stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבסטיאן פרנקס
יצירותיו > ציורי ז'אנר

לאחר שחזר מאיטליה לארץ מולדתו פנה לצייר נושאי ז'אנר. הוא יצר מספר סצנות כפר ועיר. כמה סצנות תיארו רעולי פנים, ואולי התבססו על ניסיונו כסופר ושחקן במחזות שהופקו באגודת הרטוריקה. דוגמה לכך היא ״תצפית על אנטוורפן בלילה עם דמויות אלגנטיות״ בסצנת הלילה הזו הצליח הצייר לתפוס את ההשפעות אור הירח ואור פנס. האווירה הלילית נעשית מוחשית עם סצנות נטורליסטיות וצוירו בקפידה כמו דמותם של שני החתולים שבמרכז הציור, המוצגים כצלליות בלבד שעומדים לתקוף אחד את השני. הקומפוזיציה מדגימה את תשומת הלב ללבוש הדמויות, עניין שבא לידי ביטוי גם בעיצובים של ורנאקס לסדרת הדפסים של פיטר דה ג'וד הראשון, המתארים שמלות של עמים שונים" .
הוא גם צייר את הקומפוזיציה ״קופים וחתולים״ המציגה דמויות של קופים העוסקים בפעילות אנושית. בז'אנר הזה היו הקופים לרוב לבושים בתלבושות שהוסיפו מימד קומי שעה שהקופים מבצעים פעולה אנושית ספציפית.
יצירותיו > ציור אדריכלי

פרנקס שיתף פעולה עם צייר האדריכלות פיטר ניפס האב. הוא הוסיף דמויות לחללי הפנים בכנסייה של ניף. דוגמה לכך היא ״פנים הכנסייה״ באנטוורפן. ניפס נחשב לנציג בית הספר לציור אדריכלי באנטוורפן. אופייני לסגנון הזה היה השימוש בפרספקטיבה ליניארית נוקשה שהציעה מבט היישר אל עבר הכנסייה.
פרנקס ייצר בעצמו ציורים ארכיטקטוניים של פנים הכנסיות. דוגמה לכך היא פנים כנסיית סנט ג'יימס באנטוורפן. הקומפוזיציה של פרנקס מתארת את שפע האור בתוך הכנסייה באנטוורפן, בציור, הכומר נושא דרשה להמונים, כאשר הקהל לבוש באלגנטיות ואנשים מסתובבים במעברים. הוא השתמש בפלטה נייטרלית של צבעים, אליה הוסיף נגיעות של אדום קרדינלי עד לאפקט נועז. כמו שנראה בשעון החול של הכומר ועד שכמייתו המבריקה וגרבי הג'נטלמן בקדמת הציור. מצד ימין מצויר גבר האוחז בכובע נשען על בסיס העמוד. הדמות עשויה להיות דיוקן עצמי כשהוא דומה מאוד לדיוקן שצייר אנתוני ואן דייק את האמן. קומפוזיציה זו אינה משתמשת במבט הפרספקטיבי הליניארי הנוקשה במורד הכנסייה, שהיה נפוץ בעבודותיהם של ציירי הכנסיות באסכולת אנטוורפן.
יצירותיו > רישומים

סדרה של 65 רישומים יוחסה לסבסטיאן פרנקס. מתוכם 59 היו חלק מאוסף פרטי עד שנמכרו במכירה פומבית בפריז ב־9 באוקטובר 1981. חלק מהציורים האלה נמצאים כעת באוסף של מוזיאונים שונים.
הרישומים מתוארכים לסביבות 1615, או אולי מאוחר יותר, בערך 1625–1630. מרבית הסצנות המיוצגות תופסות את המחצית העליונה של הגיליון, כאשר המחצית התחתונה שמורה לטקסט. החלק העליון נקטע בכמה רישומים והותיר רק את האיור. הקומפוזיציות השונות מציגות גודל דומה של רישום. כתב יד הוא תרגום הולנדי לוירג'יל. לא ידוע אם התרגום נעשה על ידי פרנקס עצמו. התרגום אמור היה כנראה להתפרסם ולהמחיש באיורים, אך ככל הנראה הפרויקט מעולם לא בוצע.  פרנקס לא צייר את פני הדמויות אלא רק את פעולתן, והשתמש במשיכות קצרות וזוויתיות כדי לתאר את האלמנטים העיקריים בכל סצנה.
הערות שוליים

