stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן לאומי קבר בן-גוריון
תולדות הגן

פולה בן-גוריון מתה ב-29 בינואר 1968, כשש שנים לפני מות בעלה. עם מותה נדרש בן-גוריון לבחור באתר לשם קבורתה וקבורתו שלו בבוא יומו. הוא בחר בחלקה מדרום לבניין הספרייה של מדרשת שדה בוקר, השוכנת קילומטרים מעטים מדרום לקיבוץ שדה בוקר שבו התגורר עם אשתו. ב-30 בינואר נערכה שם הלווייתה של פולה בן-גוריון. בבחירה זו ויתר בן-גוריון על זכאותו להיקבר עם רעייתו בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים.
את הקבר מצבת הקבר עיצב האמן עזרא אוריון. תכנון אחוזת הקבר על ידי רשות הגנים הלאומיים החל לאחר קבורת אשת בן-גוריון באתר ולפני מות בן-גוריון עצמו. האתר עבר הכשרה לייעודו כאחוזת קבר, ובמסגרתה נערכו בו עבודות עפר שהביאו להגבהת מפלס רחבת הקבר במטרים אחדים. ב-1 בדצמבר 1973 מת בן-גוריון וכעבור יומיים הובא לקבורה במקום.
במאי 1974 ערכה רשות הגנים הלאומיים תחרות אדריכלים פומבית לעיצוב רחבת הקבורה וסביבתה, שבו התבקש עיצוב המקום כפארק שיאפשר עלייה לרגל של מבקרים ויהיה צנוע אך מלא הוד. יעקב ינאי, יושב ראש רשות הגנים הלאומיים, כתב למזכירות הממשלה כי ראוי להרוס את בניין הספרייה שלמרגלותיו ניצבת רחבת הקבורה על מנת לפנות מרחב סביבה, אך בתחרות נדרשו המשתתפים להותיר את המבנה במקומו ולשלבו בתוכניתם. לימים הפך מבנה הספרייה לבית המכון למורשת בן-גוריון.
ועדת שיפוט בת 13 חברים בחנה 54 הצעות שהוגשו במסגרת התחרות על ידי אדריכלים, אמנים ופסלים, ובחרה בהצעתם של אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור.
בפברואר 1989 חילל ארגון חרדי בשם קש"ת (ארגון) ("קבוצת שומרי תורה" או "קבוצה שלא תשלים") את קברו של בן-גוריון וצייר עליו צלבי קרס. במרץ 2005 רוססה על קבר בן-גוריון הכתובת "היטלר".
תיאור הגן

הגן משתרע על פני שטח של 90 דונם, שרובו מכוסה צמחייה. שביל מתפתל מוביל ממגרש החניה שבכניסה לגן אל רחבת הקבורה הנמצאת בחלקו הדרום-מזרחי של הגן. לוחות אבן מדורגים וסלעים שהונחו משני צידי השביל ובצידם צמחייה ועצים משווים לו מראה של ערוץ נחל.
מצבות בני הזוג בן-גוריון ממוקמות בלב הרחבה ובצידן חלקת צמחייה ועצי פלפלון. הן מוקפות בשרשרת מתכת שחורה על גבי עמודים. המצבות עוצבו על ידי הפסל עזרא אוריון. הן מלבניות ובנויות מאבנים פשוטות, ובתוך שקעים רחבים בפאתן העליונה קבועים לוחות אלכסוניים שעליהם נחרתו שמות הנפטרים, שנות לידתם ומותם וכן השנים שבהן עלו לארץ ישראל.
רחבת הקבורה מוקפת בלוחות סלע מדורגים המהווים גם מושבים לקהל וכן בגדר אבן נמוכה בשוליה הדרומיים. היא משקיפה דרומה אל ערוצו העמוק של נחל צין והנוף המדברי שמעבר לו.
במהלך יום הזיכרון השנתי לדוד בן-גוריון, החל ביום ו' בכסלו או בסמוך לו, נערך ברחבת הקבורה טקס האזכרה הממלכתי לבן-גוריון ולרעייתו.
לקריאה נוספת

דוד אוחנה ומיכאל פייגה, הלוויה על סף הצוק: ישראל נפרדת מדוד בן-גוריון, ישראל, מס' 17 (2010), עמ' 25–57
הערות שוליים

