stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברטולד וייס
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. ברטולד וייס
Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I–XIV. Budapest: Hornyánszky. 1891–1914. (חייבם ויצירותיהם של סופרים הונגרים).
Petrik Géza Könyvészete és Magyar Könyvészet 1886-1900
Ország-Világ 1896. 50. sz. arczk.
Pallas Nagy Lexikona XVIII. 811. l.
Sturm, Országgyűlési Almanach. Budapest, 1901. 393. l.
Weiss Berthold (Ország-Világ, 1896. 50. sz.)
Weiss Berthold (Magyar Ipar, 1915. március 15.)
Sándor Vilmos: Nagyipari fejlődés Magyarországon 1867 – 1900 (Budapest, 1954)
Mikus Károlyné: A Weiss dinasztia bemutatása és szerteágazótevékenységük ismertetése
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 257/1845. folyószáma alatt".
↑  משפחת מנפרד וייס-עץ משפחה
↑  "Blau Hermina halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1409/1937. folyószáma alatt".
↑  "Weiss Erzsébet Éva halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1684/1944. folyószáma alatt".
↑  "Weiss Jolán házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 190/1903. folyószáma alatt".
↑  "Weiss Béla halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 724/1945. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1207791121  ISNI: 0000 0000 7955 3126  VIAF: 121492791   WorldCat (עם VIAF): 121492791
מעלה יאיר

מעלה יאיר, 1960
מעלה יאיר הוא דרך תלולה בדרום מדבר יהודה הקרויה על שם מפקד סיירת צנחנים יאיר פלד (נרצח ב-1959 בידי בדואים בהר הנגב), שאיתר את הנתיב ועמד בראש פריצתו. ראשיתה בחוף ים המלח, ומכאן היא עולה צפונה אל שולי הרמה של דרום מדבר יהודה. מראש המעלה יש תצפית על ים המלח, מצוק ההעתקים והסביבה.
תכנון ומטרות

במרץ 1959, שכנע פלד את אלוף פיקוד הדרום, האלוף אברהם יפה, בצורך לפרוץ דרך מראש זוהר לים המלח. העיר ערד עדיין לא הוקמה והכביש היחידי היה כביש באר שבע - דימונה - סדום.

המטרה המבצעית הייתה, למצוא ציר אפשרי להגעה לירושלים מכיוון דרום ומזרח, אם הירדנים ינתקו את ירושלים ממערב, ב"פרוזדור ירושלים".

לשם פריצת הדרך, נזקקו אנשי הסיירת לעבודת ידיים וחומר נפץ להתגבר על מצוקים ומדרגות סלע.

פלד בחר את "מעלה היעלים" (נקב אום אל-ביידון) כשביל אפשרי להכשרה עבור כלי רכב ואכן בשלושה ימי עבודת כפיים מאומצת, הכשירו אנשי הסיירת דרך ירידה לכלי רכב.
הנצחה

פלד נרצח בעת מסע ניווט עם הסיירת ב-7 בספטמבר 1959 וב-14 באוקטובר 1959, קרא האלוף אברהם יפה את "מעלה יעלים" על שמו: "מעלה יאיר" והקים גלעד בראש המעלה.
בקיץ 2003, חידש גיורא נגרי מעין חרוד את הגלעד באישור רשות שמורות הטבע.
ב-5 באוקטובר 2009, במלאת 50 שנה לנפילתו של פלד, כמו גם 50 שנה לפריצת הדרך למעלה יאיר, הוסר הלוט מעל הגלעד המחודש.
ראו גם

יאיר פלד
מעלה סיירים
לקריאה נוספת

יוסף ארגמן, דרך יאיר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982
הערות שוליים

↑  "מעלה יאיר" בכביש סדום עין גדי, למרחב, 16 באוקטובר 1959
ג'יימס מקדיל

ג'יימס וילסון מקדיל (באנגלית: James Wilson McDill‏; 4 במרץ 1834 – 28 בפברואר 1894) היה עורך דין אמריקאי, שופט בית משפט מדינתי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית רפובליקני מאיווה, נציב הרכבת של המדינה וחבר בוועדת המסחר הבין-מדינתית.
ביוגרפיה

