stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמון היילי
ביוגרפיה

הרמון היילי נולדה בעיר מקלה, בירת מדינת תיגראי שבאתיופיה. מותו של אביה שימש בתור ההשראה שלה להפוך לתסריטאית ובמאית קולנוע.
יחד עם שותפה, הסופר והמפיק מקס קוניל (Max Conil), היא הקימה את חברת ההפקה HM Film Production באדיס אבבה, על מנת להפיק סרטים על פי סיפורים אתיופיים ולחשוף את הקולנוע האתיופי המודרני ותרבותו בפני קהלים מקומיים ובינלאומיים.
היילי ביימה מספר סרטים מצליחים, הן קופתית והן ביקורתית, שיצאו ישירות לנגני ה-DVD, בהם "Baleguru" (בשנת 2012) ו-"Yaltasbrew" (בשנת 2013). בשנת 2014 הייתה אחת מחמישה יוצרי קולנוע אתיופיים צעירים שנבחרו להשתתף בסדנה "מאדיס אבבה לקאן" (From Addis To Cannes Workshop) בפסטיבל הקולנוע בקאן.
היא השלימה את סרטה הראשון באורך מלא שהוצג בבתי הקולנוע, "Price of Love" ("מחיר האהבה"; ለፍቅር ዋጋ), בשנת 2015. בשל התקציב הנמוך שהיה ברשות יוצרי הסרט (עשרת אלפים דולר בלבד), הם נאלצו לצמצם מאוד את ההוצאות. הסרט, העוסק בנהג מונית צעיר מאדיס אבבה המתאהב בזונה שמצאה מקלט במוניתו, הוזמן להציג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2015 כחלק מהבחירה הרשמית בו. הוא הוקרן באופן רשמי גם בתחרות FESPACO, פסטיבל הקולנוע והטלוויזיה הפאן-אפריקני של ואגאדוגו 2015, שם זכה הסרט בפרס המיוחד של ואגאדוגו. הוא המשיך להתחרות בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים נוספים, וזכה בפרסים רבים.
פילמוגרפיה

Baleguru (2012)
Yaltasebew (2013)
Price of Love (2015)
הערות שוליים

↑   הרמון היילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Hailay Hermon and Max Conil – Episode 111, באתר Face2Face, Apr 21, 2015
↑  Hermon Hailay באתר IFFR - International Film Festival Rotterdam
↑  FROM ADDIS TO CANNES, באתר INTERNATIONAL EMERGING TALENT FILM ASSOCIATION (IEFTA)
↑  Hermon Hailay באתר AFF, African Film Festival, Inc.
↑  TIFF 2015 Women Directors: Meet Hermon Hailay – ‘Price of Love’
↑  Emmanuel Igunza, "Price of Love director: African film industry 'must work together'", BBC News, BBC Focus on Africa, ‏05 Mar 2015 (באנגלית)
הקונפליקט שיכול להימנע

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 תקופת התרחשות:  2052 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  יוני 1950 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Astounding Science Fiction, גיליון יוני 1950
 סדרה
 סיפור קודם:  הרובוט שנעלם 
 סיפור עוקב:  שביעות הרצון מובטחת 
 
הקונפליקט שיכול להימנע הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה ביוני 1950 ב-Astounding Science Fiction, הסיפור תורגם לעברית ב-1970 בספר "אני, רובוט".
בסיפור מופיע דמותו של סטיבן ביירלי מהסיפור "ראיה" שקדם לסיפור זה.
עלילה

בהמשך לסיפור ראיה, בשנת 2052, סטיבן ביירלי נבחר למתאם העולמי לכהונה שנייה. תפקידו הוא לייעץ לארבעת המתאמים האזוריים בנוגע לפעילות בשטח הגאוגרפי שלהם. בפרט, הוא עוסק במערכת היחסים שלהם עם "המכונות", מחשבים עוצמתיים במיוחד האחראים על הכלכלה העולמית, ועם התנועות המתנגדות לרובוטים. במהלך הסיפור הוא מבקש את עזרתה של סוזן קלווין משום שהוא שם לב שהמכונות מבצעות טעויות הנוגעות לאנשים המתנגדים להם. יחדיו הם מגיעים למסקנה שהמכונות הכלילו את החוק הראשון על כלל האנושות כך שעכשיו הוא מנוסח כך: "לא יפגע רובוט לרעה באנושות, ולא יניח, במחדל, שהאנושות תיפגע". (בדומה לחוק אפס שמופיע בסיפורים יותר מאוחרים של אסימוב).
במהלך תפקידו, ביירלי מגיע למסקנה שאנשים המתנגדים למכונות ולרובוטים מזיקים לאנושות, לכן, הוא מציע לעשות מעיין "צייד מכשפות", שבו יוציאו את כל התנועות המתנגדות למכונות מחוץ לחוק, ובפרט את "האגודה למען האנושות". סוזן מתנגדת להצעה. היא מגיע למסקנה שהתקלות הן פעולות מכוונות. המכונות מאפשרות לאנשים מסוימים להינזק כדי למנוע בעתיד נזק גדול יותר לאנושות.
למעשה, המכונות מגיעות למסקנה שהדרך היחידה למלא את החוק הראשון היא להשתלט על האנושות, דבר ששלושת החוקים אמורים למנוע.
אסימוב חוזר לרעיונות אלה ב"השמש העירומה" וב"רובוטים של שחר", בהם במקום קבוצה קטנה של מכונות נוצר מצב בו התרומה הקטנה של רובוטים רבים, אשר כל אחד פועל עצמאית למניעת נזקים.
עיבודים

