stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופקבנה
הערות שוליים

↑  בתחילתו, פעל במלון קזינו מפואר, אך בשנת 1946 נאסרו בתי הקזינו בברזיל וקופקבנה פאלס הפך למלון בלבד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562467805171  LCCN: n85334352  MusicBrainz: 16f6ab99-4dbf-46de-9e59-7002198d5599  NKC: ge601517  VIAF: 134944047   WorldCat (עם VIAF): 134944047 
קופקבנה בליל השנה החדשה
לילות בוגי

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  The Dirk Diggler Story 
 בימוי:  פול תומאס אנדרסון 
 הופק בידי:  פול תומאס אנדרסון
 תסריט:  פול תומאס אנדרסון 
 עריכה:  דילן טיצ'נור 
 שחקנים ראשיים:  מארק וולברג ברט ריינולדס ג'וליאן מור  דון צ'ידל   ג'ון ס. ריילי  ויליאם ה. מייסי  פיליפ סימור הופמן   הת'ר גרהאם ניקול ארי פרקר
 מוזיקה:  קלי קיגי מייקל פן
 צילום:  רוברט אלסוויט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה, Lawrence Gordon Productions 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 1997 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  156 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט חבר'ה 
 תקציב:  $15,000,000
 הכנסות:  $26,400,640
 הכנסות באתר מוג'ו:   boogienights
 פרסים:  מועמד לשלושה פרסי אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
לילות בוגי (באנגלית: Boogie Nights) הוא סרט משנת 1997. שנכתב, הופק ובוים על ידי פול תומאס אנדרסון. הסרט מספר את סיפור עלייתו ונפילתו של כוכב פורנו צעיר בתעשיית הפורנו של סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. הסרט מבוסס בחופשיות על חייו של שחקן הפורנו ג'ון הולמס, אם כי הדמות הראשית שונה ממנו במספר מאפיינים.
עלילה

הסרט מציג את סיפורה של תעשיית סרטי הפורנוגרפיה בקליפורניה כפי שהיא נראית דרך הדמות הראשית בסרט - שחקן פורנו צעיר בשם אדי אדמס (בגילומו של מרק וולברג) המתחיל את צעדיו הראשונים בתעשייה בשנות ה-70 המאוחרות.
הסרט מתחיל במפגש במועדון לילה בין בחור צעיר ונפל-תיכון בשם אדי אדמס, ובין במאי פורנו בשם ג'ק הורנר (בגילומו של ברט ריינולדס). הורנר מתפעל מגודל איברו של אדמס ומגייס אותו לאימפריית הפורנו שלו. אדמס משנה את שמו לשם הבמה "דירק דיגלר" ("הפגיון החודר").
דירק זוכה להצלחה מסחררת בתעשייה והופך לכוכב. יחד עם חברו למסך, ריד רוטשילד (בגילומו של ג'ון ס. ריילי) ושותפתו הקבועה לסרטים, אמבר וייב (בגילומה של ג'וליאן מור), סרטיו זוכים בפרסים והוא עצמו הופך לאדם אמיד המבזבז את כספו על דירה מפוארת, בגדים ומכונית שברולט קורבט אדומה וראוותנית. רבים מבני החבורה מתמכרים לסם הקוקאין. נראה כי חייו, חיי פטרונו, הורנר, וחייהם של שאר חבריו השחקנים אינם יכולים להיות טובים יותר. הם מרגישים שהם נמצאים על פסגת העולם ושום דבר אינו יכול לערער זאת.
אך כל זאת עתיד להשתנות עם בואן של שנות ה-80. אימפריית הפורנו של הורנר מתחילה לקרוס עקב כליאתו של המשקיע הראשי שלו, "קולונל ג'יימס", באשמת פדופיליה. כוכביו עוזבים בזה אחר זה בחיפוש אחר קריירה אלטרנטיבית. כניסתם הנרחבת של מכשירי הוידאו לבתי-אב רבים פוגעת קשות בז'אנר הפורנו הקולנועי. סיבות אלו מכריחות את הורנר לצלם סרטים נמוכי-תקציב עם שחקנים חובבים בעלי דרישות שכר נמוכות. גורלם של שאר הכוכבים לא שופר עליהם: אמבר מפסידה במאבק משמורת מול בעלה לשעבר. דירק, בהתקף אלימות מונע קוקאין, עוזב את הורנר, וריד מצטרף אליו. השניים מקימים להקת רוק, אך נכשלים ומסתבכים פיננסית. דירק מתדרדר לזנות ומוצא את עצמו מותקף ברחוב על ידי חבורת הומופובים אלימים. הוא וריד מנסים להערים על מכר שלהם, סוחר סמים, ולמכור לו סודה לשתייה בתור הרואין. העסקה מסתבכת לקרב יריות והשניים יוצאים מכך בחיים בעור שיניהם (ההשראה לחלק זה של הסרט בא מרציחות וונדרלנד בהן היה מעורב ג'ון הולמס). בסופו של הסרט חוזרים דירק ושאר הדמויות לביתו של ג'ק, שם הם ממשיכים לחיות את חייהם בכעין גרסה מוזרה לתא משפחתי.
שחקנים ודמויות

