stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעון
תולדות העיר

לפי המסופר במקרא, לאחר שבני-ישראל כבשו את העי ויריחו, ובטרם תקפו את גבעון, יצאו אליהם זקני העיר והונו אותם לחשוב כי מרחוק הגיעו, כדי לכרות ברית עם בני-ישראל, שמסע הכיבוש שלהם נודע למרחוק. מבלי להיוועץ באלוהים כרתו יהושע בן נון ונשיאי העדה ברית עם החיווי, ואז התבררה להם התרמית; אולם הם לא הפרו את הברית, ולא פגעו בחיווי בני-ישראל הענישו את החיווי בכך ש"יִחְיוּ; וַיִּהְיוּ חֹטְבֵי עֵצִים וְשֹׁאֲבֵי-מַיִם לְכָל-הָעֵדָה".
על פי המסופר בספר יהושע, פרק י', מלכי ירושלים, חברון, ירמות, לכיש ועגלון כרתו ברית (נקראת: "ברית הדרום") נגד גבעון, כשהאחרונה השלימה עם יהושע וישראל, ויצאו נגדה למלחמה. ישראל ובראשם יהושע יצאו לעזרת גבעון, הביסו את צבאות הדרום והרגו את מלכיהם. במהלך המרדף אחר הצבאות הנסוגים גרם יהושע לשמש לעמוד במקומה, כדי לאפשר לעם ישראל למקסם את הניצחון במערכה, ולהמשיך במרדף אחר האמוריים. זהו מקור האמרה שמש בגבעון דום.
גבעון הייתה בנחלת שבט בנימין ונמנית כאחת משלוש עשרה ערי הכהנים שנתנו בני ישראל על פי הגורל במשכן שילה: ”וְלִבְנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֵן, נָתְנוּ אֶת... גִּבְעוֹן וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ” (יהושע כא יז).
גבעון נחשבה למולדת משפחתו של שאול המלך לפי הנאמר בספר דברי הימים על תולדות שבט בנימין: "אֵלֶּה רָאשֵׁי אָבוֹת לְתֹלְדוֹתָם, רָאשִׁים; אֵלֶּה, יָשְׁבוּ בִירוּשָׁלִָם. וּבְגִבְעוֹן יָשְׁבוּ, אֲבִי גִבְעוֹן; וְשֵׁם אִשְׁתּוֹ, מַעֲכָה...וְנֵר הוֹלִיד אֶת-קִישׁ, וְקִישׁ הוֹלִיד אֶת-שָׁאוּל; וְשָׁאוּל, הוֹלִיד אֶת-יְהוֹנָתָן וְאֶת-מַלְכִּישׁוּעַ, וְאֶת-אֲבִינָדָב, וְאֶת-אֶשְׁבָּעַל.
חוקרי מקרא מביעים דעה שמכאן יחסם של הגבעונים אל שאול, שהתנחל בעירם וזאת גם הסיבה למציאות שבה "וַיְבַקֵּשׁ שָׁאוּל לְהַכֹּתָם בְּקַנֹּאתוֹ לִבְנֵי-יִשְׂרָאֵל וִיהוּדָה" (ספר שמואל ב', פרק כ"א, הקטע כולו שדן בנושא פסוקים א' עד י"ד).
העיר מוזכרת בתנ"ך במספר הקשרים נוספים: בימי דוד ושלמה הייתה במקום "הבמה הגדולה", נביא השקר חנניה בן עזור היה מגבעון, ולאחר גלות בבל נמנתה גבעון בין ערי פחוות יהודה האוטונומית.
זיהוי המקום