בפברואר 2017 הסיפור עובד לרדיו כפרק האחרון של סדרה בת חמישה פרקים בשם "אני רובוט" בתוכנית "15 דקות של דרמה" ("15 Minute Drama") העסקה ביצירתו של אסימוב.
בסרט "אני, רובוט" משנת 2004 נמצאים אלמנטים מרכזיים מהסיפור הקונפליקט שיכול להימנע, כאשר המחשב V.I.K.I. משחק את תפקידן של המכונות.
הערות שוליים

↑  The Evitable Conflict: Isaac Asimov's I, Robot Episode 5 of 5 (adaptation), BBC
התריסר (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'סטין קרונין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אימה, אפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בלנטיין 
 הוצאה בשפת המקור:  ספרי בלנטיין
 תאריך הוצאה:  2012
 מספר עמודים:  624 (עברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מטר
 תרגום:  אינגה מיכאלי
 סדרה
 סדרת ספרים:  המעבר
 ספר קודם:  המעבר
 הספר הבא:  עיר המראות
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-0752897868
 הספרייה הלאומית:  003668854
 
התריסר (באנגלית: The Twelve) הוא רומן מסוגת האימה מאת הסופר ג'סטין קרונין אשר יצא לאור בשנת 2012, הוא הספר השני בטרילוגיית ספרים וקדם לו הרומן המעבר. התריסר יצא לאור ב-16 באוקטובר 2012 על ידי ספרי בלנטיין. הטרילוגיה הסתיימה עם פרסומו של הרומן "עיר המראות", בשנת 2016.
רקע

לאחר ביקור קצר אצל חלק מדמויות השורדים מהספר הראשון, הרומן קופץ בחזרה לתחילת המגפה. 4 קווי עלילה נוצרים: דני, נהג אוטובוס בית ספר אוטיסט מחליט לקחת את האוטובוס לסיבוב שלו עוד פעם אחת, צלף צבאי בשם קיטרידג' מתבצר בקומה גבוהה בבניין דירות בדנוור מתחיל לירות בנגועים; לורנס גריי, שרת שעבד במתחם בו החל פרויקט נח, מתעורר במלון ומוצא את עצמו צעיר ורזה יותר; והורנס גילדר, בעל תפקיד בממשל הפדרלי הגוסס, נאלץ להתמודד עם המדינה שקורסת סביבו.
בהמשך העלילה חוזרים 90 שנה קדימה בזמן, העלילה ממשיכה עם הגיבורים מהספר הקודם. בנוסף מתוודעים לעיר נוספת של אנשים, אשר משתפים פעולה עם היצורים דמויי הערפד, ומשעבדים שבויים ממקומות שונים לתפעול העיר והאכלת היצורים.
ביקורות

הספר זכה לביקורות חיוביות לרוב. באתר BookPage כתבו כי הסיום של התריסר מספק יותר מזה של המעבר, אך עדיין יש מספקים נושאים פתוחים על מנת להשאיר את הקוראים משתוקקים לספר השלישי.
השימיה אחמדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בת 49 בערך) דנקרק, צרפת 
 מדינה:  צרפת, קומורו 
 השכלה:  INSAS 
 מקצוע:  במאית קולנוע תסריטאית
 
השימיה אחמדה (בצרפתית: Hachimiya Ahamada; נולדה ב-1976) היא במאית ויוצרת קולנוע קומורית-צרפתייה.
ביוגרפיה

