stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות הצריכה
קבוצות התנגדות לתרבות הצריכה

בימי קדם היו תנועות שהתנגדו לשקיעה בתרבות החומרית. תנועות אלו היו בעיקר דתיות ורוחניות, והן ראו בחיי מותרות, או במצב הנפשי המוביל אליהם, חטא, או מצב לא בריא. בין השאר, ביהדות נאמר "איזהו העשיר? - השמח בחלקו". ישו קבע כי 'הענווים ירשו את הארץ', בתקופות שונות ראתה הדוקטרינה הנוצרית חטא בהתענגות על החומר (אם כי בפועל חיו רבים מהבישופים חיי מותרות, בעיקר ברומא הקתולית) וגם הבודהיזם וההינדואיזם מקנות חשיבות לאיפוק ולפשטות מרצון. 

עם זאת, ייחוס שורשי ההתנגדות לתרבות הצריכה למסורות אלו מוטל בספק, שכן באותן תקופות הייתה האפשרות לחיי מותרות שמורה לעשירים ולנכבדים בלבד, ולכן לא התקיימה כלל 'תרבות צריכה' המונית מהסוג הקיים כיום. צריכה המונית מעין זו התאפשרה אך ורק בזכות המהפכה התעשייתית במאה ה-18 וה-19, ובמקביל אליה נולדה ההתנגדות לתרבות הצריכה, כפי שהיא מוכרת לנו היום.
במהלך המאה ה-19, חוגים דתיים נוצריים כמו הפוריטנים, אשר דגלו באורח חיים צנוע ופשוט, היו בין מובילי ההתנגדות לצריכה שעיקרה הוא מותרות ולא סיפוק צרכים בסיסיים. בין המתנגדים לצריכת יתר, ניתן למצוא גם את תורסטן ובלן, מהטמה גנדי, ואבי תורת הקומוניזם, קרל מרקס. למעשה, האידאולוגיה הקומוניסטית שיצר מרקס היוותה מבחינה מסוימת ניגוד גמור לתרבות המעודדת צריכת יתר: לפי תורה זו, כל אחד עובד ככל יכולתו, אך מקבל אך ורק לפי צרכיו ותורם את השאר לכלל. בחברה מסוג זה, אפוא, לא יהיו עשירים אשר יחיו חיי מותרות. הגוש הקומוניסטי אכן ניסה ליישם אידאולוגיה זו.
המחצית השנייה של המאה ה-20 הביאה עימה תנועות חדשות המתנגדות לצריכת יתר. במהלך שנות ה-60 התמקדו תנועות של אקו־אנרכיזם  בביטול הקונספט של מוצרי צריכה, זאת לעומת תנועות אחרות (כמו מפלגות הירוקים ותנועות החותרות לצרכנות נבונה) אשר מתמקדות רק בתהליכי הייצור של המוצרים.
לעומתם, בסוף שנות השבעים קמה בלונדון אחת התנועות החברתיות הקיצוניות ביותר נגד תרבות הצריכה: הפאנק. הפאנקיסטים הביעו סלידה מחיי העיר ומהתרבות האמריקאית, השטחית והצבועה לטענתם. תנועת הפאנק התפשטה בכל אירופה והגיעה גם לארצות הברית, הנחשבת למעוז תרבות הצריכה. יותר מכל, מסמלים בעיני הפאנקיסטים את תרבות הצריכה המותגים קוקה-קולה ומקדונלד'ס. אחד מסמלי התנועה הוא סיכה עם הרישום "BOMB THE MALL" - "הפציצו את הקניון".
החל משנת 1992 הוכרזו במדינות שונות אירועי מחאה בשם יום ללא קניות.
קשה להפריד תנועות אלה מאחרות שפעלו באותה תקופה כנגד הקפיטליזם. מבקרים מהשמאל תפשו את תרבות הצריכה כסימפטום של הקפיטליזם, וטענו שדבר כזה לא היה קורה בשלטון סוציאליסטי. לטענה זו השיבו מתנגדיהם כי לכלכלה הסוציאליסטית ממילא אין את היכולת לייצר מוצרי צריכה, וכי היא איננה יודעת כיצד לחלק אותם באופן שווה, כפי שהודגם בבירור במדינות הגוש הקומוניסטי. בנוסף, הם טענו כי הערצה של סמלים (כדוגמת סמל הפטיש והמגל שמסמל את הקומוניזם ותמונתו של צ'ה גווארה) היא בעצם סוג של תרבות צריכה והערצת מותגים.
נושאים במחלוקת

