stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרשרת פולימרית גאוסיאנית
וקטור קצה-קצה

וקטור קצה-קצה  {\vec {R}} הוא הווקטור המחבר בין קצות הפולימר:
 {\vec {R}}=\sum _{i}^{N}{\vec {r}}_{i} כאשר  {\vec {r}}_{i} הוא "וקטור הקשר" המחבר בין האטום ה-  i לאטום ה-  i+1.
במקרה של שרשרת אידיאלית מניחים שגודלו של וקטור הקשר קבוע:  |{\vec {r}}_{i}|=l.
לשרשראות שונות יהיו וקטורי קשר שונים ולכן וקטורי קצה-קצה שונים.
המודל הכללי והפשוט ביותר של שרשרת אידיאלית, Freely Joint Chain, מניח כי כל אחד מן הקשרים הוא בלתי תלוי בשכניו כך שיש לוקטור המתאר אותו הסתברות שווה להצביע לכל כיוון במרחב. תחת הנחה זו, משיקולי סימטריה מרחבית, מתחייב כי הממוצע על גבי הצבר (Ensemble average), שהוא הממוצע על גבי כל המצבים האפשריים של המערכת, מתאפס:  \langle {\vec {R}}\rangle =0.
אולם, שורש ממוצע הריבועים  {\sqrt {\langle {\vec {R}}^{2}\rangle }} של וקטור הקצה-קצה אינו מתאפס:
\langle {\vec {R}}^{2}\rangle =\langle \sum _{i=1}^{N}{\vec {r}}_{i}\sum _{j=1}^{N}{\vec {r}}_{j}\rangle =\sum _{i,j=1}^{N}\langle {\vec {r}}_{i}{\vec {r}}_{j}\rangle =l^{2}\langle cos\theta _{ij}\rangle
\theta _{ij} היא הזווית בין המונומר ה-  i למונומר ה- j.
\langle cos\theta _{ij}\rangle  מחושב באופן שונה עבור כל אחד מן המודלים השונים המתארים שרשרשת אידיאלית ולכן שורש ממוצע הריבועים מקבל ערך שונה עבור כל אחד ממודלים אלו.
פיתוח מתמטי של ההתפלגות הסטטיסטית של וקטור הקצה-קצה

ההסתברות של וקטור קצה-קצה של שרשרת פולימרית בעלת  N קישוריות (וקטורי קשר) להיות באורך  R נתונה על ידי פונקציית התפלגות ההסתברות  \Phi ({\vec {R}},N):
\Phi ({\vec {R}},N)=\int d{\vec {r}}_{1}\int d{\vec {r}}_{2}...\int d{\vec {r}}_{N}\delta \left({\vec {R}}-\sum _{n=1}^{N}r_{n}\right)\Psi ({{\vec {r}}_{n}})
\Psi ({{\vec {r}}_{n}}) היא פונקציית ההתפלגות של פולימר להיות  בקונפורמציה מסוימת. כיוון שווקטורי הקשר בלתי תלויים זה בזה, ניתן לכתוב את  \Psi ({{\vec {r}}_{n}}) כמכפלה:  \Psi ({{\vec {r}}_{n}})=\prod _{n=1}^{N}\psi ({\vec {r}}_{n}) .  \psi ({\vec {r}}_{n}) מבטא את גודלו הקבוע של וקטור הקשר  {\vec {r}}_{n} כך ש-  \psi ({\vec {r}})={\frac {1}{4\pi l^{2}}}\delta (|{\vec {r}}|-l) תחת הנרמול  \int d{\vec {r}}\psi ({\vec {r}})=1.
על ידי שימוש  בטרנספורם פורייה הפוך של  פונקציית הדלתא של דיראק, ניתן לשכתב את  \Phi ({\vec {R}},N) באופן הבא:
\Phi ({\vec {R}},N)={\frac {1}{(2\pi )^{3}}}\int d{\vec {k}}e^{i{\vec {k}}\cdot {\vec {R}}}\int d{\vec {r}}_{1}...\int d{\vec {r}}_{N}\prod _{n=1}^{N}e^{-i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}_{n}}\psi ({\vec {r}}_{n})={\frac {1}{(2\pi )^{3}}}\int d{\vec {k}}e^{i{\vec {k}}\cdot {\vec {R}}}\left[\int d{\vec {r}}e^{-i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}}\psi ({\vec {r}})\right]^{N}
ניתן לבחור את מערכת הצירים כך ש-  {\hat {k}}||{\hat {z}} ועל ידי בחירה זו מתקבל  \int d{\vec {r}}e^{-i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}}\psi ({\vec {r}})={\frac {sin(kl)}{kl}}
עבור המקרה בו אנו דנים, כאשר  N>>1,  \left({\frac {sin(kl)}{kl}}\right)^{N}\to 0 אלא אם  kl<<1.
כאשר  kl<<1 ניתן להשתמש  בקירוב טיילור לקבלת:
\left({\frac {sin(kl)}{kl}}\right)^{N}\approx \left(1-{\frac {k^{2}l^{2}}{6}}\right)^{N}\approx exp\left({-{\frac {Nk^{2}l^{2}}{6}}}\right)
כך ש-  \Phi \left({\vec {R}},N\right)={\frac {1}{(2\pi )^{3}}}\int d{\vec {k}}e^{i{\vec {k}}\cdot {\vec {R}}}exp{\left(-{\frac {Nk^{2}l^{2}}{6}}\right)} ועל ידי השלמה לריבוע האינטגרל על  k הופך  לאינטגרל גאוסיאני פשוט שמניב את התוצאה:
\Phi \left({\vec {R}},N\right)=\left({\frac {3}{2\pi Nl^{2}}}\right)^{3/2}exp{\left(-{\frac {3R^{2}}{2Nl^{2}}}\right)}
כך שפונקציית ההתפלגות של וקטור הקצה-קצה היא גאוסיאן. אף על פי שתוצאה זו התקבלה עבור מודל Freely Joint Chain, היא תקפה עבור מקרה כללי יותר.
פונקציית התפלגות זו עלולה לתאר מצב לא פיזיקלי בו מתקיים שגודלו של  {\vec {R}} גדול יותר מאורך השרשרת המקסימלי כאשר היא מתוחה לחלוטין, כלומר  |{\vec {R}}|>Nl. כאשר עוסקים בתיאור פולימר על ידי המודלים הפיזיקליים הפשוטים ביותר, ניתן להניח כי הפולימר אינו במקסימום מתיחה אפשרית כך שזהו תיאור מספק.
באופן כללי, ניתן להראות כי מתקבלת תוצאה זהה עבור התפלגותו של וקטור הקצה-קצה בהינתן  \Psi ({{\vec {r}}_{n}})=\prod _{n=1}^{N}\psi ({\vec {r}}_{n}) וכאשר השרשרת ארוכה  \left(N>>1\right). תוצאה זו מתקבלת על ידי משפט הגבול המרכזי.
מודל השרשרת הגאוסיאנית

