stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסואז דובון
אקופמיניזם

דובון טבעה את המונח "אקופמיניזם" תוך ניסיון לתאר את האלימות הגדולה המופנית כלפי נשים וכלפי הטבע כתוצאה משליטה גברית. בשתי עבודות יסוד בתחום – "Le féminisme ou la mort" ו-"?Écologie, féminisme: révolution ou mutation" – היא ניתחה את החיבור בין התנהלות, מדיניות והחלטות שמשפיעות על הביוספירה לבין שליטה בהחלטות של נשים בנושאי מיניות ורבייה כביטויים של אותה תפיסה חברתית. כלומר – התפיסה החברתית שמאפשרת דיכוי ושליטה בנשים היא אותה מנטליות שמובילה באופן ישיר לניצול והרס הסביבה. היא חקרה כיצד, לפי התאוריה, שליטה בנושאים אלו נתלשה מידי נשים על ידי הפטריארכיה, ואת התוצאות הרגרסיביות של שינוי זה. דובון גרסה שהעולם עומד בפני קָטָקלִיזם סביבתי, ושהאפשרות היחידה לשנות את הכיוון מהאסון הקרב היא לשנות מהשורש את הסיבות שהביאו למצב. היא ניתחה תופעות סביבתיות רבות, אך ייחסה את רובן לשתי סיבות – שימוש יתר במשאבי טבע, והתפוצצות אוכלוסין.
מעבודותיה אלו נוצר הבסיס למספר עקרונות אקופמיניסטיים לפתרון המצב: הראשון, שינוי תפיסתי לראייה מערכתית-כוללנית – הכל מחובר והכל משפיע על הכל. שנית, שבני אדם אינם נפרדים מהטבע, אלא חלק ממנו, וחייבים לפעול על פי עקרונותיו, הכוללים שוויון וגיוון. והשלישי – מיגור תפיסה היררכית, בה תמיד יש חזק מול חלש, והחלפתה בתפיסה מכילה של "גם וגם".
דובון תיארה את החברה האקופמיניסטית האוטופית, אשר תתאפיין בשינויים הבאים:
ביטול היחידה המשפחתית: דובון ראתה ביחידה המשפחתית מרחב שמבטא פריבילגיות של גברים ודיכוי של נשים וילדים, וטענה שתנאי מקדים לביטול המוסד הוא הקניית זכויות לאמצעי מניעה והפלות לנשים.
הקמה מחדש של חברה בינלאומית שתכלול ערכים נשיים: דובון טענה שהפטריארכיה מטבעה מנסה למגר כל תופעה שהיא רואה כנשית, דבר שכולל ערכים של שיתוף פעולה, טיפוח והזנה, שהוחלפו בהאדרת כיבוש, התנצחות ואלימות.
החלפת ממשל מרכזי במועצות מקומיות: על פי מודל דיוגנס. דובון סברה שקהילות קטנות, החיות בשלום עם הסביבה הטבעית, לא יצטרכו בהיררכיות.
כתבים

דובון כתבה יותר מ-50 ספרים ועבודות אחרות, מקבצי שירה (Colonnes de l'âme – עמודות הנשמה), לפרוזה (L'Évangile de Véronique – בשורת ורוניק) וביוגרפיות, ועד רומנים היסטוריים (Comme un vol de gerfauts – כמו טיסת הבזים) וסיפורת מדע בדיוני. היא נחשבה להוגה פמיניסטית משפיעה.
רומנים וסיפורת:
Le cœur de Watteau 1944
Comme un vol de gerfauts, prix des lecteurs 1947
Belle Humeur ou la Véridique Histoire de Mandrin 1957
J'irai cracher sur vos tombes 1959
Les Tricheurs 1959
Jusqu'à la gauche 1963
Les Bergères de l'Apocalypse 1978
On vous appelait terroristes 1979
Je ne suis pas née pour mourir 1982
Terrorist's blues 1987
Floralies du désert 1995
ביוגרפיות:
La vie passionnée d'Arthur Rimbaud 1957
La vie passionnée de Verlaine 1959
Une femme témoin de son siècle, Germaine de Staël 1966
La couronne de sable, vie d'Isabelle Eberhardt 1967
L'éventail de fer ou la vie de Qiu Jin 1977
Moi, Kristine, reine de Suède 1979
L'impératrice rouge : moi, Jiang King, veuve Mao 1981
L'Amazone Sombre : vie d'Antoinette Lix 1983
Louise Michel la Canaque 1985
Une femme nommée Castor 1986
Les scandaleuses 1990
L'évangile de Véronique 2000
מאמרים ופרוזה:
Le complexe de Diane, érotisme ou féminisme 1951
Y a-t-il encore des hommes? 1964
Eros minoritaire 1970
Le féminisme ou la mort 1974
Les femmes avant le patriarcat 1976
Contre violence ou résistance à l'état 1978
Histoire de l'art et lutte des sexes 1978
Écologie, féminisme : révolution ou mutation ? 1978
S comme Sectes 1982
La femme russe 1988
Féminin et philosophie : une allergie historique 1997
La liseuse et la lyre 1997
Le sexocide des sorcières 1999
שירה:
Columns of the soul 1942
Rutten 1951
Neither place nor meter 1981
הערות שוליים

