stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורוות שלמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 על שם:  עבד אל-מלכ 
 כתובת:  העיר העתיקה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 מידות
 שטח:  500 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  31°46′35″N 35°14′13″E﻿ / ﻿31.776388888889°N 35.236944444444°E﻿ / 31.776388888889; 35.236944444444
 he
 
מפת הר הבית
אורוות שלמה
אורוות שלמה הוא מבנה תת-קרקעי קדום בפינה הדרום-מזרחית של הר הבית, המורכב מקמרונות. גודלו 60 על 80 מטר, ומפלסו 12 מטר מתחת למפלס הנוכחי של ההר. בתחילת שנות התשעים ביצע וקף עבודות שיפוץ וחפירה בלתי חוקיות במבנה, אך לאחר מהומות מנהרת הכותל ניתן אישור רטרואקטיבי לעבודות אלה, ובשנת 1996 חנכו הווקף והתנועה האיסלאמית במבנה מסגד על שם מרואן, שהיה ח'ליף מבית אומיה (אביו של עבד אל-מלכ שהקים את כיפת הסלע).
מבנה אורוות שלמה

שורות האומנות באורוות שלמה מורכבות מאבנים בעלות סיתות-שוליים, האופייניים לבניה ההרודיאנית; אבנים אלו מצויות בשימוש משני כיום, ולא ברור אם היו גם חלק מהמבנה המקורי בימי הבית השני [דרוש מקור]. במרכז המבנה מצוי מוצא של קשת גדולה, ועל פי מיקום הקשת יש המשערים שהייתה חלק ממכלול הסטיו המלכותי שהיה בדרום הר הבית בתקופת הבית השני.
בניית אורוות שלמה

רוב החוקרים סוברים שהמבנה נוסד על גבי חורבות של שרידים מתקופת הבית השני. בתחילת המחקר הארכאולוגי של הר הבית הוצע שהמבנה עצמו נוסד בימי בית המקדש השני. אומנות המבנה מורכבות מאבנים עם סיתות שוליים בסגנון ההרודיאני, וככל הנראה מקורם באבני הכותל הדרומי שהתמוטטו. בצד אחד של האבנים מופיע הסיתות המקורי מימי הבית השני, ואילו בשלוש הפאות הנוספות של האבנים נעשה סיתות שמחקה את הסיתות הקדום. מרבית החוקרים היום מתארכים את המבנה לתקופה האומאית.
לדעת חוקר המקדש הרב זלמן מנחם קורן, האזור הדרומי של הר הבית לא היה מכוסה בעפר בימי הורדוס, אלא כוסה רק בתקופה הביזנטית או המוסלמית הקדומה. זאת הוא מסיק מהחפירות שנערכו על ידי הערבים במקום, ושגילו שלמבנה היה שער מסותת במקום שבו היה מכוסה עד כה בעפר, מה שמוכיח לדעתו שכל האזור הדרומי לא הוגבה בעפר על ידי הורדוס, וכי מבנה אורוות שלמה היה מבנה עלי במקורו. ראיה נוספת לדבריו מוצא הרב קורן בשרידי שער בכותל המזרחי של הר הבית, בפינה הדרומית, שנמצא באותו מפלס גובה של שערי חולדה (בקרקעית אורוות שלמה), אך מעל לפני השטח בצד החיצוני של הכותל, כך שהיה צורך במדרגות כדי להגיע לשער. מכיוון שאין טעם ליצור שער שחציו יהיה מדרגות וחציו יהיה תת-קרקעי (עד למפלס העליון), מסתבר מכאן שהשער לא היה תת-קרקעי, מכיוון שהאזור לא היה מכוסה. זאת לעומת קשת וילסון, המוליכה בדרום למפלס בגובה שאר ההר (ולא באופן תת-קרקעי), ושלדעתו הובילה לשטח מוגבה צר בלבד, בדרך להר הבית המקורי, שלפני ההרחבה.
המבנה ואתו כל המבנים האחרים בדרום הר הבית, ניזוקו עקב רעידת האדמה הגדולה של שנת 1033; לאחר מכן, ככל הנראה באותה תקופה (התקופה הפאטימית), שוקם המבנה והקמרונות נבנו מחדש.
שימושים

כשהצלבנים כבשו את ההר, הוחזק המבנה בידי האבירים הטמפלרים של מקדש שלמה (כך כונה בפיהם המקום), ושם נהגו לקשור את סוסיהם, ומכאן שמו "אורוות שלמה". בשנת 1187 המצביא האיובי צלאח א-דין כבש את ירושלים מידי הצלבנים, וסתם את פתחיו הצפוניים של המבנה, במטרה להוציאו משימוש — אולי כחלק ממדיניות כיבושיו שבה לא רצה להשאיר כל זכר לכיבוש הנוצרי. מאז ועד לשנים האחרונות, שבהן המבנה הפך למסגד, לא היה כל שימוש במבנה זה.
ראו גם

