stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המקרר של איינשטיין

בקשת הרישום לפטנט, על ידי אלברט איינשטיין ולאו סילארד, עם חתימותיהם
המקרר של איינשטיין הוא סוג של מקרר ללא חלקים נעים, אשר הומצא בשנת 1926 על ידי אלברט איינשטיין ולאו סילארד, שהיה סטודנט שלו מספר שנים לפני כן באוניברסיטה הטכנית של ברלין. ההמצאה נרשמה כפטנט במשרד הפטנטים האמריקאי, ב-11 בנובמבר 1930. המכונה עובדת על קליטת לחץ יחיד, בדומה למקררי ספיגת הגז, אשר ניצלו מקור חום כדי ליצור את האנרגיה הדרושה לשם הקירור, ולא על ידי חשמל המפעיל את המדחס.
עקרון הפעולה הוא דחיסת גז הקירור על יד הגדלת הלחץ היחסי שלו, ולא הלחץ המוחלט כמו במקרר רגיל. מעגל האמוניה משמש להעברת הבוטאן, ומעגל המים משמש להעברת האמוניה. גז הקירור - בוטאן - מתאדה בתא הקירור ומוצא ממנו על יד אדי האמוניה. במקום המעבה במקרר רגיל, מוגדל הלחץ החלקי של הבוטאן על ידי הוצאת אדי האמוניה מהתערובת (כשהלחץ הכולל במערכת קבוע בקרוב), על ידי המסה במים. הבוטאן שמתעבה צף על פני המים וכך מופרד מהם ומועבר חזרה לתא הקירור. מקור החום משמש לאידוי האמוניה מהמים על ידי זיקוק, כדי לסגור את מעגל האמוניה המוליך את הבוטאן. כל מעגל הקירור עובד אם כן ללא חלקים נעים, עם מקור החום כמניע של כל הזורמים במערכת. מעגל הקירור משתמש באמוניה (לצורך השוואת הלחצים), בוטאן ומים. באותה עת, כשהומצא המקרר, נראה היה כי הוא נייד, עשוי מחומרים זולים וחלקים לא נעים, עובד בשקט והיה אף מאוד אמין. אך על אף זאת, היותו מסתמך על גזים רעילים כאמוניה, תקלות כדליפה היוו בעיה רצינית בדגמים הראשונים, וכן יכולת הקירור ברמה הדרושה היוותה עדיין סימן שאלה.
איינשטיין נטל על עצמו את המעורבות בפיתוח כדי לעזור לסטודנט שלו לשעבר, תוך ניצול הידע שרכש בשנים אשר עבד במשרד הפטנטים בשווייץ. המקרר לא יצא לשוק מיד עם המצאתו, אך זכויות לשימוש בעקרון הפעולה שלו ניתנו ל"אלקטרולוקס", חברת ענק שוודית לייצור מכשירי חשמל לשימושים ביתיים. הכסף שניתן לסילארד תמורת זכויות השימוש, איפשר לו להמשיך במחקריו עוד שנים אחדות.
בסופו של דבר המקרר של איינשטיין וסילארד לא יוצר לשימוש המוני, עקב המעבר לשימוש בגז הפריאון במשאבת הקירור, גז שאינו רעיל כמו האמוניה (יוצר בשנת 1931, על ידי מפעל "דופונט"). אלקטרולוקס עדיין משתמשת בטכנולוגיה הזו אך לא למטרת מקררים לשימוש המוני, אלא יותר לשימושים קלים (בקרוואנים, ספינות תענוגות, מקררים מיוחדים לרפואה ומקררים קטנים לבתי מלון).
אירוע הדקירה בסאות'פורט (2024)

| --- | --- |
 תאריך:  29 ביולי 2024
 מקום:  סאות'פורט 
 קואורדינטות:  53°38′32″N 2°59′07″W﻿ / ﻿53.642361111111°N 2.9853611111111°W﻿ / 53.642361111111; -2.9853611111111
 סוג:  אירוע דקירה המוני
 הרוגים:  3
 פצועים:  10
 מספר מפגעים:  1
 he
 