1 2  “,Back to the Future: Françoise d’Eaubonne, Ecofeminism and Ecological Crisis.”, Danielle Roth-Johnson The International Journal of Literary Humanities (Volume 10, Issue 3), 2013.
↑  Diagonal Periodico: Françoise d’Eaubonne, la vía de la ecología, el feminismo, y la vida. Ruth C. Vidriales, 5 April, 2012
↑  Ecofeminist Visions: By Cathleen McGuire and Colleen McGuire Written 1991, revised 1993 & 2003
↑  Ecologie, feminisme: Revolution ou mutation? (Actualite temps present) (French Edition) by Francoise d' Eaubonne (1978)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463409305171  PLWABN: 9810565838905606  BIBSYS: 90163546  BNE: XX913143  BnF: cb119015114 (data)  CiNii: DA01281197  GND: 119176882  ISNI: 0000 0001 0905 1937  LCCN: n50024711  NKC: kup19970000024181  NLA: 35054563  NSK: 000347154  NTA: 067673007  RERO: 02-A000055035  SUDOC: 026847922  Trove: 813309  VcBA: 495/316641  VIAF: 59082099   WorldCat (עם VIAF): 59082099
צבי קוליץ

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בדצמבר 1912 אליטא, ליטא 
 פטירה:  29 בספטמבר 2002 (בגיל 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ליטא 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פירנצה 
 פרופיל ב-IMDb
 
צבי קוֹליץ (14 בדצמבר 1912, תרע"ג – 29 בספטמבר 2002) היה סופר, פוליטיקאי, מפיק קולנוע ותיאטרון ישראלי. קוליץ ידוע כמפיקו של הסרט העלילתי הגדול הראשון שהופק במדינת ישראל, "גבעה 24 אינה עונה". קוליץ חיבר את הקטע הספרותי "יוסל רָקוֹבֶר מדבר אל אלוהים", שרבים סברו תחילה כי הוא צוואה אותנטית של אדם שנספה בגטו ורשה.
ביוגרפיה

