stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה
תסמינים

לפי סקר שנעשה בבריטניה, התסמינים העיקריים של הווריאנט הם עייפות, כאב ראש, כאב גרון, גודש או נזלת, שיעול יבש ובחילות והקאות. במקרים חמורים נרשמו קשיי נשימה וקוצר נשימה, אובדן תיאבון, בלבול, כאב או לחץ בחזה וחום גבוה. בישראל, פורסם כי חולים מדווחים יותר על בעיות בדרכי נשימה עליונות, ופחות על פגיעה ריאתית וכן נרשמו פחות דיווחים על אובדן של חוש הטעם והריח. לפי קופות החולים, התסמינים השכיחים שעליהם דיווחו החולים היו כאבי גרון, כאבי ראש, צינון, חולשה עד כדי תשישות וכאבי שרירים. במדינות אחרות, הוזכרה הזעת לילה מוגברת.
ראש שלוחת אירופה בארגון הבריאות העולמי אמר שבכ-89% ממקרי התחלואה באומיקרון באזור הזה התסמינים של הנדבקים היו קלים ודמויי צינון, כמו שיעול, כאב גרון וחום גבוה. עם זאת, הוא הזהיר שבאותה העת רוב הנדבקים הם צעירים, שהסיכוי שלהם לחלות באופן קשה נמוך יחסית. לדבריו, אף על פי שמסוכנותו של הזן החדש עדיין אינה ברורה, עצם העובדה שהוא מידבק יותר עלולה להביא לאשפוזים רבים יותר ולשיבושים נרחבים במערכות בריאות מקומיות.
מוטציות

בגנום הווריאנט קיימות 52 מוטציות, 33 מהן בחלבון ספייק (חלבון הספייק של נגיף הקורונה (אנ')) שהוא החלק בנגיף שנצמד לתא החי בעת ההדבקה. רוב חיסוני הקורונה מותאמים למבנה של אזור זה. מספר כה רב של מוטציות שמופיעות בבת אחת הוא נדיר (בווריאנט דלתא יש 8 מוטציות בספייק, ובווריאנט בטא 3).
קיימת השערה שהמוטציות נוצרו בגופו של אדם יחיד עם כשל חיסוני, ייתכן שחולה איידס לא מטופל, שנדבק בנגיף הקורונה. השערה אחרת היא שהנגיף דילג לבעל חיים מסוים, צבר מוטציות וממנו חזר לאדם.
המוטציות בספייק:
A67V, Δ69-70, T95I, G142D/Δ143-145, Δ211/L212I, ins214EPE G339D, S371L, S373P, S375F, K4607K, G46K, N46K, E46K, E417K, G417K, G417K, E417K, N417K, Q498R, N501Y, Y505H, T547K, D614G, H655Y, N679K, P681H, N764K, D796Y, N856K, Q954H, N969K, L981F.
עקב מוטציות נוספות שהתגלו בווריאנט, נוצרו לו 20 תתי-וריאנטים, 3 מהם דומיננטיים ברחבי העולם: BA.1, BA.2 ו-BA.3. התת-וריאנט הנפוץ ביותר היה BA.2.BA.1 היה דומיננטי בדנמרק, בשוודיה ובכלכותה שבהודו. לפי אחת ההערכות, BA.2 מדבק פי 1.5 מ-BA.1. הערכה מאוחרת יותר היא פי 1.3. הוא הפך לזן הדומיננטי בעולם בסוף מרץ 2022. באפריל 2022, תתי הווריאנטים BA.4 ו-BA.5 של וריאנט BA.1 אומיקרון המקורי הוספו לרשימת הניטור של ארגון הבריאות העולמי.
וריאנט האומיקרון וממאירויות המטולוגיות

לפי מחקר, שבוצע בבית החולים איכילוב, נבדקו מאפייניהם של 128 מטופלי לוקמיה לימפוציטית כרונית, שנדבקו בווריאנט האומיקרון בתקופה שבין דצמבר 2021 לבין נובמבר 2022. התברר, כי בקרב מטופלים אלו שיעור התמותה בתוך 30 ימים מרגע ההדבקה ושיעור האשפוזים עקב ההדבקה, היו גבוהים יותר באופן מובהק בהקשר לתת-הווריאנט BA.1 (החל מ-15 בדצמבר 2021 עד ל-13 במרץ 2022) מאשר תתי הווריאנט BA.2 ו-BA.5.
כמו כן, לפי ניתוח רב משתני (אנ') נמצא, כי סוכרת מסוג 2, חום בזמן ההדבקה, וטיפול פעיל ל-CLL היו בקשר מובהק עם אשפוז עקב ההדבקה.
ראו גם

