stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת לדגייט

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  17.6 מ' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מיקום:  הסיטי של לונדון, הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°30′49″N 0°06′04″W﻿ / ﻿51.5137°N 0.101°W﻿ / 51.5137; -0.101
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגבעת לדגייט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגבעת לדגייט(למפת הסיטי של לונדון רגילה) גבעת לדגייט(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) גבעת לדגייט
 
התחריט "פקק תנועה בגבעת לדגייט", מעשה ידי גוסטב דורה (1872)
גבעת לדגייט (באנגלית: Ludgate Hill) היא גבעה בצפון הסיטי של לונדון הנקראת על שם לדגייט - "שער לוד" שהיה בחומת לונדון ונהרס בשנת 1760. על הגיבעה ניצבת קתדרלת סנט פול, וככל הנראה ניצב בתקופה הרומית במרכז הגבעה מקדש לאלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית.
הגבעה נקראת על שם המלך האגדי לוד בן הלי - הנחשב למייסד האגדי של העיר לונדון.
אזור הגבעה היה מיושב כבר מהתקופה הרומית. ככל הנראה, במהלך המאה ה-12 שכנה באזור שכונה של יהודים אולם אלה גורשו מן העיר בשנת 1290. במהלך ימי הביניים היה זה אזור המיושב בצפיפות בבתי עץ. לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 האזור נבנה מחדש כאזור מגורים צפוף. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נהרסו מבני מגורים רבים באזור לצורך בניית תחנת הרכבת גבעת לדגייט. התחנה והמסילות המובילות אליה נסגרו לפני מלחמת העולם השנייה ובשנות ה-90 נבנתה במקום תחנת הרכבת סיטי תמזלינק.
גייל סימון

| --- | --- |

גייל סימון, 2010
 לידה:  29 ביולי 1974 (בת 50) אורגון, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עיסוק:  כותבת, מבקרת
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  סוניה האדומה, סיקרט סיקס 
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (2017) 
 
גייל סימון (באנגלית: Gail Simone) היא כותבת ספרי קומיקס, הידועה בין השאר בחיבור חלק נרחב מסדרת ציפורי הטרף של DC קומיקס. בין עבודותיה הבולטות נמנים ספרי קומיקס של וונדר וומן, ששת הסודיים ו-Welcome to Tranquility.
ראשית הקריירה

סימון החלה את עבודתה בקומיקס כמבקרת של המדיום, במיוחד הקומיקס המיינסטרימי האמריקאי. בשנות התשעים המאוחרות היא כתבה בלוג ושמו "נשים במקררים", שביקר את נטייתה של תעשיית הקומיקס להתעלל בדמויות נשים בסיפורים השונים (כשהעלילה כללה אירועי אונס, רצח והפלות) רק כדי להניע או להצדיק את מעשיו של הגיבור הגברי של הסיפור. הצלחת הבלוג הביאה אותה לכתיבת טור שבועי באתר Comic Book Resources בשם You'll all be sorry! (אתם עוד תצטערו!), בו היא יצרה פרודיות קצרות כביקורת על ספרי קומיקס.
עבודותיה הראשונות ככותבת היו בעבור בונגו קומיקס, המותג בו מתפרסמים סיפורי הקומיקס של משפחת סימפסון. בין השנים 2000–2002 היא כתבה ואף איירה חלק מסיפורי בארט סימפסון. עבודתה כללה גם את תכנון רצועת הקומיקס השבועית של הסימפסונים בעיתוני יום ראשון.
עבודותיה הבולטות