1 2  oost Vander Auwera. "Vrancx, Sebastiaen." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 9 October 2016
1 2  Frans Jozef Peter Van den Branden, Geschiedenis der Antwerpsche schilderschool, Antwerpen, 1883, p. 469-474 (in Dutch)
↑  Muller, Jeffrey M., Rubens: The Artist as a Collector, Princeton, 1989, ISBN 0-691-00298-3
↑  Sebastiaan Vrancx at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2  Sebastian Vrancx, The Four Seasons at Christie's
1 2  Louisa Wood Ruby, Sebastiaen Vrancx as Illustrator of Virgil's "Aeneid", in: Master Drawings, Vol. 28, No. 1 (Spring, 1990), pp. 54-73
1 2  ebastiaen Vrancx, Soldiers on horseback plundering a village at Christie's
1 2  Sebastiaen Vrancx. The Battle between Gerard Abramsz. van Houwelingen (known as ‘Lekkerbeetje’) and Pierre de Bréauté on the heath of Vaught at Philip Mould
↑  Sebastian Vrancx, A Landscape with a Convoy on a Wooded Track under Attack at Sphinx Fine Art
1 2  Sebastiaen Vrancx, Allegories of the Seasons at Sotheby's
↑  Sebastiaan Vrancx, A view of Antwerp by night with elegant figures on their way to a masquerade at Christie's
↑  Sebastian Vrancx, Uniformed monkeys and cats at Dorotheum
↑  Sergiusz Michalski, Rembrandt and the Church Interiors of the Delft School, in: Artibus et Historiae, Vol. 23, No. 46 (2002), pp. 183-193
↑  Sebastiaen Vrancx, The interior of the Sint-Jacobskerk, Antwerp at Sotheby's
↑  The Musée Plantin-Moretus Acquires Ten Drawings by Vrancx at the Art Tribune
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555161105606  AGSA: 12166  BnF: cb13949335m (data)  BPN: 03415744  GND: 121320936  ISNI: 0000 0000 7100 5387  KulturNav: e8183b67-fe61-4e80-8bec-6a51d90c90f2  LCCN: no2007004434  NGV: 1630  NTA: 099883201  RKD: 81998  SNAC: w65n8ccf  SUDOC: 224397672  ULAN: 500031718  VcBA: 495/216299  VIAF: 87274969   WorldCat (עם VIAF): 87274969 
סבסטיאו פרנקס, התקפה על שיירה
סבסטיאן פרנקס, הדו-קרב, בין לקרבינטה ודה ברואה
סבסטיאן פרנאקס, ארבע העונות - אביב,
סבסטיאו פרנקס, מראה לילה באנטוורפן
סבסטיאן פרנקס, פנים כנסית סנט גיימס באנטרוורפן, הדמות מימין כנראה דיוקן עצמי.
ג'וזפה קרספי

| --- | --- |
ג׳וזפה קרספי, דיוקן עצמי, 1700
 לידה:  14 במרץ 1665 בולוניה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  16 ביולי 1747 (בגיל 82) בולוניה, מדינת האפיפיור 
 תחום יצירה:  ציור 
 יצירות ידועות:  The Immaculate Conception with St. Anselm and St. Martin, Diana and her Nymphs, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Carlo Antonio Crespi, Ferdinando Crespi, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ג'וזפה מריה קרספי (באיטלקית: Giuseppe Maria Crespi;‏ 14 במרץ 1665 – 16 ביולי 1747), שכונה לו ספניולו ("הספרדי"), היה צייר איטלקי של הבארוק מאסכולת הציור בבולוניה. היצירה האקלקטית שלו כוללת ציורים ודיוקנאות דתיים, אך הוא מפורסם גם בזכות ציורי הז'אנר שלו.
ג'וזפה קרספי, יחד עם ג'ימבטיסטה פיטוני, גיוואן בטיסטה טיפולו, גיוואן בטיסטה פיאצטה, קנטלו ופרנצ'סקו גארדי מהווים את הציירים הגדולים הוותיקים של אותה תקופה.
ביוגרפיה

