stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת פולאני (פולאצ'ק)
אילן היוחסין

חנוך פולאצ'ק (המאה ה-18 - ?)
B1 מיהאי פולאצ'ק (1790 לערך - 1850 לערך); אשתו: רגינה פולצ'ק
C1 וילמוש פולאצ'ק
C2 אדולף פולאצ'ק (1810 - 1871); אשתו: ז'ופיה שלזינגר
D1 מיהאי פולאצ'ק , מהנדס (ינואר 1848 - ינואר 1905); אשתו: ווהל ססיליה (וילנה, 1862 - 1939) הייתה פובליציסטית
E1 לאורה פולאני (פולאצ'ק) (וינה, 1882 - 1959); בעלה: שאנדור סטרייקר (1869 - 1955)
F1 אווה צייזל (נולדה אווה עמליה סטריקר בודפשט, 13 בנובמבר 1906 - ניו יורק, 30 בדצמבר 2011) קרמיקאית, מעצבת תעשייתית. בעלה: הנס צייזל (1905 - 1992)
E2 אדולף פולאני (פולאצ'ק) (וינה, 1883 - סאו פאולו, 1966); אשתו: פרידה סצ'י
F1 טמאש פולאני (תומאס ג. פולאני 1918 - 2007); אשתו: אליז רווס.
E3 קרל פולאני (וינה, 25 באוקטובר 1886 - פיקרינג (קנדה), 23 באפריל 1964) היסטוריון כלכלי, פילוסוף חברתי, פוליטיקאי חברתי.
E4 מיכאל פולאני (בודפשט, 11 במרץ 1891 - נורת'המפטון, 22 בפברואר 1976) מדען, כימאי, כלכלן, פילוסוף; אשתו: מגדה קמני.
F1 ג'ון פולאני (ברלין, 23 בינואר 1929 -) כימאי, חתן פרס נובל בכימיה.
E5 פאל פולאני (פולאצ'ק) (בערך 1893 - 1904)
E6 ז'ופיה פולאני (פולאצ'ק) (18 בספטמבר 1888 - מחנה הריכוז דכאו (?), בערך 1941); בעלה: אגון סצ'י ( וינה, 13 במרץ 1882 - מחנה הריכוז דכאו, 7 באפריל 1941)
F1 קארוי סצ'י (15 ביולי 1919 - בערך 1941)
D2 וילמה פולצ'ק ; בעלה: ליפוט זיידלר
E1 ארנה זיידלר (אוז'הורוד, 18 במרץ 1886- מוסקבה, 1938 / 1940. ) קצין, קולונל בצבא האדום ההונגרי; אשתו: אסטלה שרה מינץ
E2 אמי זיידלר; בעלה: אמיל לדרר ( פלזן, 22 ביולי 1882 - ניו יורק, 29 במאי 1939) סוציולוג.
E3 אירמה זיידלר (1893 - 1911); בעלה: קארוי רתי (1884 - 1921); צייר, היא הייתה אהובתו של גירגי לוקאץ' בצעירותו.
D3 תרזה פולאצ'ק ; בעל: לא ידוע
E1 אדן פור (בסביבות 1883 - בערך 1973)
D4 קלמנטינה פולאצ'ק (1844 - ?); בעלה ד"ר ליפוט פולגארדי (1828-1901)
D5 לואיזה פולאצ'ק (1846 - ?); בעלה: דיולה שלזינגר
E1 שמואל ארווין שלזינגר, 23 באוגוסט 1877 - בודפשט, 30 בספטמבר 1918) מדען חברתי, ספרן, מנהל ספרייה, מהפכן אנרכו-סינדיקליסטי.
D6 קארוי פולאצ'ק (בערך 1845 - ?); אשתו: אירמה פולצ'ק
E1 מטילד פולאצ'ק; הבעל:מארק וודרש (ויינברגר) (אוז'הורוד 13 בספטמבר 1870 - בודפשט, 12 באוגוסט 1961) פסל.
מקור המשפחה

מוצא המשפחה במזרח, כנראה ברוסיה. בזקרפטיה, בעיר אוז'הורוד שהייתה בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית פעלה טחנת קמח במאה ה-18 שהייתה בבעלות המשפחה. בן המשפחה הראשון הידוע, חנוך פולצ'ק, היה חקלאי במחוז ארווה ושילם יותר מיסים מכל שאר היהודים במחוז. חלק מהמשפחה עבר מאוחר יותר לווינה בסוף המאה ה-19.
לקריאה נוספת

