stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבטים (מושב)
היסטוריה > מלחמת העצמאות

בזמן מלחמת העצמאות הייתה נבטים חלק מ"גוש בית אשל - נבטים" שהיה בעצמו מנותק משאר חלקי הנגב.
ב-17 בדצמבר 1947 הותקפה נבטים בידי כ-300 ערבים חלקם בדואים מהאזור וחלקם מגויסים מדרום הר חברון. במקרה היה בבית אשל הסמוכה מטוס קל שנחת במקום על מנת לפנות פצוע. נתקבלה הודעה מנבטים שיש שם הרוג ושני פצועים, אחד מהם קשה. אנשי בית אשל קשרו למטוס מקלע שלועו מכוון כלפי מטה, הכינו מספר צרורות רימונים קשורים אחד לשני בדרך שבה כאשר משחררים ניצרה אחת מופעלים כולם. מפקד יחידת הפלמ"ח בבית אשל, אלי אביבי ("ירקונה"), עלה על המטוס. המטוס הוטס על ידי פנחס בן-פורת שהופל ב-1955 עם מטוס אל על בשמי בולגריה. בהגיעם לנבטים פתח איש הפלמ"ח באש על התוקפים ובהשלכת רימונים (שרובם התפוצצו באוויר). ההתקפה נבלמה. המטוס נחת בבית אשל ופינה את הפצוע לשדה דב.
זו הייתה פעולת התקיפה הראשונה של חיל האוויר הישראלי, כולל "הפצצה" וסיוע לכוחות קרקע, וכן בהמשך פינוי אווירי מוטס של פצוע.
ההתקפה על נבטים היא ההתקפה הראשונה על יישוב יהודי במלחמת העצמאות.
למעשה גוש נבטים-בית אשל היה מנותק ממערב הנגב במהלך מלחמת העצמאות. בין דצמבר 1947 ועד יוני 1948 הגיעו לגוש שש שיירות אספקה.
בזמן המצור, בראשית אוגוסט 1948 הוקם בנבטים מנחת מטוסים שאפשר נחיתת מטוסי דקוטה שהביאו אספקה. האספקה הועברה רגלית לבית אשל מאחר שכל הרכבים נפגעו ממיקוש. לאחר המלחמה הגיע גרעין מהונגריה ליישוב, אולם גם הם עזבו, חלקם עברו למושב היוגב.
שרידי נבטים הישנה > בית הביטחון

בית הביטחון הוקם באביב-קיץ 1947. הקבלן היה משה שיינברג, שהיה ידוע בכינויו "מוישה וחצי" מפאת גובהו. איתו עבדו בית השאר בבניה מספר חברי בית אשל.
לאספקת מים לנקודה החדשה היו שלשה מקורות: באר נבטים (ביר חמאם), בית המשאבה ומפעל המים - באר ה"שכטה".
שרידי נבטים הישנה > באר ה"שכטה"

הבאר בנויה בדומה לבארות מסוג "פוגארה" או "קנה" הנפוצות באזורים יבשים בהם האקויפר מצומצם ויש צורך "למצוץ" את המים. העיקרון הוא לחפור בור עמוק - באר, כ -10 מטר מתחת גובה הנחל, בקרבת אפיק הנחל אך לא באפיק עצמו. ומתחתית הבאר לחפור 2–3 מנהרות בשיפוע עולה קל אל מקום בו יש אקוויפר מים - סביר שבקרבת הנחל בו יש זרימה עונתית. מאחר שהאקויפר הצמוד לנחל דל, תוכננה העשרת האקווה על ידי בניית מספר סכרים לרוחב נחל באר שבע לצורך איגום והחדרת המים לתוך הקרקע. הבאר תוכננה והוקמה על ידי "חברת המים הארץ ישראלית". מיקום הבאר ניקבע על ידי הידרוגאולוגים. את הבאר בנה הקבלן משה בלחטובסקי מתל אביב שהתמחה בחפירת בארות (לאחר מלחמת העצמאות שינה את שמו למשה עופר על שם בנו שנפל במלחמה). את הבלוקים המעוגלים המיועדים לבניית הקירות יצקו בבית אשל בתבנית ייעודית מדויקת מאוד שלאחר הנחתם נוצר מבנה עגול מושלם. הבניה של הבלוקים נעשתה מלמעלה למטה, כך שהעובדים היו מוגנים כל הזמן על ידי הקיר. החפירה עצמה נעשתה בקומפרסורים. עד סוף נובמבר 1947 הסתיימה בניית הבאר האנכית וכן מנהרה אחת. הסכרים המתוכננים לא ניבנו. לאחר מכן התחילו לחפור את המנהרה השנייה אך לאחר כ"ט בנובמבר עם תחילת המאורעות הופסקה העבודה. עם תום המלחמה, ב 1949, הוצב על הבאר צינור יניקה, משאבה ומנוע ושאבו שאיבת ניסיון בהצלחה. המבנה על חלק מהבאר נבנה מאוחר יותר, בתחילת שנות ה-50.
שרידי נבטים הישנה > בית המשאבה

