stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אשברי
חייו

ג'ון אשברי נולד ב-1927 ברוצ'סטר, ניו יורק, וגדל בחווה ליד ימת אונטריו. הוא החל ללמוד ספרות ואמנות באוניברסיטת הרווארד ב-1945, ולאחר השלמת התואר ב-1949, עבר להתגורר בניו יורק. שם סיים תואר שני באוניברסיטת קולומביה. במהלך לימודיו התיידד עם סופרים ומשוררים רבים, בהם קנת' קוך, פרנק אוהרה, ג'יימס סקיילר וברברה אפשטיין.
משנת 1951 עד 1955 עבד כרעיונאי בניו יורק, ואז התקבל לתוכנית פולברייט לחילופי סטודנטים, והתגורר בצרפת עד שנת 1965. בתקופה זו פיתח את מיומנויותיו כמשורר, עורך, מבקר אמנות ומתרגם בכתבי עת רבים לספרות ואמנות, בהם המגזינים "ניו יורק" ו-ARTnews. בין הסופרים והמשוררים שתרגם נמנים ארתור רמבו ומקס ז'אקוב.
לאחר שובו לארצות הברית לימד שירה במסגרות אקדמיות רבות, והוציא מספר רב של ספרי שירה. אוסף השירים "דיוקן עצמי בראי קמור" שראה אור ב-1975 זיכה אותו בפרס פוליצר ובפרסים נוספים. הספר תורגם לשפות רבות, ויצא גם בשפה העברית בשנת 1982 בתרגומו של זלי גורביץ'.
השירה של אשברי לעיתים קרובות מופשטת, חסרת נושא מרכזי, ונעדר ממנה קולו הצלול של המשורר. ברבים משיריו הוא מתאר מעין מאבק בין עולם הכאוס לעולם האמנות. שירתו מורכבת ומושפעת לא מעט מפוסטמודרניזם וסוריאליזם. אף על פי שהוא הצהיר על רצונו ששיריו יהיו נגישים לאנשים רבים ככל האפשר, היו משוררים שהביעו ביקורת על סגנונו וכינו אותו "קשה וכמעט בלתי-אפשרי לקריאה", אך רוב מבקרי הספרות התייחסו אליו כאל אחד המשוררים החשובים ביותר בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
אשברי גר בניו יורק ובהדסון, ניו יורק, עם בן זוגו במשך רוב חייו הבוגרים, דוד קרמני, שגם פרסם ביוגרפיה על חייו. הם התחתנו בנישואים חד-מיניים. אשברי מת בנסיבות טבעיות בביתו בהדסון ב-3 בספטמבר 2017, בגיל 90.
ספרו בעברית

דיוקן עצמי בראי קמור (תרגום: זלי גורביץ'), עכשיו-סתוית, 1982
הערות שוליים

↑   ז'נאן בסול, מת המשורר זוכה פרס פוליצר ג'ון אשברי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257916405171  PLWABN: 9810638867105606  BIBSYS: 90072709  BNC: 000502124  BNE: XX880195  BnF: cb118892780 (data)  CANTIC: a16541352  CiNii: DA01829219  GND: 118885774  ICCU: CFIV000604  ISNI: 0000 0001 2321 3832  LCCN: n79059269  MusicBrainz: 93577c52-51dd-4359-acce-9d5d5fdfa7b5  NDL: 00462504  NKC: jn20000600446  NLA: 35844751  NLG: 72019  NLK: KAC201423917  NSK: 000050776  NTA: 068323107  RERO: 02-A002942361  RKD: 2700  SELIBR: 175493  SNAC: w6mg7qn3  SUDOC: 026692996  Trove: 1112935  ULAN: 500008217  VIAF: 100001869   WorldCat (עם VIAF): 100001869
The Watermelon Woman

