stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפורמציה הפרוטסטנטית
הלותרניזם מאומץ על ידי הנסיכים הגרמניים

לותר, כמו ארסמוס, חשב בתחילה שעדיף לשמור על הבישופים כאליטה למטרות ניהוליות. כך, בעוד שלותר דחה רבים מהסקרמנטים הקתוליים, כמו את הגאולה על ידי מעשים טובים ואת האינדולגנציות, הוא לא ויתר על הסקרמנטים של הטבילה והאוכריסטיה (Eucharist). בניגוד לרפורמטורים האחרים, שטענו כי המשמעות של טקס האוכריסטיה סמלית בלבד, לותר קיבל את עקרון ה"קיום הממשי" (Real Presence) של ישו, אך טען כי ממשויות גופו ודמו של ישו מתקיימות ביחד עם הממשות של הלחם והיין. דוקטרינה זו אשר פותחה על ידי התאולוג הימי ביניימי ג'ון דנס סקוטוס, נקראה קונסובסטנציאציה. לותר ראה בדוקטרינת הקונסובסטנציאציה מתאימה יותר לעקרון ההתגלמות (Incarnation) של הכנסייה הקתולית. באופן מסורתי, נטען כי הלחם והיין בטקס המיסה נהפכים, ממשית, לגופו ודמו של ישו. טרנסובסטנציאציה הייתה עמדתם המועדפת של הסכולסטיקנים הימי-ביניימים.
למעשה, לותר, יחד עם חברו, פיליפ מלנכתון, מדגיש את הנקודה הזו בטענה עבור הרפורמציה בדיאט ב-1521, כאשר הוא הואשם בכפירה. אך שוב, הכנסייה והקיסר לא ניצלו את ההזדמנות האחרונה שלהם לרפורמה ולשמירה על הסדר הישן, והאדיקט של הדיאט של וורמס אסר על כל חידוש. בינתיים, במאמציו להישאר רפורמטור קתולי ולא להחשב ככופר מהפכן, ועל מנת שיוכל לפנות אל הנסיכים הגרמניים כשהוא מתנגד למרדי האיכרים בדוקטרינה שלו של "שתי הממלכות", השמרנות הגדלה של לותר תביא לרפומטורים אחרים, קיצוניים יותר.
בכנס דתי עם הצווינגליים ב-1529, מלנכתון הצטרף ללותר בהתנגדות לאיחוד עם צווינגלי. לבסוף היה קרע בתנועת הרפורמציה בשל האמונה של לותר בקונסובסטנציה. הכוונה הראשונית שלו לא הייתה של קרע, אך בעקבות ה"רייכסטאג של אוגסבורג" (1530), כנסייה פרוטסטנטית נפרדת לבסוף קמה. במובן מסוים, לותר ירחיק עוד את התאולוגיה שלו מהדוגמה הקתולית הממוסדת, וכך ייצור נתק בינו ובין ההומניסט ארסמוס. באופן דומה, צווינגלי יתנגד עוד לריטואליזם, וכך ייצור נתק עם לותר השמרן יחסית.
אם כי האליטות התרבותיות הגדולות כמו ארסמוס, לותר, צווינגלי ומלנכתון ראו את השאלות האלה כרציניות ביותר, חסידיהם נטו להתחלק על פי קווים סוציו-אקונומיים. לותר מצא תמיכה רבה בבורגנות החדשה במרכזים העירוניים הגרמניים, על מנת להפיל את כוחם של האריסטוקרטיה בעלת האדמות והכמורה הלטינית, שהיו מושרשים בשליטתם על הקרקעות ועל עבודת האיכרים, שהיו אמצעי הייצור העיקריים באותו הזמן. סוחרים שעדיין לא היו חלק מהאליטה השולטת, תמכו במטרותיו של לותר. צווינגלי, לעומת זאת, פנה לחלקים העניים יותר באוכלוסייה, שלא היה להם חלק בלאומיות הגרמנית החדשה של הנסיכים השאפתנים והבורגנות העולה.
באירופה הצפונית, לותר השתמש בתודעה הלאומית הגדלה של המדינות הגרמניות, בכך שגינה את האפיפיור על התערבותו בפוליטיקה. לבד מכך, הוא תמך באצילים, בהחרמה של רכוש הכנסייה על ידי הדוקטרינה שלו של שתי הממלכות, וכן בחיסול מרד האיכרים הגדול של 1520. דבר זה מסביר את האהדה של הנסיכים המקומיים ללותרניזם, ובייחוד לדוקטרינה של שתי הממלכות. כאשר הכנסייה נמצאת תחת שליטתה של הסמכות האזרחית, ומרדי האיכרים מגונים בלשון חריפה, לותרניזם והרגש הלאומי הגרמני התאימו באופן הדוק.
אם כי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לחם ברפורמציה, אין זה מקרה כי הרפורמציה התחילה בזמן מלכותו של קודמו הלאומני מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בזמן שהמדינות הממורכזות של המערב הגיעו להסכמים עם הוותיקן המאפשרים להם לקחת מרכוש הכנסייה עבור הוצאות ממשלתיות, דבר שאיפשר להם לבנות כנסיות מדינתיות עצמאיות יחסית, צעדים דומים עבור הרייך הגרמני לא היו מוצלחים כל עוד הנסיכים והבישופים התנגדו לרפורמות.
אנגליה: רפורמציה פוליטית

