stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה בטרור בסיני
מהלך האירועים > 2017

ב-18 באפריל 2017 פתחו חמושים בירי על שוטרים מצריים שאבטחו את מנזר סנטה קתרינה המשמש כאתר תיירות חשוב בדרום סיני. ארגון המדינה האסלאמית נטל על עצמו את האחריות לפיגוע, בו נהרג שוטר מצרי ונפצעו ארבעה נוספים.
ב-15 באוקטובר, בשעה 19:30 בערב, החלה מתקפה נרחבת של ארגון המדינה האסלאמית על הצבא המצרי; כ-150–200 מחבלים תקפו בו זמנית 6 מוצבים של הצבא המצרי באזור שבין רפיח המצרית ושיח' זוויד. במתקפה נהרגו 7 חיילים מצרים ונפצעו למעלה מ-20. הצבא המצרי טען שהמתקפה נבלמה לחלוטין וכי למעלה מ-40 מחבלים נהרגו. בעקבות המתקפה ביטל נשיא מצרים, א-סיסי, את פתיחת מעבר רפיח שתוכננה למחרת היום למעבר סחורות לרצועת עזה. כ-3 שעות לאחר המתקפה ירו מחבלים מארגון המדינה האסלאמית 3 רקטות משיח' זוויד לעבר המועצה האזורית אשכול. על פי הצהרתם: "כתגובה לסיוע הציוני לצבא מצרים במלחמה נגד האסלאם".
ב-24 בנובמבר התרחש הפיגוע במסגד א-ראודה, שהוא הקשה ביותר בתולדות מצרים. לפחות 305 אנשים נרצחו ו-128 נוספים נפצעו בפיגוע שכלל פיצוץ מטעני חבלה וירי במסגד א-ראודה שבצפון סיני, כ-32 ק"מ ממזרח לעיירה ביר אל-עבד וכ-45 ק"מ ממערב לאל עריש.
מהלך האירועים > 2018

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהלך האירועים > 2019

במאי 2019, ארגון Human Rights Watch דיווח כי לאורך כל הפעולות בסיני "הצבא והמשטרה המצריים ביצעו מעצרים שרירותיים שיטתיים ונרחבים - כולל מעצר ילדים, היעלמויות בכפייה, עינויים והרג ללא משפט, ענישה קולקטיבית ופינויים בכפייה". הדיווח מבוסס על עדויות של עשרות תושבי סיני.
בנובמבר 2019 הרגו כוחות מצרים 83 לוחמים חשודים בפעולות טרור במרכז ובצפון סיני.
מהלך האירועים > 2020

במרץ 2020, הצליחו כוחות הצבא המצרי להרוג את אבו פארס אל-אנסארי, מפקד אנסאר בית אל-מקדס, באזור אל-עג'רה מדרום לרפיח.
ב-1 במאי 2020 נטל דאעש אחריות באמצעות סוכנות הידיעות שלו להפצצה שהרגה כמה אנשי צבא מצרים ליד העיר ביר אל-עבד שבצפון סיני. כנקמה הצליחה המשטרה המצרית להרוג 18 חמושים קיצוניים בפשיטה בצפון חצי האי סיני.
ב-21 ביולי 2020, דאעש כבש חמישה כפרים בסיני ממערב לביר אל-עבד.
ב-26-28 באוגוסט 2020, מצרים כבשה מחדש את חמשת הכפרים והרגה 73 פעילי דאעש.
מהלך האירועים > 2021

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהלך האירועים > 2022

הקשיים שהיו לצבא המצרי בהדברת קיני דאעש בסיני והמתח שעלה בין הגנרלים המצרים לבין ראשי השבטים הוביל את הנשיא א-סיסי לנסות מדיניות חדשה לגיוס השבטים נגד אלה מביניהם שהצטרפו לדאעש. בשנת 2017 הוקם הארגון הצבאי איחוד שבטי סיני שבסיסו הוא בני שבט הטראבין, הגדול ביותר בסיני, שהתחזק במידה רבה במהלך 2022. כתוצאה ממגוון צעדים, בוצעה החלשתו של דאעש בסיני.
ב-7 במאי 2022 המדינה האסלאמית תקפה תחנת הרמת מים על גדת תעלת סואץ והביאה למותם של לפחות 11 הרוגים בקרב כוחות הביטחון המצריים. בתגובה, תקף הצבא המצרי 2 רכבים שבהם היו 9 פעילי הארגון. ב-11 במאי המדינה האסלאמית ביצעה שוב התקפה נגד הצבא המצרי בה נהרגו 5 חיילים, ובתגובה תקף הצבא רכב ובו 7 חמושי המדינה האסלאמית.
מהלך האירועים > 2023

