stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דולמה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה, ממולאים 
 מוצא:  אזרבייג'ן, טורקיה 
 מרכיבים עיקריים:  פלפל ממולא, stuffed eggplant, stuffed tomatoes 
 
דולמה הוא מאכל המבוסס על ירקות ממולאים באורז. המתכון נפוץ במטבחים של אזורים שהשתייכו בעבר לאימפריה העות'מאנית והאזורים הסמוכים, כולל טורקיה, יוון, מצרים, לוב, תוניסיה, אלבניה, אלג'יריה, מרוקו, בוכרה, פרס, אזרבייג'ן, ארמניה, ירדן, סוריה, לבנון, עיראק, איראן, סודאן, גאורגיה (טוֹלְמָהּ בגאורגית) ומדינות שונות באזור דרום אסיה. בארמניה ובטורקיה המילה "דולמה" משמשת לתיאור כל פריט מזון שמכיל מלית כלשהי, אך מתייחסת באופן ישיר לשיטת בישול בה החלק הפנימי של הירק מוחלף במלית.
מרכיבים והכנה

הירקות העיקריים המשמשים למילוי בדולמה הם חצילים, קישואים, בצלים, עגבניות, פלפלים ועלי גפן. המלית מכילה בדרך כלל תערובת של אורז, בצל, בשר בקר טחון ומרכיבים אחרים.
להכנה, הירק מרוקן חלקית מתוכנו, וממולא בתערובת המילוי. הירקות הממולאים בתערובת מבושלים ברוטב.
המאכל מוגש חם או קר בליווי רוטב הבישול, לעיתים גם עם יוגורט.
ראו גם

סרמה
בורקס
גלריית תמונות

פלפלים ממולאים
מגוון דולמה
כוסא מחשי
אימאם ביילדי מוגש עם אורז ויוגורט
פרננדו גוריאראן

פרננדו גוריאראן פונטס (בספרדית: Fernando Gorriarán Fontes; נולד ב-27 בנובמבר 1994 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת טיגרס מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים

גוריאראן גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מונטווידאו מליגת העל האורוגוואית. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסך הכל ערך 86 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-11 ביוני 2017 חתם גוריאראן על חוזה לארבע עונות בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 52 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם גוריאראן בסנטוס לגונה מליגת העל המקסיקנית.
בדצמבר 2022 חתם בטיגרס.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2021 ערך גוריאראן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ונצואלה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
תארים

אליפות הונגריה (1): 2018/2019
המשחקים הפאן-אמריקאיים (1): 2015
הערות שוליים

↑  FTC: szerződtették az uruguayi középpályást באתר Nemzeti Sport, ‏ 11 ביוני 2017 (בהונגרית)
| נבחרת אורוגוואי – קופה אמריקה 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 מוסלרה •  2 חימנס •  3 גודין •  4 אראוחו •  5 וסינו •  6 בנטנקור •  7 דה לה קרוס •  8 נאנדס •  9 סוארס •  10 דה ארסקאטה •   11 קאנדידו •  12 קמפאניה • 13 גונסאלס •  14 טוריירה • 15 ואלוורדה • 16 ב. רודריגס • 17 וינייה • 18 גומס • 19 קואטס • 20 ג. רודריגס • 21 קבאני • 22 קאסרס • 23 רוצ'ט • 24 גוריאראן • 25 טורס • 26 אוקמפו • מאמן: טבארס |  1 מוסלרה •  2 חימנס •  3 גודין •  4 אראוחו •  5 וסינו •  6 בנטנקור •  7 דה לה קרוס •  8 נאנדס •  9 סוארס •  10 דה ארסקאטה •   11 קאנדידו •  12 קמפאניה • 13 גונסאלס •  14 טוריירה • 15 ואלוורדה • 16 ב. רודריגס • 17 וינייה • 18 גומס • 19 קואטס • 20 ג. רודריגס • 21 קבאני • 22 קאסרס • 23 רוצ'ט • 24 גוריאראן • 25 טורס • 26 אוקמפו • מאמן: טבארס | אורוגוואי |
המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב.

