stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגנדה

ערך זה עוסק במדינה במזרח-מרכז אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יוורי מוסווני, נשיא אוגנדה
הָרֶפּוּבְּלִיקָה שֶׁל אוּגַנְדָה (באנגלית: Republic of Uganda; בסוואהילי: Jamhuri ya Uganda) היא מדינה משוונית במזרח אפריקה השוכנת לחופו של אגם ויקטוריה. זו מדינה ללא מוצא לים אשר גובלת בצפון עם דרום סודאן, במזרח עם קניה, בדרום עם טנזניה, בדרום-מערב עם רואנדה, ובמערב עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קמפלה.
אוגנדה זכתה בעצמאות בשנת 1962 במסגרת חבר העמים הבריטי, ומשטרה רפובליקה נשיאותית. לאורך שנות עצמאותה חלו בה הפיכות רבות, אולם משנת 1986 עומד בראשה הנשיא יוורי מוסווני.
מקור שמה של אוגנדה הוא בממלכת בוגנדה, הגדולה מבין הממלכות המסורתיות הנמצאות בתחומה של המדינה. בעת ביקורו ביבשת האפריקאית בשנת 1908, הכתיר וינסטון צ'רצ'יל את אוגנדה כ"פנינת אפריקה".
המדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, על אף שרובה המכריע של אוכלוסיית אוגנדה היא נוצרית.
שוק מקומי באזור הכפרי
בנייה מקומית בקמפלה, עיר הבירה
פיל בשמורת המלכה אליזבת
אננסים בשוק הכפרי
שעות השיא ("פקקים") בנתיבי התחבורה בקמפלה
היסטוריה

מעט ידוע על ההיסטוריה של אזור זה עד להגעת אנשים שאינם מאפריקה, אף על פי שידוע כי חיו שם לפחות מאז האלף הראשון לפני הספירה. מהעדויות המועטות על ההיסטוריה של אוגנדה ידוע שבמהלך המאה ה-16 פרחה באזור ממלכת בוניורו קיטרה, שלפי המסורת המקומית נפרדה מממלכת קיטרה המוקדמת יותר, אם כי הדעות חלוקות בנוגע לקיומה של ממלכת קיטרה. כאשר הגיעו סוחרים ערבים בשנות השלושים של המאה ה-19, הם נתקלו במספר ממלכות באזור שכנראה נוסדו במאה ה-16. ביניהן הייתה ממלכת אנקולה. אך הממלכה הגדולה ביותר והחשובה ביותר בין ממלכות האלו אשר עדיין קיימת היא ממלכת בוגנדה, אשר ממנה נגזר שמה של רפובליקת אוגנדה.
בשנות השישים של המאה ה-19 הגיעו לאזור חוקרים בריטים בחיפושיהם אחר מקורות הנילוס, ובסוף שנות השבעים הגיעו לאזור מיסיונרים אירופאים אשר הכירו לתושבי המקום את הנצרות. האזור הוחכר ב־1888 לחברת מזרח אפריקה הבריטית וב־1894 הפך באופן רשמי למדינת חסות של האימפריה הבריטית (אוגנדה הבריטית), כששטחים נוספים וממלכות שכנות צורפו לאזור. שטח החסות הסופי הנקרא אוגנדה נוצר ב־1914.
בשנת 1962 הוענקה לאוגנדה עצמאות במסגרת חבר העמים הבריטי. בשנת 1966 הודח ראש הממשלה הראשון של אוגנדה, מילטון אובוטה, ובתגובה להדחה הוא ביצע הפיכה, תפס את מושכות השלטון והכריז על עצמו כנשיא. המתח שנוצר הביא להתערבות של הצבא, כאשר בשנת 1971 ביצע מפקד הצבא אידי אמין הפיכה צבאית, פיזר את הפרלמנט, העמיד את עצמו בראשות המדינה והנהיג דיקטטורה רצחנית. שלטונו של אידי אמין עלה בחייהם של כ־300,000 מבני אוגנדה, והוא הסתיים בשנת 1979 בעקבות מלחמתה עם טנזניה ופעילות כוחות גרילה אוגנדיים. אידי אמין, שהמיר את דתו לאסלאם, נמלט ללוב ולאחר מכן לעיראק, ולבסוף השתקע בערב הסעודית, שם מת בשנת 2003. שנת 1976 אוגנדה עלתה לכותרות בעקבות מבצע אנטבה, שבמהלכו השתלט כוח ישראלי מוטס על שדה התעופה באנטבה ושחרר עשרות ישראלים ממטוס חטוף.
לאחר נפילת אמין, הייתה תקופת מעבר בה שלט יוסוף קירונדה לול ולאחריה חזר מילטון אובוטה למדינה וכיהן שוב כנשיא בין השנים 1980–1985, במהלכן נלחמו קבוצות שונות על השלטון במדינה. ב-1985 הודח אובוטה בידי גנרל טיטו אוקלו, ושנה אחר כך הובס אוקלו בידי מפקד צבא ההתנגדות הלאומית, יוורי מוסווני. למרות פלישות חוזרות ונשנות של קבוצות מורדים, ובפרט צבא ההתנגדות של האל, הצליח מוסווני בדרך כלל להשליט סדר במדינה ולשקם בסיוע המערב את הכלכלה המתפוררת. ב-1994 נבחרה אספה מכוננת והוכנסה לתוקף חוקה חדשה. ב-1996 נבחר מוסווני לנשיאות ברוב גדול.
גאוגרפיה

