דון קישוט
סיכום הספר > החלק השני של הספר

לאור הצלחתו המסחררת של החלק הראשון של דון קישוט, יצא חלקו השני, כעבור עשור. הוא הוקדש לרוזן של למוס, פדרו פרננדס דה קסטרו אי אנדרדה. חלק זה מכיל 74 פרקים. במבוא לאותו פרק, סרוונטס מגיב להתקפותיהם של תומכי לופה דה וגה, על ספרו. הוא גם מקונן על הקושי שבכתיבת רומנים, הכרוכה בכתיבת סיפור שיש בו מהפנטזיה, שלה תאווים הקוראים, כמו כלבים רעבים. ברמת העיקרון, בחלק השני עצמו של הספר מופיעות שוב דמויותיו של חלקו הראשון. דון קיחוטה וסנשו מודעים להצלחתו של החלק הראשון של הספר; ולהיותו נתפס כספר מופת, וכן להיות דון קיחוטה דמות מופת של אביר, המסמל גם את חבל לה-מנצ'ה.
החלק השני של היצירה מתחיל בהכנות למסעות, שאליהם מתנגדים אחייניתו של דון קיחוטה. הכומר וכן הספר חוזרים להודות בשגעון דון קיחוטה, והפעם הם נתמכים במלומד סנסון קראסקו. הם זוממים למנוע את יציאתו למסעותיו. מצד אחד דון קיחוטה ממשיך להבטיח לסנשו, להיות מושל של אי – וזאת בתמורה לשירותיו. מצד שני, סנשו מתאווה יותר מתמיד לעלות בסולם החברתי – מה שמעורר את לעגה של רעייתו טרזה פנסה.
בסופו של דבר, דון קיחוטה יוצאים למסעם השלישי ; והם שמים את פעמיהם לעבר העיירה טובוסה, היכן שגרה דולסיניאה (פרקים 8–10). סנשו חושש שמא תתגלה תרמיתו, שו הוא לא מסר את מכתבו של דון קיחוטה לאהובתו, כפי שהתבקש. סנשו משכנע את דון קיחוטה שהוטל קסם על דולסיניאה והיא נראית עתה כאחת מנשות העם המצויות במקום – וזאת לתדהמתו של אדונו. זה סבור ששוב הוטל קסם על אהובתו, בידי מכשפים הרודפים אותו. אלו ומעשיהם המיוחסים להם הם ליבת הסיפור החלק השני של הדון קישוט. נעצב, דון קיחוטה ממשיך בדרכו. עד מהרה, הוא פוגש בקרקרה של שחקנים, המופיעים במחזה 'חצרות המוות' (Las Cortes de la Muerte), אשר מעצבנים אותו עד מאוד.
הפרקים 11–21 מתארים אירועים שהתרחשו ביציאה מטובוסו: לילה אחד, הוא נפגש עם 'אביר המראות', שהוא לא פחות ולא יותר סנסון קראסקו מחופש; ושמלווה בנושא כלים שכן בשם טומה ססיאל. למורת רוחו של דון קיחוטה, אביר המראות טוען שהוא הביס אותו בעבר בדו-קרב. הוא גם טוען, שאם הוא מביס אותו שוב הוא ייאלץ לחזור לכפרו. ואולם כנגד כל הציפיות, דון קיחוטה יוצא עם ידו על העליונה. עם הזנב בין הרגלים, אביר המראות נאלץ להודות על טעותו, תוך שהוא כבר זומם נקמה, שתצא לפועל בסוף היצירה. מעודד, דון קיחוטה ממשיך בדרכו. הוא פוגש בעוד אביר – דון דיאגו דה מירנדה הוא האביר ורדה גאבאן verde gaban, אשר עד למתרחש בין דון קיחוטה לאריות. דון קיחוטה מוכיח את עליונותו על אריה, שמובא מחצר המלך. למזלו של דון קיחוטה, האריה לא שש לקרב, ולפיכך דון קיחוטה מוכרז כמנצח. בעקבות ניצחונו, הוא מסב את תוארו מ"אביר בעל הפרצוף העצוב" ל"אביר האריות". במשך כמה ימים, דון קיחוטה מתארח אצל דון דיאגו דה מירנדה; אשר בנו הסטודנט, בוחן את רמת שגעונו. לאחר שהוא משבח אותו, דון קיחוטה ממשיך בדרכו. עד מהרה, הוא פוגש עוד שני סטודנטים, אשר בדרכם לחופתם של קאמאצ'ו העשיר ובחירה ליבו קיטריה. באופן לא טיפוסי, הוא משכיל לעשות צדק, ובסופו של דבר קיטריה מתחתנת באופן מפתיע עם בסיליו, אהובה הראשון. כעת דון קיחוטה מאויים בידי קארמאצ'ו ורעיו; ואולם הוא זוכה להערכה ולהוקרה מצד הנישאים החדשים.
