stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיידליץ (סיירת מערכה, 1912)
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי

אינגנול החליט כי יש לבצע פשיטה נוספת על החוף האנגלי בתקווה לפתות חלק מהצי הגדול לקרב שבו ניתן יהיה להשמיד אותו. בשעה 03:20 ב-15 בדצמבר, זיידליץ, מולטקה, פון דר טאן, סיירת המערכה החדשה דרפלינגר, ובליכר, יחד עם הסיירות הקלות קולברג, שטרסבורג, שטרלזונד, גראודנץ, ושתי שייטות של סירות טורפדו עזבו את שפך היאדה. הספינות הפליגו צפונה על פני האי הלגולנד, עד שהגיעו למגדלור שונית הורנס, ובשלב זה פנו הספינות מערבה לכיוון סקרבורו. 12 שעות לאחר שהיפר עזב את שפך היאדה, צי הים הפתוח, המורכב מ-14 דרדנוטים ו-8 פרה-דרדנוטים וכוח מיסוך של 2 סיירות משוריינות, 7 סיירות קלות ו-54 סירות טורפדו, יצאו כדי לספק חיפוי מרחוק.
ב-26 באוגוסט 1914 עלתה על שרטון הסיירת הקלה הגרמנית מגדבורג במפרץ פינלנד; שרידי האונייה נתפסו על ידי הצי הרוסי, שמצא ספרי קוד ששימשו את הצי הגרמני, יחד עם מפות ניווט לים הצפוני. מסמכים אלו הועברו לאחר מכן לצי המלכותי. חדר 40 החל לפענח אותות גרמניים, וב-14 בדצמבר יירטו הודעות הקשורות לתוכנית להפגיז את סקרבורו. הפרטים המדויקים של התוכנית לא היו ידועים, וההנחה הייתה שצי הים הפתוח יישאר בבטחה בנמל, כמו בהפגזה הקודמת. ארבעת סיירות המערכה של ביטי, בתמיכת שייטת הסיירות השלישית ושייטת הסיירות הקלות הראשונה, יחד עם ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, היו אמורים לארוב לסיירות המערכה של היפר.
במהלך הלילה של 15 בדצמבר נתקל הגוף העיקרי של צי הים הפתוח במשחתות בריטיות. מחשש לסיכוי להתקפת טורפדו לילית, אינגנול הורה לספינות לסגת. היפר לא היה מודע להוראה של אינגנול, ולכן הוא המשיך בהפגזה. בהגיעם לחוף הבריטי, סיירות המערכה של היפר התפצלו לשתי קבוצות. זיידליץ, מולטקה ובליכר פנו צפונה להפגיז את הרטליפול, בעוד פון דר טאן ודרפלינגר פנו דרומה כדי להפגיז את סקרבורו וויטבי. במהלך הפגזת הרטליפול, זיידליץ נפגעה שלוש פעמים ובליכר נפגעה שש פעמים על ידי סוללת החוף. לזיידליץ נגרם נזק מינימלי בלבד, וללא נפגעים. עד השעה 09:45 ב-16 בדצמבר, שתי הקבוצות התאספו מחדש, והן החלו לסגת מזרחה.
בשלב זה, סיירות המערכה של ביטי היו בעמדה לחסום את נתיב היציאה הנבחר של היפר, בעוד כוחות אחרים היו בדרך להשלים את הכיתור. בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור II החלה לעבור דרך הכוחות הבריטיים בחיפוש אחר היפר. אחת מהסיירות בשייטת הסיירות הקלות השנייה הבחינה בשטרלזונד ודיווחה לביטי. בשעה 12:30 הפנה ביטי את סיירות המערכה שלו לכיוון הספינות הגרמניות. ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך המקדים של ספינותיו של היפר, אבל סיירות המערכה היו כ-50 ק"מ קדימה. שייטת הסיירות הקלות השנייה, שעקבה אחר ספינותיו של ביטי, התנתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שגוי של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותם לעמדות החיפוי שלהם. הבלבול הזה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט ולהתריע על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות. סיירות המערכה הגרמניות פנו לצפון-מזרח הכוחות הבריטיים והצליחו להימלט.
גם הבריטים וגם הגרמנים היו מאוכזבים מכך שלא הצליחו לפגוע ביעילות ביריביהם. המוניטין של אינגנול סבל מאוד כתוצאה מהחששנות שלו. הקפטן של מולטקה זעם; הוא הצהיר שאינגנול פנה לאחור "מפני שהוא פחד מאחת עשרה משחתות בריטיות שהיו יכולות להיות מחוסלות... תחת ההנהגה הנוכחית לא נשיג דבר." ההיסטוריה הגרמנית הרשמית מתחה ביקורת על אינגנול על כך שלא השתמש בכוחות הקלים שלו כדי לקבוע את גודל הצי הבריטי, וקבעה: "הוא החליט על אמצעי שלא רק סיכן ברצינות את כוחות ההתקדמות שלו מול החוף האנגלי אלא גם קיפח את הצי הגרמנים מניצחון בטוח".
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ ריגה

