stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת איבוד חלבונים אנטרופטי
הערות שוליים

↑  Ozen, Ahmet; Lenardo, Michael J. (2023-08-24).  Longo, Dan L. (ed.). "Protein-Losing Enteropathy". New England Journal of Medicine (באנגלית). 389 (8): 733–748. doi:10.1056/NEJMra2301594. ISSN 0028-4793.
↑  "Protein-losing enteropathy: MedlinePlus Medical Encyclopedia". www.nlm.nih.gov. נבדק ב-2015-12-16.
1 2  "Protein-Losing Enteropathy: Background, Pathophysiology, Etiology". 2018-11-20. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
1 2  "Protein-losing Enteropathy. PLE information. What is PLE? | Patient". Patient (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-02-19.
↑  Wyllie, Robert; Hyams, Jeffrey S.; Kay, Marsha (2015-08-03). Pediatric Gastrointestinal and Liver Disease (באנגלית). Elsevier Health Sciences. p. 389. ISBN 9780323240994.
↑  "Pediatric Protein-Losing Enteropathy: Background, Pathophysiology, Epidemiology". 2017-12-06. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Rychik, Jack (2007-09-01). "Protein-Losing Enteropathy after Fontan Operation". Congenital Heart Disease (באנגלית). 2 (5): 288–300. doi:10.1111/j.1747-0803.2007.00116.x. ISSN 1747-0803. PMID 18377444.
↑  Topol, Eric J.; Califf, Robert M. (2007-01-01). Textbook of Cardiovascular Medicine (באנגלית). Lippincott Williams & Wilkins. p. 519. ISBN 9780781770125.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרוטאוגליקן
Kill Bill (שיר)

"Kill Bill" הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית סיזה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, SOS. הוא יצא לאור לרדיו האמריקאי ב-10 בינואר 2023 כסינגל החמישי מתוך האלבום. השיר נקרא על שם סרטו של קוונטין טרנטינו משנת 2003.
רקע וכתיבה

השיר עוסק בנטירת טינה כלפי חברה לשעבר של הזמרת לאחר פרידתם, תוך שהיא מנסה לנווט דרכה על ידי התייעצות עם מטפל בתחילת השיר. הסיפור מקבל תפנית כאשר היא מביעה רצון להרוג גם אותו וגם את חברתו הנוכחית. בסופו של דבר, היא ביצעה למעשה רצח כפול, ובחרה ב"כלא" ו"גיהנום" על פני להיות "לבד". בעוד שמילות השיר אינן קשורות ישירות לסדרת סרטי "להרוג את ביל", קו העלילה מרמז על השפעה ספציפית. עם זאת, העלילה של הסרט הראשון מספרת את סיפורה של מתנקשת שהורגת את החבר לשעבר שלה. בהקשר זה, הנושא העיקרי של השיר, "יחסי נקמה", מבוסס על הסרט.
ביקורות > רשימות ודירוגים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 500 שירי הפופ של כל הזמנים | 222 |  |
| רולינג סטון | 100 השירים הטובים ביותר לשנת 2023 | 76 |  |
| פיצ'פורק | 100 השירים הטובים ביותר לשנת 2023 | 6 |  |
| בילבורד | 100 השירים הטובים ביותר של 2023: בחירות הצוות | 1 |  |
הצלחה מסחרית

בשבוע הראשון לצאת האלבום SOS, היה השיר למצליח ביותר מהאלבום. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הספוטיפיי העולמי, עם סך של למעלה מ-25 מיליון השמעות. זה שירה הראשון של סיזה שהגיע למקום הראשון במצעד זה. גם באפל מיוזיק זכה השיר להצלחה רבה והגיע לצמרת מצעד השירים בפלטפורמה, תוך שהחליף את השיר "SOS" מאותו האלבום.
במצעד הבילבורד הוט 100, נכנס השיר למקום השלישי, והיה לשיר במיקום הגבוה ביותר מהאלבום, וכן לשיר שאינו שיר חג במיקום הגבוה ביותר במצעד. זו הכניסה הגבוהה ביותר של סיזה למצעד. מספר שבועות לאחר מכן, בעקבות רמיקס בהשתתפות דוג'ה קאט, הגיע השיר למקום הראשון במצעד. זה שירה הראשון של סיזה שהגיע להישג זה. במצעד הבילבורד גלובל 200 הגיע השיר למקום הראשון, כמו גם באוסטרליה, אינדונזיה, הפיליפינים, מלזיה, ניו זילנד וסינגפור.
וידאו קליפ

