stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרסול (תרכובת אורגנית)
מבנה וייצור

המבנה הכימי של קרסול כולל קבוצת מתיל על טבעת פנול. ישנן שלוש צורות (איזומרים) של קרסול: אורתו-קרסול (o-קרסול (אנ')), מטה-קרסול (m-קרסול (אנ')) ופארה-קרסול (p-קרסול (אנ')), בהתאם למיקום היחסי של ההידרוקסיל והמתיל. צורות אלו קיימות בנפרד או כתערובת, שניתן לקרוא לה גם קרסול או ליתר דיוק, טריקרסול. כמחצית מאספקת הקרסולים בעולם מופקת מזפת פחם, והשאר מיוצר על ידי הידרוליזה של כלורוטולואנים (אנ') או הסולפונטים (אנ') הקשורים. שיטה נוספת כוללת מתילציה של פנול עם מתנול על פני זרז חומצה מוצק, הכולל לרוב תחמוצת המגנזיום או אלומינה, בדרך כלל בטמפרטורות מעל C°‏ 300. אניסול (אנ') הופך לקרסול בתנאים אלו.
איזומר נוסף של קרסול נקרא בנזיל אלכוהול, או אלפא-קרסול (α-קרסול). לבנזיל אלכוהול יש קבוצת הידרוקסי בתוך קבוצת מתיל על טבעת הבנזן.
שימושים

קרסולים הם תוצרי ביניים סינתטיים או קודמנים (precursors) לתרכובות וחומרים אחרים, כולל פלסטיק, חומרי הדברה, תרופות וצבעים.
קרסול משמש לעיתים כקוטל חיידקים או חומר חיטוי, ומנגנון הפעולה שלו הוא הרס של קרומי התאים של החיידקים.
במספר מחקרים, קרסול שימש גם לייצור בקנה מידה גדול של ננו-צינוריות פחמן פרדות ולא מפותלות, ללא חומרים נוספים המשנים את תכונות פני השטח של הננו-צינוריות.
שימושים > שימושים מסחריים

קריולין (אנ'), חומר חיטוי מהמאה ה-19.
סבון קרבולי (אנ'), מהמאה ה-19.
הנוסחה המקורית של ליזול, בעצם תמיסת מימית של סבון קרבולי. "Lysol" שימש כסימן מסחרי גנרי להתייחס לתמיסת סבון קרסול כזו ונשאר בשימוש ככזה בכמה מסגרות מקצועיות. מספר CAS הוא 12772-68-8.
שימושים > נגזרות

נגזרות של p-קרסול כוללות:
דיבוטיל הידרוקסיטולואן (אנ'), נוגד חמצון נפוץ.
נגזרות של o-קרסול כוללות:
Indo-1 (אנ'), סמן סידן פופולרי
MCPA (אנ'), חומצה אצטית (4-כלורו-2-מתילפנוקסי)
MCPB (אנ'), קוטל עשבים, חומצה בוטנואית 4-(4-כלורו-2-מתילפנוקסי)
MCPP (אנ'), קוטל עשבים, חומצה פרופנואית (RS)-2-(4-כלורו-2-מתילפנוקסי)
אטומוקסטין האמיני, תרופה המשמשת לטיפול בהפרעת קשב
מפנזין (אנ'), משמשת להרפיית שרירים.
נגזרות של m-קרסול כוללות:
אמילמטקרסול (אנ') חומר מחטא
בוונטולול (אנ'), תרופה נגד דלקת גרון
ירוק ברומוקרסול (אנ')
בופרנולול (אנ'), חוסם בטא
כלורו-m-קרסול (אנ') המשמש כחומר חיטוי ביתי
Tolimidone (אנ'), תרופה בניסוי קליני נגד סוכרת
השפעות בריאותיות

כאשר קרסולים נשאפים, נבלעים או נמרחים על העור, הם עלולים להזיק מאוד. ההשפעות הנצפות אצל אנשים כוללות גירוי וצריבה של העור, העיניים, הפה והגרון; כאבי בטן והקאות; נזק ללב; אנמיה; נזק לכבד ולכליות; שיתוק פנים; תרדמת; ומוות.
נשימה של רמות גבוהות של קרסולים לזמן קצר גורמת לגירוי של האף והגרון. מלבד ההשפעות הללו, מעט מאוד ידוע על ההשפעות של נשימת קרסולים, למשל, ברמות נמוכות יותר לאורך זמן ארוך יותר.
בליעה של רמות גבוהות גורמת לבעיות בכליות, כוויות בפה ובגרון, כאבי בטן, הקאות והשפעות על הדם ומערכת העצבים.
מגע בעור עם רמות גבוהות של קרסולים עלול לשרוף את העור ולפגוע בכליות, בכבד, בדם, במוח ובריאות.
מחקרים קצרי טווח וארוכי טווח עם בעלי חיים הראו השפעות דומות מחשיפה לקרסול. אף מחקר בבני אדם או בבעלי חיים לא הראה השפעות מזיקות של קרסולים על פוריות.
לא ידוע מה ההשפעות של בליעה ארוכת טווח או ממגע עור עם רמות נמוכות של קרסולים.
מנהל הבטיחות והבריאות התעסוקתית (אנ') קבע מגבלת חשיפה מותרת ל-ppm‏ 5 (22 מ"ג/מ"ק) על פני ממוצע משוקלל זמן של שמונה שעות, בעוד שהמכון הלאומי לבטיחות ובריאות (אנ') בעבודה ממליץ על הגבלה של ppm‏ 2.3 (10 מ"ג/ מ"ק).
הערות שוליים

