stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסט ליסאואר
קורות חיים

ליסאואר נולד ב-1882 בברלין והיה בנו של הוגו ליסאואר, שופט שהיה חבר בבונים החופשיים ובעליו של בית המסחר למשי הגדול בברלין (הפירמה ה. ליסאואר) אשר היה ספק השמלות של אשתו של קיסר גרמניה.
אביו, יחד עם אחיו, אדוארד מוזס ליסאואר (אשר בנו ולטר ליסאואר היה מחלוצי התעופה), היו מבין המייסדים של "אגודת סוחרי ברלין".
אימו של ליסאואר, צרלינה פרידברגר (Friedeberger) מפוטסדאם, הייתה אשתו השנייה של אביו לאחר שאשתו הראשונה, קלרה ליסאואר מבית אופנהיים, נפטרה ממחלה. בנה, אחיו למחצה, פרידריך וולפגנג ליסאואר (פריץ) היה מלחין, כנר, תובע, ומנצח בבית האופרה של ברלין.
בנו של פריץ ליסאואר, אוטו כתב בשם הספרותי "מיכאל לוגן" יחד עם עוד חבר את הסיפור של הסרט Fanfare d'amour "רומן אהבים" שהיה המקור לתסריט של חמים וטעים, סרט שזכה לפרס האוסקר.
מקור משפחתו היה יהודי החסות של המלך בגרמניה ומאמצי אוגוסטה ארנד ומשפחתה (יהודייה שהייתה אהובתו של הנסיך אוגוסט ואם שבעת ילדיו). בין היתר, היה קרוב משפחה של המלחין אוטו ניקולאי, וכן של אברהם ריס, שניהל את המשא ומתן לקבלת היהודים שגורשו מאוסטריה על ידי המלך לגרמניה בעת שלטון הקיסר. מקור שם משפחתו ליסאואר הוא מהעיירה ליסה (Lissa - Leszno).אבותיו מצד האב השתתפו במיליציה האזרחית בימי מהפכת 1848 ונמנו עם מייסדי הקהילה היהודית הרפורמית של ברלין.
ברוח הקהילה הרפורמית גדל ליסאואר בתרבות הגרמנית ובניתוק מצביון העברי של הדת. בגיל 15 סירב להתנצר כפי הציעו הוריו כי לא היה מוכן לבגוד בשורשי המשפחה. לא ראה סתירה בין דתו להיותו פטריוט פרוסי-גרמני.
ליסאואר למד בבית הספר התיכון פרידריסוורדר ואחר כך למד כמה סמסטרים היסטוריה של הספרות באוניברסיטאות לייפציג ומינכן. אחר כך שב לברלין והתחיל לעבוד כמשרק ספרות וסופר עצמאי. המוציא לאור אויגן דידרכס התלהב מאוד מקריאת כתבי היד והודיע שגילה בליסאאור "את גדול המשוררים הגרמנים של התקופה"
ליסאאור נודע כסופר לירי ודרמטי. הוא חי לסירוגין במינכן, ויסברן, ברלין ווינה. אשתו הראשונה הייתה מארי וילפיר, והשנייה גרטה לאנגר. לא נולדו לו ילדים.
העריץ מאוד את ההיסטוריה של פרוסיה, של פרידריך הגדול ושל "מלחמות השחרור" שבאו לידי ביטוי במחזור השירים "1813" שנכתב לרגל מלאות מאה לקרב לייפציג נגד נפוליאון. יצירתו הראשונה שפורסמה הייתה "השדה" ( Der Acker) ב-1907 . הוא פרסם גם את המגזין "פרונט" ("חזית")"
קורות חיים > שיר שנאה לאנגליה

ליסאאור התפרסם במיוחד בעקבות קומדיה שכתב ובה שירו "שיר שנאה לאנגליה", שהפך בצד הגרמני להמנון מלחמת העולם הראשונה. הוא זכה על כך באות ההצטיינות גבוה מצד הקייזר וילהלם השני. השיר הוצא מהקשרה של הקומדיה הלועגת שבה נכלל, ברוח הימים והתלהטות המלחמה כפי שציין באותה עת.
השיר נכלל בכרך ג (1916) של סדרת האנתולוגיות של שירי מלחמה ופטריוטיים "מלחמה הגרמנית ושירים גרמנים" שנערך ופורסם על ידי מבקר התרבות והתיאטרון יוליוס באב, גם הוא ממוצא יהודי.
החוגים האנטישמיים לא יכלו לתקוף את מי שסימל בשביל נוצרים ויהודים את הנאמנות לגרמניה בעיקר לאור העובדה שליסאואר עצמו שירת בחזית, לכן בחרו החוגים האנטישמיים ובראשם יוסטון סטיוארט צ'מברלין (מתומכי האידאולוגיה הנאצית) להתקוף אותו בטענה: "רק יהודי יכול להגיע לרמת שנאה שכזאת".
ארנסט ליסאואר ציין שהשיר הוצא מתוך קומדיה וסירב להפצתו בבתי הספר, המשורר לא ציין שעל אף דברי השטנה שחש בתור הוכחה לנאמנותו לגרמניה, חלק ממשפחתו גרה באנגליה ובין קרוביו נמנים גם משפחת רוטשילד ומשה מונטיפיורי.
בין חבריו של ליסאואר היה הסופר שטפן צווייג, שאמר על חברו: "ככל שהיה הנושא יותר גרמני כך הוא היה נלהב יותר אליו". הוא הרגיש מחויב לשירה, לאמנות, להיסטוריה ולשפה הגרמנית כחלק ממנו, תחושה שהתעצמה עם רוחות מלחמת העולם הראשונה.
קורות חיים > אחרי המלחמה

