stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וי פייג'
חייה

פייג' הייתה בתו של שחקן הסרט האילם דון אלבארדו, אשר שמו האמיתי היה חוזה פייג'. לאחר גירושי הוריה התחתנה אמה עם איל הקולנוע ההוליוודי האגדי ג'ק וורנר, אשר עמד בראש אולפני האחים וורנר. נראה כי קשר משפחתי זה (בצירוף המראה הלטיני הנאה שירשה מאביה) הוא שהביא לליהוקה בתפקיד המהגרת הבולגריה בעודה בת פחות משמונה עשרה שנים, לאחר שזה עתה סיימה את בית הספר התיכון.
פייג' חשבה בתחילה כי התסריט "מיושן" ו"קלישאי", והסכימה בחוסר רצון לתפקיד. הופעתה השברירית והנשית הייתה אחת מן הנקודות המרגשות בסרט קזבלנקה, כאשר היא מצליחה לשבור אף את מסך הציניות של ריק בליין (המפרי בוגרט) המבין כי תומתה של המהגרת עומדת על הכף, וכי בעלה (השחקן הלמוט דנטין) מנסה להרוויח בשולחן הרולטה מספיק כסף על מנת לפדות אותה מכפו של הקפיטן רנו (קלוד ריינס), המנצל את מעמדו ואת יכולתו לאפשר לפליטים פתח יציאה, על מנת לסחוט אותה מינית.
הופעה מרשימה זו לא שימשה כמנוף להופעות נוספות. היא מעולם לא שיחקה שוב בסרט של האחים וורנר, אם כי הופיעה בקומץ סרטים עבור אולפנים אחרים. היא נישאה לשחקן ויליאם אור, אשר קיבל תפקיד ניהולי בכיר בחברת וורנר, דבר שהוביל להאשמות בדבר נפוטיזם. לאחר שהופיעה בסדרות טלוויזיה בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, פרשה מעולם המשחק בשנת 1962.
פייג' ואור התגרשו בשנת 1970. בנם, גרגורי אור, הוא תסריטאי ומפיק.
פייג' הלכה לעולמה ב-18 באפריל 2008, כתוצאה מסיבוכים של שבץ מוחי ודלקת ריאות מהם סבלה.
ברוך קונשטט

| --- | --- |

 לידה:  1885 
 פטירה:  26 בינואר 1967 (בגיל 82 בערך) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בינואר 1967 
 צאצאים:  אלחנן משה קונשטט 
 
הרב ברוך קונשטט (כ"ה בכסלו תרמ"ה, דצמבר 1885 – ט"ו בשבט תשכ"ז, 26 בינואר 1967) היה ממייסדי ישיבת קול תורה בירושלים ומראשיה.
תולדותיו

נולד בפרשבורג שבסלובקיה לאברהם-אריה ופיירל קונשטט. נשלח ללמוד בישיבתו של הרב שמחה בונם סופר בעל השבט סופר, והיה מתלמידיו ומתלמידי בנו רבי עקיבא סופר. הוסמך על ידי בעל השבט סופר. בגיל 22, בהיותו עדיין תלמיד ישיבה, התמנה לרב ודיין בקהילת פולדה. בפולדה נשא את צפורה, בתו של אלחנן משה עמנואל. הקים בפולדא ישיבה, בין השאר בסיועו של הרב קלמן כהנא, ממנה השתלשלה לימים ישיבת קול תורה בראשותו בירושלים.
בליל הבדולח נשרף בית הכנסת שבעירו. ספר תורה ששרד נשמר בביתו כל השנים. במלחמת העולם השנייה נשלח לבוכנוואלד, יחד עם בנו יונה. אשתו פעלה לשחרורו. אחיה, מרדכי עמנואל (אביו של יונה עמנואל), השיג מסמך מזויף שאיפשר את שחרורו. במחנה בוכנוואלד נדר שאם יצא חי, יעלה לארץ ישראל ויקים בה ישיבה. עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בשכונת נחלת אחים. הוא נסע לחו"ל להעלות את אמו הישישה והיא נפטרה בירושלים ונקברה בשייח' באדר.
בירושלים פגש את הרב יחיאל מיכל שלזינגר, והם חברו יחד והקימו את ישיבת קול תורה, עבור צעירים משארית הפליטה של יהדות גרמניה. ישיבה זו הייתה הראשונה בארץ שבה התנהלו לימודי הקודש בעברית מקרב הישיבות החרדיות אשכנזיות.
נפטר בירושלים בט"ו בשבט תשכ"ז (26 בינואר 1967) בגיל 81 מלבד תפקידו בישיבה שימש גם כפוסק הלכה. נכדו, אברהם אריה, בנו של הרב אלחנן קונשטט, הוציא ספר שמקבץ שו"תים שעליהם ענה הרב ברוך. הספר נקרא "יענה ברוך".
בנו, הרב אלחנן משה קונשטט, התמנה תחתיו. חתנו הוא הרב קלמן כהנא.
הערות שוליים

