stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'אמפינו
היסטוריה

חפירות ארכאולוגיות שהתבצעו החל מהמאה ה-19 גילו, שבמאה ה-2 לספירה הייתה בצ'אמפינו וילה של בן אצולה רומאי בשם קווינטו ווקוניו פוליאונה (Qinto Voconio Pollione), שנבנתה עם וילות אחרות לאורך ויה אפיה, שהובילה מהעיר רומא העתיקה לכיוון דרום. בתקופות שלאחר מכן לא ידוע על התיישבות משמעותית באזור, ולא נרשמו אירועים היסטוריים, עד בואו במאה ה-16 של איש הדת ג'ובאני ג'וסטינו צ'אמפיני, שעל-שמו נקרא המקום.
בשנת 1910 נוסדה חברה (Società Anonima Colle Parioli) לרכישת קרקעות באזור ותוכננו במקום גנים, תוכנית שלא יצאה אל הפועל. ב-1916 נבנו בניינים ראשונים ונבנתה גם תחנת משטרה . ב-1925 נבנתה הכנסייה הראשונה, שהאיצה את התפתחות היישוב. שדה תעופה בקרבת מקום נבנה וחולק לשני אזורים נפרדים, חלק אחד יועד למטוסים, והחלק האחר לספינות אוויר. ב-1938 הוקמה מזקקה לייצור אלכוהול ויינות, בשיתוף פעולה עם יישובי הטירות הרומאיות (אנ') הקרובים. במלחמת העולם השנייה העיר סבלה קשות מהפצצות מהאוויר של מטוסים אמריקאים בעיקר, עקב קרבתה המיידית לשדה התעופה צ'אמפינו, בו השתמשו הגרמנים לצרכים צבאיים.
אתרים ונושאי נעניין

ויה אפיה - ויה אפיה (Via Appia Antica) הייתה בזמן רומא העתיקה הדרך לדרום איטליה. ויה אפיה משובצת אתרים היסטוריים, חלקי צריחים, חומות, קברים, קטקומבות ועוד. הדרך הוכרה על-ידיי אונס"קו בשנת 2024, כאתר מורשת עולמית. ויה אפיה נמצאת במרחק קצר של פחות משלושה קילומטרים מצ'אמפינו.
פארק אלדו מורו - פארק אלדו מורו הוא שטח פתוח שבשנת 2024 הוחל בשחזורו ושימורו, והוא משמש כריאה עירונית ירוקה בצ'אמפינו. הפארק מיועד להליכה רגלית, ולרכיבה על אופניים, למופעים ולמשחקי ילדים.
תחבורה

העיר צמודה לכביש הטבעת של רומא, הנקרא "גראנדה ראקורדו אנולארה של רומא" (באיטלקית - Grande Raccordo Anulare di Roma, או אוטוסטרדה A90), וממוקמת בסמוך ליציאות מספר 22 ו-23 מהכביש. בנוסף, העיר סמוכה לכבישים המדינתיים מספר 6 ו-7, ולכבישים אזוריים 511, ו-217.
ניתן להגיע לצ'אמפינו ברכבת, של טרנאיטליה (Trenitalia) מתחנת הרכבות, המטרו והאוטובוסים הראשית של רומא, טרמיני (Termini). זמן הנסיעה ברכבת מסתכם ב-17 דקות. צ'אמפינו היא תחנת ביניים בארבעה קווי רכבת שונים מרומא לכוון דרום, כך שמתאפשרת הגעה ועזיבה גם אל ומכיוון דרום, עד תחנת קזינו בכיוון נאפולי. זמן הנסיעה מתחנת טרמיני לצ'אמפינו באוטובוס ארוך הרבה יותר, קרוב ל-50 דקות. ניתן כמובן להגיע ברכב, או להצטרף לטיול מאורגן.
צ'אמפינו קרובה בקרבה מיידית של פחות מקילומטר אחד לנמל התעופה רומא-צ'אמפינו, נמל תעופה המשרת בעיקר טיסות חסך מוזלות. המרחק לנמל התעופה העיקרי של רומא - נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו מסתכם ב-33 קילומטרים.
אירועים

פסטיבל הבצל - בכל שנה בסוף השבוע הראשון של ספטמבר, נערך בצ'אמפינו פסטיבל הבצל. הפסטיבל כולל מופעים למבוגרים ולילדים, אירועי ספורט ומוזיקה. בספטמבר 2023 חגג הפסטיבל 40 שנה לקיומו.
היום הבינלאומי למען השלום - נחגג בעיר ב-21 בספטמבר. האירוע מותאם לנסיבות, ואין תוכנית מוכנה מראש.
פסטיבל הלב הקדוש של ישו - ישו הוא הפטרון המגן של העיר. האירוע מתקיים בכל שנה ביום רביעי, שלושה שבועות אחרי חג הפנטקוסט.
פסטיבל יוחנן המטביל - פסטיבל יוחנן המטביל נמשך כשבוע. תאריך תחילתו בסוף השבוע הקרוב ל-24 ביוני. בנוסף לתפילות, הפסטיבל כולל אירועים מוזיקליים וגם תחרויות ספורט.
ראו גם

