stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'יר א-דין אל-אחדב
הערות שוליים

↑  " ממשלת לבנון לא תתן לעורר מהומות", דבר, 8 בינואר 1937
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1155757564  VIAF: 3449152381771101950006   WorldCat (עם VIAF): 3449152381771101950006 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרישת שלום (אלבום)

דרישת שלום הוא אלבום הסולו הרביעי של הזמרת ירדנה ארזי שיצא בשנת 1985.
הפקה

תחילה יצא האלבום במהדורה של תקליט וקלטת אודיו, אך ברבות השנים גם על גבי תקליטור. אלבום זה כלל עשרה שירים ונטלו בו חלק מיטב הכותבים של התקופה: אהוד מנור, רחל שפירא, יורם טהר לב, נורית הירש, יאיר קלינגר, דרור משולם, נחום היימן, חנן יובל, לאה גולדברג, קיטש אמסלם ודרורה חבקין.
האלבום הוקלט על ידי ארזי מיד לאחר זכייתה הראשונה בתואר זמרת השנה ונועד להיות אלבום להיטים. שמונה מתוך עשרת השירים בו יצאו כסינגלים לרדיו וכולם זכו להצלחה במצעדי הפזמונים.
שיר הנושא דרישת שלום יצא לרדיו בתחילת 1985, בפרויקט משותף עם להקת הנח"ל עבור השירותרום. השיר נכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי יאיר קלינגר. השיר היה ללהיט ברדיו, ולימים הפך לקלאסיקה בזמר העברי. ב-18 ביוני 1985 נכנס למצעד הפזמונים ושהה בו 9 שבועות. אחריו יצא לקראת הקיץ הסינגל "קו האהבה" (מנור / קלינגר) שליווה את תוכנית הקיץ של רשת ג' בהגשת יגאל רביד ושהה 12 שבועות במצעד הפזמונים השבועי מהם שבועיים בפסגה.
במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה דורג "דרישת שלום" במקום ה-12 לצד השירים "יש ונדמה" (33), "ההצגה הגדולה" (8) ו"עוד נגיע" (4) מאלבומה הקודם אתה לי ארץ ו"לא נעצור" (27) שזכה בפסטיבל שירי הילדים 1984. ארזי נבחרה בשנית לתואר זמרת השנה בין היתר בעקבות תקרית הדיו שהתחוללה בסוף הקיץ ובמהלכה מעריצה של עפרה חזה התיזה דיו על שמלתה של ארזי בעת שהופיעה ב"עיר הנוער" בתל אביב.
נשענת על בחירתה השנייה כזמרת השנה הוסיפה ארזי להוציא לרדיו את שירי האלבום בזה אחר זה: "באתי אליך" (שפירא / הירש) הוצג במצעד הפזמונים השנתי ושהה עשרה שבועות במצעד מהם שלושה שבועות רצופים בראש. לאור הצלחתו הוזמנה ארזי להציג אותו בתוכנית הראשונה של "להיט בראש" שנשענה על מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
אחריו יצאו לרדיו שהשמש תעבור עלי (טהרלב / יובל), מהקלאסיקות הגדולות של ארזי בכל הזמנים, ששהה 11 שבועות במצעד הפזמונים, "שוב בתמונה" (לפיד / קליינשטיין) ששהה 12 שבועות במצעד הפזמונים ו"פת חלקה טובה" (משולם / היימן) ששהה 10 שבועות במצעד הפזמונים, שלושתם הגיעו למקום הראשון במצעד השבועי.
במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו דורג "שהשמש תעבור עלי" במקום ה-19, "באתי אליך" במקום ה-15 ו"שוב בתמונה" במקום השלישי.
ב-2 בדצמבר 1986, למעלה משנה לאחר צאת האלבום, לאחר שכבר יצא אלבום האוסף שלה שנקרא על שם הלהיט הגדול מהאלבום - "שוב בתמונה" ובעת שהייתה בהקלטות האלבום הבא נשמה צוענית החליטה ארזי להוציא לרדיו סינגל שמיני מתוך "דרישת שלום", השיר "במערבולת" (שפירא / אמסלם) ששהה במצעדי הפזמונים השבועיים במשך שלושה חודשים ודורג 34 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ז בו שבה ארזי לזכות בתואר זמרת השנה.
האלבום זכה להצלחה מסחרית והיה לאלבום זהב שלישי ברציפות לארזי עם מעל ל-20,000 עותקים. בהמשך הגיע האלבום למעמד של פלטינה עם מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים.
ארבעה משירי האלבום זכו לביצועים מחודשים בהמשך:
"שוב בתמונה" ו"באתי אליך" זכו לגרסאות רמיקס באלבום האוסף המשולש של ארזי "שהשמש תעבור עלי" בשנת 2011, שני השירים זכו להצלחה גדולה ברדיו ובמצעד הפזמונים ו"שוב בתמונה" אף הצליח לעמוד בראש המצעד השבועי 18 שנה לאחר שעשתה זאת ארזי בפעם האחרונה.
"שהשמש תעבור עלי" הוקלט לימים על ידי מלחין השיר חנן יובל כשארזי מצטרפת אליו לאחד הפזמונים ובהמשך הוקלט על ידי אברהם פריד וזכה להצלחה גדולה ברדיו.
לשיר "דרישת שלום" התווסף בשנת 2003 בית נוסף לרגל חגיגות יום העצמאות ה-55 לישראל.
שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | דרישת שלום (עם להקת הנח"ל)   | רחל שפירא | יאיר קלינגר | 4:09 |
| 2. | קו האהבה  | אהוד מנור | יאיר קלינגר | 4:05 |
| 3. | אגדת לה-דילה  | דרור משולם | יאיר קלינגר | 3:00 |
| 4. | שוב בתמונה  | יאיר לפיד | רמי קלינשטיין | 3:00 |
| 5. | לאחוז בחלום  | רחל שפירא | נורית הירש | 3:27 |
| 6. | באתי אליך  | רחל שפירא | נורית הירש | 3:30 |
| 7. | שהשמש תעבור עלי  | יורם טהר לב | חנן יובל | 3:33 |
| 8. | במערבולת  | רחל שפירא | קיטש אמסלם | 3:16 |
| 9. | פת חלקה טובה  | דרור משולם | נחום היימן | 3:15 |
| 10. | תפילה  | לאה גולדברג | דרורה חבקין | 3:00 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:15 |
בתקליט: שירים 1–5 - צד א', שירים 6–10 - צד ב'.
הפקת האלבום

