stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרון עינב ברומיק
הערות שוליים

1 2  ד"ר שרון ענב, באתר ynet, 15 באפריל 2003
1 2  HealthManagement.org, sharon-einav-b1279724, Radiology Management, ICU Management, Healthcare IT, Cardiology Management, Executive Management, HealthManagement
↑  אדיר ינקו, מנהלי מחלקות מרימים דגל אדום: "איבדנו את הציבור", באתר ynet, 25 בספטמבר 2020
↑   בכירה בשערי צדק: "אל תצפו לחמלה מהצוותים הרפואיים כשלא התחסנתם", באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2021
↑  אלכסנדרה לוקש, מנהלת טיפול נמרץ בשערי צדק: "לא יכולה לשתוק יותר", באתר ynet, 21 בספטמבר 2020
↑   מנהלת טיפול נמרץ בשערי צדק: "אנשים מסרבים לשתף פעולה בדברים פשוטים ביותר, סרטון בערוץ "ynet", באתר יוטיוב (אורך: 04:31)
↑  יורי ילון, "הציבור לא מגלה אחריות, איחרנו את הרכבת", באתר ישראל היום, ‏21 בספטמבר 2020
↑  ד"ר איתי גל, מחקר: לגבר יש סיכוי גבוה פי 5 מאישה לקבל טיפול מציל חיים, באתר ynet, 6 בדצמבר 2017
↑  A systematic review on the efficacy and safety of chloroquine for the treatment of COVID-19, scholar.google.co.il
↑  Andrea Cortegiani, Giulia Ingoglia, Mariachiara Ippolito, Antonino Giarratano, Sharon Einav, A systematic review on the efficacy and safety of chloroquine for the treatment of COVID-19, Journal of Critical Care 57, 2020-06-01, עמ' 279–283 doi: 10.1016/j.jcrc.2020.03.005
↑   כמעט שליש מחולי הקורונה קיבלו תרופה נסיונית אחת במהלך האשפוז, באתר DoctorsOnly‏, 25 באוקטובר 2021
↑  Or Assouline Eli Ben-Chetrit Yigal Helviz Ramzi Kurd Marc Leone Sharon Einav, Experimental and Compassionate Drug Use During the First Wave of the COVID-19 Pandemic: A Retrospective Single-Center Study, Advances in Therapy 38(3), 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרון עינב ברומיק".
אביגיל הררי

| --- | --- |

אביגיל הררי ב-2022
 לידה:  29 במאי 1989 (בת 35) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 פרסים והוקרה:  צל"ש בפסטיבל הסרטים של ונציה, מועמדות לפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר"
 פרופיל ב-IMDb
 
אביגיל הררי (נולדה ב-29 במאי 1989) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

הררי נולדה בתל אביב וגדלה ברמת גן. אביה, ד"ר חגי הררי, התקבל בצעירותו לבית צבי אך בחר בקריירה רפואית והתקדם לתפקיד מנהל היחידה הפסיכיאטרית, מרכז לטיפול בנפגעי טראומה ומשבר במרכז לבריאות הנפש שלוותה. אמה דפנה היא רקדנית לשעבר והיום מנהלת אמנותית של קבוצת מחול מודרני. יש לה אח תאום, סטודנט לרפואה, ושתי אחיות קטנות תאומות. אחת מהן, נעמי, עושה את צעדיה הראשונים בתחום ושיחקה בעונה השלישית של "המפקדת". ב-2008 סיימה את לימודיה במגמת תיאטרון בתלמה ילין ושיחקה בקליפ "שני צעדים" כחלק מאלבומה של לירון יואלי ("The Voice").
פילמוגרפיה > טלוויזיה

1995 – בוא אליי פרפר נחמד – ילדה
1998 – טמבולינה והפיסטוקים – ילדה
1999 – מי גנב את ההצגה – ליל
2007 – אולי הפעם – שירי רימון
2007–2010 – האי – ליבי עיני/ליבי הציידת
2014–2017 – מתים לרגע – יעל "יולה" (דבורה) אבוטבול
2016 – האחיות המוצלחות שלי – מעיין
2019 – ביום שהאדמה רעדה – גלית
2023 – קורדרוי – שירן
פילמוגרפיה > קולנוע

1995 – למיכלי כבר לא כואב – מיכל
1995 – אבא עושה בושות – ילדה
1997 – גומות החן של זוהר
2006 – למראית עין – יערה הצעירה
2012 – שחייה לילית – שירה
2014 – מנפאואר – חגית
2016 – אחותך – גילי
2018 – סיפור אחר – שרי אלטר
2021 – אחד בלב – אלינור (הכלה)
הערות שוליים

