stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נערי רפול (להקה)
היסטוריה

איתי זילברשטיין הוציא בשנת 1995 אלבום סולו בשם "מלמטה", שלא זכה להצלחה מיוחדת. עמר שימש כעוזר טכנאי באלבום זה. בסוף שנות התשעים הצטרף עמר ללהקת טיפקס, והיה חבר בה במקביל לחברותו בצמד "נערי רפול" עד להתפרקותה בשנת 2008. עמר אף הפיק במשותף עם סולנה של טיפקס קובי אוז את אלבומו של חיים אוליאל בשנת 2000.
בשנת 1999 הוחתם הצמד בלייבל של אוז "לבנטיני", ושיר ראשון שלהם, "מסיבת העננה", נכלל באותה שנה באלבום אוסף שבו הציג אוז את האמנים החתומים בלייבל. בשנת 2001 יצא אלבום הבכורה של הצמד, "אהבה כתומה". זילברשטיין ועמר כתבו והלחינו במשותף את כל שירי האלבום, ועיבדו אותם יחד עם אוז. זילברשטיין שימש כסולן ועמר הופקד על הסמפלרים. באלבום השתתפו גם בסיסט להקת טיפקס גל פרמן, וכן מספר נגנים נוספים. מבין שירי האלבום יצאו כסינגלים השירים "אהבה כתומה" ו"כדי לחיות", כמו כן צורף אליו השיר "החבר'ה הטובים", שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים", שהלחינו השניים על פי מילים של יוצרת הסדרה ליאורה קמינצקי. שיר זה זכה להצלחה רבה, ואף דורג במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג' ושל גלי צה"ל לשנת תשס"א,ומשמש גם כשיר השחקן של דור פרץ שחקנה של מכבי תל אביב.
הסגנונות המוזיקליים של האלבום מגוונים, ונעים בין מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה מזרחית ורוק. מבקר המוזיקה ליאור אבידב ציין לטובה את המקוריות המוזיקלית, אך עם זאת ביקר את רמת הטקסטים הירודה של השירים.
לאחר יציאת האלבום החלו זילברשטיין ועמר לכתוב במשותף שירים לזמרים אחרים. בשנת 2003 זכו להצלחה רבה שני שירים שכתבו והלחינו: "אני לא זמין", שכתבו למושיק עפיה, ו"קצת משוגעת", שכתבו לשרית חדד. בשנת 2004 עיבדו חלק משירי אלבומה של חדד "חגיגה", וכן כתבו והלחינו עבורו מספר שירים. לאלבומו של קובי פרץ "משוגע עלייך" מאותה שנה כתבו והלחינו את השירים "קצה הגבול" ו"אהבה על רגל אחת", וכן הלחינו את השיר "אני אוהב אותך", על פי מילים של דוד זיגמן. לאלבומו של דורון מזר "את החברה שלי" הלחינו את שיר הנושא, גם הוא על פי מילים של זיגמן.
עוד בשנת 2004 יצא אלבומו השני של הצמד, "נמלים". מהאלבום יצאו הסינגלים: "נמלים", "בשבילך" ו"הלילה". גם באלבום זה השתתף קובי אוז בעיבודים, ויחד איתו גם אבי סינגולדה. זהו האלבום האחרון שהוציאה הלהקה, ואחריו לא הקליטו חבריה שירים נוספים, והתמקדו בכתיבה ובהפקה לאחרים.
בשנת 2005 הפיקו נערי רפול את אלבומו של ליאור נרקיס "חתול רחוב". עבורו כתבו והלחינו מספר שירים, ובהם השיר "תגלי לי", שהיה מלהיטיו הגדולים ביותר של האלבום. לאלבום הבכורה של מירי מסיקה, שיצא באותה שנה, כתבו והלחינו את השיר "תן לי סימן". כמו כן התפרסם באותה שנה בביצועו של עופר לוי לחנם לשירו של צ'ולי זכאי "מצייר אותך". עוד בשנת 2005 הפיקו נערי רפול את אלבום הבכורה של אלון ז'אן, "אהבה עושה לי טוב", וכן כתבו והלחינו חלק משיריו. עליהם נמנה הלהיט "אין לי מילים", שהלחינו יחד עם ז'אן על פי מילים של יואב גינאי. בשנים שלאחר מכן לא הרבו זילברשטיין ועמר לעבוד יחדיו, וזילברשטיין אף פרסם מספר שירים שכתב לבדו לאמנים אחרים. עליהם נמנו להיטים כ"האחת של חיי", שכתב והלחין לקובי פרץ.
לאלבומה השני של מירי מסיקה, "שלום לאמונות" משנת 2007, כתבו והלחינו נערי רפול את השיר "הוא". בשנת 2009 הלחינו שני שירים עבור אלבומו של עידן יניב "על הרחבה", אחד מהם במשותף עם יניב. בשנת 2010 כתבו יחד עם אביהו שבת את השיר "בשבילך", שנכלל באלבום הבכורה של שבת, "אביהו". באותה שנה עיבדו מספר שירים עבור הזמר אדם צ'אקיר. בשנת 2012 הפיקו את שירן של ירדנה ארזי ודנה אינטרנשיונל "כשהגברים רוקדים".
דיסקוגרפיה

