stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדוקס הביצה והתרנגולת

מה קדם למה - הביצה או התרנגולת?
פרדוקס הביצה והתרנגולת, הוא פרדוקס נושן בעל משמעות מטפורית: השאלה העומדת בבסיסו היא "מה הייתה קודם; הביצה או התרנגולת?". לשאלה זו היבטים אבולוציוניים, לוגיים ותאולוגיים כאחד.
הפרדוקס

השאלה "מה הייתה קודם" עולה משלוש ההנחות הבאות:
כל תרנגולת בקעה מביצה של תרנגולת (לכל תרנגולת קדמה ביצה).
כל ביצה של תרנגולת הוטלה על ידי תרנגולת (לכל ביצה קדמה תרנגולת).
העולם קיים במשך פרק זמן סופי (יש לעולם נקודת התחלה).
משתי ההנחות הראשונות (ומהנחה מובלעת שיש כיום לפחות ביצה אחת או תרנגולת אחת ומההנחה שיש פרק זמן מינימלי שעובר בין הטלה להטלה) נובעת המסקנה שתמיד היו תרנגולות (לכל תרנגולת קדמה ביצה שקדמה לה תרנגולת, כלומר לכל תרנגולת קדמה תרנגולת). בפרט, נובע מכך שהעולם התקיים במשך זמן אינסופי. מסקנה זו מנוגדת להנחה השלישית הנסמכת גם על טיעוני הדתות הבריאתניות וגם על התאוריות המדעיות הטוענות יצירה או התפתחות של העולם. שלוש ההנחות מכילות סתירה פנימית ולא כולן יכולות להיות נכונות, לכן לפנינו פרדוקס.
האזכור הקדום ביותר שנמצא בידינו של הפרדוקס מופיע במוראליה, כתבי הפילוסוף היווני פלוטרכוס.
בשפת הדיבור משתמשים בשאלה כדי להצביע על אינסופיות או על כך שלא ניתן להבדיל בקלות בין סיבה לתוצאה.
יישובים אפשריים לפרדוקס > התפישה האבולוציונית

התפישה האבולוציונית יוצאת כנגד ההנחה "כל ביצה של תרנגולת (ממנה בוקעת תרנגולת) הוטלה על ידי תרנגולת". לפי התפישה האבולוציונית, התרנגולת התפתחה מיצורים אחרים על ידי שורה של מוטציות גנטיות. באיזשהו שלב, קרתה המוטציה שבעקבותיה נוצרה התרנגולת כפי שהיא מוכרת היום, ומתוך ביצה שהוטלה על ידי משהו שאינו תרנגולת בקעה תרנגולת. אין זהות בין "ביצה של תרנגולת" בשני המובנים: ביצה שבקעה ממנה תרנגולת וביצה שהטילה תרנגולת. במובן מסוים, קושיית הביצה והתרנגולת היא מקרה פרטי של פרדוקס הערמה.
אם בשאלה "מה הייתה קודם" הכוונה ב"ביצה" היא לביצה שממנה בקעה תרנגולת אז לפי תורת האבולוציה הביצה קדמה, ואם הכוונה לביצה שאותה הטילה תרנגולת - התרנגולת קדמה. מאוחר יותר בהיסטוריה כבר לא היה הבדל בין שני המובנים של ביצה, ומכאן צמח הבלבול. כל זאת מבלי להתייחס לביצים שהטילו בעלי חיים אחרים (כגון הדינוזאורים) שקדמו לתרנגולת בהרבה.
בשנת 1990 אותר קן גדול ובו שרידים של 12 ביצים מאובנות השייכות לדינוזאור, אך בניגוד לשאר הביצים שהטילו הדינוזאורים - צורתן דומה לביצי תרנגולת, בעלות חלק עליון מחודד. רק בשנת 2008 שויכו הביצים לדינוזאור מסוג תרופוד, הנחשב לאב הקדום של העופות, ובכך נוצר הקשר האבולוציוני בין ביצת הדינוזאור לתרנגולת. חוקרים מתייחסים לגילוי זה כפריצת דרך בהבנת התהליך האבולוציוני שהביא להיווצרות הביצה, ובפרט מוכיח מבחינתם את הטענה כי הביצה קדמה לתרנגולת.
יישובים אפשריים לפרדוקס > היישוב התאולוגי

