stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייקה (כדורגל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  רייקים לבנים
 תאריך ייסוד:  1946
 אצטדיון:  אצטדיון רוייביצה, רייקה   (תכולה: 8,279)
 בעלים:  Damir Mišković 
 נשיא:  קרואטיה דאמיר מישקוביץ'
 מאמן:  סרגיי ג'אקירוביץ'
 ליגה:  הליגה הקרואטית הראשונה
 nk-rijeka.hr
 
אצטדיון קנטרידה על רקע המפרץ
מועדון הכדורגל הקרואטי רייקה (בקרואטית: Hrvatski Nogometni Klub Rijeka) היא קבוצת כדורגל קרואטית מעיר רייקה, המתמודדת בליגת העל הקרואטית. הקבוצה היא אחת מהוותיקות בליגה הקרואטית, ביחד עם מועדון היידוק ספליט ודינמו זאגרב.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1926 כחלק מ"האיחוד הספורטיבי פיומנה" (Unione Sportiva Fiumana) והשתתפה בליגה האיטלקית ואף הגיעה לליגה הבכירה למשך עונה אחת (1928). בשנת 1945 לאחר מלחמת העולם השנייה, נקראה בשם "מועדון הכדורגל קוורנר" והחלה להשתתף בליגה היוגוסלבית (29 עונות), במסגרתה זכתה פעמיים ברציפות בגביע היוגוסלבי לאחר ניצחונות מול קבוצות טרפצ'ה מיטרוביצה ופרטיזן בלגרד בהתאמה.
לאחר התפרקות יוגוסלביה והקמת הליגה הקרואטית מחדש בשנת 1991, החלה להשתתף בליגה הבכירה והגיעה לגמר הגביע הקרואטי בעונת 1993/94, בו הפסידה לקבוצת קרואטיה זאגרב 3-0 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2004/05 זכתה לראשונה בגביע לאחר ניצחון מול קבוצת היידוק ספליט 0-3 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2016/17 זכתה לראשונה באליפות.
במקביל קיימת בעיר מאז 1919 קבוצת אוריינט רייקה המשתייכת לשכונת סושאק (בצד המזרחי של העיר) ומארחת ב"אצטדיון קרימיה". שתי הקבוצות נפגשו בעבר למשחקי דרבי בליגה הראשונה.
במסגרת אירופאית

הקבוצה השתתפה לראשונה בעונת 1962/63 בגביע האינטרטוטו. בהמשך השתתפה בגביע מיטרופה, בגביע הבלקן, בגביע אירופה למחזיקות גביע (רבע גמר), בגביע אופ"א, במוקדמות ליגת האלופות ובשלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 1977/78 זכתה בגביע הבלקן לאחר ניצחון 2–4 בסיכום שני מפגשים מול קבוצת ג'יול פטרושאני מהליגה הרומנית.
מאז הקמתה, מארחת הקבוצה באצטדיון קנטרידה שנבנה בשנת 1913 ומכיל 12,600 מקומות. החל משנת 2010 עומד לרשות הקבוצה אצטדיון רוייביצה החדש המכיל 34,000 מקומות ישיבה.
בעונת 2013/14 הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ושיחקה מול ליון, ריאל בטיס וויטוריה. את הבית סיימה במקום ה-4
בעונת 2014/15 הגיעה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות שלב הבתים של הליגה האירופית ושיחקה מול ליאז', סביליה ופיינורד. את הבית סיימה במקום ה-3. במהלך עונת 2015/16 איוואן ורגיץ' שמר על שער נקי במשך 783 דקות רצופות.
בעונת 2017/18 השתתפה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, דבר שלא קרה מאז עונת 99/00. בסיבוב הראשון עברה את דה ניו סיינטס הוולשית.
תארים והישגים

הליגה הקרואטית :
זכייה: 2017
מקום שני: 1999, 2006, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2024
הגביע הקרואטי :
זכייה (6): 2005, 2006, 2014, 2017, 2019, 2020
סגנות (2): 1994, 2022
הגביע היוגוסלבי :
זכייה: 1978, 1979
גמר: 1987
סופרקאפ קרואטי :
זכייה (1): 2014
סגנית (3): 2005, 2006, 2019
גביע אירופה למחזיקות גביע :
רבע גמר: 1980
גביע הבלקן :
זכייה (1): 1978
גמר: 1980
אדואר לואי