אהבה כתומה - 2001
נמלים - 2004
הערות שוליים

↑  שחר גרוסמן, נערי רפול - אהבה כתומה, 29 במרץ 2001, MOOMA
↑  ליאור אבידב, רפול לא שלח איזה חמשיר?, באתר ynet, 2 באפריל 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 07b91dc7-276e-4834-b1da-a432b484746f  VIAF: 141262479   WorldCat (עם VIAF): 141262479
אטוואלפה

ציור המציג את אטוואלפה מוצא להורג
ציור המציג את אטוואלפה מוצא להורג
אטוואלפה (1502 – 26 ביולי 1533; נקרא בעברית גם אטאהואלפה) הוא הסאפה אינקה (תואר המקביל לקיסר בתרבות האירופית) השלושה עשר והאחרון של אימפריית האינקה באמריקה הדרומית לפני שנכבשה על ידי האימפריה הספרדית המתפשטת. הוא היה הקיסר האחרון ששלט על אימפריית האינקה לפני אובדן כוחה כתוצאה מהמלחמה בספרדים.
אטוואלפה היה בנו של הקיסר ואיינה קאפאק מאחת מנשותיו, נסיכת ממלכת קיטו רבת העוצמה. עם מותו של ואיינה קאפאק, חולקה ממלכתו בין שני בניו, אטוואלפה עצמו וואסקאר אחיו. בשנת 1530 התחיל אטוואלפה בכיבוש ממלכת אחיו, ובשנת 1532, בתום מלחמת אזרחים עקובה מדם, ניצח את ואסקאר בקרב ליד קוסקו, כלא אותו ועלה לשלטון. שלטונו נמשך שנה בלבד, והסתיים עם בואם של הקונקיסטדורס, הכובשים הספרדים.
הכיבוש הספרדי > רקע

לאחר הגעת הספרדים לאמריקה בכלל ולאמריקה הדרומית בפרט הם החלו אלו במסע כיבוש וביזה תוך רמיסת שבטים וממלכות, בעזרת הנשק החם, הפרשים וכלי הנשק מברזל שלא היו מוכרים לשבטי האינדיאנים, וכן העורמה הפוליטית והמגפות שהביאו איתם. הדבר הודגם היטב בכיבוש ממלכת האצטקים (מקסיקו של היום) בידי הרנאן קורטס בשנת 1519, מעשה אשר שימש השראה לכיבוש פרו בידי פרנסיסקו פיסארו, ארבע עשרה שנים לאחר מכן.
לאחר שני מסעות ספרדיים כושלים בראשותו של פיסארו, אשר הגיעו רק עד חופיה הדרומיים של קולומביה ואל עיר הנמל טומבס בצפונה של פרו המודרנית, הצליח פיסארו להגיע שוב אל העיר טומבס החרבה, כתוצאה ממלחמת האזרחים שהתנהלה חודשים מספר לפני כן. משלחת בראשותו של ארננדו דה סוטו יצאה אל לב פרו וחזרה כעבור ימים אחדים עם תשורות זהב ושליחו של אטוואלפה, אשר הציע לספרדים להיפגש עם הקיסר בעיר המרפא קחאמרקה, בה נשאר מיד בסיומה של מלחמת האזרחים בשל פציעה ברגלו.
הכיבוש הספרדי > קרב קחאמרקה