↑  אלחנן בלומנטל, בכל דרכיך דעהו, ירושלים תשנ"ה, עמ' 19
↑  נפטר הגאון ר' ברוך קונשטט ראש ישיבת קול תורה, הצופה, 27 בינואר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377105905171  VIAF: 24150380567413372698   WorldCat (עם VIAF): 24150380567413372698
ברוך קדרי

| --- | --- |

 לידה:  1904 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 באפריל 2000 (בגיל 96 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 
ברוך קדרי (טפר) (מרץ 1904 – 2 באפריל 2000) היה שחקן, בונה תפאורות וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

קדרי נולד בשנת 1904 בעיר לבוב שבגליציה - פולין בשם ברוך טפר, בנו של דב עקיבא טפר.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל והצטרף כשחקן לתיאטרון העברי בתל אביב. אחר-כך נדד עם על פני ארצות שונות עם השחקן מנחם בנימיני. ב- 1925 למד באקדמיה לאמנות התיאטרון בווינה והתמקד בלימודי בניית תפאורה וטיפול בצדדים הטכניים של הבמה. כשחזר לארץ שב לשחק, ונמנה עם ראשוני שחקניו של התיאטרון הסאטירי "המטאטא" שנוסד אז (1928 – 1933). כן היה ממייסדי תיאטרון "סדן".
בקיץ 1930 נישא לפשה בוטלר.
במחצית השנייה של שנות ה-30, לאחר כ-15 שנה של עבודה בתיאטרון, פנה לעסוק מספר שנים בענייני ביטחון.
ב- 1945 שב לתיאטרון, הפעם לעבודה מאחורי הקלעים, בתיאטרון "הבימה": תחילה שימש כמנהל במה, אולם כעבור זמן קצר נמשך לאהבתו הישנה, התפאורה, והיה לתפאורן (בונה תפאורות), אביזרן ומפקח טכני. פעל בתפקיד זה עד סוף שנות ה-50. 
היה חבר אגודת הציירים והפסלים וממייסדי ארגון פועלי הבמה בתל אביב.
לאחר פרישתו מהתיאטרון, התמסר לציור.
ערך תערוכות מעבודותיו בתל אביב, בירושלים ובצפת.
ברוך קדרי נפטר בשנת 2000, בגיל 86.
נקבר בבית העלמין ירקון.
אחיו הצעיר שרגא קדרי היה סופר.
הערות שוליים

↑  קברו של ברוך קדרי באתר "נשמה"
↑  ברוך קדרי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ברוך קדרי, דבר, 29 בינואר 1971; על פי הדף ברוך קדרי באתר הבימה: עלה ב-1925.
↑  כנראה עד 1926 (תל אביב: יוצאי התיאטרון העברי, דבר, טור 2, 21 בספטמבר 1926).
1 2  ש. הר-גיל, הבימה מאחורי הבמה: הביצוע – של קדרי, דבר, טור 3, 17 באוקטובר 1958.
1 2  ברוך קדרי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  על פי מקור אחד, שיחק גם ב"הקומקום" (י. כפרי, ה"שחקנים" מאחורי הקלעים, דבר, טור 2, 31 במאי 1956).
1 2 3  ברוך קדרי באתר הבימה.
↑  המטאטא, ברכות, דבר, 13 באוגוסט 1930; 
ברכות, דבר, 20 באוגוסט 1930.
↑  י. כפרי, ה"שחקנים" מאחורי הקלעים, דבר, טור 2, 31 במאי 1956.
↑  חיים גמזו, "מעינה" ־ ב"הבימה*, הארץ, 27 בינואר 1956
↑  ברוך קדרי, דבר, 29 בינואר 1971.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012281263405171  VIAF: 3258167807260818130009   WorldCat (עם VIAF): 3258167807260818130009
בפנג

