stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנסילבניה (BB-38)
היסטוריית שירות > קריירה שלאחר המלחמה

פנסילבניה נגררה על ידי זוג ספינות גוררות ב-18 באוגוסט, בכיוון של Apra Harbor, גואם, לשם הגיעו ב-6 בספטמבר. למחרת, היא נלקחה למזח יבש צף, שם רותך טלאי פלדה גדול על חור הטורפדו, שיאפשר לאונייה לעשות את ההפלגה חזרה לתיקונים קבועים. אוניית המערכה מיזורי החליפה את פנסילבניה כספינת הדגל ב-15 בספטמבר, וב-2 באוקטובר היא הצליחה לעזוב את הרציף היבש. יומיים לאחר מכן, פנסילבניה יצאה מגואם, לכיוון פוגט סאונד, שם יתבצעו תיקונים. היא לוותה על ידי הסיירת הקלה אטלנטה והמשחתת Walke. בעודה בדרך ב-17 באוקטובר, גל המדחף מספר 3 של האונייה החליק מאחור. צוללנים נשלחו לחתוך את גל ההנע; לפנסילבניה היה כעת רק מדחף תפעולי אחד, וציר המדחף הפתוח איפשר כעת למים לדלוף לתוך גוף האונייה. היא בכל זאת השלימה את המסע לפוגט סאונד, והגיעה ב-24 באוקטובר. האונייה קיבלה שם את ציון יחידת הצי על שירותה בזמן המלחמה ב-3 בנובמבר.
ב-16 בינואר 1946, פנסילבניה נועדה להיות מופצת כספינת מטרה לניסוי פצצת אטום של מבצע צומת דרכים באטול ביקיני שיבוצע מאוחר יותר באותה שנה. התיקונים הושלמו מספיק כדי לאפשר לה להפליג לאיי מרשל, והיא עזבה את פוגט סאונד ב-24 בפברואר. לאחר עצירה בפרל הארבור, היא הגיעה לאטול ביקיני ב-31 במאי, שם עגנה יחד עם עוד שמונים ושלוש ספינות מלחמה. הפיצוץ הראשון, Test Able, התרחש ב-1 ביולי, והיה פיצוץ אווירי. לאחר שבדיקות קבעו שהספינה לא זוהמה בקרינה, חזר הצוות לאונייה בין 3 ל-24 ביולי. הפיצוץ השני, Test Baker, נעשה למחרת. זה היה פיצוץ תת-מימי, ופנסילבניה עגנה רק 1,100 יארד (1,000 מטרים) מנקודת הפיצוץ. היא נפגעה קלות בלבד מהפיצוץ, אך גל המים גרם לזיהום רדיואקטיבי משמעותי; צוותי עבודה עלו על האונייה בין 17 ל-21 באוגוסט כדי להכין את האונייה לגרירה, וב-21 באוגוסט היא נלקחה לגרירה על ידי ספינת התובלה Niagara, שלקחה אותה לקווג'לין, שם הוצאה משימוש ב-29 באוגוסט. מחקרים רדיולוגיים ומבניים שונים הושלמו במהלך השנה וחצי הבאות עד שהיא הוטבעה מחוץ לקווג'לין ב-10 בפברואר 1948. היא נמחקה רשמית ממרשם כלי השיט הימי ב-19 בפברואר.
פעמון האונייה מוצג באוניברסיטת מדינת פנסילבניה ליד הכניסה הראשית של בניין וגנר, הבית של תוכניות ה-ROTC של האוניברסיטה. היא הושאלה לצמיתות לאוניברסיטה ממחלקת מחלקת הצי מאז 1955. שניים מתותחי ה-14 אינץ' של הספינה שהוחלפו במהלך השיפוץ של 1945 מוצגים בחוץ במוזיאון הצבאי של פנסילבניה בבולסבורג, פנסילבניה.
תרשים של פנסילבניה כפי שהופיעה בעקבות השיפוץ שלה ב-1942
פנסילבניה בתצורתה המקורית, דצמבר 1916
פנסילבניה יוצאת לדרך, בערך 1920
USS פנסילבניה במהלך ביקור באוסטרליה ב-1925
פנסילבניה במהלך סקירת צי ב-4 ביוני 1927
פנסילבניה בפרל הארבור ב-1932, עם תרני חצובה והגשר המוגדל שלה
קאסין, דאונס ופנסילבניה לאחר המתקפה על פרל הארבור
צי הפלישה לקיסקה באוגוסט 1943
פנסילבניה הפגיזה את גואם ב-21 ביולי
פנסילבניה עוגנת באוקיינוס השקט, בערך 1944
פנסילבניה מובילה את קולורדו, לואיוויל, פורטלנד וקולמביה לתוך מפרץ לינגאיין, הפיליפינים, ינואר 1945
טביעת פנסילבניה מחוץ לאטול קווג'לין, 10 בפברואר 1948
צבעים לאומיים
צבעים על-לאומיים

