stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיופתיה
מיופתיות דלקתיות

קיימות מספר מיופתיות שהן עקב מחלה דלקתית או מחלה אוטואימונית.
פולימיוזיטיס – Polymyositis: זוהי מחלה המאופיינת בהרס סיבי שריר והסננה דלקתית של שרירים. המחלה יכולה להופיע בכל גיל – היא מתקדמת בקצב משתנה וגורמת לחולשה ולדלדול שרירים, בעיקר של שרירי חגורת הכתפיים וגפיים פרוקסימאליות. המחלה קשורה לעיתים קרובות לכאבי שרירים, רגישות, קשיי בליעה וקשיי נשימה. תופעת ריינו, כאבי מפרקים, אובדן משקל ולעיתים גם חום נמוך מופיעים גם הם. מבחינה פתולוגית, מאופיינת מחלה זו בתאי T ציטו-טוקסיים הפולשים לסיבי השריר וגורמים לנמק. הטיפול הוא מתן תרופות אנטי-דלקתיות כגון סטרואידים (פרדניזון בעיקר), וכן תרופות המדכאות את מערכת החיסון כגון IVIG, מתוטרקסט, ואימוראן.
דרמטומיוזיטיס – זוהי מחלה הדומה לפולימיוזיטיס אולם מאופיינת בנוסף בפריחה אריתמטוטית סביב העפעפיים, מעל העיניים או באזורים שונים על פרקי הידיים (אזורים אקסטנסוריים). מבחינה פתולוגית המחלה נגרמת על ידי הרס של נימים תוך-שריריים (באנדומיזיום של השריר) על ידי הפעלת יתר של שקיעת מערכת המשלים. כתוצאה מכך נגרמת איסכמיה של השריר. קיימת הקבלה ברורה בין דרמטומיוזיטיס המתחיל בגיל מבוגר לבין סרטן. הטיפול התרופתי במחלה זו דומה לטיפול התרופתי במחלת פולימיוזיטיס.
מיוזיטיס עם גופיפי הסגר, או Inclusion body myosities: זוהי הפרעה הנפוצה יותר אצל גברים, והיא מתחילה לרוב לאחר גיל 50. המחלה מתוארת כחולשה פרוקסימלית, ללא כאבים, של גפיים תחתונות ולאחר מכן גפיים עליונות. המחלה פרוגרסיבית, ולעיתים תיתכן גם חולשה דיסטלית, אולם היא פחות בולטת מהחולשה הפרוקסימלית. הסיבה למחלה אינה ידועה, אולם ידוע כי מעורבים בה תאי T הפוגעים בשריר וככל הנראה יש מרכיב גנטי כלשהו. מחלה זו לעיתים נלווה להפרעות שונות כגון סוכרת או נוירופתיה פריפרית. רמות ה-CK יכולות להיות גבוהות או תקינות. האבחנה היא על ידי לקיחת הסטולוגיה. הפרעה זו אינה מגיבה לטיפול אימונוספרסיבי (שלא בדומה לדרמטומיוזיטיס או פולימיוזיטיס).
מיופתיות עקב תרופות

מיופתיה יכולה להיגרם על ידי שימוש בסטרואידים, כלורוקווין, חוסמי בתא מסוימים, קולכיצין, סטטינים ותרופות אחרות. הסימפטומים נעים החל מעליה של CK ללא סימנים נלווים ועד למצב של רבדומיוליזיס חריף העלול לסכן חיים. מיופתיות הגורמות לנמק של השריר ורבדומיוליזיס הן בעיקר עקב שימוש בתרופות להורדת שומנים מסוג סטטינים, ואילו מיופתיות מיטוכונדריאליות הן בעיקר עקב שימוש בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות. המיופתיות הללו הן בדרך כלל הפיכות עם הפסקת התרופה.
בכל אופן, לפני מתן סטטינים, מומלץ לקחת בדיקות דם לרמות CK בסיסיות. שכיח כי מתן סטטינים יביא לעלייה שפירה של רמות CK (עד 500 למשל) ללא קליניקה או תלונות כלשהן, אולם רמות CK של אלפים מחייבות בירור מיידי.
מיופתיות מטבוליות ואנדוקריניות

