stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב השריון ב-14 באוקטובר (מלחמת יום הכיפורים)
המתקפה > הגזרה המרכזית

דיוויזיה 21, שעברה את התעלה מזרחה, תקפה בכיוון טסה וביר גפגפה (רפידים) בכוח של שתי חטיבות שריון; חטיבה 1 וחטיבה 14. חטיבה ממוכנת נשארה בעתודה ולא הייתה מעורבת בקרב (החטיבה חצתה את תעלת סואץ רק בערב 14 באוקטובר). הכוחות המצרים נתקלו באוגדה 143 (בפיקוד אריאל שרון). חטיבה 14 המצרית, שעד ההתקפה סופחה לדיוויזיה 16 שנטלה חלק בצליחה, תקפה באגף הצפוני מול חטיבה 421. זו נערכה כשגדוד אחד בלם בחזית וגדוד אחר נפרש וירה מהאגף הצפוני (הגדוד השלישי שימש כעתודה ואף עסק באימון לקראת הצליחה). המצרים איבדו כ-90 טנקים בשני ניסיונות תקיפה מול שני טנקים שאבדו לישראלים. חטיבה 1 המצרית, לה הייתה זו טבילת אש ראשונה, תקפה באגף הדרומי מול חטיבה 14 הישראלית ומול חטיבה 600 המוקטנת. חטיבה 14 הישראלית נערכה עם שני גדודים בחזית וגדוד שנפרש באגף הדרומי. הטנקים הישראלים תפסו עמדות שולטות אך על ידי ניצול הגבעות באזור הצליחו המצרים להגיע עד לטווחים של 100 מטר מהשריון הישראלי אך שם נבלמו. המצרים איבדו בקרב זה 58 טנקים לעומת 3 טנקים ישראלים שנפגעו מטילי נ"ט. כמו כן, פגעו כוחות מאולתרים (כוח בפיקוד אמציה חן) וטנקים מחטיבה 600 בכ-100 חיילי קומנדו מצריים שהונחתו ממסוקים בעומק השטח הישראלי בלילה שלפני ההתקפה.
המתקפה > הגזרה הדרומית

באזור הציר שמחבר בין דרום האגם המר הקטן ובין מעבר הגידי, תקפה ב-08:00 חטיבת השריון המצרית 25. מולה עמדה חטיבה 164 מוקטנת (50 טנקים) בפיקוד אברהם ברעם. הקרב התנהל מטווחים ארוכים והושמדו בו 5 טנקים מצריים. גל התקיפה המצרי השני היה ב-12:00 ובו נעשה ניסיון איגוף. גם את ההתקפה הזו הדף הכוח הישראלי והשמיד 15 טנקים מצריים.
באזור הציר המחבר את העיר סואץ ומעבר המיתלה, תקפה חטיבת השריון המצרית 3 מתוגברת בגדוד חי"ר.
התקיפה המצרית בוצעה דרך ואדי מבעוק והצליחה להתקדם בהסתר עד סמוך ל"כביש הרוחב" (כביש בלוזה-ראס סודר). מול תקיפה זו עמד גדוד טנקים 46 מחטיבה 401 (מתוגבר בפלוגת טנקים מגדוד 104 של חטיבה 164), גדוד חרמ"ש 89 מחטיבה 8 וגדוד 202 מחטיבת הצנחנים. שני גדודי החי"ר תוגברו במחלקות טנקים, תול"רים ותותחי 20 מ"מ. הכוח הישראלי, שנעזר בגיחות הפצצה רבות של חיל האוויר הישראלי, הצליח לבלום את הטור המצרי והשמיד כ-50 טנקים מצרים. במקביל, הדף גדוד 202, בסיוע רחב היקף של חיל האוויר והארטילריה הישראלית, התקפה של כ-60 טנקים של חטיבת השריון המצרית 22 המתוגברת בחי"ר שיצאה מדרום לעיר סואץ בשני טורים שביצעו איגוף דרומי. הטור הצפוני נהדף פעמיים (הפעם השנייה בשעה 11:00), בעוד שהטור הדרומי, שנע דרך עיון מוסה, לא הצליח להגיע לידי תקיפה אמיתית וכוח של 8 נגמ"שים מצרים נלכד לאחר ששהה בשטח הישראלי במשך יומיים. בהתקפה זו הושמדו כ-30 טנקים מצרים וכ-120 חיילים מצרים נשבו.
תוצאות

