stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות צרפת בטניס 1963
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 98 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה), ניצח בתחרות
מנואל סנטנה (ספרד ספרד), מנצח תחרות 1961, הודח בחצי הגמר
פייר דרמון (צרפת צרפת), הפסיד בגמר
קן פלטצ'ר (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע הגמר
יאן-אריק לינדקוויסט (שוודיה שוודיה), הודח בסיבוב השני
בוב יואיט (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הרביעי
רמנתן קרישנן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב השני
בילי נייט (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב הרביעי
ניקולה פייטרנג'לי (איטליה איטליה), מנצח תחרות בשנים 1959-1960, הודח ברבע הגמר
מרטין מוליגן (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב השלישי
טוני רוץ' (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הראשון
פרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב השני
וילהלם בונגרט (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודח בסיבוב השני
ניקולה פיליץ' (יוגוסלביה יוגוסלביה), הודח בסיבוב השלישי
אישטוון גויאש (הונגריה הונגריה), הודח בסיבוב השלישי
כריסטיאן קונקה (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודח בסיבוב הרביעי
מנצח תחרות 1962 רוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה) לא השתתף בתחרות. במשחק הגמר רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה) נפגש עם פייר דרמון (צרפת צרפת) וניצח ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 79 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחת תחרות 1962, הודחה ברבע הגמר
לסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחה בתחרות
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1960, הודחה בסיבוב השני
ג'ן אוניל (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
אן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה), מנצחת תחרות 1961, הפסידה בגמר
הת'ר סגל (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בסיבוב הרביעי
רנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בסיבוב השלישי
ורה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחה בחצי הגמר
פרנסואז דיר (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב הרביעי
ג'יל בלקמן (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
כריסטין טרומן (בריטניה בריטניה), מנצחת תחרות 1959, הודחה בחצי הגמר
מרי האביכט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב הרביעי
ליז סטארקי (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב השלישי
רובין אברן (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
ריטה בנטלי (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב הרביעי
סילבנה לצרינו (איטליה איטליה), הודחה בסיבוב השני
מנצחת תחרות 1962 מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) הודחה ברבע הגמר. במשחק הגמר לסלי טרנר בורי (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשה עם אן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה) וניצחה ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1962 רוי אמרסון וניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה) השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה) ומנואל סנטנה (ספרד ספרד) נפגשו עם גורדון פורבס ואייב סגל (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות. לרוי אמרסון זו הייתה הזכייה הרביעית ברציפות בתחרות זוגות גברים באליפות צרפת הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
רובין אברן ומרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו בגמר
ג'ן אוניל ולסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
אן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה) ורנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), ניצחו בתחרות
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית) והת'ר סגל (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
מזוג מנצחות תחרות 1962 סנדרה ריינולדס ורנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) רק רנה שורמן השתתפה בתחרות. במשחק הגמר אן ג'ונס (בריטניה בריטניה) ורנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) נפגשו עם רובין אברן ומרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 59 זוגות. להלן דירוג של הזוגות החזקות:
רנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ובוב האו (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרות 1962, הודחו בחצי הגמר
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית) ובוב יואיט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
מרגרט קורט וקן פלטצ'ר (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
לסלי טרנר ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו בגמר
מנצחי תחרות 1962 רנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ובוב האו (אוסטרליה אוסטרליה) הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר מרגרט קורט וקן פלטצ'ר (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם לסלי טרנר בורי ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות. בשנת 1963 הזוג המנצח זכה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה. בכך הם זכו בגראנד סלם בתחרויות זוגות מעורבים.
רוי אמרסון, מנצח התחרות
לסלי טרנר בורי, מנצחת התחרות
אוגדת הבשן

| --- | --- |
תג היחידה
תג היחידה
 פרטים
 כינוי:  אוגדת הבשן
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  אוגדה מרחבית
 בסיס האם:  מחנה נפח
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים)
 מלחמות:    מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון השנייה   מבצע חץ הבשן
 פיקוד
 יחידת אם:   פיקוד הצפון
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  יאיר פלאי
 מפקדים:  מפקדי האוגדה
 עיטורים
   אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
טקס במסגרת פרויקט חץ הדורות, להנצחת מבצע סיוע הומניטרי נרחב להצלת חברי הקסדות הלבנות בעוצבת הבשן, יולי 2019
אוגדת הבשן ("אוגדה 210", "אוגדת הגולן"; בעבר עוצבת נתיב האש, "אוגדה 366", "אוגדה 49") היא אוגדה מרחבית האחראית על גזרת רמת הגולן, החרמון, הר דב וגבול ישראל-סוריה וחלק מגבולות ישראל-לבנון המזרחי וישראל-ירדן הצפוני, וכפופה לפיקוד הצפון בצבא ההגנה לישראל.
האוגדה הוקמה מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים במהלך כוננות כחול לבן.
החל ממאי 2024 מפקד האוגדה הוא תת-אלוף יאיר פלאי.
מבנה

