stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב צליחת מעברות הירקון
הזירה

ב-16 בנובמבר 1917 נכבשה יפו על ידי הבריגדה הניו זילנדית של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, וכוחותיה התקדמו עד לגדה הדרומית של הירקון שהיה אז עדיין נהר במלוא עוצמת ספיקתו, שני רק לנהר הירדן, ונחשב למכשול טבעי משמעותי. חיילי הבריגדה הניו זילנדית הרכובה התחפרו לאורך הנהר ואילו העות'מאנים התחפרו על רכסי הכורכר מצפון לירקון. המוצבים העות'מאנים בח'ירבת הדרה (רמת החייל של היום) ושייח מוניס (רכס האוניברסיטה) שלטו באש ובתצפית על כל העורף הלוגיסטי הבריטי בואכה יפו, משכנה של מפקדת הגיס, ומזרחה לה, על הציר החיוני, יפו-רמלה-ירושלים, ועל לוד, אותה תכננו הבריטים להפוך לצומת הרכבות המרכזי בארץ ישראל. יתרה מכך, הימיה הבריטית לא יכלה לעגון בנמל יפו כיוון שהייתה בטווח הארטילריה העות'מאנית. שליטה עות'מאנית באש ובתצפית על כל פיתחת הירקון, ועמק האיילון הצפוני הייתה עמדת פתיחה נוחה עבורם להתקפת נגד, שתהדוף את הבריטים לאחור ותבטל את השגי חודש נובמבר בגזרת החוף והשפלה עד כדי ערעור האחיזה הבריטית בירושלים. לפיכך, כדי לשמר את הישגיהם, החליטו הבריטים שעליהם לצלוח את הירקון, ולהשתלט על רכסי הכורכר מצפון לו. הגנרל אלנבי בדוח רשמי הממוען לממוניו (מ-18 בספטמבר 1918) מתאר את הזירה כך:
המכשול העיקרי טמון בחציית נהר אל עוג'ה (הירקון). הנהר עביר רק במקומות ספורים, וכל התקדמות אליו נשלטת מכיוון שייח מוניס וח'ירבת חדרה. במקומות אלו שתי שלוחות [של רכס הכורכר] נמתחות מצפון לדרום ומסתיימות בפתאומיות במדרונות תלולים שכמה מהם ניצבים כ-500 מטרים מהנהר.
לפני שהקורפוס ה-21 יוכל להגיע לייעדיו יהיה זה הכרחי שהתותחים יתקדמו עם חיל הרגלים. לפיכך שייח מוניס, ח'ירבת חדרה, והגבעות השולטות על הנהר חייבות להיכבש לפני התקדמות הכוח העיקרי במטרה למתוח גשרים מעל הנהר [ולהעביר את התותחים ביחד עם חיל הרגלים].
הקושי העיקרי טמון בהסתרת הכוח, הכנת רפסודות והבאת חומרים לבניית הגשר."
המקור באנגלית
"The chief obstacle lay in the crossing of the Nahr el Auja. This river is only fordable places, and all approaches to it are overlooked from Sheikh Muannis and Khubet Hadrah. At these places two spurs running from north to south terminate abruptly in steep slopes some 500 yards from the river.
Before the XXIst Corps could reach its final objectives, it was necessary that guns should move forward with the infantry. Consequently Sheikh Muannis, Khubet Hadra, and the high ground overlooking the river had to be captured as a preliminary to the general advance in order that bridges might be built.
The chief difficulty lay in concealing the collection and preparation of rafts and bridging material."
הצליחה הראשונה

ב-24 בנובמבר 1917 נערך ניסיון ראשון לצלוח את הירקון ולהשתלט על גבעות הכורכר. קדמה לצליחה הפגזת ריכוך לאורך כל חזית הירקון שנועדה להסוות את נקודת הצליחה המדויקת. הצליחה שהתרחשה בשפך הירקון, צלחה, ומוצבי העות'מאנים נלכדו על ידי חיילים מן החטיבה הרובאית הרכובה הניו זילנדית של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק. בעקבותיהם ניסו יחידות רגלים ומקלענים מחטיבת הרגלים ה-161 של הדיוויזיה ה-54 של חיל המשלוח לבסס קו הגנה על הגדה הצפונית של הירקון, ואולם למחרת היום הצליחו כוחות עות'מאנים עודפים לפרוץ את קווי ההגנה ולכבוש מחדש את עמדותיהם. העות'מאנים לא ניסו לרדוף אחר הכוחות הנסוגים עד מעבר לנהר, ושני הצבאות שַבו והתבצרו משני עברי הנחל.
היערכות חיל המשלוח המצרי