במקום זה נחפרה באמצעות קידוח באר ועליה הוצבו משאבה ומנוע בדומה לבית אשל. הבאר נתנה כ = 20 מ"ק לשעה באיכות מים טובה, פחות מ 100 מ"ג כלור לליטר מים. המבנה הקיים במקום הוקם בראשית שנות החמישים.
שרידי נבטים הישנה > באר נבטים (ביר חמאם)

באר נבטים נמצאת על שפת ואדי באר שבע והיא באר עתיקה. הבאר מופיעה במפות הבריטיות הישנות, ומצוינת ביומן המלחמה של הכוחות האוסטרליים במלחמת העולם הראשונה בכיבוש באר שבע, כנקודת היציאה של הכח שנע לתפישת אזור תל שוקת לחסימת תגבורות טורקיות מצפון.
ישוב הקבע

ישוב הקבע נבנה לפי תוכנית מתאר ע-10. בתוכנית היו 93 משקים חקלאיים ועוד 35 משקי עזר.
ביישוב בימינו 120 משקים חקלאיים, וכן הרחבה קהילתית של כ-140 בתים.
היום עוסקים מרבית התושבים במקצועות חופשיים.
במושב הוקם מוזיאון לשימור מורשת קהילת יוצאי קוצ'ין וכן בית כנסת ובו חלקים פנימיים מבתי כנסת מקוצ'ין. בבית הכנסת יש בימה עליונה בנוסף לבימה המרכזית כמקובל.
לקריאה נוספת

דודו דיין: עושים מדינה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991, עמ' 82–83
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אריה ליפשיץ, כוכבי נגב רומזים מאמר מעיתון "דבר"  5 בינואר 1947
1 2  לבטיה של נבטים, מעריב, 15 במאי 1950
↑  שמעון שופטי, בבירת הנגב ובחצרים, על המשמר, 20 באוקטובר 1953
↑  מבנים מחימר מוקמים בנגב, על המשמר, 31 בדצמבר 1952
↑  פקיד במושב נאשם בגניבה, על המשמר, 8 בפברואר 1954
↑  עולי קוצ'ין יוצאים להתיישבות חקלאית, דבר, 29 באפריל 1954
↑  ה. בן עדי, באו מקוצ'ין - לנבטים, מעריב, 31 במאי 1954
↑  רפי רגב, חבל גרר: תמורות ותהליכי פיתוח אזוריים בפאתי הנגב בשנים 1949—1950, אופקים בגאוגרפיה, 11–12 (1984), עמוד 209
↑  מנסים להוציא את שארית המתיישבים ממושב נבטים, על המשמר, 10 במאי 1954
↑  לובה אליאב, קפיצת הדרך, הוצאת עם עובד, 1970, עמ' 50–72
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467848705171 
באר נבטים - באר ה"שכטה"
באר חמאם - באר נבטים העתיקה - על גדת נחל באר שבע
מחכה לנס

"מחכה לנס" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מארינה מקסימיליאן. את השיר הוציאה ב-19 בספטמבר 2024 לאור חברת התקליטים D-Music, כסינגל הראשון מתוך אלבומה העתידי של מקסימיליאן.
רקע וכתיבה

"מחכה לנס" נכתב והולחן על ידי מקסימיליאן, והופק על ידי גיא מנטש. השיר עוסק בצורך של הדוברת להיאחז בדברים קטנים המסבים לה אושר, וליצור לעצמה עוגן רגשי בתוך מציאות מורכבת. היא מוצאת נחמה בפעולות פשוטות, כמו לשיר לעצמה ברחוב, לרוץ בגשם או בשמש, ולראות שמיים. הרשימות שהיא עורכת הן תזכורת יומיומית לדברים טובים, גם אם הם קטנים, שמחברים אותה לעצמה ומשמרים את תחושת הביטחון והשלווה שלה.
במקביל נוגע השיר בתחושות כמיהה לשינוי והמתנה למשהו גדול שיביא הקלה – "מחכה לנס, לשעון שיתאפס". היא מפליגה בדמיונות על חיים שונים, ולומדת כיצד להרגיש נוכחת ורוגעת בעולמה, במיוחד כשהיא קרובה לאדם אהוב. דרך הדימויים של כתיבת משפט משמעותי ולימוד נגינה גיטרה, היא מחפשת דרך לממש חלומות ישנים ולהרגיש שלמה, תוך כדי שהיא נזכרת בכוחם של הדברים הקטנים והתמדה באמונה.
הצלחה מסחרית

"מחכה לנס" זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל. הוא הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד המדיה פורסט, המבוסס על נתוני האיירפליי השבועיים של ישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
הערות שוליים

