stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונדו-סונאטה
ניתוח מוזיקלי של הצורה > הצורות אשר קדמו לרונדו-סונאטה

על מנת להבין את צורת הרונדו-סונאטה יש לאזכר בקצרה את צורת סונאטה ואת צורת הרונדו:
הרונדו, מקורו בריקוד בעל פזמון חוזר אשר מגוון בקטעי ביניים בעלי חומרים מוזיקליים שונים בין חזרות הפזמון. ככלל חוזר הפזמון גם בתור החטיבה האחרונה בפרק בחזרה בעלת אופי סיומי (קודה). סימון הפזמון באות הלועזית A וקטעי הביניים באותיות עוקבות ייתן את הסכימה הבאה של צורת הרונדו: ...ABACA. הסולם שבו מופיע הפזמון נשאר קבוע בכל אחת מחזרותיו, והקטעים אשר בין חזרות הפזמון יכולים להופיע בסולמות אחרים, אך לא ככלל. סביר להניח לגבי כל רונדו שלפחות קטע ביניים אחד יופיע בסולם אחר.
צורת הסונאטה מורכבת מעט יותר, אך בעלת כמה אלמנטים דומים של חזרתיות. בצורת הסונאטה שלוש חטיבות מובחנות: תצוגה, אשר ניתן לחלקה לשני חלקים מובחנים יחסית, ברוב המקרים לנושא ראשון בסולם הראשי, ונושא שני (לרוב בעל חומר מוזיקלי אחר) אשר מופיע תמיד בסולם הדומיננטה בכל יצירה בסולם מז'ורי. ביצירה בסולם מינורי הנושא השני עשוי להופיע בסולם המז'ורי היחסי. התצוגה חוזרת על עצמה ברוב המכריע של המקרים (לפחות עד שלהי התקופה הקלאסית) בעזרת סימון קו חזרה. לצורך הבנת הרונדו סונאטה, חטיבת התצוגת תקבל את הסכימה AB, אשר מייצגת את שני הנושאים בה ואת המעבר בין הסולמות.
לאחר חטיבת התצוגה יופיע הפיתוח – חלק בעל מאפיינים דרמטיים יותר, ברוב המקרים, בו מעובדים בדרך כלל הנושאים אשר הופיעו בתצוגה. הבסיס הטונאלי של ראשית הפיתוח שונה מזה של הנושא הראשון ויכול להיות זהה לזה של הנושא השני. הפיתוח יכונה כאן באות C.
לאחר הפיתוח יופיע המחזר (רפריזה) אשר כשמו, חוזר על החומרים המוזיקליים של התצוגה, לרוב לפי סדר הופעתם, גם אם בשינויים קלים או מרובים, ובסופו קטע סיומי (קודה). ההבדל העיקרי והמאחד את כל המחזרים הוא שהבסיס הטונאלי שלו נשאר בסולם הראשי, הפותח. המחזר יסומן בשני אופנים: A על מנת לייצג את הישארותו בסולם אחד לעומת התצוגה, ו־Ab על מנת לתת ייצוג לנושא השני.
הסכימה של צורת הסונאטה היא אם כן ABCAb.
ניתוח מוזיקלי של הצורה > הסינתזה שיוצרת את הרונדו-סונאטה

ברונדו-סונאטה יש התייחסות לנושא הראשון של צורת הסונאטה (A) כפזמון החוזר של צורת הרונדו (גם אם הופעתיו החוזרות אינן זהות לגמרי), וכך למעשה, מנקודת המבט של צורת-סונאטה, מופיע הנושא הראשון שוב לפני הופעת הפיתוח. הסכימה המתקבלת זהה אם כן לזו של רונדו, אך החטיבות הן בעלות צביון של צורת-סונאטה:
A נושא ראשון הסולם הראשון
B נושא שני בסולם הדומיננטה
A נושא ראשון בסולם הראשי
C פיתוח
Ab מחזר
אלמנט חשוב נוסף בצורת הרונדו-סונאטה הוא השמטת סימן החזרה בסיום הנושא השני.
הופעות של רונדו-סונאטה בספרות המוזיקלית

