stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר היון
ממחקריו על החברה החרדית

עמירם גונן, אליעזר היון ואח', הקמת ישיבות תיכוניות חרדיות, פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2016
עמירם גונן, אליעזר היון ואח', ישיבות תיכוניות חרדיות: תיאור וניתוח מצב, פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות 472, 2018
עמירם גונן, אליעזר היון ואח', פוטנציאל הביקוש ללימודים בישיבות תיכוניות חרדיות, פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות 481, 2018
אליעזר היון, "טוב שיש פראק בארון": סטטוס, יוקרה וכבוד בחברת הלומדים החרדית, דברים, אורנים, אוקטובר 2019
אליעזר היון ואהוד פראוור, חנוך לנער? זרם החינוך הממלכתי-חרדי ומתווה בעלז - נייר עמדה, פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות 591, 2022
אליעזר היון, צבא, חרדים ומלחמת 'חרבות ברזל': האומנם שינוי מגמה?, ירושלים בחירום: מלחמת חרבות ברזל (פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות), נובמבר 2023
אליעזר היון ואהוד פראוור, מהכולל למכולת: תפיסתם העצמית של אברכי כולל שהשתלבו בשוק העבודה, פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות 600, 2023
אליעזר היון, "הסיפור של הפרענקים הוא לא משהו של השנים האחרונות": על ההיסטוריה של הסגרגציה האתנית בשדה החינוך החרדי, דברים, אורנים, מרץ 2024
אליעזר היון ואהוד פראוור, פרנסה משמים - מרכיב הנס בכלכלת משקי הבית החרדיים, פרסומי מכון ירושלים למחקרי מדיניות 618, 2024
הערות שוליים

↑  אליעזר היון, ‘צנוע ומעלי’: סבא שלי, רבי יצחק היון ז”ל, שלחם בנאצים – נפטר, באתר חרדים10, 18 באפריל 2023
↑  בנוסף לאביו, עוד ארבעה דודים של היון שימשו, או משמשים, כחזנים או רבנים בקהילות יהודיות באירופה: דודו יוסף היון (שנפטר), היה החזן הראשי של קהילת פרייבורג בגרמניה, דודו אליהו היון, הוא הרב הראשי של העיר מילוז בצרפת, דודו אלקון היון הוא חזנה של העיר מץ, דודו משה היון חזן בית הכנסת בגרמניה, ואלקנה היון, אחד מבני דודיו, הוא חזן בית הכנסת בפרייבורג וממלא מקום הדוד יוסף שנפטר.
↑  אליעזר היון, הרש"ר הירש כמיתוס חריג בחברת הלומדים החרדית (בהנחיית נסים ליאון), רמת גן: אוניברסיטת בר אילן, 2016
↑  אליעזר היון, הרש"ר הירש – מיתוס חריג בחברת הלומדים החרדית, כתב העת לחקר החברה החרדית, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, יולי 2017, עמ' 55–88
↑  אליעזר היון, זו רק מנטליות: תהליכי סגרגציה, הדרה ואפליה על בסיס אתני בחברה החרדית (בהנחיית יעל ברדה ומיכל פרנקל), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 2022
↑  ynet - אליעזר היון, באתר ynet
↑  איגוד בתי הכנסת העולמי, באתר איגוד בתי הכנסת העולמי
↑  אלכסנדר כץ, 'חרדים 10' הושק: קבלו את הפרטים על האתר שיתחרה ב'בחדרי חרדים' וב'כיכר', באתר אייס
↑   הביטאון שנלחם באפליית מזרחים במגזר החרדי: ריאיון לאולפן עם אליעזר היון, ראיון בערוץ "ynet", באתר יוטיוב (אורך: 04:40)
↑  אליעזר היון, טקס הזיכרון החרדי הראשון: "רוצים להיות חלק", באתר ynet, 1 במאי 2017
↑   אהרן רבינוביץ, ללא תקציב וטיפול הולם, לילדי הגן החרדים בחינוך המיוחד אין לאן ללכת, באתר הארץ, 3 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586190705171  LCCN: no2022013124  VIAF: 747146461620727732192   WorldCat (עם VIAF): 747146461620727732192
יונתן כהן

ערך זה עוסק בכדורגלן ישראלי. אם התכוונתם לשחיין ישראלי, ראו .
כהן משחק במדי פיזה, 2021
יונתן כהן (נולד ב-29 ביוני 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במלבורן סיטי מליגת העל האוסטרלית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

