stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליה ויידה
תערוכות יחיד

1948 • בית הספר האירופי, בודפשט
1960 • דירתו של מיקלוש מסאי-פולץ אליין בבודפשט (תערוכת סטודיו)
1976 • גלריית הליקון, בודפשט • מועדון ברצ'ני, בודפשט • בית התרבות יוקאי, בודארש
1981 • היכל האמנות, בודפשט
1995 • מוזיאון לאיוש קשאק, בודפשט
1996 • גלריית ארדש [עם לאיוש ויידה], סנטנדרה
2000 • קולאז'ים, גלריית וינטג', בודפשט
2004 • גלריית ארדס, סנטנדרה.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1945 • SZDP אגודת אמנים ותערוכה של אמנים מוזמנים, מוזיאון ארנסט, בודפשט
1946 • תערוכה ראשונה לאומנויות יפות בהונגריה, מוזיאון ארנסט, בודפשט
1947 • אמנות מופשטת II. תערוכה קבוצתית, ארגון חופשי של אמנים יפים • II. תערוכה לאומית חופשית מוזיאון ארנסט, בודפשט
1948 • מגמות חדשות באמנות ההונגרית, הסלון הלאומי, בודפשט
1957 • תערוכת אביב, היכל האמנות בודפשט
1962 • המכון לאדריכלות מודרנית-אמנות מודרנית, הכשרה בהנדסה
1965 • התערוכה הבינלאומית לאמנויות יפות, זילונה גורה (ז'לונה)
1966 • 125 שנה לצילום הונגרי, הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט • תערוכת ציירי סנטנדר, מוזיאון בלשה בלינט, אסטרגום
1968 • 40 שנות ציור בסנטנדרה, מוזיאון פרנצי, סנטנדר
1970 • אמני סנטנדרה לקורבנות שיטפון, מוזיאון פרנצי, סנטנדר • אמנות סנטנדר, גלריית קיש, סקשפהרוואר
1971 • יצירות חדשות, היכל האמנות, בודפשט
1972 • אמנות הונגרית, אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון (ארצות הברית)
1973 • בית ספר אירופי. אמנות הונגרית של המאה העשרים,
1977 • תערוכה, מוזיאון לאיוש הטווני
1979 • Arte ungherese contemporanea, פאלאצו ריאל, מילאנו
באוספים ציבוריים

גלריה מטרופוליטן, בודפשט
מוזיאון המלך סנט אישטוואן, סקשפהרוואר
מוזיאון יאנושס פאניוניוס, פץ'
הגלריה הלאומית ההונגרית, בודפשט
לקריאה נוספת

Artportal
יוליה ויידה בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 213/1908. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése Vajda Lajossal a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 39/1938. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130028045  ISNI: 0000 0000 7873 7361  LCCN: n2005089843  NKC: jo2015896979  RKD: 316483  VIAF: 38014402   WorldCat (עם VIAF): 38014402
יוזמת בריגס

זכויות להט"ב בארצות הברית, מפת ההצבעה במחוזות קליפורניה
הצעה 6 (באנגלית: Proposition 6) היא יוזמה מדינית שהועלתה להצבעה וכשלה בקליפורניה, ארצות הברית, ב-7 בנובמבר 1978.
היוזמה נודעה בשם "יוזמת בריגס" (Briggs Initiative)‏ על שם העומד מאחוריה, המחוקק המדיני השמרן ג'ון בריגס ממחוז אורנג'.
היוזמה הכושלת אמורה הייתה למנוע מהומואים, לסביות, וכל מי שתומך בזכויות להט"ב מלעסוק בהוראה בבתי הספר הציבוריים במדינה. יוזמת בריגס הייתה כישלונה הראשון של תנועה שמטרתה הייתה לבטל חוקים שקידמו זכויות להט"ב במדינה, אותה הובילה אניטה בריאנט וארגונהּ "הצילו את ילדינו" שפעל בפלורידה. הארווי מילק היה מהפעילים הבולטים נגד היוזמה, והתנגדותו של רונלד רייגן סייעה לבסוף לכשלונה בהצבעה.
רקע

