stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרכבת הקלה דוקלנדס
הקמת המערכת

הדוקלנדס ("אזור המעגנות") הוא שטח נרחב במזרח מטרופולין לונדון, על שתי גדות נהר התמזה. בעבר כלל האזור את המעגנות (Docks) של נמל לונדון. הנמל נסגר במהלך שנות הששים. הדבר אירע בעקבות כניסתה לשימוש נרחב של תובלה ימית במכולות, אשר הנהר בשטח הנמל היה רדוד מכדי לאפשר את כניסתן של האוניות הגדולות המובילות אותן. פעילות נמל לונדון הועתקה מזרחה אל נמל טילברי.
לאחר סגירת הנמל עמד האזור נטוש ומוזנח במשך שנים, אך במהלך שנות השבעים והשמונים החל תהליך ארוך של החייאתו והסבתו לשימושים של מגורים, פיננסים ומסחר. במסגרת התהליך נדרשה יצירת תשתית תחבורה לאזור. הממשלה השמרנית שעלתה לשלטון בבריטניה בשנת 1979 העדיפה שלא להאריך את קווי הרכבת התחתית של לונדון לאזור הדוקלנדס משום העלות הכרוכה בחפירת מנהרות, וביקשה למצוא לו פתרון תחבורתי בעלות זולה יותר. הפתרון שאימצה היה רכבת עילית קלה, אוטומטית ומאוישת בעובדים במידה מינימלית, אשר עשתה בתחילתה שימוש בתשתיות הרכבת (גשרים ומצעי פסים) שנותרו בדוקלנדס.
בניית המערך החלה ב-1984 והרכבת החלה לפעול ב-31 באוגוסט 1987, כאשר היא כללה בתחילה קרון בודד בכל רכבת. היה בה אז קו אחד באורך של 13 קילומטר ובו 15 תחנות. הוא התמשך מערבה מתחנת איילנד גרדנס (Island Gardens) שבאייל אוף דוגס בגדה הצפונית של הנהר והתפצל אל שתי תחנות שמוקמו בקרבת תחנת הרכבת סטרטפורד ותחנת הרכבת התחתית מצודת לונדון הממוקמת מדרום מערב לה. תחנות הרכבת נבנו בעיצוב פשוט ומינימלי והיו לא מאוישות. עלות הקמת השלב הראשוני של המערכת הייתה נמוכה יחסית ועמדה על 77 מיליון לירות. הביקוש לשירות עלה על הצפוי ובתוך שנה מפתיחת השירות הגיע מספר המשתמשים השנתי בו לכ-17 מיליון.
הקמת המערכת > הרחבת המערכת

במהלך השנים 1991-‏2011 הוארך מערך קווי הרכבת בארבעה שלבים, בעקבות התרחבות הצורך באמצעי תחבורה באזור הדוקלנדס המתחדש. חלק מן התחנות שודרגו והוגדלו וכן נחפרו מנהרות לשם חיבור הקווים אל תחנות חדשות בגדה הדרומית של הנהר. הרכבות הוגדלו כדי לכלול שניים ושלושה קרונות, ולצורך כך נדרשה הארכה של רציפים בתחנות וחיזוק של גשרים על מנת שיוכלו לשאת את המשקל המוגדל של הרכבות. חלק מעבודות ההרחבה נערכו במסגרת ההכנות העירוניות לקראת אולימפיאדת 2012.
תיאור המערכת

כיום (2019) כולל מערך קווי הרכבת 38 קילומטר של פסים ובהם 45 תחנות נוסעים. מערך הקווים כולל שש שלוחות ומשתרע מתחנת בנק בסיטי של לונדון במערב ועד לתחנת וולוויץ' ארסנל (Woolwich Arsenal) במזרח, מדרום לנהר, ומתחנת סטרטפורד (Stratford) בצפון ועד לתחנת לואישם (Lewisham) שמדרום לנהר, בקרבת גריניץ'. הרכבת משרתת גם את קנרי וורף ואת נמל התעופה לונדון סיטי.
מרבית התחנות במערך הרכבת הן תחנות עיליות ומוגבהות, ומקצתן ממוקמות במפלס הרחוב. תחנות מעטות הן תחנות תחתיות, וככאלו חייבות על פי חוק בנוכחות קבועה של אנשי צוות.
מערך הרכבת מקושר בשוליו למערכי התחבורה האחרים של לונדון: מקצת התחנות שבו, בעיקר אלו שבצפון ובמערב, מקושרות לתחנות הרכבת התחתית או נמצאות במרחק קצר מהן. מספר תחנות בהיקף החיצוני של מערך הרכבת ממוקמות בקרבת תחנות רכבת כבדה. הקווים במרכזו של מערך הרכבת מהווים את הפתרון התחבורתי העיקרי באותו אזור, ללא פריסה של קווי רכבת תחתית.
למערך יש שני אתרי דיפו (Depot), בפופלאר (Poplar) ובבקטון (Beckton).
תשתית הרכבת נמצאת בבעלות חברת הרכבת הקלה דוקלנדס, חברה-בת של TfL, תאגיד התחבורה של לונדון. מאז 2014 מופעלת הרכבת בזיכיון על ידי חברת KeolisAmey Docklands.
מסילה של אחת משלוחות הרכבת נפגעה בפיגוע משאית התופת של הצבא האירי הרפובליקני ליד קנרי וורף ב-9 בפברואר 1996, ותנועת הרכבת עליה הושבתה עד לתיקונה.
הכניסה לתחנת שער מצודת לונדון, ליד תחנת הרכבת התחתית מצודת לונדון. תחנה זו היוותה את השער המערבי המקורי לקווי רכבת הדוקלנדס, עד להארכתם לתחנת בנק (Bank)
הצי הרוסי

