אה"מ ואנגארד (1944)
בנייה ושירות

ואנגארד הונחה ב-2 באוקטובר 1941 על ידי ג'ון בראון וחברת קלידבנק, סקוטלנד. לאחר הפלישה היפנית למלאיה בדצמבר, קיבלה האונייה עדיפות A1 בתקווה לסיים אותה עד סוף 1944, ובניית הסיירת הקלה אה"מ בלרופון, כמו גם חלק מהספנות המסחריות, הופסקה כדי לזרז את השלמת האונייה. אולם זה לא הצליח בגלל מחסור בכוח אדם מיומן. כתוצאה מכך, רק ב-30 בנובמבר 1944 הושקה האונייה. הנסיכה אליזבת ניהלה את הטקס הזה, האונייה הראשונה שהיא השיקה אי פעם, והוצגה לה סיכת ורד יהלום להנצחת האירוע. שני עובדי המספנה נהרגו ושישה נוספים נפצעו כאשר "פיצוץ מסנוור קרע" את האונייה באגן ציוד בקליידבנק ב-16 בספטמבר 1945. קפטן ויליאם גלדסטון אגניו קיבל את הפיקוד ב-15 באוקטובר 1945. הסוף של פעולות האיבה בעקבות כניעת יפן הפחיתה את הצורך בספינות מלחמה חדשות, וכתוצאה מכך האונייה לא נכנסה לשירות עד 12 במאי 1946. בשל כך נודעה כאוניית המערכה הבריטית היחידה שלא ירתה בתותחיה אי פעם בקרב. עד למועד זה, סכום כולל של 11,530,503 ליש"ט, כולל 3,186,868 ליש"ט עבור המודרניזציה של החימוש העיקרי, הושקע בבניית ואנגארד.
לאחר כניסתה לשירות, האונייה בילתה מספר חודשים בניסויים בים ואימונים עד אוגוסט, אז החלה בשינויים הדרושים כדי לשמש כיאכטה מלכותית לסיור המלכותי הקרוב בדרום אפריקה. הייתה זו הפעם הראשונה בה יצאה הנסיכה אליזבת, לימים המלכה אליזבת השנייה, מגבולות בריטניה. הסוויטה של האדמירל שופצה מחדש למגורים עבור משפחת המלוכה והצוות שלהם בעוד תושבת הנ"מ על גבי צריח "B" הוחלפה בפלטפורמת הצדעה. אגניו הועלה לדרגת אדמירל משנה החל מה-8 בינואר 1947. השינויים הושלמו עד דצמבר, וואנגארד ערכה שייט טלטלה לתוך מרכז האוקיינוס האטלנטי וערכה ביקור נמל בגיברלטר במסע חזרה. בתחילה בליווי המשחתות אורוול, אובדיינט, אופה, אופורטון ורות'רהאם, האונייה נפגשה עם צי הבית ב-1 בפברואר 1947 כדי לקבל מטח הצדעה של 21 תותחים בראשות אוניות המערכה נלסון ודיוק אוף יורק, ונושאת המטוסים אימפלייסבל. מאוחר יותר באותו בוקר, מסוק סיקורסקי R-4 נחת על הסיפון כדי לאסוף דואר וסרט צילום.
ואנגארד הגיעה לקייפטאון ב-17 בפברואר, בליווי הפריגטות הדרום אפריקאיות גוד הופ, טרנסוואל ונטאל בשלב האחרון של המסע שלה. בזמן שמשפחת המלוכה סיירה במדינה בביקור הראשון של מונרך מכהן בדרום אפריקה, האונייה התאמנה עם ספינות של הצי הדרום אפריקאי והמלכותי שהוצבו שם וביצעה ביקורי נמל במספר ערים בדרום אפריקה. היא הפליגה לביתה ב-22 באפריל וערכה ביקורים קצרים בסנט הלנה ובאי אסנשן בדרך. ואנגארד הגיע לפורטסמות' ב-11 במאי, וקפטן פ. ר. פרהאם החליף את אגניו שקודם לאחרונה ב-29 במאי. ביולי, האונייה החלה בשיפוץ בדבונפורט, שנמשך עד אוגוסט 1948. בזמן שעשתה שיפוץ, הוטל על ואנגארד לשאת את משפחת המלוכה לסיור באוסטרליה וניו זילנד, שתוכנן בינואר 1949. ב-31 באוגוסט, היא החלה בשייט טלטלה לים התיכון וחזרה לדבונפורט ב-12 בנובמבר. בערך בזמן זה, הועלה רעיון כי ואנגארד, יחד עם מספר ספינות מלחמה גדולות אחרות, תעבור הסבה לשאת טילי נ"מ, אך לא נעשה דבר נוסף בכיוון זה.