אוגנדה שוכנת במזרח אפריקה לחופו של אגם ויקטוריה על קו המשווה. היא גובלת בדרום סודאן מצפון, בקניה ממזרח, בטנזניה וברואנדה מדרום וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ממערב. שטחה משתרע ברובו על רמה הררית פורייה, בגובה ממוצע של 900 מ' מעל פני הים, כאשר בגבולות המדינה נישאים הרים שמהווים את הפסגות הגבוהות במדינה. לאוגנדה אין מוצא לים, אולם בגבולותיה אגמים רבים, חלקם נמנים עם האגמים הגדולים של אפריקה או עם אגמי הבקע הסורי-אפריקני. הגדול שבהם, אגם ויקטוריה, הוא מקורו של הנילוס הלבן. במרכזה של המדינה נמצא אגם קיוגה. האקלים באוגנדה הוא ברובו אקלים טרופי, כאשר הטמפרטורות אינן גבוהות במיוחד ונשארות קבועות לאורך השנה. עיר הבירה קמפלה, העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במדינה, שוכנת לחופי אגם ויקטוריה.
ההצעה הבריטית מ-1903 ליישב את העם היהודי באפריקה זכורה כ"תוכנית אוגנדה", אך האזור שהוצע ליהודים נמצא בעצם בקניה של היום.
מחוזות

אוגנדה מחולקת לארבעה אזורים מנהליים: צפון, מזרח, מרכז ומערב, שמחולקים ל-128 מחוזות, כולל עיר הבירה. החל משנת 2006, כחלק ממגמה ממשלתית, נוספו עשרות מחוזות חדשים למדינה אשר התפצלו ממחוזות ישנים. מטרת המהלך היא פיזור הכספים גם ליישובים הקטנים אליהם לא הגיעו תקציבים עד כה, מכיוון שאלו הלכו לערים הגדולות בכל מחוז. רוב המחוזות נקראים על הערים הראשיות במסחר ומִנהל.
כל מחוז מחולק לנפות, תת-נפות, קהילות וכפרים. לחמש ממלכות בנטו מעמד רשמי, ולהן מידה מועטת של עצמאות תרבותית. הממלכות הן: טורו, אנקולה, בוסוגה, בוניורו ובוגנדה.
פוליטיקה וממשל

אוגנדה מוגדרת כרפובליקה שבראשה עומד הנשיא אשר נבחר בבחירות כלליות כל חמש שנים. הנשיא הנוכחי הוא יוורי מוסווני, אשר נמצא בשלטון מאז 26 בינואר 1986 ומשמש גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של המדינה. הנשיא הוא גם ראש הרשות המבצעת, ותפקידו של ראש הממשלה שנבחר על ידי הנשיא הוא רק לסייע לנשיא בניהול הממשלה, אשר נבחרת על ידי הנשיא מבין המחוקקים הנבחרים.
הפרלמנט של אוגנדה הוא פרלמנט חד ביתי. חברי הבית, שמאיישים את התפקיד לתקופת כהונה של חמש שנים, נבחרים ברובם על ידי הציבור הכללי בבחירות אזוריות ומיעוטם נבחרים או ממונים על ידי קבוצות אינטרסים חוקיות מיוחדות: הצבא האוגנדי, ארגוני עובדים, נשים (נציגה לכל מחוז בחירה), נכים וצעירים. עד לשנת 2005 היה הפרלמנט גם חד-מפלגתי, אולם בשנה זו בוטל במשאל עם החוק שאסר על השתתפות מפלגות אופוזיציה בבחירות. שינויים נוספים שנערכו הם הסרת מגבלת מספר הכהונות והגיל של הנשיא המכהן, דבר אשר אפשר את המשך מועמדותו של מוסווני בכל אחת ממערכות הבחירות. מערכות הבחירות באוגנדה גם מאופיינות בטענות של האופוזיציה על הונאת בחירות, ולכל הפחות עיוותים בהליך הדמוקרטי, כגון מעצר מתנגדים פוליטיים והקצאת משאבים ממשלתיים לטובתה של מפלגת השלטון.
בבחירות שנערכו ב-2016 זכה מוסווני ב-60% מהקולות, בעוד המועמד שהגיע למקום השני, קיזה בסיגייה, אשר התמודד מול מוסווני בכל אחת ממערכות הבחירות משנת 2001, זכה ב-36% מהקולות. תנועת ההתנגדות הלאומית של מוסווני זכתה ב-293 מושבים מתוך 426 המושבים. המפלגות האחרות זכו למספר מושבים נמוך בצורה ניכרת.
כלכלה