דרכה של הרפורמציה בממלכת אנגליה הייתה שונה. באנגליה היה זה זמן רב תכונה של אנטי-קלריקליזם, ותנועת הלולרדים (אנ'), שהעניקה השראה להוסיטים בבוהמיה, קמה באנגליה. אך בשנות העשרים של המאה ה-16, הלולרדים כבר לא היו כוח מעשי, ובוודאי שלא תנועה המונית. האופי השונה של הרפורמציה האנגלית הגיע מכך שהיא החלה בשל הצרכים הפוליטיים של הנרי השמיני. אם כי הנרי היה קתולי מאמין, היה זו מועיל מבחינתו להתנתק מהאפיפיור ולהחליף אותו בכתר האנגלי. חוק הריבונות שאושר ב-1534 הציב את הנרי בראש הכנסייה באנגליה. בשנים 1535–1540, תחת תומאס קרומוול, פורקו המנזרים. פולחן הקדושים, עליות לרגל ומקדשים מקומיים של עולי רגלים גם הם הותקפו. כמויות עצומות של רכוש וקרקע כנסייתי עברו לידי הכתר ולבסוף לידי מעמד האצילים. האינטרס הכלכלי שנוצר כך, הביא לכוח חזק בעד פירוק המנזרים.
היו מתנגדים חשובים רבים לרפורמציה של הנרי, כמו תומאס מור והבישוף ג'ון פישר, שהוצאו להורג בשל התנגדותם. אך הייתה גם מפלגה של פרוטסטנטים אמיתיים, שהאמינו בדוקטרינות שנפוצו ביבשת. כשבנו של הנרי, אדוארד השישי, ירש אותו ב-1547, דעותיהם של הפרוטסטנטים שלטו בממשלה. רפורמציה רדיקלית יותר הונהגה, כולל ביטול המיסה, הריסת הפסלים, והסגירה של חדרי תפילה. לאחר ריאקציה קתולית קצרה בתקופת מלכותה של מרי (1553–1558), התפתח קונצנזוס בזמן מלכותה של אליזבת' הראשונה, שהיווה את מה שאנו מכירים כאנגליקניזם. הפשרה לא הייתה קלה, והיא נעה בין קלוויניזם קיצוני מצד אחד לארמינאיניזם (אנ') מצד שני, אך יחסית למצב הרצחני והכאוטי בצרפת באותה תקופה, המצב היה טוב יחסית.
ההצלחה של הקונטרה-רפורמציה ביבשת מחד, ועלייתה של המפלגה הפוריטנית שהקדישה עצמה לקידום נוסף של הרפורמציה מאידך, היו שני קטבים שאפיינו את התקופה האליזבתנית, אם כי רק בשנות הארבעים של המאה ה-17 אנגליה עברה תקופה של מאבקים דתיים שהיו דומים לאלה של שכנותיה כמה דורות קודם לכן.
הרפורמציה בשוודיה

התחלתה של הרפורמציה ב-1517 בגרמניה ורעיונותיו של מרטין לותר החלו להתפשט לשוודיה, אך בשלבים ראשונים לא הייתה להם השפעה רבה. רק לאחר עלייתו לשלטון של המלך גוסטב ואסה והניתוק של המדינה מהאיחוד עם דנמרק ניתן לדבר על התחזקות משמעותית של הלותרניות בשוודיה.
בראשית שלטונו, לא נראה שלגוסטב ואסה היה עניין ברפורמציה, אך הוא הבין את יכולתה להביא להחלשתה של הכנסייה הקתולית בשוודיה. ולפיכך הוא אפשר למטיפים לותרנים לפעול במדינתו ללא מפריע. באותה תקופה החל השימוש בדפוס שסייע למטיפים להפיץ את האמונה החדשה לכלל האוכלוסייה.
ב-1527 הצליח המלך גוסטב ואסה לגרום לפרלמנט של המדינה לתת לו את הסמכות להיות ראש הכנסייה בשוודיה ולנתק אותה מרומא. ובכך בעצם התאפשר לו לתת יד חופשית לחלוטין למטיפים. עקב יוזמתו קיבלה הלותרניות בפועל מעמד רשמי כדת המדינה.
ראו גם