| ארגון/צבעים | צבעים | צבעים משניים |
| --- | --- | --- |
| האיחוד האפריקאי האיחוד האפריקאי | ירוק וזהב | לבן, ירוק וזהב |
| דרום מזרח אסיה דרום מזרח אסיה | כחול, אדום וצהוב |  |
| האיחוד האירופי האיחוד האירופי | כחול וזהב |  |
| האומות המאוחדות האומות המאוחדות | תכלת | לבן |
| צבעי הלאומיות הכלל-ערבית | אדום, שחור, לבן וירוק |  |
| צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית | אדום, כחול ולבן |  |
| הצבעים הכלל-אפריקאיים | שחור, אדום, זהב וירוק |  |
הערות שוליים

↑  הצבעים הלאומיים של אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה (באנגלית)
↑  שחור אדום זהב. סמלי האחדות באתר הבונדסטאג (הפרלמנט הפדרלי של גרמניה)(בגרמנית)
↑  בתרבות הישראלית מקובל לראות את השילוב כחול לבן כצבעים הלאומיים של ישראל
פירס באטלר

פירס באטלר (באנגלית: Pierce Butler;‏ 17 במרץ 1866 –  16 בנובמבר 1939) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1923 ועד מותו. הוא בלט במיוחד בהיותו שופט בית המשפט העליון הראשון שמוצאו ממינסוטה ובשל היותו דמוקרט שמונה על ידי נשיא רפובליקני, וורן הרדינג.
ראשית חייו

פירס באטלר נולד במחוז דקוטה שבמינסוטה לפטריק ואן מרי באטלר, קתולים שהיגרו ממחוז ויקלו שבאירלנד. השניים הכירו בגאלנה שבאילינוי לאחר שעזבו את אותו חלק של אירלנד בשל רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. זמן קצר לאחר מכן התיישבו השניים בסקיוטה, אז ווטרפורד, שבמחוז דקוטה, מינסוטה. בנם פירס היה השישי מבין תשעת ילדיהם שנולדו בקתת מגוריהם. כולם, למעט אחותו של פירס, הגיעו לבגרות.
באטלר סיים את לימודיו בקולג' קרלטון, שם הוא היה חבר באחוות פי-קאפא-פסי. הוא למד משפטים בקריאה עצמי וב-1888 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1891 הוא נשא לאישה את אנני מ. קרונין.
קריירה

ב-1892 נבחר באטלר כתובע של מחוז רמזי וב-1894 הוא נבחר לכהונה נוספת בתפקיד. ב-1896 הוא הצטרף למשרד עורכי הדין האו ואילר, שלאחר מותו של השותף הומר אילר שנה לאחר מכן שונה שמו להאו ובאטלר. הוא קיבל הצעה לעבוד בסיינט פול, שם הוא עסק בייצוג בבית המשפט בסוגיות שקשורות לענף הרכבות עבור ג'יימס היל, ונחל הצלחה בעיסוק זה.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > מינויו

אף על פי שהוא זכה לתמיכתו של נשיא בית המשפט העליון ונשיא ארצות הברית לשעבר ויליאם הווארד טאפט, התנגדותו של באטלר לפרופסורים "ראדיקלים" ו"לא נאמנים" באוניברסיטת מינסוטה (שם הוא שימש כחבר במועצת המנהלים), הפכו אותו למועמד שנוי במחלוקת לבית המשפט העליון כאשר מועמדותו הוצעה על ידי הנשיא הרפובליקני וורן הרדינג. הסנאטור הנבחר מטעם מדינתו של באטלר, הנריק שיפסטד, התנגד למינויו, כפי שעשה הסנאטור הפרוגרסיבי מוויסקונסין רוברט לה פולט. בנוסף יצאו נגד מינויו פעילי האיגודים המקצועיים, כמה עיתונים ליברלים (הניו ריפבליק ו-The Nation) והקו קלוקס קלאן, שהתנגדו למינויו בשל אמונתו הקתולית. בכל אופן, בתמיכתם של הציבור הקתולי, עמיתיו עורכי הדין (לשכת עורכי הדין של מינסוטה תמכה בו בהתלהבות), קבוצות עסקיות (במיוחד חברות רכבת), והסנאטור השני ממינסוטה קנוט נלסון, אושר מינויו של באטלר ב-21 בדצמבר 1922 ברוב של 61 תומכים מול 8 מתנגדים. הסנאטורים שהצביעו נגדו היו חמישה דמוקרטים ושלושה רפובליקנים. ב-2 בינואר 1923 הושבע באטלר לכהונתו כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > כהונתו

