stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבט אפרים
נחלת השבט

נחלת שבט אפרים עלתה בגורל ב"בית יוסף", לאחר שמטה בני יהודה היה השבט הראשון אשר קבל נחלה מיהושע בן נון, לאחר כיבוש ארץ כנען.
הנחלות של בית יוסף, אפרים ומנשה, נחשבות לגדולות.
שבט אפרים התנחל בתחום בין נחל הירקון לבין נהר הירדן וכללה את החלק המרכזי של שטח ההר שבין ירושלים לעמק יזרעאל. נחלה זו כללה ערים חשובות בתקופת המקרא דוגמת שכם, בית אל ושילה.
נחלתו בארץ ישראל השתרעה בדרומה של ממלכת הצפון, ממלכת ישראל.
שבט מנשה, שהיה שותף להגרלה, קיבל את האזור מהים התיכון עד הגלעד והר החרמון, והתקיימה בהם ברכת משה: "וּמֵרֹאשׁ הַרְרֵי קֶדֶם, וּמִמֶּגֶד גִּבְעוֹת עוֹלָם (דברים, ל"ג, ט"ו).
השבט בארץ ישראל

בתקופת השופטים באו בני אפרים בתלונות כנגד השופטים גדעון בן יואש ויפתח הגלעדי, בשני סיפורים שונים, על שלא שיתפו אותם במלחמותיהם.
בעוד שבימי גדעון נפתרה המחלוקת בדרכי שלום (שופטים, ו', ל"ה), בימי יפתח היא נגמרה בטבח נורא בבני אפרים.
בתקופת המלוכה נחלש מעמדו של שבט אפרים, אך הוא עדיין נחשב לאחד השבטים החשובים, המרכזיים והמשפיעים בשבטי ישראל. אישים מפורסמים שיצאו משבט אפרים בתקופת המלוכה כוללים את בית ירבעם בן נבט ובית אחאב.
השבט בגלות

שבט אפרים נחשב במסורת היהודית כאחד מעשרת השבטים האבודים של בני ישראל. עם חורבן ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס לערך, רבים הוגלו לרחבי האימפריה האשורית; אחרים נטמעו בממלכת יהודה. אמנם, בספר דברי הימים ב' מוזכר כי בימי חזקיהו, שארית הפליטה של ממלכת ישראל, כולל שבט אפרים, הוזמנו לירושלים על מנת לחגוג את חג הפסח, ובימי יאשיהו, המקדש משופץ בכסף שנאסף גם "מיד מנשה ואפרים ומכל שארית ישראל" (ל"ד, ט'). מספר מחקרים מהשנים האחרונות מעידים כי ההגליות האשוריות באזור השומרון היו כנראה משמעותיות פחות מהמתואר בספרי מלכים, ונראה שרבים מתושביו נותרו במקומם לאחר הכיבוש האשורי. השומרונים מייחסים את עצמם לשבטי אפרים ומנשה (וגם לוי) שנותרו בארץ לאחר הכיבוש האשורי, והמחקר האקדמי בן-זמננו מאשר במידה רבה את טענה זו. יהודי קוצ'ין גם הם מייחסים את עצמם לשבט זה.
בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים א' פרק ט' מתוארים החוזרים לארץ ישראל כאנשים מהשבטים יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים (שני השבטים האחרונים היו חלק מתושבי ממלכת ישראל במקור לאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, פרופסורים כמו: מ.ד. קאסוטו וא.ש. הרטום מפרשים זאת כ:"שרידי עשרת השבטים שהתיישבו בממלכת יהודה"), עם זאת תיאור בני השבטים: מנשה ואפרים, אינו מוזכר בתיאור השבים ארצה שבספר עזרא שבו מתוארים שבי ציון כאנשים משבט יהודה, בנימין ולוי (כולל הכהנים).
ראו גם

