stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכי הנשר

| תוכי הנשר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים נשריים
תת־משפחה:: Psittrichasinae
סוג:: Psittrichas
מין:: תוכי הנשר
שם מדעי
 Psittrichas fulgidus ‏לסון, 1830

תוכי הנשר (שם מדעי: Psittrichas fulgidus) הוא מין של תוכי מסוג Psittrichas הקרוב למיני הדרראים אך שייך למשפחה שונה וייחודית – תוכיים נשריים. מין זה הוא היחיד בסוגו ובתת-משפחתו והוא אנדמי לגינאה החדשה. הוא חיית מחמד מבוקשת, ועקב כך מצוי בסכנת הכחדה.
תוכי הנשר קיבל את שמו עקב מראה הראש המזכיר ראש של נשר בעיקר במקור העבה, הארוך והמעוקל השונה ממרבית התוכים. אורכו של התוכי עד 46 ס"מ ומשקלו 580–800 גרם. הזוויגים דומים והם בעלי נוצות אפורות משורטטות בשחור באופן המזכיר את נוצות האפרור. הכנפיים והזנב שחורים. הבטן וקצות הכנפיים אדומים. הם בעלי ראש רזה, אפור וחשוף מנוצות ומקור אפור-כהה מוצק וקל.
למרות מראהו המוזר תוכי זה הוא אוכל פירות כמו קרוביו. הוא ניזון ממיני תאנים וכן מפרחים ומצוף. ייתכן שהראש החשוף נועד למנוע מבעליו להידבק באבקה מרובה מדי של פרחים בבואו לשתות מהם אך עדיין לא ברור מה הסיבה בוודאות. תוכי זה לא נחקר הרבה בטבע ולא ידוע מה הרגלי הרבייה שלו אך ידוע שהוא מטיל 2 ביצים בקן גבוה על העצים. תוכי זה נראה לעיתים בחבורות של עד 20 פרטים.
תוכי זה מבוקש בשוק העולמי הן בגלל היותו חיית מחמד מוצלחת והן בגלל נוצותיו. לכן הוא מטרה לצייד רב ומצב השימור שלו מוגדר כפגיע.
הערות שוליים

↑  תוכי הנשר באתר הרשימה האדומה של IUCN
תאופיק כנעאן

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1882 בית ג'אלא, ארץ ישראל, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  15 בינואר 1964 (בגיל 81) מזרח ירושלים 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י), הגדה המערבית תחת שלטון ירדן
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 
תאופיק כנעאן (בערבית: توفيق كنعان; 24 בספטמבר 1882 – 15 בינואר 1964) היה רופא עור פלסטיני-נוצרי, אתנוגרף, פולקלוריסט וארכאולוג חובב שחי עד 1948 בשכונת מוסררה בירושלים ולאחר מכן עבר למזרח העיר. היה ממלא מקום מנהל בית החולים שערי צדק, מנהל בית החולים הנסן ("בית המצורעים") ובית החולים אוגוסטה ויקטוריה ומייסדן ונשיאן הראשון של "האגודה הרפואית הפלסטינית" והסהר האדום בעיר. בתחום הרפואה ערך מחקרים בצרעת ומלריה. היה פעיל ואידאולוג מרכזי של התנועה הלאומית הפלסטינית ומתנגד חריף של הציונות, אם כי באופן אישי היו לו קשרי עבודה וחברה עם יהודים רבים, בהם משה וולך, אברהם טיכו, יהודה לייב מאגנס, מיס לנדאו וליאון אריה מאיר.
קורות חיים > שנים ראשונות וקריירה רפואית