פרויקט סינון עפר הר הבית
הערות שוליים

↑  מסמך רקע בנושא עבודות החפירה בהר הבית, הכנסת - מרכז מחקר ומידע
↑  Jon Seligman, SOLOMON’S STABLES, THE TEMPLE MOUNT, JERUSALEM:
THE EVENTS CONCERNING THE DESTRUCTION OF ANTIQUITIES 1999–2001, 'Atiqot 56, 2007, עמ' 33-53
| הר הבית |
| --- | --- | --- |
| מבני הר הבית | מסגד אל-אקצא • כיפת הסלע • אורוות שלמה • כיפת השלשלת • כיפת שלמה • כיפת הרוחות • כיפת הדקדוק • כיפת העלייה • המינרטים בהר הבית • הכוס • מוזיאון האסלאם |  |
| הר הבית בדתות המונותאיסטיות | הר הבית ביהדות • הר הבית בנצרות • הר הבית באסלאם |  |
| הכותל המערבי | שער קיפונוס • רחבת הכותל המערבי • הכותל הקטן • קשת רובינסון • שער ברקלי • קשת וילסון • שער וורן • שער המוגרבים • שער השלשלת • שער הטהרה • שער מוכרי הכותנה • שער הברזל • שער המשגיח • שער בני ע'ואנימה • מנהרות הכותל |  |
| הכותל הדרומי | שערי חולדה • השער הכפול • העופל • הגן הארכאולוגי ירושלים |  |
| הכותל המזרחי | שער הרחמים • שער שושן |  |
| הכותל הצפוני | שער טדי • השער החשוך • שער הסליחה • שער השבטים |  |
| מבנים בהר בעבר | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני • מקדש הורדוס • מקדש יופיטר • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| מבנים מתוכננים בעתיד | מעלית הכותל • הרכבל לכותל • בית המקדש השלישי |  |
| עליית יהודים להר הבית | כניסה להר הבית (הלכה) • הגבלת כניסה להר הבית |  |
| שונות | הסטטוס קוו בהר הבית • זיהוי מקום המקדש • פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית |  |
מחוז פורטו

| --- | --- |
סמל מחוז פורטו
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 בירת המחוז:  פורטו 
 שטח:  2,395 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,817,172
 קואורדינטות:  41°09′N 8°37′W﻿ / ﻿41.15°N 8.61°W﻿ / 41.15; -8.61 
 אזור זמן:  UTC+0
 http://www.govcivilporto.gov.pt/, https://www.govcivilporto.gov.pt/
 
 
מחוז פורטו (בפורטוגזית: Distrito do Porto) הוא מחוז שנמצא בחוף הצפון-מערבי של פורטוגל. בירת המחוז היא העיר פורטו, העיר השנייה בגודלה במדינה. מחוז גובל במחוזות אביירו וויזאו בדרום, במחוז בראגה בצפון ובמחוז וילה ריאל במזרח.
שטחו של המחוז הוא 2,395 ק"מ, והוא מאוכלס בכ-1,817,172 תושבים.
דמוגרפיה

בשנת 2017 היו האוכלוסיות הזרות החוקיות העיקריות מברזיל (9,442), סין (2,475), אוקראינה (2,160), איטליה (1,273), ספרד (1,189), אנגולה (1,118) וכף ורדה (1,040). מספרים אלה אינם כוללים תושבים שקיבלו אזרחות פורטוגלית, אליה זכאים ברזילאים פורטוגזים ופורטוגזים-אפריקאים.
רשויות

המחוז כולל 18 רשויות:
אמרנטה (עיר)
באיאו (עיירה)
פלגייראס (עיר)
גונדומר (עיר)
לוסאדה (עיירה)
מאיה (עיר)
מרקו דה קנבס (עיר)
מטוסיניוס (עיר)
פאסוס דה פריירה (עיר)
פארדס (עיר)
פנפיאל (עיר)
פורטו (עיר ראשית)
פובואה דה ורזים (עיר)
סנטו טירסו (עיר)
טרופה (עיר)
ולונגו (עיר)
וילה דו קונדה (עיר)
וילה נובה דה גאיה (עיר), העירייה המאוכלסת ביותר והעירייה היחידה במחוז פורטו הממוקמת מדרום נהר הדורו.
כל הרשויות לעיל הן עיריות, מלבד באיאו ולוסאדה. חלק מהעיריות כוללות עיר אחת או יותר; עיריית פארדס מכילה את מספר הערים הרב ביותר: פארדס, גנדרה, רבורדוסה וסאו סלבדור דה לורדלו. ערים נוספות במחוז פורטו הן: ריו טינטו וולבום (בעיריית גונדומר), ארמסינדה (בעיריית ולונגו), סאו ממדה דה אינפסטה (בעיריית מטוסיניוס), פריאמונדה (בעיריית פאסוס דה פריירה) וליקסה (בעיריית פלגייראס).
תחבורה > נמל התעופה הראשי

