stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן די בלה

ז'אן די בלה
ז'אן די בלה (בצרפתית: Jean du Bellay; בערך 1493 - 16 בפברואר 1560) היה קרדינל ודיפלומט צרפתי.
ז'אן די בלה היה בנם השלישי של לואי די בלה ושל מרגריט דה לה טור-לאנדרי, ואחיהם של מרטן די בלה ושל גיום די בלה. הוא נהנה מתמיכתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת שמינה אותו לשגריר באנגליה ב-1527. ב-1534 התמנה לשגריר ברומא וב-1535 התמנה לקרדינל על ידי האפיפיור פאולוס השלישי.
ב-1536 השתתף במועצת קרדינלים שבה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הביע את זעמו על פרנסואה הראשון. די בלה מיהר להודיע זאת למלכו כדי להתכונן לעמוד בפני כוחותיו של קרל החמישי, שפלש לפרובאנס בראש צבא גדול. פרנסואה הראשון יצא לקראתו בראש צבאו והשאיר בפריז את די בלה בתפקיד סגן המפקד הראשי של צבא צרפת.
הספרדים הטילו מצור על העיר פרון שבחבל פיקרדיה והקרדינל די בלה שלח עזרה לנצורים והרגיע את אנשי פריז על ידי הקמת חומה מבוצרת סביב העיר.
ב-1541 הוא התמנה על ידי פרנסואה הראשון לבישוף העיר לימוז', ב-1544 - לארכיבישוף של בורדו, וב-1546 - לבישוף העיר לה מאן. אך ב-1547 נושל ממעמדו הרם בגלל קנוניה של הקרדינל מלורן. אחרי שלוש שנים שקטות של פרישה בצרפת (1550–1553), הוטלה עליו שליחות אל האפיפיור יוליוס השלישי, והוא לקח אתו כמזכירו את בן דודו, המשורר ז'ואקן די בלה. ב-1555 התמנה לבישוף אוסטיה, תפקיד שבו שימש כראש מועצת הקרדינלים.
די בלה מת ברומא ב-1560.
די בלה צידד ביחס של סובלנות כלפי הפרוטסטנטים. הוא הקדיש את זמנו לקידום החינוך והמדע, וביחד עם המדען גיום בידה, הציע למלך לייסד את הקולז' דה פראנס. הסופר פרנסואה רבלה היה ידידו, רופאו ומזכירו הפרטי. די בלה כתב שלושה ספרי שירה בלטינית ומספר חיבורים אחרים. התכתבותו הענפה ציורית ומלאת השראה.
ויטרבו

ויטרבו (באיטלקית: Viterbo) היא עיר עתיקה ובירת נפת ויטרבו שבמחוז לאציו שבמרכז איטליה. בשלב מוקדם של ההיסטוריה שלה כבשה ויטרבו וסיפחה לתחומיה את העיר השכנה פרנטו (Ferento). העיר שוכנת במרחק של כ-80 ק"מ מצפון למטרופולין של רומא. מרכזה ההיסטורי של העיר מוקף בחומות מימי הביניים, שעדיין ניצבות ללא פגם ונבנו במהלך המאות ה-11 וה-12. הכניסה למתחם החומות הוא דרך שערים עתיקים.
בנוסף לחקלאות, ענפי הכלכלה העיקריים של ויטרבו הם תעשיית הקדרות, השיש והעץ. העיר היא מקום משכנם של רזרבת הזהב של איטליה, אקדמיה חשובה לאומנות, אוניברסיטה ושל מרכז הפיקוד וההדרכה של הזרוע האווירית של צבא איטליה. ויטרבו ממוקמת באזור של מעיינות חמים ומהווה מקור משיכה לתיירים מכל רחבי מרכז איטליה.
היסטוריה