ג'ורג' השישי היה כעת חולה מכדי לנסוע, והסיור המלכותי נדחה לזמן בלתי מוגבל מאוחר יותר באותו החודש. ואנגארד הפכה לספינת הדגל של אדמירל סר ארתור פאוור, מפקד צי הים התיכון, ב-1 במרץ 1949, והאונייה ביקרה בנמלים באלג'יריה, צרפת, איטליה, קפריסין, לוב, לבנון, יוון ומצרים לפני שהגיעה חזרה בדבונפורט ב-21 ביולי. אדמירל משנה פרהאם שקודם לאחרונה הוחלף על ידי קפטן ג. ו. גלאדסטון שבוע לאחר מכן. האונייה הפכה אז לאוניית הדגל של שייטת האימונים של צי הבית תחת אדמירל משנה אדוארד אוונס-לומב ב-12 בנובמבר. בזמן שחזרה מגיחת אימונים קצרה לגיברלטר, ואנגארד נחלצה לעזרתו של אוניית סוחר צרפתית קטנה שמטענה הוסט בסערה קשה ב-13 בפברואר 1950. אוניית הסוחר, SS Boffa, נלקחה לגרירה והמטען חולק מחדש. לאחר שהסערה שככה, בופה יכלה לחדש את המסע שלה בכוחות עצמה. ואנגארד הגיע למפרץ וויימות' למחרת. מאוחר יותר, במרץ, היא ירתה את ההצדעה לוונסן אוריו, נשיא צרפת, במהלך ביקורו הממלכתי בבריטניה.
ב-13 בספטמבר 1950 האדמירל סר פיליפ ויאן הניף את דגלו כמפקד העליון, צי הבית, על ואנגארד והאונייה הצטרפה לשאר צי הבית בתרגילים עם הצי המלכותי הקנדי וצי הים התיכון. ב-19 בדצמבר, ויאן העביר את דגלו לאינדומיטבל. כמעט חודשיים לאחר מכן, ב-10 בפברואר 1951, התנגשה נושאת המטוסים בוואנגארד בזמן שנושאת המטוסים עגנה בגיברלטר. החור בירכתי אוניית המערכה לא היה רציני, וויאן הניף מחדש את דגלו בוואנגארד זמן קצר לאחר מכן. לאחר תמרונים עם אינדומיטבל, שבמהלכם מטוסיה "הטביעו" את אוניית המערכה, האונייה ערכה ביקורים בנמל בג'נובה ובווילפראנש-סור-מר לפני שחזרה לשיפוץ קצר בדבונפורט ב-14 במרץ. לאחר שסיימה את השיפוץ שלה במאי, היא הפכה לאוניית הדגל של שייטת האימונים של צי הבית תחת אדמירל משנה ר. מ. דיק באי פורטלנד. ארבעה חודשים לאחר מכן העביר האדמירל את דגלו לנושאת המטוסים אינדפטיגבל כאשר ואנגארד החלה בשיפוץ נוסף כהכנה להפוך שוב לאוניית הדגל של צי הבית.
