stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליאב

ערך זה עוסק בישוב קהילתי בחבל לכיש. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: לכיש
גובה ממוצע: ‎363 מטר
תאריך ייסוד: 2004
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 823 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הר חברון מוגדלת) אליאב(למפת הר חברון רגילה) אליאב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אליאב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אליאב31°31′46″N 34°55′55″E﻿ / ﻿31.5293868335361°N 34.9319470538106°E﻿ / 31.5293868335361; 34.9319470538106  heמפת היישובים של מועצה אזורית לכיש (in English: Lakhish Regional Council) באדום - אליאב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
https://or1.org.il/settlments/אליאב/
אֱלִיאָב (נקרא בעבר "חָרוּב" וגם "כֶּרֶם עַמִּי") הוא יישוב קהילתי מעורב דתי-חילוני המצוי במזרח חבל לכיש ושייך למועצה אזורית לכיש.
היסטוריה

הגרעין המייסד של היישוב, כ-13 משפחות, הוקם בשנת 2003 על ידי תנועת אור בשם "גרעין חרוב", ובשנת 2004 עלה הגרעין לקרקע באתר קרוואנים זמני בתוך שטחו של המושב שקף.
שמו הראשון של היישוב, "חרוב", ניתן לו בגלל עצי החרוב הגדלים באזור. כעבור מספר שנים, עקב הדמיון לשמו של היישוב כפר חרוב, בדרומה של רמת הגולן, החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שמו ל"כֶּרֶם עַמִּי". ב-22 ביוני 2011 נעתרה ועדת השמות הממשלתית לבקשתם של תושבי המקום, ושמו של היישוב הוסב לשם "אליאב", לזכרו של לובה אליאב, אשר עסק רבות בפיתוח ההתיישבות בחבל לכיש. אליאב הלך לעולמו ביום בו הונחה אבן הפינה ליישוב.
לאחר תקופה בת כ-9 שנים במהלכן התגוררו בני הגרעין המייסד באתר זמני, החלה במרץ 2013 העלייה לקרקע ליישוב הקבע על גבעת "אליאב", הממוקמת בסמיכות למושבים אמציה ושקף וליישובים כרמי קטיף ובני דקלים.
היישוב כיום

ביישוב מתגוררות משפחות חילוניות, מסורתיות ודתיות המנהלות חיים קהילתיים משותפים בתחומי החינוך, היהדות והתרבות. כחלק מהיותו יישוב מעורב, הוא חבר במיזם מרק"ם המאגד יחדיו את כלל הקהילות המעורבות בישראל.
היישוב מנוהל כאגודה שיתופית ומוגדר כיישוב תומך סביבה והוא חלק מהמרחב הביוספרי בשפלת יהודה. התכנון והבניה ביישוב מבוססים על עקרונות שימור הסביבה.
נכון למאי 2016 חברות באגודה השיתופית אליאב כ-120 משפחות, מתוכן כ-70 כבר מתגוררות ביישוב הקבע ועוד כ-10 בתים נמצאים בתהליך בנייה. במהלך שנת 2016 שווקו כ-90 מגרשים נוספים במסגרת שלב ב' של פיתוח היישוב.
מסגרות חינוך בלתי פורמלי

ארגון הנוער צמרת פעל ביישוב עד לשנת 2019 וקיים פעילויות משותפות לילדי היישוב - דתיים וחילונים. החל משנת 2020 פועל ביישוב שבט "חרוב" של הצופים, במתכונת פעולות לאוכלוסייה משולבת לדתיים וחילונים (תחת "עדת הצופים"). השבט באליאב שייך להנהגת יהודה (ולא להנהגת דרום) נוכח קיומם של שבטים משלבי דתיים-חילונים נוספים בהנהגה זו (בנס-הרים ובכפר-אדומים).
בשטח אשר שימש את גרעין היישוב במושב שקף פועלת כיום שלוחת אליאב של המכינה קדם-צבאית מיתרים לכיש. המכינה טרם עברה למבני הקבע שלה באליאב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
סילוריים

| סילוריים |
| --- | --- |
 שפמנון הליקופטר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
תת־סדרה:: Siluroidei
משפחה:: סילוריים
שם מדעי
 Siluridae ‏קיווייה, 1816

Kryptopterus vitreolus
סילוריים (שם מדעי: Siluridae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים. במשפחה ישנם 105 מינים ב-14 סוגים.
מאפיינים