ארז'בט ווזר: דורות ספרותיים: תולדות משפחת פולאני במסמכים (1986)
אווה גאבור: הארכיון המשפחתי של משפחת פולאני
אנדרה צייזל: מדענים, גנים, דילמות (2002)
ורה בקש: משפחת פולאני וההתחלות של הפסיכואנליזה
סקירה
הערות שוליים

↑  "Pollacsek Mihály". Petőfi Irodalmi Múzeum.
↑  "Wohl Cecília". Petőfi Irodalmi Múzeum.
↑  Látóhatár, Akadémia Kiadó, 1986, 237. oldal
↑  Munkásmozgalom–történeti Lexikon (Kossuth Könyvkiadó, 1976 ISBN 963 09 0412 8) 571. oldal
↑  Dr. Lipót/Leopold Polgárdy (Offenheimer) a Geni oldalán. Eredeti vezetéknevén Offenheimer.
↑  Recenzió
מרווין האריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוגוסט 1927 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוקטובר 2001 (בגיל 74) גיינסוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פלורידה  אוניברסיטת קולומביה 
 
מרווין האריס (באנגלית: Marvin Harris;‏ 18 באוגוסט 1927 – 25 באוקטובר 2001) היה אנתרופולוג אמריקאי. נחשב לאחד האנתרופולוגיים הפוריים והמשפיעים ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20. פיתח את הגישה התאורטית שנקראת מטריאליזם תרבותי.
קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה ב-1953, שם גם לימד וכיהן כיו"ר החוג לאנתרופולוגיה. מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת פלורידה. חיבר 17 ספרים.
עבודותיו הראשונות של האריס הושפעה מהמסורת הבועזיאנית, אך עבודת השדה שביצע במוזמביק בסוף שנות ה-50 גרמה לו לשנות את המיקוד המחקרי שלו מהמקריות הגאוגרפית והדפוזיוניזם של בועז אל עבר היבטים התנהגותיים, מטריאליסטים ודטרמיניסטים. בספרו, "The Rise of Anthropological Theory" שהתפרסם ב-1968, הוא פרס את התפתחות הגישות התאורטיות באנתרופולוגיה, והציג את גישתו, המטריאליזם התרבותי, שהוא במידה רבה המשך לגישת האקולוגיה התרבותית של ג'וליאן סטיוארד. גישתו, המטריאליזם התרבותי, הוא שילוב של המטריאליזם הדיאלקטי של קרל מרקס, המדגיש את החשיבות של "אופן היצור", עם תובנותיו של תומאס מלתוס על אודות השפעת הדמוגרפיה על המערכת הסוציו-תרבותית. האריס הבחין בין התחום ההתנהגותי ובין התחום המנטלי הנמצאים בכל תרבות, והדגיש את השפעת התחום ההתנהגותי על התחום המנטלי. לכל תחום יש את המוסדות השייכים לו כאשר המוסדות המשפיעים על ההסתגלות האנושית הם החשובים יותר והם משפיעים על המוסדות שהשפעתם על ההסתגלות פחותה יותר. על פי האריס, אופן הייצור (במיוחד הטכנולוגיה) והמאפיינים הדמוגרפים הם התשתית, המפתח לקביעת המבנה החברתי התרבותי, הכלכלי, המשפחתי ושאר המוסדות החברתיים של כל חברה וחברה. על פי האריס שינוי תרבותי מתרחש כאשר היחסים בין הדמוגרפיה, הטכנולוגיה ויכולת הסביבה לספק משאבים לחברה יצאו משיווי משקל. במקרה זה תהיה התאמה מחדש של המוסדות בחברה עד הגעת שיווי משקל חדש.
במהלך חייו, משך האריס קולות רבים של מעריצים וממשיכים, מצד אחד, ושל מבקרים חריפים, מצד שני. בספרו האחרון "Theories of Culture in Postmodern Times", הוא מתח ביקורת על התוצאה הפוליטית ההרסנית שיש לתאוריה הפוסט מודרנית.
מרגריטה האק

| --- | --- |
האק ב-2007
האק ב-2007
 לידה:  12 ביוני 1922 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  29 ביוני 2013 (בגיל 91) טריאסטה, איטליה 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה, אסטרונומיה, מצפה כוכבים 
 מקום מגורים:  איטליה 
 מקום קבורה:  טריאסטה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פירנצה 
 מוסדות:  Astronomical Observatory of Trieste  אוניברסיטת טריאסטה 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (28 במאי 2012)  Premio letterario Galileo per la divulgazione scientifica (2009)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
מרגריטה האק (באיטלקית: Margherita Hack;‏ 12 ביוני 1922 - 29 ביוני 2013) הייתה אסטרופיזיקאית, פרשנית מדעית ואקטיביסטית איטלקייה.
קורות חיים

