stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס ארנולד

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1795 קאוז, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 ביוני 1842 (בגיל 46) רגבי, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קורפוס קריסטי קולג'  וינצ'סטר קולג'  Warminster School 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד  בית הספר רוגבי 
 בן או בת זוג:  מרי פנרוז (7 באוגוסט 1820–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  טום  ארנולד, פרננס ב. ארנולד, אן ארנולד, שרה ארנולד, ג'יין מרתה ארנולד, ויליאם דלפילד ארנולד, מת'יו ארנולד, סוזנה אליזבת לידיה ארנולד 
 
תומאס ארנולד (אנגלית: Thomas Arnold; 13 ביוני 1795 –  12 ביוני 1842) היה מחנך והיסטוריון אנגלי. מנהל בית הספר ברוגבי משנת 1828 עד 1841, שם ביצע מספר רפורמות בחינוך, שהועתקו על ידי בתי ספר ציבוריים יוקרתיים אחרים. הרפורמות שלו הגדירו מחדש את הסטנדרטים של גבריות והישגיות.
ילדות והשכלה

ארנולד נולד באי ווייט, בנם של ויליאם ארנולד, קצין מכס, ואשתו מרתה דלפילד. ויליאם ארנולד היה קשור למשפחת ארנולד מלובסטופט. תומאס התחנך בבית הספר של לורד וויימוט, ורמינסטר, וינצ'סטר וקולג' קורפוס קריסטי באוקספורד. שם הוא הצטיין בלימודים קלאסיים והיה לו משרה במכללה בשנת 1815. הוא היה מנהל בית ספר בלהאם לפני שעבר לרוגבי.
קריירה כמחנך > בית ספר ברוגבי

מינויו של ארנולד לראשות בית הספר ברוגבי בשנת 1828, לאחר כמה שנים כמורה פרטי, שינה את דמותו של בית הספר. אופיו והלהיטות הדתית שלו אפשרו להפוך את המוסד למודל חיקוי לבתי ספר ציבוריים, והיה בעל השפעה חזקה על מערכת החינוך באנגליה. אף שלימדו היסטוריה, מתמטיקה ושפות מודרניות, הוא ביסס את תוכנית הלימודים על השפות הקלאסיות. "כי לדעתו בנים בבית ספר ציבורי לעולם לא ילמדו לדבר או לבטא טוב צרפתית". " מדעי הפיזיקה לא נלמדו מכיוון שלדעתו של ארנולד, "פיזיקה צריכה לתפוס מקום ראשי בתוכנית הלימודים בבית הספר, או שלא תלמד בכלל." ארנולד התנגד גם לנטייה המטריאליסטית של מדעי הפיזיקה, שנגדו את השקפת עולמו שנבעה מהאידיאליזם הנוצרי שלו. תוכנית הלימודים לדעתו צריכה לכוון לתלמיד עם חינוך אנגלי ונוצרי המבוסס על לימוד פילוסופיה נוצרית - מוסרית ופוליטית".
ארנולד פיתח את הגישה של אחריות התלמידים על בית הספר בו הם לומדים והם שמרו על הסדר במוסד. הרומן משנת 1857 מאת תומאס יוז, "ימי בית הספר של טום בראון" מציג דור של תלמידים אשר "יצרו את המסורת של בית הספר רוגבי והווי חיי היומיום בו מעל לחוקי האל."
ארנולד לא היה חובב ספורט גדול, ולכן ספורט לא הפך לחלק מתוכנית הלימודים של בית הספר רוגבי עד שנת 1850. הוא תיאר את מטרותיו החינוכיות כתרופת נפש, התפתחות מוסרית והתפתחות אינטלקטואלית. עם זאת, זה לא הפריע לפייר דה קוברטן בשנת 1886 לתאר אותו כאבי הספורט המאורגן בבתי ספר הציבוריים באנגליה, כולל רוגבי.
כאשר התבונן בקבר של ארנולד בקפלת בית הספר, נזכר שהוא חש כאילו הוא בחן את "אבן הפינה של האימפריה הבריטית". נראה כי קוברטן הגזים בחשיבות הספורט עבור תומאס ארנולד. סביר להניח מכי השפעת רפורמת הספורט, שקוברטן כל כך התרשמה ממנה, התבססה על הרומן "ימי בית הספר של טום בראון" ולא על רעיונותיו של ארנולד עצמו. "תומאס ארנולד, המנהיג והמודל הקלאסי של אנשי חינוך אנגלים," כתב קוברטן, "נתן את הנוסחה המדויקת לתפקיד האתלטיקה בחינוך. זאת הסיבה שעד מהרה, מגרשי ספורט בבתי הספר צצו בכל רחבי אנגליה."
קריירה כמחנך > אוניברסיטת אוקספורד