שרשרת גאוסיאנית היא שרשרת שאורך קשר שלה מתפלג גאוסיאנית:  \psi ({\vec {r}})=\left({\frac {3}{2\pi b^{2}}}\right)^{3/2}exp\left(-{\frac {3r^{2}}{2b^{2}}}\right) כאשר  \langle r^{2}\rangle =b^{2}.
באמצעות הכפלת ההתפלגויות של כל אחד מוקטורי הקשר ניתן לקבל את פונקציית התפלגות ההסתברות של הקונפורמציות של השרשרת כולה:
\Psi ({{\vec {r}}_{n}})=\prod _{n=1}^{N}\left({\frac {3}{2\pi b^{2}}}\right)^{3/2}exp\left(-{\frac {3r_{n}^{2}}{2b^{2}}}\right)
שרשרת גאוסיאנית אינה מתארת באופן מדויק מבנה מקומי של פולימר אך מתארת היטב את תכונות הפולימר בסקאלת אורך גדולה. היתרון של מודל זה נובע מן הפשטות המתמטית המקלה על החישובים המתבצעים באמצעות המודל.
שרשרת זו מתוארת לרוב על ידי מודל מכני בו  N+1 חרוזים מחוברים זה לזה באמצעות  אוסצילטורים הרמוניים שהאנרגיה הפוטנציאלית של כל אחד מהם היא:
U_{0}\left({{\vec {R}}_{n}}\right)={\frac {3}{2b^{2}}}K_{B}T\sum _{n=1}^{N}\left({\vec {R}}_{n}-{\vec {R}}_{n-1}\right)^{2}
כאשר  K_{B} הוא קבוע בולצמן,  T  הטמפרטורה ו-  {{\vec {R}}_{n}}=\left({\vec {R}}_{0},...,{\vec {R}}_{N}\right) הם וקטורי המיקום של הקפיץ ה-  n.
בהקבלה לאנרגיה פוטנציאלית של אוסצילטור הרמוני פשוט  \left(U_{0}={\frac {1}{2}}K\Delta x^{2}\right) ניתן לראות שקבוע הקפיץ  K={\frac {3K_{B}T}{b^{2}}}.
ביבליוגרפיה

