stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאסם סולימאני
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > הגזרה האפגנית

בשנת 1997 או 1998 מונה למפקד כוח קודס, והחליף את אחמד וחידי, מפקדו הראשון של הכוח. מתוקף תפקידו נעשה לאחראי על הפעילות של משמרות המהפכה מחוץ לגבולות איראן. לאחר מינויו עסק בעליית הטליבאן באפגניסטן, וניהל פעילות חתרנית בצפון המדינה דרך שטחה של טג'יקיסטן. קאסם סולימאני, כמפקד כוח קודס, התערב בצורה בוטה במספר מדינות, לעיתים מחוץ לתחום המזרח התיכון, באמתלה של הגנת חייהם של המוסלמים או השיעים החיים באותן ארצות. על פי הערכות גורמי ביון מערביים, תחת פיקודו של סולימאני שירתו כמה אלפי סוכנים, רובם איראנים, המתאפיינים בנאמנות גבוהה למהפכה האיראנית ופועלים לייצא את "המהפכה האסלאמית" אל מחוץ לאיראן.
עם הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בשנות השמונים, איראן תמכה, מימנה וייעצה לארגוני מוג'אהדין שונים שנאבקו בצבא הסובייטי. בין קציני משמרות המהפכה שאימנו ותמכו אז באנשי המוג'אהדין היה גם סולימאני. לאחר המלחמה התפצלו המיליציות האסלאמיות ונפתחה מלחמת אזרחים חדשה, שעם סיומה הצליח הטליבאן להשתלט על רוב המדינה, מלבד על חבל הינדו-כוש, שנשלט בידי הברית הצפונית. יחסי איראן עם הטליבאן החריפו לאחר שאנשי הטליבאן פשטו על השגרירות האיראנית בקאבול והתנקשו באנשיה. לקראת סוף שנות התשעים, איראן התכוננה לקראת האפשרות של פלישה לאפגניסטן כדי למגר את הטליבאן.
בימים שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, בכיר במחלקת המדינה האמריקאית דאז, ריאן קרוקר, נפגש בז'נבה עם קבוצת דיפלומטים איראנים להוטים לעזור לארצות הברית להשמיד את האויב המשותף שלהם, הטליבאן. דיפלומטים אלה נשלחו והיו כפופים לסולימאני. האמריקנים מסרו לאיראן מידע, כולל מפה המפרטת את עמדות הטליבאן ברחבי המדינה ואת מיקומו של מחנה אל-קאעדה. בינואר 2002, ב"נאום ציר הרשע" של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, כלל הנשיא את איראן בתור חברה בציר הרשע, ושיתוף הפעולה הגיע לקיצו. כוח קודס בפיקודו של סולימאני העמיק את החדירה שלו בתוך אפגניסטן, בעודה שרויה במלחמה פנימית מתמשכת. בעיקר טיפח סולימאני את הקשרים עם המיעוט השיעי באפגניסטן, ובהמשך חיל מיוחד ששלח להגנת משטר אסד במלחמת האזרחים בסוריה היה מבוסס ברובו על מתנדבים שיעים אפגנים.
גם דיכוי המיעוט השיעי החמיר את היחסים בין איראן לטליבאן. ב-2015, עם הופעת הסניף האפגני של המדינה האסלאמית, נוצר אויב משותף לאיראן ולטליבאן, ומשלחת של מנהיגי טליבאן הגיעה לטהראן. באותה שנה ביקר סולימאני באפגניסטן והגיע למספר הסכמים עם מנהיגי הטליבאן, ביניהם מניעת הקמת בסיסים אמריקאיים ליד הגבול האיראני, הפסקת סחר בסמים דרך איראן, הגדלת מספר ההתקפות על כוחות אמריקאיים באפגניסטן והפסקה מוחלטת של ההתקפות נגד השיעים של אפגניסטן. בתמורה, איראן הבטיחה תמיכה כספית וטכנית בלתי מוגבלת לטליבאן.
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > החדירה האיראנית לעיראק