כ-250 טנקים אבדו למצרים בקרב. בנוסף, ביצעו הישראלים בגזרה הצפונית מתקפת נגד מקומית וחידשו את הקשר עם מעוז בודפשט. ההתקפה המצרית נוהלה באופן גרוע וסבלה מטקטיקה חסרת דמיון ומסכמתיות.
בר-לב הודיע באותו ערב לראש הממשלה, גולדה מאיר, הודעה קצרה שאמרה: "היה זה יום טוב. כוחותינו חזרו לעצמם, וכן גם המצרים". חיים הרצוג תיאר את הקרב במילים: "כאלפיים טנקים הוטלו למערכה משני הצדדים, בקרב השריון הגדול ביותר בהיסטוריה (מלבד קרב קורסק במלחמת העולם השנייה)".
בצד המצרי איבדו המצרים את מפקד הארמייה השנייה, סעד מאמון, שלקה בלבו בתחילת יום הקרב והוחלף. הרמטכ"ל המצרי שדיבר בפני מפקדים לאחר הקרב טען כי טילי הנ"ט הישראלים (מסוג ס.ס. 11 (אנ')) הכריעו את הקרב לטובת צה"ל. היה זה הניצחון הישראלי הקרקעי הראשון במלחמה מול המצרים. מקרב זה ואילך עלה המורל בקרב חיילי צה"ל והמצרים הסתגרו יותר ויותר בראשי הגשר שלהם.
לצורך המתקפה, העבירו המצרים כוחות רבים אל צידה המזרחי של התעלה, מה שגרם להידלדלות הכוח המצרי בצדה המערבי של התעלה. הידלדלות זו יצרה תורפה מצרית בצידה המערבי של התעלה, ולצורך ניצול תורפה זו החליט המטכ"ל של צה"ל להורות על צליחה למערב התעלה, שהחלה להתבצע אור ל-16 באוקטובר.
לקריאה נוספת

עודד מגידו, חזרנו לעצמנו, קרבות השריון בשריון בחזית הדרום ב-14 באוקטובר 1973, מחלקת היסטוריה, 2023
יהודה ואלך ואריה יצחקי (עורכים) אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל, עשור שלישי, הוצאת כרטא, 1983, מפות 103-101
דני אשר, לשבור את הקונספציה, מערכות, 2003.
הערות שוליים

↑  אהרן לברן,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'‏הידיעה שמנעה מפלה והובילה למהפך ולניצחון בחזית הדרום, מבט מל"מ'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'79,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'ספטמבר 2017, עמ' 30;
ר"מ, "פעם כאשר מותר יהיה לספר..." - המוסד ומלחמת יום הכיפורים, המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים - מחלקת ההיסטוריה, 2023, עמ' 91–95
↑  עדות שרון בפני ועדת אגרנט, עמ' 51
↑  אברהם אדן מעיד על פריסות זחלים של טנקים בדיונות. אברהם אדן (ברן), על שתי גדות הסואץ, הוצאת עידנים, 1979, עמ' 93
↑  השימוש בלשון עבר הוא מאחר שבתמונות הלוויין משנות ה-2000 נראה בבירור כי השטח משמש לעיבוד חקלאי
↑  אברהם אילון,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'‏יום ה-14 באוקטובר 1973 - מדוע "נמחק מן ההיסטוריה" בספר זכרונותיו של סאדאת?, מערכות 266, נובמבר 1978, עמ' 9-19
↑  שאזלי, "חציית התעלה", הוצאת מערכות, 1980, עמ' 177
↑  שאזלי, עמ' 177
↑  שאזלי, עמ' 179
↑  לגבי שמות המפקדים המצרים, ראו מקור בדף השיחה:מתקפת הנגד של 8 באוקטובר#סדר הכוחות המצריים
↑  Gawrych, עמ' 44
↑  שאזלי, חציית התעלה, עמ' 172, הוצאת מערכות, 1980
↑  חיים הרצוג, מלחמת יום-הדין, הוצאת עידנים, 1975, עמ' 182-183
↑  חנוך ברטוב, 48 שנה ועוד 20 יום, ספרית מעריב, 1978, כרך ב', עמ' 206
↑  הרצוג, עמ' 184
↑  אדן עמ' 169
↑  אדן, עמ' 170
↑  אדן, שם
↑  שמואל בר, מלחמת יום הכיפורים בעיני הערבים, סדרת "מרכז כובד", הוצאת מערכות, 1986, עמ' 59-51
↑  "The 1973 Arab-Israeli War: The Albatross of Decisive Victory", p. 53-54, Gawrych, Dr. George W. (1996). The 1973 Arab-Israeli War: The Albatross of Decisive Victory. Combat Studies Institute, U.S. Army Command and General Staff College הערה: על מנת להגיע לאתר ובו הפרק מהספר, עליכם לפתוח את האתר בחלון חדש, אחרת הקישור לא יעבוד.
↑  Gawrych, p. 54
↑  שאזלי, עמ'176, עמ' 179
↑  אברהם אילון, יום ה-14 באוקטובר 1973
↑  הרצוג, עמ' 186
↑  זהות החטיבה המצרית על פי אטלס כרטא, העשור השלישי, מפה 101. על פי אדן, עמ' 172, מדובר בחטיבה 15 המצרית
↑  אדן, עמ' 172-173
↑  הפרישה החטיבתית - ע"פ אדן, עמ' 172. לטענתו, השמידה חטיבה 421 רק 40 טנקים מצריים ולא 90.
↑  הפרישה החטיבתית ע"פ אדן, עמ' 172. לטענתו, אבידות המצרים היו גם כאן 40 טנקים.
1 2  הרצוג, עמ' 187
↑  הרצוג, שם (הרצוג נוקב במספר של 93 טנקים מצריים מושמדים בחטיבה 1 המצרית, מספר שנראה מופרך לאור גודל היחידה ולאור מקורות אחרים)
↑  נתוני אבידות המצרים על פי גוריץ' (Gawrych), הרכב הכוח הישראלי - על פי אטלס כרטא, העשור השלישי שעל פיו, נשארו בשטח הקרב 40 טנקים מושמדים של חטיבה 1 המצרית
↑  הרצוג, שם (המספר המדויק לטענת הרצוג של טנקים שאבדו למצרים הוא 264)
↑  הרצוג, עמ' 189
↑  המצרים אף טוענים כי ישראל השתמשה בטילי טאו שהגיעו ברכבת האווירית, אלא שאין לטענה זו כל סימוכין במקורות ישראלים
תוכנית המלחמה המצרית
טנק T-55 מצרי פגוע בסיני
בית חולים איתנים

