stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לונדון פראנטס
הערות שוליים

↑  Ava Wallace, London Perrantes is Virginia’s fiery, laid-back leader, וושינגטון פוסט, ‏8 בפברואר 2016
↑  London Perrantes is 'Cali cool' in steering the Virginia Cavaliers' offense, Los Angeles Times, ‏2016-03-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Freshman London Perrantes has quickly become a major player for Virginia, The Washington Times (באנגלית אמריקאית)
↑  Mark Giannotto, Virginia basketball suspends Evan Nolte, London Perrantes for opener at JMU, וושינגטון פוסט, ‏7 בנובמבר 2014
↑  Cavs' Perrantes day-to-day after hit to face, ESPN.com, ‏2015-02-23 (באנגלית)
↑  Virginia vs. Virginia Tech - Game Recap - January 4, 2016 - ESPN, ESPN.com (באנגלית)
↑  ACC Announces All-Conference Team, Postseason Awards | News, web.archive.org, ‏2017-03-06
↑  Roman Stubbs, An abrupt ending for London Perrantes, but the rest of Virginia expects to be back, וושינגטון פוסט, ‏19 במרץ 2017
↑  Miami Heat stock up after Pat Riley bypasses second-round pick in NBA draft, Sun Sentinel
↑  SPURS SIGN LONDON PERRANTES, www.nba.com (באנגלית)
↑  SPURS WAIVE AMIDA BRIMAH AND LONDON PERRANTES, www.nba.com (באנגלית)
↑  London Perrantes: Waived by Cavs, CBSSports.com (באנגלית)
↑  Limoges adds London Perrantes, Eurohoops, ‏2018-07-23 (באנגלית)
↑  Limoges replaces London Perrantes with Jordan Taylor, Eurohoops, ‏2018-11-16 (באנגלית)
↑  Trail Blazers Sign Three Players, Announce Training Camp Roster, www.nba.com (באנגלית)
↑  Trail Blazers Waive Blevins, Caupain and Perrantes, www.nba.com (באנגלית)
↑  GO-GO ACQUIRE LONDON PERRANTES – Capital City Go-Go, capitalcity.gleague.nba.com
↑  Skerletic, Dario (2021-08-22). "Hapoel Galil Gilboa lands London Perrantes - Sportando". Sportando (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-08-20.
חוות יאיר (יישוב)

| --- | --- |
בית הכנסת בחוות יאירבית הכנסת בחוות יאיר, 2021
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: שומרון
גובה ממוצע: ‎357 מטר
תאריך ייסוד: 1999
סוג יישוב: יישוב קהילתי
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) חוות יאיר(למפת צפון השומרון רגילה) חוות יאיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות יאיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות יאיר  heמפת היישובים של מועצה אזורית שומרון (in English: Shomron Regional Council) באדום - חוות יאיר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

חוות יאיר היא התנחלות השוכנת בסמוך לנופים וליקיר, ומשקיפה על אפיקו של נחל קנה. היא עלתה על הקרקע בשנת 1999, ונקראת על שם אברהם שטרן ("יאיר") מנהיג ומייסד הלח"י, על שם יאיר בן מנשה הגלעדי המוזכר בספר דברים, ועל שם היישוב המקראי "חוות יאיר" אותו רואים המקימים כ"מאחז" העברי הראשון.
חוות יאיר שוכנת על קרקעות מדינה בתוך "הקו הכחול" (תחום התכנון) של ההתנחלות השכנה נופים. למורדותיה שוכן ערוץ אלמגור (בערבית: "אל-מג'ור") של נחל קנה.
הקמה והתפתחות