במקור תמך סולימאני במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק, שכן היה בכך מצב בו אמריקה מורידה את ראשו של סדאם חוסיין, אויבה הגדול של איראן. מאז תחילת נוכחותם של כוחות אמריקאיים בעיראק ב-2003, סולימאני הקים ותמך בקבוצות מיליציות שיעיות חמושות לביצוע פעולות נגד כוחות אמריקאיים, אימן וצייד אותם, מה שגרר לא פעם אבדות רבות בקרב כוחות הביטחון העיראקיים ואזרחים חפים מפשע. קבוצות מיליטנטיות אלו, תחת פיקוחו של קאסם סולימאני ובתמיכת כוח קודס, צמחו במהירות והצטברו והפכו לאתגר רציני ליציבות הממשל העיראקי. סולימאני נחשב לבעל השפעה רבה על המיליציות השיעיות. במרץ 2008 סייע בהשכנת הפסקת אש בין כוחות הממשלה העיראקית ל"צבא המהדי" (אנ') בהנהגתו של המנהיג השיעי מוקתדא א-סדר. ככל שהתגברו מלחמות השבטים בין השיעים לסונים, האוכלוסייה השיעית פנתה לאיראן לתמיכה. כאשר דאעש השתלט על ערים ואזורים, הפגיעות של השיעים וחוסר היכולת של אמריקה להגן עליהם חיזקו את מאמצי סולימאני בהעסקה ובגיוס של מיליציות שיעיות הנאמנות לאיראן.
ב-11 בינואר 2007 הודיע הגנרל האמריקני סטנלי מק'קריסטל כי מוחמד עלי ג'עפרי, מפקד משמרות המהפכה, וקאסם סולימאני עוברים את גבול איראן-עיראק במספר כלי רכב. האמריקאים רדפו אחריהם בתוך עיראק. שיירת הרכבים נכנסה לבניין לא ידוע בעיר ארביל שבכורדיסטן העיראקית, שעליו נכתבו רק המילים "קונסוליה", המעידה על כך שהאנשים בתוך הבניין פעלו בכיסוי דיפלומטי. חיילים אמריקאים נכנסו לבניין ועצרו 5 איראנים, שלכולם היו דרכונים דיפלומטיים, אך לא היה זכר למוחמד עלי ג'עפרי ולקאסם סולימאני. לפי מק'קריסטל, כל החמישה היו חברים בכוח קודס. כעבור תשעה ימים, בתגובה לאירוע, חטפו כוחות מיליציה פרו-איראנית חיילים אמריקאים. מספר ידיעות טענו שבאותה התקופה התנהלו מגעים מסוימים בין הפיקוד האמריקאי בעיראק לבין סולימאני. הגנרל דייוויד פטראוס אישר טענות אלו. עוד הסביר פטראוס, בריאיון עמו, שתפקידו של סולימאני היה: "מקביל לראש ה-CIA, מפקד פיקוד מרכז, מפקד המבצעים המיוחדים והשליח האזורי, כולם באדם אחד."
ב-22 בדצמבר 2010, ג'יימס ג'פרי (שגריר ארצות הברית בעיראק) ולויד אוסטין (המפקד העליון של כוחות ארצות הברית בעיראק) בירכו בהצהרה את הקמת הממשלה העיראקית החדשה בראשות נורי אל-מאלכי השיעי, שנתמך בידי איראן. לטענת המנהיגים העיראקים, כשההצהרה הזו פורסמה, ידעו האמריקאים עצמם שסולימאני למעשה העיף אותם מעיראק, והרחיק אותם ממעגלי השלטון של בגדאד. בה בעת ארצות הברית רצתה להסיג את כוחותיה מעיראק ולסיים את מעורבותה במדינה, ועל כן אפשרה למעשה את התגברות המעורבות האיראנית על חשבונם. בסופו של דבר, עם נסיגת האמריקאים ב-2011, הנהיגו את עיראק אל-מאלכי וג'לאל טאלבאני, שני המועמדים המועדפים מבחינת סולימאני. דרך טאלבאני העביר סולימאני מסר לראש ה-CIA פטראוס, ובו הבהיר לו שהוא האחראי על המדיניות האיראנית בעיראק, לבנון, עזה ואפגניסטן. ב-2011, הפוליטיקאי העיראקי והשר לביטחון לאומי לשעבר, מואפק א-רובייעי (אנ'), בריאיון לעיתון א-שרק אל-אווסט כינה את סולימאני "ללא ספק האיש החזק ביותר בעיראק".
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > הגזרה הלבנונית

