stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריס פון מינכהאוזן
תולדות חייו

פון מינכהאוזן נולד בהילדסהיים למשפחת אצולה מסקסוניה התחתונה. למד משפטים ומדע המדינה במינכן, ברלין וגטינגן וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג. כבר כסטודנט גילה יחס אוהד ויוצא דופן, על רקע האנטישמיות של בני גילו ומעמדו, כלפי היהודים ואף ביקר בבית כנסת בתפילות השבת.
במלחמת העולם הראשונה שירת כסגן במשמר הפרשים של סכסוניה.
יחסו ליהדות

פון מינכהאוזן תפס תמיד את היהודים כגזע זר ושונה בתכלית מן הגזע הארי. היהודי הוא שמי, אסיאתי וקדמון, בעוד הארי הוא אירופאי וחדור חדשנות. אך בראשית חייו ראה בכך פון מינכהאוזן, על רקע האוריינטליזם, יופי רומנטי. הוא נתפס לציונות כדרך נאותה לאפשר בידול בין היהודים, שישובו למכורתם, לבין הארים. מאז ומתמיד התנגד לנישואין בין ארים ליהודים.
יחסו ליהדות > קובץ השירים "יהודה"

ב-1900 ראה אור ספר שיריו של פון מינכהאוזן, Juda ("יהודה"), שכלל שירים שקישרו בין העם היהודי לבין ארץ ישראל הקדומה ובני ישראל בנופך אוריינטליסטי-רומנטי. את הספר אייר, בעבודתו הראשונה עבור התנועה הציונית, אמן האר נובו אפרים משה ליליין.
יחסו ליהדות > מעבר לאנטישמיות פעילה

כבר ב-1903 החל פון מינכהאוזן להתבטא נגד ה"אוסט-יודן", היהודים ממזרח אירופה, יהודי השטעטלך של פולין ותחום המושב, שהיו מנוגדים לגמרי לתדמית האצילה של היהדות כגזע שמי עתיק ומכובד. בהמשך, ובמיוחד בשנות העשרים, הלכו רעיונותיו בדבר השונות בין הגזעים וקיבלו צורה שניזונה מרעיונות הפולקיזם הגרמני שהציב את הגזע הארי כנעלה ואת היהודי כחסר-ערך (כיוון שהוא חסר אדמה).
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 התמנה לאקדמיה לספרות גרמנית (ממנה פרשו רבים יהודים ושאינם-יהודים במחאה על הפיכתה לנאצית) וחתם על מסמך "88 הסופרים" שהביעו נאמנות לאדולף היטלר. לאחר מות פאול פון הינדנבורג ב-1934 חתם על מסמך הקורא להכריז על היטלר כעל פיהרר. בהמשך היה יחסו להתנהלות המדינה הנאצית אמביוולנטי, אך הוא נותר חדור אמונה בדרך הנאצית. שמו נכלל ב"רשימת המבורכים" (Gottbegnadeten-Liste), יוצרים שסגנון עבודתם תאם את השקפתו של המשטר, אשר שוחררו מחובת השירות הצבאי אך התגייסו למערך התעמולה הממשלתי ליצירת אמנות מגויסת.
כאשר הגיעו כוחות בעלות הברית לאחוזתו ב-Windischleuba, נטל מנת יתר של גלולות שינה והתאבד.
כתביו

פון מינכהאוזן פרסם פואמות בכתבי עת ובקבצים ספרותיים מאז 1897. נושאי שיריו היו בדרך כלל מעולם ימי הביניים כגון אבירים ומעשיות עם.
באנתולוגיה לשירה וספרות גרמנית "Der Kanon" שערך ב-2002, כלל מרסל רייך-רניצקי שני שירים מאת פון מינכהאוזן, בכרך החמישי: "מעבר" (מעבר הירדן) - Jenseits (Jenseits des Tales) ו"מרד איכרים" (הפעמונים הסתערו) - Bauernaufstand (Die Glocken stürmten).
לקריאה נוספת

טום רייס, האוריינטליסט, כתר ספרים, 2007, עמ' 130–131.
הערות שוליים

↑  88 "writers", from Letters of Heinrich and Thomas Mann, 1900-1949, Volume 12 of Weimar and Now: German Cultural Criticism, University of California Press 1998, ISBN 0-520-07278-2, p. 367-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265877205171  PLWABN: 9810611900505606  BIBSYS: 90251782  BnF: cb14472613b (data)  GND: 118785273  ISNI: 0000 0001 1061 6800  LCCN: nr89007222  MusicBrainz: 3e80a8fc-7308-4c58-bb99-934f2866a86f  NKC: mzk2013739866  NTA: 070358117  RERO: 02-A003625101  SUDOC: 060773111  VIAF: 49448265   WorldCat (עם VIAF): 49448265
הבחירות הכלליות בדנמרק 2007

