במועצה להנצחה או על פי הצעתה, להכריז ברשומות
על שטח או על אתר הנצחה כאתר הנצחה ממלכתי.
(ב) לא יכריז שר הביטחון על אתר הנצחה ממלכתי, אלא לאחר התייעצות עם שר האוצר בדבר
האמצעים להקמתו ולאחזקתו.
על פי החוק, הקמת ותחזוקת אתר הנצחה ממלכתי מוטלת על מדינת ישראל ותקציב אחזקתו ישולם מתקציב המדינה.
הגדרת אתר ההנצחה > אתר הנצחה

בניגוד לאתר ההנצחה הממלכתי שמוכרז על ידי שר הביטחון, סמכות ההכרזה על אתר הנצחה שאינו ממלכתי היא בידיו של שר הפנים.
מכיוון שתקציב אתר ההנצחה לא יגיע מקופת המדינה קובע החוק שהוצאות הקמתו ואחזקתו, כולן או חלקן, יחולו על היזם או על אדם אחר שנתנו הסכמתם להקמת אתר ההנצחה. ומגדיר ששר הפנים לא יכריז על אתר הנצחה ”אלא אם כן נחה דעתו כי הובטחו האמצעים להקמתו ולאחזקתו”.
ראו גם

אתר הנצחה
הנצחת חללי מערכות ישראל.
באדן (אוסטריה)

באדן (בגרמנית: Baden, או בשמה המלא: Baden bei Wien שפירושו באדן שליד וינה) היא עיר קיט וספא במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, ובירת מחוז באדן, 26 ק"מ דרומית לווינה. העיר משתרעת על 26.89 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 25,692 נכון ל-2016.
היסטוריה

קלטים התיישבו בגבעות סביב העיר כבר מהתקופה הנאוליתית, כיוון שהמישור עצמו בו נמצאת העיר היה מלא ביצות.
בזמן שלטונו של הקיסר קלאודיוס, בין השנים 41 ו-54 לפנה"ס, אזור באדן צורף לפרובינציה הרומית פאנוניה. הרומאים כפו על הקלטים לעזוב את כפריהם על הגבעות ולעבור לעיר החדשה שהקימו במישור, ואירוע זה מציין למעשה את הקמתה של באדן. שם העיר החדשה היה "אקואה", שפירושו "מים", בזכות מעיינות המרפא שנמצאים באזור העיר. העיר שמשה בעיקר כמקום ספא לחיילים רומים מקארנטום ווינה. האורחים שבאו לנפוש בעיר בנו בה מזבחות רבים לאלים שונים על מנת להכיר טובה למקום.
שינויים אקלימיים עוינים באסיה ומזרח אירופה גרמו לאנשים רבים לצאת ולחפש מקום מגורים חדש, וכך מרקומנים, גותים והונים חדרו לגבול האימפריה הרומית וכבשו שוב את העיר. באותו זמן החלה נדידת העמים הגדולה, ובסופו של דבר הרומאים ויתרו ונסוגו אל תוך איטליה, וכך הלנגוברדים, האווארים ועוד שבטים סלאבים רבים פלשו לאזור והקימו בין השאר את השכונה לזדורף שבעיר.
ב 796 החל קרל הגדול בכיבוש האזור שכיום הוא מזרח אוסטריה, ובו באדן, וצירף אותו לאימפריה הפרנקית. נינו, קרלומן, שהיה לימים הקיסר, הקים בעיר רוזנות בשם "פאודן". במאה ה-10 באדן נכבשה יחד עם שאר מזרח אוסטריה בידי ההונגרים, והייתה תחת כיבושם עד 971.
ב-1477 באדן נהרסה כליל בעקבות מלחמה נגד המלך ההונגרי מתיאס קורבינוס. על מנת למנוע הרס דומה בעתיד, ב-1488 הקיסר פרידריך השלישי נתן לבאדן זכויות של עיר. כעיר באדן הייתה זכאית לבנות לעצמה חומות ולהגן על עצמה.
השנים 1796–1835 נחשבות לתור הזהב של העיר כשהעיר שימשה כמקום מגורי הקיסר מכיוון שהקיסר פרנץ השני ביקר במעיינות העיר, כל שנה למשך 2–3 חודשים (למעט שנתיים שבהן האימפריה הייתה במלחמה) עד מותו.
בסוף המאה ה-19 העיר הגיעה לשגשוג גדול, הודות לתיעוש שהתחולל במרכז אירופה. העיר הפכה להיות מרכז חשוב של נופש ובילוי עבור אנשים משכבות האוכלוסייה החשובות ביותר, וכונתה "וינה הקטנה". אך כל זה פסק עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, כשאוסטריה נכנסה למלחמה הגדולה שהתחוללה באירופה.
בתקופה שבין שתי המלחמות העיר גם פרחה כמרכז בינלאומי לנופש. במלחמת העולם השנייה העיר שימשה כמרכז רפואי לחיילים, ועל כן הופצצה קשות על ידי בעלות הברית ב-2 באפריל 1945, עם סיום המלחמה, ונגרם לה נזק רב. יום לאחר מכן העיר נכבשה על ידי הצבא האדום של רוסיה, והייתה המפקדה של הרוסים על השטחים שכבשו באוסטריה. לאחר עשר שנים, עם סיום הכיבוש, העיר החלה להתפתח שוב בהדרגה: נבנו בה מוסדות חינוך, בית חולים, בניינים שונים והתפתחו התיירות והעסקים.
ב-2021 הוכרזה העיר באדן יחד עם ערי ספא אחרות בשש מדינות נוספות באירופה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "ערי הספא הגדולות של אירופה".
דת

