stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן רונן

מתוך קונצרט ההתרמה לקרן רונן, שנת 2010 במוזיאון תל אביב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"קרן רונן" - לקידום אמנים צעירים שוחרי מוזיקה קלאסית היא עמותה ישראלית שמטרתה קידום, תמיכה ועידוד אמנים צעירים בתחומי המוזיקה הקלאסית והמחול.
הקרן הוקמה בשנת 1993 על ידי יפה ישראלי כקרן משפחתית להנצחת זכרו של בנה - רונן ישראלי (1968-1992). הקרן תומכת באמנים צעירים מתקופת בית הספר התיכון ועד לשלבים המוקדמים של הקריירה שלהם כבוגרים.
להשגת מטרותיה עורכת הקרן קונצרטי התרמה מספר פעמים בשנה, בהשתתפות האמנים מקבלי המלגות. הקרן מעניקה במה לאמנים צעירים הנמצאים בראשית דרכם המקצועית וחושפת אותם לקהל הרחב. בין פעילויותיה של הקרן ניתן לציין את השאלת כלי נגינה, תמיכה באודישנים, ביציאה לתחרויות בינלאומיות, הן במימון הנסיעה וכן בסיוע במגורים ויצירת קשרים במוסדות מוזיקה בחו"ל. הקרן פועלת בשיתוף פעולה עם מגמות המוזיקה והמחול בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין ובית הספר התיכון לאמנויות בחיפה.
לקרן רונן עמותה אחות בארצות הברית בשם "Ronen Foundation of America" אשר תומכת בסטודנטים הישראלים הלומדים בבתי הספר הגבוהים למוזיקה בארצות הברית וברחבי העולם וכן בסטודנטים מקומיים.
קרן רונן מסיעת גם בשיתופי פעולה בין האמנים מקבלי המלגות. כדוגמת הקמתה - בזמנה של שלישיית תל אביב אשר כללה את הפסנתרן יונתן ענר, הכנר מתן גבעול והצ'ילן עירא גבעול.
בין מקבלי המלגות של קרן רונן זמרי האופרה: חן רייס, גיא מנהיים, הילה בג'יו, יסמין לוי-אלנטק, דנה מרבך, אינס מסאלחה, והנגנים: נגן המנדולינה תום כהן, הצ'לנית עדי טל, הפסנתרנים להב שני, טל סמנון, רומן רבינוביץ זוכה פרס רובינשטיין לשנת 2008, יונתן ענר, נטלי טננבאום. דן מושייב- כיום נגן הטימפני הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הכנרים סמיון גבריקוב, הדר כהן והדר רימון. בין הרקדנים זוכי מלגות הקרן: עידן שרעבי, אור כחלון, שני פרץ, ארז אילן, מעיין שיינפלד ואחרים.
קרחון אדיסטו (ארץ המלכה מרי)

ערך זה עוסק בקרחון בחוף בורכגרווינק שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 רכס הרים:  Bunger Hills 
 קואורדינטות:  66°10′00″S 100°40′01″E﻿ / ﻿66.1667°S 100.667°E﻿ / -66.1667; 100.667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אדיסטו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אדיסטו
 
קרחון אדיסטו (באנגלית: Edisto Glacier) הוא קרחון באזור ארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם מקרחון סקוט.
גובהו של הקרחון 5 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

הקרחון התגלה על ידי תצלומי אוויר שנערכו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1946–1947. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם תעלת אדיסטו הסמוכה.
קלאמה אפסטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 2000 (בן 24) אואהו, הוואי, ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
קלאמה אפסטין (באנגלית: Kalama Epstein; נולד ב-5 במאי 2000) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

