stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וידוי מעשרות
קיום המצווה בזמן הזה

המצווה מובאת בשולחן ערוך ובספר הלבוש, וכן הובאה על ידי הש"ך והגר"א, ובמניין המצוות הנוהגות בזמן הזה בספר החרדים. עם זאת, המצווה אינה מצויה בארבעה טורים, והיו שטענו שהיא אינה נוהגת בזמן הזה. הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, בספרו אחרית שנים, מביא מספר סיבות לנוהג שלא לאמר וידוי מעשרות בזמן הזה:
דעת הראב"ד שהווידוי נאמר רק בבית המקדש
הווידוי אינו יכול להאמר על ידי טמאים
בגלל שהארץ לא נתחלקה ואין לאומרים חלק בארץ
על פי הירושלמי שאומר שכל המצוות מעכבות את הווידוי, מי יהין לטעון שלא עבר על אף מצווה
הרב רבינוביץ' דוחה את הטענות הללו וטוען שמצווה לאמר וידוי מעשרות בזמן הזה. לעומת זאת, הרב יוסף אפרתי מביא את עמדת החזון איש שאין מצוות וידוי מעשרות נוהגת בזמן הזה.
הערות שוליים

↑  אמנם, ראו פירוש הספורנו לדברים, כ"ו, י"ג.
↑  כהנים ולווים מתוודים אף על פי שבווידוי נאמר "ואת האדמה אשר נתת לנו", ולהם אין נחלה בארץ, משום שגם הם קיבלו נחלה מסוימת ("ערי מגרש")
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן של"א, סעיף קמ"ד
↑  כך נאמר בספר החינוך, למשל.
↑  הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, אחרית השנים, פרק א', באתר היברובוקס
↑  השגות הראב"ד, ספר זרעים, הלכות מעשר שני ונטע רבעי, פרק י"א, הלכה ד'. גם לדעת הרמב"ם (ספר זרעים, הלכות מעשר שני ונטע רבעי, פרק י"א, הלכה ו') לכתחילה יש להתוודות במקדש, אבל הדבר אינו מעכב.
↑  הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, אחרית השנים, פרק א', עמ' 14, באתר היברובוקס
↑  הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, וידוי מעשר, הליכות שדה, תשמ"ז, עמ' 18-19, באתר היברובוקס
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
אטלנטרופה

הים התיכון לאחר ייבושו החלקי, על-פי הפרויקט
תוכנית אטלנטרופה: בגווני אדום וורוד - שטחי ים שייבשו; בגווני ירוק - שטחי יבשה שיושקו; הקווים האפורים - מסילות רכבת מתוכננות בין אירופה ואפריקה. תמונות: משמאל למטה - סכר במצר גיברלטר; באמצע למטה - סכר בין סיציליה לתוניסיה שיפריד בין שני אגני הים התיכון; למטה מימין - הארכת תעלת סואץ; למעלה משמאל - חפירת תעלה בין הלגונה של ונציה לים התיכון; למעלה מימין - הקמת סכר בדרדנלים
אטלנטרופה (בגרמנית: Atlantropa) הוא פרויקט הנדסי רב ממדים וחוצה יבשות אשר נהגה על ידי המהנדס הגרמני הרמן זרגל בראשית המאה ה-20. אף על פי שהפרויקט זכה עם השנים להתעניינות מסוימת, הוא לא יצא לבסוף אל הפועל.
הרעיון פורסם לראשונה בספר מפרי עטו של מהנדס גרמני בשם הרמן זרגל (1885-1952;‏ בגרמנית: Herman Sörgel), "הנמכת הים התיכון והשקיית הסהרה - פרויקט פנרופה" (Mittelmeer-Senkung, saharabewässerung, Panropaprojekt). בספר הציג זרגל את פרויקט "פנרופה", ששמו שונה מאוחר יותר ל"אטלנטרופה". הרעיון המרכזי בפרויקט הוא הקמת סכר ברוחב של 35 קילומטר בין מרוקו לספרד, שיחסום את מצר גיברלטר ובכך יבודד את הים התיכון מן האוקיינוס האטלנטי. על ידי סכר זה קיווה זרגל לגרום לפני הים התיכון לרדת בכ-200 מטר ובכך לחשוף כ-600 אלף קמ"ר של קרקע שיעברו לרשותה של אירופה, וישמשו לחקלאות, תעשייה ומגורים. סכר גיברלטר ייצר חשמל הידרואלקטרי שיספק אנרגיה לכל אירופה ואף מעבר לכך. בנוסף, רצה זרגל לסכור גם את נהר הקונגו, וליצור במרכזה של אפריקה שני אגמים מלאכותיים. במי אגמים אלו יבוצע שימוש להשקיית מדבר הסהרה, שיהפוך לאזור פורה ויוכל לשמש לחקלאות. כמו כן ייבנה גשר בין סיציליה לתוניסיה, ובסופו של דבר, ייווצרו שני מעברים יבשתיים שיחברו את אירופה לאפריקה: האחד בין תוניסיה לסיציליה, והשני על סכר גיברלטר. בשני מעברים אלו יפרסו כבישים ומסילות ברזל, שיאפשרו זרימה של מחצבים וגידולים חקלאיים מאפריקה לאירופה, מה שיצמיח את התעשייה האירופאית בפרט ואת כלכלת היבשת בכלל. זרגל האמין שהפרויקט יביא גם את השלום לאירופה המשוסעת, שתשופע הודות לפרויקט במזון ובאנרגיה. זרגל סבר שבאמצעות הפרויקט יהפכו אירופה ואפריקה לגוש מדיני אחד, בעל עוצמה רבה, שיתחרה הן בארצות הברית במערב והן בסין וביפן במזרח.
הגות