בינואר 2023 הכריזו המצרים על קץ הטרור בצפון סיני.
ב-3 ביוני 2023 התרחש פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים (2023), שבו שני לוחמים ולוחמת צה"ל נהרגו בפיגוע ירי בגבול ישראל–מצרים שבוצע על ידי שוטר מצרי.
בשנת 2023, בעקבות החלשותו, עסק דאעש בעיקר בפעילות מחתרתית והתמקד בהתקפות טרור ספורות, לרוב באזורים הפחות מיושבים בואך תעלת סואץ.
ירי הרקטות מסיני לישראל

הקשר בין ארגוני הטרור בסיני לאלה שברצועת עזה הדוק מאוד. ארגון הטרור האסלאמי מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים פועל גם ברצועת עזה וגם בחצי האי סיני. טילים רבים שנורים לעבר ישראל מרצועת עזה מקורם בהברחות במנהרות מסיני אל תוך עזה. כבר בשנות שלטונו של נשיא מצרים חוסני מובארכ בשנת 2010 החלו פעילי טרור בירי רקטות גראד לעבר ישראל מסיני.
ב-2 באוגוסט 2010 נורו משטח סיני לכיוון ישראל שש רקטות 122 מ"מ. שלוש מהרקטות נפלו בעיר אילת, אחת מהן בבריכת ניקוז הממוקמת בצפון העיר. לא היו נפגעים. שתי רקטות נוספות נפלו בעיר עקבה שבירדן בחזית מלון אינטרקונטיננטל. אזרח ירדני נהרג וחמישה נפצעו, אחד מהם באורח קשה. רקטה נוספת נפלה לים. ב-2012 נורו לעבר ישראל מסיני 8 רקטות.
ב-2013 דווח כי השב"כ הקים חטיבה מיוחדת לסיכול טרור שמקורו בסיני. בעקבות ירי הרקטות מסיני הוחלט בישראל על הצבת מערכת כיפת ברזל המגינה מפני טילים, באילת. במהלך שנת 2014 נורו כ-5 רקטות משטח סיני לעבר העיר אילת, אחת מהרקטות פגעה פגיעה ישירה בחניון בית מלון בעיר, מספר אזרחים נפצעו קל ונזק כבד ברכוש. ב-3 ביולי 2015 נורו 3 רקטות גראד משטח סיני לעבר מועצה אזורית אשכול, שלוחת דאעש בסיני לקחה אחריות על הירי.
ב־8 בפברואר 2017, נורו 4 רקטות לכיוון אילת. 3 יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, הרביעית נפלה בשטח פתוח.
ב־15 באוקטובר 2017 נורו שתי רקטות לכיוון מועצה אזורית אשכול בעוטף עזה הרקטות נפלו בשטחים פתוחים ללא נזק וללא נפגעים, דאעש קיבל אחריות לירי בעקבות התערבות ישראל בלחימה בסיני לטענתם.
ארגוני הטרור בסיני

בארגוני הטרור בסיני חברים בין1,800 ל-12,000 פעילי טרור. הם מורכבים מכמה סוגים:
זרים מרחבי העולם המוסלמי בעלי אידאולוגיה של הג'יהאד הסלפי (א-סלפיה אל-ג'יהאדיה) ואל-קאעידה.
אסירים אסלאמים סונים קיצוניים שברחו מהכלא המצרי בזמן ההפיכה נגד מובארכ ב-2011.
בדואים חמושים שהחלו בתחילה כנותני שירות תמורת תשלום ובהמשך הצטרפו לאידאולוגיה האסלאמית הקיצונית
פלסטינים חברי ארגונים סלפיים ג'יהאדיסטיים, מעזה.
פעילי הטרור מתרכזים בשני אזורים עיקריים בסיני: אזור אל-מהדיה, לא הרחק מהגבול עם ישראל (מול היישובים יבול ונווה) שבגזרת רפיח ואל עריש (שטח בשליטת שבט הבריקאת); ואזור ג'בל חלאל.
הם מתחלקים למספר קבוצות עיקריות:
ארגוני הטרור בסיני > מחוז סיני של המדינה האסלאמית (אנצאר בית אל-מקדס)