החלוקה הדתית של תושבי באדן היא: 62.7% נוצרים קתולים, 3.6% נוצרים אוונגליסטים, 4% מוסלמים ו 16.8% אחרים.
דת > הקהילה היהודית בבאדן

בבאדן יש כיום מעט מאוד יהודים (המהווים כ-0.1% מהאוכלוסייה) ולהם בית כנסת, "בית כנסת באדן", שנהרס בשואה ושוחזר.
בית הכנסת בבאדן
ארנון נגלר

פרופ' ארנון נגלר
ארנון נגלר (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מדען ישראלי. פרופסור לרפואה ומנהל המערך ההמטולוגי, השתלת מח עצם ובנק דם חבל הטבור המרכז הרפואי שיבא, תל-השומר. פרופ' נגלר נחשב מהמובילים בתחום השתלות מח עצם.
ביוגרפיה

נולד בחיפה כבנם הבכור של בנימינה (מורה) ויצחק (מנהל בכור תעשיות), למד בבית הספר היסודי "בארי" ואחר כך ב"תיכון עירוני ג'" בנווה שאנן בחיפה. נגלר סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1977.
נגלר נשוי בשנית, אב וסב.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

התמחה במרכז הרפואי רמב"ם ברפואה פנימית ובהמטולוגיה ובהמשך בהשתלות מח עצם באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית (1990-1986). בנוסף, לפרופ' נגלר תואר שני אותו סיים בהצטיינות בביולוגיה של התא והמערכה ההמטולוגית מאוניברסיטת תל אביב 1984.
נגלר הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > השתלות מח עצם

בשטח השתלות מח עצם נחשב נגלר מהמובילים בתחום ובעל שם ומוניטין בינלאומיים.[דרוש מקור] נגלר היה חבר בצוות שהמציא את השתלות מח העצם המודרניות לאחר טיפול כימותרפי במינון נמוך, השתלות המבוססת על אימונותרפיה, שגרם למהפכה עולמית בשטח ההשתלות. שיטה שמאפשרת לבצע השתלות מח עצם ולהציע ריפוי לחולים עד גיל 75.
תחומי התעניינותו של נגלר כוללים בין השאר השתלות מח עצם במחלות ממאירות כולל סרטן דם-לוקמיה, מיאלומה ולימפומה וכן טיפולים אימונולוגיים בעזרת תאים קוטלים טבעיים (תאי NK).
נגלר ביצע את השתלת הדם הטבורי הראשונה בישראל ב-1994 והקים את בנק דם חבל הטבור הראשון בישראל, ב-1996.
פרסים

