stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלי סה
קורות חייו

צ'ארלי סא נולד ב-1974 בעיר חירארדוט, במחוז קונדינמרקה בקולומביה. הוא בנו של המוזיקאי לואיס הומברטו סאנצ'ס.
הוא החל את צעדיו בעולם הבידור בגיל 12, אך את הופעת הבכורה שלו ערך בגיל 16 עם להקת "נפש השכונה" ("Alma de barrio"). צ'ארלי היה זמר של להקות "גרופו ניש" (Grupo Niche) במשך שלוש שנים  והיה חלק מלהקת ״גואיאקאן״ (Guayacán) במשך שנתיים.
בשנת 1996 פצח בקריירת סולו, פנה לקצב הבולרו והוציא אלבום בכורה בשם "רגשות" (Sentimientos), הכולל יצירות ידועות של המלחין האקוודורי חוליו חאראמייו (Julio Jaramillo), של המלחינים אולימפו קארדנס (Olimpo Cárdenas) ואוסוולדו מוראלס (Osvaldo Morales). ״רגשות״ נמכר בשלשה מיליון עותקים ברחבי אמריקה הלטינית וארצות הברית,
ב-1998 יצאה האלבום השני שלו בשם "רגש שני" (Un segundo sentimiento), המשך של אלבומו הקודם.
בשנת 2001 נסע לארצות הברית והשתתף בהקלטת הסינגל "הפרידה האחרונה" (El último adiós) המוקדש לקורבנות הפיגוע במגדלי התאומים בניו יורק.
בשנת 2002 הוציא דיסק בשם "רגשות גדולים" ("רגשות גדולים") שחזר על חלק מלהיטיו הקודמים.
ב-2013, אחרי משבר אישי, שב סא לעולם המוזיקלי ולסגנון המקורי שלו: הסלסה. האלבום שהחזיר אותו לבמה נקרא "בזמנים אחרים" (En otro tiempo) וכלל שירים שזכו לפופולריות עם "גרופו ניש" (Grupo Niche), שאיתם שר סא 20 שנה קודם לכן. ב-2015 הוא חזר לסגנון הרומנטי עם "המתנה הטובה ביותר שלי" (Mi mejor regalo), מחווה למלחין חואן סבסטיאן, והאלבום הופק עבור סוני מיוזיק על ידי סרג'יו ג'ורג'. זה היה האלבום הראשון של סא בחברת התקליטים הזאת.
ב-26 במאי 2017, הוא הוציא את אלבומו "חגיגה" (Celebración), לכבוד עשרים שנה לאלבום הבכורה ״רגשות״ שמכר עד היום יותר מ-6 מיליון יחידות ברחבי העולם וזכה בתעודת יהלום והשפיע על דור שלם של מבצעים רומנטיים באמריקה הלטינית.
Celebración שהופק על ידי מריאנו פרס גרסיה, כולל גרסאות חיות חדשות של כל הלהיטים הגדולים של ״רגשות״, כולל "Un disco más", "Rondando tu esquina" ו-"Nuestro juramento". לראשונה, סא ביצע בו שני שירים קלאסיים של חוליו חרמילו, "De cigarro en cigarro" ו"אני שונא אותך ואני אוהב אותך". סא מלווה באורחים מיוחדים כמו לה סונורה סנטנרה, לזלי גרייס, יורי, כריסטיאן קסטרו, קרלוס ריברה, ריו רומא, מרגריטה לה דיוסה דה לה קומביה וקטלינה גרסיה, סולן הלהקה מסייה פרינה. אלבום זה, בן 15 רצועות, שהוקלט בהופעה חיה באולפני Sony Music במקסיקו סיטי, הגיע גם עם DVD.
קורות חייו > חייו הפרטיים

נשוי לאלסי ג'נט הויוס טמאיו (Elsy Janeth Hoyos Tamayo), לשעבר מיס קולומביה 1993, ולזוג שני ילדים.
פרסים ואותות הוקרה