↑  o-CRESOL (ICSC)
↑  \m-CRESOL (ICSC)
↑  p-CRESOL (ICSC)
↑  Pubchem. "o-cresol". pubchem.ncbi.nlm.nih.gov.
↑  W. W. Hartman (1923). "p-Cresol". Organic Syntheses. 3: 37. doi:10.15227/orgsyn.003.0037.
1 2  Helmut Fiegein "Cresols and Xylenols" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry" 2007; Wiley-VCH, Weinheim. doi=10.1002/14356007.a08_025
↑  Judis, Joseph (1962). "Studies on the Mechanism of Action of Phenolic Disinfectants I". Journal of Pharmaceutical Sciences. 51 (3): 261–265. doi:10.1002/jps.2600510317. PMID 14452711.
↑  "IDENTIFICATION Name Cresol". DrugBank Online. 12 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Making carbon nanotubes as usable as common plastics: Researchers discover that cresols disperse carbon nanotubes at unprecedentedly high concentrations". ScienceDaily, Northwestern University. 15 במאי 2018. ארכיון מ-2018-05-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chiou, Kevin; Byun, Segi; Kim, Jaemyung; Huang, Jiaxing (29 במאי 2018). "Additive-free carbon nanotube dispersions, pastes, gels, and doughs in cresols". Proceedings of the National Academy of Sciences. 115 (22): 5703–5708. Bibcode:2018PNAS..115.5703C. doi:10.1073/pnas.1800298115. PMC 5984515. PMID 29760075. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  SIMMONS, W.H. (1908). THE HANDBOOK OF SOAP MANUFACTURE no. SCOTT, GREENWOOD & SON.
↑  Documentation for Immediately Dangerous To Life or Health Concentrations (IDLHs) - Cresol (o, m, p isomers)
קרב טורטוקאיה

אוגוסט פון מקנזן
קרב טורטוקאיה נערך בימים 1 עד 6 בספטמבר 1916, כחלק מקרבות מלחמת העולם הראשונה. בקרב זה צבא של מעצמות המרכז, מורכב מחילות בולגרים וגרמנים, בפיקוד גנרל אוגוסט פון מקנזן, הביס חילות רומנים שהגנו על טורטוקאיה.
למרות חשיבותו המוגבלת של הקרב, מבחינת תוצאותיו בשטח וגודל הכוחות שהיו מעורבים בו, לעומת סה"כ כוחות הצדדים, הקרב הזה הביא למפנה בזירה הרומנית בגלל התגובה הרומנית המוגזמת והשגויה מבחינה טקטית. המתקפה הרומנית בטרנסילבניה נעצרה, כוחות רומניים הורדו מהזירה הטרנסילבנית ונשלחו לכיוון הזירה הבולגרית ולמעצמות המרכז ניתנה ההזדמנות להיערכות למתקפה נגדית שלא איחרה לבוא.
הרקע הגאו-פוליטי

בסוף חודש אוגוסט 1916 רומניה הצטרפה למאבקי מלחמת העולם הראשונה על ידי הכרזת מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית ופתיחת מתקפה בתחומי טרנסילבניה, חבל שרומניה שאפה לספח אליה, בגלל אוכלוסייתו הרומנית ברובה. בתגובה לצעדי רומניה, האימפריה הגרמנית, בת ברית של האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכריזה מלחמה על רומניה. בולגריה, בת ברית של גרמניה, שאיבדה לרומניה את דרום דוברוג'ה במלחמת הבלקן השנייה וכבר הייתה מסובכת במלחמה נגד סרביה, היססה תחילה, אך לבסוף הכריזה מלחמה על רומניה. בדרום חצי האי הבלקני היה צבא של מדינות ההסכמה שכונה "צבא סלוניקי".
פריסת הצבא הרומני