↑  מארינה מקסימיליאן - "מחכה לנס", באתר kimlevi.co.il
↑   מארינה מקסימיליאן | מחכה לנס, סרטון בערוץ "Marina Maximilian", באתר יוטיוב, 19 בספטמבר 2024
| מארינה מקסימיליאן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Step Into My World • ארמונות עשן • ביחד • Late Bloomer |  |
| ערכים קשורים | NMC • גיא מנטש • כוכב נולד • טדי הפקות |  |
| מארינה מקסימיליאן - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| Step Into My World | "Two Pigs" • "Tango" • "Hurricane" |  |
| ארמונות עשן | "1990" • "ימים חדשים בפתח" • "אפס סבלנות" |  |
| ביחד | "יש פה בית" • "בוער בי השינוי" • "תני לו לראות" • "בוא אליי" • "ביחד" • "אמא" • "הלב שלי בבית" |  |
| סינגלים אחרים | "עמוק בטל" • "אני הולכת" • "We Should Meet Again" • "Zero" • "Glow Now" • "לרקוד ולזוז" • "Let Him See" ‏•‏‏ "מחכה לנס" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Russian Cannon" • "My Boy" |  |
| שירים נוספים | "נגה" |  |
סוויטות כרמן

סוויטות כרמן הן שתי סוויטות של מוזיקה תזמורתית שנלקחו מהמוזיקה של האופרה כרמן של ז'ורז' ביזה משנת 1875 ולוקטו לאחר מותו על ידי חברו ארנסט גיראו. הם דבקים מאוד בתזמור של ביזה, אולם סדר הרמזים המוזיקליים הוא בסדר כרונולוגי הפוך, ואינם דבקים בגרסאות האופראיות לחלוטין, למרות שהסוויטה שואבת השראה ישירה מהאופרה של ביזה.
גיוראו גם כתב את הרזיטיבים לכרמן, וחיבר את הסוויטה השנייה  מתוך המוזיקה שביזה כתב למחזה הנערה מארל.
סוויטת כרמן מס' 1

פרלוד (לה מייג'ור) – מערכה 1 (מניע גורלי)
ארגונז (רה מינור) – הפסקה לפני מערכה 4
אינטרמצו (מי במול מייג'ור) – הפסקה לפני מערכה 3
סגווידיה (רה מייג'ור) – מערכה 1, כרמן: "ליד חומות סביליה"
הדרקונים של אלקלה (סול מינור/סול מייג'ור) – הפסקה לפני מערכה 2
הטוריאדורים (לה מייג'ור) – פתיח מהקדמה למערכה 1 ותהלוכה של הטוראדורים ממערכה 4: "הנה הם! הנה הקוודריל של טוררוס!"
הסוויטה הראשונה פורסמה בשנת 1882.
עמיות יהודית

עמיות יהודית (באנגלית: Jewish Peoplehood) היא מונח להגדרה עצמית ולתפישה של הקיום הקיבוצי היהודי, הגורסת שיהודי העולם כולם מאוחדים בקשר של סולידריות ומורשת משותפת, שאיננו נובע ממקור דתי דווקא ואיננו תלוי בהשקפתם הדתית או הפוליטית האישית. התחדיש "עמיות" והפילוסופיה שמאחוריו נטבעו על ידי הרב מרדכי קפלן בשנות ה-30 של המאה ה-20, כדי לאפשר ליהדות ארצות הברית מינוח שיאפשר לה להזדהות עם יהודי העולם, ומאוחר יותר עם מדינת ישראל, מבלי להידרש למושגים של לאומיות יהודית; מסוף המאה ה-20, הרעיון של "עמיות יהודית" נעשה פופולרי ואומץ על ידי מוסדות יהודיים בינלאומיים וישראליים.
סקירה

