stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקדונל דאגלס F-15 איגל
דגמים > F-15E סטרייק איגל > F-15K

F-15K סלאם איגל הוא גרסה מתקדמת של F-15E שנמכרה לקוריאה הדרומית. קוריאה הדרומית בחרה ב-F-15K ב-2002 לאחר שבחנה שלושה מטוסי קרב אחרים: דאסו ראפאל, יורופייטר טייפון וסוחוי 37. 40 מטוסים מדגם זה נמכרו לקוריאה הדרומית בחוזה בהיקף של כ-4.2 מיליארד דולר. טיסת הבכורה של F-15K נערכה ב-3 במרץ 2005 וטקס הגלילה שלו נערך ב-16 במרץ במפעל בואינג שבסנט לואיס. דגם זה כולל מכ"ם APG-63(V)1, תצוגת קסדה עילית (JHMCS), מערכת IRST, פודי LANTIRN דור שלוש, ומערכות בקרת נשק המאפשרות את נשיאתם של פצצות JDAM, טילי AGM-84 הרפון בלוק 2, טילי שיוט מסוג AGM-84H SLAM-ER, וטילי אוויר-אוויר מסוג AIM-120 אמראם ו-AIM-9X סיידווינדר. דגם זה הוא הראשון שהותקנו בו מנועים של ג'נרל אלקטריק. מנועי כל הגרסאות הקודמות של ה-F-15 היו מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם F100. יחד עם עסקת המשך שנחתמה ב-2008, סופקו לחיל האוויר הדרום קוריאני 50 מטוסי F-15K עד יוני 2011.
דגמים > F-15E סטרייק איגל > F-15SG

F-15SG (לשעבר F-15T) הוא גרסה של F-15E שהוזמנה על ידי חיל האוויר הסינגפורי (RSAF). ה-F-15SG נבחר ב-6 בספטמבר 2005, לאחר תקופת הערכה שארכה שבע שנים שבמהלכה נבחנו חמישה מטוסי קרב אחרים. ה-F-15SG דומה ל-F-15K המיוצר עבור קוריאה הדרומית, כשההבדל העיקרי ביניהם הוא מכ"ם ה-APG-63(V)3 שיותקן ב-F-15SG במקום ה-APG-63(V)1. סינגפור הזמינה 12 מטוסי F-15SG וישנה אופציה לרכישת שמונה מטוסים נוספים.
דגמים > F-15E סטרייק איגל > F-15SE

F-15SE סיילנט איגל (באנגלית: "Silent Eagle") הוא גרסה חמקנית של F-15E הנמצא בתהליך פיתוח. הדגם הוצג לראשונה ב-17 במרץ 2009 וביצע את טיסתו הראשונה ב-8 ביולי 2010. באותו יום קיבלה חברת בואינג רישיון למכירת המטוס לקוריאה הדרומית, וב-2013 המטוס השתתף במכרז הקוריאני המכונה FX III אך הפסיד ל-F-35 לייטנינג II. בשל ההפסד במכרז הקוריאני, ובאין לקוח פוטנציאלי אחר, סגרה בואינג את התוכניות לבנות את המטוס.
דגם ה-F-15SE שיוצר כלל בין השאר הגאי כיוון המוטים בזווית, תאי חימוש פנימיים בתוך גוף המטוס, מכלי דלק תצורתיים המסווים את החימוש שהמטוס נושא, מבנה כונס אוויר משופר, וכן צבע סופג קרינה. מפתחי המטוס טוענים כי למטוס חתימת מכ"ם השווה בגודלה לזו של ה-F-35‏.
דגמים > F-15E סטרייק איגל > F-15QA

דגם שנקלט בחיל האוויר הקטרי. מדובר בגרסה משופרת של ה-F-15E Advanced Eagle והשיפורים שבו יושמו מאוחר יותר על ה-F-15EX.
דגמים > F-15EX איגל II

ב-17 בספטמבר 2019 בואינג חשפה הצעה לדגם מתקדם של ה-F-15 המכונה EX הכולל שיפורים במערכות ההיגוי, אוויוניקה, לוחמה אלקטרונית, חימוש ומנועים שלטענת החברה יקנו למטוס יכולות שישתלבו עם מטוסי קרב של הדור החמישי וישפרו את הזמינות לחיל האוויר האמריקאי. ביולי 2020 פורסם כי חיל האוויר האמריקאי הזמין 8 מטוסי F-15EX חדשים בעלות של 1.2 מיליארד דולר. המטוסים החלו להיכנס לשירות בשנת 2023. בעתיד הוא אמור להחליף את כל דגמי F-15 הנמצאים בשירות חיל האוויר האמריקאי.
דגמים > F-15EX איגל II > F-15IA

