stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסגד א-נורי (מוסול)
בנייה

המסורת גורסת כי נור א-דין זנגי בנה את המסגד במהלך 1172–1173 בתקופת הח'ליפות העבאסית, זמן קצר לפני מותו. על פי הכרוניקה של אבן אל-את'יר, אחרי שנור א-דין השתלט על מוסול, הוא ציווה על אחיינו פח'ר א-דין לבנות את המסגד.
ב-1511 המסגד עבר שיפוץ גדול .[דרוש מקור]
המינרט

המסגד היה מפורסם במינרט הנוטה שלו, המכונה "הגיבנת". גראטן גירי (Grattan Geary), נוסע מהמאה ה-19, תיאר את מראה הצריח:
”
[המינרט] נוטה בכמה רגליים מצירו, למרות שהוא מתחיל כראוי מן הקרקע, ובקצהו, לפני המרפסת והכיפה, הוא מזדקף בשנית. מראהו הוא כשל אדם משתחווה.”
כאשר נבנה הצריח היה גובהו 45 מ', עם שבע רצועות של לבנים דקורטיביות מורכבות בתבניות גאומטריות מורכבות. כאשר ביקר אבן בטוטה במקום במאה ה-14, כבר היה הצריח נטוי וקיבל את הכינוי "הגיבנת". עיצוב הצריח מושפע מסגנון אדריכלי שהיה נהוג באזורים הסמוכים, איראן ומרכז אסיה, והוא חולק קווי דמיון עם צריחי מסגדים אחרים בצפון עיראק, כדוגמת אלה במרדין, בסינג'אר ובארביל.
על פי המסורת המוסלמית המקומית, צריח המסגד קיבל את נטייתו אחרי שהנביא מוחמד עבר מעליו בזמן עלייתו לשמים. הצריח הרכין עצמו ביראת כבוד אבל הצליח להשיב לעצמו את האיזון רק לאחר שחלקו העליון פותל לכיוון הנגדי. על פי המסורת הנוצרית המקומית, לעומת זאת, הצריח נוטה כיוון שקד לעבר קבר הבתולה מרי, הממוקם ליד ארביל.
התקופה המודרנית

גם המסגד וגם המדרסה שלו פורקו והורכבו מחדש בשנת 1942 במהלך תוכנית שיקום שיזמה ממשלת עיראק. הצריח לא שוקם, למרות שנעשו ניסיונות לייצבו בשנת 1981 על ידי חברה איטלקית. ההפגזה של מוסול במהלך מלחמת איראן–עיראק בשנות ה-80 של המאה העשרים שברה צינורות תת-קרקעיים וגרמה לדליפות מתחת לצריח, דבר שתרם לאי יציבותו. הנטייה הורעה בהמשך עוד יותר ב-40 ס"מ נוספים.
המבנה היה יעד להתקפות מצד המדינה האסלאמית של עיראק ולבנט שכבשו את  מוסול ב-10 ביוני 2014, והרסו קודם לכן את קבר יונה. תושבי מוסול, שזעמו על הרס  אתרי התרבות שלהם, הגנו על המסגד על ידי יצירת שרשרת אנושית והתנגדות לאנשי המדינה האסלאמית. במקום להרוס את האתר, אבו בכר אלבגדאדי הופיע במהלך תפילות יום השישי במסגד ב-4 ביולי 2014 והכריז על הקמת ח'ליפות חדשה.
המסגד, כולל הצריח, נהרס ביוני 2017 על ידי לוחמי דאעש.
התקופה המודרנית > הריסת המסגד

עד יוני 2017, הקרב על מוסול התקדם לשלב שבו השטח הנשלט על ידי אנשי המדינה האסלאמית הוגבל לעיר העתיקה, אזור שכלל את המסגד. 
ב-21 ביוני 2017, כוחות הממשל בעראק דיווחו כי המסגד פוצץ בידי כוחות דאעש, והפיצוץ העיד על פצצות שמוקמו בכוונה להפילו. סוכנות התעמולה של המדינה האסלאמית, אעמאק, טענה כי תקיפה אווירית של ארצות הברית היא האחראית לחורבן, אך טענה זו אינה מגובה במידע אמין. כוחות עיראקיים היו במרחק של 50 מטר מהמסגד טרם הפיצוץ, במהלך מה שנראה כניסיון לפגוע בחיילי הצבא מתקרב על ידי אנשי דאעש. תצלומי אוויר של החורבן הופצו על ידי צבא עיראק כמה שעות מאוחר יותר.
ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי ציין כי הריסת המסגד היא "הכרזת תבוסה" מצד דאעש. העיתונאי פול אדמס (BBC News) כתב כי הריסת המסגד היא "מערכה אחרונה של כעס מתריס לפני אובדן האחיזה שלהם במוסול".
ראו גם