על פי רוב הדתות, העולם נברא בנקודת זמן מסוימת וכלל מרכיבים הקיימים בעולם גם היום. בשלב מסוים נבראו בעולם התרנגולות. בכתבי הקודש לא מפורט תהליך בריאת התרנגולות. ייתכן שהאל, בניגוד לגרסה הסינתזיונית, ברא תרנגולת ללא קיומה של אף ביצה לפניה - יש מאין. תרנגולת זו, שקדמה לכל ביצה ממנה הגיעו צאצאיה.
בתורה מתוארת בריאת החיות. מפשטות סיפור הבריאה בו מוזכרות חיות ועופות בוגרים, עולה כי בעלי החיים נבראו בוגרים, ולכן התרנגולת קדמה לביצה. בדגש לגבי העופות שהמקרא מתאר איך שהמים השריצו נפש חיה, ועוף שמעופף על הארץ, לפיכך יוצא שהתרנגולת קדמה לביצה, שכן היא נבראה עם התכונות המאפשרות לה להתרבות, כמו שנאמר "והעוף ירב בארץ".
על פי גישה אחת, ניתן לפרש את סיפור הבריאה בצורה סמלית, כך שימי הבריאה מתארים זמן ארוך יותר. על פי גישה זו, הפרדוקס ייושב כמתואר בפסקה הקודמת והמסקנה תהיה שהביצה ממנה בקעה תרנגולת נבראה לפני התרנגולת והביצה אותה מטילה התרנגולת נוצרה לאחר התרנגולת.
אמליה אדוארדס

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1831 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  15 באפריל 1892 (בגיל 60) וסטון-סופר-מר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Amelia Ann Blandford Edwards 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  St Mary's Church, Henbury 
 
אמליה אן בלנדפורד אדוארדס (Amelia Ann Blandford Edwards; ‏ 7 ביוני 1831 - 15 באפריל 1892) הייתה סופרת, עיתונאית, ואגיפטולוגית אנגלייה.
ביוגרפיה

אדוארדס נולדה בלונדון לאם אירית ואב ששירת בתחילה כקצין בצבא ולאחר מכן הפך לבנקאי. אדוארדס חונכה בבית על ידי אמה, ומגיל צעיר הראתה כישרון כתיבה. מגיל הילדות פרסמה אדוארדס מגוון של יצירות בתחומי השירה והפרוזה, וכן מאמרים בנושאים שונים, במספר מגזינים בולטים באותה התקופה. כן כתבה מאמרים לעיתונים היומיים.
ספרה הראשון היה "אשת אחי" (My Brother's Wife), שיצא לאור בשנת 1855. ספריה הראשונים זכו לביקורות משבחות, אך רק היצירה "ההיסטוריה של ברברה" (Barbara's History), שאותה פרסמה אדוארדס בשנת 1864, קיבעה את מעמדה כסופרת. יצירה זו עסקה בפוליגמיה. אדוארדס השקיעה מאמץ, מחקר ומחשבה, ברקע שנתנה לספריה, ולדבריה כתיבת כל ספר, לרבות המחקר שקדם לו, ארך כשנתיים. ספרה האחרון "לורד ברקנבורי" (Lord Brackenbury) היה גם להצלחה מסחרית, והודפס ב-15 מהדורות.
בחורף 1873–1874, כשהיא מלווה במספר חברים, יצאה אדוארדס למסע למצרים וגילתה כי היא מרותקת מהארץ ומתרבותה, העתיקה והחדשה. החבורה נסעה דרומה מקהיר בסירת בית (דהבייה) וביקרה באתרים כמו המקדש באי פילה ואבו סימבל שם שהו שישה שבועות. במהלך תקופה זו, חבר בחבורתה של אדוארדס, הצייר אנדרו מקאלום, גילה מקדש שלא היה ידוע עד אז, וקרא לו על שמה.
עם שובה לבריטניה כתבה אדוארדס תיאור מלא חיים של המסע, ופרסמה אותו ב-1876 תחת הכותרת "אלף מיל במעלה הנילוס" (A Thousand Miles up the Nile). הספר פורסם בלוויית איורים מפרי עטה של אדוארדס עצמה, והפך לרב מכר.
מסעותיה של אדוארדס במצרים העירו את תשומת לבה לאיום הגובר המופנה לאתרי העתיקות כתוצאה מתיירות ופיתוח מודרני. היא החליטה לנסות ולסייע בהפניית דעת הקהל לנושא שימור העתיקות, והפכה לדוברת ציבורית בנושא. בשנת 1882 ייסדה את הקרן לחקר מצרים בשיתוף פעולה עם רג'ינלד סטיוארט פול, אוצר המחלקה למטבעות ומדליות במוזיאון הבריטי. אדוארדס שימשה כמזכיר של כבוד לקרן עד למותה, 10 שנים לאחר מכן.
אדוארדס השקיעה את כל זמנה במטרות הקרן, והפסיקה כמעט לחלוטין את פעילותה הספרותית על מנת להתמסר לאגיפטולוגיה. בשדה זה תרמה בכתיבת ערכים עבור המהדורה התשיעית של אנציקלופדיה בריטניקה, ולמהדורה האמריקנית של אנציקלופדיה זו. כחלק ממאמציה יצאה למסע הרצאות בארצות הברית בין 1889 ל-1890. הרצאות אלו פורסמו בספר שנשא את הכותרת "פרעונים, פלאחים ומגלי ארצות" (Pharaohs, Fellahs, and Explorers) ב-1891.
אדוארדס מתה בווסטון-סופר-מאר שבסאמרסט ב-15 באפריל 1892, והורישה את אוסף העתיקות המצריות שלה ואת ספרייתה לקולג' האוניברסיטאי של לונדון, וכן סכום בן 2,500 לירות שטרלינג על מנת לייסד קתדרה לארכאולוגיה ופילולוגיה מצרית שתישא את שמה. היא נטמנה בכנסיית סט. מרי בהנבורי שבבריסטול.
תומאס סטנלי