קסטל גנדולפו
נמי
רומא
הערות שוליים

↑  https://en.db-city.com/Italy--Lazio--Roma--Ciampino ]
↑  Popolazione per età, sesso e stato civile 2023 - Ciampino (RM), Tuttitalia.it (באיטלקית)
↑  Ciampino weather by month // weather averages, en.climate-data.org (באנגלית)
↑  Rare Snowfall Blankets Rome, ITALY Magazine (באנגלית)
1 2  History | Ciampino | Visit Castelli Romani - The official guide to the Castelli Romani (באנגלית אמריקאית)
↑  Storia (באיטלקית), באתר www.castellitravel.com
↑  Via Appia Antica, 41° 49' 44 6592" N, 12° 32' 47 58" E, Via Appia Antica, Turismo Roma, ‏2016-02-17 (באיטלקית)
↑  Ciampino rivitalizza Parco Aldo Moro: 240 nuove piante in arrivo dalla collaborazione con AdR • CastelliRomani.news, Il tuo territorio, la tua lettura quotidiana, ‏2024-06-13 (באיטלקית)
↑  EN - Trenitalia, www.trenitalia.com
↑  Ciampino → Roma Termini, Rome2Rio (באנגלית)
↑  Ciampino, dall'8 al 10 settembre la 40^ Festa del Cipollaro: il programma, Castelli Notizie, ‏2023-09-07 (באיטלקית)
↑  Redazione C81, Anche Ciampino celebra la Giornata Internazionale della Pace, Canale 81 Lazio, ‏2023-09-21 (באיטלקית)
↑  Ciampino si veste a festa per San Giovanni Battista. Il programma completo degli eventi dal 22 al 30 giugno • CastelliRomani.news, CastelliRomani.news • Il tuo territorio, la tua lettura quotidiana, ‏2024-06-06 (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4769424-5  MusicBrainz: 722b2e40-8aa3-45aa-83b0-6218444f8740  VIAF: 244757150   WorldCat (עם VIAF): 244757150
הקרב על חיפה

ערך זה עוסק בקרב על חיפה במלחמת העצמאות. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
לוחית זיכרון בכיכר ההגנה במקום בו נפגשו הכוחות שירדו מהדר הכרמל עם הכוחות שהגיעו מהעיר התחתית וקבעו בכך את תוצאת הקרב
אנדרטה בגן הזיכרון בחיפה, לשחרור חיפה במלחמת העצמאות
לוחמי גדוד 22 - חטיבת כרמלי בקרב
תבליט בבית סולל בונה בחיפה, לזכר שחרור חיפה במלחמת העצמאות
תבליט המתאר את הקרב על חיפה, במקום בו עמד בית משפחת ח'ורי
משלחת הכניעה הערבית
שלט על המסגד: "המסגד קדוש. כניסה אסורה בהחלט. ההגנה"
קרב שחרור חיפה תיאור מהלכי הלחימה - חטיבת כרמלי (גדוד 22 וגדוד 21) ופלוגת הפלי"ם
הקרב על חיפה היה תקופת לחימה בת כחמישה חודשים בראשית מלחמת העצמאות, בה נאבקו כוחות חטיבת כרמלי (גדוד 21 ובעיקר גדוד 22) של ארגון ההגנה בכוחות ערביים על השליטה בחיפה. הקרב המכריע (מבצע 'ביעור חמץ') החל ב-21 באפריל 1948 והסתיים כעבור 24 שעות בניצחון כוחות חטיבת כרמלי על הכוחות הערביים, שהשתלטו על מבואות העיר והשיגו שליטה על ריכוזי האוכלוסייה הערבית. תושביה הערבים של חיפה בחרו ברובם לנטוש את העיר, כתחליף לכניעה ליהודים.
להערכת הבריטים, בקרב על חיפה השתתפו כ-2,000 אנשי מיליציה ערבים ו-"400 יהודים מאומנים, הנהנים מגיבוי של עתודות". אולם לדעת בני מוריס, אומדן מספר אנשי המיליציה הערבים היה מופרז, בעוד שאומדן מספר היהודים המאומנים היה קטן מן המציאות.
המערכה

