stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וואלטה אספניה 2018
סטטיסטיקה > מנצחי המירוץ > מלך ההרים

מלך ההרים (ידוע גם כ"מטפס המצטיין"), לובש החולצה המנוקדת (בספרדית: jersey puntos azules) הוא הרוכב שמקבל את מרב נקודות הטיפוס. ברוב הקטעים ישנן עליות בקטגוריות שונות, כאשר דירוג 4-1 הם העליות המדורגות (כאשר 4 הכי קל ו- 1 הכי קשה) וכן HC ‏(Hors catégorie, דהיינו "עלייה בלתי מדורגת") שהיא הקשה ביותר. הדירוג נקבע לפי רמת הקושי של כל עלייה ("אחוז השיפוע" והמרחק המצטבר של הטיפוס). כל אחת מהעליות מזכה בנקודות את הרוכבים שמגיעים ראשונים לפסגה (ככל שדרגת הקושי גבוהה יותר, כך ניתן יותר נקודות למנצח וכן כך ניתן נקודות ליותר רוכבים).
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | תומאס דה חנט | לוטו-סודאל | ‏95 |
| 2 | באוקה מולמה | טרק-סגפרדו | 83 |
| 3 | לואיס אנחל מאטה | קופידיס | 64 |
| 4 | בנג'מין קינג | דימנשן דאטה | 56 |
| 5 | מיגל אנחל לופס | אסטנה | 45 |
סטטיסטיקה > מנצחי המירוץ > חולצת הקומבינציה

דירוג הקומבינציה הופך את מיקום הרוכבים בשלוש הקטגוריות (דירוג כללי, נקודות, הרים) לנקודות. המנצח בדירוג הקומבינציה הוא מי שצבר את מספר הנקודות הנמוך ביותר.
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סיימון ייטס | מיצ'לטון-סקוט | ‏11 |
| 2 | מיגל אנחל לופס | אסטנה | 13 |
| 3 | אלחנדרו ולוורדה | מוביסטאר | 18 |
| 4 | טיבו פינו | גרופמה-FDJ | 19 |
| 5 | אנריק מאס | קוויק-סטפ פלורס | 24 |
סטטיסטיקה > מנצחי המירוץ > דירוג קבוצתי

דירוג קבוצתי ("הקבוצה הטובה ביותר", בספרדית: clasificación por equipos) הוא הצירוף המצטבר של זמני שלושת רוכבי הקבוצה הראשונים בכל קטע. בדרך כלל, בכל קטע, מדובר בשלושה רוכבים שונים.
| מקום | קבוצה | זמן |
| --- | --- | --- |
| 1 | מוביסטאר | 246:50:04 שעות |
| 2 | בחריין-מרידה | פיגור של 45:36 דקות |
| 3 | בורה-הנסגרוהה | פיגור של 47:57 דקות |
| 4 | אסטנה | פיגור של 48:10 דקות |
| 5 | EF Education First-Drapac p/b Cannondale | פיגור של 58:49 דקות |
סטטיסטיקה > מנצחי המירוץ > הרוכב ההתקפי

חבר השופטים במרוץ בחר ברוכב ההולנדי, באוקה מולמה, מקבוצת טרק-סגפרדו, כרוכב ההתקפי של המרוץ.
קבוצות משתתפות

במרוץ משתתפות 22 קבוצות, שמונה רוכבים בכל קבוצה.
ראו גם

וואלטה אספניה
ג'ירו ד'איטליה 2018
טור דה פראנס 2018
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5851250 
הזינוק לקטע 7:מימין לשמאל:רודי מולאר (בחולצה האדומה: המוביל בדירוג הכללי), מיכל קוויאטקובסקי (בחולצה הירוקה:המוביל בקטגוריית הנקודות), לואיס אנחל מאטה (בחולצה המנוקדת: המוביל בקטגוריית ההרים), אלחנדרו ולוורדה (בחולצת הקומבינציה (מדורג שני אחרי קוויאטקובסקי)
טוביה בועז

| --- | --- |

פורטרט של טוביה בועז מאת בנימין סמואל בולומי
 לידה:  3 בנובמבר 1696 האג, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  27 בנובמבר 1782 (בגיל 86) כ"א בכסלו ה'תקמ"ג האג, הרפובליקה ההולנדית 
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהאג 
 עיסוק:  בנקאי, שתדלן, פרנס
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  16 
 חתימה:   
 
טוביה בועז (בהולנדית: Tobias Boas,‏ 3 בנובמבר 1696–27 בנובמבר 1782, כ"א בכסלו ה'תקמ"ג) היה בנקאי, שתדלן ופרנס יהודי־הולנדי, מתושביה היהודים המפורסמים ביותר של האג במאה ה-18.
ביוגרפיה

