stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי ז'אק מנדה דאגר

| --- | --- |

דאגרוטיפ של לואי ז'אק מנדה דאגר משנת 1844. צולם בידי ז'אן-בטיסט סבטייה-בלוט
 לידה:  18 בנובמבר 1787 קורמיי-אן-פריזי, ממלכת צרפת 
 פטירה:  10 ביולי 1851 (בגיל 63) ברי-סור-מארן, הרפובליקה הצרפתית השנייה 
 שם לידה:  Louis Jacques Mandé Daguerre 
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  ברי-סור-מארן 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  72 השמות החרוטים על מגדל אייפל  קצין בלגיון הכבוד (15 ביוני 1839)  אביר בלגיון הכבוד (11 בינואר 1825) 
 בן או בת זוג:  Louise Georgina Arrowsmith 
 תרומות עיקריות
 המצאת הדאגרוטיפ; אחד מאבות הצילום; ממציא הדיורמה
 חתימה:   
 
לואי ז'אק מנדה דאגר (בצרפתית: Louis Jacques Mandé Daguerre;‏ 18 בנובמבר 1787 – 10 ביולי 1851), היה אמן צרפתי, ממציא הדאגרוטיפ והדיורמה ומאבות הצילום. נולד בקורמיי-אן-פריזי (אנ'), עיר קטנה במחוז סן אה אואז (אנ'), מדרום מערב לפריז.
תוכנית לחתך של הדיורמה של לונדון שבנו דאגר ובוטון בלונדון, 1823
לוח זיכרון ברחוב לאון-ז'ואו, ברובע העשירי של פריז, לציון המקום בו עמדה הדיורמה של דאגר בין השנים 1822–1839, וכן מעבדתו בה שכלל את המצאתו של ניספור נייפס והמציא את הדאגרוטיפ
הריסות כנסיית הולירוד, ציור שמן על בד של דאגר משנת 1824. 211X256.3 ס"מ. דאגר הציג ציור דומה בדיורמה שלו.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

דאגר נולד בקורמיי-אן-פריזי למשפחה זעיר בורגנית ממקור בסקי. סבו, ז'אן-ז'אק דאגר, היה מנתח בצי; אביו, לואי-ז'אק דאגר, היה כרוז בבית המשפט המקומי של אזור קורמיי-אן-פריזי. אימו, אן אנטואנט אוטר, נישאה לאביו בשנת 1787 ובאותה שנה ילדה את לואי ז'אק מנדה דאגר. משפחתו עברה לאורליאן, שם זכה להשכלה פורמלית מועטה. כבר בגיל צעיר התגלה כישרון הציור שלו, ששכנע את הוריו לשלוח אותו בגיל שלוש-עשרה לקבל הכשרה בת שלוש שנים אצל ארכיטקט מקומי. דאגר התעניין בעיקר בציור נופים ופורטרטים מאשר בתוכניות אדריכליות, אך למד אצל מורו את חוקי הפרספקטיבה ואת התיאור המדויק של פרטי אדריכלות, ידע שישמש אותו בהמשך הקריירה שלו. דאגר שאף לעבור לפריז לשם לימודי אמנות, ולמרות התנגדות אביו, עבר לעיר הבירה בשנת 1804, אך בתנאי שיתגורר ויעבוד אצל מעצב תפאורות ידוע (איגנס אז'ן מארי דגוטי, מעצב התפאורות הראשי של האקדמיה הקיסרית למוזיקה - האופרה של פריז), שהיה אמור לפקח על האיש הצעיר. כבר מראשית הקריירה שלו שאף דאגר להתבלט, להצליח וללכוד את עין הציבור, למרות שהגיע מרקע פשוט.
לאחר שלוש שנות חונכות אצל דגוטי עבר דאגר להיות עוזרו של פייר פרבוט (אנ') (1823–1764), צייר פנורמות (אנ') מפורסם, אצלו עבד בין השנים 1807–1816. פנורמות היו ציורים גדולי ממדים שהוצגו במבנים עגולים והפכו לאתר עניין מרכזי באותם ימים, בעיקר הודות לאשליית המציאות שיצרו. שני בתי הפנורמה הראשונים בפריז, בשדרת מונמארטר (אנ'), נבנו בידי בני זוג אמריקאים שהחזיקו בזכויות הפטנט לרעיון, ונפתחו לציבור ביוני 1800. שני הציורים שהוצגו בהם צוירו, בין השאר, בידי פרבוט. בשנת 1807 בנה פרבוט, יחד עם שותף, פנורמה גדולת ממדים בשדרת קפוצ'ין (אנ') בפריז, בקוטר של 32 מטר, עם ציורים ברוחב של 110 מטרים ובגובה של 16 מטרים. הציורים שהוצגו החמיאו כולם למעללי הקיסר נפולאון. בזמן עבודתו עם פרבוט נשא דאגר לאישה את לואיז ג'ורג'ינה סמית' (1790–1857), ילידת צרפת שהייתה בת להורים אנגלים.
ביוגרפיה > דאגר הצייר ומעצב התפאורות

