stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אף אחד לא יציל אותך
עלילה

ברין היא אישה צעירה שחיה לבדה בבית ילדותה בלב יער הנמצא בפאתי עיירה קטנה. ברין, אשר מתאבלת על אובדן חברתה הטובה מוד ואימה שרה, עוסקת בזמנה הפנוי בבניית בתים מיניאטורים בסלון ביתה. היא נוהגת להתבודד מיתר תושבי העיירה. בלילה אחד, היא מתעוררת לגלות שמישהו פלש לביתה ומהר מאוד היא מבינה שהופלש הוא חייזר. ברין מנסה להימלט ממנו אך החייזר רודף אחריה ומשתמש בטלקינזיס על מנת לנסות להכניע אותה. ברין מצליחה להרוג את החייזר במקרה כאשר היא דוקרת אותו בראשו באמצעות בית מינאטורי שנשבר בעת שהחייזר הרס את ביתה.
לפנות בוקר ברין מחליטה להשאיר את גופת החייזר בביתה והיא יוצאת למרכז העיירה. בדרכה למרכז העיירה היא מגלה שבמהלך הלילה חייזרים פלשו גם לבתיהם של יתר תושבי העיירה. אף על פי כן, במרכז העיירה נדמה כי רוב התושבים לא מודעים למה שאירע במהלך הלילה. ברחם הולכת לבניין המשטרה ושם היא נתקלת בכניסה למבנה בהוריה של חברתה המנוחה מוד, שהם מפקד המשטרה ואשתו. אמה הממורמרת של מוד יורקת בפניה של ברין. ברין מנסה לברוח מהעיירה באמצעות אוטובוס, אף על פי כן, לאחר שהאוטובוס יוצא לדרך מספר נוסעים, אשר נשלטים לכאורה על ידי טפילים חוצניים שהושתלו בגרונם, תוקפים אותה בתוך האוטובוס ולאחר מכן מתחילים לרודף אחריה אחרי שהיא מצליחה להימלט מהאוטובוס. ברין מגלה בהמשך שמרבית תושבי העיירה נשלטים כעת על ידי טפילים חוצניים שהושתלו בגרונם.
ברין מחליטה לחזור לביתה ולהתבצר בו. באותה הערב חללית נוספת מגיעה לביתה והיא שיגרה לתוך הבית קרן אור בוהקת בצבע כחלחל אשר משכה החוצה מהבית את גופת החייזר אותו ברין הרגה בלילה הקודם. לאחר מכן ברין נאלצת להילחם בשני חייזרים נוספים אותם היא מצליחה לבסוף להביס בקושי רב – את הקטן יותר היא משפדת באמצעות ידית מגב שבורה ואת הגדול יותר היא מבעירה כאשר רגלו נתקעת במכוניתה והיא מציתה את הדלק שנשפך החוצה מהמכונית.
לאחר מכן היא שבה לביתה ושם חייזר מצליח לרסן אותה ולדחוף לתוך פיה טפיל חוצני שגרום לה לחוות הזיה בה חייה חזרו לשגרה ומוד עדיין בחיים. היא מתנצלת בפני מוד לפני שהיא מצליחה להשתחרר מההזיה בעודה שולפת מגרונה את הטפיל החוצני. בעקבות כך עב"ם מגיע והופך את הטפיל החוצני לדופלגנגר של ברין, אשר רודפת אחריה לתוך היער.
הדופלגנגר של ברין תופסת אותה ודוקרת אותה, אך ברין מצליחה במקביל לרצוח את הדופלגנגר באמצעות סכין יפנית ולאחר מכן היא נמלטת מהמקום לכביש נטוש. בהמשך היא נתפסת על ידי החייזרים אשר לוקחים אותך לתוך עב"ם ובו קבוצת חייזרים בוחנת אותה ומציגה בפניה את האירוע המכונן של חייה בו ברין גרמה למותה של מוד כאשר הכתה אותה באמצעות אבן במהלך ויכוח שהתנהל ביניהן כאשר הן היו ילדות. החייזרים משוחחים זה עם זה ומחליטים לאחר מכן להחזיר את ברין לכביש הנטוש ללא פגע.
בסוף הסרט נדמה שברין התגברה על טראומת הילדות והיא חוזרת למרכז העיירה במהלך שעות הבוקר, בה כל תושבי העיירה לכאורה מאושרים, על אף שהם כולם נשלטים כעת על ידי טפילים חוצניים שהושתלו בגרונם, בעוד שמספר עב"מים מרחפים בשמי העיירה.
צוות השחקנים הראשי

קייטלין דיוור – בתפקיד ברין
אליזבת קאלוב – בתפקיד ברין הצעירה
זאק דוהאם – בתפקיד הדוור
לורן מאריי – בתפקיד אמה של ברין
ג'רלדין סינגר – בתפקיד גברת קולינס
דיין רודס – בתפקיד מפקד המשטרה קולינס
דניאל ריגמר – בתפקיד מר מקרירי
דארי לין גריפין – בתפקיד מוד
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | סרטי טלוויזיה ומדיה חדשה | בריאן דאפילד | מועמדות |  |
ראו גם

