stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הונג קונג הבריטית
היסטוריה

לאחר תבוסתה של סין (בתקופת שושלת צ'ינג) במלחמת האופיום הראשונה בשנת 1842, אילצה בריטניה את סין לחתום על חוזה נאנקינג, אשר כלל מספר תנאים בנוגע לחידוש תנאי המסחר עם בריטניה. בין סעיפי החוזה נקבע כי בריטניה תקבל לידה את האי הונג קונג לצמיתות. ב-1848 תחומה הטריטוריאלי של בריטניה בהונג קונג הסתכם ב-80.4 קמ"ר, אולם עם השנים נוספו לה טריטוריות נוספות. בעקבות חתימת הסכם בייג'ינג ב-1860 אשר היווה את סיום מלחמת האופיום השנייה, הועברה שליטת אזור קאולון משליטה סינית לשלטון בריטניה בחכירה, ובעקבות חתימת ההסכם על הרחבת שטחי הונג קונג ב-1898, הועברו שטחים סיניים הידועים בכינוים "הטריטוריות החדשות" בחכירה לידי ריבונות בריטית. במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941 — 1945 שלטה האימפריה היפנית בהונג קונג, זאת בעקבות ניצחונה של יפן וכניעת הבריטים בקרב הונג קונג.
המהפכה הקומוניסטית בשנת 1949 הביאה להגירה רבה מהרפובליקה העממית של סין להונג קונג. עם זאת היוותה הונג קונג נמל מרכזי לכניסת סחורות לסין, בייחוד לאחר האמברגו שהוטל עליה במהלך מלחמת קוריאה, מה שהוביל את הונג קונג לצמיחה כלכלית פורה.
ב-19 בדצמבר 1984 עת ביקור ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר בבייג'ינג, חתמו שני הצדדים על הסכם ה"הצהרה המשותפת בריטניה-סין", בו ויתרה בריטניה על שליטה במושבה, כשבמרכזה ניצב הרעיון "מדינה אחת, שתי שיטות", החל מתום מועד חכירת הטריטוריות החדשות. סין לעומת זאת, הבטיחה להותיר על כנו את הקפיטליזם בהונג קונג. שטחי הונג קונג הועברו לשליטה סינית כמתוכנן ב-1 ביולי 1997.
הכיבוש היפני (נפילת הונג קונג)

עם כניעת בריטניה בקרב הונג קונג נגד הצבא היפני הקיסרי, נפלה הונג קונג לידי האימפריה היפנית. כיבוש זה נמשך מ-25 בדצמבר 1941 ועד 15 באוגוסט 1945. בפי תושבי הונג קונג כונתה תקופה זו "שלוש שנים ושמונה חודשים". ביום בו תקף צבא יפן את פרל הארבור, הוביל הגנרל היפני טאקאשי סאקאי את חייליו במטרה לתקוף את הונג קונג. ב-25 בדצמבר 1941 חתם ראש הרשות המבצעת של הונג קונג על הסכם כניעה ליפנים. ההסכם נחתם במלון פנינסולה. 9 ימים לאחר הטלת הפצצה על הירושימה, נכנע קיסר יפן והביא לסיומה של מלחמת העולם השנייה. בסוף אוגוסט של אותה שנה השיגו הבריטים שליטה מלאה על הונג קונג והקימו ממשלה חדשה.
צמיחה כלכלית

בתקופת שושלת צ'ינג שאפו הבריטים להרחיב ולהעצים את נמל הונג קונג (לימים נמל ויקטוריה) כדי שייהפך לנמל הגדול ביותר במזרח אסיה. כמו כן שאפו הבריטים להרחיב את פעילות הסחר הימי במזרח הרחוק דרך הנמל. עם תום 20 שנות שליטה בריטית בשנת 1861, נקרא הנמל מחדש "נמל ויקטוריה" על שם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, והוסיפה להרחיב את העיר באי הונג קונג על כל תחומיו. בתחום המשלוח וההגנה על סחורות ימיות, מילא הצי המלכותי הבריטי תפקיד חשוב, כמו כן מילא הצי תפקיד חושב באינטרסים המסחריים של האימפריה, ובזמנו נחשב לצי החזק ביותר. בתום מלחמת העולם השנייה החלו סוחרים ועסקים רבים לנהור להונג קונג, עם נסיקתה של הכלכלה. כלכלת הונג קונג כיום היא יציבה ובמגמת עלייה, בין השאר הודות לסחר והפיתוח התעשייתי של בריטניה.
הוועדה העצמאית נגד שחיתות

במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70, חלה עלייה משמעותית בשיעור גידול האוכלוסייה לצד עלייה חדה ופתאומית בכלכלת הונג קונג. עלייה ספונטנית זו הובילה גם לשחיתות רבה. נוכח המציאות חייבת הייתה בריטניה לשמור על סדר חברתי.
הוועדה העצמאית נגד שחיתות (ICAC) הוקמה ב-15 בפברואר 1974, במטרה להתמודד בפני תופעת השחיתות בהונג קונג ולאוכפה. בראש הוועדה עומד ראש הרשות המבצעת של הונג קונג. עם הקמתה, אימצה הוועדה "גישה משולשת" כדי להתמודד עם השחיתות בכל אחד מ-3 הרשויות. גישה זו מהווה שיטה מתוחכמת ואסטרטגית ללוחמה בשחיתות ב-3 חזיתות:
המחלקה למניעת שחיתות (מניעה), אגף המבצעים (אכיפת החוק) ומחלקת יחסי הציבור (חינוך).
ראו גם

היסטוריה של הונג קונג
האי הונג קונג בשנות ה-30
קום איל פו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים) 
 ענפי תעשייה:  אופנה 
  
 www.comme-il-faut.com
 
comme il faut ("קום איל פו", מצרפתית, התנהגות הולמת; מילולית: "כמו שצריך") היא חברת אופנה ישראלית, שהוקמה בשנת 1987 על ידי סיביל גולדפיינר וקרול גודין כמתפרה ביתית.
בית האופנה מייצר אופנת ״SLOW FASHION״ ייצור פריטים מוקפדים ואיכותיים המיוצרים בתנאים הוגנים, מחומרים איכותיים ותוך התחשבות בסביבה, כחלק ממהלך בינלאומי המתנגד לייצור המוני המתבסס על כוח עבודה זול ומנוצל וייצור הפוגע בסביבה.
השם Comme il faut הוא ביטוי צרפתי שאומר "כמו שצריך, כפי שהוא אמור להיות" אשר נלקח ממחזהו של צ'כוב "השחף". כחלק מתפיסת העולם הפמיניסטית של המותג קיבל הביטוי הצרפתי את הפירוש העדכני "כמו שצריך זה כמו שאת רוצה."
בנוסף למוצרים בייצור העצמי של המותג בארץ ובפורטוגל, מייבאת החברה מותגים נוספים של מעצבי על מחו"ל.
מאפייני החברה

לאחר מספר שנים בעולם האופנה הישראלי, במהלכן באו המייסדות במגע עם מאות נשים על בסיס יומיומי, הן החלו לשים לב לדפוס, על פיו נשים מכל הגילאים, מידות וסוגי גוף חוות לעיתים בעיות רציניות עם גופן ונמנעות מלהביט בעצמן בראי. תוצאה ישירה של כל אלו הביאו לכך בשנת 2000 החליטו המייסדות להשתמש בכוח המותג במטרה להעלות את המודעות ולהפיץ אג'נדה פמיניסטית, מאז ועד היום בית האופנה מחויב לתפיסת עולם פמיניסטית.
בנוסף, חברת comme il faut מאמינה כי פוליטיקה אינה רק זהות מפלגתית, כי אם מושג רחב ועמוק יותר. המותג גורס כי פוליטיקה היא מעורבות, נקיטת עמדה והעברת מסר. נקיטת קו שיווקי פמיניסטי בעסק מסחרי הוא בהכרח עיסוק פוליטי, וחשיבה זו באה לידי ביטוי ב-comme il faut בפעולות שונות.
מאפייני החברה > פעילות חברתית

לצד המעורבות החברתית המתבטאת באופן ניהולם וארגונם של בתי־העסק של החברה, עוסקת comme il faut גם בפעילות חברתית, כמו בשיתוף פעולה עם ארגון אחותי, תרומה מתמשכת לעמותת "נשים שורדות זנות", סדנאות אתר "נשים קונות מנשים", השתתפות בפרויקט "מעבירות" המסייע בהעברת פריטי לבוש או תמורתם למטרות שונות לקידום נשים. בשנת 2013 החל לעידוד המודעות לסרטן השד, סיוע במאבק למניעת אלימות נגד נשים, הפעלת פרויקט הקמת קואופרטיב עובדות הניקיון הראשון בישראל, הנועד לעזור לעובדות ניקיון לנתק את התלות בחברות קבלן.
מאפייני החברה > קוד אתי