כשופט בבית המשפט העליון התנגד באטלר בתקיפות לרגולציה על המגזר העסקי וליישום תוכניות הרווחה של הממשלה הפדרלית בשל היותם לטענתו נוגדים את החוקה. במהלך השפל הגדול, הוא פסק נגד תאימותם לחוקה של חוקי ניו דיל רבים, חוק ההתאמה החקלאית (Agricultural Adjustment Act) ומנהל השיקום הלאומי (National Recovery Administration), שהקמתם הוצעה על ידי עמיתו למפלגה הדמוקרטית, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. עמדותיו אלו הקנו לו מקום בקרב קבוצת ארבעת הפרשים, שעליה נמנו גם השופטים ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, ג'ורג' סאת'רלנד וויליס ואן דוונטר. ב-16 שנותיו על כס השיפוט כתב באטלר 327 חוות דעת רוב ו-50 חוות דעת מיעוט.
באטלר כתב את חוות דעת הרוב, שהתקבלה ברוב של שישה מול שלושה בפסק הדין "ארצות הברית נגד שווימר" (United States v. Schwimmer), שבו בקשתה של מהגרת הונגריה לאזרחות נדחתה בשל סירובה הגלוי לשאת את השבועה "לאחוז בנשק" עבור מולדתה החדשה. בפסק הדין "פאלקו נגד קונטיקט" (Palko v. Connecticut) היה באטלר השופט היחידי שהתנגד לדעת הרוב. שאר השופטים סברו שמדינה לא מנועה מלשפוט אדם פעמיים על אותה עבירה. באטלר סבר שפסק דין זה הפר את התיקון ה-14 לחוקה.
באטלר צידד בדעת הרוב בפסק הדין "פירס נגד אגודת האחיות" (Pierce v. Society of Sisters), שקבע את אי תאימותו לחוקה של חוק של מדינת אורגון שאסר על הורים לשלוח את ילדיהם לבתי ספר פרטיים או דתיים.
ב-1927, בפסק דין באק נגד בל, היה באטלר השופט היחידי שהתנגד לדעת הרוב, וחוות דעתו של השופט אוליבר ונדל הולמס הבן קבעה שעיקור כפוי של אישה מווירג'יניה, שהייתה לכאורה "רפת שכל", נוגד את החוקה. הולמס האמין שאמונתו הדתית של באטלר השפיעה על שיקוליו בפסק דין זה, והעיר ש"באטלר יודע שזהו חוק טוב, אני תוהה אם יהיה לו האומץ להצביע עמנו על אף אמונתו הדתית". אף על פי שבאטלר התנגד לדעת הרוב הן בפסק הדין באק והן בפסק הדין פאלקו, הוא לא כתב חוות דעת מיעוט באף אחד משני התיקים. הנוהג של שופט שמציין את התנגדותו לדעת הרוב מבלי לכתוב חוות דעת מיעוט היה שכיח אז יותר מאשר בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21.
חוות דעת מיעוט חשובה נוספת של באטלר הייתה חוות דעתו בפסק הדין "אולמסטיד נגד ארצות הברית" (Olmstead v. United States), שבו אושרה חוקיותן של האזנות סתר. הוא פירש פירוש רחב את התיקון הרביעי לחוקה.
מותו ומורשתו

פירס באטלר נפטר ב-16 בנובמבר 1939 בוושינגטון די. סי. לאחר שיום קודם לכן הוא נכנס לניתוח לטיפול ב"חולי קל". הוא היה בן 73 במותו ונפטר בעת כהונתו בבית המשפט העליון. הוא היה אחרון השופטים שנותרו בחיים שמונו על ידי הנשיא וורן הרדינג. הוא נטמן בבית הקברות קאבלרי שבסיינט פול. באטלר היה הרביעי לפי סדר המינוי מבין 15 שופטי בית המשפט העליון הקתולים לדורותיהם. נתיב פירס באטלר, הוא רחוב בסיינט פול שקרוי על שמו.
הערות שוליים

1 2 3  Ariens, Michael. "Pierce Butler". Michael Ariens. Archived from the original on October 16, 2002.
↑  Thompson, Phillip (February 20, 2005). "Silent Protest: A Catholic Justice Dissents in Buck v. Bell". Catholic Lawyer. 43 (1): 125–148. Archived from the original on January 13, 2013.
↑  Leuchtenburg, William E. (1995). "Mr. Justice Holmes and Three Generations of Imbeciles". The Supreme Court Reborn: The Constitutional Revolution in the Age of Roosevelt. New York: Oxford University Press. p. 15.
↑  "Pierce Butler". Oyez.org.
↑  "Pierce Butler Route".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435469005171  ISNI: 0000 0000 6125 6457  LCCN: n80098827  NTA: 118668900  SNAC: w6ng6r6m  VIAF: 67767224   WorldCat (עם VIAF): 67767224
צבעריח

