stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקת איטליה
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > פרלמנט (סעיפים 55–82) > תהליך חקיקה (סעיפים 70–82)

סעיף 70 נותן סמכות חקיקה לשני הבתים, והצעות חוק יכולות להיות מובאות על ידי הממשלה, על ידי חבר פרלמנט או על ידי ישויות אחרות, שנקבעו בחוקה. האזרחים יכולים גם להציע הצעות חוק שנחתמו על ידי לפחות חמישים אלף בעלי זכות הצבעה. כל בית בפרלמנט יקבע כללים לבחינת הצעת חוק, החל מבדיקה על ידי ועדה ולאחר מכן את השיקול סעיף אחר סעיף על ידי כל הבית, אשר לאחר מכן יעמיד אותה להצבעה סופית. יש לבצע את ההליך הרגיל לשיקול ואישור ישיר על ידי כל בית עבור הצעות חוק הנוגעות לעניינים חוקתיים ובחירות, האצלת חקיקה, אשרור אמנות בין-לאומיות ואישור תקציבים.
לאחר אישור הפרלמנט, החוקים מפורסמים על ידי נשיא הרפובליקה בתוך חודש או תאריך אחר שנקבע ברוב מוחלט לחוקים שהוכרזו כדחופים. חוק מתפרסם מיד לאחר הכרזתו ונכנס לתוקף ביום החמישה עשר לאחר הפרסום, אלא אם נקבע אחרת. הנשיא יכול להטיל וטו על הצעת חוק ולשלוח אותה בחזרה לפרלמנט תוך ציון דעה מנומקת. אם החוק יעבור שוב הווטו יבוטל והנשיא מחויב לחתום עליו.
החוקה מכירה במשאלי עם כלליים לביטול חוק או חלק ממנו, כאשר דורשים אותם לפחות חמש מאות אלף בעלי זכות הצבעה או חמישה מחוזות. עם זאת, משאלי עם לא יערכו על חוקים המסדירים מיסים, את תקציב המדינה, חנינה או חוק המאשרר אמנה בין-לאומית. כל אזרח הזכאי להצביע לבית הנבחרים זכאי להצביע גם במשאל עם, ואם רוב הזכאים הצביעו והושג רוב של קולות תקפים, משאל העם נחשב כבוצע.
הממשלה אינה יכולה למלא תפקידי חקיקה, למעט בזמנים מוגבלים ולמטרות ספציפיות שנקבעו במקרים של צורך ודחיפות, והיא אינה יכולה להוציא צו בעל תוקף של חוק. צעדים זמניים יאבדו תוקף אם לא יעברו כחוק בפרלמנט תוך שישים יום מיום פרסומם.
החוקה מעניקה לפרלמנט את הסמכות להכריז מלחמה ולהקנות לממשלה את הסמכויות הנדרשות. לפרלמנט סמכות להעניק חנינות באמצעות רוב של שני שלישים בשני הבתים.
הפרלמנט יכול לאשרר על פי חוק אמנות בין-לאומיות בעלות אופי מדיני, הדורשים בוררות או הסדר משפטי, שכרוכים בשינוי גבולות, הוצאות כספיות או חקיקה חדשה.
דוחות תקציב ודוחות כספיים שמציגה הממשלה חייבים לעבור לפרלמנט מדי שנה, ולא ניתן לאפשר יישום זמני של התקציב אלא על פי חוק ולא יותר מארבעה חודשים. על התקציב לאזן בין הכנסות והוצאות, תוך התחשבות בשלבים השליליים והחיוביים של המחזור הכלכלי, שיכולים להיות ההצדקה היחידה להלוואות ציבוריות. הוצאות חדשות או הגדלת הוצאות קיימות מאושרות רק על ידי חוקים הקובעים את המשאבים לכיסוין.
שני הבתים יכולים לערוך חקירות בנושאים בעלי אינטרס ציבורי, באמצעות ועדה של חברי הבית המורכבת ביחסיות לייצוג המפלגות בבית עצמו. ועדת חקירה רשאית לערוך חקירות ובדיקות באותן סמכויות ומגבלות כמו הרשות השופטת.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > נשיא הרפובליקה (סעיפים 83–91)

