stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל (ילי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1958 (בת 66)
 מדינה:  ישראל 
 
יעל (ילי) נתיב (נולדה ב-24 בספטמבר 1958) היא חוקרת מחול וחינוך למחול. משנת 2017 היא מכהנת כיו"ר עמותת הכוריאוגרפים בישראל.
ביוגרפיה

יעל (ילי) נתיב (לשעבר פלדמן) נולדה וגדלה בשכונת רחביה, ירושלים. היא נולדה ביום כיפור י' בתשרי תשי"ט, בבית החולים משגב לדך לאתי (אסתר) הורן (אז פלדמן, לבית פרנקו) ואיתן פלדמן. מגיל 7 חיה עם אמה ובן זוגה גד הורן בנו של רפאל (רודולף) הורן ממייסדי "טבע". סבה מצד אמה הוא אברהם פרנקו שימש כמזכיר העיר ירושלים בזמן הבריטים. סבה מצד אביה הוא זאב פלדמן, שהיה מפקד ההגנה בירושלים והמפקח הראשון על החינוך הגופני במשרד החינוך. בת זוגו אסתר (אסתיליין) פלדמן הייתה מורה לחינוך גופני בבית הספר היסודי גימנסיה רחביה שנים רבות ומורה להתעמלות לנשים. כילדה, הייתה יעל נוכחת בשיעורי ההתעמלות שנתנה סבתה אסתיליין לנשים בסטודיו שהיה תחת לביתה ברחוב בלפור בירושלים, וכך נחשפה לשיעורי ההתעמלות. ביוזמתה החלה לרקוד בהיותה בגיל שש בקונסרבטוריון למוזיקה ומחול ע"ש רובין (אז רח' סמולנסקי). למדה בהדרכתה של חסיה לוי-אגרון. מורותיה למחול בבית הספר ובקונסרבטוריון היו תמרה מיילניק ובתיה כהן.
בשנת 1978 למדה במחזור הראשון בסמינר הקיבוצים בתל אביב לימודי הוראת תנועה ומחול, בהנהלתה של דר' נעמי בהט-רצון במכון לתנועה וחינוך גופני. בין מוריה היו תרצה שפנאוף-מני, יהודה לבנה, רחלי נול-כהנא ותרצה ספיר אצלן למדה תנועה על בסיס כתב התנועה אשכול-וכמן, ונעמי בהט-רצון וצופיה נהרין אצלן למדה קומפוזיציה וכוריאוגרפיה.
עוד בטרם סיימה את לימודיה ב-1981 החלה ללמד מחול מודרני ויצירה בסטודיו למחול של חסיה לוי-אגרון.
בשנים הבאות לימדה מחול בבתי ספר, ובסטודיואים למחול. בשנת 1983 החלה ללמד במכינה למסלול לתנועה ומחול שנפתחה בסמינר הקיבוצים ובמקומות אחרים. בין השנים 1997–2019 לימדה במגמת המחול בתיכון מוסינזון בהוד השרון.
בשנת 1985 הקימה[דרוש מקור] בשותפות עם עדי חן דגני את קבוצת המחול העצמאית "המימד הרביעי". קבוצת המחול התפרקה עם נסיעתה של נתיב לאירופה לתקופה של ארבע שנים.
ב-1987 בזמן שהותה עם משפחתה בבריסל, בלגיה סיימה תואר ראשון במחול באוניברסיטת סורבון בפריז. בין מוריה היו סוזן הולצר (Suzon Holzer) ופול בורסייה (Paul Bourcier)[דרוש מקור].
בשנת 1992 נרשמה ללימודי תואר שני באוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו (אנ'). שמשה כעוזרת הוראה לפרופ' סוזן וויפ (Susan Whipp) עימה עבדה מספר שנים כמנהלת חזרות במסגרת להקת מחול אמבאז'י (Embaje Dance Company), עבורה גם יצרה עבודת מחול. עם סיום לימודיה החלה ללמד באוניברסיטה במסלול לקביעות מחול מודרני, תנועה ויצירה.
את לימודי הדוקטורט עשתה במגמה לסוציולוגיה של החינוך בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתן של פרופ' עדנה לומסקי-פדר ופרופ' תמר אלאור. היא הגישה את עבודת הדוקטורט בשנת 2010 בנושא: "קהילה מסדר שני: גוף, אתיקה ומגדר במגמות מחול בבתי ספר תיכונים בישראל".
קריירה מקצועית

