stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבנר שלו
הערות שוליים

1 2  ברטוב (1978), דדו, עמ' 210.
↑  חנוך ברטוב, דדו - 48 שנה ועוד 20 יום, ספרית מעריב, 1978, עמ' 210; הוצאת דביר, 2002, עמוד 223.
↑  אהרון לפידות, מבחינה צבאית אין ספק: אנחנו ניצחנו במלחמה, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2013.
↑  עמירם ברקת, יו"ר יד ושם לאולמרט: תן מקלט לפליטים מדארפור, באתר הארץ, 21 במאי 2006
↑  יו"ר יד ושם אבנר שלו יקבל את עיטור "אביר מסדר לגיון הכבוד" מנשיא צרפת ניקולא סרקוזי בארמון האליזה, אתר יד ושם
↑  רונן פלוט ישמש כממלא מקום זמני של יו"ר יד ושם, באתר יד ושם, ‏23 בדצמבר 2020.
↑  יו"ר יד ושם אבנר שלו יקבל מהאוניברסיטה העברית את פרס רוטברג לחינוך יהודי לשנת תשע"ה, באתר יד ושם.
↑  מרגש: כיכר חדשה על שמו של אבנר שלו בספרד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303560705171  PLWABN: 9810555767705606  BIBSYS: 7030795  BnF: cb15065920d (data)  GND: 1072476193  ISNI: 0000 0001 1675 8201  LCCN: no2005066304  NKC: zmp2014818420  NSK: 000662331  SUDOC: 11795229X  VIAF: 76604202   WorldCat (עם VIAF): 76604202
מולי מפרש מקסיקו

| מוֹלִי מפרש מקסיקו |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גמבוזאים
משפחה:: גמבוזיים
סוג:: מולי
מין:: מוֹלִי מפרש מקסיקו
שם מדעי
 Poecilia velifera ‏רגן, 1914

מולי מפרש מקסיקו (שם מדעי: Poecilia velifera; לפי האקדמיה ללשון: מוֹלִי מִפְרְשָׂן) הוא דג מהסוג מולי החי במים הסמוכים לחופי חצי האי יוקטן. משריצי חיים אלו הם דגים הידועים בעיקר בהבדלי הגודל הקיצוניים בגודלם בין הזכרים לנקבות, ובהבדלים מיניים אחרים בין הזכרים לבין הנקבות בצורת גוף ובהתנהגות.
מין זה דומה כלפי חוץ למולי מפרש, למרות שהוא גדול יותר באופן כללי ועם סנפיר גב גבוה יותר אצל הזכרים. דגים שהגיעו לשיא גדילתם הם בדרך כלל גדולים מ-10 ס"מ ונקבות גדולות יכולות להגיע לכמעט פי שניים מגודל זה, למרות שפריטים הגדלים בשבי בדרך כלל מגיעים רק עד גודלם של מולי מפרש. סנפיר הגב הוא המאפיין העיקרי שעל פיו ניתן לזהות את המין: למולי מפרש מקסיקו ישנם כ-20 פסי סנפיר (כולל הפסים על הסנפיר באזור שהוא נפגש עם גוף הדג), ואילו למולי מפרש יש פחות מ-15 קרני סנפיר (מספרי ביניים עשויים להעיד על בני-כלאיים).
כאשר הזכרים פורסים את סנפירי הגב שלהם לראווה, ניתן לראות שיש להם צורת מניפה או טרפז ברורה, והקצה העליון גבוה באופן מובהק מהקצה התחתון.
תזונה

מולי מפרש מקסיקו ניזון מתולעים, סרטנים, חרקים וצמחים שונים.
באקווריום

זנים קטנים במיוחד מתאימים לגידול באקווריום. עם זאת, דג זה אינו קל לגידול בשבי כמו מולי מפרש, או מולי שחור. הם צריכים אקווריומים גדולים ומרווחים המאווררים היטב, עם מעט מים מליחים. הם מסוגלים לעמוד בטמפרטורות גבוהות יותר מאשר רוב דגי המחמד. למרות שהם יכולים לשרוד מעל C°‏ 30 לפרקי זמן ארוכים, טמפרטורת המים צריכה להיות בין C°‏ 25 עד C°‏ 30. חשיפה ישירה לאור שמש, שפע של מזון צמחי, כגון חסה, אפונה, או אצות מסוימות, נחוצים לבריאות מיטבית; באזורים סובטרופיים בקיץ, הם יכולים לחיות בחוץ באקווריומים לא מחוממים; באזורים ממוזגים, חימום גיבוי עשוי להיות נחוץ.
הערות שוליים