אפסטין נולד וגדל באי אואהו שבהוואי, ארצות הברית. כשהיה תינוק הופיע פעם אחת בסדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ", בתור בנה של הדמות ג'סי אוונס, בשנת 2001. לאחר מכן, תפקידו הבא בטלוויזיה היה ב-2011, כאשר הופיע בפרק של הסדרה "הוואי חמש-אפס". בין הופעותיו השונות בטלוויזיה לאורך השנים נמנות השתתפותו בסדרה בלה והבולדוגס ב-2015 ובסדרה "Liberty Crossing" ב-2018. כמו כן, בין השנים 2016 ל-2018 השתתף בסדרת הטלוויזיה "משפחת פוסטר" בתפקיד נואה. מאז 2019, אפסטין מגלם את דמותו של ג'רמי בסדרה "נקמתה של ניק" מבית נטפליקס.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | סדרה/סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | הוואי חמש-אפס | ג'ייסון שייפר | פרק 1 |
| 2015 | בלה והבולדוגס | קייל | 3 פרקים |
| 2016–2018 | משפחת פוסטר | נואה | 18 פרקים |
| 2018 | Liberty Crossing | דייוויד אדלמן | 5 פרקים |
| 2019 | נקמתה של ניק | ג'רמי ת'ומפסון | 20 פרקים |
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015012490  VIAF: 313502123   WorldCat (עם VIAF): 313502123
קרן קשרי מדע בינלאומיים

קרן קשרי מדע בינלאומיים היא קרן העומדת לרשותם של חברי סגל אקדמי במוסדות להשכלה גבוהה בישראל, ומיועדת לכסות עלות השתתפות בפעילויות אקדמיות בישראל ומחוץ לה, במיוחד כנסים, ועידות מדעיות וחברות באגודות מקצועיות. לעיתים ניתן לעשות שימוש בכסף גם לשם רכישת ציוד מחשוב או להעבירו לתקציב מחקר לצורך מימון פעילות מחקרית.
ההקצאה לקרן שנתית ומתבצעת בדולרים. הסכום נקבע בהתאם לדרגתו של איש הסגל ומתעדכן על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות מדי שנה. הסכומים המוקצים לקרן בני צבירה, משמע סכום שלא נוצל בשנה מסוימת נותר בקרן לשימוש עתידי. עם פרישתו מהאוניברסיטה מקבל חבר הסגל את יתרת הסכום שנצבר בקרן בניכוי מס.
קיימת בקרה קפדנית על השימוש בכספי הקרן. איש סגל המעוניין להשתמש בכסף נדרש להגיש בקשה מפורטת ומנומקת, ואם השתמש בכספים לצורך נסיעה עליו להגיש דוח מפורט על הוצאותיו עם חזרתו לישראל.
החל משנת 1997 נהנים גם אנשי סגל זוטר (מדרגת אסיסטנט) מקרן קשרי מדע.
הערות שוליים

↑  מדריך לסגל האקדמי באוניברסיטת תל אביב
↑  קרן קשרי מדע באתר ארגון המורים והחוקרים באוניברסיטה העברית; קרן קשרי מדע באתר ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת חיפה.
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
רוברטו פרוצו

רוברטו פרוצו (באיטלקית: Roberto Pruzzo; נולד ב-1 באפריל 1955) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
פרוצו החל את הקריירה בגנואה, אך ממנה עבר לקבוצה בה שיחק לאורך רוב הקריירה, ועמה הוא מזוהה, רומא. במדיה של רומא זכה פרוצו באליפות איטליה ובארבעה גביעים, וכן זכה שלוש פעמים בתואר מלך השערים של הסרייה א'. פרוצו רשם שש הופעות במדי נבחרת איטליה, ונכלל בסגלה לטורניר יורו 1980.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

על אף קריירת מועדונים ענפה ומוצלחת, לא זכה פרוצו לעדנה רבה בנבחרת איטליה. הופעתו הראשונה נערכה ב-23 בספטמבר 1978 תחת המאמן אנצו ביארזוט, כשעלה כמחליף במחצית משחק הידידות מול טורקיה, שהסתיים בניצחונה של איטליה 1-0. על אף שלא רשם הופעות נוספות בשנתיים שלאחר מכן, הוא זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת יורו 1980 הביתי, אותו סיימה איטליה במקום הרביעי. פרוצו לא שותף כלל בארבע הופעותיה של הנבחרת בטורניר.
פרוצו שב לשחק בנבחרת ורשם הופעה שנייה רק ב-1981. באותה שנה רשם את שתי ההופעות הרשמיות היחידות שלו בנבחרת, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. כארבעה חודשים לפני טורניר הגמר, רשם פרוצו את הופעתו השישית והאחרונה במדי איטליה.
קריירת אימון

