stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוסי אטקינסון
קריירה

לוסי שרארד פינלי נולדה ב־1 באפריל 1817 בסנדרלנד שבמחוז דרהאם, הילדה הרביעית והבת הראשונה מבין עשרת ילדיו של מתיו סמית פינלי (1778–1847), מנהל בית ספר במזרח לונדון ואשתו, מרי אן, בתו של ויליאם יורק. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19.
היא נסעה לרוסיה, שם התגוררה במשך שמונה שנים בסנט פטרסבורג כאומנת לבתו של הגנרל מיכאיל ניקולאביץ' מוראייב-וילנסקי. בשנת 1846 היא פגשה את תומאס ויטלם אטקינסון, שאיתו התחתנה בפברואר 1848 במוסקבה.
בין 1848 ל־1853 היא ליוותה את בעלה במסעותיו דרך סיביר, דרומה לערבות קזחסטן ומזרח עד אירקוצ'ק וגבול סין לפני שחזרו לבריטניה בשנת 1858. בזיכרונותיו סר פרנסיס גלטון מספר כי בשובם הם היו מוקד לביקורים של האצולה הרוסית בקוטג' שלהם בדרך ברומפטון הישנה.
זמן קצר לאחר שעזבה את מוסקבה בתחילת מסעותיה, לוסי נכנסה להריון, ובנובמבר 1848, במוצב הצבאי הרוסי הקטן של קפל, שנמצא כיום במזרח קזחסטן, היא ילדה בן שהיא ותומאס קראו לו אלטאו ט. אטקינסון. שמו הפרטי, אלטו, הגיע מהרי Alatau הסמוכים ושמו השני Tamchiboulac הגיע ממעיין Tamshybulak בקפל שהתפרסם בזכות תכונות הריפוי שלו.
לאחר מנוחה של שישה חודשים בקפל, המשיכה המשפחה במסעותיה, וחזרה לאנגליה בשנת 1858, לאחר שנסעה קרוב ל-60,000 ק"מ בכמה מהנופים הבלתי־ידועים בעולם. בשובו כתב תומאס שני ספרים על מסעותיהם, שאף אחד מהם לא הזכיר את אשתו או את בנו. הדבר נבע מהעובדה שהוא התחתן עם לוסי בחשאי; אשתו הראשונה רבקה, ממנה נפרד שנים רבות לפני שהגיע לרוסיה, הייתה עדיין בלונדון.
בשנת 1863, שנתיים לאחר מותו של תומאס, פרסמה לוסי את זכרונותיה על אזורי המסעות ותושביהם ובאותה השנה הוענקה לה פנסיה אזרחית בסך 100 ליש"ט. היא קיבלה פנסיה נוספת בסך 50 ליש"ט בשנת 1870.
ספרה היה אחד הראשונים שהתרכזו באנשי הערבות האירו-אסייתי ולא בחי ובצומח. זהו גם אחד מספרי המסעות המוקדמים והטובים ביותר שנכתבו באנגלית על ידי אישה.
ספרה מסודר כסדרת מכתבים לחבר, ומראה שלוסי הייתה מטיילת בלתי ניתנת לשחיקה וקיבלה כבוד מתושבי המקומות בהם עברו, הן בגלל כישוריה בסוסים והן כאשה ששלטה בהפעלת כלי נשק. התייחסותה ללידת בנה אלטאו, בהיעדר עזרה רפואית, מהווה אינדיקציה נוספת ליכולותיה העצמאיות יוצאות הדופן. בספר מופיעים גם תיאורים של פגישות עם ניצולי גולים ממרד הדקמבריסטים משנת 1825, שהוגלו לסיביר.
עבודתה של לוסי מעניינת היסטוריונים של התקופה. במהלך השנים שבילתה בביתו של הגנרל מוראייב, לוסי הכירה באופן אישי כמה מבני משפחתם וחבריהם של הדקמבריסטים בסנט פטרסבורג ובמוסקבה, כמו גם חברים בולטים באצולה הרוסית.
בסוף ספרה, היא כתבה: "אני מסתכלת אחורה על כל אותן סצנות וחוזרת על מה שאמרנו לא פעם, שבאופן רצוני היינו עומדים בפני אתגרים הרבה יותר גדולים ולא היינו מתים מבלי שנתמודד אתם". . בשלב מסוים לאחר פרסום ספרה, לוסי חזרה לרוסיה. בסופו של דבר היא שבה ללונדון, שם התגוררה ברחוב קמדן, הולוואי.
בשנת 1881 התגוררה לוסי בלונדון בביתו של בנג'מין רובינסון, בן 68. לוסי הייתה רשומה כבת דודתו, אף על פי שלמעשה היא לא הייתה קרובת משפחה.
היא מתה בלונדון, ב־13 בנובמבר 1893.
הערות שוליים

