אייזק אייזקס
פעילותו הפוליטית > הקמת חבר העמים ופוליטיקה פדרלית

אייזקס היה תומך מרכזי בתהליך הסדר פדרציה והקמת חבר העמים האוסטרלי. הוא ציפה ליום שבו יוכל לומר 'אני אוסטרלי'. במרץ 1897 נבחר במקום החמישי, כנציג ויקטוריה לוועידה הפדרלית שהתכנסה במשך חמישה חודשים באדלייד (אוסטרליה הדרומית), סידני (ניו סאות' ויילס) ומלבורן לפני סיומה במרץ 1898. אייזקס לא נבחר לוועדת הניסוח החיונית של כתב הפדרציה. הוא שלט בחקר ובספרות הפדרציה האמריקאית, איחוד קנדה והקמת הארצות המבוססות על לאום באירופה; אף נציג בוועידה לא הצליח להתעלות עליו בלמידה. אבל ההערכות וניתוחי המצבים הארוכים שלו וחוסר היכולת שלו להימנע מלהתפרע בנאומי צירים אחרים עייפו והרגיזו את עמיתיו. הוא דיבר בכינוס כוויקטוריאני. היה לו אינטרס מיוחד בעמדת המדינות הגדולות יותר; הוא התנגד במקור לחברות מספרים שווה לכל המדינות בסנאט, אך לבסוף הסכים לקבלת העיקרון. הוא התעקש על עדיפות בית הנבחרים; הוא היה תומך נחרץ במשאל העם כנותר המנדט להחלטה לשינוי חוקתי ולפתרון משברים בין שני הבתים, והוא לא אהב ישיבות משותפות בין בית הנבחרים והסנאט. הוא תמך בהגבלת ערעורים מבית המשפט העליון הפדרלי למועצה הפרטית עליה דיבר מאוחר יותר בזלזול. הוא היה פעיל בניסיון להגן על האינטרסים של הרכבות בוויקטוריה. הוא לא היה תומך בתעתיק הוראות של 'מגילת הזכויות' האמריקאית לחוקה האוסטרלית.
לאייזקס, לטרנר ולממשל הוויקטוריאני היו הסתייגויות רבות לגבי טיוטת החוקה שעתידה להעלות על משאל עם; ואייזקס התחפר בהתנגדות מוחלטת. במהלך הוועידה הפדרלית ב-15 במרץ 1898 אייזקס במהלך הסתננות פוליטית הוביל לעיכוב משאל העם לשיקול נוסף של טיוטת החוקה. לבסוף קידמה התמיכה הציבורית בפדרציה את משאל העם. משאל העם עבר באופן גורף בוויקטוריה אך הרוב בניו סאות' ויילס לא היה מספיק. אייזקס לא לקח חלק בולט בכנס הבכורה שלאחר מכן ששינה את הטיוטה של החוקה או במסע משאל העם השני. הוא ביקר בבריטניה בשנת 1900 על מנת להתייצב בפני המועצה המלכותית, אך אף על פי שדיקין המליץ על ראש הממשלה מקלין כמועמד הוויקטוריאני המתאים ביותר למשלחת האוסטרלית להציג את החוקה דרך הפרלמנט הבריטי, מקלין התעקש שיהיה זה דיקין שילך ואייזקס לצידו. אייזקס היה אורח כבוד בארוחת ערב של החברה האנגלית-יהודית, אשתו הוצגה בפני ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, והוא צפה בעניין רב בסיומו המוצלח של המשא ומתן על החוקה.
כשטרנר הצטרף לממשלת החבר הראשונה של אדמונד ברטון בתחילת 1901, אייזקס הפך לראש ממשלה של ויקטוריה ואף על פי שכבר הצהיר על כוונתו לעמוד בבית הנבחרים, הקבינט הוויקטוריאני עודד אותו להישאר כראש ממשלה. אולם הוא סירב להצעה ונבחר באופן נחרץ לבית הנבחרים האוסטרלי מטעם מחוז אינדי, המושב הצפון-מזרחי של ויקטוריה. אייזקס המשיך בברית רחבה עם דיקין כחבר המפלגה הפרוטקשיוניסטית ותמך בממשלת ברטון. הוא נבחר שוב כמעט ללא התנגדות בשנת 1903. אייזקס היה דוגל נלהב במדיניות אוסטרליה הלבנה ובביטול עבודות הפרך במלנזיה, הוא גם תמך מאוד ברעיון המוצע של דיקין על בית משפט עליון פדרלי שתתכנס שלוחה שלו בבירות המדינות, בניגוד לבית משפט זמני של נשיאי העליון בכל מדינה. הוא היה נלהב באותה מידה בהצעת החוק לגישור ובוררות של דיקין: "הצעת חוק זו פשוט מציעה לגל התשוקות, הדעות הקדומות והפלגנות להישאר דומם. הוא מפתח סדר עבור כאוס. זו הכרזת שלום לאומית. בקול שווה לכולם, הוא מצווה שאף אחד לא יניח את כלי העבודה וייקח את נשק המלחמה." אייזקס התנגד לממשל כריס ווטסון ב-1904, ובמהלך ממשל ג'ורג' רייד היה למנהיג בולט באופוזיציה בתמרונים של הזרוע הרדיקלית של תומכי דיקין שהגיעו לברית עם מפלגת הלייבור ומדיניותה. הוא לא היה תומך בסוציאליזם, אך ראה את סגולותיו של ארגון האיגודים המקצועיים, את הצדק שבדרישה לשכר הוגן וסביר ותנאי עבודה, והצורך בהתערבות המדינה כדי להביא אותם. הוא היה מודע במיוחד לאיום על המדיניות הפרוטקשיוניסטית ונודע בחריפות בהתקפותיו על רייד.
אייזקס מונה ליועץ המשפטי לממשלה החל מ-5 ביולי 1905 בממשלתו השנייה של דיקין וכמו במשל כל חייו, הפגין מעורבות ופעלתנות יוצאת דופן בתפקיד. הפוליטיקאי סמואל מאוגר התלהב ממנו במדיניות הפרוטקשיוניסטית החדשה אותה אייזקס ניסח ונשא לכדי חקיקה שמטרתה למלא את יישומה, יחד עם ניסיונות להדחיק מונופולים ולהציג את ההשפעה של האיגודים המקצועיים. חלק ניכר מחקיקה זו נתון בסופו של דבר לאתגר חוקתי מוצלח בבית המשפט העליון. סר רוברט גאראן, מזכיר המחלקה ליועץ המשפטי לממשלה, נזכר כי לאייזקס היה ראש נלהב להפליא, אך הוא היה עשוי להיות לפעמים עדין מדי בפניות משפטיות. בעודו מכהן בתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, אייזקס שמר על מנהג פרטי גדול; כאשר ספג ביקורת בפרלמנט הוא הגן על התנהלותו בחריפות אופיינית. לדברי גאראן, יכולת העבודה של אייזקס הייתה מפליאה. ביום הוא ניהל את התיקים המשפטיים שהיה מעורב בהם במסגרת היותו עורך דין וויקטוריאני; בעוד בלילה עשה צדק מלא בחובותיו של היועץ המשפטי לממשלה. בין 1901 ל-1906 הופיע אייזקס יותר ממאה פעמים בפני בית המשפט העליון של ויקטוריה ויותר מ-25 פעמים בפני בית המשפט העליון הפדרלי. הטווח של פעילותו היה רחב מאוד, כולל תיקים בעלי חשיבות חוקתית; הוא גם דן בענייני צוואה, אמון וניהול, חובות במס מקרקעין, דיני כרייה, ודיני בנייה.