כהן התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי תל אביב, עבר לתקופה קצרה להפועל תל אביב וחזר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 2014/2015 כבש 20 שערים וזכה עם קבוצת הנוער של מכבי תל אביב באליפות ליגת העל לנוער.
בקיץ 2015 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, ובהופעת הבכורה שלו בקריירה, ב-10 באוגוסט 2015, כבש צמד שערים במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 מול הפועל ירושלים במסגרת גביע הטוטו. בסך הכל כבש 11 שערי ליגה בעונת 2015/2016 והיה מלך שערי הקבוצה בעונה זו.
בקיץ 2016 הושאל כהן לבני יהודה תל אביב. ב-30 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 להפועל תל אביב בגביע הטוטו. ב-17 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל כפר סבא. ב-1 באוקטובר 2016 פתח בהרכב לראשונה במדי הקבוצה, והבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מ.ס. אשדוד שהסתיים בתיקו 2–2. בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה בעונת 2016/2017, והוסיף ארבעה שערים בגביע המדינה, בו זכה עם קבוצתו בתום העונה לאחר שכבש בבעיטות ההכרעה מול מכבי תל אביב במשחק הגמר.
בקיץ 2017 חזר כהן למכבי תל אביב, וב-29 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על טירנה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, בו גם כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה. ב-3 בספטמבר 2017 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים במועדון, אך הושאל בחזרה לבני יהודה עד לסיום העונה. בעונת 2017/2018 כבש שבעה שערי ליגה ב-34 הופעות במדי בני יהודה.
בקיץ 2018 חזר כהן למכבי תל אביב, ובעונת 2018/2019 זכה עמה באליפות ובגביע הטוטו. בעונת 2019/2020 הפך לשחקן דומיננטי בקבוצה והוביל את הקבוצה בכיבושים (12) ובבישולים (11), בדרך לאליפות שנייה.
בעונת 2020/2021 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שעלה כמחליף במהלך המחצית השנייה של משחק הגמר, וכבש את שער השוויון של מכבי בדדך לניצחון בהארכה, 2-1 על הפועל תל אביב.
באוגוסט 2021 חתם על חוזה לחמש עונות בקבוצת פיזה מהסרייה ב' האיטלקית. ב-27 באוגוסט ערך כהן את הופעת הבכורה בניצחון 0–2 על אלסנדריה. ב-11 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 1–4 על טרננה קלציו.
בספטמבר 2022, חזר כהן למכבי תל אביב. בעונה לאחר החזרה התקשה לשחזר את יכולותיו. הוא שותף רק ב-14 משחקים בהם הבקיע שער אחד. בפגרת הקיץ לקח ערן זהבי את כהן תחת חסותו - כהן התגורר בביתו של זהבי והשניים התאמנו ביחד לקראת העונה. גם בעונה הבאה הציג נתונים דומים ונדחק לקצה הרוטציה של רובי קין. ז'ארקו לאזטיץ' שהחליף את קין לא כלל את כהן בתוכניות לקראת העונה והוא נדרש להתאמן בנפרד משאר חברי הקבוצה.
ב-16 בספטמבר 2024 חתם לעונה אחת בהעברה חופשית במלבורן סיטי מליגת העל האוסטרלית. ב-10 בנובמבר 2024 כבש את שערו הבכורה במדי הקבוצה בניצחון 5-0 על פרת' גלורי במסגרת המחזור הרביעי של ליגת העל האוסטרלית לעונת 2024/2025.
נבחרות ישראל

לזכותו הופעה אחת בנבחרת הנוער עד גיל 19 של ישראל, ושבע הופעות ושני שערים בנבחרת הצעירה עד גיל 21. ב-21 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל הבוגרת, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בתיקו הביתי 1–1 מול סלובניה, במסגרת מוקדמות יורו 2020.
חיים אישיים

כהן נולד בתל אביב לכדורגלן העבר מיקי כהן. הוא בוגר תיכון ליידי דייוויס בעיר. אחיו הוא הכדורגלן גיא כהן. כהן נוהג לחגוג את שעריו כאשר הוא קופץ ומזיז את שתי הרגליים לצד אחד ולאחר מכן לצד השני, חגיגה הלקוחה ממשחק הווידאו FIFA.
באוקטובר 2021 הוא התחתן עם בת זוגו רוני אדרי. הוא בעל דרכון פולני, עקב מוצא משפחת אמו.
תארים

