stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל דה בלאזיו
ביוגרפיה > כראש עיריית ניו יורק

ב-5 בנובמבר 2013 נבחר לראשות עיריית ניו יורק, ברוב של 73% מהקולות מול המועמד הרפובליקני, ג'ו לוטה, וב-1 בינואר 2014 החליף בתפקיד את מייקל בלומברג, שפרש לאחר 12 שנות כהונה. הוא הדמוקרט הראשון זה עשרים שנה העומד בראש העיר הגדולה בארצות הברית.
במהלך כהונתו הראשונה עלה דה בלאזיו לכותרות פעמים רבות, למשל, כאשר חייב יזמי נדל"ן להקצות 20% מהדירות בכל פרויקט עבור דיור בר השגה, או כאשר הוריד את מחירי הכרטיסים למעבורות בניו יורק וגרם לעלייה משמעותית במספר המשתמשים באמצעי תחבורה זה, כחלק מניסיון להפחית את עומסי התנועה בעיר. בשנת 2014 ביחד עם פולי טרוטנברג הוביל את תוכנית Vision Zero להקטנת תאונות דרכים בעיר.
ב-7 בנובמבר 2017 נבחר דה בלאזיו לכהונה שנייה, והביס את המועמדת הרפובליקנית ניקול מליוטקיס (Nicole Malliotakis) ברוב של 66% מול 27%.
דה בלאזיו עסק רבות בנושאים סביבתיים. הוא ניסה להפוך את ניו יורק לאחת הערים המובילות בנושא ההשקעות הסביבתיות (אנ') כאשר הכריז בינואר 2018 שעיריית ניו-יורק תעביר כספים בשווי 5 מיליארד דולר ממסלולי השקעות שכוללים חברות אשר מזהמות את הסביבה, ואף הצהיר שהעירייה תתבע את חברות הנפט החזקות על חלקן בשינויי האקלים. בנוסף, לאחר הצהרה של דונלד טראמפ שארצות הברית תיסוג מהסכם פריז, האיר דה בלזיו את בניין העירייה בירוק לאות תמיכה בהסכם האקלים, ובהמשך אף התחייב שניו יורק תמשיך לעמוד בהסכם גם אם ארצות הברית תפרוש ממנו. באפריל 2018 הודיע כי כניסת מכוניות לאזור הסנטרל פארק תאסר במטרה להפחית תאונות וזיהום אוויר. באפריל 2019 הכריז דה בלאזיו על תוכנית רחבה להגנה על הסביבה, הכוללת שינויים רבים ביניהם התחייבות מוסדות עירוניים לצריכת אספקת חשמל שאינה מגיעה מדלקים פוסיליים, הפחתת צריכת בשר הבקר על ידי מוסדות עירוניים ב-50% אחוז, הפסקה גורפת של הצריכה העירונית של בשר מעובד, וחוקים המחייבים בעלי מבנים לשפרם בשנים הקרובות בהתאם לתקני אנרגיה מחמירים.
במהלך כהונותיו חיזק ביל דה בלאזיו את מעמדה של ניו יורק כ"עיר מקלט", בה נאסר על שוטריה ופקידיה של העיר לשתף פעולה עם ניסיונות לעצור מהגרים חסרי אישור שהייה, ונאסר על רשויות הרווחה לברר את מעמד האזרחות או הויזה של נזקקים לשירותים. ראשי סוכנות המכס וההגירה הפדרלית (ICE) טענו כי מדיניות זו אינה מותירה להם ברירה אלא לבצע מעצרים בבתי משפט ובפשיטות בקהילה, דבר המסכן אזרחים וגם את סוכניה.
ביוגרפיה > יחסו לישראל

עמדותיו של דה בלאזיו הן פרו-ישראליות. לפני היותו לראש עיריית ניו יורק ביקר שלוש פעמים בישראל.
בינואר 2014 הגיע באופן בלתי מתוכנן לנאום בפני השדולה הפרו-ישראלית אייפאק וציין כי: "חלק מהגדרת התפקיד שלי היא להגן על ישראל".
באוגוסט 2016 הצהיר שהוא מתנגד לארגוני ה-BDS ושבכוונתו להתעמת עם "אנשים התומכים ב-BDS ... המכנים את עצמם פרוגרסיביים". באותו ראיון הוסיף ואמר כי תנועת ה-BDS "שואפת לחתור תחת הכלכלה של מדינת ישראל ולהקשות על קיומה של ישראל – ולפיכך, היא כופרת בעצם הרעיון לפיו העם היהודי זקוק למולדת, בעולם שעודנו מסוכן ולא מסודר ... ישראל, בזמנים טובים ורעים, זמנים קשים ופחות קשים, הייתה מגדלור". הוא ציין את "המעשים הטובים" המרובים של מדינת היהודים, ואת העובדה שכאשר מתרחשים אסונות בעולם, "ישראל היא אחת הראשונות שבאות לשם להגן על הנזקקים, בלי קשר לרקע שלהם ובלי קשר לאמונתם".
חייו האישיים