מארק וולברג - אדי אדמס / דירק דיגלר
ג'וליאן מור - מגי / אמבר ווייבס
ברט ריינולדס - ג'ק הורנר
דון צ'ידל - באק סוופ
ג'ון סי. ריילי - ריד רוטשילד
ויליאם ה. מייסי - ביל "ליטל ביל" ת'ומפסון
הת'ר גראהם - ברנדי / רולר-גירל
ניקול ארי פרקר - בקי ברנט
פיליפ סיימור הופמן - סקוטי ג'יי
לואיס גוזמן - מוריס רודריגז / טי. טי. רודריגז
פיליפ בייקר הול - פלויד גונדולי
תומאס ג'יין - טוד פארקר
רוברט רידג'לי - הקולונל ג'יימס
רוברט דאוני סיניור - ברט
נינה הארטלי - אשתו של ליטל ביל
מלורה וולטרס - ג'סי סנט וינסנט
אלפרד מולינה - רהאד ג'קסון
ריקי ג'יי - קרט לונגג'ון
ג'ואנה גליסון - אמא של דירק
לורל הולומן - שריל לין
מייקל פן - ניק המהנדס
מייקל ג'ייס - ג'רום
השפעות על הסרט

כאמור, הסיפור מבוסס על סיפור חייו של ג'ון הולמס. דמויות נוספות מהסרט מבוססות על דמויות אמיתיות מחייו של הולמס. אנדרסון כתב את התסריט לסרט בהשפעת כתבה בעיתון ה"רולינג סטון" בשם "השטן וג'ון הולמס", שפורסמה ב-1989.
פרסים

הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר. ברט ריינולדס היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר, ג'וליאן מור הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר ופול תומאס אנדרסון היה מועמד לפרס התסריט הטוב ביותר.
פסקול

לסרט יצאו שני פסקולים, האחד ב-1997 והשני ב-1998.
פסקול > הפסקול הראשון

John C. Reilly & Mark Wahlberg - "Intro (Feel the Heat)"
The Emotions - "Best of My Love"
The Chakachas - "Jungle Fever"
Melanie - "Brand New Key"
War - "Spill the Wine"
Marvin Gaye - "Got to Give It Up (Part 1)"
The Commodores - "Machine Gun"
Walter Egan - "Magnet and Steel"
McFadden & Whitehead - "Ain't No Stoppin' Us Now"
Night Ranger - "Sister Christian"
Electric Light Orchestra - "Livin' Thing"
The Beach Boys - "God Only Knows"
Michael Penn & Patrick Warren - "The Big Top (Theme from Boogie Nights)"
פסקול > הפסקול השני

Three Dog Night - "Mama Told Me (Not to Come)"
Elvin Bishop - "Fooled Around and Fell in Love"
Hot Chocolate - "You Sexy Thing"
K.C. & The Sunshine Band - "Boogie Shoes"
Charles Wright & The Watts 103rd Street Rhythm Band - "Do Your Thing"
Sniff 'n' the Tears - "Driver's Seat"
The Move - "Feel Too Good"
Rick Springfield - "Jessie's Girl"
Sound Experience - "J.P. Walk"
Ohio Players - "I Want to Be Free"
Apollo 100 - "Joy"
הפסקול הראשון - עטיפה
הפסקול השני - עטיפה
Souls (סדרת משחקים)

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק פעולה-תפקידים
 פיתוח:  FromSoftware 
 הוצאה לאור:  Sony Computer Entertainment 
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  פלייסטיישן 3, Xbox One, Xbox 360, פלייסטיישן 4, Microsoft Windows 
 