המגדל הנטוי של פיזה
הערות שוליים

↑  Ibn al-Athir, The chronicle of Ibn al-Athir for the crusading period from al-Kamil fi'l-Ta'rikh: The years 541-589/1146-1193, translated by D.S. Richards, vol. 2. Ashgate 2008, p. 193.
↑  Geary, Grattan, Through Asiatic Turkey: narrative of a journey from Bombay to the Bosphorus, London: Sampson Low, Marston, Searle & Rivington 1878, vol, 2, p. 88.
↑  "Al-Hadba’ Minaret", World Monuments Fund.
↑  Andrew Petersen, Dictionary of Islamic Architecture, Routledge 2002, p. 189.
↑  Harry Luke, Mosul and its minorities, M. Hopkinson & company ltd., 1925, p. 19.
↑  Mariam Sami, "Is tower bowing or tumbling?", Desert News, Oct. 3, 1998.
↑  Kariml, Ammar; Mojon, Jean-Marc. "In Mosul, resistance against ISIS rises from city’s rubble." 31 July 2014. The Daily Star: Lebanon,
↑    Hannah Strange, ‏Islamic State leader Abu Bakr al-Baghdadi addresses Muslims in Mosul, The Telegraph, 5 July 2014
↑  Chulov, Martin, and Shaheen, Kareem. "Destroying Great Mosque of al-Nuri 'is ISIS declaring defeat'." 21 June 2017. The Guardian.
↑  "Battle for Mosul: IS 'blows up' al-Nuri mosque." BBC. 21 June 2017.
↑  Chulov, Martin, and Shaheen, Kareem. "Destroying Great Mosque of al-Nuri 'is ISIS declaring defeat'." 21 June 2017. The Guardian.
↑  "Battle for Mosul: IS 'blows up' al-Nuri mosque." BBC. 21 June 2017.
המינרט והמסגד ב-1932.
מנזר סנט קלייר בירושלים

מנזר סנט קלייר בירושלים
המנזר סנט קלייר בירושלים נקרא על שמה של "הנזירה קלרה הקדושה". קלרה פעלה במרכז איטליה במאה ה-13 וייסדה את מסדר האחיות הקלאריסיות. בישראל למסדר שני מנזרים, מנזר סנט קלייר בירושלים, ומנזר סנט קלייר בנצרת (אנ'). המנזר בירושלים נבנה בשני שלבים: הראשון בשנת 1888–1889 והשני בתחילת המאה ה-20.
את המנזר בנו צרפתים בסגנון בנייה צרפתי. המנזר נמצא בשכונת אבו תור בירושלים, על גבי גבעה, סמוך לכביש המוביל אל בית לחם ולכביש המוביל אל בניין מטה האו"ם (ארמון הנציב) בשולי רמת תלפיות.
ביוגרפיה על קלייר הקדושה

קלייר (קלרה הקדושה) חיה באסיזי שבאיטליה בין השנים 1194 – 1253. קלייר נולדה למשפחה אמידה ואדוקה, ונחשפה בצעירותה לדרשותיו של פרנציסקוס מאסיזי מייסד מסדר הפרנציסקנים שהטיף לחיי עוני ואהבת האל. משפחתה לא אהבה את הדרך בה בחרה, ולכן בגיל 18 ברחה מביתה בעזרתו של פרנציסקוס והפכה לנזירה במנזר הבנדיקטיות..למרות הלחצים שהפעילו עליה דבקה קלרה בדרכה – דרך הנזירות, ובעקבותיה הלכה גם אחותה אגנס.
פרנציסקוס החליט להקים מסדר נזירות באסיזי באיטליה. הוא רצה כי הן ילכו בדרך שבה הוא מאמין, ובראש המסדר העמיד את קלרה. קלרה חייתה במנזר 42 שנה ושנתיים לאחר מותה הוכרזה כקדושה. קלרה נהגה להתעמק בסבל של ישו.
פרנציסקוס המורה שלה ביקש מהנזירות שתי בקשות: האחת להרגיש את הסבל של ישו, לקחת חלק בנשיאה שלו. והשנייה להרגיש בו זמנית את האהבה שהייתה בליבו למרות כל הקושי שחווה.
קלרה הייתה שותפה לאותה שאיפה. התקנון שחיברה למסדר הוא בין המחמירים, לקראת השבוע הקדוש היא חוותה בגופה את סבלו של ישו, ופעם אחת אף התעלפה למשך 24 שעות. קלרה נהגה להתפלל עבור אנשים וכן לרפא בעזרת סמל הצלב אותו הייתה מתווה באוויר למולם ומעליהם. קלרה גם התפללה עבור אסיזי ויש אומרים שהצילה אותה מכיבוש של צבאות זרים.
תיאור המנזר