קרספי נולד בבולוניה לג'ירולמו קרספי ואיזבלה קוספי. אמו הייתה בקשרי משפחה למשפחת קוספי האצילה, שהייתה קשורה לבית מדיצ'י. הוא זכה לכינוי "הספרדי" (לו ספניולו) בגלל הרגלו ללבוש בגדים צמודים האופייניים לאופנה הספרדית של אותה תקופה.
בגיל 12 הוא היה חניך אצל אנג'לו מישלה טוני (1640-1708). מגיל 15–18 שנים עבד בחסות מריה קנוטי בבולוניה. אומרים כי הצייר הרומאי קרלו מראטי, בביקור בבולוניה, הזמין את קרספי לעבוד ברומא, אך קרספי סירב. חברו של מאראטי, הבולונזי קרלו סיניאני, הזמין את קרספי בשנת 1681 להצטרף לאקדמיה לצורך לימוד רישום, והוא נשאר שם עד שנת 1686, כשסיניאני עבר לעיר פורלי ועל הסטודיו שלו השתלט התלמיד הבולט ביותר ג'ובאני אנטוניו בוריני. מאותו זמן קרספי עבד באופן עצמאי.
הביוגרף הראשי שלו, ג'אמפייטרו זאנוטי, אמר על קרספי: "(הוא) לא רצה שוב לעבוד רק עבור כסף והוא יצר את הסיפורים והציורים שעלו בדמיונו. לעיתים קרובות הוא גם צייר נושאים פשוטים, שמייצגים את העיסוקים הנמוכים ביותר, ואת האנשים העניים, שהיו חייבים לקיים את עצמם בשירותם של האזרחים העשירים". כך גם קרה עם קרספי עצמו, כאשר החל בקריירה של משרת פטרונים עשירים עם יצירות אמנות. בשנות ה-90 של המאה ה-17 הוא השלים יצירות מזבח שונות.
קרספי נסע לוונציה, אך באופן מפתיע, מעולם לא נסע לרומא. פעם אחת, הוא נמלט באמצע הלילה מבולוניה לפירנצה בשנת 1708, כשהוא נושא את בד הציור הדתי הגדול שלו "טבח התמימים" וזכה לחסותו של הדוכס הגדול פרדיננד הראשון דה מדיצ'י. האירועים סביב בריחה זו הפכו למקור התדיינויות רבות במשך חמש שנים. בהן קרספי, הוגן על ידי הדוכס.
קרספי, היה אמן אקלקטי - צייר פורטרטים וקריקטורות מחונן, והיה ידוע גם בזכות תחריטיו. אפשר לומר שהוא צייר מספר יצירות מופת בסגנונות שונים. הוא צייר ציורי קיר מעטים. ככל הנראה, הסגנון שלו לא תאם את הדרישות של המדיום שהיה משמש בתקופה ההיא לציור תמונת נוף מפוארת. הוא לא זכה להערכה אוניברסלית, היסטוריון האמנות לואיג'י לנצי, באמצע המאה ה-19, כתב שקרספי כלל סגנון קריקטורות אפילו בנושאים הרואיים, הוא דחס את דמויותיו, הוא צייר במעט צבעים ובמעט מברשות. לפי לנצי, ציוריו היו דלים.
קרספי וסגנון הז'אנר

קרספי ידוע בעיקר כאחד התומכים העיקריים בציור הז'אנר של הבארוק באיטליה. האיטלקים, עד המאה ה-17, הקדישו תשומת לב מועטה לנושאים מסוג זה, והתרכזו בעיקר בתמונות גדולות בנושאים דתיים, מיתולוגיים והיסטוריים. כמו כן ציורי דיוקנאות של אצולה. בכך הם נבדלו מהציירים הצפון אירופאיים, ובמיוחד הציירים ההולנדים, שהייתה להם מסורת חזקה בתיאור פעילויות יומיומיות. לפני קרספי, אניבלה קראצ'י, צייר נופים פסטורליים, ותיאר סוחרים כמו קצבים. לפניו, ברתולומאו פאסרוטייצר בנושאי ז'אנר. במסורת סגנון זה, קרספי עקב גם אחר התקדימים שקבעו הבמבוצ'אנטי, בעיקר ציירי ז'אנר הולנדים שפעלו ברומא. לאחר מכן, מסורת זו התקיימה באיטליה גם על ידי פיאצטה, פייטרו לונגשי, ג'אקומו סרוטי וג'אנדומניקו טיפולו.
הוא צייר סצנות מטבח רבות  ונושאים ביתיים אחרים. בציור "הפרעוש" (1709) מתוארת אישה צעירה המתכוננת לשינה ומחפשת את היצור המציק על גופה. היא לא מציגה יופי של בוטיצ'לי, אלא עליבות כשהכלב שלה רובץ על המצעים.
בסצנת ז'אנר אחרת, קרספי מציג את כעסה של אישה על גבר המשתין בפומבי על הקיר, כשגם חתול מביע את כעסו על מעשה הגבר.
אחרית ימיו

בעוד שתלמידים רבים הגיעו לעבודה באולפן שלו, מעטים התבלטו. אנטוניו גיונימה הצליח בינוני. אחרים כולל ג'ובאני פרנצ'סקו ברציולי; ג'אקומו פאביה וכריסטופורו טרזי.
שניים מבניו של קרספי, אנטוניו (1712–1781) ולואיג'י (1708–1779) הפכו לציירים. על פי דיווחיהם, ייתכן שקרספי השתמש בקמרה אובסקורה כדי לסייע בתיאור סצנות בחוץ בשנותיו המאוחרות. לאחר מות אשתו הוא התבודד, ולעיתים רחוקות עזב את הבית, מלבד יציאה למיסה היומית.
הערות שוליים

