stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיים הדודקאנסיים
היסטוריה > שלטון איטלקי

לאחר פרוץ מלחמת איטליה-טורקיה ב-1912, שנגעה ללוב השכנה, הכריזו האיים על עצמאותם מן השלטון העות'מאני, והכריזו על המדינה העצמאית של הדודקאנסים. מדינה זו לא שרדה זמן רב, ובמאי 1912 נכבשו האיים כמעט מיד על ידי איטליה שחשקה באיים, במיוחד ברודוס המבוצר, על מנת לשלוט בנתיב הימי שבין טורקיה ולוב. האיטלקים כבשו את כל האיים הדודקאנסיים, פרט לקסטלוריזו, שנכבש על ידי צרפת.
לאחר סיום המלחמה, על פי אמנת לוזאן הראשונה, שמרה איטליה על שלטונה באיים. באוגוסט 1915 הכריזה איטליה מלחמה על מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה ובהן האימפריה העות'מאנית. האיים הפכו לבסיס ימי חשוב לבריטניה ולצרפת, ובין היתר שימשו כבסיס חשוב במאמץ הבריטי הכושל בקרב גליפולי. כמה מהאיים הקטנים יותר נשלטו על ידי בריטניה וצרפת, אם כי רודוס נותרה בשליטת איטליה.
לאחר המלחמה הגיעו שר החוץ האיטלקי תומאסו טיטוני וראש ממשלת יוון אלפתריוס וניזלוס להסכם, שנחתם ב-29 ביולי 1919, שקרא להעברת האיים הקטנים יותר לרשות יוון, אך להשארת רודוס בידי האיטלקים, עד להעברת קפריסין מידי הבריטים ליוונים. ביוני 1920 טענו היוונים שהאיטלקים הבטיחו להם שימסרו להם את רודוס תוך שנה, באם ימנעו מלסייע לאלבנים במצור על ולורה. באוגוסט 1920 הודיעו האיטלקים שלא ימסרו את האיים, מכיוון שלא קיבלו את השטחים בדרום מערב אנטוליה, ובכללם את העיר אנטליה, שהובטחו להם. בעקבות זאת, איימו היוונים שלא יחתמו על הסכם סוור. לבסוף הושגה פשרה על פיה נקבע שאיטליה תישאר ברודוס רק 15 שנה. התבוסה היוונית במלחמת יוון–טורקיה וייסודה של טורקיה המודרנית, הביאו לכך שאיטליה נסוגה מההסכם. במאי 1923, לאחר עליית בניטו מוסוליני לשלטון באיטליה, הודיעה איטליה על סיפוח רודוס וקסטלוריזו, ועשרת האיים האחרים נותרו למשא ומתן עם יוון. הסכם לוזאן, שנחתם ביולי 1923, כלל ויתור טורקי על האיים הדודקאנסים לאיטליה.
מוסוליני יצא בתוכנית של כפייה של תרבות איטליה, וקיווה להפוך את רודוס למרכז להתפשטות הטריטוריאלית והתרבותית של איטליה באימפריה הים תיכונית אותה ראה בעיני רוחו. אף על פי שרוב תושבי האיים דיברו יוונית, ומיעוט של כ-10,000 איש דיבר טורקית, ומיעוט נוסף, יהודי האי, דיברו לאדינו, נדרשו בתי הספר ללמד באיטלקית, והכנסייה היוונית נדרשה לנהל את התפילות באיטלקית. צעדים אלו הביאו להגירה רבה של דוברי יוונית מהאיים, והגירה קטנת ממדים של איטלקים אל האיים. על אף שיטות הדיכוי בהן נקטה, הביאה התוכנית האיטלקית למודרניזציה של האיים, ולהכחדת מחלת המלריה שפגעה בתושבי האי מאז ומעולם. בתי חולים, מובילי מים, מפעלי כוח וקווי חשמל נבנו והוצבו. הונהג מרשם מקרקעין מודרני באיים, וטירות עתיקות עברו שיפוץ, על אף שסגנון הבנייה הכוחני הפשיסטי היה חריג לעומת הבנייה המסורתית באי. לאחר סיום התקופה האיטלקית נהרסו מבנים רבים שנבנו בסגנון זה, וחריג הוא הכפר לאקי בלרוס המשמש דוגמה לסגנון הבנייה שהביא מוסוליני לאיים. בשנת 1937 מונה דה וויקי למושל האיים והוא הגביר את הכפייה של התרבות האיטלקית על התושבים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרפה איטליה למדינות הציר והשתמשה בדודקאנסים כבסיס ימי לפלישתה לכרתים ב-1940 ולבסיס אווירי להפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב. לאחר חתימת כניעתה של איטליה לבעלות הברית בספטמבר 1943, נשלח כוח של בעלות הברית על מנת לנסות ולסייע לאיטלקים להחזיק באיים. האיים הפכו לשדה קרב בין בעלות הברית ובין גרמניה הנאצית שפלשה אליהם בכוח גדול. מערכת הדודקאנסים, הסתיימה בתבוסת האיטלקים ובעלות הברית, ובניצחון הגרמנים, ובכיבוש האיים בנובמבר 1943 על ידי גרמניה הנאצית. על אף שסולקו מיוון עוד ב-1944, החזיקו הגרמנים באיים עד סוף המלחמה ב-1945.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה הפכו האיים לפרוטקטורט ימי בריטי, וכמעט מיד הורשו לנהל את ענייניהם האזרחיים. הדבר הביא לאיחוד בלתי פורמלי עם יוון, על אף שהאיים היו בריבונות שונה ותחת משטר צבאי. על אף התנגדותה של טורקיה, שחשקה אף היא באיים, הביא הסכם השלום בין בעלות הברית ואיטליה שנחתם בפריז ב-10 בפברואר 1947 לשובם של האיים לריבונות יוון, לאחר שבע מאות שנים תחת ריבונות זרה.
רודוס והדודקאנס הם יעד טיולים מועדף עבור תיירים. העיר העתיקה ברודוס עברה שיפוץ, מתפקדת כקהילה חיה בין החומות מימי הביניים, וזוכה למבקרים רבים מרחבי העולם.
הערות שוליים