וריאנט אלפא של נגיף הקורונה
וריאנט בטא של נגיף הקורונה
וריאנט דלתא של נגיף הקורונה
מגפת הקורונה באפריקה
סקוטית

| --- | --- |
 מדינות:  סקוטלנד, אירלנד, צפון אירלנד, אנגליה ועוד
 אזורים:  בעיקר סקוטלנד התחתונה וצפון אירלנד
 דוברים:  מעל 1.5 מיליון: בסקוטלנד: כ־1.5 מיליון  בצפון אירלנד: 30,000  באירלנד: אין נתונים רשמיים אך כנראה מדובר בכמה אלפים במחוז דניגול  באנגליה: אין נתונים רשמיים אך כנראה מדובר בכמה אלפים במחוזות נורת'מברלנד וקמברלנד
 שפת אם:  מעל 1.5 מיליון
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית גרמאנית גרמאנית מערבית גרמאנית של השפלה אנגלית סקוטית
 לאום:  אינה רשמית בשום מדינה; מוכרת כ"שפת מורשת" על ידי ממשלות סקוטלנד וצפון אירלנד; מוכרת על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת כ"שפה אזורית" במסגרת אמנת האיחוד האירופי לשפות אזוריות ושפות מיעוטים
 מוסד:  בסקוטלנד אינה מפוקחת; באירלנד: Ulster-Scots Agency, מוסד שהוקם במסגרת הסכם יום שישי הטוב
 קוד שפה:  sco 
 קוד ISO 639-2:  sco 
 קוד ISO 639-3:  sco 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
סקוטית (Scots leid) היא שפה מקבוצת השפות האנגליות ומדוברת בעיקר בסקוטלנד התחתונה ומספר אזורים בצפון אירלנד ואנגליה. שפה זו שונה מהשפה הגאלית הסקוטית ששייכת לקבוצת השפות הקלטיות. לסקוטית יש תכונות משותפות עם האנגלית, אך הן נבדלות באופן משמעותי בכללי כתיב, אוצר מילים וכללי דקדוק. קיימת מחלוקת באשר לסיווגה של הסקוטית: יש הטוענים כי מדובר בשפה נפרדת מהאנגלית, ואחרים הטוענים כי מדובר בניב סקוטי מקומי של השפה האנגלית.
שם השפה

שמות נוספים לשפה הם:
Lallans Scots - "סקוטית של השפלה הסקוטית" (Lowlands באנגלית), המדגיש את ההבדל בינה לבין השפה הגאלית של סקוטלנד העילית ("Highlands").
Braid Scots - "סקוטית בולטת".
Oor ain leid, Wir ain leid, Wir ain tung - "שפתנו שלנו".
תולדות השפה

הסקוטית התפתחה מהצורה של אנגלית תיכונה שהייתה מדוברת בצפון אנגליה ודרום-מזרח סקוטלנד.
האנגלית הגיעה לסקוטלנד דרך הבורו, צורת התיישבות עירונית שנוסדה על ידי המלך דייוויד הראשון. מרבית המתיישבים היו אנגלים, בעיקר מאזור נורת'מבריה ורוזנות הנטינגדון וכן פלמים וצרפתים. אף על פי שמנהיגי הצבא היו ברובם דוברי גאלית וצרפתית, הקהילות העירוניות דיברו בניב משלהם של אנגלית כשפה עיקרית כבר בסוף המאה ה-13. הנסיגה הצרפתית במאה ה-14 הפכה את האנגלית לשפה היוקרתית והעיקרית במזרח סקוטלנד. עם זאת, כתוצאה ממלחמות העצמאות של סקוטלנד, דוברי האנגלית האלה אימצו זהות לאומית סקוטית.
ההופעה הראשונה של השפה הסקוטית בספרות הייתה באמצע המאה ה-14. בצורה זו לא היה הבדל משמעותי בינה לבין ניבים אחרים של אנגלית תיכונה, וכמוהם, הסקוטית ספגה השפעות רבות מנורווגית עתיקה וצרפתית נורמנית. השפעות נוספות היו מהשפה ההולנדית והגרמנית התיכונה בעקבות המסחר בין האזורים וכן משפות רומאניות בעקבות קשרי התרבות והדת. כמו כן, הסקוטית ספגה מילים רבות מגאלית, בעיקר בתחום התרבות (כגון clan, "משפחה") ושמות המקומות (כגון loch, "לוך, אגם"). מילים רבות מסקוטית נכנסו גם לאנגלית, כגון greed ("תאוות בצע"), eerie ("מוזר"), ו-galore ("שפע"; מהמילה הגאלית gu leòr).
במאה ה-16 החל תהליך הדרגתי של קביעת תקן לכללי כתיב ודקדוק מסודרים לסקוטית וכן היווצרות של ספרות סקוטית לאומית עשירה ומגוונת. במהלך המאה ה-17 התיישבו דוברי סקוטית רבים בצפון אירלנד, כחלק מתוכניות היישוב האנגלי באירלנד; שפתם התגלגלה לניב שהיום נקרא "סקוטית של אלסטר".
החל מאמצע המאה ה-16 השפה הסקוטית עברה תהליך של "אנגליזציה" - ספרי התנ"ך פורסמו בתרגומים לאנגלית וכללי איות אנגליים נעשו נפוצים יותר ויותר. כך, השפה המדוברת בסקוטלנד התפצלה לשני ענפים עיקריים - אנגלית סקוטית, שהיא ניב של אנגלית הנבדל בעיקר במבטא ובאוצר המילים וסקוטית ממש, שהיא שפה דומה אבל נפרדת.
במאה ה-18 החל גל חדש של התפתחות הספרות בסקוטלנד. המשוררים הידועים אלן רמזי ורוברט ברנס כתבו בתערובת של אנגלית וסקוטית ויצירתם ספוגה בהשפעות של תרבות סקוטית עממית. אף האנגלית שהם כתבו בה הייתה במבטא סקוטי, כפי שניתן לראות מהחרוזים שבהם השתמשו.
במאה ה-19 יצא מילון אטימולוגי ראשון של השפה הסקוטית והדבר עורר התעניינות מחודשת בשפה בקרב המעמד הבינוני והגבוה בסקוטלנד.
מצב נוכחי