↑  אלון הדר, למות עליה, עמ' 56–59, 7 ימים, ידיעות אחרונות, 22 באוגוסט 2014
↑  נעמה טלמור‏, צפו בקליפ של לירון יואלי ל"שני צעדים", באתר וואלה, 21 באוקטובר 2014
↑  דף אישי באתר של סוכנות זוהר יעקובסון
↑  אביגיל הררי, דף אישי באתר תיאטרון באר שבע
↑  ידיעון סם שפיגל, עמודים 1, 29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 11160665014403361082   WorldCat (עם VIAF): 11160665014403361082 
אביגיל הררי עם תום אבני בהצגה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון באר שבע
אשט (עיתון)

| --- | --- |

דף ראשי של האשט  20 באפריל 1926
 עורך ראשי:  אנדור מיקלוש 
 תאריכי הופעה:  1914–1939 (כ־25 שנים) 
 שפה:  הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
העיתון היומי (ה)אשט שפירושו בהונגרית "הערב" (Az Est) הוקם בשנת 1910 על ידי אנדור מיקלוש היהודי-הונגרי בבודפשט. בהמשך הוא קנה שני עיתונים נוספים, ועם הקמתה של חברת "עיתוני האשט" (Az Est Lapok) יצר משפחת עיתונים יומיים מודרנית.
(ה)אשט

העיתון היה אחד המייזמים הגדולים ביותר של העיתונות ההונגרית באותה תקופה. הבעלים והעורך הראשי שלו, אנדור מיקלוש, עבד קודם כעורך הדסק הכלכלי של הפשטי נפלו (Pesti Napló), כלומר "היומן של פשט", אך פוטר בשנת 1910 על ידי בעל העיתון, יוז'ף שוראני. לאחר מכן השיק עיתון משלו, ויצר את העיתון המצליח ביותר של 20–25 השנים הבאות. העיתון הופיע בצהריים או בשעות אחר הצהריים המוקדמות וכבר הגיע באותו היום לעיירות השדה ברחבי המדינה.
האשט היה צהובון אמיתי. הוא לא הוצא למכירה רחבה רק ברחובות, בשדרות (boulvard), אלא בעיקר נמנע מקשר עם תבניות עיתון ישנות, ויצר סגנון חדש שהתאזרח בהצלחה. העיתון הביא לעיתונות היומית שלל חידושים בכל הקשור לרעיונות, תוכן ודפוס. קולו היה נועז, הוא היה פרוגרסיבי, אך לא היה תלוי במפלגות פוליטיות. הוא הצליח לענות לצורכי קהל הקוראים הרחב וגם לעצב אותו בעצמו. מאמרי המערכת הקצרים והחד - טוריים של האשט השפיעו על השקפותיהם של המוני הקוראים.
אחת החוזקות העיקריות של העיתון היה שירות החדשות האמין שלו. הוא העסיק רשת רחבה של כתבים, עיתונאים מוכשרים וכתבים דוחפים (פושרים). אחד מכתבי העיתון בשנים הראשונות, לאסלו פנייש, בלט בדיווחיו על השימוש לרעה בכוח או בסמכות במדינה (או החשודות לכך). אנדור אדוריאן (לַקֶנֱבַּכֶר), פאל קרי, ארפאד פאסטור (פּיקלר) שלושתם יהודים, סיקרו את מדיניות החוץ ונושאים מחוץ להונגריה. בנוסף לענייני אקטואליה, גילויים סנסציוניים, מקרי פשע, חדשות כלכליות ושוק המניות, גם כתבותיהם של הסופרים פרנץ מולנר (נוימן), שאנדור ברודי, זולטאן אמברוש, פרנץ הרצג, ינה הלטאי (הרצל), וז'יגמונד מוריץ העשירו את העיתון. אנדור מיקלוש הקיף את עצמו באנשי מקצוע מצוינים. לאיוש מיקש היה העורך הספרותי, ובראש ההוצאה לאור עמד ארנולד שבשטין (עד 1930), שהיה לו חלק בהצלחת העיתון. בשנת 1930 שימון קמן מונה לעורך ראשי. את הכותרת והטיפוגרפיה של המגזין צייר אלק פאלוש (פרידמן), מעצב, מעצב תפאורות; הגרפיקה והכרזות עוצבו על ידי אמנים צעירים, כמו ליפוט הרמן, לאסלו קראה, טיבור פוליה. לאחר פרישתו מספורט אטילה פטשאואר, האלוף האולימפי בסיף,  עבד בעיתון ככתב ספורט וכמבקר תיאטרון.
האשט התגלה כעסק מצליח מאוד, והעיתון המשיך לצמוח ומספר העותקים המודפסים גדל בהתמדה. במהלך מלחמת העולם הראשונה רוב הציטוטים בעיתונות מחוץ להונגריה היו מהכתבות באשט. העיתון הגיע ליותר מחצי מיליון עותקים במהלך המלחמה. בעת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא נאסר יחד עם כל העיתונים האזרחיים (הבורגניים) האחרים והתחדש לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית. באותה תקופה נפתח נגדו קמפיין ימני קיצוני, מכיוון שהעיתון נחשב לאחד ממכיני המהפכה בשנת 1919. המערכת וחבר העורכים נקטו אז במדיניות מתונה וניסו להסתגל בצורה חלקה לזמנים המשתנים.
(ה)אשט > עיתוני האשט