דגם אשר אמור בעתיד הקרוב להיכנס לשירות בחיל האוויר הישראלי. ה-F-15IA מבוסס על דגם ה-EX וכולל מערכות אוויוניקה חדשות, מחשב משימה חזק במיוחד (87 מיליארד הוראות בשנייה) ומכ"ם AESA מתקדם. הוא בעל מהירות מרבית של 2.5 מאך, טווח של 2,222 ק"מ ותקרת שירות של 18,290 מטרים (60,010 רגל). הוא יכול לשאת 13,381 קילוגרם (29,500 ליברות) של חימוש כולל טילי אוויר-אוויר, טילי אוויר-קרקע, טילים נגד כלי שיט ומגוון פצצות, מונחות ולא מונחות. לטענת בואינג המטוס חסכוני יותר ובעל אורך חיים גבוה יותר של למעלה מ-20,000 שעות טיסה ועלות תפעולו נמוכה ב-25% מזו של ה-F-15I הנוכחי.
ב-2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, אישרה מחלקת המדינה לישראל להזמין 50 מטוסי F-15IA בנוסף לשדרוג 25 מטוסי ה-F-15I (רעם) הקיימים בישראל למפרט הדומה לזה של ה-F-15IA. ב-7 בנובמבר נחתמה עסקה בסך 5.2 מיליארד דולר לרכישת 25 מטוסים עם אופציה עתידית ל־25 נוספים.
היסטוריית שירות > יפן

חיל ההגנה העצמית האווירי היפני הוא המשתמש הגדול ביותר של ה-F-15 מחוץ לארצות הברית, וחברת מיצובישי היפנית היא היחידה המורשה לייצר מטוסי F-15 ברישיון. יפן התעניינה ב-F-15 בשלב מוקדם, כשטייסים יפניים בחנו את ה-F-15A/B בבסיס אדוארדס כבר ב-1975. ב-1978 הוענק למיצובישי חוזה לייצור מטוסי F-15J ו-DJ, גרסאות יפניות למטוסי F-15C ו-D בהתאמה.
ב-1995 הפיל מטוס F-15J יפני מטוס F-15J אחר עקב תקלה בטיל AIM-9 סיידווינדר במהלך אימון קרב אוויר-אוויר עם נשק חי.
היסטוריית שירות > ערב הסעודית

חיל האוויר המלכותי הסעודי מפעיל כיום ארבע טייסות של מטוסי F-15C/D לעליונות אווירית ושלוש טייסות של מטוסי F-15S, שהיא גרסה מופחתת יכולות של ה-F-15E לתקיפת קרקע.
במסגרת תוכנית "Peace Sun", הזמינה ערב הסעודית 72 מטוסי F-15C/D מארצות הברית (47 F-15C ו-15 F-15D), מתוכם 60 מטוסים המיועדים לפעילות מבצעית ו-12 המיועדים להדרכה. המטוסים תוכננו להחליף את מיירט ה-BAC לייטנינג. מכירת המטוסים לערב הסעודית הייתה שנויה במחלוקת עקב האפשרות שיתפתח עימות בינה לבין ישראל. הקונגרס האמריקאי הציב ב-1980 מגבלה לפיה לא יהיו ברשות חיל האוויר הסעודי יותר מ-60 מטוסים שמישים בכל רגע נתון. מסיבה זו, בסופו של דבר סופקו רק 60 המטוסים שיועדו לפעילות מבצעית. ערב הסעודית הבטיחה שהמטוסים ישמשו להגנה בלבד, על מנת לרכך את ההתנגדות. בנוסף, הוצבו מגבלות על אספקת מכלי דלק תצורתיים, ששימוש בהם יכול היה להכניס את ישראל לרדיוס התקיפה של המטוסים.
כמה מהמטוסים הראשונים שיועדו לערב הסעודית שימשו את אנשי צוות האוויר והקרקע הסעודים לאימון בבסיס חיל האוויר לוק בארצות הברית. ה-F-15 נכנס לשירות מבצעי בחיל האוויר המלכותי הסעודי באוגוסט 1981.
ב-5 ביוני 1984 מטוסי F-15 מטייסת 6 היו מעורבים בקרב אוויר עם מטוסי F-4E פנטום של חיל האוויר האיראני שאיימו על שדות הנפט הסעודים. שני הפאנטומים האיראנים הופלו באמצעות טילי ספארו. הייתה זאת הפעם הראשונה שבה מטוסים מתוצרת מקדונל דאגלס לחמו אחד בשני.
לאחר פלישת עיראק לכווית ב-2 באוגוסט 1990 הוסרה המגבלה שהציב הקונגרס ואושר לסעודיה לרכוש 24 מטוסי F-15C/D נוספים וכן סופקו 12 המטוסים הנוספים שלא סופקו ב-1978. במהלך מלחמת המפרץ השתתפו מטוסי F-15 סעודיים בפיטרולים אוויריים לצד מטוסים בריטיים ואמריקאיים. ב-24 בינואר 1991 הפיל F-15 סעודי מטייסת 13 זוג מטוסי מיראז' F1 עיראקיים שטסו לאורך חוף המפרץ הפרסי.
בדצמבר 1992, תחת תוכנית Peace Sun IX הסכימה ארצות הברית למכור לערב הסעודית 72 מטוסי F-15S, שהיא נגזרת מופחתת יכולות של ה-F-15E, לאחר שמספר ניסיונות קודמים לרכוש אותו טורפדו. 4 מטוסי F-15S ראשונים נמסרו ב-1995. ב-10 בנובמבר 1999 האחרון מבין 72 מטוסי ה-F-15S נמסר לערב הסעודית.
בתחילת 1996 זכתה חברת לוראל בחוזה בשווי 16 מיליון דולר לאספקת 79 מחשבי VHSIC לצורך שדרוג מטוסי ה-F-15C/D של ערב הסעודית.
החל מ-2015, סעודיה מצטיידת ב-80 מטוסי F-15SA עם אופציה ל-12 נוספים ומשדרגת את 72 המטוסים שכבר נמצאים ברשותה כך שבסה"כ צפויים להיות לה עד 164 מטוסים מדגם F-15SA.
שירות בחיל האוויר הישראלי

