אחמד סובחי מנסור
קורות חיים

כבר כילד, הציג מנסור חוכמה ותבונה ויכולת אינטלקטואלית גבוהה במיוחד. בהיותו בבית הספר היסודי בשנת 1964, דורג במקום השני במצרים כולה, במבחנים הארציים. הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר התיכון אל-אזהר בשארקיה, כשהוא מדורג במקום הרביעי במבחני כניסה לאוניברסיטה, בשנת 1969. לאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטה הסונית היוקרתית ביותר בעולם ללימודי דת, אל-אזהר, שם החל ללמוד את היסטורית האסלאם. הוא סיים את התואר הראשון בהצטיינות מרבית, בשנת 1973 ואת התואר השני, אף הוא בהצטיינות רבה, בשנת 1975. את הדוקטורט שלו סיים בשנת 1980 באוניברסיטת אל-אזהר, שוב בהצטיינות הגבוהה ביותר.
בשנים 1973–1980 הוא היה עוזר מורה ומרצה, מ-1980 ועד 1987 הוא היה מרצה בכיר להיסטוריה המוסלמית במכללה לשפה הערבית באוניברסיטת אל אזהר.
בתחילת שנות ה-80 הוא ייסד את הזרם המצרי Quranists – הקוראניסטים, שביסוד תפיסתו עומדת האמונה שהקוראן הוא המקור התקף היחידי של דת האסלאם ומצוותיה. הם דוחים לחלוטין את החדית', את חוקי השריעה או כתבים מסורתיים אחרים על מוחמד, מעשיו, קורות חייו ואמרותיו (בדומה לזרם הקראי ביהדות).
במאי 1985, פוטר מנסור ממשרתו האקדמית כמרצה וכחוקר באוניברסיטת אל-אזהר ובוטלו כל המלגות אותן קיבל בגין מעמדו האקדמי כחוקר האסלאם, בשל השקפותיו הליברליות שלא היו מקובלות על הרשויות הדתיות ששלטו במדיניות הדתית של האוניברסיטה ובחלק הארי של התוכניות האקדמיות. הוא הואשם על ידי רשויות האוניברסיטה, כאויב האסלאם וככופר בעיקרי אמונתו. מבחינתם של שלטונות הדת והמדינה, הוסיף מנסור חטא על פשע בקריאתו לסובלנות דתית ולהרמוניה במצרים בין מוסלמים, נוצרים ויהודים ולחופש הדת והפולחן. הוא נעצר ב-17 במרץ 1987 עם תחילת משפטו בבית המשפט השרעי הדתי והיה עצור במהלך כל המשפט עד נובמבר 1987. בתחילת 1988 הוא הורשע בדין ונדון למאסר בשל השקפותיו.
בשנים 1991 1992, הוא פעל יחד עם פרג' פודה (Farag Foda) להקמת מפלגה פוליטית חדשה במצרים, Mostakbal ("מפלגת העתיד"), שהוקדשה לקידומה של מצרים כמדינה חילונית דמוקרטית, וכדי להגן על המצרים הנוצריים. פודה נרצח ביוני 1992. בשנים 1994–1996, הוא היה חבר בחבר הנאמנים של הארגון המצרי לזכויות אדם, אשר פעל כדי להגן על אזרחים מצרים מפני הפרת זכויות אדם. בשנת 1996, הקים מנסור מועצה שהתכנסה על בסיס שבועי במרכז אבן ח'לדון – בראשותו של ד"ר סעד אדין איברהים – על מנת לדון בדוֹגְמָה האסלאמית, בטרור המונע על ידי הדת, ובנושאים אחרים הקשורים לכך. גוף זה פעל עד יוני 2000, אז נסגר המרכז בידי ממשלת מצרים וסעד אדין איברהים נעצר.
כך תיאר ד"ר מנסור את שעבר עליו בתקופת הרדיפות באחד ממאמריו:
בתחילת שנות התשעים, נאלצתי להתמודד עם עוני קיצוני אותו חווינו אני ובני משפחתי, ולנהל מאבקים קשים נגד יריבים שמרניים הדבקים במסורת הישנה. היריבים שלי כללו את הסופים, את הסלפים, הסונים, ו-Azharites; כמו גם המוסדות הדתיים, החינוכיים ומוסדות ה"דעוה" (מצוות ההטפה הדתית באסלאם) במצרים וברחבי העולם. בנוסף, הונחה עלי ידם הכבדה והקשה של הסוכנויות הממשלתיות המצריות המדכאות, שעקבו אחרי באופן תמידי, חיפשו אותי וניסו לצוד אותי כמו טרף ולמרות זאת, תמיד הייתי – ולעולם אשאר – נגד הדרך בה אנשים מיישמים את האסלאם. הם מנעו ממני את פרנסתי ואמצעי מחייתי והפעילו על חיי טרור מתמשך, אותו יישמו ללא כל בושה ומעצורים. אם על ההוגה השלוו ללכת אל הכלא, ולכלא מצרי במיוחד, גם אם זה למספר שבועות, הוא לעולם לא יוכל להשתחרר מחוויה זו. הוא ימשיך לשאת את החוויה ואת הזכרונות בתוכו כל עוד נשמה באפו. כל זאת, מבלי לדעת מה ילד יום ומה צפוי לילדיו, אם יחליטו השלטונות להחזיר אותו לאפלת הכלא שבו כל הסוהרים הם מוסלמים קיצוניים. יריבי היו מבין המנהיגים הדתיים והפוליטיקאים הקיצוניים ביותר, המושחתים ביותר והעריצים ביותר. למרות חילוקי הדעות המרים ביניהם, הם התאחדו מתוקף השמחה לאידי וצהלות הנקמה כשהם מכנים אותי "כופר" ומתוך תאוות הנקם, "הוציאו פאתווה" המסתמכת על כתביהם של חכמי דת, שהתירה את דמי ואיימה על חיי.
מנסור בקש וקבל מקלט מדיני בארצות הברית באוקטובר 2001, שבועות מספר לאחר הפיגוע במגדלי התאומים. מאז הגיעו לארצות הברית ממשיך ד"ר מנסור בפעילות הדתית וההומנית אותה החל במצרים, במסגרות שונות. מ-28 בספטמבר 2009 עד 27 בספטמבר 2010 ד"ר מנסור שמש כעמית בוועדה האמריקנית הבין-לאומית לחופש הדת (The US Commission of International Religious Freedom). החל מספטמבר 2010 ועד מאי 2011, היה מנסור עמית במרכז ע"ש בוודרו וילסון (The Woodrow Wilson Center).