כנעאן נולד בבית ג'אלא למשפחה נוצרית לותרנית עשירה ששורשיה בסוריה. הוא למד בבית הספר של בית היתומים שנלר בירושלים, שהיה מוסד שנודע בחינוך הגרמני המשובח שנתן לתלמידיו. את לימודי הרפואה סיים בהצטיינות באוניברסיטה האמריקנית בביירות. כשחזר לירושלים עבד בבית החולים הגרמני ובבית החולים שערי צדק, שם התחבב על מנהל בית החולים, משה וולך, שערך יחד עמו מחקר בנושא "דלקת קרום המוח שדרתית בירושלים" (Cerebro-Spinal Meningitis; ‏1911) וקידם אותו עד למעמד ממלא מקום מנהל בית החולים. שפתם המשותפת הייתה גרמנית. בשנת 1912 נשא לאשה את מרגוט איילנדר (Margot Eilender), גרמניה ילידת יפו.
בין השנים 1912–1914 ערך השתלמות במיקרוביולוגיה בגרמניה. בין היתר למד אצל הנס מיך (Hans Müch), שהגיע להיות מיסיונר בארץ ישראל ויחדיו ערכו מחקר בנוגע לתחלואת שחפת בארץ. באותה עת רכש בית בשכונת מוסררה ופתח בו מרפאה פרטית, המרפאה הפרטית היחידה בבעלות ערבית בירושלים. פעמים רבות נתנו לו מתרפאיו קמעות לאות תודה, חפצים שהיוו את ראשיתו של אוסף פריטי פולקלור מקומי גדול.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס כנעאן לצבא האימפריה העות'מאנית ושירת בנצרת כרופא ולאחר מכן כמנהל מעבדות הצבא בחזית סיני ורצועת עזה. בתפקידו נסע לדמשק, עמאן וחלב ואסף שם קמעות ופריטי אתנוגרפיה ופולקלור נוספים. עם תום המלחמה ב-1919 התמנה למנהלו של בית החולים הנסן למצורעים. בבית חולים זה ערך כנעאן מספר ניסויים פורצי דרך בטיפול במחלה, בהם טיפול בשמן (chaulmoogra oil). החל מ-1923 שימש במקביל בתפקיד מנהל מחלקה פנימית בבית החולים הגרמני, משרה בה החזיק עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
יחד עם מחמוד דג'אני ייסד את "האגודה הרפואית הפלסטינית" ועמד בראשה.
קורות חיים > חיים פרטיים וחיי חברה בין מלחמות העולם

לכנעאן ואשתו נולדו ארבעה ילדים, תאו, נדה, ליילה ויסמין. בראשית שנות השלושים בנה כנעאן בשכונת טלבייה את מלון בית יסמין, על שם בתו. באותה תקופה היה כנעאן מעורב בחברה הקוסמופוליטית של ירושלים המנדטורית, הוא היה חבר הנהלת ימק"א ירושלים, כדובר אנגלית וגרמנית על בוריין אירח בביתו את הארכאולוגים ויליאם פוקסוול אולברייט, נלסון גליק וקתלין קניון ויצא עמם לחפירות, החליף דעות בדבר מדינה דו-לאומית עם נשיא האוניברסיטה העברית ואיש ברית שלום, יהודה לייב מאגנס וטווה עם ליאון אריה מאיר תוכניות להקמת מוזיאון ללבוש הלאומי הפלסטיני. כנעאן היה פעיל שנים רבות כמזכיר החברה המזרחנית הארץ-ישראלית ואף נבחר לכהן כנשיאהּ.
קורות חיים > פעילות לאומית פלסטינית

במקביל החל לפתח תודעה לאומית פלסטינית. בשנת 1934 עמד בראש משלחת רופאים ערבים שדרשה משלטונות המנדט להגביל את מתן רישיונות העבודה לרופאים יהודים. בעת המרד הערבי הגדול היה כבר פעיל ודובר מרכזי של התנועה הלאומית הפלסטינית, כתב והעיד נגד הציונות מול ועדת פיל. בספרו מ-1936, Conflict in the Land of Peace ובהמשכו The Palestine Arab Cause, היה מבין המנסחים הראשונים של "הבעיה הפלסטינית", שנבעה, לטענתו, מקשר בין הציונות לאימפריאליזם הבריטי לדחוק את הילידים הערבים מעל אדמתם. בספר זה תקף את הטענה לפיה רק היהודים הביאו קידמה לארץ ישראל וציין כי השתמשו בעבודה ערבית זולה מאוד לשם צבירת הון וכן שגם ערבים עסקו בייבוש ביצות (למשל בנחל נעמן, בטנטורה ובדיר אל בלח). כמו כן האשים את פנחס רוטנברג שמפעל החשמל שלו פגע בזרימת המים לכנרת וייצר ביצות שהגדילו את שיעור התחלואה במלריה בעמק בית שאן ובטבריה.
גם אשתו מרגוט ואחותו בדרה היו פעילות פוליטיות וייסדו בירושלים ב-1934 את "ועידת הנשים הערביות".
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה ואחריה

