stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאביו קאפלו
קריירת אימון

עשור שלם מילא קאפלו את תפקיד מאמן הנוער במילאן, פרט לקדנציה קצרה בת חמישה משחקים כמאמן הקבוצה הבוגרת בסוף עונת 1986–1987. ב-1991 מונה להחליף את אריגו סאקי כמאמנה של מילאן. כך החלה קריירת האימון עתירת התארים של קאפלו.
מילאן בעידן קאפלו הייתה קבוצת כדורגל בלתי ניתנת לעצירה. המילאנזים זכו בארבע אליפויות בחמש שנים, במהלכן אף הגיעו לרצף של כעונה וחצי ללא הפסד. מילאן זכתה שלוש פעמים בסופר קאפ האיטלקי, פעם אחת בסופר קאפ האירופי ופעם אחת, ב-1994 בליגת האלופות, לאחר ניצחון 0-4 על ברצלונה בגמר.
בעונת 1996–1997 אימן קאפלו את ריאל מדריד והוביל את מועדון הפאר הספרדי לזכייה באליפות. בעונה שלאחר מכן חזר לאמן את מילאן, הפעם בלא הצלחה יתרה. הקדנציה השנייה שלו במילאן ארכה עונה אחת בלבד וקאפלו לא אימן כלל בעונת 1998–1999.
הפסקה של שנה אחת הספיקה לו, וב-1999 החל לאמן את רומא. בעונתו השנייה (מבין חמש) במועדון זכתה רומא באליפות ראשונה מזה עשור.
בסוף עונת 2003–2004 עזב את המועדון הרומאי הכורע תחת חובות כבדים והצטרף ליובנטוס, איתה זכה כאמור להצלחה רבה ביותר כשחקן. עונתו הראשונה במועדון כמאמן הייתה מוצלחת לא פחות: יובה זכתה באליפות (שנפסלה לאחר מכן, עקב פרשת השחיתות בליגה האיטלקית) אך נעצרה ברבע גמר ליגת האלופות, שם הפסידה לליברפול, שזכתה לבסוף בגביע. בעונתו השנייה ביובנטוס הוביל קאפלו את הקבוצה לאליפות שנייה ברציפות. בשנת 2008 נחקר קאפלו על מעורבותו בפרשת הקאלצ'ופולי.
בקיץ 2006 חתם קאפלו בריאל מדריד וזכה עימה באליפות, לאחר 4 שנים בהן לא זכתה ריאל בתואר. למרות זאת, קאפלו פוטר מהקבוצה בסוף העונה והוחלף על ידי ברנד שוסטר.
ב-7 בינואר 2008 קאפלו התמנה כמאמנה של נבחרת אנגליה. אישיותו ואופיו התקיף של קאפלו הקנו לו את הכינוי "דון פאביו" בממלכה הבריטית, ואכן מוסר העבודה שלו השתלם כשבשנת 2009 נבחר כמאמן השנה של ה-BBC. בפברואר 2012 התפטר מאימון נבחרת אנגליה, לאחר מחלוקת חריפה בינו לבין התאחדות הכדורגל האנגלית בנושא קפטן הנבחרת. כמאמן נבחרת אנגליה, הונו הוערך ב-34 מיליון ליש"ט בידי הסאנדיי טיימס.
על אף הצהרותיו של קאפלו כי נבחרת אנגליה תהיה משרת האימון האחרונה בקריירה שלו, ב-16 ביולי 2012 הוכרז קאפלו כמאמנה החדש של נבחרת רוסיה, וכי הוא יחליף בתפקיד את דיק אדבוקאט שהתפטר לאור הכישלון בטורניר יורו 2012 שנערך בפולין ובאוקראינה.
בינואר 2014 האריך קאפלו את חוזהו ברוסיה, וזאת עד יולי 2018. בשנת 2014, היה קאפלו המאמן בעל המשכורת הגבוהה ביותר בעולם כאשר השתכר בסכום של 8.3 מיליון אירו בשנה.
ביולי 2015 פוטר מאימון נבחרת רוסיה, וזאת בשל חוסר הצלחתו.
ביוני 2017 מונה למאמנה של ג'יאנגסו סונינג הסינית. על רקע האכזבה מיכולתה של הקבוצה במחזורים הראשונים של עונת 2018 פוטר קאפלו מג'יאנגסו ב-27 במרץ.
ב-9 באפריל 2018 הודיע קאפלו על פרישה מאימון.
תארים > כשחקן

