stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כשתפגשי זר גבוה ומסתורי

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  לטי ארונסון   סטיבן טננבאום
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  אליסה לפסלטר 
 שחקנים ראשיים:  אנתוני הופקינס ג'מה ג'ונס ג'וש ברולין נעמי ווטס   אנטוניו בנדרס   פרידה פינטו לוסי פאנץ' יואן ברמנר
 צילום:  וילמוש ז׳יגמונד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, ספרד 
 חברת הפקה:  Antena 3 
 חברה מפיצה:  סוני פיקצ'רס קלאסיקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 בספטמבר 2010   ישראל 22 באוקטובר 2010
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, קומדיה רומנטית 
 תקציב:  22 מיליון דולר
 הכנסות:  34 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   talldarkstranger
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (באנגלית: You Will Meet a Tall Dark Stranger) הוא סרט דרמה קומית משנת 2010 בבימויו של וודי אלן, שגם כתב את התסריט לסרט. הסרט מספר את סיפורם של שני זוגות: אלפי והלנה, שנישואיהם מתפרקים בתחילת הסרט, ובתם סאלי ובעלה רוי, שנישואיהם מתפרקים בסוף הסרט. שלושה מבין ארבעה גיבורים אלה מוצאים בני זוג אחרים במהלך הסרט.
עלילת הסרט

עלילת הסרט מתרחשת בלונדון. אלפי (אנתוני הופקינס) והלנה (ג'מה ג'ונס) הם בני זוג מזדקנים. אלפי מרבה לעסוק בספורט כדי להחזיר לעצמו את נעוריו, ונפרד מהלנה. בתם סאלי (נעמי ווטס) נשואה לרוי (ג'וש ברולין) שלמד רפואה אך אינו עוסק בכך, משום שהעדיף להיות סופר. ספרו הראשון זכה להצלחה, אך ספריו הבאים נכשלו, והוא שקוע בכתיבת ספרו הנוכחי. סאלי ורוי מתפרנסים בדוחק, וזקוקים לתמיכה חודשית מהלנה.
אלפי מזמין את סאלי ורוי למסעדה, שבה הוא מציג בפניהם את כלתו הצעירה, שרמיין (לוסי פאנץ'), הלבושה באופן פרובוקטיבי. הוא מציג את שרמיין כשחקנית, ואינו מספר שפגש אותה כאשר הגיעה לביתו כנערת ליווי.
הלנה מוצאת תנחומים בתחזיותיה האופטימיות של מגדת עתידות, אליה היא מגיעה באופן קבוע. סאלי מעודדת אותה בפעילות זו, מתוך ידיעה שמגדת העתידות תורמת לשלוותה של האם, אך רוי שולל זאת מכל וכל (וגם סולד מביקוריה של הלנה בביתם). הלנה מתחברת עם ג'ונתן (רוג'ר אשטון-גריפיתס), בעל חנות לספרי מיסטיקה שהתאלמן לאחרונה, ועדיין קשור מאוד לאשתו המנוחה.
סאלי מוצאת עבודה כמזכירה בגלריה לאמנות וחולמת על תינוק משלה. היא מתוסכלת מחוסר יכולתו של רוי לתרום לפרנסת המשפחה. סאלי מתאהבת בבוס, גרג (אנטוניו בנדרס), בזמן שרוי מתאהב בדיה (פרידה פינטו), צעירה המתגוררת בדירה שממול, ואותה הוא רואה מדי יום מבעד חלון ביתו.
רוי מגיש את ספרו החדש ללקטור, ומחכה בקוצר רוח לתשובה. אחד מידידיו מטלפן לספר לו ששניים מחבריהם המשותפים נפגעו בתאונת דרכים - אחד מת והאחר שקע בתרדמת. לאחר שקיבל תשובה שלילית מהלקטור, מחליט רוי לפרוץ לביתו של המת ולגנוב את טיוטת ספרו, שעל קיומה רק הוא ידע, ולהגיש אותה ללקטור כיצירה שלו. הלקטור מתלהב מאוד מספר זה, אך רוי מופתע לשמוע מידידיו שמחבר הספר אינו המת, אלא דווקא זה ששקע בתרדמת, והכל מקווים שיתעורר ממנה.
אלפי חולם על ילד שיוולד לו משרמיין, כתחליף לבן שאותו איבד לפני שנים רבות, אך מגלה שהיא בוגדת בו. הוא מציע להלנה שיחזרו לחיות יחד, אך הלנה מודיעה לו שמצאה מחליף, ג'ונתן. כאשר שרמיין מודיעה לאלפי שהיא בהריון, הוא אינו משוכנע שהוא האב, ומודיע לה שעם הולדת התינוק הוא יעבור בדיקת אבהות, ואוי ואבוי אם התוצאות יהיו מאכזבות.
הקשרים בין רוי לדיה מתהדקים, וגורמים לדיה לבטל את חתונתה המתוכננת (בסצנה שבה וודי אלן מופיע לרגע). רוי וסאלי נפרדים. סאלי מבקשת מאמהּ הלוואה כדי לפתוח גלריה משלה, אך האם מסרבת בהתאם לעצתה של מגדת העתידות.
פרשנות

