stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפטריאציה של שורדי השואה מברית המועצות לפולין
הרפטריאציה לפולין אחרי המלחמה

הסכמי הרפטריאציה נחתמו בספטמבר 1944. על פי הסכמים אלה אמורים היו פולנים ויהודים, שהיו אזרחי פולין עד ספטמבר 1939, לעבור לפולין. פולנים, רוסים, אוקראינים, בלרוסים וליטאים, שמעולם לא היו אזרחים סובייטיים, היו אמורים להגר מפולין לברית המועצות. השלטונות הסובייטיים המקומיים פירשו וביצעו את הסכמי הרפטריאציה על פי דרכם. בווילנה נדרשו הנרשמים לרפטריאציה, פולנים ויהודים, להמציא תעודות שחרור ממקומות עבודתם ושם נתקלו בעיכובים ובדחיות של לך ושוב. העדרם של קריטריונים ברורים להגדרת הזהות הלאומית הכבידו על הוכחת הזכאות. יהודים פולנים, שהתקשו להשיג הוכחות לזכאותם לרפטריאציה, ויהודים לא פולנים שביקשו הזדמנות לצאת מברית המועצות כרפטריאנטים פולנים, נזדקקו לתעודות מזויפות. הסכם הרפטריאציה השני נחתם במוסקבה ב-6 ביולי 1945, כשבוע ימים לאחר הקמתה של "ממשלת האחדות הלאומית" בווארשה. לפי סעיף 13 נקבע כי הרפטריאציה ההדדית תסתיים ב־1946.
רוב הפליטים היהודים היו בקבוצות האחרונות בתור לפינוי. במשך שנת 1945 נתאפשר רק זרם דליל של רפטריאנטים מברית המועצות ומספרם עד סוף השנה הגיע ל־22,058. קצרי רוח מבין הפליטים היהודים החלו בניסיונות של "רפאטיאציה עצמית". לא היה גבול לכושר המצאתם של בעלי תושייה ותחבולה. בלנינגרד הצליחו פליטים להשיג בכסף רב אישורי יצאה מהאזור בו התגוררו (פרופוסקים) מאת הנ.ק.ו.ד. עצמו. היו גם שעשו את כל הדרך הארוכה מאסיה התיכונה, או מסיביר, קטעים קטעים, ונאלצו לשלם שוחד כל פעם מחדש עבור ה"פרופוסק" וכרטיס הרכבת לתחנה הבאה.
היו דיונים והתלבטויות לגבי השאלה האם להחיל את הרפטריאציה של הפליטים הפולנים גם על היהודים. המחשבה הסובייטית להחיל את זכות הרפטריאציה "למולדת" הפולנית גם על היהודים התבססה על ההערכה לגבי התפקיד החיובי אותו עשויים היהודים למלא במימוש תוכניות הסוביטיזציה של פולין. מצד אחד, לא היה רצון ללכת לקראתם וגם חשש מפני אפשרות יציאתם את המדינה. מצד שני הייתה הנחה שהם יהיו לעזר בסובייטיזציה של פולין. גם הפולנים התלבטו: מצד אחד הם לא רצו לוותר על היהודים, מאחר שהעניין שלהם היה טריטריאלי ואזור מזרח פולין היה קשור עם היהודים כאזרחים פולנים. מצד שני, ההנהגה הפולנית הכירה את הלכי הרוח האנטישמיים בפולין וחששה מהרפטריאציה של יהודים. לבסוף, לאחר דיונים רבים, החליט סטלין בעד הכללתם של היהודים ברפטריאציה.
בקרב הפליטים היהודים רווחה נטייה כללית לחזור לפולין. על אף החרדות והספיקות באשר לתבונה שבשיבה לפולין, החליטו הפליטים ברובם הגדול לשוב לפולין ויהי מה. ביולי 1946 נסתיימה מבחינה פורמלית הרפטריאציה לפי הסכמי ספטמבר 1944 ויולי 1945. ב-1 באוגוסט 1946, עם שובם של הרפטריאנטים מאזוריה הפנימיים של ברית המועצות, סיים הגוף שטיפל בנושא את תפקידו. נותרו עוד אסירים, ופליטים וגולים לשעבר במקומות נידחים, אשר שמע הרפאטריאציה כלל לא הגיע אליהם, או שהגיע מאוחר מדי, מבלי שהספיקו להירשם בזמן ולהיכלל ברפטריאציה כחוק. את הדרך במרחבי ברית המועצות הגדולה אל פולין הם עשו בעיקר ברכבות, שלא תמיד תיפקדו. הדרך נמשכה שבועות ולפעמים חודשים. היו גם רפטריאנטים שחזרו כשהם עושים חלק מהדרך בעגלות עם סוסים וחלק ברגל.
סך הכול נמצאו תחת שלטון הסובייטים, בטריטוריה סובייטית (כולל תחום הכיבוש הסובייטי במזרח פולין) ב-21 החודשים שבין ספטמבר 1939 ליוני 1941 כחצי מיליון פליטים יהודים, אזרחי פולין. קרוב למחציתם שרדו ויצאו מברית המועצות. שעור הנשארים בברית המועצות בלתי ידוע. סביר להניח כי שיעורם היה נמוך מאוד.
"קבלת הפנים" לרפטריאנטים בפולין