גביע המדינה: 2016/2017
אליפות: 2018/2019, 2019/2020, 2023/2024
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2018/2019, 2020/2021, 2023/2024
אלוף האלופים: 2024
תארים אישיים
מלך הבישולים של ליגת העל: 2019/2020 (11 בישולים)
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, ‏‏בני יהודה רוצה להאריך את החוזה עם יונתן כהן, באתר ספורט1, 25 בפברואר 2017
↑  רז אמיר ועמית וסר, ‏יונתן כהן האריך חוזה במכבי והושאל לבני יהודה, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2017
↑  רז אמיר, ‏חדש באיטליה: יונתן כהן חתם עד 2026 בפיזה, באתר ONE‏, 11 באוגוסט 2021
↑  ליגיונרים: יונתן כהן כבש שער בכורה במדי פיזה, בישול לליאל עבדה, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2021
↑  יונתן כהן חתם ל-3 שנים במכבי, באתר מכבי תל אביב, ‏28 בספטמבר 2022
↑  יגאל גולדשטיין, ‏בלתי נפרדים: הקשר שלא הכרתם בין ערן זהבי ליונתן כהן, באתר ערוץ הספורט, 28 ביוני 2023
↑  יעזוב את מכבי תל אביב? האופציות של יונתן כהן לקראת העונה הבאה, באתר ישראל היום, 24 באפריל 2024
↑  רז אמיר, ‏יונתן כהן מתאמן בנפרד ויעזוב את מכבי תל אביב, באתר ONE‏, 21 ביולי 2024
↑  תומר לוי, ‏רשמי: יונתן כהן חתם במלבורן סיטי, באתר ערוץ הספורט, 16 בספטמבר 2024.
↑  מוטי פשכצקי, ‏הרוש וכיאל בלטו, ייני איכזב מול סלובניה, באתר ערוץ הספורט, 21 במרץ 2019
↑  לירון שרון, ‏‏שיר חופה מפתיע, אורח מיוחד והופעה בלתי נשכחת: יונתן כהן התחתן, באתר ספורט1, 14 באוקטובר 2021
↑  תומר לוי, ‏מכבי ת"א תדרוש 2.5 מיליון יורו על כהן, גלזר ופרץ, באתר ערוץ הספורט, 9 ביולי 2020
קטוביץ

ערך זה עוסק בעיר הפולנית קטוביץ. אם התכוונתם לועידת היסוד של חובבי ציון, ראו .
קטוביץ (מן ההגייה ביידיש ובגרמנית: Kattowitz; בפולנית: Katowice, נהגה קטוביצֶה ‏האזנהקובץ:Pl-Katowice.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר בפולין על גדות הנהרות קלודניצה וראווה, בחלקה הדרומי של פולין. היא בירת פרובינציית שלזיה מאז יצירתה ב־1999. אוכלוסיית העיר מונה 297,197 תושבים (נכון לשנת 2017), ואילו המטרופולין והפרברים מונים כ־5,200,000 תושבים (נכון ל־2017). שטחה העירוני הוא כ־164 קמ"ר.
היסטוריה

שלזיה עילית, בה שוכנת קטוביץ, יושבה על ידי שלזים כבר מהמאות המוקדמות. האזור נשלט לראשונה בידי שושלת פיאסט הפולנית־שלזית עד להכחדתה, אז נפל בידי בית האבסבורג. העיר עצמה נוסדה במאה ה־19, בשעה שהאזור היה תחת שלטון פרוסיה, ונהפכה לעיר ב־1865. העיר אוכלסה בעיקר על ידי שלזים, גרמנים, יהודים ופולנים. ב־1884 התכנסה בה ועידת קטוביץ, שבה נוסדה תנועת "חובבי ציון". ב־1912 התקיימה בעיר ועידה נוספת, בה נוסדה אגודת ישראל. חוזה ורסאי שנחתם בעקבות מלחמת העולם הראשונה קבע כי גורלו של חבל שלזיה עילית יוכרע במשאל עם, שבו יוכרע אם החבל יהיה בשליטת גרמניה או פולין. במשאל הוחלט על סיפוח החבל לגרמניה, אולם מהומות והתקוממויות שהיו לפני המשאל ואחריו הובילו לחלוקת החבל בין שתי המדינות, וקטוביץ נשארה בחלק הפולני. לזכר התקוממויות אלו הוקמה בעיר אנדרטת המורדים השלזיים.
העיר שגשגה בזכות קרבתה להרים עמוסי מחצבים (במיוחד פחם) וכתוצאה מכך גדלה והתרחבה, כאשר אנשים באו לעבוד במכרות הפחם ותעשיית הפלדה שלה. בשנים האחרונות, בעקבות רפורמות כלכליות, החל בקטוביץ מעבר מתעשייה כבדה לעסקים קטנים.
העיר הייתה תחת כיבוש צבא גרמניה הנאצית בין השנים 1939–1945. רבים מתושבי המקום נרצחו במלחמת העולם השנייה, בהם יהודי המקום. בתום מלחמת העולם השנייה, ובהתאם להחלטות ועידת יאלטה, נמסרו השטחים שממזרח לקו אודר־נייסה לפולין, כולל רוב שטחה של שלזיה, ובה והעיר קטוביץ. התושבים ממוצא גרמני גורשו מהמקום ברובם, וממשלת פולין הקומוניסטית עודדה התיישבות של אזרחים פולנים בחבל.
בין השנים 1956-1953 שונה שם עיר קטוביץ לסטלינגרוד (Stalinogród – "עירו של סטלין") בידי הקומוניסטים הפולנים. בשנת 1957 הוקמה בעיר האוניברסיטה הרפואית של שלזיה.
בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה נגרם נזק אקולוגי לסביבתה עקב השלטון הקומוניסטי, אך כיום חלק רב מהנזק שוקם עקב גישה פרו־סביבתית ותקנות חדשות בנוגע לאיכות הסביבה.
תחבורה

