stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנס הרצליה
תחילתו של כנס הרצליה > חוסן לאומי ומאזן חוסן הלאומי

המושג חוסן לאומי הוא מושג חדש יחסית והוא קיים בשיח האקדמי רק בשנים האחרונות. המושג הגיע בהשאלה ממדע הפסיכולוגיה, בו נחקר החוסן הנפשי - היכולת של פרט להתגבר על טראומות והסתגלות למצבי דחק. חוסן לאומי, בדומה לחוסן נפשי, כולל את אותם היבטים פסיכולוגיים. בנוסף לאלו ובשונה מחוסן נפשי, כולל החוסן הלאומי היבטים שונים וייחודיים לכל חברה (היבטים כלכליים, היבטים חברתיים, היבטים תרבותיים והיבטים רבים נוספים) אשר להם השפעה מכרעת ביכולתה של חברה להתמודד עם מצבי דחק וטראומות. בניסיונו להגדיר את החוסן הלאומי בישראל, מרכיביו ואופן השפעתם, הפך כנס הרצליה לאחד החלוצים בתחום.
מאזן החוסן הלאומי (לעיתים נקרא גם מדד החוסן הלאומי), הוא קובץ מדדים ופרמטרים, אותם חוקר ומציג לקראת הכנס המכון למדיניות ואסטרטגיה, ובהם עוסקים הדיונים והמושבים. המאזן כולל פרמטרים רבים, הקשורים לחברה בישראל ולחוסנה ומנסה לשקלל השפעות חיוביות ושליליות, בדומה למאזן חשבונאי. צוותי העבודה מכינים מסמכי עמדה לקראת כל דיון בכנס ומנתחים באופן כמותי ואיכותי את הנתונים המובאים לפני באי הכנס. צוותי העבודה הללו, מורכבים לעיתים גם מחברי מכוני מחקר אחרים, דוגמת: מכון ראות, מרכז בס"א, מרכז שלם, מרכז יפה, מרכז טאוב ומכון ירושלים לחקר ישראל, אשר עוסקים בתחום מחקר המקביל לנושא הדיון הספציפי.
כאמור, המחשבה שמאחורי המאזן היא שהביטחון הלאומי ובמיוחד החוסן הלאומי אינם מורכבים רק מהיבטים ביטחוניים - אלא גם מהיבטים כלכליים, חברתיים ולאומיים. היבטים אלו משפיעים אחד על השני ויחד על מאזן החוסן הלאומי. בשל כך, צוותי העבודה אינם מוגבלים למתודולוגיה כזו או אחרת ואף מונחים להתייחס לרב-תחומיות של כל נושא ונושא. התוצאה הסופית היא, שהמאזן המוצג בכנס הוא לא רק אוסף מספרים ומדדים אלא גם אוסף של פרשנויות והסברים מילוליים.
באמצעות מאזן החוסן הלאומי והדיונים בכנס, מנסה כנס הרצליה לענות מדי שנה על המטרות שהוגדרו בכנס הראשון - מחקר רציונלי ושיטתי של החוסן הלאומי והצעת קווי מדיניות חדשים לחיזוקו.
ביקורות על הכנס

כנס הרצליה זוכה לביקורות מכיוונים וטעמים שונים. הביקורת נובעת משתי סיבות עיקריות - האחת, היא החסות של חברות פרטיות ובעלי הון לכנס שבו מתארחים בעיקר אנשי ציבור ופוליטיקאים והקשרים הנוצרים מכך. הסיבה השנייה, היא על עצם היותו כנס פרטי, המשמש במה מועדפת לנבחרי ציבור להשמעת עמדותיהם, במקום בכנסת - דבר הגורם לפגיעה במעמדה של הכנסת, פגיעה בדיון הציבורי ובאופן עקיף גם פגיעה בדמוקרטיה. בכנס שנערך בתחילת 2006 הופיעה שלי יחימוביץ', אז מועמדת מפלגת העבודה לכנסת, ואמרה:
עצם הכינוס הזה בעייתי כי הוא מסלול עוקף כנסת ודמוקרטיה. דיון שמתכנס בחסות בעלי הון שלא נבחרו זה דיון בעייתי. [...] ראש ממשלה צריך לבוא ולהצהיר על שינוי מדיניות בפני הכנסת.
ביומו הראשון של הכינוס ה-8, בשנת 2008, הכנס התקיים בכנסת וגרר אף הוא ביקורות נוספות מכל הקשת הפוליטית וגם מגורמים ציבוריים חוץ פרלמנטריים.
ביקורות על הכנס > הון ושלטון