קיימים מספר מצבים מטבוליים ואנדוקריניים הקשורים למיופתיה:
היפוקלמיה כרונית – כלומר, מצב של תת-אשלגן כרוני, יכולה לגרום למיופתיה פרוקסימלית. זהו מצב הפיך המשתפר תוך שבועות עם תיקון מאזן האשלגן.
סינדרומים הקשורים לשיתוק שרירים מסוג Periodic paralysis syndromes: אלו תסמונות היכולות להיות משפחתיות, ומאופיינות על ידי אפיזודות של חולשת שרירים פלסידית או שיתוק שרירים, הקשורים לאבנורמליות ברמת האשלגן בפלסמה. בין ההתקפים, הכוח הוא שמור. קיימות שלוש צורות עיקריות – תסמונת הקשורה להיפוקלמיה, בה ההתקפות נוטות להופיע בהתעוררות, אחרי מאמצים או אחרי ארוחה כבדה, ויכולות להימשך מספר ימים. קיימת צורה היפרקלמית, שבה ההתקפים מוטים להופיע אחרי מאמץ אך הם קצרים יותר ונמשכים פחות משעה, וקיימת צורה נורמו-קלמית, אשר לעיתים אינה מגיבה לטיפול.
מצבים נוספים הקשורים למיופתיה כוללים – אוסטאומלציה, תת-או יתר פעילות של בלוטת התריס, תת-או יתר פעילות של בלוטת האדרנל, תת-פעילות של ההיפופיזה וכן אקרומגליה.
מיוצט

לוגו התרופה מיוצט
מיוצט (באנגלית: Myocet, (Non-pegylated Liposomal Doxorubicin היא תרופה כימותרפית, המשמשת לטיפול בסרטן השד בצירופים שונים עם תרופות כימותרפיות אחרות. מיוצט מיוצרת על ידי חברת ספלון (Cephalon). התרופה רשומה בישראל והחל משנת 2011 כלולה בסל הבריאות לחולות סרטן שד גרורתי, הנמצאות בסיכון לבבי מוגבר.
החומר הפעיל

החומר הפעיל דוקסורוביצין נתון בתוך שלפוחית שומנית זעירה (ליפוזום), המאפשרת לו להישאר זמן ארוך יותר בגוף. בזכות מבנה זה השלפוחיות השומניות אינן יכולות לצאת מכלי הדם התקינים שבגוף אך הן יוצאות אל מחוץ לכלי הדם הלא-תקינים שבגידול ומגיעות לרקמה הסרטנית. כך, כמות גדולה יותר של החומר הפעיל יכולה להגיע אל התאים הסרטניים מבלי לפגוע ברקמות הבריאות.
למי ניתנת התרופה

מיוצט מיועדת לטיפול בסרטן שד גרורתי. במחקרים קליניים נמצא כי מיוצט, בשילוב עם תרופות שונות או כטיפול יחיד, הראתה יעילות אנטי-סרטנית דומה לדוקסורוביצין, עם פחות פגיעה לבבית ופרופיל תופעות לוואי קל יותר. לכן, מיוצט מתאימה במיוחד לחולות הנמצאות בסיכון גבוה למחלת לב, חולות שטופלו בעבר בקרינה באזור בית החזה, נשים בגיל מבוגר וכן חולות שטופלו בעבר בדוקסורוביצין.
בזכות הרעילות הלבבית הנמוכה ניתן להשתמש בה במינונים מצטברים גבוהים כל עוד היא יעילה.
מתן התרופה

מיוצט ניתנת כעירוי תוך-ורידי אחת לשלושה שבועות בתהליך שנמשך כשעה.
תופעות לוואי

על תופעות הלוואי המוכרות נמנים ספירת דם נמוכה, בחילות קלות והקאות, נשירת שיער והשפעה על פעילות לבבית המתבטאת בעיקר בקוצר נשימה ועייפות.
תופעת הלוואי PPE, המוכרת גם כ – HAND AND FOOT SYNDROME, כמעט ואינה מופיעה בטיפול עם מיוצט.
לקריאה נוספת

1. Batist G et al. (2001) Reduced Cardiotoxicity and Preserved Antitumor Efficacy of Liposome Encapsulated Doxorubicin and Cyclophosphamide Compared With Conventional Doxorubicin and Cyclophosphamide in a Randomized, Multicenter Trial of Metastatic Breast Cancer. J Clin Oncol. 19:1444-54
2. Harris L et al. (2002) Liposome-Encapsulated Doxorubicin Compared with Conventional Doxorubicin in a Randomized Multicenter Trial as First-Line Therapy
of Metastatic Breast Carcinoma. Cancer. 94;1:25-36
3. Batist et al. (2006) Improved anti-tumor response rate with decreased cardiotoxicity of non pegylated liposomal doxorubicin compared with conventional doxorubicin in first-line treatment of metastatic breast cancer in patients who had received prior adjuvant doxorubicin: results
of a retrospective analysis. Anti-Cancer Drugs 17:587-595
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מיכאל ביילין