נולד בהאג ב-1696. אמו מרים הייתה בתו של טוביה מגנוס, היהודי האשכנזי הראשון בהאג ומקים הקהילה האשכנזית בעיר. אביו אברהם חיים היה בן למשפחת בועז – משפחה נכבדת מפוזן בפולין, והוא היגר להולנד בסביבות 1690. הקומה השלישית בבית המשפחה ברחוב יעקב הקדוש (Sint Jacobstraat) 77 שימשה בין השנים 1696–1723 כבית הכנסת של יהודי העיר עד להקמת בית כנסת ציבורי ברחוב "העגלה" (Wagenstraat). האב עסק במסחר בתכשיטים, בזהב ובטקסטיל ובשנת 1716 הקים בנק עם בנו טוביה ושותף מקומי נוסף. בשנת 1727 עבר הבנק לניהולו של טוביה שהמשיך במקביל גם את עסקי התכשיטים.
טוביה שימש כאיש הכספים של בית אוראניה-נסאו, עזר במימון חברת הודו המזרחית ההולנדית, וסייע לנסיך וילם הרביעי בהלוואות רבות.
ב-1780 ביקר בביתו גוסטב השלישי, מלך שוודיה, וב-1781 יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא היה בקשר גם עם סטניסלאב פוניאטובסקי מלך פולין. גם התיירים המפורסמים ג'קומו קזנובה והחיד"א התארחו בביתו.
כפרנס המרכזי של הקהילה היה טוביה מעורב בהכתרת רבני העיר. בשנת ה'תפ"ה חתם כנאמן הקהל על הכתרת הרב שלמה זלמן לאנשטיין, ובה'תק"ח פעל למינויו של הרב שאול הלוי ואף התחייב לשלם חלק משכרו. לאחר מותו של הרב יהונתן אייבשיץ בשנת ה'תקכ"ד ניסה להפעיל לחץ על הרב שאול כדי שיסכים להספיד את הרב אייבשיץ אך ללא הצלחה. הוא היה גם מקורב לחצרו של הבעל שם מלונדון.
במשך כ-15 שנה החזיק בביתו כמלמד את אברהם בן שלמה ננסיך מהמבורג שחיבר שם את הקונטרס "עלה תרופה" שבו התייחסות הלכתית ראשונה לחיסונים. גם הרב חיים זאבי גר בביתו וחיבר שם את ספרו "באר מים חיים".
טוביה עסק רבות בשתדלנות לטובת היהודים. בין השאר פעל עם מחותנו וולף ורטהיימר (גר') בניסיון למנוע את גירוש פראג ב-1745, פעל לשחרור הרב משה מניקלשבורג מחבר "ישמח משה" ממאסר, ולהבאת גופתו של רוצח יהודי לקבורה. גם בעת חלוקת פולין הראשונה ב-1772 פעל לטובת יהודי פוזן שחששו מהשלטון החדש.
עסקיו בחברת הודו המזרחית ההולנדית הביאו אותו להתכתב עם יהודי קוצ'ין והוא ניסה לחקור את תולדותיהם בהנחה שאולי הם צאצאי עשרת השבטים האבודים. בתמיכתו הכספית יצא לאור סידור בנוסח יהדות קוצ'ין.
מת בכ"א בכסלו התקמ"ג בגיל 86 ונקבר בבית הקברות היהודי בהאג.
משפחתו

טוביה נישא שלוש פעמים והיו לו 16 ילדים, אחד מאשתו הראשונה והשאר מהשנייה. ב-1712 נישא ליונה (Duijfje) לוי שמתה ב-1721. בינואר 1722 נישא לשרה סימונס (1704–1757), וב-1757 נישא לשבע גולדשמידט (1716–1794) בתו של מייסד הקהילה היהודית בחרונינגן. בניו אברהם ושמעון המשיכו את עסקיו לאחר מותו. ובנו שמעון היה גם ראש קהילת יהודי הארלם החל מ-1767.
הוא שידך את ילדיו עם משפחות חשובות באירופה כמו גומפרץ, ורטהיימר (צר') ואופנהיימר (אנ'). בתו שושנה נישאה לאליעזר קאן (Lazarus Kann 1726–1809) מעשירי האג. גם נפתלי הרץ וייזל היה מחותנו, וידוע על ניסיון לשדך את בתו עם בנימין וולף אייבשיץ.
חלק מצאצאיו שימשו בתפקידים ציבוריים שונים בהולנד. נכדו שמואל היה מפקד המשטרה בדורדרכט, ולנכד אחר אף הוענק תואר אביר מסדר האריה של הולנד (אנ').
לקריאה נוספת

