stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוקומוטיב מוסקבה (כדורגל)
היסטוריה > עידן יורי סיומין

לאחר התפרקות ברית המועצות, לוקומוטיב מוסקבה הופרטה ועידן חדש החל בתולדות הקבוצה. הקבוצה הפכה לאחת החזקות בליגה הרוסית והצליחה להעפיל להתמודדות גם במסגרות האירופאיות. בשנים 1992–2006 כיהן ואלרי פילאטוב כנשיא הקבוצה בעוד יורי סיומין מכהן כמאמן הקבוצה עד לעזיבתו בשנת 2005, כדי לאמן את הנבחרת הרוסית. לצדו אימן גם ולדימיר אשטרקוב.
בעונת הבכורה של ליגת העל הרוסית, לוקומוטיב סיימה במקום הרביעי והתמודדה בגביע המחזיקות. משחקה הראשון באירופה נערך ב-15 בספטמבר 1993 מול יובנטוס שהביסה אותה בתוצאה 0:3 ו-1:0 (4:0 בסיכום הכללי). בעונת 1994 הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה כשקשר הקבוצה אולג גארין הבקיע 20 שערים במהלך העונה.
בעונת 1995 סיימה הקבוצה במקום השני כסגנית האלופה והתמודדה שוב במסגרות האירופיות. הקבוצה התמודדה בשלב 1/32 של גביע אופ"א מול באיירן מינכן שאותה ניצחה במפתיע 1:0 במשחק הראשון במינכן, אך במשחק הגומלין האיירן נקמה וניצחה 5:0 במוסקבה.
עונות 1996 ו-1997 לא היו מוצלחות במיוחד והקבוצה סיימה ששית וחמישית, בהתאמה. באותן שנים שיחק בשורותיה הקפטן דמיטרי לוסקוב. בעונת 1998 לוקומוטיב סיימה כסגנית האלופה כשבינה לבין האלופה מפרידה נקודה אחת בלבד.
בשנים 1999–2001 לוקומוטיב סיימה כסגנית האלופה במשך 3 עונות רצופות כשרק ספרטק מוסקבה מעפילה עליה. במסגרת הטורנירים האירופיים לוקומוטיב העפילה לחצי גמר גביע מחזיקות הגביע בשנים 1998 ו-1999 כשבשתי הפעמים לאציו רומא הדיחה אותה ומנעה ממנה העפלה לגמר.
אליפות ראשונה בתולדות הקבוצה הושגה בעונת 2002 כשלוקומוטיב מוסקבה מסיימת את העונה עם אותה כמות נקודה כמו לצסק"א מוסקבה. התקיים משחק על האליפות שבסיומו לוקומוטיב גברה על צסק"א בתוצאה 1:0 והוכתרה לאלופת המדינה.
עונת 2004, לוקומוטיב זכתה שוב באליפות המדינה כשבשורותיה שחקנים כדמיטרי סיצ'ב, פרנציסקו לימה ואחרים. בשנים 2001–2004 לוקומוטיב השתתפה בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות והעפילה לשלב הבתים פעמיים. בעונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה 3 פעמים מול קבוצת טירול האוסטרית וניצחה בכל המשחקים מולה, כשבשלב הבתים שיחקה מול ריאל מדריד, רומא ואנדרלכט. הקבוצה לא הבריקה בטורניר ולוקומוטיב הצליחה לנצח רק מול אנדרלכט בתוצאה 1:5 אך סיימה אחרונה בבית. בעונת 2002/2003 העפילה שוב לשלב הבתים בליגת האלופות ושיחקה מול מילאן, בורוסיה דורטמונד וריאל מדריד שוב. הקבוצה סיימה אחרונה בשלב הבתים ולא הצליחה להעפיל לשלבי הכרעה.
בעונת 2003/2004 הקבוצה הגיע להישג השיא שלה באירופה לאחר שהעפילה לשמינית גמר ליגת האלופות.
היסטוריה > חילופי המאמנים והירידה ביכולות הקבוצה

