stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראגרטס

ערך זה עוסק בסדרת הנפשה משנת 1991. אם התכוונתם לסדרת הנפשה ממוחשבת משנת 2021 המשמשת כאתחול מחודש, ראו .
| --- | --- |
התינוקות בסדרה רגרטס
התינוקות בסדרה רגרטס
 סוגה:  אנימציה לילדים, קומדיה
 יוצרים:  ארלני קלאסקי גאבור קסופו
 מדבבים:  שריל צ'ייס (Angelica Pickles) ננסי קארטרייט (Chuckie Finster) כריסטין קוונאו (Chuckie Finster) אליזבת דיילי (Tommy Pickles) קת' סוסי (Phil and Lil DeVille) 
 מדבבים בעברית:  גני תמיר (טומי פליקס) דבי בסרגליק (צ'אקי/מינקה) מיכל צפיר (אנג'ליקה פליקס) סיון שביט (אמא/פיל) יהויכין פרידלנדר (הווארד/סבא לי) אלי לולאי (סטו) אור אזולאי (ליל/בטי) דור צויגנבום (דרו) גיורא קנת (בוריס)
 פרסים:  פרס אמי לבידור בשעות היום לשעשועון 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית, עברית.
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 מספר עונות:  9
 מספר פרקים:  172
 תוכנית המשך:  ראגרטס כבר גדולים
 הפקה
 חברת הפקה:  קלאסקי קסופו
 הפצה:  קלסיקלטת
 מוזיקה:  קריס קרוס 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ ניקלודאון
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון הטלוויזיה החינוכית הישראלית ערוץ 2 (טלעד) קלסיקלטת ערוץ ניקלודאון
 תקופת שידור מקורית:  11 באוגוסט 1991 – 29 במאי 1994 6 בדצמבר 1996 – 8 ביוני 2004
 קישורים חיצוניים
 nick.com/shows/rugrats
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ראגרטס (באנגלית: Rugrats) היא סדרת אנימציה שמשודרת בערוץ ניקלודאון. הסדרה מספרת על השקפת חייהם של תינוקות וילדים קטנים והצרות שהם נקלעים לתוכן.
ב-2003 יצא לסדרה ספין אוף בשם "ראגרטס כבר גדולים", העוקב אחרי הדמויות תשע שנים מאוחר יותר, וב-2021 יצא לסדרה אתחול בשם "ראגרטס". לסדרה שלושה סרטים קולנועיים: "ראגרטס: הסרט", "ראגרטס בפריז: הסרט" ו"ראגרטס משתוללים".
הסרט הקולנועי הראשון של הסדרה, "ראגרטס: הסרט", דובב בשנת 1998 לעברית על ידי שרון כהן, שם דובב על ידי אנשים שונים בניגוד לדיבוב העברי של הסדרה, בהם שרית וינו אלעד בתפקיד טומי, סיון שביט בתפקיד דיל ואנג'ליקה, וענת וקסמן ואוהד שחר (שבאותה תקופה היו נשואים) בתפקיד ההורים של טומי ודיל, דידי וסטן פיקלז. הדיבוב הופץ רק בבתי הקולנוע ובקלטות הווידאו. בעקבות הסרט, העונה הראשונה של הסדרה דובבה לעברית ושודרה בישראל בערוץ הראשון לקראת סוף שנות התשעים.
סקירה > סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | פיילוט | פיילוט | פיילוט | 7 באוגוסט 2001 (DVD) | 7 באוגוסט 2001 (DVD) |
|  | 1 | 13 | 13 | 11 באוגוסט 1991 | 22 בדצמבר 1991 |
|  | 2 | 26 | 26 | 13 בספטמבר 1992 | 23 במאי 1993 |
|  | 3 | 26 | 26 | 26 בספטמבר 1993 | 13 באפריל 1995 |
|  | 4 | 15 | 15 | 4 בדצמבר 1996 | 22 בנובמבר 1997 |
|  | 5 | 20 | 20 | 29 במאי 1998 | 20 בפברואר 1999 |
|  | ראגרטס: הסרט | ראגרטס: הסרט | ראגרטס: הסרט | 20 בנובמבר 1998 | 20 בנובמבר 1998 |
|  | 6 | 30 | 30 | 27 בפברואר 1999 | 20 ביולי 2001 |
|  | ראגרטס בפריז: הסרט | ראגרטס בפריז: הסרט | ראגרטס בפריז: הסרט | 17 בנובמבר 2000 | 17 בנובמבר 2000 |
|  | 7 | 14 | 14 | 15 בינואר 2001 | 10 באפריל 2004 |
|  | ראגרטס משתוללים | ראגרטס משתוללים | ראגרטס משתוללים | 13 ביוני 2003 | 13 ביוני 2003 |
|  | 8 | 14 | 14 | 21 ביולי 2001 | 11 בנובמבר 2003 |
|  | 9 | 14 | 14 | 21 בספטמבר 2002 | 1 באוגוסט 2004 |
|  | סיפורים מהעריסה | 2 | 2 | 6 בספטמבר 2005 | 5 בספטמבר 2006 |
סקירה > רקע עלילתי