הצבא הרומני, שהיה גדול, אך חסר ניסיון קרבי וסבל ממחסור גדול בציוד, נשק ותחמושת, היה מחולק ל-4 ארמיות. הארמיות הראשונה, השנייה והרביעית לקחו חלק במתקפה בטרנסילבניה והארמייה השלישית, בפיקודו של גנרל מיכאי אסלאן, נפרסה בצורה הגנתית על פני הגבול הארוך עם בולגריה.
בחלק גדול מאוד מהגבול בין רומניה לבולגריה היה מכשול טבעי גדול, הדנובה והגבול היבשתי בין המדינות עבר בדוברוג'ה, בעיקר בדרום דוברוג'ה שעברה לידי רומניה אחרי מלחמת הבלקן השנייה והסכם בוקרשט (1913). לאחר צירוף חבל זה דנו ברומניה בדרכים המתאימות להגנה עליו והוחלט לבסס את הגנתו על ביצור שתי הנקודות טורטוקאיה וסיליסטרה. עבודות הביצור, שהתחילו בסוף 1914 הסתיימו בשנת 1915. טורטוקאיה, בגלל מיקומה הגאוגרפי, היוותה ראש גשר, שבו אמורים היו להתרכז הכוחות הרומניים לקראת יציאתם למתקפה עתידית על בולגריה. מבחינה הגנתית, טורטוקאיה וסיליסטרה היו שתי הנקודות המבוצרות שנועדו לעצור מתקפות מכיוון בולגריה. במקרה של התקפה חזקה על טורטוקאיה, מגיניה היו צריכים לסגת אל סיליסטרה, לכן היה חשוב לקיים את הקשר בין שתי הנקודות.
פריסת הצבא הרומני > קווי ההגנה של טורטוקאיה

להגנת טורטוקאיה הוקמו שלושה קווים בצורת חצי קשת, כשטורטוקאיה במרכז הקשת וקצותיה נשענים על הדנובה.
קו ההגנה הראשון הגיע עד לנקודות השמירה על הגבול עם בולגריה. הקו הקדמי היה בעצמו מורכב משלושה קווים: קו המשמרות הקטנים, קו המשמרות הגדולים וקו המוצבים הקדמיים המצוידים. מטרת הקו הזה הייתה להאט מתקפה אפשרית נגד טורטוקאיה, תוך נסיגה אל הקו השני.
קו ההגנה השני, שהיה קו ההתגוננות העיקרי, ניצב במרחק של 7 - 8 קילומטרים מהעיר והיה מורכב מ-15 מרכזי התגוננות הפרוסים במרחקים של 1 - 3 קילומטרים האחד ממשנהו. מרכזי המגננה נבנו מסוללות אדמה עם תעלות וגדרות תיל ומקומות מסתור תת-קרקעיים למגינים. לרשות מרכזי ההתגוננות עמדו מקלעים ותותחים קצרי טווח - 2,000 עד 2,500 מטרים, 41 תותחים בקוטר 53 מילימטרים, 14 תותחים בקוטר 37 מילימטרים ותותחי תמיכה בחיל רגלים.
קו ההגנה השלישי, שהיה מורכב מתעלות שנחפרו במרחק שלושה קילומטרים מהעיר, שנועדו לקלעים, היה חלש מהקו השני ובמקומות שונים דפנות התעלות התפוררו מחוסר תחזוקה.
פריסת הצבא הרומני > הכוחות המגינים על טורטוקאיה

בכוחות המגינים על טורטוקאיה היו 15 גדודים של הדיוויזיה ה-17 הרומנית, אליהם הצטרפו במהלך הקרב 16 גדודים של הדיוויזיה ה-15. במי הדנובה הגנה על טורטוקאיה דיוויזיית הדנובה של הצי הרומני שכללה 4 ספינות מלחמה משוריינות המצוידות בתותחים ו-8 ספינות מלחמה קטנות. לספינות היו סה"כ 32 קני תותחים ובראשן עמד קונטרה-אדמירל (הדרגה הימית השלישית בחשיבותה) נגרסקו.
לצבא היבשה המגן על העיר היו 110 תותחים: 28 מקובעים במקומם (24 כבדים ו-4 קלים), 59 ניידים למחצה אליהם נרתמו שוורים (31 כבדים ו-28 קלים) ו-23 ניידים אליהם נרתמו סוסים (15 כבדים ו-8 קלים). 17 תותחים לא ירו כלל מחוסר בתחמושת או משום שלא הוצבו בעמדות ירי. למספר קני התותחים צריך להוסיף 55 תותחים קטנים בקוטר 37 ו-55 מילימטרים. חולשת הארטילריה הרומנית הייתה נעוצה, בין היתר, במחסור בתותחים מהירי ירי (40 בלבד היו כאלה) ומפיזורם בחזית של יותר מ-30 קילומטרים.
היחידות הרומניות בטורטוקאיה הורכבו זה מקרוב ובדיוויזיה 17 היה רק רגימנט אחד סדיר וכל היתר היו מגויסי מילואים.
המתקפה הבולגרית-גרמנית