לאחר כ-19 שנים כמאמן הקבוצה, יורי סיומין התפטר מתפקידו ובמקומו מונה ולדימיר אשטרקוב שהביא את הקבוצה למקום השלישי בליגה והעפלה לפלייאוף גביע אופ"א.
מדצמבר 2005 ועד אוקטובר 2006 אימן את הקבוצה הסרבי סלבוליוב מוסלין בתקופתו הקבוצה לא הפסידה במשך 18 משחקים רצופים אך לאחר שהודחה מגביע אופ"א התפתח משבר בקבוצה והסרבי פוטר ובסוף עונת 2006 אימן את הקבוצה אולג דולמאטוב. הקבוצה סיימה במקום השלישי וב-26 בדצמבר 2006 מונה מאמן העבר יורי סיומין לנשיא הקבוצה עם אנאטולי בישובץ כמאמן.
בעונת 2007 הקבוצה זכתה בגביע הרוסי אך הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות ויורי סיומין והמאמן בישובץ פוטרו. למאמן הקבוצה מונה רינאט ביליאלטדינוב. ב-6 בדצמבר 2007 מונה ראשיד רחימוב למאמן הקבוצה לתקופה של 3 שנים. ניקולאי נאומוב היה לנשיא הקבוצה.
בעונת 2008 הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים ובעונת 2009 לאחר שלא הגיעה שוב לשום הישגים רחימוב פוטר באפריל 2009. במקומו מונה שחקן העבר ולדימיר ממינוב אך לבסוף הוחלט למנות מחדש את מאמן העבר יורי סיומין למאמן הקבוצה. הקבוצה שיחקה במשך 10 משחקים ללא הפסד וסיימה את העונה במקום הרביעי המאפשר לה השתתפות בליגה האירופית. באותה עונה לוקומוטיב הייתה הקבוצה היחידה שלה הפסידה במשחקי הבית שלה.
בעונת 2010 הקבוצה הודחה הן מהליגה האירופית והן מהגביע הרוסי לאחר תבוסות גדולות כשבליגה עצמה הקבוצה סיימה במקום החמישי. באותה עונה הוחלף נשיא הקבוצה ובמקום ניקולאי נאומוב מונתה אולגה סמורודסקאיה שהסתכסכה עם המאמן והביאה לפיטוריו. במקומו של סיומין מונה יורי קרסנוז'אן. אך הוא לא שרד בתפקידו זמן רב וביוני 2011 פוטר לאחר שמועות שהוא מכר משחק מול אנז'י מחצ'קלה. במקום קרסנוז'אן מונה לממלא מקום ולדימיר ממינוב עד למינויו של ז'וזה קואוסיירו הפורטוגזי למאמן הקבוצה ביולי 2011. תחת ניצוחו לוקומוטיב העפילה לשלב 16 האחרונות בעונת 2011/2012 בליגה האירופית אך סיימה במקום השביעי בטבלת האליפות והוחלט שלא לחדש עמו את החוזה. במקומו מונה הקרואטי סלאבן ביליץ' שבעונת 2013 הביא את הקבוצה להעפלה לשמינית גמר הגביע הרוסי אך הקבוצה סיימה תשיעית בליגה.
לקראת עונת 2013/2014 מונה לאוניד קוצ'וק הבלארוסי למאמן הקבוצה. ראשי הקבוצה תלו בו תקוות רבות בשל הצלחתו עם קבוצת קרסנודאר עונה קודם (שלא הפסידה אף משחק בליגה). לבסוף לוקומוטיב סיימה במקום השלישי בליגה אך בשל סכסוך עם שחקני הקבוצה הוא פוטר ובמקומו מונה מיודראג בוז'וביץ'. בעונת 2015 תקציב הקבוצה קוצץ ב-20% ולאחר סדרת הפסדים בוז'וביץ' עצמו הגיש את התפטרותו ובמקומו מונה איגור צ'רבצ'נקו. תחת צ'רבצ'נקו לוקומוטיב זכתה בגביע הרוסי שהיה לתואר הראשון של לוקומוטיב מזה 8 שנים אך הפסידה את המאבק על הסופרקאפ הרוסי לזניט סנקט פטרבורג. לקראת עונת 2015/2016 ראשי הקבוצה קיוו לזכות באליפות אך לבסוף לא הצליחו להעפיל למקום המאפשר לה התמודדות בטורנירים האירופיים.
היסטוריה > חזרתו של יורי סיומין

בעונת 2016/2017 אולגה סמורודסקאיה פוטרה מתפקידה כנשיאת הקבוצה ובמקומה מונה איליה גרקוס ולאחר פתיחה צולעת במחזורי הפתיחה של הליגה, צ'רבצ'נקו פוטר ולמאמן הקבוצה מונה אולג פאשינין. זמן קצר לאחר פאשינין הוחלף על ידי יורי סיומין. בסיום העונה זכתה בגביע הרוסי בכדורגל לאחר שגברה בתוצאה 0–2 על אורל, בשל כך קיבלה את הזכות להתמודד בעונת 2017/2018 משלב הבתים של הליגה האירופית.
בעונת 2017/2018 הקבוצה זכתה באליפות השלישית שלה, מחזור אחד לסיום, לאחר ניצחון על זניט סנקט פטרבורג בתוצאה 1:0, 14 שנה לאחר תואר האליפות הקודם. בעונת 2018/2019 סיימה כסגנית האלופה וזכתה בגביע השמיני שלה, במה שהפך אותה לשיאנית הזכיות בגביע הרוסי. ביולי 2019 זכתה בסופר קאפ הרוסי אחרי ניצחון 2–3 על זניט סנקט פטרבורג.
במאי 2020, במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, נודע שהנהלת הקבוצה אינה שוקלת לחדש את חוזהו של יורי סיומין (שיפוג ב-31 במאי) ובמקומו מונה מרקו ניקוליץ' הסרבי למאמן הקבוצה.
היסטוריה > לאחר עזיבת סיומין והדעיכה ביכולות הקבוצה