ביום הכרזת מלחמת העולם השנייה נאסר כנעאן בעוון התנגדותו למשטר המנדט ונכלא בכלא עכו למשך חודשיים, אשתו ואחותו נעצרו בתחילה בבית הסוהר לנשים בבית לחם ולאחריו הועברו למתקן כליאה לאזרחי מדינת אויב (אזרחים גרמנים) בוילהלמה (כיום סמוך לנמל התעופה בן-גוריון), שם שהו כשנה. את בית יסמין מכר כנעאן לח'ליל ובשארה חדאד – משפחה נוצרית אמידה, על מנת שלא יוחרם כנכסי אויב.
מאותה עת ניתק כנעאן את קשריו החברתיים עם יהודים ואף אסר על בנותיו לקיים מגע כלשהו עם יהודים או לקנות בחנויות בבעלות יהודית. בשנת 1947 יסד עם מחמוד דג'אני את אגודת הסהר האדום בעיר.
עקב קום המדינה נטל כנעאן את החולים הערבים מבית החולים הנסן ועבר עמם לסילוואן. מאוחר יותר הקים בית חולים למצורעים מצפון לרמאללה. הוא ומשפחתו התיישבו בהר הזיתים. ספרייתו הגדולה הועברה לאוניברסיטה העברית.
כנעאן שימש עד מותו כמנהל בית החולים אוגוסטה ויקטוריה, בשטחו התגורר ואף נקבר. בשנת 1951 עוטר בעיטור "צלב סרט אדום של כנסיית הקבר" מאת הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים ונבחר כחבר מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. בשנת 1954 נהרג בנו הארכאולוג תאו בעת חפירה בעיר הירדנית ג'רש.
בנותיו עברו להתגורר באירופה ונשבעו לא לחזור עוד לארץ ישראל כל עוד היא נתונה בשלטון ציוני. עם זאת, בתו ליילה, שהייתה חברתה הטובה של רות דיין עוד מילדותן המשותפת בשכונת מוסררה, ביקרה בארץ מספר פעמים.
פעילות אתנוגרפית

במקביל לשלל עיסוקיו טיפח כנעאן אוסף אתנוגרפי גדול וערך מספר מחקרים חשובים באתנוגרפיה, תיעוד תרבותי-חומרי ופולקלור של פלסטין ותושביה הערבים. בין פרסומיו בתחום זה מחקרים שפורסמו בגרמנית כ"לוח השנה של הכפריים", "אמונות טפלות ורפואה עממית", "אמונה בשדים בארץ הקודש", "החוקים הבלתי כתובים המשפיעים על נשים ערביות בפלסטין", ועוד.
אוספו נתרם לאחר מותו לאוניברסיטת ביר זית.
מבחר מפרסומיו

כנעאן פרסם מספר ספרי רפואה, שני ספרים על הסכסוך הישראלי-ערבי, וספרים רבים בתחומי האתנוגרפיה והפולקלור. להלן רשימה חלקית של פרסומיו.
מבחר מפרסומיו > רפואה

Cerebro-Spinal Meningitis in Jerusalem. Al-Kulliyeh (Beirut). 1911 (ביחד עם משה וולך)
Beobachtungen bei einer Denguefieberepidemie in Jerusalem ("תצפיות על מגפה של קדחת דנגי בירושלים"). Archiv fur Schiffund Tropenhygiene 17: pp. 20–25. 1912 (בגרמנית)
Zur Epidemiologie der Orient in Palastina. ("האפידמיולוגיה של המזרח בפלסטין") Dermatologische Wochenschrift 29 (91): pp. 1779–1181. 1930 (בגרמנית)
מבחר מפרסומיו > פוליטיקה

The Palestine Arab Cause, 1936
Conflict in the Land of Peace, 1936 (פורסם באנגלית, ערבית וצרפתית)
מבחר מפרסומיו > אתנוגרפיה ופולקלור

Superstition and Popular Medicine. 1914. ISBN 1871034019
Haunted Springs and Water Demons in Palestine. Jerusalem: Palestine Oriental Society. 1922
Der Glaube an Dämonen im Heiligen Land. 1929. - אמונה בשדים בארץ הקודש (בגרמנית)
"Unwritten Laws Affecting the Arab Women of Palestine". Journal of the Palestine Oriental Society (JPOS). 1931.
The Palestine Arab House: Its Architecture and Folklore. Jerusalem: The Syrian Orphanage Press. 1933
לקריאה נוספת

משה חננאל, הירושלמים, ירושלים 2007, עמוד 185
אוסף הקמעות של תאופיק כנעאן (באנגלית)
חאלד נאשף, תאופיק כנעאן, חייו ועבודתו (באנגלית)
תכתובת פרטית(הקישור אינו פעיל), גנזך המדינה (ופריטים סמוכים)
הערות שוליים

