היסטוריה של מזרח טימור
סוף עידן המושבות

מזרח טימור המשיכה להיות מושבה פורטוגזית עד שנת 1975. ההתנגדות לשלטון הפורטוגזי הייתה מועטה, והשלטונות הפורטוגזיים הזהירו את תושבי טימור מהסכנה בשלטון אינדונזי, בה באמצע שנות ה-60 נהרגו כמיליון איש במסגרת מהפך קומוניסטי-כביכול שנכשל.
לאחר מהפכת הציפורנים, שהתחוללה באפריל 1974, הפורטוגזים אישרו את התארגנותן של מפלגות פוליטיות במזרח טימור. במקביל, ניסה הממשל הצבאי בליסבון להגיע להסכם עם אינדונזיה כדי להיפטר ממזרח טימור שהפכה לנטל כלכלי כבד. שתי המפלגות הגדולות שנוצרו, המרכז-ימנית (Uniao Democratica Timorese; UDT) והשמאלנית (Associação Social Democrática Timorense; ASDT), התנגדו לכל מחשבה על הכללת מזרח טימור באינדונזיה. ה-UDT ביקשה לקדם "אוטונומיה מתקדמת" תחת דגל פורטוגל וה-ASDT דרשה עצמאות מיידית. מפלגה קטנה ושולית, אפודיטי, תמכה באיחוד עם אינדונזיה שהיה מותנה באוטונומיה מקומית. השלטון בג'קרטה, בירת אינדונזיה, ראה את הדמוקרטיזציה במזרח טימור בדאגה רבה בגין החשש שתתפשט למחוזות העניים של אינדונזיה ותדרבן אותם להיפרד מאינדונזיה. בספטמבר 1974 קיבל צבא אינדונזיה חיזוקים של ממש לחששו, כאשר תנועת ה-ASDT במזרח טימור פנתה שמאלה עוד יותר, שינתה את שמה לפרטילין (FRETILIN) והחלה לממש תוכניות חברתיות, כלכליות ומדיניות בעלות אופי קומוניסטי. באותו חודש ממש בו ה-ASDT הפכה לפרטילין, נפגשו נשיא אינדונזיה סוהארטו וראש ממשלת אוסטרליה, גוף ויטלם. בפגישה קיבל סוהארטו את ברכת הדרך למדיניות הכללת מזרח טימור באינדונזיה כאשר ויטלם הצהיר שמזרח טימור עצמאית תהיה למדינה ללא יכולת קיום ותהפוך לאיום פוטנציאלי לאזור. המדינה היחידה באזור שהייתה יכולה לרסן את תוכניותיו של צבא אינדונזיה למעשה נתנה לו גושפנקה וסיכלה את עצמאותה של מזרח טימור.
בהשראת ההבנה שהושגה עם אוסטרליה ובתמיכה שקטה של מדינות מערביות כמו ארצות הברית (שדאגה לחופש השייט ומעברי ים אסטרטגיים באזור בזמן המלחמה הקרה) ויפן (שרכשה אז מעל 40 אחוז מייצוא הנפט האינדונזי), החל צבא אינדונזיה לתכנן את סיפוח מזרח טימור. תחילה נעשה ניסיון להשיג את המטרה באמצעות מבצע חתרני, בביצוע שרותי המודיעין האינדונזים, "מבצע קומודו". הכוונה הייתה להתערב במצב הפנימי במזרח טימור, כך שהכיבוש האינדונזי יכול להיות מוצג כהזמנה על ידי מנהיגי מזרח טימור על מנת להחזיר את הסדר על כנו. לצורך כך טופחה מנהיגות מפלגת ה-UDT ובו-זמנית הוכרז פרטילין כאיום קומוניסטי. בסופו של דבר, המטרה הייתה לגרום למלחמת אזרחים על ידי עידוד של מהפך שלטוני בהובלת ה-UDT ויצירת מצב שבו יהיה ניתן לתת להתערבות צבא אינדונזיה לגיטימציה בינלאומית כלשהי.
המצב הפוליטי במזרח טימור עצמו חייב פעילות מהירה כי ביולי 1975 נקבע בליסבון שכוחות פורטוגל ייסוגו סופית ממזרח טימור באוקטובר 1978 אחרי עריכת בחירות חופשיות במושבה. בבחירות המוניציפליות ביולי 1975 - הבחירות החופשיות היחידות שהתקיימו במזרח טימור עד למועד זה, זכתה תנועת פרטילין ב-55% מהקולות, ניצחון שדרבן את צבא אינדונזיה לפעול במהירות על מנת למנוע פגיעה קשה במפלגת ה-UDT.
מנהיגי ה-UDT זומנו לפגישה עם מפקדי צבא אינדונזיה וב-11 באוגוסט 1975 הם ביצעו הפיכה בבירה דילי שמטרתה הייתה לקחת את השלטון מיידי הפורטוגזים ולעצור את התעצמותה של תנועת פרטילין. ההפיכה נכשלה כישלון חרוץ כי חיילים טימורזים בצבא פורטוגל במושבה, תומכי פרטילין, התערבו ותוך מספר שבועות הבריחו את שארית כוחות ה-UDT מעבר לגבול לתוך אינדונזיה. להתערבות הצבא לצידה של פרטילין היו השלכות מרחיקות לכת: לא רק שבאופן זה הובטח ניצחון התנועה במלחמת האזרחים אלא שכך גם נבנה הפוטנציאל הצבאי לעתיד לבוא: פלינטיל (FALINTIL), הזרוע הצבאית של תנועת פרטילין, הוקמה ב-20 באוגוסט 1975 והתבססה על כ-20,000 חיילים, חלקם מקצועיים, מצוידים בנשק חדיש של נאט"ו שהיה בידי חיילי פורטוגל במזרח טימור ונפל לידי פלינטיל. השילוב של כוחות מאומנים יחסית ונשק חדיש איפשר לפלינטיל להתנגד לחדירות צבא אינדונזיה לשטח מזרח טימור, חדירות שהחלו לקראת סוף 1975 ונמשכו עד לפלישה ב-7 בדצמבר 1975.