| --- | --- |
הר איתנים
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎765 מטר
תאריך ייסוד: 1952
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 59 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 59 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) המרכז לבריאות הנפש איתנים(למפת הרי ירושלים רגילה) המרכז לבריאות הנפש איתנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לבריאות הנפש איתנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לבריאות הנפש איתנים31°46′44″N 35°05′43″E﻿ / ﻿31.7789951866804°N 35.095279567314°E﻿ / 31.7789951866804; 35.095279567314  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה באדום - בית חולים איתנים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

בית חולים איתנים הוא בית חולים פסיכיאטרי הממוקם בהר איתנים ליד ירושלים. מאז 2005 הוא מהווה חלק מהמרכז הירושלמי לבריאות הנפש.
היסטוריה

על ההר היה ממוקם עד 1948 הכפר דיר עמר (دير عمرو). בשנת 1942 נוסד במקום בית ספר חקלאי וחווה חקלאית ליתומים ערבים מהמאורעות במרד הערבי הגדול.
בית החולים הוקם באוקטובר 1950 לטיפול בילדים חולי שחפת ובתחילת 1951 היו בו 47 מיטות. בהמשך הוספו מחלקות למבוגרים, ובאפריל 1952 התקיים טקס חנוכה חגיגי של בית החולים. בניין מחלקת הילדים נקרא על שם כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק. בשנת 1957 הודיע משרד הבריאות על כוונה להפוך את בית החולים למוסד לחולי נפש, לאור הצורך הגדול במקומות אשפוז לחולי נפש והירידה במספר חולי השחפת. השינוי יצא אל הפועל בשנת 1958, כאשר הילדים חולי השחפת פוזרו בבתי חולים אחרים ו-50 ילדים חולי נפש הגיעו לבית החולים איתנים. בתחילת 1960 היו בבית החולים 40-70 ילדים ו-100 מבוגרים חולי נפש.
בשנת 2005 אוגד איתנים עם בית החולים כפר שאול, למרכז אחד בשם מרכז לבריאות הנפש ירושלים.
בשנת 2006 הוגשו כתבי אישום נגד אחדים מעובדי בית החולים, בגין התעללות בחולים אוטיסטים שהיו מאושפזים בבית החולים בשנים 2001–2004. בשנת 2012 הורשעו ארבעה מהנאשמים, ובהם מנהל בית החולים. בערעור לבית המשפט העליון זוכה מנהל בית החולים.
ב-15 באוגוסט 2021 במהלך השרפה בהרי ירושלים פונה בית החולים, בעת הפינוי נעדרו שניים מן המאושפזים בו.  לאחר חיפושים אותרו למחרת שני הנעדרים במצב טוב.
בית החולים בבעלות משרד הבריאות ומסונף למרכז רפואי הדסה באוניברסיטה העברית.
פעילות