טאנכלם מאנטוורפן
קונטרה-רפורמציה
לקריאה נוספת

מרטין לותר, ארבעה חיבורים תאולוגיים, הוצאת רמות, 2001
מירי אליאב פלדון, הרפורמציה הפרוטסטנטית, הוצאת האוניברסיטה המשודרת, 1997
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529464505171  BnF: cb119404792 (data)  GND: 4048946-2  HDS: 013328  LCCN: sh85112228  NDL: 00572404  NKC: ph125063 
מרטין לותר, מוביל הרפורמציה הפרוטסטנטית
הפלגים הדתיים באימפריה הרומית הקדושה וסביבותיה, 1618:
  לותרנים
  קלוויניסטים
  צווינגליאנים
  הוסיטים
  קתולים
פסים כחולים אופקיים - אזור שהושב לקתוליות
פסים אלכסוניים - אזור מעורב
יוסף לברטובסקי

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1895 ביילסק פודלסקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  25 באוגוסט 1942 (בגיל 47) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של פולין, מפלגת הפועלים הפולנית 
 פרסים והוקרה:  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 3 
 
יוסף לברטובסקי - פינקלשטיין (1896–1943 Joseph Lewartowski - Finkelstein) היה קומוניסט, חבר "הארגון היהודי הלוחם" בגטו ורשה (Warszawa), ממייסדי הגוש האנטי-פשיסטי באביב 1942, ומעורכי עיתון התנועה "דער רוף". לברטובסקי נתפס בגירוש הגדול בגטו ורשה והוצא להורג
בטרבלינקה.
ביוגרפיה

יוסף לברטובסקי נולד בביאלסק - פודלסקי (Biala - Podlaska), פולין. בשם יוסף פינקלשטיין, והיה מראשי המפלגה הקומוניסטית הפולנית [(מפלגת הפועלים הפולנית- P.P.R  (Polish Workers' Party)] . עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, יצא לביאליסטוק (Bialystok) ושב מאוחר יותר לוורשה. לברטובסקי שימש כמזכיר הוועד המחוזי של המפלגה בגטו.
בשל היותו נכה, ביקש בימי האקציה הגדולה, שהייתה בחודש יולי 1942, את עזרת הקומוניסטים הפולניים שמחוץ לגטו, אך הם התעלמו ממנו. לברטובסקי נתפס וגורש למחנה ההשמדה טרבלינקה (Treblinka). בשנת 1945, קיבל את עיטור "צלב גרונוולד" (Krzyz Grunwaldu) מדרגה 3, מידי הפיקוד העליון של הצבא הפולני.
אזרחותו ופעילותו בציבור

לברטובסקי שימש כמנהל חשבונות בבנק, עד סוף מלחמת העולם הראשונה, ובמקביל פעל רבות בתחום התרבות בעיירתו. במסגרת זו הרצה על נושאים בתחום הספרות. בשנת 1918 הצטרף למפלגה הציונית סוציאליסטית "פועלי ציון", היה חבר ועד גליל ביאליסטוק, וציר בוועידת המפלגה, שהתכנסה בעיר קרקוב בשנת 1920. לאחר הפילוג בתנועת פועלי ציון, עבר ל"פועלי ציון שמאל", והיה פעיל בסניף ורשה. ב-1921 פרש מהמפלגה, והצטרף למפלגה הקומוניסטית הפולנית הבלתי לגאלית בפולין העצמאית, הקפ'פ (Komunistyczna Partia Polski - KPP). תוך זמן קצר, התמנה למזכיר הלשכה היהודית המרכזית, שפעלה ליד הוועד המרכזי של הקפ'פ, ונבחר לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. בשנים שלאחר מכן, עבד במזכירות הארצית של המפלגה והיה פעיל בקומינטרן. פעמים רבות נאסר, וישב בבתי כלא פולניים כעשר שנים במצטבר. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, ישב שבע שנים רצופות בכלא בעיירה ראביץ', מאסר שהתיש את כוחו. באחת הפעמים, כאשר הגיעו לאסור אותו, קפץ מחלון ביתו. כתוצאה מכך, הפך לנכה ברגלו. בימים שבין מאסר למאסר, ארגן והדריך תאי מפלגה שהיו במחתרת. בניגוד לפעילים קומוניסטים אחרים, הייתה זהותו היהודית עיקר חווייתו האנושית, ואת עיקר מאמציו השקיע בתקופה זו בפעילות בקרב הציבור היהודי, שהצטופף בשכונות העניות של ורשה. בית הכלא שבו שהה והיה אסיר, נפרץ לפני בוא הגרמנים, ויוסף, שאימץ זה מכבר את השם הפולני לברטובסקי, נמלט למזרח פולין, אליו נכנסו הסובייטים בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, והשתקע בביאליסטוק. באותה תקופה התמנה למנהל בית חרושת לאריגים ונשא אישה.
פעילותו של לברטובסקי והמפלגה הקומוניסטית המחודשת