אניטה בריאנט הייתה פעילה חברתית בולטת בפלורידה שעסקה בקידום ההתנגדות לזכויות להט"ב. היא קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב ברמה הארצית של הצלחתה לבטל במחוז דייד (Dade County) חוקים שאסרו אפליה על רקע נטייה מינית. ביטול החוק גרר מאמצים לבטל חוקים נוספים המגנים על להט"בים מאפליה על רקע נטייתם המינית, והביא את מדינות אוקלהומה וארקנסו לאסור על הומואים ולסביות מלעסוק במקצועות הוראה בבתי ספר ציבוריים במדינות.
על רקע זה צמח הרעיון ליוזמת בריגס, לפיה "יפוטר ממערכת החינוך הציבורי כל מורה אשר מעודד, תומך או מבצע פעילות הומוסקסואלית". היוזמה הייתה הניסיון הראשון מסוגה להגביל זכויות הומואים ולסביות בארצות הברית.
הקמפיין נגד ההצעה

תחת הסלוגן "!Come out! Come out! Wherever you are" (בתרגום חופשי: "צא! צא! היכן שלא תהיה!") הלקוח משיר של פרנק סינטרה ומהווה פרפרזה ליציאה מהארון, התאגדו הפעילים החברתיים קרייג גוון, ביל קראוזה, הארווי מילק, האנק וילסון וטום אימאנו על מנת להביא לביטול היוזמה. במסגרת הקמפיין שזכה לשם "קמפיין מס' 6" עברו פעילים חברתיים הומואים ולסביות מדלת לדלת במחוזות מגוריהם ועסקו בהסברה אודות הנזק החברתי, לטענתם, שיוזמה זו עלולה לגרום.
הקמפיין הביא ליציאה מהארון של להט"בים רבים, אשר סיפרו על נטייתם המינים למשפחותיהם, חבריהם וקולגות שלהם. רבים יזמו נאומים במרכזים חברתיים והכנסיות אליהן הם משתייכים ופנו בכתב לעורכי העיתונים המקומיים. מטרת הקמפיין הייתה להראות לציבור כי הומואים ולסביות הם חלק אינטגרלי מהחברה, וכי באוכלוסייה זו נכללים גם מכרים שלהם שעלולים להיפגע מהיוזמה.
בתחילת ספטמבר 1978 נהנו מצדדי יוזמת בריגס מתמיכה ציבורית רחבה: סקרי דעת קהל שנערכו הראו כי כ-61% מבעלי זכות ההצבעה היו בעד היוזמה, בעוד 31% בלבד התנגדו לה, וזאת למרות עמדתם הרשמית של ארגונים גדולים וגופי כנסייה נגד ההצעה. הקמפיין נגד ההצעה הצליח להדביק את הפער ל-45% תומכים מול 43% מתנגדים, ו-12% שטרם החליטו.
הקמפיין נגד ההצעה > ההתנגדות הרפובליקנית

במקביל לקמפיין, התארגנו נגד ההצעה כמה קבוצות של הומואים רפובליקנים שהבולטת בהן הייתה "לוג קאבין רפובליקנס" שהוקמה בקליפורניה בשנת 1977. הקבוצה עסקה בלובינג בקרב ראשי המפלגה הרפובליקנית על מנת שיביעו התנגדות להצעה. מושל קליפורניה לשעבר (ונשיא ארצות הברית בעתיד) רונלד רייגן, שהצטרף בשנות ה-60 למפלגה הרפובליקנית, יצא כנגד יוזמת בריגס באופן פומבי. הוא שלח להוגי היוזמה מכתב התנגדות לא-רשמי מטעמו, והתראיין בכלי התקשורת והבהיר את עמדתו נגד היוזמה. בנוסף, הוא כתב מאמר מערכת באחד מהעיתונים הגדולים של לוס אנג'לס בנושא וגם בו הביע את התנגדותו ליוזמה.
התזמון של התנגדותו של רייגן ליוזמה היה משמעותי שכן הוא תכנן לרוץ לנשיאות והיה זקוק הן לתמיכתם של השמרנים והן של המתונים במפלגה, ולמרות נטייתם לתמוך בה, הוא עמד על דעתו וציין: "מה שזה לא יהיה, הומוסקסואליות איננה מחלה מידבקת כמו חצבת. הדעה המדעית הרווחת היא שנטייה מינית נקבעת בגיל מוקדם מאוד ומורה אינו יכול באמת להשפיע עליה". מלבד רייגן פוליטיקאים נוספים שהתנגדו ליוזמה היו ג'רלד פורד וג'ימי קרטר (שהיה הנשיא), אשר הביע את התנגדותו בשלב מאוחר יותר.
תוצאות ההצבעה

