stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דומא (סרט)
פרסים ופסטיבלים

הסרט השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי הארץ והעולם והוקרן באוניברסיטאות ובמכללות בישראל ומחוצה לה, בסינמטקים, במרכזי תרבות ובבתי ספר ערבים, שם הצליח לעורר דיון סביב הנושא של הפגיעה המינית ככלל. הסרט ממשיך להיות מוקרן עד היום (נכון למאי, 2013) ביישובים שונים ברחבי הארץ ועתיד להיות מוקרן בהמשך השנה במספר מדינות בעולם לאחר שהגיע למומביי, הולנד, בלגרד, מדריד ואיסטנבול.
זוכה פרס הסרט הדוקומנטארי הטוב ביותר בפסטיבל Urban TIV במדריד, 2012
Middle East NOW Film Festival, איטליה 2013
Afghanistan Human Rights film festival,2013
University of East Anglia, בריטניה 2013
Nar Film Festival, טורקיה 2013
Mumbai International Film Festival, 2012
Belgrade Documentary International Film Festival, 2012
International 1001 Documentary Film Festival, אסטנבול 2012
International Documentary Film Festival, קרונוגרף 2012
This Human World- International Human Rights Film Festival, אוסטריה 2012
FilmIsreal! הולנד 2012
התחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב
התחרות של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות
מועמד בתחרות של פורום היוצרים הדוקומנטאריים
דוקו באר שבע
דוק אביב הגליל
פסטיבל הנשים בחולון (בפברואר 2011)
פסטיבל האישה הערבייה ביפו (מאי 2012)
ביקורות

"סרטה התיעודי המטלטל של עביר זייבאק חדאד, הוא סרט פורץ דרך על אלימות מינית וקורא לנשים הערביות שנהפכו לקורבנות האלימות לצאת מתוך האפילה"
"הסרט דומא (עביר זייבק-חדאד, 2011), העוסק בקורבנות אונס ופגיעה מינית בחברה הערבית בישראל, מעלה שאלות על הספֵרה הפנימית מול הפרהסיה, על פנים, פני אנוש, על מיניות ועל הקולנוע כמדיום. מטא-נרטיבים ופרדיגמות מחשבתיות רבות מתנקזות אל תוך הסרט ה"קטן-גדול" הזה, משתברות בכל פריים ופריים.", קציעה אלון, "תקריב" כתב עת לקולנוע דוקומנטארי, גיליון מס' 5
"בסרטה הנוגע ללב עד כאב, "דומא" (בובות), מצליחה התסריטאית והבמאית עביר זייבק חדאד (عبير زيبق حدّاد), לטפל בתחכום בסוגיית גילוי העריות, נושא מורכב וקשה שבדרך כלל מוצנע מאחורי מנעולים של שתיקה. בסרט זה, הראוי להערכה רבה, מראה הבמאית כיצד גברים מתנקשים בנשמתה של בת משפחתם.", אלטייב ע'נאים, ‏לבלוע סוד, ארץ אחרת 2013.
“Duma (Dolls) is an extremely powerful documentary by Abeer Zeibak Haddad. Haddad's film is brutally realistic; revealingly provocative, and exceedingly enthralling”, Dr. Eylem Atakav, “The Huffington Post”, 06.08.2012
“Duma indicates a new tendency in Palestinian cinema towards moving to self-display and criticism, which first started emerging in features with Elia Suleiman’s films and appears to be gaining ground.”, Qais Qassem- Tsaloniki Film Festival
הערות שוליים

↑  רעיה מורג, למה חשבנו שהיא מפלצת, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
גסטון אולביירה

גסטון הרנן אולביירה אצ'בריה (בספרדית: Gastón Hernán Olveira Echeverría; נולד ב-21 באפריל 1993 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קלוב אולימפיה מליגת העל הפרגוואית.
קריירת מועדונים