בעוד שהמכירות גדלו במהלך המלחמה, בית ההוצאה לאור שהדפיס את העיתון, "אתניאום" (Athenaeum Irodalmi és Nyomdai Rt) פעל בהפסד ולא הצליח להתמודד עם העלויות שגדלו. לבסוף, אנדור מיקלוש רכש את מרבית מניותיו של "אתניאום", ואחרי המלחמה רכש את העיתון "הונגריה" ובשנת 1920 גם את "פשטי נפלו", שהיה במשבר. מכאן ואילך קונצרן העיתונים פעל כעיתון יומי, אחר הצהריים המוקדמים והערב. בנוסף לחדשות והראיונות, עיתוני האשט פרסמו גם יצירות ספרותיות. אנדור צ'רנה היה מזכיר המערכת בשנים 1913–1933.
(ה)אשט > לאחר מות המייסד

אנדור מיקלוש השאיר בצוואתו את עסקיו לאשתו השחקנית ההונגרייה-יהודייה. לאחר מותו (1933) פרידה גומבסגי (קודם: פרדריקה וילמה גרין) פרשה מהבמה ולקחה לידיה על ניהול קבוצת העיתונים. אימרה סלושינסקי היהודי הפך לעורך הראשי של אשט. 19 שנים לייסוד של האשט נחגג בשנת 1935. באותה תקופה נמכרו כ־150,000 עותקים ביום; 365 אנשים עבדו במערכת, במשרד ההוצאה. בבית הדפוס, בהפצה עסקו 6100 עובדים. המדינה השתלטה על החברה בשנת 1939 והפסיקה את הוצאת העיתון. המערכת המשיכה לפרסם את המגזין בשם פשט, אך עם תוכן שונה לחלוטין. הפשט הופיע עד דצמבר 1944 כשתקנות ממשלתיות הפסיקו הופעת כל העיתונים בבודפשט.
לקריאה נוספת

צהובון ברחובות פשט
תולדות העיתונות ההונגרית
הערות שוליים

↑  Az Est kiadó szerkesztősége Budapesten, egykor.hu
כרזת פרסומת לעיתון של הצייר, גרפיקאי ומעצב כרזות ההונגרי-יהודי מיקלוש ואדאס.
בית הדפוס אתניאום-1920
פראס אחמד בדחי

פראס אחמד בדחי (ערבית: فراس احمد بدحي, נולד ב־28 במאי 1967) הוא ראש עיריית כפר קרע.
ביוגרפיה

בדחי נולד וגדל בכפר קרע, בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, בעל תואר ראשון בארכאולוגיה וספרות עברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא עבד ברשות העתיקות והתקדם עד לתפקיד של מנהל מרחב, ובהמשך כיהן במשך 11 שנים כיועץ המשפטי של רשות העתיקות עד בחירתו לראשות המועצה.
בשנת 2018 התמודד בבחירות לראשות הרשות המקומית כפר קרע בהן התמודדו בפועל שמונה מתמודדים. בסיבוב הראשון הוא קיבל 25.15% מהקולות - פחות מראש המועצה הקודם חסן עתאמנה שזכה ב-37.32%. עם זאת, בסיבוב השני גבר על עתאמנה ב־5,600 קולות (52.34%).  במהלך כהונתו, במאי 2023, הוכרזה המועצה כעירייה ומעמדו שודרג לראש עירייה.
בבחירות שנערכו בפברואר 2024 נבחר לקדנציה שנייה כראש העירייה לאחר שהביס את מחמוד מסאלחה ברוב של 59.73%. הוא ראש הרשות הראשון בתולדות כפר קרע שנבחר לשתי קדנציות רצופות.[דרוש מקור]
נשוי למנאל ואב לשלוש בנות ובן. מתגורר בכפר קרע.
הערות שוליים