בבוקר 21 באפריל 1948, שלח מפקד הכוחות הבריטים בחיפה, גנרל יו צ'ארלס סטוקוול, הודעה ליהודים ולערבים, בו הודיע על פינוי כוחותיו מרוב העיר וריכוזם באזור הנמל:
לאחראים לענייני הערבים והיהודים בחיפה:
במשך השבועיים האחרונים אירעו התנגשויות רבות בין ערבים ויהודים. את אלה יש להפסיק ויש להשליט שלום וסדר בחיפה.
אין בכוונתי לערב את הצבא ואת המשטרה במידה כלשהי בהתנגשויות ערביות - יהודיות.
בכוונתי לשמור על הכבישים ועל השטחים הדרושים לי כדי לאפשר לבריטים לעזוב את ארץ ישראל במשך שלושה שבועות דרך נמל חיפה...
באותו בוקר של 21 באפריל, ברח מחיפה דרך הים ללבנון אחמד בי ח'ליל, הפקיד הערבי הבכיר בעיר והנציג האחרון של הוועד הערבי העליון בחיפה.
כוחות חטיבת כרמלי פתחו את המערכה בשליחת מחלקה של שלושים ואחד לוחמים לכבוש את בית הנאג'אדה שהיה ברחוב צלאח א-דין (בימינו רחוב הגיבורים), שחלש על גשר רושמיה, וזאת כדי למנוע מהערבים לחסום את היציאה מחיפה אל מפרץ חיפה, הקריות הגליל והעמקים. המחלקה הוסעה למקום במשוריינים בצהרי יום 21 באפריל 1948 וכבשה את הבית בקרב פנים אל פנים, אך גם לאחר כיבושו הייתה המחלקה נתונה להתקפות בלתי פוסקות. ניסיונות לחלץ את המחלקה הנצורה לא צלחו, ורק לאחר תחילת ההתקפה הגדולה וכיבוש שכונת חליסה הוסר המצור מהבית. המחלקה נלחמה בו קרב גבורה במשך למעלה מ-20 שעות וספגה 7 הרוגים ו-21 פצועים. הכיכר הסמוכה לבית נקראת בימינו כיכר הגבורה.
בשעות אחר הצהריים המוקדמות עזב את העיר אמין בי עז א-דין, המפקד הדרוזי-לבנוני של הכוחות הערביים הלא סדירים של העיר. הוא יצא בסירה לעכו בטענה כי הוא יוצא להביא תגבורת באדם ובנשק, אך לא חזר.
המודיעין הצבאי הבריטי העריך בשלהי אפריל כי בריחתו של עז א-דין הייתה "כנראה הגורם המכריע ביותר" לירידת המורל בקרב תושביה הערבים של חיפה. ב-22 באפריל נמלט מהעיר גם סגנו, יונס נפאעה.
ההתקפה הגדולה התחילה ב-22 באפריל 1948 בשעה 01:00 בהרעשה כבדה של מרגמות דוידקה שהופעלו לראשונה בחיפה, וקול הנפץ של הפגזים הטיל אימה על הערבים. מיד לאחר ההפגזה החלה ההתקפה בשני ראשים. כוח אחד ירד מהדר הכרמל לאורך רחוב הבורג' (בימינו רחוב מעלה השחרור) וסטאנטון (בימינו רחוב שיבת ציון). במקביל, מחלקה מפלוגת הנמל, (כוח מהפלי"ם בפיקודם של עמוס בן צבי (מ"מ) וניסן לויתן (שתפקד כמפקד הפלוגה במקומו של יוחאי בן נון שהשתתף באותה העת בקרבות בירושלים עם חטיבת הראל) פתחה בחסימת צירים מהמרכז המסחרי שבעיר התחתית. קרב קשה נוסף שהתחולל היה במשרדי הנהלת הרכבת (לשעבר בית משפחת ח'ורי) ובבית מרכזית הטלפונים, גילו הערבים התנגדות עיקשת, בקרב זה לקחו חלק לוחמי גדוד 22, חטיבת כרמלי בלבד.
בשעות הצהרים של 22 באפריל 1948 נפגשו שני הכוחות והעיר הערבית בותרה. מקום המפגש של הכוחות נקרא מאז "כיכר ההגנה" הנמצאת במפגש שדרות המגינים, דרך אלנבי ושיבת ציון. על קיר אחד הבתים יש לוחית זיכרון ובה ציון המפגש.
כוח של הלגיון הערבי שניסה להיכנס לעיר מכיוון יגור נסוג מאש מחסום חיילי חטיבת כרמלי.
לטענת אורי מילשטיין לא נערך קרב של ממש במהלך כיבוש חיפה, למעט הקרב על בית הנג'אדה. העיר נמסרה למעשה לידי ההגנה מתוך כוונה למנוע שפיכות דמים ופגיעה בפינוי הכוחות הבריטיים דרך נמל חיפה, והבריטים מנעו הגעת תגבורות ערביות.
לקריאה נוספת

