stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שדי טוקיו
רקע

שדי טוקיו מתרחשת במציאות חלופית שבה שדים, אשר יכולים לשרוד רק על ידי אכילת בשר אדם, חיים בין בני האדם הרגילים בחשאי, בעודם מסתירים את טבעם האמיתי כדי להתחמק מרדיפה על ידי הרשויות. יחד עם מהירות, חושים, ויכולת בנייה מחדש מואצים, שד ממוצע חזק פי כמה פעמים מאדם רגיל, בעל עור עמיד בפני נשק חודר רגיל. לשדים יש לפחות איבר מיוחד אחד המסוגל לטרוף איברים, אשר נקרא "Kagune", שבו הם יכולים להשתמש כנשק במהלך הלחימה. תכונה ייחודית נוספת של השדים היא שכאשר הם מתרגשים, צבע לובן העין של שתי העיניים שלהם משחיר, והקשתיות שלהם הופכות לאדומות, או שרק עין אחת האלה עוברת את השינוי, במקרה של חצי שד. חצי שד יכול גם להיוולד באופן טבעי כצאצא של שד ובן אנוש, או להיווצר באופן מלאכותי על ידי השתלה של איברי שד בבן אנוש. בשני המקרים, חצי-השד הוא בדרך כלל הרבה יותר חזק מאשר שד טהור. כדי לצוד את השדים קמו מספר ארגונים בחסות הממשלה.
תקציר העלילה

הסיפור עוקב אחר קאנקי קן, סטודנט שבקושי שורד מפגש קטלני עם ריזה קאמישירו, הדייט שלו אשר גילתה את עצמה כשדה, והוא נלקח לבית חולים במצב אנוש. לאחר התאוששות קאנקי מגלה כי עבר ניתוח אשר הפך אותו לחצי שד. זה קרה משום שחלק מאיבריה של ריזה הועברו לתוך הגוף שלו, ועכשיו, כמו שדים רגילים, הוא חייב לצרוך בשר אדם כדי לשרוד. השדים שמנהלים את בית הקפה "Antieku" לוקחים אותו תחת חסותם ומלמדים אותו כיצד להתמודד עם חייו החדשים כחצי שד. חלק מקשייו היום-יומיים כוללים השתלבות בחברת השדים, יחד עם הסתרת זהותו מחברת בני האדם. ולאחר מפגש עם רוצח שמתעלל בו, נותן קנאקי לצד הרצחני שבו לשלוט והופך להרבה יותר חזק.
הדמויות הראשיות

קאנקי קן (Kaneki Ken) - הדמות הראשית בסדרה. סטודנט בן 19 שאוהב לקרוא ספרים ומעדיף להיות לבד. חברו הטוב ביותר הוא הידה, ושניהם לומדים באוניברסיטה "קאמי" שבטוקיו. לאחר דייט קטלני עם ריזה קאמישירו, אישה שפגש בבית הקפה "אנטייקו" אשר אליו היה נוהג ללכת, מתגלה כי ריזה היא שדה שמנסה לאכול את קאנקי. לאחר המפגש עם ריזה, שמסתיים במותה, הוא נלקח לבית חולים במצב אנוש ולאחר התאוששות קאנקי מגלה כי עבר ניתוח להשתלת קרנית הפך אותו לחצי שד. זה קרה משום שהקרנית של ריזה הועברה לתוך הגוף שלו, ועכשיו, כמו שדים רגילים, הוא חייב לצרוך בשר אדם כדי לשרוד. תוך כדי הסתגלות למצבו החדש, הוא פוגש בטוקה, שדה שעובדת בבית הקפה "אנטייקו" שמתגלה כבית קפה לשדים. קאנקי מתחיל לעבוד בבית הקפה, ובאותו הזמן מנסה להתמודד עם חייו החדשים. לאחר שנחטף ועובר התעללות על ידי יקומו יאמורי, קנאקי משלים עם היותו שד, ומקבל אליו את ריזה ואת הצד הרצחני שבו.
ריזה קאמישירו (Riza San) - ריזה קאמישירו היא שדה אוכלת כפייתית, היא יצאה לדייט עם קאנקי קן בכדי לפתות אותו ולאכול אותו אך הדברים השתנו לאחר תאונה שעברו. ריזה סאן מתה ואיבריה הושתלו בקאנקי קן. הצג הרצחני של ריזה נמצא בקאנקי קן.
סוזויה ג'וזו - ילד שעבר התעללות בידי שדה עשירה שקנתה אותו כחית מחמד במכירה פומבית. עד שנמצא בידי סוכן (חוקר) בכיר מהארגון CCG (ארגון לחיסול שדים), ואומץ על ידו. הוא ראה את הפוטנציאל שלו בתור חייל בארגון ה-CCG, עקב מצבו הפסיכולוגיה והדרך בה הוא תופס את החיים, בין היתר בגלל ההתעללות שעבר. סוזויה נחשב לאחד הדמויות המוכרות והאהובות.
טוקה (-צ'אן) קירישימה - חברתו של קאנה קין ומי שעזרה לו להסתגל לחיים החדשים שלו בתור שד.
הערות שוליים

