stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
תקופת שלטונו

לאון היה האחרון בשורת קיסרים שעלו לשלטון בזכות המנהיג הצבאי מגיסטר מיליטום פלביוס ארדבור אספר, בן האלאנים ששימש כמפקד העליון של הצבא ואשר סבר כי לאון ישמש כמנהיג בובה. לאון הוכתר ב-7 בפברואר 457, טקס שלראשונה כיהן בו הפטריארך של קונסטנטינופול. כדי לחסל את כוחו של אספר כרת לאון ברית עם טרסיקודיסה, מנהיג שבט האיסאורים שבאסיה הקטנה, אשר היה לקיסר זנון בשלהי שנת 474. בתמורה לברית זו השיא לאו את בתו לזנון. בשנת 469 ניסה אספר לרצוח את זנון, ללא הצלחה. לבסוף, בשנת 471 נחשד ארדבור, בנו של אספר, בקשירת קשר נגד לאון והוא ואביו נרצחו בידי הסריסים שפעלו על פי הוראותיו של לאון.
בתקופת שלטונו של לאון הותקף חבל הבלקן פעמים חוזרות בידי האוסטרוגותים וההונים, אולם התוקפים לא הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול שהייתה מבוצרת בחומות, אשר חוזקו בתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני, כיוון שלא היו מצוידים בכלי מצור מתאימים.
שלטונו של לאון הראשון ראוי לציון אף בזכות השפעתו של הקיסרות הרומית המערבית. בשנת 467 הוכתר אנתמיוס לקיסר בהשפעתו של לאו הראשון. הוא ניסה לנצל את איחוד הכוחות כדי לצאת בשנת 468 למסע מלחמה נגד הוונדלים אולם כשל בגלל יהירותו של גיסו בסיליקוס. מפלה זו הביאה להפסדים גדולים בכסף ובאובדן חיילים. 600 מתוך 1,113 ספינות המלחמה שיצאו למסע אבדו על אנשיהן.
השפעתו הגדולה ביותר של לאון הראשון על המערב הייתה ביד מקרה: המלך האוסטרוגותי, תאודוריק הגדול, התחנך בחצר מלכותו של לאון הראשון בקונסטנטינופול, שם למד את דרכי הממשל הרומאי וטקטיקות צבאיות, ידע שהביא לו לתועלת רבה כאשר הפך לאחר מותו של לאון לשליט הגותי.
לאון מת מדיזנטריה בגיל 73, ב-18 בינואר 474.
נישואיו וילדיו

מנישואיו לוורינה נולדו ללאו שלושה ילדים. בתם הבכורה אריאדנה (אנ') נולדה בטרם מת מרקיאנוס (שנת 457). לאריאדנה הייתה אחות צעירה, לאונטיה. תחילה שודכה לאונטיה ליוליוס פטריקוס, אחד מבניו של אספר, אולם הנישואים ככל הנראה בוטלו כאשר אספר ובנו ארדבור נרצחו בשנת 471. לבסוף התחתנה עם פלביוס מרקיאנוס, בנו של הקיסר ארתמיוס, שהיה יורש העצר לקיסר זנון. הזוג הוביל למרד נגד זנון בשנים 478–479, אשר כשל. לאחר מפלתם הם הוגלו לאיסאוריה.
בשנת 463 נולד ללאו הראשון בן אשר שמו לא ידוע והוא מת בעודו תינוק בן חמישה חודשים.
רוז'ה איגנטובה

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1980 (בת 44) רוסה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 שם לידה:  Ruzha Plamenova Ignatova 
 מדינה:  בולגריה
 ידועה בשל:  הונאת פונזי של One coin
 השכלה:  אוניברסיטת קונסטנץ 
 מעסיק:  One Coin 
 תפקיד:  מנהלת כללית (2014–אוקטובר 2017) 
 בן או בת זוג:  Björn Strehl 
 
