stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבואות ערד
היסטוריה

התוכנית הועלתה לראשונה ב-2011 ביוזמת משרד ראש הממשלה, החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית ומשרד הבינוי והשיכון. בהכנת תזכיר התוכנית השתתף נחום דונסקי, שהיה שותף בתוכנית אב למטרופולין באר שבע, בתוכנית להקמת גוש התיישבות חדש לשיקום מפוני חבל עזה שלא יצאה לפועל, ותוכנית אב מנחה להסדרת הכפרים בלתי מוכרים בנגב.
ב-30 בנובמבר 2011 הוחלט בהחלטת ממשלה מס' 3782 ליזום את הקמת הגוש, שיהיה בעל אופי כפרי קהילתי באזור.
בשנת 2014 המליצה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הקמת יישובים חדשים בחלק המזרחי של מבואות ערד, בין כביש 80 לכביש 31.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בעיות ביטחוניות באזור.
הגוש קודם בעיקר בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושש, שכיהנה בשנים 2021 ו-2022, על ידי שרת הפנים איילת שקד, למרות התנגדות עיקשת של החברה להגנת הטבע. ראש הממשלה נפתלי בנט אמר שההתיישבות החדשה בנגב נועדה לחזק את המשילות הישראלית בנגב, שללא יישובים אלה יישאר כ"מערב פרוע".
התוכנית להקמת הגוש נכללה במסגרת תוכניתה של אותה ממשלה להקמת מספר גדול של יישובים בנגב, ביניהם 12 יישובים יהודיים נוספים המטרופולין באר שבע: חמישה בגוש זה, חמישה לאורך כביש 25, מבאר שבע לדימונה, ושניים בחבל מיתרים: יתיר ודרור.
סביבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגוש נמצא בסמיכות לתל ערד ולחבל יתיר.
כפרים בלתי מוכרים במקום כיום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

1 2  זיו גולדפישר, נחשפו שמות יישובי מבואות ערד – הדיון הראשון בתכניות המפורטות יצא לדרך, באתר מגדילים, ‏24 בינואר 2024
↑  https://law.acri.org.il/he/wp-content/uploads/2012/11/mevoot-arad.pdf
↑  הקמת חבל התיישבות באזור מבואות ערד, באתר משרד ראש הממשלה, 30 באוקטובר 2011
↑  עד שהוחל בהקמת היישוב דרור, נחשב גם חבל מיתרים חלק מהגוש העתידי
↑  אורי חודי, ‏הולנת"ע המליצה על הקמת יישובים חדשים במבואות ערד, באתר גלובס, 17 ביוני 2014
↑  גיא נרדי, אושרה הקמת 5 ישובים כפריים-קהילתיים חדשים בבקעת ערד, באתר כלכליסט, 27 במרץ 2022
↑  נעמה ריבה, המדבר לא מתעורר: מדוע ערד מתקשה לממש את הפוטנציאל, באתר Xnet‏, 13 באוגוסט 2014
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
נבחרת מאלי בכדורגל

נבחרת מאלי בכדורגל, הידועה בכינוייה "הנשרים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מאלי. הדירוג הנוכחי של נבחרת מאלי ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-54 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,454.84 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 23 נמדד לראשונה ביוני 2013, והדירוג הנמוך ביותר 117 נמדד לראשונה באוקטובר 2001.
נבחרת מאלי מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל.  למרות שהוכרה על ידי פיפ"א כבר בשנת 1962, הנבחרת החלה להשתתף במוקדמות הגביע העולמי רק בשנת 2002. 
הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השני בגביע אפריקה לאומות בו השתתפה לראשונה בשנת 1972.
כל גביעי העולם