טבלת צבעריח לא פתורה
צבעריח (ביפנית: タイルペイント) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר. התאים בטבלה מופרדים לאזורים שונים על ידי קווים עבים. בחלק מהתאים ישנם מספרים בצד התא; כאשר המספר נמצא בפינתו השמאלית-תחתונה של התא, המספר מתייחס לתאים שתחתיו, ואילו כאשר המספר נמצא בפינתו הימנית-עליונה של התא, המספר מתייחס לתאים שימינו. המטרה היא למלא חלק מהתאים הלבנים כך שיתקיימו התנאים הבאים:
בכל אזור ישנם רק תאים לבנים או רק תאים מלאים.
כל מספר מציין את מספר התאים המלאים מבין התאים אליהם הוא מתייחס.
החידה הפתורה צריכה ליצור ציור כלשהו.
ראו גם

רשימת החידות של ניקולי
הערות שוליים

↑  Rules for Nikoli Puzzles
טבלת צבעריח פתורה
פרנסיס קאדל

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1883 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  6 בדצמבר 1937 (בגיל 54) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיית אדינבורו  אקדמיה ז'וליאן  קולג' אדינבורו לאמנות 
 
פרנסיס קאדל (באנגלית: Francis Cadell;‏ 12 באפריל 1883 – 6 בדצמבר 1937) היה צייר סקוטי, שנודע בתיאורי פנים העיר החדשה של אדינבורו, ובעבודתו באי איונה במערב סקוטלנד.
ביוגרפיה

פרנסיס קאדל נולד באדינבורו, בנם של ד"ר פרנסיס קאדל (1844–1909), מנתח עשיר ואשתו, מרי המילטון בוילאו (1853–1907).
בית ילדותו היה באחוזת מוריי באדינבורו, והוא התחנך באופן פרטי באקדמיה של אדינבורו. אחותו הייתה ז'אן קאדל, שחקנית ידועה. מגיל 16 למד בפריז באקדמיה ז'וליאן, שם היה בקשר עם האוונגרד הצרפתי. בהיותו בצרפת, חשיפתו לעבודה של הפאוביסטים הראשונים, ובמיוחד אנרי מאטיס, הוכיחה את השפעתה עליו. לאחר שובו לסקוטלנד, הוא הציג קבוע באדינבורו, בגלאזגו, ובלונדון.
קאדל היה צייר שעבד ביד שמאל. בעודו סטודנט, נשיא האקדמיה המלכותית הסקוטית ניסה לעצור אותו מציור בידו השמאלית, כי "אף אמן לא הפך מעולם לגדול שעשה זאת". קאדל ענה במהירות "אדוני, והאם מיכאלאנג'לו הגדול לא צייר בידו השמאלית?" הנשיא לא הגיב ויצא מהחדר במהירות. תלמיד עמית שאל את קאדל כיצד ידע שמיכלאנג'לו הוא שמאלי. קאדל התוודה "לא ידעתי אבל גם הנשיא לא ידע."
רק ב-1908, בין מות אמו למות אביו, הוא שאף לתערוכת יחיד, שהשיג בגלריה של דויג, וילסון וויטלי באדינבורו. 30 ציורים נמכרו, כולל ארבעה לחברו הוותיק ללימודים, פטריק פורד, שהפך לפטרון מרכזי.
חלקו בירושה בעקבות מות אביו, אפשרה לו לקנות סטודיו באדינבורו.
עבודתו החדשה לא נמכרה היטב והוא לקח בשנת 1910 "חופשה", בה בילה כמעט כל השנה בציור בוונציה. פטריק פורד שילם לו 150 פאונד כדי לצאת למסע, בתמורה לבחירת הציורים שהופקו. תערוכת וונציה שלו ב-1911 לא זכתה להצלחה, היו מעט ציורים, מה שפגע מאוד באמון של קאדל בסוחרים. מ-1911 עד 1927 מכר רק באופן פרטי. עם זאת, אלכסנדר ריד המשיך לקנות חלק גבוה מעבודתו.
קאדל בילה חלק ניכר מחייו הבוגרים בסקוטלנד ולא היה לו קשר ישיר עם רבים מהרעיונות החדשים שפותחו באירופה. לכן הוא נטה להשתמש בנושאים וסביבות שהיו בהישג יד - נופים, חללי פנים אופנתיים של בתי אדינבורו, טבע דומם ודמויות בצבעי שמן וצבעי מים כאחד. הוא ידוע במיוחד בזכות דיוקנאותיו של נשים אותן צייר בצורה משוחררת ואימפרסיוניסטית, המתארת את נושאו בגלי צבע עזים. הוא נהנה מאוד מהנוף של האי איונה, שבו ביקר לראשונה ב-1912 ווהאי מופיע ביצירתו בצורה בולטת. במהלך שנות ה-20 הוא בילה כמה קייצים עם סמואל פפלו, אמן סקוטי אחר, בנסיעות ציור באיונה.
לאחר מותו של חברו הקרוב איבור קמפבל במלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס, ושירת ביחידה הסקוטית. בינתיים, סוחר האמנות רב ההשפעה אלכסנדר ריד ארגן את תערוכת היחיד הראשונה של קאדל בגלריה שלו בגלאזגו בפברואר 1918. לא ברור אם קאדל היה נוכח. בצבא, קאדל יצר סדרה של רישומים בנושא "ג'ק וטומי".
אף שקאדל לא הצליח להרוויח הרבה מהציורים שלו, יהיה זה שגוי לחלוטין לומר שהוא מת "בעוני". כפי שמשקפים בתיו, הוא היה ממשפחה עשירה מאוד, ונכון יותר לומר שהוא נתמך כלכלית במידה רבה על ידי משפחתו.
ב-1932 נשדד קאדל, וב-1935 נפצע קשה מנפילה מקרון חשמלית.
הוא התגורר באדינבורו בין השנים 1920 עד 1935 והתקשה למכור את ציוריו בגלל המצב הכלכלי. לבסוף הוא עבר לאזור אחר בעיר, שם הוא מת ב-6 בדצמבר 1937.
הוא נקבר עם משפחתו בבית העלמין דין.
גלריה