כחלק מהקוד האתי שלה, מחויבת החברה לערכים של איכות הסביבה:
בשנת 2008 זכתה החברה לתעודה מטעם "עידוד היוזמה הטובה", המעידה על קיזוז פחמן מפעילות שוטפת.
בשנת 2010 נכללה החברה ברשימת 100 החברות האתיות בעולם שמפרסם מכון אתיספרה.
דו"ח אחריות חברתית-סביבתית - comme il faut אינה מחויבת לחשוף את נתוניה העסקיים, שכן מדובר בחברה פרטית, אך למרות זאת בשנת 2008 בחרה לפרסם דו"ח אחריות חברתית-סביבתית מקיף כאות למחויבות לאחריות ולשקיפות. החברה היא הראשונה מסדר גודל בינוני המדווחת באופן זה על פעילותה.
חברת comme il faut מופיעה גם ברשימת האו"ם ו-UNIFEM כמפגינה Best Practice בקידום מעמד האישה, וזכתה לציון לשבח מ-Global Compact על דיווחיה על עמידה בעקרונות של עסקים בעלי אחריות חברתית.
קטלוגים בולטים

קטלוג נשים חוצות גבולות - קטלוג קיץ 2004, נגע בסכסוך הישראלי-פלסטיני וקישר בין המושג גבול, בהקשר של גדר ההפרדה בשכונת א-טור, לגבולות שנשים צריכות להתמודד עמם. הופק בשיתוף המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. הקטלוג עורר תגובות רבות, של תמיכה וגינוי כאחד, בארץ ובעולם.
קטלוג 15 צלמות מצלמות - במלאת 15 שנים לחברה הוזמנו 15 צלמות מתחומים שונים לצלם את קולקציית קיץ 2002. הצלמות זכו לחופש אמנותי מלא, והתוצאה הייתה אסופת צילומים העוסקים בחופש הביטוי והיצירה. אחת התמונות בפרויקט - "די לכיבוש" של מיכל היימן - הביאה את נעמי בלומנטל - אז חברת כנסת מטעם מפלגת "הליכוד" ולקוחה וותיקה של החברה - להכריז כי תחרים את מוצרי החברה.
הערות שוליים

↑  שמה של החברה לקוח מהמחזה "השחף" של אנטון צ'כוב
מתוך קטלוג נשים קונות מנשים
מתוך קטלוג נשים חוצות גבולות
הצילום "די לכיבוש"
אקציית האינטליגנציה

| --- | --- |

 תאריך:  ספטמבר 1939 
 מקום:  פולין 
 סוג:  תוכנית פעולה, רצח המוני 
 נשק:  נשק קל ומכונות ירייה
 הרוגים:  100,000 
 מבצע:  משטרת הביטחון, קריפו, גסטפו 
 
אקציית האינטליגנציה (בגרמנית: Intelligenzaktion:‏ הגיה בגרמנית: [ɪntɛliˈɡɛnt͡s.akˌt͡sjoːn]), או הירי ההמוני באנשי האינטליגנציה, הייתה סדרה של רציחות המוניות שביצעה גרמניה הנאצית נגד האינטליגנציה הפולנית (מורים, כמרים, רופאים, פקידות בכירה בדרג העירוני והמדיני וחברים בולטים אחרים בחברה הפולנית) בתחילת מלחמת העולם השנייה. הגרמנים ניהלו את המבצעים בהתאם לתוכניתם לגרמן (אנ') את האזורים המערביים של פולין הכבושה, לפני סיפוחם לרייך הגרמני.
ברצח ההמוני של האינטליגנציה הפולנית נרצחו 100,000 פולנים; בהיעלמות כפויה, כלאו הגרמנים והרגו את ראשי החברה הפולנית, שזוהו כאויבי הרייך עוד לפני המלחמה; הם נקברו בקברי אחים שנחפרו במקומות נידחים.  על מנת לעודד בריחת פולנים, הטילו הגרמנים טרור על האוכלוסייה, על ידי הוצאות להורג פומביות של אינטלקטואלים ומנהיגי קהילה נבחרים, בטרם גירשו את הפולנים ממערב פולין. חוליות המוות (אנ') של האיינזצגרופן וחברי יחידות הרצח המקומיות (שכונו ביופמיזם "יחידות הגנה של גרמנים אתניים", Volksdeutscher Selbstschutz), מיליציות המיעוט הגרמני, הצדיקו את מעשיהן בכך שמטרת עבודתן המשטרתית היא לסלק אנשים מסוכנים מבחינה פוליטית מהחברה הפולנית.
רצח האינטליגנציה הפולנית הייתה צעד מרכזי לקראת יישום מבצע טננברג (אנ'), השמת שוטרים ובעלי תפקידים נאצים ממשטרת הביטחון (המורכבת מחברי קריפו וגסטפו) וחברי אס דה כדי לנהל את הכיבוש ולהקל את הגשמת תוכנית-האב למזרח, יישוב גרמנים בפולין. מבין 100,000 האנשים שנהרגו באקצייה זו, כ-61,000 היו אנשי האינטליגנציה הפולנית, שהגרמנים ראו בהם יעדים פוליטיים על פי "ספר התביעה המיוחדת לפולין", ספר אשר חובר לפני תחילת המלחמה בספטמבר 1939. אקציה זו התרחשה זמן קצר לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939 ונמשכה מסתיו 1939 עד אביב 1940; הרצח ההמוני של האינטלקטואלים הפולנים נמשך בפעולות מבצע אה בה.
מטרה

