stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עד עולם
לקריאה נוספת

גבריאל מוקד,  שבחי עדיאל עמזה: עד עולם ועידו ועינם מאת ש"י עגנון, הוצאת שוקן, 1989.
משולם טוכנר, פשר עגנון, אגודת הסופרים בישראל ליד הוצאת מסדה, 1968, עמ' 123–152.
עדי צמח, "על התפיסה ההיסטוריוסופית בשניים מסיפוריו המאוחרים של עגנון", הספרות א, 1968, עמ' 378–385
ש' צוקר, "בעיית הפירוש של 'עידו ועינם' ו'עד עולם' לש"י עגנון", הספרות ב, 1970
הלל ברזל, "שירה ו"עד עולם", בקורת ופרשנות 4-5, 1974, עמ' 23-11; נדפס גם בספרו המאה החצויה - ממודרניזם לפוסט-מודרניזם, ספרית פועלים, 2011, עמ' 416–430.
מיכל ארבל, "סיפורים של אי-השגה - קריאה בסיפורים 'האבטובוס האחרון' ו'עד עולם' לש"י עגנון", מחקרי ירושלים בספרות עברית יד, תשנ"ג, עמ' 293–333. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אסתר פוקס, "'עד עולם' - פאתוס או אירוניה?", מחקרי ירושלים בספרות עברית ב, תשמ"ג, 221-199 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה). נדפס גם בספרה: שׂחוק סמוי - היבטים קומיים ביצירה העגנונית, הוצאת רשפים, 1987.
יאיר קורן-מיימון, יחסי מטפלים-מטופלים ביצירותיו של ש"י עגנון, רסלינג, 2015, עמ' 241–246
אריאל הירשפלד, "'הראי והמארה' – על 'עד עולם' ואמנות הסיפור של עגנון", "הארץ", 22 ביולי 1988.
הערות שוליים

↑  ברוך קורצווייל, מסות על סיפוריו של עגנון, הוצאת שוקן, 1962, עמ' 324.
↑  מיכל ארבל, כתוב על עורו של הכלב – על תפיסת היצירה אצל ש"י עגנון, הוצאת כתר, 2006, עמ' 50.
1 2 3 4  משולם טוכנר, פשר עגנון, אגודת הסופרים בישראל ליד הוצאת מסדה, 1968, עמ' 123–152
1 2 3 4 5  עדי צמח, "על התפיסה ההיסטוריוסופית בשניים מסיפוריו המאוחרים של עגנון", הספרות א, 1968, עמ' 378–385.
↑  הלל ברזל, "סיפורי אהבה של שמואל יוסף עגנון: עיוני מחקר", 1975, עמ' 158.
↑  הלל ברזל, "שירה ו"עד עולם", בקורת ופרשנות 4-5, 1974, עמ' 23-11; נדפס גם בספרו המאה החצויה - ממודרניזם לפוסט-מודרניזם, ספרית פועלים, 2011, עמ' 416–430
↑  ,FOREVER by Shay Agnon, translated by Yehuda Salu, CreateSpace 2014
↑  אסתר פוקס, "'עד עולם' - פאתוס או אירוניה?", מחקרי ירושלים בספרות עברית ב, תשמ"ג, 221-199.
↑  אמונה ירון, "על הכנת ספר שירה לדפוס", "הארץ", 18 במאי 1972.
↑  דליה קרפל, האמן מבית המצורעים, באתר הארץ, 13 ביולי 2005
↑  מיכל שיר-אל, הסלבס החדשים, שתורתם היא פרסומם, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
סרגיי סלניקוב

סרגיי סרגייביץ' סלניקוב (ברוסית: Сергей Сергеевич Сальников;‏ 13 בספטמבר 1925 – 9 במאי 1984) היה כדורגלן סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות ספרטק מוסקבה, דינמו מוסקבה ובנבחרת ברית המועצות. אלוף אולימפי (1956). לאחר סיום הקריירה כשחקן אימן מספר קבוצות בברית המועצות ובאפגניסטן.
ביוגרפיה

סרגיי סלניקוב נולד בעיר קראסנודר שבצפון קווקז. זמן קצר לאחר לידתו עברה משפחתו לעיירה טרסובקה שבמחוז מוסקבה.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן

בגיל 15 החל לשחק בקבוצת הנוער של ספרטק מוסקבה. בגיל 17 שיחק תקופה קצרה בקבוצה הבוגרת של המועדון, אך לא מצא בה את מקומו ועבר לזניט לנינגרד (באותה תקופה שהו שחקני זניט בעיר קלינינגרד במחוז מוסקבה, לאחר שפונו מלנינגרד הנצורה. סלניקוב הפך במהרה לשחקן מפתח בקבוצה. בשנת 1944 זכה עם קבוצתו בגביע ברית המועצות, כאשר בדרך אל הגביע ניצחה זניט בחצי גמר את ספרטק מוסקבה (סלניקוב בישל את שער הניצחון) ובגמר את צסק"א מוסקבה (סלניקוב הבקיע שער במשחק). לאור הצלחותיו בזניט זומן סלניקוב חזרה אל ספרטק מוסקבה בתום עונת 1945. שיחק בקבוצה עד לשנת 1950, אז עבר לדינמו מוסקבה מסיבות אישיות. בעונת 1955 שב לספרטק ושיחק בו עד סוף הקריירה שלו בשנת 1960.
בשנת 1954 זומן סלניקוב לראשונה לסגל בחרת ברית המועצות. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה ב-8 בספטמבר 1954 מול נבחרת שוודיה. במשחק זה הבקיע 2 שערים.
בשנת 1956 היה סלניקוב חבר סגל הנבחרת האולימפית שזכתה במדליות זהב באולימפיאדת מלבורן (1956). סלניקוב לקח חלק ב-4 מתוך 5 משחקי הנבחרת באולימפיאדה והבקיע 2 שערים.
בשנת 1958 היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1958. לקח חלק ב-3 מתוך 5 משחקי הנבחרת בתחרות. משחקה של נבחרת ברית המועצות נגד נבחרת שוודיה ברבע גמר מונדיאל היה גם משחקו האחרון של סלניקוב במדי הנבחרת.
ביוגרפיה > קרירה כמאמן

לאחר סיום הקריירה כשחקן החל סלניקוב באימון קבוצת שחטיור שאחטי מהליגה הנמוכה בברית המועצות. בהמשך אימן את קבוצת פאקל וורונז'. בשנת 1964 הצטרף אל צוות האימון של ספרטק מוסקבה והיה עוזר המאמן הראשי במשך 5 שנים. בשנת 1971 נסע לאפגניסטן, שם אימן במשך שנתיים את קבוצת מאארף מקאבול. בהמשך היה עוזרו של מאמן נבחרת הנוער של ברית המועצות. בשנת 1976 נסע שוב לאפגניסטן ועזר לאמן את הנבחרת הלאומית של המדינה. בשנת 1978, שב מאפגניסטן לברית המועצות ואימן תקופה קצרה את קבוצת קרסניה פרסניה.
לאחר פרישה מאימון הקבוצות עבד סלניקוב כפרשן ברדיו ובטלוויזיה, כתב טורי פרשנות בעיתוני ספורט. ב-9 במאי 1984 השתתף סלניקוב במשחק כדורגל של וותיקי מועדון ספרטק מוסקבה. בתום המשחק, בחדר ההלבשה, לקה בליבו ומת במקום. נקבר בבית העלמין קונצבסקויה.
תארים וזכיות

אלוף אולימפי: 1956
אליפות ברית המועצות (3): 1954, 1956, 1958
הגביע הסובייטי (5): 1944, 1946, 1947, 1953, 1958
חייו האישיים

סלניקוב בוגר פקולטה לעיתונות של אוניברסיטת מוסקבה.
היה נשוי פעמיים ואב ל-5 ילדים (4 בנות ובן אחד). אחת מבנותיו, יוליה, הייתה אלופת ברית המועצות בטניס. אחד מנכדיו של סלניקיוב, הוא הטניסאי היווני סטפנוס ציציפס (נכון לשנת 2023 הוא מדורג במקום השלישי בעולם בסבב ה-ATP).
מימין לשמאל: לב יאשין, סרגיי סלניקוב ואיגור נטו במחנה אימונים של נבחרת ברית המועצות במהלך מונדיאל 1958
סנטה קולומה

ערך זה עוסק בעיירה באנדורה. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל מהעיירה, ראו .
| --- | --- |