ב-29 בדצמבר 2022 פורסם טיזר בן 20 שניות של הווידאו קליפ של השיר בעמוד הטוויטר של סיזה. את הקליפ ביים כריסטיאן רסלאור והפיק לוגה פודסטה באמצעות חברת ההפקות שלו "לונדון אלי אנטרטיינמנט". הוא פורסם ביוטיוב ב-11 בינואר 2023, עם צאתו של השיר כסינגל החמישי מהאלבום SOS.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022–2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 1 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 2 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 25 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  אינדונזיה | אינדונזיה הוט 100 | 1 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 4 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 91 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 3 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הדאנס/מיקס שואו אירפליי | 14 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הקצביים | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 17 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 11 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 17 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 3 |  |
|  הפיליפינים | בילבורד הפיליפינים | 1 |  |
|  וייטנאם | וייטנאם הוט 100 | 4 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 5 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | היטליסט | 28 |  |
|  ליטא | AGATA | 2 |  |
|  מלזיה | RIM | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 5 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  סינגפור | RIAS | 1 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 16 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 8 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 17 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 41 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 35 |  |
|  צרפת | SNEP | 59 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 162 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 4 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 6 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 17 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 3 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 7 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הרדיו | 6 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הדיגיטליים | 52 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 6 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 30 |  |
|  ישראל | המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 47 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 60 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | 4× פלטינה | 280,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 8× פלטינה | 8,000,000 |
| ניו זילנד (Recorded Music NZ) | 4× פלטינה | 120,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 8,400,000 |
ביאורים