בראשות 168 קונקיסטדורס, מהם כ-67 פרשים, יצא פיסארו אל קחאמרקה. בנקודות רבות לאורך הדרך יכול היה אטוואלפה לעצרו, אולם הניח לצבא הקונקיסטדורס הקטן להתקדם אל לב ארצו מתוך ביטחון עצמי מופרז. בתום מסע מתיש בן חודשיים ו-550 קילומטרים דרך הרי האנדים, הגיע פיסארו לעיר והחל במגעים לתיאום הפגישה. הוא שכנע את אטוואלפה לסור ולהיפגש איתו בכיכר המרכזית של קחאמרקה, אשר הייתה מוקפת משלושת צדדיה בבניינים ארוכים ונמוכים, בהם התחבאו הקונקיסטדורס הספרדים. ייתכן כי פיסארו הגה תוכנית זו משום שחשש מצבאו האדיר של אטוואלפה אשר חנה בקרבת קחאמרקה אותה העת, וייתכן שביקש מלכתחילה את הכופר העצום תמורת ראשו של האינקה. בין כך ובין כך, הגיע האינקה לפגישה בלוויית פמליה לא חמושה בת 6,000 איש, בהאמינו כי הספרדים לא יעזו לתקוף אותו בעירו ובארצו, מוקפים בצבא אדיר בן 200,000 איש.
כשהגיע אטוואלפה לכיכר, ציווה עליו הכומר של פיסארו לאמץ את הנצרות ולהכיר במרותו של קרל החמישי מלך ספרד. אטוואלפה, כצפוי, סירב לשתי הדרישות בזעם ודחה את כתבי הקודש שהוצעו לו בידי הכומר הדומיניקני. סירוב זה היווה את האמתלה בידיו של פיסארו וחבר מרעיו הספרדים להסתער על האינקה וצבאו. בקרב, שדמה יותר לטבח, נהרגו בין 2,000 ל-10,000 מבני האינקה מאש תותחים ורובים, ומחרבותיהם של הספרדים. בסיומו של הטבח נלקח אטוואלפה כבן ערובה בידיהם של הספרדים.
הכיבוש הספרדי > המשפט וההוצאה להורג

הספרדים, אשר ידעו היטב מה ערכו של האינקה כבן ערובה, דרשו תמורת ראשו כופר מלא. האגדה מספרת, כי אטוואלפה הציע לצפות את רצפת החדר בזהב תמורת שחרורו, וכאשר פיסארו לא הגיב, הציע האינקה למלא את החדר עד תקרתו בכלי זהב. בין כך ובין כך, כלי זהב זרמו מכל רחבי האימפריה ומילאו את החדר תוך שלושה חודשים. בינתיים, הורה אטוואלפה להוציא את אחיו השבוי ואסקאר להורג, מתוך חשש כי הספרדים ימליכו אותו כסאפה אינקה תחתיו.
כמות הזהב העצומה שקיבלו הספרדים הייתה לשווא: פיסארו סירב לשחרר את אטוואלפה לחופשי. בתום קבלת דמי הכופר, הועמד אטוואלפה למשפט חפוז ונלעג, בו הואשם בגילוי עריות (שכן מאז הקמת אימפריית האינקה היה למנהג שעל הקיסר להינשא לאחותו), בעבודת אלילים, בהדחת המלך החוקי ורציחתו, ובניאוף, "שכן הוא מתענג בגלוי על נשים מרובות". בית הדין החליט על הוצאתו להורג של אטוואלפה בשריפה. האינקה השבוי התחנן על חייו, והכומר הספרדי הציע לו עסקה: התנצרותו של האינקה תמורת המתקת העונש למוות בחניקה. אטוואלפה הסכים, וב-26 ביולי 1533 הוצא קיסר האינקה להורג.
מותו של אטוואלפה היה הרסני עבור אימפריית האינקה. בהיעדרו של מנהיג וברוח שבורה, הצליח פרנסיסקו פיסארו תוך מספר חודשים לכבוש את בירת האימפריה, קוסקו, ותוך דורות ספורים של התנגדות לא נותר דבר מממלכת האינקה. על אף שהמלך קרלוס הראשון גינה בחריפות את הוצאתו להורג של אטוואלפה, לדבריו כבר לא הייתה כל השפעה, שכן הוא שמע על הוצאתו להורג של קיסר האינקה רק חודשים מספר לאחר המעשה.
סן חואן (צוללת)

| --- | --- |
הצוללת בצילום משנת 2007
הצוללת בצילום משנת 2007
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  הצי הארגנטינאי
 סדרה:  TR-1700
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  תיסן נורדזיוורקה, גרמניה
 תחילת הבנייה:  18 במרץ 1982
 הושקה:  20 ביוני 1983
 תקופת הפעילות:  18 בנובמבר 1985 – נובמבר 2017 (כ־32 שנים)
 אחריתה:  אבדה עקב תאונה
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי הדרומי
 מידות
 הֶדְחֶק:  2,140 טון (בציפה) 2,336 טון (בצלילה)
 אורך:  65.93 מ' 
 רוחב:  8.36 מ' 
 שוקע:  7.34 מ' 
 נתונים טכניים
 מהירות:  15 קשר 
 עומק צלילה:  300 מטר
 גודל הצוות:  37 44 בעת שאבדה
 הנעה:  סוללה חשמלית, מנוע חשמלי, מנוע דיזל 
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 צינורות טורפדו בקוטר 533 מילימטר 22 טורפדות
 
