stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלב (סוג)
מינים בסוג כלב

| שם | שם מדעי | תמונה/איור | תפוצה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| זאב מצוי | Canis lupus |  |  | כלב הבית הוא תת-מין מבוית שלו בעל תפוצה כלל-עולמית |
| זאב ערבות | Canis latrans |  |  | ידוע גם בשם קויוט |
| זאב אדמוני | Canis rufus |  |  | נכחד בטבע (ראו בערך עליו) |
| זאב אלגונקווין | Canis lycaon |  |  | בעבר נחשב לתת-מין זאב מצוי או של זאב אדמוני |
| תן זהוב | Canis aureus |  |  |  |
| זאב זהוב אפריקני | Canis lupaster |  |  | בעבר נחשב לתת-מין של תן זהוב |
| זאב חבשי | Canis simensis |  |  |  |
מינים שנכחדו

Canis apolloniensis
Canis armbrusteri
Canis arnensis
Canis brevicephalus
Canis cedazoensis
Canis chihliensis
Canis cipio
זאב בלהות (Canis dirus) - ייתכן ששייך לסוג Aenocyon
זאב אדוארד (Canis edwardii)
כלב אטרוסקוס (Canis etruscus)
Canis ferox
Canis gezi
Canis leilhardi
Canis lepophagus
Canis longdanensis
כלב מוסבכנסיס (Canis mosbachensis)
Canis nehringi
Canis othmani
Canis palmidens
Canis variabilis
ככל הנראה גם בני תת-הסוג קסנוקיון משויכים לסוג, אף שהוגדרו לראשונה כסוג נפרד.
הערות שוליים

↑  כמה זאבים נחשבים כמינים עצמאיים, תלוי במיונים השונים
| כַּלְבִּיִּים (מתת-משפחת הכלבים) |
| --- | --- | --- |
| שבט כלבים, תת-שבט כלבים ("דמויי-זאב") | סוג כלב, מינים: זאב מצוי · (תת-מין כלב הבית) • זאב ערבות • זאב אדמוני • זאב אלגונקווין • זאב חבשי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב ♦ סוג ומין יחיד זאב טלוא ♦ סוג תן, מינים: תן שחור-גב • תן לבן-פס ♦ סוג ומין יחיד דול מצוי |   |
| שבט כלבים, תת-שבט כלביים דרום-אמריקאיים | סוג ומין יחיד זאב הרעמה ♦ סוג ומין יחיד זאב היער ♦ סוג שועל דרום אמריקאי, מינים: שועל הפמפס • שועל דרווין • שועל ארגנטינאי אפור • שועל ארגנטינאי לבן • שועל ערבות פרואני • שועל קולפאו ♦ סוג ומין יחיד שועל הסרטנים ♦ סוג ומין יחיד שועל קטן-אוזן |   |
| שבט שועלים אפורים | סוג שועל אפור, מינים: שועל אפור מצוי • שועל איים אפור |   |
| שבט שועלים | סוג שועל-רקון, מינים: שועל-רקון מצוי • שועל-רקון יפני ♦ סוג ומין יחיד שועל אוזנן ♦ סוג שועל (שועלים אמיתיים), מינים: שועל מצוי (אדום) • שועל פנק • שועל החולות • שועל הכף • שועל שלג • שועל צוקים • שועל בנגלי • שועל קורסאקי • שועל מקרוטיס • שועל מהיר • שועל חיוור • שועל חול טיבטי |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283361105171
כוסמין