הביקורת על יחסי הון ושלטון בכנס הרצליה, נובעת מאופיו של הכינוס. הכנס מתקיים בהרצליה, בין כותלי אוניברסיטה פרטית, בחסותם של בעלי הון וחברות פרטיות דוגמת: קבוצת I.D.B, בנק הפועלים ובנק דיסקונט, בואינג ולוקהיד מרטין, רון לאודר, ישראל מקוב וארקדי גאידמק. המבקרים טוענים כי עצם מהותו של הכנס לא מאפשרת דיון עמוק ואמיתי בבעיות להן הכנס נדרש. אחרים אף טוענים, כי הכנס מקדם אג'נדות הקשורות לבעלי ההון ולבעלי אינטרסים אחרים, אשר ניתנת להם גישה והשפעה על מגוון הדיונים שבכנס. דוגמה אחת לנושא, היא מענק שמשרד הרווחה היה צריך להעביר למארגני הכנס על מנת לקיים מושב בנושאי רווחה. דוגמה אחרת הייתה, כאשר נדרשו יוזמי המפקד הלאומי, יוזמת ז'נבה והתוכנית חילופי השטחים לשלם סכום כולל של רבע מיליון שקלים כדי לקיים דיון על יוזמות לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לביקורות זו, היו מודעים מארגני הכנס כבר מראשיתו. בתום הכנס הראשון אמר עוזי ארד, יו"ר הכנס, את הדברים הבאים:
האליטה בישראל היא שנועדה בכנס זה, ואני רוצה לומר מילה אחת בשבח האליטה, ובשבח האליטיזם. האליטיזם במובנו החיובי הוא מה שבא לידי ביטוי גם בכנס הזה אצל הנוכחים - שיעור קומה, יכולת, כושר עשיה, עמידה במבחנים, ראיית בדברים בראייה לאומית מעבר להרבה סקטורים [...] רבותי, אני לא מכיר מדינה בעולם שהגיעה לגדולה כלשהי בלי שהובילה אותה אליטה מסוג זה. אליטה משרתת, אליטה בכל מובן אחר, אבל אליטה. זה היה הכנס וזה גם הלקח.
העיתונאי יואב יצחק חשף שחלק מהנואמים בכנס, הוזמנו בתמורה לתשלום כספי גבוה, אותו שילמו הנואמים למארגני הכנס.[דרוש מקור] העיתונאי חיים ריבלין טען כי גם משרדי ממשלה נדרשים לשלם סכומי כסף גבוהים למארגני הכנס.
ביקורות על הכנס > הפגיעה במעמד הכנסת

האירוע הגדול ביותר שנתן לכנס הרצליה את התהודה הציבורית שלו זכה, היה גם אחד הגורמים המרכזיים לביקורת כלפי הכנס. נאומי הרצליה בכנסים בשנת 2002 ו-2003 היו מהנאומים המרכזיים בתקופת שלטונו של שרון ואלו שעיצבו את משנתו המדינית. בניגוד לעבר ולמקובל עד אז, נאם אריאל שרון את הנאומים המרכזיים שהובילו לבסוף אל תוכנית ההתנתקות בבמה שאינה הכנסת. הטענה היא שנבחרי ציבור החלו להעדיף את הבמה שמאפשרת להם כנס אקדמי כמו כנס הרצליה, כיוון שאינם צריכים להתמודד עם קריאות ביניים מצד חברי כנסת וחברי האופוזיציה. בנוסף, הנאומים בדרך-כלל מתוזמנים לשעות צפיית שיא או מהדורות חדשות בהן הרייטינג גבוה ולכן הנאום זוכה לתהודה רבה מבלי הביקורת שבהצגתו בכנסת. מאז ועד היום, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו בתפקידיהם כראשי ממשלה, ניצלו את הבמה האקדמית במקום את במת הכנסת כדי לפרוש את משנתם המדינית, ובכך הפכו במה מסוג זה לנאומיהם לנורמה. מאז הכנס השלישי בו החל לנאום שרון, נאמו בו מדי שנה ראשי הממשלה המכהנים, כאשר נאומים אלו שווקו כ"נאומי הרצליה". יוצא דופן הוא הכנס בשנת 2009, כיוון שהוא התקיים זמן קצר לפני הבחירות. מארגני הכנס הזמינו את שלושת המתמודדים העיקריים לראשות הממשלה לנאום בכנס ונאומים אלו היוו את "נאומי הרצליה" באותה שנה, במקום הנאום המסורתי אותו בדרך כלל נושא ראש הממשלה המכהן.
ביקורות על הכנס > הפגיעה במעמד הכנסת > קיום הכנס ה-8 בכנסת בשנת 2008