לתאוריות בנוגע להון צרכני - אשר סביבן יש פחות מחלוקת - יש הסבר פשוט יותר להתנהגות הצרכנים: מותג רחב שם וידוע מייצג רמה מסוימת של שירות, זאת בעקבות העקביות בתהליכי הייצור והאחידות במבנה הארגוני. המותג מגן על שמו הטוב בעזרת שימוש בחוק הקניין הרוחני וכך, אדם הנוסע למקום זר וזקוק לשירות טוב ואמין יימשך באופן טבעי לשמות המוכרים לו ושבהם הוא בוטח. שמות אלו מייצגים ארגונים אשר מסוגלים לספק תוצאות דומות גם בסביבה עם תרבות שונה, לדוגמה חברת מקדונלד'ס. לפי השקפה זו, החששות של אדם כלשהו מפני מסע אל מקום זר הם אלו שהניעו את התפתחות המותגים הבינלאומיים.
אבל, כמה מותגים - כדוגמת נייקי - מזוהים בכל מקום גם כסמלי סטטוס. זאת בעקבות שיתוף הפעולה עם דמויות ספורט נערצות ובזכות מסעות הפרסום של החברה. לכן השקפה זו אינה סותרת את הצורך לחקור את תרבות הצריכה כהערצה לסמלי סטטוס. מובן גם כי זהו מבחינת אינטרס של חברות מסוימות למתג את מוצריהן כסמלי סטטוס, ובכך להסב להם יוקרה, כמו גם ליצור ביקוש רב לאותם מוצרים.
ויכוחים על נושא תרבות הצריכה נוטים להתמקד סביב אחד משלושה תחומים עיקריים:
מדידת איכות חיים — זאת בניגוד למדידה של כמות המוצרים הנצרכים. זהו ניסיון למנוע הטיה של מדידות של תוצר בידי תרבות הצריכה.
שימוש הצרכנים בצרכנות נבונה כדי שיוכלו לוודא שכספם לא משמש לתמיכה בפעילויות אשר מנוגדות לעקרונותיהם. פעולה זו חותרת כנגד המבנה של שווקים מונעי־מוצר, ומגדירה מחדש את אותם מוצרים כצריכה של דבר מורכב בהרבה. לדוגמה, קניית קפה הופכת להיות הפעולה של תמיכה באדמות שבהן הפולים גדלים, בגידול הפולים, בקטיפתם, הובלתם, טחינתם וכו'. שלבים אלה הופכים להיות תחת אחריותם של הצרכנים, ולא של היצרנים.
שיבוש תרבות מתמקד במגבלות הנכונות של זכויות קניין רוחני, ובהגבלות על זכותם של מותגים להיות בעלי מונופול בינלאומי על זכות השימוש בשם כלשהו אשר מייצג מושג רחב וחוצה־תרבויות.
ישנה ספרות רחבת־היקף בנוגע לתרבות צריכה והתנהגות של צרכנים - רובה נכתבה בידי המתנגדים לדבר. מעטים התומכים בתרבות הצריכה, אבל מצד שני פוליטיקאים וכלכלנים רבים קוראים להגברת הצריכה ותרבות הפנאי, כפי שעשה ג'ורג' בוש לאחר פיגועי 11 בספטמבר אשר צמצמו משמעותית את אותן פעילויות.
ביקורת

בעוד שאין ממש תנועה אינטלקטואלית הדוגלת בצרכנות, בשנים האחרונות קיימת ביקורת חריפה על ההתנגדות לתרבות הצריכה. חלק נכבד ממנה בא מכיוון הזרם הליברטריאני. לדוגמה, המגזין 'היגיון' תקף ב-1999 את התנועה נגד תרבות הצריכה, בטענה ש"אקדמאים מרקסיסטים אורזים את הגותם הישנה באריזה מחודשת".[דרוש מקור] ג'יימס טוויצ'ל (James Twitchell), פרופסור באוניברסיטת פלורידה וכותב פופולרי התייחס לטיעונים נגד תרבות הצריכה כאל "מרקסיזם קל".
הביקורת הליברטריאנית על התנועה נגד תרבות הצריכה מבוססת בעיקר על התפישה שזו מובילה לפטרנליזם. דהיינו, ליברטריאנים סבורים שלאיש אין זכות להחליט עבור אחרים אילו מוצרים הם "הכרחיים" לחיים ואילו אינם כאלו, או שמותרות הם בהכרח דבר בזבזני או מופקר, ולכן הם טוענים כי התנגדות לתרבות הצריכה היא סימן מקדים לתכנון מרכזי ולחברה טוטליטרית.
טיעון נוסף הוא כי מאז המהפכה התעשייתית מתבססת הכלכלה העולמית על הסממנים של תרבות הצריכה, כלכלה שבלעדיה לא הייתה מתאפשרת קידמה בתחומים רבים כגון מדע, רפואה ואף אומנות, תחומים שממומנים לעיתים קרובות באופן פרטי על ידי תאגידים (כתמיכה ללא תמורה או כהשקעה), בדיוק אותם תאגידים המותקפים על ידי המתנגדים לתרבות הצריכה. בנוסף, גם כאשר תחומים אלו ממומנים בכספי ציבור - באמצעות מיסים, הרי שללא מערכת כלכלית משוכללת שתייצר עודפים מהם ניתן לגבות מיסים, לא ניתן יהיה לממן אותם.
ראו גם

