stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליאנה רובשקין
הערות שוליים

↑  Human Rights Campaing:"2014 : First Trans woman recognised by the UN "
↑  Apple Daily:"行街紙隱去性別 未變性博士　准住女病房 - Eliana a trans woman recognized as such by the UNHCR"
↑  News Hub:"Gender refugee hopes for NZ citizenship "
↑  GAY Star News:"A week of progress for transgender rights across Asia"
↑  CNN International:"2014: Misunderstood and stateless in Hong Kong: A transgender woman's nightmare"
↑  South China Morning Post:"2014: Transgender refugee goes through 'hell' in Hong Kong to be recognised as a woman"
↑  יעל גרטי, נולדה כאינטרסקס בקולומביה, שרדה אונס ואלימות, ואז התאהבה בישראלי, באתר Xnet‏, 23 במאי 2018
ארי אנקוריון

ארי אנקוריון (2 באוקטובר 1908 - 11 במרץ 1986) היה עורך דין ועיתונאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך.
ביוגרפיה

אנקוריון נולד בקאלאווריה שבליטא בשם אריה אשר וולוביצקי. בצעירותו למד בחדר ובגמנסיה העברית בווילקובישקי. לאחר מכן יצא ללימודי משפטים באוניברסיטת קובנה, בה החל לפעול באגודת הסטודנטים הציונים. כן היה פעיל במפלגה הציונית-סוציאליסטית ובליגה למען ארץ ישראל העובדת.
בשנת 1933 עלה אנקוריון לארץ ישראל. בראשית ימיו בארץ החל לפעול במפא"י ונבחר למזכירות הסניף בירושלים, בה התגורר ועסק בעריכת דין. במקביל עסק בכתיבה בעיתון "דבר". בראשית 1936 יצא ללימודים באנגליה בבית הספר הגבוה למדעי הכלכלה והחברה בלונדון, נתקבל לשמש כעורך דין באנגליה וסיים דוקטורט במדעי המדינה.
לאחר שובו לארץ ישראל עבד כעורך דין. בין השנים 1940–1946 שימש כיועץ המשפטי של "חברת עובדים". משנת 1940 ייצג במשך שנים פעילים של ההסתדרות במאבקים כנגד המעסיקים, ובאישומים פליליים על הפגנות. פעילות זאת נמשכה אף לאחר קום המדינה. אנקוריון גם ייצג את דבר במשפטי דיבה.
בשנת 1962 ייצג את רוברט סובלן.
אנקוריון היה פעיל בהסתדרות וחבר בית הדין העליון שלה. בימי הצנע הוא נתמנה ליושב ראש הוועדה למלחמה בשוק השחור.
אנקוריון היה במשך שנים רבות חבר הנהלת הסתדרות עורכי הדין ובמועצה המשפטית. עם הקמת לשכת עורכי הדין נבחר למועצת הלשכה ובבחירות ללשכה בראשית 1966 היה ממובילי רשימת השמאל "נאמני המקצוע".
אנקוריון היה פעיל באגודת הידידות ישראל-אמריקה ואף היה יושב ראש של האגודה.
במקביל היה פעיל של מפא"י בתל אביב, חבר בכיר בגוש של שרגא נצר. כבר בשנת 1955 הומלץ על ידי סניף מפא"י בתל אביב לרשימה לכנסת, אולם לא הוצב במקום ריאלי. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית הוצב חמישי במומלצי סניף תל אביב לרשימת מפא"י לכנסת והוצב במקום ה-49 של הרשימה. אולם מפא"י זכתה רק ב-47 מקומות בבחירות ואנקוריון נכנס לכנסת רק ביולי 1965, בשלהי כהונת הכנסת החמישית, בעקבות פטירתו של משה שרת. לקראת הבחירות לכנסת השישית נבחר כמומלץ הרביעי מטעם סניף מפא"י בתל אביב, אך הוצב במקום ה-50 ברשימת המערך, דבר שעורר את רוגזו של אנקוריון עקב היות המקום לא ריאלי. אנקוריון נכנס שוב לכנסת בעקבות פטירתו של לוי אשכול בפברואר 1969. אנקוריון נבחר מחדש בבחירות לכנסת השביעית וכהונתו נמשכה עד לשנת 1977. במהלך הכנסת השביעית והשמינית כיהן אנקוריון כיו"ר ועדת הכנסת והיה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט. בכנסת היה אנקוריון מראשי המחייבים עונש מוות למחבלים.
במפלגת העבודה נבחר ליו"ר המוסד לביקורת.
הערות שוליים