תומאס בנסון סטנלי (באנגלית: Thomas Bahnson Stanley;‏ 16 ביולי 1890 –  10 ביולי 1970) היה יצרן רהיטים, מגדל בקר מגזע הולשטיין ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1930–1946, מתוכם בארבע השנים האחרונות כיושב ראש הבית, לאחר מכן ועד 1953 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ולבסוף, בשנים 1954–1958, כמושל וירג'יניה ה-57.
ראשית חייו

תומאס סטנלי נולד בחווה ליד העיירה ספנסר שבמחוז הנרי שבווירג'יניה, כצעיר מבין שבעת ילדיהם של קורקט סטנלי ושל סוזאנה מטילדה ווקר. ב-1912 סיים סטנלי את לימודיו בקולג' לעסקים איסטמן שבפוקיפסי, מדינת ניו יורק. ב-1918 הוא נשא לאישה את אן פוקהונטס באסט, בתם של ג'ון דייוויד באסט, מייסד חברת הרהיטים באסט (Bassett Furniture), ושל ננסי פוקהונטס הנדלי.
סטנלי עבד כמנהל במפעל של חותנו עד 1924. הוא עזב אז את החברה וייסד את חברת רהיטי סטנלי (Stanley Furniture),שהייתה ליצרנית רהיטים מובילה בווירג'יניה, ושכנה במקום בו שוכנת העיירה סטנליטאון, שהיא חלק מהעיר מרטינסוויל. בניו, תומאס בנסון סטנלי הבן וג'ון דייוויד סטנלי, הצטרפו אליו בניהול החברה.
ראשית הקריירה הפוליטית

עם תחילת השפל הגדול, נבחר סטנלי כנציג מחוז הנרי לבית הנבחרים של וירג'יניה. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות וכיהן בבית בשנים 1930–1946. בארבע השנים האחרונות לכהונתו הוא כיהן גם כיושב ראש הבית. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נבחר סטנלי לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא ייצג את מחוז הבחירה החמישי לקונגרס של וירג'יניה, וכיהן מנובמבר 1946 ועד פברואר 1953, כאשר הוא התפטר כדי להתמודד על משרת המושל. עמיתו למנגנון הפוליטי במפלגה הדמוקרטית של הסנטאור הארי פ. בירד והמושל שלעבר, ויליאם טאק, ירש אותו בבית הנבחרים.
מושל וירג'יניה