בשנת 1929 הוציא מהנדס גרמני בשם הרמן זורגל ספר בשם "הנמכת הים התיכון והשקיית הסהרה - פרויקט פנרופה" (Mittelmeer-Senkung, saharabewässerung, Panropaprojekt). בספר הציג זרגל את פרויקט "פנרופה", ששמו שונה מאוחר יותר ל"אטלנטרופה".
הגות > בידוד הים תיכון והפקת אנרגיה ומזון > הורדת מפלס הים

בבסיס רעיונו, זרגל מנצל את חולשתו של הים התיכון באשר למאזן המים שלו: ללא קישור ימי לאוקיינוס האטלנטי מתקיים בים התיכון מאזן מים שלילי, כלומר קצב ההתאדות גבוה מקצב כניסת המים המתוקים לתוכו. הדבר נובע מכך שהים התיכון שוכן באזור אקלימי חם ויבש למדי (אקלים ים תיכוני) וכמות המשקעים שיורדת עליו איננה גדולה. גם ספיקת הנהרות שנשפכים לים התיכון, במיוחד אלו שמגיעים מאפריקה, נמוכה למדי. הקישור לאוקיינוס האטלנטי באמצעות מצר גיברלטר, השוכן בין מרוקו לספרד, שומר על גובה פני הים בים התיכון ברמה זהה לזו של גובה פני הים באוקיינוסים. זרגל טען שאם יבודד הים התיכון מן האוקיינוס האטלנטי, על ידי הקמת סכר גדול ממדים, 35 קילומטרים רוחבו, לרוחב מצר גיברלטר, אזי תוך מספר שנים ירד מפלס הים התיכון בכ-200 מטר, ובכך ייחשפו כ-600 אלף קמ"ר של קרקע שיעמדו כעת לרשותה של אירופה, ויוכלו לשמש לחקלאות, לתעשייה ולמגורים.
מקור מים נוסף וחשוב לים התיכון מלבד האוקיינוס האטלנטי (דרך מצר גיברלטר) הוא הים השחור. הים השחור, בניגוד לים התיכון, הוא ים בעל מאזן מים חיובי. הוא ממוקם במקום יבש פחות מהים התיכון (צפוני יותר) ונהרות הדנובה, הדון והדניפר, מנקזים אליו כמויות גדולות של מים. כדי שהפרויקט יצליח, יהיה צורך להפריד את הים השחור מהים התיכון, על ידי בניית סכר נוסף - במצר הדרדנלים, או הבוספורוס.
הגות > בידוד הים תיכון והפקת אנרגיה ומזון > הפקת אנרגיה ומזון