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות 
 תאריך הקמה:  1954 
 תאריך פירוק:  1991 
 סוכנות מחליפה:  שירות הביון המרכזי של ברית המועצות 
 מטה מרכזי:  לוביאנקה 
 
המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב של ברית המועצות (Пе́рвое гла́вное управле́ние КГБ СССР) היא יחידה מבנית של הוועדה לביטחון המדינה בברית המועצות, שהייתה אחראית על המודיעין החיצוני ושימשה בפועל כסוכנות הביון הסובייטית ממרץ 1954 עד נובמבר 1991.
תג זיכרון 85 שנים לביון החוץ הסובייטי.
תולדות המודיעין הרוסי והסובייטי

היעדר מידע מהימן על תוכניותיהם וכוונותיהם של אויבי הרבים של הרפובליקה הסובייטית, שהתיישבו מחוץ לגבולותיה, שלל מההנהגה את האפשרות לקבל החלטות נכונות, בעיקר בתחום מדיניות החוץ, שקבעו מראש את הופעתה באביב 1920 של יחידה חדשה במחלקה המיוחדת של צ'קה: מחלקת החוץ.
לאחר התבוסה במלחמה עם פולין החליט הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הבולשביקית לארגן מחדש את המודיעין: ועדה הוקמה בראשות ראש הצ'קה דז'רז'ינסקי, שעל בסיסה ב-20 בדצמבר 1920 נחתם צו מספר 169 על הקמת מחלקת החוץ של הצ'קה (Иностранный отдел, ИНО), שהייתה, לסוכנות הביון האזרחית הראשונה בתולדות רוסיה.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 המינהל ערך "מבצע שלג" שייתכן והשפיע על יחסי יפן-ארצות הברית ותחילת המלחמה בין המדינות.
בשנת 1947 הארגון ערך "מבצע קרב" בהמלכו הובאו לברית המועצות נתונים טכניים של חימוש מתקדם מאיטליה.
תולדות המודיעין הרוסי והסובייטי > שמות הארגון

20 בדצמבר 1920 - מחלקת החוץ (INO) של הצ'קה אורגנה תחת הנ.ק.ו.ד. של רוסיה הסובייטית. לראשו מונה יעקוב דווידוב
6 בפברואר 1922 - המחלקה הועברה לאחריות ג.פ.או.
2 בנובמבר 1923 - הוקמה מחלקת החוץ של או.ג.פ.או. שתחת הסובנרקום
10 ביולי 1934 - ביון החוץ הועבר למחלקה השביעית במינהל הראשי לביטחון המדינה של הנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות
יולי 1939 - בשל ארגון מחדש, המודיעין הועבר למחלקה החמישית של המינהל הראשי לביטחון המדינה
פברואר 1941 - הוקם מינהל 1 הקומיסריון העממי לביטחון המדינה של ברית המועצות, המופקד על ניהול מודיעין זר
אפריל 1943 - המודיעין מרוכז במנהלת I של הקומיסריון העממי לביטחון המדינה של ברית המועצות
מרץ 1946 - נוצרה המנהל הראשון של המשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות, שעסק במודיעין זר
1947 - התקבלה החלטה להקמת ועדת המודיעין (КИ) תחת מועצת השרים של ברית המועצות המשלבת את המודיעין האזרחי והצבאי.
פברואר 1949 - ועדת המודיעין של מועצת השרים של ברית המועצות מועברת לאחריות משרד החוץ.
בינואר 1952 הוקם המינהל הראשי הראשון של המשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות
מרץ 1953 - המינהל הראשי הראשון פוצל
מרץ 1954 - ביון חוץ מועבר לאחריות המינהל הראשי הראשון של הוועדה לביטחון המדינה תחת מועצת השרים של ברית המועצות
יולי 1978 - הק.ג.ב. על כלל מחלקותיו הופך לארגון עצמאי שאינו כפוף למועצת השרים.
ב־25 בנובמבר 1991, על פי צו נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, אושרה "האמנה הזמנית על שירון הביון המרכזי של ברית המועצות", אשר פירטה את תפקידי השירות, מנהלה, מעמד עובדי השירות ונושאים אחרים בפעילותו.
ב־3 בדצמבר 1991 אושר פיצול הק.ג.ב. של ברית המועצות לשירות הביטחון הבין-רפובליקני, שירות הביון המרכזי והוועדה להגנת גבולות המדינה של ברית המועצות בחוק האחרון של ברית המועצות - "אודות ארגון מחדש של גופי ביטחון המדינה".
לאחר קריסת ברית המועצות בדצמבר 1991 - שירות הביון המרכזי אורגן מחדש כשירות ביון החוץ של רוסיה.
העובדים הבולטים של הארגון בתקופת ברית המועצות נקלטו בשרותי הביון הרוסי ורובם כמו איוואן גרומאקוב המשיכו לכהן בתפקידם. פוליטיקאים רוסים רבים שירתו במינהל זה ובהם ולדימיר פוטין, סרגיי איבנוב, סרגיי נארישקין, ולדימיר יאקונין.
מבנה