עבודתו העצמאית הראשונה של דאגר הייתה ציור שמן של "פנים הקפלה של כנסיית פוייאנט, פריז" בסלון של שנת 1814. ציוריו הציגו בעיקר מראות טופוגרפיים ואנדרטאות של צרפת הישנה, נושאים סטנדרטיים ופופולריים באותן שנים. למרות שהציג מספר ציורים בסלוני התקופה, ואף זכה בעיטור לגיון הכבוד עבור ציורו "קפלת הולירוד לאור הירח" ב-1825, דאגר לא היה צייר בולט ולא זכה להערכה יוצאת דופן עבור הישגיו האמנותיים.
דווקא כמעצב תפאורות וכממציא אשליות ואפקטים מרהיבים על הבמה זכה דאגר לתהילה. הוא עיצב תפאורות החל משנת 1816 עבור תיאטרון אמביגו-קומיק (אנ') בשדרת דו-טמפל (אנ'). דאגר חיבב יצירת אשליות, טרומפ-לויל (trompe-l'oeil) בעזרת משחקי תאורה שיצרו רושם גדול על הצופים. בין השנים 1816 ל-1822 עיצב דאגר תפאורות לשלוש-עשרה הצגות בתיאטרון אמביגו, וזכה להערכה רבה ולביקורות מעריצות על חדשנותו, יצירתיותו ושליטתו בתאורה. בעזרת נורות שמן פשוטות יחסית הצליח ליצור אווירת בין-ערביים, החשכה הדרגתית בעת רדת הלילה (במקום החשכה מידית של כל האורות), תאורת אור ירח ועוד. ביקורת על אחת ההצגות - Le Songe - טענה: "לא ניתן להפסיק להריע לה ... ההצלחה חבה רק למר דאגר, המעצב, ורק לו מגיע הקרדיט (כיוצר ההצגה)". על הצגה אחרת נכתב: הצייר הצעיר מרחיב מיום ליום את גבולות אמנותו. עיצוב התאורה שלו לסצנה השנייה המציגה אור ירח עולה הוא הדבר המדהים ביותר שניתן היה להפיק". הצלחתו הרבה בעיצוב התאורה הובילה אותו לחפש כל הזמן אפקטים חדשים איתם יוכל להמשיך וללכוד את לב הקהל.
בשנת 1819, דאגר, שהיה כבר ידוען בעולם התיאטרון, התמנה למעצב הראשי של האקדמיה המלכותית למוזיקה (האופרה של פריז), אך המשיך לעצב תפאורות גם עבור תיאטרון אמביג. באופרה עיצב, יחד עם עמיתו פייר-לוק-שארל סיסרי (1782–1868), תפאורה רק עבור הפקה אחת, של "אלאדין ומנורת הקסמים" מאת ניקולו, עליה נכתב: "מעולם לא הציעה האופרה לציבור מופע ראווה יותר מרהיב ואלגנטי. ... [העיצוב והתלבושות] שמשכו את עיקר תשומת הלב היו ארמון אלדין במערכה השלישית, אולם הברונזה של ארמון טמורקן במערכה החמישית, ולבסוף ארמון האורות עם תנועת השמש לקראת סצנת הסיום. ... שמם הטוב של שני ציירי האופרה השתבח עוד יותר. איננו תלויים עוד באיטליה עבור העצובים שלנו. היום אנו עולים על מורינו".
ביוגרפיה > מחקרי הצילום של דאגר