אולביירה גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מונטווידאו. בשנת 2014 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האורוגוואית.
ב-17 בינואר 2021 הושאל אולביירה למשך עונה אחת לקלוב אולימפיה מליגת העל הפרגוואית. בתום תקופת ההשאלה חתם במועדון באופן קבוע.
תארים

המשחקים הפאן-אמריקאיים (1): 2015
הערות שוליים

↑  Olimpia presenta a su nuevo arquero, el uruguayo Gastón Olveira באתר Versus, ‏ 17 בינואר 2021 (בספרדית)
↑  River Plate of Uruguay formalizes the continuity of Gastón Olveira in Olimpia באתר Versus, ‏ 31 בדצמבר 2021 (בספרדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גסטון אולביירה".
גשר הזכוכית בג'אנגג'יאג'יה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר להולכי רגל, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  פארק לאומי ג'אנגג'יאג'יה 
 מיקום:  חונאן 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 באוגוסט 2016
 תאריך פתיחה רשמי:  20 באוגוסט 2016 
 אדריכל:  חיים דותן 
 מידות
 אורך:  430 מ' 
 רוחב:  6 מ' 
 גובה:  360 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  430 מ' 
 קואורדינטות:  29°23′55″N 110°41′54″E﻿ / ﻿29.3987°N 110.6982°E﻿ / 29.3987; 110.6982
 he
 
גשר הזכוכית בג'אנגג'יאג'יה (במנדרינית: 张家界大峡谷玻璃桥) הוא גשר הולכי רגל תלוי בג'אנגג'יאג'יה שבמחוז חונאן ברפובליקה העממית של סין, המהווה אטרקציה תיירותית. רצפת הגשר עשויה בחלקה מזכוכית שקופה. הוא נחשב עם פתיחתו לציבור ב-20 באוגוסט 2016, לגשר הארוך והגבוה ביותר עם רצפת זכוכית. הוא נמתח מעל קניון ובין שני צוקי הרים, בפארק היער הלאומי ג'אנגג'יאג'יה (אנ') בצפון-מערב מחוז חונאן. הגשר תוכנן על ידי האדריכל הישראלי חיים דותן.
אורכו של הגשר 430 מטר בסך הכל, רוחבו 6 מטרים, והוא תלוי כ-300 מטרים מעל הקרקע. הוא תוכנן לאכלס עד 800 מבקרים בו זמנית.
לבניית הגשר, הוקמו 4 עמודי תמיכה בשולי קירות הקניון. רצפת הגשר עשויה מסגרת מתכתית, בה משולבות מעל 120 לוחות זכוכית מחוסמת. כל לוח מורכב מ-3 שכבות, בעובי 5.1 סנטימטר כל אחת.
גלריה

מבט מרכזי
לוח זכוכית ברצפה
מבט מהצד
ראו גם

המשכן לאמנויות הבמה באשדוד – מבנה ידוע נוסף בעיצובו של חיים דותן
הערות שוליים

↑  Jessica Mairs, World's tallest and longest glass bridge closes after just two weeks, Dezeen, ‏5 בספטמבר 2016 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גשר הולכי רגל ורוכבי אופניים מעל מדרון וולודימירסקי

| --- | --- |

מבט על הגשר
 מידע כללי
 סוג:  גשר, גשר להולכי רגל 
 מיקום:  קייב 
 מדינה:  אוקראינה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  דצמבר 2018 – 25 במאי 2019 (כ־176 ימים)
 תאריך פתיחה רשמי:  25 במאי 2019 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  216 מ' 
 קואורדינטות:  50°27′19″N 30°31′41″E﻿ / ﻿50.455167°N 30.528056°E﻿ / 50.455167; 30.528056
 he
 
גשר הולכי רגל ורוכבי אופניים מעל מדרון וולודימירסקי (באוקראינית: Пішохідно-велосипедний міст через Володимирський узвіз) הוא גשר קורות מתכת יחיד באורך 216 מטר, בחלקה המרכזי של קייב, אוקראינה. הגשר נפתח במאי 2019.
נוף מהגשר
היסטוריה