↑  "Madman acquires Tokyo Ghoul - set for simulcast on AnimeLab in July". Anime News Network (הודעה לעיתונות). 14 ביוני 2014. {{cite press release}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 729b9891-683d-41e2-b79b-33139b4004ae  VIAF: 3044161211627540070008   WorldCat (עם VIAF): 3044161211627540070008
אינויאשה

ערך זה עוסק בסדרת מאנגה. אם התכוונתם לשיר, ראו .
| --- | --- |
 
אינויאשה
 סוגה:  הרפתקאות, דרמה, פנטזיה, היסטוריה, רומנטיקה
 יוצר:  רומיקו טקהאשי

 מאנגה
 יוצר:  רומיקו טקהאשי
 מאייר:  רומיקו טקהאשי
 הוצאה:  Shogakukan (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Shonen Sunday
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  13 נובמבר 1996 – 18 יוני 2008
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  56

 אנימה
 אורך פרק:  24 דקות
 במאי:  רומיקו טקהאשי
 אולפני אנימציה:  סאן רייז
 רשת שידור:  Nippon TV (יפן)   Adult Swim (ארצות הברית)   ערוץ הילדים (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  16 באוקטובר 2000 – 13 בספטמבר 2004
 מספר העונות:  7
 מספר הפרקים:  167

 אנימה: אינויאשה: המערכה האחרונה
 אורך פרק:  24 דקות
 במאי:  רומיקו טקהאשי
 אולפני אנימציה:  סאן רייז
 רשת שידור:  Nippon TV (יפן)   Adult Swim (ארצות הברית)
 תקופת שידור מקורית:  3 באוקטובר 2009 – 29 במרץ 2010
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  26

 סרטים
 Inuyasha THE MOVIE: Affections Touching Across Time  Inuyasha THE MOVIE: The Castle Beyond the Looking Glass  Inuyasha THE MOVIE: Swords of an Honorable Ruler  Inuyasha THE MOVIE: Fire on the Mystic Island
אינויאשה (ביפנית: 犬夜叉; "אינו" – כלב ו"יאשה" – שֶׁד) היא סדרת מאנגה שנוצרה על ידי רומיקו טקהאשי אשר פורסמה ביפן במגזין היפני "Weekly Shōnen Sunday" בין 13 בנובמבר 1996 עד 18 ביוני 2008. עלילת הסדרה מתמקדת בחצי שד, בתלמידת תיכון, בנזיר תאוותן, בשד שועל ובמחסלת שדים, אשר חוברים יחדיו במהלך תקופת הסנגוקו ומנסים לאתר את כל רסיסי תכשיט ארבע הנשמות על מנת למנוע מהם להגיע לידי נבלי הסדרה. בפרט עוסקת הסדרה בדמותו של הנבל הראשי נאראקו.
בעקבות הצלחת סדרת המאנגה, הופקה סדרת אנימה אשר התבססה על עלילת המאנגה. הסדרה שודרה מה-16 באוקטובר 2000 עד ה-13 בספטמבר 2004 ברשת הטלוויזיה היפנית Yomiuri TV והכילה 167 פרקים. בישראל, שודרה הסדרה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 בערוץ הילדים, בגרסה היפנית המקורית, עם כתוביות בעברית וללא צנזור תכנים פרובוקטיביים.
מלבד סדרת האנימה, הופקו גם ארבעה סרטי קולנוע באורך מלא וסרט OVA (סרט קצר אשר יצא ישירות ל-DVD). כמו כן, לאורך השנים הופקו גם משחקי וידאו שונים לסדרה.
צוות הסדרה כולל שמות כמו מאסאמי האטה, המוכר בזכות עבודות כמו הפעמון של צ'ירין, וסוסומו נישיזאווה, הבמאי של היקארו נו גו.
הסדרה המקורית הסתיימה. לאחר שידור האנימה המקורית, הופק המשך לאנימה הנקרא "InuYasha: The Final Act", המבוסס על המשך המאנגה מכרך 56 עד 66.
כלי נשק בולטים בסדרה