אדולף היטלר הורה על רצח האינטליגנציה והאליטות החברתיות של פולין כדי למנוע מהן לארגן את הפולנים נגד הגרמנים הכובשים ולסכל את הכיבוש והקולוניזציה של המדינה. הרצח ההמוני היה אמור להתרחש לפני סיפוח פולין לרייך הגרמני הגדול:
"שוב, על הפיהרר לציין שלפולנים יכול להיות רק אדון אחד, והוא הגרמני; שני אדונים אינם יכולים ואסור להתקיים זה לצד זה; לכן יש לחסל את כל נציגי האינטליגנציה הפולנית. זה נשמע קשה, אבל כאלה הם חוקי החיים."
הגזענות הנאצית החשיבה את האליטות הפולניות כבעלות דם גרמני ככל הנראה, משום שסגנון המנהיגות הדינמית שלהן עמד בניגוד חיובי ל"פטליזם הסלאבי" של העם הרוסי; אף על פי כן, השמדת מנהיגים לאומיים כאלה הייתה הכרחית, משום שהפטריוטיות שלהם וסמכותם המוסרית היו מונעות גרמניזציה מלאה של האוכלוסייה המשועבדת של פולין.
יתרה מכך, באמצעות משרד מדיניות הגזע, הילדים בעלי הערך הגזעי (בעלי המראה הארי) של האינטליגנציה הפולנית היו אמורים להיחטף לרייך, לצורך גרמניזציה; האידאולוגיה הנאצית טענה כי תירבות (אקולטורציה) לא סלאבית כזו תמנע את תקומת האינטליגנציה הפולנית, ובכך תמנע את תחיית הלאומיות הפולנית בפולין שתעבור גרמניזציה.
שיטה

עם השגת השליטה בפולין, הגרמנים עצרו, כלאו והרגו כ-61,000 בני אדם כאויבי הרייך הגרמני. כולם זוהו כאינטליגנציה בכל עיר, עיירה וכפר. כל גבר ואישה היו רשומים ב"ספר התביעה המיוחדת - פולין" (Sonderfahndungsbuch Polen), שאזרחי פולין הגרמנים הנאמנים לגרמניה הנאצית ערכו לפני המלחמה עבור המשטרה הגרמנית, משטרת הביטחון והאס דה.
האיינזצגרופן ומיליציות ההגנה העצמית האתנית של המיעוט הגרמני בפולין היו אמורים להרוג את האינטליגנציה שזוהתה בספר התביעה המיוחדת – פולין.  מפקדי המיליציות הצבאיות למחצה ידעו שיהרגו אזרחים לא חמושים, ולכן חיזקו את המורל בעזרת הנחיות אידאולוגיות וגזעניות לחיילים-שוטרים, בהן נמסר שתפקידם הפוליטי בטיהור האתני של פולין - הוצאות להורג, פעולה נגד התקוממות, שיטור - יהיה יותר קשה מלחימה מול חיילים; כפי שציין מרטין בורמן בפגישה ב-2 באוקטובר 1940 בין היטלר להנס פרנק: 
"על הפיהרר להדגיש, שוב, שלפולנים יש רק אדון אחד, והוא גרמני; לא יכולים להיות שני אדונים זה לצד זה, ואין הסכמה לכך, ומכאן, יש להרוג את כל נציגי האינטליגנציה הפולנית. . . . הגנרלגוברנמן הוא שמורה פולנית, מחנה עבודה פולני גדול.
במסגרת תוכנית-האב למזרח, המטרה הפוליטית של אקציית האינטליגנציה הייתה השמדת האליטות של החברה הפולנית, שהנאצים הגדירו בהרחבה כשלאכטה (אצילים פולנים), אינטליגנציה, מורים, עובדים סוציאליים, שופטים, יוצאי צבא, כמרים, אנשי עסקים וכל גבר ואישה פולנים שלמדו בבית ספר תיכון וכך יכלו לספק מנהיגות לאומית שתתנגד לכיבוש הגרמני בפולין.
פעולות אזוריות

