stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה הריכוז ורשה
הערות שוליים

↑  "The GesiówkaStory: A Little Known Page of Jewish Fighting History." (אורכב 07.10.2019 בארכיון Wayback Machine); Edward Kossoy, Yad Vashem Studies 32 (2004): 323-350.
1 2  גבריאל פינדר, המחנה המרכזי ורשה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 1512–1515), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  Bogusław Kopka: Konzentrationslager Warschau... op.cit, p. 16 and 120.
↑  Review: New Polish Research on German Violent Crimes in the Second World War, Sehepunkte 2010 no. 6, Stephan Lehnstaedt
↑  Bogusław Kopka: Konzentrationslager Warschau. Historia i następstwa. Warszawa: Instytut Pamięci Narodowej, 2007. . Page 16
↑  Under the Railway Line, London Review of Books, Christian Davies, Vol. 41 No. 9, 9 May 2019
↑   עומר בן יעקב, חשיפת מוסף הארץ: התרמית הגדולה ביותר בתולדות ויקיפדיה, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2019
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4648748-7  LCCN: n2003047736  VIAF: 261115980   WorldCat (עם VIAF): 261115980 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחנה הריכוז טופובסקה שופה

| --- | --- |
שלט הנצחה בכניסה למחנה טופובסקה שופה
שלט הנצחה בכניסה למחנה טופובסקה שופה
 מידע כללי
 סוג:  מחנה מעבר, מחנה ריכוז
 מדינה:  ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 מחוז:  בלגרד
 תאריכים
 תאריך הקמה:  אוגוסט 1941
 תאריך סגירה:  דצמבר 1941
 תאריך שחרור:  דצמבר 1941 
 אוכלוסייה
 מספר אסירים בשיא:  6,000
 השתייכות האסירים:  יהודים, בני רומה
 נתונים
 מספר הנספים:  4,300
 קואורדינטות:  44°47′25″N 20°28′05″E﻿ / ﻿44.79028°N 20.46806°E﻿ / 44.79028; 20.46806
  (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי טופובסקה שופה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי טופובסקה שופה
 
מחנה הריכוז טוֹפּוֹבְסְקֶה שוּפֶּה (בסרבו-קרואטית: koncentracioni logor Topovske šupe, בסרבית קירילית: концентрациони логор Топовске Шупе), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי הגסטפו וממשלת הבובות של הגנרל מילאן נדיץ' (ממשלת ההצלה הלאומית), שכן בפאתי בלגרד בירת יוגוסלביה, פעל בתקופת השואה מאוגוסט ועד דצמבר 1941 ובו נכלאו ונרצחו יהודים בעיקר גברים מקהילות בלגרד והבאנאט וכן בני רומה.
היסטוריה

המחנה הוקם באוגוסט 1941 בתוך קסרקטין צבאי של חיל התותחנים היוגוסלבי אשר בו שכנו אורוות סוסים ומגורי חיילים. המחנה נוהל על ידי הגסטפו בסיוע יחידות ז'נדרמריה של ממשלת ההצלה הלאומית בהנהגת מילאן נדיץ'. המחנה שימש לכליאת גברים מקהילת בלגרד וכן מהבאנאט הסרבי (אנ'), כגון מקהילות זרניאנין, פנצ'בו, קיקינדה, נובי בצ'יי ונובי קנז'באץ. מטופובסקה שופה נלקח חלק העצורים לגאיות ההריגה ביאיינצי הסמוך למחנה הריכוז באנייצה ובכפר יאבוקה הסמוך לפנצ'בו. חלק מהעצירים נרצחו באזור המחנה ונקברו בקבורה המונית.
ההוצאות להורג של אסירי טופובסקה שופה החלו בספטמבר. לאחר תחילת פעילותם של הפרטיזנים של טיטו קבעו הגרמנים מכסת הוצאה להורג בטופובסקה שופה שעמדה על 100 מוצאים להורג בגין חייל גרמני שנהרג ו-50 בגין חייל שנפצע בקרבות. מרבית ההוצאות להורג בוצעו באוקטובר. בראשית אוקטובר 1941 נהרגו 21 חיילים מהוורמאכט בקרבות ליד טופולה. כנקמה על האירוע הורו הגרמנים להוציא להורג 2,100 יהודים ובני רומה. 805 ממחנה שאבאץ ו-1,295 מטופובסקה שופה. בין ה-9 ל-11 באוקטובר בוצעו ההוצאות להורג. הגרמנים הובילו את העצירים היהודים בקבוצות של 20 לבורות ההוצאה להורג. על כל עציר הוצבו 5 יורים. עד סוף נובמבר הוצאו להורג בירי כל הגברים מקרב יהודי בלגרד. בדצמבר פורק המחנה.
בראשית דצמבר 1941 נותרו בטופובסקה שופה 200–300 גברים יהודים, ואלו נשלחו לביצוע עבודות כפייה בהכנת מחנה הריכוז סיימישטה לקליטת הנשים והילדים היהודים לקראת השמדתם.
לאחר המלחמה ננטש המחנה, בהמשך הוצבה על קיר החומה המקיפה את האתר לוחית זיכרון. ב-2013 נודע כי על שטח המחנה מתוכן להקים מרכז קניות בתכנון של משרד אדריכלות ישראלי. הנושא עורר גל מחאות בקרב יהודי סרביה בראשות הרב הראשי יצחק אסיאל ולבסוף לא ניתן אישור לביצוע הפרויקט.
הערות שוליים