כמה מנהיגים יהודיים מודרניים בתפוצות, ובמיוחד יהודים אמריקאים, מצאו את התפיסה המסורתית של היהודים כ"עם בקרב העמים" בעייתית, מהווה אתגר לשילוב ולהזמנת אישומים של נאמנות כפולה. בנוסף, השימוש במונח ציוויליזציה לא ענה לחלוטין על הצורך בהגדרת היהדות בדרך שאינה מסתמכת על דת. השימוש המשמעותי הראשון של המושג "עמיות" היה על ידי מרדכי קפלן, מייסד שותף של האסכולה הרקונסטרוקציוניסטית של היהדות, אשר חיפש מונח שיאפשר לו לתאר את האופי המורכב של שייכות יהודית. לאחר הקמת מדינת ישראל, הוא דחה את מושג הלאום, שכן הוא התגלה מזוהה יותר מדי עם מדינתיות, והחליף אותו בתפיסת העמיות. ביצירתו "היהדות כציוויליזציה", קפלן ביקש להגדיר את העם היהודי והדת במונחים סוציו-תרבותיים כמו גם דתיים.
הגדרתו של קפלן את היהדות כ"ציוויליזציה דתית מתפתחת" מאירה את הבנתו של מרכזיותו של העם בדת היהודית. תיאור היהדות כציוויליזציה דתית מדגיש את הרעיון שעם ישראל חיפש "לגרום לחוויה הקולקטיבית [שלו] להניב משמעות להעשרת חייו של היהודי האינדיבידואלי ולגדולה הרוחנית של העם היהודי." ההגדרה כציוויליזציה מאפשרת ליהדות לקבל את עקרונות האחדות בגיוון והמשכיות בשינוי. זוהי תזכורת כי היהדות מורכבת מהרבה שלא ניתן להכניס לקטגוריה של הדת בעידן המודרני, "פרדוקסלי ככל שזה נשמע, התחדשותו הרוחנית של עם ישראל דורשת שהדת תחדל להיות עיסוקה היחיד". במובן זה שהקיום קודם למהות והחיים מקבלים עדיפות על פני המחשבה, היהדות קיימת למען העם היהודי ולא העם היהודי קיים למען היהדות. מטרתו של קפלן בפיתוח רעיון "העמיות היהודית" הייתה ליצור חזון רחב מספיק כדי לכלול את כל מי שהזדהה כיהודי ללא קשר לגישות אינדיבידואליות לזהות זו.
מאז שנת 2000, ארגונים יהודיים גדולים אימצו את מושג העמיות וההתעניינות האינטלקטואלית בנושא גברה. ארגונים גדולים כמו מכון שלום הרטמן, הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה, הפדרציה של JFNA ניו יורק, הסוכנות היהודית, משרד החינוך, בית התפוצות, קרן אבי חי, הוועד היהודי האמריקני, מועצת תנועות הנוער וארגונים קטנים אחרים מציגים את העמיות היהודית כעיקרון מרכזי בארגוניהם או יוזמים תוכניות ברמה גבוהה תוך התמקדות מפורשת בה.
בשנת 2021 אימצה גם ההסתדרות הציונית העולמית את מושג העמיות היהודית, היא אף מקיימת כנס שנתי בנושא זה. הגדרת העמיות היהודית המקובלת בהסתדרות ציונית העולמית חיברה את כלל המרכיבים שהתפתחו במרוצת השנים סביב הגדרת המושג לכלל הגדרה אחת, אחודה:
"עמיות יהודית היא אותה תחושה ההופכת אוסף של יחידים לעם; קשר של סולידריות, שנשען על שותפות הגורל והמסורת היהודית. עמיות יהודית היא משפחתיות שאיננה תלויה במקום המגורים; בעמדה הפוליטית; או בהשתייכות לזרם יהודי מסוים; עמיות יהודית היא מה שהופך את העם היהודי, תודעתית, לעם."
סקירה > הדיון

לצד השימוש במושג העמיות על ידי ארגונים יהודיים, יש צמיחה מקבילה של עניין אינטלקטואלי בנושא מאז שנת 2000. הדיון האינטלקטואלי במושג ה"עמיות היהודית" מכיל נקודות שהן בהסכמה רחבה, לצד נושאים שנויים במחלוקת.
תחומי ההסכמה בקרב אינטלקטואלים יהודים אשר כותבים על מושג העמיות היהודית מצביעים על שלושה עקרונות:
שלושת העקרונות המאחדים של תיאורית העמיות היהודית:
חוויה רב ממדית של שייכות יהודית - מושג העמיות היהודית מניח שלהגדרת השייכות היהודית יש ממדים שונים.
דחייה של כל אידאולוגיה אשר יש בה הדגשה יתרה של מימד אחד של היהדות - מסגרות אידאולוגיות המדגישות מימד אחד מעל כל האחרים בהוויה היהודית המלאה אינן מאפשרות להבין את האופנים השונים שבהם אנשים מתחברים לעם היהודי.
התמקדות באופי הקשר בין יהודים ולא בזהות היהודית - העוסקים במושג העמיות היהודית אינם מתמקדים בזהותם של יחידים, אלא באופי הקשר בין יהודים המתבטא באלמנטים ובמסגרות משותפים המאפשרים ליהודים להתחבר זה לזה הן רגשית והן חברתית.
מקדמי מושג העמיות מניחים ששילובם של שלושת העקרונות האלו מציע ערך מוסף לארגונים המבקשים ליצור תוכניות "הבונות את העמיות היהודית" בדרך בת קיימא ומדידה.
ישנן כמה גרסאות שונות בקרב אינטלקטואלים שכותבים על עמיות יהודית. המכנה המשותף הוא הרצון למצוא בסיס משותף שעליו נבנים קשרים בין יהודים.
ארבע העמדות המובהקות ביחס לעם היהודי:
עמיות כגורל משותף.
עמיות כמשימה משותפת עם דגש על תיקון עולם.
עמיות כקרבה משותפת ואחריות הדדית.
עמיות כחובה.
עבור חלק מהמבקרים, העמיות היהודית היא עדיין מושג אמורפי ומופשט המציג גישה אידאולוגית אופציונלית כלפי הקולקטיב היהודי. אחרים תוהים אם אין זה בסיס חלש מכדי לבסס את הזהות הקולקטיבית היהודית, מה גם שחזון העם אינו מבוסס על קיום זהות דתית או רוחנית כלשהי.
הפניות