| --- | --- |
סמל הצי
סמל הצי
 פרטים
 כינוי:  הצי הרוסי
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  משרד ההגנה
 סוג:  צי
 בסיס האם:  בניין האדמירליות, סנקט פטרבורג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 באוקטובר 1696 או/ו 1991 כיורשת הצי הסובייטי, שירש את הצי הרוסי הקיסרי – הווה
 מקים היחידה:  פיוטר הגדול
 מלחמות:  מלחמת הצפון   מלחמת קרים   מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813)   מלחמת רוסיה-פרס (1826-1828)   מלחמת האופיום השנייה   מלחמת רוסיה–יפן  החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה   המלחמה הקרה   המלחמה בדרום אוסטיה   מלחמת האזרחים בסוריה והמעורבות הרוסית
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  148,000 לוחמים בשירות סדיר (2015)
 ציוד עיקרי:  נושאת מטוסים, ספינות קרב, סטי"לים, משחתות, פריגטות
 פיקוד
 יחידת אם:  הכוחות המזוינים
 דרגת המפקד:   אדמירל
 מפקד נוכחי:  אלכסנדר מויסייב
 מפקדים:  המפקד העליון של הצי הרוסי
בניין האדמירליות, מטה המפקדה הראשית של הצי הרוסי
דגל הצי של רוסיה
הצי הרוסי (ברוסית: Военно-Морской Флот, ВМФ России; בתרגום חופשי: "הצי הימי הצבאי של רוסיה") הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית והוא חיל הים של רוסיה. זהו הצי הגדול ביותר באירופה, כשברשותו למעלה מ-200 כלי שיט מתוכם 72 צוללות.
רשמית, הצי הרוסי המודרני הוקם ב-17 בינואר 1992 על בסיס הצי הסובייטי, אולם הצי הרוסי רואה את עצמו כיורש של הצי של הצאר פיוטר הגדול שייסד לראשונה את הצי הרוסי הקיסרי ב-30 באוקטובר 1696.
יום ראשון אחרון של חודש יולי נחשב ל"יום הצי" ונחגג משנת 1939. בצי הרוסי משרתים כ-148 אלף ימאים.
היסטוריה > תקופת האימפריה הרוסית

| --- | --- |

 
 זרועות
  כוחות היבשה
  כוחות האוויר והחלל
  הצי הרוסי
  חיל הטילים האסטרטגיים
  חיל הצנחנים
  הכוחות למבצעים מיוחדים
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורים, מדליות ותוארי כבוד
 דרגות הפדרציה הרוסית
 המפקד העליון
 ראש המטה הכללי
 משרד ההגנה
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של רוסיה
 היסטוריה של רוסיה
הצי הרוסי הוקם על ידי הצאר פיוטר הראשון, שהצליח להקים צבא וצי מודרניים בעיצומה של המלחמה הצפונית הגדולה בשנים 1700–1721. בתקופה זו גם זכה הצי לניצחונות שביססו את מעמדה של רוסיה כמעצמה אזורית הודות לשליטתה בים הבלטי. לאורך השנים, הצי התעמת עשרות פעמים מול הצי הטורקי, בעיקר בזירת הים השחור ונכשל רק במהלך מלחמת קרים כשאל טורקיה הצטרפו גם אנגליה וצרפת.
התבוסה הגדולה ביותר בתולדות הצי הרוסי הייתה במלחמת רוסיה–יפן, כאשר היפנים הנחילו תבוסה צורבת לצי הרוסי בקרב צושימה וכבשו את הבסיס העיקרי בפורט ארתור.
בסיום מלחמת האזרחים ברוסיה, אוניות הצי עברו לאחריות הצי הלבן והשתתפו בפינוי הכוחות מחצי האי קרים ובמסגרת מבצע זה פונו עשרות אלפי אזרחים ולוחמים של הצבא הלבן.
היסטוריה > הצי הסובייטי