אלנבי מיקם את מפקדת חיל המשלוח בחוות שפון הטמפלרית מעט מערבית לרמלה על אם הדרך יפו-ירושלים.
מפקדת הדיוויזיה ה-52 מן הקורפוס ה-21 של חיל המשלוח התמקמה בתל אביב. שלוש חטיבות הרגלים של הדיוויזיה ה-52 הסקוטית החליפו את חיילי הבריגדה הניו זילנדית בעמדות על הגדה הדרומית ונפרסו לאורך שישה ק"מ משפך הירקון לים ועד תל נפוליאון ברמת גן. הדיוויזיה ה-54, מן הקורפוס ה-21, נפרסה מזרחה מדיוויזיה 52, וחטיבה 161 שלה עם כח ארטילרי התחפרו בגבעות רמת גן ובני ברק ('גבעת הגפן', ו'גבעת סוקולוב'), של היום, ומזרחה להן מדרום לפרדסים של המושבה פתח תקווה. טייסת 113 של כנף 5 של הבריגדה הארצישראלית, שתפקידה סיוע אווירי לכוחות הקרקע בהכוונה של אש ארטילרית מן האוויר, הפצצה, ירי מקלעים, מיסוך וקשר, חנתה במנחת שרונה.
חיל המשלוח נזקק לחומרי גלם ולשטח היערכות על מנת להרכיב את הציוד לצליחת הירקון, ולשטחי אימון בהפעלת הציוד. מכיוון, שהיה חשש כי המשמרות הטורקים שתצפתו, וסיירו לאורך הירקון, יגלו את ההכנות, הרחיק הפיקוד הבריטי של חיל המשלוח את זירת ההכנות וההצטיידות לצליחה עד המושבה הטמפלרית שרונה, וזאת אף על פי שהטמפלרים, אזרחי האימפריה הגרמנית נחשבו נתיני אויב. מתושבי המושבה נאספו עצים ושטיחים לבניית אסדות הצליחה. מהעצים נבנו סירות קלות, ורפסודות בצורת מסגרות עץ מרופדות. השטיחים שימשו להחרשת קולות את צעדי החיילים על גבי הרפסודות. באזור "באסה", צפונית ליפו, הייתה בִּיצָה ושם התאמנו השייטים בהפעלת הציוד. אחרי אימונים אחדים, הוחבאו הרפסודות בפרדסי שרונה עד ליום הנחיתה.
היערכות הכוחות העות'מאניים

חלקו המערבי של קו החזית בין כוחות חיל המשלוח המצרי וכוחות הצבא העות'מאני התייצב במהלך נובמבר 1917 לאורך הירקון. העמדות הטורקיות העיקריות בחלקו המערבי של הקו נפרסו מתל רקית - בסיס המודיעין על רכס הכורכר מעל חוף תל ברוך, במערב, עבור בג'ליל, תל קסילה, שייח' מוניס - שכונת רמת אביב, שכונת 'גבעת הפרחים' בנאות אפקה ב', ועד ח'ירבת הדרה - היום שכונת רמת החייל, במזרח.

המפקדה הקדמית הוקמה בכפר טירה. בחזית היה גדוד 31 מחטיבת הפרשים הקוזקים, (חטיבה צ'רקסית) בסמוך לחוף, וממזרח לו גדודים 138 ו-161 מהדיוויזיות הרגליות הטורקיות ה-3 וה-7 של הארמייה ה-8. סוללות ארטילריה מוקמו בתל רקית ובג'ליל.
תוכנית הקרב

גם הצליחה השנייה הייתה אמורה להיערך במתכונת הצליחה הראשונה דהיינו, צליחה לאור היום בחיפוי ארטילרי והתקפת מצח על העמדות הטורקיות. אולם, בשונה מן התכנון המקורי הציג מייג'ור-גנרל ג'ון היל, מפקד הדיוויזיה ה-52 עליה הוטלה משימת הצליחה, חלופה, בפני מפקדו, לוטננט-גנרל אדוארד באלפין, מפקד הקורפוס ה-21. החלופה כללה מתקפת פתע לילית, שתביא את יחידות הסער של הדיוויזיה, בשקט מוחלט ללא סיוע ארטילרי, ובחסות מזג האוויר הסוער, לבסס ראשי גשר, ולהסתנן אל בין מוצבי האויב על מנת ללכדם בהפתעה. שליטה במוצבים החולשים על המעברות תאפשר ליחידות ההנדסה לפרוס גשרים ניידים, בביטחה יחסית, ולחצייה של עיקר הכח הדיוויזיוני שירחיב את ראשי הגשרים ויבסס השליטה בשטח עד להסרת האיום המיידי הטורקי על פיתחת הירקון ועמק האיילון הצפוני.
הצליחה השנייה