מינהל P (תכנון וניתוח מבצעי)
מינהל K (ריגול נגדי)
מינהל C (בלתי לגאלים)
מינהל OT (תפעולי-טכני)
מינהל I (שירות מחשבים)
מינהל T (בינה מדעית וטכנית)
מינהל מידע מודיעיני (ניתוח והערכה)
מינהל RT ("מודיעין מהשטח" - פעולות בשטח ברית המועצות)
שירות A (אירועים פעילים)
שירות P (תקשורת רדיו)
שירות A של המינהל השמיני (שירותי הצפנה)
מחלקת ארצות הברית, קנדה
מחלקת אמריקה הלטינית
מחלקת בריטניה הגדולה, אוסטרליה, אפריקה, ניו זילנד, סקנדינביה
מחלקת מזרח גרמניה, מערב גרמניה, אוסטריה
מחלקת מדינות בנלוקס, צרפת, ספרד, פורטוגל, שווייץ, יוון, איטליה, יוגוסלביה, אלבניה, רומניה
מחלקת סין, וייטנאם, לאוס, קמבודיה, צפון קוריאה
מחלקת תאילנד, אינדונזיה, יפן, מלזיה, סינגפור, פיליפינים
מחלקת מדינות לא-ערביות במזרח התיכון, אפגניסטן, איראן
מחלקת מדינות דוברות אנגלית באפריקה
מחלקת מדינות דוברות צרפתית באפריקה
מחלקת קשרים עם מדינות סוציאליסטיות
מחלקת רישום וארכיונים
מחלקת יירוט אלקטרוני ופעולות נגד שירותי הצפנה במדינות המערב
מחלקת הודו, סרי לנקה, פקיסטן, נפאל, בנגלדש, בורמה
מחלקת המזרח התיכון הערבי
מחלקת הגירה
מחלקת קשרים עם מדינות מתפתחות
ראשי המינהל

אלכסנדר פאניושקין (1954–1956)
אלכסנדר סחרובסקי (1956–1972)
פיודור מורטין (1972–1974)
ולדימיר קריוצ'קוב (1974–1988)
ליאוניד שברשין (1989–1991)
יבגני פרימקוב (30 בספטמבר–6 בנובמבר 1991)
ראו גם

שירות הביון המרכזי של ברית המועצות
ק.ג.ב.
שירות ביון החוץ של רוסיה
מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות
משה הלינגר

| --- | --- |

משה הלינגר
 לידה:  4 בספטמבר 1960 (בן 64)
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  פתח תקווה 
 