יעל היא מרצה במכללה האקדמית לחברה ואמנויות ASA. היא לימדה במוסדות שונות: במגמה לסוציולוגיה של החינוך בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית, בתוכנית לאמנות בקהילה במכללת שנקר, במכללת לוינסקי,  ובבית הספר לחברה ואמנויות במכללה האקדמית אונו.
בשנת 2015 חברה בצוות השופטים של פרסי אמנויות ומדעים
פעילותה המקצועית מתרכזת בעיקר במחקר הוראה ופעילות ציבורית בוועדות מקצועיות של משרד החינוך, משרד התרבות והספורט ומשרד החוץ בנושאי מחול וחינוך למחול. תחומי ההוראה והכתיבה שלה נוגעים בחינוך לאמנויות, סוציולוגיה של הגוף, המופע, המחול והאמנויות; חברה ישראלית ותרבות; וחינוך למחול. יעל מרצה וכותבת בקביעות על מחול ומחול בישראל בהיבטים חברתיים ופוליטיים במסגרות ופורומים מגוונים בארץ ובחו"לרוקדות בין דיכוי לשחרור, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2005
נתיב שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם לימדה במחלקה למחול. לאחר טבח שבעה באוקטובר, בוטלה הזמנתה לשנת הוראה נוספת בשל אזרחותה הישראלית.
קריירה מקצועית > "המימד הרביעי"

יעל הקימה את קבוצת המחול העצמאית "המימד הרביעי" בשותפות, במסגרתה אף יצרה ורקדה. הקבוצה הופיעה עם המחול בתיאטרון החאן הירושלמי, במוזיאון תל אביב לאמנות, באמפיתיאטרון וואהל שבפארק הירקון וביישובים אחרים ברחבי הארץ. התכנית כללה 6 יצירות:
"הט (ע)יות" ריקוד בארבעה פרקים (1985) מאת עדי חן דגני
"הר הקסמים" (1985) מאת עדי חן דגני ושרונה פלורסהיים
"נול נייד" (1980) שחזור מווידאו מאת יעל ברש (1955–1983)
"כחיית השדה" שחזור בווידאו מאת יעל ברש (1981)
"פור-קאסט" (1985) מאת אירית לרנר
"חוט העכשיו" (1985) מאת יעל (ילי) נתיב
קריירה מקצועית > "חיות מחול" - פודקאסט/הסכת על מחול עכשווי בישראל

יעל יזמה, מפיקה ומגישה ביחד עם איריס לנה את הפודקאסט/הסכת "חיות מחול" העוסק במחול העכשווי בישראל. הפודקאסט מבוסס מחקר ומציע מבט רחב על היבטים מגוונים במחול בישראל כגון זהות ישראלית, ישראליות, מגדר, אתניות, תהליכי יצירה כוריאוגרפים, מבנים ומוסדות בשדה המחול הישראלי ופסטיבלי מחול. זהו הפודקאסט/הסכת היחיד בנושא מחול בארץ.
פרסומים

נתיב, יעל (ילי). ואופיר, הודל. (2016) "סדקים של חירות": גוף, מגדר ואידאולוגיה בחינוך לריקוד בישראל – שתי אתנוגרפיות", תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד .
לקריאה נוספת

ד״ר הודל אופיר, ד"ר ילי נתיב, "סדקים של חירות": גוף מגדר ואידאולוגיה בחינוך למחול בישראל, ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
יעל נתיב, ברקלי נכנעה לפחד וביטלה את הגעתי אחרי 7 באוקטובר, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2023
פעולה הומאנית מגולמת גוף, יעל (ילי) נתיב
"חתימת גוף" ו"שחזור פעולה" באמנות הגוף הארכיונית של דורית פלדמן, 2017 אוניברסיטת תל אביב. מאמר: דר' יעל (ילי) נתיב
להיות בתוך הגוף בבית הספר: פנומנולוגיה של הריקוד בקרב נערות במגמות המחול, באתר יומני מחול-רות אשל, יעל (ילי) נתיב
דמיינו מוזיאון או הגוף זוכר, מוזיאון תל אביבhttps://www.tamuseum.org.il/he/exhibition/imagine-museum-or-remembering-body/
הערות שוליים