בסוף שנת 2017 הוצג פרויקט של גשר הולכי רגל ורוכבי אופניים. עבודות הבנייה החלו בדצמבר 2018. בסוף מרץ 2019, אונסק"ו החלה להתעניין בעבודות באזור החיץ והמליצה להפסיק את הבנייה.
הבנייה הסתיימה עד ליום העיר של קייב, ב-26 במאי 2019. ב-25 במאי התקיים טקס פתיחת גשר הולכי הרגל; בטקס השתתף ראש עיריית קייב ויטלי קליצ'קו.
מבנה

לגשר מבנה בעל שלושה מוטות עם שני עמודים. הקורה נושאת העומס היא מתכת מרותכת כולה, באורך 216 מטר (ממפרק התפשטות אחד למשנהו) מונחת על שני תומכי ביניים מבטון מזוין ושתי עצירות קצה. לקורה שני עיקולים במישור האופקי מסיבות אדריכליות ואסתטיות. רוחב הגשר מ-6 מטר באזורים רגילים ועד 14 מטר באזורי צפייה; גובה התומכים עולה על 30 מטר. מעקות עשויים מתכת וזכוכית. תומכי בטון מזוין מצופים בלוחות מראה.
בנקודות המפנה של הגשר יש פלטפורמות תצפית עם תוספות זכוכית ברצפה. מהגשר רואים פנורמות של הגדה השמאלית, פודיל, ואובולון שנראה באופק. מתחת לגשר עובר כביש.
הערות שוליים

↑  "В Киеве появился пешеходно-велосипедный "мост Кличко": фото". BBC News Україна (ברוסית). נבדק ב-2022-08-02.
דובוז

| --- | --- |
סמל דובוזסמל דובוז

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הדרומי
 מחוז:  בקש בקש
 נפה:  נפת בקשצ'בה
 שטח:  54.47 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,000 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°44′00″N 21°15′00″E﻿ / ﻿46.733333333333°N 21.25°E﻿ / 46.733333333333; 21.25 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.doboz.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.דובוז(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.דובוז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דובוז (בהונגרית: Doboz) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדובוז מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 4,691 תושבים ובשנת 2021 רק 4,000 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-16.
יהודי דובוז

יהודים חיו בדובוז במאה ה-18 ובמאה ה-19. משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לקהילת גיולה בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
בכפר קיים בית קברות יהודי ואנדרטה לזכר נספי השואה עם שמות משפחות קורבנות הכפר.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 44 | 4,317 |
| 1910 | 25 |  |
| 1920 | 26 |  |
| 1930 | 17 |  |
| 1941 | 14 | 6,802 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי דובוז שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת בקשצ'בה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בקשצ'בה • צ'בסבדי • צ'ורוואש • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • אויקיגיוש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567687405171  LCCN: n90703022  VIAF: 127973904   WorldCat (עם VIAF): 127973904
גשר יחזקאל בן דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 על שם:  רב-סרן יחזקאל בן-דוד
 מיקום:  אור יהודה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  בטון 
 קואורדינטות:  32°00′59″N 34°51′03″E﻿ / ﻿32.016416666667°N 34.850833333333°E﻿ / 32.016416666667; 34.850833333333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גשר יחזקאל בן דוד(למפת גוש דן רגילה) גשר יחזקאל בן דוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר יחזקאל בן דוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר יחזקאל בן דוד  he גשר יחזקאל בן דודhe גשר יחזקאל בן דודמפת __ אור יהודה (in English: Or Yehuda) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) ממזרח: __ יהוד-מונוסון (in English: Yehud-Monosson) מדרום: __ נמל התעופה בן-גוריון (in English: Ben Gurion Airport), __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממערב: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גשר יחזקאל בן-דוד הוא גשר מעל נחל איילון הממוקם דרומית מזרחית לעיר אור יהודה בכביש 412 בקטע הכביש שבין אור יהודה למושב חמ"ד. נקרא על שם רב-סרן יחזקאל בן-דוד שנפל במלחמת העצמאות.
היסטוריה