בין שתי הצליחות פוצצו העות'מאנים את גִ'סְר אֶל-הַדָּאר (גשר שאון המים) - סכר האבן בעשר טחנות ואת גשר הברזל מעל הירקון ליד טחנת הקמח 'פרוחיה' מצפון לפתח תקווה עליהם עברה דרך יפו-שכם ההיסטורית. הצליחה השנייה נערכה בחסות הלילה שבין 20 ל-21 בדצמבר 1917. בליל חורף גשום נעו שלוש החטיבות של הדיוויזיה ה-52, תוך שהן נושאות עמן את ציוד הצליחה ומתמודדות בקרקע בוצית וטובענית, ונפח מים ניכר בנהר, לעבר שלוש נקודות הצליחה שנקבעו לאורך הירקון. הפעם הופתעו הטורקים לחלוטין, ועל כך תעיד העובדה שעד בוקר חצו כל כוחות הרגלים של הדיוויזיה את הנהר, וביססו ראש גשר בחוף הצפוני של הירקון תוך שימוש בכידונים בלבד. במהלך 21 בדצמבר עסקו הרגלים בהתחפרות בעמדות הטורקיות שנלכדו בלילה, כוחות ההנדסה הבריטים בפריסת גשרים על הירקון תחת אש ארטילרית טורקית מכיוון המושבה פתח תקווה, כוחות הסיוע הארטילרי של הדיוויזיה ה-52 שחצו את הירקון על הגשרים שנפרסו נערכו לסיוע בהמשך ובערבו של היום התייצב קו החזית צפונה מהירקון, מתל רקית, במערב, עבור בשייח מוניס, גבעת הפרחים בשכונת נאות אפקה ב', בואכה תל א נוריה - הגבעה עליה עומד עירוני י"ד בשיכון דן, ח'ירבת הדרה היא רמת החייל, ועד תל אל מוחמאר (תל קנה), במזרח. בלילה שבין 21 ל-22 בדצמבר תקפו יחידות מן הדיוויזיה ה-54 הבריטית את הגבעה המכונה, "Bald Hill", עמדה נישאה מדרום למושבה פתח תקווה שחלשה על כל גוש דן והייתה זירת קרב במשך כל חודש דצמבר, וכבשו אותה. עם שחר יכלו התוקפים לדווח שהטורקים נסוגים מעמדותיהם בפרדסי המושבה פתח תקווה וכפר פג'ה, ובהמשך היום נפלו המקומות הללו בנוסף לכפר רינתיה בידי הבריטים. ב-23 בדצמבר, בסיוע האווירייה והימיה שתקפו כוחות עותמאנים נסוגים, הרחיבו הבריטים את אחיזתם בגזרת החוף וכוח החוד הגיע עד צפונית לשפיים (היום בתחומי גן לאומי חוף השרון).
כך התייצב הנדבך המערבי של קו שתי העוג'ות עד ספטמבר 1918, מועד תחילת מתקפת מגידו של הגנרל אלנבי.
עמודי הזיכרון לצליחת מעברות הירקון