מיכאל ביילין (נולד ב-25 באפריל 1976) הוא מתאבק ישראלי לשעבר, זכה בשתי מדליות ארד מאליפויות העולם בהיאבקות.
ביוגרפיה

ביילין הוא במקור מפרם שברוסיה. בשנת 1994 עלה עם הוריו לישראל כחלק מהעלייה מברית המועצות בשנות ה-90. ביילין החל את דרכו בהיאבקות בגיל 8 ברוסיה ולאחר שעלה לישראל התאמן בהפועל תל אביב תחת הדרכתו של ניק זגרניצ'ני ובמקביל שירת בצה"ל.
באליפות העולם 1997 שנערכה בוורוצלב, ביילין סיים במקום הרביעי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לאלוף האולימפי המכהן, ולודז'ימירש זאווצקי הפולני. באותה השנה ביילין סיים במקום השישי באליפות אירופה. באליפות העולם 1999 שנערכה בפיראוס שביוון, זכה ביילין במדליית הארד לאחר שניצח את בחודיר קורבנוב האוזבקי בקרב על המדליה. הוא השתתף במשחקים האולימפיים בסידני 2000, התחרה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג וסיים במקום ה-15 לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.
באליפות העולם בשנת 2001 שנערכה בפטרס שביוון, ביילין זכה שוב במדליית הארד כאשר ניצח בקרב על המדליה את חואן מארן הקובני, סגן האלוף האולימפי המכהן. באותה השנה הוא סיים במקום השביעי באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול. באליפות אירופה 2002, ביילין התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית הארד לאחר שבקרב על המדליה ויטלי זוק הבלארוסי לא הופיע בשל פציעה. באותה שנה סיים במקום ה-12 באליפות העולם.
באליפות העולם בשנת 2005, סיים ביילין במקום ה-19 ובאליפות אירופה בשנת 2006 סיים שוב במקום ה-19.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com
↑  רמי היפש, ‏ "Wrestling With Weight Loss", ‏ 19 בנובמבר 2003, הארץ
↑  ארד לביילין באליפות אירופה, באתר הארץ, 14 באפריל 2002
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • כפיר גולן • גדעון יבלונקה • טומי כפרי • קונסטנטין מטוסביץ' • רוגל נחום • אלכסנדר פורחומובסקי • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו | אורית בראון • אריק זאבי • גיל עופר |  |
|  היאבקות | מיכאל ביילין • יורי יבסייצ'יק • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות אמנותית | אור טוקייב |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  קיאק | רועי ילין • ליאור כרמי • לריסה פסחוביץ' • רמי צור •  מיכאל קולגנוב |  |
|  שחייה | אורן אזרד • איתן אורבך • ורד בורוכובסקי • עדי ביכמן • יואב ברוק • יואב גת • מיקי חליקה • יואב מאירי • אלכסיי מנז'ולה • טל שטריקר |  |
|  שיט | עמית ענבר • מיכל היין • אלעד רונן • אלי צוקרמן • ענת פבריקנט • שני קדמי |  |
מטאלותיונין

מטאלותיונין (באנגלית: Metallothionein, בקיצור: MT) היא משפחה של חלבונים עשירים בציסטאין, במשקל מולקולרי נמוך (MW הנע בין 500 ל-14000 Da), הנמצאים בקרבת הממברנה של אברון גולגי. למטאלותיונינים יש את היכולת לקשור מתכות כבדות, הן כאלה הנדרשות לפעילות הפיזיולוגית התקינה של גוף האדם (כגון אבץ, נחושת, סלניום) והן כאלה הרעילות לאדם (כגון קדמיום, כספית, כסף, ארסן, עופרת). קישור זה מתבצע דרך קבוצת התיול של שאריות הציסטאין הקיימים בחלבונים אלה.
מטאלותיונינים ממלאים תפקיד בהגנה מפני רעילות מתכת ולחץ חמצוני, ומעורבים בוויסות אבץ ונחושת. בגוף האדם, כמויות גדולות מסונתזות בעיקר בכבד ובכליות. הייצור שלהם תלוי בזמינות של המינרלים התזונתיים כגון אבץ, נחושת וסלניום, כמו גם חומצות האמינו היסטידין וציסטאין.
לקריאה נוספת