| --- | --- |
צילום מ-2019
צילום מ-2019
 לידה:  30 באוקטובר 1992 (בן 32) אבוויל, מחוז סום, חבל פיקרדיה, צרפת
 שם לידה:  אדי בלגל
 מדינה:  צרפת 
 שם עט:  Édouard Louis 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פיקרדי ז'ול וורן, אקול נורמל סופרייר, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה 
 שפות היצירה:  צרפתית
 נושאי כתיבה:  אלימות, עוני, להט"ב, גזענות
 פרסים והוקרה:  פרס פייר גנן  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אֶדואָר לוּאי (בצרפתית: Édouard Louis; נולד ב-30 באוקטובר 1992 בשם אֶדי בֶּלִגֶל,  Eddy Bellegueule) הוא סופר צרפתי.
ביוגרפיה

לואי נולד ב-1992 בשם אדי בלגל בעיירה אבוויל וגדל והתחנך באלנקור (אנ') במחוז סום בחבל ההיסטורי פיקרדיה שבצפון צרפת  (כיום חבל או-דה-פראנס). שנות ילדותו ונעוריו בעיירה יהיו הבסיס לספרו הראשון, רומן אוטוביוגרפי בשם "הסוף של אדי". לואי נולד למשפחה אשר סבלה מעוני וממחסור, לואי מעיד כי הוריו נאלצו להתבסס על סיוע רשויות הרווחה בצרפת על מנת לקיים את המשפחה. אביו עבד כפועל במפעל יצור סמוך לעיירה, עד שהפסיק להתפרנס עקב תאונת עבודה קשה. אימו עבדה לסירוגין כמטפלת לגיל השלישי. סביבה זו, על העוני, האלכוהוליזם, ההומופוביה והגזענות שבה תהיה עיקר עיסוקו בהמשך כסופר.
לואי היה הראשון ממשפחתו שעזב את העיירה לטובת לימודים אקדמאים. הוא בוגר האקול נורמל סופרייר ובית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, שניהם מן הנחשבות בצרפת. בשנת 2013 שינה באופן רשמי את שם משפחתו מבלגל ללואי.
באותה שנה פורסמה האנטולוגיה Pierre Bourdieu" L'insoumission en héritage" אותה ערך לואי, שעסקה בהגותו של הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה.
בשנת 2014 פרסם את ספרו הראשון רומן אוטוביוגרפי בשם "הסוף של אדי". הספר זכה לתשומת לב תקשורתית רבה. לואי זכה לתשבחות רבות הן על כתיבתו הספרותית והן על סיפורו האישי. הספר עורר שיח על היחס למעמד הפועלים בצרפת. הספר היה לרב מכר ותורגם ל20 שפות שונות. לואי זכה בפרס פייר גֶנֶן למאבק בלהטבפוביה ולמען שיוון זכויות על ספרו זה.
בשנת 2014 פרסם מכתב פתוח בעיתון הצרפתי לה מונד, יחד עם הפילוסוף והסוציולוג הצרפתי השמאלי ז'ופרואה דה לגאנרי (אנ'). בו קראו לבחינה מחדש את היחס והלגיטימציה לאידאולוגיות ימניות קצוניות בשיח הפוליטי בצרפת וכמו כן קראו לאינטלקטואלים לגלות מוערבות בשיח הציבורי.
בשנת 2016 פרסם את סיפרו השני "היסטוריה של אלימות", הספר מספר על אונס וניסיון רצח אותו חווה לואי בערב חג המולד בשנת 2012. הספר עוסק במעגל האלימות המתמשך בחברה האנושית. עליו היה מועמד לואי ברשימה הקצרה בפרס דבלין הבינלאומי לספרות (אנ').
בשנת 2017 פורסם בעמוד השער של העיתון ניו יורק טיימס מאמר מאת לואי תחת השם "מדוע אבי מצביע למארין לה פן". המאמר פורסם ערב הבחירות לנשיאות צרפת 2017. עיקר טענתו של לואי במאמר הייתה כי העלייה בשיעור התמיכה במפלגות הלאומניות בקרב השכבות המוחלשות כדוגמת האיחוד הלאומי של מרין לה פן היא תוצאה של שינוי סדרי העדיפויות בשמאל הצרפתי.
בשנת 2018 פרסם את ספרו השלישי "מי הרג את אבי" בו מגולל לואי, בהשראת קורות חייו של אביו, את חייהם של הפועלים בעיירות הפריפריה בצרפת, תוך הבאת סיפורו של אביו שנאלץ לשוב לעבודתו, על אף תאונת עבודה חמורה, וזה כתוצאה מקיצוץ הסיוע והתמיכה של מערכת הרווחה בצרפת.
יצירתו