רוז'ה איגנטובה (בבולגרית: Ружа Игнатова, נולדה ב-30 במאי 1980) היא נוכלת מורשעת בולגרית-גרמנית. היא ידועה בעיקר כמייסדת תוכנית הונאת הפונזי הידועה בשם OneCoin. הטיימס תיאר את התוכנית כ"אחת ההונאות הגדולות בהיסטוריה". היא הייתה הנושא של סדרת הפודקאסטים של BBC משנת 2019 הנקראת The Missing Cryptoqueen.
מאז שנת 2017 נמלטה איגנטובה מסוכנויות אכיפת חוק בינלאומיות שונות. בתחילת 2019 היא הואשמה שלא בפניה על ידי הרשויות בארצות הברית בגין הונאה בנקאית, הונאת ניירות ערך והלבנת הון. ביוני 2022 היא צורפה לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. איגטובה היא האישה היחידה ברשימה, מה שמגדיר אותה בפועל כאישה המבוקשת ביותר ע"י ה-FBI.
ראשית חייה וחינוך

איגנטובה נולדה ברוסה, בולגריה, בשנת 1980 למשפחה ממוצא צועני. היא היגרה לגרמניה עם משפחתה כשהייתה בת עשר, ובילתה חלק מילדותה בשרמברג במדינת באדן-וירטמברג. בשנת 2005 היא קיבלה דוקטורט במשפט בינלאומי פרטי מאוניברסיטת קונסטנץ. בנוסף לכך, לפי הדיווחים, היא גם עבדה עבור תאגיד מקינזי ושות'.
פעילות פלילית

ב-2012, איגנטובה הורשעה במרמה בגרמניה בקשר לרכישת החברה שלה ושל אביה פלמן איגנטוב, שזמן קצר לאחר מכן הוכרזה כפושטת רגל בנסיבות מפוקפקות; היא נידונה למאסר על תנאי של 14 חודשי מאסר.
בשנת 2013, היא הייתה מעורבת בהונאה שיווקית מרובת רמות בשם BigCoin.
בשנת 2014, היא הקימה תוכנית הונאת פונזי בשם OneCoin. בסביבות 25 באוקטובר 2017 היא עלתה על טיסת ריינאייר שיצאה מסופיה לאתונה שביוון ומאז היא נעלמה. בשנת 2019, אחיה קונסטנטין איגנטוב הודה בהונאה והלבנת הון בקשר עם התוכנית.
בשנת 2022 אישרה המשטרה בגרמניה את דבר קיומה של חקירה של "עורך דין מנוי-איזנבורג (אנ')" בגין הלבנת הון אפשרית: העברת 7.69 מיליון אירו על ידי איגנטובה לאחד מחשבונותיו הפרטיים בשנת 2016. בינואר 2022 ערכה המשטרה חיפוש בדירות ומשרדים בוויילבורג (אנ'), באדן-באדן, פרנקפורט אם מיין, באד הומבורג, נוי-איזנבורג ופאיהיניגן על האנץ (אנ')‏.
במאי 2022, היורופול צירף את איגנטובה לרשימת ה'מבוקשים ביותר' שלו. ב-30 ביוני 2022, ה-FBI הוסיף את איגנטובה לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI במסיבת עיתונאים משותפת עם מחלקת החקירות הפליליות של שירות הכנסות הפנים, משרד התובע הכללי של ארצות הברית והמחוז הדרומי של ניו יורק, שבמהלכה הציעו פרס של עד 100,000 דולר למידע המוביל למעצרה של רוז'ה איגנטובה.
חיים אישיים

רוז'ה איגנטובה הייתה נשואה לעורך דין גרמני ולהם בת משותפת שנולדה ב-2016.
הערות שוליים