↑  בין היוצאים, דבר, 14 בינואר 1936
↑  בין השבים, דבר, 2 בנובמבר 1938
↑  ראו למשל: משפט אדמיניסטרטיבי נגד מזכיר מ.פ. בנימינה, דבר, 12 בינואר 1940
סופה של תגרה בין אכרים לפועלים, דבר, 26 בפברואר 1940
עשרות פועלים נקנסו, דבר, 25 בפברואר 1940
ממשפטי הימים האלה, דבר, 17 במרץ 1940
↑  נאשמים בשימוש בכח נגד פועלים שהפרו שבתון 1 במאי, דבר, 25 באוגוסט 1949
↑  התחיל משפט זילבר - דבר, דבר, 11 באפריל 1951
↑  יוסף לפיד, סנגורו של סובלן מאשים, מעריב, 13 ביולי 1962
↑  פסק הדין במשפט הערעור של חבר, דבר, 26 באוקטובר 1939
בית דין עליון, דבר, 29 במרץ 1956
↑  במערכה נגד השוק השחור, דבר, 18 ביוני 1951
↑  בענין הנהלת הסתדרות עורכי הדין, דבר, 26 בדצמבר 1949
↑  יגאל לב, השאלה המרכזית במצעי הרשימות: היחסים בין שופטים ופרקליטים, מעריב, 21 בפברואר 1966
↑  חופש הקשר היהודי עם ישראל - נכס למדיניות ארה"ב, דבר, 9 באוקטובר 1952
↑  זה עבר בטמפו של סילון, מעריב, 3 ביולי 1962
↑  מ. שמריהו, מאבק העסקנים על הכסאות - לשיאו, מעריב, 5 ביוני 1955
↑  מועמדי מפא"י בת"א לכנסת, דבר, 4 בספטמבר 1959
↑  מי ומי לכנסת, דבר, 6 בנובמבר 1959
↑  מועצות מפא"י בתל אביב וחיפה בחרו מועמדיהן, דבר, 3 בספטמבר 1965
↑  הוגשו 18 רשימות לכנסת, דבר, 8 בספטמבר 1965
↑  מ. שמריהו, התפטרויות נוספות בגלל הצבה לא ריאלית ברשימת המערך לכנסת, מעריב, 13 בספטמבר 1965
↑  עו"ד א. אנקוריון ח"כ במקום לוי אשכול ז"ל, מעריב, 11 במרץ 1969
↑  יהושע ביצור, נציג איגוד הטייסים נגד הטלת עונש מוות על חוטפי מטוסים, מעריב, 23 בספטמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522661805171  ISNI: 0000 0000 4976 8281  LCCN: nr97008004  NTA: 13177221X  VIAF: 63911672   WorldCat (עם VIAF): 63911672
Save Me (מיני-אלבום)

Save Me הוא המיני-אלבום הראשון של הראפר האמריקאי פיוצ'ר. המיני-אלבום יצא לאור ב-7 ביוני 2019, על ידי חברות התקליטים פריבנדז ואפיק רקורדס. הוא הגיע היישר אל המקום החמישי במצעד הבילבורד 200.
רקע

Save Me הוכרז ב-5 ביוני 2019 באמצעות חשבון האינסטגרם של פיוצ'ר, ומאוחר יותר אושר כמיני-אלבום על ידי אפל מיוזיק.
ביקורות

ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 63 מתוך 100, בהתבסס על שש ביקורות מקצועיות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
ריד ג'קסון מפיצ'פורק אמר, "המיני-אלבום האחרון [של פיוצ'ר] מוכיח שהוא עדיין אמן לפרטים מלנכוליים, אך מבחינה נושאית וקולית, כוכב העל של אטלנטה פגע בקיר". כריסטופר ויינגרטן מרולינג סטון כתב כי המיני-אלבום הוא "קטע נלווה בן שבעה שירים, המגיע לאחר פחות מחמישה חודשים מקודמו, הוא משהו אחר: תרחיש 'מה אם' מרתק, פיוצ'ר ניסיוני יותר העובד בטכניקות ראפ מודרניות ומרחיק את גבולותיהם לקצוות המטושטשים". ב-HipHopDX נכתב כי "Save Me, בניגוד למיני-אלבומים משותפים קודמים כמו Purple Reign מ-2016 עם מטרו בומין, מרגיש לא שלם מכיוון שחסרה בו האנרגיה האלוהית שהורגשה בפרויקטים קודמים של פיוצ'ר". בביקורת מעורבת, נכתב ב-Exclaim!‎ כי "רגעי הניסוי הנ"ל מראים את המשך התפתחות האלטר-אגו 'הנדריקס' של פיוצ'ר, אך יש מה לומר על היכרותו עם זמן ריצה ארוך יותר".
דניאל ברומפילד מ-Spectrum Culture כתב כי "פיוצ'ר כבר מזמן היה אחד האמנים העקביים ביותר של הראפ, אך לראשונה מאז יריות הכוכב הראשונות שלו, הוא נשמע מבולבל". לוסי שאנקר מ-Consequence of Sound אמר כי "אין מכחיש את יכולתו של פיוצ'ר לאצור תוכן ללא הרף, אך אולי עם קצת יותר זמן ומיקוד, Save Me היה יכול להיות טוב יותר משמעותית".
הצלחה מסחרית

Save Me הגיע היישר אל המקום החמישי במצעד הבילבורד 200, עם 42,000 יחידות שקולות לאלבום (כולל 5,000 מכירות טהורות) בשבוע הראשון לצאתו.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Xanax Damage  | 1:44 |
| 2. | St. Lucia  | 3:18 |
| 3. | Please Tell Me  | 3:24 |
| 4. | Shotgun  | 4:18 |
| 5. | Government Official  | 2:30 |
| 6. | Extra  | 2:53 |
| 7. | Love Thy Enemies  | 2:07 |
| משך כולל: | משך כולל: | 20:14 |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 5 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 59 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 184 |
|  ליטא | AGATA | 83 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 127 |
|  צרפת | SNEP | 154 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 27 |
דמיטרו ריזניק

דמיטרו גריגורוביץ' ריזניק (באוקראינית: Дмитро Григорович Різник; נולד ב-30 בינואר 1999 בפולטבה שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת השוער בקבוצת שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירת מועדונים

ריזניק גדל במחלקת הנוער של וורסקלה פולטבה. ב-26 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 4-0 לזוריה לוהנסק במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2019/2020.
קריירה בינלאומית

ב-11 בנובמבר 2021 ערך ריזניק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בולגריה במשחק ידידות.
ברידג' (סטודיו)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  10 באוגוסט 2007 – הווה (17 שנים) 
 מיקום המטה:  טוקיו 
 קואורדינטות:  35°43′06″N 139°36′06″E﻿ / ﻿35.718339598213°N 139.60178356772°E﻿ / 35.718339598213; 139.60178356772 
 משרד ראשי:  סוגינאמי, טוקיו, יפן
 ענפי תעשייה:   אנימציה יפנית
 מוצרים עיקריים:  אנימה 
 הכנסות:  ¥8,000,000
  
 www.bridge-inc.co.jp
  (למפת טוקיו מוגדלת) ברידג'(למפת טוקיו רגילה) ברידג'
 
ברידג' בע"מ (ביפנית: 株式会社 ブ リ ッ ジ, הפבורן: קבושיקי-גאישה בוריג'י) הוא סטודיו אנימציה יפני, שהוקם בשנת 2007 על ידי אנשי צוות לשעבר מסאנרייז.
פילמוגרפיה > סדרת טלוויזיה

מיטסודומו (2010)
מיטסודומו זוריאוצו! (2011)
Devil Survivor 2: האנימציה (2013)
נובונגון (2014)
פיירי טייל (2014–2019, פרקים 176–328, עם Pictures A-1 (כל הפרקים) וקלובר וורקס (סדרה שלישית))
Seisen Cerberus: Ryūkoku no Fatalite‏ (2016)
Shōnen Ashibe (2016–2018, סדרות 1, 2 ו -3; עם סטודיו Husio (סדרה ראשונה ושנייה) וסטודיו Palette (סדרה שלישית))
לב פורח (2016–2017, עם סרט DR)
המלמד המלכותי (2017)
קרב כרטיסים !! ואנגארד G: Z (2017–2018, עם OLM)
שבע המידות השמימיות (2018)
יו-גי-הו! SEVENS‏ (2020–2022)
ננה חסרת כישרונות (2020)
שאמן קינג (2021–2022)
יו-גי-הו! Go Rush!! (2022 – היום)
פילמוגרפיה > OVA/ONA

chigeki Sacchuu !! Hoihoi-san: Legacy‏ (2012)
סיינט סאייה:נשמת הזהב (2015, עם טואי אנימציה)
אנימציה ניהון מיהוניצ'י: רגנרוק (2015, עם סטודיו קהארה)
דוד מנע