דגים אלו חיים בנהרות וביצות באירופה ובדרום-מזרח אסיה, תת-היבשת ההודית ומערב אסיה. הם חסרי סנפיר גב וסנפירי שת והזנב קטן. צבעם שקוף או אפור ואין להם כמעט קשקשים. עם זאת הראש גדול והשפמות ארוכים. כמו רוב השפמנונים הם אוכלי כל.
חלק מהמינים בינוניים בגודלם, אך הגדול ביותר הוא סילור אירופי (Silurus glanis) שאורכו מעל 3 מ' ומשקלו 140 ק"ג בממוצע.
מיון

משפחה סילוריים (Siluridae)
סוג Belodontichthys
סוג Ceratoglanis
סוג Hemisilurus
סוג ומין יחיד Kryptoglanis shajii
סוג Kryptopterus - בו המין חתול זכוכית
סוג Micronema
סוג Ompok
סוג Phalacronotus
סוג ומין יחיד Pinniwallago kanpurensis
סוג Pterocryptis
סוג Silurichthys
סוג סילור (Silurus)
סוג ומין יחיד וולאגו אטו (Wallago attu)
סוג Wallagonia
אלכסנדר דושקין

| --- | --- |

 לידה:  1890 
 פטירה:  1976 (בגיל 86 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
אלכסנדר מרדכי דוּשְקִין (Dushkin;‏ 21 באוגוסט 1890, סובאלק – 2 ביוני 1976, ירושלים) היה מחנך עברי, מורה לחינוך והוגה דעות חינוכי. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשכ"ח (1968).
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אלכסנדר מרדכי דושקין נולד לזאב ומרים דושקין בסובאלק שבפולין (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית), וכשהיה בן 11, היגר עם משפחתו לארצות הברית. ב-1911 סיים לימודי תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק, ב-1913 קיבל תואר שני מאוניברסיטת קולומביה, וב-1914 סיים את לימודיו בסמינר למורים של בית המדרש לרבנים באמריקה. ב-1918 הוכתר בתואר דוקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת קולומביה, על עבודה בנושא "החינוך היהודי בעיר ניו יורק".
בשנת 1919 הגיע לארץ ישראל, לימד מאז ועד 1921 בבית המדרש למורים בירושלים והיה המפקח הראשון על בתי הספר ביישוב מטעם שלטונות המנדט.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. ב-1935 ייסד את החוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן שב לארצות הברית, והיה ממארגני החינוך היהודי בשיקגו.
בשנת תרצ"ה-1935 ייסד אלכסנדר דושקין יחד עם אליעזר ריגר ובן-ציון דינור את בית הספר התיכון השש-שנתי בבית הכרם בירושלים, (כיום: בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים - ליד"ה) מוסד ששמש גם כבית ספר לדוגמה שסייע בהכשרתם של פרחי הוראה מהאוניברסיטה העברית. דושקין היה מנהלו הראשון.
לאחר קום המדינה עמד דושקין בראש הוועדה לרפורמה ושינוי ארגון ההוראה באוניברסיטה. הוא זכה בפרס ישראל לחינוך, בשנת תשכ"ח-1968.
בשנת 1973 זכה בתואר יקיר ירושלים.
היה נשוי ליוליה לבית ארונסון (1895-1975). לשניים נולדו שתי בנות: כנרת (1922-2005 ;נישאה בארצות הברית לוולטר ג'וזף גנסלר, כימאי), ופרופ' אבימה לומברד (1926-2008), חלוצה בתחום החינוך.
אחיו הצעיר, שמואל דושקין, היה כנר נודע.
ספריו

מוסדות החנוך: בשנות תרע"ט-תרפ"א: רשימה סטטיסטית, סודרה על ידי א"מ דושקין, יפו, 1921.
החינוך היהודי בתפוצות - בעיית המורים, אלכסנדר מ’ דושקין, ירושלים, 1968.
Living bridges, memoirs of an educator, Dushkin, Alexander M., Jerusalem: Keter Publishing House 1975
לקריאה נוספת