נשיא הרפובליקה נבחר לשבע שנים על ידי הפרלמנט במושב משותף, יחד עם שלושה נציגים מכל מחוז (פרט לוואל ד'אוסטה ששולח נציג אחד), שנבחרים על ידי המועצות האזוריות על מנת להבטיח ייצוג של מיעוטים. הבחירות נערכות בהצבעה חשאית, בתחילה ברוב מיוחס של שני שלישים, בעוד שלאחר ההצבעה השלישית מספיק רוב מוחלט. 30 יום לפני תום כהונתו של הנשיא הנוכחי של הרפובליקה, יושב ראש בית הנבחרים חייב לכנס מושב משותף של הפרלמנט ושל הנציגים האזוריים כדי לבחור את נשיא הרפובליקה החדש. במהלך או בשלושת החודשים שקדמו לפיזור הפרלמנט, הבחירות חייבות להתקיים בתוך חמישה עשר הימים הראשונים של הישיבה הראשונה של פרלמנט חדש. בינתיים, סמכויותיו של הנשיא המכהן של הרפובליקה מורחבות.
כל אזרח איטלקי מעל גיל חמישים יכול להיבחר לנשיא. אזרחים שמכהנים בתפקיד אחר אינם רשאים להיות נשיאים, אלא אם יתפטרו מתפקידם הקודם לאחר בחירתם לנשיאות. משכורתו וזכויותיו של הנשיא קבועות בחוק.
בכל המקרים בהם הנשיא אינו מסוגל לבצע את תפקידי המשרה, אלה יבוצעו על ידי נשיא הסנאט של הרפובליקה. במקרה של אי כשירות קבועה, מוות או התפטרות של נשיא הרפובליקה, נשיא בית הנבחרים חייב לכנס בחירות לנשיא חדש בתוך חמישה עשר ימים.
על פי החוקה, תפקידו העיקרי של הנשיא, כראש המדינה, הוא לייצג את האחדות הלאומית. בין סמכויותיו של הנשיא:
לשלוח הודעות לפרלמנט, לאשר הצעות חוק של הממשלה ולפרסם חוקים, גזירות ותקנות.
לפזר אחד או את שני בתי הפרלמנט, בהתייעצות עם יושבי הראש שלהם, למעט במהלך ששת החודשים האחרונים של כהונתו (הידוע בשם semestre bianco, המחצית הריקה), אלא אם תקופה זו חופפת לפחות בחלקה לששת החודשים האחרונים של הפרלמנט.
להכריז על משאל עם כללי בנסיבות מסוימות שנקבעו בחוקה.
למנות פקידי מדינה במקרים הקבועים בחוק.
להסמיך ולקבל דיפלומטים ולאשר אמנות בין-לאומיות, לאחר אישור הפרלמנט בעת הצורך.
לפרסם הכרזות מלחמה עליהן הסכים הפרלמנט, כמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
להעניק חנינה, להקל בעונשים ולהעניק עיטורי כבוד של הרפובליקה.
הנשיא עומד גם בראש המועצה העליונה של הרשות השופטת ומועצת ההגנה העליונה. צו מאת הנשיא אינו תקף אלא אם כן הוא חתום על ידי השר המציע, ועל מנת לקבל תוקף של חוק הוא חייב להיות חתום על ידי נשיא מועצת השרים.
הנשיא אינו אחראי לפעולות שבוצעו במילוי תפקידו, למעט בגידה והפרת החוקה, שבגינן הנשיא עשוי להיות מודח ברוב מוחלט של חברי הפרלמנט, שיתכנס במושב משותף.
לפני כניסתו לתפקיד, הנשיא חייב להישבע אמונים לרפובליקה ולהתחייב לקיים את החוקה בפני מושב משותף של שני בתי הפרלמנט.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > הממשלה (סעיפים 92–100) > מועצת השרים (סעיפים 92–96)

ממשלת הרפובליקה מורכבת מנשיא מועצת השרים ומשאר השרים. נשיא הרפובליקה ממנה את נשיא המועצה ועל פי הצעתו גם את השרים המהווים את הקבינט שלה; השרים נשבעים לפני שהם יכולים להיכנס לתפקיד. על הממשלה לקבל, תוך עשרה ימים ממועד המינויים, את אמון שני הבתים, כאשר כל בית יוכל להעניק או לחזור בו מאמונו באמצעות הצעה מנומקת שעברה בהצבעה. אם אחד או שני הבתים יצביעו נגד הצעת חוק שהציעה הממשלה אין בכך חובה לפירוק הממשלה, אולם לעיתים נשיא המועצה מצרף הצבעת אמון להצעה בעלת חשיבות לממשלה. אם הרוב באחד הבתים או בשניהם לא תומכת יותר בממשלה, ניתן להגיש הצעת אי-אמון. על ההצעה להיות חתומה על ידי לפחות עשירית מחברי הבית ולא ניתן לדון בה אחרי פחות משלושה ימים לאחר הצגתה.
תפקידו העיקרי של נשיא המועצה הוא לנהל את המדיניות הכללית של הממשלה, ולשאת באחריות לתפקודה. נשיא המועצה מבטיח את העקביות של המדיניות הפוליטית והמנהלית, על ידי קידום ותיאום פעילות השרים. השרים אחראים ביחד למעשיה של מועצת השרים. הם גם אחראים באופן אישי לפעולות של משרדיהם.
ארגון ראשות המועצה וכן מספרם, כשירותם וארגון המשרדים נקבעים בחוק. חברי מועצת השרים, גם אם הם מתפטרים מתפקידם, כפופים למשפט רגיל על פשעים שבוצעו במילוי תפקידם, ובלבד שיינתן אישור על ידי הסנאט של הרפובליקה או בית הנבחרים, בהתאם לנורמות שנקבעו במשפט החוקתי.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > הממשלה (סעיפים 92–100) > מנהל ציבורי (סעיפים 97–98)

