יום אנזא"ק
היסטוריה > הנהגתו של יום אנזא"ק

ב-30 באפריל 1915, כאשר הגיעו הידיעות הראשונות על הנחיתה בגליפולי לניו זילנד, הוכרז חצי יום חג והתקיימו טקסים מאולתרים לציון האירוע.
באוסטרליה הדרומית הוסר הלוט מעל האנדרטה הראשונה באוסטרליה לזכר הנופלים בגליפולי על ידי מושל אוסטרליה הדרומית ב"יום השיטה הכחלחלה" (Wattle Day),‏ 7 בספטמבר 1915, ארבעה חודשים לאחר הנחיתות הראשונות בגליפולי. האנדרטה הוצבה במקור באזור שקרוי "חורשת השיטה הכחלחלה" בשדרות סר לואיס כהן שבאדלייד, אך מאוחר יותר הועברה לאזורי מדשאות דרומה יותר ליד דרך אנזא"ק. בנוסף, שונה באוסטרליה הדרומית שמו של "יום העבודה" (או "יום שמונה השעות", Eight Hour Day), 13 באוקטובר 1915, ל"יום אנזא"ק" ואורגן קרנבל לגיוס כספים לקרן למען החיילים הפצועים.
ב-1916 הוכרז התאריך 25 באפריל באופן רשמי כ"יום אנזא"ק". באותה שנה צוין היום על ידי מגוון רחב של טקסים ותפילות באוסטרליה ובניו זילנד, כולל צעדת זיכרון שהתקיימה בלונדון בהשתתפות חיילים אוסטרלים וניו זילנדים. בניו זילנד הוכרז יום זה כחצי יום חג. ביומני המבצעים של הגדודים והבריגדות האוסטרליות שלחמו במלחמת העולם הראשונה, כולל אלו שלחמו בקו הראשון של החזית, מצוין שביום השנה הראשון לנחיתות בגליפולי הם עשו מאמצים לקיים טקסים לזכר אלו שנהרגו שנה קודם לכן. על פי דפוס מקובל שנמצא ביומני המלחמה האישיים של חיילים אוסטרלים וניו זילנדים באותו יום הם החלו בתפילת אשכבה של שחר, ובעקבותיה התקיימה באמצע הבוקר תפילת זיכרון ולאחר ארוחת הצהריים אורגנו פעילויות ספורט.
ב-10 בינואר 1916 מונה הכומר דייוויד ג'ון גרלנד כמזכיר הכבוד של ועדת הזיכרון של יום אנזא"ק בקווינסלנד במסגרת פגישה שאישרה את 25 באפריל כ"יום אנזא"ק" באותה שנה ובשנים הבאות. כמי שהיה מסור למטרה של טקסי זיכרון לא-דתיים שבהם יכלו להשתתף כל חלקי החברה האוסטרלית, פעל גרלנד באופן ידידותי בקרב כל הגופים הלא דתיים, ויצר את המסגרת של טקסי הזיכרון של יום אנזא"ק. לזכותו של גרלנד ניתן לזקוף בעיקר את יוזמת צעדת יום אנזא"ק, את טקסי הנחת הזרים על האנדרטאות, את התפילות המיוחדות בכנסיות, את שתי דקות הדומייה ואת סעודות הצהריים לחיילים ששבו מהחזית. כוונתו של גרלנד בהנהגת שתי דקות הדומייה הייתה שהן יהוו תחליף לתפילה שיאפשר נוכחות כללית בטקס הזיכרון ליום אנזא"ק ויאפשרו לנוכחים להתייחד עם תפילותיהם האישיות או עם זיכרונותיהם האישיים באופן התואם לאמונתם האישית. במיוחד הוא חשש שאוניברסליות של הטקס תיפול קורבן לסכסוכים דתיים.
בלונדון, צעדו ביום אנזא"ק הראשון יותר מ-2,000 חיילים אוסטרלים וניו זילנדים ברחובות העיר. אחד מהעיתונים המקומיים כינה אותם בכינוי "אבירי גליפולי". באותו יום נערכו צעדות בכל רחבי אוסטרליה. חיילים פצועים מהמערכה בגליפולי השתתפו בצעדה בסידני כשהם יישובים בכלי רכב שנעו בשיירות, מלווים באחיות. יותר מ-2,000 איש נכחו בטקס שהתקיים באותו יום בעיר רוטורואה שבניו זילנד. בשנים הבאות ועד לתום המלחמה, שימש יום אנזא"ק כהזדמנות לאירועים פטריוטיים ולמערכות גיוס ומצעדים בהשתתפותם של חיילי הכוח האימפריאלי האוסטרלי שהתקיימו ברוב הערים. משנת 1916 והלאה, הן באוסטרליה והן בניו זילנד, התקיימו טקסי יום אנזא"ק ב-25 באפריל או בסמוך לו, ואורגנו בעיקר על ידי חיילים ששבו מהחזית ועל ידי ילדי בתי הספר בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות.
יום אנזא"ק הוכרז באופן רשמי יום חג בניו זילנד בשנת 1920 באמצעות חקיקתו של "חוק יום אנזא"ק" (Anzac Day Act), שקודם על ידי "האגודה המלכותית של החיילים המשוחררים של ניו זילנד" (Royal New Zealand Returned and Services' Association). באוסטרליה התקבלה החלטה בכינוס ראשי הממשלות של מדינות אוסטרליה שהתקיים ב-1921, על פיה יום אנזא"ק יתקיים כל שנה ב-25 באפריל. עם זאת, היום לא צוין בכל המדינות.
בשנות העשרים, הפך יום אנזא"ק כיום לאומי לזכרם של 60,000 החיילים האוסטרלים ו-20,000 החיילים הניו זילנדים שנפלו במלחמה. השנה הראשונה בה התקיימו הטקסים בכל מדינות אוסטרליה באופן רשמי וציבורי הייתה שנת 1927. באמצע שנות השלושים, כל הטקסים המזוהים כיום עם יום אנזא"ק – משמרות השחר, הצעדות, טקסי הזיכרון, מפגשי הרעים לנשק ומשחקי ההימורים המסורתיים של החיילים – הפכו חלק מתרבות יום אנזא"ק באוסטרליה. בטקסים בניו זילנד אומצו רוב המרכיבים הללו, כשמשמרות השחר התקיימו שם החל משנת 1939.