משה הלינגר (נולד בתל אביב ב-4 בספטמבר 1960) הוא פרופסור חבר במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
שימש כסגן ראש המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטה. משמש כמרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטה. שימש כראש מכון שוורץ ליהדות, אתיקה ומדינה בבית מורשה בירושלים, וכעמית מחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה. ניהל את תוכנית ההידברות בין דתיים לחילוניים באוניברסיטת בר-אילן ואת התוכנית לתואר שני בדמוקרטיה ואזרחות במחלקה למדעי המדינה בבר-אילן. הוביל את הקמת התכנית לתואר משולב במשפטים (תואר ראשון) ומדעי המדינה (שני) בבר-אילן וניהל אותה יחד עם סגן דיקן הפקולטה למשפטים ד"ר יעקב חבה. בנוסף, הקים את תוכנית המצטיינים של המחלקה למדעי המדינה בהתמחות במנהל הציבורי וניהל אותה בשנותיה הראשונות.
למד בישיבת הרב עמיאל ("היישוב") בתל אביב, בישיבת חברון ובכולל מיר בירושלים. במרוצת השנים שימש מחנך ומורה למקצועות היהדות והמקצועות ההומניים בבית הספר אמי"ת גוש דן ובישיבת נחלים. סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון ב-1990 באוניברסיטה הפתוחה ואת לימודי התואר השני במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ב-1995. הוא כתב דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בנושא "דגם הדמוקרטיה היהודית מול דגם היהדות הדמוקרטית בהגות האורתודוקסיה המודרנית הציונית במאה העשרים". סיים בהצטיינות ב-2002.
תחומי ההוראה והמחקר שלו הם פוליטיקה השוואתית, מחשבה מדינית, מחשבה מדינית יהודית, יהדות ודמוקרטיה, חברה ופוליטיקה במדינת ישראל, הציונות הדתית ועוד. פרסם ספרים ומאמרים בעברית ובאנגלית העוסקים בציונות הדתית ובמדינת ישראל ובמחשבה המדינית היהודית וכמו כן ערך ספר על המחשבה המדינית היהודית.
פרופ' הלינגר מעורב בפעילות ציבורית במשך שנים רבות מתוך חתירה לחיזוק זהותה היהודית והדמוקרטית של מדינת ישראל. הרצה לציבורים מגוונים וייעץ לעיריות שונות ולמשרד החינוך בתחומי האזרחות. הוא גם חבר הוועד המנהל של תנועת "דרכנו".
בתו היא הזמרת מירב הלינגר.
פרסומים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: ויקיזציה וחוסר סדר.
פרסומים > ספרים

מדינת ישראל לאן? אתגרים לזהותה היהודית והדמוקרטית של מדינת ישראל ומתווה להתמודדות עמם. ירושלים: הוצאת מאגנס, תש"ף, 2019.
ציות ואי-ציות בציונות הדתית: מגוש אמונים ועד תג מחיר, יחד עם יצחק הרשקוביץ, המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשע"ו 2015
ערך את המסורת הפוליטית היהודית לדורותיה: ספר זיכרון לדניאל י. אלעזר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע 2010
Moshe Hellinger, Isaac Hershkowitz and Bernard Susser, Religious Zionism and the Settlement Project: Ideology, Politics and Civil Disobedience. State University of New York Press, 2018.
דייגו סולדנו

| --- | --- |
דייגו סולדאנו
 לידה:  18 בינואר 1969 (בן 55) בואנוס איירס, ארגנטינה
 מדינה:  ארגנטינה 
 מקום מגורים:  מקסיקו סיטי, מקסיקו
 ידוע בשל:  תפקידיו הבולטים בטלנובלות ״לה פטרונה״, ״אשה רעה״, ״עלובי החיים״ ועוד.
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 מקצוע:  שחקן
 בת זוג:  שירן אברהם
 צאצאים:  3
 
דייגו סולדאנו (בספרדית: Diego Soldano; נולד ב-18 בינואר 1969) הוא שחקן ארגנטינאי. ידוע בזכות תפקידיו הבולטים בטלנובלות, La Patrona, Las trampas del deseo, Los miserables ו-Señora Acero.
ביוגרפיה

סולדאנו נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, הוא הבכור מבין ארבעה ויש לו שלוש אחיות צעירות ממנו.
קריירה

בגיל 40 עבר סולדאנו מארגנטינה למקסיקו והחל את דרכו כשחקן מקצועי, לאחר שנים כמנהל בנק, ספר והשתתפות במספר פרויקטים של דוגמנות.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בטלנובלה המקסיקנית "La madrastra" בתור גספר איגלסיאס.
בשנת 2023, השתתף סולדאנו בתוכנית המציאות האמריקאית "La casa de los famosos" עונה 3, של ערוץ טלמונדו; המבוססת על התכנית "האח הגדול VIP". הוא היה למודח ה-12.
חיים אישיים

