stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינדה פרום
פעילות ציבורית

פרום הייתה ו/או עודנה חברה במועצת המנהלים או גוף דומה בארגונים יהודיים שונים, בהם המגבית היהודית המאוחדת, בה כיהנה כיו"ר אגף הנשים וניהלה את סניף טורונטו, הקרן לירושלים, Canada-Israel Committee(אנ') - הגוף שטיפל ביחסים בין יהדות קנדה לישראל מטעם הקהילה היהודית המאורגנת בקנדה ועוד. במקביל הייתה חברה בגופים שמרניים שונים וגם במועצות המנהלים של גופים קהילתיים כלליים כמו בית החולים הר סיני של טורונטו, האגודה הקנדית למלחמה בלוקמיה ולימפומה (אימה, ברברה פרום, נפטרה ב-1992 מלוקמיה), מועצת האמנויות של אונטריו, גלריית האמנות של אונטריו, תיאטרון Soulpepper של טורונטו, Upper Canada College (סגנית יו"ר מועצת המנהלים), Bishop Strachan School, יו"ר כבוד של Zareinu - בית ספר לילדים מאותגרים התפתחותית, EGALE (למען שוויון זכויות ללהט"ב) ועוד.
ב-2006 קיבלו היא ובעלה את "פרס יחסי האנוש" של "המועצה הקנדית ליחסי נוצרים ויהודים" (Canadian Council of Christians and Jews). וב-2010 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי ואת "פרס גולדה מאיר למנהיגות" מהבונדס.
ב-27 באוגוסט 2009 מונתה על ידי ראש ממשלת קנדה דאז סטיבן הארפר, לסנטורית, המייצגת את מחוז אונטריו בסנאט הקנדי. באוקטובר 2015 נבחרה לתפקיד יו"ר הסיעה השמרנית בסנאט, אך כעבור כשנה וחצי, במרץ 2017 הפסידה תפקיד זה לסנאטור לארי סמית'.
בנושאי חוץ, מאז מינויה, פרום מרבה לעסוק בנושאים פרו ישראליים, מחד ובזכויות האדם באיראן, מאידך. במאמר שכתבה בוול סטריט ג'ורנל ב-2013, יחד עם הסופר וההיסטוריון הנאו-קונסרבטיבי מייקל לדין היא קראה לדיפלומטים המערביים המשתתפים בטקס הכתרתו של חסן רוחני לנשיא איראן, לדחוק בו לשחרר את האסירים הפוליטיים בארצו. בפברואר 2016 הייתה מראשי האופוזיציה השמרנית שארגנה בפרלמנט הקנדי "שבוע הטלת אחריות על איראן", כנגד ביטול העיצומים על מדינה זו וכנגד פתיחה מחדש של שגרירות קנדה שם בעקבות הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. ובנובמבר 2017 היא הייתה אחת מראשי התומכים בחוק הטלת סנקציות על ראשי המשטר ומשמרות המהפכה באיראן, בשל מעלליהם כנגד בני עמם והותקפה בשל כך רבות על ידי הלובי האיראני - קנדי.
בדצמבר 2017, במאמר שכתבה בטורונטו סאן קראה פרום לראש ממשלת קנדה הליברלי ג'סטין טרודו, לשנות את עמדתו ולעצור קנדים תומכי דאעש, שחזרו לקנדה.
ראו גם

יהדות קנדה
הערות שוליים

↑  על ברברה פרום, באתר "ארכיון הנשים היהודיות"
↑  ההספד של פרום לאביה ב-2013, באתר הסנאט הקנדי
↑  "Linda Frum Sokolowski, a new Senator, already drives liberals crazy", Westernstandard, אוקטובר 2009
↑  על הסנטורית לינדה פרום, באתר הפרלמנט של קנדה
↑  לינדה פרום, באתר האפינגטון פוסט
↑  לינדה פרום, באתר Alchetron
↑  "A Chance for the New Iranian President to Prove He's a Reformer", וול סטריט ג'ורנל, 2 באוגוסט 2013
↑  "Conservatives to Host Iran Accountability Week", באתר המפלגה השמרנית של קנדה, 16 בפברואר 2016
↑  "Senator Linda Frum defies mullahs’ lobby, supports a #FreeIran", באתר Medium, נובמבר 2017
↑  "FRUM: There's nothing Islamophobic about arresting ISIS fighters", טורונטו סאן, 5 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 105948833   WorldCat (עם VIAF): 105948833
מאלי במשחקים האולימפיים

