stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלה הדס
פעילות התנדבותית

חברת ועדת היגוי של העיר מודיעין-מכבים-רעות במסגרת "שותפות ביחד" לשעבר "שותפות 2000", מול הקהילה היהודית ברוצ'סטר ניו יורק. במסגרת זו הובילה וייזמה של תוכניות בתחום של חינוך לזהות יהודית פלורליסטית ולחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות (2003 - עד היום).
חברה בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו (2009 - עד היום).
חברה בוועדת ההיגוי העליונה הבינלאומית לקידום חזון השותפויות (2010 - עד היום).
חברה בוועד המנהל של האגודה הישראלית לשיקום פסיכיאטרי (2012 - עד היום).
חברה בוועד המנהל של המכללה האקדמית אחווה (2012 - 2019).
פרסים

בשנת 1991 זכתה בפרס קרן וולף לתלמידי דוקטורט מצטיינים.
בשנת 1994 זכתה בפרס קרן קורט לתלמידי פוסט-דוקטורט.
בשנת 2020 זכתה באות בן-גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
חייה האישיים

הדס נישאה לבועז, טייס בחייל האוויר הישראלי ולאחר מכן טייס בחברת אל על. לזוג נולדו שלושה ילדים ניר, עדי וניצן. עדי, נפטרה מסרטן בשנת 2003 בגיל 16 ולאחר מכן נפטר גם בועז, בן זוגה, מסרטן בשנת 2012. היא מתגוררת במודיעין-מכבים-רעות.
הערות שוליים

↑  ערן קמינסקי, תושבת רעות תדליק משואה בטקס יום העצמאות,‏ בארת מודיעין ניוז, 22 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012944869805171
דרכו של עולם

דרכו של עולם (באנגלית: The Way of the World) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי האנגלי ויליאם קונגריב (William Congreve‏; 1729-1670). הצגת הבכורה שלו התקיימה ב-1700 בתיאטרון בלינקולנ'ס אין פילדס (Lincoln's Inn Fields) בלונדון. הוא נחשב כאחת מהקומדיות הטובות ביותר של תקופת הרסטורציה האנגלית בספרות ועדיין נוהגים להציג אותו.
הדמויות

עלילת המחזה נסובה סביב דמויותיהם של שניהם מאהבים: מיראבל ומילאמאנט (ידוע מאוד הביצוע המקורי שלהם בידי ג'ון ורברוגן (John Verbruggen) ואן ברייסגירדל (Anne Bracegirdle). על-מנת שהשניים יוכלו להינשא ולקבל את נדונייתה המלאה של מילאמאנט, מיראבל חייב לקבל את ברכת דודתה של מילאמאנט, ליידי וישפורט. לרוע מזלם, היא אישה מרירה מאוד, שבזה למיראבל ורוצה שהאחיין שלה, סר וילפול, יישא את מילאמאנט לאישה.
דמות אחרת, פיינול, מנהל רומן חשאי עם גברת מארווד, חברתה של גברת פיינול, שכתגובה על כך מנהלת רומן עם מיראבל.
וייטוול הוא משרתו של מיראבל, שנשוי לפויבל, בת-לווייתה של ליידי וישפורט. וייטוול מעמיד פנים שהוא סר רולאנד, לפי הוראתו של מיראבל ומנסה להערים על גברת וישפורט ולהתארס איתה אירוסים כוזבים.
עלילה