לאחר עבודותיה בעבור מותג הסימפסונים, החלה סימון כותבת בעבור מארוול קומיקס במאי 2002, תחת מותגי דדפול וסוכן אקס. בעקבות חילוקי דעות עם עורך סדרת דדפול, פרשה סימון ממארוול וערקה לשורות חברת DC קומיקס המתחרה באוגוסט 2003. החוברת הראשונה שכתבה בעבור DC הייתה חוברת 56 של ציפורי הטרף, שעסקה בקבוצת גיבורות על העובדות בגות'אם סיטי. פרט לעבודתה ככותבת הראשית של ציפורי הטרף, עבדה סימון גם במותג אקשן קומיקס.
בשנת 2005 כתבה סימון את נבלים התאחדו - מיני-סדרה שהייתה חלק מאירועי המשבר האינסופי ביקום DC. הצלחתה של המיני-סדרה, בה חידשה סימון את דמותו של קאטמן (איש החתול), גררה את חידושה של סדרת ששת המרושעים העוסקת בקבוצת שישה נבלי-על במשימותיהם כשכירי חרב.
בשנת 2007 גייל סימון השתתפה בכתיבת סדרת הקומיקס Welcome to Tranquility (ברוכים הבאים לשלווה), הסוקרת את חייהם של נבלי-על וגיבורי-על לאחר פרישתם וכניסתם לגיל הזהב. הצלחת החוברת (שהדמות הראשית בה זכתה לפרס גליף) גררה כרך שני ב-2008 ולאחר מכן חוברת נוספת בשנת 2011.
בין השנים 2007–2009 כתבה סימון את עלילות וונדר וומן, ובכך הייתה האישה הרביעית לכתוב את המותג, והראשונה להיות כותבת ראשית. בשנת 2011 החלה לכתוב את הרצת פיירסטורם בשיתוף עם אית'ן ואן סקייבר ממנה עזבה לאחר 6 חוברות ואת הרצת באטגירל הרביעית.
עבודותיה מחוץ לקומיקס

סימון כתבה מספר תסריטים לסדרות טלוויזיה, רובן נוגעות למותגי הקומיקס בהן עסקה. בין השאר, כתבה פרק בסדרת האנימציה באטמן: האמיצים והנועזים בשנת 2010, התוותה את קו העלילה הראשי לסרט האנימציה "וונדר וומן" בשנת 2009, ואת הפרק "פגישה זוגית" של הסדרה ליגת הצדק ללא גבולות בשנת 2005.
פרסים

גייל סימון הייתה מועמדת לפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה עקב שיבוץ חוזר ונשנה של דמויות להט"ב בעלילות הקומיקס שכתבה. בין הדמויות נכללים קראוטה בציפורי הטרף וסקנדל סוואג' בשישייה הסודית.
דמותה של תומאסינה, הבלשית האפריקנית אמריקנית מ-Welcome to Tranquility, זכתה בפרס גליף (פרס המוענק לקומיקס שנכתב על ידי או על אודות אנשים בעלי גיוון אתני) לדמות הנשית הטובה ביותר בשנת 2007.
הערות שוליים

↑  Comic Book Resources > You'll All Be Sorry
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502640405171  PLWABN: 9810625292405606  BNE: XX1713951  BnF: cb15108329h (data)  CANTIC: a11298601  GND: 1052831680  ISNI: 0000 0000 7250 169X  LCCN: no2004121045  NKC: xx0222232  NTA: 288570731  SUDOC: 221271368  VIAF: 26787099   WorldCat (עם VIAF): 26787099
גבריאל ויליאנטי

גבריאל ויליאנטי (בספרדית: Gabriel Viglianti; נולד ב-12 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר התקפי.
קריירה

גבריאל ויליאנטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת "רסינג" בעיר הולדותו קורדובה שבארגנטינה. בשנת 2004 הוא עבר לבוליביה בה שיחק במספר קבוצות. הוא היה נחשב לקשר בולט של הליגה ולאור הצלחתו קיבל חוזה להעברה לאירופה ונקלט ברומניה בקבוצת אוצלול גאלאץ. הוא נקלט היטב ושיחק במועדון מספר עונות. בעונת 2011 קבוצתו זכתה באליפות. ביולי 2011 זכה עם המועדון בסופר קאפ לאחר ניצחון על סטיאווה בוקרשט (במשחק זה הוא נכנס בדקה הרביעית לאחר פציעתו של גבריאל ג'ורג'ו). עונת 2012/2013 הייתה מוצלחת מבחינת ויליאנטי והוא כבש במהלכה 5 שערים. בסוף העונה הוא פרש מכדורגל.
ג'ו שוסטר

| --- | --- |
ג'ו שוסטר ב-1975
ג'ו שוסטר ב-1975
 לידה:  10 ביולי 1914 טורונטו, קנדה 
 פטירה:  30 ביולי 1992 (בגיל 78) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joseph Shuster 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 כינויים נוספים:  ג'ו
 ידוע בשל:  סופרמן
 השכלה:  תיכון גלנוויל 
 מקצוע:  מאייר קומיקס
 מעסיק:  DC קומיקס 
 השקפה דתית:  יהדות
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (1975)  Canadian Comic Book Hall of Fame (2005)  היכל התהילה של ויל אייזנר (1992)  פרס הוגו להצגה הדרמטית (1979) 
 חתימה:   
 
