stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חפרפרת ארוכת-זנב

| חפרפרת ארוכת-זנב |
| --- | --- |
 חפרפרת ארוכת זנב
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: חפרפרות
שבט:: Scaptonychini
סוג:: Scaptonyx 
מין:: חפרפרת ארוכת-זנב
שם מדעי
 Scaptonyx fusicaudus ‏1872
תחום תפוצה


חפרפרת ארוכת-זנב (שם מדעי: Scaptonyx fusicaudus) היא סוג ומין יחיד במשפחת החפרפרתיים. תפוצת החפרפרת היא בסין, וייטנאם ומיאנמר באזורים הררים. ואינה נמצאת נמצאת בסכנת הכחדה אלא בעלת אוכלוסייה גדולה בעולם.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים.
הערות שוליים

↑  חפרפרת ארוכת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חפריתיים אמריקאיים

| חפריתיים אמריקאיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: מזובטרכיה
על־משפחה:: חפריתאים
משפחה:: חפריתיים אמריקאים
שם מדעי
 Scaphiopodidae ‏קופ, 1865
תחום תפוצה


חפריתיים אמריקאיים (שם מדעי: Scaphiopodidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי הזנב ובה שני סוגים: Scaphiopus ו-Spea ובהם שבעה מינים.
משפחת קרפדות זו דומה לחפריתיים האירופאיים, והיא נפוצה רק באמריקה הצפונית, בדרום קנדה, בארצות הברית ובצפון מקסיקו. הן חיות במגוון בתי גידול, כולל יבשים כמו בערבות העשב האמריקניות או באדמות שפלה. הן מעוגלות ומנופחות במראן, בעלות רגליים קצרות ועיניים מגודלות ועורן יבש וגבשושי. יש להן טפרים על רגליהן, העוזרים להן לחפור מחילות כדי להימלט מהחום ומהיובש. רובן בעלות צבעי אדמה חומים ובהירים, מה שעוזר להן להסתוות.
מיון

משפחה חפריתיים אמריקאים (Scaphiopodidae)
סוג Scaphiopus
מין Scaphiopus couchii
מין Scaphiopus holbrookii
מין Scaphiopus hurterii
סוג Spea
מין חפרית ניו מקסיקו (Spea bombifrons)
מין Spea hammondii
מין חפרית האגן הגדול (Spea intermontana)
מין חפרית בומביפרונס (Spea multiplicata)
חפרפרות

| חפרפרות |
| --- | --- |
 חפרפרת אירופית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: חפרפרות
שם מדעי
 Talpinae ‏ולדהיים, 1814
חפרפרות (שם מדעי: Talpinae) היא תת-משפחה אחת מבין שלוש שבמשפחת החפרפרתיים. בנוסף תת-משפחת החפרפרות נקראת גם חפרפרות העולם הישן או חפרפרות העולם הישן וקרובותיהן.
חפרפרות אלה חיות בעיקר מתחת לקרקע, וכל המינים בקבוצה זו, למעט חפרפרת חדף אמריקאית, חיות באירואסיה. כמו כן, לרוב המינים בקבוצה זו יש כפות רגליים קדמיות המתמחות בחפירה בזכות הטפרים. המינים בקבוצה זו ניזונים בעיקר מחרקים וחסרי חוליות אחרים.
מיון

תת-משפחה חפרפרות (Talpinae)
שבט דסמנים (Desmanini)
סוג ומין יחיד דסמן הפירנאים (Galemys pyrenaicus).
סוג ומין יחיד דסמן המושק (Desmana moschata).
שבט Neurotrichini
סוג Neurotrichus
חפרפרת חדף אמריקנית (Neurotrichus gibbsii)
Neurotrichus polonicus
Neurotrichus skoczeni
סוג Quyania
שבט Scaptonychini
סוג ומין יחיד חפרפרת ארוכת-זנב (Scaptonyx fusicaudus).
שבט Talpini
סוג חפרפרת (talpa ).
חפרפרת אלטאי (Talpa altaica)
חפרפרת עיוורת (Talpa caeca)
חפרפרת קווקזית (Talpa caucasica)
חפרפרת אירופית (Talpa europaea)
חפרפרת האב דוד (Talpa davidiana)
חפרפרת לבנטית (Talpa levantis)
חפרפרת ספרדית (Talpa occidentalis)
חפרפרת רומית (Talpa romana)
חפרפרת בלקנית (Talpa stankovici)
סוג Euroscaptor
חפרפרת סינית גדולה (Euroscaptor grandis)
החפרפרת של קלוס (Euroscaptor klossi)
חפרפרת ארוכת-אף (Euroscaptor longirostris)
חפרפרת ההימלאיה (Euroscaptor micrura)
חפרפרת הר יפנית (Euroscaptor mizura)
חפרפרת קטנת שיניים (Euroscaptor parvidens)
Euroscaptor subanura
Euroscaptor malayana
סוג Mogera
חפרפרת אכיגו (Mogera etigo)
חפרפרת יפנית קטנה (Mogera imaizumii)
חפרפרת בודדת (Mogera insularis)
חפרפרת קאנו (Mogera kanoana)
חפרפרת קובה (Mogera kobeae)
חפרפרת גדולה (Mogera robusta)
חפרפרת יפנית (Mogera wogura)
חפרפרת סנקאקו (Mogera uchidai)
סוג ומין יחיד חפרפרת זנב-לבן (Parascaptor leucura).
סוג ומין יחיד חפרפרת קצרת-פנים (Scaptochirus moschatus).
שבט Urotrichini
סוג ומין יחיד חפרפרת חדף אמיתית (Dymecodon pilirostris).
סוג ומין יחיד חפרפרת חדף יפנית (Urotrichus talpoides).
דסמן המושק
חפרפרת חדף אמריקנית מתה
חפרפרת ארוכת-זנב
חגי חריף