מרגריטה האק נולדה ב-1922 בפירנצה שבאיטליה. לאחר לימודיה בתיכון "גלילאו", היא קיבלה ב-1945 תואר בפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה, לאחר שכתבה תזה בנושא משתנים קפאידים.
ב-1944 התחתנה עם אחד מחבריה לילדות, אלדו דה רוזה. לא נולדו להם ילדים.
האק מתה ב-2013 בטריאסטה. היא תרמה לעיר את הספרייה האישית שלה, שמנתה כ-24,000 ספרים על אסטרונומיה.
מחקר מדעי

מרגריטה האק עבדה בפירנצה, ולאחר מכן במצפה הכוכבים של בררה שליד מילאנו. היא הפכה לפרופסור באוניברסיטת טריאסטה וניהלה את מצפה הכוכבים של טריאסטה בין השנים 1964 ל-1987. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה באיטליה. מצפה הכוכבים של טריאסטה הפך בזכותה לאחד מהמרכזים המדעיים החשובים באיטליה.
היא הבינה מוקדם מאוד את החשיבות של שיתוף המידע המתקבל מלוויינים בין כל החוקרים, כדי להרחיב את שדה המחקר שלהם, ועבדה בהרבה מרכזי חקר של נאס"א ושל סוכנות החלל האירופית. תחת השפעתה, האסטרופיזיקאים האיטלקים החלו להשתמש בנתוני לוויין לצורך עבודתם ולשתף פעולה עם גופים כמו נאס"א ואיס"א.
המחקרים שלה הביאו לגילויים רבים בתחומי הרדיו-אסטרונומיה (חקר החלל באמצעות מעקב אחרי אותות רדיו הנפלטים מגרמי שמים) והספקטרוסקופיה (חקר הכוכבים על פי האור הנפלט מהם). היא פרסמה לאורך חייה יותר מ-200 מאמרים, שהפכו אותה למומחית גדולה בתחום.
אסטרואיד שהתגלה ב-1995 נושא את שמה, ה"8558 האק".
מחקר מדעי > מדע פופולרי

מרגריטה האק מפורסמת בעיקר בזכות המאמצים שלה להפוך את המדע לנגיש לקהל הרחב. היא הייתה פרשנית מדעית מאוד מוערכת בתקשורת האיטלקית וכתבה הרבה ספרי מדע מופשטים.
ב-1978, היא ייסדה את העיתון המדעי "L'astronomia", ובשנת 2002 את העיתון "Le stelle", עיתון מדע פופולרי.
בשנת 2009 היא קיבלה את פרס גלילאו על פעולתה למען הנגשת הידע המדעי לקהל הרחב.
אקטיביסטית חברתית

מרגריטה מפורסמת לא רק הודות לקריירה המדעית שלה, אלא גם בזכות האקטיביזם הפוליטי והחברתי שלה. היא פעלה לאורך זמן למען המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, וזכתה לא פעם בבחירות, אבל ויתרה על מקומה מכיוון שבחרה להקדיש את עצמה לחקר תחום האסטרונומיה.
במהלך חייה היא פעלה למען:
זכויות הקהילה ההומוסקסואלית: היא פעלה למען ההכרה בזוגות הומוסקסואליים.
זכויות של נשים: היא פעלה למען הזכות לגירושים ולהפלות.
הזכות להמתת חסד.
זכויות בעלי החיים: היא הייתה צמחונית, והיו לה 8 חתולים וכלב.
האק הייתה אתאיסטית, ולא האמינה בשום דבר דתי או על-טבעי. היא תמיד התנגדה לכנסייה הקתולית, אותה היא החשיבה כריאקציונית ומתנגדת למדע. בכתבה שפורסמה לאחר מותה, היא תוארה כאישה "אתאיסטית, פמיניסטית וצמחונית באיטליה דתייה, גברית ובשרונית".
פרסים

פרס קורטינה אוליס - 1995
פרס גלילאו - 2009
פרס פבזה - 2010
כל הפרסים האלו ניתנו למרגריטה האק על פעולתה למען פרסום והנגשת המדע לקהל הרחב.
מדליות