| --- | --- |

 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור המערב
 ראש העיר:  קוואמו פייר
 גובה:  1,179 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,324 (2012)
 קואורדינטות:  5°09′00″N 10°11′00″E﻿ / ﻿5.15°N 10.1833°E﻿ / 5.15; 10.1833 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://cvuc.cm/national/index.php/fr/carte-communale/region-de-louest/155-association/carte-administrative/ouest/haut-nkam/445-bafang
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה בפנג(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה בפנג(למפת אזור המערב רגילה) באפוסם פומבאן טונגה אדמ. המרכז החוף דרום-מערב צפון-מערבבפנג(למפת אזור המערב מוגדלת) באפוסם פומבאן טונגה אדמאווה המרכז החוף דרום-מערב צפון-מערבבפנג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בפנג (בצרפתית: Bafang) היא עיירה שנמצאת באזור המערב שבקמרון. היא גם משמשת כבית המסורתי של הקבוצה האתנית במילקה (אנ').
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת על גדות נהר הניון (אנ'). העיירה נמצאת כ-47 ק"מ מבירת האזור באפוסם וכ-203 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה נמצאת כ-150 קילומטרים מהגבול של קמרון עם ניגריה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,412 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (277 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (10 מ"מ גשם).
דת

מה-26 במאי 2012, בפנג הוא מושבו של הבישוף הקתולי.
תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N5 והכביש האזורי P15.
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561798005171  LCCN: n79057706  VIAF: 151257172   WorldCat (עם VIAF): 151257172 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'אני מורנדי

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1944 (בן 79) Monghidoro, איטליה 
 שם לידה:  Gian Luigi Morandi 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקה קלה, מוזיקת דאנס אלקטרונית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  RCA Italiana, It, Philips 
 בן או בת זוג:  Laura Efrikian (1966–1979)  Paola Pitagora 
 צאצאים:  Marianna Morandi, Marco Morandi, Tredici Pietro 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פסטיבל סן רמו  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.morandimania.it
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'אני מורנדי באירוויזיון 1970
ג'אני מורנדי (משמאל) עם אדריאנו צ'לנטנו ב-2009
ג'אני מורנדי (באיטלקית: Gianni Morandi; נולד ב-11 בדצמבר 1944) הוא זמר, שחקן ובדרן איטלקי.
ביוגרפיה

ג'אן לואיג'י מורנדי נולד בכפר קטן בשם מונגידורו באזור אמיליה-רומאניה. אביו רנטו היה פעיל במפלגה הקומוניסטית האיטלקית, וג'אני עזר לו למכור את עיתוני המפלגה. בגיל צעיר עבד מורנדי כמצחצח נעליים, סנדלר ומוכר ממתקים בבית הקולנוע היחיד בכפר. יכולותיו הקוליות הובילו אותו לשיר במספר הופעות קטנות, בהם בפעילות של המפלגה הקומוניסטית.
הופעת הבכורה של מורנדי הייתה ב-1962 ועד מהרה הגיע למקומות גבוהים או זכה בתחרויות זמר פופולריות באיטליה, בהן פסטיבל קנצוניסימה ב-1969. ב-1962 הוחתם על ידי חברת התקליטים RCA Italiana והגיע למעמד של כוכב עם השיר "Fatti mandare dalla mamma".
ב-1970 ייצג מורנדי את איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר "Occhi di ragazza". הקריירה שלו החלה לדעוך בשנות השבעים של המאה העשרים, אבל זכתה לפריחה מחודשת בשנות השמונים. ב-1987 זכה בפסטיבל סן רמו עם השיר "Si può dare di più", אותו שר יחד עם אנריקו רוג'רי ואומברטו טוצי. ב-1995 הגיע למקום השני בתחרות, ובשנת 2000 הגיע למקום השלישי.
מספר העותקים של תקליטים שמכר מורנדי מוערך בחמישים מיליון.
מורנדי כתב מספר ספרים אוטוביוגרפיים. הוא הופיע ב-18 סרטי קולנוע. בטלוויזיה גילם את בעלה של קלוד ז'אד בסדרת הטלוויזיה "Voglia di Volare" משנת 1984. עוד שיחק בסדרות טלוויזיה אחדות, והנחה תוכניות טלוויזיה פופולריות.
ב-1966 התחתן עם השחקנית לאורה אפריקיאן, איתה שיחק במספר סרטים מוזיקליים איטלקיים (Musicarello). בני הזוג התגרשו ב-1979.
ב-2011 נבחר להנחות את פסטיבל סן רמו יחד עם בלן רודריגז ואליזבטה קנאליס. אליהם הצטרפו הקומיקאים לוקה ביזארי ופאולו קסיסאואלו מתוכנית הסאטירה "Le Iene". באוקטובר 2011 נבחר להנחות את פסטיבל סן רמו של 2012.
בתחילת 2016 יצא מורנדי יחד עם קלאודיו בליוני לסיבוב הופעות בשם "Capitani Coraggiosi Tour".
פרסים וכיבודים