קופה איטליה (1): 1968/1969
סרייה א' (3): 1971/1972, 1972/1973, 1974/1975
סרייה א' (1): 1978/1979
קופה איטליה (1): 1976/1977
תארים > כמאמן

סרייה א' (4): 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994, 1995/1996
הסופר קאפ האיטלקי (3): 1992, 1993, 1994
ליגת האלופות (1): 1993/1994
הסופר קאפ האירופי (1): 2004
סרייה א' (1): 2000/2001
הסופר קאפ האיטלקי (1): 2001
סרייה א' (2): 2004/2005, 2005/2006 (שתי האליפויות נשללו מיובנטוס עקב פרשת שחיתות)
לה ליגה (2): 1996/1997, 2006/2007
תארים > פרסים אישיים

מאמן השנה של הסרייה א': 2005
מאמן השנה של ה-BBC ‏: 2009
יוסיף קובזון

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1937 Chasiv Yar, אוקראינה 
 פטירה:  30 באוגוסט 2018 (בגיל 80) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Иосиф Давыдович Кобзон 
 מקום קבורה:  בית קברות ווסטריאקובסקויה 
 מוקד פעילות:  מוסקבה 
 תקופת הפעילות:  1956–2018 (כ־62 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הכרייה הלאומית של אוקראינה, האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 סוגה:  אסטרדה 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 חברת תקליטים:  EMI, מלודיה 
 בן או בת זוג:  Veronica P. Kruglova (1965–1967) לודמילה גורצ'נקו (1967–1970) Ninel Kobzon (1971–2018) 
 צאצאים:  Andrey Kobzon 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1984)  אות מסדר הידידות (2012)  אזרחות כבוד של מוסקבה (2009)  מסדר התהילה של אזרבייג'ן (2007)  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית (2016)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1974)  אמן העם של אוקראינה (1991)  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 2 (2002)  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3 (2000)  honorary citizen of the Donetsk People's Republic (2015)  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 1 (2012)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1980)  דיפלומת כבוד נשיאותית (אזרבייג'ן) (9 בספטמבר 2017)  גיבור הרפובליקה העממית של דונצק (29 באוגוסט 2015)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (1997)  עיטור הידידות בין העמים (1989)  מדליה על גבורת העמל (1970)  פרס לנין קומסומול (1976)  אמן העם של ברית המועצות (1987)  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה (2012)  מדליית ותיק העמל (1986)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (2002)  עיטור האומץ (2002)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה (1997)  מדליית המערכה הצבאית בסוריה  מסדר סרגיוס הקדוש מראדונז', דרגה 2  אות מסדר ההצטיינות של הונגריה בדרגת קצין  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  מסדר הקדוש מסרוב משדוץ  Medal "200 Years of the MIA of Russia"  אזרחות כבוד של מחוז דונצק  מדליית גנרל הצבא מרגלוב  מסדר הנסיך הקדוש דניאל של מוסקבה, דרגה 2  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 www.iosifkobzon.ru
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
יוסיף דווידוביץ' קובזון (ברוסית Иосиф Давыдович Кобзон;‏ 11 בספטמבר 1937 — 30 באוגוסט 2018) היה זמר אסטרדה יהודי רוסי, פוליטיקאי ודמות ציבורית. תואר כ"קול הרשמי של ברית המועצות". בשנת 1987 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות, ובשנת 2016 תואר גיבור העמל של הפדרציה הרוסית, חתן פרס ברית המועצות (1984).
חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית של הכינוסים (VII-II). יו"ר ועדת התרבות של הדומה הממלכתית (2011-2003), סגן ראשון ליו"ר ועדת התרבות (2018-2012), חבר במפלגת רוסיה המאוחדת (2018-2007). אזרח כבוד של 28 ערים.
ביוגרפיה