Cherian MG, Jayasurya A, Bay BH (בדצמבר 2003). "Metallothioneins in human tumors and potential roles in carcinogenesis". Mutation Research. 533 (1–2): 201–9. doi:10.1016/j.mrfmmm.2003.07.013. PMID 14643421. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Sigel H, Sigel A, eds. (2009). Metallothioneins and Related Chelators (Metal Ions in Life Sciences). Metal Ions in Life Sciences. Vol. 5. Cambridge, England: Royal Society of Chemistry. ISBN 978-1-84755-899-2.
↑  Felizola SJ, Nakamura Y, Arata Y, Ise K, Satoh F, Rainey WE, Midorikawa S, Suzuki S, Sasano H (בספטמבר 2014). "Metallothionein-3 (MT-3) in the human adrenal cortex and its disorders". Endocrine Pathology. 25 (3): 229–35. doi:10.1007/s12022-013-9280-9. PMID 24242700. {{cite journal}}:  (עזרה)
מיכאל בן-אור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) ירושלים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  מיכאל רבין 
 תלמידי דוקטורט:  דורית אהרונוב, דן גוטפרוינד, Elan Pavlov, אבינתן חסידים, רועי ארמוני, טל רבין, יהודית בר אילן, רן רז, Ido Bregman 
 פרסים והוקרה:  פרס דייקסטרה (2015) 
 בן או בת זוג:  נאוה בן-אור 
 
מיכאל בן-אור (נולד ב-1955) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

מיכאל בן-אור נולד בשנת 1955 ירושלים, בן לד"ר יוסף בן-אור, פרקליט מחוז ירושלים ולפרופ' שרה בן-אור.
בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "אלגוריתמים הסתברותיים בשדות סופיים", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' מיכאל רבין. שהה שנתיים בפוסט-דוקטורט במעבדה למדעי המחשב במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). בשנת 1984 הצטרף לסגל המחלקה למדעי המחשב של האוניברסיטה העברית.
תחומי מחקרו הם מדעי המחשב התאורטיים, חישוב מבוזר, סובלנות תקלות, קריפטוגרפיה וחישוב קוונטי.
בשנים 1996–2000 היה חבר בוועדת המענקים של המדען הראשי במשרד המסחר והתעשייה. בשנים 2000–2004 היה חבר בוועד המנהל של האוניברסיטה העברית.
באביב 2014 ובקיץ 2018 היה מדען אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הוקרה

בשנת 2015 הוענק לו פרס דייקסטרה על מאמרו "Another Advantage of Free Choice: Completely Asynchronous Agreement Protocols".
בשנת 2023 הוענק לו פרס דייקסטרה על מאמר שכתב יחד עם אבי ויגדרזון ושפי גולדווסר ועל מאמר נוסף שכתב יחד עם טל רבין, על חישוב רב-משתתפים בטוח עם בטיחות מבוססת תורת האינפורמציה.
הערות שוליים

↑  Michael Ben-Or, באתר של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (באנגלית)
↑  Dijkstra Prize, European Association for Theoretical Computer Science
↑  2023 Edsger W. Dijkstra Prize in Distributed Computing, ACM Symposium on Principles of Distributed Computing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 22/6416  GND: 1066354480  MGP: 142343  VIAF: 313473165   WorldCat (עם VIAF): 313473165
מנזר קוזחיא

מנזר קוֹזְחָיָא, הקרוי גם "מנזר אנטוניוס הגדול" (באנגלית: Monastery of Qozhaya; בערבית: دير مار أنطونيوس قزحيا), הוא מנזר מרוני על שם אנטוניוס הגדול בוואדי קאדישא שבנפת זע'רתא (אנ') בצפון לבנון והיווה לאורך השנים מרכז לפעילות הכנסייה המרונית בלבנון. המנזר, שבנייתו החלה, לפי ההערכה, כבר במאה הרביעית, הוא בין העתיקים בלבנון. העמק והמנזרים שבו הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ואדי קאדישא
אטימולוגיה

השם קוזחיא הוא ממקור סורי ופירושו "אוצר החיים". ה"אוצר" הוא ישו, המייצג עבור הנזיר את הצורך להקדיש את חייו לתפילות ולזנוח את הבלי העולם הזה, וה"חיים" הם שפע המים, המעניק לטבע את החיים.
תולדות האתר