בתום המלחמה השיר השפיע לרעה על הקריירה שלו. מערציו מבעבר עזבו אותו. המבקר הספרות רוברט בודנצקי גינה אותו בטענה שהשיר לא היה טקסט פטריוטי אלא שיר שנאה ותעמולת מלחמה.
ליסאאור ניסה לפנות לכתיבת מחזות בעיקר על דמויות היסטוריות כמו תומאס מינצר, וכן מסות ובקורת שירה. מואכזב מחוסר ההצלחה, בשנת 1924 ערק לווינה.
ארנסט ליסאואר קונן אז בשיר על מולדתו הנשלטת על ידי הנאצים באומר, בין השאר: "עבור הגרמנים אני יהודי המחופש לגרמני ועבור היהודים אני גרמני המועל בעם ישראל".
בשנת 1937 נפטר אחיו הבכור המלחין פריץ ליסאואר בברלין, ובאותה שנה נפטר ארנסט ליסאואר בביתו בווינה, לשם גלה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
פרסים ואותות הוקרה

- 27 בינואר 1915 - אות מסדר העיט האדום דרגה 4, עם כתר מלכות - מדי הקיסר וילהלם השני
(עיטור דומה קיבלו גם עמיתים ריכרד דהמל, רודולף פרסבר, צזאר פליישלן, פאול וארנקה, ריכרד נורדהאוזן, גוסטב פאלקה, פרדיננד אוונאריוס, ויל וספר, ולטר פלקס ודורלף אלכסנדר שרדר- על שירי המלחמה שלהם}
מבחר כתבים

Der Acker (1907)
Der Strom (1912)
1813. Ein Cyklus, Verlag Eugen Diederichs, Jena (1913)
Gott strafe England (1916)
Zeitenwende (1936)
Flammen und Winde (1923)
Eckermann, Drama (1921)
Yorck, Drama (1921)
Glück in Österreich. Bilder und Betrachtungen (1925)
Die Steine reden (1936)
הערות שוליים

↑  עמוס אילון, תרגום: דני אורבך, 10, רקוויאם גרמני, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2004, עמ' 399
אהרון קריצר

| --- | --- |

 לידה:  1963 (בן 61 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תיכון דתי יבנה 
 
אהרון (אהרל'ה) קריצר (נולד ב-1963), הוא צלם אמנותי ואמן ישראלי הפועל כיום בירושלים. ביצירותיו הצילומיות הוא מבטא חיבור בין עולמות רוח, מסורת, מיסטיקה ואמנות.
ביוגרפיה

קריצר נולד בחיפה לדבורה וצבי קריצר. גדל בבית ציוני דתי, למד בבתי ספר דתיים בחיפה: ממלכתי דתי כרמל ותיכון דתי יבנה (חיפה), היה חבר בתנועת הנוער בני עקיבא בסניף כרמל, הצטרף לגרעין נח"ל 'גרעין אריאל' ושירת בנח"ל מוצנח. לאחר סיום שירותו הצבאי למד שנה במכון שלום הרטמן בירושלים, ובהמשך למד לימודי תואר ראשון במדעי החברה. במקביל למד גרפולוגיה ועשה התמחות (סטאז') כמומחה בגרפולוגיה בשני משרדי גרפולוגיה בתל אביב.
הוא בעל משרד עצמאי בגרפולוגיה יותר מ-30 שנים. המשרד עוסק באבחוני אישיות ונותן שירותי ייעוץ בבחירת עובדים לארגונים, מפעלים ומקומות עבודה וכן בייעוץ ובהכוונה למתלבטים בדרכם הלימודית והתעסוקתית.
הנחה ולימד שנים ארוכות בבתי מדרש פלורליסטיים דוגמת בית מדרש אלול וקבוצת 'בבלי-ירושלמי'.
במקביל הוא עוסק בצילום אמנותי במשך שנים רבות.
משנת 2023 ועד היום חבר בגלריה אגריפס 12.
חיים אישיים