1998 - פרס "אמן שנה" - Latin Music Billboard Award
דיסקוגרפיה

1996: Sentimientos
1998: Un segundo sentimiento
1999: The Remixes
2000: Ciego de amor
2001: De un solo sentimiento
2002: Grandes sentimientos
2004: Puro sentimiento
2008: La historia de Charlie Zaa
2009: De Bohemio
מבחר להיטים:
Deseos
Ciego de Amor
Flor sin Retoño (פרח בלי חוטר) בולרו מאת המלחין המקסיקני רובן פואנטס (נ1926)
Pasiones
הערות שוליים

↑  Kenderson Castro, Biografía de Charlie Zaa, Academia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1432534  GND: 135173132  ISNI: 0000 0001 1682 386X  LCCN: no98100182  MusicBrainz: 7328abbc-9f15-4004-8bda-64b2597cbd34  VIAF: 87185099   WorldCat (עם VIAF): 87185099
פנינה בריק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1957 (בת 66) רפובליקת פולין 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שיתופי פעולה בולטים:  סקסטה
 
פנינה בריק (נולדה ב-12 בנובמבר 1957) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה

בריק נולדה בפולין ובהמשך עלתה לישראל.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 חברה לאנדריי צווייג וביחד היוו את הצמד המוזיקלי "פנינה ואנדריי". ב-1976 שרה בתקליט שירי הילדים "במדינת הגמדים" לצד גבי שדה ובהפקתו של אמנון ברנזון. בשנה זו גם לקחה חלק במופע המוזיקלי "אליהו הנביא המבשר". בריק הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "פלפל לבן", ובמסגרת הרכב זה ליוותה את חדווה עמרני בשיר "בלב אחד" שזכה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון 1978. מ-1978 ועד 1983 הייתה חברה בלהקת סקסטה שזכתה להצלחה. יחד עם הלהקה לקחה חלק בתחרויות הקדם אירוויזיון ובמספר פסטיבלי מוזיקה.
לאחר התפרקותה של "סקסטה" חברה ליאיר קלינגר ולחברתה ללהקה, רותי בן אברהם ויחד עם סילבן מרגי הקימו את ההרכב "ארבע לב אדום". יחד עם הרכב זה לקחה בריק חלק בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר "הוא יבוא". בנוסף הוציא ההרכב עוד מספר שירים וביניהם "הנערה עם השחפים".
בריק השתתפה בהפקת אלבומיה של ירדנה ארזי "נשמה צוענית" ו"עוד יום אחד".
בריק הייתה בת זוגו של מוטי רייף ונולדו להם זוג תאומים.
הערות שוליים

↑  אורנה ננר, למה הסיפור של מוטי רייף מרתק יותר מכל הפקה שלו?, באתר Xnet‏, 3 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c60609ed-f6a9-4a47-bd6f-53a7fe6791dc 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלס פ. ת'אקר

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1943 פסדינה, ארצות הברית 
 פטירה:  12 ביוני 2017 (בגיל 74) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תקופת הפעילות:  מ-1967
 מעסיק:  פארק, DEC 
 פרסים והוקרה:  פרס טיורינג (2009)  עמית ACM (1994)  פרס מאוצ'לי-אקרט (2017)  פרס צ'ארלס סטארק דרייפר (2004)  מדליית ג'ון פון נוימן של IEEE (2007)  פרס ACM למערכת תוכנה (1984)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב  דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ציריך 
 
צ'ארלס פטריק "צ'אק" ת'אקר (באנגלית: Charles Patrick "Chuck" Thacker;‏ 26 בפברואר 1943 – 12 ביוני 2017) היה מהנדס מחשבים אמריקאי, מחלוצי תחום תכנון המחשבים האישיים. בין השאר תכלל את הזירוקס אלטו, שהיה המחשב הראשון שהשתמש בממשק משתמש גרפי (GUI) הנשלט על ידי עכבר.
קורות חיים