המערכה הראשונה ממוקמת בבית השוקולד, שם מיראבל ופיינול סיימו זה עתה לשחק קלפים. משרת נכנס ומספר למיראבל שווייטוול (משרתו של מיראבל) ופויבל (בת-לווייתה של ליידי וישפורט) נישאו באותו בוקר. מיראבל מספר לפיינול שהוא אוהב את מילאמאנט והלה מעודד אותו לשאת אותה לאישה. וייטווד ופטיולאנט מגיעים ומודיעים למיראבל שעומד לשאת לאישה את ליידי וישפורט, שהוא עתיד להפסיד 6000 פאונד מירושתה של מילאמאנט. הוא יקבל את הכסף רק אם הוא יוכל להשיג את הסכמתה של ליידי וישפורט לנישואיו עם מילאמאנט.
מערכה שנייה מתרחשת בפארק סנט ג'יימס. גברת פיינול וגברת מארווד משוחחות על שנאתן לגברים. פיינול מופיע ומאשים את גברת מארווד (שאיתה יש לו רומן) שהיא אוהבת את מיראבל (מה שאכן נכון). בינתיים, גברת פיינול (שהייתה מאהבתו הקודמת) מספרת למיראבל שהיא שונאת את בעלה, והם מתחילים לרקום מזימות כדי להערים על ליידי וישפורט ולקבל את הסכמתה לנישואים. מילאמאנט מופיעה בפארק, וזועמת על ליל אמש (בו ליידי וישפורט התעמתה עם מיראבל). היא מיידעת אותו שהיא אינה שבעת רצון מתוכניתו של מיראבל, שעליה יש לה מושג קלוש. לאחר שהיא עוזבת את המקום, המשרתים שזה עתה נישאו ומיראבל מזכירים להם את תפקידם במשחק.
המערכות השלישית, הרביעית והחמישית נערכות כולן בביתה של ליידי וישפורט. אנחנו מתוודעים לליידי וישפורט, שזוכה לעידודו של פויבל לשאת את "סר רולאנד" – דודו לכאורה של מיראבל – כדי שמיראבל יאבד את הירושה. אולם, סר רולאנד הוא למעשה וייטוול בתחפושת, שהתוכנית היא להשיאו לגברת וישפורט, נישואים שאינם יכולה לצאת לפועל מכיוון שזו עלולה להיות ביגמיה, ויתרה מכך – חרפה מעמדית (וייטוול הוא רק משרת, בעוד שליידי וישפורט היא  אריסטוקרטית). מיראבל יציע את עזרתו להוציא אותה מהמצב המביך אם היא תיאות לנישואיו. מאוחר יותר, גברת פיינול דנה על התוכנית עם פויבל, אולם הדבר נודע לגברת מארווד. אחר-כך היא מספרת על התוכנית לפיינול, שמחליט שהוא ייקח את כספה של אשתו ויעזוב עם גברת מארווד.
מיראבל ומילאמאנט, שניהם בהחלטה נחושה, דנים לפרטי פרטים על התנאים שבהם יוכלו להסכים להינשא זה לזה ומגלים את רגשותיהם העמוקים זה לזה. לבסוף מיראבל מבקש את ידה של מילאמאנט ובעידודה של גברת פיינול (כמעט הסכמתה, מכיוון שמילאמאנט יודעת על יחסיהם הקודמים), מילאמאנט נענית לו. מיראבל עוזב כשליידי וישפורט מגיעה, והיא מודיעה שהיא מעוניינת בכך שמילאמאנט תינשא לאחיינה, סר וילפול ויטווד, שזה עתה הגיע מהכפר). אחר-כך ליידי וישפורט מקבלת מכתב שמספר על מזימת סר רולאנד. סר רולאנד לוקח את המכתב ומאשים את מיראבל בניסיון לחבל בחתונתם. ליידי וישפורט נאותה להרשות לסר רולאנד להביא חוזה נישואים באותו הלילה.
במערכה החמישית ליידי וישפורט מגלה את המזימה, ופיינול דואג שווייטוול ייאסר. גברת פיינוול מספרת לפויבל על כך שהרומן שהיה לה קודם לכן עם מיראבל ידוע לכל. ליידי וישפורט מופיעה עם גברת מארווד, לה היא מודה על שחשפה בפניה את המזימה. בשלב זה פיינול מופיע ומשתמש במידע על הרומן שהיה לגברת פיינול עם מיראבל וחוזה הנישואים של מילאמאנט להתחתן אותו על מנת לסחוט את ליידי וישפורט, בטענה שאסור לה להתחתן לעולם ושעליה להעביר לידיו את כל כספה. ליידי וישפורט מספרת למיראבל שהיא תיתן את הסכמתה לנישואים אם הוא יוכל לשמור את ממונה וכבודה. מיראבל קורא לווייטוול שמביא לו חוזה מהתקופה שלפני נישואיהם של הזוג פיינול שבהם גברת פיינול נותנת את כל רכושה למיראבל. הדבר מנטרל את ניסיון הסחיטה, שלאחריו מיראבל משיב לעצמו את רכושה של גברת פיינול ולאחריו הוא חופשי לשאת לאישה את מילאמאנט ולקבל את מלוא הירושה בסך של 6000 פאונד.
האפיגרף של מהדורת 1700

האפיגרף שנמצא בעמוד הראשי של מהדורת 1700 של "דרכו של עולם" מכיל שתי ציטטות לטיניות מתוך הסאטירות של הורטיוס:
1. "כדאי, לאלו מכם שאינם מייחלים להצלחתם של הנואפים, לשמוע מאיזה ביש מזל הם סובלים, ועד כמה הנאתם נפגמת כתוצאה מכאב, ואפילו אם הם מצליחים לעיתים נדירות, דרכם מסוכנת ורבת מהמורות."
2. "איני חושש להימצא במחיצתה, מכך שבעלה ייחפז בשובו מהכפר, הדלת תיפתח בפתאומיות, הכלב ינבח, הבית ירעד לקול הרעש, האישה, חיוורת כמתה, תקפוץ ממיטה, המשרתת ששותפה לכך תצרח, חוששת לעורה, בעלת הבית האשמה שלה תחשוש לנדונייתה ואני לשלי."
הציטטות מהוות תמרור אזהרה מהתוצאות שנגרמות בגין חוסר נאמנות ותרמית.
הקשר היסטורי