הבחירות הכלליות בדנמרק 2007 נערכו ב־13 בנובמבר 2007. לאחר הבחירות, ראש הממשלה המכהן אנדרס פוג רסמוסן נבחר לכהונה נוספת כראש ממשלה.
תוצאות הבחירות

תוצאות הבחירות הניבו למפלגת העם הסוציאליסטית את הגידול המשמעותי ביותר בכמות המושבים בפרלמנט, 23 לעומת 11 שקיבלה בבחירות 2005. מפלגת העם הדנית זכתה ב־25 מושבים לעומת 24 ב־2005. הברית הליברלית, מפלגה חדשה זכתה ב־5 מושבים בלבד, תוצאה שנחשבה לאכזבה ביחס לסקרים המחמיאים.
במערכת בחירות זו, הפלגה הליברלית-סוציאלית ספגה את המכה האלקטוראלית הגדולה ביותר. 9 מושבים בלבד לעומת 17 ב־2005.
| מפלגה> תוצאות-דנמרק | מפלגה> תוצאות-דנמרק | קולות> תוצאות-דנמרק | %> תוצאות-דנמרק | מושבים> תוצאות-דנמרק | +\-> תוצאות-דנמרק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ונסטרה | 908,472 |  26.2  | 46 | 6 |
|  | הסוציאל-דמוקרטים | 881,037 |  25.5  | 45 | 2 |
|  | מפלגת העם הדנית | 479,532 |  13.9  | 25 | 1 |
|  | מפלגת העם הסוציאליסטית | 450,975 |  13.0  | 23 | 12 |
|  | מפלגת העם השמרנית | 359,404 |  10.4  | 18 |  |
|  | המפלגה הליברלית-סוציאלית | 177,161 |  5.1  | 9 | 8 |
|  | הברית הליברלית | 97,295 |  2.8  | 5 | חדשה |
|  | הברית האדומה-ירוקה | 74,982 |  2.2  | 4 | 2 |
| קולות פסולים\לבנים | קולות פסולים\לבנים | 24,113 | - | - | - |
| סך הכל | סך הכל | 3,483,533 | 100 | 175 | - |
תוצאות-איי פארו
|  | המפלגה הרפובליקנית (איי פארו) | 5,849 |  25.4  | 1 |  |
|  | מפלגת האיחוד | 5,414 |  23.5  | 1 | 1 |
תוצאות-גרינלנד
|  | אינואיט אטקטיגיט | 8,068 |  32.5  | 1 |  |
|  | סיומוט | 8,068 |  32.5  | 1 |  |
מקור: Nohen & Stöver
הערות שוליים

↑  דנמרק: בחירות בזק ב-13 בנובמבר, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2007
↑  Nohen & Stöver
דניאל כהן-בנדיט

דניאל כהן-בנדיט (בגרמנית: Daniel Cohn-Bendit; נולד ב-4 באפריל 1945) המוכר גם כ"דני האדום" הוא פוליטיקאי יהודי-גרמני-צרפתי. היה ממנהיגי הסטודנטים בהפגנות מאי 1968 ונשיא-משותף של הקבוצה הירוקה בפרלמנט האירופי.
חייו