פרוצו החל את קריירת האימון בעונת 1998/1999, בקבוצת אספריה ויארג'ו מהליגה הרביעית באיטליה. עונה אחר כך עבר לאמן בטראמו מאותה הליגה, והוביל אותה למקום החמישי ולפלייאוף ההעפלה לליגה השלישית, בו הודחה כבר בחצי הגמר.
עונה אחר כך אימן פרוצו את אלסנדריה, שחזרה באותה עונה לליגה השלישית לאחר שנתיים. הקבוצה הייתה נתונה בסבכים ניהוליים קשים, והתקשתה לתפקד גם על הדשא תחת פרוצו. בעקבות הישגיה הדלים של הקבוצה עד לחודשי החורף, פוטר פרוצו והוחלף במאמן ממחלקת הנוער של הקבוצה. לפני הישורת האחרונה של העונה הוחזר פרוצו לתפקידו, אך לא הצליח להציל את הקבוצה שסיימה אחרונה בטבלה וירדה חזרה לליגה הרביעית.
לקראת עונת 2002/2003 התמנה פרוצו למאמן קבוצת פלרמו מהסרייה ב'. פרוצו מונה לתפקיד על ידי הבעלים פרנקו סנסי, אך מכירת הקבוצה לידיו של מאוריציו זמפריני הושלמה ימים ספורים לאחר מינויו של פרוצו, ועם השלמת העסקה הוחלף פרוצו לאחר חמישה ימים בלבד בתפקיד.
ב-2004, לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, היה פרוצו לעוזר מאמן בקבוצת פוג'ה במשך שתי עונות. ב-2008 חזר פרוצו להיות מאמן ראשי, כשהיה למאמנה של סנטובוצ'י מהליגה הרביעית למשך עונה אחת.
בעונת 2009/2010 חזר פרוצו למועדון נעוריו גנואה, והיה למאמן נוער במועדון למשך עונה אחת.
בעונת 2012/2013 התמנה פרוצו לתפקיד המנהל המקצועי של סאבונה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה העפילה סאבונה לליגה השלישית, ועונה אחר כך החמיצה את ההעפלה לסרייה ב', כשהודחה בחצי גמר הפלייאוף.
תארים

אליפות איטליה: 1982/1983
הגביע האיטלקי (4): 1979/1980, 1980/1981, 1983/1984, 1985/1986
מלך השערים של הסרייה א' (3): 1980/1981, 1981/1982, 1985/1986
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973/1974 | גנואה | איטליהסרייה א' | 19 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 19 | 0 |
| 1974/1975 | גנואה | איטליהסרייה ב' | 33 | 12 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 37 | 13 |
| 1975/1976 | גנואה | איטליהסרייה ב' | 32 | 18 | 6 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 38 | 20 |
| 1976/1977 | גנואה | איטליהסרייה א' | 30 | 18 | 4 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 34 | 23 |
| 1977/1978 | גנואה | איטליהסרייה א' | 29 | 9 | 4 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 11 |
| 1978/1979 | רומא | איטליהסרייה א' | 29 | 9 | 4 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 12 |
| 1979/1980 | רומא | איטליהסרייה א' | 28 | 12 | 8 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 36 | 18 |
| 1980/1981 | רומא | איטליהסרייה א' | 28 | 18 | 3 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 33 | 19 |
| 1981/1982 | רומא | איטליהסרייה א' | 26 | 15 | 1 | 0 | 4 | 2 | 0 | 0 | 31 | 17 |
| 1982/1983 | רומא | איטליהסרייה א' | 27 | 12 | 4 | 7 | 6 | 3 | 0 | 0 | 37 | 22 |
| 1983/1984 | רומא | איטליהסרייה א' | 27 | 8 | 9 | 2 | 7 | 5 | 0 | 0 | 43 | 15 |
| 1984/1985 | רומא | איטליהסרייה א' | 21 | 8 | 2 | 1 | 5 | 1 | 0 | 0 | 28 | 10 |
| 1985/1986 | רומא | איטליהסרייה א' | 24 | 19 | 9 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 20 |
| 1986/1987 | רומא | איטליהסרייה א' | 19 | 4 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 23 | 4 |
| 1987/1988 | רומא | איטליהסרייה א' | 11 | 1 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 14 | 1 |
| 1988/1989 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 13 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 14 | 1 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 396 | 163 | 63 | 30 | 26 | 12 | 1 | 1 | 486 | 206 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1978 | 1 | 0 |
1979: 0
1980: 0
| 1981 | 4 | 0 |
| 1982 | 1 | 0 |
| סה"כ | 6 | 0 |
רחוב רוזייר