גופים ממשלתיים חייבים להבטיח תקציב מאוזן וחוב ציבורי בר תשלום, בהתאם למשפט האיחוד האירופי. ארגון משרות ציבוריות נקבע בחוק, על מנת להבטיח יעילות וחוסר משוא פנים של הממשל. תקנוני המשרדים קובעים את תחומי התפקידים והאחריות של בעלי התפקידים.
עובדי מדינה עומדים אך ורק לשירות המדינה, ולא לשירות אדם או תפקיד מסוים. אם הם חברי פרלמנט, לא ניתן לקדם אותם, אלא באמצעות ותק. החוק קובע תקופת צינון ומגבלות על הזכויות של שופטים, אנשי צבא מכהנים, קציני אכיפת חוק ונציגים דיפלומטיים.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > הממשלה (סעיפים 92–100) > גופי עזר (סעיפים 99–100)

המועצה הלאומית לכלכלה ועבודה מורכבת, כמפורט בחוק, ממומחים ונציגים של המגזרים הכלכליים, ביחס שלוקח בחשבון את כמות העובדים בכל ענף ואת תרומתו למשק. המועצה משמשת כגוף מייעץ לפרלמנט ולממשלה בעניינים ובתפקידים המוגדרים על פי חוק. המועצה יכולה ליזום חקיקה ועשויה לתרום לגיבוש חקיקה כלכלית וחברתית על פי העקרונות ובמגבלות הקבועים בחוק.
מועצת המדינה היא גוף יועץ משפטי-מנהלי והיא מפקחת על ניהול המשפט במדינה. ניתן להקביל אותה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה במערכת המשפט בישראל. בית המשפט לחשבונאות מפעיל בקרה מונעת על הלגיטימיות של צעדי הממשלה, וכן מבקר את ניהול תקציב המדינה ומדווח ישירות לפרלמנט על תוצאות הביקורות שבוצעו. החוק מבטיח את עצמאותם מהממשלה של שני הגופים ושל חבריהם.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > סעיפים שיפוטיים (סעיפים 101–113) > ארגון הרשות השופטת (סעיפים 101–110)

סעיף 101 לחוקה קובע שהצדק נעשה בשם העם, וששופטים כפופים רק לחוק. החוקה מסמיכה את הרשות השופטת למנות שופטי שלום המפעילים הליכים משפטיים, ובכך קובעת את הרשות השופטת כאוטונומית ובלתי תלויה ברשויות האחרות. אסור להקים בתי משפט מיוחדים (כמו ה-Sondergericht שהקימו הנאצים למשפטים פוליטיים), וניתן להקים רק מדורים מיוחדים לעניינים ספציפיים בגופים השיפוטיים הרגילים, שחייבים לכלול אזרחים מוסמכים שאינם חברי הרשות השופטת.
למועצת המדינה ולשאר גופי המינהל השיפוטי יש סמכות שיפוט בהגנה על זכויות לגיטימיות בפני המינהל הציבורי, ובפרט בנושאים הקבועים בחוק. לבית המשפט לחשבונאות יש סמכות בעניינים של חשבונות ציבוריים ובעניינים אחרים הקבועים בחוק. סמכות השיפוט של בתי הדין הצבאיים בעיתות מלחמה נקבעת בחוק. בעיתות שלום יש להם סמכות שיפוט רק לעבירות צבאיות שבוצעו על ידי אנשי הכוחות המזוינים של איטליה.
בראש המועצה העליונה של הרשות השופטת עומד נשיא הרפובליקה. שני שלישים מחבריה נבחרים על ידי כלל השופטים, ושליש נבחרים על ידי הפרלמנט במושב משותף מבין פרופסורים למשפטים באוניברסיטאות ועורכי דין בעלי ותק של למעלה מ-15 שנים. סגן הנשיא של המועצהה נבחר על ידה מבין החברים שקבע הפרלמנט. חברי המועצה נבחרים לארבע שנים ואינם יכולים להיבחר מחדש באופן מיידי. כמו כן, אסור להם לשאת בתפקידים בפרלמנט או במועצות המקומיות בזמן כהונתם.
למועצה סמכות בענייני תעסוקה, שיבוץ, העברות, קידום ומשמעת של שופטים, בהתאם לתקנות שנקבעו על ידי הרשות השופטת.
לא ניתן להדיח, לפטר או להשעות שופטים מתפקידם או להעבירם לבתי משפט או לתפקידים אחרים אלא בהחלטת המועצה, בהתאם לכללים שנקבעו על ידי הרשות השופטת או בהסכמת השופטים עצמם.
לרשויות המשפטיות שימוש ישיר במשטרת הרשות השופטת. שר המשפטים אחראי על ארגון ותפקוד השירותים העוסקים במשפט ובסמכותו לנקוט פעולות משמעתיות נגד שופטים, המנוהלות לאחר מכן במועצה העליונה של הרשות השופטת.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > סעיפים שיפוטיים (סעיפים 101–113) > כללי סמכות שיפוט (סעיפים 111–113)