אנצאר בית אל-מקדס (בערבית: أنصار بيت المقدس, בעברית: "תומכי ירושלים") שחברים בו בין1,000 ל-2,000 פעילי טרור, הוקם לאחר ההפיכה במצרים בשנת 2011 והוא ארגון הטרור המרכזי בסיני. הארגון מזרם הג'יהאד הסלפי, ומטרת הקמתו – ביצוע פעולות טרור נגד גורמים ממשלתיים מצריים ונגד מדינת ישראל. מנהיג הארגון הוא שאדי אל-מניעי, בן לאחד השבטים הבדואיים שבצפון סיני. רוב החברים בארגון הם משבט הבריקאת, הידוע בתמיכתו בג'יהאד העולמי. הארגון הגביר מאוד את פעולות הטרור נגד הממשלה והצבא המצרי לאחר הדחתו של הנשיא מטעם תנועת האחים המוסלמים מוחמד מורסי. לטענת נביל נעים, בכיר בג'יהאד האסלאמי המצרי, ח'יירת א-שאטר ממנהיגי תנועת האחים המוסלמים, מימן את הארגון. הארגון נחשב לגדול ביותר מבין ארגוני הטרור בסיני. אנצאר בית אל-מקדס אחראי בין היתר לפיצוץ צינור הגז בין ישראל למצרים פעולות שהגדיר כ"ג'יהאד כלכלי". חבר בארגון, קצין לשעבר, אחראי על ניסיון ההתנקשות בשר הפנים המצרי מוחמד איברהים מוסטפא בספטמבר 2013 בקהיר. הארגון גם אחראי לירי טילים על אילת ולעוד מספר רב של התקפות ופעולות טרור בסיני ואף בתוך מצרים. ב-10 בנובמבר 2014 נשבע הארגון אמונים למדינה האסלאמית ולמנהיגה אבו בכר אל-בגדאדי ושינה את שמו ל"מחוז סיני של המדינה האסלאמית".
ארגוני הטרור בסיני > מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים

מג'לס שורא אל-מוג'אהדין פי אכנאף בית אל-מקדס (בעברית: مجلس شورى المجاهدين في أكناف بيت المقدس) הוקם ב-18 ביוני 2012.
מקור שמו של הארגון מקבוצות המזוהות עם אל-קאעידה הפועלות בעיראק. מנהיג הארגון הוא עבדאללה אל-אשקר המכונה אבו אל-מחתסב אל-מקדסי. הארגון מהווה למעשה חבירה של כמה קבוצות סלפיות המזוהות עם אל-קאעידה והג'יהאד העולמי.
חברי ארגון מג'לס שורא אל-מוג'אהדין פרסמו סרטון שבו הודיעו על הקמת הארגון "לאחר שהופל "פרעה" (חוסני מובארכ) במצרים, ולאחר שמתערערת "הרודנות העלווית" (משטרו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד), וכאשר בלבנון ובירדן ניכר חוסר שביעות הרצון של המוסלמים הסונים – "רוח הייסורים נושבת לעבר היהודים מחצי-האי סיני וממרגלות הר סיני". הדובר בסרטון קרא לאומה האסלאמית ולפלסטינים "לאחד את השורות ולהתכונן לשלב הבא" שהוא "השבת שלטון אללה". בסרטון הודיע הדובר, כי על רקע התהפוכות בעולם הערבי הוחלט על הקמת "מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים" כבסיס לפעילות ג'יהאדית, שמטרתה השבת הח'ליפות האסלאמית. ההודעה הסתיימה באיומים כלפי ישראל: "...מהכוס שבה השקתם את המוסלמים ברחבי ירושלים נשקה אתכם ברעל יעיל... אנו לא נשיב [את חרבותינו] אל נדנן אלא לאחר שתהיינה מוכתמות בדמכם, לאחר שנכלה אתכם...".
ביום הקמת הארגון, חדרו שלושה פעילי הארגון לשטח ישראל, סמוך ליישוב באר מילכה, שבקרבת גבול ישראל-מצרים. שלושת המחבלים, שחצו את הגבול במקום בו עדיין לא נבנתה גדר הביטחון, פתחו באש מנשק קל וטילי RPG לעבר שני כלי רכב של קבלנים הבונים את גדר הגבול בין ישראל למצרים. כתוצאה מכך נהרג אזרח, אשר הועסק על ידי משרד הביטחון. שני מחבלים נהרגו במהלך הפיגוע. מאז הקמתו ביצע הארגון מתקפות טרור רבות נגד הצבא והממשלה המצרית. אפשר שהארגון אחראי למתקפת הטרור בגבול מצרים וישראל באוגוסט 2012. הארגון אחראי לרוב ירי הרקטות שנורו לישראל.
ב-11 בפברואר 2014 נשבעו חברי הארגון אמונים ל"מדינה האסלאמית בעיראק ובשאם" (דאעש) - הידועה כיום בשמה הרשמי "המדינה האסלאמית".
ארגוני הטרור בסיני > צבא האסלאם