אנטי גלובליזציה
תאגיד רב-לאומי
הרברט מרקוזה
פוסטמודרניזם
אינדיבידואליזם
מזון מהיר
שופינג
צרכנות אתית
שמיטה ישראלית
פרדוקס הבחירות
תופעת העדר
עיקרון ההכבדה
לקריאה נוספת

נעמי קליין, בלי לוגו, בבל, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
דייוויד קורטן, כשהתאגידים שולטים בעולם, בבל, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
קאלה לאסן, שיבוש תרבות, בבל, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
The Consumer Society ,edited by Neva Goodwin, Frank Ackerman and David Kiron, 1997 Island Press
תור לקניית מכשירי אייפון, ניו יורק
המונים ממתינים להשקת ספר של הארי פוטר באמצע הלילה
כיכר פיקדילי בלונדון
הפגנה לציון יום ללא קניות בסן פרנסיסקו
גרפיטי אנטי צרכני באוסלו
Band on the Run

Band on the run (מאנגלית: להקה במנוסה) הוא האלבום השלישי של להקת "Wings" והחמישי של פול מקרטני. אלבום זה נחשב לאלבום המצליח ביותר של מקרטני, ואף גרף מחמאות מג'ון לנון, חרף המתיחות בינו ובין פול לאחר התפרקות הביטלס.
מגזין הרולינג סטון בחר אותו במקום ה-418 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. והמגזין Q בחר אותו במקום ה-79 בתחרות 100 האלבומים הבריטיים הטובים ביותר.
מהאלבום התפרסמו שניים מלהיטיו הגדולים של מקרטני: Jet ו-Band on the Run.
האלבום זכה למעמד פלטינה בבריטניה ולמעמד פלטינה משולשת בארצות הברית. הוא היה מקום ראשון במצעד הבילבורד 3 שבועות וגם השיר Band on the run.
עוד שני שירים מהאלבום הצליחו: Helen wheels, שיצא עם האלבום רק באמריקה ובבריטניה היה בונוס, ו-Let me roll it, שנחשב כתגובה על שירו של ג'ון לנון How Do You Sleep?. האלבום היה מועמד לאלבום השנה בטקס פרסי גראמי ה-17.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו בידי פול ולינדה מקרטני למעט היכן שמצוין בסוגריים:
Band on the Run – 5:10
Jet – 4:06
Bluebird – 3:22
Mrs. Vandebilt – 4:38
Let Me Roll It – 4:47
Mamunia – 4:50
No Words – 2:33 (פול מקרטני ודני ליין)
Helen Wheels - 3:34 (רק בארצות הברית ובהוצאות מחודשות)
Picasso's Last Words (Drink to Me) – 5:50
Nineteen Hundred and Eighty Five – 5:27
Country Dreamer - 3:08 (רק בהוצאות מחודשות)
משתתפים

פול מקרטני - שירה, בס, תופים, פסנתר, קלידים, כלי הקשה
לינדה מקרטני - אורגן, קלידים, כלי הקשה, קולות
דני ליין - גיטרות, קלידים, כלי הקשה, קולות
הערות שוליים

↑  השיר הוא שיר בונוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2b678170-1c4e-3e61-b18c-f889fc1537b3
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria

| --- | --- |


בניין המשרדים הראשי של הבנק בבילבאו
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (2 בינואר 1990–BBVA)  הבורסה של מדריד (BBVA)  Bolsa De Valores Y Productos De Asuncion Sa (BBV) 
 תקופת הפעילות:  1857–הווה (כ־167 שנים)
 חברות בנות:  BBVA Argentina  BBVA Colombia  BBVA Uruguay  BBVA (Switzerland)  BBVA Provincial  BBVA Mexico  BBVA Peru  Garanti BBVA 
 מיקום המטה:  Edificio del Banco de Bilbao 
 קואורדינטות:  43°15′35″N 2°55′29″W﻿ / ﻿43.2598061°N 2.9247372°W﻿ / 43.2598061; -2.9247372 
 משרד ראשי:  בילבאו, ספרד   מדריד, ספרד
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים, מימון 
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות, ביטוח, ניהול נכסים
 שווי שוק:  53.62 מיליארד אירו (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  24.54 מיליארד אירו (2019)
 רווח תפעולי:  12.64 מיליארד אירו (2019)
 רווח:  3.512 מיליארד אירו (2019)
 הון עצמי:  736.26 מיליארד אירו (2020)
 סך המאזן:  54.92 מיליארד אירו (2019)
 יו"ר:  קרלוס טורס וילה
 מנכ"ל:  אונור גנץ'
 עובדים:  123,174 (2020)
  
