stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביגדור אריכא

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1929 רדאוץ, רומניה
 פטירה:  29 באפריל 2010 (בגיל 81) פריז, צרפת
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1941–2010 (כ־69 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 
אביגדור אריכא (שם משפחתו בלידה "דלוגאץ'", 28 באפריל 1929, רדאוץ, רומניה -
29 באפריל 2010, פריז) היה צייר ומאייר ישראלי-צרפתי, יהודי יליד רומניה. יצירותיו הריאליסטיות זכו להצלחה גדולה ברחבי העולם ונמצאות באוספי מוזיאונים רבים בעולם. בנוסף, שימש אריכא גם כחוקר תולדות האמנות.
קורות חייו > ראשית חייו

אביגדור אריכא נולד ב-1929 במשפחה יהודית דוברת גרמנית בעיר רדאוץ בדרום-בוקובינה, ברומניה.
גדל בהמשך בעיר הבירה של החבל, צ'רנוביץ, הנמצאת כיום באוקראינה. אביו, חיים קרול דלוגאץ', רואה חשבון עובד מדינה, היה איש שוחר תרבות, שעמד על הכישרון שגילה בנו בן השש בתחום האמנות. משום כך נהג לקחת אותו כבר בגיל רך למוזיאונים ולגלריות לאמנות בבוקרשט, בירת רומניה.
בערך בגיל 9 התחיל הילד לצייר דיוקנאות של הסובבים אותו, בעיקר של בני המשפחה. אחרי כיבוש בוקובינה הצפונית על ידי הצבא הסובייטי בשנת 1940 חלה בשנית ומשום כך, לדבריו, כשלו התוכניות של אביו לשולחו למוסקבה ללימודי אמנות.
קורות חייו > שנות השואה בטרנסניסטריה 1941-1944

אחרי שביולי 1941 חזרה צ'רנוביץ לידי צבאות רומניה וגרמניה, גורש באוקטובר 1941 הצייר לעתיד, אז בן 12, עם הוריו ואחותו לחבל טרנסניסטריה ששלטון אנטונסקו ייעד לחיסול האוכלוסייה היהודית של אזורי הספר ממזרח רומניה, בעיקר מבסרביה ובוקובינה הצפונית, שאוחדו מחדש עם רומניה. בחורף 1942 נפטר האב אחרי מכות קשות שקיבל מז'נדרמים רומנים בסמוך ליישוב לוצ'ינץ. דבריו האחרונים אל בנו היו:"שאף לחופש", מסר שאריכא, לפי עדותו, השתדל להפנים גם בחייו האישיים וגם בדרכו האמנותית.
.
אחרי ניסיון בני המשפחה לברוח, נתפסו בעיר מוגילאו, (מוהיליב-פודילסקי), על גדות הדנייסטר, והנער נלקח לעבודות פרך בבית יציקה. על מחברת שקיבל מחייל, צייר שורה של תמונות שבהן תיעד את חיי האימה שחווה באותה תקופה: הוצאות להורג, גופות מושלכות לבור משותף, קאפו מתעלל באנשים בעת חלוקת המים וכו'.
בדצמבר 1943 ניצל על ידי משלחת הוועדה לסיוע ליהודים, שפעלה במסווה "מרכז היהודים ברומניה" והורשתה לבוא למקום כדי לפנות, בסיוע הצלב האדום, 1400 ילדים יהודים. כחלק משיבת יתומי טרנסניסטריה. אריכא פונה עם תעודות של ילד אחר, שכבר נפטר, מפני ששמו לא הופיע ברשימה. ב-6 במרץ 1944 קיבל בעזרת עליית הנוער אישור להגר, תחת זהות בדויה, לארץ ישראל. ציוריו מהמחנה הגיעו גם הם בדרכים עקלקלות לרשות עליית הנוער, שפרסמה אותם בהמשך בספר. אריכא זכה לראות את המקור מחדש רק בשנת 1960.
קורות חייו > בישראל

