stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייטרו קאנדיאנו הרביעי
חייו

פייטרו היה בנו הבכור של פייטרו קאנדיאנו השלישי אשר כיהן כדוג'ה לפניו. פייטרו הרביעי כיהן תקופה קצרה במקביל לאביו, כמקובל, ולאחר מות אביו נבחר לתפקיד הדוג'ה וירש אותו.
הורשת התפקיד לא עברה על מי מנוחות. כאשר פייטרו קאנדיאנו השלישי ניסה להכריז על בנו כיורש באספת עם, זעמו אנשי ונציה על הניסיון להפוך את עירם למונרכיה וכמעט הרגו את הדוג'ה. פייטרו הרביעי התערב והציל את חיי אביו.
פייטרו הרביעי זכה לפופולריות רבה לאחר שהגן על העיר מפני התקפה עליה, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לדוג'ה.
לאחר בחירתו, עיוור וגירש את הבישוף של קסטלו שהואשם בשוחד דתי. ביוני 960 כינס אספת עם ואישר חוק האוסר על סחר עבדים בוונציה.
משיקולים פוליטיים גירש פייטרו את אשתו הראשונה, יואן, ושלח אותה למנזר הסמוך לכנסיית סן זכריה. מיואן נולדו לו שני ילדים: בן - ויטאלה, לימים דוג'ה, ובת אשר נישאה לטריבונו ממו, לימים דוג'ה נוסף.
בשנת 966 נשא פייטרו לאישה את ואלדראדה, בתו של הוברט, דוכס ספולטו, וקרוב משפחה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו הראשון. ואלדראדה, שהייתה קרובת משפחה של מלך איטליה, הביאה עימה נדוניה גדולה שכללה את הערים טרוויזו, פרולי ופרארה.
ב-2 בדצמבר 967 פייטרו נשא ונתן עם הקיסר וקיבל זכויות מסחר רבות, הן עבור הסוחרים הוונציאנים בכלל, אולם גם עבור בני משפחתו ועצמו. זכויות אלה גרמו לקרע ביחסי ונציה עם קיסר האימפריה הביזנטית יוחנן הראשון צימיסקס. יוחנן איים לפתוח במלחמה כנגד ונציה, בעיקר לאור קשרי המסחר של הוונציאנים עם המוסלמים (כנגדם נלחם יוחנן). בעקבות הלחץ הביזנטי הסכים פייטרו בשנת 971 להפסיק את הסחר של ונציה עם האסלאם.
בשנת 973 נפטר הקיסר הקארולינגי אוטו הראשון אשר העניק חסות לפייטרו הרביעי. יורשו, אוטו השני, השקיע את זמנו בהרגעת מרידות בגרמניה, ותושבי ונציה ניצלו את ההזדמנות להדיח את פייטרו השנוא, והם נעלו אותו בארמונו ושרפו את הארמון עליו.
השרפה התפשטה במהרה ופגעה בבזיליקת מרקוס הקדוש הסמוכה, ואף שרפה חלקים ניכרים מרובע סן מרקו של העיר.
גופתו של פייטרו הרביעי, ובנו הצעיר (ילדה של ואלדראדה) נמצאו לאחר השרפה, והם נקברו בכנסיית סנט'אילאריו. ואלדראדה שרדה את השרפה ופייטרו אורסאולו הראשון, הדוג'ה הבא, לא פגע בירושה שלה (בין היתר על מנת שלא להכעיס את קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך איטליה).
ויטאלה, בנו הבכור של פייטרו, נמלט לסקסוניה ומשם פעל להדיח את פייטרו אורסאולו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פייטרו קאנדיאנו השלישי | דוכסי ונציה  959–976 | הבא: פייטרו אורסאולו הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1018031030  VIAF: 220643354   WorldCat (עם VIAF): 220643354
פחח

עובדים בפחחייה
פחח ביפו
פַּחָח הוא אדם העוסק בעיבוד, תיקון או עיצוב עצמים מפח. חלק מן הפחחים הם אומנים המייצרים כלי פח לנוי ולתעשייה; אך כיום נפוץ המונח בעיקר לגבי העוסקים בטיפול ותיקון חלקי המתכת (בדרך כלל, אבל לא רק, פח) בכלי רכב, במסגרת תת-תחום הקרוי פחחות רכב.
פחחים בדרך כלל עוברים הכשרה הכוללת תקופת חניכות. חניכים המעוניינים להפוך לפחחים אשר מייצרים כלי פח, מתחילים מייצור צורות בסיסיות, כמו תבנית צורה לעוגיות. מאוחר יותר הם מייצרים כלים כמו תבניות ולבסוף גם צורות מורכבות כמו נברשות. חניכים המעוניינים להפוך לפחחי רכב עוברים בדרך כלל הכשרה במוסכים.
ראו גם

בלכר
נפח
פיגמיים

| פֵיגמיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: פיגמיים
שם מדעי
 Rutaceae ‏ז'יסייה, 1789
תחום תפוצה
 