| כוסמין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: חיטה
מין:: חיטת הכוסמין
שם מדעי
 Triticum spelta ‏לינאוס, 1753
כֻּסְמִין או חיטת הכוסמין (שם מדעי: Triticum spelta) היא מין הקסאפלואידי של חיטה, ששימש כמזון בסיסי בחלקים של המזרח התיכון ואירופה מתקופת הברונזה עד ימי הביניים, עד שפינה את מקומו לחיטת הלחם (Triticum aestivum), הקלה יותר לגידול ועיבוד. אחוז החלבון (גלוטן) בכוסמין גבוה מאשר בחיטת הלחם, אך ריכוז הגלוטנין נמוך יותר, אחוז הסיבים התזונתיים נמוך מאשר בחיטת הלחם, ואחוז הוויטמינים דומה, אם כי בוויטמינים שונים.
בהלכה היהודית נמנה הכוסמין עם חמשת מיני דגן, שנקבעו להם דינים מיוחדים. אולם בקרב חוקרי זמננו מקובלת ההנחה שהכוסמין המוזכר בדברי חז"ל אינו המין הקרוי בשם זה כיום (אשר לא היה מוכר בארץ ישראל בעת העתיקה). יש מהחוקרים המזהים את הכוסמין עם חיטת אמר (אנ') (Triticum dicoccum) המכונה גם אם החיטה, מין טטראפלואידי שהיה בשימוש בארץ ישראל עוד לפני תקופת בית ראשון. צמחי בר של זן קדום זה התגלו על ידי אהרון אהרונסון באזור ראש פינה בתחילת המאה ה-20 כחלק ממחקרו הבוטני, באמצעותו קבע גם שהיא המין ממנו בויתה החיטה. חוקרים אחרים מזהים את הכוסמין המוזכר במשנה עם מיני חיטה שונים.
על-אף הדמיון בשם, ואף על פי שבלשון חז"ל הכוסמין נקרא לפעמים "כוסמת", הוא אינו קרוב משפחה ואינו דומה לכוסמת. הכוסמין הוא דגן מחמשת מיני דגן, ואילו הכוסמת היא מין קטנית ששמה התחדש בתקופה המאוחרת.
היסטוריה

העדות הארכאולוגית המוקדמת ביותר של כוסמין היא מהאלף החמישי לפני הספירה בדרום הקווקז, מצפון-מזרח לים השחור, אם כי העדות הארכאולוגית השופעת והמתועדת ביותר לכוסמין נמצאת באירופה. שרידי כוסמין נמצאו בכמה אתרים נאוליתיים מאוחרים יותר (2500–1700 לפני הספירה) במרכז אירופה. בתקופת הברונזה התפשט הכוסמין באופן נרחב במרכז אירופה. בתקופת הברזל (750–15 לפנה"ס), הפך הכוסמין למין חיטה עיקרי בדרום גרמניה ובשווייץ, וב-500 לפנה"ס הוא היה בשימוש נפוץ בדרום בריטניה.
ישנן עדויות לכך שהכוסמין גדל בבריטניה בתקופת הברזל, כאשר התיישבו באזורים לחים במדינה עם קרקעות כבדות שנסבלות על ידי כוסמין.
בימי הביניים תורבת הכוסמין בחלקים של שווייץ, טירול, גרמניה, צפון צרפת ודרום ארצות השפלה. הכוסמין הפך לגידול מרכזי באירופה במאה ה-9 לספירה, סביר להניח משום שהוא מכוסה קליפה, בניגוד לדגנים אחרים, ולכן מתאים יותר לאקלים קר ומתאים יותר לאחסון.
הכוסמין הובא לארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-19. במאה ה-20 הוחלף הכוסמין בחיטת לחם כמעט בכל האזורים שבהם עדיין גדלה. תנועת החקלאות האורגנית החייתה מעט את הפופולריות של הכוסמין לקראת סוף המאה, שכן כוסמין דורש פחות דשן. מאז תחילת המאה ה-21 הפך הכוסמין לתחליף חיטה נפוץ להכנת לחם, פסטה ופתיתים מלאכותיים. הדגן היה לגידול ומוצר צריכה פופולרי גם בבריטניה, קזחסטן ואוקראינה.
ערך תזונתי

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  11.02 ג'
 
 קלוריות:  338 קק"ל
 
 חלבונים:  14.57 ג'
 פחמימות:  70.19 ג'
 שומן:  2.43 ג'
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B1:  0.364 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.113 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.364 מ"ג
 
 ברזל:  4.44 מ"ג
 סידן:  27 מ"ג
 אשלגן:  388 מ"ג
 נתרן:  8 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  10.7 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני(הקישור אינו פעיל, 19 בדצמבר 2020)
ביהדות