↑  גרסת הרמיקס עם דוג'ה קאט.
מסירת שטחים

מסירת שטחים והחזרת שטחים הם כינויים מקובלים בישראל להעברת שטחים שבשליטת ישראל לשליטת מדינה ערבית (או הרשות הפלסטינית), כחלק מהסכם שלום (מדיניות שמכונה על ידי השמאל בישראל "שטחים תמורת שלום") או מסיבה מדינית אחרת. השטחים שבהם מדובר הם בעיקר אלה שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, כלומר, אלה המצויים מחוץ לתחומי הקו הירוק - קו שביתת הנשק עד מלחמת ששת הימים:
חצי האי סיני
רצועת עזה
יהודה והשומרון
מזרח ירושלים
רמת הגולן
בנוסף לשטחים אלה, במסגרת המשא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית הועלו רעיונות בדבר חילופי שטחים בין ישראל לרשות הפלסטינית או למדינה פלסטינית: העברת מספר גושי התנחלויות לריבונות ישראלית, ובתמורה יפוצו הפלסטינים בשטחים פתוחים בתחומי הקו הירוק. לחלופין, הוצעה על ידי אביגדור ליברמן תוכנית חילופי השטחים, המציעה להעביר לשליטת הפלסטינים שטחים שבתחומי הקו הירוק שבהם מתגוררת אוכלוסייה ערבית, מוסלמית ודוברת ערבית, בתמורה להתנחלויות. ואף יש גורמים מהצד הישראלי אשר מוכנים לחלק את מזרח ירושלים בכך שהם מסכימים לתת לפלסטינים את הרובע המוסלמי או אפילו את כל שלושת הרבעים הלא יהודים כאשר לפחות הרובע היהודי יישאר בריבונות ישראלית ואף לחלק גם את הר הבית בכך שהם מסכימים לתת לפלסטינים את החלקה המוסלמית שלו הכוללת את כיפת הסלע ומסגד אל-אקצא כאשר לפחות החלקה היהודית אשר כוללת את הכותל המערבי גם תישאר בריבונות ישראלית וכל זה תמורת שלום וגם כדי להיפרד מהתושבים הלא יהודים של מזרח ירושלים אשר נחשבים לתושבי מדינת ישראל כל עוד השטח נמצא בבעלות ישראלית.
סוגיית מסירת שטחים נמצאת במרכז השיח הפוליטי בישראל מאז מלחמת ששת הימים, ומעוררת מחלוקת עזה.
החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם התקבלה לאחר מלחמת ששת הימים, ב־22 בנובמבר 1967. ההחלטה מצהירה כי היא מושתתת על עקרונות מגילת האו"ם המחייבים יצירת שלום צודק ובר קיימא במזרח התיכון. על פי הסעיף הראשון מן הראוי ששלום זה יכלול את נסיגת צה"ל משטחים שנכבשו בעימות האחרון (מלחמת ששת הימים), ואת סיום הלוחמה וכיבוד והכרה בריבונותן ועצמאותן של מדינות האזור. במהלך שנות ה-60 וה-70, טענו הערבים כי החלטות אלו מחייבות נסיגה ישראלית עוד בטרם משא ומתן.
הנקודה העוסקת בנסיגת ישראל משטחים שנכבשו בעימות האחרון, שנויה במחלוקת בין עמדת מדינות ערב והאיחוד האירופי לבין עמדת ישראל, בנוגע להיקף הנסיגה. לפי עמדת ישראל, ההחלטה אינה קוראת לנסיגה מלאה של כל הכוחות הישראלים מכל השטחים שנכבשו בשנת 1967 והיעדר 'הא הידיעה' בגרסה האנגלית אינו מקרי, אלא מתכוון לכך שבהינתן הסכם שלום נסיגה ישראלית תתבצע אל "גבולות בטוחים ומוכרים", ולא אל קווי שביתת הנשק הקודמים. לעומת זאת, לפי עמדתן של מדינות ערב, על ישראל לסגת מכלל השטחים שנכבשו על ידי ישראל בשנת 1967 ולחזור לגבולות שביתת הנשק של 1949. עמדה זו מבוססת על דברי המבוא להחלטה בהם נכתב "שאין לרכוש שטחים במלחמה", כמו גם על הגרסה הצרפתית של ההחלטה בה נכתב שהנסיגה תהיה מ"השטחים שנכבשו". ישנן מספר ראיות התומכות בכך שהעמדה הישראלית היא הנכונה, בכללן עדויות של דיפלומטים שהיו חברים בוועדה, ופרוטוקולים של ישיבות הוועדה[דרוש מקור].
בהחלטה אמנם לא הוגדרו שטחי הנסיגה, אך שגריר ארצות הברית באו"ם באותה עת, ארתור גולדברג, הדגיש שההחלטה שהתקבלה בזמן ממשל ג'ונסון אינה מתייחסת לירושלים, בעוד השגריר צ'ארלס יוסט בזמן ממשל ניקסון כלל את ירושלים בשטחים שנכבשו.
מגבלות בחוק הישראלי על מסירת שטחים

במהלך השנים נקבעו מגבלות בחוק על האפשרות לוותר על שטחי המדינה שחלים בהם המשפט, השיפוט והמנהל של מדינת ישראל, כלומר, שטחים בתחומי הקו הירוק, וכן מזרח ירושלים ורמת הגולן. החל מ-2010 היה נדרש אישור של 61 חברי כנסת וכן אישור במשאל עם (למעט אם תמכו 80 חברי כנסת או יותר) כדי לאשר הסכם עם סוריה שבו מוחזרת לה רמת הגולן, כולה או חלקה, וכן כדי לאשר הסכם עם הפלסטינים שבו מעבירים חלק מירושלים לריבונות פלסטינית או מבצעים חילופי שטחים, או שניהם.
על מסירת שטחים שאינם בריבונות המדינה, שהם יהודה ושומרון (למעט מזרח ירושלים) ורצועת עזה, אין הגבלה בחקיקה.
מגבלות בחוק הישראלי על מסירת שטחים > חוק משאל העם