טסאיגה – חרבו של אינויאשה שהייתה עשויה בהתחלה מניב אביו של אינויאשה, ולאחר שהיא נשברה- מניבו של אינויאשה עצמו. חזקה מאוד, בעלת יכולת שינוי צורה לניב ענקי.
יכולותיה:
שחרור גל אנרגיה צהוב. שם- צלקת הרוח.
החזרת מתקפת יריב שדי אל התוקף. שם- גל הרתעה.
שבירת מחסומים רוחניים. שם- טסאיגה האדומה.
ירי של רסיסי יהלום גדולים (חודר כל מגן). שם- קונגוסוא (מטח אדמנטים).
לקיחת אנרגיה שדית מיריבים או מכלי נשקם (חותך מערבולת שדית). שם- טסאיגה קשקש הדרקון.
יצירת חורים שחורים בצורת להבים. שם- מאדו זאנגטסווה.
באקסאיגה – חרבו של סשומארו, נוצרה מגופו, חזקה במידה מדהימה.
יכולותיה:
שחרורים של גלי אנרגיה אדירים
לא ניתן לרפא פגיעה מהחרב
הפגיעה מתפשטת גם לחלקים לא פגועים
טנסאיגה – חרבו של סשומארו, ירושה מאביו.
יכולותיה:
ריפוי מתים
פגיעה ברוחות
טוקיג'ין – חרבו של סשומארו. הייתה בעלת עוצמה רבה וירתה גלי כוח כחולים עוצמתיים. הושמדה בידי מוריאמרו.
היראיקוטסו – בומרנג ענק ששייך לסאנגו. עשוי מחתיכות של שדים מתים. ברוב הסדרה לא הפגין יכולת מיוחדת, אך לפתע קיבל יכולת לשבור אנרגיה שדית.
המניפה של קאגורה – הייתה מסוגלת לירות להבי אנרגיה, לשלוט בגופות וליצור רוחות סופה חזקות. הושלכה לאגם בידי קאנה לאחר מותה של קאגורה (לא ברור אם היכולות היו של קאגורה או של המניפה, אבל היא השתמשה בה ביצירתן).
חרב הנחש של ג'אקוטסו – חרב חזקה המורכבת מעשרות להבים שיכולים להיפתח לשרשרת של להבים מחוברים שעפים לכיוון שרוצה ג'אקוטסו (יכולים להסתובב באוויר תוך כדי תעופה).
באנריו – חרב ענקית וחזקה שהחזיק באנקוטסו. כאשר הכניסו בה ובבאנקוטסו רסיסים מהאבן הקדושה הפכה לחזקה מאוד. לא ברור מה היכולות המדויקות, אבל היא:
ירתה גל אנרגיה ורוד בשם פטיש דרקון (שקול לעוצמה של צלקת הרוח)
גשם של ברקים
פיצוצים עוצמתיים בשם הדף של חום. לאחר שבאנקוטסו ערף איתה 1,000 ראשים של שדים הפכה לעוצמתית במידה אדירה וירתה כדורי פיצוץ לוהטים בעוצמה אדירה. הושמדה בידי אינויאשה.
הסבר על המעברים בזמן

במהלך הסדרה מתבצעים די הרבה מעברים בזמן בין תקופת הסנגוקו, התקופה בה חי אינויאשה ובה מתרחשת מרבית העלילה, לבין התקופה המודרנית, בה חיה קגומה עם משפחתה וחבריה.
במהלך תקופת הסנגוקו של יפן העתיקה, קיקיו הגוססת מתה מפצעיה לאחר שיורה חץ המשתפד בחזהו של אינויאשה, מרתקת אותו לעץ הזמן ומשאירה אותו במצב של שינה נצחית ומכושפת. גופתה נשרפת ביחד עם אבן ארבע הנשמות, לפי בקשתה. 50 שנה מאוחר יותר, הבאר (שקיימת גם בתקופה העתיקה וגם בתקופה המודרנית, ומשמשת כשער בין התקופות מכיוון שנבנתה מענפים של עץ הזמן) מביאה את קגומה, גלגול נשמתה של קיקיו מהמאה ה-21, מהעתיד לתקופת הסנגוקו. בתקופה זו עברו 50 שנה, כולם הזדקנו, אך לא קרה שום דבר משמעותי.
כאשר קגומה או אינויאשה עוברים דרך הבאר, הזמן בשתי התקופות ממשיך לזרום כרגיל, כלומר, אם קגומה מבלה שבוע ימים בתקופת הסנגוקו, באותו זמן עובר שבוע גם בביתה בתקופה המודרנית ולהפך. יש לשים לב היטב שהתמונה אינה נכונה לגבי המעברים בזמן.
יש עם זאת לציין שקגומה חוזרת 450 שנה אחורה בזמן לתקופתו של אינויאשה, ומוציאה מליבו את החץ המשופד בחזהו, החץ שקיקיו ירתה עליו. אינויאשה מתחיל להתפרע, הורג את שדת מרבה הרגליים ולקראת הסוף אומר ומכריח את קגומה לתת לה את הפנינה.
יאשהימה: הנסיכה השדה למחצה

ב-9 במאי 2020, הוכרזה סדרת המשך לאינויאשה הנקראת: יאשהימה: השדה למחצה (מיפנית: 半妖の夜叉姫). האנימה מגוללת את סיפורה של טואווה היגוראשי, בתו של סשומארו, שהופרדה בילדותה מאחותה התאומה סטסונה בעקבות שרפה ביער בעידן הפיאודלי ובעודה מחפשת אותה, מגלה טואווה את המנהרה המקשרת בין העידן הפיאודלי למודרני ובכך מגיעה לעידן המודרני ופוגשת את אחיה של קאגומה, סוטה, המגדל אותה ביחד עם ביתו מיי.
עשר שנים לאחר מכן, המנהרה המקשרת בין התקופות נפתחת בשנית וטואווה מתאחדת עם אחותה, שעובדת עם קוהאקו כמחסלת שדים ועם מורוהא, ביתם של אינויאשה וקאגומה. מהר מאוד מגלה טואווה כי אחותה איבדה את הזכרונות לגביה וכתוצאה מכך, השלוש יוצאות למסע במטרה לשחזר את זכרונותיה של סטסונה כשבמקביל הן לומדות את כוחן של האבנים בעיניהן.
הסדרה החלה את שידוריה ביפן ב-3 באוקטובר 2020 ונכון ל-21 בדצמבר 2020, הסדרה מכילה 24 פרקים.
הערות שוליים