מִשְׁפַּחַת הַפֵּיגָמִיִּים (שם מדעי: Rutaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים עזי ניחוח. המשפחה כוללת צמחים עשבוניים, שיחים ועצים. הסוג המועיל ביותר לחקלאות בה הוא ההדרים, הכולל את המינים אשכולית, תפוז, לימון, מנדרינה ועוד. פרט לסוג זה קיימים סוגים מועילים נוספים: הבורוניה הכוללת מיני שיחים פורחים ירוקי עד, שמגודלים כשיחי נוי באוסטרליה; הפיגמית הכולל מספר מינים רב (כולל 3 מינים מקומיים לארץ ישראל); הסוג פיגם הכולל מין מקומי המשמש למגוון תרופות מסורתיות; ה-Zanthoxylum כולל 250 מינים של שיחים ירוקי עד; והאגתוסמה הדרום אפריקאית הכוללת 135 מינים של שיחים בעלי ריח בולט.
מאפיינים

מרבית המינים הם שיחים או עצים, לעיתים עם קוצים על קליפת הענף. העלים מנוגדים ולרוב מורכבים, ללא עלי-לוואי. הפרחים מואבקים על ידי חרקים, חד-מיניים. מרבית הפרחים בעלי ארבעה או חמישה עלי כותרת מופרדים, עם בין שמונה לעשרה אבקנים, צלקת יחידה ושחלות מרובות. הפרי יכול להיות בכל תצורה כמעט: ענבה, בית-גלעין, הלקט ועוד. בהתאם לתצורה משתנה מספר הגרעינים בפרי.
צמח בוכו הגדל בדרום אפריקה ידוע כצמח מרפא.
מין נוסף ידוע ויפה פרחים מן המשפחה, דיקטמנוס (Dictamnus albus)
משמש בגינון. הצמח גדל בר באירופה, בטורקיה ובקווקז.
מקור השם העברי

אף על פי שהפיגמיים ידועים בזכות ההדרים, שמם בעברית נלקח מהמינים המקומיים לארץ ישראל השייכים למשפחה זו: הפיגם המצוי (Ruta) והפיגמית (Haplophyllum). דווקא ההדרים הם מין שיובא מאוחר יותר לארץ, למטרות חקלאיות. גם בלטינית קרויים הפיגמיים על שם הפיגם דווקא - Rutaceae נגזר מ-Ruta. ייתכן כי הדבר נגזר מהפופולריות של הפיגם המצוי (הקרוי גם רוטא או רודה) בתרבות העממית, שהחשיבה אותו כבעל סגולות להרחקת עין-הרע ושלל מחלות.[דרוש מקור]
פירות של תפוז.
עקרון קצה לקצה

בתקשורת נתונים, עקרון קצה לקצה הוא עיקרון עיצובי שנוסח באופן מפורש לראשונה בשנת 1981 על ידי ג'רי סלצר (אנ'), דייוויד ריד (אנ') ודייוויד קלארק (אנ').
עקרון קצה לקצה קובע כי בכל רשת כללית, פונקציות המיועדות למטרות אפליקטיביות ספציפיות צריכות להתממש בצד משתמש הקצה ולא בצומת אמצעי, כל עוד היא יכולה להתממש שם "במלואה ובצורה נכונה". העיקרון חוזר אחורה עד לעבודתו משנת 1960 של פול ברן להשגת אמינות מרכיבי תקשורת לא אמינים. האינטואיציה הבסיסית היא שפחות משתלם להוסיף פונקציות לרשת, בעיקר במקרים בהם משתמשי הקצה צריכים לממש אותן בכל מקרה מסיבות של שלמות ונכונות. נוסף על כן, כאשר מימוש פונקציה מסוימת יגרור קנסות גם אם לא נעשה שימוש בפונקציה, מימושה ברשת יגרור את הקנסות הללו לכלל המשתמשים, גם אם הם לא משתמשים בה.
דוגמה לשימוש בעקרון קצה לקצה היא העברת קבצים אמינה באופן שרירותי בין שני משתמשי קצה ברשת מבוזרת מגודל לא טריוויאלי: הדרך היחידה בה משתמשי הקצה יוכלו להעביר את הנתונים באופן אמין לגמרי היא על ידי שליחת Checksum על כלל זרם המידע, והודעות ACK. ניתן להצדיק פחות בדיקות שגיאות רק כדי למקסם ביצועים ברשת, ולמרות שהעברת נתונים אמינה חשובה לרוב הצרכים של משתמש ברשת, זה לא מספיק בשביל לממש את בדיקות האמינות ברשת. נוסף על כן, אם בדיקות שגיאות ממומשות בכל קפיצה בין רכיבי רשת בדרך שעובר המידע בין משתמשי הקצה, עדיין יהיה צורך לממש אותן במשתמשים עצמם, שכן יכולה להיות שגיאה בקפיצה האחרונה (כלומר, אל משתמש היעד). על כן, Checksum מתבצע במשתמשי הקצה כאשר הם רוצים העברת נתונים אמינה, והרשת שומרת על רמת סיבוכיות נמוכה וזמן ביצוע סביר לכלל המשתמשים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיאט 418

