stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מות ארתור
תוכן

בכתב היד חולק הקאנון לשמונה חלקים: לידתו ועלייתו לשלטון של ארתור, מלחמתו של ארתור נגד האימפריה הרומית המערבית, הרפתקאותיו של סר לנסלוט, סיפורו של גארת' (אנ'), סיפורם של טריסטן ואיזולדה, המסע אחרי הגביע הקדוש, סיפור אהבתם של לנסלוט וגווינביר ולבסוף התפרקות השולחן העגול ומותו של ארתור. בגרסה המודפסת של קקסטון אורגן התוכן מחדש ב-21 חלקים.
מהדורות

הספר הודפס לראשונה על ידי ויליאם קקסטון ב-1485. כתב היד היחיד הקודם למהדורה של קקסטון התגלה ב-1934 בספריית הקולג' של וינצ'סטר, והוא מוצג כיום בספרייה הבריטית בלונדון.
לאחר הדפסתו הראשונה בשנת 1485 הפך "מות ארתור" לפופולרי, והודפס בלפחות חמש מהדורות נוספות עד מלחמת האזרחים האנגלית. כל מהדורה עברה שינויים חזותיים ולשוניים, וחלקן עברו צנזור. לאחר מלחמת האזרחים לא הודפס הספר שוב עד המאה ה-19, אז התעורר עניין מחודש בסיפורי המלך ארתור. בסך הכל הודפסו באנגלית 29 מהדורות שלמות של "מות ארתור" מאז כתיבתו עד שנות ה-80 של המאה ה-20.
"מות ארתור" עובד ותורגם לעברית על ידי דבורה עומר.
הערות שוליים

1 2  Laurence W. Mazzeno, Sarah B. Kovel, Sir Thomas Malory: Critical Survey of Long Fiction, Fourth Edition, Critical Survey of Long Fiction, Fourth Edition, 2010-01, עמ' 1–7
↑  Stephen C. B. Atkinson, Thomas Malory, Research Guide to Biography & Criticism 2, 1985
↑  Dorsey Armstrong, Gender and the Script/Print Continuum: Caxton’s Morte Darthur, Essays in Medieval Studies 21, West Virginia University Press, 2004, עמ' 133-150
↑  Corinne Saunders, Malory’s Morte Darthur, Magic and the Supernatural in Medieval English Romance, Boydell & Brewer, 2010, עמ' 234
1 2  Rediscovering Malory: Digitising The Morte Darthur, The British Library
↑  Le Morte Darthur: The Winchester Manuscript, Online Medieval Sources Bibliography
1 2  לבנה ליטני, המיתולוגיה הבריטית, תל אביב: מפה, 2005, עמ' 157
↑  Corinne Saunders, Malory’s Morte Darthur, Magic and the Supernatural in Medieval English Romance, Boydell & Brewer, 2010, עמ' 235
↑  Anna Caughey, Print and Manuscript, Great Writers Inspire
↑  B. C. Southam, Sir Thomas Malory, Routledge, 1995, עמ' 44, ISBN 9780415134002
הערות שוליים > ביאורים

↑  בשנה התשיעית למלכותו של המלך אדוארד הרביעי, לפי הערה בסוף אחת הגרסאות המוקדמות של הספר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452285405171  BNE: XX2653006  GND: 4125228-7  LCCN: n81051285  MusicBrainz work: 87be6500-4e05-4d60-9923-78267c781932  NLA: 35324741  SELIBR: 237430  VIAF: 184684384   WorldCat (עם VIAF): 184684384
הארי ריצ'רדסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1993 (בן 32 בערך) סידני, אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 פרופיל ב-IMDb
 
הארי ריצ'רדסון (באנגלית: Harry Richardson; נולד ב-13 במרץ 1993) הוא שחקן אוסטרלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד דרייק קארן בסדרה "פולדארק", ובתפקיד פרנק גרשם בסדרה "דוקטור ת'ורן".
ביוגרפיה