פרקי רונדו-סונאטה מופיעים באופן כמעט אקסקלוסיבי כפרקים אחרונים ביצירות רב פרקיות. באופן חריג, הפרק הראשון בסונאטה לפסנתר מס' 51 מאת היידן כתוב בצורת רונדו-סונאטה וכמו כן גם הפרק השני בסימפוניה הרביעית של בטהובן. בדוגמאות הבאות מופיע רונדו-סונאטה כפרק אחרון:
סונאטה לפסנתר מס' 13 בסי במול מז'ור של מוצרט
קונצרטו לפסנתר מס' 23 בלה מז'ור של מוצרט
סימפוניה מס' 85 (מלכת צרפת) בסי במול מז'ור של היידן
סימפוניה מס' 103 (דרדור התוף) במי במול מז'ור של היידן
סונאטה לפסנתר אופ' 13 בדו מינור (הפאתטית) של בטהובן
שתי סונאטות לכינור ולפסנתר אופ' 12 של בטהובן
הסימפוניות השישית והשמינית (שתיהן בפה מז'ור) של בטהובן
רביעיית כלי הקשת ד' 810 (העלמה והמוות) של שוברט
הקונצ'רטו לכינור במי מינור אופ' 64 של מנדלסון
הקונצ'רטו השני לפסנתר אופ' 83 בסי במול מז'ור של בראהמס
רולאן דה וו

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1903 פריז, צרפת 
 פטירה:  10 בספטמבר 1971 (בגיל 67) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  Roland Guérin de Vaux 
 מדינה:  צרפת 
 פעילות בולטת:  חקר מגילות מדבר יהודה
 השכלה:  סורבון 
 מקצוע:  חקר המקרא, ארכאולוגיה
 מעסיק:  בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה 
 תפקיד:  מנהל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  מדליית בורקיט (1957) 
 
דה וו
רולאן גרן דה ווֹ (Roland Guérin de Vaux; ‏17 בדצמבר 1903 – 10 בספטמבר 1971) היה כומר דומיניקני צרפתי, חוקר מקרא וארכאולוג, שעמד בראש הצוות הראשון שחקר את מגילות מדבר יהודה. כיהן כמנהל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה במזרח ירושלים ומונה לפקח על מחקר המגילות. הצוות שלו חפר באתר חורבת קומראן (1951–1956) ובמספר מערות ליד קומראן, צפונית-מערבית לים המלח.
תולדות חייו

דה ווֹ נולד בפריז בשנת 1903, הוסמך לכמורה ב-1929 והצטרף למסדר הדומיניקני מאוחר יותר באותה שנה. התגורר בירושלים משנת 1934 עד מותו ב-1970. בתחילה למד באקול ביבליק, ואחר כך לימד שם מקצועות שונים, ביניהם היסטוריה ופרשנות התנ"ך. משנת 1938 ועד 1953 היה העורך של Revue Biblique.
דה ווֹ החל להתעניין בארכאולוגיה, ולמד באופן עצמאי מחוקרים שפעלו בארץ ישראל, בהם ויליאם פוקסוול אולברייט, קתלין קניון ובנימין מזר. בשנת 1945 התמנה למנהל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה והחזיק בתפקיד עד 1965. בשנת 1956, אף שלא התמחה באפיגרפיה, נעשה דה ווֹ לעורך הראשי של פרסומי מגילות מדבר יהודה, והיה אחראי על הוצאתם לאור של חמשת הכרכים הראשונים בסדרת "תגליות במדבר יהודה", המהדורות הרשמיות הראשונות של המגילות. הוא נשא בתפקיד עד מותו בשנת 1971.
ארכאולוגיה

דה ווֹ כבר התנסה במספר חפירות כאשר ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן, פנה אליו בשנת 1949 וביקש לחקור מערה באזור ים המלח שנמצאו בה כמה מגילות. הוא היה אז מנהל בית הספר מזה ארבע שנים. במסגרת החפירות זכתה המערה בשם 'מערה מספר 1' – המערה הראשונה שהתגלו בה הטקסטים שהתפרסמו אחר כך בשם מגילות מדבר יהודה.
הראשונה מבין חמש עונות החפירה בקומראן הסמוכה התחילה בדצמבר 1951. מלבד בחפירות קומראן, חפר דה ווֹ גם במערות מורבעת עם לנקסטר הרדינג בשנת 1952 ושם גילה, לראשונה, אגרות שנשלחו על ידי שמעון בר כוסיבה. בשנת 1958 הוא חפר בעינות צוקים, כמה קילומטרים דרומית לקומראן. בין השנים 1946 ו-1960 הוא גם חזר מדי פעם לתל אל-פארעה (צפון).
במהלך העבודה של דה ווֹ בקומראן ובסביבתה נמצאו קטעי מגילות נוספות, ותגליות אלה משכו קבוצה קטנה של חוקרי מקרא צעירים לבוא ולעבוד עליהן. עם חוקרים אלה, שחלקם עבדו עשרות שנים על המגילות שהוקצו להם, נמנו ז'וזף מיליק, ג'ון מרקו אלגרו (John Marco Allegro) וג'ון סטרגנל (John Strugnell).
בין השנים 1961 ו-1963 עבד דה ווֹ עם קתלין קניון בחפירות בירושלים.
למרות ההתעניינות העולמית בחר דה ווֹ שלא לפרסם דו"ח ארכאולוגי מסכם על עבודתו בקומראן, אבל הוא הותיר אחריו רשימות למכביר, והן עובדו וקובצו לספר שפורסם בשנת 2003.
כתבים