↑  רשות הטבע והגנים, גן לאומי קבר בן גוריון
↑  ביחס לנסיבות הבחירה קיימות גרסאות שונות. לפי אחת מהן הוצע האתר לבן-גוריון על ידי חברו אברהם צביון והוא אישר את הרעיון; לפי גרסה אחרת היה הרעיון של בן-גוריון עצמו (אוחנה ופייגה, עמ' 38-39).
↑  ראו: אזכרה לפולה בן-גוריון, דבר, 20 בינואר 1969
↑  מצבות בני הזוג בן-גוריון הן צמודות, אך כתוצאה מהגבהת מפלס רחבת הקבר נמצא למעשה מקום מנוחתו של בן-גוריון בהפרש אנכי של כמה מטרים מעל מקום מנוחתה של אשתו (אוחנה ופייגה, עמ' 42 והערה 45).
↑  חברי הוועדה היו פרופסור יגאל ידין, יושב ראש רשות הגנים הלאומים יעקב ינאי, מנהל רשות הגנים הלאומיים האדריכל אריה אלחנני, אהוד אבריאל, עמוס בן-גוריון, חבר הנהלת הסוכנות היהודית מרדכי בר-און, הסופר יזהר סמילנסקי, נציג קיבוץ שדה בוקר יהושע כהן, יושב ראש קרן הנגב יוסף יעקבסון, ראש עיריית ירושלים טדי קולק והאדריכלים אל מנספלד, יעקב רכטר ואריה שרון.
↑  דבר, נח זבולוני הרב שך מגנה חילול קברו של בן-גוריון, 10 בפברואר 1989
↑  שמואל שניצר,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'הם הגיעו גם לכאן, מעריב, 10 בפברואר 1989
↑  רוני סופר ומירי חסון,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'הכתובת "היטלר" רוססה על קבר בן-גוריון, באתר ynet, 30 במרץ 2005
↑  ניר חסון,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'כתובת נאצה "היטלר" נמצאה על קבר בן גוריון, באתר הארץ, 30 במרץ 2005
↑  מקור: אוחנה ופייגה, עמ' 55
↑  ראו חוק דוד בן-גוריון, תשל"ז-1976
השביל המוביל אל רחבת הקבורה
מצבות דוד ופולה בן-גוריון כשסביבן רחבת הקבר, המשקיפה על נופו של נחל צין
הנוף הנשקף לכיוון דרום-מערב מרחבת הקבורה
הנוף הנשקף לכיוון דרום-מזרח מרחבת הקבורה
בית הדין הבין-לאומי לבוררות

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1923–הווה (כ־102 שנים) 
 iccwbo.org
 
בית הדין הבין־לאומי לבוררות (באנגלית: International Court of Arbitration; בראשי תיבות: ICC) הוא מוסד ליישוב סכסוכים מסחריים בין־לאומיים. בית הדין פועל בחסות לשכת המסחר הבין-לאומית, ומורכב מיותר מ-100 בוררים מכ-90 מדינות.
בניגוד למה שמרמז שמו, ה-ICC אינו מוציא פסקי דין פורמליים. תחת זאת, הוא מספקת "פיקוח שיפוטי על הליכי בוררות".
שפות העבודה הרשמיות של בית הדין הן אנגלית וצרפתית. עם זאת, ניתן לנהל תיקים בכל שפה. המטה של ה-ICC נמצא בפריז, צרפת.
נכון ל-9 בינואר 2020, בית הדין רשם מאז הקמתו 25,000 תיקים. הוא ברר מספר שיא של מקרים שנרשמו בשנת 2019, אינדיקציה למאמצי ה-ICC להרחיב את שירותיו בשנים האחרונות.
רקע

בית הדין נוסד בשנת 1923 תחת הנהגתו של הנשיא הראשון של ה-ICC אטיין קלמנטל, שר האוצר הצרפתי לשעבר.
חברי בית הדין ICC ממונים לתקופות של שלוש שנים על ידי המועצה העולמית של ICC בהמלצת 'ועדות לאומיות' או קבוצות של ICC. בתחומי שיפוט שבהם אין ועדה או קבוצה לאומית, חברים מומלצים למינוי על ידי נשיא בית המשפט. חברים חלופיים ממונים על ידי המועצה העולמית בהמלצת נשיא בית המשפט.
הערות שוליים

↑  "International Court of Arbitration - Dispute Resolution Services - Organization - About ICC - ICC - International Chamber of Commerce". iccwbo.org. נבדק ב-17 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ICC International Court of Arbitration®".
↑  "ICC celebrates case milestone, announces record figures for 2019". 9 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Merchants of Peace - History - About ICC - ICC - International Chamber of Commerce". iccwbo.org. אורכב מ-המקור ב-11 ביולי 2015. נבדק ב-9 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448023305171  LCCN: no96007648   WorldCat (עם LCCN): no96-007648
דייוויד ת'יוליס

| --- | --- |

דייוויד ת'יוליס בפרמיירת הסרט "הנער בפיג'מת הפסים", 2008
 לידה:  20 במרץ 1963 (בן 61) בלקפול, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה  Highfield Leadership Academy 
 בן או בת זוג:  שרה שוגרמן (1992–1993)   אנה פריל (2001–2010) 
 צאצאים:  Gracie Friel 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד ת'יוליס (באנגלית: David Thewlis; נולד ב-20 במרץ 1963) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי. תיוליס הוא זוכה פרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן לשנת 1993 על הופעתו בסרט "עירום". התפרסם בתור רמוס לופין בחמישה סרטים מ"סדרת סרטי הארי פוטר" ובסרטים "הנער בפיג'מת הפסים", "שבע שנים בטיבט" ו"לב הדרקון".
ביוגרפיה