ארנולד היה מעורב במחלוקות חינוכיות ודתיות. ספרו "עקרונות הרפורמה בכנסייה" משנת 1833 קשור לראשיתה של התנועה לשינויים בכנסייה האנגליקנית. בשנת 1841 התמנה לפרופסור להיסטוריה מודרנית באוקספורד.
קריירה כמחנך > פרסומים

העבודות הספרותיות העיקריות של ארנולד הן תולדות רומא הבלתי גמורות שלו (שלושה כרכים 42–1838) והרצאותיו על ההיסטוריה המודרנית. לעיתים קרובות יותר נקראו חמשת ספרי הדרשות שלו, שנערכו על ידי מעגל רחב של קוראים.
משפחה ומוות

ארנולד התחתן עם מרי פנרוז, בתו של הכומר ג'ון פנרוז מפנרין, קורנוול. היו להם חמש בנות וחמישה בנים כולל המשורר מתיו ארנולד, חוקר הספרות תום, הסופר ויליאם דלפילד ארנולד ואדוארד פנרוז ארנולד, מפקח על בתי ספר. בת אחת נפטרה בינקותה.
בתו של תומאס הצעיר מרי אוגוסטה ארנולד, הפכה לסופרת ידועה בשמה לאחר הנישואים האמפרי וורד, ואילו בתו האחרת, ג'וליה, התחתנה עם לאונרד האקסלי, בנו של תומאס האקסלי. בניהם היו ג'וליאן ואלדוס האקסלי. ג'וליה ארנולד הקימה בשנת 1902 בית הספר לבנות של פריור, בגודאלמינג, סורי.
ארנולד קנה את האחוזה הקטנה של פוקס הו, ליד אמבלסייד ב"לייקס דיסטריק" בצפון אנגליה, בשנת 1832, ובילה שם הרבה מחופשותיו.
ב־12 ביוני 1842 נפטר שם לפתע מהתקף לב יום לפני יום הולדתו ה -47. הוא קבור בקפלה בבית הספר רוגבי.
רשימת פרסומים

The Christian Duty of Granting the Claims of the Roman Catholics (pamphlet) Rugby, 1828.
Sermons Preached in the Chapel of Rugby School, London: Fellowes, 1850 (first edition, 1832).
Principles of Church Reform, Oxford: Fellowes,1833.
History of Rome, London: Fellowes, 1838.
Introductory Lectures on Modern History, London: Longmans, Green & Co, 1842.
Sermons: Christian Life, its Hopes, Fears and Close, London: Fellowes, 1842.
Sermons: Christian Life, its Course, London: Fellowes, 1844.
As translator: The History of the Peloponnesian War by Thucydides, (3 vols.) London: Fellowes, 1845.
The Interpretation of Scripture, London: Fellowes, 1845.
הערות שוליים

↑  Winifred Hughes, The Victorian Mirror of History. A. Dwight CullerThe Art and Science of Victorian History. Rosemary Jann, The Journal of Modern History 60, 1988-06, עמ' 374–376 doi: 10.1086/600354
↑  Lytton Strachey, Eminent Victorians, 1 בדצמ׳ 2000
↑  Joseph John Findlay, Arnold of Rugby: His School Life and Contributions to Education, University Press, 1897. (באנגלית)
↑  Arthur Penrhyn Stanley, Thomas Arnold, The life and correspondence of Thomas Arnold, D.D., London : J. Murray, 1877
↑  Joshua Girling Fitch, Thomas and Matthew Arnold and their influence on English education, London Heinemann, 1897
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257835505171  PLWABN: 9810569526105606  BnF: cb119402754 (data)  CiNii: DA00780748  GND: 118645919  ICCU: SBLV031195  ISNI: 0000 0001 0871 7784  LCCN: n50001555  LNB: 000215272  NDL: 00620284  NKC: ola2002149697  NLA: 35008459  NLG: 245977  NTA: 071852344  SELIBR: 307282  SNAC: w64f28tc  SUDOC: 027339211  Trove: 788004  VcBA: 495/85185  VIAF: 14778656   WorldCat (עם VIAF): 14778656
1931 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1930   1929  1928 | דגל רוסיה | 1931  בברית המועצות |  »»»  1932   1933  1934 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1931 לוח שנה של שנת 1931
1931 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-14 למהפכת אוקטובר.
הנהגה