צבא האסלאם (בערבית: جَيش الإسلام; תעתיק: 'ג'יש אל-אסלאם') הוא ארגון טרור שהוקם ברצועת עזה בשנת 2006, על ידי בני חמולת דע'מש מהעיר עזה. מנהיג הארגון הוא מומתאז דע'מש, והאידאולוגיה של הארגון זהה לחלוטין לזו של אל-קאעידה העולמית, יש המכנים את ג'יש אל אסלאם "אל קאעידה בעזה". לארגון שלוחות רבות ברחבי חצי האי סיני ומיוחסים לו ניסיונות למתקפות טרור על ישראל, שאמורות היו לצאת מסיני.
ב-17 בנובמבר 2010 חוסל בתקיפה מהאוויר על ידי צה"ל אסלאם יאסין בכיר בארגון, לאחר שניסה לארגן פיגוע חטיפה של ישראלים בסיני. בינואר 2011 הודיע משרד הפנים המצרי כי ארגון הטרור ג'יש אל-אסלאם ותא טרור הפועל במסגרת הארגון א-תכפיר ואלהיג'רה, הם האחראים לפיגוע ההתאבדות שגרם למותם של 23 נוצרים קופטים ליד כנסייה בעיר אלכסנדריה בראש השנה האזרחית. לדעת המודיעין המצרי, הארגון אחראי יחד עם ארגון הטרור תכפיר ואל היג'רה למתקפת הטרור באוגוסט 2012 שבוצעה נגד מצרים וישראל, ובמהלכה נהרגו 16 שוטרים מצרים. הקשרים של חמאס עם הארגון והעובדה שהוא מתיר לפעול מעזה למרות פעולות הטרור שאחראי להם הארגון בסיני, היוו גורם משמעותי בסכסוך בין צבא מצרים לחמאס.
ארגוני הטרור בסיני > א-תכפיר ואל-היג'רה

א-תכפיר ואל-היג'רה (בערבית: التكفير والهجرة, תעתיק מדויק: אלתכפיר ואלהג'רה) הוא תא טרור הפועל ברחבי סיני ומטרתו ביצוע פעולות טרור נגד הממשלה המצרית. הארגון פועל על פי המורשת של א-תכפיר ואל-היג'רה שהוקם ב-1960 במצרים כשלוחה של תנועת האחים המוסלמים. הארגון המקורי הפסיק את פעילותו לאחר שהשלטונות המצרים נלחמו בו בעקבות רצח שר ההקדשים המצרי ב-1977. המורשת של הארגון ממשיכה עד היום כאידאולוגיה של פעילים אסלאמיים קיצוניים ברחבי העולם, כיום ארגון שמזהה עצמו כארגון א-תכפיר ואלהיג'רה פועל במצרים ובסיסו בסיני. הארגון שותף לרצח 23 איש בפיגוע בכנסייה הקופטית באלכסנדריה ב-2012. כמו כן לדעת המודיעין המצרי אחראי הארגון יחד עם ארגון ג'יש אל-אסלאם למתקפת הטרור באוגוסט 2012, ולעוד מתקפות טרור רבות במצרים ובסיני.
ארגוני הטרור בסיני > קבוצות נוספות

בנוסף לארגוני הטרור הבולטים, פועלים בסיני עוד למעלה מעשרה ארגונים קטנים ששותפים למאבק בצבא ובממשלה המצרית. הארגונים פועלים בשיתוף פעולה הדוק עם הארגונים הגדולים והאידאולוגיה שלהם היא לרוב זהה.
ארגוני הטרור בסיני > חמושים בדואים

