stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולטר סקוט
מקורות יצירתו

מילדותו סקוט התעניין בבלדות סקוטיות, שמע סיפורי מעשיות מסורתיים מסבתו, העריץ את אסופת הבלדות האנגליות העתיקות של פרסי, והחשיב עצמו כצאצא של גיבורים סקוטיים מסדר גודל של רובין הוד וג'ון הקטן. בעקבות אסופת הבלדות של פרסי, ערך את "בלדות של הגבול הסקוטי", אסופה של בלדות עתיקות מדרום סקוטלנד. יש אומרים שכל הנושאים של יצירותיו יסודם באסופת הבלדות הסקוטיות או בבלדות דומות.
סקוט היה בקיא בספרות רומנסות האבירות של ימי הביניים והרנסאנס, הסקוטית, האנגלית, האיטלקית, הצרפתית, הספרדית, והגרמנית. מנעוריו למד שפות על מנת לקרוא את ספרויות אירופה בלשונותיהן המקוריות. כך למד וקרא רומנסות צרפתיות בלשון צרפתית, את אריוסטו, בויארדו ופולצ'י בלשון איטלקית, את סרוואנטס בלשון ספרדית, והיה אחד מראשוני המלומדים הסקוטיים בספרות הגרמנית. מדי שנה הוא היה שב וקורא את "אורלנדו המטורף" מאת אריוסטו ואת "אורלנדו המאוהב" מאת בויארדו, אפוסים שהיו חביבים עליו במיוחד.
הוא היה בקיא בשירה האנגלית, והייתה לו זיקה לספרות האנגלית של המאה ה-18. הוא החשיב את שייקספיר, מילטון ודריידן כגדולי המשוררים האנגלים. יש קוים מקבילים בין יצירת שייקספיר לבין יצירתו, ולא בכדי היו שראו בו מעין שייקספיר חדש.
בתחילת דרכו כמשורר הוקסם מהספרות הגרמנית. שעסקה לא מעט בחיפושים אחר זהות המבוססת על מסורת עממית, בעיקר מימי הביניים. חיפושים אלה מצאו הד בנפשו בגלותו נטייה דומה לביסוס זהותו הסקוטית. למרות הסתייגותו מחלק ממאפייני הספרות הגרמנית, הוא תרגם יצירות מלשון גרמנית. סקוט החשיב את גתה לרבו, ומאוחר יותר אף התכתב עמו.
סקוט אהב ללמוד היסטוריה באופן מקיף. למדנותו ההיסטורית נחשבת טובה. הוא למד מהפילוסופים-היסטוריונים הסקוטים של המאה ה-18 (לורד קיימס, דייוויד יום, אדם סמית', ויליאם רוברטסון, אדם פרוגסון, ג'ון מילאר), והיה לו ידע היסטורי נרחב גם על נושאים שמעולם לא כתב עליהם, כגון היסטוריה רומאית. מלבד החומר ההיסטורי שלמד על מנת לחבר את הרומנים ההיסטוריים, למדנותו את ההיסטוריה ניכרת בכתביו העיוניים, כגון המסות על הרומנסה ועל האבירות, ספריו על חיי דריידן ועל חיי ג'ונתן סוויפט, ספרו על נפוליאון בונפרטה והמהפכה הצרפתית, וכמובן ספריו על תולדות סקוטלנד. ההיסטוריונים החדשים שצמחו בצרפת במאה ה-19 הושפעו מספריו.
וולטר סקוט השתמש ביצירותיו במליצות תנכיות רבות. הוא היה בקיא בתנ"ך מילדותו, ולמרות המקורות הרבים של יצירתו, התנ"ך היה ונשאר עבורו ספר הספרים. סקוט אמר: "יש רק ספר אחד: התנ"ך".
הערכת יצירתו > שירתו