בעקבות המגפה, שהובילה לקיצוצים בהוצאות הכספיות של החברות הממשלתיות, חברת הרכבות הרוסית המנהלת את הקבוצה הודיעה על קיצוצים אפשריים בתקציב המועדון שישפיעו גם על מכירת שחקנים ששכרם גבוה מאוד. לדברי בכירים במועדון את הקבוצה יעזבו הכדורגלנים ג'פרסון פרפאן, בריאן אידובו, סולמון קווירקווליה ואנטון קוצ'נקוב. בנוסף בהנהלת המועדון שוקלים שלא לחדש את החוזה עם ז'ואאו מריו וכי ייתכן שהשחקנים בנדיקט הובדס ופיודור סמולוב יימכרו ולדברי יו"ר הקבוצה, אנאטולי משצ'ריאקוב, לפחות שמונה שחקנים יעזבו. תחת מרקו ניקוליץ' לוקומוטיב סיימה את 2019/2020 במקום השני והגיעה לרצף של 8 משחקים ללא הפסד. בשנת 2021 העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021 והשיגה 10 ניצחונות רצופים במשחקים רשמיים מאז ינואר 2021. בנוסף, הצליחה לזכות בגביע אחרי ניצחון על קריליה סובייטוב סמרה בגמר הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021. ברם בשל רצף הכשלונות, הוא פוטר ובמקומו מונה מרקוס גיסדול הגרמני, אך גם תחתיו הקבוצה לא השיגה ניצחונות משכנעים והודחה מהמפעלים האירופיים אחרי שסיימה אחרונה בבית, בשלב הבתים של הליגה האירופית. בפברואר 2022, גיסדול עזב בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בהמשך גם נודע כי חברת הרכבות הרוסית, בעלי הקבוצה, ספגה סנקציות כלכליות והחלה לשקול מהלך למכירת הקבוצה, בתמיכת ממשלת רוסיה. המשבר נמשך גם בפתח עונת 2022/2023 כשהקבוצה ספגה 5 הפסדים רצופים ביניהם 4:0 מול סוצ׳י, 4:2 לאורל ו־2:0 לפאקל וורונז'.
הישגים לפי עונה

1 2 3  זכתה גם בסופר קאפ הרוסי
אצטדיון ומתקן אימונים

הקבוצה אירחה לראשונה את משחקיה באצטדיון צ'רקיזובו שנחנך בשנת 1935 והכיל 15,000 מושבים. בשנת 2000 החלה בניית אצטדיון חדש שנחנך כעבור שנתיים ומכיל 27,320 מושבים. משחק הבכורה נערך ב-5 ביולי 2002 כשלוקומוטיב אירחה את אוראלאן אליסטה. האצטדיון נחשב לאחד הטובים במדינה והוא משמש לעיתים גם את נבחרת רוסיה בכדורגל. עד אוגוסט 2017 נקרא בשם אצטדיון לוקומוטיב. לאחר מכן שמו שונה ל-"RZD ארנה". בעונת 2013/2014 ספרטק מוסקבה שכרה את האצטדיון עבור משחקי הבית שלה.
מתקן האימונים של לוקומוטיב שוכן בעיירה באקובקה שבמחוז מוסקבה. המתקן משמש את הקבוצה מאז אמצע שנות השבעים של המאה העשרים. עד אז הקבוצה התאמנה בבסיס האימונים קוסין, שמדרום-מזרח למוסקבה. המתחם בבאקובקה שופץ בשנת 2000 ובפברואר 2021 נערך שיפוץ נוסף, שאילץ את הקבוצה להתאמן בלוז'ניקי מפברואר עד מרץ 2021. בספטמבר 2021 לוקומוטיב החכירה את לוז'ניקי למשך 49 שנים.
בעלים, ספונסר ומלבישות