ג'אני מורנדי הוא נשיא כבוד של קבוצת הכדורגל בולוניה 1909 החל משנת 2010.
שיריו "In ginocchio da te",‏ "Non son degno di te" ו-"Scende la pioggia" מכרו יותר ממיליון עותקים והגיעו למעמד של תקליט זהב.
אסטרואיד שהתגלה ב-2007 על ידי אסטרונום חובב איטלקי בשם וינצ'נזו קאסולי נקרא על שמו "248970 Giannimorandi".
בפטיסט (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הנעדר 
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי 
 שחקנים:  צ'קי קריו (Julien Baptiste)  טום הולנדר 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  12 
 שידור
 רשת שידור:  BBC One 
 תקופת שידור מקורית:  17 בפברואר 2019 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בפטיסט (באנגלית: Baptiste) היא סדרת טלוויזיה בריטית, ספין אוף של סדרת הדרמה "הנעדר" עם הדמות המרכזית של הבלש הצרפתי ז'וליאן בפטיסט, בגילומו של צ'קי קריו. חברת Two Brothers Pictures הפיקה את הסדרה, וההפצה הבינלאומית נעשתה בידי חברת All3Media. הסדרה שודרה בערוץ BBC One בפברואר 2019. כותבי הסדרה, התסריטאים ג'ק והארי ויליאמס, כתבו גם את התסריט של הסדרה "הנעדר".
תקציר עלילה

הסדרה משתמשת באחת הדמויות המרכזיות מסדרת הטלוויזיה "הנעדר", הבלש ז'וליאן בפטיסט בגילומו של צ'קי קריו. אשתו של בפטיסט ובתו מגולמים על ידי אותן שחקניות שהופיעו בסדרה "הנעדר". כל שאר השחקנים והדמויות בסדרה הם חדשים בסיפור העלילה הזה.
אחר שעבר ניתוח להסרת גידול במוחו, ז'וליאן בפטיסט טוען שהוא אינו האיש שהיה. הבוס שלו משכנע אותו לעזור למשטרת הולנד בחיפוש אחר עובדת מין נעדרת באמסטרדם. בפטיסט פוגש את אדוארד (טום הולנדר) הדוד של הנערה הנעדרת. אבל לא הכל כפי שהוא נראה עם אדוארד. בהמשך הוא פוגש את קים פוגל (טליסיה גרסיה) שהיה לה בעבר קשר לפושע קונסטנטין (Alec Secăreanu), ממוצא רומני שנראה בתחילת הסדרה רוצח אדם ומבתר את גופתו.
צוות השחקנים