↑  מחנות ההשמדה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 315.
↑  הקהילה היהודית בבלגרד, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, עמוד 79
↑  מסמכים ועדויות על שואת יהודי יוגוסלביה, באתר יד ושם.
↑  אודות השואה – בלגרד, באתר יד ושם.
↑  מנחם שלח, שואת יהודי יוגוסלביה, באתר יד יצחק בן-צבי.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה – יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמוד 109.
↑  חיים לב, סרביה: מרכז קניות על מתחם מחנה הריכוז, באתר ערוץ 7.
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
מגפת הקורונה בבולגריה

| --- | --- |
 תקופת המגפה:  מרץ 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  בולגריה בולגריה
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקרי מוות:  38,369‏
 מקרי הדבקה:  1,306,689‏   • 2,066 מהם חולים פעילים     • 33 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  1,266,254‏ רענון נתונים
  
 
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה, התפשטה אל בולגריה בתחילת מרץ 2020.
התפשטות המגפה

ב-8 במרץ הודיעה בולגריה על ארבעה מקרים ראשונים של הדבקה בנגיף קורונה בשטחה. בכירים במדינה אמרו כי שניים מהנדבקים הם גברים מהעיר פלבן הנמצאת בצפון המדינה, והשניים האחרים הן נשים מהעיר גברובו הנמצאת במרכז המדינה.
באותו יום, הודיע שר החינוך הבולגרי, קראסימיר ואצ'לב, על סגירת בתי הספר והגנים בשתי מחוזות: מחוז פלבן ומחוז גברובו.
ב-11 במרץ הודיעה בולגריה על מקרה מוות ראשון מנגיף הקורונה בשטחה. הקורבן היא אישה בת 66 בעלת היסטוריה של מחלת לב שנפטרה בבית החולים פריאוגוב בבירה סופיה.
ב-12 במרץ הכריזה ממשלת בולגריה על מצב חירום לאומי עקב התפשטות נגיף הקורונה.
ב-14 במרץ הודיעה בולגריה על סגירת כל הגנים, בתי הספר, מתקני ספורט ובידור, חנויות ומסעדות עד 29 במרץ על מנת להאט את התפשטות הנגיף. הן הוארכו בהמשך.
ב-16 במרץ הודיעה ממשלת בולגריה על חבילת סיוע כלכלית בסך 284 מיליון דולר לעסקים אשר ייפגעו מהשפעותיו הכלכליות של הנגיף.
באותו יום הודיעה ממשלת בולגריה כי היא אוסרת נחיתת טיסות מספרד, איראן ואיטליה.
ב-18 במרץ הודיעה טורקיה על סגירת מעבר הגבול המשותף שלה עם בולגריה עקב המאבק בנגיף.
ב-20 במרץ הודיעה בולגריה על סגירת גבולותיה עבור כניסתם של אזרחים ממדינות לא אירופאיות ומחלק ממדינות אירופה ביניהן: איטליה, ספרד, צרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה, שווייץ והולנד.
ב-25 במרץ דווח כי נמל וארנה מונע את ירידתם של צוותי ספינות ואוניות לרדת מהסיפון עקב התפשטות הנגיף.
ב-26 במרץ הודיעו שגרירות ארצות הברית והארגון "אמריקה עבור קרן בולגריה" על מתנת סיוע כלכלי לבולגרים במאבק בנגיף.
באותו יום הודיע הפרלמנט הבולגרי על השעיית כל המושבים למעט מושבי החירום עקב התפשטות נגיף הקורונה.
ב-30 במרץ הודיעה בולגריה על סגירת גבולותיה עבור כניסתם של אזרחים זרים עד 17 באפריל.
ב-1 באפריל הודיעה גיאורגיה על פינוי אזרחיה מבולגריה.
במאי, החלו הקלות שונות.[דרוש מקור]