1930 עד 1962 - לא נכנסה
1966 - פרשה
1970 עד 1990 - לא נכנסה
1994 - פרשה
1998 - פרשה
2002 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מצרפת
מצרים (1958-1972) 1959: הייתה חלק מצרפת
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא נרשמה
גאנה 1963: לא נרשמה
תוניסיה 1965: לא העפילה
אתיופיה (1897–1975) 1968: לא העפילה
סודאן 1956 1970: לא העפילה
| קמרון 1972 | מקום שני | 5 | 1 | 3 | 1 | 11 | 11 |
מצרים 1974: לא העפילה
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא העפילה
גאנה 1978: לא העפילה
ניגריה 1980: לא העפילה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא העפילה
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: לא העפילה
סנגל 1992: לא העפילה
| תוניסיה 1994 | מקום רביעי | 5 | 2 | 0 | 3 | 4 | 8 |
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
בורקינה פאסו 1998: לא העפילה
גאנה ניגריה 2000: לא העפילה
| מאלי 2002 | מקום רביעי | 6 | 2 | 2 | 2 | 5 | 5 |
| תוניסיה 2004 | מקום רביעי | 6 | 3 | 1 | 2 | 10 | 10 |
מצרים 2006: לא העפילה
| גאנה 2008 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 3 |
| אנגולה 2010 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 7 | 6 |
| גבון גינאה המשוונית 2012 | מקום שלישי | 6 | 3 | 1 | 2 | 6 | 5 |
| דרום אפריקה 2013 | מקום שלישי | 6 | 2 | 2 | 2 | 7 | 8 |
| גינאה המשוונית 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 3 | 0 | 3 | 3 |
| גבון 2017 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 2 |
| מצרים 2019 | שמינית גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 6 | 3 |
| קמרון 2021 | שמינית גמר | 4 | 2 | 2 | 0 | 4 | 1 |
| חוף השנהב 2023 | רבע גמר | 5 | 2 | 2 | 1 | 6 | 4 |
| מרוקו 2025 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 13/34 | 59 | 21 | 21 | 17 | 71 | 69 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

פרדי קאנוטה
סיידו קייטה
ממודו דיאלו
סולימאנה דיאמוטנה
מחמדו דיארה
פוסיאני דיווארה
מוחמד סיסוקו
אדמה טמבורה
ג'ימי טראורה
ג'יבריל סידיבה
קאליפה קוליבאלי
שיאי שחקנים

נכון ל-3 בפברואר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סיידו קייטה | 2003 – 2015 | 102 | 25 |
| 2 | מהמדו סידיבה | 1995 – 2010 | 97 | 0 |
| 3 | באסאלה טורה | 1992 – 2008 | 95 | 17 |
| 4 | אדמה טמבורה | 2004 - 2015 | 89 | 0 |
| 5 | אדמה קוליבאלי | 2001 – 2014 | 85 | 1 |
| 6 | סומאילה קוליבאלי | 1995 – 2009 | 83 | 14 |
| 7 | מהמאדו דיארה | 1996 – 2006 | 73 | 7 |
| 8 | דג'יגוי דיארה | 2015 - הווה | 59 | 0 |
| 9 | מודיבו מאיגה | 2007 – 2016 | 58 | 12 |
| 9 | המארי טראורה | 2015 – הווה | 58 | 3 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סיידו קייטה | 2003 – 2015 | 25 | 102 | 0.25 |
| 2 | פרדי קאנוטה | 2004 - 2010 | 23 | 39 | 0.59 |
| 3 | באסאלה טורה | 1994 – 2008 | 17 | 95 | 0.18 |
| 4 | שייח דיאבטה | 2005 – 2016 | 15 | 38 | 0.39 |
| 5 | יאיא דיסה | 1995 – 2001 | 14 | 42 | 0.33 |
| 5 | סומאילה קוליבאלי | 1995 – 2009 | 14 | 83 | 0.17 |
| 7 | איברהימה קונה | 2017 – הווה | 13 | 19 | 0.68 |
| 8 | מודיבו מאיגה | 2007 – 2016 | 12 | 58 | 0.21 |
| 9 | סאליף קייטה | 1963 – 1972 | 11 | 26 | 0.42 |
| 10 | מחמדו דיסה | 1999 – 2008 | 10 | 35 | 0.29 |
| 10 | ממאדו דיאלו | 2001 – 2010 | 10 | 45 | 0.22 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
סיידו קייטה שיאן ההופעות (102) ומלך השערים (25) בנבחרת מאלי בכל הזמנים
מוחמד השמיני, מלך תוניסיה