| --- | --- |

 לידה:  1968 (בן 56 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון הימלפרב 
 
חגי חריף (נולד ב-1968) הוא איש תקשורת וכותב נאומים, בעל תואר דוקטור במדע המדינה.
ביוגרפיה

חריף נולד בתל אביב וגדל בירושלים. אביו, יוסף חריף, היה פובליציסט ופרשן פוליטי בעיתון "מעריב". סבו מצד אמו, שבתי דון-יחייא, היה איש ציבור, ח"כ ועורך העיתון "הצופה".
חריף למד בבית הספר התיכון הדתי "הימלפרב" בירושלים. בשנת 1987 התגייס לצה"ל ושירת ברבנות הצבאית ובגלי צה"ל, שם שימש מפיק, עורך ומגיש תוכניות. מאז 1991 מועסק כאזרח עובד צה"ל. בעבר ערך, הפיק והגיש בגלי צה"ל מדי מוצאי שבת יחד עם שאול מייזליש את המשדר "במוצאי יום מנוחה" – תוכנית בנושאי יהדות. כיום עורך ומגיש את התוכנית בעצמו.
חריף סייע בנושאי תקשורת לרבנים הראשיים לצה"ל גד נבון, ישראל וייס, אביחי רונצקי, רפי פרץ ואיל קרים. הוא עורך את ביטאוני הרבנות הצבאית "מהלכה – למעשה" ו"החיל והחוסן". במקביל הוא מייעץ בנושאי כתיבה למפקדי חילות ולחברים במטה הכללי של צה"ל. בשנת 2020 נבחר לעובד צה"ל מצטיין, באישור הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי.
חריף למד מדע המדינה ותולדות עם ישראל לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בשנת 1993, העניק לו יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, אברהם בורג, תעודת הוקרה על הישגיו הלימודיים הבולטים. במסגרת לימודי התואר השני במדע המדינה התמחה בתקשורת פוליטית. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"ספורט ופוליטיקה בינלאומית: הפונקציות הפוליטיות של הספורט הייצוגי ביישוב הארץ-ישראלי ובמדינת ישראל, 1960-1898". בעבודתו מוכיח חריף כי ספורטאי ישראל מילאו משימות פוליטיות מגוונות בזירה העולמית, כדוגמת השגת הכרה דיפלומטית, יצירת קשרי ידידות ושיתוף פעולה מדיניים, רכישת כבוד ויוקרה.
במקביל ללימודיו האקדמיים כתב חריף נאומים לראשי אוניברסיטת בר-אילן.
נוסף על כך נמנה עם הוועדה המייעצת של כתב העת לענייני מדע ודעת, "חידושים", שפרסמה האוניברסיטה, והיה שותף לארגון כנסי חבר הנאמנים מטעם מערך הדוברות וההסברה בבר-אילן. בשנים 2004–2008 שימש מרצה מן החוץ במחלקה למדע המדינה וביחידה ללימודי עיתונאות ותקשורת.
בדצמבר 2012, החל חריף לכתוב נאומים לראש הממשלה בנימין נתניהו. ביוני 2013, מונה ליועץ כתיבה בלשכת ראש הממשלה, במתכונת של פרילנסר. המינוי חודש מאז מדי שנה.
חיבוריו

