המערכה ברצועת הביטחון
היסטוריה > 1985–1990

ב-10 במרץ 1985 התפוצצה מכונית תופת בסמוך לשיירת כלי רכב של צה"ל ליד העיירה הלבנונית מרג' עיון. באירוע המכונה אסון הספארי נהרגו 12 חיילי צה"ל ו-14 נוספים נפצעו.
ביוני 1985 השלימה ישראל נסיגה מרוב שטח לבנון, למעט רצועת ביטחון צרה לאורך הגבול ובה מספר מוצבים, חלקם של צה"ל וחלקם של צד"ל, כאזור חיץ עם גבול ישראל. רוחב הרצועה היה קילומטרים ספורים במערב, ומעט יותר במזרח. צה"ל נעזר במיליציה מקומית – צבא דרום לבנון (צד"ל), בהנהגתו של סעד חדאד ולאחר מכן אנטואן לאחד. צד"ל ניהל במידה רבה את חיי היום יום ברצועת הביטחון, והחזיק את כלא אל-ח'יאם ומובלעת ג'זין מצפון לרצועת הביטחון.
עד אמצע שנות השמונים, נעלמו מהזירה הארגונים הפלסטיניים שנגדם נועד מבצע שלום הגליל, ולפיכך בשנים שלאחר נסיגת צה"ל ב-1985 הייתה הרצועה שקטה יחסית, והפעילות של צה"ל הוגדרה על ידי המטכ"ל כתעסוקה מבצעית, אולם עם השנים התגברה ההתנגדות הלבנונית לשהות הישראלית ברצועה, וישראל מצאה את עצמה מתמודדת מול ארגונים מקומיים, לרוב שיעיים, בהנהגת חזבאללה.
ב-17 בפברואר 1986 נשבו שני לוחמי גבעתי על ידי חזבאללה באזור הכפר בית יאהון שמצפון לבינת ג'בייל. בסריקות ובחיפושים אחריהם נהרג לוחם פלס"ר הנח"ל, סמ"ר אלון בן-שחר.
באפריל 1987 התקיימה ההתקפה השאפתנית ביותר של חזבאללה נגד צה"ל ברצועת הביטחון עד אז, במתווה של התקפה לילית על מוצב שומריה הצה"לי (בניגוד למוצב הצד"לי בעל אותו שם). כמה עשרות מחבלים חצו את הליטני בחסות החשיכה ותקפו את המוצב בסיוע אש מרגמות משלושה מוקדים. הייתה זו הפעם הראשונה שחזבאללה תקף מוצב צה"לי בתקיפה קרקעית נרחבת בשילוב עם נשק תלול מסלול. בתקיפה הופעלה לראשונה על ידי הארטילריה של אוגדה 91 טקטיקה של ניתוק צירי הנסיגה של התוקפים באש ויצירת שטח הריגה אפקטיבי בין המוצב לסלוקי. בקרב נהרגו כ-40 לוחמי חזבאללה מאש טנקים וארטילריה. חזבאללה לא שב לתקוף את המוצב אפקטיבית עד דצמבר 1993, שאז נהרג סגן הראל שרם מפגיעת סאגר בטנק עליו פיקד.
ב-25 בנובמבר 1987 הצליח מחבל מ"החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית" לחדור לשטח ישראל באמצעות גלשן אוויר ולהרוג בירי שישה חיילים ישראלים ולפצוע עשרה נוספים בפיגוע שנקרא ליל הגלשונים.
במאי 1988 פרצה מלחמה בין אמל לחזבאללה על השליטה בדרום לבנון, על רקע התחרות על אותו מאגר מגויסים פוטנציאלי, וחילוקי דעות שונים בין הארגונים. אמל, שקיבל סיוע מסוריה, הצדיק את מאבקו בחזבאללה בטיעון שחזבאללה מנסה להשתלט על דרום לבנון ולהפוך אותה למדינת הלכה איסלאמית שיעית נוסח איראן. חזבאללה מצא את עצמו לכוד בין אמל לצה"ל, לוחמיו גורשו מדרום לבנון, ולכן הוא ביצע רק התקפות אקראיות נגד צה"ל, בעוד שבקרב שני הארגונים השיעיים נמנו כאלף הרוגים. בסיוע איראן, הצליח חזבאללה להדוף את אמל מהפרברים השיעיים בדרום לבנון, ובסוף 1988 אף יזם מתקפת נגד והשתלט בחזרה על איקלים א-תופאח בדרום לבנון. ב-1989 הושגה בין הארגונים הפסקת אש ראשונה, בתיווך סוריה ואיראן, במסגרת הסכם דמשק – אך היא הופרה במהרה. ב-9 בנובמבר 1990 הושג לבסוף הסכם דמשק השני, שבו הובטחה חזרתו של חזבאללה לדרום לבנון. הסכם זה אִפשר לחזבאללה להתקרב לסוריה ולהדק עימה את קשריו.
לאורך כל שנות העימות, מטרתו המוצהרת של חזבאללה הייתה שחרור כל האדמות הלבנוניות וסילוק צה"ל. חזבאללה עשה מאמצים רבים לתקוף את מוצבי צה"ל בהתקפות שצולמו ושודרו בתחנת הטלוויזיה של הארגון – אל-מנאר, לגרום לנפגעים בקרב חיילי המוצבים, ולהניף את דגלו בהם. התנועה בדרכים הפכה מסוכנת, וכוחות צה"ל הסתגרו יותר ויותר במוצביהם כאשר ארגון חזבאללה ניהל מלחמת גרילה נגד כוחות צה"ל ונגד צבא דרום לבנון.
חזבאללה התבסס בכפרים השיעיים והשתמש באוכלוסייה כמקור תמיכה פוליטי-אידאולוגי וכמחסה אנושי וכבסיס יציאה לפעולות גרילה. חזבאללה החזיק רקטות קטיושה וגראד בכפרים על מנת ליצור משוואת הרתעה וכדי למנוע פעילות מסיבית כנגדו. עד שנות ה-90 נמנע הארגון מירי רקטות לעבר היישובים בצפון ישראל, והתמקד ביצירת לחץ על צה"ל לאורך הקו האדום במטרה להסיגו מרצועת הביטחון. לפי פרסומי המכון הבין-לאומי ללימודים אסטרטגיים (אנ'), בין השנים 1991–1997 מנה חזבאללה בין 3,000 ל-3,500 פעילים חמושים בעיקר בנשק קל, טילים נגד טנקים, וארטילריה קנית ורקטית.
ב-2–4 במאי 1988 במסגרת "מבצע חוק וסדר" פשטו כוחות צה"ל ובהם נח"ל, צנחנים ושריון, תחת פיקודו של אל"ם שאול מופז על בסיס מחבלי חזבאללה בעיירה מיידון שבדרום לבנון. 3 חיילי צה"ל נהרגו בפשיטה ונפצעו שבעה עשר חיילים נוספים. הפעולה הייתה הגדולה בהיקפה במבצעי צה"ל בלבנון מאז "מבצע שלום הגליל". כ-50 מחבלי חזבאללה נהרגו בקרב, והמבנים והבונקרים ששימשו אותם נהרסו. כן נתפס שבוי אחד והושמדו כלי רכב ורכבי נ"מ. גם מצבא לבנון דיווחו על נפגעים באדם וברכוש כולל טנק, שריונית ומשאית תחמושת.