בשנת 2008, כנס הרצליה השמיני תוכנן להתארח למשך יום הדיונים הראשון בכנסת. את קיום הכנס בכנסת אישרה יו"ר הכנסת באותה עת, דליה איציק. חברי כנסת, עמותות וארגונים שונים ביקרו את ההחלטה על כך שבאירוח הכנס היא מועלת בתפקידה כיו"ר הכנסת. הביקורת הצביעה הן על יחסי הון ושלטון והן על פגיעה במעמד הכנסת. ביקורות אחרות הזכירו את היותה בוגרת של המרכז הבינתחומי ואת חברותה במפלגת קדימה שזוכה לתרומות מאותם גופים שתורמים לכנס; אחרים תהו למה ארגונים חברתיים, מכוני מחקר אחרים ותנועות נוער לא זכו להתארח במשכן הכנסת. לבסוף, התקיים הכנס בכנסת, אך מספר חברי כנסת ביטלו את השתתפותם ביום הדיונים ואחרים אף השתתפו בהפגנה שנערכה מחוץ לכנסת כמחאה.
אל המבקרים השיב פרופ' אוריאל רייכמן, מייסד המרכז הבינתחומי:
כנס הרצליה משמש כמקום מפגש ייחודי לפוליטיקאים, אנשי אקדמיה, אנשי מערכת הביטחון, אנשי עסקים, פעילים חברתיים מישראל והעולם, הבאים לדון בצורה פלורליסטית בחוסן הלאומי של מדינת ישראל. חברי כנסת שהתנגדו לקיום הכנס בכנסת לא לוקחים בחשבון שהמוסד האקדמי אשר בחסותו מתקיים הכנס הוא מוסד ללא כוונות רווח וממתקיים בחלקו על ידי תרומות. תרומות אלה ראויות לתמיכה ולא לביקורת. אין כאן בעיה של הון ושלטון.
ביקורות על הכנס > ביקורות נוספות

ביקורת נוספת על הכנס מופנית מצד אנשי שמאל, תנועות פמיניסטיות וארגוני זכויות אדם, על עמדותיו של הכנס כמקדם עמדות ימניות ושמרניות, בעיקר בנושאים של מדיניות חוץ וביטחון ומדיניות כלכלית וחברתית בישראל. מבקרים אלו הצביעו על היותו משמר הגמוניה גברית-יהודית, על עמדותיו ביחס לקבוצות מיעוט וביחס לקבוצות חברתיות אחרות. כאות מחאה, ארגונים מסוימים ארגנו כנס אלטרנטיבי, המקביל לכנס הרצליה, במטרה להעלות לתודעה הציבורית את האג'נדה שלהם.
מנגד, בימין נטען כי הכנס מקדם עמדות שמאל מובהקות, אף הן עוקפות כנסת ודמוקרטיה. כך למשל רעיון תוכנית ההתנתקות הועלה לראשונה בכנס הרצליה.
בנוסף לכנס האלטרנטיבי, החל משנת 2003, מארגנת מכללת ספיר שליד שדרות את "כנס ישראל-שדרות לחברה" כתגובה לעניין הגובר בכנס הרצליה וכנס קיסריה אשר עוסקים בנושאי ביטחון וכלכלה. את כנס שדרות בחרה מכללת ספיר לקיים בשדרות לא רק בשל הקרבה הגאוגרפית, אלא גם בגלל הסמליות של שדרות כעיירת פיתוח אל מול הרצליה וקיסריה המסמלות את העושר והשפע בישראל. בכנס, בדומה לכנס הרצליה, מתפרסם מדד של החוסן הלאומי אשר מתמקד באופן בלעדי בענייני חברה וזכויות חברתיות. כנס אלטרנטיבי נוסף הוא כנס ירושלים הנחשב כמזוהה עם חוגי הימין ועוסק גם הוא בנושאים מדיניים, חברתיים וכלכליים.
מוזמנים ונואמים בולטים

אחד מהגורמים העיקריים ליוקרתו ולהשפעתו של כנס הרצליה על השיח הציבורי בישראל היא מצבת המוזמנים והנואמים בכנס מדי שנה. בנוסף אל הסגל האקדמי של המכון למדיניות ואסטרטגיה, בית הספר לאודר לממשל והמרכז הבינתחומי מוזמנים אל הכנס חוקרים רמי דרג, נבחרי ציבור, אנשי צבא, אנשי עסקים, אנשי תקשורת, אנשי חברה ורוח וכן נציגים ממדינות זרות.
ראו גם

אלכס מינץ
המכון למדיניות ואסטרטגיה (IPS)
המרכז הבינתחומי הרצליה
רונן הופמן
עוזי ארד
פורום קיסריה להתווית מדיניות כלכלית לאומית
לקריאה נוספת