ב-1999 התקבל בכנסת "חוק סדרי השלטון והמשפט (ביטול החלת המשפט, השיפוט והמינהל), התשנ"ט-1999" שזכה לכינוי "חוק שריון רמת הגולן", ולפיו החלטת ממשלה לוותר על שטח של המדינה תדרוש אישור של רוב חברי הכנסת (61 או יותר). בנוסף דרש החוק אישור של הוויתור על ידי רוב המצביעים במשאל עם, אך נקבע שסעיף זה יחול רק כאשר יחוקק חוק יסוד המסדיר את משאלי העם, ולכן סעיף זה טרם נכנס לתוקפו באותה עת.
במהלך כהונת הכנסת השבע עשרה הציעו חברי כנסת רבים תיקון לחוק זה, ולפיו ועדת הבחירות המרכזית היא שתתקין תקנות לעניין עריכת משאל עם, ובכך תתייתר חקיקתו של חוק יסוד. ההצעה עברה בקריאה טרומית ב-16 במאי 2007 והכנסת הקימה ועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת חוקה, חוק ומשפט. הוועדה קיימה דיונים רבים בסעיפי החוק והחליטה להגיש אותו לקריאה ראשונה ולכלול בחוק עצמו את ההוראות לקיום משאל העם. הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ב-30 ביוני 2008 והוועדה המשותפת קיימה מספר דיונים נוספים בנושא, אך לא סיימה את דיוניה עד התפזרות הכנסת לקראת עריכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה. ממשלת ישראל השלושים ושתיים שקמה לאחר הבחירות החליטה לתמוך בהחלת דין רציפות על הצעת החוק, והדיון בהצעת החוק בוועדה המשותפת נמשך גם בכנסת השמונה עשרה. לבסוף החליטה הממשלה לתמוך בהצעת החוק בכפוף לארבע הסתייגויות שהציעה (בין היתר דרשה הממשלה שאם הוויתור יאושר ברוב של 80 חברי כנסת, לא יהיה צורך במשאל עם), וב-22 בנובמבר 2010 אישרה הכנסת את חוק משאל העם בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 65 תומכים לעומת 33 מתנגדים, עם ההסתייגויות של הממשלה.
כשלושה שבועות לאחר אישור התיקון בכנסת, הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה שמשאל עם צריך להיות מעוגן בחוק יסוד, וזאת כי החוק פוגע בסדרי השלטון של מדינת ישראל ועוקף חוקי יסוד אחרים ועל כן לא ניתן להעבירו בחקיקה רגילה.
ב-12 במרץ 2014, אישרה הכנסת ה-19 את חוק יסוד: משאל עם, ברוב של 68 תומכים וללא מתנגדים, על רקע החלטת סיעות האופוזיציה להחרים את ההצבעה (ואת שתי ההצבעות האחרות שהתקיימו באותן ימים), וזאת כדי לתת מענה לקושי שהוצג בעתירה לבג"ץ. חוק יסוד זה לא ערך שינוי בהסדר שנקבע בחוק משאל העם, אלא רק עיגן סעיפים מרכזיים מתוכו בחוק יסוד.
מגבלות בחוק הישראלי על מסירת שטחים > תיקון לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל

ב-27 בנובמבר 2000, על רקע המשא ומתן ומדיני עם הרשות הפלסטינית ולאחריו האינתיפאדה השנייה, החליטה הכנסת לתקן את חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל ולקבוע בחוק יסוד כי לא ניתן להקטין את שטח השיפוט של עיריית ירושלים, כפי שהורחב ב-28 ביוני 1967 (לאחר מלחמת ששת הימים), וכי לא ניתן להעביר כל סמכות שנתונה למדינת ישראל או לעיריית ירושלים בשטח זה. נקבע ששינוי הוראות אלה יכול להיעשות רק בחוק יסוד שהתקבל ברוב של 61 חברי כנסת או יותר.
התיקון משלים את "חוק שריון רמת הגולן" (ומאוחר יותר את "חוק משאל העם") בכך שלא רק הריבונות הישראלית בירושלים שוריינה, אלא גם שטח השיפוט של עיריית ירושלים, כאשר שניהם הורחבו ב-1967. עם זאת, שינוי חוק היסוד אינו טעון אישור במשאל עם.
מגבלות בחוק הישראלי על מסירת שטחים > חוק העונשין