תרבות הגוף והספורט בישראל במאה העשרים – קובץ מאמרים, חגי חריף וחיים קאופמן (עורכים), הוצאת יד יצחק בן-צבי ומכון וינגייט, 2003
(עורך:) פירות האילן – אלבום היובל הראשון של אוניברסיטת בר-אילן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2008 ISBN 9789655553383 (הספר בקטלוג ULI)
ציונות של שרירים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2011 (מבוסס על עבודת הדוקטור של חריף)
(עורך:) עט בכל עת, יוסף חריף - עיתונאי בלב ההתרחשויות, דפוס פרינטיב, ירושלים, 2018
ד"ר חגי חריף, על מגרש הגאווה הלאומית, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
"אני סבור שהמורשת העיקרית של אברהם לבניו היא ברכת הניגודים" - ריאיון עם פרופ' אוריאל סימון, חידושים|מדע ודעת - כתב עת של אוניברסיטת בר-אילן, גיליון מס' 4, ינואר 2009, עמ' 28–35
חגי חריף, יאיר גלילי, ספורט ופוליטיקה בארץ-ישראל, 1948-1918: הכדורגל כמראה המשקפת את היחסים בין היהודים לבין הבריטים, בתנועה 7 (1–2), 2004, עמ' 56–78.
"הספורט העברי הצעיר מפרפר בין החיים לבין המוות": משבר משחקי הכדורגל בשבתות ביישוב העברי בארץ-ישראל, 1933-1930, בתנועה 8 (1–2), 2006, עמ' 55–87.
ההיסטוריה הלועזית של הספורטאים העבריים, באתר מכון וינגייט.
חגי חריף, ‏'חשוב שאנו נכה בגויים': המשמעויות הלאומיות של משחקי הכדורגל בין נבחרות ישראל וברית-המועצות, קיץ 1956, קתדרה 109, ספטמבר 2003, עמ' 130-111
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, העיתונאי שבישר את בוא הטלוויזיה, באתר הארץ, 25 באפריל 2013
↑  במוצאי יום מנוחה, באתר גלי צה"ל
↑  הארץ, כתבי עת, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2007
↑  ניב גלבוע, לילה כלכלי, מילה זו מילה: כמה מרוויחים כותבי הנאומים של ראש הממשלה?, באתר nana10‏, 4 בדצמבר 2014
↑  עמירם ברקת, ‏פטור ממכרז לכותב הנאומים של נתניהו; שכרו יעמוד על 100 אלף שקל לשנה, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2014
↑   צבי זרחיה, מאז 2014: שכרו של כותב הנאומים של נתניהו זינק ב-65%, באתר TheMarker‏, 15 בינואר 2017
↑   חגי עמית, נאומים לאומה או קמפיין בחירות? המדינה שילמה 1.3 מיליון שקל לכותב הנאומים של נתניהו, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2020
↑  צאלה קוטלר-הדרי, הוצאות משרד רה"מ נחשפות: תשלומים לכותב ספר על נתניהו ולמשרד עו"ד שמרון, באתר ynet, 22 ביוני 2021
↑  טולי פיקרש, עוד לא אבדה תקוותנו – לנצח באולימפיאדה, מצב הרוח, 10 ביוני 2011
↑   ד"ר חגי חריף - ציונות של שרירים - ראיון בחינוכית 23, סרטון בערוץ "Yehuda Kalman", באתר יוטיוב (אורך: 04:19)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262313005171  ISNI: 0000 0003 7486 1439  LCCN: no2003022128  VIAF: 100883778   WorldCat (עם VIAF): 100883778
טבח יהודי קובנה, 29 באוקטובר 1941

פורט תשיעי .
הטבח בקובנה ב-29 באוקטובר 1941, הידוע גם בשם האקציה הגדולה, היה הרצח ההמוני הגדול ביותר שבוצע ביהודי ליטא בתקופת השואה.
בהוראת קרל יגר, שטנדרטנפיהרר באס אס וקצין האס-אס הלמוט ראוקה, רצחו אובר-שטורמפיהרר יואכים האמאן (Joachim Hamann) ו-8 עד 10 אנשי צוות של איינזצקומנדו 3 מאיינזצגרופה A‏, 2,007 גברים יהודים, 2,920 נשים ו-4,273 ילדים ביום אחד בפורט התשיעי, בקובנה שבליטא.
הנאצים חיסלו את הגטו הקטן בקובנה ב-4 באוקטובר 1941 והרגו כמעט את כל תושביו בפורט התשיעי. מאוחר יותר באותו חודש, ב-28 באוקטובר, ניהל ראוקה את הסלקציה בגטו קובנה. כל תושבי הגטו אולצו להתכנס בכיכר המרכזית של הגטו. ראוקה בחר 9,200 גברים, נשים וילדים יהודים, כשליש מאוכלוסיית הגטו. למחרת, 29 באוקטובר, כל אלה נורו למוות בפורט התשיעי בבורות ענק שנחפרו מראש.
ראו גם