המנזר הוקם בסוף המאה ה-19. את המנזר בנו במשך כמעט שלושים שנה. צורת הבניין ממחישה את מטרת הקמתו ועיקר פעילותו-עבודת האל ותפילה לשמה, תוך התכנסות, הסתגרות והתנתקות מוחלטת כמעט מן העולם החיצון.
רווח קבוע של חלונות קמורים תואמים את אופיים של בנייני פרנציסקנים באירופה, המצטיינים אף הם בפשטות ובצניעות מודגשת.
כשנכנסים למתחם רואים משעול ארוך מוביל לחצר המנזר ולגינה, שני מבנים עיקריים בשטח הגן: מבנה מגורים, והכנסייה בת שתי הקומות ומבנה למגורים ואוכל. בשטח הגן מפוזרים כיסאות, שולחנות ופסל מרים במשעול ואחד נוסף תלוי בחזית המבנה משמאל לכניסה לכנסייה. במשעול הכניסה ממוקם שער ברזל ומעל לקשת שמעל לשער ניצב צלב ומתחתיו כתובית קטנה של שם הכנסייה. משמאל לשער, ידית משיכה המחוברת בחוט ברזל ארוך, לפעמון התלוי בסוף המשעול ליד חדר האוכל, המשמש את הרוצים להיכנס.
שער נעול נוסף בקצה הגינה, מחבר את המנזר לכנסייה איטלקית בשם בית הלבבות הקדושים.
החלק החדש של הכנסייה בסגנון חדשני ומודרני נבנה בזמן שיא תוך מעט יותר משנה אחת, ומשמש לצליינות. בחלק התחתון נבנתה קפלה לתפילה. בשטח הגובל עם המנזר היה מבנה שהיה שייך לאישה נוצרייה, ביתה התפורר וחורבותיו שנותרו נמצאים בחזית הכנסייה החדשה היפוך של ישן בחדש.
חיי הנזירות הקלריסיות בישראל עד המאה ה-21

בתקופה הצלבנית (1099-1291) היה מנזר הקלריסיות בעכו. אל המנזר הצטרפו צעירות אחרות אשר ביקשו להיות כלות המשיח ולחיות ללא רכוש וללא ממון.
מבחינת אורח החיים, כפי שקלרה ואחיותיה לא נעלו נעליים, נמנעו מלאכול בשר וחיו בבית עני, גם במנזר בעכו חיו בצורה דומה. הנזירות אף שמרו על שקט ברוב שעות היום, אולם חיו באושר גדול כי האדון – האל היה קרוב אליהן בכל שעה.
בראשית דרכן הן דגלו באביונות מוחלטת ושללו כל רכוש פרטי או אחר. מכאן אחד משמותיהם "קלריסיות אביוניות". עם הזמן התמתנו התקנות והנזירות הורשו להחזיק ברכוש פרטי.
עם נפילת עכו בידי המוסלמים ב-1291, נהרס גם המנזר, וחדל להתקיים בארץ.
בשנת 1884 שבו הקלריסיות מחדש לארץ כדי להקים מנזר בירושלים. תחילה נשלחו לנצרת, שם הקימו מנזר ורק ב-1888 הקימו מנזר בירושלים. (בנצרת המנזר החדש נבנה 1956).
במלחמת בעולם הראשונה השתלטו הטורקים על המבנה וגירשו את הנזירות למצריים, רק לאחר המלחמה חזר המנזר לפעילותו הרגילה.
חיי הנזירות במנזר סנט קלייר במאה ה-21

בשנות האלפיים המנזר נמצא ברחוב אלבק 1 פינת דרך חברון בירושלים. חיות בו כ-12 נזירות. הנזירות מתפללות שבע פעמים ביום ומתכנסות גם לשיחה קצרה בענייני הקהילה ומעבר לכך הן שותקות (למעט דיבורים הכרחיים), על מנת להגיע לריכוז מוחלט בתפילה ולהתמקד באהבת האל. חלק מהנזירות לא יוצאות מתחום המנזר וגם לא יוצרות קשר כלשהו עם המבקרים.
מסלול ההכשרה של נזירה הוא בן 6 שנים: השנה הראשונה היא שנת בחינה של המועמדת והתאמתה למסגרת. שנתיים נוספות היא חיה ומתפקדת בליווי חונכת. עוד שלוש שנים היא לוקחת על עצמה נדרים זמניים ורק כעבור פרק זמן זה היא הופכת לנזירה מן המניין.
הנזירות דוגלות באידאולוגיה של סנט קלייר וחיות בצניעות הגובלת בסגפנות. החדרים בהם הן גרות קטנים ויש בהם מיטה עם מזרן קשה, שרפרף, שולחן וארון.
לקריאה נוספת

דגני, ר' (1999) כנסיות, עדות ומסדרים נוצריים בישראל, עמ' 210
מנזר סנט קלייר,הנזירה קלרה הקדושה, ירושלים באתר אבני מורשת
הערות שוליים