ב-1700, עולם התיאטרון של לונדון עבר שינוי משמעותי, מהימים בהם היה לדוגמה המחזה, The Country Wife. צ'ארלס השני, מלך אנגליה כבר לא היה מלך והחצר הראוותנית שהתהוללה בצורה מופקרת ושופעת הוחלפה בחצרו האפורה והתכליתית יותר של ויליאם השלישי ההולנדי. אשתו, מרי השנייה יצאה לגמלאות הרבה לפני מותה, ולא נראתה הרבה בפרהסיה. ויליאם עצמו היה מלך לוחמני שידוע שהיה עוין לדרמה. התהפוכות הפוליטיות שבעבעו מתחת לפני השטח בהרבה מקומדיות הרסטורציה, עדיין היה נוכחות, אולם בצורה אחרת.
אחד ממאפייניה של קומדיות הרסטורציה היא ההתנגדות לאנשי החצר השנונים (שתכופות נמנו על הקבליירים), לאנשי העסקים או לאנשי הכפר הפשוטים וחסרי הבינה שרואים אותם לא רק כחסרי תחכום, אלא גם, תכופות (לשם דוגמה, במחזותיה הפופולריים מאוד של Aphra Behn בשנות השבעים של המאה ה-17) כפוריטניים או כמתנגדים לכנסייה האנגליקנית. ב-1685, אנשי החצר והקבליירים היו בעלי הכוח, וקומדיות הרסטורציה המעיטו בערכם של אותם טיפשים ורדודים שהפסידו ברסטורציה האנגלית. אולם, ב-1700, ידו של הצד האחר הייתה על העליונה.
המהפכה המהוללת, בה הודח המלך ג'יימס השני, יצרה מערכת חדשה של קודים חברתיים ששלטו בקרב הבורגנות. במערכת הקפיטליסטית החדשה היה דגש רב יותר על נכסים וחוקי קניין. לכן, המחזה שופע בעגה משפטית ופיסקלית ובחוזי נישואין. ההיבטים החוקיים החדשים הללו מאפשרים לדמויות כמו גברת פיינול להבטיח את החופש שלהן ולנישואיהם של למיראבל ומילאמאנט להתנהל בשוויון באמצעות הסכם טרום נישואים.
ניתן להבחין במפנה זה בנקודות מבט החברתיות באופן הטוב ביותר בדמויותיהם של פיינול ומיראבל, שמייצגים בהתאמה, את הצורה הישנה והצורה החדשה של קשרי הנישואין: עוצמה מינית בתחילה שמתפתחת אחר-כך לידי עוצמה חומרית.
היבטים נוספים

מספר היבטים של המחזה עוררו שיח ביקורתי:
האהבה המבוטאת במחזה נוטה להיות מושתתת על יתרון חומרי במקום על אהבת בן או בת הזוג. ניתן להבחין בזאת בסצנה בה מילאמאנט ומיראבל חותמים על הסכם טרום נישואים, מילאמאנט עומדת על כך שיהיו בידיה מגוון אפשרויות של חופש וכוח, מה שהיה די יוצא דופן באותה תקופה.
לא ניתן לראות אף אחת מהדמויות במחזה כ"טובה", ומכיוון שכך, קשה להבחין בגיבור או גיבורה, או במישהו שמעורר סימפתיה.
למרות שתכופות רואים במחזה סאטירה אודות המעמדות הבטלים בשנת 1700, ניתן לסבור שהמחזה פשוט נובע מתוך כך.
המחזה בעברית

ויליאם קונגריב, דרכו של עולם, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה; מאנגלית: דוד זינדר, תל אביב: תשס"ד 2003.
לקריאה נוספת

Congreve, William (2000). The Way of the World. London, England: A & C Black Limited.
Klekar, Cynthia. “Obligation, Coercion, and Economy: The Gift of Deed in Congreve’s The Way of the World.” In The Culture of the Gift in Eighteenth-Century England, ed. Linda Zionkowski and Cynthia Klekar. New York: Palgrave MacMillan, 2009
תצלום פקסימיליה של המהדורה הראשונה "דרכו של עולם"
הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים

סמל הקואליציה הסורית הלאומית
סוריה   מדינות שהכירו דיפלומטית בקואליציה הלאומית הסורית כגוף הלגיטימי היחיד של סוריה   מדינות שתומכות/מכירות באופן רשמי בקואליציה הלאומית הסורית כשותפה בדיאלוג מדיני או כקבוצת אופוזיציה   מדינות שתומכות באופן לא רשמי בקואליציה הלאומית הסורית כשותפה בדיאלוג מדיני   מדינות בעלות קשרים לא רשמיים עם הקואליציה הלאומית הסורית   מדינות שלא הביעו תמיכה בקואליציה הלאומית הסורית
דגל הקואליציה הלאומית
הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (בערבית:  الائتلاف الوطني لقوى الثورة والمعارضة السورية; נקראת גם בקיצור: הקואליציה הלאומית הסורית, בערבית: الائتلاف الوطني السوري) היא קואליציה של קבוצות אופוזיציה במלחמת האזרחים הסורית.
רקע

הקואליציה הוקמה ב 11 בנובמבר 2012 בדוחה, בירת קטר, ביוזמת ארצות הברית וקטר על רקע האכזבה מגוף האופוזיציה הסורי המרכזי עד אז, המועצה הלאומית של סוריה, ובניסיון להביא לליכוד שורות האופוזיציה. האימאם לשעבר של המסגד האומיי בדמשק, מועאז אל-ח'טיב, שנחשב מתון, נבחר כנשיא הקואליציה. ריאד סיף וסוהיר אתאסי, שני פעילי דמוקרטיה בולטים, והאחרונה גם פמיניסטית חילונית, וכן ג'ורג' צברא, נבחרו כסגני נשיא. המשרה לסגן נשיא נוסף תישאר פנויה ותישמר לדמות כורדית שתיבחר. מוסטפא סבאח נבחר כמזכ"ל הקואליציה. ב-7 ביולי נבחר אחמד עאסי אלג'רבא לעמוד בראש הקואליציה הלאומית הסורית. ב-12 בנובמבר נבחר אחמד טועמה להיות ראש הממשלה של ממשלת המעבר הסורית.
הרשות הכללית של הקואליציה מונה כ-63 מושבים, 22 מתוכם הם חברי המועצה הלאומית של סוריה. בסוף יוני 2013 הוחלט על הרחבת הקואליציה ב-51 חברים נוספים כדי לשפר את ייצוגיות הגוף ולתת ביטוי לזרמים שונים באופוזיציה. 13 מתוך החברים החדשים שייכים לגוש בראשותו של מישל ח'ילו, אופוזיציונר ותיק וליברל. כמו כן צורפו 15 נציגים של הצבא הסורי החופשי. מטה הקואליציה נמצא בקהיר. ב-12 בדצמבר 2012 הכירה ארצות הברית במועצה כמייצג הלגיטימי של העם הסורי.
במרץ רסאן היתו מונה לראש ממשלה הראשון והתפטר תוך זמן קצר.
לקואליציה הלאומית הסורית נציגים דיפלומטיים במספר מדינות, בהן צרפת, בריטניה, גרמניה, ארצות הברית, קטר, איחוד האמירויות, וטורקיה.
ראו גם

המועצה הלאומית של סוריה
מלחמת האזרחים בסוריה
פוליטיקה של סוריה
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, בריטניה הכירה רשמית באופוזיציה הסורית, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2012
↑  צבי בראל, נסיכת המרי הסורי, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2012
↑
↑
↑  אלערביה, אחמד אלג'רבא נבחר לראשות הקואליציה הלאומית הסורית, חדשות העולם הערבי
↑  רויטרס,
↑
↑
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, אובמה תומך באופוזיציה הסורית: "צעד גדול", באתר ynet, 12 בדצמבר 2012
↑  רויטרס, ‏ארה"ב: את סוריה מייצגת רק האופוזיציה, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1333538669  VIAF: 5722171935881116040004   WorldCat (עם VIAF): 5722171935881116040004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקה ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלכה רפופורט חובב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1953 (בת 71)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ארצות הברית, ישראל
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוקטובר 1999) 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בבלשנות תאורטית
 
מלכה רפופורט חובב (נולדה בכ"ט בכסלו ה'תשי"ד, 6 בדצמבר 1953) היא בלשנית ישראלית. ראש בית הספר למדעי הלשון באוניברסיטה העברית בירושלים וחברה במרכז לשפה, לוגיקה וקוגניציה.
ביוגרפיה

רפופורט חובב נולדה למנחם מנדל ויהודית רפופורט. למדה לתואר ראשון בברוקלין קולג' בניו יורק ולתואר שלישי בבלשנות ב-MIT. בשנת 1984 עלתה לישראל ונישאה לעו"ד בניהו חובב. בשנת 2003 הייתה חברה במרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד.
רפופורט חובב מתגוררת בירושלים עם בעלה, והשניים הורים לארבעה.
ספרים