ב-3 באוגוסט 1915, זיידליץ, מולטקה, ופון דר טאן הועברו לאזור הבלטי עם I Connaissance Group (AG) כדי להשתתף בגיחה מתוכננת למפרץ ריגה. הכוונה הייתה להשמיד את כוחות הצי הרוסי באזור, כולל הפרה-דרדנוט סלאבה, ולהשתמש בשולת המוקשים דויטשלנד כדי לחסום את הכניסה למון סאונד באמצעות מוקשים ימיים. הכוחות הגרמניים, בפיקודו של היפר, כללו את ארבעת אוניות המערכה מסדרת נסאו וארבעת אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, זיידליץ, מולטקה ופון דר טאן, ומספר ספינות קטנות יותר. לאורך כל המבצע, זיידליץ ושתי סיירות המערכה האחרות נשארו באזור הבלטי וסיפקו חיפוי להתקפה לתוך מפרץ ריגה.
לאחר הפעולה, זיידליץ ושאר היחידות הכבדות של צי הים הפתוח חזרו לים הצפוני. ב-11–12 בספטמבר, זיידליץ ושאר אוניות קבוצת הסיור I חיפו על מבצע הנחת שדה מוקשים ליד טרשלינג. ב-24 בנובמבר, הספינה עלתה על שרטון בתעלת הקייזר וילהלם, אך הוצפה במהירות. ב-4 בדצמבר, בעת היציאה מתעלת הקייזר וילהלם, זיידליץ הסתבכה באחד ממחסומי הרשת. צוללנים נאלצו להסיר את הרשתות הסבוכות מהמדחפים הימניים.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > הפגזת ירמות' ולואוסטופט

בתאריכים 24–25 באפריל 1916 ביצעה קבוצת הסיור I מבצע נוסף להפצצת החוף האנגלי, הפעם, את הערים ירמות' ולואוסטופט. היפר היה בחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהניף את דגלו על זיידליץ. סיירות המערכה הגרמניות דרפלינגר, ליצו, מולטקה, זיידליץ ופון דר טאן עזבו את שפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של 6 סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו. היחידות הכבדות של צי הים הפתוח הפליגו בשעה 13:40, במטרה לספק תמיכה מרוחקת לספינות של בודיקר. האדמירליות הבריטית הודעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.
עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא פנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג. בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור של 15 מטר (50 רגל) בגוף שלה, ממש מאחורי צינור הטורפדו הימני. 11 אנשים נהרגו ו-1,400 טון קצר (1,200 טונות ארוכות) של מים נכנסו לספינה. השוקע של הספינה גדל ב-1.4 מטרים (4.6 רגל) בחרטום הספינה. זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). ארבעת סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרנאי כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים. עד השעה 16:00, זיידליץ יצאה מחשש לסכנה קרובה, אז הספינה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת. סירת הטורפדו V28 העבירה את בודיקר לליצו, והמבצע נמשך כמתוכנן. לאחר שבודיקר עזב את הספינה, זיידליץ, בליווי זוג סירות טורפדו, נסוגה דרומה אל שפך היאדה. היא הייתה מחוץ לשירות במשך יותר מחודש עבור עבודות תיקון עקב נזקי המוקש.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד > פריסה

כמעט מיד לאחר הפשיטה על לואוסטופט, ויצה-אדמירל ריינהרד שר החל לתכנן גיחה נוספת לים הצפוני. הוא התכוון בתחילה לערוך את המבצע באמצע מאי, אך הנזק מהמוקש לזיידליץ התברר כקשה לתיקון - שר לא היה מוכן לצאת לפשיטה גדולה ללא כוחות סיירות המערכה שלו במלוא העוצמה. ב-22 במאי דיווחה מספנת וילהלמסהאפן כי הספינה כשירה לתפקיד, אך בדיקות שנערכו באותו לילה הראו כי מחיצות הטורפדו שניזוק מהמוקש עדיין לא אטום למים, ועדיין היו דליפות בחזית ובאחור. היה צורך בתיקונים נוספים, ולכן המבצע נדחה בשבוע נוסף, עד אז הבטיחה מספנת וילהלמסהאפן לשר שהספינה תהיה מוכנה. בצהריים של 28 במאי, התיקונים של זיידליץ לבסוף הושלמו, והספינה חזרה לקבוצת הסיור I.
בליל 30 במאי 1916, זיידליץ וארבעת סיירות המערכה האחרות של קבוצת הסיור I עגנו במעגן שפך היאדה. למחרת בבוקר, בשעה 02:00 CET, הספינות יצאו באיטיות לעבר הסקאגרק במהירות של 16 קשרים (30 קמ"ש). בשלב זה, היפר העביר את דגלו מזיידליץ לסיירת המערכה החדשה יותר "ליצו". זיידליץ תפסה את מקומה במרכז הטור, מאחורי דרפלינגר ולפני מולטקה. קבוצת הסיור השנייה, המורכבת מהסיירות הקלות פרנקפורט, ספינת הדגל של בודיקר, ויסבאדן, פילאו ואלבינג, ו-30 ספינות טורפדו של שייטות II‏, VI ו-IX, ליוו את סיירות המערכה של היפר.
כעבור שעה וחצי עזב צי הים הפתוח בפיקודו של שר את שפך היאדה; הכוח הורכב מ-16 דרדנוטים. צי הים הפתוח לווה בקבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב, שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I‏, III‏, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק. שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו מנתיבי האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד > הריצה דרומה

