stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפן שפויזאט
קריירה בינלאומית

שפויזאט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 1989. בנובמבר 1990, הבקיע שפויזאט את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 4-0 על סן מרינו במוקדמות יורו 1992. עם זאת, שפויזאט ושווייץ לא הצליחו להעפיל ליורו 1992 עצמו.
במוקדמות מונדיאל 1994 הבקיע שפויזאט שישה שערים עבור נבחרת שווייץ, והעפיל עמה למונדיאל 1994, שהיה הטורניר הגדול הראשון בו שווייץ השתתפה מאז מונדיאל 1966. במונדיאל עצמו, שפויזאט ושווייץ סיימו את שלב הבתים במקום השני, כששפויזאט הבקיע שער אחד בניצחון 4-1 על רומניה. שווייץ ושפויזאט הודחו בשמינית הגמר על ידי ספרד, לאחר הפסד 3-0. שפויזאט שיחק את מלוא הדקות של שווייץ במונדיאל זה.
במוקדמות יורו 1996 שפויזאט לא הבקיע כלל, והחלוץ העיקרי של שווייץ היה קובילאי טורקילמאז. עם זאת, שווייץ העפילה ליורו 1996 עצמו ושפויזאט נכלל בסגל. בטורניר זה, שפויזאט נכנס כמחליף במשחק אחד, ופתח בהרכב והוחלף בשני המשחקים הבאים בשלב הבתים, שבסיומו הודחה שווייץ עם נקודה אחת בלבד. שפויזאט לא הבקיע בטורניר זה.
במוקדמות מונדיאל 1998 הבקיע שפויזאט שני שערים. במוקדמות יורו 2000 הבקיע שפויזאט שלושה שערים, ובמוקדמות מונדיאל 2002 הבקיע שפויזאט שני שערים. עם זאת, שפויזאט ושווייץ כשלו להעפיל לשלושת הטורנירים הללו.
במוקדמות יורו 2004 הבקיע שפויזאט שער אחד, בניצחון 4-1 על גאורגיה. שפויזאט ושווייץ העפילו ליורו 2004, אך החלוץ העיקרי של שווייץ באותה תקופה היה אלכסנדר פריי, שהבקיע חמישה שערים במוקדמות. במשחק הראשון של שווייץ ביורו 2004, שפויזאט פתח בהרכב בתיקו 0-0 מול קרואטיה בשלב הבתים והוחלף על ידי פאביו סלסטיני. במשחק השני, שפויזאט פתח בהרכב בהפסד 3-0 לאנגליה, והוחלף במחצית על ידי דניאל גיגקס. שפויזאט לא שיחק כלל במשחק השלישי, בו הפסידה שווייץ 3-1 לצרפת. בתום שלב הבתים, הודחו שפויזאט ושווייץ מהטורניר עם נקודה אחת בלבד. למעשה, ההופעה בהפסד לאנגליה הייתה ההופעה ה-103 והאחרונה של שפויזאט במדי נבחרת שווייץ, בשורותיה שיחק 15 שנים והבקיע 21 שערים.
חיים אישיים

סטפן שפויזאט הוא בנו של פייר-אלברט שפויזאט, ששיחק אף הוא בלוזאן ספורט ובנבחרת שווייץ, ואחר כך עסק באימון. להבדיל מבנו, שיחק פייר-אלברט שפויזאט בעמדת הבלם.
תארים

אליפות הבונדסליגה: 1994/1995, 1995/1996
ליגת האלופות: 1996/1997
הגביע הביניבשתי: 1997
הסופר קאפ הגרמני: 1995, 1996
אליפות שווייץ: 2000/2001
כדורגלן השנה בשווייץ: 1993, 1994
מלך השערים של ליגת העל השווייצרית: 2001, 2004
פרסי היובל של אופ"א: כדורגלן הזהב של שווייץ
סולוטבינו