מקובל לזהות את גבעון המקראית עם הכפר הפלסטיני אל ג'יב, ששימר את שמה. זיהוי זה נתמך במציאת 63 מרתפי יין מהמאה השמינית והשביעית לפנה"ס, כאשר כתובות בעברית על כדי היין מאששות את זיהוי המקום כגבעון. ג'יימז פריצ'רד (אנ'), שחפר במקום בשנת 1956 פרסם מאמרים על הפקת יין ליצוא בגבעון, על הכתובות בעברית, על מרתפי היין החצובים בסלע, ועל מפלשי המים המתוכננים היטב שסיפקו לעיר את מימיה.
ממצא נוסף המאפשר את זיהוי המקום הוא הבריכה העתיקה הקיימת במקום. לפי הסברה זו הבריכה שסביבה נקשר מעשה הקרב בין חיילי יואב בן צרויה לחיילי אבנר בן נר כפי שמתואר במקרא, בספר שמואל ב':
וַיֵּצֵא אַבְנֵר בֶּן-נֵר וְעַבְדֵי אִישׁ-בֹּשֶׁת בֶּן-שָׁאוּל מִמַּחֲנַיִם גִּבְעוֹנָה. וְיוֹאָב בֶּן-צְרוּיָה וְעַבְדֵי דָוִד יָצְאוּ, וַיִּפְגְּשׁוּם עַל-בְּרֵכַת גִּבְעוֹן יַחְדָּו; וַיֵּשְׁבוּ אֵלֶּה עַל-הַבְּרֵכָה מִזֶּה, וְאֵלֶּה עַל-הַבְּרֵכָה מִזֶּה. וַיֹּאמֶר אַבְנֵר אֶל-יוֹאָב: "יָקוּמוּ נָא הַנְּעָרִים וִישַׂחֲקוּ לְפָנֵינוּ". וַיֹּאמֶר יוֹאָב: "יָקֻמוּ". וַיָּקֻמוּ וַיַּעַבְרוּ בְמִסְפָּר שְׁנֵים עָשָׂר לְבִנְיָמִן וּלְאִישׁ בֹּשֶׁת בֶּן-שָׁאוּל, וּשְׁנֵים עָשָׂר מֵעַבְדֵי דָוִד. וַיַּחֲזִקוּ אִישׁ בְּרֹאשׁ רֵעֵהוּ, וְחַרְבּוֹ בְּצַד רֵעֵהוּ, וַיִּפְּלוּ יַחְדָּו; וַיִּקְרָא לַמָּקוֹם הַהוּא חֶלְקַת הַצֻּרִים אֲשֶׁר בְּגִבְעוֹן.
ארכאולוגים מעריכים כי האתר היה מיושב בתקופת הברונזה המוקדמת ובמרבית תקופת הברונזה התיכונה (בערך 3000 עד 1550 לפנה"ס). משלהי תקופת הברונזה המאוחרת (1550 עד 1200 לפנה"ס), התקופה בה (על פי חלק מהחוקרים) נכבשה כנען בידי בני-ישראל, אף שלא נמצאו שרידי יישוב בתל, נמצאו בקברים קדומים יותר כלי חרס המאפיינים תקופה זו. בניגוד לעולה מהממצאים הארכאולוגיים, במקרא מתוארת גבעון כעיר גדולה מאוד בתקופה זו: "וַיִּירְאוּ מְאֹד כִּי עִיר גְּדוֹלָה גִּבְעוֹן, כְּאַחַת עָרֵי הַמַּמְלָכָה; וְכִי הִיא גְדוֹלָה מִן-הָעַי, וְכָל-אֲנָשֶׁיהָ גִּבֹּרִים" (יהושע י, ב).
על שמה של גבעון המקראית נקראות ההתנחלויות "מחנה גבעון" (לימים שכונה בגבעת זאב) ו"גבעון החדשה", שהוקמו כ-2 קילומטרים מערבית לאל-ג'יב וכן רחוב גבעון וכיכר גבעון בתל אביב-יפו ורחוב גבעון בערים נוספות כגון חיפה, רמת השרון וגני תקווה, והמילה גבעון אף משמשת כשם משפחה ישראלי.
ברכת גבעון

הירידה לברכה בגבעון
מבט על המדרגות בירידה לבור
:הכניסה למעיין בתחתית הבור
העלייה למעיין בנקבה מתחתית הכפר
ראו גם

משכן גבעון
הברית עם הגבעונים
חרסי גבעון
פרשת גבעון, בספר יהושע,  באתר ויקיטקסט
ברכת גבעון, בויקיפדיה האנגלית
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט', פסוק י"ז
↑  ספר יהושע, פרק ט', פסוק כ"ז.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוקים כ"ח–ל"ג (בהשמטות).
↑  דעת מקרא שמואל א עמ' 71 במבוא
↑  ספר מלכים א', פרק ג', פסוק ד'.
↑  ספר ירמיהו, פרק כ"ח, פסוק א'.
↑  ספר נחמיה, פרק ג', פסוק ז'.
| ערי הכהנים בעת בית ראשון ושני |
| --- | --- | --- |
| תשע ערים משבט יהודה ושמעון | חברון • לִבְנָה • יַתִּר • אֶשְׁתְּמוֹעַ • חלן • דְּבִר	 • עין • יֻטָּה • בית שמש |  |
| ארבע ערים משבט בנימין | גבעון • גבע • עֲנָתוֹת • עַלְמוֹן |  |
| כ"ד ערי הגליל בהן התיישבו משמרות הכהונה לאחר חורבן בית שני | מירון • ציפורי • פסוטה • עילוט • בית לחם הגלילית • יודפת • עיילבון • שדה עמודים • חירבת אירביד • כאבול • כפר כנא • צפת • תל מעון (טבריה) • שיחין • מע'אר • חרבת יבנית • כפר ממלח • נצרת • עראבה • מגדל • כוכב הירדן - כאוכב אל הווא • כפר ענאן • תל צלמון • חמי טבריה (חמת אריח) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4086718-3  VIAF: 235662340   WorldCat (עם VIAF): 235662340 
הבריכה הקדומה בגבעון – 1980
ג'ירפטיטאן

| ג'ירפטיטאן |
| --- | --- |
 שלד של ג'ירפטיטאן בברלין
תקופה
יורה עליון, 150–145 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
קבוצה:: אורניתודירה
תת־מחלקה:: דינוזאורים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
משפחה:: ברכיוזאוריים
סוג:: ג'ירפטיטאן
מינים
 G. brancai
שם מדעי
 Giraffatitan ‏פאול, 1988