Souls  היא סדרת משחקי הרפתקה ממוחשבים מסוג פעולה-תפקידים שפותחה על ידי חברת FromSoftware. עד לשנת 2020 הסדרה נמכרה ב-28.7 מיליון העתקים.
המשחק הראשון בסדרה היה Demon's Souls ששוחרר בשנת 2009 לפלייסטיישן 3. במהלך המשחק, השחקן צריך ללמוד את הסביבה של ממכלת בולטריה תוך לחימה עם אויבים שונים. המשחק קיבל ביקורת חיובית ושלילית עבור רמת הקושי הגבוה שלה. מספר שנים היה ניתן לשלב במהלך המשחק שחקנים נוספים, אופציה זו נסגרה בשנת 2018. באותה שנה שוחררה גרסה מעודכנת של המשחק Dark Souls: Remastered.
בשנת 2011 שוחרר משחק Dark Souls. תחילה הוא שוחרר ל"פלייסטיישן 3" ובהמשך ל-Xbox 360. המשחק השלישי בסדרה Dark Souls II שוחרר בשנת 2014. בשנת 2016 שוחרר Dark Souls III. המשחק זכה להצלחה גדולה ועד לשנת 2020 נמכרו 10 מיליון העתקים.
משחקי הסדרה זכו במספר פרסים לרבות "משחק השנה" מ-GameSpot. חלק מהמבקרים כללו אותה ברשימות "משחק הטוב בכל הזמנים".
בשנת 2020 שוחרר רימייק Demon’s Souls שפותח על ידי Bluepoint Games עבור פלייסטיישן 5.
בטקס פרסי "ג'ויסטיק הזהב" לשנת 2021 זכה מהשחק הראשון בסדרת "Dark Souls" בפרס "המשחק האולטימטיבי של כל הזמנים" בקטגוריית בחירת הקהל.
הערות שוליים

↑  Josh West, Heather Wald, Joe Donnelly, Rachel Weber published, The 50 best games of all time, gamesradar, ‏2021-11-23 (באנגלית)
↑  How do you make an RPG after Dark Souls? - Kill Screen, web.archive.org, ‏2017-03-21
ישראל באק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בינואר 1840 נובה מסטו נאד ואהום, סלובקיה 
 פטירה:  15 בינואר 1894 (בגיל 54) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב ישראל באק (לפעמים Bak וגם Back) (בהונגרית: Bak Izrael; ואגאויהיי, 6 בינואר 1840 – בודפשט, 15 בינואר 1894) היה רב הונגרי, חוקר יהדות, בלשן ולשונאי.
ביוגרפיה

ישראל באק היה בן שנה וחצי כשהוריו עברו לעיר סגד בדרום הונגריה. שם ובמאקו למד בבית ספר ובמאקו למד בישיבה של הרב הראשי (של מאקו) המפורסם שלמה אולמן. לאחר מכן נסע לפשט ולמד מסחר, אך לא רק המשיך בלימודי העברית, אלא למד גם ספרות גרמנית וצרפתית. בשנת 1857 התקבל לבית הספר להכשרת מורים הקתולי בסגד ואחר כך נסע לפראג. שם המשיך ללמוד וקיבל סמיכה לרבנות. בשנת 1860 הרב הראשי של סגד, לאופולד לעף, שכר אותו כמורה לדת בבתי הספר היהודיים. בהמשך עבד במשרה זהה בגיור ובסובוטיצה, ואחר כך שוב בסגד, בפץ' ולבסוף מ-1869 בפשט. ממנו נובע הנהגת טקס הבת מצווה לבנות. באק לבדו העניק הוראת דת במספר בתי ספר תיכוניים, בתי ספר צבאיים, בתי כלא, במכון לעיוורים ובמרכז הלאומי להכשרת נשים.
עבודותיו

דקדוק הונגרי-עברי (1865 ו-1868)
דאס ישראל (ספר תאולוגי ללימוד דת לגימנסיות יהודיות ולבתי ספר תיכוניים ראשיים)
לזכר הדור הבא (1888)
בנוסף כתב כמה ספרי לימוד לדת לבנות.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. 1929. ישראל באק
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים 1891–1914.
ישראל בק במאגר הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258022105171  VIAF: 298872772   WorldCat (עם VIAF): 298872772
מרגרטה, נסיכת סקסוניה

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1840 דרזדן, ממלכת סקסוניה ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  15 בספטמבר 1858 (בגיל 18) מונצה, ממלכת איטליה ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת סקסוניה 
 מקום קבורה:  הקריפטה הקיסרית 
 בן או בת זוג:  קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (4 בנובמבר 1856–?) 
 
מרגרטה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Margarete von Sachsen‏; 24 במאי 1840 – 15 בספטמבר 1858) הייתה נסיכה גרמנייה, בתו של יוהאן, מלך סקסוניה ואשתו של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה.
ביוגרפיה

מרגרטה נולדה ב-24 במאי 1840 בדרזדן ליוהאן, נסיך סקסוניה, ולאמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.
מרגרטה נישאה לבן דודה הראשון, קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, בנם השלישי של פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה וסופי, נסיכת בוואריה, ב-4 בנובמבר 1856 בדרזדן. הנישואין היו מאושרים, אך נמשכו שנתיים בלבד ולא היו להם ילדים.
בטיול באיטליה, מרגרטה נדבקה בטיפוס. היא נפטרה ב-15 בספטמבר 1858 בגיל 18 במונצה. לבה נקבר בהופקאפל באינסברוק.
סלסטין גאלי-מרייה

