stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה בן-חורין
ביוגרפיה

סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר השלישי בכלכלה ומימון עשה באוניברסיטת ניו יורק.
כיהן כחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה העברית בבית הספר למנהל עסקים החל משנת 1978 ועד פרישתו מהאוניברסיטה בשנת 2003. בחלק מתקופה זו ניהל גם את המרכז להכשרת מנהלים. בשנת 1989 התמנה לראש בית הספר למנהל עסקים וכיהן בתפקיד זה כארבע שנים.
במשך השנים שימש סגל אקדמי-אורח במספר אוניברסיטאות: אוניברסיטת נורת'איסטרן, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פלורידה, אוניברסיטת רייס, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטה הרפובליקה העממית של סין.
כיהן בתפקיד דירקטור חיצוני וחבר ועדת ההשקעות של חברת קרנות נאמנות (להק) של בנק הפועלים, דירקטור חיצוני ויו"ר ועדת ההשקעות של חברת לאומי-פיא (קרנות הנאמנות של בנק לאומי), ובהמשך דירקטור חיצוני, יו"ר ועדת ההשקעות ויו"ר ועדת הביקורת של חברת הראל -פיא (קרנות הנאמנות של הראל פיננסים). בנוסף, כיהן חבר בוועדת המניות של בנק המזרחי, חבר מועצת הרשות למלחמה בסמים ויו"ר ועדת התקציב והכספים של הרשות, וחבר ועדת ההסמכה של המבקרים הפנימיים בישראל.
כתב חוות דעת בנושא משפט מניות הבנקים ושימש עד מומחה ב"משפט הבנקים" (חוות הדעת הוגשה לעו"ד משה לדור[דרושה הבהרה] והמשפט התנהל בפני  השופטת מרים נאור). שימש יו"ר הוועדה לשכלול המסחר ועידוד הנזילות בבורסה (הוועדה הוקמה על ידי הרשות לניירות ערך והגישה את הדוח הסופי ליו"ר הרשות בתחילת 2014).
החל משנת 1991 שימש בתפקידים שונים בחברות קרנות נאמנות: יו"ר ועדת ההשקעות, יו"ר ועדת הביקורת וחבר הדירקטוריון של הראל-פיא, ניהול קרנות נאמנות בע"מ. בעבר מילא תפקידים דומים בחברות לאומי-פיא (בנק לאומי) ולהק (בנק הפועלים).
בקריה האקדמית אונו שימש פרופסור בן-חורין בתפקיד דקאן הפקולטה למנהל עסקים, רקטור הקריה, ראש הקריה ונשיא המועצה האקדמית העליונה של הקריה האקדמית אונו.
מחקר

תחומי המחקר העיקריים של פרופסור בן-חורין הם בתחום שוק ההון, תמחור ניירות ערך, שיעורי תשואה על ניירות ערך ויעילות שוק ההון.
ספרים

Ben-Horin, M. & Levy, H. (First edition: 1981, Second edition: 1984). Statistics: Decisions and Applications in Business and Economics. New York: Random House Inc. (800 pages)
Ben-Horin, M. & Levy, H. (1983). Business Statistics: Fundamentals and Applications. New York: Random House Inc. (560 pages)
Ben-Horin, M. (1987). Essentials of Corporate Finance. Boston: Allyn&Bacon, Inc. (750 pages)
בן-חורין, מ' (1996). שוק ההון וניירות הערך. תל אביב: הוצאת צ'ריקובר.
בן-חורין, מ' (2009). יסודות המימון והניהול הפיננסי. תל אביב: הוצאת דיונון (פרובוק).
בן-חורין, מ' (2017). מכשירים פיננסיים נגזרים: חוזי אקדמה, חוזים עתידיים, אופציות, מוצרים מובנים והסכמי החלפה. תל אביב: הוצאת דיונון (פרובוק).
אליזבת דול

מרי אליזבת אלכסנדר הנפורד "לידי" דול (באנגלית: Mary Elizabeth Alexander Hanford "Liddy" Dole, נולדה ב-29 ביולי 1936) היא פוליטיקאית אמריקאית. היא כיהנה כשרה בקבינט הנשיאותי של הנשיאים רונלד רייגן (כמזכירת התחבורה) ושל ג'ורג' הרברט ווקר בוש (כמזכירת העבודה). כיהנה כסנאטורית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 2003–2009 מטעם המפלגה הרפובליקנית, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה. דול הייתה נשואה לפוליטיקאי בוב דול עד למותו ב-2021.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

