stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוזמות אברהם
הערות שוליים

↑  ארכיון יזמות, באתר שתיל - הקרן החדשה לישראל
↑  לומדים אנגלית ביחד - לימוד משותף, באתר יוזמות אברהם
↑  חינוך לחיים משותפים בתיכונים, באתר יוזמות אברהם
↑  חינוך לחיים משותפים במכינות הקדם צבאיות, באתר יוזמות אברהם
↑  אקדמיה כמרחב משותף, באתר יוזמות אברהם
↑  קהילות בטוחות, באתר יוזמות אברהם
↑  אלימות, פשיעה ושיטור ביישובים הערביים - מדד הביטחון האישי והקהילתי 2018, באתר יוזמות אברהם, ‏2019-07-23
↑   אמנון בארי־סוליציאנו, האם מה שעבד בבלפסט יעבוד גם באום אל-פאחם?, באתר TheMarker‏, 29 באוגוסט 2016
↑  ערים ואזורים מעורבים: פני המחר של מדינת ישראל, באתר יוזמות אברהם, ‏2009-05-20
↑  יום כיפור ועיד אל אדחא - תשדיר יוזמות קרן אברהם | يوم الغفران والاضحى, נבדק ב-2019-09-01
↑  תקשורת כמרחב משותף Archives, באתר יוזמות אברהם
↑  שידור חי מכנס שדרות: יחסי יהודים, ערבים ותקשורת, באתר ‏מאקו‏, 18 בנובמבר 2009
↑  סלאם כיתה א', באתר nrg
↑  הערכת תכנית "יא סלאם" שמפעילה קרן יוזמות אברהם – מכון סאלד
↑  השפה כגשר תרבותי - "יא סלאם", באתר יוזמות אברהם, ‏2013-12-12
↑  עברית בסלאם - שפה ותרבות עברית ביסודי ערבי, באתר יוזמות אברהם
↑  שריקאת חיאה - שותָּפוֹת לחיים | מודל התערבות לקידום תעסוקת נשים ערביות, באתר יוזמות אברהם, ‏2011-03-20
↑  מיפוי המפגעים הסביבתיים ברשויות יהודיות וערביות בלב הגליל, באתר יוזמות אברהם, ‏2010-05-20
↑  מדריך קרן אברהם לארגונים ופעולות המקדמים דו־קיום בין יהודים לערבים בישראל
↑  אלן סליפקא מחזיק את תעודת ההערכה מיו"ר הכנסת, ‏2000
↑  כנס הרצליה, אחריות ממשלתית לשילוב ושוויון יהודי־ערבי במדינת ישראל, ‏ינואר 2008
↑  החברה הערבית בישראל – אוגדן מידע 2009, באתר יוזמות אברהם
↑  החברה הערבית בישראל – אוגדן מידע 2013, באתר יוזמות אברהם
↑  דו"ח הוועדה הציבורית לגיבוש המדיניות הממלכתית בנושא חינוך לחיים משותפים בין יהודים לבין ערבים בישראל - שער
↑  ג'קי חורי, יהונתן ליס, יו"ר הכנסת: הקריאה לגייס ערבים - צעד פופוליסטי הגובל בהסתה, באתר הארץ, 30 ביולי 2012
↑  אתר אגודת ידידי יוזמות אברהם בבריטניה (ארכיון)
↑  המחאה החברתית והחברה הערבית, באתר יוזמות אברהם
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, אחרי עשור בהובלת המאבק באלימות בחברה הערבית: מנכ"ל "יוזמות אברהם" פורש, באתר וואלה, 3 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257198905171  LCCN: n92066466  VIAF: 124870459   WorldCat (עם VIAF): 124870459
הר מירון

| --- | --- |
הר מירון (מימין) והר בר-יוחאי ומורדותיהם השרופים בעקבות מלחמת לבנון השנייה
הר מירון (מימין) והר בר-יוחאי ומורדותיהם השרופים בעקבות מלחמת לבנון השנייה
 מידע כללי
 גובה:  1,204 מטרים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מרכז הגליל העליון
 רכס הרים:  גוש מירון
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש, צעידה
 קואורדינטות:  32°59′52″N 35°24′47″E﻿ / ﻿32.997866°N 35.413141°E﻿ / 32.997866; 35.413141
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הר מירון(למפת אצבע הגליל רגילה) הר מירון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר מירון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר מירון
קבר שמאי הזקן בהר מירון
עין הזקן
חניון הפסגה. החניון ממוקם על תוואי שביל ישראל.
הר מירון בשלג, מבט מצפון
מראה מהר מירון לכיוון דרום מזרח
מושב מירון, כפי שנראה מההר
הַר מֵירוֹן (בערבית: جبل الجرمق, ג'בל אל־ג'רמק) הוא ההר הגבוה ביותר בשטח ארץ ישראל ממערב לירדן והרביעי בגובהו בישראל כולה. הוא שוכן בין צפת למעלות תרשיחא ופסגתו מתנשאת לגובה של 1,204 מטר מעל פני הים, והיא הגבוהה ביותר ברכס הרי מירון שבגליל העליון. בעבר התנשא ההר לגובה של 1,208 מטר מעל פני הים, אך צה"ל שיטח את פסגת ההר לצורך הקמת יחידת בקרה אווירית והנמיכה במעט.
הר מירון הוא אחד האזורים הגשומים ביותר בישראל, בממוצע יורדים בו כ־900 מילימטר גשם בשנה. במרבית החורפים יורד בהר מירון שלג שנערם. ההר מכוסה בחורש ים תיכוני שכולל שיחי אלון, חרוב, שיחי קטלב אדומי גזע ואחרים.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל לפני ל"ג בעומר ההר הוכרז כשטח צבאי סגור.
שמו של ההר