'דושקין, אלכסנדר מרדכי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 158–159. (הספר בקטלוג ULI)
יעקב עירם, הלכה ומעשה בחינוך היהודי – דרכו של אלכסנדר מ' דושקין בחינוך היהודי בארה״ב ובישראל, תל אביב: צ'ריקובר, תשל"ז-1977.
יעקב עירם, "לדמותו של אלכסנדר מ. דושקין בחינוך", הדאר, נ"א, תשל"ב-1972.
יעקב כ"ץ (בעריכת מ' שפירא), הרהורים על מגמה יהדותית. הלכה ומעשה בחינוך התיכון: קובץ מאמרים מוקדשים לבעיות בית הספר התיכון היהודי העיוני, מוגש לפרופ' א"מ דושקין, ירושלים: תשכ"ב-1962.
הערות שוליים

↑  "דושקין, אלכסנדר", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, 1983, עמ' 151.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260676305171  PLWABN: 9810692493805606  GND: 119434040  ISNI: 0000 0000 6676 8398  LCCN: n84041447  NKC: zmp20191035410  NTA: 113109504  RERO: 02-A003200664  SUDOC: 133797821  VIAF: 40188509   WorldCat (עם VIAF): 40188509 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקס באקדמיה למוסיקה בירושלים (1950). משמאל: יוסף טל, אלכסנדר דושקין, פרנק פלג, משה זמורה, תלמה ילין
דב חומסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוקטובר 1913 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בינואר 1976 (בגיל 62)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  משורר, מתרגם, מבקר ועורך
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  שירה, תרגום
 יצירות בולטות:  שירים: אזוב באבן  תרגומים: בין המצרים 
 
דב חומסקי (15 באוקטובר 1913, י"ד בתשרי תרע"ד – 20 בינואר 1976, י"ח בשבט תשל"ו) היה משורר עברי, מתרגם, מורה, ונשיא אגודת הסופרים העבריים בישראל
ביוגרפיה

חומסקי נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה (בלארוס) בי"ד בתשרי תרע"ד, 15 באוקטובר 1913. אביו יוסף היה בלשן, חוקר ספרים עתיקים, ציוני ומבוני החינוך העברי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתו של חומסקי לקרטוז ברזה בפולין, שם גודל ולמד בבית הספר העברי של איגוד "תרבות". ב-1932 חומסקי המשיך את לימודו בסמינר העברי למורים של איגוד "תרבות" בווילנה, שנוהל על ידי ד"ר זאב שמטרלינג. בסמינריון, חומסקי הצטיין במקצועות העבריים ומוריו כללו את ד"ר אביגדור גרינשפאן וד"ר דוד נייגר שצפו שיהיה לו עתיד ספרותי. לאחר הוא עסק בהוראה בבתי הספר העברים של איגוד "תרבות" בברזנה, רוזישצה ולידה שבפולין. בשנת 1936 חומסקי עלה לארץ, והתקבל ללימודי מדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בפרוץ המרד הערבי הגדול בשנת 1936 חומסקי היה חבר ההגנה והוא מילא תפקידי שמירה בפרברי ירושלים. כשהוקמה הבריגדה היהודית לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, חומסקי התנדב לשרת בה. הוא השתתף הפעילות החטיבה במצרים, ובאיטליה. גם בסוף המלחמה עבד במחנות הפליטים באוסטריה ובבלגיה במסגרת הבריגדה.
בתחילת 1948 נשלח לפולין מטעם קרן היסוד, שם ערך מסע בקרב ניצולי השואה ודיווח על מצבם. חומסקי נשאר שם מעל חצי שנה, ובתקופה זו היה פעיל בהסברה, במגבית היהודית ואף יצג את מדינת ישראל בקונגרס אנשי הרוח שנערך בוורוצלאב ב-25 באוגוסט 1948. במשך השליחות גם התקבל לראיון אצל בולסלב בירוט נשיא פולין דאז. לאחר מכן גם נשלח לשליחות במקסיקו שם לימד עברית. כשחזר לארץ היה מורה בתל אביב וירושלים. עם תלמידיו נמנתה שולמית אלוני.
חומסקי ניהל את בית הסופר ע"ש טשרניחובסקי בתל אביב משנת 1958. משנת 1958 עד 1974 היה נשיא איגוד הסופרים הישראלי. ב-1974 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים. חומסקי נפטר בי"ח בשבט תשל"ו, 20 בינואר 1976.
מספריו