לצד המאמרים הרבים שתרם דה ווֹ ל-Revue Biblique כשהיה עורכו, ולצד שני פרקים שכתב בכרך הראשון של Cambridge Ancient History, הוא נודע גם בזכות שתי העבודות הבאות:
כתבים > ארכאולוגיה ומגילות מדבר יהודה

בשנת 1959 הציג דה ווֹֹ את הניתוח שלו לאתר הארכאולוגי בקומראן במסגרת "הרצאות שווייך" באקדמיה הבריטית, ואלה היו מסקנותיו:
האתר של קומראן, מלבד שימוש מוקדם בתקופת הברזל, היה מיושב משנת 135 לפני הספירה ועד אחרי שנת 73 לספירה. שנים אלה כללו שלוש תקופות שונות:
תקופה I – עד רעידת האדמה ב-31 לפני הספירה
תקופה II – משלטונו של ארכלאוס בשנת 4 לספירה עד החורבן בתחילת המרד הגדול ברומאים בשנת 68 לספירה
תקופה III – הכיבוש הצבאי הרומי עד לקראת סוף המאה הראשונה
המערות הסמוכות בהן נמצאו המגילות היו קשורות ליישוב בקומראן, שכן באתרים אלה נמצאו חפצים דומים.
האתר היה ביתה של כת יהודית הידועה בשם איסיים. תוכנן של המגילות משקף פעמים רבות את מה שידוע לנו על האיסיים מתוך דברי ההיסטוריון היהודי הקדום יוסף בן מתתיהו.
הרצאות אלו פורסמו בשם "ארכאולוגיה ומגילות מדבר יהודה".
כתבים > ישראל הקדומה

בשני הכרכים, "ישראל הקדומה כרך 1: מוסדות חברתיים" (1958) ו"ישראל הקדומה כרך 2: מוסדות דתיים" (1960), כתב דה ווֹ בהרחבה על מה שניתן ללמוד מן הארכאולוגיה על ישראל הקדומה.
דמותו בספר "ההונאה של מגילות מדבר יהודה"

בספרם, "ההונאה של מגילות מדבר יהודה" (The Dead Sea Scrolls Deception), מבקרים מייקל בייג'נט (Michael Baigent) וריצ'רד לי (Richard Leigh) את דה ווֹ בחריפות ומתארים אותו כאדם "אכזרי, צר אופקים, קנאי ונקמני", אנטישמי ופרו-פשיסטי.
הספר ספג ביקורת קשה מצד חוקרים הטוענים שהוא כולל בעיקר "רצף של שגיאות והצהרות המבוססות על מידע מוטעה".
הערות שוליים

↑  Briend, Jacques, "Roland de Vaux", in Encyclopedia of the Dead Sea Scrolls, eds. Schiffman, Lawrence H. and VanderKam, James C., Oxford, 2000, Vol.1, ISBN 0-19-513796-5, 202-203.
↑  Baigent, Michael; Richard Leigh (1993). The Dead Sea Scrolls Deception. Simon and Schuster. pp. 27–28. ISBN 0671797972.
↑  Fitzmyer, Joseph A. (2000). The Dead Sea scrolls and Christian origins. Wm. B. Eerdmans Publishing. p. 43. ISBN 0802846505.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269315905171  PLWABN: 9810564810905606  BIBSYS: 90333573  BNE: XX956272  BnF: cb11927792c (data)  CANTIC: a1027795x  CiNii: DA01698347  GND: 122729943  ICCU: LO1V089020  ISNI: 0000 0000 8077 7266  LCCN: n50014202  NDL: 00459617  NKC: kup19980000106282  NLA: 35578702  NLK: KAC201755398  NSK: 000127908  NTA: 069273790  RERO: 02-A003934588  SNAC: w60p1pr7  SUDOC: 02717882X  Trove: 1002196  VcBA: 495/82455  VIAF: 71398697   WorldCat (עם VIAF): 71398697
רונדה פלמינג