M. Doi & S. F. Edwards,The Theory of Polymer Dynamics, New York: Oxford University Press, 1986
M. Rubinstein & H. Colby,Polymer Physics, New York: Oxford University Press, 2003
Paul J. Flory,Statistical Mechanics of Chain Molecules, Hanser Publishers
הערות שוליים

↑  Toshihiro Kawakatsu, Statistical Physics of Polymers: An Introduction, Tokyo, 2004
וקטור קצה-קצה המחבר בין קצות הפולימר.
תקופת שתי החצרות הקיסריות

מפה המציגה את שתי הבירות הקיסריות
תקופת שתי החצרות הקיסריות (ביפנית: 南北朝時代, תעתיק: נאנְבּוֹקוּ-צ'וֹ ג'ידאי) הייתה תקופה בהיסטוריה של יפן בין השנים 1336–1392, בה התקיימו שתי חצרות קיסריים: החצר הצפונית, שנוסדה על ידי השוגון אשיקאגה טאקאוג'י בקיוטו, והחצר הדרומית, שנוסדה על ידי הקיסר גו-דאיגו ביושינו, הסמוכה לנארה.
שתי החצרות נלחמו זה בזה במשך חמישים שנה, עד ניצחון החצר הצפונית ב-1392, אולם החצר הצפונית הייתה תחת שליטתו של השוגון, ולמעשה חסרת השפעה. עם זאת, הקיסרים מהחצר הדרומית נחשבו לקיסרים הלגיטימיים החל מהמאה ה-19, וזאת בשל העובדה שחצר זו מחזיקה אוצרות הקיסריים.
רקע > נפילת שוגונות קאמאקורה

שוגונות קאמאקורה התמוטטה ב-1333, בשל מלחמת אזרחים ובשל הפלישות המונגוליות ליפן ב-1274 וב-1281. במהלך ובעקבות הפלישות המונגוליות לקראת סוף המאה ה-13, חיזקה משפחת העוצרים הוג'ו, ששלטה ביפן במקום השוגון, את אחיזתה במדינה על ידי מינויים פוליטיים. למעשה רק חברי המשפחה וקרוביהם מילאו תפקידי ממשל. בעקבות זאת, החלה להתעורר התנגדות לבית הוג'ו בקרב שאר המשפחות הלוחמות של יפן. לבסוף הוקמה קואליציה של מתנגדי הוג'ו ב-1331, ולאחר שנתיים הצליחה להדיח את בית הוג'ו מהעוצרות.
רקע > רסטורציית קנמו

ב-1333 האמין הקיסר גו-דאיגו שביכולתו להשיב את השליטה ביפן לחצר הקיסרית ולאצולה, ובכך להחזיר למדינה את השלטון האזרחי לאחר מאה וחצי של שלטון צבאי. הוא השיב לעצמו מספר נחלות שהיו בשליטת משפחתו בעבר ואת חלקן העביר למקדשים בודהיסטיים שונים בתקווה לזכות בתמיכתם. עם זאת, הקיסר לא הבין את חשיבות המעמד הלוחם ליציבות שלטונו, ותחת זאת העדיף לתגמל את מקורביו. מנהיגי הצבאות שהכניעו את השוגונות, כאשיקאגה, קיבלו את חלק הארי של אדמות הוג'ו-לשעבר, ובכך בעצם שבה השליטה בנחלות למצביאים חזקים שלא היו כפופים לקיסר. הטעות הגדולה יותר של הקיסר הייתה בכך שלא חילק מספיק אדמות לסמוראים מהמעמד הנמוך יותר שתמכו בו, ולא זו בלבד, הוא גבה מסים ממעמד זה על מנת שיוכל לבנות לעצמו ארמון. עד שנת 1335 איבדו הקיסר והאצולה את תמיכת המעמד הלוחם.
הקיסר הבין שהוא איבד את השליטה באשיקאגה, שהחל למנות מושלי מחוזות על דעת עצמו, ללא הסכמה קיסרית, ובתגובה אסף צבא סמוראים כדי לצאת כנגד צבאו של אשיקאגה. בשלב זה היה אשיקאגה סמלו של המעמד הלוחם, שסמך עליו שימלא את צורכיהם, ואכן נהנה מחנהו מיתרון מספרי גדול. ב-23 בפברואר 1336 הפסיד צבאו של הקיסר, ואשיקאגה כבש את הבירה ושם קץ לרסטורציית קנמו. הקיסר נמלט מהבירה ונאלץ לברוח לקיושו, שם הקים את החצר הקיסרית הדרומית, ובעצם פתח את תקופת שתי החצרות הקיסריות.
שתי החצרות

