stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איון על ידי מושבעים

איוּן על ידי מושבעים (באנגלית: jury nullification) הוא הליך משפטי הקיים בחלק מן הארצות בהן נהוג חבר מושבעים.
מהותו של הליך זה היא מתן אפשרות למושבעים להכריז שחוק מסוים הוא בלתי-חוקתי ולזכות את הנאשם רק על סמך היותו של החוק כזה.
בארצות הברית, יש המייחסים להליך זה חשיבות רבה בשמירה על החוקה מפני שלטון עריץ.
| ערכים העוסקים בענישה |
| --- | --- | --- |
| ענישה | ענישה • ענישה בישראל • ענישה במדינות העולם • עונש מוות בארצות הברית (עונש מוות לקטינים בארצות הברית) • עונש מוות ברוסיה |  |
| סוגי ענישה | חרם חברתי • מבחן וטיפול בקהילה • קנס • פיצוי הקורבן • מאסר עולם • עבודות שירות • מעצר מנהלי • מאסר • בית סוהר • ענישה גופנית • גלות • עונש מוות |  |
| גופי הטלת ענישה | בית משפט • בית דין צבאי • דין משמעתי • בית דין שדה • משפט חברים • חבר מושבעים • חבר מושבעים גדול • וואר דיר • איון על ידי מושבעים |  |
| מקור הסמכות לענישה | חוק • תקנון • משמעת • מצווה |  |
| תופעות המצריכות ענישה | סטייה חברתית • עבירה |  |
איוואן יאסטרבוב

איוואן סטפאנוביץ' יאסטרבוב
איוואן סטפאנוביץ' יאסטרבוב (ברוסית: Иван Степанович Ястребов;‏ 8 בפברואר 1839 - 8 בינואר 1894) היה דיפלומט ופובליציסט רוסי.
שרת כדיפלומט בקונסטנטינופול, בפריזרן, בשקודרה, בסלוניקי, בין השנים 1870 – 1886. 
הצטיין במחקריו על העמים הסלביים בחצי האי הבלקני ונכנס להיסטוריה של העם הסרבי והעמים הסלבים בבלקן כיוון שהזדהה עם שאיפותיהם הלאומיות. היה כומר בהכשרתו.
פרטים ביוגרפיים

יאסטרבוב נולד בשנת 1839 כבן של כומר, בכפר גרומושקה, בנפה קוזלובסק (כיום הראיון מיצ'ורין באזור טמבוב). הוא הצטיין מילדותו בלימודים וגם בחוסנו הפיזי. למד בסמינר לכמרים, ואחר כך באקדמיה התאולוגית בעיר קאזאן, בה למד גם שפות מזרחיות – טורקית, טטרית וערבית. בנוסף הגיע לשליטה מצוינת בשפות יוונית, בולגרית וסרבית.
בניגוד לרצון אביו יאסטרבוב החליט בשנת 1864 לעזוב את קריירת הכמורה לטובת עבודה דיפלומטית.
הוא הועסק במחלקה לענייני אסיה של משרד החוץ הרוסי ואחרי השתלמות נשלח לשליחויות דיפלומטיות בחצי האי הבלקני באזורים שהיו עדיין חלק מהאימפריה העות'מאנית. בין השאר כיהן כמזכיר הקונסוליה בשקודר, אחר כך בשנים 1870 – 1876 ובשנים 1879 - 1886 כקונסול בפריזרן, ולאחר מכן כקונסול כללי בסלוניקי.
הוא הגן פעמים רבות על משפחות ועל מוסדות סרביים וסלביים, לפעמים תוך סיכון חייו, בגופו ובנשקו, מפני תקיפות על ידי פורעים מוסלמים קיצונים. התערב לטובת נערות שנחטפו, הגן על הבישוף האורתודוקסי של פריזרן, על המדרשה התאולוגית הנוצרית בפריזרן ועל ספרייתה. בשם הצאר הרוסי הוא אסר על הפורעים להיכנס, ומשום כך הפך לגיבור של בלדות ושירי ערש סרביים. פעילותו הפרו-סרבית והפרו-סלבית בסכסוכים הבין-אתניים והבין-דתיים בבלקן משכה בדיעבד ביקורת מצד חוקרים והיסטוריונים שעסקו בהיסטוריה של האלבנים בסרביה ומקדוניה. כך למשל נמתחה בקורת על בקשתו מהשלטונות העות'מאנים שלא להרשות חזרה של אלפי פליטים אלבנים לשטחים שנטשו שהסתפחו לממלכת סרביה.
פעילותו בתחום האתנוגרפיה