דה-בלאזיו נשוי לשירליין מקריי, משוררת ופעילה פוליטית אפרו-אמריקאית, שלפני שנפגשו הזדהתה כלסבית. השניים נפגשו ב-1991 כשעבדו בעיריית ניו יורק, ונישאו ב-1994. הם מתגוררים ברובע ברוקלין, ושני ילדיהם קיארה ודנטה למדו במערכת החינוך הציבורית.
הערות שוליים

↑   חוויאר הרננדס, החלום הסנדיניסטי של המועמד לראשות העיר ניו יורק, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2013
↑  ניר וולף, מי יקטוף את התפוח הגדול, "ישראל היום", 1 בנובמבר 2013
↑  De Blasio Arrested, Just as He Wanted, ניו יורק טיימז, 10 ביולי 2013
↑  Dante de Blasio’s Killer Ad May Have Won NYC Primary for His Dad, אתר "The Daily Beast",‏ 14 בספטמבר 2013
↑  יצחק בן-חורין, לאחר 20 שנה: ניו יורק עוברת לדמוקרטים, באתר ynet, 6 בנובמבר 2013
↑  נעמה ריבה, עיריית ניו יורק תחייב יזמים להקצות 20% מכל פרויקט לדיור בר השגה, באתר Xnet‏, 2 בספטמבר 2014
↑  אפרת בראשי מפן‏, 300 אלף דירות מוזלות: תוכנית ענק לדיור בר השגה בניו יורק, באתר וואלה, 9 בנובמבר 2017
↑   ההצלחה המסחררת של אמצעי התחבורה הישן-חדש בניו יורק, באתר TheMarker‏, 10 בדצמבר 2017
↑  New York City plans to divest $5bn from fossil fuels and sue oil companies
↑  נגד הרוח: האפקט המפתיע של פרישת ארה"ב מהסכם פריז
↑  ISRAELI GREENS SLAM TRUMP’S DECISION TO WITHDRAW FROM PARIS AGREEMENT
↑  תומר הדר, עיריית ניו יורק תאסור כניסת מכוניות לסנטרל פארק, באתר כלכליסט, 23 באפריל 2018
↑   ניר חסון, מדיניות סביבתית חדשה בניו יורק תנסה להוריד לאפס את פליטת גזי החממה בעיר, באתר הארץ, 24 באפריל 2019
↑  קואומו נגד משטרת ההגירה: פועלים בחוסר אחריות ובניגוד לחוקה
↑  חדשות nana10, ראש עיריית ניו יורק: "חלק מתפקידי הוא להגן על ישראל. אין לנו בת ברית טובה יותר", באתר nana10‏, 25 בינואר 2014
↑  ראש עיריית ניו יורק: אלחם ב-BDS
↑  When Bill de Blasio's Wife Was a Lesbian, אאוט, 3 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810536196005606  GND: 114370231X  LCCN: no2014000156  SUDOC: 250375273  VIAF: 305947798   WorldCat (עם VIAF): 305947798 
ביל דה בלאזיו ומשפחתו בהפגנה נגד סגירת בית חולים שבסופה נעצר
ג'ון ויליאמס (סופר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1922 קלארקסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במרץ 1994 (בגיל 71) פאייטוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דנבר, אוניברסיטת מיזורי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  בוצ'רס קרוסינג, סטונר, אוגוסטוס 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1973)  מלגת גוגנהיים 
 
ג'ון אדוארד ויליאמס (באנגלית: John Edward Williams;‏ 29 באוגוסט 1922 - 3 במרץ 1994) היה פרופסור, עורך וסופר אמריקאי. יצירותיו המפורסמות ביותר הן סטונר (1965) ואוגוסטוס (1972) שתורגמו לעברית. ויליאמס הוא חתן פרס הספר הלאומי האמריקאי.
ביוגרפיה