שיבולת (אמצעי זיהוי)
הערות שוליים

↑  במדבר רבה, פרשה ב', פסקה ז'.
↑  רבי אברהם בן עזריאל, ערוגת הבושם, חלק א' עמוד 289.
↑  רבי יוסף ג'יקטיליה, שערי אורה, סוף שער ה'.
↑  במדבר כו לה
↑  דברי הימים א ז ח
↑  רד"ק שם
1 2  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ב, עמוד ב'. ובמדרש שמות-רבה, (כ, יא) מובא ש"אנשי גת" שהכו בשבט אפריים הם הפלשתים.
↑  מקורות נוספים בנושא ניתן למצוא בספר "לפשוטו של רש"י" (שמואל פ. גלברד), וזה קיצורם: על הפסוק "וְלֹא נָחָם [הנהיגם] אֱלֹהִים דֶּרֶךְ אֶרֶץ פְּלִשְׁתִּים כִּי קָרוֹב הוּא כִּי אָמַר אֱלֹהִים פֶּן יִנָּחֵם הָעָם בִּרְאֹתָם מִלְחָמָה וְשָׁבוּ מִצְרָיְמָה." (ספר שמות, פרק י"ג, פסוק י"ז) מובא במדרש: " 'כי קרוב הוא' - קרובה מלחמה ראשונה לשנייה" (מכילתא, ויהי בשלח, פתיחתא; ומובא גם במדרש תנחומא על הפסוק). ומפרש הסופר שם: 'על שהרגו פלשתים באנשי שבט אפרים. שיצאו ממצרים לפני שהוציאם משה, וראה יוב"ע'.
↑  יש הטוענים שזה אותו נון שהיה אביו של יהושוע בן נון (הרב מרדכי הוכמן, הבריחה של בני אפריים, באתר ישיבה, ‏י"ד אדר תשס"ט). ומנגד יואל בן נון, דברי הימים א' ז' | ללא סוגריים מרובעים, באתר 929 - תנ"ך ביחד, ‏י' כסלו התשפ"ב / 14.11.2021 מוכיח מתוך דברי הימים כי ברשימת אפרים (לפי הפשט), מדובר ב-7 דורות אחרי אפרים, כי "בְּנוֹ" ברשימות שפגשנו מייצג את הדור הבא; נזכרו גם (אולי, ועוד) 9 דורות עד 'יהושע בן נוֹן'; מכיוון, שראינו שמות חוזרים ברשימות היחס, לכן "אפרים אביהם", וגם "נוֹן בנו, יהושע בנו", יכולים להיות צאצאים רחוקים, עם אותם שמות של אבות אבותיהם. ומסכם כי נראה כדעה הראשונה, היות שמדובר במפורש בספרי יחס שנכתבו בעת הגלות לבבל.
↑  במבוא של יהודה קיל לדעת מקרא, עמ' 66-65.
↑  להרחבה ראה: יואל בן נון, דברי הימים א' ז' | ללא סוגריים מרובעים, באתר 929 - תנ"ך ביחד, ‏י' כסלו התשפ"ב / 14.11.2021
1 2  Tobolowsky, Andrew, ed. (2022), "The Tribes That Were Not Lost: The Samaritans", The Myth of the Twelve Tribes of Israel: New Identities Across Time and Space, Cambridge: Cambridge University Press, pp. 69–70, 73–75, doi:10.1017/9781009091435.003, ISBN 978-1-316-51494-8, נבדק ב-2022-08-25
↑  ספר דברי הימים א', פרק ט', פסוקים א'–ב' מתייחסים גם לממלכת ישראל וגם לשבים ארצה משבטי אפרים ומנשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539506805171  GND: 119536196  LCCN: sh96000992  VIAF: 10658302   WorldCat (עם VIAF): 10658302 
הדגל של שבט אפרים
נחלות שבטי ישראל
נסיכה בהסוואה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קוני גלין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  אנגלית
 תאריך הוצאה:  31 באוקטובר 2016
 מספר עמודים:  324
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  ספטמבר 2019
 מספר עמודים:  346
 סדרה
 הספר הבא:  נסיכה בתפקיד
 מספר ספרים:  5
נסיכה בהסוואה (באנגלית: Undercover Princess) הוא ספר שנכתב על ידי קוני גלין בשנת 2016. תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2019 בהוצאת מודן.
תקציר העלילה