↑  Bartlett, Jamie. "The £4bn OneCoin scam: how crypto-queen Dr Ruja Ignatova duped ordinary people out of billions — then went missing" (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2022-07-06.
1 2 3  "Cryptoqueen: How this woman scammed the world, then vanished". BBC News (באנגלית בריטית). 2019-11-24. נבדק ב-2022-07-06.
↑  Is OneCoin The Biggest Financial Fraud in History?, Fortune (באנגלית)
1 2  "מלכת הקריפטו" הוכנסה ל-10 המבוקשים של ה-FBI, באתר ynet, 2 ביולי 2022
↑  BKA - Fahndung nach Personen - Ruja IGNATOVA, www.bka.de
↑  The Outrageous Case of OneCoin, the Billion Dollar Scam Sold as a "Bitcoin Killer", www.bitrates.com (באנגלית)
↑  Marson, James (2020-08-27). "OneCoin Took In Billions. Then Its Leader Vanished". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2022-07-06.
↑  Frank Stier, Das Verstummen der Cryptoqueen, heise online (בגרמנית)
↑  BigCoin & BNA: The original OneCoin Ponzi points, behindmlm.com
↑  Yiannis Papadopoulos, Cryptoqueen disappears, leaving havoc in her wake | eKathimerini.com, www.ekathimerini.com
↑  "'Cryptoqueen' brother admits role in OneCoin fraud". BBC News (באנגלית בריטית). 2019-11-14. נבדק ב-2022-07-06.
↑  Rosenbach, Marcel (2022-05-27). "Krypto-Betrug mit OneCoin: Weiteres Verfahren und Durchsuchungen". Der Spiegel (בגרמנית). ISSN 2195-1349. נבדק ב-2022-07-06.
↑  OneCoin's Missing ‘Crypto Queen’ Is Now One of Europe's Most-Wanted Fugitives, www.vice.com (באנגלית)
↑  "מלכת הקריפטו" נכנסה לרשימת המבוקשים ביותר באירופה, באתר ynet, 14 במאי 2022
↑  The 'Cryptoqueen' is now one of the FBI's 10 Most Wanted, NBC News (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1270751352  ISNI: 0000 0003 9739 4714  LCCN: no2022089230  NTA: 28902594X  VIAF: 306231618   WorldCat (עם VIAF): 306231618 
פוסטר מבוקש FBI של רוז'ה איגנטובה
מקס צ'ורניצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1903 ריסלסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 באפריל 1945 (בגיל 41) מחנה השמדה 
 מדינה:  גרמניה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה 
 
מקס צ'ורניצקי (בגרמנית: Max Tschornicki ‏ 9 באוגוסט 1903 - 20 באפריל 1945) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי גרמני, פעיל ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. הוא ווילהלם פוגל היו שני האסירים היחידים שהצליחו להימלט ממחנה הריכוז אוסטופן.
קורות חיים

מקס צ'ורניצקי נולד ב-1903 ברוסלסהיים, בן למהגרים יהודים-אורתודוקסים מרוסיה, . כסטודנט, הוא השתייך למספר אגודות נוער יהודיות והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה. מאוחר יותר הוא היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית וברייכסבאנר. לאחר שלמד בתיכון במיינץ, המשיך ללמוד משפטים  ועסק כעורך דין במיינץ, והגן בעיקר על חברי סוציאל-דמוקרטים וחברי רייכסבאנר.
צ'ורניצקי היה פעיל בהתנגדות לנאציזם . ב-24 במאי 1933 הוא נעצר בעקבות צו שרפת הרייכסטאג ונכלא באוסטהופן, אחד ממחנות הריכוז הנאצים הראשונים. בסיוע ארוסתו ושני אסירים נוספים, פיליפ וואהל וכריסטוף וייץ, הוא הצליח להימלט מהמחנה ב-3 ביולי 1933. כתוצאה ממנוסתו, הוחמרה משמעותית האבטחה במחנה, מספר אסירים נענשו בחומרה ומשפחתו נלקחה ל-"מעצר מגן ".
הוא ברח לאזור הסאר, שהשתייך אז למנדט של חבר הלאומים, ואחר כך לטולוז ולליון. לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת ב-1940 הוא הצטרף לתנועת התנגדות הצרפתית. הוא נעצר ב-1944 ונשלח לאושוויץ ב-11 באוגוסט 1944. לאחר מכן, הוא הועבר למחנות אחרים. ב-20 באפריל 1945, הוא מת מדיזנטריה באלך-אונטרמנזינג, במחנה לווין של מחנה הריכוז דכאו, תשעה ימים לפני שחרור המחנה על ידי כוחות בעלות הברית.
הנצחה