קובזון נולד בעיר המכרות צ'אסיב יאר באוקראינה. במהלך מלחמת העולם השנייה אביו התגייס לצבא, נפצע ושוחרר - למרות זאת הוא לא חזר למשפחה והתחתן שנית. לאחר מספר שנים, גם אימו של קובזון התחתנה. כילד הפגין כישרון יוצא דופן לשירה, זכה בתחרויות שירה רבות, והופיע פעמיים בפני יוסיף סטלין. הוא למד גאולוגיה וכריה בבית ספר טכני, אולם בעקבות קשרים שיצר עם מוזיקאים בצבא האדום ב-1956, החליט קובזון לעסוק במוזיקה. ב-1958 החל בקריירה המוזיקלית שלו במוסקבה, ובחר ללמוד במכון גנסין. ב-1962 הוא הקליט את אריך הנגן הראשון שלו. ב-1964 דרך כוכבו בפסטיבל הזמר הבינלאומי בסופוט שבפולין. הפופולריות שלו עלתה במהירות, ועקב הביקוש הרב, הוא ערך שניים עד שלושה קונצרטים ביום.
בתקופת כהונתו של ליאוניד ברז'נייב, השתתף קובזון ברוב הקונצרטים הרשמיים, וב-1987 זכה בתואר הכבוד "אמן העם של ברית המועצות". ב-1983 קובזון סולק משורות המפלגה הקומוניסטית בשל תמיכתו בישראל, וגונה משום ששר שירים יהודים בהופעתו. עם זאת, שנה לאחר מכן הוא זכה בפרס ברית המועצות.
קובזון נישא שלוש פעמים: ב-1965 לזמרת ורוניקה קרוגלובה, ב-1969 ללודמילה גורצ'נקו, אחת השחקניות המפורסמות ביותר בקולנוע הסובייטי, וב-1971 הוא נשא את אשתו השלישית נינל דריזינה. לבני הזוג נולדו שני ילדים.
מבחינת הקריירה שלו וסגנון שירתו, רואים בו רבים את התשובה הרוסית לפרנק סינטרה. שיריו הידועים ביותר הם "רגעים" (Мгновения), "איפשהו רחוק" (Где-то далеко) מתוך סדרת הטלוויזיה הסובייטית המפורסמת שבעה עשר רגעים של אביב (1973).
קובזון הופיע בקונצרטים ברוב ערי ברית המועצות, וכנציג ברית המועצות ערך מסעות הופעה בארצות הברית, דרום-אמריקה, אפריקה, אירופה, וישראל. במהלך הקריירה הארוכה שלו חלק את הבימה עם גדולי הזמרים והשחקנים בעולם, בהם לייזה מינלי וחוליו איגלסיאס.
ב-1986 היה האמן הראשון שביקר והופיע בעיר צ'רנוביל כדי לרומם את רוחם של אנשי כוחות ההצלה באסון הכור. מאז הופיע קובזון באזורי אסון למיניהם, ובמוקדי קרבות כגון אפגניסטן במהלך המלחמה הסובייטית שם, ובצ'צ'ניה.
עם התפרקות ברית המועצות המשיך קובזון לזכות באהדה רבה ברוסיה ובחבר המדינות.
אף על פי שסיים באופן רשמי את קריירת הזמר הבינלאומית שלו ב-1997, הוא המשיך להופיע בפני קהלים ברחבי תבל, והוא נראה תדיר בטלוויזיה הרוסית.
ב-2007 הוגדר קובזון בספר השיאים הרוסי כאמן בעל הפרסים הרבים ביותר בהיסטוריה הרוסית.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית ועסקית

מאז 1989 קובזון היה פעיל בפוליטיקה הרוסית. היה אחד מחברי הפרלמנט הידועים ביותר והאהודים ביותר, שנבחר פעם אחר פעם ברוב גורף. בשנים 2005–2007 שימש כראש ועדת התרבות של הדומה.
ב-2002 הוא סיכן את חייו כשהציל חמישה בני אדם במהלך משבר בני הערובה בתיאטרון "נורד אוסט" במוסקבה, עליו השתלטו טרוריסטים צ'צ'נים.
קובזון שלח ידו גם לעסקים בישראל. ב-1997 הוציא לאור את השבועון "רוסקי יזראילטיאנין" ("ישראלי-רוסי"). העיתון הציב לעצמו רף גבוה: לא להתבסס על חומרים מהעיתונות רוסית והעברית, אלא לעשות עיתונות חוקרת עצמאית, שתעסוק באקטואליה הישראלית והרוסית. עורכו הראשי הראשון היה דוד (ואדים) קון, לימים מגיש ועורך פופולרי בערוץ 9. התוצאות העסקיות המאכזבות בשנה הראשונה לא ענו לציפיות של קובזון, והשבועון נמכר לעיתון הרוסי "מוסקובסקי קומסומולץ".
קובזון היה חבר הנהלה של פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה.
קובזון תמך במדיניות רוסיה בהקשר לאוקראינה לרבות סיפוח קרים והופיע בקרים וברפובליקה העממית של לוגנסק. בעקבות כך הוא לא יכול היה לבקר יותר באוקראינה ובמדינות של הקהילה האירופית. האיחוד האירופי וקנדה הטילו עליו סנקציות.
ביוגרפיה > אי קבלת ויזה לארצות הברית