↑  Nick Fielding, South to the Great Steppe: The Travels of Thomas and Lucy Atkinson in Eastern Kazakhstan, 1847–1852,, FIRST Magazine Ltd; 1st edition (2015)
↑  Thomas and Lucy Atkinson – first British explorers of Kazakhstan
↑  Lucy Atkinson, Anthony Glenn Cross, Recollections of Tartar steppes and their inhabitants, London: Frank Cass, 1972, ISBN 978-0-7146-1531-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603622705171  BIBSYS: 53465  ISNI: 0000 0000 3651 6296  LCCN: n2006065725  NKC: jo20201068634  SUDOC: 183677749  VIAF: 63438821   WorldCat (עם VIAF): 63438821
ליגת הנשים הנאציונלית-סוציאליסטית

| --- | --- |
 
 שפה רשמית:  גרמנית
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מטה הארגון:  ברלין 
 חברים:  2 מיליון חברות (נכון ל-1938)
 יושב ראש:  גרטרוד שולץ-קלינק
 תקופת הפעילות:  אוקטובר 1931 – מאי 1945 (כ־13 שנים) 
 
ליגת הנשים הנאציונלית-סוציאליסטית (בגרמנית: Nationalsozialistische Frauenschaft) היה אגף הנשים של המפלגה הנאצית. ב-1938 הליגה מנתה כ-2 מיליון חברות, שהיוו באותם ימים כ-40% מכלל חברי המפלגה הנאצית.
היסטוריה

ליגת הנשים הייתה כפופה להנהגה הראשית (הנהגת המפלגה הנאצית). נערות ובנות צעירות היו חלק מאגודת הנערות הגרמניות, ולאחר שבגרו הצטרפו לליגת הנשים.
הליגה הוקמה באוקטובר 1931 כמיזוג של כמה אגודות נשים לאומניות ונאציות.
מפברואר 1934 ועד כניעת גרמניה הנאצית במאי 1945 הנהיגה את ליגת הנשים גרטרוד שולץ-קלינק.
בין פעילותיה של הליגה היו הדרכה לשימוש במוצרי בית מתוצרת גרמנית, תוכניות מסוגלות עצמית, ניהול שיעורי בישול, חוגים לכלות (כחלק מתוכנית בתי הספר לכלות הרייך) וחוגים לתלמידות בית ספר. בתקופת מלחמת העולם השנייה נשות הליגה סיפקו כבוד לחיילים בתחנות רכבת וניהול הקצאות של משרתות שגויסו מהשטחים שגרמניה כבשה כחלק מהמערכה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה
עם כניעת גרמניה הנאצית פורק הארגון והוא הוצא מחוץ לחוק על ידי בעלות הברית.
הערות שוליים

↑  Payne, Stanley G. 1995 A History of Fascism 1914-1945 University of Wisconsin Press, Madison p. 184
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576768505171  GND: 112157-1  LCCN: n87931111  VIAF: 155370026   WorldCat (עם VIAF): 155370026 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לויד אוון

| --- | --- |

לויד, דצמב-2022
 לידה:  14 באפריל 1966 (בן 58) צ'רינג קרוס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Marcus Richard Lloyd Owen 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1987)  בית ספר הייגייט 
 בן או בת זוג:  Juliette Mole 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
לויד אוון (באנגלית: Lloyd Owen; נולד ב-14 באפריל 1966) הוא שחקן אנגלי. אוון למד משחק בתיאטרון הלאומי לנוער ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד אביו של אינדיאנה ג'ונס, הפרופסור ד"ר הנרי ג'ונס האב, בסדרת הטלוויזיה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" מהשנים 1992 ו-1993, ובתפקיד פול באומן-מקדונלד בסדרה "בחזרה לאחוזת העמק" של BBC סקוטלנד מהשנים 2002 עד 2005. ב-2006 גילם את עורך הדין ויליאם היליס בסרט "מיס פוטר". ב-2015 השתתף במיני-סדרה "You, Me and the Apocalypse" של רשת סקיי וגילם את נשיא ארצות הברית.
אוון מרבה להופיע בתיאטרון. פריצת הדרך שלו על הבמה הייתה בתפקיד ניק במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בשנת 1996. תפקידים בולטים נוספים שלו היו ב-1998 בדמות דן במחזה "קרוב יותר", ב-2002 במחזה "The York Realist" בתפקיד ג'ורג', ובדמות פטרוס במחזה "פאולוס" משנת 2005.
ביוגרפיה