↑  犬夜叉：続編「半妖の夜叉姫」制作 殺生丸と犬夜叉の娘たちの活躍描く テレビアニメが2020年秋放送, MANTANWEB（まんたんウェブ） (ב־)
↑  VIZ Blog / Announcing Yashahime: Princess Half-Demon!, www.viz.com (באנגלית אמריקאית)
בובי (מאנגה)

| --- | --- |
 
בובי הכלב
 סוגה:  קומדיה

 מאנגה
 מאייר:  טרי יאמאמוטו
 הוצאה:  Shogakukan
 התפרסם לראשונה במגזין:  Big Comic Superior
 קהל יעד:  סיינן
 תקופת הפרסום המקורית:  מאי 1992 – נובמבר 1999
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  11

 אנימה
 אורך פרק:  25 דק'
 אולפני אנימציה:  ניפון אולפני אנימציה
 רשת שידור:  יפן Yomiuri TV   ישראל חינוכית
 תקופת שידור מקורית:  14 באוקטובר 1993 – 22 בספטמבר 1994
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  40
בובי (ביפנית: 犬ボビー) היא סדרת אנימה יפנית בת 40 פרקים. הסדרה מבוססת על מאנגה שפרסומה החל בשנת 1992. בשנת 1994 הוצאה גם משחק וידאו בנושא.
בישראל שודרה הסדרה בחינוכית בשנות ה-90 בדיבוב לערבית עם כתוביות בעברית.
תקציר העלילה

בובי הוא כלב בול טרייר חביב אשר מאומץ על ידי משפחתה של תלמידת כיתה ג' סיאקה אשר שייכת למשפחת יאקוזה. במהלך הסרט הם עוברים הרפתקות שונות.
מדיה > מאנגה

סדרת המאנגה נכתבה ואוירה על ידי טרי יאמאמוטו, והיא פורסמה במקור במגזין המאנגה Big Comic Superior ממאי 1992 ועד נובמבר 1999. בין ה-30 במרץ 1993 ל-30 במרץ 2000 פורסמו הסיפורים השונים בסדרה ב-11 כרכים.
מדיה > אנימה

עיבוד האנימה של הסדרה שודר במקור ביפן בערוץ TV Asahi מ-14 באוקטובר 1993 עד 22 בספטמבר 1994.
מדיה > משחק וידאו

משחק וידאו בזיכיון פותח על ידי חברת Takara והוא יצא לשווקים ב-28 באפריל 1994 לקונסולת המשחקים סופר נינטנדו.
הערות שוליים

↑  "Bow". Nippon Animation. אורכב מ-המקור ב-29 במאי 2004. נבדק ב-13 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bow by Terry Yamamoto". Mangajin. Mangajin, Inc. (65): 69. 1997.
↑  Yamamoto, Terry (15 בנובמבר 1999). あなたとともに・・・ [Together with You]. Big Comic Superior. Bow (ביפנית). Shogakukan (23). אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  バウ 11件中1～11件. s-book.com (ביפנית). Shogakukan. אורכב מ-המקור ב-4 בספטמבר 2003. נבדק ב-13 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clements, Jonathan; McCarthy, Helen (2012). The Anime Encyclopedia. Stone Bridge Press. p. 422. ISBN 9781611725155. נבדק ב-11 בנובמבר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  平成イヌ物語 バウ. Media Arts Database (ביפנית). Agency for Cultural Affairs. 13 באפריל 2022. אורכב מ-המקור ב-13 באפריל 2022. נבדק ב-13 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  平成イヌ物語バウ～ポップンスマッシュ!!. Media Arts Database (ביפנית). Agency for Cultural Affairs. ארכיון מ-4 באוקטובר 2023. נבדק ב-4 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות

הקשת של נח, מאת הצייר האוסטרי יוסף אנטון קוך, 1803
בלעם ואתונו, מאת רמברנדט, 1626
הציור "משה והלוחות" של רמברנדט, 1659
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות הם עשרה עצמים שעל פי חז"ל במשנה נבראו ברגע האחרון של סיום בריאת העולם, בערב שבת בראשית קודם שנשלמה הבריאה. בכל אחד מהעשרה יש משהו נסי. המסורות היהודית נחלקת בשאלת זהותם של עשרת הדברים.
על פי הנאמר במסכת אבות:
עשרה דברים נבראו בערב שבת בין השמשות, ואלו הן: פי הארץ, ופי הבאר, ופי האתון, והקשת, והמן, והמטה, והשמיר, והכתב, והמכתב, והלוחות. ויש אומרים, אף המזיקין, וקבורתו של משה, ואילו של אברהם אבינו. ויש אומרים, אף צבת בצבת עשויה.
פירוש עשרת הדברים