מאלי משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא נעדרה מהם רק מאז פעם אחת, כשהשתתפה בחרם האפריקאי על אולימפיאדת מונטריאול (1976), במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה תוך הפרת הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה. באולימפיאדות החורף לא השתתפה מאלי מעולם.
עד כה, אף ספורטאי ממאלי לא זכה במדליה אולימפית, והישגי המשלחות המאליות היו בדרך כלל צנועים. ההישג המשמעותי הראשון היה של נבחרת הכדורגל באולימפיאדת אתונה (2004). הנבחרת, בשורותיה שיחק גם מוחמד סיסוקו, העפילה לשלב רבע הגמר, והודחה בידי נבחרת איטליה, לאחר הארכה. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים לוחם הטאקוונדו דאבה מודיבו קייטה במקום החמישי.
ראו גם

מאלי במשחקים הפאראלימפיים
מאלי במשחקים האולימפיים לנוער
יניב שרון

יניב שרון (נולד ב-1 באוקטובר 1978) הוא טניסאי שולחן ישראלי. אלוף ישראל ביחידים, בזוגות ובזוגות מעורבים. שחקן נבחרת ישראל בין השנים 1990–2016 ומנכ"ל חברת "הרשתות הכחולות" העוסקת בלימוד טניס שולחן ברחבי הארץ ביחד עם שותפו איסק אברמוב. נכון לשנת 2022 משחק שרון בהפועל לוד מליגת העל.
ביוגרפיה

שרון נולד בתל אביב, בן לאיתמר ומרים שרון. הוא החל לשחק טניס שולחן בגיל 9 בקנטרי בחולון ובנוסף התנסה בענפי ספורט אחרים כגון: טניס, כדורגל, בדמינטון ושחיה. בשנת 1988 החליט להתמקצע בענף טניס השולחן והתחיל להתאמן באגודת הפועל חולון בהדרכת ניסים ארגיל. ביולי 1991 השתתף לראשונה באליפות אירופה לקדטים בספרד ובאוגוסט אותה שנה הצטרף לפנימיית המחוננים במכון וינגייט והתאמן בהדרכתם של צקה רטהויז רז ואיזי כהן.
ביוגרפיה > 1992

סיים במקום שמיני באליפות אירופה לקדטים קבוצתי בסלובקיה ביחד עם ארז סלע ועמית להב.
ביוגרפיה > 1993

זכה בדאבל קבוצתי (אליפות וגביע המדינה) בהפועל רמת גן ביחד עם גיא בסיס, יוסי בוגן ורן קוניק, בהדרכתו של אהרון גולדנברג.
באליפות אירופה לקדטים שנערכה בסלובניה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף ביחידים לאחר הפסד במשחק הגמר לרוברט גארדוש 2:1 ובמדליית ארד קבוצתית ביחד עם שמעון רבינוביץ', שמעון קלברס ורון דוידוביץ'. באותה שנה צורף לנבחרת ישראל.
ביוגרפיה > 1995

שיחק בקבוצת בורוסיה שבדיסלדורף, גרמניה בהדרכת מריו אמיציץ' מקרואטיה.
ביוגרפיה > 1996

באליפות אירופה לנוער שנערכה בצ'כיה הוא זכה במדליית ארד בזוגות ביחד עם אדי קרישיאן.
ביוגרפיה > 1997

בשנת 1997 התגייס לצבא ושירת כספורטאי מצטיין. הוא החל לשחק בשורותיה של מכבי תל אביב בליגה הבכירה ביחד עם איסק אברמוב וגיא בסיס.
ביוגרפיה > 1998

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1998 זכה במדליית הכסף.
ביוגרפיה > 1999

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1999 זכה במדליית הארד.
ביוגרפיה > 2000 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2000 זכה במדליית זהב. באותה שנה הוא זכה ביחד עם שמעון רבינוביץ' ואיסק אברמוב באליפות העולם דרג ב' שנערכה במלזיה.
ביוגרפיה > 2001

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכה במדליית זהב והגן על תוארו.
ביוגרפיה > 2002