ג'וזף "ג'ו" שוסטר (באנגלית: Joseph "Joe" Shuster‏; 10 ביולי 1914 בטורונטו, קנדה – 30 ביולי 1992 בלוס אנג'לס, ארצות הברית) היה קומיקסאי יהודי-קנדי-אמריקאי. שוסטר ידוע בעיקר בשל דמות הקומיקס סופרמן, אותה יצר יחד עם ג'רי סיגל לחברת DC קומיקס והופיעה לראשונה בחוברת אקשן קומיקס מס' 1.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

שוסטר נולד בטורונטו, קנדה למשפחה יהודית. אביו, יוליוס, היגר מרוטרדם שבהולנד לקנדה והיה חייט ואמו, אידה, היגרה מקייב שבאוקראינה. בן דודו של שוסטר היה הקומיקאי פרנק שוסטר.
כנער עבד בחלוקת העיתון Toronto Star(אנ') על מנת לעזור בפרנסת משפחתו. במהלך עבודתו מצא שוסטר גלילי טפטים שעליהם החל לצייר ובכך התחיל את דרכו, בראיון האחרון שנתן ב-1992 נזכר בדבר ואמר כי:
”הייתי הולך מחנות לחנות בטורונטו והייתי אוסף כל מה שאנשים זרקו. יום אחד, אני הייתי מספיק בר מזל כדי למצוא חבילה של גלילי טפטים שהיו בשימוש ונשארו מהם כמה [...] אז זה היה מכרה זהב בשבילי ואני הלכתי הביתה עם כל גליל שיכולתי לשאת. השתמשתי בכל טפט זמן רב”.
בשנת 1924, עברה משפחתו של שוסטר לקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית. באוהיו החל שוסטר ללמוד בתיכון גלנוויל ושם התיידד עם שותפו לעתיד, ג'רי סיגל. השניים החלו את עבודתם המשותפת בהוצאת פנזין מדע בדיוני בשם Science Fiction(אנ').
ביוגרפיה > יצירת סופרמן

בשנת 1933 פרסמו סיגל ושוסטר סיפור קצר בשם "שלטונו של העל-אדם", אודות מדען המבצע ניסוי באדם אשר אסף בבית תמחוי ומעניק לו כוחות על. לאחר שקיבל את כוחותיו החדשים, האיש מנסה להשתלט על העולם ורוצח את המדען, אך לבסוף מאבד את כוחותיו וחוזר לבית התמחוי. הדמות מהסיפור, אותו כתב סיגל ואייר שוסטר, הייתה מושפעת מרעיון העל-אדם של פרידריך ניטשה והייתה שונה מאוד מדמותו של סופרמן כפי שהוא מוכר כיום. במשך למעלה מחמש שנים לאחר פרסום הסיפור המקורי ניסו השניים למכור את הדמות שיצרו למו"לים שונים, תוך שהם משנים את הדמות ואת סיפור הרקע שלה לחייזר הנשלח כתינוק לכדור הארץ ומשתמש בכוחותיו לטובת האנושות. בעיצובו של סופרמן הושפע שוסטר מדמויותיהם של דאגלס פיירבנקס והרולד לויד ואילו את שמו (קלארק קנט) ביסס סיגל על קלארק גייבל וקנט טיילור.
את הזכויות על הדמות מכרו לבסוף לחברת "National Periodical Publications", לימים DC קומיקס, בתמורה ל-130 דולר אמריקאי וחוזה עבודה ככותבים בחברה.
סיפור העלילה הראשון של סופרמן פורסם ב-18 באפריל 1938 בחוברת אקשן קומיקס מס' 1 (על שער החוברת כתוב "יוני 1938"), אנתולוגיית קומיקס שכללה תשעה סיפורים נוספים שאינם קשורים זה לזה.
ביוגרפיה > המאבק על זכויות היוצרים של סופרמן

לאחר שעזב שוסטר את העבודה על סופרמן הוא המשיך לעבור כמאייר קומיקס, אך נאלץ להפסיק לאייר בעקבות לקות ראייה ממנה סבל. במשך עשרות שנים ניהלו שוסטר וסיגל מאבק משפטי במטרה לקבל חלק גדול יותר מהרווחים העצומים שהניבה דמותו של סופרמן. בשלהי שנות השבעים נטשו השניים את המאבק המשפטי לטובת מאבק ציבורי על דעת הקהל ויצרו פרסום שלילי לחברת האחים וורנר (בעלת השליטה בחברת DC קומיקס), אשר הפיקה באותן שנים את סרט הקולנוע המבוסס על הדמות. לבסוף הסכימה וורנר לשלם לשניים פנסיה קבועה בסך $20,000 והוצאות רפואיות לכל ימי חייהם.
ביוגרפיה > פרסים והוקרה