מהקמתה ועד 1992 לוקומוטיב הייתה בבעלות אגודת לוקומוטיב. בשנת 1992 עברה לידי משרד הרכבות, שבשנת 2002 הפך לחברת הרכבות הלאומית, בעונת 2007/2008 מומנה על ידי טראנסקרדיבנק (Transcreditbank), זרוע של חברת הרכבות הרוסית.
במאי 2020 פורסם כי קבוצת הכדורגל נמצאת בבעלות חברת הרכבות הרוסית באמצעות טרנסטלקום, המחזיקה ב־90.91% ממניות הקבוצה. 9.09% נוספים מוחזקים בידי VTB. בנובמבר 2021, טרנסקפיטל בנק חתם על חוזה חסות ל־4 שנים.
| שנים | יצרנית תלבושות | שנים | ספונסרים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | גרמניה אדידס | 1936—1992 | ללא ספונסר. הייתה בבעלות אגודת לוקומוטיב |
| 1990—1992 | ארצות הברית Score | 1936—1992 | ללא ספונסר. הייתה בבעלות אגודת לוקומוטיב |
| 1993 | צרפת Patrick | 1993 | Victor |
| 1993 | גרמניה אדידס | 1993 | Galleano Transport |
| 1994 | בריטניה יומברו | 1994 | איטליה El Campero |
| 1995—1999 | גרמניה Puma | 1995 | איטליה El Campero |
| 1995—1999 | גרמניה Puma | 1995—1996 | קוריאה הדרומיתסמסונג |
| 1995—1999 | גרמניה Puma | 1997—1999 | שווייץ TransRail |
| 2000 | איטליה Diadora | 2000 | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2001 | גרמניה Puma | 2001 | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2002—2004 | ארצות הברית נייקי | 2002—2003 | רוסיה חברת הרכבות המוסקבאית |
| 2002—2004 | ארצות הברית נייקי | 2004 | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2005—2010 | גרמניה אדידס | ‏2005— | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2011—2014 | גרמניה Puma | ‏2005— | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2014—2018 | גרמניה אדידס | ‏2005— | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2018—2020 | ארצות הברית Under Armour | ‏2005— | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
| 2020—2022 | גרמניה אדידס | ‏2005— | רוסיה חברת הרכבות הרוסית |
תלבושת הקבוצה

מדי הקבוצה לאורך השנים
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|                1936 מדי בית  |                2006 מדי בית  |                2006 מדי חוץ  |                2007 מדי בית  |                2007 מדי חוץ  |                2007 תלבושת שלישית  |                2007 תלבושת נוספת  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|               2008 מדי חוץ   |               2009 מדי בית   |               2009 מדי חוץ   |               2010 מדי בית   |               2010 מדי חוץ   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|               2011/2012 מדי חוץ   |               2011/2012 תלבושת שלישית   |               2012/2013 מדי בית   |               2012/2013 מדי חוץ   |               2012/2013 תלבושת שלישית   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|                2013/2014 מדי בית  |                2013/2014 מדי חוץ  |                2013/2014 תלבושת שלישית  |                2014/2015 מדי בית  |                2014/2015 מדי חוץ  |                2014/2015 תלבושת שלישית  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|                2016/2017 מדי בית  |                2016/2017, 2017/2018 תלבושת חוץ  |                07.08.2016 מדי רטרו  |                2017/2018 מדי בית  |                2019/2020 מדי בית  |                2019/2020 מדי חוץ  |                2019/2020 תלבושת שלישית  |
קבוצת מילואים וקבוצת הנוער

קבוצת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה היא אחת הענפות והגדולות ברוסיה. הישג השיא שלה הוא העפלה לשלב 32 האחרונות בליגת האלופות לנוער בעונת 2018/2019 וברשותה 2 זכיות באליפות רוסיה בכדורגל לנוער (בעונות 2011 ,2015/2016).
קבוצת המילואים של לוקומוטיב, קאזאנקה, מתמודדת בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
סגל הקבוצה > שחקנים בולטים בעבר ובהווה

ברית המועצות ואלרי גזאייב
ברית המועצות סרגיי גורלוקוביץ'
פולין גז'גוז' קריכוביאק
רוסיה דמיטרי לוסקוב
רוסיה דיניאר ביליאלטדינוב
רוסיה מאראט איזמאילוב
רוסיה דמיטרי אלניצ'ב
רוסיה דניס גלושאקוב
רוסיה סרגיי איגנשביץ'
רוסיה דמיטרי טורבינסקי
רוסיה אלכסיי קוסולאפוב
רוסיה רומן פבליוצ'נקו
רוסיה דמיטרי סיצ'ב
רוסיה רוסלן ניגמטולין
רוסיה חסן בדג'ייב
רוסיה אנטון מירנצ'וק
רוסיה אלכסיי מירנצ'וק
סרביה סלובודאן ראיקוביץ'
סרביה ברניסלב איבנוביץ'
קרואטיה ודראן צ'ורלוקה
גאורגיה מלחז אסתיאני
גאורגיה חוויצ'ה קווארצחליה
רומניה רזבאן קוצ'יש
ניגריה פטר אודמווינגי
גרמניה בנדיקט הובדס
אוזבקיסטן ז'רוסבק ז'אלולידינוב
פרו ג'פרסון פרפאן
סגל הקבוצה > ראשי הקבוצה > נשיאים ומנכ"לים