נשוי לבלהה קריצר-אריכא. אב לשלושה ילדים בוגרים.
מתגורר בשנים האחרונות בירושלים.
יצירתו

קריצר רואה במצלמה את כלי היצירה שלו לעיסוקו באמנות וברוח. הוא עוסק שנים רבות בלימוד בתוככי ארון הספרים היהודי והמיסטיקה היהודית בכלל זה. למסורות הרוח היהודיות מצא הדהודים וחיבורים עם מסורות רוח אחרות דוגמת הסופיות האסלאמית, הבודהיזם והזן בודהיזם. חיבור העולמות – צילום, אמנות, מסורת יהודית ומיסטיקה מתאחדים אצלו לכדי עשייה רוחנית. הוא יוצא, פוגש, חווה ומצלם טבע, נוף, מחול מודרני, פרפורמנס, טקסים מעולמו היהודי וממסורות רוח אחרות. הוא משתמש גם בטכניקות של צילום בחשיפה ארוכה, צילום כפול, הנעת המצלמה תוך כדי צילום, ושימוש במצלמת אינפרארד. פעמים הרבה הצילומים שלו מזמנים את הצופים לשהייה בהם ולהתבוננות מדיטטיבית דרכם.
תערוכותיו > תערוכות יחיד

2024 - ואקח מאבני המקום: מסע צילומים ברבדי ירושלים, גלריה אגריפס 12 (אוצרים: ירון קופרשטוק ובלהה קריצר-אריכא).
2023 - איחויים, תערוכה במרחב הציבורי בירושלים.
2023 - דיבר-יה, תערוכת צילום - מיצב לרגל חג השבועות, הר ציון ירושלים.
2022-2023 - בהיות במערה, תערוכת צילום - מיצב במערה בהרי ירושלים, עין לבן, ירושלים.
2021 - במנהרה אשר בשדה, שתי סדרות צילום "אורות מאופל" ו"טמיר ונעלם", במנהרה מתחת לכביש 6.
2018 - דבר מן המדבר, מקלט לאמנות, ירושלים (פרויקט שכלל העברת סדנת צילומדרש לצלמים חרדים + תערוכה אישית), בתמיכת מפעל הפיס (אוצרת: נעה לאה כהן).
2017 - עדשה ברוח, הגלריה האחרת, חולון (אוצר: אבנר בר חמא).
תערוכותיו > תערוכות קבוצתיות נבחרות בישראל

2024 - חוזרים, גלריה אגריפס 12 (אוצרים: עודד זידל ורינה פלד).
2022-2023 - נעים במרחב ובזמן, תחנת הרכבת תל אביב - השלום (אוצרת: גלית מילס).
2021-2022 - עדות מקומית, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב (אוצרת ראשית: גליה גור אריה).
2021 - אר יו טוקינג טו מי: מחשבות על ייצוגי שפה, בית האמנים ראשון לציון (אוצר: דורון פישביין).
2019 - קליפת נגה וסוד האגוז, הגלריה החברתית מוסררה (הפועלת במסגרת מוסררה בית הספר הרב תחומי) ירושלים, בשיתוף הביאנלה של ירושלים (אוצר: אייל בן דב).
2019 - מרחבים אחרים, בית האמנים מודיעין (אוצרת: טל גלפר).
2018-2019 - עדות מקומית, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, בחירת האוצר (אוצר ראשי: עמי שטייניץ).
2017 - מים, לב, פנים, הביאנלה של ירושלים (אוצרת: אביטל נאור וקסלר).
2016 - עדות מקומית, מוזיאון ארץ ישראל (אוצר ראשי: מיכה קירשנר). מקום שלישי בקטגוריית צילום טבע וסביבה, בודדות. הצילום נבחר לעטר את כריכת הקטלוג של התערוכה.
2016-2017 - אור הטבע, המוזיאון הפתוח לצילום תל חי (אוצרת: גלית קוסובצקי).
2015 - פתיחות, בית האומנים מודיעין (אוצר: גבי יאיר).
תערוכותיו > תערוכות קבוצתיות נבחרות בעולם

2022 - Portraits Without Faces, ב-PH21Gallery, בודפשט, הונגריה (אוצר: Zsolt Bátori).
2022 - Motion, ב-PH21Gallery, רומא, איטליה (אוצר: Zsolt Bátori).
2022 - Landscape, ב-The Glasgow Gallery of Photography, גלאזגו, סקוטלנד.
2020 - ND AWARDS - (אחת מתחרויות הצילום הגדולות בעולם), Honorable Mention, על סדרת צילומים מתוך "אורות מאופל".
2020 - THE PERFORMER, במסגרת Festival della fotografia 2020, גלריה Loosenart A MG, רומא, איטליה.
2020 - Words, Words, Words, ב-PRAXIS GALLERY - PHOTO ARTS CENTER, מיניאפוליס, ארצות הברית (אוצר: Dallas Crow).
2020 - CICA (Czong Institute for Contemporary Art), Artist Statement #5, סיאול, דרום קוריאה.
2019 - INTERIOR, גלריה PEP, ברלין, גרמניה.
הערות שוליים

