stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההפיכה בסרביה (1903)
הערות שוליים

↑  John K. Cox‏, The history of Serbia, ספריית הקונגרס, ארצות הברית, 2002, עמודים 54–55, באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  נלקח מתוך סדרת הטלוויזיה "מלחמת העולם הראשונה", פרק 1 (מתחיל ב-9:56)
↑  נלקח מתוך סדרת הטלוויזיה "מלחמת העולם הראשונה", פרק 1 (מתחיל ב-11:00)
אלכסנדר הראשון, מלך סרביה
דראגה מאסין
דרגוטין דימטרייביץ' אשר כונה "אפיס", היה אחד מראשי הקושרים
הארמון המלכותי בבלגרד
רצח המלך והמלכה
חיילים מתפרסים בארמון לאחר הרצח
בלגרד, יום לאחר הרצח
ה'ע"א

ה'ע"א (5071)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-27 באוגוסט 1310 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 1311. שנה מסוג החא, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
האם תל אביב בוערת?

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  קובי ייגר
 הופק בידי:  יעקב שטיינר, אלכס מסיס, שלמה נוימן, יצחק אגדתי
 תסריט:  אלכס מימון, אמנון אחי נעמי, קובי ייגר
 עריכה:  אילו אנדרולט
 שחקנים ראשיים:  גדעון שמר אביבה מרקס מוטי ברכאן גאולה נוני מישא אשרוב
 מוזיקה:  יוחנן זראי
 צילום:  מנפרד תומאס
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1967
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 הכנסות:  114,000 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
האם תל אביב בוערת? (או – 60 שעות לסואץ) הוא סרט קולנוע ישראלי בשחור-לבן שיצא לאקרנים זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים בבימויו של קובי ייגר, עם אלכס פלג, גאולה נוני ומוטי ברכאן בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא ארבעה סיפורים המתרחשים סביב מלחמת ששת הימים. בסרט משובצים קטעים דוקומנטריים מהאירועים הקשורים במלחמה זו – גמאל עבד אל נאצר נואם, צבא מצרי נכנס לסיני, קטעי עיתונות, אזרחים חופרים שוחות בערים, מטוסי אויב מופלים ועוד. צה"ל תמך בהפקת הסרט בו השתתפו חיילים, טנקים, זחל"מים ומטוסים.
זה הסרט העלילתי הראשון על מלחמת ששת הימים שיצא לאקרנים בתקופת האופוריה שלאחר המלחמה וזכה לפיכך להצלחה מסחרית גדולה.
את פסקול המוזיקה הלחין יוחנן זראי ומשובצים בו שני שירים: – "מנדלבאום" בביצועה של עדנה גורן ו"שיבוא, שיבוא" בביצוע הדודאים (המלווה באקורדיון על ידי אלכס וייס). שני השירים הם למילותיו של יורם טהר לב.
תקציר העלילה