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
ברית המועצות לאוניד פיבוארוב: 1989—1991
רוסיה ואלרי פילאטוב: 1992—2006
רוסיה יורי סיומין: 2006—2007
רוסיה ניקולאי נאומוב: 2007—2010
רוסיה אולגה סמורודסקאיה: 2010—2016
רוסיה איליה גרקוס: 2016—2018
רוסיה וסילי קינאדזה: 2018—2020
רוסיה ולדימיר לאונצ'נקו: 2021—
סגל הקבוצה > מאמנים ראשיים

| שם | תקופת כהונה | תארים | הערות |
| --- | --- | --- | --- |

| ברית המועצות אלכסיי סטוליארוב | 1936 | הגביע הסובייטי 1936 |  |
| בלגיה ז'ול למבק | 1937 |  |  |
| ברית המועצות מיכאיל סושקוב | 1937—1947 | אליפות ליגת המשנה הסובייטית 1947 |  |
| ברית המועצות דמיטרי מקסימוב | 1948 |  |  |
| ברית המועצות גברייל קצ'לין | 1949—1952 |  |  |
| ברית המועצות בוריס ארקדייב | 1953—1957 | הגביע הסובייטי 1957 |  |
| ברית המועצות יבגני יליסייב | 1958—1959 |  |  |
| ברית המועצות ניקולאי מורוזוב | 1960—1962 |  |  |
| ברית המועצות אלכסיי קוסטילב | 1962 |  |  |
| ברית המועצות ב. ארקדייב | 1963—1965 | אליפות ליגת המשנה 1964 | קדנציה שנייה |
| ברית המועצות קונסטנטין בסקוב | 1966 |  |  |
| ברית המועצות ולנטין בובוקין | 1966—1968 |  |  |
| ברית המועצות ויקטור מריינקו | 1969—1970 |  |  |
| ברית המועצות יבגני רוגוב | 1971—1972 |  |  |
| ברית המועצות איגור וולצ'וק | 1972 |  |  |
| ברית המועצות מיכאיל יאקושין | 1973 |  |  |
| ברית המועצות א. וולצ'וק | 1973—1978 | אליפות ליגת המשנה 1974 | קדנציה שנייה |
| ברית המועצות ו. מריינקו | 1979—1980 |  | קדנציה שנייה |
| ברית המועצות אלכסנדר סווידוב | 1981—1982 |  |  |
| ברית המועצות ולדימיר רדיונוב | 1983 |  |  |
| ברית המועצות א. וולצ'וק | 1983—1985 |  | קדנציה שלישית |
| ברית המועצות יורי סיומין | 1986—1990 |  |  |
| ברית המועצות ולרי פילאטוב | 1991 |  |  |
| רוסיה יורי סיומין | 1992—2005 | הגביע הרוסי בכדורגל 1996 הגביע הרוסי בכדורגל 1997 הגביע הרוסי בכדורגל 2000 הגביע הרוסי בכדורגל 2001 אליפות ליגת העל 2002 הסופר קאפ הרוסי 2003 אליפות ליגת העל 2004 הסופר קאפ הרוסי 2005 | קדנציה שנייה |
| רוסיה ולדימיר אשטרקוב | 2005 |  |  |
| סרביה סלבוליוב מוסלין | 2006 |  |  |
| רוסיה אולג דולמאטוב | 2006 |  |  |
| רוסיה אנאטולי בישובץ | 2007 | הגביע הרוסי בכדורגל 2007 |  |
| רוסיה רינאט ביליאלטדינוב | 2007 |  |  |
| רוסיה ראשיד רחימוב | 2008—2009 |  |  |
| אוזבקיסטן ולדימיר ממינוב | 2009 |  |  |
| רוסיה י. סיומין | 2009—2010 |  | קדנציה שלישית |
| רוסיה יורי קרסנוז'אן | 2011 |  |  |
| אוזבקיסטן ו. ממינוב | 2011 |  | קדנציה שנייה |
| פורטוגל ז'וזה קואוסיירו | 2011—2012 |  |  |
| קרואטיה סלאבן ביליץ' | 2012—2013 |  |  |
| בלארוס לאוניד קוצ'וק | 2013—2014 |  |  |
| טג'יקיסטן איגור צ'רבצ'נקו | 2014 |  | ממלא מקום |
| מונטנגרו מיאודראג בוז'וביץ' | 2014—2015 | הגביע הרוסי בכדורגל 2014/2015 |  |
| טג'יקיסטן א. צ'רבצ'נקו | 2015—2016 |  | קדנציה שנייה |
| אוזבקיסטן אולג פאשינין | 2016 |  |  |
| רוסיה י. סיומין | 2016–2020 | הגביע הרוסי בכדורגל 2016/2017 אליפות ליגת העל 2018 הגביע הרוסי בכדורגל 2018/2019 הסופר קאפ הרוסי 2019 | קדנציה רביעית |
| סרביה מרקו ניקוליץ' | 2020–2021 |  | הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021 |
| גרמניה מרקוס גיסדול | 2021–2022 |  |  |
| גרמניה מרווין קומפר | פברואר–מרץ 2022 |  | מקור: אתר הקבוצה |
| רוסיה דמיטרי לוסקוב | מרץ–אפריל 2022 |  | מקור: פורטל sports.ru |
| רוסיה זאור חאפוב | אפריל 2022–יוני 2022 |  |  |
| גרמניה יוזף צינבאואר | יוני–אוקטובר 2022 |  |  |
| רוסיה מיכאל גלקטיונוב | נובמבר 2022– |  |  |
סמלי הקבוצה