ויליאמס גדל בחווה בצפון-מזרח טקסס. סבו וסבתו היו חוואים, ואביו החורג היה שרת במשרד דואר. למרות כישרונו לכתיבה ומשחק, נשר ויליאמס מהקולג' המקומי שבו למד אחרי שנה אחת. הוא עבד עבור עיתונים ותחנות רדיו בדרום מערב ארצות הברית במשך שנה, שלאחריהם גויס לחיל האוויר האמריקאי בשנת 1942 ושירת במשך שנתיים בבורמה ובהודו. במהלך תקופה זאת כתב את הטיוטה לרומן הראשון שלו שפורסם בשנת 1948.
לאחר שחרורו התגורר ויליאמס בקולורדו ונרשם ללימודים באוניברסיטת דנבר, שם השלים תואר מוסמך במדעי הרוח בשנת 1950. במהלך שנות לימודיו פרסם ויליאמס את שני ספריו הראשונים. לאחר שהשלים את לימודיו בקולורדו נרשם ויליאמס ללימודי הדוקטורט שלו בספרות אנגלית באוניברסיטת מיזורי. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1954, ובשנה לאחר מכן שב לאוניברסיטת דנבר למשרת הוראה שכללה את ריכוז התוכנית לכתיבה יוצרת. במהלך תקופה זאת פורסמו "בוצ'רס קרוסינג", הרומן השני פרי עטו, וכן ספר השירה השני שלו.
הרומן השלישי של ויליאמס, סטונר, יצא לאור בשנת 1965. הרומן עוסק בחייו של פרופסור לספרות אנגלית. הרומן הרביעי והאחרון של ויליאמס, אוגוסוטוס יצא בשנת 1972. הספר עוסק בסיפור חייו ותקופת שלטונו של הקיסר הרומי אוגוסטוס. על ספרו זה זכה ויליאמס בפרס הספר הלאומי האמריקאי.
ויליאמס פרש מהוראה בשנת 1985. הוא נפטר בביתו בארקנסו בשנת 1994 כתוצאה מכשל במערכת הנשימה.
ספריו שתורגמו לעברית

הספרים מסודרים לפי סדר יציאתם לאור בעברית. בסוגריים שנת המקור.
סטונר (1965), תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2011.
אוגוסטוס (1972), תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2013.
בוצ'רס קרוסינג (1960), תרגם גיל שמר, הוצאת ידיעות ספרים, 2016.
הערות שוליים

↑  אירי ריקין, "סטונר" של ג'ון ויליאמס: בגן עדן של דת כוזבת, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2011
↑   אירי ריקין, חשבון הנפש של אוגוסטוס, באתר הארץ, 30 במרץ 2013
גלית חתן, ‏אוגוסטוס, ג'ון וויליאמס, באתר גלובס, 7 במאי 2013
↑   הארץ, "להסתבך איתך" וספרים חדשים אחרים, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2016
יונתן גרוסמן‏, במערב אין כל חדש: "בוצ'רס קרוסינג" הוא סיפור סטנדרטי שאינו מצליח להתעלות, באתר וואלה, 5 בפברואר 2017
אריק גלסנר, על "בוצ'רס קרוסינג", של ג'ון ויליאמס, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", נובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297060105171  PLWABN: 9810544484905606  BIBSYS: 4087403  BNE: XX4760663  BnF: cb12197229f (data)  CANTIC: a11412720  CiNii: DA05430765  GND: 1038675642  ICCU: NAPV092194  ISNI: 0000 0003 9221 3590  LCCN: n79045254  LNB: 000228043  MusicBrainz: 0505aef1-3142-45f7-affb-f18c1105e208  NDL: 00461017  NKC: ola2015873832  NLA: 59452068  NLK: KAC201503296  NSK: 000663121  NTA: 068422318  RERO: 02-A019235740  SELIBR: 374265  SNAC: w6tn0cnw  SUDOC: 113830017  VIAF: 67710786   WorldCat (עם VIAF): 67710786
ג'ורג' ריצ'י

ג'ורג' ג'י. ריצ'י (באנגלית: George G. Ritchie) היה נשיא האקדמיה לרפואה כללית של וירג'יניה בריצ'מונד, יו"ר המחלקה לפסיכיאטריה בבית החולים Towers‏ ומקים ונשיא "Universal Youth Corps", במשך יותר מ-20 שנה. בשנת 1967 החל עוסק בפסיכיאטריה פרטית בשרלוטסוויל, וירג'יניה, ובשנת 1983 עבר לאניסטון, אלבאמה, לכהן כראש המחלקה לפסיכיאטריה במרכז הרפואי "Northeast Alabama Regional Medical Center". הוא חזר לריצ'מונד בשנת 1986 לפרקטיקה פרטית עד פרישתו בשנת 1992‏
.
חוויית סף-מוות

