קתדרלת שפייר
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 1025 הורה קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבנות בשפייר את הכנסייה הגדולה בעולם המערבי הנוצרי, שאמורה הייתה להיות גם מקום קבורתו. הבנייה החלה בשנת 1030 באתר של בזיליקה לשעבר שעמדה על רמה מוגבהת ממש ליד הריין, אך מוגנת מפני שיטפונות שמקורם בנהר. יחד עם קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה (בנייתה החלה בשנת 1075), מנזר קלוני (בניית מנזר קלוני השלישי החלה בשנת 1085) וקתדרלת דרהאם (בנייתה החלה בשנת 1093), היו אלו הפרויקטים השאפתניים ביותר באותה תקופה. אבן החול האדומה של הבניין הגיעה מהרי יער פפאלץ (אנ'), ומשערים כי האבנים הושטו במורד תעלת שפיירבאך, נחל הזורם מההרים ונשפך לריין בשפייר. קונרד השני וגם בנו היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לא זכו לראות את סיום בניית הקתדרלה. קונרד השני מת בשנת 1039 ונקבר בקתדרלה עוד בזמן הקמתה; היינריך השלישי נקבר לידו בשנת 1056. הקברים הוצבו במעבר המרכזי מול המזבח.
הקתדרלה הוקדשה בשנת 1061 כשהבנייה הייתה קרובה לסיומה. שלב בנייה זה, שנקרא שפייר 1, מורכב מחזית כניסה מערבית רחבה וגבוהה עם שני מגדלים (אלמנט אדריכלי המכונה Westwork), ספינה שכללה שני מעברים וטרנספט צמוד. לצד בית המקהלה היו שני מגדלים. האפסיס המקורי היה עגול מבפנים, אך מלבני מבחוץ. הספינה הייתה מכוסה בתקרת עץ שטוחה, אם כי תקרת המעברים הייתה מקומרת, מה שהפך את הקתדרלה לבניין המקומר השני בגודלו מצפון לאלפים (אחרי הקתדרלה של אאכן). הקתדרלה נחשבת למבנה הבולט ביותר של אדריכלות סליאנית המוקדמת ו"שיאו של עיצוב שהיה בעל השפעה רבה על ההתפתחות העתידית של האדריכלות הרומנסקית במאות ה-11 וה-12".
בסביבות 1090 ניהל נכדו של קונרד, היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פרויקט בנייה שאפתני במטרה להגדיל את הקתדרלה. הוא הורה להרוס את החלקים המזרחיים ולהעמיק את היסודות לעומק של עד שמונה מטרים. רק הקומות התחתונות והקריפטה של שפייר 1 נותרו על כנם. הספינה הוגבהה בחמישה מטרים ותקרת העץ השטוחה הוחלפה בקמרון צולב של תאים מרובעים, אחד ההישגים הבולטים של האדריכלות הרומנסקית. כל עמוד תומך שני הוגדל על ידי הוספת פילסטר רחב, שיצר מערכת של תמיכות פנימיות. עמודים תומכים מעורבים הופיעו בסביבות 1030 במבנים לאורך הלואר (סן-בנוט-סור-לואר, אוסר ולוש (אנ')) משם התפשטה הטכניקה לנורמנדי ולחבל הריין.
הדוגמה היחידה האחרת מאותה תקופה למערכת תאים כזו היא בכנסיית סאנט ויסנק (Església de Sant Vicenç de Cardona) בקרדונה (אנ') בקטלוניה. "מערכת התאים הכפולים" של שפייר שתפקדה כתמיכה לקמרונות האבן הועתקה במונומנטים רבים לאורך הריין. תוספת הקמרונות הצולבים אפשרה שילוב של חלונות של קומת התאורה מבלי להחליש את המבנה. "התוצאה היא פנים כנסייה עם תחושת כוח מונומנטלי, אמנם נוקשה ופריזמטי בהשוואה למבנים צרפתיים בני אותה תקופה, אך כזה שמעביר רושם של רצינות (gravitas) רומית, רושם המתאים באופן ייחודי לשליט עם היומרות הפוליטיות של היינריך הרביעי".