↑  משה חננאל, הירושלמים, ירושלים 2007, עמוד 132
↑  יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, הוצאת דבר, תש"ז, עמוד 403
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259195005171  BIBSYS: 8064042  BnF: cb10940575t (data)  GND: 123979854  ISNI: 0000 0001 2096 0170  LCCN: n93101023  NTA: 102657939  SUDOC: 081583168  VcBA: 495/172308  VIAF: 42759337   WorldCat (עם VIAF): 42759337 
שלט מורשת ליד מבנה "יסמין האוס"
כריכת אחד מפרסומיו בפולקלור
שלדון רוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1943 (בן 81) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד 
 מנחה לדוקטורט:  Gerald J. Lieberman, סיירוס דרמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (10 במאי 1989–1 ביולי 1989)  בית הספר להנדסה ע"ש ויטרבי של אוניברסיטת דרום קליפורניה (2004) 
 תלמידי דוקטורט:  Erol A. Peköz, Kyle Y Lin, Rhonda Righter 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1994) 
 
שלדון מ. רוס (באנגלית: Sheldon S. Ross) נולד ב 30 באפריל 1943. הוא פרופסור ומחזיק הקתדרה על-שם דניאל ג' אפשטיין בבית הספר להנדסה על-שם אנדרו ויטרבי באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא מחברם של מספר ספרים בתחום ההסתברות.
ביוגרפיה

רוס קיבל את התואר הראשון שלו במתמטיקה מברוקלין קולג' ב-1963, את התואר השני שלו במתמטיקה מאוניברסיטת Purdue ב-1964 ואת הדוקטורט שלו בסטטיסטיקה מאוניברסיטת סטנפורד ב-1968, תחת ג'רלד ליברמן וסיירוס דרמן. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי משנת 1976 ועד שהצטרף לבית הספר להנדסה של אוניברסיטת דרום קליפורניה ב-2004. הוא משמש כעורך של מספר כתבי עת, ביניהם הסתברות במדעי ההנדסה והמידע. בשנת 2013 הפך לעמית במכון לחקר ביצועים ומדעי הניהול.
ב-1978 הוא ניסח את מה שנודע כהשערתו של רוס בתורת התורים, שנפתרה שלוש שנים מאוחר יותר על ידי תומאש רולסקי באוניברסיטת ורוצלב בפולין.
פרסומים נבחרים

Ross S. M. (1970) Applied Probability Models with Optimization Applications. Holden-Day: San Francisco, CA.
Ross S. M. (1972) Introduction to Probability Models. Academic Press: Waltham, MA.
Ross S. M. (1976) A First Course in Probability. MacMillan Publishing Company: London.
Ross S. M. (1982) Stochastic Processes. John Wiley & Sons: New York.
Ross S. M. (1983) Introduction to Stochastic Dynamic Programming. Academic Press: Waltham, MA.
Ross S. M. (1995) Introductory Statistics. Academic Press: Waltham, MA.
Ross S. M. (1996) Simulation. Academic Press: Waltham, MA.
Derman C. & Ross S. M. (1997) Statistical Aspects of Quality Control. Academic Press: Waltham, MA.
Ross S. M. (1999) An Elementary Introduction to Mathematical Finance: Options and Other Topics. Cambridge University Press: Cambridge.
Ross S. M. (2000) Topics in Finite and Discrete Mathematics. Cambridge University Press: Cambridge.
Ross S. M. (2001) Probability Models for Computer Science. Academic Press: Waltham, MA.
הערות שוליים

↑  INFORMS. "Ross, Sheldon M." INFORMS (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-12.
↑  Ross, Sheldon M. (בספטמבר 1978). "Average delay in queues with non-stationary Poisson arrivals". Journal of Applied Probability (באנגלית). 15 (3): 602–609. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rolski, Tomasz (בספטמבר 1981). "Queues with non-stationary input stream: Ross's conjecture". Advances in Applied Probability (באנגלית). 13 (3): 603–618. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587346805171  ACM DL: 81100265427  BnF: cb122802914 (data)  GND: 123762235  ISNI: 0000 0001 1768 6334  LCCN: n80131522  MGP: 72362  NKC: vse2005265443  NLG: 268248  NLK: KAC199636229  SUDOC: 031623557  VIAF: 68990588   WorldCat (עם VIAF): 68990588
תוכי ים צהוב-מקור

| תוכי ים צהוב-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
סוג:: תוכי ים
מין:: תוכי ים צהוב-מקור
שם מדעי
 Fratercula corniculata ‏נאומן, 1821
תחום תפוצה