ב-1953 בחר המנגנון של בירד בסטנלי להיות מועמד הדמוקרטים למשרת מושל וירג'יניה, והוא ניצח בבחירות המקדימות. בבחירות הכלליות הוא ניצח בקלות את מועמד המפלגה הרפובליקנית תאודור רוזוולט דלטון ואת המועמד העצמאי האוורד קארויל. סטנלי כיהן כמושל בשנים 1954–1958. כמושל, הוא שיפר את ניהול בתי החולים של המדינה והגדיל את המימון של בית החולים לחולי נפש ושל בתי הספר הציבוריים.
בעת כהונתו, היה מעורב סטנלי בעימות. המאבק במושב בית המחוקקים של 1954 על התקציב בין ותיקי המנגנון של בירד ובין "הטורקים הצעירים", רובם חיילים משוחררים, על העודף התקציבי והמימון החסר של החינוך, במיוחד ככל שנגע הדבר לבית הספר של האפרו-אמריקאים, השפיע על היחסים הפנימיים בתוך המפלגה הדמוקרטית במשך דור שלם. סטנלי תמך בהפרדה הגזעית, ובאותה שנה פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית על אי-חוקיותה בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, שכלל מקרה של מתן פיצויים במחוז הנסיך אדוארד. לאחר פסק דין זה, מינה סטנלי ועדה שברובה כללה פוליטיקאים מדרום וירג'יניה, שבאופן היסטורי זכה לייצוג יתר באספה הכללית של המדינה והיה תלוי מבחינה פוליטית במגוון שיטות לשלילת זכות הבחירה מהשחורים, כדי לחקור את הדרכים לשימור ההפרדה הגזעית באמצעות כלים חקיקתיים, בעוד שהמוציא לאור של העיתון The Richmond News Leader, ג'יימס ג'. קילפטריק, טען ליישום מדיניות דרסטית יותר, שעברה במושב מיוחד של בית המחוקקים ב-1956 ונודעה כתוכנית סטנלי (Stanley Plan). רוב החלקים של התוכנית הוכרזו תוך שלוש שנים כבלתי חוקיים על ידי בתי המשפט של וירג'יניה ובתי המשפט הפדרליים, זמן רב לאחר תום כהונתו של סטנלי כמושל. למעשה, אף על פי שסטנלי גמר אומר לסגור בתי ספר כדי למנוע את ביטול ההפרדה הגזעית בהם, היבט זה של תוכניתו נבחן לראשונה תחת המושל הבא, ג'. לינדזי אלמונד לאחר שבית משפט פדרלי הורה על ביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר של שארלוטסוויל ב-1958.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, חידש סטנלי את עיסוקו בתעשיית הרהיטים, וכן היה לסגן הנשיא והמנהל של הבנק הלאומי הראשון, ויושב הראש של הוועדה להכנסות והוצאות של המדינה ושל הממשל המקומי. עם זאת, בשנות ה-60 קרס המנגנון של בירד, לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית קבע את העיקרון של קול אחד לכל אחד, כולל בפסק הדין דייוויס נגד מאן (Davis v. Mann).
תומאס סטנלי נפטר בעיר מרטינסוויל ב-10 ביולי 1970. הוא נטמן בבית הקברות רוזלון שבעיר. ביתו שבסטנליטאון, סטונלי (אנ'), הוכנס ב-1982 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1665-1666
הערות שוליים

↑  Stanley Furniture website
↑  "Virginia Landmarks Register". Virginia Department of Historic Resources.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175998931  ISNI: 0000 0000 2718 0479  LCCN: n88218522  SNAC: w6sf3bs1  US Congress: S000797  VIAF: 53252399   WorldCat (עם VIAF): 53252399
נשיא אינדונזיה

נשיא הרפובליקה של אינדונזיה (באינדונזית: Presiden Republik Indonesia) הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת ברפובליקה של אינדונזיה. נשיא אינדונזיה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אינדונזיה. מאז 2004, נשיא אינדונזיה וסגנו נבחרים בבחירות ישירות לתקופת כהונה בת חמש שנים. נשיא אינדונזיה הנוכחי (ה-14 במספר) הוא ג'וקו וידודו שנכנס לתפקיד ב-20 באוקטובר 2014.
היסטוריה

הנשיאות האינדונזית הוקמה במהלך גיבוש חוקה משנת 1945 על ידי ועדת החקירה לעבודות הכנה לעצמאות (BPUPKI). המשרד מולא לראשונה ב-18 באוגוסט 1945 כאשר סוקרנו נבחר על ידי הוועדה המכינה לעצמאות אינדונזית (PPKI) מכיוון שעל פי הוראות המעבר לחוקה, "הנשיא והסגן הנשיא בפעם הראשונה ייבחרו על ידי ה-PPKI. "כמו כן, טרם הוקם הגורם האחראי לבחירות לנשיאות, האספה המייעצת העממית. ב-16 באוקטובר 1945, הודיע סגן הנשיא מוחמד חטא על צו סגן-נשיא שהעניק לוועדה הלאומית המרכזית של אינדונזיה (KNIP) סמכויות חקיקה. ב-11 בנובמבר 1945 קיבלה ה-KNIP את ההחלטה להפריד בין תפקיד ראש המדינה לתפקיד ראש הממשלה. אף כי טרם הוקמה חוקה חדשה, אינדונזיה הייתה כיום דמוקרטיה פרלמנטרית דה-פקטו עם הנשיא כראש מדינה טקסי שתפקידו היה לבקש מראש הממשלה כראש הממשלה להקים ממשלה חדשה.
במהלך המהפכה הלאומית האינדונזית, סוקרנו ושאטה נתפסו גם על ידי ההולנדים ביוגיאקרטה ב-18 בדצמבר 1948. לאחר מכן, סוקרנו נתן מנדט לסיפרודן פרווירנגרה להקים ממשלת חירום. זה נעשה וממשלת החירום של הרפובליקה של אינדונזיה (PDRI) הוקמה בסומטרה כאשר סג'אפרודין פראוויראנגרה כיו"ר שלה. פראוויראנגרה החזיר את המנדט לסוקרנו ב-13 ביולי 1949. ב-17 בדצמבר 1949 נבחר סוקרנו לנשיא הרפובליקה של ארצות הברית של אינדונזיה (RIS) והמנדט הנשיאותי עבר לאסעת. כאשר התברר כי הקונפדרציה הזו עתידה להיות מוחלפת על ידי מדינה יחידה, עזאאת התפטר מהנשיאות וסוקרנו שוב להיות נשיא ב-15 באוגוסט 1950.
אינדונזיה אימצה כעת את החוקה שנועדה לקונפדרציה. המסמך, שכונה רשמית כחוקה הזמנית, אישר את תפקיד הנשיא כראש המדינה, אך הגביל אותו לתפקיד טקסי ברובו. הוא מינה ראש ממשלה בעצת מעצבים.
למרות תפקידו החוקתי המצומצם באופן רשמי סוקרנו החזיק בכוח רב. בראשית שנות החמישים החל לקרוא לביצוע "הדמוקרטיה המודרכת", במסגרתה יתקבלו החלטות לאחר התלבטות ממושכת במטרה להגיע לקונצנזוס תחת "הנחיה" נשיאותית.
ראו גם