כתיבתו של לואי מאופיינת בעיסוק נרחב בנושאים חברתיים. הוא כותב על עוני, הדרה ואפליה, מרבה לעסוק בהומופוביה ושנאת זרים. כתיבתו משלבת משלב לשוני גבוה לצד שפת יומיום במשלב הנפוץ בקרב השכבות המוחלשות. לואי מעיד על כתיבתו כי אלימות היא המרחב הספרותי העיקרי בו הוא פועל, כמו סופרים לפניו שהעמידו את השגעון או המלחמה בלב כתיבתם.
בכתיבתו ניכרת השפעתם של סימון דה בובואר, ג'יימס בולדווין, ויליאם פוקנר ופייר בורדיה.
ספריו שראו אור בעברית

•	הסוף של אדי, תרגמה: רמה איילון, עם עובד, 2018.
•	היסטוריה של אלימות, תרגמה: רמה איילון, עם עובד, 2020.
קורפוס הכתובות הלטיניות

כתובת של הלגיון העשירי פרטנסיס שהתגלתה בירושלים, מסומנת: CIL III 6641 = CIL III 12080a
קורפוס הכתובות הלטיניות (בלטינית: Corpus Inscriptionum Latinarum, בקיצור CIL) הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן. האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת. נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות. האוסף נכתב בלטינית.
מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי. הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן. התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל המקורי ובמיקום שלהן, ורקונסטרוקציה פרשנית של הכתובת, על פי עקרונות אפיגרפיים ופלאוגרפיים, כמו שחזור קיצורים ומילים חסרות, לצד דיון בסוגיות ובעיות אפשריות בשחזור.
תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף. הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובות הלטיניות כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות. 13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים. הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית. כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו. שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים. כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל. כרך 18 מתוכנן כולל כתובות בלטינית על גבי קרמיקה.
ראו גם

קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה (CIIP)
קורפוס הכתובות השמיות (CIS)
מאכלי רחוב

דוכן אוכל רחוב בינגון
דוכן-תנור ברחוב בווינה, למכירת טוגנים, פרוסות תפוחי אדמה, חביתיות תפוחי אדמה וערמונים
"ציפורים על מקל" - נמכרים בשאנגחאי שבסין.
מאכלי רחוב או אוכל רחוב, הם מאכלים הנקנים בדוכני רחוב ניידים או זמניים או במזנונים, וכן במזנונים המוכרים את מרכולתם דרך חלון-דלפק, כמו קיוסק, או מעבר לדלפק שבתוך החנות. בחלק מהמזנונים ניתן אף להזמין טייק אוויי. לרוב, מאכלי הרחוב נאכלים פעמים רבות בעמידה או אף תוך כדי הליכה, אם כי בחלק מהמזנונים מספר מועט של מקומות ישיבה.
בנוסף לדוכנים הפועלים ברחוב באופן שגרתי, יש דוכנים הנפתחים באופן חד-פעמי באירועים המושכים אנשים רבים לרחובות, כגון חגיגות יום עצמאות ופסטיבלים.
ישנם מאכלי רחוב אשר מנה מהם היא בגדר תחליף לארוחה; אחרים הם חטיף. בדרך כלל מאכלי רחוב ניתנים לאכילה ביד, ללא צורך בכלי אוכל (למעט שקית שבה מוחזק המאכל), וכאשר יש צורך בכלי אוכל, כגון מזלג או כפית, אלה הם כלי אוכל חד-פעמיים. ישנם מאכלי רחוב מקומיים, אך רבים ממאכלי הרחוב נפוצו לרחבי העולם.
יש המסתייגים מקניית מאכלי רחוב משיקולי ניקיון וטריות, בעיקר נכון הדבר לגבי דוכנים חסרי אמצעי קירור.
מאכלי רחוב לרוב זולים באופן ניכר ממאכל דומה שנקנה במסעדה.
היסטוריה