| --- | --- |

Fiat 418
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ'))
 שנות ייצור:  1972–1982
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  פיאט 470
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  10,000 מ"מ  11,000 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  2,900 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  9,189 סמ"ק המפיק 183 כ"ס (מנוע דיזל, ממוקם במרכז המסגרת)  12,035 סמ"ק המפיק 194 כ"ס (מנוע דיזל, ממוקם במרכז המסגרת)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית מסוג "Voith-Diwa 501-JSR"  תמסורת אוטומטית מסוג "OM DRS 09"
 מהירות מרבית:  62-65 קמ"ש
פיאט 418 (באיטלקית: Fiat 418) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ')) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1972–1982.
יוצרו 6,796 יחידות.
דגמי "פיאט 418"

"Fiat 418 AC" - אורך 10.00 מטר, 3 דלתות, אוטובוס עירוני.
"Fiat 418 AL" - אורך 11.00 מטר, 2-3 דלתות, אוטובוס עירוני, אוטובוס פרברי.
גלריה

פיאט 418
פיאט 418
פיאט 418
ראו גם

פיאט
פיאט 306
פיאט 314
פיאט 320
פיאט 343
פיאט 411
פיאט 470
הערות שוליים

↑  "פיאט 418", "פיאט 421" / ראו פיאט 418 tramroma.com/autobusroma/rete_urb/autobus/rotabili/autrot
↑  "פיאט 418" (באיטלקית).ttram.it/approfondimenti/lautobus-fiat-418
פיגוע הדריסה ברחוב יפו

| --- | --- |

זירת הפיגוע
 תאריך:  2 ביולי 2008
 מקום:  ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°47′18″N 35°12′23″E﻿ / ﻿31.788333333333°N 35.206388888889°E﻿ / 31.788333333333; 35.206388888889
 סוג:  פיגוע דריסה
 נשק:  יעה אופני
 הרוגים:  3
 פצועים:  36
 מבצע:  חוסאם דוויאת
 
 
פיגוע הדריסה ברחוב יפו היה פיגוע דריסה שביצע מחבל ערבי-ישראלי באמצעות יעה אופני ב-2 ביולי 2008 ברחוב יפו שבירושלים. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ו-36 נפצעו, בהם שניים באורח קשה. המחבל, חוסאם דוויאת, חוסל על ידי חייל בחופשה שטיפס על הטרקטור וירה בו.
הפיגוע

ב-2 ביולי 2008, סמוך לשעה 12:00 בצהריים, פגע מחבל באמצעות יעה אופני בו נהג ברכבים ובהולכי רגל ברחוב יפו בירושלים. על פי עדויות ראייה, לאורך מאות מטרים בהם השתולל בכביש, המחבל הכה עם כף הטרקטור מכוניות רבות, מעך אותן, דרס אותן, והשליך אותן. בנוסף, נהפכו בפיגוע שני אוטובוסים: אוטובוס קו 13 של אגד, שהכיל 35 נוסעים, ואוטובוס קו 60 של החברה, בו שהו כ-15 נוסעים.
נהג קו 13 סיפר שלאחר שכף הטרקטור הכתה באוטובוס קלות, הוא פתח את החלון במטרה להעיר על דרך הנהיגה של המחבל, שלפתע הרים את האוטובוס עם הכף והפך אותו.
הפיגוע החל כאמור בשעה 12:00, כאשר המחבל עלה לכביש עם היעה האופני בו עבד באתר בנייה ברחוב שרי ישראל. הוא החל לדרוס כל דבר שנקרה בדרכו, ופנה ימינה לרחוב יפו. ברחוב יפו המשיך עם מסע הקטל. סמוך לבניין רשות השידור, זינק על הטרקטור שוטר במטרה לעצור את המחבל, אך ללא הצלחה. בהמשך הגיעו לזירה חייל בחופשה בבגדי אזרח, ושוטר יס"מ שהצליחו לעלות על הטרקטור, ירו במחבל בחזה וברגל, והרגו אותו. הפיגוע נמשך לאורך כ-500 מטר.
בפיגוע נהרגו שלושה בני אדם ו-36 נפצעו, בהם שניים באורח קשה, ארבעה באורח בינוני והיתר במצב קל. בין הפצועים היו שתי תינוקות. אחת מהתינוקות שהתה בזמן הפיגוע ברכבה של אמה שנהרגה בידי הטרקטור. תינוקת נוספת נפצעה בקו 13.
חקירת הפיגוע