| --- | --- |
סמל סולוטבינוסמל סולוטבינו

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  זקרפטיה זקרפטיה
 ראש העיר:  יורי אוהאל
 תאריך ייסוד:  1360
 שטח:  11.1 קמ"ר
 גובה:  281 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,391 (01.01.2022)
 קואורדינטות:  47°57′N 23°52′E﻿ / ﻿47.950°N 23.867°E﻿ / 47.950; 23.867
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםסולוטבינו(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםסולוטבינו(למפת זקרפטיה רגילה) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט וינוהרדיב סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןסולוטבינו(למפת זקרפטיה מוגדלת) אוז'הורוד מוקצ'בו חוסט וינוהרדיב סבליאבה רחיב לבוב איוואנו-פרנקיבסק רומניה הונגריה סלובקיה פוליןסולוטבינו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סולוטבינו (באוקראינית: Солотвино, בהונגרית: Aknaszlatina, ברומנית: Slatina, בסלובקית: Slatinské Doly, ביידיש: סלאטפינא) היא עיר במערב אוקראינה, במחוז זקרפטיה, על גבול רומניה, בקרבת סיגט ומרמורש שברומניה. ליד העיר שוכנת תחנת גבול עם רומניה. ממערב לעיר ישנם אגמי מלח המהווים אתר תיירות ונופש.
היסטוריה

במקום נמצאים שרידי יישובים מהמאה השנייה והראשונה לפני הספירה. מהמאה ה-13 היו באתר שני כפרים. במאה ה-14 מוזכרים הכפרים בתכתובת של המלך ולדיסלב ההונגרי. במסמכים ממרמורש מהמאה ה-19 מתועדת ראשיתם של יישובים אלו.
בסולוטבינו פעלו מכרות מלח, ככל הנראה עוד מתקופת כיבוש האזור על ידי האימפריה הרומית תחת שלטון הקיסר טראיאנוס. באזור מכרות אלה נמצאו מטבעות רומאיים. מכרות המלח היוו משאב יקר ערך בתקופת השלטון ההונגרי באזור. גרמנים מסקסוניה הוזמנו לאזור כדי לסייע בפיתוחו, ונראה ששם העיר סולוטבינו לקוח מהשם הגרמני למלח – salz. במכרות המלח עבדו צמיתים ואסירים. באזור פותחו שיטות שונות לכריית מלח ולזיקוקו. בתחילת המאה ה-15 שיפר הדוכס הגדול של ליטא ולדיסלב יגיילו את תנאי המחיה והשכר של עובדי המכרות בעיר.
עד מלחמת העולם הראשונה היה היישוב חלק מהונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופח היישוב לצ'כוסלובקיה. בשנת 1945 אוחדו שני הכפרים לעיר סולוטבינו.
בתקופת השלטון הסובייטי הגיעה תפוקת המכרות לשיא של 451,000 טון בשנה. ב-1982 נפתחה בסולוטבינו מעבדה למחקר גרעיני.
בשנת 2007 חנכו נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ונשיא רומניה טראיאן בססקו בסולוטבינו את הגשר המשוקם על הנהר טיסה.
הידרדרות מצב הקרקע בעיר גרמה לסגירת מכרות המלח ואף חייבה העתקת מגוריהם של עשרות מתושבי המקום ומספר מבני ציבור, בהם בית ספר.
בעיר כנסייה מהזרם הרוסי האורתודוקסי, כנסייה יוונית-אורתודוקסית, כנסייה קתולית, וכן מאמינים מהזרמים האוונגליסטים, עדי יהוה ועוד.
יהודי סולוטבינו

יהודים מעטים ישבו בסולוטבינו ככל הנראה כבר במאה ה-17. במפקד שערכו שלטונות הונגריה בשנת 1728 נרשמה משפחה יהודית אחת. אב המשפחה היה אדם אמיד ששילם דמי חכירה לאציל המקומי. ב-1880 כבר היו בעיירה 674 יהודים וב-1930 - 2,118. ב-1941, ערב השואה, היו במקום 2,537 יהודים (כ-28% מהתושבים), רובם אורתודוקסים, חסידי סיגט וויז'ניץ. בעיר פעלו מפלגות ציוניות שונות, בהן צעירי המזרחי ואגודת ישראל.
בעקבות הסכם מינכן מספטמבר 1938, התפרקה הרפובליקה הצ'כוסלובקית. למשך תקופה קצרה הוקמה באזור אוטונומיה רותנית בחסות גרמנית. ב-15 במרץ 1939 כבשו ההונגרים, בני בריתה של גרמניה הנאצית, את האזור והחל מאוגוסט 1940 השתלטו על כל אזור צפון טרנסילבניה. כאשר הונגריה הצטרפה למלחמה לצד גרמניה, בסוף 1940, השתנה מצב היהודים והוחלו חוקי הפליה שפגעו אנושות בפרנסתם. החל מ-1940 גברים יהודים גויסו לגדודי עבודה ונשלחו לחזית הרוסית ושם נספו בקור וברעב או נרצחו על ידי ההונגרים והגרמנים. ב-1941 גורשו יהודים, שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית לאזור קאמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו בפקודת הגרמנים.
עם פלישת הגרמנים, במרץ 1944, היו בעיר כ-2,000 יהודים. באפריל הם רוכזו בגטו בשני רחובות במרכז העיירה, בו נכלאו גם יהודים משדה לבן (בילה צרקווה) ומיישובים אחרים באזור, תחת שמירה הונגרית. בגטו הקטן נדחסו כ-5,000 נפש בתנאים קשים. הם הועסקו בעבודות כפייה ועברו התעללויות כדי שיגלו היכן הסתירו רכוש ודברי ערך. במאי 1944 גורשו יהודים אלה לאושוויץ בשני משלוחים (ב-20 ו-23 בחודש).
ערים תאומות