↑  מוֹלִי מפרש מקסיקו באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Poecilia velifera summary page, FishBase (באנגלית)
↑  כפית אחת עד כף אחת של מלח ים ל-10 ליטרים, כאשר ריכוז המלח הגבוה יותר הוא לדגי פרא והריכוז הנמוך יותר הוא לדגים מתורבתים. דגי מים מתוקים רבים עשויים למות או להפוך לחולים, כמו דג זברה או דגי טטרה, בחשיפה למים מליחים.
קורידורס לוקסוזונוס

| קורידורס לוקסוזונוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: קוריסיים
סוג:: קורידורס
מין:: קורידורס לוקסוזונוס
שם מדעי
 Corydoras loxozonus ‏Isbrücker & Nijssen, 1983

קורידורס לוֹקסוֹזוֹנוּס (שם מדעי: Corydoras loxozonus) הוא דג מים מתוקים טרופי ממשפחת הקוריסיים שבסדרת השפמנונאים.
מאפיינים

הדג חי בטבע בנחלים בדרום אמריקה, בעיקר באגן נהר מטא בקולומביה. הדג מוספר מספר פעמים בשיטת ה-"C-Numbers" - שיטת מיספור של דגי קורידורס שפותחה על ידי מגזין DATZ הגרמני בשביל ליצור שיטת סיווג נוחה לדגי נוי, כל דג מקבל מספר סידורי ואת האות 'C' (האות הראשונה של Corydoras) -, דג זה קיבל את המספרים "C79", "C82", ו-"C83".
אורכו של קורידורס לוקסוזונוס נע בין 5-6 סנטימטר. הוא חי באקלים טרופי במים בטווח חומציות של 6.0 - 8.0 pH, קשיות מים של 2-25 GH, וטווח טמפרטורות של 21 – 24 °C. תזונת הדג מתבססת על תולעים, סרטנים, חרקים, ומזון מהצומח. הוא מטיל ביצים בצמחייה צפופה והמבוגרים אינם שומרים על הביצים. הנקבה מחזיקה 2-4 ביצים בין סנפיר האגן שלה, שם הזכר מפרה אותן במשך כ-30 שניות. לאחר מכן הנקבה שוחה למקום מתאים, שם היא מטילה את הביצים. הזוג חוזר על תהליך זה עד שכ- 100 ביצים מופרות.
ראו גם

קוריסיים
קורידורס סטרביי
מובהקות סטטיסטית

בסטטיסטיקה, מובהקות סטטיסטית (או רמת מובהקות) היא הסיכוי שבעת ביצוע מבחן סטטיסטי לבדיקת השערות נדחה את השערת האפס על אף שהיא נכונה. "רמת סמך" היא המשלים של רמת המובהקות (למשל, אם רמת המובהקות היא 5% אז רמת הסמך היא 95%).
בבדיקת השערות עומדת לבחינה השערה, הנקראת 'השערת האפס'. לצורך החלטה מבצעים ניסוי, ומשלבים את התוצאות במבחן שנבחר מראש. תוצאת המבחן היא אחת משתי מסקנות אפשריות: לדחות את ההשערה, או שלא לדחות אותה.
המבחן מורה לדחות את השערת האפס, אם תוצאות הניסוי אינן סבירות כאשר מניחים שההשערה נכונה. מכיוון שהניסוי כולל דגימה של משתנים מקריים, גם כאשר השערת האפס נכונה, בהחלט ייתכן שתתקבל תוצאה שלאורה השערת האפס תיראה בלתי סבירה (ותחייב את דחיית השערת האפס). לטעות כזו, שבה דוחים את ההשערה שלא בצדק, קוראים שגיאה מסוג I ("דחייה שגויה"). להסתברות שטעות כזו תתרחש קוראים רמת המובהקות של המבחן. רמת מובהקות זו מיוצגת באות היוונית α ("אלפא"). לדוגמה, במחקר לגבי תועלת של תרופה מול פלצבו, נקבעת מראש רמת מובהקות של α=5%. השערת האפס היא שאין הבדל בין התרופה לפלצבו. יש סיכוי של 5% שנדחה השערה זו בטעות. במילים אחרות אם התרופה לא מועילה כלל, יש סיכוי של 5% שהמחקר יראה כאילו הועילה.
דוגמה