היצירות של סקוט מתאפיינות בדיוק בפרטים אמיתיים ובספונטניות, בהתבסס על זיכרון טוב של לימודים שקדניים שנעשו כהכנות ליצירתו, ועל התלהבות חיונית ואינטנסיבית. כתב ג. סורטיס פילפוטס על הרומנסות של סקוט: "כוח הדמיון של סקוט הוא המפתח לגדולתו כמחבר רומנסות. לזכותו נזקפים תיאוריו הנפלאים את מעשי דמויותיו, וציורי הסצנות בהן הם נעים. גדולתו נוכחת יותר ברומנים שלו מאשר בשיריו, אם-כי באלו כוח סיפורי גדול מדי מוצג... תיאורי הטבע שבשיריו לכל הפחות משתווים לאלה שברומנים שלו". לדעת ג'ון לוקהארט, חתנו של סקוט, "שירו של המשורר-נודד האחרון" הוא השיר הטבעי והמקורי ביותר של סקוט; "מרמיון" שירו החזק והנהדר ביותר, ו"אדונית האגם" שירו המעניין, הרומנטי, הציורי, והחינני ביותר משיריו הגדולים.
בתחילת המאה ה-19 סקוט היה המשורר הפופולרי ביותר באנגליה, עד שלורד ביירון, שלמד וחיקה את סקוט, נהיה פופולרי יותר לקראת שנות העשרים. מבקרים רבים מצאו בשירת סקוט שני חסרונות עיקריים:
שירתו איננה מגיעה למבע הנעלה ביותר של רגש או העמוק ביותר של מחשבה כדרכם של המשוררים הגדולים (למשל וורדסוורת').
השטף העצום של כתיבתו הביאו לחוסר הקפדה על מלאכת-שיר נאותה (להבדיל לדוגמה משירת שלי וקיטס)
סקוט היה מודע לדברים האלו, ולא התיימר להיות משורר של רגשות עזים או של הגות, גם לא שאף להיות אמן; אלא כממשיך דרכם של המשוררים-נודדים הבריטים הקדומים היה משורר של תיאורים, מעשים, וסיפור; מספר ומתאר דברים בפשטות לירית, ומשאיר את המחשבות והרגשות לקוראים. בכל זאת, היו מבקרים, כגון ג'ון ראסקין, שהחשיבוהו לאחד מהמשוררים-יוצרים הרומנטיים הראויים יותר לקריאה. ראסקין אף החשיבו למשורר מהשורה הראשונה בכותבו: "אצל פינדארוס, הומרוס, ורגיליוס, דנטה, סקוט, כוח דמיון כביר מוליד טהרה של מחשבה תמימה". פרנסיס ג'פרי, המבקר האימתני, זיהה מלכתחילה את גאונותו של סקוט כמשורר, וחיבר ביקורות חיוביות מאוד על "שירו של המשורר-נודד האחרון" ועל "אדונית האגם". לנדור סבר שסקוט משורר גדול יותר מביירון; כינה את סקוט וקיטס "הפרוספרו ואריאל של השירה האנגלית" וכתב: "האחד מצווה, והשני מקסים; האחד שולט בכל היסודות, והשני מרכך ומחייה אותם". פושקין, גדול משוררי רוסיה, החשיב את שיריו של סקוט כמזון לנפש, ושאל מהם נושאים וסצנות לשיריו. הסופר תומאס הרדי העריץ את שירתו של סקוט, והעדיפה על פני הפרוזה שלו.
הערכת יצירתו > מעשיות סבא

וולטר סקוט חיבר עבור נכדו, ג'ון יו לוקהארט, את הספר "מעשיות סבא", סיפורים עממיים המספרים את ההיסטוריה של סקוטלנד. הספר יצא לאור בשלוש סדרות בשנים 1830-1827, זכה להצלחה רבה, והיה לספרו המצליח ביותר מאז "אייבנהו". הספר מצא חן בשל סגנונו הציורי והאנושי, והודות לדייקנותו הכרונולוגית אליה מצורפים סיפורי-עם ואנקדוטות, והאובייקטיביות הפוליטית של מחברו. "מעשיות סבא" קיבל גם ביקורות טובות, והוכר כצעד חשוב בעידוד סופרים לחבר ספרות ילדים.
פרדריק פראר, במבוא למהדורת "מעשיות סבא" משנת 1888, כתב: "כתובות בסגנון אנגלי טהור וציורי, הגונות בטיפול בעובדות, ישרות בעיסוק בשאלות שנויות במחלוקות, מפורשות ברוח גברית ודתית, זוהרות פטריוטיות, שופעות איורים שנלקחו ממאגרי הידע שנצברו על רקע הסצנות שבהן הוצגו עיקרי הדרמה, אי-אפשר שאי-פעם יאבד העניין האנושי בהן... אינספור הסיפורים שחוברו עבור נערים נקראים בלהיטות שאינה פוסקת. בדפים האלה הם יפגשו מאורעות מלהיבים שהם יכולים גם למצוא ביצירה הבדיונית המרגשת ביותר, עם העניין הנוסף, שאין כמוהו, בהיותם אמיתיים. הם ילמדו שהיסטוריה יכולה להיות מרתקת כמו גם מלמדת, ותגלית זו אולי תוביל אותם ללימודים יותר מקיפים ורציניים".
הערכת יצירתו > יצירותיו העיוניות

