stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יין פאוול
ביוגרפיה

פאוול נולדה בפורטלנד, אורגון, בשם סוזן לוריין בורס. כבר בגיל צעיר דחפו אותה הוריה לקבל שיעורי משחק, ריקוד וזמרה כדי להפוך אותה לשחקנית דוגמת שירלי טמפל אך הניסיון לא צלח.
ב-1943 הופיעה בתחרות כישרונות צעירים ברדיו בתוכניתה של ג'נט גיינור בהוליווד וזכתה במקום ראשון. מבלי לעבור מבחן במה היא הוחתמה על חוזה לשבע שנים במטרו גולדווין מאייר.
היא הושאלה בתחילה ליונייטד ארטיסטס שם הופיעה בשני סרטים בשחור-לבן: בסרטה הראשון "Song of the Open Road" הופיעה בתור נערה בשם ג'יין פאוול ובשם הזה פורסם הסרט והפך לשמה הקבוע. הסרט השני היה "Delightfully Dangerous" (1945) לאחר מכן חזרה למטרו גולדווין מאייר. סרטה השלישי היה "חופשה במקסיקו" שצולם בצבעי טכניקולור ובו הופיעה לצד רודי מקדואל.
היא הצטיינה בקול הסופרן וביכולת הריקוד שלה והופיעה בעיקר בסרטי קומדיות מוזיקליות. ב-1948 שיחקה סרט "פגישה עם ג'ודי" לצד אליזבת טיילור וב"שלוש בנות נועזות" לצידה של ג'נט מקדונלד וב-1950 בסרט "ננסי הולכת לריו" לצד אן סאות'רן ובסרט "שבועיים של אהבה" ביחד עם דבי ריינולדס.
ב-1951 נבחרה לשחק בסרט "חתונה מלכותית" לאחר שג'ון אליסון וג'ודי גארלנד פרשו מההפקה. היא שיחקה שם כאחותו של פרד אסטר שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנים.
היא המשיכה להופיע בקומדיות מוזיקליות כמו "Rich, Young and Pretty" (1951),‏ "Three Sailors and a Girl" (1953), "אתנה" (1954), "הצי משתעשע" (1955) ועוד.
ב-1954 שיחקה בסרט המוזיקלי שבע כלות לשבעה אחים לצידו של הווארד קיל בתפקיד ראשי ובוגר שזכה להצלחה רבה. היא הדגימה בסרט את יכולות המשחק, הריקוד והזמרה שלה וזה תפקידה החשוב ביותר.
בסוף שנות ה-50 דעכה הסוגה של סרטים מוזיקליים והיא גם התבגרה ולא נראתה כבר כמו "בת השכן" ("Woman next door").
היא פיתחה את הקריירה האמנותית שלה על הבמה והופיעה במחזות זמר רבים כמו:"אוקלהומה", "צלילי המוזיקה", "גבירתי הנאוה", "דרום פסיפיק", "קרוסל" וכן הופיעה על הבמה בהפקה של "שבע כלות לשבעה אחים" עם הווארד קיל. היא הופיעה גם בסדרות טלוויזיה רבות.
חיים אישיים

פאוול הייתה נשואה חמש פעמים ויש לה שלושה ילדים. בעלה האחרון היה השחקן דיק מור (1925–2015) שהופיע בסרטים עוד בהיותו ילד.
ב-1988 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "The Girl Next Door . . . And How She Grew".
לג'יין פאוול יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פאוול נפטרה ב-16 בספטמבר 2021, בגיל 92, בביתה שבעיר וילטון (אנ'), קונטיקט, בנסיבות שתוארו כטבעיות.
הערות שוליים

↑  Evans, Greg (September 16, 2021). Jane Powell Dies: Hollywood Golden Age Actress & ‘Royal Wedding’ Star Was 92. deadline Hollywood. Retrieved September 17, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431783305171  BIBSYS: 2002809  BNE: XX1538845  BnF: cb13926123x (data)  GND: 11889983X  ISNI: 0000 0000 6301 2034  LCCN: n86138547  MusicBrainz: 55aa3c03-ed1e-4fa4-ad7c-7f4ab709bd38  NLA: 35333397  NLK: KAC2020N1748  NTA: 121002489  SNAC: w61n8qr8  SUDOC: 073981214  VIAF: 198715   WorldCat (עם VIAF): 198715
ג'יימס מייקל טיילר

| --- | --- |
מייקל טיילר ב-2015
מייקל טיילר ב-2015 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 במאי 1962 וינונה, מיסיסיפי, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 2021 (בגיל 59) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1994–2021 (כ־27 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלמסון  תיכון ט. ל. האנה  אוניברסיטת ג'ורג'יה  Anderson University 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס מייקל טיילר (באנגלית: James Michael Tyler;‏ 28 במאי 1962 – 24 באוקטובר 2021) היה שחקן אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות גילום דמותו של גאנת'ר, מנהל בית הקפה, בסיטקום "חברים".
ביוגרפיה