גשר יחזקאל בן-דוד הוקם בתקופת המנדט כחלק מסלילת כביש 412 המחבר בין צומת ביל"ו לצומת יהוד מערב. בתקופת מלחמת העצמאות, באפריל 1948, פשטה יחידת חבלנים וסיירים על הגשר ופוצצה אותו במטרה לנתק כליל את הקשר בין הכפר הערבי בית דג'ן (בית דגן של היום) לכפר יהודייה (יהוד). הפעולה נעשתה במסגרת מבצע חמץ בפיקוד חטיבת אלכסנדרוני, שמטרתו לנתק הקשר בין הכפרים הערביים שממזרח ליפו כמו: יהודיה, בית דג'ן, יאזור, אל-ח'ירייה, כפר עאנה, סאקיה (אור יהודה של היום) ונוספים, ולהביא בסופו של דבר לכיתורה ונפילתה של יפו.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, היה גשר יחזקאל בן-דוד, גשר ביילי. רוחבו היה צר יחסית והדבר לא אפשר לעיתים קרובות מעבר בו-זמנית של שני כלי רכב זה מול זה ואילץ כלי רכב במיוחד בעלי רוחב גדול יחסית להמתין עד שהרכב הבא מהכיוון הנגדי יסיים לחצות את הגשר.
בתחילת שנות ה-70 הוחל בהרחבת כביש אור יהודה-בית דגן. גשר הביילי שמעל נחל איילון הוסר ובמקומו נבנה גשר בטון רחב ועליו כביש אספלט עם מספר מסלולים הקיים עד היום.
הגשר נקרא על שם רב-סרן יחזקאל בן דוד ממפקדי ההגנה בתל אביב, שנהרג במלחמת העצמאות בעלותו על מוקש נגד טנקים ליד הכפר הערבי ג'ימזו, במהלך סיור לשם קביעת משלטים באזור בן שמן. יחד עמו נהרגו בפיצוץ זה ישראל שחורי ושורה אושרוביץ.
דורדון

ערך זה עוסק במחוז בצרפת. אם התכוונתם לנהר בשם זה, ראו .
דורדון (בצרפתית: Dordogne) הוא מחוז בדרום-מערב צרפת, בחבל אקיטן החדשה, בין עמק הלואר להרי הפירנאים. המחוז נקרא על שם נהר הדורדון החוצה אותו. בירת המחוז היא פריגו
דורדון הוא המחוז השלישי בגודלו בצרפת.
מהמחוז יצאו מספר רב של אישים ידועים: ארנאוט דניאל, מישל דה מונטן, אטיין דה לה בואסי, פרנסואה פנלון ואנדרה מורואה.
המחוז מפורסם גם באתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים מתקופת האבן, בעלי חשיבות רבה בחקר האבולוציה של האדם, בהם מערת קרו-מניון, מערת לסקו, ואתרי לה מוסטייה ואברי דה לה מדלן (צר') שעל שמם נקראו התרבות המוסטרית והתרבות המגדלנית של כלי אבן.
גשר למבת'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר
 כתובת:  לונדון 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 12 במאי 1932
 תאריך פתיחה רשמי:  1862 
 אדריכל:  רג'ינלד בלומפילד 
 מידות
 אורך:  252 מ' 
 קואורדינטות:  51°29′41″N 0°07′26″W﻿ / ﻿51.494636°N 0.123877°W﻿ / 51.494636; -0.123877
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר למבת'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר למבת'(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיגשר למבת'(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיגשר למבת'
 