במהלך הקריירה שלו, זכה לפרסים ומענקים רבים במשך השנים, כולל פרס מהאיגוד האמריקאי להשתלות מתורמים זרים NMDP) 2004) ופרס מטעם האיגוד האמריקאי להשתלות (ASBMT).
פרסומים וספרים

נגלר חיבר כ-400 מאמרים וכ-40 פרקים. הוא חבר בוועדות, באיגודים ובמערכות עיתונים מדעיים בינלאומיים רבים ומייעץ לחברות ביוטכנולוגיה.
אסנת ברזאני

| --- | --- |
 לידה:  בערך 1590 מוסול, עיראק 
 פטירה:  1670 מוסול, עיראק 
 תקופת הפעילות:  1630–1670 (כ־40 שנה) 
 
הרבנית אסנת אדוני ברזאני (מאות 16–17) הייתה למדנית, פוסקת הלכה, פייטנית עמדה בראש ישיבה בכורדיסטן. הייתה ידועה בכינויה התנאית, בדומה לחכמי המשנה.
ביוגרפיה > רקע משפחתי

אסנת נולדה למשפחת ברזאני, משפחת רבנים מקובלים ידועה בצפון כורדיסטן, בסביבות שנת 1590 סבה, הרב נתנאל הלוי (אדוני), עמד בראש קהילת יהודי מוסול, והיה איש קדוש בעיני יהודי כורדיסטן וסביבותיה. מפאת כבוד תורתו הוא כונה "אדוֹניִ", שם שדבק ביורשיו לתפקיד הרבנות. בנו, הרב שמואל ברזאני (אדוני), אביה של אסנת, הוטרד ממצבם התורני הירוד של יהודי כורדיסטן, ומהמחסור במנהיגים רוחניים ובפוסקי הלכה. הוא הקים מספר ישיבות בבַּארְזָאן (אנ'), בעקרה (אנ'), בעמידיה ובמוסול, כדי לטפח בהן תלמידי חכמים שיוכלו לשמש את הציבור כרבנים, חזנים, ושוחטים. הישיבות התקיימו מתרומות של נדבנים יהודיים תושבי האזור. את כל כספי התרומות השקיע בישיבות, והוא ומשפחתו חיו חיי דוחק.
ביוגרפיה > ראשית חייה

מקום הולדתה המדויק של אסנת לא ידוע, אך משוער כי היא נולדה באזור שנמצא כיום תחת המחוז נינוה או דהוכ של עיראק. אביה של אסנת העניק לה חינוך תורני יסודי ומעמיק, לטענתה, משום שלא היו לו בנים שימשיכו את דרכו. במילותיה של ברזאני: ”בת מלך ישראל פה הייתי- מאן מלכי? רבנן! בין ברכי חכמים גדלתי, מעונגת לאבי ז"ל הייתי. שום מעשה ומלאכה לא למדני חוץ ממלאכת שמים, לקיים מה שנאמר "והגית בו יומם ולילה". בעונות הרבים – לא היו לו בנים כי אם בנות” לדבריה היא מעולם לא למדה מלאכה כלשהי, אלא עסקה בתורה. הדבר היה חריג מאוד בתקופה בה לרוב נשים לא זכו להשכלה בכלל, ולהשכלה דתית בפרט, ויועדו בעיקר לטיפול בילדים ובמלאכות הבית. היא נישאה לבן דודה, הרב יעקב מזרחי, שהיה התלמיד המצטיין בישיבה והחביב על אביה. אביה של אסנת, שהעריך את כישוריה וחכמתה, התנה את הנישואין בכך שאסנת תמשיך בלימוד התורה ולא תאלץ לעזוב את בית המדרש לטובת הטיפול בבית. כך בלשונה: "השביע את בן זוגי ז"ל לבלתי עשות בי מלאכה, וכן עשה כאשר ציוהו".
ביוגרפיה > כראש ישיבה