אמו ואחותו, שאף הן שרדו, עלו גם הן לארץ ישראל. הנער נקלט בקיבוץ מעלה החמישה ועבד שם במשך חמש שנים (1944-1949) במשק ובעבודות עפר. בקיבוץ גילה קשיי הסתגלות, הרגיש מנוכר ומדוכדך, בגלל הבדלים במנטליות ובשאיפות לעומת הסובבים. הרגשתו השתפרה כעבור שנתיים כשהתקבל ללימודים בבית הספר לאמנויות בצלאל בירושלים.
בין השנים 1946–1948 למד אריכא בבצלאל ציור באופן מסודר והיה תלמידם של מרדכי ארדון ושל יצחק איזידור אשהיים (1891-1968), בוגרי אסכולות אמנותיות מגרמניה. בתחילת דרכו הסדורה כצייר, הרבה אריכא לעסוק ברישום, בהדפסי אבן ובאיור ספרים. אריכא נחשב לצייר מקורי - מאות רישומיו מעידים על חיפוש עיצוב במסגרת ערכים צורניים, ועבודותיו המוקדמות נטו למופשט ובזיקה אל קבוצת אופקים חדשים.
אריכא היה בין הציירים הראשונים בארץ שפיתחו יצירה, אשר צמחה מתוך עולם צורות מופשט. ציורו מהורהר והדבר מתבטא על ידי התאמה מעמיקה של שימוש הצבעים להבעת הנושא. בציוריו יש לצבעוניות תפקיד כפול: מחד גיסא להמחיש את הגשמי ומאידך גיסא את המסתורי.
לפי המלצת אחד ממוריו עיברת את שם המשפחה: למעשה בחר בשם ארמי "אריכא" הקרוב במשמעותו לשם המשפחה הפולני "דלוגאץ'" שמובנו "ארוך".
בימי מלחמת העצמאות גויס אביגדור אריכא ואומן במסגרת ההגנה למשימות שמירה באזור ירושלים. ב-18 בינואר 1948, בעת משימת אבטחה על שיירה בקסטל, נקלעה המשאית שבה נמצא למארב של לוחמים ערבים והתהפכה. שניים מהנוסעים נהרגו במקום ואריכא, שנורה בגבו ובצלעותיו, איבד את ההכרה. כיוון שנחשב למת הובא לחדר המתים בקיבוץ, אבל אחות ערנית הבחינה שעודנו בחיים ויחד עם אחותו הצליחה להביאו לניתוח אצל רופא. אירוע זה נחקק בזיכרון האמן כמעין לידה מחדש. כשהתרפא הלך לראות במו עיניו את מקום הקבורה שהוכן לו כבר בקיבוץ.
קורות חייו > השנים בצרפת

בהמשך דרכו, בספטמבר 1949 עבר אריכא לפריז, ושם בעזרת מלגה מ"עליית הנוער" נרשם לבית הספר לאמנויות. במקביל למד בקורסים לפילוסופיה בסורבון. בפריז הייתה לו הזדמנות לעיין בציורים בלובר ובמוזיאונים אחרים, כשהרושם החזק ביותר עשו עליו תמונותיהם של ג'וטו ושל אוצ'לו. הוא התרגש מאוד גם מהציורים האימפרסיוניסטים. מאוחר יותר גברה הערכתו לעבודתו של ניקולא פוסן.
.
בפאריז קשר קשרי ידידות עם אלברטו ג'קומטי ובמיוחד עם המחזאי סמואל בקט, שהפך לו למנטור ולחבר הקרוב ביותר. בהתחלה השתלם בטכניקת הפרסקו, צייר ציור ורישום פיגורטיבי, שהושפע מתפיסת המרחב של הצילום. אט אט התרחק מן המציאות החזותית, וחתר לקראת מציאות אחרת. בציוריו הוא משלב בתבונה ובתואם כתמי צבע, היוצרים צורות מוגדרות, סטאטיות, במשטחים דינאמיים מעורפלים, ויוצר ריתמוס המעביר את המתבונן מן הגלוי אל הנסתר.
בין עבודותיו רשם מספר פעמים את דיוקן המחזאי סמואל בקט.
בשנים 1973-1975 זנח אריכא את העיסוק בציור והתמקד ברישום והדפס מתוך התבוננות. ההדפס סלעי ירושלים הוא אחד מסדרה בת שישה הדפסי-אבן שיצר אריכא בעת ביקור שלו בישראל בשנת 1975. העבודה הודפסה במהדורה של 35 עותקים על גיליון נייר בגובה 77 ס"מ, וברוחב 57 ס"מ.
אריכא נפטר בפריז ב-29 באפריל 2010 ונקבר בבית העלמין במונפרנס. במלאת 30 למותו נפתחה בבית ש"י עגנון בירושלים תערוכה לזכרו, בה מוצגים רישומים שיצר לספר 'כלב חוצות' לש"י עגנון. כן מופיעים בתערוכה שלושה רישומים נדירים של דיוקן עגנון ששרטט אריכא. אלה נתגלו בעיזבונו של מו"ל הוצאת שפיצר, שפרסם חלק מספריו של הצייר. התערוכה הוצגה גם במוזיאון תל אביב לאמנות.
השאיר אחריו אישה, המשוררת האמריקאית אן אטיק (ששימשה לו כמודל ברבים מציוריו), ושתי בנות, נגה ואלבה.
ספרים שאייר

