התנועה הרומנטית
מאפיינים של הרומנטיקה ונושאים מרכזיים > השירה כחיים והחיים כשירה

עבור הרומנטיקנים השירה היא רוח החיים. לפיכך, הם השתדלו שהמחשבות והרגשות, התמונות והצלילים, שביצירותיהם יהיו פיוטיים, תולדה של השראה כבירה. וורדסוורת' באפוס האוטוביוגרפי "האקדמה" (1805) עוסק במחשבה פיוטית-פילוסופית רפלקטיבית על צמיחתו למשורר בילדותו ובנערותו, ובהבנת שליחותו השירית ותפקידה המוסרי. קובץ השירים "אורות וצללים" מאת ויקטור הוגו (1840) עוסק בתפקידו החברתי של המשורר כמגשר בין הסבל האנושי הארצי לבין הנשגב הטרנסצנדנטלי. השיר "אלסטור, או רוח הבדידות" מאת פרסי ביש שלי (1815) עוסק במסע רוחני אידיאלי של משורר המחפש אמת והארה רוחנית, שהינו גם מחשבה רפלקטיבית ביקורתית של שלי על האידיאלים של נערותו. שלי גם חיבר את החיבור העיוני "סנגוריה על השירה" (1821), שם טען שהמשוררים הם המחוקקים האמיתיים של העולם. שילר חיבר את "מכתבים על החינוך האסתטי של האדם" (1795), בהם הדגיש את הצורך לפתח את יכולת האדם להרגיש, ואת האמנות הטרנסצנדנטלית ככלי המתאים לעשות זאת. שירה היא הנושא המרכזי של הרומן "היינריך פון אופטרדינגן" מאת נובאליס (1800), העוסק ביחס ההדדי בין חיים ושירה, תוך תיאור מסעו הרוחני של משורר מימי-הביניים האמור לבשר את תור הזהב, משורר המחפש את "הפרח הכחול", סמל מרכזי של הרומנטיקה הגרמנית, המסמל תשוקה מטפיזית עמוקה ברוח האדם לאידיאל שלעולם אינו בר-השגה, לאינסוף. "שירי התמימות" של ויליאם בלייק (1789) פותחים בשיר העוסק בתהליך ההשראה של המשורר הפסטורלי, ו"שירי הניסיון" (1794) פותחים בשיר תוכחה של המשורר-נביא. סיפור המסגרת של הרומנסה "שירו של המשורר-נודד האחרון" מאת וולטר סקוט (1810) עוסק במשורר זקן, ושל הרומנסה "לאלה רוק" מאת תומאס מור (1817) במשורר צעיר. ברומנים של סקוט שירים משמשים ככלי לאפיון דמויות וכדרך למבע הנושא הראשי.
כתב מרדכי צבי מאנה במסה על חכמת השיר והמליצה: "רוח השיר והמליצה היא רוח החיים. המשורר לא ייקח לו את חומר השושנה וגוויתה לעשות מהם כַּוָנים למלאכת היופי והנועם, כי אם אל נשמתה יביט: אל יפי שלל צבעיה ואל ריח ניחוחה, ומן החומר הצח הזה יברא הוא שושנה יפי-פיה העולה בערכה על שושנת הגנים. רוח השיר והמליצה היא הצחוק הנעים על שפת ילד, מבט עיניו הטהורות, ששונו וגיל לבבו התם; רוח השיר היא אֹדם הבושה על לחיי עלמה עדינה, זוהר עיניה העמוקות כים… צל עפעפיה וחשרת תלתליה, המיית לבבה, צלצול נעים קולה, קסם מדברה, הדר מבנה גוויתה וכל תנועותיה; רוח השיר היא אש עיני העלם המלא שפעת חיים, כוחו ועוצם ידו, תשוקותיו הנמרצות ומעוף רוחו הכביר לחבר בזרועות אהבה את השמים ואת הארץ ולשתות לרוויה מכוס החיים; רוח השיר היא מפעלי האיש, אשר לבו ראה הרבה חכמה וניסיון, שקט וטוהר מבט עיניו, עוז ותעצומות רוחו מול סערות החיים, מלחמתו עמהם וניצחונו; רוח השיר היא מבט עיני איש שיבה, המלאים אהבה ועמק הדמיון, שקט קולו היוצא מקירות לבו ובתי נפשו, צחוק אהבה המופיע על שפתותיו כשושנים נובלות; – רוח השיר היא שיר החיים, ויפי כל היצור אשר נחזהו רק לעיתים רחוקות; רוח השיר היא רעד ורוך התשוקות, המיית וסער ההרגשות, עונג האהבה, נועם התוגה, שמחת מנצח תלאות וצרי הדמעות; רוח השיר היא תשוקת הנפש לעוף הלאה, הלאה… למקום עדן, למקום כל אושר, למקום חיי נשמות… היא תשוקה נצחית לחבק כל היצור בזרועות אהבה; היא עיני רוחו החוזות מחזה שדי בתבל ארצה, ההרמוניה אשר תשמענה אוזניים בכל קצווי הארץ; היא מכתב אלוהים החרות על כל התולדה; היא רוח-אל המתהלך בטבע. על ידה יופיעו שוכני ארץ כמלאכי מרום, ומלאכי אלוהים יורדים משחקים ארצה, ויחדו ישקון עם שוכני בתי חומר; היא החיים האצורים בכל הפרחים, הצבעים ומנגינות בכל מפעלי התולדה והאנוש; רוח השיר היא הדופק של חיי התבל, היא דמם, אשם, אורם גם שמשם!".