לוקיוס קורנליוס סולה
ביוגרפיה > השלב השני של מלחמת האזרחים > תמורות שלטוניות ברומא בזמן העדרו של סולה

לאחר שסולה יצא עם צבאו למזרח החל הקונסול קינה במאבק פוליטי להחזרת מריוס וחבריו לרומא ולהשבת חוקי סולפיקיוס. פעולות אלו נתקלו בהתנגדות אלימה של הסיעה האופטימאטית בראשות חברו לקונסולט, אוקטאוויוס. בעקבות גלי האלימות (שלפי המסופר נהרגו בהם עשרת אלפים איש), נאלצו קינה ותומכיו לגלות מרומא.
הגולים מיהרו לגייס צבא מבני מדינות הברית האיטלקיות ומחלק מגדודי הצבא הרומי שחנה בקמפניה. מריוס, שהיה כנראה בקשר קבוע עם קינה, חזר לאיטליה, איחד את כוחותיו עם צבאו של קינה. בניגוד להחלטת הממשל הרומי הכיר מריוס בקינה כקונסול וקיבל מידי האחרון את הפיקוד על צבא המורדים. מצבה של הממשלה האופטימאטית היה בכי רע, כוחותיה הצבאיים היו מפוזרים חלקם במזרח בהנהגת סולה וחלקם בדרום איטליה, עסוקים בקרבות בסאמניטים. תמיכתו של הכוח הצבאי השלישי בצפון איטליה, בראשות גניאוס פומפיוס סטראבו, הייתה לא ברורה ואף על פי שהציב את מחנהו מול העיר רומא, הוא נתן למורדים להקיף את חומותיה.
בצר לה, הכריזה הממשלה על מתן זכויות אזרח לכל הקהילות האיטלקיות שמרדו בהם בעבר ובכך מחקה את כל הישגי רומא במלחמה האיטלקית. צעד זה שנעשה מתוך תקווה לגייס תומכים חדשים הוסיף לכוחות הממשלה רק כעשרת אלפים איש. בלית בררה קראו האופטימאטים למטלוס פיוס ולצבאו שנמצאו בסאמניום לנטוש את המצור שם, ולבוא לעזרתם. מריוס וקינה, כתגובה, העניקו לסאמניטים את כל דרישותיהם הפוליטיות וגייסו לעצמם חיל עזר סאמניטי. הכוחות של מריוס וקינה ניתקו את העיר רומא מדרכי האספקה והטילו עליה מצור. צבאות הממשלה לקו במגפות, רעב, עריקות הולכות וגוברות ואובדן מורל החיילים. בלית בררה נכנעה המפלגה השלטת בעיר כניעה מלאה בפני מריוס וקינה, כשבקשתה היחידה הייתה הימנעות המנצחים מטבח המוני.
שערי העיר נפתחו, קינה צעד בראש לגיונותיו לתוכה, ואילו מריוס התעקש שיסירו ממנו תחילה את הנידוי שהטיל עליו סולה. עם הסרת החרם נכנס מריוס לעיר והחל במרחץ דמים שנמשך עשרה ימים ברומא גופא, ובאיטליה כולה מספר חודשים. מנהיגי האופטימאטים הוצאו להורג ורכושם הוחרם, ביניהם הקונסול אוקטאוויוס, עשרות קונסולים לשעבר, עשירי רומא, מצביאים מפורסמים, בני בריתו לשעבר של גאיוס עצמו ועוד רבים אחרים. מריוס לא טרח אפילו להעמידם למשפט אלא הפעיל פלוגות של עבדים-לשעבר לשם חיסול מיטב אצולת רומא. מעשיו של מריוס החרידו אף את בני בריתו הפופולרים, קינה וסרטוריוס, אולם גם הם פחדו מידו של זה וקינה אף בחר במריוס להתמודד יחד איתו על הקונסולט של שנת 86 לפנה"ס.
ב-13 בינואר בשנת 86 לפנה"ס מת גאיוס מריוס במיטתו. עם מותו נפסק מרחץ הדמים (למעט כמה ספיחים). סרטוריוס, אחד ממנהיגיה המתונים של סיעת הפופולרים הוציא להורג את כל הפלוגות של מריוס שלקחו יד בטבח. עתה הפך קינה, למעשה, לשליט יחיד של איטליה וכוחו ביטל כל כוח אחר ברומא. הכוחות הפופולרים ניצלו את העדרו של סולה ושללו ממנו את פיקודו, תאריו, רכושו וביתו. הם החריבו את אחוזותיו והוציאו להורג את ידידיו. משפחתו של סולה ניצלה בנס, כיוון שברחה למוקדון ברגע האחרון. הממשלה הפופולרית שלחה צבא חדש בן שני לגיונות בראשות לוקיוס ולריוס פלקוס וגיוס פימבריא לאסיה הקטנה על מנת שיחליף את סולה בפיקוד. יחד עם זו הסנאט הרומי שמר על קשר עם סולה, בייחוד לאור הצלחותיו הצבאיות ביוון. לאחר חתימת הסכם השלום עם פונטוס סולה שלח מכתב לסנאט בו הצהיר על קבלתו את השינויים שנתקבלו לגבי האזרחות הרומית של בעלי-הברית האיטלקים, וכי הוא מתכוון לחזור לאיטליה.
עם סיום מלחמת מיתרידטס ובעקבות מכתבו של סולה, החלו כוחות הפופולרים בראשות קינה לגייס צבא לקראת ההתנגשות עתידית ובלתי נמנעת עם סולה. קינה גייס צבא גדול במטרה לעבור ליוון ושם להילחם בסולה. אך חייליו, שלא רצו לעזוב את איטליה, מרדו בו ורצחו אותו. הקונסול השני, גניאוס פפיריוס קרבו, וויתר על ניסיון להכין כוח מגן ביוון וריכז צבא גדול במיוחד באיטליה עצמה.