| --- | --- |

 בימוי:  שריל דאניה 
 הופק בידי:  אלכסנדרה ג'והאז'
 תסריט:  שריל דאניה 
 עריכה:  שריל דאניה 
 שחקנים ראשיים:  שריל דאניה, גווינביר טרנר
 מוזיקה:  פול שפירו
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  First Run Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1996 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט להט"בי, סרט רומנטי 
 תקציב:  300,000 דולר
 פרסים:  פרס טדי 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
The Watermelon Woman (בתרגום: אשת האבטיח) הוא סרט דרמה קומית משנת 1996 אשר נכתב, בוים, ונערך על ידי שריל דאניה, ואשר זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר. דאניה גם מככבת בסרט בתפקיד שריל, צעירה לסבית שחורה שעובדת בחנות וידאו בזמן שהיא מנסה לעשות סרט על שחקנית שחורה משנות ה-1930 שהייתה ידועה בשל תפקידיה בתור ה"אמא" (mammy) הסטראוטיפית שהיו היחידים שניתנו לנשים שחורות בקולנוע באותה התקופה. זהו הסרט העלילתי הראשון שיצא לאור בבימויה של לסבית שחורה.
רקע

ב-1993 דאניה עשתה מחקר עבור קורס בהיסטוריה של הקולנוע השחור, וחיפשה מידע על שחקניות שחורות מימי הקולנוע המוקדמים. היא גילתה שלעיתים קרובות השחקניות השחורות ששיחקו בסרטים הושמטו מהקרדיטים. דאניה החליטה ליצור סיפור על נשים שחורות בסרטים המוקדמים, והתוצאה הייתה The Watermelon Woman. היא הכירה בכך שהסרט שלה לא יספיק כדי לתקן את העיוות ההיסטורי: "לשם כך צריך שתהיה יותר עבודה, צריך שיהיו יותר גיבורים שחורים. יש הרבה שחקניות כישרוניות שאין להן תפקידים לגלם, חוץ מאשר ה"מאמי" שוב ושוב, בהתגלמות המודרנית של "מאמי". צריך התמקדות שמייצרת עבורן עבודה, שמזכה אותן בחלק מפרסי האקדמיה, כפי שמגיע להן." שם הסרט מחקה אחר סרטו של מלווין ואן פיבלס, The Watermelon Man (1970).
הסרט נעשה בתקציב של 300,000 דולר, כולל מענק של $31,500 מהקרן הלאומית לאמנויות (NEA), אירוע גיוס כספים, ותרומות של חבריה של דאניה. הצלמת זואי לאונרד יצרה את ארכיון פיי ריצ'רדס, המתעד את חייה של השחקנית הבדיונית שבסרט. האוסף, הכולל 78 צילומים, הוצג מאוחר יותר בגלריות כהספר.
את המחקר שלה עבור הסרט ערכה דאניה בארכיון ההיא-סטוריה הלסבי (Lesbian Herstory Archive) ובספריית הקונגרס. עד מהרה היא גילתה שאין במקומות אלו את המקורות שהיא צריכה, ושגישה אליהם תהיה מעבר לתקציב הסרט, וכך הגיעה ליצירת הארכיון הבדיוני לשימוש בסרטה.
בסרט, הדמות הראשית היא שריל, קולנוענית צעירה ושאפתנית שמנסה להביא את ההיסטוריה של לסביות שחורות בקולנוע למסך, באומרה, "כי הסיפורים שלנו מעולם לא סופרו." הסיפור בוחן את קשיי הניווט בארכיוניים אשר התעלמו או הדירו בכוונה תחילה נשים קוויריות שעבדו בהוליווד מאוספיהם, ובמיוחד את השחקנית פיי ריצ'רדס, הדמות אליה מתייחסת כותרת הסרט. הסרט כולל גם מספר הופעות של אמניות מהקהילה הקווירית, כולל שריל קלארק, קמיל פאליה, דייוויד ראקוף, שרה שולמן ועוד.
השחקנים