באוקטובר, ראש הממשלה בויקו בוריסוב נדבק בקורונה. בסוף החודש, בעקבות העלייה בתחלואה יסגרו בתי ספר תיכוניים ומועדוני לילה. בנוסף, אסר על הציבור להשתתף באירועי ספורט והודיע כי תיאטראות ובתי קולנוע צריכים לעבוד ב-30% מיכולתם עד 12 בנובמבר, בעוד שעל המסעדות להגביל את מספר האנשים בשולחן אחד לשישה.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  "Близо 3000 легла за заразени с коронавирус са осигурени в общинските болници". Bnr.bg. נבדק ב-2020-07-06.
↑  "Брифинг на министъра на здравеопазването, 8 октомври 2020, 10:00". coronavirus.bg. נבדק ב-2020-10-12.
↑  Bulgaria, Moldova Report First Coronavirus Cases, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  Coronavirus: Schools, kindergartens, closed indefinitely in two districts in Bulgaria, The Sofia Globe, ‏8 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Bulgaria Confirms First Death From Coronavirus, Balkan Insight, ‏11 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Bulgaria to declare state of emergency over coronavirus | The Star Online, www.thestar.com.my
↑  Bulgarians stockpile groceries as government closes schools, shops and restaurants until March 29, www.intellinews.com, ‏14 במרץ 2020
↑  "Bulgaria to provide $284 mln to support coronavirus-hit businesses". Reuters (ברוסית). 2020-03-16. נבדק ב-2020-04-03.
↑  Mario Tanev, Bulgaria bans flights from Italy, Spain, Iran as of March 18, seenews.com, ‏16 במרץ 2020
↑  Turkey closes border gates with Greece, Bulgaria, AA
↑  Bulgaria Closed its Borders to non-EU Countries, some Countries from the EU and Switzerland - Novinite.com - Sofia News Agency, www.novinite.com
↑  Covid-19: Bulgaria’s port of Varna bans crews of vessels from disembarking, The Sofia Globe, ‏25 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  U.S. Embassy Sofia and the America for Bulgaria Foundation Announce a Financial Gift Program To Support Bulgarians - Novinite.com - Sofia News Agency, www.novinite.com
↑  Covid-19: Bulgaria’s Parliament suspends all but emergency sittings, The Sofia Globe, ‏2020-03-26 (באנגלית)
↑  Bulgaria Closes its Borders for Foreigners until April 17th - Novinite.com - Sofia News Agency, www.novinite.com
↑  Georgia evacuates its citizens from Bulgaria, Trend.Az, ‏1 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  Staff, Reuters (2020-10-25). "Bulgarian PM has "general malaise" after testing positive for coronavirus". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2020-10-31.
↑  בולגריה: בעקבות העלייה בתחלואה יסגרו בתי ספר תיכוניים ומועדוני לילה, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2020
Detected active cases (blue), hospitalized patients, incl. ICU (red), patients in ICU (yellow) and daily death cases (black). The horizontal dashed red and yellow lines are the beds reserved for CoViD-19 patients in the hospitals. The graphs are smoothed by central moving average and plotted in semi-logarithmic scale.
צסק"א מוסקבה (כדורגל חופים)