כבישים, בקטוביץ עוברים 14 כבישים בינלאומיים, המפורסמים שבהם:
הנתיב האירופאי E40, המוביל ל-13 ארצות שונות, בהן בלגיה, קזחסטן, רוסיה, גרמניה ועוד.
הנתיב האירופאי E75, המוביל מאירופה הסקנדינבית לאירופה המזרחית.
רכבות קלות – מערכת הרכבות הקלות של מחוז שלזיה עילית נחשבת לאחת הגדולות ביותר בעולם. המערכת מקיפה את המחוז כולו.
שדה התעופה – שטחה של קטוביץ מקבל שירות מנמל התעופה הבינלאומי של קטוביץ. הנמל מרוחק כ־30 ק"מ ממרכז קטוביצה. לנמל יש שני טרמינלים: A, ו־B (שנפתח בשנת 2007).
הנמל משמש בסיס לחברת ויז אייר.
הקהילה היהודית

ידיעות ראשונות על יהודים שישבו בסביבות קאטוביצה מקורן במחצית הראשונה של המאה ה־18. בעיר עצמה גדלה האוכלוסייה היהודית בד בבד עם פיתוח התעשייה, מ־12 יהודים ב־1840 ל־624 ב־1867, קרוב ל־3,000 ב־1910, ו־9,000 ב־1932 (%6 מכלל האוכלוסייה).
בית הכנסת ראשון הוקם ב־1862 וקהילה עצמאית על מוסדותיה התארגנה כעבור ארבע שנים.
בנובמבר 1884 נערכה בקטוביץ הוועידה הראשונה של "חובבי ציון", בהשתתפות 22 צירים מרוסיה ו־10 צירים מארצות אחרות (צרפת, רומניה, בריטניה, גרמניה) ונודעה בשם "ועידת קטוביץ".
במרץ 1912 נערכה בקטוביץ הוועידה המייסדת של אגודת ישראל, בהשתתפות 230 עסקנים מאירופה, אמריקה וארץ ישראל.
עיקר התנופה בחיי היהודים בקטוביץ חלה אחרי מלחמת העולם הראשונה, בראש הקהילה עמד אז ברונו אלטמן. ב־1937 נחנך מרכז חדש לפעולות תרבות וחברה, ובתחום החינוך בלטו בית הספר על שם ברק יוסלביץ ובית ספר עברי (משנת 1935).
בעקבות המשבר הכלכלי של שנות השלושים גברה ההסתה האנטישמית בעיר; ארגוני בעלי המלאכה הפולניים גזרו בתקנוניהם על אי־קבלת חברים יהודים, ומערכה עיקשת התנהלה נגד המסחר עם יהודים.
ערב מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) ישבו בקטוביץ קרוב ל־6,000 יהודים.
ב־3 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את קאטוביצה. בשלושת החודשים הראשונים לכיבוש הגרמני גורשו היהודים מהעיר, רובם עקרו לסוסנוביץ הסמוכה וגורלם היה כגורל יהודי המקום.
הקהילה היהודית > הקהילה היהודית אחרי המלחמה ובמאה ה-21

אחרי המלחמה התיישבו בעיר כ־1,500 יהודים (כמעט כולם יוצאי ערים אחרות שעברו את שנות המלחמה בברית המועצות). עד לגל ההסתה הרשמי ב־1967 (בעקבות מלחמת ששת הימים בישראל) פעל בקטוביץ סניף של "החברה היהודית" בהנהגת הקומוניסטים. בעקבות הרדיפות הקומוניסטיות אחרי היהודים, ויציאת יהודים רבים מפולין בעליית גומולקה, פחת מספר היהודים והקהילה חדלה מלהתקיים למשך מעל 30 שנה. בשנת 1993 הוקמה מחדש הקהילה היהודית בעיר, בסיוע ארגוני סיוע יהודיים. בשנת 2016 נמנו בקהילה היהודית 200 חברים. בראש הקהילה עומד ולודזימיש כץ והרב הראשי הוא יהושוע אליס מארצות הברית.( הרב נמצא בוורשה ומגיע לעיתים רחוקות) בשנת 2022 בית הכנסת בקטוביץ פעיל בצורה מינימלית. תפילות מתקיימות בשבתות בדרך כלל ללא מניין. הקהילה מתכנסת באירועים מיוחדים כמו ליל הסדר וקריאת מגילה בפורים.
הקהילה אחראית על בתי הקברות היהודים בקטוביץ, גליביצה, ביטום וערים אחרות באזור.
בתחילת 2024 הוקם בית חב"ד בעיר. שליח חב"ד הוא הרב רפאל פופאק.
מקומות בילוי