ב-1995 סירבה ארצות הברית להעניק לקובזון ויזת כניסה עקב חשדות לקשריו עם המאפיה הרוסית. זמן קצר לאחר מכן ניסה קובזון לתבוע את ממשלת ארצות הברית וטען שסמכות השירות הקונסולרי של ארצות הברית לשלול ויזות ללא מתן זכות למבקש לערער או לפנות לערכאה משפטית, מנוגד לעקרון הפרדת הרשויות, והוא פתח לניצול ושחיתות מצד זרועות הממשל. קובזון אף טען כי הסירוב היה מבוסס על שמועות בלבד ועל טענות מתוך חומר מזויף שנמסר לאמריקאים על ידי אנשי בוריס ילצין, במטרה לפגוע בשמו הטוב. בפרשה זו מעולם לא הציגו השלטונות האמריקאיים אישומים רשמיים או כל מידע אחר בעניין שלילת הוויזה.
קובזון עצמו טען כי פרשת הוויזה אינה אלא תרגיל פוליטי.
ביוגרפיה > מותו

קובזון היה חולה במשך שנים, בעיקר מאז 2002 כשאובחן אצלו ספסיס. ב-2005 אובחן אצלו סרטן.
בסוף יולי 2018 אושפז בעקבות סיבוכי מחלה וב-30 באוגוסט 2018 הלך לעולמו, כשבועיים לפני יום הולדתו ה-81.
ביוגרפיה > הנצחה

על שמו נקרא אסטרואיד (3399) קובזון (רו')
גדת יוסיף קובזון (רו') בנפת חורושובו-מניובניקי במוסקבה
ביוגרפיה > "הלך לקונצרט של קובזון"

ב-31 באוגוסט 2018, יום לאחר מותו של קובזון, חוסל אלכסנדר זכרצ'נקו, מנהיג הרפובליקה העממית של דונצק. בשל העובדה שקובזון היה לאומן רוסי ותומך של הרפובליקה העממית של דונצק, ברשתות החברתיות באוקראינה הופצו בדיחות שזכרצ׳נקו "הלך לקונצרט של קובזון". המושג הפך לביטוי באוקראינית שמסמל מוות של לאומן או לוחם פרו-רוסי.
הביטוי נפוץ גם בגרסאות נוספות: "הוזמן לקונצרט של קובזון" או "השיג כרטיס להופעה של קובזון".
גלריה

אנדרטה ליוסיף קובזון בדונצק (רו')
בול דואר רוסי לכבוד יוסיף קובזון
הערות שוליים

↑  http://www.shturem.net/index.php?section=news&id=86304 ריאיון עם קובזון
↑  What does the phrase "an invitation to a Kobzon concert" mean?, רדיט, ‏7 במאי 2023
↑   “To Get a Ticket to Kobzon Concert”. What Does It Mean?, סרטון  באתר יוטיוב, 2 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401227105171  PLWABN: 9810556456005606  BnF: cb13829959p (data)  GND: 124675018  ISNI: 0000 0000 7838 2329  LCCN: no2004040247  LNB: 000149638  MusicBrainz: 28442ebf-7450-4eb1-96a9-ab771bc9cd80  NKC: jo20010084896  NLK: KAC201944190  VIAF: 28010730   WorldCat (עם VIAF): 28010730
גבריאל סלומון

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1938 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  4 בינואר 2016 (בגיל 77) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (2003–2004)  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת ליידן  אוניברסיטת אריזונה 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2001)  פרס סילביה סקריבנר 
 מספר צאצאים:  2 
 
גבריאל (גבי) סלומון (12 באוקטובר 1938 - 4 בינואר 2016) היה פרופסור בפקולטה לחינוך שבאוניברסיטת חיפה, חתן פרס ישראל לחקר החינוך.
ביוגרפיה