בטרם ההצבעה הצביעו הסקרים על תמיכה ביוזמה בעלת פער משמעותי, אך ב-7 בנובמבר 1978 נחלה יוזמת בריגס מפלה ונכשלה בהצבעה בעקבות הקמפיין של קהילת הלהט"ב, בו תמכו אף כמה רפובליקנים בולטים. ההצעה הפסידה אפילו במחוז אורנג', מקום מוצאו של ג'ון בריגס, הנחשב למחוז השמרן ביותר במדינה. להלן תוצאות ההצבעה:
| הצעה 6 |
| --- | --- | --- |
| בעד או נגד היוזמה | מספר מצביעים | אחוז המצביעים |
|  נגד | 3,969,120 | 58.4% |
|  בעד | 2,823,293 | 41.6% |
| סך כל הקולות שנספרו | 6,792,413 | 95.3% |
| קולות לא תקפים או הצבעות ריקות | 339,797 | 4.7% |
| סך כל ההצבעות | 7,132,210 | 100.00% |
אחוז הצבעה: 70.41%
ההצעה בטנסי

בשנת 2011 עברה בסנאט של טנסי הצעת חוק דומה.
ראו גם

סעיף 28 לחוק הממשל המקומי 1988
בהלת הלבנדר
מהומות סטונוול
צו נשיאותי 13087
אל תגידו גיי
הערות שוליים

↑  Stockton-San Joaquin County Public Library. "Ballot Propositions June 1978-June 1998". Stockton-San Joaquin County Public Library. אורכב מ-המקור ב-2012-02-19. נבדק ב-2008-12-07.
1 2 3  Rimmerman, Craig (בנובמבר 2001). "From Identity to Politics: The Lesbian and Gay Movements in the United States". Temple University Press. נבדק ב-2008-12-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lipkin, Arthur (בדצמבר 2000). "Understanding Homosexuality, Changing Schools". Westview Press. נבדק ב-2008-12-08. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shilts, Randy (1988). "The Mayor of Castro Street: The Life and Times of Harvey Milk". St. Martin's Griffin. נבדק ב-2008-12-08.
↑  Milk Memorial March Brings Out Hundreds
↑  McKinley, Jesse (1 בנובמבר 2008). "Back to the Ramparts in California". NYT. נבדק ב-2008-12-07. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Reagan, Ronald (1978-11-01). "Editorial: Two Ill-advised California Trends". Los Angeles Herald-Examiner. p. A19.
↑  Reagan, LeVay (1997). "City of Friends: A Portrait of the Gay and Lesbian Community in America". MIT Press. נבדק ב-2008-12-08.
↑  Back to Briggs: Latest No on 8 Ad With Sen. Diane Feinstein Brings Back Memories of Another Referendum
↑  Perfect Enemies: The Religious Right, the Gay Movement, and the Politics of the 1990s
↑  California Secretary of State, Statement of Vote, 1978
↑  ALIYAH SHAHID, 'Don't say gay' bill passes in Tennessee Senate, would ban teachers from discussing homosexuality, DAILY NEWS, May 21st 2011
יחסי אנגולה–סרביה

| יחסי אנגולה–סרביה |
| --- | --- |
אנגולה: סרביה


אנגולה: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 77,474
אוכלוסייה
38,173,511: 6,724,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 11,181
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אנגולה–סרביה הם היחסים הבילטרליים בין אנגולה לסרביה. אנגולה ויוגוסלביה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1975, לאחר קבלת עצמאותה של אנגולה. לאנגולה יש שגרירות בבלגרד, ולסרביה יש שגרירות בלואנדה.
היסטוריה