מפקד הבריחה בפולין, אלכסנדר (צבי נצר) רשם את הדברים הבאים:
"משהחלה הרפטריאציה, היא גאתה והלכה והגיעה להיקף ממלכתי. באמצעותה הגיעו כ־150,000 יהודים מרוסיה. הם באו בקרונות ובשיירות. הם נהרו מכל הכיוונים – מרוסיה, מאוקראינה ומאסיה – שם בילו את שש שנות המלחמה. בין הבאים היו משפחות מטופלות בילדים ותינוקות רבים ושרידי היהדות בפולין, ששיכלו את ילדיהם בימי השלטון הנאצי, ראו לפניהם פתאום יהדות חדשה, בעלת פרצוף אנושי שונה. בפולין נותרו אנשי-מחנות, אנשי-יער, פרטיזנים וחיילים לשעבר, גלמודים וערירים כולם. ואילו כאן נהרו ובאו משפחות עמוסות בילדים, למודי עוני ורק מעטים מאוד בעלי רכוש. כל תכנון עתידם של יהודי פולין קיבל ממדים חדשים."
בעת שהותם בברית המועצות, בעיקר באזורים של "קצווי ארץ" לא היה לפליטים היהודים מידע על המלחמה, על מחנות הריכוז ועל השמדת היהודים.עם חזרתם "הביתה" התברר להם גודל האסון והכליה הטוטאלית של משפחותיהם. בעודם המומים מן המפגש עם האובדן, נפגשו ביחס קשה של שכנים וידידים מהעבר. את פניהם קיבלו אנטישמיות, עוינות ואכזריות, עיירות יהודיות חרבות וריקות מיהודים, קברי אחים, ובבתיהם ישבו זרים. פליטים יהודים נתקלו בשובם באלימות ובקריאות: "הנאצים היו צריכים לחסל את כולכם". בפוגרום קראקוב נרצחו שבעה רפטריאנטים, ביניהם חמש נשים וילד. בפוגרום קיילצה היו 42 נרצחים וכ-80 פצועים, יהודים הושלכו מרכבות דוהרות. נהגי קטרים העמידו את הרכבות באמצע הדרך כדי שבני הכפרים בסביבה הקרובה יוכלו לבוא ולפגוע ביהודים.
"קבלת הפנים" לרפטריאנטים בפולין > קבלת הפנים של הפולנים

דויד ספארד כתב על קבלת הפנים ליהודים החוזרים מצד הפולנים:
"הפגישה הראשונה עם אדמת פולין הייתה לחוזרים חוויה רוויה צער ואבל, לא רק מפני שנודע להם על הכליה הטוטלית של כל קרוביהם ויקיריהם, היא עוררה אצל כל אחד תחושה של בדידות מזוועת ואכזבה מכאיבה מיחסם של חלקים גדולים של העם הפולני, לעיתים קרובות גם מצד שכנים וידידים לשעבר, הן בעת הגיהנום ההיטלראי והן לאחר השחרור. יחס של איבה גלויה, בוז ואכזריות מופגנת. והעיקר – הפגישה הראשונה הטילה על כל אחד פחד מוות עקב מעשי הרצח של שרידי הניצולים, מדי יום ביומו, בערים בעיירות ובכפרים. בכל מקום אליו הגיעו יהודים שורדים, שניצלו בדרך נס עד כה, ונעמדו מול אפר וחורבות בתיהם, הם נתקלו בעוינות ובאיומים ובפגיעות פיזיות כולל מעשי רצח."
בפולין אחרי המלחמה שרדו כ־60,000 יהודים בשנים 1944–1946 הגיעו לפולין מברית המועצות מעל ל־150,000 פליטים במסגרת הרפטריאציה. פולין כאילו הוצפה על ידי הפליטים היהודים. האנטישמיות גאתה. בקרב הפולנים הייתה חרדה, שמא עם חזרתם הפליטים היהודים ידרשו לקבל חזרה לידיהם את בתיהם, עסקיהם ורכושם. משתפי הפעולה הרבים במעשי הטבח והשוד של האוכלוסייה היהודית חששו שמא בין הניצולים יימצאו עדים לפשעיהם, שיזהו אותם ויתבעו להעמידם לדין. אלה היו השיקולים "הרציונליים" לתגובה נגד שובם של יהודים לפולין. בנוסף הייתה האנטישמיות "הלא רציונלית", המושרשת עמוק בכל שדרות העם הפולני מזה דורות רבים, שגברה בשנות הכיבוש הגרמני.
"קבלת הפנים" לרפטריאנטים בפולין > קבלת הפנים של היהודים: הבריחה והוועד היהודי המרכזי