שאלת הזהות של השפה הסקוטית היא עדיין נושא לוויכוחים. אמנת האיחוד בין אנגליה לסקוטלנד התעלמה מהשפה הסקוטית והיחס אליה היה כאל ניב של אנגלית, אבל משנת 2001 מכירה הממלכה המאוחדת בסקוטית בתור "שפה אזורית" במסגרת אמנת האיחוד האירופי לשפות אזוריות ושפות מיעוטים.
בעבר שימשה הסקוטית כשפה של הפרלמנט הסקוטי הישן, עד שהוא התמזג עם הפרלמנט של הממלכה המאוחדת ב-1707. שפתו של הפרלמנט הסקוטי החדש שהוקם בשנת 1999 היא אנגלית.
כמיליון וחצי אנשים טוענים שהם דוברי סקוטית, רובם מתגוררים בסקוטלנד. עם זאת אין בתי ספר שבהם שפת ההוראה היא סקוטית ואין תקן אחיד לכללי כתיב. במקומות בהם יש שלטים בשפה הסקוטית, האיות משקף בדרך כלל את המבטא המקומי. יש מילונים מודרניים של השפה הסקוטית ומספר הצעות לתקן אחיד לכללי כתיב, אך אין עדיין תקן מקובל על הכלל. מספר עמותות ציבוריות משתדלות לקדם את החינוך לשימוש בסקוטית כשפה מדוברת בכל תחומי החיים.
ספרות

היצירה הבולטת ביותר של סקוטית עתיקה היא The Brus של המשורר ג'ון ברבור, פואמה היסטורית-פטריוטית לכבודו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, המכונה "הברוס" (Robert the Bruce באנגלית או Roibert a Briuis בגאלית תיכונה).
במאה החמש-עשרה ספרות רבה נכתבה בחצר המלך באדינבורו ואוניברסיטת סיינט-אנדרוס בין היתר על ידי הסופרים רוברט הנריסון, ויליאם דנבאר, דאגלס ודייוויד לינדסיי.
יצירה מודפסת בולטת בסקוטית עתיקה היא "The Complaynt of Scotland" ("תואנתה של סקוטלנד"), ספר המגנה את הקריאות של האנגלים לספח את סקוטלנד לאנגליה. בספר הופיעו לראשונה מילים שנכנסו גם לאנגלית, רובן ממקורות לועזיים (לטינית, יוונית, צרפתית ועוד), כגון axis ,barbarian ,buffoon ,cabinet ,crackling ,decadence ,excrement ,heroic ,humid ,imbecile ,moo ,parallel ,robust ,suffocation ,superb ,timid ו-water-lily.
במאה ה-17, למרות התגברות ה"אנגליזציה", מרבית האוכלוסייה עדיין דיברה בסקוטית. באותה תקופה הועלו על הכתב שירי עם סקוטיים רבים, ביניהם "בלדות הגבולות" - שירים על המלחמות הרבות עם אנגליה. היוצרים הבולטים של אותה תקופה היו רוברט סמפיל (הזקן), רוברט סמפיל (הצעיר), פרנסיס סמפיל, ליידי וורדלו וליידי גריזל ביילי.
במאה ה-18 היוצרים אלן רמזי, רוברט ברנס, רוברט פרגוסון וולטר סקוט המשיכו לשלב סקוטית ביצירתם באנגלית. סקוט התבלט בשימוש בסקוטית מדוברת בספריו ההיסטוריים. יוצרים בולטים נוספים ששילבו סקוטית ביצירתם היו ג'יימס מתיו ברי (מחבר "פיטר פן") ומחבר ספרי ההרפתקאות רוברט לואיס סטיבנסון ("אי המטמון").
במאה ה-20 החלה תחיית הספרות הסקוטית, כאשר הדמות הבולטת ביותר בה היה היו מקדרמד. הספר המצליח טריינספוטינג של אירווין ולש כתוב במקור בסקוטית מעורבת בניבים סקוטיים של אנגלית. בשנת 1983 יצא תרגום מלא של הברית החדשה מיוונית לסקוטית, שנעשה על ידי ויליאם לוטון לורימר.
כיום, אחד הפעילים הבולטים להחייאת השפה הסקוטית בכל מערכות החיים, התקשורת והחינוך בסקוטלנד הוא הסופר מתיו פיט (Matthew Fitt). הוא הגה את תוכנית "Itchy Coo" אשר מתמקדת בהנחלת הסקוטית המדוברת והספרותית לילדים על ידי הפצת ספרי ילדים מקוריים ומתורגמים בסקוטית ומקדם את הוראתה בבתי ספר. כמו כן הוא הוציא ספר מצליח בסגנון סייברפאנק בשם But N Ben A-go-go שכתוב בסקוטית. הוא אף חידש מספר מילים לצורך כתיבת הספר העתידני, כדי להוכיח שמדובר בשפה רלוונטית ומודרנית שיכולה להתמודד עם זמנים חדשים.
דקדוק