נחום (אלכס פלג) צופה בחזרה למחזה האנטי-מלחמתי "ליסיסטרטה" בו משתתפת חברתו רחל (גאולה נוני). אווירת מלחמה שוררת סביב והם מטיילים אחר כך בירושלים ועוברים ליד העמדות המאוישות בקו הגבול. נחום הוא סטודנט ממשפחה אשכנזית עשירה ורחל היא בת להורים תימנים עניים ממוסררה. 
הם שוכבים בחדרו של נחום ומופרעים על ידי שליח שמוסר לנחום צו גיוס. בתחילת המלחמה מונחתת יחידתו של נחום במסוקים בעורף מתחם אום כתף, שם מתחולל קרב קשה עם נפגעים. הפצועים מועברים להדסה עין כרם, שם עובדת רחל כאחות במיון. אחד הפצועים אומר לה שנחום נהרג והיא יושבת באבל עם הוריה. נחום מנסה להתקשר איתה כאשר הוא עובר דרך בירושלים בדרך לרמת הגולן, אך לשווא. הוא שורד קרב קשה בגולן וחוזר לרחל. הם מטיילים בעיר העתיקה, בכותל המערבי ובהר הבית.
סרן יונתן אלמוג (גדעון שמר) הוא טייס בחיל האוויר הישראלי. הוא גר עם אשתו דניאלה (עליזה רוזן) וילדיהם בקיבוץ דפנה. לאחר פגיעה בגב כתוצאה מנחיתת אונס הוא מקורקע. 
אלמוג מגיע לבסיס חיל האוויר ומתווכח עם מפקד בטייסת שלו (עזריה רפפורט) המסרב לשבצו לתפקיד קרבי אלא לקצין מבצעים במשרד. יונתן המתוסכל מגיע בלילה לדיסקוטק, שם נמצאת עמדה להתרמת דם. הוא פוגש שם עם עיתונאית יפה בשם אן ג'ונסון (אביבה מרקס), מתרשם מיופייה והיא מנסה לדלות ממנו ידיעות, אך לשווא. 
במהלך המלחמה היא נפגשת אתו שוב ומתרשמת שהוא אכן טייס קרב פעיל. היא נוסעת לקיבוץ דפנה המופגז, נפגשת עם דניאלה שמספרת לה את האמת על יונתן. יונתן מועבר לביר חסנה, שם הוא מתנדב להטיס מ"פ (רפי טיילור) בפייפר לפלוגתו הנמצאת בשטח אש והוא עושה זאת בהצלחה.
דוד ליפשיץ (מישה אשרוב) יושב במרפסת עם אשתו (נאוה שאן) וחברו אהרון (אברהם רונאי). הם משוחחים על האפשרות למלחמה. אורי (מוטי ברכאן) מתקלח ואומר שהולך לדיסקוטק ואביו מוכיח אותו על חוסר התייחסותו למצב הביטחון המורכב. בדיסקוטק אורי רוקד עם בחורות (אביבה פז וגבי אלדור) והזמרת עדנה גורן שרה את השיר "מנדלבאום". 
עם פרוץ המלחמה שומע אורי את סיסמת יחידתו ברדיו ומתגייס. לפני היציאה לקרב מופיעים בפניהם הדודאים ששרים עם החיילים את השיר "שיבוא, שיבוא". 
בקרב פוגע אורי בבזוקה בטנק מצרי אך נפגע קשות. חברו (חיים בנאי) מפנה אותו אך אורי מת. דוד לפשיץ ממשיך במלחמה כמחלק מים. הם עוברים ליד שבויים מצרים ודוד מורה לנהג (רולף ברין) לעצור כדי לתת להם מים.
ז'ק (ראלף סווין), מתנדב משווייץ, מגיע לישראל אך לא מוצא היכן להתגייס. בקפה אלדין ביפו הוא פוגש את בק (פול מקניל), מתנדב מאירלנד, שעובד כעת בחלוקת דואר לאחר שרוב הדוורים גויסו. הם מנסים להגיע בטרמפים ליחידות צה"ל. הם מבחינים בטנק פגוע וז'ק עולה עליו עם הגיטרה ומתחיל לשיר. בק מצלם אותו, אך דורך בטעות על מוקש ונהרג.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלכס פלג | נחום |  |
| גאולה נוני | רחל |  |
| מישה אשרוב | דוד ליפשיץ |  |
|  נאוה שאן | גב' ליפשיץ |  |
| מוטי ברכאן | אורי ליפשיץ |  |
| אברהם רונאי | אהרון |  |
| גדעון שמר | יונתן אלמוג | טייס בחיל האוויר |
| אביבה מרקס | אן ג'ונסון | עיתונאית |
| עליזה רוזן | דניאלה | אשתו של יונתן |
| עזריה רפפורט | סא"ל חיים | מפקד טייסת |
| פול מקניל | בק | מתנדב |
| ראלף סווין | ז'ק | מתנדב |
| חיים בנאי |  | לוחם |
| אביבה פז |  | נערה בדיסקוטק |
| גבי אלדור |  | בחורה בדיסקוטק |
| עדנה גורן |  | זמרת |
| הדודאים |  | בתפקיד עצמם |
| רולף ברין |  | נהג |
האמאקו מורי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
האמאקו מורי (ביפנית: 森 浜子; נולדה ב-18 בפברואר 1930) הידועה יותר בכינויה המקוון "Gamer Grandma" (סבתא גיימרית), היא יוטיוברית משחקי וידאו יפנית ושחקנית ספורט אלקטרוני.
ביוגרפיה

מורי החלה להתעניין במשחקים ב-1981 בגיל 51, לאחר שנודע לה שילדיה ונכדיה משחקים במשחקי וידאו במשך שעות. קונסולת המשחק הראשונה שלה הייתה Cassette Vision (קסט ויז'ן) שיצאה ביפן באותה השנה. לאחר מכן היא עברה לשחק במערכת הבידור של נינטנדו היפנית גם היא ובשנות ה-90 היא כבר שיחקה בסוני פלייסטיישן.
בתחילה, מורי שיחקה במשחקי וידאו לבד. בשנת 2014 היא השיקה ערוץ גיימינג ביוטיוב תחת השם "Gamer Grandma" על מנת להתחבר לגיימרים שונים מרחבי העולם.
במאי 2020 מורי שברה שיא גינס על היותה יוטיוברית הגיימינג המבוגרת בעולם, בגיל 90. היא זכתה לשבחים והפכה לסנסציית אינטרנט בגלל כישורי המשחק שלה למרות גילה המופלג. השיא שלה הקנה לה הכרה בינלאומית רחבה.
הערות שוליים

↑  https://www.theguardian.com/games/2020/jun/07/japans-video-gaming-grandma-90-plays-her-way-into-record-books
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכול בסדר