תצפית על העיירה
 מדינה:  אנדורה אנדורה
 קהילה אוטונומית:  אנדורה לה ולה
 שפה רשמית:  קטלאנית 
 תאריך ייסוד:  839 
 גובה:  1,134 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,002 (2016)
 קואורדינטות:  42°29′38″N 1°29′52″E﻿ / ﻿42.493897222222°N 1.4976833333333°E﻿ / 42.493897222222; 1.4976833333333 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנדורה מוגדלת) אנדורה לה ולה קניליו סנט ז'וליה דה לוריה אל סראט אנקאם צרפת ספרדסנטה קולומה(למפת אנדורה רגילה) אנדורה לה ולה קניליו סנט ז'וליה דה לוריה אל סראט אנקאם צרפת ספרדסנטה קולומה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנטה קולומה (בקטלאנית: Santa Coloma d'Andorra, דהיינו "סנטה קולומה של אנדורה") היא עיירה בקהילה האוטונומית אנדורה לה ולה שבדרום-מערבה של מדינת אנדורה. העיירה ממוקמת על גדות נהר גראן ולירה, ובמרחק של כ-2 ק"מ מבירת אנדורה.
בעיירה נמצאת כנסייה עתיקה המכונה "כנסיית סנטה קולומה". הכנסייה, שעיקרה נבנה במאה ה-10 וצריחהּ נבנה במאה ה-12, היא הכנסייה העתיקה ביותר באנדורה. בכנסייה נמצאים שרידים של ציורי קיר שצוירו במאה ה-12. אזור סנטה קולומה ההיסטורית, הכולל את הכנסייה ואת השטחים החקלאיים שסביבה, הוצג בשנת 1999 כמועמד לתואר אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, תחת קטגוריית "אתר תרבות".
בעיירה פועלת קבוצת הכדורגל של סנטה קולומה, שנחשבת לאחת הבכירות בליגת העל האנדורית והייתה קבוצת הכדורגל האנדורית הראשונה שניצחה במשחק במסגרת גביעי אירופה (1-0 נגד קבוצת מכבי תל אביב הישראלית במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א בשנת 2007).
כנסיית סנטה קולומה
הערות שוליים

↑  "סנטה קולומה" באתר האינטרנט של ממשלת אנדורה (בקטלאנית) (ארכיון)
↑  "סנטה קולומה ההיסטורית" באתר האינטרנט של אונסק"ו (בצרפתית)
סיוט

ערך זה עוסק בחלום בלתי נעים. אם התכוונתם להפרעת שינה, ראו .
"תרדמת התבונה מולידה מפלצות", ציור של פרנסיסקו דה גויה
"סיוט במראה", ציור מאת טרי מרקס
סיוט או סיוט לילה הוא חלום הגורם לתחושה שלילית חזקה של אי-נעימות אצל החולם, בדרך כלל פחד או אימה. החלום עשוי לכלול תכנים של סכנה ומצוקה, וליצור תחושות כגון נפילה, כאב, טביעה או מוות. החולם מתעורר לרוב עם תחושת מצוקה, זוכר את החלום או את התחושה השלילית שעורר, ומתקשה לחזור לישון למשך זמן מסוים.
מצבים קיצוניים של סיוטים מתמשכים המשפיעים גם על התפקוד היומיומי, נחשבים לפאראסומניה בשם "הפרעת סיוט". סיוטים נבדלים מחלום בלהות או ביעותי לילה, הנחשבים להפרעת שינה בה החולם נמצא במצב של חוסר מודעות המלווה בצעקות או בכי, והוא אינו זוכר את האירוע למחרת.
אטימולוגיה

המילה "סיוט" מקורה מארמית, ומופיעה מספר פעמים בגמרא בהקשר של ביעותי לילה (”אחויאו לרב נחמן סיוטא בחלמיה” (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף כ"ב, עמוד ב')) אך לעיתים גם בהקשר כללי יותר עבור דבר מה מפחיד ומבעית, שאינו בהכרח חלום לילה (למשל בתלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ל"ז, עמוד ב').
המונחים המקבילים בשפות הגרמאניות (Nightmare באנגלית, Nachtmahr בגרמנית, קאָשמאַר ביידיש ו-Nachtmerrie בהולנדית) מתייחסים ליצור המיתולוגי הנקרא באנגלית עתיקה Mare (ובעברית "מרא"). יצור זה, שמקורו בפולקלור הגרמאני והסלאבי (ואף הגיע אל חסידי אשכנז ומוזכר בספר חסידים), הוא שד הפעיל בלילות ומחפש קורבנות השקועים בשינה, על מנת להשרות עליהם חלומות מפחידים.
שכיחות