1 2  מנזר סנט קלייר
↑  סנט קלייר - טיולים לרחבי העולם (ארכיון)
↑  מנזר סנט קלייר באבו תור (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010684716005171 
בית הלבבות הקדושים
וארג ויקרנס

| --- | --- |

וארג ויקרנס, 2008
 לידה:  11 בפברואר 1973 (בן 52) ברגן, נורווגיה 
 שם לידה:  Kristian Larsson Vikernes 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום מגורים:  צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 השקפה דתית:  Odinism 
 בת זוג:  מארי קאצ'ט (2007–הווה)
 מספר צאצאים:  8
 www.burzum.org
 
לואי קאצ'ט, או בשמו הקודם וארג ויקרנס (בנורווגית: Varg Vikernes; נולד בשם כריסטיאן ויקרנס ב-11 בפברואר 1973), אשר ידוע גם בשם הבמה קאונט גרישנך, הוא מוזיקאי וסופר נורווגי אשר נודע בעיקר כאחד מהמוזיקאים הבולטים ביותר בסצנת הבלאק מטאל הנורווגית כאשר היא הייתה בתחילת דרכה. ב-1994 ויקרנס הורשע ברצח של המוזיקאי הנורווגי אויסטיין "יורונימוס" ארסת' והיה מעורב בהצתה של כנסיות שונות ברחבי נורווגיה, ועל כך הוא נידון ל-21 שנות מאסר, מתוכן הוא ריצה 15 שנים.
ביוגרפיה

ויקרנס נולד בברגן אשר במערב נורווגיה ב-1973. הוא גילה עניין במוזיקה עוד בגיל צעיר והושפע במיוחד מלהקות מטאל כבד כמו איירון מיידן וסלייר. ויקרנס החל לנגן בגיטרה בגיל 14 ובשנת 1989 הקים את הלהקה הראשונה שלו, "קלצ'ניקוב". בהמשך הצטרף גם ללהקת Old Funeral, בה ניגן בגיטרה בין השנים 1989 עד 1991.
ב-1991 הקים ויקרנס את פרויקט היחיד שלו, בורזום, אשר יהפוך עם השנים לאחד מהפרויקטים המוזיקליים המשפיעים ביותר בסצנת הבלאק מטאל. האלבומים המוקדמים של הלהקה, כולל "Burzum" שיצא ב-1992, "Det Som Engang Var" שיצא ב-1993 ו-"Hvis Lyset Tar Oss" שיצא ב-1994, נחשבים ליצירות מכוננות בז'אנר.
ב-1992 הצטרף וירקנס ללהקת הבלאק מטאל מייהם, ממעצבות הגל החדש של הבלאק מטאל שהחל בסקנדינביה בשנות ה-90. וירקנס הצטרף ללהקה שנה לאחר התאבדותו של חבר הלהקה פר "דד" אוהלין, והחליף את מקומו של הבסיסט יורן "נקרובוצ'ר" סטוברוד, שפרש מהלהקה לאחר שלא היה מרוצה מהיחס של מנהיג הלהקה יורונימוס להתאבדותו של דד.
וירקנס נמשך עוד מצעירותו לספרות הפנטזיה של ג'. ר. ר. טולקין, והערצתו לעולם הבדיוני ניכרת בעשייה המוזיקלית שלו. את שם הבמה שלו מתקופתו במייהם, קאונט גרישנך, לקח מ"שר הטבעות", שם גרישנך הוא קצין אורקים בשירותו של שר האופל סאורון. גם שמו של פרויקט בורזום לקוח משם; משמעות המילה "בורזום" בלשון השחורה של מורדור היא "אפלה", "אופל", והמילה מופיעה בכיתוב על הטבעת האחת: "אש נזג תרקטולוק, אג בורזום-אישי קרימפטול" ("טבעת אחת להשיב את כולן, באופל לכבלן")
ביוגרפיה > שריפת כנסיות

בתחילת שנות ה-90 ויקרנס היה מעורב גם בשריפה של מספר כנסיות היסטוריות ברחבי נורווגיה. הבולטת שבהן הייתה השריפה של כנסיית העץ פאנטופט מימי הביניים, אשר הייתה ממוקמת בברגן ונשרפה עד היסוד ביוני 1992. אף על פי שויקרנס מעולם לא הורשע רשמית בפשע הספציפי הזה, הוא נמצא אשם בהצתות אחרות של כנסיות.
שריפת הכנסיות נבעה בעיקר מהסנטימנט האנטי-נוצרי של סצנת הבלאק מטאל הנורווגית אשר חתרה למרוד נגד התרבות הנוצרית אשר הינה דומיננטית בנורווגיה.
ביוגרפיה > ניסיון משלוח מעטפת נפץ לישראל