ת'יוליס נולד בשם דייוויד וילר בעיר בלקפול שבצפון-מערב אנגליה, השני משלושת צאצאיהם של מורין לבית ת'יוליס ואלק ריימונד וילר. הוריו עבדו בחנות הצעצועים שהייתה בבעלות אביו. כנער היה ת'יוליס חבר בלהקת רוק בשם "QED" שהופיעה ברחבי בלקפול, לרוב במלונות, כדי לגייס כסף לקניית ציוד ולהפקת אלבום.
לאחר מכן שימש כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק "Door 66". בזמן שת'יוליס עסק בנגינה, לא העלה על דעתו להפוך לשחקן. למד ב"בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה", שם סיים בהצלחה ב-1984. כאשר ניסה לראשונה להירשם לאיגוד השחקנים בשמו המקורי "דייוויד וילר", גילה שישנו שחקן בעל שם דומה, לכן בחר להשתמש בשם הנעורים של אמו.
קריירת משחק

את ת'יוליס גילה הבמאי המוערך מייק לי, שנתן לו את תפקיד הבכורה שלו בקומדיה "מותק של חיים".פרץ לתודעת המבקרים והקהל העולמי בשנת 1993 בדרמה "עירום". בסרט שיחק בתפקיד ג'וני, מובטל כריזמטי הנוסע ללונדון כדי להתגורר אצל חברתו לשעבר לואיס.
ת'יוליס זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על הופעתו, והועמד לפרסי המבקרים הנחשבים בהוליווד. ב-1995 השתתף לצידם של כוכבי קולנוע עולים בהוליווד, כדוגמת רוברט דאוני ג'וניור בדרמה התקופתית "התחדשות", ולאונרדו דיקפריו בדרמה הביוגרפית "ליקוי מאורות" בתפקיד המשורר הצרפתי פול ורלן.
לאחר שצפה בו בסרט "עירום", בחר הבמאי רוב כהן בת'יוליס לתפקיד המלך האכזר אינון בפנטזיית ההרפתקאות התקופתית "לב הדרקון". בנוסף שיחק לצידו של מרלון ברנדו בסרט האימה "אי המסתורין של ד"ר מורו" בתור מנהל המשא ומתן מטעם האו"ם אדוארד דאגלס. ב-1997 שיחק ת'יוליס בדרמת המסע "שבע שנים בטיבט" בתפקיד המדען ומטפס ההרים האוסטרי פיטר אופשנייטר, העושה את מסעו לטיבט בזמן מלחמת העולם ה-2, ביחד עם חברו מטפס ההרים המפורסם היינריך האראר (בראד פיט). ב-1998 הופיע בתפקיד קטן בתור אומן הווידאו נוקס הארינגטון בסרט הקאלט של האחים כהן "ביג ליבובסקי".
בשנת 2000 שיחק בסרט הפשע "גנגסטר מס. 1" בתור הגנגסטר הלונדוני פרדי מייס. ב-2003 שיחק בסרט ההרפתקאות הבדיוני "טיימליין". ב-2004 שיחק ת'יוליס בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" בתור רמוס לופין, מורה בבית ספר "הוגוורטס" והחכם מבין חבורת הקונדסאים.
ת'יוליס זכה בתפקיד לאחר שלא קיבל את תפקיד המורה קוויריניוס קווירל בסרט הראשון "הארי פוטר ואבן החכמים".
ב-2005 הופיע ת'יוליס בסרטו התקופתי דתי של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן" בתפקיד האביר ההוספיטלרי. ב-2006 זכה לכבוד מפוקפק כשהועמד לפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר, על תפקידיו בסרטים "אות משמיים" בתור הצלם קית' ג'נינגס ו-"אינסטינקט בסיסי 2" בתור הבלש רוי וושבורן. ת'יוליס חזר לתפקיד רמוס לופין בסרטים "הארי פוטר ומסדר עוף החול", "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" ובחלק הסופי בסדרה "הארי פוטר ואוצרות המוות". ב-2008 שיחק בדרמת השואה "הנער בפיג'מת הפסים" בתפקיד הקצין הנאצי ראלף, אביו של גיבור העלילה הילד ברונו (אייסה באטרפילד). ב-2010 הופיע בסרט הפשע "לונדון בולווארד" בתור ג'ורדן מנהלה של השחקנית הצעירה שארלוט (קירה נייטלי).
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC, שב לגלם את דמותו שוב בסרט ליגת הצדק: גרסת סניידר. כמו כן, השתתף בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פארגו" בדמות הנבל הראשי, וי. אם. ורגה.
החל משנת 2018 דובב בסדרה "פה גדול" את הדמות "מכשף הבושה".
ב־2024 לוהק לגלם את שרלוק הולמס בסדרה מבית חברת דיסקברי, ״שרלוק ובתו״; ואת האדס, אל השאול, בסדרה "כאוס".
חיים אישיים