מעט לפני נפילת השוגונות ב-1333, הדיח השוגון את גו-דאיגו מן הקיסרות לאחר שפתח ברסטורציית קנמו, ומינה תחתיו את בן-דודו קוג'ון. בעקבות התמוטטות השוגונות זמן קצר לאחר מכן, איבד קוג'ון את מקומו, אך אחיו, קומיו, ושני בניו זכו לתמיכתו של אשיקאגה כיורשים החוקיים לכס החרצית. לפיכך, נוצר הענף הצפוני של המשפחה הקיסרית על ידי משפחתו של קוגון, שישב בקיוטו.
מול הענף הצפוני עמד הענף הדרומי, בשל מקום מקומו בנארה, הדרומית לקיוטו, ובראשו עמד הקיסר המודח גו-דאיגו. ב-1392 הובס הקיסר הדרומי גו-קמיאמה, ונאלץ לוותר על כסאו לטובת נינו של קוגון, הקיסר גו-קומאצו, ובכך הסתיים הפילוג. שני הקיסרים הסכימו להשיב על כנה את השיטה הישנה לפיה בכל עשור יתחלף הקיסר, בכל פעם מחצר אחרת. גו-קומאצו הפר את ההסכם, לא רק בכך ששלט עשרים שנה, אלא אף בכך שהכתיר את בנו תחתיו, במקום את הקיסר מהחצר הדרומית.
אף על פי כן, נחשבו הקיסרים מהחצר הדרומית לקיסרים הלגיטימיים, בעוד הקיסרים מהחצר הצפונית, ובכללם המשפחה הקיסרית הנוכחית, נחשבו מתחזים. במהלך תקופת מייג'י, ב-3 במרץ 1911 התפרסמה הכרזה קיסרית בה הכריז הקיסר מוצוהיטו שהחצר הדרומית היא החצר הלגיטימית, אף על פי שמוצאו היה מהחצר הצפונית.
מספר ימים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הכריז על עצמו איש העסקים הבודהיסטי הירומיצ'י קומזאווה, צאצא של החצר הדרומית, כקיסר הלגיטמי של יפן, וטען שמכיוון שהענף הקיסרי של הירוהיטו הוא הצפוני, אין לו זכות לתואר הקיסר. אף על פי שהציג אילן יוחסין שהוכיח שהוא צאצא של הקיסר גו-דאיגו, לא עלה בידיו לממש את טענתו.
רשימת הקיסרים > החצר הצפונית

קוגון, 1333-1332.
קומיו, 1348-1336.
סוּקוֹ, 1351-1348.
גו-קוגון, 1371-1352.
גו-אֶניוּ, 1382-1371.
גו-קומאצו, 1392-1382 (לאחר מכן המשיך כקיסר הלגיטימי עד 1414).
רשימת הקיסרים > החצר הדרומית

גו-דאיגו, 1339-1336.
גו-מורקאמי, 1368-1339.
צ'וֹקֶיי, 1383-1368.
גו-קמיאמה, 1392-1383.
לקריאה נוספת

Dower, John W. Embracing Defeat: Japan in the Wake of World War II. W.W. Norton & Co., 2000. ISBN 9780393320275.
Thomas, Julia A.  Reconfiguring Modernity: Concepts of Nature in Japanese Political Ideology. University of California Press, 2001. ISBN 9780520228542.
Grossberg, Kenneth A. Japan Renaissance: The Politics of the Muromachi Bakufu. Harvard University Press, Massachusetts 1981. ISBN 9780674472518.
Varley, Paul H. Imperial Restoration in Medieval Japan. Columbia University Press, New York 1971. ISBN 9780685162811.
הערות שוליים

↑  Thomas, עמ' 199.
↑  Dower, עמ' 307-306.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529237405171  LCCN: sh85069465  LNB: 000304565  NDL: 00568298
תקופת קופון

קופון דאיסן - תל הקבורה המשוער של הקיסר נינטוקו בסאקאי
תקופת קוֹפוּן (ביפנית: 古墳時代) היא תקופה בהיסטוריה של יפן שנמשכה בערך משנת 250 ועד שנת 538, ובאה לאחר תקופת יאיואי. מקור שמה של התקופה הוא במילה היפנית לתלי הקבורה שנבנו בתקופה זו. תקופת קופון ותקופת אסוקה לעיתים נכללות יחד תחת תקופת יאמטו. התיעוד ההיסטורי המוקדם ביותר ביפן מתוארך לתקופת קופון, אך מכיוון שכרונולוגיית האירועים ומקורותיהם אינם אמינים דיים, מרבית מחקר התקופה מתבסס על ממצאים ארכאולוגיים.
בתחום הפוליטי, בתקופה זו השתלט אחד מראשי השבטים שישבו באזור על מערב הונשו ועל החצי הצפוני של קיושו, תהליך שבסופו נוסדה המשפחה הקיסרית. ייתכן שתלי הקבורה בטנגשימה ושני מקדשי שינטו עתיקים ביקושימה סימנו את גבולות המדינה החדשה.
תלי הקבורה