סמכות השיפוט מיושמת בהליך הוגן המוסדר בחוק. הליכים אדברסרים, שוויון בפני החוק וחוסר משוא פנים של השופט מוכרים בכל הליכי המשפט. הזכות להליך הוגן מוכרת בחוקה, כאשר לנאשם עומדות הזכות לקבל מידע מיידי בסודיות על מהות וסיבות האישומים והזכות לזמן ותנאים נאותים להכנת הגנה. הזכויות לחקירה ראשית ונגדית מוכרות גם הן לנאשם והן לתובע. כמו כן, זכותו של הנאשם להמציא את כל שאר הראיות לטובת ההגנה, ולהסתייע במתורגמן במקרה שאינו דובר או מבין את השפה בה מתנהל ההליך בבית המשפט.
גיבוש הראיות מבוסס על השיטה האדברסרית, והחוקים מסדירים את המקרים בהם גיבוש הראיות אינו מתרחש בהליך אדברסרי. חזקת החפות מפשע מוכרת, ולא ניתן לבסס את אשמתו של הנאשם על סמך הצהרות של אנשים אשר נמנעו מבחירה מחקירה נגדית על ידי הנאשם או סנגורו.
כל ההחלטות השיפוטיות חייבות לכלול נימוקים, וערעור לבית משפט במקרים של עיוות דין מותרים תמיד על גזרי דין המשפיעים על חירויות אישיות, למעט (אולי) במקרים של גזר דין של בתי דין צבאיים בזמן מלחמה. ערעור לבית הדין לכספים על החלטות מועצת המדינה ובית המשפט לחשבונות מותרים רק מטעמי סמכות שיפוט.
על התובע הציבורי מוטלת החובה לפתוח בהליכים פליליים. השמירה השיפוטית על זכויות ואינטרסים לגיטימיים בפני גופי הצדק מותרת תמיד כנגד פעולות של המינהל הציבורי. החוק קובע אילו גופים שיפוטיים מוסמכים לבטל פעולות מינהל ציבורי במקרים ובהשלכות הקבועות בחוק עצמו.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > ערבויות חוקתיות (סעיפים 134–139) > בית המשפט לחוקה (סעיפים 134–137)

סעיף 134 קובע כי בית המשפט לחוקה ייתן פסק דין בנושאי:
מחלוקות על הלגיטימיות החוקתית של חוקים וחקיקות בעלי תוקף של חוק שהונפקו על ידי המדינה והמחוזות.
סכסוכים הנובעים מהקצאת סמכויות למדינה ולמחוזות, או בין מחוזות.
אישומים שהוגשו נגד נשיא הרפובליקה, על פי הוראות החוקה.
בית המשפט לחוקה מורכב מחמישה עשר שופטים. שליש מהם ממונים על ידי הנשיא, שליש על ידי הפרלמנט במושב משותף ושליש על ידי בתי המשפט העליונים, הרגיל והמנהלי. השופטים של בתי המשפט לחוקה חייבים להיבחר מבין שופטים, לרבות אלה בדימוס, של בתי המשפט העליונים, פרופסורים למשפטים באוניברסיטאות ועורכי דין בעלי ותק של עשרים שנה לפחות. שופטי בית המשפט לחוקה מתמנים לתשע שנים ושופטים בכל תיק מיום השבעתם, ולא ניתן למנותם מחדש. נשיא בית המשפט נבחר לשלוש שנים ובאפשרות להיבחר מחדש מבין חבריו. תפקידו של שופט חוקתי אינו מתיישב עם חברות בפרלמנט, במועצה מחוזית, עיסוק במקצוע עריכת הדין, ועם כל מינוי ומשרה המצוינים בחוק. בהליכי הדחה נגד נשיא הרפובליקה, בנוסף לשופטי בית המשפט הרגילים חייבים להיות גם שישה עשר חברים שנבחרו בסורטיציה מתוך רשימה של אזרחים בעלי הכשירות הדרושה לבחירה לסנאט, אותה מכין הפרלמנט בכל פעם.
כשחוק מוכרז כבלתי חוקתי על ידי בית המשפט, הוא חדל מלהיות תקף למחרת פרסום ההחלטה. יש לפרסם ולמסור את החלטת בית המשפט לפרלמנט ולמועצות המחוזיות הנוגעות בדבר, כך שבכל מקום בו יהיה בכך צורך יפעלו בהתאם לנהלים החוקתיים. המשפט החוקתי קובע את התנאים והצורות להצעת פסקי דין בנושא לגיטימציה חוקתית, ומבטיח את עצמאותם של שופטים חוקתיים. חוקים רגילים קובעים את שאר ההוראות הדרושות לחוקה ולתפקודו של בית המשפט. לא ניתן לערער על החלטת בית המשפט לחוקה.
מבנה החוקה > ארגון הרפובליקה (סעיפים 55–139) > ערבויות חוקתיות (סעיפים 134–139) > תיקונים לחוקה וחוקים חוקתיים (סעיפים 138–139)