צ'קי קריו – ז'וליאן בפטיסט
טום הולנדר – אדוארד סטרטון
ג'סיקה ריין – ג'נבייב טיילור
קלייר קלבריית' – קלייר
טליסה גרסיה – קים פוגל (בעבר דרגומיר זלינקו)
טריסטן גראבל – גרג
אנסטסיה היל – סיליה בפטיסט
אנה פרוחניאק – נטלי רוז
ברברה סראפיאן – מרתה הורצ'נר
אלק סקריאנו – קונסטנטין
ניקולס וודסון – פיטר
בוריס ואן סוורן – נילס הורצ'נר
איסם דאקה – מאבטח
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי | רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | "Shell" | Börkur Sigþórsson | הארי ויליאמס וג'ק ויליאמס | 17 בפברואר 2019 | 9.17 |
בעוד ז'וליאן בפטיסט נמצא באמסטרדם עם משפחתו, מבקשת ממנו חברה ותיקה, מרתה, מהמשטרה ההולנדית, שיחפש צעירה נעדרה, עובדת מין בשם נטלי רוז. הוא פוגש את אדוארד, שטוען שהוא הדוד של נטלי, ושני הגברים חוקרים את העולם התחתון ברובע החלונות האדומים שבאמסטרדם.
| 2 | 2 | "Measure of a Man" | Börkur Sigþórsson | הארי ויליאמס וג'ק ויליאמס | 24 בפברואר 2019 | 7.98 |
בעזרתה של קים פוגל, ז'וליאן מוצא את נטלי, והיא מגלה שאדוארד איננו הדוד שלה, אלא לקוח  ז'וליאן הולך לביתו של אדוארד באנטוורפן ומוצא במרתף ראש כרות של אדם.
| 3 | 3 | "For Blood" | Börkur Sigþórsson | הארי ויליאמס וג'ק ויליאמס | 3 במרץ 2019 | 7.86 |
ז'וליאן מתעמת עם אדוארד, שמספר לו שהראש הוא של אביו, שנרצח על ידי גנגסטרים רומנים החברים בארגון שנקרא בריגדה סרבילו. האב נרצח מכיוון שאדוארד עזר לנטלי לגנוב כסף השייך לארגון. ז'וליאן שולח את בני משפחתו לדירת מסתור, והוא ממשיך לעבוד על התיק בעזרתו של נילס, בלש הולנד צעיר, ובנה של מרתה.
| 4 | 4 | "Vertrouwen" | ג'אן מאתיס | הארי ויליאמס וג'ק ויליאמס | 10 במרץ 2019 | 7.55 |
קים פוגל נרצחת. ז'וליאן ממשיך לחפש את הכסף הגנוב, ואילו ג'נבייב, בלשית בריטית, משכנעת את אדוארד להיפגש עם קונסטנטין. כאשר הכסף מתגלה, אדוארד מצליח לחמוק מז'וליאן עם הכסף וחוזר לבריטניה. מרתה מודה שנילס הוא בנו של ז'וליאן.
| 5 | 5 | "Lucy" | ג'אן מאתיס | הארי ויליאמס וג'ק ויליאמס | 17 במרץ 2019 | 7.37 |
לאחר שאיתרו את אדוארד, ג'נבייב וז'וליאן מעלים תוכנית נועזת לתפוס את קונסטנטין ולהפיל את הבריגדה. ז'וליאן פותח במשא ומתן עם קונסטנטין, אבל הבריגדה הורגת את קונסטנטין על שימוש לא תקין בכספם. הם גם מצליחים לגלות את מקום המחבוא של גרושתו של אדוארד, ורוצחים אותה ואת בן זוגה. אדוארד מצליח לדקור את המתנקש, וז'וליאן מבין שמישהו ממשטרת הולנד בוגד בהם.
| 6 | 6 | "Into the Sand" | ג'אן מאתיס | הארי ויליאמס וג'ק ויליאמס | 24 במרץ 2019 | 7.18 |
אדוארד מוצא בין חפציה של קים פוגל ראיות נגד הבריגדה. מסתבר שנילס הוא זה שמסר ידיעות לבריגדה, והוא בורח. כשז'וליאן ג'נבייב והמשטרה תופסים אותו, הוא לוקח את מרתה כבת ערובה והורג אותה.
הפקה

באפריל 2018 הכריזו ב-BBC על הפקת סדרת ספין אוף לסדרה המצליחה "הנעדר", שנועדה לשידור ב-2019.
עיקר העלילה מתרחשת באמסטרדם שבהולנד. חלק מצילומי החוץ נערכו שם, אבל צילומים אחרים נערכו באנטוורפן ובגנט שבבלגיה. סצנות אחדות צולמו בדיל, קינגסטון, רמסגייט וסנדוויץ' שבמחוז קנט באנגליה. סצנות בבתי קפה צולמו באמסטרדם.
הערות שוליים