בשנת 1992 התחתן עם השחקנית הוולשית סרה סוגרמן. השניים היו נשואים במשך שנתיים.
לת'יוליס ילדה אחת עם השחקנית אנה פריל, שהייתה בת זוגו במשך תשע שנים.
בשנת 2007 פרסם את ספרו הראשון, הרומן "The Late Hector Kipling".
פילמוגרפיה

מתק של חיים (1989)
עירום (1993)
יופי שחור (1994)
ליקוי מאורות (1995)
התחדשות (1995)
ג'יימס והאפרסק הענק (1996)
לב הדרקון (1996)
אי המסתורין של ד"ר מורו (1996)
אמריקן פרפקט (1997)
שבע שנים בטיבט (1997)
ביג ליבובסקי (1998)
לתפוס את ג'ק (1998)
התקרבות (1999)
מה קרה להרולד סמית'? (1999)
גאנגסטר מס. 1 (2000)
להתראות צ'ארלי ברייט (2001)
טיים ליין (2003)
הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004)
העולם החדש (2005)
ממלכת גן עדן (2005)
אות משמיים (2006)
אינסטינקט בסיסי 2 (2006)
הארי פוטר ומסדר עוף החול (2007)
הנער בפיג'מת הפסים (2008)
הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (2009)
ורוניקה מחליטה למות (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2010)
לונדון בולווארד (2010)
Mr Nice ‏ (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2011)
אנונימי (2011)
סוס מלחמה (2011)
הגברת (2011)
רד 2 (2013)
התאוריה של הכול (2014)
תעתועי נפש (2014)
Queen and Country‏ (2014)
נסיגה (2015)
אגדת האחים קריי (2015)
אנומליסה (2016)
וונדר וומן (2017)
האוקיינוס שבינינו (2018)
Rare Beasts ‏(2019)
אורח של כבוד (2019)
אני חושבת לגמור עם זה (2020)
ליגת הצדק: גרסת סניידר (2021)
אנולה הולמס 2 (2022)
מוריס המדהים‏ (2022) - דיבוב
The Thing with Feathers (אנ') ‏(2025)
אווטאר: אש ואפר (2025)
Littlemouth‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הרחוב (2007)
המפקח בא (2015) - סרט טלוויזיה של BBC One
פארגו (2017)
פה גדול (2017) - דיבוב
The Feed‏ (2019)‏
בארקסקינס (2020)
סודות בחצר האחורית (2021)
סנדמן (2022)
דודג'ר (2023)
כאוס (TBA)
Sherlock & Daughter‏ (TBA)
לקריאה נוספת

ראיון עם דייוויד תווילס וקאתרין קארטלידג' על העבודה שליוותה את יצירת 'עירום' (תרגום הראיון: ירון כפתורי), בספר: מייק לי, עירום (תרגמה: לאה ששקו), תל אביב, גוונים (גוונים של שחור), 1996, עמ' 119-124
גיל סיגל

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1966 (בן 58) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:  אוניברסיטת וירג'יניה  הקריה האקדמית אונו  ועדות ציבוריות - מדינת ישראל
 תקופת כהונה:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 תפקידים בולטים:  חוקר בכיר ב"מכון גרטנר למדיניות בריאות"
 פעילויות נוספות:  חבר במועצה לניסויים בבעלי חיים  משתתף קבוע בתוכנית הטלוויזיה לונדון את קירשנבאום
 
גיל סיגל (נולד ב-23 ביוני 1966) הוא פרופסור חבר בקריה האקדמית אונו ובאוניברסיטת וירג'יניה, פרופסור חבר (אורח) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב וראש המרכז למשפט רפואי וביו-אתיקה בקריה האקדמית אונו. פרופ' סיגל הוא מנתח אף אוזן וגרון, ראש וצוואר בכיר, בבית החולים "שיבא" ובמרפאה שברמת אביב.
ביוגרפיה