הונגריה הודמזוושרהיי, הונגריה
תמונות

בנין בית הכנסת בסולוטבינו
בית כנסת נוסף, משמש כמאפייה
בית החיים הישן בסולוטבינו
בית החיים החדש בסולוטבינו
לוח זיכרון ליהודי סולוטבינו שנהרגו בשואה
הערות שוליים

1 2 3  רוס, שלמה יעקב, ספר מארמארוש - מאה ושישים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן,, תל אביב: בית מארמארוש, תשמ"ג, עמ' 429-438
1 2  האנציקלופדיה של הגטאות - אקנסלטינה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346428705171  NKC: ge694023
סנטאנג'לו (רובע)

| --- | --- |


 מידע
 עיר:  רומא 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־13 
 שטח:  13.76 הקטאר 
 אוכלוסייה:  1,033 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  41°53′36″N 12°28′40″E﻿ / ﻿41.893333°N 12.477778°E﻿ / 41.893333; 12.477778
 
 
סנטאנג'לו (באיטלקית: Sant'Angelo) הוא שמו של הרובע האחד עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר מלך על רקע אדום. המלאך אוחז בידו השמאלית ענף דקל, או, בגרסה אחרת, אוחז בידו הימנית חרב ובידו השמאלית מאזניים (המאזניים אינם מסמלים צדק אלא את שוק הדגים שהיה ממוקם באתר בו נמצא הרובע מאז העת העתיקה ועד שלהי ימי הביניים.
הרובע, שהוא הקטן מרובעי העיר, ממוקם על גדתו המזרחית של נהר הטיבר, צפונית לאי הטיבר, וגובל ברבעים רגולה, סנט'אאוסטאקיו, פיניה, קמפיטלי וריפה.
שטח פני הרובע נמוכים, והוא היה נתון להצפות רבות עד שהוסדרו גדות הטיבר. ברובע ממוקם גטו רומא.
היסטוריה > רומא העתיקה

בתקופת הרפובליקה הרומית היה האזור בו ממוקם כיום הרובע מחוץ לחומות העיר (חומת סרוויוס). האזור, ששכן בסמוך לנהר, היה אזור בעל חשיבות כלכלית רבה. הגשרים שנבנו על הטיבר וקישרו את אי הטיבר עם אזור הרובע (גשר קסטיוס וגשר פאבריקיוס) הגבירו את חשיבותו האסטרטגית והכלכלית של האזור.
בתקופת האימפריה הרומית היה השטח בו ממוקם כיום הרובע חלק מהרובע התשיעי בין 14 רובעי העיר כפי שאלה אורגנו על ידי הקיסר אוגוסטוס. לימים קיבל הרובע את השם "קירקוס פלאמיניוס" (Circus Flaminius) על שם מתחם הספורט והבידור (ה"קירקוס") שנבנה בו על ידי גאיוס פלאמיניוס.
אוגוסטוס הפך את האזור למרכז כלכלי ותרבותי, ובתקופתו נבנו באזור הרבוע תיאטרון מרקלוס (שהקמתו החלה עוד בתקופת יוליוס קיסר), בו היו כ-15,000 מושבים.
מבני מסחר נוספים שנבנו ברובע היו אכסדרת אוקטביה ואכסדרת פיליפי.
היסטוריה > ימי הביניים