עלילת הסדרה מגוללת את קורותיהם והרפתקאותיהם של קבוצת תינוקות, בראשה עומד טומי פיקלס, המנסים להבין את עולם המבוגרים.
דמויות > דמויות ראשיות

טומי פיקלס: הדמות המנהיגה של החבורה. חכם וטוב לב. חברו הטוב ביותר הוא צ'אקי ואחיו הקטן הוא דיל.
צ'אקי פינסטר: החבר הכי טוב של טומי. פוחד מהכל, מעדיף לא להסתבך בהרפתקאות. מרכיב משקפיים. אחותו החורגת היא קימי.
פיליפ "פיל" וליליאן "ליל" דוויל: התאומים של החבורה. אוהבים לאכול חרקים ולשחק בבוץ. רבים כל הזמן. הפכו לצמחונים ושמו בכך קץ להרגל המגונה של אכילת החרקים.
אנג'ליקה פיקלס: בת דודתו של טומי. אגרסיבית ומפונקת. אוהבת לשחק בבובת סינתיה. נוהגת לשקר ולרמות את התינוקות למען המטרות האישיות שלה.
קימי פינסטר: האחות החורגת של צ'אקי. שלא כמו צ'אקי, קימי אוהבת הרפתקאות.
דיל פיקלס: האח הקטן של טומי. לא יודע לדבר, ולרוב עושה צרות.
סוזי קרמיקל: חברתה הטובה של אנג'ליקה.
דמויות > דמויות משניות חוזרות

נטליה: ילדה מפארק למדה את צ'אקי על אומץ שניהם המציאו שפה מוזרה משלהם בסוף עונה שנייה הם הפכו לידידים.
דונה: האויבת של התאומים מפרק 6 בעונה שלישית בת לאם חד הורית.
מקס: היריב של טומי נהנה להתנכל בו טומי מתאר באוזני חבריו כשלילי לעיתים שנוא נפשו.
ונסה: הנערה בגילה של אליסה הופיעה לראשונה בסוף עונה ראשונה עם זאת נחשבת לבייבסיטר אהובה על תינוקות.
ג'יג'י: ילד בגילה של אנג'ליקה הופיע בפרק 10 של עונה ראשונה אשר שהוא ראה את אנג'ליקה בודדה שניים התאהבו בסוף עונה רביעית שניים נפרדו.
אריק וסקוט: אחים תואמים ביישנים גאונים מופיעים כתפקיד משני בעונה ראשונה מופיעים בקביעות בעונות שנייה ושלישית.
בן: ילד שחצן מתנשא רברבן נוטה לנצל את התינוקות לרעה מאוהב בקימי לרוב הוא סוחט את טומי וצ'אקי כדי להשיג את מה שהוא רוצה.
ג'ואנה: אמה של דונה גרושה פיקחית דומה לבטי פמיניסטית דעתנית כוחנית ספורטיבית.
ג'וש: ילד שחצן מתנשא רברבן נוטה לנצל את התינוקות לרעה ואוהב להתעמת איתם (ובעיקר עם אנג'ליקה).
דמויות > דמויות משניות חוזרות > משפחת פיקלס

סטו פיקלס: אביהם של טומי ודיל, ובעלה של דידי. אח של דרו. ממציא ובונה צעצועים. אוהב להיתחרות עם אחיו.
דידי פיקלס: אימם של טומי ודיל, ואשתו של סטו. אם דאגנית. מאמינה בספרי ד"ר ליפשיץ.
לו פיקלס: סבם של טומי, דיל, ואנג'ליקה. אביהם של סטו ודרו. בדרך כלל ישן.
ספייק: הכלב של המשפחה. התינוקות מאוד אוהבים אותו.
דרו פיקלס: אביה של אנג'ליקה, ובעלה של שרלוט. נותן לאנג'ליקה את כל מה שהיא רוצה. אוהב להיתחרות עם סטו.
שרלוט פיקלס: אימה של אנג'ליקה, ואשתו של דרו. אשת עסקים מצליחה. בדרך כלל מדברת בטלפון עם עוזרה, ג'ונתן.
דמויות > דמויות משניות חוזרות > משפחת קרמייקל

רנדי קרמייקל: רנדי הוא אביהם של סוזי, אדווין, בסטר ואליסה ובעלה של לוסי, מפיק סדרת הטלוויזיה המצוירת "דאמי ברז" (דובוני אכפת לי).
לוסי קרמייקל: לוסי היא אשתו של רנדי ואמא של סוזי, אדווין בסטר ואליסה. היא רופאה.
בסטר קרמייקל: אחיה הגדול של סוזי, כבן 12 אוהב ספורט וכדורגל ילד מגניב.
אדווין קרמייקל: אחיה הגדול של סוזי, די חכם, מרכיב משקפיים, בערך בן 8.
אליסה קרמייקל: אחותה הגדולה של סוזי, תיכוניסטית שתלטנית שאוהבת להשתלט על אחיה, והכי לדבר בטלפון כמו כל בת גילה מתעניינת בבנים חמודים, ושונאת שהוריה מתייחסים אליה כאל תינוקת.
דמויות > דמויות משניות חוזרות > משפחות אחרות