גבריאל סלומון נולד וגדל בתל אביב כבן למשפחה יוצאת גרמניה ולו אח נוסף, מישי. הוא למד בבית הספר היסודי א.ד. גורדון בתל אביב, שהשתייך לזרם העובדים. עסק בחינוך ובהדרכה בצפון תל אביב מטעם תנועת הנוער המאוחדת (היום 'הנוער העובד והלומד'), סיים תיכון עירוני ד' בתל אביב. בצבא היה מדריך קומונה בתנועה וחבר בקיבוץ נחל עוז. לאחר אירועי ואדי סאליב עזב את הקיבוץ מתוך מחשבה ללכת לחינוך בעיירת פיתוח. עבר קורס של שלושה שבועות ונשלח למעלות, שהייתה עיירת עולים, שם בגיל 21, בשנים 1959–1960 הקים וניהל בית נוער ובית ספר ערב לנערים עובדים שלא סיימו בית ספר יסודי.
ב-1960 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. הוא קיבל תואר ראשון בחינוך ובגאוגרפיה ועשה תואר שני בחינוך וחוג משני בפסיכולוגיה, אותו סיים ב-1966 בהצטיינות.
בשנים 1966–1968 עשה דוקטורט בפסיכולוגיה חינוכית ובתקשורת באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן לימד במשך שנה באוניברסיטת אינדיאנה. בשובו לישראל ב-1969 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. ב-1981 קודם לפרופסור חבר. במלחמת יום הכיפורים שימש כפסיכולוג בחזית הדרום ובשנים 1974–1975 הוא פיתח את השירות פסיכולוגי הלא-קליני בצבא ברמת האוגדה בדרגת רב-סרן.
בשנים 1984–1987 היה ראש המגמה למחשבים ולחינוך ופרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1985–1987 שימש כיועץ ראשי לג'וינט בפרויקט "מפנה": להצלת נוער שנשר מבתי הספר. בשנים 1987–1992 שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה. ב-1992 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה, ולאחר מכן שימש כדיקן הפקולטה לחינוך שם. ב-1999 הקים וניהל את המרכז לחינוך לשלום באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן כיהן כמנהל המרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטה. באוקטובר 2007 יצא לגמלאות מאוניברסיטת חיפה כפרופסור אמריטוס. שימש כעורך כתב העת של ה-APA‏ – "Educational Psychologist". כיהן כנשיא של החטיבה לפסיכולוגיה חינוכית של הארגון הבינלאומי לפסיכולוגיה יישומית (IAAP). הוא כיהן כיושב ראש של המועצה האקדמית העליונה של מכללת אלקסמי, מכללה ערבית להכשרת מורים בבאקה אל-גרבייה. כיהן כיו"ר שותף של הוועד המנהל של עמותת סיכוי, עמותה יהודית-ערבית לקידום השוויון האזרחי בין יהודים לערבים בישראל.
שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת דרום קליפורניה, ואוניברסיטת הרווארד.
סלומון קיבל ב-1999 דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית אוניברסיטת לוון בבלגיה, בתשס"א 2001 הוענק לו פרס ישראל לחקר החינוך, ב-2002 הוענק לו פרס סקריבנר מטעם אגודת המחקר החינוכי בארצות הברית (AERA), ב-2004 היה במשך שנה מופקד הקתדרה על שם Cleveringa באוניברסיטת ליידן שבהולנד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סלומון היה נשוי שלוש פעמים ולו שתי בנות. נפטר ב-4 בינואר 2016, והובא למנוחות בקריית טבעון.
מחקריו > תיאור מחקריו

מחקריו של גבריאל סלומון כללו שלושה נושאים: האחד הוא פסיכולוגיה קוגניטיבית, תהליכי למידה והשפה הסמלית של אמצעי התקשורת. השני הוא המחשוב והשפעתו על ילדים. השלישי הוא החינוך לשלום.
מחקריו > פסיכולוגיה קוגניטיבית, תהליכי למידה והשפה הסמלית של אמצעי התקשורת

מחקריו הראשונים של גבריאל סלומון עסקו בשילוב של פסיכולוגיה קוגניטיבית, תהליכי למידה והשפה הסמלית של אמצעי התקשורת (בעיקר הטלוויזיה), באותה תקופה איש לא עסק בכך בהיבט זה של אמצעי התקשורת. חוקרים שונים הרבו לעסוק באלימות התכנים שבטלוויזיה, אך לא בהשפעות הקוגניטיביות של לשונה ובפורמטים התקשורתיים שלה. בשורת מאמרים חקר את האופן שבו אנו לומדים לחשוב באמצעות סמלים שמקורם באמצעי התקשורת.
אנחנו חושבים בצורות שונות: במילים ובדימויים, יש מי שחושבים במונחי נוסחאות מתמטיות, היו חוקרים שטענו שהדימויים החזותיים שלנו הם מעין מצלמה פנימית בראשנו וסלומון בדק את המידה שבה ילדים לומדים להשתמש בפורמטים הטלוויזיוניים כגון ה-Zoom-in או תנועת המצלמה סביב עצם כלשהו.
מחקרו הגדול הראשון היה על תוכנית הטלוויזיה Sesame Street (בישראל: "רחוב סומסום"). סלומון לא התעניין אם ילדי הגן לומדים מושגי מספר ומרחב, מכיוון שאת זה הם לומדים בגן, אלא – איזו השפעה יש לפורמט. התוכנית "רחוב סומסום" הייתה מבוססת על פסיפס של קטעים בני 60–90 שניות כל אחד. סלומון שאל מה הדבר עושה לדרכי החשיבה של הילדים? אחד מממצאי מחקרו היה שיש לפסיפס התזזיתי הזה השפעה שלילית על הנטייה להתמדה.
מחקריו > תקשורת, חשיבה ולמידה