חטיפה בידי חוצנים
הערות שוליים

↑  2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית)
גרנדל

| --- | --- |

איור של גרנדל מאת ג'וסף רטקליף סקלטון מ-1908 סיפורים של ביאוולף. גרנדל מתואר כ"נורא מאוד להסתכל עליו".
 תפקיד:  אנטגוניסט באפוס ביאוולף
 תרבות:  האנגלו-סקסונים
 אם:  אמו של גרנדל
גרנדל הוא דמות באפוס האנגלו-סקסוני ביאוולף (700–1000 לספירה). הוא אחד משלושת האנטגוניסטים של האפוס (יחד עם אמו (אנ') והדרקון (אנ')), כולם מופיעים אחד אחרי השני במטרה להרוג את הגיבור ביאוולף (אנ'). הוא מכונה גם יוטון וגם כת'ירס, סוגים של יצורים מהמיתולוגיה הגרמאנית הרחבה יותר. הוא מתואר גם כצאצא של קין המקראי ו"יצור של חושך, גולה מאושר ומקולל מהאל, המשחית והזולל של המין האנושי שלנו." בדרך כלל הוא מתואר כמפלצת או ענק, למרות שמעמדו כמפלצת, ענק או צורה אחרת של ישות על-טבעית אינו מתואר בבירור באפוס ולכן נותר נושא לוויכוח אקדמי. דמותו של גרנדל ותפקידו בסיפורו של ביאוולף היו נתונים למספר רב של פרשנויות מחדש ודמיונות מחדש. גרנדל מפחיד את כולם בהאורוט (אנ') מלבד ביאווולף, שהורג גם אותו וגם את אמו.
סיפורו

גרנדל הוא דמות באפוס ביאוולף, שנשמר בנוול קודקס (אנ'). גרנדל, המקולל כצאצאו של קין המקראי, יחד עם אלפים ויוטונים אחרים, "נפגע" מקולות השירה המגיעים מדי לילה מאולם המד של האורוט שנבנה על ידי המלך הרותגר (אנ'). לא מסוגל לשאת את זה יותר, הוא תוקף את האורוט. גרנדל ממשיך לתקוף את האולם מדי לילה במשך שתים עשרה שנים, הורג את תושביו והופך את אולם המד (אנ') המפואר הזה לבלתי שמיש. כדי להוסיף לתיאורו המפלצתי, המשורר מפרט כיצד גרנדל צורך את הגברים שהוא הורג, "כעת כשהוא יכול לקוות לאכול את שלו".
ביאוולף שומע על ההתקפות הללו ועוזב את ארץ הולדתו, גאטיה (אנ'), כדי להרוג את גרנדל. הוא מתקבל בחום על ידי המלך הרותגר, שעושה משתה לכבודו. לאחר מכן ביאוולף ולוחמיו לישון באולם כדי להמתין למתקפה הבלתי נמנעת. גרנדל מסתובב מחוץ לבניין לזמן מה, מרגל אחרי הלוחמים שבתוכו. לאחר מכן הוא מבצע התקפה פתאומית, פורץ את הדלת באגרופיו וממשיך דרך הכניסה. הלוחם הראשון שמצא גרנדל עדיין ישן, אז הוא תופס את האיש וזולל אותו. גרנדל תופס לוחם שני, אך מזועזע כאשר הלוחם תוקף בחזרה בכוח מפחיד. בעוד גרנדל מנסה להתנתק, המספר מגלה שביאוולף הוא אותו לוחם שני. ביאוולף לא משתמש בנשק ולא בשריון בקרב הזה. הוא גם לא מסתמך על חבריו ואין לו צורך בהם. הוא סומך על כך שהאל נתן לו כוח להביס את גרנדל, שהוא מאמין שהוא יריב האל. ביאוולף תולש את זרועו של גרנדל, ופוצע את היצור אנושות. גרנדל בורח אך מת במאורה הביצתית שלו. שם, ביאוולף מנהל מאוחר יותר קרב עז עם אמו של גרנדל בספירה, אותה הוא מנצח עם חרב שנמצאה שם. אחרי מותה, ביאוולף מוצא את גופתו של גרנדל ומסיר את ראשו, אותו הוא שומר כשלל מלחמה. לאחר מכן חוזר ביאוולף אל פני השטח ואל אנשיו ב"שעה התשיעית". הוא חוזר להאורוט, שם הרותגר, אסיר תודה, מרעיף עליו מתנות.
הערות שוליים