↑  דף הפייסבוק של בדחי
↑   ניר חסון, המקצוע הזה מושך בעיקר יהודים. אז מה עובר בראש של ארכיאולוגים ערבים?, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2022
↑  תוצאות הבחירות באתר נבו
↑  ירון דרוקמן, כתבי ynet, מהפכים מפתיעים וקרבות צמודים: התוצאות בבחירות המקומיות, באתר ynet, 29 בפברואר 2024
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12171, התשפ"ד, 10 במרץ 2024
ניו יורק ליברטי

ניו יורק ליברטי (באנגלית: New York Liberty ובתרגום חופשי: "חירות ניו יורק") היא קבוצת כדורסל נשים אמריקאית מניו יורק המשחקת בליגת ה-WNBA. הקבוצה, ממקימות הליגה, קמה ב-1997 ומשחקת בבית המזרחי, בו זכתה באליפות 4 פעמים. הקבוצה הגיעה שש פעמים הליגה, אך הפסידה בחמש הראשונות וזכתה באליפות ראשונה רק ב-2024. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באולם ברקליס סנטר אשר ברובע ברוקלין.
היסטוריה

עם הקמת הקבוצה זו רכשה את הזכויות לשימוש בשם "ליברטי" מהתאחדות הכדורסל ליברטי, אשר באותו זמן חדלה מלפעול. עם הקמת הליגה הייתה הליברטי בין הראשונות לגייס שחקניות והחתימה את כוכבת כדורסל המכללות רבקה לובו ואת המדליסטית האולימפית תרזה וית'רספון. השתיים הובילו את הליברטי לעונה ראשונה מוצלחת, החל מהמשחק הראשון בליגה, בו ניצחו את לוס אנג'לס ספארקס, ועד לסדרת גמר הליגה, שם הפסידו ליוסטון קומטס. לאחר שבעונה הבאה כשלו להגיע לשלבי הפלייאוף, שבה הקבוצה לסדרת הגמר ב-1999, אך הפסידה שוב לקומטס. הליברטי שבו והופיעו בסדרות הגמר בעונות 2000 ו-2002, אך בשתיהן כשלו שוב ושוב להשיג התואר.
הקבוצה נפרדה מווית'רספון לאחר עונת 2003, בה כשלה הקבוצה להגיע לפלייאוף. ברם, החל מעונה זו סבלה הקבוצה מחוסר יציבות וכוכבות רבות מצאו עצמן מועברות על ידי הקבוצה או עוברות בעצמן לקבוצות אחרות בליגה, בזמן שאלו אשר נותרו סבלו מפציעות חוזרות. החל משנת 2003 הצלחות הקבוצה התמעטו, והיא החלה להתקשות להעפיל למשחקי פלייאוף וכאשר הצליחה - לא אחת הפסידה כבר בסיבוב הראשון.
עונת 2007 הייתה לשיא חוסר היציבות של הקבוצה. לאחר ששכרה את שירותיהן של מספר שחקניות מבטיחות, ביניהן שי דורון הישראלית אותה בחרה בדראפט ה-WNBA, ומספר שחקניות מקבוצת שארלוט סטינג אשר התפרקה, ניצחה ליברטי 5 משחקים ברציפות, אך מיד לאחריהם הפסידה 7 ברצף. לקראת סוף העונה מצאה עצמה הקבוצה נאבקת על הכרטיס האחרון לפלייאוף עם וושינגטון מיסטיקס, ולבסוף ניצחה 3 מארבעת משחקיה האחרונים - ובכך זכתה לעלות לחצי הגמר האזורי, שם הפסידה לאלופת העונה הקודמת דטרויט שוק.
לקראת עונת 2008 שוב ניסתה הליברטי לחזק את סגל השחקניות. בדראפט אשר קדם לעונה גייסה הקבוצה את אסנס קארסון, אלרנה לארקינס, שתיהן הצטיינו בליגת המכללות. סגל הקבוצה היה לצעיר ביותר בליגה והליברטי זכו ב-19 משחקים בעונה הרגילה, ולאחר מכן הביסו את קונטיקט סאן בסיבוב הפלייאוף הראשון. בגמר הבית המזרחי היו הליברטי קרובים לניצחון, אך הפסידו בהפרש שתי נקודות לדטרויט שוק במשחק השלישי והקובע.
בשנים 2013–2017 שימש שחקן ה-NBA בעבר ביל ליימביר כמאמן הקבוצה, והוביל אותה לגמר האזור המזרחי ב-2015, בו הפסידו לאינדיאנה פיבר.
בין 2015 ל-2018 שימש כדורסלן העבר אייזיאה תומאס כנשיא הקבוצה, אך ב-2019 רכש ג'וזף צאי את הקבוצה והעביר אותה מהמדיסון סקוור גארדן שבמנהטן לברקליס סנטר בברוקלין. בשנות ה-20 של המאה ה-21 הגיעה הקבוצה להצלחות בזכות בחירתה של סברינה יונסקו בבחירה הראשונה בדראפט ה-2020 והחתמתה של בריאנה סטיוארט ב-2023. ב-2023, לאחר שמאז 2018 לא העפילה הקבוצה לסיבוב השני של הפלייאוף, הגיעו הליברטי לגמר ה-WNBA בו הפסידו 1–3 ללאס וגאס אייסז. בנוסף זכתה הקבוצה בגביע הנציבה של ה-WNBA לאחר שגברה בגמר על האייסז. ב-2024 זכתה הליברטי באליפות ראשונה בתולדותיה לאחר שגברה בגמר 3–2 על מינסוטה לינקס.
סמלים