↑  על זכייתו של קריצר בציון לשבח בתערוכה, באתר ND AWARDS
↑  Loosenart A MG Gallery, Loosenart A MG Gallery
↑  Czong Institute for Contemporary Art (CICA), Czong Institute for Contemporary Art (CICA)
↑  כתובת הגלריה: Blockdammweg 1, 10137 Berlin
↑  PEP Gallery Berlin, PEP Gallery Berlin
דבר מן המדבר. מראה הצבה. 2018
דבר מן המדבר. מראה הצבה. 2018
דיבר-יה. הר ציון. מראה הצבה. 2023
בהיותו במערה. מראה הצבה. 2022-2023
במנהרה אשר בשדה. מראה הצבה. 2021
תאונת הדרכים סמוך לים המלח

| --- | --- |

 תאריך:  30 באוקטובר 2018
 שעה:  12:28
 מיקום:  הקילומטר ה-216 בכביש 90
 גורם:  נהג שיצא לעקיפה מסוכנת
 הרוגים:  8
 פצועים:  2
תאונת הדרכים סמוך לים המלח התרחשה ב-30 באוקטובר 2018 בכביש 90, ובה נהרגו שמונת בני משפחת עטר – ההורים וששת ילדיהם, תושבי פסגות.
התאונה

ב-30 באוקטובר 2018 בצהריים נהג יריב עטר, אבי משפחת עטר, במכונית רנו לוגן בכביש 90 מצפון לדרום. באותו זמן נהג לורן אנקרי בג'יפ מסוג טויוטה לנד קרוזר מדרום לצפון, בסופו של בילוי משפחתי במלון בים המלח יחד עם אשתו ובתו, כשבגופו החומר הפעיל המצוי בקנאביס שאותו צרך ערב קודם לכן במטרה להקל על הכאבים מהם סבל. הכביש באזור זה הוא כביש בין-עירוני דו-סיטרי בעל נתיב אחד בכל כיוון נסיעה, כשקו הפרדה מקווקו מפריד בין הנתיבים. בקילומטר ה-216 של כביש 90, בין מצדה לעין בוקק, יצא אנקרי לעקיפה של מכונית שברולט קרוז שנסעה לפניו, ולשם כך עבר עם הג'יפ לנתיב הנסיעה הנגדי, שבו נסעה משפחת עטר. כתוצאה מכך התנגשה חזית צד ימין של הג'יפ בחזית צד ימין של הרנו. כתוצאה מהתאונה, בסמוך לאחר ההתנגשות, רכב הרנו החל לבעור. אנקרי ואנשים נוספים ניסו לחלץ את בני המשפחה מהרנו הבוער, אך לא הצליחו בכך מחמת עוצמת הלהבות.
שמונת בני משפחת עטר נספו בתאונה והובאו לקבורה בבית העלמין בנתניה, עיר מגורי אמו של יריב עטר. אשתו ובתו של אנקרי נחבלו ופונו במסוק לבית חולים.
לאחר התאונה

הנהג הפוגע, לורן אנקרי, הורשע בבית המשפט המחוזי בבאר שבע בשמונה עבירות של הריגה ובעקיפה בדרך לא פנויה. בקביעת העונש התחשב בית המשפט בעברו התעבורתי של אנקרי, שכלל 22 הרשעות, 14 מתוכן בעבירות של נהיגה במהירות מופרזת ועבירות מסכנות חיים נוספות. אנקרי נדון לעשר שנות מאסר, שישה חודשי מאסר על תנאי ועוד 18 חודשי מאסר על תנאי, ופסילת רישיון הנהיגה שלו ל-22 שנים. בנוסף חויב לשלם פיצוי בסך 150,000 ש"ח לקרובי משפחה של הרוגי התאונה. אנקרי ערער על גזר הדין לבית המשפט העליון וערעורו נדחה.
הנצחה

כאשר ישיבת הר ברכה הקימה מסלול לימוד יומי של הספר פניני הלכה בשם 'הפנינה היומית' היא הקדישה את הלימוד לעילוי נשמתם של משפחת עטר שהיו מתומכי הישיבה.
הערות שוליים

↑  ת"פ (ב"ש) 35300-11-18 מדינת ישראל נ' לורן אנקרי, ניתן ב-29 בינואר 2020
↑  ע"פ 2014/20 לורן אנקרי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־19 בינואר 2021
↑  הפנינה היומית, באתר פניני הלכה
תהמר עליי