שמו הערבי של ההר הוא ג'בל אל־ג'רמק. שמו העברי הנוכחי ניתן לו בראשית שנות ה־50 על ידי ועדת השמות הממשלתית, בשל סמיכותו למירון הקדומה, היושבת במורדו המזרחי. סברה למקור השם הערבי הוותיק "ג'רמק" היא בשבט תמני בעל שם דומה שהשתקע בהר. אפשרות נוספת היא שההר נקרא על שם מערות מיוחדות שקיימות בהר שנקראות בערבית ג'רמק.[דרוש מקור]
קודם לכן נקרא ההר בקרב היישוב העברי בשם הר עצמון, בעקבות תיאור הר נישא בשם זה בכתבי יוסף בן מתתיהו. כיום מקובל זיהויו של הר עצמון בגליל התחתון המערבי, שאליו נדד שם זה. יוסף ברסלבי כתב שמי שהחדיר את השם "הר עצמון" כשם עברי של ג'בל ג'רמק היה אליהו ספיר שהביא את הזיהוי בספרו "הארץ" שיצא בשנת 1911. ברסלבי משער שספיר לקח את השם מלקסיקון של גוסטב בוטגר שיצא בשנת 1879 בגרמנית והביא את הזיהוי בשם ספ (Sepp). השם מירון נכנס באיטיות לתודעה הציבורית ובשנות ה־60 עוד נעשה שימוש בשם "הר עצמון" בהתייחסות להר.
לפי השערה אחת, שמו בתקופת חז"ל היה 'הר זבד'.
שמורת הר מירון

שמורת הר מירון היא שמורת טבע מוכרזת בגליל המהווה את שמורת הטבע הגדולה בצפון ישראל, כששטחה הוא 90,596 דונם. השמורה הוכרזה ב־9 בדצמבר 1965, ועברה מספר הרחבות וגריעות שטחים מאז.
מלבד הפסגה שסגורה למבקרים בגלל הבסיס הצבאי השוכן בה, אתר הביקור העיקרי בהר הוא שביל הפסגה שמקיף אותה כ־100 מטר מתחת לרום ההר. מהשביל נפרשות תצפיות לרוב שטח הגליל העליון. ממספר נקודות בגוש הרי מירון ניתן לראות את כל רוחב ארץ ישראל, מהים התיכון, הגליל התחתון, הכנרת והגולן. בשמורה נמצא בית ספר שדה הר מירון.
התיישבות בהר

לאורך שנים הייתה התיישבות ענפה מסביב להרי מירון אך ברוב המקרים לא הוקמו יישובים בהר עצמו. על הפסגות הסמוכות להר מדרום נמצאת בית ג'אן. היישובים הוותיקים מסביב להר הם גוש חלב (כיום ג'יש), פקיעין וצפת שמשקיפה על ההר מהר כנען. יש הטוענים כי למרגלות ההר שכן היישוב הקדום מירום שמוזכר בתנ"ך כאחד המקומות שנכבשו על ידי יהושע בן נון:
וַיִּוָּעֲדוּ, כֹּל הַמְּלָכִים הָאֵלֶּה; וַיָּבֹאוּ וַיַּחֲנוּ יַחְדָּו, אֶל-מֵי מֵרוֹם, לְהִלָּחֵם, עִם-יִשְׂרָאֵל. וַיֹאמֶר ה' אֶל-יְהוֹשֻׁעַ, אַל-תִירָא מִפְּנֵיהֶם--כִי-מָחָר כָעֵת הַזֹאת אָנֹכִי נֹתֵן אֶת-כֻּלָּם חֲלָלִים, לִפְנֵי יִשְׂרָאֵל; אֶת-סוּסֵיהֶם תְּעַקֵּר, וְאֶת-מַרְכְּבֹתֵיהֶם תִּשְׂרֹף בָּאֵשׁ. וַיָּבֹא יְהוֹשֻׁעַ וְכָל-עַם הַמִּלְחָמָה עִמּוֹ עֲלֵיהֶם, עַל-מֵי מֵרוֹם--פִּתְאֹם; וַיִּפְּלוּ, בָּהֶם.
יש הטוענים שזהו "הר עצמון" שהיווה זירת לחימה נגד גלוס בתחילת המרד הגדול.
קרוב לפסגת הר מירון קיימים שרידים של ניסיונות קודמים להתיישב בהר. יישוב זה כונה "ג'רמק" על שם שמו הערבי של המירון. הוא נוסד על ידי ישראל ב"ק ובנו ניסן ב"ק בשנת 1834, אך ננטש לאחר שנים בודדות.
אתרים קדושים