אדולף ברמן, שהתיידד עם לברטובסקי בגטו ביאליסטוק (שימש כגטו סגור שהוקם באוגוסט 1941 וחוסל בנובמבר 1943), מתאר אותו כ"עסקן פוליטי רב-ניסיון, נבון ובעל שקט עצור, חברי ונלבב מבחינה אישית, צנוע ועממי". לברטובסקי כונה בין ידידיו ועמיתיו 'הזקן'. הוא היה "שונה מן הדגם הנוקשה של מנהיג קומוניסטי המוכר לנו", לדברי ישראל גוטמן שהכיר אותו, הוא היה איש שידע להקשיב לעומד מולו, דיבר אמת, ולקח את הדברים מאוד ללב. הוא השכיל וידע לפשר בין אנשים מפלגים שונים.
המפלגה הקומוניסטית של פולין הייתה בלתי חוקית בפולין העצמאית, וזמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה פורקה, יחד איתה, פורקו גם ארגוני הנוער הקומוניסטים, בצו של סטלין. בינואר 1942, התארגנה מחדש המפלגה הקומוניסטית המחודשת בשם "מפלגת הפועלים הפולנית" (פ.פ.ר), שם שלא הבליט את השתייכותה לתנועה הקומוניסטית הבינלאומית, על מנת להקל את תהליך גידולה בקרב האוכלוסייה הפולנית. המפלגה המחודשת איגדה בעיקר חוגים וחבורות בני נוער, כמו: "חוג ספרטקוס" בוורשה, שהיה בעל קו רדיקלי יותר מהקו הרשמי של "חוגי הנוער הסוציאליסטי הבלתי תלוי" והמפלגה הסוציאליסטית הפולנית, שבמועדוניהם קיים החוג את פגישותיו. רוב חברי "חוג ספרטקוס" היו בני נוער יהודים. יוסף לברטובסקי, היה בין אלה שנקראו לצאת לאזורי פולין הכבושים בצד הארי וליטול חלק בפעילות המתחדשת.
פעילותו בגטאות

בביאליסטוק השאיר לברטובסקי את רעייתו, שהייתה בחודשי הריון אחרונים, והגיע לוורשה בסוף ינואר 1942. הוא שהה מספר שבועות בצד הארי של העיר, ואחר כך נשלח לרכז את סניף המפלגה הקומוניסטית, שהחל מתגבש בתוך גטו ורשה.
עם כניסתו לגטו ורשה, החל לחפש בעלי ברית להקמת תנועת מאבק, שתפקידה יהיה לסייע לברית המועצות במלחמתה נגד הגרמנים-הנאצים. מטבע הדברים, פנה לעזרה לעמיתיו בעבר - אנשי פועלי ציון שמאל, שמצעם הרעיוני היה קרוב אליו יותר מאחרים.
לברטובסקי הועסק על ידי ארגון הסעד "צנטוס" (ארגון שהחזיק 30 בתי יתומים ופנימיות מסוגים שונים, שבהם מצאו קורת-גג וסעד כ-4,000 יתומים), ואף התגורר במוסד זמן מה. הוא זכה לאהדה לא רק בקרב חוגים ציונים סוציאליסטיים, אלא גם בקרב התנועות החלוציות, אשר איתן קיים מגעים להקמת "הגוש האנטי פשיסטי", ועם חבריהן מצא מסתור במהלך האקציה הגדולה במפעל או.ב.וו..
בסביבות חודש מרץ 1942, נכנס אל הגטו פנחס קארטין, "אנדז'יי שמידט", שהוצנח עם פעילים קומוניסטים אחרים על אדמת פולין, במטרה לארגן כוח מזוין בחסות הקומוניסטים. הואיל וללברטובסקי הייתה חזות יהודית, הוא לא יכול היה להשתלב בעבודה ארגונית בקרב הפולנים, לפיכך, הוחלט להעבירו לגטו, כדי שיקים שם קבוצות לוחמות. ביוזמת הקומוניסטים, לברטובסקי וקארטין בראשם, יחד עם נציגי פועלי ציון שמאל, קם הגוש האנטי-פשיסטי בגטו ורשה. חרף השאיפה של תנועות הנוער החלוציות להקים תנועת מאבק יהודית, הצטרפו השומר הצעיר, החלוץ, דרור וגורדוניה, ואף מפלגת פ.צ.צ.ס ל"גוש". מטרות הלחימה של הגוש היו: ריכוז הכוחות המשותפים למלחמה פוליטית ולתעמולה נגד הנאצים בגטו, ארגון חטיבות לוחמות אנטי פשיסטיות, במתכונת של "חמישיות", וסיוע לקורבנות המלחמה. לברטובסקי היה חבר בהנהלה הפוליטית של ה"גוש"- הוא ייצג את מפלגתו. היה חבר מערכת עיתון ה"גוש" - "דער רוף" (קול קורא).
גישתו של לברטובסקי על המאבק, לאחר ליל הדמים