בשנת 2022, סולדאנו ואשתו, איוונה ליזראגה נפרדו לאחר עשרים שנות נישואים. יש להם שלושה ילדים יחד, ולנטין (2002), דנטה (2008) ואמה (2016). שנה לאחר מכן ב-2023 השניים התגרשו.
דייגו סולדאנו נשוי לשירן אברהם מאז ה-22 במרץ 2024.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Por ella soy Eva | גבריאל אוספינה | 2 פרקים |
| 2012 | האומץ לאהוב | דנטה בריינטוס | תפקיד חוזר; 14 פרקים |
| 2013 | La Patrona | קומיסיאדו רודריגו בלמסדה | גם מככבת; 57 פרקים |
| 2013 | Las trampas del deseo | סילביו גליאנו | תפקיד חוזר |
| 2014–2015 | Los Miserables | פבלו ריובואנו | גם מככב |
| 2015–2016 | Señora Acero | פדרו חוארז | תפקיד חוזר (עונה 2); 54 פרקים |
| 2017–2018 | מוי פאדרס | מתיאס מונטלנו | תפקיד חוזר; 53 פרקים |
| 2017–2020 | אישה רעה | דניאל לאמס | גם מככבת; 195 פרקים |
| 2018 | Enemigo intimo | פדריקו מונטאלבו | תפקיד חוזר (עונה 1) |
| 2022 | La madrastra | גספר איגלסיאס | 16 פרקים |
| 2023 | La casa de los famosos | מתמודד | מודח 12 (עונה 3) |
הערות שוליים

↑  "Diego Soldano". Telemundo (בספרדית). pp. 1, 4. נבדק ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Señora Acero': detalles de la segunda temporada". entretenimiento.terra.com (בספרדית). נבדק ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Diego Soldano, un galán que arrastra fans en las redes sociales". eluniverso.com (בספרדית). נבדק ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "VIDEO: Diego Soldano: Manola me dio un cachetadón". holaciudad.com (בספרדית). נבדק ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Diego Soldano de La casa de los famosos y su pareja se casan: las románticas fotos". People en Español. Retrieved 2024-05-15.
↑  aliciacivita (2023-02-15). "Diego Soldano es el nuevo habitante de La Casa de los Famosos ¿Quién es el actor de Telemundo?". Ahoramismo.com (בספרדית). נבדק ב-2023-02-16.
↑  Diego Soldano de La casa de los famosos y su pareja se casan: las románticas fotos, People en Español (בספרדית)
כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמיסה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  הירויוקי יאמאגה
 תסריט:  הירויוקי יאמאגה
 שחקנים ראשיים:  מאסאהירו אנזאי, מיוקי אוצ'ידה, מגומי היאשיבארה
 מדבבים:  Kazuyuki Sogabe Masato Hirano Bin Shimada Minoru Uchida Chikao Ōtsuka Yoshito Yasuhara Hiroshi Izawa Kōji Totani Hirotaka Suzuoki Ryūji Saikachi Masahiro Anzai 
 מוזיקה:  ריואיצ'י סאקאמוטו
 מדינה:  יפן
 חברת הפקה:  סטודיו Gainax
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 במרץ 1987
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  אנימה ומאנגה מסוגת מדע בדיוני, סרט מדע בדיוני 
 תקציב:  ¥800 מיליון ין
 הכנסות:  ¥120 מיליון ין
 הכנסות באתר מוג'ו:   wingsofhonneamise
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונאמייסה (ביפנית: 王立宇宙軍 オネアミスの翼; באנגלית: Royal Space Force: The Wings of Honnêamise) הוא סרט אנימה יפני משנת 1987, בבימויו של הירויוקי יאמאגה ובהפקת סטודיו Gainax. זהו הסרט הראשון שהופק על ידי הסטודיו, אשר לימים יפיק סדרות וסרטים פופולריים נוספים כגון נאון ג'נסיס אוונגליון.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש בעולם דמיוני הדומה לכדור הארץ אך עם הבדלים טכנולוגיים וחברתיים. הסיפור עוקב אחר שירוֹצוּגוּ לאדאט, חבר בארגון "כוח החלל המלכותי", ארגון קטן ומוזנח, שמטרתו לשגר את האדם הראשון לחלל. לאורך הסרט, שירוצוגו עובר מסע אישי ומקצועי תוך כדי ניסיונותיו להוביל את כוח החלל להצלחה ולמצוא משמעות עמוקה יותר לחייו.
הדמויות הראשיות

שירוֹצוּגוּ לאדאט – גיבור הסרט. צעיר חסר מטרה שמצטרף לכוח החלל המלכותי ומוצא ייעוד חדש בחייו
רקוויני – דמות נשית שמעניקה לשירוצוגו השראה רוחנית.
הפקה