הפרקים 22–24 מתארים את האירועים במערת מונטסינוס. עת הוא נח שם, דון קיחוטה חולם חלומות רבים. סנשו מפקפק באמיתותם, שכן הם על אודות כישופה לכאורה של דולסיניאה. לקורת רוחו של סנשו, לאחר מכן דון קיחוטה מגיע לפונדק, שלשם שינוי אין הוא מזהה כארמון. למראית העין, דון קיחוטה רואה את המציאות כפי שהיא. אולם לפונדק מגיע פדרו, שתפקידו הוא להפעיל בובות ושמחזיק קוף מגיד עתידות – ואין הוא אלא מיודענו חינס דה פסמונטה. זה מיד מכיר את דון קיחוטה ונותן לו תפקיד בהצגת הבובות. בהתקף של זעם פתאומי, בחרבו דון קיחוטה הורס את הבמה, שבה מוצגות הבובות – תוך שהוא מאשים מכשפים. התהלוכה ממשיכה, ודון קיחוטה וסנשו נקרים להשכין שלום בין שני עמים, שנמצאים במדון בגלל לעג שהטיח אחד על השני בעבר. אבל אבדן העשתונות מצד סנשו, מאלץ את גיבורי היצירה לנוס על נפשם תחת איום תוקפיהם. הם מגיעים לנהר האברו, שבו מתרחשת הרפתקת הספינה המכושפת; אשר במהלך הפלגתה מתהפכת. בכך בא הקץ על המסע, לאחר שהאישים כמעט טובעים בנהר.
בפרקים 30 עד 57, לראשונה דון קיחוטה וסנשו באים במגע עם האצולה הגבוהה של ספרד, אשר למעשה תואמים לספר הדן באבירים. מכל מקום, הם לנים בארמון אמיתי, אשר יושביו קראו את החלק הראשון של יצירתו של סרוונטס, ומבינים את ההומור שבה. הדוקסים מספקים לאורחיהם במה אמיתית להוצאה מהכוח אל הפועל של כל הפנטזיות שתוארו לעיל. ואולם באופן מעודן הם מתנהגים אליהם כאל ליצני חצר, מבלי שאלו שמים לב לכך. רק כומר החצר מסב את תשומת לב הנוגעים בדבר, שהם למעשה לא שפויים בדעתם. פתאום מופיע מרלין הקוסם; אשר מכריז כי רק לאחר שסנשו יקבל 3000 חבטות בעכוזיו, תצא דולסינאה מכישופה. עונש זה לא נעים לסנשו, ובעקבותיו מתקיים מתח מתמיד בינו לבין אדונו. לבסוף, אלו משתכנעים בידי מארחיהם הצוהלים לעוף על סוס מעץ בשם קלאווילניו, בכדי להציל נסיכה ואביה מכשפיו של ענק.
בפרקים 42–53 סנשו מקבל ממארחיו שליטה על האי המובטח, שמכונה 'באראטאריה'. סנשו דווקא מתגלה כשליט נבון, שקט ורגיש. לשם שליטתו הוא מוותר על עבודה מלאה בסיכונים תחת שרביטו של הרופא פדרו רוסיו דה טיטאה-פוארה, אשר לא נותן לו להכניס ביס לפה. תוך כדי שסנשו שולט באיו, דון קיחוטה ממשיך להיות אובייקט לצחוק מצד מארחיו: העלמה אלטיסידורה מעמידה פנים שהיא מאוהבת בו עד כלות, עד כי אהבה זו מאתגרת את אהבתו את דולסיניאה. ועוד: לילה אחד הם תולים מעל חלונו שק של חתולים, אשר שורטים את אפו. דון קיחוטה נאלץ לבוא בדו-קרב, כדי להציל את כבוד בתה של דונייה רודריגס, הסבורה שהוא אכן אביר. לבסוף שלטונו של סנשו מתמוטט, והוא חוזר לאדונו.
השניים עוזבים את מארחיהם ויוצאים לדרך לסרגוסה, שם מתקיימת תחרות. עקב תעוזתו של דון קיחוטה, הם נפגעים בידי שוורים. למורת רוחו, בסרגוסה נודע לזה שיצא לאור 'דון קיחוטה דה אוויאנדה', שבו הוא מתואר כמשוגע הראוי לקשירה. לפיכך, האיש ונושא כליו שמים את פעמיהם לברצלונה. הרומן הופך למציאותי יותר, מה שמבשר את סופו. הם נתקלים בשודדים, המונהגים על ידי רוקה גינארט, שהוא דמות היסטורית. דווקא שודד זה מתנהג היטב עם גיבורי הרומן; אבל אלו נחשפים למקרים עקובים מדם. לאחר חיים בחסותם של השודדים, אלו עוזבים אותם בחוף ימה של העיר ברצלונה, שממנה הם ממש מתפעלים. הם לנים בביתו של דון אנטוניו מורנו, שמראה להם ראש של ברונזה קסום, אשר משיב כיאות לשאלות רציניות. יום אחר שני האישים מבקרים ביציעי הנמל ופתאום עדים לקרב עקוב מדם המתנהל נגד אונייה טורקית, שאירחה גבירה מוריסקית, אשר ברחה מאלאג'יר. איש אינו שם את ליבו להגיגיו של דון קיחוטה ושגעונו אינו מסב יותר בידור. יחד עם זאת, מגיע הרגע הדרמטי של היצירה, כשדון קיחוטה מוזמן בבוקרו של יום לדו-קרב בידי האביר דה לה בלנקה לונה.
בפרקים 71–74 דון קיחוטה מובס בדו-קרב בידי דה לה בלנקה, לא לפני שהוא מצהיר על נאמנותו לדולסיניאה. דה לה בלנקה לונה הוא בעצם סנסון קאראסקו, שאתו הוא התמודד בחלקה הראשון של היצירה. כעבור שלושה ימים, שבהם דון קיחוטה שוהה במיטתו, הוא ונושא כליו חוזרים לכפרם. בדרך אליו, הם סובלים מרדיפות ומלעגן של הדמויות שליוו אותם במסעם. בסופו של דבר, דון קיחוטה הולך לעולמו, כשהוא כולו צער על חורבן עולמו.