ג'יימס מייקל טיילר נולד במאי 1962 בגרינווד, מיסיסיפי, כצעיר מבין חמישה ילדים. הוא נקרא על שם דודו. כשהיה בן 10 אביו נפטר, וכשהוא היה בן 11 אמו נפטרה. בגיל 12 טיילר עבר לאנדרסון שבדרום קרוליינה להתגורר אצל אחותו.
בשנת 1988 עבר ללוס אנג'לס והפך לעוזר הפקה של "איש שמן וילד קטן". הוא תמך בקרן לילי קלייר ובפרויקט האיידס APLA Health.
בין השנים 1994–2004 שיחק את גאנת'ר בסיטקום "חברים". גאנת'ר היה מנהל בית הקפה "סנטרל פרק", שהיה מאוהב ברייצ'ל גרין. זה הוביל לקריירה של עשר שנים עם הופעות ב-148 מתוך 236 הפרקים של חברים והוא מוגדר כשחקן-המשנה עם מספר ההופעות הגבוה ביותר בתוכנית.
לכבוד חגיגות 20 שנים ל"חברים" ב-2014, טיילר הופיע בבית-העתק של בית הקפה "סנטרל פרק" בסוהו, ניו יורק.
טיילר הופיע בסיטקום "אפיזודס" (עונה 2, פרק 6) כעצמו משחק מאמן הוקי קרח, כאשר מאט לה-בלאנק מנסה ללא הצלחה לגרום לכוכבים הראשיים האחרים מחברים להופיע בסרטון התדמית של תוכנית הטלוויזיה הבדיונית "פאקס".
חיים אישיים

בשנת 1995 התחתן טיילר עם ברברה צ'דסי. ב-2014 הוא הגיש בקשה לגירושין. לאחר מכן נישא לג'ניפר קרנו.
ב-24 באוקטובר 2021 מת מסרטן הערמונית.
הערות שוליים

↑  ג'יימס מייקל טיילר (גאנת'ר מ"חברים") הלך לעולמו בגיל 59, באתר ynet, 25 באוקטובר 2021
באופק אחר

באופק אחר הוא אלבום האולפן התשיעי של זמר הרוק הישראלי אהוד בנאי.
הפקה

האלבום כולל שירים ישנים ומוכרים של בנאי, בעיבודים חדשים של פסנתר וכלי מיתר. האלבום הופק על ידי עמי רייס אשר היה אחראי על העיבודים באלבום ובהופעות שקדמו לאלבום. רייס נודע בעבודתו עם כנסיית השכל. למרות שהאלבום כולל שירים ישנים, האלבום גם כולל שני שירים חדשים: "הסביבה הזמן והמצב״ ו״על דרך שיר״. בתחילת 2013 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב.
רשימת שירים > דיסק 1

אביא לך
מלנכולי
בלוז כנעני
נגעת בצמרות העצים
בוא הביתה
הופעת מילואים
דוד ושאול
הכוכב של מחוז גוש דן
על דרך שיר
אבן ספיר
רשימת שירים > דיסק 2

עיר מקלט
מהרי נא
הסביבה הזמן והמצב
עבודה שחורה
היום
עיירה בדרום
עגל הזהב
אודה לאל
עד הפעם הבאה
אסתר
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! NEWS‏, צפו: אהוד בנאי בקליפ חדש, באתר וואלה, 26 בפברואר 2013
↑  השיר משתמש בלחן האירי של השיר, The High Kings - "Star of the County Down" - YouTube, www.youtube.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d5028a01-cfaa-4a98-a6cd-cb02df6fc7eb
משה איסרליש

.
| --- | --- |

דיוקן המיוחס לרמ"א משנות תר"ס, על ידי מאיר קונשטט
 לידה:  22 בפברואר 1530 אדר א' ה'ר"צ פולין (1385-1569) קז'ימייז', ממלכת פולין
 פטירה:  10 במאי 1572  (בגיל 42) י"ח באייר ה'של"ב האיחוד הפולני-ליטאי קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי
 כינוי:  הרמ"א
 מקום קבורה:  פולין בית העלמין הרמ"א, קרקוב
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי, פולין 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 במאי 1572 
 רבותיו:  שלום שכנא מלובלין 
 תלמידיו:  מרדכי יפה 
 חיבוריו:  המפה, דרכי משה, תורת חטאת, שו"ת הרמ"א, מחיר יין
 אב:  ישראל בן יוסף 
 