ד"ר יזהר הס, אמנת העמיות, אמנה ישראלית, ידיעות ספרים 2023, 119-122
"מסגרת לחשיבה אסטרטגית על עם ישראל", קופלוביץ, א 'ואנגלברג א', פלטפורמה, ירושלים, 2007
Peoplehood Now, בחסות קרן NADAV, עורכים: שלומי רביד, שלי קידר, מחקר: ארי אנגלברג, אלנה שטוקמן, ורדה רפאלי
מאמרי העם הראשון, בעריכת קורבין ק, פרם פלוטקין א ', לוין א', רוב ג ', הקהילות היהודיות המאוחדות, ניו יורק, 2007
מאמרי העם השני, בעריכת סרקין ד. קול דור, בית הספר הבינלאומי ללימודי עם יהדות בבית התפוצות, תל אביב, 2008
מאמרי העמיות השלישי, בעריכת רביד ש ', סרקין ט., קהילות יהודיות מאוחדות, בית הספר הבינלאומי ללימודי עם ישראל בבית התפוצות, תל אביב, 2008
מאמרי העם הרביעי, בעריכת רביד ש ', הקהילות היהודיות המאוחדות, קול דור, המכללה העממית היהודית, תל אביב, 2009
עמיות יהודית בעידן גלובליזציה, ד"ר עמי בוגנים, היחידה למחקר ופיתוח של המחלקה לחינוך יהודי-ציוני, 2007
האם אנו מוכנים לעם היהודי ?, מוטי קריסטל, 2007,ynet News
עמיות במקרא
עמיות בטקסטים רבניים
סוכנות יהודית חיבקה לקידום זהות עלייה, גל בקרמן, העיתון היהודי היהודי, מרץ 2010
ראו גם

מיהו יהודי
לקריאה נוספת

Arthur I. Waskow, "The Future of Jewish Peoplehood", Forum: On the Jewish People, Zionism and Israel, World Zionist Organization, 1978
Menachem Revivi & Ezra Kopelowitz, Jewish Peoplehood: Change and Challenge, Department for Jewish Zionist Education, 2008
Erica Brown & Misha Galperin, The Case for Jewish Peoplehood: Can We Be One?, Jewish Lights, 2009
Noam Pianko, Jewish Peoplehood: An American Innovation, Rutgers University Press, 2015
הערות שוליים

↑  Pianko, An American Innovation (ב"לקריאה נוספת"). עמ' 6–19, 72-75, 113-118 וכו'.)
↑  A Framework for the Strategic Thinking about Jewish Peoplehood, Kopelowitz, E. and Engelberg A., Platforma, Jerusalem, 2007, p. 4
↑  Mordecai M. Kaplan, Judaism as a Civilization, New York: Macmillan, 1934, p.345
↑  Peoplehood Now, p.13
↑  נגה כוכבי, חלון אל השדה, שלומי רביד (עורך), חינוך לעמיות בישראל – מחזון למעשה, דפי עמיות 24, אפריל 2019, עמ' 17–21
↑  A Framework for Strategic Thinking about Jewish Peoplehood, p. 4
↑  החלטות הוועד הפועל הציוני הל"ח/2, דצמבר 2021
↑  הכנס השנתי על שם אברהם יהושע השל לעמיות יהודית ויחסי ישראל והתפוצות
↑  A Framework for Strategic Thinking about Jewish Peoplehood, p. 7
↑  A Framework for Strategic Thinking about Jewish Peoplehood, p.9-10
↑  A Framework for Strategic Thinking about Jewish Peoplehood, p.13-14
דב ליפמן

הרב דב אלן ליפמן (נולד ב-9 בספטמבר 1971, י"ט באלול ה'תשל"א) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד".
קורות חייו