הסרט הופק על ידי סטודיו Gainax בתקציב של 800 מיליון ין יפני, ונחשב לפרויקט שאפתני במיוחד עבור האולפן באותה תקופה. הסרט כולל עיצוב דמויות ועולמות מורכבים, ופסקול שהולחן על ידי ריואיצ'י סאקאמוטו.
מוזיקה

פסקול הסרט הולחן על ידי המלחין הידוע ריואיצ'י סאקאמוטו, שנחשב לאחת הדמויות הבולטות במוזיקה היפנית. הפסקול זכה לשבחים על שילוב של אלמנטים אלקטרוניים ותזמורתיים, אשר הוסיפו עומק לאווירת הסרט.
ביקורות

עם יציאתו, הסרט זכה לשבחים רבים בזכות האנימציה האיכותית שלו והסיפור הפילוסופי. למרות זאת, הסרט לא זכה להצלחה מסחרית מיידית, אך בהמשך הפך לסרט קאלט ונחשב לאחת מיצירות האנימה החשובות ביותר של שנות ה-80.
לילי שטרסמן-לובינסקי

| --- | --- |

לילי שטרסמן-לובינסקי, 1957 לערך
 לידה:  8 ביולי 1908 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בנובמבר 1959 (בגיל 51) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  אליציה פרידברג 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מפלגה:  הציונים הכלליים 
 
לילי שטרַסמן-לוּבּינסקי (לעיתים כונתה "לילקה" ובעברית, אַיָּלָה) (8 ביולי 1908 – 13 בנובמבר 1959) הייתה עורכת, מתרגמת ופעילה בתנועה (הציונית) הרוויזיוניסטית בפולין. הגתה את סמל מפת ארץ ישראל השלמה ועליה זרוע אוחזת ברובה מלווה בכתובת "רק כך" שלימים אומץ כסמל האצ"ל.
ביוגרפיה

נולדה בוורשה ב-8 ביולי 1908 בשם אליציה פרידברג, בת למשפחה מתבוללת ובעלת אמצעים. אביה הנריק פרידברג היה איש עסקים. בבית הוריה הוצגה היהדות כמכשול שיש להסתירו בבואה להשתלב בחברה הפולנית הסובבת, והיא נשלחה ללמוד בבית ספר תיכון בו למדו יהודים מעטים. ב-1925 נסעה לצרפת ולמדה ספרות ושפות באוניברסיטה במונפלייה ובמכללת סורבון בפריז. בצרפת נחשפה לרעיונות המהפכה, הצטרפה לתנועות למען זכויות אדם והשתלבה בחיי הבוהמה. הייתה חברה בליגה לזכויות האזרח שחבריה החזיקו בתפיסת עולם סוציאליסטית וקוסמופוליטית. בתום לימודיה ב-1929 חזרה לוורשה ונישאה לידיד נעוריה ד"ר הנריק שטרסמן, בכיר במשרד המשפטים וקצין מילואים בצבא הפולני. ביתם בוורשה היה מקום מפגש תרבותי וחברתי לאנשי רוח ופקידי ממשל. נולדו להם שני בנים: אנדז'יי (לימים גבריאל) ופיוטר (לימים אבניאל).
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

במהלך חייה הבוגרים חל שינוי בעמדותיה הפוליטיות. בימים שלמדה בצרפת הזדהתה עם אידאולוגיות קוסמופוליטיות, ובתחילת שנות השלושים, במהלך ביקור בברלין בו נחשפה להתחזקות הנאציזם בגרמניה גילתה עניין ברעיון הקומוניסטי. עם שובה לוורשה ניסתה לקשור קשרים עם הקומוניסטים בעיר. אלה חשדו בה בגלל מעמדה הכלכלי, אך לבסוף רכשה את אמונם. בפעילותה התמקדה בהסברה ובהדפסה של כתבי תעמולה ותרמה למפעלי צדקה. לנוכח גילויי אנטישמיות גם בקרב חבריה הקומוניסטיים וההבנה שגם בתנועה זו לא יתקבלו היהודים כשווים החליטה ב-1934 לפרוש.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > בתנועה הרוויזיוניסטית בוורשה