1 2  Gwyn Jones, Kings, Beasts and Heroes, Oxford University: Oxford University Press, 1972, עמ' 12, ISBN 0-19-215181-9
↑  Seamus Heaney, Beowulf, 9th ed., New York: Norton, 2012, עמ' 41-108, ISBN 978-0-393-91249-4
↑  Lewis E. Nicholson, An Anthology of Beowulf Criticism, University of Notre Dame: University of Notre Dame Press, 1963, עמ' 236
↑  Jack George, Beowulf: A Student Edition, Clarendon Press, 1994, עמ' 123, ISBN 9780198710431
↑  Benjamin Slade, "Beowulf", heorot.dk, Stanzas 1651-1793, ‏02/07/2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414678905171  LCCN: no2014100247  VIAF: 309855310   WorldCat (עם VIAF): 309855310
דינה ברזילי

| --- | --- |
 סינגל בביצוע להקת הנח"ל
 יצא לאור:  1959 
 סוגה:  שיר אהבה 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.56 דק' 
 לחן:  סשה ארגוב 
 
דינה ברזילי על גיליון במחנה נח"ל מיוני 1959
"דינה ברזילי" הוא שיר של להקת הנח"ל שנכתב על ידי הפזמונאי חיים חפר בשנת 1958 או 1959 והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר נכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל "לא לצאת מהכלים" שהועלתה ב-1959, בה היו חברים בין היתר אריק איינשטיין, יהורם גאון ויוסי פרוסט.
יצירת השיר ותכניו

השיר מתאר חיילת צה"ל בשם זה, ואת ילקוט השרות האישי של החיילת, כפי שהופיע ברישומי צה"ל. השיר מתאר מספר חיילים אשר נשארו במחלקת הת"ש בשלישות, בזמן שמפקדם (סגן גד רפאלי) הלך לאכול, אשר חושקים בדינה ברזילי אף כי מעולם לא פגשו בה. כל הפרטים שהם יודעים עליה ואשר יוצרים פנטזיה זו, מקורם בילקוט השרות.
השיר עוסק בפירוט פרטי החיילת כפי שהופיעו בילקוט שרות אישי זה:
צבע עיניים: כחול
צבע שיער: ערמוני
גובה: 160 ס"מ
משקל: 58 ק"ג
היקף חזה: 93 ס"מ
מספר אישי: 496351
וכך מהווה השיר שיר אהבה לדמות בדיונית המפותחת על פי הפרטים בילקוט השרות. כך לדוגמה על בסיס העובדה שבילקוט השרות מצוין שדינה נולדה ב-20 באוגוסט 1940, משערים החיילים כי "היה זה יום קיץ בשל בוודאי, אשכולות בכרמים תאנים בבוסתן". ועל בסיס העובדה כי דינה ברזילי עוסקת בשחייה, מפנטזים החיילים "הלוואי שהיינו שוחים על ידך צוחקים לגלים וצונחים על החול".
המספר האישי שנבחר היה מספר בן שש ספרות שטרם הוקצה לחייל או חיילת. לימים, ב-1963, הוקצה המספר האישי לגבר בשם דרור רוטנברג, שכונה בפי חבריו בצבא דינה ברזילי עקב כך. לימים צולם לווידאו קליפ של להקת הנח"ל, בו הם מחדשים את השיר).[דרוש מקור]
כעבור שנים, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "זה הסוד שלי", הגיעה אישה שהתברר שהסוד שלה הוא, שהיא דינה ברזילי הדמות האמיתית, וזה אכן היה ילקוט השרות שלה.[דרוש מקור]
בשיר "בנות על שפת הנחל" של להקת הנח"ל מאמצע שנות ה-70 הם מספרים על רינה רפאלי, רמז לבתם המשותפת של דינה וסגן גד רפאלי.
חיים חפר כתב חלק ב' לשיר שפורסם בספר "תרנגולים על גשר הירקון", בשיר מתואר שדינה התחתנה עם נהג מחולון וגרה בשיכון רסקו בחולון.
גובה: 160 ס"מ
משקל: 78 ק"ג
השיר מסתיים בשכן חדש שבא לגור בבניין ממול, הוא היה סגן בצבא ושמו אומרים גד רפאלי.
הערות שוליים

↑   נתי גבאי, הספרייה הלאומית, אז מי את באמת דינה ברזילי?, באתר צה"ל, 7 באוגוסט 2018
↑  בנות על שפת הנחל - אתר שירונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 785d708d-ba56-41a5-bbcc-4cfe8f7c75b0
בינג (סדרת ילדים)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Bing Bunny
 סוגה:  ילדים, הגיל הרך
 בימוי:  אפרת קרצמן
 מדבבים בעברית:  אפיק רוזן, איילה פלדמן, מעיין עוז, רום קלטר, אמנון וולף, נועה גודל, גלי הראל
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  26 בכל עונה
 הפקה
 מפיק:  מעיין שניידר-משה
 חברת הפקה:  Acamar Films 
 אורך פרק:  7 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBeebies 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ! ערוץ לולי
 תקופת שידור מקורית:  9 ביוני 2014 – 11 בדצמבר 2019 
 תקופת שידור בישראל:  2015 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.bingbunny.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בינג (באנגלית: Bing) היא סדרת אנימציה בריטית לילדים המשודרת בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הופ! ואחר מכן בערוץ לולי החל משנת 2015
הסדרה מבוססת על סדרת ספרים שנקראת "Bing Bunny" מאת טד דיוואן. את הזכויות ליצירת הסדרה רכשה חברת Acmar Films והיא פותחה עבור CBeebies.
הסדרה הייתה מועמדת למגוון פרסים בינלאומיים וזכתה בפרס הפרה-סקול הטוב ביותר בטקס האמי הבינלאומי לילדים בשנת 2016.
בארצות הברית, הסדרה החלה את שידוריה ב-13 בספטמבר 2021 בערוץ Cartoon Network תחת רצועת השידור "Cartoonito" (אנ'), עם דיבוב אמריקאי שהופק עבור הערוץ.
עלילת הסדרה