בנוסף לכך, ואולי אף חשוב יותר, סכר גיברלטר וסכר הדרדנלים (או הבוספורוס), יחד עם סכרים שיוקמו גם על נהרות הנילוס והרון, יספקו חשמל הידרואלקטרי, שיספק אנרגיה בשווי של 365,000 מגה ואט, כמות המספיקה לכל אירופה של אותם ימים ואף מעבר לכך. מלבד הפקת אנרגיה, שטח רב מהקרקע שתתווסף לחופי הים התיכון יופנה לשימוש חקלאי, דבר שיוכל להאכיל כ-150 מיליון בני אדם, מה שיוכל לפתור את מצוקת המזון באזור - באפריקה ובאזורים העניים של אירופה.
הגות > חיבור אירופה לאפריקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגות > הימות האפריקניות והשקיית הסהרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במסגרת הפרויקט, רצה זרגל לסכור את נהר הקונגו וליצור במרכזה של אפריקה שתי ימות מלאכותיות, ובמימיהן להשקות את מדבר הסהרה
זרגל רצה להשקות את מדבר הסהרה ובכך להופכו לאזור פורה ולבצע בו שימוש לחקלאות
הגות > מטרות, תפקידים וחזון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יישום > בתקופת הרפובליקה הווימארית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יישום > בתקופת השלטון הנאצי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יישום > לאחר תום מלחמת העולם השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התנגדות וביקורת > פגיעה בערי הנמל

בעיקרה, העיתונות האירופאית מאוד לא אהבה את רעיונותיו של זרגל. היא נהגה להציג אותם בצורה מזלזלת, ולהעביר עליהם ביקורת נוקבת. במיוחד התנגדה לרעיונותיו העיתונות הצרפתית:
שום דבר טוב לא מחכה להם: מרסיי תהיה כמה קילומטרים מאחורי הנמל החדש. לאוראן, לאלג'יר, לג'נובה, לטריאסטה וערים אחרות צפוי גורל דומה. בוונציה במקום תעלות מים יהיו כבישים סלולים. טולון, ביזרטה ולה ספציה יאלצו להתפרנס מבניית ספינות מלחמה על גלגלים.
מדינות רבות לאורך חופי הים התיכון, היו צפויות לאבד את נמליהם. ספרד הייתה מאבדת את ברצלונה וולנסיה כערי נמל, כך גם צרפת באשר למרסיי, איטליה באשר לג'נובה, לנאפולי ולוונציה, יוון באשר לאתונה, טורקיה באשר לאיסטנבול, לאיזמיר ולמרסין, והרשימה עוד ארוכה.
זרגל הציע לחפור תעלות מים רחבות מקו החוף החדש אל ערי הנמל, ובכך הן ימשיכו להיות רלוונטיות. באשר לוונציה, על-מנת לשמור על העיר מוצפת מים ובכך לשמור גם את ייחודה התיירותי, תכנן זרגל שורה של סכרים שיבנו סביב הלגונה של העיר.
נמל מרסיי שבצרפת, הוא הנמל הגדול ביותר בים התיכון, והיחיד המשמעותי של צרפת לים זה. במקרה של ייבוש חלקי של הים תיכון, צפויה כלכלת העיר להפוך ללא רלונטית.
נמל ג'נובה, הוא הנמל הגדול ביותר באיטליה, והשני בגודלו בים התיכון כולו (לאחר נמל מארסיי). כלכלת העיר מבוססת בעיקר על הים - הנמל, הדייג והתיירות.
העיר ונציה שבאיטליה, היא נכס כלכלי עצום אודות למבנה שלה - עיר הבנויה כבתי כלונסאות. כשלושה-עשר מיליון תיירים פוקדים את העיר בכל שנה, וללא הים היא צפויה לאבד את ייחודה.
ברצלונה היא אחת הערים המתוירות ביותר בספרד והנמל הגדול ביותר שלה. ברצלונה עלולה לאבד חלק נרחב מערכה הכלכלי במקרה של יישום תוכנית אטלנטרופה.
התנגדות וביקורת > אי יעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התנגדות וביקורת > פגיעה אקולוגית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתרבות

בספרים רבים ישנם עיסוק בווריאציות שונות בפרויקט אטלנטרופה. עיקרם של ספרים אלו הם ספרי מדע בדיוני או ספרי היסטוריה חלופית, המתארים עולם עתידי בו הים התיכון מיובש לפחות באופן חלקי. כל הספרים אינם מזכירים כלל את השם אטלנטרופה במפורש, אם כי ישנם ספרים העושים בו שימש מלא. עיקר הספרים עסקו רק בסכר גיברלטר, ולא בחלקים אחרים של הפרויקט.
בתרבות > שנות ה-50 וה-60

בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, נכתבו מספר ספרים העוסקים בהקמתו של סכר במצר גיברלטר וייבוש של הים התיכון. ספרים אלו הציגו את הבנייה כפרויקטים של מדינות שונות שותפות המלחמה, אשר בה קצרו את פירות הניצחון.
ברומן משנת 1950 בשם "תחנת הטיסה" (The Flying Station), מאת סופר המדע הבדיוני גריגורי גרבנב מתואר העתיד כעולם בו ניצח הקומוניזם והפיכתו לשיטה הכלכלית-חברתית המרכזית. העולם תחת שלטון קומוניסטי מוביל את האנושות לאושר ושגשוג. עם זאת, ישנם עדיין כיסי התנגדות בעולם, שהמרכזי בהם הם נאו-נאצים המסתתרים בסמוך לקוטב הצפוני. בעלילה מוקדש חלק מרכזי לפרויקט היוקרתי ביותר של המהפכה הקומוניסטית - הקמת סכר ענק במצר גיברלטר. הספר עושה שימוש בפרטים הטכניים של פרויקט אטלנטרופה של הרמן זרגל תוך שילובו כחלק מן העלילה. ספר יצא לאור ברוסית, ומאוחר יותר תורגם גם לעברית.
לרעיון דומה יש תפקיד מרכזי ברומן משנת 1962 "האיש במצודה הרמה" מאת הסופר פיליפ ק. דיק, אך הפעם יוזמי הפרויקט הם לא קומוניסטים אלא נאצים. העלילה מתרחשת בארצות הברית, חמש-עשרה שנה לאחר שמדינות הציר הביסו את בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. בספר, מרטין בורמן יורשו של היטלר בהנהגת הרייך השלישי מייבש את הים התיכון, על-מנת להגדיל את מרחב המחיה של גרמניה. הספר עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה באותו שם עבור רשת אמזון, גם שם מופיע בקצרה הפרויקט.
בתרבות > החל משנות ה-70

החל משנות ה-70, עיקר הספרים שיצאו היו ספרי מדע בדיוני בלבד, אשר בהם היה יחס כלשהו לאטלנטרופה, ללא עיסוק פוליטי. חלק מן הספרים הציגו רעיון של אחד או כמה מדמויות הספר לכונן פרויקט מעין זה, וחלק אחר הציגו עולם עתידי בו הפרויקט קיים ומתפקד. בנוסף, עם התקופה, היה גם התייחסות לפרויקט מסרט וממשחק מחשב.
בספר "החופים של המחר" (The Shores of Tomorrow), מאת דוד מייסון שיצא לאור בשנת 1971, מתואר עולם העתיד כעולם משופע בטכנולוגיה ובפרויקטים הנדסיים גדולים. בספר אפשר למצוא פרויקט הדומה במאפייניו הכלליים לפרויקט אטלנטרופה. במסגרת פרויקט זה, מוקם סכר במצר גיברלטר וקרקעית הים התיכון הופכת לקרקע חקלאית פורייה. במהלך מאבקי כוח פוליטיים, מפוצץ סכר גיברלטר ומי האוקיינוס האטלנטי מציפים את הים התיכון, וגורמים לאבדות רבות בנפש.
ה"מפגש עם ראמה" (Rendezvous with Rama), הוא רומן מדע בדיוני משנת 1973, מאת הסופר ארתור סי. קלארק שראה אור לראשונה בשנת 1972. עלילת הספר מתרחשת במאה ה-22. בספר מועלה רעיון לייבוש הים התיכון, למטרות מחקריות, על-מנת לייעל מציאת ממצאים ארכאולוגיים בים.
עשור לאחר מכן (1989) יצא לאור ספרו של סטיבן מייקל סטירלינג "תחת העול" (Under the Yoke), שבו מסופר על הקמת פרויקט הדומה מאוד לאטלנטרופה. בספר ישנו היפוך בין אירופה לאפריקה באשר לתפקידם בפרויקט. היוזמה לפרויקט מגיעה ממהנדס מפרטוריה (ולא ממינכן). מטרת הפרויקט היא להפוך את אירופה לכלי עזר בשביל אפריקה.
הספר "למטה בבאדמלנס" (Down in the Bottomlands) מאת הסופר הארי טורטדלוב שיצא לאור ב-1993, מתאר עולם בו האירוע המסיני (במהלכו התייבש הים התיכון לפני כשישה מיליוני שנים) לא הסתיים - ישנו סכר טבעי על-גבי מה שהיום הוא מצר גיברלטר, ולמעשה, הים התיכון נשאר יבש כולו עד העידן המודרני. בעלילה גיבור הסיפור מנסה לעצור מזימה טרוריסטית לפוצץ את הסכר הטבעי באמצעות נשק גרעיני.
"איליום" (Ilium), הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופר דן סימונס, שיצא לאור בשנת 2003. בספר נידונה האפשרות לרוקן את הים התיכון באמצעות הקמת סכרים סביבו במקומות שונים. גם בספר ההמשך של "איליום" מאת דן סימונס, הספר "אולימפוס" (Olympos), שיצא לאור שנתיים לאחר מכן (2005), ישנו עיסוק באפשרות לרוקן את הים התיכון.
בתרבות > החל משנות ה-70 > במדיה