אחמדה נולדה בצרפת להורים קומורים, ובעבודתה הקולנועית היא משייכת את עצמה באופן חד למדינת האיים שבאוקיינוס ההודי.
בתור נערה, השתתפה אחמדה בסדנה לווידאו, וכך החלה את צעדיה הראשונים בתור יוצרת. היא למדה קולנוע ב-INSAS ‏(Institut National Supérieur des Arts du Spectacle et de la Diffusion) בבריסל, וסיימה את לימודיה בשנת 2004. את סרטה העלילתי הראשון, סרט קצר בשם La Résidence Ylang Ylang (בית הילאנג ילאנג), הוציאה כעבור ארבע שנים. הסרט זכה להצלחה והכרה בעשרות פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, וכן זכה במספר פרסים. הסרט הזה הוא מעין "חלק ראשון" בטרילוגיה של היוצרת, המספרת על קומורו מתוך הסתכלות על היסטוריה וזהות. אמחמדה, שרואה את עצמה בתור "ילדה של התפוצה הקומורית", מבקשת להשוות בין החיים של אלה שעזבו את האיים לבין אלה שנשארו, וההשפעה של העזיבה ההמונית על ארץ מוצאה. ב"Ylang", למשל, אחמדה מייצרת השוואה בין הווילה המפוארת אך נטושה של מי שפעם ראה בקומורו יעד לנופש, לבין העוני המרוד של מי שעדיין חי שם, בבקתות של פח או קש.
בסרטה הבא, Ivresse d’une Oasis (שיכרות של נווה מדבר) בוחנת אחמדה את היחסים בין תושבי קומורו לבין הקומורים שבתפוצות (בעיקר צרפת), כאשר אלה חוזרים לקומורו - בעיקר בתור מבקרים בנופש. היחס המתואר בסרט הוא בעיקר אמביוולנטי; תושבי האיים רואים את ה"הגעה" ממקומות אחרים כרצון להוכיח הצלחה או עליונות, אך בה בעת הם חולמים חלומות משלהם. קומורים רבים עוזבים את האיים "רק" כדי להרוויח מספיק כדי להקל על חייהם בארצם, אך בכך הופכים את עצמם לגולים, ולחלק מהתפוצות שראו בעין לא יפה.
הסרט של אחמדה, Feu leur rêve (אפר של חלומות), הוא סרט תיעודי, אותו יצרה בסיום לימודיה. הוא מסופר תחילה בגוף ראשון יחיד, ואז עובר לגוף ראשון רבים. בסרט זה ביקשה היוצרת לחקור את קשרי המשפחה הנותרים שלה באיים, וגילתה שעל אף קשרי דם, הזמן מייצר שברים, ושהמצב של הגירה מונעת דחק כלכלי הרווח בקומורו הוא בסיס גם ליחסי תרבות ומשפחה.
אחמדה פעילה בהקמה ובקידום של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קומורו, אשר נוסד ב-2011, יחד עם מוחמד סעיד אומה, אשר יזם את הפרויקט, לאחר שהקים את FIFAI (פסטיבל הסרטים מאפריקה ואיי העולם - International Festival of Films from Africa and the Islands of the World) בראוניון. מטרתה היא לקדם את פיתוח הקולנוע הקומורי, תעשייה שכמעט ואינה קיימת, ואת עבודותיהם של יוצרים קומורים.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2011 | L'Ivresse d'une Oasis | במאית, תסריטאית |
| 2008 | La Résidence Ylang Ylang | במאית, תסריטאית |
| 2004 | Feu leur rêve | במאית |
הערות שוליים

↑  Interview / Hachimiya AHAMADA: A local filmmaker, Adjimael Halidi, No Man's Land
↑  Hachimiya Ahamada: Dreams from the Comoros, Beti Ellerson, African Women in Cinema, 14 December 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 196872189  VIAF: 460148389363310711107   WorldCat (עם VIAF): 460148389363310711107
הזרים: חלק 1

| --- | --- |

 מבוסס על:  "הזרים" מאת בריאן ברטינו
 בימוי:  רני הרלין
 הופק בידי:  קורטני סולומון מארק קנטון כריסטופר מילבורן גארי רסקין אלסטייר בירלינגהם צ'ארלי דומבק
 תסריט:  אלן ר. כהן אלן פרידלנד
 עריכה:  מישל הריסון
 שחקנים ראשיים:  מדליין פטץ' פרוי גוטיירז גבריאל באסו אמה הורבאט אלה ברוקולרי
 מוזיקה:  ג'סטין ברנט אוסקר סנאן
 צילום:  חוסה דייוויד מונטרו
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  ליונסגייט פיפת' אלמנט הפקות סטרים מדיה שרבורן מדיה ליפ-סינק
 חברה מפיצה:  ליונסגייט
 הקרנת בכורה:  8 במאי 2024 (אל. איי. לייב) 17 במאי 2024 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה • סלאשר
 תקציב:  8.5 מיליון דולרים
 הכנסות:  48 מיליון דולרים
 סרט קודם:  "טרף לילי" (2018)
 סרט הבא:  "הזרים: חלק 2" (2024)
 סרטים בסדרה:  "הזרים"
 thestrangers.movie
 דף הסרט ב־IMDb
"הזרים: חלק 1" (באנגלית: The Strangers: Chapter 1) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2024 הנחשב לסרט השלישי בסדרת סרטי הזרים והחלק הראשון של אתחול מחודשת בצורת טרילוגיה עצמאית. הוא בוים על ידי רני הרלין, לפי תסריט מאת אלן ר. כהן ואלן פרידלנד וסיפור מאת בריאן ברטינו (אנ'), במאי הסרט הראשון. מדליין פטץ' ופרוי גוטיירז מככבים כזוג שבא במגע עם שלושת הזרים רעולי הפנים הפסיכופתים בעת טיול. גם גבריאל באסו ואמה הורבאט מככבים בסרט.
ההכרזה על הטרילוגיה שצולמה עבור סרטי "הזרים" אירעה באוגוסט 2022 על ידי מפיק הסרט המקורי, רוי לי (אנ'). הרלין הוכרז כבמאי של שלושתם בחודש שלאחר מכן, כשרוב צוות השחקנים צורף זמן קצר לאחר מכן. ההפקה של הסרטים התקיימה בברטיסלאבה בין ספטמבר לנובמבר באותה שנה.
"הזרים: חלק 1" הוקרן בבכורה עולמית בקולנוע ריגל אל. איי. לייב ב-8 במאי 2024, ועלה לאקרנים על ידי סרטי ליונסגייט ב-17 במאי 2024. הסרט הכניס 42 מיליון דולרים ברחבי העולם וספג ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע, שראו אותו נחות לסרטים הקודמים. החלק השני צפוי לצאת מאוחר יותר ב-2024, בעוד השלישי טרם קיבל תאריך.
עלילה