בחיפושו אחר פיגמנטים שיתנו לציוריו עוצמה יתרה, ערך ניסויים במוצרים כימיים רגישים לאור. בין היתר ערך ניסויים בחומרים זרחניים, אשר עם חשיפתם לאור יצרו דימוי זוהר, שנשמר למשך כמה שעות בטרם התפוגג. כנראה משנת 1823 או 1824 החל לערוך ניסויים באור בעזרת קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה (בתרגום לעברית: לִשְׁכָּה אֲפֵלָה. מכשיר אופטי שהפך למקור השם הלועזי למילה מצלמה – Camera). מהר מאוד נטש דאגר את פיתוח הדיורמה והקדיש את כל מרצו לניסיון ללכוד ולקבע את הדימוי שנוצר בגב המכשיר. בניגוד למרבית ממציאי הצילום האחרים (תומאס ודג'ווד, ניספור נייפס וויליאם הנרי פוקס טלבוט), אין מידע המסביר את המניע שהוביל את דאגר לפתח את רעיון הצילום. דאגר עצמו לא כתב על כך, וסברות שונות הועלו אחרי מותו. ייתכן שראה הדגמה של הטבעת דימויים על גבי נייר טבול בתמיסת כסף כלורי באחת מהרצאותיו של הפרופסור ז'אק שארל (1746–1823), דימויים שללא קיבוע הלכו ונעלמו לאחר הטבעתם.
דאגר השתמש ככל הנראה בקמרה אובסקורה במהלך עבודתו כשוליה של צייר הפנורמות פרבוט (1807–1816). ייתכן שאז עלה בראשו הרעיון לקבע את תמונות הקמרה. משנת 1824 דאג נהג לבקר בחנות האופטיקה של שארל שבלייה (גר') בפריז, שמכרה עדשות וקמרה אובסקורה, וישנן עדויות שבמהלך שיחותיהם שאל: ״האם מישהו יצליח אי פעם לקבע את התמונות המושלמות האלו?״ שבלייה טען לימים שפעם הגיע לחנותו אחוז התרגשות רבה וטען שהצליח לקבע את תמונות הקמרה: ״הצלחתי לתפוס את האור החומק וכלאתי אותו! אילצתי את השמש לצייר ציורים עבורי!״ ״מי שלא הכיר האיש טוב כפי שאנו הכרנו אותו, היה בוודאי מאמין שהוא בהתקף של שיגעון״, נזכר שבלייה. ואולם, הכרזתו הייתה מוקדמת מדי, שכן לא הצליח לקבע את תמונותיו. התקרית התרחשה, ככל הנראה, כבר בשנת 1824, למרות שהאופטיקאי אינו מציין זאת במפורש בזיכרונותיו.
ניסוייו הפכו לאובססיה עד שרעייתו הדואגת פנתה בשנת 1827 לכימאי הנודע, ז'אן בטיסט אנדרה דומא (אנ') בתום אחת מהרצאותיו בסורבון בשאלה: ״עלי לשאול אותך שאלה בעלת חשיבות רבה עבורי. אני אשתו של דאגר, הצייר. מזה זמן הוא אחוז דיבוק מהרעיון שביכולתו לקבע את הדימוי שבקמרה. הוא תמיד טרוד מהמחשבה, אינו יכול לישון בלילות בגללה. אני חוששת שהוא איבד את דעתו. האם אתה, כמדען, חושב שדבר זה אפשרי, או שמא הוא משוגע?" "במצב הידע הנוכחי שלנו", השיב לה הכימאי, "הדבר אינו אפשרי; אך איני יכול לומר שתמיד כך יהיה, ואיני יכול להכריז על האדם שמנסה לעשות זאת כמשוגע". בין אם ידע זאת דאגר ובין אם לא, באותן שנים התנהל מרדף מקביל ללכידת אותו דימוי, שהוביל להמצאה בו זמנית כמעט של הצילום, במקומות שונים ובטכניקות שונות. אך דאגר היה חסר השכלה מדעית בפיזיקה ובכימיה, וניסוייו לא עלו יפה.
ביוגרפיה > ההכרזה על המצאת הצילום

ב-19 באוגוסט 1839, בישיבה חגיגית משותפת של האקדמיה הצרפתית למדעים ולאמנויות, הציג לציבור ראש האקדמיה למדעים, פרנסואה ארגו את שיטת הדאגרוטיפ, והכריז כי תהליך הצילום החלוצי של דאגר ונייפס יהיה חופשי לשימוש ומשוחרר מרישיונות וזכויות פטנט. בעבור פרסום השיטה, שכללה ויתור על זכויות הפטנט לשימוש בדאגרוטיפ, קיבל דאגר מממשלת צרפת פנסיה שנתית לכל חייו על-סך 6000 פרנק, ואילו איזדור נייפס, בנו של ניספור, קיבל פנסיה על-סך 4000 פרנק. מחווה אצילית זו נעשתה, ככל הנראה, גם במטרה לסכל את הטענות לזכויות היוצרים של האנגלי ויליאם הנרי פוקס טלבוט (1800–1877) וגם מתוך ההכרה במורכבות הדרישה לאכוף זכויות פטנט לרוחב אירופה וארצות הברית (עם זאת, דאגר הוציא פטנט על ההמצאה באנגליה).
צילום הדאגרוטיפ שונה מהצורה המוכרת לנו כיום בכך שאין לו כל נגטיב, ולכן לא ניתן ליצור ממנו העתקים. כל תצלום דאגרוטיפ הוא יחידאי, ונראה חלופות כפוזיטיב או כנגטיב, בהתאם לצורת נפילת האור.
הדאגרוטיפ שימש מאז המצאתו ככלי מדעי באופנים שונים, למשל בתצלומי-מיקרוסקופ, בתצלומים אסטרונומיים בעזרת טלסקופ, בתצלומי-רפואה וכמרכיב במכשירים לניסויים באור. עם זאת, עיקר שימושו היה ביצירת פורטרטים; תוך שבועות ספורים מפרסום התהליך שופרה ההמצאה, וזמן החשיפה קוצר, כך שניתן היה להשתמש בה לצילום פורטרט. כעת יכלו בני המעמד הבינוני החדש לרכוש דימוי של עצמם במחיר זול יחסית. הבעלות על דיוקן עצמי, שהייתה לפנים פריבילגיה של בני המעמדות העליונים, הפכה לנפוצה ולהמונית כעת. עשרות חנויות צילום נפתחו, בהם יכלו אנשים להצטלם ולרכוש דימוי של עצמם. ואולם, תוך עשור כבר פותחו שיטות צילום אחרות שהחליפו את הדגרוטיפ.
דאגר נפטר ב-10 ביולי 1851, בברי-סור-מארן (אנ'), כ-12 ק"מ ממזרח לפריז. בשנת 1863 נקרא על שמו רחוב ברובע ה-14 בפריז. שמו חקוק על מגדל אייפל, יחד עם שורה של שבעים ושניים אנשי מדע ותעשייה בולטים.
לקריאה נוספת > כתבים של דאגר