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
מאכלי רחוב נמכרים ברחובות הערים למעשה מאז תחילת ההתיישבות העירונית והן קיבלו ביטויים שונים בתרבויות שונות בעולם. בערי הקיסרות הרומית היו דוכני לחם וזיתים. בערי מזרח אסיה היו דוכני אטריות מוכנות לאכילה. במזרח התיכון היו פיתות, פלאפל ושווארמה. בהודו נמכרים בדוכני רחוב מטעמי מזון מהיר המוכרים מזה עידן. במערב אפריקה מקובלים דוכני רחוב המוכרים בשר שיפודים צלוי, מוכן לאכילה.
כיום, מתחרות בדוכנים של מאכלי הרחוב רשתות המזון המהיר.
מאכלי רחוב סביב העולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאכלי רחוב סביב העולם > המזרח התיכון > ישראל

מאכלי הרחוב הישראלים הוותיקים הם פלאפל ושווארמה המשמשים כתחליף לארוחה מלאה, ונמכרים במזנונים ייעודיים. הם נמכרים לרוב בפיתה, בדוכנים המציעים על הדלפק "סלטים חופשי" - מספר קערות סלטים, מחמצים ורטבים למילוי חוזר של הפיתה על ידי הסועד. גם סביח הוא מאכל רחוב ישראלי כתחליף ארוחה; בעבר היה מוכר רק באזורים מסוימים וכיום נמכר בכל רחבי הארץ וכן פיתות דרוזיות עם לבנה ושמן זית, או ממרח שוקולד, שנמכרות בעיקר בירידי מזון ובצפון הארץ. מקורם של כל אלו במזרח התיכון ובארצות ערב. מעורב ירושלמי הוא מאכל ישראלי פופולרי הנמכר גם כן בדוכני רחוב לצד השווארמה, הפלאפל והסביח על אף שלעיתים גם נמכר גם במסעדות אם כי שם מחירו גבוה יותר.
בשנות ה-70 הפיצה האיטלקית הייתה אופנתית מאוד כמאכל רחוב ישראלי. בשנות ה-2000 נפוצה אופנה של מזנוני טורטיות (מכונים לעיתים "רולים") במילויים שונים, חלקם נאמנים למקור המקסיקני ואחרים בגרסאות שונות.
במהלך המאה ה-20 בערים רבות בישראל, במיוחד בקיץ, היו נמכרים קלחי תירס חם מדוכנים ניידים בקרנות רחוב, בהם מתבשל תירס בדוּד מים רותחים. הקלח החם מומלח והוגש לרוב בתוך עלה תירס. כיום מרבית אוכל הרחוב בישראל נמכר במסיבות, פארקי שעשועים וירידים מאכלי הרחוב הנפוצים הם כאלו שהיגרו מהמערב - נקניקייה בלחמנייה מיץ פטל פיצה המבורגר צ'יפס צמר גפן מתוק ופופ קורן.
מאכלי רחוב קיציים אופייניים הם הגלידות לסוגיהן, הנמכרות בקיוסקים, גלידות נמכרות גם בשפת הים, על ידי רוכלים העוברים בין המתרחצים כשהם נושאים את מרכולתם בארגז מבודד מחום.
מאכלי רחוב סביב העולם > המזרח התיכון > סוריה

באביב נמכרים בסוריה שקדים ירוקים מעגלות רחוב, ובקיץ סברס ופיסטוק. תות עץ ומיץ ליקריץ נמכרים בדוכני רחוב ועל ידי מוכרי משקאות בבגדים מסורתיים הנושאים את מרכולתם בסיר על הגב.
מאכלי רחוב סביב העולם > המזרח התיכון > טורקיה

בטורקיה נמכרים מאכלי רחוב רבים, הן מזרח תיכוניים והן מערביים. מוכרי תה נושאים סירי תה מתוק מהביל בשווקים.
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה

באירופה ישנם מאכלי רחוב לאומיים רבים, ולצידם מאכלים חוצי גבולות. דוגמה טובה היא השווארמה, שהובאה לאירופה על ידי מהגרים ערבים וטורקים. הרובע הלטיני בפריז הומה מוכרי שווארמה.
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה > בנלוקס

בהולנד ובלגיה טוגנים הם מאכל רחוב נפוץ, ונמכרים עם רטבים כמיונז וקטשופ. גרסאות מקובלות הם מיונז עם קטשופ ובצל וכן מיונז עם רוטב חמאת בוטנים. הטוגנים ההולנדיים דומים למקובל בכל העולם, בעוד אלו הבלגיים עבים יותר.
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה > בנלוקס > הולנד