↑  "BBC - Tom Hollander joins new BBC One drama Baptiste - Media Centre". www.bbc.co.uk. נבדק ב-6 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "When does Baptiste start on BBC1? What's The Missing spin-off about and who's in the cast?". radiotimes.com. נבדק ב-19 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Jasper Rees, ‏Baptiste, episode one review: Like The Missing but with the air of a graphic novel, The Telegraph, 18 February 2019
↑  Perkins, Eleanor (27 באוגוסט 2018). "Village hosts more filming". Kent Online. נבדק ב-20 בפברואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graeme Virtue (25 במרץ 2019). "Baptiste finale: was the bloody, moody Missing spinoff worth your time?". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  >James, Sarah (1 באפריל 2018). "The Missing to get new spin-off Baptiste starring Tcheky Karyo". Digital Spy. נבדק ב-14 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Allen, Ben (3 באפריל 2018). "The Missing gets new spin-off Baptiste starring Tchéky Karyo". Radio Times. נבדק ב-20 בפברואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Harrison, Ellie (17 בפברואר 2019). "Where was Baptiste filmed?". Radio Times. נבדק ב-20 בפברואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ashton, Ben (18 בפברואר 2019). "Scenes for BBC One drama Baptiste have been filmed in Deal, Ramsgate and Sandwich". Kent Live. נבדק ב-20 בפברואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
ביאנקה (זמרת)

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1985 (בת 39) בלארוס מינסק, בלארוס
 שם לידה:  טטיאנה אדוארדובנה ליפניצקיה
 שם במה:  Bianka 
 מוקד פעילות:  בלארוס, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  זמרת-יוצרת • מפיקה מוזיקלית מלחינה • שחקנית • רקדנית
 סוגה:  דאנס • פופ • רגאיי • היפ הופ • R&B
 שפה מועדפת:  רוסית, בלארוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ רוסיה • סוני BMG Gala • Records
 פרסים והוקרה:  פרס גרמופון הזהב  MTV Russia Music Awards  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 Biankanumber1.ru
 
טטיאנה בוריסובנה קורסון (ברוסית: Татьяна Эдуардовна Липницкая; נולדה ב-17 בספטמבר 1985), הידועה בשם הבמה ביאנקה (Бьянка), היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית, שחקנית ומלחינה בלארוסית-רוסית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2006: Русский народный R'n'B
2007: Про лето
2008: 38 замков
2011: Наше поколение
2014: Бьянка.Музыка
2016: Мысли в нотах
2018: Гармония
2019: Волосы
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2018: Чем мне любить (ЕР)
הערות שוליים

↑  БЬЯНКА / BYANKA, imperiyazvezd
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0738 7404  MusicBrainz: a09626ba-855e-46d5-a98c-58137d7562d7
בית הקברות היהודי ברודנו

| --- | --- |

מראה בית הקברות. ה'תשע"ו, 2015
 פרטי בית הקברות
 פעיל:  לא (החל מה'תש"י, 1950)
 דת:  יהודי
 תאריך הקמה:  1780 
 שטח:  כ-50 דונם
 מספר קבורים:  יותר מ-300,000. מספר הקברים כיום, 3,000
 קואורדינטות:  52°16′13″N 21°2′18″E﻿ / ﻿52.27028°N 21.03833°E﻿ / 52.27028; 21.03833
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הקברות היהודי ברודנו(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הקברות היהודי ברודנו
 
בית הקברות היהודי ברוּדְנוֹ (בפולנית: Cmentarz żydowski na Bródnie; בעבר נודע יותר בשם: בית הקברות היהודי של פראגה) הוא בית קברות יהודי ותיק ברובע טרגובק (אנ') שבוורשה בירת פולין. בית הקברות היהודי ברודנו הוא בית הקברות היהודי הגדול ביותר בוורשה, ואחד מבתי הקברות היהודיים הגדולים באירופה כולה.
נקברו בו במשך השנים כ-300,000 איש, אך נכון ל-2013 השתמרו בו רק כ-3,000 מצבות.
מיקום ושטח

בית הקברות ממוקם במרכז ורשה, במערב רובע טרגובק (אנ'), סמוך לשכונה הוורשאית המפורסמת פראגה (אנ'). בית הקברות שוכן בשטח הבלתי-רשמי של פראגה, ומכך הוא מוכר גם בשם "בית הקברות היהודי של פראגה". שטחו עומד כיום על כ-50 דונם.
היסטוריה > רקע