נאמר שברצוננו לבדוק האם מטבע מסוים הוא 'הוגן', כלומר נופל על שני צדדיו בסיכויים שווים. השערת האפס קובעת שהמטבע הוא אכן כזה. כאשר מטילים מטבע הוגן 200 פעם, הסיכוי לכך שאחד הצדדים יופיע 115 פעמים או יותר הוא 4%. אנו עורכים ניסוי שבו מטילים את המטבע 200 פעם. ממטבע הוגן מצפים שמספר הנפילות על כל צד יהיה קרוב ל-100. אנו מחליטים לדחות את השערת האפס (ולהכריז על המטבע כלא-הוגן), אם אחד הצדדים יופיע 115 פעמים או יותר. רמת המובהקות של ניסוי זה היא 4%. בניסוח אחר, לו היינו מפעילים את המבחן שלנו כדי לבחון מטבעות שונים, אפשר לצפות שארבעה מבין 100 מטבעות הוגנים יפסלו בטעות. יכולנו לקבוע רף גבוה יותר, למשל 125 נפילות על אותו צד, ולקבל רמת מובהקות טובה פי מאה, כ-0.05%.
מצד שני אם המטבע פגום והסיכוי שייפול על אחד הצדדים הוא 65%, למבחן הראשון סיכוי של 1% בלבד להחמיץ את התקלה ולדווח שהמטבע תקין, בעוד שלמבחן השני סיכוי של 20% לשגיאה כזו. זוהי שגיאה מסוג II ("קבלה שגויה") והיא קשורה לעוצמת המבחנים.
אפשר לחשוב על זאת כך: אם מעלים את סף הסובלנות לסטייה מהמצב הסביר (במקרה שלנו: סטייה מהתפלגות 100–100 ב-200 הטלות) הסיכוי לפסול מטבע הוגן ("דחייה שגויה") קטן, אך הסיכוי לאשר מטבע לא הוגן ("קבלה שגויה") גדל.
ערכים מקובלים

כאשר עורכים ניסויים מדעיים, ערכים מקובלים לרמת מובהקות הם 5% או 1%. ערכים אלו הם שרירותיים אך נוחים לעבודה ועל כן השתרשו. לכאורה נראה שאחת מבין 20 הכרזות על דחיית השערת האפס, מקורה בחוסר מזל סטטיסטי; אלא שלעיתים קרובות מתברר, בדיעבד, שדין השערת האפס היה להידחות גם במבחן בעל מסננת הדוקה יותר, ולכן שיעור השגיאות נמוך בהרבה.
את רמת המובהקות של המבחן חובה לקבוע מראש, לפני ביצוע הניסוי: בשלב ראשון קובעים משפחה של מבחנים. במקביל קובעים את רמת המובהקות הרצויה, תוך מתן משקל לגודל האפקט שאותו מבקשים לזהות, לחומרה של שגיאה מסוג I לעומת שגיאה מסוג II, ולעלויות הכרוכות בהגדלת המדגם. בהמשך בוחרים מתוך המשפחה את המבחן אשר לו רמת המובהקות המתאימה, ואז אפשר לגשת לביצוע הניסוי.
ראו גם

בדיקת השערות
עוצמה סטטיסטית
ערך-p
צ'רי פיקינג
פרס נובל לפיזיקה

| --- | --- |

 מיקום הטקס:  סטוקהולם 
 מדינה:  שוודיה 
 הגוף המעניק:  האקדמיה המלכותית השוודית למדעים 
 תקופת הפרס:  1901–הווה (כ־124 שנים) 
 נקרא על שם:  אלפרד נובל 
 nobelprize.org
 
וילהלם קונרד רנטגן (1845-1923), הזוכה הראשון בפרס נובל לפיזיקה, עבור גילוי קרני ה-X שמאוחר יותר נקראו על שמו בשם "קרני רנטגן"
פרס נובל לפיזיקה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הפיזיקה. הפרס מוענק על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בין השנים 1901 ו-2012, הפרס לא חולק שש פעמים. 32 פעמים ניתן הפרס לשני אנשים בו זמנית, ו-36 פעמים ניתן לשלושה זוכים בו זמנית. בסך הכול קיבלו אותו עד שנת 2024, 227 איש, מתוכם חמש נשים בלבד (מארי קירי (1903), מריה גופרט-מאייר (1963), דונה סטריקלנד (2018),אנדראה גז (2020) ואן ל'ווילייה (2023)) כאשר כל הנשים חלקו את הפרס עם אנשים אחרים. ג'ון ברדין הוא היחיד שקיבל את הפרס פעמיים. 56 יהודים קיבלו את הפרס, 25% מכלל הזוכים.
נכון לשנת 2024, סכום הפרס הוא 10 מיליון קרונות שוודיות לפרס נובל מלא.
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1901–1910