ת'אקר נולד בפסדינה, קליפורניה ב-26 בפברואר 1943. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1967. ב-1968 הצטרף לפרויקט ג'יני של האוניברסיטה, שבו פיתחו מערכת הפעלה מרובת-משתמשים למחשב SDS 940. ת'אקר ואחרים עזבו את הפרויקט והקימו חברה בשם Berkeley Computer Corporation. אף שהחברה לא הצליחה מסחרית, קבוצה זו הפכה בהמשך למוקד הידע הטכנולוגי במעבדת מערכות המחשב של זירוקס בפאלו אלטו (זירוקס-Parc) .
ת'אקר עבד בשנות ה-70 וה-80 ב-Parc, שם הוביל את פרויקט המחשב האישי זירוקס אלטו. היה שותף לפיתוח של רשת האתרנט, ותרם לפרויקטים רבים אחרים, כולל מדפסת הלייזר הראשונה.
בשנת 1983 היה ממייסדי מעבדת Systems Research Center ‏ (SRC) של חברת דיגיטל, ובשנת 1997, הצטרף למיקרוסופט מחקר כדי לסייע בהקמת מעבדה בקיימברידג', אנגליה. עם שובו לארצות הברית, ת'אקר השתתף בפיתוח הגדרות החומרה של מחשב הלוח של מיקרוסופט (Microsoft Tablet PC).
ת'אקר מת מסיבוכים של סרטן הוושט ב-12 ביוני 2017 בפאלו אלטו, קליפורניה, בגיל 74.
פרסים

בשנת 1994 התקבל כעמית של ה-ACM. זכה בפרס טיורינג המוענק מטעם האגודה בשנת 2009 ובפרס Eckert-Mauchly בשנת 2017.
בשנת 1996 זכה בפרס Distinguished Alumni Award מטעם המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת ברקלי.
בשנת 2004 זכה בפרס דרייפר מטעם האקדמיה האמריקאית להנדסה (National Academy of Engineering)
בשנת 2007 זכה במדליית ה-IEEE ע"ש ג'ון פון נוימן.
בשנת 2007 התקבל כעמית במוזיאון לתולדות המחשבים.
הערות שוליים

↑  Charles P Thacker ACM Awards, ACM, ‏December 6, 2014 (באנגלית)
↑  Charles P. (Chuck) Thacker, ACM A.M. TURING AWARD LAUREATES, ‏2009 (באנגלית)
↑  Distinguished Alumni Awards in Computer Science, אוניברסיטת ברקלי (באנגלית)
↑  Draper Prize - Mr. Charles P. Thacker, National Academy of Engineering, ‏2004 (באנגלית)
↑  זוכי מדליית ג'ון פון נוימן, באתר IEEE (באנגלית)
↑  Charles Thacker - 2007 fellow, מוזיאון היסטוריית המחשב
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סדארלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ACM DL: 81332531482  dblp: 58/4470  GND: 1203404158  SUDOC: 175994099  VIAF: 306322261   WorldCat (עם VIAF): 306322261
צמצום (מזון)

צמצום רוטב במחבת
צמצום מזון היא שיטה לרכז את טעמי המזון (בעיקר נוזלים כגון: רטבים, צירים או סירופים). צמצום משמש להפיכת רטבים לסמיכים יותר, להעמקת טעמיהם של צירי מאכל, המשמשים כבסיס לתבשילים ולחיזוק טעמם של מאכלים שונים.
תהליך הצמצום מתבצע, בדומה לתהליך הזיקוק, על ידי חימום המזון על חום נמוך יחסית, ללא כיסוי, כך שאדי המים שבמזון יוכלו להתאדות אל האוויר הפתוח, בעוד בתוך הסיר נשארים החומרים שמספקים את הטעם. אופן ביצוע התהליך גורם לריכוז של הטעם.
בנוסף, התהליך גורם למזון להיות יותר סמיך. לדוגמה: סירופ סוכר מורכב מתמיסה של סוכר ומים. באמצעות חימום של הסירופ מתאדים המים והנוזל שבתוך הסיר מתרכז, ונהיה מתוק וסמיך יותר. תהליך זה מתרחש כיוון ששיעור המים בתמיסה קטן ככל שהמים מתאדים מהסיר, ושיעור החומר המוצק - הסוכר, עולה.
צמצום הוא שיטת בישול שכיחה המצויה ברוב המטבחים בעולם.
מבחינה כימית משול ה"צמצום" לאידוי. לרוב החומרים האורגניים (לדוגמה, רוב מה שבבישול שאינו מים) קיימת טמפ' רתיחה גבוהה יותר משל המים ומסיבה זו המים מתנדפים ראשונים, ומשאירים את המולקולות האורגניות, מאחור. יש להזהר שלא להשתמש בחום גבוה מדי, שעלול לפרק (ולשרוף) את החומרים האורגניים הרצויים.
בכימיה קיימות שיטות רבות לביצוע הפרדה באמצעות טמפרטורת רתיחה, בהן זיקוק מקוטע, זיקוק בוואקום וזיקוק בקיטור.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צרעה (כלי שיט)