היישוב הוקם לראשונה ב-1999 כמאחז על ידי ארבע משפחות שגרו לפני כן ביישוב הסמוך יקיר. בעלייה הראשונה לקרקע שמה של ההתנחלות היה תמנת חרס על שמו של היישוב המקראי תמנת חרס, והיישוב פונה עוד לפני שהמשפחות החלו להתגורר בבתיהן. ב-2001 הייתה עלייה נוספת לקרקע שבה שם היישוב שונה לחוות יאיר. הקרקע ליישוב הוקצתה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית עד 2007, ומשרד השיכון השקיע מיליון ש"ח. לאחר פינוי, ההתנחלות הוקמה מחדש והפכה יישוב קבע (מאחז), המועצה אינה יכולה להוציא היתרי בנייה למקום, אך האדריכל של המועצה מסייעת למעוניינים לבנות את ביתם ביישוב. לפי דו"ח טליה ששון, היישוב הוקם על קרקעות משולבות: אדמות מדינה, סקר, ופלסטיניות פרטיות.
ביוני 2006 מנה היישוב 18 משפחות. במאי 2008 הרסו המנהל האזרחי בריכת שחיה של משפחה מהיישוב. כבר למחרת החלה בניה מחודשת של הבריכה והסתיימה בתוך שבועות ספורים. ב-2009 החל המנהל האזרחי בהליכי הכשרה של היישוב.
במקום יש מועדון אירועים, טיילת על שמו של אלכסנדר רובוביץ לוחם מחתרת הלח"י, גן טרום חובה, גן חובה, מעון ילדים, בית כנסת, ספריה וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
בחוות יאיר יש גם אזור צימרים שבו יש ארבעה צימרים, בריכות ואת אומגת אלמגור שהיא האומגה השלישית באורכה בישראל והאורך שלה הוא 300 מטרים.
בשנת 2016 נקראו הרחובות ביישוב על שמות של לוחמי הלח"י וכביש הגישה ליישוב הורחב. כמו כן הוחלט שהכיכר שבמרכז היישוב שנמצאת סמוך לבית הכנסת תקרא על שמו של יצחק שמיר.
בשנת 2017 הוקם מעיין חוות יאיר, מעיין מלאכותי, הכולל ארבע בריכות בטון בעומק של 50 סנטימטר.
בסוף 2019 ותחילת 2020 נערכו עבודות במסגרתן נסלל כביש גישה נוסף לשכונה העליונה של היישוב, גם הוא כביש מכיוון יקיר ונופים.
בינואר 2021 הסדירה המדינה את היישוב. ביוני 2022 חובר היישוב לרשת החשמל. נכון ליולי 2023 מתגוררות ביישוב כ-100 משפחות. מרבית התושבים עוסקים במקצועות חופשיים: עריכת דין, ראיית חשבון, רפואה, היי-טק, אנשי צבא ועוד.
בתחילת דצמבר 2023, בזמן שהבעלים של "החווה של עדן" הסמוכה לחוות יאיר היה במילואים במסגרת מלחמת חרבות ברזל, תקפו את החווה עשרות פלסטינים, שהשליכו אבנים לעבר עדרי הצאן ורועי הצאן של החוה ופצעו את אחד הרועים.
אתרים ביישוב

מצידה המערבי של חוות יאיר נמצא אתר ארכאולוגי "חירבת שחאדה". באתר קירות אבן, חדרים, מערות ומחילות, בית בד עתיק ומקווה טהרה. במקום שכן היישוב היהודי הצפוני ביותר של הממלכה החשמונאית בשומרון.
סמוך לנחל קנה נובע "עין תנור" (מכונה גם "מעיין הצבים"). המעיין נשפך לברכת מים טבעית, ברוחב ארבעה מטרים ועומק עד מטר וחצי.
צפונית ליישוב נמצאת חורבת "חירבת פרדוסי", שזוהתה כיישוב יהודי ומתוארכת לתקופה ההרודיאנית, ובסמוך אליה נמצאת מצודה הנקראת "קצ'ר פורדיס", שנהרסה כמעט לחלוטין בעקבות בנייה בלתי חוקית של הכפר קראוות בני חסן.
גלריית תמונות