חוקים המתקנים את החוקה וחוקים חוקתיים אחרים חייבים להתקבל על ידי כל בית בפרלמנט לאחר שני דיונים במרווחים של לא פחות משלושה חודשים, ויש לאשרם ברוב מוחלט של חברי כל בית בהצבעה השנייה. החוקים האמורים מוגשים למשאל עם כאשר, תוך שלושה חודשים מיום פרסומם, בקשה כזו מוגשת על ידי חמישית מחברי בית כלשהו, 500,000 מצביעים או חמש מועצות מחוזיות. החוק לא יפורסם אם במשאל העם הוא לא אושר ברוב הקולות הכשרים. משאל העם לא יתקיים אם החוק אושר בהצבעה השנייה על ידי כל אחד מהבתים ברוב מיוחס של שני שלישים מהחברים.
סעיף 139 קובע כי "צורת הרפובליקה לא תהיה עניין לתיקון חוקתי", ובכך מונע למעשה כל ניסיון להחזיר את המלוכה.
תיקונים

החוקה האיטלקית קשה לשינוי, זאת על מנת למנוע ממשטר סמכותני או דיקטטורי לשנות אותה לצרכיו. לשם שינוי בחוקה, על פי סעיף 138, יש צורך בשתי קריאות בכל בית פרלמנט, ואם השנייה עוברת ברוב של יותר ממחצית אך פחות משני שלישים מהקולות, יוכרז משאל עם. לפי סעיף 139, לא ניתן לבחון או לשנות את צורת הממשל הרפובליקנית. כשהאספה המכוננת ניסחה את החוקה, היא בחרה בכוונה לייחס לה כוח על-חקיקתי, כך שחקיקה רגילה לא תוכל לתקן או לגרוע ממנה. פעולות חקיקה של הפרלמנט המתנגשות עם החוקה מתבטלות לאחר מכן על ידי בית המשפט לחוקה.
שלוש ועדות פרלמנטריות כונסו בשנים 1983–1985, 1992–1994 ו-1997–1998, והוטלה עליהן המשימה לבצע תיקונים גדולים לטקסט משנת 1948 (במיוחד לחלק ב'), אך באף אחת מהפעמים לא הושגה ההסכמה הפוליטית הנדרשת לשינוי.
נוסח החוקה תוקן 16 פעמים לאורך השנים. התיקונים השפיעו על סעיפים 48 (הצבעה בדואר), 51 (השתתפות נשים בבחירות), 56, 57 ו-60 (הרכב ומשך כהונתם של בית הנבחרים והסנאט); 68 (חסינות חברי פרלמנט); 79 (חנינות); 88 (פיזור בתי הפרלמנט); 96 (הדחה); 114 עד 132 (מחוזות, נפות וקומונות); 134 ו-135 (הרכב ומשך כהונתו של בית המשפט לחוקה). ב-1967 שולבו סעיפים 10 ו-26 בהוראה חוקתית שקבעה שהפסקאות האחרונות שלהם (האוסרות על הסגרת זר בגין עבירות פוליטיות) אינן חלות במקרה של פשעים של רצח עם.
ארבעה תיקונים הוצגו במהלך מושב הפרלמנט ה-13 (1996–2001), ונגעו לייצוג פרלמנטרי של איטלקים מחוץ למדינה, העברת הסמכויות למחוזות, בחירה ישירה של נשיאי מחוזות והבטחות להליך הוגן בבתי המשפט. חוק חוקתי ותיקון אחד התקבלו גם במושב ה-14 (2001–2006): ביטול הוראה XIII שהגבילה את זכויות האזרח של צאצאי בית סבויה והוראה חדשה שנועדה לעודד השתתפות נשים בפוליטיקה.
תיקונים נוספים לחוקה נידונים, אך לעת עתה 61.32% מהמצביעים במשאל העם בין 25 ל-26 ביוני 2006 דחו הצעת רפורמה גדולה שאושרה על ידי שני הבתים ב-17 בנובמבר 2005. נראה כי הניסיון לתקן את החלק השני של החוקה נזנח או לפחות נדחה, אך בשנת 2014 חודשו חלקיו בנושא בית המחוקקים הדו-ביתי על ידי ממשלת רנצי בטיוטה שונה חלקית מזו המצויה בחוקה.
בשנת 2007 החוקה תוקנה והפכה את עונש המוות לבלתי חוקי (לפני כן אסרה החוקה על עונש מוות למעט "במקרים שנקבעו בחוק הצבאי במקרה של מלחמה", אולם איש לא נידון למוות מאז 1947 והעונש הוסר מהחוק הצבאי ב-1994).
סעיפים 81, 97, 117 ו-119 תוקנו ב-20 באפריל 2012, והכניסו את הדרישה לתקציב מאוזן ברמה הלאומית והמחוזית, תוך התחשבות בשינויים של המחזור הכלכלי.
סעיפים 56, 57 ו-59 תוקנו ב-19 באוקטובר 2020: המספר הכולל של חברי הפרלמנט הוקטן בכשליש והמספר הכולל של סנאטורים לכל החיים שממונים על ידי הנשיא הוקטן לחמישה.
סעיף 58 תוקן ב-18 באוקטובר 2021, והוריד את גיל ההצבעה לסנאט מ-25 שנים ל-18, כמו בבחירות לבית הנבחרים.
סעיפים 9 ו-41 שונו ב-8 בפברואר 2022, והציגו שרישות חוקיות להגנה על הסביבה, המגוון הביולוגי והמערכות האקולוגיות.
ראו גם