↑  ד"ר יעל (ילי) נתיב, באתר עמותת הכוריאוגרפים הישראלית
↑  דף מידע בי"ס מוסינזון - צוות מגמת המחול, באתר כפר הנוער ע"ש ב.צ מוסינזון
↑  בית הספר למחול - הכנס השנתי השני "גופי ידע במחול - סמינר הקיבוצים, באתר www.smkb.ac.il
↑  צוות השופטים לפרס האומנויות 2015
↑  יעל נתיב, מרס רוקד לגופו?, מחול עכשיו גליון מס 20
↑  יעל נתיב, "חתימת גוף" ו"שחזור פעולה", אונ' תל אביב
↑  יעל נתיב, להיות בתוך הגוף בבית הספר: "פנומנולוגיה של הריקוד בקרב נערות במגמות המחול", מחול עכשיו מס 15
↑  יעל נתיב, הצגת הגוף הרוקד כגוף שורשי ביצירתה של שרה לוי-תנאי, יודעת - מרכז ידע נשים ומגדר
↑  יעל נתיב, אִימון לאמּון: פעולות אלתור בריקוד במגמות מחול בקרב נערות בבתי ספר תיכוניים בישראל.
גיליון מיוחד בנושא קריאות חברתיות במעשה המחול, סוציולוגיה ישראלית גיליון יג'2, אונ' תל אביב
↑  אורה ברפמן, Yael Nativ- יעל נתיב- גיבוש באמצעות מחול, ריקודיבור / DanceTalk
דיבור אודות מחול תרבות חברה, 2008
↑  [vertigodance/videos/המלצה-של-דר-ילי-נתיב-חוקרת-המחול-uיושבת-ראש-עמותת-הכוריאוגרפים-על-המופע-החדש-שלנ/1500646576950212/ vertigodance/videos/המלצה-של-דר-ילי-נתיב-חוקרת-המחול-uיושבת-ראש-עמותת-הכוריאוגרפים-על-המופע-החדש-שלנ/1500646576950212/], באתר סוכן תרבות
↑  יעל אפרתי, ממלכת המחול, באתר שיעור חפשי-גליון 124/אתנחתא/ תרבות, ‏2018
↑  [es/MainItemPage.aspx?WebID=3af57d92-807c-43c5-8d5f-6fd455eb2776&ListID=969f7de3-0ac9-4a30-88f0-2e1a7281f3d0&ItemId=26762 הקריאה חזרה בין עתיד לעבר: מחול], באתר הכנס השנתי השמיני של האגודה הישראלית לחקר המחול בשיתוף תיאטרון מחול ענבל והארכיון הישראלי למחול בבית אריאלה: הקריאה חזרה בין עתיד לעבר: מחול, ארכיון, זיכרון, ‏24.6.21
↑  על דרכים מתחדשות לשימור המסורת והתרבות במאה ה-21, "בת-שבע: גוף, מחול, תרבות", הפקולטה לאמנויות, אונ' ת"א, באתר הכנס בתמיכת מכון גתה והקדתרה לאמנות המאה ה-19 והמאה ה-20 ע"ש עמנואל הרציקוביץ
↑  עורכות: הניה רוטנברג, דינה רוגינסקי., נקודות מגע : הריקוד והפוליטי ביחסי יהודים-ערבים בישראל / ייצוגים נוכחים (ונעדרים) של ערביות ושל הסכסוך הישראלי-פלסטיני במחול הישראלי / יעל (ילי) נתיב, רסלינג, 2018
↑  Podcast hebrew, פודקאסט על מחול עכשווי בישראל (באנגלית)
מפלגת הפועלים של בריטניה

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסד:  ג'ורג' גאלאוויי 
 מנהיגים:  ג'ורג' גאלאוויי 
 תקופת הפעילות:  דצמבר 2019 – הווה (כ־5 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאליזם שמרנות אירוסקפטיות אנטי-אימפריאליזם אנטי-ציונות
 מטה:  ברמינגהאם 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הנבחרים הבריטי:  0 / 650
 workerspartybritain.org
 