שואת יהודי ליטא
פוגרום קובנה
טבח פונאר
הערות שוליים

↑  Nikzentaitis, Alvydas; Nikžentaitis, Alvydas; Schreiner, Stefan; Staliūnas, Darius (2004). The Vanished World of Lithuanian Jews By Alvydas Nikžentaitis, Stefan Schreiner, Darius Staliūnas, Leonidas Donskis. ISBN 9042008504. נבדק ב-2014-01-03.
↑  Eilat Gordin Levitan. "Elchanan Elkes, Kovno Stories". Eilatgordinlevitan.com. נבדק ב-2014-01-03.
↑  Nikzentaitis, Alvydas; Nikžentaitis, Alvydas; Schreiner, Stefan; Staliūnas, Darius (2004). The Vanished World of Lithuanian Jews By Alvydas Nikžentaitis, Stefan Schreiner, Darius Staliūnas, Leonidas Donskis. ISBN 9042008504. נבדק ב-2014-01-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407417605171  LCCN: sh2014100208
ז'אן-פייר אדמס

ז'אן-פייר אדמס (בצרפתית: Jean-Pierre Adams;‏ 10 במרץ 1948 – 6 בספטמבר 2021) היה כדורגלן צרפתי ששיחק בעמדת הבלם בנבחרת צרפת ובמספר קבוצות בצרפת.
קריירת מועדונים

אדמס החל את הקריירה שלו באנטן BFN בשנת 1967 כחלוץ. בשנת 1970 חתם על חוזה נים, ונשאר בליגת העל הצרפתית במשך תשע עונות, בהן שיחק גם בניס ובפריז סן-ז'רמן.
בעונת 1971/1972, אדמס כבש ארבעה שערים ב-38 הופעות ליגה ועזר לנים לסיים במקום השני בליגה, המקום הטוב ביותר בהיסטוריה של המועדון. בעונת 1973/1974 הבקיע תשעה שערים במדי ניס, ועזר לה לסיים את העונה במקום החמישי בליגה.
לאחר עונה אחת במילוז מהליגה הצרפתית השנייה ותקופה כמאמן-שחקן בקבוצה החובבנית שאלון, פרש אדמס מכדורגל בשנת 1981, בגיל 33.
קריירה בינלאומית

ב-13 באוקטובר 1972 ערך אדמס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 0–1 על נבחרת ברית המועצות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974.
בסך הכל הוא ערך 22 הופעות בנבחרת צרפת, כשהאחרונה בהן הייתה ב-1 בספטמבר 1976, במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק. במהלך תקופתו בנבחרת שיתף פעולה בהגנה עם מריוס טרזור.
שקיעתו בתרדמת ומותו

ב-17 במרץ 1982 נותח אדמס בשל פציעה בבית החולים אדואר הריוט שבליון. מכיוון שחלק גדול מצוות בית החולים היה בשביתה באותה תקופה, נעשו טעויות על-ידי הרופא המרדים והמתלמד שלו, שמאוחר יותר הודו כי "לא עמדו במשימה". כתוצאה מהטעויות, אדמס סבל מעווית סימפונות (אנ'), שהובילה לאי-ספיקת חמצן למוחו, ומאוחר יותר נכנס לתרדמת.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נגזרו על הרופא המרדים ועל המתלמד שלו עונשים של חודש מאסר על תנאי וקנס של 815 דולרים. אשתו המשיכה לטפל בצרכיו, וסירבה לשקול המתת חסד.
ב-6 בספטמבר 2021 מת אדמס בנים בגיל 73, לאחר ששהה בתרדמת במשך 39 שנים. יממה לאחר מכן נערכה לכבודו דקת דומייה במשחק מוקדמות מונדיאל 2022 בין נבחרת צרפת לנבחרת פינלנד בליון.
הערות שוליים