ראש הממשלה – ויאצ'סלב מולוטוב
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי – מיכאיל קלינין
מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הבולשביקית מרכז בידיו את השלטון במדינה.
אירועים בולטים

1 בינואר – תחילת ייצור במפעל למכונות חקלאיות ברוסטוב על דון
מרץ – בהתאם להחלטת הוועדה ה-6 של הסובייטים שונתה שיטת התגמול של עובדי הקולחוזים. מעתה הם מקבלים שכר בהתאם לימי העבודה ללא קשר לפעילות ממשית שבוצעה.
1 במרץ – תחילת משפט המנשביקים. נמשך עד ל-9 במרץ. במשפט נשפטו 9 נאשמים, כולם נשפטו לתקופות מאסר שונות ובחלקם הוצאו להורג בסוף שנות ה-30.
8 במרץ – חתימת הסכם עם טורקיה על מגבלות החימוש באזור הים השחור.
5 ביוני – חידוש הסכם אי-לחימה עם ליטא
15 ביוני – חתימת הסכם ידידות ושיתוף פעולה מסחרי עם פולין
15 ביוני – קבלת החלטה על תחילת תכנון ובנייה של הרכבת התחתית של מוסקבה
24 ביוני – חתימת הסכם אי-לוחמה עם אפגניסטן.
24 ביוני – חידוש ב-3 שנים נוספות של הסכם ידידות עם גרמניה.
5 ביולי – הקמת "טורגסין". רשת מסחרית למכירת סחורות תמורת זהב, יהלומים ומטבע בר המרה. הרווחים הופנו להקמת מפעלי תעשייה.
2 באוגוסט – קבלת החלטה בוועד המרכזי של המפלגה הבולשביקית בהקשר לקצב הרחבת חלקו של המשק בשיתופי בחקלאות ובקולחוזים.
15 בספטמבר – הקמת גיר"ד (קבוצה ללימוד הנעה רקטית) בה פותחו טילים ראשונים בברית המועצות.
1 באוקטובר – תחילת ייצור במפעל לטרקטורים בחרקוב.
11 באוקטובר – קבלת החלטה על ביטול גורף של מסחר פרטי. מעשית מדובר על ביטול סופי של מדיניות הנא"פ
1 בדצמבר – סיום שימוש בלוח המהפכני הסובייטי.
5 בדצמבר – השלטון הקומוניסטי והאנטי-דתי ברוסיה מפוצץ עד ליסוד את קתדרלת ישו המושיע במוסקבה, הכנסייה הגדולה בעיר, בעזרת מקלות דינמיט.
נולדו

13 בינואר – ארקדי ויינר, סופר סובייטי ממוצא יהודי (נפטר ב-2005)
1 בפברואר – בוריס ילצין, הנשיא הראשון של רוסיה (נפטר ב-2007)
2 במרץ – מיכאיל גורבצ'וב, מדינאי סובייטי
23 במרץ – יבגני גרישין ספורטאי סובייטי זכה ב-5 מדליות אולימפיות (מהם 4 זהב) (נפטר ב-2004)
25 במרץ – גאורגי גרצ'קו, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-2017)
29 במרץ – אלכסיי גוברב, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-2015)
12 באפריל – לאוניד דרבניוב – משורר סובייטי (נפטר ב-1995)
15 באוגוסט – מיכאל טריברדייב – מלחין סובייטי ממוצא ארמני (נפטר ב-1996)
23 בדצמבר – לב דורוב, שחקן סובייטי
נפטרו

23 בינואר – אנה פבלובה, בלרינה רוסית (נולדה ב-1881)
5 בדצמבר: פיצוץ קתדרלת ישו המושיע במוסקבה, הכנסייה הגדולה בעיר.
אנה פבלובה
1931 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1930   1929  1928 |  דגל צרפת | 1931  בצרפת |  »»»  1932   1933   1934 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1931 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1931
שנת 1931 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 944 שנות לאום.
פוליטיקה וממשל

נשיא צרפת –
עד 13 ביוני – גסטון דומרג
מ–13 ביוני – פול דומר
ראש ממשלת צרפת –
עד 27 בינואר – תאודור סטג
מ–27 בינואר – פייר לאוואל
אירועים

27 בינואר – פייר לאוואל מתמנה לראש ממשלת צרפת
6 במאי – נפתחת התערוכה הקולוניאלית של פריז
13 במאי – פול דומר נבחר לנשיא צרפת
14 ביוני – ספינת התענוגות סנט–פיליבר שהייתה בעומס יתר, טובעת בשפך נהר הלואר; מעל 450 בני אדם טובעים
8 בנובמבר – משטרת צרפת יוצאת למבצע גדול נגד העבריינים בקורסיקה
נולדו