1 2  Lanzi p. 162.
1 2  Artist Info". www.nga.gov. Retrieved 2017-08-18.
↑  Lanzi p. 162-3.
↑  "Giuseppe Maria Crespi | Italian painter". Encyclopedia Britannica. Retrieved 2017-08-18.
1 2  Guida di Pistoia per gli amanti delle belle arti con notizie, by Francesco Tolomei, 1821, page 177-178.
↑  Hobbes, 1849, p. 68
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276371205171  PLWABN: 9810539963205606  AAG: 153  BIBSYS: 4091425  BNE: XX4923402  BnF: cb14022216j (data)  CiNii: DA03862350  GND: 118522728  ICCU: CFIV030329  ISNI: 0000 0001 2119 6098  KulturNav: 1ea589ee-85b9-45f1-92fb-5b046f670e94  LCCN: n83235520  NKC: ola2002153918  NLA: 35961089  NTA: 074510983  RERO: 02-A000045003  RKD: 19081  SUDOC: 030807050  Trove: 1164262  ULAN: 500115276  VcBA: 495/71036  VIAF: 7586835   WorldCat (עם VIAF): 7586835 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וזפה קרספי".
ג׳וזפה קרספי, הפרעושים, 1720
ג׳וזפה קרספי, טקס קונפירמציה בכנסייה, 1712
ג׳וזפה קרספי, אשה מנגנת בלוטה 1705?
אברהם חודיין

| --- | --- |
 לידה:  1655 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  1724 (בגיל 69 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה האוסטריות 
 זרם באמנות:  ציורי בארוק פלמיים 
 הושפע על ידי:  Hendrik Herregouts 
 
אברהם חודיין, קטע מתקרה ארמון טרויה
אברהם חודיין (בהולנדית: Abraham Godijn;‏ 1655/56 – 1724) היה צייר פלמי, שאחרי שהייה באיטליה עבד תקופה כצייר חצר בפראג, שם יצר ציורי קיר בארוקיים מפוארים. בהמשך חזר לאנטוורפן.
ביוגרפיה

הפרטים על חייו מועטים. אברהם חודיין נולד ככל הנראה בשנת 1655 או ב-1656 באנטוורפן, שם למד אצל הצייר הנדריק הרגרו. הוא הפך בשנת 1681 לחבר באחווה שהוקמה על ידי המסדר הישועי. זמן לא רב אחר כך נסע לאיטליה. עבודותיו התקבלו יפה ברומא, שם הפך לצייר החצר של האפיפיור וקיבל את התואר "צייר הוד מלכותו הקתולי".
הוא עבר לפראג בשנת 1690 שם עבד כצייר חצר עד שנת 1698. הוא קיבל חוזים לצייר פרסקו בארמון טרויה בפראג, שעליו עבד עם אחיו איזאק. הם היו חלק מקבוצת אמנים שעבדה בשנת 1687 עבור וונצל אלברט דוכס שטרנברג על קישוט ארמון טרויה בפראג. בקבוצה זו נכללו אמנים פלמיים כמו יוהאן בפטיסט בוטאט.
הוא תועד באנטוורפן בסביבות שנת 1711, שם הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש באותה שנה. הוא הועסק בעיקר בעבודות של קישוט. הוא הצטרף בשנת 1716 לגילדת הרומאים באנטוורפן, שבה התנאי לחברות היה ביקור ברומא. הוא ויאן פיטר ואן ברדל הצעיר היו האמנים האחרונים שהפכו לחברים בגילדה. בשנת 1723 הוא הפך לדיקן הגילדה.
היו לו תלמידים רבים בפראג ובאנטוורפן, כשהבולט שבהם היה מרטן יוזף גֶרארץ.
התאריך המדויק ומקום מותו אינם ידועים.
יצירתו

מעט מאוד מיצירותיו שרדו. הוא היה צייר של אירועים היסטוריים ועבודות קישוט.
עבודותיו הידועות ביותר הן הפרסקות שהוזמן לצייר על ידי הרוזן שטרנברג בחדר הראשי של טירת טרויה. הציורים שצייר בשנים 1691 עד 1697 בסיוע אחיו איזאק, נחשבים בין הדוגמאות הטובות ביותר לציור פרסקו בארוק בצפון אירופה. בפרסקו משתמשים באפקטים של אשליה ומספרים בצורה בולטת את ההיסטוריה של שושלת בית הבסבורג. העיצוב עוקב אחר הסכֵמה הבארוקית של סמליות ארכיטקטונית, שלפיה התקרה מציגה את העולם השמימי והקירות את העולם הארצי. התקרה מעוטרת ביצורים שמימיים שהיו כמגן על שטחי בית הבסבורג.
מתחת למשטחים המעוקלים שמתחת לתקרה מצוירים מלאכים, העפים בין פריטים אדריכליים תלת־ממדיים המציגים סצנות מההיסטוריה של בית הבסבורג. הקירות מתארים את העולם היבשתי, כאשר אחת הסצנות על הקירות הקצרים יותר מציינת את ניצחונו של לאופולד הראשון, הקיסר הרומי הקדוש, על הטורקים. בסצנה אחת רואים את האפקט התלת־ממדי של טורקי נופל עם זרועותיו המושטות, בזמן שצלו משתקף בציור.
הקיר הארוך יותר מכיל פסלים או פסלונים של שליטי בית הבסבורג. בתוכנית הפרסקו השיג אברהם חודיין סינתזה מתוחכמת ומורכבת של ציור בדיוני של ארכיטקטורה וסצנות פיגורליות מלאות.
הוא צייר סדרה של שבעת הסקרמנטים למנזר סנט מרטין בפונטיז (קתדרלת פונטו).
הערות שוליים