כיום קיימים למרגלות הר מירון אתרים הקדושים ליהודים ולדרוזים. ביניהם ניתן למנות את קבר התנאים, רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו, רבי יוחנן הסנדלר וגם קבר נבי סבלאן.
אתרים קדושים > יהושע בן נון

ישנה עדות מהמאה ה־13 לכך שהר מירון זוהה כמי מרום, זירת הקרב של יהושע בן נון במלכי הצפון:
וַיְהִי כִּשְׁמֹעַ יָבִין מֶלֶךְ חָצוֹר וַיִּשְׁלַח אֶל יוֹבָב מֶלֶךְ מָדוֹן וְאֶל מֶלֶךְ שִׁמְרוֹן וְאֶל מֶלֶךְ אַכְשָׁף. וְאֶל הַמְּלָכִים אֲשֶׁר מִצְּפוֹן בָּהָר וּבָעֲרָבָה נֶגֶב כִּנֲרוֹת וּבַשְּׁפֵלָה וּבְנָפוֹת דּוֹר מִיָּם. הַכְּנַעֲנִי מִמִּזְרָח וּמִיָּם וְהָאֱמֹרִי וְהַחִתִּי וְהַפְּרִזִּי וְהַיְבוּסִי בָּהָר וְהַחִוִּי תַּחַת חֶרְמוֹן בְּאֶרֶץ הַמִּצְפָּה. וַיֵּצְאוּ הֵם וְכָל מַחֲנֵיהֶם עִמָּם עַם רָב כַּחוֹל אֲשֶׁר עַל שְׂפַת הַיָּם לָרֹב וְסוּס וָרֶכֶב רַב מְאֹד. וַיִּוָּעֲדוּ כֹּל הַמְּלָכִים הָאֵלֶּה וַיָּבֹאוּ וַיַּחֲנוּ יַחְדָּו אֶל מֵי מֵרוֹם לְהִלָּחֵם עִם יִשְׂרָאֵל. וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ אַל תִּירָא מִפְּנֵיהֶם כִּי מָחָר כָּעֵת הַזֹּאת אָנֹכִי נֹתֵן אֶת כֻּלָּם חֲלָלִים לִפְנֵי יִשְׂרָאֵל אֶת סוּסֵיהֶם תְּעַקֵּר וְאֶת מַרְכְּבֹתֵיהֶם תִּשְׂרֹף בָּאֵשׁ. וַיָּבֹא יְהוֹשֻׁעַ וְכָל עַם הַמִּלְחָמָה עִמּוֹ עֲלֵיהֶם עַל מֵי מֵרוֹם פִּתְאֹם וַיִּפְּלוּ בָּהֶם. וַיִּתְּנֵם ה' בְּיַד יִשְׂרָאֵל וַיַּכּוּם וַיִּרְדְּפוּם עַד צִידוֹן רַבָּה וְעַד מִשְׂרְפוֹת מַיִם וְעַד בִּקְעַת מִצְפֶּה מִזְרָחָה וַיַּכֻּם עַד בִּלְתִּי הִשְׁאִיר לָהֶם שָׂרִיד. וַיַּעַשׂ לָהֶם יְהוֹשֻׁעַ כַּאֲשֶׁר אָמַר לוֹ ה' אֶת סוּסֵיהֶם עִקֵּר וְאֶת מַרְכְּבֹתֵיהֶם שָׂרַף בָּאֵשׁ.
עדות אחרת, מהמאה ה־14, זיהתה את מירון כמקום קבורתו של יהושע, הוא "הר געש".
אתרים קדושים > הלל ושמאי

