stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פפירוס ווסטכר
גילוי

ב-1823 או 1824, ככל הנראה, גילה ההרפתקן הבריטי הנרי ווסטכר את הפפירוס במהלך מסעותיו במצרים. מסיבות לא ידועות, הוא לא ציין את הנסיבות המדויקות שבהן השיג את הממצא.[דרוש מקור]
בשנת 1838 או 1839, טען האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס שקיבל את הפפירוס מאחייניתו של ווסטכר. כיוון שלפסיוס הצליח לקרוא מספר סימנים בכתב ההיראטי, הוא זיהה מספר משמות הכרטוש המלכותיים של השליטים ותיארך את הטקסט לתקופת הממלכה הקדומה.[דרוש מקור]
ישנו חוסר עקביות לגבי מקום הימצאו של פפירוס ווסטכר וטבעה האמיתי של הרכישה. לפסיוס כותב כי המסמך הוצג בספריית אוקספורד הבודליינית, אך תערוכות ציבוריות תועדו שם מאז תחילת שנות ה-60 של המאה ה-19 ושמו של לפסיוס אינו מופיע ברשימות או מסמכים כלשהם. יתר על כן, לפסיוס מעולם לא פרסם את הטקסט של פפירוס ווסטכר באופן פומבי; הוא אחסן את הפפירוס בעליית הגג בביתו, שם הפפירוס נמצא לאחר מותו. חוסר עקביות זו הובילה לספקולציות נרחבות; היסטוריונים בריטים רבים משערים שלפסיוס אולי גנב את הפפירוס.
בשנת 1886, רכש האגיפטולוג הגרמני אדולף ארמן את הפפירוס מבנו של לפסיוס והשאיר אותו במוזיאון ברלין. מכיוון שהסימנים ההיראטיים עדיין לא נחקרו ותורגמו מספיק באותה עת, הוצג פפירוס ווסטכר כסוג של ממצא קוריוזי. מאז הניסיון הראשון של ארמן לתרגום מלא ב-1890, תורגם פפירוס ווסטכר מספר רב של פעמים, והביא לתוצאות שונות. גם התיארוך של הטקסט השתנה.
תיאור חומרי

פפירוס ווסטכר הוא פפירוס בשימוש חוזר העשוי מהצמח גומא פפירוס. מגילת פפירוס ווסטכר הופרדה לשלושה חלקים. במהלך חייהם של לפסיוס וארמן הייתה מופרדת לשני חלקים; לא ידוע מתי ומדוע הופרדה המגילה לשלושה חלקים. הטקסט הכתוב על הפפירוס כולל שתים-עשרה עמודות בסך הכל. החלק הראשון מכיל ברקטו (הקדמי) (אנ') עמודות 1 עד 3, החלק השני מכיל עמודות רקטו 4 ו-5 והחלק השלישי מכיל עמודות ורסו (אנ') מאחור (גב) 6 עד 9 ובחלק הרקטו הסופי, עמודות 10 עד 12. אריג הפפירוס גרגירי, צבעו אפרפר-צהבהב והוא שביר מאוד. חלקו הראשון הושם על פשתן והונח בין שתי זגוגיות. הפפירוס קובע בחמש נקודות לזכוכית בעזרת תאית מתיל. חלקו השני קובע לצלחת קרטון ועץ וכוסה בזכוכית. חלקו השלישי פשוט הונח בין שתי זכוכיות והודבק אליהן לחלוטין. הדבק המשמש לכך איבד חלקית את שקיפותו והופיע בו ערפול לבנבן. הקצוות של כל שלושת החלקים נותרו חופשיים לזרימת אוויר. בשל רִבּוּד הנייר במהלך המאה השמונה עשרה, כל שלושת חלקי הפפירוס פגומים חלקית. החומר נקרע, התעוות ונמעך בכמה נקודות. חלק מהסיבים מונחים כעת מעל הכיתוב. כל הממצא מציג פערים גדולים ושפת המגילות מרוטשת קשות. בגלל הפערים, חלקים רבים מהטקסט חסרים כעת.
הטקסט עצמו כתוב כולו בדיו ברזלנית שחורה ודיו פחמנית שחורה ומחולק על ידי רובריקה (אנ') לעשר פסקאות. בין המשפטים הכתובים בקפידה נראים עקבות אדומים של טקסט ישן יותר. פפירוס ווסטכר נראה כפלימפססט; הסופר המצרי הקדום האלמוני ניסה כמובן אך נכשל בחלקו למחוק את הטקסט הישן יותר. כתב היד הנקי והקליגרפי מלמד שהכותב היה בעל מקצוע משכיל ביותר.
תוכן