 http://www.bbva.com
 he
 
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (בנקו בילבאו ויסקאיה ארחנטרייה), או בקצרה BBVA, היא קבוצת בנקאות ספרדית, שבסיסה במדריד ובבילבאו. הקבוצה היא גוף כלכלי חשוב ועיקרי בעולם, ורוב פעילותה מרוכזת באזורים מסוימים בו; ספרד, ארצות הברית, קנדה, מדינות אמריקה הלטינית, רומניה וטורקיה.
קבוצת הבנקאות נוסדה ב-28 במאי 1857 כ-Banco de Bilbao, בבילבאו. ל-BBVA שני מטות ראשיים, הראשון בבילבאו (מבנה הבנק המקורי) והשני במדריד, במתחם "Ciudad BBVA". ה-Banco Bilbao Vizcaya Argentaria הוא הבנק השני בגודלו בספרד אחרי בנק סנטנדר, הוא רשום בבורסה של מדריד (BBVA) והוא מהווה חלק מ-IBEX 35 (מדד שוק המניות בבורסה של מדריד) ומה-EURO STOXX 50 של STOXX השווייצרית.
ב-31 בדצמבר 2018, ערך נכסיו של ה-Banco Bilbao Vizcaya Argentaria היה 676,689 מיליון אירו - המוסד הפיננסי הספרדי השני בגודלו בספרד מבחינה זו. באותו התאריך היו לרשותו של הבנק 7,963 משרדים, 125,627 עובדים וכ-74.5 מיליון לקוחות. הבנק פעיל ביותר מ-30 מדינות שונות ברחבי העולם, וב-2 באפריל 2018 הוא דורג כבנק במקום ה-42 בעולם מבחינת כמות הנכסים.
היסטוריה

ההיסטוריה של Banco Bilbao Vizcaya Argentaira מתחילה ב-1857 בבילבאו, עיר בחבל הבסקים (צפון ספרד), שם הוקם Banco de Bilbao. ב-1901 הוקם בעיר Banco de Vizcaya, שתחילה פעל בבילבאו בלבד והרחיב את פעילותו לכל רחבי ספרד בהמשך. בשנת 1988 נחתם הסכם האיחוד בין ביסקאיה לבילבאו והמותג BBV אומץ.
בשנת 1991 יצרה הממשלה הספרדית של פליפה גונזלס את הבנק הציבורי ארחנטרייה. בין 1993 ל-1998 התקיים תהליך הפרטה בארחנטרייה. BBV וארחנטרייה חשפו את פרויקט האיחוד שלהם ב-19 באוקטובר 1999, אז אומץ המותג "BBVA".
הבנק החל לפעול בזירה הבינלאומית בשלבים. היציאה הראשונה שלו מספרד הייתה לפריז, בה פתח סניף בשנת 1902, וכשש עשרה שנים מאוחר יותר ללונדון. הבנק החל לפעול באמריקה הלטינית בשנות השבעים ושם הוא פעיל כמעט בכל המדינות, ומהווה אחד מהבנקים העיקריים והגדולים באזור. הבנק החל לפעול בשנות האלפיים בארצות הברית ובטורקיה.
בשנת 2007 יצא הבנק בפרויקט לדיגיטציה. בעקבות הדיגיטציה שערך הבנק, נרשמה עלייה של כ-19% בהצטרפות לקוחות חדשים לעומת הלקוחות שהצטרפו בשנה הקודמת. נכון לשנת 2015 המספר הכולל של הלקוחות ב-BBVA שהצטרפו בעקבות התהליך עמד על 14.8 מיליון.
בשנת 2019 החלה פעולתם של כל הבנקים בעולם הנמצאים תחת הקבוצה - תחת המותג BBVA. לפני כן פעלו הבנקים מטעם הקבוצה בארצות הברית תחת השם "Compass", בטורקיה תחת השם "Garanti", בפרו תחת השם "Continental" ובארגנטינה תחת השם "Frances"
בחודש פברואר 2021 הודיעה קבוצת הבנקאות על קיצוצים בכ-3,000 משרות בספרד לאחר צניחה של 48 אחוזים ברווח הנקי של הקבוצה ברבעון האחרון של שנת 2020.
דירוג אשראי