לוטי פמפקין תמיד רצתה להיות נסיכה. כשקיבלה מלגה לפנימיית רוזווד לא דמיינה עד כמה ישתנו חייה. שותפתה לחדר היא הנסיכה בהסוואה של ממלכת מרדובה, אלי וולף. אלי, לעומת לוטי, אינה רוצה להיות נסיכה ומעוניינת לחיות חיים רגילים.
בפנימייה הופצה שמועה שלוטי היא הנסיכה של מרדובה. מכיוון שאיש אינו מכיר את מראה הנסיכה ואת שמה, מחליטות לוטי ואלי לשתף פעולה עם השמועה ולהחליף זהויות ביניהן, כך שכל אחת מהן תוכל לחיות את החיים שתמיד רצתה.
לוטי מתחילה לקבל איומים אנונימיים על חיי משפחת המלוכה של מרדובה, וההורים של אלי שולחים את ג'יימי וולק, שומר הראש שלה, להשגיח עליה. השלושה חוקרים יחד את אנשי רוזווד ותלמידיה. ג'יימי חושד שאנסטסיה אלקרופט, חברתן של אלי ולוטי, היא השולחת את איומי המוות על משפחת המלוכה. חשדו מתגבר כשבמסיבת חג המולד של רוזווד, מתגלה רעל במשקה הלימונדה שאנסטסיה הכינה.
במהלך נשף הקיץ של משפחת המלוכה המרדובית, לוטי נחטפת על ידי ססקיה סן מרטין, אחת מחברותיה הטובות ברווזוד. מתברר שססקיה עוזרת לכנופיית פשע בשם "לוויתן", והיא זו שהוסיפה את הרעל למשקה הלימונדה של לוטי וג'יימי במסיבת חג המולד. אולם ססקיה לא הייתה זו ששלחה ללוטי את איומי המוות.
במקביל מתגלה שססקיה היא הפרטיזנית (כלומר מתנקשת מיומנת) ובת הזוג של אנסטסיה. ואנסטסיה היא זו ששלחה את האיומים ללוטי, כפי שג'יימי חשד מלכתחילה, כל זאת כדי להרחיק את אלי מרוזווד, בידיעה מוחלטת שאלי היא הנסיכה. אנסטסיה אף הייתה זו שהפיצה את השמועה שלוטי היא הנסיכה כדי שססקיה לא תגלה שהנסיכה האמיתית היא אלי.
הספר הבא בסדרה

הספר הבא בסדרה הוא "נסיכה בתפקיד". הספר מתחיל במסיבת יום הולדתן ה-15 של לוטי ואלי. לוטי מבקשת רשות לספר לחברה הטוב ביותר, אולי, על העובדה שהיא הפורטמן (כלומר מתחזה לבת למשפחת המלוכה) של אלי. לוטי, אלי וג'יימי נוסעים לסנט אייבז כדי לספר זאת לאולי. בזמן שהם נמצאים בביתו של אולי מופיע דיווח בחדשות שנער ונערה שנחטפו שבוע קודם נמצאו והוחזרו בשלום, אך אינם זוכרים דבר מהימים בהם היו בני ערובה. כשהשלושה חוזרים לרוזווד הם מגלים שהשותף החדש של ג'יימי לחדר הוא פרסיבל "פרסי" באטר, חבר ילדות של שניים מחבריהם הטובים לולה ומיקי טומפקינס, ואחד מהנערים שנחטפו. מישהו מרעיל תלמידים ברוזווד, ותפקיד החבורה לגלות מיהו.
מושגים מהספר

פרטיזן - פרטיזנים הם מתנקשים מאומנים, שנועדו להגן על אדם אחד. פרטיזן אמיתי מקבל הכשרה מלידה באמנויות לחימה ודברים רבים אחרים, כמו שפות. הם בדרך כלל מסיימים את הכשרתם בגיל 13, בגיל זה הם יפגשו את אדונם ויכירו אותו במשך שלוש השנים הבאות. בגיל 16, הם יהפכו לפרטיזנים רשומים במלואם. הם יגנו על אדונם עד מוות. ג'יימי, הפרטיזן של אלי, בניגוד לרוב הפרטיזנים האחרים, גדל כל חייו לצד אלי כחלק מהמשפחה המלכותית של מרדובה.
פורטמן - פורטמן הוא אדם שנשכר כדי להתחזות לבן משפחת מלוכה, ובכך מגן על הזהות האמיתית של בן המלוכה. לרוב מעסיקים פורטמן כדי שבן/בת המלוכה יוכלו לחיות חיים רגילים עד שיהיה עליהם לקבל על עצמם את המחויבויות המלכותיות שלהם. לוטי היא הפורטמן של אלי, נסיכת מרדובה.
דמויות