חברי הבריחה בפולין נרתמו לסייע לחוזרים. הרכבות הגיעו בדרך כלל לעיר לובלין בלילה מאוחר. החברים יצאו אל תחנת הרכבת לקבל את פני הבאים, לחפש בני משפחה או מכרים, ולכוונם למקומות קליטה ראשוניים. בקרבת הגבול הוקמו קיבוצים ששימשו עבור הרפטריאנטים נקודות קליטה ולינה ראשוניות. רפטריאנטים רבים ראו את פולין כארץ מעבר בלבד, ותוכניתם הייתה להמשיך בדרך מפולין לארץ ישראל. אלה היו בעיקר חברי תנועות הנוער החלוציות הציוניות עוד לפני פרוץ המלחמה. לעומתם היו שחשבו להישאר בפולין, אם בגלל עייפות, אם בגלל חשש מפני המשך הדרך שהיה בו הרבה לא ידוע.
הוקמו מרכזי קבלה לרפטריאנטים בערים קרקוב, ביאליסטוק, פשמישל, קטוביץ, לודז' וורשה. פעילי הבריחה דאגו כי בכל מקום ימצאו פעילים שידאגו גם לטיפול החומרי, וגם לרוח: תקווה, עזרה הדדית וציונות. קושי הקליטה היה גדול, מעגל החיים הקיים לא היה מסוגל לקלוט את הגל שהגיע. תנועה הבריחה, במעט אנשיה, יצאה לקלוט את הגל הגדול. הוקמו קיבוצי הכשרה למאות בערים ובעיירות. המדריכים, שורדים בעמצם, לקחו על עצמם את העול. הם קידמו את פני האנשים בכל תחנה, גם אם זו הייתה רק לשהייה קצרה. סיפרו לבאים על המצב, הציעו מקומות קליטה, גם אם זמניים. הוקמו עמדות הכשרה לקליטת הבאים, שמצאו מיד בית חם וחברות. מיד עם רדתו של פליט מן הרכבת הוא קיבל מיטה, סדין, דאגה למזון. ויותר מכול, תקווה לעלות לארץ-ישראל ומשמעות למסע. בתחילה לא היו תנאים לשכן ילדים בקיבוצי "החלוץ". בהמשך אורגנו קיבוצים המיועדים למשפחות עם ילדים והוקמו בתי ילדים. הוקמו בתי ילדים ולא בתי יתומים, כפי שקמו ברחבי אירופה.
"הוועד המרכזי הזמני של יהודי פולין" הוקם באופן רשמי כבר בסוף 1944. כראש הוועד נקבע ד"ר אמיל זומרשטיין. לוועד נכנסו בעיקר נציגים של פלגים לא ציוניים כגון הבונד, הקומוניסטים ומספר גופים דתיים. נכנסו גם מספר פלגים ציוניים. הרב ד"ר דוד כהנא קיבל מינוי כרב ראשי בצבא הפולני. הוועד היהודי עשה כמיטב יכולתו למען החוזרים. ההמונים שלא נקלטו במסגרת הבריחה התרכזו סביב הקומיטטים, הוועדים היהודים, בבתי מחסה, בצפיפות קשה. משפחות שוכנו יחד בחדר אחד, לפעמים 5–6 משפחות יחד על ילדיהן ומטלטליהן. הוועד שיתף פעולה עם השלטונות הפולניים בנושא הניסיון לשכנע רפטריאנטים להישאר בפולין ולא להמשיך הלאה ולצאת מהארץ באופן לא לגאלי.
"קבלת הפנים" לרפטריאנטים בפולין > היישוב היהודי בשלזיה תחתית (ורוצלב וקטוביץ)