התיעוד הראשון לקיומה של העיר הוא מהמאה השמינית לפני הספירה, אז נקראה קאסטרום ויטרבי (Castrum Viterbii). העיר בוצרה בשנת 773 על ידי המלך הלומברדי דזידריוס (Desiderius) במסגרת ניסיונו הכושל לכבוש את רומא. כאשר החלה הכנסייה הקתולית לחסות בצלו של השלטון הפרנקי, הפכה ויטרבו להיות חלק ממדינת האפיפיור, אך מעמדה היה שנוי במחלוקת במאות השנים הבאות עד אשר בשנת 1095 היא הוכרזה כ"עיר חופשית".
בתקופה בה האפיפיורים התקשו להשליט את סמכותם על העיר רומא, ויטרבו הפכה להיות למקום מושבם המועדף, החל מהאפיפיור אאוגניוס השלישי (1145-1146), אשר צר לשווא על חומות העיר. ב-1164 הפך פרידריך הראשון את ויטרבו למקום מושבו של האנטי-אפיפיור פאשל השלישי (Paschal III). שלוש שנים לאחר מכן הוא העניק לה את התואר "עיר" והשתמש במיליציות שלה כנגד רומא. ב-1172 החלה ויטרבו להתרחב. העיר העתיקה פרנטום (Ferentum) הוחרבה ונכבשו שטחים נוספים. בתקופה זו הייתה העיר עשירה ומשגשגת ואחת החשובות במרכז איטליה עם אוכלוסייה של כמעט 60,000 תושבים.
ב-1207 קיים האפיפיור אינוקנטיוס השלישי מועצה בקתדרלה של העיר, אך מאוחר יותר נודתה העיר כמקום מושב מועדף של תנועת הפטריאנים הכופרים והיא אף הובסה על ידי רומא. יחד עם זאת, ב-1210 הצליחה ויטרבו להביס את הקיסר אוטו הרביעי ושוב הייתה במצב מלחמה עם רומא.
במאה ה-13 נשלטה העיר על ידי הרודנים ממשפחות גאטי (Gatti) ודי ויקו (Di Vico). פרידריך השני משך את ויטרבו לצדם של הגיבלינים ב-1240, אך אזרחי העיר גירשו את חייליו הגרמנים. ב-1243 הוא הטיל מצור על העיר פעם נוספת, אך נכשל. מנקודת זמן זו הייתה ויטרבו תמיד נאמנה לגואלפים. בין השנים 1257-1261 הייתה העיר מקום מושבו של האפיפיור אלכסנדר הרביעי, אשר מת בעיר. יורשו, אורבנוס הרביעי נבחר בוויטרבו.
בין השנים 1266-1268 בחר קלמנס הרביעי את ויטרבו כבסיס למאבקו חסר הרחמים כנגד בית הוהנשטאופן. כאן, מאכסדרת ארמון האפיפיורים בוויטרבו, הוא נידה את צבאו של קונראד השלישי והכריז עליו ככופר. אפיפיורים נוספים שנבחרו בוויטרבו היו גרגוריוס העשירי, יוחנן העשרים ואחד (אשר נהרג כאשר תקרת הספרייה של ארמון האפיפיורים קרסה עליו), ניקולאוס השלישי והאפיפיור הצרפתי מרטינוס הרביעי. אנשי ויטרבו, אשר בהשפעתו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה התנגדו לבחירתו של זר לתפקיד הכס הקדוש, התפרצו לקתדרלה שבה נערכה הקונקלווה ועצרו שניים מהקרדינלים. בסופו של דבר הם זכו לנידוי והאפיפיורים נמנעו מלהגיע לוויטרבו במשך 86 שנים.
ללא חסותם של האפיפיורים, נפלה העיר לידיה של משפחת די ויקו. במאה ה-14, ג'ובאני די ויקו יצר סניוריות ששלטה על צ'יוויטווקיה, טרקוויניה, בולנזה, טודי, נרני ואמיליה. שלטונו רוסק ב-1354 על ידי הקרדינל חיל דה אלבורנוס (Albornoz), שנשלח על ידי אפיפיורות אביניון לשקם את מדינת האפיפיור ובנה בעיר מצודה. ב-1375 נכנעה העיר לפרנצ'סקו די ויקו, בנו של הרודן הקודם, אך 13 שנים לאחר מכן הוא נרצח על ידי אנשי העיר שהעבירו את השלטון בה לאפיפיור אורבנוס השישי ולאחר מכן לג'ובני די סקירה די ויקו, בן דודו של פרנצ'סקו. ב-1396 הביסו שוב כוחותיו של האפיפיור בוניפקיוס התשיעי את ג'ובני ומיסדו מחדש את הריבונות הכנסייתית על העיר. השליט האחרון למשפחת די ויקו, ג'אקומו, הובס ב-1431. מכאן והלאה הייתה ויטרבו לעיר בעלת חשיבות משנית בעקבות ירידת כוחה של מדינת האפיפיור. ב-1871 היא הפכה לחלק מאיטליה.
אתרים חשובים