גילויי האנטישמיות בפולין והיכרותה עם זאב ז'בוטינסקי חוללו שינוי בתפיסת עולמה והיא הזדהתה עם הרעיון הציוני ועם התנועה הרוויזיוניסטית. קשריה עם אברהם שטרן (יאיר), דוד רזיאל ונציגים אחרים של התנועה בוורשה חיזקו הזדהות זו. ביתם של לילי והנריק שטרסמן הפך לבית ועד לשליחי האצ"ל בפולין, והזוג פעל ליצירת קשר בין ממשלת פולין לבין אנשי האצ"ל שהגיעו לוורשה. הבית שימש גם מקום התכנסות ליהודים מקרב האינטליגנציה היהודית הפולנית שהחלו לאהוד את האצ"ל. בפעילותו בפולין למען הארגון נעזר אברהם שטרן רבות בבני הזוג, שפתחו בפניו דלתות בקרב חוגי השלטון לרכישת נשק ותחמושת, שבקיץ 1939 עמדה על אלפי רובים, מכונות ירייה וחומרי חבלה. לימים סיפרה על הרושם העז שהותיר עליה שטרן כ"חייל עברי" שפקודיו נכונים ללחום בעד החרות כשהם אוחזים בנשקם.
בהשפעת הרעיונות הציוניים הרוויזיוניסטים יזמה את הקמת ביטאון הארגון בוורשה, '"ירושלים המשוחררת" (Jerozolima wyzwolona, ירוזולימה ויזוולונה), שהיה לשבועון האצ"ל בפולין. היא הייתה העורכת, מזכירת המערכת, כותבת ומתרגמת בו. היא הגתה את הסמל שהופיע בראש העיתון: מפת ארץ ישראל השלמה ועליה זרוע אוחזת ברובה מלווה בכתובת "רק כך". הציור הופיע לראשונה בגיליון השלישי. לימים ציור זה אומץ כסמל הארגון הצבאי הלאומי. סגנון הכתיבה בביטאון היה דרמטי ושילב ייאוש מגילויי האנטישמיות לצד ותקווה לגבי הסיכויים למימוש דרכו האידאולוגית של האצ"ל שתביא להקמת מדינה ליהודים.
במקביל לביטאון, הקימה את מועדון "ירדן" שהיה למרכז ליהודים בוורשה והרחיב את מעגל התומכים בתפיסת העולם הרוויזיוניסטית. בשלהי שנות השלושים פקדו את בית שטרסמן שליחי הארגון ובעזרתם נפתחו מחנות אימונים לחניכים, נרכש נשק בשביל הארגון בארץ.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית > עם פרוץ מלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1939 נסעה לז'נבה, שווייץ כחברה במשלחת האצ"ל במטרה לעשות נפשות לאידאולוגיה זו בקרב הבאים לקונגרס הציוני הכ"א שדן במאבק נגד מדיניות בריטניה במנדט על ארץ ישראל, והשתתפה במסיבת עיתונאים שהציגה את מטרות הארגון. הופעתה הייתה מרשימה, ומקרב חברי המשלחת נבחרה לשאת את מסר הארגון בצרפתית. לימים סיפרה כי העמדות שהציגו זכו להערכה בקרב עיתונאים זרים שכן הוצגו כיהודים שאינם מבליגים ומטיפים להתנגדות פעילה כנגד שלטון המנדט הבריטי. בדרכה לז'נבה פגשה את זאב ז'בוטינסקי בעיירה ואל לה ביין בה נפש. היא הביעה באזניו את חששה שאם תפרוץ מלחמה לא תוכל לשוב למשפחתה בוורשה, אך הוא אמר לה כי לא תהיה מלחמה והבטיח שבעוד כמה ימים יתראו בפריז.
היא חזרה לוורשה יומיים לפני פרוץ המלחמה וגילתה שבעלה גויס לצבא הפולני. מאוחר יותר נפל הנריק שטרסמן בשבי הרוסים ומצא את מותו עם אלפי קצינים פולנים אחרים בטבח יער קאטין. עם חזרתה, כינסה את חברי המועדון ודיווחה על פעילותה של משלחת הארגון בז'נבה, והוציאה לאור גיליון חדש של "ירושלים המשוחררת" שבדיעבד היה לגיליון האחרון של העיתון.
עם פלישת גרמניה לפולין עברה עם שני בניה לבית חותנה בכפר קונסטאנצ'ין מדרום לוורשה, אך כעבור כמה ימים חזרה עם הבנים לוורשה. כשלושה שבועות הסתתרו יחד עם בני משפחה אחרים במרתף הבית. פעם אחת נאסרה על ידי הגרמנים אך הצליחה להשתחרר. ב-4 בספטמבר 1939 ארזה יחד עם חברים את הנשק שצבר האצ"ל במחסן ברחוב צגלנה בו הוחבאו כ-500 רובים, מקלעים, אקדחים ורימונים שהיו מיועדים למשלוח לאצ"ל בארץ-ישראל. היא העבירה את הנשק לידי מפקדת הצבא הפולני. היא קיבלה מהקצינים הפולנים אישור על מסירת הנשק והבטחה כי יום אחד יגמול הצבא הפולני ליהודים על המחווה. ארכיון הארגון בוורשה נטמן בכדי חלב. במקביל, פעלה כדי לצאת עם בניה מפולין.
ב-12 בינואר 1940, כשבידה אשרת כניסה להונדורס, עלתה עמם על רכבת לווינה ומשם הגיעו לטרייסט שבאיטליה. אחרי ארבעה חודשים וחצי באיטליה קיבלו סרטיפיקט. ב-1 ביוני 1940 הגיעו לנמל חיפה.
ביוגרפיה > חייה בישראל