הסרט "עוסק בשחיקה של חיי הנישואים, במשבר יצירתיות, במועקת המוות המתקרב, ומתבל את הדברים בראייה צינית על הצורך הבולט ברוחניות ובניו אייג' שמאפיין את החברה המערבית השבעה".
פרשנות > שם הסרט

שם הסרט, "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי", מופיע במהלך הסרט כאמירה נזעמת ולעגנית של רוי להלנה, במתכונת אמירותיה של מגדת העתידות שהלנה מרבה להשתמש בשירותיה.
פרשנות > אינטלקטואל מבוגר, אישה צעירה

זוגיות שבה אינטלקטואל מבוגר מתאהב באישה צעירה מופיעה באחדים מסרטיו של אלן. בסרט שלפנינו היא מופיעה בפער גילים בולט בקשר שבין אלפי לשרמיין, הצעירה מבתו.
מבקר הקולנוע מאיר שניצר ציין:
פער גילים בולט פחות מתקיים בקשר שבין רוי לדיה. מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני מתייחס לשני זוגות אלה ומציין: נשים אצל אלן הן לא יותר מפנטזיה מוגבלת של נרקיסיסט טרחן.
פרשנות > על-טבעי

לאמונה בעל טבעי מקום נכבד בסרט: מגדת עתידות מנחה את חייה של הלנה, וג'ונתן מתקשר עם אשתו המנוחה כדי לקבל ממנה אישור לקשר זוגי חדש. רוי, חתנה של הלנה, ולקראת סוף הסרט גם בתה סאלי, מסתייגים בחריפות מתלותה של הלנה במגדת העתידות. ואמנם, אלן דואג שצחוק הגורל ייתן אותותיו ודווקא היא זו שחוזה נכונה את השתלשלות האירועים, פעם אחר פעם.
אלן התייחס לכך בריאיון ואמר:
נקודת המוצא שלי לסרט הייתה העובדה שיותר ויותר אמריקאים הולכים למגידי עתידות, למתקשרים ולשאר אנשים שמעמידים פנים שהם יכולים לחזות את העתיד. אותם אנשים, ואני אפילו מכיר כמה כאלה, ממלאים את ההוראות שהשרלטנים נותנים להם. זה מטופש לדעתי, אבל מעיד על הייאוש שבו הם שרויים. הם מחפשים משהו להאמין בו, כי הדתות המאורגנות נהפכו לבדיחה ואיכזבו אותם.
דבר המבקרים

מרבית מבקרי הקולנוע בישראל הסתייגו מהסרט, מהם שעשו זאת באופן בוטה.
אורי קליין, מבקר הקולנוע של "הארץ" ציין:
אני וחלק מעמיתיי חשבנו שזה הסרט הקלוש ביותר שאלן ביים בחייו. יותר מכל מלווה את הצפייה בסרט התחושה שאלן מבקר בו בטריטוריה שבה סייר כבר יותר מדי פעמים בעבר; שאין בסרט שום דבר מקורי, אפילו לא בדיחה מוצלחת אחת; ובעיקר, שהוא מאוכלס ביותר מדי דמויות ואף אחת מהן אינה כתובה במיומנות שאפיינה את סרטיו בעבר – אף אחת אינה מעניינת ואף אחת אינה גורמת לנו להזדהות עמה.
לעומתו כתב המבקר יואב אברמוביץ':
רק וודי אלן מסוגל לספר סיפור שאומר באופן חד משמעי שהאהבה לעולם חולפת, שתקוות גורלן להיות מופרכות, שכל אמונה היא מגוחכת, ושהחיים חסרי משמעות - ולעשות זאת באופן קליל ומשעשע. למרות תפישת העולם הפסימית והמיזנתרופית, ואולי אפילו ניהיליסטית, בה נגוע אלן, כשהוא בוחר להציגה על המסך הוא מצליח פעם אחר פעם להוציא מסרטיו קהל צופים מחויך.
הערות שוליים