מפלגת הפועלים של בריטניה (WPB), היא מפלגת שמאל סוציאליסטית-שמרנית בבריטניה שנוסדה בדצמבר 2019 בראשות ג'ורג' גאלאוויי, חבר הפרלמנט של רוצ'דייל מאז בחירות המשנה ב-2024. המפלגה הוקמה בתגובה לתבוסה המוחצת של מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2019 והתפטרותו של ג'רמי קורבין מראשות מפלגת הלייבור. הקמת המפלגה זכתה לתמיכת המפלגה הקומוניסטית של בריטניה (CPGB-ML), ובכנס הייסוד של המפלגה נבחר ג'וטי בראר, סגן יו"ר ה-CPGB-ML, כסגן מנהיג מפלגת הפועלים.
במרץ 2021 הציבה המפלגה לראשונה מועמד מטעמה, בבחירות-המשנה למועצה מקומית במחוז ארגייל וביוט. פול בארוז, מועמד המפלגה, הגיע למקום האחרון מתוך שישה עם 22 קולות בלבד. הפעם הראשונה בה מועמד מטעם מפלגת הפועלים התמודד לפרלמנט הבריטי הייתה בבחירות המשנה במחוז באטלי וספן שנערכו ביולי 2021. ג'ורג' גאלאוויי ייצג את המפלגה בבחירות אלה והגיע למקום השלישי עם למעלה מ-20% מהקולות, בעוד מועמד המפלגה הליברל דמוקרטית הוותיקה הגיע למקום הרביעי. במהלך מסע הבחירות שלו התמקד גאלאוויי בסוגיות השטחים הפלסטיניים, הסכסוך על חבל קשמיר, וביקורת על מנהיג הלייבור קיר סטארמר. הקמפיין זכה לתשומת לב תקשורתית רבה בעיקר לאחר מקרי הטרדה כנגד המועמדים שעליהם דווח בימים האחרונים לפני הבחירות עצמן. לאחר פרסום התוצאות פרסמה השדולה היהודית במפלגת הלייבור הצהרה כי זהו "ניצחון לתקווה ולהגינות על פני הפוליטיקה הרעילה של גאלאוויי".
בכינוס המפלגה בדצמבר 2023 נבחר גאלאוויי מחדש כיו"ר ולצידור שלושה סגנים – כריס ויליאמסון, חבר פרלמנט לשעבר מטעם הלייבור שהושעה מהמפלגה; אנדי האד, סגן נשיא ארגון העובדים בתחבורה הציבורית; ופיטר פורד, שגריר בריטניה לשעבר בבחריין ובסוריה.
ב-29 בפברואר 2024 הפך גאלאוויי לחבר הפרלמנט הראשון מטעם מפלגת הפועלים לאחר שניצח בבחירות המשנה במחוז רוצ'דייל עם כמעט 40% מהקולות, ולאחר שהלייבור הסירה את תמיכתה במועמד מטעמה לאחר שפורסם כי טען שישראל הייתה שותפה למתקפת הפתע של חמאס ב-2023. עם זאת, בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה לא הצליח גאלוויי להיבחר מחדש והמפלגה איבדה את המושב.
אידאולוגיה

המפלגה מגדירה את עצמה כ"רדיקלית כלכלית עם מדיניות חוץ עצמאית" ו"מחויבת חד משמעית לפוליטיקה מעמדית". היא הביעה תמיכה בכלכלה מתוכננת. במאי 2021 תיאר גאלאוויי את המפלגה כ"אלטרנטיבה הפטריוטית של מעמד הפועלים ל"ווק" המזויף והאנטי-בריטי של הלייבור". המפלגה ספגה ביקורת בביטאון המפלגה הסוציאליסטית בבריטניה, והואשמה בריאקציונרית ובכך שהיא "מתנגדת למאבקים רבים של מעמד הפועלים, כמו דיכוי חברתי והידרדרות באיכות הסביבה".
מצע המפלגה כולל תוכנית של 10 נקודות, הדוגלת ב"שיקום התעשייה הבריטית", "דיור הגון" לכולם, תחבורה ציבורית "חינמית או זולה" וחיסול רשימות ההמתנה של שירותי הבריאות הממלכתיים (ה-NHS). התכנית קוראת ליציאה של בריטניה מברית נאט"ו ולקיום משאל עם על התכנית הממשלתית לצמצום פליטות מזהמים לאוויר בשל ה"היסטריה האפוקליפטית הירוקה שמציפה את התקשורת".
הערות שוליים

↑  News Desk, Rochdale by-election 2024: Who are the Workers' Party of Britain?, Mancunian Matters, ‏2024-03-01 (באנגלית בריטית)
↑    Gwyneth Rees, ‏Gaza is dominating the Rochdale by-election – and letting George Galloway outfox Labour, The Telegraph, 24 February 2024
1 2  Norfolk, Andrew (2024-03-02). "George Galloway is pulling no punches in Batley & Spen" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2024-03-02.
↑  The Brexit election and the birth of the Workers party, The Communists (באנגלית)
↑  It's a six-way battle in Helensburgh and Lomond South by-election, Helensburgh Advertiser, ‏2021-02-15 (באנגלית)
↑  Argyll and Bute Council, By-election results - Ward 11 - Helensburgh and Lomond South - 18 March 2021 | Argyll and Bute Council, www.argyll-bute.gov.uk (באנגלית)
↑  Wolfe-Robinson, Maya; Walker, Peter; Stewart, Heather (2021-07-02). "Starmer hails Labour revival after Kim Leadbeater wins Batley and Spen". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-03-02.
↑  Al-Othman, Hannah (2024-03-02). "Batley and Spen by-election: are Muslim voters the next brick to crumble in Labour's red wall?" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2024-03-02.
↑  Labour’s Muslim vote collapsing as Palestine – and potholes – cause anger in Batley by-election, The Independent, ‏2021-06-29 (באנגלית)
↑  Jo Cox’s sister, Labour candidate Kim Leadbeater, heckled and chased on campaign trail, The Independent, ‏2021-06-26 (באנגלית)
↑  Noa Hoffman, Galloway defeat in Batley and Spen hailed as ‘triumph’ over ‘toxic politics’, www.thejc.com (באנגלית)
↑  SKWAWKBOX, Galloway re-elected as Workers GB party leader, will stand for London mayor, SKWAWKBOX, ‏2023-12-02 (באנגלית בריטית)
↑  Halliday, Josh; Ahmed, Aneesa (2024-03-01). "'This is for Gaza': George Galloway sweeps to victory in Rochdale byelection". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-03-02.
↑  "Labour withdraws support for Rochdale candidate Azhar Ali over Israel comments". BBC News (באנגלית בריטית). 2024-02-12. נבדק ב-2024-03-02.
↑  מהפך בבריטניה: ניצחון מוחץ ללייבור, תבוסה חסרת תקדים לשמרנים, באתר ynet, 4 ביולי 2024
↑  Former Bradford MP George Galloway launches new 'Workers Party', Bradford Telegraph and Argus, ‏2019-12-16 (באנגלית)
↑  George Galloway announces that his party will stand in Batley and Spen by-election, Bradford Telegraph and Argus, ‏2021-05-12 (באנגלית)
↑  "George Galloway: What is the Workers Party of Britain?". BBC News (באנגלית בריטית). 2024-03-01. נבדק ב-2024-03-02.
↑  Isabel, Galloway is not the answer for Rochdale, Socialist Worker, ‏2024-02-20 (באנגלית בריטית)
↑  10 Point Program, מפלגת הפועלים של בריטניה
↑  Manifesto - Britain Deserves Better, Workers Party of Britain (באנגלית בריטית)
האור השחור