סמל הקבוצה בתקופה הסובייטית
תארים והישגים

ליגת העל הסובייטית / הפרמייר ליג הרוסי
אלופה (3): 2002, 2004, 2017/2018
סגנית אלופה (7): 1959, 1995, 1999, 2000, 2001, 2018/2019, 2019/2020
מקום שלישי (5): 1994, 1998, 2005, 2006, 2013/2014
הגביע הסובייטי / הגביע הרוסי
אלופה (10): 1936, 1957, 1995/1996, 1996/1997, 1999/2000, 2000/2001, 2006/2007, 2014/2015, 2016/2017, 2018/2019
סגנית (2): 1989/1990, 1997/1998
הסופרקאפ הרוסי
אלופה (3): 2003, 2005, 2019
סגנית אלופה (4): 2008, 2015, 2020, 2021
אליפות מוסקבה
מקום שלישי (1): 1930 (אביב)
ליגת המשנה הסובייטית
אלופה (3): 1947, 1964, 1974
סגנית אלופה (2): 1971, 1987
מקום שלישי (3): 1951, 1973, 1981
גביע אלופות חבר המדינות העצמאיות
אלופה (1): 2005
גביע רכבות אירופה
אלופה (5): 1974, 1976, 1977, 1983, 1987
הערות שוליים

↑  "Локомотив" стал чемпионом России по футболу, דיווח Vesti.ru
↑  כמו בגמר היורו: אדר נכנס כמחליף וכבש, לוקומוטיב זכתה באליפות רוסיה, באתר וואלה, 5 במאי 2018
↑  ‏צפו: אדר כבש בדקה ה-87, לוקומוטיב אלופת רוסיה אחרי 14 שנה, באתר ספורט1, 5 במאי 2018
↑  «Локомотив» стал трехкратным чемпионом России!
↑  שוב הוא: אדר עם שער ששווה אליפות ללוקומוטיב מוסקבה
↑   עוזי דן, מי שהביא אליפות פעם אחת, כבר לא יכול להיגמל מזה, באתר הארץ, 7 במאי 2018
↑  לוקמוטיב מוסקבה זכתה בגביע הרוסי עם ניצחון קטן
↑  "Локомотив" обыграл "Зенит" и в третий раз в истории завоевал Суперкубок России
↑  Марко Николич назначен главным тренером «Локомотива»
1 2  Новая метла в "Локо". Николичу не нужны Идову, Фарфан и Марио
↑  Футбольный "Локомотив" уйдет с молотка
↑  על מערך הליגות בברית המועצות ניתן ללמוד מהערך ליגת העל הסובייטית בכדורגל
↑  История стадиона — от Сталинца до
↑  אוריאל דסקל, הסופר קאפ מציג: הקבוצה של פוטין נגד מנצ'סטר יונייטד, באתר כלכליסט, 28 באוגוסט 2008
↑  Кто владеет российским футболом: от госкорпораций до миллиардеров
↑  Форма на особый случай
חצי גמר הגביע הרוסי 2007, לוקומוטיב מול ספרטק
לוקומטיב, אלופת 2017/2018.
RZD ארנה
יורי סיומין, מאמן לוקומוטיב, במשך 19 שנה, בשנים 1986–1990, 1992—2005, 2009–2010 ובשנים 2016–2020.
מוקטסומה השני

.
| --- | --- |

 לידה:  1466 טנוצ'טיטלאן 
 נרצח:  29 ביוני 1520 (בגיל 54 בערך) טנוצ'טיטלאן 
 מדינה:  אצטקים 
 בן או בת זוג:  Teotlalco Tlapalizquixochtzin 
 
 
מוקטסומה השני (Moctezuma) או מוטקוסומה השני (Motecuhzoma)‏ (1466–1520; ידוע גם כמונטזומה או מונטסומה, על פי הדרך בה נוהגים דוברי אנגלית להגות את שמו) היה השליט התשיעי של האצטקים. בתקופתו נכבשה האימפריה האצטקית (באזור מקסיקו של ימינו) על ידי הרנאן קורטס הספרדי. בשפת הנאוואטל הוא נקרא "מוטקסוימה" (Motecuhzoma) כלומר "הזועם באופן אצילי" ובתקופתו, זכה לכינוי "מוטקסוימה חוקויוטסין" כלומר "מוקטסומה הצעיר המכובד", כדי להבדיל בינו לבין מוקטסומה הראשון.
ביוגרפיה