קופון הם תלי קבורה שנבנו עבור השכבה השלטת בין המאה ה-3 למאה ה-7 ביפן. התלים מכילים היכלי קבורה מאבן וחלקם מוקפים בחפיר. יש שוני רב בין קופון אחד למשנהו, כשעגול ומרובע הן הצורות הנפוצות ביותר. צורה ייחודית היא צורת חור מנעול, בעל חזית מרובעת ועורף עגול. גודלם של הקופון נע בין מספר מטרים בודדים עד אורך של 400 מטרים. לרוב נקברו מסביב להיקף הקופון האניווה, פסלוני טרקוטה בעלי משמעות טקסית.
הקופון העתיק ביותר ביפן הוא ככל הנראה קופון הוקנויאמה השוכן במחוז נארה ומתוארך לסוף המאה ה-3. באותו אזור נבנו בנוסף מספר תלי קופון בעלי צורת חור מנעול במאה ה-4, ומנהג זה התפשט במאה שלאחר מכן לכל רחבי יפן. עם זאת, במאה ה-6 נעלמו הקופון בעלי צורת חור המנעול, ככל הנראה בשל הרפורמות השלטוניות שבוצעו לצד הגעת הבודהיזם ליפן. הקופון הגדולים האחרונים שנבנו הם קופון אימשירוזוקה באוסקה שאורכו 190 מטרים וקופון איווטויאמה בפוקואוקה שאורכו 135 מטרים.
חצר יאמטו

קיימת מחלוקת בנוגע לזמן בו החלה תקופת שלטון יאמטו, אך ישנה הסכמה כללית ששליטי יאמטו החזיקו בשלטון עד המאה ה-4. למרות השלטון הכללי של הקבוצה האתנית של היאמטו, אוטונומיה מקומית נשמרה לאורך כל התקופה, ורק במאה ה-6 שלטה קבוצה האתנית של היאמטו באופן ישיר בכל החלק הדרומי של יפן.
הישות הפוליטית יאמטו הופיעה לראשונה במאה ה-5. היא הכילה מספר שבטים חזקים, כשבכל שבט עמד פטריארך שערך את כל הטקסים הדתיים לקאמי של השבט. בתוך השבטים הייתה מערכת מעמדות, והמשפחה ששלטה בחצר יאמטו הייתה העילית של מעמד האריסטוקרטיה. מנהיגים בולטים זכו לתוארי קאבאנה שעברו בירושה ושימשו שמות משפחה.
בסופו של דבר השתלט שבט יאמטו על שבטי הונשו וקיושו, ושם השבט הפך שם נרדף ליפן כולה. בהתבסס על הדגם הסיני, החלו בני יאמטו לפתח מערכת שלטון מרכזית והם ייסדו חצר קיסרית הנתמכת על מנהיגי שבטים הכפופים להם. מהגרים מסין ומקוריאה שהתיישבו ביפן נקראו טוֹראיג'ין והביאו עמם אלמנטים תרבותיים רבים מן היבשת. לפיכך, נהנו הטוראיג'ין מיחס מועדף מצד שלטונות יאמטו, ואף הקימו שבטים משלהם.
תרבות קופון > שפה

מכיוון שהיפנים, הסינים והקוריאנים כתבו את ההיסטוריה שלהם בכתב סיני, קשה לזהות את אופי הגייתן המקורי של המילים. אף על פי שכתב לא היה בשימוש בקרב היפנים הקדומים, יכולותיהם הספרותיות של המהגרים מהיבשת הרשימו את האליטה של החברה היפנית באותה עת.
תרבות קופון > האניווה

פרשים באותה העת לבשו שריון ונשאו חרבות וכלי נשק נוספים. זאת ניתן להסיק מפסלי ההאינווה שהקיפו ומילאו את תלי הקבורה של האליטה. להאניווה ניתנו צורות רבות כגון: סוסים, עופות, מניפות, דגים, בתים, כלי נשק, מגנים, שמשיות, כריות וצורות אדם.
לקראת תקופת אסוקה

את מקומה של תקופת קופון תפסה תקופת אסוקה באמצע המאה ה-6 עם הגעת הבודהיזם ליפן. הדת הוצגה רשמית ביפן בשנת 538, ושנה זו מסמלת את תחילת תקופת אסוקה. בתקופה זו גם אוחדה סין תחת שושלת סווי וההשפעה התרבותית של סין על יפן התרחבה מאוד.
לקריאה נוספת