הכניסה ליישוב
עמוד תפילה מאבן וזכוכית בבית הכנסת.
ערוץ אל מגור שלוחה של נחל קנה, למורדות היישוב
"הצריף של תמרי"
בית הכנסת ביישוב, 2008
בית הכנסת ביישוב, 2017
כיכר יצחק שמיר שבמרכז היישוב
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  'יָאִיר בֶּן-מְנַשֶּׁה לָקַח אֶת כָּל חֶבֶל אַרְגֹּב עַד גְּבוּל הַגְּשׁוּרִי וְהַמַּעֲכָתִי וַיִּקְרָא אֹתָם עַל שְׁמוֹ אֶת הַבָּשָׁן חַוֹּת יָאִיר עַד הַיּוֹם הַזֶּה'. (דברים ג', י'ד)
↑  קובי פינקלר, נחל קנה במורדות חוות יאיר, באתר ערוץ 7, 24 במרץ 2021
↑   המעורבות הסמויה של ראש מועצת שומרון בבנייה הלא־חוקית במאחז, באתר הארץ, 9 בינואר 2014
↑  טליה ששון, חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים, עמ' 101
↑  נדב שרגאי, במאחז חוות יאיר בנו בית קפה  למרות צווי ההריסה, באתר הארץ, 19 ביוני 2006
↑  בשבע 297: דורון ניר צבי: עורך הדין מהמאחז לא חותם הסכמים עם השטן, באתר ערוץ 7, 19 ביוני 2008
↑  אריה יואלי, ‏לזכר אסתר הורגן הי"ד: אושרה התכנית להכפלת טל מנשה, באתר "סרוגים", 17 בינואר 2021
↑  חזקי ברוך, היישוב חוות יאיר בשומרון התחבר לרשת החשמל הארצית. פרסום ראשון, באתר ערוץ 7, 10 ביוני 2022
↑  חנן גרינווד ואמיר אטינגר, הישג להתיישבות הצעירה ביו"ש: חוות יאיר חוברה לחשמל הארצי, באתר ישראל היום, 10 ביוני 2022
↑  פורעים פלסטינים התעמתו עם יהודים סמוך לחוות יאיר, באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2023
↑   (הקישור אינו פעיל, יוני 2021)
↑  שיראל ללום, בנייה חריש והרס עתיקות: אתר היסטורי נוסף בשומרון הולך ונהרס, באתר עכשיו 14, ח' אדר א' ה'תשפ"ב, 9 בפברואר 2022
| אברהם שטרן (יאיר) |
| --- | --- | --- |
| פעילות | אצ"ל • לח"י |  |
| שיריו | חיילים אלמונים • השבועה • הרי את מקודשת לי • חיים אנחנו במחתרת |  |
| הנצחתו | חוות יאיר • כוכב יאיר צור יגאל • נווה יאיר • מוזיאון הלח"י |  |
| הגותו | עיקרי התחיה |  |
אנטוניו מאוצ'י

| --- | --- |
אנטוניו מאוצ'י, 1878
אנטוניו מאוצ'י, 1878
 לידה:  13 באפריל 1808 פירנצה, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  18 באוקטובר 1889 (בגיל 81) סטטן איילנד, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Antonio Santi Giuseppe Meucci 
 ענף מדעי:  אלקטרומגנטיות קלאסית, כימאי 
 מקום מגורים:  איטליה, קובה, ארצות הברית
 עיסוק:  מהנדס
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של פירנצה 
 בן או בת זוג:  Ester Mochi 
 תרומות עיקריות
 האבטיפוס הראשון של הטלפון המודרני.
 
אנטוניו סאנטי ג'וזפה מאוצ'י (באיטלקית: Antonio Santi Giuseppe Meucci‏, 13 באפריל 1808 – 18 באוקטובר 1889) היה ממציא איטלקי-אמריקאי, שיש הרואים בו כממציא האבטיפוס הראשון של הטלפון המודרני. בשנת 2002 החליט בית הנבחרים של ארצות הברית כי יש להכיר בהישגיו של מאוצ'י ולהוקיר את עבודתו על המצאת הטלפון.
ביוגרפיה

מאוצ'י נולד בסאן פרדיאנו (Borgo San Frediano), פרוור של פירנצה. הוא למד כימיה והנדסה מכנית באקדמיה של פירנצה לאומנות, ועבד בתיאטראות כטכנאי במה. ב־7 באוגוסט 1834 הוא נשא לאישה את אסתר מוקי (Esterre Mochi), מעצבת תלבושות. בעקבות השתתפות בקונספירציה שעירבה את התנועה לאיחוד איטליה בשנים 1833–1834, נאסר מאוצ'י לשלושה חודשים וסבל ממעקב והטרדה של המשטרה.
בעקבות המאסר היגרו מאוצ'י ואשתו לאמריקה באוקטובר 1835, תחנתם הראשונה הייתה בקובה שם השיג מאוצ'י עבודה בהוואנה. ב־1850, היגר מאוצ'י לארצות הברית והתיישב בסטטן איילנד שבניו יורק, שם גר לשארית חייו.
המצאת הטלפון