| חטיבות אוגדת הבשן> תג | חטיבות אוגדת הבשן> שם | חטיבות אוגדת הבשן> מספור | חטיבות אוגדת הבשן> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
חטיבות מרחביות
|  | עוצבת הגולן | 474 | חטיבה מרחבית האחראית על גזרת רמת הגולן. |

|  | חטיבת ההרים | 810 | חטיבה מרחבית האחראית על גזרת החרמון והר דב.  מחליפה את חטיבת החרמון. |

חטיבות מילואים
|  | חטיבת עודד | 9 | חטיבת חיל רגלים |
|  | עוצבת יפתח | 679 | חטיבת חיל שריון |
|  | עוצבת כידון | 209 | אגד ארטילרי |
האוגדה מונה כוחות נוספים, ביניהם:
גדוד התקשוב "שניר" של האוגדה
תרשים מבנה האוגדה לפי תקן נאט"ו לסימון כוחות גדוד האיסוף הקרבי עיט
אגד לוגיסטי 6366
פלוגת צמ"ה 210 – "חתולי הרמה"
פלגת אח"ש (אחזקת שדות מוקשים)
מכלול פילון
פלס"ר הגולן
היסטוריה > מלחמת יום הכיפורים

במהלך מלחמת יום הכיפורים, הייתה אוגדה 210 בפיקודו של דן לנר ולחמה בגזרת רמת הגולן. בניית האוגדה החלה מספר חודשים בלבד לפני פרוץ הקרבות במסגרת כוננות כחול לבן. האוגדה נכנסה ללחימה בגזרת רמת הגולן כבר ב-7 באוקטובר, ומילאה תפקיד מכריע בבלימת המתקפה הסורית במרכז הרמה. היא הורכבה מחטיבה 9 ("עודד"), חטיבה 179 (שריון), חטיבה 317 (צנחנים), אגד ארטילרי 282 וכמו גם גדודי הנדסה וסיוע.
לוחמי האוגדה היו כוח המילואים הראשון שהגיע לרמת הגולן כבר בחצות הלילה של מוצאי יום כיפור, כאשר שבעה טנקים מגדוד 266 של חטיבה 179 ׁ(חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד צפון) הגיעו לציר הנפט, והצטרפו לכוח צביקה, שבלם עד אז את התקדמות השריון הסורי לכיוון מחנה נפח. תוך זמן קצר נפגעו כמעט כל הטנקים של כוח זה במארב סורי. שתי פלוגות נוספות של גדוד 266, שהגיעו לפנות בוקר למרחב חושניה-נפח, סייעו לשרידי הכוחות הסדירים לבלום את ההתקדמות הסורית לכיוון נפח. בשעות הבוקר של 7 באוקטובר עלה לרמה גדוד נוסף של חטיבה 179 תחת פיקוד המח"ט, רן שריג, והחל לפעול בציר יהודיה.
בהמשך היום אוגדה 210 הפנתה שלוש חטיבות שריון מילואים שלה להתייצב להגנה על פתחי הצירים היורדים מרמת הגולן אל הכנרת. יחידות מחטיבות אלו – כל אחת מהן בעוצמה של כגדוד – החלו לפעול בפתחי הצירים במהלך שעות הבוקר ועסקו בבלימת ההתקדמות הסורית. בשעות הצהריים קיבלה אוגדה 210 את האחריות לכל האזור הדרומי של רמת הגולן.
האוגדה לקחה חלק חשוב בקרב על חושניה בימים הראשונים של המלחמה. במהלך 8 באוקטובר פעלה במשך היום חטיבה 179 (מאוגדה 210) על ציר יהודיה המוביל לכפר חושניה שבידי הסורים. החטיבה התקדמה באיטיות על הציר תוך ניהול קרבות שריון כבדים, שבהם הושמדו עשרות טנקים סורים, ודחקה את הסורים מזרחה אל עבר חושניה. במהלך הלחימה נהרג גדעון צימבל, סגן מפקד חטיבה 179, אשר מילא את מקומו של מפקד החטיבה שריג שנפצע. סגן מפקד אוגדה 210 משה בר כוכבא נטל זמנית את הפיקוד על החטיבה עד שבהמשך חזר מפקד החטיבה מבית החולים ונטל שוב את הפיקוד עליה.
ב-12 באוקטובר 1973 נשלחה האוגדה לקרב בלימה שבו עצרה את חיל המשלוח העיראקי שנע לעבר דרום רמת הגולן ולאחר מכן הוצבה בגזרה המרכזית של הרמה. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה השתתפה האוגדה בהבקעת מערך ההגנה הסורי בצפון רמת הגולן וביצירת המובלעת הישראלית בשטח סוריה.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