ארד ע. (2001), מאזן החוסן והביטחון הלאומי, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד.
אלרן, מ. (2005), חוסן לאומי בישראל: השפעות האינתפאדה השנייה על החברה הישראלית, תל אביב: מרכז יפה - אוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  עתיד ורוד עם מנהיג העתיד, באתר nrg‏, 16 בדצמבר 2004
↑  טל שניידר וחיים איסורביץ, הדרך לניו המפשייר - עוברת בהרצליה, באתר nrg‏, 25 בינואר 2007
↑  זאב קם, בולטון: התקיפה בסוריה מהווה ערובה להצלחה באירן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בינואר 2008
↑  רונן בודוני, המועמד הדמוקרטי אדוארדס: דרוש משא ומתן קשוח עם איראן, באתר ynet, 23 בינואר 2007
↑  מתוך אתר המכון למדיניות ואסטרטגיה - אודות כנס הרצליה
↑  ארד, ע. 'מאזן החוסן הלאומי, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2001, עמ' 51.
↑  מתוך דברים שאמר פרופ' אהוד שפרינצק, דיקן בית הספר לממשל במרכז הבינחומי, בערב הפתיחה של הכנס השני.
↑  אלרן, מ. חוסן לאומי בישראל: השפעות האנתפאדה השנייה על החברה הישראלית, תל אביב: מרכז יפה - אוניברסיטת תל אביב, עמ' 15.
↑  שם, עמ' 18
↑  ארד, ע. מאזן החוסן הלאומי, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2001, עמ' 52.
↑  בכנסים הראשונים הכנס נערך בסמיכות לחג החנוכה, בחודש דצמבר, אך עם השנים נזנח הרעיון והכנס החל להתקיים בחודש ינואר
↑  פליקס פריש, בעקבות האינתיפאדה: הציבור חרד - אבל מלוכד, באתר ynet, 20 בדצמבר 2000
↑  מדד החוסן: כרסום בהצדקת המלחמה בלבנון, באתר ynet, 16 בינואר 2008
↑  פליקס פריש, ראש המוסד: ערפאת נעדר כל רצון להפסיק הטרור, באתר ynet, 17 בדצמבר 2001
↑  שולמית אלוני, השאלות שצריך לשאול, באתר ynet, 8 בדצמבר 2002
↑  איתן הבר, מלחמת העולם השלישית כבר כאן, באתר ynet, 4 בדצמבר 2002
↑  עומר חימי, "את לא בוחלת בשום דבר", באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2004
↑  שחר אילן, פשרה היסטורית: היום הראשון של "כנס הרצליה" - במשכן הכנסת, באתר TheMarker‏, 14 בדצמבר 2007
↑  אטילה שומפלבי, יחימוביץ' בכנס הרצליה: "אתם מסלול עוקף כנסת", באתר ynet, 23 בינואר 2006
↑  פנחס וולף‏, "מקומו של כנס הרצליה אינו בכנסת", באתר וואלה, 2 בינואר 2008
↑  מתוך אתר הכנס - רשימת התומכים בכנס
↑  אלי ברדנשטיין, אחרי הפועל ירושלים: גיידמאק יממן גם את כנס הרצליה, באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2008
↑  אילן מרסיאנו, לאן הולכים כספי משרד הרווחה, באתר ynet, 16 בדצמבר 2003
↑  לילי גלילי, ביילין: כינוס הרצליה דרש כסף תמורת נאום, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2004
↑  ארד, ע. מאזן החוסן הלאומי, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2001, עמ' 332.
↑  כמה עולה לקנות נאום בכנס הרצליה?, ערוץ 2, 3 בינואר 2010
↑  איילה צורף, מותג אקדמי: כמה שווה נאום נתניהו לבר-אילן, באתר nana10‏, 15 ביוני 2009
↑  בן כספית, לקראת הנאום, נתניהו קרוע בין אובמה לימין, באתר nrg‏, 13 ביוני 2009
↑  ראש הממשלה המכהן באותה תקופה, אהוד אולמרט, לא נאם בכנס כיוון שלא התמודד בבחירות.
↑  יעל ברנובסקי ורועי מנדל, הפגנה מול הכנסת: "זה לא אולם אירועים פרטי", באתר ynet, 20 בינואר 2008
↑  אריק בנדר, "משכן הכנסת זה לא סלון פרטי", באתר nrg‏, 2 בינואר 2008
↑  הארון תחאוכו, "נעתור לבג"ץ אם כנס הרצליה יתקיים בכנסת", באתר nana10‏, 2 בינואר 2008
↑  מתוך תקצירי הנאומים, כנס הרצליה ה-8. הנאום נישא בערב הפתיחה במשכן הכנסת.
↑  יהודה שנהב, דמוגרפיה בגרוש, באתר "העוקץ", 19 בדצמבר 2003
אורלי נוי, מאמר דעה: להביס את כנס הרצליה, באתר ynet, 20 בינואר 2009
↑  מירי חסון, לא רק ביטחון: התשובה של הנשים לכנס הרצליה, באתר ynet, 24 בינואר 2006
↑  לקריאה נוספת על אחד המושבים, בבלוג עבודה שחורה - מדיניות של סודיות והסתרת מידע.
↑  שמעון רחמים, "כנס הרצליה" כמצע לגידול חיידק טורף, באתר ערוץ 7, 16 בדצמבר 2004
↑  כנס ישראל-שדרות לחברה - אתר הכנס
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין נואם ביום הראשון של הכנס שהתקיים בבית הנשיא ב-14 ביוני 2016
מיכאל רוז'צקי

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1975 (בן 49)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאל רוז'צקי (ברוסית: Михаил Рожецкий; נולד ב-23 בנובמבר 1975) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
קורות חייו