בית החולים מחולק לשני אגפים: "איתנים תחתית" ו"איתנים עילית".
ב"איתנים תחתית" ישנן שתי מחלקות:
מחלקת ילדים, המיועדת לילדים עד גיל 14. המחלקה מסוגלת לאכלס כ-20 ילדים, בנים ובנות כאחד. המחלקה משלבת בית ספר וטיפול פסיכיאטרי ופסיכולוגי. הצוות מורכב מרופאים, צוות סיעודי ומדריכים.
מחלקת מתבגרים, המיועדת למתבגרים עד גיל 20. המחלקה מסוגלת לאכלס כ-20 מתבגרים, בנים ובנות כאחד. נחשבת למחלקה סגורה. המחלקה משלבת טיפולים קבוצתיים ואישיים וכן טיפולים תרופתיים.
ב"איתנים עילית", הנמצא כק"מ אחד במעלה ההר, ישנן ארבע מחלקות: א (מחלקת גברים סגורה), מחלקת נשים, מחלקה ב', מחלקה ג' ומחלקת המשך (לטיפול באנשים עם אוטיזם). איתנים עילית מורכבת מצוות רחב, רופאים, מטפלים וצוות סיעודי.
מחלקה א' היא מחלקה סגורה אקוטית המיועדת לגברים הזקוקים לשמירה יותר צמודה. לרוב, החולים המתאשפזים נמצאים בה לתקופה קצרה.
מחלקת נשים היא מחלקה סגורה המיועדת לטיפול אקוטי בנשים הסובלות ממצבים פסיכיאטריים אקוטים. גם במחלקה זו האשפוז הוא לרוב קצר, בין ימים לשבועות.
מחלקה ב' היא מחלקה פתוחה, עבור חולים המסוגלים לצאת מהמחלקה. הם נמצאים שם במהלך היום כל אחד לפי התוכנית שנקבעה עבורו. חלקם אף ישנים בביתם, מחוץ למחלקה, וחוזרים אליה למחרת בבוקר.
מחלקה ג' היא מחלקה לחולים כרוניים.
מחלקת המשך היא מחלקה המטפלת בעיקר באנשים עם אוטיזם ושאינם יכולים, מפאת חוסר תפקודם להשתלב במסגרות שונות בקהילה.
נדב בורנשטיין

| --- | --- |

בורנשטיין בראשית העשור השני של המאה ה-21
 לידה:  11 בנובמבר 1983 (בן 41) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  מנחה טלוויזיה, עיתונאי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  nadvav
נדב בורנשטיין (נולד ב-11 בנובמבר 1983) הוא עיתונאי, עורך, כתב ומנחה טלוויזיה ישראלי. בעבר הנחה את התוכנית הלילית "חי בלילה" בקשת 12 ומגיש את הפודקאסט "פה גדול" בmako.
חיים אישיים והשכלה

בורנשטיין הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים ובספרות. בריאיון לעיתון "את" באוגוסט 2011, סיפר בורנשטיין כי הוא הומוסקסואל ומתגורר זה כעשור עם בן-זוגו. בדצמבר 2016 נולדו להם תאומות ובינואר 2017 השניים נישאו בבית כנסת רפורמי בקנדה. מתגורר בכפר טרומן.
הערות שוליים