בהיותו בגיל 20, ריצ'י נפטר בבית חולים צבאי, והוכרז כמת על ידי רופא צבאי בתפקיד, פעמיים. אולם לאחר תשע דקות מההכרזה השנייה הוא התעורר לחיים. ד"ר ריצ'י כתב על חוויית סף מוות שלו בספרו "חזרה ממחר" (Return from Tomorrow) שכתב יחד עם אליזבת' שריל ופורסם בשנת 1978. בספרו הוא מתאר חוויה חוץ גופית ומאורעות שמימיים שאירעו לו כולל מסעות בין ממדים שונים במרחב ובזמן. הספר תורגם לתשע שפות שונות.
פטירתו

ד"ר ריצ'י נפטר באוקטובר 2007 בביתו באירווינגטון, וירג'יניה, בגיל 84. אולם טרם מותו אמר לאור המידע שלמד בחוויית סף המוות שלו:
המוות אינו יותר מאשר פתח, משהו שאתה עובר דרכו
ביבליוגרפיה

George G. Ritchie and Elizabeth Sherrill, Return from Tomorrow. Old Tappan, NJ: F.H. Revell, 1978. ISBN 0-8007-8412-X.
George G. Ritchie, Ordered to Return: My Life After Dying. Charlottesville, VA: Hampton Roads Publishing, 1998. ISBN 1-57174-096-1.
הערות שוליים

↑  Ritchie, G. and Sherrill, E., Return from Tomorrow, 1978, back cover.
1 2 3 4  Anniston Star Obituary, October 31, 2007. Accessed 2007-12-18.
↑  Richmond Times-Dispatch obituary, October 31, 2007. Accessed 2007-12-18.
↑  Ritchie, G. Ordered to return: my life after dying, 1998, pp. 24-25.
↑  Ritchie, G. and Sherrill, E. (1978), op. cit., pp. 36-46.
↑  Ritchie, G. and Sherrill, E. (1978), op. cit., pp. 55-74.
↑  Ritchie, G. (1998), op. cit., back cover.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430119905171  BnF: cb12710807g (data)  GND: 11901114X  ISNI: 0000 0001 0776 2284  LCCN: n77016654  NKC: mzk2006324140  NTA: 071189769  VIAF: 3271488   WorldCat (עם VIAF): 3271488
בזוקה (כלי נשק)

| --- | --- |
חייל יורה בזוקה מדגם M1
חייל יורה בזוקה מדגם M1
 מידע בסיסי
 ייעוד:  מטול רקטות נגד טנקים
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שימוש ראשון:  1942
 פעילות מבצעית:  מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה 
 תקופת השירות:  1942–1963 (כ־21 שנים) 
 משתמשים:  אוסטריה, ארגנטינה, ארצות הברית, בריטניה, פורטוגל, פרגוואי, צרפת, קנדה
 גרסאות:  M1,M1A1,M9,M9A1,M20
 מאפיינים כלליים
 משקל:  7.5 ק"ג (M9A1)
 ממדים
 אורך:  155 ס"מ
 קוטר:  60 מ"מ
 ביצועים
 טווח:  457 מטר (M9A1)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  מטען חלול
 
חייל אמריקאי יורה בבזוקה מסוג M9 על עמדת מקלע גרמנית. ניתן לראות בבירור את העשן הרב שנפלט מהנשק בעת הירי (צולם בלוקה, 1944).
חייל בחטיבת הצנחנים לאחר צניחה עם בזוקה בתרגיל צבאי ב-1962
בזוקה (באנגלית: Bazooka) הוא מטול רקטות נגד טנקים, המבוסס על ראש קרב חלול. היה זה כלי הנשק הראשון אשר שילב באופן אפקטיבי את הרעיונות של מטען חלול ורקטה לכדי נשק אפקטיבי נגד טנקים. הבזוקה פותחה על ידי צבא ארצות הברית ונכנסה לשירות בזמן מלחמת העולם השנייה, שם שימשה בהצלחה מרובה בכל הזירות.
משגרי בזוקה אמריקאים אשר נלקחו שלל על ידי הצבא הנאצי במהלך הקרבות בצפון אפריקה, שימשו בסיס לפיתוחו של הפנצרשרק. מקור שמו בדמיונו לכלי הנגינה בזוקה.
תיאור

הבזוקה היא מטול רקטות היורה רקטות בעלות ראש נפץ "חלול" המיועד לחדור שריון. המטען החלול מבוסס על מטען מעוצב, המכיל חרוט נחושת הפוך, המוצב בחזית מטען חומר הנפץ. הפעלת המטען (בעת הפגיעה במטרה) גורמת לקריסתו של חרוט הנחושת והפיכתו לסילון נחושת, בעל אנרגיה קינטית גבוהה ביותר, המסוגל לחדור שריון. עצם החדירה יוצרת רסס רב, המתפזר בתוך תא הלחימה.
דגמים