מעט לפני השעה 16:00 נתקל הכוח של היפר בשייטת סיירות הקרב של ביטי. הספינות הגרמניות היו הראשונות שפתחו באש, בטווח של כ-15,000 יארד (14,000 מטר). מדדי הטווח הבריטים קראו לא נכון את הטווח למטרותיהם הגרמניות, וכך נפלו המטחים הראשונים שנורו על ידי הספינות הבריטיות קילומטר מעבר לסיירות המערכה הגרמניות. כאשר שני שורות של סיירות מערכה נפרסו כדי להעסיק זה את זה, זיידליץ החלה בדו-קרב עם האונייה מולה בקו הבריטי, קווין מרי. עד 16:54 הטווח בין האוניות ירד ל-12,900 יארד (11,800 מטר), מה שאפשר לסוללה המשנית של זיידליץ להיכנס למאבק. היא הייתה קרובה מספיק לספינות של שייטות המשחתות הבריטית ה-9 וה-10 כדי שהתותחים המשניים שלה יוכלו להפעיל אותם ביעילות. ארבעת סיירות המערכה הגרמניות האחרות הפעילו את הסוללה המשנית שלהן נגד סיירות המערכה הבריטיות.
בין 16:55 ל-16:57, זיידליץ נפגעה משני פגזי קליבר כבדים מקווין מרי. הפגז הראשון חדר לדופן הספינה חמישה מטרים מעל סיפון הסוללה הראשי, וגרם למספר שריפות קטנות. הפגז השני חדר לברבטה של צריח העל האחורי. בתא העבודה הוצתו ארבעה מטענים הודפים; האש שנוצרה הבזיקה למעלה לתוך הצריח ולמטה אל מחסן התחמושת. אמצעי הזהירות נגד רשף שהופעלו לאחר הפיצוץ בקרב שרטון דוגר מנעו פיצוצים נוספים. ללא קשר, הצריח נהרס ורוב צוות התותח נהרגו בשריפה.
עד השעה 17:25, סיירות המערכה הבריטיות ספגו מכה קשה מיריבותיהם הגרמניות. אינדפטיגבל הושמדה על ידי מטח מפון דר טאן כ-20 דקות לפני כן, וביטי ביקש להרחיק את ספינותיו ב-2 נקודות על מנת להתארגן מחדש, בעוד אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת של שייטת אוניות המערכה החמישית הגיעה למקום וסיפקה אש חיפוי. כאשר החלו סיירות המערכה הבריטיים להסתובב, זיידליץ ודרפלינגר הצליחו לרכז את האש שלהם בקווין מרי. עדים דיווחו על לפחות 5 פגזים משתי הספינות שפגעו בספינה, מה שגרם לפיצוץ עז שקרע את קווין מרי לשניים. זמן קצר לאחר השמדת קווין מרי, משחתות בריטיות וגרמניות ניסו לבצע התקפות טורפדו על הטורים המנוגדים. טורפדו בריטי אחד פגע בזיידליץ בשעה 17:57. הטורפדו פגע בספינה ישירות מתחת לצריח הקדמי, מעט מאחורי המקום שבו נפגעה ממוקש חודש קודם לכן. הפיצוץ קרע חור באורך 40 רגל על רוחב 13 רגל (12 מ' × 4.0 מ'), וגרם לנטייה קלה. למרות הנזק, הספינה עדיין הצליחה לשמור על מהירותה המרבית, ושמרה על מיקומה בטור.
הספינות המובילות של צי הקרב הגרמני הגיעו עד השעה 18:00 לטווח יעיל מהספינות הבריטיות, והחלו בחילופי אש עם סיירות המערכה הבריטיות ואוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת. בין 18:09 ל-18:19, זיידליץ נפגעה על ידי פגז 380 מילימטרים (15 אינץ') מברהאם או וליאנט. פגז זה פגע בחזית של צריח הכנף השמאלית והשבית את התותחים. פגז 380 מ"מ שני חדר לצריח ירי העל האחורי המושבת ממילא ופוצץ את מטעני הקורדיט שעדיין לא נשרפו. גם שניים מתותחי ה-150 מ"מ שלה הושבתו מירי בריטי, והצריח האחורי איבד את התותח הימני שלו.
ככל שהערב חלף, הראות ירדה בהתמדה עבור הספינות הגרמניות. מפקדה של זיידליץ קפיטן צור זי פון אגידי, העיר מאוחר יותר:
"הראות הפכה לגרועה. היה ערפל צפוף, כך שבדרך כלל ניתן היה לראות רק את הבזקי התותחים של האויב, אך לא את הספינות עצמן. המרחק שלנו הצטמצם מ-18,000 ל-13,000 מטרים. מצפון - ממערב לצפון-מזרח עמד לפנינו קו עוין שיורה בתותחיו, אם כי בערפל יכולנו רק לראות את ההבזקים מדי פעם. זה היה מחזה אדיר ונורא."
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד > קרב אוניות המערכה