הכוסמין נמנה מבין חמשת מיני דגן, קבוצת דגנים אשר נוהגות לגביהם דינים מיוחדים בתחומי הלכה שונים, כגון: חיוב הפרשת חלה, איסור חמץ בפסח, מצוות אכילת מצה, איסור חדש, ברכת המזון, וברכת מעין שלוש.
הכוסמין מוזכר מספר פעמים בדברי חז"ל: במשנה, בתלמודים ובמקורות נוספים. בין מפרשי המשנה הראשונים נפלה מחלוקת דבר זיהוי הכוסמין: לפי רש"י הכוסמין המוזכר במשנה הוא המין המכונה כך בימינו (Triticum spelta). לעומת זאת, לדעת רבי נתן מרומי בספר הערוך, המין המכונה כיום בשם כוסמין אינו אלא השיפון המוזכר בדברי חז"ל. (את המין המכונה כיום בשם שיפון מזהה הוא בתור שיבולת השועל המוזכרת בדברי חז"ל).
בקרב חוקרים בני זמננו רווחת ההנחה שהכוסמין המוזכר בדברי חז"ל אינו הכוסמין המכונה כך היום אלא מין אחר, כגון חיטת אמר או חיטה חד גרגרית[דרוש מקור]. הטענה העומדת בבסיס שלילת הזיהוי המסורתי לכוסמין היא שבארץ ישראל של תקופת בית שני לא גידלו את המין המכונה כיום כוסמין. אמנם, אף לפי ההבנה שהזיהוי המסורתי של הכוסמין שגוי, ייתכן שהמין המכונה כיום כוסמין נחשב לאחד מחמשת מיני דגן, אך בתור סוג של חיטה, ולא בתור כוסמין. להגדרות אלו זו ישנן השלכות הלכתיות, בפרט בתחום דיני הפרשת חלה, הפרשת תרומות ומעשרות, וכלאי זרעים.
בפועל, נהוג בקרב יהודים דתיים להתייחס למין הקרוי כיום כוסמין כאל אחד מחמשת מיני דגן לכל דבר.
הערות שוליים

↑  Sabrina Geisslitz, C. Friedrich H. Longin, Katharina A. Scherf, Peter Koehler, Comparative Study on Gluten Protein Composition of Ancient (Einkorn, Emmer and Spelt) and Modern Wheat Species (Durum and Common Wheat), Foods 8, 2019-09-12 doi: 10.3390/foods8090409
↑  Is Spelt More Nutritious Than Wheat?, Quick and Dirty Tips (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4211511-5  HDS: 027659  LNB: 000334086  NKC: ph115964
כתמה עבת-שורשים

כְּתֵמָה עֲבַת-שָׁרָשִׁים (שם מדעי: Leontodon tuberosus) הוא מין צמח ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הסובבות את הים התיכון (מלבד בחצי האי סיני). בישראל מין זה נפוץ ברחבי הארץ, מלבד במישור החוף ובערבה.
בעבר מין זה שויך לסוג כתמה (Thrincia) ונקרא Thrincia tuberosa. אולם במיונים עדכניים המין משויך לסוג שן-ארי, אך שמו העברי לא השתנה.
גובה הגבעול הוא כ-30 ס"מ ובראשו תפרחת צהובה עגולה הפורחת בתחילת החורף ועד לאביב (נובמבר עד מאי). בגלל ציצת שורשיו העבים, יש לו אפשרות להקדים את צמיחתו לפני רדת גשמי החורף.
כרוב הבר

כרוב הבר (שם מדעי: Brassica oleracea) הוא מין בסוג כרוב ממנו בויתו ירקות שונים, בהם כרוב הגינה, כרובית וברוקולי.
כרוב הבר הוא צמח רב שנתי הגדל פרא באזורי חוף בצפון ספרד, מערב צרפת ודרום בריטניה. לכרוב הבר עלים חלקים אפורים והוא מוציא פרחים רק לאחר כמה שנים בהן הוא צובר חומרי תזונה.
מכרוב הבר בויתו שבע קבוצות של זנים:
קבוצת איטליקה (Italica) ובה ברוקולי
קבוצת אלבוגלברה (Alboglabra) ובה ברוקולי סיני
קבוצת אצפלה (Acephala) ובה כרוב עלים (ידוע גם בשם ״קייל״)
קבוצת בוטריטיס (Botrytis) ובה כרובית
קבוצת גונגילודס (Gongylodes) ובה כרוב הקלח (קולרבי)
קבוצת גמיפרה (Gemmifera) ובה כרוב ניצנים
קבוצת קפיטאטה (Capitata) ובה כרוב הגינה
המגוון הגדול של צמחים שביותו מצמח אב יחיד, משמשמים לשם הדגמה של כוחה של ברירה מלאכותית ליצור מגוון ביולוגי, וכן כרקע לנושא מורכב יותר של לימודי אבולוציה המתקיימת עקב ברירה טבעית.
כרוב הבר
קולורבי
כרובית
כרוב ניצנים
ברוקולוי סיני
כרוב אדום
ברוקולי
כרוב העלים (קייל)
הערות שוליים