חיל האוויר הישראלי מפעיל כיום שתי טייסות של מטוסי F-15 מדגמי A/B/C/D ("בז") לעליונות אווירית: טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול") וטייסת 106 ("חוד החנית"), הממוקמות בבסיס תל נוף, וכן טייסת נוספת - טייסת 69 ("הפטישים"), המפעילה מטוסי F-15I ("רעם"), גרסה של ה-F-15E לתקיפת קרקע, מבסיס חצרים. מלבד משימות עליונות אווירית, משמשים מטוסי ה"בז" של חיל האוויר הישראלי גם לצורך צילום אוויר, באמצעות פוד דמוי מכל נתיק הנישא בנקודת התלייה המרכזית של המטוס ומכיל מצלמה אלקטרו-אופטית לצילום אלכסוני.
שירות בחיל האוויר הישראלי > רקע וקליטת המטוסים

מטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר הישראלי בשנות ה-60 של המאה ה-20, היה המטוס הצרפתי מיראז' 3. לאחר מלחמת ששת הימים ובעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל, החל חיל האוויר לדון באפשרות רכישת מטוס קרב חדש. התוכנית המקורית הייתה לפתח מטוס קרב מקומי (תוכנית שהניבה מאוחר יותר את מטוס הכפיר). ב-1973, מונה צוות מיוחד, שנדרש לבחון האם ישראל יכולה לפתח מטוס בעצמה, או שעליה לרכוש אותו. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נקטעה עבודתו של הצוות.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, מטוסי הפנטום והמיראז' הישראלים השיגו עליונות אווירית על פני המטוסים של חילות האוויר של ארצות ערב. עם זאת, הוצבו לפני המלחמה במצרים ובסוריה טילי נ"מ מתקדמים מסוג SA-6 ו-7. ההתמודדות עם אלו הייתה קשה, ובעקבותיהם נפלו במהלך המלחמה שבעה עשר מטוסים, והעליונות האווירית של חיל האוויר לא הייתה מוחלטת.
בסוף שנת 1971, התעוררה בעיה נוספת: מטוסי ריגול סובייטים מדגם מיג-25 החלו לחוג מעל שמי הארץ בטיסות סיור. חיל האוויר כשל בניסיון ליירט את המטוסים.
הנתונים שאסף צוות המחקר לפני המלחמה, הצביעו על כך שפיתוח מטוס קרב ישראלי ייקח זמן רב מדי. עם זאת, לאחר מלחמת יום הכיפורים, הוקם הצוות מחדש על מנת להמשיך להגדיר את מטרותיו של מטוס הקרב הישראלי. במקביל, היה על הצוות לבחון את שני מטוסי הקרב המתקדמים ביותר של ארצות הברית באותה העת, F-15 ו-F-14. הצוות סבר שה-F-15 יענה על דרישות החיל ובנוסף ישפר את כושר ההרתעה שלו, ולכן ביקש חיל האוויר להצטייד ב-F-15.
בחיל הוחלט שלא להמתין לייצורם של המטוסים שיועדו לישראל, אלא להסכים לקבל ארבעה מתוך עשרת מטוסי הקדם-ייצור, שנועדו לניסויים בארצות הברית (שמספריהם 72-0116, 72-0117, 72-0118 ו-72-0120), מה שאפשר את הקדמת מועד קליטת המטוס בחיל בשנה שלמה.
שלושת מטוסי ה-F-15A הראשונים נחתו בבסיס חיל האוויר תל נוף ביום שישי 10 בדצמבר 1976, ובכך הפכה ישראל למדינה הראשונה בעולם, מחוץ לארצות הברית, שברשותה מטוסי F-15. המטוסים הגיעו בטיסה ישירה ממפעלי מקדונל דאגלס אשר בסנט לואיס, שבמהלכה תודלקו מספר פעמים באוויר. מטוס רביעי שתוכנן להגיע אף הוא באותו מטס נאלץ לנחות באיטליה עקב תקלה טכנית. המטוסים החדשים התקבלו בטקס חגיגי במעמד ראש הממשלה, יצחק רבין ושרים נוספים, הרמטכ"ל, רא"ל מוטה גור, מפקד חיל האוויר, בני פלד, מפקד הבסיס, תא"ל רן פקר ומפקד טייסת 133, סא"ל איתן בן-אליהו. בגלל איחור בנחיתת המטוסים, שנבע בעיקר מרוח חזיתית חזקה שנשבה משך כל הטיסה ומבעיות תדלוק אווירי, התאחר טקס קבלתם והסתיים בסמוך לכניסת השבת, ועקב כך חלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת. חילול השבת של השרים הביא להצבעה על הצעת אי אמון בממשלה שיזמה החזית הדתית התורתית, וגרם להתמוטטות הקואליציה של ממשלת יצחק רבין הראשונה ולבחירות מוקדמות.
שירות בחיל האוויר הישראלי > קליטת ה-F-15I, תקופת הבזמ"שים והרעם