צ'אז פינסטר: אביהם של צ'אקי וקימי, ובעלה של קירה. דומה לצ'אקי במראהו ובאופיו. כמו דידי, גם הוא מאמין בספרי ד"ר ליפשיץ.
קירה פינסטר: אימו החורגת של צ'אקי ואמה הביולוגית של קימי. אשתו של צ'אז.
בטי דויל: אימם של פיל וליל, ואשתו של הווארד. ספורטיבית ופמיניסטית.
הווארד דוויל: אביהם של פיל וליל, ובעלה של בטי.
סרט המשך

באוקטובר 2024, פורסם כי מתוכננת גרסה חדשה לסדרה, שתהיה שילוב של לייב אקשן ו-CGI. הבמאי של הסרט יהיה ג'ייסון מור, שביים את הסרט "פיץ' פרפקט". מייקי דיי, כוכב "סאטרדיי נייט לייב", כתב את התסריט יחד עם סטריטר סיידל.
הערות שוליים

↑  Justin Kroll, Live-Action Hybrid ‘Rugrats’ Movie In Works From Paramount And ‘Pitch Perfect’ Director Jason Moore, Deadline Hollywood, ‏2 October 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302707405171  BNE: XX4005819  LCCN: n98017133  VIAF: 175106587   WorldCat (עם VIAF): 175106587
2013 ברוסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2012   2011  2010 |  דגל רוסיה | 2013  ברוסיה |  »»»  2014   2015   2016 |
כל ערכי השנים ברוסיה • אירועים בולטים בעולם ב-2013 פורטל רוסיה • לוח שנה של שנת 2013
2013 ברוסיה הייתה השנה ה-22 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
הנהגה

נשיא רוסיה - ולדימיר פוטין
ראש הממשלה - דמיטרי מדבדב
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
3 בינואר – נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מעניק אזרחות רוסית לשחקן הקולנוע הצרפתי הנודע ז'ראר דפרדייה אשר ויתר על אזרחותו הצרפתית.
16 בינואר – אסלן אוסויאן, אחד מהבוסים הגדולים של המאפיה הרוסית אשר היה ידוע בכינוי "סבא חסן", נרצח במוסקבה בעת שיצא ממסעדה בעודו מוקף בשומרי ראשו.
16 בינואר – אלמוני במסכה השליך צנצנת של חומצה נוזלית על פניו של סרגיי פילין, רקדן בלט והמנהל האמנותי של תיאטרון בולשוי. כתוצאה מהפגיעה פילין, אשר סבל מכוויות מדרגה שלישית, הפך עיוור בעין אחת.
21 בינואר – מלחמת האזרחים בסוריה: השלטונות הרוסים מארגנים פינוי של בסביבות 100 אזרחים רוסים מסוריה ללבנון, ומשם הם מוטסים חזרה לרוסיה בשתי מטוסי נוסעים.
15 בפברואר – פגיעת המטאור ברוסיה (2013): מטאור בקוטר מוערך של 17 מטר נכנס לאטמוספירה של כדור הארץ ככדור אש במהירות של לפחות 54,000 קילומטר לשעה ומתפרק באזור העיר צ'ליאבינסק. מעל ל-1,200 בני אדם נפצעו באירוע, שניים מהם נפצעו באורח קשה, בעיקר מחלונות זכוכית שבורים שהתנפצו על ידי גל ההלם. זהו האובייקט הגדול ביותר שחדר את אטמוספירת כדור הארץ זה למעלה ממאה שנים, מאז אירוע טונגוסקה אשר אירע בשנת 1908.
29 במרץ – ולדימיר פוטין חתם על צו בהקשר לתחילת הענקת תואר "גיבור העמל של הפדרציה הרוסית".
22 באפריל – סמוך לחנות "אוחוטה" בעיר בלגורוד, גבר חמוש בשם סרגיי פומאזון ירה למוות בשישה אזרחים, ביניהם 2 תלמידות בית ספר בנות 14 ו-16. הרוצח נלכד כעבור 24 שעות בגבול מחוז בלגורוד, לא הרחק מהגבול עם אוקראינה.
22 ביוני – פתיחת בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים.
18 ביולי – הפגנות המוניות במוסקבה וסנקט פטרבורג נגד הרשעתו של מנהיג האופוזיציה אלכסיי נבלני בעניין המעילה בחברת "KirovLes". במהלך ההפגנות נעצרו מאות אנשים.
8 בספטמבר – בחירות למוסדות שלטון מקומיות
21 באוקטובר – מחבלת מתאבדת, שנשלחה על ידי ארגון טרור צ'צ'ני, התפוצצה באוטובוס נוסעים בעיר וולגוגרד בפיגוע שהביא למותם של 6 אנשים ולפציעתם של 16 אחרים.
20 בדצמבר – במלאת 20 לחוקת רוסיה, הנשיא פוטין חותם על חנינה נשיאותי למספר אסירים, ביניהם יריבו הפוליטי מיכאיל חודורקובסקי, בנות להקת פוסי ריוט ואחרים.
29 בדצמבר – מחבלת מתאבדת התאבדה בתחנת הרכבת וולגוגרד 1 בעיר וולגוגרד, סמוך לעמדת הבידוק הביטחוני, תוך שהיא הורגת 16 אזרחים. יום לאחר מכן, התפוצץ מחבל מתאבד בחשמלית בעיר, כשהוא מותיר מאחוריו הרס ו-15 אזרחים הרוגים.
נפטרו