הסיפור הראשון, המסופר על ידי בן אלמוני של ח'ופו (אולי דג'דפר (Djedefre)), הטקסט חסר-כל מלבד המסקנה, שבה מזמין ח'ופו מנחות ברכה לשליט ג'וסר. נראה היה כי הטקסט מפרט נס שעשה כוהן מטיף בתקופת שלטונו של המלך ג'וסר, אולי אמחוטפ המפורסם.
הסיפור השני, שמספר חעפרע, מתרחש בתקופת שלטונו של נב-כא (אנ') מהשושלת השלישית, שבאה לפני שלטון ח'ופו. הכוהן המטיף הראשי של השליט נב-כא (אנ') מגלה שאשתו מנהלת רומן אֲהָבִים עם איש מהעיירה ממפיס, והוא מכין דמות תנין משעווה. לאחר שנודע לו שאשתו הבוגדנית פוגשת את אהובה, הוא מטיל כישוף על הפסלון להתעורר לחיים במגע עם המים, ומנחה את המשרת שלו לזרוק אותו לנהר בו רוחץ בן העיירה ועוזב את נחלתו של הכוהן. עם לכידת התנין את בן העיירה, לוקח אותו לקרקעית האגם, שם הם נשארים שבעה ימים כשהכוהן מבדר את פרעה המבקר. כאשר הוא מספר לנב-כא את הסיפור, וקורא לתנין שוב, המלך מצווה על התנין לטרוף את בן העיירה אחת ולתמיד. לאחר מכן מביא את האישה הנואפת, על מנת להציתה ולהשליכה לנהר.
הסיפור השלישי, שמספר בן אחר בשם בבאופרע (Baufra), מתרחש בתקופת שלטונו של סבו סנפרו. השליט מדוכדך והכוהן הראשי שלו דג'דג'אמענח' (Djadjaemankh) מייעץ לו לאסוף עשרים נשים צעירות ולהשתמש בהן כדי להפליג איתו סביב אגם הארמון. סנפרו מורה להכין עשרים משוטים יפים, ונותן לנשים רשתות בלבד כדי לעטוף עצמן בזמן שהן חותרות. עם זאת, אחת הבנות מאבדת קמע - תליון דג עשוי טורקיז כה אהוב עליה שהיא אפילו לא מוכנה לקבל תחליף מאוצר (אנ') המלוכה תמורתו, ועד שיוחזר לה לא היא ולא אף אחת מהנשים האחרות תמשיך לחתור. המלך מקונן על כך, והכוהן הראשי קורע את המים לשניים כדי לאפשר את שליפת הקמע, ואז מחזיר את המים בחזרה.
הסיפור הרביעי, שסיפר הורדג'דף (Djedefhor), נוגע לנס המתרחש בתקופת שלטונו של ח'ופו עצמו. לאיש עיר בשם ג'די (Dedi) יש ככל הנראה את הכוח לחבר מחדש ראש כרות על חיה ולהחזירה לחיים, לאלף אריות בר, והוא יודע את מספר החדרים הסודיים במקדש תחות. ח'ופו, המסוקרן, שולח את בנו להזמין את החכם לחצר המלוכה, ועם הגעתו של ג'די מצווה ח'ופו על הבאת אווז, ציפור מים לא מוגדרת (ככל הנראה ברווז), ופר. לאחר כריתת ראשיהם, מחבר ג'די מחדש את הראשים לגופי החיות. לאחר מכן שואל ח'ופו על מספר החדרים הסודיים במקדש תחות, ונענה שאינו יודע את מספר החדרים, אבל הוא יודע היכן הם נמצאים. כאשר ח'ופו שואל היכן ואיך, עונה ג'די שלא הוא זה שיכול לתת לח'ופו גישה, אלא הראשון מבין שלושת המלכים העתידיים ברחמה של האישה רדדג'ט (Rededjet). זוהי נבואה המפרטת את ראשיתה של השושלת החמישית, המתחילה בשלטונו של אוסר כאף.
הסיפור האחרון פורץ מתבנית הסיפורים הקודמים ומעביר את המיקוד לרדדג'ט שיולדת את שלושת בניה. ביום הולדת ילדיה, מצווה רע על איסיס, נפתיס, מסח'נת (אנ'), חקת (אנ') וח'נום לעזור לה. הם מתחפשים למוזיקאים וממהרים לביתה של רדדג'ט כדי לעזור לה בלידה הקשה. שלושת הילדים נולדים, כל אחד מתואר כחזק ובריא, עם גפיים מכוסות זהב וחובשים כיסויי ראש של לפיס לזולי. המשרתת ורדדג'ט מנהלות מאוחר יותר ויכוח בו המשרתת מקבלת מכות ונמלטת, נשבעת לספר למלך ח'ופו את שאירע. בדרך היא פוגשת את אחיה ומספרת לו את הסיפור. לא מרוצה, הוא מכה אותה גם ושולח אותה בשביל אל שפת המים שם תופס אותה תנין. לאחר מכן האח הולך לראות את רדגד'ט, שבוכה על אובדן אחותו. האח מתחיל להתוודות על מה שקרה ובשלב זה מסתיים סיפור הפפירוס.
ניתוח ופרשנויות