הקהילה היהודית הראשונה בוורשה התקיימה בפרבר פראגה, ובשנת ה'תק"ך (1760) היא מנתה אלפי יהודים. החל מימי ראשית ההתיישבות היהודית בוורשה, בשנת ה'רפ"ז (1527), ועד למאה ה-18, לא היה בית קברות יהודי בוורשה. לפני ייסוד בית קברות בפראגה היו יהודי המקום קוברים את מתיהם בעיירות הסמוכות: נובידבור, סוכצ'ב וגרודז'יסק.
היסטוריה > יסוד: תקופת זביטקובר

מועד תחילת הקבורה בפראגה (לימים גם טרגובק) אינו ברור, ועדויות מהמהנדס ע. הרשטיין שביקר במקום לפני מלחמת העולם השנייה ומצא שם קברים כבר מ-1765 (ה'תקכ"ה), מעלות כי הייתה בו קבורה בלתי-חוקית לפני שהושג כתב הזכות לקבורה בו. שמואל זביטקובר, שהיה סוחר ובנקאי ופרנס ועד ארבע ארצות, וגם סוכן החצר של המלך האחרון של האיחוד הפולני-ליטאי סטניסלאב פוניאטובסקי, השיג בשנת ה'תק"ם (1780) כתב-זכות מהמלך המאשר חכירה לצמיתות של שטח בגודל כ-6 דונם לשם הקמת בית קברות מגודר עם ביתן שמירה, בעלות של 400 זהובים לשנה; בכתב הזכות הופיע זביטקובר כמנהל בית הקברות. קבלת הזכות ניתנה לו אודות לקשריו עם שר הפרובינציה הפולנית מזוביה ובאישורו של הבישוף מפלוצק שהציב לכך מספר תנאים וכן מס שנתי ליום יוחנן המטביל עבור הכנסייה בסקרישב. לאחר כ-5 שנים הסתיימו העבודות להכשרת השטח והעניינים הפורמליים, וזביטקובר העביר את הניהול לחברה קדישא, תוך שהוא משאיר אצלו את הבעלות עם התניית הקבורה באישור פרטי ממנו לכל נפטר. עלות התיקונים נפלה על החברה קדישא, והיא קיבצה זאת באמצעות תרומות.
זכות הקבורה בשטח הייתה של זביטקובר, והוא דרש סכומים גבוהים עבור הקבורה בבית הקברות; אלו שלא עמדו בדרישה, קברו את הנפטרים שלהם בבית הקברות היהודי בסוכצ'ב המרוחקת כ-60 ק"מ מוורשה. בין אלו שנדדו לוורשה כדי לקבור שם את מתיהם היו גם יהודים עשירים בוורשה, שהעדיפו את הקבורה בבית הקברות שבסוכצ'ב מאשר להגיש לזביטקובר את בקשת הקבורה בשטחו. כדי למנוע את תופעה זו, נקבע על ידי השלטון שאם הנפטר הוא עשיר ובני משפחתו בחרו לקבור אותו בסוחצ'וב, עליהם יהיה לשלם סך של שליש מדמי הקבורה, 30 אדומים. בית הקברות בפראגה הפך למקור סכסוכים בינו לבין הקהילה היהודית בוורשה ובפראגה. לבעלות זביטקובר על שטח בית הקברות, קשורה גם עובדת היותו נשיא החברה קדישא בוורשה ובפראגה.
לצד סחיטתו של זביטקובר על הקבורה בבית הקברות שבבעלותו, ולצד מספר עובדות אחרות המאפילות את אישיותו, קיים סיפור (או אגדה) אחר על כך שבימי טבח פראגה (אנ'), עם כיבוש פראגה בידי הרוסים (במהלך מרד קושצ'ושקו (אנ') - "מרד ורשה"), בשנת 1794 (ה'תקנ"ה), ב-4 בנובמבר (י"א בחשוון), ישב זביטקובר בחצרו עם שתי חביות מלאות מטבעות - האחת מטבעות של זהב והשנייה של כסף - ומסר הודעה לקוזאקים כי על כל יהודי חי שיביאו לפניו - יקבלו מטבע זהב, ואילו על גוף יהודי מת שיביאו לפניו על מנת לקבור אותו - יקבלו מטבע כסף. באמצעות כך הציל את חייהם של מאות יהודים ממוות בטוח. לסיפור זה גרסאות שונות, ועל פי חלק מהן כל המתים שהובאו לפניו נקברו על ידו בבית הקברות שבבעלותו.
היסטוריה > לאחר תקופת זביטקובר