7 בפברואר – סרז' דנו, אנימטור (נפטר ב-1990)
26 בפברואר – ז'אק רוסל, אנימטור (נפטר ב-2004)
6 במרץ – ניקולס ברון, רוכב אופניים (נפטר ב-2003)
24 במאי – מייקל לונסדייל, שחקן (נפטר ב-2020)
3 ביוני – ז'אן בואיז, שחקן (נפטר ב-1989)
5 ביוני – ז'אק דמי, במאי (נפטר ב-1990)
30 ביוני – ז'וזף טומין, רוכב אופניים (נפטר ב-2018)
1 ביולי – לסלי קארון, שחקנית ורקדנית
3 ביולי – קלוד–אנרי שוארד, מנתח ואנתרופולוג
4 ביולי – סבסטיאן ג'פריזו, מחבר (נפטר ב-2003)
6 ביולי – לואי מקסנדאו, פוליטיקאי (נפטר ב-2023)
24 ביולי – אריק טברלי, קצין בצי הצרפתי (נפטר ב-1998)
23 באוגוסט – קוקסינל, אמנית (נפטרה ב-2006)
13 באוקטובר – רמון קופה, כדורגלן (נפטר ב-2017)
25 באוקטובר – אנני ז'ירארדו, שחקנית קולנוע ותיאטרון (נפטרה ב-2011)
18 בדצמבר – אנדרה לברת, שחקן, מפיק ובמאי (נפטר ב-2018)
28 בדצמבר – גי דבור, תאורטיקן, פילוסוף, קולנוען ומהפכן (נפטר ב-1994)
נפטרו

(קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1931)
3 בינואר – ז'וזף ז'ופר, מצביא (נולד ב-1852)
1 בפברואר – אמנואל, דוכס ונדום, נסיך מבית אורליאן (נולד ב-1872)
31 במרץ – אנרי ברלדי, מוציא לאור (נולד ב-1849)
7 במאי – אמא פולאר, טבחית (נולדה ב-1851)
22 ביוני – ארמאן פלייר, נשיא צרפת (נולד ב-1841)
11 ביולי – ז'אן–לואי פוריין, צייר (נולד ב-1852)
2 בנובמבר – אלכסנדר דרק, ממציא (נולד ב-1855)
7 בנובמבר – אטיין בזרי, קריפטואנליסט (נולד ב-1846)
2 בדצמבר – ונסן ד'אנדי, מלחין (נולד ב-1851)
13 בדצמבר – גוסטב לה בון, פסיכולוג (נולד ב-1841)
שחטאר דונצק

סמל הקבוצה בשנים 1997–2007.
מועדון הכדורגל שַחְטָאר דוֹנֵצְק (באוקראינית: ФК «Шахтар» Донецьк) הוא אחד ממועדוני הכדורגל החשובים והידועים ביותר באוקראינה ולפני כן בברית המועצות. המועדון מייצג את העיר דוֹנֵצְק שבמזרח אוקראינה והוא ממועדוני הכדורגל האוקראיניים הפופולריים ביותר.
קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-24 במאי 1936 בחסות כורי הפחם בעיר ונחשבת לאחת הקבוצות הגדולות במזרח אירופה. לאחר שזכתה באליפות הליגה האירופית בעונת 2008/2009, הפכה לקבוצה הראשונה באוקראינה העצמאית שזכתה בתואר אירופי. זהו גם אחד המועדונים העשירים ביותר באוקראינה. לזכות הקבוצה 13 אליפויות לאומיות (בעונות 2001/02, 2004/05, 2005/06, 2007/08, 2009/10, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20), 13 גביעי אוקראינה (בעונות 1994/95, 1996/97, 2000/01, 2001/02, 2003/04, 2007/08, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19), תשעה תוארי הסופרקאפ האוקראיני (2005, 2008, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2021), ארבעה גביעי ברית המועצות (1961, 1962, 1980, 1983) וזכייה אחת בסופר קאפ הסובייטי בשנת 1984.
בעקבות משבר אוקראינה, אצטדיונהּ הביתי של הקבוצה, החל ממאי 2020, הוא האצטדיון האולימפי בקייב. קודם לכן, החל משנת 2017, הקבוצה אירחה באצטדיון מטאליסט שבחרקוב, המכיל 40,200 מקומות ישיבה. קודם לאצטדיון זה, שיחקה הקבוצה בארנה לבוב ובדונבאס ארנה, שהיה האצטדיון הביתי האמיתי האחרון שלה משנת 2009 עד 2014, כאשר בדלני הרפובליקה העממית של דונייצק השתלטו על העיר.
היסטוריה