בעיר הולדתו, טורונטו נקרא רחוב על שמו.
בשנת 2005 נקרא על שמו פרס ג'ו שוסטר ליוצרי קומיקס קנדיים והוא הונצח בהיכל התהילה של יוצרי הקומיקס הקנדיים, אשר אף הוא קרוי על שמו.
ביוגרפיה > מוות

שוסטר נפטר בגיל 78 ב-30 ביולי 1992 בשל אי ספיקת לב.
ביבליוגרפיה > Charlton

Crime and Justice #19–21 (1954)
Hot Rods and Racing Cars #20 (1955)
Space Adventures #11–13 (1954)
Strange Suspense Stories #19, 21-22 (1954)
This Magazine is Haunted #18–20 (1954)
ביבליוגרפיה > DC

Action Comics #1–24 (1938-40)
Adventure Comics #32–41, 103–109 (1938-46)
Detective Comics #1–32 ‏ (1939-1937)
More Fun Comics (diverse stories): #10–48; (Superboy): #101–105, 107 (1936–46)
New Comics (then, New Adventure Comics) #2–31 (1936–38)
New York's World Fair #1–2 (1939)
Superman #1–4 (1939–40)
הערות שוליים

↑  Blair Kramer, ‏Superman, באתר הספרייה היהודית המקוונת
↑  Rafael Medoff, ‏Superman: Saving his Jewish creators, ‏10 ביוני 2013
↑  Stephen Harlan Norwood / Eunice G. Pollack, ‏Encyclopedia of American Jewish history, Volume 1, ‏ABC-CLIO, עמ' 471; ISBN 1-85109-638-8
1 2 3 4  Henry Mietkiewicz, ‏Great Krypton! Superman was the Star's Ace Reporter (Joe Shuster's final interview)‎, באתר Toronto Star, ‏26 באפריל 1992
↑  Henry Mietkiewicz, ‏Superman at 'The Star'‎, The Toronto Star, ‏26 באפריל 1992
1 2  Alan Hustak, ‏The Canadian Encyclopedia: Shuster, Joe‎, באתר The Historica Dominion Institute
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602632405171  PLWABN: 9810562879205606  BNE: XX4730259  BnF: cb11924668h (data)  GND: 173789668  ICCU: TO0V329072  ISNI: 0000 0001 1561 0184  LCCN: no96013281  NKC: xx0171455  NTA: 068906064  RKD: 329788  SUDOC: 027137031  Trove: 1540871  ULAN: 500123899  VIAF: 17229529   WorldCat (עם VIAF): 17229529
ג'ייקוב תומפסון

ג'ייקוב תומפסון (באנגלית: Jacob Thompson;‏ 15 במאי 1810 –  24 במרץ 1885) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית עד להתפטרותו עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית והיה למבקר הכללי של צבא הקונפדרציה.
ב-1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס מתומפסון להוביל משלחת לקנדה, שם הוא הזדהה כראש השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה. מכאן והלאה הוא נודע כמי שארגן פעולות נגד האיחוד ונחשד שארגן פעולות נוספות רבות, כולל פגישה ככל הנראה עם רוצחו של הנשיא לינקולן ג'ון וילקס בות'.
כוחות צבא האיחוד העלו באש את מעונו של תומפסון באוקספורד, מיסיסיפי, עיר מגוריו של הסופר ויליאם פוקנר, שביסס כמה מהדמויות בספריו על דמותו של תומפסון.
ראשית חייו

ג'ייקוב תומפסון נולד בעיירה ליסבורג שבקרוליינה הצפונית לניקולס וללוקרישיה (לבית ואן הוק) תומפסון. הוא התחנך באקדמיית בינגהאם שבמחוז אורנג', וב-1831 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באגודות הפילנתרופיות של האוניברסיטה. לאחר סיום לימודיו הוא לימד באוניברסיטה לתקופה קצרה וב-1832 עזב כדי ללמוד משפטים. ב-1834 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפונטוטוק שבמיסיסיפי.
קריירה פוליטית