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אן-לוק גודאר, ז'אן פייר גורין 
 הופק בידי:  ז'אן-פייר רסאם 
 תסריט:  ז'אן-לוק גודאר, ז'אן פייר גורין 
 עריכה:  קלודין מרלין 
 שחקנים ראשיים:  ג'ין פונדה, איב מונטאן
 מוזיקה:  אריק שרדן
 מדינה:  איטליה, צרפת
 חברה מפיצה:  גומון, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בפברואר 1973
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכול בסדר (בצרפתית: Tout va bien) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1972 בבימוים של ז'אן-לוק גודאר ושותפו ז'אן-פייר גורן, ובכיכובם של ג'ין פונדה ובעלה איב מונטאן. עלילת הסרט מתרחשת במפעל נקניקיות שעובדיו פצחו בשביתה. הסרט נפתח בכרזה "בשביל לעשות סרט צריך כסף, בשביל כסף צריך כוכבים".
השביתה במפעל מוצגת באופן טרגי מהול בקומיות מפעם לפעם. ניכרת תחושה שזהו סרט תיעודי בעקבות השוטים הארוכים שהוא מייצר והמלל האין סופי. הסרט מסופר בין היתר מנקודת מבטה של כתבת אמריקנית ובעלה הקולנוען המגיעים למפעל הנקניקיות על מנת לסקר שביתה שפורצת במפעל. בעצם הם נכלאים יחד עם מנהל המפעל במשרדו בידי השובתים. החוויה מערערת את אורח החיים של הזוג העמיד וחושפת את השקרים והריקנות המאפיינים את עבודתם וחיי היום-יום שלהם.
הסרט מותח ביקורת על ההתנהלות הקפיטליסטית של מנהל המפעל ובכך משרת אמירה כללית על כוח משחית כמו כן הסרט עושה שימוש קיצוני בטכניקות הניכור שגורם לנו הצופים לתהות ולהיזכר בעובדה שאנו צופים בסרט.
ברגעים מסוימים ישנה תחושה של צפייה בסרט דוקומנטרי, חלק מתחושה זו נובעת מזמן השוטים הארוך.
אופי הצילום של הסרט ייחודי, בכך שברוב הסרט אנו מטיילים בין החדרים במפעל בתנועת דולי לצדדים והפרספקטיבה שלנו נשארת דו־ממדית כך שנוצרת תחושה של כוורת דבורים.
הסרט יצא בארצות הברית תחת השם "הכול בסדר" (Everything's All Right), ובמדינות רבות הוא נקרא "פשוט נהדר".
ניתן לשייך את הסרט לקבוצת הסרטים הנמנים עם תנועת הגל הצרפתי החדש. ישנם שיגידו שזהו סרט שנוהג בביקורת כלפי אירועי מרד הסטודנטים שהתרחשו בשנת 1968 בצרפת והביאו את האומה הצרפתית למצב קריטי של 10 מיליון שובתים שהם כשני שלישים מכוח העבודה הצרפתי. השביתה הייתה כה חריפה עד שכמעט הביאה לפירוקה של ממשלת דה גול. ככל שהתנגדות המשטר למפגינים החמירה כך גם החמירו ההפגנות ולבסוף נאלץ דה-גול לפזר את האספה הלאומית ולהכריז על בחירות פרלמנטריות חדשות ב-23 ביוני 1968.
הדיסק המפוזר

תרשים של חגורת קויפר הקטנה ועננת אורט הגדולה. השטח ביניהם הוא הדיסק המפוזר
הדיסק המפוזר הוא אזור מרוחק של מערכת השמש, המאוכלס בצפיפות רבה על ידי גרמי שמים קרחיים, המכונים "גופים בדיסק המפוזר" (SDOs - Scattered Disc Objects). הדיסק המפוזר הוא תת-קבוצה של הגופים הטרנס-נפטוניים.
החלק הפנימי של הדיסק המפוזר חופף לחגורת קויפר, אך חלקיו החיצוניים נמשכים הרחק מהשמש, בשטחי עננת אורט. העצמים בדיסק המפוזר נמצאים מעל ומתחת למישור המילקה של מערכת השמש.
מבנה