מפקדת צבאות מעצמות המרכז, שידעו מה תוכניות הצבא הרומני, החליטה לרכז כוחות למתקפה מהירה נגד הצבא הרומני בחזית הדרומית ולשם כך גויסו והובאו במהירות יחידות צבא בולגריות וגרמנית.
גנרל אוגוסט פון מקנזן, שהיה מפקד הכוח שהורכב מכוחות בולגרים וגרמנים, אישר את תוכנית המתקפה נגד טורטוקאיה, שהכין גנרל סטפן טושב.
המתקפה הבולגרית-גרמנית > הכוחות התוקפים

הכוחות שתקפו את טורטוקאיה היו למעשה האגף השמאלי של הארמייה הבולגרית השלישית והורכבו מ-18 גדודים של הדיוויזיה הרביעית פרסלב, הבריגדה הראשונה של דיוויזיית סופיה ובה 8 גדודים והקבוצה המעורבת של רב-סרן פון המרשטיין שהיה מורכב משלושה גדודים בולגרים ואחד גרמני. בכוח התוקף היו גם חמישה אסקדרונים של פרשים, שלוש פלוגות מקלעים וחמש פלוגות הנדסה. הארטילריה כללה 128 קני תותחים ובהם שבעה תותחים בקליבר 75 מילימטר מהירי ירי, 56 תותחים מתנייעים כבדים, מהם שמונה תותחים ארוכים 150 מילימטר, 24 תותחים ארוכים 120 מילימטר ו-24 הוביצרים 120 מילימטר.
הכוחות התוקפים השתייכו ליחידות הבולגריות הטובות ביותר.
המתקפה הבולגרית-גרמנית > קרב טורטוקאיה

בליל 31 באוגוסט תקפו כוחות בולגריים את משמרות הגבול הרומניים והן נסוגו לאחור. המתקפה הממשית החלה בלילה שבין האחד לשניים בספטמבר. ממערב, מכיוון רוסה, הגיע הטור של המרשטיין שתקף לכיוון סאטו וקחי (הכפר הישן). מדרום התקיפה דיוויזיית פרסלב באזור דאידר ומדרום מזרח התקיפה דיוויזיית סופיה לכיוון מגזר אנטימובה.
הכוחות הרומניים, שלא היו מודעים לעוצמת הכוחות התוקפים, נסוגו לקו המשמרות הגדולים. בבוקרו של 2 בספטמבר הטורים התוקפים חידשו את התקדמותם ואילצו את הרומנים לסגת לקו המוצבים הקדמיים המצוידים, פרט לגזרת סאטו וקחי, שם החזיקו מעמד המגינים, בעזרת הארטילריה הרומנית, עד לשעות אחרי הצהריים.
הלילה שבין השניים לשלושה בספטמבר עבר ללא תנועת כוחות. ביום 3 בספטמבר התרכזה הפעילות במגזר המערבי. הארטילריה של הכוחות התוקפים הפגיזה בצורה קשה את העמדות הרומניות בסאטו וקחי, אך ללא הצלחה יתירה. חיל הרגלים התוקף ערך, החל מהשעה 10.30 בבוקר ועד מאוחר בערב, מתקפות רצופות, שנבלמו בגדר התיל הדוקרני של עמדות המגינים, תוך תשלום כבד באבידות בנפש. בשעות הערב, מפקד הגזרה הרומני, קולונל ניקוליצ'סקו, נתפס לבהלה, כשחשב בטעות התוקפים הצליחו לחדור את קו ההגנה ונתן הוראת נסיגה לקו ההגנה השני. נסיגה זו, שלא הייתה נחוצה, יצרה בעיות לגזרות ההגנה האחרות, שאגפיהן נחשפו.
ב-4 בספטמבר הכוחות התוקפים היו עסוקים בהתארגנות להתקפה עתידית, לכן כוחות רומניים, ביוזמת מפקדי פלוגות, תפסו מחדש את העמדות שפינו בהוראת קולונל ניקויצ'סקו, אך בערב ניתנה שוב הוראת נסיגה מעמדות אלה. עד שלב זה האבידות הרומניות הסתכמו רק ב-200 הרוגים והמצב לא נראה חמור. ב-5 בספטמבר, בשעה 6.30 בבוקר החלה הפגזה כבדה על העמדות הרומניות. ההפגזה נמשכה שעה וארבעים דקות וכוונה אל המרכזים 6 עד 9 (היו 15 מרכזים ממוספרים בסדר רץ). בהפגזה השתתפו 21 סוללות עם 84 קני ירי ובהם 40 תותחים והוביצרים כבדים. התגובה הרומנית הייתה חלשה בהרבה, כי בגזרה זו היו לרומנים רק 8 תותחים 105 מילימטר, 7 הוביצרים 120 מילימטר ו-4 תותחי צריח 53 מילימטר. למרות ההפגזה כבדה, קווי המגינים לא נפגעו בצורה קשה, כי ההפגזה לא נמשכה די זמן.
אף על פי שהכוחות התוקפים חשפו את כוונותיהם על ידי התקפה מרוכזת במרכזים 6 עד 9, המפקדה הרומנית פיזרה את התגבורת בצורה שווה בין המרכזים השונים. מרכזים 6, 7 ו-8, עליהן הגן רגימנט 79, סלובוזיה, הותקפו על ידי 4 רגימנטים של דיוויזיית 4, פרסלב. מרכז 11 הותקף על ידי שני רגימנטים של דיוויזיה 1, סופיה. ההפגזה הבולגרית נטרלה חלק מהארטילריה הרומנית והיתר רתמו את הסוסים והשוורים ונסוגו. לעזרת המותקפים פעלה רק יחידה של הוביצרים שנשלחה לחיזוק הקו ברגע האחרון. ההוביצרים, יחד עם המקלעים ורובי חיל הרגלים פגעו בחיילים בולגרים רבים, שהסתערו על קווי הרומנים ועצרו את תנופתם. בהמשך נגמרה תחמושת ההוביצרים הרומנים והם נסוגו ואז מספר המתקיפים, שעלה בהרבה על מספר המגינים בנקודות המותקפות, הכריע את הכף. ניסיון של הקפת נגד של רגימנט 79, סלובוזיה לא הצליח ומפקדו, אלוף-משנה פופסקו נהרג. בשעה 12 נכבשו המרכזים 6, 7 ו-8. מרכז 11 החזיק מעמד עוד שעה וחצי, עד שמפקדו, הסגן טיטוס אקסנטה, נהרג וקומץ המגינים שנותרו נסוגו.
החללים והשבויים

