שיחות ליד האח
השיחות ליד האח > מלחמת העולם השנייה

עד 1939 כל השיחות ליד האח עסקו בענייני פנים, ובעיקר בכלכלה ובניו דיל. בשנים 1937–1938 נכנסה ארצות הברית למיתון שבמהלכו עלה משמעותית שיעור האבטלה וירדה התפוקה של התעשייה בארצות הברית. רוזוולט דיבר בשיחה ליד האח בנובמבר 1937 על מצב האבטלה וביקש מהאזרחים לשתף פעולה עם מפקד האבטלה – מפקד אוכלוסין וולונטרי שבו התנסתה לראשונה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית באיסוף מידע באמצעות מדגם. באפריל 1938 הוא דיבר על המיתון. כפי שהוא נהג גם בשיחות רדיו קודמות, רוזוולט הזכיר בשיחה זו את המילה "ביטחון", אך התייחסותו הייתה לביטחון הכלכלי של אזרחי ארצות הברית ("אתם ואני מסכימים שביטחון הוא הצורך החשוב ביותר שלנו – הסיכוי לעבוד, ההזדמנות לרווח סביר בעסקים"). לפי אנדרו פרסטון, שפה זו איפשרה לרוזוולט ליצור קשר בין נושאים שקשורים לביטחון בינלאומי לבין נושאים שקשורים לתחום החברתי והכלכלי. ביוני אותה שנה רוזוולט דיבר על הבחירות המקדימות לקונגרס. הוא סקר את ההישגים של הקונגרס היוצא בשמונה נקודות, ומתוכן רק האחרונה התייחסה למצב הבינלאומי ("בגלל ההתחמשות המוגברת של אומות אחרות ומצב בינלאומי שהוא בהחלט מטריד עבור כולנו, הקונגרס אישר תוספת משמעותית להגנה החמושה חופינו ואנשינו"). באופן כללי, נושאים בינלאומיים תפסו מקום שולי בשיחות ליד האח עד 1939. גם לאחר פרוץ המלחמה באירופה, רוזוולט הדגיש נושאים כלכליים וחברתיים ואף קיווה כי המלחמה לא תשנה את הרפורמה הכלכלית שהוא הנהיג. לדוגמה, בשיחה ליד האח מ-25 במאי 1940, רוזוולט הבטיח למאזינים שמצב החירום המדיני לא יגרום להכבדה בשעות ובתנאי העבודה של אמריקאים, לא יפגע בפנסיות ובביטוח ולא יוביל לנסיגה מהמטרות החברתיות של ממשלו.
ב-3 בספטמבר 1939, יומיים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, שידר רוזוולט לראשונה שיחה ליד האח שהמצב הבינלאומי במרכזה. לפי דניאל אלדרידג', שיחה זו שיקפה את דעת הקהל האמריקני ערב מלחמת העולם השנייה, שהייתה נתונה בסתירה פנימית – מרבית האמריקאים רצו שצרפת והממלכה המאוחדת יביסו את גרמניה הנאצית, אך חששו מהשתתפות ארצות הברית במלחמה לאור זיכרונם הכואב ממלחמת העולם הראשונה. רוזוולט החמיא לקהל האמריקני, שלדבריו הוא הנאור ביותר והיחיד שאינו נתון תחת צנזורה ולכן יכול להעריך את המצב לאשורו. עם זאת, הוא הזהיר את האמריקאים מפני שמועות וסילוף עובדות על ידי אנשים שמדברים בקול סמכותי. ארצות הברית, הוא אמר, תישאר נייטרלית כרגע, מתוך רצון להרחיק את המלחמה מחופיה, אך לא ניתן לצפות את העתיד, והנייטרליות של ארצות הברית אינה מחייבת את אזרחיה לנייטרליות מוסרית:
אומה זו תישאר אומה נייטרלית, אך איני יכול לבקש מכל אמריקאי להיות נייטרלי במחשבתו. אפילו לנייטרלי יש זכות להעריך את העובדות. אפילו אדם נייטרלי לא יכול להתבקש לאטום את שכלו או מצפונו. אמרתי לא פעם שראיתי מלחמה ואני שונא את המלחמה... אני מקווה שארצות הברית תישאר מחוץ למלחמה הזו. אני מאמין שכך יהיה. ואני מבטיח שממשלתכם תעשה כל מאמץ למען המטרה הזו.
המקור באנגלית
This nation will remain a neutral nation, but I cannot ask that every American remain neutral in thought as well. Even a neutral has a right to take account of facts. Even a neutral cannot be asked to close his mind or close his conscience.
I have said not once but many times that I have seen war and that I hate war. I say that again and again.
I hope the United States will keep out of this war. I believe that it will. And I give you assurance(s) and reassurance that every effort of your Government will be directed toward that end.
לפי ההיסטוריון רוברט דאלק (אנ'), מילים אלה שיקפו את אמונתו של רוזוולט שעל אף הצורך בנייטרליות מדינית, על האמריקאים לקבל עמדה מוסרית התומכת בבריטניה ובצרפת. באופן כללי, השידור היווה בסיס לשינוי העמדות של חלק נכבד מהאזרחים אמריקאים, מהעדפה של נייטרליות בלתי-מתפשרת להעדפה של מדיניות גמישה יותר, שעזרה לממשל לפעול באופן אקטיבי לטובת בנות בריתה באירופה. בשיחה נוספת מ-26 במאי 1940, אמר רוזוולט למאזיניו:
נרמז על ידי אנשים מסוימים שרק אם נוותר על חרותנו, על האידאלים שלנו, על דרך חיינו, נוכל לבנות לעצמנו חומת מגן ראויה, נוכל להתאים את עצמנו לכוחם של מתקיפינו... אין אני שותף לדעות אלו.