מוזיאון שלונסקיה – הוקם בשנת 1929 על ידי פרלמנט שלונסקיה, בזמן החימוש של מחוז שאלסקי נגד גרמניה ששלטה באזור, כדי להצטרף לרפובליקה הפולנית השנייה. המוזיאון נחשב לאחד המוזאונים הגדולים בפולין ועיסוקו העיקרי בהיסטוריה של מחוז שלזיה.
פארק התרבות והבילוי של שלונסקיה – נמצא בין קטוביץ לבין העיר חוז'וב. הפארק הוקם בשנות ה־60 על ידי יוזמה של פוליטיקאי מקומי. הפארק נחשב ל"עיר פארק" הגדולה ביותר באירופה. הפארק מכיל את אצטדיונה של קבוצת הכדורגל גאקאאס קטוביצ'ה, אצטדיון רגלי, מגרשי ספורט, מערכת בריכות, גן חיות ועוד.
הספודק – זירה המיועדת להופעות מוזיקה בעיקר ובין היתר תחריות מוטרקרוס. בספודאק הופיעו להקות מפורסמות כמו בלאק סבאת', איירון מיידן ומגאדת'. הספודק משמש לרוב לפסטיבלי מוזיקה ומשחקי כדור עף שאליו מגיעים אנשים מכול רחבי העולם.
אנדרטת המורדים השלזיים  - אנדרטה בעיר לזכר שלוש התקוממויות מזוינות של האוכלוסייה השלזית (אנ') נגד השלטונות הגרמניים, במטרה להשיג את סיפוחה של שלזיה עילית לפולין. האנדרטה הוקמה לזכר המורדים שלקחו חלק בשלוש המרידות בשלזיה בשנים 1919, 1920 ו-1921. התקוממויות אלו נועדו להפוך את אזור שלזיה עילית לחלק מהמדינה הפולנית העצמאית החדשה. הוא ממוקם בקטוביץ במרכז העיר בקרבת הספודק (אנ')
האנדרטה לזכר יהודי קטוביץ שנרצחו בשואה - שוכנת בכיכר בית הכנסת במקום בו שכן בעבר בית הכנסת הגדול ביותר בקטוביץ.
מועדוני ספורט

GKS קטוביצה – קבוצת כדורגל מקצועית המשחקת בפולין. זכתה 3 פעמים בגביע הפולני.
אוואף קטוביצה – קבוצת כדור יד של נשים.
רוזווי קטוביצה – קבוצת כדורגל פולנית המשחקת בליגות הנמוכות.
מרכז הגוף בקטוביצה – מועדון לפיתוח גוף.
ראו גם

ועידת קטוביץ
בית הכנסת הגדול (קטוביץ)
האוניברסיטה הרפואית של סילסיה
לקריאה נוספת

מ. צאנין, סוסנוביץ, בנדין, קאטוביץ בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 293–298 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
שלט המציין את מקום ועידת קטוביץ
אנדרטה לזכר קהילת יהודי קטוביץ, שהושמדה במלחמת העולם השנייה, במקום בו ניצב בית הכנסת הגדול
הספודק
אל-פג'ר

ערך זה עוסק בעיתון בשפה הערבית שיצא לאור במזרח ירושלים. אם התכוונתם לירחון הספרותי של העיתון "אלמרצאד" שיצא לאור על ידי על המשמר, ראו .
| --- | --- |
הלוגו של המהדורה העברית של העיתוןהלוגו של המהדורה העברית של העיתון
 תדירות:  יומי
 מו"ל:  חנא סניורה 
 מייסד:  יוסף (ג'ו) נאצר וג'אמיל חמיד
 תאריכי הופעה:  1971–1993 (כ־22 שנים) 
 שפה:  עברית, ערבית 
 מערכת:  מזרח ירושלים
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
אל-פג'ר (בערבית "השחר") היה עיתון בשפה הערבית שיצא לאור במזרח ירושלים, רוב שנותיו בעריכתו של חנא סניורה. אל-פאג’ר תמך באש"ף ומאוחר יותר ביוזמות השלום. לעיתון הייתה קיימת גם מהדורה בשפה האנגלית, ולזמן קצר גם בעברית.
הערות שוליים