בסביבות 1854 מאוצ'י המציא מכשיר שאיפשר לו לתקשר בין חדר בקומה השנייה של ביתו לבין מעבדתו במרתף, וזאת על מנת לתקשר עם אשתו הנכה שסבלה משיגרון (ראומטיזם), לפני כן המציא מכשיר שאיפשר לתקשר באמצעות צינור בין חדר הבקרה לבמה בתיאטרון.
נכסיו של מאוצ'י התדלדלו בעת שהותו בארצות הברית, וזאת גם בשל העובדה שסייע לאיטלקים רבים להגר לאמריקה, והוא נאלץ לחיות מתרומות. ב־1860 התכוון מאוצ'י להציג את המצאתו בניו יורק, אולם פיצוץ שאירע בספינה גרם לו לפגיעות קשות והוא נאבק על חייו. בתקופה זו, כאשר מצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר עוד, מכרה אשתו את עבודותיו השונות כולל הטלפון לסוחר תמורת 6 דולרים בלבד.
מאוצ'י התאושש וחזר להמצאותיו אולם לא הצליח לגייס את 250 הדולרים שהיו דרושים לשם הגשת פטנט על ה"טלגרף המדבר" שלו (הוא הצליח לגייס סכום זה לרישום 14 פטנטים אחרים בשנים 1859–1883), ולכן הגיש "הצהרת כוונות" מעין פטנט מוקדם שהיה נהוג בארצות הברית עד 1909, הצהרה זאת עלתה לו 20 דולרים בלבד לשנה, ואושרה בשנים 1871–1873. מיד לאחר רישום הבקשה שלח מאוצ'י את המצאתו ל"וסטרן יוניון טלגרף קומפאני", ובמשך שנתיים ניסה מאוצ'י לשכנע את החברה לאפשר לו להציג את "הטלגרף המדבר" על קווי התקשורת שלה, אולם נענה בדחיות חוזרות ונשנות, בשנת 1874 ביקש מאוצ'י את המצאתו בחזרה ונענה שזאת "אבדה".
ב־1876 הגיש אלכסנדר גרהאם בל פטנט על המצאת הטלפון, הפטנט לא הציג שרטוטים מדויקים של המכשיר אלא רק תיאר את הפונקציה אותה ימלא, כששמע על כך מאוצ'י ניסה לפעול במשרד הפטנטים בוושינגטון אולם שם נמסר לו שכל הרישומים אודות הפטנט המוקדם שהגיש אבדו.
במשך יותר ממאה נחשב בל כממציא הטלפון בכל מקום למעט איטליה. ב-16 ביוני 2002 החליט בית הנבחרים של ארצות הברית כי יש להכיר בהישגיו של מאוצ'י ולהוקיר את תרומתו להמצאת הטלפון. בין אם המציא מאוצ'י את הטלפון ובין אם לא, לא היה לו כל חלק מעשי בהפיכת הטלפון למכשיר תקשורת נפוץ כמו לבל.
הערות שוליים

↑  החלטה 269: Resolved, That it is the sense of the House of Representatives that the life and achievements of Antonio Meucci should be recognized, and his work in the invention of the telephone should be acknowledged.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12237702q (data)  GND: 119043459  ISNI: 0000 0000 5538 7637  LCCN: n93080578  NKC: stk2007383452  SNAC: w6877tf4  SUDOC: 03109368X  VIAF: 50026966   WorldCat (עם VIAF): 50026966
בית-הדין העליון (ממלכת ירושלים)

תיאור התכנסות בית-הדין העליון בעכו. בכינוס זה שנערך בשנת 1148 השתתפו גם לואי השביעי, מלך צרפת וקונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, יחד עם מלך ירושלים בלדווין השלישי והאצולה של הממלכה
בית-הדין העליון (בצרפתית: Haute-Cour) הייתה אספת החצר הממלכתית של ממלכת ירושלים. בשעת התכנסות הייתה לעיתים מכונה 'הפרלמנט'. בית הדין העליון הורכב מכל הוואסלים של הממלכה, ללא קשר למעמדם, אולם ראשי המדברים והמכריעים בה ניתנה לידי האצולה הבכירה. תפקידו העיקרי של בית-הדין העליון בתחילת דרכו היה ענייני שיפוט של הווסאלים בעניינים בינם ובין עצמם ובינם לבין המלך. נוסף על כך היה אמון בית-הדין על חלוקת קרקעות, הענקת פיאודה, פיצולן או מכירתן, ענייני ירושה, נדוניה, אפוטרופסות וכדומה. כמו כן היה בית-הדין מייעץ למלך בענייני מלחמה ושלום, בקביעת מסעות מלחמה, בהוראות פינאנסיות וחקיקת חוקים.
עם מיסוד הממלכה היה מעמדו של בית-הדין העליון כגוף מייעץ בלבד, כאשר המילה הסופית שמורה למלך. בהדרגה נחלש מעמדו של המלך ובית-הדין העליון הפך לפוסק האחרון בהלכות מדינה ומדיניות, כאשר המלך במעמד 'ראשון בין שווים'. אולם לעיתים מלכים חזקים יכלו לעמוד בפני הלחץ הסנירויאלי. למשל בימיו של בלדווין השלישי עמדה על כנה זכותו של המלך להחרים פיאודה ללא הסכמת בית-הדין אולם בימיו של אמלריך ואחריו דבר זה כבר לא היה אפשרי. בית-הדין התכנס בארמון המלכותי של המלך בירושלים (שכיום לא נותר ממנו כמעט זכר). לאחר נפילת ירושלים לסלאח א-דין בשנת 1187 עבר בית-הדין העליון לבירה החדשה בעכו. לאחר שנת 1120 בית-הדין כלל גם מושבים עבור הבישופים החשובים של הממלכה, ולאחר מכן נוספו מושבים עבור ראשי המסדרים הצבאיים. תיאור מאלף ומקיף ביותר על פעילתו של בית-הדין העליון נמצא באסיזות של ירושלים, האוסף המשפטי הנרחב והמקיף ביותר מתקופת ימי הביניים. מקור חשוב נוסף לפעילתו של בית-הדין הוא הכרוניקאי ויליאם מצור וכך הוא כותב:
המלך, בהתייעצות עם הברונים ואצילי הממלכה, כינס את בית הדין, ולפי המנהגים הקדומים של הממלכה, הציג בפניהם את העניינים שעליהם יש לקבל החלטות. כל ברון הביע את דעתו בחופשיות, ולאחר שיקול דעת לא מועט, התקבלה החלטת בית הדין. שכן היה מקובל שהממלכה אינה נשלטת על פי רצונו של אדם אחד, אלא על פי פסק הדין של בית הדין, המייצג את כל האצולה של הארץ.
הערות שוליים