יוסף לברטובסקי השתתף בדיוני "המועצה הציבורית". ביום השני לתחילת האקציה הגדולה, התכנסו חברי המועצה הציבורית בגטו, לדון בתביעת נציגי תנועות הנוער החלוציות להתנגדות מזוינת. לברטובסקי היה בין התומכים להתנגדות המזוינת, אולם המועצה התפזרה ללא הכרעה. בדו"ח על הקמת ארגון יהודי לוחם, שנשלח באביב 1944 על ידי המחתרת הפולנית הכללית, לממשלה הפולנית הגולה בלונדון, נמנעו מחבריו לציין את העובדה, כי הקומוניסטים ולברטובסקי בראשם, חברים בארגון הלוחם, ולברטובסקי נכלל בין חברי פועלי ציון שמאל.
בליל הדמים, אפריל 1942, נכנסו כוחות גרמניים לגטו והוציאו להורג 52 יהודים על-פי רשימה מוכנה שהייתה בידיהם. בין המוצאים להורג, היו פעילי מחתרת, סוכנים ידועים של הגרמנים ויצרני מזון בגטו. לאחר לילה זה, חל שינוי בגישתו של לברטובסקי בשאלת המאבק. התחזקה אצלו ואצל קארטין, התפיסה, כי יש להתכונן למאבק מזוין בתוך הגטו, במקום להוציא לוחמים יהודיים למאבק האנטי פשיסטי, כסיוע למאמץ הסובייטי.
נפילתו

לברטובסקי, שהצליח בימי הגירוש הגדול לברוח מהגטו, נתפס כעבור חודש וחצי על ידי הגרמנים. לאחר התפרקות הוועד המחוזי של המפלגה, הפך לברטובסקי איש בודד מאוד, ללא אנשים, חסר תנועה, עייף ומזדקן. הגרמנים הפסיקו את הגירוש בוורשה והתרכזו בעיירות הסמוכות. הם הגיעו לבית המלאכה של לנדאו, תפסו את יוסף לברטובסקי ואת אליהו גוטקובסקי ולקחו אותם בטרנספורט לטרבלינקה. גוטקובסקי הצליח לקפוץ מהרכבת וחזר לוורשה, אך לברטובסקי שהיה צולע על רגלו, לא יכול היה לקפוץ מהרכבת. היהודים ברכבת היו שבורים ורצוצים, שכן ידעו שהם מובלים למותם; הייתה היסטריה ובכי וזעקות מרות… והוא אמר להם: *יידן פארהאלט זיך אזוי ווי יידן, זייט שטאלץ* ("יהודים מתנהגים כיהודים, עומדים דוממים"). היהודים ברכבת ואיתם לברטובסקי הובלו אל מותם למחנה ההשמדה בטרבלינקה.
הערות שוליים

1 2 3 4  שרה נשמית, שביעי, מאבקו של הגטו, תל אביב: מפעלי תרבות וחינוך בע״מ, 1968, עמ' 123-122. (בעברית)
↑  בלומנטל נ', קרמיש י', צו מטעם הפיקוד העליון של צבא פולין, בדבר הענקת אותות הצטיינות, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות, מתוך הספר:״המרי והמרד בגטו ורשה״, יד ושם, תשכ"ה, עמ' 466 - 468.
1 2  בתיה דביר, 60 שנה למרד גטו וארשה - פנים להתנגדות היהודית, ירושלים: יד ושם, 2003, עמ' 34
1 2  בתיה דביר, 60 שנה למרד גטו וארשה - פנים להתנגדות היהודית, ירושלים: יד ושם, 2003, עמ' 35
↑  מצוקת הילדים בגטו וארשה ופעולות הסעד, באתר ילדים בשואה - מיזם תיעוד
↑  בתיה דביר, 60 שנה למרד גטו וארשה - פנים להתנגדות היהודית, ירושלים: יד ושם, 2003, עמ' 36
↑  יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגטאות, 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810661304905606  VIAF: 5532151778224718130009   WorldCat (עם VIAF): 5532151778224718130009
קארדקום

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה מסחרית
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־31 שנים)
 משרד ראשי:  מתחם העסקים עזריאלי, חולון
 בעלות:  יעל עבו ויניב עבו
 מוצרים עיקריים:  סליקת אשראי לעסקים וחיוב לקוחות באתרי סחר אלקטרוניים
 יו"ר:  יוסי אלהרל
 מנכ"ל:  אודי בורנשטיין
  
 https://www.cardcom.solutions/
 
קארדקום היא חברה ישראלית לסליקת אשראי עבור עסקים וארגונים. החברה הוקמה בשנת 1994, וביוני 2023 קיבלה באופן רשמי את רישיון הסליקה מבנק ישראל והצטרפה לשלוש חברות הסליקה שפועלות בשוק האשראי: כאל, מקס וישראכרט.
הבעלים של קארדקום הם יעל עבו ויניב עבו. החל מינואר 2025 ולאחר אישורו של בנק ישראל, החל לכהן אודי בורנשטיין כמנכ"ל החברה לאחר שהחליף את המנכ"ל הקודם ערן מלאך. יו"ר הדירקטוריון הוא יוסי אלהרל.
משרדי החברה נמצאים במתחם העסקים עזריאלי בחולון.
היסטוריה

