אוליביה שייקספיר
רומנים: תיאור והתקבלות

אוליביה חיברה שישה רומנים שיצאו לאור בין השנים 1894 - 1910, וכפי שהם מתוארים על ידי פוסטר, מדברים על נשים שלא מאושרות מחיי האהבה שלהן, לצד גברים המתוארים כדמויות שטחיות וחסרות מעוף. הגיבורות — לרוב יתומות שחונכו בידי זקנים, מתוארות מבלות במבנים כפריים המשמשים כספריות — ומתוארות כמי שמתאהבות בבני זוג מבוגרים יותר מהן ברומנים המאוחרים יותר שלה.
שני הרומנים הראשונים יצאו לאור ב-1894 כשהם זוכים לביקורות מעורבות. Love on a Mortal Lease (שם הספר לקוח משמה של יצירה מאת ג'ורג' מרדית') יצא לאור ביוני, כשלאחריו, יצא לאור הספר The Journey of High Honour (מסע השבחים), כשכמות המלים בו הייתה כ-30,000 מילים, ועם מספר דפים הנמוך משמעותית מזה של הספר הראשון, Love on a Mortal Lease, המכיל 355 עמודים. כל רומן מכר מאות עותקים בלבד. הארווד מתאר את יצירותיה המוקדמות, תוך שהוא מביא כדוגמה את Love on a Mortal Lease, בהצביעו על דמיון סגנוני ליצירתן של סופרות בני זמנה, כגון פרל קרייגי ורודה בראוטון, המשלבות בה דיאלוגים שנונים (אליבא דקרייגי), למרות שהוא חושב שאוליביה הביעה טון רציני יותר ביצירתה. הוא מתאר ספר זה כיצירה שבה הגיבורה היא בעלת אופי חזק ויציב אך הסביבה בה פועלת הדמות היא סביבה חסרת יציבות.
בקיץ 1896, "The Savoy", אותו ערך המשורר ארתור סימונס, פרסם נובלה בעלת שני חלקים מאת שייקספיר, "Beauty's Hour". אן מרגרט דניאל טוענת שהסיפור הושפע מ"דוקטור ג'קיל ומר הייד", לסטיבנסון (1886), כאשר כאן מתורגמת דילמת הטוב כנגד הרע, לניגוד בין אישה לא מושכת הכמהה להיות ההפך מכך, יפה עד מאוד. ב-2016, Valancourt Books הוציאה לאור את המהדורה של הרומן פרי עטה של שייקספיר, בעריכתה של דניאל. דבר שהצביע שבתי ההוצאה לאור שבו להדפיס את ספריה של שייקספיר בחלוף עשרות רבות של שנים.
את ספרה הבא, The False Laurel, שיצא לאור ב-1896, היא הקדישה לליונל ג'ונסון. העלילה משלבת משוררת המתאהבת ונישאת למשורר צעיר ומשעמם, המאלץ אותה לוותר על כתיבתה כדי לדאוג לצרכיו. היא בהחלט נעשית חסרת עניין, כותבת מחזה מצליח, ולאחר מכן דעתה נטרפת. The False Laurel, הוא הספר הפחות מוצלח מבין ספריה, כשסך מכירותיו הגיע לפחות מ-200 עותקים. מעיתון אחד הוא ספג ביקורת עלובה ומעיתון שני זכה לביקורת טובה.
הספר הבא, Rupert Armstrong, ראה אור ב-1899, בהוצאת Harper & Brothers, והוא כולל הקדשה לחברתה ולנטיין פוקס. ביצירה זו, הרביעית במספר, הארווד מאמין שקולה וכתיבתה נעשו ליותר מקוריים. העלילה הסבוכה — אם ובת נאבקות זו מול זו על "שליטה בנשמתו האומנותית של האב" — מרמזת לכאורה על יחסי זוגיות אסורים בתוך המשפחה, נושא שמצוי ביצירתה המאוחרת. הספר, שנכתב במהלך פרשיית האהבים עם ייטס, גורם להארווד להסתכל על הדמויות המוצגות בו ב"נמרצות חדה כתער, מרירה עד מאוד, שאיננה דומה לשום דבר המצוי ביצירתה המוקדמת".
The Devotees, ראה אור בהוצאת Heinemann, בחודש דצמבר 1900. בדומה לספרה הקודם, Rupert Armstrong, העלילה מתארת כאן "אהבה משפחתית אסורה" באופן עדין יותר: נער ונערה, שגודלו ביחד מאז ילדותם, מקדישים עצמם עשרות רבות בשנים, לאמו של הנער, המכורה לסמים, לפני שהם נישאים זה לזו. רוב הביקורות לא היו חיוביות.
הרומן האחרון פרי עטה של אוליביה, Uncle Hilary, יצא לאור ב-1910. רומן זה נחשב לספרה הטוב ביותר. ג'יין אלדרידג' מילר כותבת בספרה Rebel Women: Feminism, Modernism, and the Edwardian Novel, לגבי הרומן: ”שייקספיר מציגה את האופן שבו אידיאל האהבה מוביל להתפכחות ולמשטמה”. במסגרת העלילה הסבוכה נישאת בהיסח הדעת אישה צעירה לאביה החורג, מתגרשת ממנו ומסכימה להינשא לשומר הראש שלה. הארווד מאמין שנישואיה הלא מאושרים, פרשיית האהבים עם ייטס, תסכוליה מבתה דורותי ומחוסר הנאמנות שגילה כלפיה עזרא פאונד, חיזקו אותה וגרמו לה לקבל את החיים באופן שהוא כמעט רוחני והיא הרגישה שהיא כבר לא חשה צורך לכתוב. מילר ממשיכה לכתוב שברומן זה אוליביה חוקרת את "חוקי הנישואין והגירושין וכן ביגמיה", תוך התמקדות בטיבה של אהבה רומנטית — כאשר הצד השני דוחה אותה ושואף לממש עצמו רוחנית ואינטלקטואלית. לאון סורט כותב בספרו The Birth of Modernism, שספרה זה של אוליביה מדגיש את הקשרים ההדוקים בין נשיות, מיסטיקה ורוחניות, מתוך פרספקטיבה על הרומן כרומן פמיניסטי, אשר אותו הוא מתאר "דווקא כקריא מאוד".
ג'יין מילר מאפיינת את כלל יצירותיה של אוליביה כרומנים העוסקים ב"סוגיית הנישואין", שבהם האישה מתעמתת עם המציאות של חיי הנישואין, מגבלותיה, והצורך להשיג עצמאות. באמצעות התעניינות בתחביבים מחוץ לחיי הנישואין, האישה מאבדת את הצורך העז לאהוב במסגרת הנישואין. מילר כותבת שבספרה, Uncle Hilary, אוליביה בוחנת את חוקי הנישואין, הגירושין והביגמיה, תוך התמקדות בטבעה של אהבה רומנטית. ואמנם בספר זה, כתבה אוליביה על האהבה: ”אהבה היא העבדות הגרועה ביותר שקיימת...זוהי הנצחית שבאשליות”.