(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2013)
16 בינואר – אסלן אוסויאן, מאפיונר רוסי יליד גאורגיה. (נולד ב-1937)
22 בינואר – אנה יטבינובה, דוגמנית רוסית אשר זכתה בתחרות מיס יוניברס של רוסיה בשנת 2006. (נולדה ב-1983)
26 בינואר – אולג וסילייב, צייר רוסי. (נולד ב-1931)
3 בפברואר – אוסקר פלצמן, מלחין רוסי. (נולד ב-1921)
21 בפברואר – אלכסיי גרמן האב, במאי קולנוע סובייטי/רוסי (נולד ב-1938)
6 במרץ – אנדריי פאנין, שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי (נולד ב-1962)
23 במרץ – בוריס ברזובסקי, אוליגרך רוסי (נולד ב-1946)
30 במרץ – ואלרי זולוטוכין, שחקן קולנוע ותיאטרון ורוסי (נולד ב-1941)
27 במאי – ויקטור קוליקוב, מרשל ברית המועצות (נולד ב-1921)
12 בנובמבר – אלכסנדר סרברוב - קוסמונאוט סובייט (נולד ב-1944)
30 בנובמבר – יורי יאקובלב, שחקן תיאטרון וקולנוע (נולד ב-1928)
23 בדצמבר – מיכאיל קלשניקוב, מהנדס נשק וממציא רובה הקלשניקוב (נולד ב-1919)
ראו גם

2013
אתאיזם מדיני

הכריכה של המגזין האנטי-דתי "בזבוז'ניק" מ-1929 מראה כיצד נציגים משלוש הדתות המונותאיסטיות נמחצים על ידי תוכנית החומש הראשונה
אתאיזם מדיני הוא שלילה רשמית של הדת על כל צורותיה על ידי הממשלה לטובת אתאיזם. אתאיזם מדיני עלול לגרום להתנגדות אקטיבית לדת, לרדיפת מאמינים, מנהיגי דתות ומוסדות דת.
מי שעודדו בעיקר את האתאיזם כנורמה חברתית היו מדינות מרקסיסטיות, ועל כן אתאיזם מדיני הופץ במדינות קומוניסטיות כמו ברית המועצות לשעבר, קוריאה הצפונית, סין, אלבניה ואפגניסטן. לברית המועצות הייתה היסטוריה ארוכה של אתאיזם מדיני והיא שאפה להשליט אתאיזם בכל המרחבים תחת שליטתה, כולל מרכז אסיה. כחלק מהתהליך עלתה הדרישה להצהיר על אתאיזם ולהתרחק מכנסיות, גישה שהייתה לוחמנית במיוחד תחת שלטונו של יוסיף סטלין. אלבניה הסוציאליסטית תחת אנוור הוג'ה אף הרחיקה לכת עד כדי כך שאסרה כל פולחן דתי.
המהפכה הצרפתית

אתאיזם מדיני הופיע לראשונה בתקופת המהפכה הצרפתית. בשיא שלטון הטרור. במחצית השנייה של שנת 1793 ובתחילת 1794, ניהלו אנטואן פרנסואה מומורו ואחרים מסיעת האברטיסטים מאמץ להשמיד את הנצרות בצרפת ולהחליפה ב"פולחן התבונה" האתאיסטי. ב־10 בנובמבר 1793 נערך "חג התבונה" בכל רחבי הרפובליקה. כנסיות רבות חוללו והופקעו כדי לשמש "מקדשי תבונה". הדת האזרחית החדשה מוגרה יחד עם מפלגת האברטיסטים, וב־7 במאי 1794 הנהיג רובספייר חלופה דאיסטית: "פולחן הישות הנעלה". מדיניותה האנטי-נוצרית של הרפובליקה הגיעה לשיאה במלחמה בווֶנדֶה, בה נטבחו למעלה מ־100,000 אזרחים כשהצבא ניסה לדכא מורדים קתוליים.
תחת שלטון קומוניסטי