עוד בחיי זביטקובר, בסוף המאה ה-18, הושג אישור לבניית בית קברות חדש בוורשה. מספר שנים לאחר פטירת זביטקובר, בשנת ה'תקס"ז (1806) - בימיו האחרונים של השלטון הפרוסי בוורשה, נפתח בית הקברות היהודי בוורשה הידוע כבית העלמין "גנשא". באותן השנים ניהלה יהודית אלמנתו של זביטקובר את החכרת בית הקברות לחברה קדישא, ועמה נחתמו החוזים.
לאחר מספר עשורים מפטירתו של זביטקובר (באמצע המאה ה-19), הורחב שטח בית הקברות ברודנו והוא עמד על כ-180 דונם. החל משנות ה-70 של המאה ה-19 נוהל בית הקברות על ידי המועצה היהודית המקומית; זו האחרונה ייעדה את השטח לקבורת עניים וחסרי אמצעים, ובכך החלה הזנחה של המקום.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מנהל בית הקברות היה אברהם משה פויזנר; בראשית ימי המלחמה הוא הועבר לתפקיד בבית הקברות היהודי בוורשה.
בעת הכיבוש הנאצי של פולין בעת מלחמת העולם השנייה אסרו הנאצים על קבורה במקום, והמתים היהודים הועברו כולם לקבורה בבית הקברות היהודי בוורשה (אוקופובה). בית הקברות נהרס, הן מנזקי משנה של המלחמה והן משימוש של שלטונות הכיבוש בבית הקברות ובמצבות כמקור לחומרי בניין, והחומה שסביבו פורקה. לאחר המלחמה, בעת שיקום וורשה ובנייתה מחדש, נאספו לבית הקברות גופות יהודים מנספי גטו ורשה ונקברו בקבורה המונית. בשנים שלאחר מכן פסקה הקבורה בו, והוא נסגר רשמית בה'תש"י (1950).
היסטוריה > כיום

המקום, שהסתייע בתמיכה זניחה מהרשויות המקומיות, סבל מהזנחה ומצבו הלך והידרדר. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נקבעה בעירייה החלטה להפוך את המקום לפארק לאומי. לאחר התערבות של מספר גורמים ובהם אנשי אתרא קדישא, וכן פועלו ומימונו של יהודי-גרמני בשם שמעון ניסנבאום, שהתחייב בתוך כך לשפץ את המקום, נדחתה ההחלטה. ניסנבאום, שחלק מבני משפחתו קבורים במקום, החל את פעולות השיקום בהקפת המקום (היקף של כ-5 ק"מ) בגדר בטון וברזל בגובה 3 מטרים, ובעלות כוללת של חצי מיליון דולר. קרן ניסנבאום (פול') הקימה שער כניסה מהודר, ריכזה והעמידה במקום אחד את כל המצבות היהודיות שנמצאו. החל משנת 1984 (ה'תשמ"ד) ועד שנת 2010 (ה'תש"ע) נוהל ותוחזק המקום בידי "קרן ניסנבאום", מטעמו. בית הקברות חולל מספר פעמים, ואירעו בו מקרים פליליים (שוד). בעקבות חילול בית הקברות והשחתתו, פנו חברי הקהילה וגורמים נוספים לרשויות בבקשה להעלות את ההגנה על המקום. נציגים ממועצת העיר ורשה (אנ') ציינו כי הגנה על המקום מפני ונדליזם היא ראשונה בחשיבותה, ואילו שחזורו ושימורו עומדים בדרגת חשיבות משנית. בשנת 2010 הפסיק ניסנבאום את מעורבותו בהחזקת ושימור בית הקברות, ומעמדו המשפטי נמסר להחלטת בית המשפט. בשנת 2012 (ה'תשע"ב) נמסר בית הקברות לתחום אחריות הקהילה היהודית בוורשה שהצהירה על פתיחת תוכנית שיפוצים חדשה במתחם. במקום נערכים ביקורים של משמרות נוער מישראל, אם כי בהיקף קטן.
מהקבורים בו

בין האישים המפורסמים שנקברו בבית הקברות: שמואל זביטקובר, מייסד בית הקברות ופרנס בוועד ארבע ארצות, והממציא אברהם שטרן, משכיל שעמד בראש בית המדרש לרבנים בוורשה והיה חותנו של חיים זליג סלונימסקי.
ראו גם

בית הקברות היהודי בוורשה