דול נולדה בקרוליינה הצפונית בשנת 1936. בשנת 1958 סיימה בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת דיוק. בזמן לימודיה, הייתה דול פעילה מאוד בארגונים ובאגודות הסטודנטים. בשנת 1959 החלה ללמוד לקראת תואר שני באוניברסיטת אוקספורד, תואר אותו סיימה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1965 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת הרווארד. באביב 1972 פגשה לראשונה את בעלה לעתיד בוב דול. הם עברו להתגורר ביחד, והזוג התחתן ב-6 בדצמבר 1975 בקתדרלה הלאומית של וושינגטון שבוושינגטון די. סי. לזוג לא נולדו ילדים. מבחינה דתית, הזוג השתייך בתחילה לזרם המתודיסטי, אך לאחר מכן עברו לזה הפרסביטריאניסטי.
ביוגרפיה > עשייה ציבורית

בצעירותה, דול תמכה במפלגה הדמוקרטית. בשנת 1960 הייתה דול מעורבת בקמפיין הבחירות הדמוקרטי של המועמד לנשיאות ג'ון פיצג'רלד קנדי ושל סגנו לינדון ג'ונסון. היא החלה לעבוד בבית הלבן בשנותיו של ג'ונסון כנשיא. בשנים 1969–1973 שימשה עוזרת לריצ'רד ניקסון בנושא צרכנות. בשנת 1973 מונתה על ידי ניקסון לכהונה בת 7 שנים בוועדת הסחר הפדרלית. היא הייתה מבין הדמוקרטים היחידים שלא עזבו את עבודתם בבית הלבן לאחר פרשת ווטרגייט. בשנת 1975 שינתה את עמדותיה ועברה אל המפלגה הרפובליקנית. באותה השנה עזבה את עבודתה למשך כמספר חודשים על מנת לעזור בקמפיין של בעלה בפריימריז הרפובליקאיים לקראת הבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה. בסופו של דבר, דול הפסיד לג'רלד פורד. היא עשתה את אותו הדבר לקראת הבחירות של שנת 1980. לאורך פעילותה הציבורית, תמכה דול ברעיונות פמיניסטיים. היא לקחה חלק בגל השני של הפמיניזם ופעלה למען התיקון לשוויון זכויות.
בשנים 1981–1983 עבדה דול כמנהלת משרד הקישור בבית הלבן. לאחר מכן הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמזכירת התחבורה הפדרלית בקבינט של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן. היא גם כיהנה למשך פחות משנתיים כמזכירת הפדרלית בקבינט של ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בשנים 1991–1999 שימשה כנשיאת הסניף האמריקאי של הצלב האדום. בשנת 1996 ליוותה את בעלה כשהיה המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1999 הכריזה על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית. היא לבסוף פרשה באוקטובר, עוד לפני תחילת הפריימריז. זאת בגלל מחסור בכספים ופער גדול בסקרים מאחורי ג'ורג' ווקר בוש. לקראת הוועידה המפלגתית שהתקיימה ביולי 2000 אנשיו של בוש טענו כי דול אולי תהיה מועמדת לתפקיד סגן הנשיא. בסופו של דבר בוש הפתיע ובחר בדיק צ'ייני כסגנו.
ביוגרפיה > בסנאט

בסוף דצמבר 2001 חזרה דול לגור בקרוליינה הצפונית, לאחר שהתגוררה במתחם ווטרגייט בוושינגטון די. סי. זאת על מנת שתוכל להתמודד לסנאט. היא זכתה בפריימריז המקומיים ברוב של למעלה מ-80%. דמוקרטים ביקרו את מועמדותה של דול, זאת מכיוון שלא התגוררה בצפון קרוליינה מאז שנת 1959. בבחירות אשר התקיימו בנובמבר, דול הביסה את ארסקין באולס, שהיה ראש סגל הבית הלבן של הנשיא היוצא ביל קלינטון בפער של כ-8%. זו הייתה הפעם הראשונה שבה בו זוגו של סנאטור לשעבר נבחר במדינה אחרת מזו של בן הזוג (בוב דול נבחר בקנזס). משנת 2004 ירדה פעילותה בסנאט. למרות זאת, היא כיהנה כשנתיים כיושבת ראש הוועדה הרפובליקנית בסנאט. היא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד זה. בנוסף על כך, היא כיהנה בוועדת הביטחון, ועדת הדיור, הבנקאות ולעניינים אורבניים, ובוועדה לעסקים קטנים ויזמות.
בשנת 2008 הפסידה דול את מקומה למועמדת המפלגה הדמוקרטית קיי הייגן בהפרש של כ-8.5% (הפער הכי גדול שבו הפסיד סנאטור מכהן באותה השנה).
ביוגרפיה > לאחר הפוליטיקה

בשנת 2012 הקימה קרן לטיפול בחיילים פצועים.
ב-2024 העניק לו נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את מדליית החירות הנשיאותית.
אברם קנטור

| --- | --- |

אברהם קנטור, אפריל 2016
 לידה:  19 בנובמבר 1950 (בן 74) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1996) 
 