↑  איטליה בהארכיפלגוס, מוריה, 17 במאי 1912
↑  אתונה, דואר היום, 25 באוגוסט 1919
↑  במורשון הבריטי, דואר היום, 27 במאי 1920
↑  איי הדודקנסים ליוון, דואר היום, 8 ביוני 1920
↑  היוונים ורודוס, דואר היום, 13 ביולי 1920
↑  השלום התוגרי נדחה שוב, דואר היום, 10 באוגוסט 1920
↑  חוזה השלום התוגרי, דואר היום, 15 באוגוסט 1920
↑  איטליה ואי רודוס, דואר היום, 25 בנובמבר 1921
↑  ספוח רודוס לאיטליה, דואר היום, 4 במאי 1923
↑  פרטי אמנת לוזנה, דואר היום, 9 באוגוסט 1923
↑  מרד באיי דודקנז, דואר היום, 29 באוקטובר 1926
↑  הרחבת תחומה של השפה האיטלקית, דבר, 28 במרץ 1928
↑  איי הדודקנז תחת השלטון האיטלקי, המשקיף, 1 בנובמבר 1940
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567503905171  BnF: cb15178131z (data)  GND: 4012579-8  LCCN: n90687443  MusicBrainz: acf55c30-effb-4e9b-8bd0-4033e04ba55b  NARA: 10045560  NKC: ge128463  SUDOC: 027840212  VIAF: 143198920   WorldCat (עם VIAF): 143198920
האנציקלופדיה העברית

| --- | --- |

עטיפת האנציקלופדיה העברית
 מידע כללי
 מאת:  מחברים שונים 
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  אנציקלופדיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1948 
 
האנציקלופדיה העברית (בלועזית נקראת Encyclopaedia Hebraica) היא אנציקלופדיה מקיפה בשפה העברית שיצאה לאור במחצית השנייה של המאה העשרים.
תהליך הפקת האנציקלופדיה

רעיון האנציקלופדיה העברית החל להתממש בקיץ 1944. אז הוקמה ועדה מייעצת לקביעת מגמתה של האנציקלופדיה. הדפסת הכרך הראשון החלה בקיץ 1948, עם הקמת המדינה, והוא יצא לאור ביולי 1949. נשיא הכבוד של האנציקלופדיה היה נשיא המדינה, פרופ' חיים ויצמן.
הכרך הראשון הקיף את הערכים א' עד אוסטרליה. התצלום הראשון המופיע בתחילת הכרך הוא תצלום מגילת העצמאות של מדינת ישראל. הערך המסיים את האנציקלופדיה בכרך ל"ב הוא "תשרי".
בהקדמה מטעם החברה המוציאה לאור את האנציקלופדיה, נאמר: "אמונתנו חזקה כי נגשים את שאיפתנו לתת תוכן מעולה בכלי מפואר ולהוסיף ולשכלל מכרך לכרך, וכי נסיים במשך חמש או שש שנים את הוצאת כל ט"ז הכרכים והמפעל השלם ישיג את תעודתו". בפועל נמשכה כתיבת האנציקלופדיה למעלה מ-30 שנה, ורק בשנת 1980 – כרבע מאה אחרי תאריך היעד המקורי – נשלמה הוצאתה לאור. מנויים על האנציקלופדיה העברית, אשר המתינו שנים ארוכות להשלמתה, יצאו בפעולות מחאה. בשנת 1964 הנושא אף הגיע לדיון בבית המשפט. ב-1971 פוטר ישעיהו ליבוביץ מעריכת האנציקלופדיה משום שהמוציאים לאור רצו לזרז את קצב הוצאת הכרכים, בניגוד לעמדתו שהדבר יפגע באיכות הערכים, למעשה, פיטורו של ליבוביץ לא הביא לזרוז קצב ההוצאה.
עם השלמתה מנתה האנציקלופדיה 32 כרכים עם שלושים אלף ערכים.
בשלבי כתיבת האנציקלופדיה יצא לאור כרך מילואים א' שעידכן והשלים את הכרכים א' עד ט"ז, ולאחר השלמת ל"ב הכרכים יצא לאור כרך מילואים ב'.
בשנת 1985, חמש שנים לאחר השלמת כרכי האנציקלופדיה, יצא לאור כרך "מפתח", ובשנת 1995 יצא כרך מילואים ג', ובו עדכון נתונים שהיה צורך לעדכנם מאז כרך המילואים ב', ואתו עוד שני כרכים העוסקים בעדכון מקיף של הערכים העוסקים בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
תהליך הפקת האנציקלופדיה > השפעות חיצוניות על עריכת האנציקלופדיה