נולד בסילבר ספרינג, מרילנד, ארצות הברית. אביו היה שופט פדרלי. למד בתיכון היהודי המקומי, ולאחר מכן בישיבת מרכז התורה בירושלים במשך שנתיים. הוסמך לרבנות בישיבת נר ישראל בבולטימור על ידי הרב יעקב ויינברג. בעל תואר ראשון בתלמוד מישיבת נר ישראל בבולטימור ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ב-1994 היה ממייסדי הכולל הקהילתי בקליבלנד. מ-1997 לימד בבתי ספר יהודיים בסילבר ספרינג. בשנת 2004 עלה לישראל והתיישב בבית שמש. בישראל שימש כמורה לתורה ומחשבת ישראל במספר ישיבות וסמינרים.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 היה יועץ ומנהל הקמפיין של סגן ראש עיריית בית שמש.[דרושה הבהרה] נמנה עם פעילי המאבק נגד מה שלדעתו היה הקצנה והפליה דתית בבית שמש. ב-2011 תמך בבית הספר "אורות בנות" בעיר, שקבוצת חרדים ביקשו למנוע את פתיחתו במשכנו החדש.
בשנת 2011 הצטרף לתנועת "עם שלם" וב-2012 פרש ממנה והצטרף למפלגת "יש עתיד". לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 שובץ במקום ה-17 ברשימתה, ונבחר. הקים את "השדולה לקידום השתלבות חרדים בשוק העבודה" ועמד בראשה. בבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצב במקום ה-17 ברשימת יש עתיד, שקיבלה רק 11 מושבים ולא נכנס לכנסת. לאחר מכן קיבל משרה בהסתדרות הציונית, דבר שהביא להדחתו מתפקידו במפלגה. במאי 2018 הודיע על פרישה מיש עתיד ומפעילות פוליטית מסיבות אישיות.
פרסם שלושה ספרים על יהדות בשפה האנגלית, ואחד מהם תורגם לעברית וצרפתית. מפרסם טור שבועי במקומון "תמורה" בבית שמש ובשבועון ה-OU וכותב טורים בג'רוזלם פוסט וב-Times of Israel.
במאי 2021 דווח בהארץ על טענות על התנהגות לא הולמת והטרדה מינית של שתי נשים נגד ליפמן. בחודש הבא דיווח "הארץ" כי פוטר מתפקידו.
חיים אישיים

היה נשוי לדינה ואב לארבעה, גר בבית שמש. כיום הוא גרוש.
הערות שוליים

↑   למרות הצהרת לפיד: דב ליפמן מיש עתיד קיבל ג'וב בשכר בהסתדרות הציונית, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2016
↑  צביקה גרוניך, ‏בגלל ג'וב: דב ליפמן ו"יש עתיד" כבר לא ביחד, באתר כיכר השבת, 27 בינואר 2016
↑  ישראל כהן, ‏מדוע גורש הח"כ לשעבר ליפמן מ'יש עתיד'?, באתר כיכר השבת, 8 במאי 2018
↑  Sommer, Allison Kaplan; Maltz, Judy (2021-06-14). "Following Haaretz report on harassment allegations, ex-MK Lipman ousted from Zionist movement". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2024-03-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810563330605606  GND: 1167891708  VIAF: 5218151778223118130002   WorldCat (עם VIAF): 5218151778223118130002
בנייה באבן

בנייה באבן היא הקמת מבנים או חלקי מבנים כאשר חומר הגלם העיקרי הוא אבן טבעית מעובדת או לא מעובדת. בנייה באבן הייתה אחת משיטות הבנייה הנפוצות ביותר במהלך ההיסטוריה, אך כיום כמעט ואינה בשימוש כיוון שאת מקום האבן תפסו חומרי בנייה מודרניים כגון בטון ופלדה.
מגדל בנוי מאבן בצרפת
שיטות של בניה באבן

בניית מבנים באבן התקיימה כמעט בכל העולם במשך אלפי שנים, לכן התפתחו שיטות רבות ושונות של בנייה באבן.
שיטות של בניה באבן > בנייה יבשה

בנייה יבשה היא כנראה טכנולוגיית הבנייה העתיקה ביותר המתגלה גם בממצאים פרה היסטוריים. בשיטה זו בונים את קירות האבן ללא טיט או אמצעי הדבקה חיצוני, כאשר מקפידים למלא חללים בין אבנים גדולות באבנים קטנות.
דוגמאות לבניה יבשה ניתן למצוא בכל רחבי העולם בגרסאות שונות. ניתן לבנות בבנייה יבשה גם באבני לקט וגם באבנים מסותתות או משוקפות.
שיטות של בניה באבן > בניית אבן וטיט