מקדיל נולד ב-4 במרץ 1834 במונרו, אוהיו, הוא למד בבתי הספר הציבוריים, מכללת האנובר, ואקדמיית סאות' סיילם (בדרום סיילם, אוהיו). הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי (באוקספורד, אוהיו) ב-1853. הוא למד משפטים בקולומבוס, אוהיו, והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1856.
לאחר מכן עבר מקדיל לאפטון, איווה, בדרום מערב איווה, והחל לעסוק בעריכת דין. הוא נבחר למפקח של מחוז יוניון, איווה, ב-1859 ונבחר לשופט מחוזי ב-1860. הוא היה פקיד במשרדו של המבקר השלישי של משרד האוצר בוושינגטון הבירה, מ-1862 עד 1865, כאשר התפטר וחזר לאיווה. הוא נבחר לשופט מחוזי ב-1868, ולאחר מכן לשופט מחוז של המחוז השיפוטי השלישי של איווה.
בשנת 1872, הוא נבחר כרפובליקני לייצג את מחוז הקונגרס ה-8 של איווה בבית הנבחרים האמריקני. בתחילה כיהן בקונגרס ה-43. הוא נבחר מחדש שנתיים לאחר מכן, לקונגרס ה-44. הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש ב-1876. בסך הכל הוא כיהן בבית הנבחרים מ-4 במרץ 1873 עד 3 במרץ 1877.
מקדיל חידש את עריכת הדין באפטון. הוא היה חבר במועצת נציבי הרכבת של מדינת איווה בין השנים 1878 ל-1881.
במרץ 1881, הוא מונה על ידי המושל ג'ון ה. גיר למלא את מקום הסנאט הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של סמואל ג'. קירקווד, אותו מינה הנשיא ג'יימס א. גרפילד למזכיר הפנים. מקדיל נדרש לעמוד לבחירה במושב הבא של האספה הכללית של איווה, ב-1882. ג'יימס פ. וילסון נבחר למושב הסנאט "לטווח ארוך" (לשנים 1883 עד 1889), שמקדיל לא ביקש, אך מקדיל נבחר להמשיך להחזיק במושב בטווח הקצר (עד מרץ 1883). בסך הכל הוא כיהן בסנאט מ-8 במרץ 1881 עד 3 במרץ 1883.
לאחר סיום כהונתו, הוא מונה שוב לנציב הרכבות למשך שלוש שנים החל מאפריל 1884.
ב-1892, הוא מונה על ידי הנשיא בנג'מין הריסון לחבר בוועדת המסחר הבין-מדינתית וכיהן עד מותו בקרסטון, איווה, ב-28 בפברואר 1894. הוא נקבר בבית הקברות גרייסלנד.
ג'ון ולר

ג'ון ב. ולר (באנגלית: John B. Weller‏; 22 בפברואר 1812 – 17 באוגוסט 1875) היה מושל קליפורניה החמישי מ-8 בינואר 1858 עד 9 בינואר 1860, שכיהן קודם לכן כחבר קונגרס מאוהיו וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קליפורניה, וכן כיהן כשגריר במקסיקו.
ביוגרפיה

ולר נולד ב-22 בפברואר 1812 במחוז המילטון, אוהיו, ולמד בבתי הספר הציבוריים ובאוניברסיטת מיאמי באוקספורד, אוהיו. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בכך במחוז באטלר, אוהיו. הוא היה התובע של מחוז באטלר מ-1833 עד 1836.
בשנת 1838 הוא נבחר כדמוקרט מאוהיו לקונגרס ה-26. הוא נבחר מחדש לקונגרסים ה-27 וה-28, וכיהן מ-1839 עד 1845.
הוא שירת ברגימנט הראשון של מתנדבי אוהיו כלוטננט קולונל במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו מ-1846 עד 1847, ולאחר מכן הוא היה מועמד דמוקרטי למושל אוהיו ב-1848, בקמפיין שלווה במרירות, והבחירות היחידות השנויות במחלוקת למושל אוהיו, אולם לא נבחר לבסוף. של המאה ה-19. ועדה משותפת נבחרת של האספה הכללית של אוהיו הוקמה לבסוף ב-22 בינואר 1849, וולר הפסיד ב-311 קולות לוויגי סיברי פורד.
בשנים 1849 ו-1850 הוא היה חבר בוועדה להקמת קו הגבול בין קליפורניה למקסיקו. הוא הוחלף על ידי הנשיא זאכרי טיילור, ויגי, אשר קרא לראשונה לג'ון פרימונט. לאחר שפרימונט התפטר מבלי להתחיל בתפקידיו, טיילור מינה את ג'ון ראסל בארטלט.
לאחר מכן התיישב ולר בקליפורניה ועסק בעריכת דין. כאשר כהונתו של פרימונט כסנאטור אמריקאי פגה ב-3 במרץ 1851, בית המחוקקים של המדינה לא הצליח לבחור מחליף לכהונה שהחלה ב-4 במרץ, ולכן התפקיד נותר פנוי. בשנת 1852 בחר בית המחוקקים בוולר, והוא כיהן מ-30 בינואר 1852 עד 3 במרץ 1857. במהלך הקונגרס ה-34 הוא היה יושב ראש ועדת הסנאט האמריקאי לענייני צבא .
לאחר שהתמודד ללא הצלחה לבחירה מחדש לסנאט, ב-1857 הוא נבחר למושל קליפורניה והוא כיהן בין השנים 1858 ל-1860. כמושל, הוא התכוון להפוך את קליפורניה לרפובליקה עצמאית אם הצפון והדרום יתחלקו בשל המחלוקת על העבדות, והוא הוביל באופן אישי תקיפה על כלא סן קוונטין כדי להשתלט עליו מקבלן מסחרי. ולר גם אישר את רצח העם של שבט יוקי באמצעות הענקת מינוי מדינתי לוולטר ס. ג'רבו, שנשכר מאוחר יותר על ידי ולר לאחר שגנרלים של צבא ארצות הברית סירבו להצטרף לקמפיין שלו נגד היוקי. הלהקה של ג'רבו, 'The Eel River Rangers' טבחה לפחות 283 גברים (ג'רבו לא פירט נשים וילדים שהוא הרג), והציגה למדינה חשבון בסך 11,143 דולר. לפי בנג'מין מדלי, ולר "אישר רשמית את רצח העם".
לאחר שעזב את תפקיד המושל, הוא מונה לשגריר במקסיקו לקראת סוף 1860 על ידי ממשל ביוקנן הצולע. הוא הציג את אמנתו בשנת 1861, אך עד מהרה נקרא בחזרה על ידי ממשל לינקולן החדש. הוא עבר לניו אורלינס, לואיזיאנה, בשנת 1867, שם המשיך בעיסוק בעריכת דין ושימש כנציב ארצות הברית.
הוא מת בניו אורלינס, לואיזיאנה ב-17 באוגוסט 1875. במקור הוא נקבר בבית הקברות ברחוב Girod בניו אורלינס. שטח הקבורה הזה נהרס ב-1959 ושרידים שלא נתבעו התערבבו עם 15,000 אחרים והופקדו מתחת למוזוליאום הופ, בית הקברות סנט ג'ון, ניו אורלינס.
משפחתו