אנדרטת הצליחה בתל כודאדי על יד שפך הירקון וברקע תחנת הכוח רדינג
אנדרטת הצליחה בכיכר היל
אנדרטת הצליחה ברמת גן כפי שחודשה בשנת 1998
אנדרטת הצליחה ברמת גן, כפי שהוקמה בשנת 1918, מבט ממערב למזרח
שלט אנדרטת צליחת הירקון בכניסה לשביל יונתן ברמת גן
כיתוב אנדרטת קרב צליחת מעברות הירקון כיכר היל
לאחר המלחמה החליט הגנרל היל להנציח את הצליחה באמצעות עמודי זיכרון שיוצבו בסמוך לכל אחת מנקודות הצליחה. עמודי השיש נלקחו מעתיקות קיסריה, אפולוניה או אשקלון. היל הביע את תקוותו כי יום 21 בדצמבר יהפוך ליום זיכרון וחג מקומי בתל אביב. בנוסף ביקש, שתאריך זה יהיה יום חופש לתלמידי בתי הספר ותושבי תל אביב יגיעו לביקור במצבות כדי לזכור את החיילים הסקוטים שנפלו. ההתחייבות נכתבה ונחתמה בפרוטוקול. בתחילת חודש נובמבר 1918, החליט ועד תל אביב לפנות לזאב ז׳בוטינסקי ולבקש ממנו לכתוב ״את ההיסטוריה של המצבה שהעמיד גנרל היל״, כמו כן הוחלט שבט״ו בשבט יִטְּעוּ ילדי בתי הספר עצים סביב המצבות. על העמודים נחקקו כתובות זיכרון שציינו את חשיבות המקום בשפה האנגלית ובשפה העברית, בניסוחו של זאב ז'בוטינסקי ובהשתדלותו של מאיר דיזנגוף.
עמוד אחד הוצב מצפון לשפך הירקון בתל כדאדי (תל שוני), אחד בראש גבעת כיכר היל והעמוד השלישי - המזרחי הוצב על יד עץ בודד, שגדל קרוב לגדת הירקון על דרך פתח תקווה שלימים הפכה לדרך אבא הלל ברמת גן, במרחק קטן מאצטדיון רמת גן. העץ הטיל את צילו על האנדרטה עד שנות ה-40 של המאה הקודמת אלא שאז פגע בו ברק והוא קרס. העמוד השלישי הוזנח והוסתר על ידי הצמחייה שגדלה וצמחה סביבו במשך השנים. בשנת 1996 החליטה עיריית רמת גן להעביר את האנדרטה למקום בולט יותר - צומת הרחובות אבא הלל - בן-גוריון, ולתכנן מחדש את סביבתה. עבודות ההעברה והשיקום הסתיימו בשנת 1998 וכללו מלבד העברת העמוד למקומו החדש, עבודות גינון, בניית מדרגות אבן העולות מן הרחוב אל עמוד הזיכרון, ריצוף הרחבה סביב העמוד, התקנת תאורה והוספת שלושה שלטים מאחורי האנדרטה בהם הסבר על המבצע ומשמעותו. לאחר חנוכת שביל יונתן לזכרו של יונתן גרוס, הוצב בכניסה לשביל שלט המסביר את הרקע להקמת האנדרטה.
| מיקום המצבה | התוכן החרוט על עמוד השיש |
| --- | --- |
בשפך הירקון - תל כודאדי: "בלילה אור לז' טבת התרע"ח (21 בדצמבר 1917) עברה הבריגדה 157 של הדיוויזיה ה-52 את המעברה הזאת ולכדה את העמדות הטורקיות שממולה". (מדובר בעמדות בתל רקית, היום - בסיס המודיעין על רכס הכורכר מעל חוף תל ברוך).
בכיכר היל-בצפון הישן של תל אביב: "בלילה אור לז' טבת התרע"ח (21 בדצמבר 1917) עברה הבריגדה 156 של הדיוויזיה 52 (לאולנד) במקום הזה את הנהר, על גשרים קלים ורפסודת ולכדה את העמדה הטורקית שייח' מוניס". (היום - רמת אביב).
בסוף רחוב אבא הלל - במערב רמת גן: "בלילה אור ליום ו' טבת שנת התרע"ח [21 בדצמבר 1917] עברה הבריגדה ה-155 של הדיוויזיה ה-52 (לוּלנד) את הירקון במקום הזה, על ידי רפסודות וגשר-קל וכבשה את העמדות התרכיות בח[רבת] חדרה". (היום - רמת החייל).
לקריאה נוספת

מנחם תלמי, ״רפסודות על הירקון״, עט ועדשה, מעריב, 14 מרץ 1965, עמ׳ 8.
ערן תירוש, ״הלחימה במבואות יפו וצליחת הירקון״, בתוך: הלחימה במבואות יפו וצליחת הירקון במלחמת העולם הראשונה בארץ-ישראל, עורך: עזרא פימנטל ; עורך שותף: אבי נבון, בהוצאת העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל, קיבוץ דליה: מערכת, 2010, עמ׳ 22-6.
ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", בן שמן: הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012.
ערן דולב, אלונקה על גב גמל, תל אביב: מערכות והוצאת מודן, 2017.
Kinloch, Terry, Devils on horses, in the words of the Anzacs in the Middle East 1916-19, foreword by Christopher Pugsley, Auckland : Exisle, 2007.
קפיטאנו

| --- | --- |
 בימוי:  מתאו גארונה
 הופק בידי:  Ardavan Safaee, מטאו גרונה, Paolo Del Brocco, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תסריט:  מתאו גארונה   מאסימו גאודיוסו   מאסימו צ'קריני   אנדראה טגליפרי
 עריכה:  Marco Spoletini 
 שחקנים ראשיים:  סיידו סאר   סתיו מוסטפא   איסאקה סוואגודו   הישם יקובי (אנ')   דודו סאגנה   חאדי סי   במאר קיין   צ'יק אומאר דיאו
 מוזיקה:  אנדראה פאררי 
 צילום:  Paolo Carnera 
 מדינה:  איטליה, לוקסמבורג, צרפת, בלגיה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Rai Cinema, Tarantula, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  Pathé Distribution, ורטיגו מדיה 
 הקרנת בכורה:  6 בספטמבר 2023 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, איטלקית, אנגלית, וולופית, ערבית 
 סוגה:  סרט דרמה, social drama, סרט הרפתקאות, סרט הישרדות 
 תקציב:  11 מיליון אירו
 הכנסות:  7.6 מיליון דולר
 פרסים:  אריה הכסף (מטאו גרונה)  פרס מרצ'לו מסטרויאני 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קפיטאנו (באיטלקית: Io capitano) הוא סרט דרמה משנת 2023 בבימויו של מתאו גארונה, מתסריט שכתב גארונה עם מאסימו גאודיוסו, מאסימו צ'קריני ואנדראה טגליפרי. הסרט נוצר בהפקה משותפת בינלאומית של איטליה, בלגיה וצרפת ומבוסס על סיפורים אמתיים של מסעות מהגרים אפריקאים לאירופה. הצילום לסרט התקיים בסנגל, מרוקו ואיטליה. הסרט יצא לאקרנים באיטליה ב-7 בספטמבר 2023.
בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-80, זכה במאי הסרט, באריה הכסף (אנ') על סרטו זה והשחקן הראשי, סיידו סאר (Seydou Sarr) זכה בפרס מרצ'לו מסטרויאני (אנ'). הסרט זכה לשבחי המבקרים, וזכה בשבעה פרסים בטקס דוד די'דונטלו ה-69 (אנ'), כולל הסרט הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-81 ולסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-96.
עלילה