אַל-אָמִין בֶיְי בִּן מֻחַמַּד אֶל-חָבִיב או בשמו המלוכני מוחמד השמיני, מלך תוניסיה (בערבית: الأمين باي بن محمد الحبيب; 4 בספטמבר 1881 – 30 בספטמבר 1962) היה המלך היחיד בהיסטוריה של תוניסיה, שלט בין השנים 1956–1957. בשנת 1943, עם כיבוש תוניסיה הצרפתית בידי צרפת החופשית, הועלה מוחמד אל-אמין לתפקיד הביי של תוניסיה הצרפתית. במהלך משבר פוליטי פנימי בתוך הרפובליקה הצרפתית הרביעית, תוניסיה, כמו מושבות צרפתיות רבות אחרות, הכריזה על ריבונותה מידי צרפת ומוחמד אל-אמין הפך למלך הראשון של תוניסיה הריבונית במסגרת מוסד שלטון של מונרכיה חוקתית.
אף על פי שהעביר כספים לפעילים לאומיים שנאבקו לעצמאות תוניסיה, תמיכתו של מוחמד אל-אמין ברפורמות שבוצעו בידי הצרפתים בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הביאו להתנגדות נחרצת להמשך שלטונו. התנגדות זאת הביאה להדחתו שנה לאחר עצמאות המדינה ולסיום המשטר המלוכני. במקום זאת הפכה תוניסיה לרפובליקה וחביב בורגיבה נבחר לתפקיד נשיא תוניסיה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

מוחמד אל-אמין נולד ב-4 בספטמבר 1881 בעיר קרתגו, תוניסיה הצרפתית, האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. כאשר הפכה תוניסיה למושבה צרפתית נשבע הביי התוניסאי את אמוניו לרפובליקה הצרפתית השלישית ובתמורה הוא נותר עם חלק מסמכויותיו לנהל את מדיניות הפנים. השושלת החוסיינית שבראשה עמד הביי המשיכה לשרת בתפקיד אך סמכויותיה צומצמו תחת הסמכות הצרפתית.
אביו של מוחמד אל-אמין, מוחמד השישי אל-חביב שלט על תוניסיה בתפקיד הביי בין השנים 1922–1929. יורשו ואחיינו, אחמד השני אבן-עלי היה צריך להתמודד אל מול מעורבות גדולה יותר של הסמכויות הצרפתיות בתוך הממשל הפנימי, דבר שהביא לתסיסה אזרחית אנטי-צרפתית. בשנת 1940 ממשל צרפת של וישי חייב את אחמד השני לחתום על חוק מעמד היהודים, שהריע את מעמדם של יהודי תוניסיה. במותו של אחמד בשנת 1942 ירש אותו מוחמד השביעי אל-מונסיף, אשר פעל נגד המשך שואת יהודי תוניסיה. במסגרת מלחמת העולם השנייה כבשו כוחות בעלות הברית את תוניסיה בשנת 1943 והרשויות של צרפת החופשית הסדירו את מוחמד אל-אמין בתור הביי החדש.
ביוגרפיה > שליט תוניסיה

לאורך כל שלטונו היה מוחמד השמיני מקורב אל הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית ומאוחר יותר הרפובליקה הצרפתית הרביעית בעוד מאחורי הקלעים הביע תמיכתו לתומכי עצמאות תוניסיה. לאורך שנות ה-50 של המאה ה-20 עלתה הלאומיות הערבית והרצון לעצמאות תוניסיה מהמשטר הצרפתי. האוכלוסייה התוניסאית הכללית ראתה את עצמאות ממלכת לוב ואת מלחמת העצמאות של אלג'יריה וארגונים בדלנים פאן-ערבים קיבלו תמיכה נרחבת מהאוכלוסייה הכללית ותחת ממשל מוחמד השמיני גם תמיכה כלכלית נגד המשך השלטון הצרפתי.
נמשך מסע תעמולה נמרץ לעצמאות תוניסיה, ולאור קבלת העצמאות של מדינות ערב המזרחיות, הצרפתים חשו שהם נאלצים להעביר עוד זכויות לתוניסאים. בשנת 1951 הצרפתים התירו לממשלה עם אהדה לאומנית להיכנס לתפקיד ומדינאים פרו-עצמאיים הורשו לשוב למדינה מגלות. אולם כאשר הממשלה שהוקמה רצתה להקים פרלמנט תוניסאי, התרחשו פעולות דיכוי נוספות בידי הממשל הצרפתי ורוב השרים הושמו במעצר. אירוע זה הביא לראשונה להתפרצויות טרור. גרילות לאומיות החלו לפעול בהרים ויצאו במאבק נגד המוצבים הצרפתים.
לאחר דיונים מרובים בין מוחמד השמיני והממשל הצרפתי, ביולי 1954 הבטיח ראש ממשלת צרפת, פייר מנדס-פראנס, להעניק אוטונומיה מלאה לתוניסיה, בכפוף להסכם משא ומתן. המדינאי תומך העצמאות חביב בורגיבה חזר לתוניסיה והצליח לפקח על המשא ומתן מבלי להשתתף ישירות דרך שיתוף פעולה עם מוחמד השמיני. ביוני 1955 נחתם לבסוף הסכם על ידי הנציגים התוניסאים – אף שהטיל מגבלות נוקשות בתחומי מדיניות חוץ, חינוך, ביטחון ופיננסים. כוחות מתנגדים למגבלות הנותרות החלו במרד כושל בדרום אשר נמחץ בידי הצרפתים בעודו ללא תמיכת הממשל של בורגיבה ומוחמד השמיני.
ביוגרפיה > הנפילה מהכס