אוגנדה היא מדינה עשירה חלקית במשאבים טבעיים, (בעיקר זהב, נחושת, קובלט, בדיל וטונגסטן) בעלת אדמה פורייה לעיבוד ובעלת מאגרים גדולים של מינרלים, אך אלה כמעט ואינם מנוצלים. בשל נתונים אלו נחשבת אוגנדה לבעלת פוטנציאל טוב לפיתוח ולצמיחה כלכלית. עם זאת, חוסר יציבות פוליטית וניהול כלכלי כושל גרמו לנסיגה כלכלית של המדינה, והותירו את אוגנדה כאחת מהמדינות העניות ביותר בעולם ובעלת רמת פיתוח נמוכה ביותר.
לאחר הזעזועים של שלטון אידי אמין החלה אוגנדה בתהליך שיקום ופיתוח כלכלי. תהליך זה זכה לברכת העולם שהזרים כספים רבים לצורך מימוש תוכנית זו. החל מאמצע 1984 גרמה מדיניות בזבזנית ובלתי שקולה של הממשלה לחידוש מלחמת האזרחים, והאטה את השיקום הכלכלי. מאז נטילת רסן השלטון ב-1986 נוקטת ממשלת מוסווני בצעדים חשובים לעבר שיקום כלכלי. תשתיות לאומיות שנהרסו במהלך מלחמת האזרחים או הוזנחו משוקמות (בעיקר מערך מסילות הברזל ומערך התקשורת).
ב-1987 נכנסה ממשלת אוגנדה למשא ומתן עם הבנק העולמי ועם קרן המטבע הבינלאומית על מנת לגבש תוכנית פעולה מסודרת לשיקום כלכלי בעזרת שני גופים בינלאומיים חשובים אלו. במקביל למשא ומתן החלה הממשלה לאכוף מדיניות כלכלית המיועדת לצמצום האינפלציה, לייצוב מחירי סחורות, ולשיפור מאזן התשלומים הלאומי. הממשלה גם המשיכה בשיקום התשתיות, הקלה על יזמות פרטית, וייעול המגזר הציבורי. מדיניות כלכלית זו נשאה פרי, והאינפלציה, שעמדה על 240% ב-1987 ירדה ל-42% ב-1992, ובשנת 2003 עמדה על 7.3%.
נכון לשנה זו החוב החיצוני של אוגנדה עומד על 1.456 מיליארד דולר, והיא קיבלה סיוע של 959 מיליון דולר. אוגנדה גם פעלה בשיתוף עם מדינות מפותחות על מנת לצמצם את החוב החיצוני שלה, ובחלק מהמקרים לבטלו כליל.
שיעור ההשקעות מתוך התמ"ג, גדל אף הוא ועמד ב-2002 על 20.9%, כאשר 14.9% משיעור זה שייך למגזר הפרטי שמשך השקעות חוץ רבות.
תוצרת חקלאית מהווה כיום את מקור ההכנסה העיקרי של מטבע חוץ. ייצוא הקפה הוא 27% מסך כל הייצוא. גידולים נוספים מלבד הקפה הם כותנה, תה, דגנים, קסאווה, דבש, דגים ובשר.
כמו כן, קיימים באוגנדה מספר פארקים לאומיים המאכלסים מספר רב של בעלי חיים, ואוגנדה נמצאת בתחרות עם שכנותיה, קניה וטנזניה על התיירות העולמית.
רוב ענף התעשייה מתבסס על התוצרת החקלאית בעקבות השקעות בשיקום התשתית, הוקמו תעשיות חדשות המייצרות חומרים עבור בניית התשתית. מוצרי התעשייה העיקריים הם מלט, סבון, קמח, סוכר, בירה, מוצרי בשר ועץ. באוגנדה 30,000 ק"מ של דרכים, מתוכם 2,800 ק"מ סלולות. במדינה מערך פסי רכבת באורך של 1,350 ק"מ, כאשר אלו רכבות משא בלבד ואין בה רכבות נוסעים כלל. מערך זה מחבר את הערים הראשיות של אוגנדה ומהווה חיבור תחבורתי בין אוגנדה לשכנותיה. לאוגנדה נמל תעופה בינלאומי באנטבה.
ליד העיר ג'ינג'ה (העיר השנייה בגודלה וחשיבותה באוגנדה, ובירת לוגנדה), שנמצאת על מקור הנילוס, ישנו סכר ועליו כביש. כביש זה מעל לנילוס מהווה כביש חשוב מאין כמותו, בהיותו מחבר בין מזרח ומערב אפריקה כולה, בהעברת סחורות, שכן בין המערב והמזרח בצפון אפריקה ישנן מלחמות בלתי פוסקות. גשר זה נתון לפיקוח צמוד של הצבא האוגנדי.
דמוגרפיה