אקציית האינטליגנציה בפומרניה (Intelligenzaktion Pommern), מבצע רצח המוני אזורי במחוז פומרניה: 23,000 פולנים נעצרו, נכלאו ונהרגו זמן קצר לאחר הזיהוי והמעצר. כדי להטיל אימה על האוכלוסייה הכללית, הגרמנים בחרו אזרחים בולטים, מבין האנשים שנעצרו, והוציאו אותם להורג בפומבי, כשהם משאירים את הגופות לראווה, כאזהרה רשמית מפני התנגדות לכיבוש הגרמני.
אקציית האינטליגנציה בפוזנן (Intelligenzaktion Posen), רצח המוני של 2,000 קורבנות בפוזנן.
אקציית האינטליגנציה במזוביה (Intelligenzaktion Masovien), רצח המוני אזורי במחוז מזוביה, בשנים 1939 ו-1940, בו נרצחו 6,700 בני אדם מאוסטרולנקה, וישקוב, צ'חאנוב, ויסוקה מזובייצק וגיילצ'ין, ליד לומז'ה.
אקציית האינטליגנציה בשלזיה (Intelligenzaktion Schlesien), רצח המוני אזורי במחוז שלזיה ב-1940; 2,000 פולנים נהרגו.
אקציית האינטליגנציה בליצמנשטט, שמה הגרמני של לודז' (Intelligenzaktion Litzmannstadt), רצח המוני אזורי בלודז', 1939; 1,500 איש נהרגו.
אקציית האינטליגנציה בקרקוב (Sonderaktion Krakau), מעצר המוני של אינטליגנציה, 183 פרופסורים מהאוניברסיטה היגלונית, אותם גירשו הגרמנים למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
האקציה השנייה של האינטליגנציה בקרקוב.
אקציית האינטליגנציה בצ'נסטוכובה.
אקציית האינטליגנציה בלובלין, רצח המוני אזורי בלובלין; 2,000 בני אדם נהרגו, רובם כמרים קתולים.
אקציית האינטליגנציה, הפעם במחוז לודז' כולו.
רצח המוני של האינטליגנציה בסטניסלבוב, אזור קרסי, טבח צ'ארני לאס ; 250–300 אקדמאים פולנים נהרגו.
ראו גם

טבח יער קאטין
שואת יהודי פולין
הערות שוליים

1 2 3  Wardzyńska 2009, pp. 8-10, 295.
↑  Prof.
↑  Dr. Jan Moor-Jankowski, Holocaust of Non-Jewish Poles During WWII.
↑  Tadeusz Piotrowski,  Poland's Holocaust: ethnic strife, collaboration with occupying forces and genocide in the Second Republic, 1918-1947, McFarland, 1998, p. 25.
1 2  International Military Tribunal at Nurnberg, Nazi Conspiracy and Aggression, Office of the United States Chief of Counsel For Prosecution of Axis Criminality.
↑  Linda Jacobs Altman, Adolf Hitler: Evil Mastermind of the Holocaust, p. 111, (Google Books, snippet view) Enslow Publishers, ‏2005
1 2  Richard C. Lukas, Did the Children Cry?
↑  Northwestern University, Hitlers Plans for Eastern Europe www.dac.neu.edu 2012.
↑  Roman Zbigniew Hrabar (1960). Hitlerowski rabunek dzieci polskich: Uprowadzanie i germanizowanie dzieci polskich w latach 1939-1945 (בפולנית). Śląski Instytut Naukowy w Katowicach, Katowice: Wydawnictwo Śląsk. p. 28.
↑  Szcześniak 2001.
1 2  Lukas 2012, p. 8.
↑  Adamska, Jolanta; Sziling, Jan (2009). Man to man . . . : destruction of the Polish intelligentsia in the years 1939–1945. Vol. Catalogue for the exhibition commemorating the 70th anniversary of the destruction of the Royal Castle in Warsaw. Warsaw: Council for the Protection of Struggle and Martyrdom Sites (Rada Ochrony Pamięci Walk i Męczeństwa). p. 11.
Sonderfahndungsbuch Polen - רשימות של 60,000 איש שהיו מטרת האקציה.
Sonderfahndungsbuch Polen - עמוד עם שמות באות G. הקיצור EK מייצג את יחידת המוות איינזצקומנדו, ו-EG מייצג את האיינזצגרופן.
עליזה גרינברג