נמל התעופה פרנסיסקו סה קרניירו, נמל תעופה בין-לאומי הממוקם בפורטו, שטחו נמצא בעיקר בשכונות פדרס רוברס, מוריירה, מאיה וגרנדה פורטו.
תחבורה > נמל ראשי

לייחואס במטוסיניוס, אזור פורטו.
הערות שוליים

↑  Estrangeiros residentes em: Porto – SEF
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557306505171  GND: 4383136-9  LCCN: n81112475  MusicBrainz: a6b011eb-b9ab-453e-af95-4fdd9d040ba1  SUDOC: 028965639  VIAF: 137219723   WorldCat (עם VIAF): 137219723
מחוז אורנסה

אורנסה (בגליסית: Ourense; בספרדית: Orense) הוא מחוז ספרדי, בחלק הדרום-מזרחי של הקהילה האוטונומית של גליסיה. המחוז גובל במחוזות פונטבדרה במערב, לוגו בצפון, לאון וסמורה, (שניהם שייכים לקסטיליה ולאון) במזרח, ובפורטוגל בדרום. שטחו של המחוז 7,278 קמ"ר. זהו המחוז היחיד בגליסיה ללא חוף ים. בירת המחוז, אורנסה, היא מרכז האוכלוסייה הגדול ביותר במחוז, כאשר בשאר שטחו של המחוז יישובים כפריים בעיקרם.
שמו של המחוז

Ourense (בגליסית) הוא השם הרשמי שאומץ על ידי הפרלמנט הספרדי בחוק 2/1998.
גאוגרפיה

מחוז אורנסה מוקף בהרים מכל עבר. הרים אלה בודדו באופן היסטורי את המחוז מן האזורים המיושבים יותר לאורך החוף הגליסי. עד למאה ה-21, עת נסלל כביש מהיר המקשר את אורנסה עם ויגו במערב ובנבנטה במזרח, הדרך המהירה היחידה לכניסה וליציאה מתחומי המחוז הייתה באמצעות רכבת.
מערכת הנהרות העיקרית במחוז היא מיניו-סיל, שהעמקים הפוריים שלהם הם שטחי גידול לתירס וכרמי גפנים ליין. בשל המים הגועשים בנהרות אלו הם אינם ניתנים לשיט, אך משמשים להפקת לכוח הידרואלקטרי. נהר סיל זורם בקניון עמוק והפך לאתר תיירות להפלגות ספינות תיירים קטנות וביקור במצפורים על נופי הקניון.
נהר לימיה מתחיל מצפון ל-Xinzo de Limia וזורם דרומה לכיוון פורטוגל; מאגר לינדוסו נמצא על נתיב נהר הזה כשהוא חוצה את הגבול לפורטוגל. נהר הטמגה (Tâmega (river)), נהר פורטוגלי חשוב נוסף מתחיל מצפון לוורין.
השטח ההררי והבידוד היחסי של המחוז עכבו פיתוח כלכלי של המחוז ועודדו הגירה רבה לשאר חלקי ספרד ולעולם החדש. לאורך עמק המיניו וליד העיר וורין קיימת תעשייה קטנה של ייצור יין. באזור שינזו דה לימיה בולטים ענפי גידול חזירים וגידול תפוחי אדמה על קרקעית האגם שיובש, אנטלה. אגם זה היה עד שנות ה-60 אגם המים המתוקים הגדול ביותר בספרד.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2018, מתוך אוכלוסיית המחוז אשר מנתה 309,986, כ-30% היו תושבי בירת המחוז, אורנסה, בה התגורר 105,000 תושבים. במחוז אורנסה יש 92 רשויות מקומיות. נכון לשנת 2018, למחוז אורנסה שיעור הילודה הנמוך ביותר מכל מחוז ספרדי אחר, עם קצב גידול אוכלוסין שלילי של 2,993 בשנה.
מגמת הידלדלות האוכלוסין במחוז המשיכה גם לתוך העשור השלישי במאה ה-21, בשנת 2021 היו במחוז 305,223 תושבים.
דמוגרפיה > נתוני האוכלוסייה