פוליטיקה של אינדונזיה
היסטוריה של אינדונזיה
אוגוסט קונט

| --- | --- |

אוגוסט קונט
 לידה:  17 בינואר 1798 מונפלייה, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  5 בספטמבר 1857  (בגיל 59) פריז, הקיסרות השנייה 
 שם לידה:  Isidore Marie Auguste François Xavier Comte. 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 השקפה דתית:  אתאיזם אגנוסטי 
 מקום לימודים:  Lycée Joffre, אקול פוליטקניק 
 זרם:  פוזיטיביזם
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המדע, סוציולוגיה
 עיסוק:  פילוסוף, מתמטיקאי, סוציולוג, סופר 
 הושפע מ:  יום, רוסו, סמית
 השפיע על:  וולבק, דירקהיים, דירינג
 מדינה:  צרפת צרפת
 
איזידור אוגוסט מרי פרנסואה גזוויה קונט (בצרפתית: Isidore Marie Auguste François Xavier Comte;‏ 17 בינואר 1798 – 5 בספטמבר 1857) היה סוציולוג ופילוסוף צרפתי. נחשב לאחד ממניחי היסוד לדיסציפלינה הסוציולוגית כמדע שיטתי ופוזיטיביסטי. טובע המונח 'סוציולוגיה'.
ביוגרפיה

קונט נולד בשלהי המהפכה הצרפתית. מתוך ניסיון לפתור את מצוקותיה של צרפת של אחרי המהפכה, הוא גיבש מדע לו ביקש לקרוא "סוציולוגיה". מבחינתו מדע שכזה נועד לשמור על ערכי תנועת הנאורות, בהם הפוזיטיביזם – ערך איתו הוא מזהה עד היום. קונט ביקש לבצע סינתזה בין הרעיונות שעלו לפניו, בפילוסופיה ובמדעים השונים, מתוך מטרה ליצור מדע חדש שיוכל לשמש תרופה לחוליי החברה. המדע הזה, טען, הוא מדע הסוצילוגיה – מלכת המדעים יחד עם הפסיכולוגיה ומדעי המוסר שייווצרו בהמשך (כך קיווה). במסגרת כך, הסוציולוגיה חייבת הייתה להיות מסוגלת לספק תוכנית ומתודה לגבי איסוף הידע והנתונים, וכן גם הייתה חייבת להציע כלים אנליטיים לניתוח הנתונים הנאספים. בכך קונט היה ממבשרי המדעים הפוזיטיביים כפי שאלו התעצבו במאות האחרונות. עם זאת, זו דרישתו השלישית של קונט מהסוציולוגיה שמשכה את האש הרבה ביותר: קונט דרש שהסוציולוגיה גם תספק כלים למימוש גאולת האדם והחברה. זה מתוך הדרישה הזו שהוא מפתח את "דת הפוזיטיביזם" שלתקופה מסוימת זכתה לתמיכה (ובתקופתו של דורקהיים כבר הפכה למושא לזלזול וביקורת).
בין שנות השלושים לסוף שנות הארבעים של המאה התשע עשרה גיבש, בסדרה של ספרים, את תפיסת הפוזיטיביזם שלו. בתוך כך טען למהלך התפתחותי של המדעים כל הדרך מהאסטרונומיה והפיזיקה ועד למדעי החברה שקיווה לעזור ליצור. הוא ביקש להציב במרכז מדעי החברה את האמפיריות השיטתית מתוך מטרה להגיע ליכולת לנהל ולהנדס את החברה העתידית. מבחינת קונט, אלה הסוציולוגים שצריכים לעמוד בראש הארגונים החברתיים שכן הם יהיו המומחים לדרכי התנהלות החברה.
עבודתו הסוציולוגית