אוכלוסיית אוגנדה מונה כ-45 מיליון תושבים. תוחלת החיים היא 64.38 שנים. שיעור הפריון הוא 4.5 ילדים בממוצע לאישה.
הממשלה מקדמת את חינוך נשים באוגנדה, אך קיימים חסמים שונים שמקשים על קידום מהיר של הנושא.
דמוגרפיה > מוצאות אתניים, דתות, ושפות

האוכלוסייה מורכבת משבטים שונים. לאף אחד מהשבטים אין רוב משמעותי, ולכן באוגנדה מדברים שפות שונות רבות. אנגלית, לוגנדה וסוואהילי הן השפות הרשמיות במדינה.
עקב מספר השבטים הרב, רבים עדיין חיים בממלכותיהם, כך שהתרבות באוגנדה מגוונת. נוסף אליהם, הרבה מאוד אסיאתים, בעיקר מהודו, שגורשו בתקופת שלטונו של הדיקטטור האוגנדי אידי אמין, כשכיום הם שבים בחזרה לאוגנדה.
מיסיונרים נוצרים ומוסלמים הגיעו לאוגנדה לראשונה ב־1860 וניסו להמיר את דתו של המלך. כיום, כ-84.8% מהאוכלוסייה הם נוצרים (39% קתולים, 32% אנגליקניזם ו-11% פנטקוסטליזם) לצדם של מיעוט משמעותי של כ-14.1% מוסלמים, ובנוסף כ-2.2% חסרי-דת ואחרים.
ישנה קהילה נודעת אחת בין קהילות יהדות אוגנדה הזעירות במספר הטוענות למוצא יהודי, שקוראת לעצמה אבאיודאיה.
ראו גם

איידס באוגנדה
זכויות להט"ב באוגנדה
יחסי ישראל אוגנדה
תוכנית אוגנדה
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  אוגנדה - עצמאית, קול העם, 10 באוקטובר 1962
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  צבא אוגנדה תפס השלטון; הנשיא מילטון אובוטה הודח, הארץ, 26 בינואר 1971
↑  סוכנויות הידיעות, מת אידי אמין, שליט אוגנדה לשעבר, באתר ynet, 17 באוגוסט 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559777205171  PLWABN: 9810617829905606  BIBSYS: 90613958  BNE: XX451591  BnF: cb12970430g (data)  GND: 4061457-8  HDS: 003473  ISNI: 0000 0001 2299 1309  KulturNav: 69d9cd8e-5fd6-41c0-87cb-8485c1cdaae4  LCCN: n80126332  MusicBrainz: 1ac655f1-12d1-351a-a2b2-8404167e0e0b  NARA: 10035681  NDL: 00573966  NKC: ge131199  NLA: 35560346  NSK: 000194638  RERO: 02-A000165448  SUDOC: 110755316  UKPARL: l8t16Vp5  VcBA: 497/5906  VIAF: 157051895   WorldCat (עם VIAF): 157051895 
מסגד קדאפי בעיר העתיקה של קמפלה
שכונת עוני לצד המסילה הישנה
איתנו זה נגמר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קולין הובר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן רומנטי
 מקום התרחשות:  בוסטון 
 הוצאה
 הוצאה:  Atria Books 
 תאריך הוצאה:  2 באוגוסט 2016 
 סדרה
 הספר הבא:  איתנו זה מתחיל
 
איתנו זה נגמר הוא רומן רומנטי מאת קולין הובר, שיצא ב-2 באוגוסט 2016. הספר מתבסס על מערכת היחסים בין אמה לאביה של הסופרת, והיא תיארה אותו כ"הספר הכי קשה שכתבתי אי פעם".
נכון לשנת 2019 נמכר הספר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם ותורגם ליותר מעשרים שפות. ספר המשך בשם "איתנו זה מתחיל" פורסם באנגלית באוקטובר 2022.
בינואר 2023 החל הבמאי ג'סטין בלדוני לעבוד על גרסה קולנועית לרומן בעזרת חברת ההפקות שלו. הסרט איתנו זה נגמר יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 2024.
עלילה