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 משך הקרנה:  73 דק' 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האור השחור הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2009 בבימויו של שחר צפניה.
עלילה

אלון הוא קולנוען בן לאם ניצולת שואה המוזמן להקרין סרט בפסטיבל לתרבות יהודית בקרקוב, בפסטיבל הוא מכיר את אווה ושמה הם יוצאים ביחד למסע במקומות בו גדלה אמו, אשר נטשה אותו בגיל צעיר.
במהלך המסע מפרקת אווה את המטענים הרגשיים איתם נושא אלון, אשר התעורר עם נפילתו בקרב של חבר ילדות שלו שלומי. התחושה הקשה כנטש את חברו באמצע קרב היא זו שהביאה לו את העניין שהוא חייב להתעמת עם עברה של אמו.
שחקנים ודמויות

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אקי אבני: אלון
אלייזה וינטראוב: אווה
דורי גולדשטיין: שלומי
יעקב גודארד

יעקב גודארד (1911 – 16 באפריל 2009) היה שחיין ארץ ישראלי, אלוף ארץ ישראל וזוכה מדליית ארד במכביה הראשונה (1932). המציל המיתולוגי של בת ים.
ביוגרפיה

גודארד נולד בירושלים בנם של נחמה לבית שפירא ומרדכי זאב גודארד וגדל בתל אביב. הוא סיים במחזור הראשון של בית הספר תל נורדוי ולמד במקוה ישראל. הוא התאמן בקבוצת מכבי תל אביב ובהמשך עבר לקבוצת הפועל בת ים.
ביוגרפיה > 1932

בתחרויות השחייה של המכביה הראשונה שנערכו בישראל בתחית אפריל 1932 זכה גודארד במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:28.9 דקות, אחרי פ. האי מצ'כוסלובקיה (1:13.8 דקות) והאל קרמר מארצות הברית (1:22.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 1934

גודארד אמור היה להשתתף באולימפיאדת אסיה (הודו, פרס, אפגניסטן, ציילון וארץ ישראל) שנערכה בניו דלהי בתחילת מרץ 1934, אך בשל מצוקת תקציב הוא נופה מהנבחרת ברגע האחרון. הוא לא ויתר ובעזרת חברו אורי נדב מצא נהג ערבי, שהובילו לבגדד תמורת לירה וחצי, ומשם המשיך באונייה לקראצ'י ולבסוף הפתיע את חבריו בניו דלהי. לאכזבתו, תחרויות השחייה כבר נערכו, אך בארמונו של המהראג'ה מפטיאלה - שם התכבד במנה היוקרתית, לב אריה - הוא ניצח בתחרות פרטית את אלוף האולימפיאדה. אחר כך ארגן תחרות שחייה בבומביי כדי לממן את הדרך חזרה.
באליפות ארץ ישראל שנערכה בשבועות בסוף מאי 1934 זכה גודארד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26 דקות, לפני טויסטר ממכבי חיפה (3:35 דקות) ובן עמי ממכבי תל אביב (3:35.1 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:28.4 דקות, אחרי בן עמי (1:27 דקות) ולפני שיין ממכבי חיפה (1:30.1 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בחוף נתניה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון במשחה ל-1500 מטר לפני משה גרינברג.
ביוגרפיה > 1935