Unaccusativity At the Syntax-Lexical Semantics Interface, (עם בת לוין), 1995 בהוצאת MIT
Argument Realization, (עם בת לוין) בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579484805171  BIBSYS: 90812012  BnF: cb124724098 (data)  CiNii: DA08770806  GND: 1058992406  ISNI: 0000 0001 1037 0150  LCCN: n86836257  NLA: 35345133  NTA: 069508704  ORCID: 0000-0003-1354-4130  RERO: 02-A003727670  SUDOC: 033915644  VIAF: 7488666   WorldCat (עם VIAF): 7488666 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג

המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג
המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג (בסינית מסורתית: 太平御覽; בסינית מפושטת: 太平御览; בפין-יין: Tàipíng Yùlǎn, טָאיְפִּינְג יוּ'לָאן) הן אנציקלופדיה מקיפה שנכתבה בשנים 977–983 על ידי שלושה עשר מלומדים שמונו לצורך המשימה מטעם שושלת סונג בזמן שלטונו של הקיסר טָאיְדְזונְג. בתפקיד העורך הראשי שימש לִי פָאנְג, אשר היה אחראי גם על שתי יצירות נוספות מתוך ארבעת הספרים הגדולים של סונְג: הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג והיצירות העזות של גן הספרות.
היצירה מחולקת ל-1,000 כרכים המסווגים ל-55 חלקים, מורכבת מ-5,363 ערכים, וכוללת כ-4.7 מיליון סימניות. יש בה ציטוטים מכ-2,579 יצירות שונות, בהן יצירות ספרות, שירה, פתגמים, כתובות ועוד. רק  1689 מן היצירות המצוטטות מצוינות ברשימת המקורות שבתחילת היצירה.
שמה של היצירה

התקופה שבה נוצרו המקראות הקיסריות נקראת בשם "טָאיְפִּינְג שִׂינְגְגְווֹ", ומכאן שמן. בתחילה ניתן להן השם "מבחר כתבי טָאיְפִּינְג", ומאוחר יותר הוא שונה לשם הנוכחי.
בספר "רישומי הפרישה מפני הקיסר בזריחת האביב" מסופר כי הקיסר טָאיְדְזונְג מסונְג סיים לקרוא את היצירה בתוך שנה, כאשר הוא קורא שלושה כרכים ביום, ואז נתן לה את שמה.
חשיבות היצירה

המקראות הקיסריות הן האנציקלופדיה שמשמרת את המספר הרב ביותר של מסמכים מן התקופה שקדמה לחמש השושלות. רוב הספרים המצוטטים אבדו מאז. באשר לספרים שעדיין קיימים, הציטוטים מתועדים היטב במקראות הקיסריות, ומספקים כלי מועיל למחקר ביקורתי של הטקסט, בעיקר מאחר שלעיתים מופיעים בציטוטים הללו סימנים שונים מאלו שנמצאות בגרסאות שהגיעו לימינו.
המקראות הקיסריות נכללות בארבעת הספרים הגדולים של סונְג ביחד עם הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג, היצירות העזות של גן הספרות והצב הראשי של לשכת הספרים.
מקורות היצירה

ב"עיקרי דוחות סונְג" נטען כי הספר נערך על בסיס ספרים קיימים כגון המקראות הקיסריות של ארמון הנחלת התרבות, אוסף הספרות ועיקרי העושר של מחשבת התרבות. האחרון הוא היחיד מביניהם ששרד לימינו.
מהדורות

העותק הקדום ביותר של המקראות הקיסריות במהדורה הזמינה בימינו, הוא "מהדורת  דפוס מִין של סונְג הדרומית" הנמצאת באוסף של ספריית סייקאדו ביפן. העותק הופיע לראשונה בימיו של הקיסר טונְגְגְ'ה מצִ'ינְג (סביבות 1870) ברשותו של אספן הספרים לוּ שִׂין-יְוֵּ'אן, ועם מותו נמכר על ידי בנו לספריה ביפן תמורת עשרת אלפים יואן.
בתקופת שושלת מינג יצאו שתי מהדורות של המקראות. במהלך תקופת שושלת צ'ינג יצאו שלוש מהדורות, ולקראת סופה גם שתיים נוספות.
ב-1928 גילה גָ'אנְג יְוֵּ'אנְגִ'י ביפן את "מהדורת דפוס שׁוּ של סונְג הדרומית". ממהדורה זו שרדו רק שני חלקים, האחד הוסתר בספריה הקיסרית של יפן, והשני במקדש טופוקוג'י בקיוטו.
ב-1935 הוציאה הוצאת הספרים המסחרית של שאנגחאי מהדורה של המקראות הקיסריות, במסגרת אוסף של ספרים מתוך ארבעת הספרים הגדולים של סונג, וכן יצאו לאור שני אינדקסים ליצירה.
הערות שוליים