הצי הסובייטי שהוקם על שרידי הצי הרוסי הקיסרי היה לצי הגדול ביותר בעולם לצד הצי האמריקני. במהלך מלחמת העולם השנייה הצי הסובייטי שותק על ידי הנאצים ולא השתתף בקרבות ימיים גדולים. ספינות הצי הצפוני השתתפו בהגנת אוניות משא שהביאו אספקת מארצות הברית ובריטניה. צוללות הצי הבלטי הטביעו מספר אוניות גרמניות ושיבשו את מערך האספקה של הנאצים.
בסוף שנות ה-50 החלה הצטיידות הצי בצוללות גרעיניות. במרבית שנות המלחמה הקרה הצי עסק בהתעצמות והסובייטים אף בנו נושאות מטוסים. החל משנת 1956 ועד לשנת 1985 בראש הצי עמד סרגיי גורשקוב. הוא דגל בפיתוח צי הצוללות ואוניות גדולות בשאיפה להגיע לרמה של הצי האמריקאי. יחד עם זאת הוא התנגד לבניית נושאת מטוסים ובתקופת כהונתו פרויקטים מסוג זה לא אושרו לידי מימוש. לעומת זאת, כ-40% מהצי היו צוללות בעיקר גרעיניות.
לצי הסובייטי הייתה נוכחות קבועה בים התיכון ובאוקיינוס ההודי.
הצי הרוסי המתחדש

לאחר התפרקות ברית המועצות רוב אוניות הצי הסובייטי עברו לחזקת רוסיה. הבעיה הגדולה הייתה בצי הים השחור שהבסיס העיקרי שלו היה בסבסטופול שעבר לאוקראינה. בסופו של דבר סוכם עם אוקראינה על חלוקת הצי והסדרת נוכחות הצי הרוסי בחצי האי קרים ובשנת 2014 הבעיה נפתרה סופית כאשר הצי הרוסי השתתף בהשתלטות על חצי האי קרים במסגרת סיפוחו לרוסיה. בשנת 1992 הוחלט שדגל הצי יהיה זהה לדגל הצי בתקופת האימפריה הרוסית.
בינואר 1992, עקב אילוצי תקציב למעשה הופסקה הזמנת אוניות צי חדשות, התקציב נוצל לסיום בניית אוניות שהוזמנו עוד בתקופת ברית המועצות ושיפוץ ושדרוג אוניות קיימות. נושאת מטוסים שהייתה בתהליך בנייה נמכרה לסין. בשנת 2003 דווח שאחת הצוללות נמצאת בבנייה כבר כ-15 שנים. במקביל צומצם היקף התרגולים, הנוכחות באוקיינוס ובים התיכון וננטש בסיס ימי בווייטנאם. אחד משיאי המשבר בצי הייתה טביעת הצוללת הרוסית קורסק בשנת 2000.
למרות המשבר של תחילת שנות ה-90, הצי הרוסי נחשב לחיל הים הגדול ביותר באירופה, בעיקר הודות למאגר הנשק הסובייטי. בשנות ה-2000 ניכר שיפור בתחזוקה והחלה תוכנית רחבה לחידוש הצי. בשנת 1996 החלה בניית צוללת גרעינית מטיפוס חדש השייכת לדור הרביעי של הצוללות הסובייטיות-רוסיות. בנייתה הסתיימה בשנת 2009. במקביל, נכון ליולי 2012 נמצאות בשלבי בנייה שונות עוד 3 צוללות מדגם זה. בשנת 2008 בפעם ראשונה בתקופה הפוסט-סובייטית הוחלט על רכישת אוניות שייבנו מחוץ לגבולות המדינה - רכישת 4 נושאות מסוקים מצרפת (אף שאלה לבסוף לא נכנסו לשירות הצי והועברו לידי חיל הים המצרי). בהתאם לתוכנית שאושרה צפוי חידוש של כ-45% מאוניות הצי. ב-2008 - שבוע לפני השבעתו של דמיטרי מדבדב לנשיא - הצי הרוסי השיק צוללת חדשה, למעשה הצוללת הרוסית הראשונה מאז נפילת ברית המועצות. בשנת 2012 ולדימיר פוטין הכריז על תוכנית רחבה בחידוש הצי שכוללת בניית 51 אוניות מהם 24 צוללות עד לשנת 2020.
בשנת 1997 הוחלט גם על בניית צוללות לא-גרעינית מדגם חדש. צוללת סנקט פטרבורג היא צוללת מובילה מהדגם החדש. לאור בעיות תכנוניות, גם עתה בשנת 2020 הצוללת לא הגיעה לרמה מבצעית ובניית צוללות נוספות מאותו דגם הופסק.
הצי הרוסי השתתף בתרגולים באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט לצד הציים של מדינות אחרות. במלחמת רוסיה-גאורגיה, באוגוסט 2008, הצי הרוסי הטיל מצור על נמל פוטי ולא אפשר הגעת אוניות סיוע כלשהן. המשחתות הרוסיות טיבעו ספינות מלחמה גאורגיות ונשארו בתחומי המים הטריטוריאליים של גאורגיה עד אוקטובר 2008.
כחלק מן המדיניות הרוסית להפגנת נוכחות בנקודות מרוחקות, בשנת 2008 הגיעה משלחת הצי לחופי ונצואלה. באפריל 2009 אוניות הצי הגיעו לאזור סומלי ומאז הם משתתפות באופן קבוע באבטחת אוניות צי הסוחר באזור.
בשנת 2008 החלה רפורמה ארגונית בצי, כמו ביתר היחידות של הכוחות המזוינים של רוסיה. במסגרת הרפורמה מספר יחידות של הצי הוקטן מכ-240 ל-123, בוצע רפורמה במערך החינוך של הכנת קציני הצי תוך ריכוז מספר מוסדות לימוד למוסד מרכזי ויחידות הצי הוכפפו לפיקודים מרחביים.
בשנת 2015, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נגד המדינה האסלאמית ומיליציות של מורדים הנתמכים על ידי ארצות הברית, החליטה רוסיה להיענות לבקשת סוריה עם סיוע צבאי ושילבה את חיל הים בפעולות נרחבות כולל שיגור טילי 3M-54 Klub ממרחק של 1,500 ק"מ.
בנובמבר 2020 נחנך בסיס של הצי בסודאן.
מבנה הצי > הציים