הזקן והים, מאת ארנסט המינגוויי, תורגם מאנגלית בידי יצחק שנהר, רישומים מאת אביגדור אריכא, עם עובד, תל אביב 1980.
חולות הזהב, סיפורים, מאת בנימין תמוז, צייר - אביגדור אריכא, מרחביה תש'ט 1949.
ספיח, מאת חיים נחמן ביאליק, מוסד ביאליק, ירושלים, 1955.
כלב חוצות, פרשה קטנה של תמול שלשום, חיבר שמואל יוסף עגנון, עם עיטורים מאת אביגדור אריכא, ספרי תרשיש, ירושלים, 1960.
משא אהבתו ומיתתו של הקורנט כריסטוף רילקה, מאת ריינר מריה רילקה, עברית בידי יצחק שנהר, עם סדרת רישומים מעשה ידי אביגדור אריכא, תרשיש ירושלים, תשי"ג 1953.
נחש הנחושת, שירים, מאת ט. כרמי, עם שישה רישומים מעשה ידי אביגדור אריכא, הוצאת תרשיש, ירושלים, 1961.
אביגדור אריכא - רישומים, טקסט מאת סמואל בקט, ירושלים ; תל אביב : ספרי תרשיש ודביר, 1967.
ספרים, קטלוגים ומאמרים אודות יצירתו

רישומים, אביגדור אריכא, אוצר - מרדכי עומר, עריכת טקסט - דפנה רז, תרגום כיתובים מאנגלית - ליאורה הרציג, מוזיאון תל אביב לאמנות 1998.
ציורים נבחרים, 1953-1997, אביגדור אריכא, האוצרת האחראית - מאירה פרי-להמן, אוצר אורח - יונה פישר, עיצוב הקטלוג והפקתו - מיכאל גורדון, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998.
מעבר הזמן: דיוקנאות של סמואל בקט מאת אביגדור אריכא, מאת מרדכי עומר, נדפס באמנות ישראלית בת-זמננו, הוצאת עם עובד, תשט"ו 1955.
צעקת ההשתקפות אצל בקט ואריכא, מאת מרדכי עומר, נדפס במותר, גיליון מס' 1, 1993.
Samuel Beckett, Richard Channin, Barbara Rose et al., Arikha, Hermann Publishers, 1985
Duncan Thomson, Arikha, Phaidon Press, London,1996 ISBN 9780714835211
אביגדור אריכא: הדפסים 1985-1950, מרדכי עומר, ברברה רוז, רוברט יוז, אוניברסיטת תל אביב, הגלריה האוניברסיטאית, 1986.
לקריאה נוספת

חיים גמזו, ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, תל אביב, 1957.
צבי זהר, אויגן קולב, הגרפיקה הישראלית, ספרית פועלים, 1960.
בנימין תמוז (עורך), יונה פישר, אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1963, 1966.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
גליה בר אור, גדעון עפרת, העשור הראשון: הגמוניה וריבוי, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, המשכן לאמנות עין חרוד, 2008.
יונה פישר, תמר מנור-פרידמן, לידת העכשיו, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, מוזיאון אשדוד לאמנות, מרכז מונארט, 2008.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
אריק קילמניק, גדעון עפרת ואירנה גורדון, 100 שנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015.
הערות שוליים

↑  ראה רוויו של מאיר אגסי לספר על אריכא מאת ד. תומפסון
↑  "הארץ" 28 באפריל 2009, ריאיון עם הצייר
↑  אביגדור אריכא - רישומים, קטלוג, דו-שיח עם אביגדור אריכא, מבוא מאת מרדכי עומר, הוצאת מוזיאון האמנות תל אביב 1998
↑  ראו: עומר, מרדכי, "אביגדור אריכא: לנוכח חי ודומם", מאמרים על אמנות ישראלית, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1992, עמ' 106.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271172  NLI: 987007257970705171  BIBSYS: 4016351  BNE: XX836616  BnF: cb118890831 (data)  CANTIC: a11840833  CiNii: DA05619444  GND: 119223937  ICCU: UBOV128282  ISNI: 0000 0001 1024 519X  LCCN: n81108384  MusicBrainz: 97be4e54-ca2d-41e1-bcc3-94d051925e10  NDL: 00462444  NKC: xx0312752  NLA: 35007970  NTA: 071991301  RERO: 02-A002937964  RKD: 104833  SELIBR: 351463  SNAC: w6jh4wjd  SUDOC: 026690217  Trove: 787790  ULAN: 500103107  VIAF: 34452380   WorldCat (עם VIAF): 34452380 
"קומפוזיציה", 1963, שמן על נייר, אוסף גלריה אנגל
מראה תערוכה בגלריה גורדון, מאי 2011
יפעת בן דרור

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1967 (בת 57) חיפה
 מוקד פעילות:  ישראל
יפעת בן דרור (נולדה ב-17 במאי 1967 בחיפה) היא יוצרת מוזיקאית ואנתרופולוגית ישראלית.
ביוגרפיה