רוז'צקי נולד בעיר לנינגרד בברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג שברוסיה). בן יחיד למשפחה ממוצא יהודי, אביו הוא ד"ר לפיזיקה ואמו היא כימאית פולימרים. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1990. למד בתיכון עירוני ג' בחיפה. מ-1994 שירת בצה"ל כמ"כ בחטיבת הנח"ל. סיים תואר ראשון בתיאטרון במגמת משחק באוניברסיטת תל אביב בשנת 2003.
קריירת משחק

רוז'צקי השתתף בסרט "איזה מקום נפלא" ב-2005, בו גילם את סרגיי. בנוסף שיחק בתיאטרון יידישפיל ב-2008 בהצגה "הזכייה הגדולה" ("דאס גרויסע געווינס" מאת שלום עליכם), בה גילם את סאלאמאן אסקאראוויטש פיין. כן גילם את התפקיד הראשי בהצגה "נטוצ'קה" בתיאטרון תמונע (2009). הופיע במספר מופעים של האופרה הישראלית, בהם טורנדוט (2008), לה בוהם, טוסקה, כרמן ואיידה (2009).
בטלוויזיה התפרסם כשגילם את פאבל קובלובה בסדרה "הבורר" לאורך מספר עונות.
"השיר שלנו", 2006 - עוזר לגאידמק (הופעת אורח)
"אגדת דשא", 2007 - גילם את יורי, מאמן קבוצת כדורגל
"החברים של נאור" 2007 - גילם את ולדימיר
"הבורר", 2007-2011 - גילם את פאבל קובלובה
"זה לא עסק", 2008 - גילם את ולדי, תפקיד ראשי
"המקום", 2008 - גילם את חלבין
"פרשת השבוע", 2008 - גילם את סרגיי
"אלכס בעד ונגד", 2009 - גילם את ד"ר ג'וק
"האלופה 3", 2009 - גילם את ואדים
"בין השורות", 2009 - גילם את בוריס
"השנים הכי יפות", 2011 - גילם את מישה (הופעת אורח)
"נחמה", 2019 - גילם את אלכסיי
מחלת קווסאקי

| --- | --- |
ילד בעל "לשון תות" האופיינית למחלת קווסאקי
ילד בעל "לשון תות" האופיינית למחלת קווסאקי
 תחום:  אימונולוגיה 
 תסמינים:  לשון תותית, שלשול, חום, לימפדנופתיה, דלקת 
 טיפול:  רמיקייד  אספירין  נוגדן תוך-ורידי 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  =965367
 DiseasesDB:  7121
 MeSH:  D009080
 MedlinePlus:  000989
 OMIM:  611775
 סיווגים
 ICD-10:  30.3
 ICD-11:  4A44.5 
 
מחלת קווסאקי (Kawasaki) היא דלקת חריפה כללית של כלי הדם, אשר גורמיה אינם ידועים. תסמיני המחלה תוארו לראשונה על ידי רופא יפני בשם טומיסקו קווסאקי בשנת 1967, הוא תיאר קבוצה של ילדים עם חום, פריחה, דלקת עיניים, אודם בלוע ובחלל הפה, נפיחות של כפות הידיים והרגליים ובלוטות לימפה מוגדלות בצוואר. המחלה נקראת גם "Mucocutaneus lymph node syndrome".
שכיחות המחלה

מחלת קווסאקי היא מחלה נדירה. 80% מהמקרים מתרחשים אצל ילדים עד גיל 5 והמחלה שכיחה יותר בקרב בנים לעומת בנות.
המחלה נפוצה בעיקר ביפן, אך מקרים מתוארים ברחבי כל העולם.
הגורם למחלה

הסיבה למחלת קווסאקי עדיין אינה ידועה. קיים חשד לגבי מחולל זיהומי. ההערכה היא כי רגישות יתר או הפרעה בתגובת מערכת החיסון בעקבות זיהום נגיפי או זיהום חיידקי בילדים בעלי רגישות גנטית מסוימת, גורמות להפעלת תהליך דלקתי הגורם נזק לכלי הדם. המחלה אינה מדבקת.
התסמינים העיקריים

המחלה מתחילה בחום גבוה הנמשך למעלה מחמישה ימים. החום מלווה במספר תסמינים עיקריים:
אודם של לחמיות העיניים ללא הפרשה מוגלתית.
פריחה עורית מסוגים שונים המופיעה על אזור הגב והגפיים וכוללת בדרך כלל את אזור ההחתלה.
שינויים בפה: שפתיים אדומות וסדוקות, לשון אדומה דמוית תות (לשון תותית), אודם בלוע.
נפיחות והאדמת כפות הידיים והרגליים.
בשבוע השני או השלישי למחלה מופיע קילוף בקצוות האצבעות.
הופעת קשריות לימפה מוגדלות, בדרך כלל בצד אחד של הצוואר.
לעיתים מופיעים סימנים נוספים כגון כאב ונפיחות במפרקים, כאבי בטן, שלשול, אי שקט, כאב ראש ועוד.
מעורבות הלב מהווה את הביטוי המשמעותי והחמור ביותר של המחלה, מאחר שקיימות השלכות עתידיות לסיבוך זה. המאפיין העיקרי הוא מפרצות בעורקים הכליליים ובאבי העורקים, אך תיתכנה מעורבויות נוספות כגון אוושת לב, הפרעות קצב, דלקת של מעטפת הלב (פריקרדיטיס), דלקת שריר הלב (מיוקרדיטיס), מעורבות מסתמי הלב. הביטוי העיקרי של המחלה בלב הוא המפרצות בעורקים הכליליים.
חומרת המחלה