בין המוזיקאים אשר לקחו חלק בהקלטת האלבום:
משה לוי - ניהול מוזיקלי, פסנתר אקוסטי, אקורדיון, סינטי-בס, תיכנות סיקוונסר (Yamaha QX1) ומכונת תופים (Yamaha RX11), קלידים: Yamaha TX816, Yamaha DX7.
יעקב מורנו - הפקה מוזיקלית, תיכנות סיקוונסר (Yamaha QX1) ומכונת תופים (Yamaha RX11).
אלדד שרים - עיבוד.
אלון הלל - תופים וכלי הקשה.
חיים רומנו - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית ומנדולינות.
אפרים שמיר - גיטרה 12 מיתרים וקולות רקע.
קולות רקע - פנינה בריק, רותי בן אברהם, חנן יובל, דרור משולם, איריס שמי, קיטש אמסלם, ורדינה כהן, דפנה דקל.
נתן תומר - מפיק.
ירדנה ארזי - מפיקה.
אמיר ארזי - מנהל הפקה.
אתי אנטה - מפיקה בפועל.
רונית מורי - עוזרת הפקה.
גברי מזור - איסוף חומר, עריכה מוזיקלית וייעוץ אמנותי.
אולגה נויווירת

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1968 (בת 56) גראץ, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  סרט דרמה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  Kairos 
 פרסים והוקרה:  פרס וינה למוזיקה (2005)  פרס רוברט שומאן לשירה ומוזיקה (2021)  פרס ארנסט פון סימנס (2022)  פרס וולף לאמנויות (2021)  פרס ארנסט פון סימנס (1999)  Austrian Decoration for Science and Art First Class 
 www.olganeuwirth.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אולגה נויווירת (בגרמנית: Olga Neuwirth; נולדה ב-4 באוגוסט 1968) היא מלחינה אוסטרית, כלת פרס וולף למוזיקה לשנת 2021.
ביוגרפיה

נויווירת, ילידת גראץ, החלה למוד נגינה בחצוצרה בגל שבע. בהמשך למדה הלחנה באקדמיה למוזיקה ואומנויות הביצוע של וינה, אצל אריך אורבנר, במקביל ללימודים במכון האלקטרואקוסטי. את התיזה שלה כתבה על המוזיקה לסרט של אלן רנה "אהבה עד מוות" (אנ'). משנת 86–1985 למדה מוזיקה ואמנות בקונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו אצל אלינור ארמה. משנת הלימודים 94–1993 למדה אצל טריסטן מארי ועבודתה עם "אירקאם" הניבה יצירות כמו "...!risonanze?..." לויולה ד'אמורה. בשלב מוקדם יותר בקריירה שלה הזדמן לנויווירת לפגוש את המלחין האיטלקי לואיג'י נונו, שהיה שותף להשקפותיה הפוליטיות הרדיקליות - לדבריה, לפגישה זו הייתה השפעה משמעותית על חייה.
יצירות קאמריות רבות של נויווירת יצאו בחברת ההקלטות קאירוס. נויווירת ואלפרידה ילינק חברו יחדיו ליצירת אופרה על פי סרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד", Lost Highway שמשולבים בה חומרי שמע וחזות, לצד אלקטרוניקה אחרת. הצגת הבכורה העולמית הייתה בגראץ ב-2003, בנגינת ה"קלאנגפורום וינה" וביצוע אלקטרוניקה של IEM. הצגת הבכורה של האופרה בארצות הברית הייתה בקולג' אוברלין. הופעות נוספות היו בתיאטרון מילר של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בהפקת קונסרבטוריון אוברלין וההרכב למוזיקה בת זמננו של אוברלין.
ההקלטה של חברת קאירוס קיבלה את פרס "דיאפזון הזהב".
בשנת 2021 הוענק לה פרס וולף למוזיקה.
הערות שוליים