באוקטובר 2018 אלו היו דירוגי האשראי של הבנק מטעם ארבע הסוכנויות המדרגות המרכזיות:
| הסוכנות המדרגת | דירוג לטווח ארוך | דירוג לטווח קצר |
| --- | --- | --- |
| סטנדרד אנד פורס  | A- (תחזית: שלילית) | A-2 |
| מודי'ס  | A3 (תחזית: יציבה) | P-2 |
| פיץ'  | A- (תחזית: יציבה) | F-2 |
| DBRS | A (גבוה) (תחזית: יציבה) | R-1 (בינוני) |
הערות שוליים

↑  Datos relevantes del Grupo BBVA (KPI)
↑  "Grupo BBVA". Inversiones en Bolsa, Analistas de Mercados y Financieros – BBVA (בספרדית). 2016-11-28. נבדק ב-2019-04-03.
↑  "IBEX 35 COMPOSITE INDEX, IBEX:MCE Constituents – FT.com". markets.ft.com. ארכיון מ-2017-08-02.
↑  BBVA Annual Financial Report 2018 (Spanish) https://www.cnmv.es/AUDITA/2018/17810.pdf
↑  "BBVA en resumen". Inversiones en Bolsa, Analistas de Mercados y Financieros – BBVA (בספרדית). 2016-11-30. נבדק ב-2019-04-03.
↑  "Top 100 Banks in the World". www.relbanks.com. נבדק ב-2019-04-03.
↑  BBVA (2016-09-21). "Información corporativa". BBVA NOTICIAS (בספרדית). נבדק ב-2019-04-03.
↑  "Mentor Europe 5 Excellent Examples of Successful Transformation Programs". ארכיון מ-2017-08-02.
↑  BBVA (2019-04-24). "BBVA unifica su marca en todo el mundo y cambia su logo". BBVA NOTICIAS (בספרדית). נבדק ב-2019-04-25.
↑  Staff, Reuters (2021-02-24). "BBVA may cut 3,000 jobs in Spain, Expansion says". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-02-24.
↑  "S&P Research Update: BBVA 'BBB+/A-3' Ratings Affirmed Despite Rising Economic Risk In Spain; Outlook Stable" (אורכב 21.10.2013 בארכיון Wayback Machine), December 2, 2013
↑  "Moody’s Rating Report" (אורכב 21.10.2013 בארכיון Wayback Machine), March 4, 2014
↑  "Fitch Downgrades Santander & BBVA to 'BBB+'/Negative Outlook on Sovereign Action" (אורכב 21.10.2013 בארכיון Wayback Machine), November 8, 2013
↑  "DBRS Lowers BBVA to 'A' After Downgrade of Spain to A (low), Trend Now Negative" (אורכב 21.10.2013 בארכיון Wayback Machine), August 10, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456874505171  BNE: XX193511  BnF: cb166211019 (data)  GND: 16029688-2  ISNI: 0000 0001 1547 4514  LCCN: n2003009442  NKC: ko2015870380  SUDOC: 135548543  VIAF: 156510810   WorldCat (עם VIAF): 156510810 
משרדי ה-BBVA במדריד
משרדי ה-BBVA במקסיקו סיטי
1499

שנת 1499 היא השנה ה-99 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

זטה נופלת לידי האימפריה העות'מאנית וסרביה מאבדת את עצמאותה
שטפן הגדול, נסיך מולדובה, חותם על הסכם שלום עם פולין
אוקטובר - לואי השנים עשר מלך צרפת כובש את מילאנו ומכריז על עצמו כדוכס מילאנו ומלך נאפולי וסיציליה
9 במרץ – חיסול הקהילה היהודית בנירנברג, עם גירוש היהודים האחרונים מן העיר
28 ביולי – הקרב הראשון על לפנטו – ניצחון הצי הטורקי על הצי הוונציאני
22 בספטמבר – אמנת בזל: שווייצריה הופכת לישות עצמאית. האמנה שמה קץ למלחמה השוואבית
נולדו

ניקולו טרטליה, מתמטיקאי איטלקי (נפטר ב-1557)
חואן רודריגז קברילו, מגלה ארצות ספרדי (נפטר ב-1543)
6 בינואר – חואן דה אווילה, כומר, דרשן, סופר ומיסטיקן דתי (נפטר ב-1569)
31 במרץ – פיוס הרביעי, אפיפיור (נפטר ב-1565)
3 בספטמבר – דיאן דה פואטייה, מאהבתו של אנרי השני מלך צרפת (נפטרה ב-1566)
13 באוקטובר – קלוד, נסיכת צרפת (נפטרה ב-1524)
נפטרו

9 בינואר – יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נולד ב-1455)
1 באוקטובר – מרסיליו פיצ'ינו, הומניסט ופילוסוף איטלקי (נולד ב-1433)
23 בנובמבר – פרקין וורבק, טוען לכתר האנגלי בתקופת המלך הנרי השביעי, טען כי הוא ריצ'רד משרוסברי שנעלם שנים מוקדם יותר (נולד ב-1474)
ראו גם