משה כרמל מערכות צפון, הוצאת מערכות, 1949. (הספר בקטלוג ULI)
צדוק אשל חטיבת כרמלי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1973. (הספר בקטלוג ULI)
ספר ההגנה, כרך ג' חלק שני, הוצאת עם עובד, 1973.
יעקב מרקוביצקי, "המערכה על חיפה וסביבותיה במלחמת העצמאות", חיפה בהתפתחותה, 1918 - 1948 , עידן 12, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 1989, עמ' 195–207
תמיר גורן, "המנהיגות הערבית בין הפיקוד הבריטי ל'הגנה' ותולדות המשא ומתן על מסמך הכניעה של ערביי חיפה", חיפה - היסטוריה מקומית בעריכת יוסי בן-ארצי, הוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1998, עמ' 183–215
אורן אלחנן, סא"ל (מיל') ד"ר - המערכה במבואות חיפה, אפריל 1948 - מערכות 251–252. המחלקה להיסטוריה (צה"ל), מלחמות צה"ל, מלחמת העצמאות
הערות שוליים

↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 111.
1 2 3  תמיר גורן, ‏מדוע עזבו התושבים הערבים את חיפה? עיון בסוגיה חצויה, קתדרה 80, יוני 1996
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 65.
↑  התנקשויות והצתות בחיפה, דבר, 10 בדצמבר 1947
↑  חיפה באש יריות, דבר, 25 בדצמבר 1947
↑  יהודי נהרג בהתקפה על אוטובוס בחיפה, דבר, 5 בינואר 1948
↑  4 יהודים נהרגו בהתקפה על אוטובוס בחיפה, דבר, 20 בפברואר 1948
↑  ההגנה פעלה לאור היום בחיפה הערבית, דבר, 22 בפברואר 1948
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 69.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 70–71.
1 2 3  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 112.
↑  חיפה וסביבתה בשלב נטילת היוזמה | מפת אתרי מלחמת העצמאות
↑  אורי מילשטיין, ‏הקרב שלא היה: הסיפור האמיתי של כיבוש העיר חיפה, באתר מעריב אונליין, 23 באפריל 2016
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 118–120.
1 2  יוסי בן-ארצי, "חיפה במלחמת השחרור", חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, 1985, עמ' 90, יעקב מרקוביצקי, "המערכה על חיפה וסביבותיה במלחמת העצמאות", חיפה בהתפתחותה, 1948-1918, עמ' 205
1 2  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 121.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 122.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 123.
1 2  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 124.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 125.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011247126605171
צורבים

ערך זה עוסק במערכה של בעלי חיים. אם התכוונתם למכשיר דיגיטלי, ראו .
| צורבים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
שם מדעי
 Cnidaria ‏הטשק, 1888

אלמוגים בים סוף
פרטי מדוזה מהמין Olindias formosa
צורבים או צורבנים (שם מדעי: Cnidaria) היא מערכה של בעלי חיים. במערכה זו כלולים כ-10,000 מינים של בעלי חיים פשוטים יחסית (בעלות שתי שכבות נבט בלבד) המצויים בסביבות מימיות בלבד, בעיקר בים. שמם המדעי של הצורבניים, Cnidaria, מקורו במילה קנידוציט (cnidocyte) – תאים מיוחדים שנושאים אברוני עקיצה. במערכה זו נכללים בין היתר אלמוגים, שושנות ים, מדוזות סוכך, נוצתאים וצרעות ים. בעבר זכתה הקבוצה לשמות "Coelenterata" ו-"Coelentera", אך מכיוון ששמות אלו כללו את המסרקניות, הם נזנחו. כל העיכול של הצורבניים עשוי חלל עיכול אחד.
מאפיינים

דיפלובלסטיים – בעלי שתי שכבות נבט: אפידרמיס אקטודרמי שמתפקד כשכבה חיצונית וגסטרודרמיס אנדודרמי שמתפקד כחלל עיכול.
בעלי סימטריה רדיאלית: סימטריה סיבובית ביחס לציר מרכזי.
בעלי קנידוציטים/נמטוציסטים – תאים צורבים.
כמעט כולם טורפים. רבים מהם (בעיקר האלמוגים) ניזונים גם מתוצרי פוטוסינתזה של אצות שתפניות (זואוקסנטלות) שחיות בתוכם.
ברובם קיים מחזור חיים הכולל שלב פוליפ ישיב ושלב מדוזה נייד (באלמוגים לא קיים שלב המדוזה).
מקיימים רבייה א-מינית ורבייה מינית. שלב הפגית נקרא פלנולה.
חלקם (בעיקר האלמוגים) יוצרים מושבות בעלות פוליפים רבים. ברוב המושבות הגדילה נעשית באמצעות רבייה א-מינית כגון הנצה.
המיון המדעי של הצורבים