| --- | --- |

מאפייה יהודת ברחוב רוזייר
 מידע כללי
 על שם:  rose 
 אורך:  303 מ' 
 רוחב:  11 מ' 
 מיקום
 ערים ראשיות:  פריז, הרובע הרביעי של פריז, סן גרווה 
 קואורדינטות:  48°51′25″N 2°21′35″E﻿ / ﻿48.857069°N 2.359625°E﻿ / 48.857069; 2.359625
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פריז מוגדלת) רחוב רוזייר(למפת פריז רגילה) רחוב רוזייר he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מסעדת ז'ו גולדברג, מסעדה כשרה וחנות יודאיקה ברחוב
רחוב רוזייר (בצרפתית Rue des Rosiers, "רו דה רוזייר"), הוא רחוב מפורסם ברובע הרביעי של פריז, צרפת. פירוש השם הוא "רחוב שיחי הוורדים", והוא מכונה כך בשל שיחי הוורדים שנשתלו בגינות המבנים שלאורכו. הרחוב מתחיל ברחוב מאלהר (Rue Malher), ממשיך לצפון-מערב על פני רחוב פאווה (rue Pavée), ומסתיים ברחוב הטמפל.
רחוב רוזייר שוכן במרכז הרובע היהודי ההיסטורי של פריז, שנקרא באופן לא רשמי "הפלעצל" (ביידיש "מקום קטן"). שעות הקניות מוגבלות בפריז, אך ניתן היתר חריג לאזור זה לפעול בימי ראשון, מאחר שהעסקים בו סגורים בשבתות. כתוצאה מכך, בתי קפה וחנויות פתוחים באזור זה בימי ראשון ובחגים נוצריים, מה שמושך אליו קהל רב של יהודים ולא-יהודים כאחד. זהו אחד הרחובות הצבעוניים של רובע המארה (Marais) ההיסטורי, הלב של פריז היהודית מאז המאה ה-12. ברו דה רוזייה ניתן לראות בתי אוכל יהודיים, מסעדות כשרות, ושילוב של מאפיות יהודיות מזרח אירופיות, עם דוכני פלאפל ומזון מהיר כשרים. הרחוב הוא עדות לחיי הקהילה היהודית באזור עד מלחמת העולם השנייה.
במהלך עשר השנים האחרונות, החנויות היהודיות הקטנות התמעטו במידה רבה ורחוב רוסייר הפך לבולט באופנה. הבוטיקים המיוחדים של ימים עברו, פינו את מקומם לאולמות תצוגה מינימליסטיים נוצצים עבור כמה מהמותגים הטרנדיים ביותר באירופה.
רשמית, רחוב זה נמצא ברובע המארה, המשתרע לאורך רחוב ריבולי במרחק קצר משם, ויש המתייחסים לאזור כ"סנט פול" בגלל הקרבה של כיכר סן-פול (אנ').
בתרבות הפופולרית

הרחוב הוא המקום של הסצנה של ריקוד רבי יעקב (אנ'). הסצנה צולמה למעשה ברחוב ז'אן ז'ורס בסן-דני, והיא חלק מסרט הקאלט הצרפתי "הרפתקאותיו של רבי יעקב" (1973).
הערות שוליים