המרכז ההיסטורי של ויטרבו הוא אחד מהערים מימי הביניים השמורות ביותר במרכז איטליה. רבים מהבניינים העתיקים, בעיקר כנסיות, בנויים על חורבותיהם של מבנים עתיקים יותר וניתן להבחין בהם על פי האבנים הגדולות שמהן הם בנויים.
נקודת המשיכה המרכזית של ויטרבו היא הארמון האפיפיורי (Palazzo dei Papi), ששימש לאפיפיורים כמעון כפרי וכמקום מפלט בזמני משבר ברומא. עמודי הארמון הם עמודיו של מקדש רומי שנעשה בהם שימוש משני.
האתר השני בחשיבותו בעיר הוא הקתדרלה של ויטרבו. היא נבנתה בסגנון רומנסקי על ידי הלומברדים על חורבותיו של מקדש הרקולס. הקתדרלה נבנתה מספר פעמים מחדש החל מהמאה ה-16 וב-1944 היא ניזוקה קשות מההפצצות של בעלות הברית. מגדל הפעמונים הגותי הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-14 וניכרת בו השפעה של אומנים מסיינה. הקתדרלה היא מקום משכנו של הסרקופג של האפיפיור יוחנן העשרים ואחד.
ארמון האפיפיורים מן המאה ה-13; מאחור נראה מגדל הפעמונים של הקתדרלה
ויקטוריה צוקרוביץ'

| --- | --- |

הקבר של ויקטוריה צוקרוביץ'
 לידה:  17 באוגוסט 1923 עיירת וובז'נז'ו, מחוז טורון, פולין
 פטירה:  1992 (בגיל 68 בערך) חיפה, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות הלטיני בחיפה
 מדינה:  פולין 
 מקצוע:  מורה
 מידע חסידת אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  שרדה את המלחמה
 מקום ההצלה:  פולין
 אופן ההצלה:  הסתרה
 תאריך הכרה:  13 באוקטובר 1988
 מקום ההכרה:  ביד ושם
 אופן הנצחה:  עץ
 מספר היהודים שהצילה:  1
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (13 באוקטובר 1988) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ויקטוריה צוקרוביץ'
 
ויקטוריה צוקרוביץ (אייכברגר) (בפולנית: Wiktoria Cukrowicz; ‏17 באוגוסט 1923 – 1992), פולנייה קתולית חסידת אומות העולם, שהצילה ביחד עם אחותה אירנה, יהודי בתקופת השואה על ידי החבאתו בבית הספר בו עבדה.
ביוגרפיה > פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

ויקטוריה נולדה בעיירה וובז'ז'נו (אנ'), מחוז טורון וחיה שם במהלך המלחמה יחד עם אחותה אירנה. בקיץ 1942 הסתירה ויקטוריה יהודי, ידיד של אחותה בשם עקיבא הוכמן, שברח לוובז'ז'נו והתחזה לנוצרי. ויקטוריה ואירנה נענו לפנייתו של הוכמן לעזרה והן החביאו אותו בבניין בית הספר בו עבדה ויקטוריה. הבניין עמד ריק בשל חופשת הקיץ, ולויקטוריה היו המפתחות לבית הספר.
האחיות ויקטוריה ואירינה סיפקו להוכמן מקלט במשך חודשיים עד לתחילת שנת הלימודים.
ויקטוריה ואירנה מעולם לא ביקשו פיצוי או תגמול כלשהו על מעשיהן.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

עקיבא הוכמן שרד את המלחמה והיגר לארצות הברית. ויקטוריה נישאה ליהודי והיגרה לישראל והתגוררה בחיפה. אחותה אירנה נפטרה בשנת 1985.
ויקטוריה נפטרה בשנת 1992.
ביוגרפיה > הכרה והנצחה

ב-13 באוקטובר 1988 הכיר הארגון יד ושם בוויקטוריה ובאחותה אירנה כחסידות אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם וניטע לכבודן עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם שמן נחקק על ונערך לזכרה טקס.
ויקטוריה מונצחת באבן זיכרון בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ויקטוריה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה.
לקריאה  נוספת

פינצבסקי גרשון, חסד אחרון:סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 66.
הערות שוליים

