stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסוי אליצור-ויידמן
מהלך הניסוי

המאמר המקורי של אליצור וויידמן המחיש את העיקרון באמצעות האנלוגיה הבאה: נניח כי קיים מאגר של פצצות, המופעלות על ידי גלאי רגיש ביותר המחובר למרעום: די בפוטון בודד אשר יפגע בגלאי כדי להפעיל את המרעום ולפוצץ את הפצצה. חלק מהפצצות הן נפלים - הגלאי אינו תקין ואינו יכול לקלוט פוטונים, ולכן הן לא יתפוצצו. האתגר הוא לגלות פצצות תקינות בלי לפוצצן.
נתקין את הניסוי הבא: פוטון בודד נשלח ממקור אור (A) ונפגש במפצל קרניים (שניתן לדמותו כמראה כסופה-למחצה שמעבירה חצי מהאור ומחזירה את החצי השני בזווית של 90 מעלות). בשל תכונת הסופרפוזיציה הקוונטית, הפוטון יעבור הן במסלול התחתון המוביל לגלאי שעל הפצצה (B), והן במסלול העליון העוקף אותו. שני המסלולים נפגשים שוב במפצל הקרניים השני, הזהה לראשון, וממנו ממשיכים אל שני גלאים נוספים (C ו-D). המסלולים המובילים לגלאי C הם באותו אורך, ולכן על הגלאי C יש התאבכות בונה בין פונקציות הגל של הפוטון משני המסלולים. לעומת זאת, המסלולים המובילים לגלאי D נבדלים באורכם - במסלול אחד הפוטון מבצע שני מעברים דרך מפצל, ובשני הוא מוחזר פעמיים ואינו עובר דרך המפצלים. האינטרפרומטר בנוי כך שההפרש בין אורכי המסלולים שקול לחצי מאורך הגל של הפוטון, כך שעל הגלאי D תיווצר התאבכות הורסת בין פונקציות-הגל משני המסלולים. עוצמת פונקציית הגל היא ההסתברות לגילוי הפוטון בגלאי.
כאשר הפצצה היא נפל, הפוטון אינו מבצע אינטראקציה עם הגלאי התקול, ועובר בשני המסלולים "במקביל" ללא העדפה, ולכן הוא ייקלט בגלאי C בהסתברות 1 (ולעולם לא בגלאי D). אך מה יקרה כאשר הפצצה תקינה? במקרה כזה הגלאי שעל הפצצה פועל כמכשיר מדידה (ראה בעיית המדידה) וכתוצאה מכך פונקציית הגל "קורסת" לאירוע עם שתי תוצאות אפשריות. אם הפוטון "בוחר" במסלול העובר דרך גלאי B הוא ייבלע בו והפצצה תתפוצץ; אם נבחר המסלול העוקף את B, הפוטון יגיע אל מפצל הקרניים השני, ומשם הוא יכול להגיע בהסתברות שווה אל C או אל D - שלא כמו במקרה של נפל, אין התאבכות הורסת עם פונקציית הגל במסלול התחתון. אם הפוטון נקלט בגלאי D, נדע בוודאות שהפצצה איננה נפל, שכן מצב כזה לא ייתכן כאשר לא מתקיימת מדידה והפוטון נמצא בסופרפוזיציה של שני מסלולים. אם הפוטון נקלט בגלאי C לא נוכל לדעת בוודאות.
לסיכום, בניסוי יש שלוש תוצאות אפשריות:
הפוטון ייקלט בגלאי B - ואז נלמד שהפצצה הייתה תקינה, אך היא התפוצצה.
הפוטון ייקלט בגלאי C - לא נלמד דבר.
הפוטון ייקלט בגלאי D - נלמד שהפצצה תקינה בלי שהיא תתפוצץ (מדידה ללא אינטראקציה).
אם נריץ את הניסוי מספר רב של פעמים, בחלק מהמקרים נפוצץ פצצות תקינות, אך בחלק אחר מהמקרים נצליח לזהות בביטחון מוחלט פצצות תקינות מבלי שפוצצנו אותן. אם הפצצה תקינה, ההסתברות שהיא תזוהה ללא פיצוץ היא 1/4 בניסוי בודד, ו-1/3 אם חוזרים על הניסוי עד שתתקבל תוצאה החלטית. תוצאה זו לא ניתנת להסבר בפיזיקה קלאסית.
ב-1994 ביצע אנטון ציילינגר באופן ממשי ניסוי שקול לניסוי זה. מאז פורסם המאמר המקורי של אליצור וויידמן, הצליחו אחרים להראות כיצד ניתן לתכנן מנגנון ניסויי מורכב יותר, אשר באמצעותו ניתן להוריד את שיעור אובדן הפצצות התקינות לערך השואף לאפס.
הניסוי הוכתר בידי כתב העת "New Scientist" בשנת 2010 כאחד משבעת הפלאים של תורת הקוונטים.
לקריאה נוספת

