stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובאני בונונצ'יני
יצירותיו > אופרות

ניצחונה של קמילה (Il trionfo di Camilla (1696
אסטארטו (1720) Astarto
ל'אודיו א ל'אמורה (L'odio e l'amore (1721
גריזלדה (Griselda (1722
ארמיניה (1723) Erminia
אסטיאנאטה (1727) Astianatte
יצירותיו > יצירות אחרות

מיסות קצרות (1688) Messe brevi
דיברטימנטי קאמריים (1722)
12 סונאטות להרכב קאמרי (1732)
לידיו, סקרניטו אמאנטה (קנטטה) Lidio, schernito amante (cantata
הערות שוליים

↑  Pat Rogers, The Alexander Pope encyclopedia, pages 187-188
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258837905171  PLWABN: 9810678661305606  BIBSYS: 10039750  BNE: XX897677  BnF: cb13891678n (data)  CiNii: DA03383358  GND: 121260631  ICCU: LO1V168801  ISNI: 0000 0001 0896 4224  LCCN: n81005197  LNB: 000038043  MusicBrainz: 5deac8fb-b0a4-48dc-88ff-3bf92858a527  NDL: 01230178  NKC: jx20070305002  NLA: 35338522  NLK: KAC2020L8984  NSK: 000097992  NTA: 095666036  RERO: 02-A000021592  SNAC: w6vm4kmd  SUDOC: 080715826  Trove: 917176  VIAF: 46945678   WorldCat (עם VIAF): 46945678
גלקטוס

| --- | --- |

גלקטוס, כפי שהופיע על עטיפת החוברת S.H.I.E.L.D #3 מאוגוסט 2010, אמנות מאת ג'רלד פארל ודסטין ויבר.
 סוג:  אנטי גיבור
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  The Fantastic Four #48 (מרץ 1966)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 גילום הדמות:  אנטוני ג'יי, ג'ון דימאג'יו 
 מידע
 כינויים:  גאלאן, אשטה, טורף העולמות, המשמיד הגדול, מפלצת כל העולמות, הרעב שאינו שבע, אל האבדון, גה-לאק-טוס, מביא החיים
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  מניפולציה על אנרגיה קוסמית הנותנת לו כוחות כמעט אלוהיים הכוללים: מודעות קוסמית, טלפתיה, טלקינזיס, הקרנת וספיגת אנרגיה, שינוי גודל, שליטה על החומר, טלפורטציה, יצירת פורטלים בין ממדיים ושדות כוח, מניפולציה על זכרונות ורגשות של יצורים חיים, בריאת חיים, תחיית המתים
 חבר בקבוצה:  מבשריו של גלקטוס, משמרת הנצח
 חבר לשעבר בקבוצה:  חוליית האלים
 דמויות קשורות
 משפחה:  הישות התבונתית של היקום הקודם ("אם") גאלאן ("אב"/גלגול קודם) אטרניטי (אב) גלקטה (בת)
 אויבים:  האוונג'רס, הנצחיים
 
גלקטוס (באנגלית: Galactus) הוא נבל-על, דמות בדיונית של ישות קוסמית המופיעה בחוברות הקומיקס ארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #48 ממרץ 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הדמות מתוארת כדמוית אל, הניזונה מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים. כדמות שהוצגה בתור הכסף של הקומיקס, היא המשיכה להופיע במשך ארבעה עשורים של המשכיות יקום מארוול.
דמותו של גלקטוס עובדה למגוון מדיות בנוסף לקומיקס, ביניהן סדרות אנימציה, משחקי מחשב והופעה אבסטרקטית ב"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף". היא מדורגת במקום החמישי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN, ובמקום ה-18 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין ויזארד.
ביוגרפיה בדיונית