סעיף 97(ב) לחוק העונשין קובע עוד מראשית ימי המדינה:
”מי שעשה, בכוונה ששטח כלשהו יצא מריבונותה של המדינה או ייכנס לריבונותה של מדינת חוץ, מעשה שיש בו כדי להביא לכך, דינו – מיתה או מאסר עולם.”
סעיף זה מתייחס לעבירה של בגידה במדינה, ואינו חל על פעילות כשרה שנעשית בתום לב, כפי שמובהר בסעיף 94 באותו חוק:
”אין רואים מעשה כעבירה לפי פרק זה, אם משתמעת מתוכו כוונה בתום לב, או אם נעשה בתום לב מתוך כוונה להביא, בדרכים שאינן פסולות לפי דין, לידי שינוי בסדרי המדינה או בפעולות רשות מרשויותיה...”
עם זאת, לאורך השנים הועלו טענות על ידי אנשי ימין, לפיהן פעילות של אנשי שמאל או של ממשלת ישראל למען החזרת שטחים ריבוניים של ישראל (מזרח ירושלים ורמת הגולן) עוברת על חוק זה. בבג"ץ נפסק שעבירה זו אינה חלה על משא ומתן שמנהלת הממשלה. היועץ המשפטי לממשלה קבע מספר פעמים שאין להעמיד לדין על פעילות פוליטית לפי סעיף זה ודחה את הטענות.
מצב השטחים במחלוקת > סיני

במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים הועברה למצרים השליטה בכל שטחו של חצי האי סיני, שהיה בשליטתה הצבאית של ישראל מאז מלחמת ששת הימים.
מצב השטחים במחלוקת > רצועת עזה

במסגרת תוכנית ההתנתקות פונו כל היישובים הישראליים וכוחות צה"ל מרצועת עזה, והשליטה ברצועה עברה לידי הרשות הפלסטינית.
החל משנת 2007 השליטה ברצועה נתונה בידי ארגון החמאס לאחר שסילק בכוח את הרשות הפלסטינית.
מצב השטחים במחלוקת > יהודה והשומרון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מצב השטחים במחלוקת > מזרח ירושלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מצב השטחים במחלוקת > רמת הגולן

חוק רמת הגולן, התשמ"ב-1981, הקובע כי "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בשטח רמת הגולן", הביא לסיומן 14 שנים של ממשל צבאי ישראלי ברמת הגולן. דרישה לנסיגת ישראל מרמת הגולן עלתה מפעם לפעם, במסגרת מגעים להסכם שלום בין ישראל לסוריה.
סרבנות מסירת שטחים