שרלוט "לוטי" פמפקין - היא אחת הדמויות הראשיות, נערה בעלת שיער בלונדיני מתולתל וחיבה לצבע הוורוד. אמה מתה ממחלה כשלוטי הייתה בת שמונה, והיא חיה עם בידי, אימה החורגת, בעיירה סנט אייבז שבקורנוול. לוטי קשורה מאוד לכתר שאמה נתנה לה ליום הולדתה השביעי, כתר שעבר במשפחתן במשך דורות רבים, והיא אוהבת מאוד נסיכות וסיפורי אגדות. לוטי רצתה כל חייה להתקבל לפנימיית רוזווד, פנימייה יוקרתית באנגליה, ואכן הצליחה בכך. בפנימיה היא פגשה את בינה, אנסטסיה, ססקיה, מיקי, לולה, ג'יימי ואלי. אלי, שותפתה לחדר התגלתה בהמשך העלילה כנסיכה בהסוואה של ממלכת מרדובה.
אלנור פרודנס וולפסון "אלי וולף" - הנסיכה בהסוואה של ממלכת מרדובה, אלי שונאת את חייה כנסיכה ומנסה להתחמק מהם בכל דרך אפשרית. כשאלי מגיעה לרוזווד היא פוגשת את לוטי, ההפך המוחלט ממנה, שתמיד רצתה להיות נסיכה, ומחליפה איתה זהויות כדי שכל אחת תחיה את החיים שרצתה תמיד. בספר ההמשך מתגלה שלאלי יש רגשות רומנטיים כלפי לוטי. אלי מתוארת כבעלת עיניים שחורות ושיער צבוע בשחור לא טבעי, נחשבת אלופה במתמטיקה ובסיף. לומדת בבית אייבי.
ג'יימי וולק - הפרטיזן של אלי, שומר הראש שלה. מתואר כבעל שיער שחור פרוע ועיניים בצבע ענבר. אוהב מוזיקה, ספורט וספרות, אבל אינו מתיר לעצמו ליהנות מהם, כיוון שהוא חושב שעבודתו חשובה יותר מחייו האישיים. ג'יימי חושד שאנסטסיה היא זו שהרעילה אותו במסיבת חג המולד, ושהיא זו שהשאירה לנסיכת מרדובה איומי מוות. בסוף הספר מתברר שצדק בחשד השני. ג'יימי לומד בבית אייבי.
אנסטסיה אלקרופט לה בלאנק - היריבה המושבעת של אלי בסיף. מתוארת כבעלת שיער ברונטי ארוך וחלק ועיניים כחולות שכמעט תמיד מכוסות במשקפי שמש. השאירה ללוטי ואלי במשך כל השנה איומי מוות מזויפים על חייהם של בני משפחת המלוכה, במטרה להרחיק את הנסיכה האמיתית מהסכנה ברוזווד. בסוף הספר מתגלה שאנסטסיה במערכת יחסים עם הפרטיזנית שלה, ססקיה סן מרטין. לומדת בבית קונץ'.
בינה פיי - לוטי מתארת את בינה כ"ילדת ינשוף" בשל משקפיה שמגדילים מאוד את עיניה, בנוסף, היא מתוארת כנמוכה מאוד, עם שיער שחור. בינה יודעת הכל ונחושה מאוד לעזור. בספר הראשון לא נודע הרבה על הדמות שלה. לומדת בבית סטרטוס.
לולה ומיקי טומפקינס - תאומים. משפחת טומפקינס מנהלת את אחת מחברות הממתקים הגדולות ביותר בעולם. לוטי מתארת את התאומים כ"יונים קטנות ומבריקות", בגלל השיער הלבן שלהם והעובדה שהם לובשים בדרך כלל בגדים בצבע לבן. לולה דברנית ומיקי שקט. הם נוהגים ללכת לכל מקום עם ערימות של ממתקים בכיסים. לומדים בבית סטרטוס.
רפאל וילקוקס - לא ידוע הרבה על דמותו בספר הראשון. שותף לריצה של ג'יימי. הוריו של רפאל הם כוכבי קולנוע אמריקאים. רפאל מתנהג בשחצנות ובביטחון עצמי מופרז, אבל החברים שלו חשובים לו מאוד. לומד בבית קונץ'.
ססקיה סן מרטין - הפרטיזנית של אנסטסיה ובת הזוג שלה. מעלה באמונה של אנסטסיה בכך שהצטרפה לכנופיית הפשע לוויתן, ניסתה לחטוף את לוטי בסוף הספר הראשון, וכמעט הצליחה. אנסטסיה מאשרת בספר השני שססקיה התנהגה בצורה חשודה לפני שלוטי, אלי וג'יימי הגיעו לבית הספר. ג'יימי חושד שאנסטסיה הייתה זאת שהרעילה אותו, כשלמעשה זאת הייתה ססקיה. אחרי ניסיון החטיפה הכושל ססקיה נכלאת בצינוק המרדובי. לומדת בבית קונץ'.
הערות שוליים