עדויות לעלייה לקברי צדיקים במירון קיימות מסוף המאה ה־11. החל מהמאות ה־12 וה־13 הדיווחים, חלקם בידי יהודים וחלקם בידי ערבים, ממוקדים ומוסרים אודות עלייה לקברי הלל ושמאי, וכן על נס של הופעת מים מתוך סלע.
מצד אחד מערה של שמאי ותלמידיו ומצד אחד של הלל ותלמידיו, ובאמצע המערה אבן שוקעת. אבן גדולה וחלולה כמו כוס, ונכנס בבית־קיבולה כארבעים סאה ויותר וכשבאים שם בני אדם הגונים יראו האבן מלאה מים יפים וירחצו ידיהם ויתפללו ויבקשו מה שירצו. ואין האבן חלולה מתחת כי אין באים המים מן הקרקע אלא נעשה כן אם אדם הגון הוא, ואדם שאינו הגון לא יראה המים. ואם ישאבו מן האבן אלף כדי מים לא תהיה חסרה אלא מלאה.
מנהגי ההשתטחויות עוררו התנגדות בחוגים רבניים שונים, בשל חשש לאיסור לא תדרשו על המתים. אמנם, יש שביארו איסור זה רק על מתים ולא על צדיקים שהרי גם במיתתם קרויים חיים וראיה מאליהו הנביא שעל אף שהיה כהן נכנס למערת המכפלה. בטקסים אלה השתתפו גם ערבים. החל מהמאה ה־13 נמסר על השתטחויות על קברי צדיקים דווקא בעונת האביב, בעיקר בפסח שני, אך גם במועדים אחרים. במאה ה־14 יש עדויות על עלייה לרגל למירון של יהודים שהגיעו מעבר לים. עד המאה ה־15 ממשיכים דיווחים רבים על עלייה לרגל בפסח שני לקברי הלל ושמאי.
למרגלות ההר בכיוון מזרח שוכן כפר שמאי.
אתרים קדושים > רבי שמעון בר יוחאי

דיווח בסוף המאה ה־15 מעיד על עלייה לקברי רבי שמעון בר יוחאי ובנו בשלושת הרגלים, הכוללת הופעת מים כגשם, ומאותה התקופה נעלמת, בהדרגה, ההתייחסות לקברי הלל ושמאי. ככל הנראה, המעבר מקברי הלל ושמאי לקבר הרשב"י נעוץ במסורת ספר הזהר, שהובאה על ידי יהודי ספרד שעלו לישראל בתקופה זאת. נוהג שהתקבל היה לערוך משמרות תפילה על קברו בראש חודש. במאה ה־16 נבנה מבנה על הקבר.
שלושת סוגי הביקורים שהונהגו במירון היו באותה התקופה: ביקור לשם תפילה בעתות משבר, ותפילה להורדת גשם בסוכות; ביקורי מקובלים וחבורותיהם לצורכי התייחדות ועיון בזהר בשלושת הרגלים כתחליף לעלייה לירושלים, בהשארת האר"י; קביעות של לימוד תורה וקבלה לצורך תפילה ותיקון על הגלות. התייחדות במירון בהקשר קבלי המשיכו בתאריכים שונים, גם במאות הבאות. המשמעות הרוחנית של העלייה למירון, הייתה חלק בלתי נפרד מהתפיסה החדשה, הקבלית, של חיבור לצדיק המת ולאלוהות באמצעות מקום קבורתו לצורך התעלות רוחנית. קבר הרשב"י היה היעד המרכזי, אך נוספו אליו גם ההשתטחות על קברי הלל, שמאי ור' יוחנן הסנדלר.
במאה ה־16 ניתן דיווח על ישיבה של שלושה ימים של האר"י ואנשי ביתו בל"ג בעומר, וכן של גילוח שערות בנו, כמנהג שכבר היה קיים, כנראה מנהג עממי:
ענין מנהג שנהגו ישראל ללכת ביום ל"ג לעומר על קברי רשב"י ור"א בנו אשר קבורים בעיר מירון כנודע ואוכלים ושותי' ושמחים שם אני ראיתי למוז"ל שהלך לשם פ"א ביום ל"ג לעומר הוא וכל אנשי ביתו וישב שם שלשה ימים ראשו' של השבוע ההו' וזה היה פעם הא' שבא ממצרים אבל אין אני יודע אם אז היה בקי ויודע בחכמה הזו הנפלאה שהשיג אח"כ. והה"ר יונתן שאגי"ש העיד לי שבשנה הא' קודם שהלכתי אני אצלו ללמוד עם מוז"ל שהוליך את בנו הקטן שם עם כל אנשי ביתו ושם גילחו את ראשו כמנהג הידוע ועשה שם יום משתה ושמחה.
עלייה זאת נחשבת על ידי רבים למקורה של הילולת בר יוחאי, שהפכה מאותה תקופה לעלייה לרגל המרכזית במירון.
בתחילת המאה ה־20, כבר היה מירון האתר המרכזי לעלייה לרגל, בכל ימות השנה, בעיקר בתקופה שלאחר פסח. שיא ההגעה לאתר בכל שנה היה תמיד סביב ל"ג בעומר. על פי דיווח מאותה התקופה, הגרעין של הפולחן במירון הוא חסידים, שערכו במקום וסביבו תקופות ארוכות של התייחדות, ריקודים, טבילות ותפילות. הללו אף הנהיגו הקבלה בין הרשב"י לבין רבי נחמן מברסלב, דרך גלגול נשמות. הדיווח ממשיך ומתאר כיצד ימים לפני ל"ג בעומר עוסקים במירון בתפילה, קריאת תהילים ועיון בזוהר.
למרגלות ההר בכיוון צפון מזרח שוכן היישוב בר יוחאי.
אסונות בהר

