stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאמי קלודל
מסלולה האמנותי > שנותיה עם רודן

יצירותיה הראשונות ביניהן - הלן הקשישה ופול בגיל 13 שהראתה קאמי קלודל למורה שלה רודן, הותירו עליו רושם עז. בערך בשנת 1884 הצטרפה לקבוצת חניכיו והשתתפה ביצירת כמה מפסליו של רודן, למשל בקבוצת הפסלים המרשימה שועי העיר קאלה. לפי האגדה קאמי קלודל הייתה אחראית על פיסול הידיים בעוד שג'סי ליפקומב - על פיסול הביגוד.
במהרה נוצרת כימיה בין רודן לחניכתו הגאונית, בעלת הכישרון המקורי והרצון האיתן. רודן העיד כי קלודל הפכה לחניכתו המצטיינת, ושהתייעץ איתה בכל דבר. למבקרים היה אומר:
"אני הראיתי לה איפה למצוא זהב, אבל הזהב טמון בה עצמה"
קלודל עצמה השפיעה על המורה שלה, ונתנה לו השראה למשל ב"אידול הנצחי", "הנשיקה" שאותה עיצבו יחדיו, וגם ב"שערי הגיהנום" שנותרה יצירה בלתי גמורה. אחריהן באו יצירות כמו "דנאידה" בעזרת החניך ז'אן אסקולא, ו-"Fugit Amor" (אהבה נמלטת) שהחניך שהשתתף ביצירתו אינו ידוע.
הרומן בין רודן לקלודל נמשך כעשור. כשנפגשו חי רודן מזה עשרים שנה עם בת זוגו, המודל לשעבר רוז ברה (Rose Beuret) אותה הכיר ב-1864, שנת לידתה של קלודל. הוא לא התכוון לרגע לעזוב את רוז ברה ולבסוף נשא אותה לאשה בגיל 76, חדשים ספורים לפני מותו ב-1917. נסיבות אלה מסבירות את התפרצויות הקנאה האלימות של קלודל. הפילגש הבאה של רודן בשנים 1898–1905 הייתה תלמידה אחרת שלו, הפסלת הפולנייה סופי פוסטולסקה.
רודן, מוקסם על ידי פניה של קלודל, עיצב לה כמה פסלי דיוקן, כמו "קאמי עם שיער קצוץ", ״קאמי עם מצנפת פריגית", "מסכה של קאמי קלודל". אחרי פרידתם, השתמש בתווי פניה בדיוקנאות אלגוריים כמו "השחר" או "צרפת"
בשנת 1899 המחזאי הנורווגי הנריק איבסן קיבל השראה מסיפור האהבה בין רודן לקאמי קלודל במחזה שלו "כשאנו המתים מתעוררים", הנחשב מעין צוואה של המחבר שבה הרהוריו על יצירה ואמנים.
קלודל הציעה תכופות נישואים לרודן, אולם זה סירב לה.
מסלולה האמנותי > שנותיה עם רודן > קלודל - כמודל לרודן ולבושה

קאמי קלודל, שהייתה תלמידה, עוזרת, מאהבת ומוזה לאוגוסט רודן, שימשה לו גם כמודל למספר פסלים:"הדיוקן של קאמי קלודל" בברונזה, משנת 1884, "שחר" (Aurore) בשיש (1885), "קאמי עם כובע" (Camille au bonnet) בגבס, משנת 1885, "היי שלום" (Adieu) בגבס, משנת 1892, "המתאוששת" (La Convalescente) בשיש, משנת 1892, "המחשבה" (La Pensée) בשיש, משנת 1901, "צרפת" (1904) בברונזה. לפי פסלו של רודן "קאמי עם כובע" עוצבה יצירה של הנרי קרוס בשיטת pâte de verre משנת 1911. קלודל שימשה כמודל גם לאלפרד בושה בפסל "נערה קוראת" (Jeune fille lisant") משנת 1882
בגבס עם פטינה והקדשה עליו לאמנית.
מסלולה האמנותי > השערות לגבי ילדיה

לפי סרז' ז'ראר לקלודל ולרודן נולדו שני ילדים - אחד מהם אוגוסט - שלא הוכרו על ידי רודן. במהלך הרומן בין שני האמנים עברה קלודל מספר הפלות. לפי נכדתה רן-מארי-פארי, לזוג המאהבים נולדו ארבעה ילדים ועל אחד ממקורביו של רודן הוטלה המשימה לסדר את קצבתם של שניים מהם. ההשערה לגבי שני הילדים אושרה גם ביומנו של ז'האן ריקטוס. המידע סופק לו על ידי מרסל דלטי, מזכירתו של רודן.
מסלולה האמנותי > מותה