קיימים ארגוני ימין בישראל המעודדים חיילים לסרב פקודה אם יידרשו לפנות התנחלויות אן לסייע במסירת שטחים.
באוגוסט 2007 הודיעו ביחד 38 לוחמים מגדוד דוכיפת, רובם חיילי הסדר, כי הם מסרבים להשתתף בפעילות מבצעית אשר נועדה להחליף שוטרי מג"ב אשר יועדו להשתתף בפינוי 2 בתים אליהם נכנסו יהודים בחברון. אחרי שיחה עם המפקדים, הרוב חזרו בהם אך 12 התמידו בסירובם. 7 מתוכם, ביניהם 3 מפקדים, הודחו מיידית מתפקידם כלוחמים בגדוד ונשפטו על ידי מפקד חטיבת כפיר ל-28 ימי מחבוש.
שני חברי כנסת מהאיחוד הלאומי, אריה אלדד וצבי הנדל, אשר הביעו בעברם התנגדות נחרצת לסרבנות באופן כללי, לאחר מספר מקרי סרבנות של פעילי שמאל, הודיעו כי הם תומכים בסרבנות של החיילים בצה"ל, כאשר מדובר בפינוי שטחים. תגובותיהם הפשרנית כלפי הסרבנות, דווקא מן הימין הפוליטי אשר בעבר הביע את התנגדותו לסרבנות ככלל, העלתה את חמתם של פוליטיקאים רבים, אשר תקפו אותם על כך, ביניהם גם אופיר פינס אשר אמר כי "סרבנות היא סרבנות וכל מצמוץ יפתח את הסכר בפני שיטפון של סרבנות פוליטית, שתפורר את צה"ל".
בעקבות הסרבנות בדוכיפת, סירבו 10 חיילים מגדוד נצח יהודה (הנח"ל החרדי) להחליף כוחות המיועדים להשתתף בפינוי. ארגון הימין "המטה העולמי להצלת העם והארץ" העניק מעין "ציון לשבח" ואף פיצוי כספי לחיילים הסרבנים.
רבנים בולטים קראו לחיילים לסרב פקודה אם יידרשו למסירת שטחים, ביניהם הרבנים: שלמה גורן, שאול ישראלי, אברהם אלקנה כהנא שפירא, נחום אליעזר רבינוביץ',משה צבי נריה, מאיר יהודה גץ, חיים דרוקמן, יעקב יוסף, יעקב אריאל, דוב ליאור, אליעזר ולדמן, זלמן ברוך מלמד, אליעזר מלמד ויעקב אלעזר כהנא שפירא.
לפני ההתנתקות קראו לסרב פקודה אביו ואחיו של בנימין נתניהו - פרופסור בן ציון נתניהו וד"ר עידו נתניהו. וכן 185 נוספים, ביניהם מאיר הר ציון, אורי אליצור, יוסי בן אהרון ואחרים, שכינו את המעשה "גילוי של עריצות, רשעות ושרירות לב, המכוון לשלול את זכותם של יהודים באשר הם לחיות בארצם, פשע לאומי ופשע נגד האנושות
ראו גם

חילופי שטחים
ארץ ישראל השלמה
הסכמי אוסלו
הערות שוליים

↑  ראו מכתבו של גולדברג משנת 1980 לניו יורק טיימס ב-Shlomo Slonim, Jerusalem in America's Foreign Policy, 1947-1997, Martinus Nijhoff Publishers, Jun 1, 1999
↑  ההצבעה בקריאה שלישית באתר הכנסת
↑  גלעד גרוסמן‏, עתירה לבג"ץ: חוק משאל העם אינו חוקי ויש לבטלו, באתר וואלה, 13 בדצמבר 2010
↑  אייל הראובני, שתי עתירות לבג"ץ נגד הסכם ז'נווה: "זו בגידה", באתר ynet, 23 באוקטובר 2003.
אמנון מרנדה, ח"כ אלדד: מי שמוסר שטחים - דינו מיתה, באתר ynet, 26 במאי 2008.
ישי קרוב, תלונה נגד אופנהיימר על פגיעה במדינת ישראל, באתר ערוץ 7.
↑  בג"ץ 4354/92 - תנועת נאמני הר הבית וארץ נ' מר יצחק רבין .
↑  היועץ המשפטי לממשלה קבע: אין מקום לפעול במישור הפלילי נגד יוזמי הסכם זנבה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 באוקטובר 2003
↑  עמוס הראל, יובל אזולאי ונדב שרגאי, חודש מאסר לחיילים שסירבו להשתתף במבצע לפינוי מתנחלים מהשוק של חברון, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2007
↑  עוד 10 חיילים הודיעו כי יסרבו לסייע לפינוי, nrg מעריב, 6 באוגוסט 2007
↑  אפרת וייס, גם סרבני חברון יקבלו "צל"שים" ביום ראשון, באתר ynet, 28 באוגוסט 2007
↑  רבנים נוספים שהצטרפו לקריאות אלו:אליהו אביחיל, איתמר אורבך, איתן איזמן, ישראל אריאל, דב ביגון, משה ביגל, אלחנן בן נון, יצחק בן שחר, דוד דודקביץ, דוד חי הכהן, עקיבא הכרמי, מיכאל הרשקוביץ, שמואל יניב, יחזקאל יעקבסון, אורי כהן, אליקים לבנון, משה לוינגר, יהושע מגנס, מנחם פליקס, דוד פנדל, מנחם פרומן, אברהם צוקרמן, יואל קטן, יהודה קרויזר, יהושע רוזן, חיים אביהוא שוורץ, חיים שטיינר, דניאל שילה, יהושע שפירא ויצחק שפירא
↑  איתמר לוין, ‏אביו ואחיו של בנימין נתניהו - בין החותמים על קריאה לסירוב פקודה בעת ההתנתקות, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2004
↑  טל ימין-וולבוביץ', "הגירוש והעקירה - פשע נגד האנושות", באתר nrg
נחל לבן