מתחקיר ראשוני של המשטרה עלה כי לפחות ארבעה אנשי ביטחון ניסו לנטרל את המחבל ללא הצלחה, ורק לאחר שחייל בחופשה דרך נשק, עלה על הטרקטור וחיסל את המחבל במספר כדורים לראשו, רק אז עלה שוטר שוידא הריגה בירי נוסף לעבר המחבל. טרם הירי במחבל ניסו להיאבק בו ללא הצלחה. כן התגלה כי תחילה הגיעו שוטר ושוטרת לזירה. השוטרת ירתה באקדחה על שמשת הטרקטור, והשוטר עלה על הטרקטור וניסה להיאבק במחבל. למרות שנפצע מהירי המחבל המשיך בנסיעה, ואף פגע ברכב נוסף והרג אישה שהייתה ברכב, עד שנוטרל סופית, לאחר  שעלה חייל בחופשה בבגדים אזרחיים לטרקטור וירה בו מטווח קצר, אך גם לאחר מכן המשיך המחבל בנסיעתו, תוך שהוא לוחץ על דוושת הגז וזועק "אללה אכבר", לאחר מספר שניות נעצר הטרקטור עם מותו של המחבל.
השוטר והשוטרת סיפרו שתחילה חשבו שמדובר בתאונת דרכים, ולכן לא ירו. רק לאחר שהטרקטור פגע באוטובוס הבינו את אופי האירוע. השוטר התקרב לחזית הטרקטור כדי לפתות את המחבל לדרוס אותו, ואז ירתה השוטרת על השמשה. השוטר עלה על הטרקטור, אך לא ירה במחבל מפני שהיה מחוסר הכרה. בזמן שחיפש את מפתח הטרקטור במטרה לכבותו, השליך אדם אבן על המחבל, שהתעורר והחל להיאבק בשוטר. השוטר שלף את נשקו, אך בדיוק אז הגיע החייל בבגדי אזרח שהיה בחופשה, וירה במחבל למוות.
גורמי ביטחון מסרו כי ככל הנראה בשל קושי אליו הגיעו ארגוני הטרור לבצע פיגועים מורכבים, עם מטעני חבלה ומחבלים מתאבדים, הם מנסים לאתר אנשים בודדים או התארגנויות מקומיות לבצע פיגועים פשוטים לביצוע יחסית, כמו במקרה זה. הגורמים הצביעו על גדר ההפרדה ועל פעילות צה"ל ביהודה ושומרון כנסיבות שהובילו למצב הנוכחי.
בדיון בוועדת הפנים של הכנסת שהתקיים מספר ימים לאחר הפיגוע, תמה קרוב משפחה של אישה שנהרגה באירוע על התנהלות המשטרה, הוא שאל מדוע השוטר שעלה על הטרקטור לא וידא במחבל הריגה, וכך, לטענתו, היה מונע את מותה של קרובת משפחתו, שנדרסה לאחר שהמחבל התעורר והמשיך את מסע ההרג. הוא טען שריבוי ועדות החקירה והבדיקות שעוברים שוטרים שחיסלו מחבלים גורמים לשוטרים אחרים להסס במצבי חירום. אך מתחקיר המשטרה שפורסם לאחר מכן עלה כי בניגוד להנחה הראשונה, כל שלושת הרוגי הפיגוע נפגעו לפני ירי השוטר והשוטרת שביצעו ירי ראשוני, ורק לאחר מכן נורה המחבל למוות על ידי חייל שהיה בחופשה.
לאחר הפיגוע