יצירתו העיונית המפורסמת ביותר של סקוט היא "חיי נפוליאון בונפרטה", ביוגרפיה מונומנטלית בת תשעה כרכים, שחוברה תוך עבודה מאומצת וחפוזה שנמשכה כשנה וחצי, וכללה קריאה רבה של מסמכים וספרים. סקוט סבר שנפוליאון היה אדם רע ואיש גדול, והשתדל לצייר את גדולתו ללא פניות. הוא עמד על גאונותו הצבאית, כישרונו הניהולי, ותרומתו לחינוך ולחוק הצרפתים. כישלונו מתואר כחטא ההיבריס, גאווה ושאפתנות-יתר שהוליכו להרס ולתבוסה בשלג הרוסי. ספרו של סקוט היה רב-מכר עולמי. המבקרים, לעומת זאת, הסתייגו מהספר, אם בשל סגנונו הפיוטי ואם בשל תוכנו; וחסידיו של נפוליאון התרגזו על נימתו הביקורתית. אולם גתה, ויקטור הוגו, וג'ון סטיוארט מיל העריכוהו. הספר בנוי בארכיטקטורה נפלאה, ומתוך פרספקטיבה מקורית, אולם יש לו שלושה חסרונות עיקריים. האחד, היקפו יותר מדי גדול. השני, סקוט היה טרוד ולא די מיושב בדעתו כשחיבר את הספר. השלישי, הדמות של נפוליאון העסיקה את דמיונו של סקוט בצעירותו בהכירו את גדולתו, אולם הוא לא נמנה עם חסידיו, כך שהשראה לחיבור הספר לא התמשכה לכל אורכו.
קדמו לביוגרפיה על נפוליאון, ביוגרפיות מוצלחות יותר של ג'ון דריידן וג'ונתן סוויפט, נושאים הקרובים לליבו של סקוט. הוא העריץ את דריידן, והכיר היטב את ההיסטוריה האנגלית של המאה ה-17, והתוצאה ביוגרפיה מעולה הן מבחינה היסטורית והן כביקורת ספרות.
יצירות עיוניות אחרות חשובות שלו: "חיי הסופרים" - המבע האחרון של ביקורת ספרות נאו-קלאסית, "מסות על אבירות, רומנסה ודרמה" ו-"היסטוריה של סקוטלנד" - סקוט היה מגדולי ברי-הסמכא בנושאים האלה בתקופתו.
השפעתו על הספרות העברית

הרומן העברי הראשון, "אהבת ציון" מאת אברהם מאפו, היה רומן היסטורי משפיע שחובר בהשפעת הסופרים הצרפתים אז'ן סי ואלכסדר דיומא האב, שיצירתם הושפעה מהרומנים של סקוט. את הבחירה באהבה ובגבורה כגורמים ראשיים ברומנים ההיסטוריים שלו ("אהבת ציון" ו"אשמת שומרון"), את שיבוץ דמיונו במסגרת היסטורית מבלי להרוס אותה, את הערבוב בין אישים היסטוריים לבין דמויות דמיוניות, ואת האמנות של יצירת אווירה ושל הלבשת העלילה באדרת רומנטית-היסטורית, למד מאפו מהסופרים הצרפתים, שלמדו זאת מוולטר סקוט.
יהודה בורלא, שחיבר רומנים היסטוריים מודרניים עשירי תוכן, בהמשך למסורת הספרותית שיצר סקוט, אמר: "אתה רוצה בהיסטוריה? לך אליה. הרומן אינו מבקש לתפוס את מקום המקורות. אך אם רצונך בצירוף הרצוי והמצוי, בקומבינציה של ריאליות ואידיאליות יספק אותך הרומן ההיסטורי. לדעתי, אין ההבדל בין רומן היסטורי ורומן מודרני גדול ביותר. ברומן מודרני מתאר הסופר את אשר ראה בעיניו ושמע באוזניו. ברומן היסטורי עליו לשוב אחורה מאה שנה, אלף שנה, לעיין במקורות, ואם הוא בעל אינטואיציה ומסוגל לבנות יצירה חיה מהחומר שמצא בספריות - יצליח". צירוף הרצוי והמצוי, הריאלי והאידיאלי, זה ממש התפיסה הרומנטית של סקוט, שכתב בתחילת "אייבנהו": "הרגשות באופן כללי הם אותם רגשות בכל המעמדות והתנאים, בכל הארצות והתקופות, ולפיכך הדעות, הרגלי המחשבה, והמעשים, אף על פי שמושפעים ממצב מסוים של החברה, עדיין בכללות דומים זה לזה... לפיכך, בחומרים שעל הסופר להשתמש ברומן, או ביצירה בדיונית, כמו זו שאני מעז לנסות, הוא ימצא שפה ומנהגים בפרופורציה גדולה לזמננו כמו גם לתקופה בה מתרחש סיפור המעשה".
וולטר סקוט היה מהסופרים החביבים על זאב ז'בוטינסקי בילדותו. ז'בוטינסקי החזיק בדעה שעלילה המספרת על מעשיו של הגיבור (כדרך הספרות הקלאסית) חשובה יותר בסיפור מהחיטוט בנפשו (כדרך הספרות הרוסית), וחיבר את הרומנים ההיסטוריים "שמשון", ו"חמשתם".
הד מרוחו של סקוט אפשר גם למצוא אצל מ“ז ווֹלפובסקי, יעקב חורגין וצבי לִבנה־ליברמן.
העניין היהודי ב"אייבנהו", על דמויותיו היהודיות, ועיבודו לסרט מצליח, הביאו לתרגומים רבים של הרומן, ולתרגומים של רומני-אבירות אחרים של סקוט. בכל זאת, רק מקצת מספריו תורגמו לעברית.
יצירותיו > ספרים שתורגמו לעברית