מאיה (מדליין פטץ') ובן זוגה ריאן (פרוי גוטיירז) נוסעים ברחבי ארצות הברית, כשהם מציינים חמש שנות זוגיות. אבודים, הם עוצרים בעיירה קטנה באורגון בשם ונוס. המקומיים מפריעים להם והמכונית שלהם מתקלקלת. המכונאי של העיר, רודי, מסכים לתקן את המכונית שלהם למחרת בבוקר והם נאלצים להישאר ללילה ב-Airbnb.
בחורה זרה מופיעה בדלת הכניסה לאחר דפיקות אגרסיביות חוזרות ונשנות, ושואלת "אם תמרה כאן", והזוג עונה לה "לא". ריאן חוזר לעיר עם אופנוע מה-Airbnb כדי לקחת בחזרה את המשאף שלו, אותו השאיר במכונית. לבדה, מאיה לא מודעת לכך שאדם דמוי דחליל עוקב אחריה. החשמל מפסיק והופעתה הפתאומית של דולפייס ("פניי מסכה") בבית מובילה אותה להתחבא. ריאן חוזר, וטוען שמאיה הזתה. מאוחר יותר הזוג מבחין בדם מטפטף מגופה התלויה על הנברשת. הם מותקפים על ידי הדחליל, שמפסיק את המרדף שלו ויוצא מהבית.
בני הזוג נמלטים החוצה במטרה לנסות ולברוח עם האופנוע אבל הוא פוצץ לרסיסים על ידי הדחליל שמחכה לשניים בחוץ. באמצעות מרחבי הזחילה שנמצאים מתחת לפרקט של הבית, הם מנסים לברוח אך מאיה נפצעת ממסמר חלוד. ברגע שהם מגיעים למחסן ממול, ריאן מוצא רובה ציד ומציל את מאיה מהתקפה נוספת.
ריאן יורה בטעות בבעלים של ה-Airbnb והורג אותו במקום. הם מנסים להימלט ברכב שלו, המשאית של הדחליל מתנגשת בו בכוונה ומשביתה אותו. מאיה רצה לתוך היער אך ריאן לא מסוגל לזוז מכיוון שרגלו תקועה במכונית. מאיה מתקשרת ל-911 אך השיחה נכשלת בשל חוסר בקליטה. היא נתקלת בגופה ובהמשך נתפסת על ידי דולפייס. ריאן מצליח להשתלט על Pin-Up Girl ("פין-אפ גירל") באיומי רובה, ודורש לדעת על מקום הימצאה של מאיה. עם זאת, הדחליל מגיח מאחוריו וחובט בו בחוזקה עד עילפון.
שניהם מתעוררים קשורים לכיסאות בבית. ברגעים האחרונים שלהם ביחד, ריאן מציע להתחתן עם מאיה, והיא נענית להצעה. כשהם מתייפחים יחד, ריאן נדקר אנושות והכיסא שלו מופל, מה שגורם לו להיחנק מדמו שלו. מאיה שואלת למה הם עושים את זה, והם פשוט עונים, "כי אתם כאן". לאחר מכן היא נדקרה ומופלת גם כן. סירנות משטרה נשמעות מרחוק והזרים ממהרים להסתלק. מאיה מתעוררת במיטת בית חולים, לאחר ששרדה את החוויה הקשה. היא קמה מהמיטה ואינה מבחינה באחד הזרים השוכב לידה.
צוות השחקנים והדמויות