ראובן דסלר, שנות דור ודור, חלק ד ירושלים ה'תשע"ג עמודים נט–פו, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
Désiré Samuel van Zuiden, De val van een Haagsch bankiershuis, Jaarboek Die Haghe, האג, 1920, עמ' 112–126 (בהולנדית)
Désiré Samuel van Zuiden, Iets over Tobias Boas en zijne relaties met het stadhouderlijke hof, Jaarboek Die Haghe, האג, 1932, עמ' 56–68 (בהולנדית)
Désiré Samuel van Zuiden, Nog meer over Boas, Jaarboek Die Haghe, 1933, עמ' 134–146
Désiré Samuel van Zuiden, Nog iets over Boas, Jaarboek Die Haghe, האג, 1935, עמ' 61–64 (בהולנדית)
Désiré Samuel van Zuiden, De geschiedenis van een Haagsch bankiershuis, Historia. Maandschrift voor geschiedenis, 1937, עמ' 364–371 (בהולנדית)
הערות שוליים

↑  ראו גליקל מהמלין, זכרונות, הוצאת דביר עמוד 25, באתר אוצר החכמה אודות סבא רבה שלו "איש נכבד חיים בועז", אשתו שרה ובתם סולקה
↑  Bankier Tobias Boas (1696-1782) – Joods Erfgoed Den Haag, www.joodserfgoeddenhaag.nl
↑  בשנת ה'תקי"ט בחג המולד שחל בחנוכה. ראו The Story of my Life בתרגומו של Stephen Sartarelli לונדון 2001 עמודים 286–287
↑  בחודש סיוון ה'תקל"ח. ראו תיאורו של החיד"א במעגל טוב: ”ובערב הלכתי לבקר... להקצין המופלא ר' טוביה בועז שיש לו פ"ג שנים ובניו גדולי העיר אשר ברכו ה' בבני חיי ועושר גדול ומושל שר וגדול ואהוב בחצר השררה והטו אלי חסד מאד”
↑  רבי שאול הלוי מהאג, בנין שאול, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  האמבורג, אברהם בן שלמה, עלה תרופה, באתר אוצר החכמה
↑  משה ונטורה, ימין משה, באתר היברובוקס
↑  משה נ"ש [מניקלשבורג], ישמח משה, באתר היברובוקס: ”טוביינא דחכימי, הקצין רב הפעלים השתדלן המפורסם בישראל גדול שמו כש"ת כהר"ר טובי' בועז יצ"ו פרנס ומנהל בק"ק האג”
1 2  ראו נפתלי הרץ וייזל, מגיד חדשות, המאסף, 10 ביוני 1790
↑  סדר תפלות, שבחות ושירים, ‏אמשטרדם ה'תקי"ז, באתר היברובוקס סדר תפלות לימי שמחת תורה, ‏אמשטרדם ה'תקכ"ט, באתר היברובוקס
↑  מכתב מרדכי אייבשיץ בתוך יעקב עמדן, התאבקות אלטונה ה'תק"ל צט ע"ב ובמהדורת התאבקות, לבוב ה'תרל"ז: ”אודות בנימין, למה לא עשה שידוך? כי הלא הנאמן דוד כתב לי שה"ה ר' טוביה האג חפץ לקשר בו”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 08528481 
התחייבות טוביה בועז בכתב ידו לשלם חלק ממשכורתו של הרב שאול הלוי. מתוך פנקס קהילת האג
שמעון בועז בנו של טוביה בועז
יהודה נאות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1924 פתח תקווה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  1 בינואר 2024  (בגיל 100 בערך) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   אצ"ל  צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 332  מפקד גדוד 402  סגן קצין תותחנים ראשי  מפקד ביסל"ת  מפקד אגד ארטילרי 214  מפקד עוצבת כידון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים
 תפקידים אזרחיים
 מבקר מערכת הביטחון, מנהל אגף רישוי במשרד התחבורה, מנכ"ל ויו"ר השקם
 
שלט הנצחה ב"משעול גלובמן" לחלוצי הפרדסנות בפתח תקווה
יהודה נאות (גלובמן) (1924 – 1 בינואר 2024) היה איש צבא ישראלי, מפקד באצ"ל וקצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד אגד ארטילרי 214 במלחמת ששת הימים וכמפקד עוצבת כידון. לאחר שחרורו כיהן כמבקר מערכת הביטחון וכמנכ"ל ויו"ר השקם.
ביוגרפיה