סן חואן (בספרדית: ARA San Juan (S-42)) הייתה צוללת של הצי הארגנטינאי, ששירתה בו בשנים 1985‏-2017. ב-15 בנובמבר 2017 נעלמה הצוללת במהלך שיט באוקיינוס האטלנטי הדרומי. כעבור שנה אותרו שרידיה על קרקעית האוקיינוס, לאחר שככל הנראה נהרסה בתאונה.
הצוללת

סן חואן הייתה אחת משתי צוללות דיזל-חשמל מהירות מדגם TR-1700, אשר יוצרו במספנה הגרמנית תיסן נורדזיוורקה (Thyssen Nordseewerke). שתיהן יוצרו עבור הצי הארגנטינאי, שגנז את הכוונה לרכוש צוללות נוספות כמותן. מלכתחילה הייתה כוונה לבנות 6 צוללות מדגם זה, אולם לבסוף נבנו רק שתיים. ייצורה החל ב-1982, היא הושקה בשנה שלאחר מכן ונכנסה לשירות ב-18 בנובמבר 1985. היא נקראה על שם פרובינציית סן חואן בארגנטינה והייתה כלי השיט הרביעי בהיסטוריה של הצי הארגנטינאי שנשא שם זה. הצוללת האחות שלה היא הצוללת סנטה קרוס (בספרדית: (ARA Santa Cruz (S-41).
ב-1994, במהלך משחק מלחמה עם צי ארצות הברית, חמקה הצוללת מגילוי על ידי האמצעים נגד צוללות האמריקאים ו"הטביעה" את אוניית הפיקוד האמריקאית.
בשנים 2008-‏2013 עברה הצוללת בארגנטינה טיפול של אמצע השירות, שהיה ארוך מהצפוי. הוא עלה 12.4 מיליון דולר והושקעו בו 500 אלף שעות עבודה. במהלכו נחתכה הצוללת לשניים והמנועים והסוללות שלה הוחלפו. מאוחר יותר עסקה בפעילות נגד דיג לא חוקי במים הכלכליים של ארגנטינה.
היעלמות הצוללת והחיפושים אחריה

בנובמבר 2017 השתתפה הצוללת בתרגיל של הצי הארגנטינאי ליד ארץ האש. ב-17 בנובמבר הודיע הצי כי מזה יומיים אבד הקשר עם הצוללת. היה זה כאשר שטה מאושואיה שבדרומה של ארגנטינה אל בסיסה במאר דל פלאטה, כשהצוללת הייתה אמורה להימצא כ-430 קילומטר מהחוף. על סיפונה היו אז 44 אנשי צוות וביניהם אליאנה קרבצ'יק קצינת הצוללנים הראשונה של הצי הארגנטינאי. מלאי החמצן בצוללת היה מוגבל לשבעה ימים.
מבצע חיפוש והצלה החל באזור ההיעלמות ונמשך ללא תוצאות עד 30 בנובמבר. השתתפו בו 57 כלי שיט ומטוסים וכ-4,000 איש מ-13 מדינות וביניהן ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, ארצות הברית, בריטניה ורוסיה. המבצע נערך בחסות הארגון הבינלאומי ISMERLO. המחפשים סרקו שטח של 482.5 אלף קילומטר רבוע, שגודלו בקירוב כגודלה של ספרד. רוחות במהירות של עד 100 קילומטר לשעה וגלים בגובה של עד עשרה מטר הכבידו על החיפושים.
ב-23 בנובמבר הודיע הצי הארגנטינאי כי מתקני האזנה אקוסטיים באי אסנשן ובאיי קרוזה (שהיו מיועדים לעקוב אחרי עקבות לניסויים גרעיניים אסורים) זיהו ביום שבו פסקה הצוללת לדווח רעש המתאים לקריסת גוף צוללת. הרעש זוהה בנקודה שבכמחצית המסלול של הצוללת בין אושואיה לבין מאר דל פלטה. ב-27 בחודש הודיע הצי לתקשורת כי בדיווח האחרון של הצוללת ב-15 לחודש היא דיווחה שמים דלפו ביום הקודם דרך השנורקל אל הסוללות הקדמיות שלה ושעקב כך התחולל בהן קצר והתלקחה בהן אש. הצוות כיבה את האש והשבית את הסוללות הקדמיות, כאשר הצוללת המשיכה לנוע באמצעות הסוללות האחוריות שלה. בעקבות התקלה ציווה הצי על הצוללת לקטוע את משימתה ולשוט לנמל מאר דל פלטה.
ב-30 בנובמבר הודיע הצי הארגנטינאי על סיום מבצע ההצלה, וכי החיפושים אחרי הצוללת יימשכו. ההשתתפות הבינלאומית בחיפושים תמה בראשית 2018. היה זה אסון הצוללות החמור ביותר מאז אסון הצוללת הסינית 361 ב-2003, שבו נספו 70 איש. זה היה האסון השני החמור ביותר בימי שלום בתולדות הצי הארגנטינאי, לאחר טביעת שולת המוקשים פורנייה (Fournier) ב-1949, כשעליה 77 איש.
במהלך החקירה שלאחר האסון הודח מתפקידו מפקד הצי הארגנטינאי. בני משפחות של אנשי הצוות שאבדו קיימו פעולות מחאה ממושכות.
איתור שרידי הצוללת