לפרשנותו של רבי עובדיה ברטנורה, עשרת הדברים הם:
"פי הארץ" - לבלוע קורח ועדתו.
"פי הבאר" - בארה של מרים שהייתה הולכת עם ישראל במדבר בכל המסעות. ויש אומרים שפתחה פיה ואמרה שירה שנאמר "עלי באר ענו לה".
"פי האתון" - בין השמשות נגזר על אתונו של בלעם שתדבר עם בלעם.
"והקשת" - לאות ברית שלא יהיה עוד מבול.
"המן" - שירד לישראל ארבעים שנה במדבר.
"והמטה" - שנעשה בו האותות ושל סנפרינון (אבן ספיר) היה.
"והשמיר" - בעל חיים אגדי המוזכר בתלמוד ובספרות האגדה היהודית, בעל יכולת לבקע כל חומר שאיתו הוא בא במגע.
"והכתב" - צורת האותיות שהיו חקוקות בלוחות.
"והמכתב" - שהיו נקראים מכל הארבעה צדדים.
"והלוחות" - לוחות הברית
באותה משנה מוזכרים גם המזיקים, קבורת משה וקבורת אברהם, והצבת הראשונה.
בתלמוד הבבלי ישנה מסורת שונה מן המשנה שלעיל לאותם עשרה דברים שנבראו בערב שבת:
תנו רבנן עשרה דברים נבראו בערב שבת בין השמשות ואלו הן: באר ומן וקשת, הכתב והמכתב והלוחות, קברו של משה ומערה שעמד בה משה ואליהו, פתיחת פי האתון ופתיחת פי הארץ לבלוע את הרשעים ויש אומרים אף מקלו של אהרן שקדיה ופרחיה ויש אומרים אף המזיקין ויש אומרים אף בגדו של אדם הראשון.
הסברים ופרשנות

ריה"ל בספרו "הכוזרי" טען כי מאמר זה מנסה לתאם בין חכמת הטבע לבין אמונת התורה בכך "שגם שנויי הנוהג מקורם בטבע, כי כך הותנה עליהם ברצון הקדמון, וכך הוסכם עליהם מששת ימי בראשית".
באופן דומה כתב הרמב"ם בפירוש המשניות, שכל הנסים טבעם הושם כבר בבריאה או בסופה כמו אלו העשרה או בימי הבריאה עצמה כמו קריעת ים סוף ביום השני שבו נחלקו המים, ועמידת השמש ליהושע ביום הרביעי שבו נבראה השמש.
ובדומה גם לפי רבנו בחיי, מאמר זה של חז"ל בא לתמוך בדעה כי מששת ימי בראשית אין שום שינוי בבריאה, וכל הנסים והנפלאות שנעשו לאחר מכן כבר הושמו בטבע העולם ולכן אין בדבר יציאה מגדר הטבע.
המהר"ל מפראג הסביר את מהות המאמר בכך שהזמן שבין השמשות, שאינו יום ואינו לילה, הוא זמן גבולי ומיוחד שאינו חולין כששת ימי הבריאה ואיננו קדוש כמו השבת, ולכן מצד קישורו וקרבתו לששת ימי הבריאה, ראויים עדיין להברא בו חפצים גשמיים, אך בשל הקרבה ליום השבת הם ראוים להיות כאלו שיוצאים מגדר הטבע ובעלי קדושה. את מספרם הוא מסביר בכך שכל דבר שבקדושה ראוי לו המספר עשרה כמו המאמרות שנברא בהן העולם ועשרת הדיברות ומניין.
תלמידו יום-טוב ליפמן הלר בעל "התוספות יום טוב" מסביר מדוע דווקא עשרה חפצים אלו נבראו, לפי קשרם לעשרה מאמרות שנברא בהם העולם.
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק כ"א, פסוק י"ז
↑  ספר הכוזרי מאמר שלישי אות סא - עד
↑  מסכת אבות פרק ה משנה ו
↑  רבנו בחיי על שמות פרק יד פסוק כז
↑  ספר דרך החיים פרק ה' משנה ו', ובדומה כתב הרב שלמה אלישיב בספר שערי הלשם חלק א - סימן כ - מענייני שבת, מועד וחודש - תוספת שבת
↑  תוספות יום טוב על מסכת אבות פרק ה משנה ו
הילדגרד מבינגן