↑   כמה יעלה לכם להביא זמר ים תיכוני לחתונה?, באתר nana10‏, 22 באוגוסט 2011
↑  נדב בורנשטיין, בעקבות חשיפת חדשות 10: אושרה לקריאה ראשונה הצעת חוק שתאסור תשלום בטקסי זיכרון, באתר nana10‏, 25 בדצמבר 2011.
↑  נדב בורנשטיין, חלק מטקסי יום הזיכרון הופרטו - והכניסה תהיה כרוכה בתשלום, באתר nana10‏, 2 במאי 2011.
נדב בורנשטיין, מסתמן: טקס יום הזיכרון בירושלים יפתח לקהל בחינם, באתר nana10‏, 6 במאי 2011
↑  מתקפת האקרים: פרטיהם של אלפי כרטיסי אשראי ישראליים נגנבו והופצו ברשת, באתר nana10‏, 2 בינואר 2012.
האקרים הדליפו לרשת פרטי אשראי של רבבות ישראלים, באתר ישראל היום, 3 בינואר 2012
↑  תומר זרחין, עודד ירון, רויטל בלומנפלד,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'גנבת האשראי: "אירוע פלילי תקדימי, שיש לו גם היבטים לאומיים", באתר הארץ, 4 בינואר 2012
↑  רועי בהריר,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'חדשות טובות: נדב בורנשטיין הוא אסי עזר הבא, באתר nrg‏, 3 ביוני 2012
↑  נדב בורנשטיין מצטרף לקשת, באתר ‏מאקו‏, 18 באפריל 2013
↑  אלכסנדר כץ,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'השבוע של 'קשת': זכיינית ערוץ 2 תשדר לאורך כל הלילה - ושבוע שלם ברציפות, באתר אייס, 31 בדצמבר 2013
↑  מה אתם יודעים על האנשים שעשו את ערוץ 2?, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2013
↑  תחקיר 'חי בלילה' חושף שגם בישראל פייסבוק מאזינה לנו לשיחות ומציבה פרסומות בהתאם למילות מפתח | מזבלה, באתר mizbala.com
↑  הסערה ממשיכה: "אני קורא למרי אזרחי נגד פייסבוק", באתר ‏מאקו‏, 19 ביולי 2016
↑  נדב בורנשטיין הגיש תלונה נגד הרב בגדדי שקרא לסקול הומואים למוות, באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2016
↑  ירדן שגב,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'‏הכי טעים בעולם: נדב בורנשטיין יוצא למסע בתכנית חדשה, באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2016
↑  רותי זוארץ,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏חי גם ביום: נדב בורנשטיין משלב את האהבות הגדולות שלו בתכנית אוכל חדשה, באתר מעריב אונליין, 24 באוגוסט 2016
↑  רן בוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'צפו: הצוות מישראל צילם נקניקיות בברלין - וחטף דלי קטשופ, באתר ynet, 22 באוגוסט 2016
↑  נדב בורנשטיין: "השבוע גיליתי שאני מטען חריג, הכינוי הזה פגע בי הכי בעולם", באתר ‏מאקו‏, 20 ביולי 2017
↑  ערן סויסה,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'מזל תאומות, באתר ישראל היום, 27 ביולי 2017
↑  עמרי מילמן,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'80 אלף איש השתתפו בהפגנת השוויון למען הקהילה הגאה: "ניאבק עד שנראה חקיקה", באתר כלכליסט, 22 ביולי 2018
↑  45 שנה אחרי: לאן נעלמו תינוקות מהשרון?, באתר ‏מאקו‏, 26 במרץ 2018
↑  בעקבות תחקיר "חי בלילה": נפתחה חקירת משטרה לאיתור התינוקות מהשרון, באתר ‏מאקו‏, 23 במאי 2018
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000001D-QINU`"'פרשת היעלמות התינוקות מהשרון בכנסת, נבדק ב-2019-06-18
↑  נדב בורנשטיין,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'‏תחקיר התינוקות מהשרון מגיע לבג"צ: "רוצים לפתור את הפרשה לפני שנלך לעולמנו", באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2019
↑  ח"כים ליועמ"ש: ניגוד עניינים בהענקת פרס ישראל לרב אריאל, באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2020
↑  פה גדול - הפודקאסט של ריטה ונדב | אוכל טוב mako, באתר mako
↑  Spotify, open.spotify.com
↑  תמי שמש קריץ,'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"'נדב מאוהב: ריאיון עם נדב בורנשטיין, באתר nrg‏, 14 באוגוסט 2011
↑  אמיר צומר‏, גאווה כפולה: נדב בורנשטיין אבא לתאומות, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2016
ליהי עטר בכר‏, כאן בכדי לשעשע: הפרויקט החדש של נדב בורנשטיין, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2017
↑  אמיר צומר‏, חי כדי לאהוב: נדב בורנשטיין התחתן, באתר וואלה, 17 בינואר 2017
תאופיק טיראווי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1946 (בן 78) טִירָה, ישראל 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  מכללת איבראהימיה 
 www.tirawi.ps
 
תאופיק מוחמד חוסיין טיראווי (בערבית: توفيق محمد حسين الطيراوي, תעתיק מדויק: תופיק מחמד חסין אלטיראוי; נולד ב־15 בנובמבר 1948) הידוע בשם אבו חסיין, היה ראש מנגנון המודיעין הכללי הפלסטיני ויועץ ביטחוני ליו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, על תקן שר. אחראי על פי משרד החוץ הישראלי למעשי רצח רבים, לרבות של פלסטינים בהם חשד שהם משתפי פעולה עם ישראל או שמכרו אדמות ליהודים.
רקע

טיראווי נולד בכפר א-טירה סמוך ללוד. במלחמת העצמאות עקרה משפחתו למחנה הפליטים עקבת ג'בר באזור יריחו. למד בתיכון בירושלים. למד ספרות ערבית ופילוסופיה באוניברסיטת ביירות בלבנון. לאחר מכן, השלים לימודי תואר שני במינהל חינוכי באוניברסיטת א-נג'אח בשכם.
הצטרפותו לפת"ח