מדליין פטץ' – מאיה לוקאס, בת זוגו של ריאן ואחותה הצעירה של דבי
פרוי גוטיירז – ריאן, בן זוגה הוותיק של מאיה
רייצ'ל שנטון – דבי לוקאס, אחותה הגדולה של מאיה
גבריאל באסו – גרגורי
אמה הורבאט – שלי, מלצרית במסעדה בוונוס
אלה ברוקולרי – ג'סמין
ריצ'רד ברייק – שריף רוטר
ג'ופלין סבטיין – בילי בופורד
הפקה

באוגוסט 2022, המפיק רוי לי הכריז על רעיון לשלושה סרטים שייכנסו להפקה רצופה החל מספטמבר של אותה שנה. רני הרלין התגלה כבמאי לפחות לאחד מהסרטים, אף על פי שניהל משא ומתן לבימוי כל אחד מהסרטים. הטרילוגיה הופקה על ידי סרטי ליונסגייט, פיפת' אלמנט הפקות וסרטי פריים, והיא הופצה על ידי ליונסגייט.
מאוחר יותר ב-2022, הרלין הוכרז כבמאי של שלושת הסרטים הקרובים. הראשון בטרילוגיה החדשה היה לפי תסריט שנכתב על ידי אלן ר. כהן ואלן פרידלנד וסיפור מאת בריאן ברטינו. קורטני סולומון, מארק קנטון, כריסטופר מילבורן, גארי רסקין, צ'ארלי דומבק ואלסטייר בירלינגהם אושרו כמפיקים בשלושת הסרטים. הטרילוגיה החדשה היא אתחול של הסדרה כשהמפיק קנטון מצהיר כי הטרילוגיה נועדה להציג בפני קהלים חדשים את "עולם הזרים". סולומון הצהירה שכשהתחילו בפרויקט הכוונה הייתה לספר סיפור גדול מבעבר, אבל גם "להרחיב את העולם הזה". המפיק מתאר את שלושת הסרטים כ"מחקר אופי", לעומת שני הסרטים הקודמים. מאוחר יותר הובהר על ידי יוצר הסרט והשחקנים, שטרילוגיית הסרטים החדשה מתרחשת באותו יקום כמו שני הסרטים המקוריים.
בספטמבר 2022 לוהקו מדליין פטץ', פרוי גוטיירז וגבריאל באסו. באוקטובר 2022, אמה הורבאט הוכרזה כחלק מהצוות. בחודש העוקב הצטרפה רייצ'ל שנטון לצוות השחקנים.
הצילום העיקרי של שלושת הסרטים התרחש בברטיסלאבה, סלובקיה במשך חמישים-ושנים ימים מספטמבר 2022 עד נובמבר 2022. הרלין אמר לאנטרטיינמנט ויקלי שזה "האתגר של החיים, אבל גם באמת אימצתי אותו. ביום שני בבוקר, יכולתי לצלם את החלק השני, וביום שני אחר הצהריים אני יכול לצלם את החלק הראשון, וביום שלישי בבוקר יכולתי לצלם את החלק השני. לצלם את החלק השלישי זה היה תובעני להפליא עבור השחקנים, עבור ההמשכיות מבחינת האיפור והמלתחה, ועבור במאי הצילום שלי, כיוון שרצינו ליצור שפה ויזואלית שתתפתח כך שהסרטים יגדלו ויהיו יותר מעניינים. ככל שהמשכנו, זה פשוט המשיך לשאוב את כל הכוחות שלנו כל הזמן".
הוצאה

חברת ליונסגייט קיימה את הבכורה העולמית בריגל אל. איי. לייב ב-8 במאי 2024. הוא עלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-17 במאי 2024.
הוצאה > הוצאה ביתית

"הזרים: חלק 1" יצא בפורמטים הדיגיטליים ב-16 ביולי 2024, ואחריו בפורמטים של בלו-ריי, 4K אולטרה HD בלו-ריי ו-DVD ב-23 ביולי 2024 עם קטעי אודיו, הקדימון וקטעים נוספים.
קבלה > הכנסה

נכון ל-27 ביוני 2024, "הזרים: חלק 1" הכניס 35 מיליון דולרים בארצות הברית ובקנדה, ו-7.3 מיליון דולר בטריטוריות אחרות, בסכום כולל של 42.3 מיליון דולר ברחבי העולם.
בארצות הברית ובקנדה, הסרט פורסם לצד "חברים דמיוניים" ו-Back to Black, והיה צפוי להכניס 7–9 מיליון דולרים מ-2,856 בתי קולנוע בסוף השבוע הפתיחה שלו. לאחר שהכניס 5 מיליון דולרים ביומו הראשון (כולל 1.2 מיליון דולרים מהצפיות המקדימות של יום חמישי בערב), הסרט הכניס בסך הכול 12 מיליון דולרים, אך דורג במקום השלישי מאחורי "חברים דמיוניים" ו"כוכב הקופים: ממלכה חדשה".
קבלה > ביקורת