חומסקי פרסם את שיריו בשנת 1931 בכתב עת "זרמים" בווילנה לאחר גם התפרסמו ב"דרך" (וראשה), ב"הדואר", (ניו-יורק) ו"העולם" (לונדון). לאחר שעלה לארץ התפרסמו שיריו בעיתונים: "דבר", "הארץ", "מאזנים", "גליונות", "גזית" ובקבצים שונים. רבים משיריו הוקראו ברדיו ירושלים בשידורים המיוחדים לחיילים - "פינת החייל".
במערבל: שירים (וילנה: מעיינות, תרצ"ג)
צהרים לבאות: שירים (תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ז)
וילאות: שירים (ירושלים: ר' מס, ת"ש)
החוף האחר: שירים (ירושלים: ר' מס, תש"א), הקובץ מאויר על ידי אריה אלוייל
מפתחות אבודים: שירים (ירושלים: ר' מס, תש"ג)
עלי דרך: שירים (ירושלים: ר' מס, תשי"א)
אזוב באבן: שירים (רמת גן: מסדה, תשכ"ו) - עבורו קבל את פרס רמת גן לספרות לשנת תשכ"ו
בעת ובעונה: שירים (מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ט)
עד בלי ירח: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ה)
צעדים על גשר: מבחר שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ז)
בנוסף גם תרגם את:
גם שם היו חיים: דפים מברגן-בלזן של מינה טימקביץ (תל אביב: נ' טברסקי, תש"ז)
בין המצרים של א' קייזר (תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ג)
הערות שוליים

1 2  דוד תדהר (עורך), "דב חומסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1642
↑  דב חומסקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
↑  http://viaf.org/processed/NLI%7C000317521
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313410805171  PLWABN: 9810634694405606  BnF: cb11219044n (data)  ISNI: 0000 0000 8451 8210  LCCN: nr91021259  SUDOC: 26531349X  VIAF: 46617435   WorldCat (עם VIAF): 46617435
דודו שליטא

| --- | --- |

דודו שליטא (2018)
 לידה:  1943 (בן 81 בערך) פלשתינה (א"י)
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  הנפשה
דודו שליטא (נולד ב־1943) הוא אנימטור ישראלי.
ביוגרפיה

דודו שליטא נולד בשנת 1943. בשנת 1968, לאחר לימודי אמנות, הקים בקיבוץ עין גדי את חברת "מעבדות עין גדי", שעסקה בצילום והפקה של תצלומים ותצלומי ענק. בשנת 1973 נסע לארצות הברית ולקנדה, שם למד קולנוע ואנימציה. בעת לימודיו פגש את האנימטור נורמן מקלארן(אנ') והושפע מעבודתו. בשנת 1976, לאחר שובו לישראל, הקים את "סרטי עין-גדי", שהיה מראשוני אולפני ההנפשה בישראל. על העבודות שנוצרו באולפן זה נמנים סרטונים למערכת הבחירות של מפלגת העבודה בבחירות לכנסת התשיעית (1977), הסרט "אורות" (1982) באורך של כחצי שעה, סרטונים לתוכנית "רחוב סומסום" (1983–1985) ועוד.
בשנת 1987 עזב שליטא את הקיבוץ והקים, ביחד עם עודד גיא ומשה סדן את אולפן "אנימה סרטים" שפעל עד לשנת 1989 ברמת השרון. בין השנים 1991–1996 הקים את "אולפני אנימה" בבית שמש. בין העבודות שנוצרו באולפן זה הסרט "להיטים מצוירים משלנו" (1992) וסרטון בכיכוב "התינוק של במבה" (1993). בשנת 1996, לאחר סגירת אולפנים אלו בשל פשיטת רגל, הקים, ביחד עם ארנון דיסקין את אולפן "דיסק-אין" בתל אביב-יפו. בין העבודות שנוצרו באולפן זה נמנים "שמוליק קיפוד", סרט באורך מלא על חייו של רש"י (1996) ועוד. משנת 2002 ואילך הוא משמש אוצֵר האנימציה בפסטיבל אנימיקס, הפסטיבל הבינלאומי לאנימציה קומיקס וקריקטורה בתל אביב-יפו.
השכלה

1966–1968: אמנות וגרפיקה, המכון לאמנות, בת-ים
תאוריה וניצוח, האקדמיה למוזיקה, תל אביב-יפו
1973–1974: אנימציה, בית-הספר לאמנות חזותית, ניו יורק, ארצות הברית
1974–1975: קולנוע, אוניברסיטת סר ג'ורג ויליאמס, מונטריאול, קנדה
1974–1975: קולנוע, המכון הקנדי הלאומי לקולנוע (NFB), מונטריאול, קנדה
זאב אבלס

| --- | --- |

אבלס, 2023
 לידה:  8 במרץ 1947 (בן 77) רפובליקת פולין 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  המפקח על הבנקים, יושב ראש דירקטוריון בנק איגוד
 