בקרב טורטוקאיה נהרגו 7,742 חיילים בולגרים ו-172 קצינים בולגרים. מספר האבדות הרומניות פחות ברור משום שלצד האבדות הישירות בשדה הקרב, נפלו בשבי רבבות חיילים וקצינים רומנים וחלק מהם מתו בשבי. רבים מחללי הקרב הוטמנו בקברים משותפים, בולגרים, רומנים, טורקים וגרמנים, קצינים וחיילים פשוטים ורק מיעוט מבין החללים זכו לקבר מזוהה.
במהלך הקרב האבדות הרומניות היו 160 קצינים, כ-6,000 חיילים ועוד כ-28,000 שבויים, אך אבדות רבות נוספות נרשמו בין השבויים. הנתונים חלקיים, כי הרשומות הרומניים אוחסנו במבנה שהופצץ ונשרף במהלך מלחמת העולם השנייה. השבויים הרומנים נשלחו למחנות שבויים בארצות שונות, שם חיו בתנאים קשים מאוד שגרמו למותם של רבים בפולין 3,400, בבולגריה 3,500 ובכמויות קטנות יותר בגרמניה, ביוון ובטורקיה.
בשנת 1926 הוצאו מהאדמה עצמותיהם של חללי הקרב והועברו לאתר מרכזי במרחק 13 קילומטרים מטורטוקאיה, שם נקברו מחדש. מבין החללים זוהו 1,301 רומנים, 251 בולגרים, 9 טורקים ו-5 גרמנים ויתר החיילים 10,424, נקבר יחד בשני חפירים גדולים. שטח בית העלמין ב-1930 היה בן 2,500 מטרים רבועים.
הערות שוליים

1 2  פרופסור ניקולאה צ'יובאנו - האבדות האנושיות של רומניה בעת מלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph715867
ריק מייאל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 במרץ 1958 הרלאו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 ביוני 2014 (בגיל 56) ברנס, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  East Allington 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר  The King's School, Worcester  אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לדיבוב הטוב ביותר (1997) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד מייקל "ריק" מֶייאֶל (באנגלית: Richard Michael "Rik" Mayall;‏ 7 במרץ 1958 – 9 ביוני 2014) היה קומיקאי, שחקן וכותב בריטי.
ביוגרפיה