בינג הוא ארנב נמרץ, נלהב וסקרן. דרך חוויות שונות ויחד עם חבריו, הוא מגלה אודות העולם בו הוא חי. בינג לומד להתמודד ולקבל את החיים כפי שהם, לעיתים הם משמחים ומרגשים ולעיתים גם יכולים להיות מאכזבים.
בסוף כל פרק בינג מסכם במשך דקה מה ראינו, כיצד התמודד עם האתגר והאם הבעיה נפתרה. סיכום זה מהווה נקודת חוזק חשובה בסדרה שכן היא מבהירה לילד את שראה ומאפשרת לו לעבד את העלילה והסיטואציה הרגשית לפני שממשיך הלאה לקרדיטים.
דמויות

בינג (Bing): ארנב שחור, הדמות המרכזית בתוכנית.
פלופ (Flop): ארנב כתום, האפוטרופוס של בינג.
סולה (Sula): פילה חומה, חברתה של בינג.
אמה (Amma): פילה כחולה, האפוטרופוסית של סולה והמורה בבית ספר בו לומד בינג.
פנדו (Pando): פנדה לבן, חברו של בינג, ניתן לראות אותו כשהוא משחק עם חבריו בכיתה במשחקים יחף.
פאדג'ט (Padget): האפוטרופוסית של פנדו וגם מנהלת הקיוסק הקרוב לביתו של בינג, היא נוהגת בקולנועית צהובה, הזן שלה לא ידוע אולי פנדה ירוקה או דובת נמלים ירוקה או קואלה ירוקה.
קוקו (Coco): ארנבת לבנה, בת דודו של בינג.
צ'ארלי (Charlie): אחיו הקטן של קוקו, הוא אוהב להציק לבינג כמו בפעם ההיא שבה בינג שיחק במכוניות בחניה אז צ'ארלי הרס לו את המשחק והפתרון היה שצ'ארלי ישחק בירקות.
מולי (Molly): דודתו של בינג והאפוטרופוסית של קוקו וצ'ארלי, מנגנת בקלרינט, סוגה לא ידוע אולי חפרפרת אדומה.
מטרת הסדרה

הסדרה מלמדת על דרכו של עולם ונותנת כלים להתמודדות עם מצבים לא נעימים כגון פרידה מחפץ אהוב שנשבר, למידת סבלנות, התמודדות עם פחד מרעשים חזקים ועוד.
פלופ ואמה הם לכאורה הדמויות ה"הוריות" בסדרה. בסדרה זו אין היררכיה, אין אמא ואבא ומבנה הבית והמשפחה מעט שונה ופתוח לאינטרפרטציות. פלופ, אמה, פאדג'ט ומולי הם היחידים בעלי קול של מבוגר, אך מבנה גופם כשל בובה קטנת ממדים. הם השקולים והרגועים מבין הדמויות ותמיד מציעים פתרונות, אם כי מעולם לא צוין שהם ההורים או המבוגרים. נתון זה מאפשר לילד להסיק לבד מהו תפקידם ומקומם במבנה החברתי.
גאינן

| --- | --- |

גאינן, בגילומה של וופי גולדברג, בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא"
 תוכנית טלוויזיה:  מסע בין כוכבים: הדור הבא  מסע בין כוכבים: פיקארד
 הופעה ראשונה:  מסע בין כוכבים: הדור הבא: עונה 2, פרק 1; הילד
 יוצרים:  ג'ין רודנברי 
 גילום הדמות:  וופי גולדברג, (מסע בין כוכבים: הדור הבא) איתו אגהאייר, (מסע בין כוכבים: פיקארד)
 מידע
 שם אמיתי:  גאינן
 סטטוס:  פעיל
 בסיס:  האנטרפרייז (NCC-1701-D)
 גזע:  אל אוריאנית
 מין:  נקבה
 מקצוע:  ברמנית
 שיוך:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
 נטייה:  הטרוסקסואליות, נישאה 23 פעמים (לטענתה)
 מקום מגורים:  New Paris 
 דמויות קשורות
 אויבים:  קיו 
 