באתר הסרטים והביקורות רוטן טומייטוז, קיבל "הזרים: חלק 1" ציון כולל של 22% על בסיס תשעים-ושש ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.4/10. בקונצנזוס של האתר נקבע: "מחוסר המתח המצמרר של 'הזרים' המקורי ומתגלה כפשוט לא נעים, חלק 1 סוגר את העלילה של עצמו". ב-Metacritic, שם נעשה שימוש בממוצע משוקלל, העניקו לסרט ציון של 43 מתוך 100, על בסיס עשרים-ושתים ביקורות בסך הכול, מה שמציין ביקורות "מעורבות או ממוצעות". קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "C" בסולם A+ עד F; ציון זהה לזה של "טרף לילי", בעוד שאלו שנשאלו על ידי PostTrak העניקו לו ציון חיובי כולל של 50%.
מארק אולסן מלוס אנג'לס טיימס אמר "לסרט 'הזרים' הראשון הייתה אווירה של מתח מצמרר, שכן הזוג הנצור הסתכל לעיתים קרובות אל חלל ריק, והביא מתח מטריד למה שלעיתים קרובות לא היה כלום. הסרט החדש אף פעם לא מעלה את אותן רגשות של איום וצמרור". מייקל נורדין מווראייטי הפנה ביקורת חיובית כלפי הסרט. ב-ynet קבעו "סרט האימה הזה מונחה בידי הסתמיות של הסאדיזם – וזה לא בהכרח דבר רע".
סרטי המשך

שני סרטי המשך צולמו במקביל לחלק 1, כאשר חלק 2 צפוי לצאת בסוף 2024. הרלין הצהיר שהם לא נועדו להיות גרסה מחודשת או אתחול מחדש, וכי העלילה עומדת להיות קרובה לחלק הראשון. הרלין אמר בריאיון: "כמובן, צילמנו אותם אחד על השני והתערבבנו, כמו שתמיד נוצרים סרטים. אבל היינו צריכים לזכור שצריך לבדל כל סיפור וכל סרט. זה סרט אחד של 4.5 שעות, והחלק הראשון הוא מערכה ראשונה; הוא מגדיר את הדמויות ואת הטרור ואת הרוצחים והדמות הראשית שלנו, שישרדו את החלק הראשון, אבל אז יקלעו למסע נוסף בשני החלקים האחרים".
בריאיון להוליווד ריפורטר, הרלין הצהיר כי חלק 2 וחלק 3 ינווטו לכיוונים שונים. סרטי ההמשך יכסו את דמותה של פטץ' במשך ארבעה ימים לאחר מאורעות החלק הראשון.
השאלה האחרונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1956
 תאריך הופעה ראשונה:  Science Fiction Quarterly גיליון נובמבר 1956
 
השאלה האחרונה (באנגלית: The Last Question) הוא סיפור קצר שנכתב על ידי סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב בשנת 1956. הסיפור הוא חלק מסדרה של סיפורים בעלי קשר רופף אודות מחשב דמיוני שנקרא מולטיוואק. ביצירת מולטיוואק, אסימוב המשיך את המגמה של הריכוזיות שאפיינה את טכנולוגיות המחשוב של שנות החמישים, עד כדי יצירת מחשב עולמי בעל ריכוזיות מוחלטת. אסימוב חשב שסיפור זה הוא הטוב ביותר שכתב, ומיקם אותו קצת מעל לילד קטן ומכוער. הסיפור תורגם לעברית ב-1972 ושוב ב-2005 בקובץ 'מחר כפול תשע'; יצא בעברית גם כחלק מקובץ כתבי אייזיק אסימוב חלק 2 ב-2010.
עלילה

הסיפור מספר אודות מחשב אנלוגי שנקרא מולטיוואק אשר במהלך שבע סצנות מוצגת האבולוציה הן של המחשב והן של האנושות. הראשונה מביניהן מתרחשת בשנת 2061, ובכל אחת משש הסצנות הראשונות דמות מציגה למחשב שאלה חוזרת - כיצד ניתן למנוע את האיום של השמדת האנושות שתגרם על ידי מות היקום (כאשר החום ביקום ישתווה לכל אורכו ויתקרב לאפס המוחלט). הדמויות בסיפור מציגות את השאלה בצורה הבאה: "האם ניתן להפוך את החוק השני של התרמודינמיקה?". בכל פעם שהשאלה נשאלת, המחשב עונה כי "אין די נתונים על מנת לתת תשובה בעלת משמעות".
בסצנה האחרונה, האנושות שכבר התמזגה לישות חושבת אחת מביטה ביקום שמתקרב למצב של אנטרופיה מוחלטת ושואלת את המחשב הקוסמי, שהוא שיא התפתחותו של מולטיוואק, את השאלה בפעם האחרונה. המחשב הקוסמי עדיין לא מסוגל לענות, אך ממשיך להרהר בשאלה. הוא קיים בעל חלל, מחוץ לחלל וזמן נורמלי, כך שמות היקום לא משפיע עליו. בסוף הסיפור המחשב הקוסמי מוצא את הפתרון, אך לא נשאר למי לתת את התשובה. לכן הוא מחליט ליישם את התשובה ולהפוך את כיוון האנטרופיה וכך ליצור את היקום מחדש. הסיפור מסתיים בהצהרתו של המחשב, "'יהי אור', ויהי אור...".
רעיונות ומגמות