במקור, גלקטוס היה חוקר בשם גאלאן מכוכב הלכת טאא, שהתקיים ביקום מחזורי שלפני המפץ. כאשר אסון הרג בהדרגתיות את כל החיים ביקום שלו, הוא ושורדים אחרים עזבו את הכוכב בספינת חלל ונלכדו בקריעה הגדולה. אולם, גאלאן לא מת והוא משנה את צורתו על ידי התמזגות עם הישות התבונתית של היקום. הוא נישא בחלל כמו עובר ברחם למשך מיליארדי שנים ביקום שנוצר לאחר המפץ הגדול, ומגיח כגלקטוס. צופה חוזה בלידתו של גלקטוס, אך למרות שהוא מזהה את טבעו ההרסני, הוא בוחר שלא להרוג אותו. כשהוא מתעורר, גלקטוס כה רעב עד שהוא ניזון מכוכב לכת קרוב בשם ארכיאופיה. כוכב זה הוא הראשון מבין רבים, שכן הוא חייב ליזון מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים. מתוך הוקרה לעולם ביתו המת ולכוכב הלכת הראשון שנפל טרף לרעבונו, גלקטוס יוצר "עולם בית" חדש לו הוא קורא בשם טאא השני.
גלקטוס נעשה מעורב במלחמת אזרחים שפרצה בין האלים הישנים, שנוצרו בזמן התפתחותו הראשונית של היקום המוכר ונודעו כשומרי האיזון הקוסמי. לאחר שסיעה אחת של האלים ניסתה לעצב את היקום בדמותה, גלקטוס הורג את העומד בראשה וכולא שניים מתוכם. בהמשך, הוא יוצר ישות בצלמו, לה הוא קורא טיראנט. טיראנט מורד באדונו, ולאחר קרב קצר דרכיהם נפרדות. גלקטוס מחליט להעצים את כוחם של אחרים, שישמשו בתור מבשריו וימצאו לו כוכבי לכת אותם יכלה. הוא אינו מרוצה ממבשרו הראשון, "הנופל", ומגייס את נורין ראד בתור הגולש הכסוף.
לאחר שעשה את דרכו לכדור הארץ, גלקטוס מובס על ידי ארבעת המופלאים, צופה בשם יואטו והגולש הכסוף המרדן. גלקטוס עוזב את כדור הארץ ונשבע שלא ינסה לכלות אותו שוב. אולם, הוא מוריד בדרגה את הגולש הכסוף משום שבגד בו. מאוחר יותר, הוא חוזר בשביל מבשרו לשעבר, אך הגולש הכסוף אינו מביע חרטה ובוחר להישאר על כדור הארץ. תור רואה לראשונה את גלקטוס כאשר זה האחרון מתעמת עם אגו, הכוכב החי, ומגלה את מקורו. ניסיון נוסף של גלקטוס להחזיר לשורותיו את הגולש הכסוף עולה בתוהו, ומיסטר פנטסטיק מתכנת את ספינתו של גלקטוס לקחת אותו לאזור השלילי בו לכאורה מתקיימים כל אותם עולמות שהוא כילה.
גלקטוס נכנס לעימות עם הוד התפתחותו כאשר הוא מנסה לכלות את כדור הארץ החלופי. בהמשך, גלקטוס מנסה להיפטר מהרעב התמידי שלו בכך שהוא ניזון מהאנרגיה של יהלומי האינסוף, אך מערימים עליו והוא משחרר את "הרעב", יצור שניזון מיקומים שלמים. בעזרתו של תאנוס, היצור נלכד. כאשר גזע חייזרי מפתח טכנולוגיה שהופכת כוכבי לכת לבלתי נראים לגלקטוס, הוא מעצים את כוחו של הלפיד האנושי (שהחליף כוחות עם האישה הבלתי-נראית) כמבשר ללא רצונו כדי לאתר את אותם עולמות. ארבעת המופלאים וקוואזר מצליחים לשחרר את הלפיד האנושי מעולו של גלקטוס על ידי הפיכתו של גלקטוס חזרה לגאלאן. מאוחר יותר, גלקטוס משחק תפקיד מרכזי באירועי "השמדה", בהם הנבל אניהילוס מתכנן לכלות את כל החיים התבונתיים ביקום, ומנסה להשתמש בגלקטוס כנשק.
מבין העולמות אשר נופלים לטרפו של גלקטוס נמנים עולם ביתם של הסקרול משני הצורה והאנטגוניסטים של אירועי "פלישה סודית"; עולם ביתו של בטא ריי ביל, בן בריתו של תור; וכוכב הלכת סאקאר, אליו הגיע הענק הירוק באירועי "כוכב הענק הירוק" ואשר בו נולד בנו סקאאר.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains of All Time: #5 - Galactus, IGN
↑  Wizard magazine's top 100 greatest villains ever list
↑  Super-Villain Classics: Galactus the Origin #1, May 1983
↑  Thor #168-169, September-October 1969
↑  Fantastic Four #522, March 2005
↑  Annihilation: Heralds of Galactus #2, May 2007
↑  Cosmic Powers #6, August 1994
↑  Silver Surfer #1, August 1968
↑  Fantastic Four #48-50, March-May 1966
↑  Fantastic Four #72-77, March-August 1968
↑  Thor #160-162, January-March 1969
↑  Fantastic Four #120-123, March-June 1972
↑  Thanos #1-6, December 2003-May 2004
↑  Fantastic Four #520-523, January-April 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017038593  VIAF: 361149196710174792714   WorldCat (עם VIAF): 361149196710174792714
גלקטוז