↑  [Jenkins, John Philip. "Julius Rosenberg and Ethel Rosenberg". Encyclopedia Britannica, 29 Jan. 2020, https://www.britannica.com/biography/Julius-Rosenberg-and-Ethel-Rosenberg. Accessed 16 February 2022. The Righteous Among the Nations Database : Cukrowicz Wiktoria (Echberger)], Yad Vashem
1 2  The Righteous Among The Nations, The Righteous Among The Nations
↑  גדעון רפאל בן מיכאל, חסידי אומות העולם, באתר המכון ללימודי השואה
ע"ש ח. אייבשיץ, ‏פברואר 2007
↑  דף חסיד אומות העולם, באתר יד ושם
↑  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2020-04-20
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
וונדי קופ

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1967 (בת 57) אוסטין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון, אמנות
 פרסים והוקרה:  מדליית בנג'מין פרנקלין (2016)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2012) 
 
וונדי סו קופ (באנגלית: Wendy Sue Kopp; נולדה ב-29 ביוני 1967) היא מייסדת שותפה והמנהלת כללית של הוראה לכולם (אנ') (Teach For All), רשת גלובלית של ארגונים עצמאיים ללא מטרות רווח, הפועלים להרחבת ההזדמנויות לחינוך במדינותיהם.
קופ ייסדה את הוראה לאמריקה (אנ') (Teach For America - TFA), ארגון ללא מטרות רווח שייעודו להבטיח שלכל הילדים תהיה הזדמנות לממש את הפוטנציאל שלהם ו"לרתום את האנרגיה של דורה נגד אי-שוויון חינוכי בארצות הברית".
רקע והשכלה

וונדי קופ למדה בתיכון בדאלאס, טקסס, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת פרינסטון וב-1989 היא קיבלה שם את התואר הראשון.
במהלך לימודיה היא הייתה חברה במועדון העסקים ובמועדון העיתונאות של הסטודנטים, באוניברסיטה.
הוראה לאמריקה

בשנת 1989 כתבה קופ את חזונה ל"הוראה לאמריקה" כתיזה בת 177 עמודים בפרינסטון. כותרתה התיזה הייתה: "טיעון ותוכנית ליצירת חיל המורים". היא הייתה משוכנעת שרבים בדורה מוכנים לקחת אחריות משמעותית כדי להשפיע על סביבתם ושגם סטודנטים "מובילים" יעדיפו הוראה על פני הזדמנויות משתלמות יותר.
מיד לאחר לאחר סיום לימודיה בפרינסטון, הקימה קופ את "הוראה לאמריקה" וכעבור כשנה, ב-1990 הצטרפו כ-500 בוגרי מכללות ואוניברסיטאות ל"חיל המורים" של אמריקה.
המורים מקבלים שכר מהמדינה או ממחוז שבו הם מתנדבים ובכלל זה גם ביטוח בריאות.
הוראה לאמריקה > תוצאות הפעילות

בשנת 2023 היו לארגון 50 מוקדי פעילות ברחבי ארצות הברית, עם למעלה מ-60,000 מורים (במצטבר) שהתנדבו לשרת כמורים, לפחות שנתיים.
כ-15% ממשיכים ללמד מעל 5 שנים. וחלק קטן מהמתנדבים שפרשו ועברו לעיסוקים אחרים ממשיכים להתנדב במתן שיעורי עזר לתלמידים. ההערכה היא שלפחות 800,00 תלמידים למדו אצל מורים של התוכנית.
עבודת הארגון (ובכלל זה הכשרת המורים) נתמכת על ידי תרומות. בשנת 2000 קופ גייסה 25 מיליון דולר מתורמים פרטיים, מענקים ממשלתיים וקרנות. בשנת 2016, התרומות והמענקים השנתיים הגיעו ל-245 מיליון דולר עם "קרן צמיתה" של כ-208 מיליון דולר. בשנת 2019 הארגון מדורג בין 100 העמותות הגדולות בארצות הברית.
הוראה לכולם

בשנת 2007, הקימה קופ את "הוראה לכולם" (Teach For All), רשת בין-לאומית של ארגונים אזרחיים, ללא מטרות רווח, שיישמו את המודל שלה בארצם. חזון הארגון העולמי הוא:
”אנו שואפים להגיע לעולם בו לכל הילדים יש את החינוך, התמיכה וההזדמנות לעצב עתיד טוב יותר לעצמם ולכולנו”
בשנת 2013, קופ עברה מתפקיד המנהלת הכללית של "הוראה לאמריקה" והיא נשארה חברה פעילה במועצת המנהלים של הארגון.
הוראה לכולם > תוצאות הפעילות

בשנת 2024, 13 שנה לאחר הקמתו, בארגון "הוראה לכולם" מדווחים על 13,400 מורים מתנדבים שהגיעו ליותר מ-1.1 מיליון ילדים בכיתות ברחבי העולם.
ביקורת בארצות הברית על היזמה של קופ