1 2 3 4  Abraham Godijn at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
↑  Abraham Godyn at the Biographie Nationale de Belgique, Volume 8, p. 21-22 (in French)
↑  Jan Baptist Bouttats at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
↑  Théodore François Xavier van Lerius, De Liggeren en andere historische archieven der Antwerpsche Sint Lucasgilde, Volume 2, Antwerp. St. Lucas gilde, N. Israel, 1961, p. 675 (in Dutch)
1 2  Reginald Howard Wilenski, Flemish Painters: 1430-1830, Viking Press, 1960, p. 356-362
↑  Bulletin et annales de l'Académie d'archéologie de Belgique, Volume 70, Académie d'archéologie de Belgique, Chez Froment, 1922, p. 421 (in French)
↑  Wiener Jahrbuch für Kunstgeschichte, Böhlau Verlag Wien, 1996, p. 114
↑  Mojmír Horyna, Pavel Zahradník, Pavel Preiss, Czernin Palace in Prague, Opus, 2001, p. 149
↑  L'Eucharistie par Abraham Godyn, Pontoise Archived 2014-08-12 at Archive.today (in French)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 39774436  GND: 123603323  RKD: 32262  ULAN: 500029178  VIAF: 30449504   WorldCat (עם VIAF): 30449504 
אברהם חודיין, פרסקו בארמון טרויה בפראג, מקדש יאננוס
אברהם חודיין, שבעת הסקרמנטים
פרנס סניידרס

| --- | --- |
ואן דייק, דיוקן של פרנס סניידרס, 1620
 לידה:  11 בנובמבר 1579 אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  19 באוגוסט 1657 (בגיל 77) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 לאום:  פלמים 
 זרם באמנות:  ציורי בארוק פלמיים 
 יצירות ידועות:  Still Life with Huntsman, Still Life with a Dead Stag, Still life with small game and fruits 
 בן או בת זוג:  Margareta Snyders (1611–?) 
 
פרנס סניידרס (בהולנדית: Frans Snyders או Franchoijs Snijders;‏ נולד 11 בנובמבר 1579, אנטוורפן – 19 באוגוסט 1657, אנטוורפן) היה צייר פלמי של חיות, סצנות צייד, סצנות שוק טבע דומם. הוא היה אחד מציירי בעלי החיים המומחים המוקדמים ביותר ויזם ציור מגוון רחב של נושאי טבע דומם ובעלי חיים באנטוורפן. הוא היה משתף פעולה קבוע עם ציירים מובילים באנטוורפן כגון פיטר פאול רובנס, אנתוני ואן דייק ויאקוב יורדאנס .
ביוגרפיה