באליפות ארץ ישראל שנערכה בבריכת השחייה בימק"א ירושלים ב-1 במרץ 1935 זכה גודארד במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26.3 דקות, אחרי וילהיים ארצי ממכבי חיפה שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 3:04.8 דקות ולפני שיין מחיפה (3:35.4 דקות).
חודש לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה השנייה שנערכו בישראל בתחילת אפריל 1935 סיים גודארד במקום חמישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:27.6 דקות.
באליפות לודז', פולין שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18 דקות.
ביוגרפיה > שחיית ותיקים

במשחה מים פתוחים למרחק של 3 ק"מ משבי ציון לנהריה בשנת 1969 ניצח גודאד את המשחה לוותיקים בתוצאה של 61 דקות.
חיים אישיים

ב-1943 עבר גודארד לבת ים והפך למציל המקומי הראשון. אחרי שנים רבות כמציל עזב את סוכת המציל ועבד כמנהל מחלקת הגננות בעיריית בת ים. על תרומתו לעיר זכה בפרסים רבים.
היה נשוי לסוניה ולהם חמישה ילדים. סיפורו מופיע בספר המרוץ אחר המדליה ההודית שנכתב על ידי בנו יוסי גודארד.
בנו מני, תושב קיבוץ בארי נרצח במתקפת הפתע על ישראל
הנצחה

בשנת 2017 נערך משחה לזכרו של יעקב גודארד.
הערות שוליים

↑  מצילים היסטוריה - ראשוני המצילים בארץ, באתר המצילים של ישראל
↑  אורי דרומי, יעקב גודארד, ותיק השחיינים בארץ, המציל האגדי של בת ים, 1911-2009, באתר הארץ, 1 במאי 2009
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
1 2  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
↑  ספורט הארץ - לפני 20 שנה, באתר הארץ, 26 בפברואר 1964
↑  אורי דרומי, יעקב גודארד, ותיק השחיינים בארץ, המציל האגדי של בת ים, 1911-2009, באתר הארץ, 1 במאי 2009
↑  המרוץ אחר המדליה ההודית / יוסי גודארד
↑  התחרות חשחיה בחיפה,  הירדן, 1 ביוני 1934
↑  נתניה - כינוס "המכבי", דואר היום, 29 באוקטובר 1934
↑  אספורט - ההתחרויות הארציות בשחיה לרבנאות הארץ,  הירדן, 5 במרץ 1935
↑  מחיי הספורט בארץ - התחרויות השחיה לרבנאות א"י, דואר היום, 15 במרץ 1935
↑  ספורט - חזר יעקב גודהרד, הַבֹּקֶר, 23 באוקטובר 1935
↑  298 שחיינים השתתפו במשחה משבי ציון לנהריה, דבר, 19 באוקטובר 1969
↑  משחה תחרותי לזכרו של המציל הראשון בבת ים, תמונה של יעקב גודארד, באתר Batyam4u
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570387705171  VIAF: 317131669   WorldCat (עם VIAF): 317131669
מחוז אנטוורפן

מחוז אנטוורפן (בהולנדית: Provincie Antwerpen) הוא המחוז הצפוני ביותר בבלגיה, ושייך לאזור הפלמי במדינה. הוא גובל עם צפון בראבנט בהולנד מצפון, ועם המחוזות הבלגיים: לימבורג, בראבנט הפלמית ומזרח פלנדריה.
בירת המחוז היא העיר אנטוורפן, הכוללת את נמל אנטוורפן (הנמל הימי השני בגודלו באירופה). שטחו משתרע על 2,876 ק"מ, והוא מונה למעלה מ-1.85 מיליון תושבים (נכון לינואר 2019), והוא המחוז המאוכלס ביותר במדינה. המחוז מורכב משלושה רבעים: אנטוורפן, מכלן וטרנהוט. החלק המזרחי של המחוז מהווה את החלק העיקרי של אזור הקמפן.
הִיסטוֹרִיָה