↑  יוליה פריליק ניב, ורד פריזאי - ביקור באחד הרחובות הצבעוניים והפופולריים ביותר של רובע המארה ההיסטורי, באתר מגזין את, 29 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462425605171  VIAF: 236990782   WorldCat (עם VIAF): 236990782
קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Константин Павлович Романов;‏ 8 במאי 1779 - 14 ביוני 1831), היה בנו השני של פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה > בצעירותו

קונסטנטין נולד ב-8 במאי 1779 בצארסקויה סלו, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. השם קונסטנטין הוענק לילד על ידי יקטרינה הגדולה, שביקשה להעלות אותו בעתיד לכס השלטון בקונסטנטינופול. בשנת 1796 התחתן קונסטנטין פאבלוביץ' עם יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. בשנת 1799 העניק לו אביו הקיסר את התואר יורש העצר, למרות שבאופן רשמי אחיו הבכור היה היורש.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

קונסטנטין פאבלוביץ' השתתף במערכות צבאיות של אלכסנדר סובורוב בשווייץ ובאיטליה ובשנת 1805 השתתף בקרב אוסטרליץ. בהמשך השתתף בשיחות שהסתיימו בהסכם טילזיט. לפני מלחמת 1812 ציין לא פעם שרוסיה עלולה להפסיד במלחמה עם צרפת. עם תחילת הלחימה היה בראש המתנגדים לטקטיקת הנסיגה של מיכאיל ברקלאי דה טולי. לאור היחסים הרעועים בין מפקדי הצבא לבין קונסטנטין הועבר האחרון לסנקט פטרבורג ושב לשורות הצבא רק לאחר נסיגת הצרפתים מתחומי רוסיה. בשנת 1813 השתתף בקרב לייפציג. החל משנת 1814 התגורר בוורשה והיה למעשה נציגו של אחיו הקיסר בפולין. לאחר גירושין ב-24 במאי 1820 התחתן עם בת האצולה הנמוכה, פולנייה בשם יוהאנה גרודזינסקי. לזוג לא היו ילדים משותפים.
ביוגרפיה > יורש העצר ופרשת 1825

בשנת 1801, לאחר מות אביו, ועליית אחיו הבכור אלכסנדר לשלטון, היה קונסטנטין ליורש הכתר. יחד עם זאת קונסטנטין חזר ואמר כי אינו מעוניין בתפקיד הקיסר, בין היתר מחשש לחייו. בשנת 1823 הוא ויתר במסמך רשמי על האפשרות לרשת את השלטון, ואחיו ניקולאי הפך ליורש העצר במקומו. אף שפרסום המסמך נדחה, ניקולאי היה מודע לקיומו. אחרי פטירתו של הקיסר, ב-1 בדצמבר 1825, פורסם המסמך. לאחר דיון קצר, החליטו המועצה המדינית וניקולאי שלא ניתן לקיים את ההסכם בין האחים. המועצה המדינית והצבא נשבעו אמונים לקונסטנטין. זה האחרון שהה בוורשה ודרש לקיים את ההסכם ואף כתב פעמיים כי אינו מעוניין בתואר הקיסר. בעקבות זאת, ב-25 בדצמבר 1825, הכריז ניקולאי על עצמו כקיסר באופן רשמי. שלטונו החל לאחר כשבועיים.
למחרת הכתרתו החל מרד הדקבריסטים, שעילתו הרשמית הייתה סירוב להישבע אמונים פעם נוספת לאחר כשבועיים.
לאחר תחילת מרד 1830 בורשה, עזבו קונסטנטין ואשתו את העיר. קונסטנטין נפטר מכולרה ב-14 ביוני 1831 בויטבסק.
היו לו שני בנים שנולדו מקשריו מחוץ לנישואין. הילדים הוכרו על ידי משפחת המלוכה הרוסית כצאצאיו של קונסטנטין. שניהם עשו קריירה צבאית מוצלחת.
ביוגרפיה > נישואיו