קוליץ נולד באליטא שבליטא. למד בין היתר בישיבת טלז. ובשנת 1929 התמנה לסגן המזכיר של התנועה הרוויזיוניסטית בקובנה. בשנת 1936 נסע לאיטליה, והשלים את לימודיו באוניברסיטת פירנצה. לאחר שהות של כשלוש שנים באיטליה, ולימודים בבית הספר הימי בצ'יוויטווקיה, עלה לארץ ישראל והצטרף באופן פעיל אל התנועה הרוויזיוניסטית. בארץ פרסם ספר בשם "מוסוליני, אישיותו ותורתו". היה פעיל באצ"ל, ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. באמצע שנות ה-40 היה פעיל בוועד ההצלה של הסתדרות ציונית חדשה ושימש בשנת 1945 כשליח ההסתדרות הציונית החדשה בדרום אמריקה.
בשנת 1946 כתב את הקטע "יוסל רקובר מדבר אל אלוהים", ופרסם אותו כסיפור בעיתון היהודי "די יידישע צייטונג" בבואנוס איירס. הקטע הוא כביכול צוואתו של אדם בשם יוסל רקובר, חסיד גור, שנמצאה בין חורבות גטו ורשה, "בין ערימות אבנים ועצמות אדם". במילים רבות עוצמה משרטט קוליץ את דמותו של אדם, שעל אף כל הקורות אותו, אינו חדל מלהאמין באלוהים. בתחילת שנות ה-50 מסר אלמוני את הקטע לעיתון "די גאלדענע קייט" בטענה שהקטע הוא מסמך אותנטי שנמצא בגטו ורשה. הסיפור פורסם בעיתון כמסמך אותנטי וממנו הועתק לעיתונים רבים ברחבי העולם כמסמך אותנטי. אז נתברר הדבר לקוליץ שדרש שיפורסם שמדובר בסיפור מפרי עטו. דרישתו נתקבלה, אולם היו שטענו שלא ייתכן שקוליץ כתב סיפור אותנטי כזה ולא אדם שבאמת היה בגטו. בשנת 2000 יצא בעברית בהוצאת משרד הביטחון הספר "יוסל רקובר מדבר אל אלוהים", שכלל את היצירה, ומאמרים מתורגמים על נושאיה ומחברה, לרבות תגובה מאת עמנואל לוינס. פרט לעברית, הסיפור תורגם לגרמנית, לאנגלית, לאיטלקית, לספרדית ולפורטוגזית.
לאחר סיום שליחותו בדרום אמריקה, שם פגש את אשתו מתילדה, ילידת מקסיקו, לה נישא בשנת 1952 (נישואים שניים), עבר קוליץ לארצות הברית. בשנת 1953 הקים ביחד עם מפיק בשם ג'ק פדואה את חברת "זיק אור" שהפיקה בישראל את הסרט "גבעה 24 אינה עונה". כדי לממן את הפקת הסרט נסע קוליץ למסע גיוס כספים באנגליה ובדרום אפריקה.
בהמשך השתקע בארצות הברית בה היה למרצה בישיבה יוניברסיטי ולמפיק בברודוויי. בין ההצגות שהפיק: "ממלא המקום" על פי מחזהו של רולף הוכהוט (1964), "המגילה" על פי איציק מאנגער (1968) ומחזמר בשם "אני שלמה המלך" (1968).
קוליץ נפטר במנהטן בשנת 2002.
משפחתו

קוליץ היה אב לשלושה. עם אחיו נמנו:
רחל מרגליות, סופרת וחוקרת מקרא (אשתו של מרדכי מרגליות)
חיים ע. קוליץ, סופר והוגה ישראלי, יקיר ירושלים
הרב יצחק קוליץ, רבה האשכנזי של ירושלים ודיין בבית הדין הרבני הגדול
מפרסומיו

מוסוליני: אישיותו ותורתו, תל אביב: תבל, 1936.
עם כידון בלב: שישה ספורי מלחמה, ירושלים: אחיעם, 1942.
"הגבורה בישראל: מוקדש ללוחמי הגיטו", ירושלים: בית העם ('ספרית בית העם'), תש"ג. (ספרון)
'יאסָל ראקאָווערס ווענדונג צו גאָט', די אידישע צייטונג (בואנוס איירס), 25 בספטמבר 1946. ("יוסל ראקובר מתדיין עם אלקיו") (יצא בהדפסה נפרדת בירושלים ב-1955)
The Tiger beneath the Skin: Stories and Parables of the Years of Death, New York: Creative Age Press, 1947.
"Survival for What?", New York: Philosophical Library, 1969. (ספרון)
The Teacher: An Existential Approach to the Bible, New York: Crossroad, 1982.
Confrontation: The Existential Thought of Rabbi J.B. Soloveitchik, Hoboken, N.J.: Ktav, 1993.
מפרסומיו > בתרגום