L. J. M. Daguerre. Historique et description des procédés du Daguerreotype et du Diorama, Paris, 1839
L. J. M. Daguerre. Nouveau moyen de préparer la couche sensible des plaques édestinées á recevoir les images photographiques, Paris (Mai), 1844
לקריאה נוספת > ספרות על דאגר והדאגרוטיפ במאה ה-19

François Arago. Rapport de M. Arago sur le Daguerréotype. Paris, 1839
Un amateur [Hubert]. Le Daguerreotype considéré sous un point de vue artistique, mécanique et pittoresque. Paris (June), 1840
Buron. Description des nouveaux Daguerréotypes perfectionnés et portatifs, avec l'instruction de M. Daguerre, annotée. Paris(July), 1841
Charles Chevalier. Nouvelles instructions sur l'usage du Daguerréotype. Description d'un nouveau photographe, ect. Paris, 1841
Charles Chevalier. Guide du Photographe. Troisième partie: éloge de Daguerre - documents historiques. Paris, 1854
לקריאה נוספת > ספרות על דאגר והדאגרוטיפ במאה ה-20

Gernsheim, Helmut and Alison, 1968. L.J.M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, New York: Dover Pub. Inc.
Schaaf, Larry J, "Invention and Discovery: Firt Images", in: Beauty of Another Order, Ann Thomas (ed.), Yale University Press, 1997
Batchen, Geoffrey, 1997. Burning with Desire: The Conception of Photography. Cambridge: The MIT Press
הערות שוליים

↑  Interior of the Chapel of Hollyroodhous, Edinburg, Effect of moonlight. On the .Paris Diorama from 20 Oct. to 23 Sept. 1824
↑  Gernsheim, Helmut and Alison, 1968. L.J.M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, New York: Dover Pub., p. 6
↑  All quotation in: Gernsheim, 1968. p. 10
↑  Miroir des Spectacles, February 1822. Quoted in: Gernsheim, 1968, p. 12
↑  Nos. 17 to 19 Park Squere EastRegent's Park, London
↑  L'Artiste, Vol. X, No. 11, 18 September 1836. Quoted in Gernsheim, 1968, p. 36-37
↑  Gernsheim, 1968, p. 27
↑  View of the Mont Blanc taken from the Valley of Chamonix, on stage in the Paris Diorama from 19 Nov. 1831 to 1 Dec. 1833
↑  August Lewald, Gesammelt Schriften, Par 7, Leipzig, 1845. Quoted in Gernsheim, 1968, p. 30-31
↑  Louis Figuier. Les merveilles de la Science, Vol. III, Part 1, "La Photographie". Paris, 1869. Quoted in Gernsheim, p. 48
↑  כל הציטוטים מזיכרונותיו של שבלייה לקוחים מספרו של Gernsheim, pp. 50-51
↑  הסיפור מיוחס לדומא, שסיפר אותו זמן קצר לאחר מותו של דאגר. הופיע ב-Illustrated London News, 26 July, 1851. Quoted in: Gernsheim, 1968. L.J.M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, p. 1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312296505171  PLWABN: 9810641288805606  BIBSYS: 2062796  BNE: XX1263095  BnF: cb120157730 (data)  CANTIC: a11294917  CiNii: DA02547697  GND: 118670883  ICCU: RAVV028079  ISNI: 0000 0001 1471 4125  LCCN: n87136265  LNB: 000311868  Léonore: 98467  MusicBrainz: 7e6e85d6-7b51-4f7c-8579-ca935cc15007  NDL: 00692529  NKC: ola2002159084  NTA: 069818819  PIC: 1959  RERO: 02-A003151172  RKD: 19676  SELIBR: 183121  SNAC: w6gn8zf5  SUDOC: 02829243X  ULAN: 500022993  VcBA: 495/11076  VIAF: 44310225   WorldCat (עם VIAF): 44310225 
חפצים דוממים באטלייה. הדגראוטייפ המוקדם ביותר ששרד. צולם על ידי דאגר ב-1837
מראה של פריז (צולם מחלונו של דאגר בקומה השלישית בשדרות סן מרטן מספר 17). תצלום דאגרוטיפ של דאגר מראשית 1839, 12X15 ס"מ. דאגר הציג תמונה זו לפרנסואה אראגו במהלך המשא ומתן על רכישת ההמצאה.
דאגרוטיפ של שדרות דו-טמפל, אותו צילם דאגר מחלון חדרו בשנת 1838 ככל הנראה. זהו התצלום הראשון בהיסטוריה בו מופיעה דמות אנוש (בפינה השמאלית התחתונה)
ההכרזה על המצאת הצילום, ה-19 באוגוסט 1839. פרנסואה אראגו נואם בפני ישיבה משותפת של האקדמיה למדעים והאקדמיה לאמנות בפריז. לצידו ישוב דאגר ואיזדור נייפס, בנו של ניספור נייפס.
אברהם יצחק משכיל לאיתן