לאורך השנים זכתה התוכנית של קופ לשבחים רבים, אך לצדם גם ביקורת, כמו:
המורים המתנדבים עוברים הכשרה פדגוגית קצרה ביותר, דבר שעלול לפגוע ביכולתם לתרום את הידע הייחודי שלהם (כמו: מתמטיקה, אמנות) לתלמידים. הם לא יודעים כיצד לטפל בבעיות משמעת (כמו: הפרעות, הצקות, סמים) ולא כיצד לתקשר ביעילות עם הורי תלמידים מתקשים, או בלתי ממושמעים.
רוב המורים המתנדבים עוזבים לאחר שנתיים, דבר המגדיל את חשיפת התלמידים ל"מורים חדשים", לא מנוסים וכן פגע ב"יציבות" סגל ההוראה בבית הספר.
המטרה המקורית של הארגון הייתה "לייצר מנהיגות חינוכית" והיא לא מוגשמת. הארגון עוסק בעיקר בהשלמת מחסור במורים בסביבות מוחלשות.
הארגון משלים פערים שנגרמו על ידי הממשל והוא זה שצריך לתת את המענה. כאשר המענה ניתן, הממשל רואה את עצמו כפטור מלעסוק בכך ונמשך אי השוויון בחינוך.
חיים אישיים

וונדי קופ נשואה לריצ'רד בארת' (Richard Barth), נשיא קרן KIPP - Knowledge is Power Program, שמקימה בתי ספר שמכינים תלמידים מיעוטי יכולת לקראת לימודים במכללות. יש להם ארבעה ילדים והם גרים במנהטן.
הוקרה > תוארי דוקטור לשם כבוד

קופ זכתה למספר תוארי "דוקטור לשם כבוד", ממוסדות אקדמיים וביניהם:
2000: אוניברסיטת פרינסטון.
2004: אוניברסיטת פייס.
2008: אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
2009: אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
2010: אוניברסיטת מרקט.
2012: אוניברסיטת הרווארד.
2013: אוניברסיטת בוסטון.
2014: אוניברסיטת אוקלהומה.
הוקרה > פרסים

קופ קיבלה פרסים רבים וביניהם:
1991: פרס ג'פרסון ל"שירות ציבורי" (The Jefferson Award for Public Service).
1993: פרס וודרו וילסון של אוניברסיטת פרינסטון. קופ היא האדם הצעיר ביותר והאישה הראשונה שקיבלה את הפרס הזה.
2003: פרס מרכז קלינטון למנהיגות ושירות לאומי (The Clinton Center Award for Leadership and National Service).
2004: פרס "הגבול החדש" של ג'ון פ. קנדי (The John F. Kennedy New Frontier Award).
2006: פרס לוח הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים (אנ')
2008: המדליה הנשיאותית לאזרחים. (The Clinton Center Award for Leadership and National Service)
ספרים

קופ תיעדה את חוויותיה ב-2 ספרים:
יום אחד, כל הילדים: הניצחון הלא סביר של 'Teach For 'America ומה שלמדתי בדרך (One Day, All Children: The Unlikely Triumph of Teach For America and What I earned Along the Way), 2001.
הזדמנות לעשות היסטוריה: מה עובד ומה לא במתן חינוך מצוין לכולם (A Chance to Make History: What Works and What Doesn't in Providing an Excellent Education for All), 2011.
הערות שוליים