זאב מאיר אבלס (נולד ב-8 במרץ 1947) הוא בנקאי ישראלי שכיהן בעבר כמפקח על הבנקים בבנק ישראל ויו"ר דירקטוריון בנק אגוד.
ביוגרפיה

אבלס נולד בפולין ועלה לארץ בילדותו. הוא שירת בנ"חל המוצנח וסיים לימודי תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת תל אביב.
אבלס החל את הקריירה הבנקאית שלו בבנק ישראל, שם כיהן בין היתר כמנהל יחידת ביקורת מטבע חוץ ומנהל יחידת ביקורת אשראי וביטחונות. בשנים 1992–1998 כיהן כמפקח על הבנקים, כאשר אחת ההחלטות החשובות שקיבל במסגרת תפקידו זה היה איסור "דחיפת" אשראי על ידי הבנקים לצורך רכישת מניות ותעודות השתתפות בקרנות הנאמנות של הבנקים. כמו כן הוא פרסם שורה של המלצות לאיסור ביצוע עסקאות "מינוף" על ידי הבנקים לצורך רכישת מניות ושליטה על חברות ציבוריות בבורסה. אבלס תמך בקידום הפרטת הבנקים, בין היתר על ידי מכירת מניות לציבור בבורסה וסבר כי יש לאפשר רכישת גרעיני שליטה בבנקים דרך הבורסה. עוד פעל אבלס במסגרת תפקידו זה להגברת הפיקוח והביטחונות בתחום האשראי לענף הנדל"ן והבנייה.
היה חבר במשלחת לשיחות השלום עם ירדן שהוביל יצחק רבין,
שהתקיימו בוושינגטון בשנת 1993.
בין השנים 1994-1998 היה חבר במליאת הרשות לניירות ערך.
עם סיום תפקידו בבנק ישראל, ולאחר שנת הצינון המתחייבת בחוק, מונה אבלס בשנת 1999 ליושב ראש הדירקטוריון של בנק אגוד, תפקיד בו החזיק למעלה מעשרים שנים. במהלך שנותיו בבנק אגוד, לא אחת הופנתה כלפיו ביקורת על כך שבצד התגמולים הגבוהים שקיבל מהבנק לאורך השנים, הוא לא הצליח להפוך אותו לכזה שמייצר רווחיות נאותה ומהווה תחרות בשוק. אבלס פרש מתפקידו בבנק איגוד בספטמבר 2020 בעקבות מיזוג הבנק עם בנק מזרחי טפחות.
במקביל לקריירה הבנקאית שלו, מילא אבלס במשך השנים תפקידים התנדבותיים, כשהבולטים בהם הם יושב ראש הוועד המנהל של האוניברסיטה הפתוחה (1999-2022) ויושב ראש חבר הנאמנים של קרן וולף (מ-2009). כמו כן כיהן כדיקרטור ברשות לפיתוח כלכלי תל אביב-יפו, בחברת הביטוח צור שמיר, בחברת אדגר השקעות ופיתוח ועוד.
בשנת 2023 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה.
הערות שוליים

↑  עירן פאר, ‏החמדנות של זאב אבלס, עירן פאר, באתר גלובס, 8 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416524105171
Eurovision – Australia Decides

| --- | --- |

 יוצרים:  רשות השידור האוסטרלית (SBS)
 זוכים:  קייט מילר-היידקי מונטיין
 פרסים:  הזוכה נבחר לייצג את אוסטרליה בעונת האירוויזיון השנתית
 ארץ מקור:  אוסטרליה אוסטרליה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 שידור
 רשת שידור:  Special Broadcasting Service 
 תקופת שידור מקורית:  2019–הווה 
 
Eurovision – Australia Decides (בעברית: אירוויזיון – אוסטרליה בוחרת) הייתה תחרות שירה שנתית, שהופקה על ידי רשות השידור האוסטרלית (SBS). התוכנית שימשה לבחירת הנציג והשיר האוסטרלי לתחרות הזמר של האירוויזיון בשנים 2019–2020 ו-2022.
רקע