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1901 | וילהלם רנטגן | אוניברסיטת מינכן | בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיא בגילוי הקרניים המיוחדות, קרני X. |
| 1902 | הנדריק לורנץ | אוניברסיטת ליידן | בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיאו במחקרם על השפעת המגנטיות על תופעת הקרינה. |
| 1902 | פיטר זימן | אוניברסיטת אמסטרדם | בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיאו במחקרם על השפעת המגנטיות על תופעת הקרינה. |
| 1903 | אנרי בקרל | אקול פוליטקניק | בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיא באמצעות גילוי הרדיואקטיביות הספונטנית. |
| 1903 | פייר קירי | ESPCI - פריז | בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיאו באמצעות מחקריהם המשותפים על תופעת הקרינה שהתגלתה על ידי פרופסור אנרי בקרל. |
| 1903 | מארי קירי |  | בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיאו באמצעות מחקריהם המשותפים על תופעת הקרינה שהתגלתה על ידי פרופסור אנרי בקרל. |
| 1904 | הלורד ריילי | המכון המלכותי | על מחקריו בנושא צפיפות הגזים החשובים ביותר ועל גילוי הארגון במחקרים אלה. |
| 1905 | פיליפ לנארד | אוניברסיטת קיל | על עבודתו בחקר הקרניים הקתודיות. |
| 1906 | ג'יי ג'יי תומסון | אוניברסיטת קיימברידג' | בהוקרה לערכם הגדול של מחקריו התאורטיים והניסיוניים בהולכת חשמל על ידי גזים. |
| 1907 | אלברט אברהם מייקלסון | אוניברסיטת שיקגו | על המכשור האופטי המדויק שלו, ועל המחקרים הספקטרוסקופיים והמטרולוגיים שערך בעזרת ציוד זה. |
| 1908 | גבריאל ליפמן | סורבון | על השיטה ליצירת תצלומים צבעוניים המבוססים על תופעת ההתאבכות. |
| 1909 | גוליילמו מרקוני | חברת מרקוני | על תרומתם להתפתחות הטלגרפיה האלחוטית. |
| 1909 | קרל פרדיננד בראון | אוניברסיטת שטרסבורג | על תרומתם להתפתחות הטלגרפיה האלחוטית. |
| 1910 | יוהנס דידריק ואן דר ואלס | אוניברסיטת אמסטרדם | על עבודתו על משוואת המצב של גזים ונוזלים. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1911–1920

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1911 | וילהלם וין | אוניברסיטת וירצבורג | על גילוייו בנוגע לחוקים השולטים בקרינת חום. |
| 1912 | נילס גוסטב דאלן | חברת AGA | על המצאת שסתום אוטומטי לשימוש במצבורי גז להארת מגדלורים ומצופים. |
| 1913 | האיקה קמרלינג אונס | אוניברסיטת ליידן | על מחקרו על תכונות החומר בטמפרטורות נמוכות, שהביא בין השאר לייצור הליום נוזלי. |
| 1914 | מקס פון לאואה | אוניברסיטת גתה בפרנקפורט | על גילוי תופעת העקיפה של קרני X במעבר דרך גבישים. |
| 1915 | ויליאם הנרי בראג | הקולג' האוניברסיטאי של לונדון | על תרומתם באנליזה של גבישים באמצעות קרני X. |
| 1915 | ויליאם לורנס בראג | אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר | על תרומתם באנליזה של גבישים באמצעות קרני X. |
| 1917 | צ'ארלס גלובר ברקלה | אוניברסיטת אדינבורו | על גילוי קרינת הרנטגן האופיינית ליסודות. |
| 1918 | מקס פלאנק | אוניברסיטת הומבולדט | בהוקרה על תרומותיו לקידום הפיזיקה באמצעות גילוי קוונט האנרגיה. |
| 1919 | יוהנס שטארק | אוניברסיטת גרייפסוואלד | על גילוי אפקט דופלר בקרני תעלה, ופיצול קווים ספקטרליים בשדה חשמלי. |
| 1920 | שארל אדואר גיום | הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות | בהוקרה על תרומתו למדידות מדויקות בפיזיקה על ידי גילוי אנומליות בסגסוגות פלדת ניקל. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1921–1930