נאות נולד בפתח תקווה, בנם של יצחק-שלמה ונחמה גלובמן ונינו של מייסד המושבה יהושע שטמפפר מראשוני הפרדסנים בפתח תקווה. בגיל 15 הצטרף לתנועת בית"ר ובגיל 16 התנדב לאצ"ל. פעל תחת הכינוי "אביתגר", מילא בארגון תפקידי פיקוד בהם מפקד פתח תקווה ומפקד חיל הקרב (ח"ק) בירושלים. הוא השתתף בפעולות רבות, בהן היה, בין היתר, מפקד הפעולה נגד משרדי העלייה בירושלים בפברואר 1944, מפקד הפעולה להשתלטות על תחנת השידור ברמאללה במאי 1944, ומפקד פעולת פיצוץ מטה הבולשת הבריטית במגרש הרוסים ביולי 1944, פעולה בה נפצע מרסיס בחזהו. באוגוסט 1944 נעצר על ידי הבריטים, הושם במעצר בלטרון ובאוקטובר 1944 הוגלה למחנה מעצר באפריקה. ביוני 1946 היה בקבוצת הבורחים שנמלטה ממחנה אסמרה, אך נתפס והועבר לקניה. הוא שוחרר ושב לארץ ישראל רק ביולי 1948.
לאחר הקמת צה"ל הצטרף לחיל התותחנים והשתחרר מצה"ל ב-1950 בדרגת רב-סרן. בשנת 1955 שב לצה"ל, שירת כקצין המבצעים במפקדת קצין תותחנים ראשי. ב-1957 מונה למפקד גדוד 332, גדוד תותחנים מוצנח. בהמשך פיקד על גדוד 402. שימש מפקד התותחנים הפיקודי בפיקוד המרכז, קצין הדרכה וסגן קצין תותחנים ראשי ומפקד ביסל"ת. במלחמת ששת הימים שימש במינוי חירום מפקד אגד ארטילרי ומפקד הסיוע של אוגדה 31 שלחמה בחזית המצרית. ביולי 1968 מונה למפקדו הראשון של אגד ארטילרי 209, האגד הקבוע הראשון בחיל ופיקד עליו במשך כשנה.
נאות היה בוגר פו"ם, המכללה לביטחון לאומי והאקדמיה לארטילריה של צבא ארצות הברית בפורט סיל שבאוקלהומה.
לאחר שחרורו מונה בידי שר התחבורה עזר ויצמן, בינואר 1970, לראש אגף הרישוי במשרד התחבורה. בסוף שנת 1970 פרש מתפקידו באגף הרישוי, לאחר שעזר ויצמן עזב את המשרד. בשנים 1977 עד 1980 כיהן כמבקר מערכת הביטחון, כמינוי של עזר ויצמן. לאחר מכן שימש סגן מנכ"ל השק"ם, ועם פטירתו של המנכ"ל שימש כמנכ"ל בפועל. ביולי 1983 נתמנה למנכ"ל השק"ם בעקבות הצבעה חשאית בה גבר על יוחנן גור. באפריל 1984 עבר להיות יו"ר השקם.
נפטר ב-1 בינואר 2024.
הערות שוליים

↑  גלובמן, משפחה, אתר הארכיון לתולדות פתח תקווה
↑  יהודה לפידות, ההתקפה על מטה הבולשת המחוזית
↑  רוח רעננה במשרד התחבורה, מעריב, 10 במרץ 1970
↑  יהודה נאות - מנהל אגף הרישוי, מעריב, 28 בינואר 1970
↑  סמנכ"ל אגף הרישוי, מעריב, 4 בדצמבר 1970
↑  אל"מ י. נאות - לכהונתו כמבקר מערכת הבטחון, דבר, 20 באוקטובר 1977
יעקב ארז, מיקבץ, מעריב, 29 באוגוסט 1980
↑  מנכ"ל, מעריב, 1 בדצמבר 1982
ניבה לניר, המכולת של אבא, דבר, 8 ביולי 1983
↑  בהצבעה דראמטית בשקם גבר נאות על גור, דבר, 11 ביולי 1983
↑  יוחנן גור מנכ"ל השקם, יהודה נאות - היו"ר, מעריב, 4 באפריל 1984
חמצן (אלבום)

חמצן הוא אלבום אולפן השביעי של הזמרת ריטה שיצא בשנת 2003. האלבום נמכר בכ-30,000 עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב. בעקבות צאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות בשם "ריטה LIVE".
ביקורות

מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר באופן מעורב את האלבום: "דיסק עשיר. אלקטרוני, אקוסטי, אוריינטלי, רוק של גיטרות חשמליות. הפקה דה-לוקס, ריטה קיבלה כאן הכל מכל טוב. חסר זה ניהול אומנותי יותר סלקטיבי, עם הדגשים לאו דווקא על הצד המלודרמטי".
העיתונאי יובל לוי ביקר באופן שלילי את האלבום: "ריטה מצליחה לעשות את הבלתי יאמן: להישמע כמו טלנובלה ממוצעת בערוץ 3, שזה המון...רייטינג, אבל אפס אמנות. את ההישג הזה היא לא יכולה לזקוף לזכותה בלבד. אמנם קולה המפואר אכן לא נשמע דרמטי כמו פעם, כאילו עבר מטמורפוזה מדרמה למלודרמה, והשירים כאמור לא משהו, אבל על כולם מאפילה ההפקה ההזויה של לואי להב".
רשימת השמעה

| חמצן> מס' | חמצן> שם | חמצן> משך | חמצן>  | חמצן>  | חמצן>  | חמצן>  | חמצן>  | חמצן>  | חמצן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יום חדש  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | לאלף נמר  | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | עלית לי בזיכרון (אתה בכל זאת)   | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | תשקר לי  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מלבד אהבה  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | כשהכל יתבהר  | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | רק אני ואתה  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | תצא מזה  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | חמצן  | 3:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | לפני שהלילה נגמר  | 5:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | לא טוב לך תלך  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | בוא ונרקוד עכשיו  | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | היום  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
נתוני מכירות

| מקום | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | זהב | 30,000 |
סינגלים

| לאלף נמר |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: דצמבר 2002 | מצעדים שבועיים: מקום 1 ברשת ג' מצעדים שנתיים: מקום 11 ברשת ג' מקום 9 בגלגלצ |  |
|  | אורך: 4:23 | מצעדים שבועיים: מקום 1 ברשת ג' מצעדים שנתיים: מקום 11 ברשת ג' מקום 9 בגלגלצ |  |
|  | מפיק: רמי קלינשטיין | מצעדים שבועיים: מקום 1 ברשת ג' מצעדים שנתיים: מקום 11 ברשת ג' מקום 9 בגלגלצ |  |
|  | מלחין: רמי קלינשטיין | מצעדים שבועיים: מקום 1 ברשת ג' מצעדים שנתיים: מקום 11 ברשת ג' מקום 9 בגלגלצ |  |
| כותב: צרויה להב |  | מצעדים שבועיים: מקום 1 ברשת ג' מצעדים שנתיים: מקום 11 ברשת ג' מקום 9 בגלגלצ |  |

| אתה בכל זאת |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: ינואר 2003 | מקום 2 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:44 | מקום 2 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: רמי קלינשטיין | מקום 2 ברשת ג' |  |
|  | מלחין: רמי קלינשטיין | מקום 2 ברשת ג' |  |
| כותב: מאיר אריאל |  | מקום 2 ברשת ג' |  |

| מלבד אהבה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מרץ 2003 | מקום 3 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:53 | מקום 3 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: רמי קלינשטיין | מקום 3 ברשת ג' |  |
|  | מלחין: רמי קלינשטיין | מקום 3 ברשת ג' |  |
| כותב: צרויה להב |  | מקום 3 ברשת ג' |  |

| תשקר לי |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: יולי 2003 | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:40 | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: רמי קלינשטיין, טל פורר, אבי סינגולדה | מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | מלחין: ארקדי דוכין | מקום 14 ברשת ג' |  |
| כותב: ריטה |  | מקום 14 ברשת ג' |  |
יואב בירן

יואב בירן (נולד ב-17 ביולי 1939) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי. כיהן כשגריר ישראל בבריטניה וכמנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה

בירן סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1964. במקביל ללימודיו החל לעבוד במשרד החוץ במחלקת המזרח התיכון ואפריקה. ב-1965 מונה למזכיר שני, ראש המדור הקונסולרי, בשגרירות ישראל באדיס אבבה, בירת אתיופיה וב-1967 למזכיר ראשון בשגרירות ישראל באוגנדה. בשובו לישראל מונה ב-1970 לעוזר במחלקה לענייני יהדות התפוצות במשרד החוץ ואחר כך לעוזר בלשכת המנכ"ל. בדצמבר 1973 היה חבר במשלחת הישראלית לוועידת השלום בז'נבה. ב-1975 מונה למנהל המחלקה למחקר ותכנון מדיני.
בשנים 1977 עד 1982 שירת כציר מדיני ובעקבות ההתנקשות בשגריר שלמה ארגוב שימש כממונה על היחסים בפועל עד 1983. ב-1984 מונה לסמנכ"ל למינהל וב-1987 מונה לסמנכ"ל לענייני צפון אמריקה ופירוק הנשק. בשנים 1988 עד 1993 כיהן כשגריר ישראל בבריטניה. בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל בכיר לענייני המזרח התיכון ותיאום תהליך השלום וב-1999 לסגן ראש המועצה לביטחון לאומי למדיניות חוץ.
בנובמבר 2002 מונה למנכ"ל משרד החוץ כמינוי זמני, וביולי 2003 קיבל מינוי קבע. הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2004.
כיהן כדירקטור בחברת סקיילקס משנת 2006 ועד 2015.
הערות שוליים