בן דרור גדלה בבית מוזיקלי במכמורת, בתחילת שנות ה-70, בו נחשפה למגוון סגנונות מוזיקליים, למדה נגינה על פסנתר וגיטרה. ב-1989 נרשמה ללימודי תיאטרון במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע, במהלך לימודיה הופיעה עם הרכבי ג'אז ורוק ניו יורקיים.
ב-2001 יצא אלבום הבכורה של בן דרור, "מחול השפיות", בהפקתו והשתתפותו של המוזיקאי והמתופף ז'אן פול זימבריס, שהיה גם אחראי לעיבודים ולהלחנת השיר "חיבוק". החיבור המוזיקלי של בן דרור וזימבריס הניב אלבום בעל סאונד וינטאג' - וצ'ילאאוט אלקטרוני רך. אחד משירי האלבום הבולטים ביותר "כמו באירופה" הפך מיד ללהיט רדיופוני[דרוש מקור].
ב-2007 הופיעה עם המוזיקאי נימרוד לב. במהלך 2008 הוציאה לאור מיני אלבום בו מתארח המוזיקאי שם טוב לוי.
בהמשך פנתה ללימודים אקדמיים וכיום היא בעלת תואר שני באנתרופולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
דיסקוגרפיה

מחול השפיות, 2001
מיני-אלבום, 2008
לוקא שבלייה

לוקא שבלייה (בצרפתית: Lucas Chevalier; נולד ב-6 בנובמבר 2001 בקאלה שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ליל מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים

שבלייה גדל במחלקת הנוער של ליל. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-5 ביולי 2021 הושאל שבלייה למשך עונה אחת לוואלנסיין מליגת המשנה הצרפתית. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד פו במסגרת המחזור השמיני בליגה. בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
לקראת עונת 2022/2023 חזר שבלייה לליל. ב-10 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור השביעי בליגה.
הערות שוליים

↑  Le gardien de Lille Lucas Chevalier prêté à Valenciennes, en Ligue 2 באתר ל'אקיפ, 5 ביולי 2021 (בצרפתית)
אנדראה קמביאזו

אנדראה קמביאזו (באיטלקית: Andrea Cambiaso; נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן ביובנטוס.
קריירת מועדונים

קמביאזו יליד ג'נובה והוא תוצר במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית. עם עלייתו לקבוצה הבוגרת הושאל למספר קבוצות ובהן אלביסולה, סבונה, אלסנדריה קלצ'ו ואמפולי עד שבעונת 2021/2022 חזר לגנואה. ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד נאפולי.
ב-14 ביולי 2022 חתם לחמש שנים ביובנטוס ויממה לאחר מכן הושאל לבולוניה 1909 עד לסיום העונה, אז חזר ליובנטוס. ב-28 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור יובנטוס בניצחון 0–1 נגד הלאס ורונה בדקה ה-96 של המשחק. ב-24 במאי 2024 חתם על חוזה עד שנת 2029.
קריירה בינלאומית

בנובמבר 2023 זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה לקראת המשחקים נגד מקדוניה הצפונית ואוקראינה.
ב-21 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ונצואלה. קמביאזו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024.
תארים

קופה איטליה: 2023/24
28 בנובמבר

28 בנובמבר הוא היום ה-332 בשנה, בשבוע ה-49 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 33 ימים (32 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