R. Penrose, The Road to Reality: A Complete Guide to the Laws of Physics. Jonathan Cape, London, 2004
הערות שוליים

↑  P. G. Kwiat; H. Weinfurter; T. Herzog; A. Zeilinger; M. A. Kasevich (1995). "Interaction-free Measurement". Physical Review Letters. 74 (24): 4763–4766. Bibcode:1995PhRvL..74.4763K. doi:10.1103/PhysRevLett.74.4763. PMID 10058593.
↑  Seven wonders of the quantum world, New Scientist, 5 May 2010 (באנגלית).
ניסוי אליצור-ויידמן
מתקן התפלה אשקלון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מתקן התפלה 
 שימוש:  התפלת מים
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  קרן קיסטון - 50%, ורידיס - 50%
 מידע טכני
 מידע נוסף:  תפוקה: 118 מיליון מטרים מעוקבים של מים בשנה
 קואורדינטות:  31°38′13″N 34°31′36″E﻿ / ﻿31.63695°N 34.52673611°E﻿ / 31.63695; 34.52673611
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) מתקן התפלה אשקלון(למפת השפלה רגילה) מתקן התפלה אשקלון  he מתקן התפלה אשקלוןhe מתקן התפלה אשקלוןמפת  __ אשקלון (in English: Ascalon) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון (in English: Hof Ashkelon Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מתקן התפלה אשקלון הוא מפעל התפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO) המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל.
היסטוריה

בדצמבר 1999, קיבלה ועדת השרים לכלכלה בראשות שר האוצר, אברהם שוחט, ההחלטה על הקמת מספר מתקני התפלה בישראל, כדי להתמודד עם המחסור במים שפירים בישראל בטווח הארוך.
בסוף שנת 2000 הוקם המיזם המשותף "VID Desalination", על ידי חברת הנדסת התפלה (IDE), תאגיד ויאוליה הצרפתי (שבאותה עת פעל בשם "ויוונדי") 
וקבוצת דנקנר השקעות כדי להתמודד במכרז להקמת המתקן. בספטמבר 2001 זכתה הקבוצה במכרז, לאחר הציעה למכור את המים שתפיק במחיר של 50 סנט לקוב.
המתקן הוקם במתחם קצא"א בסמוך לאשקלון, בהשקעה של מעל למיליארד ש"ח. בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT). החברה הקימה את המפעל ואוחזת בזיכיון להפעלתו למשך 25 שנים עד להעברתו למדינת ישראל. הקמת המתקן החלה בספטמבר 2002, כאשר בנק לאומי סיפק מחצית מהמימון הדרוש לפרויקט. את המחצית השנייה של המימון סיפקו גופים מוסדיים.
המתקן החל לפעול ב-4 באוגוסט 2005‏ והחל להעביר מים לחברת "מקורות" ב־23 באוגוסט 2005. המתקן סיפק באותה שנה 24 מיליון מטר מעוקב (מלמ"ק) מים, ומאז הוא מספק מי שתייה לקו ירקון-נגב של המוביל הארצי בנוסף למקורות הישנים של המפעל. בינואר 2010, חתם מיזם VID המפעיל את המתקן, על הסכם עם בנק לאומי למימון הרחבת המתקן מהיקף של כ-100 מיליון קוב בשנה, בכ-18 מיליון קוב נוספים. התפוקה מאז ההרחבה עומדת על 118 מיליון מטרים מעוקבים של מים באיכות מי שתייה בשנה, כ- 5% מתצרוכת המים השנתית בישראל. המתקן באשקלון היה הראשון בתוכנית ממשלת ישראל להקים מתקני התפלת מי ים עם כושר יצור של 505 מלמ"ק עד שנת 2013.
בינואר-פברואר 2016 הושבת המתקן לפחות פעמיים עקב זיהום במי הים שנגרם בעקבות משבר המים ברצועת עזה וכן שפכים של מתקן טיהור השפכים בצפון הרצועה.
באוגוסט 2020 רכשה קרן קיסטון 50% ממניות המתקן מידי חברת IDE טכנולוגיות.
מבנה המתקן