↑  נחמן אינגבר, ‏אפילו נעמי ווטס לא מצילה את וודי אלן, באתר "ישראל היום", 22 באוקטובר 2010
↑  מאיר שניצר, בשלב מעציב זה: ביקורת על "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי", באתר nrg, nrg מעריב, 22 באוקטובר 2010
↑  שמוליק דובדבני, כשתיראי סרט נדוש וריקני, באתר ynet, 22 באוקטובר 2010
1 2  אורי קליין, עכבר העיר אונליין, ראיון: וודי אלן עדיין מאמין בקסם, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010
↑  יואב אברמוביץ', כשתפגשי במאי צנום וממושקף, באתר "נענע10", 22 באוקטובר 2010
| סרטים בבימויו של וודי אלן |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | מה חדש, טייגר לילי? ‏ (1966) • קח את הכסף וברח (1969)   |  |
| שנות ה-70 | בננות (1971) • כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) (1972) • ישנוני (1973) • אהבה ומלחמה (1975) • הרומן שלי עם אנני (1977) • רגשות (1978) • מנהטן (1979) |  |
| שנות ה-80 | אבק כוכבים (1980) • קומדיה סקסית של ליל קיץ (1982) • זליג (1983) • דני רוז האיש מברודוויי (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • ימי הרדיו (1987) • ספטמבר (1987) • אישה אחרת (1988) • סיפורי ניו יורק (1989) פשעים ועבירות קלות (1989) |  |
| שנות ה-90 | אליס (1990) • צללים וערפל (1991) • בעלים ונשים (1992) • תעלומת רצח במנהטן (1993) • קליעים מעל ברודוויי (1994) • אל תשתו מהמים (1994) • אפרודיטה הגדולה (1995) • כולם אומרים אני אוהב אותך (1996) • לפרק את הארי (1997) • סלבריטי (1998) • מתוק ומרושע (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נוכלים בגרוש (2000) קללת אבן העקרב הירוקה (2001) • סוף הוליוודי (2002) • כל דבר אחר (2003) • מלינדה ומלינדה (2004) • נקודת מפגש (2005) • סקופ (2006) • חלומה של קסנדרה (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • מה שעובד (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010) • חצות בפריס (2011) • לרומא באהבה (2012) • יסמין הכחולה (2013) • קסם לאור ירח (2014) • איש ללא הגיון (2015) • קפה סוסייטי (2016) • גלגל ענק (2017) • יום גשום בניו יורק (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5058953  MusicBrainz release group: 5619f3dd-a027-4b74-b070-41e04ab749a2  VIAF: 224416145   WorldCat (עם VIAF): 224416145
כת קריאת כף הרגל

כת קריאת כף הרגל, שנקראה גם כת כף הרגל או כת הקריאה (כינתה את עצמה ביפנית: 法の華三法行 Hō No Hana Sanpōgyō), הייתה כת דתית יפנית שנוסדה על ידי הוגן פוקונאגה בשנת 1987. הכת התפרסמה בכך שטענה ליכולת רוחנית של מנהיגה לקרוא בכפות הרגליים של אנשים, ובכך לאבחן מחלות שהם לוקים בהן על ידי התבוננות בסוליות כפות רגליהם בלבד. הכת נקלעה מאוחר יותר לתיקי הונאות פליליות ביפן בנושא ניבוי עתידות.
ראו גם

אום שינריקיו
הערות שוליים

↑  "Foot-reader fined for fraud", BBC, 25 December 2000
1 2 3  "Honohana foot-cult guru gets 12 years for fraud", The Japan Times, July 16, 2005
1 2  "Supreme and ugly truths"(הקישור אינו פעיל), Asahi News, May 7, 2000
1 2  "Police raid foot-reading cult", Mainichi Daily News, Dec. 2, 1999,
↑  "Honohana cultists admit to fraud", The Japan Times, Oct. 24, 2000
1 2 3 4  Uli Schmetzer, "In Japan, Spirituality Search Can Lead to Cults", Chicago Tribune, January 5, 2001
↑  "Cult leader set tough goals for followers"(הקישור אינו פעיל), Yomiuri Shimbun, December 4, 1999
1 2  "Sole man gladhanded rich and famous", Mainichi Daily News (Japan), Dec. 3, 1999
↑  "The power of The purse". World Magazine. 25 בינואר 1997. נבדק ב-9 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Japanese foot-reading cult's 2IC jailed for five years", AFP, December 6, 2001
כנסיית רובע

הכניסה לכנסיית רובע במרכז קופנהגן עם השם המפורש
בהיררכיה הכנסייתית, כנסיית רובע (בלטינית: parochia) היא כנסייה המשמשת כמרכזו הדתי של הרובע הכנסייתי, המהווה את אבן היסוד בהיררכיה זו, והכפופה לדיוקסיה. אין זהות בין כנסיית רובע לרובע עירוני. כנסיית רובע יכולה להיות גם בכפר או באחוזה. ברובע עירוני יכולות להיות מספר כנסיות רובע.
קיומה של כנסייה מתאימה אשר תתפקד ככנסיית הרובע הכנסייתי, הכרחי לתפקודו. על כנסיית הרובע לספק מענה לצרכים הליטורגיים, לכלול בדרך כלל אגן טבילה, תא וידוי (בזרמים הנוצריים שמקיימים וידוי) ובית קברות. מעבר לכך, אין כללים מחייבים בעניין גודלו ומראהו של מבנה כנסיית הרובע או הריהוט והעיטורים שבו, ואלה מושפעים מנסיבות שונות ובהן גודלו של הרובע, מספר המאמינים, מימון כלכלי ונתונים היסטוריים.
היסטוריה