תחת פיקודו נמשך טיפוחו של ארגון חזבאללה בלבנון, שהחל בתקופתו של וחידי, וכן התהדק שיתוף הפעולה עם ארגון חמאס השולט ברצועת עזה מאז 2007. הסיוע לארגונים אלה התבטא בין השאר בהעברת מאות מיליוני דולרים בשנה, בהברחת אמצעי לחימה, ובהדרכת לוחמים במחנות אימונים באיראן. לפי מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, לקאסם סולימאני היה קשר הדוק עם כוחות חזבאללה בלבנון מאז מונה למפקד כוח קודס. בנוסף להשתתפות בהצטיידות ועיצוב הפעילות הצבאית, השתתף גם בתכנון הפעילות המדינית של חזבאללה, והנחה את מהלכיה בפוליטיקה הפנים-לבנונית. לסולימאני היה קשר חם עם עימאד מורנייה, ראש הזרוע הצבאית של החזבאללה והמוציא לפועל של מבצעי הטרור הגדולים שלה. לאחר אירועי מלחמת לבנון השנייה, סולימאני הגדיל את הפיקוח הישיר של אנשי כוח קודס על פעילותו של חזבאללה כדי לוודא שלא יחזור תרחיש נוסף של מלחמה שפורצת בין חזבאללה לישראל בגלל תקרית לא מכוונת של הארגון.
עם הזמן הפכה פעילותו של סולימאני גלויה יותר לעולם הרחב, אך גם בפוליטיקה הפנימית האיראנית. המנהיג העליון עלי ח'אמנאי כינה אותו בשנת 2010 "השהיד החי" (شهيد زنده) בשל תפקודו הצבאי בכוח קודס. הערכות שונות עלו באשר לאפשרות שסולימאני יירש את ח'אמינאי בתור המנהיג העליון. שמו של סולימאני נכלל ברשימת האישים שפרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית שעימם אסור לנהל קשרי מסחר. סולימאני הוזכר גם בהחלטה 1747 של האו"ם ממרץ 2007, שהטילה עיצומים על איראן בשל פעילותה בתחום הגרעין. לפי ה"וושינגטון פוסט", בשנת 2008, במהלך המעקב שקדם להתנקשות בעימאד מורנייה, נצפה סולימאני בסמוך למורנייה, ונשקלה אפשרות להרוג את שניהם יחד, אולם ארצות הברית, שהייתה מעורבת במבצע ההתנקשות במורנייה, לא אישרה את הריגת סולימאני. באוקטובר 2019 טענה איראן כי סיכלה ניסיון ישראלי-ערבי להריגת סולימאני באמצעות מטען נפץ בדרום איראן.
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > מלחמת האזרחים בסוריה

מאז נעשה לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד חיזק את הקשרים בין ארצו לאיראן והעמיק את התלות של סוריה בתמיכה של כוח קודס. מאז התגברות המשבר הפנימי בין ממשלת סוריה לאופוזיציה הסורית, סולימאני ביקר במדינה מספר פעמים כדי לסייע לבשאר אל-אסד. מאז 2011, עם תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, סולימאני, בפיקוד על שתי מיליציות מתנדבים, נכנס למערכה לתמיכה במשטר אסד. במסגרת הדיכוי של מתנגדי אסד, ביצעו הכוחות בפיקוד סולימאני אינספור פשעי מלחמה. סולימאני גם הורה ופיקד על התערבות חזבאללה במלחמה לצד צבא אסד. סולימאני היה מעורב עמוק בחדרי המלחמה של הפיקוד הסורי, תכנן את מהלכי המלחמה ואת הפעילות הצבאית כאסטרטג בראש הפירמידה הצבאית. ב-4 בפברואר 2012, על סמך התכנון הצבאי של סולימאני, תקפו כוחות סוריה וחזבאללה את העיר חומס, וכ-337 איש נהרגו בתקיפה ואלפים נפצעו. במשך יותר משלושה שבועות ניטשו בחומס קרבות עזים בין כוחות אסד לבין המורדים, שבמהלכם הפגיז צבא סוריה את העיר באמצעות שריון וארטילריה. לאחר מכן נכנסו כוחות קרקעיים של צבא סוריה והשתלטו על מרבית שטחי העיר. משוער כי בחודש פברואר נהרגו בחומס כ-700 בני אדם. נפילתה של חומס – שהייתה גרעין השליטה על הצבא הסורי החופשי, שייצג את הגורם החילוני והיותר מתון במרד – הייתה מכה אנושה לאופוזיציה.
באמצע המלחמה, התגברו כוחות ג'יהאדיסטיים בתוך סוריה, ומתוך הג'יהאד הסלפי צמחה בעיראק ובסוריה המדינה האסלאמית (דאעש), ארגון טרור כה קיצוני שאיראן, סעודיה, ישראל, טורקיה, ארצות הברית ורוב מדינות העולם היו תמימות דעים באשר לנחיצות למגר אותו. הארגון התפשט ברחבי עיראק וסוריה במהירות. ב-2014 שלט אסד בנתחים קטנים בלבד משטח סוריה. איראן, ששלחה אלפי חיילים זרים שלה לסוריה, הייתה צריכה לשלוח אלפי איראנים ומיליציות שיעיות אחרות כדי להפוך את המצב בחזית נגד דאעש. איראן הייתה צריכה תמיכה נוספת במיגור כוחות דאעש בסוריה, וב-2015 יצא סולימאני לשליחות למוסקבה, בירת רוסיה, נועד עם ולדימיר פוטין והביא אותו להתחיל במעורבות רוסית צבאית ישירה במלחמת האזרחים בסוריה. איראן סיפקה את רוב הכוחות הקרקעיים בעוד רוסיה ניהלה את עיקר המערכה האווירית נגד דאעש בסוריה. במקביל פיקד סולימאני גם על המיליציות השיעיות בעיראק במלחמתן נגד ההתפשטות של דאעש, ואף פיקד באופן אישי על ההגנה על בגדאד נוכח התקרבות כוחות דאעש אליה.
בשנת 2016 הקים סולימאני את חטיבת האימאם חוסיין כדי לקדם את המטרות הצבאיות של המשטר האיראני נגד אויביהם בסוריה. בהמשך החלה החטיבה ליטול חלק בפעילות שיזמה החזבאללה נגד ישראל.
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > מלחמת האזרחים בסוריה > ההסלמה מול ישראל 2018