האוכלוסייה הבדואית היא מרכיב חשוב בתשתית הארגונית ובפעילות הטרור בסיני. הבדואים בסיני הם אוכלוסייה ענייה שנזנחה לגורלה על ידי הממשל המרכזי במצרים שאינו משקיע משאבים לפיתוח האזור. בשל הפיקוח הביטחוני הרופף של המצרים משום אופיו המדברי, המבודד של השטח ובשל המצוקה הכלכלית היו צפון חצי האי ומרכזו לנתיב הברחת סמים והברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה. ישנם טענות אף על סחר באיברים של פליטים מאפריקה המנסים להגיע לישראל דרך סיני. הבדואים הבריחו כמויות אדירות של נשק ותחמושת מסודאן ומלוב לרצועת עזה דרך המנהרות. פעילי הג'יהאד שניצלו את המצב המיוחד בסיני, התיישבו באזורים שאינם שייכים לשבטים הבדואים, הקימו בסיסי אימונים, והבדואים באזור היו מבצעים בשבילם הברחות ופעילויות אחרות תמורת תשלום. בהמשך נסחפו בדואים רבים לאידאולוגיה האסלאמית הקיצונית שמטרתה להקים בסיני מדינת שריעה, והצטרפו לפעילות הטרור נגד המצרים שבמקביל החלו לראות בבדואים גורם שמערער את הביטחון באזור. השבטים הבדואים ששמם נקשר לפעילות הטרור הם הסווארכה, התיאהא, האחוואט, הבריקאת וטראבין.
הקשיים שהיו לצבא המצרי בהדברת קיני דאעש בסיני והמתח שעלה בין הגנרלים המצרים לבין ראשי השבטים הוביל את הנשיא א-סיסי לנסות מדיניות חדשה לגיוס השבטים נגד אלה מביניהם שהצטרפו לדאעש. הוקם הארגון הצבאי איחוד שבטי סיני שבסיסו הוא בני שבט הטראבין, הגדול ביותר בסיני. במשא ומתן ארוך צרך הניסיון להפריד בין "דאעש של מחוז סיני" לבין שני השבטים המרכזיים שהזינו אותו במתנדבים ובמידע: שבט הסווארכה שחבר ל"איחוד שבטי סיני" במרץ 2022 ושבט רמילאת שהלך בדרכו באפריל 2022. כתוצאה מכך הידלדלו ההזדמנויות של דאעש לגייס בדואים לשורותיו.
מאבק ישראל בטרור בסיני

בהסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם ב-1979 סוכם בין הצדדים על הגדרת חצי האי סיני כשטח מפורז שאסור לכניסת הצבא ורק משטרה מצרית תוכל לפקח על האזור. מצב זה גרם לפריחת הטרור וחוסר הביטחון בסיני, דבר שכמובן השפיע על גבולה הדרומי של ישראל. מכיוון שבאופן רשמי ישראל אינה יכולה לתקוף פעילי טרור שנמצאים בשטחה של מדינה ריבונית אחרת, לישראל היה אינטרס ברור שמצרים תטפל בקיני הטרור שנוצרו בסיני. לכן ישראל אישרה למצרים בעקבות מתקפת הטרור באוגוסט 2011, להכניס כוחות צבא מוגבלים לסיני. עם זאת, מצרים הכניסה כוחות רבים מעבר למה שישראל אישרה ואף לא ביקשה בכל פעם שהכניסה כוחות לסיני את הסכמתה של ישראל. פעולות אלו גרמו לחשש בקרב ישראל שמצרים תנצל את המצב לביסוס כוח צבאי בסיני. באוגוסט 2012 אמר שר החוץ אביגדור ליברמן כי "אסור לוותר למצרים על הפרות השלום.. וכי מדובר במדרון חלקלק בשמירה על הסכם השלום". למרות החשש הישראלי מהעצמאות המצרית בהקשר של הכנסת הכוחות לסיני, ישראל הביעה שביעות רצון מהמאבק המצרי בטרור בסיני והיא אף מספקת למצרים מידע מודיעיני.
מאבק ישראל בטרור בסיני > פעילות ישראל בשטח חצי האי סיני

שלא כמו ברצועת עזה שם ישראל תוקפת פעילי טרור שמוגדרים כ"פצצה מתקתקת" (קרי העומדים לבצע פעילות טרור באופן מיידי), בסיני ישראל אינה יכולה לפעול בשטח נגד פעילות טרור מכיוון שמדובר בשטח ריבוני מצרי. עם זאת במתקפת הטרור בדרום ישראל ב-2011 חדר מסוק תקיפה ישראלי לשטח סיני במהלך המרדף אחר המחבלים והרג חמישה חיילים מצרים שככל הנראה ירו לעברו טיל. מצרים בתגובה דרשה התנצלות ישראלית על הרג החיילים המצרים. באוגוסט 2013 דווח כי מטוס ללא טייס ישראלי תקף פעילי טרור ברפיח המצרית שעמדו לירות רקטות מסיני לשטח ישראל. ישראל לא אישרה את הדיווחים אך גם לא הכחישה. בהמשך הכחיש דובר צבא מצרים כי הייתה תקיפה ישראלית, גורם צבאי מצרי טען כי מדובר בתקיפה של מסוק אפאצ'י מצרי.
בתחום המודיעיני ישראל הגבירה מאוד את המעקב שלה על הנעשה בסיני. ב-2013 דווח כי השב"כ הקים חטיבה מיוחדת לסיכול טרור שמקורו בסיני. בין ישראל ומצרים קיים גם שיתוף פעולה מודיעיני, שגבר מאוד לאחר הדחתו של מוחמד מורסי והעברת השליטה במצרים לידי הצבא.
בתחילת שנת 2018 דיווח העיתון "הניו יורק טיימס" כי חיל האוויר הישראלי תקף מטרות של שלוחת דאעש בסיני למעלה ממאה פעמים במשך השנתיים הקודמות, באישורו של נשיא מצרים.
בתחילת שנת 2019, בריאיון לתוכנית "60 דקות" אישר נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, שצבא מצרים וישראל משתפים פעולה במלחמה נגד דאעש.
לפי ההערכות, בנוסף לתרומה המודיעינית הגדולה (שאפשרה סיכול עשרות פיגועים), ישראל פגעה (הרגה או פצעה) באלפי מחבלי דאעש.
ראו גם