עד 1970 כל 22 מדינות אירופה שהיו מאחורי מסך הברזל הוגדרו כאתאיסטיות דה-יורה, ותמכו באתאיזם מדיני מבחינה אידאולוגית, ולכן התנגדו לעקרונות של כל הדתות.
האידאולוגיה הקומוניסטית דגלה באתאיזם מדיני ובביטול הדת. לפי קרל מרקס, אבי האידאולוגיה הקומוניסטית, הדת היא כלי המשמש את המעמדות השולטים (אריסטוקרטיה ובורגנות) כדי להפיג את הסבל של ההמונים על ידי הבעת רגשות דתיים. לדעת מרקס, האינטרס של המעמדות השולטים להחדיר בהמונים את ההכרה כי סבלם הנוכחי יביא לבסוף לאושר אין-סופי. לכן, כל זמן שהציבור מאמין לדת, הם לא ינסו לעשות מאמץ אמיתי במטרה להבין ולהתגבר על המקור האמיתי של סבלם, שלפי דעתו של מרקס היא המערכת הכלכלית הלא-קומוניסטית שלהם.[דרוש מקור]
לפי מרקס, הדת משמשת כדי לשלוט על האנשים והיא ה"האופיום להמונים". זו הסיבה העיקרית שבגללה משטרים קומוניסטים בעבר ובהווה מפחיתים בחופש הדת או אוסרים את פולחן כל הדתות. כמו כן, במשטרים קומוניסטיים לחלק מהדתות נוספו עבירות "הסתה". משטרים קומוניסטיים רבים רדפו נמרצות או אף יצאו לחסל כליל כל סוג של דת, במטרה לעשות את ארצם אתאיסטית לגמרי.
תחת שלטון קומוניסטי > אלבניה הקומוניסטית

אלבניה הוכרזה כמדינה אתאיסטית על ידי אנוור הוג'ה, ונשארה כך מ-1967 עד 1991. הנטייה לאתאיזם מדיני נלקחה לקיצוניות בזמן המשטר, כשכל הדתות שזוהו כיבוא זר אל התרבות האלבנית, נאסרו כליל. מדיניות זו יושמה והורגשה בעיקר בגבולות של מדינת אלבניה כיום, ולכן יצרה רוב לא דתי באוכלוסייה. נכון ל-2007, לפי דיווחי חדשות, ההשתתפות בדת באלבניה במגמת עלייה.
החוק לרפורמה חקלאית של אוגוסט 1945 הלאים את רוב הרכוש של המוסדות הדתיים, כולל רכוש של מנזרים, מסדרים דתיים, ובישופים. עד מאי 1967, הממסדים הדתיים ויתרו על כל 2,169 הכנסיות, מסגדים ומקדשים, רובם נהפכו למרכזים תרבותיים לאנשים צעירים. הרבה אימאמים מוסלמים וכמרים אורתודוקסים ויתרו על עברם ה"טפילי". יותר מ-200 אנשי דת בכירים מדתות שונות נכלאו, בזמן שאחרים הוכרחו לחפש עבודה בתעשייה או בחקלאות. כשהירחון "Nëndori" סיפר על המתרחש, אמר כי הצעירים "יצרו את המדינה האתאיסטית הראשונה בעולם". משנת 1967 ועד סוף השלטון הקומוניסטי, פולחן דתי נאסר והמדינה הוכרזה כאתאיסטית רשמית, ציון מאורע שקרה בפעם הראשונה בהיסטוריה. אלבנים שנולדו בזמן המשטר אף פעם לא למדו דת, ולכן גדלו להיות אתאיסטים או אגנוסטיים.
סעיף מספר 37 מהחוקה האלבנית של 1976 הצהירה כי "המדינה לא מכירה באף דת, ותומכת ומפיצה תעמולה אתאיסטית כדי לנטוע השקפת עולם מדעית-חומרנית באנשים"
הפרק הזה פורש על ידי הדנים כהפרה של מגילת האומות המאוחדות (פרק ט', סעיף 55) שמצהיר כי חופש הדת מהווה זכות אדם שאינה ניתנת להפרה. הפעם הראשונה שבה השאלה הזאת באה בפני ועדת האו"ם לזכויות אדם בז'נבה הייתה ב-7 במרץ 1983. המשלחת מדנמרק גרמה למחאה שלה על הפרת חירות הדת להיות על סדר היום של הפגישה השלושים ותשעה של הוועדה, ובנושא מספר 25 נרשם "הטמעה של ההצהרה על מחיקת כל צורות חוסר הסובלנות ואפליה על בסיס דת או אמונה.", וב-20 ביולי 1984 חבר בבית הנבחרים הדני רשם מאמר באחד העיתונים הגדולים של דנמרק במחאה על הפרת חופש הדת באלבניה.
למרות מהלכים אלו מצד הדנים, לפי העמדה האלבנית הרשמית, הדת שימשה אינטרסים המתנגדים לאלו האלבנים, ולכן האיסור על תעמולה דתית לא נראה כהפרה של זכות אדם, אלא כצעד הכרחי כדי להגן על זכויות אדם של האלבנים, ועל תרבותם. מנהגים פגאניים לא-ממסדיים באזורים כפריים, שנראו כמזוהים עם התרבות הלאומית, נשארו בשלמותם.
תחת שלטון קומוניסטי > ברית המועצות