| --- | --- |
סירת גומי מדגם צרעה המשמשת לביטחון בנמלים.
סירת גומי מדגם צרעה המשמשת לביטחון בנמלים.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת סיור קלה
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי  יחידת השיטור הימי
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Safe Boats, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1967–2005 (כ־38 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  3 טון
 אורך:  9.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  40 קשר
 גודל הצוות:  4-5
 הנעה:  2 מנועי "הונדה" 250 כ"ס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  מקלע מאג 7.62 מ"מ, כלי נשק קלים, מטענים נגד צוללים ושחיינים. מערכת מכ"ם, מערכות ניווט לוויני (GPS), מערכת ראיית לילה ומצלמת יום ולילה.
סירת שיטור ימי,מדגם צרעה ביום העצמאות, 2021 מול חופי תל אביב
צרעה הוא הכינוי שניתן בחיל הים לשתי סירות חמושות מדגם סירת ברטרם. הראשונה שירתה בתקופת מלחמת ההתשה. השנייה נכנסה לשירות בשנת 2005 ומשרתת כיום. סירה של חברת Safe Boats. הצרעה היא סירת סיור קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון גבוה. ממדיה ויכולותיה הדינמיות מאפשרות לה ליירט מטרות בקרבת החוף ובתוך שטחי הנמלים.
הצרעה משמשת בעיקר לאבטחת נמלים וסיורים אך גם למשימות נוספות כגון תובלה ימית קלה. הסירה נכנסה לשירות מבצעי בחיל הים ב-2005.
את הצרעה מפעיל צוות של 4–5 לוחמים מיחידת סנפיר. בדומה לגוררות, גם על הצרעה מפקד לוחם שהתקדם למפקד, ולא חובל.
בעבר הכינוי "צרעה" ניתן לספינת סיור קלה מדגם ברטרם שירתה בבסיס אילת וביחידה 838 בראס סודר.
בינואר 2014 התהפכה צרעה אחת באימון מול חופי אשקלון, ללא נפגעים בנפש ונגררה אל אזור תחנת הכוח אשקלון ומשם הועברה אל בסיס אשדוד, שם העריכו כי ניתן יהיה לשקמה תוך זמן קצר.
בסוף 2016 הצטיידה יחידת השיטור הימי של משטרת ישראל ב-10 כלי שיט מדגם "צרעה" תוצרת ארצות הברית.
בשנת 2022 קלטה יחידת סנפיר ארבע סירות צרעה מוגדלות מדגם 38 רגל (38 FEET) לשירות בזירת אילת. הדגם החדש חמוש בשני מקלעי מאג ובמערכת מיני טייפון (נשק).
כלי בט"ש מדגם צרעה
כלי שיט של יחידת השיטור הימי של משטרת ישראל, מדגם צרעה, בשם חזון, עוגנת במרינה של אילת
הערות שוליים