ריצ'רד לויד אוון נולד בצ'רינג קרוס ווסטמינסטר שבלונדון. הוא גדל בלונדון על אף ששני הוריו הם ולשים - אביו השחקן גלין אוון (1928–2004) היה מהעיירה קרנארבון שבמחוז גוויניד' בצפון מערב ויילס, ואמו השחקנית פטרישה מורט הייתה ממוריסטון שבעיר סוונסי. אחותו היא השחקנית קאת'י אוון.
בגיל 16 החל אוון ללמוד משחק בתיאטרון הלאומי לנוער, ואחר כך למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון. שם קיבל עבודה כשחקן וכרטיס של Equity (איגוד השחקנים), אבל בקשתו להשתחרר מהלימודים נדחתה והוא סולק מ-RADA אחרי שנת לימודים אחד. למרבה המזל הוא עבד עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl והשתתף בסיור הופעות של הלהקה ברחבי העולם והופיע במחזות שייקספיריים.
ביוגרפיה > קריירה

פריצת הדרך הראשונה של אוון הייתה בתפקיד הפרופסור ד"ר הנרי ג'ונס האב, אביו של אינדיאנה ג'ונס, בשמונה פרקים של הסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" בשנים 1992 ו-1993. לאחר מכן הופיע בתפקיד פון באומן-מקדונלד ב-25 פרקים של הסדרה הפופולרית של BBC סקוטלנד "בחזרה לאחוזת העמק" ששודרה מ-2002 עד 2005. עוד גילם את פרופ' ג'ון פורד בסדרה "The Innocence Project" של BBC צפון אירלנד בשנים 2006 ו-2007. אולם כתוצאה מביקורות גרועות ורייטינג נמוך הורדה הסדרה באמצע העונה הראשונה, ולא צולמו פרקים נוספים.
בקולנוע הופיע אוון בסרטים קצרים ובתפקידי משנה. ב-2003 שיחק בסרט "רפובליקת האהבה" בדמות פיטר, בסרט המבוסס על רומן מאת קרול שילדס. ב-2006 גילם את עורך הדין ויליאם היליס, שהתחתן עם סופרת הילדים ביאטריקס פוטר, בסרט על חייה "מיס פוטר". עם זאת אהבתו הגדולה היא התיאטרון. בתחילת הקריירה שלו שיחק עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl בהפקות תיאטרון של המחזה "פילוקטטס", ושל המחזות השייקספיריים "מקבת'", "הסערה" ו"הלילה השנים עשר". ב-1996 גילם את ניק במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" מאת אדוארד אלבי בבימויו של הווארד דייוויס בתיאטרון אלמיידה בלונדון. אוון למד את המחזה במסגרת בחינות ה- A-levels והוא המחזה האהוב עליו ביותר. תפקידים נוספים שלו בתיאטרון היו ב-1998 בתפקיד דן במחזה "קרוב יותר" מאת פטריק מארבר. ב-2002 גילם את ג'ורג' במחזה "The York Realist" מאת פיטר גיל. על הופעתו זו זכה בשבחי המבקרים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אוון נשוי לשחקנית והאמנית ג'ולייט מול. לבני הזוג נולדו שני ילדים מקסים ומימי. הם חיים בבטרסי ברובע וונדסוורת' בדרום-מערב לונדון.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992–1993 | אינדיאנה ג'ונס הצעיר | The Young Indiana Jones Chronicles | ד"ר הנרי ג'ונס האב |  |
| 1993 |  | All in the Game | דארן מתיוס | מיני-סדרה |
| 1994 | שביל הגחלים | The Cinder Path | צ'ארלי מקפל | מיני-סדרה |
| 1996 |  | Young Indiana Jones: Travels with Father | פרופ' הנרי ג'ונס האב | סרט טלוויזיה |
| 1998 |  | Get Real | אדם | סדרת טלוויזיה |
| 1999 |  | Between Dreams | סטיבן טרדר | סרט קצר |
| 1999 |  | The Adventures of Young Indiana Jones: Spring Break Adventure | פרופ' הנרי ג'ונס האב | סרט טלוויזיה |
| 2000 | לבבות ועצמות | Hearts and Bones | ג'יימס | סדרת טלוויזיה (עונה שנייה) |
| 2001 |  | Des del Balcó | פטריק או'בריאן | סדרת טלוויזיה |