תחילתם של הרבעים הכנסייתיים ושל כנסיות הרובע מתוארכת למאה ה-4, עת האמונה בנצרות התרחבה במידה כזו ששוב לא הייתה הצדקה לרכז את הפעילות הדתית בערים הגדולות בלבד, ואזורים כפריים זכו אט אט בכנסיות ובשירותי דת קבועים ועצמאיים משלהם. התהליך החל במזרח והתפשט עם הזמן למערב אירופה. בתחילה לא סומנו גבולות הרבעים ותחום שיפוטם. במהלך המאה ה-6 והמאה ה-7 הם זכו לכינויים "כנסייה כפרית" (ecclesia rusticana), "פרוכיטנה" (parochitana) או "דיוקסיס" (dioecesis), ולבסוף "פרוכיה" או "רובע" (parochia). החל במאה ה-8 החל תהליך של תיחום גבולות הרבעים, כך שהם כללו מבחינה גאוגרפית גם את אדמות המנזרים ואחוזות המלכים והאצולה; והיחידה הכנסייתית של הרובע הפכה למרכז החשוב ביותר של החיים הדתיים, ובמקרים רבים גם האזרחיים. פעמים רבות פעל גם בית ספר לצד כנסיית הרובע, ופעילות צדקה התרכזה בה. חלוקת הערים לרבעים הייתה איטית יותר, שכן באלה נשמר מעמדן של הקתדרלות או כנסיות האם. רק לקראת סוף המאה ה-11 החלו להיווצר רבעים כנסייתיים נפרדים בערים, וגם אלה לא מילאו תמיד אחר כל צורכי הרובע - בדרך כלל הטבילה המשיכה להתקיים רק בקתדרלה או בכנסיית האם.
כמאל גנזורי

כמאל גנזורי (בערבית: كمال الجنزورى;‏ 12 בינואר 1933 – 31 במרץ 2021) היה כלכלן ופוליטיקאי מצרי. כיהן כראש ממשלת מצרים בשנים 1996–1999, תחת שלטונו של הנשיא חוסני מובארכ. בתקופת שלאחר נפילת מובארכ בעקבות מהפכת 2011, מונה על ידי המועצה הצבאית העליונה לכהן כראש הממשלה הזמנית מנובמבר 2011 ועד אוגוסט 2012.
תחילת דרכו והשכלתו

כמאל גנזורי נולד ב-12 בינואר 1933 בגרוואן, עיירה במחוז אל-מִנופיה. הוא סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית ובשנת 1959 החל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה במצרים.
קריירה פוליטית