ביסודו, הדקדוק הסקוטי דומה לזה של האנגלית, אבל יש גם הבדלים. בעוד שהבדלים במבטא, כללי כתיב ואוצר המילים יכולים להתקיים מבלי להפוך ניב לשפה נפרדת, ההבדלים הרבים והמשמעותיים שבין אנגלית לסקוטית משמשים את מצדדי הסקוטית בטענתם שמדובר בשפה בעלת זכות קיום עצמאית ולא רק ניב עממי מקומי של אנגלית.
דקדוק > שימוש בתווית יידוע

תווית היידוע הסקוטית היא the, כמו באנגלית, אך השימוש בה שונה באופן מהותי. The תמיד בא לפני שמות של עונות וימות השבוע וכן לפני שמות עצם רבים שאינם מיודעים באותו אופן באנגלית ובפרט - שמות של מחלות, שפות, מקצועות ומדעים. לעיתים התווית יכולה גם לקבל תפקיד של הבעת קניין.
| עברית | אנגלית | סקוטית |
| --- | --- | --- |
| סתיו | autumn - סתיו, the autumn - הסתיו | the hairst - תמיד |
| יום רביעי | Wednesday | the Wadensday - תמיד |
| היום | today | the day |
| אשתי | my wife | the wife |
| היא טובה בצרפתית | She's good at French | She's guid at the Frainch |
| הברווז אכל קצת לחם | The duck ate a piece of bread | The deuk ett the bit breid |
| הוא לא בעבודה בגלל הצטננות | He's not at work because he caught cold | He's aff wark wi the cauld (*off work) |
ל-the יש גם גרסאות אחרות בניבים השונים: e או ee בניבים הצפוניים, da בשטלנד ו-tha בסקוטית של אלסטר.
דקדוק > שימוש בפעלים מודאליים

הפעלים המודאליים mey (יכול, ייתכן; מקביל ל-may)‏, ocht tae (כדאי ש..., רצוי ש...; מקביל ל-ought to), ו-sall (הבעת עתיד; מקביל ל-shall) לא נמצאים בשימוש רב בסקוטית של היום, אבל נמצאים בטקסטים שמושפעים מאנגלית. הם הוחלפו בדגמים עם can (יכול), shoud (כדאי ש...; מקביל ל-should) ו-will (הבעת עתיד). בסקוטית טהורה יש שימוש רב בצורות מודאליות כפולות, כאשר הזמן מובע על ידי פועל-עזר נוסף.
| עברית | אנגלית | סקוטית |
| --- | --- | --- |
| הוא לא יוכל לבוא היום | He won't be able to come today | He'll no can come the day |
| אולי אוכל לבוא מחר | I may be able to come tomorrow | A micht coud come the morn |
| אוכל לעשות זאת אך לא כעת | I could do it once, but not now | A uised tae coud dae it, but no nou |
דקדוק > זמן הווה של פעלים

באנגלית פעלים בזמן הווה נגמרים ב-s רק בגוף שלישי יחיד. בסקוטית פעלים בזמן הווה נגמרים תמיד ב-s אלא אם כן הם צמודים לכינוי גוף.
| עברית | אנגלית | סקוטית |
| --- | --- | --- |
| עצים נהיים ירוקים בקיץ | The trees grow green in summer | The trees growes green in the simmer |
| הם נהיים ירוקים בקיץ | They grow green in summer | Thay grow green in the simmer |
דקדוק > הבדלים כלליים בתחביר