1 2 3  AU REVOIR, JEAN-PIERRE ADAMS באתר So Foot, ‏ 17 במרץ 2012 (בצרפתית)
1 2  JEAN-PIERRE ADAMS באתר Skyrock, ‏ 22 בפברואר 2015 (בצרפתית)
↑  Jean-Pierre Adams nous a quittés באתר הרשמי של פריז סן-ז'רמן, 6 בספטמבר 2021 (בצרפתית)
↑  1972, une année dans le siècle באתר Chroniques Bleues, ‏ 18 במאי 2012 (בצרפתית)
↑  Jean-Pierre Adams: Former France international dies after 39 years in coma באתר BBC, ‏ 6 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  Jean-Pierre Adams, le roc noir, dans le coma depuis 33 ans באתר Ouest-France, ‏ 6 בינואר 2016 (בצרפתית)
↑  https://www.midilibre.fr/2012/03/26/bernadette-adams-je-vis-autrement-mais-je-vis,476643.php באתר Midi Libre, ‏ 26 במרץ 2012 (בצרפתית)
↑  L’Eurélienne Bernadette Adams vit au chevet de son mari footballeur, dans le coma depuis 30 ans באתר L'Écho Républicain, ‏ 20 באפריל 2012 (בצרפתית)
1 2  Jean-Pierre Adams: The 39-year coma that didn't stop love באתר CNN, ‏ 6 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  The sad story of Jean-Pierre Adams, the French soccer star who has been in coma for 37 years after botched surgery באתר Face2Face Africa, ‏ 1 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑  Jean-Pierre Adams est mort באתר ל'אקיפ, 6 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  HOMMAGE À JEAN-PIERRE ADAMS באתר התאחדות הכדורגל הצרפתית, 7 בספטמבר 2021 (בצרפתית)
חפרפז גראנט

| חפרפז גראנט |
| --- | --- |
 Eremitalpa granti
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טנרקאים
תת־סדרה:: Chrysochloridea
משפחה:: חפרפזיים
סוג:: Eremitalpa
מין:: חפרפז גראנט
שם מדעי
 Eremitalpa granti ‏ברום, 1907
תחום תפוצה


חפרפז גראנט (שם מדעי: Eremitalpa granti) הוא מין של יונק קטן ממשפחת החפרפזיים המצוי בדרומה של אפריקה, והוא המין היחיד מסוגו. החפרפז נתון בטבע לאיום על בית גידולו.
אורך החפרפז 7.5–9 ס"מ ומשקלו 15–25 גרם והוא הקטן בבני משפחתו. הוא דומה במראהו לחפרפרת, אך אינו קרוב אליה וצבעו זהוב-לבן. הוא בעל ראש מגודל הבנוי לדחוף חול במהירות בעודו שוחה בו באמצעות כפות רגליו הגדולות והשטוחות. לחפרפז אין זנב גלוי, עיניים קטנות מאוד ופה בעל כריות המשמשת לדחיפת חול.
תפוצת חפרפז זה בטבע הוא בחוליות והדיונות של מדבר נמיב שבנמיביה. החפרפז מותאם לחיי מדבר, אך מעדיף לצאת לפעילות רק בלילה הקריר. ביום הוא נח במנהרות בחול או לעיתים מתחת לצמחייה. בלילה הוא מחפש חרקים שונים כמו חגבים, טרמיטים ונמלים ואפילו לטאות קטנות כמו חומטיים, אותם הוא תופס מתחת לחול. החפרפז חי בבדידות ויכול לנוע 4.6 ק"מ בלילה אחד.
תת-מינים:
E. g. granti
E. g. namibensis
הערות שוליים

↑  חפרפז גראנט באתר הרשימה האדומה של IUCN
חגי הוברמן

| --- | --- |

חגי הוברמן
 לידה:  2 במאי 1959 (בן 65) כ"ד בניסן ה'תשי"ט
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון דתי יבנה 
 פרסים והוקרה:  פרס עמינח (2010) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100004620452113
 טוויטר:  huberman120
 
חגי הוברמן (נולד בכ"ד בניסן ה'תשי"ט, 2 במאי 1959 בחיפה) הוא עיתונאי ישראלי.
קורות חייו