שריל דאניה - שריל
גווינבר טרנר - דיאנה
ואלרי ווקר - תמרה
ליסה מארי ברונסון - פיי "אבטיח אישה' ריצ'רדס
שריל קלארק - ג'ון ווקר
איירין דאניה - עצמה
בריאן פרימן - לי אדוארדס
קמיל פאליה - עצמה
שרה שולמן - ארכיביסטית ב-CLIT
V. S. ברודי - זמרת קריוקי
רוברט ריד-פארס
יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של The Watermelon Woman הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין של 1996, המשיך משם לעוד מספר פסטיבלי קולנוע בינלאומיים במהלך 1996–1997, כולל פסטיבל הקולנוע הגאה של ניו יורק, Outfest לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים הגאה הבינלאומי של סן פרנסיסקו, פסטיבל הסרטים הגאה הבינלאומי של טוקיו, פסטיבל קולנוע הנשים הבינלאומי בקרטייל, פסטיבל הסרטים הסרטים הגאה של לונדון, ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
The Watermelon Woman שודר בערוץ סאנדנס ב-12 באוגוסט 1998. דאניה הייתה הבמאית היחידה שנכללה בשידורי חודש זה. היא נבחרה כאחת מעשר הנשים המשפיעות בעסקי הבידור ברשימת POWER UP ב-2008.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 במרץ 1997, והופץ על ידי First Run Features. הוא יצא ב-DVD (אזור 1) ב-5 בספטמבר 2000.
ביקורת והכרה > פרסים

ב-1996, The Watermelon Woman זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ובפרס הקהל לסרט העלילתי הטוב ביותר ב-Outfest בלוס אנג'לס.
ביקורת והכרה > ביקורת

הביקורות על הסרט היו חיוביות באופן כללי. סטיבן הולדן, מבקר של "הניו יורק טיימס", כינה את הסרט "מעורר ומצחיק". הוא שיבח את כישרונה של דאניה, נהנה מהרגעים הקומיים, ואהב שהסרט "נותן לך למצוא בעצמך את דרכך למסר המרכזי לגבי ההיסטוריה התרבותית ואי-הניראות של מי שנדחקו לשוליים". רותי שטיין כתבה ב"סן פרנסיסקו כרוניקל" דעה דומה, ואמרה שעל אף שהסרט דן בנושאים רציניים, "הוא אף פעם לא לוקח את עצמו יותר מדי ברצינות". היא שיבחה את דאניה ואת הרוח הקלילה שהביאה לעבודתה. ב"אדבוקט", אן סטוקוול כתבה, "הסרט הסקסי והכייפי הזה אף פעם לא חוטא בחשיבות עצמית." היא שיבחה את ה"צילומים" של פיי ריצ'רדס ואת עבודתה של זואי לאונרד ביצירת הארכיון הבדיוני של השחקנית הבדיונית.
הסרט נבחר להקרנה בחגיגות ה-30 שנה לפרס הטדי בפסטיבל הסרטים של ברלין ה-66 בפברואר 2016.
הסרט נרכש על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית ב-2016 כחלק מאוסף הסרטים הקבוע של המוזיאון.
לקריאה נוספת

McHugh, Kathleen (2002), "Autobiography",  in Lewis, Jon (ed.), The End of Cinema as We Know It, Pluto Press, ISBN 0-7453-1879-7
Sullivan, Laura L. (2004), "Chasing Fae: The Watermelon Woman and Black Lesbian Possibility",  in Bobo, Jacqueline; Hudley, Cynthia; Michel, Claudine (eds.), The Black Studies Reader, Routledge, ISBN 0-415-94553-4
Wallace, Michele (2004), Dark Designs and Visual Culture, Duke University Press, pp. 457–459, ISBN 0-8223-3413-5
הערות שוליים

↑  Trudi, Perkins (ביוני 1997), "Caution: She'll Make You Think!", Lesbian News (22.11) {{citation}}:  (עזרה)
↑  Haslett, T.; N. Abiaka (12 באפריל 1997). "Cheryl Dunye — Interview". Black Cultural Studies Web Site Collective. אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richardson, Matt (2011). "Our Stories Have Never Been Told: Preliminary Thoughts on Black Lesbian Cultural Production as Historiography in The Watermelon Woman". Black Camera. doi:10.2979/blackcamera.2.2.100. JSTOR 10.2979/blackcamera.2.2.100.
↑  Bryan-Wilson, Julia, and Cheryl Dunye. “Imaginary Archives: A Dialogue.” Art Journal, vol. 72, no. 2, 2013, pp. 82–89., JSTOR 43188602