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2002 זכה במדליית כסף. באותה שנה הוא זכה בדאבל קבוצתי (אליפות וגביע המדינה) עם איסק אברמוב ושמעון רבינוביץ'.
ביוגרפיה > 2003

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2003 זכה במדליית זהב.
ביוגרפיה > 2004

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2004 זכה במדליית כסף. הוא השתתף בטורניר הקדם אולימפי שנערך בלוקסמבורג ולא עלה למשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה > 2005 > אלוף המכביה

במכביה ה-17 שנערכה בשנת 2005 זכה שרון במדליית זהב בטורניר ליחידים לאחר שניצח במשחק הגמר את איסק אברמוב 2:4.
ביוגרפיה > 2006

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2006 זכה במדליית זהב. הוא שיחק בקבוצת הפועל לוד.
ביוגרפיה > 2007

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2007 זכה במדליית זהב. הוא שיחק בקבוצת מכבי זכרון יעקב.
ביוגרפיה > 2011

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2011 זכה במדליית כסף. הוא שיחק בקבוצת בית"ר מיכה ראשון לציון.
ביוגרפיה > 2012

זכה בדאבל קבוצתי (אליפות וגביע המדינה) ושיחק בשורותיה של נצרת עילית ביחד עם אוהד פניאל ורון דוידוביץ'.
ביוגרפיה > 2014

מונה למאמן נבחרת ישראל לנוער.
ביוגרפיה > 2015

העלה את קבוצת הפועל גליל תחתון לליגת העל ביחד עם שחר גלעד, נדב רחמים וענבר צוק שגיא והמשיך לאמן את נבחרת הנוער.
ביוגרפיה > 2016

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2016 זכה במדליית זהב ביחידים ובזוגות ביחד עם איסק אברמוב. הוא שיחק בליגת העל בקבוצת הפועל גליל תחתון.
באותה שנה מונה למנהל המקצועי של איגוד טניס השולחן בישראל.
ביוגרפיה > 2017

שרון עבר לשחק בקבוצת מכבי רחובות, ביחד איתו עם איסק אברמוב ורונאל דוידוב. הקבוצה זכתה בסגנות אליפות ישראל ובגביע המדינה.
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית ארד ובהמשך הוא מונה למאמן נבחרת ישראל לנשים.
ביוגרפיה > 2018

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2018 הוא זכה במדליית ארד.
שיאים והישגים

זכה שבע פעמים באליפות ישראל לבוגרים בשנים: 2000, 2001, 2003, 2006, 2007, 2016 ו- 2023.
זכה 12 פעמים בתואר אלוף ישראל בזוגות.
זכה בתואר סגן אליפות אירופה ליחידים קדטים בשנת 1993 בסלובניה.
זכה במדליית ארד קבוצתית באליפות אירופה בשנת 1993 ביחד עם שמעון רבינוביץ', שמעון קלברס ורון דוידוביץ' בסלובניה.
זכה במדליית זהב לנוער יחידים בתחרות רומניה הפתוחה בשנת 1995.
זכה במדליית ארד בזוגות ביחד עם אדי קרישיאן מרומניה באליפות אירופה לנוער 1996 בצ'כיה. סיים במקום החמישי באליפות אירופה קבוצתית לנוער, 1996 בצ'כיה.
זכה בעשרה דאבלים קבוצתיים (צלחת אליפות וגביע המדינה): בשנת 1993 בהפועל רמת גן, בין השנים 1997–2001 במכבי תל אביב, בין השנים 2002–2004 במכבי חולון ובשנת 2012 בהפועל נצרת עילית.
זכה במדליית זהב קבוצתית באליפות העולם דרג ב' לבוגרים בשנת 2000 עם שמעון רבינוביץ' ואיסק אברמוב במלזיה.
בשנת 2003 לא הפסיד אף משחק בליגת העל ואת אליפות ישראל של אותה שנה סיים ללא הפסד.
חיים אישיים

שרון נשוי ואב לשלושה ילדים, שניים מהם משחקים בענף.  בשנת 2003 סיים קורס מאמני טניס שולחן במכון וינגייט. הוא מאמן באגודת בית"ר מיכה ראשון לציון ומכבי ארזים.
הערות שוליים