ה-F-15I מצויד במערכות מתקדמות המאפשרות לו לטוס ולתקוף בכל תנאי מזג האוויר, הן ביום והן בלילה. טווח הטיסה הארוך במיוחד שלו ויכולת נשיאת החימוש הגדולה יחסית, הופכות אותו בפועל למפציץ האסטרטגי של חיל האוויר. שני מטוסי F-15I ("רעם") ראשונים נחתו בבסיס חצרים ב-19 בינואר 1998 ונקלטו בטייסת 69 ("טייסת הפטישים"). מטוסי "רעם" צבועים בסכמת צביעה מדברית, ומטוסי "בז" צבועים באפור. הגיחה המבצעית הראשונה של ה-F-15I הייתה ב-11 בינואר 1999, במשימת תקיפת מטרות מחבלים בדרום לבנון, שביצעו זוג מטוסי F-15I באמצעות נשק מונחה.
ב-1999 הכריזה ישראל על כוונתה לרכוש מטוסי קרב נוספים, וה-F-15I היה אחד המועמדים. אולם לבסוף החליטה ישראל ב-18 ביולי 1999, משיקולי עלות-תועלת, לרכוש 102 מטוסי F-16I שהיו זולים יותר.
מטוס F-15I ("רעם") בתצוגה עם חימוש להפצצה
מטס של מטוסי F-15I ("רעם")
מטוס F-15I ("רעם") בתצוגה עם חימוש להפצצה
מטוס F-15I ״רעם״ נוגע במסלול בנחיתה בבסיס חצרים
שלושה מטוסי F-15I "רעם" וארבעה מטוסי F-16I סופה בתרגיל בין-לאומי, 2021
מטוס F-15I "רעם" בטיסה, מבט על חלקו העליון
מטוסי F-15 השתתפו במטס חיל האוויר מעל אושוויץ ב-2003.
ארבעה מטוסי F-15I רעם השתתפו בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה ב-6 בספטמבר 2007, והטילו עליו טונות רבות של חימוש מגוון ופצצות מונחות, ביחד עם עוד ארבעה מטוסי F-16I סופה. הכור הושמד כליל והמבצע הוכתר בהצלחה.
ב-2016 החל חיל האוויר הישראלי בשדרוג של צי מטוסי F-15I. השדרוג כלל התקנת מכ"ם מתקדם מסוג AESA (מכ"ם מערך סריקה אלקטרונית), עדכון מערכות האוויוניקה, שינויים מבניים, והתאמה לנשיאה ולשיגור של אמצעי לחימה ותחמושת חדשים.
לפי מקורות זרים, מטוסי F-15I רעם של חיל האוויר הישראלי ביצעו את תקיפת שדה התעופה T-4 ואת תקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה באפריל 2018. בתקיפות אלו נהרגו עשרות אנשי צבא סורים ואיראנים ותחמושת רבה הושמדה. תקיפות אלו יוחסו לישראל, אך היא שמרה על עמימות ולא לקחה אחריות עליהן. באותה שנה הוענק לטייסת 69 "הפטישים" (שמפעילה את ה-F-15I) אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, על פעילותם הביטחונית.
ב-7 בינואר 2019 התרחשה תקלה נדירה במטוס F-15 בז משופר: במהלך טיסת אימון בגובה 30,000 רגל (9.1 קילומטרים) ניתקה החופה, והטייסים הצליחו להנחית את המטוס בשלום בבסיס נבטים.
ב-27 בפברואר 2020 רשמו מטוסי ה-F-15I רעם הפלת בכורה כאשר הפילו כלי טיס בלתי מאויש של חמאס שטס מרצועת עזה לעבר הים התיכון.
ב-20 בספטמבר 2024 מטוסי F-15I הרגו בסיכול ממוקד את אבראהים עקיל, מפקד מערך המבצעים של חזבאללה שהחליף את פואד שוכר שחוסל בידי ישראל. ב-27 בספטמבר 2024 השתתפו מטוסי F-15I במבצע סדר חדש, והטילו למעלה מ-80 טונות פצצות, כולל פצצות חודרות בונקרים, על המפקדה המרכזית של חזבאללה בביירות וחיסלו את מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, ובכירים נוספים בארגון.
בינואר 2023 הגישה ישראל לארצות הברית (חיל האוויר האמריקאי וחברת בואינג) הזמנה רשמית ל-25 מטוסי קרב מדגם F-15IA (גרסה משופרת של ה-F-15I שמבוססת גם על ה-F-15EX) ושדרוג מטוסי ה-F-15I הקיימים לרמה של ה-F-15IA. בינואר ואוגוסט 2024 נחתמה עסקה בין ישראל לארצות הברית המגדילה את מספר מטוסי ה-F-15IA ל-50, בנוסף לרכש טייסת בואינג AH-64E אפאצ'י וכן טייסת F-35I אדיר.
מפעילים