↑  אתר Safe Boats International
↑  אתר defense news, בתאריך 27 בינואר 2014
↑  אמיר בוחבוט‏, בשל ההתהפכות: מפקד חיל הים השעה מערך ה"צרעות", באתר וואלה, 20 בינואר 2014
↑  יוחאי עופר, מפקד חיל הים הורה על הפסקה בפעילות הצרעות, באתר nrg‏, 20 בינואר 2014
↑  נועה סופר מגיד, מערך השיטור הימי של משטרת ישראל מצטייד בעשר ספינות "צרעה" חדישות, באתר חדשות 0404‏, 25 בדצמבר 2016.
↑   איה חיימוביץ' ויעלי לאופגרבן, צרעות חדשות, סד"כ כפול ומוצב שישנה את הגזרה, באתר צה"ל, 28 בדצמבר 2022
פנינה בת-צבי

| --- | --- |

פנינה בת-צבי
 לידה:  13 ביולי 1952 (בת 72) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 
פנינה בת צבי (נולדה בשם פנינה ליפמן ב-13 ביולי 1952) היא שדרנית רדיו ואשת תקשורת ישראלית.
ביוגרפיה

בגיל 16 הייתה חברה בפאנל התוכנית "רדיו עשרה" בקול ישראל. בהמשך הגישה יחד עם שלמה ארצי את התוכנית "חמים וטעים" בגלי צה"ל. כמו כן, שימשה במאית בתוכנית "מבט שני" בערוץ הראשון, במאית כתבות תחקיר בתוכנית "עובדה" ומגישת התוכנית "פוקחים עין" בגלי צה"ל. מגישה מאז שנת 2000 את תוכנית הבוקר "הבוקר טוב" ב-רדיו 103FM בה היא מרכזת ידיעות חשובות עבור מאזיני ומאזינות התוכנית.
ב-1991 יצא לאור בהוצאת משרד הביטחון ספרה "חיילים, אנשים צעירים", שעוסק בשירות ביחידות קרביות מובחרות.
אם חד הורית לשני ילדים. משמשת מרצה לתקשורת במכללה למינהל. כיום מתגוררת ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  פנינה בת צבי, באתר אישים
↑  הבוקר טוב, באתר אישים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404427705171  ISNI: 0000 0000 5194 757X  LCCN: no92004361  VIAF: 71807712   WorldCat (עם VIAF): 71807712 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'סקה בודייוביצה

צֶ'סקֶה בוּדְיֶיוֹביצֶה (בצ'כית: České Budějovice; בלשון העם: Budějce; בגרמנית: Budweis) היא עיר ברפובליקה הצ'כית. זוהי העיר הגדולה ביותר במחוז בוהמיה הדרומית ומהווה עיר מחוז, מרכז כלכלי ומקום מושב הבישופות הקתולית של צ'סקה בודייוביצה, וכן אוניברסיטת דרום בוהמיה.
בקרבת העיר נמצאים הכפר הולשוביצה, שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1998 וארמון הלובוקה.
גאוגרפיה

העיר נמצאת במרחק של כ-30 קילומטרים מהגבול עם אוסטריה ובמרחק של כ-120 קילומטרים דרומית לבירת המדינה, פראג.
היסטוריה

העיר נוסדה על ידי הירזו, אביר של אוטוקאר השני, מלך בוהמיה (1233-1278), ובשנת 1265 הוענק לה זיכיון עירוני. העיר שימשה כעוגן לחיזוק כוחו של המלך בדרום בוהמיה וכדי לעמוד כנגד כוחם של האריסטוקרטים המקומיים. העיר באופן מסורתי הייתה מרכז לדת הקתולית באזור ומוקד לעימותים דתיים בבוהמיה.
החל מן המאה ה-17 ועד לשנת 1890 העיר הייתה מובלעת דוברת גרמנית. בעת תיעושה של העיר הפכו דוברי הצ'כית לרוב תושביה ועד לגירוש המיעוט הגרמני עם תום מלחמת העולם השנייה, בעיר חי מיעוט גרמני משמעותי (כ-15.5% מתושבי העיר על פי מפקד משנת 1930).
בירה