חגי הוברמן גדל בחיפה. אמו הייתה בתו של הרב גרשון כהן, רב שכונת "נחלת שמעון" בירושלים. היה חניך תנועת בני עקיבא בעיר, ובוגר בית הספר התיכון "יבנה" בעיר. שירת בגרעין נח"ל בכפר עציון, לאחר שירותו הצבאי נשאר להתגורר ביישוב.
היה ממקימי קיבוץ נצרים בגוש קטיף וחבר המועצה האזורית חוף עזה בשנים 1986–1987. לאחר נישואיו התגורר מספר שנים במושב בני דרום. לאחר מספר שנים של עבודה בקיבוץ, עבד במושב בני-דרום לאחר חתונתו ולאחר מכן החל לעבוד כעיתונאי, בתור כתב בעיתון "הצופה". לאחר 18 שנות עבודה בעיתון, התאחד הצופה עם מקבילו השבועי "מקור ראשון". עם איחודם הסופי של העיתונים, מונה הוברמן לכתב הצבאי של העיתון.
הוברמן שימש שנים רבות ככתב לענייני יש"ע בעיתון "הצופה". בין ינואר 2009 למאי 2010 שימש הוברמן ככתב הצבאי של עיתון "המבשר", תחת שם העט ח. בן אפרים. הוא פוטר לאחר שמתח ביקורת קשה בשבועון הדתי מצב הרוח על חבר הכנסת יעקב ליצמן בשל מאבקו על קברים בשטח בית החולים ברזילי מאשקלון. לדעתו ליצמן היה צריך להאבק באותה מידה על בתי קברות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות.
מאז 2009 משמש כעורך השבועון הדתי "מצב הרוח". כמו כן שימש מ־2010 ככתב המדיני והצבאי בשבועון החרדי "בקהילה". הוברמן הושעה זמנית מהעיתון ב־2013 לאחר שפרסם סטטוס לאחר מינויו של אריה דרעי ליו"ר מפלגת ש"ס בו התבטא נגד הרב עובדיה יוסף.
ב-2010 זכה הוברמן בפרס עמינח לחקר תולדות ההתיישבות הציונית דתית, על ספריו "שורשים בחולות" ו"כנגד כל הסיכויים".
הוברמן תקף במאמר שכתב את דבריה של אלמנתו של סא"ל דולב קידר במהלך עצרת בחירות במהלך הבחירות לכנסת העשרים.
בשנים 2018–2019 שימש ככתב הצבאי בשבועון החרדי "יום ליום".
ב-2021 היה בין העיתונאים בציונות הדתית ומהימין, שהביעו תמיכה בממשלת בנט-לפיד.
הוברמן נשוי ואב לחמישה. מתגורר כיום באלקנה. דודו היה העיתונאי יונה כהן, ובת דודו היא הבמאית והמחזאית צביה הוברמן.
פרסומים

ארץ-מורשת - טיולים בארץ-ישראל בעקבות עברה, הוצאת ספריית בית אל, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
ייחודו של כפר - סיפורו של מושב כפר הרואה, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
שורשים בחולות - גוש קטיף מהקמתו ועד סופו, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
כנגד כל הסיכויים - 40 שנות התיישבות ביש"ע, הוצאת ספריית נצרים, 2008‏ (הספר בקטלוג ULI)
חנן פורת - סיפור חייו, ידיעות ספרים, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
קהילה יהודית בעזה - הקהילה היהודית מתקופת החשמונאים ועד פרעות תרפ"ט, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
גוש קטיף - אהבה עזה - סיפורו של צבי הנדל וההתיישבות בקטיף, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
רב, אלוף - סיפור חייו של אלוף במיל' מרדכי פירון 2021 (הספר בקטלוג ULI)
יהודים בעזה, נצרים: מרכז למורשת יהודי עזה, תשנ"ב (הספר בקטלוג ULI)
כמו כן ערך מספר ספרים ("סמבטיון", "גוש-אמונים - הסיפור שמאחרי הקלעים" ואחרים).
הערות שוליים

↑  יוסי כץ, וב' מחלב, הכל בקול, "המבשר אוהב את ליצמן כמוני" • ראיון, באתר בחדרי חרדים, 24 במאי 2010
↑  ב. ניסני, ‏חגי הוברמן מונה לכתב צבאי ב"בקהילה", באתר כיכר השבת, 19 בספטמבר 2010
↑  ישי כהן, ‏חגי הוברמן שב ל'בקהילה', זעם בקרב תלמידי הגר"ע יוסף, באתר כיכר השבת, 2 ביוני 2013
↑  נתנאל כ"ץ, פרס עמינח הוענק ל-4 יוצרי ספרות ציונית-דתית, באתר ערוץ 7
↑  איתי בלומנטל, המאמר שמזעזע את הרשת: "הרגה את בעלה ובוכה שהיא אלמנה", באתר ynet, 8 במרץ 2015
↑  חוצה את המגזר: חגי הוברמן מצטרף ל"יום ליום",  באתר כיפה, 18 בינואר 2018
↑  103FM, חגי הוברמן: "בחירות הן אסון גדול מממשלת אחדות", באתר ערוץ 7, 2021-04-29
↑  עדי גרסיאל, כתב הבית והקרוואן, באתר ערוץ 7, 3 באפריל 2008
↑  ספר חדש של חגי הוברמן: "רב, אלוף", באתר ערוץ 7, 28 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302748205171  BnF: cb13753550g (data)  ISNI: 0000 0000 6653 6124  LCCN: nr95026913  VIAF: 12487011   WorldCat (עם VIAF): 12487011
חגית בנבג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1966 (בת 58) ישראל
 ענף מדעי:  פילוסופיה
 עיסוק:  פרופסור
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  גלעד ברעלי
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
חגית בנבג'י (נולדה ב-12 באפריל 1966) היא פילוסופית, פרופסור במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