כל התרגומים שלהלן הם ל"יוסל רקובר מדבר אל אלוהים":
יוסל רקובר מדבר אל אלוהים; תרגום: עדה פלדור, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ס 2000. (כולל מאמרים על היצירה ומחברה: פול באד, "צבי קוליץ"; עמנואל לוינס, "לאהוב את התורה יותר מאשר את אלוהים"; ליאון ויזלטיר, "חסר השכינה"; נורמן (נחום) לם, "אני גאה ביהדותי".)
Jossel Rakovers Wendung zu Gott ; aus dem Jiddischen übertragen von Paul Badde, Möhlin: Rauhreif, 1994. (גרמנית)
Jossel Rakovers Wendung zu Gott: Jiddisch-Deutsch; aus dem Jiddischen übertragen, herausgegeben und kommentiert von Paul Badde; mit Zeichnungen von Tomi Ungerer, Zürich: Diogenes, 2004.
Yossel Rakover Speaks to God: Holocaust Challenges to Religious Faith, Hoboken, N.J.: Ktav Pub. House, 1995. (Also includes an additional story by Zvi Rakover, together with essays by various authors) (אנגלית)
Yossl Rakover si rivolge a Dio; traduzioni di Anna Linda Callow [il testo di Zvi Kolitz] e Rosella Carpinella Guarneri, Milano: Adelphi, 1997. (איטלקית)
Iosl Rákover habla a Dios; traducido del ídish por Eliahu Toker; "Zvi Kolitz" por Paul Badde, traducido del alemán por Mariana Rojas Bermúdez, Mexico: Fondo de Cultura Económica, 1998. (ספרדית)
Yosl Rakover Talks to God; translated by Carol Brown Janeway from the edition established by Paul Badde; afterwords by Emmanuel Lévinas and Leon Wieseltier, New York: Vintage International, 1999. (אנגלית)
Yossel Rakover dirige-se a Deus; tradução, Fábio Landa, São Paulo: Editora Perspectiva (Coleção Elos), 2003. (פורטוגזית)
הערות שוליים

↑  כך, למשל, מופיע בספר לימוד לבית-הספר הממלכתי משנת 1981: ממלחמה למלחמה, 1945-1918, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, התשמ"א, עמ' 195-194.
↑  מאסרי יהודים בירושלים, הצופה, 28 בפברואר 1939
↑  ועדת הצלה על יד הצ"ח, הצופה, 11 בינואר 1944
↑  אישים ומוסדות, הצופה, 28 בינואר 1946
↑  יצחק המאירי, יוסל ראקובר מתדיין עם אלוקיו, חרות, 26 במאי 1955
↑  מעטים באו לאזכרת אנשי אצ"ל, דבר, 5 ביולי 1948
↑  ר. עזריה, יובן סרט עלילתי על הקרב על ירושלים, מעריב, 20 בספטמבר 1953
↑  ר. עזריה, גבעה 24 אינה עונה, מעריב, 29 בספטמבר 1953
↑  חברו של הזקן הרוגז בברודווי, דבר, 10 באוגוסט 1964
↑  פיליפ בן, מרלון בראנדו, שלמה המלך ושלמיי בברודוויי, מעריב, 7 בפברואר 1965
↑  היגיע שלמה המלך לברודוויי, מעריב, 5 באפריל 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310445205171  PLWABN: 9810617781805606  BnF: cb133397673 (data)  GND: 119300389  ISNI: 0000 0001 0997 9778  LCCN: n82091915  MusicBrainz: e111ca3e-6abb-4d04-bf52-30f5871d1345  SUDOC: 050167634  VIAF: 91988171   WorldCat (עם VIAF): 91988171
פרס זוסמן-ג'וינט

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  ג'וינט 
 תקופת הפרס:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 נקרא על שם:  לארי וליאונור זוסמן וקרן הג'וינט
 אתר רשמי
 
פרס זוסמן-ג'וינט שמוענק על ידי ארגון ג'וינט ישראל, הוא פרס המוענק אחת לשנה על "מצוינות בתחום השירותים החברתים בישראל".
הפרס מוענק החל משנת 2003 לשלושה זוכים (יחידים או צוותים) בכל שנה סכום של 25,000 דולר לכל אחד, שתרמו תרומה למצוינות בתחום השירותים החברתיים בישראל.
הפרס הוא מתרומת לארי וליאונור זוסמן על ידי קרן מיוחדת שהוקמה בארגון הג'וינט. מטרתו היא לקדם מצוינות וחדשנות בתחום השירותים החברתיים והיזמות החברתית בישראל.
את הפרס מובילה מועצה ציבורית המורכבת מנציגי משפחת התורמים, נציגי ציבור ונציגי ארגון הג׳וינט.
בכל שנה מתכנסות שלוש ועדות שיפוט מקצועיות ייעודיות לכל אחת מקטגוריות הפרס, אשר בוחרת מכל מועמדי הפרס בקטגוריה הנתונה את שלושת המועמדים המובילים, והמועצה הציבורית בוחרת בזוכה בכל קטגוריה. ועדות השיפוט מורכבות מחמישה חברים, אנשי מקצועי מובילים בתחום הקטגוריה מהג'וינט ומהשדה המקצועי הרלוונטי.
הערות שוליים