מחלקת אלמוגים (Anthozoa)
תת-מחלקת שמונאים (Alcyonaria)
סדרת רפיוניתאים (Alcyonacea)
סדרת Funiculinidae
סדרת גורגונאים (Gorgonacea)
סדרת Helioporacea
סדרת נוצתאים (Pennatulacea)
סדרת Telestacea
תת-מחלקת Ceriantipatharia
סדרת אוכמנאים (Antipatharia) – אלמוגים שחורים
סדרת צרינטים (Ceriantharia) באנגלית (tube-dwelling anemones)
משפחת Dendrobrachiidae
תת-מחלקת ששאים (Zoantharia)
סדרת שושנות ים (Actiniaria)
סדרת דמויי כלנית (Corallimorpharia)
סדרת Ptychodactiaria
סדרת אלמוגאים (Scleractinia)
סדרת פרחניתאים (Zoanthidea)
מחלקת צרעות ים (Cubozoa)
סדרת מדוזות קובייתיות (Cubomedusae)
סדרת Chirodropida
מחלקת הידרתים (Hydrozoa)
סדרת Hydroida
סדרת צורבנאים (Milleporina) – יוצרים מבנים דמויי אלמוגים
משפחת אלמוגי אש (Milleporidae)
סדרת סיפונופורה (Siphonophora)
סדרת סטילסטראים (Stylasterina)– כמה מינים יוצרים שיחים דמויי אלמוגים
משפחת Stylasteridae באנגלית (hydrocorals)
סדרת Trachylina
מחלקת מדוזות סוכך (Scyphozoa)
סדרת מדוזות הכתר (Coronatae)
סדרת שורשי פה (Rhizostomeae)
סדרת פתוחי פה (Semaeostomeae)
סדרת בעלי גבעול (Stauromedusae)
הערה
בשיטה המודרנית של המיון המדעי לא תמיד דרגת מיון מסוימת נכללת בדרגת המיון שמעליה. כלומר, סדרה של צמחים יכולה להיות כלולה במערכה ולא תהיה שייכת לאף מחלקה.
קבוצה היא דרגת מיון בדיוק כמו מערכה, מחלקה, סדרה ומשפחה, אך ללא שם מאפיין.
עאטף עדואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בן 73 בערך) בית חאנון, מדינה פלסטינית 
 שם לידה:  عاطف إبراهيم أحمد عدوان 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר (1978) 
 מעסיק:  האוניברסיטה האסלאמית בעזה, הרשות הפלסטינית 
 תפקיד:  שר המדינה (מרץ 2006–מרץ 2007) 
 
עאטף איברהים מוחמד עדואן (ידוע גם בכוניה: אבו שַׁריף; בערבית: عاطف ابراهيم محمد عدوان; נולד ב-1952) הוא בכיר בהנהגה הפוליטית של חמאס וחשוד בפעילות טרור. פרופסור חבר באוניברסיטה האסלאמית בעזה ומטיף אסלאמי במסגד עומר אבן עבד אל-עזיז בבית חנון.
עדואן נעצר בעבר פעמים אחדות בידי הצבא הישראלי ובידי כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית בהנהגת אש"ף. הוא היה ממגורשי חמאס ללבנון בסוף 1992 וכתב את ספר הזכרונות "יומן מרג' א-זוהור".
עדואן כתב מאמרים וספרים רבים, בנושאים פוליטיים, בהם יחסי יהודים מוסלמים בתקופת ראשית האסלאם. ספר ידוע נוסף שכתב עדואן, היא הביוגרפיה של מייסד חמאס, שיח' אחמד יאסין, "חיאתה וג'הדה".
לאחר ניצחון חמאס בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006 וכינון ממשלתו הראשונה של אסמאעיל הנייה, התמנה עדואן, שנבחר לרשות המחוקק כנציג צפון עזה, למשרת השר לענייני פליטים. בתקופה הראשונה להיבחרו, נחשב עדואן כאישיות לא רצויה באוסטריה.
לקריאה נוספת

שלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012, לפי מפתח בעמ' 414
הערות שוליים

↑  רשימת שרי ממשלת אסמעאיל הנייה הראשונה (2006–2007), בעותק של אתר "jmcc" השמור בארכיון האינטרנט (באנגלית).
↑  דיווח של אל חייאת, מצוטט אצל: "אוסטריה מנעה ביקורו של שר פלסטיני בתחומה", המודיע, 14 במאי 2006, עמ' 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303212105171  LCCN: n89207274  VIAF: 36048937   WorldCat (עם VIAF): 36048937
דני שחר