ריצ'רדסון נולד בסידני שבאוסטרליה. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו ללונדון. בגיל 12 חזר לאוסטרליה ולמד בבית ספר תיכון בסידני. שם גילה את אהבתו למשחק. אחר כך בגיל 18 חזר לממלכה המאוחדת. הוא למד קורס קצר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון. ב-2012 נרשם לבית הספר למשחק "האקדמיה לאמנויות הבמה של אוסטרליה המערבית" (WAAPA) בפרת'. ב-2014 סיים את לימודיו ב-WAAPA, ולמד אצל איוואנה צ'ובוק במלבורן.
הופעת הבכורה של ריצ'רדסון בקולנוע הייתה בסרט "Looking for Grace" בתפקיד ג'יימי. כשביקר בני משפחה בלונדון נבחן עבור התפקיד של פרנק גרשם בסדרה "דוקטור ת'ורן", בבוקר שלפני הטיסה שלו חזרה לאוסטרליה. אחר כך כיכב ריצ'רדסון בסדרה "פולדארק" בתפקיד דרייק קארן. ב-2017 הופיע בתפקיד קטן בסרט "דנקרק". ב-2019 כיכב ריצ'רדסון בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Total Control" בתפקיד ג'ונתן קוסגרוב, יועץ לסנטור אירווינג.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרת הדרמה התקופתית "העידן המוזהב" מבית היוצר של ג'וליאן פלוז לרשת HBO.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 |  | Looking for Grace | ג'יימי |  |
| 2017 | דנקרק | Dunkirk | טוראי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | דוקטור ת'ורן | Doctor Thorne | פרנק גרשם | מיני-סדרה |
| 2017–2019 | פולדארק | Poldark | דרייק קארן | סדרת טלוויזיה (25 פרקים) |
| 2018 |  | Death in Paradise | גייב לי | בפרק "Meditated in Murder" |
| 2019 |  | Total Control | ג'ונתן קוסגרוב | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2022-הווה | העידן המוזהב | The Gilded Age | הארי ראסל | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הפקה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פתאום, בקיץ האחרון | Suddenly Last Summer | עוזר במאי | National Art School |  |
| 2013 |  | The Golden Age | פיטר | WAAPA |  |
| 2013 |  | No Worries | זמר | WAAPA |  |
| 2013 | כטוב בעיניכם | As You Like It | לה-בו / אמיין | WAAPA |  |
| 2013 | צ'כוב בילטה | Chekhov in Yalta | צ'כוב | WAAPA |  |
| 2013 |  | Hour of the Wolf | מר קרייזלר | WAAPA |  |
| 2014 | עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי | Arturo Ui | דוגסבורו הזקן | WAAPA |  |
| 2014 |  | Festen | לארס | WAAPA |  |
| 2014 | תקוות גדולות | Great Expectations | הרברט | WAAPA |  |
תפקידים ברדיו

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Snake | ג'ארוד | רדיו 4 של ה-BBC |
הערות שוליים