את מכתביו, מאמריו, ומסותיו פרסם ב"פרבוסלבנויה אובוזרנייה" (Православноe обозрениe - "כתב העת הפרבוסלאב"י) ב"איזווסטיה סרבסקי-סלביאנסקובו בלאגוטבוריטלנובו אובשצ'סטבה" (Известия сербско-славянского благотворительного общества - "חדשות של החברה הפילנתרופית הסרבית-סלבית") וב"גלאסניק סרבסקובו אוצ'ונובו אובשצ'סטבה" (Гласник Сербского ученого дружества - "מבשר החברה הסרבית למדע").
על סמך הידע הרחב שרכש על עמי הבלקן כתב ספר חשוב על האתנוגרפיה והספרות של העמים הסלביים: "מנהגים ושירים של הסרבים הטורקים בפריזרן, איפקה, מוראבה ודאגרה" (1886). כעבור 3 שנים, ב-1889 פרסם מהדורה חדשה עם השלמות.
מחקריו וסקריו באזורים ששימש כדיפלומט נחשבים עד היום למקור מידע חשוב.
נפטר בסלוניקי ב-8 בינואר 1894.
הנצחה

בשנת 1986 הסופר והפוליטיקאי ווק דרשקוביץ' כתב את הרומן "הקונסול הרוסי" על חייו של איוואן יאסטרבוב.
פרסים ואותות כיבוד

עיטור סטניסלב הקדוש, דרגה 2
עיטור אנה הקדושה, דרגה 2
עיטור ולדימיר הקדוש דרגות 3 ו-4
הערות שוליים

↑  Noel Malcolm -Kosovo, a short history, Harper Perennial New York,1999 p 229.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: js2016898238  SUDOC: 233828214  VcBA: 495/183273  VIAF: 311331848   WorldCat (עם VIAF): 311331848
אורי צדוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במאי 1984 (בן 40) בת-ים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2009–2011 (כשנתיים)
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הוצאה עצמית
 אתר רשמי
 
אורי צדוק (נולד ב-7 במאי 1984) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
צדוק למד בישיבה התיכונית "אדרת". הפיץ את שיריו באמצעות עמודו האישי באתר Myspace ובאתר YouTube. במרץ 2010 הוציא בהוצאה עצמית את תקליטו הראשון, "גבוה מכאן" בו כתב והלחין את כל שירי האלבום, למעט השיר Eventually שאת מילותיו כתבה שרי גבעתי. את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית צדוק בעצמו, ביחד עם קלידן להקת היהודים, אדם פרי.
דיסקוגרפיה

"גבוה מכאן" (2010)
אלוויר ראחימיץ'

אלוויר ראחימיץ (Elvir Rahimić, נולד ב-4 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר בוסני.
קריירה

ראחימיץ' החל את הקריירה שלו בסלבן ז'יבינצה. בשנת 1994 עבר לבוסנו ויסוקו. בשנת 1997 עבר לאינטרבלוק לובליאנה מליגת העל הסלובנית, ולאחר מכן בצד אוסטרי וורוואץ שטייר. 
בשנת 2001 הצטרף לצסק"א מוסקבה, בשנת 2005 זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א אחרי ניצחון נגד ספורטינג ליסבון במשחק הגמר. ברוסיה הוא מכונה לעיתים קרובות "איש ברזל", בגלל היציבות המדהימה שלו, ובכל שנותיו במדי צסק"א היה שותף ללמעלה מ-50 משחקים בכל עונה. ראחימיץ' נחשב לאחד השחקנים המעוטרים ביותר בבוסניה, לאחר שזכה 17 גביעים עם צסק"א מוסקבה.
ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה בניצחון נגד טורקיה. ראחימיץ' היה שותף בהעפלה של נבחרת בוסניה למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה.
אומנת

אומנת וילד בברזיל, 1874
אומנת, או עוזרת האם סיפקה טיפול לילדים במשפחה כשירות. באופן מסורתי, אומנות היו משרתות משקי בית גדולים אשר דווחו ישירות אל הגברת של הבית.
כיום, מטפלות העולם המודרני, כמו עובדים מקומיים אחרים, יכולות לחיות בתוך או מחוץ לבית בהתאם לנסיבות העבודה שלהן לבין אלה של מעסיקיהם. מטפלות מקצועיות מוסמכות בדרך כלל בהחייאה, עזרה ראשונה מוסמכת, ובעלות תואר או הכשרה להתפתחות הילד.
אזכורים בתרבות > נשים