"מסע בין כוכבים: הסרט" (Star Trek: The Motion Picture), הוא סרט מדע בדיוני משנת 1979, המבוסס על סדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים. במהלך הסרט מועלה הרעיון לסכור את מצר גיברלטר ולהקים במרכזה של אפריקה ים מלאכותי.
במשחק המחשב "רכבת טייקון 2: המאה השנייה" (Railroad Tycoon II: The Second Century) שיצא לאור בשנת 1999, באחת מן המשימות, ישנו אזכור של סכר בגיברלטר.
ראו גם

הרמן זורגל
כיבוש הים (הולנד)
האירוע המסיני
לקריאה נוספת

Gall, Alexander (1998). Das Atlantropa-Projekt: die Geschichte einer gescheiterten Vision. Herman Sörgel und die Absenkung des Mittelmeers. Frankfurt a.M.: Campus. ISBN 3-593-35988-X
Gall, Alexander (2006). Atlantropa: A Technological Vision of a United Europe, in: Networking Europe. Transnational Infrastructures and the Shaping of Europe, 1850–2000, edited by Erik van der Vleuten and Arne Kaijser. Sagamore Beach: Science History Publications, p. 99–128. ISBN 0-88135-394-9
Günzel, Anne Sophie (2007). Das “Atlantropa”-Projekt – Erschließung Europas und Afrikas (2nd edition). München: Grin. ISBN 3-638-64638-6
Sörgel, Herman (1929). Mittelmeer-Senkung. Sahara Bewässerung (Paneuropa-Projekt) Leipzig: Gebhardt.
Sörgel, Herman (1932). Atlantropa (3rd, illustrated edition). Zürich: Fretz & Wasmuth.
Sörgel, Herman (1938). Die drei großen "A". Großdeutschland und italienisches Imperium, die Pfeiler Atlantropas. [Amerika, Atlantropa, Asien]. München: Piloty & Loehle.
Sörgel, Herman (1942). Atlantropa-ABC: Kraft, Raum, Brot. Erläuterungen zum Atlantropa-Projekt. Leipzig: Arnd.
Sörgel, Herman (1948). Atlantropa. Wesenszüge eines Projekts. Vorwort von John Knittel. Stuttgart: Behrendt.
R.B. Cathcart, "Land Art as global warming or cooling antidote", Speculations in Science and Technology, 21: 65-72 (1998)
R.B. Cathcart, "Mitigative Anthropogeomorphology: a revived 'plan' for the Mediterranean Sea Basin and the Sahara", Terra Nova: The European Journal of Geosciences, 7: 636-640 (1995).
R.B. Cathcart, "What if We Lowered the Mediterranean Sea?", Speculations in Science and Technology, 8: 7-15 (1985).
R.B. Cathcart, "Macro-engineering Transformation of the Mediterranean Sea and Africa", World Futures, 19: 111-121 (1983).
R.B. Cathcart, "Mediterranean Basin-Sahara Reclamation", Speculations in Science and Technology, 6: 150-152 (1983).
הערות שוליים