מועדון הכדורגל חופים צסק"א מוסקבה (ברוסית: Пляжный Футбольный клуб ЦСКА Москва) הוא מועדון כדורגל חופים רוסי שהוקם בשנת 2010 ומתמודד באליפות רוסיה בכדורגל חופים.
בעונת 2017 סיימה במקום השלישי בליגה.
מחיינו (כתב עת)

שער מחיינו, גיליון ל"ז, ראה אור בעין חרוד בכ"ה בכסלו תרפ"ג. השער כמו שאר הגיליון נכתב בעט ודיו
לוגו מחיינו, במספר גליונות
מחיינו, גיליון נ"ג (53)
מֵחַיֵּינוּ, עיתון גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור היה כתב העת של גדוד העבודה.
תוכן, מערכת, הפקה

"מחיינו" היה במה מעמיקה לבירור שאלות רעיוניות ומעשיות רבות שחברי גדוד העבודה התלבטו בהן מאז הקמתו בי"א באלול תר"ף, 25 בספטמבר 1920. אירועי מלחמת העולם הראשונה, הצהרת בלפור והמהפכות ברוסיה ב-1917, העלו לסדר היום הציבורי מחשבות חדשות על אידאולוגיות ויישומן, כגון השתתפות ברכוש ברוח הסוציאליזם והקומוניזם, הקבוצה, הסוציאליזם, הקומוניזם והציונות, ועל מהות הסדר החברתי הרצוי לאורן בחברה היהודית החדשה שתבנה בארץ ישראל. "מחיינו" עסק במגוון נושאים ותחומים. העיקרי שבהם היה חיי היומיום של חלוצים ופועלים חברי גדוד העבודה ובמפלגות הפועלים בארץ ישראל בכלל, הפוליטיקה בחברה היישובית ויחסה אל ארגוני הפועלים. הובאו בו כרוניקות על הנעשה באתרי העבודה, סיכומים וטבלאות של דו"חות כלכליים, שירים ומאמרי מסה, ורשימות על תולדות הארגונים ותנועות הנוער וההכשרה שחבריהם הצטרפו לגדוד העבודה: "השומר", הגדודים העבריים", "החלוץ", "השומר הצעיר", "פועלי ציון", "הפועל הצעיר" ו"אחדות העבודה".
מערכת העיתון נדדה מאתר לאתר, ועורכיה התחלפו מעת לעת. הגיליון הראשון ראה אור במחנה פלוגת גדוד העבודה בראס אל-עין ליד המושבה פתח תקווה בג' בתמוז תרפ"א 1921. מנהיגה של הפלוגה היה יהודה קופלביץ-אלמוג. במקביל, באותם ימים ראה אור כתב העת הסולל, שעורכיו ישבו בפלוגת גדוד העבודה במגדל. עורכיו הראשונים של העיתון היו מנחם זלמן וולפובסקי ויצחק רוכל.
מגיליון 11, ראה "מחיינו" אור ביישוב החדש, הקיבוץ שהקימה פלוגת גדוד העבודה ליד מעיין חרוד ונקרא עין חרוד; עורכו אז היה יצחק שווייגר-דמיאל. כשלושים גליונות ראו אור בעין חרוד, עד הגיליון שראה אור בז' בשבט תרפ"ג 1923.
לאחר הפילוג בגדוד העבודה בקיץ תרפ"ג 1923, עברה המערכת לתל יוסף. מאדר א' תרפ"ד 1924, נמצאה המערכת בפלוגת גדוד העבודה בירושלים עד כסלו תרפ"ו 1926; ובחלק מפרק זמן זה נערך על ידי אליעזר כנעני, חבר תל יוסף ששהה בירושלים, ואחר כף על ידי זאב און, אף הוא מתל יוסף. מספר חוברות ראו אור בפלוגת גדוד העבודה בתל אביב; חלקן על ידי דוד הורוביץ. לאחר מכן נדדה המערכת לירושלים, ושוב חזרה לתל יוסף. בתרפ"ז 1917, התפלג גדוד העבודה לשני פלגים "השמאל" ו"הימין". בשני הפלגים הוציאו גליונות "מחיינו" במקביל. הגליונות שראו אור באותה תקופה, עד להתאחדותו של שארית גדוד העבודה עם הקיבוץ המאוחד בקיץ תרפ"ט 1929, נערכו על ידי אליעזר כנעני ואחרים, בתל יוסף ובקיבוץ רמת רחל.
השתתפו בכתיבתו בכתיבה יזומה או שהובאו מדבריהם רבים מחברי גדוד העבודה ומנהיגות תנועת העבודה, אנשי העלייה השנייה והשלישית, אשר פעלו בשנות ה-20 של המאה ה-20, בהם יהודה אלמוג, יהודה ארז, שלמה לויטין, חנוך רוכל, מניה שוחט, ישראל שוחט, שלמה לביא, דוד הורוביץ, הלל דן, לבש טרנופולר, נחום בנארי, פנחס שניאורסון, מנחם אלקינד, שמעון בן צבי, פסח בן-עמרם ויצחק לנדוברג-שדה.
רוב גליונות "מחיינו" נכתבו בכתב יד בעט ודיו, ושוכפלו באמצעות הקטוגרף; ובשל כך צבען של האותיות היה כחול-סגול.
מהדורה מדעית