צ'ורניצקי סיפר את חוויותיו כגולה בצרפת לאנה זגרס, שהשתמשה בהן ברומן שלה הצלב השביעי.
תיאטרון צ'וורוש בהרקסהיים עיבד את הביוגרפיה של צ'ורניצקי כמחזה ב-2013, עיבוד של טקסטים של סגרס, סטפן הסל, ולטר בנימין וולף ביירמן לשיר הפועלים ביידיש Sol sajn . ההצגה הוצגה, בין היתר, באתר ההנצחה במחנה הריכוז אוסטופן.
הערות שוליים

↑  Müller, Rolf (2 במרץ 2013). "Der Weg nach Auschwitz". Badische Zeitung. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Max Tschornicki". Förderverein Projekt Osthofen. נבדק ב-2013-06-18.
1 2  Benz, Wolfgang (2005). Frühe Lager. Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager. Vol. 2. pp. 181–184. ISBN 3-406-52962-3.
↑  Drobisch, Klaus; Wieland, Günther (1993). System der NS-Konzentrationslager. 1933–1939. Akademie-Verlag. p. 163. ISBN 3-05-000823-7.
↑  Langhammer, Sven (בנובמבר 2008). "Fluchten aus Konzentrationslagern von 1933 bis 1937" (PDF). Informationen. Widerständige Wege (68). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-12-14. נבדק ב-2013-06-18. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Drobisch/Wieland, p. 169
↑  Spies, Bernhard (2000). Kommentar, zu: Anna Seghers: Werkausgabe. Das siebte Kreuz. Aufbau. pp. 445–496.
↑  Ulrike Schäfer (2013-06-04). "Gedenkstätte KZ Osthofen erinnert an jüdischen Rechtsanwalt". Wormser Zeitung. אורכב מ-המקור ב-2013-06-26. נבדק ב-2013-07-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1070483060  VIAF: 315940348   WorldCat (עם VIAF): 315940348
תאיטטוס (מתמטיקאי)

| --- | --- |
 לידה:  417 לפנה״ס? אתונה, אתונה העתיקה 
 פטירה:  369 לפנה״ס? (בגיל 48 בערך) אתונה, אתונה העתיקה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 
תֵאַיְטֵטוֹס (ביוונית: Θεαίτητος;‏ 417 לפנה"ס לערך – 369 לפנה"ס לערך) היה מתמטיקאי יווני בן המאה ה־4 לפנה"ס, שתרומתו העיקרית הייתה בתחום האורכים האי־רציונליים, תרומה אשר הובאה בספר העשירי של יסודות מאת אוקלידס, וכן ההוכחה שישנם בדיוק חמישה פאונים משוכללים.
חייו