חרף החקר המואץ של העצמים הטרנס-נפטוניים, אזור הדיסק המפוזר עדיין אינו מובן במלואו. הדעה הרווחת בקרב החוקרים היא כי הדיסק נוצר כאשר עצמים מחגורת קויפר נתלשו על ידי כוחות המשיכה של כוכבי הלכת החיצוניים (ובמיוחד נפטון) למסלול חריג ונטוי. בעוד שחגורת קויפר עגולה ושטוחה יחסית, מוערכת ב-30 עד 44 יחידות אסטרונומיות, והעצמים שבה נעולים במסלולים אוטונומיים מעגליים, סביבת הדיסק המפוזר היא הרבה פחות יציבה ופחות מעגלית, והעצמים בה אינם נעולים למסלולים אלא הם נעים במסלולים שונים, חלקם נעים במסלולים כמעט אנכיים (כדוגמת "אריס").
סימולציות של עצמים אלה מראות כי סופם של עצמים לא יציבים כאלה הוא להיפלט החוצה מליבת מערכת השמש לעבר עננת אורט ומעבר. מדענים סבורים כי עצמים שונים שנמצאים בדיסק המפוזר ובחגורת קויפר, מקורם באזורים הרבה יותר רחוקים וכי נלכדו על ידי כוחות הכבידה ונכנסו לאזור הדיסק המפוזר ואף פנימה יותר לתוך ליבת מערכת השמש.
בעבר "סדנה" היה נחשב לעצם טרנס-נפטוני שמקורו באזור הדיסק המפוזר. אולם, החוקר שגילה אותו, מייקל בראון, הציע כי בעקבות המרחק הרב שלו (האפהליון שלו מוערך ב-942 יחידות אסטרונומיות) הוא רחוק מכדי להיות מושפע מכוחות המשיכה של כוכבי הלכת החיצוניים, ולכן יש לשייך אותו לעצם מהאזור הפנימי של עננת אורט. לפי קו מחשבה זה, חוסר אינטראקציה כבידתית עם כוכבי הלכת החיצוניים שולל מהעצם את מעמדו כעצם בדיסק המפוזר, ויוצר קצה חיצוני לדיסק המפוזר, במקום כלשהו בין "סדנה" ועצמים שנויים במחלוקת נוספים, כדוגמת "אריס". נכון ל-2017, סדנה ו 2000 CR105, נחשבים מחוץ לדיסק המפוזר וכחלק מעננת אורט. עצמים כאלה המכונים "עצמים שנותקו" - הם בעלי מסלול שלא היה יכול להיווצר על ידי השפעתו של נפטון, וייתכן שהושפעו ממסלולו של כוכב לכת התשיעי המשוער.
גופים ידועים בדיסק המפוזר > 1995 TL8

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה בשנת 1995 והיה הגוף הראשון שהתגלה בדיסק המפוזר.
גופים ידועים בדיסק המפוזר > 1996 TL66

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה בשנת 1996 וסווג תחילה כעצם מחגורת קויפר אך בהמשך שונה לעצם מאזור הדיסק המפוזר.
גופים ידועים בדיסק המפוזר > 2002 TC302

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה ב-19 באוקטובר 2002 על ידי "התוכנית לאיתור אסטרואידים הקרובים לכדור הארץ".
גופים ידועים בדיסק המפוזר > אריס

אריס הוא כוכב לכת ננסי הנמצא במרחק ממוצע של 68 יחידת אסטרונומיות מהשמש וקוטרו מוערך ב-2,400 ק"מ, כלומר הוא מעט גדול יותר מפלוטו. הוא מורכב בעיקר מסלעים ומקרח, והוא הגוף הידוע הגדול ביותר מבין הגופים בדיסק המפוזר. סביב אריס סובב ירח בשם דיסנומיה.
הגילוי של אריס, בשנת 2003, ומדידת קוטרו היו ה"זרז" להגדרת כוכבי לכת ננסיים כסוג חדש של גופים במערכת השמש, ולהוצאת פלוטו מרשימת כוכבי הלכת. מקור שמו של העצם בשמה של אלת חוסר ההרמוניה במיתולוגיה היוונית - אריס. השם משקף את המהומה בקהילה האסטרונומית שנוצרה בעקבות גילויו. ירחו של אריס מכונה דיסנומיה על שם בתה מפרת החוק של אריס.
גופים ידועים בדיסק המפוזר > 2004 XR190

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה בשנת 2004 וייחודו שהוא נע מעלה ומטה במישור המילקה, במקום ימינה ושמאלה כמו שאר העצמים.
גופים ידועים בדיסק המפוזר > 225088 2007 OR10

עצם טרנס-נפטוני שהתגלה ב-17 ביולי 2007. מדובר בעצם גדול, בערך בגודל של האומיה, העונה להגדרת כוכב לכת ננסי. קוטר של 1575 ק"מ, ובעל זמן סיבוב עצמי של 45 שעות. באוקטובר 2016 הוכרז כי התגלה שיש לו ירח אחד
הערות שוליים

↑  לOR10 2007 יש ירח עדכון מכנס DPS\EPSC, אמלי לוקדוואלה, 19 באוקטובר 2016
איור של אריס. הכוכב בצד השמאלי עליון הוא השמש
הומניזם חילוני