| --- | --- |

 לידה:  1098 האימפריה הרומית הקדושה ברמרסהיים, נסיכות הבוחר מפפאלץ, האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  17 בספטמבר 1179 (בגיל 81 בערך) האימפריה הרומית הקדושה בינגן, נסיכות הבוחר מפפאלץ, האימפריה הרומית הקדושה
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה האנגליקנית, הכנסיות הלותרניות
 תארים:  דוקטור של הכנסייה
 קאנוניזציה:  10 במאי 2012, בוותיקן על ידי בנדיקטוס השישה עשר
 חג:  17 בספטמבר,
הילדגרד מבינגן (בגרמנית: Hildegard von Bingen;‏ 1098 – 17 בספטמבר 1179) היא אחת הדמויות היצירתיות ורבות הפנים של ימי הביניים. הייתה אם מנזר, מלחינה, משוררת, רופאה, מחזאית, סופרת, ומיסטיקנית גרמנייה. ידועה גם כ"הילדגרד הקדושה" וכ"סיבּילה של הריין".
קורות חיים > ילדות

הילדגרד נולדה למשפחת אצילים בשנת 1098, ככל הנראה בברמרסהיים (אנ'). מגיל צעיר התנסתה בחזיונות, וייתכן שתופעה זו שכנעה את הוריה להקדיש את חייה למנזר. בוויטה (הגיוגרפיה) שלה מתארת הילדגרד במעורפל כי היא נמסרה לאורח חיים רוחני בהיותה בת שמונה. אולם הוויטה של יוטה משפונהיים (Jutta von Sponheim) (נולדה ב-1091 והייתה מבוגרת במעט מהילדגרד), אף היא ממעמד האצולה, שהתגלתה והתפרסמה בין השנים 1991–1992[דרוש מקור], מאירה פרטים חדשים על ילדותה של הילדגרד. על פי הגילוי החדש, משתמע כי הילדגרד הופקדה בידי משפחתה של יוטה באחוזתם בשפונהיים (אנ'). היא ויוטה היו תחת השגחתה של יוטה משפונהיים, אלמנה אצילה ואדוקה, שהייתה המורה הרוחנית והדתית שלהן[דרושה הבהרה]. שתיהן יחד נכנסו למנזר שש שנים מאוחר יותר, בשנת 1112, בעת שהילדגרד הייתה בת ארבע-עשרה, גיל הנחשב בזמנה לבוגר, לאחר שכבר צברה בתור ילדה חוויות רבות שכנראה השפיעו על חייה הבוגרים.
קורות חיים > נזירות

יוטה, הילדגרד ואולי שתי בנות נוספות הצטרפו תחילה למנזר הגברים הבנדיקטיני דיסיבודנברג (אנ') והיו הגרעין של קהילת הנשים במנזר, אשר גדלה במהלך השנים. ככל הנראה יוטה הסכימה לקבל על עצמה את תפקיד הנזירה הראשית במקום והמוניטין שלה משכו למנזר צליינים רבים אשר חפצו לשמוע את עצתה. הקרבה ליוטה אפשרה להילדגרד לראות ממקור ראשון כיצד נזירה יוצאת דופן, מוכשרת ואנרגטית מבצעת את תפקידה. בוויטה שלה הילדגרד מתלוננת על השכלתה הדלה של יוטה. היא כותבת כי היא למדה מיוטה רק את שירת התהילים ואת הבסיס לדת ולחיי מוסר. עם זאת הילדגרד וודאי ידעה לטינית ברמה מספקת כדי לפחות לקרוא באופן נרחב אם לא לכתוב ברהיטות למדנית. יוטה אף לימדה את תלמידתה כיצד לשיר, לבצע את מטלותיה כנזירת מקהלה ולנגן בנבל דוד בעל עשרה מיתרים. ייתכן גם שהילדגרד רכשה חלק מהשכלתה מקריאת ספרים בספרייה של המנזר. בוויטה של יוטה נאמר עליה כי היא הרבתה בצומות, מנהג סגפנות שנחשב לבעל הערך הרב ביותר. גישתה של הילדגרד לתזונה תאמה יותר את ההבנה המודרנית הרפואית והדגישה מתינות על סגפנות.
הן הוויטה של הילדגרד והן הוויטה של יוטה מאשרות כי הילדגרד המשיכה לקבל חזיונות תחת חסותה של יוטה, אך היא פחדה לספר עליהם וניסתה להסתירם. למרות ניסיונה יוטה שמה לב לתכונה מיוחדת זו של תלמידתה וסיפרה אודותיה לאחד הנזירים, סביר כי הכוונה לוולמר (אנ'), שהפך בהמשך לידידה הקרוב, מזכירה ואיש סודה של הילדגרד. ככל הנראה שבפניו היא אף השמיעה את ווידוייה. בשנת 1136 יוטה נפטרה, כאשר הילדגרד הייתה בת שלושים-ושמונה. לאחר מותה של יוטה הילדגרד נבחרה לתפקיד מגיסטרה (magistra) במקום מורתה.
קורות חיים > אם מנזר וכותבת