סיוטים הם תופעת שינה נפוצה, המתרחשת בממוצע אחת לחודש אצל אדם בוגר; לפי מחקרים על יומני חלומות, מתוארים בין 11–42 סיוטים בשנה.
התופעה שכיחה יותר בשלב הילדות והנעורים, ונחשבת לחלק מההתפתחות הנורמלית. אנשים החווים קשיים רגשיים שונים, דחק וטראומה נפשית מדווחים על תכיפות רבה יותר של סיוטים. נשים מדווחות על יותר סיוטים מאשר גברים.
גורמים

סיוטים עלולים להיגרם בשל סיבות פיזיות כמו חום גבוה, או מסיבות פסיכולוגיות כמו טראומה נפשית או לחץ בחייו של החולם; אך לעיתים קרובות אין לכך סיבה ברורה. אנשים שחוו טראומה נפשית קשה בחייהם (כגון השואה, שבי, תאונת דרכים ועוד), מתארים לעיתים כי האירועים והתחושות הקשות שחוו שבים אליהם בסיוטים. אכילה לפני השינה, המגרה עלייה בחילוף החומרים בגוף ואת פעילות המוח, עלולה להגביר סיוטים במהלך השינה.
הפרעת סיוט

במקרים מסוימים הסיוטים הם דבר יומיומי אצל החולם, ולעיתים הם עלולים להשפיע על התפקוד היומיומי שלו. מצבים קיצוניים של סיוטים מתמשכים נחשבים לפאראסומניה (סוג של הפרעת שינה) בשם "הפרעת סיוט" - "Nightmare disorder". לפי מדריך האבחנות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR, הפרעה זו מאופיינת בהתעוררויות תדירות מחלום במהלך שנת רע"מ, תוך זכירה מפורטת של תכנים שליליים ומפחידים מהחלום (איום קיומי על ההישרדות, הביטחון האישי או ההערכה העצמית); זאת כאשר האדם מיד נעשה ערני, מודע ומתמצא בסביבתו (בניגוד לחוסר המודעות, הבלבול וחוסר האוריינטציה בסביבה המאפיינים ביעותי לילה). בהפרעה זו הסיוטים התדירים מביאים למצוקה פסיכולוגית משמעותית או לפגיעה בתפקוד היומיומי החברתי, התעסוקתי ועוד. הגורמים המקצועיים המאבחנים את ההפרעה, פסיכולוגים או פסיכיאטרים, נדרשים לשלול במהלך האבחנה הפרעות אחרות שמאופיינות בסיוטים, כגון דליריום, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, שימוש בסמים, או מצב רפואי כללי אחר.
אנשים הסובלים מסיוטים חוזרים ונשנים, או אובחנו בהפרעת סיוט, עשויים לפנות לסיוע באמצעות טיפול פסיכולוגי או פסיכיאטרי. בטיפול פסיכולוגי ניתן לעסוק בדרכים להקל על תחושות הדחק לפני השינה, ובדרכים להתמודד עם התכנים המאיימים המופיעים בסיוטים. יש המנסים להתכונן לשינה כך שתעבור באווירה רגועה ונינוחה יותר, באמצעות טכניקות הרפיה, פעילות גופנית שגרתית, יוגה או מדיטציה.
הבדלים בין סיוט לחלום בלהות

חלום בלהות או ביעותי לילה נחשבים הפרעת שינה (Sleep Terror Disorder), והם נבדלים מסיוטי לילה במספר מאפיינים: הם מתרחשים לרוב במהלך השליש הראשון של הלילה, בשלבים פחות עמוקים של השינה - שלבים 3–4 של שנת NREM (ולא במהלך שלב שנת החלום, REM). במהלך ביעותי הלילה האדם לא מצוי במצב של מודעות, הוא עשוי להתיישב במיטתו עם מבט מפוחד ולהיראות מבולבל, והביעותים מלווים בצרחות, בכי וחרדה קיצונית; לרוב חוזר לישון מיד ולא זוכר את האירוע בבוקר. התופעה נפוצה אצל ילדים, כ-1-6% מהם סובלים מכך. לעיתים ביעותי הלילה משקפים בעיה נוירולוגית קלה באונה הטמפורלית במוח; אם התופעה מתחילה בגיל ההתבגרות, הדבר עלול להיות סימן ראשון לאפילפסיה טמפורלית.
התייחסות בתרבות