הצי הצפוני שבסיסו בסברומורסק (בסיס סברומורסק).
צי האוקיינוס השקט שבסיסו העיקרי בעיר ולדיווסטוק (בסיס ולדיווסטוק).
צי הים השחור שבסיסו העיקרי בסבסטופול (באוקראינה דה יורה, ברוסיה דה פקטו), בעבר היו תוכניות להעביר את בסיס הצי לנובורוסיסק.
הצי הבלטי שבסיסו בקלינינגרד (אך יש דיבורים על השבתו לבסיס ההיסטורי בסנקט פטרבורג).
שייטת הים הכספי שבסיסה בעיר כספייסק.
מבנה הצי > יחידות

מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי (Разведывательное управление Главного штаба ВМФ РФ), המודיעין הימי של הצי הרוסי. המקבילה למספן המודיעין.
הקומנדו הימי - המכונה הספצנאז של הצי והן כוח עילית מקביל לשייטת 13 הישראלית.
כוחות משמר החופים.
חיל הנחתים הרוסי, הוקם בנובמבר 1705 והוא למעשה יחידת עילית בצי, המקבילה למארינס האמריקני.
התעופה הימית. בהתאם למבנה הצי, הוא כולל גם יחידות של מטוסים ומסוקים. נושאת המטוסים האדמירל קוזנצוב היא האונייה היחידה של הצי המתאימה לנחיתת מטוסים ועל סיפונה נמצאים מטוסים מדגם סוחוי-33. בנוסף לכך לצי שייכות יחידות מטוסים המבוססים על שדות תעופה בחוף הים. יעד היחידות הללו הוא הגנת בסיסי הצי והתקפת אוניות אויב במהלך הלחימה. מאז התפרקות ברית המועצות לא היה חידוש משמעותי של מטוסי ומסוקי הצי והוא תלוי בקצב החימוש של זרועות האוויר והחלל.
המפקד העליון של הצי הרוסי

המפקד העליון של הצי הרוסי הוא מפקד חיל הים הרוסי שנושא דרגת אדמירל הצי.
פליקס גרומוב (15 באוגוסט 1992 - 7 בנובמבר 1997)
ולדימיר קורויידוב (7 בנובמבר 1997 -5 בספטמבר 2005)
ולדימיר מאסורין (4 בספטמבר 2005 - 12 בספטמבר 2007)
ולדימיר ויסוצקי (12 בספטמבר 2007 - 5 במאי 2012)
ויקטור צ'ירקוב (5 במאי 2012 - 6 באפריל 2016)
ולדימיר קורוליוב (6 באפריל 2016 - 8 באפריל 2019)
ניקולאי יבמנוב (3 במאי 2019 - 10 במרץ 2024)
אלכסנדר מויסייב (2 באפריל 2024 -)
סדר הכוחות של הצי

בהתאם לנתונים לשנת 2016 הצי הרוסי כולל אוניות הבאות:
צוללות גרעיניות - 48
צוללות לא גרעיניות - 20
נושאת מטוסים - 1
סיירות - 6
משחתות - 33
נחתות - 21
אוניות קרב שונות נוספות - כ-100
גלריה

נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב, אוניית הדגל של הצי הרוסי
סיירת מערכה אטומית מסדרת 1144 "אורלן"
משחתת מסדרת 956 סרץ'
צוללת גרעינית רוסית, יורי דולגורוקי, המצוידת בטיל בליסטי בין-יבשתי בולבה
טיל שיוט מדגם קליבר
ספינת טילים מסדרת 1164 "אטלנט"
סיירת המערכה האטומית פיוטר הגדול
פריגטת "אדמירל הצי של ברית המועצות גורשקוב", המצוידת בטיל שיוט שגא-קולי צירקון
הצוללת "רוסטוב על-הדון", מהחדישות שבשירות הצי ומהגדולות בעולם
הצוללת "אלכסנדר נבסקי", מהדור הרביעי של הצוללות הרוסיות.
מטוס מדגם "סוחוי 33" על סיפון האונייה
הערות שוליים