↑  איזי נבו, גבישים, RNA ומוזיקה פופולרית: פרסי וולף 2021, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515265605171  PLWABN: 9810651838505606  BIBSYS: 3048716  BnF: cb13987992f (data)  CiNii: DA14646754  GND: 120491796  ISNI: 0000 0000 8275 2222  LCCN: n97003009  MusicBrainz: 5f9730d5-dc5c-4235-b4f7-dd76cf579199  NKC: js20040126011  NTA: 316727822  RKD: 315999  SUDOC: 081965710  VIAF: 84231469   WorldCat (עם VIAF): 84231469
פולקוביצה

חורבות תחנה היסטורית
צפון השוק
פולקוביצה (פולנית: Polkowice; גרמנית: Polkwitz; בין 1937 ל-1945: Heerwegen) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. העיר ממוקמת בסביבה של כריית נחושת תעשייתית ומפעל לעיבוד נחושת פועל באזור.
היסטוריה

שמה של העיירה הוא מילה בשפה הסלאבית בולסלב, שפירושה "תהילה גדולה". שם זה היה נפוץ בבית המלוכה של שושלת פיאסט. פולקוביצה הוזכרה כבר בכתבים מ-1276 בתור עיירה. ב-1365 היא הייתה חלק מבוהמיה. ב-1457 נהרסו חלקים עתיקים בעיירה משריפה. אסונות נוספים התרחשו בפולקוביצה במהלך מלחמת שלושים השנים, וכתוצאה ממגפת הדבר שפרצה בה בשנת 1680. בשנת 1742, לאחר מלחמת העולם הראשונה, סופחה העיירה לפרוסיה. בשנת 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין. לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדם, היא חזרה לפולין. התושבים הגרמניים גורשו והוחלפו בפולנים.
גאוגרפיה

העיירה שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז קלודצקו. בשנים 1975-1998 הייתה פולקוביצה חלק ממחוז לגניצה. נכון ל-1 בינואר 2009 שטח העיירה הוא 23.74 קמ"ר. היא ממוקמת באזור של מכרה נחושת ומפעל לעיבוד נחושת פועל בקרבת מקום.
ערים תאומות

גרמניה סיקטא, גרמניה
הולנד הומן, הולנד
הערות שוליים

↑  Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci i miast, Dolnośląskie
↑  ורשה - המרכז הסטסטיסטי המרכזי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5336329-2  MusicBrainz: db783043-2a67-4512-bd9a-726c07d13515  NKC: ge1196961  VIAF: 122887848   WorldCat (עם VIAF): 122887848 
|  שלזיה תחתית דגל פולין |
| --- | --- | --- |
| מחוזות | קלודצקו • שווידניצה • ורוצלב • לובין • אולשניצה • דז'רז'וניוב • זגוז'לץ • בולסלבייץ • גלוגוב • טרזביצה • אולאווה • זאבקוביצה • ילניה גורה • פולקוביצה • ולבז'יך • לובן • לגניצה • שרודה • יאבור • וובוק • לוובק • זלוטורייה • קאמיינה • סטרזלין • מיליץ • גורה | מפת שלזיה תחתית |
| ערים מחוזיות | ורוצלב • ולבז'יך • לגניצה • ילניה גורה | מפת שלזיה תחתית |
| ערים גדולות אחרות | לובין • גלוגוב • שווידניצה • בולסלבייץ • אולשניצה • דז'רז'וניוב • אולאווה • זגוז'לץ • ביילבה • קלודצקו • יאבור • שווייבודז'יצה • נובה רודה • פולקוביצה • לובן • קאמיינה גורה | מפת שלזיה תחתית |
| אחר | דגל • סמל • גאוגרפיה • היסטוריה | מפת שלזיה תחתית |
יעקב אושמן