אייבנהו, בהוצאת תורגמן תרע"ו, בתרגום משה בן-אליעזר.
טליסמא (הקמיע), הוצאת אמנות תר"ץ, בתרגום שמואל מוהליבר.
רוב רוי, הוצאת אלקנה 1955, בתרגום שטמפר.
שודד הים, הוצאת ש' פרידמן תשט"ז, בתרגום יצחק אברהמי.
אייבנהו, הוצאת עמיחי תשי"ז, בתרגום אורי רפפורט.
תרופת הפלאים, הוצאת ניב 1964, בתרגום משה הרפז.
קוונטין דורורד, הוצאת עמיחי תשכ"ה, בתרגום יצחק לבנון.
אייבנהו, הוצאת אריה תשכ"ה, בתרגום יצחק לבנון.
האביר מהררי סקוטלנד, הוצאת מסדה 1966 (בקירוב), בתרגומו של מרדכי ברקאי. ("קוונטין דורורד")
בת הנסיך הנועזה, הוצאת יסוד 1970, בתרגום משה הרפז. ("הארוסה")
הקמע, הוצאת מסדה 1971, בתרגום יצחק לבנון.
אייבנהו, הוצאת רביבים תש"ם, בתרגום אליעזר כרמי.
אייבנהו, הוצאת זמורה ביתן 2004, בתרגום חנה לבנת.
יצירותיו > רשימת יצירותיו

The Chase (מתרגם) (1796)
William and Helen, Two Ballads from the German (מתרגם) (1796)
Goetz of Berlichingen (מתרגם) (1799)
The Minstrelsy of the Scottish Border (1802-1803)
The Lay of the Last Minstrel (1805)
Ballads and Lyrical Pieces (1806)
Marmion (1808)
The Lady of the Lake (1810)
The Vision of Don Roderick (1811)
The Bridal of Triermain (1813)
Rokeby (1813)
The Border Antiquities of England and Scotland (1814-1817)
Waverley (1814)
The Field of Waterloo (1815)
Guy Mannering (1815)
The Lord of the Isles (1815)
The Antiquary (1816)
Paul's Letters to his Kinsfolk (1816)
Tales of my Landlord, 1st series, The Black Dwarf and Old Mortality (1816)
Harold the Dauntless' (1817)
Rob Roy (1818)
Tales of my Landlord, 2nd series, The Heart of Midlothian (1818)
The Bride of Lammermoor, A Legend of Montrose (1819)
Provincial Antiquities of Scotland (1819-1826)
Tales of my Landlord, 3rd series, The Bride of Lammermoor and A Legend of Montrose (1819)
Ivanhoe (1820)
Tales from Benedictine Sources, consisting of The Abbot and The Monastery (1820)
Kenilworth (1821)
Lives of the Novelists (1821-1824)
The Fortunes of Nigel (1822)
Halidon Hall (1822)
Peveril of the Peak (1822)
The Pirate (1822)
Quentin Durward (1823)
Redgauntlet (1824)
St. Ronan's Well (1824)
Tales of the Crusaders, consisting of The Betrothed and The Talisman (1825)
Woodstock (1826)
Chronicles of the Canongate, 1st series, The Highland Widow, The Two Drovers and The Surgeon's Daughter (1827)
The Life of Napoleon Buonaparte (1827)
Chronicles of the Canongate, 2nd series, The Fair Maid of Perth (1828)
Religious Discourses (1828)
Tales of a Grandfather, 1st series (1828)
Anne of Geierstein (1829)
History of Scotland, 2 vols. (1829-1830)
Tales of a Grandfather, 2nd series (1829)
The Doom of Devorgoil (1830)
Essays on Ballad Poetry (1830)
Tales of a Grandfather, 3rd series (1830)
Letters on Demonology and Witchcraft (1831)
Tales of my Landlord, 4th series, Count Robert of Paris and Castle Dangerous (1832)
Young Lockinvar
The Bishop of Tyre
מבחר חסידים של וולטר סקוט