הקשר בין מייהם, הלהקה בה היה וירקנס חבר, לבין להקת המטאל הישראלית סיילם, החל בראשית שנות ה-90 כאשר קלטת דמו של סיילם הגיעה לידיו של מייסד ומנהיג הלהקה אויסטיין "יורונימוס" ארסת'. עד מהרה מרבית חברי הלהקה, שמאוד התלהבו מהמוזיקה של סיילם, החלו לקיים עימם קשרי ידידות. יורונימוס, שהפך לידיד אישי של הסולן זאב טננבוים, אף הציע להם להתארח בטירתו שבנורווגיה והזמין אותם להיכנס ל"מעגל הפנימי" של הסצנה הנורווגית.
את הקלטת שמע גם וירקנס, שיצר קשר עם טננבוים. הוא שלח להם מכתב ובו טען שאמנם המוזיקה מצוינת אך "הנושאים חרא", ותיבל את מכתבו באמרות אנטישמיות, איחל להם "להתפגר" במלחמת המפרץ וסיים את מכתבו ב"הייל היטלר". טננבוים שלח אליו מכתב תגובה חריף ובו תקף את דעותיו הקיצוניות וטען ש"אנשים כמוהו הורסים את הז'אנר".
מספר חודשים לאחר מכתב התגובה, יירט השב"כ מעטפת נפץ שנשלחה מנורווגיה על ידי וירקנס והייתה מיועדת לטננבוים.
ביוגרפיה > רצח יורונימוס

ב-10 באוגוסט 1993 ויקרנס דקר למוות את יורונימוס, שותפו ל"מייהם", במהלך קטטה בדירתו של יורונימוס באוסלו. במאי 1994 הורשע ויקרנס ברצח בכוונה תחילה. ויקרנס טען שהוא הרג את ארסת' מתוך הגנה עצמית. בעקבות כך ויקרנס נידון ל-21 שנות מאסר, אשר היה העונש המרבי לפי החוק הנורווגי באותה התקופה. הרצח זעזע את סצנת המטאל הנורווגית ומשך תשומת לב תקשורתית ניכרת ברחבי העולם לסצנת הבלאק מטאל הנורווגית.
ביוגרפיה > מאסר ושחרור

ויקרנס נידון ל-21 שנות מאסר ב-1994 על הרצח של ארסת' ועל שריפות הכנסיות.
במהלך השהות בכלא ויקרנס ייסד את הארגון הנאו-נאצי "החזית הפגאנית הנורווגית", פרסם שני ספרים, והוציא שני אלבומי אמביינט תחת שם הבמה "בורזום", אותם הקליט באמצעות סינתיסייזרים.
בנוסף למוזיקה, ויקרנס החל לכתוב רבות במהלך המאסר. כתביו התמקדו לעיתים רבות במיתולוגיה הנורדית, בפגאניזם, בטוהר הגזע ובלאומיות. הוא הפך עם השנים לאישיות רבת השפעה בחוגי הימין הרדיקלי, אשר דוגלים בעמדות אנטי-נוצריות ובאנטישמיות.
ויקרנס שוחרר מהכלא על תנאי ב-2009 לאחר שריצה 15 שנות מאסר.
לאחר שהשתחרר מהכלא עבר ויקרנס לצרפת יחד עם אשתו וילדיו, ושם הוא המשיך להפיק מוזיקה.
בהמשך ויקרנס השיק גם ערוץ יוטיוב בו הוא שיתף את דעותיו לגבי נושאים שונים, כולל מיתולוגיה נורדית, הישרדות ואידאולוגיית הימין הקיצוני. הערוץ שלו נסגר בסופו של דבר בשל תלונות על הפצת וקידום דברי שטנה.
בשנת 2013 ויקרנס נעצר בצרפת בחשד לתכנון פעולות טרור, אך לבסוף הוא שוחרר משום שלא היו מספיק ראיות שהפלילו אותו.
ב-16 ביולי 2013 ויקרנס ואשתו נעצרו בביתם שבצרפת בחשד לתכנון ביצוע פעולות טרור בצרפת לאחר שאשתו רכשה ארבעה רובים. גורמים רשמיים הצהירו מאוחר יותר שלאשתו של ויקרנס יש אישור חוקי לרכישה של הרובים. השניים שוחררו בהמשך ללא אישום משום שלא נמצאו מספיק ראיות שהפלילו אותם. ויקרנס הואשם בהמשך על ידי השלטונות בצרפת בהסתה לשנאת יהודים ומוסלמים בשל הפוסטים אותם פרסם בבלוג שלו אשר הוסרו בעקבות ההאשמות. ב-8 ביולי 2014 הורשע ויקרנס בהסתה לשנאה גזעית ונידון על כך לשישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 8,000 אירו.
עמדותיו

לאורך השנים ויקרנס היה ביקורתי מאוד כלפי הנצרות, היהדות, האסלאם וקפיטליזם, אשר לטענתו הרסו את התרבות הפגאנית המקורית של תושבי אירופה.
ויקרנס כתב בעבר פוסט בבלוג שלו בו הוא הביע אהדה לכמה מדעותיו של אנדרס ברינג בריוויק אך גינה את ברייוויק על הריגת נורווגים חפים מפשע, וכינה אותו "לוזר נוצרי". ויקרנס טען שמעשיו של בריוויק היו חלק מקונספירציה יהודית וטען שהדרך היחידה להציל את אירופה היא לאמץ ערכים פגאניים.
בשנים האחרונות זכה ויקרנס לפרסום רב בתקשורת לאחר שהראפר האמריקני קניה וסט נראה לובש חולצות טריקו של בורזום ולאחר שעטיפת אלבום האולפן של וסט נוצר לכאורה בהשראת העטיפות של אלבומי להקת בורזום. וסט אפילו השתמש בסימפול שיר של בורזום בשירו "Pussy Print". ויקרנס שיבח בעבר את וסט על כך שגילה "אומץ" ובחר לתמוך בבורזום באופן פומבי.
חיים אישיים