תומפסון החל להיות מעורב בפוליטיקה וב-1838 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן בשנים 1839–1851. ב-1845 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך מינויו לא מומש ומושבו אויש על ידי ג'וזף צ'אלמרס. בשנים 1845–1847 הוא היה יושב ראש הוועדה לענייניי האינדיאנים. בבחירות של 1850 לא עלה בידו להיבחר מחדש, והוא שב לעסוק בעריכת דין עד 1857 כאשר הנשיא שהושבע אז, ג'יימס ביוקנן, מינה אותו כמזכיר הפנים של ארצות הברית.
בשנים האחרונות לנשיאותו של ביוקנן, התנצחו חברי הקבינט אלו עם אלו בסוגיות העבדות והפרישה. בנאום שנשא ב-1859, קידם תומפסון גישה מתונה בעד האיחוד. הוא גינה את הרפובליקנים במדינות צפון, שדיברו על סוגיית העבדות כ"סכסוך בלתי הפיך", ואת הקיצוניים במדינות דרום ששאפו לפתוח מחדש את סחר העבדים האטלנטי.
הצטרפותו לקונפדרציה

עוד כאשר כיהן כמזכיר הפנים, מונה תומפסון על ידי מדינת מיסיסיפי כ"נציב הפרישה" לקרוליינה צפונית, כשהמשימה שהוטלה עליו הייתה לנסות לשכנע את קרוליינה הצפונית לפרוש מן האיחוד על רקע הבחירות לנשיאות של 1860. ב-17 בדצמבר הוא עבר בבולטימור בדרכו לקרוליינה הצפונית. העיתון ניו יורק טיימס דיווח ב-20 בדצמבר, "המזכיר תומפסון נכנס בגלוי לפעולה למען הפרישה, בעודו מתיימר עדיין לשרת בממשל הפדרלי". ביום המחרת נפגש תומפסון עם מושל קרוליינה הצפונית, ג'ון ויליס אליס בראלי. הוא כתב מכתב פתוח לאליס, שפורסם בעיתון Raileigh State Journal ב-20 בדצמבר. תומפסון כתב שהדרום יתמודד עם "השפלה וחורבן כלליים" אם הוא יישאר באיחוד. הוא הזהיר ש"הרוב שחונך מינקות לשנוא את אנשינו ואת מוסדותיהם" של הצפון ימוטט את העבדות. התוצאה תהיה "השעבוד של אנשינו".
בינואר 1861 התפטר תומפסון מתפקידו כמזכיר הפנים. כאשר הוא התפטר, גינה אותו העיתון "ניו יורק טריביון" של הוראס גרילי כ"בוגד", והעיר, "לקחת על עצמך את המשימה להפיל את הממשלה שאליה הושבעת כמזכיר תואמת את הרעיונות של אבירי גידול הכותנה, אך לאדם הפשוט היא לא יכולה להתקבל על הדעת".
תומפסון מונה כמבקר הכללי של צבא הקונפדרציה. אף על פי שלא היה איש צבא, התגייס תומפסון בהמשך לצבא כקצין ושירת כשלישו של גנרל פ.ג.ט. בורגארד בקרב שילה. הוא הגיע לדרגת לוטננט קולונל והשתתף בכמה קרבות נוספים בזירה המערבית, כולל קרב קורינת', המצור על ויקסבורג וקרב טופלו.
שליחותו בקנדה

במרץ 1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, מתומפסון להוביל משלחת סודית שתצא לקנדה. הוא קיבל על עצמו את המשימה ובמאי אותה שנה הגיע למונטריאול. נראה שהוא הזדהה כראש המבצעים של השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה.
מכאן והלאה ניהל תומפסון מזימה שכשלה לשחרר שבויים של הקונפדרציה באי ג'ונסון, שליד סנדוסקי, אוהיו בספטמבר. הוא גם ארגן את רכישתה של אוניית קיטור, מתוך כוונה לחמש אותה כדי להטריד את תנועת הספנות בימות הגדולות. על רקע היחס אליו בצפון כמחבל וקושר, נקשרו מזימות ערמומיות רבות בשמו, אם כי חלק רב ממידע זה נבע מהיסטריה ציבורית.
ב-13 ביוני אותה שנה נפגש תומפסון עם מושל ניו יורק לשעבר וושינגטון האנט במפלי ניאגרה. על פי עדותו של חבר המפלגה הדמוקרטית שוחר השלום, חבר בית הנבחרים קלמנט ולנדיגהאם, האנט נפגש עם תומפסון, שוחח עמו על הקמת קונפדרציה צפון-מערבית, והשיג עבורו כספים לרכישת כלי נשק. תומפסון העביר את הכספים לבן וודס, בעליו של העיתון ניו יורק דיילי ניוז, כדי שירכוש את כלי הנשק.
אחת המזימות הייתה להעלות באש את העיר ניו יורק ב-25 בנובמבר 1864 כנקמה על טקטיקת האדמה החרוכה של הגנרלים פיליפ שרידן וויליאם שרמן בדרום.
יש המשערים שג'ון וילקס בות', רוצחו של הנשיא לינקולן, נפגש עם תומפסון, אך השערות אלו לא הוכחו. תומפסון עמל קשות כדי לטהר את שמו מהחשד למעורבות ברצח במשך השנים שלאחר המלחמה. אחוזתו בעיר אוקספורד שבמיסיסיפי הועלתה באש על ידי כוחות צבא האיחוד ב-1864.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נמלט תומפסון לאנגליה ובהמשך חזר לקנדה, שם הוא המתין שהרוחות בארצות הברית ירגעו. בסופו של דבר הוא שב לארצות הברית והתיישב בממפיס, טנסי, שם הוא ניהל את עסקיו. בהמשך מונה תומפסון כחבר המועצה המנהלת של אוניברסיטת הדרום שבסוויני, טנסי, והיה נדבן בולט של מוסד זה.
ג'ייקוב תומפסון נפטר בממפיס ב-24 במרץ 1885 ונטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר. רפובליקנים וותיקי צבא האיחוד גינו את ממשל הנשיא גרובר קליבלנד על החלטתו להוריד את הדגלים לחצי התורן בוושינגטון הבירה ואת החלטתו של מזכיר הפנים לוציוס למאר לסגור את משרדי מחלקת הפנים לכבודו של תומפסון.
הערות שוליים