דוד מנע (נולד ב-8 באפריל 1953) הוא עורך דין ישראלי וחבר הכנסת ה-13 וה-16.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1953 במעברה באור יהודה. בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן בתחום יחסים בינלאומיים וקרימינולוגיה, בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים, מוסמך באוניברסיטת בר-אילן במנהל ציבורי ושלטון מקומי ובעל דיפלומה מאוניברסיטת ברנדייס, בוסטון בתחום מינהל שירותי רווחה. היה סמנכ"ל ביטוח לאומי בשנים 1984–1987 וראש המנהל לתפקידים מיוחדים, ומנכ"ל שירות התעסוקה בשנים 1987–1992.
כיהן כחבר מועצת העיר רמת גן בין השנים 1978–1987, וכחבר מליאת רשות השידור בין השנים 1984–1988. כמו כן, היה יועץ לשר השיכון דוד לוי בין השנים 1981–1984.
כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם הליכוד, והיה יו"ר ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא המגזר הבדואי בישראל, חבר בוועדה למינוי קאדים וכן חבר בוועדת הכנסת, ועדת העבודה והרווחה והוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים. בבחירות המקדימות לקביעת רשימת הליכוד לכנסת ה-14 הגיע למקום ה-21 עם כ-38,000 קולות ושובץ במקום לא-ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת ה-14.
כיהן כחבר הכנסת ה-16 בשלהי ימיה (מ-5 בינואר 2006) עם התפטרותו של חבר הכנסת עמרי שרון. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-53 הלא-ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת.
בעל משרד עורכי דין "מנע ושות'" העוסק בתחומי הנזיקין, דיני העבודה והמנהל הציבורי. היה מועמד לראשות עיריית רמת-גן בבחירות 2013.
חיים אישיים

נשוי לחיה, עורכת דין וחברת מועצת עיריית רמת גן, ואב ל-4 ילדים ומתגורר ברמת גן.
הליגה האוקראינית השנייה

| --- | --- |

 תחום:  כדורגל
 מדינות:  אוקראינה אוקראינה
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  22
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 מפעל גבוה:  הליגה האוקראינית הראשונה 
 מפעל מקביל:  הגביע האוקראיני
 pfl.ua
 
הסמל הקודם
הליגה האוקראינית השנייה (באוקראינית: Друга Ліга) היא ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה באוקראינה. הוקמה בשנת 1996 ומנוהלת על ידי ליגת הכדורגל המקצוענית של אוקראינה (Професіональна футбольна ліга)), הארגון המנהל את הליגה האוקראינית הראשונה והליגה השנייה.
עלייה וירידה

הקבוצות שסיימו בשני המקומות הראשונים עולות אוטומטית לליגה הראשונה ומחליפות אותן שתי הקבוצות שסיימו אחרונות בליגה הראשונה. הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה משחקת משחק פלייאוף מול הקבוצה שסיימה במקום השש עשרה בליגה הראשונה. שלוש הקבוצות שסיימו אחרונות יורדות לליגות האזוריות בעוד ששלוש הקבוצות שעלו מהליגות האזוריות מחליפות אותן.
אלכס גולדפרב

אלכס גולדפרב (נולד ב-1 ביוני 1947) הוא איש ציבור שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 וסגן שר הבינוי והשיכון בממשלות ה-25 וה-26. נבחר לכנסת מטעם מפלגת "צומת". במהלך הקדנציה פרש מהמפלגה עם עוד שניים מחבריה, והשלושה הקימו את סיעת "יעוד", שממנה התפלג ל"סיעת עתיד".
תחילת דרכו

גולדפרב נולד ב-1 ביוני 1947 בעיירה סאין במחוז מרמורש שברומניה, ועלה לישראל עם הוריו ב-1963. התגייס לצה"ל במאי 1965 ושירת כלוחם בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. המשיך לשרת במילואים בצנחנים גם בהיותו חבר הכנסת. נמנה עם מקימי יחידת "עורב". לאחר שחרורו הקים חברה לעבודות חשמל ובניין והצטרף להנהלת איגוד החשמלאים הישראלי.
גולדפרב בעל תואר B.A במדע המדינה וניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר המכון לשלטון מקומי - אוניברסיטת בר-אילן. סיים לימודי תעודה במנהל עסקים במכללה למינהל. בוגר לימודי גישור במכון גומא.
בפוליטיקה