"מחיינו" ראה אור במהדורה חדשה בשלושה כרכים בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי מרדכי דינבורג ומאיר בוכסוויילר מ"המכון הביבליוגרפי" של הוצאת הקיבוץ המאוחד באפעל, וזאת, למען שימור החומרים החשובים שבו. אולם העורכים לא הצליחו לאתר ולהביא בו את כל הגליונות שראו אור במרוצת השנים. רבים מהכותבים השתמשו בשמות עט, ולאחר כשנות דור עמלו המהדירים על פיענוחם של השמות.
לקריאה נוספת

חיים גולן, שנתו הראשונה של "גדוד העבודה", שורשים, ז', תשנ"ב-1992 עמ' 21–29.
הערות שוליים

↑  רוכל, יצחק: הייתי בן-זוגו של וולפובסקי – נאום שלא ננאם במסיבה לכבוד וולפובסקי במלאת לו שמונים. מכון גנזים, אוסף 167 – כתב יד כ-86.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420608705171
קומפלקס הכלא-תעשייתי

קומפלקס הכלא-תעשייתי (Prison–industrial complex) או תעשיית הכליאה הוא מונח המשמש חוקרים ופעילים כדי לתאר את היחסים בין ממשלה לעסקים השונים הנהנים ממוסדות הכליאה (כגון בתי כלא, מתקני מעצר ובתי חולים פסיכיאטריים). המונח דומה למונח "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" של שנות ה-50.
סך מספר האסירים בארצות הברית לפי שנה
המונח משמש לרוב בהקשר של ארצות הברית בעשורים האחרונים, עקב הרחבה מהירה של אוכלוסיית האסירים בארצות הברית. דבר זה הוביל להשפעה פוליטית ורווחים כלכליים עבור חברות בתי סוהר פרטיות ועסקים אחרים המספקים סחורות ושירותים לסוכנויות בתי הסוהר הממשלתיות.
על פי תפיסה זו, הכליאה מועילה לא רק למערכת המשפט, אלא גם לחברות בנייה, ספקי טכנולוגיות מעקב ותיקונים, חברות המפעילות שירותי מזון לכלא ומתקנים רפואיים, תאגידים שמקבלים כוח אדם זול בכלא, איגודי שוטרים, חברות מבחן פרטיות, עורכי דין וקבוצות הלובי פוליטי המייצגות אותן. המונח מתייחס גם באופן כללי יותר לקבוצות אינטרסים שבאינטראקציות שלהן עם מערכת הכלא, מעדיפות רווח כספי על פני שיקום עבריינים.
תומכי תפיסה זו, לרבות ארגוני זכויות אזרח כמו מכון רתרפורד והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU), מאמינים שהתמריצים הכלכליים של בניית בתי סוהר, הפרטת בתי סוהר, עבודה בכלא וחוזי שירות בתי סוהר הפכו את המאסר לתעשייה צומחת, ותרמו לגידול הכולל של אנשים כלואים, תופעה המכונה "כליאה המונית".  ארגונים אלה מציינים כי כליאה משפיעה על אנשים שחורים והיספאנים בשיעורים גבוהים באופן לא פרופורציונלי.
פרשנים רבים משתמשים במונח "קומפלקס כלא-תעשייתי" כדי להתייחס אך ורק לבתי כלא פרטיים בארצות הברית, תעשייה שמייצרת רווח של כ-4 מיליארד דולר בשנה. אחרים מציינים שפחות מ-10% מהאסירים בארצות הברית כלואים במתקנים למטרות רווח, ומשתמשים במונח כדי לאבחן מפגש אינטרסים גדול יותר בין ממשלת ארצות הברית, ברמה הפדרלית והמדינה, לבין עסקים פרטיים המרוויחים מכך שיש גידול במעקב, השיטור והכליאה של הציבור האמריקאי מאז תחילת העשור של 1980.
הערות שוליים