למתקן שלושה קווי יניקה השואבים מים ממרחק של קילומטר מהחוף ומעומק של כחמישה עשר מטרים. ראשית עוברים המים סינון ראשוני, לאחר מכן מועלה לחץ המים ל־70 בר והמים עוברים דרך ממברנות חדירות למחצה לביצוע תהליך ההתפלה באמצעות אוסמוזה הפוכה. לאחר סיום התהליך ההתפלה מושבת למים המותפלים הקשיות הנדרשת למי שתייה והם מועברים לחברת מקורות והתמלחת מוחזרת לים.
מקור האנרגיה, הרכיב בעל העלות הגבוהה ביותר בתהליך ההתפלה, הוא תחנת כוח עצמאית שהוקמה למטרה זו, הפועלת על גז טבעי והמופעלת על ידי קבוצת דלק.
המתקן, שהוא השלישי בגודלו מסוגו בעולם (לאחר מתקן התפלה שורק ומתקן התפלה חדרה), זכה בפרס "מתקן ההתפלה של השנה ב-2006" מטעם GWI - Global Water Intelligence משום היותו הגדול ביותר בעולם באותה התקופה (הוא זכה בפרס שנה בלבד לאחר התחלת פעילותו), והיווה אבן דרך משמעותית בתעשיית ההתפלה בישראל ובעולם.
ראו גם

התפלה בישראל
משק המים בישראל
הערות שוליים

↑  דוד חיון, ‏הממשלה מתמודדת עם המחסור במים: שנת 2010 - נקודת המבחן, באתר גלובס, 27 בדצמבר 1999
משה ליכטמן, ‏החמיץ את הסרט: תשתיות - אברהם שוחט, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2002
↑  דליה טל, ‏התפלה: המתמודדים מתכוננים למיכרז, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2000
↑  אלי דניאל, קבוצת דנקנר-תשובה-עופר-ויוונדי זכתה במכרז להקמת מתקן התפלת מי ים באשקלון ב-150 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2001
אופק גבאי, ‏דנקנר, אלרן, איי.די.אי טכנו' וויונדי זכו במכרז להקמת מתקן התפלה באשקלון ב-150 מיליון ד', באתר גלובס, 3 בספטמבר 2001
1 2  רשמי סיור מקצועי: מתקן ההתפלה אשקלון, חדשות העמותה למכשירנות ובקרה ישראל
↑  דליה טל, ‏החלו העבודות להקמת מתקן ההתפלה הראשון באשקלון; יפיק מים בעוד שנתיים, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2002
↑  דליה טל, ‏הקונסורציום המקים את מתקן ההתפלה באשקלון יזמין גופים מוסדיים לקחת חלק במימון, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2002
↑  מתקן התפלת המים הגדול בעולם החל לפעול באשקלון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 באוגוסט 2005
↑  הודעה לעיתונות, מנהלת המחלקה לאספקת מים ב"מקורות", שרה חקלאי: מצב אספקת המים בשנת 2005 וצפי לשנת 2006
↑  עמירם ברקת, ‏מתקן ההתפלה באשקלון יורחב בהשקעה של 55 מיליון שקל, באתר גלובס, 18 בינואר 2010
↑   נטע אחיטוב, משבר המים בעזה: מגפות וזיהומים בשטח ישראל והמוני עזתים שצובאים על הגדר, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2016
↑  עומרי כהן, ‏קרן קיסטון תשלם 250 מיליון שקל עבור 50% ממתקן ההתפלה באשקלון, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2020
↑  ים תטיס תספק גז טבעי למתקן ההתפלה באשקלון, באתר ynet, 16 באוגוסט 2005
↑  גדי גולן ודליה טל, ‏המתקן באשקלון - "מתקן התפלת המים של השנה", באתר גלובס, 2 באפריל 2006
מתקן החקירות בזכרון יעקב

בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב
מתקן החקירות בזכרון יעקב היה מתקן צבאי סגור שהוקם בבית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב, שבו שוכנו פדויי שבי שחזרו משבי האויב במלחמת יום הכיפורים, כדי לחקור אותם על נסיבות נפילתם בשבי ועל התנהגותם במהלכו. החקירה במתקן הייתה אירוע טראומטי עבור חלקם, ויש הטוענים כי עקב כך אינם מסוגלים לעבור ליד זכרון יעקב גם שנים רבות לאחר מכן.
עדויות פדויי שבי