ערך זה עוסק בתת-אלוף במילואים. אם התכוונתם לספורטאי ומאמן ספורט נכים, ראו .
דני שחר הוא תת-אלוף במילואים ומנהל ישראלי, המכהן כמנכ"ל משרד התיירות. קודם לכן כיהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, מנהל תוכנית "עיר ללא אלימות" במשרד לביטחון הפנים ושימש בעבר מפקד יחידת שמשון בצה"ל.
קריירה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. שחר השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש במספר תפקידי פיקוד ביחידה. לאחר מכן נענה לבקשת אלוף פיקוד הדרום, מתן וילנאי, הועלה לדרגת סא"ל ושימש מפקד יחידת שמשון, והוביל אותה במבצעים מיוחדים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה הראשונה. בהמשך דרכו הצבאית הועלה לדרגת אל"ם ושימש מפקד חטיבת מנשה, מפקד חטיבת עציוני וסגן מפקד עוצבת אדום. בשירות המילואים הועלה לדרגת תא"ל וכיהן כמפקד אגד בפיקוד הצפון, כיום מכהן כמפקד בפיקוד העומק.
שחר שימש ראש מנהל התפעול בעיריית נתניה וממלא מקום מנכ"ל, לאחר מכן כיהן כמנהל תוכנית עיר ללא אלימות, שיטור עירוני והמרחב הכפרי במשרד לביטחון הפנים. באוגוסט 2017 מונה על ידי הממשלה לכהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול לפי המלצת ועדת איתור.
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, מפקדי המילואים הוותיקים חוזרים: "צה"ל חזר לבנות עלינו", באתר הארץ, 14 במאי 2010.
↑  עמרי אסנהיים, קרמבו האמיתי, באתר nrg‏, 11 במרץ 2005.
↑  יום טוב סמיה, "מנהיגות ברגעים של אמת", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, עמודים 372-380.
↑  עמרי אסנהיים, מסתערבי שמשון, מעריב, ‏ 16.09.2004, כפי שהועלה באתר "יחידה".
↑  יעל ברנובסקי, "משמר ההורים", ישראל היום, ‏ 21.12.2011, עמוד 45.
↑  החלטה מספר  2992 של הממשלה מיום 31.08.2017, באתר החלטות הממשלה
| מפקדי חטיבת עציוני |
| --- | --- | --- |
|  חטיבת עציוני   (1947 - 1949) | ישראל עמיר • דוד שאלתיאל • משה דיין • יצחק פונדק |  |
|  חטיבה 408   (1978 - 2010) | חיים אורן • עזרא סלע • חזי צפריר • ברוך שפיגל • מוני חורב • נמרוד רן • דני שחר • רון שכנר • ארז וינר • רפי מילוא • גיא הלוי |  |
|  חטיבת עציוני   (2010 - הווה) | גיא הלוי • אילן דיקשטיין • קובי ולר • אורן שמחה • יאיר צוקרמן • איתן גלעד • שראל סבג |  |
חוטית נודדת

| חוטית נודדת |
| --- | --- |
 חוטית נודדת בים התיכון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: מדוזות סוכך
סדרה:: שורשי הפה
משפחה:: חוטיתיים
סוג:: חוטית
מין:: חוטית נודדת
שם מדעי
 Rhopilema nomadica
חוטית נודדת (שם מדעי: Rhopilema nomadica) היא מין בסוג חוטית. החוטית הנודדת היא מדוזה טרופית הנפוצה באוקיינוס השקט וההודי.
היסטוריה

בישראל, החוטית הייתה מוכרת בעבר רק בחופי אילת, אולם בעקבות פתיחת תעלת סואץ ב-1869 היגר המין לחופי הים התיכון ששייך לפאונה האטלנטית.
המין היגר ביחד עם מינים רבים של בעלי חיים טרופיים, בתהליך הנקרא הגירה לספסית – מעבר מהים האדום אל הים התיכון דרך תעלת סואץ. הפלישה הגדולה התרחשה רק כעבור כ-107 שנים, בקיץ 1976, הידוע בפי דייגים לשמצה כ"קיץ המדוזות".
המדוזה מתרבה בלב הים, אך חודרת בנחילים עצומים אל החופים המזרחיים בחודשים החמים יולי–אוגוסט, ממצרים בדרום עד סוריה בצפון. המדוזה התבססה בעיקר בחופי הערים חיפה ואשדוד.
המדוזה נחשבת למין פולש מסוכן שפגיעותיו רבות:
כלכלית – מרשויות החופים מדווחים על ירידה ניכרת במתרחצים בהתאם לתפוצת המדוזות. להקות המדוזות פוגעות בספינות ובמנועיהם, בטורבינות של תחנות כוח.
בריאותית – עקיצות המדוזה מכילות רעל המשפיע באופן מיידי. אולם בשנים האחרונות מדווח על צריבות וכאבים משניים מספר ימים עד שבוע לאחר חשיפה למדוזה.
פגיעה בענף הדיג/פגיעה אקולוגית – המדוזה דוחקת מיני דגים טובים למאכל, מפרה את המאזן האקולוגי ותורמת להתבססות מינים נוספים המזיקים לדיג. כמו כן, המין נלכד תכופות ברשתות הדיג ובמלכודות.
המדוזה משתנה במהלך מחזור חייה, מצורה אחת לשנייה: נקבה בוגרת מייצרת בעונה אחת 30 מיליון תאי ביצה ומשחררת אותם. תאי הביצה פוגשים תאי זרע והופכים לזיגוטות (תאי ביצה מופרים). הזיגוטה מתחילה כפגית שוחה, אך לאחר כמה ימים מתיישבת על מצע ונקראת "פוליפ ישוב". על מצע זה היא מתפתחת לסטרובילה בוגרת, ומתחילה לעשות סטרובילציה – הנצה – מניצה אפירות. אלו הן מדוזות זעירות, הן משתחררות ותוך מספר חודשים נהיות מדוזות בוגרות.
רוב החוטיות ניזונות מפלנקטון, בעיקר מקבוצת הזואופלנקטון – יצורי מים זעירים. החוטיות הגדולות ניזונות מדגיגים ואף מדגים. החוטית לוכדת את הטרף, העיכול חוץ-תאי ותוך-תאי. הנשימה דיפוזיונית, כלומר מתבצעת דרך כל שטח הגוף. התחושה באמצעות אברוני חישה ומערכת עצבים מפוזרת.
מנגנון הצריבה