↑  Wendy Kopp, worldbank.org
↑  Patel, Ushma, Marvin Bressler, sociologist, education pioneer and mentor, dies (princeton.edu בארכיון Wayback Machine (אורכב 09.05.2017)), News at Princeton, Princeton University, July 9, 2010 12:42 p.m. ET. Retrieved 2010-10-21.
↑  Kopp, Wendy S.  Woodrow Wilson School of Public and International Affairs (ed.). "An Argument and Plan for the Creation of the Teachers Corps" (באנגלית). ארכיון מ-2021-01-25. נבדק ב-2024-07-27. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Kopp Named MHC Commencement Speaker". 2007. ארכיון מ-2008-06-02. נבדק ב-2024-07-27.
↑  Teach For America Corps Program | Teach for America, www.teachforamerica.org (באנגלית)
↑  Where We Work | Corps Locations & Regions | Teach For America, www.teachforamerica.org (באנגלית)
↑  Evolving to Improve Outcomes for Students | Teach For America, www.teachforamerica.org (באנגלית)
1 2  Teach For America is shrinking—Is this cause for celebration?, Brookings (באנגלית אמריקאית)
1 2  Annie Waldman, Teach For America is shrinking—Is this cause for celebration?, Brookings, ‏June 18, 2019 (באנגלית)
↑  Annie Waldman, How Teach for America Evolved Into an Arm of the Charter School Movement, ProPublica, ‏2019-06-18 (באנגלית)
↑  Our Purpose, Teach For All (באנגלית)
↑  "Teach For America Founder Voted Chair of the Board". 2013. ארכיון מ-2013-03-27. נבדק ב-2024-07-27.
↑  Teachers Developing Students as Leaders, Teach For All (באנגלית)
↑  As a Naive College Student, I Fell for the Mission of Teach for America - EdSurge News, EdSurge, ‏2023-02-15 (באנגלית)
↑  What's the deal with Teach for America?, reddit.com, ‏2023
1 2  Sarah Craig, If you want to do right by students, reconsider Teach For America, The Georgetown Voice, ‏2022-09-11 (באנגלית)
↑  Gootman, Elissa (2011-04-10). "No Breakfast, but Bagels for Lunch". The New York Times. ארכיון מ-2011-04-12. נבדק ב-2011-04-10.
↑  CEO Wendy Kopp, teachforall.org
↑  Wendy Kopp, World Economic Forum
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  CEO Wendy Kopp, teachforall.org
↑  "National - Jefferson Awards Foundation". Jefferson Awards Foundation (באנגלית). ארכיון מ-2014-07-14. נבדק ב-2018-03-15.
↑  "Golden Plate Awardees of the American Academy of Achievement". www.achievement.org. American Academy of Achievement. ארכיון מ-2017-12-12. נבדק ב-2020-02-06.
↑  "2006 Summit Highlights Photo". ארכיון מ-2020-09-17. נבדק ב-2021-01-08. Summit Host George Lucas congratulates Wendy Kopp, founder and President of Teach for America, on receiving the Gold Medal of the Academy of Achievement during the 2006 International Achievement Summit in Los Angeles.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325479605171  BIBSYS: 15012443  ISNI: 0000 0000 2302 9456  LCCN: n00102657  NDL: 01181487  NLK: KAC200904584  NTA: 244756694  SNAC: w69c9j0f  SUDOC: 204700752  VIAF: 40610816   WorldCat (עם VIAF): 40610816 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וונדי קופ".
זיו רוזנבוים

| --- | --- |
ד"ר זיו רוזנבוים
ד"ר זיו רוזנבוים
 לידה:  1965 (בן 59 בערך)
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב
 התמחות:  נוירוכירורגיה, מנהל רפואי
 תואר:  דוקטור
 תפקידים:  2022–הווה: ראש מערך ניהול סיכונים רפואיים, שירותי בריאות כללית  2019–2022: מנהל מרכז רפואי העמק  2002–2019: נוירוכירורג במרכז רפואי רבין  2007–2019: ראש אגף טכנולוגיות רפואיות, חטיבת בתי חולים, שירותי בריאות כללית  2007–2019: דירקטור, כללית הנדסה רפואית בע"מ  2003–2007: סגן מנהל מרכז רפואי רבין
 פרסים והוקרה:  2011: פרס מנכ"ל משרד הבריאות ללוגיסטיקה, פרויקט ה- PACS הארגוני  2011: IT Award, פרויקט ה- PACS הארגוני
זיו רוזנבוים (נולד ב-1965) הוא רופא ישראלי, מומחה בנוירוכירורגיה ובמנהל רפואי. מנהל את מערך ניהול סיכונים רפואיים בשירותי בריאות כללית מאז שנת 2022. כיהן בעבר כסגן מנהל בית החולים רבין (בילינסון) בפתח תקווה, כראש אגף טכנולוגיות רפואיות בחטיבת בתי החולים של כללית וכמנהל מרכז רפואי העמק.
ביוגרפיה

רוזנבוים נולד וגדל בפתח תקווה. נשוי לאורית רוזנבוים ואב לשניים.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בשנת 1983 התגייס לחיל המודיעין, ליחידה 8200. לאחר סיום קורס חמ"ן תלפיות, עבר להיות חלק מצוות מחקר ופיתוח באותה היחידה. את שירות הקבע סיים בתור ראש מדור ביחידה 8200 (בין השנים 1986–1988). בשנת 1996, כשסיים את לימודי הרפואה, גויס למילואים בדרגת רב-סרן בתור רופא מוטס ביחידה 669.
ביוגרפיה > השכלה