| --- | --- |

 לידה:  1860 
 פטירה:  1904 (בגיל 44 בערך) י"ד בחשוון תרס"ה 
 השכלה:  ישיבת וולוז'ין 
 תקופת הפעילות:  ?–1904 
 
הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן (ת"ר, 1840 – י"ד בחשוון תרס"ה, 1904) היה רב ואב"ד הערים סמולוביץ, חסלוביץ' וסטויבץ שברוסיה הלבנה.
תולדותיו

נולד בסמולוביץ, בנו של הרב אהרן משכיל לאיתן ונכדו של הרב אברהם משכיל לאיתן. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרי"ח נישא לחנה יהודית בת יצחק פישביין ממזריטש.
בשנת תרל"ד התמנה כאב"ד עיר מולדתו סמולוביץ. בשנת 1890 עבר לכהן כרבה של חסלוביץ'. ביוני 1904 עבר לכהן כרבה של סטויבץ.
חיבר שני ספרים בכתב יד: שו"ת "זרע איתן" ו"נהרות איתן" על כללי הש"ס, אולם כתב היד אבד.
בחשוון תרס"ה נפטר בפתאומיות, בשעת הספד. אשתו חנה יהודית עברה בשנות מלחמת העולם הראשונה להתגורר בסאראטוב, ונפטרה שם בשנת תרע"ט.
את מקומו ברבנות סטויבץ מילא חתנו הרב יואל סורוצקין.
צאצאיו

מאיר יהודה לייב משכיל לאיתן, שהתגורר בנובוזינקוב ועסק במסחר. בפרעות 1905 נספתה אשתו, חיה שרה לבית שפטיל, ביחד עם שישה מתוך אחד-עשר ילדיהם. הוא עצמו נספה בשואה.
יעקב משכיל לאיתן.
אליעזר משכיל לאיתן.
חסיה ובעלה הרב יואל סורוצקין, שמילא את מקומו ברבנות סטויפץ.
דינה ובעלה הרב אהרן לובינסקי.
פרומה ובעלה הרב מאיר שפירא.
רייכל ובעלה הרב ראובן כץ, לימים רבה של פתח תקווה.
הערות שוליים

↑  משה ליב גאלדבערג, סמאלעוויץ, הצפירה, 26 באוגוסט 1890
↑  והתחזקתם ולקחתם מפרי הארץ, המליץ, 22 ביולי 1891; המשך
↑  טור שמאל, המליץ, 18 באוגוסט 1903
↑  מנוי רב, הצפירה, 22 ביוני 1904
↑  תלגרמא מיוחדת להצפירה, הצפירה, 24 באוקטובר 1904
↑  הרב הגאון ר' יואל סורוצקין זצ"ל, הַבֹּקֶר, 29 ביולי 1938
יום טוב אלנקווה

| --- | --- |
שער ספרו "שביתת יום טוב"
 מקום קבורה:  קושקונג'וק
 פטירה:  1786 כ"ח בניסן תקמ"ו 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום מגורים:  קושטא
 תקופת הפעילות:  ?–1786 
 רבותיו:  הרב אברהם מיוחס
 חיבוריו:  שביתת יום טוב
 
הרב יום טוב אלנאקוה (אלנקוה) (?- כ"ח בניסן תקמ"ו, 1786) היה רב, מו"ץ ואב בית דין בקושטא. מחבר ספר שביתת יום טוב.
חייו

תלמידו המובהק של רבי אברהם מיוחס, מחבר ספר שדה הארץ, כלשונו של רבי יום טוב: ”מרנא ורבנא מורי ורבי אחד היה אברהם” (שביתת יום טוב, דרוש ח').
כיהן כאב בית דין איסור והיתר בקושטא והיה דורש בק"ק גאלאט. סבל ייסורים רבים בחייו.
נפטר בשנת בכ"ח בניסן תקמ"ו (1786) ונקבר בקושקונג'וק. על מצבתו נכתב: "החכם השלם, הדיין המצוין". לאחר פטירתו, בשנת התקמ"ח (1788) נדפס ספרו, שביתת יום טוב.
חיבורו