אשתו הראשונה של ולר הייתה אן אי. ראיין, שמתה ב-1836. ב-1840 הוא נישא לקורנליה א. בריאן, שמתה ב-1842. הוא התחתן עם סוזן מקדואל טיילור ב-1845, והיא מתה ב-1848; היא הייתה בתו של ויליאם טיילור, אחייניתו של תומאס הארט בנטון, ובת דודתה של ג'סי בנטון פרימונט. בשנת 1854, הוא התחתן עם אליזבת ברוקלבנק סטנטון.
חמיו של ולר, ג'ון א. ברייאן, היה דיפלומט אמריקאי. גיסו, צ'ארלס הנרי ברייאן, היה סנאטור במדינת קליפורניה.
דיוקן המושל הרשמי של ולר
ג'ון וולטר סמית'

ג'ון וולטר סמית' (באנגלית: John Walter Smith‏; 5 בפברואר 1845 – 19 באפריל 1925), היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר במפלגה הדמוקרטית, אשר מילא מספר תפקידים ציבוריים בייצוג מדינת מרילנד. מ-1899 עד 1900, הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית עבור המחוז הראשון של מרילנד; מ-1900 עד 1904, הוא היה מושל מרילנד ה-44; ומ-1908 עד 1921, הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית, תחילה כסנאטור הזוטר של מרילנד, ומנובמבר 1912 כסנאטור הבכיר.
ביוגרפיה > ראשית חייו ותחילת הקריירה

סמית' נולד ב-5 בפברואר 1845 בסנואו היל, מרילנד, ולמד בבתי ספר פרטיים ובאקדמיית יוניון. אמו מתה כשהיה בן חמישה שבועות, ואביו מת כשהיה בן חמש. אפרים קינג וילסון, בן דודו של סמית', קיבל על עצמו את האפוטרופסות של סמית' וגידל אותו. הוא עסק בעסקי העצים במרילנד, וירג'יניה וקרוליינה הצפונית לפני שהפך לנשיא הבנק הלאומי הראשון של סנואו היל ומנהל במוסדות עסקיים ופיננסיים רבים.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, סמית' נבחר לסנאט של מדינת מרילנד ב-1889, 1893 ו-1897, וכיהן כנשיא הסנאט ב-1894. לאחר מותו של הסנאטור האמריקאי של מרילנד אפרים ק. וילסון ב-1891, סמית' ביקש להיבחר במקומו, אך הפסיד את המועמדות לעמיתו הדמוקרט צ'ארלס ה. גיבסון. הוא נבחר לקונגרס ה-56 ב-1898 מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מרילנד, אך כיהן במשך פחות משנה לפני שהוצע באופן בלתי צפוי לתפקיד מושל מרילנד על ידי ועידת המדינה הדמוקרטית ב-1899. סמית' ניצח בבחירות מול המושל המכהן לויד לונדס הבן.
ביוגרפיה > מושל מרילנד