אין תמונה חופשית
יעקב אושמן (נולד ב-4 בנובמבר 1953) הוא פרופסור מן המניין ומחזיק הקתדרה על שם לואיס והלן רוגוב להנדסה אווירונאוטית בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. שטחי המחקר שלו הם שיערוך, זיהוי והיתוך מידע (information fusion), עם יישומים להנחיה, ניווט ובקרה במערכות אוויר-חלל.
ביוגרפיה

יעקב אושמן נולד ב-4 בנובמבר 1953. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה בהנדסת אווירונאוטיקה בטכניון בשנת 1975 ותואר דוקטורט למדעים במוסד בשנת 1986. נושא הדוקטורט שלו היה: Eigenfactor Methods in Optimal Linear Estimation, בהנחיית פרופ' יצחק יואב בר-יצחק.
אושמן שירת כמהנדס בלהק ציוד בחיל האוויר בין השנים 1975 ל-1981. היה עמית-מחקר ופרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק בבאפאלו בשנים 1988-1987. עבד במרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א בשנים 1996–1998. משנת 1989 הוא פרופסור בסגל הפקולטה לאווירונאוטיקה וחלל בטכניון.
בשנת 2004 זכה בפרס על-שם פרופ' מאיר חנין בגין עבודת מחקר מצטיינת בתחום האווירונאוטיקה והחלל. בין השנים 2013–2014 היה דיקן הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. הוא עמית (Fellow) באגודה האמריקאית לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (AIAA) וכן באיגוד הבינלאומי למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE).
בשנים 2003–2008 הוא היה נשיא של איגוד ישראלי לבקרה אוטומטית.
הערות שוליים

↑  RESUME - Yaakov Oshman, הטכניון
↑  AIAA Fellows, AIAA
↑  IEEE Fellows Directory - Member Profile, services27.ieee.org
↑  IAAC — Israeli Association for Automatic Control, iaac.technion.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351414605171  VIAF: 72149841925002841346   WorldCat (עם VIAF): 72149841925002841346 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה ליב וילנסקי

| --- | --- |

 לידה:  1870 צ'צ'רסק, בלארוס 
 פטירה:  17 בספטמבר 1935 (בגיל 65 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  חיפה 
 מפלגה:  הציונים הכלליים 
 
יהודה ליב ניסן וילֶנסקי (ברוסית: Лев Вольфович (Иегуда Лейб Нисан) Виленский; יולי 1870, תמוז תר"ל – 17 בספטמבר 1935, י"ט באלול תרצ"ה, חיפה) היה פעיל בתנועה הציונית, מראשי הוועד למען עבודה עברית וממייסדי ההתאחדות העולמית של הציונים הכלליים. הרב מטעם בניקולאייב בשנים 1903–1905.
קורות חיים