ג'ירפטיטאן (שם מדעי: Giraffatitan, מבוטא "ג'ירפה-טיטאן") הוא סוג של דינוזאור במש ברכיוזאוריים השייכת לאינפרא-סדרה זאורופודה. פירוש השם הוא "ג'ירפה טיטאנית" או "ג'ירפה ענקית" בשל מבנה גופו המזכיר את הג'ירפה ומותאם לאכילת עלים בצמרות העצים. בזמן גילויו ב-1914 על ידי ורנר יאננש (Werner Janensch) הוא נחשב למין של ברכיוזאורוס, אשג לקראת סוף תור היורה בעידן המזוזואיקון, כ-150 עד 145 מיליון שנה לפני זמננו. שלדים מאובנים מלאים שלו נמצאו בטנזניה שבאפריקה. הוא היה דומה במראהו לברכיוזאורוס וגודלו היה דומה גם כן. אורכו הוערך ב-26 מטר ומשקלו ב-23–37 טונות.
תיאור

ג'ירפטיטאן היה זאורופוד גדול הולך על ארבע עם צוואר וזנב ארוכים ומוח יחסית קטן. הג'ירפטיטאן היה אוכל צמחים. מבנה גופו הזכיר ג'ירפה, עם גפיים קדמיות שארוכות מהאחוריות וצוואר ארוך וגובה. מבנה גוף זה עזר לו להגיע אל העלים שבצמרות העצים, שבאופן טבעי נאכלו פחות מעלים נמוכים יותר וצמחייה קרקעית.
על הגולגולת של הג'ירפטיטאן הייתה מעין קשת לפני העיניים ובה מעברי האף שחיברו בין פתחי הנחיריים בגולגולת לנחיריים הבשרניים עצמם. שיניו היו דמויי אזמל.
רגליו היו דמויות גזע, עבות וחזקות. הבוהן הראשונה ברגליו הקדמיות היו בעלות טופר ואילו ברגליו האחוריות שלוש מהן היו בעלות טופר.
באופן מסורתי, ה"קשת" שעל ראשו נחשבת למאפיין של הסוג ברכיוזאורוס, שתחתיו סווג הג'ירפטיטאן לראשונה. אך ה"קשת" הזו ידועה רק מהמאובנים שנמצאו בטנזניה, שכיום מזוהים כשרידי ג'ירפטיטאן. לכן, ייתכן שלברכיוזאורוס לא היה את ה"קשת" הזו מעל הראש.
תיאור > גודל

במשך עשורים רבים נחשב הג'ירפטיטאן (אז היה ידוע כברכיוזאורוס) כדינוזאור הגדול ביותר (למעט האמפיקוליאס הבעייתי, שמאובניו המועטים אבדו ולא נמצאו עוד שרידים ממנו) אך בסוף המאה ה-20 נתגלו דינוזאורים גדולים יותר, רובם מענף טיטאנוזאוריה, אלה כוללים את הארגנטינוזאורוס, הפוטאלונגקוזאורוס והפוארטזאורוס - כולם באורכים של למעלה מ-30 מטר ומשקל של כ-75 טון אם לא למעלה מזה. ב-1999 נתגלה הזאורופוסידון, ברכיוזאור שהיה גדול יותר הן מהג'ירפטיטאן והן מהברכיוזאורוס, וידוע כדינוזאור הגבוה ביותר. למרות זאת, הג'ירפטיטאן עדיין נחשב לדינוזאור הגדול ביותר הידוע מחומר מאובנים כמעט שלם.
כל הערכות הגודל של ג'ירפטיטאן מבוססות על ממצא HMN SII‏, מאובנים של פרט בוגר צעיר שאורכו הוא 21.8–22.5 מטר. ההערכות על משקלו הן בעייתיות יותר ונעו מ-15 טונות עד ל-78 טונות. שתי הערכות קצה אלה נחשבות היום לבלתי-סבירות עקב מתודולוגיה שגויות. הערכות עדכניות יותר מבוססות על מודלים ששוחזרו ממדידות נפח עצם, שלוקחות בחשבון את מערכת שקי האוויר שקיימת בזאורופודים ומטרתן להפחית משקל, וכן העריכו את מסת השרירים. לפי הערכות אלה משקלו של הג'ירפטיטאן נע בין 27 ל-37 טונות. ברם, ממצא HMN SII הוא לא הפרט הגדול ביותר הידוע של ג'ירפטיטאן (דבר הנתמך בעובדה שהוא של בוגר צעיר ולא של פרט שהגיע לבגרות מלאה) וממצא HMN XV2 שמיוצג על ידי שוקה (tibia) הגדולה ב-13% מזו של ממצא HMN SII‏, כנראה שהגיע לאורך של 26 מטרים (85 רגל).
היסטוריה וסיווג