חוויית הסיוט מתוארת בספר איוב:
בִּשְׂעִפִּים מֵחֶזְיוֹנוֹת לָיְלָה, בִּנְפֹל תַּרְדֵּמָה עַל אֲנָשִׁים. פַּחַד קְרָאַנִי וּרְעָדָה, וְרֹב עַצְמוֹתַי הִפְחִיד. וְרוּחַ עַל פָּנַי יַחֲלֹף, תְּסַמֵּר שַׂעֲרַת בְּשָׂרִי. יַעֲמֹד וְלֹא אַכִּיר מַרְאֵהוּ תְּמוּנָה לְנֶגֶד עֵינָי דְּמָמָה וָקוֹל אֶשְׁמָע.
בימים קדומים יוחסו האימה והבעתה שיש בסיוטים לכוחות חיצוניים כמו שדים ורוחות, כגון סוקובוס, אינקובוס, ומארה (Mare), שלפי הפולקלור הגרמאני רוכב על חזהו של הנם וגורם לו לסיוטים (הנקראים על שמו באנגלית nightmare).
ראו גם

חלימה מודעת
שיתוק שינה
הפרעת דחק פוסט-טראומטית
הערות שוליים

↑  Nightmare disorder, בוויקיפדיה האנגלית
↑  כשחסידי אשכנז נלחמו בערפדים, אנשי זאב ומכשפות, באתר מוזיאון העם היהודי, ‏2017-11-26
↑  נירית סופר-דודק, חוויות שינה כראי לאישיות: גמישות התודעה ביום ובלילה, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏13 במאי 2007
↑  טור נילסן ורוס לוין, Nightmares: A new neurocognitive model
↑  307.47 Nightmare Disorder, קריטריונים של DSM-IV-TR, באתר behavenet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531405805171  GND: 4142018-4  LCCN: sh85091914  NKC: ph1234268 
"הסיוט" (Der Nachtmahr"), מאת יוהאן היינריך פיסלי (Füssli), ‏1781. בציור נראה השד אינקובוס ישוב על אישה חולמת.
ע'לאת

המונח עֻ'לאת (ערבית غلاة - "מגזימים", מיחיד "ע'לו"), הוא כינוי אסלאמי לכתות אזוטריות בעלות תאולוגיה דתית רדיקלית. כתות אלו נוטות לייחס לנביא או למשפחתו תכונות אלוהיות או לפרש את המהות האלוהית באופן הפוגע באחדותה. כתות אחרות מייחסות תכונות אלוהיות למייסדיהן או לדמויות אחרות כמו חברי הנביא. במיוחד מיוחסות תכונות כאלה לעלי ולסלמאן הפרסי. בשל תפישותיהן הקיצוניות, מוקצות כתות אלו על ידי האורתודוקסיה האסלאמית ככופרות. הצופיות האסלאמית נטתה במיוחד להגזמות שכאלה. עבדאללה אבן סבא נתפס כראשון הע'ולאת, שכן הוא ייחס לעלי תכונות אלוהיות וסירב לקבל את עובדת מותו.
דוגמאות

עלווים: האמונה שעלי היה התגלמות האל, שמוחמד שימש כרעלה שלו ושסלמאן הפרסי היה השער שדרכו התגלה לעולם. שלושת האישים מהווים את השילוש הקדוש באמונה העלווית, ואשר מכונה בקצרה על פי ראשי התיבות של שמותיהם עמס.
דרוזים: הח'ליפה הפאטמי אל-חאכם באמר אללה הוא התגלמות האלוהים. לאחר שלטונו הוא נעלם ועתיד להתגלות בשנית באחרית הימים.
ראו גם

דרוזים
עלווים
צפווים - החלו את דרכם כמסדר ע'לאת שיעי-צופי
בקטאשים
סופים
באזיע'יה - כת שיעית שהאמינה שהאמאם השישי, ג'עפר א-צאדק, הוא אלוהים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: galiyye 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ע'ולאם רזא אזהארי

ע'ולאם רזא אזהארי (בפרסית: غلامرضا ازهاری; 18 בפברואר 1912 - 5 בנובמבר 2001) היה ראש ממשלת איראן ולפני כן רמטכ"ל הכוחות המזוינים של איראן.
ביוגרפיה