| 2002 | זיווגים | Coupling | ג'יימס | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2002–2005 | בחזרה לאחוזת העמק | Monarch of the Glen | פול באומן-מקדונלד | סדרת טלוויזיה (עונות 5–7) |
| 2002 |  | Dead Gorgeous | ויק | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | The Seasons Alter | אוברון | סרט קצר |
| 2003 | רפובליקת האהבה | The Republic of Love | פיטר |  |
| 2004 |  | Get the Picture | ג'ק ולס | סרט קצר |
| 2006 | מיס פוטר | Miss Potter |  |  |
| 2006–2007 |  | The Innocence Project | פרופ' ג'ון פורד | סדרת טלוויזיה |
| 2007 |  | Viva Laughlin | ריפלי הולדן | סדרת טלוויזיה |
| 2009 |  | Taking The Flak | ג'ק | בפרק "Bigfooting" |
| 2011 | אפולו 18 | Apollo 18 | נייתן ווקר |  |
| 2012 |  | Fairly Legal | רובין ארצ'ר | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2014 |  | The Originals | אנסל | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2015 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | לואיס פיינטון | בפרק "A Vintage Murder" |
| 2015 |  | You, Me and the Apocalypse | נשיא ארצות הברית | מיני-סדרה |
| 2016 |  | Death in Paradise | ד"ר סם בלייק | בפרק "The Complex Murder" |
| 2019 |  | Cleaning Up | סוואני | 5 פרקים |
| 2022 | שר הטבעות | The Lord of the Rings | אלנדיל | סדרת טלוויזיה מבוססת על סדרת סרטי שר הטבעות |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | The Passport |  | יאנג ויק, לונדון |
|  |  | The Parquet Floor |  | יאנג ויק, לונדון |
|  | פילוקטטס | Philoctetes | מקהלה | הפקה של Cheek by Jowl |
|  | הסערה | The Tempest | פרדיננד | הפקה של Cheek by Jowl |
|  | מקבת' | Macbeth | דונלביין | הפקה של Cheek by Jowl |
| 1986 | הלילה השנים עשר | Twelfth Night | סבסטיאן | תיאטרון סוואן, סטרטפורד-אפון-אייבון |
| 1989 | המלט | Hamlet |  | תיאטרון היימרקט, לסטר |
| 1994 | הנרי השישי, חלק 3 | Henry VI, Part 3 | אדוארד הרביעי | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1995 |  | Our Boys | ג'ו | דונמאר ורהאוס, לונדון |
| 1995 |  | Grab the Dog |  | התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון |
| 1996 |  | East Lynne | קפטן פרנסיס לוויסון | תיאטרון גריניץ', לונדון |
| 1996 | מי מפחד מווירג'יניה וולף? | Who's Afraid of Virginia Woolf? | ניק | תיאטרון אלמיידה, לונדון; תיאטרון אלדוויץ', לונדון |
| 1998 | קרוב יותר | Closer | דן | תיאטרון ליריק, לונדון |
| 1999 |  | Morphic Resonance | וואלאס | דונמאר ורהאוס, לונדון |
| 2000 | דרכו של עולם | The Way of the World | מיראבל | תיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר |
| 2000 | יוליוס קיסר | Julius Caesar | ברוטוס | יאנג ויק, לונדון |
| 2001 | אדוארד השני | Edward II | מורטימר הצעיר | תיאטרון קרוסיבל, שפילד |
| 2002 |  | The York Realist | ג'ורג' | תיאטרון רויאל קורט, לונדון |
| 2003 | איפיגניה באאוליס | Iphigenia | אגממנון | תיאטרון קרוסיבל, שפילד |
| 2004 |  | Clouds | אוון שורטר | תיאטרון קיימברידג' ארטס; תיאטרון איבון ארנו, גילפורד |
| 2005 |  | Paul | פטרוס | תיאטרון קוטסלו התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון |
| 2012 | שומר הראש | The Bodyguard | פרנק פרמר |  |
| 2016 |  | The End of Longing | ג'וזף |  |
הערות שוליים