נקודת המוצא של קונט היא שעל חברה להכיל הרמוניה בין תחושות, מחשבות ופעולות: זה רק מתוך הרמוניה שכזו, טען, שהחברה יכולה להתנהל בצורה בריאה. מתוך ההבנה הזו ניסח את "חוק שלושת השלבים" בשנת 1844. במסגרת הכלל, החברה האנושית עוברת מבחינה תאורטית שלושה שלבים של התפתחות, השלב הראשון הוא השלב התאולוגי, משם ישנה תנועה לשלב המטאפיזי ולבסוף לשלב המדעי. המעבר התאורטי משלב לשלב מבוסס על שאילת שאלות, שאלות שעולות מתוך האינטראקציות בין הביטויים של שלושת השלבים. שלושת השלבים מכתיבים גם סוגים מסוימים של תשובות שהחברה יכולה להציע עבור השאלות הללו. מאוחר יותר בחייו יטען קונט ששלושת השלבים במציאות מתקיימים במקביל, ושההבחנה בינם היא בחלקה אנליטית.
עבור קונט, השלב המעניין המרכזי הוא השלב המדעי, בו החברה הצרפתית של תקופתו נמצאת (כך טען). קונט טוען שבמסגרת קיומה של החברה הצרפתית בשלב המדעי, השאלות שמנחות את צרפת הן שאלות על החוקים שעל בסיסם מתקיימת ומתנהלת החברה. החוקים הללו, טוען קונט, צריכים לעמוד בתנאים של "בו-זמניות" במובן זה שעל החוקים להסביר היבטים שונים ומקבילים שמתקיימים בתופעות שונות. תנאי אחר בנוגע לחוקים הוא לגבי חוקים שעוסקים בקדימות (קונט שלל את האפשרות של הסוציולוגיה להסביר סיבה ותוצאה), כלומר באיזו תופעה מופיעה לפני איזו תופעה אחרת. החיפוש אחר החוקים, המשיך קונט, מוגבל על ידי מספר טעמים: ראשית על ידי המגבלות הביולוגיות שלנו ("אדם עיוור יתאר את המציאות אחרת מאדם רואה), ושנית על ידי השינויים ההיסטוריים שהעולם והחברות שמרכיבות אותו עוברות. מבחינת קונט, אין החברה הצרפתית של אחרי המהפכה כחברה הצרפתית שלפניה.
דיון מעניין נוסף שקונט עסק בו הוא הדיון בחלוקת העבודה. התזה הבסיסית של קונט בנושא זה היא שעלינו להבין את המבנים החברתיים, ובתוכם את חלוקת העבודה, על בסיס יחסים של חלקים מתוך שלם, כשהשאלה היסודית היא מה הפונקציה שממלאים אותם חלקים במכלול. הדרך להגיע להבנה הזו, טוען קונט, מבוססת על חיפוש פתולוגיות, ובתוכן חלוקה לא שוויונית של יחסי העבודה. קונט מקדיש מקום נרחב למחקר ההיסטורי ("המסורת ההיסטורית היא מה שמבדיל את האדם מן החיות") כשהוא מבדיל בתוך כך בין מחקר "סטטי" למחקר "דינמי". קונט מסיים את תרומתו לדיון באמירה לפיה על הסוציולוגיה לחקור את התופעה ואת החברה בכללותן, לא לפצל את המחקר למני תחומים נפרדים.
הערות שוליים

↑  לפי הספר המופתי The Making of Sociology מאת Ronald Fletcher לא ידוע לנו האם קונט קרא את מרקס. כן ידוע לנו שמרקס קרא והעריך את כתביו של קונט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259815405171  PLWABN: 9810609510905606  BIBSYS: 90056354  BNC: 000040729  BNE: XX868920  BnF: cb11897482h (data)  CANTIC: a10068223  CiNii: DA00587180  GND: 118521748  ICCU: RAVV012162  ISNI: 0000 0001 2145 0922  LCCN: n79099463  LNB: 000067966  Léonore: 88752  NDL: 00520817  NKC: jn20000601191  NLA: 35030258  NLG: 83632  NLK: KAC199605534  NSK: 000093662  NTA: 068358792  RERO: 02-A003123710  SELIBR: 182108  SNAC: w60r9nz7  SUDOC: 026796899  Trove: 803342  ULAN: 500222616  VcBA: 495/90653  VIAF: 100176623   WorldCat (עם VIAF): 100176623
סמואל דניאל