בסיפור מציג אסימוב מספר רעיונות קלאסיים של מדע בדיוני:
מחשב בעל יכולת חישוב גבוהה מאוד, אשר ככל שהוא מתפתח עולה יכולת החישוב שלו ובמקביל מצטמצם גודלו הפיזי.
התפשטות של האנושות למערכות כוכבים ולגלקסיות אחרות, עד לכיבוש החלל כולו.
ניצול הכוכבים כמקורות אנרגיה לפעילות האנושית.
התגברות על ההזדקנות ולבסוף אף על המוות.
ניתוק של פעולת החשיבה מהגוף ו"איחוד מחשבות" (מעין טלפתיה) כלל אנושית.
סוף הסיפור מאחד דת, פילוסופיה ומדע. אסימוב כותב: "כל השאלות האחרות נענו, ועד ששאלה אחרונה זו תיענה גם כן, המחשב לא יוכל לשחרר את תודעתו." רמז לכך שלאחר יצירת היקום החדש ישחרר המחשב את תודעתו, בדומה לפילוסופית הדאיזם שעל פיה, אל יצר את היקום ואז נפרד ממנו.
ראו גם

מות החום של היקום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 96798801-c09d-4699-a475-f610d876a88f
השכן שלי אדולף

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  לאון פרודובסקי
 הופק בידי:  חיים מקלברג, אסתי יעקב מקלברג, סניסלב דז'יידזץ, קלאודיה סמייה, משה אדרי, לאון אדרי
 תסריט:  לאון פרודובסקי, דמיטרי מלינסקי
 עריכה:  הרווה שנייד
 שחקנים ראשיים:  דייוויד היימן אודו קייר
 צילום:  ראדק לדג'וק
 מדינה:  ישראל ישראל גרמניה גרמניה קולומביה קולומביה
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2 באוגוסט 2022
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, עברית, יידיש, ספרדית
 דף הסרט ב־IMDb
השכן שלי אדולף (באנגלית: My Neighbor Adolf) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה קומית, קופרודוקציה ישראלית, גרמנית וקולומביאנית משנת 2022 בכתיבה ובימוי של לאון פרודובסקי, עם דייוויד היימן ואודו קייר (אנ') בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בקולומביה בשנת 1960 כאשר ניצול שואה חושד בשכנו הגרמני שהוא בעצם אדולף היטלר.
לאון פרודובסקי זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והיה מועמד לפרס במסגרת "Piazza Grande" בפסטיבל לוקרנו.
הסרט צולם בקולומביה, בתי שני השכנים נבנו במיוחד להפקת הסרט.
תקציר העלילה