↑  Anvia, Bernadette (2018-07-17). "Poldark's Harry Richardson Is One Of Australia's Brightest Up-And-Coming Stars". GQ (באנגלית). נבדק ב-2020-04-27.
1 2  "Harry Richardson". Trollope Society (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-04-26.
↑  "Will Aidan Turner have competition from new Poldark hunks Harry Richardson and Tom York in series 3?". Radio Times (באנגלית). נבדק ב-2020-04-27.
↑  "Meet Your New Aussie Crush". PAPER (באנגלית). 2018-10-12. נבדק ב-2020-04-27.
↑  "Rage against the machine". www.adelaidenow.com.au (באנגלית). 2019-10-12. נבדק ב-2020-04-27.
↑  "Harry Richardson | Hamilton Hodell". www.hamiltonhodell.co.uk. נבדק ב-2020-04-26.
↑  "The Resistible Rise of Arturo Ui | Stage Whispers". www.stagewhispers.com.au. נבדק ב-2020-04-26.
↑  Film, Misadventures In Wa (2014-05-07). "Perth Theatre Reviews: Festen - WAAPA (7 May 2014)". Perth Theatre Reviews. נבדק ב-2020-04-26.
↑  Film, Misadventures In Wa (2014-08-28). "Perth Theatre Reviews: Great Expectations - WAAPA (27 August 2014)". Perth Theatre Reviews. נבדק ב-2020-04-26.
↑  "BBC Radio 4 - Drama, Snake". BBC (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-04-26.
| פרס סטלייט על הרכב השחקנים הטוב ביותר - סדרת טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| 2005 | הצל אותי |  |
| 2006 | האנטומיה של גריי: ג'סטין צ'יימברס • אריק דנה • פטריק דמפסי • קתרין הייגל • טי אר ייט • סנדרה או • ג'יימס פיקנס • אלן פומפאו • שרה רמירז • קייט וולש • איזאיה וושינגטון • צ'נדרה וילסון |  |
| 2007 | מד מן: בריאן באט • אן דודק • מיכאל גלדיס • ג'ון האם • כריסטינה הנדריקס • ג'נוארי ג'ונס • וינסנט רטיזר • רוברט מורס • אליזבת מוס • קירנן שיפקה • מגי סיף • ג'ון סלאטרי • ריץ' סומר • אהרון סטאטון |  |
| 2009 | דם אמיתי: כריס באואר • מכד ברוקס • אנה קאמפ • נלסן אליס • מישל פורבס • מריאנה קלבנו • ראיין קוואנטן • טוד לאו • מיכאל מקמילן • סטיבן מוייר • אנה פקווין • ג'ים פארק • קרי פרסטון • ויליאם סנדרסון • אלכסנדר סקארסגארד • סם טראמל • רוטינה וסלי • דברה אן וול |  |
| 2012 | המתים המהלכים: אנדרו לינקולן • שרה ויין קליס • לורי הולדן • נורמן רידוס • סטיבן יאון • לורן כהן • צ'נדלר ריגס • מליסה מקברייד • סקוט וילסון • דנאי גורירה • מייקל רוקר• דייוויד מוריסי |  |
| 2013 | כתום זה השחור החדש: טיילור שילינג • לורה פריפון • מיכאל הרני • מישל הרסט • קייט מאלגרו • ג'ייסון ביגס |  |
| 2014 | הניק: קלייב אוון • ג'רמי בוב • ג'ולייט ריילנס • איב יוסון • מייקל אנגרנו • כריס סאליבן • קארה סימור • אריק ג'ונסון • דייוויד פיירו • מאיה קאזאן • לאון אדיסון בראון • גריינג'ר היינס • מאט פרואר |  |
| 2015 | פשע אמריקאי: פליסיטי האפמן • טימותי האטון • אי. ארל בראון • ריצ'רד קברל • רג'ינה קינג • קייטלין ג'רארד • בניטו מרטינז • פנלופה אן מילר • אלביס נורסקו • ג'וני אוריץ |  |
| 2016 | זרה: קטרינה באלף • סם היואן • טוביאס מנזיס • לוטה ורביק • לורה דונלי • סטיבן קרי • דאנקן לקרואה • גרנט או'רורק • גארי לואיס • גרהם מקטביש • סטיבן וולטרס • סיימון קאלו • נל הדסון • דומיניק פינון • סטנלי ובר • ריצ'רד רנקין • סופי סקלטון • אנדרו גאוור • רוזי דיי • קלייב ראסל • פרנסס דה לה טור |  |
| 2017 | פולדארק: רובי בנטל • קרוליין בלקיסטון • כריסטיאן בראסינגטון • אליס צ'אפל • ביטי אדני • ג'ק פרת'ינג • שון גילדר • ג'ון נטלס • לוק נוריס • היידה ריד • הארי ריצ'רדסון • אלינור טומלינסון • איידן טרנר • ג'וש וייטהאוס • גבריאלה ויילד • טום יורק |  |
מרגלית אשוש

| --- | --- |

מרגלית אשוש
 לידה:  22 באוקטובר 1964 (בת 60) תוניס, תוניסיה 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  סופרת, מחזאית, משוררת, מורה
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  ספרות ילדים
 יצירות בולטות:  המשאלה של צבי; ניחוח האפרסמון
 
מרגלית אשוש (נולדה ב-22 באוקטובר 1964) היא סופרת, מחזאית ומשוררת ישראלית. מרגלית אשוש היא מורה וסופרת, בעיקר של ספרות ילדים, מחזאית ילדים ומשוררת הכותבת את השירים במחזות.
ביוגרפיה

מרגלית אשוש נולדה בשנת 1964 למשפחה יהודית בתוניס בירת תוניסיה. עלתה לישראל עם משפחתה בגיל שנה והתגוררה בנתיבות. סיימה תואר ראשון בחינוך ובמחשבת ישראל ולאחר מכן, למדה תואר שני בספרות עברית ב"אוניברסיטת בן-גוריון".
בשנות העשרים לחייה נישאה, ועברה להתגורר במושב תקומה שבתחום המועצה האזורית שדות נגב והחלה לעבוד כמורה ומחנכת.
הדרך לכתיבתה החלה מכתיבת יומן אישי המתעד זיכרונות, מחשבות ושירים. המפנה היצירתי החל מסיפורים חדשים משלה, שסיפרה לילדים בילדותם, כתיבתם והוצאתם לאור.
את ספרה הראשון "המשאלה של צבי" כתבה ופרסמה בשנת 1998. הספר הצליח מאוד בשל המסר החינוכי שבו: קבלה עצמית וקבלת האחר השונה. ספרה השני "הרפתקה בשביל הקסמים" יצא לאור בשנת 2009.
בשנת 2013 עיבדה למחזה את הסיפור "מנגינת הפלאים", שכתבה. בשנת 2014 הוציאה לאור את הספר "סוד מראת הקסם". לאחר מבצע צוק איתן בשנת 2014 כתבה את הספר "האור של קיפודי", במטרה שילדים יוכלו להתמודד טוב יותר עם הפחדים שנגרמו בשל המצב הביטחוני באזור עוטף עזה בו התגוררה. דמות הקיפוד נבחרה מפני שהקיפוד מתכדר בשעת סכנה ופחד. כל ספריה הומחזו על ידה והם מוצגים ב"תיאטרון אגדה" לילדים וכולם נכללים בסל תרבות ותיאטרון ארצי.
בשנת 2018 הוציאה, לראשונה, ספר למבוגרים "ניחוח האפרסמון", רומן היסטורי המתאר עלילה דמיונית המתרחשת על רקע בית שני בתקופתו של הורדוס.
ספרים > ספרי מבוגרים