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  36 קילומטרים
 אגן ניקוז:  330 קמ"ר 
 יובלים:  נחל ציפורים, נחל ספון, נחל סדרה, נחל אבחה, נחל דרורים, נחל נצר, נחל כבודה, נחל ניצנה 
 שפך:  סיני 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל, מצרים 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל לבן(למפת צפון הנגב רגילה) נחל לבן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל לבן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל לבן
 
גשר הרכבת הטורקי בערוץ נחל לבן
הגשר הבריטי בערוץ נחל לבן. הכביש הישן מבאר שבע לניצנה
נַחַל לָבָן הוא נחל הנמצא במערבו של הר הנגב הצפוני. שמו העברי הוא תרגום של שמו הערבי -"ואדי אלאביץ'" (קרי, אלאביד). אורכו של נחל לבן הוא כ-36 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-330 קמ"ר.
תחילתו בהר לבן נמצאת בשוליה הצפוניים של רמת מטרד, ומשם הוא יורד כלפי צפון-מערב, אל עבר חולות שונרה. בערוץ הנחל, במרחק 3 ק"מ לאתר העיר הקדומה שבטה, קיימים מתקני חקלאות קדומים ובורות מים רבים. לאורכו של נחל לבן כונסים אליו נחל דרורים, נחל זיתן ונחל קרחה ונחלים נוספים. הוא מנקז את כתף שבטה וחלק מהר בוקר. במקום שבו חוצה הנחל את כביש באר שבע-ניצנה-אבו עגילה הוקם עליו גשר גדול, לא רחוק משם נמצאת ההיאחזות הנטושה שדמות שיזף. משם יוצא הנחל אל חולות שונרה עגור, לכיוון צפון-מערב, אחר כך הוא יורד בכיוון מערב, ומתחבר עם נחל ניצנה.
מסילת הרכבת הצבאית העות'מאנית מביר עסלוג' לעוג'ה אלחאפיר חצתה את תוואי הנחל על גבי גשר רכבת. כמו כן חוצים את הנחל הכביש הבריטי והכביש החדש (כביש 211) מבאר שבע לניצנה.
בערוץ הנחל נמצאת דיונת החול הגדולה בארץ.
שמו של נחל לבן נגזר מן הפריחה הלבנה של שיחי רותם מדברי הצובעת בלבן את נופו של הנחל בחורף, ולא מלובנם של סלעי הקירטון בנחל.
הערות שוליים

↑  חנינא פורת, שדמות שיזף האחזות נחל 1956, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475796305171  VIAF: 316601985   WorldCat (עם VIAF): 316601985
משפחה חדשה

| --- | --- |

 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב
 מייסדים:  אירית רוזנבלום
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים)
 www.newfamily.org.il
 