שלזיה תחתית צורפה לפולין תמורת שטח מזרח פולין שעבר לברית המועצות. גרמנים שגרו בחבל ארץ זה ברחו או גורשו על ידי הפולנים. ממשלת פולין החלה להעביר רפטריאנטים יהודים לאזור זה. כ־30,000 יהודים שוכנו כאן. הם קיבלו את בתי הגרמנים ואף את עסקיהם וחנויותיהם. ממשלת פולין החדשה פרסמה הצהרות בדבר "חופש שוויון והגנה ליהודים". המטרות היו לאכלס את שלזיה תחתית ולהפעיל את העסקים שבה וגם ליצור כלפי המערב תמונה של פולין שדואגת ומטפלת ביהודיה. התעמולה הפולנית תארה בצבעים ורודים את האידיליה שתקום ליהודים בפולין, ולפיכך עליהם להישאר בפולין. יעקב אגיט, נציג הוועד היהודי המרכזי, עמד בראש פיתוח התוכניות לקליטת יהודים בשלזיה תחתית. דובר אף על הקמת אוטונומיה יהודית. המקום הפך להיות הריכוז הגדול ביותר של יהודים בפולין ואלמלא אפשרות התיישבות זו מצב הרפטריאנטים היה גרוע בהרבה. לבניינים הריקים מאדם עברו גם הרבה קיבוצים של תנועות הנוער הציוניות. אנשי הבריחה התמקמו במקום בגלל הקרבה לגבול צ'כיה, עניין חשוב שאיפשר יציאה לא לגאלית מפולין.
"רפטריאציה" מהארצות הבלטיות

הבריחה מברית המועצות התחילה עוד בשנת 1944, כשהצבא האדום שחרר שטחים משלטון הצבא הגרמני. ברובנה היו לפני המלחמה כ-30 אלף יהודים. עם שחרורה התרכזו בה כ-150 ניצולים. הפרטיזנים היהודים התחילו לחפש שורדים ושתפו עצמם בהבאת המתים לקבורה. בשעת אזכרה בבית הקברות, מיד לאחר ההספדים, פנה קצין סובייטי בכיר אל אחד החברים ולחש לו:
"אני יודע שהתארגנתם להבריח את היהודים מכאן. הצליחו. אם תדרש לכם עזרה – פנו אלי ואתן לכם קומנדרובקה (צו תנועה) ותוכלו לנוע בכול מקום, ולעשות את המלאכה."
פליטים יהודים שעברו סובייטיזציה לא יכלו לצאת מברית המועצות באופן חוקי. רבים מהם חשבו לנצל את הרפטריאציה הפולנית כדרך לצאת מברית המועצות. זה התאפשר בחודשי הקיץ והסתיו של 1945, לפני שירד מסך הברזל באופן מלא והגבולות נאטמו. יהודים ילדי ליטא, לטביה, בלרוס ואוקראינה השיגו בדרכים שונות תעודות המוכיחות שהם אזרחים פולנים, החוזרים לארצם באופן חוקי. הפיקוח של השלטונות על הגבול היה עדיין לא חמור. משאיות צבאיות היו מסיעות חבורות של יהודים ביער, בדרך לא דרך, אל מעבר לגבול. כשהגיעו לגבול, היו הנהגים "משחררים" את הסחורה המוברחת וחוזרים לברית המועצות. "הסחורה" הייתה מתפזרת לכוונים שונים וצועדת ביער עד ליישוב הפולני הקרוב.
"רפטריאציה" מהארצות הבלטיות > רפטריאנטים חב"דניקים

סיפר צבי אילביצקי (הנייק), הנהג של נצר:
"פעם בלודז' נכנס לחדרנו, בלא התראה מוקדמת, אדם עם זקן ופאות בלבוש של חסיד, ממש "לובביטשר". פנה ושאל 'איפה פה האיש שעושה ניירות'? כמעט השתבצתי. תיכף לקחנו אותו אל המסעדה הקרובה ושתינו הרבה וודקה".
נצר מספר כי חסידי חב"ד בברית המועצות שמרו על קשר עם הרבי מלובביץ', שגורש משם עוד בשנות העשרים. באמצע שנת 1946 החלה יציאת חב"ד. הרבה לא היה ידוע על כך. מספר הבורחים היה כ־3,000 ובהגיעם לפולין הם חברו לתנועת "הבריחה", קיבלו את עזרתה והשתלבו בזרם הכללי של הבורחים.
"ידענו שקיימת בריחה מקבילה לזו שלנו – ידענו שחסידי לובביץ' חוצים את הגבולות, שרבם התיר להם להקדים את הקץ. היינו מלאי התפעלות מארגונם ומתחבולותיהם המיוחדות ומחומרת הסודיות הטבועה בפעילות "הבריחה" שלהם. בעקיפין שמרנו עליהם ובעת הצורך מצאנו דרך להזהירם מפני סכנות."
בהמשך פנו החב"דניקים אל אנשי הבריחה בבקשה להצטרף לעוברים עמם. למרות החשש הראשוני, הסתבר כי הם היו ציבור ממושמע ומאורגן, והטיפול בהם גרם לפעילים קורת רוח.
השינוי הדמוגרפי – ילדים ומשפחות