צלב גדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית - 2012
מדליית הזהב של מסדר הכבוד האיטלקי לתרבות ולאמנות - 1998
ספריה

עדכנית ל-2019, אף אחד מספריה לא תורגם לעברית.
Esplorazioni radioastronomiche - Trattato teorico e pratico. Turin, Boringhieri, 1964.
L'universo violento della radioastronomia, Mondadori, 1983.
L'universo alle soglie del 2000. Dalle particelle alle galassie, Rizzoli, Milano, 1992.
Dalle particelle alle Galassie, Rizzoli, 1992.
Cataclysmic Variables and Related Objects, עם C. la Dous, Pier Luigi Selvelli, H. Duerbeck, M. Friedjung, A. Bianchini, R. Viotti),
Alla scoperta del sistema solare עם A. Braccesi et G. Caprara, Mondadori, Milano, 1993.
Sette variazioni sul cielo, Raffaele Cortina, 1999.
L'Universo alle soglie del terzo millennio, Rizzoli, 1997.
L'amica delle stelle. Storia di una vita, Rizzoli, 2000.
Etica, biodiversità, biotecnologie, emergenze ambientali עם Gino Ditadi Trisonomia, 2002.
Storia dell'astronomia. Dalle origini al duemila e oltre, Edizioni dell'Altana, 2002.
Origine e fine dell'universo עם Pippo Battaglia, Walter Ferreri, Utet libreria, 2004.
Vi racconto l'astronomia, Laterza, 2004.
Una vita fra le stelle, Di Renzo Editore, Roma, 1995, 2005.
Idee per diventare astrofisico - osservare le stelle per spiegare l'universo (i misteri della scienza a cura di Lisa Vozza), Zanichelli, 2005.
L'universo di Margherita עם Simona Cerrato, illustrazioni di Grazia Nidasio, Editoriale Scienza, 2006.
L'idea del tempo, עם Pippo Battaglia, Utet Libreria, 2006.
Il mio zoo sotto le stelle, עם Bianca Pauluzzi, Di Renzo Editore, Roma, 2007.
Qualcosa di inaspettato, Laterza, 2007.
Così parlano le stelle - L'Universo spiegato ai ragazzi עם Eda Gjergo, בשיתוף פעולה עם Arnoldo Mosca Mondadori, Sperling & Kupfer, 2007.
Che cos'è l'universo?, Luca Sossella Editore, Roma, 2008.
Le mie favole. Da Pinocchio a Harry Potter (passando per Berlusconi), Edizioni dell'Altana, Roma, 2008.
Dal sistema solare ai confini dell'Universo, Liguori, Napoli, 2009.
Libera scienza in libero Stato, Rizzoli, Milano, 2010.
Diario di un incontro, Zikkurat Edizioni&Lab, 2010.
Notte di stelle, עם Viviano Domenici, Sperling & Kupfer, 2010.
Perché le stelle non ci cadono in testa? E tante altre domande sull'astronomia?? Editoriale Scienza, 2010.
Il mio infinito, Dalai Editore, 2011.
Tutto comincia dalle stelle, עם Gianluca Ranzini, Sperling & Kupfer, 2011.
La mia vita in bicicletta, Ediciclo Editore, 2011
הערות שוליים

↑  Repubblica.it, Margherita Hack, la voglia di vivere diecimila anni
↑  Encyclopaedia Britannica | Margherita Hack
1 2  Mujeres Con Ciencia - Margherita Hack
↑  The Independent - Obituaries | Margherita Hack
↑   Margherita Hack (Obituary), The Telegraph, 16 July 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425485305171  PLWABN: 9810630107305606  BIBSYS: 90765172  BNE: XX1173881  BnF: cb125080963 (data)  CiNii: DA02825654  GND: 124084621  ICCU: CFIV004874  ISNI: 0000 0001 1598 1815  LCCN: n50020625  NKC: mub2011624182  NLA: 53726303  NLK: KAC201420203  NTA: 075047381  RERO: 02-A003338175  SELIBR: 257445  SUDOC: 034313206  Trove: 1537652  VcBA: 495/154148  VIAF: 14749247   WorldCat (עם VIAF): 14749247
מריה ברטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1897 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בספטמבר 1969 (בגיל 72) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
מריה ברטה (במקור בֶּק, בהונגרית: Barta Mária; בודפשט, 28 ביולי 1897 – בודפשט, 29 בספטמבר 1969) הייתה ציירת, גרפיקאית, אוּמנית. אחותם של הצייר אישטוואן ברטה ושל הפסל לאיוש ברטה.
ביוגרפיה