מועדון הכדורגל, שהוקם רשמית במאי 1936 נקרא תחילה בשם סטאחאנובץ על שמו של אלכסיי סטאחאנוב, שהיה כורה פחם אגדי באותו האזור באוקראינה. עקב מלחמת העולם השנייה הקבוצה השתנתה מאוד. מהקבוצה של 1941 נשארו רק שלושה שחקנים. תוך כמה שנים הגיעו שחקנים חדשים והקבוצה חזרה לליגת העל הסובייטית ב-1949. ההישג הראשון של הקבוצה היה בשנת 1951 עם המאמן החדש ויקטור נוביקוב, בתקופה שבה היא נקראה שחטאר הגיעה הקבוצה למקום השלישי בליגה הסובייטית.
הקבוצה, שכונתה "הכורים", הייתה ידועה בכל ברית המועצות בשל רוח הלחימה של המועדון וההישגיות שלו. בשנות ה-60, תחת הנהגתו של המאמן אולג אושנקוב, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים לגמר הגביע הסובייטי, מתוכן פעמיים, ב-1961 ו-1962 זכתה הקבוצה בגביע. הקבוצה כונתה "קבוצת הגביע" בשל יכולתה לזכות פעם אחר פעם במעמד מכובד בגביע אך ההישגים המרשימים באמת של הקבוצה היו בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
בשנת 1975 שחטאר סיימה במקום השני בליגה הסובייטית וזכתה לייצג את ברית המועצות במפעלים האירופיים. בשנת 1978 הגיעה הקבוצה למקום השלישי בליגה הסובייטית ושנה לאחר מכן הגיעה בפעם השנייה בתולדותיה למקום השני (1979). בשנים הללו בקבוצה היה חלוץ ויטאלי סטרוכין, שנחשב לשחקן הטוב בהיסטוריה של המועדון. שחטאר זכתה בשנת 1983 בסופר קאפ הסובייטי אך לא הצליחה להשלים טרבל שכן באליפות זכתה באותה העונה דנייפר דנייפרופטרובסק. בעונת 1983/1984 הקבוצה הגיעה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
עם הקמת הפרמייר ליג האוקראינית בשנת 1991 הפכה שחטאר דונצק, ביחד עם דינמו קייב, לאחת משתי המועמדות המובילות בכל שנה לתואר האליפות, ועד שנת 2018 זכתה ב-12 אליפויות. בשנת 2000 השתתפה שחטאר דונצק בפעם הראשונה בליגת האלופות. באחד מהמשחקים בבית היא ניצחה 0–3 את ארסנל.
בעונת 2008/2009 זכתה הקבוצה בגביע אופ"א לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 1–2 על קבוצת ורדר ברמן הגרמנית. בעונת 2010/2011 היא שיחקה בליגת האלופות והגיעה לרבע הגמר, אך הודחה על ידי ברצלונה אחרי שהפסידה 6:1 בסיכום הכולל.
בשנת 2014 הופצץ אצטדיון הקבוצה, בעת המשבר האלים שפרץ במדינה והקבוצה נאלצה לעזוב את העיר המופגזת ולנטוש את מתקן האימונים. לאחר שדונצק הפכה לאזור קרבות, הקבוצה נדדה במאי 2014 לקייב על מנת להתאמן. עקב המצב הקבוצה אירחה תחילה את משחקי הבית שלה בארנה לבוב שבעיר לבוב, במערב אוקראינה, המכיל 34,915 מקומות ישיבה. מאז 2017 אצטדיון מטאליסט בחרקוב שימש אותה למשחקי הבית.
ב-2016 הקבוצה הגיעה עד לשלב חצי גמר הליגה האירופית, אך הודחה על ידי סביליה בתוצאה 5:3 בסיכום הכולל. במאי 2018 זכתה בגביע האוקראיני בפעם ה-12 בתולדותיה, אחרי ניצחון על דינמו קייב והפכה לקבוצה האוקראינית שזוכה במירב תוארי הגביע. היא שבה וזכתה בגביע גם עונה לאחר מכן.
בעונת 2019/2020 שחטאר זכתה באליפות ה-13 שלה. בליגה האירופית העפילה לחצי גמר המפעל, אחרי שהדיחה את פ.צ. בזל והביסה את וולפסבורג 5-1 בגומלין. בחצי הגמר הפסידה לאינטר מילאנו בתוצאה 5:0. החל ממאי 2020 מארחת את משחקיה במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי בקייב.
בעונת 2020/2021 שחטאר הרשימה בליגת האלופות עם ניצחון 3:2 על ריאל מדריד ושוויון מאופס מול אינטר מילאן בשלב הבתים, אך הובסה בתוצאה 6:0 לבורוסיה מנשנגלדבך, שהייתה לתבוסה הגדולה ביותר בתולדותיה במפעלים האירופיים, לצד התבוסה בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2018/2019 למנצ'סטר סיטי.
שחטאר במפעלים האירופיים