ב-2005 מונה תא"ל ארז צוקרמן למפקד האוגדה. צוקרמן, יוצא שייטת 13 שפיקד על יחידות מיוחדות ועל חטיבת גולני מונה לתפקיד ללא כל רקע, הכשרה או הסבה לפיקוד על יחידה משוריינת (כדוגמת קורס "הסבה לשריון" או קורס מפקדי אוגדות). עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006 ובמהלכה, לא התכוון המטכ"ל לשתף את העוצבה שבפיקוד צוקרמן בלחימה. צוקרמן זיהה שהגזרה המזרחית של זירת הפיקוד נותרה ללא פעילות צבאית, והפציר בפיקוד לשלב את האוגדה במאמץ התקפי בגזרה זו. האוגדה גויסה לבסוף לקראת מבצע "שינוי כיוון 11", שנועד להיות המהלך המכריע של המלחמה (10–12 באוגוסט). האוגדה הועסקה בגזרה המזרחית, במרחב העיירות אל-ח'יאם ומרג' עיון, במשימה בלתי תלויה במשימותיהן של שלוש האוגדות האחרות שהפעיל הפיקוד במלחמה.
אוגדת המילואים, בפיקודו של צוקרמן, הוטלה לקרבות כאשר כשירות יחידותיה נמוכה עקב מחסור באימונים, כשתרגיל האוגדה האחרון שביצעה נערך בשנת 2001, כאשר היא מיועדת להילחם בגזרת רמת הגולן, וכאשר מפקדה לא הוסמך לפקד על יחידה מסוגה. תפקוד האוגדה תואר לאחר המלחמה באור שלילי למדי, בתחקיר לאחר המלחמה בהשתתפות הרמטכ"ל, דני חלוץ, העלו קציני המילואים של החטיבה ביקורת קשה על התנהלות המפקדה ופיקוד האוגדה. בין היתר נאמר שהפקודות היו מבולבלות, המשימות השתנו לעיתים תכופות, כך גם בוטלה מספר פעמים הפקודה לכיבוש העיירה אל-ח'יאם, תחקיר צה"לי שנכתב על ידי תא"ל במיל' מאיר גחטן, בעיקר בנוגע להפעלת כוחות באופן שאינו תואם את תורת הלחימה ולשינוי תכוף של התוכניות, לעיתים אף לאחר אישורן על ידי הפיקוד. בין השאר, הודח מפקד אחד מגדודי השריון לאחר שסירב לשוב ולהיכנס ללבנון, והוחלף בקודמו בתפקיד.
מנגד, הייתה האוגדה הראשונה לפעול במרחב מרג' עיון ואל-ח'יאם, פגעה בכמה עשרות מחבלים והשמידה אמל"ח ותשתיות חזבאללה בגזרתה. בפעולתה הפחיתה האוגדה את היקף הירי על קריית שמונה. שלושה מלוחמי האוגדה נהרגו בקרבות. בסוף המלחמה האוגדה הייתה רצוצה על אף שלא נתקלה באויב משמעותי, והישגיה לא השפיעו על לחימת חזבאללה או על היקף ירי הרקטות על כלל יישובי הצפון במהלך ימי-לחימתה.
כהונתו של מפקד עוצבת יפתח באוגדה, אל"ם גיל מעוז, קוצרה לאחר שבתחקירים שלאחר המלחמה נמתחה ביקורת רבה על האופן שבו פיקד על החטיבה. תא"ל צוקרמן, שפיקד על האוגדה במהלך המלחמה, ספג ביקורת קשה על תפקודו ועל מידת המוכנות הנמוכה של האוגדה ובמאי 2007, כמעט שנה לאחר סוף המלחמה, התפטר מתפקידו כמפקד האוגדה ופרש משירות צבאי. הוא ביקש להתפטר עם סיום הקרבות לאחר שחש כי נכשל במילוי תפקידו, אולם החליט להמשיך בתפקיד עד שיסתיים תהליך הפקת הלקחים ושיקום האוגדה.
היסטוריה > לאחר מלחמת לבנון השנייה

בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה וכחלק ממהלך דומה באוגדות נוספות בצבא הוקם באוגדה אגד לוגיסטי אוגדתי, מספרו 6366.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה וחשש מחדירת מחבלים מסוריה לרמת הגולן החליט הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ, ביולי 2013, על הפיכת האוגדה מעוצבה משוריינת לאוגדה מרחבית אשר תבצע פעולות מניעה, סיכול וביטחון שוטף.
בינואר 2014 שונה יעודה והוחלף שמה של האוגדה לאוגמ"ר (אוגדה מרחבית) "הבשן" 210. העוצבה כללה את "עוצבת יפתח" (חטיבת שריון 679), את "חטיבת החרמון" (חטיבה מרחבית 810) ואת "עוצבת הגולן" (חטיבה מרחבית 474).
ביוני 2016 הוקמה באוגדה מנהלת שכנות טובה, האמונה על הסיוע האזרחי וההומניטרי לתושבים סורים שנפגעו ממלחמת האזרחים. בספטמבר 2018, הודיע צה"ל על סגירת המנהלת עם חזרת שלטון אסד למדינה.
בשנת 2016 הוחלט לאחד את חטיבת החרמון עם עוצבת הגולן, כחלק מאיחוד פורקה חטיבת החרמון בשנית ואוחדה עם עוצבת הגולן, ועל גזרת החטיבה אחראית מפקדת שליטה (משל"ט) החרמון. ההחלטה התקבלה במסגרת התוכנית הרב-שנתית "גדעון".
בספטמבר 2021 חטיבת החרמון הוקמה מחדש, כחטיבה מרחבית, החטיבה מורכבת מיוצאי גדס"ר גולני, ומגדודי חטיבות הנח"ל והצנחנים. ההחלטה התקבלה במסגרת התוכנית הרב-שנתית "תנופה".
ב-25 בנובמבר 2021 הוענק לאוגדה אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל.
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

עם פתיחת מלחמת חרבות ברזל כלל החטיבות הוזעקו לאבטחת גבול הצפון, ועם התארכות המערכה ברצועת עזה חלק מלוחמי האוגדה עברו לסייע גם בזירה זאת. במרץ 2024 הוקמה תחת האוגדה חטיבת ההרים שאחראית על גיזרת הר חרמון בסוריה והר דב בלבנון. באוקטובר 2024 חטיבת ההרים בפיקוד האוגדה תימרנה באזור נפת חאצביא ובעיקר באזור הר דב, כחלק מהתמרון הקרקעי בלבנון.
למעשה פעלה האוגדה בחלקו המזרחי ביותר של התמרון, וזאת לצד המשך אבטחת גבול ישראל–סוריה.
בדצמבר 2024, עם נפילת משטר אל-אסד בסוריה, יצאה האוגדה למבצע חץ הבשן בו תפסה את כל אזור החיץ של הסכם הפרדת הכוחות שלאחר מלחמת יום כיפור, והשתלטה על חלקים נרחבים מהחרמון הסורי.
יחידת עיט 595