↑  מינוי מנכל משרד החוץ יואב בירן, אתר משרד החוץ, 20 ביולי 2003
↑  מנכ"ל משרד החוץ יואב בירן סיים את תפקידו, באתר ynet, 15 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012806475105171
ניקולאי נוביקוב

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1744 (יוליאני) Avdotyino (Stupinsky District), מחוז מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 ביולי 1818 (יוליאני) (בגיל 74) Avdotyino (Stupinsky District), מחוז מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  האוניברסיטה הקיסרית של מוסקבה 
 
ניקולאי נוביקוב (ברוסית: Николай Иванович Новиков‏; 8 במאי 1744 – 12 באוגוסט 1818) עיתונאי, עורך ופובליציסט רוסי מתקופת יקטרינה הגדולה, בין ראשוני העיתונאים הרוסים.
שנותיו הראשונות

נוביקוב נולד במשפחה אצילית בכפר במחוז מוסקבה. בגיל 11 החל ללמוד בבית הספר ליד אוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1760 סולק מהאוניברסיטה בשל אי-הופעתו ללימודים. בשנת 1762 החל לשרת בצבא. ביום בו יקטרינה הגדולה ביצעה את ההפיכה השלטונית היה שומר בכניסה לארמון ובעקבות כך נחשב למשתתף בהפיכה וקודם לקצונה זוטרה. עוד בהיותו בשרות צבאי החל להתעניין בספרות. בשנת 1768 פרסם תרגומים מצרפתית.
בשנת 1767 החל לעבוד בוועדה שהוקמה על ידי יקטרינה הגדולה במטרה לבדוק שינויים חוקתיים. בשל השתתפותו בדיוני הוועדה נחשף לאירועים בחברה הרוסית והייתה לו הכרות אישית עם הקיסרית.
פעילות עיתונאית בסנקט פטרבורג

בשנת 1768 עזב את שרות המדינה והחל בפרסום שבועון סאטירי "טרוטן" (ברוסית:Трутень, דבורה ממין זכר). בשבועון פורסמו כתבות עם ביקורת נוקבת על השלטון תוך האשמות כלפי מקורבים לחצר הקיסרית. בנוגע למטרות הסאטירה, השבועון נכנס לוויכוח עם שבועון של השלטון. לאור הביקורת הנוקבת על פעולות השלטון, השבועון נאלץ להנמיך את הביקורת ובשנת 1771 נוביקוב קיבל רמזים שהשבועון עלול להסגר. בשנת 1772 הוא פתח שבועון חדש - "הצייר" (ברוסית:Живописец) שנחשב לשבועון המוצלח ביותר של רוסיה במאה ה-18. גם בשבועון זה הוא מתח ביקורת קשה על השלטון ובמיוחד נגד שיטת הצמיתות שהייתה נהוגה באימפריה רוסית. גם שבועון זה נאלץ להנמיך את הביקורת ובסופו של דבר נסגר בשנת 1773.
נוביקוב היה בדעה שיש לפרסם ברבים את המידע על ההיסטוריה הרוסית. בהתאם לכך הוא גם ערך ירחון בנושא היסטוריה בו פורסמו מסמכים היסטוריים שונים. יקטרינה הגדולה תמכה בפעילות זו של נוביקוב על ידי העברת כספים רבים.
בשנת 1777 נוביקוב החל בפרסום שבועון בנושא ביקורת ספרותית. כמו כן הוא החל בפרסום ירחון פילוסופי בו פורסמו עבודות של בלז פסקל וסופר אנגלי ארטור יונג.
כל ההכנסות מהפעילויות שהוא יזם הועברו לארגון בתי ספר עממיים בסנקט פטרבורג שפעלו עד לשנת 1782 לפחות.
פעילות במוסקבה