גאינן (באנגלית: Guinan) היא דמות בדיונית ביקום מסע בין כוכבים. גאינן משמשת דמות אורחת חוזרת בסדרות "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו-"מסע בין כוכבים: פיקארד".
ביוגרפיה בדיונית

גאינן נולדה בסביבות המאה ה-16 על הכוכב אל-אוריה, כוכב הלכת הביתי של זן האל-אוריאנים. היא עבדה כברמנית בעיר לורוס במשך מספר עשורים. בצעירותה, היא עזבה את בית הוריה על מנת לחצות את הגלקסיה ולטייל ברחביה, זאת בעקבות סקרנותה מה נמצא מחוץ לכוכב המגורים שלה, ממנו בקושי יצאה. היא ביקרה בכוכב הלכת כדור הארץ במספר הזדמנויות בצעירותה, ובאחד הטיולים אף פגשה את קפטן ז'אן לוק פיקארד לראשונה (משם הקשר החזק ביניהם התחיל). לאחר שנתקלה בספינת האנטרפרייז (NCC-1701-D), ועם צוותה, הבינה גאינן כי זו הדרך שלה לטייל ברחבי הגלקסיה, היות שלא הייתה לה דרך לממן טיול ברחבי הגלקסיה (הדרכים המוכרות היחידות של אל-אוריאנים לממן טיול ברחבי הגלקסיה הן שירותים פסיכאטריים או עבודות מין). בעזרת התמחותה כברמנית, היא הציעה לצוות האנטרפרייז (NCC-1701-D) את שירותיה בתור ברמנית הספינה והתקבלה לעבודה (בזכות התמחותה ובזכות היכרותה המוקדמת עם פיקארד). הקשר החזק הניכר בינה לבין פיקארד מתחזק בזכות כך שהיא משוחחת איתו על נפשו, מצבו ובעיותיו בבר (אם כי לא ברור כיצד הקשר ביניהם נעשה כל כך חזק מהעונה השנייה, אך ניתן להסיק שזו גינאן שהציעה את שירותיה הפסיכולוגיים לפיקארד ממשפט שאמרה באחד מן הפרקים);
שמי גאינן, אני עובדת בבר, ואני מקשיבה.
מקור השם

שמה של גאינן נגזר משמה של טקסס גאינן (אנ'), שחקנית ובדרנית אמריקאית, ילידת טקסס, שהייתה בעלים של ספיק איזי בניו יורק בתקופת חוק היובש.
הערות שוליים

↑  Adam B. Vary, Adam B. Vary, ‘Star Trek: Picard’: How the Actor Playing Young Guinan, Ito Aghayere, Stepped Into Whoopi Goldberg’s Shoes (EXCLUSIVE), Variety, ‏2022-03-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Guinan, Memory Beta, non-canon Star Trek Wiki (באנגלית)
↑  Guinan, Memory Alpha (באנגלית)
| מסע בין כוכבים: הדור הבא |
| --- | --- | --- |
| יוצר הסדרה | ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • ג'ונתן פרייקס • לוואר ברטון • מייקל דורן • גייטס מק'פאדן • מרינה סירטיס • ברנט ספיינר • ויל ויטון • דניס קרוסבי • דיאנה מולדואר |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • ויליאם רייקר • ג'ורדי לה פורג' • וורף • בוורלי קראשר • דיאנה טרוי • דאטה • וסלי קראשר • טאשה יאר • קתרין פולאסקי |  |
| דמויות משנה | מיילס או'בריאן • רג'ינלד בארקלי • גאורון • גאינן • רו לארן • סארק • סילה • זפרם קוקרן • קיו • קיילאס • תומאס רייקר |  |
| גזעי חייזרים | אל-אוריאנים • אנדרואיד • באג'ורנים • בטאזואיד • בורג • וולקנים • פרנגי • קיו • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | אנטרפרייז-D • אנטרפרייז-E • הולודק • וייזור • טרנספורטר • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| סרטי הקולנוע | דורות • המפגש • המרד • נמסיס |  |
| פרקים בולטים | Encounter at Farpoint • The Big Goodbye • Pen Pals • Q Who • Yesterday's Enterprise • The Best of Both Worlds • Redemption • Darmok • The Outcast • The Inner Light • All Good Things... |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסע בין כוכבים: פיקארד • אימזדי |  |
טקסס גאינן (אנ').
בוריס קרלוף

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1887 דאליץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 בפברואר 1969 (בגיל 81) מידהרסט, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Boris Karloff 
 שם לידה:  William Henry Pratt 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1919–1963 (כ־44 שנים) 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון  בית הספר אפינגהאם  תיכון אנפילד 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.karloff.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוף בתפקיד המפלצת בסרט "כלתו של פרנקנשטיין"
בוריס קרלוף (Boris Karloff) הוא שם הבמה של השחקן הבריטי ויליאם הנרי פראט (באנגלית: William Henry Pratt; ‏23 בנובמבר 1887 – 2 בפברואר 1969), שהיגר לקנדה ובשנות ה-30 הופיע בהוליווד בסדרת סרטים על פי ספרה של מרי שלי, "פרנקנשטיין". סרטים אלו, בהם שיחק את מפלצת האדם שיצר ד"ר פרנקנשטיין מחלקי גופות, הקנו לקרלוף תהילה כשחקן בסרטי אימה.
קריירה