במהלך מלחמת האזרחים באנגולה, סייעה יוגוסלביה רבות לתנועה העממית לשחרור אנגולה. יוגוסלביה נתנה אספקה צבאית, סיוע כספי, חינוך לסטודנטים אנגולים והכשרות דיפלומטיות בבלגרד. בעוד התמיכה הסובייטית בתנועה העממית לשחרור אנגולה הייתה לא יציבה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, סייעה יוגוסלביה בנחישות ובקביעות במאבקה של התנועה העממית לשחרור אנגולה ברכישת נשק. היחסים ההדוקים ושיתוף הפעולה נמשכו גם במהלך התפרקות יוגוסלביה. אנגולה הביעה אז את תמיכתה בסרביה בנושא קוסובו.
שיתופי פעולה

ב-2011 ציין שר ההגנה של סרביה דראגאן סוטאנובאץ' (אנ'), בפגישה בלואנדה, כי סרביה מנהלת משא ומתן עם שלטונות אנגולה לבניית בית חולים צבאי חדש באנגולה.
יהודית מזור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 (בת 81 בערך) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  מיס ישראל (1962)
 
יהודית (מזרחי) מזור (ג'ודי טאובמן) (נולדה ב-1943) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1962 ודוגמנית עבר.
ביוגרפיה

יהודית מזור נולדה בתל אביב. בגיל 16 זכתה בתואר "מלכת המים" של שבועון העולם הזה.
בגיל 17 עזבה את לימודיה לטובת עולם הדוגמנות ושנתיים מאוחר יותר השלימה בגרויות.
בשנת 1962 זכתה בתואר מלכת היופי.
באותה שנה ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל, העפילה לשלב חצי הגמר, והייתה בין שלוש הזוכות בתואר "Costume honorable mentions".
בגיל 21 התחתנה עם הרברט רוניק מיליונר אמריקאי בעל בית חרושת להלבשה והנעלה, ועברה לגור איתו במנהטן, ונולדו להם שני ילדים. היא התגרשה ממנו בתקופת נפילת עסקיו.
החלה לעבוד בגלריה לממכר אומנות סותבי'ס. כעבור שנה ב-1982 היא נישאה לבעלים של רשת הגלריות אלפרד טאובמן (אנ').
בשנת 2015 התאלמנה מבעלה המיליארדר טאובמן שהיה בן 91 במותו, ונקלעה לסכסוך ירושה מתוקשר עם ילדיו החורגים.
הערות שוליים

↑  מלכת היופי 2001, באתר ynet. המידע והסיפורים – מתוך אלבום "אשה 2000", בהוצאת "ידיעות אחרונות"
↑  מיס יוניברס 1962 באתר pageantopolis.com
↑  איפה המלכות כולן דבר, 22 באפריל 1966
↑  ynet, קרב ירושה: מלכת היופי הישראלית ננעלה מחוץ לדירת היוקרה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2015
↑  חדשות nana10, בריטניה: מלכת היופי הישראלית לשעבר בקרב ירושה, באתר nana10‏, 14 בספטמבר 2015
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אנגולה–ספרד

| יחסי אנגולה–ספרד |
| --- | --- |
אנגולה: ספרד


אנגולה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 505,370
אוכלוסייה
38,173,511: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 32,996
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס (מימין) נפגש במדריד עם נשיא אנגולה ז'ואאו לורנסו, ספטמבר 2021 (במהלך מגפת הקורונה בספרד)
יחסי אנגולה–ספרד הם הדו-צדדיים בין אנגולה לספרד.
יחסים דיפלומטיים

ספרד ואנגולה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 באוקטובר 1977. ההסכם נחתם במטה האו"ם בניו יורק בין שגריר ספרד, חיימה דה פיניאס, לבין מקבילו האנגולי, אליסיו דה פיגירדו. מאז היחסים הדו-צדדיים היו מצוינים. ב-20 במאי 1987 נחתם בלואנדה הסכם שיתוף פעולה כללי בין לואיס יאנז ברנובו, שר המדינה לשיתוף פעולה ולאמריקה הלטינית, לבין פדרו דה קסטרו ואן-דונם, שר התעשייה. בהסכם נקבע החזקת ועדת שיתוף פעולה משותפת.
ההוכחה להבנה הטובה בין שתי הממשלות הייתה פתרון בעיית החוב. באפריל 2006 החוב שצברה אנגולה עם ספרד היה 1.191 מיליארד דולר, שהציבו את ספרד כנושה השנייה של אנגולה אחרי צרפת. בדצמבר 2006, במסגרת מועדון פריז, אנגולה שילמה את קרן החוב (732 מיליון דולר). תשלום זה הושלם במשא ומתן על ריבית ברירת מחדל (276 מיליון דולר) בסוף 2007.
יחסים כלכליים