הילדגרד נרתעה לכתוב את חזיונותיה, דבר שלטענתה גרם לה למחלות רבות. בתחילת שנות הארבעים לחייה, על פי עדותה של הילדגרד, היא חוותה התגלות שגרמה לה לכאבים עזים, בה לראשונה אלוהים מצווה עליה לכתוב את חזיונותיה. עידודו של מקורבה וולמר והתמיכה הזהירה של קונו (Kuno), ראש המנזר, אפשרו לה לבסוף להתגבר על פחדיה ולהתחיל במשימה. הילדגרד איגדה את חזיונותיה בספר סקיוויאס (Scivias), בעזרת וולמר. וולמר אשר יידע את קונו על החזיונות הוביל בסופו של דבר להכרה בהילדגרד כחוזה ונביאה. האחרון העביר את הדיווח הלאה עד אשר נודע לאפיפיור אאוגניוס השלישי (Pope Eugene III) שהחליט לחקור את הסוגיה בעצמו והכיר באותנטיות חזיונותיה של הילדגרד. בוועידה הכנסייתית שהתקיימה בין 8–1147 האפיפיור דיבר בטובתה של הילדגרד ועודדה להמשיך לכתוב את נבואותיה. ועידה זו הובילה לפרסומה של הילדגרד ושל קהילתה במנזר דיסיבודנברג ברחבי אירופה.
בשנה השתים עשרה למותה של יוטה קהילת הנשים של דיסיבודנברג מנתה בין עשר לעשרים נשים, אשר הביאו עמן תרומות נכבדות, וכן מספר הצליינים הכפיל את עצמו. עבור קונו ומנזרו הנזירה המהוללת הייתה נכס חומרי ורוחני כאחד. אולם התלות בקהילה הגברית החלה להטריד את הילדגרד. תנאי המחיה של הנזירות היו צפופים ביותר, בעוד עושרן נשאר לחלוטין תחת שליטתו של ראש המנזר. במהלך שנת 1148 הילדגרד קיבלה התגלות חדשה שהורתה לה ולנזירותיה לעבור לבית משלהן, אבל חיזיון זה לא התקבל בשמחה. קונו לא אפשר להן לעזוב, מה שגרם להילדגרד לחלות באופן חמור. הילדגרד נהייתה משותקת ולא יכלה לקום ממיטתה עד שקונו ויתר ואפשר לה לעזוב. בשנת 1150 הילדגרד ונזירותיה עברו לביתן החדש ברופרטסברג (Rupertsberg). חרף הקשיים הרבים שנתלוו למעבר, המנזר גדל בהתמדה.
הילדגרד המשיכה להיות פעילה, למרות גילה המתקדם ומחלות שריתקו אותה למיטה. היא יצאה למסעות דרשה, כולל לקהל של אנשים ללא תפקיד בכנסייה. בכך היה מעשה חתרני. דרשות בכלל, ולקהל פומבי בפרט, נעשו בתקופה רק על ידי גברים. בנוסף, בשנים אלו הילדגרד המשיכה לכתוב יצירות תאולוגיות ושאפתניות. בשנת 1165 מספר הנזירות ברופרטסברג גדל באופן כה משמעותי שהילדגרד הקימה מנזר בת באיבינגן (Eibingen). בוויטה שלה כתוב כי הילדגרד בת השמונים ואחת התעייפה מהחיים הנוכחיים, היא חזתה את מותה הקרב וסיפרה על כך לנזירותיה. בשנת 1179 הילדגרד נפטרה.
יצירות > ספרים תאולוגיים > דע את הדרך (Scivias)

עבודתה העיקרית והראשונה של הילדגרד הסקיוויאס (Scivias), שניתן לתרגמה כ'דע את הדרך', נכתבה על פני תקופה של כעשר שנים והיא יצירתה הנפוצה והמפורסמת ביותר. ביצירה הילדגרד פורשת את חזיונותיה ומציירת אוסף של התגלויות אלוהיות. ניתן לקרוא את הספר כתאולוגיה נוצרית, הכוללת חומר אתי, פרשנות מקראית, היסטוריה קדושה וקוסמולוגיה, תוך שילוב שיחות על השילוש הקדוש והגאולה בעזרת ישו. היצירה מורכבת משלושה ספרים, המבוססים על עשרים ושישה חזיונותיה של הילדגרד. הילדגרד קיבלה את חזיונותיה כשהייתה ערה וצלולה, ולא באקסטזה או בחלום. באחד ממכתביה היא מסבירה כי היא ראתה את החזיונות מתוך נשמתה. מתחילת המאה ה-20 הועלתה סברה בידי מספר חוקרים אשר ייחסה את חזיונותיה של הילדגרד למיגרנות.
יצירות > ספרים תאולוגיים > ספר יתרונות החיים (Liber vita meritorum)

היצירה העיקרית השנייה של הילדגרד, 'ספר יתרונות החיים', נכתבה בין השנים 63–1158. הספר כתוב כדיאלוג בין המידות הטובות למידות הרעות, ועוסק בעיקר במאבקו של האדם בין תשוקותיו לבין רצונו לכבד את ערכי המוסר הנוצריים.
יצירות > ספרים תאולוגיים > ספר המלאכות האלוהיות (Liber divinorum operum)