תוכי ים צהוב-מקור (שם מדעי: Fratercula corniculata) הוא מין בגודל בינוני של עוף ממשפחת האלקיים, בסוג תוכי ים. מראהו דומה לזו של תוכי הים האטלנטי, אך בשונה ממנו, מעל לעינו של תוכי הים צהוב-המקור יש "קרן" שחורה, ובעונת הרבייה מקורו צהוב וקצהו אדום. זהו עוף ימי, ותזונתו מורכבת בעיקר מדגים קטנים, שאותם הוא משיג על ידי צלילה או שחייה; בנוסף לכך, תוכי הים ניזונים גם מדיונונים, תולעים ימיות וסרטנים.
עורפו וגבו של תוכי הים צהוב-המקור שחורים, רגליו כתומות, פניו ובטנו לבנים. מעל לעיניו יש "קרניים" שחורות. אורכו כ-38 ס"מ; משקלו של הזכר הוא כ-531 עד 754 גרם, והנקבה קטנה יותר - משקלה כ-499 עד 691 גרם.
בקיץ, תוכי הים מקננים בלהקות באיים סלעיים שסמוכים לחופיהן של סיביר, אלסקה וקולומביה הבריטית. הקינון מתבצע בדרך כלל בחללים בין סלעים או במחילות; תוכי הים עשויים להשתמש באותה מחילה עבור קינון כמה וכמה שנים. חלל הקינון מרופד לעיתים בדשא. הנקבה מטילה ביצה אחת, שמנוקדת בכתמים בהירים. הזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה עליה, שנמשכת 38-43 ימים. הגוזלים מואכלים על ידי הזכר והנקבה בעיקר בדגים. לאחר 38-44 ימים, הגוזלים פורחים מהקן.
בחורף, תוכי הים מצויים באוקיינוס, הרחק מהיבשה. המקור הצהוב גדל לקראת עונת הרבייה, ונעשה קטן יותר אחריה.
הערות שוליים

↑  תוכי ים צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540084905171
תוכי גדל-ראש

| תוכי גדל-ראש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: תוכי גדל-ראש
שם מדעי
 Poicephalus ‏סווינסון, 1834
תחום תפוצה


תוכי גדל-ראש (שם מדעי: Poicephalus) הוא סוג של תוכים ממשפחת התוכיים החיים באפריקה המשוונית. הם קרוביהם הרחוקים של המין אפרור אפריקני הידוע כחיית מחמד פופולרית.
לתוכים אלו ישנו ראש מגודל, בדרך כלל צבוע אפור וגוף מקושט בירוק או צהוב. הם חיים בזוגות ומצויים ברחבי היערות או הסוואנות של אפריקה. מזונם העיקרי הוא זרעים, פירות ועלים ויש להם מקור חזק העוזר להם לפצח את הזרעים הקשים.
מינים

תוכי סנגלי (Poicephalus senegalus)
תוכי מאייר (Poicephalus meyeri)
תוכי אדום-מקור (Poicephalus rufiventris)
תוכי חום-ראש (Poicephalus cryptoxanthus)
תוכי אדום-מצח (Poicephalus gulielmi)
תוכי הכף (Poicephalus robustus)
תוכי חום-צוואר (Poicephalus fuscicollis)
תוכי רופל (Poicephalus rueppellii)
תוכי צהוב-פנים (Poicephalus flavifrons)
תוכי ניאם ניאם (Poicephalus crassus)
תוכי ים פסיפי

| תוכי ים פסיפי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
סוג:: תוכי ים
מין:: תוכי ים פסיפי
שם מדעי
 Fratercula cirrhata ‏פאלאס, 1769
תחום תפוצה