בשנת 2007 ויקרנס התחתן עם חברתו הצרפתייה מארי קאצ'ט. ב-2007 נולד לבני הזוג בנם הראשון. לאחר שחרורו מהכלא, הוא עבר לגור יחד עם משפחתו בחווה קטנה במחוז טלמרק ובהמשך המשפחה עברה לגור במחוז קורז בצרפת. במרץ 2021 נולד לבני הזוג ילדם השביעי.
לאחר שחרורו מהכלא, הוא שינה את שמו ללואי קאצ'ט (Louis Cachet) אך הוא ממשיך להשתמש בשם וארג ויקרנס בחיי היומיום.
לטענת ויקרנס הוא קרוב משפחה רחוק של וידקון קוויזלינג אשר היה ראש ממשלת נורווגיה במהלך המשטר הפרו-נאצי הנורווגי במלחמת העולם השנייה.
יצירותיו > דיסקוגרפיה

1992 – Burzum (הוקלט בינואר 1992)
1993 – Aske (הוקלט באוגוסט 1992)
1993 – Det som engang var (הוקלט באפריל 1992)
1994 – Hvis lyset tar oss (הוקלט בספטמבר 1992)
1996 – Filosofem (הוקלט במרץ 1993)
1997 – Dauði Baldrs (הוקלט בכלא בשנים 1994–1995)
1999 – Hliðskjálf (הוקלט בכלא בשנת 1998)
2010 – Belus (הוקלט בשנת 2009)
2011 – Fallen (הוקלט בנובמבר 2010)
2011 – From the Depths of Darkness (הוקלט במרץ 2010)
2012 – Umskiptar (הוקלט בספטמבר 2011)
2013 – Sôl austan, Mâni vestan (הוקלט בשנת 2012)
2014 – The Ways of Yore (הוקלט בשנת 2013)
2020 – Thulêan Mysteries (הוקלט בין השנים 2015 עד 2020)
2023 – The Reincarnation of Ódinn (סינגל שלא היה חלק משום אלבום)
2024 – The Land of Thulê
יצירותיו > ביבליוגרפיה

1997 – Vargsmål
2000 – Germansk mytologi og verdensanskuelse
2001 – Guide to the Norse Gods and Their Names
2002 – Irminsûl
2011 – Sorcery and Religion in Ancient Scandinavia
2015 – Reflections on European Mythology and Polytheism
2017 – Paganism Explained, part I: Þrymskviða
2017 – Paganism Explained, Part II: Little Red Riding Hood & Jack and the Beanstalk
2018 – Paganism Explained, Part III: The Cult of Mithra & Hymiskviða
2018 – Paganism Explained, Part IV: Valhöll & Odinn in Yggdrasill
2019 – Paganism Explained, Part V: Ásgardr, Vanaheimr & the Nine Worlds of Hel
2024 – To Hell and Back Again: Part I: My Black Metal Story
2024 – To Hell and Back Again: Part II: My Childhood Story
2024 – To Hell and Back Again: Part III: My Prison Story
2024 – To Hell and Back Again: Part IV: My Burzum Story
2024 – To Hell and Back Again: Part V: My Survival Story
יצירותיו > פילמוגרפיה

1998 – Satan rir media (בתפקיד עצמו)
2007 – Metal: A Headbanger's Journey (צילומי ארכיון)
2008 – Pure Fucking Mayhem (צילומי ארכיון)
2009 – Until the Light Takes Us (בתפקיד עצמו)
2013 – ForeBears (בתפקיד עצמו)
הפצצת גרניקה

| חלק מAerial Bombings in the Spanish Civil War |
| --- | --- |

 תאריך:  31 באוקטובר 2017 
 מקום:  יוון 
 סוג:  הפצצה אווירית
 תוקף:  חיל האוויר הגרמני והאיטלקי כסיוע לכוחות הלאומניים
 יעדים:  גרניקה
 תוצאות:  העיר חרבה כליל
 אבדות:  1,654 הרוגים
  (למפת חבל הבסקים מוגדלת) ויטוריה בילבאו סן סבסטיאן מפרץ ביסקאיה צ. נווארה לה ריוחה קסטיליה ולאון  קנטבריההפצצת גרניקה(למפת חבל הבסקים רגילה) ויטוריה בילבאו סן סבסטיאן מפרץ ביסקאיה צ. נווארה לה ריוחה קסטיליה ולאון  קנטבריההפצצת גרניקה(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריההפצצת גרניקה(למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריההפצצת גרניקה
 he
 