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1926 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 ביולי 2024 (בגיל 97) 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  עין טור מלכא בת עין
 עיסוק:  משוררת
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  אורי צבי גרינברג (1950–1981)  מרדכי שלו (1948–1949) 
 צאצאים:  5
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2003)  פרס אקו"ם 
 
עליזה גרינברג (כ"ו בחשוון ה'תרפ"ז, 3 בנובמבר 1926 – כ"ג בתמוז ה'תשפ"ד, 29 ביולי 2024; נודעה בשם העט: עין טור מלכא) הייתה משוררת ישראלית.
ביוגרפיה

עליזה גרינברג נולדה כעליזה גורביץ, בת לרוזה ודוד גורביץ ואחות לרות תמיר (רעייתו של שמואל תמיר). היא גדלה בשכונת תלפיות שבירושלים. גורביץ החלה לכתוב שירים כבר בנעוריה, ובהיותה בת 15 פורסמו שניים משיריה.
כשהייתה בת 17 נפצעה בגבה בעת טיול, והפציעה הגבילה את כושרה הגופני. ידידה מרדכי שלו, שהתגורר ברחביה, הצטרף ללח"י בשנת 1945, ובעקבותיו הצטרפה אף היא לארגון, ואחדים משיריה פורסמו בעיתוני הלח"י. בהוראת לח"י עבר שלו לתל אביב, ובעקבות געגועיו לעליזה עברה גם היא לתל אביב, והשניים התגוררו בחדר שכור ברחוב המלך ג'ורג'. במלחמת העצמאות שירתה בבית חולים צבאי לכוחות הלח"י בליפתא שבירושלים. לאחר ההפוגה השנייה בקרבות מלחמת העצמאות עברה לתל אביב. בהיותה בתל אביב התוודעה למשורר אורי צבי גרינברג, שהיה נערץ עליה, בפגישתו עם לוחמי לח"י. הפגישה נערכה בבית משפחת ייבין, אצלה התגורר המשורר. בצאתה מהבית הוא אמר: "זאת היא האישה!". אמירה זו נודעה לעליזה גרינברג רק כעבור שנים מפיו של זאב ייבין, בן המשפחה.
היא נישאה למרדכי שלו בסוף 1948, וכעבור שנה התגרשו בהסכמה, לאחר שעליזה בגדה בבעלה הטרי ופיתחה קשר רומנטי עם המשורר אורי צבי גרינברג, שהיה מבוגר ממנה ב-30 שנה.
בשנת 1950 נישאה לאורי צבי גרינברג, לו נותרה נשואה עד למותו בשנת 1981. במהלך שבע שנות נישואיהם הראשונות נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: חיים צבי, בת שבע שלום ציון, רבקה חבצלת לב ציון, יוכבד רחל בת ציון ודוד יהונתן. המשפחה התגוררה זמן מה בתל אביב, אחר כך בירושלים, ובשנת 1954 עברו להתגורר ב"שיכון ותיקים" ברמת גן, בבית שבנו על מגרש שהעניקה העירייה למשורר.
שם העט "עין טור מלכא" ניתן לה על ידי בעלה, על-שם היישוב היהודי "טור מלכא" (הר המלך), שהתקיים בימי חורבן בית שני סמוך לירושלים, במקום שבו נמצאת כיום שכונת א-טור.
שם-עט נוסף שהשתמשה בו הוא "בת עין".
נפטרה ב-29 ביולי 2024 והובאה לקבורה בהר הזיתים, בסמוך לקברו של אורי צבי גרינברג.
פרסים

בשנת 2006 זכתה במשותף עם דן מירון בפרס עקביהו מטעם המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2007 זכתה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום השירה.
ספריה