כמושל, סמית' קידם את הרפורמה בחינוך, בעבודה ובבריאות. בחינוך, סמית' ארגן מחדש את מערכת בתי הספר הציבוריים, הבטיח ספרי לימוד חינם לכל התלמידים, מינה מפקחי בתי ספר, והסיר את המכללה החקלאית של מרילנד (הידועה כיום כאוניברסיטת מרילנד) מהשליטה הפרטית והכניס אותת להנחיית המדינה. הוא גם שיפר את תוכנית התגמול של העובדים של המדינה, עודד מערכת זכויות לקידום, ארגן מחדש את חוקי הבריאות והקים בית חולים פסיכיאטרי של המדינה. בזכותו של המושל סמית' נחתם החוק על חוק רואה החשבון הציבורי, מה שהפך את מרילנד למדינה השלישית שכוננה מקצוע של חשבונאות ציבורית עם בחינה, ורישוי ופיקוח של המדינה. סמית' גם שחרר את המדינה מחלק גדול מהחובות שלה עד שעזב את התפקיד ב-1904.
ביוגרפיה > הסנאט האמריקאי

לאחר ניסיון נוסף לא מוצלח בבחירות לסנאט ב-1904, סמית' נבחר בינואר 1908 להחליף את ויליאם פינקני וייט שתקופת כהונתו הסתיימה ב-1909. כאשר וייט מת במרץ 1908, סמית' נבחר גם לסיים את הקדנציה. הוא נבחר מחדש ב-1914 וכיהן מ-25 במרץ 1908 עד 3 במרץ 1921. הוא הפסיד בבחירות ב-1920 לקדנציה שלישית כסנאטור לאוינגטון א. ולר.
כסנאטור, סמית היה יו"ר הוועדה לחקירת מסיגי גבול על קרקע (הקונגרס ה-62), הוועדה על מחוז קולומביה (הקונגרסים ה-63 עד ה-65), והוועדה לבחינת סניפים של שירות המדינה (הקונגרס ה-66).
סמית' פרש לחיים פרטיים ומת ב-19 באפריל 1925 בבולטימור, מרילנד. הוא נקבר בבית הקברות הפרסביטריאני של Makemie Memorial ב-Snow Hill, מרילנד.
דיוקן של סמית, 1904
Wonderful Tonight

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אריק קלפטון
 מתוך האלבום Slowhand
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 יצא לאור:  1977
 סוגה:  רוק
 שפה:  אנגלית
 חברת תקליטים:  RSO רקורדס
 כתיבה:  אריק קלפטון
 לחן:  אריק קלפטון
 הפקה:  גלין ג'ונס
"Wonderful Tonight" היא בלדה מ-1977 שנכתבה על ידי אריק קלפטון. השיר נכלל באלבומו של קלפטון, "Slowhand", שהיה לאלבום הפופולרי ביותר שלו. זהו גם השיר הפופולרי ביותר של קלפטון בפלטפורמת "ספוטיפיי", עם למעלה מחצי מיליארד הזרמות.
רקע

הבלדה נחשבת לשיר אהבה קלאסי, המשקף את הפשטות והיופי שבחוויות היום-יום. קלפטון כתב את השיר כשניגן על גיטרת המרטין D-28 שלו, בעת שחיכה לזוגתו, פאטי בויד, כשהתכוננה לצאת עמו למסיבת ה"באדי הולי" השנתית של פול ולינדה מקרטני. במהלך כל השיר, קלפטון בעצם מזרז את בויד לסיים כבר להתארגן כדי שהם יוכלו לצאת לאירוע.
ספרה האוטוביוגרפי של בויד נקרא "Wonderful Tonight", על שם השיר.
נגינה וסגנון

השיר משלב בין הסגנונות בלוז ורוק רך. ההפקה המוזיקלית מינימליסטית, מה שמדגיש את שירתו של קלפטון ואת נגינתו על הגיטרה. צליל הגיטרה בשיר הוא חם ומלא, ומשיג זאת בעזרת שימוש בגיטרה חשמלית פנדר סטראטוקסטר עם דיסטורשן עדין וריוורב קל. לאורך השיר, קלפטון משתמש בפריטה פשוטה ונעימה, מה שמחזק את התחושה האינטימית של הטקסט. הפריטה משתנה בהתאם למקצב השיר ויוצרת דינמיקה רכה. השיר נכתב בסולם סול מז'ור, שהוא סולם די פשוט ורך, כמו גם נעשה שימוש באקורדים הפשוטים: G, D, C ו-E מינור, ובמעברים חלקים בין אקורדים, דבר שמאפשר זרימה טבעית של השיר.
סולו הגיטרה הוא אחד מהחלקים המזוהים ביותר של השיר. הוא פשוט, אך מלא רגש. הוא מתמקד בליצור מלודיה שנשארת בזיכרון, ולא בלהפגין וירטואוזיות טכנית. בין היתר קלפטון עושה זאת באמצעות שימוש מעודן בטכניקת כיפוף המיתר ("bending") המזוהה עמו. בכך הוא נופח בסולו הגיטרה שבשיר תחושת רגש ונשמה.
הצלחת השיר חיזקה את מעמדו של קלפטון כאחד האמנים המובילים של התקופה, והשיר הפך לחלק בלתי נפרד מהרפרטואר שלו בהופעות חיות. הוא עזר לבסס את קלפטון כאמן שיכול לעבור בין סגנונות מוזיקליים שונים, שבהמשך התבטא בהתנסות בסגנונות נוספים כמו רגאיי, פולק ובלוז אקוסטי.
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
הצלחה