לפי המסורת הקימו את המנזר, במאה הרביעית, נזירים מתבודדים (וביניהם כנראה גם הנזיר הילריון, שהיה מחסידיו של אנטוניוס הגדול). יש עדויות על אודות המקום:
סיר בישול ומכסה שהושאר למנזר קוזחיא על ידי האב ג'ורג', בשנת 1000 של התקופה הנוצרית.
מסמך משנת 1154 שנכתב על ידי הפטריארך בוטרוס השני (1154-1173) בעניין מועמדותו של נזיר במנזר קוזחיא, לשמש כראש הנזירים של מנזר בקפריסין.
כלי נחושת מצופה כסף, במנזר, ועליו חרוט התאריך 1168.
שטר בעלות במנזר המעיד על כך שהנזירים של מנזר סנט אנתוני בקוזחיא קנו חלקת אדמה בשנת 1179.
חותם של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי משנת 1215, ממוען לפטריארך ירמיהו אל-אמשיתי (1199-1230) שבו נזכר שמנזר קוזחיא היה ביתו של האפיסקופי המרוני הראשון.
עם השנים הלך המנזר והתפתח, תוך שנזיריו מתמודדים מצד אחד עם רעידות אדמה שגרמו נזקים למבנים ומצד שני עם השלטונות האזרחיים שהסתכסכו לא פעם עם הממסד הדתי והתאנו לנזירים.
במאה ה-12 שימש המנזר כמקום משכנה של הפטריארכיה המרונית, ונוספו לו תאי התבודדות שחלקם חצובים בסלע. ב-1584 נפתח במקום בית דפוס מהראשונים במזרח התיכון כשב-1610 הודפס במקום ספר תהילים בשפה הסורית וכן בערבית באותיות סוריות. העותק נשמר במוזיאון בכּסלִיכּ (ער'). ב-1708 נמסר המנזר ל"מסדר המרוני הלבנוני החדש" (אנ') ונשאר באחריותו של המסר עד לימינו. לשיאו הגיע המנזר בחציה הראשון של המאה ה-19 אז אכלסו אותו כ-300 נזירים מרונים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קלט המנזר והלין פליטים רבים שברחו מהקרבות בלבנון ובסוריה דבר שדירדר את מצבו הכלכלי. ב-1926, לאחר המלחמה, ערכו הנזירים שיפוץ מקיף ובנו חלקים גדולים ממנו מחדש.
המנזר בעת החדשה

המנזר כולל כנסייה, מגורי נזירים, חדר ועידות, קפלה, ספריה וטחנת קמח. בבעלות המנזר שדות חקלאיים רבים בצפון לבנון שהפכו אותו לעשיר, דבר המאפשר לראש המנזר לתרום לאחזקת מנזרים אחרים.
ב-1993 החל תהליך שיקום מקיף של המנזר שכלל שיחזור של בית הדפוס שפעל בו ופתיחת מוזיאון אליו נאספו חפצים ומסמכים היסטוריים שנשמרו במנזר לאורך השנים ובכללם מטה כמורה שנשלח למנזר על ידי מלך צרפת - לואי התשיעי. המוזיאון נחנך ב-10 בנובמבר 1994 בנוכחות נכבדי העדה המרונית ובכירים בממשל הלבנוני. המוזיאון פתוח לביקור תיירים ועולי רגל שיכולים לראות את האטרקציות של המנזר הכוללות את המערה בה התבודד הקדוש אנטוניוס הגדול.
בדצמבר 1998 הכריזה אונסק"ו על המנזר, יחד עם ואדי קאדישא ושאר המנזרים בו, כאתר מורשת עולמית.
הערות שוליים

1 2 3 4  The Monastery of Qozhaya - Lebanon, www.qozhaya.com
↑  Subterranea of Lebanon: Mar Antonios Kozhaya, Show Caves of the World (באנגלית)
↑  ב-1714 גרמה רעידת אדמה למותו של אחד מאבות המנזר.
↑  המנזר ננטש ב-1723 וב-1726, לאחר ששלטונות האזור הטילו מיסים כבדים על תושבי מנזר, וב-1877 נאסרו הנזירים שנרדפו על ידי המושל.
לוקיוס קורנליוס סולה

לוקיוס קורנליוס סולה פליקס (בלטינית: Lucius Cornelius Sulla Felix) או בשמו הידוע סולה (138–78 לפנה"ס) היה מדינאי ומצביא רומאי בתקופת הרפובליקה הרומית, מראשי סיעת האופטימאטים בסנאט הרומי, והדיקטטור הראשון לכל חייו בתולדות הרפובליקה הרומית. סולה היה אחראי ישיר למלחמת האזרחים הרומית, ומילא תפקיד מרכזי בהתפוררות המשטר הרפובליקני.
השם