פפירוס ווסטכר מעורר עניין רב בקרב היסטוריונים ואגיפטולוגים מכיוון שהוא אחד המסמכים המצריים העתיקים ביותר שמכיל טקסט מורכב כל כך. למרבה הצער, שם המחבר אבד. התרגומים והחקירות הלשוניות העדכניות ביותר של מרים ליכטהיים וורנה לפר חושפים מרכיבי כתיבה ואיות מעניינים החבויים בטקסט של הפפירוס, מה שהוביל אותם להערכה חדשה של הסיפורים הבודדים.
הסיפור הראשון אובד עקב פגיעה בפפירוס. המשפטים השמורים רק חושפים את הגיבור הראשי של הסיפור, המלך ג'וסר. שמו של הגיבור, שאומרים שעשה את הנס, אבד לחלוטין, אבל ליכטהיים ולפר חושבות שייתכן שהפפירוס דיבר על האדריכל המפורסם והכוהן הגדול, אמחוטפ.
הערות שוליים

↑  Simpson, William Kelly. (1972). The Literature of Ancient Egypt: An Anthology of Stories, Instructions, and Poetry. Edited by William Kelly Simpson. Translations by R.O. Faulkner, Edward F. Wente Jr., and William Kelly Simpson. New Haven and London: Yale University Press. ISBN 0-300-01482-1. Page 15.
↑  Parkinson, R.B. (2002). Poetry and Culture in Middle Kingdom Egypt: A Dark Side to Perfection. London: Continuum. ISBN 0-8264-5637-5. p. 295–96.
1 2 3 4 5 6  Adolf Erman: Die Märchen des Papyrus Westcar I. Einleitung und Commentar. In: Mitteilungen aus den Orientalischen Sammlungen. Heft V, Staatliche Museen zu Berlin, Berlin 1890. page 10 – 12.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Verena M. Lepper: Untersuchungen zu pWestcar. Eine philologische und literaturwissenschaftliche (Neu-)Analyse. In: Ägyptologische Abhandlungen, Band 70. Harrassowitz, Wiesbaden 2008, ISBN 3-447-05651-7, pp. 41–47, 103 & 308–310.
↑  M. Lichtheim, Ancient Egyptian Literature, vol.1, University of California Press 1973, p.215
↑  Verena M. Lepper: Untersuchungen zu pWestcar. Eine philologische und literaturwissenschaftliche (Neu-)Analyse. Ägyptologische Abhandlungen, Band 70. Harrassowitz, Wiesbaden 2008, ISBN 3-447-05651-7, p. 15–17.
↑  Verena M. Lepper: Untersuchungen zu pWestcar. Eine philologische und literaturwissenschaftliche (Neu-)Analyse. Ägyptologische Abhandlungen, Band 70. Harrassowitz, Wiesbaden 2008, ISBN 3-447-05651-7, p. 317–320.
↑  Verena M. Lepper: Untersuchungen zu pWestcar. Eine philologische und literaturwissenschaftliche (Neu-)Analyse. Ägyptologische Abhandlungen, Band 70. Harrassowitz, Wiesbaden 2008, ISBN 3-447-05651-7, p. 17–21.
1 2 3 4 5 6 7  Miriam Lichtheim: Ancient Egyptian literature: a book of readings. The Old and Middle Kingdoms, Band 1. University of California Press 2000, ISBN 0-520-02899-6, page 215 – 220.
ציפוי שיניים

ברפואת שיניים, ציפוי שיניים הוא טיפול שמרני שבו מכסים את השן בשכבה דקה של חומר מתאים על מנת לתקן פגמים אסתטיים בשן או על מנת להגן עליה מנזק. כיום ייצור ציפויי שיניים נעשה מאחד משני סוגי חומרים עיקריים: חרסינה דנטאלית, וחומרים מרוכבים – קומפוזיטים.
היסטוריה