משאל העם האיטלקי של 1946
היסטוריה של איטליה
פוליטיקה של איטליה
חוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה
חוקת יפן לאחר מלחמת העולם השנייה
האמנה לכינון חוקה לאירופה
כפן מלכותי

| כפן מלכותי |
| --- | --- |
 כפן מלכותי עם פה פתוח
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: כפן
מין:: כפן מלכותי
שם מדעי
 Platalea regia ‏ג'ון גולד, 1838

כפן מלכותי (שם מדעי: Platalea Regia) הוא מין של עוף במשפחת הכפניים. אורכו 75–80 ס"מ ומשקלו 1.4–2.07 ק"ג. הוא ניזון מסרטנים, רכיכות, דו-חיים, דגים וחרקים. פרט זיהוי ייחודי למיני הכפן הוא המקור הדק שלהם, המסתיים בצורת כף ומכאן שמו. מקור זה מאפשר לכפן לצוד את מזונו ביעילות: הוא פותח את מקורו ומנענע אותו במים מצד לצד. הוא חי בביצות ומקורות מים למיניהם.
כל גופו של הכפן לבן מלבד רגליו השחורות, מקורו וטבעת עינו שגם הם שחורים. רגליו הארוכות מותאמות במיוחד להליכה במים.
תפוצתו מתפרסת על אוסטרליה, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, ניו זילנד, טסמניה ואינדונזיה. הכפן נדיר מאוד באינדונזיה ונצפה באזור רק שש פעמים. כמו כן נרשמו תצפיות על שיטוטים הרחק מתחום תפוצתו: באזור קלדוניה החדשה.
עונת הרבייה מתרחשת באוקטובר. בזמן זה גדלות נוצות מיוחדות בצבע לבן באזור הראש. הקן מורכב ממקלות בגדלים שונים. הגוזלים בוקעים לאחר 21 ימים של דגירה. בעונת הרבייה הכפנים המלכותיים רגישים מאוד להפרעות.
הערות שוליים

↑  כפן מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שנוי במחלוקת מדעית.
כמפיט

סוג של כמפיט
כמפיט (Chamaephyte) הוא כל צמח רב שנתי שניצני התחדשותו נמצאים בגובה נמוך מעל פני הקרקע (כ-10 עד 20 ס"מ), ואינו מגיע לגובה של שיח או אפילו ל"בן שיח" (בין 25 ס"מ לחצי מטר). מתאפיין בענפים רכים ובמשך חיים שאינו עולה על מספר שנים. דוגמאות לכמפיטים: אזוביון, רוזמרין רפואי, וינקה, קורנית ואברשיים (כמו אברש או חמוציות).
כמפיטים חשובים כמאכל לחיות, במיוחד בסביבות קיצוניות, כמו באזורים גבוהים, קרים, יבשים או סלעיים במיוחד.
כמפיטים ממלאים תפקיד אקולוגי חשוב בשמירה על הקרקע ומניעת סחף, בזכות מערכת השורשים המפותחת שלהם. הם גם מסייעים בשימור הלחות בקרקע ומספקים בית גידול למגוון רחב של מיקרואורגניזמים. בנוסף, רבים מהם משמשים ברפואה העממית בזכות תכונותיהם הרפואיות, כמו הרוזמרין הרפואי המשמש כתבלין ולמטרות מרפא שונות.
ייפוי כוח