רוזוולט רצה לשמור על נייטרליות בד בבד עם משלוח סיוע לצרפת ובריטניה, נושא שהוא הסביר בשיחה ליד האח ב-29 בדצמבר 1940. קהל היעד שלו בשיחה זו היו כ-40% מהציבור האמריקני שסברו שעדיף להימנע מסיוע כדי לשמור על נייטרליות, וכנגד עמדה זו הוא טען שסיוע ללא מעורבות צבאית ישירה ירחיק את המלחמה ויאפשר לשמור על נייטרליות. לפי דאלק, שידור זה היה מהמוצלחים ביותר של רוזוולט. סקרי דעת קהל שבדקו את השפעתו הראו ש-76% מהאמריקאים היו מודעים לשידור (השיעור הגבוה ביותר מכל השידורים של רוזוולט) ו-80% מאלו שהקשיבו הביעו תמיכה לעומת 12% שלא אהבו את השידור.
השידור בספטמבר 1941 היה דוגמה נוספת לניסיון של רוזוולט להשתמש בשיחות ליד האח כדי לעצב את דעת הקהל האמריקאית. הרקע לשידור היה התקרית שבה הספינה USS Greer (אנ') ירתה לעבר צוללת גרמנית, עוד לפני שהוכרזה מלחמה על גרמניה. על אף שאין ראיות לכך שהצוללת ניסתה להתקיף כוחות אמריקאים, רוזוולט טען בשיחה ש"לא ניתן היה לטעות בזיהוי [ה-Greer] כספינה אמריקאית" וש"הצוללת ירתה בכוונה טורפדו לעבר ה-Greer". הוא ניצל את התקרית כדי להנחות את הצי האמריקאי לירות לעבר כלי שיט גרמנים או איטלקים שנמצאו באזור שנחשב על ידי ארצות הברית כ"אזור הגנה ימי". הצגת התקרית כעילה למדיניות ישירה יותר נגד מדינות הציר עזרה להתקבלותה של מדיניות זו באהדה. כך למשל, השיחה שודרה בפני קהל של 8,000 איש שהגיעו לשמוע את צ'ארלס לינדברג, דובר בולט בעד בדלנות, באותו היום, וחלק מהקהל קרא לעברו קריאות בוז.
יומיים לאחר המתקפה על פרל הארבור שידר רוזוולט שיחה נוספת, בה הוא אמר למאזינים "אנו עכשיו במלחמה. כולנו בתוכה – עד הסוף". שידור זה היה גם חלק ממגמה חדשה באופן המסגור של המלחמה, כעימות יחיד וכולל ולא כשורה של עימותים נפרדים. יפן, הוא אמר למאזינים, בחרה בדרך "מקבילה לזו של היטלר ומוסוליני באירופה ובאפריקה. היום היא הפכה ליותר ממקבילה. זהו שיתוף פעולה ממשי, כה מחושב שכל היבשות בעולם וכל האוקיינוסים נחשבים עתה בעיני האסטרטגים של מדינות הציר כשדה קרב ענק אחד".
מעט יותר מחודש לאחר הכרזת המלחמה על יפן שידר רוזוולט את אחת השיחות שנחשבות לאחת מהאפקטיביות ביותר שלו, ואשר הצליחה לעורר תקווה בציבור למשך זמן מה. רוזוולט ניצל את המועד – יום הולדתו של וושינגטון – כדי ליצור הקבלה בין המצב האקטואלי למצב בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית. גם אז היו בכל 13 המושבות "גיס חמישי – ואנשים אנוכיים, אנשים קנאים, אנשים מפוחדים, שטענו כי מטרתו של וושינגטון חסרת תקוה ושעליו להגיע לשלום במשא ומתן". רוזוולט הבטיח שבניגוד לאלו שדורשים כעת להגיע למשא ומתן עם מדינות הציר, ארצות הברית תמשיך במלחמה ותביא לניצחון בעלות הברית. חידוש רטורי מרכזי בשיחה זו היה הבקשה מהמאזינים שיפרשו בפניהם את מפת העולם ויאתרו בה את המקומות שעליהם הוא ידבר בזמן השיחה. הודעה על כך שהמאזינים יזדקקו למפה פורסמה עוד לפני הנאום, והעיתונים פרסמו את מפת העולם על עמוד כפול. לאורך השיחה הוא הזכיר למאזינים מספר פעמים להסתכל על המפה וכך יצר תחושה של היכרות עם המצב, חוויה של "הקשבה אקטיבית שרק נאום ברדיו מאפשר", וקידם את התפיסה כי המלחמה היא עימות גלובלי ומחייב.
רוזוולט המשיך לעדכן את אזרחי ארצות הברית במתרחש במלחמה באמצעות השיחות ליד האח, אמצעי שאיפשר לו מגע ישיר עם העם ולעקוף את עורכי העיתונים ואנשי התקשורת. השידורים לאורך המלחמה השתמשו באמצעים רטוריים שונים, שמצד אחד היוו ניסיון להפוך את המלחמה לנושא אישי, רגשי ואינדיבואלי יותר (לדוגמה, סיפורי קרב על לוחמים אינדיבידואלים שרוזוולט חלק עם מאזיניו באפריל 1942), ומצד שני ליצור רושם של חיבור בין עבר, הווה, ותקווה לעתיד טוב יותר. השיחה האחרונה, על המלחמה ובכלל, שודרה ב-12 ביוני 1944.