זכין לאדם שלא בפניו
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת עירובין, פרק ז', משנה י"א; משנה, מסכת גיטין, פרק א', משנה ו'; תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ג, עמוד א' ובמקומות נוספים בתלמוד.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות זכייה ומתנה, פרק ד', הלכה ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"ב, עמוד א'. הפסוק "ונשיא אחד נשיא אחד ממטה תיקחו לנחל את הארץ (ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק י"ח). פסוק זה מתאר את אופן החלוקה של הנחלות לשבטים. מאחר שכל שבט מיוצג על ידי הנשיא, יוצא שפעולת הנשיא מזכה את כל בני השבט. בתחילה סברה הגמרא שהנשיא מתפקד כשליח, אולם לאור העובדה שבין נוחלי הארץ יש גם קטנים, שעליהם לא ניתן להפעיל את דין שליחות, הסבירה הגמרא שהנשיא פועל כזוכה מכח הכלל האמור.
↑  רשב"א, תוספות רא"ש, קידושין מב, א. רמב"ן בבא מציעא עא, ב. על המחלוקת אם יש זכייה מהתורה לקטן ראו בהמשך.
↑  הכוונה לשיטה הרואה בזכייה מצב של מינוי מכללא - "אנן סהדי" שהיה ממנה אותו לשליח. לפי זה כל זכייה אינה אלא שליחות.
↑  התוספות בכמה מקומות, ראו למשל פסחים צא, ב ד"ה 'איש'; נדרים לו, ב ד"ה 'מי'; הרא"ש בכמה מקומות למשל קידושין, ב, ו; תוספות הרא"ש קידושין מב, א ד"ה 'איש'; ר"ן על הרי"ף קידושין טז, ב ועוד.
↑  הרמב"ן קידושין כג, ב ד"ה 'מהו'; הריטב"א כתובות יא, א ד"ה 'מאי'; קידושין מב, א ד"ה 'ופרכינן'; הרשב"א שם, ד"ה 'מהא'.
↑  תוספות כתובות יא, א ד"ה 'מטבילין'. והשוה ר"ן ורא"ש נדרים לו, ב. ולכאורה זו גם דעת רש"י, גיטין ט, ב ד"ה 'יחזור'; בבא מציעא יב, א ד"ה 'גבי'. אולם רש"י אינו אומר במפורש שזכייה מדין שליחות. יתירה מזו, דבריו בקידושין, מב, א, ד"ה 'אלא', יוצרים רושם שהוא סבור שזכייה אינה מדין שליחות.
↑  קה, א.
↑  יש להעיר שראיית הקצות אינה מוכרחת. וכבר חלקו עליו שכן הגישה שרואה בזכייה מינוי ודאי, אינה רואה בזה שליחות שלא מדעת. שליחות שלא מדעת מקבלת את האישור רק בדיעבד, אבל זכייה מקבלת את האישור בזמן הזכייה ולא בדיעבד. ולמקורות נוספים ראו הערה 89, של הרב דזימיטרובסקי, קצות החושן עם הערות מילואי חושן.
↑  יש מקום לקשור בין שני הסברים אלו לשתי תאוריות אודות התחלת השליחות ותפקיד המינוי. לפי גישה אחת השליחות מתחילה רק כאשר השליח פועל. המינוי שנעשה מראש אינו אלא אישור לשליח שכך רצונו של השולח. לפי גישה זו בזכייה מתקיים בדיוק אותו מצב אלא שאין צורך לומר זאת כי זה ברור מאליו. לפי גישה שנייה שעת התחלת השליחות היא שעת המינוי, ובמינוי מועבר כח השולח אל השליח. לפי גישה זו רעיון המינוי הברור מאליו אינו פשוט כי סוף סוף חסרה העברת הסמכות. לפי גישה זו מתאימה יותר גישת ה'קצות' שבזכייה אין צורך במינוי!
↑  ראו למשל חידושי הגר"ח השלם, ירושלים תשנ"ה, בבא מציעא, סימן יז. מובא גם על ידי תלמידו בעל ה'ברכת שמואל', קידושין, סימן י סק"ג.
↑  ההבדל בין שיטות הראשונים לפי גישת הגר"ח היא רק במקור הדין ובהגבלות הדין. הזוכה פועל בשני המקרים כמו שליח. אלא שלדעה שזכייה מדין שליחות, מקור הדין הוא בפסוק ממנו נלמדת השליחות (אתם גם אתם), ולכן חלות המגבלות של השליחות (אין שליחות לקטן ולנכרי) גם על הזכייה. לפי הגישה שזכייה אינה מדין שליחות, המקור הוא שונה ולכן לא חלות מגבלות אלו על זכייה.
↑  קהלות יעקב, בבא בתרא, סימן לו ד"ה 'ועיקר'. וכדי לתרץ ביקורת זו, יש לומר שאם אדם מדעתו מוכן להחזיק בממון לטובת אדם אחר, אין הוא שונה מכל אופציה אחרת בה נשמר ממונו של אדם. הבחירה של הזוכה להחזיק בממון לטובת המוטב, היא שמגדירה את הזוכה כמו ידו של המוטב.
↑  קצות החושן, רמג, סק"ח, המבסס דבריו על חידושי הרשב"א נדרים לו, ב ד"ה 'הא'. אבל כמה אחרונים דחו ראיה זו. מרכבת המשנה, מהדורא קמא, גירושין ו, ג.
↑  תרומת הדשן, קפח; על גט ראו מרכבת המשנה, מהדורה קמא, גירושין, ג. להרחבה ראו חוק לישראל שליחות עמ' 794–797.
↑  ראו הערך אוריאל לביא בוויקיפדיה.