בסביבות השעה 19:00 התקרבו כוחותיו של ביטי לגוף הראשי של הצי הגדול, וכדי לעכב את גילוי מיקומו של הצי הגדול על ידי הצי הגרמני, הוא הפנה את ספינותיו לכיוון הטור הגרמני, במטרה לאלץ אותן לפנות גם כן. זה הפחית את המרחק בין סיירות המערכה הבריטיות לגרמניות מ-14,000 ל-12,000 יארד (13,000 ל-11,000 מטר). הראות המשיכה להיות טובה יותר עבור הבריטים, וסיירות המערכה הגרמניות שילמו את המחיר. במהלך הדקות הבאות, זיידליץ נפגעה שש פעמים, בעיקר בחלק הקדמי של הספינה. שריפה פרצה מתחת לחזית הספינה. האש הכבדה מהספינות של ביטי אילצה את היפר להסיג זמנית את סיירות המערכה שלו לדרום מערב. כאשר הספינות נסוגו, החלו לחדור יותר מים לזיידליץ והנטייה הימנית החמירה. הספינה הוצפה ביסודיות מעל הסיפון האמצעי בתאים הקדמיים, וכמעט איבדה כל כושר ציפה.
עד השעה 19:30, צי הים הפתוח, שהיה בשלב זה במרדף אחרי סיירות המערכה הבריטית, עדיין לא נתקל בצי הגדול. שר שקל להסיג את כוחותיו לפני שהחושך יחשוף את ספינותיו להתקפת סירות טורפדו. הוא עדיין לא קיבל החלטה כאשר אוניות המערכה המובילות שלו נתקלו בגוף הראשי של הצי הגדול. התפתחות זו איפשרה את הנסיגה של שר, שכן בכך היה מקריב את אוניות המערכה האיטיות יותר של שייטת אוניות המערכה השנייה, בעוד ששימוש בדרדנוטים ובסיירות המערכה שלו כדי לחפות על נסיגתם היה מעמיד את ספינותיו החזקות ביותר לאש בריטית מכריעה. במקום זאת, שר הורה לספינותיו להפנות 16 נקודות לכיוון הימני, מה שיביא את החששות המוקדמים לבטיחות היחסית של הצד המנותק של מערך הקרב הגרמני.
זיידליץ ושאר סיירות המערכה עקבו אחר המהלך, מה שהציב אותם מאחורי קניג. ספינותיו החבוטות קשות של היפר זכו לרגע הפוגה זמני, וחוסר ודאות לגבי המיקום והמסלול המדויקים של ספינותיו של שר הובילו את אדמירל ג'ליקו להפנות את ספינותיו מזרחה, לעבר מה שלדעתו היה הנתיב הסביר של הנסיגה הגרמנית. הצי הגרמני הפליג במקום זאת מערבה, אך שר הורה על פנייה שנייה של 16 נקודות, מה שהפך את מסלולו וכיוון את ספינותיו למרכז הצי הבריטי. הצי הגרמני ספג אש עזה מהמערך הבריטי, ושר שלח את זיידליץ, פון דר טאן, מולטקה ודרפלינגר במהירות גבוהה לעבר הצי הבריטי, בניסיון לשבש את המערך שלהם ולהרוויח זמן עד שהכוח העיקרי שלו ייסוג. עד השעה 20:17 צמצמו סיירות המערכה הגרמניות את הטווח למרחק של 7,700 יארד (7,000 מטר) מקולוסוס, ובשלב זה שר הנחה את האוניות לירות לאונייה המובילה של הקו הבריטי. זיידליץ הצליחה לפגוע בקולוסוס פעם אחת, אך גרמה נזק קל בלבד למבנה העילי של האונייה. שלוש דקות לאחר מכן, פנו סיירות המערכה הגרמניות בנסיגה, מחופים בהתקפת סירות טורפדו.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