אשה בשחור
אדם וחווה
עבודת שדה
באיונה
המודל
אחר הצהריים
קפה בוונציה
הערות שוליים

↑  "The Scottish Colourist Series: F C B Cadell". Edinburgh: National Galleries of Scotland. Archived from the original on 19 October 2011. Retrieved 24 October 2011.
↑  Cornwell, Tim (24 October 2011). "The Scotsman's arts correspondent Tim Cornwell on the trail of artist FCB Cadell". The Scotsman. Edinburgh. Retrieved 24 October 2011.
↑  Francis Campbell Boileau Cadell accessed 3 September 2009
↑  People & Portraits - Francis Campbell Boileau Cadell Archived 13 October 2013 at the Wayback Machine Accessed 3 September 2009
↑  Mitchell, Anne (1993), "The People of Calton Hill", Mercat Press, James Thin, Edinburgh, ISBN 1-873644-18-3.
↑  Francis Cadell Biography Accessed 3 September 2009
1 2  Alexander Reid in Context by Frances Fowle vol.1
↑  McIntosh, Lindsay: "Colourful life of Scottish national treasure", The Times, 20 October 2011
↑  Biographical Details of Reginald Francis Joseph Fairlie Architect
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2714  BnF: cb166104877 (data)  GND: 122649923  ISNI: 0000 0000 6679 6321  LCCN: n84208851  NTA: 314794387  RKD: 14665  SNAC: w6cn9z17  SUDOC: 080085083  ULAN: 500007810  VIAF: 900863   WorldCat (עם VIAF): 900863
פירס לפייג'

פירס לפייג' (באנגלית: Pierce LePage; נולד ב-22 בינואר 1996) הוא אתלט קנדי, אלוף העולם (בודפשט 2023) וסגן אלוף העולם (יוג'ין 2022) בקרב עשר.
ביוגרפיה > 2018

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בגולד קוסט, אוסטרליה באפריל הוא זכה במדליית כסף בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8171 נקודות.
ביוגרפיה > 2019

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט הוא זכה במדליית ארד בקרב עשר בתוצאה של 8161 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר הוא סיים במקום חמישי בקרב עשר בתוצאה של 8445 נקודות.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט הוא סיים במקום חמישי בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8604 נקודות.
ביוגרפיה > 2022 > סגן אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 8701 נקודות, אחרי קווין מאייר מצרפת (8816 נקודות) ולפני זאק זיימק מארצות הברית (8676 נקודות).
ביוגרפיה > 2023 > אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט הוא זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 8909 נקודות, לפני בן ארצו דמיאן וורנר (8804 נקודות) ולינדון ויקטור מגרנדה (8756 נקודות).
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.28 שניות (2023)
ריצת 400 מטר: 46.84 שניות (2022)
ריצת 1500 מטר: 4:31.85 דקות (2021)
ריצת 110 מטר משוכות: 13.77 שניות (2023)
קפיצה לגובה: 2.09 מטר (2017)
קפיצה במוט: 5.25 מטר (2019)
קפיצה לרוחק: 7.80 מטר (2019)
הדיפת כדור ברזל: 15.99 מטר (2023)
זריקת דיסקוס: 53.26 מטר (2022)
הטלת כידון: 63.09 מטר (2023)
קרב עשר: 8909 נקודות (2023)
צורון כימי