↑  הכירו: הזוכים בפרס זוסמן-ג'וינט 2020 באתר הג'וינט, 22 באוקטובר 2020
↑  הזוכים בפרס זוסמן-ג'וינט 2021 באתר הג'וינט
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
פרנסואז ייפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בספטמבר 1972 (בת 52) צפון ונקובר, קנדה קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסואז פונג-וה ייפ (בסינית: 葉芳華; בצרפתית: Françoise Fong-Wa Yip; נולדה ב-4 בספטמבר 1972) היא שחקנית קנדית.
קורות חייה

ייפ נולדה בצפון ונקובר, קולומביה הבריטית לאם ממוצא צרפתי ולאב ממוצא סיני. גדלה בטורונטו, אונטריו. דוברת אנגלית, צרפתית וסינית. השתתפה כשחקנית בסרטים בתעשיית הקולנוע בהונג קונג (אנ'), ולאחר מכן החלה לשחק בסדרות טלוויזיה ובסרטים באמריקה הצפונית.
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

| שנים | סדרה | דמות | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | ארץ: הקונפליקט האחרון | בוורלי וו | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2000 | Secret Agent Man | פלישה | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2000 | Seven Days | לי מאי | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2000–2001 | Freedom | ג'ין | שחקנית משנית |
| 2001 | These Arms of Mine | ג'ני וונג | שחקנית חוזרת בשלושה פרקים |
| 2001 | RoboCop: Prime Directives | לקס אייקון | שחקנית חוזרת בשני פרקים |
| 2001 | אנדרומדה | אשאל | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2003 | ג'רמיה | רייצ'ל | שחקנית חוזרת בשני פרקים |
| 2005 | אנדרומדה | רקל בנציון | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2006 | Men in Trees | אליס קיי | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2007 | Flash Gordon | סוזן גלאס | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2007–2008 | Blood Ties | קייט לאם | שחקנית משנית |
| 2010 | Caprica | דזירי וילו | שחקנית חוזרת בשני פרקים |
| 2011 | פרינג' | ד"ר רוזה אופורטו | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2011 | מקלט באפלה | ד"ר ליליאן לי | שחקנית חוזרת בשלושה פרקים |
| 2015 | החץ | כוהנת | שחקנית חוזרת בשני פרקים |
| 2015 | Proof | שוטרת | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2015 | Ties That Bind | יינג | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2016 | No Tomorrow | רוז | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2018–2019 | ציידי הצללים | ג'יה פנהאלו | שחקנית משנית |
| 2018 | Take Two | שריל אקסלרוד | שחקנית אורחת בפרק אחד |
| 2019–2020 | המסדר | אליזבת קפלר | שחקנית משנית |
| 2023 | צמרמורת | ויקטוריה | 8 פרקים |
פילמוגרפיה > סרטי טלוויזיה

| שנה | סרט | דמות |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Fighting for My Daughter |  |
| 1998 | Futuresport | קיהי |
| 2000 | Special Delivery |  |
| 2001 | Mindstorm |  |
| 2002 | Cabin Pressure | תמי |
| 2002 | The New Beachcombers | קלי מא |
| 2004 | A Beachcombers Christmas | קלי מא |
| 2011 | Possessing Piper Rose | מרגו לייס |
| 2013 | Garage Sale Mystery | קת'רין נורברט |
| 2014 | The Unauthorized Saved by the Bell Story | פולינה גוסלאר |
| 2017 | Deadly Lessons | בוורלי |
| 2018 | The Perfect Bride: Wedding Bells | ג'ורג'ה |
פילמוגרפיה > סרטי קולנוע