.
↑  Michel, Frann (Summer 2007). "Eating the (M)Other: Cheryl Dunye's Feature Films and Black Matrilineage". Rhizomes: Cultural Studies in Emerging Knowledge.
↑  "Cheryl Dunye - California College of the Arts". www.cca.edu. אורכב מ-המקור ב-2018-09-23. נבדק ב-2018-09-22.
↑  Warbler, Daniel (2 ביוני 2014). "THE OUT TAKE: 10 FANTASTIC TEDDY AWARD-WINNING LGBT FILMS TO WATCH RIGHT NOW". mtv.com. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Swartz, Shauna (2006-03-15). "Review of The Watermelon Woman". AfterEllen.com. אורכב מ-המקור ב-2008-04-16. נבדק ב-2008-04-27.
↑  Holden, Stephen (5 במרץ 1997), "On Black Films and Breezy Lesbians", The New York Times, The New York Times Company {{citation}}:  (עזרה)
↑  Stein, Ruthie (25 ביולי 1997), "'Watermelon Woman' Digs Fruitfully Into a Faux Past", San Francisco Chronicle, Hearst Corporation {{citation}}:  (עזרה)
↑  Stockwell, Anne (4 במרץ 1997), "Color-corrected film", The Advocate, LPI Media, p. 53 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Berlinale 2016: Panorama Celebrates Teddy Award's 30th Anniversary and Announces First Titles in Programme". Berlinale. נבדק ב-20 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.moma.org/collection/works/215439?locale=en
| זוכי פרס טדי לסרט הלהט"בי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-80 | חוק התשוקה (1987) • ‏The Last of England‏ (1988) • ‏Looking for Langston‏, Fun Down There‏ (1989) |  |
| שנות ה-90 | ‏Coming Out‏ (1990) • ‏Poison‏ (1991) • ‏Together Alone‏ (1992) • ‏Wittgenstein‏ (1993) • ‏Go Fish‏ (1994) • ‏The Last Supper‏ (1995) • ‏The Watermelon Woman‏ (1996) • ‏All Over Me‏ (1997) • ‏Hold You Tight‏ (1998) • ‏פאקינג אמאל‏ (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | טיפות על אבנים לוהטות (2000) • הדוויג והשארית העצבנית (2001) • ‏Walking on Water‏ (2002) • ‏A Thousand Clouds of Peace‏ (2003) • ‏הצד הפראי‏ (2004) • ‏A Year Without Love‏ (2005) • ‏The Blossoming of Maximo Oliveros‏ (2006) • ‏Spider Lilies‏ (2007) • ‏The Amazing Truth About Queen Raquela‏ (2008) • ‏Raging Sun, Raging Sky‏ (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | הילדים בסדר (2010) • ‏Ausente‏ (2011) • ‏Keep the Lights On‏ (2012) • ‏In the Name Of‏ (2013) • ‏הדרך בה הוא מביט‏ (2014) • ‏Nasty Baby‏ (2015) • ‏Tomcat‏ (2016) • ‏אישה פנטסטית‏ (2017) • ‏טינטה ברוטה‏ (2018) • ‏Brief Story from the Green Planet‏ (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בלי לשמור טינה‏ (2020) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 79149066351865600566   WorldCat (עם VIAF): 79149066351865600566
Shivers

"Shivers" (בעברית: "צְמַרמוֹרֶת") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, =. השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2021, על ידי חברת התקליטים אסיילום UK, כסינגל השני מתוך האלבום. "Shivers" דורג בראש המצעדים הן בהממלכה המאוחדת והן באירלנד, ובכך הוריד את שירו השני, "Bad Habits", מפסגות המצעדים.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים האוסטרלי.
רקע וכתיבה