בשנת 1967, במהלך לימודיו באוניברסיטת ביירות(אנ'), הצטרף טיראווי לשלוחה הלבנונית של ארגון פת"ח. בין השנים 1967–1971, עמד טיראווי בראש אגודת הסטודנטים הפלסטיניים בלבנון, והיה יו"ר מזכירות הסטודנטים של פתח בשנת 1970. בהמשך, הפך טיראווי לאחד ממנהיגי פתח בביירות, עד אשר נעצר על ידי המודיעין הסורי בחודש יולי 1985, בשל השתייכות לארגון. טיראווי ריצה מאסר של ארבע שנים, עד שנת 1989, בכלא הסורי בדמשק. טיראווי סיפר כי עבר עינויים רבים בכלא בסוריה, וכי לאחר שחרורו גורש ללבנון.
השיבה לשטחים והיותו מבוקש

טיראווי שב לגדה המערבית ביוני 1994, והקים את מנגנון המודיעין הכללי.  בשנת 1997, החליטה ישראל לשלול ממנו את אישוריו כאישיות ציבורית פלסטינית מכיוון שלטענתם היה אחראי לרצח שלושה פלסטינים שמכרו קרקעות ליהודים, טענות שטיראווי הודה בהן מספר שנים מאוחר יותר. טיראווי הוגדר כמבוקש למשך תשעה חודשים באשמת חיסול של משתפי פעולה ושל פלסטינים שמכרו אדמות לישראלים.
השיבה לשטחים והיותו מבוקש > פעילותו באינתיפאדה השנייה

עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, החל טיראווי לפעול בשני כובעים – האחד כראש מנגנון המודיעין הכללי בגדה, שאמור היה לפעול נגד מבצעי הפיגועים ומשלחיהם, והשני כמארגן פעילות טרור. טיראווי, שנחשב למקורבו של יו"ר הרשות, יאסר ערפאת, שהה עמו במוקטעה מאז כניסת צה"ל לרמאללה ולטענת ישראל, היה מעורב ישירות בביצוע הפיגועים. בין היתר, טענה ישראל כי טיראווי סייע במימון גורמי טרור ובהכנתם טרם ביצוע הפיגועים. אנשיו של טיראווי במנגנון המודיעין הכללי פעלו אף הם לבצע פיגועים. בין היתר, הציג צה"ל מסמכים המוכיחים כי טיראווי היה מעודכן בגלגולם של פיגועים, וכי הוא וראש מנגנון המודיעין הכללי ברשות, אמין אל הינדי, פעלו יחדיו לחיסול משתף פעולה. בזמן המצור על לשכתו של ערפאת, הוגדר טיראווי כמטרת המצור בעוד שאת ערפאת עצמו לא היה אישור להרוג.
סיום הגדרתו כמבוקש ופעילותו כראש המודיעין הכללי

באוגוסט 2005 החליטה ישראל להסיר את טיראווי מרשימת המבוקשים, לאחר שמנגנון המודיעין הכללי, בראשו עמד, החל לפעול לסיכול פעילות טרור. טיראווי קיבל אישור לצאת את תחומי רמאללה לראשונה מאז המצור על המוקטעה, ושב אל ביתו ביריחו. תוך המשך כהונתו כראש המנגנון בגדה, מונה בשנת 2006 גם לתפקיד סגן ראש המנגנון ברשות כולה. בשנת 2007, מינה אותו יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן לראש מנגנון המודיעין הכללי. הוא הועלה לדרגת לואא' (המקבילה לדרגת אלוף) וכיהן כראש המנגנון עד נובמבר 2008, אז התפטר מתפקידו. עם סיום תפקידו במודיעין הכללי, מונה לשמש כיועץ הביטחוני ליו"ר הרשות אבו מאזן, כשהוא על תקן שר.
הוועד המרכזי של הפת"ח

בוועידת פתח השישית שהתקיימה באוגוסט 2009 נבחר טיראווי לכהן כחבר הוועד המרכזי של פתח, בו הוא מכהן עד היום. טיראווי משמש גם כאחראי על הארגונים העממיים בארגון, וממלא את תפקיד יו"ר חבר הנאמנים של האקדמיה הפלסטינית למדעי הביטחון, המכשירה את כלל פעילי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים. טיראווי פעל לייסוד האקדמיה מאז שנת 1998, ועמד בראשה כאשר הוקמה בשנת 2006. טיראווי נחשב למקורב לבכירי פתח מוחמד דחלאן ונאסר אל-קודווה.
בחודש דצמבר 2010 התפרסם מסמך ויקיליקס אשר חשף את דעתו של ראש השב"כ, יובל דיסקין, על טיראווי. המסמך תיאר פגישה של דיסקין עם גורם אמריקאי, בה הגדיר את טיראווי כ"פסיכופת, אכזר, מסוכן ומועד לשינויים קיצוניים במצב הרוח". דיסקין הוסיף אז כי טיראווי לא זוכה לכבוד מאבו מאזן, כפי שהיה בעבר, וכי יחסיו עם מוחמד דחלאן התערערו אף הם.
הערות שוליים