ב-26 בפברואר 1796 התחתן קונסטנטין עם יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד בת ה-14 בלבד, אולם הנישואין לא היו מוצלחים והוא אף התנהג אליה באלימות. בשנת 1799 עזבה יוליאנה את רוסיה ושבה אל משפחתה לצורך טיפול רפואי, ולאחר מכן סירבה לשוב אל בעלה, אולם לאחר לחץ כבד שבה לרוסיה. בשנת 1801 שוב ברחה יוליאנה מרוסיה, ולא חזרה אליה שוב. לאחר בריחתה ניסתה יוליאנה להתגרש מבעלה, אולם הנישואין בוטלו רק בשנת 1820.
לזוג לא היו ילדים.
קרל קולר

קרל קולר (בגרמנית: Karl Koller; ‏9 בפברואר 1929 – 24 בינואר 2009) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת הקשר.
ביוגרפיה

קולר נולד בשנת 1929 בהולס שבאוסטריה והחל את הקריירה במועדון פירסט וינה בעונת 1949/50. הוא נחשב, לצד ארנסט אוקווירק וגרהרד הנפפי, לאחד הקשרים האוסטרים הטובים בכל הזמנים ודורג על ידי IFFHS כאחד מ-100 הכדורגלנים האירופיים הטובים של המאה ה-20. קולר הצליח בצד ההגנתי וגם בהתקפי, וזכור בטכניקה, חוזקות והבעיטות החזקות ממרחקים שהיו לו. בעונת 1954/55 זכה עם פירסט וינה בליגה האוסטרית.
ביוגרפיה > נבחרת אוסטריה

קולר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה בשנת ב-1952 במשחק ידידות נגד נבחרת בלגיה. במונדיאל 1954 שנערך בשווייץ שיתף פעולה בקישור עם אוקווירק, וסיים עימה במקום השלישי. קולר השתתף בכל המשחקים.
במונדיאל 1958 נכלל גם כן בהרכב, אך הפעם אוסטריה לא הרשימה כמו בטורניר הקודם. היא הוגרלה לשלב בתים קשה מול אנגליה, ברזיל וברית המועצות. בתיקו 2–2 נגד אנגליה קולר כבש את אחד משעריו המעטים שלו במדיה. הופעתו האחרונה הגיעה בספטמבר 1965 במוקדמות המונדיאל נגד הונגריה.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

קולר אימן את וינר נוישטאדט ופירסט וינה. הוא התגורר בבלומאו-נוירסהוף, שם היה בעל פונדק עד שנת 2000. קולר נפטר ב-24 בינואר 2009 בגיל 79 ונקבר בבית הקברות המקומי.
גלריה

קולר (עומד, שלישי משמאל) עם נבחרת אוסטריה בשנת 1958
מצבתו בבית הקברות שבבלומאו-נוירסהוף
תארים

אליפות אוסטריה: 1955
מקום שלישי בגביע העולם: 1954
הערות שוליים

↑  השחקן האירופאי הכי טוב במאה ה-20, מתוך אתר IFFHS
רחוב ריבולי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קרב ריבולי 
 אורך:  3,070 מ' 
 רוחב:  20.78 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? – 3 במאי 1848
 מיקום
 עיר:  הרובע הראשון של פריז, פאלה רויאל, רובע סן-מרי, סן גרווה, Halles, הרובע הרביעי של פריז, Saint-Germain-l'Auxerrois, Quartier de la Place-Vendôme 
 קואורדינטות:  48°51′25″N 2°21′13″E﻿ / ﻿48.856916666667°N 2.3536722222222°E﻿ / 48.856916666667; 2.3536722222222
 he
 