שמואל בר נתנאל אדוני ראה ביעקב מזרחי את ממשיך דרכו ואף כתב עליו "שהוא מקומי ויורשי", ואכן, לאחר פטירתו, מונה יעקב מזרחי לראש הישיבה. אסנת, שכבר הייתה בקיאה בנלמד, לימדה בישיבה יחד איתו, ואף במקומו, כשהיה שקוע בלימוד: "מתחילה הרב ז"ל טרוד היה בעיונו ולא היה לו פנאי ללמד התלמידים, כי אני הייתי מלמדת אותם במקומו, עוזרת הייתי כנגדו".
לאחר פטירתו של יעקב מזרחי הפכה באופן מעשי לראש הישיבה. היא הייתה ממונה הן על ההוראה והן על ניהול הישיבה. אסנת העידה על עצמה: "שאני נשארתי מלמדת ומוכחת ודורשת לטבילה ולשבת ולנִדה ולתפילה וכיוצא". ברזאני לא ראתה עצמה מתאימה לעריכת מסעות לאיסוף כספים לישיבתה, אך ניהלה חליפת מכתבים עם נדבני הקהילות היהודיות השונות בכורדיסטן, ופנתה אליהם בבקשה שיתרמו כספים לישיבה שנקלעה לקשיים כלכליים חריפים. על אף היותה אישה הנושאת במשרה גברית, ראו בה בני דורה סמכות רבנית לכל דבר, תלמידת חכמים ופוסקת הלכה.
מהאיגרות שפורסמו על ידי יעקב מאן עולה כי לאחר פטירת ר' יעקב מזרחי, הישיבה נתקלה בקשיים כלכליים. בנוסף - מאותן האיגרות, ומהאיגרות בינה ובן ר' פנחס חרירי עולה כי היה קיים סכסוך בנוגע לספריית בעלה, כאשר ר' יצחק דודה טען כי הספרייה אמורה הייתה לעבור אליו. לעומת איגרות אלו נראה כי דווקא יחסיה עם חוג המקובלים השבתאים בכורדיסטן היו טובים. איגרת שנשלחה אליה מלמדת כי הם נהגו בה בכבוד הראוי. פנחס בן יצחק חרירי, מראשי המקובלים השבתאים בכורדיסטן, אשר אליו שלחה אסנת את בנה ללמוד תורה, פנה אליה בנוסח מליצי ומחורז, וכינה אותה : "גבירתי, יונתי תמתי, אמִתתי ואמונתי, ציצי ותפארתי, אמי רבנתי [...] יהי אלוהיה עמה ויגדיל שמה". הוא אף הוסיף: "שמחתי בניב מליצותיה [של הרבנית אסנת], ועלזתי בנועם שיחתיה, ואזרתי חיל לנגד מילותיה, המתוקים מדבש ונופת צופים". בהמשך, הוא מדווח לה על התנאים הפיזיים של בנה בישיבתו. הדיין מתתיהו בן בנימין זאב אשכנזי כינה אותה בכתביו "אשת חבר הדומה לחבר".
בראשותה של אסנת הישיבה המשיכה להיות בית גידול לתלמידי חכמים, אך נקלעה לקשיים כלכליים, וביתה ורכושה עוקלו. כשתפקיד הרבנות הראשית בבגדאד התפנה, פנתה קהילת יהודי בגדד אל אסנת בבקשה שתשלח אליהם רב מתלמידיה. היא שלחה את בנה, שמואל בן יעקב, שהיה תלמידה החשוב. ילדיה של אסנת בכורדיסטן ובמצרים המשיכו את השושלת הרבנית. משפחת ברזאני־אדוני נשארה משמשת ברבנות בבגדד במשך כמאה וחמישים שנה, עד שנת 1743, ובמוסול עד למאה העשרים.
כתבים > איגרות