ב-17 בנובמבר 2018, יומיים לאחר טקס יום השנה הראשון לאבדן הצוללת, אותרו שרידיה על קרקעית האוקיינוס, כ-600 קילומטר ממזרח לעיר קומודורו ריבדביה, בעומק של 920 מטר. האיתור נעשה על ידי החברה הפרטית האמריקאית Ocean Infinity, שנשכרה על ידי ארגנטינה לחפש אחרי הצוללת האבודה. חיפושים קודמים באתר זה לא העלו תוצאות, בין השאר עקב קיומם של קניונים תת-מימיים במקום. המחפשים צילמו את שרידי הצוללת כשהם מפוזרים על הקרקעית. בתמונות, שפורסמו על ידי דובר של הצי הארגנטינאי, נראו חלק מגוף הצוללת שקרס, מגדל הפיקוד שלה ומדחפים, כשהם פזורים לאורך כ-70 מטר.
החיפוש של Ocean Infinity נמשך כ-60 יום. הוא נערך באמצעות חמישה כלי שיט תת-ימיים בלתי מאוישים, מצוידים במתקני סונאר ומצלמות, שהופעלו על ידי צוות של 60 איש. החברה תקבל מארגנטינה תגמול של 7.5 מיליון דולר עבור איתור שרידי הצוללת.
הערות שוליים

↑  לטענת אתר החדשות הארגנטיני Infobae, שפורסמה בפברואר 2018, כללה משימת הצוללת מעקב אחרי כלי שיט בריטים בקרבת איי פוקלנד.
↑  חיים איסרוביץ, ‏לא שבו: הצוללת שנעלמה בארגנטינה מצטרפת לרשימה ארוכה של תאונות דומות, באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2017
↑  ארגון ISMERLO ‏(International Submarine Escape and Rescue Liaison Office) הוקם בעקבות אסון הצוללת קורסק על מנת לתאם את המאמצים לאיתור צוללות נעדרות וצוותיהן.
↑  מקור: https://oceaninfinity.com/locates_ARA_San_Juan.
סנקט פטרבורג (צוללת)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת דיזל
 צי:  חיל הים הרוסי
 דגל הצי:  
 סדרה:  לאדה, סנקט פטרבורג
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת האדמירליות
 הוזמנה:  26 בדצמבר 1997
 הושקה:  28 באוקטובר 2004
 תקופת הפעילות:  8 במאי 2010 – בשירות פעיל (14 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  600 טון
 אורך:  120 מ'
 רוחב:  13 מ'
 שוקע:  9.4 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  31 קשר על מימי, 16 קשר בצלילה
 עומק צלילה:  300 רגל
 הנעה:  דיזל
B-585 סנקט פטרבורג (על שם העיר סנקט פטרבורג) היא הצוללת הראשונה בסדרת "סנקט פטרבורג" של הצי הרוסי. זוהי צוללת מהדור הרביעי של צוללות חשמליות המונעות בדיזל שתוכננה ונבנתה בברית המועצות לשעבר וברוסיה כדי להחליף את סדרת קילו.
בניית הצוללת החלה בדצמבר 1997 והיא הושקה באוקטובר 2004. לאחר שעברה הפלגות מבחן (sea trials) נקלטה לשירות במאי 2010. עם זאת, הצי הרוסי החליט שלא לקבל את סדרת צוללות סנקט פטרבורג לאחר שהתגלה כי מערכות ההנעה והסונאר שלה אינן מספקות. לאחר תיקונים בצוללת התקבלה. בשנת 2014 הצטרפה הצוללת לצי הצפוני.
רקע ובנייה