מצבת קברו של הרמ"א בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב שבקז'ימייז' (הרובע היהודי בעיר), 2016
בית כנסת הרמ"א בקז'ימייז'
רבי משה איסרלישׂ, הידוע בכינויו הרמ"א (אדר א' ה'ר"ץ, 22 בפברואר 1530 – י"ח באייר ה'של"ב, 10 במאי 1572), היה מגדולי הפוסקים, ראש ישיבה, דיין, מקובל ופילוסוף. פסקיו התקבלו להלכה ולמעשה לדורות בכל מדינות אשכנז ופולין.
חיבר חיבורים רבים בהלכה וכן חיבורים הגותיים, אך מפעלו הגדול, שסמכותו הוכרה לדורות בקרב יהודי אשכנז, הוא כתיבת ההגהות על "שולחן ערוך" של רבי יוסף קארו, הגהות שזכו לכינוי "המפה". חשיבותו של חיבור זה היא בהתאמות שהוא עורך לפסיקות השולחן ערוך, על-פי המסורות של קהילות אשכנז.
תולדות חייו

נולד לרבי ישראל איסרל, עשיר גדול ומראשי הקהילה, ולמלכה (בת-דודתו של מהר"ם מפדואה) בקרקוב (קז'ימייז') שבדרום ממלכת פולין. הוסמך לרבנות בגיל שלוש-עשרה[דרוש מקור], ולמד בישיבה אצל רבי שלום שכנא מלובלין, שם נחשב לעילוי שבין תלמידי הישיבה, והיה לתלמידו המובהק. לאחר שרבו לקחו כחתן לבתו, הרמ"א שב לעיר הולדתו קרקוב.
בשנת שי"ב (1552) הרמ"א הקים בקרקוב ישיבה גדולה, שמשכה אליה מאות תלמידים מכל רחבי אירופה. הרמ"א עמד בראש בישיבה במשך כעשרים שנה, ובהיותו עשיר תמך ביד רחבה בתלמידיו. משנת שי"ג (1553) כיהן כראש בית דין קרקוב, אלא שבענוותנותו חתם את שמו אחרון לאחר הדיינים רבי יוסף כץ ורבי משה לנדאו.
בשנת ה'שי"ב נפטרה אשתו הראשונה ממגפה. הוא נשא לאשה את בתו של ר' מרדכי כ"ץ (אחותו של רבי יוסף כץ בעל ה'שארית יוסף'). לפי גרסה אחרת הרמ"א נשא לאשה את מרת קרענדל, בתו של רבי משה עברליש, מחשובי קרקוב וחמיו של בעל השארית יוסף.
הרמ"א נודע כלמדן מופלג, ובהיותו בגילאי העשרים, הקהילה היהודית בקרקוב מינתה אותו לרבה. בימיו יהדות פולין שגשגה מאוד, ואף זכתה לאוטונומיה רוחנית, כלכלית, תרבותית ומנהלית.
סמכותו בהלכה לא נצטמצמה לקרקוב או לפולין, אלא לכל עדות אשכנז. הוא נשא ונתן בענייני הוראה עם קרוביו מהר"ם מפדובה ובנו רבי שמואל יהודה קצנלנבוגן, עם קרובו המהרש"ל (שהיו כותבים איש לרעהו באהבה ובכבוד, ורק בסוף ימיו נחלקו), ועם רבי יוסף קארו. והשיב לשאלות חכמים מקהילות קרובות ורחוקות.
תולדות חייו > שנת לידתו ופטירתו