קאמי קלודל נפטרה בגיל 78 במוסד במונפאווה ב-19 באוקטובר 1943 בשעה 2 לפנות בוקר, ככל הנראה מאירוע מוחי. באותה תקופה סבלה מתת-תזונה בגלל תנאי אספקת האוכל לחוסי המוסד. חודשיים לפני מותה, מסר מנהל המוסד לאחיה, פול קלודל: "המשוגעים שלי מתים ממש מרעב: 800 מתוך 2000". כבר באוגוסט 1942 הוא כתב לפול קלודל שמצבה הכללי של אחותו הידרדר באופן חד מאז הנהגת המגבלות שפגעו קשות בפסיכופתים. אחותך הוגבלה למיטה בגלל בצקת בקרסוליים הקשורה לחסך ולחוסר האיזון התזונתי". לפי מקס לאפון בשנים 1940–1944 40,000 מאושפזים מתו מרעב במוסדות הפסיכיאטריים בצרפת.
האמנית הובאה לקבורה ימים אחדים אחרי מותה, בבית הקברות של מופאווה, בחלקת חולי הנפש. בלווייה השתתפו רק צוות בית החולים; לא הגיעו בני משפחה, כולל אחיה פול קלודל. בהמשך עצמותיה הועברו לבית עצמות שלא הוגשה דרישה לגביהם על ידי משפחות. אחרי שנת 2008 מיוזמת בת אחייניתה, רן-מארי פארי, הוקם במקום קנוטף "על מנת לתקן את ההשכחה מצד משפחת קלודל ומקורביה".
יצירותיה וזכרה > התקבלות יצירותיה אחרי האשפוז ואחרי מותה

על אף אשפוזה המשיכו יצירותיה של קלודל לזכות בהערכת והוצגו לאורך שנות 1930 על ידי אספני אמנות בתערוכות קיבוציות ובסלונים לאמנות, במיוחד אלו שאורגנו על ידי איגוד הציירות והפסלות, ואחר כך על ידי איגוד האמניות המודרניות. בשנת 1934 אורנגה רטרוספקטיבה על מפעל חייה, שבה הוצגו פסלים כמו "הנטישה", פול קלודל בגיל 18", "הוואלס", "התחינה"
עדים סיפרו שפול קלודל שהיה בינתיים לשגריר, נזעם כשנודע לו על הצגת היצירות, כי לא רצה שיידעו שיש לו אחות חולת נפש מאושפזת.Les Femmes artistes dans les

אנדרה סלמון במאמר בקורת אמנות ציין את ההנאה שבה גילה את יצירותיה של קלודל בתערוכת האמניות המודרניות, תוך הערה שמדובר ב"פסלת שמגיעה לה יותר הוקרה מזו שהיא זוכה לה"
בשנת 1951 ארגן מוזיאון רודן "תערוכת קאמי קלודל" שכללה 40 פסלים, באולם מיוחד במוזיאון. ב-1956 הקדיש אנרי אסלן שני ערבים בתחנת הרדיו של צרפת בכותרת
"חייה הכואבים של קאמי קלודל, פסלת"
בשנים 1960 ו-1970 פסליה הוצגו באופן קבוע בתערוכות קיבוציות מוקדשות לרודן, לפול קלודל או לאמנות הצרפתית.
החל משנות ה-1990 תוך כדי עלייה במגמה לגילוי מחדש של הנשים האמניות, אורגנו תערוכות ביפן, אחר כך בצרפת, עם חניכת המוזיאון אורסה שהוקדש לאמנים מהמאה ה-19.
כפי שצוין בעטיפת הקטלוג - Catalogue raisonne של אן ריוויאר, ברונו גודישון ודניאל גנסיה - "מזה 15 שנה נוכחת קאמי קלודל בכל מקום בזירת האמנות"
יצירותיה וזכרה > "הספר "אישה אחת, קאמי קלודל" (1982)

בשנת 1982 פורסם בהוצאה לאור "פרס דה לה רנסאנס" (Presses de la Renaissance) ספרה של אן דלבה (Anne Delbée) "אישה אחת, קאמי קלודל". הספר תורגם גם לשפה העברית על ידי ישראל מרשן ופורסם ב-1989 בהוצאת אור-עם. בצרפת זכה הספר בשנת 1983 ב"דראן פרי של הקוראות" של המגזין "אל" והפך לרב-מכר שתורגם לעשרים שפות וחשף בפני הקהל הרחב את שמה ויצירתה של קאמי קלודל.
משפחת קלודל מחתה נגד התיאור והתזות שפיתחה המחברת, אן דלבה, שהכחישה את מחלתה הנפשית של האמנית.
יצירותיה וזכרה > יצירותיה של קאמי קלודל