אזהארי נולד בשיראז בשנת 1912 (אם כי יש המעריכים שנולד ב-1917)הוא למד באוניברסיטה לביטחון לאומי (אנ') ששוכנת בוושינגטון בשנות החמישים. אזהארי מונה לרמטכ"ל הכוחות המזוינים של איראן בשנת 1971 וכיהן בתפקיד זה עד 1978. לאחר מכן, כבר ב-6 בנובמבר של אותה שנה החל לכהן כראש ממשלת איראן הזמני עד שהוחלף ב-31 בדצמבר 1978.
בינואר 1978 חטף אזהארי התקף לב ובשל כך התפטר ב-2 בינואר 1978. הוא מינה את שאפור בח'תיאר להיות מחליפו.
אחר שעזב את תפקידו נסע לארצות הברית לניתוח לב בבית החולים הלאומי וולטר ריד, לאחר שנותח הוא לא חזר לאיראן והתמקם בעיירה מקלין שבוירג'יניה. לאחר המהפכה האיראנית בה הודח השאה, מוחמד רזא שאה פהלווי החליטו השלטונות האיראנים החדשים לגזור גזר דין מוות לכל בני משפחת פהלווי ולבכירי השלטון שלו, בין בכירי השלטון היו אזהארי.
הוא נפטר מסרטן במקלין ב -5 בנובמבר 2001.
הערות שוליים

↑  Rubin, Barry (1980). Paved with Good Intentions (PDF). New York: Penguin Books. p. 220. אורכב מ-המקור (PDF) ב-21 באוקטובר 2013. נבדק ב-2 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Nikazmerad, Nicholas M. (1980). "A Chronological Survey of the Iranian Revolution". Iranian Studies. 13 (1/4): 327–368. doi:10.1080/00210868008701575. JSTOR 4310346.
↑  Mansoor Moaddel (בינואר 1994). Class, Politics, and Ideology in the Iranian Revolution. Columbia University Press. p. 160. ISBN 978-0-231-51607-5. נבדק ב-25 ביולי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Gholamreza Azhari, 83; Briefly Served as Iran's Prime Minister". Los Angeles Times. 18 בנובמבר 2001. נבדק ב-31 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iran Cabinet". The Telegraph. 2 בינואר 1979. נבדק ב-31 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jessup, John E. (1998). An Encyclopedic Dictionary of Conflict and Conflict Resolution, 1945-1996. Westport, CT: Greenwood Press. p. 46. (נדרשת הרשמה)
↑  "No Safe Haven: Iran's Global Assassination Campaign". Iran Human Rights. 2008. נבדק ב-4 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| ראשי ממשלת איראן |
| --- | --- | --- |
| פרס (1910-1925) המדינה הנשגבת של פרס | נסר אללה מושיר א-דוולה • סולטאן עלי וזיר-י אפח'אם • עלי אסגר אתאבכ • אחמד מושיר א-סלטנה • אבו אל-קאסם נאסר אל-מולכ • חוסיין-קולי נזאם א-סלטנה מאפי • אחמד מושיר א-סלטנה • כאמראן מירזא נאיב א-סלטנה • ג'וואד סעד א-דוולה • מוחמד ולי ח'אן תונכאבוני • חסן מוסתוופי אל-ממאלכ • מוחמד ולי ח'אן תונכאבוני • נג'ף קולי ח'אן בח'תיארי • מוחמד-עלי עלא א-סלטנה • חסן מוסתוופי אל-ממאלכ • חסן פירניא • עבד אל-מג'יד מירזא • חסן מוסתוופי אל-ממאלכ • עבד אל-חוסיין מירזא פרמאן-פרמא • מוחמד ולי ח'אן תונכאבוני • חסן ווסוק א-דוולה • מוחמד-עלי עלא א-סלטנה • עבד אל-מג'יד מירזא • חסן מוסתוופי אל-ממאלכ • נג'ף קולי ח'אן בח'תיארי • ווסוק א-דוולה • חסן פירניא • פתח אללה ח'אן אכבר  • זיא א-דין טבאטבאי • אחמד קוואם • חסן מוסתוופי אל-ממאלכ • חסן פירניא • רזא ח'אן |  |
| איראן (1964–1979)המדינה האימפריאלית של איראן | מוחמד עלי פורוע'י • חסן מוסתוופי אל-ממאלכ • מהדי קולי הדאית • מוחמד עלי פורוע'י • אחמד מתין דפתרי • עלי מנצור • מוחמד עלי פורוע'י • עלי סוהיילי • אחמד קוואם • עלי סוהיילי • מוחמד סאעד מראע'אי • מורתזא קולי ביאת • אבראהים חכימי • מוחסן סדר • אבראהים חכימי • אחמד קוואם • מוחמד רזא חכמת • אבראהים חכימי • עבד אל-חוסיין הז'יר • מוחמד סאעד מראע'אי • עלי מנצור • חאג' עלי רזמארא • חוסיין עלא • מוחמד מוסאדק • אחמד קוואם • מוחמד מוסאדק • פזל-אללה זאהדי • חוסיין עלא • מנוצ'הר אקבאל • ג'עפר שריף אמאמי • עלי אמיני • אסד אללה עלם • חסן עלי מנצור • אמיר עבאס הוויידא • ג'משיד אמוזגאר • ע'ולאם רזא אזהארי • שאפור בח'תיאר |  |
| איראןהרפובליקה האסלאמית של איראן | מהדי באזרגאן • מוחמד עלי רג'אי • מוחמד-ג'וואד באהונר • מוחמד-רזא מהדווי כני • מיר-חוסיין מוסאווי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1286766923  LCCN: n2022210643  VIAF: 3093166007125975590001   WorldCat (עם VIAF): 3093166007125975590001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סכר שלושת הערוצים