בחיבור "טורי זהב" על שולחן ערוך נכתב כי הרמ"א נפטר בשנת של"ג בל"ג בעומר, אולם תלמידו של הרמ"א רבי דוד גנז כותב בספרו "צמח דוד", וכן כתב יחיאל מתתיהו צונץ בספרו "עיר הצדק" על פי הרשום במצבה, כי נפטר בשנת של"ב (1572).
ידועה האגדה לפיה הרמ"א חי 33 שנה, נפטר בל"ג בעומר (היום השלושים ושלושה בספירת העומר שחל בי"ח באייר) וחיבר שלושים ושלושה ספרים, וכן מובא בקונטרס בית ישראל על ספר חכמת אדם.
לעומת זאת כותב תלמידו בספר צמח דוד שהרביץ תורה בעיר קרקוב "כמו עשרים שנה"[דרושה הבהרה], וכן הוכיח צונץ מדברי הרמ"א שמעיד על עצמו כי כיהן כרב העיר בשנה שלאחר פטירת אמו, וכפי שמופיע בלוח הזיכרון בבית הכנסת החדש בקרקוב, נבנה בית הכנסת מכספי עזבונה של אם הרמ"א בשנת שי"ג (1553). לכן לא ניתן לאחר את לידתו אחרי שנת ה'ר"צ (1530)[דרושה הבהרה].
כך גם מסקנתו של רבי אפרים זלמן מרגליות בספרו מעלות היוחסין, שדן שם באריכות בגיל הסתלקותו ובמשפחתו של הרמ"א. הוא מציין שאמנם נפטר בצעירותו, אך לכל הפחות יש לומר שהתקרב לגיל 40 ומסתבר שנולד בסביבות ה'ר"צ. יתרה מכך הרמ"א כבר חותם על חרם בשנת ה'ש"י, הרי שכבר היה רב עיר בשנה זו[דרושה הבהרה].
הרמ"א נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, קברו שוכן מאחורי בית כנסת הרמ"א בקרקוב ונמצא במרחק של שני מטרים מחלון עזרת הנשים. על מצבתו נכתב: "ממשה ועד משה לא קם כמשה בישראל".
במשך מאות שנים, מדי שנה בשנה, בל"ג בעומר, יום פטירתו, היו נאספים אלפי יהודים מפולין ומגליציה על קברו של הרמ"א כדי להתייחד עם זכרו ולהתחמם לאור תורתו, ורבה של קרקוב היה נושא דרשת מוסר.
תולדות חייו > משפחתו

לרמ"א היו שלוש בנות ובן אחד.
בתו - דרעזיל, נישאה לר' שמחה-בונם בן אברהם מייזליש מקראקוב. בת ר' שמחה-בונם נישאה ליצחק בן יוסף, שנקרא יצחק בונמ'ס על שם חותנו. בנם הוא הרב משה אב"ד לובלין בעל "מהדורא בתרא" שנשא את בת המהרש"א.
תולדות חייו > תלמידיו

לרמ"א היו תלמידים רבים, בהם:
רבי יהושע ולק בעל הסמ"ע
רבי מרדכי יפה בעל "הלבושים"
רבי מנחם דוד ב"ר יצחק
רבי אברהם הורוביץ אבי השל"ה
רבי בנימין סלניק בעל "משאת בנימין"
רבי יהודה ליב חנליש
רבי דוד גנז בעל "צמח דוד"
חיבוריו

בשני מפעלי החיבור ההלכתיים הגדולים שלו, מצא הרמ"א שרבי יוסף קארו הספרדי הקדימו. ראשית בחיבור מקיף על ספר ארבעה טורים, הוא "דרכי משה", שבא לכתוב בקצרה את חידושי הפוסקים והתשובות ביחד. במהלך הכתיבה נודע לרמ"א כי רבי יוסף קארו כתב חיבור דומה ואף שאפתני יותר, הלא הוא ה"בית יוסף". בעקבות ידיעה זו שינה הרמ"א את מתכונת הכתיבה של ה"דרכי משה" וקיצר אותה. בשלב השני ביקש הרמ"א להוציא חיבור פסקני וקצר יותר של "דרכי משה", אולם גם אז נודע לו שרבי יוסף קארו הקדימו, בכתבו את ה"שולחן ערוך".
חיבוריו > המפה

משרבה פרסומו של השו"ע, אף כי זכה להתנגדות רבה באירופה, פרסם הרמ"א בשנת ש"ל את הגהותיו על חיבורו הגדול של הרב קארו, הידועות כ"המפה" ומוסיפות במקום שפסיקתה ומנהגיה של יהדות אשכנז חולקים על פסיקת ה"שולחן ערוך". מחלוקת זו נובעת הן מהמעמד החשוב של המנהג באשכנז, בעוד רבי יוסף קארו פסק לפי כללים, והן עקב הבדלים בין הפסיקה שזכתה לרוב בין שלושת עמודי ה"שולחן ערוך", הרי"ף, הרמב"ם והרא"ש, לבין הפסיקה באשכנז ופולין שהושפעה מפוסקים נוספים, כמו בעלי התוספות. על מחויבות האשכנזים לאורך הדורות לפסיקותיו של הרמ"א נודעת אמרת החת"ם סופר: ”ובני ישראל יוצאים ביד רמ"א”.
לאחר מותו נוספו להגהות מראי מקומות וביאורי מילים הנראים כחלק מדברי הרמ"א, אך למעשה לא נכתבו על ידו.
בימי חייו ספג ביקורת לא מעטה מפוסקי אשכנז על כך שהעדיף את מנהג פולין והזניח את המקובל במרכז אירופה. רבי חיים בן בצלאל מחה על כך "שכמו כן הוא הכרח גדול להודיע חילופי מנהגי בני אשכנז ממנהגי מדינת פולין שאם הרב לא רצה לבטל מנהגו מפני מנהג ארץ ישראל, כל שכן שאין לבני אשכנז לבטל מנהגם מפני מנהג מדינת פולין וכן כתב בתשובת מהרי"ל בסי' ק' בשם הרא"ש שאין לבטל מסורת אשכנז בשביל שאר מדינות כי התורה ירושה להם לאשכנזים מימות החורבן... והנה הרב עצמו לא כתב בהקדמת ספרו רק ממנהג בני מדינתו ולא זכר מנהג אשכנז כלל."
הרמ"א כפילוסוף