אברם קנטור (נולד ב-19 בנובמבר 1950) הוא סופר, עורך, מתרגם ומוציא לאור ישראלי. חבר קיבוץ מזרע.
ביוגרפיה

קנטור נולד ב-1950 בחיפה, אולם התחנך כילד חוץ בקיבוץ מזרע, שאליו עבר בגיל 14 מתוך אמונה בערכים שספג בתנועת "השומר הצעיר". הוא נמנע ממסלול של הוראה וחיכה במשך שנים של עבודה בפרדס עד שניתן לו ללמוד ספרות כחפצו. למד ספרות כללית ולשון עברית באוניברסיטת חיפה, ולימודים אלו הביאו אותו להשלים גם גרמנית (בה הוא עוסק לעיתים בתרגום) במכון גתה באוניברסיטת קונסטנץ ובתל אביב, וכן השתלם בהוצאה לאור בגרמניה.
ערך את כתב העת "הדים", ושימש שנים אחדות כעורך מדור הפרוזה של ספרית פועלים. ערך ספרים רבים ותרגם אחדים מאנגלית ומגרמנית.
היה עורך ראשי ומנכ"ל הוצאת ספרית פועלים ושימש כסמנכ"ל לענייני מערכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים.
ספריו

דרך ללא מוצא, (סיפורים) ספרית פועלים, תשל"ט 1979
מסמרים בארון, (סיפורים) ספרית פועלים, תשמ"ח 1988
קפיצת ראש, (רומן) מודן, תשמ"ט 1988
הסתר פנים, (רומן) ספרית פועלים, תשנ"א 1990.
אזעקת שווא, (רומן) ספרית פועלים, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, תשנ"ה 1995
קללת הזר המוזר, (ילדים) תל אביב, ספרית פועלים, תשנ"ה 1995 (פרס זאב) הומחז והועלה על הבמה
עורבני חמור ועורב, (סיפורים לילדים) ספרית פועלים, תשנ"ח 1998
שני שניהם, (רומן) ספרית פועלים, תשנ"ח 1998
קול ראשון, (רומן) הספריה החדשה הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה 2004
אל החרדונים, (רומן) הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ז 2006
תעתועי דמיון, (רומן) הוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ע 2010
שנים על אופנים, (ילדים) הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ג 2013
ואז הבליח אור, תשע"ה 2015 הוצאת הקיבוץ המאוחד
חברות טובות, (ילדים) הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, תשע"ז 2017
חברים סמויים מעין, (סיפורת) הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, תשע"ח 2018
ילד אחד מההר, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 2021
מתרגומיו

לואיס קרול, מגפי הפלא בתוך ברבור אביר ומלך, תל אביב, ספרית פועלים, 1992 (מאנגלית)
סטפן צווייג, בלהט סוד, תל אביב, ספרית פועלים, 1997 (מגרמנית)
אביגדור דגן, שלשה משלים תל אביב, ספרית פועלים, 1997 (מאנגלית)
ארווין קולר, שיחות עם הדלאי למה, תל אביב, ספרית פועלים, 1999 (מגרמנית)
מורשץ לואיס, החפרפר חפרנסקי, תל אביב, ספרית פועלים, 2000 (ספר ילדים, מגרמנית)
זיגמונד פרויד, עתידה של אשליה, בתוך התרבות והדת, תל אביב, ספרית פועלים, 2000 (מגרמנית)
אולה ברקביץ' אולי אנחנו בכלל משתגעים, בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002 (מגרמנית)
שמואל כץ, גורלו של צייר תל אביב, ספרית פועלים, 2003 (מגרמנית)
אירינה קורשנוב, השועלון האסופי, בני ברק, ספרית פועלים 2009 (מגרמנית)
ויקטור קספק ואיב לנואה, כנופיית המכנסיים הקצרים, בני ברק, ספרית פועלים 2010 (מגרמנית)
אירינה קורשנוב, בטח יש גם ענקים קטנים, בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2012 (מגרמנית)
פיליפ פולמן (מבחר) האחים גרים לצעירים ולבוגרים, בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015 (מאנגלית)
כריסטה וולף אוגוסט בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016 (מגרמנית)
רוטראוט סוזנה ברנר, אחות קטנה לאודי הקיבוץ המאוחד 2018 (מגרמנית)
איסטמן פ.ד. האם את אמא שלי הקיבוץ המאוחד 2018 (מאנגלית)
שניידר טים, על הרודנות הקיבוץ המאוחד 2019 (מאנגלית)
לנה לוקס, קוקולקה ספרית פועלים, 2019 (מגרמנית)
רודיקה דנרט, מלון אדלון ספרית פועלים, 2021 (מגרמנית)
סטפן אאוס דם זיפן, החבל, ספרית פועלים, 2023 (מגרמנית)
גלעד ויינגרטן