↑  כרוב הבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Eng-Chong Pua, Carl J. Douglas, Brassica, Springer, 2004, page 4
↑  ריצארד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, פרק 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph182423 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כולכית מצויה

| כולכית מצויה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: יתושים
משפחה:: כולכיתיים
סוג:: כולכית
מין:: כולכית מצויה
שם מדעי
 Culex pipiens ‏לינאוס, 1758

כולכית מצויה (שם מדעי: Culex pipiens), או יתוש בית, הוא יתוש, מין בסוג כולכית. הכולכית המצויה היא היתוש הנפוץ ביותר, והיא נפוצה בכל היבשות למעט אנטארקטיקה. יתוש זה ניזון מחולייתנים בעלי דם חם, ובמיוחד מעופות, ויכול להיות וקטור למחלות שונות. הכולכית המצויה היא יתוש בינוני בממדיו ואורך הכנף שלה 3.5-4 מ"מ.
שלבי החיים

הכולכית היא חרק בעל גלגול מלא הכולל ארבע דרגות: ביצה, זחל, גולם ובוגר. שלושת השלבים הראשונים הם מימיים ונמשכים 5-14 ימים, תלוי במין ובטמפרטורת הסביבה. הנקבות חיות עד חודש (או יותר מכך בשבי), אך ברוב המקרים לא חיות למעלה משבוע-שבועיים בטבע.
שלבי החיים > ביצה

הנקבה מטילה ביצים בצורת רפסודות עד 300 ביצים בכל הטלה, הביצים צפות על פני המים.
בתי גידול מתאימים להנחת ביצים הם גופים קטנים של מים עומדים: שלוליות, בריכות, תעלות וכו'.
הביצה בוקעת תוך מספר ימים במזג אוויר חם.
שלבי החיים > זחל

זחלי הכולכית מותאמים לחיים במים. ראש הזחל מפותח היטב, בצדי הפה קבועות מברשות גדולות בעזרתן הוא גורף יצורים ומסנן את חלקיקי המזון. שלושת פרקי החזה מאוחים לחטיבה אחת. הבטן מוארכת ובקצה פתחי נשימה, בעזרתם הזחלים נושמים אוויר אטמוספירי. פתחי הנשימה של יתושי הכולכית נמצאים בקצה של צינור ארוך (סיפון), כך שבעת הנשימה הם תלויים במלוכסן מתחת לפני המים.
שלבי החיים > גולם

לגולם שתי חטיבות גוף ראש-חזה ובטן, מהחטיבה הראשונה יוצאות שתי חצוצרות נשימה באמצעותן נושם הגולם אוויר חופשי.
הגולם חופשי ומסוגל לנוע ונמלט בשעת סכנה כמו הזחל כלפי מטה, אולם אינו ניזון. התפתחות הגולם נמשכת בעונת הקיץ 1-3 ימים. שלב המעבר מהגולם לבוגר מכונה שלב הגיחה, והוא מהווה את המעבר מחיים במים לחיים "על היבשה". בשלב זה היתושים פגיעים מאוד - עליהם להתרחק מהמים, למצוא מקום מנוחה קרוב (בדרך כלל צמחים הנמצאים בקרבת המים), ולחכות במצב מנוחה עד לפרישת הכנפיים ולהתקשותן המלאה.
מחלות

הכולכית מעבירה מחלות כמו קדחת הנילוס המערבי, וקדחת וירוס הזיקה.
ראו גם

כולכית
כולכית מצויה טרדנית
ירגזי ביצות

| ירגזי ביצות |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי ביצות
שם מדעי
 Poecile palustris ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Poecile palustris
ירגזי ביצות (שם מדעי: Poecile palustris) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים החי בחורש נשיר, פרדסים וגנים. לפעמים מבקר במתקנים להאכלת ציפורים. ירגזי הביצות הוא עוף קטן באורך 11.5 ס"מ, מוטת כנפיים 18-19.5 ס"מ, ומשקל 10–13 גרם. דומה מאוד לקרובו ירגזי הרים ועד 1897 נחשב למין אחד עם ירגזי הרים.
מאפיינים