ב-15 ביוני 1916, עבודות תיקון על זיידליץ החלו במספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן, ונמשכו עד 1 באוקטובר. לאחר מכן, הספינה עברה הכשרה אישית, והצטרפה שוב לצי בנובמבר. עם ספינת הדגל הקודמת שלו "ליצו" בקרקעית הים הצפוני, היפר הניף שוב את דגלו על זיידליץ. ב-4 בנובמבר, זיידליץ ומולטקה, יחד עם פלגה II, שייטת אוניות המערכה I, שייטת אוניות המערכה III, ואוניית המערכה החדשה באיירן הפליגו בחוף הדני, על מנת להחזיר את הצוללות U-20 ו-U-30 התקועות.
שר החל להשתמש בכוחות שטח קלים כדי לתקוף שיירות בריטיות לנורווגיה החל מסוף 1917. כתוצאה מכך צירף הצי המלכותי שייטת של אוניות מערכה כדי להגן על השיירות, מה שהציב בפני שר את האפשרות להשמיד שייטת מבודדת של הצי הגדול. שר ציין כי "מתקפה מוצלחת על שיירה כזו לא רק תביא לטביעת טונאז' משמעותי של אוניות, אלא תהיה הצלחה צבאית גדולה, ותאלץ את האנגלים לשלוח ספינות מלחמה נוספות למים הצפוניים". שר הנהיג דממת אלחוט קפדנית כהכנה למתקפה המתוכננת. הדבר שלל מהבריטים את היכולת ליירט ולפענח אותות גרמניים, מה שהיה בעבר יתרון משמעותי. המבצע קרא לסיירות המערכה של היפר לתקוף את השיירה ואת מלוויה ב-23 באפריל בעוד אוניות המערכה של צי הים הפתוח עומדות מנגד. בשעה 05:00 ב-23 באפריל 1918, צי הים הפתוח יצא מהנמל בכוונה ליירט את אחת מהשיירות המלווה בכבדות.
כוחותיו של היפר היו 60 מיילים ימיים (110 ק"מ) ממערב ל-Egerö, נורווגיה, עד 05:20 ב-24 באפריל. למרות ההצלחה להגיע לנתיב השיירה ללא זיהוי, הפעולה נכשלה עקב מודיעין פגום. דיווחים מצוללות הצביעו לשר שהשיירות הפליגו בתחילת ובאמצע כל שבוע, אך שיירה לכיוון מערב יצאה מברגן ביום שלישי, 22 באפריל, וקבוצה לכיוון מזרח יצאה ממטיל, סקוטלנד, ביום חמישי, 24 באפריל. כתוצאה מכך, לא הייתה שיירה להיפר לתקוף. באותו יום, אחד מהמחלפים של מולטקה החליקו, מה שגרם נזק חמור לתחנת הכוח ואיפשר חדירה של 2,000 טונה מטרית (2,000 טונות ארוכות; 2,200 טון קצר) של מים לתוך הספינה. מולטקה נאלצה לשבור את דממת הרדיו על מנת ליידע את שר על מצב הספינה, מה שהתריע בפני הצי המלכותי על פעילותו של צי הים. ביטי התייצב עם כוח של 31 אוניות מערכה וארבע סיירות מערכה, אך איחר מדי ליירט את הגרמנים הנסוגים. הגרמנים הגיעו לשדות המוקשים ההגנתיים שלהם מוקדם ב-25 באפריל, אם כי כ-40 מיילים ימיים (74 ק"מ) מחוץ להלגולנד טורפדה מולטקה על ידי הצוללת E42, אם כי היא חזרה בהצלחה לנמל.
210-219 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 219–210 לפנה"ס
אירועים בולטים בעולם