| --- | --- |
רונדה פלמינג (1951)
רונדה פלמינג (1951)
 לידה:  10 באוגוסט 1923 לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  14 באוקטובר 2020 (בגיל 97) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Marilyn Louis 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ מסורתית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1943–1990 (כ־47 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון בוורלי הילס 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.rhondafleming.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
רונדה פלמינג (באנגלית: Rhonda Fleming ;‏10 באוגוסט 1923 - 14 באוקטובר 2020) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה וזמרת אמריקאית. התפרסמה בעיקר במערבונים, סרטי פילם נואר וסרטי הרפתקאות בשנות ה-40 ושנות -50.
ביוגרפיה

נולדה בהוליווד-1923 בשם מרילין לואיס, צעירה בין שתי הבנות של הדוגמנית והשחקנית אפי גרהם וסוכן הביטוח הרולד שברטון לואיס. ב-1941 סיימה את בית הספר התיכון בבברלי הילס בו הופיעה בהצגות תלמידים. סוכן שחקנים וצייד כישרונות הבחין בנערה הג'ינג'ית היפה והמוכשרת, שינה את שמה לרונדה פלמינג וסידר לה חוזה אצל דייוויד סלזניק.
תפקידה הרציני הראשון היה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "בכבלי השכחה" בו שיחקה נערה מאושפזת במוסד פסיכיאטרי ומטופלת על ידי פסיכיאטרית אותה מגלמת אינגריד ברגמן.
ב-1949 שיחקה בסרט "יאנקי בחצר המלך ארתור" לצידו של בינג קרוסבי. בסרט גם שרה וזה היה סרטה הראשון בצבעי טכניקולור. הצבעים האלה הפכו אותה פופולרית בגלל עיניה הירוקות, שערה הלוהט ופניה החלקים. היא כונתה "מלכת הטכניקולור" בדומה למורין או'הרה.
היא שיחקה ב-46 סרטים לצידם של שחקנים ידועים כמו ברט לנקסטר, קירק דאגלס, צ'רלטון הסטון, רונלד רייגן ועוד.
היא הופיעה גם בסדרות טלוויזיה כמו ספינת האהבה, מקמילן ואשתו, רד סקלטון שואו, דיק פאוול שואו ועוד.
היא גם שרה והוציאה שני אלבומים: שירי גוספל ושירי אהבה קלאסים בשם "רונדה".
לרונדה פלמינג יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. וכוכב דקל זהב בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
חיים אישים

פלמינג הייתה נשואה שש פעמים. התגרשה ארבע פעמים והתאלמנה פעמים. בעל החמישי, המפיק טד מאן היה יהודי והיא קבורה לידו בחלק היהודי של בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק.
מבעלה הראשון תומאס ליין, היה לה בן אחד, קנת ליין יליד 1941. ממנו היו לה שתי נכדות, ארבעה נינים ושני בני נינים.
פילמוגרפיה חלקית

מאז שהלכת (1943)
בכבלי השכחה (1945)
"בסחור המעלות" (The Spiral Stairecase) (1946)
"סיפור מהעבר" (Out of the Past) (1947)
יאנקי בחצר המלך ארתור" (1949)
"המאהב הגדול" (1949)
"פוני אקספרס" (1953)
דו-קרב באו. קיי. קוראל (1957)
"סיפורו של באסטר קיטון (1957)
"הביתה לפני החשיכה" (1958)
רוטי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם
 מטבח:  הודי, פקיסטני וסרי לנקה
 מוצא:  הודו הודו
 אופן הגשה:  חם 
 מרכיבים עיקריים:  קמח חיטה או דגוסה
 
רוטי (בהינדי: रोटी; באנגלית: Roti) הוא לחם שטוח ועגול העשוי מקמח חיטה מלאה ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
לחם הרוטי עשוי לרוב מקמח חיטה מלאה בשם אטה (Atta) או דוחן, מלח ומים שאותם מערבבים ומבשלים על מחבת ברזל שטוחה בשם טאווה (Tawa).
הרוטי נחשב למנה ראשונה. בדרך כלל אוכלים אותו לצד רוטב קארי, ירקות, ובתור ליווי למאכלים אחרים.
השם "רוטי" נגזר מהמילה רוטיקה (rotikā), שפירושה "לחם" בשפת הסנסקריט.
גרסאות