מאזן הסחר בין ספרד לאנגולה מציג מאז 2004 גירעון מסחרי לספרד עקב רכישות גולמיות. בשנת 2014 חלה עלייה גדולה באלה, שגרמה לגידול בגירעון הסחר בספרד. אנגולה הייתה בשנת 2013 היבואנית ה-61 בגודלה והיצואנית ה-25 בגודלה בסחר עם ספרד.
ההשפעה של רכישת נפט גולמי על ידי ספרד ברורה. 99% מהיבוא הספרדי מרוכז בנפט. מנגד, היצוא הספרדי לאנגולה הוא מגוון מאוד: מזון, משקאות ומוצרי צריכה מהווים 25%, בעוד שהנותרים 75% הם דלקים, מוצרי ציוד ומוצרי תעשייה. אנגולה היא שוק חשוב לספרד באפריקה שמדרום לסהרה.
אנגולה הייתה הלקוחה השלישית של ספרד בשנת 2014 אחרי דרום אפריקה וניגריה והספקית השנייה אחרי ניגריה.
שיתוף פעולה

שיתוף הפעולה הספרדי החל את פעילותו באנגולה בשנת 1983, עם חתימת ההסכם הבסיסי לשיתוף פעולה מדעי וטכני ונסגר סופית ב-OTC ב-30 ביוני 2015. מאז, ובמשך יותר משלושים שנה, ממשלות אנגולה וספרד הן חתמו על מספר הסכמים להקמת תחומי העדיפות לשיתוף פעולה והתערבות. אחת לשלוש-ארבע שנים הורכבה ועדה המורכבת מפקידים ומומחים בשיתוף פעולה של שתי המדינות כדי להגדיר את קווי הפעולה האסטרטגיים ולפקח ולהעריך את הביצוע ואת התוצאות שהושגו בפרויקטים המשותפים השונים. הוועדה המשולבת VI 2008–2005 הוארכה, לאחר שניהלה מאז 2009 את תנאי מסגרת השותפות הארצית (MAP) לתקופה 2011–2015. שני המסמכים, שנכנסו למעשה עד כה, הותאמו לחלוטין לתוכניות הפיתוח הלאומיות ולתוכנית המתאר השלישית של AECID‏ 2009–2012.
יוסף בן גוריון

יוסף בן גוריון היה מראשי "ממשלת החירות" המתונה, שהנהיגה את היהודים בארץ ישראל בחלקו הראשון של המרד הגדול ברומאים.
לאחר פרוץ המרד הגדול ולאחר מפלתו הצבאית של קסטיוס גאלוס, אשר ניסה לדכא את המרד, הוקמה בשנת 66 "ממשלת חירות" בירושלים. בין בעלי התפקידים בממשלה היה יוסף בן גוריון, אשר יחד עם חנן בן חנן מונה למפקדה הצבאי של ירושלים, ופעל לחיזוק חומותיה. הממשלה כללה את נציגי המעמדות העשירים, הצדוקים, הכוהנים, האצילים והעשירים, ונראה שיוסף בן גוריון בא מתוכם, מאחר שיוסף בן מתתיהו מזכיר לפני כן את גוריון בן יוסף כאחד מ"האנשים נשואי הפנים בקרב העם".
בחורף של שנת 67 נרצח חנן בן חנן על ידי האדומים שהזמין יוחנן מגוש חלב לסייע לו במלחמות הפנימיות שבין הקנאים שבראשותו, ובין ממשלת המתונים. במעשי רצח אלו, בהם נספו אלפי אנשים, ובהם ראשי "ממשלת החירות", חנן בן חנן ויהושע בן גמלא. לאחר עזיבת האדומים, המשיכו הקנאים במסע חיסול שכבת ההנהגה הלאומית (שנת 68). הם רצחו את נכבדי העיר וגם את גיבורי המלחמה, מתוך חשש שאלה יתעמתו איתם ויענישו אותם. בין הנרצחים היה גם גוריון, שיוסף בן מתתיהו אומר עליו שהיה "איש רם המעלה והיחש, חובב שלטון-עם ומלא רוח אהבת הדרור מכל יתר היהודים, כי ישרת לבו ויתר מעלות רוחו הכריעו אותו לטבח".
לא נתברר הקשר בין "גוריון בן יוסף" ל"יוסף בן גוריון", ואם מדובר באותו אדם, או אולי באב ובן (במידה שהנכד נקרא על שם סבו).
במאה העשירית הופיע באיטליה ספר היסטוריה יהודית בשם "ספר יוסיפון", המבוסס על חיבוריו של יוסף בן מתתיהו, המכונה בספר "יוסף בן גוריון". ככל הנראה מדובר בשיבוש שמו של יוסף בן מתתיהו בעקבות חלק מהתרגומים הלטיניים.
במאה העשרים החליט המנהיג הצעיר דאז דוד גרין לעברת את שמו, ובחר בשם "דוד בן-גוריון" על שם מנהיג זה.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב, פרק כ, פסקה ג, סעיף 563.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ד, פרק ג, פסקה ט, סעיף 159.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ד, פרק ו, פסקה א, סעיף 358.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודית לוין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בת 75 בערך) עין ורד, ישראל
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  דלות החומר 
 