1 2 3  Biografie, Herman Sörgel, Atlantropa
1 2 3 4 5 6  רן לוי, פרק 112: כשהים התיכון הפך למדבר - על פרויקט אטלנטרופה, עושים היסטוריה!, פודקאסט, 15 ביוני 2012
1 2 3 4 5 6  מאמר אודות פרויקט אטלנטרופה, cabinet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4517267-5 
הרמן זרגל הוגה הפרויקט
במקרה של חסימת מצר גיברלטר, צפוי רובו של הים האדריאטי להיעלם
סכר גיברלטר על-פי הפרויקט, כפי שעיצבו זרגל
במצר גיברלטר, שאורכו כ-13 קילומטרים ועומקו כ-300 מטרים, אמור על-פי התוכנית להיבנות סכר, אשר יבודד את הים התיכון מן האוקיינוס האטלנטי. בתמונה, מצר גיברלטר, בתחתית התמונה ספרד האירופאית ובאופק מרוקו האפריקנית
אריך מנדלסון, שימש עד עליית הנאצים לשלטון כיד ימינו של זרגל
מפת העולם, לפי עלילת האיש במצודה הרמה
"מסע בין כוכבים: הסרט" (Star Trek: The Motion Picture), הוא סרט המבוסס על סדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים. במהלך הסרט מועלה הרעיון לסכור את מצר גיברלטר ולהקים במרכזה של אפריקה ים מלאכותי.
מאיר ברנר

מאיר ברנר עם אחיו ואחיותיו בתמונה משנת 1913 - מימין לשמאל: בנימין, בתיה, יוסף חיים, מאיר, אהובה (לובה)
מאיר בְּרֶנֶר (י' בכסלו תרנ"ט, 24 בנובמבר 1898 – ז' בחשוון תשי"ח, 1 בנובמבר 1957) היה מאנשי העלייה השנייה, מחברי ארגון "המגן", "מוכתר" קבוצת גשר וממקימי מפעל החשמל בנהריים ותחנת הכוח רדינג. אחיו של הסופר יוסף חיים ברנר.
ביוגרפיה