חגית בנבג'י נולדה ב-1966. בשנת 1991 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בפילוסופיה ובמתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1996 סיימה את לימודי התואר השני ובשנת 2002 סיימה את עבודת הדוקטורט בנושא: "נקודות מבט זרות: ונקודת המבט של תומאס ריד". העבודה נכתב בהדרכתו של פרופסור גלעד ברעלי. בשנת 2003 החקבלה כחברת סגל במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2004–2006 קיבלה מלגת אלון. בשנים 2014–2017 כיהנה כראש המחלקה.
תחומי המחקר של פרופסור בנבג'י הם פילוסופיה של הנפש ומטפיזיקה, ובאופן ספציפי בשלוש סוגיות מרכזיות: שאלת מעמדם של צבעים (האם הם תכונות אובייקטיביות של הדברים? האם הם נראים לנו בהתנסות כפי שהם?), טיבה של התפיסה החושית (האם היא תלויה במושגים? האם היא מצדיקה את מערכת האמונות שלנו?) ומהם רגשות וכיצד הם קשורים לתכונות מוסריות (האם רגשות ניתנים להצדקה? האם הם מועמדים לביקורת רציונלית, וכן בשאלת המתח בין תמונת העולם היומיומית שלנו לבין תמונת העולם המדעית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

חגית בנבג'י נשואה לפרופסור יצחק בנבג'י מהפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב באוניברסיטת תל אביב. והיא אמו של העיתונאי עידו בנבג'י.
חגים ציבוריים בישראל
ראו גם

חג ציבורי
חגים יהודיים
חגי ישראל ומועדיו
הערות שוליים

↑  Jeffay, Nathan (12 באפריל 2012). "Mimouna Revelries Mark End of Passover". The Jewish Daily Forward. נבדק ב-22 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
חגי דגן

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 60 בערך) עין המפרץ, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס גפן (2013) 
 
חגי דגן (נולד ב-13 באוגוסט 1964) הוא סופר ישראלי וחוקר יהדות ומחשבת ישראל, מרצה במחלקה לתואר ראשון בלימודים רב תחומיים במכללה האקדמית ספיר.
קורות חיים

חגי דגן נולד וגדל בקיבוץ עין המפרץ. למד במוסד החינוכי נעמן, ושירת בחיל המודיעין. למד פילוסופיה, תאולוגיה ומחשבת ישראל, והשלים דוקטורט בנושא "תפישת הגאולה כפתרון לבעיית הפחד מהמוות אצל פרנץ רוזנצווייג", באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת פרייבורג. לימד מחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמכללת ספיר. 
 בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
השתתף בסרטה הדוקומנטרי של גליה עוז "יהודים עכשיו" ששודר בשנת 2011 ברצועה התיעודית - "הסיפור האמיתי" בערוץ 1.
מספריו

פרוזה:
"קוי מתאר של כמיהה", ספרית פועלים (1991)
"רשומות מאי הנשים", הוצאת חרגול (1999)
"מתחת לקו העונג", הוצאת חרגול (2001)
"למלך אין בית", הוצאת חרגול (2005)
"הארץ שטה", הוצאת חרגול (2007)
"שדים ברחוב אגריפס", זמורה-ביתן (2012)
"רואים בחושך", הוצאת פרדס (2020)
"צפונה - המסע של קרליה" הוצאת פטל 2023
עיון:
"המיתולוגיה היהודית", הוצאת מפה (2003)
"יהדויות: תמונה קבוצתית", הוצאת אוניברסיטת תל אביב והוצאת מפה (2005)
"האל האחר: עיונים בכמה מופעים דמוניים של האל בספרות המקראית", הוצאת עם עובד (2016).(ספריית ספיר)
"שדים יהודים: קטלוג מוער", הוצאת אוניברסיטת תל אביב (2019)
"קץ הפלאות: פנטזיה בתנ"ך", הוצאת אדרא (2024)
טוקנטינס (נהר)

| --- | --- |
נהר טוקנטינס
נהר טוקנטינס
 מידע כללי
 אורך:  2,640 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  11,364 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  749,200 קמ"ר
 מוצא:  רמת ברזיל
 גובה מוצא הנהר:  1,070 מטרים
 יובלים:  ארגואייה, Itacaiúnas River, Santa Tereza River, Do Sono River, Paranã River, Maranhão River, Manuel Alves Grande River 
 שפך:  מפרץ פארה, האוקיינוס האטלנטי
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל
 מפת הנהר טוקנטינס
 