במהלך שנת 2017 גדלה החדירה האיראנית לסוריה וההתבססות הצבאית שלה בקרבת רמת הגולן. למודיעין הישראלי הגיע מידע שסולימאני פועל להציב מאה אלף אנשי כוח קודס על הגבול של הקו הסגול. בתגובה פתח צה"ל, בפיקוד הרמטכ"ל גדי איזנקוט, בהסלמה מכוונת של המערכה בין המלחמות כדי להרוס את התשתית הצבאית של איראן בסוריה. מאז ביצעה ישראל מאות גיחות תקיפה אוויריות מעל שמי סוריה מדי שנה. העימות הסלים, בפברואר הפילה סוללת טילים איראנית מטוס F-16 ישראלי, ובמאי פתחו סוללות טילים איראניות אש על רמת הגולן. בתגובה פתחה ישראל במבצע אווירי מסיבי, מבצע בית הקלפים, שבמהלכו הותקפו 75 מטרות של כוח קודס ברחבי סוריה. כתוצאה מהמבצע הישראלי, התשתית הצבאית של איראן על אדמת סוריה נפגעה בצורה קשה, והעבודה שסולימאני פיקח עליה במשך שנים ירדה לטמיון. איראן המשיכה לפעול לביסוס תשתית צבאית של כוח קודס בסוריה, אך ישראל, דרך גיחות אוויריות על בסיס יום-יומי, בלמה את ההתבססות. לאחר מכן החליט סולימאני להקצות את עיקר זמנו ומשאביו לשם העמקת החדירה האיראנית בעיראק.
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > הגזרה הפלסטינית

קאסם סולימאני סיפק תמיכה כספית וצבאית לארגוני טרור פלסטיניים, והעמיק את הברית עם החמאס. במקור, מנהיג החמאס שייח' יאסין התנגד לשיתוף פעולה עם איראן השיעית, אך לאחר מותו נקלע הארגון למשבר, ומנהיגיו הסכימו לחזק את הקשרים עם האיראנים. כוח קודס בפיקודו של סולימאני היה האחראי העיקרי על אספקת נשק לארגוני הטרור ברצועת עזה, וכמו כן הוא גם אימן מחבלים של החמאס והג'יהאד האסלאמי באיראן עצמה. לדברי זיאד נח'אלה, מזכ"ל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, סולימאני היה אחראי באופן אישי על העברת הנשק לרצועת עזה. ב-7 בינואר 2019, מחמוד א-זהאר, שר החוץ לשעבר ובכיר של הנהגת חמאס, אמר בראיון לרשת אל-עאלם: "בפגישה עם קאסם סולימאני ב-2006 בטהראן, הסברתי לו על תושבי עזה את 'הבעיה הבסיסית של זכויות עובדים ושירותים חברתיים וסיוע אחר', וחאג' קאסם הגיב מיד לבקשתנו כך שלמחרת, כשהביקור נגמר, ראיתי 22 מיליון דולר במזוודות בשדה התעופה. היה אמור להיות סכום גבוה יותר, אבל (המשלחת של חמאס) הייתה 9 אנשים ולא יכולנו לסחוב יותר מזה כי לכל מזוודה היה קיבולת של 40 ק"ג."
סולימאני טיפח את ארגוני הטרור הסובבים את גבולותיה של ישראל במטרה ליצור ציר מיליטנטי שמכתר אותה: חזבאללה מצפון, חמאס מעזה וארגוני טרור נוספים בגדה המערבית. סולימאני גם היה האחראי על רשת העברת האמל"ח לארגוני הטרור, בעיקר דרך הים. בנקודה מוקדמת יחסית בסחר הנשק הזה החליט להסוות את האוניות האיראניות שיצאו מנמל בנדר עבאס. האונייה קארין איי היא הדוגמה המוכרת ביותר לאוניית נשק איראנית מוסווית שנועדה לשמש מחבלים ברצח אזרחים ישראלים ונתפסה באמצע הדרך בידי כוחות צה"ל בלב ים. סולימאני היה גם האדם שתכנן את המשט לעזה ב-2010 בו התחוללה תקרית המרמרה.
ביוגרפיה > מפקד כוח קודס > העימות מול ארצות הברית