ניחוח האפרסמון, דני ספרים, קריית גת, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
ספרים > ספרי ילדים

המשאלה של צבי, דני ספרים, קריית גת, 1998. (הספר בקטלוג ULI)
הרפתקה בשביל הקסמים, דני ספרים, קריית גת, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
סוד מראת הקסם, ספרי צמרת, אזור, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
האור של קיפודי, דני ספרים, קריית גת, 2018 (הספר בקטלוג ULI).
מנגינת הפלאים, קריית גת : דני ספרים, 2022.
ספרים > מחזות

המשאלה של צבי, דני ספרים, קריית גת, 1998.
הרפתקה בשביל הקסמים, דני ספרים, קריית גת, 2009.
סוד מראת הקסם, ספרי צמרת, אזור, 2014.
האור של קיפודי, דני ספרים, קריית גת, 2018.
נסיך צפרדע, אגדה מאת האחים גרים.
מנגינת הפלאים, תיאטרון אגדה, 2013.
דרך המשלים, תיאטרון אגדה, 2019.
סגנון כתיבה

בכתיבתה יש דגש על מסרים חינוכיים וערכיים ומעולמם של הילדים ואלו בעלי השפעה ביבליותרפית המעצימה ומחזקת את הילד מבחינה רגשית.
מרגלית אשוש משלבת נושאים לימודיים באופן סיפורי המעורר סקרנות ועניין אצל הילד, כפי שמתארת זאת בכתיבת ספרה הרפתקה "בשביל הקסמים".
ספרה "בניחוח האפרסמון" מתרחש בתקופת תחיית העם היהודי, על רקע ההתרחשויות ההיסטוריות בתקופת בית שני.
במהלך לימודי התואר השני בבן-גוריון השתתפה בסדנאות כתיבה רבות של עמוס עוז, חיים באר, אורלי קסטל בלום ואורי ברנשטיין, והיא כותבת כתיבה יוצרת.
עיבוד לתיאטרון

בשיתוף עם ביתה, אפרת אשוש, שחקנית, רקדנית, אמנית ומאיירת ובעלת תיאטרון "אגדה", יצרו השתיים מספר מחזות המבוססים על ספריה של אשוש. קשר זה משלב את ספריה בעולם הבמה, כאשר מרגלית ממחיזה את ספריה ואפרת יוצרת את העיבוד התיאטרלי.
המחזה "המשאלה של צבי" המבוסס על ספרה הראשון אושר בסל תרבות תיאטרון ארצי ובפמי פרימיום תרבות לפריפריה.
ספרים נוספים שהומחזו בשיתוף פעולה זה הם "מנגינת הפלאים", הנושא עמו מסר חינוכי על שמירת הסביבה, "האור של קיפודי", שנכתב כאמור בעקבות מבצע צוק איתן וכן "נסיך הצפרדע" הנושא מסרים חינוכיים של מסירות, דאגה וחברות מעבר למראה החיצוני.
הערות שוליים

↑  Jacky Yarhi-ג'קי ירחי, הבלוג ציור של ג'קי ירחי: ג'קי מארח את מרגלית אשוש, באתר הבלוג ציור של ג'קי ירחי, ‏יום חמישי, 10 בספטמבר 2009
↑  ניחוח האפרסמון/ מרגלית אשוש, באתר גל גפן בקעת אונו, ‏2017-10-22
↑  admin, תיאטרון מבית טוב - ידיעות אחרונות, באתר תיאטרון אגדה(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311231305171  ISNI: 0000 0004 0293 2151  LCCN: no2018003225  VIAF: 299014078   WorldCat (עם VIAF): 299014078 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרגלית אשוש".
מושבה

