זכויות להט"ב בעיראק
היסטוריית להט"ב בעיראק ומעמד חוקי > רפובליקת עיראק

ב-5 בפברואר 2005 פרסם ה-IRIN דוח שכותרתו "עיראק: הומוסקסואליות גברית היא עדיין טאבו". במאמר נאמר, בין היתר, כי מעשי "רצח על חילול כבוד המשפחה" על ידי עיראקים כנגד בן משפחה הומוסקסואל הם נפוצים ומקנים הגנה משפטית מסוימת. במאמר נכתב כי התיקון משנת 2001 לחוק הפלילי הקובע את עונש המוות להומוסקסואליות "לא עבר שינוי", אף על פי שפול ברמר הורה בבירור להחזיר את החוק הפלילי למהדורת שנות השמונים שלו.
משנת 2005 היו דיווחים כי ארגון הבדר של המועצה העליונה למהפכה האסלאמית בעיראק היה מעורב בקמפיינים של חוליית רצח נגד אזרחים להט"בים בעיראק, וכי הם נתמכים במדיניות זו על ידי האייתוללה הגדול עלי אלסיסתאני. בחודשים הראשונים של 2012, דווח על מספר התקפות ברבריות חדשות שגבו 90 קורבנות.
הדיווחים הללו נובעים ככל הנראה מפתווה (פסק הלכה מוסלמי) שהוציא איש הדת העיראקי האייתוללה הגדול עלי אלסיסתאני, לפיה הומוסקסואליות ולסביוּת הם "אסורים" ושהומוסקסואלים ולסביות אמורים "להיענש, בעצם, להיהרג. האנשים המעורבים אמורים להיהרג בדרך ההריגה הגרועה והחמורה ביותר".
טיוטות מוקדמות באנגלית לחוקה העיראקית משנת 2005 כללו הוראה שקבעה כי אף אחת מהזכויות או החירויות המוגנות בחוקה לא תחול על "סוטים". מאוחר יותר תיקונים של החוקה העיראקית הסירו את סעיף החריגות. מספר סעיפים לאורך המסמך המתוקן טוענים כי האסלאם יהיה הבסיס לחוק וכי חירויות אזרחיות שונות יוגבלו על ידי "מוסר ציבורי".
לאחר נפילת מפלגת הבעת' בעיראק, חוק העונשין הלאומי חזר לגרסתו הקודמת משנת 1988, עם תיקונים שלאחר מכן.
יחסים הומוסקסואליים פרטיים, לא-מסחריים, לא בין אחים, שמקוימים בהסכמה בין מבוגרים שהגיעו לגיל שמונה עשרה שנים, נראים כחוקיים. כמו כן, דבר לא נאמר במפורש בחוק העונשין הלאומי לגבי קרוס-דרסינג, אלא אם כן הוא משמש להטעיה.
עם זאת, מספר הוראות בחוק העונשין הלאומי עשויות להשפיע על הזכויות החוקיות של אנשים להט"בים, בהתחשב בכך שהמנהגים והמוסכמות התרבותיים והדתיים הרווחים רואים הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג באופן שלילי. בנוסף לאיסור על נישואים חד-מיניים, חוקים ציבוריים מבוססי-מוסר אלה מטילים מגבלות על חופש הדיבור, העיתונות וההבעה האישית.
סעיף 215 – כל מי שמייצר, מייבא, מייצא או משיג תמונה, חומר כתוב או שלט בכוונה לסחור, להפיץ, להציג או להציג תכנים כאלה, אשר מטבעם מסכנים את ביטחון הציבור או מוצאים למדינה שם רע, אלא אם כן הוא פועל בתום לב, דינו הוא מעצר וכן קנס שלא יעלה על 300 דינר או אחד מאותם עונשים.