↑  לא נס ליחו: סיפור ההצלחה של יניב שרון, באתר www.itta.co.il (בעברית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418122605171  VIAF: 1343156991006861180002   WorldCat (עם VIAF): 1343156991006861180002
מאסרו של ישו (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1602
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  169.5
 רוחב:  133.5
 גובה:  133.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  Italian Baroque painting 
 מיקום:  הגלריה הלאומית של אירלנד, דבלין
 
מאסרו של ישו (באיטלקית: Cattura di Cristo) הוא ציור של קאראווג'יו משנת 1602.
בציור מתוארת לכידתו של ישו בגת שמנים בידי חיילים רומאים שהונחו על ידי יהודה איש קריות, המזהה את ישו בנשקו אותו על לחיו (הבשורה על-פי מרקוס 14:44). הדמות בעלת השפם בקצה הימני של התמונה, אשר מחזיקה בידה הימנית פנס היא דיוקן עצמי של קאראווג'ו.
ציור זה נחשב "נעלם", עד שנתגלה בשנת 1990 במסדר הישועי בדבלין, שם היה תלוי בחדר האוכל של הישועים מאז שנות השלושים המוקדמות של המאה העשרים, אך נחשב לעותק של ציור של ואן הונתורסט, מממשיכי קאראווג'יו ההולנדים.
הציור נמכר על ידי משפחת מתאי מרומא (כציור של ואן הונתורסט) ב 1802 לוויליאם המילטון ניסבת מסקוטלנד, שבביתו היה תלוי עד 1921. לאחר מכן הוא נמכר לרופאה אירית שתרמה אותו למסדר האחים הישועים. לאחר שנוקה ושוקם בשנת 1990, נתגלה מקורו האמיתי, ומאז הוא מוצג ברשות המסדר בגלריה הלאומית של אירלנד שבדבלין.
ליל הארדין ארמסטרונג

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1898 ממפיס, טנסי, ארצות הברית
 פטירה:  27 באוגוסט 1971 (בגיל 73) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 שם לידה:  ליליאן הארדין
 מקום קבורה:  Lincoln Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פיסק, New York College of Music 
 עיסוק:  מוזיקאית, מלחינה, מובילת להקה
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, שירה
 שיתופי פעולה בולטים:  לואי ארמסטרונג, קינג אוליבר
 בן או בת זוג:  לואי ארמסטרונג (4 בפברואר 1924–1938) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליל ארמסטרונג במהלך ביקורה בישראל, אפריל 1959
ליל הארדין ארמסטרונג (באנגלית: Lil Hardin Armstrong;‏ 3 בפברואר 1898 – 27 באוגוסט 1971) הייתה פסנתרנית ג'אז, מלחינה, זמרת ומובילת להקה אמריקאית. היא הייתה אשתו השנייה של לואי ארמסטרונג, שאיתו שיתפה פעולה בהרבה הקלטות בשנות ה-1920.
היא הלחינה מספר להיטים הכוללים את "Just for a Thrill" (שנהייה להיט כשריי צ'ארלס ביצע אותו מחדש בשנת 1959) ו"Bad Boy" (שהפך ללהיט של רינגו סטאר בשנת 1978). ארמסטרונג הוכנסה אל היכל התהילה של המוזיקה של ממפיס בשנת 2014.
רקע

היא נולדה בממפיס, טנסי, בשם לילאן הארדינג. שם גדלה בביתה עם סבתה, פריסיליה מרטין,  אמה לשעבר מהעיר השכנה אוקספורד מיסיסיפי. למרטין היה בן אחד ושלוש בנות, כשאחת מהן היא דמפסי, אמא של ליליאן. פריסיליה מרטין אז העבירה את משפחתה אל ממפיס כדי לברוח מבעלה, דרך שכלל חברי המשפחה עשו בכרכרה רכובת חמור. אמה של ליליאן נישאה לוויל הארדן, וליליאן נולדה ב-3 בפברואר 1898. אביה של ליליאן, וויל, נפטר כשהיא הייתה בת שבע ואימה נישאה לאחר מכן בשנית.
בצעירותה ליליאן למדה למדה לנגן בפסנתר בעיקר המנונים, מזמורים נוצריים ומוזיקה קלאסית. לאחר מכן נמשכה למוזיקה הפופולרית ולבלוז.
השכלה מוקדמת ומנטורים