וילנסקי נולד בקיץ 1870 בעיירה צֶ'צֶ'רְסְק (ברוסית: Чечерск) שליד העיר הומל, בפלך מוהילוב שבאימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים חסידי חב"ד. סבו, רבי דוב בער וילנסקי, היה "רב מטעם" בבוברויסק במשך 28 שנה, עד מותו. אביו, ברוך זאב (וולף) וילנסקי, אף הוא חסיד חב"ד, היה מראשוני חובבי ציון בעירו קרמנצ'וג, וממשתתפי ועידת היסוד של הוועד האודיסאי ב-1890.
למד ב"חדר" ובהוראה פרטית עד כניסתו לגימנסיה ממשלתית בפולטבה, שם סיים את לימודיו ולאחר מכן יצא לגרמניה ולמד פילוסופיה וכימיה בבית הספר הטכנולוגי הגבוה בברלין (כיום Technische Universität,‏ TU). ב-1889 היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים בברלין "אגודה מדעית יהודית-רוסית", עם ליאו מוצקין, שמריהו לוין, נחמן סירקין וחיים ויצמן.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בזל ב-1894 בתואר דוקטור בכימיה (כותרת הדיסרטציה: "Beitrage zur Kenntnis des 1, 2, 4-Triamidonaphtalins und seiner Abkömmlinge").
בשובו לרוסיה בשנת 1895 הצטרף לאגודת "בני משה" והיה מראשוני התנועה הציונית, בה פעל עד מותו כעבור 38 שנים. ב-1897 נשלח כציר לקונגרס הציוני הראשון מטעם העיר קרמנצ'וג, והשתתף בקונגרסים ברציפות עד הקונגרס ה-19. במהלך השנים היה מראשי הוועד למען עבודה עברית וממייסדי ההתאחדות העולמית של הציונים הכלליים.
בשנת 1896 התגורר במינסק והיה בעל בית חרושת. בשנים 1897–1903 התגורר בקרמנצ'וג, ושם נולדו לו ולאשתו הדסה לבית ליפשיץ ילדיהם שמואל ומרים (ב-1903 נולד ילדם השלישי, עמנואל). בסוף שנת 1902 נבחר לרב הקהילה בעיר ניקולאייב, חרף התנגדות על רקע היותו חסר סמיכה לרבנות. הוא עבר לניקולאייב עם משפחתו וכיהן כרב מטעם עד סוף 1905.
בפעילותו הציונית נמנה עם חברי הסיעה הדמוקרטית של צעירי הציונות, ובשנת 1902 השתתף בוועידת מינסק. בתקופה זו יצא את גבולות רוסיה, ועד 1910 התגורר בברלין כחמש שנים, עד שעם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו נתין רוסי, נאלץ לשוב לרוסיה. הוא התגורר במינסק, בפטרבורג ובחארקוב. במחצית הראשונה של המלחמה נפטרה אשתו. לאחר מהפכת 1917 נבחר בחארקוב למנהיג הסניף המקומי של התנועה הציונית ולראש הקהילה היהודית, עמד בראשן עד 1919, והשתתף במועצה היהודית הלאומית של אוקראינה ובקונגרס הציוני הכול-רוסי (1917). בשנת 1920, לאחר שנידון למוות על ידי שלטונות רוסיה בגין פעילותו הציונית, עלה לארץ ישראל, שם ישב בנו הצעיר עמנואל. באותה שנה עלתה בתו, ואחריה גם בנו שמואל.
פעילותו הציונית נמשכה ברחבי העולם מטעם קרן היסוד, וכבר בשנת 1921 יצא וילנסקי בשליחות הקרן למסע תעמולה בדרום אמריקה. לאחר ביקורו בצ'ילה מונה לקונסול כבוד שלה בירושלים. בשנים שלאחר מכן פעל גם באירופה – במדינות הבלטיות (לטביה, ליטא ואסטוניה), ברומניה, בפינלנד ובגרמניה. בשנת 1932 פרש מפעילות עקב היותו חולה סרטן, התגורר בחיפה וכתב את זיכרונותיו בסדרת מאמרים שהתפרסמה בעיתון "הארץ" בשנים 1935–1937.
בקיץ 1935 נסע ללוצרן כדי לעבור ניתוח לטיפול בסרטן, אך החליט לשוב לארץ ונותח בבית חולים פרטי בחיפה. הניתוח הצליח, אך לבו נחלש וכעבור ימים ספורים נפטר בביתו שבחיפה. בן 65 במותו.
על שמו רחוב בחיפה.
משפחתו

בנו הבכור של יהודה ליב וילנסקי, היה מהנדס הבניין שמואל וילנסקי (מולה). שני ילדיו האחרים הסבו את משפחתם ל"ילן", כראשי התיבות של שמו (יהודה ליב ניסן). בתו, מרים ילן-שטקליס, ילידת 1900, הייתה סופרת ומשוררת עברייה, מחברת ספרי ילדים ושירי ילדים, כלת פרס ישראל הראשונה לספרות ילדים (1956). בנו הצעיר, עמנואל ילן (וילנסקי) (מנולי), יליד 1903, היה אדריכל וארכאולוג חובב, פרופסור בטכניון.
אסופת זיכרונותיו

יהודה ל"נ וילנסקי, פרקים מחיי הצבוריים: בצירוף חומר ביוגרפי נוסף; הובא לבית הדפוס בידי מרים ילן שטקליס, ירושלים: [חמו"ל], תשכ"ח.
לקריאה נוספת

מרים ילן-שטקליס, 'ד"ר יהודה לייב ניסן וילנסקי', העבר יג (תשכ"ו), 134–149.
הערות שוליים

↑  עזריאל שוחט, מוסד הרבנות מטעם ברוסיה: פרשה במאבק בתרבות בין חרדים לבין משכילים, חיפה: אוניברסיטת חיפה, תשל"ו, עמ' 126.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509728905171  ISNI: 0000 0000 7347 7310  LCCN: no2009195000  VIAF: 103543415   WorldCat (עם VIAF): 103543415 
יהודה ליב וילנסקי
אולאווה

ערך זה עוסק בעיירה בפולין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אולאווה (בפולנית: Oława, בגרמנית: Ohlau) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
היסטוריה