דמותה של גברת בירד, האומנת ועוזרת הבית של משפחת בראון בסדרת הספרים הקלאסית של מייקל בונד "הדוב פדינגטון"
דמותה של פראן פיין, אשר גולמה על ידי פראן דרשר בסיטקום "נני"
דמותה של פייטון פלנדריה / גברת מוט (אותה מגלמת רבקה דה מורניי), היא האומנת בסרט "היד שמנדנדת את העריסה" (1992)
דמותה של נני בסדרת האנימציה לילדים "חבובוטף"
דמותה של מרי פופינס בסדרת ספרי הילדים הקלאסית של פ. ל. טראוורס, אותה גילמה ג'ולי אנדרוז בעיבוד הקולנוע של הספרים ואשר אותה גילמה אמילי בלאנט בעיבוד הקולנועי החדש לספר
אזכורים בתרבות > גברים

דמותו של אנדי המאני (אותו מגלם אדם דווין), בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית".
דמותו של דניאל הילארד / יופגניה דאוטפייר (אותו מגלם רובין ויליאמס), בסרט "גברת דאוטפייר" (1993)
דמותו של טוני מיסלי (אותו מגלם טוני דנזה) בסיטקום "מי הבוס?"
ראו גם

או-פר
מרי פופינס
אורי קואל

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1990 (בן 34) תל אביב
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאי ומגיש
 מעסיק:  i24NEWS
אורי קואל (נולד ב-24 בינואר 1990) הוא עיתונאי ומגיש ישראלי בערוץ i24NEWS.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב, כבכור משני אחים. הוא בנם של עו"ד דן קואל, מבכירי הפליליסטים בישראל ושל סמדר, קצינה בכירה במשטרת ישראל.
קואל למד בתיכון "רוטברג" ברמת השרון. עם גיוסו בשנת 2008 לגלי צה"ל הוא שובץ במחלקת האקטואליה תחילה ככתב לענייני משפט ולאחר מכן ככתב משטרה בתל אביב. בתוך כך, שימש כקריין ועורך מהדורות חדשות בתחנה.
לאחר שחרורו בשנת 2011, עבר לעבוד ככתב במערכת "ערב טוב עם גיא פינס". בין היתר סיקר את פרשת "משחקי חברה" ופרשת המטען מתחת לרכבה של הזמרת מרגלית צנעני.
ב-2014 הצטרף קואל לחדשות 10 כמבזקן. בהמשך שימש גם ככתב מגזין במהדורה המרכזית ובמגזיני סוף השבוע וכמגיש רצועות אקטואליה. בין היתר נשלח לסקר את מלחמת אוקראינה–רוסיה ואת רעידת האדמה בטורקיה.
במהלך עבודתו בחדשות 13 יצא קואל לא פעם נגד אמירות אנטי-להט"ביות של מרואיינים, אישי ציבור וחברי כנסת.
בפברואר 2024 הודיע על מעברו לערוץ החדשות בעברית של i24NEWS שם יגיש תוכנית אקטואליה יומית. הערוץ החל את שידוריו ב-30 ביוני 2024 ובאותו יום החל קואל להגיש את תוכניתו שם.
קואל יצא מהארון בשנת 2010. הוא רווק ומתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  "תתבייש לך!": מגיש חדשות 13 תוקף את הרב עמאר בשידור, באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2023
↑  אורי קואל מגיב לדברי הרב הראשי לישראל לשעבר, שלמה עאמר, לפיהם רעידות האדמה האחרונות שהורגשו בישראל קרו בגלל משכב זכר, באתר פייסבוק
↑  גיל משעלי, ‏עיתונאי חדשות 13 אורי קואל עובר ל-i24NEWS, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2024
אלאסטר קרוק

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 74 בערך) 
 השכלה:  אוניברסיטת סנט אנדרוז  Aiglon College 
 מעסיק:  SIS 
 פרסים והוקרה:  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (2004)  Serena Shim Award 
 
CMG אלסטייר קרוק (באנגלית: Alastair Crooke, שמו הפרטי מאוית לעיתים בטעות: Alistair; נולד ב-1949) הוא דיפלומט בריטי ואיש שירותי הביון הבריטי לשעבר. מייסד ומנהל פורום ליישוב סכסוכים שמשרדיו בביירות וקורא להגדלת מעורבות של האסלאם הפוליטי ומדינות המערב.
ביוגרפיה