גולדפרב היה פעיל במפלגת צומת באשקלון, ובעקבות הישגה של המפלגה בבחירות לכנסת ה-13, נבחר לחבר הכנסת מטעם הסיעה. שבעת חברי הכנסת של "צומת", מלבד רפאל איתן, היו אלמוניים יחסית והסיעה נודעה בכינוי הגנאי "רפול ושבעת הגמדים". הצלחתה של המפלגה נבעה למעשה מהפופולריות של איתן, שהיה ידוע באידאולוגיה הימנית-חילונית שלו. לאחר הבחירות כשל המשא ומתן על הצטרפות "צומת" לקואליציה בראשות יצחק רבין, כשאיתן תבע את תיק הביטחון או החינוך.
גולדפרב שימש כחבר בוועדת הכלכלה ובוועדה לביקורת המדינה, וכמו כן היה חבר בוועדה המשותפת לוועדת הכספים ולוועדת הכלכלה ויושב ראש ועדת משנה לפיתוח הנגב מטעמה. פרש מ"צומת" ב-7 בפברואר 1994 יחד עם גונן שגב ואסתר סלמוביץ, על רקע סכסוך עם איתן. השלושה הקימו את סיעת יעוד, וגולדפרב כיהן כיושב ראש הסיעה.
בסוף 1993 פרשה מפלגת ש"ס מהקואליציה, על רקע פרשת אריה דרעי, וממשלתו של רבין נשענה על תמיכה-מבחוץ של הסיעות הערביות. על-מנת לחזק את הבסיס הקואליציוני שלה, חיזרה הממשלה אחר חברי הכנסת. מצבה של הקואליציה הוחמר בינואר 1995, עת פרישתם מהקואליציה של חברי הכנסת מטעם מפלגת העבודה עמנואל זיסמן ואביגדור קהלני, שהקימו את מפלגת "הדרך השלישית" (שהוכרה כסיעה נפרדת בכנסת ב-7 במרץ 1996), שכן בעקבות זאת איבדה ממשלת רבין את הרוב בכנסת. לאור זאת, פנה ראש הממשלה יצחק רבין אל סיעת יעוד שתצטרף לקואליציה ותמנע את נפילת הממשלה, והסיעה נענתה להצעתו. ב-2 בינואר 1995, כ-11 חודשים לאחר פרישת סיעת יעוד מצומת, הצטרפה הסיעה לממשלה, גונן שגב מונה לשר האנרגיה והתשתית וגולדפרב לסגן שר הבינוי והשיכון, וממונה על חברות הבת של משרד השיכון, ובהן עמידר, עמיגור ועוד.
נאמנותם של שגב וגולדפרב לקואליציה עמדה במבחן קשה כתשעה חודשים אחר כך, לקראת ההצבעה על הסכם אוסלו ב' שהתקיימה בכנסת ב-5 באוקטובר 1995. אל מול דירתו של גולדפרב הוצבו משמרות מחאה של מתנגדי ההסכם שטענו שהצבעתו היא תמורת מיצובישי, כביכול רכב השרד של סגני השרים באותה תקופה. למעשה, בפועל מדובר היה ברכב מסוג טויוטה. לטענות המבקרים את גולדפרב (כמו את עמיתו שגב) כי הצביע בעד ההסכמים בניגוד מוחלט לאידאולוגיה על פיה נבחר לכנסת, שדגלה בפתרון הבעיה הלאומית הפלסטינית בהקמה מדינה פלסטינית ממזרח לנהר הירדן, והסיבה היחידה להצבעתו הייתה על מנת להחזיק במשרת סגן השר ובהטבות הנלוות אליה, השיב כי הצביע משיקולים ענייניים ולמען טובת המדינה כפי שראה אותה.
בנובמבר 1995 פרש גולדפרב מסיעת יעוד, והקים יחד עם סלמוביץ את סיעת "עתיד", תוך שהוא ממשיך לכהן בממשלה עד לסוף כהונתה ב-1996.
גולדפרב הצטרף למפלגת העבודה ורץ בבחירות המקדימות על מנת להיבחר שוב לכנסת, אך כשל בניסיונו זה. הוא כיהן עד שנת 2003 כממונה על התעשיות הביטחוניות במשרד הביטחון. ב-2004 הקים חברה בשם "גולדיפנס - ייעוץ אסטרטגי לתעשייה בע"מ", העוסקת במתן שירותי שיווק וייעוץ לתעשיות ולחברות, בעיקר מול מערכת הביטחון.
בקרב חוגי הימין הפכו "גולדפרב והמיצובישי" למושג הדומה לכלנתריזם, על אף ההבדלים (פרישה במסגרת סיעה).
בינואר 2009 התמודד גולדפרב על ראשות המועצה
האזורית באר טוביה, אך הפסיד לראש המועצה המכהן, דרור שור. בבחירות 2018 נבחר למליאת המועצה כנציג היישוב אביגדור.
הערות שוליים