קארדקום היא קבוצה של שלוש חברות: קארדקום בע"מ, קארדקום סליקה בע"מ ואייל פתרונות תוכנה בע"מ. חברת קארדקום בע"מ הוקמה על ידי אייל עבו ב-1994 כחברת אחות לחברת אייל פתרונות תוכנה, שפועלת בתחום המוסכים. לאחר פטירתו של אייל עבו בשנת 2018, החברה בבעלות יעל רעייתו ובנם יניב עבו.
בראשית דרכה התמקדה קארדקום ביצירת תוכנה עבור עסקים ששילבו את מערכת הסליקה בתור תוכנת מחשב באינטרנט, ללא צורך במכשירים חיצוניים. לצד הסליקה סיפקה החברה שירותי SMS ליבואני הרכב והמוסכים. בשנת 2006, במקביל להתפתחויות הטכנולוגיות, קארדקום פיתחה את מערכת "אישורית זהב" - מערכת שמאפשרת סליקת כרטיסי אשראי דרך האינטרנט וביצוע חיוב תשלומים באופן דיגיטלי ובזמן אמת. "אישורית זהב" פותחה על ידי מפתחי החברה בשיתוף פעולה עם חברת שירותי בנק אוטומטיים (שבא), ולפיכך היא מותאמת ומסונכרנת עם כל חברות האשראי בישראל.
שירותי החברה

בעקבות פיתוח מערכת "אישורית זהב" התמקדה קארדקום בשירותים הבאים:
סליקה לאתרי אינטרנט: אפשרות לחיוב לקוחות באמצעות דפי נחיתה חיצוניים לתשלום או הטמעת הסליקה באתר עצמו דרך API. קארדקום מאפשרת חיוב באמצעות האפליקציות הדיגיטליות (PayPal, Apple Pay, Bit, Google Pay), לצד חיוב בהוראת קבע לעסקים שמוכרים מנויים חודשיים ואפשרויות נוספות. מערכת הסליקה עומדת בתקן האבטחה PCI DSS.
סליקה פיזית: טכנולוגיית סליקה שמיועדת לשדרג את הקופות המסורתיות בעסקים פיזיים בעזרת המחשב או מכשיר חכם אחר.
סליקה וירטואלית: סליקה באמצעות האפליקציה של קארדקום.
קבלת רישיון סליקה מבנק ישראל

במרץ 2018 העניק בנק ישראל לחברת קארדקום סליקה בע"מ רישיון סליקה ראשוני, זאת כחלק מתהליך הגברת התחרות בשוק האשראי בישראל. הצעד נולד על רקע ועדת שטרום, שהוקמה ב-2015 על ידי שר האוצר דאז, משה כחלון, ונגידת בנק ישראל באותו הזמן, קרנית פלוג.
מסקנות הוועדה קבעו קבעו כי יש להגביר את התחרות בשוק הסליקה.
בשנת 2016 החליט בנק ישראל על הקלות משמעותיות בדרישות הרגולטוריות להקמת סולקים חדשים.
עם קבלת הרישיון המצומצם ב-2018 ולמשך מספר שנים החלה קארדקום להיערך ניהולית ותפעולית לקראת הפיכתה לחברת סליקה. במשך כל אותו הזמן הייתה החברה מנוטרת ומפוקחת על ידי בנק ישראל, וכבר החלה לסלוק עסקים קטנים.
לאחר שתקופת ההיערכות הניהולית והתפעולית הסתיימה בהצלחה, החליט בנק ישראל בחודש מאי 2023 להעניק באופן רשמי רישיון סליקה קבוע לחברת קארדקום. בהודעה רשמית מטעם נגיד בנק ישראל, אמיר ירון, והמפקח על הבנקים, דני חחיאשוילי, נמסר כי קארדקום עמדה באבני הדרך שנקבעו בעת מתן הרישיון המצומצם ב-2018.
הערות שוליים