בספר "תורת העולה" הציג הרמ"א פרשנות פילוסופית ייחודית להלכות בית המקדש. לצד נטייתו לפילוסופיה, האמין הרמ"א גם בקבלה וראה אפשרות ליצור הרכבה בין שני התחומים הנלחמים לכאורה זה בזה, כלומר בין הספירות בקבלה לבין תורת התארים הפילוסופית. זאת, תוך עירוב שני תחומי הידע באסטרונומיה, תוך ניתוח מידות המקדש והקורבנות כמקיימים זיקה הן עם מבנה העולמות העליונים, והן עם מבנה ה'אקלימים' והיא 'גלגלים'.
בעניין אחר כתב על מחלוקת מסוימת שבין המקובלים והפילוסופים כי "אלו ואלו דברים חיים", תוך טענה כי "חוכמת הקבלה היא חוכמת הפילוסופיה רק שבשני לשונות ידברו". האמין בספר הזוהר, ולימד אותו, לצד מורה הנבוכים, בישיבתו, אך לא פסק לפיו.
הרמ"א כמקובל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. .
ספריו

תורת חטאת - על דיני איסור והיתר, ספר זה נדפס עם פירושים רבים. רבי חיים בן בצלאל אחי המהר"ל חיבר את ספר ויכוח מים חיים להתווכח איתו ורבי יוסף שאול נתנזון יצא להגנתו בספר "תורת משה". התורת חטאת אף הותקף בחריפות על ידי המהרש"ל.
דרכי משה - חיבור על ספר ארבעה טורים הכולל את קיצור דברי הבית יוסף, דברי פוסקים נוספים שלא הובאו בבית יוסף, ואת הכרעותיו של הרמ"א עצמו. את הגהותיו בשולחן ערוך כתב הרמ"א על פי ספר זה.
שו"ת הרמ"א - תשובותיו בענייני הלכה, וכן דרשה לסיום מסכת במהדורות הראשונות בספר מובאות גם תשובות מהרש"ל ומהר"ם פאדובה.
תורת העולה - ספר מחקר פילוסופי בטעמי בית המקדש והלכות קורבנות.
מחיר יין - נכתב בימי גלותו בשידלוב כמשלוח מנות לאביו, פירוש סימבולי על מגילת אסתר, המדמה את היצר הרע להמן ומבאר את דרך ההתמודדות של האדם עמו.
פירוש על אגדות הש"ס - הספר אבד.
חידושים על הש"ס - נשארו רק קטעים.
ספריו > הערות לספרים

בנוסף לספריו, כתב הערות לספרים רבים, בהם:
הערות לספר הזוהר, לספר המרדכי, לספר יסוד עולם המובא בספר יוחסין, לסדר הגט, לספר איסור והיתר, לפירוש המזרחי, וכן כתב הערות למורה נבוכים, ומפרשו האפודי, לספר 'מהלך הכוכבים' שהיה ספר הלימוד הקלאסי באותה תקופה ללימודי אסטרונומיה, ולספר 'עיון הכוכבים המשרתים' שניהם מאת ג'ורג' פורבאך.
לקריאה נוספת > הרמ"א