הארדין קיבלה לראשונה שיעור פסנתר מהמורה שלה בכיתה ג', ויולט וויט. לאחר מכן, אמה רשמה אותה לאוניברסיטת פיסק, מכללה בנאשוויל הנועדה עבור אפרו-אמריקאים, שם למדה גישה שונה ונעימה יותר עבור נגינתה בפסנתר. היא קיבלה את התעודה שלה מפיסק וחזרה לממפיס ב-1917. באוגוסט 1918 היא עברה עם אמה ואביה החורג לשיקגו. בזמן זה, הארדינג התמקצעה בקריאת תווים והשיגה עבודה כמדגימת פרטיטורה בחנות מוזיקה.
כשהחלה לעבוד בחנות, לורנס דאו(אנ'), מוביל להקה בזמנו, פנה אל הארדין והציע לה להצטרף ללהקתו תמורת סכום כסף רב יותר מששילמו לה בחנות. מהידיעה שאמה לא תאשר את החלטתה לעבוד בלהקה, היא שיקרה לאמה ואמרה לה שמשרתה החדשה היא נגנית פסנתר בבית ספר לריקוד. שלושה שבועות לאחר מכן הלהקה התקדמה ועברה בין בתי קפה ומועדונים עד שנשכרה לנגן בבר "דרימלנד" (Dreamland) בשיקגו. שם הופיעו אמנים רבים כגון אלברטה האנטר(אנ') וקינג אוליבר. כשקינג אוליבר ולהקתו החליפו את הלהקה של דאו, אוליבר ביקש מהארדין להישאר לנגן איתו. היא ניגנה עם אוליבר ב"דרימלנד" בשנת 1921 כאשר הציעו ללהקה לנגן במשך שישה חודשים בסן פרנסיסקו, ולאחר מכן הארדין חזרה לשיקגו ושאר חברי הלהקה המשיך ללוס אנג'לס.
לאחר מכן היא למדה במכללת ניו יורק למוזיקה, והשלימה לימודים מתקדמים בשנת 1929.
נישואין וגירושין

חזרה בשיקגו, הארדין חזרה לעבוד ב"דרימלנד" כפסנתרנית כחלק מאורכסטרה עבור כנר ואמן וודוויל. בזמן זה התאהבה בג'ימי ג'ונסון, זמר צעיר מוושינגטון הבירה ושניהם נישאו ב-22 באוגוסט 1922. קשר זה הסתיים בגירושין לאחר זמן קצר. להקתו של אוליבר חזרה מקליפורניה ובמהרה חזרה לעבוד ב"דרימלנד" כשהארדין הפסנתרנית.
הלהקה של קינג אוליבר נהנתה מהצלחה רבה ב"דרימלנד" כשאוליבר שלח הזמנה ללואי ארמסטרונג להצטרף ללהקתו כקורנן שני. בזמן זה ארמסטרונג החל להיות ידוע בניו אורלינס והחשיב את אוליבר כמנטור עבורו. תחילה, הארדין לא התרשמה מלואי, שהגיע לשיקגו לבוש בבגדים ותסרוקת שהיא קראה לה "כפרית מדי" עבור שיקגו, אבל היא התאמצה כדי "להוציא ממנו את הכפר", וזוגיות רומנטית התפתחה ביניהם. בהיותה בעלת ניסיון בגירושין, הארדין עזרה לארמסטרונג בגירושיו מאשתו הראשונה, דייזי, שממנה נפרד עוד בשהותו בניו אורלינס. הארדין וארמסטרונג נישאו ב-4 בפברואר 1924.
הארדין לקחה את ארמסטרונג לקניות ולימדה אותו איך להתלבש באופנתיות, שינתה לו את תסרוקת השיער וחתרה כדי לטפח לו את הקריירה. היא הרגישה שהוא מבזבז את כישרונו כנגן בתפקיד שני. ארמסטרונג נהנה מאוד מלנגן לצד האליל שלו, אבל הארדין שכנעה אותו לפרוש מהלהקה והשותפות עם אוליבר ובספטמבר 1924 הוא קיבל משרה בלהקתו של מוביל הלהקה פלצ'ר הנדרסון בעיר ניו יורק מה שהביא לו הצלחה רבה, בעוד שהארדין נשארה בשיקגו והמשיכה לנגן אצל אוליבר ולאחר מכן הובילה להקה משלה. כשהלהקה של הארדין התקבלה לנגן ב"דרימלנד" בשיקגו היא הכינה שלט ענק עבור חזרתו של ארמסטרונג הנושא את הכיתוב "נגן החצוצרה הטוב ביותר בעולם".
הארדין לאחר מגן ניגנה בלהקה של ארמסטרונג הLouis Armstrong and his Hot Five ואת החזרות וההקלטות החלו ב-15 בנובמבר 1925 בביתם של הארדין וארמסטרונג בשיקגו. לקראת סוף שנות 1920 הארדין וארמסטרונג התרחקו. הוא הקים להקה חדשה שנשאה את אותו השם והארדין הרכיבה מחדש את הלהקה הקודמת שלה עם פרדי קפארד (אנ') ולהקתה נחשבה נחותה רק אל מול להקתו של ארמסטרונג. הארדין וארמסטרונג נפרדו ב-1931 כשהוא ניהל רומן עם אישה אחרת.
שנים מאוחרות ויצירה אישית