הפצצת גרניקה הייתה הפצצה אווירית של חיל האוויר הגרמני והאיטלקי על העיר הבסקית גרניקה שבספרד. המתקפה התרחשה ב-26 באפריל 1937 בזמן מלחמת האזרחים בספרד, וגרמה להרס רב ולטבח באזרחים. הממשלה הבסקית דווחה על 1,654 איש שנהרגו, אך קיימות גם הערכות שמדובר על מאות הרוגים. ההפצצה היא הנושא של היצירה המפורסמת של הצייר פבלו פיקאסו, גרניקה.
לפני ההפצצה > מצב הכוחות במלחמת האזרחים

גרניקה הייתה באופן היסטורי מרכז חשוב של האוכלוסייה הבסקית. ההנהגה הבסקית התכנסה באופן מסורתי תחת עץ אלון עתיק בעיר. בתקופה שלפני ההפצצה, הכוחות הלאומניים בפיקודו של פרנקו התקדמו לתוך שטחים בשליטת הממשלה הרפובליקנית. הממשלה הבסקית, שהורכבה מלאומנים בסקים ומאנשי שמאל, הגנה על מחוז ביסקאי בו נמצאת גרניקה, מפני הלאומנים, בעזרת הצבא הבסקי. באותו זמן, העיר גרניקה עמדה בין הכוחות הלאומניים לבין העיר בילבאו, שכיבושה נחשב בעיני הלאומנים למפתח לניצחון בצפון ספרד. גרניקה הייתה גם נתיב נסיגה עבור הכוחות הרפובליקניים מצפון-מזרח ביסקאי.
לפני ההפצצה > יום השוק

יום שני, בו התרחשה ההפצצה, היה באופן מסורתי יום שוק בגרניקה. יום השוק ריכז בעיר מספר רב של תושבים מהעיר ומסביבתה.
לפני ההפצצה > הפצצות טרור גרמניות

הפצצות טרור גרמניות קודמות כללו את הפצצת מדריד, ואת הפצצת הפליטים שנמלטו ממאלגה. ההפצצות הגרמניות במלחמת האזרחים בספרד הונעו משתי מטרות:
סיוע לכוחות הפשיסטיים הספרדים ומאבק בקומוניסטים שתמכו בשלטון הרפובליקני
ניסוי של אסטרטגיות הפצצה, ואימון חיל האוויר לקראת מלחמת העולם השנייה
המתקפה

המתקפה בוצעה בידי יחידת לגיון הקונדור של הלופטוואפה, שהייתה תחת פיקודם של הכוחות הלאומניים, ובידי מטוסים איטלקיים. השתתפו בה 21 מפציצים גרמניים ו3 מפציצים איטלקיים, שהשתמשו בפצצות במשקל 250 ו50 ק"ג, וכן בפצצות תבערה. בסך הכל הוטלו על העיר פצצות במשקל 22 טון.
ההפצצה החלה בשעה 16:30, ונמשכה גלים גלים, עד השעה 18:45. מלבד העיר עצמה הופצצו גם הדרכים שסבבו אותה שהיו מלאות בפליטים שנמלטו מהעיר.
תוצאות ההפצצה

ההפצצה השמידה כליל שלשה רבעים מהמבנים בעיר, ובנינים רבים נוספים נפגעו. מספר ההרוגים שנוי במחלוקת. הממשלה הבסקית דיווחה על 1,654 הרוגים. עד שנות השבעים מקובל היה לחשוב שהיו מעל 1,000 הרוגים, אך בשנים האחרונות מקובלים מספרים נמוכים מכך, של כמה מאות בודדות. ארכיונים רוסים שנחשפו גילו דיווח מ-1 במאי 1937, על 800 הרוגים. מספר זה לא כולל גופות שנמצאו מאוחר יותר בין ההריסות, או פצועים שמתו בהמשך מפצעיהם.
ימים ספורים לאחר המתקפה כוחות לאומניים כבשו את העיר ללא התנגדות משמעותית.
התגובות להפצצה

גרניקה הפכה לסמל לסבל של אזרחים מהמלחמה. העיתונות העולמית סיקרה בהרחבה את הטבח באזרחים ואת החרבת העיר, ודעת הקהל בעולם זועזעה מהאירוע. הצייר פבלו פיקאסו יצר את הציור גרניקה כתגובה לאירוע. הציור עצמו מוצג היום במוזאון הלאומי לאומנות במדריד, ועותק שלו מוצג על קיר של בניין האומות המאוחדות בכניסה לחדר מועצת הביטחון, כזיכרון למוראות המלחמה.
הערות שוליים