בהולנד מאכלי רחוב נמכרים לרוב בחנויות קטנות, שהן תערובת של בית קפה, בר ומסעדת מזון מהיר, המכונות "סנאק-בר" או "קפיטריה". המאכל העיקרי הנמכר בהן הוא טוגנים, ולצידם חטיפי בשר וגבינה מטוגנים. לרוב המבחר כולל גם המבורגר, גלידה וכריכים, ולעיתים אפילו פיצה, פלאפל ושווארמה.
רוכלי רחוב מוכרים דג הרינג מומלח המוגש עם בצל טרי; לחמניות מוצעות כתוספת.
מאכל רחוב הנפוץ בפסטיבלים ובעיקר בסביבות ה-31 בדצמבר (ערב ראש השנה האזרחית) הוא סוג של סופגניות המכונות "אוליבולן" ("כדורים משומנים").
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה > בנלוקס > בלגיה

בבלגיה טוגנים נמכרים בעיקר בדוכני טוגנים (כמו זה שבתמונה משמאל).
ופל בלגי חם הוא חטיף רחוב נפוץ. חטיף מקובל נוסף הוא הפנקייק, אשר בבלגיה הוא תפוח יותר מהקרפ הצרפתי או הבליני הרוסי.
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה > צרפת

בצרפת, הקרפ הוא מאכל רחוב לאומי וזול. קרפים נמכרים עם מילוי, ו"קרפ קומפלט" המכיל שינקן, גבינה מגורדת וביצה מהווה ארוחת צהריים משביעה. כחטיף מתוק, הקרפ נמכר עם נוטלה ובננה או גראן מרנייה וסוכר. מוכרי קרפ מוכרים גם פאניני - כריך קלוי.
מאכלי רחוב נוספים הם מגוון כריכים מבגט, פיצה וכריכי קבב. בחורף נמכרים ערמונים קלויים.
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה > גרמניה

בגרמניה, בשל השיעור הגבוה של מהגרים טורקים, נפוצים סוגים נוספים של מאכלי רחוב טורקיים, מעבר לשווארמה הכלל-אירופאית. מאכלים מסורתיים יותר מתבססים על נקניקיות מסוגים שונים. גם הטוגנים נפוצים, עם קטשופ או מיונז, לעיתים לצד נקניקייה. ברוב דוכני חטיפי הרחוב נמכר מגוון גדול של סוגי בירה ולעיתים גם בקבוקים קטנים של ויסקי ווודקה.
קיימת גם נוכחות הולכת וגדלה של דוכני רחוב צפון אפריקאים המוכרים שווארמה, פלאפל וחלומי.
מאכלי רחוב סביב העולם > אירופה > איטליה

מאכל הרחוב האיטלקי הנפוץ ביותר הוא פיצה. בניגוד לפיצה הנמכרת במסעדות שצורתה עגולה, פיצה כמאכל רחוב נאפית בתבניות מרובעות ונמכרת כריבועים או מלבנים ובצקה דק, גם זאת בניגוד לזה של הפיצה המסורתית. הציפויים הנפוצים הם: פטריות, מרגריטה, נקניק איטלקי, האם, ירקות. בסיינה הבצק דק במיוחד והפיצה לרוב מקופלת.
מאכלי רחוב נוספים הם: ג'לאטו - גלידה איטלקית, פוקצ'ה ממולאת גבינה בסגנון ג'נובה, פרינטה האפויה מקמח חומוס ולעיתים מוגשת עם פוקצ'ה, תבשיל של קיבת שור המוגש בלחמנייה שמקורו בפירנצה, "סופלי" מרומא - כדורי אורז במילוי גבינה או מילויים נוספים המצופה פירורי לחם וביצה ומטוגן בטיגון עמוק. אותו מאכל מכונה בסיציליה "ארנצ'יני" וממולא לרוב רוטב בשר ואפונה ירוקה.
בנאפולי דוכנים המכונים "פריג'יטוריה" (friggitorie) מוכרים מאפים ממולאים המטוגנים בטיגון עמוק (pizza fritta) ומאכלים נוספים. בפלרמו מקובל "פאני קה מאוזה" - טחול של חזיר מבושל פרוס דק, מוגש בלחמנייה ו"פנאלה" - בלילת קמח חומוס בטיגון עמוק. במרכז איטליה נפוצה "פורקטה" - בשר חזיר צלוי מתובל, מוגש לרוב בלחמנייה. בבארי מגישים פנצרוטו - פיצה מטוגנת במגוון מילויים.
דוכני רחוב מוכרים בקיץ אבטיח ובחורף ערמונים, בעיקר לקראת חג המולד. מזנוני צלייה מוכרים לרוב מזון לצריכה ביתית, אך בחלקם יש דלפק לאכילה במקום של מוצריהם, הכוללים עוף צלוי, תפוחי אדמה צלויים, פולנטה מטוגנת ותוספות שונות.
בזכות מהגרים מטורקיה ומהמזרח התיכון, גם השווארמה צוברת פופולריות כמאכל רחוב באיטליה.
ראו גם