לרגל המהדורה ה-60 של האירוויזיון, הוזמנה רשות השידור האוסטרלית להשתתף בו. הרשות, שהייתה חברה חלקית באיגוד השידור האירופי, נענתה לבקשתו, ושלחה את גיא סבסטיאן עם השיר "Tonight Again". כדי לא לפגוע בסיכוי העפלה של מדינות אירופה, אוסטרליה, לצד אוסטריה המארחת ו"ארבע הגדולות" עלתה אוטומטית לגמר. היא הגיעה למקום החמישי עם 196 נקודות. בעקבות המיקום הגבוה, הצטרפה אוסטרליה לאירוויזיון באופן רשמי. בשנת 2016 הגיעה המדינה למקום השני עם השיר "Sound of Silence" של דאמי אים.
בשנת 2015–2018 נבחר הנציג באופן פנימי, על ידי ועדה מטעם רשות השידור הממלכתית. בספטמבר 2018 הודיעה SBS כי החל משנת 2019 יופק קדם לאומי לאירוויזיון 2019. החל מאירוויזיון 2023 החליט תאגיד השידור האוסטרלי לבחור באופן פנימי את נציגות המדינה.
זוכי התוכנית

| שנה | אמן | שיר | מקום בחצי הגמר של האירוויזיון | ניקוד בחצי הגמר של האירוויזיון | מקום בגמר של האירוויזיון | ניקוד בגמר של האירוויזיון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | קייט מילר-היידקי | "Zero Gravity" | 1 (חצי גמר 1) | 261 | 9 | 284 |
| 2020 | מונטיין | "Don't Break Me" | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת |
| 2022 | שלדון ריילי | "Not the Same" | 2 (חצי גמר 2) | 243 | 15 | 125 |
הערות שוליים

↑  Eurovision 2021 : comment l'Australie est devenue accro au concours, suivi par des millions de fans en pyjama
↑  Australia to compete in the 2015 Eurovision Song Contest
↑  "We're opening our song submission for Eurovision 2019!". SBS. 14 באוקטובר 2018. נבדק ב-8 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ברבי

ערך זה עוסק בבובת משחק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לוגו ברבי מאז 2009
שרלוט ג'ונסון - מעצבת בגדי ברבי הראשונה - עם בובת ברבי משנת 1965
ויליאם כהן מזכיר ההגנה של ארצות הברית דאז ואשתו ג'נט לנגהארט (אנ') בחלוקת בובות ברבי וצעצועים נוספים לילדי בית יתומים בטוזלה, בוסניה והרצגובינה ב-24 בדצמבר 1997
ברבי (באנגלית: Barbie) היא בובת פלסטיק המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית מאטל, אשר נמכרת עד היום בהיקף מיליארדי דולרים בכל העולם.
בהשראת הבובה הופק זיכיון מדיה בעל אותו שם, אשר כולל סדרות טלוויזיה, סרטים, משחקי וידאו ועוד.
היסטוריה

את הרעיון לבובה הגתה רות הנדלר בהשראת בובה חטובה בשם "בילד לילי" מתוצרת גרמניה, אותה רכשה עבור בתה בעת טיול בשווייץ.
ברבי הוצגה לראשונה ביריד צעצועים בניו יורק ב-9 במרץ 1959 ונקראה על שם בתה של הנדלר, ברברה. ייחודה של הבובה היה שהיא מעוצבת בדמות אישה ולא ילדה. שיטת השיווק של ברבי הייתה באמצעות פרסום הפונה ישירות לילדות ועוקף את הוריהן. במהלך השנים הוטחה במעצבי דמותה של ברבי ביקורת בגלל ממדי הגוף האנורקטיים שלה.
ב-11 במרץ 1961 החל שיווקו של קן (Ken), בן זוגה של ברבי שנקרא על שם בנה של הנדלר, קנת. בפברואר 2004 פסק ייצורו של קן, אולם ב-2011 החל ייצורו מחדש.
סביב המותג של ברבי צמחה תעשיית אביזרים נלווים מתוצרת חברת מאטל, כמו גם חברות חקייניות: בתי בובות, ריהוט וכלי רכב, בובות ילדיהם של ברבי וקן, בובות בעלי חיים, אביזרי הלבשה וגם מוצרים לגני ילדים ובתי ספר.
גרסה מוסלמית לבובת ברבי יצאה לשוק בשנת 2003 בשם "פוּלָה". הבובה נמכרת ברחבי העולם, בעיקר במדינות ערב, בתלבושות ערביות מסורתיות וחלקן נמכרות עם כאפיות ערביות על ראשיהן.
בפברואר 2014 הופיעה ברבי בשער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
בשנת 2018 עלה להולו סרט תיעודי על הבובה, אשר נקרא "ברבי – הבובה שכבשה את העולם".
ב-20 ביולי 2023 עלה לאקרנים סרט הלייב אקשן "ברבי", שאותה מגלמת מרגו רובי.
ביקורת