במהלך ימי הביניים נהרסו רבים מהמבנים שנותרו מתקופת האימפריה הרומית, חלקם הפכו למבצרים עבור המשפחות העשירות של רומא, וחלקם שימשו כמחצבות עבור בנייה חדשה. הקרבה של המבנים לנהר היוותה מרכיב עיקרי בבחירתם לשימושים חדשים - קריסת אמות המים הרומיות בעקבות המלחמות הגותיות הפכה את נהר הטיבר למקור מי השתייה היחיד של תושבי העיר. כל האזורים שהיו רחוקים מנהר ננטשו, והאוכלוסייה הצטופפה בקרבת הנהר.
משפחת פאבי ומשפחת סאוולי בהמשך, התגוררו במצודה שנבנתה על שרידי תיאטרון מרקלוס, ומשפחת סטפאנסצ'י בנתה מצודה שנקראה "קאסטרום אאוראום" (בלטינית: Castrum aureum - טירת הזהב) על שרידי התיאטרון והקריפטה של באלבוס.
בימי הביניים, עבר שוק הדגים של העיר מהפורום פיסקאריום, ששכן בקרבת הפורום רומאנום, אל אכסדרת אוקטביה, ונותר בו עד סוף המאה ה-19.
בצפונו של הרובע פעלו כבשני סיד, אשר ייצרו סיד משריפת השיש שבהריסות הפורום - כבשנים אלה הביאו לכינויו של הרובע בשם Calcaràrio ("כבשנים").
שם הרובע הנוכחי, "סנטאנג'לו", מקורו בשמה של כנסייה שפעלה בשוק הדגים ונקראה "כנסיית סנטאנג'לו בפורו פיסקיום" (Sant'Angelo in Foro Piscium). כנסייה זו נבנתה בשנת 770, והייתה הכנסייה המרכזית של הרובע, בו התגוררו בעיקר בני מעמד הפועלים.
היסטוריה > הרנסאנס

במהלך המאה ה-16 בנתה משפחת סאוולי ארמון על ראש שרידי תיאטרון מרקלוס. הארמון תוכנן על ידי בלדסרה פרוצי ולאחר מכן עבר לבעלות משפחת אורסיני. משפחת מאטיי הקימה ברובע ארבעה ארמונות נוספים לשימושה. ארמונות אלה מהווים גוש בניינים שלם ברובע, שנקראה "איסלה דיי מאטיי" ("הגוש של מאטיי").
משפחות אמידות נוספות שבנו מבנים מפוארים ברובע הן המשפחות קוסטאגוטי, סאנטאקוצ'ה וסרלופי.
בדרום מערב הרובע התיישבה מושבה יהודית. עד תקופת הרנסאנס התגוררו יהודי העיר ברובע טרסטוורה, בסמוך לנמל ריפה גראנדה. במהלך המאה ה-15 התגוררו ברובע כ-1,200 תושבים (80% מיהודי העיר)
ב-14 ביולי 1555 הוציא האפיפיור פאולוס הרביעי, כחלק מצעדי הקונטרה-רפורמציה, בולה הנקראת "קום נימיס אבסורדום" ובו הורה על ביטול זכויות הקהילה היהודית ועל סגירתם ברובע מוקף חומה - הגטו של רומא. החומה הוקמה על פי תכנונו של האדריכל ג'ובאני סאלוסטיו פרוצי, ועלות הקמת החומה - 300 סקודו שולמה על ידי הקהילה. צו האפיפיור אסר על היהודים להתגורר מחוץ לרובע. צו מאוחר יותר של האפיפיור אורבנוס השמיני הורה על הקפאת שכר הדירה ברובע - הקפאה שנותרה על כנה עד אמצע המאה ה-19, ומנעה מבעלי הנכסים הנוצריים להעלות את מחיר השכירות.
בעת הקמתה, נבנו בחומת הגטו שני שערים. מאוחר יותר, בתקופת סיקסטוס החמישי נבנו שני שערים נוספים, ובמהלך המאה ה-18, נבנו שלושה שערים נוספים. השערים ננעלו מידי ערב. יהודי הרובע הורשו להתפרנס מחוץ לרובע ובלבד שיעסקו במסחר של מוצרים מיד שנייה ולא בעבודות יצרניות, או בממכר דגים. כמו כן יהודים הורשו לעסוק במתן הלוואות בריבית.
גברים יהודים שיצאו מהרובע נדרשו ללבוש טלאי צהוב ונשים נדרשו ללבוש צעיף צהוב (לבוש הזונות באותה עת).
בעת הקמת הרובע לא היו בו מים זורמים, אולם לאחר הקמתו נבנו מספר מזרקות ברובע, בהם מזרקת הדגים שתוכננה על ידי ג'יאקומו דלה פורטה, ונבנתה על ידי הפסל טאדרו לאנדיני בכיכר מאטיי.
בשל הצפיפות הרבה בגטו פרצו בו מגפות רבות. בשנת 1656 מתו במגפות 800 מתוך 4,000 תושבי הרובע. כמו כן, בשל קרבתו לנהר הטיבר, הוצף הרובע פעמים רבות.
היסטוריה > העת החדשה