לאחר יציאת ארצות הברית מהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, חלה הסלמה חריפה בעימות הישיר בין איראן לארצות הברית, והחל משבר המפרץ הפרסי ב-2019. מספר אוניות סוחר במפרץ הפרסי נפגעו בשתי תקריות בחודשים מאי ויוני 2019. מדינות המערב האשימו את איראן, ואילו איראן הכחישה את המעורבות. ביוני 2019 הפילה איראן כלי טיס בלתי מאויש אמריקאי RQ-4A שטס מעל המים האיראניים, מה שהגביר את המתיחות. באותו חודש נתפסה מכלית נפט איראנית על ידי הממלכה המאוחדת במצר גיברלטר בטענה שהיא מעבירה נפט לסוריה, בניגוד לסנקציות של האיחוד האירופי. בהמשך תפסה איראן מכלית נפט בריטית במפרץ הפרסי. איראן והממלכה המאוחדת שחררו מאוחר יותר את המכליות. בינתיים, ארצות הברית הקימה את המבנה לביטחון ימי בין־לאומי (IMSC), שנועד להגדיל את "המעקב והביטחון הכללי בדרכי מים מרכזיות במזרח התיכון", כך לדברי סגן מזכיר ההגנה האמריקני, מייקל מלרוי.
המשבר הסלים בסוף 2019 ובתחילת 2020, כשמיליציות השיעיות העיראקיות בארגון אל-חשד א-שעבי בעיראק הרגו קבלן אמריקני בהתקפה על בסיס עיראקי שאירח כוח אדם אמריקני ותקפו את שגרירות ארצות הברית בבגדאד – דבר שהניע את צבא ארצות הברית לפרוס מאות כוחות חדשים במזרח התיכון, ולהודיע שהוא יכוון באופן תקדימי כנגד "שליחיה" של איראן בעיראק. לאחר האירוע החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להורות על סיכול ממוקד של סולימאני.
ביוגרפיה > ההתנקשות בחייו

ב-3 בינואר 2020 נהרג סולימאני בתקיפה אווירית אמריקנית (בסיוע המודיעין הישראלי), יחד עם סגן מפקד ארגון אל-חשד א-שעבי, אבו מהדי אל-מוהנדס, בעת שנסע עם שיירתו ליד נמל התעופה הבינלאומי של בגדאד. לפחות שבעה אנשים נהרגו במתקפה. מחלקת ההגנה של ארצות הברית הודיעה כי המבצע להריגתו נערך בהוראתו של הנשיא, דונלד טראמפ, וטענה שסולימאני תכנן התקפות נוספות על דיפלומטים ואנשי צבא אמריקאים. דונלד טראמפ טען כי ישראל הייתה אמורה להשתתף במבצע להריגתו של סולימאני, וכי בנימין נתניהו היה מעורב בכך באופן ישיר, אך התחרט וביטל את השתתפותה של ישראל יומיים לפני ביצוע הפעולה. יורשו של סולימאני כמפקד כוח קודס היה אסמאעיל קאאני. ב-6 בינואר הגיעה גופתו לטהראן, ומאות אלפים באו לחלוק לו כבוד אחרון. בהלוויה שהתקיימה למחרת בכרמאן נרמסו למוות לפחות 56 בני אדם. ב-8 בינואר 2020, מטוס נוסעים אוקראיני שהמריא מטהראן, טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס, הופל בטיל קרקע-אוויר איראני, לטענת איראן, בשל טעות מחמת המתיחות עקב הריגתו של סולימאני. ב-11 במרץ, יום הולדתו של קאסם סולימאני, תקפו 15 רקטות קטיושה את מחנה תאג'י בעיראק, והרגו שני חיילים אמריקאים וחייל בריטי אחד מחיל הרפואה של הצבא המלכותי.
בריאיון ביוני 2022, לאחר ההתנקשות בסולימאני, אמר מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפאו, שסולימאני תכנן להרוג 500 אזרחים אמריקאים.
ביוגרפיה > ההתנקשות בחייו > פיצוץ ליד קברו ביום השנה למותו

ביום השנה הרביעי למותו, 3 בינואר 2024, אירע פיגוע בבית הקברות בכרמאן שבו הוא קבור, ובו נהרגו 84 איש. כיממה לאחר הפיגוע פרסם ארגון הטרור דאעש הודעה רשמית כי הוא אחראי לפיגוע.
הערות שוליים