"סנקט פטרבורג" היא כלי השיט הראשון מסדרת הצוללות "לאדה" שעוצבה על ידי לשכת העיצוב רובין, מתוכם הצי תכנן לרכוש שמונה כלי שיט מדגם זה. גרסה מצוידת פחות, סדרת "אמור", משווקת לייצוא. סדרת "סנקט פטרבורג" תוכננה בשנות התשעים של המאה העשרים והיא מיועדת להיות ממשיכת דרכן של הצוללות מסדרת "קילו" הגדולות יותר. סדרת הקילו נחשבת לאחת מצוללות הדיזל השקטות ביותר והן מכונות "חור שחור" בשל כך. בין שיפורי היכולות הצפויים של סדרת סנקט פטרבורג ביחס לקודמתה היו שילוב של ציפוי משופר (למזעור קשר סונאר), טווח השייט המורחב והשדרוג לכלי נשק חדשים יותר לפעולות נגד צוללות ולוחמה נגד ספינות. צוללות מדגם זה יכולות גם לערוך סיור ולהגן על מתקנים ימיים ונתיבי ים.
בתוך מחסור חמור בכספים שהמדינה חוותה במהלך שנות 1990 בעקבות התפרקות ברית המועצות השדרית של סנקט פטרבורג הונחה ב-26 בדצמבר 1997, על ידי מספנת האדמירליות בסנקט פטרבורג. החברה מתמחה בבניית צוללות, לאחר שבנתה יותר מ-300 צוללות, כולל הצוללות הגרעיניות מסדרת ויקטור-אלפא. עד 2006, נוצרו עוד שלוש צוללות נוספות מסדרת סנקט פטרבורג: "קרונשטדט" ו"סבסטופול" הוכנסו לשירות בצי. סנקט פטרבורג הושקה ב-28 באוקטובר 2004, במקביל לחגיגות 300 שנה להקמתה של העיר סנקט פטרבורג, לפני שעברה מספר ניסויים בים, כדי לאמת את מערכותיה, עד 2009.
החל מ-25 בפברואר 2008, הצוללת מהווה חלק מהבריגדה ה-13 של אוניות בתיקון ובנייה (היחידה הצבאית מספר 22875) והיא עוגנת לרוב בבסיס הצי בלנינגרד.
היסטוריה מבצעית

ב-6 במאי 2010 הוכנסה "סנקט פטרבורג" לשירות מבצעי בחיל הים הרוסי. הסירה לאחר מכן עברה אימונים קרביים עם הצי הבלטי והשתתפה במצעד ימי ובתרגילים. במקביל המשיכה בניסויים ימיים עד סוף 2011.
בנובמבר 2011 החליט הצי הרוסי שסדרת "סנקט פטרבורג" לא תתקבל לשירות, מכיוון שהצוללת לא הצליחה לעמוד בדרישות בצי במהלך הניסויים. לטענת איזווסטיה, החיסרון העיקרי היה חוסר יכולתה של יחידת ההנעה לייצר מחצית מההספק הצפוי, יחד עם חוסר היעילות של מערכת הסונאר. עם הפסקת בניית שתי הצוללות האחרות בסגנון זה, הצי הרוסי הורה על ייצור צוללות משופרות נוספות מסדרת קילו. ההחלטה לדחות את אישור הצוללת בפברואר 2012 על ידי המפקד העליון של הצי הרוסי, ולדימיר וויסוצקי, הוסברה בכך ש"הצי הרוסי אינו זקוק ל"סנקט פטרבורג" במתכונתה הנוכחית." הצוללת נותרה אב טיפוס ניסיוני.
"סנקט פטרבורג" נשאה בהצלחה שיגור טילים בהתאם ללוח האימונים הקרבי בים ברנץ. טיל השיוט שוגר ממיקום תת-ימי ב-17 בנובמבר 2016. הניסויים הסתיימו בהצלחה בדצמבר 2018 וביולי 2020 אף השתתפה במצעד הימי השנתי לציון 321 שנה לצי הרוסי.
הערות שוליים