בין השנים 1984–1991 למד רפואה באוניברסיטת תל אביב. במקביל, בין השנים 1988–1993, למד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון במשפטים. בין השנים 2004–2006 השתתף בלימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה ובמאי 2009 הוענק לו תואר דוקטור (J.S.D) במשפטים.
בשנים 1996, 1998-1999 שימש מרצה אורח בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1999 מונה מרצה למשפטים באוניברסיטת מנצ'סטר. ב-2002 מונה למרצה בכיר בפקולטה למדעי רווחה ובריאות ובבית ספר למשפטים של אוניברסיטת חיפה. ב-2003 הצטרף כעמית ב"מכון לאתיקה מעשית", באוניברסיטת וירג'יניה. ב-2004 פעל כעמית מחקר לאתיקה רפואית, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ויועץ ועמית מחקר לרשלנות רפואית בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הרווארד. באותה שנה מונה למרצה למשפט רפואי באוניברסיטת בר-אילן. בסוף 2005 מונה למרצה בכיר בקריה האקדמית אונו וב-2008 מונה לפרופסור בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה.
סיגל מרצה לתואר שני במשפטים בקורס "משפט רפואי", ומרצה לתואר ראשון במשפטים בקורס דיני נזיקין בהקריה האקדמית אונו
במקביל, סיגל עובד במחלקה הכירורגית "א.א.ג וניתוחי ראש צוואר", בבית החולים תל השומר.
סיגל מתגורר בפתח תקווה, נשוי ואב לארבעה.
סיגל הוא בנה של אנט סיגל רופאה פתולוגית, פרופסור חבר בדימוס לרפואה באוניברסיטת תל אביב, אחיה של מיכל בר-אשר סיגל ונכדה של סוזן דניאל-נטף.
ביוגרפיה > חברות בוועדות לאומיות וציבוריות

סיגל חבר ב-9 ועדות ציבוריות ולאומיות, בנושאי משפט רפואי ואתיקה:
המועצה הלאומית לביו-אתיקה, הוועדה העליונה לניסויים בבני אדם (מפברואר 2002), הוועדה הציבורית לקביעת מוות מוחי (מינואר 2009), הוועדה הציבורית למידע גנטי (מפברואר 2002), הוועדה האתית המלווה למרכז לאומי להשתלות (מ-2010, הוועדה הציבורית לעניין חולה הנוטה למות (מ-2004), הוועדה הארצית לבחירת מין העובר (מינואר 2009), ועדת האתיקה של הקריה האקדמית אונו (מ-2010), המועצה לניסויים בבעלי חיים (כנציג האקדמיה הלאומית למדעים בתחום המשפטים).
ביוגרפיה > מודל "Conduct Analysis" להתנהלות עסקית-אתית

משנת 2010 סיגל מפתח ומוביל סדנאות לארגונים מסחריים גדולים במשק (בנקים, גופי תקשורת, וחברות ביטוח) שנועדו לאפשר להם לנהל את הפעילות העסקית מתוך 'ראייה עסקית-אתית', במסגרת מודל "Conduct Analysis" ("ניתוח התנהגות").
המודל שם דגש על התנהלות אתית בניהול משברים ביחסי לקוח-חברה, במטרה למקסם את יחסי הציבור של החברה ובד בבד למנוע התערבות רגולטורית שעלולה לפגוע באינטרס של החברה.
מחקרים בולטים

סיגל הוא מן החוקרים הקוראים לשינוי המצב המשפטי בישראל בנוגע לתרומת איברים. לדבריו, החוק צריך לשנות את ברירת המחדל מ"אינך נחשב תורם אלא אם הסכמת" ל"אתה נחשב מסכים לתרומה אלא אם סירבת". הסיבה העיקרית היא כי כל אחד נחשב מועמד לקבל איבר, ולכן כל אחד צריך להיות מוכן לתרום.
סיגל גיבש, בשיתוף עם ד"ר יובל קרניאל, קוד אתי הנותן מענה מקיף לתוכניות ריאליטי ודוקו-ריאליטי. הקוד מיושם בהפקות של שידורי קשת.
סיגל ערך מחקר מקיף על "בדיקות גנטיות באוכלוסייה החרדית ("דור ישרים")", בשיתוף ובמימון אוניברסיטת וינה.
במחלוקת שהתגלעה בשנת 2014 בקרב חברי המועצה הלאומית לביואתיקה, בשאלת המסגרת החוקית הראויה להתמודדות עם שביתות רעב של אסירים, נמנה סיגל על התומכים בתיקון המצב החוקתי הנוכחי.
גישתו ביחס ל"משפט רפואי" ואתיקה