בשנת 1996 פרסמו אן ריווייר, ברונו גודישון ודניאל גנאסיה קטלוג מקיף (Catalogue raisonné) של יצירותיה של קאמי קלודל שכלל 99 יצירות - פסלים ורישומים מתוך 131 יצירות.
רן-מארי פארי סרקה 67 יצירות שנוצרו בין השנים 1879–1906, בלי לספור הפיתוחים וגינויי הגרסה השונים, שהיו מעלים את מספרן ל-110 ושעוצבו עד שנת 1910. קיימות למשל שבע גרסאות של "הוואלס"', לרבות גרסאות מכלי חרס (grès) ועשר של הפסל פרוטומה של "La Petite Châtelaine" בעיקר עם שינויי תספורת. היא גילתה וסרקה 21 רישומים או ציורים של האמנית.
יצירות ברונזה מקוריות של קאמי קלודל עוצבו על ידי בתי יציקה גריה, סיו-דקוביל, רידייה, תיאבו, פימייה וגאוויניו, קונברסה, קרווייאן, בלו, לפני שנת 1910.
אחרי 1984 הופיעו בשוק יציקות בברונזה שעוררו מחלוקות משפטיות רבות לגבי האותטניות שלהן ולגבי הפרות זכויות היוצרים.
החל מ-1 בינואר 2014 הפכו יצירותיה של קלודל לקנין רוחני ציבורי.
יצירותיה וזכרה > שימור יצירותיה

מקומות האחסון העיקריים של יצירות קאמי קלודל, לפי רשימה שנערכה על ידי רן-מארי פארי הם כדלקמן:
בשנת 26 במרץ 2017 נפתח המוזיאון קאמי קלודל בכפר נוז'אן-סיר-סן במחוז אוב, שבו בילתה האמנית את התבגרותה ושבו פגשה את אלפרד בושה. המוזיאון התצטרף למוזיאון שהוקם ביישוב בשנת 1902 על ידי הפסלים פול דיבואה (1905-1829) ואלפרד בושה (1934-1850). נאספו בו האופסים שנאספו על ידי האחיינית רבתא של האמנית, רן-מארי פארי ועל ידי פיליפ קרסאן שנרכשו על ידי מועצת היישוב בשנת 2008, כמו כן חפצי אמנות שנרכשו בעזרת קרן המורשת ובנדיבות מצנטים. בסך הכול מצויות בו 50 יצירות, והוא המאגר החשוב ביותר בעולם של יצירותיה.
המוזיאון כולל אודיטוריום בעל 120 מושבים. הוא נועד להכיל אוסף של 400 פסלים, מתוכם 50 מאת קלודל.
בין היצירות המוצגות במוזיאון - פרסאוס וגורגונה, הפסל המונומנטלי היחיד בשיש שיצרה קלודל ושנרכש בשנת 2008 תמורת 950,000 יורו ושהוצג קודם לכן במוזיאון פול דיבואה-אלפרד בושה ביישוב.
דמותה במדיה האמנותית > ספרות

1982 - אן דלבה (Anne Delbée) - הרומן הביוגרפי Une femme "אישה" ("שם המשפחה:קלודל, שם:קאמי, מקצוע:פסל")
- זכה ב-1983 בפרס הגדול של קאורות המגזין הצרפתי Elle. הספר הפך לרב-מכר ותורגם במעל עשרים שפות, ויידעה את הקהל הרחב לגבי שמה ויצירתה של הפסלת. משפחת קלודל התקוממה נגד התיאור והתיאוריות של המחברת ששללה את שגעונה של קאמי קלודל
2004 - מישל דבורד - הרומן La Robe bleue (השמלה הכחולה)
2006 - Camille et Paul - La passion Claudel, רומן מאת דומיניק בונא (Dominique Bona)
2007 - קלוד פרז - L'Ombre double, (הצל הכפול), רומן
תורגם לעברית: אחים לתשוקה - קאמי ופול קלודל, דומיניק בונא, תרגום: רמה איילון, הוצאת ספרית מעריב, 2009
2009 - פוראנס דה לה גריווייר - "היד של רודן" (La Main de Rodin), רומן
2013 - מרי סלייה (Marie Sellier) - Coeur de pierre (לב מאבן - קאמי קלודל ורודן), רומן
2016 - קולקטיב (בתיאום סילבי אנדרה - Andreu) - "קאמי היקרה. 18 מכתבים אל לקאמי קלודל"
2019 - ז'רלדין ז'פרואה - (Géraldine Jeffroy) - קיץ באילט (Un été à l'Islette) רומן
2019 - מוד סמבווי - העלמה סי (Mademoiselle C)
דמותה במדיה האמנותית > תיאטרון