"תהמר עליי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרות הישראליות עדן בן זקן, נסרין קדרי, אודיה ונרקיס. הוא יצא לאור ב-3 בספטמבר 2023, בהוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, כסינגל מתוך הפרויקט המוזיקלי "שירת נשים". את השיר כתבו אבי אוחיון, אופיר כהן ואודיה ללחן של השלושה ושמעון יחיא.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, אופיר כהן ואודיה, הולחן על ידי השלושה ביחד עם שמעון יחיא והופק על ידי כהן ויחיא.
בסמוך ליציאתו, פורסמו שלל כתבות אודות "תהמר עליי". בסרוגים נכתב: ”לא בכל יום מתאגדות ארבע זמרות לפרויקט מיוחד בשם "שירת נשים", פרויקט נשי שכולו על טהרת העצמה נשית וכולל אלבום שלם של שירי אמונה מרגשים, המורכב משירי אמונה מקוריים וטקסטים מולחנים מהמקורות”.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-200 אלף השמעות.
וידאו קליפ

האודיו הרשמי של "תהמר עליי" פורסם ב-3 בספטמבר 2022.
נכון לינואר 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-360 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 3 בספטמבר 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | הליקון ארומה |  |
ידוע בציבור

ידועים בציבור הם בני זוג המקיימים יחדיו מסגרת משפחתית, אך אינם נשואים זה לזה.
הגדרת בני זוג כידועים בציבור היא דרך של המדינה להחיל זכויות וחובות שהמדינה מעניקה לזוגות נשואים, על בני זוג אשר אינם מעוניינים או אינם יכולים להינשא על פי חוקי המדינה. סטטוס הידועים בציבור משמש בני זוג שאינם רשאים להינשא זה לזה, בהתאם לחוקי הנישואים, לדוגמה, כאשר בני הזוג הם בני אותו המין, או היות אחד מבני הזוג נשוי לאחר. פעמים רבות סטטוס הידועים בציבור מוחל על בני זוג הרשאים להינשא זה לזה אך אינם מעוניינים בכך, לעיתים ללא שבני הזוג מודעים לחובות שסטטוס זה מחיל עליהם.
מבחינות מסוימות זוכים ידועים בציבור (בני מינים שונים ולעיתים גם בני אותו המין) לזכויות דומות לאלה של בני זוג נשואים, לדוגמה: הגרלת מחיר למשתכן מיועדת בין היתר לזוגות נשואים, אך גם המצהירים על ידועים בציבור זכאים לכך.
בתחילת 2011 פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כי "96% מהזוגות בישראל הם זוגות נשואים והיתר (4%) הם זוגות החיים יחד ללא נישואין; אחוז הזוגות החיים יחד ללא נישואין באיטליה 4%, בארצות הברית 11%, בהולנד - 18% ובדנמרק - 22%".
באפשרותם של בני זוג להצהיר בפני עורך דין על היותם ידועים בציבור, ובכך הם מוגדרים ככאלה.
בישראל > הלכת השיתוף

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הלכת השיתוף בין בני זוג מוחלת גם על בני זוג ידועים בציבור, אולם נקבע לגביהם ש"אין להחיל באופן אוטומטי את חזקת השיתוף לגבי רכוש שנרכש על ידי אחד מבני הזוג בנפרד, אלא יש להוכיח כוונת שיתוף מפורשת ביחס לכל נכס ונכס". בית המשפט המחוזי בתל אביב הציע להבחין בין "בני זוג חיים כידועים בציבור בשל מניעות חברתית, משפטית, או דתית", שלגביהם העובדה שמדובר ב"ידועים בציבור" ולא בזוג נשוי, היא בעלת חשיבות פחותה לעניין נטל ההוכחה הנדרש להוכחת כוונת השיתוף, לעומת בני זוג הבוחרים מרצונם החופשי שלא להינשא (לעיתים דווקא כדי להצביע על העדר כוונת שיתוף)". הבחנה זאת תלויה ועומדת בערעור בפני בית המשפט העליון.
בספר "הידועים בציבור בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה" הציע פרופ' שחר ליפשיץ להבחין בין ידועים בציבור "אוניברסליים" אשר הסיבה בגינה לא התחתנו קשורה ברצון שלא לקחת על עצמם מחויבות של נישואים, לבין ידועים בציבור "תוצרת הארץ" אשר הסיבה בגינה לא התחתנו היא שהם פסולי חיתון. לדעתו של ליפשיץ באשר לסוג הראשון של הידועים בציבור, יש להישמר מפני החלה גורפת של חזקת השיתוף שכן הדבר עלול לסכל את בחירתם שלא להינשא. הבחנתו של ליפשיץ אומצה בבית המשפט העליון.
בישראל > השלכות ההכרה בידועה בציבור