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1938 (בן 86) תל אביב
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה קלה
 תת-ענף:  קפיצה לרוחק
 מאמן:  יצחק (איציק) מנדלברוד
 תפקידים נוספים:  מנכ"ל מכון וינגייט, יו"ר איגוד האתלטיקה, יועץ לוועדת הספורט של הכנסת, פרשן אתלטיקה ערוץ 1
 
גלעד ויינגרטן (נולד ב-17 ביולי 1938) הוא דוקטור למדעי הספורט ופסיכולוגית ספורט. כיהן בתפקידים בכירים במוסדות החינוך הגופני והספורט בישראל בשנים 1970–2003. משמש כפרשן בשידורי טלוויזיה במשחקים האולימפיים ואירועי ספורט אחרים. היה אלוף ישראל בקפיצה לרוחק ב-1962.
ראשית חייו

ויינגרטן נולד בתל אביב. בגיל חמש עבר להתגורר בקריית חיים, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ושירת בצה"ל במסגרת הנח"ל. התאמן בהפועל קריית חיים באתלטיקה בהדרכת יצחק מנדלברוד.
עם תום שירותו הצבאי, למד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט בשנים 1959–1961, והוסמך להוראת החינוך הגופני. לימד מקצוע זה בקריית אתא ובטכניון עד סוף שנת 1964.
קריירה ספורטיבית

ויינגרטן הצטיין כנער ביכולותיו האתלטיים והופנה על ידי ראובן ארצי, מורו לחינוך גופני בבית הספר התיכון בקריית חיים, למאמן האתלטיקה יצחק מנדלברוד, אצלו התאמן במשך כל שנותיו כאתלט. הצטיין בעיקר בקפיצה לרוחק, מקצוע בו השתתף בנבחרת ישראל, בתחרויות ארציות ובינלאומיות. בשנת 1962 זכה באליפות ישראל בתוצאה של 7.10 מ'. שנה לאחר מכן קבע את תוצאתו הטובה ביותר בתחרות בסן פאולו – 7.37 מ'. בסיוע רוח גבית מעל 2 מ' לשנייה הצליח לקבוע תוצאה של 7.44 מ' בשנת 1962. ויינגרטן הצטיין גם בריצות קצרות ורץ 100 מ' ב 10.8 ש'.
לימודים ופעילות אקדמית

ב-1964 החל ללמוד חינוך גופני לתואר ראשון בוויומינג שבארצות הברית יחד עם חברו גדעון אריאל. הוא מימן את לימודיו בעזרת מלגת ספורט.. לאחר מכן המשיך לתארים שני ושלישי באוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית, שם השלים בהצטיינות את לימודי התואר השלישי במדעי הספורט ובפסיכולוגיה של הספורט. עם שובו לישראל ב 1970, על מנת לנהל את בית הספר למאמנים במכון וינגייט, החל גם להרצות שם על פסיכולוגיית ספורט והיה חלוץ בתחום זה. בהרצאותיו הדגיש את חשיבות הקשר בין תכונות אישיות, מוטיבציה, רמת חרדה ושליטה במצבי לחץ בביצועים ספורטיביים. כן חקר את הקשר הפסיכו פיזיולוגי שבין כושר גופני לתפקוד מנטלי במצבי לחץ. ייעץ ותירגל ספורטאים אינדיבידואליים וקבוצות בנושאי אימון מנטלי, הדמיות, שליטה במצבי לחץ ושיפור הריכוז.
פעילות במוסדות הספורט בישראל

ב-1970 חזר ויינגרטן לישראל ומאז ועד 1984 ניהל את בית הספר למאמנים ולמדריכים שהיה אז היחידי מסוגו בארץ. בתקופה זו עמדו בראש מגמות האימון בבית הספר יהושע רוזין (כדורסל), עמנואל שפר (כדורגל),עמיצור שפירא (אתלטיקה), יוסף טלקי (שחיה) ואחרים.
בשנים 1984–1987 ניהל את המחלקה למחקר ולרפואת ספורט במכון וינגייט. לאחר מכן מונה למנהל אגף הספורט במכון, שכלל גם את היחידה לספורט הישגי, מחקר ורפואת ספורט. בין השנים 1991–1999 כיהן כמנכ"ל מכון וינגייט ובמסגרת תפקידו זה יזם והקים את הפנימיה לטיפוח צעירים מחוננים בספורט ופעל להפיכת המכון למרכז קידום הספורט ההישגי בישראל.
עם סיום תפקידו כמנכ"ל מכון וינגייט, העביר את פעילותו למכללה האקדמית לחינוך גופני במכון וינגייט. שם הקים מגמת ספורט ותקשורת, ריכז לימודי תואר שני בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה וניהל את המחלקה למקצועות מעשיים במכללה. בשנת 2003 סיים את תפקידו זה ויצא לגמלאות.
ויינגרטן היה יו"ר איגוד האתלטיקה הישראלית, חבר הנהלת התאחדות הספורט ויועץ לוועדת הספורט של הכנסת. עמד פעמיים בראש ועדת השופטים לבחירת זוכי פרס ישראל בתחום הספורט ותרבות הגוף, שהמליצה על הענקת הפרס לאסתר רוט שחמורוב, ליהושע רוזין, ליעקב חודורוב ולרלף קליין. בין השנים 2013–2005 היה מנכ"ל העמותה לתמיכה בוועד האולימפי וקבע את הקריטריונים לתמיכה בספורטאים אולימפיים ישראלים מקרן סידני פרנק. הקים את הוועדה למניעת סמים בספורט של הוועד האולימפי. שימש כיו"ר אגף הספורט של המכביות ה-17 וה-18.
פרשנות באמצעי התקשורת