שירן דיבר על השיר והסביר מדוע שם האלבום הוא = במקום – כמו שחזו המעריצים; הוא הצהיר כי: "הקלטתי את האלבום וכתבתי שיר בשם "Shivers" והרגשתי ששמו של האלבום לא צריך להיות – [מינוס]". שירן כתב את "Shivers" בסוף סיבוב ההופעות "Tour ÷". לקח לו 3 ימים לכתוב את השיר, שהיה ארוך במיוחד עבורו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-75 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-10 בספטמבר 2021, ביחד עם "Shivers" עצמו. הקליפ כולל את אד שירן ואת השחקנית והדוגמנית האמריקאית אנה-סופיה רוב. הקליפ בוים על ידי במאי הווידאו קליפים האמריקאי, דייב מאיירס, שביים את הקליפ עבור הסינגל הקודם של שירן, "Bad Habits".
נכון לספטמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-35 מיליון צפיות.
הופעות חיות

שירן ביצע את השיר בהופעה חיה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2021.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 3 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 3 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 8 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 5 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 29 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 61 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 16 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 14 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 15 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 9 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 3 |  |
|  דרום אפריקה | אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה | 22 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 9 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 15 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 9 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 35 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 12 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 49 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 4 |  |
|  ליטא | AGATA | 8 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 5 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 8 |  |
|  סינגפור | RIAS | 6 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 82 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 82 |  |
|  פולין | ZPAV | 37 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 39 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 2 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 3 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 6 |  |
|  צרפת | SNEP | 80 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 133 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 6 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 3 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 7 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הבינלאומי של mako וגלגלצ | 12 |  |
|  ישראל | המצעד הבינלאומי השנתי של וואלה, אקו 99 וטיקטוק | 23 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 5 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 5 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 43 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 48 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 9 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 10 בספטמבר 2021 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אטלנטיק |  |
| ארצות הברית | 13 בספטמבר 2021 | רדיו להיטים עכשוויים למבוגרים | אטלנטיק |  |
| ארצות הברית | 14 בספטמבר 2021 | רדיו להיטים עכשוויים | אטלנטיק |  |
איש האפר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  נורי בוזיד 
 תסריט:  נורי בוזיד 
 עריכה:  מיקה בן מילד 
 שחקנים ראשיים:  מוסטפא עדוואני מוחמד זריף יעקוב בכרי חדיג'ה אבוב שרה עבדאלהדי חביב בהאדי ח'אלד הודה מחמוד חסן מונה נורדין ח'אלד קסורי סרה עבדלחדי לאמין נדי
 מוזיקה:  סלאח אל-מהדי 
 צילום:  יוסף בן יוסף
 מדינה:  תוניסיה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  מאי 1986 (פסטיבל הקולנוע בקאן)
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  ערבית
 סוגה:  סרט דרמה   סרט להט"בי
 פרסים:  ראו כאן
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש האפר (בערבית: ريح السد) הוא סרט דרמה להט"בי תוניסאי משנת 1986, שביים וכתב נורי בוזיד. הסרט מספר על חכמי ופאראפת, שני נערים צעירים שנאנסו בילדותם על ידי הנגר אמיר - דבר שהשאיר אותם עם טראומה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן שהתרחש במאי 1986. בשנת הבכורה שלו, הסרט קיבל את פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו. שפת הסרט היא ערבית, ואורכו כ-109 דקות.
תקציר העלילה

חכמי ופאראפת הם שני צעירים שעובדים בעיר ספקס שבתוניסיה. חכמי, שנכפה על ידי המשפחה עומד להתחתן, בעוד שפאראפת מתחיל לחשוב על המעבר מהעיר. שניהם חולקים סוד: כשהם היו נערים, הם נאנסו על ידי הנגר אמיר אשר ביצע את החניכות שלהם. חכמי, בניסיון להימלט מהנישואים העתידיים, מוצא מקלט בעבר ובאירועים המרכיבים אותו. ערב אחד, הם הולכים לבית של אמיר, שם פאראפת דוקר את אמיר בסכין, ועוזב את העיר, ואילו חכמי משלים עם גורלו, וחוזר הביתה להתחתן.
שחקנים ודמויות

מוסטפא עדוואני - אמיר
מוחמד זריף
יעקוב בכרי - לוי
חדיג'ה אבוב
שרה עבדאלהדי
חביב בהאדי
ח'אלד הודה
מחמוד חסן
מונה נורדין - נפיסה
ח'אלד קסורי
סרה עבדלחדי
לאמין נדי
הפקה