1520 – פרדיננד מגלן מגיע אל האוקיינוס השקט ונותן לו את שמו
1582 – ויליאם שייקספיר נישא
1805 – בווינה נערכת הופעת הבכורה של האופרה "פידליו" מאת בטהובן
1821 – פנמה מכריזה על עצמאותה מספרד, ומצטרפת לרפובליקת קולומביה הגדולה
1843 – בריטניה וצרפת מכירות בממלכת הוואי כמדינה עצמאית
1885 – הסתיימה מלחמת בולגריה–סרביה (1885)
1905 – מפלגת השין פיין מוקמת באירלנד
1912 – אלבניה מכריזה על עצמאותה ונפרדת מן האימפריה העות'מאנית
1940 – הקרנת הבכורה של סרט התעמולה האנטישמי "היהודי הנצחי"
1943 – מלחמת העולם השנייה – שלושת מנהיגי בעלות הברית, וינסטון צ'רצ'יל, פרנקלין רוזוולט ויוסיף סטלין נפגשים יחדיו לראשונה בוועידת טהראן לדון בפלישה לנורמנדי
1958 – צ'אד, קונגו וגבון מקבלות מעמד אוטונומי מצרפת
1960 – מאוריטניה מקבלת עצמאות מצרפת
1961 – החל מבצע יכין, להעלאת יהודי מרוקו לישראל
1964 – שיגור מארינר 4, החללית הראשונה שטסה סמוך למאדים ושדרה תמונות מפני השטח
1967 – גילוי ראשוני של כוכב נייטרונים מסוג פולסר
1971 – ארגון הטרור "ספטמבר השחור" רוצח את ראש ממשלת ירדן, וצפי תל
1975 – מזרח טימור מכריזה על עצמאותה מפורטוגל. עצמאות זו מחזיקה מעמד 9 ימים בלבד, עד לכיבושה בידי אינדונזיה
1979 – מטוס DC-10 של אייר ניו זילנד מתרסק לתוך הר ארבוס שבאנטארקטיקה במהלך טיול למטרות תיירות
1989 – בעקבות מהפכת הקטיפה הודיעה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה כי היא תוותר על המונופול שלה בכוח הפוליטי
1990 – ג'ון מייג'ור מתמנה לראש ממשלת בריטניה, במקומה של מרגרט תאצ'ר
2002 – שני הפיגועים בקניה: תקיפת מלון "פרדייז", פיגוע שבו נהרגו שלושה ישראלים ו-13 קנייתים. ניסיון תקיפת טיסה 582 של ארקיע באמצעות טיל כתף. הפיגועים בוצעו על ידי טרוריסטים אסלאמיסטים מארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם אל "איתיחד אל איסלמיה"
2010 – אתר ההדלפות ויקיליקס פרסם מברקים דיפלומטיים אמריקנים סודיים, סערה עולמית וסיקור נרחב באמצעי התקשורת בכל רחבי העולם
2013 – השביט ISON הגיע לנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו וככל הנראה התפרק שם
2016 – התרסקה טיסה 2933 של LaMia ליד מדיין, שהייתה בדרכה מסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה למדיין שבקולומביה
נולדו

1118 – מנואל הראשון קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית (נפטר ב-1180)
1592 – הואנג טאיג'י, קיסר צ'ינג (נפטר ב-1643)
1489 – מרגרט טיודור, בתו של הנרי השביעי, מלך אנגליה ורעייתו של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד (נפטרה ב-1541)
1632 – ז'אן-בטיסט לולי, מלחין צרפתי (נפטר ב-1687)
1757 – ויליאם בלייק, משורר מיסטיקן וצייר בריטי (נפטר ב-1827)
1820 – פרידריך אנגלס, פילוסוף גרמני (נפטר ב-1895)
1829 – אנטון רובינשטיין, מלחין, פסנתרן ומנצח יהודי רוסי (נפטר ב-1894)
1881 – שטפן צווייג, סופר אוסטרי ממוצא יהודי (נפטר ב-1942)
1887 – ארנסט רהם, ראש האס אה (נרצח ב-1934)
1889 – רודולף קייזר, סופר וחוקר ספרות גרמני (נפטר ב-1964)
1908 – קלוד לוי-שטראוס, אנתרופולוג יהודי צרפתי (נפטר ב-2009)
1926 – יואש צידון, מפעילי ההעפלה, מראשוני טייסי הקרב בחיל האוויר וחבר הכנסת ה-12 (נפטר ב-2015)
1929 – ברי גורדי, מפיק מוזיקלי ופזמונאי אמריקני
1931 – טומי אונגרר, סופר ילדים ומאייר צרפתי, שנודע גם כקריקטוריסט פוליטי וארוטי (נפטר ב-2019)
1934 – יריב בן-אהרן, סופר ישראלי (נפטר ב-2016)
1934 – מטעמה קשתי, אשת חינוך וסופרת ילדים, זוכת פרס יציב (נפטרה ב-2019)
1936 – מיכה חריש, פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי
1936 – קרול גיליגן, פסיכולוגית, פילוסופית של המוסר ופמיניסטית אמריקאית ממוצא יהודי
1942 – אריק שינסקי, גנרל אמריקאי ששירת כראש מטה צבא ארצות הברית
1943 – רנדי ניומן, זמר, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ופסנתרן יהודי-אמריקאי
1945 – גאורג פולקרט, כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ (נפטר ב-2020)
1946 – נחמן שי, איש תקשורת ישראלי, חבר הכנסת, מפקד גלי צה"ל ודובר צה"ל
1947 – יבגני אריה, במאי תיאטרון ישראלי והמנהל האמנותי של תיאטרון גשר (נפטר ב-2022)
1950 – אד האריס, שחקן קולנוע אמריקאי
1950 – אריק מנקין, כדורסלן אמריקאי-ישראלי
1951 – נתן נתניהו, פרופסור ישראלי למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן
1956 – נטע כנעני, כדורסלנית ישראלית
1959 – דני פילק, חוקר ישראלי במדעי החברה ומדעי המדינה
1961 – יוסף אל-דרור, מחזאי, תסריטאי, במאי ומתרגם ישראלי
1962 – יוני רועה, זמר, מלחין, סופר ופזמונאי ישראלי
1962 – ג'ון סטיוארט, קומיקאי ושחקן אמריקאי
1963 – שרון צור, שחקן ישראלי
1964 – שמוליק נויפלד, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי
1967 – אנה ניקול סמית', דוגמנית ושחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2007)
1969 – שרון שחל, שחקנית ומדבבת ישראלית
1970 – רן בן שמעון, כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל
1970 – ארז בן הרוש, שחקן, מנחה, כותב ויוצר ישראלי
1971 – אלון זינגמן, במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ותסריטאי ישראלי
1975 – ספי אפרתי, מוזיקאי ישראלי
1976 – אברהם טל, זמר ישראלי
1976 – יובל אברמוביץ', שדרן רדיו, עיתונאי, תסריטאי, שחקן, סופר, בעל הוצאת ספרים ויזם ישראלי
1977 – אילנה ברקוביץ', שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
1980 – דן שפירא, שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי
1989 – ג'יימס הייפ, די ג'יי, מפיק מוזיקלי ורמיקסר אנגלי
נפטרו