סיגל יזם את פרויקט "ביו-אתיקה כחול לבן" (הוצאת מוסד ביאליק והקריה האקדמית אונו) שבו מתחדדת עמדתה הייחודית של ישראל בתחומי המשפט הרפואי והביו-אתיקה אל מול ארצות הברית מחד ואירופה מנגד. בכך מבקש סיגל לקומם את האוטונומיה הביו-אתית של ישראל.
סיגל תומך בערכים קהילתיים, והדבר מודגם בכתיבתו בנושא השתלות איברים, חיסונים ובריאות הציבור. נושא הדוקטורט שלו במשפטים עסק ב-Collective Action Problem in Public Health. החידוש בעבודתו התייחס לגיוס תובנות מעולם הפסיכולוגיה ההתנהגותית לפתרון בעיות בתחום בריאות הציבור והרפואה.
סיגל פרסם מאמרים רבים בתחום הטכנולוגיה הרפואית, מחשבים וטלה-רפואה. בסדרת מאמרים אלו הוא התווה את מפת הדרכים המשפטית-אתית למעבר של הרפואה לתווך דיגיטלי. חלק מעבודה זו אף שימש כבסיס לנייר עמדה של המכון הלאומי למדיניות בריאות ("כנס ים המלח") בשנת 2010.
פרסומים ומאמרים בולטים

"על חידושים ועל מגמות במשפט הרפואי" קריית משפט 5 433 (2005). הובא כאסמכתא בבג"ץ 9863/06 קר"ן – עמותת קטועי רגלים לוחמים נ' מדינת ישראל – שר הבריאות.
"מאמר המערכת - על הולדה בעוולה בישראל וקול קורא לשינוי", משפט רפואי וביו-אתיקה (כרך 4) 10, 12(2011). הובא כאסמכתא בפסק דינו של המשנה לנשיא בית המשפט העליון, השופט אליעזר ריבלין, ב"פרשת המר" שביטלה את העילה של הולדה בעוולה.
ד"ר גיל סיגל, ‏חיים ומוות - לא רק עניין משפטי, באתר גלובס, 5 בינואר 2015
"ביו-אתיקה בעולם המערבי - ישראל שבין אירופה לארצות הברית", הרפואה 143 (2) 142 (2004)
פיצויים לקורבנות עבֵרה בתאונות-דרכים – האם הם עומדים בסתירה לעקרון ייחוד העילה? גיל סיגל ואורי ניר
השימוש במערכות מחשבים ותקשורת (IT) בבריאות – היבטים משפטיים, הרפואה
"טיפול רפואי בקטינים - קול קורא לשינוי", רפואה ומשפט 25 317 (2001)
"חובת המעקב הרפואי - על המתח שבין פטרנליזם רפואי לאוטונומיה של הפרט", רפואה ומשפט 26 190 (2002)
"על חובות המטופל - מעש משפטי ולא מס שפתיים" רפואה ומשפט 27 65 (2002)
הערות שוליים

↑  אישורי הדרגות בתחום מדעי החברה, ניהול ומשפטים
↑  Gil Siegal, University of Virginia School of Law, ‏2016-07-22 (באנגלית)
↑  אוניברסיטת בר-אילן
↑  "clics 1"(הקישור אינו פעיל, 27.6.2020)
↑  "בית החולים שיבא"
1 2  המועצה הלאומית לביואתיקה
↑  מדינת ישראל, משרד הבריאות, הוועדה העליונה לניסויים רפואיים בבני אדם
↑  "המכון על שם ד"ר שלזינגר"(הקישור אינו פעיל, 27.6.2020)
↑  ילקוט הפרסומים
מדינת ישראל, משרד הבריאות
↑  פרופסור גיל סיגל, "ניהול נכון של אירועי משבר לקוח-חברה: Conduct Analysis" (הרצאה)
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏פרשת "האח הגדול": הרשות השנייה תקבע תקנון לריאליטי, באתר גלובס, 18 בנובמבר 2012, קשת תגבש קוד אתי רפואי לתוכניות הריאליטי
↑  מכון גרטנר
↑  VIRGINIA JOURNAL OF LAW & TECHNOLOGY(הקישור אינו פעיל, 27.6.2020)
↑  בג"ץ 9863/06 קר"ן – עמותת קטועי רגלים לוחמים ואחרים נ' מדינת ישראל – שר הבריאות ואחרים, ניתן ב־28 ביולי 2008.
↑  ע"א 1326/07 ליאור המר נ' עמי עמית, פרופ' ואחרים, ניתן ב־28 במאי 2012.
↑  "הרפואה - עיתון ההסתדרות הרפואית בישראל"
↑  המאמר המלא(הקישור אינו פעיל, 27.6.2020)
↑  "הרפואה עיתון ההסתדרות הרפואית בישראל"
מטוס מטען