שילוני, בן-עמי, יפן המסורתית: תרבות והיסטוריה. הוצאת שוקן, 1995. מהדורה מתוקנת ומורחבת 2001.
Denoon, Donald et al. (eds.) Multicultural Japan: Palaeolithic to Postmodern. Cambridge University Press, 2001. ISBN 9780521003629.
הערות שוליים

↑  דנון, עמ' 107.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4331865-4  NDL: 00566230 
האניווה
שנות ה-20 של המאה ה-16

שנות ה-20 של המאה ה-16 היו העשור השלישי של המאה ה-16, החלו ב-1 בינואר 1520 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1529.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

מלחמות שוודיה-דנמרק -
10 בנובמבר 1520 – טבח סטוקהולם - הדנים בפיקודו של המלך כריסטיאן השני מוציאים להורג כ-100 מראשי המשטר והכמורה בשוודיה, לאחר שפלשו לעיר
מלחמת העצמאות של שוודיה (1521 - 1523) -  מלחמת אזרחים שבמהלכה הצליח האציל השוודי גוסטב ואסה להדיח את מלך דנמרק כריסטיאן השני מתפקידו כעוצר איחוד קאלמאר. ואסה הוכתר כמלך החדש של שוודיה ב-6 ביוני 1523 בעיר סטראנגס. בשנת 1522 הצטרפה העיר ההנזית לובק, לצד השוודים במלחמה. לאחר כיבוש סטוקהולם ביוני 1523 שוודיה הוכרזה רשמית כמדינה עצמאית, ובספטמבר אותה שנה שוחררה גם פינלנד השוודית. באמנת מאלמה שנחתם ב-1 בספטמבר 1524, שוודיה התנתקה רשמית מאיחוד קאלמאר.
1521 - בלגרד (כיום סרביה) נכבשת על ידי האימפריה העות'מאנית.
1522 - רודוס נכבשת על ידי האימפריה העות'מאנית.
1523 - שושלות בוכריות ואיראניות במרכז אסיה מביאות לנפילתה של השושלת הטימורית
24 בפברואר 1525 – קרב פאביה: הקרב המכריע במלחמת ארבע השנים, שהייתה חלק ממלחמת איטליה. פרנסואה הראשון מלך צרפת הובס בקרב בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הקרב למעשה הכריע במידה רבה את מאבק הכוחות על השליטה באירופה בין בית ולואה לבין בית הבסבורג.
1526 - הקרב הראשון של פאניפאט - באבור מביס את איברהים לודי, סולטאן דלהי, ומקים את האימפריה המוגולית
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

1523 - "מרד האבירים" בגרמניה
אוגוסט 1524 - פורץ מרד האיכרים של אלזס
1529 - קרב שימברה קור באתיופיה - נקודת מפנה ביחסם של יהודי אתיופיה לנוצרים.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

19 באוקטובר 1520 – מגע דיפלומטי רשמי ראשון בין ממלכה אירופית לקיסרות אתיופיה. משלחת מטעם מלך פורטוגל, מנואל ה-1, מתייצבת בחצר הקיסר האתיופי
3 בינואר 1521 – האפיפיור ליאו העשירי מטיל חרם על מרטין לותר
1 בינואר 1523 – אבירי מסדר ההוספיטלרים נמלטו מרודוס מפני סולימאן הראשון למלטה
20 בינואר 1523 – כריסטיאן השני, מלך דנמרק מודח מכס המלוכה בדנמרק ונורווגיה (הודח מכס המלוכה השוודי עוד קודם לכן); תחילת שלטונו של פרדריק הראשון, מלך דנמרק
29 בינואר 1523 – מהפכת הרפורמציה: אולריך צווינגלי מנהיג את אנשי קנטון ציריך להיות המדינה הראשונה אשר פורשת מן הכנסייה הקתולית באופן רשמי
6 ביוני 1523 – גוסטב ואסה נבחר למלך שוודיה; בכך פורשת שוודיה מאיחוד קאלמאר
23 ביוני 1523 – הנרי השמיני מלך אנגליה ומלך צרפת חותמים על הסכם משותף נגד קרל החמישי
9 באוקטובר 1523 – שארל השלישי, דוכס בורבון מסרב להצעת הנישואין של לואיזה, נסיכת סבויה, אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת (החפץ באדמותיו) והופך תחת זאת לבעל ברית של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
23 בנובמבר 1523 – קלמנס השביעי יורש את אדריאנוס השישי בתור אפיפיור
1523 - מיקאל אגריקולה מביא את הנצרות הפרוטסטנטית לפינלנד; תנועת הרפורמציה מתפשטת גם לשוודיה, סלובניה ולריגה; גוסטב ואסה, מלך שוודיה ממנה את יוהנס מגנוס לארכיבישוף נגד עמדת הוותיקן
1 בינואר 1527 – אצילים קרואטים בחרו בפרדיננד הראשון למלך קרואטיה במפגש שנערך בפרלמנט סטין
6 במאי 1527 – ביזת רומא (1527), רומא נבזזת על ידי חיילי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
1529 - שרפה בארמון וסטמינסטר גורמת להנרי השלישי לעבור לארמון וויטהול
1529 - קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבטיח את שליטתו בצפון איטליה בעקבות הסכמים עם פרנסואה הראשון מלך צרפת ועם האפיפיור קלמנס השביעי
1529 - עלילת דם בבזינג (Bosen) בהונגריה (כיום בצ'כיה). שלושה יהודים מואשמים ונהרגים ומתברר שהילד חי ונחטף לצורך העלילה.
ספטמבר 1529 - ויכוח ויטנברג - בין השלטון המלוכני ובין הנוצרים הלותרנים. היהודים בתנ"ך ובתקופת המכבים הוזכרו בוויכוח זה תכופות כנאמנים למלך כל עוד אינו פועל באופן גלוי נגד הצדק והמוסר.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > קולוניאליזם ואימפריאליזם