המלחמה העולמית בטרור
הג'יהאד הסלפי
טרור אסלאמי
אל-קאעידה
מיכאיל טוכאצ'בסקי

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1893 סמולנסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  12 ביוני 1937 (בגיל 44) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  בית הספר הצבאי אלכסנדרוב 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית   הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1914–1937 (כ־23 שנים)
 דרגה:    מרשל ברית המועצות
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש  אות מסדר אנה הקדושה  מסדר סטניסלב הקדוש  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום  נשק הכבוד של המהפכה 
 
מיכאיל ניקולאייביץ' טוּכאצֶ'בסקי (ברוסית: Михаил Николаевич Тухаче́вский‏; 16 בפברואר 1893 - 12 ביוני 1937) היה מצביא ותאורטיקן צבאי סובייטי, ואחד מהקורבנות הבולטים של הטיהורים הגדולים של סטלין בסוף שנות השלושים של המאה העשרים.
הערות שוליים

↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר; 2010 כנרת, זמורה־ביתן, דביר; עמ' 235, 241.
↑  ה. נ. בריילספורד, אחרי המתת הגנרלים, דבר, 19 ביולי 1937
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273381105171  PLWABN: 9810635889005606  BIBSYS: 8034986  BNE: XX1179738  BnF: cb12244620v (data)  CiNii: DA10967199  GND: 118763091  ISNI: 0000 0000 8374 1250  LCCN: n82272108  LNB: 000087466  NDL: 00621577  NKC: jn20000720306  NLG: 316596  NSK: 000187973  NTA: 126990700  RERO: 02-A013521853  SELIBR: 97862  SUDOC: 03118121X  VIAF: 39432688   WorldCat (עם VIAF): 39432688
דמיטרי פבלוב

| --- | --- |
דמיטרי פאבלוב
דמיטרי פאבלוב
 לידה:  23 באוקטובר 1897 Pavlovo, רוסיה 
 הוצאה להורג:  22 ביולי 1941 (בגיל 43) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  גיא ההריגה בקומונרקה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית   הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1916–1941 (כ־25 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה.
 תפקידים בשירות
 מפקד החזית המערבית (ברית המועצות)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים ברוסיה  מלחמת האזרחים בספרד  מלחמת העולם השנייה מלחמת החורף  קרב ביאליסטוק-מינסק
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות,    3 עיטורי לנין,   2 עיטורי הדגל האדום
 
דמיטרי גריגורביץ' פבלוב (ברוסית: Дми́трий Григо́рьевич Па́влов; 23 באוקטובר 1897 - 22 ביולי 1941) היה גנרל סובייטי שפיקד על החזית המערבית של ברית המועצות בתחילת מבצע ברברוסה והוצא להורג לאחר תבוסת כוחותיו בימים הראשונים של המערכה.
נולד בכפר ואוינוח במרכז רוסיה (היום כפר פבלובו במחוז קוסטרומה במשפחת איכרים.
קריירה צבאית

ב-1915 גויס לצבא האימפריה הרוסית. לחם בחזית המזרחית. במהלך קרב קובל נפצע ונלקח בשבי. היה אסיר במחנה שבויים בגרמניה עד תום המלחמה. בינואר 1919 חזר לרוסיה.
באוגוסט 1919  הצטרף לצבא האדום והשתתף במלחמת האזרחים ברוסיה. סיים את המכללה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה ב-1928 ופיקד על יחידות חיל רגלים.
בשנים 1936–1937 השתתף במלחמת האזרחים בספרד כמפקד בריגדת טנקים סובייטיים בצבא הרפובליקני. על כך קיבל עיטור של גיבור ברית המועצות.
פבלוב הצליח לעבור את הטיהורים הגדולים. הוא דגל בשילוב טנקים ביחידות רגלים ולא ביחידות נפרדות, דעה שהוכחה במלחמה כבלתי נכונה. הוא השתתף במספר סכסוכי גבול עם יפן ובמלחמת החורף עם פינלנד.
ב-22 בפברואר 1940 הועלה לדרגת גנרל ארמייה. הוא מונה למפקד החזית הבלארוסית שעם פתיחת המערכה שונה שמה לחזית המערבית.
מבצע ברברוסה