בשנת 1988, עם סיום שירותו הצבאי, למד לדוקטורט לרפואה (MD) באוניברסיטת תל אביב, ומיד לאחר מכן החל התמחות בנוירוכירורגיה במרכז הרפואי רבין. ב-2003 החל בהתמחות נוספת, במנהל רפואי. בין השנים 2004–2007 השלים תואר שני MHA ניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם סיים את הלימודים בהצטיינות יתרה.
ביוגרפיה > ניסיון תעסוקתי

רוזנבוים כיהן בתור סגן מנהל המרכז הרפואי רבין, שם עבד בשיתוף פעולה אסטרטגי יחד עם חברת GE Healthcare. בשנת 2007, הקים ועמד בראש אגף הטכנולוגיות הרפואיות של חטיבת בתי החולים, בשירותי בריאות כללית. במסגרת התפקיד, בין היתר, תכנן, הטמיע וניהל את מערכת ה- PACS הארגונית. באותה תקופה כיהן גם כדירקטור של חברת כללית הנדסה רפואית בע"מ.
עם מילוי תפקידים אלה, בשנת 2002 עד שנת 2019, עבד בתור נוירוכירורג במרכז רפואי רבין.
בספטמבר 2019 מונה למנהל מרכז רפואי העמק. בפברואר 2022 ביקשה שירותי בריאות כללית להעבירו לתפקיד אחר בארגון, אולם הדחתו נעצרה בהתערבות בית הדין לעבודה בנצרת, כשלבסוף במרץ 2023 הגיעו להסכם פשרה שבמסגרתו הועבר לתפקיד ראש מערך ניהול סיכונים רפואיים, והקופה התחייבה ליישם "תוכנית לפיתוח העמק".
פרסים

פרס מנכ"ל משרד הבריאות ללוגיסטיקה בפרויקט ה-PACS הארגוני, בשנת 2011
פרס IT Award בפרויקט ה- PACS הארגוני, בשנת 2011
הערות שוליים

↑  רן רזניק, מנהל ביה"ח העמק: "פוטרתי כי לא 'חיסלתי' את ועד הרופאים", באתר ישראל היום, 8 בפברואר 2022
↑   רוני לינדר, הסכסוך האישי בין מנהל בית החולים העמק לכללית הסתיים במינויו לתפקיד בכיר אחר, באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2022
הרש לאוטרפכט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוגוסט 1897 ז'ובקבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 במאי 1960 (בגיל 62) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  אוניברסיטת לבוב  אוניברסיטת וינה 
 תקופת כהונה:  ? – 8 במאי 1960 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 במאי 1960 
 תפקידים בולטים:  שופט בית הדין הבין-לאומי בהאג, פרופסור 
 צאצאים:  אליהו לאוטרפכט 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אברדין  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ז'נבה  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים 
 
סיר הרש לאוטרפכט (16 באוגוסט 1897 – 8 במאי 1960) היה עורך דין בינלאומי יהודי-בריטי ושופט בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
ביוגרפיה