לדברי נורי בוזיד, במאי וכותב הסרט, הסרט מציג את הזיכרון והעבר האלים בילדים בתוניסיה באמצעות סכסוך הדמויות בסרט. דמותו של אביו של חכמי יצאה בסרט שלילית, אבל על פי הבמאי, היה ניסיון באמצעות הדמות לבסס מחדש את המבנה ההיררכי הנתון בסכנה.
ביקורות

המבקרים והקהל חלקו על הדמות לוי, המוזיקאי היהודי בסרט, ששיחק יעקוב בכרי. במאי הסרט ציין שהוא היה מודע לחלוטין שיהיו חלוקי דעות על הדמות לוי. במאי הסרט, בשל שיוכו הפוליטי למפלגת "GEAS" (מפלגה אשר תמכה בצורך להקים שתי מדינות עצמאיות) היה בכלא במשך חמש שנים, יחד עם ידיד יהודי. הדיאלוג בין תרבויות הוא יסוד, על פי הבמאי, ודמותו של לוי היא חלק בלתי נפרד מהמורשת ההיסטורית התוניסאית, וגם זיכרון אישי של הבמאי.
פרסים

1986: פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו.
הערות שוליים

↑  Festival de Cannes: Man of Ashes, באתר "פסטיבל הקולנוע בקאן"
↑  La leçon de cinéma de Nouri Bouzid, באתר Africultures - Les mondes en relations ‏, 17 באפריל 2006
אמוג'י אפרסק

אמוג'י האפרסק כפי שהוא מופיע בגוגל כרום התומך ב-Unicode 6.0.
אמוג'י אפרסק (🍑) הוא אמוג'י שמכיל אפרסק ורדרד-כתום. זהו אחד האמוג'ים באתרי מדיה חברתית כגון פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם. הודות לפלח הייחודי של האמוג'י, הוא משמש כסמל מרמז לישבן, בעיקר בהקשרים מיניים.
היסטורית יצירה ושיווק

אמוג'י האפרסק נכלל במקור בערכות אמוג'י קנייניות של החברות היפניות SoftBank Mobile ו-au by KDDI (אנ'). ב-2010, אמוג'י האפרסק נוסף ליוניקוד באופן רשמי כחלק מ-Unicode 6.0. ב-2011, חברת אפל הוסיפה מקלדת אמוג'ים למערכת iOS עבור משתמשים בכל העולם.
שימוש ופופולריות

מאז השקתו, החל האמוג'י לצבור פופולריות בעיקר בקרב צעירים כיוון שהודות לפלח הייחודי שלו אשר מזכיר ישבן, השתמשו בו בתור סמל מרמז לישבן בהקשר של אימון שרירי העכוז או בהקשר מיני ובשיחות סקסטינג. שימוש זה נפוץ במיוחד בארצות הברית, באתרי מדיה חברתית כגון פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם. פעמים רבות הוא בא בשילוב עם אימוג'ים אחרים כגון אמוג'י חציל (🍆), טיפות מים (💦), יד (🖐), לשון (👅) ועוד, השילוב האחרון משמש, למשל, בתור רמז למין אוראלי. במקרים אחרים משמש האמוג'י כסמל מרמז אף לאיבר המין הנשי. עם זאת, אף על פי שהפירוש הנפוץ הוא בהקשר המיני, קיים שימושים בו גם בתור סימון לפרי האפרסק או לרעב.
במהלכו של הליך ההדחה של דונלד טראמפ (2019–2020), נפוץ הנוהג בקרב תומכי טראמפ ברשתות החברתיות להחליף את המילה "impeachment" (בעברית: הדחה) ב-"im🍑ment" - כשאמוג'י האפרסק אשר נקרא באנגלית "peach" מחליף את האותיות "peach" במילה "impeachment".
במרץ 2021 הוציא הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר את הסינגל "Peaches" ("אפרסקים") וזמן קצר לאחר מכן קעקע את סמל האמוג'י על צווארו.
ניסיונות צינזור