ייפוי כוח הוא מתן הרשאה למיופה הכוח לבצע פעולה משפטית כלשהי, בשם מייפה הכוח, כלפי צד שלישי.
קיימות פעולות בהן מיופה הכוח הוא עורך דין, כאשר הלקוח מייפה את כוחו של עורך הדין על מנת לבצע בשמו פעולות משפטיות. עם זאת, יש פעולות שלא נדרשת מעורבותו של עורך דין ולכן אין כל מניעה לייפות את כוחו של כל אדם אחר לביצוע פעולות אלו.
הזכות להיות מיוצג: כל פעולה בבית משפט שנדרשת מאת בעל דין, או המותרת לו על פי דין - רשאי בעל הדין לעשות בעצמו או על ידי ייצוג של עורך דין כל עוד אין הוראה מפורשת אחרת. חריגים לכלל זה:
בעל הדין חייב להתייצב בעצמו כאשר בית משפט הורה על כך.
בבית משפט לתביעות קטנות - בעל דין לא רשאי להיות מיוצג על ידי עורך דין, בכפוף לסייגים מסוימים.
הדינים בחוק השליחות מבוססים רבות על העיקרון במשפט העברי "שלוחו של אדם כמותו". עם זאת, במשפט העברי הסוגיה יותר מרחיבה ומסועפת, בעוד החוק הישראלי מתמקד בפעולות משפטיות. דוגמה נוספת להשפעת המשפט העברי בתחום זה ניתן לראות גם בפסיקת בית המשפט בנוגע להאצלת סמכויות ברשות מנהלית.
סוגים > ייפוי כוח נוטריוני

במקרים אחדים נדרשת חובה לפנות אל נוטריון לאימות החתימה על ייפוי הכוח. במקרים אלה יהיה האישור הנוטריוני תנאי לתוקף המשפטי של המסמך. על הנוטריון לוודא שמייפה הכוח כשיר משפטית, מבין את משמעות הפעולה ומייפה את כוחו של מיופה הכוח מרצונו החופשי. מקרים אלה:
ייפוי כוח כללי - במסגרתו הרשאתו של מיופה הכוח אינה מוגבלת לנושא משפטי מסוים או לסוג מסוים של פעולות משפטיות. בשל היקפו הרחב קבע המחוקק שייפוי הכוח אינו בר תוקף אם הוא לא נערך או אומת על ידי נוטריון.
ייפוי כוח לביצוע עסקאות במקרקעין הטעונות רישום בלשכת המקרקעין - מדובר בפעולות משפטיות בעלות ערך כלכלי רב ולכן קבע המחוקק שייפוי הכוח ייחתם בפני נוטריון.
חריג לדרישה הזו היא במקרה שמיופה הכוח הוא עורך דין. אז חל סעיף 91 לחוק לשכת עורכי הדין אשר קובע שייפוי כוח שניתן לעורך דין אינו טעון אישור אחר.
סוגים > ייפוי כוח מיוחד

ייפוי כוח זה מסמיך את מיופה הכוח לבצע פעולה משפטית אחת בנושא מסוים או מספר פעולות משפטיות המוגדרות בייפוי הכוח מראש. חתימה על ייפוי כוח מיוחד איננה מצריכה פנייה אל נוטריון.
סוגים > ייפוי כוח בלתי חוזר

ייפוי כוח שניתן לטובת צד שלישי מסוים ביחס לנכס מסוים ונועד להבטחת זכויותיו של אותו צד שלישי. תוקפו של ייפוי הכוח הבלתי חוזר אינו ניתן לביטול, אלא בהתאם לתנאים שמכוחם ניתן, בהתאם להסכם שנחתם בין הצדדים. היות ייפוי הכוח בלתי חוזר תלוי בתוכנו של ייפוי הכוח ולא בכותרתו.
סוגים > ייפוי כוח מתמשך

ייפוי כח מתמשך לפי תיקון 18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות נכנס לתוקף באפריל 2017 ונועד לתת מענה ואף חלופה לאפוטרופוס במקרה בו האדם מוכרז כ"פסול דין". כלומר, הוא לא יכול או מסוגל (אין לו את הכשירות) לקבל החלטות משפטיות שנוגעות לחייו.
ייפוי כוח מתמשך הוא מסמך חוקי משפטי וכלי תכנון מרכזי - בו אדם (בגיר) יכול להסדיר מראש מה יהיה במצב בו הוא יהיה "פסול דין". במסמך זה מגדירים מי יהיו מיופי הכוח העתידים ("אפוטרופוס עתידי") וכן את כל הסוגיות האפשריות הנוגעות לניהול חייו של האדם: אישיים, רפואיים ורכושיים (כלכלים).
בכל אחד משלושה הסעיפים יש לוודא שהעורך דין שעבר הסמכה לכך הרחיב הנחיות מקדימות ופירט ככל הניתן מצבים עתידים. זאת, על מנת למנוע בעתיד את עירובו של בית המשפט לאחר כניסת היפוי כוח לתוקף.
בשונה מאפוטרופוס, יפוי כוח מתמשך מעניק חירות לאדם באשר לבחירותו ורצונו במצב בו הוא יהיה "פסול דין". לדוגמה בהיבט הזיקנה יש הרואים בכך חשיבות ביחס לתכנון הזיקנה ה"לא מיטבית", לרבות מקרים של דמנציה או ירידה קוגניטיבית משמעותית.
רק עורכי דין שעברו הכשרה לייפוי כוח מתמשך רשאים לבצע זאת.
ייפוי כוח מתמשך לא חל בסוגיות של סוף חיים - לכך נועד חוק החולה הנוטה למות, וכן לאחר מות האדם - לכך משמשת צוואה. כלומר נדרשים שלושה כלי תכנון מרכזיים: ייפוי כוח מתמשך, חוק החולה הנוטה וצוואה.
פקיעת ייפוי כוח