| שנה | סרט | דמות |
| --- | --- | --- |
| 1992 | Ghost Punting | שוטרת |
| 1995 | רעמים ברובע ברונקס | ננסי |
| 1995 | Nie Lian | מגי |
| 1996 | How to Meet the Lucky Stars | פרנסואז |
| 1996 | Meng Bo | סאקו נוגאמי / יאצ'י |
| 1996 | Black Mask | יאוק לאן |
| 1997 | Ni ge mie ye chang | סוזן |
| 1997 | Web of Deception | פיון וונג |
| 2000 | Romeo Must Die | מריאנה סינג |
| 2000 | A Good Burn | קואה |
| 2001 | Witness to a Kill | קריסטן לי |
| 2001 | ארוחת צהריים עם צ'ארלס | קורה |
| 2004 | בלייד: טריניטי | ויראגו |
| 2005 | לבד בחשכה | הסוכנת צ'ונג |
| 2005 | אדיסון | קרואו |
| 2005 | The Deal | ג'ניס לונג |
| 2007 | הנוסע השמיני נגד הטורף 2 | קולן יוטאני |
| 2008 | Dim Sum Funeral | ויקטוריה |
| 2009 | Motherland | רפי ואנג |
| 2010 | The King of Fighters | צ'יזורו קאגורה |
| 2018 | הטורף | קולן יוטאני |
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

| שנה | סרט קצר | דמות |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Two Impossible Films | ג'והן וו |
הערות שוליים

↑  Romero, Ariana (24 ביוני 2020). "What Does The Order Finale's Lilith Twist Mean For Season 3?". Refinery29. נבדק ב-13 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810684744705606  BNE: XX1298439  BnF: cb142407313 (data)  ISNI: 0000 0001 1442 3571  LCCN: no2001070963  SNAC: w6pr8rjx  SUDOC: 069113327  VIAF: 39588955   WorldCat (עם VIAF): 39588955
צ'י-הא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגם כלי רכב 
 מדינה מייצרת:  יפן יפן
 שנת ייצור:  1941
 תקופת השימוש:  1938–הווה (כ־86 שנים) 
 דגם עוקב:  הו-ני 2
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  1,162 
 מידע טכני
 אורך:  5.50 מ'
 רוחב:  2.34 מ'
 גובה:  2.38 מ'
 משקל:  15.8 טון
 מהירות:  38 קמ"ש
 טווח פעולה:  210 ק"מ
 מנוע:  מיצובישי מקורר אוויר, V12 דיזל,  170 כוחות סוס
 שריון:  33-8 מ"מ
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח Type 97,‏ 57 מ"מ,  עם 54 פגזים.
 חימוש משני:  שני מקלעים Type 97,‏ 7.7 מ"מ.
 
הצ'י-הא (九七式中戦車 チハ, יפנית: טנק בינוני, סוג 97, צ'י-הא) היה טנק בינוני מתוצרת יפן שהיה בשימוש צבא יפן במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה. הצ'י-הא היה הטנק הבינוני הנפוץ ביותר בשירות הצבא היפני, ושימש כבסיס לאין ספור כלי רק"מ אחרים, בכללם נגמ"שים, משחיתי טנקים, תותחים מתנייעים ועוד.
עם זאת, בעל שריון, חימוש עיקרי ומנוע שהיו נחותים בהשוואה לטנקים המקבילים בצבאות אחרים בתקופת מלחמת העולם השנייה, דוגמת השרמן, הקרומוול, ה-T-34 והפנצר סימן 4.
הצדדית הנמוכה שלו יחד עם אנטנת הקשר החצי מעגלית שהותקנה על גג הצריח, הצריח שהוצב בהסטה ימינה, ומערכת המזקו"ם הייחודית, שהתבססה על עקרון הנדנדה המאוזנת, שיוו לצ'י-הא מראה ייחודי שהבדיל אותו מטנקים יפנים אחרים. הצ'י-הא היה פיתוח של הטנק הקל הא-גו וייצג את תהליך המודרניזציה שעבר על התפישה היפנית של לוחמת השריון עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

הו-ני 1 - משחית טנקים המבוסס על הצ'י-הא
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 1994

| --- | --- |
 תאריך:  24 בנובמבר 1994
 מיקום:  גרמניה לפני שער ברנדנבורג, Berlin, גרמניה
 מנחים:  טום ג'ונס
 רשת שידור:  MTV
 →1993 1995←
 