בליל ל"ג בעומר ה'תרע"א, 15 במאי 1911, גדש קהל רב את מתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון בארץ ישראל העות'מאנית. מעקה שעליו נשענו אנשים רבים התמוטט, וקרוב למאה איש נפלו מגובה של כ־7–8 מטרים אל החצר למטה. באסון נהרגו לפחות 11 בני אדם ונפצעו לפחות 30.
בליל ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021, התרחש אסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון ובו, עקב מעיכה וחנק שנגרמו בתדחוקת קהל, נספו 45 גברים וילדים, ונפצעו 102 בני אדם. זהו האסון האזרחי הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל. בעקבות האסון הוקמה ביוני 2021 ועדת חקירה ממלכתית לחקר האסון, שפרסמה את מסקנותיה במרץ 2024.
היעדרויות באזור מירון

במקביל לתיירות המתקיימת בהר מירון, ולעלייה לרגל בל"ג בעומר ישנם אנשים שבאים ללון לינת קמפינג בהר ובסביבתו, במקביל קיימת תופעה שבה אנשים בעיקר בעלי אורח חיים היפי או חסרי בית מתגוררים דרך קבע במערות, כוכים ואוהלים באזור הר מירון, בנוסף, דווחו בתקשורת מספר מקרים של בני אדם שנעלמו באזור הר מירון ולא אותרו שוב, ביניהם מוישי קליינרמן, משה אליעזר אילוביץ, וחביב בן אבו, המשטרה מבצעת מעת לעת חיפושים בהר ובסביבתו, וכן פנתה לעולים והמטיילים בהר לסייע בחיפושים, בינואר 2023 נמצאו בהר עצמות אדם, אך דווח כי אינן שייכות לאחד משלושת הנעדרים הידועים בהר מירון.
גלריה

רכס הרי מירון מצפת
הנוף מהר מירון לצפון-מזרח כשבאופק הר חרמון
ראו גם

נחל מירון
ביאורים

↑  בעוד הר מירון הוא הגבוה ביותר בארץ ישראל ממערב לירדן, בישראל כולה הר חרמון הוא הגבוה ביותר
↑  רכס הרי מירון כולל גם את הר הלל (שגובהו 1,071 מטר), הר אדיר (1,008 מטר), הר האר"י (1,045 מטר), הר זבד (1,005 מטר), הר עופאים (1,105 מטר), הר הילה (1,035 מטר), הר חן (990 מטר), הר מצפה הימים (735 מטר), הר שמאי (780 מטר), הר חסד (940 מטר), הר שחל (925 מטר), הר שפנים (945 מטר), הר נריה (1,025 מטר), והר ספסוף (810 מטר).
הערות שוליים

↑  ישעיהו עשני, הר מירון ולא העצמון, דבר, 18 ביולי 1960
↑  مصطفى مراد الدباغ, بلادنا فلسطين.
↑  ד"ר יעקב מבשן, במרומי שמים, דואר היום, 29 באוקטובר 1926
↑  ישראל רוזנסון, זיכרון מירון, 2003, עמ' 9-10
↑  רחל סבוראי, הר העצמון ־ הוא הג'רמק, למרחב, 17 באוגוסט 1956
↑  אליהו ספיר, הארץ, יפו, 1911, עמ' 102, באתר היברובוקס
↑  Gustav Boettger, Topographisch-historisches Lexicon zu den schriften des flavius Josephus, Leipzig, 1879, page 39
↑  יוסף ברסלבי, לירידת העצמון מן הגליל העליון אל הגליל התחתון, למרחב, 15 במאי 1956
↑  יהודה הגדרתי, מודיעין ובירנית - שתי האחזויות נח"ל חדשות, הַבֹּקֶר, 26 בנובמבר 1964
↑  ד"ר אלי אשד, הר מירון או הר עצמון ? לשאלת שמו העברי האמיתי של הר ג'רמק -רחל סבוראי, באתר "יקום תרבות", 6 בינואר 2014
1 2  ריינר, אלחנן. 2012. יהושע הוא רשב"י, חצור היא מירון: לטיפולוגיה של סיפור ייסוד גלילי (עוד פרק בעולמו הדתי של היהודי הגלילי). תרביץ פ ב, 179-218.
1 2 3 4  הוס, בועז, תשס"ב, מקום קדוש, זמן קדוש, ספר קדוש: השפעת ספר הזוהר על מנהגי העלייה לרגל למירון וחגיגות ל"ג בעומר, קבלה 7, לוס אנג'לס, 237-256.
↑  סיימונס, חיים, תשנ"ג, עלייה לקברי צדיקים בחודש אייר (הקישור אינו פעיל), סיני קי"ב, קפ"ט.
1 2  גורן, זכריה, תשנ"ב, על מקורו של ל"ג בעומר וגלגוליו, מחקרי חג 3, 36–42.
↑  יערי, אברהם. תשכ"ב. תולדות ההילולא במירון. תרביץ ל"א, 72-101.
1 2  לוינסקי, יום טוב, 1899-1973, ספר המועדים - פורים, ל"ג בעומר, ט"ו באב, ‏תל אביב תשיט, באתר היברובוקס
1 2 3  בניהו, מאיר, 1987, העלייה למירון, בתוך שילר, אלי (עורך), ספר זאב וילנאי, כרך ב, 326-330.
↑  ל"ג בעומר, באתר הוויקי של ד"ר אוֹרי אמיתי
↑  ריינר, אלחנן, 2005, '''למעלה מהמקום למעלה מהזמן''', עת־מול 181.
↑  ynet - אסון מירון, באתר ynet, 14 בספטמבר 2024
↑  ירון אברהם, ‏הממשלה אישרה הקמת ועדת חקירה ממלכתית לאסון במירון: "נעשה הכול כדי למנוע אובדן מיותר בעתיד", באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2021
↑  חזקי שטרן, ‏פורסמו המסקנות על האסון הנורא במירון | אלו הבכירים שהוטלו עליהם אחריות אישית, באתר כיכר השבת, 6 במרץ 2024
↑   רועי צ'יקי ארד, אנחנו לא תימהונים, אנחנו המציאות: האנשים שחיים במערות בהר מירון, באתר הארץ, 12 ביוני 2019
1 2 3  אלון חכמון, ‏עצמות אדם אותרו באזור מירון, טרם ידועה זהותו, באתר מעריב אונליין, 16 בפברואר 2023
↑  עידן אבני, עצמות נמצאו במנהרה הסמוכה להר מירון, באתר ישראל היום, 27 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539386505171  LCCN: sh88007157  VIAF: 65145424508086831323   WorldCat (עם VIAF): 65145424508086831323
יאיר אטינגר