מזון מהיר
טייק אוויי
לחם פקורה
רוסטיצ'ריה
הערות שוליים

↑  מאיטלקית: pane - לחם; panino - "לחם קטן" או בפשטות: לחמנייה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602110905171  BnF: cb12394397t (data)  LCCN: sh2010013809  NKC: ph1084915  SUDOC: 033036578 
אוטאפאם מיטגן בדוכן רחוב בוואראנסי שבהודו
פלאפל בפיתה
דוכן טוגנים בבריסל, בלגיה
דוכן מאכלי רחוב בסיאול, קוריאה הדרומית
דוכן מאכלי רחוב, חבל ראג'סטאן בהודו
5 באוקטובר

5 באוקטובר הוא היום ה-278 בשנה בלוח הגריגוריאני (279 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נותרו עוד 87 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

610 – הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית מוכתר רשמית כקיסר, לאחר שרצח את קודמו, הקיסר פוקאס
1665 – נוסדה אוניברסיטת קיל
1789 – בצעדת הנשים על ורסאי, אלפי נשים חמושות פרצו לארמון וגרמו למלך לואי ה-16 ומלכתו מארי אנטואנט לחזור לפריז כאסירים, אירוע ששינה את מהלך המהפכה הצרפתית
1864 – סופת ציקלון מחריבה את כלכותה שבהודו, וגורמת למותם של 60,000 בני אדם
1908 – בולגריה מכריזה על עצמאותה
1938 – נחקק חוק בגרמניה הנאצית המחייב את סימון האות J בדרכונים של היהודים
1944 – צרפת מכירה בזכות הבחירה של נשים
1947 – שידור טלוויזיוני ראשון של נאום של נשיא ארצות הברית, הארי טרומן מן הבית הלבן
1962 – להקת "הביטלס" משחררת את להיטה הראשון, Love Me Do
1969 – בבריטניה משודר הפרק הראשון של "הקרקס המעופף של מונטי פייתון"
1972 – נוסדה מפלגת החזית הלאומית על ידי ז'אן-מארי לה פן
1973 – מלחמת יום הכיפורים: הרמטכ"ל דוד אלעזר מורה על גיוס מילואים מצומצם, אף על פי שהצמרת הביטחונית של ישראל אינה מאמינה שמלחמה עומדת לפרוץ
1985 – הפיגוע בראס בורקה: חייל מצרי יורה למוות בשבעה ישראלים במפרץ שחם בדרום סיני. באותו יום רוצחים מחבלים שני ישראלים בברצלונה שבספרד
1986 – העיתון הבריטי "סאנדיי טיימס" מפרסם מאמר על סודות הגרעין של מדינת ישראל בעקבות המידע שמסר מרדכי ואנונו לעיתונאי פיטר הונאם
1988 – ועדת הבחירות המרכזית פוסלת את רשימת "כך" של מאיר כהנא מהשתתפות בבחירות לכנסת
1995 – הפגנת הימין בכיכר ציון בירושלים בהשתתפות בנימין נתניהו, אריאל שרון, משה קצב ואחרים נגד הסכם אוסלו ב' ויצחק רבין, בה נקראו קריאות כגון "רבין רוצח" והוצגו כרזות עם דמותו כחייל אס-אס
2000 – הפגנות המונים בבלגרד מביאות להתפטרותו של נשיא סרביה, סלובודן מילושביץ'
2003 – מטוסים ישראליים מפציצים בסיס אימונים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ליד דמשק, בתגובה על פיגוע ההתאבדות במסעדת "מקסים" בחיפה יום קודם לכן
2021 – הושקה מערכת ההפעלה Windows 11
נולדו