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אדגר אלן פו - סופר ומשורר  אדוארד פיצג'רלד - משורר ומתרגם  אונורה דה בלזק - סופר  אז'ן דלקרואה - צייר  אלכסיס דה טוקוויל - הוגה-דעות והיסטוריון  אלכסנדר דיומא האב - סופר, מחזאי ומשורר  אלכסנדר פושקין - משורר וסופר  אלסנדרו מנצוני - משורר וסופר  אלפונס דודה - סופר  אלפרד טניסון - משורר  אמילי ברונטה - סופרת ומשוררת  ארתור קונאן דויל - סופר  לורד ביירון - משורר  בנג'מין דיזראלי - סופר וראש ממשלת בריטניה  ג'וזף מלורד ויליאם טרנר - צייר  ג'ון באקן - סופר, היסטוריון ומדינאי  ג'ון קמפל שרפ - פרופסור לשירה  ג'ון ראסקין - מבקר אמנות ומסאי  ג'ורג' אליוט - סופרת ומשוררת  ג'ורג' סיינסטבורי - מבקר והיסטוריון ספרות |  ג'ורג' קראב - משורר ורופא מנתח  ג'יימס מתיו ברי - סופר ומחזאי  ג'יימס פנימור קופר - סופר  ג'רג' לוקאץ' - פילוסוף ומבקר ספרות  היינריך היינה - משורר ומבקר ספרות  הנרי ג'יימס - סופר  הקטור ברליוז - מוזיקאי  הרברט ג'ורג' וולס - סופר והיסטוריון  ויליאם מייקפיס תאקרי - סופר  וולטר אלכסנדר ראלי - פרופסור לספרות אנגלית  וולטר סוואג' לנדור - סופר ומשורר  ויליבלד אלכסיס - סופר  ויקטור הוגו - משורר וסופר  המלכה ויקטוריה - מלכת בריטניה  וירג'יניה וולף - סופרת  ז'ול ברבה ד'אורביי - סופר, משורר ומבקר ספרות  ז'יגמונד קמני - סופר  יאקוב ואן לנפ - משורר וסופר  יוהאן וולפגנג פון גתה - משורר, סופר ופילוסוף  ישראל זנגוויל - סופר |  לב טולסטוי - סופר  לטיטיה אליזבת לנדון - משוררת וסופרת  מיכאיל לרמונטוב - משורר וסופר  מרטין אסלין - מחזאי, מתרגם ומבקר ספרות  נחום סוקולוב - סופר ונשיא ההסתדרות הציונית  נסאו ויליאם סניור - כלכלן  סמואל טיילור קולרידג' - משורר ומבקר ספרות  סמיואל רוג'רס - משורר  פיודור דוסטויבסקי - סופר  פליקס מנדלסון - מוזיקאי  פרנסיס טרנר פלגרייב - משורר ופרופסור לשירה  צ'ארלס דיקנס - סופר  ק. ס. לואיס - סופר ופרופסור לספרות ימי הביניים  רוברט לואי סטיבנסון - סופר, מסאי ומשורר  רוברט סאות'י - משורר וסופר  שארל-אוגוסטן סנט-בב - מבקר ספרות וסופר  תומאס ג'פרסון - מדינאי ונשיא ארצות הברית  תומאס הרדי - סופר ומשורר  תומאס מור - משורר וסופר  תיאודור פונטיין - סופר ומשורר |
ראו גם

אייבנהו
הלב של מידולות'יאן
התנועה הרומנטית
לקריאה נוספת

גיאורג לוקאץ', הרומן ההיסטורי, ספרית פועלים, 1955.
ראובן גרוסמן, ולטר סקוט (1771-1832), ב"מאזנים", י"א בחשוון תרצ"ג, ע' 11-10.
John Gibson Lockhart, Memoirs of the life of Sir Walter Scott, Bart., Edinburgh, 1837-8
Richard H. Hutton, Sir Walter Scott, London 1878
George Saintsbury, Sir Walter Scott, London 1897
John Buchan, Sir Walter Scott, London 1932
Edgar Johnson, Walter Scott: The Great Unknown, New York 1970
Letitia Elizabeth Landon, The Female Portrait Gallery. A series of 22 analyses of Scott's female characters. Laman Blanchard: Life and Literary Remains of L.E.L., 1841. Vol. 2. pp. 81–194.
Nassau William Senior, Essays on Fiction, pp. 1-188, London 1864
Adolphus Alfred Jack, Essays on The Novel, pp. 33-231, London 1897
Ernest A. Baker, The History of The English Novel, Volume VI, pp. 122-226, New York 1967
Walter Bagehot, Literary Studies, Volume Two, pp. 130-163, London 1911
Herbert Butterfield, The Historical Novel: An Essay, Cambridge University Press, 1924
W. L. Renwick (editor), Sir Walter Scott Lectures 1940-1948, Edinburgh 1950
Harry Shaw (editor), Critical Essays on Sir Walter Scott : The Waverley Novels, New York 1966
D. D. Devlin (ed.), Walter scott: Modern Judgements, London 1968
David Daiches, Sir Walter Scott and His World, New York, 1971
Avrom Fleishman, The Historical Novel: Walter Scott to Virginia Wolf, pp. 1-101, John Hopkins Press, 1971
Alan Bold (ed.), Sir Walter Scott: The Long-Forgotten Melody, Great Britain and U.S.A., 1983
Jane Millgate, Walter Scott: The Making of the Novelist, University of Toronto Press, 1984
James Kerr, Fiction against History: Scott as Storyteller, Cambridge University Press, 1989
Andrew Lincoln, Walter Scott and Modernity, Edinburgh University Press, 2007
Stuart Kelly, Scott-Land: The Man Who Invented A Nation, Edinburgh 2011
Ann Rigney, The Afterlives of Walter Scott: Memory on the Move, Oxford University Press 2012
Fiona Robertson (ed.), The Edinburgh Companion to Walter Scott, Edinburgh University Press, 2012
Caroline McCracken-Flesher (ed.), Matthew Wickman (ed.), Walter Scott at 250: Looking Forward, Edinburgh University Press, 2021
ביאורים