1981 - המחזה "אשה, קאמי קלודל" מאת אן דלבה וז'אן פאיאר, הוצג בבימויה של אן דלבה בתיאטר דו שודרון,
1995 - המחזה בשתי מערכות "קאמי" מאת דאצ'ה מראיני
2007 - פאולה פרנטלי - קאמי קלודל (L'idolo eterno - האלה הנצחית)
2017 - לרגל מאה שנה למותו של רודן הוצג בלבוב המחזה של הסופרת האוקראינית אולגה קיס "רודן שלי",על אהבתם של רודן וקאמי קלודל.
מרץ 2017 - Moi (אני) - מונולוג מאת קלרה פאזטי שנכתב בהשארה חופשית מהתכתבותה של קאמי קלודל - הוצג בתיאטרון "אופנג'וב" בוארזה
2018 - המופע " שארל גונזלס הופך לקאמי קלודל" הוצג לראשונה ב-2004, אחר כך ב-2018 בתיאטר דה פוש - מונפרנאס
החל מ-2018 - "המחזה - מונולוג "העלמה סי" (Mademoiselle C) כתוב ומבוצע על ידי מוד סמבווי (Maude Sambuis) בתיאטרון "אסאיון" בפריז
22 ביולי 2019 ורה ג'אגוני - המונולוג "קאמי קלודל" שנכלל במחזה Les Dames-Femmes Fatales (הגברות - נשים פטליות), (מופע על האמנות באהבה ועל האהבה באמנות)
הוצג בפסטיבל ורסיליאנה, מאינה די פייטרסנטה
דמותה במדיה האמנותית > קומיקס

2012 - אריק ליברז' וונסאן גראווה (Éric Liberge ו-Vincent Gravé) - "קאמי קלודל"
דמותה במדיה האמנותית > בקולנוע

לדמותה של קאמי קלודל הוקדשו הסרטים:
1988 - קאמי קלודל בבימוי ברונו נויטן, לפי ספרה של רן-מארי פארי. בתפקיד הראשי של קלודל שיחקה איזבל אג'אני ובתפקיד רודן - ז'ראר דפארדיה
הסרט ציין שלב חשוב בתהליך הגילוי מחדש וטיהור שמה של האמנית שהתחיל בשנות ה-1980.
הוא זכה בחמשה פרסי סזאר, לקבות על הסרט הטוב של השנה ובתי מועמדויות לפרס אוסקר בקטגוריה "השחקנית הטובה ביותר" ו" הסרט הטוב יותר בשפה זרה"
על משחקה קיבלה איזבל אג'אני גם את פרס פסטיבל הקולנוע של ברלין.
2011 - קאמי - סרט קצר ספרדי, יצירה של כרמה פוצ'ה וחאימה גרסיה. את קאמי קלודל גילמה מרסה מונטלה
2013 - קאמי קלודל, 1915(אנ') סרט ארוך, בבימוי ברונו דימון, שהוצג בבכורה בפסטיבל הקולנוע של ברלין ובו שיחקה בתפקיד הגיבורה הראשית השחקנית ז'ולייט בינוש
2017 - דמותה מופיעה גם בסרט "רודן" בבימוי ז'אק דואיון. בתפקיד קאמי קלודל שיחקה איזיה איז'לן
דמותה במדיה האמנותית > במוזיקה

2016 - השיר "Les Marteaux de Camille" (הפָּטישׁים של קאמי) לחן מאת ורוניק פסטל, מלים מאת פיליפ נורו, בוצע על ידי ורוניק פסטל באלבום Faire Autrement EPM
דמותה במדיה האמנותית > במחול

2000 - הבלט הלאומי של מרסיי הציג את יצירתו של הכוריאוגרפית הצרפתייה מרי-קלוד פייטרגאלה - הבלט "סקונטלה" שקיבל השראה מפסלה (שכונה מאוחר יותר"ורטומונוס ופומונה") של קאמי קלודל.
2011 - קאמי קלודל, יחד עם רוז ברה הייתה אחת הגיבורות הראשיות של הבלט "רודן", יצירת הכוריאוגרף הרוסי בוריס אייפמן.
לקריאה נוספת