במהלך ימי הביניים האזור היה חלק מהאימפריה הפרנקית.
בשנת 1235 הפכו צאצאיו של הנרי החמישי לדוכסי בראבנט והאזור עצמו היה החלק הצפוני של דוכסות בראבנט. בשנת 1430 הפכה הדוכסות לחלק מדוכסות בורגונדי עד לשנת 1477 כאשר היא נפלה בידי בית הבסבורג. ב-1713, בתום מלחמת הירושה הספרדית, האזור הפך לחלק מהולנד האוסטרית עד 1794, כאשר ב-1790 הפכה לחלק מארצות הברית של בלגיה קצרת הימים. ב-1 באוקטובר 1795 הולנד האוסטרית לשעבר סופחה על ידי צרפת תחת המדריך הצרפתי .
המחוז המודרני נוצר כחלוקה זמנית במהלך האימפריה הצרפתית הראשונה (כאשר דרום הולנד הייתה חלק מצרפת). לאחר תבוסתו של נפוליאון, השטח הפך לחלק מהממלכה המאוחדת של הולנד כמחוז מרכז ברבנט, מה שהבדיל אותו מצפון בראבנט ודרום בראבנט. בשנת 1830, לאחר עצמאותה של בלגיה שונה שם המחוז לאנטוורפן (על שם העיר והבירה המרכזית שלו).
הִיסטוֹרִיָה > מושלים מאז 1830

מושלי המחוז הבלגי של אנטוורפן
פרנסואה דה רוביאנו (1830–1831)
ז'אן פרנסואה טיילמנס (1831)
צ'ארלס רוג'יר (1831–1832 ו-1834–1840)
אנרי דה ברוקר (1840–1844)
ז'ול מאלו (1844–1845)
יאן טייכמן (1845–1862)
אדוארד פיקה ד'אידג'ם (1862–1887)
Charles du Bois de Vroylande (1887–1888)
אדוארד אוסי דה זגווארט (1889–1900)
פרדגנד קוגלס (1900–1907)
לואי דה ברוצ'ובן דה ברגייק (1907–1908)
פרדיננד דה ביילט-לאטור (1908–1912)
גסטון ואן דה וורווה דה שילד (1912–1923)
ז'ורז' הולוואט (1923–1945)
ריצ'רד דקלרק (1946–1966)
אנדריס קינסברגן (1967–1993)
קמיל פאולוס (1993–2008)
קאתי ברקס (מאז 2008)
הִיסטוֹרִיָה > אוכלוסייה

1846: 406,354
1856: 434,485
1866: 456,607
1880: 577,232
1890: 700,019
1900: 819,159
1910: 968,677
1920: 1,016,963
1930: 1,173,363
1947: 1,281,333
2008: 1,715,707
2010: 1,744,862
שפה ודת

כמו בכל המחוזות הפלמיים, השפה הרשמית והמרכזית של מחוז אנטוורפן היא הולנדית. כמו בראבנט הפלמי, צפון בראבנט ובריסל, הניב המקומי הוא פלמית ברבנטית .
על פי "תוכנית הסקר החברתי הבינלאומי 2008: דת III" מאת איגוד הנתונים ארכיוני הדת, 73.3% מאוכלוסיית אנטוורפן מזהים את עצמם כקתולים, 24.1% כלא דתיים, 2.6% מזהים את עצמם כבני דתות אחרות.
מועצת המחוז

במחוז אנטוורפן יש מועצת פרובינציאלית הנבחרת כל שש שנים. המושלת הנוכחית היא קאתי ברקס, מונתה ב-2008 על ידי הממשלת הפלמית .
הבחירות האחרונות נערכו ב-14 באוקטובר 2018. המפלגות הבאות נבחרו למועצה המונה 36 חברים:
הברית הפלמית החדשה: 14 מושבים
המפלגה הנוצרית-דמוקרטית: 6 מושבים
האינטרס הפלנדרי: 6 מושבים
מפלגת הירוקים: 5 מושבים
המפלגה הפתוחה של הליברלים והדמוקרטים הפלמים: 2 מושבים
קדימה: 2 מושבים
מפלגת העבודה: מושב אחד
חינוך ומחקר

במחוז נמצאים מספר מוסדות חינוך ואוניברסיטת אנטוורפן. מספר מוסדות מחקר ממוקמים במחוז, כגון SCK•CEN, המכון האירופי לחומרי ייחוס ומדידות (IRMM) והמכון הפלמי למחקר טכנולוגי (VITO). בתי ספר בינלאומיים באנטוורפן כוללים את בית הספר הבינלאומי של אנטוורפן ואת Lycée Français International d'Anvers .
כַּלְכָּלָה