בודייוביצה ידועה מזה שנים בזכות מבשלת הבירה הפועלת בה מאז המאה ה-13. בתקופה מסוימת הייתה זו המבשלה המלכותית של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, ובירה "בודוויזר" (בגרמנית: Budweiser Bier), לצד בירת פילזנר אורקוול מן העיר פלזן, היו בין הבירות הידועות ביותר. תעשיית הבירה בעיר מהווה עד היום גורם כלכלי משמעותי בעיר.
המבשלה הגדולה ביותר בעיר, אשר נוסדה בשנת 1895, Pivovar Budějovický Budvar, היא בעלת הזכויות החוקיות לשיווק בירה תחת השם "בודוויזר" (Budweiser) ברוב חלקי אירופה. באזורים אחרים נמכרת הבירה תחת השם רק "בודוואר" (Budvar) ו"צ'כוואר" (Czechvar) בגלל מחלוקת משפטית לגבי סימן מסחר עם יצרן הבירה האמריקאי אנהאוזר-בוש. הבירה האמריקאית בעלת השם הזהה נוצרה תחילה כחיקוי לטעמה של הבירה בבודייוביצה, אולם במהלך השנים פיתחה זהות עצמאית וזכתה להצלחה מסחרית רבה. אנהאוזר-בוש הציעה לרכוש את מבשלת הבירה הגדולה בבודייוביצה כדי להבטיח לעצמה את הזכויות העולמיות על השם "Budweiser", אולם ממשלת צ'כיה סרבה להצעה, והיא רואה בבירה המקומית מקור לגאווה לאומית.
Pivovar Samson, כפי שנקראה על ידי השלטון הקומוניסטי, היא המבשלה השנייה בגודלה בעיר, והעתיקה ביותר, הפועלת מאז היווסדה בשנת 1795 ועד היום.
ערים תאומות

אוסטריה לינץ, אוסטריה
גרמניה פסאו, גרמניה
גרמניה זול, גרמניה
צרפת לוריאן, צרפת
סלובקיה ניטרה, סלובקיה
בלארוס הומל, בלארוס
פקיניוס

הפקיניוס (בפורטוגזית: Pequeninos, הקטנים), או החזרזירים הם דמויות בדיוניות של חוצנים תבוניים מסאגת המשחק של אנדר מאת אורסון סקוט קארד. החזרזירים מופיעים לראשונה בספר קול למתים. הם התגלו על כוכב הלכת לוזיטינה והם המין התבוני השני בו נתקלת האנושות (לאחר הפורמיקים).
מינים > נקבות

הנקבות נחלקות לשתי קבוצות, אילו היכולות ללדת ילדים ואילו שלא. אילו שיכולות נקראות "האמהות הקטנות" ואילו שלא נקראות "הנשים".
מינים > נקבות > האמהות הקטנות

האמהות הקטנות הן האמהות של החזרזירים. בעת שהן נולדות הן נמצאות בקיום הראשון בתוך גזע העץ. לאחר מכן מועברות לבטן האחים של השבט שמעבירים את האמא הקטנה לאחד מעצי הטוטם. עצי הטוטם מעבירים אל האמא הקטנה חומר גנטי והיא חוזרת אל הנשים הרה. לפי אלה, קסנוביולוגית, הבגרות המינית מתרחשת בעוד האמהות הקטנות בגיל מאוד צעיר, כמעט עוברי. עצי הטוטם שמעבירים את החומר הגנטי שלהם הם הנקראים "האבות". האמא הקטנה נמצאת אצל הנשים עד שהחזרזירים הקטנטנים בתוך רחמה מספיק גדולים וחזקים כדי לאכול את דרכם החוצה מהרחם.
מינים > נקבות > הנשים

על הנשים לא מסופר הרבה בסאגת המשחק של אנדר. ידוע שהן שרות ומדברות בשפת הנשים ובשפת הגברים והן שרות אותן. הן שומרות על האמהות הצעירות ומטפלות באחים הקטנים.
הנשים הם השולטות בזכרים ומקבלות את ההחלטות, והנשים שגדלות לכך, הן עקרות מכיוון שהנשים הפוריות מתות ב'לידה'. היחס אליהן מצד הגברים משתנה, לפעמים הם מכנים אותן בשמות גנאי ולפעמים מתייחסים אליהן בכבוד וחרדת קודש.
מינים > זכרים