↑  קוני גלין, תרגום: ניצן לפידות, נסיכה בהסוואה, מודן, 2019
1 2 3  Jason Mittell, Sites of participation: Wiki fandom and the case of Lostpedia, Transformative Works and Cultures 3, 2009-09-15 doi: 10.3983/twc.2009.0118
1 2 3  Connie Glynn, Undercover Princess, www.penguin.co.uk (באנגלית)
1 2 3  Home, www.therosewoodchronicles.co.uk
1 2 3  goodreads, נסיכה בהסוואה, באתר goodreads
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נסיכה בהסוואה".
טילי סמית'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1994 (בת 31 בערך) אוקסשוט, סארי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר סטואו  Prior's Field School 
 
טילי סמית (באנגלית: Tilly Smith; נולדה ב-1994) היא אישה מאנגליה, שבהיותה בת 10 הצילה עשרות בני אדם בצונאמי שהתרחש בדצמבר 2004 בתאילנד. על תושייתה קיבלה פרס מאגודת הצי וצוערי הים - האגודה הגדולה בבריטניה לימאות, שמעודדת צעירים לפתח קריירה בחיל הים.
טילי, תושבת אוקסשוט שבסארי, הייתה בחופשה עם הוריה באי פוקט בתאילנד ב-26 בדצמבר, היום בו הכה צונאמי באזור. היא הבחינה בחוף הים בו שהו בסימנים מקדימים לבואו של צונאמי, נסיגה של מי הים, והופעת בועות מים על פני הים, עליהם למדה בשיעור גאוגרפיה בו נכחה שבועיים קודם לכן.
היא שכנעה את הוריה, אחותה בת ה-7 ועשרות תיירים בחוף בו שהתה לברוח מהחוף. בזכות ערנותה לא מת אף אדם בחוף בו הייתה. באסון מתו יותר מ-280 אלף איש ב-13 מדינות.
טילי שחזרה לאחר המעשה: "שכשירדתי לים הייתה עליו מעין שכבה של קצף כמו בבירה. הוא היה מבעבע. אמרתי "ברצינות הולך להיות פה צונאמי". 
פעולה מהירה שלה ושל עובדי המלון לפינוי חוף מאיקאו הצילה עשרות אנשים. זהו החוף היחיד באי שלא מתו בו בני אדם באותו אסון.
על שמה נקרא האסטרואיד 20002 Tillysmith.
הערות שוליים