1 2  Tufts University Prison Divestment
↑  Harcourt, Bernard (2012). The Illusion of Free Markets: Punishment and the Myth of Natural Order, August 15, 2021, at the Wayback Machine. Harvard University Press. ISBN 0674066162 p. 236
לרוי אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1908 קיימברידג', ארצות הברית 
 פטירה:  18 במאי 1975 (בגיל 66) קונטיקט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קונטיקט 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, הרווארד קולג', הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, בית הספר הלטיני של קיימברידג' 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופוניסט 
 חברת תקליטים:  La Polla Records 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960) 
 www.leroyanderson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לֶרוֹי אנדרסון (באנגלית: Leroy Anderson; ‏29 ביוני 1908 – 18 במאי 1975) היה מנצח ומלחין אמריקאי של יצירות קצרות וקלילות של מוזיקה קונצרטנטית, שרבות מהן הושמעו בתזמורת הטיילת של בוסטון בניצוחו של ארתור פידלר. ג'ון ויליאמס תיאר אותו כ"אחד מגדולי האמנים של אמריקה בתחום המוזיקה התזמורתית הקלה".
ביוגרפיה

לרוי אנדרסון נולד בקיימברידג' מסצ'וסטס. את שיעורי הפסנתר הראשונים שלו קיבל מאמו, שהייתה נגנית עוגב. הוא המשיך בלימודי פסנתר אצל הנרי גדעון בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ונוסף לכך למד נגינה בקונטרבס בבוסטון. בשנת 1926 התחיל אנדרסון בלימודיו באוניברסיטת הרווארד, שם למד תאוריה אצל ולטר ספולדינג, קונטרפונקט אצל אדוארד באלאנטיין, הרמוניה אצל ג'ורג'ה אנסקו וקומפוזיציה אצל וולטר פיסטון. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1929 ואת הלימודים לתואר שני במוזיקה בשנת 1930.
אנדרסון המשיך ללמוד בהרווארד – לדוקטורט בשפות גרמניות וסקנדינביות, ובמקביל עבד כנגן עוגב באוניברסיטה, ניצח על המקהלה ועל תזמורת אוניברסיטת הרווארד וכן ניצח על תזמורות ריקודים בסביבות בוסטון, שבשבילן גם הכין עיבודים שונים. עבודתו זו הגיעה לידיעתו של ארתור פידלר, ששכר בשנת 1936 את אנדרסון לעבד מוזיקה מסורתית ופופולרית בשביל תזמורת הטיילת של בוסטון וגם לחבר לה יצירות מקוריות. פידלר הזמין מאנדרסון את "ג'אז פיציקטו" בשנת 1938 ואת "ג'אז לגאטו" בשנת 1939.
אנדרסון שלט במספר שפות (בנוסף לאנגלית וכל השפות הסקנדינביות, גם איטלקית, צרפתית, גרמנית ופורטוגזית) ובשנת 1942 התגייס לצבא ארצות הברית כמתרגם וקצין מודיעין ועבד בפנטגון על נושאי מודיעין סקנדינביים בשנות מלחמת העולם השנייה. חובותיו אלה לא מנעו ממנו לעסוק בהלחנה, ובשנת 1946 כתב את הלהיט הראשון שלו, "השעון הסינקופי", שזיכה אותו בתקליט זהב ובמקום ה-11 במצעדי הלהיטים. לאחר המלחמה הוצע לו תפקיד כנספח צבאי לשוודיה אך הוא ויתר על ההצעה ובחר להתרכז בקריירה מוזיקלית.
הקטעים שחיבר וההקלטות שעשה בשנות החמישים בניצוח על תזמורת אולפן נחלו הצלחה מסחרית עצומה. בין להיטיו המפורסמים ביותר: "טנגו כחול", "נסיעה במזחלת שלג" ו"מכונת הכתיבה" (המשמש עד היום כאות הזמן ליומן החדשות של קול ישראל בשבת בבוקר – כשניסו לפני שנים אחדות להחליף אותו, קמה מחאה ציבורית כללית והרעיון נגנז).
סגנונו המוזיקלי של אנדרסון, המושפע מאוד מג'ורג' גרשווין וממוזיקה עממית של ארצות שונות, עושה שימוש באפקטים אינסטרומנטליים יצירתיים ומדי פעם בפריטים שאינם מקובלים בשימוש ככלי נגינה, כגון מכונת כתיבה ונייר זכוכית (גם קשישטוף פנדרצקי משתמש במכונת כתיבה במוזיקה התזמורתית שלו, ב"פלואורוסצנטים", אבל ללא האפקט ההומוריסטי).
אנדרסון כתב קונצ'רטו לפסנתר בדו מז'ור בשנת 1953, אבל גנז אותו בגלל נקודות התורפה שהיו בו, להרגשתו.
בשנת 1957 תזמר אנדרסון את "76 טרומבונים" של מרדית' וילסון, שהיה לשיר הנושא של המחזה המוזיקלי הקלאסי "איש המוזיקה". עבודה זו גם נתנה לו השראה לכתיבת מחזה מוזיקלי משלו בשנה שלאחר מכן, "Goldilocks" (זהבה ושלושת הדובים), שזיכה אותו בפרס טוני, אבל הצלחתו המסחרית לא הייתה גדולה. אנדרסון לא כתב עוד מחזות מוזיקליים והמשיך תחת זאת בכתיבת מיניאטורות תזמורתיות, שרבות מהן ממשיכות לתפוס מקום של כבוד ברפרטואר של תזמורות קלות ברחבי ארצות הברית ובעולם כולו.
קטעים מפורסמים נוספים של לרוי אנדרסון