בשנת 1502 ירש מוקטסומה את השלטון בממלכה האצטקית מדודו איויטסוטל (מלך בשנים 1486–1502). היות שאותן שנים היו שנות שלווה באימפריה האצטקית אשר התרחבה והתבססה, נבחר מוקטסומה בעיקר עקב היותו למדן אדוק בדת ולא בזכות תכונות מנהיגות או בזכות היותו מצביא.
המקורות השונים על התקופה מוסרים גרסאות שונות ואף סותרות לגבי התנהלותו ושלטונו. בתחילת שלטונו הרחיב במעט את תחומי האימפריה שהשתרעה על פני כל מרכז אמריקה, ממקסיקו ועד פנמה של ימינו. מוקטסומה השליט מנגנון בירוקרטי ומנהלתי כך שהאימפריה חולקה למחוזות ששליטיהם היו כפופים לו ישירות. מנגד, הוא הסתכסך עם השבטים שהיו בברית איתו בעיקר בגלל מכסת קורבנות האדם הגבוהה שדרש מהם. מוקטסומה טיפח פולחן אישיות, אולם חרד הן לגורלו האישי והן לגורל הממלכה. על מנת להגן על הממלכה הקריב קורבנות אדם ללא הפסק ובנה מקדשים חדשים - שגם בהם הוקרבו קורבנות אדם.
ביוגרפיה > הכיבוש הספרדי

על פי ברנרדינו דה סהגון, האצטקים האמינו כי אסון מתרחש. לפי אמונתם, כל מחזור של 52 שנים צריך לחול שינוי מהותי. לקראת השנה ה-52 מאז הקמת הממלכה האצטקית (סוף המחזור החמישי של 52 שנים) עלו אצטקים רבים למקדשים המרכזיים על מנת לבקש עידן נוסף של רגיעה. הכוכבים, כמו גם אותות מבשרי פורענות, תופעות טבע כמו כוכב שביט, שרפה במקדש, מראות מוזרים בשמים וקול יללה מסתורי שנשמע בלילות, הובילו את מוקטסומה לחפש תשובה על העומד להתרחש.
כשהחלו להופיע דיווחים ראשונים על זרים, שבאו מהים, מוקטסומה, שהיה איש דתי מאוד, סבר שהאל קצלקואטל חוזר ובא לרשת אותו על כיסא מלכותו. קצלקואטל (קוּאֶטְסַלְקוֹאַטְל) היה שמו של אל כוכב השחר וכוכב הערב, שהנהיג על פי המיתולוגיה המקומית את העיר הקדומה טולה בימים עברו ועתיד לחזור ביום מן הימים. משום כך הורה מוקטסומה לקדם את פני הזרים במתנות ובזהב, במחשבה שהם פמליית האל. בכך גירה עוד יותר את תאוותו של קורטס.
קורטס, שהצליח למצוא בעלי ברית בין השבטים המשועבדים שנידונו להקריב קורבנות אדם, הצליח ב-1519 להיכנס בראש 500 לוחמים לעיר הבירה טנוצ'טיטלאן, בלי שנתקל בהתנגדות ממשית. הוא שבה את מוקטסומה, והצליח בעזרתו לשלוט בעיר ולבזוז את אוצרותיה. החלטת מוקטסומה לפתוח את השערים לקורטס, לערוך טקס חגיגי לכבוד חזרתו של קצ'לקואטל כביכול, ולתת ביד קורטס את מוסרות השלטון, נחשבת בעיני ההיסטוריונית ברברה טוכמן בספרה מצעד האיוולת לאחד ממעשי האיוולת הגדולים בהיסטוריה. יש לציין שבחצר המלכותית לא היו הכול תמימי דעים: אחיו של המלך ואחרים התנגדו בחריפות להחלטה.
הספרדים, שחלק ממטרתם הייתה כפיית הדת הנוצרית על המקומיים, נתקפו זעם בשל טקסי הקרבת קרבן האדם ועבודת האלילים, טבחו באצטקים וניתצו פסלים במקדשים. בתגובה, התארגנו האצטקים בהנהגת אחיו הצעיר של מוקטסומה, ותקפו את הספרדים. מוקטסומה ניסה לפשר, עלה על אחת הבמות בניסיון לקרוא לרגיעה, אולם נרגם באבנים על ידי הקהל ומצא את מותו.
מאנקו קאפאק

מאנקו קאפאק - ציור של גואמן פומה
מאנקו קאפאק (בקצ'ואה: Manqu Qhapaq, "בסיס נהדר") הוא, על פי המיתולוגיה של האינקה, מייסדה האגדי של השושלת הראשונה של ממלכת קוסקו שממנה התפתחה קיסרות האינקה. כל הידיעות על אודותיו מקורן באגדות עם הקיימות בכמה גרסאות ועברו מפה לאוזן.
אגדות מאנקו קאפאק