נציגי המפלגות הדתיות התנגדו להכרה בידועה בציבור בטענה שהדבר פוגע במעמד האישה החוקית. בשנת 1957, חברי הכנסת הדתיים הציעו שתי הצעות לגבי מעמד הידועה בציבור שנכנס כבר ל-12 חוקים. הצעה אחת, של זרח ורהפטיג, דרשה למחוק את המושג מספר החוקים. ההצעה השנייה, של ישראל שלמה בן-מאיר ולאחר מכן יצחק רפאל, דרשה "שלא יפגעו זכויות האישה הנשואה כדין עקב הענקת זכות כלשהי לאשה אחרת המוגדרת כידועה בציבור כאשתו". טענתם הייתה שמעמד הידועה בציבור נותן בידי הבעל את האפשרות להיפרד מאשתו מבלי לתת לה גט בכך שהוא יכול להעניק לאשה החדשה זכויות מלאות מבלי לשאת אותה לאשה ולעבור על החוק האוסר פוליגמיה.
באותה תקופה, הביטוח הלאומי פתר בעיה זאת בכך ששילם קצבאות גם לאישה וגם לידועה בציבור. לעומת זאת, במקרים אחרים שללו בתי המשפט את הזכויות של האישה והעניקו אותן לידועה בציבור.
על פי פרקליטת מחוז דרום לשעבר יסכה ליבוביץ, המושג של "ידועה בציבור" קיבל הכרה בכל שכבות האוכלוסייה. "ברוח התקופה", בשנים האחרונות בית הדין השרעי בישראל מאשר פוליגמיה אצל הבדואים בנגב ביתר קלות, מאחר שכיום הבדואים משתמשים בסטטוס של ידועה בציבור כטענה רשמית. הטענה לסטטוס של "ידועה בציבור" בקרב הבדואים, על פי הפרקליטה, מהווה קושי בהוכחת הפוליגמיה הנדרשת לצורך מתן כתב אישום. קושי זה מצטרף לקשיים אחרים בהוכחת הפוליגמיה עבור רשויות החוק, כגון חוסר מעמדן החוקי של הנשים השניות של הבדואים (הן מסתננות באופן לא חוקי וחסרות אזרחות), וכן חוסר שיתוף הפעולה של האוכלוסייה עם רשויות החוק. בדרך זו בדואים רבים בנגב (עד 36% מהגברים) הם פוליגמיים.
מעמד הידועה בציבור חל על זוגות החיים ביחד גם ללא הצהרה מפורשת שלהם ואולי אף ללא ידיעתם, כך שמעשית חלים עליהם יחסים משפטיים שהם לאו דווקא בחרו, כולל דיני ירושה שונים.
ראו גם

נישואים אזרחיים
משפחה חדשה
פילגש
פטריק לוי נ' מבטחים
לקריאה נוספת

שחר ליפשיץ, דיני הידועים בציבור בישראל בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה בשיתוף עם הוצאת נבו, 2005.
אמנון בן דרור, הידועה בציבור: נשואים ללא נישואין, הוצאת יהלום, 2003.
דניאל פרידמן, "הידועה בציבור בדין הישראלי", עיוני משפט ג עמ' 459, תשל"ג. נכלל גם בספר ספר דניאל - עיונים בהגותו של פרופ' דניאל פרידמן, הוצאת נבו, 2008.
אירית רוזנבלום, מדריך לזכויות הידועים בציבור, בהוצאת משפחה חדשה, 2009.
איריס מרקוס, ידועים בציבור - הלכה ומעשה, הוצאת אוצר המשפט, 2008.
הערות שוליים

↑  משפחות ומשקי בית בישראל - נתונים לרגל "יום המשפחה", באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 2 בפברואר 2011
↑  ס"ח 25 מיום 15 בספטמבר 1949
↑  ע"א 621/69 קרול נסיס נגד קוינה יוסטר, פד"י כד(1) עמ' 617
↑  החלטה בתיק 028593/06, בית המשפט לענייני משפחה בתל אביב
↑  רע"א 3927/15 פלונית נ' פלוני, ניתן ב־26 בנובמבר 2015
↑  רות דיין וולפנר, מה בין ידועים בציבור לנשואים, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2018
1 2  בע"מ 2478/14 פלוני נ' פלוני, סעיף 11
↑  נטל ההוכחה לשיתוף בין ידועים בציבור, באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2023
↑  חלוקת רכוש בין בני זוג ידועים בציבור תיעשה בלי קשר לסיבה שבגללה לא התחתנו, באתר כל זכות
↑  הצעת חוק שירות הקבע, הצופה, 9 ביוני 1954
אושר חוק גמלאות לשרים ושאיריהם, הצופה, 26 בדצמבר 1956
↑  יהושע ביצור, הידועה בציבור כאשתו מאיימת על שלום הבית הקואלציוני, מעריב, 20 בנובמבר 1957
הידועה בציבור שוב בכנסת, דבר, 6 במרץ 1958
↑  73 אלף גמלאות שולמו ע"י המוסד, הצופה, 5 באפריל 1956
↑  שאול הון, הצד השני של הידועה בציבור, מעריב, 22 בדצמבר 1957
↑  ביה"ד העליון פסק לטובת הידועה בציבור כאשתו, הצופה, 22 בדצמבר 1957
עו"ד יוסף סיני, שתי נשים אוחזות בבעל אחד, חרות, 17 בינואר 1958
1 2  ,על פי דברי פרקליטת מחוז דרום פלילי [weblaw.haifa.ac.il/he/Faculty/Kedar/lecdb/bedouins/378.doc פרוטוקול הוועדה להצעת מדיניות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, ישיבה מס' 21], עמוד 77 ועד 101, מיום 06.05.2008
↑  הוועדה לקידום מעמד האישה, פוליגמיה בקרב האוכלוסייה הבדואית בישראל, מרכז המחקר והמידע של הכנסת
↑  עו"ד מירי כהן, ידועה בציבור תבעה לקבל מחצית הזכויות בעיזבון בן זוגה, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏23/12/2010
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542990705171  LCCN: sh85028995
לאוור קורנילוב