219 לפנה"ס – המלחמה האילירית השנייה מסתיימת בניצחון רומי, ושליט איליריה דמטריוס מפארוס נמלט לחצרו של פיליפוס החמישי.
218 לפנה"ס – המלחמה הפונית השנייה פורצת בין הרפובליקה הרומית וקרתגו, בעקבות פרשת סגונטום.
217 לפנה"ס – קרב רפיח – תלמי הרביעי מלך מצרים התלמיית מביס את צבא אנטיוכוס השלישי שליט הממלכה הסלאוקית.
217 לפנה"ס – קרב טראסימנוס – המצביא הקרתגי חניבעל מביס הרומאים בקרב הנחשב לאחד המארבים הגדולים והמוצלחים בהיסטוריה הצבאית.
217 לפנה"ס – מלחמת בעלות הברית מסתיימת בחתימה על 'שלום נאופקטוס' בין פיליפוס החמישי מלך מוקדון והליגה האיטולית.
216 לפנה"ס – קרב קאנאי מסתיים בניצחונו המוחץ של חניבעל על כוחות הרפובליקה הרומית.
216 לפנה"ס – אנטיוכוס השלישי, שליט הממלכה הסלאוקית, מתחיל במערכה צבאית נגד בן דודו המורד אכאוס, שהכריז על עצמו מלך אסיה הקטנה.
214 לפנה"ס – המלחמה המוקדונית הראשונה פורצת בין הרפובליקה הרומית לממלכת מוקדון.
212 לפנה"ס – סירקוסאי, הגדולה והחשובה בערי סיציליה, נכבשת על ידי הרומאים לאחר מצור של כשנתיים.
211 לפנה"ס – קרב באיטיס מסתיים בהשמדת הצבא הרומי בספרד ומותם מצביאיו בידי הקרתגים.
210 לפנה"ס – צבא הטרקוטה, המורכב מיותר מ-7,000 דמויות חיילים בגודל טבעי עשויים טרקוטה, נקבר יחד עם הקיסר הראשון בשושלת צ'ין.
נולדו

215 לפנה"ס – אנטיוכוס הרביעי אפיפאנס, המלך הסלאוקי שהטיל על היהודים גזירות שמד והביא לפרוץ מרד החשמונאים.
214 לפנה"ס – קרנאדס, פילוסוף יווני.
212 לפנה"ס – פרסאוס, אחרון מלכי מקדון מהשושלת האטיגונית.
נפטרו

219 לפנה"ס – קלאומנס השלישי, אחרון המלכים הספרטנים החזקים. המלחמה הקלאומנית קרויה על שמו.
217 לפנה"ס – גאיוס פלאמיניוס נפוס, קונסול רומי שנהרג בקרב טראסימני.
216 לפנה"ס – לוקיוס אמיליוס פאולוס, קונסול רומי שנהרג בקרב קאנאי.
215 לפנה"ס – היירון השני שליט סירקוסאי שבסיציליה.
214 לפנה"ס – דמטריוס מפארוס, מדינאי יווני ששלט באיליריה עד שהובס במלחמה האילירית השנייה.
213 לפנה"ס – אראטוס מסיקיון, מדינאי יווני שהנהיג את הליגה האכאית במשך 23 שנים.
212 לפנה"ס – ארכימדס, אחד המדענים החשובים של העת העתיקה. נהרג במהלך המצור הרומי על סירקוסאי.
211 לפנה"ס – גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, קונסול רומי שנהרג בספרד בקרב באיטיס.
211 לפנה"ס – פובליוס קורנליוס סקיפיו, קונסול רומי שנהרג בספרד בקרב באיטיס.
210 לפנה"ס – טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, קונסול ומצביא רומאי במהלך המלחמה הפונית השנייה.
210 לפנה"ס: צבא הטרקוטה, צבא עשוי טרקוטה המורכב מיותר מ-7,000 דמויות חיילים בגודל טבעי, נקברו יחד עם הקיסר הראשון בשושלת צ'ין
"ארכימדס מהורהר", ציור של דומניקו פטי
212

ערך זה עוסק בשנת 212 לספירה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שנת 212 היא השנה ה-12 במאה ה-3. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 212 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
ראו גם

ילידי 212‎
נפטרים ב-212‎
חתול כנעני

| --- | --- |

חתול כנעני
 כינויים:  Kanaani German Stripes
 ארץ מוצא:  ישראל ישראל
 תפוצה:  ישראל, גרמניה, ארצות הברית
 תכונות
 משקל:  6-8 ק"ג לזכר 4-7 ק"ג לנקבה
 תוחלת חיים:  12-15 שנים
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול חבשי, חתול בר אפריקני, חתול בנגלי
חתול כנעני הוא גזע של חתול שבוית בגרמניה, אך מקורו בירושלים, ישראל.
גזע החתולים נקרא על שם כנען, ארץ קדומה בלבנט שאבותיו של חתול זה שהו בה. במקור, אבותיו אכן הסתובבו באזור הלבנט, וייתכן כי מקורתיו של החתול בתת-המין חתול בר אפריקני.
לחתולים הכנענים עדיין יש אינסטינקטים המשותפים לחתולי בר, והם גזעי חתולים מבויתים חדשים באופן יחסי. גזע חתולים זה נקרא גם "ניסיוני" (Experimental), כי הביות שלהם הוא מתמשך.
ביות