בתקופת הוצאתה לאור יוחסה לאנציקלופדיה העברית חשיבות גדולה ביותר, שאותה ניתן להמחיש בכך שהיו אנשים שחשו צורך עז להיכנס כערכים לאנציקלופדיה, כמעין גושפנקא למידת חשיבותם ומעמדם. סיפרה לימים ברכה פלאי, מו"ל האנציקלופדיה, שפנה אליה יום אחד סופר ואיים להתאבד אם לא יכלל באנציקלופדיה: "למרות שמעמדו בספרות העברית לא היה בעל חשיבות יתרה, לא לקחתי סיכונים והכללתי אותו כערך".
לעיתים התעוררו ויכוחים מי יכתוב ערך מסוים, ויכוחים שנבעו ממחלוקת אקדמית-עניינית או לעיתים משיקולים פוליטיים או רגשיים. כך היה עם הערך "חיים ארלוזורוב", וכך היה, להבדיל, עם הערך "אדולף היטלר".[דרוש מקור]
הצנזורה הצבאית בישראל הטילה איפול כבד על פרסום פרטי "העסק הביש", ובמשך שנים רבות הייתה ההתייחסות לנושא זה במילות קוד וברמזים בלבד. בשנת 1967, 13 שנים לאחר האירוע, תיארה אותו האנציקלופדיה העברית במילים הסתומות: "פעולה ביטחונית, מפוקפקת מבחינה מדינית ומוסרית, שנערכה בצורה כושלת בקיץ 1954 בחו"ל ושעלתה בחייהם של כמה יהודים, גרמה נזק מדיני לישראל ופגמה בכבודה". לדברי עורך האנציקלופדיה, ישעיהו ליבוביץ, הצנזורה הפעילה לחץ על האנציקלופדיה בעניין תוכנו של ערך זה. סגן שר הביטחון, צבי דינשטיין, הכחיש דברים אלה, וטען שהצנזורה הביאה לתיקונה של מילה אחת בלבד.
עורכי האנציקלופדיה וכותביה

השנים הרבות שנדרשו להשלמת האנציקלופדיה הביאו לכך שעורכיה הראשיים התחלפו במהלך השנים. בכרך הראשון לא מצוין עורך כללי, אך מופיעה בו תודה "למערכת בראשותו של ד"ר יהודה אבן שמואל". החל מהכרך השני נשאו במשרת העורך הכללי הפרופסורים יוסף קלוזנר (כרכים ב'–ה', ז'–ח'), בנציון נתניהו (ו', ט', י"ד–ט"ו), נתן רוטנשטרייך (כרך ט"ז), ישעיהו ליבוביץ (י'-י"ג, ט"ז–כ' ומילואים א'), יהושע פראוור (כ"א–ל"ב ומילואים ב'), יהושע גוטמן.
בשנת 1992 היה דוד שחם העורך הכללי של כרך מילואים ג', ולצדו פרופ' מיכאל פלדמן כעורך ראשי. מנהל המערכת, מראשיתה ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, היה אלכסנדר פלאי, בנה של ברכה פלאי, המייסדת והמנהלת הראשונה של הוצאת מסדה, המו"לית של האנציקלופדיה (עד מכירתה להוצאת שוקן בשנות ה-90).
לאנציקלופדיה היו עורכי משנה במספר תחומים שכללו במהלך השנים:
מדעי היהדות: שמחה אסף, יהושע גוטמן, אפרים אלימלך אורבך, מנחם אלון
מדעי הרוח: יהודה אבן שמואל, יהושע גוטמן, יוסף קלוזנר, בנציון נתניהו, שמואל הוגו ברגמן, יהושע פראוור
מדעי הטבע: ישעיהו ליבוביץ (כרכים א'-כ'), בנימין שפירא
מקצועות הטכניקה: מרדכי ריינר
בכתיבת האנציקלופדיה השתתפו יותר מ-2,500 כותבים, ובהם אנשי מדע מובילים בישראל ובעולם, ורבים מערכיה חתומים על ידי כותביהם.
מאפייני האנציקלופדיה