↑  Terri Paddock (3 בפברואר 2003), 20 questions with... Lloyd Owen, WhatsOnStage.com, אורכב מ-המקור ב-30 בנובמבר 2007 {{citation}}:  (עזרה).
1 2 3  Rob Driscoll (4 בנובמבר 2006), Lloyd Owen: Everything but my dad {{citation}}:  (עזרה).
↑  Alison Maloney (באוקטובר 2006), "From laird to lawyer", Sunday Post Magazine Online, אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2007 {{citation}}:  (עזרה)."
↑  See Return of the Monarch: Lloyd Owen talks about the final series of Monarch of the Glen, GMTV, 15 בספטמבר 2005, אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2007, נבדק ב-25 בינואר 2010 {{citation}}:  (עזרה).
↑  A BBC spokeswoman said the remaining episodes will "definitely be shown", but that it was not yet known when: Ben Dowell (3 בדצמבר 2006), "Innocence lost on BBC1 viewers: Prime-time drama of young lawyers righting wrongs has been pulled from the schedules", The Guardian, אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2010 {{citation}}:  (עזרה)
↑  About Miss Potter: The actors on their characters: Interview: Matyelok Gibbs and Lloyd Owen (Miss Wiggin & William Heelis), Visual Hollywood, 2006, אורכב מ-המקור ב-19 ביוני 2008, נבדק ב-25 בינואר 2010 {{citation}}:  (עזרה).
↑  Billington, Michael (2002-01-09). "The York Realist: Royal Court, London [theatre review]". The Guardian.
↑  In October 2006, the Sunday Post Magazine Online reported that Maxim was aged 15 and Mimi eight: see Maloney, Alison (באוקטובר 2006). "From laird to lawyer". Sunday Post Magazine Online. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5541459  BnF: cb16598517r (data)  ISNI: 0000 0001 3380 3270  LCCN: n2008017001  MusicBrainz: 83de9734-5ee1-4f56-bfaf-48cb784d6514  NLK: KAC2020Q1451  NTA: 333497171  SUDOC: 164244743  VIAF: 267273157   WorldCat (עם VIAF): 267273157
לנגור אדום

| לנגור אדום |
| --- | --- |
 לנגור אדום
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: לנגור
מין:: לנגור אדום
שם מדעי
 Presbytis rubicunda ‏מילר, 1838
תחום תפוצה


לנגור אדום (שם מדעי: Presbytis rubicunda) הוא פרימט מהסוג לנגור, החי רק על האי בורניאו ואולי גם באיי קארימאטה, לרוב ביערות של מתחת ל-2,000 מטר. קוף זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד, שריפות יער, מסחר ופגיעה בבית גידולו.
תיאור

קוף זה מגיע לאורך של 41 עד 57 סנטימטרים, בעל זנב באורך 67 עד 73 סנטימטרים ומשקלו הממוצע 5.7 עד 6.2 קילוגרם, כאשר הזכרים לרוב מעט יותר גדולים. הוא בעל פרווה אדמדמה ופנים כחולות-כהות עם עיניים שחורות גדולות והשפה התחתונה והסנטר ורודים. הגפיים שלו ארוכות וגמישות והזנב חזק ושרירי.
הקוף הוא שוכן יערות גשם טרופיים המותאם לחיים בין צמרות העצים, אם כי הוא מצוי גם בכמה ביצות מיוערות והוא מלקט לצד קבוצה של 3 עד 8 פרטים הנעים ביער בחיפוש מזון. הקוף הוא צמחוני בעיקרו הניזון מעלים, פירות, ניצנים, פרחים, זרעים וגם חסרי חוליות שהוא לוכד להשלמת תזונה חלבונית (בין השאר הם מחפשים תלי טרמיטים שוכני עצים). הקופים מתפזרים לאורך היום ביער, כדי לחפש עצים בעלי פירות מבשילים. בעונה החמה והיבשה השלל שלהם פוחת והם מתבססים בעיקר על עלים.
תיאור > תת-מינים

Presbytis rubicunda carimatae
Presbytis rubicunda chrysea
Presbytis rubicunda ignita
Presbytis rubicunda rubicunda
Presbytis rubicunda rubida
הערות שוליים

↑  לנגור אדום באתר הרשימה האדומה של IUCN
לאוורת קייב-פצ'רסק

מראה בלאוורה
לאוורת קייב-פצ'רסק (באוקראינית Києво-Печерська лавра; ברוסית Киево-Печерская лавра), הידועה גם כמנזר המערות, היא מתחם של מנזרים וכנסיות בקייב בירת אוקראינה, ואחד המתחמים הכנסייתיים העתיקים והחשובים בעיר. המתחם שוכן על הגדה הימנית והגבוהה של נהר הדנייפר, דרומית-מזרחית למרכזה של קייב, ובנוי על שתי גבעות שגיא חוצץ ביניהן.
המנזר הוקם בשנת 1051 בתקופת הנסיך ירוסלב הנבון, על ידי הנזיר אנטוניוס ותלמידו פאודוסי. במאה ה-12 זכה המנזר למעמד של "לאוורה" – מנזר ראשי גדול, ועד שנת 1688 הוא השתייך לפטריארך קונסטנטינופול, ולאחר מכך לפטריארך של מוסקבה. בשנת 1990 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית והוא נחלק לכנסייה (החלק התחתון) ולמוזיאון (החלק העליון). בשנת 2023 הוכרז המנזר אתר מורשת עולמית בסיכון בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
היסטוריה