יחידת האיסוף של אוגדת הבשן. היחידה אמונה על איסוף מודיעין ברמת הגולן והחרמון בגבול סוריה. היחידה מורכבת מפלוגות לוחמים ולוחמות, וכן מפלוגות של תצפיתניות. היחידה פועלת במתכונת של צוותים ייעודיים, אך בעקבות השינויים האזוריים בגבולותיה של מדינת ישראל וכחלק מתר"ש גדעון חיזק צה"ל את ההערכה לגבי הצורך בהקמת מערך יחמ"ם נוסף בגבול הסורי. עם הקמתו של גדוד 595 הוחלט על סיפוח הפלוגה הייעודית לפלוגת יחמ"ם. בשנת 2014 עברה הפלוגה למתכונת של צוותי יחמ"ם. צוותי היחמ"ם בפלוגה מיומנים בהכרת הצבא הסורי על שלל מרכיביו, בהכרת השטח ברמת הגולן ובהכוונת גורמי האש הפרוסים במרחב רמת הגולן. נשקם האישי של לוחמי הפלוגה הוא M16 עם כוונות השלכה מסוג מפרולייט וכן מקלעים קלים.
מפקדי האוגדה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| דן לנר | 1973–1974 | המפקד בתקופת מלחמת יום הכיפורים |
| מנחם אבירם | 1974–1976 | מנכ"ל ויו"ר מנהלים של מפעלי נשר |
| אורי אור | 1976–1977 | לימים מפקד פיקוד המרכז והצפון |
| אברהם ברעם | 1977–1980 |  |
| אביגדור קהלני | 1980–1981 | לימים השר לביטחון פנים |
| דוד כץ | 1981–1983 | המפקד במלחמת לבנון הראשונה |
| נתי גולן | 1983–1984 | סגן מפקד מפקדת חילות שדה |
| מאיר דגן | 1984–1986 | לימים עוזר ראש אג"ם וראש המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים |
| עמירם לוין |  | לימים מפקד פיקוד הצפון |
| שמואל ארד |  | לימים קצין חי"ר וצנחנים ראשי ומפקד פיקוד העורף |
| גבי אשכנזי | 1990–1992 | לימים הרמטכ"ל ה-19ושר החוץ |
| איל בן ראובן | 1993–1995 | לימים מפקד המכללות |
| חנן ברנשטיין | 1995–1997 | לימים נספח צהל בדרום אפריקה |
| מתי לשם | 1997–1999 |  |
| אבי מזרחי | 1999–2001 | לימים מפקד פיקוד המרכז |
| גדי איזנקוט | 2001–2003 | לימים הרמטכ"ל ה-21 |
| סמי תורג'מן | 2003–2005 | לימים מפקד פיקוד הדרום |
| ארז צוקרמן | 2005 – יולי 2007 | המפקד במלחמת לבנון השנייה |
| יעקב ברק | יולי 2007 – נובמבר 2009 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| עפר צפריר | נובמבר 2009 – ספטמבר 2012 | לימים קצין שריון ראשי |
| אופק בוכריס | ספטמבר 2012 – ספטמבר 2015 | תחת פיקודו בינואר 2014 שינתה האוגדה את שמה ל"אוגדת הבשן" והפכה לאוגדה מרחבית. |
| יניב עשור | 9 בספטמבר 2015 – 11 בפברואר 2018 | לימים ראש אגף כוח אדם |
| עמית פישר | 11 בפברואר 2018 – 1 ביולי 2020 | נספח צהל בסינגפור |
| רומן גופמן | 1 ביולי 2020 – 19 בספטמבר 2022 | לימים המזכיר הצבאי לראש הממשלה |
| ציון רצון | 19 בספטמבר 2022 – 29 במאי 2024 |  |
| יאיר פלאי | 29 במאי 2024 – הווה | מפקד האוגדה הנוכחי |
לקריאה נוספת

דני אשר (עורך), "הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים", הוצאת מערכות, 2008
הערות שוליים