שירת הבארות, 1972
קן של זרדים, תל אביב, 1989
אשמורה השלישית, רישומים: אורי צבי גרינברג, תל אביב, 1989
שובי נפשי לתכלתך, אסיף של שירים, כולל את שלושת הספרים הקודמים ואוסף שירים חדש – שער חריסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004
בִּין בינותינו, 2016
לקריאה נוספת

משה גרנות, האל, המולדת, והמחרפים נפשם עליה, על ספר שיריה של עין טור-מלכא "שובי נפשי לתכלתך", מאזנים, ע"ט/3, 2004, באתר JSTOR
"לא צריך להחמיר איתי, אני יותר חמוּרה" שיחה עם עין טור-מלכא (מראיין: יהודה ויזן), דחק ח', 2017, עמ' 36–65
לקריאה נוספת > מאמרים שפרסמה

אורי צבי גרינברג: הארות לשירתו, נדפס בהמתכונת והדמות, תש"ס 2000
בלי הפרדה בין הלירי והמדיני: הארות לספר אקדמות לאצ"ג – דן מירון, נדפס במאזנים ע"ז/2, תשס"ד 2004. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הארות לשירת אורי צבי גרינברג: "אהבת-נפש-בשמת-עלומנו", מאזנים ס"ד/3, תש"ן 1990. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
שירי "כרוניקה שחורה/קרע הברית" מתוך "ספר הקטרוג והאמונה", צפון ה', תשנ"ח 1998
"שירת המורדים": הארות לשירת אורי צבי גרינברג, נתיב 11/3, תשנ"ח 1998
במלואת מאה ועשרים שנה להולדתו של אורי צבי גרינברג, דחק ח', 2017, עמ' 66–69
הערות שוליים

1 2 3  גילי איזיקוביץ, המשוררת עליזה גרינברג (עין טור מלכא) מתה בגיל 98, באתר הארץ, 29 ביולי 2024
↑  מקסים גילן, אנתולוגיה של שירה עברית. למרחב, 30 אוקטובר 1959
↑  עליזה גרינברג באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309123905171  BnF: cb15002302v (data)  GND: 1159163383  ISNI: 0000 0003 6842 2659  LCCN: n89120073  VIAF: 39652863   WorldCat (עם VIAF): 39652863
אוקסן וניקולט

רישום של לאה גולדברג לטקסט בתרגומה (1966)
אוקסן וניקולט הוא סיפור מסוגת ה-chante-fable ('סיפור-שיר' כתרגומה של לאה גולדברג) - סיפור שחציו פרוזה וחציו שירה. הסיפור נכתב בצרפתית על ידי מחבר לא ידוע ומעריכים כי זמן הכתיבה הוא בסביבות השנים 1210–1220.
זהו סיפור אהבתם האסורה של אוקסן וניקולט. אוקסן הוא נסיך צרפתי וניקולט היא שפחה "ישמעאלית" (כך מכונים בתקופה זו כל בני המזרח) שנחטפה ונמכרה לאחד מגבירי העיר בהיותה ילדה. אביו של אוקסן, הרוזן מבוקֵייר, מתנגד לזיווג ומניע בכך עלילה רבת אירועים המסתיימת בסוף האידיאלי שבו השניים מתחתנים.
הסיפור הוא יצירה מורכבת מבחינה ספרותית – שכן הוא מערב שירה ופרוזה, רצינות והומור ומכיל אלמנטים הלקוחים מסוגות ספרותיות שונות של התקופה. מסוגת ה-chanson de geste (שירת אבירים) הוא לוקח את קטעי המלחמה והקרבות וכן את המשקל בקטעי השירה (בהם יש 7 הברות בכל שורה). ומהספרות החצרונית את סיפור האהבה רצוף החתחתים. הסיפור מכיל אלמנטים סאטיריים ופארודיים כאשר הוא הופך על ראשם כמה מכללי הסוגות הללו, כמו הופעתה של האישה כטרובדור בחיפוש אחר אהובה, המלך הנוטה ללדת והמלכה היוצאת למלחמה. חוקרים רבים גורסים כי ממורכבותו הספרותית של הסיפור יש להסיק כי הוא כיוון לקהל בעל תחכום ספרותי לא מבוטל. סביר להניח כי הסיפור, שאינו שמרני מבחינה תרבותית (האהבה בין נסיך פרנקי לבת ישמעאלים) או מבחינה דתית (נאומו של אוקסן בגנות גן העדן) הוצג בחצרות מלכים ואצילים להנאת יושבי ויושבות הארמון שהיו פחות דתיים מכפי שאולי מקובל לחשוב.
בשנת 1969 עובד הסיפור למחזה בתיאטרון "כיס" בהנהלתן של אביבה גלי ורבקה גור ובהשתתפות גור, פיטר האריס והצמד סוזן ופרן. את התפאורה והתלבושות עיצב אנטול גורביץ'
לקריאה נוספת