ישנה השערה שתאיטטוס היה בנו של אאופרוניוס, מהדמוס האתונאי סוניום. הוא היה ידידם של סוקרטס ואפלטון, והוא הדמות המרכזית בדיאלוג הסוקרטי של אפלטון הנושא את שמו.
תאיטטוס, כמו אפלטון, היה תלמידו של המתמטיקאי היווני תאודורוס מקירנה. תאודורוס חקר את תורת הגדלים חסרי המידה המשותפת, ותאיטטוס המשיך במחקר זה בהתלהבות רבה. בפרט, הוא סיווג צורות שונות של מספרים אי־רציונליים לפי האופן שבו הם מיוצגים כשורשים ריבועיים. תיאוריה זו מוצגת בפירוט רב בספר העשירי של יסודות.
תאיטטוס היה אחד המתמטיקאים היוונים הבודדים שהיה יליד אתונה. רוב המתמטיקאים היוונים מהעת העתיקה הגיעו מהערים היווניות הרבות הפזורות לאורך החוף האיוני, הים השחור וכל אגן הים התיכון.
מהדיאלוג האפלטוני "תאיטטוס" עולה כי מראהו דומה לשל סוקרטס בצורת אפו ובבליטה של עיניו.
ככל הנראה הוא מת מפצעים ומדיזנטריה בדרכו הביתה לאחר שלחם בקרב של אתונה בקורינתוס, שמשוער כי התרחש בשנת 369 לפנה"ס; אולם חוקרים אחרים טוענים כי הקרב שבו מת היה קרב מוקדם יותר בקורינתוס, בשנת 391 לפנה"ס.
המכתש תאיטטוס על הירח נקרא על שמו.
לואי השישי, מלך צרפת

לואי השישי "השמן" (בצרפתית: Louis VI le Gros; ‏1 בדצמבר 1081 – 1 באוגוסט 1137), היה בן לשושלת הקאפטינגים ומלך צרפת בין השנים 1108–1137.
ביוגרפיה

לואי נולד ב-1 בדצמבר 1081, והיה בנם בכורם של פיליפ הראשון, מלך צרפת ושל ברטה מהולנד (1055–1094). הוא היה שותף לכתר אביו החל משנת 1098, ועם מות אביו בשנת 1108 הוכתר למלך צרפת בשם לואי השישי. בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך נישואין אלה בוטלו או הסתיימו בגירושין. בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, שילדה לו שמונה ילדים.
במשך עשרים וארבע שנה, לחם לואי השישי מלך צרפת באצילים ששדדו את הנוסעים שעברו דרך אחוזותיהם, ולבסוף הצליח להכניע אותם. הוא חיזק את המלוכה באמצעות צבא בעל כושר ביצוע, עשה ככל שביכולתו להגן על האריסים, על בעלי המלאכה ועל אנשי הערים שמרדו בבישופים ודרשו מהם מגילות זכויות. הוא מינה לראש ממשלתו את סוגריוס (Abbot Suger), אב הנזירים. סוגריוס ניהל את ענייניה של צרפת בחוכמה. הוא עודד את פיתוח החקלאות, ותכנן ובנה את הכנסייה הראשונה בסגנון גותי, בזיליקת סן-דני שליד פריז. בשנת 1137 השיא את בנו לואי לאלינור מאקוויטניה, שהייתה יורשת יחידה של דוכסות אקוויטניה. באותה שנה מת לואי השישי מדיזנטריה, ובנו לואי ירש את הכתר בשם לואי השביעי.
משפחתו

בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
פיליפ מצרפת (1116–1131)
לואי השביעי, מלך צרפת (1120–1180)
אנרי מצרפת, ארכיבישוף ריימס (1121–1174)
איג מצרפת (1122)
רובר הראשון, רוזן דרו (1123–1188)
קונסטנס מצרפת, רוזנת טולוז (1124–1176)
פיליפ מצרפת (1125–1161)
פייר הראשון, רוזן קורטניי (1126–1180)
דב חביב לובמן

דב חביב לובמן (אברהם דב לובמן חביב) (13 ביוני 1864 – 21 ביוני 1951) היה חקלאי, ראש מועצה מקומית ראשון לציון ואיכרי המושבות העבריות, איש חינוך וסופר עברי.
תולדותיו