גשר למבת' מכיוון מילבנק, מבט לכיוון מזרח לעבר רובע למבת'.
גשר למבת' (באנגלית: Lambeth Bridge) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון המקשר בין רובע וסטמינסטר לבין רובע למבת'.
הגשר מקשר בין הגדה המערבית של הנהר לגדתו המזרחית. במיקום זה, הנהר זורם לכיוון צפון. במורד הנהר מצוי גשר וסטמינסטר ובמעלה הנהר מצוי גשר ווקסהול.
בצידו המזרחי של הגשר, ברובע למבת' מצויים ארמון למבת', רציף אלברט ובית החולים סנט תומאס. בצידו המערבי, ברובע וסטמינסטר מצוי בית התמזה (מפקדת ארגון MI5), מגדל מילבנק ומוזיאון טייט בריטניה.
היסטוריה

הגשר הראשון שעמד במקום זה היה גשר תלוי, שאורכו 252 מטרים (828 רגליים), אשר תוכנן על ידי פיטר ו. בארלו. גשר זה נבנה בעקבות חוק של הפרלמנט הבריטי משנת 1860, ונפתח לציבור בשנת 1862 כגשר אגרה. בשל חששות בעניין יציבות הגשר ובשל המעלה התלול שהוביל אליו, אשר הסוסים שמשכו את המרכבות באותה עת התקשו לעלות, הפך הגשר עד מהרה לגשר להולכי רגל בלבד. בשנת 1879 קיבלה מחלקת העבודות המטרופוליטינית את האחריות לתחזוקת הגשר, והמעבר בגשר הפך חופשי (בלא תשלום).
מבנה הגשר הנוכחי תוכנן על ידי ג'פרי גרובס. הגשר נפתח לציבור ב-12 ביולי 1932 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי. הגשר כולל ארבעה מסלולי כלי רכב.
אורך הגשר 252 מ' המחולקים לחמש קשתות פלדה, משני פתחי הגשר מצויים אובליסקים שבראשם אצטרובלים אשר סימלו ברומא העתיקה הכנסת אורחים. רבים טועים וחושבים כי מדובר באננס ולא באיצטרובל בשל צורת הפסל.
צבעו של הגשר אדום - כצבע כיסאות בית הלורדים, בעוד שצבעו של גשר וסטמינסטר ירוק - כצבע כיסאות בית הנבחרים הבריטי.
גשר למבת' מכיוון רציף אלברט, מבט לכיוון צפון, במורד הזרם. בית התמזה משמאל.
דוקטורסקיה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  בריוורסט 
 על שם:  רופא 
 מוצא:  ברית המועצות 
 תאריך יצירה:  1936 
 מרכיבים עיקריים:  בשר בקר, הל, ביצת תרנגולת, מלח שולחן, בשר חזיר, חלב פרה, סוכר 
 
דוקטורסקיה (ברוסית: Докторская колбаса), "הנקניק של הדוקטור" - הוא נקניק מבושל דל קלוריות המיוצר ממספר סוגי בשר.
המתכון עובד בשנת 1936 תוך תיאום עם משרד הבריאות הסובייטי ולכן נקרא בשם זה. המתכון לא השתנה במשך עשרות שנים ורק בשנות ה-80 לאור מצוקת הכלכלה הסובייטית הותר להחליף חלק מהמרכיבים בתחליפים זולים יותר.
הנקניק היה נפוץ ופופולרי בברית המועצות. תקן GOST 23670-79 הגדיר כי 100 קילוגרם של נקניק זה צריכים להכיל:
בשר בקר איכות גבוהה 25 קילוגרם
בשר חזיר 70 קילוגרם
ביצים או מילאנז' 3 קילוגרם
חלב פרה יבש או ללא שומנים 2 קילוגרם
חומרי טעם וחומרים משמרים
ראו גם

נקניק מורטדלה
דוד ישראלי

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1938 בצרה, עיראק 
 נהרג:  7 באוקטובר 1973 (בגיל 34) י״א בתשרי ה׳תשל״ד רמת הגולן, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל 
 תאריך עלייה:  1950
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1957–1973 (כ־16 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד חטיבה 188
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 הנצחה
 אנדרטה לזכרו סמוך למקום נפילתו, מספר קילומטרים דרומית למחנה נפח על ציר הנפט.
 