כהן-בנדיט נולד וגדל בצרפת בעיר מונטובן להורים יהודים תושבי גרמניה שברחו מהנאצים בשנת 1933. הוריו שבו לגרמניה כשהיה בן 13, ודניאל התחנך שם. הוא שב לצרפת בשנת 1965 כדי ללמוד באוניברסיטה, כאזרח גרמני, במחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה של נאנטר (Nanterre).
בחודש מאי 1968 פרצו הפגנות הסטודנטים בפריז נגד כל מה שייצג השלטון הגוליסטי ושהתפתחו בהמשך לשביתה כללית ברחבי צרפת. כהן-בנדיט הכריזמטי, מנהיג משכבר הימים של קבוצות סטודנטים שמאלניות, צץ ועלה עד מהרה כמנהיג וכדמות הציבורית המייצגת את מחאת הסטודנטים וכונה "דני האדום" (גם בזכות שיערו הג'ינג'י). במהלך המאורעות, יצא לביקור בברלין וב-21 במאי הוצא נגדו צו שאסר עליו להיכנס לצרפת בשל היותו "זר חתרני". יהדותו וגרמניותו שימשו ככלים לתקוף אותו בידי מתנגדיו, בעיקר לאחר קריסת המחאה. שלטון הימין נשאר במקומו.
בגרמניה הוא היה אחד ממייסדי הקבוצה המרקסיסטית-אוטונומיסטית Revolutionärer Kampf (מאבק מהפכני) ברוסלסהיים, שם היה חבר, בין השאר, של יושקה פישר. כהן-בנדיט עבד במספר משרות נוספות במהלך השנים, בין היתר בגן ילדים בפרנקפורט, עד שהצטרף למפלגת הירוקים הגרמנית והפך לסגן ראש עיריית פרנקפורט בשנת 1989. הוא נבחר לפרלמנט האירופי בשנת 1994, ובשנת 1999 שב לפוליטיקה הצרפתית כמנהיג מפלגת הירוקים הצרפתית (Les Verts) ברשימת מועמדיה לפרלמנט האירופי. בשנת 2004 נבחר לפרלמנט האירופי ברשימה של מפלגת הירוקים הגרמנית, ואילו בשנת 2009 בראש הירוקים הצרפתים. לפני הבחירות לפרלמנט האירופי של שנת 2014, הודיע כהן-בנדיט כי לא יתמודד לכהונה נוספת ופרש מהחיים הפוליטיים כנבחר ציבור.
דעותיו השנויות במחלוקת של כהן-בנדיט משכו אליו אש מכל הכיוונים. מימין תקפו את תמיכתו בהגירה חופשית יותר ובלגליזציה של סמים קלים, כמו גם נטישת האנרגיה הגרעינית. משמאל הותקף כהן-בנדיט על תמיכתו במדיניות כלכלית של שוק חופשי ובשל תמיכתו בהתערבות הצבאית בבוסניה ובאפגניסטן.
הוא כתב, יחד עם אחיו, גבריאל, את הספר Obsolete Communism: The Left-Wing Alternative אשר יצא לאור ב-1968. ספר זה משלב את אירועי מאי 1968 עם ביקורת על הסטליניזם, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ומוסד האיגוד המקצועי. ספרו, שנותר זמין לרכישה גם עשרות שנים לאחר יציאתו, השפיע רבות על המחשבה האנרכיסטית והסוציאליסטית. כמו כן, ב-1975 פורסם ספרו "הבזאר הגדול". בספר כתב בין היתר אודות עבודתו בגן ילדים בפרנקפורט: "בכל הכנות מיניותו של הילד מדהימה. עבדתי עם ילדים בני ארבע עד שש. כשילדה בת חמש מתחילה להסיר ממך את הבגדים זה פנטסטי, זה משחק ארוטי". עם זאת, מאוחר יותר חזר בו מדבריו וטען ש"אז לא ידעו מה שידוע היום על פדופיליה".
ראו גם

מאי 1968
רודי דוצ'קה
לקריאה נוספת

פול ברמן, כוח והאידיאליסטים: מנהיגי מרד הסטודנטים בשלטון, ירושלים, הוצאת שלם, 2008.
הערות שוליים

↑  דני האדום: היו גם דפים שחורים, באתר הארץ, 28 בפברואר 2001
↑   גבי לוין, הסופר הנודע כינה אותה "ילדתי היקרה" והכניס אותה למיטתו. היא היתה בת 14, באתר הארץ, 12 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259955405171  PLWABN: 9810701867705606  BIBSYS: 90087088  BNE: XX1084021  BnF: cb11897212s (data)  CANTIC: a10236569  CiNii: DA0109672X  GND: 118521446  ICCU: RAVV073142  ISNI: 0000 0001 2123 5448  LCCN: n50027578  MusicBrainz: c9911840-835f-412f-b818-3d31c9820dd2  NDL: 00436314  NKC: kup19960000016252  NLG: 79406  NSK: 000652729  NTA: 06945504X  RERO: 02-A000037360  SELIBR: 181998  SNAC: w6bx3w04  SUDOC: 026793474  VIAF: 22140178   WorldCat (עם VIAF): 22140178
האספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר

| --- | --- |

 מדינה:  ג'אמו וקשמיר (טריטוריית איחוד), ג'אמו וקשמיר (מדינה)
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי (עד 2019: בית תחתון)
 הרכב
 מספר מושבים:  114 (90 ו-24 השמורים לקשמיר שבשליטת פקיסטן)
 
 קואליציה (53):       הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר (42)        הקונגרס הלאומי ההודי (6)        עצמאי (4)        המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) (1)  אופוזיציה רשמית (29):      מפלגת העם ההודית (29)  אופוזיציה אחרת (9): המפלגה הדמוקרטית העממית של ג'אמו וקשמיר (3)        עצמאי (3)        אאם אדמי (1)  הוועדה העממית של ג'אמו וקשמיר (1)  ממונים (5)       ממונים (5)
 בחירות
 בחירות קודמות:  24 בספטמבר – 1 באוקטובר 2024
 בחירות הבאות:  אוקטובר 2029
 
האספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר (ידועה גם כג'אמו וקשמיר וידאן סבהה) היא בית המחוקקים של טריטוריית האיחוד ג'אמו וקשמיר ולשעבר האספה המחוקקת של מדינת ג'אמו וקשמיר.
היסטוריה