↑  太平類編 או 太平編類
↑  春明退朝录
↑  金常政. 百科全书的故事. 北京: 北京图书馆出版社. 2005-03:  30-31. ISBN 7501326231
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012881973605171
הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל

סמליל הקטלוג
הקטלוג המאוחד של ספריות ישראל (בקיצור ULI ובאנגלית: Union List of Israel) הוא קטלוג ציבורי מקוון המכיל מעל שמונה מיליון רשומות ביבליוגרפיות המבוססות על הקטלוגים של ספריות המחקר המרכזיות בישראל – ובכללם הספריות של כל האוניברסיטאות, רוב המכללות, ומספר ספריות מחקר נוספות. החיפוש בממשק פרימו של ULI מאפשר למשתמש להגיע לקטלוגים המקומיים של המוסדות בהם נמצא הפריט ולבדוק את מיקומו המדויק ואת זמינותו. תהליכי קליטת הקטלוגים המקומיים, עיבודם ויצירת הרשומות האחודות מנוהל על ידי הספרייה הלאומית.
ULI  מכיל רשומות המייצגות את כל סוגי החומר בספריות (ספרים, כתבי עת, מפות, חומר אור-קולי, פרסומים דיגיטליים ועוד), למעט מאמרים ותדפיסים. ניתן לערוך חיפוש במאגר המלא ולסנן אותו לפי חתכים מסוגים שונים.
היסטוריה

המאגר הוקם בשנת 1997, ובראשית דרכו הופעל על-ידי מלמ"ד ("המרכז לשירותי מידע דיגיטליים"), יחידת משנה של מחב"א ("מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי"). בתחילת 2015, האחריות על הקטלוג עברה לספרייה הלאומית.
הקטלוג המאוחד מבוסס על ריכוז ומפתוח ממוחשב של רשומות ביבליוגרפיות הנשלחות מהספריות המשתתפות, ללא התערבות ידנית. המאגר איננו רושם את המצאי של הספריות השונות אלא רק מקשר לרשומה הרלוונטית בקטלוגים שלהן, שם ניתן לצפות בפירוט המצאי.
שימוש

יתרונו העיקרי של ULI לציבור הרחב הוא בכך שהוא מרכז במקום אחד גישה נוחה למצאי של כל הספריות החברות וחוסך בכך את הצורך לחפש בנפרד בקטלוג של כל ספרייה. עבור הספריות החברות (וגם כאלה שאינן), המאגר משמש תשתית לשיתופי פעולה בענייני קטלוג: מקור להעתקת רשומות קיטלוג איכותיות אל הקטלוגים המקומיים, מה שמביא לחסכון בעבודת ניהול הקטלוג המקומי; בסיס לבקרת איכות ולגיבוש מדיניות קטלוג ארצית; ומקור לעבודה משותפת על מאגר הזהויות הלאומי.
ניהול טכני

המאגר נוהל עד שנת 2023 בגרסאות שונות של תוכנת אל"ף של חברת אקס-ליבריס ועברה בשנה 2023 לתוכנת "עלמא" של החברה. מנשק החיפוש הציבורי של ULI הוא עכשיו "פרימו" של אקס ליבריס.
הערות שוליים

↑  הרשימה המלאה של הספריות המשתתפות זמינה כאן.
↑  הזמין כאן.
↑  Ahava Cohen, By Trial and Error : the implementation of RDA in Israeli Academic Libraries and the process of managing change (doctoral dissertation), pages 69-70. (הספר בקטלוג ULI)
↑  מידע מאלחנן אדלר.
העבודה הצעירה

| --- | --- |

 תחום:  ציונות סוציאל-דמוקרטיה ציונות סוציאליסטית שתי מדינות לשני עמים חופש דת הפרדת דת ומדינה זכויות להט"ב
 מדינה:  ישראל
 בעלות:  מפלגת העבודה
 חברים:  10,000 (נכון לשנת 2021)
 יושב ראש:  נועה חסידוב
 תקופת הפעילות:  1926–הווה (כ־99 שנים)
 נוצר מתוך:  צעירי מפא"י  המשמרת הצעירה של אחדות העבודה
 https://original.co.il/younglabor
 