בשנת 2016 הוציאה אפל את הגרסה עשירית למערכת ההפעלה שלה, IOS 10, בה שינו את עיצוב האמוג'י כך שפחות ידמה לישבן אך לאחר שרבו הביקורות בעקבות השינוי, אפל החזירו את העיצוב המקורי.
בשנת 2019, הודיעו פייסבוק ואינסטגרם כי הם אוסרים על שימוש באמוג'י האפרסק או החציל לצד "הצהרות מיניות על חרמנות".
ראו גם

אמוג'י חציל
אמוג'י מאוהב
אמוג'י קקי מחייך
אמוג'י בוכה מצחוק
הערות שוליים

↑  "Emoji Symbols: Background Data—Background data for Proposal for Encoding Emoji Symbols"
↑  🍑 Peach, אמוג'יפדיה
↑  Oxford Word of the Year 2015 | Oxford Languages, languages.oup.com (באנגלית בריטית)
↑  Candice Bradley, 🍑 Peach emoji, Dictionary.com, ‏5 במרץ 2018
↑  Heather Schwedel, Does the Peach Emoji Still Mean Butt, or Is It a Rallying Cry for Democracy?, Slate, ‏4 באוגוסט 2019
↑  Sexting With Emoji: A Beginner's Guide to the Hottest Emoji Combinations, The Daily Dot, ‏2 בנובמבר 2016
↑  Hafeezah Nazim, It’s Confirmed: The Eggplant Emoji Symbolizes A Penis, Nylon, ‏3 בפברואר 2018
↑  Jonah Engel Bromwich, How Emojis Find Their Way to Phones, ‏2 בספטמבר 2015
1 2  Madison Malone Kircher, Very Official Study Finds Peach Emoji Most Often Paired With Eggplant, Intelligencer, ‏5 בנובמבר 2016
↑  קארין ארד, בוגד או קריפ? אלו האימוגים שעדיף להפסיק לשלוח, באתר Sheee, ‏3 בנובמבר 2019
1 2  Hafeezah Nazim, It’s Confirmed: The Eggplant Emoji Symbolizes A Penis, Nylon, ‏3 בפברואר 2018
↑  טל גטרייטמן, "כשבא לי שלישייה אשלח אימוג'י של יוניקורן", באתר ynet, 23 באוגוסט 2019
↑  What's the Best Vagina Emoji?, www.vice.com (באנגלית)
↑  רותה קופפר, סקר האימוג'ים הגדול: כשאת שולחת אפרסק, למה את מתכוונת?, באתר כלכליסט, 29 באוגוסט 2022
↑  Maura Judkis, How the sexy peach emoji joined the resistance, The Washington Post, ‏2 בספטמבר 2019
↑  Melissa Mohr, ‘Impeachment’ has nothing to do with fruit, The Christian Science Monitor, ‏4 בספטמבר 2019
↑  Guardian staff reporter, Peachy: the emoji that’s become a political statement, The Guardian, ‏3 בספטמבר 2019
↑  ג'סטין ביבר, 🍑✏️, אינסטגרם, ‏28 במרץ 2021
↑  Danielle Jackson, Justin Bieber Just Got a Peach Emoji Tattoo | POPSUGAR Beauty, ‏2 בפברואר 2021
↑  Sarah Midkiff, Justin Bieber Just Got His “Peaches” Tattooed On His Neck, Refinery29, ‏1 בפברואר 2021
↑  Alex Hern, Everything's peachy as Apple restores emoji's 'bum' features, The Guardian, ‏3 באוקטובר 2016
↑  Devin Coldewey, Apple, give me back my emoji, TechCrunch, ‏2016-11-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jessica McKinney, Here’s Why People Are Upset About the New Emoji Update, Complex, ‏3 באוקטובר 2016
↑  Romain Dillet, Apple brings back the peach butt emoji, TechCrunch, ‏2016-11-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jessica McKinney, The Peach Emoji Butt Is Back And Fans Couldn’t Be Any Happier, Complex, ‏3 באוקטובר 2016
↑  Street, Mikelle (23 באוקטובר 2019). "Facebook and Instagram Are Censoring 'Horny' Emojis". Out. נבדק ב-21 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
אמוג'י האפרסק כפי שהוא מופיע ברשת החברתית טוויטר.
ג'ון גרנט

| --- | --- |

ג'ון גרנט, 2014
 לידה:  25 ביולי 1968 (בן 56) מישיגן
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  זמר-יוצר
 סוגה:  אינדי רוק מוזיקה אלקטרונית
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה פסנתר
 חברת תקליטים:  Bella Union Partizan Records, Sena Iceland
 שיתופי פעולה בולטים:  שינייד או'קונור, מידלייק, אסג'יר
 johngrantmusic.com
 חתימה:  
 