סיידו ומוסה, שני בני דודים סנגליים בגיל ההתבגרות, עוזבים את עיר הולדתם דקאר כדי להגיע לאיטליה ולברוח מהעוני בניגוד לרצונה המפורש של אמו של סיידו ועצותיהם המפחידות של גברים מקומיים. בדרכם הארוכה, המפרכת והמסוכנת לאירופה הנערים עוברים מסע תלאות שעובר דרך מאלי, ניז'ר, מדבר סהרה עד לוב.
הקבוצה נתפסת על ידי המורדים בלוב ומוסה שהתגלה כי ניסה להחביא את כספו בפי הטבעת שלו נילקח ונעלם. סיידו ממשיך עם הקבוצה, אך הם מובלים ישירות לכלא המנוהל על ידי מבריחים, ותחת איום של עינויים ועבדות, הם נסחטים לקבלת כספי כופר. במקום לחשוף את מצבו למשפחתו, סיידו מרשה לעצמו להיות נתון לעינויים. למחרת, מרטין, האסיר האב והחבר דובר הצרפתית מושך את סיידו למכירה פומבית של עבדים, שם נציג של אחוזה עשירה רוכש אותם בתור בנאים. באחוזה המרוחקת, מרטין וסיידו מועסקים בבניית גדר היקפית חדשה ומזרקה. הם זוכים ליחס טוב יחסית ונקשרים ברמה האישית. לאחר שסיימו את משימותיהם, הפטריארך של האחוזה משחרר אותם ומשלם עבור ההובלה שלהם לטריפולי.
בהגיעם לטריפולי, השניים נפרדים. מרטין בוחר להמשיך במסע לכיוון נאפולי וסיידו נשאר בטריפולי כדי לחפש את מוסה. לאחר זמן מה, סיידו מאתר את מוסא, שהצליח להימלט מהכלא אך נורה ברגלו תוך כדי. רגלו של מוסא מיוצבת זמנית, אך הצורך הדחוף בטיפול רפואי מתקדם מפעיל עליהם לחץ נוסף לחדש את המסע לאירופה. סיידו פונה לאחמד, שמארגן את המעבר בים התיכון.
מאחר שאין לסיידו מספיק כסף שייט, אחמד מציע לו את האפשרות לנהוג ולהוביל את הסירה בעצמו. אחמד מורה לסידו כיצד לנווט את כלי השיט ולנווט עם מצפן צפונה מטריפולי לסיציליה. למרות מסע מפרך עם מריבות בין הנוסעים והולדת תינוק על הסיפון, סיידו מצליח להשיט את הסירה ואת כל הנוסעים בבטחה לחופי סיציליה. מספר קילומטרים מחופי מסיציליה, הסירה יורטה על ידי מסוק משמר החופים האיטלקי. למרות הצהלה של סיידו, הוא ממשיך לצעוק "איו קפיטנו!" (אני הקפטן) למסוק למעלה ולנוסעי הסירה שעומדים כעת בפני עתיד לא ברור בידי ממשלת איטליה, שאינו מוצג בסרט.
שחקנים

סיידו סאר – סיידו
מוסטפא פול – מוסא
איסאקה סוואגודו – מרטין
הישם יקובי (אנ') – אחמד
דודו סאגנה – שרלטן
חאדי סי – אמו של סיידו
במאר קיין – בובה
צ'יק אומאר דיאו – סיסקו
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הגוף המעניק:  אגודת התיאטרון בלונדון 
 תקופת הפרס:  1979–הווה (כ־46 שנים) 
 נקרא על שם:  לורנס אוליבייה 
 אתר רשמי
 