מתוך כתביה של אסנת השתמרו שתי איגרות באופן חלקי. שתי האיגרות מיועדות לנדבנים שתרמו לישיבה. האיגרות מלמדות על שליטתה המופתית בעברית, כמו גם בתנ"ך, בתלמוד, במדרש ובקבלה. האיגרות כתובות עברית רהוטה ומשלבות ציטוטים מן הכתובים ופרפרזות עליהם, כמו גם פיוטים פרי עטה. אסנת כתבה בסגנון הרבני המקובל, בניגוד לאופן בו נשים בנות דורה התנסחו בדרך כלל – בלהג עממי ובאופן יומיומי וענייני.
כתבים > פיוטים

נשתמרו מספר פיוטים שחיברה אסנת. הפיוטים כתובים עברית, ובעלי משקל וחריזה. תוכנם עוסק במצבו הירוד של הדור ובמאמצים של אסנת לשקמו:
עַל תּוֹרָה אֶזְעַק אֶנְאָקָהּ כִּי נֶעֶדְרָה מִכָּל גְּבוּלִי

נִתְכַּסָּה נִיצוֹץ מֵאִיר תּוֹךְ עֲנַן מְעוֹן מִקְהָלִי [...]

הַדּוֹר אָפֵל, אֵין מוֹכִיחַ, אֶבְכֶּה לִזְמַנִּי גַּם חֶדְלִי

אֲנִי עָמַדְתִּי בְּמַצָּב צָרוֹת הִקִּיפוּנִי אֶת יָדַי, רַגְלִי

תִּכַּנְתִּי עַמּוּדֵי אֶרֶץ אָז אַצִּיב דַּיָּנִים בִּפְלִילִי

גַּם סָגַרְתִּי הַנִּפְרָצוֹת מִדְרָשׁ וּתְפִלָּה בִּגְלִילִי
המסורת יחסה לאסנת את כתיבתו של פיוט נוסף, הפותח במילים "האל הביטה וראה", העוסק בגעגועים לציון. במחקר התברר כי מקור המסורת הזו בטעות, וכי הפיוט קדום ונכתב כנראה על ידי ר' יצחק השנירי, מחכמי פרובאנס בימי הביניים.
במחקר

התעודות ההיסטוריות לחייה ולפועלה של אסנת מסתכמות במספר זעום של איגרות ששלחה ושנשלחו אליה, שנחקרו ופורסמו על ידי חוקרי כורדיסטן. החוקרים יעקב מאן, יואל יוסף ריבלין ואריך בראואר תארכו את תקופת חייה למאות החמש עשרה והשש עשרה, אולם גרשום שלום ביסס את הקביעה כי היא פעלה כמאה שנים מאוחר יותר, בראשיתה של המאה השש-עשרה.
כחלק מתיאורו את האישה הכורדית התייחס בראואר לאיגרות, אך הניח ש"אשה לא הייתה יכולה להגיע לבקיאות בעברית ובספרות הרבנית", לכן קבע שלא נכתבו על ידי אסנת, אלא על ידי בן זוגה או בנה. לפי מחקר מאוחר יותר של רינה לוין־מלמד ואורי מלמד האיגרות נכתבו על ידה, זאת על אף שהאיגרות לא נמצאו בכתב ידה של אסנת.
במסורת