ויינגרטן משמש כפרשן באמצעי המדיה השונים בתחום האתלטיקה הקלה, החל משנת 1972. השתתף כפרשן הערוץ הראשון בטלוויזיה ב-11 משחקים אולימפיים, 15 אליפויות עולם ואירועים בינלאומיים נוספים, רובם לצידו של שדר הספורט מאיר איינשטיין. השתתף גם כפרשן בסיקור מפעלי ספורט חשובים באתר ספורט 1 ובערוץ הספורט. פרסם מאמרים והרצה בנושאים הקשורים לספורט ותקשורת תוך התמקדות בחקר השפעות הגומלין בין טלוויזיה וספורט.
פעילות אקדמית מחוץ לישראל

ויינגרטן שימש מרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, טורקיה, אוסטרליה, קרואטיה, גרמניה, סלובניה, צ'כיה והונגריה. בשנת 1983 היה פרופסור אורח בדרום אפריקה.
ספרים ומאמרים

הפסיכולוגיה של הספורט והפעילות הגופנית
מאמרים מדעיים בנושאי פסיכולוגיה ותקשורת
בנוסף היה בעל טורים שבועיים בעיתונים מעריב וחדשות
פרסים ועיטורים

פרס מפעל חיים על פרשנות הספורט בטלוויזיה - המרכז הבין תחומי - אוניברסיטת רייכמן.
חיים אישיים

ויינגרטן נישא בשנת 1964 לחיה בן-חנן, בתו של מיכאל בן-חנן ואחותו של יוסי בן-חנן, ולהם שלושה בנים ובת.
הערות שוליים

↑  ד'ר גלעד וינגרטן: לזכרו של ד'ר איציק מנדלברוד,, באתר האתר החופשי של בני קריית חיים, ‏01.2.2022
1 2  אלינור טילמן, [https://www.olympicsil.co.il/wp-content/uploads/2018/05/מגזין-9-מאי-2018.pdf מהקפיצה לרוחק אל
האקדמיה והניהול בספורט], באתר ספורט הישגי, ‏9.5.2018
1 2 3 4  דר' גלעד ויינגרטן מתארח בפודקאסט ״בין חברים״, נבדק ב-2022-05-05
↑  Israeli Championships, www.gbrathletics.com
↑  קפיצה לרוחק, באתר www.iaa.co.il
↑  פנטילט רץ 2000 מ', באתר דבר, מתוך האתר "עיתונות יהודית הסטורית, ‏18.8.1963
1 2  Gilad Weingarten, John F. Alexander, Effects of Physical Exertion on Mental Performance of College Males of Different Physical Fitness Level, Perceptual and Motor Skills 31, 1970-10, עמ' 371–378 doi: 10.2466/pms.1970.31.2.371
↑  ⁨ר"ד וינגדטן מונה למנהל מכון וינגייט ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 18 אוקטובר 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2 3  הספורט האולימפי והספורט בישראל, באתר נבחרת ה-GOLDTEAM - שירי גולד
↑  פרס ישראל ליעקב חודורוב ורלף קליין, באתר הארץ, 31 בינואר 2006
↑  רמי היפש, מת סידני פרנק מקים סגל היהלום בוועד האולימפי, באתר הארץ, 12 בינואר 2006
1 2  משולש מנצח: ספורט, טלויזיה, כסף, באתר lib.cet.ac.il
↑  הפסיכולוגיה של הספורט והפעילות הגופנית / גלעד ויינגרטן, באתר www.nli.org.il
↑  גלעד ויינגרטן, הלל רסקין, רוני לידור, G. Weingarten, Coping with violance in sport: The promotion of fair play / התמודדות עם תוקפנות ועם אלימות בספורט: טיפוח משחק הוגן והגינות ספורטיבית, Movement: Journal of Physical Education & Sport Sciences / בתנועה: כתב-עת למדעי החינוך הגופני והספורט ו, 2001, עמ' 104–113
↑  גלעד ויינגרטן, סופרמנים על שני גלגלים, מעריב, 1990
גלעד בתחרות במכון וינגייט
תחנת הבריאות העברית