ספר שביתת יום טוב (שאלוניקי 1788) - שו"ת על סדר ארבעה טורים, חידושים על משנה תורה לרמב"ם, וביאורים ללשונות הבית יוסף וטור חושן משפט. בסוף הספר 8 דרשות בנושאים: הספדים - על רבו ,על אמו, על עמיתו בתורה, ועל הגביר משה אשכנזי, מעלת הספד הצדיקים, צדקה, פרשת חיי שרה וקבלת התורה.
לקריאה נוספת

שם הגדולים, מערכת ספרים, שביתת יום טוב.
אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמוד 307–308.
מושיק ליפץ

משה (מושיק) ליפץ (נולד ב-18 בנובמבר 1960) הוא איש עסקים ישראלי יזם חברתי וראש המועצה המקומית לשעבר של סביון.
ביוגרפיה

ליפץ נולד בבני ברק כאחד מארבעה ילדים. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978 התנדב לחטיבת הצנחנים והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. בצנחנים עבר ליפץ מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולקח חלק בפעילות המבצעית של החטיבה. במלחמת לבנון הראשונה לחם כאיש מילואים בשורות פלוגת ההנדסה של החטיבה, שבמסגרת חטיבת הצנחנים הסדירה כולה נחתה מן הים בשפך נהר האוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. כאיש מילואים בחטיבת חצי האש לחם גם במלחמת לבנון השנייה.
לאחר שירותו הצבאי, למד תואר ראשון מדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה ומנהל ציבור באוניברסיטת בר-אילן גם כן. במהלך שנת הלימודים 2015-2016 היה עמית במרכז Weatherhead לעניינים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד, שם ערך מחקרים ולימודים מתקדמים.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בשנת 1987 ייסד את חברת LIPAZ TRADING שעסקה בשיווק וייבוא מוצרים ורכיבי אלקטרוניקה, ובשנת 1993 מכר את החברה שלאחר מכן הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב).
בשנת 1998 היה ליפץ שותף מייסד של קרן הון סיכון ארגוקווסט (Argoquest) שעסקה במימון ופיתוח חברות טכנולוגיה מתקדמת.
בשנת 2005 דרכו הקים ליפץ את חברת AvaTrade שהפכה לקבוצת AvaTrade העוסקת במסחר מקוון.
ביוגרפיה > קריירה ציבורית

בשנת 2003 נבחר כחבר מועצה בסביון, ושימש כיו"ר ועדות הכספים והספורט בה. במקביל שימש כחבר בדרקטוריון של מפעל הפיס.
בשנת 2007 השתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "הישרדות 10", והיה המודח העשירי.
במאי 2008, לאחר פטירתו של ראש מועצת סביון רוממיה הלוי-סגל, בחרו בו חברי המועצה לממלא מקומו. בבחירות שנערכו בהמשך אותה שנה זכה בכ-75% מקולות הבוחרים. בבחירות 2013 הפסיד ליפץ את ראשות המועצה למוטי לנדאו.
ב-2008 פורסם כי בשנת 1990 ליפץ הואשם ברכישת 300 מכשירי וידאו מוברחים ובהעלמת מס של 21 אלף שקל ממע"מ. לאור שירותו הקרבי במלחמת לבנון הראשונה, הומר עונש המאסר בעבודות שירות ובקנס. ביולי 2018 נפסק שעל מועצת סביון לשלם פיצוי בסך 60 אלף ש"ח לאגודה השיתופית גני יהודה ולעומד בראשה עמיר פורת, עקב דברי לשון הרע שאמר ליפץ במהלך ישיבה שהתקיימה ב-2013.
חיים אישיים

ליפץ נשוי לדולי, אדריכלית, ואב לשלושה. הוא מחזיק בחגורה שחורה בג'ודו.
הערות שוליים