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1921 | אלברט איינשטיין | מכון הקייזר וילהלם | על תרומתו לפיזיקה התאורטית, ובפרט על גילוי החוק של האפקט הפוטואלקטרי. |
| 1922 | נילס בוהר | אוניברסיטת קופנהגן | על תרומתו לחקר מבנה האטומים והקרינה הנפלטת מהם. |
| 1923 | רוברט מיליקן | המכון הטכנולוגי של קליפורניה | על עבודתו אודות המטען החשמלי הבסיסי ואודות האפקט הפוטואלקטרי. |
| 1924 | מאנה סיגבאן | אוניברסיטת אופסלה | על גילוייו ומחקריו בתחום של ספקטרוסקופיית קרני רנטגן. |
| 1925 | ג'יימס פרנק | אוניברסיטת גטינגן | על גילוי החוקים השולטים בפגיעה של אלקטרון באטום. |
| 1925 | גוסטב הרץ | אוניברסיטת האלה | על גילוי החוקים השולטים בפגיעה של אלקטרון באטום. |
| 1926 | ז'אן-בטיסט פרן | סורבון | על עבודתו על המבנה הבלתי רציף של החומר, ובייחוד על גילוי שיווי המשקל המשקעי. |
| 1927 | ארתור קומפטון | אוניברסיטת שיקגו | על גילוי האפקט הקרוי על שמו. |
| 1927 | צ'ארלס וילסון | אוניברסיטת קיימברידג' | על שיטתו לגרום למסלולי חלקיקים טעונים חשמלית להיות נראים באמצעות עיבוי אדים (ראו: תא ערפל). |
| 1928 | אוון וילאנס ריצ'רדסון | אוניברסיטת לונדון | על עבודתו על התופעה התרמיונית ובמיוחד על גילוי החוק הקרוי על שמו. |
| 1929 | לואי דה ברויי | סורבון | על גילוי האופי הגלי של האלקטרונים. |
| 1930 | ונקאטה רמאן | אוניברסיטת כלכותה | על עבודתו על פיזור אור ועל גילוי האפקט הקרוי על שמו. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1931–1940

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
1931: לא חולק
| 1932 | ורנר הייזנברג | אוניברסיטת לייפציג | על יצירתה של מכניקת הקוונטים, שיישומה הוביל, בין היתר, לגילוי צורות אלוטרופיות של מימן. |
| 1933 | ארווין שרדינגר | אוניברסיטת הומבולדט | על גילוי צורות מועילות חדשות של התורה האטומית. |
| 1933 | פול דיראק | אוניברסיטת קיימברידג' | על גילוי צורות מועילות חדשות של התורה האטומית. |
1934: לא חולק
| 1935 | ג'יימס צ'דוויק | אוניברסיטת ליברפול | על גילוי הנייטרון. |
| 1936 | ויקטור הס | אוניברסיטת אינסברוק | על גילוי הקרינה הקוסמית. |
| 1936 | קארל דייוויד אנדרסון | המכון הטכנולוגי של קליפורניה | על גילוי הפוזיטרון. |
| 1937 | קלינטון דייוויסון | מעבדות בל | על הגילוי הניסיוני של עקיפת אלקטרונים על ידי גבישים. |
| 1937 | ג'ורג' פאג'ט תומסון | אוניברסיטת לונדון | על הגילוי הניסיוני של עקיפת אלקטרונים על ידי גבישים. |
| 1938 | אנריקו פרמי | אוניברסיטת רומא | על הוכחת קיומם של יסודות רדיואקטיביים שנוצרים באמצעות הקרנת נייטרונים ועל גילוי ריאקציות גרעיניות שנגרמות על ידי נייטרונים איטיים. |
| 1939 | ארנסט לורנס | אוניברסיטת קליפורניה בברקלי | על המצאת הציקלוטרון ופיתוחו, ועל התוצאות שהושגו בו, בייחוד בנוגע ליסודות רדיואקטיביים מלאכותיים. |
1940: לא חולק
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1941–1950

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
1941 1942: לא חולק
| 1943 | אוטו שטרן | אוניברסיטת קרנגי מלון | על תרומתו לפיתוח שיטת הקרן המולקולרית, ועל גילוי המומנט המגנטי של הפרוטון. |
| 1944 | איזידור אייזק רבי | אוניברסיטת קולומביה | על שיטת התהודה למדידת התכונות המגנטיות של גרעינים אטומיים. |
| 1945 | וולפגנג פאולי | אוניברסיטת פרינסטון | על גילוי עקרון האיסור, הקרוי גם עקרון פאולי. |
| 1946 | פרסי ברידגמן | אוניברסיטת הרווארד | על המצאת מכשיר ליצירת לחץ גבוה במיוחד, ועל התגליות שנעשו בעזרתו בתחום הפיזיקה של לחץ גבוה. |
| 1947 | אדוארד אַפֵלְטון | המחלקה למחקר מדעי ותעשייתי | על חקירת הפיזיקה של האטמוספירה העליונה, ובמיוחד על גילוי שכבת אפלטון. |
| 1948 | פטריק בלקט | אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר | על קידום שיטת תא הערפל של וילסון, ועל התגליות שנעשו בעזרתה בתחום של פיזיקה גרעינית וקרינה קוסמית. |
| 1949 | הידקי יוקאווה | אוניברסיטת קיוטו ואוניברסיטת קולומביה | על ניבוי קיום מזונים על בסיס עבודתו התאורטית על כוחות גרעיניים. |
| 1950 | ססיל פאוול | אוניברסיטת בריסטול | על פיתוח שיטת צילום למחקר תהליכים גרעיניים, ולתגליותיו הנוגעות למזונים שהתקבלו בשיטה זו. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1951–1960