↑  מידע כללי מתוך פורטל flot.com
↑  רוסיה מקימה בסודן מרכז לוגיסטי ומספנת שיפוצים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n94073948  NKC: ko2003183582  VIAF: 104065090   WorldCat (עם VIAF): 104065090
הקרן הבין-לאומית לפיתוח חקלאי

| --- | --- |


 תחום:  סוכנות מיוחדת של האו"ם
 מדינה:  איטליה 
 מטה הארגון:  רומא 
 סינוף בינלאומי:   האומות המאוחדות
 נשיא:  גילברט הונגבו
 תקופת הפעילות:  1977–הווה (כ־47 שנים) 
 www.ifad.org
 
הקרן הבין-לאומית לפיתוח חקלאי (באנגלית: The International Fund for Agricultural Development; בראשי תיבות: IFAD) היא סוכנות בין-לאומית הכפופה לאומות המאוחדות. תפקידה לעזור למדינות מתפתחות שמתבססות על חקלאות, לפתח ענף חקלאי רווחי ואיכותי.
הסוכנות הוקמה ב-1977 בעקבות מחקר שפורסם באותה שנה על ידי האו"ם וקבע ש-75% מתושבי המדינות המתפתחות גרים באזורים חקלאים לא מפותחים, שעשויים להניב תוצרת טובה. תוצרת זו תביא לצמיחת אותן מדינות ולהוזלת מחירי המזון ברחבי העולם.
הארגון הוא חלק מקבוצת הפיתוח של האו"ם. מטה הארגון ממוקם ברומא, איטליה.
החל משנת 2017, נשיא הקרן הוא גילברט הונגבו (Gilbert Houngbo) מטוגו.
הרי פיליש

| --- | --- |
הרי פיליש - מראה מפסגת  נאג' קוויי
הרי פיליש - מראה מפסגת  נאג' קוויי
 מידע כללי
 סוג הר:  אבן גיר, דולומיט
 גובה:  756 מטר (הר פיליש)
 מדינה:  הונגריה 
 מיקום:  הונגריה, מחוז פשט, מחוז קומארום-אסטרגום
 רכס הרים:  הרי טרנסדנוביה
 קואורדינטות:  47°44′N 18°55′E﻿ / ﻿47.733°N 18.917°E﻿ / 47.733; 18.917
 
 
היר פיליש בקצה הצפון-מזרחי של הרי טרנסדנוביה
הרי פיליש (בהונגרית: Pilis hegység) הוא רכס הרים נמוכים מסוג "הגושים המועתקים". המתרוממים מימין לדנובה, בין הערים בודפשט ואסטרגום. הם עשויים קרסט ודולומיט ונמצאים באזור הצפוני של הונגריה, במחוזות קומארום-אסטרגום ופשט, בחבל טרנסדנוביה ומהווים הקצה הצפון-מזרחי של הרי טרנסדנוביה.
למרות גובהם הנמוך, הם מושכים מבקרים רבים בגלל יופיים. הפסגה העיקרית נקראת בעצמה פיליש וגובהה הוא 756 מטרים. שטחם - 254 קמ"ר.
הרי פיליש מפרידים בין האוכף קטביקפא Két-bükkfa ("שני עצי אשור") ועמק הנחל סנטללק (Szentlélek; "רוח הקודש") מצד אחד ובין הרי וישגרד מצד שני. הרי וישגרד, שהם ממקור וולקני, נחשבים בטעות לחלק מהרי פיליש, כשלמעשה הם שייכים מבחינה גאולוגית למסיב הצפוני שבהונגריה. דרומית-מזרחית הרי פיליש מופרדים מגבעות בודה על ידי האגן פילישוורשואר.
רכס הרי פיליש, מראה מכיוון העיר דורוג
בימי הביניים היו הרי פיליש חלק מאזור הכרמים המפורסם של בודה. הכרמים השתרעו על החלקים הבלתי מיוערים של ההרים. בימינו שטחים אלה התכסו גם הם ביערות. המלך מתיאש הוניאדי נהג לצוד ביערות של פיליש. ההרים ידועים גם ב-400 המערות שלו. בשנת 1869 נחנך כאן מסלול ראשון בהונגריה לטיול ברגל בהרים
פסגות מעל 600 מטר

פיליש Pilis-tető (גובה 756 מטר, הפסגה הגבוהה בטרנסדנוביה - בשנות ה-1970 המאוחרות ועד 1996 פעל על ההר בסיס של ההגנה האווירית ההונגרית
נאג' בודזאש - Nagy-Bodzás-hegy ‏ 717 מטר
מאג' סופלאק - Nagy-Szoplák ‏ 710 מטר
קיש סופלאק Kis-Szoplák - ‏ 686 מטר
ואשקאפו ("שער הברזל") - Vaskapu-hegy ‏ 645 או 651 מטר (אינו זהה להר ואשקאפו של אסטרגום)
הפסגות הנ"ל הן למעשה חלק מההורסט פיליש.
פסגות אחרות הן הקוויי הגדול (Nagy-Kevély) והקוויי הקטן (Kis-Kevély) ושטח האימונים לטיפוס הרים הקרוי "אוסוי".
השם

השם פיליש בא ממילה הונגרית שמשמעותה היא "טונסורה" (תספורת נזירים שבאמצעה קרחת), שם זה מתייחס למראה הקרח של ההר. מקור המילה ההונגרית הוא סלאבי (משמעות המילה פלש Pleš בשפות סלובקית וצ'כית, הוט "קרחת").
המערות העיקריות