הומניזם חילוני הוא זרם מוסרי הנכלל בהומניזם, המתבסס על ערכים נטורליסטיים. לפיכך, זרם זה דוחה את העל-טבעי ואת הרוחני כשורש למוסר ולקבלת החלטות נכונה, לטובת לוגיקה, אתיקה וצדק. כסוגים אחרים של הומניזם, הומניזם חילוני הוא עמדה מוסרית ודרך חיים המתמקדת בדרך בה על בני האדם לנהוג בשביל חיים טובים ומאושרים. המונח עצמו נוצר במאה ה-20 כדי להבדילו מזרם ההומניזם הדתי.
יסודות

השקפת העולם של ההומניזם החילוני כוללת את עיקרי האמונה הבאים:
יש לבדוק את הדוגמות, האידאולוגיות והמסורות, בין אם דתיות, פוליטיות, או חברתיות, ולהימנע מלקבלן מתוך אמונה עיוורת.
במהלך הניסיונות להבין את מסתורי הקיום האנושי ובעיותיו, על האדם להפגין מחויבות לביקורת, לעובדות, ולשיטות חקר מדעיות, ולא לאמונה ולרוחניות.
מחויבות לצמיחתו ומימושו העצמי של הפרט והמין האנושי כולו.
חיפוש תמידי אחר אמת אובייקטיבית, תוך הבנה שמידע חדש וניסיון צריכים לשנות תמידית את התפיסה הפגומה של אמת זו.
מחויבות לחיים האלו ולא לבאים. הפיכתם למשמעותיים באמצעות ידע על ההיסטוריה, ההישגים האינטלקטואלים והאומנותיים, והשקפותיהם של אחרים.
חיפוש אחר יסודות קבילים של התנהלות מוסרית ברמה האישית, החברתית והפוליטית, ושפיטתם לפי התועלת שהם מביאים לאדם ולהתנהגותו כפרט אחראי.
היגיון, שיתוף מידע, רצון, וסבלנות, יובילו לעולם טוב.
יחס לאמונות אחרות

השימוש במונח הומניזם חילוני בא להדגיש את ההבדלים בינו לבין הדתי, ובינו לבין הדת בכלל. ישנם מספר הבדלים בולטים בין שני הזרמים:
הומניסטים דתיים נוטים להשתמש בטקסים ומנהגים כאישור לדרך חייהם.
חלק מההומניסטים הדתיים מחפשים חוויות דתיות עמוקות, בעוד שהומניסטים חילונים נמנעים מכך.
בהומניזם הדתי משתמשים במושגים "קדוש" ו"נשגב" בצורה השוללת את מובנם המטפורי, על אף שחלקים שונים בהומניזם הדתי אינם מאמינים באלוהות מסורתית. מקרה דומה חל על אמונתם באידיאלים החורגים מתפיסתה של המציאות הפיזית, תפיסת חוויות שונות כבעלות זיק אלוהות בהן, וכדומה. הומניסטים חילונים אינם מאמינים באלוהים, ומתייחסים למושגים אלו כמטפורות או כאמונות גרידא, שמקורן בעולם החומרי. היחס לאלו הוא כאל דרכים גרועות להתמודדות עם צרות החיים.
הומניזם אומנם מעודד תפיסת עולם חילונית, אך שונה ממנה בכך שבחילונית ישנו דגש רב על הצורך בהפרדה בין הדת לחברה ולממשלה, בעוד שהומניזם חילוני מוסיף על אלו עוד תוכן רב הנוגע לתפיסה את הקיום האנושי, הכולל מחויבות לכבוד האדם ולמוסר. הומניזם חילוני נבדל בכך שהוא בא להצהיר על עמדות נוספות מלבד אמונה או אי-אמונה באלוהים. הומניזם חילוני נבדל אם כן בכך שעל אף שרוב המאמינים בו חילונים, ניתן למצוא בתוכם גם בודהיסטים ומאמינים בהינדואיזם.
הומניזם חילוני כדת

בגלל אופיים של יסודות רבים בהומניזם החילוני, יש הרואים בו דת בפני עצמה. ההומניסטים החילונים טוענים שההומניזם החילוני עצמו אינו דת, גם אם יש בו גוונים דתיים. מחלוקות סביב עניין זה מתנקזות ברובן לוויכוחים סמנטיים.
ניתן לראות קשת רחבה ביותר של פילוסופים הומניסטיים שניתן לחלקם למספר קטגוריות:
הומניסטים דתיים שמאמינים באלוהות.
הומניסטים דתיים שאינם מאמינים באלוהות.
הומניסטים שאינם דתיים ואינם מאמינים באלוהות.
רבות מהמחלוקות מתעוררות עקב הבלבול בין שתי הקטגוריות הראשונות, ונטייתם של ההומניסטים החילונים ומתנגדיהם להגדיר את המושג בדרכים שונות. ההומניסטים החילונים טוענים שמעצם המילה "חילונים" נובעת הגדרתם העצמית כלא דתיים. יש הרואים אותם כמשתייכים לקטגוריה השנייה וכמובן כאלו החולקים עליהם, וחלק נכבד מן המחלוקת תלוי פשוט בהגדרה הפרטית של מהי בדיוק "דת".
התייחסויות היסטוריות