נתוני גודל האוכלוסייה ההיסטוריים במחוז מתוארים בתרשים הבא:
כלכלה

התעשיות במחוז כוללות תעשייה כימית, ייצור חלב, מפעל מים מינרליים ליד וורין, וייצור בגדים ליד בירת המחוז אורנסה. אחת מחברות עיבוד העופות הגדולות ממוקמת גם באזור תעשייה סמוך לעיר אורנסה.
במחוז יש גם ארבעה אזורי יין, מתוך חמישה אזורי יין מוכרים בכל אזור גליסיה: Ribeiro, Ribeira Sacra, Monterrei ו־Valdeorras .
אף על פי שמספר התיירים במחוז קטן ממחוזות אחרים בגליסיה, התיירות תורמת במידת משמעותית לכלכלת המחוז. עמקי הנהר מושכים נופשים, ויש כמה עיירות בהן מבנים מימי הביניים (בולטות בהן Allariz ו-ריבדביה).
הערות שוליים

↑  "Boletín Oficial del Estado". Ministerio de la Presidencia. נבדק ב-1 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Iglesias, Brais. "Ourense perdió 3.173 habitantes en 2016, la mayor caída de Galicia". laregion.es. La Region. נבדק ב-21 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  GALÁN, PABLO. "Ourense, la provincia de España en la que más cayó la población en 40 años". laregion.es. La Region. נבדק ב-21 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Galan, Pablo. "La inmigración suaviza en Ourense la peor cifra de natalidad de la historia". laregion.es. La Region. נבדק ב-20 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rodriguez, Vicente. "Ourense". Encyclopædia Britannica. britannica.com. נבדק ב-30 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557193005171  BnF: cb120036344 (data)  GND: 4104629-8  LCCN: n81110615  MusicBrainz: 2d657690-f04e-43b0-a8e3-14cdbcbc3dab  VIAF: 123167893   WorldCat (עם VIAF): 123167893
כוחות ההגנה של אסטוניה

חיילים אסטונים במהלך מצעד יום העצמאות האסטוני ב-2015.
חיילים אסטונים במהלך תרגיל
רכב משוריין אסטוני באפגניסטן.
חיילים אסטוניים בעיראק.
כוחות ההגנה של אסטוניה (באסטונית: Eesti Kaitsevägi) הוא השם של כלל הכוחות המזוינים באסטוניה. הצבא באסטוניה מורכב מכוח הגנה המכיל את צבא היבשה, האוויר והים וארגון צבאי למחצה בשם ליגת ההגנה. מדיניות ההגנה הלאומית מכוונת לשמר את עצמאות וריבונות המדינה, שלמות היבשה, המים הטריטוריאליים והמרחב האווירי וכן להגן על החוקה. המטרות העיקריות של כוחות ההגנה הן הפיתוח ותחזוקה של יכולת אמינה להגן על האינטרסים החיוניים של המדינה והתפתחותם של כוחות ההגנה, באופן שמבטיח יכולת פעולה ההדדית שלהם עם הכוחות המזוינים של מדינות החברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי והיכולת שלהם להשתתף במגוון רחב של משימות נאט"ו.
היסטוריה