בסקוטית מקובל סדר מילים שונה אפילו בדגמי משפט רגילים, כגון שימוש שונה במילות-יחס:
| עברית | אנגלית | סקוטית |
| --- | --- | --- |
| הוא כיבה את האור | He turned the light out | He turnt oot the licht |
| תן לי את זה | Give it to me | Gie me it |
העדפה לשימוש בזמן מתקדם (progressive) בפעלים מסוימים:
| עברית | אנגלית | סקוטית |
| --- | --- | --- |
| הוא חשב שהוא יגיד לה | He thought he would tell her - past simple He was thinking he would tell her - past progressive | He wis thinkin he wad tell her - הצורה המועדפת בלי קשר למשמעות |
| הוא רצה להגיד לה | He wanted to tell her | He wis wantin tae tell her |
השמטת פעלים שמביעים תנועה במשפט עם אדוורב או מילת יחס של הבעת תנועה:
| עברית | אנגלית | סקוטית (בסוגריים אחרי הכוכבית - המשפט באיות אנגלי, להדגמה בלבד) |
| --- | --- | --- |
| אני הולך למיטה | I'm going to bed | A'm awa tae ma bed (*I'm away to my bed) |
| אני אכנס לבית ואראה אותו | I'll go into the house to see him | A'll intae the hoose an see him (*I'll into the house and see him) |
מפת אזורי הניבים הסקוטיים
שלט רב לשוני בצפון אירלנד באנגלית, אירית וסקוטית של אלסטר
קוביית משחק

ערך זה עוסק בקובייה כאביזר במשחק. אם התכוונתם לקוביות צעצוע לבנייה, ראו .
קוביות משחק
ילדים משחקים בקוביות
קוביית משחק שנמצאה באתר הארכאולוגי חפג'ה במסופוטמיה. מתוארך לתקופת האימפריה האכדית, 2350–2150 לפנה"ס
קוביית משחק היא אביזר בצורת קובייה המשמש לצורכי משחק. בקוביית המשחק הטיפוסית, מסומנת כל אחת מ-6 הפאות שלה במספר, המיוצג על ידי ספרה או על ידי נקודות במספר המתאים (שלוש נקודות מסמנות את המספר 3, לדוגמה).
סידור המספרים על גבי הפאות הוא כזה, שסכום המספרים (או הנקודות) על כל שתי פאות מנוגדות הוא 7 (כלומר הספרה 1 תופיע על הפאה הנגדית לפאה המכילה את הספרה 6, 2 תהיה 'מול' 5, ו-3 'מול' 4).
קוביות משחק משמשות לקביעת אקראיות במשחקים שונים. בהימורים למשל במשחק שבע פי שלוש משמשות הקוביות כדי לקבוע מי ניצח במשחק, במשחקי לוח כמו שש בש ובמשחקי קופסה נהוג להשתמש בקוביות כדי לקבוע כמה צעדים שחקן נע. במשחקי תפקידים לקוביות תפקיד חשוב של החדרת אקראיות לאירועים בעולם המשחק.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקורן וסיבת המצאתן של הקוביות אינו ידוע, ישנן תיאוריות שמשערות שהקוביות פותחו ממנהג להשתמש בעצמות קטנות בקרסולי פרסתנים לניבוי עתידות. ממנהג זה פותחו משחקי זריזות ביוון העתיקה הדומים לחמש אבנים.
הקוביות העתיקות בעולם נמצאו במהלך חפירות בשהר-י סוח'תה והן בנות כ-5,000 שנה.
בספר תהילים כ"ב פסוק י"ט מופיע הביטוי "יפילו גורל", וחוקרי המקרא מניחים שמדובר על הטלת קוביות.
חומרים

קוביות מודרניות מיוצרות בדרך כלל מפלסטיק, אך ישנן קוביות שעשויות מעץ, מתכת, ואפילו קוביות יקרות במיוחד מקריסטל, וקוביות בגימורים מיוחדים.
על הסתברות וקוביות

השימוש בקוביות במשחקי מזל ובמשחקים בכלל, מבוסס על הנחה שהקובייה עשויה מחומר הומוגני יחיד, ולכן ההסתברות של הקובייה ליפול על כל אחת מהפאות שלה היא זהה ושווה ל-1/6. קובייה העונה לתנאי זה נקראת קובייה כשרה או קובייה הוגנת. המודל המתמטי המקובל לאירועי קובייה מתבסס על משתנה מקרי בעל התפלגות ברנולי. למשל:
האירוע שתוצאת ההטלה תהיה 6 היא משתנה מקרי בעל התפלגות ברנולי  X\sim {\textrm {b}}(p), כאשר  \ p={1 \over 6}.
כדי למדל את האירוע של "מספר ההטלות של ספרה זוגית מתוך  \ n הטלות" יש להשתמש בהתפלגות בינומית עם  \ p={1 \over 2}.
עבור האירוע מספר ההטלות עד לקבלת הספרה 6 יש להשתמש בהתפלגות גאומטרית עם  \ p={1 \over 6}.
אחת מצורות הרמאות הנפוצות במשחקים מבוססי קוביות, היא שימוש בקובייה מזויפת, שהיא קובייה אשר נראית כקובייה כשרה, אלא שהסיכויים שלה ליפול על פאה מסוימת גדולים או קטנים בצורה משמעותית מסיכוייה ליפול על אחת מהפאות האחרות. דרך נפוצה להשגת הטיה היא על ידי בניית קובייה שהמסה בה אינה מפוזרת באחידות, כך שישנן בקובייה פאות כבדות יותר ופאות קלות יותר. נפילת קובייה על פאה זו או אחרת תלויה גם בחוזק הזריקה גם בחיכוך עם היד והשולחן ולא רק בכשרות הקובייה.
קוביות מיוחדות