המונח "חילונות" הומצא ב-1846 בידי ג'ורג ג'יקוב הוליהוק כדי לתאר "מודעות הטורדת עצמה רק בשאלות, שניתן לבדוק את תוכנן באמצעות החוויות של חיים אלו".
שימוש היסטורי במושג "הומניזם" (שמשתקף לפעמים גם במחקר אקדמי בן ימינו), מופיע בכתבים של הפילוסופיה הקדם סוקרטית. כתבים אלו לא נודעו לחברה האירופאית עד שחוקרים מתקופת הרנסאנס גילו אותם מחדש דרך מקורות מוסלמים ותרגמו אותם מערבית לשפות אירופאיות. כך קרה שהמונח "הומניסט" מיוחס גם לאדם שדעותיו הומניסטיות, בנוסף למשכילים מתקופת ההשכלה, ולאלו שדעותיהם תואמות לאלו של הפרה-סוקראטים.
משמעות המושג "הומניזם חילוני" התפתחה במשך הזמן, כאשר השימושים הראשונים מופיעים בשנות ה-50 של המאה ה-20. ב-1958 ליאו פרפר השתמש במונח כדי לתאר את אלו ש"אינם מזדהים עם דת מאורגנת ודואגים לזכויות האדם".
ב-1961 השתמש השופט הוגו בלאק במונח "הומניזם חילוני" כדי לציין סוג של הומניזם שאינו מאמין באלוהות וחסידיו החשיבוהו כדתי. שימוש זה אומץ במהרה בידי פונדמנטליסטים דתיים, תוך שימוש במושג "חילוני" כתואר חלופי ל"מתנגד לדת".
עד שנות ה-70 המונח אומץ בידי הומניסטים, שעל אף ביקורתם על הדת בשלל גווניה, הצהירו במכוון שהם חסרי דת, אך לא נגדה. בכך הם הצהירו שלהומניזם שהם דוגלים בו אין דבר וחצי דבר עם הרוחני, הדתי, והאמוני, אך הם אינם נגדו. כך מזוהה לרוב ההומניזם החילוני בימינו.
בלעג להתייחסותו של בלייק להומניזם החילוני כדת, הקים המוזיקאי פרנק זאפה, הידוע גם בתמיכתו בחופש הדיבור, את "הכנסייה האמריקאית של ההומניזם החילוני". הכותב ארט בוכוואלד כתב טור שכותרתו "הומניסטים חילוניים: איום או סכנה?" שלעג לרעש שנוצר סביב ההומניזם החילוני.
הומניזם חילוני כיום

כיום ישנם ארגונים רבים המשתייכים לזרם, כאשר הגדול שבהם שוכן בנורווגיה, ומונה 69 אלף חברים רשומים, מתוך אוכלוסייה של 4.6 מיליון (נכון ל-2004). במקומות רבים בעולם מוצאים עצמם ארגונים אלו בהתנגשות עם הפונדמנטליזם הדתי בנושאים רבים מספור, וזאת תוך עוינות רבה בין הצדדים. אחד הארגונים הגדולים, המאגד מאות ארגונים הומניסטים ברחבי העולם הוא האיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי.
המבקרים את ההומניזם החילוני טוענים שההומניזם החילוני לא מציע אף אמיתות ברורות ומונע תחושת סיפוק רוחני, ומציע במקומם עולם פוסטמודרני קר וחסר מוסר ברור. על כך עונים ההומניסטים החילונים שתפיסת עולמם אופטימית ואידיאלית, ומקורה בתקופת ההשכלה, ואפילו לפני זה בפילוסופיה הקדם סוקרטית, ועד הקונפוציאניזם הסיני.
הומניסטים חילוניים בולטים

מספר הומניסטים חילונים בולטים הם:
אייזק אסימוב
ארתור סי. קלארק
ג'רמי בנת'ם
ריצ'רד דוקינס
א.מ. פורסטר
ויקטור הוגו
ג'וליאן הוקסלי
פול קורט
ג'ון לנון
ג'ון סטיוארט מיל
פיליפ פולמן
ג'ין רודנברי
ברטראנד ראסל
צ'ארלס מ. שולץ
קרל סייגן
פיטר סינגר
אדוארד אוסבורן וילסון
קורט וונגוט
יאפ ואן פראך
יעקב מלכין
סיקיבו הצ'ינסון
המדרשה (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  שנתון
 סוגה:  כתב עת לאמנות
 מו"ל:  המכללה האקדמית בית ברל 
 בעלים:  מכללת בית ברל
 עורך ראשי:  גלעד מלצר
 תאריכי הופעה:  1998–2015 (כ־17 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  בית הספר לאמנות, מכללת בית ברל
 מדינה:  ישראל 
 גליונות כתב העת באתר המכללה
 