לאחר המהפכה הגרמנית, בין 11 ל-14 בנובמבר 1918, העבירו נציגי הממשל הגרמני באופן רשמי את השליטה הפוליטית לידי ממשלת אסטוניה. בכך הסתיים הכיבוש הגרמני במדינה.
כמה ימים מאוחר יותר, פלשו לאסטוניה כוחות ההצבא האדום, ובכך סימנו את תחילת מלחמת העצמאות של אסטוניה. הצבא הקטן וחסר החימוש של אסטוניה, נהדף בתחילה על ידי הצבא האדום לסביבת עיר הבירה של אסטוניה, טאלין. רק 34 קילומטרים הפרידו בין טאלין לקו החזית. הצבא האדום נעצר גם הודות למשלוח נשק שהגיע על ידי ספינות של חיל הים הבריטי.
בינואר 1919, הכוחות האסטוניים השיקו מתקפת נגד בפיקודו של יוהאן ליידונר (Johan Laidoner). כוחות צבא היבשה תוגברו על ידי הצי המלכותי הבריטי וכן על ידי מתנדבים משוודיה, דנמרק ופינלנד. עד סוף פברואר 1919, הצבא האדום נסוג מכל שטח אסטוניה. ב-2 בפברואר 1920, נחתם חוזה טרטו בין אסטוניה לרוסיה הסובייטית, שבו הכירו הסובייטים בעצמאותה המלאה של אסטוניה. לאחר הניצחון במלחמת השחרור האסטונית שמרה אסטוניה על עצמאותה למשך 22 שנים.
באוגוסט 1939, ממש לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, החליטו סטלין והיטלר בחשאי על גורלה של אסטוניה, בהחלטה הסכימו לחלק את מזרח אירופה כפי שתואר בפרוטוקול הסודי של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. על פי ההסכם אסטוניה הייתה צפויה להכבש על ידי הסובייטים. הממשלה האסטונית נאלצה לתת את הסכמתה להסכם שאיפשר לברית המועצות להקים בסיסים צבאיים ולשכן 25,000 חיילים על אדמת אסטוניה למטרות "הגנה הדדית". ב-12 ביוני 1940, ניתנה לצי הבלטי הפקודה למצור צבאי כולל על אסטוניה. בהתחשב בסדר הכוחות הסובייטים הגדולים, ועל מנת להימנע משפיכות דמים ומלחמה חסרת סיכוי, החליטה ממשלת אסטוניה ב-17 ביוני 1940 כי המדינה לא תתנגד למהלך. הכיבוש הצבאי של אסטוניה הושלם ב-21 ביוני 1940. הכוחות המזוינים של אסטוניה פורקו מנשקם על ידי הצבא האדום ביולי 1940. רק גדוד אחד שהוצב בטאלין המשיך להתנגד. הצבא האדום הזרים כוחות נוספים בתגבור רכבים קרביים משוריינים, הקרב נמשך מספר שעות. היה הרוג אחד ומספר פצועים לצד האסטוני, וכ-10 הרוגים ומספר פצועים לצד הסובייטי. ההתנגדות הצבאית הסתיימה בעקבות משא ומתן והגדוד נכנע ופורק מנשקו. במלחמת העולם השנייה, אסטונים רבים התנדבו לאוגדת הגרנדירים (חיל הרגלים) האסטונית, שפעלה במסגרת הוואפן אס אס, וכללה שלושה גדודים (20. Waffen-Grenadier-Division der SS). רוב המתנדבים עשו זאת במטרה להגן על המולדת מן הקומוניזם. מנהלת הכיבוש הגרמני גייסה חלק מן הלוחמים למסגרת זו. מנגד, אסטונים בעלי נטיות קומוניסטיות התנדבו לצבא האדום.
כוחות ההגנה של אסטוניה הוקמו מחדש ב-3 בספטמבר 1991, על ידי המועצה העליונה של אסטוניה. מאז 1991, הכוחות המזוינים של אסטוניה נפתחו מחדש ובנו יותר מ-30 יחידות ישנות וחדשות וכן מספר זרועות צבא.
היסטוריה > במאה ה-21

ב-29 במרץ 2004 הצטרפה אסטוניה לנאט"ו.
עד 2009 כ-40 חיילים אסטוניים לחמו לצד כוחות אמריקאיים במלחמת עיראק ו-כ-150 חיילים, לחמו לצד כוחות בריטיים במלחמת אפגניסטן. מאז נסוגו הכוחות האסטוניים מעיראק. אסטוניה גם מסייעת במשימות בינלאומיות לשמירה על השלום בבוסניה וקוסובו במסגרת כוח קוסובו וכן משתתפת במשימות למלחמה בפיראטים למול חופי סומליה. הצבא האסטוני רוכש ציוד ונשק מפינלנד, שוודיה, גרמניה, דנמרק, בריטניה, ארצות הברית וישראל.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 נכנסו כוחות ההגנה של אסטוניה לכוננות. ב-8 במרץ ערך הרמטכ"ל האסטוני, מרטין הרם, מסיבת עיתונאים בבסיס חיל אוויר בצפון אסטוניה, בנוכחותו של הגנרל מארק מילי יושב ראש המטות המשולבים של ארצות הברית בה אמר כי: "היום ראיתי שהצבא האדיר הזה בעצם לא כל כך אדיר", לאור החולשה הרוסית בפלישה. ב-29 במרץ 2022 אמרה ראש ממשלת אסטוניה קאיה קאלאס, בטור בעיתון "הניו יורק טיימס": "אסור לתת לפוטין לנצח".
מבנה