אולאווה החלה להתפתח בתחילת המאה ה-12. היא הוזכרה לראשונה במסמך מ-1149 על תרומתה למנזר סנט וינסנט בוורוצלב. בשנת 1206 הפכה אולאווה לאחת מערי המגורים של דוכסות פיאסט בשלזיה, שהעניקה לאולאווה מעמד של עיירה. אולאווה נהרסה 3 פעמים במהלך ההיסטוריה. בשנת 1241 היא נהרסה במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, ב-1448 על ידי ההוסיטים, ושוב בשנת 1634 במהלך מלחמת שלושים השנים. משנת 1335 עד 1806 הפכה העיירה לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1527 החלה הרפורמציה הפרוטסטנטית ואיתה החל השימוש בשמה אולאו ("Ohlau"). בשנת 1741, יחד עם רוב שלזיה, העיירה הפכה לחלק מממלכת פרוסיה. המאות ה-18 וה-19 היו תקופה של צמיחה כלכלית באולאו והיא הפכה לידועה כמרכז לגידול טבק. בשנת 1842 נפתחה הרכבת הראשונה בשלזיה, בין אולאו לבין ברסלאו (כיום ורוצלב).
אולאו יצאה ממלחמת העולם הראשונה ללא פגע. עם זאת, במלחמת העולם השנייה, 60% מהעיירה נהרס. ב-2 בספטמבר 1939, בתקופת המלחמה, מטוס פולני מ-PZL.23 Karaś הפציץ מפעל גרמני באולאו. לאחר המלחמה, האזור הושם תחת ממשל פולני ובוצע טיהור אתני על פי הסכם פוטסדם. שמה של העיירה שונה לאולאווה, התושבים הגרמנים בעיירה גורשו והוחלפו בפולנים. אולאווה הפכה לחיל מצב של הקבוצה הצפונית הצבא האדום ונותרה כך עד 1992.
גאוגרפיה

אולאווה ממוקמת בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית, במחוז אולאווה. היא משתרעת לאורך נהר אולאווה ואודר כ-26 קילומטר דרום-מזרחית לוורוצלב. היא גובלת עם הגמיני: אולאווה ו-Jelcz Laskowice.
נכון לשנת 2011, שטח העיירה הוא 27.36, ובו: 57% קרקע חקלאית, 27.9% שטח בנוי, 6.1% מים, 5.2% מיוער, 1.9% שממה ו-1.9% אזורים שונים. אולאווה היא 5.2% משטח המחוז 0.1% משטח הפרובינציה.
אולאווה שוכנת במרחק:
של 26 קילומטר מוורוצלב
של 54 קילומטר מאופולה
של 165 קילומטר מפוזנן
של 225 קילומטר מפראג
של 295 קילומטר מוורשה
של 321 קילומטר מברלין
דמוגרפיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | גברים | נשים | סה"כ |
| אוכלוסייה | 15,567 (18.3%) | 16,673 (51.7%) | 32,240 (100%) |
| צפיפות | 569 | 609 | 1178 |
ערים תאומות

אוקראינה זלוטשוב, אוקראינה
בוואריה אוברזבך, בוואריה
צ'כיה צ'סקה טרבווה, צ'כיה
רומניה סיגט, רומניה
איטליה פריולו גרגלו, איטליה
לקריאה נוספת

מטיובסקי ק, קווי המתאר של מונוגרפיית העיירה אולאווה, 2004
סטנילבסקה מ, תוכנית הסביבה של אולאווה 2010-2013, 2009
הערות שוליים

↑  Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci i miast, Dolnośląskie
1 2  נתונים מדצמבר 31, 2013
↑  מיקום ואוכלוסייה בשטחים, שנת 2011
↑  גוגל מפות
↑  בפולנית
|  שלזיה תחתית דגל פולין |
| --- | --- | --- |
| מחוזות | קלודצקו • שווידניצה • ורוצלב • לובין • אולשניצה • דז'רז'וניוב • זגוז'לץ • בולסלבייץ • גלוגוב • טרזביצה • אולאווה • זאבקוביצה • ילניה גורה • פולקוביצה • ולבז'יך • לובן • לגניצה • שרודה • יאבור • וובוק • לוובק • זלוטורייה • קאמיינה • סטרזלין • מיליץ • גורה | מפת שלזיה תחתית |
| ערים מחוזיות | ורוצלב • ולבז'יך • לגניצה • ילניה גורה | מפת שלזיה תחתית |
| ערים גדולות אחרות | לובין • גלוגוב • שווידניצה • בולסלבייץ • אולשניצה • דז'רז'וניוב • אולאווה • זגוז'לץ • ביילבה • קלודצקו • יאבור • שווייבודז'יצה • נובה רודה • פולקוביצה • לובן • קאמיינה גורה | מפת שלזיה תחתית |
| אחר | דגל • סמל • גאוגרפיה • היסטוריה | מפת שלזיה תחתית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559914305171  GND: 5194074-7  LCCN: n85094595  MusicBrainz: fc09fd1a-8b5d-46b4-9e00-2f56962c1715  NKC: ge130355  VIAF: 132586740   WorldCat (עם VIAF): 132586740 
אולאווה, 1819
בית קברות יהודי באולאווה
בולסלבייץ