↑  Top official ousted as Palestinian succession battle heats up, The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2022-08-11 (באנגלית)
↑  עמירב, משה. אדוני ראש הממשלה : ירושלים, כרמל, 2005. עמ' 41
1 2  סקירה על סיועו של טיראווי לטרור, 21 באפריל 2002, באתר משרד החוץ
↑  ראיון בערבית עם טיראווי על שהותו בכלא הסורי, 1 במרץ 2005
↑  KHALED, A. T. (2002, Aug 20). Tirawi: My men killed land dealers: [daily edition]. Jerusalem Post Retrieved from https://www.proquest.com/newspapers/tirawi-my-men-killed-land-dealers/docview/319368954/se-2
↑  Agencies, N. (1997, Jun 08). Israel revokes Tirawi's VIP pass: [Daily Edition]. Jerusalem Post https://www.proquest.com/newspapers/israel-revokes-tirawis-vip-pass/docview/319184076/se-
1 2  Ariel Sharon insists his siege against Yasir Arafat's Ramallah headquarters is aimed not at Arafat but at the men he is sheltering. He singles out Tawfik Tirawi, the head of Palestinian General Intelligence, who, according to Israelis, moonlights as a terrorist chieftain. It's understandable why they would want Tirawi. Palestinian militants arrested during successive sweeps of the West Bank this year told their Shabak interrogators that Tirawi had sent them to shoot at Israeli cars in the West Bank. One suspect, Amar Mustafa Mardi, 21, said he received his Kalashnikov from Tirawi personally, according to Israeli officials. Palestinian human- rights activists say Tirawi's agency has tortured suspected collaborators and killed Palestinians involved in land deals with Israel.

Hosenball, M. (2002, Oct 06). Periscope. Newsweek. https://www.newsweek.com/periscope-146555
↑  דרורי, אורי. כי בתחבולות, ידיעות ספרים, 2014. עמ' 255
↑  טיראווי כבר לא מבוקש בישראל, באתר וואלה, 1 באוגוסט 2005
↑  ניר יהב‏, ועידת פתח: ברגותי נכנס, אבו עלא בחוץ, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2009
↑  המסמך המדובר, באתר ויקיליקס
ג'ניפר ג'ייסון לי

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1962 (בת 63) הוליווד, לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jennifer Lee Morrow 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע  בית הספר התיכון פאליסיידס צ'ארטר 
 בן או בת זוג:  נואה באומבאך (2005–2013)   ג'ייסון פטריק 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1990)  פרס איגוד המבקרים האמריקאי לשחקנית הטובה ביותר (1994)  פרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר (1993)  פרס ג'יני (2005) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ניפר ג'ייסון לי (באנגלית: Jennifer Jason Leigh; נולדה ב-5 בפברואר 1962) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2015 על תפקידה בסרטו של קוונטין טרנטינו "שמונת השנואים".
ביוגרפיה

נולדה כג'ניפר לי מורו בהוליווד, בתם של השחקן היהודי-אמריקאי ויק מורו (במקור "מורוזוף") ושל התסריטאית היהודייה-אמריקאית ברברה טרנר.
הוסיפה לעצמה את השם "ג'ייסון" כהוקרה לשחקן ג'ייסון רוברדס, חבר של המשפחה, שאיתו גם שיחקה בסרט "רסיסים של חיבה".
ללי אחות אחת ואחות נוספת למחצה מנישואיה השניים של אימה לבמאי האיראני-אמריקאי רזא באדאיי.
אביה של לי, ויק מורו, נהרג בשנת 1982 בתאונה בעת שהיה שותף לפעלול על מסוק שיצא מכלל שליטה על סט הסרט "אזור הדמדומים". לי ואחותה תבעו את מי שלטענתן היו אחראים למחדל הקטלני, חברת "האחים וורנר" ובמאי הסרט סטיבן ספילברג וג'ון לנדיס, אך בסופו של דבר הגיעו איתם להסכם פשרה שפרטיו נותרו חסויים.
קריירה