↑  College, Dickinson. ""Thompson, Jacob"". House Divided: The Civil War Research Engine at Dickinson College. Dickinson College.
1 2 3  Dew, Charles B. (2001). Apostles of Disunion: Southern Secession Commissioners and the Causes of the Civil War. Charlottesville, VA: University of Virginia Press, pp. 30-32.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356806105171  ISNI: 0000 0000 7395 8069  LCCN: n87836115  NARA: 10572876  NTA: 070989389  SNAC: w6765f0b  US Congress: T000203  VIAF: 65529643   WorldCat (עם VIAF): 65529643 
הקבינט של הנשיא ג'יימס ביוקנן (עומד במרכז). תומפסון יושב ראשון משמאל.
גאורגי זכרוב

| --- | --- |

זכרוב על גבי מדליית כסף
 לידה:  23 באפריל 1897 מחוז סאראטוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  26 בינואר 1957 (בגיל 59) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1915–1917   1919 – 1957
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד חזית בריאנסק מפקד הארמייה ה-51 מפקד ארמיית המשמר השנייה מפקד החזית הבלארוסית השנייה מפקד ארמיית המשמר הרביעית מפקד המחוז הצבאי דרום אורל מפקד המחוז הצבאי הסיבירי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
         
 
גאורגי פדורוביץ' זכרוב (ברוסית: Гео́ргий Фёдорович Заха́ров; 23 באפריל 1897 - 26 בינואר 1957) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על ארמיות במהלך מלחמת העולם השנייה
ביוגרפיה > תחילת דרכו