"המדרשה" היה כתב עת לאמנות בהוצאת בית הספר לאמנות של מכללת בית ברל.
הגיליון הראשון של כתב העת יצא בשנת 1998. כתב העת פעל כשנתון וכל גיליון הוקדש לנושא מרכזי. עד גיליון מס' 6 (יוני 2003) ערכה את כתב העת נעמי סימן-טוב ואילו לאחריו התמנה גלעד מלצר כעורך. הגיליון האחרון (גיליון 18, "שקרים ועבירות") יצא בסתיו 2015.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכנסייה המתוקנת השווייצרית

הכנסייה המתוקנת או הכנסייה הרפורמית נוסדה על ידי אולריך צווינגלי, כומר מהמאה ה-16 שנולד בציריך שבשווייץ.
צווינגלי האמין בכל עקרונותיה של הכנסייה הלותרנית, שהוקמה במאה ה-16 גם כן. עם זאת, היה ויכוח בין הכנסייה המתוקנת של צווינגלי לכנסייה הלותרנית: צווינגלי האמין שברגע בליעת לחם הקודש אין הלחם הופך לבשרו של ישו אלא שזהו טקס סמלי בלבד.
בשנת 1920 נוסדה פדרציה המאחדת כיום 26 כנסיות שמשתייכות לכנסייה. בשנות ה-90 הכנסייה החלה לקבל באופן מלא הומוסקסואלים. כיום, 26.9% מאוכלוסיית שווייץ מגדירים עצמם כחלק מהזרם.
ראו גם

הכנסייה המתוקנת ההולנדית
לאונהרד רגץ
הכנסייה הכרמליטית של ורשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 מיקום:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1681
 תאריך פתיחה רשמי:  1681 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  Isidoro Affaitati, Efraim Szreger 
 סגנון אדריכלי:  בארוק, רוקוקו, קלאסיציזם 
 קואורדינטות:  52°14′36″N 21°00′56″E﻿ / ﻿52.24333333°N 21.01555556°E﻿ / 52.24333333; 21.01555556
  (למפת ורשה מוגדלת) הכנסייה הכרמליטית של ורשה(למפת ורשה רגילה) הכנסייה הכרמליטית של ורשה
 
חזית הכנסייה
הכנסייה מבפנים
מבט אל מגדלי הפעמונים של הכנסייה
כנסיית הלקיחה של הבתולה מריה ושל יוסף הקדוש (בפולנית: Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny i św. Józefa Oblubieńca), הידועה בכינוי "כנסיית הכרמליטים", היא כנסייה קתולית בוורשה שבפולין.
היסטוריה

הכנסייה הנוכחית היא הכנסייה השנייה במקום. הכנסייה הראשונה נבנתה מעץ על ידי מסדר הכרמליטים בשנת 1634 ונהרסה על ידי השוודים בשנת 1650. הכנסייה החדשה, שנוסדה ביוזמתו של הפרימאט של פולין מיכל סטפן רדז'יובסקי ((אנ'); אשר ייסד גם את כנסיית הצלב הקדוש בוורשה), נבנתה בין השנים 1692-1701 בסגנון בארוק פולני בתכנון האדריכל יוזף באלוטי (ניתן עדיין לראות את הכנסייה המקורית מאחורי החזית). במהלך מלחמת העולם השנייה הכנסייה שרדה בפצצות העיר ורשה ולא נהרסה.
החזית של הכנסייה היא בסגנון נאו קלאסי והיא אחת החזיתות הבולטות והמפורסמות ביותר בוורשה. חזית מרשימה זו נבנתה בסגנון אופייני לשלטונו של סטניסלאב פוניאטובסקי.
החזית מורכבת משתי קומות. שמונה עמודים בסגנון דורי תומכים בקומה הראשונה ושישה עמודים בסגנון קורינתי תומכים בקומה השנייה. על גג הכנסייה ממוקם כדור נחושת שהתחמצן עם הזמן והפך לירוק. על החזית יש הרבה עיטורים פיסוליים ומקובעות בה שלוש דלתות כניסה. על האפריז מקובע תבליט של מוטות הגמון וכתר אפיפיורי במרכז.
מגדלי הפעמון הייחודיים של הכנסייה בצורת גליל, מיוחדים מאוד ונמצאים בצדדי המבנה. בראש המגדלים יש קישוט דקורטיבי שמזכיר אבוקה.
הכנסייה מהצד
הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית

קתדרלת "סיידת א-ניאח" (سيدة النياح) בדמשק, מקום מושבו של הפטריארך המלכיתי
הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית (בערבית: كنيسة الروم الملكيين الكاثوليك, בלטינית: Ecclesiae Graecae Melchitae Catholicae) היא כנסייה אוניאטית העומדת בפני עצמה ("סואי יוריס") שהסתפחה לכנסייה הקתולית לאחר שהתפצלה במאה ה-18 מן הכנסייה האנטיוכית.
מאמיני הכנסייה, הקרויים מלכיתים, הם בני מוצא מעורב יווני ומזרח-תיכוני ונחשבים צאצאי ראשוני הנוצרים באנטיוכיה הסורית מן המאה הראשונה לספירה. הם מגדירים עצמם כ"קתולים מזרחיים מקיימי פולחן ביזנטי" – כלומר, הם כפופים לאפיפיור ולוותיקן אך זוכים לאוטונומיה פולחנית שבמסגרתה הם משמרים את המנהגים והליטורגיה שמקורותיהם בנצרות היוונית-אורתודוקסית.
מספר המשתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית נאמד בכ-1.5 מיליון, כמחציתם בארצות המזרח התיכון השונות (בעיקר לבנון, סוריה, ירדן, ישראל והרשות הפלסטינית) וכמחציתם מהגרים מארצות אלה (וצאצאיהם) שנפוצו ברחבי העולם - בעיקר במדינות מערב אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה.
בראש הכנסייה עומד מאז שנת 2017 הפטריארך יוסוף הראשון עבסי (בערבית: يوسف الأوّل عبسي), שתוארו הרשמי "פטריארך אנטיוכיה וכל המזרח, אלכסנדריה וירושלים". הוא אחד מחמישה כהני דת נוצריים הנושאים בתואר "פטריארך אנטיוכיה", והוא כפוף ישירות לאפיפיור. הוא החליף בתפקידו את קודמו הפטריארך גרגורי לאחם, שעמד בראש הכנסייה משך 17 שנה, מאז שנת 2000. מקום מושב הפטריארכיה כיום בדמשק, סוריה.
ראו גם

נצרות מזרחית קתולית
כנסיית גבירתנו - כנסיית יוונית-קתולית בעיר התחתית בחיפה
ה'ס"ו

ה'ס"ו (5066)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-20 בספטמבר 1305 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1306. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
אירועים

י' באב – גירוש צרפת הגדול: בפקודת פיליפ הרביעי, גורשו כ-100,000 יהודי צרפת
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
הערות שוליים

↑  כפתור ופרח לרבינו אשתורי הפרחי, הוצאת בית המדרש להלכה בהתיישבות, פרקים מ"א-ס', ירושלים תשנ"ט, פרק נ"א, עמוד רי"ג.
היסטוריה של עם ישראל
הבחירות המקדימות במרצ (2022)

הבחירות המקדימות במרצ (2022) היו בחירות מקדימות במפלגת מרצ אשר כללו הן את בחירת יו"ר המפלגה והן את רשימתה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו יחד ב-23 באוגוסט 2022. מספר בעלי זכות ההצבעה הוא 18,961. ההצבעה ברובה הייתה מקוונת, אחוז ההצבעה עמד על כ-81%.
רקע

הבחירות המקדימות נקבעו בעקבות החלטת הממשלה לפזר את הכנסת בעקבות המשבר הקואליציוני.
בחודש פברואר 2022 קבעה ועידת מרצ חוקה חדשה, ובה נקבעה בסעיף 297 הוראת שעה לפיה בבחירות לכנסת העשרים וחמש ייבחרו מועמדי המפלגה לכנסת בידי כלל מתפקדי מרצ. בנוסף נקבע כי ככל שיוקדמו הבחירות לכנסת הרי שתקופת האכשרה תקוצר ל-32 ימים.
ב-21 ביולי אישרה ועידת מרצ את הצעתה של ועדת הבחירות להאריך את תקופת ההתפקדות לשם הצבעה בבחירות עד 31 ביולי, ושבוע לאחר מכן אישרה הוועידה הצעה לקביעת קריטריונים לצורך הצבעה מקוונת. ב-3 באוגוסט קבעה ועדת הבחירות כי החלטת ועידת מרצ יוצרת אפליה לכאורה בין שני סוגים של מצביעים, ולכן קבעה כי תתאפשר הצבעה מקוונת לכל מצביע המעוניין בכך וכן על פריסתן של קלפיות פיזיות במקומות שונים בארץ בהתאם למספר המתפקדים באותו היישוב.
סכום ההוצאה המקסימלי למועמד הוא כ-129,000 ש"ח בהתאם לחוק המפלגות, חברי כנסת מכהנים מקבלים החזר הוצאות עד סכום זה מקופת המדינה ואינם יכולים לקבל תרומות. מועמדים אחרים יכולים לקבל סכום זה בהלוואה מהמדינה או מתורמים.