השימוש בחרסינה ברפואת שיניים החל במאה ה-17. רופא שיניים צרפתי בשם אלקסיס דושאטו גילה את השיטה לשימוש בחרסינה בשנת 1744. רופא שיניים צרפתי אחר בשם ניקולא דה-שמאן שכלל את השיטה והביא אותה לאנגליה עם הגירתו למדינה זו. 
בהתחלה, השימוש בחרסינה התאים רק להכנת שיניים תותבות. בשנת 1808, רופא שיניים איטלקי בשם ג'יוזפנג'לו פונצי פיתח שיטה להצמדת שן בודדת מחרסינה לחניכיים באמצעות פין מתכתי. מלבד התרומה להתפתחות העתידית של טכניקת ציפוי השיניים, הדבר גם היווה תחליף מבורך לשימוש בשיני גוויות כתחליף לשיניים חסרות.
מהפכת הסרטים המדברים בהוליווד הובילה להמצאת הטכניקה הראשונה של ציפוי שיניים. בשנות ה-20 של המאה הקודמת היגיינת השיניים הייתה בשפל היסטורי בארצות הברית. מצד אחד סוכר ומאכלים עשירים בסוכר הפכו לזמינים ופופולריים מאוד; מצד שני צחצוח שיניים לא היה נפוץ במיוחד. לשחקנים רבים היו שיניים פגומות מבחינה אסתטית וכעת, משהיה עליהם לדבר בסרטים, הדבר הפך למפגע אסתטי עבור המפיקים שרצו ב"חיוך הוליוודי" מושלם.
בשנת 1928, מקס פקטור, מבכירי המאפרים בהוליווד, פנה לרופא שיניים בשם צ'ארלס פינקוס על מנת שימצא פתרון לבעיה. פינקוס יצר יציקות מחרסינה שהולבשו על השיניים וכך הסתירו את הפגמים והעניקו לשיניים את המראה המושלם הנדרש. ציפוי שיניים זה היה זמני: לא היה ניתן להדביק את הציפוי לשיניים, היציקות העדינות היו שבירות מאוד, היה בלתי אפשרי אפילו לאכול איתן ולעיתים, אפילו דיבור אגרסיבי מדי היה גורם לסדיקתן. בהמשך, פינקוס החל להשתמש בחומרים אקריליים שהיו מעט עמידים יותר אך עדיין היה מדובר בפתרון זמני בלבד.
החל משנת 1955, ד"ר מיכאל בואנוקור, רופא שיניים וחוקר מארצות הברית פרסם סדרת מחקרים שהראו כיצד ניתן לשפר את הדבקתם של חומרים אקריליים לזגוגית השן באמצעות שימוש בצריבה של הזגוגית. כך נפרצה הדרך למחקרים נוספים בתחום של הצמדות חרסינה לאמייל השן. בשנת 1982, מחקר שנערך על ידי סימונסן וקלימיה בארצות הברית הראה שחרסינה ניתן לצרוב באמצעות  חומצה הידרופלואורית ובאמצעות דבקים רזיניים ניתן להשיג אחיזה שתאפשר חיבור קבוע של החרסינה לפני השן. התאוריה הזו אומתה במאמר נוסף של קלימיה שתיאר טכניקה לייצור והדבקה של ציפוי שיניים צרוב ובמאמר של הורן שתיאר טכנולוגיה של יצירת ציפוי באמצעות שימוש בעלה פלטינה.
כיום, עם חומרי קישור והדבקה משופרים, ניתן ליצור ציפויים בעלי תוחלת חיים ארוכה של 10–30 שנה. סדקים, שחיקה, שינוי צבע, עששת משנית, נסיגת חניכיים או עקב נזק משחיקת שיניים מחייבים להחליף את הציפוי לאחר תקופה זו. סיכויי הצלחה של ציפויי חרסינה מגיעים ל-93.5%.
חומרים

החומרים השונים המשמשים כיום לציפוי שיניים משתייכים לשני סוגים: ציפויים ישירים וציפויים לא-ישירים. שלא כמו בחומרי ציפוי ישירים, ציפוי שיניים עם ציפויים לא ישירים מחייב שימוש במעבדה.
חומרים > ציפויים לא-ישירים