ירגזי הביצות הוא עוף קטן באורך 11.5 ס"מ, מוטת כנפיים 18-19.5 ס"מ, ומשקל 10–13 גרם. לירגזי הביצות גוף אפרפר-חום וראש עגול עם כיפה שחורה מבריקה, לחיים בהירות וסנטר שחור. הבטן בצבע בז'. דומה מאוד לירגזי הרים אבל יש לירגזי הביצות ראש קטן יותר. לירגזי 10 אברות יד (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 58 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית, באורך 21.5 מ"מ), 9 אברות אמה (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 50 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית, באורך 21 מ"מ) ו-12 אברות זנב (הזנב בצורת מניפה סימטרית, כך שהאברות הארוכות ביותר הן הרביעיות מהמרכז, באורך 59 מ"מ, והקצרות ביותר הן הפנימיות, באורך 56.5 מ"מ. הקיצוניות באורך 57 מ"מ), כולן אפורות-חומות. הרגל חומה חיוורת, המקור שחור דק וקצר, והקשתית כהה.
הגוזלים עירומים תחילה ולאחר מכן מכוסים בפלומה אפרפרה בהירה. הפרחון דומה לפרט הבוגר אם כי הכיפה הוא יותר חומה כהה או מפויחת, והגחון חיוור עם גוון אפרפר יותר.
הקריאה הטיפוסית נשמעת כ-"פי-צ'ו" פוצץ, דמוי התעטשות, שמתחיל בצליל גבוה ומסתיים בצליל נמוך יותר. בדומה לקרובו ירגזי הרים, ירגזי הביצות גם כן משמיע קריאה הדומה ל-"צ'ה צ'ה צ'ה", אך קצרה יותר ופחות מאונפפת. השיר הוא קריאה בת הברה או שתיים, שלרוב עולה בגובה הצליל, וחוזרת על עצמה. קריאת האזהרה נשמעת כמו "פיץ - איץ - איץ", אם כי, כאשר הנקבה מאוימת בזמן הקינון, היא תנשוף ואף תתקוף את הפולש, פעולה שהיא מקור שמם העברי (מהמילה רוגז).
התנהגות

ירגזי הביצות הוא ציפור יציבה, שמהרגע שהתיישבה בטריטוריה, היא כמעט ולא תעזוב. צעירים בחודשי חייהם הראשונים משוטטים בלהקות של ציפורים אחרות, אך באביב הבא הם מוצאים טריטוריה. מזג האוויר הקר ושינויים באספקת המזון לא ידועים כגורמים לנדידה במין זה. הם חיים כזוגות בטריטוריה בשטח עד 25 דונם. ירגזי הביצות מתרבה מסוף מרץ עד יוני והוא מונוגמי לכל החיים. הקן בצורת גביע ובנוי מטחב, חומר צמחי, פרווה ונוצות, בחור בעץ או בגדם או בין שורשי עצים. לעיתים רחוקות גם יקנן בחלל בקיר או בחור באדמה. הנקבה מטילה חמש עד עשר ביצים. הדגירה אורכת 14–16 יום, והגוזלים פורחים בגיל 18–21 יום. תוחלת החיים הממוצעת היא כ-2–3 שנים. הפרט הבוגר ביותר שתועד היה בן 11 שנים ו-11 חודשים, בשוודיה.
ירגזי הביצות ניזון בעיקר מחסרי חוליות קטנים וכן מחומר צמחי, כולל פירות וזרעים (בעיקר אגוזי אשור). הוא ניזון מחסרי חוליות בעיקר בקיץ, כשמזון צמחי מקבל חשיבות בחורף. אם הוא מוצא מקור מזון טוב (כמו במתקן האכלה), ייתכן שהירגזי יתחיל לאגור זרעים. ההיפוקמפוס שלהם (החלק במוח שלהם שמתמחה בזיכרון דברים) גדול מזה של הירגזי המצוי. חרקים רכים (בעיקר זחלים) מהווים מקור מזון עיקרי עבור גוזלים (יותר מ–80% מהתזונה) ועכבישים הם מקור מזון חיוני לגוזלים צעירים מאוד.
תפוצה ובית גידול