↑  אודי בורנשטיין מונה למנכ"ל חברת סליקת האשראי קארדקום, באתר וואלה, ‏2024-12-31
↑  רועי ויינברגר, ‏לקראת סליקה: ערן מלאך מונה לתפקיד מנכ"ל Cardcom, באתר גלובס, 16 ביוני 2021
↑  אליצפן רוזנברג, בזכות ההקלות: סולק נוסף בשוק כרטיסי האשראי, באתר ynet, 20 במרץ 2018
↑  עמרי מילמן, כחלון: "3 בנקים מחזיקים ב-70% מהאשראי, זה לא הגיוני", באתר כלכליסט, 3 ביוני 2015
↑  עיקרי המלצות ועדת שטרום, באתר משרד האוצר
↑  הפיקוח על הבנקים מודיע על צעדים להגברת התחרות בשוק הסליקה והאשראי, באתר בנק ישראל, ‏02/05/2016
↑  לראשונה מזה 23 שנה: שחקן חדש מצטרף לשוק הסליקה בישראל, באתר אייס, 19 ביולי 2023
↑  צעד נוסף לקידום התחרות בשוק התשלומים והסליקה בישראל: בנק ישראל העניק רישיון סולק קבוע לחברת "קארדקום סליקה בע"מ", באתר בנק ישראל, ‏18/07/2023
קארל ברנדטסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במרץ 1892 גטבורג, שוודיה 
 פטירה:  29 בספטמבר 1943 (בגיל 51) גטבורג, שוודיה 
 הישג בולט:  היה מס' 34 בעולם בשנת 1921
 מד כושר מרבי:  2524 (ביולי 1929)
 מדינה:  שוודיה
 פרסים והוקרה:  זכה באליפות שוודיה 4 פעמים
 
קארל ברנדטסון (בשוודית: Karl Mathias Berndtsson Kullberg‏; 16 במרץ 1892 – 29 בספטמבר 1943) היה שחמטאי שוודי שזכה באליפות שוודיה בשנים 1918, 1920, 1921 ו-1926 ובאליפות ארצות הצפון בשנת 1928.
קריירה

בשנת 1917 הפסיד בדו-קרב בפלייאוף של אליפות שוודיה לשחמט לגוסטף ניהולם 3.5-1.5. בשנים 1918, 1920, 1921 (מקום ראשון משותף) ו-1926 ניצח באליפות שוודיה. בשנת 1928 ניצח באליפות  הצפון שהתקיימה באוסלו. בשנת 1935 הגיע למקום השישי בתחרות ארברו (ניצח: אלכסנדר אלכין).
ברנדטסון שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
באולימפיאדת השחמט 1930 שהתקיימה בהמבורג,  בלוח השני השיג תוצאה של +7 -7 =2 בלט ניצחונו מול פרנק מרשל מארצות הברית.
באולימפיאדת השחמט 1931 שהתקיימה בפראג,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -5 =8.
באולימפיאדת השחמט 1933 שהתקיימה בפולקסטון,  בלוח הרביעי השיג תוצאה של +6 -3 =5 באולימפיאדת השחמט 1933 זכה ברנדטסון במדליית ארד קבוצתית.
הערות שוליים

↑  Nordic Champions 1897-1997, באתר Dansk Skak Union
↑  1935, באתר Roger Paige's Chess Site
↑  3rd Chess Olympiad: Hamburg 1930, Sweden, באתר OlimpBase
↑  4th Chess Olympiad: Prague 1931, Sweden, באתר OlimpBase
↑  5th Chess Olympiad: Folkestone 1933, Sweden, באתר OlimpBase
יונאס גלווידיס-ביקאוסקאס

| --- | --- |

יונאס גלווידיס-ביקאוסקאס
 לידה:  15 בדצמבר 1864 האימפריה הרוסית (1858–1883) Degėsiai, האימפריה הרוסית
 פטירה:  16 ביולי 1943 (בגיל 78) גרמניה הנאצית קובנה, נציבות הרייך אוסטלנד
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1885–1926 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרולס
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה-יפן מלחמת העולם הראשונה המלחמה הליטאית-סובייטית המלחמה הפולנית-ליטאית
יונאס גלווידיס-ביקאוסקאס (בליטאית: Jonas Galvydis-Bykauskas;‏ 15 בדצמבר 1864 – 16 ביולי 1943) היה גנרל ליטאי אשר שימש לזמן קצר כמפקד צבא ליטא.
ביוגרפיה