זרועות ציד של החוטית נראות כחוטים רבים ומכאן שמה. זרועות אלו מכילות תאים צורבים דמויי מזרק שבעזרתם היא משתקת את הטרף ממנו ניזונה. הארס הפוליפפטיד מאוחסן במצב יציב בתאים הצורבים ואינו פעיל עד רגע השחרור. ברגע של מגע גוף חי בזרועות נורים המזרקים הקטנים בלחץ של כ-150 אטמוספירות ובמהירות דומה לזו של כדור היוצא מלוע אקדח לתוך גוף הטרף ומחדירים לתוכו את הארס. תאי הצריבה עצמוניים ומסוגלים לשחרר את המזרק עם הארס גם זמן רב לאחר שהזרועות נותקו מגוף המדוזה. עקיצת המדוזה מאופיינת בכאב, תחושת צריבה, אדמומיות של העור וגירוד. התופעות השונות כוללות חום, עייפות, וכאבי שרירים. הארס עשוי מכמה רעלים, פוספוליפאז A2 (אנ'), חומר הגורם להמוליזה ופרוטאז.
לדברי תמר לוטן ותמר חמיאל, ביולוגיות ימיות מאוניברסיטת חיפה והמכללה הימית ברופין, בניגוד לאמונה הרווחת, חומץ/אוריאה (שתן) אינם מנטרלים את הרעל של החוטית הנודדת ואף עלול להחמיר את המצב.
קוטר הגוף של רוב מדוזות הסוכך הוא בין 2 ס"מ ל-40 ס"מ, אך יכול להגיע עד כמה מטרים בודדים.
הערות שוליים

↑  יד האדם אחראית ל"פיצוץ אוכלוסין" של מדוזות, באתר "הידען", 1 בינואר 2006
↑  1996 - L. Gusmani, M. Avian, B. Galil, P. Patriarca and G. Rottini. Biologically active polypeptides in the venom of the jellyfish Rhopilema nomadica
↑  אין טעם לשפוך חומץ על כוויית מדוזות אתר הידען
בני יהודה (מושבה)

| --- | --- |

שרידי המושבה בני יהודה, המבנה עבר שחזור
 תאריך ייסוד:  1891
 תאריך נטישה:  1920
 קואורדינטות:  32°48′04″N 35°39′47″E﻿ / ﻿32.801106°N 35.663113°E﻿ / 32.801106; 35.663113 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) בני יהודה(למפת הגליל העליון רגילה) בני יהודה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני יהודה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני יהודה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
תצלום היישוב ביר א-שכום שבתוכו הוקמה המושבה
בני יהודה הייתה מושבה בדרום רמת הגולן שהתקיימה בשנים 1886‏-1920. השרידים שוכנים בתחום שמורת טבע סוסיתא.
היסטוריה > הקמת המושבה