↑  מתוך סד"כ כוחות היבשה במהלך מלחמת יום הכיפורים באתר פרש.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמודים 357–358.
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 198, אורי שגיא: "אם ארז צוקרמן יכול לפקד על אוגדה משוריינת כנראה שהתפקיד הזה איבד כל משמעות".
↑  עמוס הראל, ביקורת על אוגדה אחת, סלחנות לאחרת, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2006.
1 2  עמוס הראל, קוצרה כהונת מח"ט שתיפקד באופן לקוי במלחמה, באתר הארץ, 25 בינואר 2007.
↑  אמיר בוחבוט, אובדן המוסר של אולמרט, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2006.
↑  יהושוע בריינר‏, מדן חלוץ עד גל הירש: איפה מפקדי מלחמת לבנון?, באתר וואלה, 8 ביולי 2011.
↑  מוריה בן-יוסף (2011-07-11). "הרמטכ"ל שהתפטר, האלוף שהמשיך הלאה והקמ"ן שהתאבד". ישראל דיפנס. אורכב מ-המקור ב-2018-04-28. נבדק ב-2023-08-18.
↑   אמיר אורן, גנץ החליט על הקמת אוגדה מרחבית חדשה בגולן, לבלימת פיגועים מסוריה, באתר הארץ, 10 ביולי 2013.
↑  גאיה סגל ועילי זוזובסקי, "אוגדה מרחבית חדשה נפתחה בגבול סוריה", במחנה, 30.01.2014.
↑    יואב זיתון, בתום שנתיים: צה"ל מפסיק את הסיוע ההומניטרי לסורים, באתר "ידיעות אחרונות", 13 בספטמבר 2018
↑   אלה היחידות הזוכות ב"אות הערכה מבצעי", באתר צה"ל, 25 בנובמבר 2021
↑   נגד תשתיות טרור ובשטחים סבוכים: כוחות חטיבת 'ההרים' בפשיטות ממוקדות בדרום לבנון, באתר צה"ל, 15 באוקטובר 2024
↑   כוחות 210 ממשיכים בפעילות ההגנה: תיעודים ראשונים מכניסת לוחמי הצנחנים לסוריה, באתר צה"ל, 9 בדצמבר 2024
↑   מערכת את"צ, מבט מבפנים - כך פועלים 4 צוותי הקרב החטיבתיים בסוריה, באתר צה"ל, 11 בדצמבר 2024
↑  מפקד עוצבת הבשן אשר ברמת הגולן, תא"ל אופק בוכריס התחלף היום, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 9 בספטמבר 2015
| ישראל אוגדות צה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | אוגדת הבשן (210)  • עוצבת הגליל (91)  • עוצבת געש (36)  • עוצבת המפץ (146)  |  |
| פיקוד המרכז | אוגדת אזור יהודה ושומרון (877)  • אוגדה 96 • עוצבת האש (98)  • עוצבת הבזק (99)  • האוגדה המזרחית |  |
| פיקוד הדרום | אוגדת עזה (143)  • עוצבת אדום (80)  • עוצבת הפלדה (162)  • עוצבת סיני (252)  |  |
| פיקוד העורף | אוגדת יערה |  |
| אוגדות צה"ל שפורקו | במאה ה-20: אוגדה 440  • אוגדה 77 • אוגדה 84 • אוגדה 85  • יק"ל  בשנת 2004: אוגדת יהודה  • אוגדה 81 • אוגדה 220  • עוצבת אתגר  • אוגדה 194  אחרי 2004: עוצבת עמוד האש  • עוצבת עידן  |  |
סמל של עוצבת נתיב האש (אוגדה 366) עד 2013 טרם הפיכתה לאוגדת הבשן (אוגדה 210)
תג יחידת עיט 595
היסטוריה ציבורית

היסטוריה ציבורית היא סוגה היסטורית המאגדת מגוון רחב של פעילויות המתבצעות על ידי אנשים בעלי ידע מקצועי בהיסטוריה, שמטרתם לעסוק בהיסטוריה המונגשת לציבור ולא בהכרח בהתמחות ההיסטורית האקדמית. פרקטיקת ההיסטוריה הציבורית נטועה עמוק בתחומי השימור ההיסטורי, מדעי הארכיון, היסטוריה בעל פה, אוצרות מוזיאונים ותחומים קשורים אחרים. התחום התמקצע יותר ויותר בארצות הברית ובקנדה מאז סוף שנות ה-70. כמה מהביטויים המעשיים הנפוצים להיסטוריה הציבורית הם מוזיאונים, בתים היסטוריים ואתרי מורשת, פארקים, שדות קרב, ארכיונים, פודקאסטים ועוד.
הגדרה

ההיסטוריה הציבורית עוסקת בתחומים רבים ועל כן קשה להגדיר אותה באופן מדויק ומוסכם. עם זאת ישנם מספר מאפיינים משותפים:
התמקדות בהיסטוריה עבור הציבור הרחב, ולא לאקדמאים או מומחים.
דגש על סטנדרטים מקצועיים ודיוק היסטורי (להבדיל מהיסטוריה פופולרית שלעיתים חורגת מהסטנדרט הזה).
דגש על התועלת של הידע היסטורי לציבור הרחב ולא רק למטרות אקדמאיות או נוסטלגיות.
מטרה להעמיק ולהעצים את הקשר והידע של הציבור עם העבר.
אלמנטים אלו באים לידי ביטוי בהצהרת המטרה של המועצה הלאומית להיסטוריה ציבורית(אנ') (NCPH) שבסיסה בארצות הברית: "ההיסטוריה הציבורית היא תנועה, מתודולוגיה וגישה המקדמת את המחקר והפרקטיקה השיתופית של ההיסטוריה; העוסקים בה מאמצים משימה להפוך את התובנות המיוחדות שלהם לנגישות ושמישות לציבור". עקב הממשק עם המחקר האקדמי, ישנה מחלוקת בין החוקרים האם התחום מוגדר כניגוד למאפייני ההיסטוריה האקדמית או כמשלים לו.
התפתחות התחום