מאיר ברנר נולד ב-1898 בעיירה נוביה מליני (רו') שבפלך צ'רניגוב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), להוריו חיה-רייזל (לבית מינץ) ושלמה. מאיר היה הילד החמישי במשפחה. לפניו נולדו יוסף חיים, שמואל, אהובה (לובה) ובתיה, ואחריו נולד בנימין. המשפחה הייתה ענייה, וילדותו עברה עליו בדלות קשה. שמהּ המקורי של משפחתו היה לובנוב; סבו, אב לשלושה בנים, שינה את שמות המשפחה של שניים מבניו ל'ברנר' ו'נרוצקי'.
בחודש ספטמבר 1912 (תרע"ג) עלה מאיר לארץ ישראל יחד עם אחותו בתיה. בארץ כבר היו באותה עת שלושה מאחיו: יוסף חיים, שעלה ב-1909, ואהובה (לובה) ובנימין, שעלו ב-1911. שמואל ברנר, היחיד מבין ששת האחים שלא עלה לארץ ישראל כי אם נשאר באוקראינה, נספה ב-1919 בפוגרום שנערך בעיירה, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם – נחום, לאה ורחל - ועם אבי המשפחה, שלמה ברנר.
עם עלייתו לארץ התיישב מאיר בחולדה, והחל לעבוד בחקלאות. אחר כך הצטרף לארגון "המגן", שהוקם על ידי יוסף לישנסקי. על השומרים שהשתייכו לארגון "המגן" סיפר מאיר שהם הסתפקו במועט, נהגו לישון על הרצפה, והיו מתהלכים יחפים. לכל השומרים ביחד היה זוג נעליים אחד, שהיה עובר בין כולם, והיה ניתן לאלה שהיו יוצאים לשמירה. מן האיכרים ביישובים שבהם שמרו, הם לא קיבלו שכר, כי אם רק ארוחות. כל שומרי ארגון "המגן" נמנו עם חוגי הפועלים. בני המושבות לא השתתפו בשמירה, אבל נהגו לבלות יחד עם השומרים. על יוסף לישנסקי סיפר מאיר שהיה "יפה תואר למדי אבל נמוך קומה. הוא רכב על סוס, דיבר ערבית בשטף וידע להלך עם הערבים... הייתה לו ליוסף השפעה רבה עלינו. כיבדנוהו מאד, אולם, כאמור, כעסנו עליו על שאין הוא שומר איתנו". כאשר יצא לישנסקי למסעותיו בשליחות ניל"י, הפך מאיר ברנר ל"שומר רוכב" על סוסתו המעולה של לישנסקי.
עם הקמת הגדוד העברי "הראשון ליהודה" התגייס אליו ברנר, ושירת בו עד לפירוקו. ב-1920, לאחר השחרור מן הגדוד העברי, התאגדה קבוצה בת 12 חיילים ממשוחררי הגדוד, ובראשם ברנר, ששימש כ"מוכתר" הקבוצה. הם רצו להקים מושב חקלאי, ונשלחו להקים יישוב על אדמות בבקעת־הירדן. ליד ג'סר אל-מג'מע, ”גשר החיבור" (כי לא רחוק משם נשפך הירמוך, ומתחבר לירדן). הקבוצה כונתה בכינוי "הבשקירים", ״על שם השבט הקווקזי הנועז בשל המרץ הרב והתושיה הרבה שהייתה אצל אנשי הקבוצה וכן בשל העובדה שהמוצא של חלקם הוא רוסיה״. בהדרגה נוספו לקבוצה עוד חברות וחברים, וכולם עסקו בהכשרת המקום. לאחר שלוש שנים התפרקה קבוצה זו, ואנשיה התפזרו. ב-1925 התחתן מאיר עם זלדה הורביץ, שבאה בעקבותיו מתל אביב לחיות בקבוצה. לשניים נולדו שלוש בנות: שושנה, חוה ורחל.
באוגוסט 1927, עם תחילת עבודות ההקמה של מפעל החשמל בנהריים, נבחר מאיר להיות בין המקימים. עם תום העבודות והקמת יישוב הקבע בנהריים, הצטרפו אליו אשתו ושלוש בנותיו, והמשפחה התגוררה בכפר הפועלים בנהריים, בעבר הירדן המזרחי. עם תחילת עבודות הקמתה של תחנת הכוח רדינג בתל אביב, עברה המשפחה לשם, ומאיר היה בין מקימי התחנה ועובדיה הראשונים.
ב-1 בנובמבר 1957 נפטר מאיר מהתקף לב.
לקריאה נוספת

רוחמה אלבג, אל הבית: בדרכים בעקבות ספרים, תל אביב, מכון מופ"ת, 2022, פרק 6 - "בחורף" בסוף הקיץ: אל נובי-מליני, עיירתו של יוסף חיים ברנר, עמ' 153-180.
בנימין ברנר, גדולה הייתה הבדידות, עם עובד, 1978.
גרשון גרא, השומר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986.
צדוק אשל, נהריים – סיפורה של תחנת-הכוח, חברת החשמל, 1990.
חוה שטרן לבית ברנר, סיפורים ופרקי זיכרונות מן העיזבון, הוצאת המשפחה, 2012.
הערות שוליים

↑  בנימין ברנר, גדולה הייתה הבדידות, עם עובד, 1978, עמ' 10
↑  גרשון גרא, השומר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986
↑  נהריים בגשר
↑  מאיר ברנר, באתר עיתונות יהודית היסטורית
אפרים מזרחי