החומרה משתנה מילד לילד. מרבית החולים לא יפתחו מעורבות לבבית.
מפרצות בעורקים הכליליים תופענה רק בכ-2 מתוך 100 ילדים שקיבלו טיפול למחלת קוואסקי.
ללא טיפול, 25% מהילדים עלולים לפתח סיבוכים לבביים.
בקרב התינוקות מתחת לגיל שנה בדרך כלל לא מופיעים כל הסימנים האופייניים ולכן אבחון המחלה קשה יותר. המחלה היא מחלת ילדות, קיימת צורה דומה של דלקת בכלי הדם במבוגרים אך הביטוי הקליני בהם שונה.
מהלך המחלה

מחלת קווסאקי היא מחלה בעלת שלושה שלבים:
שלב חריף: השבועיים הראשונים למחלה. מתחיל באירוע של חום גבוה שאינו מגיב לאנטיביוטיקה ולתרופות להורדת חום. כעבור כשבוע הסימנים הופכים להוכחות. העין הופכת אדומה עם סימנים סביב האישון, ועיניים יבשות.
שלב תת-חריף: מהשבוע השני ועד השבוע הרביעי. במהלך שלב זה הילד שרוי בסיכון גבוה במיוחד לפתח מפרצת בעורקים הכליליים.
ירידת החום והפחתה הדרגתית בסימנים האחרים של המחלה. הנזקים ממשיכים ומחמירים עד 4 שבועות מתחילת המחלה. דלקת מפרקים של המפרקים הגדולים יותר מתפתחת.
שלב ההחלמה: מסוף החודש הראשון ועד השלישי. הסימנים הקליניים נעלמים, אולם ערכי בדיקות המעבדה עדיין לא תקינים. שלב ההחלמה מסתיים כאשר כל בדיקות המעבדה שבות לנורמה לאחר 6–8 שבועות, וחלק מהמפרצות בעורקים הכליליים נעלמות או קטנות.
טיפול

יש לפנות למרכז רפואי בכל חשד לילד חולה במחלת קוואסקי לצורך הערכה ובדיקת מעורבות לבבית. על מנת להוריד את שיעור הסיבוכים הלבביים יש להתחיל בטיפול ברגע שנקבעת האבחנה. הטיפול כולל מתן אספירין ועירוי של גאמא גלובולינים, במינון גבוה. הטיפול מוריד את שיעור הדלקת הכללית וכך חולפים סימני המחלה החריפים. מינון גבוה של גאמא גלובולינים מהווה חלק חיוני בטיפול, מאחר שהוא מפחית את הסיבוכים הלבביים בצורה משמעותית. לעיתים רחוקות נדרש גם טיפול בסטרואידים.
מייקל קרייטון

| --- | --- |

מייקל קרייטון, 2002
 לידה:  23 באוקטובר 1942 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בנובמבר 2008 (בגיל 66) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Michael Crichton 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקני
 מקום מגורים:  רוזלין 
 שם עט:  Michael Douglas, Jeffery Hudson, John Lange 
 עיסוק:  סופר, מפיק קולנוע וטלוויזיה, במאי קולנוע, תסריטאי, רופא
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד, הרווארד קולג', אוניברסיטת הרווארד, תיכון רוזלין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה 
 יצירות בולטות:  פארק היורה 
 תקופת הפעילות:  1966–2008 (כ־42 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס אדגר אלן פו לספר הטוב ביותר (1969)  פרס הוגו להצגה הדרמטית (1994)  פרס האוסקר להישג טכני (4 במרץ 1995)  פרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר 
 www.michaelcrichton.com
 חתימה:   
 