ערך זה עוסק בעיירה בפרובינציית שלזיה תחתית בפולין. אם התכוונתם לעיירה בפרובינציית לודז', ראו .
בולסלבייץ (בפולנית: Bolesławiec; גרמנית: Bunzlau) היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. בשנים 1975–1998 העיירה הייתה חלק ממחוז ילניה גורה. בולסלבייץ ידועה בייצור הבירה והקרמיקה הרחב שלה ואף מכנים אותה בשם "עיר הקרמיקה". השם בולסלבייץ מקורו במילה הסלאבית בולסלב שמשמעותה "מפורסם מאוד".
היסטוריה

בשנת 2001 חגגה בולסלבייץ את יום השנה ה-750 שלה. על פי המסורת, השתתפה העיירה בקרב ליגניץ בשנת 1241. בשנת 1316, על מנת להגן על העיירה מפלישות עוינות, נבנו חומות סביב בולסלבייץ.
לשנת 1422 הייתה חשיבות מיוחדת, שכן באותה שנה, הוענקו לעיירה הרשאות לבישול בירה. בשנת 1429, החומות המקיפות את העיירה, שהיו בנות יותר ממאה שנה, לא הצליחו למנוע מצבא ההוסיטים לכבוש את בונצלאו (כך נקראה אז - זהו שמה הגרמני). תלאות נוספות התרחשו בשנת 1462, כאשר נהר בובר (Bóbr) הציף את החלקים הנמוכים בעיירה. בשנת 1479, ההגנות הישנות הוחלפו בטבעת כפולה של חומות חדשות.
בשנת 1523 החלו מלחמות הדת בין הקתולים והפרוטסטנטים. בינתיים, העיירה המשיכה לגדול ולהתפתח: בשנת 1525, האדריכל ונדל רוסקופף (אנ') החל את בנייתו מחדש של בית העירייה בסגנון הרנסאנס החדש. בשנת 1531 הושלמה מערכת הביוב בעיירה והגיעה אליה אספקת המים הראשונה.
בשנת 1642, במהלך מלחמת שלושים השנים נבזזה בונצלאו על ידי השוודים והטירה, הכנסייה וחלק גדול מהדיור בעיירה נהרסו. החל משנת 1815, בונצלאו השתייכה לשלזיה הפרוסית. באזור שנת 1820, החלה הריסת חומות ההגנה הישנות, כדי לאפשר הרחבה פיזית של העיירה. בשנת 1907 מועצת העיר החליטה לפתוח מוזיאון המוקדש להיסטוריה של ייצור כלי החרס. בתקופת השואה, הוקם בבונצלאו תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בשם "מחנה בונצלאו".
מלחמת העולם השנייה הסתיימה כאשר 60% מהעיירה היה חרב. התושבים הגרמנים הוגלו והוחלפו על ידי פליטים פולנים מהשטחים המזרחיים לשעבר של פולין ועל ידי מהגרים פולנים מיוגוסלביה וצרפת. במהלך שנת 1960, נפתחו בעיירה סדנאות קרמיקה. לאחר מכן נפתחו גם מוזיאון המוקדש למורשת הקרמיקה העשירה של בולסלבייץ, מפעל כימי, מפעל לייצור מבחנות ואמפולות והחלו עבודות כרייה. בולסלבייץ התגלתה כמרכז תרבותי משמעותי עם מוניטין בין-לאומי לאירוח פסטיבלים.
דמוגרפיה

נכון ל-31 בדצמבר 2009 האוכלוסייה בבולסלבייץ מנתה 40,021 תושבים (מקום 108 בפולין) ונכון ל-30 ביוני 2010, חיו בעיירה 39,891 תושבים. ההכנסה הממוצעת בעיירה היא 465,221 זלוטי לנפש. נכון לשנת 1993, מספר התושבים הרב ביותר שחיו בעיירה אי פעם הוא 44,711.
גאוגרפיה

בולסלבייץ היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. העיירה שוכנת על נהר בובר (Bóbr) ומוקפת ביערות רבים. נכון לשנת 2007 שטחה של בולסלבייץ הוא 23.57 קמ"ר (מקום 235 בארץ). ב-33% משטח העיירה יש קרקע חקלאית ו-18% משטחה מיוער. בולסלבייץ היא 1.75% משטח המחוז. היא גובלת עם הגמיני: ורטה בולסלבייץ, נובוגרודז'ייס, גרומדקה ואושטניצה.
ערים תאומות

איטליה ואלקורסה, איטליה
נורווגיה מולדה, נורווגיה
בוסניה והרצגובינה פריאבור, בוסניה והרצגובינה
צרפת נוז'אן-סור-מארן, צרפת
צ'כיה צ'סקה ליפה, צ'כיה
גרמניה זיגבורג, גרמניה
גרמניה פירנה, גרמניה
דנמרק הוברו, דנמרק
פנורמה של כיכר השוק בערב
הערות שוליים