בשנות 1930, נהגה לקרוא לעצמה "גברת לואי ארמסטרונג" בזמן שהובילה אורכסטרה המורכבת מנשים בלבד ששודרה ברשת הרדיו NBC בכל ארצות הברית. באותו עשור היא הקליטה שירת סווינג עבור חברת התקליטים דקה והופיעה במלווה בפסנתר עם אמנים אחרים.
בשנות ה-40 המאוחרות ושנות ה-50 המוקדמות הארדין עבדה כאמנית סולו כשהיא שרה ומנגנת בפסנתר. בשוף שנות ה-40 היא החליטה לעזוב את עסקי המוזיקה ולהפוך לחייטת ונרשמה לקורס תפירה. מטלת הסיום שלה בקורס הייתה לתפור ללואי ארמסטרונג טוקסידו, שהוצג לאחר מכן במסיבת קוקטייל בניו יורק שהיא ערכה לחגיגת תחום העיסוק החדש שלה. הארדין המשיכה לתפור עבור חברים בלבד ונהגה לחלק לחבריה חולצות שהיא תפרה בימי הולדתם עם חתימת שמה בתחתית החולצה.
הארדין המשיכה לנגן בפסנתר ולהופיע באזור שיקגו ושיתפה פעולה עם נגנים רבים. בשנות ה-50 הוזמנה להקליט את קולה ונגינתה עבור פרויקטים שונים בנושא תרבות הג'אז בשיקגו. ב-1962 היא החלה לכתוב אוטוביוגרפיה אבל התחרטה כאשר הבינה שהספר עומד לספר על מקרים שיכולים לגרום ללואי אי נוחות, אז היא דחתה את הפרויקט עד לאחר מותו של לואי. היא נפטרה לפני שסיימה לכתוב את הספר.
מותה ומורשת

כשארמסטרונג מת בשנת 1971, נסעה הארדין להלוויה שהתקיימה בניו יורק במכונית המשפחתית. כשחזרה לשיקגו, היא הרגישה שהעבודה על האוטוביוגרפיה שלה יכולה להמשיך, אך באותו החודש, בזמן שהופיעה בקונצרט זיכרון המשודר בטלוויזיה לזכרו של ארמסטרונג, היא התמוטטה על הפסנתר ובמהלך פינוייה לבית החולים נפטרה מהתקף לב. לאחר הלווייתה נעלמו כתב היד של האוטוביוגרפיה שלה ומכתביה מביתה.
בשנת 2004 מחוז הפארק בשיקגו שינה את שמו של פארק קהילתי לזכרה.
יצירתה המקורית "Oriental Swing" נדגמה על ידי מוזיקאי האלקטרו-סווינג פרוב דטלר כדי ליצור את השיר מ-2012 "Booty Swing". השיר קיבל הכרה בינלאומית כששברולט השתמשו בו לפרסומת בשנת 2013.
הערות שוליים