דב חביב לובמן נולד בכפר הריצובה בפלך מוהילב ברוסיה. למשפחתו הייתה מסורת יוחסין לרבנו תם, ורוב בניה היו חסידי חב"ד. שם המשפחה היה ליבונטין, אך שונה בצוק העיתים ללובמן.
דב הילד והנער קיבל חינוך מסורתי אופייני; הוא למד ב"חדר" ובישיבה תלמוד והלכה, אך בשחרותו כמו רבים מבני הדור נמשך אל ההשכלה, הוא נסע בהחבא למוסקבה והתוודע שם אל משכילים "חובבי ציון" ואל התנועה הציונית. קרובו זלמן דוד ליבונטין והסופר אז"ר עודדו אותו לעלות לארץ ישראל ולהצטרף אל המושבות העבריות החדשות.
חביב לובמן עלה לארץ ישראל בשנת 1885. יחד עם בן דודו מרדכי חביב לובמן פנה להתיישבות חקלאית ביהודיה ליד המושבה פתח תקווה. אחר כך עברו השניים אל המושבה ראשון לציון. דב עבד בחקלאות, ניהל ורכש כרמים רבים. הוא נבחר אל "הוועד" של המושבה, ואחר עמד בראשו לסירוגין כשש עשרה שנים. כמו כן עמד בראש "הוועד החקלאי" בראשון לציון והיה פעיל מרכזי במוסדות החינוך והתרבות של המושבה. הוא היה ממייסדי "התאחדות מושבות יהודה" וחבר ה"מרכז" שלה, וממקימי "אגודת הכורמים" של איכרי המושבות.
יחסיו עם פקידי הנדיב הידוע הברון רוטשילד ידעו עליות ומורדות; הוא הגיע מיהודיה לראשון לציון בעזרתם, אך לאחר זמן מה היה מועמד לגירוש מן המושבה בגלל זעמם של הפקידים. ב-1901 היה חביב לובמן אחד מחברי "משלחת המושבות" שיצאה לפריז לטקס העברת היקב בראשון לציון לידי המושבה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה היה חביב לובמן ממנהיגי המושבה מול השלטונות העות'מאניים, וכמו רוב האליטה של היישוב הובל למאסר בירושלים לאחר גילוי מחתרת ניל"י. הוא היה צפוי להשלח למשפט וכלא בדמשק.
הצהרת בלפור וכניסת הגייסות הבריטים לארץ רִגשה מאוד את היישוב היהודי הקטן ולמוד הסבל. לפי זכרונותיו של חביב לובמן אמרו החיילים האוסטרלים שנכנסו רכובים על סוסיהם הרחבים לתושבי המושבה הנפעמים: "באנו לתת לכם את ארץ ישראל". עם כינון הממשל הצבאי בארץ התארגנו מוסדות המייצגים של היישוב. חביב לובמן השתתף ב"הוועד הזמני", ואחר כציר באספת הנבחרים.
לובמן נפטר ב-21 ביוני 1951 ונקבר בבית הקברות גני אסתר.
בית הספר חביב בראשון לציון נקרא על שמו לאחר פטירתו, בישיבת מועצת עיריית ראשון לציון ב-1 ביולי 1951. כמו כן, על שמו קרוי רחוב בראשון לציון.
משפחתו

נישא לרבקה, בת דודו שמואל גרונם לובמן. בנו זרובבל חביב (לובמן) היה ראש מועצת ראשון לציון, כמוהו. בתו, מרים, נישאה ללוין קיפניס. בתו השנייה, מיכל, נישאה לשלמה לילינבלום (בנו של משה לייב ליליינבלום).
מספריו

בני דורי: זכרונות, מאמרים, נאומים, אישים, בצירוף מאמר מאת נחום סלושץ, ראשון לציון: הוצאת ידידים, תש"ו.
מספורי הראשונים לציון, תל אביב: דפוס גוטנברג, תרצ"ד.
ראשון לציון, הוצאת קק"ל, תרפ"ט
קורות ראשון לציון: מיום ייסודה עד פרוץ מלחמת ששת הימים, חלק ראשון מאת דוב חביב-לובמן, חלק שני מאת בנו - זרובבל חביב, ראשון לציון: הוצאת המחבר, תשל"א 1971.
גלריה

ראשון לציון בשלהי המאה ה-19
תזמורת ראשון לציון בשלהי המאה ה-19
מכונות היקב בראשון לציון בשלהי המאה ה-19
לקריאה נוספת