סמליל "המשמרת הצעירה" - שמה הקודם של התנועה
העבודה הצעירה (שעד 2021 נקראה "המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה" וקודם לכן, "צעירי וצעירות העבודה") היא תנועת הצעירים והצעירות של מפלגת העבודה והגוף הרשמי אליו שייכים חברי וחברות מפלגת העבודה עד גיל 36. בעבודה הצעירה חברים כ-10,000 חברים מתוכם כ-500 פעילים במוסדות ופעילויות הארגון. לעבודה הצעירה קבוצות מקומיות ביישובים המרכזיים, תאי סטודנטים באוניברסיטאות ומכללות וצוותי תוכן ארציים.
יושבת ראש "העבודה הצעירה" מאז 2020 היא נועה חסידוב - פעילה חברתית שהובילה את מאבק הסטודנטים להעסקה ישירה של עובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון.
מבחינה אידאולוגית, העבודה הצעירה מובילה קו כלכלי חברתי סוציאל-דמוקרטי, פועלת כאגף יותר שמאלי של מפלגת העבודה ובין השאר בשל כך, היוותה מוקד כוח עבור יו"ר המפלגה הקודמת שלי יחימוביץ'. עם היו"ר לשעבר של המפלגה אהוד ברק ניהלה המשמרת יחסים מתוחים ועזיבתו את המפלגה לוותה בביטוי "ברוך שפטרנו" ושבירת תמונותיו.
כבר בשנת 1926 הוקמה המשמרת הצעירה של מפלגת אחדות העבודה כמסגרת לפעילות פוליטית של בוגרי תנועת הנוער העובד והלומד, ויועדה לפעילים בגילאים 17 עד 23. משנת 1930 שימשה מסגרת זו המשמרת הצעירה של מפא"י.
תאי "אופק"

לצד הפעילות המקומית של העבודה הצעירה, פועלים בחלק מהאוניברסטאות והמכללות תאים סטודנטיאליים של מפלגת העבודה. התאים מארגנים פעילות פוליטית בקמפוסים ופועלים להכשיר את הסטודנטים לקראת חיים של מעורבות חברתית.
תאי "אופק" הבולטים פועלים באוניברסיטת בן-גוריון והאוניברסיטה העברית, שם הם פועלים שנים באופן עקבי ומשמעותי.
המאבק הבולט ביותר של תאי אופק הוא המאבק ארוך-השנים להעסקה ישירה של עובדות הניקיון באוניברסיטאות.
מאבקים בולטים

העבודה הצעירה לקחה חלק במספר מאבקים חברתיים בשנים האחרונות. ביניהם:
מאבק נגד ביטול פינוי המשפחות מגבעת עמל.
חיסול תופעת מורי הקבלן.
נגד הקיצוצים התקציביים במערך הכבאות.
נגד הפרטת רכבת ישראל.
נגד התפשטות תופעת הגזענות בישראל.
יושבי ראש בולטים

1968–1970 - עוזי ברעם, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה, שר התיירות ושר הפנים.
1978–1984 - חיים רמון, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה וממייסדי מפלגת קדימה, שר הפנים, שר הבריאות, שר המשפטים, משנה לראש הממשלה ויו"ר ההסתדרות החדשה.
1984–1988 - אפרים (זיגי) זינגר - בהמשך מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל, חבר הנהלת הוועד האולימפי האירופאי, יו"ר המרכז ללימודים אולימפיים וסגן יו״ר הוועד הפראלימפי בישראל.
אברהם יחזקאל, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה.
אופיר פינס-פז, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה, שר הפנים ושר המדע, התרבות והספורט.
רונן צור, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה ויועץ תקשורת בכיר.
2004–2006 - ערן חרמוני, בהמשך כיהן כמנהל המרכז הרעיוני בקרן ברל כצנלסון ומזכ"ל מפלגת העבודה.
2006–2010 - מעין אמודאי, שימש גם כיועץ לחברי הכנסת אברהם (בייגה) שוחט ,שלי יחימוביץ ושרת החינוך יולי תמיר בהמשך שימש כסגן יושב ראש לשכת עורכי הדין בישראל.
2010–2014 - מיכל בירן, בהמשך ח"כית ממפלגת העבודה.
2014–2016 - יעל סיני, בהמשך אחראית על קשרי ממשל של שדולת הנשים והיועצת הראשונה לענייני מגדר במשרד לביטחון הפנים.
2016–2018 - אורי קידר, בהמשך מנכ"ל "ישראל חופשית".
הערות שוליים