משפחה חדשה היא עמותה ישראלית שמטרתה המוצהרת היא "הכרה ערכית וחוקתית במשפחה, לרבות, כל התאים המשפחתיים בישראל והשוואת זכויותיהן של משפחות מכל הסוגים והמינים." על פי הצעת הארגון, על המדינה מוטלת האחריות לכבד זכות זו באופן שווה לכל התאים המשפחתיים, ולשם כך מציע הארגון את נוסחו של "חוק יסוד: המשפחה". על פי ההצעה, הגשמת זכות היסוד למשפחה יכולה להיעשות בדרך של זוגיות, בדרך של הורות, או בשתי הדרכים גם יחד. הארגון פועל בין השאר להכרה בנישואים אזרחיים לרבות נישואים חד-מיניים, הכרה מלאה לבני זוג ידועים בציבור כבני זוג נשואים, הרחבת הזכויות ההוריות בדרך של אימוץ ופונדקאות והרחבת הזכות למשפחה גם בדרך של שימוש בטכנולוגיות רפואיות לפריון כגון הקפאת ביציות, הקפאת זרע והסדרת תרומות זרע של חיילים להעמדת צאצאים לאחר איבוד כושר ההולדה או מוות.
מייסדת הארגון, והמנכ"לית שלו למן היווסדו, היא עורכת הדין אירית רוזנבלום.
רקע

מטרת הארגון הוא לסייע לאזרחים/ תושבים ישראלים בייעוץ ותמיכה משפטית בכל הקשור בדיני משפחה במסגרת החוק הישראלי. בנוסף לכך הארגון פועל במאבק חברתי על מנת לשפר את מצבם החוקי של כל המעוניינים בנישואין אזרחיים והקמת מסגרת משפחתית מחוץ למסגרת הדתית. הארגון יוצא מתוך הנחה שהחוק הישראלי אינו מתייחס באופן שווה לכל סוגי המשפחות ולכל הזוגות.
בשל הנחת היסוד הלא שוויונית, פועל הארגון במאמץ לשינוי היחס המשפטי והחברתי כלפי זוגות שאינם מעוניינים בנישואים של המסגרת המסורתית, כלומר חופה וקידושין, או בעזרה לזוגות שאינם יכולים להתחתן במסגרת ההלכתית, כגון בני זוג בני דתות שונות, פסולי חיתון על פי ההלכה ובני זוג חד–מיניים.
כחלק משירותיו מציע הארגון חלופות חילוניות לנישואים: נישואי חוזה ו"נישואי נוהג", כלומר קוהיבטציה. נישואי חוזה הם נישואים המהווים כתב התקשרות שהוא למעשה הסכם ממון בין בני הזוג אשר מנוסח וערוך על ידי הארגון. על ההסכם ניתן לחתום במסגרת טקסית חילונית על ידי נציגי הארגון. בנוסף לכך רשאים בני הזוג להוסיף הצהרת "כתב זוגיות" – הצהרה המעידה על שמירת הנאמנות בין בני הזוג. "נישואי נוהג" (קוהיביטציה) הם למעשה ידועים בציבור. ידועים בציבור הם אנשים בוגרים אשר מקיימים חיי משפחה וזוגיות ללא רישום פורמלי או ללא עריכה של טקס נישואים רשמי. אלו רואים עצמם כזוג לכל דבר ורואים בעצמם כתא משפחתי לכל דבר. הארגון מספק סיוע לידועים בציבור במספר היבטים, סיוע משפטי, נתינת מידע לגבי זכויותיהם, עריכה של הסכמי חיים משותפים, תעודת זוגיות וכן עריכה טקסי חתונה לבני זוג שמעוניינים בכך.
מחזור הפעילות, נכון לשנת 2014, היה כ-2,285 אלפי ש"ח, שרובם מתרומות ומיעוטם הכנסות מהשירותים שמציע הארגון. עלות שכרה של המנכ"לית הייתה כ-531 אלפי ש"ח.
בשנת 2021, בעקבות ביקורת מטעם יחידת רשם העמותות, נטען כי הארגון מחלק רווחים למנכ"לית באמצעות תשלומים לחברה בבעלותה, בניגוד לחוק העמותות.
בשנת 2009 יזם הארגון את בג"ץ משפחה חדשה ואח' נגד שר העבודה והרווחה.