ב-29 ביולי 2024 התרחש אירוע דקירה המוני בסטודיו לריקוד בעיירה סאות'פורט (אנ') שבממלכה המאוחדת בו נרצחו שלוש ילדות, ונפצעו 10 אנשים נוספים, כולל שמונה ילדות ושני מבוגרים. המתקפה בוצעה בסדנת ריקוד לילדים לשירי טיילור סוויפט בה השתתפו 25 ילדים. התוקף, אקסל רודקובנה בן ה-17, שהינו אזרח בריטי ובנם של מהגרים מרואנדה, נעצר בזירת האירוע. שתיים מהילדות מתו בזירת האירוע, וילדה נוספת מתה מפצעיה למחרת.
המניע למתקפה עדיין לא ברור, אם כי משטרת מרסיסייד הצהירה כי היא אינה מתייחסת לאירוע כאל פיגוע טרור. האופי האלים של המתקפה, וכמו גם גילם הצעיר של הקורבנות, זעזע את הקהילה המקומית ואת בריטניה כולה. לאחר שפורסם מידע שגוי באינטרנט אודות זהותו של התוקף הדבר הוביל לכך שב-30 ביולי אנשי הימין הקיצוני התעמתו עם כוחות המשטרה בסאות'פורט וגרמו נזק למסגד מקומי. בניסיון להפסיק את הספקולציות והפצת המידע המוטעה אודות זהותו של החשוד בית משפט השלום בליברפול בחרו לחשוף את זהותו של רודקובנה ב-1 באוגוסט, למרות שהוא עדיין היה קטין. במהלך הימים הבאים התפשטו המהומות גם לעיירות וערים אחרות ברחבי אנגליה ואף הגיעה לבלפסט שבצפון אירלנד.
רקע

המיקום בו התרחש אירוע הדקירה ההמוני הוא סטודיו לריקוד הממוקם ברחוב הארט בעיירה סאות'פורט, כקילומטר מזרחית למרכז העיירה.
את הסדנה לריקוד ארגנה המורה ליוגה ליאן לוקאס. שם הסדנה היה "סדנת יוגה, ריקוד ויצירת צמידים" והוא התמקד בשירה של טיילור סוויפט. הסדנה נועדה לילדים בגילאים 6 עד 11, והתקיימה בשבוע הראשון של חופשת הקיץ, ב-29 ביולי 2024 בין 10:00 ל-12:00. הסדנה הייתה בתפוסה מלאה, והשתתפו בה 25 ילדים.
אירוע הדקירה

בסביבות השעה 11:45 הגיע התוקף במונית לרחוב הארט והלך ברגל לסטודיו הריקוד. הוא נכנס למבנה והחל לתקוף את הנוכחים.
המארגנים של הסדנה ניסו מיד להגן על הילדות מפני התוקף. אחד המארגנים, שנפצע באורח אנוש בפיגוע, הצליח להוציא חלק מהילדים מהמקום דרך יציאת החירום, בעוד שהמארגן השני של האירוע הצליח לנעול חלק מהילדים האחרים בשירותים על מנת להסתיר אותם מהתוקף. ג'ונתן הייז, אשר עבד במשרד באותו הבניין, רץ לסטודיו לריקוד לאחר ששמע צרחות והתוקף הצליח לדקור אותו ברגלו כאשר הוא ניסה לקחת את הסכין מהתוקף.
בשעה 11:47 משטרת מרסיסייד קיבלה את קריאת החירום הראשונה על כך שבוצעו דקירות מרובות בסטודיו לריקוד ובעקבות כך שירותי החירום נהרו לזירת האירוע. שירות האמבולנס המקומי קיבל את הקריאה הראשונה שלהם על הדקירות דקה לאחר מכן.
אנשים נוספים הגיעו בהמשך למקום וסייעו לאנשים שהצליחו להימלט מהבניין. ג'ואל וריט, אשר נסע ברחוב הארט, התראיין בהמשך לערוץ החדשות הבריטי סקיי ניוז וציין בראיון כיצד עצר לעזור לילד פצוע, ולאחר מכן נכנס לבניין, ראה את התוקף עם הסכין בראש גרם המדרגות, ובעקבות כך הוא המתין מחוץ למבנה לכוחות המשטרה. לאחר שהתוקף הוכנע על ידי שני שוטרים, וריט נשא ילדה פצועה לאמבולנס. אדם שגר בבניין סמוך סיפר בראיון ל-ITV כיצד לקח מספר ילדים, אחד מהם פצוע, לביתו.
הקורבנות