גיבורת הספר לילי בלום עוברת לבוסטון בתקווה לפתוח חנות פרחים משלה. לאחרונה היא נשאה את ההספד בהלוויה של אביה, בעיר הולדתה במיין. מאוחר יותר באותו ערב, היא מכירה את רייל קינקייד, נוירוכירורג בבית החולים בעיר. הם נמשכים זה לזה, אבל הם אינם שומרים על קשר, מכיוון שלילי מחפשת מחויבות בעוד רייל אינו מעוניין בקשר מתמשך. עם זאת, ברגע שלילי פותחת בהצלחה את חנות הפרחים שלה, הם ממשיכים להיפגש ומתפתחת ביניהם מערכת יחסים.
במקביל, לילי קוראת ביומני ילדותה הישנים ונזכרת באהבתה הראשונה, נער בשם אטלס קוריגן, שעזב כדי להצטרף לצבא, אך הבטיח לחזור אליה.
לילה אחד, כאשר לילי ורייל מבלים יחדיו, היא צוחקת כשרייל מפיל בטעות תבשיל, והוא דוחף אותה בכעס ארצה. רייל ממהר להתנצל, אך הדבר מזכיר ללילי את התקופה בנעוריה שאביה תקף ופגע באמה. היא נבהלת ומפוחדת, אך מחליטה שהיא ורייל אינם כמו הוריה והיא מקבלת את התנצלותו. בנוסף, היא מזהירה אותו שהיא תעזוב אם הוא יפגע בה שוב.
בהמשך, בעת ארוחת ערב משותפת במסעדה עם רייל וחברתה הקרובה אליזה, מתברר לה שאטלס, אהובה מנעוריה, עובד במסעדה. לילי מדברת עמו, מה שגורם לרייל לקנא למרות התעקשותה שאטלס הוא רק חבר. אטלס חושד שרייל מתעלל בלילי לאחר שהבחין בפציעותיה ונותן לה בסתר את מספר הטלפון שלו.
בהמשך הספר לילי ורייל מתחתנים, ומנהלים נישואים יציבים עד שרייל מוצא במקרה את מספר הטלפון שאטלס נתן ללילי. הוא תוקף את לילי ודוחף אותה במורד המדרגות. בהמשך הוא מתנצל, הוא מתוודה כי הוא ירה והרג בטעות את אחיו אמרסון בילדותו, והטראומה גורמת לו להתפרצויות זעם. לילי משלימה איתו, אבל רייל תוקף אותה שוב בצורה חמורה מאוחר יותר, לאחר שהוא מוצא את יומני ילדותה, מתוך אמונה שהיא מנהלת רומן עם אטלס.
לילי בורחת מהבית ומתקשרת לאטלס. הוא לוקח אותה לבית החולים, שם היא מגלה שהיא בהריון מרייל, הריון שהיא בוחרת לשמור בסוד מפניו. לילי נשארת עם אטלס במשך כמה ימים בזמן שרייל עוזב את הארץ לאנגליה להתמחות רפואית בסופו של דבר לילי חוזרת לביתה בזמן שרייל עדיין מחוץ למדינה. אטלס מודה שעדיין יש לו רגשות כלפי לילי אבל הוא נאבק בהם בגלל רייל. לבסוף לילי מבינה מה עבר על אמה במהלך נישואיה לאביה המתעלל.
כאשר רייל חוזר, לילי מאפשרת לו לעזור לה במהלך החודשים האחרונים של הריונה, אך נשארת מרוחקת ממנו מבחינה רגשית ופיזית. לקראת סיום הספר, לילי יולדת בת, וקוראת על שם אחיו המנוח של רייל. לאחר הלידה, לילי מבינה שהיא לא רוצה שבתה תגדל עם ההתפרצויות האגרסיביות של רייל, ואומרת לו שהיא רוצה להתגרש. הוא מתחנן בפניה בדמעות שתשקול מחדש, אך היא שואלת אותו איך יגיב אם בתם הייתה אומרת לו שהיא עוברת התעללות על ידי בן זוגה. לבסוף רייל מבין את נקודת המבט שלה ומסכים להיפרד. אחרי שלילי מקווה שסוף סוף סיימה את מעגל ההתעללות במשפחתה, היא אומרת לבתה על מעגל האלימות "זה נגמר איתנו", כשם הספר.
באפילוג, לילי מספרת שהיא חיה בהורות משותפת עם רייל. יום אחד היא מוצאת את אטלס ואומרת לו שהיא מוכנה להתחיל מחדש את מערכת היחסים שלה איתו.
רקע ופרסום

הספר יצא לאור בהוצאת Atria Books ב-2 באוגוסט 2016. בהתבסס על מערכת היחסים בין אמה לאביה, הובר תיארה אותו כ"הספר הכי קשה שכתבתי אי פעם".
קבלה

בביקורת בכיכובה כתבה Kirkus Reviews, "מערכות היחסים מתוארות בחמלה ובכנות" והגיעה למסקנה שהרומן "ממחיש בעוצמה את הרס ההתעללות - ואת כוחם של השורדים". ב-Romantic Times נכתב כי: "'זה נגמר איתנו' הוא דוגמה מושלמת לכתיבתה של המחברת וליכולתה לטוות קווי עלילה מרוממים, רומנטיים וקודרים. ... הקוראים יאהבו ויכבדו את הגיבורה לילי וילמדו דברים מהמאבקים שלה."
קבלה > מכירות