הגוף המחוקק הראשון בג'אמו וקשמיר הוקם ב-1934. היו בה 33 מושבים נבחרים, 30 ממונים ו-12 חברים רשמיים למחצה.
לאחר הסתפחות המדינה להודו ב-1947 ומלחמת הודו–פקיסטן הראשונה קיבלה המדינה החדשה מעמד אוטונומי למחצה, וב-1951 נערכו בה בחירות לאספה חוקתית, ששימשה גם כגוף מחוקק. לאספה היו בת 75 מושבים, 45 מקשמיר ולדאק ו־30 מג'אמו. בפועל לא התקיימו בחירות, מאחר ש־43 ממועמדי הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר בקשמיר הוכרזו כזוכים ללא מתחרים ושני מועמדים עצמאים נכנעו ללחצים שהופעלו עליהם ופרשו מהתמודדות. בג'אמו החרימה מפלגת האופוזיציה העיקרית, ג'אמו ג'אנה פרישד (אנ') ההינודואית שחתרה לאחדות מלאה עם הודו, החרימה את הבחירות לאחר שמועמדותם של 13 ממועמדיה נפסלה, ושני מועמדים נוספים פרשו ברגע האחרון.
האספה החוקתית קיבלה חוקה ופיזרה את עצמה עם כניסת החוקה לתוקף ב-26 בינואר 1957. בחוקה החדשה שקיבלה הוועדה נקבע כי הגוף המחוקק של המדינה יורכב משני בתים, המועצה המחוקקת כבית עליון והאספה המחוקקת כבית תחתון. החוקה קבעה כי באספה המחוקקת יהיו 100 חברים, אך 25 מהם ישמרו לשטחי ג'אמו וקשמיר בשליטת פקיסטן ויישארו רקים. בהמשך הוגדלה האספה ל-111 חברים, כאשר מספר המושבים הלא-מאויש הורד ל-24, וכך היו בה בפועל 87 מושבים.
ב-1977 הוכנס תיקון לחו'קת ג'אמו וקשמיר שהאריך את כהונת האספה המחוקקת לשש שנים. התיקון נעשה במקביל לתיקון שנעשה בחוקת הודו במהלך מצב החירום, אך בעוד התיקון לחוקת הודו בוטל ב-1978 ותקופת הכהונה של בתי המחוקקים ההודים חזרה לחמש שנים, תקופת הכהונה הארוכה נותרה על כנה בג'אמו וקשמיר עד לארגון מחדש ב-2019.
ב-2019 חוקק חוק ארגון מחדש של ג'אמו וקשמיר, בו הפכה מדינת ג'אמו וקשמיר לשתי טריטוריות איחוד: לדאק וג'אמו וקשמיר. נקבע כי ג'אמו וקשמיר תמשיך להיות בעלת אספה מחוקקת, בעוד לדאק לא תחזיק באספה מחוקקת. מספר חברי האספה צומצם בארבע ל-107 (83 בניכוי מקומות לא מאוישים). בנוסף נקבע כי מושל ג'אמו וקשמיר יוכל למנות שתי חברות באספה, אם הוא סבור שאין ייצוג מספיק לנשים באספה. בדצמבר 2023 אושר תיקון המגדיל את מספר חברי האספה ל-90 (114), כשהוא מאפשר מינוי עד שני מיצגים של עקורים מג'אמו וקשמיר עקב טרור ואחד לעקורים מג'אמו וקשמיר שבשליטת פקיסטן.
בדצמבר 2023 הורה בית המשפט העליון של הודו לערוך בחירות לאספה עד ספטמבר 2024. ועדת הבחירות של הודו הודיעה כי הבחירות יערכו בשלהי ספטמבר ותחילת אוקטובר.
האספה בוחרת את ארבעת נציגי ג'אמו וקשמיר ברג'יה סבהה.
הרכב נוכחי

בהרכב הנוכחי של האספה שולטת קואליציה בראשות הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר (42 מושבים), אליה שייכים גם הקונגרס הלאומי ההודי (6), ארבעה עצמאים ונציג המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית). מפלגת האופוזיציה הראשית היא מפלגת העם ההודית, המחזיקה ב־29 מושבים, ומספר מושבים שייכים למפלגות קטנות יותר ועצמאיים.
הערות שוליים