| --- | --- |

יאיר אטינגר
 לידה:  1972 (בן 53 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון הרטמן  ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים  מכון שלום הרטמן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  כל העיר, מכון שלום הרטמן, המכון הישראלי לדמוקרטיה, הארץ, רשת ב', ג'רוזלם פוסט 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yair.ettinger
 טוויטר (X):  YairEttinger
 
יאיר אטינגר (נולד ב-21 באוקטובר 1972) הוא עיתונאי וסופר ישראלי. פרשן לענייני דת ומדינה וכתב מגזין בכאן חדשות.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לאהרון, ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים ומפצועי המלחמה הקשים ביותר, ולאסתר אטינגר, משוררת.
אטינגר התחנך בתיכון הרטמן והשתתף בפעילויות שבט משואות של הצופים הדתיים בירושלים. בתום לימודיו הצטרף למסלול הצבאי שילוב במסגרת מכון הרטמן וישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים. לאחר שחרורו מצה"ל חזר ללימודיו במכון הרטמן, ובמקביל החל לסקר את תחומי הצבא והמתנחלים עבור המקומון "כל העיר". במהלך עבודתו במקומון למד באוניברסיטה העברית לימודי האסלאם, המזרח התיכון ומדע המדינה. בנוסף, עבר קורס כתבים של קול ישראל, ועבד ככתב בירושלים במערכת החדשות של רשת ב'.
בסוף 1997 הצטרף לעיתון "הארץ" כעורך במדור הכתבות, ולאחר מכן כעורך וכתב החוץ של העיתון. בשנת 2001 יצא ללימודים בפריז בבית הספר לעיתונות, שפעל בעבר בחסות האיחוד האירופי. עם שובו לישראל בשנת 2002, השתלב במערכת החדשות של "הארץ" ככתב לענייני האוכלוסייה הערבית בישראל, וסיקר בין היתר את דיוני ועדת אור שחקרה את אירועי אוקטובר 2000, את המפלגות הערביות בכנסת ואת הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית.
בחורף 2005 עבר להתגורר ביישוב נוה דקלים, בניסיון להביא את קולות התושבים והרבנים המקומיים על רקע התממשות תוכנית ההתנתקות, ובחמשת חודשי שהייתו בגוש קטיף פרסם ב"הארץ" עשרות רשימות וטורים תחת הכותרת "נוה דקלים".
בשנת 2006 עבר לסקר את החברה החרדית. לצד סיקור פרשיות אקטואליות כמו בג"ץ בית הספר בעמנואל, המאבקים סביב מצעד הגאווה בירושלים והפעלת חניון קרתא, הוא מרבה לעסוק בניתוח של תהליכים פנימיים בחברה החרדית, ושל סוגיות דת ומדינה כגון משבר פרויקט הגיור הממשלתי שפרץ ב-2008, משבר רבני צהר והירידה במעמדה של הרבנות הראשית לישראל.
במאי 2017, בתום עשרים שנה ב"הארץ", עבר אטינגר למכון שלום הרטמן בניו יורק, ונטל חלק בתוכנית החרדים של המכון הישראלי לדמוקרטיה. בספטמבר 2017 מונה לכתב ג'רוסלם פוסט בניו יורק. בשנת 2018 פרסם יחד עם הסוציולוג נסים ליאון את הספר "בְּאֵין רוֹעֶה; ש"ס וההנהגה החרדית-מזרחית אחרי עידן הרב עובדיה יוסף", שיצא בהוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה.
בספטמבר 2019 חזר אטינגר לישראל והתחיל לעבוד בתאגיד השידור הישראלי בתפקיד פרשן לענייני דת ומדינה לצד עקיבא ווייס.
בדצמבר 2019 יצא לאור ספרו: "פרומים - המחלוקות שמפצלות את הציונות הדתית". הספר זכה בפרס ספר השנה ע"ש הלל קוק של המכון למחשבה ישראלית, לשנת 2021 ויצא גם באנגלית בהוצאת קורן, בשנת 2023, תחת השם "Frayed: The Disputes Unraveling Religious Zionists".
חיים אישיים