אשר זיו, רבינו משה איסרליש (רמ"א), הוצאת ישיבה אוניברסיטה, ניו יורק תשל"ב.
יהושע הורוביץ, רבי משה איסרליש - הרמ"א, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1974.
יונה בן ששון, משנתו העיונית של הרמ"א, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ד.
דוד ויסברוד (הלחמי), ארזי הלבנון, ע' 16-9, תל אביב תשט"ו.
בן ציון כ"ץ, רבנות, חסידות, השכלה, ע' 28-14, תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשט"ז.
מאיר צש'רנסקי, העבר הישראלי, כרך ה', ע' סד-סו, תל אביב: בית יעקב תש"כ?.
עמנואל בר, שרי האלף, ע' 26-21, תל אביב תשס"ד (2004).
איסר קליגר, רבי משה איסרליש - הרמ"א, הליכות, תשרי תשל"ג, ע' 19-20.
לקריאה נוספת > רקע

יעקב אלבוים, פתיחות והסתגרות: היצירה הרוחנית-הספרותית בפולין ובארצות אשכנז בשלהי המאה השש-עשרה, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1990.
אברהם מאיר רפלד, "הלכתא כבתראי" אצל חכמי אשכנז ופולין במאות הט"ו-ט"ז: מקורות וספיחין, סידרא, כרך ח (תשנ"ב), ע' 140-119.
קרב קרצניסי

ערך זה עוסק בקרב קרצניסי. אם התכוונתם לפירושים נוספים, ראו .
קרב קרְצַנִיסִי (בגאורגית: კრწანისის ბრძოლა, קרְצַנִיסִיס בּרדזוֹלָה) נערך בין הפרסים, מהשושלת הקאג'ארית, לצבאות הגאורגיים של ממלכת כארתלי-קאחתי וממלכת אימרתי, בקרצַנִיסִי (גאו') (כיום חלק מטביליסי רבתי), בין 8 ל-11 בספטמבר 1795. את המלחמה החל אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר (אנ') כתגובה לחתימת חוזה גאורגייבסק בידי ארקלה השני וכריתת הברית שלו עם האימפריה הרוסית. הקרב הסתיים בתבוסה מכרעת של הגאורגים, כיבוש והרס מוחלט של הבירה טביליסי, וסיפוח זמני של החלקים המזרחיים של גאורגיה לתוך האימפריה הפרסית.
אף על פי שהקאג'ארים ניצחו והבטחתו של אע'א מוחמד ח'אן לארקלה, שאם לא יבטל את הברית עם רוסיה ויקבל מרצון את חסותה של פרס, הוא יפלוש לממלכתו קויימה, ניצחון הפרסים הראה גם כי אי התערבותם של הרוסים בקרְצַנִיסִי תאם את שאיפותיה של רוסיה ומטרותיה, למרות הכרזתם הרשמית של הרוסים בשנת 1783 בחוזה גאורגייבסק, כי יגנו על ממלכתו של ארקלה כנגד שאיפותיהם של הפרסים לשעבד את גאורגיה מחדש. לאחר מכן, בשנת 1796, במטרה להחזיר את יוקרתה של רוסיה, פתחה יקטרינה השנייה במסע עונשין (אנ') כנגד הפרסים. אבל המסע הופסק עקב מותה של יקתרינה. השנים שבאו לאחר מכן היו שנים של בלבול ואי סדר. חידוש שלטונם של הפרסים לא ארך ימים. בשנת 1797 התנקשו אלמונים בשאה הפרסי בעיר שושה וארקלה השני נפטר שנה לאחר מכן. כשגאורגיה התבוססה בהריסותיה והשלטון המרכזי בפרס היה טרוד ביורש הבא לכס המלכות, נפתחה הדרך לסיפוחה של גאורגיה. בסופו של דבר הביא הצאר פאבל הראשון לסיפוחה הרשמי של גאורגיה בתוך שנים ספורות.
כפי שהפרסים לא יכלו לוותר על עבר הקווקז ודאגסטן, שהיו חלקים אינטגרליים של פרס במשך מאות שנים, כך גם הרוסים. תוצאות קרב קרצניסי הובילו ישירות למלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ומלחמת רוסיה–פרס (1826–1828), שבו ניסה פתח עלי שאה קאג'אר (אנ'), יורשו של אע'א מוחמד ח'אן, לעצור את ההתקדמות הצבאית של הרוסים ולהשיב את השליטה הפרסית מצפון לנהרות האראס והקורה. לאחר מלחמות אלה ויתרה פרס על עבר הקווקז ודאגסטן לרוסיה הקיסרית בהסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828).
אחרית דבר