במאה ה-11 היה השטח מכוסה ביערות שבהם נהג להתפלל אנטוניוס הקדוש, נזיר שהגיע לקייב ממנזר אספיגמנו (Εσφιγμένου) בהר אתוס. הוא חפר לעצמו מערה על גבעת ברסטוב וקבע בה את מגוריו. עם הזמן הצטרפו אליו נזירים נוספים שחפרו גם הם מערות במקום, ובמקום קמה קהילה.
בשנת 1062 העניק הנסיך איזיאסלב הראשון את הגבעה כולה לנזירים, ובמקום נבנה מנזר בעזרת אדריכלים מקונסטנטינופול, אשר זכה לשם פצ'רסק. בשנת 1073 הוקמה כנסיית אבן שבנייתה הסתיימה ב-1189. כנסייה זו שונתה במהלך השנים אך קיימת עד היום. ב-1096 נהרס המתחם בפלישת הקומנים, אך נבנה מחדש וחומת מגן נבנתה סביבו. עוד הוקמו במקום כנסיות נוספות.
בשנת 1240 נבזז המנזר ונהרס בכיבוש קייב על ידי המונגולים. לא ברור מתי הוא שוקם, אך ידוע שבמאה ה-14 שוב ניצבה במקום הכנסייה הגדולה (הקתדרלה אוספנסקי), ובמקום נטמנו אנשי אצולה ונסיכים. בשנת 1470 חודשה הכנסייה הגדולה ועוטרה מחדש.
בשנת 1596 כשל ניסיון להעביר את המתחם לרשות הכנסייה האוקראינית האוניאתית שכן הנזירים התנגדו לכך בכוח, והמנזר נותר כפוף לפטריארך קונסטנטינופול ושימש כמעוז האמונה האורתודוקסית באוקראינה. בית דפוס קם במנזר ב-1615 והודפסו בו ספרים בנושאי דת והיסטוריה. עוד הוקם במנזר בית ספר ללימודי דת, שפועל גם כיום. לקראת סוף המאה ה-17 הוקמו חומות מגן סביב המתחם, ואלה חוזקו בתקופת פיוטר הגדול, עת נודע המקום כמבצר פצ'רסק. החל משנת 1688 היה המתחם תחת שליטת הפטריארך ממוסקבה. בשנת 1718 התחוללה שרפה גדולה שפגעה קשות בקתדרלה, בבית הדפוס, בארכיון ובספריה, אך עד 1729 שוקמו כל המבנים. בשנים 1731–1745 הוקם מגדל הפעמונים הנישא לגובה של 96.5 מטר. מאז 1786 נתון המתחם בשליטתו של המיטרופוליט של קייב.
במאה ה-19 שכנו שישה מנזרים במתחם - המנזר הגדול, בית חולים טרויצקי, המערות הקרובות, המערות הרחוקות, מנזר גולוסייב ומנזר קיטייב. בכנסייה הגדולה ניצב איקונין של מריה, אם ישו ושכנו בה קברים של מספר אצילים מקומיים. ב-1926 הוכרז המתחם כשמורת טבע והיסטוריה ובשנת 1930 נסגר המנזר סופית וחלק מהנזירים הוגלו או נהרגו. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פוצצה כנסיית התרדמה וחרבה לחלוטין למעט המגדל הדרום-מערבי, אם כי לא ידוע אם בידי הרוסים או הנאצים. בשנת 1988 הוקם מנזר חדש בשטח המערות הקרובות, וב-1995 הוחלט על הקמה מחדש של הכנסייה הגדולה והיא נפתחה לציבור בשנת 2000.
עם המבנים החשובים במתחם נמנים:
כנסיית אנוזצ'טייב
מגדל הפעמונים הגדול
מגדל הפעמונים במערות הקרובות
מגדל הפעמונים במערות הרחוקות
כנסיית עליית הצלב
קתדרלה אוספנסקי
כנסיית אנטוניוס ופאודוסי
כנסיית השער הקדוש
כנסיית אבות המנזר
כנסיית מקור המים החיים
כנסיית כל הקדושים
כנסיית מנזר ניקולסקי והמבנים הסמוכים לה
כנסיית הולדת מריה אם ישו
כנסיית המציל בברסטוב
כנסיית עליית ישו השמימה
מגדל הפעמונים