בניית אבן מודבקת באמצעות טיט מסוגים שונים, הייתה מקובלת מאז תחילת ההיסטוריה, כאשר הרכב הטיט השתנה על פי הזמינות של חומרי הגלם באותו האזור. ניתן לחלק את הבניה בטיט לשני מקרים. הסוג הפשוט יותר הוא הנחה של אבנים אחת על גבי השנייה כאשר הטיט מהווה את השכבה המקשרת ביניהן ולמעשה משמש בעיקר אמצעי לבידוד פנים המבנה מהחוץ. טכניקה זו אינה יעילה כי האבנים נושאות את כל העומסים האנכיים של המבנה ואילו את העומסים האופקיים (רוחות, רעידות אדמה, שקיעת יסודות) נושאים רק הטיט וכוחות החיכוך בין האבנים. שיטה זו יוצרת קירות חלשים יחסים ויש צורך להשתמש באבנים רחבות וארוכות כדי להוסיף להם יציבות.
שיטת בנייה מתוחכמת יותר היא כאשר מונחות האבנים גם אחת מעל השנייה וגם אחת לצד השנייה במגוון של סידורי הנחה. באופן זה נבנו רבים ממבני האבן בימי הביניים.
שיטות של בניה באבן > קירות מורכבים מאבן ובטון

זו שיטת בנייה שבמידה מסוימת מחקה את הבנייה המסורתית של אבן ומלט סידי. בשיטה הזו בונים קיר מאבנים עבות יחסית (20–30 ס"מ) ומחברים ביניהן באמצעות מלט. לאחר מכן מניחים ברזל לזיון מצידו הפנימי של הקיר ואחרי הברזל יוצרים משטח טפסנות ויוצקים בטון בחלל שנוצר בין הטפסה לבין האבן, כך שהאבן מהווה טפסה חיצונית והטפסה הפנימית היא טפסה רגילה. מעל הקיר שנוצר באופן הזה ניתן לצקת תקרה ומעליה שוב ליצור קיר מורכב. שיטת הבנייה הזו מכונה גם בשם בנייה כפרית והיא הייתה מקובלת מאוד בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
הבנייה בשיטה המורכבת נעשית פחות פופולרית גם כיוון שהיא דורשת אבן עבה יחסית לבנייה בשיטת החיפוי, אבל עדיין השימוש בה מצוי ביישובים הערביים ביהודה ושומרון.
שיטות של בניה באבן > שיטת ברנוביץ

שיטת ברנוביץ היא גרסה מודרנית לבניית קירות מורכבים. משתמשים בה ליציקת קירות בתבניות פלדה משני הצדדים של הקיר. בתבנית החיצונית מניחים את האבן בתוך פסי פלדה מיוחדים המיועדים לכך ובתבנית הפנימית מניחים בלוקים בדרך כלל בלוקים מסוג איטונג. בין שתי התבניות מכניסים רשת פלדה וקודחים בכל אבן שלושה או ארבעה קדחים אליהם מכניסים ווי פלדה הנקשרים אל הרשת במרכז. את התבניות סוגרים ויוצקים בטון במרווח בו נמצאת הרשת, בין האבן לבלוקים. בדרך כלל משתמשים בשיטת ברנוביץ' ליציקת קירות בקומה שלמה בפעם אחת כאשר התבניות מיוצרות במידות מדויקות וכוללות גם פתחים לאשנבים ולדלתות.
רכיבים מאבן בנייה > אריח

לוח אבן דק מנוסר, ששטחו בדרך כלל אינו עולה על עשירית המטר, שמשמש בעיקר לריצוף פנימי או לחיפוי בהדבקה על קירות חדרים.
רכיבים מאבן בנייה > לוח

לוח הוא המרכיב העיקרי בחיפוי וריצוף באבן. מדובר בדרך כלל בגוש אבן מלבני בעובי מספר סנטימטרים בודדים (ברוב המקרים בין 2 ל-5 ס"מ) ובאורך ורוחב של מספר עשרות סנטימטרים (בדרך כלל ברוחב של בין 20 ל-30 ס"מ ובאורך גדול פי 1.5 עד 2 מהרוחב). לוח אבן יהיה מנוסר מכל צדדיו כשרק פאה אחת תהיה בעל גמר מיוחד (לדוגמה: סיתות או ליטוש).
רכיבים מאבן בנייה > פינה

פינה היא גוש אבן תלת־ממדי המנוסר בצורת האות L ובדרך כלל מסותת בשתי פיאותיו. פינות אבן משמשות לחיפוי פינות בניין וכן לחיפוי מזוזות פתחים.
רכיבים מאבן בנייה > נדבך ראש

ידוע יותר בשמו קופינג (מאנגלית copying) הוא גוש אבן עבה שמיועד לכיסוי חלקו העליון של קיר מחופה אבן שאינו תומך בתקרה, כמו קיר מעקה לדוגמה. נדבך הראש בדרך כלל מיוצר בצורת תיבה מלבנית, אבל קיימים גם נדבכי ראש מעוגלים או משופעים בצידם העליון.
רכיבים מאבן בנייה > דסתור

"דסתור" (כנראה מערבית) הוא פינה כפולה בצורת האות U. הדסתור משמש בעיקר לחיפוי עמודים.
חיפוי אבן על קירות חיצוניים