מריה בק נולדה במשפחה יהודית כבתם של דיולה בק, (1858-1922) סוחר יין ושל גיזלה ברודי. היא נישאה ב-18 בנובמבר 1923 בבודפשט לסוחר העצים ארפאד שוורץ. מריה הייתה תלמידתם של הציירים גזה אודווארי, ולאחר מכן של יוז'ף ריפל-רונאי ושל בלה איוואני-גרינוולד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. מאוחר יותר המשיכה את לימודיה בקולג' של וינה לאמנויות שימושיות. היא חייתה בפריז תקופה ארוכה, נסעה לסיור לימודים באיטליה ובטורקיה. מריה הייתה חברה באגודה החדשה לאמנים בתערוכות; היא הציגה תערוכת אוסף בסלון הלאומי (1933), תערוכות קבוצתיות בגלריה הישנה לאמנות (1946–1947), במוזיאון ארנסט (1959) ובאולם על שם אדולף פניאש (1964). היא ציירה בעיקר תמונות חיים וטבע דומם.
תערוכות יחיד

1933 הסלון הלאומי, בודפשט (אוסף)
1959 מוזיאון ארנסט, בודפשט
1964 אולם פניאש אדולף, בודפשט • בית התרבות פטפי, אסטרגום
1966 בית התרבות דנוביה, בודפשט
1986 גלריית פטאקי, בודפשט עם אישטוואן ברטה
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1921 תערוכת אביב, הסלון הלאומי, בודפשט
1947 בית האמנים היצירה, בודפשט
1948 תערוכת גרפיקה הונגרית, סטוקהולם
1957 תערוכת אביב, היכל האמנות (בודפשט)
1959 תערוכת שבעה ציירים, מוזיאון ארנסט, בודפשט
1960 תערוכת אמניות הונגריות, היכל האמנות (בודפשט)
יצירותיה באוספים ציבוריים

מוזיאון יאנוש פאנוניוס, פץ'
מוזיאון קטונה יוז'ף, קצ'קמט
הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט.
לקריאה נוספת

OELMACHER A.: ~ képei, Magyar Nemzet, 1964. március 3.
SOÓS K.: Egy elfelejtett művész, ~, Művészet, 1964/10.
NÉRAY K.: ~ kiállítása a Fényes Adolf Teremben, Művészet, 1964/10.
TASNÁDI A.: Kiállítási jegyzetek, Kortárs, 1966/6.
PATAKI G.: (kat., bev. tan., Pataky Galéria, 1986)
HERNÁDI M.: A rejtőzködő ~, Új Művészet, 1995/7-8.
הערות שוליים

↑  "Házasságkötése a Budapest VIII. kerületi polg. házassági akv. 1538/1922. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7937 2616  VIAF: 121398257   WorldCat (עם VIAF): 121398257
מעיין קרסטי

מעין קרסטי בעומק 130 מטרים (430 רגל) בנהר Cetina בקרואטיה
ה- Vrelo Bune (בעברית: נביעת הבאר של בונה) מתחת לצוק אבן גיר בבוסניה
Blautopf (עציץ כחול), מעיין קארסט של נהר הבלאו (הנהר הכחול) בבלובורן, יורה השוואבית
מעיין קרסטי הוא מעיין (התפרצות, נביעת מי תהום אל פני השטח) המהווה חלק ממערכת הידרולוגית קארסטית .
תיאור

בגלל צורת הקערה החרוטית לעיתים קרובות, מעיינות קארסטיים ידועים בארצות דוברות גרמנית גם כ- Topf ("סיר"). שם זה משתקף בשמות כמו Aachtopf (מקורו של היובל הצפוני של נהר הריין) או Blautopf (המקור של נהר הבלאו בבלובורן).
למעיינות הקארסטיים יש לרוב שפיעה בכמות רבה מאוד, מכיוון שהם ניזונים לרוב מזרימה תת-קרקעית של אגן ניקוז גדול. מכיוון שהמעיינות הם בדרך כלל הקצה של מערכת ניקוז מערות ונמצאים במקום בו מערת נהר מגיעה לפני השטח, לעיתים קרובות ניתן להיכנס למערות אלו מהמעיין לצורך חקר.
תכונות הידרולוגיות