M1A1 – הדגם המקורי של הבזוקה. המטול היה באורך 1.2 מטר ונטען-אחורית ברקטות 60 מ"מ. חסרונו היה ההדף הגדול וענן הגזים הרחב שפלט בעת הירי. יכולת חדירת השריון של הרקטות שנורו בדגם זה הייתה כ-100 מ"מ שריון.
M9 ו-M9A1 – דגמים משופרים, בעלי יכולת להתפרק למספר חלקים, בשביל להקל על הנשיאה בשטח.
M20 – משגר שפותח בזמן מלחמת קוריאה, ויכול לשגר רקטות גדולות יותר של 89 מ"מ עם יכולת חדירה של 200 מ"מ שריון, בטווח 150 מטר.
סופר בזוקה – חיקוי ישראלי לבזוקה, בעל יכולת חדירה של 400 מ"מ שריון, אך עם בעיות אמינות ובטיחות.
מפרט טכני

M1A1:
אורך: 1.37 מטר
קליבר: 60 מ"מ
משקל: 6.8 ק"ג
טווח מקסימום: 365 מטר
M9A1:
אורך: 1.55 מטר
קליבר: 60 מ"מ
משקל: 7.5 ק"ג
טווח מקסימום: 457 מטר
Super Bazooka:
אורך: 1.524 מטר
קליבר: 89 מ"מ
משקל: 6.4 ק"ג
טווח מקסימום: 823 מטר
מדינות משתמשות

לפי סדר אלפביתי:
אוסטריה אוסטריה – סופר בזוקה; הוחלף, על ידי תול"ר קרל גוסטב 84 מ"מ
ארגנטינה ארגנטינה – סופר בזוקה; הוחלף על ידי AT4
ארצות הברית ארצות הברית
בריטניה בריטניה
ישראל ישראל
פורטוגל פורטוגל
פרגוואי פרגוואי
צרפת צרפת
קנדה קנדה
ראו גם

פנצרשרק
RPG-7
לאו (מחליפו של הבזוקה)
הערות שוליים

↑  כלומר צידו הרחב פונה לכיוון מעוף הקלע, וקודקודו לכיוון היורה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10663642
באניה לוקה

העיר באניה לוקה בשנת 1903
משקעים וטמפרטורה
באניה לוקה (בסרבית באותיות קיריליות: Бања Лука, באותיות לטיניות: Banja Luka) היא עיר הבירה דה פקטו של רפובליקה סרפסקה, הישות הסרבית בבוסניה והרצגובינה, אף שלהלכה, סרייבו היא עיר הבירה של שתי הישויות בבוסניה והרצגובינה ושל בוסניה והרצגובינה כמדינה. באניה לוקה היא היחידה האדמיניסטרטיבית הגדולה ביותר ברפובליקת סרפסקה, עם שטח של 1,239 קמ"ר. באניה לוקה מהווה את המרכז הפוליטי, האדמיניסטרטיבי, הפיננסי, האקדמי והתרבותי של סרפסקה.
באניה לוקה היא העיר השנייה בגודלה בבוסניה והרצגובינה והגדולה ביותר בסרפסקה. היא ממוקמת בליבו של אזור קריינה הבוסנית (Босанска крајина). מספר התושבים בעיר רבתי נאמד בכ-250,000. העיר היא מקום מושבן של אספת הנבחרים של רפובליקה סרפסקה ואוניברסיטת באניה לוקה.
היסטוריה עשירה ומגוונת הותירה סימני תרבויות וסגנונות אדריכליים שונים, מלוות במספר רב של פסלים ואנדרטאות בעיר. באניה לוקה מתאפיינת במספר רב של פארקים מוריקים וביופיו המיוחד של נהר ורבץ (Врбас).
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בצפון מערבה של סרפסקה על גדות הנהר ורבאס, ב-'44°78 צפון ו-'17°19 מערב. שטחה כ-96.2 קמ"ר, ומרכז העיר מצוי בגובה של 163 מטר מעל פני הים ומוקף גבעות. מוצא נהר הורבס הוא כ-90 ק"מ מדרום לעיר, והנחלים ורבניה (Врбања), צרקבנה (Црквена) וסוטורלייה 
(Сутурлија) זורמים אליו בתוך שטח העיר. ליד העיר ממוקמים כמה מעיינות (бање) חמים.
העיר מוקפת כולה יערות. היא ממוקמת בעמק באניה לוקה, הנמצא באזור מעבר הרים של שרשרת האלפים הדינריים. בין ההרים הסובבים: מניאצ'ה (Mањача), צ'מרניצה (Чемерница) וטיסובץ (Tисовац).
אקלים