תוכי ים פסיפי (שם מדעי: Fratercula cirrhata) הוא מין של תוכי ים, שמצוי בצפון האוקיינוס הפסיפי. תוכיי הים הפסיפיים מקננים בלהקות צפופות בחופי הים של יפן ושל איי דרום-מזרח אסיה, ובצדו המזרחי של האוקיינוס בין אלסקה לדרום קליפורניה.
תוכי-הים הפסיפי קל לזיהוי בגלל מקורו העבה האדום ובגלל לבוש החיזור שלו, שכולל נוצות פנים לבנות, כתמים לבנים על הכנפיים, רגליים אדומות וציצת נוצות צהובה. אורכו ואורך מוטת כנפיו הם כ-35 ס"מ ומשקלו כ-700 עד 840 גרם. תוכיי הים החיים במערב האוקיינוס הפסיפי גדולים יותר מהמזרחיים והזכרים גדולים מעט מהנקבות.
המין תועד לראשונה בשנת 1769 על ידי פטר סימון פלאס. משמעות שמו המדעי של המין היא "מצויץ" (cirrhata), ושל הסוג היא "אח קטן" (Fratercula). המזון המועדף על תוכיי הים הבוגרים הוא דגים קטנים, אך הם ניזונים גם מדיונונים, תמנונים, סרטנים, זואופלנקטון ומדוזות; לעומת זאת, תזונתם של הגוזלים מורכבת כמעט כולה מדגים קטנים. תוכיי הים צדים על ידי צלילה קרוב לפני המים, ויכולים לשאת כמויות גדולות של דגים במקורם, כ-5 עד 20, אותם הם מביאים לגוזליהם.
תוכיי הים מעדיפים לקנן באיים או צוקים בלתי נגישים לטורפים יבשתיים, שיש מהם גישה ישירה לאוקיינוס. מקומות אלה חייבים להיות גבוהים מספיק על מנת שתוכי הים יוכלו להמריא בקלות. תוכיי הים מקננים בדרך כלל במחילות, שעומקן יכול להגיע עד 1.5 מטר, אך לעיתים הם משתמשים גם בסדקים בין סלעים כמקומות קינון. הנקבה מטילה ביצה אחת, בדרך כלל בחודש יוני, והיא והזכר דוגרים עליה במשך כ-45 ימים. הגוזלים בוקעים עם פלומת נוצות דקה. הם פורחים מהקן לאחר 40 עד 55 ימים.
הערות שוליים

↑  תוכי ים פסיפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Katie Stirling, ADW, תוכי ים פסיפי
↑  אתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל, תוכי ים פסיפי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563624605171  NDL: 00747127
תוכי ואסא

| תוכי ואסא |
| --- | --- |
 תוכי ואסא גדול
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים נשריים
סוג:: תוכי ואסא
שם מדעי
 Coracopsis ‏ואגלר, 1832

תוכי ואסא (שם מדעי: Coracopsis) הוא סוג של תוכים מהמשפחה תוכיים נשריים. במשפחה זו ידועים רק שני סוגים: תוכי ואסא, שיש לו שלושה מינים ותוכי הנשר, שהוא מין יחיד בסוגו.
תוכים אלה אנדמיים למדגסקר ולמספר איים קטנים באוקיינוס ההודי, כמו איי סיישל וקומורו.
תוכים אלה בינוניים בגודלם, באורך 30 עד 48 ס"מ, והם בעלי נוצות שחורות או אפורות בולטות עם טבעת עיניים לבנה, מקור ורוד ומעט ארוך וצוואר דק יחסית. הנוצות שלהם מצהיבות בעונת הרבייה ולעיתים חל אצלם אובדן נוצות. אצל תוכים אלה הדגירה נמשכת 18 עד 20 יום, זמן קצר בהרבה משל תוכים אחרים.
התוכים ניזונים בעיקר מזרעים ופירות שונים.
מינים

תוכי ואסא גדול (Coracopsis vasa)
תוכי ואסא קטן (Coracopsis nigra)
תוכי ואסא סיישלי (Coracopsis barklyi)
תום מונד

תום מונד (נולד ב-9 ביולי 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי במועדון ספורט אשדוד.
קריירה

מונד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי הרצליה, וב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–1 על הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. ב-21 בינואר 2011 הבקיע מונד את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–0 על הפועל רמת השרון, ובסך הכל בעונת 2010/2011 כבש שני שערים ב-29 הופעות בליגה הלאומית. בעונת 2011/2012 כבש שני שערים ב-35 הופעות, ובעונת 2012/2013 כבש שער אחד ב-31 הופעות. בעונת 2013/2014 כבש מונד שער אחד ב-34 הופעות, ובסופה הסתיים חוזהו והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-25 בנובמבר 2014 חתם מונד במועדון ספורט אשדוד. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–0 על הפועל עכו. ב-3 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון ובליגת העל, בניצחון 2–0 על בני סכנין, ואת עונת 2014/2015 הוא סיים עם שלושה שערים ב-19 הופעות, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2015/2016 כבש שער אחד ב-34 הופעות, ובסופה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2016/2017 כבש שער אחד ב-21 הופעות בליגת העל, ובעונת 2017/2018 ערך 22 הופעות אך לא כבש.
הערות שוליים