פסלה של ז'אן ד'ארק בכיכר הפירמידות
רחוב ריבולי (בצרפתית: Rue de Rivoli) הוא אחד הרחובות הראשיים של העיר פריז שבצרפת. רחוב זה ידוע בחנויותיו האופנתיות והיקרות.
הרחוב קרוי על שם הניצחון של נפוליאון על הצבא האוסטרי בקרב ריבולי שנערך בין 14 בינואר ל-15 בינואר 1797. קודם לכן נקרא הרחוב "רחוב לואי ה-15" (Place Louis XV).
רחוב ריבולי הוא אחד הרחובות הגדולים בעולם - מאז השינוי של הברון אוסמן בפריז באמצע המאה ה-19.
רחוב ריבולי (מחובר בצורה חלקה עם Rue Saint-Antoine) מספק צילום ישיר על פני פריז הקלאסית וימי הביניים, מכיכר הקונקורד ועד לבסטיליה, ומחבר בין כמה מהאנדרטאות הגדולות של העיר, מוזיאונים, חנויות כלבו ומקומות ציבוריים. מתחת נמצא קו מטרו 1 ומרכז התחבורה של Châtelet.
הקמת הרחוב

הרחוב הנוכחי תוכנן על ידי נפוליאון, לאורך צדו הצפוני של הלובר (חלק זה של הארמון הורחב על ידי נפוליאון) ולאורך גני טווילרי ומגיע עד לכיכר הקונקורד.
הבתים ברחוב שפנו אל הלובר נבנו בסגנון אחיד בין השנים 1757–1758 על פי צו מלכותי. נפוליאון, בבואו להרחיב את הרחוב, הורה על סגנון אחיד, ומסיבה זו לכל הבניינים ברחוב חזיתות עם ארקדות. אורכו של הרחוב הוא כשלושה קילומטרים. הוא נפתח תחילה תחת השם  בונפרטה בשנים 1802–1804, והאורך לאחר מכן על ידי הברון אוסמן בשנים 1852–1860. המלך שארל העשירי בן שושלת בורבון, ששב לשלוט במדינה לאחר נפילת נפוליאון, הורה על המשכת הרחוב מזרחה. גם המלך לואי פיליפ הורה על המשכת הרחוב אל תוך רובע המארה לאורך הגדה הימנית של הסן. באותה עת נבנו תחת הרחוב מערכות הביוב של פריז.
בשנת 1852 הרחיב בארון אוסמן את הרחוב ויצר אל מול הלובר כיכר הפונה אל הפאלה רויאל ה"פלאס דו פאלה רויאל" (Place du Palais-Royal).
מול גני טווילרי ברחוב ריבולי נמצאת כיכר הפירמידות ובה פסלה המוזהב של ז'אן ד'ארק העומד במקום בו היא נפצעה בשער סנט הונרה של העיר פריז, ב-8 בספטמבר 1429 (באותה עת שלטה אנגליה בפריז).
רביעיית המיתרים ברקשייר

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1916 
 מייסד:  אליזבת ספראג קולידג' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
רביעיית המיתרים ברקשייר (באנגלית: Berkshire String Quartet הייתה הרכב קאמרי אמריקאי, שייסדה ומימנה פטרונית האמנויות אליזבת ספראג קולידג' בשנת 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. הרביעייה נקראה במקור "רביעיית המיתרים קורצ'ק", על שם הוגו קורצ'ק (1884–1957), נגן בתזמורת הסימפונית של שיקגו מ-1907 עד 1914 (משנה לקונצרטמייסטר מ-1910 עד 1914). קורצ'ק מילא תפקיד ראשון במעלה בארגון פסטיבל ברקשייר למוזיקה קאמרית שייסדה קולידג'. רביעית ברקשייר המקורית התפרקה לאחר 1941.
ביולי 1948 עמדו ממשיכיה של "רביעיית גורדון", לפני פירוק עקב מחסור במימון ואובדן מייסדם, ז'אק גורדון (1897–1948), שפירק את הרביעייה בשנת 1947 בגלל מחלתו. קולידג' נחלצה לעזרתם. היא התחייבה לממן קונצרטים נוספים, במספר שדי בו לאפשר את קיום עונת הקיץ של הרביעייה. ואולם, לדברי טיים מגזין, ביקשה קולידג', באחת הפעמים הספורות בחייה, לגמול לה בטובה סנטימנטלית. "התואיל הרביעייה לקרוא לעצמה בבקשה רביעיית ברקשייר?" הרביעייה הסכימה ובהמרצת וילפרד ביין, העתיקה את משכנה הקבוע אל בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. הרביעייה המשיכה להחזיק במעון הקיץ שלה ב"מיוזיק מאונטיין", גבעה סמוך לפולס וילג', קונטיקט, שם ייסד גורדון בשנת 1930 פסטיבל מוזיקה קאמרית, שנקרא על שם הגבעה.
חברים בעבר > חברים מייסדים ב-1916, בפיטספילד, מסצ'וסטס