מבצע ברברוסה החל ב-22 ביוני 1941 ותוך מספר ימים הצליחו הגרמנים לכתר בקרב ביאליסטוק-מינסק מאות אלפי חיילים סובייטים ולהתקדם במהירות לתוך ברית המועצות. הם הצליחו להשמיד כמעט את כל המטוסים בחזית דבר שהקנה להם עליונות אווירית.
ב-30 ביוני 1941 הודח פבלוב מתפקידו.
מאסר והוצאה להורג

ב-4 ביולי נעצר פבלוב והועמד לדין. הוא הואשם בתחילה בקשר נגד המדינה, במורך לב ובחוסר תפקוד שאפשרו קריסת הפיקוד והפקרת נשק ללא קרב בידי הגרמנים דבר שאפשר פריצת האויב דרך שורות הצבא האדום ויש בזה בגידה במולדת. בית הדין קבע שהוא אשם באי מילוי תפקידו אך לא בבגידה וגזר עליו מוות. גזר הדין ניתן ב-22 ביולי 1941. באותו יום הוסרו דרגותיו, רכושו הוחרם והוא הוצא להורג על ידי אנשי הנ.ק.וו.ד בשדה עזוב ליד מוסקבה ונקבר שם.
גם קצינים נוספים מהחזית המערבית זכו לגורל דומה:
גנרל-מיור ולדימיר קלימובסקיך, ראש המטה של החזית הוצא להורג
גנרל-מיור אנדריי גריגורייב, מפקד יחידות הקשר של החזית הוצא להורג
גנרל-מיור  ניקולאי קליץ', מפקד הארטילריה של החזית הוצא להורג
גנרל-מיור סרגיי צ'רניך, מפקד כוחות האוויר שסייעו לחזית (שמונה לתפקיד לאחר התאבדות המפקד הקודם) הוצא להורג
גנרל-מיור אלכסנדר קורובקוב, מפקד ארמייה ה-4 הוצא להורג
הם זוכו ב-1956 "מחוסר הוכחות".
27 בנובמבר

27 בנובמבר הוא היום ה-331 בשנה בלוח הגרגוריאני (332 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 34 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

43 לפנה"ס – כינון הטריומווירט השני
399 – תחילת כהונתו של אנסטסיוס הראשון כאפיפיור
511 – נפטר מלך הפרנקים כלוביס הראשון, וממלכתו מחולקת בין ארבעת בניו
1095 – האפיפיור אורבנוס השני קורא לגאולת כנסיית הקבר ולהגן על הנצרות המזרחית בוועידת קלרמון, נאומו מצית את מסע הצלב הראשון
1895 – אלפרד נובל חותם בפריז על צוואה ובה הוא מייסד את פרס נובל לאחר מותו
1914 – נוסד הג'וינט, ועד הסיוע המיוחד של יהדות ארצות הברית
1934 – הפיכה צבאית בבוליביה: גנרלים מהצבא מדיחים את הנשיא דניאל סלמנקה וממנים במקומו את סגנו, חוסה לואיס טחאדה סורזנו
1941 – הקרב על מוסקבה: כוחות גרמניה הנאצית מגיעים לעמדות המזרחיות ביותר אותן הצליחו לכבוש, פחות מ-30 ק"מ ממוסקבה
1978 – בסן פרנסיסקו מתנקש המפקח העירוני בדימוס דן וייט בחייהם של ראש העיר ג'ורג' מוסקוני והמפקח העירוני ההומוסקסואל הגלוי הארווי מילק
1980 – שיגור החללית סויוז T-3 לתחנת החלל הסובייטית סאליוט 6 עם צוות קוסמונאוטים כחלק ממשלחת הקבועה החמישית לתחנה
1983 – מאיר שמגר ממונה לנשיא בית המשפט העליון
1991 – מועצת הביטחון של האומות המאוחדות מקבלת את החלטה 721 הסוללת את הדרך להקמת כוח לשמירה על השלום ביוגוסלביה
1997 – נפתח המוזיאון האולימפי בנורווגיה
1999 – הלן קלארק היא האישה הראשונה שנבחרת לראש ממשלת ניו זילנד
2024 – הסכם הפסקת האש נחתם בין לבנון לישראל
2024 – החל מבצע הרתעת התוקפנות במסגרת מתקפת המורדים בסוריה
נולדו