מארק פולסקי (דייוויד היימן) הוא ניצול שואה שכל משפחתו הושמדה. הוא גר לבד בסביבה כפרית בקולומביה. השנה היא 1960 ובעיתונים מתפרסמות כתבות על חטיפת אדולף אייכמן בארגנטינה והעברתו למשפט בישראל. פולסקי מרבה להתבונן בתמונת בני משפחתו שצולמה ב-1934 מיהם רק הוא שרד.
פולסקי הוא אדם בודד שמשתדל להתרחק מהסביבה. עם אנשים זרים כולל הדוור הוא משוחח דרך אשנב צר בדלת הכניסה. יום אחד מגיעה אליו אישה בשם גב' קלטרברונר (אוליביה שילהבי) (מרמז על שם של פושע נאצי ידוע - ארנסט קלטנברונר) ומתעניינת בפרטים על בניין סמוך בשביל לקוח שלה. פולסקי מתייחס אליה בכעס ובעוינות.
לבית הסמוך נכנס גרמני מזוקן בשם הרמן הרצוג (אודו קייר) וכבר מההתחלה מתחיל פולסקי לריב אתו בגלל כלבו וולפי שחדר לחצרו והשאיר שם את צואתו. פולסקי היה שחמטאי מעולה ובתחרות שחמט ארצית בברלין ב-1934 עבר לידו אדולף היטלר ומאז הוא זוכר את העיניים הכחולות שלו ולא שוכח את המבט המאיים שלו.
מסתבר שחלק משטח של פולסקי שייך חוקית להרצוג ופולסקי נאלץ לוותר עליו וגם על שיח הוורדים שהוא מטפח. באחד הריבים נשמטים המשקפים מפניו של הרצוג ופולסקי מביט בו ובטוח שהוא היטלר. הוא קונה ספרים על היטלר ובהם מיין קאמפף ורואה שפרטים רבים מתאימים בין הרצוג להיטלר - הגובה, הינזרות מאלכוהול, התקפי זעם וציורים הדומים מאוד לציורי היטלר.
הוא פונה לשגרירות ישראל בעיר הסמוכה ונפגש עם קצינת המודיעין (כנרת פלד) המתייחסת אליו בזלזול. בינתיים מתפתחים קשרים בין פולסקי והרצוג בעיקר במשחקי שחמט. פולסקי חודר לבית הרצוג כדי למצוא עדויות, נתקל בוולפי והורג אותו.
באחד הוויכוחים הם נאבקים ופולסקי מכה בגרמני עבור כל אחד מבני משפחתו שנרצח ומגלה לו שרצח את וולפי. הרצוג נשבע שאין לו קשר להיטלר וכי את הציורים הוא מצייר לבקשת קלטרברונר שמוכרת אותם לאוהדים נאצים. פולסקי חייב לברר סופית אם הרצוג צודק וזאת דרך בדיקת אשכיו שכפי שידוע בשיר המפורסם להיטלר יש רק אשך אחד. הרצוג מסכים להפשיל את מכנסיו ופולסקי רואה שלהרצוג יש שני אשכים ולכן אינו יכול להיות היטלר...
כעת קצינת השגרירות לוקחת את העניינים ברצינות ואנשים מתקינים מצלמות ומכשירי האזנה בביתו. פולסקי מזהיר את הרצוג וזה מחליט לעזוב והם נפרדים בחיבוק. כעת פולסקי שוב לבד.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דייוויד היימן | מארק פולסקי |  |
| אודו קייר | הרמן הרצוג |  |
| אוליביה שילהבי | גב' קלטברונר |  |
| כנרת פלד | קצינת מודיעין בשגרירות |  |
הקתדרלה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה היסטורית
 יוצרים:  דז'אניק פאיזייב
 כותבים:  אלכסנדר שבצוב
 בימוי:  סרגיי גינזבורג
 שחקנים:  סרגיי מארין סבטלנה איוואנובה אלכסנדר באלוייב יוליה סניגיר אלכסיי ברדוקוב רמיל סאביטוב יאן צפניק אלכסנדר אילין הבן מקסים אוורין אלכסנדר קורשונוב
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  דז'אניק פאיזייב קונסטנטין ארנסט רפאל מינאסבקיאן טטיאנה ונגרובה אלכסיי אחמדוב אירינה בוריסובה
 מפיקים בפועל:  אלכסנדר בונדארב אלכסיי נקליודוב
 חברת הפקה:  KIT
 צלמים:  דמיטרי טריפונוב
 מוזיקה:  ריאן אוטר 
 שידור
 רשת שידור:  Okko, 1TV
 פורמט (תמונה):  1080i (16:9 HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  4 בנובמבר 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הקתדרלה (ברוסית: Собор) היא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2021 בהפקת הערוץ הראשון ברוסיה. עלילת הסדרה נסובה סביב בניית קתדרלת ההשתנות בסנקט פטרבורג. הדמות הראשית היא איכר צמית בשם איוואן סטארשוב, שהתאהב בבתו של בעל הקרקע שלו ומוכן לעשות הכל כדי להגשים את חלומו ברוסיה שתחת שלטון הצאר פיוטר הראשון.
פרק הבכורה שודר ב-4 בנובמבר 2021 בשירות הסטרימינג Okko.
עלילה

ראשית המאה ה-18. מי שנולד כצמית - צמית ימות, אבל שנת 1700 מביאה איתה שינויים קיצוניים באימפריה הרוסית, זה זמן הרפורמציה הגדולה של פיוטר הגדול. הצורף הצעיר איוואן סטארשוב מאוהב ללא תנאי בבתו של אדונו, מריה. הוא בשום אופן לא מוכן להשלים עם העובדה שהנסיכה הצעירה לא תוכל להיות זוגתו בשל מעמדו החברתי. "אתה נותן לי משאלות, אבל אתה לא מרשה לי להגשים אותם!" רוטן איוון באלוהים. הוא פונה בתפילה לעזרת הכומר בקתדרלה כי הרי האל ברא את האנשים שווים. אבל הוא חוזר על האמרה - "קבל את חלקך בעולם, זהו מעמדך", אומר לו הכומר.
בייאוש מוותר סטארשוב על האמונה. איוואן העקשן בורח מהכפר ומחליט לקחת את גורלו בידיו. כך מתחיל דרכו המתפתלת של הגיבור להבנת טיבה של האהבה האמיתית.