גנזורי היה יועץ כלכלי לבנק הערבי לפיתוח כלכלי באפריקה, החל משנת 1968. הוא שימש יועץ לנשיא מצרים אנואר סאדאת. הוא היה אף חבר במועצות הלאומיות המיוחדות לפריון, חינוך ושירותים. בשנת 1974 מונה לתת-מזכיר לשר התכנון, משרה בה החזיק עד שנת 1975. בשנת 1976 מונה למושל מחוז אל-ואדי אל-גדיד ובשנת 1977 מונה למושל מחוז בני סויף, אולם התפטר ממשרה זו לאחר שישה חודשים בלבד.
עם התפטרותו ממשרת מושל מחוז, בשנת 1977, מונה למנהל המכון הלאומי לתכנון. בשנת 1981, לאחר שמונה חוסני מובארכ לנשיא מצרים, הוא שימש שר התכנון בממשלה החל משנת 1982. בחודש יוני 1984 הוא מונה לשר לשיתוף פעולה בינלאומי. מנובמבר 1986 ועד ינואר 1996 היה סגן ראש ממשלת מצרים.
ב-2 בינואר 1996 מינה מובארכ את גנזורי לראש ממשלת מצרים, תפקיד בו החליף את עאטף צדקי. תקופת כהונתו התאפיינה בפעילות ממשלתית רבה. בתקופת זו, שנמשכה כמעט 4 שנים, חוקקו 387 חוקים חדשים, 57 מהם הביאו לשינויים משמעותיים במצרים. עם תחילת כהונתו הכריז על ארבעה פרויקטים חדשים אשר נועדו להרחיב את השטחים בהם ניתן ליישב בני אדם במצרים, מעבר לגבולות עמק הנילוס. הוא הניח יסודות לתוכניות ארוכות טווח לפיתוחה של מצרים למשך עשרים שנה. גנזורי אחראי לשיפור יחסיה של מצרים עם קרן המטבע הבינלאומית. תקופת כהונתו אף בולטת בירידה בשיעור העוני במצרים מ-21% ל-17%. ב-5 באוקטובר 1999 הוא פוטר מכהונתו.
עם סיום כהונתו ננטשו רבות מתוכניותיו והחלה חקירה בעניין פעולותיו כראש ממשלה, אשר התפרסמה רק שנים מאוחר יותר. בשנת 2009 הודה בכיר במפלגה הלאומית דמוקרטית במצרים כי גנזורי היה נתון למעצר בית. במשך כ-11 שנה נעלם גנזורי מעין הציבור. לאחר פרוץ ההפיכה במצרים בשנת 2011, הופיע גנזורי בציבור לראשונה עם התפטרות הנשיא מובארכ בשיחת טלפון לתוכנית טלוויזיה בה בירך על תחילת תקופה חדשה במצרים. זמן קצר אחר כך אף נערך עמו ראיון טלוויזיוני בו הביע תנחומים לקורבנות ההפיכה ואף נטל אחריות ליוזמותיו כראש ממשלת מצרים. עוד בתקופת ההפיכה היו שניסו לקדם את מועמדותו של גנזורי לנשיא מצרים.
ב-21 בנובמבר 2011 התפטרה ממשלתו הזמנית של עיסאם שרף והמועצה הצבאית העליונה של מצרים פנתה וביקשה כי גנזורי ישוב ויהיה לראש "ממשלת הצלה". הוא החל לכהן בתפקיד זה ב-24 בנובמבר 2011, והכריז כי יציג את ממשלתו בחודש דצמבר 2011. הממשלה הזמנית בראשות גנזורי התפזרה באוגוסט 2012, לאחר שמוחמד מורסי נבחר לנשיא מצרים.
נפטר ב-31 במרץ 2021.
הערות שוליים