↑  "The Shadow Commander". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-12 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "مادر حاج قاسم سلیمانی درگذشت - سلام دلفان | اخبار شهرستان دلفان| نخستین سایت خبری تحلیلی در دلفان". سلام دلفان (בפרסית). נבדק ב-13 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Editorial, Reuters. "U.S. sanctions brother of Iran's Quds force commander: White House". U.S. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-08-13.
↑  "خبرگزاری فارس - رازهای زندگی سردار ایرانی/ حاج قاسم چگونه زندگی می‌کند". خبرگزاری فارس (בפרסית). 2015-08-24. נבדק ב-2018-08-13.
↑  יועז הנדל ויעקב כץ, ישראל נגד איראן, מלחמת הצללים, כנרת זמורה-ביתן, 2011, עמ' 19
↑  זמן אמת עונה 3 | סופו של הנסיך האיראני (חיסול קאסם סולימאני) - פרק 17, נבדק ב-2023-07-16
↑  "קאסם סולימאני מפקד כוח קודס", באתר BBC פרסית
↑  Adam Goldman and
Ellen Nakashima, CIA and Mossad killed senior Hezbollah figure in car bombing, January 30, 2015
רונן ברגמן ורז צימט, מגע הקאסם, באתר ynet, 2 במאי 2018
↑  דניאל סלאמה, איראן: סיכלנו ניסיון לחסל את סולימאני, באתר ynet, 3 באוקטובר 2019
↑  لمحة عامة: "لواء الامام الحسين" | The Washington Institute, www.washingtoninstitute.org (בערבית)
↑  ניר דבורי, ‏חמש שנים למב"ם – המערכה שבין המערכות: ישראל פוגעת ביכולות האויב מבלי להצית מלחמה. בינתיים מדובר בהצלחה, באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2022
↑  גל פרל פינקל, ‏ה"חיבוק" שמקבל כוכבי מהימין חסר אחיזה במציאות | דעה, גל פרל פינקל, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2019
↑  הנדל וכץ, ישראל נגד איראן, עמ' 245
↑  הנדל וכץ, ישראל נגד איראן, עמ' 257
↑  הנדל וכץ, ישראל נגד איראן, עמ' 261
↑  דודו צור ורון כתרי, ‏"החוכמה והמומחיות לא מגיעות עם דרגות", מבט מל"מ 90, נובמבר 2021, עמ' 4
↑  גל פרל פינקל, "הוא הרג חפים מפשע, הוא יהרוג עוד, אז עלינו לסיים אותו". ויש לזה מחיר, באתר זמן ישראל, 4 בינואר 2020.
↑  קאסם סולימאני חוסל בתקיפה אווירית בעיראק, באתר ynet, 3 בינואר 2020
↑  רן
דגוני, ‏בהוראת טראמפ: חוסל מפקד כוח קודס קאסם סולימאני, באתר גלובס, 3 בינואר 2020
↑  ניר דבורי, ‏גורם ישראלי בכיר על חיסול סולימאני: "נתניהו קיבל רגליים קרות, טראמפ החליט שהוא יבצע" | פרסום ראשון, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2024
↑  דניאל סלאמה, נרמסו למוות: 40 הרוגים בהלוויית קאסם סולימאני, באתר ynet, 7 בינואר 2020
↑  באיראן מודים: המטוס האוקראיני הופל בגלל "טעות אנוש", באתר מעריב אונליין, 11 בינואר 2020
↑  פומפאו חושף: זו הסיבה שקאסם סולימאני חוסל; בתו: "פומפאו שקרן שחי בפחד", באתר מעריב אונליין, 19 ביוני 2022
↑  רויטרס, ליאור בן ארי, איראן: 73 הרוגים ב"מתקפת טרור" סמוך לקבר סולימאני, ביום השנה לחיסולו, באתר ynet, 3 בינואר 2024
↑  מערכת ישראל היום, ביום השנה הרביעי למותו: יותר מ-100 הרוגים באיראן לאחר שני פיצוצים ליד בית הקברות שבו טמון קאסם סולימאני, באתר ישראל היום, 3 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008186679605171  PLWABN: 9810672676005606  GND: 1202366201  LCCN: no2016065127  VIAF: 5166151778222818130000   WorldCat (עם VIAF): 5166151778222818130000 
סולימאני מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, 2011
קאסם סולימאני עם המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי, 11 במרץ 2019
סולימאני עם חיל מתנדבים אפגנים-שיעים במלחמת האזרחים בסוריה, יוני 2017
תקיפת מפעל הנשק בסוריה (2017)