אטינגר נשוי, ואב לשלוש בנות. מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  מיוחד ל'כיפה': הצנחן שנפצע אנושות בזמן שחרור ירושלים, זכה להיות בטקס ההשבעה של נכדו המשרת בצנחנים,  באתר כיפה, 8 ביוני 2017
↑  ירעם נתניהו, שליפות עם אסתר אטינגר, באתר nrg‏, 15 באפריל 2008
↑  יאיר אטינגר‏, יומן נווה דקלים, באתר וואלה
↑  יאיר אטינגר, כשמגילת רות נראית כמו אגדה עבור המתגיירים, באתר הארץ, 8 ביוני 2008
↑  יאיר אטינגר, חופה עוקפת רבנות, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2011
↑  ציוץ בטוויטר של עורך העיתון יעקב כץ
↑  באין רועה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  העבודה החדשה של העיתונאי והפרשן יאיר אטינגר,  באתר כיפה, 9 בספטמבר 2019
↑  פרס ספר השנה הוענק לספר העוסק בתהליכים במגזר, באתר "סרוגים", 19 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395711905171  SUDOC: 251627640  VIAF: 1213155284801487060743   WorldCat (עם VIAF): 1213155284801487060743
נוויל צ'מברלין

ארתור נוויל צ'מברלין (באנגלית: Arthur Neville Chamberlain‏; 18 במרץ 1869 – 9 בנובמבר 1940) היה מדינאי בריטי מהמפלגה השמרנית, ראש ממשלת בריטניה ממאי 1937 עד מאי 1940, בתקופה של טרום מלחמת העולם השנייה ובשנה הראשונה להתנהלותה עד התבוסה האנגלית בנורווגיה.
ילדות, נעורים ותחילת הקריירה הפוליטית

צ'מברלין נולד בעיר ברמינגהאם כבנו הבכור של ראש העיר דאז, ג'וזף צ'מברלין מנישואיו השניים. מנישואיו הראשונים של אביו נולד אחיו למחצה של צ'מברלין, סר אוסטן צ'מברלין, אף הוא מדינאי, בזכות עצמו, וחתן פרס נובל לשלום.
צ'מברלין לא שירת כלל בצבא הבריטי. בעירו ברמינגהאם למד מתמטיקה, מטלורגיה והנדסה, ומאוחר יותר הצטרף לחברת רואי חשבון מוסמכים בעיר.
לאחר קריירה מוצלחת בתחום העסקי נבחר צ'מברלין ב-1911 למועצת העיר ברמינגהאם, וכעבור ארבע שנים, ב-1915, נבחר לראש העיר, תפקיד בו שימש אביו כ-40 שנים קודם לכן. בדצמבר 1918 נבחר לחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז ברמינגהאם ליידיווד. בדצמבר 1916, טרם נבחר לפרלמנט, מונה למנהל השירות הלאומי. באוגוסט 1917 התפטר מהתפקיד. הוא שירת כשר האוצר בין 1923 ו-1924, ושוב בין השנים 1931 ו-1937, והיה שר הבריאות בשנת 1923 ושוב בין 1924 ל-1929 ובשנת 1931. הוא הפך לראש ממשלת בריטניה ב-28 במאי 1937 לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד, סטנלי בולדווין. מספר ימים לאחר מכן מונה גם לראש המפלגה השמרנית.
מדיניות החוץ בתקופתו