לאורך השנים, הייתה בובת ברבי (והיצרנית מאטל) מוקד לביקורת רבה. הביקורת נסבה סביב אידיאליזציית היתר שהבובה ומידותיה מגלמות, שדוחפת בנות צעירות, המשחקות עם הבובה ורואות בה דמות להערצה וחיקוי, לעבר בעיות דימוי גוף ואנורקסיה. בעקבות הביקורת נערכו שינויים במידות הגוף של הבובה.
הקהילה האפרו-אמריקאית בארצות הברית, שגדלה להוות חלק מהותי מאוכלוסיית ארצות הברית, קבלה נגד הדרה גזעית, ודרשה שייוצרו גם בובות ברבי שחורות. בובת ברבי בצבע כהה שהושקה ב-1980 כללה סממנים ומאפיינים בהתאם ובסמוך להשקתה שווקו גם בובות במראה היספאני.
ביקורת > מענה חברת מאטל לביקורת

לאחר עשורים של שמרנות, וכתוצאה מלחץ הולך וגובר מצד הצרכנים, היטתה חברת מאטל אוזן ופעלה בהתאם:
בספטמבר 2009 השיקה החברה את סדרת "So In Style", שנועדה לייצג ביתר נאמנות ומציאותיות אנשים שחורים, ביחס לבובות קודמות.
בינואר 2016 חשפה החברה סדרה חדשה גדולה ומגוונת, הכוללת 33 בובות. היא כוללת, בין היתר, גם בובות בעלות מבנה גוף "עגלגל" (כלומר "מלאות" או הלבושות במידות גדולות יותר), בובות גבוהות ונמוכות ואף בובות "קן" בעלות מבנה גוף שונה וגובה שונה.
ראו גם