בשנת 1796, לאחר שכבש את טביליסי והיה בשליטה ממשית על מזרח גאורגיה, הוכתר אע'א מוחמד רשמית לשאה במישור מוע'אן (אנ') בדיוק במקום בו הוכתר קודמו נאדיר שאה כשישים שנה מוקדם יותר. בת חסות של האימפריה הרוסית נענשה ויוקרתה של רוסיה נפגעה. ארקלה חזר לטביליסי כדי לבנות מחדש את העיר אך חורבן בירתו היה מכת מוות לתקוותיו ולמיזמים שלו. כשגודוביץ' שמע על נפילת טביליסי האשים גודוביץ' את הגאורגים עצמם וכדי להחזיר את יוקרתה של רוסיה הכריזה יקתרינה השנייה מלחמה על פרס (אנ') בהתאם להצעתו של גודוביץ'. באפריל 1796 יצא צבא רוסי למסע עונשין כנגד הקאג'ארים בראשות גנרל ולריאן זובוב (אנ') אבל יקתרינה נפטרה בנובמבר של אותה שנה ויורשה הצאר פאבל הראשון החזיר את המשלחת ממסעה.
אע'א מוחמד נרצח מאוחר יותר בהתנקשות בשנת 1797 בשושה בהכנסות למסע נוסף כנגד גאורגיה, המלך ארקלה השני נפטר בתחילת 1798. ההחלה המחודשת של ההגמוניה הפרסית על גאורגיה לא נמשכה זמן רב. בשנת 1799 צעדו הרוסים לטביליסי. השנים שלאחר מכן התאפיינו באנדרלמוסיה ובלבול, והממלכה המוחלשת שבירתה חצי הרוסה הייתה כפרי בשל לסיפוחה לאימפריה הרוסית. בשנת 1801 סופחה הממלכה הגאורגית לאימפריה הרוסית (אנ'), על ידי אלכסנדר הראשון, לאימפריה הרוסית, זמן קצר לאחר הכתרתו של גאורגי השנים עשר (אנ') למלך ממלכת כארתלי-קאחתי. כפי שהפרסים לא יכלו לוותר על עבר הקווקז ודאגסטן, שהיו חלקים אינטגרליים של פרס במשך מאות שנים, כך גם הרוסים. תוצאות קרב קרצניסי הובילו ישירות למלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ומלחמת רוסיה–פרס (1826–1828), שבו ניסה פתח עלי שאה קאג'אר (אנ'), יורשו של אע'א מוחמד ח'אן, לעצור את ההתקדמות הצבאית של הרוסים ולהשיב את השליטה הפרסית מצפון לנהרות האראס והקורה. לאחר מלחמות אלה ויתרה פרס על עבר הקווקז ודאגסטן לרוסיה הקיסרית בהסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828). בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ויתרה פרס על השליטה בממלכת כארתלי-קאחתי באופן רשמי, וסימנה בכך את תחילת פרק השליטה הרוסית בהיסטוריה של גאורגיה.
הערות שוליים

↑  כח קטן בלבד
1 2  אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר (אנ') (1742-1797) - שאה פרסי שייסד את השושלת הקאג'ארית בשנת 1794
↑  יש המעריכים את כמות הפליטים בכ-200,000 איש
↑  מישור מוע'אן (אנ') הוא מישור המשתרע בדרום אזרבייג'ן וצפון איראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549248705171  LCCN: sh95004682 
כיבוש טביליסי על ידי אע'א מוחמד. מיניאטורה פרסית מתקופת השושלת קאג'ארית בספרייה הבריטית.
כניסת הכוחות הרוסיים לטיפליס, 26 בנובמבר 1799, ציור של הצייר הרוסי פרנץ רובו (אנ')
הגשר התלוי מעל גיא בן הינום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי 
 שימוש:  גשר להולכי רגל
 כתובת:  בין מורדות גיא בן הינום למורדות הר ציון
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  משרד ירושלים ומסורת ישראל, משרד התיירות ועיריית ירושלים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 ביולי 2023
 תאריך פתיחה רשמי:  30 ביולי 2023
 חברת בנייה:  חברת מוריה
 חומרי בנייה:  כבלי פלדה
 עלות:  כ-20 מיליון שקלים
 מידות
 אורך:  202 מטר
 רוחב:  1.3 מטר
 גובה:  30 מטר
 מידע טכני
 קיבולת:  250 איש
 
 קואורדינטות:  31°46′09″N 35°13′46″E﻿ / ﻿31.769054798566°N 35.229464330158°E﻿ / 31.769054798566; 35.229464330158
  (למפת ירושלים מוגדלת) הגשר התלוי מעל גיא בן הינום(למפת ירושלים רגילה) הגשר התלוי מעל גיא בן הינום(למפת הרי ירושלים רגילה) הגשר התלוי מעל גיא בן הינום(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הגשר התלוי מעל גיא בן הינום
 