בשנת 1886 הוקמה "אגודת בית יהודה" שבה היו חברים בני היישוב הישן מצפת שמטרתם הייתה שינוי אורח חייהם, מהתבססות על כספי החלוקה לפרנסה מעבודת אדמה. הם התארגנו זמן קצר לאחר כישלון ההתיישבות הראשון בראש פינה, אספו כספים ובסיועו של לורנס אוליפנט רכשו חלקת אדמה בדרום הגולן. אולם מספר אנשים ערערו על הרכישה בפני השלטון עות'מאני בטענה לבעלות על הקרקע והרכישה בוטלה. בחורף תרמ"ח (1888) הצליחה האגודה לבסוף לרכוש מתושבי הכפר ביר א-שכום 3,500 דונם ולקבל אישור מהשלטונות להתיישב במקום. הם פנו לנציגו של אוליפנט, בעקבות הבטחה שיעזור להם בהקמת היישוב, אולם אוליפנט חלה בדלקת ריאות ונפטר בלונדון בדצמבר 1888. במקום אוליפנט פנו בבקשת סיוע לנדבנים יהודים בגולה.
בשנת 1891 עלו לבסוף על הקרקע באמצעות כספים שגייסו בעצמם. מוכתר הכפר היה חיים ברנשטיין - סוחר בדים בצפת, שנשא לאשה את פרומה – בת למשפחה חרדית גם היא מצפת. באחד משלבי הרחבת שטח היישוב, עמדו אנשי היישוב בתחרות מול רוכשים בהאיים אשר החזיקו בשטחים נוספים באזור. תושבי בני יהודה זכו בקדימות לרכישת 1390 הדונם, הסמוכים לגבול היישוב, מיידי הבעלים הערבי, ע"פ עיקרון משפטי בשם חוק המיצרין, לפיו קונה אשר אדמתו גובלת בחלקת השדה העומדת למכירה, זכאי לקדימות בקנייתה. חוק עות'מאני זה מקורו כבר בתלמוד (בר מצרא), ומשם אומץ. באותה תקופה הקימו אנשי היישוב הישן בארץ ישראל גם את המושבות ראש פינה, מוצא ופתח תקווה, אולם בני יהודה הייתה שונה מהן בכך שהייתה רחוקה הרבה יותר מערים קיימות. במהלך שנות קיומה קיבלה המושבה תמיכה מוגבלת מאוד מהברון רוטשילד, ומאוחר יותר גם מחברת יק"א, תנועת חובבי ציון הלונדונית (עד 1902), וחברת עזרה הגרמנית (החל מ-1902).
היסטוריה > הקמת המושבה > החיים במושבה

לאורך שנות קיומה סבלו מתיישבי בני-יהודה מתנאים קשים במקום: תנאי מזג האוויר, ריחוק מיישובים יהודיים, קשיי תחבורה, אדמה מסולעת בחלק גדול משדות היישוב שאינה ראויה לעיבוד והעדר מוסדות חינוך הילדים. לאחר ההתיישבות הראשונה במקום פרצה מגפה בחבל החורן ואף על בני היישוב הוטל הסגר, בנוסף לא נותר להם מספיק כסף לרכוש ציוד חקלאי, על כן נטשו את המושבה.
ב-1898 ניסו עשר משפחות לשוב למושבה. בין המשפחות הייתה גם משפחת ברנשטיין. בנם השני משה, נולד בסמוך ללידת חסן אבו שג'ר - בנו של המוכתר הערבי. היולדת נפטרה בלידתה, ופרומה ברנשטיין נטלה את התינוק והניקה אותו עם בנה. באותה שנה סבל האזור ממכת ארבה אשר כילתה את מרבית היבול. ארבע מהמשפחות נטשו תוך זמן קצר, וחמש משפחות נוספות, קבוצת רווקים וכן אבות מבעלי המשפחות שנשלחו חזרה לצפת, נותרו במקום עד 1913. אברהם משה לונץ מתאר את היישוב בתחילת המאה ה-20 כמונה 33 נפשות, ולהם רפת, 20 שוורים, 6 פרות, 16 כבשים ועיזים, 8 חמורים ו-3 סוסים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נשארו במושבה רק שלוש משפחות.
היסטוריה > הקמת המושבה > נטישת המושבה

בשנת 1908 נטשה משפחת פינשטיין ממייסדי היישוב את המקום, לאחר 13 שנים, בעקבות מותו של אחד מילדי המשפחה.
בשנת 1920 נשארה במושבה רק משפחת ברנשטיין. אבי המשפחה נהרג ב-1916 באחת הנסיעות שלו לדמשק, בנם משה נהרג ב-1917 במסחה בתאונת שדה, בן נוסף ושלוש בנות עזבו את המושבה, אך פרומה – אם המשפחה נשארה במושבה יחד עם שני בניה אברהם ושרגא.
במאורעות תר"פ, ב-5 באפריל 1920 פרץ לבית משפחת ברנשטיין, בן המוכתר, שכנם עלי חסן אבו שג'ר ורצח ביריות את פרומא שהייתה המינקת שלו ואת בנה אברהם. בעקבות כך עזב הבן שנותר שרגא את בני יהודה, והמקום ננטש.
בשנת 1972 הוקם יישוב קהילתי כשני קילומטרים מזרחה ממקום המושבה ההיסטורית, ונקרא בשם בני יהודה המנציח את שמה.