מגדל הפעמונים הגדול (רוסית Большая Лаврская колокольня; אוקראינית Велика Лаврська дзвіниця) הוא אחד המבנים הבולטים בנוף העיר. הבניין נבנה בשנים 45–1731 על ידי האדריכל יוהאן שנדל (Johann Gottfried Schädel) במימונו של ההטמאן הקוזאקי איוון מזפה. גובה המבנה בן ארבע הקומות, כולל כיפתו המוזהבת והצלב, הוא 96.5 מטר, והוא בנוי בסגנון קלאסי. קוטר הקומה התחתונה עומד על 28.8 מטר ועובי הקירות הוא כ-8 מטר. הבניין מעוטר בעמודים – בקומה השנייה 32 עמודים בסגנון דורי, בשלישית 16 עמודים בסגנון איוני וברביעית 8 עמודים בסגנון קורינתי. בקומה השלישית היו בעבר פעמונים שהוסרו מאוחר יותר, וכיום מותקנים במבנה רק שלושה פעמונים מהמאה ה-18. בקומה זו נמצאת גם מרפסת מבקרים המאפשרת תצפית על העיר. בקומה הרביעית הותקן בשנת 1903 שעון המשמיע קול צלצול אחת לרבע שעה. בשל השעון ידוע המגדל גם בשם "מגדל השעון". מאז שהותקן שבת השעון רק פעם אחת, בספטמבר 1941 כאשר פוצצה כנסיית התרדמה, ותיקונו ארך שש שנים.
כנסיית השילוש

כנסיית השילוש (רוסית Троицкая Надвратная церковь; אוקראינית Троїцька Надбрамна церкв) היא מהעתיקות במתחם. הכנסייה נבנתה בסגנון רוס של קייב אך לאחר מספר שינויים במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 היא משמשת דוגמה לסגנון הבארוק האוקראיני. הכנסייה ממוקמת מעל לשערים הקדושים, השערים הראשיים של המנזר, וסמוך לכניסה אליה שוכנים חדרי השומרים. מדרגות אבן מובילות אל הכנסייה אל המבנה, וקירותיו החיצוניים מכוסים בפרסקות אשר חודשו בשנים 1900–1901. הכנסייה מחולקת לשלושה מתחמים ובכל אחד מהם אפסיס בצידו המערבי.
המבנה הוקם בשנים 1106–1108 מעל הכניסה הראשית למתחם וכחלק מביצוריו. הוא הוקם בידי נכדו של הנסיך הגדול של צ'רניגוב אשר ויתר על תוארו והיה לנזיר במשך 36 שנים. הוא גם הקים בית חולים של המנזר, ולאחר הריסת קתדרלת המנזר בידי המונגולים במאה ה-13 הייתה כנסייה זו לכנסייה הראשית של המתחם. במהלך עבודות השיפוץ במאות ה-17 וה-18 הוחלפה הכיפה על עיטוריה הפנימיים, ובשנת 1725 הוצבה נברשת גדולה ל-16 נרות. במהלך השנים 1730–1740 צוירו פרסקות בגם חלק הפנימי של הכנסייה, והם מבוססים על אירועים מהברית החדשה ועל המסורת האוקראינית. בשנים 1957–1958 נערכו עבודות שיקום נרחבות שכללו את שיקום העיטורים, התקנת כיסוי זהב חדש על הכיפה וחידוש ציורים חיצוניים.
כנסיית המציל בברסטוב

כנסייה זו (ברוסית Церковь Спаса на Берестове; באוקראינית - Церква Спаса на Берестові) שוכנת צפונית לקו הביצורים של המתחם, אך מהווה חלק בלתי נפרד ממנו.
ברסטוב שימש כאחד ממעונותיהם של הנסיך הגדול ולדימיר מונומך ושל צאצאיו. עוד שכן במקום מנזר שנזכר כבר בשנת 1073. שנת בנייתו של המבנה הנוכחי אינה ידועה בוודאות, אך רוב ההיסטוריונים משערים שהוא נבנה בתקופת הנסיך ולדימיר מונומך, והוא דומה מאוד לכנסיות אחרות שנבנו באותה תקופה. הכנסייה הייתה גדולה מרוב הקתדרלות של קייב במאה ה-12, וכללה שלושה אפסיסים וככל הנראה גם שלוש כיפות. הקיר המערבי נותר ללא פגע עד היום. ההיסטוריונים בדעה שהכנסייה נחשבה לחדשנית בנוף האדריכלי של קייב, ונראה כי האדריכלים ביקשו להדגיש את קוויו האנכיים של המבנה, בדומה לכנסיות שנבנו בסגנון גותי. לאחר מותו של ולדימיר מונומך, נותרה הכנסייה בבעלות משפחתו, ולפחות שלושה מצאצאיו קבורים בה. בשנת 1240, במהלך הכיבוש המונגולי, ניזוקה הכנסייה, ונזקים נוספים נגרמו בשנת 1482 כאשר הטטרים של קרים פלשו לעיר. כתוצאה מכך קרסו קירות הכנסייה והיא לא שוקמה עד למאה ה-17. בשנים 1640–1642 נבנתה הכנסייה מחדש בסגנון הבארוק האוקראיני תוך שילוב הקיר המערבי של הכנסייה המקורית. הכנסייה החדשה קטנה מהמקורית וכוללת חמש כיפות. האמנים שהוזמנו לשם כך מיוון ציירו פרסקות על קירות הכנסייה, והידוע שבהם מתאר את פטרו מוהילה, מיטרופוליט קייב ממוצא רומני ששיקם את כנסיות קייב במאה ה-17. החלקים הפנימיים של הכנסייה חודשו פעמיים במהלך 1751–1752 ו-1813–1814, ובאותה התקופה התווסף גם מגדל פעמונים בן שתי קומות. בשנת 1909 עברה הכנסייה שיקום משמעותי שנמשך חמש שנים. באותה תקופה נוקו יסודותיה של הכנסייה המקורית וחזית הכנסייה שופצה במטרה להבליט את חלקי הבניין מהמאה ה-12. עתה הכנסייה מהווה חלק מהמוזיאון ותפילות מתקיימות בה בימי ראשון בלבד.
גלריה