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1837 former 2nd arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  21 בספטמבר 1905 (בגיל 68) ואנס, צרפת 
 שם לידה:  Célestine Marié de l'Isle 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  Jean-Pierre Victor Gally Joseph Delaur 
 
סלסטין גאלי-מרייה (1875)
סלסטין גאלי-מרייה (בצרפתית: Célestine Galli-Marié; ‏15 במרץ 1837 – 21 בספטמבר 1905) הייתה זמרת מצו-סופרן צרפתייה, שעיקר פרסומה בא לה מהיותה כרמן המקורית.
קורות חיים

סלסטין מרייה דה ל'איזל נולדה בפריז. היא למדה לשיר אצל אביה, שהיה מוזיקאי מחונן. הופעתה הראשונה התקיימה בשנת 1859 בשטרסבורג וזמן קצר אחר כך נישאה לפסל בשם גאלי (נפטר ב-1861) ואימצה את שם הבמה 'גאלי-מרייה'. אמיל פרין, מנהל האופרה קומיק, שמע את שירתה ברואן והביאה לפריז. היא הופיעה לראשונה באופרה קומיק ב"שפחה הגברת" של פרגולזי והמשיכה להופיע שם עד 1885. תפקידיה המפורסמים ביותר היו ב"מיניון" של אמברואז תומא (1866) ובכרמן של ביזה (1875).
גאלי-מרייה הופיעה בלונדון ב"תיאטרון של הוד מלכותה" במסע הופעות בשנת 1886 וחזרה לאופרה קומיק ב-1890 לשיר במופע התרמה להקמת יד זיכרון לביזה. צליל קולה היה משובח, הדיקציה שלה הייתה ברורה והיא הקפידה על פיסוק נכון.
גאלי-מרייה מתה בוונס, סמוך לניס.
לעיתים מתייחסים לקול מצו-סופרן גבוה כ"גאלי-מרייה". תפקידי גאלי-מרייה ניתנים במקרים רבים לזמרות סופרן.
לקריאה נוספת

הרולד רוזנטל, "סלסטין גאלי-מרייה", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי (לונדון, מקמילן, 1980), כרך VII, עמ' 127.
רצח תמר ברז

פרשיית רצח תמר ברז הייתה פרשיית אונס ורצח שהתרחשה ב-17 בספטמבר 1997 על ידי יגאל אקסלרוד.
גופתה של תמר ברז נמצאה מגולגלת בשטיח על גג בניין סניף "ביתילי" ברמת גן עשרה ימים לאחר הרצח.
הרצח

ב-17 בספטמבר 1997 הגיעה תמר ברז שהייתה בת 33, לסניף של רשת "ביתילי" לרהיטי בית וגינה על מנת לחפש ריהוט גן. עובד מטעם "קלאסי-גן" שהועסק ברשת "ביתילי", יגאל אקסלרוד, בעל הרשעות פליליות בגין גנבת נשק וניסיונות אונס, עקב אחרי תמר, וכאשר הגיעה ברז לגג החנות כדי לראות ריהוט גן התנפל עליה אקסלרוד וניסה לאנוס אותה, ומשהתנגדה אקסלרוד דקר אותה בחזה והתעלל מינית בגופתה. לאחר שסיים לבצע בגופה את זממו גלגל אקסלרוד את גופתה של ברז בשטיח, וכיבה את הטלפון הסלולרי שהיה ברשותה. בבית המשפט טען "רציתי לעשות לה מה שראיתי בסרטים הכחולים".
משפחת ברז והמשטרה חיפשו אחרי תמר במשך כשבועיים, ובמקביל לאחר הרצח לקוחות ברשת "ביתילי" התלוננו על ריח רע בחנות, וב-27 בספטמבר 1997 אקסלרוד הזמין ריסוס וטען שהריח נגרם מחתול מת, ואותו מרסס שהגיע לסניף מצא את השטיח ובתוכו את גופתה של ברז כשהיא במצב ריקבון מתקדם.
לאחר הרצח

בשנת 1998 הקימה אורה ברז, אמה של תמר ארגון בשם "ארגון משפחות נרצחים ונרצחות", שחבריו הם בני משפחה של קורבנות רצח ללא עבר פלילי. הארגון מסייע למשפחות הנרצחים בליווי וייעוץ משפטי, סיוע נפשי, רפואי וסוציאלי. הארגון הביא לחקיקת "חוק זכויות נפגעי עבירה".
לאחר הרצח > תביעות אזרחיות