ואלס החתול
Bugler's Holiday
פידל פאדל
סרנאטה
שיר ערש למחצצר
חופשת המחצצר
בלט נייר הזכוכית
פרומנדה
יפהפיית הנשף
סאראבאנד
ג'וקבוקס קלאסי
הבובה מסין
הקלרינט הקנדי
סוויטה אירית
חלומות מתגשמים
הערות שוליים

↑  כפי שאפשר להיווכח מהקישורים הבאים: The Light Music Society The Light Music Society, The Light Music Society (באנגלית אמריקאית), ‏ ו-Leroy Anderson lyrics, songs and albums | LyricsFreak, www.lyricsfreak.com (באנגלית) ישנם אמריקנים ההוגים את שמו בטעות "לירוי"(טעות שעליה חזרו גם קריינים ברשתות המוזיקה בישראל), אולם השם נהגה במלרע, לֶרוֹי (le-ROY).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436723105171  PLWABN: 9810581704805606  BIBSYS: 2015878  BNE: XX1443099  BnF: cb13890759d (data)  CiNii: DA10840879  GND: 124808263  ICCU: CFIV208711  ISNI: 0000 0000 8395 6593  LCCN: n83065666  LNB: 000068158  MusicBrainz: a50d7e6f-009d-413f-aabe-72d7b544aaa6  NDL: 00989957  NKC: jn20040505005  NLK: KAC199600719  NTA: 095160663  SELIBR: 306893  SNAC: w6qg9h7x  SUDOC: 159647959  Trove: 960492  VIAF: 76499224   WorldCat (עם VIAF): 76499224
צ'ירו פרארה

צ'ירו פרארה (באיטלקית: Ciro Ferrara; נולד ב-11 בפברואר 1967 בנאפולי) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
פרארה שיחק במשך כל הקריירה בשני מועדונים בלבד, נאפולי ויובנטוס, שאותה אף הוביל כמאמן, ונחשב לאחד הבלמים האיטלקים הטובים בדורו. הוא שיחק בנבחרת איטליה שסיימה במקום השלישי במונדיאל 1990.