בשנת 1956, סדרת משברים פנימיים בצרפת הביאו לעצמאות רוב מושבותיה, בהן גם תוניסיה. מוחמד השמיני ויתר על התואר ביי ובמקום זאת הועלה לתפקיד מלך תוניסיה מ-20 במרץ 1956. פלגים פנימיים בתוך תוניסיה התנגדו לשלטונו בטענה כי פעל בשותפות עם הממשל הצרפתי. התנגדות אזרחית לשלטונו של מוחמד השמיני המשיכה עד שהודח ב-25 ביולי 1957 על ידי האספה המכוננת של תוניסיה. לאחר שהודח עבר מוחמד השמיני לגלות במעון ממשלתי שצפה על כל פועלו בלה מנוובה, תוניסיה, אך הוא הורשה לשמור על זכויות כס המלכות שלו ועל כספו. בשנת 1962 נפטר מוחמד בגיל 81. את תפקיד המלך החליף בורגיבה בתור נשיא תוניסיה הראשון.
ראו גם

היסטוריה של תוניסיה
חביב בורגיבה
נשיא תוניסיה
אידריס הראשון, מלך לוב - המלך הלובי היחיד בהיסטוריה
הערות שוליים

↑  מוחמד השביעי הודח מתפקידו מחשש כי מאחורי הקלעים פעל ביחד עם גרמניה הנאצית עקב תמיכתו הרבה בעצמאות תוניסיה מצרפת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13321807c (data)  ISNI: 0000 0003 5488 6399  VIAF: 61690889   WorldCat (עם VIAF): 61690889
אתמול (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע טובה גרטנר
 מתוך האלבום "קת תום"
 יצא לאור:  נובמבר 1986
 סוגה:  סינת'פופ • דאנס
 שפה:  עברית
 אורך:  4:31
 חברת תקליטים:  "איסטרוניקס" (לייבל עצמאי)
 כתיבה:  טובה גרטנר
 לחן:  טובה גרטנר
 הפקה:  עובד אפרת, טובה גרטנר
 עיבוד:  עובד אפרת, טובה גרטנר
 גרסאות כיסוי:  אסף אמדורסקי • רוני דואני
"אתמול" הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת הישראלית טובה גרטנר. הוא יצא לאור בנובמבר 1986 כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הזמרת, "קת תום". עובד אפרת עיבד והפיק את השיר עם גרטנר.
השיר היה אחד מלהיטי שנות ה־80, והוא השיר המזוהה ביותר עם גרטנר, לצד "אם מלאכים". אסף אמדורסקי ורוני דואני הקליטו גרסאות כיסוי לשיר, וב־2014 צמד הדי־ג'ייז הצרפתיים "It's A Fine Line" עשה לו רמיקס.
על השיר