צבעי הקבוצה הם טורקיז, שחור ולבן, כצבעי פסל החירות שהוא אחד מסמלי העיר ניו יורק, וסמל הקבוצה הוא הלפיד שנושא הפסל. הקמע של הקבוצה, אלי הפילה (Ellie the Elephant), הושק ב-2021.
הערות שוליים

↑  מתן סלע, ‏שי דורון נבחרה במקום ה-16 בדרפט ה-WNBA, באתר ONE‏, 4 באפריל 2007
↑  יהרוס גם את קבוצת הנשים? אייזאה תומאס מונה לנשיא ניו יורק ליברטי, באתר וואלה, 5 במאי 2015
↑  סברינה יונסקו נבחרה ראשונה, ניו יורק בטירוף, באתר ONE‏, 18 באפריל 2020
↑  לראשונה בתולדותיה - ניו יורק ליברטי אלופת ה-WNBA, באתר ynet, 21 באוקטובר 2024
| ליגת ה-WNBA |
| --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | אטלנטה דרים • אינדיאנה פיבר • וושינגטון מיסטיקס • ניו יורק ליברטי • קונטיקט סאן • שיקגו סקיי • טורונטו |  |
| הבית המערבי | דאלאס וינגס • לאס וגאס אייסז • לוס אנג'לס ספארקס • מינסוטה לינקס • סיאטל סטורם • פיניקס מרקורי • גולדן סטייט ואלקיריז • פורטלנד |  |
| פרסים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • שחקנית ההגנה של העונה • רוקי השנה |  |
| שונות | דראפט • משחק האולסטאר • קבוצת העשור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310538605171  LCCN: n98023140  VIAF: 145597211   WorldCat (עם VIAF): 145597211 
אלי הפילה, קמע הקבוצה מאז 2021
דת בישראל

הכותל המערבי וכיפת הסלע בירושלים
החג של החגים נחוג בחיפה, עיר מעורבת, ומציין את חגיהן של שלוש הדתות האברהמיות: יהדות, נצרות ואסלאם
החלוקה לדתות בישראל
7,021,000 יהודים (73.9%)
2,007,000 מוסלמים (21.1%)
182,000 נוצרים (1.9%)
149,000 דרוזים (1.56%)
147,000 אחרים (1.54%)
הדת בישראל הוא מושג הכולל את מגוון הביטויים לקיום מצוות, אמונה ומסורת בישראל. במרחב פרטי או ציבורי.
הביטוי מצוי בשיח בהקשר לפעילות הדתית במסגרת הקבוצות הדתיות השונות הפועלות במדינת ישראל. לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון ל-2023, התפלגות אזרחי ישראל לקבוצות לפי דת היא 73.2% מוגדרים יהודים, 21.1% ערבים ביניהם, 1.9% נוצרים, 1.56% דרוזים והשאר 5.7% חסרי דת/אחרים. חלוקה זו איננה מעידה על מידת הדבקות בדת אלא השתייכות לקבוצה המאופיינת על ידי דת. למשל, בקבוצת אזרחי ישראל היהודים בני 20 ומעלה נכון ל-2022: 45.3% חילונים, 33.1% מסורתיים, 10.7% דתיים, ו-10.5% חרדים.
במשך עשרות שנים פעל בישראל משרד הדתות, שעסק בשירותי דת לבני כל הדתות. משרד זה פורק בתקופת ממשלת שרון השנייה וסמכויותיו פוזרו בין משרדי הממשלה השונים. בשנת 2008 הוקם המשרד לשירותי דת, אליו הוכפפה הרשות הארצית לשירותי דת, העוסקת בענייני המועצות הדתיות וקבורה יהודית בלבד.
המעמד המשפטי של הדת בישראל