המין Giraffatitan brancai תואר וסווג לראשונה ב-1914 על ידי הפלאונטולוג הגרמני ורנר יאננש, לו הוא קרא Brachiosaurus brancai מכיוון שחשב שזה מין של ברכיוזאורוס. הוא ביסס את תיאורו על מספר ממצאים שנחפרו בשנים 1909-1912 מתצורת טנדגורו שליד לינדי, במה שהיה אז מזרח אפריקה הגרמנית וכיום שייך למדינת טנזניה. הג'ירפטיטאן ידוע מ-5 שלדים חלקיים, כולל 3 גולגולות ומאובנים נוספים הכולל חלקי גולגולות, עצמות גפיים, חוליות של עמוד השדרה ושיניים.
ב-1988 הפלאונטולוג גרגורי ס. פול שם לב לכך ש-Brachiosaurus brancai (עליו מבוססים התיאורים הפופולריים של ברכיוזאורוס) שונה באופן ניכר מהברכיוזאורוס של אמריקה הצפונית, במיוחד בפרופורציות של חוליותיו דמויות הגזע ומבנה גופו העדין יותר. בהתבסס על הבדלים אלה הגדיר פול תת-סוג (subgenus) שלו קרא Brachiosaurus (Giraffatitan) brancai. ב-1991 ג'ורג' אולשבסקי קבע שהבדלים אלה מספיקים כדי לסווג את הג'ירפטיטאן כסוג נפרד ולא רק כתת-סוג של ברכיוזאורוס.
הבדלים נוספים בין הבכריוזאור האפריקאי לברכיוזאור האמריקאי נתגלו כאשר ב-1998 נמצאה גולגולת של ברכיוזאורוס באמריקה הצפונית. הגולגולת עצמה נתגלתה כמאה שנה קודם לכן, כאשר עותניאל צ'ארלס מארש השתמש בה לשחזור הראש של הברונטוזאורוס (שהיום ידוע בשם המדעי אפטוזאורוס), אך רק ב-1998 זוהתה כשייכת למין של ברכיוזאורוס. ייתכן שהייתה שייכת למין Brachiosaurus altithorax. הגולגולת דומה יותר לגולגולת של קמרזאורוס במספר מאפיינים כגון צורת השיניים הקדמיות והיותה מוארכת יותר ופחות חלולה בקודקודה מאשר הגולגולת הקצרה ובעלת ה"קשת" הגדולה של ג'ירפטיטאן.
הסיווג של ג'ירפטיטאן כסוג טקסטונומי נפרד לא התקבל טוב בהתחלה בקרב הקהילה המדעית מאחר שלא היה מגובה בהשוואה ריגורוזית בין שני המינים. ב-2009 פרסם מייקל טיילור השוואה מפורטת שבה הראה ש-"Brachiosaurus" brancai שונה מ-B. altithorax בגודל, צורה ופרופורציה כמעט בכל עצם אפשרית שניתן היה להשוות. טיילור סיכם שג'ירפטיטאן הוא אכן סוג נפרד מברכיוזאורוס. בעקבות מחקר זה נהפך הסיווג החדש למקובל בקהילה המדעית.
פלאוביולוגיה > מוח

הנפח של מוחו של ג'ירפטיטאן היה 300 סמ"ק, גודל - שכמו שאר הזאורופודים - היה קטן ביחס לגופו העצום. מחקר מ-2009 חישב את היחס בין משקל מוחו למשקל גופו, שנותן אומדן גס לאינטליגנציה של בעל החיים, והגיעו ליחסים של 0.62 ו-0.79, כתלות בהערכות גודלו ששומשו במחקר. ג'ירפטיטאן דומה לזאורופודים אחרים בכך שיש גידול של חוט העצבים בעמוד השדרה באזור הירכיים, דבר שנחשב בטעות ל"מוח שני".
פלאוביולוגיה > מיקום הנחיריים

המיקום של הנחיריים של ג'ירפטיטאן היה נושא לדיון ממושך. ויטמר (2001) תיאר בכתב העת Science חמש השערות למיקומם האפשרי של הנחיריים. כאשר השווה לבעלי חיים מודרניים, מצא ויטמר כי אצל כולם החלק הבשרני של האף ממוקם בקדמת הגולגולת, עם פתחי הנחיריים בחזית, ולכן לזאורופודים דוגמת ג'ירפטיטאן לא היו פתחי נחיריים בקודקוד הראש, אלא ליד החוטם.
פלאוביולוגיה > מטאבוליזם