נכון לשנת 2019, הרומן נמכר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם ותורגם ליותר מעשרים שפות.
בשנת 2021, הפופולריות של הרומן - ויצירותיה של הובר באופן כללי - עלתה בעקבות תשומת הלב של קהילת #BookTok בטיקטוק. בינואר 2022, הספר הופיע במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר היה במקום הראשון ברשימה השנתית של Publisher Weekly, ומכר בסך הכל 2,729,007 עותקים. לספר יש יותר ממיליארד תגים ב-TikTok.
הרומן זכה בפרס Goodreads Choice לשנת 2016 לספר הרומנטיקה הטוב ביותר.
לאחר יציאת הטריילר של העיבוד הקולנועי, הרומן חזר למקום הראשון במכירות באמזון. ב-11 באוגוסט 2024, יומיים לאחר יציאת הסרט לאקרנים, חזר הרומן למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס .
ספר המשך

בפברואר 2022, הוכרז ש-Atria Books תפרסם ספר המשך במהלך באוקטובר 2022. ספר ההמשך, "זה מתחיל איתנו", פורסם ב-18 באוקטובר 2022. ההמשך ממשיך מהמקום שבו זה נגמר איתנו ובמרכזו מערכת היחסים בין לילי לאטלס.
עיבוד קולנועי

ביולי 2019, ג'סטין בלדוני בחר ברומן לעיבוד קולנועי. באוקטובר 2021 הושלמה טיוטת התסריט הראשונה. בינואר 2023, בלייק לייבלי לוהקה לתפקיד לילי בלום. בלדוני, שיגלם את רייל קינקייד, אמור לביים וכריסטי הול תעבד את התסריט. באפריל 2023 לוהק ברנדון סקלנר לגלם את התפקיד של אטלס. הצילומים החלו בהובוקן, ניו ג'רזי, ב-5 במאי 2023. הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-9 בפברואר 2024.
אודי אבן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 אילת, ישראל 
 פטירה:  25 ביוני 2004 (בגיל 45 בערך) 
 מקום קבורה:  עינת 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  קדרות, פיסול
 
אודי (אהוד) אבן (1959 – 25 ביוני 2004) היה קדר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה

אודי אבן נולד באילת בשנת 1959 וגדל בחולון. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל בקיבוץ מגן, במסגרת גרעין של השומר הצעיר. לאחר השירות המשיך להתגורר בקיבוץ ועבד ברפת. בשנים 1981–1982 למד קדרות אצל קדר פלסטיני בעזה. בשנת 1984 הוא נרשם ללימודים במחלקה לעיצוב קרמי בבצלאל. ב-1985 הצטרף אבן, בתיווכו של יובל רימון, אל הקמת קבוצת זיק. הקבוצה אף נעזרה בתחילה במסגריה ובנגריה של הקיבוץ, על מנת ליצור את מופעיה הראשונים.
אבן התגורר ופעל בסטודיו ובבית בנווה צדק בתל אביב-יפו. בשנת 1996 עסק בשחזור בית מרחץ הרומי בעבדת. היה שותף, יחד עם אלי אליישר, להקמת "סטודיו אדמה", שעסק בייבוא, ייצור ושיווק כלי אוכל מקרמיקה. ביולי 2004 טבע אבן בחוף בלתי מוכרז בסמוך לזכרון יעקב, ונקבר בבית העלמין שבקיבוץ עינת.
עיקר יצירתו של אבן הייתה בתחום הקדרות. הוא הרבה לעשות שימוש בטכניקת הרקו, אליה נחשף לראשונה ב"בצלאל". ברבים מהם שולבו דימויים פיסוליים של חיות. הכלים שיצר נעו בין קדרות שימושית לבין היותם חלק ממבנים פיסוליים גדולי ממדים. בראשית שנות ה-2000 החל אבן לעבוד גם בפורצלן באובניים.
תערוכות יחיד וזוגיות

1989 "רקו - קיץ 88'" (עם יובל רימון), אוצר: יואב דגון
1995 – תערוכת יחיד, גן הפסלים, מוזיאון תל אביב, אוצר: איתמר לוי
2000 "אלף קערות", (עם עודד אדמוב), בית עודד אדמוב, כפר סבא
2014 "אודי אבן – קדר-אמן", בית בנימיני, תל אביב-יפו, אוצרת: תמרה ריקמן
לקריאה נוספת

ברניר, סיגל, "אלף קערות בגודל כף יד - אודי אבן", 1280°c, מס' 2, 2001, עמ' 18–23
טלמור, יאיר, "אותות אור", 1280°c, מס' 33, 2016, עמ' 32–35
הוראה