ארצות הברית ארצות הברית: חיל האוויר האמריקני, דגמי A/B/C/D איגל, E סטרייק איגל ו-EX איגל II
ישראל ישראל: חיל האוויר הישראלי, דגמי A/B/C/D בז משופר ו-I רעם
יפן יפן: דגמי J/DJ
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: דגם K
סינגפור סינגפור: דגם SG
ערב הסעודית ערב הסעודית: דגם SA ובעבר S
קטר (מדינה) קטר : דגם QA, ארבעה מטוסים ראשונים התקבלו לפי דיווחים.
מאפיינים (F-15C איגל) > מאפיינים כלליים

צוות: 1
אורך: 63 רגל 8 אינץ' (19.44 מטר)
מוטת כנפיים: 42 רגל 8 אינץ' (13 מטר)
גובה: 18 רגל 5 אינץ' (5.6 מטר)
שטח כנף: 608 רגל² (56.5 מ"ר)
משקל ריק: 28,000 ליברות (11,860 ק"ג)
משקל טעון: 44,500 ליברות (24,550 ק"ג)
משקל המראה מרבי: 68,000 ליברות (30,845 ק"ג)
הנעה: שני מנועי טורבו-מניפה בעלי מבער אחורי מדגם F100-200 או 229 מתוצרת פראט אנד ויטני
דחף יבש: 17,450 ליברות-כוח (77.62 קילו-ניוטון) כל אחד
דחף עם מבער אחורי: 25,000 ליברות-כוח ל-220; 29,000 ליברות-כוח ל-229 (111.2 קילו-ניוטון ל-220; 129 קילו-ניוטון ל-229) כל אחד
מחיר יחידה: 29.9 מיליון דולר אמריקני (1998)
מאפיינים (F-15C איגל) > ביצועים

מהירות מרבית: מאך 1.2, 900 מייל/שעה בגובה נמוך; מאך 2.5, 1,650 מייל/שעה בגובה גבוה (1,450 קמ"ש / 2,655 קמ"ש)
טווח: 3,460 ק"מ, 2,150 מייל
סייג רום: 65,000 רגל (19,800 מטר)
קצב טיפוס: 50,000 רגל/דקה (254 מטר/שנייה)
עומס כנף: 358 ק"ג/מ"ר
מאפיינים (F-15C איגל) > חימוש

תותח 20 מ"מ M-61A1 וולקן פנימי עם 940 פגזים.
טילים ופצצות: יכול לשאת מגוון רחב של טילי אוויר-אוויר כגון: AIM-7 ספארו, AIM-120 אמראם, AIM-9 סיידווינדר, פיתון 3 ו-5 (במטוסים ישראלים) ואחרים, על 4 מנשאי כנף ועל 4 מנשאי גוף. ה-F-15 יכול לשאת מטען נוסף במשקל כולל של עד 16,000 ליברות (7,257 ק"ג) על שני מנשאי כנף, מנשא מרכזי בגוף, ועל מנשאים אופציונליים בגוף המטוס. מטען זה יכול לכלול פצצות, ומכלי דלק נתיקים. ה-F-15 של חיל האוויר הישראלי, בדגמי "בז משופר", יכול לשאת ולשגר את ה"פופאי", טיל אוויר-קרקע כבד ומתקדם.
מאפיינים (F-15E סטרייק איגל) > מאפיינים כלליים

צוות: 2, טייס קרב ונווט קרב.
אורך: 63 רגל 9 אינץ' (19.43 מטר)
מוטת כנפיים: 42 רגל 10 אינץ' (13.05 מטר)
גובה: 18 רגל 6 אינץ' (5.63 מטר)
שטח כנף: 608 רגל² (56.5 מ"ר)
משקל ריק: 28,000 ליברות (12,700 ק"ג)
משקל המראה מרבי: 68,000 ליברות (30,845 ק"ג)
הנעה: שני מנועי טורבו-מניפה בעלי מבער אחורי מדגם F100-229 מתוצרת פראט אנד ויטני
דחף יבש: 17,450 ליברות-כוח (77.62 קילו-ניוטון) כל אחד
דחף עם מבער אחורי: 29,000 ליברות-כוח (129 קילו-ניוטון) כל אחד
מאפיינים (F-15E סטרייק איגל) > ביצועים