לפעמים בוטא שמו סילה בגלל התפתחות השפה הלטינית לשני כיוונים והפיכת שמו מ-SUILLA) suilla) לסילה או סולה. צורה פחות שכיחה יותר של ביטוי שמו היא Sylla שמבוטאת סיולה, בדומה לשם שאנו משתמשים בו כיום. פליקס הוא כינוי שקיבל סולה אחרי שסוסו מעד וכידון שהוטל לעברו החטיא אותו – משמעות השם "בר המזל".
ביוגרפיה > תקופת ילדותו ונעוריו

סולה נולד לאחד מענפיו העניים של בית האב של הקורנליים. לפי פלוטרכוס, הרבה סולה להסתובב בחברתם של שחקנים ורקדנים בתחילת חייו הבוגרים (עד שנות השלושים לחייו). לאחר שירש בגיל 30 סכום כסף נכבד ונשא לאישה את איליה, החל סולה לבסס את מעמדו הכלכלי.
ביוגרפיה > תקופת ילדותו ונעוריו > מלחמת יוגורתה

בשנת 107 לפנה"ס נבחר סולה למשרת הקוואיסטור, וסופח לצבאו של גאיוס מריוס, שבאותה העת קיבל את הפיקוד על הכוחות הרומאים שנלחמו עם יוגורתה מלך נומידיה. המלחמה היוגורתית החלה בשנת 112 לפנה"ס ומהלך האירועים בה גרם למבוכה רבה ברומא, בשל אי הצלחתם של המצביאים שנשלחו לאפריקה לסיימה. הגעתו של הקונסול קוינטוס קיקיליוס מטלוס בשנת 109 לפנה"ס לנומידיה, שינתה את מהלך המלחמה והובילה לכיבוש רוב נומידיה על ידי הרומים. אך מטלוס לא הצליח ללכוד את יוגורתה ועל רקע כישלון זה ערך סגנו, גאיוס מריוס, את מסע הבחירות שלו. מריוס הצליח להיבחר לקונסול ולהחליף את מפקדו לשעבר בניהול המלחמה. יוגורתה נמלט לשטחה של מדינת חתנו, בוככוס מלך מאוריטניה.
בשנת 106 לפנה"ס ערך צבאו של מריוס מסע מלחמה נועז ומוצלח לעבר מבצר נהר המולכט. בחזרתו של הצבא מנהר המולכט הותקף על ידי כוחותיהם המשולבים של בוככוס המאוריטני ויוגורתה חמיו. ההתקפה הפתיעה את מריוס ובתחילת הקרב מצבו של הצבא הרומי היה בכי רע. אולם מריוס, בזכות עזרתו של סולה, ששימש כקצין במטה הכללי וכמפקד של יחידת פרשים (או של כל חיל הפרשים), הצליח לארגן את צבאו מחדש ולהדוף את הנומידים והמאוריטנים.
סולה, שהגן על האגף הימני של הגייסות, ביצע הסתערות נועזת לעבר יחידת פרשים נומידית שחסמה את נתיב נסיגתו של הצבא הרומי. לאחר מכן הסתער לעבר כוחות האויב שצרו על הלגיונות מצד אחר, כוחות שהונהגו על ידי המלכים בוככוס ויוגורתה עצמם והצליח להדוף אותם. מהלך זה אפשר לצבא הרומי לסגת באופן מסודר אל עבר העיר קירטא (קונסטנטין של ימינו), בה שהה סולה, יחד עם כל הצבא הרומי, את החורף של שנת (106–105 לפנה"ס).
מריוס החליט לסיים את המלחמה על ידי תפיסתו של יוגורתה בשבי. הוא החל במשא ומתן עם בוככוס, מלך מאוריטניה, הצלע החזקה בברית נגד רומא וכרת איתו ברית בתנאים נוחים לאחרון. התמורה שביקש מריוס הייתה בגידתו של בוככוס בחמיו. בוככוס דרש שסולה יהיה זה שיחתום את החוזה סופית ושרק לידיו יסגיר את יוגורתה. מריוס, למרות חששותיו שסולה (שעלה בינתיים לדרגת סגנו של מריוס בעקבות הכישרון שגילה בלחימה), ייתפס על ידי בוככוס וישמש כבן ערובה, הסכים. סולה נשלח למחנהו של בוככוס, ועבר דרך כוחותיו של יוגורתה בליווי בנו של בוככוס, וולכוס. לאחר שסיים את המשא ומתן עם המלך המאוריטני, הונה האחרון את יוגורתה וגרם ללכידתו בידי חיילי סולה, שחזר עם השבוי למריוס.
לקיחתו בשבי של יוגורתה סיימה את המלחמה שנמשכה שבע שנים ומריוס חזר מנצח לרומא. הוא זכה לטריומף (תהלוכת ניצחון) ב-1 בינואר 104 לפנה"ס, כשהמלך ובניו השבויים צועדים לפני מרכבתו. עם זאת, מריוס לא היה יכול לטעון לבלעדיות על הניצחון, דבר שגרם לו תסכול רב. סגנו סולה הוא זה שזכה בהערכה על התפיסה המתוחכמת של המלך הנומידי (מעשה שהונצח מאוחר יותר בפסל זהב שהעניק המלך בוככוס לקפיטול הרומי, או, לפי גרסאות אחרות, על גבי מטבע).
ביוגרפיה > תקופת ילדותו ונעוריו > מלחמות הקימברים והטווטונים