| --- | --- |
הסכר
הסכר
 מיקום:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סוג:  סכר כבידה
 סוכר את:  יאנגצה
 יוצר את:  מאגר שלושת הערוצים
 אורך:  2,335 מטרים
 רוחב בבסיס:  115 מטרים
 רוחב בראש:  40 מטרים
 גובה:  185 מטרים
 נפח סכר:  אדמה וסלעים: 3,124,000 מ"ק בטון: 2,689,000 מ"ק סה"כ: 5,813,000 מ"ק
 ייצור חשמל:  22,500 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  14 בדצמבר 1994 – 20 במאי 2006 (11 שנים)
 שטח אגם:  1,085 קמ"ר
 נפח אגם:  39.3 קמ"ק
 ציון מיוחד:  הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם
 קואורדינטות:  30°49′48″N 111°0′36″E﻿ / ﻿30.83000°N 111.01000°E﻿ / 30.83000; 111.01000
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןסכר שלושת הערוצים(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןסכר שלושת הערוצים(למפת חוביי רגילה) ווהאן אנחווי חנאן שאאנשי צ'ונגצ'ינג חונאן ג'יאנגשיסכר שלושת הערוצים(למפת חוביי מוגדלת) ווהאן אנחווי חנאן שאאנשי צ'ונגצ'ינג חונאן ג'יאנגשיסכר שלושת הערוצים  
סכר שלושת הערוצים או סכר שלושת הנקיקים (בסינית: 长江三峡大坝) הוא סכר על נהר היאנגצה בסין. בנייתו החלה ב-14 בדצמבר 1994. זהו הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם. בניית גוף הסכר הסתיימה ב-20 במאי 2006, תשעה חודשים לפני המתוכנן והפעלת תחנת הכוח בהספק חלקי החלה ב-2008. הפעלת הגנרטורים החשמליים התבצעה בהדרגה, ובמאי 2012 עבר הגנרטור האחרון מתוך 32 את מבחן הכשירות. הפעלת הסכר עם כל 32 הגנרטורים בהספק של 700 מגה ואט כל אחד, ועוד שני גנרטורים תפעוליים, מייצרת תפוקה של 22.5 ג'יגה ואט. הספק זה הופך את הסכר למתקן ייצור החשמל הגדול בעולם, מכל סוג, אף כי סכר איטייפו ייצר כמות חשמל שנתית גדולה יותר בשנת 2010.
בשנת 2002 ניתן לחברת תאגיד שלושת הערוצים של סין האישור לבנות ארבעה סכרים על נהר היאנגצה, ביניהם: סכר שלושת הערוצים, סכר באיחטאן וסכר וודונגדה.
ממשלת סין פינתה מהשטח שיועד למאגר המים אותו עוצר הסכר יותר ממיליון תושבים, ששכנו בכ-1,500 כפרים. בניית הסכר גרמה לנזקים אקולוגיים נרחבים מאוד הן לסביבה הקרובה של הסכר והן לסביבות רחוקות התלויות ביאנגצה שרמת הזיהום בחלקים מסוימים בו, שהייתה גבוהה כבר קודם לכן, עלתה בעקבות הקמת הסכר. בין השאר, הקמת הסכר האיצה את הכחדתו של דולפין הנהרות הסיני שהיה שרוי בסכנת הכחדה כבר קודם לכן. הקמת הסכר לוותה במחאות מצד ארגונים לשמירת הסביבה, אך ללא הועיל. עם זאת, הקמת הסכר מנעה את זיהום האוויר והגברת אפקט החממה שהיו עלולים להיווצר מהפקת חשמל באמצעים אחרים המקובלים באזור, כדוגמת פחם.
בניית הסכר פיתחה באופן משמעותי את הכלכלה באזורי מעלה הנהר. הסכר אפשר אספקת חשמל סדירה וקידם סחר בין-לאומי באמצעות אוניות מטען דרך ים סין המזרחי. לפני הקמת הסכר היו קטעים במעלה הנהר נגישים לכלי שיט גדולים רק בעונות מסוימות או בעת שיטפונות. הקמת הסכר אפשרה שיט בקטעים אלו לאורך כל השנה. באזור הסכר נבנו תאי שיט המאפשרים לכלי שיט להתגבר על הפרשי הגובה של הנהר. במקום נבנתה בשנת 2015 גם מעלית לכלי שיט.
העברת אוכלוסייה