1988–1991 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1992–1997 ניהול והוראה – בית ספר פרטי לקדרות
1996–2000 מרצה לקדרות ופיסול, בית הספר ויטל, תל אביב-יפו
2002–2004 החוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה, חיפה
צרדה

מצפה
רמון
מצפה
רמון
חורבת צרדה במבט מהיישוב פדואל
צְרֵדָה הייתה עיר עתיקה מקראית, המוזכרת בתנ"ך כעירו של ירבעם בן נבט.
מקור השם

במשנה מופיע הביטוי הכאה באצבע צרדה, וכן המילה "צריד" = יבש. יש המפרשים את שמה של העיר צרדה, בהתאם. על פי פירוש טור-סיני: "צרוד, צריד – חשוף וגרוד בלי תוספת תיבול, אצבע צרדה – על שום שחשופה מטבעות, וגם את המקום צרדה יש לבאר כמקום ארץ חשופה גרודה ויבשה".
זיהוי העיר > עם שמות קדומים אחרים

"צרדה" בצורתה זאת היא מילה יחידאית בתנ"ך. אולם בספר דברי הימים מופיע הפסוק: "בככר הירדן יצקם המלך בעבי האדמה בין סכות ובין צרדתה". בפסוק המקביל בספר מלכים מופיע השם צרתן במקום "צרדתה" ועל כן יש המזהים את צרדה עם צרתן. אחרים דוחים זיהוי זה וטוענים שמדובר בשתי ערים שונות.
מקום נוסף שיש המזהים אותו עם צרדה הוא "צררה" המופיע בפסוק המתאר את מנוסת מחנה מדין בפני גדעון: "וינס המחנה עד בית השטה צררתה עד שפת אבל מחולה על טבת".
יש המזהים את צרדה עם "צרידה" של תקופת בית שני המוזכרת כעירו של יוסי בן יועזר, נשיא הסנהדרין הראשון בתקופת הזוגות. לטענתם: "רוב המקומות עם אותו שם מתקופת בית ראשון שימרו את מיקומם המדויק בשטח, שכן שבי ציון השבים מגלות בבל שבו לאותם מקומות ושימרו את השם מימי בית ראשון. מנגד, יש השוללים זיהוי זה בטענה שיוסי בן יועזר פעל ערב המרד החשמונאי, בתקופה בה הגבול הצפוני של היישוב היהודי היה באזור בית אל ולא הגיע לתוך נחלת שבט אפרים. חלק מהחוקרים מזהים את צרדה של יוסי בן יועזר עם הכפר סורדא שממערב לבית אל. יישוב זה נמצא בתחום מפת ההתיישבות היהודית בתקופת ראשית הזוגות, ומשמר את השם "צרדה" בהגייה הערבית. במאה ה-19 נהוג היה לזהות את צרידה, ואת קבר יוסי בן יועזר, בכפר חמאם שנקראה גם צרדה, ממזרח למטולה.
זיהוי העיר > זיהוי גאוגרפי

קליין, שגרס שצרדה, היא צררה וצרתן, ביקש לזהות את צרדה בסרטבה. אולם רוב החוקרים דחו זיהוי זה מפני שצרתן אמורה להיות באזור בית שאן ובנוסף, הממצאים הארכאולוגיים מהסרטבה לא כוללים ממצאים מלפני התקופה ההלניסטית.
ויליאם פוקסוול אולברייט ורולאן דה וו בקשו לזהות את צרדה בדיר ע'סאנה שלידה נמצאים עין צרידה ועמק חלת צרידה המשמרים את שמה של צרדה. בדיר ע'סאנה נמצא אתר ארכאולוגי מתקופת הברזל, המתאים לתקופה של ירבעם בן נבט. אחרים זיהו את צרדה בכפר סורדא או במגוון אתרים באזור נחל שילה.
הזיהוי המקובל ביותר היום לצרדה הוא ב"חורבת בנת בר", דרומית מזרחית ליישוב פדואל, חורבה נישאת מסביבתה הצופה על נחל שילה, הרי גופנה, מישור החוף והרי השומרון. חורבה זאת מבוצרת טבעית בראש מצוק 312 מטרים שיאו מעל פני הים מוקף מדרונות תלולים מעל עיקול הפרסה הידוע של אפיק נחל שילה בנחלת שבט אפרים, בשומרון. זיהוי זה נתמך על ידי הופעת השם צרדה בתנ"ך עם ה"א הידיעה: "הצרדה". מרבית השמות המקבלים את ה"א הידיעה כגון הרמתה, הגבעה, העי, הסלע, מתארים את מקומו של היישוב בנוף סביבתו ואת המבליט והמייחד אותו מיישובים אחרים.
מן הפסוק המקראי ניתן ללמוד שצרדה שכנה בתחומי נחלת אפרים, אפרתי - בן שבט אפרים להבדיל מ'אפרת' היא בית לחם שביהודה. סיוע לזיהוייה של 'צרדה' אפשר למצוא בתרגום השבעים כפי הופעתו בקודקס ותיקנוס ובו 'צרדה' לא הייתה רק עיר הולדתו של ירבעם אלא עיר שביצר ובנה בימים שעוד היה שר פלך בימי שלמה. לצרדה התקהל כל שבט אפרים במרד, ושם התבצר ירבעם. לפיכך, את 'הצרדה' יש לחפש כמקום מבוצר השוכן בלב אתרים מתקופת המלוכה. ואכן, הדרכים היחידות העולות לראש המצוק נשמרו על ידי מצודות שמירה המתוארכות לתקופה הישראלית. הממצא הקרמי שנתגלה בסקר ארכאולוגי שנערך במקום ב-1973 על ידי משה כוכבי מאשש את התיארוך. חרסים מתקופת הממלכה החשמונאית נמצאו בחורבת בלטה, וייתכן שצרידה עירו של יועזר שכנה בחורבת בלטה, החורבה הגדולה למרגלות חורבת בנת נר.
השם 'צרדה' השתמר בערבית בבור המים הנושא את השם 'ביר צרידה' ובואדי, ואדי צרדה, שלמרגלות מצוק חורבת בנת-בר. בהתאם לזיהוי זה נקרא היישוב עלי זהב הסמוך, בשנותיו הראשונות, "יועזר".
בספרות המודרנית