↑  מידע על האסטרואיד מאתר נאס"א
אלנבי (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גדי טאוב
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת משכל
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  526
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002665912
אלנבי הוא רומן מאת גדי טאוב, שיצא לאור בתחילת שנת 2009 בהוצאת הוצאת משכל. עלילת הספר מתרחשת במועדון לילה וסביבתו, ברחוב אלנבי בתל אביב.
הספר מתאר את עולם מועדוני הלילה בתל אביב ומספר אודות הגברים והנשים המאכלסים עולם זה, על המיניות והאלימות המתרחשים שם. הספר מתאר סביבה ואוכלוסייה בשולי החברה ואנשי העולם התחתון, עולם המכיל אלימות רבה, מין, סמים וקנוניות.
טאוב משתמש בסגנון כתיבה מיוחד המורכב ממשפטים קצרים המזכירים את לשון הדיבור, ולעיתים קרובות מתמצים לכדי משפטים בני מילה אחת או שתיים. הספר מכיל תאורים מפורטים וסגנון כתיבה המאריך במילים מצד אחד וכתוב במשפטים קצרים מצד שני.
לגדי טאוב, כמו לאסף ענברי, ישנה אידאה שהשפה העברית היא שפת פעלים, כמו השפה העברית של תקופת התנ"ך.[דרושה הבהרה] אסף ענברי כתב כך את ספרו "הביתה". גדי טאוב במאמר שכתב אודות הספר "הביתה" מתייחס לטיוטת ספרו "אלנבי" וכותב כי העלילה בספר מתרחשת בעולם שרצה לכתוב עליו, שברגל אחת לפחות הוא "מצא את הכלי: הזירה הזאת, הסוג הזה של ישראל שעוברת לנו מתחת לרדאר, התחבר לעברית של פעולה, ולעלילה. לדבר הפשוט הזה: לספר סיפור".
בשנת 2012 עלתה סדרה בשם אלנבי בערוץ 10, הסדרה מגוללת את עלילת הספר, גדי טאוב הוא יוצר הסדרה ואחד מתסריטאיה.
העורב (פואמה)

העורב, איור מאת ג'ון טניאל
הָעוֹרֵב (באנגלית: The Raven) היא פואמה גותית מאת המשורר האמריקני אדגר אלן פו, שפורסמה לראשונה בינואר 1845. הפואמה ידועה במוזיקליות שלה, במצלול הייחודי ובאווירת האימים והכישוף שלה. במרכז הפואמה מפגש בין אדם שאיבד את אהובתו ובין עורב מדבר הפורץ לביתו דרך החלון ומתיישב על פסלה של אתנה שמעל הדלת. האיש מדבר עם העורב, וזה בתגובה עונה לו רק מילה אחת בכל פעם: Nevermore (מילולית: "לעולם לא עוד" או "לנצח לא", תורגם לעברית על ידי ז'בוטינסקי "אל עַד-אֵין-דוֹר").
איור של אדואר מאנה לפואמה העורב, מאת אדגר אלן פו.
עלילת הפואמה

המספר חסר-השם יושב בביתו בליל דצמבר קר וסוער, ונזכר באהובתו שמתה, לנור ("לנורה" בתרגום ז'בוטינסקי). לפתע הוא שומע דפיקות מכיוון הדלת. הוא חושב שזהו אורח ופותח את הדלת, אך אינו רואה איש. הדפיקות חוזרות, והפעם מכיוון החלון. כאשר המספר ניגש לפתוח את החלון נכנס דרכו עורב שחור, המתיישב על פסל האלה היוונית אתנה שמעל הדלת. המספר מתפעל מהדרו האפל של העורב ומהתנהגותו האצילית, ושואל אותו לשמו. על כך עונה העורב: Nevermore. המספר רואה בכך סימן, ומתחיל לדבר עם העורב, כאילו היה ידידו. הוא שואל אותו שאלות, כמו האם הוא מתכוון ללכת ממנו, כפי שעשו כל ידידיו והאם עוד יזכה לאהוב. העורב רק חוזר על המילה Nevermore. אחרי שהוא שואל האם יפגוש את אהובתו לנור בגן עדן והעורב משיב Nevermore, המספר מתרגז על העורב וצועק עליו שיסתלק מביתו, אך העורב לא מש ממקומו, עד להתמוטטותו של המספר על הרצפה.
מבנה הפואמה