על אף השם, ירגזי הביצות לא חי בביצות, אלא ביערות נשירים וביער עם שיעור גבוה יחסית של עצים מתים או נרקבים וסבך פתוח באירופה ובמזרח אסיה. הוא נמצא לעיתים קרובות באזורים נרחבים של אלון ואשור, אלנוס, צפצפה, שדר, ערבה ופרונוס ויערות מעורבים, ונראה מדי פעם גם בקצוות מיוערים של מטעים, פארקים וגנים. המין יציב ברובו, אם כי צעירים נודדים למרחקים קצרים לאחר הפריחה. נראה כי כמות השיחים היא גורם חשוב בבחירת טריטוריה עבור ירגזי הביצות.
תפוצה ובית גידול > שימור

הערכות טווח התפוצה (30,100,000 קמ"ר) וגודל האוכלוסייה (10,000,000-21,000,000 פרטים) לא קטנות, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה. באירופה, מגמות בין 1980 ל-2013 מראות שאוכלוסיות עברו ירידה מתונה בגודל. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. כתוצאה מכך, ירגזי הביצות מסווג כמין ללא חשש. לפי הערכה משנת 2015, באירופה מקננים 2,910,000-5,740,000 זוגות, כלומר 5,830,000-11,500,000 פרטים בוגרים. מוערך כי בבריטניה מקננים כ–41,000 זוגות. האוכלוסייה הבריטית הצטמצמה ביותר מ-50% בשנות ה-80, ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21. סיבה אפשרית היא הרס בתי גידול עקב שינויים באוכלוסיית השיחים.
המין סובל מאובדן בתי גידול בשל עיור, חקלאות ונטיעת עצים מחטניים ביערות נשירים. חורפים קשים גורמים לתמותה ומהווים איום מיוחד על אוכלוסיות קטנות מבודדות. גם טריפה ותחרות עם ירגזיים אחרים יכולים להוות איומים. המין מוגן על ידי אמנת ברן לשימור חיות הבר ובתי הגידול של אירופה (אנ') נספח II.
תפוצה ובית גידול > תפוצת תת-מינים

לירגזי הביצות 10 תת-מינים:
Poecile palustris brevirostris - טצ'נובסקי, 1872, מצוי במזרח הרחוק
Poecile palustris dresseri - סטיינגר, 1886, מצוי בבריטניה וצרפת
Poecile palustris ernsti - יאמאשינה, 1933, מצוי באי סחלין
Poecile palustris hellmayri - ביאנצ'י, 1902, מצוי בסין ובחצי האי קוריאה
Poecile palustris hensoni - סטיינגר, 1892, מצוי בצפון יפן
Poecile palustris italicus - הלמאייר וצ'וסי, 1900, מצוי בהרי האלפים
Poecile palustris jeholicus - קליינשמידט ווייגולד, 1922, מצוי בצפון סין
Poecile palustris kabardensis - בוטורלין, 1929, מצוי בקווקז
Poecile palustris palustris - לינאוס, 1758, מצוי ברוב אירופה
Poecile palustris stagnatilis - ברם, 1855, מצוי במזרח אירופה ובבלקן
ראו גם

ירגזי חרמון
ירגזי שחור-כיפה
ירגזי סיבירי
ירגזי הרים
ירגזי קרוליינה
הערות שוליים

↑  ירגזי ביצות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003, עמ' 318
1 2 3 4 5  Marsh Tit Bird Facts | Poecile Palustris, The RSPB (באנגלית בריטית)
↑  ירגזי ביצות - eBird, באתר ebird.org
↑  Marsh Tit (Poecile palustris) - Feathers on featherbase.info, www.featherbase.info
1 2 3 4 5  Marsh Tit Bird Facts (Poecile palustris), Bird Fact (באנגלית)
↑  Marsh Tit (Poecile palustris) -> Willow Tit (Poecile palustris) - BirdID's Bird Guide - Nord University - Birdid, www.birdid.no
↑  תולדות הטבע ב - שלום יעקב אברמוביץ (מנדלי מוכר ספרים) | מפעל המילון ההיסטורי, באתר maagarim.hebrew-academy.org.il
↑  Marsh Tit (Poecile palustris), www.birdwords.co.uk (באנגלית בריטית)
1 2 3 4 5  Marsh Tit (Poecile palustris) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  EURING | Marsh Tit, euring.org
↑  Tomasz Wesołowski, Grzegorz Neubauer, Diet of Marsh Tit Poecile palustris Nestlings in a Primeval Forest in Relation to Food Supply and Age of Young, Acta Ornithologica 52, 2017-07, עמ' 105–118 doi: 10.3161/00016454AO2017.52.1.010
1 2  Shelley A. Hinsley, Jane E. Carpenter, Richard K. Broughton, Paul E. Bellamy, Habitat selection by Marsh Tits Poecile palustris in the UK, Ibis 149, 2007, עמ' 224–233 doi: 10.1111/j.1474-919X.2007.00691.x
↑  ITIS - Report: Poecile palustris, www.itis.gov
↑  Avibase - מסד בירד העולם, באתר avibase.bsc-eoc.org
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
כרוון מצוי