ביום הפיגוע התקיימה, ללא קשר לאירוע, הצבעה בקריאה טרומית של שתי הצעות חוק שנועדו לשלול את זכויותיהם של בני משפחות מחבלים. האחת כללה את שלילת רישיון ישיבת הקבע בישראל, ואילו השנייה כללה את שלילת האזרחות. לאחר שאושרו ההצעות, סיפר חבר הכנסת יולי אדלשטיין, שיזם את הצעת החוק השנייה, שהממשלה החליטה באותו שבוע להתנגד להצעה, אולם לאחר פיגוע הדריסה בירושלים, אותו ביצע אזרח ערבי ישראלי, הקואליציה העניקה בנוגע לנושא חופש הצבעה לחבריה.
בהתייעצויות ביטחוניות שקיים ראש הממשלה אהוד אולמרט זמן קצר לאחר הפיגוע, הוא גיבש עמדה שלפיה יש להרוס את בית המחבל. כמו כן, נעתרו שר הרווחה יצחק הרצוג ואנשי הביטוח הלאומי לבקשתו של אולמרט, ולשלול ממשפחת המחבל קצבת שאירים ודמי קבורה, שניתנו לו מכוח היותו בעל תעודת זהות כחולה. אולמרט גם אמר שמכיוון שאין דרך לגדר את כל ערביי מזרח ירושלים, יש ליצור אלמנט הרתעתי באמצעות הריסת בתים ושלילת זכויות סוציאליות. במערכת הביטחון הגיעו למסקנה שיש לגרום למחבלים להרהר במעשיהם לפני שהם מבצעים מעשי טרור. גם בכנס קיסריה חזר אולמרט על עמדתו ואמר כי יש להקשיח את המדיניות כלפי מחבלים, גם אם הדבר כולל הריסת בתים.
גם שר הביטחון אהוד ברק היה סבור כי יש להרוס את בית המחבל, מפאת האפקט ההרתעתי למפגעים עתידיים. דבריו נכתבו במכתב ששיגר המזכיר הצבאי של שר הביטחון, איתן דנגוט, בו הודגש גם כי יש לזרז את המהלך, משום שמדובר במקרה שני בתוך חודשים ספורים שמחבל בעל אזרחות ישראלית מבצע פיגוע בישראל. המכתב מתייחס אל הפיגוע בישיבת מרכז הרב במרץ אותה שנה, בו נהרגו שמונה תלמידים.
לאחר שהועברה אליו בקשה לבדיקת העניין, קבע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז כי אין מניעה משפטית להרוס בתי מחבלים, אך הדבר עלול לעורר קשיים לא קלים. הוא העביר לממשלה את עמדתו, והדגיש שיש לתאם כל פעולה שכזאת עם משרד המשפטים. בעקבות חוות דעתו של מזוז הנחה שר הביטחון את צה"ל להיערך להריסת בית המחבל מפיגוע הדריסה, וביקש לפעול להוצאת צו נוסף של הריסת בית המחבל מהפיגוע בישיבת מרכז הרב.
בבית המחבל הוקמה סוכת אבלים שפורקה יום למחרת הפיגוע, בהתאם להנחיה של שוטרי מג"ב שסיירו במקום עוד מזמן הפיגוע. כבר ביום הפיגוע אמר מפקד מחוז ירושלים, אהרן פרנקו, שלא תתאפשר הבלטת סממני אבל בביתו של המחבל.
המחבל

המחבל זוהה כחוסאם דוויאת, בן 31 שהתגורר בשכונת צור באהר שבמזרח ירושלים. המחבל היה אב לשניים, ובעל תעודת זהות כחולה. המחבל היה מוכר כבר למשטרה כבעל רקע פלילי. בשנת 2001 הורשע בבית המשפט לאחר שהואשם באונס צעירה יהודייה שהיה עמה בקשר. הוא נידון לשנתיים מאסר, ולאחר שחרורו נישא לאישה ערבייה. אחד משכניו של דוויאת סיפר כי דבר מעורבותו בפיגוע התקבל בתדהמה בשכונת מגוריו. הוא סיפר כי היה אדם רגיל, ללא בעיות עם סביבתו, ושלא היה בעל זיהוי פוליטי כלשהו.
גם נציגי הקהילה של המחבל הוכו בהלם. מנהל המרכז הקהילתי בצור באהר, טארק עוואד, מסר כי דוויאת היה אדם ישר, לא השתייך לאף ארגון, ושמשפחתו מופתעת מהידיעה שבנם הוא שביצע את הפיגוע.
עורכי הדין של המחבל ואחיו אמרו שנסיבות האירוע אינן חבלניים. הם הציעו את האפשרות שהיה מדובר בתאונת דרכים שהסתבכה או במעשה של טירוף. אחד מהם אף אמר כי האירוע לא היה צריך להסתיים בהרג נהג הטרקטור, ושהיו נחסכים חיי אדם אם השוטר שעלה על הטרקטור היה מציב עליו אזיקים בלבד. הם מסרו גם כי בני משפחת המחבל מסרו תנחומיהם למשפחות ההרוגים וקריאת החלמה לפצועים.
הערות שוליים

1 2  אפרת וייס, פיגוע דריסה בירושלים: 3 נהרגו, עשרות נפצעו, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  נטע סלע ורועי מנדל, הנהג: "הוא הרים את האוטובוס בכף והפך אותי", באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, הדרמה: שוטר וחייל זינקו והרגו את המחבל, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, השוטר שהרג את המחבל: הוא היה באטרף, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  רונן מדזיני, "מישהו צעק: חילצתי מרכב תינוקת שאמה נהרגה", באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, שוטר בפיגוע: "סימנתי למחבל לרדוף אחריי", באתר ynet, 3 ביולי 2008
↑  חנן גרינברג, קשה להחדיר מטענים - אז מפעילים טרקטור, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  אמנון מרנדה, "הססנות השוטר עלתה בחייה של בת-שבע", באתר ynet, 7 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, פיגוע הדריסה: כל ה-3 נהרגו לפני הירי הראשון, באתר ynet, 11 ביולי 2008
↑  אמנון מרנדה, אושר בטרומית: ישללו זכויות למשפחות מחבלים, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  רוני סופר, רה"מ: ישללו קצבת שארים ודמי קבורה מהמחבל, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  רוני סופר, אולמרט: אין דרך לגדר את ערביי מזרח ירושלים, באתר ynet, 3 ביולי 2008
↑  ynet, אולמרט: עלינו להיות קשוחים יותר כלפי מחבלים, באתר ynet, 3 ביולי 2008
↑  חנן גרינברג, שר הביטחון יפעל להריסת בתי המחבלים בי-ם, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, מזוז: אין מניעה משפטית להרוס בתי המחבלים, באתר ynet, 4 ביולי 2008
↑  חנן גרינברג, ברק: היערכו להריסת בתי המחבלים בירושלים, באתר ynet, 5 ביולי 2008
↑  אפרת וייס, בית המחבל מי-ם: סוכת האבלים פורקה, באתר ynet, 3 ביולי 2008
↑  כתבי ynet, המחבל הדורס: אב לשניים מצור באהר במזרח י-ם, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  רוני ליפשיץ, "מחבל יחיד לא מעיד על הקצנה במגזר הערבי", באתר ynet, 3 ביולי 2008
↑  רועי מנדל, פרקליט משפחת המחבל: לא היה צורך להורגו, באתר ynet, 3 ביולי 2008
פייטרו פיליפו סקרלטי