בשנת 1798 עת שהוקמה "הרפובליקה הרומית" הורשו היהודים לצאת מהגטו, אולם לאחר נפילתו של נפוליאון בונפרטה בוטל ההיתר. בשנת 1848 הורה האפיפיור פיוס התשיעי על הריסת חומות הרובע. ההרס בוצע בשעות הלילה, בשל התנגדות תושבי רומא.
רק לאחר הפיכת רומא לבירתה של ממלכת איטליה בוטלו בפועל ההגבלות על יהודי העיר.
בשלהי המאה ה-19 נבנו רציפים לאורך גדות הנהר במטרה למנוע את הצפת הרובע. בניית הרציפים דרשה את הריסת המבנים שהיו בסמוך לנהר. מרבית יהודי העיר נותרו להתגורר בשטח הרובע, אולם בשל הצפיפות הרבה נהרסו רבים מהמבנים בשנת 1885, ומבנים מודרניים נבנו סביב בית הכנסת הגדול של רומא שנבנה מחדש באותה עת.
בשנת 1926 נהרס הרובע הסמוך לתיאטרון מרקלוס, והתיאטרון שוקם.
במהלך השלטון הפשיסטי של בניטו מוסוליני שונו גבולות הרובע, והוא גדל על חשבון הרבעים הסמוכים (קמפיטלי וריפה).
בתקופת מלחמת העולם השנייה נדרשו יהודי העיר לשלם 50 ק"ג של זהב לשלטונות הנאצים על מנת למנוע גירוש היהודים ובהמשך, ב-16 באוקטובר 1943 נאספו 2,091 מיהודי הרובע ונשלחו למחנות השמדה.
היסטוריה > המאה ה-21

כיום נותר הרובע כאחד הרבעים הציורים ביותר בעיר רומא. רחובות רבים ברובע שמרו על צביונים הביניימי. הרחובות הצרים משמשים למעבר הולכי רגל בלבד, והחנויות בהם מהוות אתר תיירות פופולרי.
היסטוריה > אתרים בעלי חשיבות

ברובע נמצאים שרידים מתקופת האימפריה הרומית: תיאטרון מרקלוס ואכסדרת אוקטביה, כנסיות רבות ובהן: סנטה קתרינה דיי פונארי, סנט'אנג'לו אין פשריה, אראטוריו דיי פסקיונדולי, סן גרגוריו דלה דיווינה פייטה, סן סטאניסלאו דיי פולאצ'י, סנטה ריטה דה קסקיה, סנטה מריה אין קמפיטלי וסן ניקולה אין קרצ'רה.
כמו כן נמצאים ברובע בית הכנסת הגדול של רומא ומזרקת הצבים הידועה.
דגם המשחזר את מראה האזור במאה הרביעית. במרכז נמצאים הקירקוס פלאמיניקוס ותיאטרון מרקלוס, ובראש הדגם תיאטרון באלבוס (ובסמוך לו הקריפטה באלבי).
שרידי שוק הדגים הישן ("La Pescheria") בתצלום משנת 1860. שוק זה פעל מאז ימי הביניים. השוק נהרס בשנת 1885.
הגטו היהודי. ציור צבעי מים משנת 1880 לערך מעשי ידי אטורה רואסלר פרנץ.
מפת הרובע בשנת 1777.
ספיד גראז'

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  גראז' האוס, מוזיקת ג'אנגל
 מקורות תרבותיים:  תחילת עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, הממלכה המאוחדת וארצות הברית
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 נגזרות:  בייסליין, הארד האוס בריטי
 נושאים קרובים
 הארד האוס בריטי
 