בעיר יש אקלים יבשתי עם חורפים קרים וקיצים חמים. החודש החם בשנה הוא חודש יולי עם טמפרטורה ממוצעת של 28 מעלות צלזיוס. החודש הקר בשנה הוא ינואר, שבו הטמפרטורה הממוצעת היא 0.8 מעלות.
כמות המשקעים השנתית בעיר היא כ-988 מ"מ גשם, המתקבלים ב-143 ימי גשם בממוצע בשנה. בגלל מיקומה בקווי רוחב גבוהים, כל שנה יורד שלג בעיר. רוחות עזות באות מהצפון ומצפון-מזרח.
היסטוריה

עדויות ליישוב במקום קיימות מתקופת האימפריה הרומית. במרכזה של העיר העתיקה מצויים שרידי מצודה מתקופה זו. בהמשך נשלט האזור על ידי ממלכת בוסניה. לראשונה מוזכרת העיר במסמך מ-26 בפברואר 1494. ב-1521 נכבשה באניה לוקה על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) הותקפה העיר על ידי האוסטרים, הועלתה באש ונגרמו בה נזקים כבדים.
ב-1878, סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית את אזור בוסניה ובכלל זה העיר באניה לוקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. עם גידולה ותיעושה של העיר, סופחו לתוכה יישובים סרבים אורתודוקסים אשר שכנו בפרבריה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה באניה לוקה בשטחי יוגוסלביה. באוקטובר 1969 התחוללה באזור רעידת אדמה, נגרמו נזקי רכוש רבים ונהרגו 15 מתושבי באניה לוקה. ב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה.
הקהילה היהודית

במהלך המאה ה-18 קמה בעיר קהילה יהודית ספרדית קטנה. החל מ-1878, לאחר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית הגיעו לעיר גם יהודים אשכנזים. ב-1885 התגוררו בעיר 226 יהודים וב-1900 מנתה הקהילה 336 נפשות. הוקמו שני בתי כנסת, האחד ספרדי והשני אשכנזי. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בבאניה לוקה 383 יהודים. יהודי העיר גורשו על ידי שלטון האוסטאשה למחנות השמדה כגון יאסנובאץ וסטארה גרדישקה אשר בקרואטיה. כ-70 מבני הקהילה שרדו את השואה ורק מקצתם שבו להתגורר בעיר. הפעילות הקהילתית לא חודשה. ב-1967 התגוררו העיר 47 יהודים וב-1981 נמנו בה 12 בלבד. ב-1976 נהרס בית העלמין היהודי לצורך עבודות פיתוח והרחבה שבוצעו בבאניה לוקה.
דמוגרפיה

לפי הרישומים, ב-1991 העיר באניה לוקה רבתי מנתה 195,692 עם התפלגות ל:
54.6% סרבים.
14.8% קרואטים.
14.6% מוסלמים-בוסניים.
12.1% יוגוסלבים.
3.9% אחרים.
העיר עצמה מנתה 143,079 תושבים, מתוכם:
49.0% סרבים.
15.8% יוגוסלבים.
11.0% קרואטים.
ב-2004 עמדה אוכלוסיית העיר על 196,500 נפשות, ובעיר רבתי היא מוערכת ב-220,000 נפש. אין נתונים עדכניים על ההתפלגות האתנית ב-2014, אך ברור שהסרבים ממשיכים להוות רוב. על פי הערכות, 65,000 נפש הם פליטים או תושבים זמניים.
דמוגרפיה > נתונים דמוגרפיים היסטוריים

על פי נתונים של האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1879 מנתה העיר באניה לוקה רבתי 86,209 נפש, בסיווג על-פי דת:
74.46% אורתודוקסים.
10.52% קתולים.
14.33% מוסלמים.
ואילו העיר עצמה מנתה 13,566 בהם:
19.8% אורתודוקסיים.
67.71% מוסלמים.
ממשל ומוסדות