1 2  G. C. Malhotra, Chapter 31: Jammu end Kashmir Legislative Assembly, Cabinet Responsibility to Legislature: Motions of Confidence and No-confidence in Lok Sabha and State Legislatures, Lok Sabha Secretariat, 2004, עמ' 421, ISBN 978-81-200-0400-9
↑  Korbel, Josef (1954). "The National Conference Administration of Kashmir 1949-1954". Middle East Journal. 8 (3): 283–94. JSTOR 4322613.
↑  The Constitution of Jammu and Kashmir, s. 47 & 48
↑  The Constitution of Jammu and Kashmir, s. 52
↑  The Jammu and Kashmir (Reorganisation) Act, 2019, s. 13 to 15
↑  The Jammu and Kashmir Reorganisation Bill, 2019, PRS Legilatve Research
↑  PTI, JK Reorganisation (Amendment) Bill, JK Reservation (Amendment) Bill passed by Lok Sabha, The New Indian Express, ‏6 בדצמבר 2023
↑  The Jammu and Kashmir Reorganisation (Amendment) Bill, 2023, PRS Legilatve Research
↑  Moazum Mohammad, J&K reorganisation bill | The nomination games, India Today, ‏8 בדצמבר 2023
↑  Hold Jammu and Kashmir polls by Sept 2024, restore statehood soon: Supreme Court, India Today, ‏11 בדצמבר 2023
↑  India Today News Desk, Assembly polls in Jammu and Kashmir after a decade, first since Article 370 ended, India Today, ‏16 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263337405171  ISNI: 0000 0001 2232 1006  LCCN: n50059327  VIAF: 158245753   WorldCat (עם VIAF): 158245753
האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג

| --- | --- |

סמל העיר
 סנקט פטרבורג סנקט פטרבורג
 בית המחוקקים של סנקט פטרבורג
 מנהיגים
 יושב ראש:  אלכסנדר בלסקי (ER)
 מנדטים
 סה"כ: (50 מנדטים) 
 מפלגות הפרלמנט:   הקואליציה: (29 מנדטים)    רוסיה המאוחדת: 29 מושבים, מפלגת היו"ר האופוזיציה: (35 מנדטים)    המפלגה הקומוניסטית: 7 מושבים   רוסיה הוגנת: 5 מושבים   יאבלוקו: 2 מושבים   האנשים החדשים: 3 מושבים   המפלגה הליברל-דמוקרטית: 3 מושבים   עצמאים: מושב אחד
 בחירות
 ספטמבר 2021
 ספטמבר 2026
 משכן
 סנקט פטרבורג סנקט פטרבורג, רוסיה
 
 ארמון מארינסקי - מושב האספה המחוקקת
 אתר אינטרנט
 www.Assembly.spb.ru/
האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (ברוסית: Законода́тельное собра́ние Санкт-Петербу́рга, ЗакС), היושבת בארמון מארינסקי בעיר, הוקמה ב-1995 בתור הפרלמנט העירוני, והיא בית מחוקקים והגוף העירוני המחוקק.
האספה בוחרת מעת לעת את מועמדה לייצג את העיר במועצת הפדרציה והיא אחראית לאשרור החלטות מינהל העיר ולחקיקת חוקים עירוניים, בתנאי שאלה אינם סותרים את החוקים הפדרליים וחוקת רוסיה.
היסטוריה

הגוף המחוקק הראשון הוקם בשנת 1786 בשם הדומה העירונית של פטרבורג (Петербургская городская дума) בתקופת רפורמת השלטון המקומי של יקטרינה הגדולה. הדומה הייתה אחראית על המשק העירוני, גביית מיסים, ענייני מסחר, רפואה והשכלה. הדומה גם הייתה אחראית לאשרור מינויו של הגנרל-מושל שהיה מ-1781 אחראי לניהול העיר.
בשנת 1917 הדומה פוזרה ואת תפקיד החקיקה וניהול העיר נטל על עצמו סניף המפלגה הקומוניסטית בלנינגרד, שניהל את העיר עד 1992, עת הוקמו האספה המחוקקת ומינהל העיר.
באספה המחוקקת 50 חברים. בשנת 2016 נבחר המושב הששי ובו היו שש סיעות מפלגתיות: 36 חברי רוסיה המאוחדת, 3 חברי רוסיה הוגנת, 3 חברי המפלגה הקומוניסטית, 3 חברי המפלגה הליברל דמוקרטית, 3 חברי מפלגת הצמיחה ו-2 חברי מפלגת יאבלוקו.
מספר הסיעות נשמר גם במושב השביעי של האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג שנבחרו בבחירות שנערכו בספטמבר 2021: רוסיה המאוחדת שמרה על כוחה כמפלגת השלטון עם סגנית 29 מנדטים; המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית עם 7 מנדטים; רוסיה הוגנת עם 5; מפלגת האנשים החדשים והמפלגה הליברל־דמוקרטית עם 3 כל אחת; ותנועת יאבלוקו עם 2.
יושבי ראש האספה המחוקקת

| מושב | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| המושב הראשון | יורי קראבצוב | 1995—1998 |
| המושב השני | סרגיי מירונוב | 1998—1999 |
| המושב השני | ויקטור נובוסילוב | 1999 |
| המושב השלישי | סרגיי טראסוב | 2000–2003 |
| המושב הרביעי | ואדים טיולפאנוב | 2003–2011 |
| המושב החמישי, המושב הששי | ויאצ'סלב מקארוב | 2011—2021 |
| המושב השביעי | אלכסנדר בלסקי | 2021—ואילך |
ראו גם