ייפוי כוח פוקע בכל אחד מהמקרים:
ייפוי הכוח בוטל על ידי מייפה הכוח או על ידי מיופה הכוח.
אם ייפוי הכוח ניתן לתקופה מוגבלת, בתום התקופה.
מייפה הכוח או מיופה הכוח נפטר.
נגרעה כשרותו המשפטית של מיופה הכוח.
נגרעה כשרותו המשפטית של מייפה הכוח (חוץ מאשר בייפוי כוח מתמשך)
אם חלפו למעלה מעשר שנים ממועד החתימה על ייפוי הכוח, לא יהיה ניתן להשתמש בו לרישום עסקאות שבהן הרישום הוא תנאי לתוקפה של העסקה (למשל - במרשם המקרקעין), אלא אם ניתן לכך אישור מחודש של מייפה הכוח.
ייפוי כוח בלתי חוזר הוא חריג לכללים אלה. הוא נועד להבטחת זכויות של צדדים שלישיים, ולכן הוא עומד בתוקפו גם במקרים האמורים לעיל.
ראו גם

אפוטרופסות
הערות שוליים

↑  תקנה 472 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד-1984
↑  תקנה 474 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד-1984
↑  סעיף 63 לחוק בתי המשפט.
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 917-932 חוק השליחות, באתר דעת.
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 200-201: האצלת סמכותו של תפקיד ניהולי ברשות מוניציפלית. אתר דעת
↑  סעיף 20 לחוק הנוטריונים, תשל"ו-1976
↑  חוק להגנת רכוש מופקד, תשכ"ה-1964, סעיף 6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531663705171  BnF: cb11977389d (data)  GND: 4063907-1  LCCN: sh85105983  NDL: 00564129
כלכלת סמואה

| --- | --- |

הבנק המרכזי של סמואה בשנת 2009
 דירוג עולמי:  תמ"ג: 202; תמ"ג לנפש: 140
 מטבע:  טלה 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  934
 תמ"ג לנפש:  4,278
 צמיחה כלכלית:  1.70% (דירוג: 143; הערכה לשנת 2015)
 אינפלציה (מה"ל):  2.5% (2017)
 כוח עבודה:  49,180 (הערכה לשנת 2013)
 כוח עבודה לפי מקצוע:  חקלאות: 65%, תעשייה: 6%, שירותים: 29% (2015)
 קשרי מסחר
 יצוא מוצרים:  מוצרי קוקוס ודגים
 יבוא מוצרים:  מזון ומשקאות, אספקה תעשייתית ודלקים
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת סמואה נשענת בעיקר על הייצוא החקלאי, סיוע בפיתוח וסיוע כלכלי ממדינות העולם. מגזר החקלאות מעסיק כשני שלישים מכוח העבודה ומספק 9% מהייצוא שרובו כולל קרם קוקוס, שמן קוקוס וקופרה. ענף התעשייה אינו מפותח במדינה, וכן הוא מספק מוצרים חקלאיים. מגזר התיירות במדינה הוא ענף בפיתוח; מעל 70,000 תיירים ביקרו באיים בשנת 1996 ו-120,000 בשנת 2014.
הממשלה הסמואית קראה לדה-רגולציה של המגזר הפיננסי ועידוד ההשקעות. גמישות שוק העבודה הוא גורם כוח בסיסי להתקדמות הכלכלה העתידית של סמואה.
החל משנת 1959 פעולת חברת תעופה סמואה איירוויז.
סחר

ניו זילנד היא שותפת הסחר העיקרית של סמואה, המספקת בדרך כלל בין 35% ל-40% מסך הייבוא, ורכישת 45%-50% מהייצוא. אוסטרליה, סמואה האמריקאית, ארצות הברית ופיג'י מהווים שותפי סחר חשובים. הייבוא העיקרי של סמואה הוא מזון ומשקאות, אספקה תעשייתית ודלקים. המגזר החקלאי מעסיק כשני שלישים מכוח העבודה ומהווה 17% מהתמ"ג. הייצוא העיקרי של סמואה הוא מוצרי קוקוס ודגים. ענף הדייג זכה להצלחה בסמואה, אך תעשיית הדיג הגדולה ביותר מפעילה את רוב כוחותיה בסמואה האמריקאית.