על פי אגדה אחת הובא מאנקו קאפאק ממעמקי אגם טיטיקקה בידי אל השמש אינטי או שנולד לאל השמש. אגדה אחרת סיפרה כי היה בנו של טיקי ויראקוצ'ה. עם זאת, לא הותר לפשוטי העם לומר את שמו של ויראקוצ'ה, דבר המסביר את הצורך באגדות.
על פי מיתוס אחד נולדו מאנקו קאפאק ואחיו פאצ'אקמק לאל השמש אינטי, הידוע גם בשם "אָפּוּ פּוּנְצָ'אוּ". מאנקו קאפאק עצמו נערץ כאל השמש והאש. על פי אגדה זו, מאנקו קאפאק, אחיו ואחיותיו נשלחו לארץ בידי אל השמש והופיעו מתוך מערת פאקאריטמבו, כשהם נושאים מטה זהב הקרוי "טאפאק-יאוּרי". הם הונחו להקים את מקדש השמש לכבודו של אל השמש אביהם, במקום בו ישקע המטה באדמה. כדי להגיע לקוסקו הם פסעו דרך מערות תת-קרקעיות. במהלך המסע הפך אחד מאחיו (וייתכן שמדובר באחת מאחיותיו) לאבן ("הוּאקה" כינוי לחפץ קדוש בדת האינקה).
בגרסה אחרת של אגדה זו במקום לצאת ממערה בקוסקו הופיעו האחים והאחיות מתוך מימי אגם טיטיקקה.
באגדת טיקי ויראקוצ'ה, היה מאנקו קאפאק בנו של טיקי ויראקוצ'ה מ"פאקרי-טאמפו" הידועה כיום כ"פאקאריטמבו" (25 ק"מ דרומית לקוסקו). הוא ואחיו "אָיָיאר אינקה", "אייאר קאצ'י" ו"אייאר אוּצ'וּ" ואחיותיו "מאמה אוֹקיוֹ", "מאמה הוּאקוֹ", "מאמה ראאוּה" ו"מאמה קוּרה" (שהתחתנה מאוחר יותר עם סינצ'י רוקה) חיו בקרבת קוסקו ואיחדו את עמם ואת עשרת ה"איילו" (קהילה המורכבת מכמה משפחות) שפגשם במסעם על מנת לנצח את השבטים של עמק קוסקו. גם באגדה זו מופיע מטה הזהב, שמקובל להניח כי ניתן למאנקו קאפאק בידי אביו. לאגדה כמה תיאורים, אך בהתאם לכמה מהגרסאות קנא מאנקו הצעיר באחיו הבוגרים, בגד בהם והרגם, וכך הפך לשליט יחיד על קוסקו. כדי לקיים את טוהר מוצאו האלוהי נשא מאנקו קאפאק את אחותו הבכורה מאמה אוקלו לאישה. בכך החל מנהג שנמשך עד שהאימפריה הגיעה לקיצה, ולפיו, אף על פי שלקיסר האינקה היו נשים רבות, האישה הרשמית הייתה על פי רוב אחת מאחיות הקיסר.
חייו של מאנקו קאפאק

מאנקו קאפאק שלט בממלכת קוסקו בתוארו כסאפה אינקה כ-40 שנה. במהלך תקופה זו חוקק חוקים ונחשב כמי שביטל את פולחן קורבנות האדם. החוקים כללו איסור נישואים לאחות, אך חוקים אלה לא חלו על האצולה של האינקה והוא נישא לאחותו מאמא אוקלו שילדה לו בן - סינצ'י רוקה, שהיה קיסר אינקה אחריו. משערים כי מאנקו קאפאק מלך עד 1230, אם כי יש כאלה הקובעים שמת בשנת 1107.
מאטואה

| --- | --- |
האי מאטואה
האי מאטואה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים אוחוצק
 קואורדינטות:  48°06′N 153°12′E﻿ / ﻿48.1°N 153.2°E﻿ / 48.1; 153.2
 ארכיפלג:  האיים הקוריליים
 שטח:  52 קמ"ר
 אורך:  11 ק"מ
 רוחב:  6.5 ק"מ
 גובה מרבי:  1,496 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+12
 מגלה:  בני האיינו
  (למפת האיים הקוריליים מוגדלת) מאטואה(למפת האיים הקוריליים רגילה) מאטואה
 
מאטואה (ברוסית: Матуа; ביפנית: 松輪島) הוא אי געשי בארכיפלג האיים הקוריליים בים אוחוצק בצפון-מערב האוקיינוס השקט. שמו מגיע ממילה בשפת האיינו שמשמעותה "שער לגיהנום".