קוביות מיוחדות הן קוביות שהערכים המופיעים עליהן שונים מהערכים 1–6, או שהערכים מסודרים על פי סדר שונה מהרגיל (כלומר סכום שתי פאות נגדיות שונה מ-7).
קוביות מיוחדות > קוביות סיצ'רמן

בהטלת זוג קוביות ההסתברות להשגת התוצאה 2 היא 1/36 ואפשרית רק על ידי הצירוף (1,1), בעוד שההסתברות להשגת התוצאה 6 היא 5/36 ואפשרית על ידי כל אחד מן הצירופים (5,1 או 4,2 או 3,3).
פרט לסידור התקני, ישנו רק סידור אחד של מספרים חיוביים על פני שתי קוביות בעלות שש פאות אשר יוביל לאותה התפלגות תוצאות. סידור זה הוא 1, 2, 2, 3, 3, 4 על אחת הקוביות ו-1, 3, 4, 5, 6, 8 על האחרת. עובדה זו נתגלתה לראשונה על ידי קולונל ג'ורג' סיצ'רמן (George Sicherman) מבאפלו ודווחה על ידי מרטין גרדנר במאמר משנת 1974 בעיתון סיינטיפיק אמריקן.
קוביות מיוחדות > קוביות לא-טרנזיטיביות

קוביות לא-טרנזיטיביות היא קבוצה בת שלוש קוביות או יותר, שבה לאף קובייה אין יתרון על פני כל שאר הקוביות. לדוגמה, הקוביות של אפרון היא קבוצה של 4 קוביות לא טרנזיטיביות. אם במשחק בין שני שחקנים תמיד יוכל השחקן השני לבחור קובייה שסיכוייה לנצח את זו שבחר הראשון גדולים מ 1/2 אזי קוביות המשחק אינן טרנזיטיביות.
קוביות מיוחדות > ערכים נפוצים אחרים

ערכים שונים מהערכים 1–6 יכולים להיות:
הערכים 0–5
עשרות שלמות (10, 20, 30, 40, 50, 60)
מספרים זוגיים בלבד (2, 4, 6, 8, 10, 12)
ריבועי המספרים הרגילים (1, 4, 9, 16, 25, 36)
חזקות של 2 (2, 4, 8, 16, 32, 64) (כמו קוביית ההכפלה, במשחק השש בש)
מספרים ראשוניים קטנים (1, 2, 3, 5, 7, 11)
שמות קלפים (A ,K ,Q ,J ,10 ,9) (קוביות פוקר)
"קוביות משחק" שאינן בצורת קובייה

חוץ מהקובייה הנפוצה בעלת שש הפאות ישנן קוביות נוספות, המשמשות בעיקר במשחקי תפקידים דוגמת מבוכים ודרקונים. קוביות אלה למעשה אינן קוביות במובן הגאומטרי, אף כי על פי רוב הן פאונים משוכללים, או לכל הפחות גופים המורכבים מפאות זהות. אף על פי כן, המונח 'קובייה' השתרש בשפה העברית כמציין לקוביית משחק, והמילה משמשת בהשאלה גם לתיאור עצמים לא קובייתיים אלה.
סט קוביות למשחק מבוכים ודרקונים
הקוביות מסווגות לפי מספר הצלעות שלהן. באופן טיפוסי הקוביות ימוספרו במספרים מ-1 עד למספר הפאות של הקובייה, אם כי קיימות גם שיטות מיספור אחרות (למשל מ-0 עד מספר הפאות פחות 1). עם קוביות אלה נמנות, בין היתר, הקוביות המשמשות למשחקי תפקידים. במשחקים אלה נהוג לסמן את הקוביות ק (מהמילה קובייה) ואז מספר הפאות של הקובייה. לדוגמה ק4 היא 'קובייה' בעלת 4 פאות. למעשה צורתה היא צורת ארבעון. הסימון ק6 מתייחס לקובית 6 הפאות הרגילה. קוביות אחרות הנמצאות בשימוש במשחקי תפקידים הן: ק8, ק10, ק12, וכן ק20, קובייה בעלת 20 פאות ששימושיה רבים במשחק מבוכים ודרקונים. הסט ק4, ק6, ק8, ק10, ק12 ו-ק20 הוא סט הקוביות הרגיל של מבוכים ודרקונים. קיימות גם קוביות נוספות שאינן מגיעות בערכה הרגילה והן ק30 קובייה בעלת 30 פאות כשצורת כל פאה היא מעוין, ו-ק100 קובייה בעלת 100 פאות. קובייה זו אינה קובייה בעלת צורה אלא היא כדור פלסטיק ממולא באבנים בעל מעטפת פלסטיק שקופה נפרדת בעלת 100 עיגולים שכל אחד מהם מקיף מספר בכדור. כל עיגול קטן מאוד ולכן נדרשות האבנים הממלאות מה שגורם לקובייה לעצור אך לא בצורה יציבה ולכן אין קובייה זו יציבה כאחרות. בשל כך נוצרים ריבים בין השחקנים ושליט המבוך על התוצאה. בסט הרגיל במקום ק100 משתמשים בשני ק10 כשאחת היא עשרות (היא מסומנת במקום 1, 2 ,3... 10, 20, 30...)ואחת רגילה היא יחידות. את הקוביות ניתן להשיג בשלל גדלים וצבעים וניתן להשיג גם קוביות ארוכות שמדמות גלגל.
ראו גם