הפואמה מורכבת מ-18 בתים, שכל אחד מהם בנוי משש שורות. באופן כללי המבנה בשיר הוא של אוקטמטר טרוכאי – שמונה רגליים טרוכאיות בכל שורה, כשבכל שורה ההברה הראשונה מוטעמת והשנייה אינה מוטעמת.
מבנה החריזה בשיר הוא ABCBBB, או AA-B-CC-CB-B-B, אם מתחשבים גם בחרוזים שבתוך השורות. בכל בית, החרוז B הוא עם המילה Nevermore. הסיומת Or- או Ore- מדגישה את אווירת האימה הגותית הנובעת מנושא השיר, והפכה לסימן ההיכר הבולט ביותר של הפואמה.
דוגמה לכך היא הבית ה-16 של הפואמה:
| --- | --- |
   "עוֹף-כָּנָף אוֹ שָׂר-שֶׁל-מַטָּה, מַעֲנֵי נָבִיא נָתַתָּ!  בשֵם אלוהים הוֹדַע-נָא לְלִבִּי רְווּי מַמרוֹר,  אִם מִקֶּבֶר אֶעֱבֹרָה אֶל גַּן-עֵדֶן, הַמִּסתּוֹרָה  בּוֹ תוֹפִיעַ לִי לֵנוֹרָה, בַת-אַלמָוֶת, עַלמַת-אוֹר –  האִם אפגוש שָׁם אֶת לֵנוֹרָה מַזהִירָה בְנֵזֶר-אוֹר?"          	וַיִּקרָא: "לֹא עַד-אֵין-דּוֹר".  — תרגום זאב ז'בוטינסקי עם שינויים קלים :    "Prophet!" said I, "thing of evil—prophet still, if bird or devil!  By that Heaven that bends above us—by that God we both adore—  Tell this soul with sorrow laden if, within the distant Aidenn,  It shall clasp a sainted maiden whom the angels name Lenore—  Clasp a rare and radiant maiden whom the angels name Lenore."  Quoth the raven, "Nevermore."
איורים

הוצאות רבות של הפואמה כוללות בתוכן איורים מאת מיטב אמני התקופה. ב-1858 יצאה אנתולוגיה של פו בבריטניה עם ציורים מאת ג'ון טניאל, שמפורסם באיוריו לספר "אליס בארץ הפלאות". מהדורה נוספת של השיר יצאה עם תחריטי העץ של האמן גוסטב דורה ב-1884 (שנפטר לפני יציאתה לאור).
בצרפת יצאה לאור מהדורה עם הטקסט באנגלית ובצרפתית (בתרגום סטפן מלרמה) עם ליתוגרפיות מאת הצייר אדואר מאנה.
במאה ה-20 יצאו מהדורות רבות של הפואמה, בין היתר עם איורים של אדמונד דולאק, אישטבן אורסוז וריאן פרייס.
תרגום לעברית

לפואמה תרגומים רבים לעברית. המפורסם שבהם הוא של זאב ז'בוטינסקי, תרגום הנחשב לאחד מתרגומי המופת לעברית. בתרגומו הצליח ז'בוטינסקי לשמור על כמה מהמאפיינים הבולטים ביותר של הפואמה: העלילה הגותית והמסתורית, המשלב הלשוני הגבוה, כולל מילים שלא היו בשימוש בעת התרגום, החריזה והמשקל, ובעיקר הביטוי החוזר לאורך כל הפואמה. ז'בוטינסקי בחר לתרגם את Nevermore ל"אל עד-אין-דור", כדי לשמור על הצליל המקורי '-וֹר', שכאמור, יש לו משקל רב באווירת השיר.
תרגום נוסף שיצא לאור לעברית הוא של המשוררת חנה ניר ("העורב ושירים אחרים", הקיבוץ המאוחד ומפעל תרגומי מופת 1997). ניר בחרה שלא לשמור על הצליל המקורי '-וֹר', ותרגמה את Nevermore לביטוי "שוב לא עוד". באחרית הדבר של הספר היא מספרת על ההתלבטות בין שמירה על הצליל ובין שמירה על המשמעות, ועל החלטתה להעדיף בסופו של דבר את המשמעות על פני הצליל. כך הצליחה לשמור על מבנה החריזה המקורי, כשתירגמה "nothing more" ל"לא עוד" ו"nevermore" ל"שוב לא עוד".
במרץ 2018 פרסמו ברי פרייזינגר ואסף לבבי תרגום לפואמה לעברית ישראלית, בה תורגם שמה של לנור ל"הגר" והעורב (עקעק בתרגומם) קורא "חלאס כבר!".
ראו גם

אנבל לי
לקריאה נוספת

אדגר אלן פו, "העיקרון הפואטי", בספר העיקרון הפואטי - שלוש מסות (מאנגלית: ידידיה פלס), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
הערות שוליים