| --- | --- |

גנרל קורנילוב בשנת 1916
 לידה:  30 באוגוסט 1870 עיירה קרקלינסק (כיום בקזחסטן), האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  13 באפריל 1918 (בגיל 47) קרסנודר, רוסיה הסובייטית רוסיה הסובייטית (1918-1954)
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  בית הספר לתותחנים מיכאילובסקי  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  הצבא הלבן
 תקופת הפעילות:  1889–1918 (כ־29 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-48   מפקד הקורפוס ה-24   מפקד הארמייה השמינית   מפקד צבא האימפריה הרוסית   מפקד הצבא הלבן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה–יפן  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 אות מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2–3 אות מסדר אנה הקדושה, דרגה 2  אות מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 2–3  אות השתתפות במסע הקרח (1916)
 
לאוור קורנילוב (ברוסית: Лавр Георгиевич Корнилов;‏ 30 באוגוסט (18 באוגוסט לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת) 1870 – 13 באפריל 1918) היה גנרל רוסי שהשתתף במלחמת העולם הראשונה ומראשי הצבא הלבן. קורנילוב היה גם איש מודיעין, חוקר ארצות ודיפלומט.
לאוור קורנילוב נולד בעיירה קטנה בקזחסטן של היום (אז בתחומי האימפריה הרוסית) למשפחת קוזאק שסיים את השרות הצבאי ועבר לשירות ממשלתי. מקובל שמשפחתו הגיעה לאזור סיביר בתקופת ירמק. בשנת 1869 אביו של קורנילוב קיבל תפקיד במשטרה המקומית. אמו של קורנילוב הייתה ממוצא קזחי. במשפחה היו 13 ילדים.
שרות באסיה מרכזית

בקיץ 1883 לאוור קורנילוב החל ללמוד בבית הספר לקצינים באומסק. כעבור 5 שנים הוא סיים את בית הספר בהצטיינות ועבר להמשך הלימודים לבית הספר לקציני תותחנים היוקרתי בסנקט פטרבורג. בשנת 1892 קורנילוב סיים את הלימודים ולאור הציונים הגבוהים היה יכול להישאר באחד היחידות המובחרות בקרבת הבירה. קורנילוב בחר לשרת ביחידה המוצבת באסיה המרכזית. בהיותו מוצב באזור קורנילוב החל ללמוד שפות מזרחיות. לאחר שנתיים הוא ביקש לקבל אישור ללמוד באקדמיה של המטה הכללי.
בשנת 1895 קורנילוב החל ללמוד באקדמיה של המטה הכללי. בשנת 1896 הוא התחתן וכעבר שנה נולד לו בן. בשנת 1897 הוא סיים את לימודיו עם מדליית כסף וקודם לדרגת קפטן. למרות שהוא קיבל הצעה להישאר בבירה, קורנילוב חזר לאסיה המרכזית. בשנים 1898–1904 הוא היה קצין מטה במפקדת הפיקוד. בתקופה זו הוא ערך מספר מסעות באפגניסטן, איראן, קאשגאר תוך לימוד האזור שלא היה בשליטה רוסית והקמת רשת מודיעינית. על בסיס מסעות אלו קורנילוב פרסם ספר עם תיאור האזור שתורגם למספר שפות. על פעילות בתקופה זו קורנילוב קיבל עיטור סטניסלב הקדוש מדרגה השלישית.
בנובמבר 1903-יוני 1904 קורנילוב היה בבלוצ'יסטן באופן רשמי לצורכי לימוד עמי האזור אך מעשית לצורכי ריגול ולימוד מצב הצבא הבריטי המוצב באזור.
תקופת מלחמת רוסיה–יפן ואחריה