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר הוא פרס שנתי שמוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
פרסי אוליבייה הם פרסי התיאטרון היוקרתיים ביותר בממלכה המאוחדת והם המקבילים הבריטיים לפרסי טוני.
זוכים ומועמדים > שנות ה-2020

| שנה | שחקן | מחזמר | דמות |
| --- | --- | --- | --- |
2020: 
| 2020 | סם טוטי | אוון הנסן היקר | אוון הנסן |
| 2020 | אנדי ניימן | כנר על הגג | טוביה |
| 2020 | צ'ארלי סטמפ | מרי פופינס | ברט |
| 2020 | ג'אק יארו | יוסף וכתונת הפסים המשגעת | יוסף |
ראו גם

פרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזמר
פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר
לקריאה נוספת

London Theatre Guide (2008). "The Laurence Olivier Awards: Full List of Winners, 1976-2008" (.PDF). 1976-2008. The Society of London Theatre. p. 20. נבדק ב-2008-08-30.
קנון גרופ

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  23 באוקטובר 1967 – 1994 (כ־26 שנים) 
 חברת אם:  מטרו גולדווין מאייר 
 מיקום המטה:  ארצות הברית 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים 
 מוצרים עיקריים:  סרט באורך מלא 
 יו"ר:  מנחם גולן
 מנכ"ל:  יורם גלובוס
  
 cannonfilms.com
 
קנון גרופ (באנגלית: The Cannon Group Inc) היא חברה אמריקאית אשר הפיקה והפיצה סרטי קולנוע בין השנים 1967 עד 1993.
הצלחת חברת קנון גרופ מיוחסת בעיקר למפיקים הישראלים מנחם גולן  ויורם גלובוס אשר קנו את הבעלות על החברה בשנת 1979 לאחר קריירה משגשגת בתעשיית הקולנוע בישראל.
החברה בבעלותם של גלובוס וגולן הפיקה בין השנים 1979 עד 1989 בסך הכל 125 סרטי קולנוע והחזיקה רשתות בתי קולנוע ואולפנים מהגדולות בעולם.
היסטוריה

חברת קנון גרופ החלה את דרכה ב-23 באוקטובר 1967. היא הוקמה על ידי דניס פרידלנד וכריס דיואי (שניהם היו בשנות העשרים המוקדמות שלהם באותה העת). עד 1970 השניים הפיקו סרטים (ביניהם הסרט "ג'ו" בו שיחק השחקן פיטר בויל) בקנה מידה גדול אף יותר מחברות ההפקה העיקריות באותה העת. הם הצליחו לעשות זאת על ידי כך שהם שמרו על כך שתקציביהם לא יעברו את ה-300,000 דולר לסרט או אף פחות במקרים מסוימים. אף על פי כן, בהמשך שנות השבעים החברה נקלעה לקשיים כלכליים לאחר סדרה של סרטים אשר לא הצליחו בקופות. בנוסף על כך שינויים בחוקי המיסים על הפקות של סרטי קולנוע הובילו לירידה חדה במניות החברה.
בשנת 1979 פרידלנד ודיואי נאלצו למכור את החברה לשני בני הדודים הישראליים מנחם גולן ויורם גלובוס תמורת סכום של 500,000 דולר. גולן וגלובוס התאימו את ההפקות של החברה לדרישות השוק בשנות השמונים לסרטי פעולה. תוך מספר שנים קנו לעצמם גולן וגלובוס מעמד של מפיקי על הוליוודיים, קנון גרופ נחשבה לאחת מחברות הפקת הסרטים הגדולות בעולם. גולן וגלובוס השתלטו דרך קנון גרופ על רשתות בתי קולנוע ואולפנים בעיקר בארה״ב ואירופה אשר ביססו את קנון גרופ כקונצרן תקשורת מהגדולים בעולם עד אמצע שנות ה-80.
בין הסרטים שהופקו על ידי החברה במהלך שנות השמונים היו: הנינג'ה (1981) משאלת מוות 2 (1982), מבצע בעורף האויב, השגריר (1984), ערפדי החלל (1985), מכרות המלך שלמה (1985), נינג'ה אמריקאי (1985), מחץ הדלתא (1986), קוברה (1986), סופרמן 4: השאיפה לשלום (1987) ולוחמי החופש (1988).
בין השאר הסרטים אותם הפיקה החברה הקפיצו את קריירות הקולנוע של צ'אק נוריס, צ'ארלס ברונסון, סילבסטר סטאלון וז'אן-קלוד ואן דאם. 
בשנת 1986 הגיעה חברת "קנון" לשיא כשהפיקה 43 סרטים בשנה זו בלבד. הסרט ההולנדי שהפיקה החברה "התנקשות" זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 1987 הפיקה החברה את סרטו של גודאר, "המלך ליר", אחת מכמה הרפתקאות של סרטי "איכות" לצד סרטי המתח והפעולה הרבים.
גולן וגלובוס פרקו את החבילה ב-1989 לאחר שהחברה נקלעה לחובות ולחקירה מצד ה-SEC.
אחד הסרטים האחרונים אשר הופקו על ידי גולן וגלובוס היה סרטו הפוסט-אפוקליפטי של ז'אן-קלוד ואן דאם "מכונת תופת" (1989).
מורשת