חרסינה פלדספדית: חרסינה שמיוצרת מתחמוצות אלומיניום, תחמוצות סיליקון ופלואורואפטיט.
יתרונות: מאפשרת להגיע למראה קרוב מאוד לזה של חומר השן הטבעי. כמו כן, ניתן לעבד אותם לשכבה דקה מאוד (˃0.5 מ"מ), מה שמאפשר הסרה מינימלית של חומר השן על מנת לקבל תוצאה מיטבית. 
חסרונות: שבירה. דורשת זהירות רבה בשימוש ובבחירת של מקרים מתאימים לטיפול.
חרסינה מבוססת זכוכית: הזכוכית מחוזקת על ידי חלקיקי אלומיניום, לוסיט, זירקוניה או ליתיום דיסיליקאט. חומרים אלה מאפשרים יצירת חומר הומוגני ללא נקבוביות. ניתן לייצר ציפוי זה במגוון שקיפויות וחוזקים בהתאם לגודל ולצפיפות החלקיקים, לגבישיות החומר ועוד. החומרים גם מאפשרים שימוש בטכניקה של חריטה ממוחשבת.
יתרונות: בהשוואה לחרסינה פלדספדית, חרסינה זו שבירה ונשחקת פחות, וגם עמידה יותר בשינויי טמפרטורה. הליתיום דיסיליקאט והלוסיט שבהם נעשה שימוש מומלצים מאוד מבחינה אסתטית בגלל התכונות האופטיות שלהם והעמידות לחומצה.
חומרים > ציפויים ישירים

קומפוזיטים או חומרים מרוכבים: אלה הם שרפים סינתטיים המכילים לרוב BIS GMA ומונומרים מטא-אקריליים, בתוספת של חלקיקי סיליקה. בחומרים החדשניים גם נכלל מאיץ המופעל על ידי אור שגורם להקשיית החומר. חומרים אלה מתאימים בעיקר לסתימות לבנות – שחזורים בצבע שן.
ברוב המקרים ניתן לעשות שימוש בחומרים מרוכבים אצל רופא השיניים ולכן הם משתייכים לקבוצת הציפויים הישירים. עם זאת, במקרים שבהם יש צורך נעשה בהם שימוש גם על ידי ייצור מקדים במעבדה.
יתרונות: מראה טוב יותר וטבעי יותר מחומרים אחרים, נוחות לשימוש, מחיר זול יחסית. 
חסרונות: אלה הם חומרים רגישים ולכן נדרשת מיומנות מיוחדת ממי שמבצע את הטיפול. אורך החיים שלהם מוגבל והם בעלי סיכוי גבוה יותר לנזקים משחיקה שברים וסדקים במקרים אלה המראה שלהם נפגע ויש סיכון להתפתחות עששת משנית.
חומרים > חומרי הדבקה

לחומר ההדבקה השפעה רבה על סיכויי ההצלחה של הטיפול. חומר הדבקה איכותי מקטין את הסיכוי לשבר, ומבטיח העברה מיטבית של כוחות בין הציפוי לשן. התכונות של חומר הדבקה איכותי הן:
אלסטיות
התנגדות ללחצים
סמיכות מספיקה
ביו-קומפטביליות – חומר שלא גורם נזק לרקמות
איכות אסתטית
הדבקים שבהם נעשה כיום שימוש הם מרוכבים: מצע אורגני וחלקיקים על בסיס זכוכית או צורן.
סוגי הדבקים השונים נבדלים זה מזה בכמה פרמטרים:
חומרים הנדבקים בעצמם לעומת חומרים שעבורם נדרשת הכנה מקדימה של חומר מחבר.
סוג האור שנדרש להקשיית החומר:
Light Cure: הקשיה באמצעות אור בלבד. היתרונות של חומרים אלה הן יציבות, צבע איכותי וגמישות של זמן העבודה.
Dual cure: הקשיה באמצעות אור וזרז כימי. חומרים אלה עדיפים לשימוש במקרים של שחזורים עבים מ-0.7 מ"מ.
שימוש בציפוי שיניים > התוויות

במקרים שהלבנה רגילה של השיניים איננה יעילה
במקרים של שברים ושחיקות קטנות של שיניים
במקרים של שיניים שצורתן לא מושלמת או שהן חסרות נפח
סגירת רווחים בין השיניים (דיאסטמה)
במקרים של שיניים שאינן נמצאות בקשת ונדרש שיפור עמדה קל
במקרים שבהן נדרש תיקון של פגמים באמייל, למשל עקב פלואורוזיס או פגמים אחרים
שימוש בציפוי שיניים > התוויות נגד

כאשר המרחק הבין-אוקלוזלי גדול
במקרים של חפיפה ורטיקאלית גדולה בחלק הקדמי שבהם המרווח ההוריזונטאלי איננו מספיק
במקרים של שחיקת שיניים (ברוקסיזם) קיצונית
במקרים של שיניים עקומות שבולטות מאוד מחוץ לקשת
במקרים שבהן יש מחלה ברקמות התומכות והרכות
במקרים שישנם כבר שחזורים רבים או שיקום רב על המשנן הקיים
חשוב לציין ששימוש מופרז בציפויי שיניים גם יכול לגרום לנזקים. כאשר מכינים את השן לציפוי, חלק מחומר השן מוסר תמיד בצורה שאינה הפיכה. ניתן למנוע הפרזה מזיקה זו כאשר קיים פתרון אסתטי באמצעות יישור שיניים ללא צורך בציפוי וכאשר מדובר במטופלים צעירים שלהם שיניים בריאות.
תיאור התהליך