זכרוב נולד ב-23 באפריל 1897 במחוז סאראטוב שבאימפריה הרוסית. ב-1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית בדרגת לייטננט. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, וב-1916 סיים קורס קצינים. באוקטובר 1917 מונה למפקד גדוד, ובאוגוסט 1919 התגייס לצבא האדום, ולחם במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד פלוגה. ב-1923 סיים את קורס הקצינים ויסטראל, וב-1933 החל לשמש כמורה באקדמיה הצבאית פרונזה. ב-1936 מונה לראש מטה הקורפוס הראשון, ובמרץ 1937 מונה לסגן ראש מטה הקורפוס ה-19. ב-28 באפריל 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי אורל, וב-4 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-22 ביוני 1941, יום הפלישה הגרמנית לרוסיה, הועבר זכרוב להיות ראש מטה הארמייה ה-22 והשתתף עמה בקרבות שונים כנגד הגרמנים ובין היתר בקרב סמולנסק. ב-16 באוגוסט של אותה שנה מונה לראש מטה חזית בריאנסק בפיקודו של אנדריי יריומנקו. במסגרת זו המשיך להילחם בקרבות סביב סמולנסק, ובמבצע טייפון. ב-7 באוקטובר 1941 נפצע יריומנקו ומיכאיל פטרוב מונה למפקד החזית. פטרוב נהרג ב-10 באוקטובר, וזכרוב מונה למפקד החזית, אשר הייתה כעת אוסף של יחידות שנחלצו אך בקושי מהכיתור הגרמני במבצע טייפון, ונמלטו לכיוון מוסקבה. ב-10 בנובמבר של אותה שנה הורה הסטאבקה על פירוק החזית. בדצמבר מונה זכרוב לסגן מפקד החזית המערבית והשתתף בקרב מוסקבה. במאי 1942 מונה לראש מטה חזית צפון הקווקז, וב-7 באוגוסט של אותה שנה מונה לראש מטה החזית הדרום-מערבית עד 30 בספטמבר. הוא השתתף בקרב סטלינגרד בתחילה כראש מטה חזית סטלינגרד, ובהמשך כסגן מפקד החזית. ב-20 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל.
בינואר 1943 מונה זכרוב לסגן מפקד החזית הדרומית, וב-11 בפברואר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-51. ב-31 ביולי 1943 מונה למפקד ארמיית המשמר השנייה, אשר הייתה חלק מהחזית האוקראינית הרביעית. תחת הנהגתו הארמייה חדרה את ההגנות הגרמניות על הנהרות מיוס ומולוחניא, ופרצה את הקווים הגרמניים במצר פרקופ. בין אפריל למאי 1944 לקח זכרוב חלק במתקפת קרים, והארמייה שלו שחררה את העיר סבסטופול. ב-16 במאי 1944 הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק, וב-28 ביולי הועלה לדרגת גנרל ארמייה. במהלך מבצע בגרטיון בין יוני לאוגוסט של אותה שנה, קיבל זכרוב את הפיקוד על החזית הבלארוסית השנייה. תפקוד החזית במהלך המבצע נחשב ללא מספק, וזכרוב הועבר לפקד על ארמיית המשמר הרביעית שלחמה בגרמנים בקרבות על הדנובה ובמצור על בודפשט. באפריל 1945 מונה לסגן מפקד החזית האוקראינית הרביעית.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-9 ביולי 1945 מונה זכרוב למפקד המחוז הצבאי דרום אורל, ובמקביל מונה ב-19 בפברואר 1946 למפקד המחוז הצבאי הסיבירי. ב-7 באפריל 1950 מונה לראש קורס הקצינים ויסטראל, ובספטמבר 1954 מונה לראש אגף ההדרכה הראשי. זכרוב נפטר במוסקבה ב-26 בינואר 1957 בגיל 59.
גבעת מאמייב

| --- | --- |
הפסל אמא מולדת, בראש הגבעה, המנציח את קרב סטלינגרד
הפסל אמא מולדת, בראש הגבעה, המנציח את קרב סטלינגרד
 מידע כללי
 גובה:  102 מ' 
 מדינה:  רוסיה 
 מיקום:  וולגוגרד, רוסיהרוסיה
 קואורדינטות:  48°44′29″N 44°32′07″E﻿ / ﻿48.741388888889°N 44.535277777778°E﻿ / 48.741388888889; 44.535277777778
  (למפת מחוז וולגוגרד מוגדלת) וולגוגרד קמישין מיכאילובקה אוריופינסק פרולובו קאלאץ' קוטובו קוטלניקובו סראטוב קזחסטן אסטרחן קלמיקיה רוסטוב וורונז'גבעת מאמייב(למפת מחוז וולגוגרד רגילה) וולגוגרד קמישין מיכאילובקה אוריופינסק פרולובו קאלאץ' קוטובו קוטלניקובו סראטוב קזחסטן אסטרחן קלמיקיה רוסטוב וורונז'גבעת מאמייב(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניגבעת מאמייב(למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניגבעת מאמייב
 
גבעת מאמייב (ברוסית: Мамаев Курган) היא גבעה שלטת בעיר וולגוגרד, רוסיה. בעבר היה האתר תל קבורה טטרי (לפי האגדה בתל קבור ממאי, מפקד צבאי בכיר באורדת הזהב). הגבעה שלטה על מרכז העיר ועל המעגנים שעל נהר הוולגה, ולכן הייתה בעלת חשיבות אסטרטגית גדולה. במהלך קרב סטלינגרד בשנים 1942–1943, נערכו קרבות קשים שארכו חודשים סביב הגבעה, והיא עברה מצד לצד פעמים רבות. כיום ניצב על הגבעה אתר הנצחה גדול לקרב סטלינגרד, הכולל, בין השאר, את אחד הפסלים הגבוהים בעולם, אמא מולדת, המנציח את הקרב, ואת המוזיאון הפנורמי של קרב סטלינגרד.
בהתאם לצוואתם נקברו באתר ההנצחה שעל הגבעה: וסילי צ'ויקוב מפקד הארמייה ה-62, מיכאיל שומילוב מפקד הארמייה ה-64  שהגנו על סטלינגרד וכן וסילי זייצב, צלף סובייטי נודע, שזכה לתהילה במהלך קרב סטלינגרד.
ראו גם