Odile Ayral-Clause, Camille Claudel: sa vie, Paris, Hazan, 2008.
Dominique Bona, Camille et Paul : la passion Claudel, Paris, Grasset, 2006 ISBN 2246706610.
Jacques Cassar, Dossier Camille Claudel, (lettres, documents, articles de presse parus à son époque), Paris, Librairie Séguier/Archimbaud, 1987.
C. Claudel Fondation Pierre Gianadda Martigny (Suisse) עמ' 167 - אוצרת התערוכה: ניקול ברבייה (Nicole Barbier) (16 בנובמבר 1990 – 24 בפברואר 1991).
Michèle Desbordes, La robe bleue, Éditions Verdier, 2004
Michel Deveaux, Camille Claudel à Montdevergues, L'Harmattan, 2012.
Pablo Jimenez Burillo et coll., Camille Claudel 1864-1943, Paris, Gallimard, 2008.
Ingrid Goddeeris, « D'une découverte à l'autre : la précieuse collection d'autographes de Léon Gauchez et les 36 lettres inédites de Camille Claudel », in In monte artium, n° 5 : tiré à par, 2012.
Florence de la Guérivière, La main de Rodin, (roman), Paris, Séguier, 2009.
Antoinette Lenormand-Romain, Camille Claudel et Rodin: la rencontre de deux destins, Paris, Hazan, 2005.
Véronique Mattiussi, Mireille Rosambert-Tissier, Camille Claudel, itinéraire d'une insoumise. Idées reçues sur la femme et l'artiste, Éditions Le Cavalier Bleu, 2014
Jean-Paul Morel, Camille Claudel. Une mise au tombeau, Bruxelles, Les Impressions Nouvelles, 2009 ISBN 9782874490743.
Claude Pérez, L'Ombre double, Montpellier, Fata Morgana, 2007.
Hélène Pinet et Reine-Marie Paris, Camille Claudel, le génie est comme un miroir, Paris, Gallimard, 2003.
Reine-Marie Paris, Camille Claudel, 1864-1943, Paris, Gallimard, 1984 ISBN 2-07-011075-3
Reine-Marie Paris, Chère Camille Claudel, éditions Economica 2012, ISBN 978 2 7178 6440 3
Anne Rivière, L'Interdite. Camille Claudel 1864 - 1943, Paris, Éditions Tierce, 1983.
Anne Rivière, Bruno Gaudichon et Danielle Ghanassia, Camille Claudel, Bibliographie, Catalogue Raisonné, Adam Biro, Paris 1996
Anne Rivière et Bruno Gaudichon, Camille Claude l: correspondance, Paris, Gallimard, 2008.
הערות שוליים

↑  דומיניק בונא, אחים לתשוקה - קאמי ופול קלודל, ספריית מעריב, 2008
↑  אן דלבה, קאמי קלודל, אור עם מוציאים לאור
↑  הפסלת קאמי קלודל, באתר המגזין, ‏ינואר 2019
↑  , קמיל קלודל: הפסלת בצילו של אוגוסט רודן, מגזין הפרמיום D&A
↑  Hélène Pinet et Reine-Marie Paris, Camille Claudel, Le Génie est comme un miroir, Gallimard, 2003 עמ' 14
↑  Max Lafont, L'Extermination douce, Bord de l'eau, 2000, עמ' 13 et ועמ' 112
↑  Max Lafont,, L'Extermination douce, Bord de l'eau,, 2000
↑  Joseph Boly, Marie-Claire Bolly et François Claudel, "Camille Claudel : Lettres de l'asile ",ב Silke Schauder, Camille Claudel : de la vie à l'œuvre : regards croisés : actes du colloque, L'Harmattan, 2008, עמ' 239
↑  אתר של פיליפ לאנדרי על בתי הקברות של צרפת:אביניון - בית הקברות של מונפאווה
↑  הקנוטף לזכר קאמי קלודל בבית הקברות של מופאווה, בבלוג של בריז'יט מאסון
↑  מאמר מאת לואי בוקסל ב-Le Monde illustré ב=-12 במאי 1934
↑  ' Marie-Jo Bonnet Femmes Artistes Modernes avant-gardes,2006, עמ' 4
↑  Andre SalmonAux écoutes, 28.08.1937
↑  Anne Rivière, Bruno Godichon et Danielle Ghanassia, Camille Claudel, Bibliographie, Catalogue Raisonné, Paris, Adam Biro, 1996 עמ' 219
↑  Anne Rivière, Bruno Godichon et Danielle Ghanassia עמ' 215–216
↑  אתר הוצאת ארמטאן
1 2  באתר קאמי קלודל
↑  מוזיאון קאמי קלודל /museecamilleclaudel.com
↑  A.Riviere, B.Godichon, D.Ghanassia עמ' 209
↑  garyarseneau.blogspot.fr על מוצגים של קאמי קלודל במכון לאמנות בדטרויט
↑  Nicolas Binctin Droit de la propriété intellectuelle : Droit d'auteur, brevet, droits voisins…, Paris, LGDJ, 2010
↑  f,cv כתבה בעיתון ליברסון
↑  Liste des lieux de conservation des œuvres de Camille Claudel, site Camille Claudel de R. M. Paris
↑  Musée Camille Claudel
↑   La Gazette des Communes
↑
↑  אתר מוזיאון קלודל
↑
↑  באתר ההוצאה לאור ארמטאן
↑  מופע של להקת אן דלבה
↑  באתר התיאטרון ע"ש מריה זנקובצקיה בלבוב
↑  ב-3 במרץ 2017 באתר varesereport
↑  אתר תיאטר דה פוש-מונפרנאס
↑  Vera Giagoni
↑  הסרט הקצר באתר estudipuche.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426834605171  PLWABN: 9810681213905606  BIBSYS: 90502419  BNC: 000185217  BnF: cb12597326c (data)  CANTIC: a12295929  CiNii: DA02034422  GND: 118814516  ICCU: BVEV047784  ISNI: 0000 0001 2137 4309  KulturNav: 1abca397-3449-4767-b8f0-edfaef7298d3  LCCN: n82158800  LNB: 000342163  NDL: 00620499  NKC: jn20000700309  NLK: KAC201004000  NSK: 000716568  NTA: 070077444  RERO: 02-A003110018  RKD: 109298  SELIBR: 181825  SNAC: w6qz2xwk  SUDOC: 027511251  ULAN: 500102192  VIAF: 66585142   WorldCat (עם VIAF): 66585142 
פול קלודל בגיל 16, פסל מאת קאמי קלודל
קאמי קלודל וג'סי ליפסקומב עובדות בסטודיו של קלודל ברחוב נוטר-דאם-דה-שאן בפריז, 1887
קאמי קלודל עם מצנפת פריגית
פרסאוס וגרוגונה - פסל של קאמי קלודל, העבודה בגבס נעשתה על ידי הפסל פרנסואה פופמון שעבדה איתה. כיום - במויזאון La Piscine ביישוב רובה Roubaix
קאמי קלודל מפסלת את " ורטומנוס ופומונה" בשנת 1903
אוטל דה ז'אסו, הבית בקה דה בורבון 19 שבו חיה קאמי קלודל משנת 1899 ועד אשפוזה בשנת 1913
המוסד מונדוורג-לה-רוז במונפאווה - השער הראשי - בשנת 1910
הקנוטף לזכר קאמי קלודל שהוצב בשנת 2008 בבית הקברות במונפאווה
אופירה אילון