| --- | --- |
 :  ראו גם – שחטאר דונצק במפעלים האירופיים
קבוצת הנוער

קבוצת הנוער של שחטאר נחשבת לאחת הטובות והענפות במדינה, היא העפילה עד לשלב הגמר בליגת האלופות לנוער בעונת 2014/2015 אך הפסידה לצ'לסי בתוצאה 3:2.
בעונת 2020/2021 קבוצת שחטאר U19 זכתה באליפות אוקראינה.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > שחטאר

מהקמת המועדון בשנת 1936 המועדון אירח את משחקיו באצטדיון שחטאר דונצק, שהכיל 25 אלף מושבים. ב-1954 הותקנה תאורה חשמלית וזה היה האצטדיון השני בברית המועצות עם תאורה שכזו. ב-1966 שופץ ותכולת המושבים הוגדלה ל-42 אלף מקומות ועד 1981 שופץ שוב ונוספה בו מערכת חימום. ב-1999 נערך שיפוץ נוסף, על מנת להתאים את האצטדיון לתקנים מודרניים ולתקני ליגת האלופות, כך שהותקנו מושבי פלסטיק ותכולת המושבים הורדה ל-32 אלף מושבים.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > אולימפיסקי

אצטדיון אולימפיסקי בדונצק שימש את הקבוצה ממרץ 2004. האצטדיון נבנה ב-1958 ונקרא בשם "לוקומוטיב", משום שנבנה בחסות חברת הרכבות של דונצק. ב-1970 הבנייה הושלמה אך לא שימש כמעט את שחטאר. ב-2003 שופץ ושימש את נבחרת הנוער של אוקראינה ואת הקבוצה כמגרש חלופי.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > דונבאס ארנה

ב-2006 החלה בנייתו של דונבאס ארנה בפארק על שם לנין בדונצק. הרעיון לבנות אצטדיון חדש לקבוצה הגיע מהבעלים רינאט אחמטוב. תקציב הבנייה עמד על 400 מיליון דולרים ונועד לארח משחקים במסגרת יורו 2012. האצטדיון נחנך ב-29 באוגוסט 2008 וכלל מושבים בצבעי שחור, כתום ולבן שמסמלים את חבל דונבאס ואת המועדון. חזית האצטדיון צופתה בזכוכית וגג האצטדיון מכסה 93% מהמושבים והוא בעל תכולה של 52,667 מושבים. עקב משבר אוקראינה חדל לשמש כמגרשה של שחטאר ומשמש את קבוצות הכדורגל של הרפובליקה העממית של דונצק. המשחק האחרון שדונצק אירחה היה ב-2 במאי 2014 נגד איליצ'בץ.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > ארנה לבוב

ב-15 במאי 2014 נודע שבעקבות המשבר הביטחוני באוקראינה הוחלט כי דונצק תארח את המשחקים הביתיים באצטדיון האולימפי בקייב ובארנה לבוב שבלבוב. ארנה לבוב הפך לאצטדיון הקבוצה בטורנירי אופ"א ולעיתים אירחה משחקים בינלאומיים בחרקוב אך את מרבית משחקי הבית ערכה באצטדיון זה.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > מטאליסט חרקוב

ב-30 בינואר 2017 נחתם הסכם לפיו שחטאר תארח את כל משחקיה במסגרת הגביע האוקראיני ובמפעלים האירופיים באצטדיון מטאליסט בחרקוב. עלות השכירות עומדת על 7,000 אירו למשחק.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > אולימפיסקי

ממאי 2020 שחטאר מארחת את משחקי הבית במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי המכיל 70,050 מושבים.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים > מתקן האימונים

עד 2014 מתקן האימונים של הקבוצה היה "קירשה" בעיר דונצק, מתחם בגודל 43 הקטר, 4,368 מ"ר לחוף אגם והכיל 9 מגרשי אימונים (8 מהם עם כיסוי דשא טבעי).
משנת 2014 הקבוצה מתאמנת במרכז האימונים סוויאטושין, בפרברי קייב.
סגל הקבוצה > בעלי תפקידים