↑  יורם בינור, הרגשות דו-סטריים - ג'מיל חמד, מוותיקי העיתונאים הפלסטינים וכתב "טייס" בשטחים, משקיף על המציאות הישראלית־פלסטינית, כל העיר, 8 במאי 1987
↑  דני רובנשטיין, הליכוד הלאומי במזרח ירושלים, דבר, 29 במאי 1972
1 2  דני רובינשטיין, סיפור דמיוני תגובה לא רצויה, דבר, 20 באפריל 1973
↑  דני רובינשטיין, צעירים ממזרח ירושלים רוצים להפגין נגד ירדן, דבר, 17 בנובמבר 1972
↑  דו-שיח בין קיצוניים, דבר, 28 בפברואר 1973}
רחל פרימור, הרב מאיר כהנא בעלותו אמש לישראל: לא נלמד פה ילדים לירות בנשק הם לומדים זאת בלעדי הליגה, מעריב, 15 בספטמבר 1971
↑  נעצרו עורכי, דבר, 16 באפריל 1973
↑  שוחררו ראשי "אל-פג'ר", דבר, 25 באפריל 1973
↑  בעלי " פג'ר" יוציאו יומון, דבר, 21 ביוני 1973
"אל־פג'ר" חידש הופעתו, דבר, 8 ביולי 1973
↑  דני רובינשטיין, ושוב פולמוס במערת המכפלה, דבר, 25 בספטמבר 1973
↑  אנשי דת מוסלמים מוחים על התקנת הסככה במכפלה, דבר, 17 בספטמבר 1973
↑  מחאות על הפקעת קרקע ליד קרית־ארבע, דבר, 23 בספטמבר 1973
↑  דני רובינשטיין, סמכויות אזרחיות בשטחים, דבר, 2 באוקטובר 1973
↑  אדי סופר, חיפושים נרחבים בשטחים אחרי המו"ל של "אל פג'ר" שנעלם מביתו, מעריב, 10 בפברואר 1974
דני רובינשטיין, תעלומת היעלמו של יוסף(ג'ו) נאצר, דבר, 5 במרץ 1974
↑  אדי סופר, אחותו של מו"ל "אל פג'ר" תבהיר נסיבות חטיפתו, מעריב, 13 בפברואר 1974
↑  אבי לירון, חוטף המו"ל של "אל פג'ר" נידון לשש שנות מאסר, מעריב, 28 באפריל 1975
↑  צבי גילת, יליד קטמון, חדשות, 21 בפברואר 1986
↑  נדחתה עתירת עורך אל־פג'ר לצו שיאסור סגירת .עתונו, מעריב, 12 בדצמבר 1974
↑  מאמץ למנוע סגירת "פג'ר", דבר, 21 בנובמבר 1975
↑  צו ביניים נגד סגירת "אל פג'ר", דבר, 2 בדצמבר 1974
↑  יחיאל לימור, "אל פג'ר" יוציא שבועון בעברית "שיהיה מיועד לציבור הישראלי", מעריב, 15 ביוני 1977
↑  יוסי אמיתי, לקרוא  אותו, לכתוב בו, דבר, 9 בנובמבר 1982
1 2  תום שגב, ירושלים של סניורה, כותרת ראשית, 10 ביוני 1987
↑  מיכל סלע, נציגים פלסטינים למשא ומתן: בינתיים מאזינים להם רק במימשל, כותרת ראשית, 27 בנובמבר 1985
↑  שמואל שגב, כשלון השליח, מעריב, 20 באוגוסט 1985
↑  אבינועם בר יוסף, היום יתקיים משחק סימולציה על עתיד המו"מ במזה"ת, מעריב, 15 בדצמבר 1985
↑  ראש סוכנות הסיוע האמריקנית נפגש בארץ עם תומכי אש"ף, מעריב, 17 בנובמבר 1985
↑  פלשתינים לתאצ'ר, מעריב, 27 במאי 1986
↑  שר־החוץ הצרפתי הבטיח לעזור ליצוא הישראלי, מעריב, 11 בדצמבר 1985
↑  הנס-דיטריך גנשר נפגש עם שמיר, מעריב, 25 בינואר 1988
↑  ח"כים שבאו לכנס שלום, מעריב, 15 באפריל 1986
↑  עדה כהן, חנא סניורה: על ירושלים להיות עיר לא מחולקת, מעריב, 2 במאי 1990
↑  תום שגב, בדרך לחברון, כותרת ראשית, 16 באפריל 1986
↑  בבחירות לכנסת ה-11 שנערכו ביולי 1984 היה ריכטר מועמד מס' 2 ברשימה.
↑  יהודה ריכטר מ"כך" - נידון לחמש שנות מאסר, מעריב, 11 בנובמבר 1984
↑  נדב העצני, גינוי חריך בגדה להצעת סניורה, חדשות, 7 ביוני 1987
↑  חנא סניורה: ירושלים מאוחדת יכולה להיות בירת שני העמים, מעריב, 22 בפברואר 1988
↑  מיכל סלע, מי מפחד מסניורה, כותרת ראשית, 24 ביוני 1987
↑  חנא סניורה: יתכן שחלק מערביי הבירה יצביעו בבחירות, מעריב, 28 בדצמבר 1988
↑  אבינועם בר יוסף, מו"ל אל-פאג'ר מאיים בהפסקת הופעתו, מעריב, 1 במאי 1989
מודאר זהראן

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1973 (בן 51) 
 מדינה:  ירדן 
 שפות היצירה:  ערבית 
 