מדענים העריכו שאם ג'ירפטיטאן היה בעל דם חם אז לקח לו כ-10 שנים להגיע לגודל מלא. לעומת זאת, אם הוא היה בעל דם קר ההערכה היא שהיה לוקח לו כ-100 שנים להגיע לגודל מלא. כבעל דם חם, דרישות האנרגיה היומיות של ג'ירפטיטאן היו עצומות, והוא היה צריך לאכול כ-200 ק"ג אוכל מדי יום. לעומת זאת, אם הוא היה בעל דם קר או היה gigantotherm (כלומר: הוא שמר על טמפרטורת גוף יחסית קבועה באמצעות גודלו הרב) הוא היה צריך הרבה פחות מזון. מספר פלאונטולוגים שיערו שג'ירפטיטאן, כמו הרבה דינוזאורים גדולים שמרו על טמפרטורת גוף קבועה הודות לגופם הענק (שכן הטמפרטורה פרופורציונית לנפח הגוף ואילו איבוד החום פרופורציוני לשטח הפנים של הגוף, וככל שהגוף גדול יותר היחס בין הנפח לשטח הפנים גדול יותר, ולכן שינוי הטמפרטורה עקב אובדן חום קטן יותר).
פלאוביולוגיה > סביבה והתנהגות

ג'ירפטיטאן היה אוכל צמחים ומבנה גופו, כגון צווארו הארוך, סייע לו להגיע לעלים שבצמרות העצים, שאליהם רוב הדינוזאורים הצמחוניים לא יכלו להגיע. עיקר עיכול האוכל התבצע בקיבה וכנראה שהג'ירפטיטאן לא לעס את האוכל בפיו אלא רק תלש עלים וישר בלע אותם.
בעבר חשבו המדענים שהנחיריים של ג'ירפטיטאן, כמו גם פתחי האף הענקיים בגולגולת שלו, ממוקמים בקודקוד של ראשו ולכן שיערו שהם שימשו כמעין שנורקל והג'ירפטיטאן חי שקוע בתוך מקווי מים, שבאמצעות הציפה תמכו במשקלו הרב. תאוריה זו נחשבת ללא סבירה כיום והדעה השלטת היא שג'ירפטיטאן היה בעל חיים יבשתי לחלוטין, שהלך על פני קרקע יבשה ומוצקה. מחקרים הראו שלחץ המים בעומקים אליהם הגיע הגוף אם רק הראש בלט החוצה היו מפריעים לתהליך הנשימה שלו. כמו כן, רגליו היו צרות מדי ולכן לא היו יעילות לצורכי התקדמות במים או לשחייה. מחקר של לורנס ויטמור מצא שנחיריו של ג'ירפטיטאן היו ממוקמים בקדמת הראש, ליד החוטם.
בתרבות

שלד מפורסם של Giraffatitan brancai הוצב בתנוחה טבעית במוזיאון הטבע (Museum für Naturkunde) בברלין. שלד זה הוא אחד השלדים הגדולים בעולם, והשלד המתנשא לגובה הרב ביותר, שמוצב בתצוגה, כפי שקבע ספר השיאים של גינס. החל מ-1909, יאננש מצא מאובנים נוספים של G. brancai בטנזניה, אפריקה, כולל מספר שלדים די שלמים. שלדים אלה הורכבו יחדיו כדי ליצור את השלד השלם שבתצוגה.
בסרט פארק היורה נראה ברכיוזאורוס אשר מבנהו מבוסס על ג'ירפטיטאן. ייתכן שעיצוב זה בוצע מאחר שבעת הפקת הסרט (1993) הג'ירפטיטאן עדיין נחשב למין של ברכיוזאורוס.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Taylor, M.P. (2009). "A Re-evaluation of Brachiosaurus altithorax Riggs 1903 (Dinosauria, Sauropod) and its generic separation from Giraffatitan brancai (Janensh 1914)." Journal of Vertebrate Paleontology, 29(3): 787-806.
↑  Mazzetta, G.V. (2004). "Giants and Bizarres: Body Size of Some Southern South American Cretaceous Dinosaurs". Historical Biology: 1–13.
↑  Janensch, W. (1950). The Skeleton Reconstruction of Brachiosaurus brancai. pp. 97–103.
↑  Russell, D., Béland, P. and McIntosh, J.S. (1980). "Paleoecology of the dinosaurs of Tendaguru (Tanzania)." Mémoires de la Societé géologique de la France, 59: 169-175.
↑  Colbert, E. (1962). "The weights of dinosaurs." American Museum Novitates, 2076: 1-16.
↑  Paul, G.S. (1988). "The brachiosaur giants of the Morrison and Tendaguru with a description of a new subgenus, Giraffatitan, and a comparison of the world's largest dinosaurs". Hunteria, 2(3): 1–14.
↑  Christiansen, P. (1997). "Feeding mechanisms of the sauropod dinosaurs Brachiosaurus, Camarasaurus, Diplodocus and Dicraeosaurus." Historical Biology, 14(3): 137-152.
↑  Holtz, Thomas R. Jr. (2008) Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages Supplementary Information
↑  Janensch, W. (1914). "Übersicht über der Wirbeltierfauna der Tendaguru-Schichten nebst einer kurzen Charakterisierung der neu aufgeführten Arten von Sauropoden." Archiv für Biontologie, 3 (1): 81–110.
↑  Glut, D.F. (1997). "Brachiosaurus". Dinosaurs: The Encyclopedia. McFarland & Company. p. 218. ISBN 0-89950-917-7.
↑  Carpenter, K. and Tidwell, V. (1998). "Preliminary description of a Brachiosaurus skull from Felch Quarry 1, Garden Park, Colorado." Pp. 69–84 in: Carpenter, K., Chure, D. and Kirkland, J. (eds.), The Upper Jurassic Morrison Formation: An Interdisciplinary Study. Modern Geology, 23(1-4).
↑  Knoll, F. and Schwarz-Wings, D. (2009). "Palaeoneuroanatomy of Brachiosaurus. Annales de Paléontologie, doi:10.1016/j.annpal.2009.06.001
↑  Naish, D. (20 במרץ 2009). "Junk in the trunk: why sauropod dinosaurs did not possess trunks". ScienceBlogs. אורכב מ-המקור ב-2012-01-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Witmer, L.M. (2001). "Nostril position in dinosaurs and other vertebrates and its significance for nasal function" (PDF). Science. pp. 850–853. doi:10.1126/science.1062681. PMID 11486085. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-09-06.
↑  Case, T.J. (1978). "Speculations on the Growth Rate and Reproduction of Some Dinosaurs". Paleobiology. 4 (3): 323.
↑  Bailey, J.B. (1997). "Neural spine elongation in dinosaurs: Sailbacks or buffalo-backs?" Journal of Paleontology, 71(6): 1124-1146.
שלד של ג'ירפטיטאן
שחזור ג'ירפטיטאן
השוואת גודל לבן-אדם
גולגולת מהמוזיאון Museum für Naturkunde, Berlin בברלין.
שחזור דיגיטלי המראה מספר מיקומים אפשריים של החלק הבשרני בנחיריים של ג'ירפטיטאן. המיקום C נחשב היום לאפשרות הסבירה ביותר.
שלד של ג'ירפטיטאן
ג'ון מקגלוקלין