חיפוי קירות חיצוניים בלוחות אבן הוא השימוש הנפוץ ביותר באבן בבנייה המודרנית בישראל. החיפוי מתבצע בלוחות בעובי של מספר סנטימטרים והוא דחק בהדרגה את בניית קירות מורכבים אבן ובטון. חיפוי האבן מתבצע על גבי קירות בטון או לבנים והוא מהווה את שכבת הגמר החיצונית של הבניין. לחיפוי האבן יתרונות על סוגי גמר אחרים (כגון:טיח ובטון גלוי) וזאת מפני שהאבן עמידה לאורך שנים וקלה לתחזוקה ולניקוי.
חיפוי אבן על קירות חיצוניים > חיפוי קירות באבן בשיטה הרטובה או ״אבן ירושלמית״

חיפוי קירות בשיטה הרטובה הוא שיטת החיפוי המקובלת ביותר בארץ. בשיטה הזו מצמידים רשת פלדה אל קיר בטון באמצעות ברגים ואל הרשת הזו מחברים לוחות אבן באמצעות חוטי ברזל או עוגנים מפלב"ם. מותירים רווח של חמישה סנטימטרים בין קיר הבטון לאבן וברווח הזה יוצקים בטון שפיך. בשיטה הזו, המכונה גם שיטת הבנייה, בונים נדבך אחד של אבנים לכל אורך הקיר ויוצקים בטון מאחורי האבן ולאחר התקשות הבטון ניתן לקשור את האבנים של השורה הבאה אל הרשת וכן הלאה.
התמיכה התחתונה של חיפוי האבן היא קורת בטון נמוכה בתחתית הקיר, ובמקרה שלא ניתן לבצע כזו קורה, מצמידים אל הקיר פרופיל פלדה בצורת זוויתן. בשיטה הזו רצוי להשתמש באבנים עבות ונמוכות כיוון שבשעה שיוצקים בטון מאחורי האבן, האבן צריכה לעמוד ב לחץ ההידרוסטטי שמפעיל הבטון היצוק מאחוריה. אם נדרש להשתמש באבנים דקות או גבוהות, ניתן לתמוך באבן בטפסנות ארעית מצידה החיצון
לשיטה הרטובה ישנה עוד גרסה שנקראת שיטת ההרכבה בה מרכיבים את הרשת על הקיר לחיפוי, מורחים עליה שכבת טיח בעובי 2–3 סנטימטרים ואז מרכיבים את האבן בשיטה זו משתמשים במקומות צרים כאשר לא ניתן לצקת מאחורי האבן, או כאשר מדובר באבני חיפוי בעלות מידות גדולות באופן חריג. למעשה השימוש בשיטת ההרכבה, בלתי אפשרי כשמדובר על חיפוי חזיתות בניין רגילות, אלא מתאפשר רק בקטעים מצומצמים וצרים. כיום בישראל שיטת ההרכבה למעשה נעלמה מהשוק וכמעט אין בעלי מקצוע המסוגלים לבצע חיפוי בשיטת ההרכבה באופן מניח את הדעת.
לפי התקן ניתן להשתמש בשיטה לחיפוי מבנים שאינם גבוהים יותר משלושים מטר, ולא ניתן להשתמש בה לתליית אבן אופקית.
חיפוי אבן על קירות חיצוניים > חיפוי מבנים באבן בשיטת ההרכבה היבשה

בשיטה זו משתמשים במערכת של ווים ועוגנים כדי לחבר את האבן על הקירות המחופים. בשיטה הזו נעשה שימוש רב בחיפוי מבנים בישראל ומחוצה לה משתמשים בה בעיקר כאשר לא ניתן להשתמש בשיטה הרטובה. בתכנון החיפוי בשיטה היבשה, מסתמכים בדרך כלל על יצרן אביזרי התלייה, שעליו להיות אחראי לכך שהאביזרים שהוא מייצר מתאימים לביצוע חיפוי אבן בתנאים הממדים המתאימים לפרויקט.
חיפוי מבנים באבן טבעית בשיטה היבשה מקובל מאוד בפרויקטים מודרניים באירופה, ואילו בארצות הברית, שם השימוש בחיפוי אבן נדיר, משתמשים אך ורק בשיטה היבשה.
ישנם שני חסרונות מובהקים לשיטה היבשה על פני השיטה הרטובה. החיסרון הראשון הוא הצורך בשימוש באביזרי תליה מוזמנים במיוחד ואילו החיסרון השני בשיטה היבשה, קירות המבנים המיועדים לחיפוי חייבים להיות בנויים באופן אנכי ומדויק. כמו כן, יש לזכור כי בשיטה הרטובה חיפוי האבן הוא חלק מונוליטי של הקיר ואילו בשיטה היבשה החיפוי הוא עומס נוסף. היתרונות בשיטה היבשה הם קצב חיפוי מהיר יותר מהשיטה הרטובה, אמינות גבוהה מאוד של מערכת התלייה וגמישות במידות לוחות האבן לחיפוי.