| --- | --- |
 לידה:  5 בינואר 1679 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  22 בפברואר 1750 (בגיל 71) נאפולי, ממלכת נאפולי 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 כלי נגינה:  עוגב, עוגב 
 
פייטרו פיליפו סקרלטי (באיטלקית: Pietro Filippo Scarlatti;‏ 5 בינואר 1679, רומא - 22 בפברואר 1750, נאפולי) היה מלחין איטלקי, נגן עוגב ומנצח מקהלה.
חייו

פייטרו פיליפו - הבכור בילדיו של אלסנדרו סקרלטי ואחיו של המלחין דומניקו סקרלטי - החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1705 כמנצח מקהלת הקתדרלה של אורבינו. כעבור שלוש שנים, ב-1708, הביא אותו אביו לנאפולי, שם התמנה לנגן העוגב של החצר. הוא פרש ממשרתו זו כשאביו קרא לו לשוב לנאפולי כדי לתפוס את מקומו של כריסטופורו קארסאנה כנגן עוגב ראשון בקאפלה המלכותית, על פי הבטחתו של החשמן גרימאלדי, אבל מות החשמן ב-1710 דחה את קיום ההבטחה עד 1712, אז החליף את ג'וזפה ויניולה כאחד מנגני העוגב המלכותיים.
בשנת 1728 עלתה האופרה היחידה שלו, "קליטארקו", בהצגת בכורה  בתיאטרון סן ברתולומאו בנאפולי (הפרטיטורה אבדה מאז). שאר יצירותיו העיקריות הן שלוש קנטטות ומספר רב של טוקטות לכלי מקלדת. אחרי מותו הגישו שלושת ילדיו בקשה להעביר את משרתו לבנו אלסנדרו, אך בקשתם הושבה ריקם.
הערות שוליים

↑  אוה באדורה-סקודה, "פייטרו פיליפו סקרלטי", גרוב אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390816105171  BnF: cb13811019t (data)  GND: 124475604  ISNI: 0000 0000 3880 8751  LCCN: no93008723  MusicBrainz: bf3de9fe-88b8-4c43-a216-d97e9c094584  NTA: 153186305  VIAF: 54330868   WorldCat (עם VIAF): 54330868
פיוטר גיזה

פיוטר גיזה (בפולנית: Piotr Giza, נולד ב-28 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

גיזה חתם בעונת 2002/03 בקרקוביה קרקוב, והופעתו הראשונה בקבוצה בליגה הפולנית הייתה ב־20 ביולי 2004 נגד זגלמביה לובין. לאחר סכסוך עם המאמן שלו, סטפן מייבסקי בקרקוביה קרקוב, הוא הפסיק להיות חלק מהסגל, למרות שהוא נחשב לאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בליגה.
בשנת 2007, אחרי חמש שנים בקרקוביה קרקוב, חתם גיזה בלגיה ורשה. ב־13 בדצמבר 2010 הוא חתם בקרקוביה קרקוב לקדנציה שנייה, ושוחרר כשנה וחצי מאוחר יותר מהקבוצה. בשנת 2012 ירד לליגה החמישית, וחתם כמאמן-שחקן בג'ובליטה איזדבניק.
גיזה שיחק חמישה משחקים בנבחרת פולין בכדורגל.
ב-2012 החל לשמש מאמן-שחקן בקבוצת ג'ובליטה איזדבניק.
פייטרו פראריס

פייטרו פראריס (באיטלקית: Pietro Ferraris; ‏15 בפברואר 1912 – 11 באוקטובר 1991) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה

פראריס נולד ב-15 בפברואר 1912 בורסלי שבממלכת איטליה של אותם הימים. את הקריירה התחיל בגיל 17 בפרו ורסלי מעיר הולדתו, ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-10 בנובמבר 1929 נגד טריאסטינה בליגה האיטלקית. ב-1932 עבר לנאפולי שם שיחק ארבע שנים עד שעבר לאמברוסיאנה. פראריס שיתף שם פעולה עם ג'וזפה מאצה בהתקפה וזכה עימה בשני תוארי אליפות ובגביע איטלקי אחד. ב-139 הופעות ליגה במדיה כבש 43 שערים. ב-1941 פראריס שיחק בטורינו למשך כמעט כל אותו עשור והיה חלק מהקבוצה שזכתה ארבע פעמים באליפות וכונתה בשם "גרנדה טורינו". בקיץ 1948 פראריס עבר לנובארה עד 1950 אז סיים את הקריירה שלו, ובמעבר זה הציל את סיכויי חייו כאשר צוות טורינו נמחק לחלוטין בהתרסקות המטוס שקרתה ב-4 במאי 1949. בסך כבש 123 שערי ליגה ב-469 הופעות.
כשחקן פראריס היה מסוגל לשחק הן כחלוץ והן בעמדות הקיצוני והכנף. הוא היה שחקן מהיר, יעיל, אינטואיטיבי וחכם, בעל כישורים טכניים מצוינים ויצירתיות. כחלוץ היה מדויק ליד שער היריב מטווח קרוב או אמצע וידע למקם את עצמו טוב במהלך התקפה. בנוסף לכך גם שמר על מקצועיות ואורך חיים בריא במהלך הקריירה.
כשחקן נאפולי מונה פראריס לנבחרת איטליה על ידי מאמנה ויטוריו פוצו. הוא ערך את הופעת הבכורה ב-17 בפברואר 1935 בניצחון 1–2 על צרפת. במונדיאל 1938 הופיע רק במשחק שמינית הגמר נגד נורווגיה וגם כבש את שער הפתיחה במשחק כעבור שתי דקות בלבד. שער זה, בנוסף לזה של ברונו מורה נגד שווייץ במונדיאל 1962, היה למהיר ביותר שאיטליה כבשה בהיסטוריה שלה במונדיאל. משם נבחרתו המשיכה עד לזכייה בטורניר. ב-11 במאי 1947 שיחק בפעם האחרונה במדיה, הפעם נגד הונגריה, וזאת הייתה הופעתו ה-14 בסך הכל.
תארים

אליפות איטליה (2): 1937/38, 1939/40
הגביע האיטלקי: 1938/39
אליפות איטליה (4): 1942/43, 1945/46, 1946/47, 1947/48
הגביע האיטלקי: 1942/43
גביע העולם: 1938
עקרון קרקהופס

עקרון קרקהופס (באנגלית: Kerckhoffs's principle) הוא עיקרון בקריפטוגרפיה שנוסח על ידי הקריפטוגרף ההולנדי אוגוסטֶה קרקהופס במאה ה־19 וקובע שמערכת להצפנה צריכה להיות בטוחה גם אם כל החלקים במערכת ידועים, פרט למפתח הסודי. העיקרון נוסח שנית על ידי קלוד שאנון כ"האויב מכיר את המערכת". רוב הקריפטוגרפים מקבלים עיקרון זה.
ניסוח נפוץ אחר לעיקרון הוא: "עמימות אינה בטיחות".
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פחוסניים

| פחוסניים |
| --- | --- |
 עכביש מסוג Selenops
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פחוסניים
שם מדעי
 Selenopidae ‏סימון(אנ'), 1897
תחום תפוצה


פחוסניים (שם מדעי: Selenopidae) הם משפחת עכבישים. באנגלית הם נקראים עכבישי סרטן (Crab Spiders) בגלל נטייתם לנוע לצדדים. משפחה זו כוללת כ-175 מינים המסווגים לארבעה סוגים, המוכר בהם הוא Selenops. המשפחה נפוצה בעיקר באזורים בעלי אקלים טרופי, למעט הסוג Anyphops  הנפוץ רק באפריקה שמדרום לסהרה, והסוג Hovops שתפוצתו מוגבלת למדגסקר. צורתם של עכבישים אלו שטוחה ומכאן שמם העברי, פחוסניים, וניתן למצוא אותם בעיקר על קירות, גזעי עצים ותחת סלעים. עכבישים אלו זריזים למדי וקשה מאוד לתפסם. צבעיהם משתלבים בדרך כלל בסביבתם, מה שמקשה לאתרם. כמו רוב העכבישים השייכים לקבוצת Entelegynae הם בעלי שמונה עיניים. מין אחד, Garcorops jadis, מוכר רק משרידים שהשתמרו בשרף עצים הנמצא בתהליך התאבנות.
סוגים

Anyphops (אפריקה, מדגסקר)
Garcorops (מדגסקר, ארכיפלג קומורו)
Hovops (מדגסקר, ראוניון)
Selenops (אמריקה, אסיה, אפריקה, אגן הים התיכון)
הערות שוליים

↑  Bosselaers, J. (2004). "A new Garcorops species from Madagascar copal (Araneae: Selenopidae)" (PDF). Zootaxa. 445: 1–7.
פחות אבל כואב