נולד באירלנד. אחיו הבכור, איאן קרוק, היה קצין בשירות האוויר המיוחד הבריטי. בילדותו גדל בעיקר ברודזיה (כיום זימבבואה), הוא למד בקולג' אייגלון (Aiglon) בשווייץ ובאוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד, שבה קיבל תואר שני בפוליטיקה וכלכלה.
לאחר שעבד שנים אחדות במערכת הבנקאית בלונדון, עבד קרוק כמעט 30 שנה בסוכנות הביון הבריטי (SIS או בכינויה הידוע: MI6), במסווה דיפלומטי בצפון אירלנד, דרום אפריקה, קולומביה, פקיסטן והמזרח התיכון. במסגרת עבודתו המוקדמת היה מעורב בסיוע ואספקת נשק לג'יהאדיסטים שנלחמו בסובייטים באפגניסטן וכן בסיוע בתהליך השלום בצפון אירלנד.
ב-1997 התמנה יועץ ביטחוני לשליח המיוחד של האיחוד האירופי למזרח התיכון, חוויאר סולאנה, ופעל מתוך השגרירות הבריטית בתל אביב כדי לנסות לגרום לחמאס, הג'יהאד האיסלאמי וקבוצות פלסטיניות אחרות להצטרף לתהליך המדיני. הוא היה מעורב במשא ומתן לסיים את המצור של צה"ל על המוקטעה של יאסר ערפאת ברמאללה ועל כנסיית המולד בבית לחם. וכן סייע במשא ומתן על מספר הפסקות אש מקומיות בין ישראל לפלסטינים בתחילת שנות ה-2000. לשם כך ניצל את קשריו הטובים עם המודיעין הישראלי וצה"ל.
הוא היה חבר בוועדת החקירה של הסנאטור ג'ורג' מיטשל שחקרה את הסיבות לפרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.
ב-2001, תואר קרוק בידי שגריר בריטניה בישראל דאז: כ"אדם שעבד עם מנגנוני הביטחון של שני הצדדים. הוא נכנס לפעולה אחרי שהם הפסיקו לתת אמון זה בזה ופיתח כישורים מיוחדים כדי לשכנע אותם בהיגיון הדברים ולגשר על חוסר האמון ביניהם". לקרוק היה תפקיד מרכזי בכינון הפסקת האש עם חמאס ב-2002.
בספטמבר 2003 קיבל קרוק הוראה לעזוב את המזרח התיכון, בניגוד לרצונו, בגלל "סיבות ביטחון אישיות", דובר השגרירות הבריטית בישראל אמר: "אנו חושבים שהוא עשה עבודה קשה בתנאים קשים והצטיין בביצועה".
ספרו "Resistance: The Essence of the Islamist Revolution" ("התנגדות: מהותה של המהפכה האסלאמית") עוסק ברקע של מה שהוא מכנה "המהפכה האסלאמית" במזרח התיכון, ומציע תובנות אסטרטגיות למקורות וללוגיקה של קבוצות אסלאמיות (כולל חמאס וחזבאללה) שאימצו התנגדות צבאית כטקטיקה.
חיים אישיים

קרוק נישא ב-1976, מנישואים אלו יש לו שלושה בנים. מאז 2005 הוא חי בביירות עם בת זוגו; יש להם בן ובת והם נישאו ב-2012. בשנים האחרונות הוא מתגורר לסירוגין גם ברומא.
אורי צוויק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מנחה לדוקטורט:  נוגה אלון 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  דורית דור, ליעם רודיטי, עדי אבידור, ערן הלפרין, שי הלפרין, אמיתי ערמון 
 פרסים והוקרה:  פרס דיוויד רובינס (2011) 
 
אורי צוויק הוא מדען מחשב,  פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

אורי צוויק הוא בנם של אברהם צוויק, שהיה מנכ"ל רכבת ישראל, ושל חוקרת הספרות יהודית הלוי-צוויק. קיבל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון, ובשנת 1989 קיבל תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה בהנחייתו של פרופ' נוגה אלון, שכותרתה "Lower Bounds on the Complexity of Boolean Functions". המשיך לשנתיים של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ווריק באנגליה.
בשנת 1991 הצטרף לסגל בית הספר למדעי המחשב של אוניברסיטת תל אביב. מחקרו עוסק בתורת הגרפים, ובפרט באלגוריתמים בתורת הגרפים.
אלגוריתם קרלוף-צוויק (אנ'), שאותו הציג, יחד עם האוורד קרלוף, בשנת 1997, קרוי על שמו.
בשנת 2011 הוענק לו פרס רובינס מטעם האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA).
בשנת 2021 הוענק לו פרס Test-of-Time בכנס STOC, בקטגוריית מאמרים שהשפיעו לאורך כ-20 שנה.
הערות שוליים

↑  Uri Zwick, UC Berkeley
↑  David P. Robbins Prize,  Mathematical Association of America
↑  The following Test of Time Awards were given at STOC 2021, Sigact
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321675905171  dblp: z/UriZwick  ISNI: 0000 0000 4514 9678  MGP: 48895  ORCID: 0000-0002-7638-7710  SUDOC: 074573837  VIAF: 278928501   WorldCat (עם VIAF): 278928501
איסור כריתת עצים בישראל