בשנת 1779 הוא הוזמן למוסקבה על ידי ראשי האוניברסיטה. הם נתנו לרשותו את בית הדפוס של האוניברסיטה. תוך זמן קצר נוביקוב ארגן אותו מחדש ובמהלך 3 שנים פרסם ספרים רבים. במקביל לפרסום ספרים הוא החל בפרסום ירחון, שמספר העותקים שלו גדל מ-600 ל-4000.
בנוסף לכך הוא החל בפרסום ירחון ילדים, ירחון סאטירי ופתח ספרייה ראשונה במוסקבה.
הפעילות שלו הייתה ענפה מאוד אך גם תרמה להופעת מתנגדים רבים. בשנת 1784 ועדה של בתי הספר טענה שהוא פרסם את ספרי לימוד שלה ללא אישור. נוביקוב ענה שעשה זאת באישור ובהנחיית ראש העיר, אך ראש העיר כבר לא היה בחיים. נוביקוב נאלץ לשלם קנס כספי.
בשנת 1785 סוכם להעביר את כל הספרים שהוא פרסם לעיון ראש הכנסייה של מוסקבה. ראש הכנסייה בדק וציין שחלק מהספרים הם בעלי חשיבות גדולה, חלק הוא לא מבין וחלק שמהווים תרגום מצרפתית לדעתו עדיף שלא היו כלל. יחד עם זאת הוא ציין ש"נוביקוב הוא נוצרי טוב ולדעת ראש הכנסייה כל האנשים צריכים להתנהג בהקשר לדת כמו נוביקוב".
בשנת 1790 התמנה אלכסנדר פּרוֹזוֹרוֹבְסקי לראש העיר החדש של מוסקבה. פרוזורובסקי היה אדם לא משכיל וחשדן, תוך זמן קצר הוא החל לשלוח תלונות על נוביקוב לסנקט פטרבורג. ועדה שבדקה את הנושא לא מצאה דבר.
בשנת 1792 ראש העיר קיבל הוראה מהשלטונות לבדוק פעם נוספת את פעילות של נוביקוב. נוביקוב נעצר ועוד במהלך החקירה הועבר למבצר שליסלבורג ליד סנקט פטרבורג.
רדיפה ומעצר

עוד בשנת 1775 נוביקוב החל פעילות במסגרת הבונים החופשיים. פעילות זו הייתה ידוע לשלטונות מזמן, אך במהלך החקירה החדשה היא הועמדה במרכז. בצו קיסרי מ-1 באוגוסט 1792 נוביקוב הואשם בהשתתפות בפעילויות של הבונים החופשיים (ארגון זה לא היה אסור ברוסיה לא לפני הצו ולא מאוחר יותר), קשרים עם אנשים מחוץ לגבולות המדינה, שקרים וכו'. כל האשמות מופנות לא רק לנוביקוב אך לכלל החברים בבונים החופשיים. למרות זאת אף אחד מחברי הארגון או ראשי הארגון לא הועמדו לדין. רק נוביקוב בעצמו הואשם ונכלא. אפילו ראש עיר של מוסקבה שעצר את נוביקוב הופתע מתוצאות החקירה ובמיוחד מתוכן של הצו הקיסרי.
קיימת סברה שהסיבה אמיתית לצו לא בהאשמות שפורסמו. קיימת גרסה שהבעיה האמיתית הייתה בפעילות חברתית ענפה של נוביקוב שהדאיגה את הקיסרית.
נוביקוב היה במעצר במבצר בתנאים קשים ביותר במשך 4 וחצי שנים. כבר ביום ראשון של שלטונו פאבל הראשון הוא שוחרר מהמעצר. אומנם השנים במעצר שברו את בריאותו ומצב רוחו. הוא לא חזר לפעילות חברתית ועבר להתגורר באחוזה משפחתית בה נולד.
הוא נפטר בשנת 1818 באחוזתו והוטמן בכנסייה המקומית.
יהודית נאות

חוף נאות ע"ש יהודית נאות
יהודית נאות (4 באפריל 1944 – 16 בדצמבר 2004) הייתה פרופסור למיקרוביולוגיה בפקולטה לרפואה של הטכניון, חברת הכנסת ושרה בממשלת ישראל השלושים.
ביוגרפיה