מאפיין עיקרי של מעיינות קארסט הוא שהמים עוברים במהירות במערות. כך, מי התהום בוקעים במעיין קרסטי תוך ימים ספורים מאירוע גשם, יש סינון מינימלי של המים והם נושאים משקעים שונים. לסערות, הפשרת שלגים ושינויים עונתיים כלליים בגשמים יש השפעה ניכרת ומהירה מאוד על מעיינות קארסט.
מעיינות קארסט רבים מתייבשים במהלך החלק היבש ביותר של השנה. אחרים יבשים רוב ימות השנה וזורמים רק לאחר גשם כבד. בדומה לנחלים בעלי משטר זרימה דומה, נקראים גם המעיינות האלו מעיינות אכזב.
תכונותיהם של מעיינות קארסט הופכות אותם לבלתי מתאימים לאספקת מי שתייה. קצב הזרימה הלא אחיד שלהם אינו תומך בקצב צריכה קבוע, במיוחד בקיץ כאשר יש הפרשה נמוכה יותר אך ביקוש גבוה יותר. בנוסף, סינון לקוי וקשיות גבוהה גורמים לכך שאיכות המים ירודה.
הערות שוליים

↑  Rogulj, Daniela (2016-10-04). "Drone footage of the Cetina like you have never seen before". Total Croatia News (באנגלית בריטית). ארכיון מ-2016-10-08.
↑  Whittow, John (1984). Dictionary of Physical Geography. London: Penguin, 1984, p. 291. מסת"ב 0-14-051094-X.
↑  "Geopark Schwäbische Alb". www.geopark-alb.de.
↑  LaMoreaux, Phillip (2012). Springs and Bottled Waters of the World. US: Springer. pp. 56, 57, 58. ISBN 978-3540618416.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1065850514
מרב קמל וחליל בלבין

מרב קמל (נולדה ב-1988) וחליל בלבין (נולד ב-1987) הם זוג אמנים הפועלים יחד משנת 2012. קמל ובלבין עוסקים יחד במדיום של פיסול ומיצב ומציגים את עבודותיהם בתערוכות משותפות. בנוסף, הם שומרים על ערוצי יצירה נפרדים.
ביוגרפיה

מרב קמל נולדה בשנת 1988 וגדלה בתל אביב. חליל בלבין נולד בשנת 1987 וגדל בקיבוץ צובה.
קמל ובלבין הכירו במהלך לימודי תואר ראשון במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ומאז הם זוג בחיים האישיים, יוצרים ומתגוררים יחד בין עין גדי לתל אביב
קמל ובלבין הציגו שמונה תערוכות יחיד, ביניהם שש תערוכות בישראל ושתי תערוכות באירופה. תערוכת היחיד המוזאלית הראשונה שלהם ״שם עצם״ התקיימה בשנת 2018 במוזיאון הרצליה באוצרותה של איה לוריא. בין תערוכות היחיד שלהם ניתן למצוא שלוש תערוכות יחידבגלריה עינגא בשנים 2018–2015 בשם "מעלל", "עמבה״ ו "הקרנפים". בנוסף, הציגו בגלריה הקיבוץ וגלריה בצלאל. בשנת 2019 הציגו את התערוכה "רגל עירומה" בגלריה PRAM בפראג בצ'כיה. ובשנת 2018 את התערוכה "באוחנבל" בגלריה PM בדיסלדורף בגרמניה.
הזוג השתתף בכמה תוכניות שהות אמן, בישראל ובעולם בניהם: תוכנית Fountainhead במיאמי בשנת 2022, בין השנים 2020-2019 בתוכנית הרזדיסי של ארטפורט, בשנת 2019 בתוכנית Pram בפראג, בשנת 2018 באטליה שמי בקיבוץ כברי ועוד.
עבודתיהם של הזוג הוצגו בלמעלה מעשרים תערוכות קבוצתיות ביניהם: תערוכת ״פקעת" במוזיאון תל אביב, התערוכה "Trees Die Stand״ בגלריה Pi Artwork Gallery בלונדון, התערוכה "יותר שעות אהבה" בגלריה רו-ארט בתל אביב, התערוכה "זום" במוזיאון ישראל, התערוכה "כוונות רעות" בגלריה Circle1 בברלין ועוד רבות.
עבודות רבות נרכשו על ידי מוזאונים ואוספי אמנות פרטיים ברחבי העולם. בין הרכישות ניתן למצוא את מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון פילרה, אוסף שוקן, אוסף אן וארי רוזנבלט, אוסף פרנהולץ ועוד.
קמל ובלבין זכו שניהם בפרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט. בשנת 2016 זכה בלבין ובשנת 2018 זכתה קמל.
קמל ובלבין עוסקים בהוראת אמנות. קמל מלמדת בתיכון עירוני א׳ לאומנויות, בעוד בלבין מכהן בתפקיד מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
השכלה > מרב קמל