741 – האפיפיור גרגוריוס השלישי (נולד ב-690)
1680 – ג'ובני לורנצו ברניני, פסל, צייר וארכיטקט איטלקי (נולד ב-1598)
1859 – וושינגטון אירווינג, סופר אמריקאי (נולד ב-1783)
1962 – וילהלמינה, מלכת הולנד (נולדה ב-1880)
1872 – מרי סומרוויל, מדענית וסופרת סקוטית (נולדה ב-1780)
1939 – ג'יימס נייסמית', כומר קנדי וממציא הכדורסל (נולד ב-1861)
1947 – פיליפ לקלרק, גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה (נולד ב-1902)
1968 – איניד בלייטון, סופרת בריטית (נולדה ב-1897)
1976 – רוזלינד ראסל, שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית (נולדה ב-1907)
1980 – נחום גוטמן, צייר וסופר ישראלי (נולד ב-1898)
1994 – ג'פרי דאהמר, רוצח סדרתי (נולד ב-1960)
2010 – לזלי נילסן, שחקן וקומיקאי קנדי-אמריקאי (נולד ב-1926)
2015 – אולן ווקר, פוליטיקאית אמריקאית, מושלת יוטה (נולדה ב-1930)
2019 – רענן שריר, קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד הנח"ל (נולד ב-1935)
2019 – פים ורביק, מאמן כדורגל הולנדי (נולד ב-1956)
2020 – דייוויד פראוז, שחקן קולנוע, שרירן ומרים משקולות אנגלי (נולד ב-1935)
2021 – אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה, נינו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ונשיא אגודת משפחת רומנוב (נולד ב-1923)
2021 – פרנק ויליאמס, איש עסקים בריטי, המייסד והבעלים של קבוצת המרוצים ויליאמס (נולד ב-1942)
2022 – דונלד מקיצ'ן, פוליטיקאי אמריקאי (נולד ב-1961)
2022 – גלית בורג, זמרת ישראלית (נולדה ב-1968)
2023 – צ'ארלי מאנגר, מנהל השקעות ופילנתרופ (נולד ב-1924)
חגים ואירועים החלים ביום זה

"Buy Nothing Day" – יום ללא קניות, יום מחאה כנגד תרבות הצריכה
אלבניה – יום העצמאות
מאוריטניה – יום העצמאות
27 בנובמבר – 29 בנובמבר
נובמבר
לוח אירועים שנתי
מנואל קומננוס
ויליאם בלייק
פרידריך אנגלס
מוצי אביב

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1946 (בן 78) המנדט הבריטי חיפה, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  משה יעקובוביץ' 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 מקום לימודים:  תיכון דתי יבנה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוצי אביב (נולד בשם משה יעקובוביץ' ב-21 באוקטובר 1946) הוא זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