ניתן לתרגם את יצירתה התאולוגית השלישית של הילדגרד כ'ספר המלאכות האלוהיות', והיא נחשבת לשאפתנית מכולן. היצירה מורכבת משלושה חלקים ועשרה חזיונות המתארים את ההיסטוריה של הגאולה מבראשית ועד חזון אחרית הימים והיא מציעה תאוריה קוסמולוגית מפורטת.
מכתבים

הילדגרד הייתה מתכתבת נלהבת. קיימות כארבע מאות אגרות בלטינית בהן הילדגרד התכתבה עם קיסרים, אפיפיורים, ארכיבישופים, נזירים, נזירות ואחרים מכל רחבי אירופה, בעיקר על עניינים דתיים. התכתבויותיה עם נשים או בנוגע לנשים לעיתים מאפשרות ללמוד על עניינים אישיים יותר מאשר על עניינים רוחניים.
רפואה

בין השנים 58–1152, הילדגרד כתבה שתי עבודות מדעיות חשובות. ספרה הראשון, Physica, בעל תשעה כרכים, מכיל כמעט אלף ערכים בהם היא חוקרת בוטניקה, זואולוגיה, אבנים, מתכות ויסודות ומתארת את התכונות הפיזיולוגיות והרפואיות המצויות בהם. מעניין לראות כי הפרקטיקה והתאוריה המודרנית לעיתים מאששות את חוות הדעת התזונתית של הילדגרד, וכי התאוריות והתרופות שהיא מציעה דומים ומזכירים את תורת ההומאופתיה היום. למשל, הילדגרד מהללת את המרכיבים המשככים והמרפאים של צמחי הקלנדולה, הקמומיל והאלוורה.
בספרה השני, "סיבות ותרופות" (Causae et Curae), הילדגרד בוחנת את סיבות המחלות והתרופות נגדן. במנזר דיסיבודנברג השקט היו להילדגרד הזדמנויות רבות לבחון את החיים האנושיים והטבע שסביבה. עיקר הטיפולים המוצעים בספר הם בעזרת צמחים, אם כי יש אף שימוש בחיות.
מוזיקה

המוזיקה של הילדגרד היא זו שגרמה לה להפוך לדמות מפורסמת בימינו. נשים כמעט ולא נוכחות בתולדות המוזיקה עד שנות המאה העשרים המאוחרות, אלא שעתה אנו יודעים כי עוד בימי הביניים לנזירות הייתה אפשרות לשיר, להופיע, לארגן ולהלחין מוזיקה. הילדגרד היא המלחינה הראשונה בעלת השם אשר ידועה לנו ולכן יצירותיה ששרדו מהוות עדות נדירה וחשובה.
באחד ממכתביה הילדגרד מעידה כי היא יוצרת מוזיקה על מנת להלל את האלוהים. הדבר בא לידי ביטוי בדגש הרב שהילדגרד שמה על שירה בתוך הקהילה הנזירית אשר מייחד אותה בהיסטוריה של המוזיקה המערבית. אין עוד מלחין מהמאה ה-12 אשר הותיר אוסף כה רחב ומגוון של יצירות אשר ניתן ליחסן אליו בוודאות. יצירותיה המרכזיות ששרדו הן מחזה המעלות הטובות (Ordo Virtutum) ושבעים ושבעה שירים, שנכתבו בין השנים 1150-1140.
מחזה המעלות הטובות הולחן בשנת 1150, הוא אחד ממחזות המוסר העתיקים ביותר שמצויים בידינו. הוא מכיל שמונים ושתיים מלודיות, וחלקו מציג את היחידה האחרונה בספר החזיונות שלה סקיוויאס (Scivias). התווים של היצירה כתובים באופן מפורט, אולם הכלים המלווים אותה אינם מצוינים. המחזה מציג את נפש האדם, הכלואה בין כוחותיהם המנוגדים של המידות הטובות והשטן. מחזה המוסר של הילדגרד הוא יוצא דופן לתקופתו. בניגוד לדרמה הליטורגית, הוא לא בא כתוספת למיסה או לטקסים אחרים, אלא הוא מחזה לטיני שבא בפני עצמו, כבידור חינוכי לקהילת הנזירות של הילדגרד אשר ככל כנראה העלו אותו בעצמן פעמים רבות.
השפה והאלפבית הסודיים

בשנת 1153 הילדגרד כתבה אל האפיפיור אנסטסיוס. מכתב זה מכיל את אחד האזכורים הישירים המעטים של הילדגרד בנוגע לשפה ולאלפבית הסודיים שלה, לינגוואה איגנוטה (Lingua ignota) וליטראה איגנוטאה (Litterae ignotae), שנכתבו בין השנים 60–1150 ועדיין מהווים חידה עבור חוקרים. אף אחד עוד לא הצליח להסביר באופן שמניח את הדעת מדוע הילדגרד הרגישה צורך להמציא קוד מסתורי משלה, או לאמת אם נזירותיה או מישהו אחר חלק עמה את סודה.