בפולין כמעט לא נשארו ילדים יהודים אחרי המלחמה ורוב הניצולים נשארו בודדים ללא משפחות, אך בין הרפטריאנטים הבאים לפולין הגיעו משפחות עם ילדים ותינוקות. לפתע הופיעו משפחות שלמות עם ילדים. למרות הקושי של היישוב היהודי שנותר בפולין לקלוט את הגל האדיר של החוזרים מברית המועצות, תרומתם של הרפטריאנטים למעגלי החיים של היהודים בפולין הייתה משמעותית והם שינו את המפה האנושית.
גם ילדים יתומים הגיעו מברית המועצות לפולין. סיפורה של רחל כהן משקף את סיפורם של ילדים רבים. כך סיפרה:
"היינו משפחה פולנית שברחה לרוסיה עם כניסת הנאצים לפולין. הרוסים שלחו אותנו לסיביר למחנה עבודה. אבא נפצע, הפצע הזדהם, לא היה שום ציוד לטפל בו והוא נפטר. בשלב מסוים קבלנו רשות לצאת מהאזור בו היינו. נסענו, כמו כולם, לאסיה, אל ארצות החום. הגענו לטשקנט. היה רעב, היו מחלות, אמא נפטרה ואותי שמו בבית יתומים רוסי. בהמשך העבירו אותי לבית יתומים פולני והמצב מאוד השתפר. ואז הסתיימה המלחמה. לקחו את כל בית היתומים ברכבת לפולין. נסענו קצת יותר מחודש. התנאים ברכבת היו קשים. כשהגענו לפולין האנשים התנפלו עלינו בצעקות 'ז'ידים מה באתם, חבל שלא הייתם כאן והיטלר היה יכול לסיים את המלאכה'. לקחו אותנו לבית ילדים על יד לודז' וזה כבר היה בית ילדים של יהודים. משם יחד עם המדריכים התחלנו את הדרך לארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  ישראל גוטמן, היהודים בפולין אחרי מלחמת העולם השניה, מרכז זלמן שזר, 1985, עמ' 12
↑  יואל רויזמן, הנוער הבורוכובי ודרור – נוער בורוכוב בפולין אחרי השואה, התחדשות תנועות הנוער אחרי המלחמה 19, פרויקט מחקרי 49–1944 יד טבנקין, 1999
1 2 3 4 5 6 7  יהודה פולק, פליטים יהודים מפולין 1939–1946, ספר יזכור רוזבאדוב והסביבה, עורך נפתלי ל. ליפשיץ, 1968
↑  ד"ר שוורצברט וקרצקיביץ, דו"ח של יועץ לעיניני יהודים במשרד החוץ הפולני בלונדון, 15 נובמבר ,בעיניין אווקואציה מבריה"מ, 1943
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, מערכות, 1958, עמ' 26
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, זמורה-ביתן ומשואה, 1995
1 2  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, מערכות, 1958, עמ' 28
↑  ישראל גוטמן, היהודים בפולין אחרי מלחמת העולם השניה, מרכז זלמן שזר, 1985, עמ' 24
↑  חנה שלומי, ראשית ההתארגנות של יהודי פולין בשלהי מלחמת העולם השנייה, אסופת מחקרים לתולדות שארית הפליטה היהודית בפולין 1944–1950, תשס"א, עמ' י"ט–ס"ג
↑  חנה שלומי, אסופת מחקרים לתולדות שארית הפליטה היהודית בפולין 1944–1950, המכון לחקר התפוצות אוניברסיטת תל-אביב, תשס"א, עמ' רלח-רמ
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, מערכות, 1958, עמ' 55
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, זמורה-ביתן ומשואה, 1995, עמ' 181
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, זמורה ביתן ומשואה, 1995, עמ' 225
↑  אפרים דקל, בנתיבי הבריחה, מערכות, 1958, עמ' 551
↑  יהודה באואר, הבריחה, מורשת וספרית הפועלים, 1970, עמ' 29-26
↑  יוחנן כהן, עווברים כל גבול, ביתן זמורה ומשואה, 1995, עמ' 223
↑  צבי נצר, עדות, ארכיון יד טבנקין
↑  מירי נהרי, הבריחה הביתה, עמותת מורשת הבריחה, 2022, עמ' 65
דרכים עיקריות של מסע הרפטריאנטים
בדרכים ברכבות
מכתב מקודד ממולקה (פטר) מרכז הבריחה בווילנה אל נצר (אלכסנדר) ועדת המזרח בפולין
איש ללא היגיון