| כרוון מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כרווניים
סוג:: כרוון
מין:: כרוון מצוי
שם מדעי
 Burhinus oedicnemus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Burhinus oedicnemus oedicnemus
כרוון מצוי (שם מדעי: Burhinus oedicnemus) הוא מין עוף מסדרת החופמאים ובמשפחת הכרווניים, החי באזורי חולות וערבות. הוא מצוי מעט יותר צפונית לקרובי משפחתו. הכרוון הוא עוף בינוני: אורכו 38–46 ס"מ, מוטת כנפיו 76–88 ס"מ ומשקלו 290–536 גרם. מקורו צהוב וקצהו שחור; עיניו צהובות עם ארובות שחורות. מצידי עיניו יש פסים לבנים. שאר הגוף חום חיוור. גם רגליו הארוכות צהובות.
הכרוון מעדיף בתי גידול פתוחים ויבשים, שם הוא ניזון מחרקים, תולעים ויצורים קטנים נוספים. נפוץ באירופה, צפון אפריקה ודרום מערב אסיה.
בישראל הוא נפוץ והוא עוף יציב בכל רחבי הארץ, בעיקר באזורים חוליים או שדות וגם ליד הים.
הערות שוליים

↑  כרוון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Burhinus oedicnemus. Birds in Bulgaria
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549574305171  BnF: cb13166971f (data)  LCCN: sh2005003246 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ירגזי מצויץ

| ירגזי מצויץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: לופופאנס
מין:: ירגזי מצויץ
שם מדעי
 Lophophanes cristatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Lophophanes cristatus
ירגזי מצויץ (שם מדעי: Lophophanes cristatus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. לירגזי המצויץ יש ציצה קטנה בצבעי שחור-לבן, מקור שמו, והוא אחד מבין ציפורי השיר האירופיות היחידות שיש להן ציצה. הירגזי מצוי ביערות מחטניים ומעורבים באירופה.
מאפיינים פיזיים

הירגזי המצויץ הוא עוף קטן, אורכו 10.5–12 ס"מ, מוטת כנפיו 17–20 ס"מ ומשקלו 10–14 גרם. הראש אפור, עם ציצה קטנה בצבעי שחור-לבן, סנטר שחור ועורף לבן. הגב, חום אפרפר והבטן בצבע בז'. לירגזי 10 אברות יד (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 54.5 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית), 9 אברות אמה (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 46.5 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית) ו-12 אברות זנב, כולן אפורות-חומות. הפלומה חומה בצדו העליון של הגוף ואפורה בצידו התחתון. יש לירגזי פס שחור בצורת 7 ליד העין והלחי, וצווארון שחור קטן. הרגליים אפורות ירקרקות, הקשתית חומה בהירה עד אדמדמה והמקור שחור, צר וקצר. הנקבה והזכר דומים, אך הצעירים חומים יותר והציצה פחות מחודדת. הקריאה נשמעת כ–"קיליליליט" בקול ברור, חזק ומצלצל.
התנהגות