הכנסייה מקרוב
פרסקות בכנסייה
שרידי כנסיית מונומך ההיסטורית
הביצורים
המערות הקרובות

"המערות הקרובות" (רוסית Ближние пещеры; אוקראינית Ближні печери) הן מערכת מערות ומנהרות מימי הביניים באורך כולל של 383 מטר ובעומק של 5–20 מטר. מנזר המערות הקרובות הוקם בשנת 1057 והנזיר ורלאם הקדוש היה האב הראשון של המנזר. גם הנזיר הקדוש אנטוניוס התגורר במנזר זה. המערות כוללות גם כנסייה תת-קרקעית. בתוך המערות הוטמנו 79 בעלי שם, ביניהם ההיסטוריון נסטור, ציירי פרסקות ידועים, נסיכים וכן שרידיו של הגיבור האפי ההיסטורי איליה מורומץ. הכנסייה הראשית של המערות היא כנסיית עליית הצלב, שנבנתה בסגנון הבארוק האוקראיני בשנים 1701–1704. לרגלי הגבעה נבנה בשנת 1760 מגדל הפעמונים, והאיקונות בכנסייה גולפו בשנת 1769 ונשתמרו עד היום. מאז המאה ה-19 משמשת הכנסייה כמקום קבורתם של המיטרופוליטיים של קייב.
קתדרלה אוספנסקי

קתדרלת אוספנסקי (באוקראינית Успенський собор; ברוסית Успенский собор) היא אחת הקתדרלות הוותיקות במתחם ונודעת לה חשיבות רבה במסורת הכנסייה האורתודוקסית המקומית. פירוש השם - תרדמת הבתולה. עד להקמת הכנסייה שכנה במקום כנסיית עץ, והקתדרלה הייתה מבנה האבן הראשון במתחם. הקמתה החלה בשנת 1073 בהתאם להוראת הנסיך איזיאסלב הראשון. לפי המסורת, הנסיך עצמו השתתף בכריית היסודות ותרם כסף רב לשם מימון העבודות. ביולי 1077 הסתיימה הקמת המבנה, אך עבודות בפנים הכנסייה נמשכו תקופה ארוכה לאחר מכן, ותפילות סדירות החלו להתקיים רק בשנת 1089. בשנים 1722–1729 נבנתה הכנסייה מחדש תוך שינויים משמעותיים ועיטורים פנימיים חדשים. מאז ועד לפיצוצה בשנת 1941 נותר המבנה ללא שינוי. בנייתה המחודשת של הכנסייה יצאה לפועל בין השנים 1999–2000. הבנייה מחדש נעשתה באופן המשחזר ככל הניתן את הכנסייה ההיסטורית. על החזית צוירו 186 ציורים וקובעו בה 362 פסלי מלאכים. שטחו של המבנה החדש הוא 1,879 מ"ר וגובהו 46 מטר. האיקונוסטסיס של הכנסייה נבנה בהתאם למקובל במאה ה-18, תוך שימוש בציורים שנשמרו. גובהו 21 מטר ובו חמש קומות.
הערות שוליים

1 2  Ukraine: UNESCO sites of Kyiv and L’viv are inscribed on the List of World Heritage in Danger
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425494605171  GND: 16316753-9  LCCN: n79045762  SUDOC: 140191348  VIAF: 207274866   WorldCat (עם VIAF): 207274866 
מגדל הפעמונים
כנסיית השילוש
כנסיית אוספנסקי ב-2005