החקירה בבית ההבראה השאירה רושם קשה מאוד על חלק מהחיילים.
עדות השבוי נתן מרגלית שחזר מהשבי במצרים:
המדינה מכירה כמה מצבים: חלל, פצוע, גיבור, אבל מושג השבי הוא מוזנח ובלתי מטופל. המיתקן בזכרון יעקב הוקם לא כדי להגן על השבויים מפני המשפחות, אלא כדי להגן על הציבור מאיתנו, למה? ככה צה"ל השיג שליטה, פיקוח ובקרה על השבויים. התחושה באמת הייתה של אונס ברוטאלי ממושך, זוועה ארוכה של חקירות של ביטחון שדה. כאילו לא היינו מספיק מוכי הלם, הפציצו אותנו במשימות ובשאלות של איתור נעדרים, רבנות צבאית, שאלונים פסיכומטריים, בדיקות א-ק-ג, שיחות עם פסיכיאטר, פסיכולוג, ורופא.
עדות השבוי יואב בן דוד שחזר מהשבי בסוריה:
הייתי יום וחצי בבית, ומשם שלחו אותי להתייצב בזיכרון. זה היה בסיס צבאי סגור. כל יום עברתי ארבע חקירות. החקירות היו משפילות ומעליבות. קראנו למקום סטאלג זיכרון. כל הזמן ביקשו ממני לחזור על הסיפור. כל הזמן שאלו איך לא נלחמתם? איך נפלתם בשבי? אולי לא דייקת? נדרשת להלשין על החברים שלך, לספר איך הם התנהלו בשבי. בשבי הסורי אתה מצפה שהסורי ינסה להוציא ממך כמה שיותר, ירביץ לך, ואתה תספר לו כמה שפחות, זה במסגרת כללי המשחק. כשאתה מגיע לארץ ומקבל את אותו יחס מאנשים פה, לזה אתה לא מצפה. ואז אתה קולט שלא מאמינים לך. אתה חוזר מראש עם דימוי עצמי ירוד, ובמקום לשפר את הדימוי העצמי עסקו בלהוריד אותו.
עדות השבוי גדעון ארנהלט שנפל בשבי במוצב החרמון:
ביום ראשון התייצבנו בבית הבראה בזכרון יעקב. בית ההבראה היה מוקף בגדרות, ושוטרים של המשטרה הצבאית עמדו בפתח. כשהגיעו רוב האנשים, הבחנו בכך שהטייסים לא הגיעו, והתברר שהם סירבו לבוא למקום הזה. הם דרשו וקיבלו בית-מלון, כשלכל אחד מהם היה חדר, והם יכלו להביא לשם את בנות הזוג שלהם. ההפרדה הזאת בינינו לבין הטייסים הייתה המכה השנייה שקיבלנו. ההתייחסות הייתה כזאת שצוות אוויר זה דבר אחד, ושאר החיילים זה דבר אחר. זה היה מאד משפיל.

בבית ההבראה בזכרון יעקב חקרו אותנו בצורה נבזית. אף לא פעם אחת שאלו אותי איך אני מרגיש. כל מה שהם רצו לדעת היה מה אמרתי. לא האשימו אותנו בצורה ישירה, אבל החקירה הייתה משפילה וקשה. לא היו לי רגשי אשמה על כך שנכנעתי ונפלתי בשבי. השוו אותנו באופן בולט לאורי אילן, (נפל בשבי הסורי ב-8 בדצמבר 1955, התאבד בכלא וכתב על פתק: לא בגדתי). הייתה לי הרגשה מאד ברורה שבצה"ל היו יותר מרוצים אילו לא היינו חוזרים מהשבי. יותר פשוט לצה"ל להתמודד עם נפילת חייל מאשר עם נפילתו בשבי. גם לא צריך להתמודד עם אנשים, וגם לא עם הפשלות שצה"ל עשה. מי שנהרג – משלמים כסף למשפחתו, אבל מי שחוזר מהשבי, צריך לטפל בו. לא חשבו על זה ולא ידעו איך להתמודד עם זה.
תגובת דובר צה"ל

דובר צה"ל בחר לא להתייחס לאירועים במתקן בזיכרון, אך הודיע על פקודה מעודכנת על פיה יפעלו כל גורמי הצבא המטפלים בפדויי השבי:
במינהל הנפגעים וקציני הערים הושלמה באחרונה עבודת מטה שבחנה את פקודת המטכ"ל בסוגיית הטיפול בפדויי השבי. בהמשך לעבודת מטה זו, גובשה פקודה מעודכנת המצויה כעת בהליכי אישור במטה הכללי. הליווי המקצועי הייעודי לצרכיהם של פדויי השבי ניתן על ידי משרד הביטחון, בכפוף להליכי הכרה בהם כנכים. צה"ל מקיים קשר עם הנפגעים ובני משפחותיהם באמצעות קצינות הנפגעים, המפקדים והיחידות. הטיפול בפדויי שבי הוא טיפול פרטני, ארוך ויסודי שמטרתו שיקום אמונם הבסיסי בבני אדם. מצב זה מצריך משך טיפול ארוך יותר, ובמקרים רבים סיוע משלים בצורת טיפול, או ייעוץ משפחתי וקבוצות תמיכה מקרב פדויי השבי עצמם המונחות על ידי אנשי מקצוע. במידת הצורך, מטופלים פדויי השבי ביחידה לתגובות קרב של צה"ל
סדרת הטלוויזיה "חטופים"