סניידרס נולד באנטוורפן כבנו של יאן סניידרס, שומר פונדק בו בילו אמנים רבים. על פי האגדה, הצייר המפורסם של המאה ה-16 פרנס פלוריס הפסיד את הונו בפונדק. אמו של סניידרס הייתה מריה גייזברכט. לסניידרס היו חמישה אחים. אחיו מיכאל הפך גם הוא לצייר, אך לא ידוע על עבודותיו.
סניידרס תועד כסטודנט של פיטר ברויגל הבן בשנת 1593, ובהמשך אימן את הנדריק ואן בלן, שהיה המורה הראשון של אנתוני ואן דייק. סניידרס הפך למורה בגילדת אנטוורפן של לוק הקדוש בשנת 1602. הוא נסע לאיטליה בשנים 9–1608 שם התגורר ברומא. לאחר מכן נסע למילאנו. יאן ברויגל האב המליץ עליו במכתב לאספן האמנות המפורסם קרדינל בורומאו. ברויגל ביקש מסניידרס לצייר עותק דיוקן של טיציאן באוסף בורומאו. הדבר נחשב כעדות לכך שסניידרס היה צייר דיוקנאות מיומן לפני שפנה לציור טבע דומם.
סניידרס חזר לאנטוורפן באביב 1609. בשנת 1611 הוא התחתן עם מרגרטה, אחותם של קורנליוס דה ווס ופול דה ווס, שני ציירים מובילים באנטוורפן. שיתוף הפעולה שלו עם רובנס החל בשנות ה-1610. לאחר חזרתו מרומא הוא צורף ל״גילדת הרומאים״ בהולנד.
לסניידרס היו הרבה פטרונים כולל הבישוף של גנט אנטוניוס טרייסט שהזמין ארבעה ציורים של סצנות שוק סביב 1615 . הוא היה חבר של ואן דייק שצייר את סניידרס ואשתו לא פעם. סניידרס הצליח מסחרית ורכש בית ברחוב הקייזרסטראט היוקרתי באנטוורפן. בשנת 1628 הוא הפך לדיקן הגילדה של לוק הקדוש.
בתקופה 1636–1638 הוא היה אחד האמנים מאנטוורפן שסייעו לרובנס בשכר גבוה, עבור קישוט ביתן הצייד Torre de la Parada של פיליפ הרביעי מספרד. שני האמנים עבדו יחד גם על קישוטים למבצר המלכותי של מדריד וארמון בואן רטירו המלכותי במדריד. סניידרס צייר כ-60 ציורי ציד וקטעי ציורי בעלי חיים לאחר העיצובים של רובנס. בשנת 1639 קיבלו רובנס וסניידרס תוספת של 18 ציורים לביתן הצייד.
לאחר מותו של פיטר פול רובנס, סניידרס שימש כאחד השמאים על מלאי האוסף של רובנס.
בשנים 1641 ו-1642 נסע סניידרס עם אמנים אחרים לרפובליקה ההולנדית. בשנת 1646 היה סניידרס כנראה בברדה.[3] סניידרס התאלמן בשנת 1647. הוא נפטר בעצמו ב-19 באוגוסט 1657 באנטוורפן. הוא נפטר ללא ילדים והעביר את הונו לאחותו. סוחר האמנות באנטוורפן, מתאוס מוסון, רכש את אוסף האמנות הנרחב שלו שכלל יצירות של אמנים מובילים מהמאה ה-16 וה-17 פלמים והולנדים כמו רובנס, אנתוני ואן דייק, הנדריק ואן בלן, יאן ברויגל האב, פיטר ברויל האב, ג'וס ואן קליב, אדריאן ואן אוטרכט ורבים אחרים.
היו לו חניכים רבים. ביניהם ניקסיוס בארנארטס, יאן רוס, פול דה ווס. יאן פיכט היה סטודנט, ואז עוזר של סניידרס משנת 1629. פיטר ואן בוק טען שהוא היה תלמידו של פרנס סניידרס, אך באנטוורפן אין מקורות כתובים התומכים בכך. עם זאת, יש קווי דמיון סגנוניים ביצירותיו של ואן-בוק שמציעים שהוא עבד בחוגו של פרנס סניידרס.
יצירתו > כללי

תחילה התמסר סניידר לציור פרחים, פירות וטבע דומם. בהמשך פנה לצייר בעלי חיים. הוא התעניין במיוחד בתיאור של חיות בר, ויצר סצנות מלאות חיים העוסקות בציידים וקרבות עזים. הוא היה אחד מציירי בעלי החיים המומחים המוקדמים ביותר. לעבודתו כצייר חיות הייתה השפעה רבה על בני דורו, כמו גם על ציירי חיות הצרפתי בן המאה ה -18 ז'אן-בטיסט אודורי ופרנסואה דספורט .על פי ההערכה שהותו באיטליה השפיע רבות על סגנון ציורי הפירות שלו. הוא ראה הציור של קרוואג'יו ״סל הפירות״ באוסף של הקרדינל בוראמו במילאנו.
יצירתו > סצנות שוק ומטבח

הוא צייר סצנות שוק רבות. יצירתו המוקדמת ביותר בתחום זה היה בהשראת עבודתם של פיטר ארסן ויואכים בוקלר שהיו החלוצים ופיתחו את הז'אנר באנטוורפן במאה ה -16. בעוד שארסן ובוקלר כללו לעיתים קרובות סצנה דתית ברקע קטעי השוק שלהם, סניידרס נמנע מכך. בתחילה הוא עבד בסגנון של סוף הראנסנס. סגנונו התפתח בהדרגה כתוצאה מחשיפתו לאמנות איטלקית במהלך נסיעתו לאיטליה ויצירתו של רובנס לאחר שובו לאנטוורפן. כתוצאה מכך הסביבה האפלה של חיי הדומם המוקדמים שלו נעלמה אחרי 1614 והיא הפכה לצבעונית ומשובחת עם קומפוזיציה מורכבת המאפשרים לו לכלול שפע של חפצים שונים.
הוא לא רק יצר הרבה סצנות שוק ומטבח גדולות וחיי דומם, וכן סצנות צייד, שכללו לרוב איילים מתים. הוא גם צייר יצירות קטנות יותר - קטעי ארוחת הבוקר וחיי דומם שמקורם באמנות הצפונית בסביבות שנת 1600. החי-הדומם החדשניים של סניידרס שילבו עצמים בקבוצות שיצרו מבנה גאומטרי. המוטיבים החוזרים היו ארנבות וציפורים מתות, כלים רדודים עם רגל גבוהה, סלים עם ענבים ופירות אחרים, כדים מאמייל וחרסינה סינית .
סיינדרס תיאר בדרך כלל את החיה שניצודה בשלב לפני שהיא מוכנה כמזון. אלה חיות מתות שלעיתים קרובות לא נועדו אפילו כמזון אלא למילוי. סיינדרס כלל בדרך כלל גם בעלי חיים כמו חתולים כדי ליצור ניגוד בין היסודות החיים הנפוצים לאלה שהם דוממים. ציורי הצייד הגדולים של סניידרס היו בעלי השפעה רבה והצייר ההולנדי יאן דייווידז דה האם, שעבד באנטוורפן קיבל השראה מהעבודה של סניידרס לפיתוח קטעי צייד גדולים שלו.
ציורי החי-הדומם הגדולים והשופעים של סניידרס זכו לפירושים רבים. חלק ראו בציורים האלה מסר תעמולתי. תצוגת השפע המפואר הקיים באנטוורפן שהייתה באותה תקופה בשליטת ספרד, אולי שימשה את מטרת התעמולה כדי להראות את עליונות השלטון הספרדי על פלנדריה בהשוואה לשליטה פרוטסטנטית בצפון הולנד המרדנית.
שיתופי פעולה