העיר משמשת כעיר מחוז באניה לוקה וכעיר הבירה דה-פקטו של רפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות של בוסניה והרצגובינה.
בעיר מוסדות ממשל ובית אספת הנבחרים של רפובליקה סרפסקה. עוד שוכנים בעיר מוסדות וסוכנויות שונות, כגון הבורסה לניירות ערך, סניף הביטוח הלאומי, וסניף של הבנק המרכזי של בוסניה והרצגובינה. העיר היא גם מקום מושבה של הכנסייה הקתולית של באניה לוקה ושל הקתדרלה הקתולית סנט בונה ונטורה.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העיר היא מקום מושבם של התיאטרון הלאומי של רפובליקה סרפסקה (Народно позориште РС), תיאטרון ילדים, ספרייה לאומית ואוניברסיטאית של רפובליקה סרפסקה (Народна и универзитетска библиотека РС), מוזיאון לאומי של רפובליקה סרפסקה (Народни музеј РС), מוזיאון אתנוגרפי (Етнографски музеј), מוזיאון אומנות המודרנית (Музеј савремене умјетности) וכו'. בעיר מתקיימים הפסטיבלים העיקריים של סרפסקה.
תרבות > ספורט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העיר מהווה צומת דרכים לאומי חשוב. בבאניה לוקה נמצא נמל תעופה בינלאומי – מחובליאני
(Mаховљани) שממנו מתקיימות טיסות סדירות לבלגרד ולציריך וטיסות צ'ארטר לזלצבורג.
ערים תאומות

איטליה בארי, איטליה
איטליה קמפובאסו, איטליה
איטליה ביטונטו, איטליה
סרביה נובי סאד, סרביה
סרביה בלגרד, סרביה
סרביה סרמסקה מיטרוביצה, סרביה
אוסטריה גראץ, אוסטריה
גרמניה קייזרסלאוטרן, גרמניה
אוקראינה לבוב, אוקראינה
רוסיה מוסקבה, רוסיה
יוון פטראס, יוון
סלובניה קראן, סלובניה
ישראל מודיעין-מכבים-רעות, ישראל (מ־2010)
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בבאניה לוקה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 35-34.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561940305171  BnF: cb12222830t (data)  GND: 4454278-1  LCCN: n80020472  MusicBrainz: 5fab2cc0-881f-4f93-b473-d2e169365c7f  NKC: ge370992  NSK: 000608784  SUDOC: 083971319  TDVİA: banaluka  VIAF: 130179672   WorldCat (עם VIAF): 130179672 
נהר ורבס העובר דרך העיר
כנסיית ישו המושיע (Христа спаситеља), במרכז העיר
בית הכנסת של קורו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, מוזיאון דת 
 כתובת:  קורו 
 מיקום:  מירנדה 
 מדינה:  ונצואלה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1730
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־30 של המאה ה־18 
 קואורדינטות:  11°24′29″N 69°40′35″W﻿ / ﻿11.407993°N 69.676396°W﻿ / 11.407993; -69.676396
  (למפת ונצואלה מוגדלת) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביבית הכנסת של קורו(למפת ונצואלה רגילה) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביבית הכנסת של קורו
 
בית הכנסת של קורו (בספרדית: Casa de Oración Hebrea "בית תפילה עברי") הוא בית כנסת בעיר סנטה אנה דה קורו, בצפון ונצואלה, הממוקמת לחוף הים הקריבי, לא רחוק מהאי ההולנדי קוראסאו. האתר ידוע כאחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר באמריקה הלטינית.
היסטוריה

בית הכנסת היה במקור בית פרטי שנבנה בשנת 1774 ונקנה ב-30 ביולי 1847 על ידי דוד אברהם סניור, סוחר ספרדי מקוראסאו, שהתגורר בעיר קורו והיה חבר הקהילה היהודית המתפתחת של העיר. לפני כן, שימש ביתו של דוד ולנסיה כבית התפילה הקהילתי אשר כ-20 יהודים התפללו בו בשבתות ובימי חול. יצחק סניור, בנו של דוד ובניו נשארו בבית והשתמשו באחד החדרים שלו כאולם תפילה, עד שנת 1880.
רכישה על ידי ממשלת ונצואלה

ב-3 באוגוסט 1997, נפתח מחדש הבית על ידי ממשלת ונצואלה בשם "Casa de Oración Hebrea" (בית תפילה עברי) כתרומה תרבותית חשובה להנצחה של מורשת היהודים הספרדים בצפון ונצואלה.
הערות שוליים

↑  Aizenberg, Isidoro. La Comunidad Judía de Coro: 1824-1900. Centro de Estudios Sefardíes de Caracas, 1995. ISBN 981-6031-08-3
↑  Boletim ASA nº 101, jul-ago/2006. Associação Scholem Aleichem de Cultura e Recreação. (בפורטוגזית)
↑  Sala de Oración Hebrea. Coroweb.com (בספרדית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת ובנושא ונצואלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון מייספילד

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1878 לדבורי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 במאי 1967 (בגיל 88) אבינגדון-און-תמזה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  פינת המשוררים 
 מקום לימודים:  Warwick School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 צאצאים:  Judith Masefield 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות 
 