אופי האנציקלופדיה העברית משתקף בכותרת המשנה של שמה "כללית, יהודית וארצישראלית". האנציקלופדיה מקיפה את כל ערכי התרבות מהעולם הכללי, אך ניכר בה הדגש היהודי-ישראלי, בעיקר באורך הערכים העוסקים ביהדות, באישים יהודים ובישראל, מעל לחשיבותם הכלל עולמית. כך, האנציקלופדיה טורחת להדגיש לגבי כל אישיות שהוקדש לה ערך את יהדותה של האישיות, אף במקום שיהדות זו היא חסרת משמעות בחיי האישיות (כגון בוריס פסטרנק), וכן את הקשר והיחס שלה ליהודים (לפי העניין). בערכים על ארצות וערים ברחבי העולם בא, לאחר תיאור ההיסטוריה הכללית של אותו מקום, תיאור נפרד של ההיסטוריה של היהודים שחיו שם (אם היו כאלה). בכך נבדלת האנציקלופדיה העברית מאנציקלופדיות אחרות.
ברוח זו, הערך הגדול ביותר (44 טורים) המוקדש לאישיות הוא הערך "בנימין זאב הרצל". האישיות הלא-יהודית שלה מוקדשים הטורים הרבים ביותר (31) היא המשורר הגרמני גתה (שעם כותבי הערך העוסק בו נמנה הסופר תומאס מאן).
כותבי האנציקלופדיה לא הסתירו את השקפתם הפוליטית, היהודית-לאומית. כך, למשל, ממלכת ירדן לא זכתה לערך, משום שהאנציקלופדיה לא הכירה בה. פרטיה של מדינה זו כלולים במסגרת הערך "ארץ-ישראל", ובתחילת ערך זה מובהר, שבשפה העברית כולל הביטוי את ארץ-ישראל משתי גדות הירדן. בכרך מילואים ב' כבר מופיע הערך "ירדן".
האות א' היא בעלת מספר הערכים הגדול ביותר, ומוקדשים לה שישה וחצי כרכים (כ-30% ויותר של מספר הכרכים המתוכנן בתחילה, וכ-20% מ-32 הכרכים של האנציקלופדיה בסופו של דבר). הערך הראשון הוא האות א' והאחרון הוא אתרים (קבוצה של תרכובות אורגניות). הערך הגדול ביותר באות א' הוא "ארץ-ישראל", שמוקדש לו כרך שלם, כרך ו'. אחריו מבחינת גודל הערך "ארצות הברית של אמריקה", שמספר עמודותיו 126. הערכים המתחילים באות צ' משתרעים על פחות מכרך אחד (כרך כ"ח) ועל המספר הקטן ביותר של עמודות (531).
מהדורה שנייה

בשנת 1997 החלה הוצאת שוקן בפעילות להפקת מהדורה חדשה, מעודכנת ומקוונת, של האנציקלופדיה העברית. בהמשך (ב-2013 לערך) הצטרף פרופ' אסא כשר כעורך האנציקלופדיה. מהדורה זאת טרם יצאה לאור.
ביאורים

↑  בנוסף שימש בנציון נתניהו כעורך כללי לכרכים שבהם יוסף קלוזנר היה עורך ראשי
↑  יחד עם ישעיהו ליבוביץ
הערות שוליים

↑  הכרך הראשון של האנציקלופדיה העברית הוצג בפני העתונאים, הַבֹּקֶר, 19 ביולי 1949;
מסיבה לכבוד הופעת הכרך הראשון, הארץ, 27 ביולי 1949
↑   למה נפגשו נהג "אגד" ופרופ' ליבוביץ' בבית המשפט, באתר הארץ, 3 במרץ 2014
↑  פרופ' לייבוביץ' פוטר מתפקידו כעורך האנציקלופדיה העברית, מעריב, 7 ביולי 1971
↑  ארי, האנציקלופדיה הבלתי גמורה, באתר רשת עושים היסטוריה (פודקאסט "התשובה")
↑  יהושע ביצור ורוני אשל, מ"א" ועד "תשרי", מעריב, 27 באוקטובר 1980
↑  אסתי סגל, ‏אומרים שהיה פה שמח, באתר גלובס, 9 ביולי 2008
↑  דינשטיין: לא היה לחץ של הצנזורה על האנציקלופדיה, דבר, 28 בדצמבר 1966
ההודעה שנשלחה למנויים על האנציקלופדיה עם הוצאת הכרך האחרון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ישעיהו ליבוביץ, אחד מעורכיה הראשיים של האנציקלופדיה העברית
האנציקלופדיה העברית, מהדורת ספרית פועלים
היינריך וילהלם אולברס

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1758 המלינגן, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  2 במרץ 1840 (בגיל 81) ברמן, הקונפדרציה הגרמנית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה, פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  ברמן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  Athenaeum 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (4 בדצמבר 1804)  פרס לאלנד (1803)  מסדר העיט האדום  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 צאצאים:  דורותאה פוקה, גאורג היינריך אולברס 
 תרומות עיקריות
 הפרדוקס של אולברס, גילוי אסטרואיד פאלאס, ווסטה, גילוי שביט 13P/Olbers.
 