הסינגל, שיצא לאור בנובמבר 1986, היה הסינגל השני מאלבום הבכורה של הזמרת, "קת תום". בתקליט השדרים שנשלח לרדיו הוא הופיע לצד השיר האחרון באלבום, "זה נגמר". במרוצת השנים הפך "אתמול" לשיר המזוהה ביותר עם גרטנר (בצד "אם מלאכים"). בריאיון סיפרה גרטנר על תהליך יצירת השיר:
השיר נולד בצורה הכי פשוטה שיש: ישבתי מול הפסנתר והתחלתי לזמזם את המילים ולנגן. לא ניסיתי ליצור חרוז מראש. אני זוכרת שהיו כמה שכבות בשיר הזה, והאנחה של ה'אה אה אה' נולדה בגלל שלא היו לי חרוזים מתאימים וזה מה שתפס. היית מאמין?
בנוגע לעיבוד של השיר, גרטנר אמרה: ”הקרדיט כולו לעובד אפרת. הוא היה מאוד חד, מאוד תשוקתי”.
השיר זכה לקליפ בתוכנית "זהו זה!", ובו הצצה לנמל תל אביב של שנות ה־80.
ביקורת

בן שלו מאתר "הארץ" תיאר את השיר במילים ”סינת'פופ ישראלי במיטבו” וציין שיותר מ־30 שנים לאחר יציאתו לאור השיר ”עדיין מהדהד. הוא מככב במסיבות אייטיז ונשמע נפלא בין 'דפש מוד' ל־'Human League'”‏. באתר ynet תיארו את השיר במילים ”קלאסיקת פופ”.
מצעדי מוזיקה

השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־18 בנובמבר 1986, זכה להצלחה וצעד עשרה שבועות, עד 3 בפברואר 1987. בשיאו הגיע השיר למקום הרביעי (ב־6 בינואר 1987), ובמצעד השנתי לשנת תשמ"ז (1987) של התחנה הוא דורג במקום ה־41.
מצעדי מוזיקה > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986–1987)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986–1987)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986–1987)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986–1987)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעד שנתי תשמ"ז> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שנתי תשמ"ז> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שנתי תשמ"ז> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעד שנתי תשמ"ז>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 41 |  |
משתתפים

טובה גרטנר – מילים, לחן, זמרה, סינתיסייזר
עובד אפרת – סינתיסייזר
מזי כהן – זמרת רקע
אלון אבוטבול – שריקות
משתתפים > הפקה

עיבוד והפקה – עובד אפרת וטובה גרטנר
מיקס – איתמר גפני
עוזרים טכניים – מני, גילי, עמית
עיצוב – יגיל חיים ויניב שמעוני
הוקלט על ידי אורי ברק באולפני DB ב־1986
גרסאות כיסוי > אסף ומיכל אמדורסקי (2005)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אסף אמדורסקי בהשתתפות מיכל אמדורסקי
 מתוך האלבום קדימה אחורה
 יצא לאור:  2005
 שפה:  עברית
 אורך:  3:14
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  טובה גרטנר
 לחן:  טובה גרטנר
 הפקה:  אסף אמדורסקי ‏•‏‏ פושטק
 
המוזיקאי אסף אמדורסקי הקליט גרסת כיסוי לשיר בשיתוף אשתו באותה התקופה, מיכל. החידוש נכלל באלבום האוסף הכפול שלו "קדימה אחורה", שיצא לאור ב־2005, ובו חידש אמדורסקי שירים שאהב משנות ה־80. בחלקו הראשון של האלבום הופיעו חידושים מוזיקליים, ובחלקו השני קטעים אינסטרומנטליים, שחלקם התבססו על אותם השירים שהופיעו באלבום הראשון.
בביקורת מעורבת על האלבום, כתב מבקר ynet גבע קרא עוז שאמדורסקי ”העניק לשירים טיפול שמחבר בין האלקטרוני הקליל ל־fאנקי סטייל סוף הסבנטיז–תחילת האייטיז. בחלק מהשירים התוצאה חביבה למדי [...] ובכמה מקרים אחרים התוצאה מחרידה”. את החידוש ל"אתמול" שייך המבקר לקבוצת ה"חביבים למדי".
גרסאות כיסוי > רוני דואני (2013)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע רוני דואני
 מתוך האלבום אוספרטי
 יצא לאור:  18 בנובמבר 2013
 שפה:  עברית
 אורך:  3:14
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  טובה גרטנר
 לחן:  טובה גרטנר
 הפקה:  יועד נבו
הזמרת רוני דואני הקליטה גרסת כיסוי לשיר, שנכללה באלבום האוסף שלה "אוספרטי" ("אוסף פרטי"), שיצא לאור ב־2014, ובו חידשה דואני קלאסיקות פופ. יועד נבו הפיק את גרסתה ל"אתמול".
גרסאות כיסוי > רוני דואני (2013) > וידאו קליפ