1 2  
"Project 677 Lada class Project 1650 Amur class Diesel-Electric Torpedo Submarine". Federation of American Scientists. 7 בספטמבר 2000. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2012. נבדק ב-29 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russian Navy to commission first Lada class diesel sub in 2010". RIA Novosti. 20 במרץ 2009. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2011. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "St. Andrew's flag flies over new sub". Rusnavy.com. 11 במאי 2010. אורכב מ-המקור ב-13 בפברואר 2012. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vego, Milan. "The Russian Navy revitalized". Armed Forces Journal. אורכב מ-המקור ב-18 בנובמבר 2011. נבדק ב-25 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Project-677 submarine set for final sea trials – shipyard". RIA Novosti. 23 בינואר 2007. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2008. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian shipbuilder to start making 4th-generation submarine". RIA Novosti. 10 בדצמבר 2006. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2008. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kramar, Vladislav (12 בנובמבר 2004). "Подводный охотник" вышел в плавание ["Underwater Hunter" went to sea]. Nezavisimaya Gazeta (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2013. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Final sea trials set for Russian Lada sub". United Press International. UPI.com. 23 בינואר 2007. אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2013. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Журнал «Власть» № 7(760) от 25.02.2008. Military Unit number is via warfare.ru, http://warfare.be/?catid=321&linkid=2225&title=western-military-district---osc-west. Retrieved 26 February 2012.
↑  "Russian Navy Waives Further Construction of Project 677 Lada Submarines". NavalToday.com. 10 בפברואר 2012. אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2013. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Submarine St. Petersburg to continue trials in 2011". Rusnavy.com. 24 בדצמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-6 באפריל 2012. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Военно-морской флаг поднят на подлодке "Санкт-Петербург" [Naval flag hoisted on a submarine "Saint Petersburg"] (ברוסית). RIA Novosti. 8 במאי 2010. אורכב מ-המקור ב-9 ביוני 2012. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian Navy May Waive Lada Class Submarines". Rusnavy.com. 24 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-5 במאי 2012. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thalmann, Denis (23 בנובמבר 2011). ВМФ отказался от новейших подлодок проекта "Лада" [Navy refused to newest submarine project "Lada"]. Izvestia (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2012. נבדק ב-1 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian Navy to Drop Lada Class Subs – CinC Vysotsky". RIA Novosti. 9 בפברואר 2012. אורכב מ-המקור ב-14 בפברואר 2012. נבדק ב-10 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2017-08-15. נבדק ב-2019-05-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2018-12-18. נבדק ב-2019-05-16. {{cite web}}:  (עזרה)
בובי פארל

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1949 San Nicolaas, ארובה 
 פטירה:  30 בדצמבר 2010 (בגיל 61) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  Zorgvlied 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  1975–2010 (כ־35 שנים) 
 סוגה:  מוזיקת פופ, דיסקו 
 חברת תקליטים:  האנסה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברטו "בובי" אלפונסו פארל (בהולנדית: Roberto "Bobby" Alfonso Farrell;‏ 6 באוקטובר 1949 - 30 בדצמבר 2010) היה רקדן וזמר הולנדי יליד ארובה, ידוע בעיקר בזכות תפקידו כסולן הראשי של להקת הפופ והדיסקו המצליחה משנות השבעים, בוני אם. פארל נפטר במהלך סיבוב הופעות ב-2010.
תחילת חייו

פארל נולד וגדל באי ארובה המהווה חלק מהאנטילים הקטנים עד לגיל 15. לאחר שסיים את בית הספר הוא עבד כמלח במשך שנתיים לפני שעבר לנורווגיה. מנורווגיה עבר להולנד, בה התפרנס מתקליטנות כמשרה זמנית לפני שהחליט לעבור לגרמניה.
להקת בוני אם