הזכרים הם הרוב בשבט החזרזירים. הם נלחמים, נושאים את האמהות הקטנות ומדברים עם הקסנולוגים. הזכרים נחלקים לאחים הקטנים (הקיום הראשון), לאחים (הקיום השני) והאבות (הקיום השלישי).
מחזור חיים > הקיום הראשון

הקיום הראשון נקרא גם כחיים החשוכים. לאחר שהפקיניוס אכלו את דרכם אל מחוץ לגוף אימם, שמתה בעקבות כך עוד בילדותה, הם נמצאים בתוך עץ האם לצד חזרזירים אחרים, ניזונים משרף העץ. בסופו של קיום קצר זה, הם יוצאים מתוך העץ ועוברים לקליפת העץ, אל הקיום השני.
מחזור חיים > הקיום השני

ידוע גם כחיים המוארים למחצה. לאחר היציאה אל קליפת העץ החזרזירים שוב מנסים להשיג את שרף העץ ולשרוד. ברגע שהם גדלים, הם יורדים מהעץ והופכים להיות אחים בוגרים בשבט. האחים מבצעים את הטקסים, יוצאים להילחם נגד שבטים אחרים ונושאים את האמהות הקטנות בדרכן להפריה על עצי הטוטם, ההנאה הגדולה ביותר של חזרזיר אח. החזרזירים חיים את רוב חייהם הגשמיים בקיום השני. עם סיום חייהם, ברצח או במוות טבעי, על החזרזירים מונח שתיל עץ טוטם שגדילתו מאפשרת את המעבר לקיום השלישי.
מחזור חיים > הקיום השלישי

נקרא גם חיי האור. כחלק ממחלת הדסקולדה, לאחר מות החזרזירים וקבירתם, התאים שלהם מתפצלים ומומרים לעצי הטוטם, וכך הופכים לעצים הקדושים להם סוגדים הפקיניוס האחים. חלק מהעצים הופכים לעצי אבות שנחשבים לעצים הטובים יותר, האמיצים יותר והראויים יותר להפריית האמהות הקטנות.
בקיום השלישי ניתן עדיין לבצע פעילות פיזית כגון הכנת מוצרים שונים אותם יבקשו האחים, אך בעיקר לחשוב. כדי לדבר עם עצי הטוטם משתמשים בשפת האבות הכוללת תיפוף באמצעות שני מקלות. קיום זה נחשב לנעלה ביותר.
הריגת החזרזיר נחשבת לכבוד, לסימן שהגיע להישג דגול בחיים שלו. נתינת זכות ההריגה מכבדת גם את ההורג עצמו. בשעת המוות, לועסים הפקיניוס עשבי קאפים המצויים במקום ומשמשים כסם אלחוש. לפני המוות מנקים את האזור מכל עשב או חפץ. לאחר המוות הטקסי, משתנים איבריו הפנימיים של החזרזיר (למשל לב וכבד) ויוצרים עץ שתיל.
רמה אינטלקטואלית

לפקיניוס רמה אינטלקטואלית דומה לזו של בני האדם, אך התפתחותם הטכנולוגית נחותה.
רמה אינטלקטואלית > שפות

לפקיניוס יכולת גבוהה מאוד ללמידת שפות.
לפקיניוס ארבע שפות טבעיות: שפת האחים - השפה היומיומית אותם דוברים האחים הזכרים, שפת הנשים - השפה בה דוברות הנשים וכן האחים הזכרים בפנותם לנשים, שפת האבות - השפה בה מדברים עם פקיניוס בקיומם השלישי ושפת העצים היא שפה באמצעותה פונים לעץ על מנת להפכו לחומר גלם (ובפועל להמיתו)
לאחר הגעת האדם ללוזיטניה לומדים הפקיניוס את הסטארק, השפה הבין-כוכבית, ופורטוגזית, שפתם של תושבי לוזיטניה.
רמה אינטלקטואלית > טכנולוגיה