עד שנת 1991 המערה פיליש שאורכה 600 מטר נחשבה למערה הארוכה ביותר במקום.
החל מ-12 בדצמבר 2010 מערכת המערות אריאדנה מהרי פיליש נחשבת למערה השלישית באורכה בהונגריה, עם אורך של 14 קילומטר.
המערות העיקריות > מערות האזור סטראז'ה

Sátorkőpusztai-barlang (מערת שאטורקהפוסטאי) באסטרגום
Kis-strázsa-hegyi-hasadékbarlang (מערת-הנקיק קיש סטראז'ה) באסטרגום
המערות העיקריות > מערות ההר פיליש

Ariadne-barlangrendszer, Kesztölc-Klastrompuszta (מערכת המערות אריאדנה) בקסטלץ-קלשטרומפוסטה
Ősi-barlang, Kesztölc-Klastrompuszta (המערה העתיקה) בקסטלץ-קלשטרומפוסטה
Indikációs-barlang, Kesztölc-Klastrompuszta (מערת הסימנים) בקסטלץ-קלשטרומפוסטה
Ajándék-barlang, Kesztölc-Klastrompuszta מערת המתנות) בקסטלץ-קלשטרומפוסטה
Szent Özséb-barlang, Pilisszentkereszt (מערת אוסביוס הקדוש) בפילישסנטקרסט
Pilis-barlang, Pilisszentkereszt (מערת פיליש) בפילישסנטקרסט
Pilisszántói-kőfülke, Pilisszántó (המערה "גומחת האבן") בפילישסאנטו
המערות העיקריות > מערות עמק דרה

Szopláki-ördöglyuk - (מערת "חור השטן") בפילישסנטקרסט
Szurdok-völgyi 2.sz. viznyelő (בולעני הגיא) בפילישסנטקרסט
Amazonok-barlangja, Pomáz (מערת האמזונות) בפומאז
המערות העיקריות > מערות ההר הוסו ("ההר הארוך")

Háromlyukú-zsomboly -(Hosszú-hegyi-zsomboly), Csobánka (מערת שלושת החורים) בצ'ובאנקה
Macska-barlang, Csobánka (מערת החתול) בצ'ובאנקה
המערות העיקריות > מערות האזור קוויי

Kis-kevélyi-barlang- Mackó-barlang, Csobánka (מערת הדוב בקיש קוויי) - בצ'ובאנקה
Papp Ferenc-barlang, Pilisborosjenő (מערת פרנץ פאפ) - בפילישבורושיינה
Szabó József-barlang, Budakalász (מערת יוז'ף סאבו) - בבודאקאלאס
Ürömi-víznyelő, Üröm (הבולען אירם) - באירם
Amfiteátrum-barlang, Üröm - (מערת האמפיתיאטרון) באירם
Róka-hegyi-barlang, Csillaghegy (מערת השועל) בצ'ילאגהג'
הצמחייה

צמחיית הר פיליש (Pilisense flórajárás) ידועה כחלק מיוחד של אזור הצמחייה הקרוי בקוניקום (Bakonyicum flóravidék)
על ההר גדלים יערות של עצי אלון שסוע או טורקי (Quercetum petraeae-cerris), עשבוניים מסוג כריך שעיר לצד עצי אשור מרכז -אירופיים. אופייניים התקבצויות של עצי מילה לבנת-פרחים (Fraxinus ornus), ועצי אלון מתבגרים. בעקבות כריתת יערות בזמנים עברו נותרו שטחים מכוסים בשיחים אופניים לקרסט. על המורדות החמים של ההר צומחים עשבי סלע דולומיט כגון Festucetum pallentis וBrometum Pannonici. על המורדות הצפוניים הקרירים ניתן למצוא קבוצות Mercuriali–Tilietum של עצי תרזה יחד עם עשבים מסוג Mercurialis perennus הידוע כ"כספית הכלב", וכן עצי מילה ואשור (Fago-ornetum)
ציפורים

בהרי פיליש ובאגמיהם חיות ציפורים כמו השרשרק המצוי, העורב השחור, הנץ הגדול, הבז הנודד, האוח המצוי וגבתון הסלעים (Emberiza cia). באזורים המישוריים ניתן לפגוש גם את הבז המצוי, את בז העצים ואת הדוכיפת.
לקריאה נוספת

Dénes György, Juhász Árpád, Miczek György, Sánta Antal: A Pilis és a Visegrádi-hegység. Sport, Budapest 1991. ISBN 963-253-393-3
הערות שוליים

↑  Steve Fallon -Hungary Lonely Planet Guide 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4314173-0  VIAF: 233837973   WorldCat (עם VIAF): 233837973
התערוכה הגדולה