גידי רף במאי סדרת הדרמה הישראלית "חטופים", מספר בריאיון עמו באתר "וואלה!", כי החוויה שעברו פדויי השבי במתקן בזיכרון והתחקיר שערך אודותיה, שימשו אותו בחלק מעלילת הסדרה, שבה משמש השחקן גל זייד חוקר שבויים מטעם מערכת הביטחון. באמצעות פרק זה בסדרה מותח רף ביקורת על מערכת הביטחון והמרדף שלה אחרי הסודות שהשבויים הסגירו או לא הסגירו בהיותם בשבי.
לקריאה נוספת

רונן ברגמן וגיל מלצר, "קראו לנו הערפדים", "ידיעות אחרונות", 31 בדצמבר 2004
"301 פדויים: סיפורם של הפדויים שחזרו מהשבי במצרים ובסוריה": סרט תיעודי בשני חלקים, ששודר בכאן 11:
חלק א' - הלם השיבה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 52:03)
חלק ב'- קווים אדומים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 52:24)
הערות שוליים

↑  מאיה שובל, חטופים: שיחה עם יוצר הסדרה גידי רף
↑  עינב שיף‏, מעלה את הרף - ראיון עם במאי "חטופים", גידי רף, באתר וואלה, 20 במאי 2010
נשמה שלי (שיר של שרית חדד)

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"נשמה שלי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2009, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה ה-18 מרוץ החיים, תחת חסותה של חברת התקליטים הד ארצי.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד של רשת ג', וה-12 במדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי צ'ולי זכאי, הולחן על ידי שי ראובני והופק על ידי שי ראובני גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה המזרחית, אשר אפיין את שאר השירים והסינגלים מתוך האלבום.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוביות והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה. הוא הוסיף ואמר עליו כי: "שרית בקולה המסתלסל היפהפה שרה את הטקסט כמו שהיא שרה טקסטים אחרים בז'אנר".
וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2009. בקליפ ניתן לראות את שרת חדד, כשהיא על במה, באמצע הופעה, על גבי רקע של מנדלות המציגות בתוכן צורות וצבעים שונים.
נכון ל-11 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ והאודיו שפורסמו עבור השיר, עומדים על קרוב לחצי מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 12 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 9 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 21 |  |
ניסוי אלברט הקטן

אחת התמונות מהניסוי שפורסמו
קטע מהסרטת הניסוי
ניסוי אלברט הקטן היה ניסוי של התניה קלאסית בבני אדם. הניסוי מספק גם דוגמה של סלידת טעם. הניסוי בוצע על ידי ג'ון ב. ווטסון ועוזרת המחקר שלו רוזלי ריינר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התוצאות פורסמו לראשונה בגיליון פברואר 1920 של כתב העת של "ניסויים בפסיכולוגיה". הניסוי היה אחד הראשונים שצולמו במצלמת וידאו, והוא היה הניסוי המרכזי בגישה ההתנהגותית ששלטה בעולם הפסיכולוגיה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
על סמך ניסיונו בתחום, שיער ווטסון שתגובת הפחד של ילדים לקולות חזקים היא תגובה "בלתי-מותנית" (רפלקסיבית מולדת). הוא ניסה ליצור בניסוי התניה בין התגובה הזאת לבין אובייקטים שילדים לא אמורים לפחד מהם (לדוגמה גופים פרוותיים). ווטסון הראה בניסויו כי ההתנהגות היא נרכשת, ובכך הפריך את החשיבה הפרוידיאנית אשר גורסת כי ההתנהגות באה מתת המודע. ניסויו של ווטסון הציג את ההתנהגות במונחים פשוטים יותר.
כיום, שיטות דומות נמצאות בשימוש בטיפול בפוביות (פחד כרוני בלתי נשלט מאובייקט או ממצב כלשהו), אך בצורה מבוקרת המשלבת לרוב גם טיפול קוגניטיבי.
הניסוי נותר שנוי במחלוקת, שכן הוא כלל התעללות בתינוק חסר ישע. זהותו האמיתית של אלברט מעולם לא התגלתה בוודאות.
מהלך הניסוי