הבילבורד תיאר את השיר כ"בלדת האהבה היפה והנעימה ביותר של קלפטון מזה זמן מה". המגזין שיבח במיוחד את נגינת הגיטרה של קלפטון במהלך ההפסקות. בקאש בוקס נכתב כי "השירה של אריק מאופקת להפליא; עבודת הגיטרה פשוטה ומעוררת השראה" ושיבח את "הפעימה העדינה וליווי האורגן". רקורד וורלד כינה אותה "בלדה קלילה ויפה מ[האלבום] שאמורה לעלות במהירות במעלה המצעדים" ושיבח את השירה של קלפטון. השיר הגיע לשיא במקום ה-16 בבילבורד הוט 100 ב-15 ביולי 1978, ובילה שבעה שבועות ב"טופ 40".
בשנת 1988, קלפטון הופיע בקונצרט יום ההולדת ה-70 לנלסון מנדלה כגיטריסט אורח של להקת דייר סטרייטס. הלהקה ליוותה אותו בהופעת ההפתעה שלו במסיבה, עם השיר "Wonderful Tonight".
ביצוע

אריק קלפטון - שירה מובילה, גיטרה
ג'יימי אולדקר - תופים, כלי הקשה
קארל רדל - גיטרה בס
דיק סימס - פנדר רודס, אורגן האמונד
ג'ורג' טרי - גיטרה
איבון אלימן – הרמוניה וקולות רקע
מרסי לוי – הרמוניה וקולות רקע
הערות שוליים

1 2  אריק קלפטון Wonderful Tonight, באתר יוסמיוסיק, ‏10 בדצמבר 2021
↑  "השעה מאוחרת והיא חושבת איזה בגדים ללבוש; היא מתאפרת ומברישה את שיערה הבלונדיני הארוך. ואז היא שואלת אותי: 'אני נראית בסדר?' ואני אומר כן, את נראית נפלא הערב"
↑  אור ברנע וסטלי סולומונוב, חפש את האישה, באתר ynet, 15 באוגוסט 2008
↑  פאטי בויד ופני ג'ונור, Wonderful Tonight, הוצאת "Crown", 23 באוגוסט 2007. (באנגלית)
↑  "Top Single Picks" (PDF). Billboard. 6 במאי 1978. p. 96. נבדק ב-10 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "CashBox Singles Reviews" (PDF). Cash Box. 6 במאי 1978. p. 18. נבדק ב-2022-01-01. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hits of the Week, עמוד 96, ‏6 במאי 1978 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 507af159-43c7-47ce-8afd-862ac5d34f27
ג'וזיה פרקר

ג'וזיה פרקר (באנגלית: Josiah Parker‏; 11 במאי 1751 – 11 במרץ 1810) היה פוליטיקאי אמריקאי, קצין במלחמת העצמאות ובעל מטעים בווירג'יניה שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם וירג'יניה מהקונגרס הראשון עד הקונגרס השישי וכן ייצג את מחוז האי וייט בשלושה מתוך חמשת הכינוסים המהפכנים של וירג'יניה ובבית הנבחרים של וירג'יניה במשך כמה קדנציות לפני כהונתו הפדרלית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פרקר נולד ב-11 במאי 1751 באחוזת מקלספילד באי וייט במושבת וירג'יניה. בשנת 1773, הוא התחתן עם האלמנה מרי פירס ברידג'ר. נולדה להם בת אחת, אן פירס פרקר, (בערך 1775 – 21 במרץ 1849) שקיבלה גט מבעלה המתעלל לאחר מות האב, אם כי בנה לאופולד קופלנד פרקר קופר ילך בדרכו של סבו מצד אמו לפוליטיקה.
ביוגרפיה > מלחמת העצמאות האמריקאית