אסנת הייתה לדמות נערצת במסורת יהודי העדה הכורדית. האיגרות שחיברה כמו גם אלו שנשלחו אליה ומופיע בהן שמה שימשו כקמיעות: היה נהוג להניחן מתחת לראשי חולים כדי לרפאם. כתב יד של ספר משלי שיוחס לה (או לבן זוגה) שימש אף הוא כקמיע. אגדות מייחסות לה מראה מצודד, כמו גם יכולת לקרוא בשמות קדושים ולהתפלל ובכך לחולל ניסים:
ויהי היום ותעל אסנת על הגג [...] וירא אותה גוי אחד ונפשו חשקה בה. ויהי בחצי הלילה ויתגנב הגוי אל הגג ולבו יחשוב אוון לו על הרבנית. מיד קראה שמות של קדושים והגוי נשאר תלוי על קירות הגג מבלי שיוכל לזוז ממקומו. ויהי בבקר ויודע הדבר. קהל רב של אנשים הצטופפו וחזו במחזה נפלא זה. כל מאמציהם להזיז את הגוי ממקומו עלו בתוהו. הדבר הגיע לאוזני הואלי – הפחה של העיר – והוא בעצמו בקש מאת אסנת הרבנית לשחרר את הגוי. אך היא סרבה באומרה לו: "אילו גוי זה בא אלי על מנת לגנוב חפץ מחפצי ביתי כי עתה החרשתי; אך הוא בא אלי מתוך כוונה לפגוע במוסר ולכן יישאר תלוי במקומו". המושל נשבע לה שאם תתיר את הגוי החוטא יענישהו כיאות לו ויתלהו לעיני כל. באותה שעה שחררה אסנת את הגוי.
מורשת

אסנת, כאישה ששימשה כראש ישיבה, מהווה מקור השראה לנשים המבקשות לקדם שוויון מגדרי ולשאת בתפקידים דתיים המוענקים באופן מסורתי לגברים.
בשנת 2015 קראה ועדת השמות של עיריית ראשון לציון רחוב בעיר על שמה של אסנת ברזאני.
לקריאה נוספת

אורי מלמד ורינה לוין מלמד, ‏הרבנית אסנת: ראש הישיבה בכורדיסתאן, פעמים 82, 2000, עמ' 178-163.
יעל לוין, "נשים יהודיות שחיברו תפילות לכלל ישראל – עיון היסטורי", כנישתא ב (תשס"ג), עמ' פט-צז.
י. הריס, נשים גדולות בהיסטוריה היהודית - "אסנת התנאית", הילה, הירחון לאישה החרדית, 3, אב תשנ"ו יולי 1996.
חזי כהן, "חוכמה מקדם - סיפורי חכמים מקהילות הספרדים ועדות המזרח", ידיעות אחרונות-ספרי חמד, 2016
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אורי מלמד ורינה לוין מלמד, ‏הרבנית אסנת: ראש הישיבה בכורדיסתאן, פעמים 82, 2000, עמ' 178-163.
1 2 3 4 5 6  אברהם בן יעקב, קהילות יהודי כורדיסטאן: בצירוף שירים ופיוטין, ירושלים: קרית ספר, תשמ"א
1 2  מאיר בניהו, רבי שמואל ברזאני: ראש גולת כורדיסתאן, ספונות ט, עמ' לה
↑  רינה לוין-מלמד, שאני נשארתי מלמדת תורה, עת־מול, יד בן צבי, עמ' 4-1
1 2 3 4 5  Jacob Mann, Texts and Studies in Jewish History and Literature, כרך 1, Hebrew Union College Press, 1972
↑  יהודית ר' בסקין, חינוך נשים יהודיות והשכלתן בימי הביניים בארצות האסלאם והנצרות, פעמים 82, עמ' 47-30
↑  יואל קרמר, אגרות נשים מן הגניזה הקהירית: סקירה כללית, אשנב לחייהן של נשים בחברות יהודיות, מרכז זלמן שז"ר לתולדות ישראל
↑  יעל לוין, נשים יהודיות שחברו תפילות לכלל ישראל, עיון היסטורי, כנישתא, תשס"ג, עמ' פט-צז
↑  בנימין בר תקוה, פיוטי ר' יצחק השנירי, אוניברסיטת בר אילן
↑  אריך בראואר, יהודי כורדיסתאן, המכון הארצישראלי לפולקלור, תשנ"ה; נדפס במקור בתש"ח, עמ' 148
↑  אוריה שביט, זרה בתוכם, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2001
↑  יניב אוחנה, תכירו: שמות רחובות חדשים בראשון לציון, באתר עיריית ראשון לציון (ארכיון)