פרסי המוזיקה של הראשונים של MTV אירופה התקיימו ב-24 בנובמבר 1994, בשער ברנדנבורג, ברלין, גרמניה, חמש שנים לאחר נפילת חומת ברלין וארבע שנים לאחר האיחוד מחדש. הטקס, בהנחיית טום ג'ונס, כלל הופעות של אירוסמית', ביורק, רוקסט, טייק ד'את וג'ורג' מייקל. בין מגישי הפרסים נכללו איסט 17, ז'אן-פול גוטייה, נעמי קמפבל, פמלה אנדרסון והדוגמנית הלנה כריסטנסן, שנישקה את מייקל האצ'נס מ- בשידור חי על הבמה.
מועמדים וזוכים

הזוכים הם בטקסט מודגש.
| השיר הכי טוב | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
יוסו נ'דור וננה צ'רי – "7 Seconds" אירוסמית' – "'Cryin"  בק – "Loser"  ביורק – "Big Time Sensuality"  בלר – "Girls & Boys": מארק פלינגטון (וייל – "Hobo Humpin' Slobo Babe") ג'וליין טמפל (אניגמה – "Return to Innocence")  ספייק ג'ונז (ביסטי בויז – "Sabotage")  סטפן סדנאוי (אם סי סולאר – "Nouveau Western")  וים ונדרס ומארק נייל (U2 –‏ "Stay (Faraway, So Close!)")
הזמרת הטובה ביותר: הזמר הטוב ביותר
מריה קארי ביורק  מרושה  ננה צ'רי  טורי איימוס: בריאן אדמס ברוס ספרינגסטין  אם סי סולאר  פרינס  סיל
הלהקה הטובה ביותר: אמן פורץ דרך
טייק ד'את אירוסמית'  ביסטי בויז  קראודד האוס  Rage Against the Machine: קראש טסט דאמיס בק  דאוס  ת'ראפי?  וייל
הריקוד הטוב ביותר: אמן הרוק הטוב ביותר
הפרודיג'י 2 Unlimited  די רים  ג'אן אנד ספון  ריל 2 ריל: אירוסמית' מטאליקה  זעם כנגד המכונה  Soundgarden  ת'ראפי?
העטיפה הטובה ביותר: גיבור מקומי 
גאן – "Word Up!" אייס אוף בייס – "Don't Turn Around"  ביג מאונטיינן – "Baby, I Love Your Way"  פט שופ בויז – "Go West"  Wet Wet Wet ‏– "Love Is All Around":  אלן בשונג (צרפת) An Emotional Fish (אירלנד) בראבו (רוסיה) דאוס (בלגיה) דיבושן (נורווגיה) דה מונו (פולין) E-Type (שוודיה) H-Blockx (גרמניה) איירין גרנדי (איטליה) אואזיס (בריטניה) ריטה (ישראל) ונסה (צ'כיה) ואן דיק האוט (הולנד)
Free Your Mind
אמנסטי אינטרנשיונל
הופעות

ג'ורג' מייקל — "Freedom! '90"
אירוסמית' — "Walk on Water" & "Cryin'"
רוקסט — "Sleeping in My Car"
טייק ד'את — "Sure"
ביורק עם פלוק — "Big Time Sensuality"
אניו מרקטו
ארוס רמאצוטי — "Cose della vita"
ת'ראפי? — "Die Laughing"
אייס אוף בייס — "Living in Danger"
טום ג'ונס — "If I Only Knew"
ג'ורג' מייקל — "Jesus to a Child"
פרינס — "Peach"
הערות שוליים

↑  Billboard, December 10, 1994, page 41
| פרסי המוזיקה של MTV אירופה |
| --- | --- | --- |
| טקסים | 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| קטגוריות מרכזיות | שיר • קליפ • שיתוף פעולה • אמן • מופע החדש • פופ • אלקטרוני • רוק • אלטרנטיבי • היפ הופ • לטיני • ‏R&B • מופע חי • מופע הפוש • מעריצים הגדולים ביותר • קיי פופ • וידאו קליפ למטרה טובה • הקליפ הארוך הטוב ביותר • מופע המטהוורס הטוב ביותר |  |
| קטגוריות אזוריות | אוסטרליה • אפריקה • בלגיה • ברזיל • קנדה • קריבי • צרפת • גרמניה • סין • הונגריה • הודו • ישראל • איטליה • יפן • קוריאה • אמריקה הלטינית – צפון • אמריקה הלטינית – מרכז • אמריקה הלטינית – דרום • הולנד • ניו זילנד • המדינות הנורדיות • פולין • פורטוגל • רוסיה • דרום מזרח אסיה • ספרד • שווייץ • בריטניה ואירלנד • ארצות הברית |  |
| קטגוריות עבר | אלבום • זמר • זמרת • מראה • עולמי • להקה • אייקון עולמי |  |
פרנסואז ז'ירו