| --- | --- |
פרופ' אופירה אילון (צילום: ניצן זוהר)
פרופ' אופירה אילון (צילום: ניצן זוהר)
 לידה:  27 באפריל 1960 (בת 64) 
 ענף מדעי:  הנדסה חקלאית, כלכלה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה  מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית 
 
אופירה אילון (נולדה ב-27 באפריל 1960) היא פרופסור, מרצה וחוקרת בחוג לניהול משאבי טבע וסביבה וחוקרת בכירה במוסד שמואל נאמן בטכניון בתחומי סביבה, קיימות וכלכלה. היא משמשת מנהלת תחום האנרגיה והסביבה, ומכשירה סטודנטים רבים בתחום הסביבה בכלל, טיפול בפסולת ומדיניות אנרגיה בפרט.
ביוגרפיה

אילון היא בוגרת הטכניון, בעלת תואר ראשון בפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון בטכניון, ובעלת תואר שני ותואר דוקטור בהנדסה חקלאית.
פרופ' אילון היא ראש תחום האנרגיה והסביבה במוסד שמואל נאמן בטכניון, חברת סגל בבית הספר למדעי הסביבה וראש המרכז לחקר משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה.
תחומי מחקריה עוסקים בנושאים סביבתיים הן ברמה הארצית והן במגוון של נושאים הנוגעים למדיניות סביבתית בינלאומית. בין היתר מבצעת אילון מחקר סביבתי יישומי בתחום מדיניות טיפול בפסולת, מדיניות וניהול אנרגיה, חקלאות בת קיימא, יישום טכנולוגיות נקיות, הפחתת זיהום אוויר מתחבורה, הפחתת פליטות גזי חממה והיערכות לשינויי אקלים ועוד.
במחקריה, משתמשת אילון במגוון שיטות מחקר על מנת לבסס המלצות והחלטות מדיניות שקולות ומבוססות ידע. מחקריה מתפרסמים בעיתונים אקדמיים ובאתר האינטרנט של מוסד שמואל נאמן.
בשנים 2011–2012 שימשה אילון מנהלת מדעית של מרכז הידע להיערכות לשינויי אקלים בישראל, שהוקם במימון המשרד להגנת הסביבה ופועל בהובלת אוניברסיטת חיפה, בשיתוף עם הטכניון, אוניברסיטת תל אביב ומוסד שמואל נאמן.
בשנים 2013–2015 הייתה מנהלת מרכז הידע. ובין בשנים 2014-2014  הייתה ראש החוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. היא עומדת בראשה התוכנית לניהול ומדיניות אנרגיה, מאז הקמתה ב-2009.
בשנים 2010–2016 שימשה חברת ועד מנהל של האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
משנת 2017 הייתה חברת ועדת הביקורת של האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה ובשנת 2022 חזרה לוועד המנהל של האגודה.
כתבה טורים אישיים רבים בתחומי כלכלה ירוקה, תרבות הצריכה וקיימות באתרים: כלכליסט, ynet ,TheMarker, במגזיןגלובס, במגזין "העין השביעית", ובמגזין "אקולוגיה וסביבה" - כתב עת למדע, ולמדיניות הסביבה.
חיים אישיים