↑  רונן טל, ‏"מהרגע הראשון שלי ב'הישרדות' היה ברור לי שאני לא אשקר. אמרתי להפקה: זה מה שאתם רוצים, שיגיעו 5 רמאים ונוכלים לגמר, זה המסר שאתם רוצים להעביר?", באתר גלובס, 8 בפברואר 2008.
↑  רונן טל, ‏הזקן והים, באתר גלובס, 7 בפברואר 2008
↑  Argoquest - Team & Partners - Tracxn, tracxn.com, ‏2024-07-17 (באנגלית)
↑  Argo's Quest – Partners in Entrepreneurship, www.argosquest.com
↑  AvaTrade Financial Overview, Employee Count, and Competitors, Apollo.io
↑  Moshik Lipetz Email & Phone Number Contact Info - Co Founder - AvaTrade, Apollo.io
↑  כוכב "הישרדות", מושיק ליפץ, נבחר לעמוד בראש מועצת סביון, באתר ynet, 5 במאי 2008
↑  מאור צור – "זמן תל אביב", שרד את ההרשעה, באתר nrg‏, 16 במאי 2008
↑  איתי גורביץ', הכפשות לפני בחירות: מועצת סביון תשלם 60 אלף ש', באתר ynet, 30 ביולי 2018
פטריק סטאר

| --- | --- |

 שם סרט:  בובספוג: הסרט בובספוג מכנס מרובע: הסרט בובספוג הסרט: מבצע הצלה סנדי צ'יקס מצילה את ביקיני בוטום
 תוכנית טלוויזיה:  בובספוג מכנסמרובע המופע של פטריק
 הופעה ראשונה:  1999 (בפרק "דרוש עובד")
 מספר הופעות:  כמעט בכל פרקי בובספוג
 יוצרים:  סטיבן הילנבורג
 דיבוב:  ביל פייגרברייק
 דיבוב בשפה העברית:  לירון ברנס
 מידע
 שם אמיתי:  פטריק סטאר
 גזע:  כוכב ים
 מין:  זכר
 מקום מגורים:  הסלע של פטריק, ביקיני בוטום, רחוב הקונכייה 120
 דמויות קשורות
 משפחה:  ססיל סטאר (אב) באני סטאר (אם) סאם סטאר (אחות) סקווידינה סטאר (אחות מאומצת) סבא-פט סטאר (סב)
 חברים:  בובספוג מכנסמרובע סנדי צ'יקס
פטריק סטאר או פטריק הכוכב (באנגלית: Patrick Star) הוא דמות בסדרות הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע", "המופע של פטריק" ו"מחנה האלמוגים". את הדמות יצר סטיבן הילנבורג, יוצר הסדרה "בובספוג מכנסמרובע".
דמותו של פטריק התקבלה באהדה בקרב קהל הצופים וזכתה לחיבה רבה בזכות היותו שונה ומתואר כטיפש, חסר אינטליגנציה, בעל זיכרון לטווח קצר ומובטל לעומת שאר דמויות הסדרה. כמו דמותו של סקווידוויד, גם דמותו של פטריק זכתה בסדרת המשך בשם "המופע של פטריק", שעלתה לשידור לראשונה ב-2021 בארצות הברית, ובאפריל 2022 בישראל.
בסדרה

פטריק הוא חברו הטוב ביותר של בובספוג, הדמות הראשית בסדרה. פטריק הוא כוכב ים. משם לקוח שם משפחתו ״כוכב״ אך בכמה פרקים הוזכר השם לאונרד פטריק, על שם סבו, שהיה ראש העיר של אצת הים.
פטריק מתואר כ"בור" ובעל זיכרון קצר טווח, ומתנהג בטיפשות ובתמימות לאורך הסדרה. מכיוון שבכמה פרקים ישנם רגעים בהם פטריק מתואר כחכם ואף גאון, מקובל להסתמך על הפעם בה נראה מוחו של פטריק בגודל רגיל אך מנותק מהשקע ועובד רק לפעמים.
פטריק גר לצד סקווידוויד ובובספוג, בשכונת האלמוגים. הוא חי מתחת לסלע קטן שבו רק כורסא חבית שעליה מנורה קטנה וטלוויזיה, והוא ישן על התקרה (תחתית הסלע) בכך שנצמד אליה. מפני שבובספוג היא סדרה לא רציפה, נראו כמה עיצובים לביתו של פטריק וזהו העיצוב המקורי, אם כי נפוץ גם לראות בית בגודל רגיל עם רהיטים מחול.
פטריק אוהב לאכול קציצות סרטן ולהעביר את זמנו בבטלה. אחד מתחביביו הוא ציד מדוזות יחד עם בובספוג. את רוב הרפתקאותיו של בובספוג, הוא עשה עם פטריק, מה שהידק את הקשר ביניהם.
למרות שהוא מחוסר עבודה ובטלן, בחלק מהפרקים פטריק ניסה למצוא אחת כזו ובפרקים מסוימים אף היו ברשותו כסף, פנינים ותכשיטים.
כמו בובספוג, גם פטריק מעריץ את איש הים ונער הקסם, כשבובספוג נוהג להתחפש לאיש הים ופטריק לנער הקסם. פטריק אף שאב מהשניים השראה, כשבאחד הפרקים ניסה להפוך לגיבור על בשם "פטריק מן", ואף ניצח את הבועה המזוהמת, אך פרש בשיא.
חברים ומשפחה