מונומנט היינריך וילהלם אולברס מאת קרל יוהאן שטיינהאוזר בברמן
היינריך וילהלם מתאוס אולברס (בגרמנית: Heinrich Wilhelm Matthias Olbers;‏ 11 באוקטובר 1758 - 2 במרץ 1840) היה אסטרונום, פיזיקאי ורופא גרמני.
חייו

נולד בארברגן, גרמניה, ולמד רפואה בגטינגן. בסיום לימודיו ב-1780, החל לעסוק ברפואה בברמן, ואת לילותיו הקדיש לתצפיות אסטרונומיות. ב-1802 גילה אולברס את האסטרואיד פאלאס (ונתן לו את שמו), וב-1807 גילה את האסטרואיד וסטה, שאת הזכות לתת לו שם העניק לקרל פרידריך גאוס.
ב-6 במרץ 1815 גילה אולברס שביט מחזורי, אשר נקרא על שמו (רשמית נקרא 13P/Olbers).
תרומתו הנודעת ביותר למדע היא הפרדוקס אשר קרוי על שמו (הפרדוקס של אולברס), אשר בו תהה מדוע שמי הלילה שחורים, בהנחה שמספר הכוכבים הוא אינסופי, כמו גם גילו של היקום.
זוכה פרס לאלנד בשנת 1803 ו-1807.
אולברס מת בברמן, גרמניה, בגיל 81.
על שם אולברס נקראו, מלבד השביט שאותו גילה, גם אסטרואיד אולברסיה וכן מכתש אולברס על הירח.
הערות שוליים

↑  "LES LAURÉATS DU PRIX LALANDE". La Revue scientifique. Paris. TOME 40: 460–463. 1887.
↑  (1002) Olbersia. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_1003. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272777405171  PLWABN: 9810599868805606  BIBSYS: 9057660  BnF: cb12656460x (data)  BPN: 40974106  CiNii: DA02826271  GND: 11858975X  ISNI: 0000 0000 8123 0545  LCCN: n86814179  NKC: mzk2009510783  NLA: 36011411  NTA: 073730505  RERO: 02-A003654268  SNAC: w6058jp5  SUDOC: 028258967  Trove: 1184662  VcBA: 495/221553  VIAF: 44420543   WorldCat (עם VIAF): 44420543 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמנים ובנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגלי מרוץ

דגלי מרוץ הם דגלים בהם נעשה שימוש במהלך אירועי ספורט מוטורי, לרוב מרוצי מכוניות, מרוצי אופנועים וקארטינג, על מנת לתקשר עם הנהגים או הרוכבים ולהעביר להם מידע קריטי במהלך המרוץ. השימוש בדגלים לסימון התחלה או סיום המרוץ נעשה מעמדת המרשל המרכזי. דגלים נמצאים בעמדות נוספות לאורך המסלול על מנת לסמן לנהגים ולרוכבים סימונים הנוגעים הן למסלול כולו והן לחלקים מסוימים ממנו.
דגלים מרכזיים