עם עלייתו לשלטון החליט צ'מברלין לקחת חלק פעיל יותר מקודמו במדיניות החוץ, והחל בכך ששלח את איש סודו, הלורד הליפקס, שמונה לאחר מכן לשר החוץ, לפגישה עם היטלר, שהתקיימה ב-19 בנובמבר 1937. הפגישה אותתה להיטלר כי ראש הממשלה הבריטי מאמין בפייסנות (Appeasement), מדיניות שנקטו מדינאים בריטים מאותה התקופה, ולפיה, אם ימולאו דרישותיו של היטלר, הרי שזה לא יפתח במלחמה נוספת, דבר שממנו חששו הפייסנים. תפיסתו של צ'מברלין את היטלר הייתה תפיסה נאיבית, והוא לא הבין עד כמה מוכן היטלר לשקר ולרמות כדי להשיג את מטרותיו, עד שהיה מאוחר מדי. הייתה זו התנגשות בין הג'נטלמן האנגלי המושלם, העומד במילתו, ובין מדינאי ערמומי ומתוחכם, הלומד כל חולשה של העומד מולו במשא ומתן, ומנצל אותה עד תומה.
צ'מברלין נקט לכל אורך כהונתו במדיניות הפיוס, והדבר ניכר הן ביחסו להיטלר בעת החתימה על הסכם מינכן, והן במדיניות הספר הלבן של 1939 בניסיון לרצות את ערביי ארץ ישראל ומדינות ערב. בסוגיה האחרונה הוא אף אמר כי "אם נגזר עלינו לפגוע בצד אחד, נפגע ביהודים ולא בערבים". במכתבו לאחת מאחיותיו, מ-30 ביולי 1939, אמר צ'מברלין על היהודים בהתייחסו לרדיפתם, כי: "אני בעצמי לא סובל אותם; אבל זה אינו הסבר מספיק של הפוגרום. [הם] אינם אנשים נחמדים".
מדיניות הפייסנות של צ'מברלין ניכרת יותר מכל בהסכמתו לסיפוח צ'כוסלובקיה, כפי שנקבע בהסכם מינכן (וכפי שיפורט להלן), אולם את השלמתו של צ'מברלין עם מעשיו של היטלר, מעשים שהפרו חוזה חתום (חוזה ורסאי), ניתן היה לראות עוד בשנים שלפני חתימת הסכם מינכן. בשנים אלו התחמש הוורמאכט מעל ומעבר למותר לו, ברוכשו ובבנותו צוללות, טנקים ומטוסי קרב רבים. במרץ 1938 ביצע היטלר את האנשלוס (סיפוח אוסטריה) כשצרפת, ברית המועצות ובריטניה של צ'מברלין מתבוננות בנעשה באפס מעשה, ויתרה מכך, בעת שהתקדמה גרמניה לעבר סיפוחה האלים של אוסטריה, נשא צ'מברלין נאום בבית הנבחרים ובו אמר כי אינו מתכוון להתערב בהסכמה בין שני מדינאים (היטלר, וראש הממשלה האוסטרי קורט שושניג) שמטרתה לשפר את היחסים בין שתי המדינות. הערה זו הראתה על אחת מן השתיים – אדישות עילאית לנעשה מחוץ לבריטניה, או נאיביות שאין שנייה לה. פרשנויות מאוחרות יותר טענו שהיה מפוכח ביחס ליכולתה של בריטניה לצאת למלחמה באותה עת והעדיף לשמור על רגיעה אך בה בעת השקיע מרץ רב בהצטיידות ובבניית תעשיית הנשק האנגלית.
דרישתו הבאה של היטלר הייתה מכוונת לעבר צ'כוסלובקיה. היטלר טען כי חלק ניכר מצ'כוסלובקיה (המכונה "חבל הסודטים") הוא בעל רוב של תושבים ממוצא אתני גרמני, וכי יש לספחם ל"רייך". אין לדעת עד כמה העריך צ'מברלין את נחישותו של היטלר, ועד כמה ידע על שאיפותיו הטריטוריאליות, אולם ברור כי בשלב זה כוחו של הוורמאכט נתפס כגדול בהרבה מזה שהיה בפועל, ובכל אופן, כגדול מכוחה של בריטניה באותה עת, וזאת הן אצל הבריטים (מה שגרם לחוסר נחישות, ולגמישות במשא ומתן), והן אצל היטלר עצמו (אשר העריך את כוחו הערכת יתר, ולכן ניהל מדיניות אגרסיבית ותוקפנית מתוך הערכה כי אם יהיה עימות – ינצח בו). להערכה זו לא היה שותף המטה הכללי הגרמני, אשר גורמים מרכזיים בו קשרו קשר להדחתו של היטלר אם זה יורה על פתיחה במלחמה, בה העריכו כי הוורמאכט לא יוכל לעמוד כנגד צבאות בריטניה וצרפת. לא ניתן להמעיט גם בחשיבות כוחו של הצבא הצ'כוסלובקי, אשר היה צבא מודרני וממוכן, אשר ביצר את גבולו עם גרמניה, והיה באפשרותו באותה העת להתנגד בצורה ראויה לכוח הפולש, עד לקבלת הסיוע מצרפת ומבריטניה.