סיכום מחקרו של סלומון בנושא השפעת לשון הטלוויזיה על דרכי החשיבה של ילדים התפרסם בספרו הראשון ספר זה נבחר כ-Citation Classic על ידי Social Science Citation Index, בשל מספר הציטוטים הרב להם זכה והוא יצא לאור בשתי מהדורות ב-1979 וב-1991.
מחקריו > תקשורת וחינוך

זהו שם ספרו השני של סלומון שראה אור ב-1981. הספר מנסה להציג תפישה חדשה לגמרי ברוח אינטראקטיבית של תקשורת וחינוך, עם דגש חזק על מקום הייחוסים הנעשים, כמו ייחוסי כוונות והתפקיד האקטיבי של הפרט בתהליך הקומוניקטיבי.
מחקריו > המחשוב והשפעתו על ילדים

סלומון חקר האם תכנות על ידי ילדים משפר את דרכי החשיבה והגיע למסקנה שלא.
ב-1986 עמד בראש ועדה מטעם שר החינוך לבדיקת תפקידם של המחשבים בחינוך.
מחקריו > העברה בלמידה

סלומון פיתח ביחד עם פרופסור דייוויד פרקינס מאוניברסיטת הרווארד תאוריה חדשה על ה- transfer of learning (העברה) בלמידה. משמע, האם מלימוד א' לומדים טוב יותר גם את ב'. האם מהתמחות בשחמט פותרים בעיות של אסטרטגיה פוליטית טוב יותר? האם מיישמים באופן ספונטני לימוד עקרון כלשהו בפיזיקה לעניינים שאינם נראים, לכאורה, קשורים בפיזיקה? הם פיתחו תאוריה שלמה בנושא זה שהגיעו אליה מן השאלה האם תכנות על ידי ילדים מיושם לדרכי חשיבה בכלל והגיעו למסקנה שיישום זה תלוי באופן שבו נלמד א' ובגישה לנושא ב'. התאוריה שלהם גורסת שישנן שתי דרכים להעברה: הדרך התחתית – תרגול אינסופי של א' עד לשליטה כמו-אוטומטית בו (וראו לימוד נהיגה), וישנה הדרך העילית – מלימוד א' מפשיטים עקרון כללי שאותו, לא את א' ניתן ליישם לב' בתנאי שמחפשים עקרון כזה במודע ובכוונה. מתאוריה זו ניתן היה להבין מתי משהו בבית הספר מיושם לדברים אחרים. לימוד התכנות בבית הספר (באותו זמן, ילדים הרבו ללמוד תכנות בשפת לוגו) אינו הולך בדרך התחתית אך גם לא בעילית. מכאן מוצאים שמלימוד התכנות אין כל העברה ללימוד או לביצוע משהו אחר.
מהעיסוק בעניין המחשוב הגיע סלומון למסקנה כי מה שמשפיע על למידת הילדים אינו מחשוב כשלעצמו, אלא הסביבה הלימודית השלימה על כל מרכיביה: המורים, הפעילויות, היחסים שבין התלמידים לבין עצמם ועם המורה, התכנים, וכן גם המחשוב. סלומון הסיק שהדבר החשוב הוא לעצב סביבות לימודיות, על בסיס תאוריות פסיכולוגיות אותן אנו מכירים. סלומון פיתח את הרעיון שלפיו יש לעצב סביבות לימודיות קונסטרוקטיביות, המבוססות על בעיות מהחיים, בהם מתמודדים התלמידים בצוותים, בהנחיית המורה, תוך שימוש מגוון באפשרויות המחשוב. על בסיס זה יזמו סלומון ותמי אלמוג בשנות התשעים את פרויקט סל"ע (סביבה לימודית עתירת טכנולוגיה) בכמה בתי ספר. הפרויקט הצליח, אולם כדי ליישמו באופן כולל היה צורך לחולל מהפך רציני באופן שבו בית הספר פועל ובתפישתם של המורים מה זאת הוראה. לדעת סלומון המחשוב בלא מהפך פדגוגי, אינו מועיל לשיפור תהליכי החשיבה של הילדים ונשאר בחזקת תוספתן לפדגוגיה שמרנית שנוצרה בתקופה קודמת ושימשה להשגתן של מטרות לימודיות שהתאימו לאותה תקופה.
מחקריו > חשיבה מבוזרת