לאחר מציאת הגופה, הסכימה המשפחה לניתוח שלאחר המוות; אך ב-2002 כחמש שנים לאחר הרצח התברר למשפחה בעקבות ועדת חקירה שמינה שר הבריאות דאז רוני מילוא לבדיקת פעילות המכון לרפואה משפטית כי מגופתה של תמר הוצאו הלסתות, עצם, שריר, צלעות ורקמות. ב-2003 תבעה משפחת ברז את משרד הבריאות, את המכון לרפואה משפטית ואת מנהל המכון, פרופסור יהודה היס. המשפחה טענה כי האיברים הוצאו ללא ידיעתה, הושארו במכון למשך 4 שנים, ונקברו בבית הקברות בקרית שאול בעוד בתם קבורה בבית העלמין בחולון.
בתביעה אחרת שהוגשה נגד הרוצח, קבע בית המשפט שעל הרוצח שמרצה עונש מאסר עולם, לפצות את המשפחה בכ-6 מיליון ש"ח.
תביעה אחרת הוגשה על ידי המשפחה ב-2004, נגד הגופים הפרטיים והעסקיים שהיו מעורבים במיקום הרצח. ב-7 באפריל 2010 קבע בית המשפט כי "ביתילי", "קלאסי-גן" ו"כרמל החזקות" יפצו את משפחת ברז ב-2.5 מיליון שקל בגין ניהול לקוי, סבל וקיצור תוחלת חיים. עורכות הדין של משפחת ברז טענו כי פסיקתה של השופטת דליה גנות "מהווה אבן דרך בהקשר של הרחבת האחריות הנזיקית על גופים פרטיים ועסקיים, וברעיון של שינוי חברתי באמצעות המשפט הפרטי". בערעור החברות לבית המשפט העליון הוחלט, על דרך הפשרה, להפחית את סכום הפיצוי ב-50%.
הערות שוליים

1 2 3  מרדכי חיימוביץ', אחרי רצח בתה בסניף ביתילי, הפיצוי אינו מקל על אורה ברז, באתר nrg‏, 24 באפריל 2010
1 2  יובל גורן, נרצחה בביתילי, הרשת תפצה ב-2.5 מיליון שקל, באתר nrg‏, 7 באפריל 2010
↑  ע"א 3917/10 ביתילי בע"מ נ' עזבון המנוחה תמר ברז ז"ל
הרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע

סניף בנק הפועלים "נווה זאב", באר שבע
גינת זיכרון שהוקמה מול סניף הבנק, לזכר הנרצחים
כיכר הארבעה, לזכר ארבעת הקרבנות, ממוקמת בצומת שליד סניף הבנק בשכונת נווה זאב
הרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע התרחש ב-20 במאי 2013, באחד מסניפי בנק הפועלים שבבאר שבע. באירוע זה נרצחו ארבעה בני-אדם ונפצעו שלושה נוספים, לאחר שאיתמר אלון, תושב העיר, נכנס לסניף הבנק, פתח בירי לעבר הנוכחים במקום ואף לקח עובדת בסניף כבת ערובה. מאוחר יותר, עם הגיעם של שוטרי משטרת ישראל לאזור הסניף, התאבד אלון.
זהו אירוע הרצח הראשון ומרובה הקורבנות שנעשה בבנק במדינת ישראל.
הרוצח

הרוצח, איתמר אלון, תושב באר שבע בן 39, שירת כקצין בחיל ההנדסה. בהמשך שירותו עבר למשמר הגבול, שם שירת ביחידת הסיורים המשותפים עם שוטרי המשטרה הפלסטינית באזור טולכרם. עם סיום שירותו הצבאי חזר לגור בבית הוריו בבאר שבע, והחל לעבוד באבטחת מוסדות חינוך בעיר וכקצין ביטחון בעיריית באר שבע.
בשנת 2002 נקלע לאירוע פיגוע ירי שבוצע על ידי שני מחבלים פלסטינים, והרג את אחד המחבלים באמצעות ירי מאקדחו. באותה שנה פוטר מעבודתו בעירייה על רקע התנהגות משונה. אלון שירת כמפקד מחלקה בגדוד מילואים, אך הועבר לגדוד עורפי של פיקוד העורף על רקע התנהגות תוקפנית במיוחד וחוסר שיקול דעת. בהמשך, קיבל פטור משירות מילואים.
בשנת 2011 ביקשה המשטרה לשלול ממנו את רישיון האקדח הפרטי, לאחר שהיה מעורב בסכסוך שכנים ונחשד באלימות כלפי הוריו. אלון טען כי הוא מאוים על רקע עברו הצבאי, והנשק דרוש לו להגנה עצמית. לאחר דיון בבקשה בבית המשפט נותר האקדח בידי אלון.
במאי 2013 נחסם כרטיס האשראי של אלון בעקבות חוב של כמה אלפי שקלים בחשבון הבנק שלו. הוא פנה לסניף בבקשה להגיע להסדר חוב שיאפשר לו המשך שימוש בכרטיס, אך נענה בשלילה. שעות אחדות לאחר הסירוב, חזר לסניף עם אקדחו והחל במסע הירי.
הרצח