גם בשנותיה בארץ ישראל, המשיכה לשמור על קשר עם אנשי רוח ואנשי צבא פולנים, וביתה בתל אביב היה מקום מפגש לחברים מוורשה. אף על פי שהחזיקה באידאולוגיה ציונית, שמרה אמונים לשפה ולתרבות הפולנית, ולמרות כשרונה לרכוש שפות, התקשתה בשליטה בעברית. חבריה הצברים טענו כלפיה שהגעגועים לפולין הם אלה שמקשים עליה את ההשתלבות בארץ ואמרו לה כי כך לעולם לא תצליח להיות "פטריוטית ישראלית טובה".
נישאה לעורך הדין חיים לובינסקי, מראשי הפורשים וחבר המפקדה הראשונה של האצ"ל. הייתה פעילה בצה"ר ובמפלגת הציונים הכלליים.
לילי שטרסמן-לובינסקי נפטרה בתל אביב ב-1959 מדום לב, בגיל 51. נקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
בנה גבריאל שטרסמן שימש עיתונאי ופובליציסט בעיתון "מעריב" ולאחר מכן מונה לשופט. בנה אבניאל לטר (עיברת את שמו), עסק רוב שנותיו באבטחת התעופה הישראלית בעולם. בתו של אבניאל קרויה על שמה.
עבודתה הספרותית

יחד עם בעלה הראשון הנריק שטרסמן ייסדה בוורשה את המפעל הספרותי "פעמון" במסגרתו תורגמו ספרי מופת לפולנית. עבודות התרגום והיצירות שלה זכו לשבחים. הסופר והפובליציסט הפולני מלכיור ואנקוביץ כתב כי היא שולטת שליטה מצוינת בפולנית ומיטיבה להכיר את הספרות הפולנית אף ממנו.
לימים תיעדה את התהפוכות האידאולוגיות שעברה ברומן "הפחד הגדול" שכתבה, בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים, בו תיארה דמות בטוחה בעצמה וביכולותיה ובה בעת ביטאה חשש גדול מפני גילויי אנטישמיות. היא כתבה את הרומן בשנות החמישים בשפה האנגלית והשתמשה בשמות בדויים. היא התכוונה להוציאו לאור בארצות הברית. רומן זה נחשב מקור היסטורי חשוב להיכרות עם עולמה של אישה יהודייה בת המעמד הגבוה והמשכיל בפולין, וחושף את התלבטויותיה הייחודיות כאישה וכאם. בעבודה ספרותית זו לא ראתה את עצמה כמייצגת קבוצה או זרם, אלא כאישה שהעלתה על הכתב את מה שעברה.
לקריאה נוספת

ספר אילה (לילי) לובינסקי: קובץ מאמרים, רשימות וכתבים אחרים, תל אביב: הוועד להקמת ציון לזכרה של א.ל. לובינסקי, 1960.