הקליפ ההומוריסטי בנוי כביכול כסרט תיעודי זר שמתעד את עבודתו של כוריאוגרף הקליפ, אריאל מקובר. באופן הומוריסטי, הקליפ מציג את מקובר כמוקד הסרט ואת הזמרת כדמות משנית ("Local artist" – אומנית מקומית), שנועדה רק לתת את הרקע לעבודתו. מקובר מוצג ככוריאוגרף קשוח הרודה ברקדניו, והוא מדבר אנגלית במשך כל הקליפ. בפתיח אומר מקובר שאומן אמיתי לעולם אינו שלם לגמרי עם עבודתו, ושלולא הדד ליין לקליפ ומסגרת הזמן של שלושה ימים בלבד שעמדו לרשותו, הוא היה ממשיך לעבוד עליו במשך חודשים ולשנות את הכוריאוגרפיה ללא הרף. לאחר הפתיח, ותוך כדי הקליפ, מקובר נשמע מעיר כמה הערות קצרות – באחת מהן הוא מאיים על רקדניו בפיטורים. הוא גם מספר שכששמע על הזמרת שיעבוד איתה הוא היה "מעט עצבני", אך בסופו של דבר דואני התגלתה כ"ממתק". בסוף הקליפ מקובר מתלונן בנימה מיואשת "אני לא יכול לסבול את זה יותר", והמתופפת (שלעסה מסטיק תוך כדי הקליפ) נראית יוצאת מן החדר, כשהיא מטופפת על עקביה.
שירי שחר ונמרוד פלד ביימו את הקליפ.
גרסאות כיסוי > יפעת בלסיאנו (2024)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע יפעת בלסיאנו
 מתוך האלבום מה עושים עם הידיים
 יצא לאור:  2024
 שפה:  עברית
 אורך:  3:45
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 כתיבה:  טובה גרטנר
 לחן:  טובה גרטנר
 הפקה:  יפעת בלסיאנו
 
בינואר 2024 הוציאה הזמרת יפעת בלסיאנו, סולנית להקת "הזאבות", גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבום הבכורה שלה "מה עושים עם הידיים".
הערות שוליים

1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 18 בנובמבר 1986, באתר פזמונט
1 2 3 4 5 6   בן שלו, טובה גרטנר: "הוא אמר 'את פופית לגמרי'. יצאתי מהכיתה ובכיתי", באתר הארץ, 23 באוגוסט 2020
1 2 3  דודי פטימר, ‏טובה גרטנר על האכזבה מהתקשורת, הפספוס בקריירה והקשר עם אלוהים, באתר מעריב אונליין, 14 בדצמבר 2018
1 2 3  פרטי היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־11 באוקטובר 2022
↑  רועי בהריר-פרל, טובה גרטנר: "אני טיפשה, פחדנית וגאוותנית", באתר מקור ראשון, 3 ביוני 2013, בדיקה אחרונה ב־15 בספטמבר 2022
1 2 3  צפו: רוני דואני בקליפ ל"אתמול", באתר ynet, 18 בנובמבר 2013
↑  טובה גרטנר – אתמול (1987), באתר סטריאו ומונו, בדיקה אחרונה ב־30 בספטמבר 2022
↑  על השיר באתר פזמונט, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־14 בספטמבר 2022
↑  המצעד השבועי של רשת ג' ‏6 בינואר 1987, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־14 בספטמבר 2022
↑  המצעד השנתי (תשמ"ז) של רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־14 בספטמבר 2022
↑  גבע קרא עוז, הולך אחורה, באתר ynet, 28 בספטמבר 2005
↑  הסינגל ב"דיסק סנטר", באתר disccenter.co.il, בדיקה אחרונה ב־14 בספטמבר 2022
↑  "מה עושים עם הידיים" / יפעת בלסיאנו, נענע דיסק, 5 בינואר 2024
קורנליה בארנס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1888 פלאשינג, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בנובמבר 1941 (בגיל 53) לוס גאטוס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 בן או בת זוג:  Arthur Selwyn Garbett 
 מספר צאצאים:  1 
 