30 ביוני 1520 – הספרדים נסוגים מהבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן
13 באוגוסט 1521 – טנוצ'טיטלאן (היום: מקסיקו סיטי) נופלת בידי הרנאן קורטס
28 באוגוסט 1521 – העות'מאנים כבשו את בלגרד
1523 - התיישבות ספרדית בוונצואלה
1523 - פדרו דה אלוואראדו יוצא למסע כיבוש גואטמלה ואל סלוודור, בין היתר בחיפוש אחר זהב. במהלך מסע הכיבוש נרצחים אינדיאנים רבים
29 באוגוסט 1526 – קרב מוהאץ' - העות'מאנים מנצחים את ההונגרים, והונגריה מאבדת את עצמאותה
מרץ 1529 - סולימאן המפואר יוצא למסע הכיבוש השני שלו.
ספטמבר 1529 - המצור הראשון על העיר וינה במסעו של סולימאן המפואר.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1526 - הוקמה חברת ברטה לייצור נשק
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
5 בינואר 1527 – פליקס מאנץ, ראש הקהילה האנבפטיסטית בציריך, מוצא להורג בטביעה
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1528 - הקקאו מובא לראשונה לספרד.
מדע וטכנולוגיה > חקר העולם

1 בנובמבר 1520 – פרדיננד מגלן חוצה לראשונה את מצר מגלן
28 בנובמבר 1520 – פרדיננד מגלן מגיע אל האוקיינוס השקט ונותן לו את שמו
16 במרץ 1521 – פרדיננד מגלן מגיע לאיי הפיליפינים
6 בספטמבר 1522 – הספינה "ויטוריה", אחת מספינותיו של פרדיננד מגלן, שבה לספרד ועל סיפונה 18 איש בלבד, מגלן עצמו נהרג במהלך המסע. בכך הפכה ה"ויטוריה" לספינה הראשונה אשר הקיפה את כדור הארץ
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שיאה של יצירה ועיצוב בעזרת אומנות הויטראז'.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  אמנות אסלאמית, באתר בריטניקה
↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC, geacron
↑  Stained glass: history and technique, khan academy
| עשורים במאה ה-16 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1500–1509 • 1510–1519 • 1520–1529 • 1530–1539 • 1540–1549 • 1550–1559 • 1560–1569 • 1570–1579 • 1580–1589 • 1590–1599 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 750d107e-4295-444d-9cf2-49f0eff1c2c8 
ציור שמן מהמאה ה-16 המתאר את קרב פאביה
טבח סטוקהולם, 1520
ביזת רומא, (1527) Martin van Heemskerck
טנוצ'טיטלאן (היום: מקסיקו סיטי) נופלת בידי הרנאן קורטס
לאדה טוליאטי (הוקי קרח)