↑  רועי נחמיאס, מצרים: כמאל אל-גנזורי מונה רשמית לראש הממשלה החדשה, באתר ynet, 25 בנובמבר 2011
| ראשי ממשלת מצרים |
| --- | --- | --- |
| ח'דיוות מצרים | נובהר פאשא (1878–1879) • אסמאעיל פאשא (1879) • תאופיק פאשא (1879) • מוחמד שריף פאשא (1879) • תאופיק פאשא (1879) • מוסטפא ריאד פאשה (1879–1881) • מוחמד שריף פאשא (1881–1882) • מחמוד סאמי אל-בארודי (1882) •  ראע'ב פאשא (1882) • אחמד עוראבי (1882) • מוחמד שריף פאשא (1882–1884) • נובהר פאשא (1884–1888) • מוסטפא ריאד פאשה (1888–1891) • מוסטפא פהמי פאשא (1891–1893) • חוסין פאחרי פאשא (1893) • מוסטפא ריאד פאשה (1893–1894) • נובהר פאשא (1894–1895) • מוסטפא פהמי פאשא (1895–1908) • בוטרוס ראלי (1908–1910) • מוחמד סעיד פאשא (ראש ממשלה) (1910–1914) • חוסיין רושדי פאשא (1914) |  |
| סולטנות מצרים  | חוסיין רושדי פאשא (1914–1919) • מוחמד סעיד פאשא (1919) • יוסף ווהבה (1919–1920) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1920–1921) • עדלי יאקון פאשא (1921–1922) |  |
| ממלכת מצרים  | עבד אל ח'אלק סאוראט פאשא (1922) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1922–1923) • יחיא איברהים פאשא (1923–1924) • סעד זע'לול (1924) • אחמד זוהיר פאשא (1924–1926) • עדלי יאקון פאשא (1926–1927) • עבד אל ח'אלק סאוראט פאשא (1927–1928) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1928) • מוחמד מחמוד פאשא (1928–1929) • עדלי יאקון פאשא (1929–1930) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1930) • איסמעיל סידקי (1930–1933) • עבד-אל פתח יחיא פאשא (1933–1934) • מוחמד תאופיק נאסים פאשא (1934–1936) • עלי מאהר (1936) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1936–1937) • מוחמד מחמוד פאשא (1937–1939) • עלי מאהר (1939–1940) • חסן סברי פאשה (1940) • חוסיין סירי (1940–1942) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1942–1944) • אחמד מאהר (1944–1945) • מחמוד פהמי נוקראשי (1945–1946) • איסמעיל סידקי (1946) • מחמוד פהמי נוקראשי (1946–1948) • אבראהים עבד אל-האדי (1948–1949) • חוסיין סירי (1949–1950) • מוסטפא א-נחאס פאשה (1950–1952) • עלי מאהר (1952) • אחמד נגיב אל-הילאלי (1952) • חוסיין סירי (1952) • אחמד נגיב אל-הילאלי (1952) • עלי מאהר (1952) • מוחמד נגיב (1952–1953) |  |
| הרפוליקה של מצרים  | מוחמד נגיב (1953–1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954) • מוחמד נגיב (1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954–1958) |  |
| הרפובליקה הערבית המאוחדת  | גמאל עבד אל נאצר (1958–1962) • עלי סברי (1962–1965) • זכריא מוחי א-דין (1965–1966) • מוחמד סדקי סוליימן (1966–1967) • גמאל עבד אל נאצר (1967–1970) • מחמוד פאוזי (1970–1971) |  |
| הרפובליקה הערבית של מצרים | מחמוד פאוזי (1971–1972) • עזיז צדקי (1972–1973) • אנואר סאדאת (1973–1974) • עבדל עזיז מוחמד חיג'אזי (1974–1975) • ממדוח סאלם (1975–1978) • מוסטפא ח'ליל (1978–1980) • אנואר סאדאת (1980–1981) • חוסני מובארכ (1981–1982) • אחמד פואד מוחי א־דין (1982–1984) • כמאל חסן עלי (1984–1985) • עלי לוטפי מחמוד (1985–1986) • עאטף צדקי (1986–1996) • כמאל גנזורי (1996–1999) • עטאף עביד (1999–2004) • אחמד נזיף (2004–2011) • אחמד שפיק (2011) • עיסאם שרף (2011) • כמאל גנזורי (2011–2012) • הישאם קנדיל (2012–2013)  • חאזם אל-בבלאווי (2013–2014) • אבראהים מחלב (2014–2015) • שריף אסמאעיל (2015–2018) • מוסטפא מדבולי (2018–מכהן) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519236605171  LCCN: n84017542  SUDOC: 240430123  VIAF: 26424283   WorldCat (עם VIAF): 26424283
לארגו וינץ' (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  לארגו וינץ' 
 בימוי:  ג'רום סאל 
 הופק בידי:  פיליפ גודו 
 תסריט:  ז'וליאן רפנו, ג'רום סאל 
 עריכה:  סאלי מנק 
 שחקנים ראשיים:  תומר סיסלי קריסטין סקוט-תומאס
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 מדינה:  צרפת, בלגיה 
 חברת הפקה:  Pan Européenne Production
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 במרץ 2009 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט מתח 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  30.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   largowinch
 סרט הבא:  לארגו וינץ' 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לארגו ווינץ'  (יצא בארצות הברית בשם היורש המוחלט: לארגו ווינץ') הוא סרט מותחן פעולה צרפתי משנת 2008 המבוסס על ספר הקומיקס הבלגי "לארגו וינץ'". הסרט יצא בצרפת ובבלגיה ב-17 בדצמבר 2008, ובארצות הברית בנובמבר 2011, שם היה מועמד לפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי סאטורן 2012. סרט המשך, "קונספירציית בורמה", יצא בבלגיה ב-16 בפברואר 2011.
בינואר 2018, לאחר שצפה בסרט "Agnyaathavaasi", גרסה הודית מחודשת המבוססת באופן רופף על לארגו ווינץ', הבמאי ג'רום סאלה האשים את היצרנים בגנבה של סרטו ואיים לנקוט בצעדים משפטיים.
שחקנים ודמויות

תומר סיסלי בתפקיד לארגו ווינץ'
קריאן מאיאן בתפקיד לארגו ווינץ' בילדותו
מלני תיירי בתפקיד ליאה / נעמי
בויאנה פאניץ' כמלינה
קרל רודן בתפקיד מיכאיל קורסקי
קריסטין סקוט תומאס בתפקיד אן פרגוסון
מיקי מאנוילוביץ' בתפקיד נריו ווינץ'
ראדה בוקביץ' בתפקיד גוראן
אליזבת בנט בתפקיד העלמה פניווינקל
סטיבן וודינגטון בתפקיד סטפן מרקוס
איוון מרביץ' בתפקיד יוסיפ
אן קונסיגני בתפקיד האנה
גילברט מלקי בתפקיד פרדי
דייוויד גסמן בתפקיד מאייר
ניקולה וודה בתפקיד גות'ייה
ג'פרסון קורטז בתפקיד איש המשטרה הברזילאית
אמרסון קורטז בתפקיד איש המשטרה הברזילאית
ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 50% על סמך 18 ביקורות.
ראו גם