הילדות ביבי קינג בת ה-6 ואלסי סטנקומב בת ה-7 מתו במתקפה עצמה. תשע ילדות ושני מבוגרים נפצעו באירוע. שישה מתוך תשעת הילדים הפצועים ושני המבוגרים - ליאן לוקאס וג'ון הייז - היו במצב אנוש.
הנפגעים נלקחו לבית החולים לילדים אלדר היי, לבית החולים האוניברסיטאי איינטרי, לבית החולים הכללי של מחוז סאות'פורט ופורמבי, לבית החולים הכללי של מחוז אורמסקירק, ולבית החולים המלכותי לילדים של מנצ'סטר. ילדה נוספת, אליס דה סילבה אגיאר בת ה-9, מתה בבית החולים יום לאחר האירוע.
עד 6 באוגוסט, כל הילדים הפצועים מלבד ילד אחד ושני המבוגרים הפצועים שוחררו מבית החולים.
התוקף

אקסל מוגאנווה רודקובנה (נולד ב-7 באוגוסט 2006) נעצר בזירה. רודקובנה הוא אזרח בריטי שנולד בבירת ויילס קרדיף. רודקובנה הוא בן למהגרים מרואנדה. הוריו עברו לגור בפאתי סאות'פורט ב-2013. רודקובנה גר יחד עם משפחתו בעת האירוע בכפר באנקס אשר ממוקם בפאתי סאות'פורט. השכנים תיארו את התוקף כאדם "שקט". רודקובנה אובחן בעבר כסובל מאוטיזם, ולפי הדיווחים הוא "לא היה מוכן לעזוב את הבית ולתקשר עם משפחתו במשך תקופה".
רודקובנה למד בבית הספר התיכון ריינג' אשר בעיירה פורמבי. ב-2018, כאשר היה בן 11, הוא השתתף בסרטון התרמה למהגרים של ה-BBC אשר הופק לקרן בשם "ילדים במצוקה", בו הוא היה לבוש כדוקטור הו.
ב-31 ביולי 2024 הוגש נגד רודקובנה כתב אישום בגין שלוש עבירות רצח, עשר עבירות נוספות בגין ניסיון רצח, ונשיאת סכין. משום שהוא היה קטין בעת ביצוע המתקפה, נאסר בתחילה לפרסם את זהותו של התוקף. עם זאת, ב-1 באוגוסט בית המשפט בליברפול החליט להסיר את ההגבלה, תוך ציון מחששות שבשל איסור הפרסום של זהותו הופץ מידע מוטעה אודות זהות התקוף. השופט שביטל את האיסור על פרסום זהותו קבע כי המשך איסור הפרסום של זהות התוקף עד שימלאו לו 18, ב-7 באוגוסט 2024, הייתה גורמת לתסיסה גדולה בהרבה. רודקובנה הובא להארכת מעצר ונקבע כי הוא יועמד למשפט ב-20 בינואר 2025.
משטרת מרסיסייד לא ציינה מה היה המניע של התוקף, אולם המשטרה ציינה שהם לא מתייחסים למתקפה כאל פיגוע טרור.
אחרית דבר

מיד לאחר התקרית מידע מוטעה לגבי זהות התוקף החל להתפשט באופן נרחב ברשתות החברתיות. מידע לא נכון אודות הלאום של התוקף, דתו, וסטטוס ההגירה של התוקף פורסמו על ידי מספר חשבונות של פעילי הימין הרדיקלי.
ב-30 ביולי התאספה קבוצה גדולה של אנשים ליד מסגד ברחוב סנט לוק שבעיירה סאות'פורט והם תקפו את המסגד בלבנים, בקבוקים וסלעים, והציתו רכב משטרה. משטרת מרסיסייד דיווחה ש-39 שוטרים נפצעו באירוע. 27 אנשים אושפזו בבית החולים ושמונה נפצעו באורח קשה. בהמשך בוצעו אירועים אלימים נוספים ברחבי בריטניה, אשר בוצעו ממניעי גזענות, כולל במנצ'סטר, בלונדון, בסנדרלנד, בהארטלפול ובאלדרשוט.
מיכאיל טיכונראבוב