קורנליה בארנס, כריכת המגזין מאסס, 1913
קורנליה בקסטר בארנס (באנגלית: Cornelia Baxter Barns;‏ 1888 – 1941) הייתה קריקטוריסטית פמיניסטית וסוציאליסטית אמריקאית.
חיים אישיים

קורנליה בארנס נולדה ב־25 בספטמבר 1888 בפלשינג שבניו יורק, הבכורה מבין שלושה ילדים שנולדו לצ'ארלס אדוארד בארנס ומייבל בלסטון בארנס. צ'ארלס בארנס החל ללמוד בתחילה לבית הספר למשפטים, אך לאחר מכן למד מדעים לפני שהחל קריירה כעיתונאי של "ניו יורק הראלד". בעודו גר בניו יורק, הוא גם זכה למוניטין כסופר ומשורר. בשנת 1910 עברה המשפחה להתגורר בפילדלפיה, שם ביסס את עצמו צ'ארלס בארנס כמנהל תיאטרון, וקורנליה למדה אמנות.
אישה חדשה

ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מהעולם המקצועי, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך נשים הפכו לקולניות ובטוחות יותר בקידום עבודותן, וכך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה" המשכילה, המודרנית והחופשית יותר. האמניות מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי ציור תמונות של האייקון והן על ידי שינוי דרך חייהן.
אמנית

קורנליה בארנס נרשמה לאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בשנת 1906, שם הפכה לתלמידה של ויליאם מריט צ'ייס וג'ון הנרי טוואצ׳מן. היא הוזכרה כחברתו של רוברט אנרי ואסכולת אשקאן שיסד. עבודתה זכתה לכבוד על ידי קבלת שתי מלגות נסיעות מהאקדמיה, שאיפשרו את נסיעתה הראשונה לאירופה בשנת 1910, ונסיעה נוספת בשנת 1913. היא הציגה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. באמצע שנות העשרים לחייה התחתנה עם ארתור סלווין גרבט, מבקר מוזיקה בריטי שעבד בפילדלפיה. לבני הזוג נולד בן בפילדלפיה, ועל פי ההערכה הם בילו כמה שנים בעיר ניו יורק.
הסגנון האמנותי של קורנליה בארנס הסתמך על קווי עפרון עבים ועל סגנון קומיקס ייחודי שתיאר את היומרנות, הפריבילגיה החברתית, הדומיננטיות הגברית והתמימות של הילדות.
מקס איסטמן כתב על סגנון ציורי הקריקטורות שלה שהיו מיוחדים ויוצאי דופן. הכיתובים להם היו מיותרים, או לפחות היו רק מרכיב משלים – לרוב, למעשה, הם סופקו על ידי העורכים במשרד.
בשנת 1915 נערכה בעיר ניו יורק תערוכת קריקטוריסטים, אירוע שאורגן על ידי לואי באורי, וקורנליה בארנס הייתה אחת מעשרים ושלושה האמנים המוצגים. היא הייתה חדשה יחסית בסצנת האמנות בניו יורק, אך היא עלתה במהירות.
שנות ניו יורק

בשנים 1913–1917 תרמה בארנס תדיר לעיתון "מאסס", מגזין סוציאליסטי שמשך אליו חבורת סופרים ואמנים מוכשרים. במשך שלוש שנים כיהנה בארנס במערכת של העיתון.
כאשר הופסק פרסום "מאסס״ בעקבות אישומי הממשלה, הקימו מקס איסטמן וקריסטל איסטמן מגזין חדש, "הליברטור". בגיליון מ-10 בפברואר 1918 של "ניו יורק קול", מצוין כי קורנליה כעורכת תורמת ל"ליבריטור", יחד עם עמיתים כמו רוברט מיינור, חבר מועצת המנהלים רובינסון וארט יאנג. בשנת 1925 הוכרז על הופעת "ניו מאסס" כ"מגזין רדיקלי חדש לאמנויות ולמכתבים, ללא קשרים או התחייבויות פוליטיות, אך באהדה ובאמונה בתנועת הפועלים הבינלאומית". שוב, קורנליה בארנס נרשמה כעורכת תורמת.
בכתבי-העת הסוציאליסטיים, קריקטורות רבות של קורנליה בארנס התייחסו לנושא זכות הבחירה ושוויון מגדרי. היא פרסמה גם קריקטורות במגזינים נוספים בעיר ניו יורק, ובעיתונים של לוחמות זכויות נשים (סופרג'יסטיות). הקריקטורה "אדם אחד - קול אחד" תיארה שתי נשים מהגרות עם ילדים קטנים, הניצבות לצד גבר גנדרן בחליפת שלושה חלקים ומקל הליכה. בציור על הכריכה של המגזין "סופרג'יסט" ונושא כותרת גדולה – "מחכות" – תיארה בארנס בשנת 1919 קבוצה גדולה של נשים חזקות, שתיים עם תינוקות בזרועותיהן, אוחזות בלפידים בזמן שהן ממתינות להכרה פוליטית בזכות הבחירה.
קליפורניה