↑  יובל הולצמן, "תרגום שירת פו לעברית: "העורב" כמקרה מבחן", המחלקה לספרות, ללשון ולאמנות: האוניברסיטה הפתוחה
↑  חן מלול, המהפך שחוללו אדגר אלן פו וז'בוטינסקי בשירה העברית, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 27 בפברואר 2023
↑   The Raven, בביצוע צמד הקלישאות, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑  העיקרי הוא החלפת "אל עד-אין-דור" ב"לא עד-אין-דור".
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581071105171  BNE: XX2135733  BnF: cb12038661v (data)  GND: 4217729-7  LCCN: n82225090  MusicBrainz work: 1f3cad92-5808-4721-9321-8b2b01a8ef6e  VIAF: 174920976   WorldCat (עם VIAF): 174920976 
העורב על פסלה של אתנה, איור של אדואר מאנה לתרגומו לצרפתית של סטפן מלרמה
זאב ז'בוטינסקי, הערה לתרגום "העורב", בספרו תרגומים, הוצאת "הספר", ברלין, ה'תרפ"ד
מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת השואה
 מיקום:  יד מרדכי 
 מדינה:  ישראל 
 מבקרים בשנה:  30,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1968
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 
 קואורדינטות:  31°35′24″N 34°33′26″E﻿ / ﻿31.590046453386°N 34.55729121702°E﻿ / 31.590046453386; 34.55729121702
 ymmuseum.org
  (למפת השפלה מוגדלת) מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה(למפת השפלה רגילה) מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה
 
פסל ה"סמאפור" – יגאל תומרקין, בכניסה למוזיאון
מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה הוא מוזיאון הממוקם בקיבוץ יד מרדכי בעוטף עזה. הוא מהווה מוזיאון השואה היחיד בדרום ישראל ומבקרים בו כ-30 אלף איש בשנה. המוזיאון אשר נפתח בשנת 1968, ממוקם על גבעה בלב הקיבוץ, סמוך לבית העלמין של חברי הקיבוץ ולוחמי הפלמ"ח שנפלו בקרב על יד מרדכי במלחמת העצמאות. מיצגי המוזיאון תוכננו על ידי צוות מורשת של חטיבת ההיסטוריה של השומר הצעיר ובראשם אבא קובנר, אשר גיבש את חזון המוזיאון. בנין המוזיאון תוכנן ונבנה על ידי האדריכלים אריה שרון ובנו אלדר אשר קיבלו את פרס רכטר על עיצובו.
המוזיאון כולל חלל תצוגה נרחב המתאר את תקופת השואה והאירועים ההיסטוריים שהובילו למרד גטו ורשה, כמו גם את "התקומה", שבאה לביטוי ספציפי במוזיאון יד מרדכי דרך הנצחת מרד גטו ורשה והקרב על קיבוץ יד מרדכי מול הצבא המצרי במלחמת העצמאות, כחלק מהמאבק על הקמת המדינה. בנוסף לחלל התצוגה המוזיאלי, כולל המוזיאון גם את אנדרטת מרדכי אנילביץ' שהוצבה ליד מגדל המים שקרס אחרי הקרב בתש"ח, את אתר שחזור הקרבות על יד מרדכי, בית העלמין לחללי תש"ח הנשקף מחלונות המוזיאון, אנדרטת משוריין פינוי הילדים במבצע תינוק, וקברו של חסיד אומות העולם ולדיסלב קובלסקי. מכלול אתרים אלו מייצג את שם המוזיאון "משואה לתקומה".
הערות שוליים

↑  יאיר אמר, ‏במטחים האחרונים: פגיעה במוזיאון השואה ביד מרדכי, באתר "סרוגים", 23 באוקטובר 2023
↑  מרגרט לארקין, השמש לא עמד דום, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
אבא קובנר מתדרך חברי הגנה, מגיני קיבוץ יד מרדכי, 1948
מוריס לוי

ערך זה עוסק ברופא ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1925 רוסה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  28 במרץ 2006 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סופיה  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת מינסוטה 
 מוסדות:  בית חולים בילינסון  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב  שירותי בריאות כללית 
 
חברי מכבי רוסה ב-1945. ראשון משמאל מוריס לוי
מוריס לוי (23 ביולי 1925–28 במרץ 2006) היה רופא ישראלי, מבכירי מנתחי הלב בישראל. לוי התפרסם בשנות ה-60, בעת שהיה מנהל מחלקת ניתוחי לב וחזה בבית החולים בילינסון וביצע, לראשונה בישראל, ניתוח השתלת כליה בדצמבר 1964 וניתוח השתלת לב בדצמבר 1968.