תחנת הבריאות העברית הייתה מכון טיפול בחולים, מחקר וחינוך רפואי, ונוסדה בכספי נתן שטראוס בשנת 1911, בירושלים.
היסטוריה

תחנת הבריאות העברית הוקמה בשנת 1911 על ידי ד"ר זאב ברין, לצורך חקר המלריה.
פעלו בה המחלקות הבאות: מחלקת עיניים (המחלקה לגרענת), מחלקה למלריה, מחלקה לבקטריולוגיה, מחלקה לכלבת.
באותה עת פעלו להדברת הגרענת בירושלים ב"בית הבריאות" ובשני "בתי המרפא לעניים".
בשנת 1912 עסקה תחנת הבריאות בפיתוח חיסון נגד הכולרה עבור תושבי טבריה, שנפגעו ממגפת הכולרה.
בראשית שנת 1913 פתחה תחנת הבריאות העברית מחלקה מיוחדת למלחמה שיטתית בגרענת, בהנהלת ד"ר אריה פייגנבאום. מטעם תחנת הבריאות פעלו תחילה שני בתי מרפא לעיניים, האחד היה בשכונת אהל משה, ד"ר מרים נופך עבדה בו בתקופת מלחמת העולם הראשונה  והאחר בעיר העתיקה והיו בו 12 מיטות, שם עבד ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, אשר נעזר באחיות מקבוצת "בנות ציון" רחל לאנדי ורוז קפלן, שהגיעו לירושלים מארצות הברית ב-23 במרץ 1913.
מרפאה שלישית הוקמה ברחוב יפו בשנת 1916, ועבד בה ד"ר אריה פייגנבאום.
הרופאים הירושלמים ביקשו להקים את "ועידת הגרענת" בירושלים מאחר שבה נמצאו מחלקת העיניים של תחנת הבריאות העברית ובית מרפא עיניים "למען ציון", ובמוסדות הנ"ל פעלו באותה העת להדברת הגרענת. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד, 1914. ד"ר זאב ברין ביקש בוועידת הגרענת להקים "בית חולים לגרענת" שיפעל בתיאום עם מחלקת העיניים של תחנת הבריאות.
בסיום ועידת הגרענת,
תחנת הבריאות העברית הוציאה לאור את "דו"ח ועדת הגרענת".
המאמץ למיגור הגרענת לאחר 1918 היה במסגרת תחנת הבריאות העברית. מרים נופך ואריה לייב שמעוני-מקלר עסקו בריפוי יום יומי, וכן עסקו בהכשרת אחיות לאבחון וטיפול הגרענת. הרופאים עמדו בראש הצוות המקצועי באופן שיטתי שבדק ואיתר את מקורות הפצת המחלה.
במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה, התפרצו בארץ ישראל מגפות הטיפוס והכולרה, ובתחנת הבריאות העברית עסקו בייצור מנות חיסון כנגד הכולרה עבור תושבי ארץ ישראל והחיילים העותמאנים.
למרות הקשיים בזמן מלחמת העולם הראשונה, הרופאים שהיו בעלי נתינות עותמ'אנית גויסו לצבא הטורקי (ד"ר אריה פייגנבאום, ובהמשך ד"ר אריה גולדברג), התחנה המשיכה לפעול וערכה בדיקות בקטריולוגיות. מחלקת העיניים הנהיגה ריפוי שיטתי של תלמידי בתי הספר ושני בתי המרפא שפעלו מטעמה המשיכו בעבודתם.
בראשית שנות העשרים התמנו "הרופאים הנודדים" שעברו מיישוב ליישוב וביצעו טיפולי עיניים, במוסדות ובבתי ספר. הם דיווחו את מסקנותיהם אחת לחודש לתחנת הבריאות.
בתשרי תרע"ד נחתם חוזה בין תחנת הבריאות העברית ובין הרופאים בנוגע לריפוי מחלות העיניים המדבקות בירושלים. לפי חוזה זה הרופאים קיבלו עליהם את ריפוי העיניים במוסדות ובבתי הספר. את עיקרי הריפוי ואופן העבודה קבעה תחנת הבריאות על ידי הד"ר פייגנבאום.
מנהל המחלקה הבקטריולוגית היה הד"ר אריה גולדברג שהחל את דרכו בתחנת הבריאות כעוזר בקטריולוג, לאחר שהוסמך בווינה לדוקטור לרפואה והמשיך להשתלם שם כעוזר ליד הפרופסורים רודולף קראוס (בפתולוגיה קלינית ובבקטריולוגיה) וקארל לאנדשטיינר (בסרולוגיה וברפואה נסיונית).
היסטוריה > המכון הפסטורי