ג'ון גרנט (באנגלית: John Grant; נולד ב-25 ביולי 1968) הוא זמר, מלחין ומפיק אמריקאי. חבר לשעבר בלהקת הרוק האלטרנטיבית מדנוור - הצארז.
קריירה מוזיקלית

גרנט נולד בבוצ'אצ'אן, מישיגן וגדל בפארקר, קולורדו שבארצות הברית. הוא למד גרמנית ורוסית בגרמניה והיה סולן להקת הצארז משנת 1994 ועד 2006. גרנט נדד בין ניו יורק, לונדון, ברלין וכיום מתגורר באיסלנד עם בן זוגו.
גרנט שב לבצע ולהפיק מוזיקה ב-2010 והוציא את אלבום הסולו הראשון שלו Queen of Denmark. האלבום הוקלט בשיתוף עם להקת הפולק רוק האמריקאית מידלייק ויצא תחת חברת התקליטים Bella Union, דרכה הוצאו לאור אלבומי להקת הצארז. האלבום מתאר את תקופת מאבקיו בהתמכרות לאלכוהול וסמים ואת ההכרה בהיותו הומוסקסואל. האלבום נבחר כאלבום הטוב ביותר לשנת 2010 על ידי מגזין המוזיקה הבריטי MOJO.
ב-2012, במהלך הופעה בלונדון עם הפרויקט Hercules and Love Affair, הודיע גרנט כי הוא נשא איידס.
אלבומו השני Pale Green Ghosts ראה אור במרץ 2013 וזכה באלבום השנה לשנת 2013 מטעם חברת התקליטים הבריטית ראף טרייד. האלבום מצטיין באירוניה באמצעות עיסוק בתכנים אישיים, ביניהם יחסים שבינו לבינו ואבחונו של גרנט כנשא איידס, ועטיפת תכנים אלו בהגשה ומלודיה פופית. בהמשך הועמד גרנט לתואר אמן הסולו של השנה בתחרות פרסי המוזיקה Q award, כאמן הסולו של השנה בטקס הבריטס וכן כאיש השנה של מגזין הגייז הבריטי Attitude.
בנובמבר 2013 הופיע גרנט במועדון הבארבי בתל אביב באמצעות חברת ההפקות נרנג'ה.
גרנט תרגם וסייע בהפקת האלבום של הזמר-יוצר האיסלנדי אסג'יר מאיסלנדית לאנגלית (באנגלית: In the Silence) אשר יצא לאור באוקטובר 2013 וכן הופיע בקליפ של הסינגל King and Cross, מתוך אותו אלבום, שזכה להכרה מחוץ לתחומי איסלנד. ב-2014 היה שותף בכתיבת השיר האיסלנדי לתחרות התחרות הזמר של האירוויזיון. בהמשך אותה שנה השתתף בשיר The Feast of the Broken Heart של הפרויקט Hercules and Love Affair.
אלבומו השלישי Grey Tickles, Black Pressure יצא באוקטובר 2015. משתתפת בו, בין השאר, הזמרת האמריקאית אמנדה פאלמר.
אלבומו הרביעי Love is Magic יצא באוקטובר 2018 ונכנס למצעד 20 האלבומים הכי טובים בבריטניה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Queen of Denmark‏ (2010)
Pale Green Ghosts‏ (2013)
John Grant and the BBC Philharmonic Orchestra: Live in Concert‏ (2014)
Grey Tickles, Black Pressure‏ (2015)
Love is Magic ‏ (2018)
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

Gets Schooled‏ (2013)