1 2 3  יהושע פראוור, משטר וחברה במאה השתים־עשרה, תולדת ממלכת הצלבנים בארץ ישראל א, 1984, עמ' 361–431
מסילת הרכבת המחתרתית

מפה של חלק מנתיבי המילוט אשר שימשו את העבדים
מסילת הרכבת המחתרתית (באנגלית: The Underground Railroad) הייתה רשת מחתרתית של נתיבים סודיים ובתים בטוחים שהוקמו בארצות הברית בראשית אמצע המאה ה־19, שסייעה בעיקר לאפרו־אמריקאים משועבדים לברוח למדינות חופשיות בארצות הברית ולקנדה. הרשת כללה את אנשי התנועה לביטול העבדות ואחרים שתמכו בנמלטים. באמצע המאה ה־19 פעילות מסילת הרכבת המחתרתית הגיעה לשיאה.
מבנה

"מסילת הרכבת המחתרתית" לא הייתה מתחת לפני הקרקע או התנהלה באמצעות רכבות. המסילה כללה בתוכה רשת של בתי מקלט, קודים סודיים, מקומות מסתור ומעברים סודיים. ג'ון רנקין (אנ'), כומר פרביטריאני האמריקני, היה פעיל מרכזי במסילת הרכבת באזור אוהיו, הסביר את השם: "זה נקרא כך בגלל שמי שנכנס אליה נעלם מעיני הציבור כאילו באמת ירד מתחת לפני האדמה. לאחר שהעבדים הנמלטים נכנסו למקום המסתור [הראשון] במסילה, לא ניתן היה למצוא זכר מהם. הם הועברו בחשאי ממקום מסתור אחד למשנהו עד שהגיעו ליעד בו הם הצליחו להיות חופשיים."
למסילת הרכבת המחתרתית לא היה מטה או חומרים כתובים. המידע עבר מפה לאוזן. המבריחים ידעו רק על מספר תחנות מצומצם לאורך המסילה ועל הדרכים בין התחנות הקרובות אליהם. המסייעים לעבדים הנמלטים היו שחורים חופשיים, ילידים אמריקאים, פעילים לבנים בתנועה לסיום העבדות ועבדים משוחררים. בקרב לבנים שפעלו לאורך המסילה היו לא מעט אנשי דת שראו בעבדות כמנוגדת לאתיקה של ישו.
במקרים בהם נתפסו העבדים הנמלטים, הם נאלצו לחזור לעבדות, אלו שנתפסו מסייעים בהברחת עבדים נעצרו ונשלחו לכלא.
מרבית הידע נאסף מזיכרונות של אנשים שניהלו את הארגון בפועל. ההשערות אומרות כי בין 15,000–20,000 עבדים עברו את המסע אל החופש. לדוגמה – מספר העבדים במחוז קולומביה הצטמצם מ־4,694 ל־640 על ידי "רכבת תחתית וחטיפות פלוניות".
פעילות