סמל הקבוצה הישן
מועדון ההוקי לאדה טוליאטי (ברוסית: Хоккейный клуб «Лада» Тольятти) הוא קבוצת הוקי קרח מהעיר טוליאטי שהוקמה ב-1976. עד 1989 הקבוצה נקראה טורפדו. משנת 2010 ועד עונת 2017/2018 הקבוצה התמודדה בליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח. מעונת 2018/2019 תשתתף בליגת VHL.
הספונסר הראשי של הקבוצה הוא ענק הרכב הרוסי אווטוואז.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1976, ושיחקה מספר עונות בליגות התחתיות של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח. בעשור האחרון של המאה ה-20, הקבוצה החלה לצבור תארים, כאשר זכתה פעמיים באליפות ליגת ההוקי הבינלאומית (הליגה של חבר המדינות), ב-1994 וב-1996. ב-1997 הקבוצה אף זכתה בגביע האירופי, הגביע החשוב ביותר למועדונים באירופה באותה תקופה.
לאדה טוליאטי הייתה הקבוצה האזורית הראשונה ברוסיה שזכתה באליפות המדינה בהוקי קרח, לאחר שעד 1994 כל זוכות האליפות בברית המועצות וברוסיה היו קבוצות ממוסקבה.
ב-2005 פקד את הקבוצה משבר כלכלי שגרם לעזיבת 16 משחקניה. למרות זאת, עם סגל משני שקובץ בחופזה, הצליחה הקבוצה לזכות ב-2006 בגביע הקונטיננטלי - הגביע המשני של אירופה.
הקבוצה הצטרפה לליגת ה-KHL עם הקמתה ב-2008, אך כיוון ששיחקה באולם קטן בן 2900 מושבים בלבד הודחה מהליגה ב-2010 ושיחקה בליגה המשנית. היא שבה ל-KHL בעונת 2014/15 עם פתיחתו של האולם הביתי החדש שלה, לאדה ארנה. אך הודחה ממנה לאחר 3 עונות בשל חוסר עמידתה בתנאי הליגה וחזרה לליגת VHL.
תארים והישגים

אליפות רוסיה בהוקי קרח: 1994, 1997
גביע אירופה: 1996/97
הגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח: 2006
גביע רוסיה בהוקי קרח: 1994
ראו גם

לאדה טוליאטי (כדורגל)
לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ

לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (בגרמנית: Ludwig VI. von der Pfalz; ‏4 ביולי 1539 – 22 באוקטובר 1583) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1576–1583.
ביוגרפיה

לודוויג השישי נולד בהיידלברג ב-4 ביולי 1539, לפרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך, בתם של קזימיר, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית וסוזנה מבוואריה. על מנת ללמוד צרפתית, למד לודוויג בשנת 1554 באוניברסיטת דול שבבורגונדי. לודוויג השתתף בניהול השלטון עוד בתקופת אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ובשנת 1563 מונה למושל פפאלץ העילית.
בשנת 1576 מת אביו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בניגוד לאביו שהיה קלוויניסט, היה לודוויג לותרני, וכל התאולוגים הקלוויניסטים שהיו בחצר אביו, עברו לחצר אחיו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן. במהלך מלחמת קלן עמד לודוויג לצד גבהארד טרוכזס פון ואלדבורג, והיה הנסיך הלותרני היחיד שעמד לצידו.
ב-22 באוקטובר 1583 מת לודוויג, ובנו פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1650 התחתן פרידריך עם אליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
מריה מפפאלץ-זימרן (1561–1589)
אליזבת (1562)
דורותיאה אליזבת (1565)
דורותיאה (1566–1568)
פרידריך פיליפ (1567–1568)
יוהאן פרידריך (1569)
לודוויג (1570–1571)
קתרינה (1572–1586)
כריסטינה (1573–1619)
פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1574–1610)
פיליפ (1575)
אליזבת (1576–1577)
בשנת 1583 התחתן לודוויג עם אנה מפריזיה המזרחית, בתו של אדצארד השני, רוזן פריזיה המזרחית, אך לא היו לו ממנה ילדים.
לגנס

לֶגַנֵס (בספרדית: Leganés; הגייה: [leɣaˈnes]) היא עיר בקהילת מדריד שבספרד. היא נחשבת כחלק מאזור מטרופולין מדריד, וממוקמת כ-11 ק"מ דרום-מערבית ממרכז מדריד. נכון לשנת 2018, אוכלוסייתה מונה 188,425 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה מבחינת האוכלוסייה בקהילת מדריד. שטחה הוא 43.09 קמ"ר והיא ממוקמת בגובה של 667 מ' מעל פני הים.
היסטוריה

הקמת היישוב מתוארכת באופן זמני לסביבות שנת 1280. לאורך ימי הביניים, היא נותרה כפר קטן, ממנו מעט מידע התפשט. במאה ה-16 היא הייתה חלק מאדמת מדריד.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת במרכז חצי האי האיברי, בגובה של כ-667 מטרים מעל פני הים.
חינוך

בלגנס נמצאת אוניברסיטת קרלוס השלישי של מדריד.
תחבורה

ליבת העיר מוקפת בכבישים מהירים, כולל: M-40, A-42, R-5, M-45 ו-M-50.
היא מחוברת למדריד באמצעות הרכבת הפרברית האזורית ובאמצעות 6 תחנות של קו 12 של הרכבת התחתית של מדריד.