↑  Cook, Richard, 1957-2007., Richard Cook's jazz encyclopedia, London: Penguin, 2005
1 2 3  Dickerson, James L., Just for a thrill: Lil Harden Armstrong, first lady of jazz, Choice Reviews Online 41, 2002, עמ' 4 doi: 10.5860/choice.41-0210
↑  Thomas Brothers, Laurence Bergreen, Louis Armstrong: An Extravagant Life, American Music 16, 1998, עמ' 234 doi: 10.2307/3052572
↑  Dickerson, James L., Go, Girl, Go! The Women's Revolution in Music., Schrimir Trade Books, 2005, עמ' 3
1 2  Terkel, Studs (2005). "Lil Armstrong" (interview). In And They All Sang.
↑  Stanton, Scott., The tombstone tourist : musicians, 2nd ed., 1st Pocket Books trade pbk. ed, New York: Pocket Books, 2003
↑  Lil Hardin Armstrong | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
1 2  Lil Hardin-Armstrong, www.redhotjazz.com (ארכיון)
↑  Armstrong (Lillian Hardin) Park | Chicago Park District, www.chicagoparkdistrict.com
↑  'Ching-chong, chop-suey': GM pulls racist ad, NY Daily News (באנגלית)
↑  Alexander Abad-Santos, GM Is Editing a 'Chop Suey' Car Ad Based on How Much It's Offending You, The Atlantic, ‏2013-05-01 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548937505606  BIBSYS: 5036985  BNE: XX1033886  BnF: cb13890883j (data)  GND: 13459004X  ICCU: DDSV002954  ISNI: 0000 0000 6302 1483  LCCN: no93032305  MusicBrainz: 2a6f6ee8-a9cd-4826-9749-d0fe48fb49f7  NLA: 35215007  RERO: 02-A008649478  SNAC: w6xs69p3  Trove: 1186174  VIAF: 43872391   WorldCat (עם VIAF): 43872391
מאלי במשחקים הפאראלימפיים

מאלי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), כששלחה ספורטאי בודד להתחרות במשחקים. במשחקי החורף לא נטלה מאלי חלק מעולם.
למשחקים שנערכו בסידני בשנת 2000 שלחה מאלי ספורטאי בודד, מרים הכוח פאקורו סיסוקו, לייצגה. סיסוקו התחרה בקטגוריה של עד 75 ק"ג, וסיים את המקצה במקום ה-17, כשהרים 130 ק"ג. סיסוקו אמור היה להיות נציגה היחיד של מאלי אל המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008), אולם הוא הושעה ביום פתיחת המשחקים עקב שימוש בחומרים אסורים.
ראו גם

מאלי במשחקים האולימפיים
מאלי במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  Sydney 2000 Paralympic Games Powerlifting Men's Up To 75 kg באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
↑  Two more Paralympic powerlifters banned for doping
מאפונוס

מאפונוס (Maponos או Maponus - "הבן הקדוש") היה אל במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה ובגאליה.
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה האל עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
אל זה התגלגל לדמות המיתולוגית מאבון אפ מודרון מהמיתולוגיה הוולשית, בה נחשב לבנה של אלת האדמה. מתוך אנלוגיה זו ניתן להסיק שגם במיתולוגיה הקלטית היה מאפונוס בנה של אלת האדמה דיאה מאטרונה.
מקור שמו במילה הגאלית "מאפוס" שמשמעה "בן".
כתובות לכבוד האל התגלו בבורבון-לה-בן ובשאמלייר שבגאליה (צרפת של ימינו) וכן בצפון בריטניה באזור קורברידג' וצ'סטרהולם של ימינו, והיישוב מאפוריטום הקדום נקרא על שמו של האל.
הערות שוליים

↑  יישובים רומיים בבריטניה
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
לפטיס מגנה

קשת ספטימוס סוורוס בלפטיס מגנה
לפטיס מגנה (בפיניקית: 𐤋𐤐𐤒𐤉; בלטינית: Leptis Magna; בערבית: لبدة الكبرى, לבדה אל־כֻּבְּרַא) שנודעה גם בשמות לקטיס מגנה (Lectis Magna) או לפקיס מגנה (Lepcis Magna) הייתה עיר פיניקית, ברברית ורומית בחופה של צפון אפריקה. העיר קמה בשפך ואדי לבדה אל הים התיכון, והיא שוכנת כיום בפאתיה המזרחיים של העיר אל־ח'ומס, בירת מחוז אל־ח'ומס שבלוב, כ־130 ק"מ מזרחית לעיר טריפולי.
היסטוריה