| --- | --- |

 לידה:  1562 טונטון, סאמרסט, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  14 באוקטובר 1619 (בגיל 57 בערך) בקינגטון, סאמרסט, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  כנסיית סנט ג'ורג', בקינגטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד, קולג' הרטפורד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
סמואל דניאל (אנגלית: Samuel Daniel;‏ 1561–1619) היה משורר, מחזאי והיסטוריון אנגלי.
תולדות חייו

נולד בסאמרסט למורה למוזיקה. למד שלוש שנים באוניברסיטת אוקספורד ועזבה בלי תואר, ומיד התקבל לחוג וילטון (חבורה של משוררים שהייתה מתכנסת, בחסות מרי סידני, רוזנת פמברוק, בבית וילטון; נוהלה על ידי וולטר ראלי; כללה את אדמונד ספנסר, מייקל דרייטון, וסר ג'ון דייוויס; ונחשבת לחוג הספרותי החשוב ביותר והמשפיע ביותר בתולדות אנגליה), שם המשיך בלימודי שירה ופילוסופיה. ב־1591 התפרסם כמשורר, לאחר שלמהדורה של קובץ הסונטות "אסטרופיל וסטלה" של פיליפ סידני צורפו עשרים ושבע סונטות אהבה פרי עטו, מה שהביא אותו כעבור שנה להוציא לאור את קובץ סונטות האהבה "דליה".
ב־1594 הוציא לאור את הטרגדיה "קלאופטרה"; ב־1595 את ארבעת הספרים הראשונים מתוך האפוס הדידקטי "מלחמות האזרחים" העוסק במלחמות השושנים, אותו השלים בשנת 1609; וב־1599 את הכרך "מסות פיוטיות" הכולל את מיטב שיריו, בהם "מוסופילוס", דיאלוג בשבח הלמדנות ובפרט לימוד שירה, כחינוך לאיש המעשה.
דניאל נמנה עם אנשי החצר של המלכה אן. ב־1603 התמנה לאחראי על הבידור התאטרלי של חצר המלכות. תפקידו היה להכין מדי פעם מסיכות או יצירות תאטרליות קלות, ולתת רישיונות למחזות. דניאל עיבד את הטרגיקומדיה הפסטורלית "הרועה הנאמן" של גואריני ל־"מלכת ארקדיה" (1605), וחיבר את הטרגיקומדיה הפסטורלית המקורית "ניצחון קרום הבתולים" (1614) שהוצגה בחצר המלכות, ונחשבת לטוב שבמחזותיו, וממיטב המחזות הפסטורלים שחוברו באנגליה.
ככותב פרוזה, חיבר את המסה "להגנת החרוז", שנחשבת בין המאמרים התאורטיים ההחשובים על השירה שנכתבו בתקופה האליזבתנית; ובשנים 1612–1618 ספר היסטוריה של אנגליה מתקופת ריצ'רד הראשון ועד לתקופת אדוארד השלישי.
למרות קשריו עם חצר המלכות ועם האוניברסיטה, דניאל מאס בחיי החצר, ורוב זמנו חי בפרישות, כשבביתו לא הורשו לבקר אלא מעט חברים, ביניהם ויליאם שייקספיר, ג'ון סלדן, כריסטופר מרלו, וג'ורג צ'פמן. כך היה נעלם בחורף לביתו הסמוך ללונדון למשך כמה חודשים, ופתאום מופיע שוב בציבור לשוחח עם ידידיו. באחרית חייו פרש לחווה חקלאית בסאמרסט.
הערכת שירתו

דניאל נחשב בזמנו לאחד מהכותבים האליזבתנים החשובים ביותר. כמילטון, דניאל סבר שתכלית השירה להורות ולא להנעים. שירתו מכובדת וחיננית בסגנונה, וניכרת בתוכנה המוסרי. לאחר התקופה האליזבתנית שירתו נשתכחה, עד שהתגלתה מחדש בתקופה הרומנטית על ידי קולרידג' וצ'ארלס לם. בהמלצת קולרדידג', וורדסוורת' קרא את שירי דניאל והתלהב, והשפעתם ניכרת על הסונטות של וורדסוורת' ועל הסגנון של "הטיול". קולרידג' שיבח את הלשון העל־זמנית של דניאל המתאימה לכל זמן מבלי לשאת את החותם של תקופה, ואת רגשותיו הרעננים הקלים להבנה לכל קורא, הלקוחים מעומקים שרק מעט אנשים בכל תקופה זכו לבקרם.
הערות שוליים