צורון כימי (Chemical species) הוא מינוח נפוץ בכימיה המתאר "ישות" כימית כמו אטום, יון, מולקולה, חלק פונקציונלי ממנה, קומפלקס או כל מבנה אחר, בהקשר של תגובות, מחקר, מדידה או תהליכים כימיים. השימוש במונח "צורון" נעשה בכל ענפי הכימיה ומשמש בהקשרים שונים לתיאור חומרים שונים. בדרך כלל המינוח מתייחס לקבוצות כלליות של חומרים בעלות מאפיינים פיזיקליים וכימיים דומים, לעיתים קרובות קבוצות לא יציבות, או במינוח כימי מקובל, בעלות זמן מחצית חיים קצר כגון חומרי ביניים ומצבי מעבר הנוצרים במהלך תגובות כימיות. דוגמאות לצורנים כימיים מסוג זה הם רדיקלים חופשיים, קרבוקטיונים, קומפלקס של זרז ומגיב. בכימיה סופרא מולקולרית נהוג להתייחס גם לקומפלקסים המורכבים ממספר מולקולות המקושרות זו לזו באמצעות קשרים חלשים כאל צורונים כימיים.
פרס דיראק

| --- | --- |
 מדינה:  בין־לאומי 
 הגוף המעניק:  המרכז הבין-לאומי לפיזיקה תאורטית, המכון לפיזיקה, אוניברסיטת ניו סאות' ויילס, האגודה הבין-לאומית לכימיה תאורטית וחישובית
 תקופת הפרס:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 נקרא על שם:  פול דיראק 
 
פרס דיראק (באנגלית: The Dirac Medal) הוא שם לארבעה פרסים בתחום המתמטיקה, הפיזיקה התאורטית והכימיה החישובית המוענקים על ידי גופים שונים. הפרסים ניתנים לזכרו של הפיזיקאי הבריטי פול דיראק.
מדליית דיראק לפיזיקה תאורטית

הפרס המפורסם ביותר הנקרא על שם דיראק מוענק מדי שנה, החל משנת 1985, על ידי המרכז הבין-לאומי לפיזיקה תאורטית על שם עבדוס סלאם (The Abdus Salam International Centre for Theoretical Physics) בטריאסטה שבאיטליה.
הפרס מוענק ב-8 באוגוסט, יום הולדתו של דיראק.
ועדת הפרס מורכבת ממדענים בולטים ממדינות שונות ובוחרת את הזוכים מתוך רשימת המועמדים שהוצעו לה. הוועדה מזמינה מועמדויות לפרס של מדענים העוסקים בתחומי הפיזיקה התאורטית או המתמטיקה.
זוכי פרס נובל, מדליית פילדס או פרס וולף אינם זכאים להיות מועמדים למדליית דיראק. אולם, כמה מזוכי מדליית דיראק זכו מאוחר יותר באחד מהפרסים האחרים.
הזוכים במדליה מקבלים פרס כספי של חמשת אלפים דולר.
מדליית דיראק לפיזיקה תאורטית > זוכים לפי שנה

1985: אדוארד ויטן, יעקב זלדוביץ'
1986: אלכסנדר פוליאקוב, יויצ'ירו נאמבו
1987: ברונו זומינו, ברוס דהוויט
1988: דייוויד גרוס, יפים פרדקין
1989: ג'ון שוורץ, מיכאל גרין
1990: לודוויג פדיב, סידני קולמן
1991: ג'פרי גולדסטון, סטנלי מנדלסטם
1992: ניקולאי בוגוליובוב, יעקב סיני
1993: דניאל ז. פרידמן, פטר ואן ניווונהויזן, סרג'יו פררה
1994: פרנק וילצ'ק
1995: מייקל ברי
1996: מרטינוס פלטמן, טוליו רגה
1997: דייוויד אוליב, פיטר גודר
1998: רומאן ג'קי, סטיבן אדלר
1999: ג'ורג'ו פאריזי
2000: הלן קווין, הוארד ג'ורג'י, ג'וסף פטי
2001: ג'ון ג'וזף הופפילד
2002: אלן גות', אנדריי לינדה, פול סטיינהרדט
2003: רוברט קרייצ'אן, ולדימיר זכרוב
2004: קורטיס קלן, ג'יימס ביורקן
2005: פטריק לי, סמיואל פרדריק אדווארדס
2006: פיטר צולר
2007: ז'אן איליופולוס, לוסיאנו מאיני
2008: ג'ו פולצ'ינסקי, חואן מרטין מלדסנה, קומרון ואפה
2009: רוברט קר, מישל פרינלו
2010: ניקולה קאביבו, ג'ורג' סודרשאן
2011: אדוארד ברזין, ג'ון קארדי, אלכסנדר זמולודצ'יקוב
2012: דאנקן הולדיין, שואוצ'נג ג'אנג, צ'ארלס ל. קיין
2013: טום קיבל, ג'ים פיבלס, מרטין ריס
2014: אשוק סן, אנדרו סטרומינג'ר, גבריאל ונציאנו
2015: אלכסיי קיטייב, גרג מור, ניקולס ריד
2016: נתן זייברג, מיכאיל שיפמן, ארקדי ויינשטיין
2017: צ'ארלס בנט, דייוויד דויטש, פיטר שור
2018: סוביר שכדב, דאם תאנה סון, שיאו-גאנג ון
2019: ויאצ'סלב מוכאנוב, אלכסיי סטארובינסקי, ראשיד סוניאב
2020: אנדרה נבו, פייר רמונד, מיגל אנג'ל ויראסורו
2021: אלסנדרה בווננו, טיבו דאמור, פרנס פרטוריוס, שאול טוקולסקי
2022: יואל ליבוביץ, אליוט ליב, דייוויד רול
2023: ג'פרי א. הארווי, איגור קלבנוב, סטיבן שנקר, לאונרד ססקינד
מדליית והרצאת דיראק