ב-20 במאי 2013, סמוך לשעה 13:00 נכנס איתמר אלון לסניף בנק הפועלים ברחוב יוהנה ז'בוטינסקי בשכונת נווה זאב שבבאר שבע. הוא היה מצויד באקדחו הפרטי מסוג גלוק והחל בירי מכוון שממנו נרצחו ארבעה בני אדם (מנהל הסניף, סגנו, ושני לקוחות), ושלושה נוספים נפצעו.
לאחר מכן אלון לקח את אחת מעובדות הבנק כבת ערובה, והסתגר עימה בתא השירותים. תוך כשלוש דקות מתחילת הירי הגיעו שוטרים לסניף הבנק, והחלו בניסיון לאתר את היורה ובחילוץ הנפגעים. אחד הפצועים פונה כשהוא אזוק, עקב חשד שווא שהוא אחד היורים. שוטר ירה כדור בודד אל תוך תא השירותים שבו הסתתר אלון עם בת הערובה.
עד השעה 14:02 ניסו השוטרים לשוחח עם אלון, וניסיונות אלה הסתיימו כאשר אלון ירה בעצמו, ובת הערובה יצאה מתא השירותים וסיפרה לשוטרים על מצבו. אלון נלקח לבית החולים סורוקה, ושם מת מפצעיו.
הנצחה

בכניסה לסניף בנק הפועלים בבאר שבע שבו אירע הרצח, הוקמה גינת זיכרון, ובצומת הסמוך לסניף קרוי מעגל התנועה בשם "כיכר הארבעה" על שם ארבעת הנרצחים באירוע.
הערות שוליים

↑  תמיר סטיינמן, ‏הקב"ט שרצח: זהו איתמר אלון, באתר ‏מאקו‏, 20 במאי 2013
↑   עמוס הראל, יניר יגנה, הרוצח מבאר שבע הודח מתפקידו כקצין מילואים כי היה פרוע ומסוכן, באתר הארץ, 23 במאי 2013
↑   יניב קובוביץ, רויטל חובל, יניר יגנה, גילי כהן, המשטרה ביקשה להחרים את נשקו של הרוצח; בית המשפט ביקש לשקול מחדש, באתר הארץ, 20 במאי 2013
↑  הטבח בבנק: "עידן הגיע לפתוח חשבון - ונרצח", באתר ynet, 21 במאי 2013
↑  אריק בנדר, הטבח בבנק: שוטר ירה לתא בו הוחזקה בת הערובה, באתר nrg‏, 22 במאי 2013
אדה גבר

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1840 קרמנד, הונגריה 
 פטירה:  1 באוקטובר 1890 (בגיל 49) קלוז'-נאפוקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי האז'ונגארד בקלוז' 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת וינה 
 תפקידים:  רופא עור, רופא, מרצה באוניברסיטה 
 
אֶדֶה גֵבֶּר (בהונגרית: Géber Ede;‏ קרמנד, 19 בנובמבר 1840 – קולוז'וואר, 1 באוקטובר 1891) היה דוקטור לרפואה, רופא עור, פרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אדה גבר נולד במשפחה יהודית בעיירה של כ-10,000 תושבים בממלכת הונגריה כבנם של יוז'ף גבר ושל בבטה (בטי) גבר. הוא היה הפרופסור הראשון באוניברסיטה בהונגריה ממוצא יהודי. הוא נולד במשפחה ענייה במיוחד, למד בווינה והיה התלמיד המועדף על הפרופסורים פרדיננד ריטר פון הברה, זיגמונד וצייסל באוניברסיטת וינה. הוא הפך לרופא ב"בית החולים הכללי" (Allgemeines Krankenhaus) ועסק בעיקר בדרמטולוגיה ובמחלת העגבת. הוא נסע לסיור לימודים למצרים ולאסיה הקטנה במלגה אוסטרית. הוזמן לגראץ ולאינסברוק כפרופסור באוניברסיטה המקומית בכל עיר, אך הוא נענה להצעתו של שר החינוך התרבות והדתות ההונגרי אגושטון טרפורט וב-1874 חזר להונגריה.
ביוגרפיה > קריירה

הוא מונה באוניברסיטת פרנץ יוזף, שהוקמה אז בעיר קולוז'וואר, למנהל מחלקת הדרמטולוגיה (31 ביולי 1874–1879), מומחה לפתולוגיה של עור ואיברי המין (1879–1891) ראש המחלקה (1874–1891); וגם כדקאן הפקולטה לרפואה (1884–1885). רופא ראשי של מחלקת לופוס של בית החולים הלאומי קרולינה (1874–1891). תחילה היה פרופסור חבר ולאחר מכן פרופסור מן המניין ומשנת 1887 גם לרקטור האוניברסיטה.
גבר היה מומחה בעל שם לבעיות עור בכל אירופה. מחקריו פורסמו בעיתונות המקצועית של הונגריה ושל גרמניה.
ביוגרפיה > משפחתו