רינאט אחמטוב, נשיא
אולג פופוב - יו"ר דירקטוריון
בוריס קולסניקוב - סגן נשיא
סרגיי פלקין - מנכ"ל
אלכסנדר צ'רקאסוב - מזכ"ל
סגל הקבוצה > מאמנים

| תקופת כהונה | שם | תארים |
| --- | --- | --- |
| 1936—1937 | ברית המועצות ניקולאי נאומוב |  |
| 1938 | ברית המועצות וסילי בוריסנקו |  |
| 1938 | ברית המועצות גריגורי ארכנגלסקי |  |
| 1939—1941 | ברית המועצות אברם דנגולוב |  |
| 1944—1945 | ברית המועצות ניקולאי קוזנצוב |  |
| 1946—1948 | ברית המועצות אלכסיי קוסטילב |  |
| 1949 | ברית המועצות גאורגי מזאנוב |  |
| 1949—1951 | ברית המועצות ויקטור נוביקוב |  |
| 1952 | ברית המועצות קונסטנטין קוואשנין |  |
| 1952—1956 | ברית המועצותאלכסנדר פונומארוב |  |
| 1956—1957 | ברית המועצות וסילי ירמילוב |  |
| 1958 | ברית המועצות א. דנגולוב |  |
| 1959 | ברית המועצות ו. נוביקוב |  |
| 1959—1960 | ברית המועצות קונסטנטין שצ'גוצקי |  |
| 1960—1969 | ברית המועצות אולג אושנקוב | 2 גביעי ברית המועצות |
| 1969—1970 | ברית המועצות יורי וויינוב |  |
| 1970—1971 | ברית המועצות ארטיום פליאן |  |
| 1971 | ברית המועצות יורי זכארוב |  |
| 1971—1972 | ברית המועצות ניקולאי מורוזוב |  |
| 1972—1973 | ברית המועצות אולג בזילביץ' |  |
| 1974 | ברית המועצות י. זכארוב |  |
| 1974—1978 | ברית המועצות ולדימיר סלקוב |  |
| 1979—1985 | ברית המועצות ויקטור נוסוב | 2 גביעי ברית המועצות  ‏1 הסופר קאפ הסובייטי |

| 1986 | ברית המועצות א. בזילביץ' |  |
| 1987—1989 | ברית המועצות אנטולי קונקוב |  |
| 1989—1994 | ברית המועצות/אוקראינה ולרי יארמצ'נקו |  |
| 1995 | אוקראינה ו. סלקוב | 1 הגביע האוקראיני |
| 1995—1996 | אוקראינה ולרי רודאקוב |  |
| 1996—1999 | אוקראינה ו. יארמצ'נקו | 1 הגביע האוקראיני |
| 1999 | רוסיה אנטולי בישובץ |  |
| 1999 | אוקראינה אלכסיי דרוזדנקו |  |
| 1999—2001 | אוקראינה ויקטור פרוקופנקו | 1 הגביע האוקראיני |
| 2001—2002 | אוקראינה ו. יארמצ'נקו |  |
| 2002 | איטליה נביו סקאלה | 1 אליפות אוקראינה  ‏1 הגביע האוקראיני |

| 2003 | אוקראינה ו. יארמצ'נקו |  |
| 2003—2004 | גרמניה ברנד שוסטר |  |
| 2004 | אוקראינה ו. פרוקופנקו |  |
| 2004—2016 | רומניה מירצ'ה לוצ'סקו | 8 אליפות אוקראינה  ‏6 הגביע האוקראיני  ‏7 תוארי הסופר קאפ האוקראיני  ‏1 אליפות הליגה האירופית |
| 2016—2019 | פורטוגל פאולו פונסקה | 3 אליפות אוקראינה  ‏3 הגביע האוקראיני 1 תואר הסופר קאפ האוקראיני |
| 2019—2021 | פורטוגל לואיש קשטרו | 1 אליפות אוקראינה |
| 2021—2022 | איטליה רוברטו דה זרבי | אליפות אוקראינה  1 תואר הסופר קאפ האוקראיני |
| 2022—2023 | קרואטיה איגור יוביצ'ביץ' | אליפות אוקראינה |
| 2023 | הולנד פטריק ואן לוון |  |
| 2023— | בוסניה והרצגובינה מרינו פושיץ' | אליפות אוקראינה   הגביע האוקראיני |
סגל הקבוצה > שחקנים בולטים בעבר ובהווה