ערך זה עוסק במושבה כצורת התיישבות ישראלית לשעבר. אם התכוונתם למושבה במשמעות "קולוניה", ראו .
| --- | --- |
מושבות לשעבר בארץ ישראל



1. רחוב הרצל במושבה חדרה, שנות התשעים של המאה ה-19  2. בית גולדה מילוסלסקי מראשוני בתי האבן, במושבה נס ציונה, 1898   3. כיכר המייסדים במושבה ראשון לציון ב-1882, בגלויה של האחים אליהו  4. המושבה גדרה, שנות התשעים של המאה ה-19

(כיתוב תמונות מימין למעלה לשמאל בכיוון השעון)
מפת המושבות היהודיות, 1911
מפת המושבות הראשונות
מושבה הייתה צורת התיישבות כפרית ציונית בארץ ישראל, שהתבססה על בעלות פרטית על הקרקע, הבית והמשק. השימוש במונח "מושבה" (בימי תחיית השפה העברית נעשה שימוש גם במונח "קולוניה", שכיום מהווה מושג אחר לגמרי) לאפיון צורת התיישבות ישראלית זו מקורו, בין השאר, בתחום המושב היהודי ובמושבות היהודיות החקלאיות בדרום האימפריה הרוסית במאה ה-19.
ניצניה של המושבה בארץ ישראל בשלהי שנות השבעים של המאה ה-19, והמשכה בתקופות העלייה הראשונה והעלייה השנייה. המושבות התבססו בעיקר על ענפי החקלאות. חיי החברה והתרבות במושבות היוו חלק חשוב בהבניית החברה של היישוב היהודי הציוני בארץ ישראל; לדעת החוקר רן אהרנסון הן היו "מסד המפעל הציוני". בשנים 1881–1948 הוקמו ברחבי ארץ ישראל כ־60 מושבות, וארבע נוספות הוקמו בחורן.
כיום, בישראל אין עוד מושבות כלל – זאת מאחר שכולן הוסבו במשך השנים למושבים, לערים או ליישובים אחרים.
תולדות

פתח תקווה, הנחשבת כ"אם המושבות", הוקמה בשנת 1878 בידי יוצאי היישוב הישן בירושלים, לאחר ששבועות אחדים קודם לכן קמה התיישבות דומה בגיא אוני (ראש פינה) על ידי יוצאי היישוב הישן בצפת.
בשנת 1882 נוסדו בידי עולים ממזרח אירופה, אנשי "חובבי ציון", המושבות ראשון לציון, זכרון יעקב וראש פינה (שהייתה למעשה התיישבות מחודשת בגיא אוני). בשנים שלאחר מכן חידשו העולים חובבי ציון את המושבה פתח-תקוה (שנעזבה בינתיים) והקימו מושבות נוספות כמו חדרה, נס ציונה, גדרה ורחובות.
מתיישבים אלה, שנהוג היה לכנותם "איכרי המושבות", פתחו פרק חדש בתולדות ההתיישבות בארץ ישראל. הם היו הראשונים להגשים את רעיונות התחייה הלאומית ברוחם של הוגי הציונות באירופה - חיי יצירה בארץ ישראל המושתתים על חיי כפר וחקלאות. עלייתם נקראה, על כן, "העלייה הראשונה", אף כי הייתה עלייה לארץ גם קודם לכן. בסך הכל הקימו אנשי העלייה הראשונה 32 מושבות.
מפעל חלוצי זה של התיישבות לא היה סיפור הצלחה כלכלי. תנאי אקלים וקרקע קשים, חוסר ניסיון חקלאי של המתיישבים, מערכת שירותים כושלת ועוינות כללית של השלטונות העות'מאנים - כל אלה פגעו במושבות וסיכנו את קיומן, אבל מאידך הם היוו את השלד והבסיס לכל צורות היישוב שהוקמו לאחריהן. מושבים ואף קיבוצים למדו מידיעתם ומניסיונם של איכרי המושבות בענייני החקלאות, ואף השתמשו בשירותים השונים שהם סיפקו.
עשרות מושבות נוספות הוקמו בארץ בתקופות העלייה השנייה (בעיקר בגליל), השלישית (למשל בנימינה), הרביעית (רמת גן, הרצליה ואחרות), החמישית (נתניה, נהריה) וכן הלאה.
חלוקה נוספת של המושבות הייתה לפי השתייכותם: מושבות חובבי ציון, מושבות של הברון רוטשילד ומושבות פרטיות.
מרבית המושבות במרכז הארץ הפכו עם השנים לערים ועיירות עם ענפי מסחר, תעשייה ושירותים, תוך שהן שומרות על זיקה מסוימת לחקלאות.
תמיכת הברון