ג'ון מייקל קרייטון (באנגלית: John Michael Crichton, בחלק מהתרגומים לעברית שמו תועתק בטעות "קריצ'טון"; 23 באוקטובר 1942 – 4 בנובמבר 2008) היה סופר, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי. ספריו נמכרו ביותר מ-200 מיליון עותקים ברחבי העולם, ויותר מתריסר עובדו לסרטים. יצירותיו הספרותיות ברובן כוללות טכנולוגיה והן בדרך כלל נוגעות בז'אנר המדע הבדיוני, מותחן-טכנולוגי והרפואה העתידנית. הרומנים של קרייטון חוקרים לעיתים קרובות את ההתקדמות הטכנולוגית האנושית וניסיונם להשתלט על הטבע, שניהם עם תוצאות קטסטרופליות לעיתים קרובות; רבות מיצירותיו הן סיפורי אזהרה, במיוחד בנוגע לנושאים של ביוטכנולוגיה. כמה מסיפוריו מתרכזים במיוחד סביב נושאים של שינוי גנטי, הכלאה, פליאונטולוגיה ו/או זואולוגיה. רבים כוללים יסודות רפואיים או מדעיים, המשקפים את ההכשרה הרפואית והרקע המדעי שלו.
קריטון בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1969, אך לא עסק ברפואה, ובחר להתמקד בכתיבה במקום זאת. בתחילה כתב תחת שם בדוי, בסופו של דבר כתב 26 רומנים, ביניהם רבי המכר: "זרע אנדרומדה" (1969), "איש המסוף" (1972), "שוד הרכבת הגדול" (1975), "קונגו" (1980), "כדור" (1987), "פארק היורה" (1990), "שמש עולה" (1992), "חשיפה" (1994), "העולם האבוד" (1995), "תאונה אווירית - חקירה" (1996), "קו זמן" (1999), "טרף" (2002), "שלטון הפחד" (2004) ו-"הלאה" (2006). מספר רומנים, בשלבי סיום שונים, פורסמו לאחר מותו ב-2008.
קרייטון היה מעורב גם בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה. ב-1973 הוא כתב וביים את "עולם המערב", הסרט הראשון שעשה שימוש בעיבוד תמונה דיגיטלי, אשר הייתה טכניקה פורצת דרך באותה התקופה. הוא גם ביים את "עילפון חושים" (1978), "שוד הרכבת הגדול" (1978), "Looker"‏ (1981) "Runaway"‏ (1984). הוא היה היוצר של סדרת הטלוויזיה ER‏ (1994–2009), וכמה מהרומנים שלו עובדו לסרטים, בעיקר זיכיון "פארק היורה".
ביוגרפיה

מייקל קרייטון נולד ב-23 באוקטובר 1942 בשיקגו, אילינוי, וגדל בלונג איילנד, ניו יורק.
הוא למד אנתרופולוגיה פיזית בהרווארד קולג' וב-1964 סיים את התואר הראשון בהצטיינות יתרה. ב-1965 הוא שימש כמרצה אורח לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'. ב-1969 הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת הרווארד והוסמך לרופא. את עבודתו הפוסט דוקטורנטית הוא עשה במכון סאלק למחקר ביולוגי בין 1969 ל-1970. ב-1988 הוא היה סופר אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בזמן לימודיו באוניברסיטת הרווארד הספיק קרייטון לכתוב 2 ספרים תחת שמות העט ג'ון לאנג' (John Lange) וג'פרי הדסון (Jeffery Hudson). אחד הספרים, מצוקה, זכה ב-1969 בפרס אדגר לספר הטוב ביותר. בנוסף הוא כתב ביחד עם אחיו הקטן דגלאס ספר הנקרא "Dealing", שפורסם תחת שם העט מייקל דגלאס (Michael Douglas). בכריכה האחורית של הספר מופיעה תמונה משותפת שלהם שצילמה אימם כשהיו ילדים.
שמות העט נוצרו כמשחק על גובהו של קרייטון, שהתנשא לגובה של 2.06 מטרים: לאנג' (נהגה בגרמנית "לאנגה") הוא שם משפחה גרמני שפירושו אדם גבוה, ואילו סר ג'פרי האדסון היה גמד מפורסם בחצרה של המלכה הנרייט מארי.
קרייטון נפטר בגיל 66 אחרי מלחמה ממושכת במחלת הסרטן.
ספריו שתורגמו לעברית

מצוקה (1968), תרגמה דבורה נגבי, ספריית מעריב, 1994.
זרע אנדרומדה (1969), תרגמה אלאונורה לב, הוצאת בוסתן, 1974. תרגום נוסף: תרצה גור-אריה, ספריית מעריב, 1994.
בינארי (1972), תרגם חנוך לבבי, זמורה-ביתן, 1984.
האדם האלקטרוני (1972), תרגמה אלאונורה לב, הוצאת בוסתן, 1974.
איש המסוף, תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1995. (תרגום נוסף ל"האדם האלקטרוני")
שוד הרכבות הגדול (1975), תרגמה נורית גלזר, הוצאת בוסתן, 1977.
קונגו (1980), תרגמה אלה כהן, ספריית מעריב, 1982.
כדור (1987), תרגמה שפי פז, ספריית מעריב, 1988.
פארק היורה (1990), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1992.
שמש עולה (1992), תרגם יוסף אשכול, ספריית מעריב, 1992.
חשיפה (1994), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1994.
העולם האבוד (1995), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1996.
תאונה אווירית - חקירה (1996), תרגמה מאירה לבנת, ספריית מעריב, 1997.
קו זמן (1999), תרגם יובל קשדן, הד ארצי, 2000.
טרף (2002), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 2004.
שלטון הפחד (2004), ספריית מעריב, 2006.
הלאה (2006), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 2008.
הפיראטים (2009), תרגמו רותי ונועם אור, ספריית מעריב, 2011.
הערות שוליים