תקיפת מפעל הנשק בסוריה התרחשה ב-7 בספטמבר 2017 במסיאף, סמוך לעיר חמה בסוריה, ובה הותקף מפעל ליצור טילים מדויקים ונשק להשמדה המונית של מרכז סרס. צבא סוריה האשים את חיל האוויר הישראלי בתקיפה, אך ישראל לא הגיבה לפרסומים. בתקיפה נהרגו שני חיילים סורים. לפי צבא סוריה, נגרם נזק רב למפעל. לפי ההערכות, ישראל תקפה את המפעל על מנת למנוע מהנשק המתקדם המיוצר במפעל להגיע לידי איראן או חזבאללה.
רקע > התבססות איראנית בסוריה במהלך מלחמת האזרחים

עם המשכות הלחימה במלחמת האזרחים בסוריה, במהלך שנת 2017 ארגון המדינה האסלאמית נחלש משמעותית בכוחו ואיבד שטחים רבים משליטתו. לפי מערכת הביטחון הישראלית, בשטחים בהם הצטמצמה שליטתו ונוכחותו של ארגון המדינה האסלאמית, גברה הנוכחות של ארגון הטרור חזבאללה ושל משמרות המהפכה האסלאמית, שלוחה של איראן. תחת חסות המשטר הסורי, איראן ניסתה לייצר נתיבים יבשתיים ואוויריים לתוך סוריה להעברת סחורה ונשק לארגוני הטרור בחסותה, ואף פעלה להקמת בסיסים צבאיים, שדות תעופה, מפעלי טילים ונמלים.
רקע > המתקפה הכימית באידליב

ב-4 באפריל 2017 הופצצה העיר ח'אן שייח'ון באידליב מהאוויר בגז עצבים. בהפצצה נהרגו 87 בני אדם ונפצעו כ-400. רופאים העידו שקורבנות המתקפה חוו חנק, התכווצות ושיתוק בעקבות החשיפה לגז הרעיל. שעות לאחר המתקפה, הופצצה מרפאה בה טופלו נפגעים מהגז הכימי. התמונות מהמתקפה ששודרו בתקשורת העולמית זעזעו את העולם המערבי שנטה לייחס את המתקפה לצבא סוריה. זו המתקפה הכימית הקטלנית ביותר במלחמת האזרחים בסוריה מאז המתקפה הכימית בע'וטה שהתרחשה בשנת 2013, לאחריה אמר נשיא ארצות הברית דאז, ברק אובמה שיביא לפירוק סוריה מנשק כימי, ויתקוף צבאית במקרה של מתקפה נוספת.
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הביע זעזוע מהמתקפה, והורה על תקיפה צבאית נגד צבא סוריה. יומיים לאחר המתקפה תקף צי ארצות הברית את בסיס חיל האוויר הסורי שממנו המריאו המטוסים שביצעו את המתקפה הכימית.
התקיפה

בלילה שבין 6 בספטמבר ל-7 בספטמבר 2017 הותקף מפעל לפיתוח נשק מתקדם בסוריה של מרכז סרס. במפעל יוצרו טילי קרקע קרקע מדויקים ונשק כימי. לפי צבא סוריה, בתקיפה נהרגו שני חיילים סורים. לפי הודעת המורדים, בתקיפה נהרגו מספר מדעני טילים איראנים בנוסף לחיילים הסורים.
ייתכן שבמפעל זה יוצר הנשק שבו השתמש משטר אסד במתקפה הכימית בח'אן שייח'ון באפריל 2017. אם אכן כך הדבר, תקיפה זו היא התגובה הצבאית היחידה פרט לתגובה האמריקנית נגד השימוש של צבא אסד בנשק כימי.
התקיפה התרחשה במקביל לתרגיל הגיס הצפוני של צה"ל ("אור הדגן") הגדול ביותר של צה"ל מזה 19 שנה, שמדמה מלחמה של צה"ל נגד ארגון חזבאללה. התקיפה בוצעה בדיוק עשור לאחר תקיפת הכור הגרעיני בסוריה ב-6 בספטמבר 2007. יש המעריכים כי תזמון התקיפה נועד להעביר מסר למשטר אסד, איראן וחזבאללה, לפיו ישראל לא תקבל נוכחות איראנית בסוריה.
תגובות