ממשלת ישראל מכירה במספר עדות דתיות, וכל אדם משויך לאחת מעדות אלו, או מסווג כחסר דת, הגדרה הכוללת את כל מי שאינו משתייך לעדות הדתיות האחרות. בעניינים בהם ניתנה סמכות לחוק הדתי, כמו נישואים וגירושים, כל אדם צריך לפנות אל הרשות הרלוונטית של הדת אליה הוא משתייך. השתייכות לעדה דתית נרשמת על ידי המדינה מלידה, לפי העדה הדתית אליה משתייכים ההורים, כולל חסרי דת, ומשתנה, על ידי המרת דת או קבלת פסק דין הצהרתי שהעותר חסר דת. הסדר העדות הדתיות הישראלי, מקורו במעמד המשפטי של המילטים העות'מאנים.
ממשלת ישראל מכירה ב-14 עדות דתיות:
העדה היהודית, הנתונה לסמכות הרבנות הראשית לישראל
העדה המוסלמית, הנתונה לסמכות בית הדין השרעי
עשר עדות נוצריות:
העדה המזרחית-אורתודוקסית, הכפופה לפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים
העדה הרומית-קתולית, הכפופה לפטריארך הלטיני של ירושלים
העדה הארמנית-גרגוריאנית, הכפופה לפטריארך הארמני של ירושלים
העדה הארמנית-קתולית, הכפופה לאקסארכוס הארמני-קתולי של ירושלים ועמאן (אנ')
העדה הסורית-קתולית, הכפופה לאקסארכוס הסורי-קתולי של ירושלים (אנ')
העדה הכשדית-קתולית (אנ'), הכפופה לאקסארכוס הכשדי-קתולי של ירושלים (אנ')
העדה היוונית-קתולית המלכיתית, הכפופה לארכיבישוף היווני-קתולי של עכו (אנ')
העדה המרונית, הכפופה לארכיבישוף המרוני של חיפה וארץ הקודש (אנ')
העדה הסורית-אורתודוקסית, הכפופה לארכיבישוף הסורי-אורתודוקסי של ירושלים (אנ')
הכנסייה האפיסקופלית בירושלים והמזרח התיכון (אנ')
העדה הדרוזית, הנתונה לסמכות בתי הדין הדתיים הדרוזיים
עדת בני האמונה הבהאית, הנתונה לסמכות בית הצדק העולמי
נכון ל-2019, כ-400,000 איש לא השתייכו לאף אחת מעדות דתיות אלו, רובם מהגרים מהמרחב הפוסט-סובייטי. באוקטובר 2011, הסופר יורם קניוק זכה בתקדים משפטי שאיפשר לו להירשם כ"חסר דת" (קטגוריית סל המכילה את כל מי שאיננו משתייך לארבע-עשרה העדות הדתיות המוכרות בחוק), ובעקבותיו כמאתיים אחרים שינו אף הם את רישומם מיהודים לחסרי דת.
בימי המנדט הבריטי. הוכרו העדה היהודית (בשנת 1927) ותשע עדות נוצריות. בשנת 1957 הכירה ממשלת ישראל בעדה הדרוזית כעדה עצמאית. בשנת 1970 הכירה ממשלת ישראל בכנסייה האוונגלית האפיסקופלית כעדה דתית נפרדת, לאחר ששני פלגי הכנסייה האנגליקנית בישראל הסכימו להתאחד תחת שם זה. בשנת 1971 הוכרה עדת בני העדה הבהאית כעדה דתית מוכרת. לעומת זאת, בקשה של הקראים להכרה כעדה נפרדת סורבה ועתירה לבג"ץ בעניין נדחתה. גם בקשה של הפרוטסטנטים לא נענתה.
במענה לבקשה של עדי יהוה להכרה כעדה דתית, הודיעה ממשלת ישראל בשנת 2022 כי מדיניותה היא שלא להכיר בעדות דתיות נוספות.
המעמד המשפטי של הדת בישראל > נישואין וסמכות דתית