↑  תחת שם העט ג'פרי הדסון
↑  תחת שם העט ג'ון לאנג'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524344405171  PLWABN: 9810628806905606  BIBSYS: 90098708  BNC: 000039111  BNE: XX888707  BnF: cb118981671 (data)  CANTIC: a11643900  CiNii: DA11161340  GND: 119124785  ICCU: CFIV020946  ISNI: 0000 0001 2102 9679  LCCN: n50018616  LNB: 000000100  MusicBrainz: cceb95f3-72d4-40a3-85de-28c0f26f6c9b  NDL: 00436888  NKC: jn19990001549  NLA: 35032162  NLG: 67833  NLK: KAC199605982  NTA: 069939268  SELIBR: 182470  SNAC: w60k2g3k  SUDOC: 026805472  Trove: 804851  ULAN: 500474646  VcBA: 495/6255  VIAF: 89578936   WorldCat (עם VIAF): 89578936
אינדיאני בעיר

| --- | --- |

 בימוי:  הרווה פאלו 
 הופק בידי:  Louis Becker, תיירי לרמיט 
 תסריט:  פיליפ ברונו 
 שחקנים ראשיים:  תיירי לרמיט מיו-מיו אריאל דומבסל Ludwig Briand פטריק טימסיט Cheik Doukouré 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  ICE3 
 חברה מפיצה:  InterCom 
 הקרנת בכורה:  29 ביוני 1995 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  פריז, ונצואלה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   littleindianbigcity
 דף הסרט ב־IMDb
 
אינדיאני בעיר (בצרפתית: Un Indien dans la ville) הוא סרט צרפתי מאת הרווה פאלו (צר') שיצא לאקרנים ב־1994.
תקציר העלילה

לאחר שנסע לאמזונס כדי למצוא את גרושתו פטריסיה כדי להחתים אותה על תעודת הגירושין כדי שתוכל להתחתן בשנית, סטפן מרשדו, סוחר בשוק הסחורות, מגלה שהוא אביו של מימי-סיקו, ילד בן 13. בנו שחולם לגלות את מגדל אייפל משכנע את ספטן לקחת אותו איתו. כשהגיע לפריז, הוא מבין משותפו, רישרד מונטיניאק, שיש להם אופציה לרכוש 4,500 טון סויה, שמחירה יורד בצורה משמעותית.
הסרט עוקב אחרי הניסיון של סטפן להיפטר מהסויה, במחירו עולה בצורה משמעותית תוך שילוב ההתמודדות של מימי-סיקו עם הציוויליזציה.
צוות השחקנים

תיירי לרמיט (צר'): סטפן מרשדו, סוחר בשוק הסחורות מצרפת
פטריק טימסיט (צר'): רישרד מונטיניאק, סוחר בשוק הסחורות מצרפת, עמיתו וידידו של סטפן
לודוויג בריאן (צר'): מימי-סיקו, בנו האינדיאני של סטפן
מיו-מיו: פטריסיה, אשתו לשעבר של סטפן שהפכה לאינדיאנית
אריאל דומבסל: שרלוט, ארוסתו של סטפן
ולדימיר קוטליארוב (בתפקיד טולסטי): פאבל קוצ'נוקוב, איש עסקים רוסי
סוניה וולרו: מארי מונטיניאק, אשתו של ריצ'רד
ג'קי ברואר: מאסטר ז'ואנוביסי, עורך דינו של פאבל
מארק דה יונג: רוסטן, הבוס של סטפן וריצ'רד
לובה גרשיקוף: גברת גודה, שכנתו של סטפן
פיליפ ברונו: מר מרשל, השוער של סטפן
דומיניק בסנהר: מאסטר דונג, מורה ליוגה של שרלוט
שק דוקורה (צר'): גברת בונאבונטיר
מארי-שרלוט לקלר: מזכירתו של רוסברג
אולגה ז'ירוסקובה: סוניה קוצ'נוקוב, אחותו של פאבל
פאולין פינסול: סופי מונטיניאק, בתם של ריצ'רד ומארי
סטנלי זאנה: ז'ונתן מונטיניאק, בנם של ריצ'רד ומארי
יצירות נוספות

הסרט עובד למשחק וידאו ב-1996, שפותח על ידי Titus Interactive עבור קונסולת גיים בוי. במשחק המטרה היא להעביר את מימי-סיקו להתפתח דרך הרמות השונות שמדמות את הג'ונגל של האמזונס והעיר.
בשנת 1997, חברת סרטי וולט דיסני הפיקו סרט המשך אינדיאני בניו יורק (אנ').
צילומים

הסרט צולם במקומות הבאים:
הרובע השישה-עשר של פריז : גשר ביר-חכים
הפארק הלאומי קנאימה בוואקו לודג', ונצואלה
וילנס-סור-סן (צר')
הערות שוליים

↑  Un Indien dans la ville - Consoles + מספר 48 - עמוד 170 (נובמבר 1995)