לעיתים קרובות מצטרף ללהקות מעורבות בסתיו ובחורף. הוא אוכל על הענפים ועל הקרקע, ולעיתים אף נתלה הפוך מענפים. הירגזי ניזון מזחלים, זבובים, עכבישים, חסרי חוליות אחרים ופגיות, ומחוץ לעונת הקינון (בחורף) הוא יאכל גם זרעים ופירות. לעיתים קרובות הירגזי מאחסן מזון, אותו הוא אוכל מאוחר יותר. הירגזים נוהגים לצוד ליד חזזיות, מכיוון שהן מושכות חרקים קטנים, שבתורם מושכים עכבישים, אותם הירגזים אוכלים. מקור מזון חשוב מאוד בעונות החמות הוא זחלים של עשים. הירגזי הוא מין מונוגמי, שיוצר זוגות לכל החיים. הפרט הכי מבוגר שתועד היה בן 11 שנים ו–7 חודשים, בפינלנד.
עונת הקינון מתחילה בסוף מרץ, אז הזוגות מתחילים לחפש מקום קינון מתאים. הקן בצורת קערה ובנוי מטחבים, חזזית, שיער, צמר, נוצות, וקורי עכביש. הקן מוקם בחור בעץ, לרוב מת ומרקיב, או בגדמים, בחללים נטושים של נקרים וסנאים, ולעיתים רחוקות בקרקע, בחורים בגדרות, תיבות דואר, תיבות קינון ומבנים מעשה ידי אדם אחרים. נמצאה העדפה לקינון בעצי אורן. הנקבה מטילה 4–8 ביצים לבנות (בממוצע חמש) עם נקודות אדומות בגודל 13×16 מ"מ בין אפריל למאי (באמצע אפריל ביערות אורן ובסוף אפריל–תחילת מאי ביערות אלון). הדגירה מבוצעת על ידי הנקבה למשך 13–18 ימים, והגוזלים נשארים בקן עד הפריחה בגיל 16–18 יום, אם כי הפרחונים תלויים בהוריהם עוד 18–21 יום.
תפוצה ובית גידול

הירגזי המצויץ מצוי ביערות מחטניים ומעורבים, חורשים, ומטעים. בפנוסקנדיה, במערב אירופה ובמרכזה הוא נפוץ ביערות של אורן היערות (Pinus sylvestris) ואשוחית נורווגית (Picea abies). בדרום אירופה הוא נפוץ ביערות הרריים מעורבים. המין יציב ולא נוהג לנדוד, אך לעיתים ינדוד בחורף. בהרי הפירנאים הוא נפוץ ביערות שדר (Betula spp.‎), ובספרד ביערות אלון השעם (Quercus suber).
תפוצה ובית גידול > שימור

הערכות טווח התפוצה (11,600,000 קמ"ר) וגודל האוכלוסייה (10,000,000-20,000,000 פרטים) גבוהות מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. כתוצאה מכך, הירגזי המצויץ מסווג כמין ללא חשש. יותר מ–95% מהאוכלוסייה חיים באירופה, בה מוערך שקיימים כ–6,100,000 זוגות, מה ששווה ל–12,200,000 פרטים. מוערך כי מקננים בממלכה המאוחדת כ–1,500 זוגות, וחורפים בה 5,200–9,500 פרטים, ובפינלנד מקננים 200,000–400,000 זוגות. גודל האוכלוסייה נע ונד בהתאם למזג האוויר בחורף, כאשר חורפים קשים עלולים לפגוע קריטית באוכלוסייה. נוסף על כך, כריתות עצים בקנה מידה רחב גורמות לירידה באוכלוסייה בשוודיה וצ'כיה, ובמאה ה-18 גם בסקוטלנד. במרכז אירופה, זיהום אוויר הוא איום נוסף על המין. המין מוגן על ידי אמנת ברן לשימור חיות הבר ובתי הגידול של אירופה (אנ') נספח II.
תפוצה ובית גידול > תפוצת תת-מינים

לירגזי המצויץ 7 תת-מינים:
Lophophanes cristatus abadiei - ‏Jouard‏, 1929, מצוי בצפון מערב צרפת
Lophophanes cristatus baschkirikus - סניגירבסקי, 1931, מצוי בדרום הרי אורל
Lophophanes cristatus bureschi - פון יורדנס, 1940, מצוי בדרום הבלקן
Lophophanes cristatus cristatus - ליניאוס, 1758, מצוי מפנוסקנדיה דרך רוסיה האירופית ועד אוקראינה
Lophophanes cristatus mitratus - ברם, 1831, מצוי במרכז ומערב אירופה
Lophophanes cristatus scoticus - פראז'אק, 1897, מצוי בסקוטלנד
Lophophanes cristatus weigoldi - טרץ, 1914, מצוי בחצי האי האיברי ומזדמן נדיר במרוקו
ראו גם

ירגזי שחור
ירגזי ביצות
ירגזי הרים