טקסי נישואים שנערכו בישראל מוכרים רק אם התבצעו תחת סמכות דתית רשמית של אחת העדות הדתיות המוכרות. טקסי נישואים אזרחיים מוכרים רשמית רק אם הם מתבצעים מחוץ לישראל. הממסד הרבני מנמק מדיניות זו בטענה שנישואים אזרחיים ירבו פסולי חיתון ויפצלו את העם היהודי בישראל לשתי סיעות שאינן יכולות לינשא זו לזו. מנגד, טוענים התומכים בנישואין אזרחיים בישראל כי הדבר מערים קושי כלפי זוגות שאינם משתייכים לאחת הדתות המוכרות או שאינם רוצים או אינם יכולים להינשא במסגרת דתית. ישנם רבנים אחדים (בכללם הרב הראשי לישראל לשעבר, הרב בקשי דורון) הטוענים שהניכור הרב שיוצר המצב של העדר אפשרות של נישואין שלא דרך העדה הדתית אינו משרת את האינטרס הדתי הרחב.
כמענה לאותן קבוצות גדולות של ישראלים שאינם מעוניינים או לא יכולים להתחתן במסגרת בית דין דתי, בא להכרה סטטוס של ידועים בציבור אשר מקנה חלק מהחובות והזכויות של זוג נשוי לכל שני אנשים אשר מקיימים משק בית במשותף. אך מסגרת זו אינה בדרך המלך, וזוגות רבים נתקלים בבירוקרטיה סבוכה, אפליה, ומספר גדול של פעמים נאלץ בית המשפט לנושא.
הדתות העיקריות בישראל > יהדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פסקה זו עוסקת ביהדות אורתודוקסית בלבד, ומתעלמת כליל מיהודים רפורמים, קונסרבטיביים וקראים, שגם הם חיים בישראל.
הדתות העיקריות בישראל > יהדות > הזיקה ליהדות בקרב אזרחי ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – יהדות, זרמים ביהדות
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כפי שפורסמו בערב ראש השנה תשפ"ג, 2022, בהגדרה עצמית של יהודים בני 20 ומעלה על בסיס רמה דתית:
45.3% חילוניים, 19.2% מסורתיים לא כל כך דתיים, 13.9% מסורתיים-דתיים, 10.7% דתיים, 10.5% חרדים.
80% מאמינים באלוהים. 20% אינם מאמינים, מתוכם 10% הם אתאיסטים.
בסקר שנערך בשנת 2023 על ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה נמצא כי כמעט 70% מהישראלים שומרים כשרות ברמה כזאת או אחרת.
בסקר שנערך בשנת 2007 על ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה נמצא כי רק 27% מכלל היהודים הישראלים אמרו כי הם שומרים שבת, בעוד ש- 53% אמרו שהם לא שומרים שבת כלל. הסקר גם מצא ש-50% מתוך הנשאלים היו מוותרים על עריכת קניות במהלך השבת כל עוד התחבורה הציבורית תופעל ופעילויות הפנאי ימשיכו להתקיים. רק 38% האמינו כי פשרה מסוג זה תקטין את המתח בין הציבור החילוני לציבור הדתי.
הדתות העיקריות בישראל > יהדות > יחסי דת ומדינה בין היהדות לישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – הסטטוס קוו, חקיקה דתית בישראל
קו מנחה מרכזי להסדרת יחסי דת ומדינה, המבוסס על הסכמים שהושגו במהלך תקופת המעבר מהיישוב היהודי בארץ ישראל למדינת ישראל, נקרא הסטטוס קוו. הסכמים אלו כללו את מעמדן של הרבנות והמועצות המקומיות, האוטונומיה לזרמי החינוך הדתיים וחוקים נוספים בתחום השבת והכשרות.
מקור הסטטוס קוו בנושאי דת בישראל הוא במכתב הסטטוס קוו אותו כתב דוד בן-גוריון לנציגי אגודת ישראל ב-1947, טרם הכרזת העצמאות. המכתב מתייחס לארבעה תחומים: שבת, כשרות, חינוך ודיני המעמד האישי. דוגמה לסטטוס-קוו בנושא השבת היא התחבורה הציבורית בישראל שהמשיכה לשבות בשבת ברוב האזורים בהם ישנו רוב יהודי גדול, אך המשיכה לפעול בחיפה, שעד למלחמת העצמאות נחשבה לעיר מעורבת.
במהלך השנים חלו שינויים בסטטוס קוו ולעיתים נוצרו בשל כך משברים שונים. בין התחומים שנסובה סביבם מחלוקת ציבורית, בולטים בעיקר נושאי המעמד האישי ונושא השבת. בשנים האחרונות, נוצרו מפלגות חילוניות במופגן (כדוגמת מפלגת שינוי) שלחמו במפלגות הדתיות.
נוצרו מחלוקות גם סביב נושאים נוספים, כדוגמת תוכנית הליבה, שירות לאומי וגיוס בחורי ישיבות לצה"ל.
הדתות העיקריות בישראל > אסלאם