בשנת 1920 עברה קורנליה בארנס לקליפורניה עם בעלה, ארתור סלווין גרבט, ועם בנם הצעיר. הם התיישבו בחווה ליד הוריה, שעברו לגור לשם כמה שנים קודם לכן. הם עברו לברקלי וחיפשו הזדמנויות עבודה.
גרבט הפך למנהל תוכניות רדיו, לאחר מכן קיבל תוכנית רדיו משלו. הוא שימש גם כמבקר מוזיקה בעיתון בסן פרנסיסקו. קורנליה בארנס פנתה בעיקר לאיור, וסיפקה רישומים ועטיפות למגזין Sunset עד שנת 1921. היא תרמה טור עלילתי ל"אוקלנד טריביון" ולעיתונים נוספים.
גרבט וברנס פרשו ללוס גאטוס שבקליפורניה, זמן קצר לפני מותה של קורנליה משחפת בנובמבר 1941. משערים כי שנים של שימוש בחומצות בחריטה על צלחות אבץ ובתנאי אוורור גרועים פגעו בריאותיה.
בעקבות הצפה בדירה המשפחתית, מעט מיצירות האמנות המקוריות שלה שרדו.
הערות שוליים

↑  Laura R. Prieto. At Home in the Studio: The Professionalization of Women Artists in America. Harvard University Press; 2001. ISBN 978-0-674-00486-3. pp. 145–146.
↑  "Cornelia Baxter Barns (1888 - 1941)"
↑  Terence E. Hanley, Tellers of Weird Tales: Arthur Selwyn Garbett (1883-1955), Tellers of Weird Tales, ‏2011-05-04
↑  "Wanted: An American Salon of Humorists"
↑  "The Liberator is Now on Sale"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132148617  LCCN: no2019141549  VIAF: 15923260   WorldCat (עם VIAF): 15923260 
קורנליה בארנס, ״עומדים מאוחדים נגד הנשים״ - קריקטורה, 1914
קורנליה בארנס, קריקטורה בכריכת העיתון ״פיקוח על הילודה״, 1918
קורנליה בארנס, ״שביתה״, כריכת הליברטור, 1919
טיטוס ליוויוס

| --- | --- |

 לידה:  59 לפנה״ס פדובה, הרפובליקה הרומית, איטליה 
 פטירה:  17 (בגיל 75 בערך) פדובה, האימפריה הרומית, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 סוגה:  היסטוריוגרפיה 
 יצירות בולטות:  מאז ייסוד העיר 
 
טיטוס ליוויוס (בלטינית: Titus Livius;‏ 59 לפנה"ס – 17 לספירה) היה היסטוריון רומאי מהבולטים של תור הזהב בתרבות הרומאית.
חייו

מעט מאוד ידוע על חייו של ליוויוס, הוא נולד בפאטאוויום (כיום פדובה) שעל נהר הפו, בצפון איטליה. לא ידוע מתי הוא עבר לרומא אולם משעה שהגיע לעיר הפך מקורב לקיסר אוגוסטוס ושימש כמחנכו של הקיסר לעתיד קלאודיוס.
קיימת כתובת מעיר הולדתו המתעדת אדם בשם טיטוס ליוויוס שהיה נשוי לאישה בשם קאסיה פרימה ואב לשני בנים, יש כאלה שזיהו אותו עם ההיסטוריון הגדול. בתו נישאה לרטוריקן לוקיוס מגיוס ובן אחר שלו כתב חיבור העוסק בגאוגרפיה. אותו בן או אחר היה גם רטוריקן, וליוויוס יעץ לו לחקות את סגנונם של דמוסתנס וקיקרו.