| --- | --- |
 לידה:  10 ביוני 1943 (בן 81) פרנקלין, אינדיאנה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת אינדיאנה
 דראפט:  בחירה מספר 24, 1965 סינסינטי רויאלס
 קבוצות כשחקן
 1965–1967  1967–1968  1968–1976:  סינסינטי רויאלס  סן דייגו רוקטס  מילווקי באקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1971)  השתתפות במשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1969)
ג'ון מקגלוקלין (באנגלית: Jon McGlocklin; נולד ב-10 ביוני 1943) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1965–1976. בעונת 1970/1971 זכה באליפות ה-NBA כשחקן מילווקי באקס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 11.6 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 1976 הופרשה גופייתו, עם המספר "14", על ידי מילווקי באקס.
קריירת מכללות

מקגלוקלין נולד וגדל בעיר פרנקלין שבאינדיאנה, ובין השנים 1961–1965 למד באוניברסיטת אינדיאנה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה בראנץ' מקראקן, ולצד כוכבי ה-NBA לעתיד, התאומים טום ודיק ואן ארסדייל. בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצה קלע 17.2 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1965 נלקח מקגלוקלין בבחירה ה-24, על ידי סינסינטי רויאלס. בשתי עונותיו בסינסינטי מיעט לקבל דקות משחק, ותרם 6.6 נקודות למשחק בלבד. בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סן דייגו רוקטס, ובעונת הבכורה של המועדון קלע עבורה 12.1 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ההרחבה של שנת 1968 נבחר מקגלוקלין על ידי מילווקי באקס, ומיד הפך לאחד משחקניה המובילים. בעונתו הראשונה במילווקי העמיד ממוצעים של 19.6 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר. בעונה העוקבת הצטרפו לקבוצה כוכבי המכללות לו אלסינדור ובוב דאנדרידג', ולקראת עונת 1970/1971 צירפה מילווקי את הרכז הוותיק אוסקר רוברטסון. בפלייאוף 1971 הובילו את הבאקס אלסינדור, רוברטסון, דאנדרידג' ומקגלוקלין לזכייה באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על בולטימור בולטס בסדרת הגמר בתוצאה 4–0. לאורך הפלייאוף קלע מקגלוקלין 14.9 נקודות בממוצע למשחק. מאז הזכייה באליפות נחלשה תפוקתו באופן הדרגתי, וב-5 העונות הבאות תרם כ-9 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1973/1974 העפילה מילווקי בשנית למעמד גמר ה-NBA, אך היא הפסידה מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
בסיום עונת 1975/1976 פרש מקגלוקלין ממשחק, בגיל 32. בעת פרישתו הוביל את כל שחקני הבאקס במספר משחקים בקבוצה (595), וניצב במקום השלישי בסך נקודות (7,505) ואסיסטים (1,921) בקבוצה.
לאחר הפרישה ממשחק