אתאיזם מדיני תחת ברית המועצות נודע כ"גוסטאיזם", והיה מבוסס על האידאולוגיה המרקסיסטית והלניניסטית. מייסד המדינה הסובייטית ולדימיר איליץ' לנין ניסח זאת כך:
הדת היא אופיום להמונים: אמרה זו של מרקס היא אבן הפינה לכל האידאולוגיה של המרקסיזם לגבי הדת. כל הדתות והכנסיות המודרניות, כולם מכל סוג של ארגון דתי תמיד נחשבים בעיני המרקסיזם כמרכיבים של תגובה בורגנית, המשומשים להגנה על הניצול וקהות החושים של המעמד העובד.
המרקסיזם-לניניזם תמך בצורה עקבית בשליטה, דיכוי, ולבסוף, חיסול האמונות הדתיות. בתוך שנה מהמהפכה הבולשביקית המדינה הפקיעה את כל רכוש הכנסייה, כולל הכנסיות עצמם, בתקופה שבין 1922 ל-1926, 28 בישופים רוסים אורתודוקסים ויותר מ-1,200 כמרים נהרגו (מספר גדול יותר היה תחת רדיפה). רוב הסמינרים הדתיים נסגרו, והפרסום כתבים דתיים נאסר על פי חוק.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ארגונים כמו ליגת האתאיסטים הלוחמים לעגו לכל האמונות והטרידו מאמינים. האתאיזם התפשט דרך בתי הספר, ארגונים קומוניסטים (כמו ארגון החלוצים הצעירים או קומסומול), והמדיה. על אף שכל הדתות נרדפו, מאמצי המשטר להכחיד את הדת השתנו במשך השנים לכבוד יחסים לדתות מסוימות, דבר שהושפע מאינטרסים גבוהים יותר של המדינה. מדיניות רשמית ונהלים לא רק השתנו עם הזמן אלא גם עם היישום שלהם על דתות ולאומים שונים. אומנם לכל המנהיגים הסובייטים הייתה את אותה מטרה לטווח רחוק של פיתוח אחדות סובייטית, אך הם חיפשו אחר מדיניות שונה כדי להשיג זאת. בשביל המשטר הסובייטי, סוגיות של לאום ודת תמיד היו בקשר קרוב. לא מפתיע, אם כן, שהגישה כלפי דת גם השתנתה מאיסור מוחלט לאישור ואפילו תמיכה בדתות אחרות.
תחת שלטון קומוניסטי > הרפובליקה העממית של סין

הרפובליקה העממית של סין נוסדה ב-1949 ובמשך רוב ההיסטוריה המוקדמת שלה שמרה על גישה עוינת כלפי הדת שנתפסה כסמל של פיאודליזם ושלטון קולוניאליסטי זר. בתי פולחן, כולל מקדשים, מסגדים וכנסיות הומרו לבניינים לא-דתיים לשימושים שונים.
בשנים הראשונות לקיומה של הרפובליקה העממית, אמונה ופולחן דתיים דוכאו כי הם נחשבו על ידי הממשלה כנחשלים ומלאי אמונות טפלות וכי כמה מנהיגים קומוניסטים, כמו ולדימיר לנין ומאו דזה-דונג היו ביקורתיים מאוד כלפי הדת. בזמן המהפכה התרבותית, הדת הוקעה כפיאודליסטית ואלפי מבנים דתיים נשדדו ונהרסו.
הגישה הזאת התמתנה מאוד לקראת סוף שנות השבעים, עם סוף המהפכה התרבותית. בנוסף, החוקה מ-1978 של הרפובליקה העממית של סין הבטיחה "חופש דת" עם כמה מגבלות. מתחילת שנות התשעים, ישנה תוכנית לבנייה מחדש של מקדשים בודהיסטים וטאואיסטים שנהרסו במהפכה התרבותית.
תחת שלטון קומוניסטי > קובה