המטרות העיקריות של כוחות ההגנה הן הפיתוח ותחזוקה של יכולת אמינה להגן על האינטרסים החיוניים של המדינה והתפתחותם של כוחות ההגנה, באופן שמבטיח יכולת פעולה הדדית שלהם עם הכוחות המזוינים של מדינות החברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי והיכולת שלהם להשתתף במגוון רחב של משימות נאט"ו.
המשימות העיקריות של כוחות ההגנה בעיתות שלום הן לפקח ולתחזק את השליטה על הגבולות והמרחב האווירי, לתחזק את המוכנות הקרבית, לאמן את המגויסים ולפתח יחידות מילואים, להשתתף במשימות של נאט"ו והאיחוד האירופי ולספק סיוע לרשויות האזרחיות במצב חירום לאומי.
במצב חירום המשימות העיקריות של כוחות ההגנה הן להגביר את רמת המוכנות של היחידות השונות ככל שנדרש, לבצע הכנות למעבר למבנה מלחמה ולהתחיל לגייס כוחות מילואים אם נדרש, לשלב יחידות של רשויות שונות ולהתכונן לסיוע וקליטה של כוחות ידידותיים.
בשעת מלחמה המשימות העיקריות של כוחות ההגנה הן להגן על ריבונות המדינה, להקל את ההגעה והפריסה של כוחות ממדינות אחרות ושיתוף הפעולה עימם, לשמור על שליטה במרחב האווירי בסיוע ההגנה האווירית ותוך שמירה על נכסים אסטרטגיים.
מבנה > מפקדות

בזמן שגרה כוחות ההגנה האסטוניים וארגוני ביטחון נוספים, כולל המשמר הלאומי, מונחים על ידי מפקד כוחות ההגנה. בזמן מלחמה כל הכוחות נמצאים תחת פיקודו של ראש כוחות ההגנה. מפקד כוחות ההגנה וראש כוחות ההגנה ממונים לתפקיד ומשוחררים ממנו על ידי האספה הלאומית ה"ריגיקוגו", על פי הצעתו של נשיא אסטוניה. החל מ-5 בדצמבר 2011, ראש כוחות ההגנה הוא לוטננט גנרל Riho Terras.
ה-Kaitseväe Peastaap היא המפקדה של צבא אסטוניה. המטה הכללי הוא צוות משותף העוסק במנהיגות תפעולית, הכשרה ופיתוח מבצעי של כוחות הביטחון. מנהיגות תפעולית מיושמת על ידי הצוות המבצעי, המתכנן, מפקח ומבטיח מוכנות הגנה וגיוס כוחות מילואים. המחלקות להכשרה ופיתוח אחראית לתכנון לטווח ארוך וטווח בינוני, תכנון משאבים, ארגון ושליטה של תכנון הדרכה והטמעה של פעילויות הגנה לאומיות. המטה הכללי של כוחות ההגנה הוא בפיקודו של ראש המטה של כוחות ההגנה של אסטוניה.
מבנה > הנהגה של הביטחון הלאומי

הביטחון הלאומי של אסטוניה מתנהל על העקרונות של שליטה אזרחית בארגון הדמוקרטי של המדינה. הגופים המבצעים שנבחרו ומונו באופן דמוקרטי, מבצעים החלטות לגבי השימוש בכוחות ההגנה וקובעים את היעדים המתאימים, מקצים את המשאבים הנחוצים ומבקרים את העמידה ביעדים. יישום העקרונות של שליטה אזרחית מובטח על ידי זכויות הקשורות להגנה, חובות ואחריות שנקבעו בחקיקה על הפרלמנט, הנשיא והממשלה. המפקד העליון של כוחות ההגנה הוא נשיא הרפובליקה אשר מתייעץ בענייני ביטחון לאומיים עם מועצת הביטחון הלאומית המורכבת מיו"ר הפרלמנט, ראש הממשלה, ראש כוחות ההגנה, שר ההגנה, שר הפנים, שר החוץ ויו"ר ועדת הביטחון הלאומי הפרלמנטרית. הסמכות הביצועית בהנהגת כוחות ההגנה מבוצעת על ידי הממשלה.
ראשי המטה הכללי

| שם | דרגה | תחילת כהונה | סוף כהונה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| (Martin Herem) מרטין הרם | לוטננט גנרל | דצמבר 2018 |  |  |
| (Riho Terras) ריהו טראס | גנרל | דצמבר 2011 | דצמבר 2018 |  |
| (Ants Laaneots) אנטס לאנאוטס | גנרל | דצמבר 2006 | דצמבר 2011 |  |
| (Tarmo Kõuts) טרמו קאוטס | ויצה-אדמירל | ספטמבר 2000 | נובמבר 2006 |  |
| (Aarne Ermus) ארנה ארמוס (ממלא מקום) | לוטננט קולונל | יוני 2000 | ספטמבר 2000 |  |
| (Johannes Kert) יוהנס קרט | לוטננט גנרל | ינואר 1996 | יוני 2000 |  |
| (Aleksander Einseln) אלכסנדר איינסלן | גנרל | מאי 1993 | דצמבר 1995 |  |
ארגון