הפיניקים ייסדו במקום את העיר "לפקי" בתחילת האלף ה־1 לפנה"ס וזאת יושבה תחילה על ידיהם ועל ידי בני שבט הגרמנטים הברברי. קיימות ראיות ליישוב יווני במקום במחצית השנייה של המאה ה־7 לפנה"ס, וייתכן שנוכחות זאת הביאה את קרתחדשת להתערב החל במאה ה־5 לפנה"ס לערך ולפרוס את חסותה על העיר. בתקופה זאת החלה לפטיס מגנה צוברת חשיבות כמרכז עירוני ומסחרי, והייתה למרכז חשוב של הפקת שמן מעצי זית. בתקופת המלך מסיניסה בראשית המאה ה־2 לפנה"ס ובהסכמת הרומאים, הייתה העיר לחלק ממלכת נומידיה הברברית, וזאת המשיכה ושלטה בעיר בפועל גם לאחר שהרומאים כבשו אותה לאחר המלחמה הפונית השלישית בשנת 146 לפנה"ס.
הרומאים צירפו את העיר לפרובינקיה של אפריקה בשנת 46 לפנה"ס, ונאלצה לשלם קנסות כבדים על תמיכתה ביריבי יוליוס קיסר בעת מלחמת האזרחים ברומא. אוגוסטוס וטיבריוס בנו את העיר מחדש לפי עקרונות התכנון העירוני הרומיים, והראשון הציב את אחד מלגיונותיו בצפון אפריקה, וסיפק לעיר הגנה, בתקופה הזאת (לכל המוקדם ב־5 לפנה"ס) העיר אורגנה מחדש על פי מאפיינים שלטוניים רומאיים. בתקופתו של הקיסר קלאודיוס הפכו רבים מתושבי העיר לאזרחים, היא כנראה קיבלה מעמד של מוניקיפיום בימי אספסיאנוס ובימי טראיאנוס הוענק לה מעמד של קולוניה. בתקופה זאת העיר התפשטה, הוקמה בה אמת מים והחל השימוש באבן שיש במבניה. הקיסר אדריאנוס הקים בה את "מרחצאות אדריאנוס" בשנת 137, אולם תנופה של ממש בפיתוח העיר החלה כאשר ספטימוס סוורוס, שהיה יליד המקום, היה לקיסר בשנת 193.
סוורוס פאר את העיר והקים בה מבני ציבור מונומנטליים, והציבה בקו אחד עם שתי עריה החשובות של צפון אפריקה באותה עת – אלכסנדריה וקרתחדשת. הוא בנה פורום חדש בעיר ושיפץ את רציפי הנמל, אם כי באופן שגרם לסתימת הנמל על ידי חול ועל כן כמעט ולא נעשה בהם שימוש. הוא כבש את השטחים המדבריים שמדרום לעיר, הקים בהם סכרים והפך אותם לקרקע חקלאית. לפי ההערכות בתקופה זאת התגוררו כ־100,000 איש בעיר.
העיר החלה לשקוע במאה ה־3 בשל משבר מסחרי, ונינטשה חלקית. החל במאה ה־4 הייתה לפטיס מגנה ליעד להתקפות הברברים, אך זכתה בתקופת פריחה קצרה בימי תאודוסיוס הראשון בסוף המאה. בשנת 439 כבשו הוונדלים את העיר, ובהוראת מלכם גאיזריק נהרסו חומותיה כדי שתושביה לא יתמרדו כנגדו. עובדה זאת נוצלה בשנת 523 על ידי שבטים ברבריים שבזזו את העיר, אירוע ממנו העיר לא שבה והתאוששה. בשנת 533 כבש בליסאריוס את לפטיס מגנה עבור האימפריה הביזנטית וביצר אותה. הם קבעו בה את בירת האזור ושינו את יעוד הבזיליקה הרומית לכנסייה.
לאחר הכיבוש הערבי ב־643, שוב לא הייתה העיר יכולה למכור את תוצרתה החקלאית, בעיקר שמן, לשוקי אירופה, והיא גוועה. האתר כוסה בחולות אם כי תושבי כפרי האזור נטלו ממנו חומרי בנין ועשו בהם שימוש לצרכיהם. עבודות המחקר הראשונות באתר נערכו בשנות ה־20 של המאה ה־20, ומאז התחדשו מספר פעמים גם בסוף המאה ובמהלך ראשית המאה ה־21.