ללחם הרוטי גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית קיימות גם גרסאות נוספות:
סאדה רוטי (Sada Roti): לחם העשוי מקמח לבן.
פאראטה רוטי (Paratha Roti): לחם שנמרח בחמאה מזוקקת (גהי) ולאחר מכן מבושל על מחבת טאווה.
פורי (Puri): לחם העשוי משתי שכבות שאותו מבשלים על מחבת טאווה ולאחר מכן מטגנים בשמן חם.
דאלפורי (Dhalpuri): לחם במילוי אפונה צהובה טחונה, שום ופלפל.
ראפ רוטי (Wrap Roti): רול שמכיל בשר, ירקות, תבשיל חומוס עם תפוחי אדמה וקארי.
אלופורי (Aloopuri): לחם במילוי תפוחי אדמה ודאל.
בננה רוטי (Banana Roti): קינוח תאילנדי מפורסם בו לוקחים בצק של רוטי וממלאים בננה או מנגו, מקפלים ומטגנים.
פול רוטי (Pol Roti): לחם העשוי מקמח חיטה או דגוסה וקוקוס מגורד עם צ'ילי ובצל.
קוטו רוטי (Kottu Roti): תבשיל בשר המכיל חתיכות קטנות של רוטי.
הערות שוליים

↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏15 במרץ 2007
↑  The Origin and History of the Popular Poppadom, DESIblitz, ‏25 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑  Alan Davidson, The Oxford Companion to Food, OUP Oxford, 2014-08-21, ISBN 978-0-19-104072-6. (באנגלית)
↑  Anusha Zahid, Sunridge launches into atta, Aurora Magazine, ‏2017-10-09 (באנגלית)
↑  Taymer Mason, Caribbean Vegan: Meat-Free, Egg-Free, Dairy-Free Authentic Island Cuisine for Every Occasion, The Experiment, 2016-11-29, ISBN 978-1-61519-360-8. (באנגלית)
↑  Ken Albala, Food Cultures of the World Encyclopedia [4 volumes: [Four Volumes]], ABC-CLIO, 2011-05-25, ISBN 978-0-313-37627-6. (באנגלית)
↑  Banana roti, Food, ‏2014-12-16 (באנגלית)
↑  Experience true variety of cuisines at Hotel Riu Sri Lanka - Business News | Daily Mirror, www.dailymirror.lk (ב־)
רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית

רומנוס השלישי ארגירוס (ביוונית ביזנטית: Ρωμανός Γ΄ Αργυρός;‏ 968 – 11 באפריל 1034) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין שנת 1028 למותו. רומנוס היה בן למקור אצילי אך לא היה מקושר אל השושלת המקדונית ששלטה באימפריה הביזנטית. טענתו לכתר הביזנטי נבעה מרעייתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, שהייתה בתו של קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית הקודם.
ביוגרפיה

רומנוס לבית האצולה ארגירוס נולד בשנת 968 בהייראפוליס, אסיה הקטנה, האימפריה הביזנטית. את רוב חייו בילה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית, ופיתח מוניטין של מדינאי מוצלח, רב השפעה ובעל סמכות. מוניטין זה אפשר לו לעלות בדרגות במנהל הקיסרי ולבסוף להגיע לידיעת של הקיסר. בשנת 1028, בעת היה קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית על ערש דווי, הוא חיתן את בתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, ביחד עם רומנוס השלישי והכריז על שניהם כיורשי הקיסרות הביזנטית. לאחר מותו הוכתרו השניים וסמכויות השלטון חולקו ביניהם.
הפעילות השלטונית המוקדמת של רומנוס השלישי עסקה סביב הדת. הוא ידע שההכנסה של הכנסייה הגדולה לעומת המס שעליה לשלם אל הכתר הקיסרי אינה שווה לאחוז תשלום המס שעל הכנסייה להעביר לכתר. במטרה להשלים את הכנסות הכתר מן הכנסייה הוא קבע כי מקדמת המס של הכנסייה אל האוצר הקיסרי אמורה לכלול העברת מס נוספת אל הכתר בסך שמונים מטבעות זהב מדי שנה. הוא דיכא וחיסל לחלוטין את מוסדות הכנסיות העצמאיות מהסמכות הכנסייתית העליונה של הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, מהלך שקודמו קונסטנטינוס השמיני התכוון לבצע אך מעולם לא הוציא זאת לפועל.
הוא רוקן את בתי הכלא ושחרר אסירים שהיו עצורים בגין חובות כספיים וכן העניק חנינה כללית על אי תשלום מיסים. הוא פדה את האסירים שהוחזקו בעוד הם היו בקשיים כלכליים. רומנוס השלישי מינה שלושה בישופים שהיו מקורבים אליו בערים הגדולות של האימפריה במטרה שאלו יעשו כדברו דרך הכנסייה. בישופים אלו היו: קיריאקוס מאפסוס, אחיו של הפטריארך של קונסטנטינופול; דמיטריוס מקיזיקוס; חבר מילדות של הקיסר רומנוס השלישי ומיכאל מאוכייטה, שהיה קשור במשפחתו לדמטריוס שכן שניהם נולדו למשפחת הרדנואי.
בשנת 1030 הנהיג רומנוס השלישי משלחת צבאית כושלת בראש הצבא הביזנטי לכיבוש העיר חלב מידי השלטון המוסלמי. כישלון המערכה פגע ביוקרתו השלטונית ובמעמדו. בשנת 1034 נפטר הקיסר רומנוס השלישי מנסיבות לא ידועות, אולי על ידי התנקשות שתוכננה בידי הקיסרית זואי, שהייתה בפרשיית אהבים במקביל לנישואיה עם רומנוס השלישי. אהובה של זואי ירש את הכתר הביזנטי ומלך לצידה בתור מיכאל הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית.
ראו גם

קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית
הצבא הביזנטי
זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: רומנ֫וס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1240600003  NSK: 000058093  VIAF: 305499483   WorldCat (עם VIAF): 305499483 
מטבע של רומנוס
רוג'ר סשנס

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1896 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  16 במרץ 1985 (בגיל 88) פרינסטון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולד הדלי 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בית ספר קנט 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1926)  פרס פוליצר למוזיקה (1982)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס רומא  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 
רוג'ר הנטינגטון סשנס (באנגלית: Roger Huntington Sessions; ‏28 בדצמבר 1896 – 16 במרץ 1985) היה מלחין, מבקר ומורה למוזיקה אמריקאי.
חייו

רוג'ר סשנס נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה, ששורשיה מגיעים עד למלחמת העצמאות האמריקאית. סשנס למד מוזיקה באוניברסיטת הרווארד מגיל 14. בשנות לימודיו שם כתב לעיתון המוזיקלי של הרווארד ובהמשך גם ערך אותו. עם סיום לימודי התואר הראשון, בגיל 18, המשיך לתואר שני באוניברסיטת ייל אצל הורשו פרקר וארנסט בלוך ואחר כך לימד בסמית' קולג'. יצירותיו הראשונות החשובות נכתבו בשעת מסע באירופה באמצע שנות העשרים וראשית שנות השלושים לחייו, יחד עם אשתו.
עם שובו לארצות הברית בשנת 1933, לימד תחילה באוניברסיטת פרינסטון, עבר אל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם לימד משנת 1946 עד 1954, ואז חזר לפרינסטון עד לפרישתו בשנת 1965, אם כי גם אז המשיך ללמד במשרה חלקית בבית הספר למוזיקה ג'וליארד עד 1983. בין תלמידיו הנודעים מילטון בביט, דייוויד דל טרדיצ'י, ג'ון הארביסון ופיטר וסטרגור. ב-1982 זכה בפרס פוליצר למוזיקה.
סשנס מת בגיל 88 בפרינסטון, ניו ג'רזי.
יצירותיו העיקריות