אמא מולדת
גבריאל ורון

גבריאל ורון פונסקה דה סוזה (בפורטוגזית: Gabriel Veron Fonseca de Souza; נולד ב-3 בספטמבר 2002 באסו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים

ורון גדל במחלקת הנוער של פלמיירס. ב-28 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לפלומיננסה במסגרת המחזור ה-35 בליגת העל הברזילאית לעונת 2019. ב-5 בדצמבר הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 5-1 על גויאס במסגרת המחזור ה-37 באותה עונה. בסך הכל ערך ורון 49 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-22 ביולי 2022 חתם ורון בפורטו מליגת העל הפורטוגלית.
תארים

פורטו
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2022
הגביע הפורטוגלי: 2022/2023
גביע Match Premier

| --- | --- |

סמל הטורניר
 מספר משתתפות:  4
גביע Match Premier (ברוסית: Кубок «Матч Премьер») או גביע Parimatch Premier (ברוסית: Кубок «Париматч» Премьер) הוא טורניר כדורגל ידידותי, המאורגן על ידי ערוץ הטלוויזיה Match Premier בחסות חברת ההימורים Parimatch.
היסטוריה

הטורניר הראשון התקיים בקטר מ-21 בינואר עד 29 בינואר 2019.‏. השם הרשמי ברוסית היה ФОНБЕТ КУБОК МАТЧ ПРЕМЬЕР. ארבע קבוצות מהפרמייר ליג הרוסי השתתפו בתחרות: זניט סנקט פטרבורג, לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה ורוסטוב.
הטורניר השני התקיים באוסטריה מ-26 ביוני עד 4 ביולי 2019. השתתפו בו רוסטוב, ספרטק מוסקבה, קרסנודאר וצסק"א מוסקבה שהסכימו להשתתף בטורניר שנערך באצטדיון Sparkasse Pöllau AG שבאוסטריה.
הטורניר השלישי התקיים בקטאר מ-1 בפברואר עד 9 בפברואר 2020. השתתפו בו רוסטוב, ספרטק מוסקבה, לוקומוטיב מוסקבה ופרטיזן בלגרד שהשתתפו בטורניר שנערך באצטדיון של אקדמיית Aspire בדוחא שבקטאר.
הטורניר הרביעי התקיים במוסקבה מ-10 ביולי עד 18 ביולי 2021. השתתפו בו רובין קאזאן, ספרטק מוסקבה, סוצ'י וחימקי בטורניר שנערך בארנה חימקי ובאוטקריטיה בנק ארנה.
הטורניר החמישי נערך בקיץ 2022, בהשתתפות זניט, צסק"א, סוצ'י וניז'ני נובגורוד.
הטורניר הששי נערך בחסות חברת ההימורים Pari, בו השתתפו זניט, פנרבחצ'ה, הכוכב האדום בלגרד ונפטצ'י באקו. התקיים ביולי 2023 בגזפרום ארנה.
פרס

מנצחת הטורניר זוכה בפרס כספי על סך 80 אלף דולר. הסגנית זוכה ב-50 אלף דולר, המקום השלישי ב-40 אלף דולר והמקום האחרון מקבל 30 אלף דולר. אם לכל אחת יש את אותו מספר נקודות ואותו מאזן שערים, כל קבוצה תקבל 50 אלף דולר.
פורמט

הקבוצות משחקות בסך הכל שש משחקים, כל אחת עם השנייה. במקרה של תיקו בתום הזמן החוקי, הכללים קובעים עריכת דו-קרב פנדלים.
מועדון מקבל 3 נקודות על ניצחון בזמן החוקי, 2 נקודות על ניצחון בפנדל, ונקודה אחת על תבוסה. במהלך המחצית הראשונה והשנייה לא ניתן לבצע יותר מחמישה חילופים. במהלך ההפסקה, מספר השינויים בהרכב אינו מוגבל. כאשר מקצים מקומות בטבלה, במקרה של שוויון נקודות, מתייחסים להפרש השערים ואם קיים שוויון גם במאזן זה סופרים את המאזן במפגשים הישירים. בנוסף, 2 נקודות מוענקות לקבוצה שמנצחת בדו-קרב פנדלים.