קרלוף, הצעיר מבין תשעה ילדים שנולדו לאדוארד ואליזה פראט, נכשל במכוון בבחינת שירות קונסולרי כדי להמשיך בקריירת משחק. הוא הפליג לקנדה בשנת 1909 ובשנה שלאחר מכן הצטרף ללהקת תיאטרון.
קרלוף המשיך לפעול בז'אנר האימה עד סוף הקריירה שלו, אף על פי שקיבל תפקידים אחרים, כולל זה של מר וונג בסדרת בלשים באולפני מונוגרפיה בשנות השלושים והארבעים ושל זה של ראש הודי בסרט "כבוש" של ססיל ב. דה-מיל (1947). באופן טיפוסי יותר, הוא שיחק רופאים ומדענים מטורפים, כמו בסרט יום שישי השחור (1940) וב"בית פרנקנשטיין "(1944). הוא גם זכה להצלחה בימתית נוספת בשנת 1950, כקפטן הוק במחזה המחודש פיטר פן.
הפופולריות של סרטי האימה דעכה לאורך שנות הארבעים, וקרלוף החל לעבוד בטלוויזיה כבר בשנת 1949. הוא כיכב אורח בתוכניות אנתולוגיה רבות ואירח כמה מופעים משלו, כולל המותחן הפופולרי (1960-62). בהמשך הוא זכה בפרס גראמי על הקלטת האודיו שלו לסיפור של ד"ר סוס. ב-1947 שיחק בסרט חייו הסודיים של וולטר מיטי לצידו של דני קיי.
כאשר ז'אנר האימה החל לצוץ בשנות השישים, הקריירה של קרלוף פרחה שוב. סרטים כמו העורב (1963), קומדיית האימה (1963), ו-Die, Monster, Die! (1965) הציגו את קרלוף לדור חדש של מעריצי הקולנוע. אף על פי שהיה חולה וסבל מכאבים בלתי פוסקים, הוא הופיע באופן מכובד ככוכב אימה מזדקן בסרטו הראשון של פיטר בוגדנוביץ, Targets (1968). בכך, כמו ברוב סרטיו, הוכיח קרלוף, עם הקול הרך וההתנהגות העדינה שלו, שהאימה מועברת בצורה היעילה ביותר באמצעות אנדרסטייטמנט.
מורשת

ב-22 בפברואר 2021 הכריז ארכיון וורנר (אנ') ש"אי המתים", סרט אימה בכיכובו של קרלוף משנת 1945, יופץ בפורמט בלו-ריי ב-30 במרץ באותה שנה. זאת, אחרי שהסרט שוחזר מתשליל הניטראט המקורי. "ארכיון וורנר" הוא חטיבה באולפני האחים וורנר, האחראית על שחזור והפצה לצפייה ביתית של סרטים קלאסיים וסרטי פולחן מבית אולפני וורנר.
הערות שוליים

↑  ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Boris Karloff
British actor
↑  Squires, John (February 22, 2021). Warner Archive Has Restored the Boris Karloff-Starring ‘Isle of the Dead’ for New Blu-ray Release. Bloody Disgusting. Retrieved February 23, 2021
↑  Warner Archive Rolls Along. Warner bros. May 24, 2016. Retrieved February 23, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424327305171  PLWABN: 9810566912805606  BIBSYS: 90853927  BNE: XX1062163  BnF: cb12141889g (data)  CANTIC: a11465347  GND: 118917242  ISNI: 0000 0001 2138 7345  LCCN: n50044611  LNB: 000243032  MusicBrainz: 5f91a857-131a-4b66-a2b6-b624ef3f938c  NARA: 10582959  NKC: pna2009526032  NTA: 072457007  SELIBR: 192708  SNAC: w6hm5kd0  SUDOC: 029888433  Trove: 886556  VIAF: 71426923   WorldCat (עם VIAF): 71426923 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרשל גרינשפן

| --- | --- |

הרשל גרינשפן לאחר מעצרו ב-7 בנובמבר 1938
 לידה:  28 במרץ 1921 הנובר, הרייך הגרמני 
 פטירה:  1944 (בגיל 22 בערך) 
 מקום מגורים:  הנובר 
 