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  לטי ארונסון סטפן טננבאום אדוארד וולסון
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  אליסה לפסלטר 
 שחקנים ראשיים:  חואקין פיניקס אמה סטון פארקר פוזי
 צילום:  דריוש ח'ונג'י 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 במאי 2015 (קאן); 17 ביולי 2015 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי, סרט דרמה, קומדיה רומנטית, סרט פשע 
 הכנסות באתר מוג'ו:   irrationalman
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש ללא היגיון (באנגלית: Irrational Man) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2015 בכתיבתו ובבימויו של וודי אלן ובכיכובם של חואקין פיניקס ואמה סטון.
תמצית העלילה

פרופ' אייב לוקאס (חואקין פיניקס) מגיע לניופורט כדי ללמד פילוסופיה במכללת בריילין. ללוקאס מוניטין כחוקר רדיקלי וככובש נשים, אך עם הגיעו הוא מתגלה כאדם מריר שאינו מוצא טעם לחייו, המתמכר לשתיית ויסקי. הוא קושר קשרי ידידות עם אחת מתלמידותיו, ג'יל (אמה סטון). אחת מחברות הסגל, פרופ' ריטה ריצ'רדס, מגלה בו עניין מיוחד, ובליל חורף מגיעה לביתו ומפתה אותו לשכב אתה, אך מגלה שהוא סובל מאין-אונות.
בעת פגישה של לוקאס עם ג'יל בבית קפה השניים מצותתים לשיחה בשולחן סמוך, שבה מספרת אישה הנתונה במשפט גירושין שהיא עומדת להפסיד את המשמורת על ילדיה משום שהשופט בבית המשפט למשפחה מוטה בעליל לטובת בעלה לשעבר. לוקאס מחליט לסייע לאישה באמצעות רציחתו של השופט. התוכנית מחזירה טעם לחייו, והוא מגיע ליחסי מין מהנים עם פרופ' ריצ'רדס. חרף התנגדותו, גם ג'יל מצליחה להגיע למיטתו, ונפרדת מחברהּ רוי (ג'יימי בלקלי).
לוקאס בוחן תוכניות שונות לביצוע הרצח כפשע מושלם. הוא עוקב אחר סדר היום של השופט, ומגלה שמדי שבת הוא נוהג לרוץ בפארק, ולנוח בקריאת עיתון ושתיית מיץ תפוזים שהוא קונה בקיוסק בפארק. בהתאם לכך, לוקאס מחליט להשתמש בציאניד לשם הרעלת השופט. הוא מגיע למעבדת הכימיה במכללה, ולוקח שם מעט ציאניד. לסטודנטית שמגיעה באקראי למעבדה הוא מסביר שהוא אוסף מידע לספר שהוא כותב. את הציאניד הוא שם בכוס זהה לזו שמקבל השופט, ובעת שהשופט נח בפארק הוא מחליף את הכוס שלו בכוס המורעל ומסתלק. בחדשות הוא שומע שהשופט בן ה-61 מת מהתקף לב. לוקאס ממשיך בחייו, וכלל אינו חשוד, שהרי לא היה כל קשר בינו ובין השופט. ריצ'רדס מעלה השערה פרועה שלוקאס הוא הרוצח, אך אינה מייחסת לה חשיבות. ההשערה מגיעה לידיעת ג'יל, והיא אוספת פרט לפרט ומשתכנעת שלוקאס הוא הרוצח. היא מתעמתת איתו בנושא, ומוציאה ממנו הודאה.
ג'יל אינה מסגירה את לוקאס, אך כאשר המשטרה עוצרת חשוד ברצח, ג'יל מציבה ללוקאס אולטימטום להסגיר עצמו עד יום שני, כדי לחלץ את החשוד החף מפשע. לוקאס, המעוניין לשמור על חירותו, זומם רצח נוסף. הוא ניגש לבניין שבו ג'יל מקבלת שיעורי נגינה בפסנתר, מוריד את המעלית לתחתית פיר המעלית ומשתק אותה, וכאשר ג'יל יוצאת אל המעלית בסוף השיעור, הוא פותח את דלת הפיר ומנסה לדחוף את ג'יל לתוך הפיר. ג'יל נאבקת בו, ותוך כדי כך תכולת התיק שלה נופלת לרצפה, ולוקאס מחליק על פנס שנפל מהתיק ונופל אל מותו בפיר המעלית.
שחקנים ודמויות

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
חואקין פיניקס: אייב לוקאס, פרופסור לפילוסופיה
אמה סטון: ג'יל פולארד, סטודנטית
פארקר פוזי: פרופ' ריטה ריצ'רדס
ג'יימי בלקלי: רוי, סטודנט, חבר של ג'יל
בטסי איידם: אימה של ג'יל
אית'ן פיליפס: אביה של ג'יל
סופי וון הסלברג: אפריל
ג'ק הייבן: סטודנט במכללת בריילין
תמרה היקי: פרופסור
בן רוזנפילד: החבר הראשון של אפריל
מרדית האגנר: סנדי
הפקה