זרובבל חביב (לובמן), ציר שלוח : מארץ ישראל לפולין בשליחות קרן קיימת לישראל תרצ"ז 1937, (איסוף החומר והכנתו לדפוס: תרצה חביב-גרין), ירושלים: המכון לחקר תולדות קרן קיימת לישראל, תשס"ב 2002.
זרבבל חביב, ציונה : לקט רשימות מאמרים ואיגרות, (ליקוט, עריכה, דברי רקע וקישור - תרצה (חביב) גרין), ראשון לציון: עיריית ראשון לציון, תשמ"ט.
זרבבל חביב, זכרונותי מן המושבה, ראשון לציון: עירית ראשון לציון - האגף לחינוך ולתרבות, תשמ"ו.
חיבת ציון : שיבת ציון, ראשון לציון : לקט של רעיונות, ציוני דרך, מאורעות ודמויות של אישים בדרך לציונות מגשימה, (עורכת: יונה עדיני), ראשון לציון: עירית ראשון-לציון - המוזיאון לתולדות המושבה, תשמ"ב.
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק לב: מהחיים בפתח־תקוה בשנותיה הראשונות, מזכרונות דב חביב־לובמן, תרמ"ה–תרמ"ו (1885–1886), עמ' 308–317.
הערות שוליים

↑  ב"צ צאנגן, עם דב חביב לובמן, דבר, 29 ביולי 1949
↑  דב חביב לובמן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306716505171  ISNI: 0000 0000 6693 1407  LCCN: no95011650  NTA: 32725016X  VIAF: 58661083   WorldCat (עם VIAF): 58661083 
שלט בבית הספר חביב בראשון לציון
צ'ארלס פיין

צ'ארלס פיין (באנגלית: Charles Paine;‏ 15 באפריל 1799 – 6 ביולי 1853) היה פוליטיקאי ויגי אמריקאי, בעל מפעל צמר, סוחר, בונה מסילות ברזל והמושל ה-15 של ורמונט.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

פיין נולד בוויליאמסטאון, ורמונט ב-15 באפריל 1799, והיה בנם של אלייז'ה פיין ושרה (פורטר) פיין. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1820, והפך לפעיל במספר מיזמים עסקיים. על אף שמעולם לא התחתן, נולדו לו שני ילדים מלורינדה סטיבנס מנורת'פילד.
ביוגרפיה > קריירה

פיין עבר לנורת'פילד, ורמונט בתחילת המאה ה-19 כדי לנהל את מפעל הצמר המשפחתי. הוא ניהל את העסק עד שנהרס בשריפה ב-1848. בית המפגש של פיין נבנה בשנת 1835 עבור עובדי הטחנה כמקום פולחן, והמקום עדיין מתפקד. היו לו תחומי עניין עסקיים שונים, כולל מלון וחנות, אבל הוא זכור לרוב כמי שהביא את מסילות הברזל לוורמונט. הוא ייסד את חברת הרכבת המרכזית של ורמונט ושימש כנשיא הראשון של החברה.
בנורת'פילד, פיין החזיק בתפקידים של בורר העיר ומנחה מפגש העיר. בחייו הפוליטיים הוא היה חבר בבית הנבחרים של ורמונט מ-1828 עד 1829. הוא היה המושל ה-15 של ורמונט מ-1841 עד 1843. במהלך כהונתו נקבעה חשבונאות מחמירה יותר של כספי ציבור.
בתור המייסד והנשיא של הרכבת המרכזית של ורמונט בנה פיין את המטה שלה בעיר הולדתו נורת'פילד, למרות השטח ההררי, וזכה באיבה של תושבי עיירות סמוכות גדולות ונגישות יותר. בחצר הענפה נבנו ותוקנו מנועים וקרונות רכבת. בשנת 1853 פנתה הרכבת המרכזית של ורמונט לפשיטת רגל עקב התרחבות יתר, ובמקרים מסוימים, ניהול כושל. מסילת הברזל הושמה תחת כינוס נכסים ושמה שונה ל־Central Vermont Railroad. המטה שלה הועבר לסנט אלבנס.
ביוגרפיה > מותו