הֶרְשֶל פייבל גְרִינְשְׁפַּן (Herschel Feibel Grynszpan‏; 28 במרץ 1921, הנובר – סביבות סוף 1944) היה פליט יהודי פולני שהתנקש בחיי דיפלומט של גרמניה הנאצית בפריז, כ-10 חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה לאחר שבני משפחתו גורשו במסגרת 'אקציית פולין' (Polenaktion) לעיירת הגבול הגרמני-פולני זבונשין; התנקשות זו שימשה אמתלה לפרעות ביהודי גרמניה המכונות "ליל הבדולח".
גרינשפן היה בן 17 בעת ביצוע ההתנקשות בארנסט פוֹם רָאט (Ernst vom Rath) – פקיד זוטר של גרמניה הנאצית בפריז. גרינשפן הסגיר את עצמו לשלטונות צרפת, ומאוחר יותר הועבר לידי הגרמנים, שהעבירוהו בין מתקני כליאה שונים. גורלו לאחר ספטמבר 1944 אינו ידוע, אך למרות שמועות ששרד את המלחמה, הכריז רשמית בית משפט במערב גרמניה ב-1960 על מותו בידי הנאצים בסביבות ספטמבר 1944, או כמה חודשים לאחר מכן.
בעת ההתנקשות הכריז גרינשפן שהמעשה בוצע בשם העם היהודי, ואף הציג מכתב שנשא בכיסו ובו הצהיר על מניעיו אלה. כך גם אמר לאסירים במחנה זקסנהאוזן ולקצינים גרמנים בעת חקירתו. בעת מעצרו הממושך בפריז הוצע לו לטעון כי ביצע זאת עקב סכסוך אגב קיום יחסי מין עם פוֹם רָאט, שהיה הומוסקסואל. סיפור זה הציל את חייו למשך זמן מה בכלא הגרמני, שם הוחזק לצורך משפט ראווה מתוכנן.
נעוריו

זונדל ורבקה גרינשפן נולדו בעיר ראדומסק שבפולין, והיגרו לגרמניה ב-1911. הם קיבלו אזרחות פולנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושמרו עליה בהיותם בגרמניה. זונדל היה חייט, והתפרנס בצנעה. בנם, הרשל, נולד בעיר הנובר בתקופת רפובליקת ויימאר ולמד בבית ספר עממי בהנובר עד גיל 14. מאוחר יותר סיפר שעזב את בית הספר מכיוון שהופלה לרעה כיהודי. הוא היה נער חכם אך ביישן, והשתתף בקבוצת הספורט "בר-כוכבא" בהנובר. ב-1935 עבר ללמוד בישיבת הרב יעקב הופמן בפרנקפורט למשך 11 חודשים. כשחזר להנובר ניסה לקבל אשרת כניסה לעלייה לארץ ישראל, בסיוע ובמימון הקהילה היהודית במקום, שחששה לגורל הצעירים היהודים תחת הנאצים שעלו אז לשלטון. משרד ההגירה המקומי הודיע לו שהוא צעיר מדי, ושייאלץ להמתין שנה לאשרה.
הוריו החליטו לשלוח אותו לדודיו, אברהם וחוה גרינשפן, שחיו בפריז. ביולי 1936 יצא גרינשפן לבריסל, מצויד בדרכון פולני ואשרת שהייה גרמנית, אל דוד נוסף, וולף גרינשפן. בספטמבר 1936 הגיע לפריז לאחר שהסתנן מגבול בלגיה. הוא בא לפריז חסר אמצעים, כיוון שנאסר על יהודים להוציא מגרמניה כסף. גרינשפן היה אז בן 15. בצרפת, שבאותה עת הייתה משאת נפשם של מהגרים ופליטים רבים, בעיקר יהודים, הונהגו חוקי הגירה נוקשים. לכן שהה גרינשפן במשך שנתיים בפריז בלא שהצליח לקבל אשרת שהייה. במשך שנתיים אלו הוא חי בקהילה דתית מצומצמת של דוברי יידיש, לא התערה באוכלוסייה המקומית ולא למד לדבר צרפתית.
בפברואר 1937 קיבל אשרת שהייה זמנית בצרפת. באפריל פג תוקף אישור החזרה שלו לגרמניה, ובינואר 1938 פג תוקף דרכונו הפולני, כך שהפך לפליט חסר מעמד חוקי, ללא ניירות תקפים כלשהם. במרץ 1938 החליטו שלטונות פולין להפקיע אזרחות פולנית ממי שחי מעל 5 שנים מחוץ לגבולות פולין, וזאת כדי למנוע חזרת 70,000 היהודים בעלי אזרחות פולנית שחיו בגרמניה ואוסטריה. באוגוסט 1938 פג תוקף אשרת השהייה הזמנית שלו בצרפת, וגרינשפן לא הצליח להאריכה. ביולי 1938 הודיעה משטרת ההגירה הצרפתית לגרינשפן כי אין בסיס חוקי להמשך שהייתו בצרפת, ובאוגוסט 1938 קיבל הוראה לעזוב את גבולות צרפת.
מעצרו