באופן רשמי לא קיימת מדיניות סימון בעזרת דגלים אוניברסלית. עם זאת, מרבית איגודי הספורט אימצו לעצמם דגלים בעלי משמעות מרכזית המשמשים במרוצים השונים. לדוגמה: דגל השחמט משמש בכל המרוצים כסימן לסיום המרוץ.
| דגל | שם | משמעות> מרוצים בפיקוח ה-FIA | משמעות> מרוצים בפיקוח ה-FIM | משמעות> אינדיקאר | משמעות> צ'אמפקאר | משמעות> נאסקאר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ירוק | התחלת המרוץ/סיום הגבלות בטיחותיות/אזור הטיפולים פתוח. | התחלת המרוץ/סיום הגבלות בטיחותיות/אזור הטיפולים פתוח. | התחלת המרוץ/סיום הגבלות בטיחותיות/אזור הטיפולים פתוח. | התחלת המרוץ/סיום הגבלות בטיחותיות/אזור הטיפולים פתוח. | התחלת המרוץ/סיום הגבלות בטיחותיות/אזור הטיפולים פתוח. |
|  | ירוק |  |  |  |  | מרוץ מתחיל או מתחיל מחדש תחת מגבלות   |
|  | צהוב זהירות |  |  |  |  | מרוץ מתחיל או מתחיל מחדש תחת מגבלות   |
|  | צהוב זהירות | סכנה על/ליד המסלול  סכנה חוסמת את המסלול ליציאת מכונית בטיחות   | סכנה על/ליד המסלול  סכנה חוסמת את המסלול | זהירות בחלק זה של המסלול  זהירות לאורך כל המסלול  | סכנה על/ליד המסלול  בורות מלפניך  סכנה חוסמת את המסלול ליציאת מכונית בטיחות   | זהירות בחלק זה של המסלול  זהירות לאורך כל המסלול  |
|  | צהוב זהירות |  |  |  | סכנה על/ליד המסלול  בורות מלפניך  סכנה חוסמת את המסלול ליציאת מכונית בטיחות   |  |
|  | לבן | רכב נוסע לאט מלפנים | הכרזה על מרוץ רטוב רוכבים יכולים להחליף אופנוע. | הקפה אחרונה  מכונית בטיחות על המסלול  | רכב נוסע לאט מלפנים  מכונית בטיחות על המסלול  | הקפה אחרונה |
|  | קוד 60 | עקיפה אסורה, יש להאט למהירות 60 קמ"ש |  |  |  |  |
|  | אדום-צהוב משטח | שברים/שמן על המסלול. | שברים/שמן על המסלול. | שברים/שמן על המסלול  בורות סגורים  | שברים/שמן על המסלול  המירוץ נעצר, נא לחזור לנקודת ההתחלה  | שברים/שמן על המסלול. |
|  | כחול נימוס עקיפה | מכונית מהירה מאחוריך  | מכונית מהירה מאחוריך  | מכונית מהירה מאחוריך  | מכונית מהירה מאחוריך  סכנה לפניך, קיים קושי לראות אותה  | מכונית מהירה מאחוריך  סכנה לפניך, קיים קושי לראות אותה  |
|  | אדום | עצירת המרוץ | עצירת המרוץ | עצירת המרוץ | עצירת המרוץ  בורות סגורים  | עצירת המרוץ |
|  | אדום |  |  |  |  | סיום האימון/מקצה דירוג   |
|  | שחור |  |  |  |  | סיום האימון/מקצה דירוג   |
|  | שחור | פסילה  בעיה מכנית  התנהלות לא ספורטיבית  | חזרה לרחבת הטיפולים  בעיה מכנית  | חזרה לרחבת הטיפולים  פסילה  | חזרה לרחבת הטיפולים  בעיה מכנית  | חזרה לרחבת הטיפולים  פסילה  |
|  | דגל השחמט | סיום המרוץ | סיום המרוץ | סיום המרוץ | סיום המרוץ | סיום המרוץ  סיום הקפה  |
דגלי סטטוס

דגלי סטטוס משמשים כדי ליידע את כל הנהגים על המצב הכללי של המסלול במהלך מרוץ. בנוסף, הדגלים הירוקים, הצהובים והאדומים המתוארים להלן עשויים להיות מוגדלים או מוחלפים באורות בנקודות שונות במסלול.
דגלי סטטוס > דגל ירוק

הדגל הירוק משמש בדרך כלל להזנקה של המרוץ. במהלך המרוץ הדגל הירוק מצביע על סיום מגבלות (לדוגמה: דגל צהוב שהונף קודם לכן) וחזרה למרוץ באופן מלא. בנוסף לנפנוף בדגל הירוק, במסלולים רבים ישנם אורות ירוקים המפוזרים המשמשים לסימון בנקודות שונות לאורך המסלול, במיוחד במסלולים האובליים.
כשהדגל הירוק מונף באחת מעמדות המרשל לאורך המסלול הדבר מסמן על סיום המגבלות עקב דגל צהוב.
דגל ירוק בכניסה לרחבת הטיפולים מסמן שהרחבה פתוחה לכניסת כלי רכב.
בנאסקאר, כשהדגל הירוק מונף יחד עם דגל צהוב, זה סימן להתחלת המרוץ תחת מגבלות בטיחות, כאשר ההקפות נחשבות לחלק מהמרוץ. הדבר קורה כשהמסלול מתייבש לאחר עיכוב שנובע כתוצאה מגשם.
החל משנת 1980 בהזנקת מרוץ האינדיאנפוליס 500 נעשה שימוש בשני דגלים ירוקים במקביל, לצורך הניראות של ההזנקה.
החל משנות התשעים בחלק מהמרוצים מוזמנים ידוענים להזניק את המרוץ.
בחלק מהמרוצים של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) במקום דגל ירוק מנופפים בעת ההזנקה בדגל המדינה בה נערך המרוץ. הנוהל כמעט ונפסק בעקבות המעבר להזנקה באמצעות רמזור אורות, אך עדיין מתקיים באופן מסורתי באירועים דוגמת מרוץ 24 השעות של לה מאן
דגלי סטטוס > דגל צהוב