פיין מת בווייקו, טקסס לאחר שלושה שבועות שהיה חולה בדיזנטריה בזמן שעזר לחברת סאות'רן פסיפיק לבחור נתיב. הוא קבור בבית הקברות אלמווד, נורת'פילד, מחוז וושינגטון, ורמונט. ביתו של פיין בנורת'פילד הוא המיקום של החברה ההיסטורית של נורת'פילד, והוא מחובר באמצעות הרחבה לספרייה הציבורית בראון של העיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1571
הערות שוליים

↑  Porcellian Club of Harvard University (1857). Catalogue of the Porcellian Club of Harvard University. Cambridge, MA: Allen and Farnham. p. 32.
↑  Harvard University (1900). Quinquennial Catalogue of the Officers and Graduates of Harvard University. Cambridge, MA: John Wilson and Son. p. 144.
1 2 3  "Charles Paine". National Governors Association. נבדק ב-31 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bassett, Thomas Day Seymour (1992). The Growing Edge: Vermont Villages, 1840-1880. Montpelier, VT: Vermont Historical Society. p. 100. ISBN 978-0-9347-2036-6 – via Google Books.
↑  "Charles Paine". Central Vermont Chamber of Commerce. ארכיון מ-26 ביוני 2006. נבדק ב-31 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Charles Paine". The Political Graveyard. ארכיון מ-2 בנובמבר 2012. נבדק ב-31 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Charles Paine". Northfield Historical Society. ארכיון מ-7 בנובמבר 2012. נבדק ב-31 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • הווארד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356802805171  LCCN: nr95000940  SNAC: w6c39963  VIAF: 66355360   WorldCat (עם VIAF): 66355360
ברודקום

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  ציבורית
 בורסה:  נאסד"ק (1998–BRCM) 
 מוטו:  "מקשרים הכל לכל דבר" (Connecting Everything)
 מייסדים:  הנרי סמואלי, הנרי ניקולאס
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים)
 חברת אם:  Broadcom 
 חברות בנות:  ברודקום (סינגפור)  Broadcom (United Kingdom)  Broadcom (Canada)  ברודקום (ישראל)  Broadcom (Ireland) 
 מיקום המטה:  ארצות הברית אירוויין, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תקשורת
 מוצרים עיקריים:  שבבים למערכות תקשורת
 הכנסות:  35.8 מיליארד דולר (2023)
 רווח:  14.1 מיליארד דולר (2023)
 עובדים:  20 אלף עובדים (2023)
  
 broadcom.com
 
סמליל קודם של החברה, ששימש עד אמצע העשור השני של המאה ה-21
ברודקום (באנגלית: Broadcom Corporation) היא חברת שבבים אמריקאית לתכנון מעגלים משולבים המיועדים לתעשיית התקשורת. היא מוגדרת כחברת שבבים שאין לה מפעל ייצור (fabless). מרכזה של החברה בעיר אירוויין שבקליפורניה. היא נוסדה בשנת 1991 על ידי פרופ' הנרי סמואלי, מרצה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ממוצא יהודי, ותלמידו הנרי ניקולאס. החברה הונפקה בבורסת נאסד"ק בשנת 1998 (סימול: BRCM). מועסקים בה כ-11,000 עובדים ב-15 מדינות בעולם, מהם כ-800 בישראל.
סמליל החברה מתאר את הפונקציה המתמטית Sinc, השימושית בכל תחומי התקשורת, והוא גם מזכיר בצורתו אות תקשורת כפי שהוא נראה בנתח תדרים. הסמליל מבטא אפוא את נוכחותה של החברה בשוק התקשורת. בכל מגזר תקשורת שקיים היום נעשה שימוש בשבבים שתוכננו על ידי החברה, שסיסמתה היא: "מקשרים הכל" (Connecting Everything).