↑  רביב דרוקר, הקברניטים: יצחק רבין, ב-56:42, ‏7 במאי 2018
↑  לפי הפרק הראשון במצע צומת בבחירות 92.
↑  ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8013, עמוד 3637.
איוואן ירמצ'וק

איוואן איוואנוביץ' ירמצ'וק (באוקראינית: Іва́н Іва́нович Яремчу́к;‏ נולד ב-19 במרץ 1962 בעיירה וליקי ביצ'קיב שבזקרפטיה) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר, בין השאר, בדינמו קייב ובנבחרת ברית המועצות.
קריירה

ירמצ'וק גדל בפנימיית הכדורגל של מועדון הכדורגל דינמו קייב. בשנת 1979, בהיותו בן 17, התקבל לסגל הקבוצה הבוגרת של דניפרו צ'רקאסי (ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). לאחר 3 שנים בקבוצה עבר לקייב - לקבוצת צסק"א קייב. כעבור שנה - חתם בקבוצת הפאר הסובייטית דינמו קייב, במדיה שיחק חמש שנים. הוא זכה ביחד עם דינמו בשלוש אליפויות, בשלושה גביעים ובגביע אירופה למחזיקות גביע.
בשנת 1990 עזב ירמצ'וק את דינמו ועבר לגרמניה. הוא שיחק בקבוצת בלאו וייס מהליגה הנמוכה ובהמשך חתם בקבוצת הרטה ברלין. פציעה קשה באחד ממשחקי האימון מנעה ממנו להשתתף במשחקי הליגה. בשנת 1993 החוזה שלו עם הרטה בוטל. ירמצ'וק נסע לרוסיה, שם שיחק כמה חודשים בקבוצת קאמאז נאברז'ניה צ'לני. הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים וירמצ'וק עזב אותה.
בשנת 1994 הגיע ירמצ'וק לישראל, בעקבות הצעה שקיבל מעירוני ראשון לציון. הוא השתלב טוב בקבוצה והפך לאחד מכוכביה בעונת 1994/1995, אבל אולץ לעזוב את ישראל לאחר שהתקבלה נגדו תלונה על הטרדה מינית.
בשלוש שנים הבאות החליף ירמצ'וק חמש קבוצות עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1998.
קריירה > נבחרות

בשנת 1985 זומן ירמצ'וק לסגל של נבחרת ברית המועצות. ב-23 באפריל 1986 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול רומניה. ירמצ'וק היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1986. הוא שותף בשלושה מתוך ארבעת משחקי הנבחרת בטורניר והבקיע שער אחד (במשחק מול נבחרת הונגריה). בשנת 1988 היה מועמד לסגל הנבחרת ליורו 1988, אך שלושה חודשים לפני הטורניר שבר את ידו והחמיץ את הטורניר. לקראת מונדיאל 1990 הוא שוב זומן לנבחרת, ולקח חלק בטורניר בשני משחקים, מול נבחרות רומניה וקמרון. בסך הכל ערך 18 הופעות בנבחרת עד שנת 1990, בהן כבש שני שערים.
תארים

גביע אירופה למחזיקות גביע: 1986
אליפויות הליגה הסובייטית : 1985, 1986, 1990
הגביע הסובייטי: 1985, 1987, 1990
הערות שוליים