הדגל הצהוב מתריע על קיומה של סכנה. נפנוף בדגל הצהוב מחייב את הנהגים והרוכבים להאט. השימוש בדגל נעשה בשל תאונה, רכב שנעצר על המסלול, שברים על המסלול או גשם קל. ההתנהגות הנדרשת מהמתחרים בעת הנפת הדגל שונה מאוד בין התחרויות השונות.
באליפות הפורמולה 1 הנפת דגל צהוב בעמדת המרשל הראשי מעידה על סכנה לאורך המסלול. קיימת חשיבות לאופן ההנפה של הדגל:
נפנוף בדגל יחיד מעיד על סכנה על המסלול.
הרמת דגל יחיד, ללא נפנוף, מעידה על סכנה בצידי המסלול.
נפנוף בשני דגלים במקביל מעיד על סכנה החוסמת את המסלול באופן חלקי או מלא. הדבר מיידע את הנהגים על כך שייתכן שיש מרשלים על המסלול והם צריכים להיות מוכנים לבלימה מלאה.
שימוש בדגל הצהוב אוסר על הנהגים לבצע עקיפה, כל עוד הם לא עוברים בתחנה בה מונף דגל ירוק, המבטל את תוקפו של הדגל הצהוב.
כאשר מכונית בטיחות נמצאת על המסלול, בנוסף לדגל הצהוב מונף גם שלט עליו מופיעות האותיות "SC" (ראשי תיבות של המילים: Safety Car) בכתב שחור. כשמערכת ההתרעות מבוססת על רדיו – הדיווח על מכונית בטיחות מתרחש באופן מיידי. אם לא, השלט מונף ברגע שהמכונית עולה על המסלול, בליווי נפנוף בדגל צהוב. לאחר שמכונית הבטיחות מפנה את המסלול, מונף דגל ירוק בכל התחנות לאורך המסלול. במרוצי צ'אמפקר, כאשר מכונית בטיחות נמצאת על המסלול, יונף דגל צהוב יחד עם דגל לבן.
כאשר יש צורך בנפנוף בשני דגלים (סכנה החוסמת את המסלול או חלקו), אך אין צורך במכונית הבטיחות יונף בכל התחנות שלט המסמן עליו כתוב "VSC" - מכונית בטיחות וירטואלית. במקביל, יופעלו שלטים מוארים עליהם מופיע כיתוב זהה באור צהוב מהבהב. במהלך קיומה של מכונית בטיחות וירטואלית אסורה העקיפה, למעט במקרה שנהג נכנס לרחבת הטיפולים או שנהג מאט בשל בעיה שאינה קשורה לדגל הצהוב. הקבוצות והנהגים יקבלו התראה של בין 10 ל-15 שניות לפני שהדגל הירוק יונף שוב.
במרוצי צ'אמפקר נעשה שימוש גם בדגל צהוב עם P שחורה כדי להודיע למתחרים שישנם בורות מלפניהם ושעליהם לנקוט בזהירות.
דגלי סטטוס > דגל צהוב > דגל צהוב - מסלול מלא

במרוצי אליפות העולם במרוצי סיבולת (WEC) מנהל המרוץ יכול להכריז על מצב של "דגל צהוב - מסלול מלא" (Full-Course Yellow או בקיצור FYC), בהתאם לשיקול דעתו. במקרה זה יונף דגל צהוב לצד שלט עליו נכתב FYC. ברגע שהשלט מונף על כל המכוניות להאט עד למהירות מקסימלית של 80 קמ"ש ולשמור על רוח מהמכוניות מלפנים ומאחור. עקיפה אסורה עד להנפת הדגל הירוק.
במרוץ 24 השעות של לה מאן תיתכן האטה חלקית. אזורי האטה חלקיים לאורך המסלול יסומנו על ידי סימונים אופקיים בתחילת ובסיום הקטע המוגבל ושלט "Next Slow" שיופיע בקטע המסלול שלפני אזור ההאטה. המרשלים ינופפו בשני דגלים צהובים לצד הנפה שלט עליו נכתב "Slow". על השלטים האלקטרוניים לצידי המסלול יופיעו האותיות "SZ" באור צהוב מהבהב. כל הרכבים באזור ההאטה צריכים להאט עד למהירות של 80 קמ"ש, עד להנפת גדל ירוק נוסף.
מצב FYC מופעל גם באליפות הפורמולה אי. המכוניות המתחרות מצוידות במגביל מהירות במקרה של FYC, המגביל את מהירות המכונית ל-50 קמ"ש. עקיפה אסורה ועלולה להוביל לענישה. בנוסף, על כל דקה תחת ה-FYC מופחת 1 קילוואט שעה מהקצאת האנרגיה של המתחרים.
בנאסקאר ובאינדיקאר דגל צהוב יחיד המונף בעמדת ההתחלה מסמל מעבר לנהיגה תחת מגבלות. מכונית הבטיחות תכנס למסלול ותסע בראש טור המכוניות במהירות קבועה ומופחתת. במסלולים אובליים אורות צהובים מהבהבים לאורך המסלול יופיעו בנוסף לדגל בנקודת ההתחלה. עקיפה אסורה ללא הסכמה הדדית, למעט מכוניות שמאטות עקב בעיות מכניות. דגל צהוב מקושט מסמן שנותרה עוד הקפה אחת עד להנפה חוזרת של הדגל הירוק. במרוצי אינדי דגל צהוב יחיד מסמן סכנה מקומית. במקרים אלה מכונית הבטיחות לא נכנסת למסלול וכללי הזהירות חלים רק על אותו החלק של המסלול. דגל ירוק יונף לאורך שאר החלקים של המסלול. שני דגלים צהובים בעמדת הזינוק מסמנים זהירות לאורך כל המסלול.
במרוץ אופנועי שלג הדגל הצהוב מונף בנקודת הסכנה או בסמוך אליה. לאחר שהמתחרה עובר את הדגל המרוץ נמשך כרגיל, אך המגלשיים של אופנוע השלג חייבים להישאר על הקרקע. במרוצים הנערכים על מים פתוחים הדגל הצהוב מסמן כי אחד הרוכבים שקע במים, אך המרוץ נמשך כרגיל.
דגלי סטטוס > דגל צהוב > קוד 60