המלכה ויקטוריה פותחת את התערוכה בארמון הבדולח, הייד פארק לונדון, 1851. במרכז, מזרקת המיוליקה הגדולה של מינטון
מבני התערוכה בשנת 1851
ארמון הבדולח נבנה בתוך פחות מתשעה חודשים.
פנים ארמון הבדולח
חזית מבנה התערוכה
ארמון הבדולח.
התערוכה הגדולה של עבודות התעשייה של כל היבשות (באנגלית: Great Exhibition of the Works of Industry of all Continents), או בקיצור: התערוכה הגדולה (The Great Exhibition), הייתה תערוכה בינלאומית (יריד עולמי) שנערכה בהייד פארק שבלונדון בירת הממלכה המאוחדת בין 1 במאי ל-15 באוקטובר 1851.
היה זה היריד הראשון מתוך סדרה של ירידים עולמים שהיו פופולריים במהלך המאה ה-19.
התערוכה אורגנה על ידי הנרי קול והנסיך אלברט מסקסה-קובורג וגוטה, בעלה של המלכה ויקטוריה.
היסטוריה

התערוכה אורגנה על ידי הנסיך אלברט, הנרי קול, פרנסיס הנרי, ג'ורג' ואליס סר צ'ארלס דילק וחברים נוספים של החברה המלכותית לאמנויות במטרה להציג לאומה הבריטית את ההתפתחויות בתחום הטכנולוגיה והעיצוב. ישנה סברה לפיה התערוכה נערכה בתגובה לתערוכת התעשייה של צרפת שנערכה בשנת 1844. מטרה נוספת להקמת התערוכה הייתה להפגין את עוצמתה התעשייתית והמסחרית של אנגליה ברחבי העולם, ואף שהתערוכה הציגה פיתוחים מכל רחבי העולם, התערוכה נערכה כך שבריטניה תציג את עליונותה.
הנסיך אלברט לחץ על ממשלת בריטניה לאפשר את התערוכה במטרה שזו תממן את עצמה. בעקבות לחצו הקימה הממשלה את הוועדה המלכותית של תערוכת 1851 על מנת לסייע בהקמת התערוכה.
לצורך התערוכה הוקם מבנה ייחודי, שנקרא ארמון הבדולח על ידי האדריכל ג'וזף פקסטון בסיוע המהנדס צ'ארלס פוקס. המבנה דמוי החממה נבנה ברזל יצוק וזכוכית, ורכיביו נבנו כולם בברמינגהאם ובסמת'וויק. אורכו של מבנה התערוכה היה 563 מטרים ורוחבו 138 מטרים. המבנה עצמו, שנבנה בתקופה של תשעה חודשים בלבד, היה הישג טכנולוגי והפך לסמל של התערוכה. בתוך המבנה נשתלו עצים חיים וזאת על מנת ליפותו מחד, ולהדגיש את עוצמת האדם על הטבע מאידך.
כשישה מיליון מבקרים צפו בתערוכה. מספר זה שקול לשליש מתושבי בריטניה באותה עת. המלכה ויקטוריה ובני משפחתה ביקרו שלוש פעמים בתערוכה. התערוכה גרפה רווח של כ-186,000 ליש"ט (סכום השווה ל-15 מיליון ליש"ט בשנת 2010). ברווחים אלה נעשה שימוש על מנת לייסד את מוזיאון ויקטוריה ואלברט, מוזיאון המדע והמוזיאון להיסטוריה של הטבע, אשר נבנו כולם דרומית לשטחי התערוכה. סכומים נוספים מהרווחים חולקו כמלגות לצורך מחקר תעשייתי ומדעי.
מוצגי התערוכה

מוצגי התערוכה הגיעו מכל רחבי בריטניה ומכל מושבותיה: אוסטרליה, הודו, ניו זילנד וכן מארצות נוספות ובהן ארצות הברית, דנמרק, צרפת ושווייץ. מספר המוצגים הכולל הגיע לכ-13,000, והם כללו כלי מטבח ומכונות תעשייתיות שונות.
אלפרד צ'ארלס הובס הציג בתערוכה את כשליהם של מנעולים שונים. פרדריק בייקוול הציג את האב טיפוס של מכשיר הפקסימיליה המודרני. מת'יו בריידי הציג את הדגרוטיפים שלו. ויליאם צ'יימבלין הבן מסאסקס הציג את אב הטיפוס של מכונת ההצבעה המודרנית.
כמו כן הוצג בתערוכה יהלום הקוהינור (היהלום הגדול בעולם באותה עת).
דמי הכניסה לתערוכה

דמי הכניסה לתערוכה השתנו בהתאם לתאריכי הכניסה לתערוכה. בעת פתיחת התערוכה דמי הכניסה עמדו על 3 גינאות לגבר (כ-£264.95 נכון ל-2010) וכ-2 גינאות לאישה ליום. בתום מושב הפרלמנט הבריטי, עת שאנשי האצולה עזבו את העיר לונדון ועברו לאחוזותיהם הכפריות, פחתו דמי הכניסה ל-5 שילינגים ליום ובהמשך אף לשילינג אחד ליום (סכום השווה לכ-£4.21 נכון ל-2010). הכרטיסים המוזלים נועדו למעמדות הנמוכים ואיפשרו כניסת פועלים לתערוכה. במהלך התערוכה כולה נמכרו כרטיסים בשווי כולל של 4.5 מיליון ליש"ט (דאז. סכום זה משוערך לסכום של 18,925,342 ליש"ט נכון לשנת 2010).
ראו גם