ג'ון מייספילד, 1916
ג'ון אדוארד מייספילד (באנגלית: John Edward Masefield;‏ 1 ביוני 1878 – 12 במאי 1967) היה משורר וסופר אנגלי ו"אביר השירה" (Poet Laureate) מ-1930 עד 1967. בין יצירותיו הנודעות ביותר נמנים סיפורי ההרפתקאות לבני הנעורים "חבורת חצות" (The Midnight Folk) ו"קופסת הפלאות" (The Box of Delights) והפואמות "חסד נצחי" (Everlasting Mercy) ו"קדחת הים" (Sea-Fever).
יצירותיו שתורגמו לעברית

חבורת חצות. מאנגלית: גדעון טורי. רמת גן, מסדה, 1971
קדחת ים. מאנגלית: אברהם בירמן. תרגום חלקי התפרסם ב"ים" - גליונות החבל הימי לישראל, חוברת י', מרץ 1946, עמ' 10.
בית הכנסת של צ'קישקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  Čekiškė 
 מדינה:  ליטא 
 קואורדינטות:  55°09′29″N 23°31′07″E﻿ / ﻿55.158055555556°N 23.518611111111°E﻿ / 55.158055555556; 23.518611111111
 he
 
בית הכנסת של צ'קישקה (בליטאית: Čekiškės sinagoga) הוא בית כנסת לשעבר בעיר צ'יקישקה, במחוז קובנה, ליטא.
המבנה

בית הכנסת הוא מבנה לבנים אדום לא מטויח. יש לו שני אולמות עיקריים, והוא מכוסה בגג גמלונים של יריעות אזבסט המונחות על גבי גג שלבקת חוגרת ישן.
בבית הכנסת אולם תפילות רחב ידיים בצד המזרחי וכרך מערבי בן שתי קומות, שבקומת הקרקע יש אולם פרוזדור וחדר קטן אחד, ובקומה העליונה הייתה ממוקמת עזרת הנשים. הכניסה הראשית לבית הכנסת ממוקמת בחזיתו הדרומית של המבנה. גרם מדרגות עץ חיצוני המוביל לעזרת הנשים הוצמד ככל הנראה לחזית המערבית. החלק החיצוני של בית הכנסת השתמר.
הפנים מחולק על ידי קירות לבנים לאולם התפילה המזרחי ולשני חדרים מערביים, שמעליהם הייתה ממוקמת עזרת הנשים. החדר הצפון מערבי שימש ככל הנראה כחדר תפילה ולימוד קטן, שכן בקיר המזרחי שלו יש גומחה עם מסגרת עץ בולטת שנראית כמו ארון תורה קטן.
היסטוריה

ב-22 ביולי 1887 פרצה שרפה בעיר. השרפה בצ'יקישקה הרסה את רוב התשתיות ונותרו רק 3 מבנים בעיר. רוב האוכלוסייה באותה תקופה הייתה אוכלוסייה יהודית. לאחר השרפה נבנה בית הכנסת צ'קישקה ונשאר ללא שינוי עד היום, אם כי הוא כבר לא בשימוש.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בית הכנסת ננטש במשך זמן רב. במהלך הכיבוש על ידי ברית המועצות הוסב הבניין לאסם.
בשנת 2010 הבניין הוכרז כאתר מורשת תרבותית לשימור.
הערות שוליים

↑  "Kauno rajono sinagogos - Čekiškės sinagoga". krsvbiblioteka.lt.
↑  "KAUNO RAJONE GERBIAMAS HOLOKAUSTO AUKŲ ATMINIMAS IR SAUGOMAS ŽYDŲ KULTŪROS PAVELDAS". diena.lt.
1 2  "Daugiakultūrės praeities liudininkės. Čekiškės sinagoga". bernardinai.lt/.
↑  "Radijo dokumentika. Ciklas „Prarasti štetlai"". Lithuanian National Radio and Television.
↑  https://www.lostmural.org/litvak-roots
1 2  "Čekiškės sinagogos pastatas". kvr.kpd.lt.
בלארוס באירוויזיון 2021

| --- | --- |
 שיר אירוויזיון בביצוע גלסי זמסטה
 מתוך  אירוויזיון 2021
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 → 2020
 
השתתפותה של בלארוס באירוויזיון 2021 הייתה אמורה להתקיים עם הלהקה גלסי זמסטה שנבחרה לייצג את המדינה, אך בעקבות פסילת השיר הראשון שנשלח, בלארוס החליטה לבסוף שלא תשתתף בתחרות.