מעמד האישה במיננגקבאו
נשים ידועות במיננגקבאו

רוהנא קוּדוּס (אנ') (1972-1884): הייתה העיתונאית האינדונזית הראשונה, מייסדת העיתון Soenting Melajoe, ופעילה למען אמנציפציה של נשים. נולדה למשפחה של אינטלקטואלים, אך בהיעדר מסגרת חינוכית לבנות, למדה קרוא וכתוב בבית ובהמשך למדה קוראן. עסקה ברקמת תחרה. בשנת 1897, כשהייתה בת 13 החלה ללמד את חברותיה, קוראן ומלאכת יד ובשנת 1905 הקימה בית ספר מקצועי לבנות בשם KAS שעם הזמן התפתח לעסק מסחרי. מוצרי התחרה שווקו והרווחים שימשו לטובת העובדות. KAS היה המפעל הכלכלי הראשון של נשים במיננגקבאו. בשנת 1908 נישאה ובעלה תמך בפעילותה, שנתקלה בהתנגדות של שמרנים. ב-1912 ייסדה את העיתון סוֹנטינג מֶלאיוֹ (אנ') בשפה המלאית, שקהל היעד שלו היה נשים והייתה העורכת הראשית. המלה Soenting שימשה בכפל לשון. זה שם כיסוי הראש המסורתי באינדונזיה ופירוש אחר הוא תיקון, או רפורמה. העיתון שאף לשפר את רמת ההשכלה של נשים אינדונזיות ודן בנושאים חברתיים, מסורתיים, פוליגמיה, גירושין וחינוך בנות. לאחר מותה, בשנת 2019, ממשלת אינדונזיה העניקה לה את התואר "גיבורה לאומית".
עיישה ע'אני (אנ') (2013-1923): פוליטיקאית, מנהיגת איגוד הנשים במאלזיה ושרת הרווחה בין השנים 1984-1973. קבלה מספר אותות הוקרה ופרסים. על שמה נקראו שני קולג'ים באינדונזיה.
רחמה יונוסייה (אנ') (1969-1900): פוליטיקאית, מחנכת ופעילה למען חינוך נשים. נולדה למשפחה מוסלמית אדוקה ונאלצה לעזוב את בית הספר כדי להתחתן. לאחר כמה שנות נישואים, אל יונוסייה התגרשה וסיימה את לימודיה. ב-1923 היא דגלה בשוויון בין המינים, ככל שהאסלאם מתיר ובכל מקרה למנוע אפליה מכוונת נגד נשים במתן זכויות והזדמנויות שוות. לטענתה, האסלאם לא אוסר על נשים ללמוד ולהשכיל, כל עוד הן לא שוכחות את "תפקידן הטבעי" והיא עצמה למדה מדעים ולימודי דת, עם אנשי דת מהמיננגקבאו. יונוסייה ייסדה את דיניה פּוּטרי (מי') בית הספר האסלאמי הראשון לבנות באינדונזיה ששילב חינוך פורמלי עם לימודי דת ובהמשך הקימה שלושה בתי ספר נוספים לנשים ונערות וכן מכון להכשרת מורים. אל יונוסייה הייתה פעילה לאומנית ונכלאה על ידי השלטונות ההולנדים. ב-1955 היא הייתה אחת הנשים הראשונות שנבחרו ל"אספה המייעצת" (People's Consultative Assembly of independent Indonesia). אל יונוסייה הייתה האישה הראשונה שקיבלה את התואר שייח'ה מאוניברסיטת אל-אזהר במצרים.
רסוּנה סעיד (אנ') (1965-1910): פעילה למען עצמאות אינדונזיה וזכויות נשים לחינוך ולהשתתפות בפוליטיקה. בשנת 1926 היא הייתה פעילה בארגון קומוניסטי שהתפרק בעקבות התקוממות קומוניסטית כושלת במערב סומטרה בשנת 1927. בשנה שלאחר מכן, היא הצטרפה למפלגה אסלאמית לאומית ותוך כדי עבודתה כמורה הטיפה לצורך בפעולה פוליטית כדי להביא לעצמאות אינדונזיה. בהמשך היא הקימה בית ספר לבנות והמשיכה להטיף נגד הקולוניאליזם ההולנדי. על כך היא נעצרה והייתה האישה הראשונה שהואשמה בעבירת "זריעת שנאה" ונידונה ל-15 חודשי מאסר. על פעילותה ומאבקה, היא כונתה בתואר "הלביאה". לאחר עצמאותה של אינדונזיה, היא הייתה לחברה במועצה הנציגה של סומטרה (Dewan Perwakilan Sumatra). בשנת 1959 היא מונתה כחברה במועצה הלאומית המייעצת של אינדונזיה (Dewan Pertimbangan Agung), תפקיד בו כיהנה עד מותה. במקביל, רסונה סעיד הייתה חברה באיגוד הנשים האינדונזיות (PERWARI) והתמקדה בתחומי חינוך, סביבה, משפט, מגזרים חברתיים וכלכליים בשנת 1964 לאחת המנהלות של הארגון.
סיתי מָנגֹפּו (Siti Manggopoh): לוחמת חופש וגיבורה לאומית. (1965-1880) ב-1908 ארגנה סיתי התנגדות למדיניות הכלכלית של הולנד שכפתה על החקלאים לגדל גידולים ולשלם עליהם מס. לדבריה, היא כעסה כי הרגישה שגאוותה נרמסה, בהתחשב בעובדה שההולנדים רצו להטיל מס על קרקעות שהיו בבעלותה במשך דורות. היא ארגנה כוח שנלחם נגד הצבא ההולנדי והרג 53 חיילים. על כך נידונה למאסר וישבה בכלא יחד עם בנה התינוק. המסגד שבו תכננו את הקרב נקרא על שמה ולידו מוצב פסל בדמותה.