↑  לדעת וורדסוורת', "שירו של המשורר-נודד האחרון" הוא שירו הטוב ביותר של סקוט. ברומן "הטית לב" מאת ג'יין אוסטן שתיים מהדמויות משוחחות האם יש להעדיף את "מרמיון" או את "אדונית האגם".
↑  סקוט כתב בשנת 1811: "אנו משוררים חלשים של יום מאוחר / מוכשרים רק לחקות את העבר".
↑  וורדסוורת' זיהה שסקוט הוא מחברו של "וייברלי", ולא סבר שהרומן הזה טוב מדי כדי להיות של סקוט, אלא הכיר בו את סימני כתיבתו הנמהרת (כלומר זיהה את סקוט לפי חסרונות כתיבתו).
↑  כתוצאה מהמהפכה הצרפתית, שסקוט השמרן התנגד לה.
↑  קראב הבחין בחנות-ספרים ברומנסה "שירו של המשורר-נודד האחרון", ולאחר שקרא את רובה בעודו בחנות, אמר: "גאון חדש הגיע לעולם".
↑  מה שהעשיר לא מעט עגלונים ובעלי אכסניות.
↑  סקוט עצמו היה סקוטי בן הגבולות, אך הוא גם הכיר את תרבות הרמות, ששירתה עברה בעיקר בעל-פה.
↑  ג'ון קפמבל שרפ כתב על השיר: "זה הנצחה של חברות בין שני משוררים, הגדולים ביותר בזמנם, והסצנה האחרונה של חברותם. חברות שהתחילה בפגישתם הראשונה, בטרם כל אחד מהם הכיר את התהילה, ולא פסקה, עד שהמוות הפריד ביניהם".
↑  לפיכך, היו מבקרים שטענו שסקוט לא היה סופר רומנטי, אלא סופר נאו-קלאסי.
↑  "היסטוריה עוסקת במה שהתרחש, שירה במה שיכול להתרחש. לפיכך, שירה פילוסופית יותר ונעלה יותר מהיסטוריה" (הפואטיקה של אריסטו)
↑  לדוגמה, ב"אורלנדו המטורף" מאת אריוסטו, האפוס המרכזי של המאה ה-16, המאורעות ההיסטוריים אינם אלא רקע קלוש להרפתקאות דמיוניות בנוסח הרומנסה האבירית.
↑  "יוליוס קיסר", "קוריולנוס", "אנטוניוס וקלאופטרה"
↑  להבדיל, ההערות שסקוט צירף לרומנים שלו הן לגמרי הסברים מלומדים היסטוריים.
↑  כמסורת הספרות האנגלית של המאה ה-18
↑  וישנם שגם אומרים: "גאי מאנרינג" ו"רוב רוי".
↑  רומן נוסף "המצור על מלטה" פורסם מכתב-יד בשנת 2008.
↑  "אספן העתיקות" היה הרומן החביב ביותר על סקוט עצמו.
↑  אנתולוגיה של בלדות אנגליות עתיקות בעריכת פרסי שיצאה לאור בשנת 1765 והייתה לה השפעה גדולה על השירה האנגלית, ובפרט על "המשורר" מאת ג'יימס ביטי, על הבלדות של קולרידג' ושל וורדסוורת', ועל "שירו של המשורר-נודד האחרון" מאת סקוט.
↑  משוררים מחברי אפוסים של אבירות
↑  סקוט גם כתב ספר על הסופרים האנגלים של המאה ה-18.
↑  דמויות מהמחזה "הסערה" מאת שייקספיר
↑  בלזק כינה את קנילוורת' "הרומן הגדול ביותר, המורכב ביותר, המדהים ביותר, של סקוט"
↑  גתה אמר: "ברומנים ההיסטוריים של סקוט הכל גדול: הנושא, הנפשות הפועלות, והביצוע".
↑  סקוט אהב את הרומנים של ג'יין אוסטן, קרא את "גאווה ודעה קדומה" כמה פעמים, ולפעמים היה מקריא בערב רומן פרי עטה למשפחתו. בשנת 1815 שיבח את מעלותיה כסופרת בביקורת שחיבר על הרומן "אמה", ובשנת 1826 כתב ביומנו שתיאורה את הקשרים הרגשיים והרגשות של אנשים רגילים הוא הנפלא ביותר המוכר לו.
↑  סקוט היה הסופר הרומנטי האהוב על ג'ורג' אליוט. כשהתכוננה לחיבור הרומן "מידלמארץ'", היא קראה שוב את הביוגרפיה בת שבעת הכרכים "חיי וולטר סקוט" מאת לוקהארט.
↑  כלומר, נחשבו ליצירות מופת ספרותיות שראוי לקרוא שוב ושוב.
↑  ק. ס. לואיס כתב שבימיו יש לסקוט מעט חברים, ושהצעירים קוראים את ספריו בקלות-דעת.
↑  השם אדגר, שלא היה שם נפוץ, נהיה בזמנו שם פופולרי בזכות דמות ששמה אדגר באחד מהרומנים של סקוט.
↑  הוגו אף הזכירו בין המקורות ששימשוהו בחיבור הרומן "עלובי החיים".
↑  "עבור סקוט היסטוריה משמעותה סיפורים שזוכרות המשפחות הוותיקות, או סיפורים שהזכירו בסקטורים או בכפרים. עלי לומר שהוא היה כמעט האדם האחרון באירופה המודרנית שידע כך היסטוריה." (ק. ס. לואיס)
דיסלקסיה

| --- | --- |

 תחום:  נוירופסיכולוגיה 
 גורם:  פגם גנטי 
 תסמינים:  הפרעת קריאה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D004410
 סיווגים
 ICD-11:  6A03.0 
 