כמיליון בני אדם נעקרו מבתיהם על גדות נהר היאנגצה למטרת בניית הפרויקט. הממשלה בבייג'ינג ייחסה חשיבות רבה לנושא והחליטה להקצות סכומי תקציבים גבוהים למען תוכנית היישוב מחדש של אותה האוכלוסייה. העיקרון המנחה את התוכנית לפי ההכרזה הרשמית הוא שיש אך ורק לשפר את אורחות חייהם של התושבים. לצורך כך אימצה הממשלה יישוב מחודש המכוון למען פיתוח, כלומר לשלב יישוב מחדש עם פיתוח כלכלי מקומי. התושבים שנעקרו מבתיהם ובסיום הפרויקט הושבו לסביבת מושבם המקורית היו אמורים לפי התוכנית למצוא אפשרויות תעסוקה ואיכות חיים גבוהה יותר ביישובם מחדש.
העברתם של 1.3 מיליון תושבים גררה גל מהומות ומחאות נגד הממשלה ונגד פרויקט הסכר. בחלק מהמקרים, מחאות דומות אילצו לבטל תשתיות בסך מיליארדי דולרים. בזמן בניית הסכר על נהר היאנגצה, הרשויות העבירו את כל התושבים שחיו במה שהפך למאגר של 1,045 ק"מ רבוע, אזור גדול יותר משטחה של סינגפור. אותם תושבים הועברו להואנגטופו בסוף שנות ה-90 ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר הסכר החדש עלה על שטח מגוריהם הקודם.
באוגוסט 1993 חשף הפוליטביורו מערכת של תקנות ליישוב מחדש האוכלוסייה שהועברה ממקום מושבה לצורך בניית הסכר, תוך התחייבות לצמיחה כלכלית מואצת ושיפור רמת החיים של אותם תושבים שייושבו מחדש באזור. ב-14 בדצמבר 1994, לי פנג הכריז רשמית על ההשקה של פרויקט סכר שלושת הערוצים. ב-1995 תוכנית היישוב מחדש יצאה לדרך. הרכב הסכר הוביל לפגיעה קשה באיכות הסביבה ובאקולוגיה האזורית.
בעקבות קשיים אקולוגיים אלו, ב-2007 החלה הממשלה הסינית לעודד העברה של 4 מיליון תושבים נוספים, המתגוררים על גדות שמורת הטבע שנוצרה בעקבות בניית הסכר, לאזור העיר צ'ונגצ'ינג. סוכנות הידיעות הרשמית פרסמה ב-11 באוקטובר את ההצהרה הבאה: "יותר מארבעה מיליון תושבים באזור שמורת הטבע שהוקמה עם בניית סכר שלושת הערוצים, יעודדו להתיישב מחדש בפרברי העיר צ'ונגצ'ינג". על אף ההצהרות לא נעשתה העברת אוכלוסין בקנה מידה שכזה בתחום הזמן שהוקצב באותם הדיווחים עד לשנת 2020.
ב-2012 החל הליך פינוי מחודש של אוכלוסייה אזרחית מאזור הסכר בקנה מידה של אלפי תושבים. כסף שנשלח במקור לרשויות המקומיות כדי לבצע טרנספר של 13,000 חקלאים מסביב לגאוג'אנג לא השלים את המטרה הראשונית הזאת, מה שהותיר את החקלאים ללא פיצויים.