למרות שבמקור קובה הייתה מדינה סובלנית לדת, לאחר הפלישה למפרץ החזירים היא מיסדה אתאיזם מדיני, עצרה מאמינים רבים וסגרה בתי ספר דתיים. בתי הכלא בקובה מלאים במאמינים וכמרים שנאסרו עוד בשנות השישים[דרוש מקור]. קובה היא המדינה היחידה בחצי הכדור המערבי שניסתה לכפות אתאיזם מדיני.
בחוקת קובה מ-1976 בסעיף 54 רשום כך:
המדינה הסוציאליסטית, המבססת את פעולותיה ומחנכת את אנשיה בתפיסה מדעית מטריאליסטית של היקום, מכירה ומבטיחה את חופש המצפון, וזכותו של הפרט להאמין כל אמונה דתית, לפולחן, בתוך תחומי החוק, את הדת בה בחר.
מבחינה תאורטית, הממשלה "מכירה" בזכות של האזרחים להאמין לקיים פולחנים דתיים, בתוך גבולות החוק, אבל בפועל המדינה מטילה מגבלות שונות על חופש הדת. מ-1959 עד 1961 שמונים אחוזים מהכמרים הקתולים הוגלו מקובה ועברו לארצות הברית[דרוש מקור]. היחסים בן הממשלה החדשה לקהילות היו מתוחים ביותר, והממשלה הגבילה מאוד את פעולות הכנסייה וחשדה בהם, ואפילו האשימה אותם בשיתוף פעולה עם ה-CIA בפלישה למפרץ החזירים ואגירת נשק למהפכת נגד בשביל להפיל את המשטר הקומוניסטי[דרוש מקור].
עם התפרקות ברית המועצות, קובה שינתה את חוקיה והכריזה כי היא "מדינה חילונית" ולא אתאיסטית, אבל בפועל עדיין ממשיכה לדכא בנוקשות את המאמינים ומתייחסת בחשדנות לעליית קרנה של הדת בקובה[דרוש מקור].
תחת שלטון קומוניסטי > קמבודיה תחת הקמר רוז'

פול פוט דיכא את הבודהיסטים של קמבודיה: נזירים הופשטו, מקדשים ופריטי אומנות, כולל פסלי בודהה, נהרסו; אנשים שהתפללו או הביעו רגשות דתיים אחרים לרוב נרצחו. הקהילות הנוצריות והמוסלמיות היו בן הנרדפות ביותר, והקתדרלה הקתולית של פנום פן הוחרבה. הקמר רוז' הכריח את המוסלמים לאכול חזיר, שאליו הם התייחסו כאל תועבה, ורבים מאלו שסירבו נרצחו. הכמורה הנוצרית והאימאמים המוסלמים הוצאו להורג, ו-48 אחוזים מן הנוצרים בקמבודיה נרצחו בגלל דתם[דרוש מקור].
תחת שלטון קומוניסטי > מונגוליה הקומוניסטית

ב-1936, במיוחד לאחר שהסגות הגבול היפניות נתנו לסובייטים מספיק סיבה לפרוס כוחות במונגוליה, התקפה כללית על האמונה הבודהיסטים התחילה. באותו זמן, טיהורים בסגנון סובייטי התרחשו במפלגה הקומוניסטית ובצבא המונגולי. מנהיג מונגוליה באותו זמן היה הורלוגין צ'ויבלסאן, שהלך בדרכו של יוסיף סטלין וחיקה את מדיניותו. הטיהורים הובילו להשמדה כמעט מוחלטת של הלאמאיזם במדינה, ועלו בחייהם של 30 - 35 אלף בני אדם[דרוש מקור].
תחת שלטון קומוניסטי > בשנות האלפיים

רוב המדינות שישמו אתאיזם מדיני נשארו מדינות בעלות שיעור חילון חברתי גבוה מאוד, כשאפגניסטן ופולין הן המדינות היחידות בהן יישום האתאיזם המדיני לא צלח. באלבניה וברוסיה כוחה של הדת עלה רק לאחר נפילת ברית המועצות, אם כי עדיין שיעור האתאיסטים במדינות אלו גבוה מאוד, כאשר סין היא המדינה שבה עדיין ניכרת בצורה חד משמעית ההשפעה של האתאיזם המדיני.
האוכלוסייה באזורים שהיו בעבר בשליטה סובייטית והיו בעבר אורתודוקסים הם כעת "כמעט אנאלפביתים בנוגע לדת", ואין להם שום ידע כלשהו - לא ביחס לדת אליה השתייכו או בכל דת אחרת.
נכון להיום, ישנן רק שתי מדינות המיישמות אתאיזם מדיני בצורה חלקית והן קובה וקוריאה הצפונית. בחוקת קוריאה הצפונית מובטח "חופש אמונה דתית", אך בפועל האמונה הדתית המותרת על פי ממשלת קוריאה הצפונית נמצאת תחת פיקוח הדוק והיחס לאמונה הדתית (במיוחד זאת שאינה "אסייתית") מצד המשטר הוא עוין.
למרות זאת, בקוריאה הצפונית לא מתרחש אתאיזם מדיני במלוא מובן המילה, כיוון שמתבצע פולחן אישיות ממוסד לקים ז'ונג איל, ולקים איל-סונג תחת האידאולוגיה הרשמית של קוריאה הצפונית, הנקראת ג'וצ'ה, כך שהמניעים האנטי-דתיים של המשטר אינם מסיבות אתאיסטיות רגילות אלא מתוך ניסיון למסד דת מדינה או אידאולוגיה מדינית חדשה.
על אף שקובה היא מדינה קתולית באופן מסורתי, מאז שהקומוניסטים עלו לשלטון במהפכה הקובנית, הממשלה "הגבילה ודיכאה" את פולחן הדת. בקובה יש אתאיזם מדיני והדת כפופה למדינה ועוברת רגולציה, לכנסייה הקתולית אין כלי תקשורת או בתי ספר. למרות זאת, עקב התמתנות העוינות בן הדת למדינה, וביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקובה בינואר 1998, יש גל עליה בקרנה של הנצרות הקתולית בקובה, שמאמיניה עדיין מוטרדים על ידי הממשל, וכמרים קתוליים עדיין נשלחים לפעמים לכלא[דרוש מקור].
ב-20 באוקטובר 2008 נפתחה מחדשה הכנסייה הרוסית בקובה בטקס שבו השתתף גם הנשיא הקובני ראול קסטרו.
ראו גם