אוקאסן וניקולט (תרגום: לאה גולדברג), הוצאת ספרי תרשיש ודביר, 1966 [ההוצאה כוללת גם רישומים של לאה גולדברג לטקסט]
אבי רוטשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד גדוד 890 של הצנחנים  מפקד חטיבת בנימין  מפקד עוצבת שועלי מרום  מפקד חטיבת ביסלמ"ח  ראש מטה חטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  מבצע חוק וסדר  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 
אבי רוטשטיין הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובתפקידו הבא שימש כמפקד סיירת צנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 202. עם סיום תפקידו נשלח ללימודים באוניברסיטה, אולם במאי 1988, השתתף במבצע חוק וסדר כמפקד כוח עצמאי. במבצע הרגו הצנחנים עשרות אנשי חזבאללה בעוד שלצה"ל היו שלושה הרוגים. בשנים 1990-1989 שימש כמפקד גדוד 890 של הצנחנים. בשנים 1992–1993 כיהן כמפקד חטיבת בנימין.
במאי 1993 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ושירת בתפקיד עד אפריל 1995, לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח בשנים 1996–1998. בשירות המילואים שימש כראש מטה חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת לבנון השנייה.
הערות שוליים

↑  אבי רוטשטיין - 1986-1987, מתוך האתר הרשמי של סיירת צנחנים.
↑  גל הירש, "סיפור מלחמה סיפור אהבה", ידיעות ספרים, 2009, עמודים 44-47.
↑  עופר רגב והדס רגב-ירקוני, "890 לא חוזרים עד שמבצעים", פורת הוצאה לאור, מרץ 2009, עמוד 177.
↑  גל הירש, "סיפור מלחמה סיפור אהבה", ידיעות ספרים, 2009, עמוד 319.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי סליטרניק

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1897 חמלניצקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1993  (בגיל 96) ירושלים 
 ענף מדעי:  אנטומולוגיה, פרזיטולוגיה
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית (1883–1917) האימפריה הרוסית  אוקראינה הסובייטית (1919-1927) אוקראינה הסובייטית  המנדט הבריטי ארץ ישראל המנדטורית ישראל מדינת ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל בתחום הרפואה לשנת תשכ"ב
 תרומות עיקריות
 מיגור מחלת המלריה בארץ ישראל
 
צבי סָלִיטֶרְנִיק (16 במאי 1897 – 17 באוקטובר 1993) היה אנטומולוג ופרזיטולוג ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשכ"ב (1962) על עבודת חייו במיגור מגפת המלריה בארץ ישראל.
קורות חיים > שנותיו הראשונות

סליטרניק נולד בשנת 1897 בעיר פרוסקורוב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) לחיים ורחל סליטרניק.
למד בחדר ומאוחר יותר, בהשפעת אביו, בבית ספר תיכון. לאחר מכן נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת קייב. ב-15 בפברואר 1919, כאשר שהה בחופשה בבית הוריו, פרץ בפרוסקורוב פוגרום רחב-ממדים שבמהלכו נרצחו יותר מ-1,200 יהודים ורבים נפצעו. סליטרניק, שהיה סטודנט לרפואה, גויס לבית החולים המחוזי לשם הגשת טיפול לפצועי הפוגרום. היות שמצא אתגר בטיפול בנפגעים, הוא החליט להישאר בתפקיד זה כשנתיים.
קורות חיים > חיים אישיים

בשנת 1930 נישא לשושנה ליסאואר, יהודייה שהגיעה לישראל כמתנדבת-תיירת מברלין שבגרמניה, ונולדו להם שתי בנות: שולמית (בעלת תואר דוקטור במדעי הטבע, נשואה ליורם גיבנט, רוקח ומנהל בית מרקחת "גיבנט" בירושלים) ורות (בעלת תואר מוסמך אוניברסיטה במדעי הטבע).
בשנת 1973 התאלמן מאשתו.
צבי סליטרניק נפטר  בב' בחשוון תשנ"ד, בגיל 96. ונקבר בהר המנוחות.
קורות חיים > הוקרה והנצחה

בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) קיבל את פרס ישראל בתחום הרפואה.