האמנית הגרמנייה-ישראלית דוריס פולצ'ק נחשבת למייסדת גזע החתולים הכנעניים. בשנות ה-70, פלוצ'ק שילבה בין חתולי בר ילידיים לאזור ירושלים, חתולי חבש וחתולי בנגל בשביל לקבל את החתול הכנעני.
כתוצאה מהביות שביצעה דוריס, ניתן היה לשמר את הגודל והאישיות של החתול הכנעני בכך שיהיה דומה לגודל של חתולי בר, אך תוך השרשרת תכונות חברתיות וחיוביות יותר כלפי בני אדם. מבייתים רבים התלהבו מהגזע הכנעני והוא נשלח לגרמניה ולארצות הברית להמשך ביותו. לחתול הכנעני תוכניות רבייה במקומות אלו.
הגזע נרשם על ידי איגוד החתולים העולמי רק בשנת 2000. דוריס פולצ'ק נפטרה בשנת 2002.
מראה

הגזע הכנעני הוא שרירי ואתלטי בגופו, וגם גדול באופן יחסי מחתולי בית אחרים. הוא בעל פרווה קצרה וגסה עם צבעים מנומרים, זנב שרירי וארוך וכפות רגליים קטנות. משתמשים רבים הנתקלים בחתול הכנעני, גם מדווחים כי האוזניים שלו גדולות ושרירות ביחס לגזעים אחרים, ובנוסף מרוחקות אחת מן השנייה.
צבע העיניים של החתול הכנעני הוא ירוק עד צהוב, אך כשנהיה מבוגר, כמעט תמיד צבע העיניים שלו יהפכו לירוקות (או צהוב-ירוק).
תכונות > התנהגות

החתול הכנעני, בדומה לחתולי חבש ובנגל, ספורטיבי ופעיל מאוד. החתול הכנעני אוהב לקפץ בין מקומות וגופו שרירי ואתלטי, ולכן גידולו דורש שטח רב לעשיית פעילות ספורטיבית. מסיבה זאת, הגזע הכנעני לא מומלץ לגידול אצל בעלי דירה או שטח קטן.
מומלץ לגדל את החתול הכנעני בסביבה בו יש לו עצים לטפס עליהם, או בסביבה עם חיות טרף, כמו חצר.
החתול הכנעני לא מיילל הרבה, אך רק במידת הצורך. לחתול הכנעני אינטליגנציה גבוהה לעומת גזעים אחרים, הוא לומד מהר ולרוב מזהה כשמדברים איתו.
תכונות > בריאות

החתול הכנעני הוא עצמאי כמעט לחלוטין, הוא לא דורש הרבה תשומת לב למעט טיפוח פרווה ואוכל מזין. אין הנחיות מיוחדות לטיפול בו. החתול הכנעני בעל תוחלת חיים ממוצעת של 12 עד 15 שנים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Kanaani, zoobonus.ua (באנגלית)
1 2  חתול כנעני - גזעי חתולים, באתר Petnet
↑  Michael Broad LLB, ARPS, Kanaani cat (באנגלית בריטית)
↑  WCF - World Cat Federation, wcf.info
↑  Lisa Selvaggio, Kanaani Cat Breed Information and Pictures - PetGuide, Petguide.com, ‏2016-12-07 (באנגלית)
הכרזת העצמאות של ארצות הברית

הכרזת העצמאות של ארצות הברית
הכרזת העצמאות של ארצות הברית (באנגלית: United States Declaration of Independence) היא מסמך שאימץ הקונגרס הקונטיננטלי ב-4 ביולי 1776 בפילדלפיה, המכריז כי שלוש עשרה המושבות האמריקניות, שנמצאו אז במלחמה מול בריטניה הגדולה, הן מעתה מדינות עצמאיות, ומתוקף כך כבר אינן חלק מהאימפריה הבריטית.
ההכרזה נוסחה ברובה על ידי תומאס ג'פרסון, והייתה הסבר רשמי להצבעת הקונגרס יומיים קודם לכן, ב-2 ביולי, על הכרזת עצמאות מבריטניה הגדולה, יותר משנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות האמריקנית. ההחלטה הוכרה על ידי הבריטים רק לאחר תום הקרבות, עם חתימת חוזה פריז ב-3 בספטמבר 1783.
החתימה על ההצהרה בדבר עצמאות הייתה לאירוע היסטורי בתולדות האומה האמריקנית הצעירה, והתאריך שבו היא נערכה נחגג מדי שנה כיום העצמאות של ארצות הברית. אחד מעותקי המסמך, שעליו חתמו נציגי המושבות, מוצג כיום בבניין הארכיון הלאומי שבוושינגטון.
רקע