המחתרת הבריחה את העבדים ממדינות הדרום בהן העבדות הייתה מותרת, אל המדינות הצפוניות או קנדה בהן העבדות נאסרה ובכך סייעה לשחרורם של אלפי עבדים. על פי הערכה שנעשתה, 100,000[דרושה הבהרה] עבדים ברחו באמצעות מסילת הרכבת המחתרתית. שיא פעילותה של המחתרת הייתה בין השנים 1810 ל־1850, והיא נחשבת לאחד הגורמים אשר הובילו למלחמת האזרחים בארצות הברית ולביטול מוסד העבדות. בראש הארגון עמדו חברים אמריקניים בתנועה לביטול העבדות. בין מנהיגי המחתרת היו הארייט טאבמן, שפחה שחורה אשר נמלטה בעצמה אל החופש, והנרי דייוויד תורו, מהפילוסופים החשובים של המאה ה־19, אשר הניח את היסודות התאורטיים לאי־ציות אזרחי מטעמי מצפון. השם של הארגון נושא כפל לשון, משום שמשמעות המילה underground באנגלית הוא גם מחתרת וגם "תת־קרקעי". עם זאת, הארגון לא השתמש דווקא ברכבות על מנת להבריח את העבדים ולא היו לו מסילות משלו.
בשיא הפעילות, מעל 1,000 עבדים הוברחו כל שנה ממדינות הדרום בסיוע של הארגון, על פי חוק העבד הנמלט משנת 1793, נדרשו פקידים ממדינות חופשיות לסייע לבעלי עבדים או לסוכניהם שחזרו לעבדים הנמלטים, אך אזרחים וממשלות של מדינות חופשיות רבות התעלמו מהחוק, ומסילת הרכבת המחתרתית שגשגה. ההשערות אומרות כי 3,000 איש בקירוב לקחו חלק בפעילות הארגון, חלק פעלו כסוכנים שמטרתם לגייס כספים וחלק כמבריחים או כאלו המספקים מקום מסתור. המדינות אליהן הוברחו העבדים המשוחררים היו בטוחות משום שלא הסגירו חזרה את הנמלטים ואף הגישו סיוע רחב. במדינות אליהם נקלטו העבדים הם עבדו כחקלאים וסייעו בהקמת חוות שונות.
עם הזמן גם בצפון וגם בדרום הבינו כי קיים קושי גדול לאכוף את חוק העבד הנמלט של 1850. למעשה, היה זה חוסר היכולת של הממשלה הפדרלית לאכוף את החוקים המהווים את הגורם העיקרי בהפרדה. בשנת 1861, החלה מלחמת האזרחים האמריקאית. ככל שהמלחמה התפשטה דרומה, רבים מהאדונים נמלטו כשהם לוקחים איתם את עבדיהם ומשאירים את הזקנים והחולים מאחור. צבאות האיחוד שנכנסו לשטחים שפונו מצאו ייאוש ורעב. הניצולים הועברו במעלות הנהר אל החזית הצפונית שם טופלו על ידי גורמי סיוע שונים. באותה התקופה, מפקד מערב ארצות הברית, הגנרל גרנט, אישר לארגון הרכבת התחתית המחתרתית להעביר עבדים ממקום למקום. כך, נחשפה הרשת הרחבה והופסקה הפעילות המחתרתית, מרבית פעילי הארגון התפנו לטובת שיקום וסיוע לנפגעי המלחמה.
ראו גם

התנועה לביטול העבדות
עבדות בארצות הברית
אוהל הדוד תום
לקריאה נוספת

היסטוריה עממית של ארצות הברית: מ־1492 ועד ימינו, הווארד זין, (תרגם מאנגלית: מתן קמינר; ערכו: ורד בן־ימי ואייל דותן), תל אביב: בבל, תשס"ז-2007.
הערות שוליים