↑  סמואל דניאל, כל יצירות השיר והפרוזה, בעריכת אלכסנדר גרוסארט, חלק ראשון, לונדון: האזל, ווטסון, ויניי, 1885
↑  סמואל טיילור קולרידג', ביוגרפיה ליטרריה, פרק XXII, לונדון: ויליאם פיקרינג, 1847
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260383505171  BIBSYS: 90988108  BNE: XX5137792  BnF: cb12196468n (data)  CiNii: DA04595001  GND: 118670980  ICCU: UFIV096938  ISNI: 0000 0001 1022 134X  LCCN: n50037792  MusicBrainz: e9427e2f-2063-4b35-8b30-507b61dfe4a4  NDL: 01091741  NKC: xx0002248  NLA: 35033257  NTA: 070423326  SELIBR: 183363  SNAC: w6s18ntz  SUDOC: 030577233  Trove: 805854  VcBA: 495/22476  VIAF: 19724868   WorldCat (עם VIAF): 19724868
אליאס אח'ומאש

אליאס אח'ומאש שכור (בערבית: إلياس آخوماش شكور, בספרדית: Ilias Akhomach Chakkour; נולד ב-16 באפריל 2004 באלס הוסטלטס דה פיירולה שבספרד) הוא כדורגלן מרוקאי-ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ויאריאל מלה ליגה ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים

אח'ומאש גדל במחלקות הנוער של ברצלונה וז'ימנסטיק מנרסה. בשנת 2020 החל לשחק בברצלונה ב', קבוצת המילואים של ברצלונה, במסגרת הליגה הספרדית השלישית. ב-20 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1-0 על אספניול במסגרת המחזור ה-14 בלה ליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה בקבוצה. ב-20 במאי 2023 פורסם כי אח'ומאש לא יחדש את חוזהו במועדון ויהפוך לשחקן חופשי בתום החוזה ב-30 ביוני.
ב-3 ביולי 2023 חתם אח'ומאש על חוזה לארבע שנים בוויאריאל מלה ליגה. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על מיורקה במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2023/2024. ב-14 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על סטאד רן במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2023/2024. ב-27 בינואר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 5-3 על ברצלונה במסגרת המחזור ה-22.
קריירה בינלאומית

אח'ומאש נולד בספרד למשפחה ממוצא מרוקאי. הוא שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד ושל מרוקו. ב-22 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 1-0 על נבחרת אנגולה במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של מרוקו לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
הערות שוליים

↑  Ilias Akhomach will not renew with Barça and hopes to resolve his future in June באתר FC Barcelona Notices, ‏ 20 במאי 2023 (באנגלית)
↑  ¡Ilias Akhomach ya es groguet! באתר הרשמי של ויאריאל, 3 ביולי 2023 (בספרדית)
↑  السيد طارق السكتيوي يكشف عن قائمة اللاعبين المتوجه إلى باريس באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 4 ביולי 2024 (בערבית)
| נבחרת מרוקו – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 מוחמדי •  2 חכימי •  3 נקאש •  4 בוכאמיר •  5 טאיף •  6 בושוארי •  7 קשטה •  8 אל-ח'נוס •  9 רחימי •  10 אח'ומאש •   11 אל-וחדי •  12 גנימי • 13 בן סגיר •  14 תרגלין • 15 מווהוב • 16 אל-עזוזי • 17 א-זלזולי • 18 ריצ'רדסון • מאמן: סכתיווי |  1 מוחמדי •  2 חכימי •  3 נקאש •  4 בוכאמיר •  5 טאיף •  6 בושוארי •  7 קשטה •  8 אל-ח'נוס •  9 רחימי •  10 אח'ומאש •   11 אל-וחדי •  12 גנימי • 13 בן סגיר •  14 תרגלין • 15 מווהוב • 16 אל-עזוזי • 17 א-זלזולי • 18 ריצ'רדסון • מאמן: סכתיווי | מרוקו |
דורון ערן

| --- | --- |

דורון ערן מאחורי המצלמות
 לידה:  20 ביוני 1955 (בן 69) תל אביב
 סוגה מועדפת:  פורטרט של החברה הישראלית
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מפיק קולנוע וטלוויזיה, במאי קולנוע וסופר
 צאצאים:  הילה ערן 
 www.doroneran.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דורון ערן (נולד ב-20 ביוני 1955 בתל אביב) הוא מפיק, יזם, סופר, ובמאי קולנוע ישראלי.