ילידי 1499‎
נפטרים ב-1499‎
תרבות ליאנגג'ו

בעיגול מפת ההשפעה של תרבות ליאנגג'ו
תרבות ליאנגג'ו (בסינית: 良渚文化, בפין-יין: Liángzhǔ Wénhuà; זמנה 3,400-2,250 לפנה"ס) הייתה תרבות הירקן הנאוליתית האחרונה בדלתה של הנהר יאנגצה בסין. על סמך הממצאים הארכאולוגיים אנו יודעים שהתרבות הייתה מחולקת למעמדות. השערה זו מתבססת על כך שירקן, משי, שנהב וחפצים מצופים בלכה נמצאו אך ורק בקברים של האליטות, בעוד שבקברים של האנשים העניים יותר נמצאו כלי חרס. חלוקה זו למעמדות מוכיחה ששיטת הממשל בתקופת ליאנגג'ו הייתה של מדינה קדומה המאופיינת בהבחנה ברורה בין מעמדות חברתיים במבני הקבורה. מרכז עירוני התגלה באתר העיר ליאנגג'ו וקבוצות עילית מאתר זה שלטו על המרכזים המקומיים. לתרבות ליאנגג'ו הייתה השפעה רבה מאוד על האוכלוסייה באזור זה של סין, ותחום השפעתה היה סביב אגם טָאיְחוּ (האגם השלישי בגודלו בסין), והגיע עד צפון שאנשי ועד דרום גואנגדונג. האתר שעל שמו קרויה התרבות הוא אתר ארכאולוגי בתת־המחוז העירוני האנגג'ואו במחוז ג'ג'יאנג שנחפר לראשונה ב-1936 על ידי הארכאולוג הסיני שְׁה שִׂינ'גֶנְג.
ב-9 ביולי 2019 הוכרז האתר הארכאולוגי של ליאנגג'ו כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
כרונולוגיה וגאוגרפיה של תרבות ליאנגג'ו

מקובל לחלק את תקופת תרבות ליאנגג'ו לשלושה שלבים:
התקופה המוקדמת מ-3,300 לפנה"ס עד 3,100 לפנה"ס. שרידים מתקופה זו הם האתרים מְיָאוצְ'ייֵן, ווּגְ'יָאבּוּ ופּוּוָאנְצְ'יָאו, וחלק מהקברים של יאושאן סמוך לאתר העיר ליאנגג'ו.
תקופת הביניים מ-3,100 עד ל-2,850 לפנה"ס. השרידים העיקריים הם קברים כולל אלו בפאנשאן באתר העיר, גָאוצֶ'נְגְדוּן וחלק מהקברים של יאושאן.
התקופה המאוחרת מ-2,850 עד 2,300. בתקופה זו נבנו החומות של העיר ליאנגג'ו ואתר לונְגְטָאנְגְאָנְג.
גם בתקופה מ-2,300 עד 2,100 המכונה תקופה שלאחר ליאנגג'ו יש שרידים מתרבות זו בסְה-דוּן ובטִינְגְלִין.
מאפייני התרבות

מאפייני התרבות כללו חקלאות מתקדמת, כולל השקיה, גידול אורז בשדות מוצפים וחקלאות ימית. בתים נבנו לעיתים קרובות על כלונסאות, על נהרות או על קו חוף.
קהילה טיפוסית של תרבות ליאנגג'ו, שנמצאו למעלה מ-300 אתרים שלהם, בחרה לגור בסמוך לנהרות. בחפירות נתגלו סירות ומשוטים המעידים על בקיאות בסירות וכלי שיט. באתר העיר ליאנגג'ו נתגלו שרידי מזח עץ וסוללה ששימשה להגנה מפני שיטפונות. בתים הוקמו על כלונסאות עץ גם כדי לסייע נגד הצפות, אם כי בתים על הקרקע באזורים גבוהים כללו בתים תת-קרקעיים למחצה עם גגות מכוסים בסכך.
על סמך הממצאים הארכאולוגיים הייתה מחייתם של התושבים הקדומים של בני תרבות ליאנגג'ו מבוססת בעיקר על גידול אורז, גידול חזירים, ליקוט צמחים, דיג וציד. התזונה הושלמה בירקות ופירות ששרידיהם נתגלו בחפירות, חלקם מגידול עצמי דוגמת דלעת, מלון, אפרסק, שזיף, אפרסמון וענבים, וחלקם לוקטו מהבר.
כלי החקלאות היו עשוים מאבן מכיוון שטרם הגיע ידע על עיבוד מתכות לחלק זה של סין. מלאכות אחרות כללו גילוף חפצים מירקן, ציפוי חפצי עץ וירקן בלכה, קליעת סלים, אריגת משי וייצור כלי חרס משוכללים.
ייצור חפצים וטכנולוגיה