אשתו הייתה הדוויג גבר וילדיהם
ד"ר ז'יגמונד אנטל גבר
ד"ר יאנוש (יוהאן) גבר
מיכאלה גבר
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
אילריון פריאנישניקוב

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1840 (יוליאני) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 פטירה:  12 במרץ 1894 (יוליאני) (בגיל 53) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Novo-Alekseevsky convent 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (1866) 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1883) 
 
אילריון פריאנישניקוב (ברוסית: Илларио́н Пря́нишников;‏ 20 במרץ  1840 – 24 במרץ 1894, היה ממקימי קבוצת הציור הנודדים, שהפכו לאחד מבתי הספר לאמנות הרוסיים החשובים של סוף המאה ה-19.
ביוגרפיה

אילריון פרינישניקוב נולד בכפר טימאשובו שבמחוז בורובסקי, למשפחת סוחרים.  מ-1856 עד 1866 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בכיתותיהם של אבגרף סורוקין וסרגיי זריאנקו.
תמונת הסוחרים שלו "גוסטיני דבור במוסקבה", שצויר בשנה האחרונה ללימודיו, הביאה לו מוניטין רב. בציור הקטן הזה הוא נתן פתרון מקורי לנושא של השפלת כבוד האדם, החריפות והאכזריות בעולם, שבו הכל נקנה ונמכר. לאחר שתיאר את הסוחרים המטופשים, הנאלצים לרקוד לצלילי קונצרטינה ופקיד קשיש מסכן, האמן מדגים באופן אותנטי גלריה שלמה של העיוות המוסרי והשאננות. הציור עורר זעם אצל כמה מחסידי האמנות האקדמית הרשמית שחשו שהצייר הצעיר הורס היעוד ה"גבוה" של האמנות שאמור לבטא בצורה האידיאלית את האמיתות הנצחיות.
בשנת 1870 קיבל פרינישניקוב את התואר "צייר". מ-1873 ועד מותו הוא היה מורה לציור וחניכיו היו קונסטנטין קורובין,  ויטולד בייליניצקי-בירוליה, מיכאיל נסטרוב, אלכסיי סטפנוב, ניקולאי אורלוב, איוואן גורוכוב ואחרים.
מראשית קיומו של איגוד הנודדים הוא היה חבר בקבוצה, ומהתערוכה השנייה שלהם, היה אחד ממנהלי האיגוד. אף על פי שפרינישניקוב התגורר בעיקר במוסקבה, הוא ביקר לעיתים קרובות בצפון הרוסי שם צייר. הוא השתתף בעיטור הקתדרלה המקורית של ישו המושיע, שנהרסה ב-1931.
פרינישניקוב מת במוסקבה שם נקרא אחד הרחובות על שמו.
גלריה

חריש בסתיו, 1872
מלחמות נפוליאון, 1812
מצעד פסחא 1893
הערות שוליים

↑  Easter Procession: Illarion Pryanishnikov, Mental Floss, ‏2009-04-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Peredvizhniki Movement Overview, The Art Story
↑  Vasily Perov - Russian painter Illarion Pryanishnikov, 1862, Arthur (באנגלית)
↑  Draganov, Boris (2017-08-21). Konstantin Korovin: Selected Paintings. Publisher s13381
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149602393 (data)  GND: 139863133  ISNI: 0000 0000 7265 8961  NKC: pna2011663832  RKD: 64800  ULAN: 500097972  VIAF: 96404362   WorldCat (עם VIAF): 96404362 
הסוחרים בגוסטיני דבור, מוסקבה
שבר הליכה

| --- | --- |

 מיקום אנטומי:  עצמות המסרק 
 
שבר הליכה הוא שבר מאמץ בשליש המרוחק (דיסטלי) של אחת מעצמות המסרק בכף הרגל. שברי הליכה הם צורה של פציעת מאמץ חוזרני.
שברי מאמץ מתרחשים עקב מאמצים על עצם שתדירותם רבה מדי ולכן הם שוחקים את העצם מהר יותר מכפי שהגוף יכול להספיק ולתקן את השחיקה. שברי הליכה נוצרים עקב הליכה מרובה מדי, זאת ביחס ליכולת הגוף לשקם את העצם ולספוח אליה סידן. הסיכון ללקות בשבר הליכה גדל ככל שזמן ההליכה ארוך יותר, הקרקע עליה הולכים קשה יותר, והעומס שנושא הגוף כבד יותר. גורמים נוספים המעלים את הסיכון הם פגיעה במשק הסידן בגלל תזונה דלה בסידן ומחסור בשינה (ההורמונים המאפשרים ספיחת סידן לעצמות מופרשים רק בזמן השינה).
קבוצות סיכון