פסטיבל בריטניה
הקבינט הלאומי (אוסטרליה)

הקבינט הלאומי הוא פורום קבלת החלטות בין-ממשלתי אוסטרלי המורכב מראש הממשלה, ראשי הטריטוריות והשרים הראשיים. הקבינט הלאומי, שהוקם במקור ב-13 במרץ 2020 בתגובה למגפת הקורונה, החליף את המועצה הממשלתית האוסטרלית (COAG) כפורום בין-ממשלתי עיקרי ב-29 במאי 2020. הקבינט הלאומי מורכב מהפורום הראשי (ראש ממשלה, ראשי ממשלת המדינות ושרים ראשיים), וועדות מיוחדות המתמקדות באוסטרליה הכפרית והאזורית, כישורים, תשתיות, בריאות, תחבורה, אוכלוסייה, הגירה ואנרגיה.
היסטוריה

ראש הממשלה סקוט מוריסון הכריז על הקמת הקבינט הלאומי ב-13 במרץ 2020 לאחר פגישה של מועצת ממשלות אוסטרליה (COAG). הקבינט נוצר מתוך הסכם "השותפות הלאומית לתגובת מגפת הקורונה" כדי "לתאם ולתת מענה לאומי עקבי למגפת COVID-19" במהלך המגפה העולמית.
בפגישה הראשונה השתתפה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן, בישיבת ממשלה לאומית במאי 2020 כדי לדון ביתרונות הכלכליים של נסיעה חוצת-טסמניה בין שתי המדינות.
הגוף הושווה לקבינט המלחמה האוסטרלי במהלך מלחמת העולם השנייה. ישיבות הקבינט הלאומי מתקיימות באמצעות שיחות ועידה בווידאו.
תפקיד ואחריות

הקבינט הלאומי אחראי על תמיכה ותיאום פעולות לאומיות באוסטרליה כתגובה למגפת הקורונה. הקבינט נתמך על ידי הוועדה הראשית להגנת הבריאות באוסטרליה (AHPPC), גוף מתמשך המורכב ממנהל הרפואה הראשי של הקהילה האוסטרלית, ברנדן מרפי, וקציני הבריאות הראשיים של כל אחת מהמדינות והטריטוריות. ה- AHPPC משתמשת במודל מתמטי, במחקר ובנתונים הקיימים כיום כדי ליידע את ההחלטות שקיבלו בקבינט הלאומי.
ראש הממשלה אמר כי לקבינט הלאומי יש "מעמד של ישיבת ממשלה" ברמה פדרלית, כלומר יש לו אותה הגנת סודיות והגנות על חופש המידע כמו הקבינט הפדרלי, על פי חוק חופש המידע משנת 1982. הסמכות החוקית לחלק ניכר ממבנה זה מבוססת על פרקטיקה והסכמה, הכלולות בספר הקבינט הרשמי; בהתבסס על שיטת וסטמינסטר, אין בהחלטות הממשלה סמכות חוקית. אלא נובעים מהמועצה הפדרלית, שנותנת תוקף משפטי להחלטות שקיבל הקבינט. "השותפות הלאומית לתגובה למגפת הקורונה" נקבעת בחלק 6 (46) כי הצדדים "אינם מתכוונים שאף אחת מהוראות הסכם זה תהיה ניתנת לאכיפה משפטית".
המומחית למדיניות ציבורית, ג'ניפר מנזיס, מתארת את הקבינט הלאומי כ"COAG בשם אחר", שקיבל תפקיד מנהיגותי בתקופה של משבר לאומי. היא כותבת "אף שקוראים לו קבינט, הקבינט הלאומי הוא מבחינה טכנית פורום בין-ממשלתי. המוסכמות וכללי הקבינט, כגון סולידריות הקבינט והוראות סודיות, אינם חלים על הקבינט הלאומי. כוחו הוא שמובילים מנהיגי כל תחומי השיפוט האוסטרלי לנהל משא ומתן בשם עמם וליישם את ההחלטות שהושגו. המודל הזה נקרא פדרליזם מבצע." במודל זה אזרחי כל מדינה או טריטוריה מיוצגים על ידי ראשיהם הנבחרים, והמדינות הקטנות יותר שולחות נציגות שווה. פורום כמו הקבינט הלאומי סופג ביקורת על כך שהוא גוף בלתי דמוקרטי, שכן תפקידו של הפרלמנט האוסטרלי מוטל על צד אחד. עם זאת, הקבינט הלאומי מבוסס על משא ומתן ופשרה בין המדינות, ולא על רצון הרוב. הפרלמנט מושעה ולא מתוקן; הפרלמנט יעביר חקיקה המבוססת על החלטות שקיבל הקבינט הלאומי. לאחר חלוף המשבר, כל ההחלטות המתקבלות על ידי הקבינט הלאומי ייפלו לבדיקת התהליכים הדמוקרטיים הרגילים ובכך יהיה אחראי לכל ההחלטות שהתקבלו.