להיסטוריה הציבורית יש תקדימים רבים הכוללים מוזיאונים להיסטוריה, אגודות היסטוריות, ארכיונים ואוספים ציבוריים ופרטיים, אגודות תורשה והנצחה ועוד. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, נוצרה דיסציפלינה היסטורית מובהקת בתוך האוניברסיטאות המערביות, וכך נוצרה הפרדה הדרגתית בין חוקרים שעסקו בהיסטוריה באופן מקצועי לבין מתרגלים חובבים או ציבוריים. בעוד שהמשיכו להיות היסטוריונים מאומנים שעבדו במסגרות ציבוריות, הייתה נסיגה כללית מעיסוק ציבורי בקרב היסטוריונים מקצועיים באמצע העשורים של המאה העשרים.
במהלך שנות ה-70 פעלו מספר התפתחויות פוליטיות, כלכליות, חברתיות והיסטוריוגרפיות כדי להפוך מגמה זו, והתכנסו לייצר תחום חדש שזיהה את עצמו במפורש כ"היסטוריה ציבורית". תנועות הצדק החברתי של שנות ה-60 וה-70 עוררו עניין בהיסטוריה של אנשים וקבוצות לא-דומיננטיות - למשל, נשים, אנשים ממעמד הפועלים, מיעוטים אתניים וגזעיים ועוד. בנוסף, מחסור חמור בארצות הברית במשרות אקדמיות להיסטוריונים הוביל רבים לשקול קריירה מחוץ לאקדמיה. במקביל, הושקע מימון ציבורי בהיסטוריה ציבורית במדינות מערביות רבות, למשל סביב יום העצמאות ה-200 של ארצות הברית בשנת 1976. כמו כן, עליית תרבות התיירות וההתמקצעות הגוברת של רבים מהמוזיאונים ואתרי המורשת, הניעו את צמיחת התחום.
עקב היותה קשורה בציבור, ההיסטוריה הציבורית ממשיכה להתפתח ולהגדיר את עצמה עם השינויים הטכנולוגיים ומאפייני התקופה השונים. כיום ניתן באוניברסיטאות רבות בצפון אמריקה ללמוד תואר שני בהיסטוריה ציבורית.
התפתחות התחום > היסטוריה ציבורית בישראל

בישראל העיסוק בהיסטוריה ציבורית קיבל דחיפה משמעותית עם התפתחות המדיה והרשתות החברתיות, בעיקר סביב פודקאסטים כגון קטעים של ההיסטוריון הציבורי יובל מלחי, עושים היסטוריה, היסטוריה גדולה, בקטנה, ועוד. כמו כן בשנת 2010 נוסד המגזין "סגולה" העוסק בהיסטוריה ציבורית. כמו כן, עם השנים מוקמים עוד ועוד מוזיאונים ואתרי מורשת, רובם בתמיכה או הקמה ממשלתית, לצורך העמקת ההיכרות הציבורית עם ההיסטוריה של ארץ ישראל ומדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  About The Field באתר ה-NCPH.
↑  What is Public History? באתר הפרויקט בתוך\בין ירושלים ומינכן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548679405171  BnF: cb12136094v (data)  GND: 7608229-5  LCCN: sh85108672
קובי מימון (איש עסקים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בינואר 1956 (בן 69) 
 מדינה:  ישראל 
 
קובי מימון (נולד ב-28 בינואר 1956) הוא איש עסקים ישראלי, בעל החזקות רבות בתחום חיפושי הנפט והגז הטבעי ובתחום הנדל"ן בישראל ובעולם. מימון דורג במקום ה-54 ברשימת 500 העשירים של ישראל של העיתון "TheMarker" לשנת 2020 עם הון בשווי 1.1 מיליארד דולר.
במשך שנים רבות הייתה מיוחסת למימון השליטה בחברת אקויטל, חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ומחזיקה במגוון רב של עסקים בתחום התשתיות והנדל"ן, כדוגמת נצבא (המחזיקה בבעלות על תחנות מרכזיות) ואיירפורט סיטי. מימון היה ידוע כמי שמקפיד לעבוד בחשאיות ככל שניתן. רוב הנכסים הקשורים אליו אינם רשומים ישירות על שמו אלא דרך חברות אחרות (באמצעות שותפו חיים צוף), וחלקן הגדול לא רשום בישראל. בנובמבר 2019, עברה השליטה בקבוצה באופן רשמי למימון, לאחר שהודיע שרכש 50% מ"יחק השקעות", שותפות פרטית השולטת ב"אקויטל".
ביוגרפיה