ברית המועצות ולרי לובנובסקי
ברית המועצות ויקטור צ'אנוב
אוקראינה אנדריי וורוביי
אוקראינה אנטולי טימושצ'וק
אוקראינה דמיטרו שוטקוב
אוקראינה אנדריי פיאטוב
אוקראינה דמיטרו צ'יהרינסקי
אוקראינה ויאצ'סלב שבצ'וק
אוקראינה יארוסלב רקיצקי
אוקראינה אולכסנדר קוצ'ר
צ'כיה טומאש היובשאן
אוקראינה טרס סטפננקו
קרואטיה דאריו סרנה
ארמניה הנריך מחיתריאן
קרואטיה אדוארדו דה סילבה
רומניה רזבן ראץ
רומניה ציפריאן מאריצה
פולין מאריוש לבנדובסקי
ברזיל ויליאן בורג'ס דה סילבה
ברזיל לואיס אדריאנו
ניגריה איסאק אוקורונקבו
ברזיל דוגלאס קוסטה
ברזיל פרננדיניו
ברזיל אלכס טישיירה
ברזיל טייסון
ישראל מנור סלומון
סגל הקבוצה > שיאני ההופעות

להלן עשרת השחקנים ששיחקו הכי הרבה משחקי ליגה במדי הקבוצה, נכון ל-27 באוגוסט 2021. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בקבוצה.
| מקום | שם השחקן | שנות פעילות | הופעות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מיכאיל סוקולובסקי | 1974–1987 | 400 |
| 2 | סרגיי יאשצ'נקו | 1982–1995 | 384 |
| 3 | דאריו סרנה | 2018–2003 | 339 |
| 4 | יורי דגטריוב | 1967–1983 | 321 |
| 5 | ולרי יארמצ'נקו | 1966–1978 | 297 |
| 6 | אנדריי פיאטוב | 2007– | 294 |
| 7 | ויקטור גרצ'יוב | 1980–1990   1994 - 1995 | 283 |
| 8 | איגור פטרוב | 1981–1991   1994–1996   1998 | 281 |
| 9 | ולרי רודקוב | 1974–1987 | 277 |
| 10 | דמיטרי שוטקוב | 1989–2008 | 267 |
סגל הקבוצה > שיאני שערים

להלן עשרת השחקנים שהבקיעו הכי הרבה שערי ליגה במדי הקבוצה, נכון ל-11 בדצמבר 2016. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בקבוצה.
| מקום | שם השחקן | שנות פעילות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מיכאיל סוקולובסקי | 1974–1987 | 91 |
| 2 | ולרי סטרוחין | 1973–1981 | 86 |
| 3 | אנדריי וורוביי | 1999–2007 | 80 |
| 4 | לואיס אדריאנו | 2007–2015 | 77 |
| 5 | איגור פטרוב | 1981–1991   1994–1996   1998 | 70 |
| 6 | ויקטור גרצ'יוב | 1980–1990   1994–1995 | 69 |
| 7 | אלכס טשיירה | 2010–2015 | 67 |
| 8 | ברנדאו | 2002–2008 | 65 |
| 9 | סרגיי אטלקין | 1990–1997   1999–2002 | 61 |
| 10 | אולג מטבייב | 1992–1995   1996–2000 | 61 |
מלבישות, בעלים וספונסרים ראשיים

| שנים | יצרניות תלבושות | ספונסרים |
| --- | --- | --- |
| 1992—1998 | גרמניה אדידס | דנמרק קרלסברג |
| 1998—2005 | גרמניה אדידס | אוקראינה DCC |
| 2005—2006 | גרמניה אדידס | אוקראינה life:) |
| 2006—2007 | גרמניה אדידס | אוקראינה SCM |
| 2008—2019 | ארצות הברית נייק | אוקראינה SCM |
| 2019—2021 | ארצות הברית נייק | קפריסיןParimatch |
| 2021- | גרמניה פומה | קפריסיןParimatch |
תארים

הפרמייר ליג האוקראיני:
אליפויות (14): 2002, 2005, 2006, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2024
הגביע האוקראיני:
זכייה (13): 1995, 1997, 2001, 2002, 2004, 2008, 2011, 2012, 2013, 2016, 2017, 2018, 2019, 2024
הסופר קאפ האוקראיני:
זכייה (9): 2005, 2008, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2021
הגביע הסובייטי:
זכייה (4): 1961, 1962, 1980, 1983
הסופר קאפ הסובייטי:
זכייה (1): 1983
גביע אופ"א: 2009
גביע הערוץ הראשון הרוסי: 2006
גביע לה מאנגה: 2007
גביע Uhrencup‏: 2009
גביע מספאלומס: 2009
טורניר קופה דל סול: 2010
ראו גם

היריבות בין דינמו קייב לבין שחטאר דונצק
הדרבי של דונצק