המטרה של ווטסון וריינר הייתה להתנות פוביה באופן יציב מבחינה רגשית לילד. במחקר זה הם בחרו בתינוק בן תשעה חודשים המכונה "אלברט". ווטסון ביצע את ההליכים אשר פבלוב השתמש בהם בניסויים שלו עם כלבים.
הניסוי החל כאשר אלברט היה בן 11 חודשים. ווטסון חשף את אלברט לחולדה. בכל פעם שאלברט ניסה לגעת בחולדה, ווטסון הכה בפטיש, דבר שגרם לאלברט לפחד ולבכות. הוא חזר על תהליך זה מספר פעמים. לבסוף, אלברט החל לפחד מהחולדה עצמה גם מבלי רעש הפטיש.
ווטסון רצה לבדוק אם פחדו של אלברט הועבר גם לאובייקטים שונים (תהליך הנקרא הכללה). הוא הראה לתינוק ארנב, חתול וכלב, אשר גם כן עוררו פחד אצל התינוק. 5 ימים לאחר מכן, בדיקה נוספת נערכה אשר אישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים הללו. כמו כן, העברת אלברט לחדר אחר לא הפסיקה את פחדו מהאובייקטים, כלומר, ההתניה לא הייתה תלוית-סביבה. חודש לאחר מכן, נערכה שוב בדיקה, אשר אישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים שהוצגו לו.
בניסוי של ווטסון היו שגיאות רבות, על פי אמות מידה מודרניות. אך בעיקר, ניסוי כזה אסור כיום על פי החוק והתקנות המודרניות, שכן הוא חשף את התינוק למתח חמור, ויש בו פוטנציאל לנזק פסיכולוגי לטווח הארוך.
זהותו של "אלברט הקטן"

במחקר שנערך ב-2009 וניסה להתחקות אחר אלברט הקטן ברישומיו של ווטסון, תוך הצלבה עם רישומי אוכלוסין מאותן שנים, הועלתה בידי פרופ' הול בק וצוות סטודנטים השערה כי מדובר בילד בשם דגלאס מריט, שנולד ב-1919 ומת בגיל 6. נטען כי הוא היה חולה מלידה בהידרוצפלוס, דבר אשר גרם לו ככל הנראה לסבול מעיוורון, מוגבלות שכלית התפתחותית וייתכן שאף אוטיזם. הדבר מעמיד בספק את תוקף הניסוי, גם בגלל היכולות העיניות והקוגניטיביות להן לכאורה נדרש אלברט, וגם מפני שווטסון טען שהילד היה בריא לחלוטין.
לפי מחקר אחר (2014), של פאוול ודיגדון, בשילוב עדות של אחד מעמיתיו של ווטסון, בן האריס - מדובר בתינוק ויליאם ברגר. ברגר נולד בהפרש של יום ממריט, והוא כונה על ידי קרוביו בכינוי החיבה "אלברט". התפתחותו הייתה תקינה יחסית, בדומה לרישומיו של ווטסון. הוא נפטר ב-2007. לפי המחקר, בריאיון עם אחייניתו, היא תיארה סלידה עזה של ברגר לכלבים כל חייו, אם כי החוקרים מסייגים שקשה לקבוע אם הדבר נובע מהניסוי של ווטסון. לצד זאת, לדברי האחיינית, ברגר חי חיים רגילים ומלאי סיפוק, ללא קשיים רגשיים מיוחדים.
הערות שוליים

↑  Hill, G. (2009).
↑  Watson & Rayner, 1920, p. 1
↑  Anyone—Regardless of Their Nature—Can Be Trained to Be Anything; Watson, John B.; "Big Ideas Simply Explained: The Psychology Book."
↑  Hall P. Beck, Sharman Levinson, Gary Irons, Finding Little Albert: a journey to John B. Watson's infant laboratory, The American Psychologist 64, 2009-10-01, עמ' 605–614 doi: 10.1037/a0017234
↑  Whatever happened to Little Albert?, MacEwan University
ניתוח סיכון-תועלת

ניתוח סיכון-תועלת הוא תהליך בו בוחנים סיכון צפוי אל מול התועלת הצפויה מלקיחת הסיכון לשם קבלת החלטה בתנאי אי וודאות. בניגוד לניתוח עלות-תועלת הנעשה כאשר ידועות העלויות והתועלות או אומדנים שלהן, פעמים רבות יש צורך בקבלת החלטות לגבי תהליכים אקראיים או בהינתן מידע סטטיסטי.
הסיכון מחושב כמכפלה של עלות צפויה בהסתברות להופעתה, והתועלת מוכפלת גם היא בהסתברות לקבלתה. הכדאיות מחושבת כהפרש בין התועלת לסיכון, ובמידה והיא חיובית נאמר שההחלטה כדאית. במקרה שקיים אוסף של עלויות ותועלות אפשריות, הכדאיות מחושבת כתוחלת של פונקציית משקל שמגדירה את מידת העלות והתועלת של כל מאורע כך שהיא חיובית עבור תועלת ושלילית עבור עלות. על פי הגדרה זו, הכדאיות שווה למידת התועלת הצפויה ממספר רב של מאורעות.
במרוצת השנים הלכה והתפתחה תורת ההחלטות בתחום של החלטות בתנאי אי ודאות, במיוחד ככלי ניתוח שכיח במודלים כלכליים, מכיוון שבמחקרים כלכליים נהוג להניח שהאדם הוא מקבל החלטות רציונלי ותנאי אי הוודאות מאפיינים תנאים של שווקים. במחקר רפואי, על החוקר להראות כי מידת התועלת מהמחקר גוברת על הסיכון שלו על מנת שהמחקר ייחשב אתי.
ראו גם