ספיד גראז' או פלוס-8 הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת דאנס אלקטרונית, המשויך לסצנת הגראז' הבריטי, שבו הוא נחשב לאחד מתתי הז'אנרים שלו.
מאפיינים

ספיד גראז' כולל מקצבים מואצים של גראז' האוס בסגנון של ארבע על הרצפה (אנ'), בשילוב עם מוזיקת ברייקביט.‏ כמו כן, ביצירות ספיד גראז', יש שימוש בשקשוק מועט של תופי הסנר (אנ')‏. בנוסף לכך, למנגינות ספיד גראז', יש בייסליין מעוות וכבד, המושפע ממוזיקת ג'אנגל ורגאיי, וכן שימוש בצליל בס סוחף ושבירת קצב (אנ').‏ לעיתים, ביצירות ספיד גראז' ניתן למצוא שירה שנמתחה בזמן. מאחר שתת-ז'אנר מוזיקלי זה מושפע מאוד ממוזיקת ג'אנגל, ישנו שימוש רב באפקטים קוליים של מוזיקת ג'אנגל ומוזיקת דאב, כגון יריות וסירנות.
התקליטן האמריקאי ראמנד ואן הלדן (אנ') נחשב כחלוץ הספיד גראז', ביו היתר לאחר שהוציא ב-1996 גרסת רמיקס Dark Garage לשיר "Spin Spin Sugar" (אנ') של Sneaker Pimps (אנ').‏
הערות שוליים

↑  DJ magazine, 1996–97, "Raggage": "...earning the scene the slightly mocked nick-names of 'plus-8' or 'speed garage'."
↑  History of Speed garage (אורכב 12.02.2015 בארכיון Wayback Machine): "There are many different forms of garage music, most of these were of little interest to UK hard dance fans until the latest mutation came along, speed garage."
↑  History of Speed garage (אורכב 12.02.2015 בארכיון Wayback Machine): "Speed garage can be broadly defined as a mixture of slightly sped up garage beats..."
↑  2Step (אורכב 22.08.2003 בארכיון Wayback Machine): "In the original 1997 speed garage, the snares are fussy and clattering over the stomping 4-to-the-floor kickdrum."
↑  History of Speed garage (אורכב 12.02.2015 בארכיון Wayback Machine): "Speed garage can be broadly defined as a mixture of slightly sped up garage beats with a heavy almost junglistic bassline"
↑  (2004) "Popular Music Genres: An Introduction", מסת"ב 0-7486-1745-0, מסת"ב 978-0-7486-1745-6, p.216: "Speed garage basslines were drawn from Jamaican reggae..."
↑  (2004) "The Dance Music Manual", מסת"ב 0-240-51915-9, מסת"ב 978-0-240-51915-9, p.157: "The sweeping bass is typical of UK garage and speed garage tracks and consists of a tight yet deep bass that sweeps in pitch and/or frequencies"
↑  History of Speed garage (אורכב 12.02.2015 בארכיון Wayback Machine): "Speed garage can be broadly defined as a mixture of slightly sped up garage beats [...], and usually with a break in the middle where the beat is stripped down and then builds up for a long period of time."
↑  History of Speed garage (אורכב 12.02.2015 בארכיון Wayback Machine): "Speed garage can be broadly defined as a mixture of slightly sped up garage beats [...], sometimes with timestretched vocals"
↑  (2004) "Popular Music Genres: An Introduction", מסת"ב 0-7486-1745-0, מסת"ב 978-0-7486-1745-6, p.216: "Jungle and ragga-style sound effects, such as the rash of gun shot volleys heard on popular speed garage tracks,..."
↑  (2004) "Popular Music Genres: An Introduction", מסת"ב 0-7486-1745-0, מסת"ב 978-0-7486-1745-6, p.216: "Overall, two-step [..], less relied on the dub sound effects [...] of speed garage"
↑  Keith, Jonathan (19 בפברואר 2016). "The 15 Greatest Remixes of All Time". Magnetic Magazine. נבדק ב-10 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
עבדול ע'פאר ח'אן