אפרים מזרחי (1897 – 8 באוגוסט 1961) היה ראש המועצה המקומית של עפולה.
קורות חיים

אפרים מזרחי נולד בטבריה בשנת 1897 כבן למשפחה מעולי כורדיסטן שהתיישבה בעיר. בצעירותו שירת במשטרת המנדט בטבריה. לאחר מכן עבר לעפולה ועבד בה כסוכן של חברת זינגר למכונות תפירה. בה בעת היה גם מורה לשפה הערבית.
אפרים מזרחי פנה לפעילות ציבורית. שנים אחדות היה חבר מועצת העיר ושימש כסגן ראש המועצה המקומית בעפולה. מחודש אוגוסט 1932 ועד לחודש מרץ 1933 כיהן כראש המועצה המקומית של עפולה.
בתקופת כהונתו פעל אפרים מזרחי רבות לקליטתם של עולי בוכרה שהגיעו לעפולה בגל עלייה שהחל בשנת 1931 והקימו בה את שכונת הבוכרים. השכונה הוקמה כאשר ציון פנחסוב מתושבי ירושלים קנה בעפולה שטח נרחב בצידה המזרחי של העיר, כיום רחוב קהילת ציון, וחילק לכל משפחה מעולי בוכרה חלקת קרקע לבנות עליה את ביתה ובמרכז השכונה הוא הקים בית כנסת. אפרים מזרחי היה מקובל על עולי בוכרה שנתנו בו אמון והוא מצידו פעל למען רווחתם. בשנת 1932 הגיע אפרים מזרחי לתל אביב לפגישה עם ראש העיר מאיר דיזנגוף וביקש ממנו לסייע בבניין העיר עפולה.
אפרים מזרחי היה פעיל גם בקונגרסים העולמיים של יוצאי ספרד. היה פעיל בארגון ההגנה ולאחר הקמת מדינת ישראל שימש מתורגמן בממשל הצבאי בנצרת.
אפרים מזרחי נפטר ב-8 באוגוסט 1961 ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. בעפולה נקרא רחוב על שמו.
לקריאה נוספת

עיר יזרעאל – עפולה בת כ"ה. הוצאת המועצה המקומית עפולה, 1950.
שבתאי גל-און, עפולה לגבורות – 80 שנה לעיר יזרעאל, בהוצאת עיריית עפולה, 2005.
הערות שוליים

↑  נשיא עפולה מדפק על שערי נשיא ת"א, דבר, 16 בדצמבר 1932
↑  אפרים מזרחי, באתר BillionGraves
| ראשי מועצת ועיריית עפולה |
| --- | --- | --- |
| כמועצה מקומית | שניאור זלמן הוז (1926–1928) • יעקב קינמון (1928–1930) • פייבוש טבצ'ניק (1930–1931, 1933–1939) • מאיר שפירא ( 1931–1932, 1939–1940) • אפרים מזרחי (1932–1933) • דב ברכאן (1940–1942) • בנימין שיינבוים (1942–1945) • יוסף ברזילאי (1945–1950) • דוד קניאל (1950–1959) • יואש דובנוב (1959–1969) |  |
| כעיר | שמשון שחורי (1969–1979) • עובדיה עלי (1979–1991) • צדוק נאווי (1991–1998) • יצחק מירון (1998–2005, 2013–2018) • אבי אברהם אלקבץ (2005–2013, 2018 ואילך) |  |
האדם המשוכפל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ז'וזה סאראמאגו
 שפת המקור:  פורטוגזית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2002
 מספר עמודים:  300
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך:  2005
 תרגום:  מרים טבעון
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002494347
"האדם המשוכפל" (O Homem Duplicado) הוא ספר משנת 2002 מאת הסופר הפורטוגזי ז'וזה סאראמאגו.
הספר עוסק בקורותיו של טרטוליאנו מאסימו אפונסו, מורה להיסטוריה בבית ספר תיכון. המורה, השרוי בדכדוך מסוים, שואל סרט וידאו על מנת שיסיח אותו מענייני היום-יום. במהלך צפייתו בסרט הוא מגלה, לתדהמתו, כי שחקן משנה בסרט דומה לו כתאום זהה, שכפול מוחלט שלו.
המורה צץ בחייו של השחקן באופן מפתיע והגילוי אודות הזהות בין השניים גורמת לזעזוע בחיי שניהם.
יצירה זו של סאראמאגו, מגדולי סופרי אירופה וזוכה פרס נובל לספרות, כתובה באופן דרמטי. היצירה מעלה שאלות ותהיות לגבי הזהות האישית והאינדיבידואל בעולם המודרני. בניגוד למקובל, שזורות בסיפור הערות הכותב לגבי העלילה ואף לגבי אופן הכתיבה עצמו.
בשנת 2005 הספר תורגם לעברית על ידי מרים טבעון, ויצא לאור במסגרת "הספריה החדשה".
הספר עובד לסרט בבימויו של דני וילנב ובכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול.
זלמן בן-טובים

זלמן בן טובים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
זלמן בן-טובים (י"ח בשבט תרל"ו, 1876, ביאליסטוק – ג' באדר א' תשי"ז, 4 בפברואר 1957, ירושלים) היה עיתונאי, עסקן ציבור ומראשוני המורים העבריים בארץ ישראל, איש ירושלים.