ב-2014 יצאו שני סרטי תעודה על החברה, הסרט האמריקאי-אוסטרלי "בוגאלו חשמלי" (אנ'), והסרט הישראלי "גו-גו בויז" (אנ') בבימויה של הילה מדליה.
מסרטי קנון גרופ

בין הסרטים שהפיקה והפיצה חברת קנון גרופ:
מעבר לשיא
השגריר (1984)
קוברה
מחץ הדלתא
לוחמי החופש
מחץ הדלתא 2
מבצע בעורף האויב
מבצע בעורף האויב 2
מבצע בעורף האויב 3
ספורט הדמים
מכונת תופת
דואט לאחת (1986)
שלגיה (1987)
עיתונות שחורה (1987)
הנזל וגרטל (1987)
פגישה עם המוות (1988)
בואו לאכול איתי בערבית

ערך זה עוסק בתוכנית מציאות ישראלית המשודרת במכאן 33. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה אחרת בעלת שם דומה, ראו .
| --- | --- |
סמליל התוכנית
סמליל התוכנית
 מבוסס על:  "Come Dine with Me" (בריטניה)
 סוגה:  תוכנית מציאות
 כותבים:  תסריט קריינות: ראזי נג'אר
 בימוי:  זאביק גורודצקי
 מנחים:  קריינות: הנרי אנדראוס
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ערבית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20
 תוכנית מקור:  בואו לאכול איתי
 הפקה
 מפיק:  אבי ארמוזה
 חברת הפקה:  Armoza Formats
 עורכים:  אבי ארמוזה זאביק גורודצקי
 שידור
 רשת שידור:  מכאן 33
 תקופת שידור מקורית:  5 בינואר 2025 – הווה
בואו לאכול איתי בערבית (בערבית: تفضلوا ع العشاء, בתעתיק: תפַדלוּ ע אלעַשַא) היא תוכנית מציאות ישראלית המהווה תוכנית בת של "בואו לאכול איתי" ומבוססת על הפורמט הבריטי "Come Dine with Me". התוכנית היא גרסה מקומית המתמקדת בחברה הערבית. התוכנית משודרת החל מ-5 בינואר 2025 במכאן 33. פרקי התוכנית מלווים בקריינות קומית של הנרי אנדראוס.
פורמט

בתוכנית מתחרים חובבי בישול מי מביניהם הוא הבשלן האולטימטיבי, תוך כדי נוצרים מפגשים חברתיים בלתי שגרתיים היוצרים מצבים טעונים, חלקם קומיים.
כל מתמודד מארח את המתמודדים האחרים בביתו הפרטי לארוחה הכוללת שלוש מנות: ראשונה, עיקרית וקינוח. מלבד האוכל על המתמודד להשקיע בבידור ובחוויה הכוללת, כדי לשמח ולארח כהלכה את המתמודדים הסועדים אצלם. בסיום הארוחה מעניקים המתמודדים המתארחים למארח ציון מ-1 עד 10. בתום סבב האירוח נפתחות המעטפות, וחושפים מי מבין הבשלנים השיג את הציון הגבוה ביותר.
המתמודדים בתוכנית יחויבו לבשל בהתאם לכללי התזונה המוסלמית (אנ').
בניגוד לתוכנית המקור בה המשתתפים הם מראה מגוונת של החברה הישראלית, תוכנית זו מיועדת להשתתפות של החברה הערבית ודוברי השפה הערבית.
שבועות התוכנית > שבוע 1 (המשולש)

השבוע הראשון של העונה היה שבוע המשולש והוא שודר בין 5 בינואר ל-9 בינואר 2025.
ריהאם זייד – בת 34, נשואה +3, מערערה.
עלאא קורדי – בן 33, נשוי +4, מטייבה.
רווידא נסאר – בת 64, אלמנה +, מטירה.
נידאל נסאר – בן 59, נשוי בשנית +5, מטירה.
נע'ם מנסור – בת 35, נשואה +2, מבאקה אל-גרבייה.
| סדר האירוח | המשתתף/ת | נקודות> ריהאם | נקודות> עלאא | נקודות> רווידא | נקודות> נידאל | נקודות> נע'ם | סה"כ נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריהאם זייד | המארחת | 7 | 8 | 8 | 7 | 30 |
| 2 | עלאא קורדי | 7 | המארח | 6 | 7 | 8 | 28 |
| 3 | רווידא נסאר | 8 | 5 | המארחת | 9 | 9 | 31 |
| 4 | נידאל נסאר | 6 | 5 | 8 | המארח | 5 | 24 |
| 5 | נע'ם מנסור | 7 | 7 | 7 | 7 | המארחת | 28 |
שבועות התוכנית > שבוע 2 (הגליל)