פחות אבל כואב הוא אלבומו הרביעי של יהודה פוליקר כסולן. האלבום כלל תשעה שירים, בהם שני שירים אינסטרומנטליים ("טרנס אוריינט" ו"סיפור זמנים עברו"), ושלושה מחודשים (את "דברים שרציתי לומר" שר שנה קודם דני בסן, ואת השירים "יורם" ו"פרח" שר שלוש שנים קודם גידי גוב). האלבום הצליח מאוד ונמכר ביותר מ-140,000 עותקים. השיר "דברים שרציתי לומר" הפך ללהיט גדול לאחר החידוש של פוליקר.
באלבום זה לראשונה בקריירה פוליקר לא שיתף פעולה עם יעקב גלעד. במקומו, היו מעורבים בכתיבה פזמונאים מגוונים, כמו יהונתן גפן ("פחות אבל כואב"), יהודה עמיחי ("לילה טוב לכי לישון"), אסתר שמיר ("היום את צוחקת"), ועוד. פוליקר עצמו היה אחראי לכל הלחנים והעיבודים. פוליקר גם כתב טקסט לראשונה ("הצל ואני").
למצעד הפזמונים השנתי של שנת תשנ"א הגיעו שני שירים מן האלבום: "פחות אבל כואב" למקום השביעי, ו"הצל ואני" למקום השישה-עשר. בקטגוריית זמר השנה הגיע פוליקר למקום השני.
השיר "פחות אבל כואב" הולחן 10 שנים לפני כן בידי נורית הירש והוקלט על ידי עדנה לב בצורה שונה במקצת - בלשון נקבה ובגוף ראשון רבים, והופיע באלבומה "עדנה לב" משנת 1980.
שותפים באלבום

ביצירת האלבום השתתפו:
יהודה פוליקר - גיטרות חשמלית ואקוסטית, בוזוקי, קלידים, גיטרה בס, כלי הקשה, שירה
חיים רומנו - גיטרה חשמלית, בוזוקי
שפי ישי - קלידים, אקורדיאון
טל הרצברג - גיטרה בס
גלעד עצמון - מפוחית
ניר צידקיהו - תופים
בועז ברמן - כלי הקשה
יהודית תמיר - קולות
טכנאי הקלטה ראשיים: יועד נבו, מרק רוטוול, גיא יפה
מיקס: גיא יפה, יעקב מורנו
עוזרי טכנאי הקלטה באולפני "טריטון": אייל דפנא, גילי בראון, אמיר טל, הודי בן ארי, אמיר קרטס
עוזר טכנאי ב"המון אולפני הקלטה": עדי פלטינוב
רשימת השירים באלבום

פחות אבל כואב (מילים: יהונתן גפן)
לילה טוב, לכי לישון (מילים: יהודה עמיחי)
הצל ואני (מילים: יהודה פוליקר)
טרנס אוריינט
דברים שרציתי לומר (מילים: יעקב רוטבליט)
סיפור זמנים עברו
היום את צוחקת (מילים: אסתר שמיר)
פרח (מילים: צרויה להב)
יורם (מילים: עלי מוהר)
פיאט 370

| --- | --- |

Fiat 370
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Iveco 370
 יצרן:  חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ')) באמצעות תאגיד איווקו
 שנות ייצור:  1976–2001
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  פיאט 306
 מודל אחריו:  איווקו 380 יורוקלאס
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  9,100 מ"מ  10,000 מ"מ  11,000 מ"מ  12,000 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  3,200 מ"מ
 משקל:  9.5-12 טון
 מפרט טכני
 מנוע:  V6 צילינדרים 12,880 סמ"ק המפיק 260 כ"ס, יוצר בין השנים 1980–1984  6 צילינדרים בטור, 13,798 סמ"ק המפיק 260 כ"ס, יוצר בין השנים 1976–1980  V8 צילינדרים, 17,173 סמ"ק המפיק 352 כ"ס, יוצר בין השנים 1981–1990  6 צילינדרים בטור, 9,572 סמ"ק המפיק 200 כ"ס, יוצר בין השנים 1977–1980  6 צילינדרים בטור, 9,572 סמ"ק המפיק 240 כ"ס, יוצר בין השנים 1984–1993 (מגדש טורבו)  6 צילינדרים בטור, 13,798 סמ"ק המפיק 304 כ"ס, יוצר בין השנים 1984–1993 (מגדש טורבו)  6 צילינדרים בטור, 9,498 סמ"ק המפיק 290 כ"ס, יוצר בין השנים 1994–2001 (מגדש טורבו)  6 צילינדרים בטור, 9,498 סמ"ק המפיק 345 כ"ס, יוצר בין השנים 1994–2001 (מגדש טורבו)
 מהירות מרבית:  120 קמ"ש
פיאט 370 (באיטלקית: Fiat 370, קרוי גם : Iveco 370)) הוא סדרה של אוטובוסים מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ')) באמצעות תאגיד איווקו מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1976–2001.