כוחות ההגנה מורכבים מיחידות צבאיות סדירות בסדר גודל של 6,500 קצינים וחיילים, חיל המתנדבים, ליגת ההגנה, מונה כ-12,600 חיילים. הגודל המתוכנן למבנה הצבא בשעת מלחמה הוא כ-30,000 חיילים. כוחות הביטחון הם כוח מילואים, ובתור שכזה, "כל האזרחים הגברים הכשירים מבחינה פיזית ובריאים בנפשם" חייבים בשירות חובה למשך 8 או 11 חודשים, שבמהלכם המגויסים לומדים מיומנויות בסיסיות הנדרשות לשירות פעיל. כוחות ההגנה מוצבים ב-4 מרחבי הגנה עם מפקדות בטאלין, טאפה, לונז'ה ופרנו.
הצבא האסטוני בנוי על פי העיקרון של כוחות מילואים, כלומר החלק העיקרי העוסק בהגנה על המדינה מורכב מיחידות אשר במילואים. בשביל מדינה עם מעט כוח אדם ומשאבים, כוח מילואים המבוסס על רצון האזרחים להגן על המדינה הוא הצורה המעשית ביותר של ההגנה הלאומי.
בעיתות שלום, כוחות המילואים מקיימים אורח חיים רגיל והמדינה דואגת להכשרתם ולרכש של ציוד ונשק. בזמן מלחמה כוחות המילואים מגויסים ליחידות הצבאיות. יחידות המילואים נוצרות על העיקרון הטריטוריאלי, כלומר חיילים מאזור אחד ייקראו בפעם אחת ליחידה אחת ואחרי השירות הם נשלחים למילואים כיחידה אחת. הצבא האסטוני עוסק באופן קבוע במוכנות להגנה בשיתוף פעולה עם גורמים אחרים.
ארגון > כוחות היבשה

כוחות היבשה האסטוניים הם הזרוע העיקרית בכוחות ההגנה. הגודל הממוצע של מבנה הכוחות בעיתות שלום הוא 5,500 חיילים מתוכם 2,700 בגיוס חובה. מרכיב הצבא במבנה התפעולי מורכב מחטיבת חיל רגלים ו-4 פיקודים אזוריים. חטיבת חיל הרגלים מתפקדת כיחידת אימון וסיוע ליחידות הפרוסות בשטח. סדר עדיפויות בפיתוח כוחות היבשה כוללות את היכולת להשתתף במשימות מחוץ לטריטוריה הלאומית ואת היכולת לבצע פעולות כדי להגן על הטריטוריה של אסטוניה, גם בשיתוף פעולה עם בעלות ברית.
ביוני 2019, חתמה חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, באמצעות חברת הבת שלה באירופה - יורו-ספייק, על חוזה לאספקת טילים נגד טנקים מדגם "ספייק".
ארגון > חיל הים

ה-Merevägi אחראי לכל הפעילות הימית ולהגנה על המים הטריטוריאליים של אסטוניה. התפקידים העיקריים של הכוח הימי הם ההכנה וארגון של ההגנה על המים הטריטוריאליים וקו החוף, הבטחת הביטחון הימי, תקשורת ותנועת ים במים הטריטוריאליים ושיתוף פעולה עם נאט"ו והציים של מדינות ידידותיות אחרות מסביב. במצב חירום הכוח הימי חייב להיות מוכן להגן על הנתיבים הימיים, אזורי הנמלים ולשתף פעולה עם יחידות של בנות ברית. הכוח הימי כולל ספינות סיור, שולות מוקשים, פריגטות ויחידות משמר חופים, ההכרחיות לביטחון הימי. בנוסף קיימת האקדמיה הימית, בסיס ימי ומפקדה ימית הממוקמים בטאלין.
באוקטובר 2021, זכתה התעשייה האווירית לישראל במכרז של חיל הים האסטוני להצטיידות בטילי התקיפה הימיים Blue Spear. טילי התקיפה Blue Spear מבוססים על משפחת טילי גבריאל של התעשייה האווירית, מערכת טילי ים-יבשה המאפשרת יכולות תקיפה מעבר לאופק נגד מטרות ניידות ונייחות ימיות.
ארגון > חיל האוויר