מינהל העיר סנקט פטרבורג
הדומה העירונית של מוסקבה
מצד חצבה

ערך זה עוסק בתל הארכאולוגי בעין חצבה, המזוהה עם היישוב המקראי תמר. אם התכוונתם למושב הסמוך, ראו .
| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  130- מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית התרבות הנבטית התרבות ההלניסטית
 תקופות:  תקופת הברזל II התקופה הרומית התקופה ההלניסטית התקופה הביזנטית התקופה המוסלמית המוקדמת
 עשוי מ:  אבן
 ננטש:  התקופה המוסלמית המוקדמת
 סוג:  מצודה
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  רשות העתיקות
 ארכאולוגים:  רודולף כהן 1972, 1987-1990 ישראל יגאל 2007 יורם חימי 2015
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  30°48′31″N 35°14′45″E﻿ / ﻿30.8087°N 35.2459°E﻿ / 30.8087; 35.2459
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מצד חצבה(למפת צפון הנגב רגילה) מצד חצבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצד חצבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצד חצבה
 he
 
תמונה כללית של האתר
מצד חצבה הוא תל ארכאולוגי מתקופת הברזל ועד לתקופה המוסלמית המוקדמת המזוהה כיום עם תמר המקראית. האתר נמצא בסמוך לצומת עין חצבה שבערבה. לימים הוקם במקום היישוב המודרני עיר אובות. שמו העברי של המקום הוא עין חצבה המתבסס מורפולוגית על שמו הערבי של המעיין הקדום עין חוסוב (בערבית שפע).
גאוגרפיה

האתר ממוקם על צומת דרכים חשוב, שבו נפגשות גם היום הדרך היורדת ממעלה עקרבים עם הדרך המגיעה מים המלח. במקום יש גם מעיין, "עין חוצוב", אולם קידוחי מים שביצעה חברת מקורות באזור בשנות ה-60 גרמו לירידת מי התהום ולהתייבשות המעיין, וכיום רק עץ השיזף הגדול מעיד על מקומו של המעיין. מסורות שונות מספרות שזהו העץ העתיק ביותר בישראל, וההערכות הן שגיל העץ הוא בין 500 ל-1000 שנים. קשה לקבוע בוודאות את גיל העץ היות שעץ השיזף לא יוצר טבעות שנתיות בגזע. העץ מושקה כיום.
זיהוי האתר

האתר זוהה בידי חוקרי ארץ ישראל בתחילת מאה ה-20 כמצודה רומית. הזיהוי המודרני של המקום עם תמר המקראית, שנזכרת במקרא כאחת מן הערים שנבנו על ידי שלמה המלך, נעשה בשנות ה-50. תמר המקראית זוהתה בעבר גם עם מצד תמר (קצ'ר ג'הינייה) שעל כביש מס' 25 בין צומת צפית וצומת הערבה. בעקבות החפירות שהתבצעו במצד תמר בין 1973 ל-1976, התברר כי המצד התקיים כנראה מהתקופה הנבטית ועד התקופה הביזנטית, וכי השלבים בו ניתנים להבחנה בעיקר במישור הארכיטקטוני ופחות במישור הסטרטיגרפי. לפי הנראה כיום, מצד תמר ניטש במהלך התקופה הביזנטית או לקראת סופה. היות שבעין חצבה המצודה הרומית יושבת על שרידים קדומים יותר, הקשורים כפי הנראה לגבולה הדרומי של ממלכת יהודה, מקובל על רוב החוקרים לזהות את תמר המקראית ותמרה הרומית (הנזכרת אצל תלמי (גאוגרפיקה ה' 5), במפת פויטינגר, במפת מידבא, באונומסטקון של אבסביוס (8, 8) ובנוטיטיה דיגניטטום (46, 74)) בעין חצבה ולא במצד תמר.
חוקר ארץ ישראל אלואיס מוסיל ביקר במקום בשנת 1902, הכין תרשים של המצד וקבע כי הוא מבנה רבוע ולו מגדלי-פינה בולטים. הוא הבחין במבנה נוסף, הצמוד לו מדרום, ובו חדרים אחדים, ובשרידי בית המרחץ במזרח. בשנת 1914 ביקר באתר תומאס אדוארד לורנס ("לורנס איש ערב") ותיאר ביומנו: "התקדמנו מערבה עד שהופיע באופק העץ הגבוה והענף של חוסוב ושמענו את שקשוק המים מהמעיין הגדול הזורם משורשיו". בשנת 1930 ניזוק המצד ותוכניתו המקורית נפגעה בעת שממשלת המנדט בנתה את תחנת משטרה במקום. בשנת 1932 סייר במקום החוקר הגרמני פריץ פרנק, ובעקבות זה חוקר תולדות ארץ ישראל אלברכט אלט קבע כי המבנה הגדול בחצבה הוא מצד רומי. הארכאולוג נלסון גליק, שסייר באתר בשנת 1934, סבר כי המבנה הוא חאן שהוקם בידי הנבטים, וכי הרומאים המשיכו להשתמש בו. הוא זיהה את חצבה עם "איסבה", המופיעה ברשימה המפרטת שמות מקומות בנגב, ואת סכום המס השנתי שהוטל עליהם על ידי השלטון הביזנטי. בנימין מזר ומיכאל אבי-יונה, שביקרו בחצבה בשנת 1950, מצאו מלבד חרסים נבטיים מעוטרים וחרסים מהתקופה הרומית-ביזנטית חרסים מתקופת הברזל בארץ ישראל. בעקבות תגלית זו, הציע יוחנן אהרוני לזהות את חצבה עם "תמר המקראית" ותמרה הרומית. נגד דעה זו יצא בנו רותנברג, שסייר במקום בשנת 1960, וביסס את דעתו על העובדה שלא נמצא בחצבה אף מטבע רומי קדום למאה ה-4.
בשנת 1972, ערך ארכאולוג מחוז הנגב ברשות העתיקות, רודולף כהן, חפירת הצלה באתר. בחפירה זו נחשף המגדל הדרום-מערבי. כהן ערך חפירות נוספות בחודש פברואר 1987, ולסירוגין בשנים 1988–1990 יחד עם הארכאולוג ישראל יגאל. ישראל יגאל חפר שוב באתר מטעם רשות העתיקות בשנת 2007. בשנת 2015 נערכה חפירת הצלה באמת המים מהתקופה הרומית בעין חצבה, מחשש לפגיעתה כתוצאה מזרימה חזקה של מים בנחל חצבה לאחר שנערכו בו עבודות פיתוח ושיקום. החפירה, מטעם רשות העתיקות נעשתה במימון "רשות ניקוז ונחלים ערבה".
ממצאים