מראה כללי בתערוכה הרטרוספקטיבית באצירת דוד גינתון במוזיאון תל אביב לאמנות, 12/07
יהודית לוין (נולדה ב-1949 בעין ורד) היא אמנית וציירת ישראלית. בשנת 1975 סיימה את לימודיה ב"מדרשה לאמנות", בה היא משמשת כמרצה להוראת הציור החל משנת 1988. כלת פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול לשנת 2023.
יצירתה

עבודתה של לוין מזוהה עם סגנון "דלות החומר" הישראלי. בשנות השבעים יצרה לוין אמנות בעלת הקשרים לגוף הנשי ולאופן הצגתו. בסדרת הצילומים "באמת ובתמים" (1976) יצרה לוין סדרה של שבעה תצלומי דיוקן עצמי, אשר חלקים מהם כוסו בקרטון ועליו שם העבודות. בעבודה נוספת "מטוס" (1976) יצרה לוין צילומים מבוימים שלה כשהיא שוכבת על הקרקע ומעליה ניצב מטוס בתנוחה מאיימת המעלה אסוציאציות כגון של משגל או אונס.
סדרת עבודות נוספת של לוין, עשויה מדיקטים, נוצרה בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים של המאה ה-20. בעבודות אלו יצרה לוין קומפוזיציות מופשטות העשויות מעץ לבוד מנוסר וצבוע, לעיתים בשילוב צילומים שנשענו על קיר. שמות העבודות רמזו על שדה התייחסות ביתי כגון "אופניים" (1977) או "נסיכה בארמון" (1978). בשנות התשעים הציגה לוין תערוכה גדולה בגלריה דביר, בה הציגה סדרה של ציורים גדולי ממדים על בד, ובהם דימויים של ילדות ושל כלבים המצוירים בטשטוש על רקע הבד הלבן.
בשנת 2007 אצר האמן והאוצר דוד גינתון רטרוספקטיבה ללוין במוזיאון תל אביב לאמנות בליווי קטלוג מקיף. בשנת 2009 זכתה בפרס שרת התרבות בתחומי האמנות הפלסטית.
ב-20 בפברואר 2010 נפתחה בגלריה דביר שנמל יפו תערוכת יחיד תחת השם "זרחן" (באנגלית: White Phosphorus). התערוכה הציגה ציורים מופשטים לבנים ועליהם צורות בגווני אפור או צהוב המזכירות אבוקות עשן, סימני מטרות ודימויים נוספים שנוצרו בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
לוין היא כלת פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול לשנת 2023 שהוענק לה על ידי עיריית תל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑  הזוכים בפרסי עיריית תל אביב-יפו 2023 באתר עיריית תל אביב-יפו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305950005171  BnF: cb15071496h (data)  GND: 122101677  ISNI: 0000 0000 7866 2419  LCCN: nr92016109  SUDOC: 223828270  VIAF: 78641491   WorldCat (עם VIAF): 78641491
יאמה T70