תחילת הכוחות האווירים של אסטוניה היא בשנת 1918 כאשר הוקמה היחידה האווירית הראשונה. מלחמת העצמאות האסטונית האיצה את הפיתוח של חיל האוויר האסטוני אשר הכיל 130 כלי טיס מודרניים באמצע שנות ה-30. חיל האוויר מורכב מיחידה ימית מוטסת, בית ספר לטיסה, בסיס חיל אוויר ויחידת הגנה אווירית. מהנדסים אסטוניים בנו ותכננו מטוסי קרב, אשר היו בעלי ביצועים טובים. חיל האוויר האסטוני הוקם מחדש ב-1991 עם מטרה לשלוט מחדש במרחב האווירי של אסטוניה.
כיום לחיל האוויר אין כנף תעופה משלו והוא מורכב מ-3 יחידות: מטה חיל האוויר, בסיס חיל האוויר וכנף מעקב אווירי. לחיל האוויר 4 מטרות עיקריות להשגה בטווח הבינוני: לבסס יכולות מעקב אוויריות, בהתאם לכך להתחיל לפתח מערכת הגנה אווירית לאומית. לבסס יכולות שליטה והגנה אווירית. לבנות את בסיס חיל האוויר כשדה תעופה פוטנציאלי עיקרי לנאט"ו לצורך יכולת פעולה הדדית וכחלק מתמיכה במדינה המתארחת באסטוניה. לבסס מערכת מידע ותקשורת לחיל האוויר, אשר תשתלב בממשק של מערכת ההגנה האווירית של נאט"ו. לפתח מערכת להחלפת מידע בחיל האוויר.
חיל האוויר עבר רפורמה איטית בגלל הנזק הכבד והרס התשתיות שהשאיר חיל האוויר הסובייטי. חיל האוויר האסטוני הוקם מחדש ב-13 באפריל 1994. בין 1993 ל-1995, קיבלה אסטוניה שני מטוסי תובלה Let L-410 Turbolet, שלושה מסוקי מיל מי-2 וארבעה מסוקי מיל מי-8. ענף השירות קיבל מכ"ם סובייטים ישנים וציוד נ"מ. רוב יחידות חיל האוויר ממוקמות בבסיס חיל האוויר Ämari אשר שיקומו הושלם ב-2012. הבסיס תוכנן כך שיתן מענה וסיוע לנאט"ו וסיוע למדינות בעלות ברית. ב-2014 אסטוניה התעניינה ברכישת מטוסי JAS-39 גריפן משוודיה, דבר אשר יוביל ליצירת כנף תעופה אשר נכון להיום אינה קיימת.
ארגון > ליגת ההגנה

ליגת ההגנה (Kaitseliit; קייטסליט) הוא ארגון צבאי לאומי התנדבותי, אשר נמצא תחת משרד ההגנה. הארגון לוקח חלק באימונים צבאיים. המטרה העיקרית של ליגת ההגנה היא להגביר את המוכנות של המדינה להגן על עצמאותה, גם במקרה של איום צבאי חיצוני.
לליגת ההגנה תפקיד חשוב בתמיכה במבנה האזרחי. חבריו מסייעים בכיבוי שריפות יער, מתנדבים במשטרה ומבטיחים את הבטיחות באירועים רבים. חברי ליגת ההגנה משתתפים גם ביחידות המבצעות משימות בינלאומיות לשמירה על השלום כמו במדינות הבלקן.
הארגון מחולק ל-15 יחידות אזוריות אשר אחראיות לרוב על אזורים בתוך גבולות אסטוניה. על ליגת ההגנה נמנים גם ארגונים נספחים לנשים, לבנות ולנוער.
כיום, מונה ליגת ההגנה מעל 11,000 חברים.
ארגון > לוחמה אלקטרונית

צבא אסטוניה נכנס לתחום חדש במאה ה-21 לוחמת הרשת, במטרה להגן על תשתיות חיוניות ותשתיות האינטרנט של אסטוניה. כיום הארגון המרכזי באסטוניה להגנת סייבר הוא ה-CERT (צוות תגובת החירום של אסטוניה), הארגון הוקם ב-2006 כארגון האחראי לניהול אירועי אבטחה ברשתות מחשבים. משימתו היא לסייע למשתמשי האינטרנט באסטוניה בנקיטת צעדים להפחתת נזק אפשרי מתקריות אבטחה ולעזור להם להגיב לאיומי אבטחה. ב-25 ביוני 2007, נשיא אסטוניה טומאס הנדריק אילווס נפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. בין הנושאים שדנו השניים היו ההתקפות על תשתיות האינטרנט של אסטוניה. ההתקפות הדגישו למספר ארגוניים צבאיים בעולם את החשיבות של אבטחת הרשת כחלק מדוקטרינה צבאית מודרנית. ב-14 ביוני 2007, שרי ההגנה של נאט"ו קיימו ישיבה בבריסל, בסופה הוציאו הודעה המבטיחה טיפול מיידי. לאחר התקפות הסייבר על אסטוניה ב-2007, היו תוכניות לשילוב הגנה על רשתות מחשבים כחלק מאסטרגיית הצבא, ונוצרו תוכניות של נאט"ו במטרה להקים מרכז להגנת סייבר באסטוניה.