הגשר התלוי מעל גיא בן הינום הוא גשר להולכי רגל המחבר בין מורדות גיא בן הינום לבין מורדות הר ציון. אורכו 202 מטרים, ונכון לשנת 2024 הוא הגשר התלוי הארוך ביותר בישראל. הוא ממוקם בגן הלאומי סובב חומות ירושלים, סמוך לחווה החקלאית בגיא בן הינום.
העבודות להקמת הגשר עלו כ-20 מיליון שקלים, במימון משרד ירושלים ומסורת ישראל (7.5 מיליון), משרד התיירות (כ-7.5 מיליון) ועיריית ירושלים (כ-5 מיליון). הן בוצעו על ידי הרשות לפיתוח ירושלים וחברת מוריה. בניית הגשר ארכה כעשרה חודשים, והוא נחנך ב-30 ביולי 2023.
גובה הגשר 30 מטרים ורוחבו 1.3 מטרים. הגשר עשוי כבלי פלדה ובצדדיו יש רשתות מתכת, כדי למנוע נפילה של ההולכים בו. יכולים לעלות עליו בו זמנית עד 250 איש.
תצפית מהגשר לכיוון מזרח
תצפית מהגשר לכיוון דרום-מערב
הערות שוליים

↑  הגשר התלוי הארוך בישראל נפתח בירושלים, באתר "עיר דוד – ירושלים הקדומה"
↑  אליהו ינאי, גשר תלוי באורך 202 מטרים נחנך בירושלים, באתר "כוכב הנופש", ‏31.07.2023
↑  הגשר התלוי החדש בירושלים – גשר גיא בן הינום, באתר "בא לי לטייל", ‏5.8.2023
כריסטיאנה דל'אנה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1985 (בת 39) נאפולי, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטיאנה דל'אנה (באיטלקית: Cristiana Dell'Anna; נולדה ב-24 באוגוסט 1985) היא שחקנית איטלקייה.
קריירה

דל'אנה נולדה בנאפולי, לאב רופא ואם מורה. היא למדה ב-דרמה סטודיו לונדון (אנ') ובבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
לאחר כמה תפקידים קטנים, דל'אנה פרצה בשנת 2012, כאשר גילמה את התאומות Micaela e Manuela Cirillo באופרת הסבון "Rai 3 Un posto al sole".[דרושה הבהרה]
ב-2015, קיבלה את תפקידה הידוע ביותר, פטריציה סנטור[דרושה הבהרה] בסדרת הפשע "גומורה".
על הופעתה בסרט "מלך הצחוק" של מריו מרטון[דרושה הבהרה] זכתה במועמדות של דוד די דונטלו (אנ') לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2024 גילמה את התפקיד הראשי בסרט הדרמה הביוגרפי "קבריני" שם גילמה את דמותה של הנזירה פרנצ'סקה קבריני (אנ').
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | סרט/סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012-2016 | "Un posto al sole" |  | סדרת טלוויזיה |
| 2016-2019 | גומורה |  | סדרת טלוויזיה |
| 2017 | "Mr. Happiness" |  |  |
| 2021 | יד האלוהים | אחותו של ארמנדו |  |
| 2021 | "The King of Laughter" |  |  |
| 2022 | "Flowing" |  |  |
| 2022 | "Toscana" |  |  |
| 2023 | "Mixed by Erry" |  |  |
| 2024 | קבריני | פרנצ'סקה קבריני (אנ') |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  Cristiana Dell'Anna da dura e spietata boss in Gomorra a dolcissima cantante (e moglie), ELLE, ‏2021-05-09 (ב־)
1 2  "Cristiana Dell'Anna". Mymovies.it (באיטלקית). נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aulisio, Maria Chiara (20 באפריל 2019). "I ricordi di Cristiana Dell'Anna: «Dal camice bianco al set di Gomorra»". Il Mattino (באיטלקית). נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Cristiana, da Santa Fiora al David di Donatello". MaremmaOggi (באיטלקית). 8 באפריל 2022. נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Finos, Arianna (4 באפריל 2022). "David di Donatello, Sorrentino e Mainetti guidano la corsa: 16 candidature ciascuno". la Repubblica (באיטלקית). נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
ניקולאיה הרליה

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1927 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  24 בפברואר 2014 (בגיל 86) פרנקפורט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1951 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט, האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכוכב של רומניה 
 www.nicolaeherlea.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולאיה הרליה (ברומנית: Nicolae Herlea‏; 28 באוגוסט 1927, בוקרשט – 24 בפברואר 2014, פרנקפורט) היה זמר בריטון רומני ממוצא גרמני.