בשנת 1775, שנה לאחר החלטת פיירפקס והוועידה המהפכנית הראשונה של וירג'יניה, פרקר זכה בבחירות לתפקיד המחוקק הראשון שלו, כאחד משני הנציגים במשרה חלקית של מחוז אי וייט (לצד ג'ון סקארסברוק ווילס) לוועידת וירג'יניה השנייה, שנפגשה בכנסיית סנט ג'ון בריצ'מונד במרץ 1775, ולאחר מכן ייצגו שני הגברים גם את המחוז שלהם בוועידת וירג'יניה השלישית שהתכנסה ביולי ואוגוסט (גם בריצ'מונד ואשר הקימה את ועדת הבטיחות של וירג'יניה שתשמש כגוף ביצוע בין הישיבות), ובאמנת וירג'יניה הרביעית מדצמבר 1775 וינואר 1776. אייזק פולגהאם ייצג את המחוז לצד ג'ון סקארסברוק וילס במהלך ועידת וירג'יניה החמישית.
כשהחלה מלחמת העצמאות האמריקאית באפריל 1775, פרקר התגייס לצבא הקונטיננטלי. הוא מונה מיד למייג'ור ברגימנט וירג'יניה החמישי ב-13 בפברואר 1776, הועלה לדרגת לוטננט קולונל ב-28 ביולי 1777, והפך לקולונל של הרגימנט ב-1 באפריל 1778. הרגימנט שלו שירת בווירג'יניה תחת גנרל צ'ארלס לי עד סתיו 1776, אז הועבר רגימנט וירג'יניה החמישי לצבאו של ג'ורג' וושינגטון. לאחר מכן, הרגימנט נלחם בקרב טרנטון, קרב פרינסטון, קרב ברנדיווין, קרב גרמנטאון, קרב מונמות' והמצור על צ'ארלסטון.
בקרב טרנטון היה לפרקר הכבוד לקבל את חרב הכניעה של הקולונל ההסיאני יוהאן ראל והוא לבדו מחזיק בחרב בציור, "לכידת ההסיאנים בטרנטון, 26 בדצמבר 1776" מאת ג'ון טראמבל.
פרקר התפטר מהצבא ב-12 ביולי 1778 ומצביעי האי וייט בחרו בו כאחד משני הנציגים של מחוז אי וייט (במשרה חלקית) בבית הנבחרים של וירג'יניה (שוב לצד ג'ון סרסברוק וילס), אולם ישיבת החקיקה הייתה בשני חלקים, ומחוקקים עמיתים סירבו להושיב אותו במושב הראשון מכיוון שהוא היה קולונל של רגימנט וירג'יניה החמישי בימי הבחירות, ולכן לא היה כשיר לשמש כמחוקק, אז סמואל הארדי נבחר להחליף אותו ב-3 באוקטובר 1778 וישב במושב של דצמבר. הבוחרים בחרו בפרקר לאספה של 1779, והוא שוב כיהן לצד ג'ון סקארסברוק וילס, אם כי שוב הוחלף בסמואל הארדי לאספה של 1780–1781. במהלך מסע המלחמה של קורנווליס בווירג'יניה בשנת 1781, קולונל טרלטון, הידוע לשמצה, שדד את ביתו של פרקר.
באוגוסט 1781, לה פאייט שלח את פרקר לפורטסמות', וירג'יניה לסיור. הוא גילה שהבריטים יצאו לעיר יורקטאון. פרקר מצא 25 תותחים שהבריטים הטילו לים כדי למנוע את לכידתם.
מצביעי האי וייט בחרו שוב בפארקר ובווילס כנציגיהם לישיבות האספה הכללית של 1782, ובחרו אותם בשנית את שני הגברים לתפקיד הנציג במשרה חלקית בישיבת האספה ב-1783.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1786, פרקר קיבל מינוי קצין בצי האמריקני בפורטסמות', וירג'יניה. הוא רץ בבחירות לתפקיד ציר בוועידת החוקה של וירג'יניה משנת 1788, מאחר שהתנגד לכניעה על עצמאותה הקשה של וירג'יניה על ידי אשרור חוקת ארצות הברית.
עם זאת, לאחר שווירג'יניה אישרה את החוקה הפדרלית החדשה, הוא נבחר לקונגרס הראשון של ארצות הברית. הוא גם זכה בבחירה חוזרת לקונגרס השני והשלישי. הוא התמודד בהצלחה כפדרליסט וניצח בבחירות לקונגרס הרביעי עד השישי. בהכרזה שהגיע הזמן "למחוק את הסטיגמה" של העבדות שהכתימה את אמריקה, פרקר הפך למחוקק הלאומי הראשון בהיסטוריה האמריקאית שהציג רשמית הצעה נגד עבדות בקונגרס, והיה אחד משבעת הנציגים שהצביעו נגד חוק העבד הנמלט 1793. פרקר חזר לאחר מכן הביתה ועבד כחקלאי במטע שלו במחוז האי וייט.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