ציור עם המילה "דיסלקסיה" בקטלונית (Dislèxia), כאשר חלק מהאותיות בה כתובות הפוך והשימוש בסימנים דיאקריטיים שגוי
דִּיסְלֶקְסְיָה (מיוונית: dys = קשה + lexis = מילה, נכתב גם בצורה הלא-תקנית: דיסלקציה. בעברית: הַפְרָעַת קְרִיאָה) היא לקות מולדת בדרך כלל המסווגת כ"לקות למידה" המפריעה לתהליכים קוגניטיביים (תהליכי ארגון, עיבוד וניתוח מידע) הקשורים בכישורי השפה ודרושים לקריאה.
מקור הדיסלקסיה הוא נוירולוגי ואינו תוצאה של תפקוד אינטלקטואלי נמוך, של ליקויים רגשיים או של הוראה לקויה.
הדיסלקסיה היא הלקות השכיחה ביותר בקרב אוכלוסיית ליקויי הלמידה והיא קיימת בדרגות חומרה שונות. הדיסלקסיה מאובחנת אצל גברים בתדירות רבה יותר מאשר אצל נשים, אך יש הטוענים שהיא נפוצה במידה שווה אצל גברים ונשים. הדיסלקסיה אינה נעלמת עם הגיל, אך ניתן ללמוד להתמודד עמה במידה ניכרת.
הקשר בין לקות זו לבין הלקות הקוגניטיבית הקרויה דיסגרפיה ומתבטאת בהפרעות בכתיבה ואיות, אינו מובן. יש הטוענים[דרוש מקור] שעבור חלק מהסוגים של הדיסלקסיה והדיסגרפיה מדובר בשתי צורות של אותה לקות.
ביטויי הלקות

ככלל, לקות למידה היא מצב בו אדם מתקשה ללמוד או להפעיל ידע קיים, ביחס למצופה מאנשים בגילו, במנת משכלו והשכלתו. בהתאם לזה, אדם בעל דיסלקסיה יקרא פחות טוב מאנשים אחרים בעלי משכל וגיל דומה לשלו, שעברו הליך הוראת קריאה דומה לשלו.
תהליך רכישת הקריאה ילווה בקשיים כבר מכיתה א' ויכול להימשך מספר שנים, כאשר הקריאה נותרת איטית ורצופת שגיאות. הדיסלקסיה אינה נעלמת עם הגיל, כך שגם דיסלקטים בוגרים אשר הצליחו להגיע לרמת קריאה נורמלית מבחינת קצב ודיוק, מראים ליקויים הפוגמים באוטומציה של הקריאה.
דיסלקסיים מתקשים ביותר בקריאה גם בהינתן תנאי לימוד אופטימליים, הכוללים שיטת הוראה נכונה, כיתה שקטה, מורה טוב וסיוע של הוראה מתקנת.
על מנת לקרוא בצורה יעילה יש לקשר בין צורת האות לצלילה וכן לצרף את הצלילים הללו למילים.
ליקוי ברכישת הקריאה מתבטא בעיקר בקשיים ניכרים בלמידת כללי המיפוי של סימני כתב להגאים. כלומר, ישנה פגיעה ביכולת לקשר בין הצורה החזותית של אות או סימן ניקוד מסוים לצליל שהם מייצגים בשפה המדוברת. הקושי מתמקד באופן ספציפי בפונמות שהן היחידות השפתיות הקטנות ביותר שמהן מורכבות ההברות של המילים, וקשורה להנמכה במודעות פונולוגית המאפיינת את הדיסלקסיה.
בהתאם לכך, אופי הביטוי של הלקות משתנה בהתאם למאפיינים הספציפיים של שיטת הכתב הנהוגה עבור שפה מסוימת. כך נראה הבדל משמעותי בין קשיי קריאה בשפות אלפביתיות כמו עברית ואנגלית, לבין שפות לוגוגרפיות כמו סינית.
כאמור, הקושי הנגרם בעקבות הדיסלקסיה מתמקד רק ביכולת הקריאה הטכנית, הבאה לידי ביטוי בפענוח הקוד הגרפי והקישור בינו לבין הייצוג הצלילי של המילים. לכן, לקות קריאה אינה משפיעה ישירות על היכולת להבין מילים דבורות וטקסטים מושמעים.
זאת משום שבתהליך הפיענוח של מילים דבורות קיימים גורמים נוספים שאינם תלויים בכושר ההפרדה בין צלילים, כגון: מעטפת גל הקול, תנועות שפתיים וידיים של הדובר, הבעות פנים, הנסיבות בהן נאמרים הדברים ועוד.
ביטויי הלקות > קשיים משניים, בעיות נלוות ומניעתם