כיום מקובל להסיר תמיד מעט שכבת אמייל א-פריזמטית לפני הטיפול. ההסרה משפרת את חוזק הקישור שבין שכבת ההדבקה הרזינית ובין חומר השן. ההסרה צריכה להיות רק של זגוגית השן וגם זו באופן מוגבל וללא חשיפה של הדנטין כיוון שהקישור בין זגוגית השן לחומרי ההדבקה חזק יותר. במידה ויש צורך להוריד יותר משכבת האמאיל ולהגיע לשכבת הדנטין, יש לשקול את סוג הדבקים והשיקום המתאים. לעיתים במקרים שאין מספיק אמאיל להדבקה יש לעבור מציפויים לשלושת רבעי כתרים או כתרים שלמים.
את זגוגית השן צורבים בחומצה מנת להגדיל את אנרגיית פני השטח ולאפשר הרטבה מיטבית עם הנוזל המקשר (הבונדינג).
ציפוי חרסינה לשן כולל הדבקת שכבה דקה של חרסינה לפני השן באמצעות דבק קומפוזיטי ושימוש בשיטות הצמדה מתאימות. הצלחת הטיפול תלויה בעיקר בגורמים הללו:
כוח ההצמדה בין שלוש השכבות: פני השן, ציפוי החרסינה והדבק המקשר.
הכנה נכונה של פני השן וטיפול נכון במשטח זה
טיפול נכון בחומרי הציפוי
לקריאה נוספת

Núbia Pavesi Pini, Advances in dental veneers: materials, applications, and techniques, Clin Cosmet Investig Dent. 2012; 4: 9–16.
הערות שוליים

↑  Barghi, N, Overton JD "Preserving Principles of Successful Porcelain Veneers" Contemporary Esthetics 2007:11(1)48-51
↑  Calamia John R.,Calamia Christine S. Porcelain Laminate Veneers: Reasons for 25 Years of Success, Successful Esthetic and Cosmetic Dentistry for the Modern Dental Practice, Dental Clinics of North America. April 2007 Vol 51 No. 2
↑  BIS GMA באתר PubChem.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4200264-3 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אלן ארמסטרונג

| --- | --- |

אלן ארמסטרונג
 לידה:  17 ביולי 1946 (בן 78) אנפילד פליין, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 צאצאים:  ג'ו ארמסטרונג 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן ארמסטרונג (באנגלית: Alun Armstrong; נולד ב-17 ביולי 1946) הוא שחקן אופי אנגלי. ארמסטרונג גדל במחוז דרהאם שבצפון-מזרח אנגליה. הוא התחיל להתעניין במשחק כשהופיע במחזות שייקספיריים בבית הספר. מתחילת הקריירה שלו בשנות השבעים לדבריו הוא מגלם את "מלוא הספקטרום של דמויות מגרוטסקי ועד מחזות זמר... אני תמיד משחק דמויות צבעוניות מאוד, לעיתים קרובות קצת מטורפות, רודניות, פסיכוטיות".
הקרדיטים הרבים שלו כוללים דמויות בעיבודים לכמה מספרי צ'ארלס דיקנס והבלש התמהוני בריאן ליין בסדרה "תחבולות חדשות" (אנ'). ארמסטרונג הוא גם שחקן תיאטרון מוכשר והופיע במשך תשע שנים עם הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא גילם את תנרדייה בהפקה המקורית בלונדון של המחזמר "עלובי החיים". על הופעתו בתפקיד הראשי במחזמר "סוויני וד" זכה ארמסטרונג בפרס אוליבייה.
ביוגרפיה