מטוס מטען מדגם בואינג 400–747F של חברת קרגולוקס עם דלת מטען קדמית פתוחה
מטוס בואינג 200–747SF השייך למלזיה איירליינס. זהו מטוס נוסעים אשר עבר הסבה לשמש כמטוס מטען.
מטוס לוקהיד C-130 הרקולס בשירות חיל האוויר הישראלי. זהו מטוס תובלה עיקרי בצבאות מערביים רבים.
מטוס מטען או מטוס תובלה הוא כלי טיס שעוצב ותוכנן במיוחד לצורך הובלת מטענים, להבדיל מהובלת נוסעים. התאמת המטוס לתפקידו מצריכה מספר מאפיינים העוזרים בזיהוי מטוס מטען: גופו של המטוס נראה "עבה" יותר ממטוסי נוסעים, כנפיים עליונות מאפשרות לקרקעית המטוס להיות קרובה יותר לקרקע, מספר גדול של גלגלים המאפשרים גם נחיתה במסלולים מאולתרים, זנב גבוה המאפשר פתיחת דלת מטען אחורית. חלק ממאפיינים אלה אינו קיים במטוסי מטען אשר נבנו במקור להטסת נוסעים ועברו הסבה לשימוש כמטוסי מטען.
כבר בשנת 1911 החל השימוש במטוסי מטען, בתחילה היו אלה מטוסי דואר אוויר. מטוסים אלה לא תוכננו כמטוסי מטען. בתחילת שנות ה־20 החלו לראשונה יצרני מטוסים לבנות מטוסי מטען ייעודיים.
רבים רואים במטוס אראדו Ar 232, אשר נבנה לשימוש חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה, את מטוס המטען "האמיתי" הראשון, זאת כיוון שמטוס זה נושא רבים מן המאפיינים המודרניים של מטוס מטען. רוב מטוסי המטען במלחמת העולם השנייה, בחיל האוויר הגרמני ובחילות אוויר אחרים, היו מטוסי נוסעים שהוסבו לתצורת מטען. בחילות האוויר של בנות הברית בלט בתפקיד זה מטוס ה־DC-3 דקוטה.
עם תום מלחמת העולם השנייה החלו יצרני מטוסים שונים לייצר מטוסי מטען, חלקם בעלי מאפיינים "ניסיוניים". פיתוח מנוע הטורבו־פרופ איפשר תכנון מטוסי מטען כבדים ויעילים יותר, הבולט ביניהם הוא מטוס ה־C-130 הרקולס המשמש עד היום כאמת מידה למטוסי מטען.
בישראל פועלות שתי חברות המתפעלות מטוסי מטען, ק.א.ל. ואל על.
מטוסי מטען מוסבים

מטוסי מטען מוסבים הם מטוסים שנבנו כדי לשמש מטוסי נוסעים ועברו הסבה למטוסי מטען. בתהליך ההסבה הוסרו מן המטוסים כל מאפייני הנוחיות והאביזרים הדרושים למטוס נוסעים ונבנתה בהם דלת מטען, או דלתות מטען, רחבה וגדולה לצורך טעינה ופריקה.
רוב הסבות מטוסי נוסעים למטען מתבצעות על מטוסים מיושנים יחסית שאינם מתאימים עוד להטסת נוסעים, אם בשל שיקולי בטיחות ועלות ואם בגלל היותם רועשים. עם זאת, קיימת אף דרישה בשוק למטוסי מטען מוסבים חדשים. למשל, ניתן להזמין מן היצרן מטוס מדגם בואינג 747 בתצורת מטען, שבו דלת גדולה הנפתחת מעלה באף המטוס וחלל המטען מותאם לגודל התקני של מכולה, כך שניתן להעמיס עליו שתי מכולות לגובה ושתיים לרוחב.
התעשייה האווירית לישראל היא בין החברות הבולטות בעולם בתחום הסבת מטוסי נוסעים למטוסי מטען. התעשייה האווירית מתמחה בהסבת מטוסים מן הדגמים בואינג 747, בואינג 737 ובואינג 767. לאחר ההסבה נוספות לשם דגם המטוס האותיות "BDSF", שמשמעותן "(מטוס) מטען מיוחד (תוצרת) בדק" (Bedek Special Freighter).
מטוסי מטען מופעלים על ידי חברות תעופה אזרחיות העוסקות אף בהטסת נוסעים וכן על ידי חברות תובלה אווירית העוסקות בהטסת מטענים בלבד. מטוסי מטען מופעלים אף בחילות האוויר של צבאות רבים בעולם.
מטוסי מטען