בגרמניה פארל התפרנס מתקליטנות עד שפרנק פאריאן, מפיק מוזיקלי, הבחין בו והחליט לצרף אותו ללהקת "בוני אם". פארל היה הגבר היחידי בלהקה, אך כפי שהסתבר, כמעט ולא תרם מקולו להקלטות הלהקה. פאריאן גילה שנים לאחר התפרקות הלהקה, שפארל כמעט ולא תרם את קולו להקלטות ושכל הקטעים שהצריכו קול גברי הוקלטו בידי פאריאן עצמו. אחת מזמרות הלהקה, ליז מיטשל, טענה שרק היא, מרסיה בארט ופאריאן הקליטו את שירי הלהקה. עם זאת, פארל הופיע בהופעות חיות של הלהקה. פארל עזב את הלהקה בשנת 1981 לאחר עימותים עם פאריאן. את מקומו תפס רג'י טסיבו. הוא הצטרף מחדש ללהקה בשנת 1984, והמשיך להיות חלק ממנה עד שהלהקה התפרקה סופית בשנת 1986.
בתו של פארל, זניליה פארל, טענה שפאריאן שלל את זכויותיו של פארל על שירי הלהקה, מה שהוביל את אביה לאבד את כל הכנסותיו לאחר פירוק הלהקה.
"כשאבא ביקש מפאריאן 100,000 מארקים נאמר לו שעליו לחתום על מסמכים. הוא חתם על כולם - זכויות על תמונות, תמלוגים, הכול. אבי איבד את הכול. נאלצנו לעבור לביתה של סבתי בהולנד ולחיות מקצבה. לאחר מכן, אבא החל להיות עצבני מאוד. אך אימא הייתה חכמה מאוד והבינה שאם אתה מחזיק בשם אתה יכול להשתמש בו. פאריאן לא רשם את השם "בוני אם" בכל העולם. זאת הסיבה שאבי יכל להופיע בכמה מדינות"
לאחר הפירוק, פתח פארל בסיבוב הופעות עם להקה משלו וביצע את שירי הלהקה תחת השם "בוני אם של בובי פארל". הוא אף כיכב כרקדן בסוף שנת 2005 בקליפ וידאו שנעשה בשותפות עם רוג'ר סנצ'ז.
מותו ומורשתו

פארל חי במשך שנים רבות באמסטרדם. הוא נפטר בבוקר ה-30 בדצמבר 2010, בבית מלון בסנקט פטרבורג מאי-ספיקת לב. אמרגנו, ג'ון סיין, אמר שפארל התלונן על בעיות נשימה לאחר שביצע שירים עם להקתו בערב שלפני כן. גופתו של פארל נמצאה על ידי צוות בית המלון, לאחר שלא הגיב לשיחת ההשכמה שלו. הוא נקבר בבית הקברות "זורגבליד" באמסטרדם.
זמן קצר לאחר מותו, התברר שתאריך מותו של פארל הוא יום השנה למותו של רספוטין, עבורו להקת בוני אם הקדישה שיר מפורסם שזכה לפופולריות רבה. רספוטין עצמו נפטר (למעשה נרצח) בסנקט פטרבורג, ופארל הופיע פעמים רבות בלבושו של רספוטין כאשר הלהקה שרה את השיר.
בתו של פארל, זניליה, היא ראפרית. בדצמבר 2011 זכתה בפרס לאומי למוזיקה בהולנד בקטגוריית ההיפ הופ.
הערות שוליים

↑  אור ברנע, סולן בוני אם, בובי פארל, הלך לעולמו, באתר ynet, 30 בדצמבר 2010
אסף נבו, ‏בובי פארל מבוני אם מת בגיל 61, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2010
עינב שיף‏, בובי פארל מלהקת בוני אם הלך לעולמו, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2010
תרבות ובידור nana10, חבר "בוני אם" בובי פארל הלך לעולמו, באתר nana10‏, 30 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1759794  BnF: cb140251536 (data)  GND: 134370678  ISNI: 0000 0001 0856 4386  MusicBrainz: af221dbe-8908-41aa-a9ef-d692f68d0b63  NKC: xx0072277  NTA: 071005358  SUDOC: 166285137  VIAF: 32196887   WorldCat (עם VIAF): 32196887 
פארל, שלישי משמאל, מבצע שיר עם בוני אם בשנת 1981
קשר סיבתי משפטי

קשר סיבתי משפטי הוא מונח משפטי המבטא זיקה בין התנהגות לבין תוצאה. בהצטרפו לקשר סיבתי עובדתי הוא מטיל אחריות או אשמה ביחס לתוצאה מסוימת על הגורם להתממשותה.
השימוש המשפטי בקשר סיבתי משפטי קיים בעיקר בדיני נזיקין ביחס לעוולות ובדיני עונשין ביחס לעבירות תוצאה.
מטרת הבחינה של הקשר הסיבתי העובדתי היא לברר מבחינה מציאותית אם המעשה של האדם הנדון אכן גרם לתוצאה הפלילית או הנזיקית. מטרת הבחינה של הקשר הסיבתי המשפטי, לעומת זאת, היא לברר האם ראוי להטיל את האחריות על התוצאה על כתפיו של זה שגרם אותה.
כך לדוגמה, אדם שביצע פעולה שגרתית שגרמה לחברו להיבהל ולמות מהתקף לב, למרות שמבחינה עובדתית המעשה שלו היווה את הגורם למוות - לא חלה עליו אחריות פלילית, כיוון שמדובר בתוצאה לא צפויה (מבלי לדון ביסוד הנפשי). במקרה כזה לא מתקיים קשר סיבתי משפטי בין המעשה לבין התוצאה.