| --- | --- |

Yema T70
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Yema Auto (אנ') (שם רשמי: Sichuan Yema Automobile Co., Ltd)
 שנות ייצור:  2015 – היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 אורך:  4,535 מ"מ
 רוחב:  1,835 מ"מ
 גובה:  1,715 מ"מ
 משקל:  1,515-1,565 ק"ג (דגמי מנוע בנזין)  1,775 ק"ג (דגם מנוע חשמלי)
 בסיס גלגלים:  2,665 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,499 סמ"ק המפיק 150 כ"ס, יחס דחיסה 9.5:1 (מגדש טורבו, מיוצר מיולי 2016)  4 צילינדרים, 1,799 סמ"ק, המפיק 133 כ"ס, יחס דחיסה 10.0:1, יוצר מינואר 2015 - יולי 2016  4 צילינדרים, 1,792 סמ"ק, המפיק 166 כ"ס, יחס דחיסה 10.0:1, מיוצר מיולי 2016  4 צילינדרים, 1,796 סמ"ק, המפיק 160 כ"ס, יחס דחיסה 9.2:1, (מגדש טורבו), מיוצר מינואר 2015
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  160 קמ"ש (מנוע 1,499 סמ"ק המפיק 150 כ"ס, מגדש טורבו)  180 קמ"ש (מנוע 1,799 סמ"ק המפיק 133 כ"ס)  170 קמ"ש (מנוע 1,792 סמ"ק המפיק 166 כ"ס)  180 קמ"ש (מנוע 1,796 סמ"ק המפיק 160 כ"ס, מגדש טורבו)
 צריכת דלק:  7.4 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,499 סמ"ק המפיק 150 כ"ס, מגדש טורבו)  7.7 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,799 סמ"ק המפיק 133 כ"ס, מנוע 1,792 סמ"ק המפיק 166 כ"ס)  8.4 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,796 סמ"ק המפיק 160 כ"ס, מגדש טורבו)
יאמה T70 (באנגלית: Yema T70) הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית כלי הרכב הסינית Yema Auto (אנ') (שם רשמי: Sichuan Yema Automobile Co., Ltd) אשר מיוצר משנת 2015 בסין.
"יאמה T70"

5 דלתות - הצ'בק.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
קיבולת מכל דלק - 60 ליטר.
צמיגים: 225 / 65 R17.
אחריות יצרו: 150,000 ק"מ / 4 שנים.
מחיר היחידה נע בין 66,800–115,800 רנמינבי (שנת 2015, בסין, דגמי מנוע בנזין).
עיצוב הדגם "יאמה T70" בהשראת הדגמים: הדור הראשון של "Volkswagen Touareg" (אנ') ודגם "Volkswagen Tiguan" (אנ') של היצרנית הגרמנית פולקסווגן.
"יאמה EC70"

מכונית חשמלית.
מיוצר מאפריל 2015.
טווח נסיעה רשמי - 400 ק"מ במהירות 135 ק"מ.
זמן טעינה על מטען מהיר - שעתיים לסוללה מלאה.
מחיר היחידה נע בין 218,800-249,800 רנמינבי (אפריל 2015, בסין, דגמי מנוע חשמלי).
"יאמה EC70" > דגמים

"EC70", הורכב בדגם מנוע חשמלי המפיק 122 כ"ס, מהירות שיא - 120 קמ"ש, יוצר מספטמבר 2015 - יולי 2018.
"E350", הורכב בדגם מנוע חשמלי המפיק 129 כ"ס, מהירות שיא - 120 קמ"ש, יוצר מאוגוסט 2017 - נובמבר 2018.
"R360", הורכב בדגם מנוע חשמלי המפיק 150 כ"ס, מהירות שיא - 135 קמ"ש, מיוצר מנובמבר 2018.
תמונות

"יאמה T70"
"יאמה T70"
"יאמה T70"
"יאמה T70"
"יאמה T70"
"יאמה T70"
"יאמה T70"
ראו גם