המושבות ניצלו מהתמוטטות כלכלית בעיקר בשל עזרתו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. רוטשילד, שכונה "הנדיב הידוע", לקח תחת חסותו את רוב מושבות חובבי ציון. הוא השקיע בהן כספים רבים בפיתוח תשתיות ושירותי הציבור, בחקלאות מתקדמת ובתעשייה (במיוחד ביקבים). רוטשילד גם רכש אדמות נוספות והקים מושבות חדשות ברחבי הארץ, בהן מזכרת בתיה (עקרון), באר טוביה (קסטינה) ומטולה. המושבות אמנם ניצלו מהתמוטטות, ואף התבססו וגדלו היטב, אולם נאלצו לשלם באובדן עצמאותן כשהן הועברו לידי פקידי הברון לניהול. מושבות אלו נודעו כ-"מושבות הברון".
מאוחר יותר הועבר ניהול המושבות לידי פקידי יק"א, חברה שנוסדה על ידי הברון מוריס דה הירש אך כל פעולותיה בארץ - כולל ההתיישבות באזור הגליל התחתון והקמת המושבות הנוספות בשנת 1901 - כפר תבור (מסחה), יבנאל (ימה), אילניה (סג'רה), מנחמיה (מלחמיה) - מומנו ונוהלו על ידי הברון רוטשילד.
במדינת ישראל

מדינת ישראל לא הכירה במושבה כ"צורת יישוב מוכרת", ולכן רוב המושבות הוכרזו לאחר קום המדינה כרשויות מקומיות - במעמד של מועצה מקומית או עירייה. אי ההכרה במושבות כצורת יישוב, גרמה להסבתן לרשות מקומית - יצרה מציאות של עשרות כפרים המנוהלים על ידי "מועצה-מקומית". צורת מינהל זו נועדה עבור עיירות: כנרת, מנחמיה. רק מושבות מעטות, קטנות, הוכרו ככפרים: מצפה, אילניה, יקנעם. אך כיוון ש"מושבה" איננה "צורת יישוב מוכרת", הם נקראו מעתה מושבים, צורת היישוב הדומה ביותר למושבה.
עם השנים, רוב המושבות הקטנות התפתחו או התרחבו לכדי ערים (כמו פתח תקווה, ראשון לציון, רחובות, נתניה, חדרה ורמת גן), או צורפו ליישובים סמוכים גדולים יותר (כמו גבעת עדה, כפר אהרון, פרדס חנה-כרכור ובית-גן).
ראו גם

חובבי ציון
פיק"א
יק"א
בני בנימין
מסע המושבות
לקריאה נוספת > מחקרים

רן אהרנסון, הבארון והמושבות: ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל בראשיתה 1890-1882, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1990.
מרדכי אליאב (עורך), ספר העלייה הראשונה, א-ב, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1981.
יוסי בן-ארצי, המושבה העברית בנוף ארץ-ישראל, 1882 - 1914, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1988.
יפה ברלוביץ, יוסף לנג (עורכים), לשוחח תרבות עם העלייה הראשונה, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
חיים גבתי, מאה שנות התיישבות, א-ב, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981
Ran Aaronsohn, Rothschild and modern Jewish Colonization in Palestine, Rowman & Littlefield, Lanham-Boulder-New York, 2000, 330 pp.
Yossi Ben-Artzi, Early Jewish Settlement Patterns in Palestine, 1882-1914, The Magnes Press, The Hebrew University, Jerusalem, 1997, 334 pp.
רן אהרנסון, שלבים בהקמת מושבות העלייה הראשונה ובהתפתחותן, בתוך: מ' אליאב (עורך), ספר העלייה הראשונה, א', ירושלים: יד בן-צבי, עמ' 25–84.
דן גלעדי, ‏הבארון, הפקידות והמושבות הראשונות בארץ-ישראל – הערכה מחדש, קתדרה 2, חשוון תשל"ז, עמ' 68-59
יהושע קניאל, ‏הוויכוח בין פתח-תקוה לראשון-לציון על הראשוניות בהתיישבות ומשמעותו ההיסטורית, קתדרה 9, אוקטובר 1978, עמ' 53-26
אשר סולל, ‏ספרי האחוזה הפנימיים של המושבות בשלהי השלטון העות'מאני, קתדרה 58, דצמבר 1990, עמ' 83-74
יעקב שביט, ‏תקנות המושבות הראשונות: מתקנות 'הקהל' לנסיון באוטופיה מעשית, קתדרה 72, יוני 1994, עמ' 62-50
יאיר זלטנרייך, ‏מפגשי תרבויות? מושבות הגליל התחתון בעיני פקידי יק"א ופיק"א, קתדרה 120, יוני 2006, עמ' 134-107
לקריאה נוספת > ספרות יפה והדרכה