בין השנים 1976–2016 שימש מקגלוקלין כפרשן בשידורי הטלוויזיה של משחקי מילווקי באקס, ונודע בשיתוף הפעולה שלו עם השדרן ג'ים פאשקי.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של מקגלוקלין, באתר basketball-reference.com
↑  שחקנים שגופייתם הופרשה על ידי הבאקס, באתר הקבוצה
↑  סטטיסטיקות המכללות של מקגלוקלין, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1965, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ההרחבה 1967, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ההרחבה 1968, באתר basketball-reference.com
↑  הבאקס מוקירים את ג'ים פאשקי וג'ון מקגלוקלין, באתר הקבוצה, 2 במרץ 2016
גאלב ענאבסה

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 66 בערך) באקה אל-גרבייה, ישראל 
 ענף מדעי:  שפה וספרות ערבית קלאסית
 מקום לימודים:  אוני' תל אביב P.hd אוני' חיפה פוסט-דוקטוראט
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' י. סדן ופרופ' מיכאל וינטר
 מוסדות:  המכללה האקדמית בית ברל 
 בת זוג:  לילא ענאבסה
 
גאלב ענאבסה (בערבית: غالب عنابسة; נולד בשנת 1958) הוא חוקר הספרות הערבית הקלאסית, פרופסור חבר בחוג לשפה וספרות ערבית במכללה האקדמית בית ברל, וגם בחוג ללימודי התואר השני בהוראה ולמידה – שפות. הוא מכהן כראש התוכנית לתואר שני בהוראה ולמידה-שפות באותה מכללה, ומרצה גם בחוג לשפה וספרות ערבית באקדמיית אלקאסמי.
ביוגרפיה

גאלב ענאבסה נולד בבאקה אל-גרבייה. את הלימודים התיכוניים סיים באותה עיר, התחיל את לימודיו האקדמיים בשנת 1976 בסמינר למורים ערביים בהדר עם, וסיים את לימודיו בשנת 1979. הוא השתלב כמורה בהוראת הערבית בבתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכוניים. בשנת 1987 התחיל את לימודיו לקראת תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, בחוג לשפה וספרות ערבית (חוג מורחב עם שתי חטיבות לימודיות, מגמת האסלאם, והחוג לחינוך, חוג זה היה שמור לסטודנטים מצטיינים) וסיים את לימודיו בשנת 1990.
בין השנים 1990–1993 המשיך את לימודיו באותה אוניברסיטה, לקראת תואר שני, במסלול מחקרי, וכתב עבודת המחקר בנושא: מספרות שבחי ארץ הקודש בערבית, בהדרכת פרופ' יוסף סדן
בין השנים 1997–2003 המשיך את לימודיו לקראת תואר דוקטור בפילוסופיה, וכתב את הדוקטורט בנושא: היבטים בספרות שבחי ארץ הקודש בערבית, עיון בכמה מקורות משלהי התקופה הממלוכית ומהתקופה העות'מאנית, על מרכזים נבחרים (ללא ירושלים) בתחום אל-שאם (א"י/ וסוריה). בהדרכת פרופ' יוסף סדן, מהחוג לערבית, ופרופ' מיכאל וינטר מהחוג למזרח תיכון ואפריקה.
בשנת 2007 סיים את הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת חיפה בהדרכת פרופ' בוטרוס אבו מנה, ונושא המחקר היה: מספרות הביקורים במקומות קדושים, ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה ובמקאם. בערבית: من أدب الزيارات: برء الاسقام في زيارة برزة والمقام. הכותרת היא על סמך כתב יד של ספריית עארף חכמת בערב הסעודית מספ' 3840, ויש עותק אחר שנמצא באוניברסיטת פרינסטון שמספרו 4478.
כיהן כחבר במערכת כתבי העת אלחצאד, ג'אמעה, כתב העת של האקדמיה ללשון הערבית באקדמיית אלקאסמי.
גאלב ענאבסה נשוי ללילא ויש לו שלושה ילדים.
מחקריו