ב-2 במאי 2014 פורסם שאלן יכתוב ויביים סרט חדש, שבו יככב חואקין פיניקס. כעבור ארבעה ימים הצטרפה אמה סטון לצוות השחקנים. זהו סרט שני של אלן שבו היא מככבת, לאחר סרטו הקודם, "קסם לאור ירח". ב-24 ביולי הצטרפו פארקר פוזי וג'יימי בלקלי לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-7 ביולי בניופורט שברוד איילנד, והם נמשכו עד סוף אוגוסט.
ב-29 בינואר 2015 פורסם שחטיבה של סרטי סוני רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, שייקרא "איש ללא היגיון". זהו סרט שמיני של אלן שמופץ על ידי חטיבה זו.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-16 במאי 2015 בפסטיבל קאן, והפצתו בארצות הברית החלה ב-17 ביולי 2015.
סוגה

מבקר הקולנוע יאיר רוה ציין:
מבקר הקולנוע גידי אורשר חיבר את הסרט לקבוצה שונה מעט של סרטי אלן:
הערות שוליים

↑  Fleming Jr, Mike (2 במאי 2014). "Joaquin Phoenix Set For Starring Role In Next Woody Allen Movie". Deadline.com. נבדק ב-8 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (6 במאי 2014). "Emma Stone Joins Joaquin Phoenix in Woody Allen's Next Film". Variety. נבדק ב-8 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (24 ביולי 2014). "Parker Posey and Jamie Blackley Join Woody Allen's Next Film". Variety. נבדק ב-28 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Woody Allen Film in RI Begins Production". GoLocalProv.com. 7 ביולי 2014. נבדק ב-8 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McNary, Dave (29 בינואר 2015). "Sony Classics Buys Woody Allen's Irrational Man for North America". Variety. נבדק ב-30 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Scott Foundas (2015-05-06). "Irrational Man Review: Woody And Joaquin Plot The Perfect Murder". Variety. נבדק ב-2015-05-18.
↑  Maane Khatchatourian (2015-04-11). "Emma Stone in Woody Allen's Irrational Man". Variety. נבדק ב-2015-05-18.
↑  יאיר רוה, ״איש ללא הגיון״ של וודי אלן, ביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 31 ביולי 2015
↑  גידי אורשר, ‏איש ללא הגיון - אבל עם עקביות, באתר גלי צה"ל, 2 באוגוסט 2015
| סרטים בבימויו של וודי אלן |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | מה חדש, טייגר לילי? ‏ (1966) • קח את הכסף וברח (1969)   |  |
| שנות ה-70 | בננות (1971) • כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) (1972) • ישנוני (1973) • אהבה ומלחמה (1975) • הרומן שלי עם אנני (1977) • רגשות (1978) • מנהטן (1979) |  |
| שנות ה-80 | אבק כוכבים (1980) • קומדיה סקסית של ליל קיץ (1982) • זליג (1983) • דני רוז האיש מברודוויי (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • ימי הרדיו (1987) • ספטמבר (1987) • אישה אחרת (1988) • סיפורי ניו יורק (1989) פשעים ועבירות קלות (1989) |  |
| שנות ה-90 | אליס (1990) • צללים וערפל (1991) • בעלים ונשים (1992) • תעלומת רצח במנהטן (1993) • קליעים מעל ברודוויי (1994) • אל תשתו מהמים (1994) • אפרודיטה הגדולה (1995) • כולם אומרים אני אוהב אותך (1996) • לפרק את הארי (1997) • סלבריטי (1998) • מתוק ומרושע (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נוכלים בגרוש (2000) קללת אבן העקרב הירוקה (2001) • סוף הוליוודי (2002) • כל דבר אחר (2003) • מלינדה ומלינדה (2004) • נקודת מפגש (2005) • סקופ (2006) • חלומה של קסנדרה (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • מה שעובד (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010) • חצות בפריס (2011) • לרומא באהבה (2012) • יסמין הכחולה (2013) • קסם לאור ירח (2014) • איש ללא הגיון (2015) • קפה סוסייטי (2016) • גלגל ענק (2017) • יום גשום בניו יורק (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4151533615602770424   WorldCat (עם VIAF): 4151533615602770424 
פארקר פוזי, וודי אלן ואמה סטון בפסטיבל קאן
מכונה להנהלת חשבונות