צומת הדרכים החשוב והמעיין הנובע במדבר הפכו בימי קדם את הנקודה למיקום בעל חשיבות רבה. חפירות ארכאולוגיות העלו במקום שש שכבות עיקריות.
ממצאים > תקופת הברזל

באתר התגלה רצף של שלוש מצודות מתקופת הברזל בארץ ישראל.
ממצאים > תקופת הברזל > המצודה הראשונה

מהמצודה הראשונה נתגלו רק שרידים מועטים והם מתוארכים למאה ה-10 לפנה"ס.
ממצאים > תקופת הברזל > המצודה השנייה

המצודה השנייה מתוארכת למאה ה-9 לפנה"ס ולמאה ה-8 לפנה"ס, והיא מיוחסת לתקופת ממלכת יהודה וימי עוזיהו, שחיזק את גבולות הממלכה. המצודה הגדולה השתרעה על שטח של כ-10 דונם (כגודלו של כל תל באר שבע) הוקפה בחדרי סוגרים וחוזקה במגדלי פינה, כאשר הפן הקיצוני של החומה הוא קדמות ונסוגות. במקום נחשפו מחסנים, ממגורות ובית שער גדול. כיום אפשר לראות בשטח את יסודות הקירות של מצודה זו, כמו גם שרידי שתי ממגורות ששימשו לשמירת תבואות. הממגורות היו מדופנות בטיח על מנת למנוע חדירת לחות ומכרסמים פנימה. לתוך אחת הממגורות בנו הרומאים מאוחר יותר בור מים. בפינת המצודה נמצאת חומה עליונה גבוהה, חלקה משוחזר בבנייה חדשה לגמרי - זהו קו החומה הרומית. כן אפשר לראות את השער היהודאי, שלו 2 תאים מכל צד, ואומנות בולטות פנימה. משני צידי השער יש גם מגדלים גדולים שנראית בהם אומנה גדולה שכנראה תמכה במדרגות עץ שעלו למעלה. לחומה יש מין חלקלקה קדמית קטנה- היא בנויה קדמות ונסוגות. בנוסף, לחומה יש סוגרים קונסטרוקטיביים- חללים שמולאו בעפר ולא שימשו כחדרים כמו בבאר שבע. בנו קיר קדמי וקיר אחורי, ואת החלל באמצע מילאו בעפר. במצודה שבתל אל-ח'ליפה (ליד עקבה) סגנון הבנייה דומה, כמעט זהה בתוכנית של מצודה זו. המצודה הגדולה נהרסה כנראה ברעש האדמה הגדול שאירע בשנת 760 לפנה"ס.
ממצאים > תקופת הברזל > המצודה השלישית