בישראל חל איסור על כריתת עצים בוגרים, או עצים מסוימים שנרשמו כמוגנים (כ-70 מינים הנפוצים בישראל), גם אם אינם בוגרים. עץ בוגר מוגדר כעץ בגובה של לפחות 2 מטר, וקוטר גזעו לפחות 10 סנטימטרים (במדידה בגובה 130 סנטימטרים מעל פני הקרקע).
אדם המבקש לכרות עץ חייב לקבל אישור מפקיד היערות. איסור זה חל גם על עץ הנטוע בגינה פרטית, ואף על עץ שאדם נטע בעצמו. גם במקרה שהעץ נתפס על ידי הדיירים כמפגע סביבתי - למשל: כניסת ענפים לחלונות, פגיעה בצנרת הביוב, לכלוך או הפצת מזיקים, כריתתו דורשת אישור רשמי מפקיד היערות. במידה ופקיד היערות מוצא את הבקשה לכריתת העצים רלוונטית - הוא מנפיק עבורה רישיון כריתה. רישיונות הכריתה מתפרסמים באתר משרד החקלאות ופיתוח הכפר או באתרי פקידי היערות העירוניים וניתן להגיש להם ערר.
כריתת עץ, או אף העתקתו ממקום למקום, ללא אישור נחשבת לעבירה פלילית. העונש על כריתת עץ בוגר הוא כחצי שנת מאסר, או קנס של עד 15,000 שקלים. גם גיזום מסיבי של רוב העץ, גבוה מעל פני הקרקע, נחשב לכריתה. המונח "כריתה" בחוק הוא רחב מאוד, וכולל "חיתוך הגזע המרכזי של אילן מוגן או עץ בוגר בלא הותרת בדים, וכן כל פעולה הגורמת או העלולה לגרום למותו של אילן מוגן או עץ בוגר, לרבות ריסוס, הרעלה, הסרת קליפת העץ, שריפת העץ, חיתוך שורשיו או בנייה בתוך תחום קוטר צמרתו או עקירה, למעט עקירה במהלך העתקה".
עקירת עץ (כולל שורשיו) נחשבת לעבירה חמורה יותר, והקנס עליה גבוה יותר. עקירה לצורך העתקת העץ ממקום למקום אינה נחשבת לכריתה, אך גם פעולה זו נחשבת לעבירה פלילית כיוון שבדרך כלל היא מובילה למות העץ.
הפיקוח על עבירה זו נעשה לרוב על ידי דיווח של אזרחים בפנייה למוקד העירוני או למשטרה.
עצים מוגנים

בישראל, כל עץ בוגר נחשב לעץ מוגן. לצד זאת, ישנם כ-70 מיני עצים המוגדרים כמוגנים בכל שלב התפתחות: ביניהם אורן, אקליפטוס, אלון, ברוש, צפצפה, ערבה, אדר, אגס סורי, פיקוס, צפצפה, זית, ארז, אשל, צאלון, קטלב, הדס מצוי, דולב, שיזף, חרוב, אולמוס, אלביציה, אלה, אראוקריה, ברכיכיטון, כליל החורש, מילה, עוזרר, תמר מצוי, שקד, שיטה, שזיף הדב, סקוויה, ועוד. למעשה, רוב העצים הנפוצים בישראל כלולים ברשימה זאת.
היסטוריה

פקודת היערות המנדטורית משנת 1926 הגדירה את איסור הכריתה רק במקרים של כריתה הסמוכה לקרקע, ורק לגבי עצים שהוגדרו כמוגנים. תיקון לחוק היערות משנת 2008 הגדיר כל עץ בוגר ככלול בחוק. בשנת 2012 התווסף תיקון נוסף לחוק, שקבע כי גם גיזום מסיבי בגובה העץ, באופן שפוגע אנושות בצמיחתו, הוגדר ככריתת העץ (כאשר החוק המנדטורי התייחס רק לחיתוך העץ סמוך לקרקע ככריתה).
ראו גם

בל תשחית
העץ בשירות האדם
הערות שוליים

1 2 3  חוק לתיקון פקודת היערות (מס' 5), התשע"ב (2012)
↑  שאלות ותשובות נפוצות - כל מה שרצית לדעת על עצים, באתר משרד החקלאות ופיתוח הכפר
↑  פרסום רשיונות הכריתה (לא כולל פקידי יערות עירוניים) באתר משרד החקלאות
↑  קישור לרשימת אתרי פקידי היערות העירוניים
↑  מדריך להגשת ערר על רישיון כריתה / העתקה של עץ בוגר באתר מעירים
↑  כל מה שחשוב לדעת כדי להגן על עצים | משרד החקלאות ופיתוח הכפר, באתר www.moag.gov.il
↑  אושר בועדת השרים: אסור לכרות עצים בוגרים, באתר ynet, 6 במרץ 2011
↑  צו היערות (אכרזה על אילנות מוגנים) (מס' 2), תשנ"ז-1997, באתר www.nevo.co.il
↑  פקודת היערות המנדטורית (הנוסח המקורי משנת 1926)
↑  פקיד היערות, באתר www.kkl.org.il
אומפאלוס