קובץ החלטות מס' 40/15 (עמ' 16), באתר עיריית ראשון לציון, ‏22 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399718205171  VIAF: 51153288375732652563   WorldCat (עם VIAF): 51153288375732652563
אליפות העולם באתלטיקה 1987

| --- | --- |
 ענף:  אתלטיקה 
 ארגון מפעיל:  התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית 
 תקופת התחרות:  28 באוגוסט 1987 – 6 בספטמבר 1987 (10 ימים) 
 מספר תחרות:  2 
 מספר מתמודדים:  1,419 
 עיר מארחת:  סטאדיו אולימפיקו 
 אתר רשמי
 → אליפות העולם באתלטיקה 1983 אליפות העולם באתלטיקה 1991 ← 
 קואורדינטות:  41°56′02″N 12°27′17″E﻿ / ﻿41.9339°N 12.4547°E﻿ / 41.9339; 12.4547
 he
 
אליפות העולם באתלטיקה 1987 הייתה אליפות העולם השנייה באתלטיקה, שנערכה בין 28 באוגוסט ל-6 בספטמבר 1987 ברומא שבאיטליה. בתחרות השתתפו 1,451 אתלטים ואתלטיות מ-159 מדינות, ב-43 תחרויות.
אירועים בולטים

מזרח גרמניה (מזרח גרמניה) זכתה במקום ראשון באליפות עם 10 מדליות זהב ו-31 מדליות בסך הכל, לעומת ארצות הברית (ארצות הברית) שסיימה במקום שני עם 10 מדליות זהב ו-20 מדליות בסך הכל.
באליפות זו נקבע שיא עולם אחד בקרב הנשים והשוואת שיא עולם אחד בקרב הגברים.
אירועים בולטים > האתלטיות המצטיינות

זילקה מילר (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר
ג'קי ג'וינר קרסי (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק ובקרב שבע
טטיאנה דורובסקיך (ברית המועצות ברית המועצות) שזכתה בשתי מדליות זהב בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר.
אירועים בולטים > האתלטים המצטיינים