לי החלה לשחק באופן מקצועי בגיל תשע וערכה את הופעת הקולנוע הראשונה שלה בגיל 17 בסרט "עיני זר".
התפרסמה לראשונה, כמו גם שון פן, בקומדיית הנעורים "נעורים בקצב מהיר" בה גילמה את תלמידת התיכון סטייסי המילטון, תלמידה תמימה וסקרנית שהרדיפה שלה אחר אהבה וחקר מיני מניעה את התפתחותה לאורך הסרט. בסרט זה שיחקה לצידה פיבי קייטס, שגילמה את חברתה הטובה והמנוסה יותר של סטייסי, שמספקת לה הדרכה ותמיכה לאורך כל המסע.
שנה לאחר מכן שיחקה בסרט הפשע והדרמה "בנות הסחלב הלבן" בתור קרול הית', צעירה תמימה ובודדה שנסחפת ומרומה אל חיי ניצול וזנות במועדון לילה בטוקיו תוך ניסיון נואש להגשים את חלומה להיות זמרת.
ג'ניפר ג'ייסון לי שיחקה בסרטו ההוליוודי הראשון של פול ורהובן "רומן הדמים", ובמותחן האימה "הטרמפיסט" בתור המלצרית נאש.
לי פרצה לתודעת המבקרים ב-1990 עם שתי הופעות מוערכות בסרט הפשע "מיאמי בלוז" ובדרמה "ברוקלין - תחנה אחרונה".
שיחקה לאחר מכן בסרט הפעולה של רון הווארד "מלכודת אש" בתפקיד ג'ניפר, חברתו של הכבאי בריאן מק'פרי, ובדרמת הפשע "לחץ" בתור שוטרת סמויה.
על הופעתה במותחן "דרושה שותפה רווקה" לצידה של ברידג'ט פונדה בתור השותפה הפסיכופתית הדי קארלסון זכתה לי ב"פרס הנבל הטוב ביותר" במסגרת פרסי ה-MTV.
ב-1994 גילמה את המשוררת ופעילת זכויות האדם דורותי פארקר בדרמה הביוגרפית "גברת פארקר והחוג המרושע"והייתה מועמדת על תפקיד זה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. באותה שנה הוסיפה גם הופעה קומית בדמות העיתונאית איימי ארצ'ר בסרטם של האחים כהן "הקפיצה הגדולה".
הופיעה בדרמה הספרותית "חשדות מהעבר" בתור סלינה בתה של דולורס קלייבורן (קתי בייטס) המואשמת ברצח.
ב-1999 הופיעה בדרמה של דייוויד קרוננברג "אקזיסטנז" בתור אלגרה גלר, מתכנתת משחק המחשב "אקזיסטנז".
בתור טובה לבמאי סם מנדס השתתפה לי בסרטו "הדרך לפרדישן" בתפקיד אנני, אשתו של הרוצח השכיר מייקל סאליבן (טום הנקס). ב-2003 שיחקה במותחן הארוטי "תשוקה חותכת" בהפקתן של ג'יין קמפיון וניקול קידמן.
ב-2004 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "המכונאי" בתור נערת הליווי סטיבי איתה מבלה המכונאי בעל האינסומניה טרבור רזניק (כריסטיאן בייל).
ב-2005 שיחקה במותחן הבדיוני "החליפה".
ב-2007 הופיעה בדרמה המשפחתית "מרגו בחתונה" בתפקיד פאולין אחותה של הסופרת מרגו זלר (ניקול קידמן).
ב-2008 השתתפה בדרמה "סינקדוכה, ניו יורק".
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "גרינברג" לצד בן סטילר וגרטה גרוויג.
בשנים 2017–2021 שיחקה את אלסה בסדרה של נטפליקס, "לא טיפוסי".
בשנת 2018 כיכבה בסרט "העולם שאחרי: הכחדה", שנשלח היישר לצפייה ביתית בנטפליקס, תוך דילוג על הפצה לבתי הקולנוע.
בשנת 2020 כיכבה בסרט "Possessor" לצד שון בין, אנדראה רייסבורו וכריסטופר אבוט.
בשנת 2024 הייתה לי אורחת הכבוד בפסטיבל הקולנוע ירושלים ואף קיבלה בטקס הפתיחה אות הוקרה על פועלה.
קריירה > כבמאית וכמפיקה

ב-1995 הפיקה לי ביחד עם אמה ברברה טרנר את הדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", בה גם שיחקה את הדמות הראשית של מוזיקאית הרוק סיידי, הקנאית להצלחת אחותה הגדולה ג'ורג'יה פלוד (מייר וינינגהם).
בשנת 2001 ביימה לי את סרטה הראשון והיחיד בקריירה, הדרמה הקומית "מסיבת יום נישואים", את הסרט גם כתבה, הפיקה וכיכבה בתפקיד הראשי בתור סאלי נאש החוגגת את יום נישואיה השישי עם בן זוגה ג'ו ת'ריאן (אלן קאמינג).
לי הועמדה לשתי קטגוריות לפרס אינדפנדנט ספיריט על עבודתה על התסריט ועשיית הסרט ביחד עם אלן קאמינג.
ב-2010 לי כתבה והפיקה את הדרמה הקומית "גרינברג" בה גם שיחקה לצידו של בן סטילר.