אביב נולד בחיפה, סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה בשנת 1965. שירת בלהקת פיקוד צפון והשתתף בתוכניותיה מה-13 ועד ה-15 "שמח בצפון", "כל הכבוד" ו"על הרמה", שהועלו לאחר מלחמת ששת הימים. הוא התפרסם כסולן הלהקה עם השיר "מלכות החרמון", להיט גדול שהוביל במשך שבועות רבים את מצעדי הפזמונים, ונבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל.
לאחר שחרורו הקליט שירים אחדים והשתתף בהצגות ילדים.
בשנת 1971 הקליט את השיר "אני מרגיש כמו אריה", שכתבו יורם טהרלב ובעז שרעבי. השיר זכה להצלחה במצעדים ונכלל באוסף מצעדי הצמרת השני. בשנת 1978 הוציא את האלבום "המפוזר מכפר אזר".
אביב השתתף במחזמר "הלו דולי" עם חנה מרון (1968), ובהצגה "חכם וכלה" (1977). כן שיחק בסרטים "קזבלן" (1973) ו"הלהקה" (1978).
בשנת 1980 השתתף במחזמר "אלוף בצלות ואלוף שום" שצולם לטלוויזיה, וכן יצא לאור בדפוס בהוצאת דביר ובתקליט בהד ארצי.
אביב גילם את בקטוס בהצגת הילדים "קריוס ובקטוס" משנת 1982 ועד 2006 לצד דובי גל, הצגה המבוססת על ספרו של תורביורן אגנר העוסקת בהיגיינת הפה.
אביב דיבב כמה סדרות וסרטים, ובהם את דמויותיהם של דרדסאבא וקונדסון ב"הדרדסים" (1984) ואת הדמות טאבאקי ב"סימבה מלך הג'ונגל" (1996).
אביב היה נשוי לזמרת עליזה אביב. ב-9 באוקטובר 1974 נולדה בתם הזמרת דין דין אביב. בשנת 1980 כשהייתה בתו בת שש, שרו שלושתם את השיר "מבולבלי", שכתב יואל ריפל והלחין עוזי חיטמן, במסגרת תחרות שירי הילדים שירוויזיון 2 שזכה במקום השני. ב-1984 נולד בנם השני. ב-1994 התגרשו מוצי ועליזה.
עת"מ 2702/04 פלונית נגד שר הפנים

עת"מ 2702/04 פלונית נ' שר הפנים הוא פסק דין בעתירה שהוגשה בשנת 2005 בסיוע האגודה לזכויות האזרח ומוקד סיוע לעובדים זרים, הדן בזכויות מהגרים לא חוקיים קטינים ללא השגחה של הורה או אפוטרופוס ודרכי הטיפול בהם.
במרכז העתירה שתי קטינות אזרחיות גאנה, השוהות בישראל באופן בלתי חוקי וללא משפחה אשר נתפסו והושמו במשמורת הרחקה לקראת גירושן.

טענת העותרות היא כי יש לראותן כקטינות נזקקות ללא משפחה כפי שקובע חוק הנוער (טיפול והשגחה), התש"ך 1960, ולפי האמנה בדבר זכויות הילד (1979), אשר ישראל חברה בה, ללא התייחסות למעמדן בישראל.
בית המשפט דן בשאלה אם מחובתה של מדינת ישראל לדאוג לקטינים אשר ננטשו בתחומה ושוהים בה שלא כדין.
פסק הדין מעלה לדיון את זכויות הילדים הנזקקים כהגדרתם בסעיף 2 לחוק הנוער והאם קטינים ללא מעמד וללא השגחה נכנסים תחת סעיף זה, המדגיש צורך מיידי בשינוי נוהל הטיפול בקטינים אלו, שישלב את שירותי הרווחה בהליך המעצר והגירוש על מנת למצוא לכל קטין חלופת משמורת עד לקביעת נזקקות הקטין ואם הגירוש הוא לטובתו.
רקע

חוק הכניסה לישראל איננו מבדיל בין קטינים לבגירים, ועל כן קטינים השוהים בארץ שלא כדין עשויים להיות מגורשים כבגירים. על פי חוק הכניסה, המדינה מגרשת שוהים שלא כדין באמצעות צו הרחקה. בפרק הזמן שעד ליציאה מישראל או עד לגירוש, המדינה רשאית להחזיק אדם שניתן לו צו הרחקה במשמורת, כלומר להחזיקו במעצר באמצעות צו משמורת שמוציא הממונה על ביקורת הגבולות במשרד הפנים.
שתי העותרות, פלונית (עותרת 1) בת 17, נכנסה למדינה עם אביה שנפטר מסרטן מאוחר יותר ופלונית (עותרת 2), בת 16, נכנסה עם אמה ואח אשר גורשו בחזרה לגאנה במסגרת "פרויקט משפחות" (עזיבה מרצון) ועברו לקנדה, שתיהן ילידות גאנה, נעצרו ביום 10 באוקטובר 2004 בגין שהייה לא כדין והושמו במשמורת, הן היו אמורות להיות מגורשות ביום 15 באוקטובר 2004.
הדיון