ריו טוקנטינס (Rio Tocantins) הוא נהר בברזיל.
הנהר מתחיל ברמה הברזילאית, אוסף בדרכו את מימי יובלו הגדול, נהר ארגואייה וממשיך לזרום עד הישפכו למפרץ פארה. הנהר יפה לשיט רק בחלקו העילי ובחלקו התחתי. בחלקו התיכון אשדות רבים שמסילת ברזל עוקפת אותם. הוא נשפך למפרץ פארה בשפך רחב של כ-12 ק"מ ובו אי הנהר הגדול ביותר בעולם, איליה דו בננל.
על הנהר נמצא סכר טוקורוי הענק.
מסלול

הנהר עולה במחוז ההררי הקרוי פירנאוס, מערבית למחוז הפדרלי, אבל מקורותיו הקיצוניים-דרומיים של היובל המערבי שלו, נהר ארגואייה, נמצאים במדרונות של סרה דוס קייאפוס. נהר הארגואייה זורם 1,670 ק"מ לפני ההתמזגות עם הטוקנטינס, כאשר הוא כמעט שווה לו בנפחו.
מלבד היובל העיקרי, הריו דוס מורטס, לארגואייה יש עוד עשרים סעיפים קטנים יותר היוצאים ממנו. בדרכו לשפלה, יוצר הארגואייה תדירות מפלים ואשדים, או מתעקל באלימות דרך ערוצים סלעיים.
שני יובלים אחרים, המרניאו והפרנטינגה אוספים אליהם כמות עצומה של מים מהרמות שמקיפות אותם, בייחוד בדרום ובדרום-מזרח.
חומצה ולפרואית

| --- | --- |

מבנה מבנה חומצה ולפרואית
 
 שם IUPAC
 2-propylpentanoic acid
 שמות מסחריים בישראל
 דפלפט, דפלפט כרונו, אורפיריל, ואלפורל
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C8H16O2 
 מסה מולרית:  144.211 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  ספיגה מהירה
 זמן מחצית חיים:  16-9 שעות
 הפרשה:  פחות מ-3% מופרש ללא שינוי בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, בישראל נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון X 
 דרכי מתן:  דרך הפה, בזריקה
 מזהים
 קוד ATC:  N03AG01 
 מספר CAS:  99-66-1
 PubChem:  3121
 ChemSpider:  3009
 
חומצה וַלְפְּרוֹאִית היא תרכובת כימית שמשתמשים בה בטיפול קליני כתרופה אנטי-אפילפטית ותרופה מייצבת מצב רוח. השימוש העיקרי בה הוא בטיפול באפילפסיה, הפרעה דו-קוטבית ובמידה פחותה בדיכאון. משתמשים בה גם בטיפול במיגרנות וסכיזופרניה.
חומצה ולפרואית היא התרופה הנרשמת ביותר לטיפול באפילפסיה תרופות קרובות כוללות סודיום ולפרואט שמשמשת כתרופה אנטי-אפילפטית ונוסחאות משולבות - ואלפרואט סמי סודיום (תערובת של החומצה הולפרואית וסודיום ולפרואט) - (למשל - בישראל - "דפלפט כרונו") שמשתמשים בו לייצוב מצב רוח ובארצות הברית גם כתרופות אנטי-אפילפטיות.
היסטוריה

החומצה הוולפרואית סונתזה לראשונה ב-1882 על ידי ב.ס. ברטון כאנלוג של החומצה הוולרית הנמצאת באופן טבעי בצמח הוולריאן. בטמפרטורת החדר היא נוזל צלול שומני חומצתי, קבוע החומצה pKa=4.6. במשך עשרות שנים השימוש היחיד בו היה במעבדות כממיס מטבולי אדיש לתרכובות אורגניות. ב-1962 גילה במקרה החוקר הצרפתי פייר איימאר (Pierre Eymard) את התכונות האנטי-אפילפטיות של החומצה הוולפרואית כשהשתמש בה כנסע לתרכובות אחרות שנסרקו כדי למצוא את הפעילות האנטי-אפילפטית שלהן. הוא מצא שהיא מנעה פרכוסים אצל חולדות שהושרו על ידי מתן פנטילנטטרזול. היא אושרה כתרופה אנטי אפילפטית ב-1967 בצרפת ונעשתה לתרופה האנטי אפילפטית הנפוצה ביותר בעולם. בהמשך השתמשו בחומצה ולפרואית גם כטיפול מונע למיגרנות ולהפרעה דו-קוטבית..