בסדרת מרוצי 24 השעות, במקום דגל צהוב - מסלול מלא, נעשה שימוש בדגל "קוד 60". כשהדגל מונף כל הנהגים חייבים להאט את המכונית למהירות מקסימלית של 60 קמ"ש ואסורה העקיפה. דגל צהוב נמצא בשימוש במרוצים אלו במטרה להתריע על סכנות מקומיות.
במרוצים של צ'אמפקר נעשה שימוש לאותה מטרה בדגל "קוד 35".
דגלי סטטוס > דגל צהוב > דגל צהוב-אדום

דגל מפוספס בצבעי צהוב-אדום הוא דגל המוצג בתחנה מסוימת לאורך המסלול. הדגל מצביע על שינוי בתנאי המסלול שעלול לגרום להקטנת האחיזה וכתוצאה מכך לאיבוד שליטה. בדרך כלל מדובר כאשר על המסלול יש כתמי שמן, נוזל קירור, שברים קטנים או חול. הולכה של הדגל קדימה ואחורה (ללא נפנוף) משמעותה שחיה קטנה נמצאת על המסלול. במרבית המרוצים השימוש בדגל זה נעשה במשך שתי הקפות בלבד.
במרוצים של אינדיקאר ישנו גם דגל אדום עם צלב אלכסוני צהוב המסמן על בורות סגורים במסלול.
במרוצים של צ'אמפקאר ישנו גם דגל אדום-צהוב חצוי המודיע בפני המתחרים שהמרוץ נעצר וכי עליהם לחזור לנקודת ההתחלה.
דגלי סטטוס > דגל אדום

דגל אדום מוצג כאשר התנאים מסוכנים מידי מכדי להמשיך במרוץ. בעת הנפת דגל אדום הרכבים מונחים להיכנס באופן מיידי לאזור הטיפולים או לעצור בנקודה מסוימת על המסלול עצמו, תלוי בסוג המרוץ. בחלק מהמקרים ייתכן והמכוניות ידרשו לעצור מיידית, כל אחת במקומה הנוכחי באותה העת.
ישנם סכנות רבות שיכולות להוביל לעצירה חלקית או מוחלטת של מרוץ. גשם כבד, ברקים, חושך, חסימת מסלול (כתוצאה משברים, מים או מכונית בטיחות), מכונית שעולה באש, תאונה רבת משתתפים (במיוחד תאונה בה יש פצועים קשה או תאונה שגרמה לנזק לקירות, גדרות הבטיחות או למסלול עצמו, באופן המחייב טיפול מיידי), כל אלו עלולים לגרום לשופטי המרוץ להחליט על שימוש בדגל האדום.
בחלק מסדרות המרוצים הדגל האדום משמש לעצירה זמנית של המרוץ, כאשר המרוץ נמצא קרוב לסיום וקיים חשש שהזמן שייקח לטפל בבעיה יהיה ארוך ממספר ההקפות שנותרו עד לסיום. במקרה זה יעצר המרוץ, גם במקרים שבשלבים מוקדמים יותר של המרוץ לא היה נשלף עבורם הדגל האדום, אלא הצהוב. במקרים אלה המכוניות מונחות להסתדר בשורה בנקודה מסוימת במסלול, בדרך כלל קרוב לנקודת האירוע.
באירועים מסוימים כמו מרוץ הספרינט אול-סטאר של הנאסקאר הדגל האדום משמש להפסקת המרוץ בזמנים שנקבעו מראש. במקרים אלו המכוניות מופנות לאזור הטיפולים, שם מותר לבצע בהם טיפולים שונים במהלך זמן זה.
בעיה בזינוק הדורשת הזנקה מחדש תסומן באמצעות נפנוף בדגל אדום ודגל צהוב במקביל. לעיתים, יעשה שימוש בדגל המורכב משני משולשים האחד צהוב והשני אדום, שיוצרים ביחד מרובע. הנהגים יחזרו לעמדות הזינוק לשהם להתחלה חוזרת.
מקצי האימון והדירוג בנאסקר מסתיימים בהנפה של דגל אדום ודגל שחור במקביל.
במרוצי צ'אמפקר נעשה שימוש גם בדגל אדום עם P שחורה המסמן על בורות סגורים במסלול.