פרנסואז ז'ירו (במקור לאה פרנס גורג'י, בצרפתית: Françoise Giroud;‏ 21 בספטמבר 1916, לוזאן, שווייץ – 19 בינואר 2003, פריז, צרפת) הייתה עיתונאית, מחברת ופוליטיקאית צרפתייה.
ביוגרפיה

פרנסואז ז'ירו הייתה תלמידה בתיכון מולייר (פריז) והחליטה לעזוב בגיל 14 את בית הספר ולהתחיל לעבוד. לאחר שסיימה תואר כקלדנית, התחילה לעבוד בחנות ספרים בפריז.
הקריירה של פרנסואז ז'ירו התחילה בתור מזכירתו של אנדרה ז'יד, עבודה שהושגה בזכות קשרים משפחתיים.
לאחר שמשפחתה עזבה לדרום צרפת בעקבות מלחמת העולם השנייה החליטה ז'ירו להישאר בפריז ובאותה שנה היא עוברת טבילה וכך מסתיים תהליך התנצרותה, אותו עוברת יחד עם אמה. בזכות קשריה של אמה עם הכומר היא משנה את תאריך הטבילה מ-1942 ל-1917 וכך נמנעת מבעיות עם הנאצים ומקבלת אישור עבודה בפריז.
ז'ירו נעצרה על ידי הגסטאפו ב-1944 בגלל קשריה עם המורדים ושוחררה בסוף המלחמה.
עם סיום המלחמה, תחילה ז'ירו לעבוד ככתבת ראשית במגזין חדש ופמיניסטי בשם "אל".
ב-1953 היא הביעה את התנגדותה למלחמה באלג'יריה, מה שהוביל אותה ואת בעלה להקים את המגזין החדש - "ל'אקספרס".
חיים אישיים

ז'ירו היא אמא לשני ילדים, אשר אחד מהם מת במהלך תאונת סקי בעודו צעיר. בסוף שנות החמישים הייתה בהיריון נוסף ונאלצה לעשות הפלה שבעקבותיה התפתח היריון חוץ-רחמי, בו טיפלה על ידי ניתוח, וכך הפכה לעקרה. בעקבות האירועים הללו בעלה עזב אותה והתחתן בשנית עם אישה בת 20 ולכן היא נכנסה לדיכאון עמוק ואף ניסתה להתאבד.
לאחר ניסיון התאבדות כושל זה, היא עברה פסיכואנליזה עליה היא מדברת בספרה "שיעורים פרטיים". ב-1984 נכנסת ז'ירו שוב לדיכאון בעקבות מות החבר החדש שלה.
ז'ירו הייתה יהודייה אשר גדלה כקתולית בעקבות נסיבות חיצוניות ונהייתה לאתאיסטית מתוך שכנוע עצמי. היא הכחישה את יהדותה לאורך כל חייה בגלל הבטחה שהבטיחה לאמה.
היא החליטה לספר על יהדותה רק לנכדה הקטן באביב 1988.
הדברים הללו נודעו בעקבות רומן שנכתב על ידה והתפרסם לאחר מותה.
פוליטיקה

למרות תמיכתה בפרנסואה מיטראן ב-1974, היא היוותה חלק ממפלגתו של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן והפכה למזכירת המדינה האחראית על מעמד האישה בצרפת בין יולי 1974 לאוגוסט 1976. ב-1977 התמודדה לראשונה בבחירות עירוניות ברובע החמישה-עשר של פריז, בעקבות בעיות אישיות החליטה להפסיק להתמודד בבחירות ואת הפוליטיקה היא עוזבת סופית ב-1979 בשנה זו גם הוציאה לאור את ספרה "קומדיית הכח". היא מחליטה להקים יחד עם ברנאר-אנרי לוי ועוד מספר אינטלקטואלים את התנועה "פעילות נגד רעב".
במהלך כל חייה הפוליטיים היא נאבקת למען המתת חסד.
פרסים

מסדר הכבוד הלאומי (צרפת)
לגיון הכבוד.