התושבים של אתרי ליאנגג'ו יצרו ידיות לקרדום בצורת "ברך מכופפת", כשלהב הקרדום היה מדורג ועשוי מאבן, כלי חרס שנהגו לקשט באדום, משקלות לכישור מחרס שרוף, סכינים וראשי חניתות מלווחה. סגנון האמנות שלהם הדגיש את השימוש בספירלות ובמעגלים. חפצים בסגנון זה היו נפוצים אחר כך בדרום-מזרח אסיה הנאוליתית. חלק מכלי הקדרות של ליאנגג'ו מזכירים את סגנון הכלים השחורים דמוי "קליפת ביצה" של תרבות לונגשאן משאנדונג, אבל הסגנון של רובם היה שונה, כלים בגוון אפור או שחור, שחוממו בטמפרטורות נמוכות וצופו באנגוב שחור או אדום. קיימות עדויות לכך שחלקיקי טרמוליט שימשו כמרכיב ליצירת כלי חרס שחורים בסגנון "קליפת ביצה". נקבע כי הצבע השחור של כלי החרס נבע מהתקדמות דומה בתהליכי השריפה. יש קווי דמיון בין תהליך יצירת כלי החרס שנתגלו בלְיָאנְגְצֶ'נְגְגֶ'ן, אתר הגדול ביותר של תרבות דָאוֶנְקוֹאוּ, בצפון סין של ימינו, לזה של תרבות ליאנגג'ו, מה שהביא את לחוקרים להאמין שהייתה תקשורת בין שתי התרבויות. באתר גוָאנְגְפֿוּלִין קיימת השפעה של תרבויות צפוניות יותר, אך היו בו גם כלי חרס דומים מאוד לאלו של אתרי ליאנגג'ו טיפוסיים.
חוקרים גילו שחלק מהגרזינים באתרי ליאנגג'ו נוצרו בכלי יהלום. תושבי ליאנגג'ו, השתמשו בכלים אלה, עיבדו קורונדום לגרזינים טקסיים. על הגרזינים נכתב כי "לוטשו לברק דמוי מראה". הטכניקות בהן השתמשו הניבו תוצאות שנאמר שקשה לשכפל גם עם טכנולוגיה מודרנית. זהו השימוש המוקדם ביותר בכלי יהלומים ברחבי העולם, אלפי שנים מוקדם יותר מכפי שידוע שאבן החן שימשה במקומות אחרים. החוקרים גם מציינים שזו התרבות הפרהיסטורית היחידה שידעה לעבד ספיר.
עיבוד ירקן

עבודות הירקן מתרבות זו מאופיינות בחפצים טקסיים גדולים שעובדו בדיוק רב ונחרתו במוטיבים דמויי יצורים דמיוניים. החפצים הבולטים ביותר מהתרבות היו:
צוֹנְג (琮, בפין-יין cóng) – החפץ הנפוץ ביותר. גוף צינורי שחלקו הפנימי עגול ושטחו החיצוני מרובע. המשטח החיצוני מחולק אנכית או אופקית כך שהחפץ הוא בפועל גליל חלול המוטבע בגוש מלבני. הפרופורציות משתנות - הצונג יכול להיות גוצי או גבוה יותר מכפי שהוא רחב. החלק החיצוני מעוטרת לעיתים בפרצופים דמויי מסכה. הצונג הגדול ביותר שהתגלה שקל 3.5 קילוגרם.
בִּי (璧, בפין-יין Bì) – דיסק ירקן שטוח עם חור עגול במרכז. בדרך כלל לא מעוטר
יְוֵּה (钺, בפין-יין Yuè) – ראש גרזן טקסי
נתגלו גם תליוני ירקן עם חריטות של ציפורים קטנות, צבים ודגים. הרבה מחפצי הירקן של תרבות ליאנגג'ו היו בעלי מרקם דמוי עצם חלבית לבנה בגלל מקור הירקן מטרמוליט והשפעה של מים באתרי הקבורה, אם כי חפצי ירקן עשויים מאקטינוליט וסרפנטין היו נפוצים גם. למרבית בני דורם של בני תרבות ליאנגג'ו יש חפצי ירקן כלשהם, אך 90 אחוז מכל חפצי הצונג והבי מירקן שנתגלו, ובלא ספק בעלי האיכות המעולה ביותר, הם מאתרי ליאנגג'ו. נטען כי חפצי ירקן שנחשפו מאתרי ליאנגג'ו השפיעו על התפתחותם של תרבויות נאוליתיות אחרות בסין: "השפעת המורשת של תרבות ליאנגג'ו נראית בלונגשאן בשאנדונג, טאוסה בשאנשי, צִ'יגְ'יָה בגָאנְצִ'ינְג ואתרים רבים אחרים בצפון שאאנשי, שם נחשפו צינורות צונג, דיסקים של בי וחפצי ירקן אחרים המזכירים את תרבות ליאנגג'ו". נטען גם שלעבודות הירקן של תרבות ליאנגג'ו הייתה השפעה מתמשכת על חפצים טקסיים בתקופות מאוחרות יותר של התרבות הסינית.
חפצי הירקן המעולים ביותר נוצרו בעיר העתיקה של ליאנגג'ו, אבל גם מרכזים חשובים פחות יצרו חפצים מעולים, מה שהביא את החוקרים להאמין שתרבות ליאנגג'ו לא הייתה חברה במבנה פשוט של פירמידה של שכבות חברתיות. למרכזים משניים רבים הייתה גישה לירקן משלהם (נפריט). עם זאת, האליטה בעיר העתיקה של ליאנגג'ו יצרה קשר וסחרה בטובין עם האליטות בחלקים אחרים של היקום של ליאנגג'ו (וגם עם אזורים אחרים של סין בתקופת לונגשאן) וקבעה את הקריטריונים כיצד צריכים חפצים אלו להיראות. נראה כי בני תרבות ליאנגג'ו לא ייבאו ירקן, אף על פי שהם ייצאו אותו בצורה נרחבת.
דת