↑  אבנר שפירא, לידיעת סגן הרמטכ"ל: ספרים חדשים על "תהליכים שהתרחשו באירופה", באתר הארץ, 6 ביוני 2016
↑  Guernica, 1937 by Pablo Picasso
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532290705171  BnF: cb123543196 (data)  LCCN: sh97004886  NKC: ph549030
כנסיית בורקין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  גאורגיוס הקדוש 
 מיקום:  יהודה ושומרון 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
 קואורדינטות:  32°27′26″N 35°15′36″E﻿ / ﻿32.457222°N 35.26°E﻿ / 32.457222; 35.26
  (למפת הכרמל מוגדלת) כנסיית בורקין(למפת הכרמל רגילה) כנסיית בורקין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כנסיית בורקין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כנסיית בורקין
 
כנסיית בורקין (בערבית: كنيسة برقين) היא כנסייה יוונית אורתודוקסית שהוקמה בתקופה הביזנטית וממוקמת בכפר בורקין שבצפון השומרון. היא נחשבת לאחת מחמש הכנסיות העתיקות בעולם. הכנסייה שוחזרה מספר פעמים והיא נמצאת כיום בשימוש על ידי הקהילה הנוצרית (יוונית אורתודוקסית) בכפר.
ייחודה של הכנסייה

על פי המסורת הנוצרית, בורקין הוא המקום ב"אזור שבין שומרון לגליל" בו התרחש נס: ישו עבר בדרכו מהגליל לירושלים וכשנכנס לכפר אחד, פנו אליו מצורעים וביקשו את עזרתו ובעזרתו הם נרפאו. אחד מהם, שומרוני, חזר אל ישו והודה לו וישו קָבַל על תשעת הנותרים, שלא הודו לאל:
"11) בְּלֶכְתּוֹ לִירוּשָׁלַיִם עָבַר בְּשׁוֹמְרוֹן וּבַגָּלִיל. 12) כְּשֶׁנִּכְנַס לִכְפָר אֶחָד בָּאוּ לִקְרָאתוֹ עֲשָׂרָה אֲנָשִׁים מְצֹרָעִים. הֵם נֶעֶמְדוּ מֵרָחוֹק 13) וְקָרְאוּ בְּקוֹל רָם: "יֵשׁוּעַ אֲדוֹנֵנוּ, רַחֵם נָא עָלֵינוּ!" 14) כִּרְאוֹתוֹ אוֹתָם אָמַר לָהֶם: "לְכוּ וְהֵרָאוּ אֶל הַכֹּהֲנִים." הֵם הָלְכוּ וּבִהְיוֹתָם בַּדֶּרֶךְ נִטְהֲרוּ. 15) אֶחָד מֵהֶם, כַּאֲשֶׁר רָאָה כִּי נִרְפָּא, חָזַר כְּשֶׁהוּא מְהַלֵּל אֶת אֱלֹהִים בְּקוֹל גָּדוֹל, 16) נָפַל עַל פָּנָיו לְרַגְלֵי יֵשׁוּעַ וְהוֹדָה לוֹ. אוֹתוֹ הָאִישׁ הָיָה שׁוֹמְרוֹנִי. 17) הֵשִׁיב יֵשׁוּעַ וְאָמַר: "הֲלֹא טֹהֲרוּ הָעֲשָׂרָה, וְהֵיכָן הַתִּשְׁעָה? 18) כְּלוּם לֹא נִמְצָא מִי שֶׁיָּשׁוּב לָתֵת כָּבוֹד לֵאלֹהִים זוּלָתִי בֶּן־נֵכָר זֶה?" 19) וְאֵלָיו אָמַר: "קוּם וְלֵךְ. אֱמוּנָתְךָ הוֹשִׁיעָה אוֹתְךָ..."
מאז המקרה הזה, הכנסייה הפכה לתחנה עבור עולי רגל נוצרים.
היסטוריה וארכאולוגיה

חפירות מראות שהכנסייה עברה בארבע תקופות היסטוריות שונות.
הנהלת האתר אמרה שהם גילו שרידים ישנים כששיפצו את הכנסייה, כמו מנורות שמן, תנ"ך וחותמות, בנוסף לשלוש בארות גדולות שהתגלו במקום מהתקופה הרומית בארץ ישראל.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה הרומית

המערה שבה התרחש הנס היא בור מים רומי ובראשה פתח. כיום יש בו מזבח ויש לו קיר אבן בכניסה.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה הביזנטית והמוסלמית הקדומה

הכנסייה הראשונה נבנתה מעל המערה בתקופה הביזנטית. המסורת מספרת שהוא נבנה על ידי סנט הלנה במאה ה-4. במהלך המאות ה-6–9 הכנסייה הורחבה במבנה נוסף. לאחר מכן הכנסייה ננטשה מסיבות לא ברורות.
היסטוריה וארכאולוגיה > התקופה הצלבנית

הכנסייה שופצה בתקופה הצלבנית במאה ה-12 ותוחמה בחומת אבן. לאחר המאה ה-13 הכנסייה נבנתה מחדש ונחנכה מחדש כבית ספר.