קרל לואיס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-3 מדליות זהב פעם שנייה ברציפות, בריצת 100 מטר תוך כדי השוואת שיא העולם, בקפיצה לרוחק ובריצת שליחים 4x100 מטר.
קלווין סמית (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בריצת 200 מטר.
גרג פוסטר (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בריצת 110 מטר משוכות.
אדווין מוזס (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בריצת 400 מטר משוכות.
סרגיי בובקה (ברית המועצות ברית המועצות) הגן על תוארו בקפיצה במוט.
תוצאות > נשים > מקצועות המסלול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 100 מטר | זילקה מילר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 10.90 שניות | הייקה דרקסלר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 11.00 שניות | מרלין אוטי   ג'מייקה ג'מייקה | 11.04 שניות |
| ריצת 200 מטר | זילקה מילר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 21.74 שניות | פלורנס גריפית' ג'וינר   ארצות הברית ארצות הברית | 21.96 שניות | מרלין אוטי   ג'מייקה ג'מייקה | 22.06 שניות |
| ריצת 400 מטר | אולגה בריזגינה   ברית המועצות ברית המועצות | 49.38 שניות | פטרה שרזינג   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 49.94 שניות | קירסטן אמלמן   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 50.20 שניות |
| ריצת 800 מטר | זיגרון וודארס   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 1:55.26 דקות | כריסטין וכטל   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 1:55.32 דקות | לובוב גורינה   ברית המועצות ברית המועצות | 1:55.56 דקות |
| ריצת 1500 מטר | טטיאנה דורובסקיך   ברית המועצות ברית המועצות | 3:58.56 דקות | הילדגרד קורנר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 3:58.67 דקות | דוינה מלינטה   רומניה רומניה | 3:59.27 דקות |
| ריצת 3000 מטר | טטיאנה דורובסקיך   ברית המועצות ברית המועצות | 8:38.73 דקות | מריצ'יקה פויקה   רומניה רומניה | 8:39.45 דקות | אולריקה ברונס   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 8:40.30 דקות |
| ריצת 10000 מטר | אינגריד כריסטיאנסן   נורווגיה נורווגיה | 31:05.85 דקות | ילנה ז'ופיבה-ויאזובה   ברית המועצות ברית המועצות | 31:09.40 דקות | קתרין וסל   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 31:11.34 דקות |
| ריצת מרתון | רוזה מוטה   פורטוגל פורטוגל | 2:25:17 שעות | זויה איוונובה   ברית המועצות ברית המועצות | 2:32:38 שעות | ג'וסלין וילטו   צרפת צרפת | 2:32:53 שעות |
| ריצת 100 מטר משוכות | גינקה זגורצ'בה   בולגריה בולגריה | 12.34 שניות | גלוריה זיברט   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 12.44 שניות | קורנליה אושקנאט   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 12.46 שניות |
| ריצת 400 מטר משוכות | זאבינה בוש   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 53.62 שניות | דבי פלינטוף-קינג   אוסטרליה אוסטרליה | 54.19 שניות | קורנליה אולריך   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 54.31 שניות |
| 10 ק"מ הליכה | אירנה סטרכובה   ברית המועצות ברית המועצות | 44:12 דקות | קרי סקסבי-ג'ונה   אוסטרליה אוסטרליה | 44:23 דקות | יאן הונג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 44:42 דקות |
| ריצת שליחות 4x100 מטר | ארצות הברית ארצות הברית   אליס בראון   דיאן ויליאמס   פלורנס גריפית' ג'וינר   פאם מרשל | 41.58 שניות | מזרח גרמניה מזרח גרמניה   זילקה מילר   קורנליה אושקנאט   קרסטין ברנדט   מרליס גר | 41.95 שניות | ברית המועצות ברית המועצות   אירינה סלוסאר   נטליה פומושניקובה-ורונובה   נטליה גרמן   אולגה אנטונובה | 42.33 שניות |
| ריצת שליחות 4x400 מטר | מזרח גרמניה מזרח גרמניה   דגמר נויבאואר   קירסטן אמלמן   פטרה שרזינג   זאבינה בוש   | 3:18.63 דקות | ברית המועצות ברית המועצות   אליטה יורצ'נקו   אולגה נזרובה   מריה פיניגינה   אולגה בריזגינה | 3:19.50 דקות | ארצות הברית ארצות הברית   דיאן דיקסון   דנין הווארד   ואלרי בריסקו-הוקס   לילי לת'רווד | 3:21.04 דקות |
תוצאות > נשים > מקצועות השדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לרוחק | ג'קי ג'וינר קרסי   ארצות הברית ארצות הברית | 7.36 מטר | ילנה בלבסקאיה   ברית המועצות ברית המועצות | 7.14 מטר | הייקה דרקסלר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 7.13 מטר |
| קפיצה לגובה | סטפקה קוסטדינובה   בולגריה בולגריה | 2.09 מטר שיא עולם | טמרה ביקובה   ברית המועצות ברית המועצות | 2.04 מטר | זוזן באייר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 1.99 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | נטליה ליסובסקאיה   ברית המועצות ברית המועצות | 21.24 מטר | קתרין ניימקה   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 21.21 מטר | אינס מילר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 20.76 מטר |
| זריקת דיסקוס | מרטינה הלמן   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 71.62 מטר | דיאנה גנסקי   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 70.12 מטר | צבטנקה חריסטובה   בולגריה בולגריה | 68.82 מטר |
| הטלת כידון | פטימה ויטברד   בריטניה בריטניה | 76.64 מטר | פטרה פלקה  מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 71.76 מטר | ביאטה פטרס   מערב גרמניה מערב גרמניה | 68.82 מטר |
| קרב שבע | ג'קי ג'וינר קרסי   ארצות הברית ארצות הברית | 7128 נק' | לריסה ניקיטינה   ברית המועצות ברית המועצות | 6564 נק' | ג'יין פרדריק   ארצות הברית ארצות הברית | 6502 נק' |