מייאל נולד באפינג שבאסקס וגדל בדרויטוויץ' ספא שבווסטרשייר. הוא היה תלמיד כושל וב-1975 נרשם ללימודי דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר, אותם לא השלים מעולם. בעודו שם הכיר את שותפו לעתיד אדריאן אדמונדסון ואת בן אלטון. הוא ואדמונדסון הקימו צוות בידור ביחד והחלו להופיע במועדון בסוהו ב-1980. לאחר מכן הם וחברים הקימו מועדון עצמאי, 'הרצועה הקומית'. מייאל ביסס לעצמו מוניטין באמצעות גילום קווין טרבי, עיתונאי חוקר תמהוני. ב-1981 הופיע בתפקיד קטן בסרט ההמשך למופע הקולנוע של רוקי. 'הרצועה הקומית' קיבלה שעות שידור בערוץ 4 החדש שנה לאחר מכן; הבי.בי.סי רכש את 'הצעירים', תוכנית מערכונים שמייאל כתב עם חברתו ליסה מאייר ואלטון. הוא ואדמונדסון זכו אז לפרסום ניכר. לאחר מכן קיבלו גם פינה בגרסה הבריטית של סאטרדיי נייט לייב. מייאל התפרסם גם בזכות מספר תפקידי אורח ב'פתן השחור' כפלשהארט, ארכי-מאצ'ו הנתקל באדמונד פתן-שחור. ב-1986 החלו מייאל ואדמונדסון לככב בקומדיה 'Filthy Rich & Catflap', שנכתב על ידי אלטון, ובאותה שנה חברו שחקני 'הצעירים' לקליף ריצ'רד בכיסוי חדש לשירו Living Doll, עבור מופע הצדקה קומיק ריליף. הביצוע הגיע לראש מצעד הפזמונים הבריטי. מייאל הוסיף להופיע בטלוויזיה, בין היתר כחבר הפרלמנט הטורי הנפוח אלן מ'מזר (B'Stard) בסדרה פוליטיקאי קטן שלי (אשר שודרה בישראל, בערוץ 2 הנסיוני) של רשת ITV ובפרסומות לנינטנדו שהיוו את המקור העיקרי להכנסתו, עד שקרא לביתו 'מגדלי נינטנדו'.
ב-1991 כיכבו מייאל ואדמונדסון, כוולדימיר ואסטרגון בהתאמה, בהפקה של 'מחכים לגודו' בווסט אנד. בהשראת המחזה כתבו את יצירתם הידועה ביותר, הסדרה הקומית 'תחתית' (Bottom). הם גילמו שני שותפים מוזנחים, ריצ'י ריצ'רד ואדי אליזבת היטלר, המתקיימים מקצבת אבטלה. התוכנית התאפיינה בהומור סלפסטיק אלים ובוטה, והפכה להצלחה עצומה. על אף תקנות הבטיחות, האלימות הרבה שהפגינו בסדרה גרמה לאשפוזם מספר פעמים. גם לאחר ירידתה ב-1995, לאחר ארבע שנים, הם יצאו לסיבובי הופעות חיות ארציים באותן דמויות. ב-1999 הופק סרט המשך, "בית ההארחה פרדיסו" (Guest House Paradiso). הסדרה ביטאה את הסגנון החודר והבוטה של השניים, ושל הסצנה האלטרנטיבית שהם היו בין חלוציה בקומדיה הבריטית ושרבים מבוגרי 'הצעירים' היו נציגיה. זו החליפה את ההומור המהוגן יחסית ששלט עד אז בכיפה, ושהתאפיין גם בטון סקסיסטי וגזעני (כמו 'מישהו מטפל בך?'), בהצגה קודרת יותר של החברה.
ב-1997 זכה בפרס אמי על דיבובו של מר קרפד בעיבוד מונפש ל'הרוח בערבי הנחל'. ב-1998 עבר תאונת טרקטורון קשה שהותירה אותו בתרדמת לכמעט שבוע. ב-2000 שיחק את הורדוס אנטיפס בגרסה מוסרטת של 'ישו כוכב עליון'. ב-2002 ביצע חיקוי של אדולף היטלר בתשדיר מחאה נגד הצטרפות אפשרית לגוש היורו, אירוע שעורר סערה. ב-2003 הכריז אדמונדסון שאינו מעוניין להמשיך לעבוד על 'תחתית', ופירק למעשה את השותפות ביניהם. מייאל הוסיף להופיע בתפקידי משנה בסדרות ובסרטים, בפרסומות וכמדבב; בין היתר, גילם את פיבס ב'הארי פוטר ואבן החכמים', אך חלקו הוצא בעריכה. ב-2005 נבחר בסקר ערוץ 4 לאחד מחמישים הקומיקאים הגדולים של כל הזמנים. ב-2010 הקליט את ההמנון הרשמי של הנבחרת לגביע העולם בכדורגל, 'אנגליה האצילה', מחווה לנאום "שוב אל הפרצה" מ'הנרי החמישי'. ב-2011, במחווה לימיהם ביחד, הכה את אדמונדסון בראשו במחבת בעת מופע צדקה כשהלה ביצע קטע בלט.
ב-2014 מת מייאל מאירוע לבבי לאחר ריצת בוקר.
רוקסי מיוזיק

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1970–1976, 1978–1983, 2001–2011, 2022
 סוגה:  ארט רוק, פרוטו-פאנק, מוזיקת הגל החדש, גלאם רוק, הרומנטית החדשה 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, וירג'ין רקורדס, פולידור רקורדס, רפרייז רקורדס, איילנד רקורדס, אטקו רקורדס, E.G. רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2019) 
 www.roxymusic.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 אנדי מקיי בריאן אינו פיל מנזנרה בריאן פרי אדי ג'ובסון 
 