הוגו קורצ'ק (1884–1957) (כינור ראשון)
סרגיי קוטלרסקי (1893–1987) (כינור שני)
קלרנס אוונס (ויולה)
אמרן שטובר (1882–1945)
חברים בעבר > חברים אחרים בפיטספילד

הרמן יוליוס פלבר (1892–) (כינור שני, הופיע לראשונה ב-1917)
אמיל אוגוסט פריר (1873–1949) (ויולה)
אדואר דטייה (1885–1962)
בשנת 1917 גויס הרמן פלבא לצבא ארצות הברית; אדואר דטייה מניו יורק תפס את מקומו.
חברים בעבר > ממשיכי רביעיית גורדון החל ב-1948, בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה ומיוזיק מאונטיין > חברים מייסדים ב-1948

אוריקו רוסי (1916–2001) (כינור ראשון), לפנים תלמיד של הוגו קורצ'ק
אלברט לאזאן (1914–2003) (כינור שני)
דייוויד דוסון (1975–) (ויולה)
פריץ מאג (1914–1997) (צ'לו)
חברים בעבר > חברים אחרים אחרי 1948

ג'רי הורנר (1935–2019) (ויולן ב-1975–1976)
פול ביס (ויולה)
הערות שוליים

↑  Music: Patroness "פטרונית מוזיקה" 12 ביולי 1948
↑  New Music Hall at Yale,  ניו יורק טיימס 26 בנובמבר 1917
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2188 8588  LCCN: n84221350  MusicBrainz: c37f0687-4762-4105-b2b9-ef70590ce856  VIAF: 153728595   WorldCat (עם VIAF): 153728595
קרחון אבסיוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Grigory Avsyuk 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  67°07′00″S 67°15′00″W﻿ / ﻿67.1167°S 67.25°W﻿ / -67.1167; -67.25
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון אבסיוק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון אבסיוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אבסיוק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אבסיוק
 
קרחון אבסיוק (באנגלית: Avsyuk Glacier) הוא קרחון בחצי האי אירוסמית', בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב, ונשפך אל מפרצון שומסקיי.
שיא גובהו של הקרחון 550 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1956–1957.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של גרגורי א. אבסיוק (Grigory A. Avsyuk), חוקר קרחונים רוסי, שהמתמחה בחקר הקרחונים של מרכז אסיה.
שם זה ניתן בדומה לשמות אחרים בסביבת הקרחון, הקרויים על שם גאולוגים, וזאת לציון משלחת הגאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי שנערך באזור.
רוברטו בלרמינו

| --- | --- |

הקדוש בלרמינוס
 לידה:  4 באוקטובר 1542 מונטפולצ'אנו, דוכסות פירנצה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1621 (בגיל 78) רומא, מדינת האפיפיור מדינת האפיפיור
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 ביאטיפיקציה:  13 במאי 1923, רומא על ידי פיוס האחד עשר
 קאנוניזציה:  29 ביוני 1930, רומא על ידי פיוס האחד עשר
 חג:  17 בספטמבר
רוברטו פרנצ'סקו רומולו בלרמינו (באיטלקית: Roberto Francesco Romolo Bellarmino; ‏ 4 באוקטובר 1542 - 17 בספטמבר 1621) היה קרדינל בתקופתם של האפיפיורים אורבנוס השביעי, גרגוריוס הארבעה עשר, אינוקנטיוס התשיעי, קלמנס השמיני, לאו האחד עשר, פאולוס החמישי וגרגוריוס החמישה עשר, אך מעולם לא נבחר בעצמו למשרה. אחת הדמויות המרכזיות בקונטרה-רפורמציה. הוכתר כקדוש ב-1930.