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1951 | ג'ון קוקרופט | אוניברסיטת קיימברידג' | על עבודתם החלוצית על טרנסמוטציה של גרעיני אטום על ידי חלקיקים אטומיים מואצים מלאכותית. |
| 1951 | ארנסט וולטון | טריניטי קולג' | על עבודתם החלוצית על טרנסמוטציה של גרעיני אטום על ידי חלקיקים אטומיים מואצים מלאכותית. |
| 1952 | פליקס בלוך | אוניברסיטת סטנפורד | על פיתוח שיטות חדשות למדידות מגנטיות גרעיניות מדויקות, ולתגליות הקשורות בהן. |
| 1952 | אדוארד מילס פרסל | אוניברסיטת הרווארד | על פיתוח שיטות חדשות למדידות מגנטיות גרעיניות מדויקות, ולתגליות הקשורות בהן. |
| 1953 | פריץ זרניקה | אוניברסיטת חרונינגן | על הדגמת שיטת קונטרסט הפאזה, ובייחוד על המצאת מיקרוסקופ קונטרסט הפאזה. |
| 1954 | מקס בורן | אוניברסיטת אדינבורו | על מחקרו הבסיסי במכניקת הקוונטים, ובמיוחד על הפרוש הסטטיסטי של פונקציית הגל. |
| 1954 | ולתר בותה | אוניברסיטת היידלברג ומכון מקס פלאנק | על שיטת צירוף-המקרים והתגליות שנעשו בעזרתה. |
| 1955 | ויליס לם | אוניברסיטת סטנפורד | על גילוייו בנוגע למבנה הדק של ספקטרום המימן. |
| 1955 | פוליקרפ קוש | אוניברסיטת קולומביה | על הקביעה המדויקת של המומנט המגנטי של האלקטרון. |
| 1956 | ויליאם שוקלי | בקמן אינסטרומנטס | על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור. |
| 1956 | ג'ון ברדין | אוניברסיטת אילינוי | על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור. |
| 1956 | וולטר בראטיין | מעבדות בל | על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור. |
| 1957 | צ'ן-נינג יאנג | המכון למחקר מתקדם בפרינסטון | על מחקרם החודר של חוקי הזוגיות שהוביל לתגליות חשובות בתחום חלקיקים אלמנטריים. |
| 1957 | צונג-דאו לי | אוניברסיטת קולומביה | על מחקרם החודר של חוקי הזוגיות שהוביל לתגליות חשובות בתחום חלקיקים אלמנטריים. |
| 1958 | פאבל צ'רנקוב | מכון לבדב לפיזיקה | על גילוי אפקט צ'רנקוב ופירושו. |
| 1958 | איליה פרנק | אוניברסיטת מוסקבה ומכון לבדב לפיזיקה | על גילוי אפקט צ'רנקוב ופירושו. |
| 1958 | איגור תם | אוניברסיטת מוסקבה ומכון לבדב לפיזיקה | על גילוי אפקט צ'רנקוב ופירושו. |
| 1959 | אמיליו סגרה | אוניברסיטת קליפורניה בברקלי | על גילוי האנטיפרוטון. |
| 1959 | אוון צ'מברלין | אוניברסיטת קליפורניה בברקלי | על גילוי האנטיפרוטון. |
| 1960 | דונלד גלייזר | אוניברסיטת קליפורניה בברקלי | על המצאת תא הבועות. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1961–1970