הכישרון והתעוזה שהפגין סולה בלכידתו של יוגורתה זיכו אותו באהדה רבה ובקידום בקריירה הפוליטית שלו, אך גם בישרו על תחילתו של קרע עתידי בינו לבין מריוס שבשלב זה עדיין לא בא לידי ביטוי. סולה המשיך לשרת בצוותו של מריוס עד למערכה כנגד הטווטונים והקימברים, אשר פלשו לאיטליה דרך גאליה בין השנים 104–103 לפנה"ס.
במהלך המלחמה עבר סולה לשרת תחת פיקודו של קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, בן זוגו הקונסולרי ויריבו הפוליטי של מריוס. קאטולוס לא הצליח לעצור את פלישת הקימברים ומריוס נקרא להציל את בן זוגו לקונסוליה. בשנת 101 לפנה"ס, בקרב ורקלה, ניצחו הקונסולים את השבטים הברברים, אך הניצחון נזקף לזכותו של מריוס בלבד, דבר שהגביר את המתיחות והיריבות בינו לבין קאטולוס. לאחר סיום הקרב הראשי עמד סולה בראש הכוח שרדף אחרי השבטים הגאלים שנגררו אחרי הקימברים והטווטונים, אך לא השתתפו בקרב עצמו וחנו על הרי האלפים. תבוסת הקימברים והדרבון של פרשי סולה הובילו לנסיגה מהירה וחפוזה של שבטים אלו מהרי האלפים ובריחתם לארצם.
ביוגרפיה > סולה כמדינאי וקונסול > הכניסה לפוליטיקה

בשנת 93 לפנה"ס נבחר סולה למשרת הפראיטור ושימש כפראיטור עירוני ('פראיטור אורבאנוס'). עם תום השנה, מונה, כמקובל ברפובליקה הרומית, לפרופראיטור, ונשלח על ידי הסנאט לשמש כנציב בפרובינציה קיליקיה, בדרום מזרח טורקיה של ימינו (ישנה בעייתיות בתיארוך כהונת הפראיטורה של סולה, לפי מחקרים אחרים נבחר סולה לפרטור בשנת 97 לפנה"ס, מה שאומר שהוא שימש כפרופראיטור בקיליקיה ב-96, וחזר ב-95 או 94 לרומא). הכוח הצבאי הרומי בקיליקיה לא היה רב, ותפקידו העיקרי של סולה היה למגר את שודדי הים באזור.
במהלך תקופת נציבותו של סולה באסיה הקטנה ניסה מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, להשתלט על קפדוקיה. סולה, שקיבל הוראות לבלום השתלטות זו, יצא בראש הכוחות הצבאיים הרומיים הדלים שהועמדו לרשותו ומספר כוחות עזר שגייס מבנות הברית של רומא באזור קפדוקיה. לאחר שעבר את הרי הטאורוס ניצח סולה בקלות את נציבו של מיתרידטס בקפדוקיה ואת כוחות העזר שנשלחו לשם על ידי מלך ארמניה. מיתרידטס ויתר במהרה על כל טענה שהייתה לו כלפי השטח הקפדוקי שכבש וטען לניקיון כפיים בכל הסיפור.
לאחר שהבטיח את עצמאות קפדוקיה מהפונטים, הצליח סולה לייצב ולקבע את שלטונו של אריוברזנס הפרו רומי והמליך אותו על מדינה זו. במהלך שהותו במערב אסיה הקטנה יצר סולה קשר עם נציג המלך הפרתי וחתם על הסכם ידידות בין שתי המעצמות. הוא היה למעשה פקיד המדינה הרומי הראשון שיצר קשרים עם נציגיה של האימפריה הפרתית.
עם סיום כהונתו, בשנת 91 לפנה"ס, חזר סולה לרומא והחל בפעילות פוליטית נמרצת. הוא נשא לאישה את אלמנתו של מרקוס אימליוס סקאורוס (אנ') (סקאורוס מת כנראה ב-89, וסולה התחתן איתה לפני הקונסולאט שלו בין 91 ל-88). אלמנתו של סקאריוס הייתה בת למשפחת המטלים רבת ההשפעה, מראשי סיעת האופטימאטים שסולה זיהה את עצמו עמם. נישואין אלה וירידת הפופולריות של מריוס (כתוצאה ממאורעות סטורנינוס) חיזקו את מעמדו של סולה.
ביוגרפיה > סולה כמדינאי וקונסול > מלחמת האיטלקים ברומא