דוד (דודו) ישראלי (23 בדצמבר 1938 – 7 באוקטובר 1973) היה קצין שריון ישראלי, אשר שימש כסגן מפקד חטיבה 188 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ונפל במהלכה בקרב ברמת הגולן. הוא עוטר בעיטור העוז על לחימתו.
ביוגרפיה

ישראלי נולד ב-23 בדצמבר 1938, בבצרה שבעיראק, בנם הבכור של חנה וישראל, למשפחה בת שבעה ילדים. הוא החל את לימודיו בבית-הספר היסודי "אליאנס".
בשנת 1950, בגיל 11, עלה לישראל עם משפחתו. למד בבית ספר יסודי ממלכתי-דתי "בית-יעקב" בירושלים, ובבית ספר תיכון ערב וזאת על מנת לעבוד ולסייע בפרנסת משפחתו.
בנובמבר 1957 גויס לחיל השריון, כאיש צוות טנק בגדוד "הבוקעים". בשנת 1959 סיים קורס מפקדי טנקים ושב לשרת בגדוד. לאחר מכן סיים קורס קצינים וקורס קציני שריון, והוצב כמדריך בבית הספר לשריון ובהמשך כשליש בגדוד טנקים. באפריל 1961 החל את שירותו כקצין קבע. היה מפקד פלוגת חרמ"ש וסיים בשנת 1963 קורס מפקדי פלוגות שריון. הוא קיבל לפיקודו פלוגת מ"כים בגדוד חרמ"ש. בתפקיד זה שילב פעילות מבצעית בהדרכת לוחמים והכשרתם כמפקדים בשריון. בשנת 1964 הועלה לדרגת סרן,
בשנת 1966, השתתף בפשיטת צה"ל על חרבת-ג'נבא, שנערכה במקביל לפשיטה על הכפר סמוע.
במרס 1967 נשלח לסיור באירופה יחד עם קצינים אחרים מחיל השריון. לאחר חזרתו מונה לסגן מפקד גדוד 9, גדוד החרמ"ש של חטיבה 7, במסגרתו לחם במלחמת ששת הימים, באוגדת ישראל טל, בקרבות לכיבוש צפון סיני. הגדוד שלו השתתף בקרב הג'יראדי ובכיבוש אל-עריש, ובסיום הקרבות הגיע לתעלת סואץ. עם תום הקרבות נשאר הגדוד באזור קנטרה והשתתף בקרבות מלחמת ההתשה. עם תום המלחמה, ב-10 ביוני 1967, קודם ישראלי לדרגת רב-סרן. בשנת 1968 שירת כקצין אג"ם של חטיבת טנקים ובהמשך היה לעוזר קצין אג"ם של אוגדת סיני. בזכות הצטיינותו במילוי תפקידו מונה להיות עוזר קצין אג"מ באוגדת טנקים בסיני. למד במכללה לפיקוד ומטה ובמקביל למד גאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. פיקד על קורס מפקדי פלוגות שריון. בספטמבר 1970 הועלה לדרגת סגן-אלוף. למד בקורס קציני שריון מתקדם ובהמשך היה למדריך ראשי בבית הספר לשריון. באוגוסט 1971 החל לשרת כמפקד גדוד 77 בחטיבה 7. הוא שימש בתפקיד במשך שנתיים. במאי 1973 מונה לסגן מפקד חטיבת השריון 188. הוא פעל בין השאר לאימוץ תושבי העיירה חצור הגלילית בחטיבה. התושבים התארחו בחטיבה וישראלי ערך מסיבת בר מצווה לשלושה עשר מילדי העיירה, וארגן בשבילם טיול לירושלים.
ישראלי התחתן בשנת 1963. לאשתו ולו נולדו שלושה ילדים.