קרוסאובר
יאמה T80
יאמה ספיקה
הערות שוליים

↑  "יאמה T70" בסין carnewschina.com/2016/06/29/yema-t70-suv-goes-1-5-turbo-in-china
↑  "יאמה T70" carnewschina.com/2014/08/29/yema-t70-suv-debuts-in-china-on-the-chengdu-auto-show
↑  "יאמה T70" - מפרט chinamobil.ru/eng/yema/t70
↑  "יאמה T70" car.info/en-se/yema/t70/specs
↑  יאמה EC70 - דגם מנוע חשמלי carnewschina.com/2015/09/06/yema-e70-ev-debutes-on-the-2015-chengdu-auto-show-in-china
↑  "יאמה T70" (בסינית) autohome.com.cn/3906
יחסי אנגולה–פורטוגל

| יחסי אנגולה–פורטוגל |
| --- | --- |
אנגולה: פורטוגל


אנגולה: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 92,090
אוכלוסייה
38,173,511: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 27,546
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אנגולה–פורטוגל הם היחסים הכלכליים, הפוליטיים והדיפלומטיים בין רפובליקת אנגולה לרפובליקה הפורטוגלית. היחסים בין המדינות נבעו מהיותה של אנגולה מושבה פורטוגלית במשך 400 שנה. נכון לשנת 2018, מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים בין אנגולה לפורטוגל.
היסטוריה

בשנת 1483, התיישבו לראשונה מתיישבים פורטוגזים באנגולה. בכך החלה תקופת שלטונה של האימפריה הפורטוגזית באנגולה.
בניגוד למגמת הדה-קולוניזציה ששררה בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה, סירבה פורטוגל בהנהגתו של אנטוניו סלזר לסגת מאנגולה, ואף עודדה הגירה שבמסגרתה היגרו 350,000 מהגרים מפורטוגל לאנגולה. התושבים המקומיים באנגולה לא ראו בעין יפה את מעשיו של סלזר; הם הקימו מיליציות מקומיות אשר לחמו במלחמת העצמאות של אנגולה נגד השלטון הפורטוגלי. בין המיליציות שלחמו במלחמה היו MPLA, שהייתה בעלת אידאולוגיה קומוניסטית ונתמכה על ידי ברית המועצות; FNLA, שהחזיקה בדעה אנטי-קומוניסטית ונתמכה על ידי ארצות הברית; ו-UNITA. בסופו של דבר, התאפשר לאנגולה להכריז על עצמאות מפורטוגל לאחר שבשנת 1974 חלה מהפכת הציפורנים, בה נפל המשטר הרודני בפורטוגל. אנגולה הכריזה על עצמאותה בשנת 1975.
לאחר קבלת העצמאות של אנגולה, החלה מלחמת האזרחים באנגולה, שהייתה מלחמה עקובה מדם בה נלחמו מיליציית MLPA השלטת ומיליציית UNITA. מיליציית FNLA איבדה מכוחה ועברה לתמוך במיליציית UNITA. פורטוגל נטתה לתמוך בשלטון ה-MLPA באנגולה. היא הכירה הכרה דיפלומטית באנגולה ב-22 בדצמבר 1976 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים ב-10 במרץ 1977. אנגולה ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם פורטוגל ב-19 במאי, אך עד מהרה הם חודשו לאחר פגישה בין שרי החוץ של שתי המדינות בכף ורדה ב-3 בספטמבר. ב-13 בנובמבר 1978 העבירה UNITA מסר מפריז, שלפיו תקפו 20,000 חיילים מפורטוגל, קובה, גרמניה המזרחית ודרום זאיר את כוחותיהם.
כלכלה

בראשית המאה העשרים ואחת, ניכרת ההשפעה הכלכלית של אנגולה בפורטוגל, שבאה לידי ביטוי ברכישות של חברות דלק, תקשורת ובנקים על ידי אנשי עסקים אנגוליים. ב-17 בנובמבר 2011, סיכמה ממשלת פורטוגל על קבלת הלוואה מאנגולה, עקב המשבר הכלכלי שפקד את פורטוגל אז.
ייצוג

לאנגולה יש שגרירות רשמית בליסבון, בירת פורטוגל. כמו כן, לאנגולה יש שלוש קונסוליות בפורטוגל, בערים קוימברה, פארו ופורטו.
לפורטוגל יש שגרירות רשמית בלואנדה, בירת אנגולה. כמו כן, לפורטוגל יש קונסוליה אחת באנגולה, בעיר בנגואלה.
יאניק וילדסחוט

יאניק-סוני וילדסחוט (בהולנדית: Yanic-Sonny Wildschut; נולד ב-1 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני באקסטר סיטי מהפוטבול ליג הראשונה.