על פי ההערכה, סניידרס היה צייר דמויות מיומן בפני עצמו כפי שמעידה בקשת יאן ברויגל האב שהוא יעשה העתק לדיוקן שצייר טיצאן באוסף של בורומאו במהלך שהותו במילאנו. [3] [5] למרות זאת לעיתים קרובות הוא עדיין שיתף פעולה עם אמני דמויות כמו רובנס, אנתוני ואן דייק, גִיסו קורנליוס דה ווס ואחרים. הוא גם שיתף פעולה עם ציירי נוף כמו ג'אן ווילדנס, שסיפקו את תפאורה הנוף לסצנות הציד שלו.
שיתופי הפעולה עם רובנס היו תכופים במיוחד. יכולת ההבעה של סניידרס לצייר טקסטורות שונות של פרוות ועורות הלהיבה רובנס. רובנס השתמש בו לעיתים קרובות כדי לצייר בעלי חיים, פירות ודומם בתמונותיו שלו. סיינדרס פיתח מערכת יחסים משותפת קרובה במיוחד עם רובנס בין 1610 ל־1640. מאמציהם השיתופיים מתועדים היטב. בתקופה המוקדמת של שיתוף הפעולה שלהם, רובנס היה מצייר רישום שמן של הציור השלם ומסמן בבירור היכן סנידרס יצטרך לתת את תרומתו. הדבר תועד בציור ההכרה בפיליפואים. ייתכן שבתקופה המוקדמת הזו רובנס לא היה בטוח בכישורי הקומפוזיציה של סניידרס ורצה להראות לו את הדרך. בציור ״פרומתאוס״ שנעשה מאוחר יותר, התהפך התהליך וסניידרס עשה רישום שהותיר את המקום לדמותו של רובנס.
שיתוף פעולה מפורסם בין רובנס לסניידרס הוא ״מדוזה״ . יצירה זו בקנה מידה קטן, שצוירה סביב 1613–1617 / 1618, הראתה כי דרכו של סניידרס לא התאימה רק ליצירות הגדולות של רובנס, אלא גם ליצירותיו בקנה מידה קטן יותר.  רובנס סמך על סניידרס כדי ליצור את העושר הוויזואלי שהלך יד ביד עם הסגנון הבארוקי שלו, שהדגיש שפע ונעימות. עבודות המברשת של שני האמנים היו כה קרובות, עד כי בני תקופה התקשו להבחין בתרומותיהם ביצירות שיתופיות.
גם תלמידו וגיסו פול דה ווס היה משתף פעולה קבוע עם רובנס. היסטוריון אמנות אחד השווה את תרומתו של פול דה ווס לסצנות הציד של רובנס עם אלה של פרנס סניידרס ומצא שדה ווס פחות מדויק באנטומיה של בעלי החיים ויש לו פחות מושג בביטוי של בעלי החיים. אחרים רואים בסצנות הציד של דה ווס יותר דינמיות שמוכיחות סגנון אישי יותר בהשוואה לאלה של סניידרס, שהיה יותר צייר של דומם. הסגנון המביע והמוטיבים של ציורי החי של רובנס השפיעו רבות על סניידר והן על דה ווס.
סניידרס צייר גם את האלמנטים של טבע דומם עבור ציירים אחרים באנטוורפן כמו ג'ייקוב ג'ורדנס, תומאס וילבוארטס בוסצ'רט, יאן ינסנס ואמנים אחרים. פרנס סניידרס שיתף פעולה עם גיסו השני קורנליוס דה ווס. דוגמה לכך הוא הציור " טבע דומם" עם פירות וירקות, אשר ככל הנראה מייצג בית חשוב. הרושם שנותן ההרכב הזה הוא של שפע כמו גם של כאוס. מבדיקה מקרוב עולה כי המוצגים מסודרים בהיררכיה המשקפת את ערכם ונדירותם. ירקות שורש זולים יותר נמצאים על הרצפה ואילו אפונה ואספרגוס יקרים מאוד מונחים בסל בצד ימין.
חיות