סימפוניה מס' 1 (1972)
"עוטי המסכות השחורות", סוויטה תזמורתית (1928)
סונאטה לפסנתר מס' 1 (1930)
קונצ'רטו לכינור (1935)
רביעיית מיתרים מס 1 (1936)
דואו לכינור ופסנתר (1942)
"מתוך יומני" (1940)
סונאטה לפסנתר מס' 2 (1946)
סימפוניה מס' 2 (1946)
"משפט לוקולוס" (1947) אופרה במערכה אחת
רביעיית מיתרים מס' 2 (1951)
סונאטה לכינור סולו (1953)
אידיליית תאוקריטוס (1954)
קונצ'רטו לפסנתר (1956)
סימפוניה מס' 3 (1957)
סימפוניה מס' 4 (1958)
חמישיית מיתרים (1958)
דיברטימנטו לתזמורת (1959)
"מונטזומה" (1963), אופרה בשלוש מערכות
סימפוניה מס' 5 (1964)
סונאטה לפסנתר מס' 3 (1965)
סימפוניה מס' 6 (1966) (ביצוע ראשון מלא ב-4 במרץ 1977, תזמורת ג'וליארד, בניו יורק))
שישה קטעים לצ'לו סולו (1966)
סימפוניה מס' 7 (1967)
סימפוניה מס' 8 (1968)
רפסודיה לתזמורת (1970)
קונצ'רטו לכינור, צ'לו ותזמורת (1971)
"כאשר פרחו הלילכים לאחרונה בחצר הקדמית" (1971)
קונצ'רטינו לתזמורת קאמרית (1972)
חמישה קטעים לפסנתר (1975)
סימפוניה מס' 9 (אוקטובר 1978) (בהזמנת התזמורת הסימפונית /ל סיראקוז ופרדריק פראוזניץ, ביצוע בכורה ב-17 בינואר 1980 על ידי אותה תזמורת בניצוח כריסטופר קין
קונצ'רטו לתזמורת (1981) (עליו זכה בפרס הפוליצר)
דואו לכינור וצ'לו (1981), לא גמור
יצירותיו מן הסונאטה לכינור סולו מ-1953 ואילך כמעט כולן סריאליות. אלה שנכתבו עד סביבות 1930 הן נאו-קלאסיות למשמע אוזן, פחות או יותר, בעוד שאלה שנכתבו בין 1930 ל-1951 הן טונאליות, פחות או יותר, אך מורכבות מבחינה הרמונית. הדקות הראשונות של הסימפוניות השנייה והשלישית, האחת ברה מינור על פי הגדרתה, השנייה סריאלית אם כי עדיין טונאלית במידת מה, עשויות להיחשב למנוגדות במובן זה, הראשונה כאוטית וחסרת ארגון, השנייה שלווה, מושפעת משירת ציפורים; לא בדיוק היחס המקובל בין מוזיקה טונאלית לפחות טונאלית/סריאלית. (אבל הפרק הפותח את הסימפוניה הרביעית, בורלסקה, משתמש בקטע הנזכר לעיל, ודווקא באג'יטאטו, והכל בא על מקומו בשלום.)
ספרים ומאמרים

Cone, Edward, ed. Roger Sessions on Music: Collected Essays. Princeton, N.J. : Princeton University Press. 1979. ISBN 0-691-09126-9 and ISBN 0-691-10074-8.
Imbrie, Andrew (1972). "The Symphonies of Roger Sessions". Tempo. Cambridge University Press. New Ser. (103): 24–32. ISSN 0040-2982. נבדק ב-2007-06-27.
Olmstead, Andrea. Conversations with Roger Sessions. Boston: Northeastern University Press. 1987. ISBN 1-55553-010-9.
Olmstead, Andrea. The Correspondence of Roger Sessions. Boston: Northeastern University Press. 1992. ISBN 1-55553-122-9.
Sessions, Roger. Harmonic Practice. New York: Harcourt, Brace. 1951. LCCN 51008476.
Sessions, Roger. Reflections on the Music Life in the United States. New York: Merlin Press. 1956. LCCN 56012976.
Sessions, Roger. The Musical Experience of Composer, Performer, Listener. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. 1950, republished 1958.
Sessions, Roger. Questions About Music. Cambridge: Harvard University Press. 1970, reprinted New York: Norton, 1971. ISBN 0-674-74350-4.
הערות שוליים

↑  "News Section". Tempo. New Ser. (121): 49. ביוני 1977. ISSN 0040-2982. נבדק ב-2007-06-27. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Olmstead, Andrea (בספטמבר 1980). "Roger Sessions's 9th Symphony". Tempo. New Ser. (133/134): 79. ISSN 0040-2982. נבדק ב-2007-06-27. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601554105171  PLWABN: 9810578269805606  BIBSYS: 90237242  BNE: XX1468382  BnF: cb138996804 (data)  CANTIC: a11439610  CiNii: DA02126815  GND: 119514893  ICCU: DDSV037062  ISNI: 0000 0001 1580 216X  LCCN: n82039539  LNB: 000103669  MusicBrainz: 035548f4-5918-4214-9b22-cd2b9995a32e  NKC: xx0186547  NLA: 35793684  NTA: 069074607  RERO: 02-A003823562  SELIBR: 172355  SNAC: w6g15zcx  SUDOC: 08073359X  VcBA: 495/144378  VIAF: 109492778   WorldCat (עם VIAF): 109492778
רחוב 57