רמת הטכנולוגיה של החזרזירים נמוכה. הטכנולוגיה שלהם כללה בתים בלבד, עד שפיפו נפטר. ליבו, מירו ואואנדה הפרו את חוקי הקונגרס והעניקו לחזרזירים טכנולוגיה אנושית. הם לימדו אותם חקלאות, שימוש בצמחים לשתייה, חשבון ועשיית חצים. את הכלים יצרו מהעצים שנוצרו מעץ טוטם של אחד מהאחים המתים. בסוף הספר החזרזירים לומדים גם לכתוב את שפתם. חלומם של החזרזירים הוא לטוס לחלל, לכוכבים, בחלליות.
| ספרי המשחק של אנדר מאת אורסון סקוט קארד |
| --- | --- | --- |
| מלחמת הפורמיקים הראשונה | והארץ אינה יודעת • הארץ בלהבות • הארץ מתעוררת |  |
| מלחמת הפורמיקים השנייה | הנחיל (אנ') • הכוורת (אנ') • המלכות (אנ') |  |
| חמישיית אנדר | המשחק של אנדר • אנדר בגלות • קול למתים • קסנוסייד • ילדי המחשבה |  |
| חמישיית בין | הצל של אנדר • הצל של ההגמון • בובות צללים • הצל של הענק • מעוף הצללים |  |
| ספרים נוספים | פגישות ראשונות (אנ') • מלחמת המתנות (אנ') • ילדי הצי (אנ') • הצל האחרון |  |
| דמויות | אנדר וויגין • ולנטיין • פיטר ויגין • פקיניוס • בין • מלכת הכוורת |  |
צ'ארלי מריאנו

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1923 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  16 ביוני 2009 (בגיל 85) קלן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Carmine Ugo Mariano
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז, ג'אז פיוז'ן, מוזיקת עולם
 כלי נגינה:  סקסופון אלט
 חברת תקליטים:  בית לחם רקורדס, ECM, אנג'ה רקורדס 
 בן או בת זוג:  טושיקו אקיושי 
 צאצאים:  Monday Michiru 
 פרסים והוקרה:  Ruth Music Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
כרמיין אוגו "צ'ארלי" מריאנו (באנגלית: Carmine Ugo Mariano; ‏12 בנובמבר 1923 – 16 ביוני 2009) היה סקסופוניסט ג'אז וסקסופוניסט סופרן אמריקאי.
ביוגרפיה

מריאנו נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס, בנם של מהגרים איטלקים, ג'ובאני מריאנו ומריה די ז'ירונימו מפאלו, איטליה. הוא גדל בשכונת הייד פארק בבוסטון והתגייס לחיל האוויר של הצבא לאחר התיכון, במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שירותו בצבא, למד מריאנו במה שכונה אז "בית המוזיקה של שילינגר", כיום מכללת ברקלי למוזיקה. הוא למד בפקולטה בברקלי בשנים 1965–1971. מריאנו עבר לאירופה בשנת 1971, והתיישב בסופו של דבר בקלן שבגרמניה.
הוא ניגן עם אחת הלהקות הגדולות של סטן קנטון, טושיקו אקייושי (אשתו דאז), צ'ארלס מינגוס, אברהרד ובר, עם אנסמבל הג'אז United Rock, להקת אמברוי ועוד כמה להקות ומוזיקאים בולטים.
הוא נודע בשימושו בנאדוואראם, כלי נשיפה קלאסי מטאמיל נאדו.
למריאנו היו חמש בנות משלוש נשותיו, שישה נכדים ושתי נכדות. הוא נפטר מסרטן ב־16 ביוני 2009.
דיסקוגרפיה > כמוביל

Charlie Mariano (Bethlehem, 1956)
Beauties of 1918 (World Pacific, 1958)
A Jazz Portrait of Charlie Mariano (Regina, 1963)
Charlie Mariano & Sadao Watanabe (Victor, 1967)
Mirror (Atlantic, 1972)
Helen 12 Trees (MPS, 1976)
Reflections (Catalyst, 1977)
October (Inner City 1978)
Mariano (Capitol/Intuition, 1988)
Swingin' with Mariano (Affinity, 1990)
Boston Days (Fresh Sound, 1994)
Seventy (Intuition, 1995)
Deep in a Dream (Enja, 2003)