מכונה להנהלת חשבונות
מכונה להנהלת חשבונות משנת 1960
מכונת להנהלת חשבונות הייתה מכונה אלקטרו-מכנית ששילבה מקלדת ומדפסת פשוטה (מעין מכונת כתיבה) עם מכונת חישוב, ושימשה להנהלת חשבונות ולחישוב שכר. מכונות הנהלת חשבונות החליפו את הנהלת החשבונות שנעשתה בעט ונייר (או במכונת חישוב ומכונת כתיבה), והיו נפוצות מתחילת המאה ה-20 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20 אך התיישנו ויצאו משימוש עם החלפתן במחשבים.
תלושי משכורת שהוכנו באמצעות מכונה להנהלת חשבונות היו בצורת פס נייר צר וארוך שהזכיר אטרייה, ולכן כונה בישראל "לוקש".
יצרנים בולטים של מכונות להנהלת חשבונות היו החברות IBM, בורוז, NCR, אוליבטי ועוד. אחדות מחברות אלה הפכו במרוצת השנים ליצרניות מחשבים.
חיל האוויר והחלל של ספרד

| --- | --- |
סמל החיל
סמל החיל
 Per aspera ad astra דרך תלאות לכוכבים
 פרטים
 מדינה:  ספרד ספרד
 בסיס האם:  המפקדה הכללית של כח האוויר והחלל של ספרד 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  28 בפברואר 1913 – הווה (112 שנים)
 מלחמות:  מלחמת הריף מלחמת האזרחים הספרדית מלחמת איפני מלחמות יוגוסלביה מלחמת האזרחים בלוב
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  23,000 איש 414 כלי טיס
 ציוד עיקרי:  חיל אוויר
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל חיל האוויר
 מפקד נוכחי:  חבייר סלטו
 מפקדים:  ראש מטה כוח האוויר והחלל של ספרד
 
רונדל חיל האוויר הספרדי
חיל האוויר והחלל של ספרד (בספרדית: Ejército del Aire y del Espacio) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ספרד.
היסטוריה > תחילת הדרך

כדורים פורחים שימשו למטרות צבאיות בספרד כבר בשנת 1896. בשנת 1905, בעזרתו של הגנרל אלפרדו קינדלאן, הוכנסו המטוסים הראשונים לשירות צבאי במדינה. באותה שנה נכנסה לשימוש צבאי ספינת אוויר בשם "אספניה". ב-1909 ביקר קינדלאן בערים שונות באירופה כדי להתרשם מחילות האוויר המתפתחים של שאר מדינות היבשת. שנה לאחר מכן, מכוח צו מלכותי מיוחד הוקם "בית הספר הלאומי לתעופה" ((Escuela Nacional de Aviación (civil)) בחטאפה ליד מדריד. בית הספר היה כפוף למשרד התחבורה והעבודות הציבוריות.
בתחילה, בית הספר הלאומי לתעופה היה מוסד אזרחי ולא צבאי, אולם בהמשך מונה הקולונל פרה ויווס ויק למנהל בית הספר, והפך אותו למוסד להכשרת טייסים קרביים. במקביל, מונה קינדלאן לתפקיד "ראש התעופה" (Jefe de Aviación). ב-17 בדצמבר 1913, במהלך מרידה במרוקו, הורכבה לראשונה טייסת קרבית מבוגרי בית הספר שצוידה במטוסי Lohner B.I. טייסי חיל האוויר הספרדי ביצעו את ההפצצה הצבאית הגדולה הראשונה בהיסטוריה בעמק בן קאריקס במרוקו. בשנים שלאחר מכן ביצע חיל האוויר הספרדי עוד מספר פעולות במרוקו.
ב-1915 הוקם הבסיס הצבאי הראשון של חיל האוויר הספרדי בלוס אלקאסרס. בשנים הבאות הוקמו בסיסים אוויריים נוספים בספרד ובמרוקו. במקביל הוקמה זרוע אווירית בצי הספרדי ב-1919 הוחלף קינדלאן בתפקיד מפקד חיל האוויר הספרדי בידי פרנסיסקו אצ'גואה. ב-1920 נצבעו לראשונה שני מטוסי ניופורט 12 וקודרון G.3 אחד, עם מספרי זיהוי של טייסת ורונדל מיוחד של חיל האוויר הספרדי. מטוסי חיל האוויר מילאו תפקיד חשוב במלחמת הריף אשר במהלכה חזר קינדלאן לתפקיד מפקד חיל האוויר. בין הטייסים הבולטים של ספרד באותה תקופה נמנה רמון פרנקו, אחיו הצעיר של פרנסיסקו פרנקו.
לאחר ההכרזה על הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה ב-1931, סולק קינדלאן המלוכני מתפקיד חיל האוויר והחלף בלואיס לומברטה סרנו שכעבור זמן קצר הוחלף ברמון פרנקו. ב-1935 הועבר חיל האוויר באופן רשמי תחת פיקוד משרד המלחמה.