ביטא-גלקטוז בצורת הטבעת המשושה
היטל פישר של הD-גלקטוז
| --- | --- |

 כתיב כימי:  C₆H₁₂O₆ 
 מסה מולרית:  180.156 גרם/מול
 מספר CAS:  59-23-4
 צפיפות:  1.5 גרם/סמ"ק
 מסיסות:  650 גרם בליטר
 טמפרטורת היתוך:  168-170 °C   271.15 K
 NFPA 704:       0 ‏ 1 0 
 
גָלַקְטוֹז הוא חד-סוכר, המצוי בפירות חמצמצים (תפוזים, שזיפים, חמוציות, אננס), בירקות שורש (לוף, בצל, סלק סוכר) וכן בחלק ממוצרי החלב ובסוגי מסטיקים שונים. הגלקטוז הוא אחד ממרכיבי סוכר החלב (לקטוז). הלקטוז הוא דיסכריד המורכב מגלוקוז וגלקטוז. הגלקטוז, בדומה לגלוקוז הוא הקסוז.
ההבדל בין גלוקוז לגלקטוז הוא מיקום הקבוצה ההידרוקסית על פחמן C4 (כלומר הוא אפימר C4 שלו), שנמצאת מעל מישור הטבעת בגלקטוז ומתחת אליו בגלוקוז.
לאחר תהליך חימצון מתקבלות חומצה גלקטורונית (חמצון על C6), או גלקטונית (חמצון על C1). חמצון C1 ו-C6 נותן חומצה מזו גלקטרית "חומצה מוצית".
היסטוריה

ב-1855 התגלה כי בהידרוליזה של סוכר החלב לקטוז מתקבל סוכר נוסף לגלוקוז. ב-1865 בודד לואי פסטר את החומר. השם גלקטוז (או "glucose lactique" - גלוקוז חלבי בשל מקורו בסוכר החלב) מופיע אצל מרסלין ברתלו (Marcellin Berthelot) בספרו "Chimie organique fondée sur la synthèse". השם גלקטוז נגזר מהמילה γάλακτ- (gálakt-) שמשמעותה "חלב" ביוונית עתיקה, ומהסיומת הכימית "ose" המקובלת עבור סוכרים. הרמן אמיל פישר מצא את המבנה המרחבי ב-1894.
מחלות הקשורות בגלקטוז

במחלה המטאבולית התורשתית הנדירה גלקטוזמיה חסר לתינוקות האנזים הדרוש להפיכה של גלקטוז לגלוקוז.
במחלת אי-הסבילות ללקטוז (Lactose Intolerance), קיים פגם באנזים בטא-גלקטוזידאז המפרק לקטוז לגלוקוז וגלקטוז. אנשים הסובלים מהמחלה אינם יכולים לעכל את הסוכר המצוי בחלב. בגופם הלקטוז עובר למעי, שם הוא מעוכל על ידי חיידקים וגורם לשחרור גז בצורת נפיחות.
ראו גם

פרוקטוז
צלולוז
גלוקוז
אגר
גבריאל בטיסטוטה

גבריאל עומאר בטיסטוטה (ספרדית: Gabriel Omar Batistuta; נולד ב-1 בפברואר 1969 ברקונקיסטה, סנטה פה, ארגנטינה) המכונה גם "באטיגול" הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, אשר נחשב לאחד החלוצים הגדולים בתולדות הכדורגל ולאחד השחקנים הארגנטינאים הטובים בכל הזמנים. בטיסטוטה היה מלך השערים של נבחרת ארגנטינה בכל הזמנים עם 54 שערים ב-77 משחקים במדי הנבחרת, בשנת 2016 בקופה אמריקה שהתקיים בארצות הברית ליאו מסי שבר את שיאו של בטיסטוטה עם 55 שערים במדי נבחרת ארגנטינה. בשנת 2004 הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים ביותר.
נבחרת לאומית

בטיסטוטה ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הארגנטינית ב-27 ביוני 1991 במשחקה של הנבחרת בבואנוס איירס מול נבחרת ברזיל שהסתיים בתיקו 1:1. הוא כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת ב-8 ביולי 1991 בניצחון 0:3 על נבחרת ונצואלה בבואנוס איירס.
בשנת 1991 זכה לראשונה עם ארגנטינה בקופה אמריקה, כאשר כבש שישה שערים במהלך הטורניר. שנתיים לאחר מכן כבש שלושה שערים, שהספיקו לארגנטינה לזכות שוב בקופה אמריקה.
למרות ההישגים היבשתיים, במסגרת המונדיאל ארגנטינה לא זכתה במונדיאל בתקופתו. במונדיאל 1994 כבש בטיסטוטה 4 שערים, 3 מתוכם במשחק הפתיחה מול נבחרת יוון אותה ניצחה ארגנטינה 0:4. ארגנטינה הודחה בשמינית הגמר על ידי נבחרת רומניה 3:2 וסבלה מהשעייתו של דייגו מראדונה.
במונדיאל 1998 כבש בטיסטוטה 5 שערים, 3 מתוכם במשחק מול נבחרת ג'מייקה בכך היה בטיסטוטה לשחקן הרביעי שכובש פעמיים שתי שלישיות והראשון שכובש שלישייה בשני מונדיאלים. ארגנטינה הודחה לבסוף ברבע הגמר על ידי נבחרת הולנד בתוצאה 2:1 משער בדקה האחרונה של דניס ברגקאמפ.
במונדיאל 2002 קיווה בטיסטוטה לזכות לראשונה במונדיאל. ארגנטינה נחשבה למועדפת הגדולה לזכייה בגביע, אך אכזבה את אוהדיה והודחה בסיבוב הבתים. בטיסטוטה אמנם הוביל את הנבחרת לניצחון במשחק הפתיחה על נבחרת ניגריה בזכות שער ניצחון, אולם ארגנטינה כשלה מול נבחרות אנגליה ושוודיה.
בסך הכול כבש במדי הנבחרת 56 שערים ב-78 משחקים (ממוצע של 0.72 שערים למשחק). הוא היה הכובש המצטיין בשורות ארגנטינה בכל הזמנים, עד שליונל מסי עבר אותו בקופה אמריקה 2016.
חייו האישיים

בטיסטוטה נשוי לאירינה, אותה הכיר כשהיה בן 16. הם התחתנו ב-28 בדצמבר 1990, ומאז נולדו להם 3 ילדים. כיום מתגורר בטיסטוטה בעיר פרת' שבאוסטרליה במסגרת עסקים. שמו נקשר מספר פעמים לאימון, בין היתר של הנבחרת וכן של קבוצת נעוריו ניואל'ס אולד בויס.
פציעות ברגליו שנגרמו לו במהלך פעילותו ככדורגלן גרמו לו ייסורים, עד שביקש שיקטעו את רגליו, אך לבסוף קיבל טיפול שהפחית את כאביו.
תארים

סרייה א': 2001
סרייה ב': 1994
הגביע איטלקי: 1996
הסופר קאפ האיטלקי: 1996, 2001
קופה אמריקה: 1991, 1993
גביע הקונפדרציות: 1992
גביע ארטמיו פרנקי: 1993
כדורגלן השנה בארגנטינה: 1998
מלך השערים של הקופה אמריקה: 1991
מלך השערים של הסרייה א': 1995
מלך השערים של הליגה הקטרית: 2004
מלך השערים של פיורנטינה בכל הזמנים: 168 שערים
הערות שוליים

↑   עוזי דן, גבריאל באטיסטוטה: דוקטור, קטע את שתי רגליי, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810634532105606  BNE: XX5020766  GND: 105663720X  ISNI: 0000 0001 0717 0051  LCCN: no2004054847  VIAF: 159931176   WorldCat (עם VIAF): 159931176
גבריאל באנון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בינואר 1928 קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 פטירה:  26 בפברואר 2024 (בגיל 96) 
 מדינה:  צרפת, מרוקו 
 מקום קבורה:  Ben Msik Jewish Cemetery 
 
גבריאל באנון (בצרפתית: Gabriel Banon;‏ 6 בינואר 1928 – 26 בפברואר 2024) היה כלכלן ואיש עסקים צרפתי-מרוקאי, ונודע כיועץ כלכלי של מדינאים וארגונים בארצות שונות. היה מהנדס אזרחי ומשפטן בהכשרתו. התגורר לסירוגין בצרפת, במרוקו, בשווייץ ובארצות הברית. היה מעורב במגעים במסגרת תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
ביוגרפיה > רקע משפחתי והתחלת הקריירה

באנון נולד בקזבלנקה ב-1928, לעורך הדין יעקב באנון  (1983-1904), שהיה בשנות ה-60 חבר במועצת עיריית קזבלנקה ויושב ראש הקהילה היהודית בעיר. מילדות קנה שליטה בערבית ובקוראן, מה שעזר לו מאוחר יותר בקשריו כיועץ ואיש עסקים עם גורמים פוליטיים וכלכליים במזרח התיכון. למד בבית הספר הצרפתי ע"ש ליוטיי בעיר הולדתו. בשנות ה-50 נסע לצרפת ולמד בליון משפטים והנדסה אזרחית. בשנת 1953 חזר למרוקו והתחתן נישואים ראשונים עם השחקנית גיסלן אקוקה, ילידת מצרים. בשנת 1956, לפי מקורות אחדים[דרוש מקור] שימש כקצין קשר עם הצבא הישראלי בימי מלחמת סואץ. לפי מקורות מסוימים היה לאחר מכן מעורב במגעים העסקיים בין ישראל עם תעשיית הנשק הצרפתית – למשל לגבי אספקת מטוסי פוגה מגיסטר.[דרוש מקור]
ביוגרפיה > פריצת פעילותו כאיש עסקים וכיועץ כלכלי

בהמשך התחיל קריירה בעסקים. עסק באספקה לבסיס האמריקאי במקנס במרוקו. לאחר מכן גבריאל באנון היה מנהל המפעל ז'אפי (Japy) של קבוצת וורמס בין השנים 1957–1961, יו"ר מפעלי אלפא לבאל בין השנים 1961–1971, של חברת "סיארסאטום – תעשייה גרעינית" (Siersatom), בין השנים 1973–1980 ושל חברת סופינם (Sofinem) בין השנים 1981–1984. מאוחר יותר ניהל שתי חברות להשקעות – Winvest (משנת 1984) ו-Solitair Kapital AB (משנת 1997).
גבריאל באנון היה המנכ"ל הראשון של "המכון לפיתוח לתעשייתי" IDI, סגן-יושב ראש של "המרכז למנהיגות צעירה" בצרפת, שייצג קבוצה רפורמיסטית בתוך ארגון המעבידים של צרפת. היה חבר במועצה של הוועד הלאומי לארגון בצרפת, ושל הקרן הלאומית להוראת מנהל עסקים.
אחרי עליית הסוציאליסטים לשלטון ב-1981 העדיף להעביר את מרכז פעילותו לניו יורק למשך 9 שנים. בארצות הברית היה חבר במועצה מייעצת של אוניברסיטת דרום קרוליינה בקולומביה, דרום קרוליינה. (1992-1986) ב-1989 אחרי מפולת הבורסה בארצות הברית חזר לצרפת ושהה פרק זמן בניס. מילא תפקידי ייעוץ ליד ארגונים וראשי מדינות וארגונים. היה יועץ למדיניות תעשייתית של נשיא צרפת ז'ורז' פומפידו, יועץ כלכלי של נשיא הרפובליקה של קונגו, פסקל ליסובה.[דרוש מקור] בשנות ה-1990 היה מעורב בזינוק קבוצת ההשקעות "אינבסט" בשוק הרוסי בשיתוף פעולה עם ממכר ותיק, יורי רובינסקי, ב-2005 היה באנון יועץ על יד מועצת הביטחון הכלכלי של רוסיה. בתוקף תפקיד זה עזר בין השאר לקידום היחסים הכלכליים בין רוסיה ובין מרוקו.
ביוגרפיה > פעילותו ברשות הפלסטינית ובתהליך השלום במזרח התיכון

אחרי הסכמי אוסלו ב-1993, התמנה על ידי יאסר ערפאת ליועצו הכלכלי והיה אמון על פתרון סוגיית כספי קרנות הפנסיה הפלסטיניות שבידי ישראל והעברתם לידי הפלסטינים (1994–2004). ככל הנראה את ערפאת הכיר הודות לקשריו עם הממשל בתוניסיה, שבה שהתה בשנות ה-90–80 הנהגת אש"ף.
בשנת 1996 ייסד את כתב העת הפלסטיני לכלכלה Lettre économique palestinienne בשיתוף עם מנהל סוכנות החדשות ואפה, זיאד עבד-אל-פאתה. העיתון הופיע עד שנת 1997.
בעת פעילותו בקשות הפלסטינית הותקף בתקשורת כולל בעיתון האמריקאי "וול סטריט ג'ורנל" על כך שהכשיל קידום עסקי הקבוצה האמריקנית אי. טי טי (ATT) בשוק הפלסטיני לטובת חברת ITT.
באנון תמך ביוזמת ז'נבה ובנובמבר 2003 כתב מכתב גלוי פתוח מעל דפי העיתון "מארוק אבדו" אל ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, שהצטרך להפעיל אמצעים תקיפים נגד האינתיפאדה השנייה.
החל משנת 2009 היה מזכ"ל "קבוצת העבודה הישראלית-פלסטינית לשלום ולפיוס" בעיר קו בשווייץ.
ב-2012 הציג כרוניקות כלכליות וגאופוליטיות בתחנת הרדיו Luxe Radio במרוקו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

היה נשוי שנית לאן מנסורה, ילידת איראן, פעילה במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
לגבריאל באנון ארבעה ילדים: פטריק באנון, סופר וחוקר בקתדרה למנהל עסקים באוניברסיטה לטכנולוגיה ולמנהל עסקים "פאריס-דופינ", אן-לור, פסלת ואשתו של הפוליטיקאי פייר ללוש, ברונו באנון, שחקן ומורה למשחק, ושל העיתונאית והסופרת טריסטאן באנון.
באנון נפטר ב-26 בפברואר 2024 בגיל 96.
ספריו

Le partage de la mémoire, le conseiller d'Arafat se raconte, Éditions Séguier. (לשתף בזיכרון – היועץ של ערפאת מספר)
La Paix de tous les dangers (la paix au Moyen-Orient), Éditions Val de France, 1998.(שלום כל הסכנות – השלום במזרח התיכון)
Pas d'orchidées pour l'entreprise, Éditions Encre.
Entreprendre pour quoi faire ?, Éditions Denoël. (ליזום – בשביל מה?)
Le Parti de l'Entreprise, Éditions Fayard.
Vaine recherche, Éditions P. Bory. (חיפוש לשווא)
המאמר (יחד עם יורי רובינסקי) ?L'entreprise à l'Est comme à l'Ouest
'היוזמה הכלכלית במזרח כמו במערב? ב" Dirigeant" 1969 2, pp37-41
הערות שוליים

↑  כתבה בעיתון הכלכלי המרוקני ל'אקונומיסט" ביולי 2005
↑  ראו בוויקיפדיה הצרפתית
↑  מכתב גלוי לאריאל שרון
↑  ראו המהדורה המרוקאית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12587553m (data)  ISNI: 0000 0001 0894 731X  LCCN: n83142883  RERO: 02-A002966395  SUDOC: 074318845  VIAF: 45678894   WorldCat (עם VIAF): 45678894
גלקאיו

| --- | --- |

 מדינה:  סומליה סומליה
 מדינה:  גלמודוג
 ראש העיר:  מוחמד מחד גאגלה
 גובה:  297 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  61,200 (16 בינואר 2012)
 קואורדינטות:  6°46′11″N 47°25′51″E﻿ / ﻿6.7697222222222°N 47.430833333333°E﻿ / 6.7697222222222; 47.430833333333 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סומליה מוגדלת) מוגדישו ברברה הרגייסה בוסאסו קיסמאיו ג'יבוטי אתיופיה ק נ י ה  האוקיינוס ההודי מפרץ עדןגלקאיו(למפת סומליה רגילה) מוגדישו ברברה הרגייסה בוסאסו קיסמאיו ג'יבוטי אתיופיה ק נ י ה  האוקיינוס ההודי מפרץ עדןגלקאיו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גלקאיו (בסומלית: Gaalkacyo; בערבית: جالكعيو) היא עיר בסומליה.
בשטח העיר נמצאים נמל התעופה עבדולאהי יוסוף (אנ') ואוניברסיטת גלקאיו (אנ').
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-573 ק"מ מבירת סומליה, מוגדישו, כ-48 ק"מ מהגבול עם אתיופיה, וכ-185 ק"מ מהאוקיינוס ההודי.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 30 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אפריל עם 32 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר הוא ינואר עם 28 מעלות צלזיוס. סך המשקעים הממוצע הוא 364 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש עם כמות הגשמים הגדולה ביותר (109 מ"מ), וחודש פברואר הוא החודש עם כמות הגשמים הקטנה ביותר (מילימטר אחד).
הערות שוליים

↑  Gaalkacyo, Somalia, Geonames
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535564105171  LCCN: n94025278  VIAF: 125641748   WorldCat (עם VIAF): 125641748 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' וודוורד ויקרשאם

ג'ורג' וודוורד ויקרשאם (באנגלית: George Woodward Wickersham;‏ 19 בספטמבר 1858 –  25 בינואר 1936) היה עורך דין אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט. בהמשך הוא שירת במגוון תפקידים בממשליהם של הנשיאים וודרו וילסון, הרברט הובר ופרנקלין דלאנו רוזוולט.
ראשית חייו

ג'ורג' ויקרשאם נולד בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ולמד באוניברסיטת פנסילבניה. הוא למד משפטים והתמחה במשרד עורכי דין. לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין הוא החל לעבוד במקצוע באופן עצמאי.
ויקרשאם נשא לאישה את מילדרד ונדל ולשניים נולד בן, קורנליוס ונדל ויקרשאם, שלימים היה לעורך דין ובריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית.
קריירה

לאחר כמה שנים בהן עסק בעריכת דין, נכנס ויקרשאם ב-1883 למשרד עורכי הדין הוותיק "סטרונג וקאדוולדר" מניו יורק. ארבע שנים לאחר מכן הוא התקבל כשותף במשרד, ובסופו של דבר שונה שמו של המשרד ל"קאדוולודר, ויקרשאם וטאפט" (Cadwalader, Wickersham & Taft).
בשנים 1909–1913 כיהן ויקרשאם כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט. ב-1912 הוא תמך בחברותו של עוזר התובע הכללי, ויליאם ה. לואיס, בלשכת עורכי הדין של ארצות הברית, לאחר שאנשי הדרום מחו על חברותו על רקע היותו אפרו אמריקאי והוועד המנהל של הלשכה הצביע בעד הרחקתו. ויקרשאם שלח מכתבים לכל 4,700 חברי הלשכה ודחק בהם לתמוך בלואיס שסירב לפרוש מהלשכה.
לאחר בחירתו ב-1912 של וודרו וילסון לנשיאות, מינה הנשיא הדמוקרט את אנשיו למשרות בממשל הפדרלי וויקרשאם סיים את כהונתו כתובע הכללי. בשנים 1914–1916 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של ניו יורק.
זמן קצר לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, מונה ויקרשאם על ידי הנשיא וילסון כחבר במועצת הסחר המלחמתי לקובה.
ב-1929 מינה הנשיא הרברט הובר את ויקרשאם כיושב ראש הוועדה הלאומית לשמירת ואכיפת החוק, שנודעה בשם "ועדת ויקרשאם".
בשנים 1933–1936, בתקופת נשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, היה ויקרשאם חבר במועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations)
ג'ורג' וודוורד ויקרשאם נפטר בניו יורק ב-25 בינואר 1936. הוא נטמן בבית הקברות ברוקסייד שבאינגלווד, ניו ג'רזי.
מאז 1996 מעניקה אגודת הידידים של ספריית המשפטים של ספריית הקונגרס פרס שנתי על שמו של ויקרשאם.
הערות שוליים

↑  F. Erik Brooks, Glenn L. Starks, frican Americans and the Presidents: Politics and Policies from Washington to Trump, ABC-CLIO, 2019, p. 94.
↑  "The Wickersham Award". Library of Congress. February 28, 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423825605171  BnF: cb10721399r (data)  ISNI: 0000 0000 8198 2501  LCCN: n88030093  NARA: 10572400  NKC: xx0236067  SNAC: w6416zvg  VcBA: 495/261262  VIAF: 11386028   WorldCat (עם VIAF): 11386028
ג'ורג' וולד

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1906 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  12 באפריל 1997 (בגיל 90) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות של וודס הול, פלמת', מחוז בארנסטייבל, מסוצ'סטס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ניו יורק  התיכון הטכנולוגי של ברוקלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת שיקגו 
 פרסים והוקרה:  פרס רומפורד (1959)  מדליית פרדריק אייבס (1966)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1967)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1953)  מלגת גוגנהיים 
 תרומות עיקריות
 חקר מערכת הראייה
 
ג'ורג' וולד (באנגלית: George Wald;‏ 18 בנובמבר 1906, ניו יורק – 12 באפריל 1997, קיימברידג', מסצ'וסטס) היה מדען יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1967 על מחקריו בתחום הראייה.
תולדות חייו

וולד נולד בניו יורק ליצחק וארנסטין וולד. הוריו היו יהודים שהיגרו לארצות הברית זמן קצר בטרם לידתו. הוא סיים לימודיו בתיכון הטכנולוגי של ברוקלין, ניו יורק בשנת 1922. סיים תואר ראשון במדעים באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1927 ודוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1932. לאחר סיום לימודיו ניצל וולד מלגת לימודים ונסע לחקור במעבדתו של אוטו היינריך ורבורג בגרמניה, שם הוא זיהה לראשונה את ויטמין A ברשתית. מגרמניה עבר לשווייץ ושם חקר יחד עם פאול קארר, האיש שגילה את ויטמין A. לאחר מכן חקר תקופה קצרה עם אוטו פריץ מאירהוף בהיידלברג ולאחר עליית היטלר לשלטון בשנת 1933, שב לארצות הברית והחל לעבוד באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1934 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם כיהן בתחילה כמרצה ומאוחר יותר קיבל דרגת פרופסור. בשנת 1939 זכה בפרס אלי לילי. בשנת 1950 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 1967 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליותיו בשטח הראייה.
וולד הרבה לדבר בנושאים פוליטיים וחברתיים שונים, וניצל את הפרסום לאחר קבלת פרס נובל כדי להשמיע דעתו בנושאים שונים. הוא התנגד בתוקף למלחמת וייטנאם ולמרוץ החימוש הגרעיני.
בשנת 1980 השתתף וולד במשלחתו של רמזי קלארק לאיראן בעת משבר בני הערובה באיראן.
בשנת 1986 הוזמן וולד, יחד עם קבוצה קטנה של חתני פרס נובל, למוסקבה, כדי לייעץ למיכאיל גורבצ'וב בשאלות הגנת הסביבה. וולד ניצל את הפגישה עם ג'ורבצ'וב כדי לשאול אותו על הגלייתה של ילנה בונר יחד עם בעלה אנדריי סחרוב לגורקי. לדברי וולד, גורבצ'וב השיב לו כי איננו יודע דבר על העניין. זמן קצר אחר כך, בדצמבר, 1986, שוחררו בונר וסחרוב.
ג'ורג' וולד הלך לעולמו בקיימברידג', מסצ'וסטס.
מחקר

בתקופה שעשה מחקר כפוסטדוקטורנט בגרמניה גילה וולד כי ויטמין A הוא מרכיב של הרשתית. מחקרים נוספים שביצע הראו כי כאשר הפיגמנט רודופסין נחשף לאור, נוצר ממנו החלבון אופסין ותרכובת המכילה ויטמין A. מכאן ניתן היה לשער שוויטמין A חיוני בתפקוד הרשתית.
בשנות החמישים השתמשו וולד ועמיתיו למחקר בשיטות כימיות כדי להפיק פיגמנטים מן הרשתית. אחר כך, על ידי שימוש בספקטרופוטומטר, הם מדדו את קליטת האור בפיגמנטים. כיוון שקליטת האור על ידי הפיגמנטים ברשתית עומדת ביחס ישר לאורך הגל אשר מפעיל בצורה הטובה ביותר את תאי הפוטורצפטור, ניסוי זה הראה את אורך הגל שעין יכולה לראות בצורה הטובה ביותר.עם זאת, כיוון שתאים קולטי אור מסוג "קנים" (rod) (להבדיל מתאים קולטי אור מסוג מדוכים) מרכיבים את רוב הרשתית, וולד ועמיתיו מדדו למעשה את קליטת האור של הרודופסין, הפיגמנט העיקרי בתאי הקנים. בשלב מאוחר יותר, בשיטה הנקראת מיקרוספקטרופוטומטריה, הצליח וולד למדוד את קליטת האור מהתאים עצמם ולא מן הפיגמנטים. שיטה זו אפשרה לוולד לקבוע את קליטת האור בתאי הרשתית מסוג מדוכים.
דולפינן אוסטרלי

| דולפינן אוסטרלי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: דולפינן
מין:: דולפינן אוסטרלי
שם מדעי
 Tursiops australis ‏Robb & גרשווין & Thompson & Austin & Owen & McKechnie, 2011

דולפינן אוסטרליי (שם מדעי: Tursiops australis) הוא מין של לווייתן ממשפחת הדולפיניים החי בטבע בעיקר בחופי ויקטוריה שבאוסטרליה. דולפין זה נחשב לתת-מין של דולפינן מצוי עד ל-2011, אז נחשב למין עצמאי בגלל הבדלים בצורת הגולגולת ובדנ"א. כיום כמה חוקרים רואים בו תת-מין של דולפינן אנקולי.
צבעו של דולפין זה הוא כחלחל-אפור כהה עד לקו האמצע מצידי הגוף ובו הוא אפרפר-בהיר ומאחור מעט צהבהב. הראש אפרפר בהיר עם לסת לבנה דמוית מקור, כמו רוב בני הסוג. אורכו של דולפין זה 2.27-2.28 מ', מעט קטן יותר מהדולפינן המצוי.
זוהו 2 אוכלוסיות של דולפין זה, אחת במפרץ פורט פיליפ, בה זוהו 150 פרטים ואחת באגמי גיפסלנד בה זוהו 50 פרטים, שניהם בוויקטוריה שבאוסטרליה. בנוסף זוהו פרטים החיים במזרח טסמניה ובדרום אוסטרליה במפרץ ספנסר ובאיים סביבו.
לא ידוע מה מצב שימור הדולפינים. הם נחשבים למינים מוגנים באוסטרליה.