רן אהרנסון, לכו ונלכה: סיורים במושבות הראשונות, ירושלים: הוצאת יד בן-צבי, 2004.
זאב ענר (עורך), סיפורי מושבות תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1996.
שולמית לפיד, גיא אוני, כתר ספרים, 1982; ובעקבותיו הסרט בבימוי דן וולמן, גיא אוני.
הערות שוליים

↑  רן אהרנסון, שלבים בהקמת מושבות העלייה הראשונה ובהתפתחותן, בתוך: מרדכי אליאב (עורך), ספר העלייה הראשונה, א, עמ' 83.
↑  סיפורי מושבות: סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בא"י, בעריכת זאב ענר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור
↑  הנתונים הם אומדן שאינו מלא או מופרז, על פי המחקרים: רן אהרונסון, שלבים בהקמת מושבות העלייה הראשונה ובהתפתחותן, בתוך: מרדכי אליאב (עורך), ספר העלייה הראשונה, א, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1981, עמ' 25–84. יוסי בן-ארצי, המושבה העברית בנוף הארץ, ירושלים: הוצאת יד בן-צבי, 1988, עמ' 47-15.
↑  ביקורת:
יוסי כץ, ‏על מקומה של המושבה כדגם להתיישבות, קתדרה 92, יוני 1999, עמ' 187-185
מסעוד פזשכיאן

מסעוד פֶּזֶשְכִּיָאן (בפרסית: مسعود پزشکیان; נולד ב-29 בספטמבר 1954) הוא נשיא איראן. מנתח לב במקצועו ופוליטיקאי הנחשב לרפורמיסט.
ייצג את מחוז הבחירות של תבריז, אוסקו ואזארשהר בפרלמנט של איראן וכיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט בשנים 2016–2020. כיהן כשר הבריאות והחינוך הרפואי בשנים 2001–2005 בממשלתו של מוחמד ח'אתמי.
התמודד בבחירות לנשיאות 2013, אך פרש. התמודד שוב בבחירות 2021, אך מועמדותו נפסלה. ניצח בסיבוב שני בבחירות לנשיאות איראן 2024, שהתקיימו בעקבות התרסקות מסוקו של הנשיא הקודם אבראהים ראיסי ב־19 במאי 2024.
ביוגרפיה

פזשכיאן נולד במהבאד ב-1954, לאב איראני אזרבייג'אני שנולד בקסר-י שירין, ולאם כורדית-איראנית. בשנת 1973 עבר לזבול כדי למלא את חובת הגיוס שלו. בתקופה זו החל להתעניין ברפואה. לאחר שסיים את שירותו, חזר למחוז הולדתו, שם החל בלימודי רפואה וסיים תואר ברפואה כללית. במהלך מלחמת איראן–עיראק (1980–1988) ביקר לעיתים קרובות בקווי החזית, שם היה אחראי על שליחת צוותים רפואיים ועבד כלוחם וכרופא. הוא סיים לימודי רפואה כללית בשנת 1985, והחל ללמד פיזיולוגיה במכללה לרפואה.
לאחר המלחמה המשיך בלימודיו, והתמחה בכירורגיה כללית באוניברסיטת תבריז למדעי הרפואה. ב-1993 קיבל תת-התמחות בכירורגיית לב מאוניברסיטת איראן למדעי הרפואה. מאוחר יותר הפך למומחה בניתוחי לב, ובעקבות זאת התמנה לנשיא אוניברסיטת תבריז למדעי הרפואה ב-1994, וכיהן בתפקיד במשך חמש שנים.
הוא סיים קורסי ניהול בארצות הברית, בבריטניה, בשווייץ ובתאילנד.
ביוגרפיה > קריירה

הקריירה הפוליטית של פזשכיאן החלה כשהצטרף לממשלתו של מוחמד ח'אתמי כסגן שר הבריאות בשנת 1997. הוא מונה לשר הבריאות ארבע שנים לאחר מכן, וכיהן בתפקיד בשנים 2001–2005. מאז נבחר חמש פעמים לפרלמנט האיראני כנציג מחוז תבריז, ושימש כסגן יו"ר הפרלמנט הראשון בשנים 2016–2020.
פזשכיאן הוא מורה לקוראן, ובקיא בנהג' אל-בלאע'ה, שהוא טקסט מרכזי בקרב המוסלמים השיעים. הוא חבר בחברה לידידות איראן–טורקיה.
ביוגרפיה > קריירה > התמודדות בבחירות לנשיאות איראן