הפגיעה הראשונית ביכולת הפענוח האוטומטית של הכתב הופכת את הקריאה לתהליך מכביד המצריך השקעה מרובה של משאבי קשב רבים. הפענוח עלול לדרוש מאמץ כל-כך רב עד שאין פניות להבנת הנקרא, לפיתוח אסטרטגיות יעילות ולתהליכי למידה אחרים.
בנוסף המאמץ הנדרש לקריאה גורם לדיסלקסים רבים להימנע מקריאה ככל הניתן, דבר שיוצר חסך בתרגול המיומנות ובחשיפה לשפה הכתובה בהשוואה לבני הגיל.
מסיבות אלו ואחרות, ללא טיפול מתאים דיסלקסיה עלולה להוביל לבעיות נלוות מעבר לקשיי הקריאה הראשוניים ולפגוע באופן משני בהתפתחותן של מיומנויות למידה גבוהות יותר, כמו: עיכוב בתהליך הרכישה של כתיבה תקינה, הנמכה בהבנת הנקרא, ופגיעה בכושר ההבעה בכתב.
הקשיים הטכניים הראשוניים והמשניים פוגעים ביכולת של התלמיד הדיסלקסי להשתמש בספרי לימוד וטקסטים נוספים על מנת להפיק מהם את הידע הנדרש מבני כיתתו. באופן זה עלול להיווצר פער מול קבוצת השווים, אשר ישתקף בירידה בציונים. במקרה זה הציונים אינם משקפים בהכרח את יכולת ההבנה הכללית של התלמיד, דבר העלול להוביל לתסכול ופגיעה בדימוי העצמי. מכאן קצרה הדרך ליצירת קשיים רגשיים, חברתיים והתנהגותיים.
קיים קשר בין שיווי משקל וקואורדינציה לדיסלקסיה.[דרוש מקור] קושי בדיוק שטף קריאה או יכולת שכלית אינה קשורה לגיל האדם.
אף על פי שלא ניתן "לרפא" את הדיסלקסיה, אפשר בהחלט להימנע מרוב ההשלכות השליליות שעלולות להיות לה על אופן התפתחותו ואיכות חייו של האדם. טיפול מתאים בשלב מוקדם יכול לשפר את מיומנות הקריאה הטכנית ככל הניתן, לספק כלים לעקיפת הקשיים ודרכי למידה יעילות. כך, בעזרת איתור מוקדם ניתן לצמצם ואף למנוע את היווצרותן של בעיות נלוות כגון פערים בידע, צלקות רגשיות וקשיים חברתיים-התנהגותיים.
דיסלקסיה בגילאים שונים:
ילדים: בגילאי הגן לקות זו יכולה להתבטא בקושי להתלבש בצורה נכונה, עיכוב בשפה, קושי לבצע פעולות מוטוריות בזמן משחק (נופל, מתקשה לדלג, לקפוץ), בלבול בין צבעים, אחיזת כלי כתיבה בצורה מסורבלת, חשיבה איטית, מתקשה במשימה פשוטה לטווח גילו. בנוסף לכך ניתן לראות בשלב בית הספר ביטויים ללקות זאת בכתיבה, קריאה ואיות. לעיתים הקשיים הלימודיים מלווים בתסכול רב אשר בעקבותיו עלולים להתפתח הפרעות רגשיות וקושי ביצירת קשרים חברתיים. לכן האבחון המוקדם והטיפול חשובים להתפתחות הרגשית והלימודית של הילד.
מבוגרים: הלקות מתגלה בשלבים שונים בחיים, גם בגיל הבגרות. רבים מהמבוגרים בעלי הדיסלקסיה מעולם לא ידעו על קיום לקות זו אצלם, הם גילו זאת בסביבת עבודתם על ידי קושי בביצוע משימות שונות לדוגמה: מילוי טפסים. רובם מרגישים תסכול וביטחון עצמי ירוד וכאשר הם מגלים כי יש פתרון לכך הם חשים הקלה (צ'יברס, 2011). בנוסף ישנם סטודנטים המעידים כי יש להם קשיים עם כניסתם לאוניברסיטה: בקליטת דברים הנאמרים בקצב מהיר, פיצול הקשב מול הכתיבה, קושי בארגון המידע, קושי בלימוד שפה זרה, פער משמעותי בין הבעה בכתב לבין הבעה בעל פה ושגיאות כתיב מרובות. מכיוון שאין מדובר בבעיה באינטליגנציה בעלי הדיסלקסיה מצליחים להשתלב בשוק העבודה במגוון תחומים: אדריכלות, אמנויות, מדעי המחשב, בניין, אלקטרוניקה, הנדסה, בידור, מתמטיקה, פיזיקה וספורט. מכיוון שרבים מבעלי הלקות נאלצו להתמודד עם קשיים מורכבים הם מפתחים יכולות התמודדות והתמדה שעשויות להפוך ליתרון בשוק העבודה.