הוריו של קובי מימון עלו מלוב מעט אחרי קום המדינה והתגוררו במעברת מחנה ישראל (ששכנה בסמוך לשטח שעליו נמצא כיום מתחם איירפורט סיטי שבבעלותו של מימון); משם עברו לפתח תקווה בה גדל. אביו של מימון היה פועל במפעל "קרגל" לקרטון ופעיל בתנועת החרות ואמו הייתה עקרת בית. מימון התגייס לשייטת 13, אך לא סיים את המסלול ועבר לשרת בחיל המודיעין.
ביוגרפיה > העסק הראשון - מכירת תמונות שמן

מימון נמשך לעסקים כבר מגיל צעיר, בשנת 1973 כשהיה בן 16 הפסיק את לימודיו התיכוניים בתיכון "עמל" ויחד עם חברו חיים צוף החל למכור תמונות שמן מבית לבית. התמונות צוירו בידי ציירים סיניים בהונג קונג אך נמכרו בישראל ברמאות בטענה שאלו יצירות ישראליות יקרות שנמכרות בזול כיוון שמקורן בצייר שנקלע למצב כלכלי קשה או מגלריה שפשטה רגל. במשך הזמן החל להעסיק נערים אחרים תחתיו במכירת התמונות גם במהלך שירותו הצבאי המשיך בשיווק התמונות. לאחר השחרור החליט לנסוע להונג קונג כדי לייבא את התמונות בעצמו והחל בהקמת עסק (יחד עם חיים צוף) שייצר את התמונות, ושיווק אותן באמצעות אלפי סוכנים (רובם ישראלים צעירים יוצאי צבא) ברחבי העולם, בעיקר באירופה, בארצות הברית וביפן. המטה של העסק הוקם בהולנד, שם התגורר במשך השנים וקיבל אזרחות הולנדית.
ביוגרפיה > פעילות בשוק האפור

בשנות ה-80 התפתחו עסקי התמונות והכניסו כסף מזומן רב, דבר שאיפשר את כניסתו של מימון לענף ההלוואות בשוק האפור. כך גם התאפשר לו להשתלט על נכסים של חייבים. באותה עת גם הסתבך עם רשויות המס שעצרו אותו ואת צוף בקשר להעלמות מס.
ביוגרפיה > פרשת חברת קווי אשראי

בתחילת שנות ה-90 פעלה בבורסה לניירות ערך בתל אביב בהצלחה רבה חברת קווי אשראי לישראל, שגייסה מאות מיליוני שקלים ממשקיעים. החברה השקיעה את הכספים שגייסה בכמאה חברות ודיווחה על רווחים גדולים כל שנה. בשנת 1995 התברר שהחברה נקלעה לקשיים והפסידה 66 מיליון שקל מפעילותה בעסקי מימון. בשנת 1997 נמלט מישראל יובל רן, בעל השליטה בחברה. בדיעבד התברר (על פי טענת מפרק החברה) כי יובל רן פעל בשותפות עם קובי מימון וחיים צוף באחת העסקאות, כאשר הוא קנה את אשכול חברות הנפט ישראמקו, נפטא ויואל, ובהמשך מכר אותם לקובי מימון, תמורת 3 מיליון דולר בלבד. ב-2010 שווי החברות היה כמיליארד דולר.
ביוגרפיה > רכישת השליטה בחברת נצבא

בפברואר 2002 רכש מימון באמצעות חברת נפטא מקבוצת יואל את מניות השליטה בחברת נצבא מידי אגד. העסקה נחתמה על פי שווי של כ-170 מיליון דולר לנצבא החזקות, כ-150% מעל מחיר השוק באותה עת.
בספטמבר 2006 השלים מימון את רכישת מלוא השליטה בחברה. כאשר כל המניות הנותרות ב"נצבא התנחלות", שהיו בבעלות חברי אגד, נמכרו לאיירפורט סיטי, חברת בת של נפטא מקבוצת יואל, בתמורה ששיקפה שווי של כ-1.1 מיליארד ש"ח לחברה.
מימון טוען מזה שנים רבות שאינו קשור לשליטה בחברת נצבא. עם זאת, באוגוסט 2017 קבע שופט בית המשפט המחוזי בנימין ארנון כי מימון הוא אכן בעל השליטה בחברה.
מאז שנת 2010, מתנהלת חקירת רשות המיסים נגד מימון בחשד להעלמת מס.
ביוגרפיה > חניון כיכר אתרים

במהלך 2021 רכשה נצבא, שבשליטת קובי מימון וחיים צוף, כ-50% מהשליטה על חניון כיכר אתרים.