1713 – דני דידרו, פילוסוף צרפתי (נפטר ב-1784)
1829 – צ'סטר אלן ארתור, הנשיא ה-21 של ארצות הברית (נפטר ב-1886)
1841 – פיליפ מיינלנדר, פילוסוף, סופר ומשורר גרמני, מחבר המסה "פילוסופיית הגאולה" (נפטר ב-1876)
1864 – ארתור צימרמן, שר החוץ של גרמניה בימי מלחמת העולם הראשונה (נפטר ב-1940)
1864 – לואי לומייר, מאבות הראינוע (נפטר ב-1948)
1882 – רוברט גודרד, מדען טילים (נפטר ב-1945)
1889 – משה בילינסון, איש היישוב, רופא, מחלוצי העיתונאים והפובליציסטים בארץ ישראל (נפטר ב-1936)
1902 – ריי קרוק, מייסדה של רשת המזון המהיר מקדונלד'ס (נפטר ב-1984)
1917 – מגדה סאבו, משוררת, מחזאית, וסופרת הונגרייה, שכתבה גם ספרות ילדים ונוער (נפטרה ב-2007)
1919 – דונלד פלזנס, שחקן בריטי (נפטר ב-1995)
1923 – גליניס ג'ונס, שחקנית, זמרת, רקדנית ופסנתרנית ולשית (נפטרה ב-2024)
1925 – אנטואן גיזנגה, פוליטיקאי קונגולזי (נפטר ב-2019)
1926 – אברהם אדן, אלוף בצה"ל, מפקד גייסות השריון ואלוף פיקוד הדרום (נפטר ב-2012)
1928 – מרג'ורי פינליי, זמרת סופרן אמריקאית (נפטרה ב-2003)
1929 – אות'רין לוסי, פעילה אמריקאית, הסטודנטית האפרו-אמריקאית הראשונה שלמדה באוניברסיטת אלבמה (נפטרה ב-2022)
1930 – פאבל פופוביץ', קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-2009)
1930 – ארנולד רוזין, רופא גריאטר ישראלי, מאבות מקצוע הגריאטריה ומניחם של יסודות הרפואה הגריאטרית בישראל (נפטר ב-2018)
1932 – ארמונד לוי, קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב, כיהן כראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה וכסגן מפקד מחוז תל אביב (נפטר ב-1999)
1933 – אברהם ברעם, תת-אלוף במיל', בעל עיטור המופת
1934 – צבי זלינגר, פרופסור לביוכימיה, מפענח המנגנון להעברת מידע בתא וחתן פרס ישראל לחקר הביולוגיה (נפטר ב-2008)
1934 – אמנון מסקין, שחקן ובמאי תיאטרון, מורה למשחק ומדבב ישראלי (נפטר ב-2015)
1936 – ואצלב האוול, מחזאי, נשיא צ'כיה (נפטר ב-2011)
1939 – מארי לאפורה, זמרת ושחקנית קולנוע ותיאטרון צרפתייה (נפטרה ב-2019)
1941 – אדוארדו דואלדה, נשיא ארגנטינה
1943 – מייקל מורפורגו, סופר ילדים אנגלי
1945 – שמרית אור, פזמונאית ישראלית
1950 – בני נגרי, מלחין ומעבד ישראלי (נפטר ב-2019)
1951 – בוב גלדוף, מוזיקאי בריטי
1952 – קלייב בארקר, סופר בריטי
1954 – דורון שמואלי, איש ציבור ומשפטן ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת הארבע עשרה
1957 – ברני מק, קומיקאי אמריקאי (נפטר ב-2008)
1958 – אנדרה קויפרס, אסטרונאוט הולנדי
1959 – טלי הלטר-שנקר, עורכת סרטים ישראלית
1959 – מאיה יינג לין, אמנית ואדריכלית אמריקאית
1960 – קארקה, כדורגלן ברזילאי
1963 – עמוס אלנבוגן, מאייר, קריקטוריסט, עיתונאי והומוריסטן ישראלי
1965 – מיכל ניב, שדרנית רדיו ישראלית (נפטרה ב-2000)
1967 – גאי פירס, שחקן קולנוע ומוזיקאי אוסטרלי יליד אנגליה
1970 – אבשלום פולק, שחקן, במאי וכוריאוגרף ישראלי
1971 – דריק שארפ, כדורסלן ישראלי-אמריקאי, עוזר מאמן במכבי תל אביב
1972 – גרנט היל, כדורסלן אמריקאי
1975 – קייט וינסלט, שחקנית קולנוע בריטית
1983 – ג'סי אייזנברג, שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי
1985 – ערן זוסמן, שחיין ישראלי
1986 – מיכאל כהן, ראפר, די ג'יי ומפיק מוזיקלי ישראלי
1986 – עידן סרור, כדורגלן ישראלי
1986 – רוי קושטה, רוכב אופני כביש פורטוגלי
2003 – עדן גולן, זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית ישראלית. נציגת ישראל באירוויזיון 2024
נפטרו

