אורוול פובוס
מושל ארקנסו > משבר ליטל רוק

שמו של פובוס עלה למודעות בינלאומית במהלך משבר ליטל רוק של 1957, כאשר הוא עשה שימוש במשמר הלאומי של ארקנסו כדי למנוע מאפרו-אמריקאים מללמוד בבית הספר התיכון המרכזי של ליטל רוק כחלק מהביטול הפדרלי של ההפרדה הגזעית.
מבקריו של פובוס טענו במשך זמן רב שמאבקו בליטל רוק כנגד החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך של 1954 שבתי ספר נפרדים הם בהכרח בלתי שוויוניים, הונעה ממניעים פוליטיים. המאבק שלאחר פסק הדין סייע להגן עליו מפני קריסתו הפוליטית בעקבות העלאת המיסים. העיתונאי הארי אשמור, שזכה בפרס פוליצר על הטורים שכתב בנושא, תיאר את המאבק על בית הספר התיכון המרכזי כמשבר שנוצר על ידי פובוס. אשמור אמר שפובוס עשה שימוש במשמר הלאומי כדי להרחיק את השחורים מבית הספר בשל תסכולו מהצלחת יריביו הפוליטיים בשימוש ברטוריקה של ההפרדה הגזעית כדי לעורר מצביעים לבנים.
החלטתו של פובוס הובילה לעימות מכריע מול הנשיא דווייט אייזנהאואר והמושל לשעבר סיד מקמת'. ב-5 בספטמבר 1957 שלח אייזנהאואר מברק לפובוס, שבו הוא כתב "הבטוחה היחידה שאני יכול לתת לך היא שהחוקה פדרלית תקוים על ידי בכל אמצעי חוקי על פי פקודתי" הייתה זו תגובה לחששותיו של פובוס בנוגע לאפשרות שהוא ייעצר ושיהיה ציטוט לקווי הטלפון שלו. אייזנהאואר אכן כתב במברק שמחלקת המשפטים ליקטה הוכחות על כך שהיו כשלים בציות לצווי בתי המשפט. שליחת המברק הובילה להתוועדות שהתקיימה ב-14 בספטמבר בה דנו פובוס ואייזנהאואר על פסק הדין של בית המשפט בניופורט, רוד איילנד. הציטוט "דיון ידידותי וקונסטרוקטיבי" הוביל לטענת פובוס ששאיפתו לדבוק במחויבותו לחוקה, ולשים את דעותיו האישיות בצד. פובוס אכן הביע את תקוותו שמחלקת המשפטים תהיה סובלנית. הוא נותר נאמן לדבריו מ-21 בספטמבר, הנשיא אייזנהאואר פרסם הצהרה שבה הוא הכריז שפובוס הורה לכוחותיו לסגת, מועצת בית הספר התיכון בליטל רוק נקטה בצעדים לתוכניות לביטול ההפרדה הגזעית, והחוק והסדר הושבו על כנם.
אף על פי כן, ב-23 בספטמבר, שלח ראש עיריית ליטל רוק וודרו וילסון מאן מברק לנשיא אייזנהאואר בו הוא הודיע שהמון התקהל בבית הספר התיכון המרכזי. משטרת המדינה נקטה במאמצים לשלוט על ההמון, אך למען בטיחותם של התלמידים החדשים, הם נשלחו לבתיהם. ראש העיר הדגיש כיצד היה זה צעד מתוכנן ושהתועמלן המרכזי, ג'ימי קרם, היה שותפו של המושל פובוס. ראש העיר המשיך ואמר שאמונתו שלא הייתה שום אפשרות שהמושל לא היה יכול להיות מודע למתקפתו המתוכננת. באוקטובר 1957 הכפיף אייזנהאואר את המשמר הלאומי של ארקנסו לפקודתו והורה לאנשיו להחזיר את כל הנשק שלהם, ובכך הוא למעשה הוציא אותם משליטתו של פובוס. לאחר מכן שלח הנשיא יחידות של הדיוויזיה המוטסת ה-101 לארקנסו כדי להגן על התלמידים השחורים וכדי לאכוף את הוראות בית המשפט הפדרלי. מאוחר יותר הועברו למשמר הלאומי של ארקנסו תפקידי האבטחה מידי הדיוויזיה המוטסת ה-101. כתגובה לכך, סגר פובוס את בתי הספר התיכוניים בליטל רוק למשך כל שנת הלימודים של 1958–1959,שלעיתים מכונה "השנה האבודה" בליטל רוק.
בראיון שנתן ב-1985 לסטודנט מהאנטסוויל, ארקנסו, ציין פובוס שהמשבר התחולל בשל "תפיסת שלטון בכוח" של הממשלה הפדרלית. המדינה ידעה שאינטגרציה כפויה על ידי הממשלה הפדרלית תיתקל בתוצאות שליליות מצד הציבור בליטל רוק. לעניות דעתו, פעל פובוס לטובתה של המדינה באותה עת.
אף על פי שמאוחר יותר איבד פובוס את האהדה הציבורית כתוצאה מתמיכתו בהפרדה הגזעית, באותה עת הוא נכלל בין "עשרת האנשים בעולם המוערצים ביותר על ידי האמריקאים" על פי משאל גאלופ של 1958. דיכוטומיה זו סוכמה מאוחר יותר באופן הבא: פובוס היה הן "האהוב ביותר" והן "השנוא ביותר" מבין הפוליטיקאים בארקנסו של המחצית השנייה של המאה ה-20.