האתר הקדוש השלישי בחשיבותו למוסלמים הסונים בעולם, לאחר מכה ואל-מדינה אשר בערב הסעודית, נמצא בישראל, מסגד אל-אקצא אשר בהר הבית. אף כי אין לכך אזכור בקוראן עצמו, לפי החדית' והאמונה המוסלמית סונית המקובלת כיום, זוהי הנקודה ממנה עלה מוחמד לשמיים. ב-1967 העניקה ממשלת ישראל לווקף המוסלמי סמכות לנהל ולפקח על המקום, וכיום היא אוסרת על יהודים להתפלל שם, מחמת החשש להפרות סדר.
רוב המוסלמים בישראל הם ערבים סונים. בין השנים 1516 ל-1917 האימפריה העות'מאנית אשר השתייכה לדת הסונית שלטה בתחום הטרטוריאלי אשר כולל כיום את מדינת ישראל. השליטה שלהם חיזקה והבטיחה את המרכזיות והחשיבות של האסלאם כדת הדומיננטית באזור. כיבושה של ארץ ישראל על ידי הבריטים ב-1917 והצהרת בלפור אשר באה לאחר מכן פתחה את שעריה של ארץ ישראל בפני הגעתם של מהגרים יהודים רבים אשר רק התעצמו במשך הדורות. אף על פי כן, הבריטים העבירו את הממשל האסלאמי הסמלי שהיה קיים בארץ לשושלת ההאשמית בירדן, ולא לבית סעוד. ובכך ההאשמים הפכו לשומריהם הרשמיים של המקומות הקדושים האסלאמיים בירושלים וסביבתה, בייחוד בתקופה בה ירדן שלטה בשטחי יהודה ושומרון (1948-1967). ב-1922 בתקופת המנדט הבריטי בארץ הבריטים הקימו את המועצה המוסלמית העליונה ומינו את אמין אל-חוסייני (1895 - 1974) בתור המופתי הראשי של ירושלים. המועצה בוטלה ב-1948. ילדיהם של המוסלמים בישראל לומדים לימודי אסלאם במסגרת בתי הספר שלהם.
חוקרים שונים מעריכים כי בין 10% ל-20% מהאוכלוסייה המוסלמית בישראל הם "חילונים", אם כי משמעותו של המושג הזה חלשה אפילו יותר ממקבילו בחברה היהודית (רון קרוניש סבר ש"מסורתיים" הוא כינוי הולם יותר). מדובר באלו שמתעלמים מציוויי הדת בחייהם הפרטיים, ובדרך כלל לא צמים בחודש הרמדאן. כחברה, הציבור המוסלמי לא מכיר באורח חיים לא-דתי, והתופעה מוגבלת לתחום האישי. בסקר הלמ"ס של 2018, 7% מהנסקרים המוסלמים הגדירו את עצמם כ"לא דתיים."
הדתות העיקריות בישראל > אסלאם > העדה האחמדית

| --- | --- |
 :  ראו גם – אחמדים
ב-17 במרץ 1928, הועבר "מרכז המשלחת האחמדית לארצות המזרח-התיכון" מדמשק לשכונת כבביר שבחיפה. המקום היה עד אז כפר קטן בשיפולים המערביים של הר הכרמל, מעל נחל שיח. כפר זה הפך לשכונה קטנה המונה מעל 1,000 איש, מוקפת מכל צדדיה בשכונות יהודיות. לקהילה האחמדית בחיפה מסגד גדול שצריחיו ניכרים במבט מהחוף. המסגד קרוי "אדוננו מחמוד", על שם החליף השני של הכת. הוא בנוי כמבנה מתומן לפי מתכונת כיפת הסלע בירושלים. על הקיר בפתח מתנוססת ההבטחה: "כל מי שישהה כאן, בטוח יהיה". אימאם העדה האחמדית בישראל כיום הוא מוחמד חמיד קאסר, והוא כפוף לח'ליף מירזא מסרור אחמד, שמושבו בלונדון. ראש העדה הוא מחמוד שריף עודה. לעדה ירחון הקרוי "אלבושרא אלאסלאמיה אלאחמדיה" - "הבשורה המוסלמית האחמדית", אשר מופיע מאז שנת 1932.