הרש נולד למשפחה יהודית בעיירה הקטנה ז'ולקייב, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה), ליד למברג, בירת גליציה המזרחית. בשנת 1911 עברה משפחתו ללמברג.
תעודת לידתו התגלתה בארכיון של העיר וורשה, שם כתוב כי הוריו היו אהרון לאוטרפכט, איש עסקים שעסק בתחום הנפט, ואימו דבורה לאוטרפכט שעסקה במשק הבית. להרש היה אח מבוגר ששמו דוד, ואחות צעירה ששמה סבינה שנולדה כשלוש שנים אחריו, למשפחה נולד ילד רביעי שמת בלידה. משפחתו הייתה מהמעמד הביניים. בשנת 1915 הוא נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת למברג ;לאוטרפכט עצמו כתב מאוחר יותר כי לא הצליח לגשת לבחינות הגמר "מכיוון שהאוניברסיטה הייתה סגורה ליהודים בגליציה המזרחית". לאחר תקופה, בשנת 1919 עזב לעיר וינה כדי להמשיך את לימודיו האקדמיים. באוניברסיטת וינה פגש ברחל שטיינברג, סטודנטית למוזיקה שהגיע מפלשתינה, לה הוא הציע נישואין מהירים ואת האפשרות ששניהם יעברו להתגורר בלונדון לטובת לימודים. אחרי שעבר להתגורר בלונדון, שם הפך לעורך דין בינלאומי, בשנת 1923 נרשם לאוטרפכט לבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון (LSE), ואשתו רחל נרשמה לקולג' המלכותי למוזיקה. את עבודת הדוקטורט שלו עשה לאוטרפכט בנושא של "מקורות המשפט הפרטי ואנלוגיות למשפט הבינלאומי" שנת 1925,  ופורסמה בשנת 1927. בשנת 1928, לאחר שזכה לשבחים אקדמיים, זכה למשרה של מרצה זוטר ב-LSE, ובשנת 1935 נעשה למרצה בכיר. בשנת 1938 נבחר לקתדרה למשפט בינלאומי באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא שימש כפרופסור בפקולטה למשפטים למשפט בינלאומי.
עד לשנת 1937 הוא כתב מספר ספרים על המשפט הבינלאומי. כמו כן, הוא סייע בהעמדה לדין של הנאשמים במשפטי נירנברג - עזר לנסח את נאומו של התובע הבריטי (הארטלי שוקרוס). השתתף בתהליך הניסוח של מגילת העצמאות (של מדינת ישראל ) . לאוטרפכט היה חבר בוועדת המשפט הבינלאומי של האו"ם בין השנים 1952 ל-1954 ושופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בין השנים 1955 ל-1960. במילותיו של נשיא ה-ICJ לשעבר, סטיבן מ. שוובל, "ההישגים של השופט סר הרש לאוטרפכט אינם מתגברים על ידי כל עורך דין בינלאומי של המאה הזו [...] שהוא לימד וכתב בהצטיינות שאין כמותה". כתביו ודעותיו של הרש ממשיכים להיות גם לאחר מותו מקור לציטוטים ונימוקים בהחלטות משפטיות כמו סיכומים בפסקי דין, חוות דעת של בית המשפט הבינלאומיים וטענות משפטיות רבות. אחד מאמרותיו המפורסמות היא כי "המשפט הבינלאומי נמצא בנקודת היעלמות של החוק".
לאחר מותו לזכרו הוקם מרכז לאוטרפכט למשפט בינלאומי באוניברסיטת קיימברידג' שנקרא על שמו ועל שם בנו, סר אליהו לאוטרפכט, אשר הקים את המרכז והיה המנהל הראשון שלו.
המשפטן סמואל מוין טען שהרש היה אחד מעורכי הדין הבינלאומיים הבודדים שהפעילו קמפיין פעיל למען זכויות אדם בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20. לטענתו הרש "גינה את ההצהרה האוניברסלית כתבוסה מבישה של האידיאלים עליהם הכריזה".
משנתו

מהימים הראשונים של מחקרו בווינה, לאוטרפכט דחה את הדעה שמדינות לבדן  כפופות  למשפט הבינלאומי. בבוא העת התפתחה מחשבתו למעורבות ישירה ועמוקה במה שהפך לפן החשוב ביותר של ירידת ריבונות המדינה המוחלטת, ועלייתה של ההגנה הבינלאומית על זכויות האדם.בעקבות השואה, חשיבתו של לאוטרפכט כללה גם את השאלה כיצד החוק הבינלאומי לא נתן מענה לאירועי השואה, וכיצד ניתן למנוע אירועים שכאלו בעתיד, במיוחד לאור היות המשפט הבינלאומי מבוסס על כללים ותקדימים קבועים. כאשר נשאל לאוטרפכט על האפשרויות של מדינת ישראל שזה עתה הוקמה לתבוע אזרחות לקורבנות השואה היהודים שנפטרו, קבע לאוטרפכט באמביוולנטיות כי אף על פי שהדבר אינו אפשרי על פי המצב הנוכחי של המשפט הבינלאומי, זו תהיה רק תגובה יוצאת דופן לאירוע יוצא דופן וחסר תקדים.
בשנת 1924 הקים את ארגון הסטודנטים העולמי של סטודנטים יהודים יחד עם אלברט איינשטיין, אשר כיהן כנשיאה הראשון. ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים (באנגלית: World Union of Jewish Students, או בראשי-תיבות: WUJS) הוא ארגון הבינלאומי של קבוצות סטודנטים יהודים עצמאיים ב-43 מדינות.
על שמו של הרש לאוטרפכט הוקמה קתדרא למשפט בינלאומי פומבי בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.