2017 לימודים בתוכנית העמיתים עלמא בית לתרבות עברית, תל אביב
2014 תעודת הוראה, מכון כרם, ירושלים
2008 תואר ראשון, המחלקה לאמנות, באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
השכלה > חליל בלבין

2019 לימודים בתוכנית העמיתים עלמא בית לתרבות עברית, תל אביב
2014 תעודת הוראה באמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
2010 תואר ראשון, המחלקה לאמנות, באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
אמנות

בעבודת האמנות שלהם ניתן למצוא ביטויים שונים להומור, דמיון ועמדה יצרית משתלחת. על פי הזוג, היבטים אלו מסייעים להם להתבונן לכיוונים אפלים, רגישים, חושפניים וכואבים של החוויה האנושית, האישית והחברתית. בנוסף, ניכרת קריאת תיגר על המנגנונים השונים שמכוננים את התרבות, ההגות, החברה והייצוג. השפה המאפיינת את עבודתם מאופיינת בחומריות ובטכניקות מגוונות, כגון: פיסול רך, ציור, רישום, תחריט, תבליט ומיצב.
אמנות > תערוכות יחיד

2023 - "מיצי מרה", מוזיאון ישראל, ירושלים
2019 - "רגל עירומה", גלריה PRAM פראג, צ'כיה
2018 - "באוחנבל", גלריה PM דיסלדורף, גרמניה
2018 - "שם עצם", מוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית, הרצליה
2017 - "עמבה" גלריה עינגע, תל אביב
2016 - "מעלל", גלריה עינגע, תל אביב
2015 - "פנחס", גלריה הקיבוץ, תל אביב
2015 - "הקרנפים", גלריה עינגע, תל אביב
2014 - "שפתי תפתח", גלריה בצלאל, ירושלים
אמנות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

| --- | --- |
 2021 - "פקעת", מוזיאון תל אביב  2021 - "The Meek One", Karlin Studios, פראג  2021 - "Trees Die Stand", Pi Artwork Gallery, לונדון  2021 - "פראידוליה", גלריה פרטר, תל אביב  2020 - "נונפיניטו", ארטפורט, תל אביב  2020 - "אמא בשלי לי מיץ גנבים", ארטפורט, תל אביב  2019 - "Drop dead funny", בית האמנות, ברנו, צ'כיה  2019 - "Family Stoties", מוזיאון בוכום, גרמניה  2019 - "שולחן", גלריה גבעון, תל אביב  2018 - "Blumerant", גלריה Plan.d, דיסלדורף  2018 - אוסף קבע אמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב, אלן גינתון  2018 - "שחור", מוזיאון ראלי קיסריה, רון ברטוש:  2018 - "דיאלוג", סדנת ההדפס, ירושלים  2017 - יריד אמנות Untitled, מיאמי  2017 - "כוונות רעות", גלריה Circle 1, ברלין  2017 - "יותר שעות אהבה", גלריה רו ארט  2017 - "חלום ליל קיץ", סדנת הדפס ירושלים  2016 - "רשמים", הביאנלה לרישום, ירושלים  2016 - "זום", מוזיאון ישראל  2016 - "מחברות פתוחות", מוזיאון הרצליה לאמנות  2015 - "מות העורך", מכללת אורנים  2014 - "במדבר – דברים", גלריה ברבור, ירושלים  2014 - "זוגות", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד  2014 - "הפוגה הומניטרית", גלריה כורש 14, ירושלים
פרסים ומלגות

2020 פרס ביאטריס קולינר מטעם מוזיאון ישראל
2020 מלגת ארטיס לאמנים בתקופת הקורונה
2018/2016 פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט
2015 מלגת יצירה, סדנת ההדפס, ירושלים
2014 הפרס ע"ש אהוד אלחנני, המחלקה לאמנות בצלאל
2014 מלגת קרן שרת, קרן תרבות אמריקה ישראל
אוספים

מוזיאון ישראל
מוזיאון תל אביב
מוזיאון הרצליה
מוזיאון פילרה
אוסף דיסקונט
אוסף רוני ואלן בהרב
אוסף דובי שיף
אוסף שוקן
אוסף אן וארי רוזנבלט
אוסף פרנהולץ
הערות שוליים