סוריה צבא סוריה האשים את ישראל בתקיפה והזהיר מתגובה. לפי הודעתם, 2 חיילים סורים נהרגו בתקיפה ונגרם נזק כבד למפעל.
שר החוץ הסורי אמר בראיון ש"תגיע העת שישראל תשלם מחיר על התקיפות שלה".
המורדים טענו שבתקיפה נהרגו מדעני טילים איראנים.
ישראל ישראל לא לקחה אחריות על התקיפה וסירבה להגיב לפרסומים.
שר הביטחון, אביגדור ליברמן התייחס לתקיפה: "אנחנו לא מחפשים הרפתקאות, ולא רוצים להיגרר לקטטה כזאת או אחרת. נעשה הכל על מנת שלא לאפשר קיום פרוזדור שיעי מאיראן לדמשק".
לא התקבלה תגובה מאיראן או מרוסיה.
הערות שוליים

↑  ג'קי חורי, צבא סוריה: ישראל תקפה מתקן ביטחוני במחוז חמה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2017.
↑  What We Know So Far About Israel's Alleged Strike in Syria, Haaretz, ‏8 בספטמבר 2017.
↑  ירון שניידר, כתב לענייני ערבים וניר דבורי, ‏דיווח בסוריה: צה"ל השמיד מפעל טילים בסוריה, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2017.
↑  יוחאי עופר ואסף גבור, ראש אמ"ן לשעבר: "יש להיערך לתגובת טהרן ודמשק", באתר nrg‏, 8 בספטמבר 2017.
1 2  ירון שניידר, כתב לענייני ערבים וניר דבורי, ‏סוריה: יהיו השלכות לתוקפנות, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2017.
↑  יוסי מלמן, איום על ישראל: "נוכחות איראן בסוריה - מקור לאי יציבות", באתר Forbes, ‏18 במרץ 2017.
↑    איתמר אייכנר ויאיר נבות, "לא נשלים עם הנוכחות האיראנית בסוריה", באתר "ידיעות אחרונות", 23 באוגוסט 2017
1 2 3  אלי בן דוד, דיווח: ישראל תקפה הלילה מתקן לפיתוח נשק כימי בסוריה, באתר JDN, ‏7 בספטמבר 2017.
↑  דנה וייס, ניר דבורי, אהוד יערי,רוני דניאל, ‏"צה"ל השמיד מפעל טילים בסוריה", באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2017
1 2  יוני בן-מנחם, מבוכה רוסית-סורית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 בספטמבר 2017
↑  בנימין ברגר, ליברמן: "מציע לשכנינו מצפון לא לנסות אותנו, מבחינתם זה ייגמר רע מאוד", באתר JDN, ‏11 בספטמבר 2017.
↑  דנה וייס, ניר דבורי, אהוד יערי,רוני דניאל, ‏"צה"ל השמיד מפעל טילים בסוריה", באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2017.
↑  חזי סימנטוב ואור הלר, ברקע לתקיפה בסוריה - ליברמן: "מוכנים להגן על עצמנו, לא מחפשים הרפתקאות", באתר nana10‏, 7 בספטמבר 2017.
סקובי-דו והמפלצת מלוך נס

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט בארץ
 מבוסס על:  "סקובי דו" מאת ג'ו רובי וקן ספירס
 בימוי:  סקוט ג'ראלדס ג'ו סיקטה
 עריכה:  מרגרט הו
 מדבבים:  קייסי קאסם מינדי קון פרנק ולקר גריי דלייסל
 מוזיקה:  תומאס צ'ייס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה
 חברה מפיצה:  Warner Home Video
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  22 ביוני 2004
 משך הקרנה:  74 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיית אימה, סרט בלשים, סרט קומדיה, סרט בלשי, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  סקוטלנד 
 סרט קודם:  סקובי-דו והמפלצת מִמקסיקו 
 סרט הבא:  אלוהה, סקובי-דו! 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקובי-דו והמפלצת מלוך נס (באנגלית: Scooby-Doo! and the Loch Ness Monster) היא קומדיה בלשית מונפשת אמריקאית משנת 2003. זהו הסרט השביעי בסדרת הסרטים הישירים לווידאו המבוססים על סדרות ההנפשה של סקובי-דו.
הסרט הופק על ידי האחים וורנר הנפשה (למרות שחברת "האחים וורנר" כבר ספגה במלואה את הסרטים המצוירים של האנה-ברברה, האנה-ברברה עדיין זכתה לזכותה כבעלת זכויות היוצרים והסרט הסתיים בלוגו של HB). שלא כמו שני הסרטים הקודמים, הוא אינו ב"פורמט הקלאסי", ואין לו את המדבבים משנת 1969, ובמקום זאת יש את חברי "מסתורין בע"מ" המדובבים על ידי המדבבים הרגילים שלהם, והם לובשים את התלבושות שלהם מהסדרה "מה חדש, סקובי דו?". זהו גם הסרט הראשון שבו מינדי קון דיבבה את ולמה דינקלי, כמו כן גריי דליסל חזרה לדבב את דפני בלייק מאז הסרט סקובי-דו במרדף מתוכנת.