בבחירות לנשיאות 2013 פזשכיאן התמודד אך פרש, והתמודד שוב בבחירות 2021, אך מועמדותו נפסלה.
ב-2024 נערכו בחירות לנשיאות איראן לאחר שנשיא איראן הקודם, אבראהים ראיסי, נהרג בהתרסקות מסוקו. תוצאות הסבב הראשון של הבחירות הובילו לקרב 'ראש בראש' בין פזשכיאן, המזוהה עם הזרם הרפורמיסטי באיראן, לסעיד ג'לילי, שדוגל בקו שמרני. בסבב הראשון זכה פזשכיאן במספר הקולות הגדול ביותר, וג'לילי קיבל מעט קולות פחות ממנו, אך כיוון שאיש מהם לא זכה, ביותר מ-50% בסיבוב הראשון, כנדרש, נערך סיבוב שני בין השניים ב-5 ביולי.
בתום הסיבוב השני בבחירות לנשיאות באיראן, פזשכיאן גבר על ג'לילי ונבחר לנשיא איראן. פזשכיאן הוא הנשיא הראשון מאז שנת 2005 שנחשב לרפורמיסט. הוא נכנס לתפקידו ב-28 ביולי 2024. ב-30 ביולי התקיים טקס השבעתו לנשיאות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אשתו של פזשכיאן הייתה רופאת נשים. בשנת 1993 הוא איבד את אשתו ואת אחד מילדיו בתאונת דרכים. הוא גידל לבדו את שני בניו ובתו הנותרים, ולא נישא בשנית. בתו, זהרה פזשכיאן, היא בעלת תואר שני בכימיה מ-SUT, ועבדה בתחום הפטרוכימיה לפני שממשלת רוחאני עלתה לשלטון.
עמדותיו > משמרות המהפכה

פזשכיאן הוא תומך של משמרות המהפכה, וכינה את משמרות המהפכה הנוכחיים "שונים מן העבר". הוא גינה את הכרתה של ארצות הברית במשמרות המהפכה כארגון טרור בשנת 2019. לאחר הפלת המל"ט האמריקאי על ידי איראן ב-2019, תיאר את פעולתם של משמרות המהפכה כ"אגרוף חזק לפיותיהם של מנהיגי אמריקה הפושעת". בפגישה באוניברסיטה ובתגובה לביקורות מסוימות, לבש פזשכיאן את מדי משמרות המהפכה, ואמר כי ילבש אותם שוב.
עמדותיו > ביקורת על המערכת

פזשכיאן מתח ביקורת על המערכת השלטונית מספר פעמים. במהלך ההפגנות לאחר הבחירות לנשיאות של 2009, בנאום שנשא, מתח ביקורת על אופן ההתייחסות למפגינים. בנאומו הזכיר את דבריו של האימאם השיעי הראשון (עלי בן אבי טאלב) שכוונו אל מאלכ אל-אשתר: "אל תתנהג כלפי האנשים כחיית פרא".
פזשכיאן סבר שהשיטה שבה ניהלה איראן את ההפגנות ב-2018 "שגויה מבחינה מדעית ואינטלקטואלית". הוא האשים את המערכת במדינה בכל האירועים ואמר: "היינו צריכים לפעול טוב יותר". לאחר ההפגנות ב-2022 בעקבות מותה של מהסה אמיני, דרש פזשכיאן להקים צוות הערכה והבהרות בנוגע לאירוע. אף על פי שראה את דרך ההתמודדות עם המפגינים ומשפטם כמנוגדים לחוקה ודרש שהנאשמים יראו עורכי דין, פרסם מאוחר יותר הצהרה שבה גינה את ההפגנות ולא ראה בהן אינטרס של העם.
עמדותיו > השקפה אתנית

פזשכיאן דורש ליישם את סעיף 15 של החוקה האיראנית עבור כל העדות האתניות. עיקרון זה אומר: "השפה והכתב הרשמי והמשותף של העם באיראן הם פרסית. מסמכים, התכתבויות, טקסטים רשמיים וספרי לימוד חייבים להיות בשפה ובכתב אלו, אך השימוש בשפות מקומיות ואתניות בעיתונות ובתקשורת ההמונים והוראת הספרות שלהם בבתי הספר אפשרית, יחד עם השפה הפרסית". הוא טען שיישום העיקרון הזה מפחית את המוטיבציה של בדלנים ומתנגדי משטר. פזשכיאן תומך גם בהוראת השפה האזרית בבתי ספר איראניים.