.
אומפאלוס (יוונית: ὀμφαλός; מילולית: "טבור") הוא אבן מצבה בעל משמעות דתית. על פי המיתולוגיה היוונית, האל זאוס שלח שני נשרים לעוף ברחבי תבל ולהפגש במרכזו, טבור העולם. אבני אומפאלוס המציינות נקודה זו הוקמו במספר אתרים ברחבי המזרח התיכון, המפורסם שבהם היה אצל האורקל מדלפי.
דלפי

רוב הגרסאות ממקמות את האומפאלוס באדיטון של המקדש (האזור הפנימי ביותר, מקביל לקודש הקודשים במקדש היהודי) ליד הפיתיה, מתוכה דיבר האל. על האבן עצמה ישנה חריטה של רשת וחור במרכזה המתרחב בכיוון הבסיס.
האומפאלוס בדלפי זוהה בתור האבן שהאלה ריאה עטפה בבגדים וחיפשה לזאוס. מטרתה הייתה להציל את זאוס מפני בעלה, קרונוס, שבלע את ילדיו כדי למנוע מהם להדיח אותו.
ירושלים

במדרש תנחומא דורשים חז"ל את הפסוק מספר יחזקאל ”יושבי על טבור הארץ” (ל"ח, יב) לומר שירושלים נמצאת בטבורו של עולם. מוקד בית המקדש בירושלים היה בקודש הקודשים, שם עמדה אבן השתייה עליה ישב ארון הברית. גם בכנסיית הקבר בירושלים קיימת אבן אומפאלוס.
הנוסע ארקולף מתאר בספרו "De Locis Sanctis" כי יש עמוד באמצע ירושלים מצפון למקומות הקדושים המציין את טבור הארץ.
האומפאלוס בדלפי
אומפלוס בצ'יאנג ראי, תאילנד
אבן אומפאלוס בכנסיית הקבר בירושלים
אבן השתייה בכיפת הסלע על הר הבית בירושלים
הערות שוליים

↑  מדרש תנחומא מהדורת בובר, פרשת קדושים, סימן י.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריאה מציעה לקרונוס את אבן האומפאלוס  מחופשת לזאוס בקדרות הדמות האדומה מאת צייר נאוסיקה (איט') מהמאה ה-5 לפנה"ס במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
אורי קדמי

אורי קדמי (17 ביוני 1947 – 30 באפריל 2017) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בתפקיד קשר במכבי תל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20.
קדמי גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב וב-1963 העלה אותו ג'רי בית הלוי לקבוצה הבוגרת כחלק מ"תינוקות ג'רי", בגיל 16 בלבד. הופעתו הראשונה הייתה ב-11 בינואר 1964 נגד הפועל ירושלים במסגרת הליגה הראשונה. באותה העונה כבש את שער הניצחון במשחק הגמר השלישי של גביע המדינה נגד הפועל חיפה. ב-1 בנובמבר 1967 כבש שער נוסף במשחק גמר גביע בדרבי נגד הפועל תל אביב.
בתחילת עונת 1969/1970 עבר למכבי יפו, ובעונת 1970/1971 עבר להפועל רמת גן. בעונת 1972/1973 שיחק בשמשון ת"א וכבש את שער הבכורה בעונת המשחקים.
ב-1965 נמנה עם נבחרת הנוער של ישראל שזכתה בגביע אסיה בטורניר שנערך בטוקיו.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 אימן קדמי במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
נפטר ב-30 באפריל 2017.
תארים

אליפות (1): 1966/1968
גביע המדינה (3): 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967
אלוף האלופים (2): 1964, 1967
אליפות אסיה לקבוצות (1): 1968/1969
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, בדרך כלל מעלים לבוגרת שחקן אחד, אולי שניים, ג'רי בית הלוי לקח את כולם, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2003
↑  שחקן העבר אורי קדמי נפטר בגיל 70, באתר מכבי תל אביב, ‏3 במאי 2017
↑  הלב החצוי של אורי, מעריב, 2 בנובמבר 1969
↑  ברוך דגון, הזירה מוכנה לקרב הענקים בליגה א': הפועל ר'ג-מכבי יפו, דבר, 11 ביוני 1971
↑  השער והחיבוקים הראשונים, דבר, 17 בספטמבר 1972
↑  נקבעו ה-18 שייצאו מחר לטורניר בטוקיו, מעריב, 18 באפריל 1965
אותלו (סרט, 1990)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  טרוור נאן
 תסריט:  טרוור נאן
 שחקנים ראשיים:  Willard White 
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 1990
 משך הקרנה:  205 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 דף הסרט ב־IMDb
 