↑  Dyan Cross, The Underground Railroad : the long journey to freedom in Canada, Toronto: J. Lorimer & Co, 2010, עמ' 1-4, ISBN 978-1-55277-581-3
↑  Blight, David, 2004, p. 3.
↑  Ritchie, Andrew (1870). The soldier, the battle, and the victory : being a brief account of the work of Rev. John Rankin in the anti-slavery cause. Cincinnati: Western Tract and Book Society. pp. 96–97.
↑  National Geographic Society, The Underground Railroad, National Geographic Society, ‏2011-11-16 (באנגלית)
↑  Tiya Miles, OF WATERWAYS AND RUNAWAYS: REFLECTIONS ON THE GREAT LAKES IN UNDERGROUND RAILROAD HISTORY, Michigan Quarterly Review L, Summer 2011
↑  Buckmaster, Henrietta, "The Underground Railroad.", The North American Review 246, no. 1, 1938, עמ' 142-49
↑  הווארד זין, תרגום: תרגם מאנגלית: מתן קמינר; ערכו: ורד בן-ימי ואייל דותן, היסטוריה עממית של ארצות הברית: מ-1492 ועד ימינו, תל אביב: בבל, תשס"ז 2007
↑  The Underground Railroad, www.pbs.org
↑  White, Deborah G. (Deborah Gray), 1949-, Freedom on my mind : a history of African Americans, with documents, Boston: Boston : Bedford/St. Martins
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560934105171  GND: 4730901-5  LCCN: sh85139597
יוסף שאול נתנזון

| --- | --- |

שו"ת שואל ומשיב, חלק חמישי, למברג, 1879
 לידה:  1808 בז'ז'ני, אוקראינה 
 פטירה:  1875 (בגיל 67 בערך) לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  ?–1875 
 
רבי יוסף שאול הלוי נתנזון (ה'תק"ע, 1810 – ליל כ"ז באדר א' ה'תרל"ה, 3 במרץ 1875) היה רבה של למברג, מן הבולטים בקרב המשיבים בעולם היהודי בזמנו. מחבר שו"ת שואל ומשיב.
ביוגרפיה

נולד בברז'אן שבגליציה, בן בכור לרבי אריה לייביש נתנזון מחבר הספר "בית אל". אמו הייתה בתם של הרב דב בעריש הלפרין ומרים בתו של רבי מרדכי זאב אורנשטיין רבה של למברג (היא לבוב). בשנת ה'תקפ"ה נישא לבת דוד-אמו, הרב יצחק אהרן הלוי איטינגא, חתנו של רבי מרדכי זאב. לאחר נישואיו התגורר בלמברג ולמד עם גיסו רבי מרדכי זאב איטינגא.
בשנת ה'תרי"ז (1857) התמנה כרבהּ של למברג, ובמהרה נודע כאחד מגדולי ההלכה שבדורו, עקב ידיעותיו הרחבות בתלמוד וספרי הפוסקים. כרב עסק גם במעשי צדקה וחסד, וייסד בית תבשיל בעירו, שבו נהג לאכול מדי פעם עם העניים. הוא לא לקח משכורת מהקהילה עבור משרת הרב, מאחר שהיה לו הון פרטי משלו ממנו התפרנס.
בשנת תרי"ח בחן מכונה להכנת מצות מכונה ונתן לה הכשר. בעקבות זאת פרסמו כנגדו כתבי פלסתר בטענה שהוא גרם לציבור לאכול חמץ בחג הפסח.
בשנת תרי"ג עסק בפרשיית תקיפות מיניות שביצע מלמד בשנים מתלמידיו הקטנים. תשובתו שדרשה בתוקף להעבירו מתפקידו למרות העדר שני עדים כשרים על המקרים, נחשבת מאבני היסוד של העיסוק ההלכתי בנושא קבלת עדות על תקיפות מיניות מצעירים ומנשים.
הרב נתנזון כתב חיבורים רבים, חלקם עם גיסו, הרב מרדכי זאב הלוי איטינגא, שיחסיהם עלו על שרטון בפולמוס מצות מכונה. ספרם "מפרשי הים" על ספר "ים התלמוד" קיבל הסכמות מהרב מרדכי בנט ומהרב משה סופר (החת"ם סופר). סדרת תשובותיו בשם "שואל ומשיב", המורכבת משישה כרכים עבי כרס, נודעת כחיבור בעל סמכות הלכתית חשובה. באחת מתשובותיו התיר להשתמש בשעון שמדליק נר באופן אוטומטי בשבת ותשובה זאת מהווה בסיס לשימוש בשעון שבת. כמו כן התיר הדלקת אש ביום טוב על ידי גפרור, משום שאינה כיצירת אש חדשה מעצים ואבנים.
חיבר ספרים גם על התנ"ך, השולחן ערוך והמשנה. כתב כשלוש מאות הסכמות לספרים שונים בדורו.
אף על פי שלא השתייך לתנועת החסידות, היה ביחסים טובים עם ראשי החסידות ואף נתן הסכמה לספרים חסידיים, כמו "שער היחוד והאמונה" של רבי אהרן מסטרשלה.
הרב נתנזון נפטר בליל יום חמישי כ"ז באדר א' ה'תרל"ה, 3 במרץ 1875, ולא השאיר אחריו צאצאים.
מספריו