שברי הליכה נפוצים במיוחד בקרב חיילים, אך גם בקרב טיילים וכן בעלי מקצועות המחייבים הליכה ועמידה ממושכת ומאומצת, כגון אחים ואחיות בתי חולים ורקדנים. שברי הליכה הם גורם שכיח לכאבים בכף הרגל, במיוחד בקרב אנשים המגבירים באופן פתאומי את רמת פעילותם הגופנית. במחקר שנערך בצה"ל נמצא שיעור גבוה של שברי מאמץ בקרב חיילים שסבלו מחוסר בוויטמין D‏. לאנשים בעלי כף רגל קמורה (בלטינית pes cavus) סיכון גבוה יותר ללקות בשבר הליכה.
היווצרות השבר

שברי הליכה נוצרים בדרך כלל בעצם המסרק השנייה של כף הרגל, ולעיתים פחות תכופות בעצם המסרק השלישית. שברים בעצם המסרק החמישית אינם מוגדרים שבר הליכה ומכונים שבר ג'ונס (באנגלית: Jones fracture). אצל רצים למרחקים שברי הליכה מתרחשים בדרך כלל בצוואר עצם המסרק, בעוד שאצל רקדנים השבר מתרחש בחלק המקורב (פרוקסימלי) של העצם. בקרב רקדני בלט השבר מתרחש בדרך כלל בבסיס עצם המסרק השנייה ובמפרק עצם המסרק.
שבר הליכה מתרחש לאחר מאמץ ממושך, או נשיאת משקל כבד, ולעיתים נדירות גם לאחר מכה ישירה בכף הרגל. בעת התרחשות השבר יש לפסול אפשרות של התרחשותו כתוצאה ממחלות רקע, כגון דלדול עצם או רככת עצם (בלטינית: osteomalacia).
מאפיינים קליניים

תסמיני שבר הליכה מתחילים בפתאומיות. כאשר הנפגע חולץ את נעלו, או מגפו, אוחז בכף הרגל הפגועה כאב חד דמוי התכווצות שרירים, וכן בצקת המתפתחת על חלקה הגבי של כף הרגל. בניסיון הזזה של כל אחת מאצבעות כף הרגל, יורגש כאב באצבע הפגועה, וכן יורגש כאב דומה במיקום השבר בעת מישוש עצמות המסרק על גב כף הרגל. צילומי רנטגן בשלב ראשוני אינם מועילים באימות האבחנה ולעיתים לא ידגימו את השבר. אולם, רופאים צבאיים המנוסים באבחון שברי הליכה יכולים להגיע לאבחנה מדויקת, אף ללא בדיקות הדמיה. בקרב אזרחים, המטופלים בידי רופאים שלהם ניסיון מועט יותר בסוג זה של שברים, לעיתים קרובות השבר לא יאובחן במשך שבוע עד שבועיים.
בדיקות אבחוניות

לצילומי רנטגן תועלת מוגבלת ביותר באבחון מדויק של שברי הליכה, אולם הדמיות טומוגרפיה ממוחשבת ו-MRI עשויים לסייע באימות האבחנה. ביצוע מיפוי עצמות באמצעות חומר ניגודי רדיואקטיבי יכול לסייע לאבחון מוקדם. בדיקת צפיפות עצם יכולה לשלול חשד לשבר הליכה על רקע תחלואה צולבת בדלדול עצם.
טיפול

הטיפול הראשוני מתמקד בהפחתת התנועתיות של עצם המסרק הפגועה לתקופה של 6–12 שבועות. לשם כך, מורים למטופל לנעול נעל בעלת סוליית עץ, או מגבסים את כף הרגל. במקרים נדירים שבהם השבר מתרחש באדם בעל רגל קמורה, ואינו מתאחה, יש מקום לשקול התערבות ניתוחית לשחרור החיתולית הכפית (plantar facia).
הערות שוליים

↑  Metatarsal Stress Fracture
↑  http://www.beok.co.il/SelectedArticle.aspx?ArticleID=8878
↑  Givon U, Friedman E, Reiner A, Vered I, Finestone A, Shemer J. Stress fractures in the Israeli defense forces from 1995 to 1996. Clinical orthopaedics and related research 2000 Apr;(373):227-32 PMID 10810481
1 2  Metatarsal Stress Frx
1 2  Hamilton Bailey's Demonstrations of Physical Signs in Clinical Surgery ISBN 0-7506-0625-8
↑  Emergency Orthopedics: The Extremities By Robert Rutha Simon and Steven Koenigsknecht ISBN 0838522106
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.