מודאר זהראן (בערבית: مضر زهران; נולד ב-19 באפריל 1973) הוא סופר ירדני פלסטיני, והמזכיר הכללי של "קואליציית האופוזיציה הירדנית". בשנת 2010 הוא עבר להתגורר בבריטניה, וב-2014 הוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט הצבאי הירדני בגין ארבעה אישומים  נפרדים, בשל מספר מאמרים שכתב, בהם טען, בין היתר, שירדן היא מדינת אפרטהייד הדומה לזו של דרום אפריקה.
ביוגרפיה

הוריו של זהראן נולדו בירושלים ועברו לירדן בתקופה שבה הגדה המערבית הייתה תחת שליטה ירדנית (1950-1967). יש לו שני תארים, ובנוסף השלים ב-2012 דוקטורט במימון. לפני שביקש מקלט באנגליה, שימש זהראן כרכז מדיניות בשגרירות ארצות הברית בעמאן. לזהראן שני בנים ובת.
בשנת 2010 כתב זהראן מאמר בג'רוזלם פוסט בו תיאר את ירדן כמדינת אפרטהייד בהתנהלותה נגד הפלסטינים וטען כי המשטר הירדני מזכיר את משטר האפרטהייד ששרר בדרום אפריקה. המאמר עורר סערה וביקורת מצד ירדנים ופלסטינים כאחד. זמן קצר לאחר פרסום הכתבה, שלח מודאר מכתב התנצלות באמצעות "עמון ניוז", לאחר שאביו, עדנאן זהראן, איים לנתק את הקשר עמו, אם לא יחזור בו מדבריו.  הוא הגדיר את מודאר כ"כפוי טובה" כלפי אביו וכלפי ירדן. האב תיאר את כתביו של מודאר כרחוקים מהאמת והמציאות. בשנת 2010 הנפיק מודאר מכתב המבטיח "לא לפרסם כל כתבות או דו"חות בכל שפה הקשורה לענייני פנים-ירדניים או זרים". הוא הוסיף: "החלטה זו באה משום שחשתי בבירור כי מאמרי לא הובנו ונוצלו על ידי מספר גורמים נגד המדינה היקרה שלי, אם בכוונה רעה או כתוצאה מאי הבנה."
בדצמבר 2013 הועמד בשנית לדין על ידי בית משפט צבאי ירדני בו נתבע על היעדרות ממשפט בגין ארבעה אישומים נפרדים נגדו: "הסתה לשנאה, סכסוכים עדתיים, העלבת המלך והעלבת שירותי הביטחון". לפי העיתון הירדני אל-ג'אד, "אתרי הרשתות החברתיות של זהראן נושאים מאמרים ומשפטים הפוגעים בירדן ובעמו שלו (פלסטינים)". בפברואר 2014 דיווח ה"ג'רוזלם פוסט" כי זאהרן הורשע ונדון למאסר בכלא עם עבודות קשות. הדיווחים אודות שנות המאסר בפועל היו שונים, כשלפי סוכנות הידיעות הצרפתית, מודאר עלול נדון למאסר של עד 15 שנים.
בספטמבר 2018 הוא נשא נאום בבריסל בו יצא נגד תנועת החרם BDS. עיקר טיעונו היה: חרם כנגד ההתנחלויות פירושו חרם כנגד פרנסתם של כחצי מיליון פלסטינים שעובדים מדי יום בישראל.
בספטמבר 2019, בשל "סיבות ביטחוניות", סורבה כניסתו לישראל שם היה אמור להיפגש עם מנהיגי ימין ומתנחלים.
הערות שוליים

↑  Zahran: "I will not write on Jordanian domestic, foreign affairs any more", Ammon News, ‏2010-07-26
↑  Preaching the gospel of liberalism to the Jordanian street
↑  Jordanian court indicts Palestinian writer in absentia
↑  تهجّم على الأردن: المُعارض "مضر زهران" في إسرائيل بالشماغ الأردني .. فيديو  المزيد على دنيا الوطن
↑  Zahran: "I will not write on Jordanian domestic, foreign affairs any more"
↑  Jordan critic charged with incitement, insulting king
↑  JORDANIAN PALESTINIAN WHO WRITES FOR ‘POST’ INDICTED IN JORDAN FOR ‘INCITING HATRED’
↑  JORDANIAN PALESTINIAN WHO WRITES FOR ‘POST’ SENTENCED IN JORDAN TO JAIL WITH HARD LABOR
↑  נאום בבריסל נגד BDS
↑  Alleged Jordanian activist Mudar Zahran banned from entering Israel, The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2019-09-17 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מודאר זהראן".
שלום אזולאי

| --- | --- |

 לידה:  1878 צפרו, מרוקו 
 פטירה:  1961 (בגיל 83 בערך) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  ?–1961 
 צאצאים:  עמרם אזולאי 
 