התוצר המקומי הגולמי (תוצר) של המחוז עמד על 88 מיליארד אירו ב-2018. התמ"ג לנפש מותאם לכוח הקנייה היה 41,900 אירו או 139% מהממוצע של EU27 באותה שנה.
נמל אנטוורפן הוא הלב הכלכלי של המחוז. עד למשבר החקלאי של 1880, חלקו המזרחי של המחוז היה אזור חקלאי ברובו. הפיתוח התעשייתי של החלק המזרחי של הפרובינציה, חלק מאזור הקמפן, החל בסוף המאה ה-19 כאשר התעשייה התבססה באזור. הזמינות של כוח עבודה זול, כבישים חדשים, תעלות, חשמליות ומסילות ברזל כמו הריין הברזל, עוררה את ההתיישבות של תעשייה חדשה. לצד עסקי התעלות, הנייר והדפוס הוקמה תעשיית לבנים בטורנהוט, כמו גם מתכות אל-ברזליות ב-Balen-Nete, מפעלי דינמיט בארנדונק ובאלן, מפעלי טבק וסיגרים בארנדונק, ומפעל הנעליים הראשון בהרנטלס. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 נמשכה ההתרחבות התעשייתית של האזור עם מפעלי הרדיום והנחושת באולן, מפעל הזכוכית במול-גומפל ותעשיית היהלומים בגרובנדונק ובניילן .
במאה ה-20 הוקם המתקן הגרעיני הראשון בבלגיה ב-SCK•CEN במול ב-1962. המכון האירופי לחומרי ייחוס ומדידות (IRMM), אחד ממרכזי המחקר המשותפים של האיחוד האירופי, נוסד בג'ל בשנת 1957 כתוצאה מהסכם רומא . Innotek הוא מרכז טכנולוגי הממוקם בג'ל ומהווה חלק מרשת מרכז העסקים והחדשנות האירופי (EBN). התעשייה באזור קמפין של המחוז ממוקמת בעיקר לצד E313, E34 ותעלת אלברט.
כַּלְכָּלָה > אַבטָלָה

שיעור האבטלה עמד על 5.9% בשנת 2017 והיה נמוך מהממוצע הארצי.
| שָׁנָה | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שיעור אבטלה | 5.7 | 5.0 | 4.6 | 5.7 | 6.0 | 5.7 | 5.3 | 6.2 | 6.1 | 6.1 | 6.1 | 5.9 | 4.3 |
כַּלְכָּלָה > תעשייה כימית

לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב נמל אנטוורפן, ובשטחו הוקמו כמה מפעלים כימיים ובתי זיקוק לנפט, כולל מתקנים של באייר, BASF ומונסנטו. התעשייה הכימית והפטרוכימית מיוצגת באופן נרחב באזור הנמל והיא מהווה את אשכול התעשייה הפטרוכימית האשכולות השני בגודלו בעולם, אחרי זה של יוסטון (ארצות הברית). המפעל Amoco Chemical Belgium NV (כיום חלק מ-BP) נוסד בג'ל ב-1967.
כַּלְכָּלָה > יהלומים

תעשיית היהלומים והמסחר ממוקמים באופן מסורתי באנטוורפן. בסוף המאה ה-19 הקים הנדריק קאסייר חברה לחיתוך יהלומים מחוץ לאנטוורפן, בגרובנדונק. הנדריק קאסירס ופרנס דלה מונטן הניחו את היסודות של תעשיית היהלומים באזור קאמפן. התעשייה תתיישב בניילן, הרנטאוט, בוול, קסל, וורסלאר וברלאר .
חלוקות משנה מנהליות

המחוז מחולק לשלושה רבעים מנהליים (arrondissementen בהולנדית) המכילים 69 עיריות (המספרים מתייחסים למיקום העיריות במפה המוצגת בסעיף זה):
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| רובע אנטוורפן : | רובע מכלן : | רובע טרנהוט : |
|  0 1. ארטסלאר  0 2. אנטוורפן (אנטוורפן)  0 8. בוכאוט  10. בּוּם  12. בורסביק  13. ברשאת  14. ברכט  17. אדגם  18. אסן  22. המיקסם  27. הוב  29. קלמטהוט  30. קפלן  32. קונטיך  36. מוֹך  37. מאלה  42. מורטסל  43. ניאל  49. רנסט  53. ראמסט  54. של  55. שילד  56. שוטן  59. סטברוק  64. Wijnegem  66. וומלגם  67. Wuustwezel  68. זנדהובן  69. זוירסל  70. זוויינדרכט |  0 7. ברלאר  0 9. בונהיידן  11. בורנם  16. דופל  21. היסט-אופ-דן-ברג  34. ליר (עיר)  38. מכלן  44. ניילן  47. פוטה  48. פורס-סנט-אמנדס  58. Sint-Katelijne-Waver  65. ווילברוק |  0 3. ארנדונק  0 4. בארל-הרטוג  0 5. באלן  0 6. בארסה  15. דסל  19. ג'יל  20. גרובנדונק  23. הרנטלס  24. הרנטאוט  25. הרסלט  26. Hoogstraten  28. חולשוט  31. קסטרלי  33. לאקדאל  35. ליל  39. מירהוט  40. Merksplas  41. מול  45. אולן  46. עוד-טרנהוט  50. ראוולס  51. רטי  52. רייקבורסל  60. טרנהוט  61. וורסלאר  62. ווסלר  63. ווסטרלו |