חמש אבנים
דומינו
לגו
הערות שוליים

↑  Ancient Backgammon Board found in Iran מאתר Backgammon.com, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552917105171  BnF: cb16194934s (data)  GND: 7632420-5  LCCN: sh85037657  NARA: 10646683 
קוביות ומטבעות מחומרים ישנים
קוביות מחומרים מודרניים
דגם לגזירה לצורך הכנת קובייה מקרטון
קוביות משחק
שש הפאות האפשריות של קובייה רגילה, מהמספרים 1–6
קוביות פוקר
"קוביות" שאינן בעלות שש פאות (שימושיות בעיקר למשחק תפקידים)
חי"ש

סמל החי"ש בראשית שנות ה-40; עיצוב: איתמר דוד
החי"ש (חיל השדה) של ארגון ההגנה בשנים 1939–1948, היה ארגון צבאי חשאי (כלומר נסתר משלטונות המנדט הבריטי), שהורכב ממתנדבים בעלי כושר קרבי בגילאים 18–26. החי"ש היה בנוי במבנה צבאי תקני של כיתות, מחלקות, פלוגות וגדודים, ולקראת מלחמת העצמאות אף חטיבות. מנובמבר 1947 ואילך היה החי"ש המסגרת הצבאית המרכזית של כוח המגן העברי, ועל בסיס חטיבותיו הוקמו, החל מסוף מאי 1948, חטיבות צה"ל הסדירות.
לוחמי החי"ש היו צעירים שלמדו ועבדו בערים, במושבות ובהתיישבות העובדת. עד פרוץ מלחמת העצמאות לא היו לוחמי החי"ש מגויסים גיוס מלא והמשיכו לעבוד במשרותיהם, אך הקדישו מספר ימים בחודש לאימונים ולשמירה. חלקם השתמשו במקצועם האזרחי (למשל כנהגי אגד, פועלי סולל בונה והארגז) גם בתפקידם הצבאי וסייעו להגנה. עם פרוץ מלחמת העצמאות ב-30 בנובמבר 1947, למחרת החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה ועל הקמת מדינת ישראל, גויסו כל לוחמי החי"ש למלחמה. ערב הקמת צה"ל מנו חיילי החי"ש כ-10,000 איש.
לוחמי החי"ש השתייכו לכל שדרות הציבור ביישוב. היו בהם עירוניים וחקלאים, חילונים ודתיים, פקידים, חקלאים ופועלים ללא שיוך פוליטי מובהק, אך כולם קיבלו את מרות ההנהגה הציונית (ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית). מבחינת התודעה הציבורית עמד החי"ש בצלו של הפלמ"ח שנחשב כמחתרת העיקרית של הזרם המרכזי. אף שמספר לוחמי החי"ש היה כפול ופריסתו בציבור רחבה יותר, זכה הפלמ"ח בעיקר תהילת הניצחון במלחמת העצמאות.
מפקדים בולטים בחי"ש: למעלה: מרדכי מקלף (ימין) ואיתן אבישר (שמאל) למטה: דוד שאלתיאל (ימין) ומשה כרמל
הקמת החי"ש > הרקע להקמת החי"ש