סניידרס היה האמן הראשון שהתרכז בתיאור סצנות שבהן הופיעו אך ורק בעלי חיים בסביבתם היומיומיות. ביצירות אלה חיות ככלבים, חתולים וקופים היו הגיבורים הבלעדיים. הסצנות כללו קטטות בין בעלי חיים, צייד על ידי בעלי חיים, סצנות מן האגדות וייצוגים סימבוליים.
חיות > שירת ציפורים

אחד הייצוגים הסמליים שיצר סניידרס וחזר באופן קבוע הוא לצייר אותו אלה הציפורים. קומפוזיציות בנושא זה מייצגות מינים שונים של ציפורים השוכנות על גזעי העץ בצורה של ״שירת ציפורים״, לפעמים עם ציון מוזיקלי.
לנושא זה שורשים בייצוגים של איולוס (דמויות מהמתולוגיה היוונית) עם ציפורים בימי הביניים, הייצוג הפך לפופולרי מאוד בסוף המאה ה -16. על פי האגדה, במאה ה-13 נצפתה להקה של ציפורים שהתאספה ליד חורשת עצי אשוח מחוץ לבריסל. הם נמשכו למקום הזה על ידי דימוי של הבתולה שנראתה בין ענפי העצים. אז נבנתה במקום קפלה פרנציסקנית שהוקדשה לבתולה. הקפלה נהרסה במהלך הקרבות הדתיות במאה ה -16 אך שוחזרה מאוחר יותר. מאפיין מיוחד של הקפלה היו כלובי הציפורים שהשתלשלו מהתקרה. הציפורים בכלובים תרמו את שירתם לליטורגיה בקפלה.
נראה כי סניידרס היה קשר במיוחד למסדר הפרנציסקני והוא גם רצה להיקבר כך. בנוסף לפרשנות הדתית לציורים אלה, אפשר לומר ששירת הציפורים נחשבה לאלגוריה של חוש השמיעה. פרשנויות אחרות הן שהשירה מייצגת את החוכמה, שכן הינשוף, שהוא החיה המייצגת תכונה זו, מתוארת לעיתים כמנצחת על ״הקונצרט של הציפורים״. פרשנות נוספת היא ששירת הציפורים מרמזת באופן סמלי על הרמוניה ורגולציה בטבע, במובן של איזון.
באופן כללי יותר, דימויי שירת הציפורים מתייחס גם להרמוניה הפוליטית והסדר חברתי שהיה בזמן שבו דרום הולנד נשלטה על ידי הארכידוכס של אוסטריה אלברט ואיזבלה קלרה אוגניה. פרשנות זו מסבירה את ההצלחה ואת הביקוש לציורי ״קונצרט הציפורים״ בחוגים בורגניים ואציליים, ואמנים נוספים יצרו ציורים כאלה בהולנד ובארצות נוספות באותה העת.
,
אחת מארבע תמונות ״קונצרט הציפורים״ של פרנס סניידרס (במוזיאון פראדו, במדריד) מציגה ינשוף על ענף. הינשוף מנצח על 15 מיני ציפורים נוספות המוצגים בקומפוזיציה, בעוד שהוא מחזיק בספר תווים בין רגליו. כמו ברבות מהקומפוזיציות של סניידרס, הציפורים הגדולות יותר ממוקמות בסמוך לקצה ומגנות על הציפורים הקטנות יותר באמצע. כמה מינים אקזוטיים של ציפורים, הזרים לאירופה, נכללים כמו ציפור גן העדן. חלקים מהתווים נראים לעין וניתן לקרוא אותם - הן נכתבו בצרפתית. המלחין והיצירה לא זוהו. הציור נראה קומפוזיציה לארבעה קולות והוא אולי שיר צרפתי.
חיות > קופים

הקומפוזיציות שלו עם קופים הפכו פופולריים מאוד. הלובר מחזיק שני ציורי קופים. הם מראים שני קופי קפוצ'ין במזווה עם סלסלת פירות וכלים. הקופים צבועים בטבעיות. [10] בעוד שהקוף סימל מאז ימי הביניים את החוטא - היצור החמדן, המטומטם, המונע על ידי חושיו בלבד - במהלך המאות ה -16 וה -17 הוא הפך לסמל הטיפשות.
באמצעות האגירה וצריכת המזון הבלתי מבוקרת שלהם, הקופים מייצגים את טבעם הברברי המונע אך ורק על ידי יצר ותשוקה. ניתן לפרש את היצירות בלובר עם קופי קפוצ'ין בצורה סמלית: הפירות בציור, מעוררי תיאבון ותשוקה, ועם זאת הם אמורים להיכחד. הפרי מסמל אפוא את קטנות וחוסר התוחלת של החיים. עוד ניתן לראות ביצירות כלקח לניהול משק בית מוטעה, אשר מונע אך ורק על ידי שביעות רצון של החושים.