אתאיזם
חוסר דת
ביקורת האתאיזם
הערות שוליים

↑  AP, "נוצרייה שהפיצה תנ"ך הוצאה להורג בצ' קוריאה", באתר ynet, 24 ביולי 2009
| אי-דת |
| --- | --- | --- |
| אתאיזם | אתאיזם מדיני • אתאיזם שלילי וחיובי • אתאיזם אגנוסטי • אתאיזם יהודי • אנטי-תאיזם • דמוגרפיה |  |
| אגנוסטיות | תאיזם אגנוסטי • אתאיזם אגנוסטי |  |
| נונתאיזם | אנטי-תאיזם • הומניזם חילוני • אפתאיזם • פוסט-תאיזם • דאיזם • אנטי-דתיוּת |  |
| דת פארודית | מפלצת הספגטי המעופפת • החד-קרן הוורודה הבלתי נראית • יום חמישי האחרון • קנקן התה של ראסל |  |
רשימת מדינות לפי אי-דת
פוסטר מ-1929 המראה חברים מליגת האתאיסטים הלוחמים זורקים את ישו עם הזבל
גרגורי לנגייל

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1963 (בן 61)
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2018 (כ־33 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף המבצעים המיוחדים הראשונה  מפקד הצוערים באקדמיית חיל האוויר  מפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית  סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות    כוכב הארד  מדליית האוויר (3)
גרגורי "גרג" ג'. לנגייל (באנגלית: Gregory "Greg" J. Lengyel; נולד ב-15 בנובמבר 1963) הוא קצין בדימוס בחיל האוויר של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ביוגרפיה

לנגייל הוא בנם של מרגרט ולורן. הוא נולד בצפון-מזרח ארצות הברית וגדל בסן אנטוניו שבטקסס. אביו שירת כטייס קרב במהלך מלחמת וייטנאם, מטוסו הופל בעת משימת צילום באוגוסט 1967 והוא שהה בשבי עד מרץ 1973. לאחר שחרורו חזר לשירות בווייטנאם. ללנגייל אחות ושני אחים. אחיו הגדול הוא הגנרל ג'וזף לנגייל המשרת כמפקד המשמר הלאומי.
לנגייל סיים ב-1985 תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת טכנולוגיה מאוניברסיטת טקסס A&M אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
החל את שירותו כקצין מערכות לוויין בפיקוד החלל של ארצות הברית. ב-1988 סיים קורס טיס והוכשר כטיס מסוקים. שירת כטייס בל UH-1 אירוקוי בטייסת חילוץ והצלה, עבר הסבה למסוקי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-31 בקוריאה הדרומית, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20 בפלורידה ובטייסת המבצעים המיוחדים 551 בניו מקסיקו. שימש קצין מדיניות ואסטרטגיה ועוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
בשנים 2001–2004 שירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 באנגליה, תחילה כקצין מבצעים ולאחר מכן כמפקד הטייסת. בתפקידו הבא שימש עוזר צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
ביולי 2007 מונה למפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים אוויריים בבסיס באלד שבעיראק. באוגוסט 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
בנובמבר 2008 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים הראשונה. ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו. במהלך תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. ביוני 2012 מונה למפקד הצוערים באקדמיית חיל האוויר.
באוגוסט 2014 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. ביוני 2016 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
במהלך שירותו צבר 3,900 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקוי, TH-55, ‏TH-53, ‏MH-53, ‏CV-22, מי-17 ומטוסי אימון.
הוא השתתף במבצעים מיוחדים רבים, בין השאר בהאיטי, בבלקן, בעיראק ובאפגניסטן. עוטר שלוש פעמים במדליית האוויר. העיטור הראשון הוענק לו בעת ששירת כטייס MH-53 בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21. במהלך מבצע חופש לעיראק באפריל 2003 פיקד על מבנה של ארבעה מסוקים שהוביל כוח של 32 אנשי יחידת אריות הים להשתלטות על סכר צפונית לבגדאד. עם תחילת המשימה סבל המסוק מבעיות טכניות, נורתה עליו אש נ"מ וכן נתקל בלהקת ציפורים שניפצה את שמשת תא הטייס, אף על פי כן השלים לנגייל את המשימה.
לנגייל בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ועמית במכון ברוקינגס. נשוי לדיאן, שני בניהם משרתים כקצינים בחיל האוויר.