מהירות מרבית: מאך 1.2, 900 מיל/שעה בגובה נמוך; מאך 2.5, 1,650 מיל/שעה בגובה רב (1,480 קמ"ש / 3,087 קמ"ש)
טווח: 3,450 מיל (5,550 ק"מ)
סייג רום: 65,616 רגל (20,000 מטר)
קצב טיפוס: 50,000 רגל/דקה (254 מטר/שנייה)
מאפיינים (F-15E סטרייק איגל) > חימוש

תותח 20 מ"מ M-61A1 וולקן פנימי עם 940 פגזים
טילים: יכול לשאת עד 8 טילים: AIM-7 ספארו, AIM-120 אמראם, AIM-9 סיידווינדר, פיתון (במטוסים ישראלים), AGM-65 מאבריק
פצצות: סימן 82, ‏סימן 84, ‏פצצה גרעינית B-61, ‏CBU-87, ‏CBU-89, ‏CBU-97, ‏CBU-103, ‏CBU-104, ‏CBU-105, ‏GBU-10 פייבוואי, ‏GBU-12 פייבוואי, ‏GBU-15, ‏GBU-24, ‏GBU-24, ‏GBU-27, ‏GBU-28, ‏GBU-31, ‏GBU-35, ‏JSOW, ‏GBU-39 (פצצת SDB). ‏
מאפיינים (F-15EX איגל II) > מאפיינים כלליים

צוות: 1 או 2, טייס קרב ונווט קרב.
אורך: 63 רגל 9.6 אינץ' (19.446 מטר)
מוטת כנפיים: 42 רגל 9.6 אינץ' (13.045 מטר)
גובה: 18 רגל 6 אינץ' (5.63 מטר)
שטח כנף: 608 רגל² (56.5 מ"ר)
משקל ריק: 34,600 ליברות (15,694 ק"ג)
משקל המראה מרבי: 81,000 ליברות (36,741 ק"ג)
הנעה: שני מנועי טורבו-מניפה בעלי מבער אחורי מדגם F110-GE-129 מתוצרת פראט אנד ויטני
דחף יבש: 17,155 ליברות-כוח (76.31 קילו-ניוטון) כל אחד
דחף עם מבער אחורי: 29,500 ליברות-כוח (131 קילו-ניוטון) כל אחד
מאפיינים (F-15EX איגל II) > ביצועים

מהירות מרבית: מאך 1.2, 900 מיל/שעה בגובה נמוך; מאך 2.5, 1,650 מיל/שעה בגובה רב (1,480 קמ"ש / 3,087 קמ"ש)
טווח: 791–2,400 מיל (1,272–3,900 ק"מ)
סייג רום: 65,616 רגל (20,000 מטר)
קצב טיפוס: 50,000 רגל/דקה (254 מטר/שנייה)
מאפיינים (F-15EX איגל II) > חימוש

תותח 20 מ"מ M-61A1 וולקן פנימי עם 940 פגזים
טילים: יכול לשאת עד 12 טילים:
טילי אוויר-אוויר:AIM-7 ספארו, AIM-120 אמראם, AIM-9 סיידווינדר, AIM-9X
טילי אוויר-קרקע: AGM-65 מאבריק, AGM-158 JASSM, AGM-88 HARM, AGM-183 ARRW
פצצות: סימן 82, ‏סימן 84, ‏פצצה גרעינית B-61, ‏CBU-87, ‏CBU-89, ‏CBU-97, ‏CBU-103, ‏CBU-104, ‏CBU-105, ‏GBU-10 פייבוואי, ‏GBU-12 פייבוואי, ‏GBU-15, ‏GBU-24, ‏GBU-24, ‏GBU-27, ‏GBU-28, ‏GBU-31, ‏GBU-35, ‏JSOW, ‏GBU-39 (פצצת SDB). ‏
מאפיינים (F-15EX איגל II) > אוויוניקה

מכ"ם: Raytheon AN/APG-82(V)1 AESA radar
פוד תקיפה ורכישת מטרות:
Martin Marietta AN/AAS-13/14 LANTIRN or Lockheed Martin AN/AAQ-33 Sniper XR pod
Lockheed Martin Legion Pod with AN/ASG-34(V)1 IRST21
אמצעי הגנה:
BAE Systems AN/ALQ-250 Eagle Passive Active Warning Survivability System (EPAWSS)
BAE Systems AN/ALE-47 Airborne Countermeasures Dispenser System
לקריאה נוספת