↑   נעמה ריבה, איש נקניק וכלבת עטינים - איך נראים פסלים בעבודה זוגית?, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2020
↑  פקעת: רכישות חדשות לאוסף האמנות הישראלית ע"ש ברוך ורות רפפורט / מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il
↑  Merav Kamel and Halil Balabin, Floorr (באנגלית אמריקאית)
↑  מרב קמל וחליל בלבין, באתר www.herzliyamuseum.co.il
↑  חליל בלבין ומרב קמל | artport | Halil Balabin Merav Kamel | מחזור 2019–2020, באתר artport
↑  Amba | Inga Gallery of Contemporary Art, inga-gallery.com
↑  The Rhinos | Inga Gallery of Contemporary Art, inga-gallery.com
משרד האקולוגיה והלכידות הטריטוריאלית

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  צרפת צרפת
 תחום שיפוט:  צרפת 
 סוכנות אם:  ממשלת צרפת 
 סוכנות בת:  Scientific and Technical Centre for Building 
 תאריך הקמה:  14 באפריל 1962
 חוק:  חוקת צרפת
 ממשלה:  ממשלת צרפת
 שר:  Christophe Béchu
 תאריך כניסה:  4 ביולי 2022
 מטה מרכזי:  Hôtel de Roquelaure 246 Boulevard Saint-Germain פריז פריז
 עובדים:  35,865 full-time equivalent (נכון ל־2022) 
 https://www.ecologie.gouv.fr/
 
משרד האקולוגיה והלכידות הטריטוריאלית (בצרפתית: Le ministère de la Transition écologique et de la Cohésion des territoires) הוא משרד בממשלת צרפת האחראי על הכנה ויישום מדיניות הממשלה בתחומי פיתוח בר קיימא, דיור, תחבורה, תקשורת, לכידות טריטוריאלית ומאבק בפערים טריטוריאליים, בעיקר בשכונות פועלים באזורים עירוניים ובשטחים כפריים, איכות הסביבה, בפרט הגנה על הטבע והמגוון הביולוגי, מניעת סיכונים טבעיים וטכנולוגיים, בטיחות תעשייתית, תחבורה ותשתיותיה, ציוד ודיור, תכנון ערים, העיר, פיתוח ומאבק בהתפשטות עירונית.
המשרד הוקם בשנת 1962.
שר האקולוגיה והלכידות הטריטוריאלית הנוכחי הוא כריסטופר ביצ'ו המכהן מיולי 2022.
הערות שוליים

↑  Ministères, Ministères Écologie Énergie Territoires (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2291 6026  LCCN: no2010109732  SUDOC: 139749535   WorldCat (עם LCCN): no2010-109732
מצר דמפייר (פפואה גינאה החדשה)

ערך זה עוסק במצר ים בפפואה גינאה החדשה. אם התכוונתם למצר ים בשם זהה באינדונזיה, ראו .
| --- | --- |
תמונת לוויין של המצר – בין האי בריטניה החדשה ממזרח, לבין האי אומבוי ממערב. בקצהו הצפוני של המצר שוכן האי הגעשי סאקאר (Sakar)
תמונת לוויין של המצר – בין האי בריטניה החדשה ממזרח, לבין האי אומבוי ממערב. בקצהו הצפוני של המצר שוכן האי הגעשי סאקאר (Sakar)
 מידע כללי
 מקשר:  ים ביסמרק לים שלמה
 מפריד:  בין בריטניה החדשה לבין אומבוי
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 קואורדינטות:  5°36′30.13″S 148°11′50.35″E﻿ / ﻿5.6083694°S 148.1973194°E﻿ / -5.6083694; 148.1973194
  (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט מצר דמפייר(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט מצר דמפייר מפה של צפון-מזרח פפואה גינאה החדשה
 
מצר דמפייר (באנגלית: Dampier Strait) הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין איי פפואה גינאה החדשה – בריטניה החדשה ממזרח ואומבוי (Umboi) ממערב – ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום.
המצר קרוי על שמו של ימאי אנגלי ויליאם דמפייר (אנ'), האירופאי הראשון שהפליג בו בשנת 1700.
ראו גם

מצר ויטיאז
הערות שוליים

↑  שמותיו הקודמים של האי הם: "רוק" (Rooke) ו"אי סר ג'ורג' רוק" (Sir George Rook Island).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544429205171  LCCN: sh96011942  VIAF: 315530800   WorldCat (עם VIAF): 315530800 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.