חברי הלהקה בהופעה בתוכנית טלוויזיה בהולנד, 1973
הלהקה בהופעה בטורונטו, 1974
הלהקה בהופעה בלונדון, 2006
רוקסי מיוזיק (באנגלית: Roxy Music) הייתה להקת ארט רוק בריטית שהוקמה ב-1971, הוציאה אלבומים רבים שזכו להצלחה בינלאומית, והופיעה ברחבי העולם. נחשבת לאחת מלהקות הארט רוק המשפיעות ביותר בתחומה.
הלהקה נוסדה על ידי בריאן פרי שהפך לדמות המובילה, מחבר השירים ולסולן הלהקה ועל ידי בסיסט הלהקה גרהם סימפסון. שאר חברי הלהקה הם פיל מנזנרה בגיטרה, אנדי מקיי בסקסופון ופול תומפסון בתופים וכלי הקשה. בעבר היו חברים בלהקה גם המוזיקאים בריאן אינו בקלידים ואדי ג'ובסון בקלידים ובכינור.
עד היום הקליטה הלהקה שמונה אלבומי אולפן, שהאחרון שבהם "Avalon" יצא בשנת 1982. למרות שלאחר מכן לא יצא אלבום אולפן חדש ללהקה, היא המשיכה להופיע, וסיבוב ההופעות האחרון שלה נערך במהלך 2011 לרגל ציון 40 שנה להקמתה. בשנת 2014 טען פיל מנזנרה בריאיון למגזין רולינג סטון כי הלהקה אינה פעילה מאז 2011, ואין עוד לחבריה כל רצון לשוב להופיע שוב יחד.
על אף שהלהקה זכתה להצלחה בעיקר בבריטניה ואוסטרליה בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, השפעתה משמעותית על להקות הפאנק המוקדמות, להקות הגל החדש והרכבי מוזיקה אלקטרונית. שניים מחברי הלהקה הראשונים, בריאן פרי ובריאן אינו, הצליחו גם בקריירת סולו כשזה האחרון אף הפך לאחד מהמפיקים המבוקשים בעולם המוזיקה. מגזין המוזיקה רולינג סטון דרג את הלהקה במקום 98 בדירוג 100 האמנים החשובים בכל הזמנים.
אלבומי אולפן

Roxy Music
For Your Pleasure
Stranded
Country Life
Siren
Manifesto
Flesh and Blood
Avalon
ריקנות

תחושת ריקנות, ציור משנת 1892
הריקנות מתוארת כתחושה מתעתעת, מכאיבה ומעיקה מאוד של "חוסר רגש" או חוסר אפקט, חוסר תחושה או חוסר תכלית.
הגדרה נכונה יותר היא שזו משקפת מצב בו חוסר או חוסרים מסוימים בחייו של הסובל תופסים את מיקוד המחשבה והרגש שלו בצורה אובססיבית, לעיתים לא-מודעת. הריקנות לעיתים קרובות מלווה מצבים דיכאוניים, בדידות, ייאוש, או הפרעות נפשיות כגון אישיות גבולית או פוסט טראומה. היא עשויה למצוא ביטוי בסוגים שונים של פגיעה עצמית, ובמקרים קיצוניים אף בהתאבדות.
הריקנות נוטה להיות מלווה בתחושת סבל רב, ניכור, אם זמנית או נרכשת, ולעיתים גם בשנאה עצמית. אנשים הנוטים להרגיש ריקנות בדרך כלל מגיעים מרקע משפחתי בעייתי. אם בכלל היה קיים גרעין משפחתי, התעלמו מצרכיהם, החשיבו אותם כ"סוג ב'", ניתוקים היו שכיחים, או שהייתה קיימת התעללות ממשית.
תחושת ריקנות יכולה גם להיות זמנית, כתוצאה של פרידה, מוות של אדם קרוב, או שינויים משמעותיים אחרים בחייו של האדם כגון כישלון בהגשמת מטרה שהאדם התכונן אליה במשך זמן ממושך, ונתנה לו טעם לחיים, כמו נשירה ממסגרת לימודית נחשקת.
הפסיכיאטר ויקטור פראנקל, הוגה שיטת הלוגותרפיה, סבר כי הריקנות היא שורש הבעיות של האדם המודרני. את הריקנות המודרנית שמאופיינת בתחושת עקרות וחוסר משמעות, והסימפטום הראשי שלה שעמום, הוא כינה בשם "ריק קיומי". לפי פרנקל שספרו המפורסם ביותר הוא "האדם מחפש משמעות", ברגע שהאדם ימלא לעצמו את הריק הפנימי שלו, וימצא משמעות לחייו בדבר שמחוצה לו, אליו יוכל להתכוון, ושלקראתו יוכל לחתור, ובו יוכל לשכוח את עצמו, הדבר יגלה את הווייתו האנושית האמיתית, ורוב הנוירוזות והבעיות שליוו אותו ייפתרו.