פרקר מת ב-11 במרץ 1810, ונקבר בבית הקברות המשפחתי במטע שלו, "מקלספילד", במחוז האי וייט, וירג'יניה.
נכדו, לאופולד קופלנד פרקר קופר, שנולד לבתו בשנה לאחר מותו של קולון פרקר, כיהן מספר קדנציות וייצג את מחוז האי וייט בבית הנבחרים של וירג'יניה, וכן הפך לסגן מושל בממשלה המשוקמת של וירג'יניה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
בית הקברות המשפחתי של קולונל ג'וזיה פרקר היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2004.
אוניית ליברטי ממלחמת העולם השנייה, SS Josiah Parker, נקראה על שמו.
הערות שוליים

↑  Thomas Parker of Isle of Wight Co (אורכב 18.03.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  Rossiter Johnson; John Howard Brown, eds. (1904). The twentieth century biographical dictionary of notable Americans. The Biographical Society.
↑  "Voteview | Plot Vote: 2nd Congress > House > 85". voteview.com. נבדק ב-2023-08-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n97019526  SNAC: w6xm1tb6  US Congress: P000065  VIAF: 70671240   WorldCat (עם VIAF): 70671240 
"לכידת ההסיאנים" מאת ג'ון טראמבל, פרקר נמצא בקצה השמאלי, לבוש לבן
ברית בגדאד

מדינות החברות בברית בגדאד
ברית בגדאד (CENTO) הייתה ברית צבאית ומדינית בין בריטניה, עיראק, טורקיה, פקיסטן ואיראן, אשר התקיימה משנת 1955 עד שנת 1979.
ראו גם

ברית נאט"ו
ברית ורשה
SEATO
ANZUS
לקריאה נוספת

אלי פודה, החתירה להגמוניה בעולם הערבי: המאבק סביב ברית בגדאד, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, התשנ"ו, 1996
ג'ון קרומפטון וימס

ג'ון קרומפטון וימס (באנגלית: John Crompton Weems‏; 11 באוגוסט 1777 – 20 בינואר 1862) היה פוליטיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

וימס נולד ב-11 באוגוסט 1777 במחוז קלברט, מרילנד, ולמד בסנט ג'ון קולג' באנאפוליס, מרילנד, ועסק במטעים. הוא נבחר לקונגרס ה-19 כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ג'וזף קנט, נבחר מחדש לקונגרס ה-20 וכיהן מ-1 בפברואר 1826 עד 3 במרץ 1829. הוא זכור בגלל נאום שהגן על סחר העבדים הבין-מדינתי. הוא חידש את עיסוקיו בחקלאות לאחר מכן, ומת ב-20 בינואר 1862 במטע שלו, "לוך אדן", במחוז אן ארנדנל, מרילנד. הוא קבור בבית קברות פרטי באחוזתו.
הערות שוליים

↑  Diana Jean Muir, Parish Registers of Anne Arundel Co., MD 16th and 17th Century, Lulu.com, 2018-09-22, ISBN 978-0-359-10884-8. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr95000839  SNAC: w6n1004v  US Congress: W000250  VIAF: 39263813   WorldCat (עם VIAF): 39263813
בסטה יה

| --- | --- |
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס סחרוב לחופש המחשבה (2000) 
 
בסטה יה (בספרדית: ¡Basta Ya!; בתרגום לעברית: מספיק ודי) היה תנועה שורשית ספרדית שאיגדה אזרחים לפעילות דיפלומטית נגד טרור ואלימות.
היסטוריה

הארגון הוקם כיוזמה אזרחית בחבל הבסקים שבצפון ספרד על מנת להגן על תושבי האזור מאט"א, ארגון טרור בסקי לאומני חמוש המעורב בפעולות אלימות במסגרת מאבקו לעצמאות מדינית לחבל הבסקים. המאבק על עצמאות חבל הבסקים התחיל כבר במאה ה-19, אך הסכסוך הפך לאלים רק עם היווסדותו והתערבותו של ארגון אט"א בשנת 1959, והוא הסכסוך האלים הארוך ביותר בתולדות מערב אירופה המודרנית. אף על פי שממשלות ספרד, צרפת, בריטניה וארצות הברית הגדירו את אט"א כארגון טרור, פעולותיהן כנגדו היו מעטות ולא מועילות לדעת מייסדי ארגון בסטה יה, ועל כן הוא נוסד. כמו כן, משמעות שמו של הארגון, "מספיק ודי", מבטאת את הייאוש של אזרחי ספרד ומערב אירופה כולו מהמאבק הארוך והמתמשך על עצמאות חבל הבסקים.
פרס סחרוב