ביוני 1904 תת-קולונל קורנילוב הוצב במטה הכללי הרוסי. כבר בספטמבר 1904 הוא ביקש לעבור ליחידה קרבית. יחידה של קורנילוב השתתפה בקרבות מלחמת רוסיה–יפן החל מקרב סנדפו. בפברואר 1905 קורנילוב פיקד על יחידה שתפקידה היה לחפות על הכוחות הנסוגים. הוא כותר באחד מכפרי האזור. למרות עדיפות מספרית קורנילוב עם יחידתו הצליחו לפרוץ את מעגל הכיתור ולהצטרף לכוח העיקרי עם כל הציוד, הפצועים והדגלים. על פעילותו בתקופת המלחמה קורנילוב קיבל מספר עיטורים וקודם לדרגת קולונל.
בשנים 1907–1911 קורנילוב היה חלק ממשלחת הרוסית לסין. הוא העביר דו"חות מפורטות למטה הכללי ולמשרד החוץ. בהיותו בסין הוא הכיר את האזור ואת הצבא הסיני. בשנת 1910 הוא סיים את תפקידו בסין וחזר לבירה. על פעילות בתקופה זו הוענק לו עיטור אנה הקדושה מדרגה השנייה. החל משנת 1911 קורנילוב שירת ביחידות המוצבות באזור הגבול עם סין.
לאחר מהפכת אוקטובר

כאשר בתחילת דצמבר 1917 קורנילוב הגיע לדרום רוסיה, הוא הצטרף למיכאיל אלכסייב בארגון צבא המתנדבים. סוכם שאלכסייב יהיה אחראי על נושאי מדיניות ותקציב וקורנילוב יהיה מפקד הצבא בפועל.
ב-22 בפברואר 1918 הצבא הלבן החדש החל במסע הראשון שלו. במהלך המסע היו קרבות עזים נגד הצבא האדום בעל עדיפות מספרית גדולה. בסופו של דבר הצבא בראשות קורנילוב שכלל כ-4 אלף חיילים הצליח לחבור לכוחות המתנגדים לבולשביקים באזור קובאן. היסטוריונים סובייטים ציינו שקורנילוב נתן פקודה לא לקחת שבויים. אין עדות לפקודה זו אך בנאומים קורנילוב ציין לא פעם שאין מקום ללקיחת שבויים. יש גם לציין שמעשי טבח בוצעו במהלך מלחמת אזרחים על ידי שני הצדדים.
ב-13 באפריל 1918 במהלך הקרב על העיר קרסנודר הוא נהרג, מרסיסי פגז שפגע בבית, בו שהה עם אנשי המטה שלו. במהלך הנסיגה גופתו נקברה באזור. קיימות עדויות שהקבר הטרי התגלה על ידי הבולשביקים, גופתו של קורנילוב הוצא מהקבר וחוללה. בשנת 1919 במקום הוקמה אנדרטה ומוזיאון. המקום נהרס כאשר עבר לשליטה של הצבא האדום. בשנת 2004 הוחלט להקים את המוזיאון מחדש.
פלימות' רוק (תרנגול)

| --- | --- |

 מיון
 משפחה:  פסיוניים
 מין:  תרנגול בנקיבה
 שם מדעי:  Gallus gallus
תרנגול פלימות' רוק במופע משובץ
פרגית פלימות' רוק במופע לבן
פלימות' רוק (באנגלית: Plymouth Rock) הוא גזע תרנגול שמוצאו בארצות הברית, ונקרא על שם אתר מורשת אמריקאי בעל שם זהה בעיר פלימות', מסצ'וסטס. גזע זה עמיד במיוחד לתנאי קור ולכן נפוץ בחצרות משקים פרטיים במדינות קרות, בעיקר באמריקה הצפונית. הוא פותח הן למטרת הפקת ביצים והן למטרת הפקת בשר. המופע המשובץ (Barred) הוא המוכר ביותר מבין מופעי גזע זה ונכון לשנת 2013 הוא המופע היחיד הנפוץ בישראל, מבין שלל הגוונים המוכרים.
היסטוריה

הפלימות' רוק פותח בניו-אינגלנד באמצע המאה ה-19 והוצג לראשונה בשנת 1849. מספר אנשים טענו לבעלות על פיתוחו, אך לבסוף הוכר ג'ון ס. בנט (1804–1867) כיוצר הגזע. תחילה פותח והשתרש המופע המשובץ וגוונים אחרים פותחו לאחר מכן. גזע זה הפך תוך זמן קצר לפופולרי ביותר. למעשה, עד למלחמת העולם השנייה לא היה שני לו בקצב ההתפשטות בארצות הברית וזאת בשל תכונות מעולות כעמידות, פוריות גבוהה, יכולת הטלה מעולה וטיב הבשר.