תורת ההחלטות
תורת הערך
ההימור של פסקל
נרימן אחונדזאדה

נרימן אחונדזאדה (באזרית: Nəriman Axundzadə; נולד ב-23 באפריל 2004 בלנצ'ראן שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קרבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן.
קריירת מועדונים

אחונדזאדה גדל במחלקת הנוער של קרבאך, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האזרית.
קריירה בינלאומית

ב-19 בנובמבר 2023 ערך אחונדזאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 5-0 לנבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
תארים

אליפות אזרבייג'ן (2): 2022/2023, 2023/2024
הגביע האזרי (1): 2023/2024
סאטינדרה נאת בוז

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1894 קולקטה, הראג' הבריטי 
 פטירה:  4 בפברואר 1974 (בגיל 80) קולקטה, הודו 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  הודו
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרזידנסי (1915)  הקולג' האוניברסיטאי למדע, טכנולוגיה וחקלאות (1921)  Hindu School 
 מוסדות:  אוניברסיטת דאקה (1921–1947)  אוניברסיטת קלקוטה (1947–1956) 
 תלמידי דוקטורט:  Purnima Sinha 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1958)  פדמה ויבהושן (1954) 
 בן או בת זוג:  Ushabati Bose 
 צאצאים:  Shri Rathindranath Bose 
 הערות:  על שמו נקראים בוזונים
 תרומות עיקריות
 עיבוי בוז-איינשטיין התפלגות בוז-איינשטיין
 חתימה:   
 
סאטינדרה נאת בוז (בבנגלית: সত্যেন্দ্র নাথ বসু, נהגה "שוֹטֵּנְדְרוֹנַאתְהְּ בוֹשוּ", הגייה הינדית: "סֶטְיֵנְדְרֶה נַאתְהְּ בוֹס"; 1 בינואר 1894 – 4 בפברואר 1974) פיזיקאי-מתמטי בנגלי, חבר החברה המלכותית. הראשון לתאר את התכונות הסטטיסטיות של קוונטים זהים שנקראים בוזונים על שמו (החלקיקים הזהים בטבע מתחלקים לשתי מחלקות: חלקיקים בוזונים וחלקיקים פרמיונים. הפוטון, חלקיק האור, הוא בוזון, בעוד שאלקטרון הוא פרמיון). התפלגות בוז-איינשטיין ועיבוי בוז-איינשטיין נקראים על שמו ועל שמו של איינשטיין שפרסם וקידם את התיאוריה של חלקיקים בוזונים.
בוז נולד בקולקטה, הבן הבכור משבעה ילדים. אביו, סורנדראנטה בוז, עבד כמהנדס בחברת רכבות הודית. התבלט בגיל צעיר כנער מחונן, שלט במספר רב של שפות מקומיות ואירופאיות, היה מוזיקאי מחונן, וזכה בציונים הגבוהים ביותר באוניברסיטה בה למד. בשנים 1916–1921 שימש מרצה לפיזיקה באוניברסיטת קולקטה וב-1921 התקבל למחלקה לפיזיקה באוניברסיטת דאקה. באותה תקופה הפיזיקה עברה את המהפכה של הפיזיקה הקוואנטית שמשכה את ליבו של בוז. בידודה של הודו והמרחק מאירופה מנעו ממנו להשתתף בכנסים וליצור קשרים אישיים עם מחוללי המהפכה,כמו פלאנק, איינשטיין, בוהר, הייזנברג ושרדינגר.
ב-1924, הרצה לסטודנטים על קרינת גוף שחור וגילה דרך מקורית לקבל את חוק פלנק לקרינת גוף שחור משיקולים של מכניקה קוונטית. את התיאוריה הזו סיכם במאמר ב-1925 שנדחה ממספר כתבי העת החשובים באותה תקופה. כמוצא אחרון שלח בוז את המאמר לאלברט איינשטיין, שהבין את חשיבות התגלית, תרגם את המאמר לגרמנית ושלח בשמו של בוז לעיתון המוביל של התקופה - Zeitschrift für Physik. בעקבות מאמר זה בוז התפרסם וקיבל הזמנות רבות ממוסדות אקדמיים ברחבי העולם, בעקבותיהן עזב לראשונה את הודו וחזר רק כעבור שנתיים לדאקה וקודם לדרגת פרופסור.
לקריאה נוספת