הארגון זכה בפרס סחרוב לחופש המחשבה על שלוש יוזמות בסן סבסטיאן בשנת 2000: התכנסויות אזרחיות פתוחות בעיר סאן סבסטיאן ביום חמישי הראשון בכל חודש החל מיוני, שמטרתן הבעת הזדהות עם אזרחים המאוימים ומותקפים בשל תמיכתם בערכים דמוקרטיים. מחאה שקטה באוקטובר שנערכה תחת הסיסמה: "Por la libertad, ETA kampora" ("למען החופש, הוציאו את אט"א") ונכחו בה מעל ל-100,000 אנשים. הפגנה באוקטובר תחת הכותרת: "Por la vida y la libertad. Defendamos lo que nos une: Estatuto y Constitución" ("למען החיים והחופש, תנו לנו להגן על מה שמאחד אותנו: המשפט והחוקה"). הייתה זו הזכייה הראשונה של ארגון אירופאי בפרס סחרוב המוענק על ידי הפרלמנט האירופי.
התנהלות פנימית

הארגון מגדיר את עצמו בתור ארגון א-פוליטי ואינו שואף להתאגד לכדי מפלגה ולהתמודד בבחירות, זאת על מנת שלא להתחרות עם מפלגות וקבוצות אזרחיות אחרות המעוניינות להשיג את אותן המטרות בהן מעוניין הארגון. יתר על כן, לארגון אין הנהגה קבועה ואין בתוכו היררכיה מקצועית. במקום זאת, בכל פעם שיש צורך לייצג את הארגון בפומבי, חברי הארגון ממנים דובר מטעמם בעזרת שיטת הסכמת הרוב. לדוגמה, בעת הזכייה בפרס סחרוב, מייצג הארגון היה פרננדו סאוואטר, פילוסוף פעיל בארגון.
התנהלות חיצונית

לצד פעולותיו הנרחבות כנגד הטרור בספרד ובייחוד בחבל הבסקים, ארגון בסטה יה פועל בעוד מספר מדינות דוברות ספרדית, ומטרותיו העיקריות משתנות ממדינה למדינה. למשל, בפוארטו ריקו ובגואטמלה מטרותיו העיקריות של הארגון הן ייעול מערכת המשפט ומערכת החינוך במדינות הללו ושינוי הרגלי התרבות של תושביהן. זאת על מנת להביא למיגור השחיתות השלטונית והפשיעה ברחובות. כמו כן, בקולומביה מטרתו העיקרית של הארגון היא לעודד ולתמוך כלכלית באזרחים המארגנים מחאות נגד השלטון במדינה. לעומת זאת, פעילות הארגון בעיר מלגה הנמצאת בדרום ספרד מתמקדת בשיפור שירותי הבריאות והרווחה לתושבי האזור.
מטרה נוספת אותה שואף להשיג הארגון בכל המדינות בהן הוא פועל היא הפסקת ההתעללות בחיות, בעיקר מלחמות השוורים. כדי לעשות זאת, הארגון יוזם הפגנות והתכנסויות אזרחיות הקוראות להפסקת ההתעללות, מגייס כספים למען עמותות בעלי חיים ומפעיל מתנדבים בשטח. אחת מהפעולות הבולטות והמצליחות ביותר שננקטו בנושא זה על ידי הארגון הייתה הקמפיין "קולומביה ללא מלחמות שוורים" (Colombia sin toreo) באוקטובר 2017, בו השתתפו עשרות ידוענים דוברי ספרדית.
מימון

הארגון ממומן כולו על ידי תרומות של אזרחים פרטיים ושל עמותת מיגל אנג'ל בלנקו (Miguel Angel Blanco foundation's) שמימנה הפגנה שערך הארגון בספטמבר 2000 למען הגנה על המשפט והחוקה בספרד. ארגונים אזרחיים כגון: "The Gregorio Ordoñez Foundation",‏ "White Hands"‏ ו-"Denon Artean" תרמו לבסטה יה.
יחס לישראל

הארגון מחזיק בדעה שלילית על התנהלות ישראל בסכסוך הישראלי-פלסטיני, וטוען כי פעולותיה בשטחים, כדוגמת הריסת בתי מחבלים, משליטות טרור על הפלסטינים ושוללות מהם זכויות אדם בסיסיות. לפיכך הארגון פועל בשיתוף פעולה עם ארגונים פרו-פלסטינים שונים ומעודד חרם מדיני וכלכלי על ישראל.
פירוק הארגון

הארגון התפרק בשנת 2007 ומייצגיו באותו הזמן ייסדו את המפלגה Unión Progreso y Democracia (איחוד, התקדמות ודמוקרטיה) ב-26 בספטמבר באותה השנה, בספרד. מייסדי המפלגה מגדירים אותה כמפלגה סוציאל-ליברלית, הדוגלת בשימור הערכים הדמוקרטיים בחוקה ואיחוד ספרד, בדומה לארגון ממנו נוסדה. כמו כן, המפלגה ממשיכה להילחם למען מטרות רבות שבסטה יה פעל להשיגן, כגון המאבק במלחמות השוורים.