נאות נולדה וגדלה בקריית חיים.
החלה את דרכה באקדמיה, והייתה בעלת תואר ד"ר בביולוגיה. מונתה לפרופסור בפקולטה לרפואה בטכניון. עוד בשנת 1975 החלה בפעילות פוליטית, כשהייתה בין מייסדי מפלגת שינוי, בגלגולה הראשון, שקדם להקמת "ד"ש". בתחילה הייתה נאות פעילה במישור המוניציפלי, נבחרה פעמים רבות למועצת עיריית חיפה, ואף כיהנה כסגנית ראש העירייה ומחזיקת תיק החינוך בעיר. עם פרישתה של שינוי ממרצ, פרשה אף נאות עמה, ונבחרה מטעם שינוי לכנסת ה-15, בשנת 1999. בכנסת זו כיהנה כסגנית יו"ר הכנסת וחברה בוועדות הכנסת. בשנת 2003, לאחר הבחירות לכנסת ה-16 וכניסת שינוי לקואליציה, מונתה נאות לשרה להגנת הסביבה על פי דרישתה.
נאות מילאה תפקיד זה באופן שזכה להערכה, ולתמיכת "הארגונים הירוקים". היא פעלה לנטרול חומרים מסוכנים, לשיקום אתרי פסולת, לקידום המיחזור, ובמיוחד לשמירת רצועת החוף של מדינת ישראל. נאות פעלה נמרצות לחקיקת חוק שמירת הסביבה החופית, שעבר לבסוף בכנסת ב-15 באוגוסט 2004.
באוגוסט 2003 התגלה בגרונה של נאות גידול סרטני. נאות הצהירה כי היא בטוחה שהעישון הכבד הביא למחלתה, ולמרות זאת היא המשיכה בעבודתה תוך שהיא מאבדת את כושר הדיבור, ותיקשרה עם סביבתה באמצעות פתקים. בעקבות החמרה במצבה היא פרשה מן הממשלה באוקטובר 2004, והמשיכה לכהן כחברת הכנסת מטעם סיעת "שינוי".
ב-16 בדצמבר 2004 נפטרה נאות, והובאה למנוחות בבית העלמין שדה יהושע בחיפה. היא הותירה אחריה את בעלה אורי, ושלושה ילדים.
אחת מבנותיה תמר נאות-פרי, היא שופטת בבית משפט המחוזי בחיפה.
לאחר מותה, שופץ חוף קריית חיים בסכום של למעלה מ-10 מיליון שקלים ונקרא על שמה "חוף נאות".
לקריאה נוספת

הערך "יהודית נאות" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 248, 2018, חיפה.
הערך "יהודית נאות" בספר חברות הכנסת, נשים מובילות בישראל, מאת שביט בן אריה, הוצאת מדיה 10, עמ' 281, 2011.
הערות שוליים

↑  מזל מועלם,יובל יועז,צפריר רינת, השרה להגנת הסביבה, הפרופ' יהודית נאות, פורשת בגלל מחלת הסרטן, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2004
↑  דוד הכהן, השרה נאות: בגלל הסרטן - פורשת מהממשלה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2004
↑  אחיה ראב"ד, יהודית נאות נפטרה בגיל 60 ממחלת הסרטן, באתר ynet, 17 בדצמבר 2004
↑  חיפה: חוף ים נקרא על שם השרה לשעבר יהודית נאות, באתר ynet, 20 במאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012600351205171
יונתן וקסמן

יונתן וקסמן, 2014
יונתן וקסמן (נולד בשנת 1975) הוא קריקטוריסט ישראלי, מפרסם קריקטורה יומית בעיתון "כלכליסט" מיום היווסדו.
ביוגרפיה

בשנת 2004 סיים את לימודיו במחלקה לתקשורת-חזותית ב"בצלאל". עסק באיור ובקומיקס, בין השאר בירחון הקומיקס "בלנדר". יחד עם ליאב צברי ייסד את מגזין הקומיקס "הצופר".
בשנת 2008, עם ייסוד העיתון "כלכליסט" החל לפרסם בו קריקטורה יומית, והוא ממשיך בכך עד היום (2020).
בשנת 2014 זכה בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן בקטגוריית המקצוענים.
בשנת 2016 זכה במקום השני בתחרות הקריקטורות הפוליטיות של האו"ם על שם רענן לוריא.
הערות שוליים

↑  בוגרים: מאגר בוגרים, באתר "בצלאל"
↑  דפנה ארד‏, הקץ לקומיקס בלנדר, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2006
↑  דוגמה: גיליון 53 של "הצופר"
↑  מאיה נחום שחל, יונתן וקסמן, מאייר הבית של "כלכליסט", זכה בפרס פרידל לאיור, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2014
↑  רעות ברנע, יונתן וקסמן זכה בפרס הקריקטורות של האו"ם, באתר כלכליסט, 15 בדצמבר 2016
The 2016 United Nations/Ranan Lurie Political Cartoon Awards winners, LurieUNaward.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498829605171  SUDOC: 280693451  VIAF: 308256695   WorldCat (עם VIAF): 308256695 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ילדי הזמן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אדריאן צ’ייקובסקי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2015
 פרסים
 פרס ארתור סי. קלרק (2016) 
 סדרה
 הספר הבא:  Children of Ruin 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-1543625585
 
ילדי הזמן (באנגלית: Children of Time) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האדריאן צ’ייקובסקי (אנ'). הספר זכה בפרס ארתור סי. קלארק כספר המדע הבדיוני הטוב לשנת 2016.