פטריק נראה חביב ומתחבר למספר אנשים בסדרה, מלבד סקווידוויד אליו הוא מנסה להתחבר, ללא הצלחה. באחד הפרקים סקווידוויד אף מוציא נגדו צו הרחקה, שנראה שנכשל בפרקים אחרים.
הוריו של פטריק, הרב ומרג' נראים בסדרה רק בפרק אחד, וכך גם אחותו הגדולה - סם סטאר. בפרק "שלטון הטיפשים", מתגלה כי פטריק הוא נצר למשפחת מלוכה ומתחיל לשלוט בדרכים דיקטטוריות בביקיני בוטום מתוך יהירות, אך לבסוף נחשף כי בן המלוכה האמיתי שאליו המלוכה הייתה צריכה ללכת מלכתחילה, היה גארי החילזון, שמתגלה באותו הפרק גם כבן דודו של פטריק - עובדה זו משמשת כבדיחה על מנת המשכל הגבוהה של גארי והנמוכה של פטריק.
בפרק "מאבק אחרון" פטריק מזכיר את דוד קליטוס רק ממשפט שפעם אמר ומספר שהוא נעצר לאחר השתתפות במצעד.
הסדרה החדשה של פטריק חושפת את משפחתו עם הורים שונים, אחות שונה שהיא סקווידינה שהופיעה לראשונה בפרקים החדשים של בובספוג וסבא פט.
נדאר

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1820 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, former 4th arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  20 במרץ 1910 (בגיל 89) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Gaspard-Félix Tournachon 
 מקום קבורה:  Grave of Nadar 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 תחום יצירה:  צילום, קריקטורה 
 יצירות ידועות:  פורטרט שרה ברנר 
 בן או בת זוג:  Ernestine Nadar (11 באוגוסט 1854–?) 
 צאצאים:  פול נדאר 
 חתימה:   
 
נדאר, דיוקן עצמי, 1855
קריקטורה של הסופר אוגוסט מקה שצייר נדאר במסגרת עבודת ההכנה שלו ל"פנתאון נדאר", 1854
פיירו הצלם, 1854-55. אחד התצלומים בסדרת "ראשי הבעה" (têtes d’expression) שצילמו האחים אדריאן טורנשון ונדאר עם הפנטומימאי ז'אן שארל דברו, שנועדו לשמש כפרסומת לסטודיו הדועך של אדריאן. הסדרה זכתה במדליית זהב בתערוכה העולמית של 1855
נָדָאר (בצרפתית: Nadar‏; 6 באפריל 1820 – 21 במרץ 1910) הוא שם העט של הצלם, הקריקטוריסט, העיתונאי ומטיס הכדורים הפורחים הצרפתי פליקס טוּרְנָשוֹן (Felix Tournachon), אשר נחשב לאחד מצלמי הפורטרט הצרפתים החשובים ביותר במאה ה-19, ובהיסטוריה של הצילום בכלל. בסטודיו שלו אירח וצילם את אנשי החברה, האמנות והבוהמה המרכזיים ביותר בצרפת של המחצית השנייה של המאה.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

גספאר פליקס טורנשון נולד בצרפת ב-1820, בנם הראשון של ויקטור טורנשון (1771-1837) ותרז מילה (Maillet 1794-1860). האב, ויקטור, היה צייר ומו"ל מהעיר ליון, בן למשפחה מכובדת של סוחרים וציירים. ויקטור, שעבר לפריז ב-1817, היה ליברל רחב אופקים, שדיבר 8 שפות והשתתף בהתקוממות בליון בזמן המהפכה הצרפתית. בית ההוצאה לאור הצנוע שלו ברובע הלטיני פרסם את ספרו של הרוזן דה בופון Histoire Naturelle על 76 כרכיו, ובין השאר פרסם גם את הרומן הראשון של אלכסנדר דיומא האב, ועוד כותרים בצרפתית, אנגלית, איטלקית, ספרדית, לטינית ויוונית.
בשנת 1825 נולד אחיו הצעיר של פליקס, אדריאן (נפטר ב-1903), שיהפוך לימים לצלם גם הוא. פליקס למד בקולז' יוקרתי בפריז, ואף זכה בפרסים, אך לאחר שאביו פשט רגל, חלה ועבר חזרה לליון, הועף פליקס מהקולז' בו למד בשל מעשי שטות. עוד לפני כן חבר פליקס לחבורת סופרים ואמנים מגודלי שיער בעלי תשוקה עזה לספרות, ואף פרסם כמה יצירות ספרות משל עצמו. לאחר מות אביו (1837) עבר לחיק משפחתו בליון, החל בלימודי רפואה, אותם המשיך בפריז, בבית החולים הפסיכיאטרי, אך לא יכול היה להתקדם בלימודיו ללא תעודת בגרות, ולכן נטש אותם לבסוף. הוא נותר בפריז ללא משפחה, פטרון או מגן, ואז החל את שלב ההתבגרות השני שלו, בו הפך ל"נדאר".