עבדול ע'פאר ח'אן (בפשטו: عبدالغفار خان' בהינדי: ख़ान अब्दुल ग़फ़्फ़ार ख़ान;‏ 6 בפברואר 1890 – 20 בינואר 1988) אשר נודע גם בכינוי באצ'ה חאן (מלך חאן), היה פעיל עצמאות פשטוני נגד השלטון הקולוניאלי הבריטי בהודו. הוא היה מנהיג פוליטי ורוחני הידוע בהתנגדותו הבלתי אלימה ובתמיכתו בפציפיזם. הוא היה מוסלמי אדוק ודוגל באחדות ההינדו - מוסלמית בתת-היבשת ההודית. בשל האידאולוגיות הדומות שלו וידידותו הקרובה עם מהטמה גנדי, זכה ע'פאר ח'אן לכינוי סרהאדי גנדי (בהינדית: सरहदी गांधी, מואר בשם "גבול גאנדי") על ידי מקורבו האמיר צ'אנד בומבוואל. בשנת 1929 ייסד ע'פאר ח'אן את חודאי חידמטגר, תנועת התנגדות לא-אלימה אנטי-קולוניאלית. ההצלחה והפופולריות של החודאי ח'ידמטגר בקרב העם ההודי גרמו בסופו של דבר לממשלה הקולוניאלית לפתוח בפעולות רבות נגד חאן ותומכיו; החודאי חידמטגר חווה כמה מהדיכוי החמור ביותר של כל תנועת העצמאות ההודית כולה.
עבדול ולי ח'אן הוא בנו.
הערות שוליים

↑  "Abdul Ghaffar Khan". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-24 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Abdul Ghaffar Khan". I Love India. נבדק ב-24 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Qasmi, Ali Usman; Robb, Megan Eaton (2017). Muslims against the Muslim League: Critiques of the Idea of Pakistan (באנגלית). Cambridge University Press. p. 2. ISBN 978-1108621236.
↑  Abdul Ghaffar Khan, 98, a Follower of Gandhi Published: 21 January 1988. The New York Times.
↑  H Johnson, Thomas; Zellen, Barry (2014). Culture, Conflict, and Counterinsurgency. Stanford University Press. p. 154. ISBN 978-0804789219.
↑  "Partition and Military Succession Documents from the U.S. National Archives".
↑  Shah, Sayed Wiqar Ali. "Abdul Ghaffar Khan" (PDF). Baacha Khan Trust. אורכב מ-המקור (PDF) ב-25 במרץ 2018. נבדק ב-10 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Christophe Jaffrelot (2015). The Pakistan Paradox: Instability and Resilience. Oxford University Press. p. 153. ISBN 978-0-19-023518-5.
1 2  Korejo, M.S. (1993) The Frontier Gandhi, his place in history. Karachi : Oxford University Press.
↑  Azad, Abul Kalam (2005) [First published 1959]. India Wins Freedom: An Autobiographical Narrative. New Delhi: Orient Longman. pp. 213–214. ISBN 81-250-0514-5.
↑  Syed Minhajul Hassan,(1998) Babra Firing Incident: 12 August 1948, Peshawar: University of Peshawar.
↑  Abdul Ghaffar Khan(1958) Pashtun Aw Yoo Unit. Peshawar.
↑  "Pakistan: The Frontier Gandhi" (18 January 1954). Time.
↑  McKibben, William (24 בספטמבר 1984). "The Talk of the Town: Notes and Comments". The New Yorker: 39–40. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "List of the recipients of the Jawaharlal Nehru Award". ICCR website. אורכב מ-המקור ב-1 בספטמבר 2013. נבדק ב-13 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Abdul Ghaffar Khan, 98, a Follower of Gandhi (21 January 1988) The New York Times. Retrieved 21 January 2008
↑  "Abdul Ghaffar Khan, Fought at Bacha Khan Funeral, 1988 Against British Rule in India, Dead At 98". Associated Press. 20 בינואר 1988. נבדק ב-10 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279084005171  BnF: cb12411802g (data)  GND: 119269244  ISNI: 0000 0000 8195 0331  LCCN: n50064342  NTA: 134427084  SUDOC: 069070318  VIAF: 5737569   WorldCat (עם VIAF): 5737569
עבדול מנאף נורודין

עבדול מנאף נורודין (באנגלית: Abdul Manaf Nurudeen; נולד ב-8 בפברואר 1999 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אויפן מליגת העל הבלגית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים

נורודין גדל באקדמיית אספייר בסנגל. בשנת 2017 חתם באויפן מליגת העל הבלגית. ב-7 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד ואסלנד-בוורן במסגרת הליגה.
קריירה בינלאומית