גלווידיס-ביקאוסקאס למד יערנות והחל לעבוד כיערן לפני שב-1885 התגייס לצבא האימפריה הרוסית. הוא לחם במלחמת רוסיה-יפן, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבר היה פולקובניק ומפקד גדוד. ב-1916 הוא נפצע בקרב ליד לודז' ונפל בשבי הגרמנים. הוא שוחרר ב-1918 עם סיום המלחמה בין הגרמנים לרוסים. בינתיים, הכריזה ליטא על עצמאות, וגלווידיס-ביקאוסקאס התגייס לצבא ליטא הטרי. הוא לחם כנגד הצבא האדום ופיקד על הגנת העיר וילנה. לאחר המלחמה הכין תוכנית לגיבוש הצבא הליטאי. בתחילת 1919 הוא מונה למפקד בית הספר הצבאי הליטאי. הוא פיקח על חינוך המחזור הראשון של קצינים ליטאים. ב-29 באוגוסט 1919 הוא מונה למפקד העיר קובנה. באוקטובר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרולס לייטננטס, והפך בכך לאחד הגנרלים הראשונים של הצבא הליטאי.
בינואר 1920 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-3. ב-14 ביוני של אותה שנה, התפטר סילבסטראס ז'וקאוסקאס מתפקיד מפקד הצבא, וגלווידיס-ביקאוסקאס מונה לממלא מקומו באופן זמני. במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא החל לטפח קריירה פוליטית. הוא הצטרף למפלגת "איגוד האיכרים הליטאי" שהסתפחה לגוש המפלגות "המפלגה הנוצרית-הדמוקרטית". ב-7 ביולי הוא נבחר לסיימאס (הפרלמנט הליטאי), ולפיכך העביר את תפקיד מפקד הצבא לקונסטנטינאס ז'וקאס. ב-1 בפברואר 1921 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-3, ופיקד עליה במהלך המלחמה כנגד הפולנים. ב-8 במרץ 1922 הוא מונה למפקד בית הספר הצבאי. ב-18 בדצמבר של אותה שנה הסתיימה הכהונה שלו כחבר הסיימאס. באוגוסט 1926 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרולס.
ב-21 בספטמבר 1940 נעצר גלווידיס-ביקאוסקאס בידי הסובייטים שכבשו את ליטא. הוא נכלא בקובנה ונידון לעבודות פרך. ביוני 1941, עם התקרבות הוורמאכט לליטא, התמרדו הליטאים כנגד הסובייטים ושחררו את האסירים הפוליטיים. גלווידיס-ביקאוסקאס המשיך להתגורר בקובנה עד מותו ב-16 ביולי 1943.
משברים בע"מ

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דייוויד גורדון גרין 
 הופק בידי:  ג'ורג' קלוני 
 תסריט:  פיטר סטרוגהן 
 שחקנים ראשיים:  סנדרה בולוק סקוט מק'ניירי זואי קאזאן Jim Gleason אן דווד אנתוני מאקי יואכים דה אלמיידה בילי בוב תורנטון Dan Hewitt Owens 
 צילום:  טים אור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בינואר 2016 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  בוליביה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   ourbrandiscrisis20115
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
משברים בע"מ (אנגלית: Our Brand Is Crisis) הוא סרט דרמה-קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2015. הסרט, שבוים על ידי דייוויד גורדון גרין ונכתב על ידי פיטר סטרויאן, מבוסס על סרט דוקומנטרי בעל שם זהה שהופק ב-2005 על ידי רייצ'ל בוינטון, מתאר בצורה בדיונית את מעורבות חברת הייעוץ לאסטרטגיה פוליטית "גרינברג קרויל שרום" (GCSׂ), בבחירות לנשיאות בוליביה בשנת 2002. בסרט כיכבו: סנדרה בולוק, סקוט מק'ניירי, בילי בוב תורנטון, אנתוני מאקי, אן ווד, וג'ואקים דה אלמידה.
הצילומים החלו ב-29 בספטמבר 2014 בניו אורלינס. ג'ורג' קלוני וגרנט הסלוב הפיקו את הסרט. הסרט לראשונה הוצג בפסטיבל הסרטים בטורונטו 2015, ויצא לבתי הקולנוע ב-30 באוקטובר 2015.
שחקנים

סנדרה בולוק - ג'יין 'אסון טבע' בודין. יועצת אסטרטגית פוליטית לשעבר הנשכרת על ידי פוליטיקאי בוליבאני לא פופולרי על מנת לעזור לו לנצח בבחירות.
סקוט מק'ניירי - ריץ'.
בילי בוב תורנטון- פאט קנדי, יריבה המושבע של ג'יין, המנהל האסטרטגי של קמפיין הבחירות של המתחרה.
אנתוני מאקי - מנהל הקמפיין, בן.
אן ווד - נל.
ג'ואקים דה אלמידה - פדרו קסטילו, התמודד לנשיאות בוליביה השוכר את ג'יין בודין.
זואי קאזאן - לה בלאנק. חוקרת המובאת על ידי בודין לסייע בקמפיין, המתמחה במציאת רפש על מועמדים.
ריינאלדו פצ'קו - אדוארדו, מתנדב במטה הבחירות של קסטילו המתיידד עם ג'יין.
דומיניק פלורס - הוגו.
לואיס ארקלה - ריברה.
אוקטביו גומס בריוס - פפה.
לואיס צ'באז- אברהם.
טילדה דל טורו - מזכירתו של קסטילו.
דיאונה א. סימאונה - יועצו הבכיר של קסטילו.