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1961 | רוברט הופסטדטר | אוניברסיטת סטנפורד | על מחקריו החלוציים על פיזור אלקטרונים בגרעין האטום, והגילויים שנבעו מכך לגבי מבנה הנוקליאונים. |
| 1961 | רודולף מסבאואר | האוניברסיטה הטכנית של מינכן והמכון הטכנולוגי של קליפורניה | על מחקריו בנוגע לבליעה רזוננטית של קרינת גמא וגילוי האפקט הקרוי על שמו. |
| 1962 | לב לנדאו | האקדמיה למדעים של ברית המועצות | על התאוריות החלוציות שלו עבור חומר מעובה, ובייחוד הליום נוזלי. |
| 1963 | יוג'ין ויגנר | אוניברסיטת פרינסטון | על תרומתו לתאוריה של גרעין האטום והחלקיקים האלמנטריים, בפרט באמצעות גילוי ויישום של עקרונות סימטריה יסודיים. |
| 1963 | מריה גופרט-מאייר | אוניברסיטת קליפורניה בלה הוייה | על תגליותיהם בנוגע למבנה הקליפה הגרעינית. |
| 1963 | יוהנס הנס דניאל ינסן | אוניברסיטת היידלברג | על תגליותיהם בנוגע למבנה הקליפה הגרעינית. |
| 1964 | צ'ארלס טאונס | המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס | על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקה קוונטית, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר. |
| 1964 | ניקולאי באסוב | מכון לבדב לפיזיקה | על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקה קוונטית, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר. |
| 1964 | אלכסנדר פרוכורוב | מכון לבדב לפיזיקה | על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקה קוונטית, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר. |
| 1965 | שינאיצ'ירו טומונאגה | אוניברסיטת טוקיו לחינוך | על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים. |
| 1965 | ג'וליאן שווינגר | אוניברסיטת הרווארד | על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים. |
| 1965 | ריצ'רד פיינמן | המכון הטכנולוגי של קליפורניה | על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים. |
| 1966 | אלפרד קסטלר | אקול נורמל סופרייר | על גילוי ופיתוח שיטות אופטיות למחקר תהודה הרציאנית באטומים. |
| 1967 | הנס בתה | אוניברסיטת קורנל | על תרומתו לתאוריה של ריאקציות גרעיניות, ובפרט על תגליותיו הנוגעות ליצירת האנרגיה בכוכבים. |
| 1968 | לואיס אלוורז | אוניברסיטת קליפורניה בברקלי | על תרומותיו לפיזיקת החלקיקים, ובפרט על גילוי מספר גדול של מצבי תהודה, שנתאפשר בזכות פיתוח טכניקה של תא בועות מימני וניתוח הנתונים. |
| 1969 | מארי גל-מאן | המכון הטכנולוגי של קליפורניה | על תרומותיו ותגליותיו באשר לסיווג החלקיקים האלמנטריים והאינטראקציות ביניהם. |
| 1970 | האנס אלפוון | המכון המלכותי לטכנולוגיה | על עבודה יסודית וגילויים במגנטו-הידרודינמיקה, שנשאה פירות בתחומים שונים של פיזיקת הפלזמה. |
| 1970 | לואי נל | אוניברסיטת גרנובל | על עבודה יסודית וגילויים הנוגעים לאנטי-פרומגנטיות ופרומגנטיות שהובילו ליישומים חשובים בפיזיקת מצב מוצק. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 1981–1990