ביוגרפיה > מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הגנה חטיבה 188 על גזרת רמת הגולן. בפתיחת המלחמה היו ישראלי והמח"ט יצחק בן-שהם בחדר המלחמה במחנה נפח שברמת הגולן. במהלך הלילה עסק ישראלי בהכשרת טנקים פגועים שהגיעו לנפח ובארגון הצוותים. מעט לאחר 4:30 יצא ישראלי עם שישה טנקים מנפח וחבר לכוח צביקה על ציר הנפט, מדרום לנפח. ישראלי לקח פיקוד על הכוח המשותף שמנה 14 טנקים, ביניהם שמונה טנקי מילואים מחטיבה 179, והורה לצוותים לבצע תיאום כוונות באור ראשון. הכוח נכנס לקרב מול טנקים מחטיבה 51 הסורית והצליח לבלום אותם. בסביבות 9:30 בבוקר הצטרף לכוח גם המח"ט בן-שהם ויחד המשיכו לבלום את הטנקים הסורים מלהתקדם על ציר הנפט צפונה. בשעה 11:30 נפגע הטנק של ישראלי, והוא לקח פיקוד על טנק המילואים של סגן יואב ברקאי.
במקביל, הצליחו טנקים סורים מחטיבה 91 לפרוץ על הציר המקביל, ציר "פלא", ולהתקדם אל נפח. גדוד נוסף מחטיבה 43 הסורית איגף את כוח המח"ט והסמח"ט ממזרח והמשיך אל נפח.
סמוך לשעה 13:15 דווח כי טנקים סורים על מחנה נפח. 15 הטנקים של כוח המח"ט פנו לנפח. ישראלי החל הסתערות על הטנקים הסורים בנפח, כשבטנק שלו נותר פגז אחד בלבד. בערך בשעה 14:00 פגע פגז סורי בטנק של ישראלי. אנשי הצוות נחלצו מהטנק, אולם ישראלי וברקאי נהרגו מאש מקלעים. שאר אנשי הצוות הצליחו להחלץ לאחור. זמן קצר לאחר נפילתו של ישראלי נהרג בקרב גם מפקד החטיבה, יצחק בן-שהם, ובני קצין, קצין האג"ם שלה. מח"ט 679 אל"ם אורי אור שנשלח בבוקר לקוניטרה נקרא לסיוע עם כ-20 טנקים. הטנקים של 679 הפתיעו את הטנקים הסורים מהאגף, ובלמו את המתקפה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הובא ישראלי לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
במאי 1975 עוטר ישראלי לאחר מותו בעיטור העוז, בתארו את מעשיו, אמר הרמטכ"ל דאז רב-אלוף מרדכי גור:
"עם פרוץ הקרבות שימש סא"ל דוד ישראלי ז"ל כסגן מפקד חטיבה ברמת הגולן. ב-7 באוקטובר 1973, תחת לחץ סורי כבד, לחם עד כלות נשמתו באומץ לב, אגב חירוף נפש וגילוי כושר מנהיגות, כשהוא משמש דוגמה אישית לחייליו – עד שנפל בקרב. במעשיו אלה תרם לבלימת ההתקפה הסורית ב'נפח'."
שמו של דוד ישראלי הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אנדרטת חטיבה 188 ברמת הגולן, אנדרטת יד לשריון ובאנדרטה שהוקמה במקום נפילתו, סמוך למחנה נפח על ציר הנפט.
דוד ישראלי, בזמן תפקידו כמפקד גדוד 77 בחטיבה 7
דוד ישראלי, כסמח"ט חטיבה 188, בלשכת המפקד
דוד ישראלי בדרגת סגן אלוף
דוד ישראלי בשיחת מג"ד, בתפקיד מג"ד 77
דוד ישראלי נותן הוראות בקשר
אנדרטה משותפת למשפחות ברקאי וישראלי - הוקם במקום הנפילה, סמוך למחנה נפח על ציר הנפט
האנדרטה המקורית לזכרם של דוד ישראלי ויואב ברקאי סמוך לאנדרטה החדשה
לקריאה נוספת