| המדינה | סוג המטוס | משקל המטען בטונות | משקל המראה מרבי (Max takeoff weight) בקילוגרם | אורך תא המטען (Cargo hold length) במטרים | רוחב תא המטען (Cargo hold width) במטרים | גובה תא המטען (Cargo hold height) במטרים | טווח טיסה ללא מטען בק"מ | טווח טיסה עם מטען מרבי בק"מ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוקראינה אוקראינה  | אנטונוב An-225  | 247   | 640,000   | 43.35   | 6.4   | 4.4   | 15,400 |  |
| אוקראינה אוקראינה  | אנטונוב An-124 רוסלן  | 150   | 402,000   | 36   | 6.4   | 4.4   | 14,000 | 3,700 |
| ארצות הברית ארצות הברית  | לוקהיד C-5 גלקסי  | 129.274   | 381,018   | 37   | 5.8   | 4.1   | 13,000 | 4,260 |
| אוקראינה אוקראינה  | Antonov An-22  | 80   | 250,000   | 32.7   | 4.44   | 4.44   |  | 5,000 |
| ארצות הברית ארצות הברית  | בואינג C-17 גלובמאסטר III  | 77.5   | 265,352   | 26.83   | 5.49   | 3.76   | 11,540 |  |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  | שיאן Y-20  | 66   | 220,000   | 20   | 4   | 4   | 7,800 |  |
| אוזבקיסטן אוזבקיסטן  | איליושין Il-76  | 60   | 190,000   | 24.54   | 3.45   | 3.4   | 9,300 |  |
| נאט"ו נאט"ו | איירבוס A330 MRTT  | 45   | 233,000   | 45   | 5.28   | 2.54   | 14,816 |  |
| נאט"ו נאט"ו | איירבוס A400M  | 37   | 141,000   | 17.71   | 4   | 3.85-4   | 8,900 | 3,300 |
| יפן יפן  | Kawasaki C-2   | 36   | 141,000   | 16   | 4   | 4   | 9,800 | 4,500 |
| ברזיל ברזיל  | אמבראר C-390 מילניום  | 26   | 86,999   | 18.5   | 3.00   | 3.04   | 6,240 | 2,000 |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  | Shaanxi Y-9  | 23   | 65,000   | 16.2   | 3.2   | 2.35   | 5,800 |  |
| מדינות ברית המועצות ברית המועצות לשעבר   | Mil Mi-26  | 20   | 56,000   | 12   | 3.3   | 2.9   | 800 |  |
| ארצות הברית ארצות הברית  | לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס  | 19.8   | 70,370   | 12.5   | 3.05   | 2.75   | 3,334 |  |
| אוקראינה אוקראינה  | אנטונוב An-178  | 16 (18 max)   | 51,000   | 13.21   | 2.73   | 2.73   | 5,500 |  |
| ארצות הברית ארצות הברית  | סיקורסקי CH-53K קינג סטליון  | 15.876   | 39,916   | 9.14   | 2.46   | 2   | 1,851 |  |
| איטליה איטליה  | Alenia C-27J Spartan  | 11.6 max   | 32,500   | 11.43   | 3.33   | 2.59   | 5,926 | 1,759 |
| ארצות הברית ארצות הברית  | בואינג CH-47 צ'ינוק  | 10.886   | 22,680   | 9.14   | 2.53   | 1.98   | 1,173 |  |
| ספרד ספרד  | CASA C-295  | 7 (9.25 max)   | 23,200   | 12.69   | 2.7   | 1.9   | 5,000 | 1,555 |
ראו גם

מטוס תובלה צבאי
תובלה אווירית
ג'נה פישר

| --- | --- |

פישר, 2008
 לידה:  7 במרץ 1974 (בת 50) פורט ויין, אינדיאנה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Regina Marie Fischer 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה טרומן  Nerinx Hall High School 
 בן או בת זוג:  ג'יימס גאן (7 באוקטובר 2000–2008)  לי קירק (2010–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
רג'ינה מארי "ג'נה" פישר (באנגלית: Regina Marie "Jenna" Fischer; ‏ 7 במרץ 1974) היא שחקנית ובמאית אמריקאית. ידועה בזכות תפקידה בסדרה הקומית "המשרד" עליו הייתה מועמדת לפרס אמי. ב-2018–2019 פישר כיכבה בסדרה "ביחד ולחוד" (אנ') של רשת ABC.
בין הסרטים בהם שיחקה: "מחליקים אותה", "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס", "רווקים לשבוע" ו"האיש המכני הענק".
ביוגרפיה

פישר נולדה בפורט ויין, אינדיאנה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. גדלה בסנט לואיס, מיזורי. אמה אן (לבית מילר), היא מורה להיסטוריה ואביה, ג'יימס אי. פישר הוא מהנדס. לה אחות צעירה בשם אמילי, מורה בבית ספר יסודי. התחנכה בתיכון קתולי לבנות-בלבד. לה תואר ראשון בתיאטרון ועיתונות.
פישר החלה לשחק בגיל 6, בסדנת משחק שהעבירה אמה.