לארגו וינץ' (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  "The Heir Apparent: Largo Winch (2008) - Jérôme Salle". AllMovie.
↑  Goldberg, Matt (29 בפברואר 2012). "Saturn Award Nominations Announced; HUGO and HARRY POTTER Lead with 10 Nominations Each". Collider. נבדק ב-11 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mirror Online / Updated: Sep 3,  2019, 13:30 Ist, French filmmaker Jerome Salle accuses makers of Prabhas, Shraddha Kapoor-starrer Saaho of plagiarising from his film Largo Winch, Bangalore Mirror (באנגלית)
↑  "The Heir Apparent: Largo Winch". Rotten Tomatoes. נבדק ב-16 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
כמאל נאצר

| --- | --- |

נאיף חוואתמה, יאסר ערפאת וכמאל נאצר, במסיבת עיתונאים בעמאן, יוני 1970
 לידה:  1924 ביר זית, מדינה פלסטינית 
 נהרג:  אפריל 1973 (בגיל 49 בערך) ביירות, לבנון 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 פרסים והוקרה:  מסדר כוכב הכבוד (2014) 
 
כמאל נאצר (בערבית: كمال ناصر; 10 באפריל 1924 או 20 באפריל 1925 – 10 באפריל 1973) היה משורר ופעיל פלסטיני, ממייסדי ארגון הפת"ח וסגנו של יאסר ערפאת. נאצר נהרג על ידי צה"ל במבצע אביב נעורים.
חייו

כמאל נאצר נולד למשפחה נוצרית בעלת השפעה בביר זית. כשנולד חיו הוריו בעזה, שם עבד אביו. הוא הושפע מההפגנות ברחבי הארץ בשנת 1936 נגד המנדט הבריטי ונגד הציונות. הוא למד באוניברסיטת ביירות מדעי המדינה עד שנת 1945, ובשנת 1948 הוא הצטרף לבעת' וייסד את העיתון "בעת'" ברמאללה, יחד עם רוחי צהיון, שנפטר בלונדון בשנת 2001.
בשנת 1954 הצטרף למפלגת הבעת' וישב בפרלמנט הירדני מטעם המפלגה בשנת 1956. ב-20 בספטמבר 1959 התמנה בן-דודו מוסא נאצר לשר החוץ של ירדן. ב-23 בפברואר 1966 נעצר, כי לא הסכים לתמוך בהפיכה ששינתה את פני סוריה באותם ימים ממש והמשיך לתמוך במייסדי המפלגה ובעיקר במישל עפלק. הוא הצליח לברוח מהמעצר והגיע לטריפולי אל עבד אלמג'יד אלרפעי, יו"ר הסניף הלבנוני של מפלגת הבעת'.
דרך ביירות הוא הצליח לחזור לביר-זית, אך אז כבש צה"ל את הגדה המערבית במלחמת ששת הימים. בעקבות המלחמה הוא כתב את השיר, שהשורה הבאה ממנו הפכה אותו למפורסם:
" لن نركع ذلاً لن نركع ما ظل فينا طفل يرضع" ("לא נכרע ברך, לא נכרע, כל עוד יש בינינו תינוק יונק").
ב-21 בדצמבר 1967 גורש לירדן על פי צו אלוף עוזי נרקיס, מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית. בירדן ייסד עם אחרים את התאחדות הסופרים והעיתונאים הפלסטינים, ב-2 ביוני 1972.
נאצר היה ממייסדי ארגון הפת"ח, דוברו, ראש המחלקה המדינית וסגנו של יאסר ערפאת.
כמאל נאצר נהרג במבצע אביב נעורים, מפקדי המבצע היו אמיתי נחמני, מוקי בצר וצביקה ליבנה. את הצוות הוביל מפקד הסיירת אהוד ברק. את הצוות שהרג אותו הוביל צביקה ליבנה והיו בו גם עמירם לוין ויוני נתניהו. צביקה ואנשיו פוצצו את דלת הכניסה וחדרו לדירתו. הם הבחינו בשתי נשים, אחת במיטה ואחת שכנראה זינקה ממנה ועמדה. הלוחמים לא מצאו תחילה את נאצר ואחרי חיפוש יסודי גילו אותו מתחבא מתחת לשולחן. הם ירו בו והרגוהו. הפיגוע במלון סבוי היה נקמה על המבצע.
לאחר מותו כתב העיתונאי ופעיל שלום הישראלי גבריאל שטרן כי ידיד משותף סיפר לו, שכשבועיים לפני שנהרג נאצר הוא אמר כי "מדינת־ישראל היא עובדה קיימת, ועל הפלסטינים לקבל את חלוקת הארץ ולהקים מדינה בגדה המערבית ורצועת עזה לצד ישראל. ושיש לעודד את הכוחות המתקדמים בשני הצדדים, ועליהם לשתף־פעולה, וייתכן כי אז, בסופו־של־דבר, יתאחדו שתי המדינות לפדרציה".
יצירתו