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | ניקולס בלומברגן | אוניברסיטת הרווארד | על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיית לייזר. |
| 1981 | ארתור שולוב | אוניברסיטת סטנפורד | על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיית לייזר. |
| 1981 | קאי סיגבאן | אוניברסיטת אופסלה | על תרומתו לפיתוח ספקטרוסקופית אלקטרונים ברזולוציה גבוהה. |
| 1982 | קנת וילסון | אוניברסיטת קורנל | על התאוריה לתופעות קריטיות בהקשר למעברי פאזה. |
| 1983 | סוברהמניאן צ'נדראסקאר | אוניברסיטת שיקגו | על המחקר התאורטי של התהליכים הפיזיקליים הנוגעים למבנה ולהתפתחות של הכוכבים. |
| 1983 | ויליאם אלפרד פוֹלֶר | המכון הטכנולוגי של קליפורניה | על מחקריו התאורטיים והניסויים של התגובות הגרעיניות הנוגעות ליצירת היסודות הכימיים ביקום. |
| 1984 | קרלו רוּביה | CERN | על תרומתם המכריעה לפרויקט הגדול שהביא לגילוי בוזוני W ו-Z, מתווכי האינטראקציה החלשה. |
| 1984 | סימון ואן דר מיר | CERN | על תרומתם המכריעה לפרויקט הגדול שהביא לגילוי בוזוני W ו-Z, מתווכי האינטראקציה החלשה. |
| 1985 | קלאוס פון קליצינג | מכון מקס פלאנק | על גילוי אפקט הול הקוונטי. |
| 1986 | ארנסט רוּסקַה | מכון מקס פלאנק | על עבודתו הבסיסית באופטיקת אלקטרונים, ועל תכנון מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון. |
| 1986 | גרד ביניג | IBM | על תכנון מיקרוסקופ מִנהור סורק. |
| 1986 | היינריך רוֹרֵר | IBM | על תכנון מיקרוסקופ מִנהור סורק. |
| 1987 | גאורג בדנורץ | IBM | על פריצת הדרך החשובה בגילוי מוליכות־על בחומרים קרמיים. |
| 1987 | אלכסנדר מילר | IBM | על פריצת הדרך החשובה בגילוי מוליכות־על בחומרים קרמיים. |
| 1988 | לאון לדרמן | מעבדת המאיץ הלאומית פרמי | על שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המיואוני. |
| 1988 | מלווין שוורץ | Digital Pathways | על שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המיואוני. |
| 1988 | ג'ק שטיינברגר | CERN | על שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המיואוני. |
| 1989 | נורמן רמזי | אוניברסיטת הרווארד | על המצאת שיטת השדה האוסצילטורי הנפרד והשימוש בה במייזר המימן ובשעונים אטומיים אחרים. |
| 1989 | הנס דֶמֶלט | אוניברסיטת וושינגטון | על פיתוח טכניקת מלכודת היונים. |
| 1989 | וולפגנג פאול | אוניברסיטת בון | על פיתוח טכניקת מלכודת היונים. |
| 1990 | ג'רום פרידמן | המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס | על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים. |
| 1990 | הנרי קנדול | המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס | על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים. |
| 1990 | ריצ'רד טיילור | אוניברסיטת סטנפורד | על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים. |
חתני פרס נובל לפיזיקה > 2021–2030

| שנה | מקבלי הפרס | מוסד | נימוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | סוקורו מנבה | אוניברסיטת פרינסטון | על מודלים פיזיקליים של אקלים כדור הארץ, כימות השתנותו והחיזוי האמין של ההתחממות עולמית |
| 2021 | קלאוס האסלמן | מכון מקס פלאנק למטאורולוגיה | על מודלים פיזיקליים של אקלים כדור הארץ, כימות השתנותו והחיזוי האמין של ההתחממות עולמית |
| 2021 | ג'ורג'ו פאריזי | ספיאנצה – אוניברסיטת רומא | על גילוי ההשפעה ההדדית של אי-סדר ופלקטואציות במערכות פיזיקליות מקנה מידה אטומי ועד פלנטרי |
| 2022 | אלן אספה | אוניברסיטת פריז-סאקלה | על ניסויים בפוטונים שזורים העומדים בבסיס הפרתם של אי-שוויונות בל, וחלוציות במדע האינפורמציה הקוונטית |
| 2022 | ג'ון פ' קלאוזר | חברת ג'ון פ' קלאוזר ושות' (פיזיקאי עצמאי) | על ניסויים בפוטונים שזורים העומדים בבסיס הפרתם של אי-שוויונות בל, וחלוציות במדע האינפורמציה הקוונטית |
| 2022 | אנטון ציילינגר | אוניברסיטת וינה | על ניסויים בפוטונים שזורים העומדים בבסיס הפרתם של אי-שוויונות בל, וחלוציות במדע האינפורמציה הקוונטית |
| 2023 | פייר אגוסטיני | אוניברסיטת המדינה של אוהיו | על פיתוח שיטות לייצור הבזקי אור קצרים במיוחד - מיליארדית של מיליארדית השנייה. |
| 2023 | אן ל'ווילייה | אוניברסיטת לונד | על פיתוח שיטות לייצור הבזקי אור קצרים במיוחד - מיליארדית של מיליארדית השנייה. |
| 2023 | פרנץ קראוס | מכון מקס פלנק לפיזיקה | על פיתוח שיטות לייצור הבזקי אור קצרים במיוחד - מיליארדית של מיליארדית השנייה. |
| 2024 | ג'ון ג'וזף הופפילד | אוניברסיטת פרינסטון | על תגליות בסיסיות והמצאות המאפשרות למידת מכונה בעזרת רשתות עצביות מלאכותיות |
| 2024 | ג'פרי הינטון | אוניברסיטת טורונטו | על תגליות בסיסיות והמצאות המאפשרות למידת מכונה בעזרת רשתות עצביות מלאכותיות |