אותלו (באנגלית: Othello) הוא סרט משנת 1990 בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית, ובכיכובם של איאן מקלן, וילארד וייט, אימוג'ן סטאבס וזואי ואנאמייקר. הסרט מבוסס על הפקה בימתית של המחזה "אותלו" בבימויו של טרוור נאן, שמאוחר יותר צולם באולפן עבור שידור בטלוויזיה. הסרט צולם בתיאטרון קופסה שחורה (אנ'), כך שנדרשו מעט אביזרים ותפאורות. הוא שודר בטלוויזיה ב-23 ביוני 1990 במסגרת התוכנית "Theatre Night".
צוות השחקנים

איאן מקלן – יאגו
וילארד וייט – אותלו
אימוג'ן סטאבס – דסדמונה
זואי ואנאמייקר – אמיליה
מייקל גרנדג' – רודריגו
קלייב סוויפט – ברבנטיו / גרטינו
ג'ון בורג'ס – דוכס ונציה / לודוביקו
מרשה האנט – ביאנקה
הפקה

טרוור נאן ביים את הסרט בהתבסס על ההפקה משנת 1989 של הלהקה השייקספירית המלכותית. התפאורה, התלבושות והאביזרים נלקחו ממלחמת האזרחים האמריקנית, אבל הדיאלוגים נותרו קשורים לוונציה וקפריסין. בניגוד לצילומי המחזות "אנטוניוס וקלאופטרה" (1974) ו"מקבת'" (1979), נאן העדיף צילומים "מהורהרים" ולא תקריבים קיצוניים. הסרט אינו מנסה להסתיר את היותו צילום של הצגת תיאטרון. כמעט כל הטקסט של המחזה כלול בסרט, פרט לסצנה אחת בהשתתפות קסיו והליצן.
ביקורת

העיבוד הקולנועי הקודם של מחזה שייקספירי בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית היה "מקבת'" בשנת 1979, ונחשב לאחד העיבודים הטובים ביותר של מחזה מאת שייקספיר שנעשו אי פעם. לכן הציפיות מעיבוד זה היו גבוהות ביותר. מייקל ברוק כתב באתר BFI Screenonline שהציפיות התממשו "ההפקה היא במקום מכובד בין העיבודים הקולנועיים של המחזה אותלו, והוא ללא ספק העיבוד הטלוויזיוני המצליח ביותר". הוא ציין במיוחד את "הכימיה המוצלחת שהושגה בין השחקנים הראשיים".
לקריאה נוספת

Fisher, Philip (n.d.). "Othello". British Theatre Guide. נבדק ב-29 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Willems, Michèle (2010). "Video and its paradoxes".  In Jackson, Russell (ed.). The Cambridge Companion to Shakespeare on Film. Cambridge Companions to Literature. Cambridge University Press. pp. 35–46. ISBN 9780521685016.
1 2 3 4  Brooke, Michael (n.d.). "Othello (1990)". BFI Screenonline. Retrieved 29 April 2017.
איון דרגומיס

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1878 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  31 ביולי 1920 (בגיל 41) אתונה, ממלכת יוון 
 מדינה:  ממלכת יוון 
 השכלה:  אוניברסיטת אתונה 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט ההלני (1915–1920)  חבר הפרלמנט ההלני 
 בן או בת זוג:  פנלופי דלתא  Marika Kotopouli 
 חתימה:   
 
איון דרגומיס (ביוונית: Ίων Δραγούμης; ‏14 בספטמבר 1878, אתונה - 31 ביולי 1920, אתונה) היה דיפלומט וסופר יווני.
ביוגרפיה