בעבודתו המחקרית בשפה וספרות ערבית התמקד בשלושה תחומים עיקריים. התחום הראשון עוסק בספרות שבחי ארץ הקודש בערבית בתקופות הממלוכית והעות'מאנית. בעבודת המחקר נחשף למקורות ראשוניים ערביים הנמצאים עדיין בכתבי - יד בספריות בעולם. לנושא זה חשיבות רבה מבחינת התפתחות הכתיבה הדתית וההיסטורית הערבית בימי הביניים. המחקר בתחום זה הניב את הספר "היבטים בספרות שבחי ארץ הקודש", שראה אור בשנת 2006 בהוצאת דאר אלהודא. התחום השני עוסק בספרות הסופים (تصوّف) הערבית בשלהי התקופה העות'מאנית. בעבודת המחקר התמקד באחד הזרמים הנפוצים והמפורסמים בעולם הערבי, שנקרא הזרם הח'לותי. המחקר תורם להבנת שורשי המסדר הזה ותפוצתו בירושלים וסביבתה במאה השמונה עשרה. המחקר ראה אור כספר: "מספרות המסעות: ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה והמקאם", שראה אור בשנת 2009 בהוצאת דאר אל-הודא ודאר אל-פיכּר, וכן בשורה של מאמרים בערבית, עברית, צרפתית ובאנגלית. תחום המחקר השלישי עוסק באנקדוטות בספרות הערבית הקלאסית, שהתפתחה בתחילת המאה השביעית לספירה. חשיבותו בהבנת מהות האנקדוטות בתחום הרובד הספרותי והפולקלורי, ואפילו הפוליטי. בנושא הזה פרסם עם ד"ר נאדר מסארוה את הספר: "הרקמה המוזהבת באנקדוטות של אשעב", שראה אור בשנת 2012 בהוצאת דאר אלפיכּר, וכתב כמה מאמרים, סביב דמויות מפורסמות בספרות זו, ג'וחא, מזבד אלמדני ואחרים.
ענאבסה חוקר מקומות קדושים במרחב ארץ ישראל וסוריה, בשיתוף עם פרופ' יוסף סדן. כמו כן עוסק במחקר, שעניינו גבולות ארץ הקודש לפי כתב-יד מהמאה השבע עשרה, שנקרא הידיעה השלמה בזכר גבולות ארץ הקודש ופלסטין וא-שאם (כתב יד ספריית אסד אפנדי 2212).
ספריו

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אבּעאד פי אדב פצ'אאל אל-ארצ' אל-מוקדסה (היבטים בספרות שבחי ארץ הקודש). כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא, 2006: זה ספרו הראשון של ענאבסה, שהוא פיתוח של עבודת הדוקטורט שכתב בהנחיית פרופ' י. סדן ופרופ' מיכאל וינטר באוניברסיטת תל אביב, יצא בהוצאת דאר אלהודא, הספר עוסק בסוגיות שונות של ספרות שבחי ארץ הקודש הערבית משלהי התקופה הממלוכית ועד התקופה העות'מאנית, תוך מתן דגש על היבטים היסטוריים, כלכליים, דתיים וגאוגרפיים. זכה לביקורת טובה בכתב עת קתדרה במכון בן צבי בירושלים מטעם החוקר פרופ' י. פרנקל, וגם בכתב עת Holy land Studies שכתב פרופ' עופר לבנה
מן אדבּ פצ'אאל אל-שאם, נצוץ מוח'תארה מן מח'טוטאת ממלוכּיה ועות'מאנייה (מספרות שבחי אל-שאם-א"י-סוריה, טקסטים נבחרים מכתבי-יד ממלוכּים ועות'מאנים). כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא 2007
מן אדאבּ אל-זיאראת, בּרא אל-אסקאם פי זיארת בּרזה ואל-מקאם (מספרות המסעות – ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה והמקאם). בית ברל: המרכז לחקר השפה הערבית, 2009: זה ספרו השלישי של ענאבסה, שיצא בהוצאת דאר אלפכר בירדן, שהוא פיתו מחקר ה-פוסט דוקטורט שעשה באוניברסיטת חיפה בהנחיית פרופ' בוטרוס אבו מנה. הספר הוא בין הספרים שחוברו בנושא הביקור (الزيارات) במקומות קדושים שחשובים באסלאם, אציין שהסתמכתי במחקר על כתב برء الاسقام في زيارة برزة والمقام ובעברית ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה ובמקאם, שחיבר אלבכרי אלצדיקי (מת. 1749לספ"נ), אבל סיבת חיבור ספר זה היה בנוגיע לביקור באתרים קדושים שהיה נושא מחלוקת בים זרם קאדי זאדה והזרם החלותי במאה ה-18
מן נואדר אל-מח'טוטאת, אל-טראז אל-מוד'הב בּנואדר אשעב (מכתבי-היד הנדירים – הרקמה המוזהבת באנקדוטות של אשעב). כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא; עמאן: דאר אלפקר, 2012: זה ספרו הרביעי של ענאבסה, שכתב עם ד"ר נאדר מצארוה, שיצא בהוצאת דאר אלפכר ודאר אלהודא, שעוסק באחד הדמויות בספרות האנקדוטות הערבית במאה השביעית לספ"נ. שנקרא אשעב. היא הוציא לראשונה את כתב-היד זה ששייך לאוניב'ייל בארצות הברית [Landberg 258]
דראסאת מוצ'יאה פי צפחאת אל-תוראת' (מחקרים מאירים בדפי המורשת). כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא, 2013: זה הספר החמישי של ענאבסה, שיצא בהוצאת דאר אלהודא ודאר ג'ריר והאקדמיה ללשון ערבית באקדמיית אלקאסמי, והוא מכיל מאמרים בשלושה תחומי המחקר המרכזיים שלו.
מן אדב אלנואדר פי אלקורן אלוסטא, דראסה פי ת'לאת' מחטוטאת (מספרות האנקדטות בימי הביניים, עיון בשלושת כתבי - יד) דאר אלהודא, דאר אלפכר.