בספרות המודרנית כתבה הסופרת יוכי ברנדס את עלילת הספר מלכים ג' סביב העיר צרדה המקראית.
לקריאה נוספת

משה כוכבי, זיהויה של צרדה, עירו של ירבעם בן נבט מלך ישראל, ארץ ישראל כ, תשמ"ט, עמ' 198–201.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוק כ"ו
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ד', פסוק י"ז
↑  ספר מלכים א', פרק ז', פסוק מ"ו
↑  ספר שופטים, פרק ז', פסוק כ"ב
↑  עוד הפעם בערי הגליל, חבצלת, 3 בינואר 1890
↑  צרדה, צררה, צרתן, אנציקלופדיה מקראית, כרך ו', עמוד 766
↑  צבי אילן, נחל שילה המקסים, למרחב, 19 במרץ 1971
↑  „בני בתירה”, „משכיות” ו„פלס” - שמות חדשים ליישובים ולאתרים, דבר, 7 בפברואר 1982
אנדריאה וולף

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בת 53 בערך) ניו דלהי, הודו 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  המצאת הטבע, Chasing Venus 
 פרסים והוקרה:  פרס החברה המלכותית לספרי מדע (2016) 
 www.andreawulf.com
 
אנדריאה וולף (באנגלית: Andrea Wulf; נולדה ב-1967) היא היסטוריונית וסופרת זוכת פרסים שכתבה שישה ספרי עיון העוסקים בבוטניקה, אקולוגיה ואסטרונומיה. בין ספריה: "Founding Gardener" ו-"המצאת הטבע", ששניהם היו ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
קורות חיים

אנדריאה וולף נולדה בשנת 1972 בניו דלהי, הודו. הוריה היו עובדי קבוצת סיוע גרמנית וכשהייתה בת חמש המשפחה חזרה להמבורג, גרמניה. באמצע שנות העשרים שלה עברה לגור בלונדון, אנגליה והחלה ללמוד היסטוריה של העיצוב בקולג' המלכותי לאמנות. בתום לימודיה נשארה לגור בלונדון עם בתה והפכה לסופרת במשרה מלאה.
וולף כתבה שישה ספרים בנושא היסטוריית הבוטניקה (בארצות הברית ובבריטניה בפרט), האקולוגיה והאסטרונומיה. בנוסף לספריה, וולף כותבת עבור הניו יורק טיימס (The New York Times), האטלנטיק (The Atlantic), לוס אנג'לס טיימס (Los Angeles Times), וול סטריט ג'ורנל (The Wall Street Journal), הגרדיאן (The Guardian) ועוד. היא מופיעה באופן קבוע ברדיו ובטלוויזיה באנגליה, ארצות הברית וגרמניה. ברדיו היא עוסקת בעיקר בספרה 'המצאת הטבע' ומציגה את החוויות שעברה במהלך כתיבתו. כמו כן, היא מרצה בכנסים ובפסטיבלי ספרות בכל העולם.
וולף זכתה במענק Eccles British Library Writer in Residence בשנת 2013. היא עמיתה ב-The Explorer's Club ובInternational Center for Jefferson Studies at Monticello, מרכז בין-תחומי שתומך בחקר תומאס ג'פרסון (שוולף עסקה בו בספרה 'Founding Gardeners'. בנוסף, וולף חברה ב-PEN American Center, The Society of Woman Geographers, באגודה הלינאית של לונדון, בחברה הגאוגרפית המלכותית ובאגודה המלכותית לספרות.