מדליה זאת מוענקת על ידי אוניברסיטת ניו סאות' ויילס שבסידני אוסטרליה והמכון האוסטרלי לפיזיקה (The Australian Institute of Physics) החל משנת 1979. ההרצאה והמדליה מציינות את ביקורו של דיראק באוניברסיטה בשנת 1975, אשר נתן במקום כחמש הרצאות.
בין הזוכים במדליה: ניקולס בלומברגן, רוברט הופסטדטר, קלאוס פון קליצינג, הרברט האופטמן, וולפגנג פאול, רוג'ר פנרוז, הרלד פריטש, בריאן שמידט, סרז' הרוש ועוד.
מדליית ופרס פול דיראק (בריטי ואירי)

ניתנות מדי שנה, החל משנת 1987, על ידי המכון לפיזיקה (The Institute of Physics), ארגון בריטי ואירי לקידום הפיזיקה. בין הזוכים: סטיבן הוקינג, ג'ון סטיוארט בל, רוג'ר פנרוז, מייקל ברי, דייוויד ג'יימס ת'אולס, פיטר היגס ועוד.
מדליית דיראק בכימיה

מדליה זאת מוענקת על ידי האגודה הבין-לאומית לכימיה תאורטית וחישובית (The World Association of Theoretical and Computational Chemists). מדליית דירק מוענקת מדי שנה לכימאי תאורטי וחישובי מצטיין אחד מתחת לגיל 40. כדי למלא את דרישת הגיל בשנה מסוימת, על המועמדים להיות בני פחות מ-40 בתחילת אותה שנה. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1998.
הערות שוליים

1 2  "ICTP honors four with Dirac Medals". Physics Today. 40 (5): 107–108. 1987. Bibcode:1987PhT....40e.107.. doi:10.1063/1.2820038.
↑  "Witten and Jones receive Fields Medals for physics-related work". Physics Today. 44 (2): 111–112. 1991. Bibcode:1991PhT....44b.111.. doi:10.1063/1.2810004.
↑  "Wolf Prizes go to Ginzburg, Nambu and Moser". Physics Today. 48 (1): 66. 1995. Bibcode:1995PhT....48Q..66.. doi:10.1063/1.2807883.
↑  Schwarzschild, Bertram (2008). "Physics Nobel Prize to Nambu, Kobayashi, and Maskawa for theories of symmetry breaking". Physics Today. 61 (12): 16–20. Bibcode:2008PhT....61l..16S. doi:10.1063/1.3047652.
↑  "Wolf Foundation honors Wheeler for physics, Keller and Sinai for mathematics". Physics Today. 50 (2): 85. 1997. Bibcode:1997PhT....50Q..85.. doi:10.1063/1.2806531.
צאלח

ערך זה עוסק בנביא באסלאם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צַאלִח (ערבית: صالح) הוא נביא ערבי קדום בדת האסלאם, המוזכר בקוראן פעמים רבות.
צאלח, בני שבט ת'מוד והנאקה, מיניאטורה מתוך "סיפורי הנביאים"
רקע

צאלח השתייך לשבט ת'מוד שישב ככל הנראה בדרום ערב. מבני האבן של בני השבט מוזכרים בקוראן ומקושרים במסורת האסלאמית עם האתר מדאאן סאלח שבצפון-מערב חצי האי ערב (בשטחה של ערב הסעודית כיום). בדומה להוד, הנביא הערבי שקדם לו, צאלח נשלח על ידי האל אל בני שבטו כדי לבשר להם את בשורת האל היחיד וכדי לשכנעם לנטוש את פולחן האלים הרבים. בתור הוכחה ומופת נשלחה "נאקה מאת אלוהים" (סורה 7, פס' 73) אל בני השבט והם נדרשו להניח לה לרעות בלי הפרעה. אנשי השבט לא שעו להוראה, חתכו את רגלי הנאקה ושחטו אותה. אז נענשו בידי האל ומתו כולם. יש גרסאות שונות לגבי אופן מותם: ברעידת אדמה (סורה 7, פס' 78), בסופת ברקים (סורה 41, פס' 13, 17) או בקול שאגה (סורה 69, פס' 4).
רקע > אזכורים בקוראן

