אולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה
ראשית חייה

אולריקה אלאונורה נולדה ב-23 בינואר 1688, והייתה ילדתם הצעירה של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ושל אולריקה אלאונורה, בתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק והיא נקראה על שם אמה.
בשנת 1693, בהיותה בת חמש, לאחר מות אמה, הועברו אולריקה אלאונורה, אחיה ואחותה להשגחתה של סבתם, הדוויג אלאונורה. עם זאת, סבתה הייתה ידועה ביחס המועדף שרחשה כלפי אחותה הגדולה של אולריקה אלאונורה. בתקופת ילדותה, היא זכתה להתעלמות במידת מה בהשוואה לאחותה הבכורה, המוחצנת והמוכשרת, הנסיכה הדוויג סופיה. אחיה ואחותה של אולריקה אלאונורה הגדולים ממנה נהנו מפעילויות של ריקוד ורכיבה ועל פי המדווח הביטו עליה בצורה מתנשאת משהו בשל חוסר האומץ שלה להשתתף במשחקיהם והיא הייתה מתפרצת בבכי בקלות יחסית. היא תוארה כנערה ידידותית, צנועה ומכובדת, עם ידיים בעלות מתאר יפה, אך ההתייחסות אליה לא הייתה כאל נערה אינטליגנטית או מושכת. סבתה, הדוויג אלאונורה, תיארה אותה כעקשנית והיא הייתה ידועה כמי שהביעה את סלידתה מאנשים אחרים או מאירועים מסוימים על ידי זה שהעמידה פני חולה. היה לה כישרון מוזיקלי ובקונצרטים שהתקיימו בחצר המלכות היא הייתה מנגנת בקלווייר ומלווה את אחותה שהייתה שרה. אולריקה אלאונורה חיה רוב חייה בצלם של אחרים, בצל הצלחתו של אחיה כמלך ובצל אחותה שהייתה מושכת יותר.
החל משנת 1700 היא טיפלה בסבתה, במהלך העדרו של אחיה לרגל השתתפותו במלחמה הצפונית הגדולה. אחותה, הדוויג סופיה הייתה אז היורשת בכוח לכתר.
בשל העובדה שאחיה, קרל השנים עשר, היה רווק וחשוך ילדים, היא נחשבה למי שתוליד צאצאים שירשו את הכתר ולפיכך היא הייתה מבוקשת בשוק הנישואין. ב-1698 עלתה הצעה שהיא תינשא לקרל, נסיך דנמרק ושאחיה יינשא לנסיכה סופיה הדוויג מדנמרק, אך בשנת 1700 ירדה תוכנית זו מעל הפרק. באותה שנה התנהל משא ומתן על נישואיה לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, שהסתיים בלא כלום. מאוחר יותר היא הייתה הסנדקית של לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה והיא נקראה על שמה.
הצעות נישואין נוספות הגיעו ממי שלעתיד היה ג'ורג' השני, מלך בריטניה. ומיוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-גותה. ב-1710 היא קיבלה הצעה נוספת מהנסיך פרדריק מהסן. המשא ומתן נוהל על ידי בת לווייתה, אמרנטיה פון דיבן, שהייתה חביבה עליה ובה היא בטחה. הנישואין קיבלו את ברכתה של סבתה של אולריקה אלאונורה. כמלכה-האלמנה היא יכלה לאלץ את אולריקה אלאונורה לעזוב את שוודיה ולעבור להסן ובכך להגדיל את סיכוייו של בנה של אחותה הבכורה, קרל פרידריך, לרשת את כס המלכות. האירוסין הוכרזו ב-23 בינואר 1714 וטקס החתונה התקיים ב-23 במרץ 1715. במהלך החתונה העיר אחיה של אולריקה אלאונורה, קרל השנים עשר: "הריקוד שאחותי רוקדת היום מרחיק אותה מהכתר".
לאחר מותה של סבתה ב-1715, הפכה אולריקה אלאונורה לאישיות המרכזית בחצר המלכות ותקופה זו הייתה המאושרת ביותר בחייה. מבחינתה של אולריקה אלאונורה היו נישואיה נישואי אהבה, אך הם הפכו לניסיון לעשות בה שימוש ככלי משחק פוליטי. פרדריק נשא אותה לאישה מתוך כוונה להשיג את כתר שוודיה לעצמו ומיד לאחר החתונה הוא החל במזימה להפיכתה של אולריקה אלאונורה ליורשת הכתר במקומו של אחיינה. "מפלגת הסן" ו"מפלגת גוטורפ" ניצבו זו מול זו במאבק על כס המלכות.
לאחר מותה של אחותה הבכורה, הדוויג סופיה, ב-1708, השתנה מצבה של אולריקה אלאונורה. היא הייתה לחברת משפחת המלוכה הבגירה היחידה שנכחה אז בשוודיה, להוציא את סבתה. כבר בסוף שנת 1712, עלו בראשו של קרל השנים עשר מחשבות על הפיכתה של אולריקה אלאונורה לעוצרת בעת היעדרויותיו משוודיה. המועצה המלכותית שכנעה אותה להיות נוכחת בישיבותיה. בנובמבר 1713 היא נכחה בישיבה הראשונה ובה התקבלה החלטה לכנס את הפרלמנט כדי להכריז עליה כעוצרת בתוקף היותה בעלת הקרבה המשפחתית הקרובה ביותר למלך. ב-1713 מינו אותה הממשלה וסבתה להיות העוצרת במהלך היעדרותו של המלך מהארץ וכך היא הייתה כלי משחק בידיהם של הכוחות הנאבקים על ההשפעה בשוודיה מבלי להיות יורשת העצר. הבחירה הייתה כעת בין אולריקה אלאונורה לבין אחיינה. הפרלמנט התנגד לבחירתו של אחיינה קרל עקב רצון חבריו לבטל את המלוכה האבסולוטית ולהשיב להם את הכוח לשלוט במדינה. כעוצרת, הקפידה אולריקה אלאונורה להיות מעודכנת בענייני המדינה והאיצה באחיה לשוב מהר תוך כדי שהיא מזהירה אותו על ההשלכות של אי חזרתו המהירה. ברשותו של אחיה היא חתמה על כל מסמכי המדינה להוציא אלה שנגעו לו אישית. עם זאת, היא ראתה את עצמה רק כנציגתו של אחיה, ולפיכך לא יזמה פעולות על דעת עצמה. כמו אחותה בשעתה, היא ביקשה מאחיה מספר פעמים את רשותו לבקר אותו במהלך המלחמה, אך נענתה בשלילה. היא פגשה את אחיה בפעם הראשונה לאחר 16 שנים ב-1716, ופעם נוספת ב-1718.