גרינשפן נעצר בידי משטרת צרפת והוחזק במתקן כליאה לנוער, בעוד שלטונות צרפת מתלבטים כיצד לנהוג בו. גרמניה שקלה לדרוש את הסגרתו. בצרפת שלטה באותו זמן ממשלת השמאל של החזית העממית, בראשות הסוציאליסט היהודי לאון בלום. ממשלה זו לא נטתה להסגיר את גרינשפן לידי גרמניה הנאצית, שם היה צפוי לקבל עונש מוות מיידי ללא משפט הוגן.
על פי חוקי צרפת גם לא היה בסיס משפטי לדרישת הסגרה כזו: גרינשפן היה קטין, ולא היה אזרח גרמני. מאידך, הוא היה נתין זר ששהה בצרפת באופן לא חוקי, וביצע רצח בדם קר לעיני עדים. לאחר שנבדקו ההיבטים המשפטיים של הנושא, הוחלט שיועמד לדין בצרפת, והחלו ההכנות לגיבוש תיק התביעה. לגרמנים הובהר שאין לצפות להסגרתו לגרמניה, אך גבלס החליט להפיק את מלוא הרווח התעמולתי מהמשפט. גבלס פתח במסע תעמולה נמרץ, שבו הציג את היהודים כחותרים תחת הסדר והשלום של הרייך והעולם, כשהרשל גרינשפן הוא ההוכחה הניצחת לכך. עורך דין מונה מטעם הגרמנים כדי לדאוג לאינטרסים הגרמניים בתיק זה בפני מערכת המשפט הצרפתית. היות שפורמלית לא הייתה ממשלת גרמניה צד בעניין, ייצג עורך הדין, כביכול, את משפחת פוֹם רָאט.
בעקבות אירועי ליל הבדולח והקישור שעשתה התעמולה הנאצית בין השניים, קיבל סיפורו של גרינשפן פרסום נרחב באירופה ובארצות הברית. דעת הקהל היהודית הסתייגה ואף נחרדה ממעשהו, אך נעשו ניסיונות לסייע לו. הקונגרס היהודי העולמי הודיע שהוא "דוחה בזעזוע את רציחתו של דיפלומט גרמני בידי נער יהודי צעיר בן 17", אך "מוחה נמרצות נגד האשמת היהדות כולה בעקבות כך, על ידי העיתונות הגרמנית".[דרוש מקור] הארגון היהודי כי"ח הודיע שהוא "מגנה כל פגיעה באדם ללא הבדל מוצא, אך מוחה נגד פעולות הפוגעות באוכלוסיות שלמות ללא הבחנה".[דרוש מקור]
מעצרו > ההגנה על גרינשפן

דורותי תומפסון, שהייתה העיתונאית האמריקאית הראשונה שגורשה מגרמניה הנאצית ב-1934, נאמה ברדיו בנאום מרשים, באוזני קהל מאזינים שמוערך בחמישה מיליון איש.[דרוש מקור] היא הצליחה לעורר אמפתיה בקרב מאזיניה למתנקש הצעיר, וקראה לגיוס כסף מגויים כמוה, על מנת להזם את הטענה הגרמנית בדבר קונספירציה יהודית. למעלה מ-30,000 דולר - סכום גדול באותה תקופה,[דרושה הבהרה] גויסו בתרומות למימון הגנתו, והמשפחה שכרה עורכי דין יהודים ידועים להגנתו.
כאשר הפרשה החלה לקבל הדים בינלאומיים, נשכר עורך דין בעל שם למשימה - ונסן דה מורו-ז'יאפרי. מורו-ז'יאפרי, פרקליט צרפתי ממוצא קורסיקני, היה ידוע כשמאלן, כאנטי-פאשיסט, וכמתעב נאצים מושבע. כבר בפברואר 1936 ניסתה יהדות צרפת להסתייע בשירותיו ללמד סנגוריה על המתנקש דוד פרנקפורטר במשפטו בשווייץ (אך שלטונות שווייץ לא אישרו הופעת עורך דין זר בבית המשפט). במקרה של גרינשפן נעזר מורו-ז'יאפרי גם בעורך דין דובר יידיש, סרז' וייל-גודשו.
עד שכירתו של מורו-ז'יאפרי היה ידוע וברור לכול שהרצח נעשה ממניעים לאומיים, ושגרינשפן רצח את הגרמני הנאצי הראשון בו פגש. בעדותו במשטרת צרפת מסר גרינשפן כי: "להיות יהודי איננו פשע. אינני כלב. יש לי את הזכות לחיות, ולעם היהודי יש את הזכות להתקיים על פני העולם. לכל מקום שהלכתי, נרדפתי כמו חיה".[דרוש מקור]
מורו-ז'יאפרי חשב שעם טיעונים כאלו, מרשו יגיע ישר לגיליוטינה. אם לא יהיה למרשו מניע פוליטי אלא מניע "רומנטי", ייתכן שיהיה לגרינשפן סיכוי במשפט. זו הייתה האסטרטגיה שנקט עורך הדין.