בשנת 91 לפנה"ס פרצה באיטליה מלחמת בעלות הברית כתוצאה מקיפוח מתמשך של בנות בריתה האיטלקיות של רומא. בשנת 90 לפנה"ס התמנה סולה ללגאטוס בצבא הרומי בחזית הדרומית של המלחמה. הצבא הדרומי נחל מספר תבוסות אבל הצליח להתאושש ולהכות במורדים האיטלקים. הגדודים בפיקודו של סולה הובילו את הצבא הדרומי לכיבושה מחדש של קאמפניה וחדירה לתוך סאמניום.
סולה כבש את בוויאנום (שהפכה למרכז המורדים לאחר נפילתה של קורפניום), התקדמותו נעצרה מול חומות הערים נולה ואיסרינה שלחמו לחימה עיקשת ועמדו במצור. בשלב זה הסתיימה למעשה המלחמה בדרום ובמקביל הצליחו הרומים לדכא את המרד בחלק הצפוני של איטליה. יכולתו של סולה כמצביא, וניצחונותיו המרשימים בדרומה של איטליה סיימו למעשה את המלחמה, אם כי הערים נולה ואיסרינה נשארו תחת מצור של חיילי סולה, ואש המרד לא כבתה בקרב הסאמניטים.
בשנת 88 לפנה"ס, עם סיומה של המלחמה, נבחר סולה לקונסול. מוצאו האצילי, תמיכתם של המטלים רבי ההשפעה וניצחונותיו במהלך המלחמה האיטלקית סללו את דרכו להשגת המשרה. סולה נהנה מאהדת מעמד האצולה הרומאי ותמיכת הסנאט. הסנאט אף החליט, כחלק מסמכותו, שסולה ישלח כפרוקונסול שבמזרח, כדי לנהל את המלחמה במיתרידטס השישי, שכבש חלקים נרחבים מיוון. החלטה זו חרתה מאוד לגאיוס מריוס, שרצה בכהונה זו, על מנת לשקם את המוניטין הפגוע שלו.
ביוגרפיה > הדיקטטורה של סולה > יצירת המשרה

בשנת 82 לפנה"ס, יצר הסנאט (סביר להניח בעידודו התקיף של סולה), באישור אספת העם את משרת ה"דיקטטורה למתן חוקים וסידור ענייני הכלל" ("Dictator Rei publicae constituendae causa"). הדיקטטורה החדשה הזו שמרה למעשה רק על הצורה החיצונית של המוסד הרפובליקאי הקדום אולם למעשה הייתה בעלת סמכויות בלתי מוגבלות.
המשרה החדשה העניקה למחזיקה שליטה מלאה בחייהם וכספם של האזרחים, חופש מוחלט בהחלטות שנגעו ברכוש, שטח וגבולות המדינה הרומית, אחריות בלעדית לקביעת תחומי השיפוט של העיר רומא ושל כל עיר, רומית או איטלקית, שבשליטת המדינה. סולה זכה לשליטה מוחלטת במדיניות החוץ של רומא ובמדינות הכפופות אליה. הוענקה לו הסמכות למנות פקידים גבוהים בממשלה (סמכות שהייתה שייכת לעם קודם לכן). הזכות החשובה ביותר שהוענקה לסולה ולו בלבד, היא ההחלטה מתי פג תוקפה של משרתו. לראשונה בתולדות הרפובליקה זכה אדם לכהן במשרה ללא הגבלת זמן.
חוקרים רבים טוענים שמטרתו של סולה לא הייתה להפוך לשליט יחיד ברומא אלא לבצע רפורמה מקיפה בחוקה הרומית, להשיב את הכוח למעמד האצולה הרומי ולהביס לחלוטין את הסיעה הפופולרית ותיקוניה. תאוריה זו מסתמכת בין השאר על כך שכבר בשנת 80 לפנה"ס, כאשר סולה כונן מחדש את החוקה הרומית הוא ביטל את משרת הדיקטטור וכיהן כקונסול יחד עם מטלוס פיוס.