פרופ' אילון נשואה ואם לשלושה ילדים וארבעה נכדים ומתגוררת בבנימינה.
מחקרים

איסוף ומיחזור פסולת עירונית מוצקה ניתוח חלופות. (הטכניון - מוסד שמואל נאמן).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה - "כדאיות כלכלית של יישום בניה ירוקה בבתי ספר" - מחקרי מדען ראשי,(עברית).
שותפה במחקר ממוסד שמואל נאמן הטכניון "פליטות מתאן ממגזר הנפט והגז הטבעי ושיטות מיטביות לכימות"- מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר ממוסד שמואל נאמן הטכניון "טכנולוגיות להפקת תחליפי דלקים לתחבורה מפסולות"- מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה "שינויי האקלים הצפויים עד שנת 2030 על ענף הביטוח והמשק הישראלי" - מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה "ניתוח עלות-תועלת וניתוח מחזור חיים לבחינת ניצול פסולת פלסטיק בישראל" - מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה "ניתוח מחזור חיים של הטיפול בפסולת העירונית המוצקה מקרה בוחן - רשויות מייצגות בישראל" - מחקרי מדען ראשי, (עברית).
רשימה מעודכנת של מחקרים ומאמרים שנכתבו על ידה ניתן למצוא באתר מוסד נאמן ובדף החוקרת בגוגל סקולר.
פרסים והוקרה

בשנת 2017 קיבלה פרופ' אילון מאוניברסיטת ווידנר (אנ') בארצות הברית את פרס Iraj Zandi Award שניתן לה במסגרת הכנס 32nd International Conference on solid waste Technology and Management, Philadelphia, USA על פועלה בתחום הטיפול בפסולת והכשרת סטודנטים בתחום זה.
בשנת 2018 זכתה פרופ' אילון ב"פרס לנדאו" של מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים בתחום חקר הקיימות (אוניברסיטת חיפה ומוסד שמואל נאמן בטכניון).
בשנת 2021, לרגל ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2021 בגלאזגו, נבחרה אילון על ידי אתר ISRAEL21c לאחת מתוך 20 מנהיגים הישראלים הפועלים לטובת בלימת משבר האקלים.
הערות שוליים

↑  פרופ' אופירה אילון, מוסד שמואל נאמן
↑  Vladimir Maizus, National Knowledge and Research Center for Emergency Readiness - אילון אופירה, באתר muchanut.haifa.ac.il
↑  פרופ' אופירה אילון, מוסד שמואל נאמן
↑  פרס מאוניברסיטת ווידנר בארצות הברית על שם Iraj Zandi.
↑  20 המנהיגים הישראלים הפועלים לטובת בלימת משבר האקלים
↑  הזוכים בפרסי מפעל הפיס למדעים ומחקר ע"ש לנדאו לשנת 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301623905171  ISNI: 0000 0000 7007 4137  VIAF: 97367229   WorldCat (עם VIAF): 97367229
ג'רמי נורת'ם

| --- | --- |

ג'רמי נורת'ם עם הסופרת מישל פייבר בהקלטה של ספרה "Dark Matter"
 לידה:  1 בדצמבר 1961 (בן 63) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jeremy Philip Northam 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון  קולג' בדפורד  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק  תיכון לדקדוק בבריסטול  King's College School 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה לשחקן חדש במחזה (1990)
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רמי נורת'ם (באנגלית: Jeremy Northam; נולד ב-1 בדצמבר 1961) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה

ג'רמי פיליפ נורת'ם נולד בקיימברידג' שבאנגליה, למד בבית ספר תיכון בבריסטול ובבית ספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול. ב-1988 החליף את דניאל דיי-לואיס בתפקיד המלט במסגרת התיאטרון הלאומי המלכותי. ב-1990 זכה בפרס אוליבייה על היותו שחקן חדש ומבטיח.
ב-1995 שיחק בסרטו האמריקאי הראשון המותחן "הרשת" לצידה של סנדרה בולוק. נורת'ם הופיע לרוב בסרטים בריטיים כגון "קרינגטון" (1996) על האמנית הבריטית דורה קרינגטון, וגילם את התפקיד הראשי בסרט "אמה" לפי ספרה של ג'יין אוסטן. עוד שיחק ב"כבודו של וינסלו", "בעל אידיאלי" מחזה מאת אוסקר ויילד ובסרט "אניגמה". ב-2001 גילם את דמותו של הזמר הוולשי אייבור נובלו בסרטו של רוברט אלטמן, "פארק גוספורד". ב-2002 כיכב ב-"Cypher" לצדה של לוסי לו.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 |  | Journey's End | קפטן סטנהופ | סרט טלוויזיה |
| 1988 |  | American Playhouse | מר בנסון | סדרת טלוויזיה (בפרק "Suspicion") |
| 1988 |  | Piece of Cake | "פיץ" פיצג'רלד | מיני-סדרה |
| 1988 |  | Wish Me Luck | קולין ביל | סדרת טלוויזיה |
| 1992 |  | House of Glass | גנרל סטאפורד | סרט טלוויזיה |
| 1992 |  | A Fatal Inversion | רופוס פלטצ'ר | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1992 | אנקת גבהים | Wuthering Heights | הינדלי ארנשו |  |
| 1993 |  | Soft Top Hard Shoulder | ג'ון |  |
| 1993 | פוארו | Agatha Christie: Poirot | הוגו טרנט |  |
| 1995 |  | A Village Affair | אנתוני ג'ורדן | סרט טלוויזיה |
| 1995 | קרינגטון | Carrington | ביקוס פנרוז |  |
| 1995 | הרשת | The Net | ג'ק דוולין |  |
| 1995 |  | Voices | פיליפ הזלטיין / פטר וורלוק |  |
| 1996 | אמה | Emma | מר נייטלי |  |
| 1997 | מימיק | Mimic | ד"ר פיטר מאן |  |
| 1997 | אמיסטאד | Amistad | השופט קוגלין |  |
| 1998 | השבט | The Tribe | ג'יימי |  |
| 1998 | סיפורים המלוכלכים של מרגרט | The Misadventures of Margaret | אדוארד נתן |  |
| 1999 | הפי, טקסס | Happy, Texas | הארי סויר / סטיבן "סטיב" | פרס ALFS לשחקן השנה |
| 1999 | גלוריה | Gloria | קווין |  |
| 1999 | בעל אידיאלי | An Ideal Husband | סר רוברט צ'ילטרן | פרס איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר |
| 1999 | כבודו של וינסלו | The Winslow Boy | סר רוברט מורטון | פרס הפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו |
| 2000 | קערת הזהב | The Golden Bowl | הנסיך אמריגו |  |
| 2001 | אניגמה | Enigma | מר ויגראם |  |
| 2001 | פארק גוספורד | Gosford Park | איבור נובלו |  |
| 2002 | מכתבי אהבה | Possession | רנדולף הנרי אש |  |
| 2002 | איש חברה | Cypher | מורגן סאליבן / ג'ק תרסבי / סבסטיאן רוקס | פרס סרט הפנטסיה הבינלאומי לשחקן הטוב ביותר |
| 2002 | מרטין ולואיס | Martin and Lewis | דין מרטין | סרט טלוויזיה |
| 2003 | הבלש המזמר | The Singing Detective | מארק ביני |  |
| 2003 | ההצהרה | The Statement | קולונל רוקס |  |
| 2004 | בובי ג'ונס | Bobby Jones: Stroke of Genius | וולטר האגן |  |
| 2005 | החייל X | Guy X |  |  |
| 2005 | טריסטרם שנדי | A Cock and Bull Story | מארק |  |
| 2007 | הפלישה | The Invasion | טאקר קאופמן |  |
| 2007 | שושלת טיודור | The Tudors | סר תומאס מור | סדרת טלוויזיה |
| 2008 |  | Fiona's Story | סיימון | סרט טלוויזיה |
| 2008 |  | Dean Spanley | פיסק ג'וניור |  |
| 2009 | פייבאק | The Payback |  |  |
| 2009 |  | Creation | הכומר אינס |  |
| 2009 |  | Glorious 39 | ג'וזף בלקומב |  |
| 2010 | מיאמי מדיקל | Miami Medical | ד"ר מתיו פרוקטור | סדרת טלוויזיה |
| 2012 |  | White Heat | אדוארד | סדרת טלוויזיה |
| 2015 | האיש שידע אינסוף | The Man Who Knew Infinity | ברטראנד ראסל |  |
| 2015 | עין בשמיים | Eye in the Sky | בריאן וודייל |  |
| 2016 | הכתר | The Crown | אנתוני אידן | תפקיד משני; 11 פרקים |
| 2016 | בוגד משלנו | Our Kind of Traitor | אוברי לונגריג |  |
| 2019 | סודות מדינה | Official Secrets | קן מקדונלד |  |
| 2023 |  | Freud's Last Session | ארנסט ג'ונס (אנ') |  |