זהו ספר (Distributed Cognition) שערך סלומון וראה אור ב-1993 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. הרעיון המרכזי המובא בספר הוא שחשיבה איננה מתקיימת רק בתוך ראשו של הפרט, אלא היא גם מבוזרת בין האנשים. דוגמאות לכך הן חשיבה צוותית, שיתוף פעולה בין אדם חושב ומחשב בפתרון בעיות, וכדומה.
מחקריו > חינוך וטכנולוגיה בעידן המידע

את עבודותיו בתחום המחשוב ועיצובן של סביבות למידה עתירות טכנולוגיה סיכם סלומון בספרו חינוך וטכנולוגיה בעידן המידע. ספר זה עוסק בסביבות לימודיות עתירות טכנולוגיה ותרומתן לחינוך.
מחקריו > החינוך לשלום

בסוף שנות התשעים החל סלומון לחקור את החינוך לשלום בישראל ובארצות קונפליקט נוספות. ב-1999 הקים את המרכז לחקר החינוך לשלום. ויחד עם שורת תלמידי מחקר שלו החל לחקור את הנושא. סלומון בחן מספר שאלות כגון: האם הידידות הבין-אישית שנוצרת בעת סדנה משותפת של יהודים וערבים מוכללת ליחס שונה כלפי העם השני? באיזו מידה לימוד של קונפליקט של עם אחר, צפון אירלנד למשל, מאפשר לנו להבין טוב יותר את הקונפליקט שלנו? האם הביקור במחנות השמדה מפתח אמפתיה כלפי סבלו של העם היריב? עד כמה מחזיקות ההשפעות של תוכנית חינוך לשלום מעמד וכיצד ניתן לשמר השפעות כאלה מעבר לזמן וללחצים הסוציו-פוליטיים בסביבה?
במסגרת זו עשה סלומון מספר סדנאות לאנשי חינוך יהודים, ערבים ופלסטינים ומומחים בנושא מארצות שונות, בנושא החינוך לשלום בישראל.
ספרו האחרון של סלומון נקרא "חינוך לשלום" (Peace Education), והוא ערך אותו ביחד עם פרופסור דוד נבו. הספר מציג את העקרונות של חינוך לשלום בהקשרים הלאומיים השונים. השתתפו בו כותבים מארצות הברית, רואנדה, בלגיה, הודו וכותבים ממדינות נוספות.
ספרים שכתב

Salomon, G. (1979). Interaction of media, cognition and learning. San Francisco, CA: Jossey-Bass. (Published again by Lawrence Erlbaum, 1994).
סלומון ג. (1981) תקשורת. תל אביב: ספרית פועלים.
Salomon, G. (1981). Communication and education: Social and psychological interactions. Beverly Hills, CA: Sage Publication.
סלומון ג. (2001) טכנולוגיה וחינוך בעידן המידע. זמורה ביתן.
ספרים שערך

Salomon, G. & Snow, R. E. (1970). Commentaries on research in instructional media: An examination of conceptual schemes. Indiana University. (Editor and author of two chapters).
Murray, J., & Salomon, G. (1984). The future of children's television. Boys Town, Nebraska. (Editor and author of two chapters).
Salomon, G. (1993). Distributed cognitions. New York: Cambridge University Press.
Salomon, G., & Nevo, B. (2002). Peace education: The concept, principles, and practices around the world. Mahwah, NJ: LEA
מאמרים והרצאות של גבריאל סלומון על הרשת

שיחות עם גבריאל סלומון בערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה
סביבה לימודית עתירת טכנולוגיה: הצעת מסגרת מושגי, 1996
עם תמר אלמוג, פסיכולוגיה חינוכית וטכנולוגיה: סיפור של יחסים הדדיים, 1999
סביבת למידה קונסטרוקטיבית חדשניות: סוגיות לעיון, 1996
המחשב בחינוך: סרח עודף או מנוף לשינוי?
לא על המחשב לבדו, תקציר הרצאתו של פרופ" גבריאל סלומון, מאי 2001
מחשוב החינוך: השאלות על הפרק, 1997
הערות שוליים