באמצע שנת 1913 נפתח מכון פסטר (ירושלים) בראשות ד"ר אריה בעהם. המכון עסק בבדיקות בקטריולוגיות, בטיפולים בכלבת, באבעבועות שחורות, במחלות מידבקות (אנ') אחרות ובייצור חיסונים. המכון העניק טיפול נגד כלבת לננשכים, ובחודש רגיל טיפל בבין 20 ל-40 חולים שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל ואף מדמשק ומאל עריש. רבים מהמטופלים היו חיילים.
מספרי הרפואה בהוצאת תחנת הבריאות

דין וחשבון של ועידת הגרענת, נערך והו"ל על ידי מחלקת הגרענת של תחנת הבריאות העברית <של נתן שטרוים>. ועידת הגרענת של הרופאים העבריים בארץ ישראל, ירושלים, 1914.  בית הבריאות על שם נתן ולינה שטראוס (ירושלים), תרע"ו, תחנת הבריאות העברית, ירושלים.
היחס בין מחלות האף ובין המחלות המדבקות של העין,  מאת אריה לייב שמעוני-מקלר, נערך והוצא לאור על ידי מחלקת הגרענת של תחנת הבריאות העברית <מיסודו של נתן שטרויס>, בית הבריאות על שם נתן ולינה שטראוס (ירושלים), תרע"ו, ירושלים: תחנת הבריאות העברית.
מדור המלחמה נגד הגרענת, נערך והו"ל על ידי מחלקת הגרענת של תחנת הבריאות העבריה, ד"ר זאב ברין, בית הבריאות על שם נתן ולינה שטראוס, ירושלים, תרע"ו, ירושלים: תחנת הבריאות העברית.
הוראות למלחמה בקדחת: <מלריה> ולשמירה מפניה, מאת הנהלת תחנת הבריאות העברית <מיסודו של נ. שטרויס>, בית הבריאות על שם נתן ולינה שטראוס (ירושלים), מאת: ד"ר אריה גולדברג, רופא, תר"פ, 1919, מוציא לאור לא ידוע, ירושלים.
המלחמה נגד הגרענת: בעזרת חובשים ועוזרים רפואיים נמוכים..., ד"ר הלל יפה, תרע"ו, תחנת הבריאות העברית, ירושלים.
הזבובים בתור גורם עיקרי להתפשטות הגרענת: השמירה השיטתית מפני הגרענת ודלקות העיניים בכלל, מאת: י. דוד, תרע"ו, תחנת הבריאות העברית, ירושלים.
הגרענת בא"י: על פי פרכסיסי הפרטי, דב מאיר קרינקין, תרע"ו, תחנת הבריאות העברית, ירושלים.
חידקי חבורית העין: ובייחוד הצורות השכיחות בא"י... סקירה סטטיסטית על הגרענת ויתר מחלות העין המדבקות בארץ... הצעה לדיאגנוסטיקה וסטטיסטיקה מאוחדת..., מאת: אריה פייגנבאום, תרע"ו, תחנת הבריאות העברית, ירושלים.
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור, הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 33
דו"ח ממהלך העבודה במחלקותיה השונות של תחנת הבריאות העברית, הרפואה, 1, תר"ף, א', עמ' 88
מתיאס ומקסים

| --- | --- |
 בימוי:  קסבייה דולן 
 הופק בידי:  Nancy Grant, קסבייה דולן 
 תסריט:  קסבייה דולן 
 שחקנים ראשיים:  Gabriel D'Almeida Freitas Adib Alkhalidey Marilyn Castonguay Catherine Brunet Micheline Bernard Antoine Pilon Pier-Luc Funk קסבייה דולן האריס דיקינסון בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  Jean-Michel Blais 
 צילום:  André Turpin 
 מדינה:  קנדה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במאי 2019 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  מונטריאול 
 תקופת התרחשות:  2019 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתיאס ומקסים (באנגלית: Matthias & Maxime) הוא סרט דרמה קנדי להט"בי משנת 2019 שנכתב ובוים על ידי קסבייה דולן. בנוסף לדולן המככב בתפקיד הראשי, מככבים בו גם גבריאל ד'אלמיידה פרייטס, פייר-לוק פונק, סמואל גוטייה, אנטואן פילון, אדיב אלחלידי, אן דורבל, מישלין ברנרד, מרילין קסטונגוואי וקתרין ברונט .
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל קאן ב-22 במאי 2019. הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוקטובר 2019 על ידי Les Films Séville.
בישראל, הסרט הוקרן כחלק מפסטיבל הקולנוע הגאה לשנת 2020 בסינמטק תל אביב וכיום משודר באמצעות שירות הסטרימינג yes VOD.
עלילה