אלן ארמסטרונג נולד באנפילד פליין קרוב לסטנלי שבמחוז דורהאם. אביו היה כורה פחם ושני הוריו היו מטיפים מתודיסטים. הוא למד בבית הספר באנפילד פליין, אחר כך בבית ספר בקונסט, שם עודד אותו המורה לנסות לשחק. בכיתה השישית (אנ') הוא הופיע בתפקיד פטרוצ'יו במחזה "אילוף הסוררת" תפקיד שיגלם בעתיד עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-1964 השתתף בבית ספר קיץ של התיאטרון הלאומי לנוער, אבל הרקע שלו והמבטא הצפוני שלו גרמו לו שירגיש חוסר שייכות. ארמסטרונג נבחן לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה אבל לא התקבל. הוא למד אמנות באוניברסיטת ניוקאסל. אבל גילה שהקורסים יומרניים וחש שאינו מתאים. אחרי שנתיים הוא סולק מהאוניברסיטה כי לא נכח בשיעורים.
ארמסטרונג עבד כבנאי וכקברן לפני שהחליט לנסות שוב את המשחק. הוא התחיל לעבוד כעוזר מנהל במה בתיאטרון האמנויות בקיימברידג'. אחר כך הצטרף ללהקת תיאטרון בחינוך המזוהה עם התיאטרון הרפרטוארי של שפילד ושיחק בהפקות דרמה רדיופוניות בערוץ הרדיו Radio 4.
ביוגרפיה > קולנוע

ב-1971 הופיע ארמסטרונג לראשונה בקולנוע בסרט "תפוס את קרטר". הוא כתב מכתב לחברת ההפקה MGM כשגילה שהם מפיקים סרט בניוקאסל, והוזמן לפגוש את הבמאי מייק הודג'ס שהיה להוט ללהק שחקנים מקומיים.
ארמסטרונג הופיע במספר סרטי קולנוע לרוב בתפקידי משנה. ב-1977 שיחק בתפקיד קטן בסרט "גשר אחד רחוק מדי" וגילם את אחד מחיילי הכוחות הבריטיים בקרב על ארנהם. ב-1983 שיחק בסרט "המצור על יבשת קרול" בתפקיד מנהיג השודדים, טורקוויל.
ב-1992 שיחק ארמסטרונג בסרט "משחקים פטריוטים" בתפקיד קצין SO-13. בסרט "לב אמיץ" מ-1995 הופיע בתפקיד האציל הסקוטי מורניי שבגד בוויליאם וולאס. ב-2001 שיחק בתפקיד מנהיג הכת המצרית באלטוס חאפז בסרט "המומיה חוזרת", וב-2004 גילם את דמותו של פטרוס הקדוש במבטא ג'ורדי בסרט "מיליונים". עוד שיחק בתפקידים קטנים בסרט "סליפי הולו" (1999), "ואן הלסינג" (2004), "אוליבר טוויסט" של רומן פולנסקי (2005) ובתפקיד הדוד גארו בסרט "אראגון" (2006).
ביוגרפיה > חיים אישיים