הדיון התמקד בכליאתם של קטינים ואופן הטיפול בהם, אשר מנוגד לאמנה בדבר זכויות הילד הקובעת שטובת הילד היא "שיקול ראשון במעלה", וכמו כן החלת עקרון השוויון כעקרון על ומנחה.
אוכלוסיות חלשות חשופות יותר לפגיעה וליחס לא שוויוני ועל אחת כמה וכמה ילדים ללא השגחה, ללא מעמד וחסרי אמצעים ועל כן יש לגבש נוהל ברור המחיל את עקרונות האמנה בדבר זכויות הילד.
האגודה לזכויות האזרח ומוקד סיוע לעובדים זרים טוענים כי אין לגרש קטין ללא התערבות גורם רלוונטי של משרדי הרווחה וללא תיאום עם ארץ המוצא בעניין קליטתו. ובנוסף אין להחזיקם במעצר אלא למצוא מסגרת ההולמת את צורכיהם של קטינים אלו בזמן ההמתנה לגירוש, ובה יקבלו שירותי רווחה ובריאות ומסגרת חינוכית מתאימה.
הדיון > טענות העותרות

העותרות טענו כי הרחקת הקטינות מהארץ מנוגדת לחוק הנוער (טיפול והשגחה) אשר נכנסות להגדרת קטין נזקק לפי סעיפים 3, 11, 22 לחוק; יש לפרש את סעיף 2 לאמנה בדבר זכויות הילד שהוא עיקרון השוויון בין ילדים אזרחי המדינה לבין כל ילד הנמצא בתחום שיפוטה, בהתבסס על מסקנת דו"ח רוטלוי בו הומלץ כי גם ילדים חסרי מעמד יהיו זכאים מכוח ס' 2 לאמנה ליישום מלא של זכויותיהם; החזקת הקטינים במשמורת היא לא נכונה לקטין נזקק ויש למצוא "חלופת משמורת" לקטינים אלו; יש להביא קטין שנעצר בפני פקיד סעד ולא בפני ממונה ביקורת גבולות שאין לו הכישורים לטפל בקטין נזקק.
הדיון > טענות משרד הפנים

משרד הפנים טען מנגד כי סעיף 5(1) לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים מגביל את סמכות בית המשפט לדון בעניין מעמדן בכל דבר ורק משרד הפנים מוסמך להחליט בעניין זה; אין מניעה חוקית להרחקה והחזקה במשמורת קטינים שנעצרו כשוהים לא חוקיים; החלטת משרד הפנים להחזקת הקטינים במשמורת אינה מנוגדת להוראות האמנה, הזכויות המפורטות באמנה לא כוללות זכויות לקבלת מעמד חוקי או רישיון ישיבה, כמו כן אין איסור להרחקת הילד למדינתו; וכי האמנה קובעת כי פתרון במדינת המוצא הוא הפתרון המתאים והנכון ביותר לקטין ורק אם לא התאפשר הדבר יש לפנות לחלופה בינארצית.
פסק הדין

השופטת אסתר קובו קבעה כי, בית המשפט אינו צריך להכריע בכל שאלה אחרת מלבד סבירותה של ההחלטה המנהלית הנמצאת בבסיס העתירה נגד ההשמה במשמורת, וכי הקטינות או באי כוחן לא פנו למשרד הפנים כדי להסדיר את מעמדן ואין זה מתפקידו של בית המשפט להפעיל שיקול דעת תחת משרד הפנים.

בית המשפט דן בנושא הסמכות להרחקת קטינים לפי ס' 13 לחוק הכניסה לישראל וציין כי עצם היותן קטינות הוא לא "מחסום בפני גירושן".

למרות זאת סבור בית המשפט כי על הרשות להפעיל שיקול דעת אם ובאילו נסיבות לגרש ויש לבדוק כל מקרה לגופו.

בית המשפט קבע, כי להישארותן של הקטינות בישראל תהיינה השלכות הן לגבי קטינים נטושים אחרים השוהים באופן בלתי חוקי בישראל, והן לגבי קטינים נזקקים אזרחי ישראל.
ובשל הצורך לדאוג לשלומם ולרווחתם של הקטינים הנטושים הזרים, יקטן חלקם של קטינים אזרחי המדינה בעת חלוקת המשאבים העומדים לרשות המדינה.

בית המשפט ציין כי האמנה בדבר זכויות הילד אמנם מחייבת את ישראל במישור הבין-לאומי אך היא אינה חוק ישראלי הניתן לאכיפה בבית המשפט, ס' 20 לאמנה אמנם מנחה לתת סיוע והגנה מצד המדינה לילדים אשר סביבתן המשפחתית נשללה מהן, אך לשאלה אם סיוע זה מחייב להשאירן בישראל, אין תשובה חד משמעית, בעוד האמנה מציינת את "עקרון טובת הילד" כעקרון מנחה בכל הנוגע לטיפול בקטינים יש לזכור כי עיקרון זה מבוסס על "מושג סובייקטיבי של "טובה" וייתכן אפילו שהחזרתן לארץ מוצאן היא טובתן.

לאור נימוקים אלה העתירה נדחתה.