578 – יוסטינוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד בסביבות 520)
610 – פוקאס, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-547)
989 – היינריך השלישי, דוכס בוואריה (נולד ב-940)
1056 – היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-1016)
1214 – אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה (נולד ב-1155)
1285 – פיליפ השלישי, מלך צרפת (נולד ב-1245)
1524 – יואכים פטיניר, צייר רנסאנס פלמי (נולד ב-1480)
1565 – לודוביקו פרארי, מתמטיקאי איטלקי (נולד ב-1522)
1974 – זלמן שזר, הנשיא השלישי של מדינת ישראל (נולד ב-1889)
1986 – אשר שניר, טייס קרב בחיל האוויר הישראלי (נולד ב-1942)
1988 – לויס וילסון, ממייסדי אל אנון, קבוצת תמיכה עבור חברי ובני משפחה של אלכוהוליסטים (נולדה ב-1891)
1995 – אלק דאגלס-יום, ראש ממשלת בריטניה (נולד ב-1903)
1996 – סימור קריי, חלוץ מחשוב אמריקאי (נולד ב-1925)
1999 – שמעון פינקל, שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי (נולד ב-1905)
2002 – חיים אבינועם, לוחם בפלמ"ח, קצין חי"ר ראשי בצה"ל וניצב במשטרת ישראל (נולד ב-1922)
2003 – ניל פוסטמן, מחשובי התאורטיקנים של תקשורת ההמונים (נולד ב-1931)
2004 – רודני דיינג'רפילד, קומיקאי אמריקאי (נולד ב-1921)
2011 – סטיב ג'ובס, מייסד אפל ומנכ"ל החברה (נולד ב-1955)
2012 – נילי חנה מרפיש, לוחמת וחברה במחתרת לח"י (נולדה ב-1924)
2013 – רות בנריטו, כימאית וממציאה אמריקאית (נולדה ב-1916)
2014 – יורי ליובימוב, במאי תיאטרון סובייטי (נולד ב-1917)
2015 – הנינג מנקל, סופר שוודי (נולד ב-1948)
2015 – גרייס לי בוגס, פילוסופית, סופרת ופעילה סינית-אמריקאית (נולדה ב-1915)
2016 – מיכאל קובאץ', הנשיא הראשון של סלובקיה (נולד ב-1930)
2020 – חנא חדד, איש ציבור ערבי-ישראלי, שימש כסגן יושב ראש הכנסת (נולד ב-1919)
2020 – הרב מרדכי לייפר, האדמו"ר השלישי מפיטסבורג (נולד ב-1955)
2021 – יוסף פריצקי, עורך דין ופוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1955)
2023 – אלכס צוקרמן, כלכלן ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה וחבר הוועדה המוניטרית בבנק ישראל (נולד ב-1938)
2024 – יחיאל אדמוני, איש ציבור ומנהל ישראלי (נולד ב-1926)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום המורים העולמי
4 באוקטובר – 6 באוקטובר
אוקטובר
לוח אירועים שנתי
ראו גם

4 באוקטובר – 6 באוקטובר
אוקטובר
לוח אירועים שנתי
צעדת הנשים על ורסאי ב-1789, איור
פוקאס
זלמן שזר
סטיב ג'ובס
היידוק ספליט

אוהדי היידוק באצטדיון פוליוד,
לפני משחק הדרבי של קרואטיה מול דינמו זאגרב
אוהדי היידוק באצטדיון פוליוד,
לפני משחק הדרבי של קרואטיה מול דינמו זאגרב
היידוק ספליט (בקרואטית: HNK Hajduk Split) הוא מועדון כדורגל מן העיר ספליט, קרואטיה. היידוק הוא אחד מן המועדונים הבכירים במדינה ולזכותו נזקפים תארים רבים בליגה המקומית ומספר הצלחות יחסיות בגביעי אירופה השונים. כמו כן, לקבוצה גם הישגים רבים מהתקופה בה קרואטיה הייתה חלק מיוגוסלביה, ולזכותה זקופות מספר אליפויות יוגוסלביה. למועדון יריבות רבת שנים עם דינמו זאגרב, והמשחקים ביניהם מכונים הדרבי של קרואטיה או הדרבי הנצחי.