איון דרגומיס נולד למשפחת סטפנוס דרגומיס, שר החוץ של יוון. הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובשנת 1899 החל את הקריירה במשרד החוץ. הוא שירת במספר נציגויות יווניות בפלובדיב, בורגס, אלכסנדריה וקונסטנטינופול.
בשנת 1905 בהיותו באלכסנדריה הוא התאהב בפנלופי דלתא. לאחר זמן מה הם נפרדו אך המשיכו בהתכתבות עד לשנת 1912.
איון דרגומיס היה מעורב במאבק יווני לשחרור מקדוניה שאז הייתה תחת שלטון של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1909, בעקבות חילוקי השלטון אביו מונה לראש ממשלת יוון. בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה איון דרגומיס נסעה לסלוניקי כנציג של נסיך קונסטנין.
בשנים 1907–1915 הוא כתב סדרה ב-3 כרכים על המאבק של מקדוניה לשחרור משליטה טורקית.
בשנת 1914 איון דרגומיס מונה לשגריר יוון באימפריה רוסית.
בשנת 1915 הוא עזב את משרד החוץ ונבחר לפרלמנט היווני. הוא התנגד למדיניות של אלפתריוס וניזלוס ובשנת 1917 נאלץ לעזוב את המדינה. הוא חזר ליוון בשנת 1919.
ב-30 ביולי 1920 בפריז היה ניסיון התנקשות בונצלוס. למחרת מספר מתנגדי משטרו לרבות איון דרגומיס נעצרו באתונה והוצאו להורג.
ב-שנות ה-30 של המאה ה-20 פנלופי דלתא קיבלה ידיה את הארכיון של איון דרגומיס פעלה לפרסומו.
איונה בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בינואר 1941 סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 ביוני 2004 (בגיל 63) סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית ספר קתדרלת סולסברי, Cranborne Chase School 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, EMI, פיליפס רקורדס, Philips Classics Records 
 פרסים והוקרה:  פרס שפלמן לאלבום המקהלה של השנה (1996)  פרס שפלמן לאלבום המקהלה של השנה (1992)  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 
איונה בראון (באנגלית: Iona Brown,‏
7 בינואר 1941 - 5 ביוני 2004) הייתה כנרת ומנצחת בריטית. בעת מותה הייתה מנהלת האקדמיה של סנט מרטין בשדות בלונדון והתזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס.
ביוגרפיה

בראון נולדה למשפחה מוזיקלית; הוריה היו מוזיקאים; אחיה טימותי הוא נגן קרן יער ראשי בתזמורת רשות השידור הבריטית; אח אחר, איאן, הוא פסנתרן ואחותה, סאלי, היא ויולנית בתזמורת הסימפונית של בורנמות'.
משנת 1963 עד 1966, הייתה בראון חברה בתזמורת פילהרמוניה. בשנת 1964 הצטרפה לאקדמיה של סנט מרטין בשדות ושם התקדמה עד להיותה לסולנית בשנת 1974.
בשנת 1981 התמנתה בראון למנהלת אמנותית של התזמורת הקאמרית הנורווגית (אנ'). ב-1987 קיבלה משרה דומה
בתזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס. משנת 1985 עד 1989 הייתה מנהלת אורחת של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם.
בשנים האחרונות, עד מותה, הייתה מנצחת ראשית של התזמורת הסימפונית של דרום יוטלנד, דנמרק.
בראון מתה במחלת הסרטן בגיל 63, בביתה בסולסברי, דרום אנגליה.
אלוויסה טליאפייטרה

| --- | --- |

פסל האלה בלונה, יצירה של טליאפייטרה בגן הקיץ בסנקט פטרבורג
 לידה:  1670 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  1747 (בגיל 77 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  בארוק 
 
אֶלְוִיסֶה טַלְיָאפְּיֶטְרָה (באיטלקית: Alvise Tagliapietra ; ‏ 1670, ונציה – 1747, ונציה) היה פסל איטלקי בסגנון הבארוק.
יצירתו

בין השנים 1705–1711 טליאפייטרה והסטודיו שלו פיסלו מספר דמויות שיש עבור המזבח המרכזי של כנסיית כריסוגונוס הקדוש (אנ') בזאדאר. ההיסטוריון ומחבר ספרי המסע ג'ון ג'וליוס נוריץ' (אנ') כתב על פסל שמעון הקדוש של טליאפייטרה שזהו פסל בלתי נשכח בזכות יציבת הקונטרה פוסטו המוגזמת והבגד האקזוטי שלו.
טליאפייטרה יצר זמן קצר לאחר מכן פסלים עבור צארסקויה סלו ברוסיה.
פסל המיוחס לו נמצא בכנסית דומיניקוס הקדוש בספליט.
פיסל יחד עם בניו אמברוסיו (יליד 1701) וג'וזפה (יליד 1711) עבור כנסיית סנט ג'ורג' וכנסיית אופמיה הקדושה ברוביני.
טליאפייטרה יצר בוונציה עיר מולדתו פסלים עבור כנסיית סנטה מריה דל רוסריו – ג’זואטי, עבור כס המטיף ובית הטבילה של כנסיית משה הקדוש, עבור בית הטבילה של אורטוריו די סן מרטינו בקיוג'ה, ותבליטים עבור קפלת שיח הוורדים בבזיליקת סן ג'ובאני אי פאולו.
גלריה

אלגוריה לצדק בארמיטז'
אלגוריה לאיפוק בחזית כנסיית סנטה מריה דל רוסריו – ג’זואטי בוונציה