יצירתו כוללת מאות שירים, שמקצתם יצאו לאור בשנת 1960 בקובץ בשם "שירת המנתח" ("جراح تغني"). כמו כן כתב מחזה בשם "נכון ולא נכון" ("الصح والخطأ"). נאצר כתב בעיקר על הפליטות ועל השאיפה לשיבה. השירה שלו השפיעה על משוררים רבים, כמו המשוררות קולט ח'ורי וע'אדה א-סמאן.
הנצחתו

בשנת 2015 העניק מחמוד עבאס לנאצר את אות הכוכב הגדול של מסדר התרבות, המדע והאמנויות הפלסטיני, בטקס בנוכחות בני משפחתו.
האולם המרכזי באוניברסיטת ביר זית קרוי על שמו. כמו שם קרוי על שמו בית ספר תיכון בעיר ח'אן יונס. המשוררת פדווא טוקאן הקדישה לו שיר.
הערות שוליים

↑  ראשי המחבלים שנהרגו בביירות מאנשי הצמרת של ארגון ה"פתח", על המשמר, 11 באפריל 1973
↑  צבי לביא, המשורר כמאל נאסר ממנהיגי ה"בעת" בגדה גורש לירדן, מעריב, 22 בדצמבר 1967
↑  אורי מילשטיין, אם היו לומדים מזה לקח - מבצע ״אביב נעורים״, אפריל 73 ביירות. תחכום והעזה, הכיוון ליישום יתרון האיכות של הלוחם הישראלי, חדשות, 29 במרץ 1985
↑  גבריאל שטרן, בארבע עיניים עם כמאל נאצר- ערב הריגתו, על המשמר, 22 ביוני 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313355705171  ISNI: 0000 0000 6686 9906  LCCN: n85038753  NTA: 192839411  VIAF: 35876150   WorldCat (עם VIAF): 35876150
לאונרד שלייפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יולי 1952 (בן 72) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  טריטאון 
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת וירג'יניה 
 מעסיק:  רגנרון 
 פרסים והוקרה:  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2019) 
 
לאונרד ס. שלייפר (באנגלית: Leonard S. Schleifer; נולד ב-1953) הוא מיליארדר, נוירולוג ויזם יהודי-אמריקאי, מייסד משותף ומנכ"ל חברת הביוטכנולוגיה רג'נרון. בנובמבר 2020 הוערך הונו בכ-2.1 מיליארד דולר.
ראשית חייו והשכלתו

שלייפר נולד וגדל במשפחה יהודית, בנם של פלורנס וצ'ארלס בייקר-שלייפר, בקווינס, ניו יורק. אביו היה יצרן סוודרים וקריפטאנליסט בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת קורנל ודוקטורט באוניברסיטת וירג'יניה, שם למד תחת חתן פרס נובל (לעתיד), אלפרד גילמן. לאחר מכן עבד בבית החולים בניו יורק, שם הוכשר כנוירולוג ושימש גם כחבר סגל זוטר.
חייו האישיים

הוא נשוי להרייט (לבית פרטל) שלייפר, ולהם שני ילדים, אדם ודוד. להרייט תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל, שני תארים מתקדמים בחינוך מאוניברסיטת וירג'יניה ותואר JD מבית הספר למשפטים באוניברסיטת סנט ג'ון. היא משמשת גם כחברה בוועדת הנאמנים של הוועד היהודי-האמריקאי וכנשיאת בית הכנסת שלה.
שלייפר מכיר את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, והוא חבר במועדון הגולף שלו במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק.
בנו, אדם, היה אחד מבין המועמדים הרבים למועמדות הדמוקרטית לשנת 2020 במחוז הקונגרס ה-17 בניו יורק.
הערות שוליים

↑  New York Times: "Paid Notice: Deaths SCHLEIFER, CHARLES BAKER December 4, 2011
↑  Forbes: "Regeneron Chief Leonard Schleifer Becomes A Billionaire After 25 Year Search For New Drugs" by Matthew Herper February 25, 2014
↑  New York Times: "Paid Notice: Deaths PARTEL, RUBIN" February 4, 2008
↑  Mount Vernon Inquirer: "Westchester Jewish Council 40th Anniversary Gala to Honor Harriet P. Schleifer and William H. Schrag"(הקישור אינו פעיל, May 2020) retrieved May 5, 2017
↑  Tomazin, Farrah (3 באוקטובר 2020). "Trump, 'racing against the virus', receives experimental antibodies". The Sydney Morning Herald. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lungariello, Mark (25 בנובמבר 2019). "Adam Schleifer, 'Operation Varsity Blues' prosecutor, joins field for Nita Lowey's seat". Lohud. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)