בראץ
פולה (בובה)
ברבי גירל
הערות שוליים

↑  ברבי על השער של ספורטס אילוסטרייטד, "ראש1", 13 בפברואר 2014
 היורשת של בר רפאלי ב"ספורטס אילוסטרייטד" מעוררת מחלוקת, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2014
↑  Fox News, Mattel introduces black Barbies, to mixed reviews, October 9, 2009
↑    Anna Hart, ‏Introducing the new, realistic Barbie: 'The thigh gap has officially gone', The Telegraph, 28 January 2016
| ברבי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | ברבי במפצח האגוזים (2001) • ברבי הנסיכה רפונזל (2002) • ברבי באגם הברבורים (2003) • ברבי הנסיכה ובת הכפר (2004) • ברבי בארץ הפיות (2005) • ברבי: פגסוס וקסם הסוס המעופף (2005) • ברבי מרמדיה: בת הים (2006) • יומני ברבי (2006) • ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות (2006) • ברבי: קסם הקשת בענן (2007) • ברבי נסיכת האי (2007) • ברבי מריפוסה וחברותיה פיות הפרפרים (2008) • ברבי וטירת היהלומים (2008) • ברבי במזמור חג המולד (2008) • ברבי אצבעונית (2009) • ברבי ושלושת המוסקטרים (2009) • ברבי בסיפור בת הים (2010) • ברבי: אגדת אופנה (2010) • ברבי: סוד הפיות (2011) • ברבי: בית הספר הקסום לנסיכות (2011) • ברבי: חג מולד מושלם (2011) • ברבי בת הים 2 (2012) • ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ (2012) • ברבי בנעליה הורודות (2013) • ברבי מריפוסה ונסיכת הפיות (2013) • ברבי ואחיותיה באקדמיה לרכיבה (2013) • ברבי נסיכת הפנינה (2014) • ברבי והדלת הסודית (2014) • ברבי נסיכת הכוח (2015) • ברבי מלכת הרוקנרול (2015) • ברבי ציידת האוצרות (2015) • ברבי: יחידת הריגול (2016) • ברבי באור הכוכבים (2016) • ברבי ואחיותיה במרדף אחר הגורים (2016) • ברבי: גיבור משחקי וידאו (2017) • ברבי וקסם הדולפינים (2017) • ברבי: הרפתקת הנסיכה (2020) • ברבי וצ'לסי ויום ההולדת האבוד (2021) • ברבי: עיר גדולה, חלומות גדולים (2021) • ברבי: כוח בנות הים (2022) • ברבי: רוד טריפ אפי (2022) • ברבי: סקיפר והרפתקת השמרטפות הגדולה (2023) • ברבי וסטייסי להצלה (2024) • ברבי ותרזה: מתכון לידידות (עתידי) |  |
| סדרות טלוויזיה | ברבי בבית החלומות (2012–2015) • ברבי דרימטופיה (2016–2018) • ברבי: הרפתקאות בבית החלומות (2018–2020) • ברבי: הכי טוב בשתיים (2022) • ברבי: מגע של קסם (2023–2024) • תעלומות ברבי: מרדף הסוס הגדול (2024) |  |
| סרטים קצרים | ברבי ורוק מעולם אחר (1987) • ברבי ורוק בדרך חזרה (1987) |  |
| סרטי אנימציה אחרים | מייסין: ג'אמינג בג'מייקה (2004) • מייסין: כוכבת חדשה בהוליווד (2005) • צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי (2011) |  |
| משחקי מחשב | ברבי (1984) • ברבי (1991) • נערת משחק (1992) • דוגמנית על (1993) • חופשת הרפתקאות (1994) • ברבי מעצבת אופנה (1996) • אגדות קסומות: ברבי בתפקיד רפונזל (1997) • יוצרת סיפורי ברבי (1997) • ברבי מעצבת שיער (1997) • ברבי מעצבת ציפורניים (1998) • מועדון רכיבה ברבי (1998) • ברבי: מרוץ ורכיבה (1999) • ברבי סופר ספורט (1999) • בלשית ברבי (1998–2000) • ברבי בהרפתקאות הקסם ג'יני (2000) • ברבי בחופשת חוף (2001) • ברבי החוקרת (2001) • ברבי הסוכנת החשאית (2002) • ברבי והרפתקאות הסוס (2003) • ברבי בתצוגת אופנה (2008) |  |
| שונות | קן • Barbie Girl • ברבי – הבובה שכבשה את העולם • תרזה • ברבי (סרט לייב-אקשן) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 25047cbb-2982-49a5-8319-4d34e0d10e23
אוסטרליה באירוויזיון 2021

אוסטרליה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Technicolour", שבוצע על ידי הזמרת האוסטרלית מונטיין.
רקע

ב-8 בפברואר 2020, מונטיין זכתה בקדם האוסטרלי לאירוויזיון 2020 עם השיר "Don't Break Me". ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי אירוויזיון 2020 יבוטל עקב מגפת הקורונה. ב-2 באפריל 2020, רשות השידור האוסטרלית אישרה כי מונטיין תייצג את אוסטרליה גם באירוויזיון 2021. ב-5 במרץ 2021, רשות השידור האוסטרלית הוציאה לאור את השיר "Technicolour".
באירוויזיון

ב-18 במאי 2021, מונטיין ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה להעפיל לגמר, לאחר שהגיעה למקום ה-14 עם 28 נקודות. זו הייתה הפעם הראשונה שאוסטרליה נכשלת בהעפלה לגמר.
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020
↑  Australia: SBS confirms Montaigne for Eurovision 2021
↑  MY EUROVISION SONG ’TECHNICOLOUR’ OUT TOMORROW (U SNEAKY LIL EUROVISIONS WHO SCOPED IT OUT EARLY)
↑  Australia: Montaigne gives radio premiere of Eurovision 2021 song “Technicolour”
יוסי בידץ

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בן 63 בערך) יבנאל, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1980–2015 (כ־35 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 קמ"ן בסיירת מטכ"ל  קצין המודיעין של פיקוד הצפון  ראש חטיבת המחקר  מפקד המכללות הצבאיות
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
יוסי בידץ (נולד ב-1961) הוא מנכ"ל המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח), אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמפקד המכללה לביטחון לאומי והמכללות הצבאיות; קודם לכן עמד בראש חטיבת המחקר באגף המודיעין של צה"ל בין יוני 2006 ליוני 2011.