↑  יגאל ברמן, ‏יורד דרומה: תום מונד חתם באשדוד עד תום העונה, באתר ONE‏, 25 בנובמבר 2014
שלדון גלאשו

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1932 (בן 91) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  תיכון ברונקס למדעים  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת בוסטון 
 מנחה לדוקטורט:  ג'וליאן שווינגר 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  אליזבת אלן ג'נקינס, אורי שריד 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1979)  פרס לזכר ריצ'טמייר (1994)  מדליה לזכר רוברט אופנהיימר (1977)  פרס פיזיקת חלקיקים ואנרגיה גבוהה (2011) 
 תרומות עיקריות
 גילוי הכוח האלקטרו-חלש
 
שלדון לי גלאשו (באנגלית: Sheldon Lee Glashow‏; נולד ב-5 בדצמבר 1932 בברוקלין, ניו יורק) הוא פיזיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת הרווארד ופרופסור באוניברסיטת בוסטון וחתן פרס נובל לפיזיקה.
קורות חיים

נולד בניו יורק לאמו בלה לבית רובין ואביו לואיס גלוצ'ובסקי שהיה שרברב.  
ב-1950 סיים את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים, במחזור שבו למד גם סטיבן ויינברג, עמו חלק לימים פרס נובל. בשנת 1954 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל וב-1959 קיבל תואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת הרווארד, על עבודה בהנחייתו של ג'וליאן שווינגר. בשנים 1962–1966 היה פרופסור חבר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1966 הצטרף לסגל המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת הרווארד, שם שימש פרופסור עד פרישתו לגמלאות בשנת 2000.
ב-1960 גילה את הכוח האלקטרו-חלש ביחד עם סטיבן ויינברג. בשנת 1979 זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה יחד עם מחמד עבד א-סלאם.
גלאשו הוא מתנגד חריף לתיאורית המיתרים, מכיוון שאינה מובילה לניבוי שניתן לבחינה ניסויית. הא אף כינה אותה "גידול" וניסה ללא הצלחה למנוע את קבלת אנשיה למחלקתו בהרווארד.
בשנת 1989 קיבל גלאשו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
תערוכת הפרח

תערוכת הפרח, 2012, חיפה
אבא חושי ומשה דין בתערוכת הפרחים ה-9 הבינלאומית בחיפה, 29.4.1960

תערוכת הפרח הייתה אירוע תיירותי שנערך בחיפה מדי שנה, בימי חול המועד פסח החל משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד שנות ה-90. בשנת 2012 חודשה התערוכה, בשם תערוכת הפרח הבינלאומית חיפה.
היסטוריה

דוד צירקין צפריר הציע לראש העיר אבא חושי שתערוכה, שבה יוצגו פרחים וצמחי נוי, תיערך כל שנה בחיפה. את התערוכה הראשונה תכנן וביצע אדריכל הגנים של עיריית חיפה משה רול. התערוכה התקיימה בשנותיה הראשונות בגן בנימין בשכונת הדר הכרמל וכשגדלה עברה לגן האם שבמרכז הכרמל.
קהל היעד של התערוכה היה הן אנשי מקצוע (שוזרי ומעצבי פרחים וגננים) והן הקהל הרחב - תלמידים וחובבי פרחים שהגיעו לתערוכה מכל רחבי הארץ והעולם - עשרות אלפי מבקרים בשנותיה הראשונות, ובשיאה מאות אלפים.
בשנת 2012 חודשה התערוכה ביוזמתו של ראש העיר יונה יהב, ונערכה בפארק הכט.
תאוריית הזהות החברתית