הרב שלום מרדכי אזולאי (ה'תרמ"ז, 1878 - כ"ו בשבט ה'תשכ"א, 1961) היה מחנך, פוסק הלכה, אב בית הדין העדה המערבית בירושלים, רבה של העיר העתיקה וראש ישיבת אור עולם בעיר, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל וחבר בית הדין הגדול. בצעירותו היה פעיל ציוני.
קורותיו

נולד בצפרו לאביו ר' עמרם ולאימו שמחה. משפחתם הייתה מיוחסת בכהונה עד צדוק הכהן. למד אצל חכמי צפרו: רבי חיים אברהם אליהו בן שטרית, חמיו רבי חיים מאמאן, ורבי אבנר אג'ייני. בהמשך היגר לפאס שם שימש כמנהל ומלמד בתלמוד תורה 'אם הבנים'. כמו כן, נמנה עם יוזמי הקמת הארגון 'אם הבנים' ששיפר את החינוך לילדי מרוקו.
בשנת תרס"ח, החלו להתארגן קבוצות יהודים בתוך ערי מרוקו לאגודה ציונית. הם ייסדו את חברת "חיבת ציון" שמטרתה הייתה להעלות צעירים לארץ ישראל כדי שיעסקו בהפרחת השממה ושכלול היישוב היהודי בארץ ישראל. החברה הורכבה משתי כיתות, כיתה אחת מנתה את האנשים המבוגרים בראשות הרב ישמ"ח עובדיה, וכיתה שנייה, בה היו הצעירים, בראשותו של רבי שלום אזולאי. חברי 'חיבת ציון' היו חברים בתנועת המזרחי, אך לאחר כשלוש שנים, בהשפעתה של ממשלת צרפת, התפרדה החבילה.
בשנת תרפ"א עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הצטרף לחברת לומדי הקבלה בישיבת עוז והדר, בחברתו של הרב אליהו אלעז'ימי. בירושלים, מצבו הכלכלי ירד, והרב ישמ"ח עובדיה ביקש מהרב יעקב מאיר שיתן לו קצבה הגונה. בשנת תרפ"ו התמנה לחבר בית הדין של עדת המערביים, לצד רבי שמואל עזראן ורבי עמרם אבורביע ורבי יוסף שלוש. כמו כן, שימש כר"מ בישיבה בירושלים, שם לימד הלכות אבן העזר בעיון. כמו כן לימד קבלה.
בחג החנוכה ה'תש"א, הוכתר במעמד הרב עוזיאל כרבה של העיר העתיקה. כמו כן, עמד בראש ישיבת אור עולם בעיר העתיקה. בבית מדרשו היה נוהג לדרוש בשבתות במשך כארבע שעות להמון העם.
החל מב' באייר ה'תש"ח עד שנת ה'תשט"ו, שימש חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל. שימש כחבר בית הדין הגדול לצד הרבנים הראשיים הרב עוזיאל והרב הרצוג. כמו כן כיהן כאב בית דין בבית הדין האזורי בירושלים, לצד הרב אליעזר יהודה וולדינברג והרב יוסף קאפח. הרב כמו כן שימש כחבר מועצה ב"אגודת הרבנים הספרדים בישראל".
בשנת ה'תש"ט חתם על כרוז לפיו יש לראות בהקמת מדינת ישראל אתחלתא דגאולה, וכן שיש להצביע למפלגת החזית הדתית המאוחדת.
נפטר בירושלים בכ"ו בשבט ה'תשכ"א ונקבר בהר המנוחות.
בנו המפורסם הוא הרב עמרם אזולאי. רבי עמרם היה חותנו של הרב יעקב יוסף.
חיבוריו

דרשות על המקרא - בכתב יד. מעט ממנו ראה אור.
פסקי דין - חלקם נדפסו בספרי חכמי דורו.
הערות שוליים

↑   חכמי המערב בירושלים בערכו; עם רם עמ' 548.
1 2 3   'חכמי המערב בירושלים' בערכו.
↑   קהלת צפרו חלק ג עמ' 212-3.
↑   הרב ישמח עובדיה, צבא ימי דף יט, כ, בתוך: תורה וחיים מהד' תשי"ב.
↑  מכמני עוזיאל חלק ה סימן שפג; שושנים לדוד [שלוש] עמ' רפג.
↑   נוהג כצאן יוסף - סדר ההנהגה ומנהגי ההלכה בישיבת פורת יוסף, נספחים: עמ' ריד.
↑  ראו 'הרבנות הראשית לישראל' חלק ג עמ' 1165.
↑   אוסף פסקי דין חלק ב עמ' 11, 39, 55.
↑   יביע אומר חלק י חלק חו"מ סימן ה אות ג.
↑   אמת לדוד [לזכר הרב דוד שלוש] עמ' 327.
↑   'הרבנות הראשית לישראל' חלק ג עמ' 1122.
1 2   קובץ מרי"ח ניחוח פרשת בלק תשע"ג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013219809005171