↑  אלכס נירנבורג, כוכב העבר של עירוני ראשל"צ מגיב על פרשיית המין במרפסת, באתר nrg‏, 29 באפריל 2012
| נבחרת ברית המועצות – מונדיאל 1986 |
| --- | --- | --- |
|  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 צ'יוודזה •  4 מורוזוב •  5 דמיאננקו •  6 בובנוב •  7 יארמצ'וק •  8 יאקובנקו •  9 זאברוב •  10 קוזנצוב •   11 בלוחין •  12 באל • 13 ליטובצ'נקו •  14 רודיונוב • 15 לאריונוב • 16 צ'אנוב • 17 ייבטושנקו • 18 פרוטאסוב • 19 בלאנוב • 20 אלייניקוב • 21 רץ • 22 קרקובסקי • מאמן: לובנובסקי |  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 צ'יוודזה •  4 מורוזוב •  5 דמיאננקו •  6 בובנוב •  7 יארמצ'וק •  8 יאקובנקו •  9 זאברוב •  10 קוזנצוב •   11 בלוחין •  12 באל • 13 ליטובצ'נקו •  14 רודיונוב • 15 לאריונוב • 16 צ'אנוב • 17 ייבטושנקו • 18 פרוטאסוב • 19 בלאנוב • 20 אלייניקוב • 21 רץ • 22 קרקובסקי • מאמן: לובנובסקי | ברית המועצות |
| נבחרת ברית המועצות – מונדיאל 1990 |
| --- | --- | --- |
|  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 חידיאטוללין •  4 קוזנצוב •  5 דמיאננקו •  6 רץ •  7 אלייניקוב •  8 ליטובצ'נקו •  9 זאברוב •  10 פרוטאסוב •   11 דוברובולסקי •  12 בורודיוק • 13 צווייבה •  14 ליוטיי • 15 ירמצ'וק • 16 צ'אנוב • 17 זיגמנטוביץ' • 18 שאלימוב • 19 פוקין • 20 גורלוקוביץ' • 21 ברושין • 22 אוברוב • מאמן: לובנובסקי |  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 חידיאטוללין •  4 קוזנצוב •  5 דמיאננקו •  6 רץ •  7 אלייניקוב •  8 ליטובצ'נקו •  9 זאברוב •  10 פרוטאסוב •   11 דוברובולסקי •  12 בורודיוק • 13 צווייבה •  14 ליוטיי • 15 ירמצ'וק • 16 צ'אנוב • 17 זיגמנטוביץ' • 18 שאלימוב • 19 פוקין • 20 גורלוקוביץ' • 21 ברושין • 22 אוברוב • מאמן: לובנובסקי | ברית המועצות |
אולכסנדר פיחאליונוק

אולכסנדר אולכסנדרוביץ' פיחאליונוק (באוקראינית: Олександр Олександрович Піхальонок; נולד ב-7 במאי 1997 בדונצק שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דניפרו-1 מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירת מועדונים

פיחאליונוק גדל במחלקת הנוער של שחטאר דונצק. ב-31 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אולקסנדריה במסגרת ליגת העל האוקראינית לעונת 2016/2017. בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 בפברואר 2018 הושאל פיחאליונוק למשך עונה וחצי למריופול מליגת העל האוקראינית. הוא ערך 36 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-2 באוקטובר 2020 הושאל פיחאליונוק למשך עונה אחת לדניפרו-1 מליגת העל האוקראינית. במהלך תקופת ההשאלה ערך 14 הופעות ליגה, ולאחריה חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2022 ערך פיחאליונוק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בניצחון 1-0 על נבחרת אירלנד במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
תארים

אליפות אוקראינה (2): 2016/2017, 2019/2020
הערות שוליים

ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אולכסנדר פיחאליונוק".
בן-ציון צוקרמן

אין תמונה חופשית
בן־ציון צוקרמן (1890 – 1944) היה צייר יהודי ליטאי שנספה בתקופת השואה.
קורות חיים

צוקרמן נולד ליד וילנה שבליטא, בה חי ופעל. הוא למד בבית הספר לאמנות בווילנה, אחר כך נסע לפריז ולמד שם באקדמיה לאמנויות יפות (École des Beaux-Arts). ב-1913 הציג תערוכת יחיד ראשונה בפריז. הוא צייר טיפוסים יהודיים מחיי הרובע היהודי הווילנאי, חצר בית הכנסת ורחובות הרובע עם חיי המסחר בהם
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגורר במוסקבה. אחרי המלחמה שב לווילנה וכעבור שנים אחדות, ב-1923, הגיע לארץ ישראל ופעל בה עד 1927. במהלך שנים אלו הציג תערוכה מיצירותיו בירושלים העתיקה. לאחר מכן שב לאירופה והמשיך לצייר בה, בעיקר נופי טבע ונופים עירוניים, אך ניכרה השפעת שהותו בארץ ישראל, בסצנות אוריינטליות שצייר. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה הרבה צוקרמן להציג בעיקר בערים בעלות קהל יהודי כמו וילנה, ורשה, לבוב וקרקוב.
צוקרמן נמלט מאימת הנאצים ונפטר בסמרקנד באוזבקיסטן שבברית המועצות ב-1944.
לקריאה נוספת