תאוריית הזהות החברתית היא תאוריה בפסיכולוגיה חברתית לפיה הזהות החברתית שלנו נוצרת בתהליך של מפגש, השוואה, משא ומתן ותחרות עם הקבוצות שאנו באים עמן במגע. על פי תאוריה זו הזהות החברתית היא גורם מכריע בעיצוב זהותו של הפרט, מכיוון שברוב הזמן אנו פועלים כחברים בקבוצות מסוימות. הנחת היסוד של תאוריה זו היא שכל אדם, כחבר בקבוצה מסוימת, שואף להשיג זהות חברתית חיובית. זהות חברתית חיובית מושגת על ידי השוואה עם קבוצות אחרות. תוצאת ההשוואה נקבעת על פי פרמטרים משותפים בין הקבוצות השונות והם תולדה של יחסי הכוח בין הקבוצות, של ההיסטוריה המשותפת ביניהם ושל ההיסטוריה של כל קבוצה בנפרד.
כפי שהוגדרה במקור על ידי הנרי טג'פל וג'ון טרנר בשנות ה-70 וה-80, תאוריית הזהות החברתית הציגה לראשונה את מקומה של הזהות החברתית בדרך לביאור התנהגות בין־קבוצתית. התאוריה משתייכת לזרם האירופי של הפסיכולוגיה החברתית הקרובה יותר בנושאים ובשיטות המחקר לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה.
במרכז תאוריית הזהות החברתית עומד ניבוי התנהגויות בין־קבוצתיות מסוימות לפי הסטטוס החברתי, הלגיטימיות והלכידות של הקבוצות עצמן. להבדיל, במקרים מסוימים המושג "תאוריית הזהות החברתית" מתייחס לתאוריות כלליות על תפיסה עצמית חברתית. למרות שיש חוקרים שבחרו להתייחס אליה כך, התאוריה לא נועדה להפוך לתאוריה כללית בנושא קטגוריזציה חברתית. המודעות לטווח המוגבל שכוללת התאוריה הובילה את ג'ון טרנר ועמיתיו לפתח תאוריה מקבילה, "תאוריית הקטגוריזציה העצמית" שנשענת על מסקנות תאוריית הזהות החברתית ומציגה הסבר כללי יותר לתהליכים עצמיים וקבוצתיים מפרספקטיבה זו. המונח "פרספקטיבת זהות חברתית" משמש לתיאור היסודות המשותפות לשתי התאוריות האלו.
אספקטים בתאוריה > הרצף הבין־אישי-בין־קבוצתי

תאוריית הזהות החברתית גורסת כי התנהגות חברתית נעה על הרצף שבין התנהגות בין־אישית להתנהגות בין־קבוצתית. התנהגות בין־אישית לגמרי היא התנהגות שיסודה במערכות היחסים האישיות והאפיונים העצמיים של האדם בלבד. התנהגות בין־קבוצתית לגמרי היא התנהגות שיסודה רק בהשתייכותו של האינדיבידואל לקטגוריה חברתית זו או אחרת; בחלק זה של הרצף, לזהותו החברתית של האדם תהיה השפעה מקסימלית.
הוגי התאוריה קובעים כי התנהגות "טהורה", באחת משני הקצוות, לא סביר שתופיע במצבים חברתיים ריאליסטיים. למעשה, כל התנהגות תהיה התפשרות כלשהי בין שני הצדדים. הטבע הקוגניטיבי של המאבק בין זהות עצמית וחברתית, ומערכת היחסים ביניהן, נחקר לעומק בתאוריית הקטגוריזציה העצמית. במקום, תאוריית הזהות החברתית מתמקדת בפקטורים של מבנה חברתי כדי לנבא איזה קצה של הספקטרום יהיה המכריע בהתנהגותו של היחיד, ואילו צורות עשויה התנהגות זו ללבוש.
אספקטים בתאוריה > ייחודיות חיובית

אחת מהנחות היסוד בתאוריית הזהות החברתית היא שהיחידים שואפים במהותם להשיג ייחודיות חיובית ("גאוות יחידה"). כלומר, היחידים "חותרים למושג עצמי חיובי". כיוון שהיחידים מוגדרים במידת מה על ידי זהויותיהם החברתיות, טוענת התאוריה ש"אינדיבידואלים חותרים להשיג או לשמר זהות חברתית חיובית". עם זאת, טבעה המדויק של חתירה זו לתפיסה עצמית חיובית עומד לדיון.
גם הרצף הבין־אישי-בין־קבוצתי וגם הנחת הייחודיות החיובית נובעים ממסקנות מחקרים בפרדיגמת הקבוצה המינימלית (MGP). בפרט, נמצא שתחת תנאים מסוימים האדם יאשר הפצת משאבים שתמקסם את ייחודיותה של הקבוצה אליה הוא משתייך מול קבוצת האחר, אפילו במחיר העדפותיו ורצונותיו הפרטיים.