ברזילאים
מוצאם של הברזילאים

הברזילאים כיום הם צאצאים של: מתיישבים פורטוגזים, של קבוצות מהגרים פוסט-קולוניאליות, של אפריקאים משועבדים ושל שבטי הילידים בברזיל. גלי ההגירה ההיסטוריים העיקריים לברזיל התרחשו משנות ה-20 עד שנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר רוב המתיישבים היו פורטוגלים, איטלקים, גרמנים וספרדים, עם מיעוטים משמעותיים של יפנים, פולנים, אוקראינים וערבים מזרח תיכוניים.
התושבים הראשונים של מה שתהפוך למדינת ברזיל היו אנשים שהגיעו מאזור אסיה וחצו את מצר ברינג, משם עברו לסיביר וליבשת אמריקה, בהתחלה לצפונה (היכן שאלסקה של היום) ובהמשך לדרומה. ישנן אינדיקציות לנוכחותם של עמים ילידים בטריטוריה הברזילאית הנוכחית החל משנת 16,000 לפנה"ס בלגוה סנטה, משנת 14,200 לפנה"ס בריו קלארו ומ-12,770 לפנה"ס באיביקווי (ריו גראנדה דו סול). ההערכות של מספר הילידים שחיו בברזיל של ימינו, נכון לשנת 1500 אז הגיע האדם הלבן, נעות בין 1 ל-5 מיליון. השבטים הילידים התחלקו לשתי משפחות שפות עיקריות: מאקרו-ג'ה (אנ') ושפות טופי. עם הגעתם של הפורטוגזים לברזיל של היום, בשנת 1500, נספה חלק ניכר מהאוכלוסייה הילידית, בעיקר עקב זיהום במחלות אירו-אסייתיות שלא הייתה לילידים חסינות ביולוגית אליהן כגון אבעבועות שחורות, חצבת, קדחת צהובה או שפעת. למרות זאת, למיליוני ברזילאים החיים כיום יש מוצא ילידי. אחת הסיבות היא כי בהיסטוריה הברזילאית, הנוהג של "קונהדיסמו" היה נפוץ מאוד. היה זה מנהג ילידי עתיק יומין של שילוב זרים בקהילה שלהם, באמצעות מסירת בנות לנשים. בעקבות המנהג הזה, מתיישבים פורטוגלים רבים ניהלו קשרים עם נשים ילידות, שצאצאיהן מהווים כיום חלק גדול מהאוכלוסייה הברזילאית.
מוצאם האירופי של הברזילאים הוא בעיקר פורטוגזי. בין 1500 ל-1822, ברזיל הייתה מושבה פורטוגזית ומספר הפורטוגזים שהיגרו לברזיל, בתקופה זו, מוערך בין 500,000 ל-700,000. באותה תקופה, ברזיל הייתה יצרנית הסוכר הגדולה בעולם, וצמיחה כלכלית זו משכה מהגרים פורטוגזים רבים. עם זאת, במאה ה-18 הגיע המספר הגדול ביותר של פורטוגלים לברזיל הקולוניאלית. לפי הערכות של מפקד האוכלוסין הברזיאלאי היגרו 600,000 פורטוגלים לברזיל, בין השנים 1701 ל-1760. בהתחשב בעובדה שבפורטוגל היו אז רק 2 מיליון תושבים בשנת 1700, מדובר היה על הגירה המונית. הסיבה להגירה המונית זו נעוצה בגילוי הזהב במינאס ז'ראיס, שהוביל לתקופה של שגשוג כלכלי לא רק באזור מינאס ז'ראיס, אלא גם באזור החוף הברזילאי.
כתוצאה מסחר העבדים האטלנטי, מאמצע המאה ה-16 ועד 1855, הובאו לברזיל כ-5 מיליון עבדים אפריקאים. 40% מכלל העבדים שהובאו ליבשת אמריקה נחתו בברזיל. אבותיהם האפריקאים של הברזילאים הובאו בעיקר ממערב-מרכז אפריקה. מתוך כלל העבדים, הובאו מאזור זה 3,396,910. האזור נודע בעבר כקונגו אנגולה, המקביל בערך לשטחים של אנגולה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וגבון של ימינו. האזור השני בחשיבותו היה מפרץ בנין, ממנו הגיעו 877,033 אפריקאים. אזור זה מתאים לדרום מזרח גאנה, טוגו, בנין ודרום מערב ניגריה של ימינו.
כשברזיל הייתה מושבה פורטוגזית, מספר האפריקאים שנכנסו לברזיל היה גדול בהרבה מזה של האירופים. לפי ההיסטוריונים ג'יימס הורן ופיליפ ד' מורגן, בין השנים 1500 ל-1820, 605,000 פורטוגלים היגרו לברזיל, לעומת 3.2 מיליון אפריקאים שהובאו, מספר גדול פי 5. עם זאת, אין זה אומר שלאורך זמן האוכלוסייה ממוצא אפריקאי נותרה גדולה מזו שממוצא פורטוגלי, בהתחשב בהבדלים בשיעור הילודה. בנוסף, שיעור התמותה היה גבוה בהרבה בקרב עבדים מאשר בקרב בני חורין, תמותת התינוקות של ילדי העבדים הייתה גבוהה מאוד, עקב תת-תזונה ותנאים לא הגיניים. במהלך רוב ההיסטוריה של ברזיל, קצב הגידול הטבעי של אוכלוסיית העבדים היה שלילי, כלומר היו יותר מקרי מוות מאשר לידות.
ברזילאים רבים הם גם צאצאים של מהגרים שהגיעו במאתיים השנים האחרונות. לברזיל הגיעו יותר מ-5 מיליון מהגרים לאחר עצמאותה מפורטוגל ב-1822, רובם הגיעו בין 1880 ל-1920. האירופים הלטיניים היוו 80% מהאוכלוסייה שהגיעה לברזיל (1.8 מיליון פורטוגלים, 1.5 מיליון איטלקים ו-700,000 ספרדים). שאר ה-20% הגיעו בעיקר מגרמניה, מזרח אירופה, יפן והמזרח התיכון. במפקד הברזילאי של 1920, יותר מ-90% מהזרים התרכזו במדינות הדרום-מזרח והדרום ויותר מ-70% היו בשני אזורים בלבד: סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. חלק גדול מההגירה הזו עודד על ידי ממשלת ברזיל והיה קשור לייצור קפה. בסוף המאה ה-19 הייתה ברזיל יצרנית הקפה הגדולה בעולם וחלק ניכר מחוסנה הפיננסי של ממשלת ברזיל היה תלוי בייצוא קפה. לאחר ביטול העבדות בשנות ה-80 של המאה ה-19 וחשש ממחסור בעובדים בענף גידול הקפה, החלה מדינת סאו פאולו לסבסד הגירה של עובדים אירופאים. ממשלת ברזיל שילמה עבור הגעת ספינות של משפחות מהגרים שלמות לעבודה במטעי קפה במהלך תקופה של כחמש שנים, ולאחר מכן הן היו חופשיות לעבוד במקומות אחרים.
משנת 1500 עד 1972, מכלל האנשים שנכנסו לברזיל, 58% הגיעו מאירופה, 40% מאפריקה ו-2% מאסיה.