השבוע השני של העונה היה שבוע הגליל והוא שודר בין 12 בינואר ל-16 בינואר 2025.
סחר חורי – בת 51, רווקה, מחיפה.
נור סואעד – בן 33, רווק, משפרעם.
סמר אבו ריש א-שייח – בת 29, נשואה, מאבו סנאן.
עבד חלק – בן 30, רווק, מבסמת טבעון.
דלאל פרסון – בת 77, אלמנה +, משפרעם.
| סדר האירוח | המשתתף/ת | נקודות> סחר | נקודות> דלאל | נקודות> עבד | נקודות> סמר | נקודות> נור | סה"כ נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סחר חורי | המארחת | 6 | 7 | 7 | 7 | 27 |
| 2 | דלאל פרסון | 7 | המארחת | 9 | 7 | 8 | 31 |
| 3 | עבד חלק | 8 | 7 | המארח | 9 | 7 | 31 |
| 4 | סמר אבו ריש א-שייח | 9 | 7 | 8 | המארחת | 6 | 30 |
| 5 | נור סואעד | 7 | 7 | 7 | 7 או 8 | המארח | 28 או 29 |
בשל התיקו בניקוד בין דלאל ועבד, הצביעו סמר, עבד וסחר פעם נוספת ובכך זכתה דלאל בתחרות השבוע.
שבועות התוכנית > שבוע 3 (הצפון)

השבוע השלישי של העונה היה שבוע הצפון והוא שודר בין 19 בינואר ל-23 בינואר 2025.
מוחמד עתמאן – בן 27, רווק, מנחף.
שדא ג'מליה – בת 26, רווקה, מחיפה.
מנאל שריה – בת 58, נשואה+3, מחיפה.
אמל בשראן – בת 53, אלמנה+3, מנוף הגליל.
סמעאן עבדאללה סמעאן – בן 50, נשוי+2, מנוף הגליל.
| סדר האירוח | המשתתף/ת | נקודות> מוחמד | נקודות> סמעאן | נקודות> מנאל | נקודות> שד'א | נקודות> אמל | סה"כ נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | המארח | 5 | 6 | 6 | 6 | 23 |
| 2 | סמעאן עבדאללה סמעאן | 6 | המארח | 5 | 8 | 7 | 26 |
| 3 | מנאל שריה | 10 | 8 | המארחת | 7 | 8 | 33 |
| 4 | שדא ג'מליה | 6 | 8 | 5 | המארחת | 9 | 28 |
| 5 | אמל בשראן | 9 | 8 | 8 | 8 | המארחת | 33 |
בשל התיקו בניקוד בין אמל ומנאל, נערכה הצבעה נוספת בה הצביעו שדא, סמעאן ומוחמד ובכך זכתה אמל בתחרות השבוע.
שבועות התוכנית > שבוע 4 (המרכז)

השבוע הרביעי של העונה היה שבוע הצפון והוא שודר בין 26 בינואר ל-31 בינואר 2025.
חוריה סמרי – בת 57, רווקה, רמלה
שריף עומן - בן 32, בזוגיות, תל אביב
מאיא נשאשיבי – בת 33, רווקה, ירושלים
נע'ם היבא אליאס – בת 38, פרודה+2, רמלה
עאדל גרבוע – בן 54, יפו
| סדר האירוח | המשתתף/ת | נקודות> חוריה | נקודות> שריף | נקודות> מאיא | נקודות> נע'ם | נקודות> עאדל | סה"כ נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | חוריה סמרי | המארחת | 6 | 5 | 6 | 7 | 24 |
| 2 | שריף עומן | 7 | המארח | 6 | 8 | 6 | 27 |
| 3 | מאיא נשאשיבי | 8 | 5 | המארחת | 7 | 9 | 29 |
| 4 | נע'ם | 8 | 8 | 7 | המארחת | 8 | 31 |
| 5 | עאדל | 7 | 5 | 8 | 6 | המארח | 26 |
הפקה

במרץ 2024 נפתחה ההרשמה לתוכנית.
ב-3 ביוני 2024 החלו צילומי התוכנית.
ראו גם

בואו לאכול איתי (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
הערות שוליים

1 2  הודעה על תחילת ההפקה של הגרסה הערבית של "בואו לאכול איתי", בעמוד הפייסבוק של כאן מדברים על בואו לאכול איתי, 25 במרץ 2024
↑  טופס הרשמה לתוכנית
↑  התחלנו לצלם את בואו לאכול איתי בערבית שתשודר במכאן 33!, בעמוד הפייסבוק של תאגיד השידור הישראלי