איתן הבר (עורך), ברק: מלחמת יום הכיפורים, רמת הגולן, תשרי תשל"ד, אוקטובר 1973, הוצאת המשפחות השכולות של חטיבת השריון ברק, 1979. באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
אריה יצחקי, נפח, בעקבות לוחמים כרך צפון, תל אביב, הוצאת בר-מודן, 1988.
צביקה עופר, ברק ביום הכיפורים, מחלקת היסטוריה, אפריל 1995
יהודה וגמן, כאוס בנפח, בתוך מלחמה היום: חקרי מלחמת יום הכיפורים. עורכים חגי גולן ושאול שי, הוצאת מערכות, 2003
אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, ספריית מעריב, 2009
סא"ל (במיל') אברהם זהר ועופר ישראלי, כל הלילה בערה האש: הקרב האחרון של דודו ישראלי: פרקי חיים, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2015. באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
הערות שוליים

↑  יהודה וגמן, כאוס בנפח - ניתוח האירוע, מלחמה היום - חקרי מלחמת יום הכיפורים, 2003, עמ' 320-329
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578562705171  VIAF: 36147266856435482206   WorldCat (עם VIAF): 36147266856435482206 
אנדרטה לדוד ישראלי ולסגן יואב ברקאי שהיה עמו בטנק, במקום שבו נפלו יחד ברמת הגולן, סמוך למחנה נפח על ציר הנפט
צילום פנורמה של אזור הקרבות על ציר הנפט, מקום נפילתו של ישראלי. עץ האורן הבודד ברקע צומח מעל האנדרטה לזכר המח"ט יצחק בן-שהם וקצין האג"מ בני קצין. הברוש במרכז הצילום צומח מעל האנדרטה לזכר דוד ישראלי ויואב ברקאי.
דובוי

| --- | --- |
סמל דובויסמל דובוי
מראה העיר דובוי
מראה העיר דובוי
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 יישות מדינית:   רפובליקה סרפסקה
 ראש העיר:  Boris Jerinić
 רשות מחוקקת:  City of Doboj Assembly 
 תאריך ייסוד:  28 ביוני 1415 
 שטח:  772.09 קמ"ר
 גובה:  146 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  68,514 (2013)
  ‑ צפיפות:  100.02 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  44°44′N 18°08′E﻿ / ﻿44.733°N 18.133°E﻿ / 44.733; 18.133
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.opstina-doboj.ba
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.דוֹבּוֹי(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.דוֹבּוֹי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הכנסת בדובוי
דוֹבּוֹי (בבוסנית: Doboj, בסרבית קירילית: Добој) היא עיר ורשות מקומית בצפון רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה, השוכנת לגדות הנהר בּוֹסְנָה וסמוכה לעיר דרוונטה.
היסטוריה

תיעוד ראשון בכתב להימצאותו של יישוב במקום קיים מ-1415, אם כי ידוע שמצודת דובוי השוכנת בסמוך לעיר הוקמה במהלך המאה ה-14 בתקופת שלטונה של ממלכת בוסניה. ב-1468 נכבשה דובוי על ידי האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו באזור עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה דובוי בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת שלטון הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה דובוי בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית קמה במקום בראשית המאה ה-19. ב-1880 הוקם בית הכנסת ולצידו תלמוד תורה. ב-1910 מנתה הקהילה 101 נפשות וב-1931 נמנו בדובוי 108 יהודים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בדובוי 60 יהודים ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הם גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. לאחר המלחמה חזרו מקצת מיהודי דובוי להתגורר בעיר.
בכפר פְּרְנְיָאבוֹר וֶלִיקִי(אנ') השוכן בשטח הרשות המקומית דובוי התגלה מונומנט יהודי שתוארך למאה ה-15 והיה כתוב בכתב גלגוליטי.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בדובוי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 89.
↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמוד 37 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489410105171  GND: 4217366-8  LCCN: n2001119684  NKC: ge1046435  VIAF: 128033561   WorldCat (עם VIAF): 128033561