↑  Salomon, G. (1979). Media's symbol systems as related to cognition and learning. Journal of Educational Psychology, 71, 131-148
↑  Salomon, G., & Cohen, A .A. (1977). Television formats, mastery of mental skills, and the acquisition of knowledge. Journal of Educational Psychology, 69, 612-617.
↑  Salomon, G. (1979). Interaction of media, cognition and learning. San Francisco, CA: Jossey-Bass.
↑  Communication and Education. Beverly. Hills, CA: Sage Publication
↑  Salomon, G. (1991). Effects with and of computers and the study of computer based learning environments. In E. De Corte, M. Linn, H. Mandl & L. Verschaffel (Ed.). Computer-Based Learning Environments and Problem Solving. Springer-Verlag.
↑  Salomon, G., & Perkins, D. N. (1996). Learning in wonderland: What computers really offer education. In S. kerr (Ed.). Technology and the future of education. (pp. 111-130). NSSE Yearbook. Chicago: University of Chicago Press.
↑  Salomon, G. & Perkins, D. N. (1987). Transfer of cognitive skills from programming: When and how? Journal of Educational Computing Research, 3, 149-169.
↑  Salomon, G., & Perkins, D. N. (1989). Rocky roads to transfer: Rethinking mechanisms of a neglected phenomenon. Educational Psychologist, 24, 113-142.
↑  Salomon, G., Perkins, D. N., & Globerson, T. (1991). Partners in cognition: Extending human intelligence with intelligent technologies. Educational Researcher, 20, 2-9.
↑  Salomon, G., & Almog, T. (1998). Educational psychology and technology: A matter of reciprocal relations. Teachers' College Record, 100, 1, 1-20.
↑  Salomon, G. (2002). The nature of peace education: Not all programs are created equal. In G. Salomon & B. Nevo (Eds.). Peace education: The concept, principles and practices around the world. Mahwah, NJ: LEA.
↑  Salomon, G. (2004). Does peace education make a difference? Peace and Conflict: Journal of Peace Psychology, 10, 257-274.
↑  Salomon, G. (2006). Does peace education really make a difference? Peace and Conflict: Journal of Peace Psychology, 12, (1), 37-48.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271492105171  BnF: cb124180515 (data)  GND: 137972482  ISNI: 0000 0001 2143 6434  LCCN: n79076089  NTA: 068997841  SNAC: w6tc5zjq  SUDOC: 033300445  VIAF: 92517902   WorldCat (עם VIAF): 92517902
התעמלות מכשירים

מתעמלים על מגוון מכשירים
התעמלות מכשירים - קורה
התעמלות מכשירים היא אחד מענפי ההתעמלות. זהו ספורט אולימפי בו מתחרים בנפרד גברים ונשים. חוקת הענף, והחלטות רשמיות אחרות נקבעות על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות (Federation Internationale de Gymnastique, בראשי תבות FIG). הענף נחשב לאחד משלושת הענפים האולימפיים החשובים, לצד האתלטיקה והשחייה.
הגברים מתחרים בשישה מכשירים: קרקע, סוס סמוכות, טבעות, קפיצות, מקבילים ומתח, נשים מתחרות בארבעה מכשירים: קפיצות, מקבילים מדורגים, קורה וקרקע. כן נערכות תחרויות קרב-רב, בהן מתחרים המתעמלים בכל המכשירים ומדורגים על פי הניקוד המצטבר שלהם, ותחרויות קבוצתיות, בהן מכל קבוצה או נבחרת מתחרה מתעמל אחד על כל מכשיר.
היסטוריה

ההתעמלות כשיטה לאימון גופני או אימון צבאי רווחה כבר ביוון העתיקה והיא נזכרת בכתביהם של הומרוס, אריסטו ואפלטון.
הגרסה המודרנית של התעמלות המכשירים החלה להתפתח בגרמניה ובצ'כוסלובקיה בראשית המאה ה-19. פרידריך לודוויג יאן, שפעל בברלין באותה תקופה, ונחשב לאבי ההתעמלות, המציא מכשירים המהווים מאז חלק בלתי נפרד מהענף - המקבילים והמתח. ב-1881 נוסדה הפדרציה הבינלאומית להתעמלות. באותה העת היו חברות בה רק בלגיה, הולנד וצרפת, והיא נקראה הפדרציה האירופית להתעמלות. רק ב-1921 הצטרפו אליה מדינות מחוץ לאירופה, והיא שינתה את שמה בהתאם.
התעמלות המכשירים הייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה 1896. תחילה תחרויות ההתעמלות במשחקים כללו גברים בלבד ומאוחר יותר באולימפיאדת אמסטרדם 1928, נוספו תחרויות הנשים. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות מכשירים נערכה בשנת 1903 בבלגיה.