מתיאס (גבריאל ד'אלמיידה פרייטס) ומקסים (קסבייה דולן) הם שני חברי ילדות בשנות העשרים המאוחרות לחייהם המתגוררים במונטריאול. מתיאס איש עסקים מצליח עם חברה מושכת ואכפתית, שרה, בעוד מקסים השקט והעדין יותר הוא ברמן שמבלה זמן בטיפול באמו המתעללת והאלכוהוליסטית. מתיאס מסור לעבודתו ומתכונן לקבלת קידום בעוד מקסים מתכונן לעבור לשנתיים באוסטרליה במטרה לקבל הזדמניות תעסוקתיות חדשות.
השניים, יחד עם קבוצת החברים הקרובה שלהם, יוצאים לסוף שבוע בבקתה על שפת האגם, השייכת למשפחתו של חברם העשיר, ריווט. לחופשה מצטרפת אחותו של ריווט, אריקה. אריקה היא סטודנטית לקולנוע והיא לוחצת על מתיאס ומקסים להשתתף בסרט הסטודנטים שלה, מכיוון ששני השחקנים שלה פרשו. מקסים נכנע ומסכים להופיע בפרויקט, ומתיאס נאלץ מאוחר יותר להצטרף לאחר שהפסיד בהתערבות לריווט. הם מגלים מאוחר יותר שהשתתפותם תחייב אותם להתנשק וכועסים על אריקה שלא ציינה זאת קודם. אבל חבריהם מזכירים להם שהם התנשקו בעבר, לפני שנים בבית הספר, דבר שלטענת מתיאס היה כתוצאה מהיותו תחת השפעת סמים. לבסוף, הם חולקים נשיקה עבור הסרט.
הנשיקה משפיעה מאוד על מתיאס, שלא מצליח לישון ולמחרת בבוקר הולך לשחות, ובטעות מגיע לצד הלא נכון של האגם. ובהמשך דוחה קידום בעבודה ורב עם בת זוגו, שרה. הוא מוטרד עוד יותר כאשר אריקה מציגה את הסרט במפגש שיזמה אמא שלה, בו נוכחים מתיאס ושרה, שמתייחסת לסרט בצורה חיובית ומחמיאה למתיאס על השתתפותו. בינתיים, מקסים מעביר את האפוטרופסות על אמו לידי דודתו ומנסה לקבל מכתב המלצה מאביו של מתיאס, שהוא איש עסקים מצליח בשיקגו. שני הגברים מבולבלים עוד יותר מהנשיקה בגלל משיכתם לנשים, ומתיאס מוטרד במיוחד בגלל מערכת היחסים שלו עם שרה.
מתיאס שומר על ריחוק חברתי ממקסים ולא מדבר איתו. הוא מנסה להיחלץ מההשתתפות במסיבה של מקסים, ככל הנראה בהכחשה שהוא אכן יעזוב לאוסטרליה, אבל שרה לא מאפשרת לו. הוא מרגיז את חבריהם בכך שמגיע באיחור, נושא נאום גרוע עבור מקסים, ובהתחלה דוחה את ההזמנה לאפטר פארטי עם שאר חבריהם, לפני ששרה משכנעת אותו להשתתף. במסיבה הוא מתנגח עוד יותר עם הקבוצה ומתחיל ריב במהלך אחד המשחקים שבשיאו העליב את כתם הלידה על פניו של מקסים. מתיאס עוזב את המסיבה בכעס, אך מתחרט וחוזר להתנצל. הוא ומקסים חולקים נשיקה ומפגש מיני קצר, אבל מתיאס עוצר אותו באמצע ומשאיר את מקסים פגוע ומבולבל.
מקסים מבקש מאימו של מתיאס את מספר הטלפון של הגרוש שלה על מנת לבקש ממנו את מכתב ההמלצה שמתיאס ניסה לארגן עבורו ונתקל בציור ילדות שלו ושל מתיאס גרים יחד בחווה, שנוגע בו. לאחר שמשאיר לו הודעה קולית, הוא מקבל טלפון חזרה ממשרדו של אביו של מתיאס. המזכירה מודיעה לו שהמכתב כבר נשלח למתיאס לפני כמה שבועות במייל. מקסים מבין שמתיאס מכחיש את המעבר שלו ומבקש שישלחו את המכתב למייל שלו ישירות. הסרט נגמר כאשר מקסים עוזב את ביתו כדי לפגוש חבר שייקח אותו לשדה התעופה, ורואה שמתיאס מחכה לו גם כן.
שחקנים

קסבייה דולן מגלם את מקסים.
גבריאל ד'אלמיידה פרייטס מגלם את מתיאס.
פייר-לוק פונק מגלם את ריווט.
אנטואן-אוליביה פילון מגלם את בראס.
סמואל גוטייה מגלם את פרנק.
אדיב אלחלידי מגלם את שריף.
קתרין ברונט מגלמת את ליסה.
מרילין קסטונגוואי מגלמת את שרה.
מישלין ברנרד מגלמת את פרנסין, אמו של מתיאס.
אן דורבל מגלמת את מאנון.
האריס דיקינסון מגלם את מקאפי.
קמיל פלטון מגלמת את אריקה.