נורודין היה חלק מסגל נבחרת גאנה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, אך לא שיחק בטורניר.
ב-5 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-0 לנבחרת אלג'יריה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  AFCON 2021: Edmund Addo, Manaf Nurudeen join Black Stars camp in Doha באתר Citi Sports Online, ‏ 30 בדצמבר 2021 (באנגלית)
↑  Otto Addo announces squad for World Cup finals באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגנאית, 14 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת גאנה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 נורודין •  2 ייאדום •  3 באפור •  4 ג'. מנסה •  5 פארטי •  6 אדו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 וקאסו •  12 אטי-זיגי • 13 בואצ'י •  14 ג. מנסה • 15 פנטסיל • 16 וולאקוט • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 אווסו • 20 קודוס • 21 באבא • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 אטה • 25 טטה • 26 עבדול מומין • 27 קוואיה • 28 אבנגה • מאמן: ראייבאץ |  1 נורודין •  2 ייאדום •  3 באפור •  4 ג'. מנסה •  5 פארטי •  6 אדו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 וקאסו •  12 אטי-זיגי • 13 בואצ'י •  14 ג. מנסה • 15 פנטסיל • 16 וולאקוט • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 אווסו • 20 קודוס • 21 באבא • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 אטה • 25 טטה • 26 עבדול מומין • 27 קוואיה • 28 אבנגה • מאמן: ראייבאץ | גאנה |
| נבחרת גאנה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אטי-זיגי •  2 למפטי •  3 אודוי •  4 סליסו •  5 פארטי •  6 אווסו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 דנלאד • 13 אפרייה •  14 מנסה • 15 אידו • 16 נורודין • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 סווה • 25 סמניו • 26 סיידו • מאמן: אדו |  1 אטי-זיגי •  2 למפטי •  3 אודוי •  4 סליסו •  5 פארטי •  6 אווסו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 דנלאד • 13 אפרייה •  14 מנסה • 15 אידו • 16 נורודין • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 סווה • 25 סמניו • 26 סיידו • מאמן: אדו | גאנה |
סילגיים

| סילגיים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: סילגיים
שם מדעי
 Sillaginidae
תחום תפוצה


סילגיים (שם מדעי: Sillaginidae; באנגלית מכונים סמלטים חוליים) היא משפחה של דגי ים מסדרת הדקראים. במשפחה ישנם 35 מינים ב-5 סוגים.
דגים אלה חיים בהאזור האינדו פסיפי ברחבי העולם מחופי מזרח אפריקה עד ליפן ואוסטרליה. הם חיים בעומקים רדודים על חוליות מימיות בקרבת שוניות אלמוגים וגם בקרבת חופים ולגונות וחלקם אף חיים בשפכי נהרות גדולים.
אלו דגים קטנים ובעלי צבעים בהירים והם מתאפיינים בלסתות מוארכות דמויי-חדק ושיניים גדולות המצויות על לסתם העליונה. הם בעלי שלפוחיות שחייה בולטות ועיניים גדולות. יש להם סנפירי גב ושת גבוהים אך סנפירי חזה קטנים. הגדול שבהם הוא המין Sillaginodes punctatus שאורכו מעל 70 ס"מ והוא שוקל 4.8 ק"ג.
דגים אלו הם טורפים הניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים שהם מוצאים בחולות כמו סרטנים, תולעים רב-זיפיות, רכיכות שונות, קווצי עור ודגים קטנים.
הסילגיים הם דגי מאכל חשובים באזורים הטרופיים.
סוגים

סוג ומין יחיד Sillaginodes punctatus
סוג ומין יחיד Sillaginopodys chondropus
סוג ומין יחיד Sillaginops macrolepis
סוג ומין יחיד Sillaginopsis panijus
Sillago - בו 31 מינים
הערות שוליים

↑  ע"פ האקדמיה ללשון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551681405171
ניאסלנד

ניאסלנד הייתה מדינת חסות בריטית באפריקה, אשר הוקמה בשנת 1907 על ידי שינוי שמה של מרכז אפריקה הבריטית. בין השנים 1953–1963 הייתה ניאסלנד חלק מהפדרציה של רודזיה וניאסלנד. לאחר פירוק הפדרציה, ניאסלנד הפכה עצמאית מבריטניה ב-6 ביולי 1964 ושמה שונה למלאווי.