בשלהי תקופת הברזל נבנתה מצודה דלה יותר, ששרידים מעטים יחסית נחשפו ממנה. מתקופה זו התגלה באתר ממצא נדיר: גניזה של מקדש קטן, שהיה מחוץ לחומות המצודה ובו עושר של כלי פולחן וצלמיות חרס, כולם מנותצים וקבורים. הממצא המרשים ביותר היה של כנים מחרס בצורת אדם שנקראים "מקטרים". כמו כן התגלה חותם אדומי ועליו זוג כהנים מקטירים במיקטר. ייתכן שהכלים שייכים למקדש אדומי לאל קוס, שכן ידוע כי האדומים חדרו ליהודה בסוף המאה ה-7 ובראשית המאה ה-6 (תקופת כיבוש ממלכת יהודה על ידי בבל), ונוכחות אדומית נמצאה גם במרשה ובבית גוברין, לאחר שהאדומים חדרו עמוק יותר לתוך מרחב יהודה. האדומים הביאו איתם את התרבות והדת שלהם, ומכתבי ערד הם עדות נוספת לנוכחותם במרחב. בסוף תקופת הברזל נותץ המקדש האדומי והמצודה חוזקה, כנראה בימי יאשיהו, לאור ההתעוררות הדתית לאחר מציאת ספר תורה בבית המקדש.
ממצאים > התקופה ההלניסטית

השלב הבא של תפקוד המקום הוא שלב נבטי, ממנו לא נתגלו ממצאים רבים בשטח, למעט מטבעות, חרסים ויסודות של קיר.
ממצאים > התקופה הרומית

בתקופה הרומית בארץ ישראל נבנתה במקום מצודה רומית תקנית מדגם 'קסטלום' בגודל 46 על 46 מטרים. במצודה זוהו שני שלבי בנייה עיקריים. בשלב הראשון, במאה ה-3 הוקמה מצודה רבועה. בסוף מאה ה-3, בימי הקיסר דיוקלטיאנוס, נוספו למצודה הרבועה ארבעה[דרושה הבהרה] שהייתה חלק מסדרת מצודות רומיות שנבנו בימי דיוקלטיאנוס, תקופה שבה הרומאים הידקו את האחיזה במרחב, ובעזרת  הלגיון העשירי (שישב באילה, היא עקבה) פרצו את מעלה עקרבים ודרכים נוספות, הציבו אבני מיל ובנו מצדים לאורך הדרך. בצמוד למצודה היו בית מרחץ ואכסניה. בית המרחץ, הממוקם כ-50 מטר מדרום-מזרח למצודה, נחפר ושומר ואפשר לראות את מערכת ההיפוקאוסט שלו (חימום תת-רצפתי). בית המרחץ מתוארך למאה ה-3 והמאה ה-4 וגם בו זוהו שני שלבי בנייה עיקריים. במבנה השתמרו: חדר הלבשה, חדר פושר, חדר הזעה, חדר חום, חדר הסקה ואמבטיות מים קרים וחמים.
בחפירה בשנת 2015 נחשף קטע מאמת מים מהתקופה הרומית, שנבנה בכיוון צפון-מערב–דרום-מזרח מאבנים מסותתות גדולות. רצפת האמה עשויה מחומר של ערוץ נחל, המכיל אבנים קטנות. המים זרמו באמה לכיוון צפון-מערב. מאחר שעל דפנות האמה לא נמצאו שרידי טיח הידראולי, נראה כי אמה זו הוליכה מים בזמן שיטפונות מערוץ הנחל לשטחים חקלאיים שהשתרעו מצפון לערוץ. בניית האמה מלמדת כי בתקופה זו היו שטחים חקלאיים ששימשו לכלכלת תושבי המצד.
ממצאים > התקופה המוסלמית המוקדמת

השכבה האחרונה מהתקופה המוסלמית המוקדמת, סוף המאה ה-7 לספירה.
ממצאים > המאה ה-20

בעת החדשה הוקמה במקום תחנת משטרת הרוכבים הבריטית, והמקום מצוין על ידי נוסעים שונים כתחנת דרכים בדרך אל עקבה. לאחר הקמת מדינת ישראל הוקם במקום מחנה צבאי. בתקופת המנדט בנו הבריטים במקום את משטרת עין חוצוב. צה"ל השתלט על המקום במסגרת מבצע לוט (נובמבר 1948) ובו התארגנה חטיבת גולני בדרכה לכיבוש אילת. העצים שנראים כיום באתר הם נטיעה של קק"ל.
כיום מתוחזקים המבנים שבמקום על ידי קבוצה אמריקאית אוונגליסטית, אשר עובדת בשימור האתר ובכל שנה מקיימת במקום קורס משותף עם רשות העתיקות. בקרבת האתר בסמוך לצומת חצבה נמצא "מרכז ויידור" שהוא מרכז המבקרים של הערבה. במרכז מסופר סיפורו של עץ השיזף העתיק וחלק מהמיצגים צולמו במצד חצבה, בעקבות שיתוף פעולה בין רשות העתיקות למרכז ויידור מתוכננת במקום תצוגה קבועה של ממצאים ארכאולוגיים מהאזור.