תערוכת האמן בן ציון צוקרמן במגדל דוד, ירושלים: חברת למען ירושלם, תשרי תרפ"ה (קטלוג תערוכה)
הערות שוליים

↑  ביקורת על ציוריו אלו, ראו: ה. ייבין, הקדמה לספרו של חייקל לונסקי, מהגיטו הווילנאי, וילנה תרפ"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515369805171  PLWABN: 9810547843905606  ULAN: 500483967  VIAF: 53151776782918011520   WorldCat (עם VIAF): 53151776782918011520 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בן-ציון צוקרמן".
ברונו ברויאר

| --- | --- |

ברונו ברויאר
 לידה:  4 בפברואר 1893 וילמנסדורף, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  20 במאי 1947 (בגיל 54) אתונה, ממלכת יוון 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1912–1945 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הצנחנים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הצנחנים ה-9
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל ברונו ברויאר (בגרמנית: Bruno Oswald Bräuer; ‏ 4 בפברואר 1893 – 20 במאי 1947), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ברויאר נולד ב-4 בפברואר 1893 בוילמנסדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-155 (פרוסיה המערבית ה-7), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף ברויאר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 באוקטובר 1935 עבר ברויאר ללופטוואפה בדרגת מיור. ב-1 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל אותה שנה הוא מונה למפקד גדוד הצנחנים ה-1 ברגימנט הצנחנים ה-1. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 ביוני אותה שנה מונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-1.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בנורווגיה לחם ברויאר על הרגימנט שבפיקודו, כחלק מדיוויזיית האוויר ה-7, ובמהלך הקרב על בלגיה לחם עם יחידתו בכיבוש מצודת אבן אמאל, ועל פעולותיו הוא קיבל ב-24 במאי 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על כרתים פיקד ברויאר על קבוצת קרב זמנית, ובספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-31 במרץ 1942 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובספטמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד כרתים, וב-1 ביוני 1944 הוא סיים את תפקידו והועלה לדרגת גנרל חיל הצנחנים. ב-2 במרץ 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-9, אולם הודח מתפקידו בשל כישלונו בקרב על גבעות זלו.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נפל ברויאר בשבי הבריטי והוסגר ליוון, שם נשפט על חלקו בגירוש 8,000 יהודי כרתים, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג באתונה ב-20 במאי 1947.
דגל מדינת אורנג' החופשית

| --- | --- |

 סוג הדגל:   עיצוב שהיה בשימוש בעבר, אך כיום לא בשימוש
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1956
 קבלת מעמד רשמי:  23 בפברואר 1857
 הונף לאחרונה:  1902
 מוטיבים עיצוביים:  דגל הולנד בקנטון דגל לבן משובץ בשלושה פסים אופקיים בצבע כתום
דגל מדינת אורנג' החופשית (בהולנדית: Vlag van de Oranje Vrijstaat) עוצב בשנת 1856 ואומץ רשמית ב-23 בפברואר 1857 ביום עצמאותה השלישי של המדינה.
עיצוב

עיצוב דגלה הלאומי של מדינת אורנג' החופשית מייצג את הקשר הלאומי, התרבותי וההיסטורי בין המדינה לבין מדינת האם שלה בעיני מייסדיה - ממלכת הולנד. הדגל כולל שישה פסים אופקיים הצבועים לסירוגין בלבן ובכתום (שלושה פסים כתומים וארבעה לבנים) כאשר בקנטון הדגל משובץ הדגל ההולנדי. הפס הלבן הנמתח במרכז הדגל ההולנדי מקבל את ביטויו בארבעת הפסים הלבנים שבדגל מדינת אורנג' החופשית, ושלושת הפסים הכתומים מייצגים את הצבע הלאומי של הולנד (הצבע הרשמי של בית אוראניה-נאסאו).