טל טובי, בז להיסטוריה - פיתוחו והגדרת מאפייניו הקרביים והמבצעיים של ה-F-15, מודן הוצאה לאור והוצאת 'מערכות', 2021
ה־15-F כביטוי לעליונות בקרבות אוויר: המקרה האמריקאי, טל טובי, בין הקטבים גיליון 28–30, נובמבר2020, עמ' 337–365
Steve Davies, Doug Dildy, ‏F-15 Eagle Engaged: The World's Most Successful Jet Fighter, ‏Osprey Publishing, ‏2007, ISBN 1-84603-169-9
מינקס

| --- | --- |

כותרת הפתיחה
 סוגה:  קומדיה
 יוצרים:  אלן רפפורט
 שחקנים:  אופליה לוביבונד מייקל אנגרנו ג'סיקה לאו אוסקר מונטויה לנון פארהאם אידרה ויקטור ג'ייק ג'ונסון
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  18 (נכון ל־8 בספטמבר 2023) 
 הפקה
 מפיק:  מישל לנקוורדן
 מפיקים בפועל:  אלן רפפורט פול פייג' דן מגנטה רייצ'ל לי גולדנברג בן קרלין
 חברת הפקה:  Rapoport Industries Feigco Entertainment Lionsgate Television
 הפצה:  Lionsgate Television
 עורכים:  ג'וליה וונג אדם בר רבקה פרידמן טוני אורסנה
 צלמים:  קווין טראן ג'ייסון אולדאק
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה
 אורך פרק:  28–35 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HBO Max
 רשת שידור בישראל:  HOT HBO yes
 תקופת שידור מקורית:  13 במרץ 2022 – 8 בספטמבר 2023
 תקופת שידור בישראל:  1 באפריל 2022 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מינקס (באנגלית: Minx) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי אלן רפופורט ובה מככבים אופליה לוביבונד וג'ייק ג'ונסון.
הסדרה הופקה על ידי HBO Max ועלתה לשידור ב-17 במרץ 2022. בישראל, הסדרה עלתה ל-HOT HBO ו-yes ב-1 באפריל 2022.
במאי 2022 הסדרה חודשה לעונה שנייה. בינואר 2024, בוטלה הסדרה לאחר עונתה השנייה.
רקע עלילתי

עלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס במהלך שנות ה-70, ומספרת את סיפורה של ג'ויס, פמיניסטית צעירה ושאפתנית המנסה להגשים את חלום חייה – להוציא לאור מגזין פמיניסטי לנשים. לאחר שכל ניסיונותיה למצוא מוציא לאור עולים בתוהו, ג'ויס פוגשת את דאג, מוציא לאור של מגזיני פורנו, שמעוניין להוציא את המגזין הפמיניסטי שלה בתור מגזין הפורנו הראשון הפונה לקהל נשי. ג'ויס, שתחילה מזועזעת מהצעתו של דאג, מתחילה אט אט להבין שייתכן שהוא עלה על משהו באמת מהפכני.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשׁיות

אופליה לוביבונד – ג'ויס פריגר
מייקל אנגרנו – גלן
ג'סיקה לו – במבי
אוסקר מונטויה – ריצ'י
לנון פארהאם – שלי
אידרה ויקטור – טינה
ג'ייק ג'ונסון – דאג רנטי
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

טיילור זקהאר פרז – שיין ברודי
איימי לנדקר – ברידג'ט ווסטברי
אלישיה האנה-קים – וונדי מא
גיליאן ג'ייקובס – מגי
אוסטין ניקולס – בילי "העז" ברונסון
ריץ' זומר – לני
הפקה > פיתוח

ב-19 בפברואר 2020, נמסר כי שירות "HBO Max" הזמינה פיילוט מהיוצרת אלן רפפורט, שהייתה גם אמונה על כתיבתה והפקתה בפועל לצדם של פול פייג' ודן מגנטה. ב-3 בספטמבר 2020, נמסר כי הבמאית רייצ'ל לי גולדנברג תהיה אמונה על בימוי והפקת הפיילוט בפועל. ב-5 באפריל 2021, נמסר כי "HBO Max" הזמינה רשמית את הסדרה, שעונתה הראשונה תכלול 10 פרקים בני חצי שעה.
בינואר 2024, "מינקס" בוטלה ב-Starz לאחר עונתה השנייה. זו הפעם השנייה שהסדרה מבוטלת. העונה הראשונה שודרה במקור ב-HBO Max וחודשה לעונה שנייה לפני שבוטלה עקב קיצוץ בעלויות. Starz רכשו את העונה השנייה של התוכנית ושידרו אותה לצד העונה הראשונה. עונה 2 עלתה לראשונה ב-Starz ביולי 2023, ושתי העונות זמינות לצפייה באפליקציית Starz ובפלטפורמות הסטרימינג שלה.
הפקה > ליהוק

ב-16 בספטמבר 2020, נמסר על ליהוקה של אופליה לוביבונד לתפקיד הראשי. ב-8 בדצמבר 2020, נמסר על ליהוקם של אידרה ויקטור, אוסקר מונטויה, ג'סיקה לאו, לנון פארהאם, מייקל אנגרנו וג'ייק ג'ונסון. בפברואר 2021, נמסר על ליהוקו של טיילור זקאר פרז לדמותו של שיין הכבאי.
הפקה > צילומים

צילומי הפיילוט החלו ב-6 בדצמבר 2020, בלוס אנג'לס.
ביקורות

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 96% עם דירוג ממוצע של 7.8/10, בהתבסס על 27 ביקורות. באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה זכתה לציון 77/100, בהתבסס על 19 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
הערות שוליים