במאה ה-18 גברה המתיחות בין הממלכה המאוחדת למושבותיה בצפון אמריקה. שיאה של המתיחות התרחש עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית והירייה שנשמעה ברחבי העולם בקרב לקסינגטון וקונקורד ב-19 באפריל 1775. אך למרות הקרבות הקשים, בקרב הקהילה האמריקנית לא שררה הדעה שעצמאות מוחלטת מבריטניה היא אפשרית. מחשבה זו השתנתה עם הזמן, בעיקר הודות לחוברות שונות שפרסמו הוגי דעות שונים במושבות, כשהבולט מביניהם הוא חיבורו של תומאס פיין, "שכל ישר".
הכרזת העצמאות של מקלנבורג(אנ') הוא טקסט שנטען כי נחתם ב-20 במאי 1775 בשארלוט (קרוליינה הצפונית), על ידי ועדה של אזרחי מחוז מקלנבורג (קרוליינה הצפונית)(אנ'), שהכריזה על עצמאות מבריטניה לאחר ששמעה על קרב לקסינגטון. לפיכך, הצהרת מקלנבורג הקדימה את הצהרת העצמאות של ארצות הברית ביותר משנה. אולם, אין ראיות ניתנות לאימות המאשרות את קיומו של המסמך המקורי ולא נמצאה התייחסות אליו בעיתונים קיימים משנת 1775.
רעיון העצמאות אומץ על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-2 ביולי 1776 עם הצעת לי(אנ') של חבר הקונגרס ריצ'רד הנרי לי(אנ'). תוכן ההצעה היה:
מסקנותינו: שמושבות מאוחדות אלו הן, ועל פי זכות יאות להיות, מדינות חופשיות ועצמאיות; שהן פטורות מכל התחייבות לכתר הבריטי, ושכל קשר פוליטי ביניהן למדינת בריטניה הגדולה הוא, וכן ראוי להיות, כלא היה מעולם.
ב-11 ביוני 1776 הוקמה "ועדת החמישה" במטרה לסכם על הכרזה משותפת שתיישם את ההחלטה שאושרה בקונגרס. חברי הוועדה היו ג'ון אדמס מטעם מסצ'וסטס, בנג'מין פרנקלין מטעם פנסילבניה, תומאס ג'פרסון מטעם וירג'יניה, רוברט ליווינגסטון מטעם ניו יורק ורוג'ר שרמן מקונטיקט. הטיוטה המאושרת הוצגה בפני הקונגרס ב-1 ביולי ולאחר תיקונים שונים הוצגה ב-4 ביולי בבית המדינה של פנסילבניה (כיום היכל העצמאות). טקס החתימה המלא נערך ב-2 באוגוסט 1776. באותו לילה הודפסו כמאתיים עותקים ראשונים של ההכרזה, וכ-25 מהם שרדו עד היום. לבריטניה נודע דבר ההכרזה רק ב-10 באוגוסט של אותה שנה.
חותמי ההכרזה

ניו המפשייר: ג'וזייה ברטלט, ויליאם ויפל, מתיו תורנטון
מסצ'וסטס: סמואל אדמס, ג'ון אדמס, רוברט פיין, אלברידג' גרי, ג'ון הנקוק
רוד איילנד: סטיבן הופקינס, ויליאם אלרי
קונטיקט: רוג'ר שרמן, סמואל הנטינגטון, ויליאם ויליאמס, אוליבר וולקוט
ניו יורק: ויליאם פלויד, פיליפ ליווינגסטון, פרנסיס לואיס, לואיס מוריס
ניו ג'רזי: ריצ'רד סטוקטון, ג'ון וית'רספון, פרנסיס הופקינסון, אברהם קלארק
פנסילבניה: רוברט מוריס, בנג'מין ראש, בנג'מין פרנקלין, ג'ון מורטן, ג'ורג' קלימר, ג'יימס סמית', ג'ורג' טיילור, ג'יימס וילסון, ג'ורג' רוס
דלאוור: סיזר רודני, ג'ורג' ריד, תומאס מקיין
מרילנד: סמואל צ'ייס, ויליאם פאקה, תומאס סטון, צ'ארלס קארול
וירג'יניה: ג'ורג' וית', ריצ'רד הנרי לי, תומאס ג'פרסון, בנג'מין הריסון, תומאס נלסון הבן, פרנסיס לי (אחיו של ריצ'רד הנרי לי), קרטר ברקסטון
קרוליינה הצפונית: ויליאם הופר, ג'וזף יוז, ג'ון פן
קרוליינה הדרומית: אדוארד ראטלדג', תומאס הייוורד הבן, ארתור מידלטון
ג'ורג'יה: באטן גווינט, לימן הול, ג'ורג' וולטון
1220-1229 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1229 - 1220 לפני הספירה
אירועים ומגמות

1223 לפנה"ס - מרנפתח העביר את מושב המלך לממפיס הבירה.
1220 לפנה"ס - מרנפתח מביסה את הלובים וגויי הים בארץ ישראל.