↑  יבמות קיח, ב. הגמרא שם אינה מכריעה את הספק. אולם מקרה שונה שם, "המזכה גט לאשתו במקום קטטה" מוכרע לשלילה. מכאן ניתן להבין שעקרונית היה ניתן להגדיר מקרים שגט הוא זכות. ואכן לאור הבנה זו פסקו לאפשר זיכוי גט במקרים אחרים ראו ט"ז, אבה"ע, קמה, סק"ז: "ואי לא מיסתפינא מחבריא אמינא מילתא חדתא דהיינו דהאידנא דאין נוהגין ביבום כלל כדאיתא בסי' א' בהג"ה והבי"ד כופין ומוחין בזה אם בא לייבם האידנא וא"כ בוודאי זכות הוא לה שלא תצרך לידי חליצה". וכן אפשרו זיכוי גט ממשומד, ראו בית יוסף, אבה"ע, קמ.
↑  הלכות מכירה ל, א: "המוכר שמכר קרקע או מטלטלין וזכה בהן הלוקח שלא מדעתו יד הלוקח על העליונה, ואם רצה לוקח אין המוכר יכול לחזור בו ואם לא רצה תחזור לבעליה",
↑  הרמ"א, חו"מ, קצה, ג: "והא דנקנה המקח שלא בפני הקונה, היינו במתנה וכיוצא בזה, דודאי ניחא ליה; אבל במקח, שאפשר שאינו חפץ לקנות, לא קנה, ושניהן חוזרין".
↑  הר"ן על הרי"ף, גיטין יט, ב, הסיק שזו זכות מדיני פרוזבול אם כי בסוף דבריו סייג את מסקנתו:  "ומסתברא דמאי דאמרינן מזכהו בשדהו כל שהוא שאם היה שם וצווח לא מהני שאין אדם זוכה בעל כרחו ומיהו אם לא היה שם משמע דמהני ומכאן נ"ל דמאי דקי"ל [דף יא ב] זכין לאדם שלא בפניו כל שהדבר בעצמו זכות אף על פי שנמשך ממנו חוב שהוא יתר על הזכות זכה וקנה דהא הכא כשמזכהו קרקע כל שהוא מתחייב הוא בכך שאין שביעית משמטת חובו ואפ"ה אמרינן דמהני אלא שאפשר לדחות ולומר שאף זה מקולי פרוזבול".
↑  משנה עירובין ז, ו (עט, ב); רמב"ם זכייה ומתנה ד, ו. במשנה הוחרגו עבד ושפחה שידן כיד האדון, ומכאן שהם יכולים לזכות מיד אדם אחר.
↑  משנה בבא בתרא  ט, ד (קנו, ב); רמב"ם זכייה ומתנה ד, ח.
↑  כפי שכבר צוין למעלה, עולה מסוגיית קידושין מב, א שמקור דין זכייה הוא מהפסוק אודות ירושת הארץ ומכאן שדין זכייה אף לקטנים הוא מהתורה. מצד שני הראשונים שהתייחסו לפסוק כאסמכתא בעלמא, סבורים שאין מקור מפורש לדין זכייה. לפי גישתם דין זכייה מבוסס על דין השליחות המוגבל לגדולים בלבד. דיון זה תלוי גם בסוגיית הגמרא בבא מציעא עא, ב ובגרסאות השונות שם. לפי הנוסח המקובל, הגמרא שם אומרת במפורש שזכיית קטנים היא מדרבנן. הראשונים שם נחלקו בהסבר הגמרא וחלקם ציינו שיש לגרוס בגמרא אחרת. על כך כתב הרמב"ן: "ויש מרבותינו הצרפתים ז"ל שכתבו לא גרסינן מדרבנן דמדאוריתא היא, וזה נראה שהיה נכון אלא שהגמ' מכחישתו ואין שומעין להגיה הספרים". אולם בכמה כתבי יד של הגמרא אכן הגרסה אינה כוללת את המילה 'מדרבנן'.
↑  בבא מציעא עא, ב.
↑  רמב"ם זכייה ומתנה ד, ז; שו"ע חו"מ, רמג, טז.
↑  בית יוסף חו"מ רמג.
↑  הגר"א חו"מ, רמג סקכ"ח, הפנה לבבא מציעא ח, א: "בשלמא חרש..."
↑  קצות החושן, רמג סק"ו, על בסיס הרא"ש, כתובות פרק ב סימן יד.
↑  כתובות יא, א.
↑  כך כותב רש"י שם, אולם הרשב"א בד"ה 'אמר', מסביר שאין הכוונה להגביל את הדין דווקא למקרה זה, אלא לומר שבית דין לא מחזרים אחרי קטנים לגיירם. להרחבה עיין אנציקלופדיה תלמודית, כרך ו, טור תמה.
↑  סנהדרין סח, ב ד"ה 'קטן'.
↑  תוספות כתובות יא, א ד"ה מטבילין. קושי נוסף הוא שאין שליחות לנכרי. על כך ענו התוספות שבניגוד לנכרי רגיל, גר זה יהיה בר שליחות. ותירוץ נוסף שמכיוון שבזכייה זו הוא נעשה יהודי ניתן להתייחס אליו כישראל.
↑  הריטב"א כתובות שם: "ויש שפירשו שאין גירות זה אלא מדבריהם ואין סומכין עליו לדונו כישראל אלא לעניין יין נסך ולכל דבר שהוא מדברי סופרים, אבל לעניין שחיטה ושאר דברים של תורה אין סומכין עליהם ואם קדש בת ישראל ובא אחר וקדשה צריכה ממנו גט".
↑  התוספות כתובות שם.
↑  ראו למשל הריטב"א כתובות שם ד"ה 'מאי'.