מזבח נאוליתי מתרבות ליאנגג'ו שנחפר באתר יאושאן, כ-5 קילומטרים צפונית-מערבית לאתר העיר ליאנגג'ו מדגים שמבני הדת היו מתוכננים היטב. המזבח גודר בחומות של אבנים וסלעים, דבר המציין שלדת הייתה חשיבות ניכרת. למזבח היו שלושה חלקים, החלק העליון היה במה של אדמה נגוחה. שלוש במות נוספות היו מרוצפים בחלוקי אבן. על המזבח היו 12 קברים בשתי שורות.
חוקרים אחדים טוענים כי הקרבת עבדים הייתה חלק מהמסורת של ליאנגג'ו.
היעלמות

שיאה של תרבות ליאנגג'ו היה לפני כ-5,000 עד 4,000 שנים, אבל היא נעלמה בחטף מאזור אגם טאיחו לפני כ-4,200 שנים כאשר הגיעה לשיאה. כמעט שאין עקבות לתרבות בתקופות שבאו אחר-כך באזור זה. תרבות מָאצְ'יָאו (Maqiao Culture) שהתפתחה באזור אחר-כך שונה מאוד ובמקרים רבים דווקא פחות מפותחת. מחקרים עדכניים הראו כי ההתפתחות יישובים אנושיים נעצרה מספר פעמים בשל שיטפונות. הדבר הביא את החוקרים למסקנה שהגורמים למותה של תרבות ליאנגג'ו היו שינויים סביבתיים קיצוניים כמו שיטפונות, מכיוון שבין שכבות התרבות מופיעות מדי פעם שכבות של בוץ או בוץ מעורב בחול וחצץ עם עצים קדומים קבורים. משערים כי עליית מי הים ושיטפונות חוזרים ונשנים אלצו את התושבים להגר אל הרמות.
קיימות עדויות לכך שאגם טאיחו נוצר בתוך מכתש פגיעה לפני 4,500 שנים בלבד, מה שעשוי להסביר את היעלמותה של תרבות ליאנגג'ו. עם זאת, מחקרים אחרים לא מצאו מבנים של מכתש פגיעה או מינרלים אופייניים למכתשי פגיעה.
לקריאה נוספת

Li Liu and Xingcan Chen, The Archaeology of China : From the Late Paleolithic to the Early Bronze Age, Cambridge University Press, 2012, 330 p. ISBN 978-0-521-81184-2.
Li Liu, The Chinese Neolithic : Trajectories to Early States, Cambridge University Press, 2004, 498 p. ISBN 978-0-521-64432-7
Li Zhiyan, Virginia L. Bower and He Li (dir.), Chinese Ceramics : From the Paleolithic Period to the Qing Dynasty, Yale University and Foreign Language Press, 2010, 687 p. ISBN 978-0-300-11278-8.
Anne P. Underhill (dir.), A companion to Chinese archaeology, Chichester, West Sussex ; Malden (Mass.), Wiley-Blackwell, 2013, 640 p. ISBN 978-1-4443-3529-3
Allan, Sarah (ed), The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective, ISBN 0-300-09382-9
Zhou Ying, "The Dawn of the Oriental Civilization: Liangzhu site and Liangzhu culture", ISBN 978-7-5085-1058-3, China Intercontinental Press, Beijing, 2007 (in both Chinese & English).