אף שמראשיתה ביקשה הנהגת ההגנה לקיים ארגון כלל ארצי, הרי שעד שנת 1936 היה כוחם של סניפי ההגנה המקומיים גדול והארגון התנהל כאיחוד רופף של סניפים מקומיים שכל אחד מהם שלט בכוח האדם שלו. במהלך שנות השלושים, כללה ההגנה שלושה מחוזות בערים המרכזיות ועוד מעל 20 "גושים" שנהלו את הסניפים המקומיים בכל אזור. מצב זה התאים לעיקר האיומים על היישוב היהודי באותה תקופה, שהחמור שבהם הייתה הסתערות של המון מוסת על נקודת יישוב או שכונה יהודית בעתות מתיחות. אולם בשנת 1936 פרץ בארץ ישראל המרד הערבי הגדול, שנמשך שלוש שנים עד לשנת 1939. במרד הערבי עברו הערבים לפעולות איבה ממוקדות של כנופיות מאומנות נגד יהודים בודדים בשטחים חקלאיים, בעורקי תחבורה ובכל מקום אחר שבו נמצאו.
ראשונים להתמודד עם השינוי בדפוס הפעולה של הערבים היו יצחק שדה ואליהו בן חור (כהן) מסניף ירושלים של ההגנה שארגנו כבר בשנת 1936 פלוגות נודדות (הנודדת) שקדמו את התוקפים הערבים במרחב שסביב ירושלים. יצחק שדה הציג את הדברים בכנס מפקדי ה"הגנה" במהלך 1937, ובו אמר:
דרוש לנו צבא ולא שומרים, צבא ולא הגנה בתפקידי משטרה, צבא שאיננו צמוד למקום מסוים, צבא בהיקף כל-ארצי שתפקידו לחפש את האויב ולתקפו במקומות המצאו, לתקפו גם בבסיסיו, לפעול פעולה מקדימה.
לאור הצלחתם, הועתק דגם הפלוגות הנודדות למקומות יישוב נוספים. בסוף שנת 1937 הפכו הפלוגות הנודדות באופן רשמי לפלוגות השדה, שנקראו בקיצור פו"ש, והושמו תחת פיקוד כלל ארצי של יצחק שדה. אולם קיומו של הפו"ש נמשך זמן קצר, והוא פורק בפברואר 1939 על ידי הרמטכ"ל יעקב דורי. היו שטענו שהפו"ש פורק בשל הרגיעה במצב הביטחוני והקמת המשמרות הנעים (מ"נים) החוקיים במסגרת הנוטרות. אחרים טענו שהפו"ש פורק בגלל התנגדות מפקדי הגנה מקומיים בשל חששם מכרסום בסמכויותיהם ובגלל התנגדות ביישוב לגוון הפוליטי של הפו"ש.
מכיוון שהמרד הערבי הופנה גם כלפי הבריטים ולא רק כלפי היהודים, הסכימו הבריטים לשיתוף פעולה עם היישוב היהודי בהקמת הנוטרות, שכללה כשלושת אלפים שוטרים שאורגנו בהמשך ב"משטרת היישובים העבריים". במסגרת הנוטרות אורגנו "משמרות נעים" (מ"ן) ששמרו על התחבורה היהודית ופעלו באופן אקטיבי נגד הכנופיות. המשמרות הנעים צוידו בטנדרים ובהמשך בשריוניות, ובתחילת 1939 מנו כ-400 לוחמים. בנוסף, הקימו הבריטים את "פלגות הלילה המיוחדות" של צ'ארלס אורד וינגייט שיצאו לפעולות התקפיות בעומק השטח הערבי.
במקביל, הצעות החלוקה של ועדת פיל ואווירת ערב מלחמת העולם השנייה הביאה את ההגנה להיערך להגנה פעילה במתכונת צבאית נגד הערבים לקראת מצב שבו יפנו הבריטים את ארץ ישראל, בתוכנית שנקראה "תוכנית אבנר".
הקמת החי"ש > הקמת החי"ש

צעד ראשון לקראת הקמת החי"ש התרחש בשנת 1938 כאשר כוח האדם בכל אחד מהגושים חולק לשלושה סוגים:
השומרים בסניף המקומי בלבד
כלל המשרתים ב"גוש" שאליו השתייך הסניף המקומי
אנשי חיל שדה שהיו מוכנים ליציאה אל מחוץ לגבולות הגוש שלהם
במהלך שנת 1939, לאחר פירוק הפו"ש, הוחל בהקמת גדודים של חיל שדה. הכוונה הייתה להקים 11 גדודים של חי"ש, שימנו סה"כ כ-7,800 איש. שבעה מהגדודים תוכננו להתבסס על שלושת הגדודים בערים הגדולות, ירושלים, תל אביב וחיפה, וארבעה גדודים נוספים לארבעה "גלילות", שהוגדרו החל מ-1940 ("תוכנית א'"): צפון - מכפר גלעדי בצפון ועד בית שאן בדרום ומהירדן ועד חיפה, תיכון - לאורך מישור החוף מהכרמל בצפון ועד נחל הירקון בדרום, הדרום - מתל אביב בצפון ועד באר טוביה בדרום וירושלים. כל גליל חולק לנפות ועל כל נפה הופקדה פלוגת חי"ש אחת לפחות.
בירושלים קמו שני גדודי חי"ש תחת פיקודם של שלמה שמיר ואמנון זעיר וכיהנו בהם כמג"דים עקיבא עצמון, אמנון זעיר, נחמיה ברוש, מאיר בץ ומאיר דודזון. בחיפה קמו שני גדודים תחת פיקודם של משה צדוק, זלמן ישורון ומשה ריהן. גדודי החי"ש נמצאו תחת פיקוד המחוז שבו נמצאו ולא הוקם מטה ארצי של החי"ש.