לאלן ארמסטרונג ולאשתו סו יש שלושה בנים: טום, ג'ו ודן. ג'ו ארמסטרונג אף הוא שחקן. האב ובנו שיחקו גרסה צעירה ומבוגרת של אותה דמות בדרמה "A Passionate Woman" של ה-BBC משנת 2010, וב-2012 הם גילמו את נורת'מברלנד ובנו הוטספור בעיבוד של ה-BBC למחזה "הנרי הרביעי". דן ארמסטרונג הוא מוזיקאי וחבר בלהקת האינדי רוק קלוק אופרה (אנ'). אלן ארמסטרונג הופיע בווידאו קליפ של שירם "The Lost Buoys".
ביולי 2009 הוענקו לארמסטרונג שני תוארי כבוד על תרומתו לתחות האמנות. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת איסט אנגליה (אנ'), ודוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת סנדרלנד (אנ').
הוא אוהד נלהב של מועדון הכדורגל AFC Wimbledon (אנ'), כמו הדמות שהוא מגלם בסדרה "תחבולות חדשות".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971 | במעגל הנקמה | Get Carter | קית' |  |
| 1973 |  | The 14 | טומי |  |
| 1976 |  | Don't Tell the Lads |  |  |
| 1976 |  | The Likely Lads | מילקמן |  |
| 1977 | גשר אחד רחוק מדי | A Bridge Too Far | קורפורל דייוויס |  |
| 1977 | הדואליסטים | The Duellists | לאקורב |  |
| 1981 | אהובת הקצין הצרפתי | The French Lieutenant's Woman | גריימס |  |
| 1983 | המצור על יבשת קרול | Krull | טורקוויל |  |
| 1985 |  | Billy the Kid and the Green Baize Vampire | מקסוול רנדל |  |
| 1985 |  | Number One | בלקפול סרג'נט |  |
| 1989 |  | That Summer of White Roses | זמבה | שם הפצה נוסף "Djavolji raj" |
| 1990 | צייד לבן, לב שחור | White Hunter Black Heart | ראלף לוקהרט |  |
| 1991 | חברות מאמריקה | American Friends | ד"ר ויקס |  |
| 1991 |  | London Kills Me | ג'ון סטון |  |
| 1992 | משחקים פטריוטים | Patriot Games | סרג'נט אוונס |  |
| 1992 | שבריר שנייה | Split Second | ת'רשר |  |
| 1994 | הסייח השחור | Black Beauty | רובן סמית' |  |
| 1995 | בגידות מאחורי הקלעים | An Awfully Big Adventure | הדוד ורנון |  |
| 1995 | לב אמיץ | Braveheart | מורניי |  |
| 1997 | המלאך | The Saint | המפקח טיל |  |
| 1999 | גריניץ' - זמן אפס | G:MT – Greenwich Mean Time | הדוד הנרי |  |
| 1999 | אוניגין | Onegin | זרצקי |  |
| 1999 | סליפי הולו | Sleepy Hollow |  |  |
| 1999 | איתך או בלעדייך | With or Without You | סמי |  |
| 2000 | פרחים בשדה הקרב | Harrison's Flowers | סמואל ברובק |  |
| 2000 | סימן חיים | Proof of Life | וייאט |  |
| 2001 | המומיה חוזרת | The Mummy Returns | בלטוס חאפז |  |
| 2001 |  | Strictly Sinatra | ביל |  |
| 2003 | חומה מול הים | It's All About Love | דייוויד |  |
| 2003 |  | Paradise Found | פיסארו |  |
| 2004 | מיליונים | Millions | פטרוס הקדוש |  |
| 2004 | ואן הלסינג | Van Helsing | קרדינל ג'ינט |  |
| 2004 | ואן הלסינג: המשימה לונדון | Van Helsing: The London Assignment | קרדינל ג'ינט |  |
| 2005 | אוליבר טוויסט | Oliver Twist | השופט פאנג |  |
| 2006 | אראגון | Eragon | הדוד גארו |  |
| 2012 |  | The Lost Buoys | טייקון |  |
| 2016 |  | Golden Years | סיד |  |
רוברט לינדזי (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1949 (בן 75) אילקסטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1970)  Nottingham College 
 בן או בת זוג:  Rosemarie Ford (2006–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1987)  פרס עולם התיאטרון (1987)  פרס אוליבייה 
 אתר אינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט לינדזי סטיבנסון (באנגלית: Robert Lindsay Stevenson; מוכר בשם רוברט לינדזי; נולד ב-13 בדצמבר 1949) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר מתפקידיו בתיאטרון ובטלוויזיה בהם הופעות עם הלהקה השייקספירית המלכותית ובמחזות מוזיקליים, וכן מהופעות בתפקיד וולפי סמית בסיטקום "האזרח סמית", קפטן פליו בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", ובן הרפר בסדרה הקומית "המשפחה שלי". לינדזי זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה, בפרס טוני ובשלושה פרסי אוליבייה.
קורות חייו

לינדזי נולד באילקסטון שבדרבישייר לג'ויס (דאנמור) ונורמן סטיבנסון. הוא בן למשפחה בת שלושה ילדים. אביו היה יוצא צבא שנלחם במלחמת העולם השנייה הוא שירת באחת משולות המוקשים הראשונות שיצאו ביום הפלישה לנורמנדי.
הוא למד בבית הספר לבנים "גלדסטון" ואחר כך נרשם לחוג לדרמה בקולג' קליירנדון שבנוטינגהאם, שבכוונתו להיות מורה לדרמה. חברים שלו בתיאטרון "נוטינגהאם פלייהאוס" עודדו אותו להרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), והוא התקבל בסיוע מענק ממשלתי. עם סיום לימודיו עבד כמדריך דיבור בלהקת תיאטרון רפרטוארי באסקס, ולאחר מכן הצטרף ללהקת תיאטרון אזורית.
חיים אישיים

ב-1974 התחתן לינדזי עם השחקנית שריל הול, שהופיעה לצדו בסיטקום "Citizen Smith". בני הזוג התגרשו ב-1980. הייתה לו מערכת יחסים עם השחקנית דיאנה וסטון, ולהם בת משותפת בשם סידני לורה סטיבנסון. הבת שיחקה לצדו בשלושה פרקים בסדרה "המשפחה שלי".
לינדזי עזב את וסטון לטובת השחקנית רוזמרי פורד. לבני הזוג נולדו שני בנים, סמואל לינדזי סטיבנסון (יליד 1999) וג'יימס לינדזי סטיבנסון (יליד 2003). לינדזי ופורד התחתנו ב-31 בדצמבר 2006.
ב-13 בספטמבר 2006 הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Who Do You Think You Are?" והתחקה אחר השורשים המשפחתיים שלו. הוא נסע לעיר מולדתו וכן לטורקיה, שם נלחם סבו ריימונד דאנמור במערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה.