stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד הולברוק

ריצ'רד צ'ארלס אלברט הולברוק (באנגלית: Richard Charles Albert Holbrooke;‏ 24 באפריל 1941 - 13 בדצמבר 2010) היה דיפלומט יהודי אמריקאי דמוקרטי, חבר סוכנות הממשל האמריקאי "חיל השלום" (Peace Corps), והאדם היחיד שבתפקידו כסגן מזכיר המדינה היה אחראי לשני אזורים שונים בעולם (אסיה 1981-1977, ואירופה 1996-1994). אדריכל הסכם דייטון ב-1995, הסכם המסגרת הכללי לכינון שלום בבוסניה והרצגובינה, ששם קץ למלחמה שנמשכה שלוש וחצי שנים. עד סמוך לפטירתו היה שליח ממשל אובמה לפקיסטן ולאפגניסטן. היה מועמד שבע פעמים לפרס נובל לשלום (1981-1977), וכן זכה בתואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
קריירה

הולברוק נולד בניו יורק בן לאם יהודייה שנמלטה עם משפחתה מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון, ואב יהודי פולני שנמלט לארצות הברית בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בראון ב-1962, והשלים תואר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון ב-1970.
בין השנים 1994-1993 כיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה. אף על פי שזמן רב קודם לכן היה ידוע בחוגים דיפלומטיים ועיתונאיים, הוא זכה לתהילה וחשיפה ציבורית כשתיווך בעסקת השלום בין הצדדים בסכסוך בבוסניה והרצגובינה, עסקה שהובילה לידי חתימת הסכם דייטון ב-1995. הולברוק היה גם בין המועמדים להחליף את מזכיר המדינה לשעבר, וורן כריסטופר, אך הנשיא ביל קלינטון מינה לבסוף את מדליין אולברייט ב-1997. בשנים 2001-1999 כיהן הולברוק כשגריר ארצות הברית באו"ם, ושם הביא לישראל את חברותה בקבוצת מערב אירופה ואחרות (WEOG).
בשנת 2004 היה יועץ לענייני חוץ לקמפיין הבחירות של ג'ון קרי, וב-2008, בקמפיין הנשיאותי של הילרי קלינטון, והוזכר כמועמד של שני מתמודדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ברק אובמה וקלינטון, לשמש כמזכיר המדינה, תפקיד שקיבלה לבסוף הילרי קלינטון.
על ישראל אמר, בקבלו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון, שעל אף בידודה בארגונים כמו האו"ם, עליה להמשיך לייחס חשיבות לפעילותה בארגונים אלו, כיוון ש"ככל שגדולים הצדק והנחישות, גדל מספר ההצלחות בזירה הבינלאומית".
השתתף בספטמבר 2008 בכנס שבו הוצג מסמך המכין את הקרקע להעמדתו לדין של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם. הוא ביקש אז לא לבטל את דברי אחמדינז'אד: "מילים נחשבות", אמר, "כשאומרים לי לא לשים לב למה שהוא אומר, המחשבות שלי חוזרות לסבתא שלי בהמבורג ב-1932" וכי "איראן עם נשק גרעיני מסוכנת באופן מיוחד בשל האיומים שהיא משמיעה על מדינה אחרת המבוססים על הסתה לרצח עם".
עם תחילת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית, מונה הולברוק לשליח הממשל החדש לפקיסטן ולאפגניסטן.
הערות שוליים

↑  ריצ'ארד הולברוק בהרצאה באוני' בנגב: תגלו נחישות וצדק באו"ם ותנצחו, באתר ערוץ 7, 11 בנובמבר 2002
↑  יצחק בן-חורין, עצומה: לשפוט את נשיא איראן על הסתה לרצח, באתר ynet, 23 בספטמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444555205171  PLWABN: 9810597144705606  BIBSYS: 90938537  BnF: cb12310359n (data)  GND: 120496828  ISNI: 0000 0001 1779 9216  LCCN: n82136364  NARA: 10569119  NKC: xx0133855  NLG: 79674  NTA: 086652648  SNAC: w64m9skt  SUDOC: 031989535  VIAF: 111459540   WorldCat (עם VIAF): 111459540
שזור

| --- | --- |
רחוב במושב שזור
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎280 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 306 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-2.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) שזור(למפת הגליל העליון רגילה) שזור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שזור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שזור32°56′00″N 35°21′10″E﻿ / ﻿32.9332074781462°N 35.3527457044157°E﻿ / 32.9332074781462; 35.3527457044157  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל (in English: Merom HaGalil Regional Council) באדום - שזור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

שְׁזוֹר הוא מושב באזור הצפון ליד כרמיאל וסאג'ור בבקעת בית כרם (בקעת שגור). הוא שייך למועצה אזורית מרום הגליל ומהווה כיישוב המערבי ביותר בה.
היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1953 כהיאחזות נח"ל, שאוזרחה בתחילת 1954 על ידי עולים ממרוקו והיה לכפר עבודה של הקק"ל. בשנת 1956 הוא הועבר לטיפול של הסוכנות היהודית. באותה עת התגוררו בכפר עולים ממרוקו ועיראק וכמה משפחות מאיראן. תושבי המושב עבדו בעבודות יזומות בשכר נמוך, ממשכורתם ירד תשלום לסוכנות עבור הבתים והקרקע, והם  סבלו ממחסור במים. עד ראשית 1960 עשרות משפחות עזבו את המושב. לאחר שמרבית התושבים עזבו את היישוב הגיעו למקום עולים מעיראק ואיראן. בשנות ה-70 היו במושב 55 משפחות ותיקות שקיבלו נחלות מתוך 2,250 הדונם של המושב. בשנים 1983-1986 הגיעו למושב 19 משפחות נוספות שבנו בו את בתיהם אולם לא קיבלו נחלות. עם זאת, בפני הרשויות הוצג מצג שבמושב יש 75 נחלות ואמצעי הייצור הנלווים אליהן חולקו בין המשפחות הוותיקות ולא נמסרו למשפחות החדשות. בתחילת 2016 פסק בית המשפט המחוזי כי משפחות אלו אינם מתיישבי הרחבה כטענת האגודה השיתופית של המושב, אלא בעלי זכות לנחלה ועל המושב לתת להם נחלות. החלטה זאת נהפכה על ידי בית המשפט העליון שקבע שהשטח העודף יושב לרשות מקרקעי ישראל. בשנת 1994 הועברו 297 דונם של המושב לכרמיאל לצורך הקמת אזור תעשייה.
בשנים הראשונות סבל הכפר ממחסור במים, עד שחובר בצינור לכפר שמאי, אך גם מים אלו לא הספיקו.
בשנת 1961 חוברו בתי התושבים לחשמל שיוצר בידי גנרטור שהובא על ידי הסוכנות היהודית. בשנת 1968 הוקם ביישוב בית עם ובשנת 1964 חובר המושב לרשת החשמל הארצית. בשנת 1970 זופתו הכבישים הפנימיים במושב.
שמו של היישוב הוא על שם עיר קדומה בשם "שזור" אשר ככל הנראה התקיימה בתקופת המשנה באזור בו ממוקם היישוב כיום, ובה חי התנא רבי שמעון שזורי, שקבר המיוחס לו מצוי ביישוב הסמוך סאג'ור.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  כפר עבודה בגליל דורש בית ספר, דבר, 12 בנובמבר 1954
↑  ישעיהו עשני, כפר עבודה בהרי צפת, דבר, 30 בדצמבר 1956
↑  הנס לברכט, מושב שזור -  מקום ניצול מחפיר, קול העם, 5 באוגוסט 1957
↑  מנחם תלמי, משה דיין מנסה להציל, מעריב, 16 בפברואר 1960
↑  נראה זאת הסיבה ש-יישובים נשכחים בהרי הגליל, דבר, 3 בפברואר 1978 מציין שהמושב הוקם בשנת 1960.
↑  ת"א 36302-07-11
↑  ע"א 1532/16 שזור - מושב עובדים להתיישבות חקלאית שיתופית בע"מ נ' אמיר פרדון, ניתן ב־19 באפריל 2016
↑  ע"א 7019/14 שזור - מושב עובדים להתיישבות חקלאית שיתופית בע"מ נ' יעקב פרג'י, ניתן ב־16 במאי 2018
↑  מחסור במים בכפר רמי, חרות, 25 באוגוסט 1960
↑  חשמל במושב שזור, מעריב, 3 באפריל 1961
↑  ששה בתי עם נחנכו בכפרי מרום הגליל, דבר, 17 במאי 1968
↑  הכפר רמי חובר לרשת החשמל, דבר, 12 באפריל 1964
↑  יזופתו כבישים פנימיים בישובי מרום הגליל, מעריב, 12 באוגוסט 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588145305171
ריקו פרהובן

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1989 (בן 35) ברגן אופ זום, הולנד 
 מידע כללי
 שם לידה:  Ricardo Verhoeven 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 משקל:  116 ק"ג 
 גובה:  1.96 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  קראטה, אגרוף 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  honorary citizen of North-Brabant (2019) 
 
ריקרדו (ריקו) פרהוּבְן (בהולנדית: Ricardo (Rico) Verhoeven; נולד ב-10 באפריל 1989) הוא קיקבוקסר מקצועי הולנדי, מתאגרף מקצועי לשעבר ולוחם אמנויות לחימה משולבות (MMA) שמתחרה במשקל כבד, שם הוא אלוף גלורי המכהן. מקצוען מאז 2004, הוא גם התחרה במבצעי K-1, וכן ב-It's Showtime ו-SUPERKOMBAT. הוא מדורג כמשקל כבד מספר 1 בעולם על ידי Combat Press. פרהובן דורג ברציפות כלוחם הקיקבוקס במשקל כבד מספר אחד בעולם על ידי Combat Press מאז ספטמבר 2014, כאשר הדירוג הוקם לראשונה.
ראשית חייו

ריקו פרהובן נולד בברגן אופּ זום (אנ'), הולנד. הוא החל ללמוד אמנויות לחימה בגיל חמש, עם לימודי קיוקושינקאי. הוא הוכשר על ידי אביו, חגורה שחורה בקראטה. לאחר המעבר לקיקבוקסינג, פרהובן החל להתאמן בגיל שבע והחל להתחרות מול מבוגרים כשהיה רק בן 16, בשל מידותיו הגדולות.
קריירת קיקבוקסינג מקצועית

לאחר שהתחרה ב-K-1, It's Showtime ו-SUPERKOMBAT, פרהובן חתם עם Glory World Series .
הוא הוגרל נגד אמן הלחימה המעורבת הרוסי סרגיי חריטונוב בסיבוב הפתיחה של גרנד סלאם כבד במשקל 2012, בן שישה-עשר שחקנים, שנערך ב־Glory 4: Tokyo - 2012 Heavyweight Grand Slam בסייטמה, יפן ב-31 בדצמבר 2012. כשהוא מוביל את כרטיסי הניקוד של השופטים לאחר שני הסיבובים הראשונים של שתי דקות, הוא עלה לרבע הגמר שם הפסיד למנצחת הטורניר סמי שילט באותו הפרש.
הוא ניצח את ג'ונטה דיניז בהחלטה פה אחד ב־Glory 7: Milan במילאנו, איטליה ב-20 באפריל 2013.
הוא התמודד מחדש עם ארול צימרמן ב- Glory 9: New York - 2013 95kg Slam בניו יורק ב-22 ביוני 2013. אף על פי שהופחתה לו נקודה בסיבוב הראשון, הוא הצליח להתגבר על צימרמן במשך שלושה סיבובים וניצח בהחלטה פה אחד.
השחקן ג'ייסון סטיית'האם הוא אוהד נלהב של פרהובן ומגיע באופן קבוע לצפות בקרבות שלו.
אליפויות והישגים

Glory
2014 Glory Heavyweight (+95 ק"ג/209 פאונד) אלוף טורניר אליפות העולם
Glory Heavyweight (+95 ק"ג/209 פאונד) אליפות (פעם אחת; נוכחית)
אחת עשרה הגנות כותרת מוצלחות
2017 Glory Fighter of the Year
2017 נוקאאוט התהילה של השנה vs. ג'מאל בן סדיק .
שיא התהילה של השנה 2019
זוכה טורניר במשקל כבד Glory 77 לשנת 2021
זוכה גראנד פרי במשקל כבד Glory לשנת 2024
תארים
Liverlick.com
לוחם השנה לשנת 2017
Kickboxingplanet.com
קיקבוקסר השנה 2016
Bloody Elbow.com
קיקבוקסר השנה 2013
חיים אישיים

לפרהובן ולאשתו לשעבר, ג'קי דושן, יש שלושה ילדים.
חיים אישיים > דוקומנטרי

בשנת 2022, סדרת הדוקו בת ארבעה חלקים RICO: Dream Big עקבה אחרי פרהובן לקראת המאבק שלו נגד באדר הארי וניסיונותיו לפרוץ בהוליווד.
רצף שמור

שיירים שמורים של חומצות אמינו בקולטן המצומד לחלבון G מודגשים בירוק
בביולוגיה, רצף שמור הוא רצף זהה או דומה מאוד של חומצות גרעין ב-DNA או ב-RNA או רצף חומצות אמינו בחלבון המופיע במינים שונים ונשמר כמעט ללא שינוי לאורך האבולוציה. ככל שרצף מופיע יותר בעץ פילוגנטי הוא נחשב שמור יותר. מאחר שמידע גנטי מועבר בדרך כלל מהורים לצאצאים באמצעות גנים, גן שהרצף שלו שמור אבולוציונית יקרא גן שמור.
מוטציה באזור של רצף שמור מאוד עשויה להיות חמורה, ונמנעת בברירה טבעית.
רצפי DNA שמורים מאוד עשויים להיות בעלי ערך פונקציונלי חשוב, אף שבמקרים רבים לא ידוע התפקיד המדויק של כל רצף שמור. ברצפים שמורים ביותר  (Ultra-conserved element; UCE) שתוארו לראשונה ב-2004 על ידי גיל בז'רנו, נשמר הרצף במדויק (100%) לפחות בשני מינים שונים.
הערות שוליים

↑  Bejerano, G; Pheasant, M; Makunin, I; Stephen, S; Kent, WJ; Mattick, JS; Haussler, D (2004-05-28). "Ultraconserved elements in the human genome". Science. 304 (5675): 1321–5. doi:10.1126/science.1098119. PMID 15131266.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רנו קרוול

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו 
 יחידות שיוצרו:  117,000 
 מודל אחריו:  רנו 15 
 אורך:  4,265 מ"מ 
 רוחב:  1,575 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,270 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
רנו קרוול שנת 1968
רנו קרוול, קונברטייביל, שנת 1967
רנו קרוול שנת 1964, מבט מבפנים
רנו קרוול, קונברטייביל, שנת 1967
רנו קרוול שנת 1963
רנו קרוול (צרפתית: Renault Caravelle) מכונית ספורט-קופה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1958–1968.
סך הכול יוצרו 117,000 יחידות.
היסטוריה

לראשונה הוצגה הקרוול בתערוכת הרכב של פריז, בשנת 1958 עם מנוע דופין. שנה לאחר מכן הוצגה בקנדה ובארצות הברית עם מנוע משופר.
הרנו קרוול כונתה עד שנת 1962 "רנו פלורידה" למעט בקנדה ובארצות הברית שם שווקה כרנו קרוול. נמכרו 36,156 יחידות.
ב-1968, השנה האחרונה לייצור הקרוול, נמכרו 1,438 יחידות והייצור הופסק.
דגמי הקופה רנו 15 ורנו 17 החליפו בשנת 1971 את הרנו קרוול.
גרסאות

2 דלתות קופה
2 דלתות ספורט
מפרט טכני ומידות

מנוע 4 צילינדרים, 845 סמ"ק, מנוע מקורר מים המפיק 37 כ"ס, (מנוע דופין)
בשנת 1959 שודרג המנוע למנוע גורדיני המפיק 40 כ"ס, יחס הדחיסה 7.6:1 הועלה ל-8.0:1
ממרץ 1962 שופר המנוע ל-956 סמ"ק המפיק 48 כ"ס
בשנת 1964 שופר המנוע ל-1,108 סמ"ק המפיק 55 כ"ס, ו- 60 כ"ס. מהירות השיא 143 קמ"ש
הילוכים סינכרוניים ידניים - 4 מהירויות
אורך הרכב -4,265 מ"מ
רוחב - 1,575 מ"מ
גובה - 1,320 מ"מ
משקל - 822 ק"ג
תמונות

סמל חברת רנו בדגם הקרוול
רנו קרוול שנת 1963, מבט מבפנים
רנו קרוול קונברטייביל
רנו קרוול קונברטייביל, שנת 1968
שדה אבקייק

| --- | --- |

 מדינה:  ערב הסעודית 
 אזור:  מחוז א-שרקייה
 מיקום:  ממזרח לחלקו הצפוני של שדה גוואר
 יבשתי/ימי:  יבשתי
 שטח:  59‏ X ‏11 ק"מ
 קואורדינטות:  25°56′00″N 49°40′00″E﻿ / ﻿25.93333°N 49.66667°E﻿ / 25.93333; 49.66667
 מפעיל:  עראמקו הסעודית
 תאריך הגילוי:  1941/1940
 תחילת ההפקה:  1946
 תפוקת שיא:  כמעט 1.1 מיליון חביות נפט ביום (ח/י)
 שנת תפוקת השיא:  1973
 סוג הנפט:  נפט סעודי אקסטרה קל (Arab Extra Light crude) ונפט סעודי קל (Arab Light crude)
  (למפת ערב הסעודית מוגדלת) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כווית עיראק ירדן יש. מצרים סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף אבקייק(למפת ערב הסעודית רגילה) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כ. עיראק ירדן יש. מצ. סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף אבקייק
 
מקור: עראמקו הסעודית דרך מינהל המידע האמריקאי לאנרגיה, כפי שמופיע בבלוג Petroleum Insights; תיאור: מפת שדות הנפט (בירוק) והגז (באדום) של ערב הסעודית ‏ (באנגלית)
שדה אבקייק (בערבית: حقل بقيق וגם ابقيق; תעתיק מדויק: שדה בקיק או אבקיק, באנגלית: Abqaiq field) הוא שדה נפט השוכן בסמוך לעיר אבקייק (אנ') (שהוקמה בעקבות גילויו), המרוחקת 75 קילומטרים דרומית-מערבית מדמאם שבמחוז א-שרקייה (אנ'), ערב הסעודית.
השדה התגלה ב-1940 על ידי חברת עראמקו האמריקאית, וכיום נמצא בבעלותה של חברת הנפט הממלכתית של סעודיה, עראמקו הסעודית. הוא משתרע על שטח של כ-59 ק"מ אורך על 11 ק"מ רוחב.
המתקן לעיבוד נפט (oil processing plant) באבקייק היווה יעד למתקפת הטרור הכושלת של אל-קאעידה ב-24 בפברואר 2006.
ב-2019 הותקפו מתקני נפט באבקייק, דבר שגרם לצמצום היקף תפוקת הנפט של סעודיה בחצי.
לקריאה נוספת

Matthew Simmons, Twilight in the Desert: The Coming Saudi Oil Shock and the World Economy, John Wiley & Sons, Inc, 2005.
הערות שוליים

↑  Simon Henderson, "Al-Qaeda Attack on Abqaiq: The Vulnerability of Saudi Oil", The Washington Institute for Near East Policy, 28 February, 2006. המתקן נועד ל"ניקיון" ראשוני של נפט גולמי, קרי להסיר ממנו מים, גז טבעי, אדמה, מימן גופרתי, ולהפחית לחץ אדים, וזאת כדי לאפשר שינועו הבטוח במיכליות. המתקן נחשב לגדול בממלכה ומעבד גם נפט גולמי שמופק משדה גוואר הקרוב שנחשב לשדה הנפט הגדול בעולם. יצוין כי בספטמבר 2015 סיכלו כוחות הביטחון הסעודיים ניסיון לפגוע במתקן ביטחוני באבקייק אך לא ברור אם האירוע התרחש בקרבת מתקני הנפט.
↑   דפנה מאור, הנפט מזנק ב-12% בעקבות המתקפה בסעודיה; טראמפ מזהיר את איראן, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018043619  VIAF: 138153363074537520008   WorldCat (עם VIAF): 138153363074537520008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נפט וגז ובנושא ערב הסעודית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שארלוט דאנדס (ספינת קיטור, 1801)

| --- | --- |

"שארלוט דאנדס", ציור מאת ג'ון קוק בּוּרְן, 1846-1847
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת קיטור
 חברת ספנות:  הבעלים: תומאס, לורד דאנדס
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ג'ון אלן בגריינג'מאות'
 מחיר:  למעלה מ-7000 ליש"ט
 הושקה:  1802
 תקופת הפעילות:  1802–1803
 אחריתה:  נגרטה 1861
 מידות
 אורך:  17 מ'
 רוחב:  5.5 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  3.25 מייל לשעה (במהלך גרירה)
 הנעה:  מנוע קיטור חד-צילינדרי, פעולה-כפולה, 10 כוחות סוס
 צורת הנעה:  גלגל משוטות ירכתי מרכזי
"שארלוט דאנדֶס" (באנגלית: Charlotte Dundas) הייתה ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם, חלוצה ופורצת דרך מבחינה טכנולוגית, והמבשרת של ספינות המשוטה הגדולות, תחילה באמריקה ואחר כך גם בבריטניה ובאירופה. היא תוכננה על ידי הממציא הסקוטי ויליאם סימינגטון (William Symington) כספינה נסיונית לגרירת אַרְבּוֹת-מַשָּׂא בתעלת פורת' אנד קלייד בסקוטלנד (אנ'), וערכה הפלגות מבחן בשנים 1801–1803. במהלך אחת מהפלגות המבחן גררה לאורך התעלה שתי אֲרָבוֹת, תפוסת כל אחת מהן 70 טון, למרחק כ-20 ק"מ ב-6 שעות מול רוח נגדית. למרות הצלחתה המוכחת סירבו בעלי חברת התעלה ומנהליה להפעיל את הספינה, מחשש שהאֲדָווֹת שיצרה תוך כדי שיוטה יהרסו את גדות התעלה. הספינה הושבתה ונזנחה וב-1861 נגרטה. ארבע שנים אחרי השבתתה של "שארלוט דאנדֶס", ב-1807, השיק רוברט פולטון בנהר הדסון בניו יורק את "נורת' ריוור" (North River), ספינת הקיטור המסחרית הראשונה בעולם, המוכרת יותר בשם "קלרמונט".
ניסיונות ראשונים

ויליאם סימינגטון (1764–1831) נולד בלידסהיל, כפר כורים בדרום לנרקשיר שבסקוטלנד. אביו ואחיו ג'ורג' עבדו כמהנדסי מכונות במכרות הפחם במקום. הוא יועד לכמורה בכנסייה הסקוטית, אך החליט ללכת בעקבות אביו. בשלהי שנות ה-70 של המאה החל לעבוד במכרה ונלוקהד (Wanlockhead), וסייע שם לאחיו להתקין מנוע קיטור מתוצרת בּוּלטוֹן אֶנד וָאט. תוך כדי עבודתם עסקו האחים סימינגטון ומפקח המכרה ג'ון טיילור בתכנון כרכרת קיטור, ואף בנו דגם קטן כדי להציגו בפני משקיעים פוטנציאליים. מנהל המכרה, ג'ילברט מִיסון, שהבחין בכישרונו יוצא הדופן של סימינגטון הצעיר, שלח אותו ללימודי מדעים באוניברסיטת אדינבורו. במהלך לימודיו המשיך סימינגטון לעסוק בשכלול מנוע הקיטור האטמוספירי של ואט, וב-1787 רשם פטנט על המצאתו.
פטריק מילר מדלסווינטון
ויליאם סימינגטון
שמעו של סימינגטון הגיע לאוזני הבנקאי הסקוטי פטריק מילר מדֶלְסווינטוֹן (אנ'). מילר התעניין בהנעה מכנית של כלי שיט, רשם על כך מספר פטנטים, ואף בנה סירות קָטָמָרָן לפנאי שהונעו על ידי גלגלי משוטות (paddle wheels) בכוח השרירים. השניים נפגשו בביתו של ג'ילברט מיסון, וסימינגטון הציג בפניו את דגם כרכרת הקיטור והסביר כי לדעתו אפשר גם אפשר להתאים את מנוע הקיטור להנעת סירות. מילר השתכנע, ויחד בנו את סירת המשוטות הקיטורית הראשונה שלהם. הייתה זו אחת מסירות הקטמרן של מילר, אורכה 25 רגל ורוחבה 7 רגל, עשויה פח ברזל, ובה התקין סימינגטון מנוע קיטור קטן של שני צילינדרים פרי תכנונו (קוטר 4 אינץ' ואורך מהלך 18 אינץ') שיוצר על ידי בית יציקות ברונזה באדינבורו. באוקטובר 1788 נוסתה הסירה בהצלחה באגם דלסווינטון (Dalswinton Loch) והגיעה למהירות של 5 מייל לשעה. מילר היה שבע רצון מתוצאות הניסוי והחליט להמשיך בניסויים בכלי שיט גדול יותר. מנהלי "בית היציקה קֶרון" (Carron Iron Works) (אנ'), שנכחו גם הם בניסוי, הצטרפו למיזם כמשקיעים.
הספינה הנסיונית השנייה הייתה גם היא של מילר – קטמרן באורך 60 רגל ולה שני גלגלי משוטים. סימינגטון התקין בה מנוע שני צילינדרים (קוטר 18 אינץ', אורך מהלך 3 רגל) שיוצר על פי הנחיותיו בבית היציקה קֶרון. מנוע הקיטור סובב את שני גלגלי המשוטות שלה באמצעות שרשרת וגלגל מחגר (ratchet), מתכנונו של סימינגטון. בניית המנוע ארכה זמן רב מהמתוכנן וגם עלות ייצורו הייתה גבוהה משהעריך סימינגטון. הפלגת המבחן הראשונה נערכה בתחילת דצמבר 1789 בתעלת פורת' אנד קלייד בהשתתפות מנהלי חברת קֶרוֹן; בתחילה שטה הסירה היטב, אך כאשר הגדילו למקסימום את מהירות המנוע, לא עמדו גלגלי המשוטים במאמץ והתפרקו. נבנו גלגלי משוטים חדשים וחסונים יותר, ובהפלגת המבחן הנוספת ב-26 בחודש הגיעה הספינה למהירות של 7 מייל לשעה ללא כל תקלות. מילר, שלא השתתף בניסוי השני, סבר כי מנגנון ההנעה של גלגלי המשוטים באמצעות שרשרת וגלגל מחגר אינו אמין, ולאחר התייעצות עם ג'יימס ואט זנח את המיזם. המנוע פורק והוחזר למפעלי קֶרוֹן, וסימינגטון שב לעבודתו בייעוץ הנדסי ובהתקנת מנועים במכרות בוונלוקהד.
ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם

העניין של סימינגטון בהנעת כלי שיט על ידי מנוע קיטור לא פסק, אך רק ב-1800 נקרתה לו הזדמנות נוספת לממש את רעיונותיו. תומאס, לורד דאנדס (אנ'), איש אצולה ופוליטיקאי סקוטי, שהחזיק בנתח המניות הגדול ביותר של חברת תעלת פורת' אנד קלייד והיה מנהלה הראשי, הכיר את המיזם של מילר וסימינגטון; הוא פנה אל סימינגטון בהצעה לתכנן ספינת קיטור שתגרור את ארבות-המשא בתעלה במקום סוסי העבודה. הספינה עצמה, שנקראה "שארלוט דאנדס" על שם בתו של לורד דאנדס, תוכננה כנראה על ידי קפטן ג'ון סכֶנק (אנ') מן הצי המלכותי (אנ') ונבנתה על ידי ג'ון הארט מגריינג'מאות'. הניסויים נעשו בקֶרוֹן באוגוסט 1801, אך ביצועי הספינה היו בלתי מספקים, וסימינגטון החליט לבנות כלי שיט חדש ומשופר. בניית הספינה השנייה, שנקראה גם היא "שארלוט דאנדס", מומנה על ידו ועל ידי חברת קֶרון.
ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם > מבנה הספינה ומכונותיה

"שארלוט דאנדס" השנייה הייתה בעלת גוף עץ ונבנתה על ידי ג'ון אלן מגריינג'מאות' בפירת' אוף פורת' מיולי עד ספטמבר 1802. אורכה 65 רגל, רוחבה 16 רגל ועומקה 8 רגל (19.8 x 2.4 x 4.9 מטר). גלגל המשוטות הותקן בתוך גומחה מוארכת באמצע חלקה האחורי, וההיגוי נעשה על ידי שני לוחות הגה.
מנוע הקיטור החדשני שלה תוכנן על ידי סימינגטון, ונבנה יחד עם דוד הקיטור (אנ') והארובה על ידי חברת קֶרוֹן. המנוע היה בעל צילינדר אחד אופקי, מסוג פעולה כפולה, כלומר הקיטור סופק לשני צדדי הבוכנה לסירוגין. קוטר הצילינדר 22 אינץ', אורך המהלך 48 אינץ' (0.56 x 1.22 מטר), וההספק הנומינלי 10 כוחות סוס. החידוש במנוע, שסימינגטון רשם עליו פטנט ב-1801, היה באופן המרת התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של החלק המונע, במקרה זה גלגל משוטות; הוא נבדל בכך שהעברת התנועה נעשתה בצורה ישירה, ללא תיווכה של קורה עילית, כנהוג אז בכל מנועי הקיטור. קצה מוט הבוכנה במנועו של סימינגטון התחבר לראש צלב (אנ') שנשען על גלגלון והחליק קדימה ואחורה לאורך מסילה על מסגרת המנוע; הטלטל שהתחבר לפין ראש הצלב סובב ארכובה על ציר גלגל המשוטות. סידור זה הקטין במידה משמעותית את גובה המנוע ואת משקלו, תרם למהירות קצובה של גלגל המשוטות והיה יעיל יותר.
ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם > הפלגות המבחן

הפלגת הניסוי הראשונה נערכה ב-4 בינואר 1803 בתעלת פורת' אנד קלייד, ובמהלכה גררה "שארלוט דאנדס" ארבת משא מסטוקינגפילד אל פורט דאנדס לעיני קהל רב שנאסף על גדות התעלה. לאחר שיפורים ושינויים נוספים יצאה "שארלוט דאנדס" ב-28 במרץ 1803 להפלגת המבחן השנייה, אליה הצטרפו לורד דאנדס וג'נטלמנים נוספים. במהלך הניסוי גררה הספינה שתי ארבות-משא בנות 70 טון כל אחת – "אֶקטיב" ו"יוּפֶמיה" (Active, Euphemia) למול רוח נגדית ולמרחק של 19.5 מייל ב-6 שעות (מהירות 3.25 מייל לשעה = 5.2 קמ"ש), מלוא אורכה כמעט של תעלת פורת' אנד קלייד. סימינגטון כתב לימים, כי אף כלי שיט אחר לא העז להפליג באותו יום בתעלה במעלה הרוח.
ספינת הקיטור השימושית הראשונה בעולם > ביטול המיזם והשבתת הספינה

למרות התוצאות המוצלחות התנגדו בעלי המניות של חברת התעלה להפעלת "שארלוט דאנדס", מחשש שהגלים שיצר גלגל המשוטות שלה יהרסו את גדות התעלה והנזק שייגרם יהיה גדול מהתועלת. וכאילו לא די בכך, דוכס ברידג'ווטר (אנ'), הבעלים של תעלת ברידג'ווטר בצפון-מערב אנגליה (אנ'), שהתעניין בעבודתו של סימינגטון ותכנן לבנות שמונה גוררות קיטור מסוגה של "שארלוט דאנדס" אם תוצאות הניסויים יעלו יפה, מת זמן קצר אחרי הפלגת המבחן השנייה. סימינגטון לא יכול היה להמשיך ללא כל חסות פיננסית, ובלית ברירה פורקו מכונותיה של "שארלוט דאנדס" והיא הושבתה במפרצון בתעלה, שם שכבה נרקבת עד 1861, אז פורקה ונגרטה.
ראו גם

פירוסקאף (ספינת קיטור, 1783)
קלרמונט (ספינת קיטור, 1807)
קומט (ספינת קיטור, 1812)
הערות שוליים

↑  על הפטנט של סימינגטון מ-5 ביוני 1785: ‏Woodcroft (1846-47), p. 318; השיפור שהגה סימינגטון היה בשיטת עיבוי הקיטור בצילינדר, שהגדילה את הספק המנוע האטמוספירי של ואט ב-20% באותה תצרוכת הפחם. כמו כן המציא שיטה חדשה להמרת התנועה הקווית של בוכנת המנוע לתנועה סיבובית של משאבה, על ידי שרשרת, גלגל מחגר וציפורניים חוגרות.
↑  על הפטנט של מילר מ-1787:‏ Woodcroft (1846-47), p. 329.
↑  Oxford DNB (2004, 2013); Charlotte Dundas (2007), pp. 390-391; Bowie (1833), pp. 7-10.
↑  תיאור הניסוי הראשון על ידי סימינגטון: Symington (1829); תיאור הניסוי הראשון על ידי ג'ון טיילור: Woodcroft (1846-47), p. 335; ידיעה בעיתון: The Scots Magazine (1788), p. 566.
↑  Oxford DNB (2004, 2013); Charlotte Dundas (2007), pp. 391.
↑  תיאור הניסוי השני על ידי סימינגטון: Symington (1829); תיאור הניסוי השני על ידי טיילור: Woodcroft (1846-47), p. 337.
↑  Oxford DNB (2004, 2013); ‏Woodcroft (1846-47), pp. 353-355; ‏Charlotte Dundas Heritage Trail (2023); ‏Symington, William (1829).
↑  מאוספי Museums Victoria באוסטרליה. הכיתוב: "ספינת הקיטור שהמציא ויליאם סימינגטון והציג את יכולותיה בסדרת הפלגות מבחן בתעלת פורת' אנד קלייד ליד בית היציקה קֶרון בשנים 1801–1803 בחסותו של לורד דאנדס." השרטוט הוכן על ידי סימינגטון בסביבות 1828, ככל הנראה מן הזיכרון, כאיור לפמפלט שהוציא שנה אחר כך בשם Brief History of Steam Navigation, שבו תבע לקבל הכרה ממשלתית וציבורית – גם אם מאוחרת – להיותו חלוץ ספנות הקיטור.
↑  Museums Victoria, Item ST 4184.
↑  הספק נומינלי (nominal horsepower) הוא ההספק התאורטי שמפתח מנוע קיטור כשהוא פועל בלחץ קיטור סטנדרטי של 7 ליברות לאינץ' מרובע ולא בלחץ הקיטור השורר בצילינדר שלו בפועל. פרמטר זה שימש לאומדן ההספק של מנועי הקיטור הראשונים בתחילת המאה ה-19. הוא חושב על פי הנוסחה: 7 ליברות לאינץ' מרובע x שטח הבוכנה באינצ'ים מרובעים x מהירות הבוכנה הממוצעת ברגל לשנייה חלקי 33,000. (אנ')
↑  Woodcroft (1854) p. 554.
↑  לקצה אחד של הקורה, שנעה כנדנדה מעל הצילינדר, חובר מוט הבוכנה, ולקצה השני טלטל וארכובה (המצאה של ג'יימס פיקארד, 1780) או טלטל ותמסורת שמש וירח (המצאה של ויליאם מרדוך, 1781).
↑  Museums Victoria, Item ST 4184; Bowie (1833), pp. 10-12; ‏Symington, William (1829).
↑  Symington, William (1829); Woodcroft (1846-47), pp. 353-355; Charlotte Dundas Heritage Trail (2023); Oxford DNB (2004, 2013).
↑  Oxford DNB (2004, 2013); Symington, William (1829).
סירת הקיטור הנסיונית השנייה של פטריק מילר וסימינגטון, 1788
תומאס, לורד דאנדס (1822)
שרטוט בחתך של "שארלוט דאנדס", בדיו ובצבעי מים. הוכן על ידי סימינגטון בסביבות 1828.
דגם בקנה מידה 1:24 של "שארלוט דאנדס" במוזיאון המדע בלונדון