סעיף 220 – אם חמישה אנשים או יותר מתאספים במקום ציבורי ובכך מסכנים את ביטחון הציבור ורשויות הציבור מורות להם להתפזר, כל מי שניתן לו צו זה ומסרב לקיים אותו, דינו הוא תקופת מעצר שלא תעלה על שנה וכן קנס שלא יעלה על 100 דינר או אחד מאותם עונשים.
סעיף 376 – כל מי שמשיג תעודת נישואין בידיעה שהיא פסולה מכל סיבה שהיא בחוק החילוני או הקנוני, וכל מי שמנפיק תעודה כזו בידיעה שהנישואין אינם תקפים, דינו הוא תקופת מאסר שלא תעלה על 7 שנים או מעצר. העונש יהיה תקופת מאסר שלא תעלה על 10 שנים אם בן הזוג, שבגינו הסיבה לאי-התוקף עלתה, מסתיר עובדה זו מבן זוגו או ממלא את הנישואים על סמך התעודה הפסולה.
סעיף 401 – מי שעושה מעשה לא צנוע ברבים, דינו הוא תקופת מעצר שלא תעלה על 6 חודשים וכן קנס שלא יעלה על 50 דינר או אחד מאותם עונשים.
סעיף 402 – (1) על האנשים הבאים יוטל עונש של תקופת מעצר שלא תעלה על 3 חודשים וכן קנס שלא יעלה על 30 דינר או אחד מאותם עונשים: (א) כל אדם שמפתה גבר או אישה אחרת בצורה מגונה. (ב) כל אדם שתוקף אישה במקום ציבורי בצורה לא צנועה, במילים, במעשים או בסימנים.
סעיף 403 – כל מי שמפיק, מייבא, מפרסם, מחזיק, משיג או מתרגם ספר, חומר מודפס או אחר כתוב, רישום, תמונה, סרט, סמל או כל דבר אחר המפר את היושרה הציבורית או הגינותו מתוך כוונה לנצל או להפיץ חומר כזה, דינו הוא מעצר שלא יעלה על שנתיים וכן קנס שלא יעלה על 200 דינר או אחד מאותם עונשים. עונש זהה חל על כל מי שמפרסם חומר כזה או מציג אותו ברבים או מוכר, שוכר או מציע אותו למכירה או שכירה אף שהוא אינו נמצא בפומבי או על כל אדם שמפיץ או מגיש אותו להפצה בכל דרך שהיא. אם העבירה נעשית מתוך כוונה להשחית, היא נחשבת לנסיבות מחמירות.
סעיף 404 – כל אדם שבעצמו או באמצעים מכניים כלשהם שר או משדר במקום ציבורי שירים או אמירות גסות או מגונות, דינו הוא תקופת מעצר שלא תעלה על שנה או קנס שלא יעלה על 100 דינר.
סעיף 434 – עלבון הוא ייחוס של דבר לא מכבד או מביש לאדם אחר, או פגיעה ברגשותיו אף על פי שזה לא כולל ייחוס אליו בנושא מסוים. כל אדם שמעליב אדם אחר, דינו הוא תקופת מעצר שלא תעלה על שנה וכן קנס שלא יעלה על 100 דינר או אחד מאותם עונשים. אם עלבון כזה מתפרסם בעיתון או בפרסום או במדיה זה נחשב לנסיבות מחמירות.
סעיף 438 – על האנשים הבאים יוטל עונש של תקופת מעצר שלא תעלה על שנה וכן קנס שלא יעלה על 100 דינר או אחד מאותם עונשים: (1) כל אדם המפרסם בכל דרך תמונה, הערה או מידע בגין החיים הפרטיים או חיי המשפחה של אדם אחר, אף על פי שמידע כזה נכון ופרסום כזה נחשב לעלבון. (2) כל אדם פרט לאלה המוזכרים בסעיף 328 השותף למידע הכלול במכתב, בטלקס או בשיחת טלפון המגלה מידע כזה לאדם שהמידע אינו מיועד לו וחשיפה כזו גורמת נזק לאחר.