ארמון בקינגהאם הודיע בנובמבר כי המלך ג'ורג' השישי מתכנן לצאת לשייט קצר למען בריאותו על סיפון ואנגארד, מה שאומר ששוב היה צורך לשנות את הסוויטה של האדמירל שלה כדי להכיל אותו ואת הצוות שלו. קפטן ג'ון ליצ'פילד קיבל את הפיקוד ב-21 בדצמבר בזמן שהאונייה עדיין הייתה בשיפוץ, אך המלך מת ב-6 בפברואר 1952 לפני שהספיק לערוך את הסיור שלו. מחלקה מהאונייה השתתפה במסע הלוויה שלו לפני שיצאה לשייטת לאחר התיקון שלה ב-22 בפברואר. לאחר אימון עם אימפלייסבל, אינדומיטבל והמקשת המהירה אפולו, ואנגארד חזרה הביתה ב-29 במרץ. היא הפכה שוב לאוניית הדגל של צי הבית ב-13 במאי כאשר אדמירל סר ג'ורג' קריזי הניף את דגלו. עקב בעיות איוש ומשקל, ואנגארד פעלה כשרבים מהצריחים שלה לא מאוישים ועם תחמושת שנישאת רק לשניים מצריחי ה-15 אינץ' ורק תחמושת של פגזי תאורה לתותחי ה-5.25 אינץ'. היא השתתפה בתרגילים עם הצי ההולנדי והאמריקאי, לפני שחזרה לפורטסמות' לחגים. ליצ'פילד הוחלף על ידי קפטן ר. א. יואינג ב-19 בינואר 1953; האונייה יצאה למחרת לשיפוץ קצר בגיברלטר. לאחר השלמתה ב-2 במרץ, האונייה התאמנה עם כמה מנושאות המטוסים של הצי המלכותי לפני שהגיעה חזרה לפורטסמות' ב-25 במרץ. ואנגארד השתתפה בסקירת צי ההכתרה של המלכה אליזבת בספיטהד ב-15 ביוני 1953. בספטמבר שלאחר מכן, היא השתתפה בתרגיל ימי של נאט"ו במצר דנמרק.
אדמירל סר מייקל דני החליף את קריזי כמפקד העליון של צי הבית, ב-5 בינואר 1954 וואנגארד השתתפה בתרגיל Medflex A עם ספינות הולנדיות וצרפתיות במרץ. בשאר ימות השנה האונייה השתתפה בתרגילים נגד צוללות ונ"מ וכן ערכה ביקורי נמל באוסלו וקריסטיאנסנד בנורווגיה ובהלסינגבורג בשוודיה. היא נסקרה ב-11 ביולי על ידי גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה לפני שחזרה הביתה מאוחר יותר באותו החודש. דני הוריד את דגלו ב-15 בספטמבר, וונגארד הפליגה לדבונפורט לשיפוץ בעלות של 220,000 ליש"ט 10 ימים לאחר מכן. הערכות ההגנה של פברואר 1955 ייעדו אותה כאוניית הדגל של צי הבית עם תפקיד כמחסלת הסיירות מסדרת סברדלוב, אך לאחר מינויו של לורד מאונטבאטן באפריל 1955 וכאשר אנתוני אידן החליף את וינסטון צ'רצ'יל כראש ממשלה, החליטה הממשלה במקום זאץ לשמור על שתי סיירות נוספות בצי, וואנגארד הוכנסה למילואים כשהשלימה את השיפוץ שלה ב-1955. לאחר מכן היא הפכה לאוניית הדגל של צי המילואים כאשר תת-אדמירל ריצ'רד אונסלאו הניף את דגלו ב-28 בנובמבר. בעודה עוגנת בפארהאם קריק, במהלך תקופתה בצי המילואים, צולמו צילומי קו המים של ואנגארד בנמל פורטסמות' עבור רצף הכותרת של הסרט הקומדיה Carry on Admiral משנת 1957. רגע לפני ההשבתה, סצנות לסרט משנת 1960 להטביע את הביסמרק! צולמו על הסיפון, כאשר ואנגארד שימשה לתיאור פנים של הגשרים, מגורי האדמירל וצריחי התותחים עבור הוד, ביסמרק וקינג ג'ורג' החמישי.