שואל ומשיב - שו"ת בשישה חלקים, הקדמה לשו"ת שואל ומשיב, כרך א' (בחוסר הקדמת המחבר), כרך ב', כרך ג', כרך ד', כרך ה', כרך ו' (כרך ז' - ליקוט שנערך על ידי מכון הררי קדם).
מגן גיבורים - על שולחן ערוך אורח חיים, עם גיסו רבי מרדכי זאב איטינגא.
נר מערבי - ציונים והערות על התלמוד הירושלמי. נדפס ברוב המהדורות על הדף. חובר עם גיסו הרב מרדכי זאב איטינגא.
שי למורה - הערות על שולחן ערוך אבן העזר, מודפס בצידי הדף בשולחן ערוך
תורת משה - להגנת הרמ"א מהשגות רבי חיים בן בצלאל אחי המהר"ל על ספרו תורת חטאת
בית שאול - חידושים למשנה
דברי שאול, ספר יוסף דעת, חידושים על יורה דעה, חלקים א-ב, תרל"ח-תרל"ט, באתר היברובוקס
דברי שאול - על התורה וחמש מגילות, באתר היברובוקס
דברי שאול - הגדה של פסח, באתר היברובוקס
דברי שאול - חידושי אגדות, באתר היברובוקס
ביטול מודעה, באתר היברובוקס - ספר המגן על שימוש במצות מכונה
ידות נדרים, באתר היברובוקס
יד שאול - יד יוסף על שו"ע יו"ד, באתר היברובוקס
עדות ביוסף חלק א חלק ב באתר HebrewBooks
אמרות טהורות, באתר היברובוקס
הגהות ממנו נדפסו לספרים רבים, כפתור ופרח, סדר הדורות
דברי שאול - דרשות
לקריאה נוספת

יהושע הורוביץ (י. הו.), "נתנזון, יוסף שאול", האנציקלופדיה העברית (כרך כה, עמ' 405), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ד.
הרב אברהם יצחק ברומברג, הגאון רבי יוסף שאול נתנזון מלבוב, בעל "השואל ומשיב", בסדרת "מגדולי התורה והחסידות", באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  יוסף שאול נתנזון, שואל ומשיב, כרך קמא, א, סימן קפה
↑  שואל ומשיב, כרך ב', תשובה ה'
↑  שואל ומשיב מהדורא שתיתאה סימן סב
↑  רבנו יוסף שאול נאטאנאזאהן איננו!, הלבנון, 10 במרץ 1875.
↑  חדשות שונות מתפוצות ישראל: לעמברג, הלבנון, 17 במרץ 1875.
↑  סדר הדורות, לבוב, תרי"ח, ובמהדורת מילר ניו יורק, תשפ"א
| פרשני התלמוד הירושלמי |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-16 | רבי שמואל יפה אשכנזי • רבי אלעזר אזכרי • רבי שלמה סיריליו |  |
| המאה ה-17 | רבי יהושע רפאל בנבנישתי (שדה יהושע) • רבי משה בן שלמה אבן חביב |  |
| המאה ה-18 | רבי אליהו מפולדא • רבי דוד פרנקל (קרבן העדה) • רבי יעקב כהנא • רבי משה מרגלית (פני משה) • הגאון מווילנה • רבי נחום טרייביטש (שלום ירושלים) |  |
| המאה ה-19 | רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין • רבי אברהם אשכנזי (נחמד למראה) • רבי מאיר מארים שאפיט • רבי יוסף שאול הלוי נתנזון • רבי יהושע אייזיק שפירא (נועם ירושלמי) • רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז) • רבי ישראל משקלוב |  |
| המאה ה-20 | רבי יחיאל בר לב • רבי ישראל חיים דייכס • רבי חיים קניבסקי • רבי יצחק אייזיק קרסילשציקוב • רבי חיים אלעזר שפירא • רבי שאול ליברמן • רבי ישכר תמר • רבי משה פיינשטיין |  |
| פירושים אבודים | הרמב"ם • רבי יהודה בר יקר • רבי מנחם זמבה |  |
| פירושים שלא פורסמו | רבי משה זכות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305755305171  PLWABN: 9810675871705606  GND: 136921388  ISNI: 0000 0000 7987 5969  LCCN: n84022342  NTA: 299506487  VIAF: 25996123   WorldCat (עם VIAF): 25996123