במהלך שינויים אלה צוידה הקתדרלה בגלריה ננסית (אנ'), ארקדה שקועה בעובי הקירות, שהיא פיתוח טבעי של ארקדה מדומה (אנ'). ארקדות מדומות כאלו שימשו באופן נרחב כאלמנטים קישוטיים, כשהן מחפות קירות פנימיים וחיצוניים של כנסיות רומנסקיות רבות. בקצה המזרחי של קתדרלת שפייר התמזגו הגלריה הננסית והארקדות המדומות ל"אחת היצירות הזכורות ביותר בעיצוב הרומנסקי". הגלריה הננסית מקיפה את החלק העליון של האפסיס, מבליטה את צורתו המעוגלת, ומשתרעת סביב המבנה מתחת לקו הגג. תכונה זו הפכה במהרה למרכיב בסיסי בכנסיות רומנסקיות. היא אומצה בקתדרלת וורמס (אנ') ובקתדרלת מיינץ (אנ'), ועל חזיתותיהן של כנסיות רבות באיטליה. "הקתדרלה צצה מחדש בסגנון יותר פיסולי האופייני לשיא התקופה הרומנסקית". "הטרנספט, בית המקהלה, האפסיס, המגדל המרכזי והמגדלים האגפיים שולבו בצורה ובגודל שעלו על כל מה שנעשה לפני כן. כל המשטחים והקצוות מתנשאים ללא שלבי ביניים. האלמנטים העיקריים בשילוב נותרים עצמאיים ... שפייר הפכה למודל עבור מבני כנסיות רבים אחרים אך אף אחת לא עלתה עליה בפארה".
הקתדרלה המורחבת, שפייר 2 (Speyer II), הושלמה בשנת 1106, שנת מותו של היינריך הרביעי. באורך של 444 רגל רומית (134 מטר) ורוחב של 111 רגל רומית (43 מטר) זה היה אחד הבניינים הגדולים ביותר בתקופתו. הבניין הפך לסוגיה פוליטית: הגדלת הקתדרלה בכפר הקטן שפייר עם כ-500 תושבים בלבד היוותה פרובוקציה בוטה לאפיפיור. הקיסר לא רק תבע סמכות חילונית אלא גם סמכות כנסייתית, ועם הפאר וההדר של קתדרלה זו הוא הדגיש דרישה נועזת זו. מטרת הבניין, שכבר היווה מניע חזק עבור קונרד, הייתה עבור הקיסר "טענה לאדריכלות רומאית קיסרית מייצגת" לאור המאבק המתמשך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי. לפיכך, נתפסת קתדרלת שפייר גם כסמל למאבק האינווסטיטורה. רק חמש שנים לאחר מותו בוטל נידויו של היינריך הרביעי וגופתו הובאה למנוחות בקתדרלה שלו בשנת 1111.
במאות הבאות הקתדרלה נותרה ללא שינוי יחסית. בציור משנת 1610 נוספה קפלה גותית למעבר הצפוני, ובציור של סביב 1650 יש חלון גותי נוסף בצד הצפוני של חזית הכנסייה. בציור משנת 1750 המתאר את הקתדרלה עם החלק האמצעי ההרוס חלון זה נעדר. השליט האחרון הובא למנוחות בקתדרלה בשנת 1308, כשהוא משלים רשימה של שמונה קיסרים ומלכים ומספר נשותיהם:
קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת 1039) ואשתו גיזלה (אנ') (מתה 1043)
היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת 1056), בנו של קונרד השני.
היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת 1106), בנם של היינריך השלישי, ואשתו ברתה (אנ') (מתה 1087)
היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מת 1125), בנו של היינריך הרביעי.
ביאטריקס הראשונה (אנ') (מתה 1184), רעייתו השנייה של פרידריך ברברוסה ובתם אגנס (Agnes)
פיליפ משוואביה, מלך גרמניה (מת בשנת 1208), בנו של פרידריך ברברוסה
רודולף הראשון, מלך גרמניה (מת 1291)
אדולף, מלך גרמניה (מת 1298)
אלברכט הראשון, מלך גרמניה (מת 1308), בנו של רודולף הראשון
(הערה: כל שמונת השליטים הללו היו מלכי גרמניה. עם זאת, על מנת לקבל את התואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היה עליהם להיות מוכתרים על ידי האפיפיור. כאשר היחסים בין האפיפיור למלך הגרמני היו טובים, הם הוכתרו כ"אימפרטור רומאנום" (Imperator Romanum), כלומר קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כאשר היחסים היו מתוחים, סירבו האפיפיורים להכתיר את המלך כקיסר. כך שלמעשה כל אלה היו שמונה קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, אך ארבעה מהם "לא הוכתרו".)
בנוסף לשליטים אלה הקתדרלה היא מקום קבורתם של כמה מנשות השליטים ורבים מהבישופים של שפייר.