צאלח מוזכר פעמים רבות בקוראן. להלן האזכורים הארוכים יותר:
סורה 7 [ממרום החומה], פס' 73–79
סורה 11 [הוד], פס' 61–68
סורה 26 [המשוררים], פס' 141–159
סורה 27 [הנמלים], פס' 45–53
ראו גם

קוראן
נביאי האסלאם
לקריאה נוספת

Rippin, A. “Ṣāliḥ.” In Encyclopaedia of Islam. 2nd ed., s.v.
הערות שוליים

↑  הקוראן, תרגם אורי רובין, תל אביב, 2005.
↑  שמות הסורות לפי תרגומו של אורי רובין, הקוראן, תל אביב, 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: salih--peygamber
צד א' (אלבום של אסף אמדורסקי)

צד א' הוא אלבום סולו מאת הזמר והמפיק אסף אמדורסקי. זהו אלבום האולפן השישי של אמדורסקי.
הפקה

האלבום, שיצא כשנתיים לאחר אלבומו האחרון הרי את, כולל שבעה שירים בלבד. את כולם הלחין אמדורסקי וכתב את המילים למעט השירים "הרחובות ממריאים לאט" (מילים: דוד אבידן) ו"רעידת אדמה" (מילים ובהשתתפות קרני פוסטל). על אף שסגנונו של האלבום ממשיך את האלבום הקודם, המאפיין הייחודי הוא שאמדורסקי הקליט את האלבום לבדו בסלון ביתו כשהוא מנגן על הכלים כולם. בתהליך עריכת האלבום שילב אמדורסקי נגנים נוספים, כמו קרני פוסטל, תום דרום, רונה קינן ותם מוכיח. את הוצאת האלבום ליווה קליפ לשיר "הרחובות ממריאים לאט" שביים וצילם אמדורסקי בעצמו. חלק מהקליפ צולם בארכיון אדריכלות ישראל.
על השיר "איפה את היום" כתב אמדורסקי: "שיר שהתחיל כגעגוע ותהייה כנה לגבי הימצאה העכשווית של ילדה מהכיתה המקבילה ביסודי. היא לא ידעה מעולם שאצלי היא הייתה מושא לאהבה סודית, פשוט מעולם לא נפלה ההזדמנות להתוודות וכך ככל שעברו הימים המשימה נהייתה הרבה יותר קשה ומפחידה. בתיכון כבר למדנו בבתי ספר נפרדים ועם השנים אבדו עקבותיה ורק השם שלה (שלא מופיע בגרסה הסופית של השיר אבל צמד המילים "כמה זמן" התחרז והתאים להחליף את שמה) צץ לו פתאום משום מקום אחרי עשורים של שכחה".
האלבום זכה לשבחי המבקרים. יואב קוטנר כתב בבלוג קוטנר רוק.נט על האלבום: "אמדורסקי אמנם עושה פופ, הוא לא אמן ג'אז, פרוג או אבנגרד, אבל חשוב לו לתת לשירים את הזמן שלהם, את המקום לנגינה, את המרווח להתפתחות... כמה שיותר רחוק מכיווץ המוזיקה ללהיטי אינסטנט מיידיים".
את עטיפת האלבום עיצבה קסניה שסטקובסקי בהשראת עטיפת האלבום "צד א' צד ב'" של המוזיקאי מתי כספי, שבה מופיעה צללית פרופילו של כספי. את אלבומו של כספי עיצב דוד טרטקובר בשנת 1978.
חודשיים לאחר הוצאת האלבום יצאה מהדורה מורחבת שכללה דיסק בונוס, ובו שלושה שירים נוספים (בהם גרסה עברית לשיר של לו ריד מאלבומו Magic and Loss), רצועת מולטימדיה ושובר הנחה לוודקה סטולי.
רשימת השירים

הרחובות ממריאים לאט - 5:01
זוג משמים - 9:33
איפה את היום - 6:36
כוונות רעות - 4:59
רעידת אדמה - 4:55
בתוך הנשימות - 4:07
מסתכל בכוכבים - 2:30
דיסק בונוס
אורשמש מחלט 3:02
מלאך שחור 4:04
רונה יקירתי 4:23
השתתפו בהקלטות

אסף אמדורסקי - פסנתר, בס, תופים, כלי הקשה, גיטרות, סינטיסייזר
יובל אורי - קלידים ותכנותים (בשירים 4, 6)
רונן בן חורין - מיקס (5)
תום דרום - שירה (1, 3, 7)
תם מוכיח - בס (6)
קרני פוסטל - צ'לו (1, 5)
פושטק - גיטרה חשמלית (1)
רונה קינן - שירה (6)