111 – אנטינואוס, המאהב של הקיסר הרומי אדריאנוס (נהרג ב-130)
1380 – פרננדו הראשון, מלך אראגון (נפטר ב-1416)
1701 – אנדרס צלזיוס, אסטרונום וממציא שוודי (נפטר ב-1744)
1874 – חיים ויצמן, נשיא מדינת ישראל הראשון (נפטר ב-1952)
1897 – שמחה בלאס, מתכנן מפעלי מים עיקריים של היישוב היהודי (נפטר ב-1982)
1920 – אבה לנסטרה, כדורגלן הולנדי (נפטר ב-1985)
1913 – יעקב שלגי, אדריכל ישראלי (נפטר ב-1989)
1921 – ברוך ברוכין, תת-אלוף בצה"ל, כיהן כקצין תותחנים ראשי (נפטר ב-1984)
1921 – אלכסנדר דובצ'ק, פוליטיקאי צ'כי (נפטר ב-1992)
1921 – דניאל דגן, קצין בבריגדה היהודית ובצה"ל, מפקד בה"ד 1 בשנים 1950–1951 (נפטר ב-2010)
1924 – נפתלי בזם, צייר, מאייר ופסל ישראלי (נפטר ב-2018)
1925 – קלוד לנצמן, במאי יהודי צרפתי של סרטי קולנוע תיעודיים (נפטר ב-2018)
1926 – יצחק נסיהו, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בשנים 1963–1966 (נפטר ב-2015)
1926 – שמואל ביקסון, אדריכל ישראלי (נפטר ב-2018)
1931 – יעקב זיו, מדען מחשב ישראלי (נפטר ב-2023)
1932 – בניגנו אקינו הבן, מדינאי מהפיליפינים (נרצח ב-1983)
1932 – יואב אלשטיין, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן
1933 – ויליאם דיוור, ארכאולוג אמריקאי
1936 – שלמה אהרונסון, אדריכל נוף ישראלי (נפטר ב-2018)
1936 – אלי לנצמן, היסטוריון ישראלי של אמנות יפן ומזרח אסיה (נפטר ב-2024)
1939 – לורן קבילה, מהפכן ופוליטיקאי קונגולזי שכיהן בתפקיד נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (נפטר ב-2001)
1940 – ברוס לי, שחקן ומומחה אמנויות לחימה אמריקאי ממוצא סיני (נפטר ב-1973)
1941 – איימה ז'אקה, כדורגלן ומאמן צרפתי
1942 – ג'ימי הנדריקס, מוזיקאי (נפטר ב-1970)
1942 – וגיף גוסיינוב, איש ק.ג.ב בדרגת מייג'ור גנרל (נפטר ב-2024)
1945 – עקיבא אלדר, עיתונאי ופובליציסט ישראלי
1945 – ג'יימס אייברי, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2013)
1947 – גריגורי אוסטר, סופר ותסריטאי רוסי
1947 – ששי סעד, שחקן ישראלי
1951 – מושון אלבוחר, שחקן ובדרן ישראלי
1951 – קתרין ביגלו, במאית קולנוע אמריקאית
1953 – לו סילבר, כדורסלן בקבוצת מכבי תל אביב
1953 – מוחמד בכרי, שחקן ובמאי קולנוע ותיאטרון
1955 – יאיר סרוסי, כלכלן ישראלי
1955 – פאינה קירשנבאום, פוליטיקאית ישראלית
1955 – שרי, זמרת ישראלית
1957 – ויקטור בראון, במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע ישראלי
1958 – ענת עצמון, שחקנית וזמרת ישראלית
1960 – יוליה טימושנקו, ראש ממשלת אוקראינה
1960 – טים פולנטי, פוליטיקאי אמריקאי
1964 – רונית אלקבץ, שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית (נפטרה ב-2016)
1967 – אסף צפור, תסריטאי ישראלי
1968 – מייקל ורטן, שחקן אמריקאי-צרפתי
1969 – מיילס קנדי, מוזיקאי אמריקאי
1970 – אלי הורביץ, איש חינוך ישראלי, מנכ"ל קרן טראמפ
1973 – שרלטו קופליי, שחקן דרום אפריקאי
1974 – עידן מימון, שחקן כדוריד ישראלי
1975 – באד אזז, ראפר (נפטר ב-2019)
1983 – ילנה ראלף, דוגמנית ישראלית ומלכת היופי של ישראל לשנת 2005
1984 – עדי הימלבלוי, שחקנית, דוגמנית ומנחה
1992 – פבלו בראגז'ר, מתעמל שווייצרי
1993 – מאור קנדיל, כדורגלן ישראלי