↑  Haas, Shawnee (February 1, 2022). "'Minx': First-Look Images Reveal Jake Johnson, Ophelia Lovibond's Liberating '70s Comedy Series". Collider.
↑  Otterson, Joe (May 5, 2022). ‘Minx’ Renewed for Season 2 at HBO Max. Variety. retrieved May 5, 2022
1 2  Joe Otterson, ‘Minx’ Canceled at Starz After Network Rescued Show From Max, Variety, ‏2024-01-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Andreeva, Nellie (February 19, 2020). "HBO Max Orders 1970s Comedy Pilot 'Minx' from Ellen Rapoport, Paul Feig & Lionsgate". Deadline Hollywood. Archived from the original on February 19, 2020. Retrieved March 31, 2022.
↑  Petski, Denise (September 3, 2020). "Rachel Lee Goldenberg To Direct HBO Max's 'Minx' Comedy Pilot". Deadline Hollywood. Archived from the original on February 27, 2021. Retrieved March 31, 2022.
1 2  Andreeva, Nellie (April 5, 2021). "HBO Max Orders 'Minx' Comedy Series Starring Ophelia Lovibond & Jake Johnson From Lionsgate". Deadline Hollywood. Archived from the original on April 6, 2021. Retrieved March 31, 2022.
↑  Andreeva, Nellie; Petski, Denise (September 16, 2020). "Ophelia Lovibond To Headline HBO Max's 'Minx' Comedy Pilot". Deadline Hollywood. Archived from the original on February 27, 2021. Retrieved March 31, 2022.
↑  Petski, Denise (December 8, 2020). "Idara Victor, Oscar Montoya, Jessica Lowe, Lennon Parham, Michael Angarano Join HBO Max's 'Minx' Comedy Pilot". Deadline Hollywood. Archived from the original on March 2, 2021. Retrieved March 31, 2022.
↑  N'Duka, Amanda (February 9, 2021). "WME & Anonymous Content sign 'Kissing Booth 2' breakout star Taylor Zakhar Perez". Deadline Hollywood.
↑  Schonberger, Rachel (February 25, 2022). "Kissing Booth's actor Taylor Zakhar Perez on baring it all in HBO Max's 'scandalous' Minx". Entertainment Weekly.
↑  "Minx". Production List. November 9, 2020. Archived from the original on May 5, 2021. Retrieved May 5, 2021.
↑  "Minx: Season 1". Rotten Tomatoes. Fandango Media. Retrieved March 31, 2022.
↑  "Minx: Season 1". Metacritic. Red Ventures. Retrieved March 31, 2022.
המינהל הלאומי למודיעין צבאי אסטרטגי (ארגנטינה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 תאריך הקמה:  2001
 אתר רשמי
 
המינהל הלאומי למודיעין צבאי אסטרטגי (בספרדית: Dirección Nacional de Inteligencia Estratégica Militar, בראשי תיבות DNIEM) הוא גוף ממשלתי בארגנטינה הפועל כסוכנות הביון הצבאית וכחלק ממערך הביון הלאומי, שנוצר בשנת 2001 בהתאם לחוק הרפורמה במודיעין מספר 25.520. מבחינה מבנית הגוף כפוף למשרד ההגנה.
מנהל

המנהל הנוכחי הוא גוסטבו סיביליה המחליף בתפקיד את קרלוס אניבל אגילר (Carlos Aníbal Aguilar), שמונה בצו נשיאותי D 1624/2005. בשנת 2010 שאת ההגנה נילדה גארה נאלצה לקבל את התפטרותו של אגילר.
בשנת 2012 בעקבות שערוריית העיכוב של הפריגטה ARA Libertad (Q-2) בגאנה, ראש המודיעין הצבאי, לורדס פואנטה אוליברה, התפטרה מתפקידה.
משימה

המשימה העיקרית שלו היא לייצר מודיעין אסטרטגי צבאי וניתוח מודיעין. על שירותי המודיעין של צבא ארגנטינה מוטלת העבודה של הפקת מודיעין אסטרטגי, מבצעי וטקטי לצורך תכנון פעולות צבאיות, כמו גם גיבוש תוכנית המודיעין האסטרטגית-לאומית.
ראו גם

מערכת המודיעין הלאומית
מזכירות המודיעין
הערות שוליים

↑  חוק הרפורמה במודיעין 25.520 (בספרדית)
↑  חוק הביטחון הפנים 24.059 (בספרדית)
↑  Renunció el jefe de la Dirección Nacional de Inteligencia Militar, Infobae (בספרדית)
↑  Garré cambia a su jefe de Inteligencia tras una denuncia de maltratos, Clarín (בספרדית)
↑  Глава военной разведки Аргентины подала в отставку, רי"א נובוסטי (ברוסית)
↑  Renuncia en el Ministerio de Defensa ,Página/12 (בספרדית)
↑  Argentina’s flagship trapped in Ghana by creditors with no political solution in sight (באנגלית)