במחשבה המדינית ריקנות מקושרת לעיתים לניהיליזם ואולי גם לאקזיסטנציאליזם.
בתרבות ובאמנות ניתן למצוא התייחסות לריקנות אצל אמנים כמו פרנץ קפקא, ז'אן-פול סארטר ואלבר קאמי. סרט ידוע שסוקר את הריקנות בפרוורים בארצות הברית הוא אמריקן ביוטי משנת 1999.
ראו גם

אדישות
פסיכותרפיה
הערות שוליים

1 2  מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון.
↑  "הזעקה הלא נשמעת למשמעות", עמ' 37
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוד גראמס

רודני דווייט "רוד" גראמס (באנגלית: Rodney Dwight "Rod" Grams‏; 4 בפברואר 1948 – 8 באוקטובר 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי. גראמס, שבמקור התמקצע בעולם הטלוויזיה והרדיו, ייצג את מדינת מינסוטה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1995-1993) ולאחר מכן בסנאט (2001-1995). הוא היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גראמס נולד בעיר פרינסטון שבמינסוטה. בשנים 1966–1968 למד במכללת בראון, וב-1970 החל את לימודיו במכללה הקהילתית אנוקה-רמזי. ב-1972 תמו לימודיו במכללה הקהילתית, ובמשך שנה בין 1974 עד 1975 היה סטודנט באוניברסיטת קארול השכונת במדינת ויסקונסין.
בטרם הצטרף לפוליטיקה של ארצות הברית, עסק גראמס במשך 23 שנה בשידורי רדיו וטלוויזיה. בשנים 1982–1991 היה מגיש החדשות הבכיר בתחנת הטלוויזיה KMSP-TV שבבעלות פוקס. לפני כן הוא עבד כמגיש ומפיק חדשות בתחנת KFBB-TV המשדרת בגרייט פולס שבמונטנה ובתחנות נוספות בוויסקונסין ובאילינוי. לפני נתיבתו המקצועית בעולם התקשורת הועסק במשרד לייעוץ הנדסי במשך שבע שנים. בשנת 1985 הקים גראמס את חברת "סאן רידג' בילדרס" (Sun Ridge Builders), חברת בנייה ופיתוח מגורים במיניאפוליס ובסיינט פול, שם היה נשיא ומנכ"ל הארגון. הוא עסק בעיצוב אדריכלי ובשימוש באנרגיה סולארית לבתי מגורים.
בשנת 1992 החל את דרכו בפוליטיקה כאשר זכה במועמדת המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השישי של מינסוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הכלליות גבר על חבר בית הנבחרים המכהן ג'רי סיקורסקי. במהלך מסע הבחירות, נהנה גראמס מהידוענות שלו וממוניטין טוב יחסית — משנותיו כמגיש חדשות בתחנות הרדיו והטלוויזיה — ובשל מעורבותו של סיקורסקי בשערורייה בנקאית בה היו מעורבים עשרות מחברי הקונגרס. גראמס הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-103 בראשית 1993.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקאי

כאשר דייוויד דורנברגר הודיע על פרישתו מהפוליטיקה, הפתיע גראמס על הכרזתו כי יתמודד למושבו של דורנברגר בסנאט, חודשים ספורים בלבד לאחר ראשית כהונתו בת השנתיים בבית הנבחרים. עם זאת, גראמס ניצב בפני התנגדות פנימית ברפובליקנית והתמודד מול חבר הסנאט של מינסוטה ג'ן אולסון, ברט מקאסי (ראש הסגל לשעבר של דורנברגר) ודאג מקפרלנד. במהלך הבחירות המקדימות, מטה הבחירות של גראמס שאף לכרות ברית עם תומכיו של אלן קוויסט, אשר התמודד נגד מושל מינסוטה המכהן ארני קרלסון בבחירות 1994.
שבועות לפני כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקראת בחירות האמצע ב-1994, פרש מקפרלנד מהמירוץ לסנאט האמריקאי לאחר שהביע תמיכה במועמדותו של קוויסט וחבר אליו כעמית למרוץ וכמועמד לתפקיד סגן המושל. לאחר ספירת הקולות בוועידה הרפובליקנית שהתכנסה בסיינט פול, זכה גראמס לתמיכתה הרשמית של הנהגת המפלגה הרפובליקנית על פני מקאסי ואולסון. מאוחר יותר זכה במועמדות הרפובליקנית וגבר על המועמדת הדמוקרטית אן וייניאה. גבעת הקפיטול יצא לגראמס מוניטין הדוגל ברווחת משפחות, ודגל בכיווץ גודל הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. למשל, הוא פעל למתן זיכויי מס למשפחות לפי ילד. בעוד הצליח להחיל את זיכויי המס לכל משפחה, הוא נכשל במאמציו לפתוח מחדש את שדרת פנסילבניה לתנועה מול הבית הלבן אחרי הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-1995. גם ניסיונותיו להמיר את שטרות הדולר במטבעות לא קרמו עור וגידים.