1 2 3  באתר wielun
↑  באתר יד ושם
↑  נתוני לשכת המרכז הסטטיסטי, 31 בדצמבר 1993
↑  בפורטל REGIOset
|  שלזיה תחתית דגל פולין |
| --- | --- | --- |
| מחוזות | קלודצקו • שווידניצה • ורוצלב • לובין • אולשניצה • דז'רז'וניוב • זגוז'לץ • בולסלבייץ • גלוגוב • טרזביצה • אולאווה • זאבקוביצה • ילניה גורה • פולקוביצה • ולבז'יך • לובן • לגניצה • שרודה • יאבור • וובוק • לוובק • זלוטורייה • קאמיינה • סטרזלין • מיליץ • גורה | מפת שלזיה תחתית |
| ערים מחוזיות | ורוצלב • ולבז'יך • לגניצה • ילניה גורה | מפת שלזיה תחתית |
| ערים גדולות אחרות | לובין • גלוגוב • שווידניצה • בולסלבייץ • אולשניצה • דז'רז'וניוב • אולאווה • זגוז'לץ • ביילבה • קלודצקו • יאבור • שווייבודז'יצה • נובה רודה • פולקוביצה • לובן • קאמיינה גורה | מפת שלזיה תחתית |
| אחר | דגל • סמל • גאוגרפיה • היסטוריה | מפת שלזיה תחתית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564838305171  GND: 5057085-7  LCCN: n86125969  MusicBrainz: 6f914a49-d56b-4a78-975e-05a3abaf2b9a  NKC: ge574173  VIAF: 123881703   WorldCat (עם VIAF): 123881703 
קרמיקה מבולסלבייץ
כיכר צ'טהאם

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ויליאם פיט האב 
 מיקום
 עיר:  מנהטן 
 
 קואורדינטות:  40°42′49″N 73°59′53″W﻿ / ﻿40.7136°N 73.9981°W﻿ / 40.7136; -73.9981
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנהטן מוגדלת) כיכר צ'טהאם(למפת מנהטן רגילה) כיכר צ'טהאם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר צ'טהאם, הפסל הוא פסלו של Lin Zexu
כיכר צ'טהאם (באנגלית: Chatham Square) היא כיכר מרכזית בשכונת צ'יינהטאון ברובע מנהטן, בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק בארצות הברית. הפארק במרכז הכיכר ידועה בשם כיכר קימלאו (Kimlau Square) או כיכר לין-זה-סו (Lin Ze Xu Square)
הכיכר ממוקם במפגש שבעה רחובות ראשיים, במנהטן תחתית: באורי, רחוב איסט ברודוויי (East Broadway), סנט ג'יימס פלייס (St. James Place), רחוב מוט (Mott Street), רחוב אוליבר (Oliver Street), רחוב וורת' (Worth Street), ופארק רו (Park Row).
היסטוריה

כיכר צ'טהאם נבנתה בשלהי המאה ה-18 ונקראה על שם ויליאם פיט האב, רוזן צ'טהאם הראשון, וראש ממשלת הממלכה המאוחדת קודם למהפכה האמריקאית. על שמו נקרא גם רחוב פיט (Pitt Street) הסמוך, ורחוב פארק רו נקרא בעבר "רחוב צ'טהאם" (Chatham Street).
עד שנות ה-20 של המאה ה-19 שימשה הכיכר כשוק פתוח של בקר וסוסים. הכיכר זכתה למעמד מפוקפק ופעלו בקרבתה מכוני קעקועים, פאבים ובתי זנות. בראשית המאה ה-20 ועם תחילת "תקופת היובש" נסגרו הפאבים בכיכר.
בשנת 1962 הוקמה בכיכר אנדרטת קימלאו לזכרם של הלוחמים האמריקאים ממוצא סיני שנפלו במלחמת העולם השנייה. האנדרטה נקראת על שם סגן בנג'מין ראלף קימלאו, ולימים שונה שם הכיכר רשמית והיא נקראת על שמו (אף שלא נעשה שימוש בשם הרשמי, וממשיכים לקרוא לה בשמה המסורתי).
בצידה הדרומית של הכיכר נמצאת כיכר קונפוציוס ופרויקט הבנייה הציבורית הנרחב שלה.
תחבורה

מתחת לכיכר עברו עד שנת 1942, קו הרכבת העילית של השדרה השנייה וקו הרכבת העילית של השדרה השלישית בכיכר הייתה תחנה של קווים אלה. מתוכננת להיבנות בכיכר תחנה של קו השדרה השנייה של הרכבת התחתית של ניו יורק עם השלמת בנייתו של קו זה.