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  3 ק"מ 
 רוחב:  30 מ' 
 מיקום
 עיר:  מנהטן 
 רחובות מסתעפים:  השדרה החמישית 
 קואורדינטות:  40°45′54″N 73°58′43″W﻿ / ﻿40.7649°N 73.9787°W﻿ / 40.7649; -73.9787
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנהטן מוגדלת) רחוב 57(למפת מנהטן רגילה) רחוב 57  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט מכיוון נהר ההדסון לעבר הרחוב.
רחוב 57 (באנגלית: 57th Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הרחוב משתרע ממערב למזרח ומקשר בין נהר ההדסון והכביש המהיר של הווסט סייד במערב האי מנהטן, לבין דרך FDR ואיסט ריבר במזרח האי.
הרחוב דו סיטרי, ורוחבו 30 מטרים, וזאת בהתאם לתוכנית חברי הוועדה (1811) אשר קבעה את הרחוב כעורק תחבורה חוצה ראשי.
הרחוב ידוע בגלריות הרבות שבו.
הרחוב מהווה נקודת התחלה של מצעד ההצדעה לישראל השנתי.
אתרים בעלי חשיבות

ברחוב מבנים אתרים ידועים רבים ובהם מלון ארבע העונות (Four Seasons) (בגוש הבניינים שבין שדרת מדיסון ושדרת פארק; בניין פולר (במפגש הרחוב עם שדרת מדיסון) ובו גלריות רבות לאמנות; חנות הדגל של טיפני (במפגש הרחוב עם השדרה החמישית) בו צולמה סצנה מתוך הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני"; קרנגי הול (במפגש הרחוב עם השדרה השביעית) ובסמוך לו חדר התה הרוסי; מגדל הרסט (במפגש הרחוב עם השדרה השמינית), ומרכז השידור של רשת CBS (בגוש הבניינים שבין השדרה העשירית והשדרה ה-11).
רנו ויוה ספורט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  1933–1938
 הרכבה:  צרפת צרפת
 סיווג:  מנהלים - סדאן, קופה - קבריולה
 מרכב:  2 דלתות, 4 דלתות
 פלטפורמה:  מנוע קדמי
 אורך:  4,250-4,760 מ"מ
 רוחב:  1,750-1,800 מ"מ
 משקל:  930 - 1,150ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,944 - 2,960 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, מקורר מים, 3,620 סמ"ק המפיק 80 כ"ס,  מנוע 4,085 סמ"ק המפיק 95 כ"ס, (מדצמבר 1934)
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 מהירות מרבית:  125 קמ"ש לגרסת 3,620 סמ"ק, 130 קמ"ש לגרסת 4,085 סמ"ק
 מעצב:  לואי רנו (Louis Renault)
 
רנו ויוה ספורט (בצרפתית: Vivasport) היא מכונית מנהלים, 6 צילינדרים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1933–1938. בדצמבר 1934 הוצגה גרסה משודרגת, (נפח המנוע הוגדל ל-4,085 סמ"ק), אשר יוצרה עד פברואר 1938.
מחיר הרנו ויוה ספורט בהשקתה היה 35,000 פרנק צרפתי לגרסת 4 דלתות סדאן.
לרנו ויוה ספורט שני סוגי דגמים, סדאן 4 דלתות וקופה-קונברטיבל 2 דלתות. סך הכול יוצרו 4,917 יחידות לשני הדגמים יחדיו.
גרסאות

גרסת "YZ1" - מנוע 3,620 סמ"ק, המפיק 80 כ"ס, (מהירות שיא - 125 קמ"ש), (יוצר מיולי 1933 - אוקטובר 1933), יוצרו 21 יחידות
גרסה "YZ2" - יוצר בין ספטמבר 1933 לאוקטובר 1934, יוצרו 2,172 יחידות
גרסה "YZ4" - יוצר בין ספטמבר 1934 לאפריל 1935, יוצרו 1,028 יחידות
גרסה " ACM 1", יוצרו 1,007 יחידות (מהירות שיא - 130 קמ"ש), (יוצר בין דצמבר 1934 - לספטמבר 1935). מחיר היחידה בהשקתה היה 32,400 פרנק צרפתי, לדגם סדאן 4 דלתות.
גרסה "סוג BCT1", מנוע 4,085 סמ"ק, המפיק 95 כ"ס, יוצרו 82 יחידות, (יוצר מאוקטובר 1936 - פברואר 1937).
גרסה "סוג BCY1", יוצרו 426 יחידות, (יוצר מפברואר 1937 - ספטמבר 1937).
גרסה "סוג BCY2", יוצרו 181 יחידות, (אוקטובר 1937 - פברואר 1938).
גלריה

רנו ויוה ספורט, גרסת קופה (גג נפתח)
רנו ויוה ספורט, גרסת קופה (גג נפתח)
רנו ויוה ספורט, גרסת קופה (גג נפתח)