רן לוי, סינדרלה של הפיסיקה המודרנית, באתר ynet, 6 באוקטובר 2009
ניתוח עפעפיים

ניתוח בעפעף העליון
ניתוח עפעפיים (באנגלית: Blepharoplasty) הוא ניתוח פלסטי לתיקון פגמים, עיוותים בעפעפיים ולשינוי אסתטי של אזור העיניים. ההליך כורת, מסיר או ממקם מחדש של רקמות עודפות, כגון עור ושומן, ומחזק רקמות של השריר והגידים המקבילות. הליך ניתוח העפעפיים פותר בעיות תפקודיות וקוסמטיות מסביב לאזור העין. ההליך נפוץ יותר בקרב נשים, שהיוו כ־85% מהליכי ניתוח העפעפיים בשנת 2014 בארצות הברית ו-88% מההליכים הללו בבריטניה. ניתוחי עפעפיים מבוצעים לרוב למטרות אסתטיות להרמת העפעף ויכולים להיות גם לסיבות תפקודיות כמו השבת התפקוד התקין של העפעפיים. במהלך הניתוח משתמשים בסילוק עודפי עור מהעפעפיים, החלקת שרירי העין הבסיסיים, הידוק המבנים התומכים וכריתת שומן עודף באזור בעין, על מנת לייצר מעבר אנטומי חלק מהעפעף התחתון ללחי.
הליך ניתוח העפעפיים בדרך כלל מתבצע באמצעות חתכים כירורגיים חיצוניים המתבצעים לאורך קמטי העור הטבעיים של העפעפיים העליונים והתחתונים ובכך מסתירים את צלקות הניתוח מהעין. ניתן לבצע את החתכים גם מהלחמית, המשטח הפנימי של העפעף התחתון. ניתוח עפעפיים נמשך בדרך כלל 1–3 שעות כדי להשלים. לאחר הניתוח, הנפיחות הראשונית והחבורות כתוצאה מהניתוח ייפוגו ויחלפו תוך שבועיים, התוצאות הסופיות והיציבות של תיקון ניתוח העפעפיים יתגלו לאחר מספר חודשים. לאחר ההליך, תפר מיוחד ממוקם ליד הפינה החיצונית של העפעף התחתון, שנמצא בתוך הרקמה. זה מאפשר לעפעף להתייצב ולהישאר קבוע במהלך תהליך הריפוי. התפר מומס לאחר ארבעה עד שישה שבועות של שימוש. המצב האנטומי של העפעפיים, איכות "הבלאי" של עור המטופל, ומצבם הכללי של הרקמות הסמוכות כתוצאה ממצבים אנטומיים של המטופל, משפיעים על התוצאות התפקודיות והאסתטיות. הסיבוכים הרפואיים של הניתוח מושפעים מתסמונת העין היבשה, רפיון עור ועיניים בולטות. במדינות רבות באסיה ניתוח עפעפיים כפול הוא הניתוח הפופולרי ביותר, במיוחד בקוריאה הדרומית. תלוי בשיטות, בניסיון הרופאים ובמורכבות הניתוח, ניתוח זה יכול לעלות בין כ-2,000 $ ל-4,000 דולר. ההליך מפורסם בייצור עפעפיים הנראים טבעיים לטווח הארוך. בגלל שכיחותה הרבה של הפעולה, זרים רבים בארצות הברית נוסעים מדי שנה לדרום קוריאה כדי לבצע את ניתוח העפעפיים.
הערות שוליים

↑  "2014 Plastic Surgery Statistics Report" (PDF). American Society of Plastic Surgeons. p. 12. אורכב מ-המקור (PDF) ב-16 ביוני 2015. נבדק ב-31 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sedghi, Ami (3 בפברואר 2014). "UK cosmetic surgery statistics 2013: which are the most popular?". The Guardian. נבדק ב-31 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Eyelid Surgery NYC | Westchester NY Eyelid Surgery". www.drberan.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-09-06.
↑  Ruth Holliday (באוגוסט 2017). "Trading Faces: The 'Korean Look' and Medical Nationalism in South Korean Cosmetic Surgery Tourism" (PDF). Asia Pacific Viewpiont. 58 (2): 190–202. doi:10.1111/apv.12154. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000339789 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.