↑  פנחס וולף‏, ברוורמן והרצוג מרוצים: "הזדמנות לעתיד חדש", באתר וואלה, 17 בינואר 2011
↑  עמרי נחמיאס, צעירי העבודה ניפצו את תמונות ברק: "נזרק לפח הזבל של ההיסטוריה", באתר nana10‏, 18 בינואר 2011
↑  בחרות סוציאליסטית עברית, באתר תנועת העבודה
↑  דפנה ליאל, ‏מורים בישראל: בלי תנאים סוציאליים, באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2011
↑  "לחקור מדיניות הקיצוצים בעקבות השריפה", באתר וואלה, 16 בדצמבר 2010
↑  עשרות הפגינו בת"א: גונבים לנו את הרכבת, באתר nrg‏, 15 במרץ 2012
↑  עומרי אפרים, פעילי שמאל מחו בירושלים: "מתביישים בגזענות", באתר ynet, 26 בפברואר 2011
↑  נחמן גלבוע, יו"ר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה מסכם תפקיד, באתר mynet‏ קיבוץ, 4 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443308105171
בנייה בגבס

הגבס הוא חומר בניין שימושי מאוד המקובל בבנייה המודרנית. השימוש בגבס שימושי בעיקר בעיצוב פנים ונקרא גם בנייה קלה ועל אף זמינותו והאפשרויות הגלומות בו הוא אינו משמש לבנייה של מבנים שלמים או כחלק משלד של מבנה - לכן בנייה מגבס תמיד נתמכת על ידי מבנה גדול יותר העשוי בטון, פלדה או לבנים.
שיטת הבנייה

הגבס כחומר גלם לבנייה מגיע בצורה של לוחות גבס הנחתכים לכדי הצורה הרצויה ומחוברים אל המבנה בעזרת פרופילי פח העשויים פלדה מגולוונת. מסלולי המתכת מחוברים אל קירות בטון או לבנים, לתקרה או לרכיבים שלדיים אחרים במבנה בעזרת ברגים ודיבלים ואליהם מוברגים באופן פשוט ברגים קטנים החודרים דרך שני החומרים הרכים יחסית (כדי למקם את הברגים באופן מדויק על הגבס אל מול הניצבים, משתמשים פעמים רבות בצ'וק ליין). באופן זה, ניתן לקבל קירות, תקרות, מדפים או צורות בנויות נוספות בעבודה פשוטה יחסית ובמשקל קטן מאוד. על גבי הגבס נמרח מֶרֶק המחליק את החיבורים בין לוחות הגבס, בעיקר אלה המחוברים בזווית ומעלים את הברגים שראשם נשאר חשוף בצידו החיצוני של לוח הגבס.
הפשטות בבנייה היא באפשרות המהירה יחסית להקים את קונסטרוקציית הפח אותה ניתן לחתוך בעזרת מספרי פח וחיבור לוחות הגבס אותם ניתן לנסר בפשטות ואף לחתוך בעזרת סכין. בבנייה של משטחי גבס גדולים נדרש חיזוק של מסלול פח לאורך המשטח בכל 60 ס"מ ובצורות מורכבות נדרש מסלול בכל זווית ובכל חיבור בין שני משטחים.
הבנייה בגבס היא מהירה, מדויקת מאוד, קלה לביצוע וקלה במשקל, ומאפשרת פיתוחים של צורות שלא ניתן לבצע בשום שיטת בנייה אחרת למעט נגרות או ייצור תעשייתי מיוחד. אולם, לשיטה מספר חסרונות לעומת בנייה בבלוקים או בלבנים. אחד מחסרונותיו של הגבס הוא היותו של מבנה גבס חלש באופן יחסי לחומרים האחרים. קיר גבס לדוגמה, אינו מסוגל לשאת משקל של ארונות קיר או של חיפוי שיש - על מנת לתלות על גביו משקל גדול כגון ארונות תלויים או טלוויזיה יש צורך בחיזוקים מיוחדים למבנה המתכת.
חיסרון בולט נוסף הוא אי עמידותו בפני מים. מגע ממושך בין גבס ומים גורם לו להתנפח ולהתעוות. בשל כך, לא ניתן להשתמש בבנייה מגבס במקומות החשופים לגשם וכן יש צורך להרחיקו ממקומות בעלי סיכוי למגע ישיר עם מים.
במהלך השנים פותחו פתרונות שמטרתם לענות על הצורך להשתמש בגבס במקומות חשופים למים. פתרונות אלה נשענים בדרך כלל על בסיס צמנטים וחומרים אקריליים אחרים. הם דומים ללוחות הגבס מבחינת המראה החיצוני אך אינם מבוססים על גבס. לוחות אלה, כדוגמת האקווה פאנל מתוצרת אורבונד אן הצמנט בורד, מסוגלים לעמוד בתנאי חוץ קשים - לרבות במגע ישיר עם מים, הם הרבה יותר חזקים מלוחות גבס רגילים וקשים יותר לעיבוד ולחיתוך.