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1900 (יוליאני) ולדימיר, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 במרץ 1974 (בגיל 73) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מדע הטילים, הנדסת אווירונאוטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי 
 מוסדות:  המכון לתעופה במוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  אנטולי בריקוב, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום  מדען כבוד של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס לנין  גיבור העמל הסוציאליסטי  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור לנין  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1976) 
 
מיכאיל טיכונראבוב (במדים) עם עמיתו וידידו סרגיי קורוליוב, על רקע פסלו של ציולקובסקי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מיכאיל קלאבדייביץ' טיכונראבוב (29 ביולי 1900 – 4 במרץ 1974) היה מהנדס ומדען חלל סובייטי וממפתחי הלוויין הראשון, הספוטניק 1.
טיכונראבוב נולד בעיר ולדימיר במשפחת מורה. הוא סיים את לימודיו הגבוהים באקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי בשנת 1925, והיה למהנדס מומחה בתחום תכנון כלי טיס. לאחר סיום לימודיו, עבד במספר תעשיות אוויריות ועד שנת 1931 עסק בפיתוח דאונים. לאחר מכן הקדיש את עצמו לפיתוחים בתחום הרקטי.
עבודה בתחום ההנעה הרקטית

בפגישתו עם סרגיי קורוליוב (שהובילה לשיתוף פעולה צמוד), הפציר בו קורוליוב להוביל את הפיתוח של טילים בליסטיים עם דלק נוזלי שהסתיים בסופו של דבר במספר שיגורים מוצלחים. טיכונראבוב המשיך לעסוק בתחום זה עד שנת 1966, שנת מותו של קורוליוב. בשנת 1932 עסק בפיתוח המנוע הרקטי הדו-שלבי הראשון של ברית המועצות. בשנת 1933 ניהל את הפיתוח של הרקטה הסובייטית הראשונה עם מנוע היברידי (מנוע בו ההודף והמחמצן נמצאים בשני מצבי צבירה שונים). החל משנת 1938, עסק בחקר מנועים רקטיים עם דלק נוזלי וכן בפיתוח רקטות לצורך מחקר השכבות העליונות של האטמוספירה. כיוון שבסוף שנות ה-30 הופסקו העבודות בפיתוח של טילים בליסטיים עם דלק נוזלי, התרכז טיכונראבוב בפיתוחם של הרקטות במערכת הנשק קטיושה.
טיכונראבוב היה האיש שהציע לשלב את כוחם של מנועים רקטיים רבים, לשם יצירת הטיל הבליסטי הראשון שהיה בעל טווח ביניבשתי, R-7 סמיורקה. מטיל זה פותח המשגר החללי ששיגר את הלוויין ספוטניק 1. הצעתו נתקבלה בשלב ראשון בבוז ובלעג בקרב עמיתיו המדענים שכן באותה העת הדעה הרווחת הייתה כי לא ניתן להגיע לטווחים הגדולים מ-1000 קילומטר.
קבוצת טיכונראבוב וחלקו בלוויין ספוטניק 1

בשנת 1955, לאחר אישור הסובייט העליון למיזם הלוויין הראשון של ברית המועצות, הקים טיכונראבוב קבוצה מצומצמת של מהנדסים צעירים שעבדו למען מימוש המיזם ובניית הלוויין שנודע כספוטניק 1. טיכונראבוב היה המהנדס העיקרי שביצע את עבודת התכן ללוויין, בהנהלת סרגיי קורוליוב. לאחר שיגור הספוטניק 1 וכן לוויין עם בע"ח, קיבל טיכונראבוב (ביחד עם מספר מדענים אחרים) בשנת 1957 את עיטור לנין. רק בשנים האחרונות זוכה פעילותו של טיכונראבוב להכרה בעולם, בין היתר הודות למסמכים רבים שהיו שמורים בארכיונים סגורים ברוסיה, אשר נפתחו לעיון חוקרים, ובראשם היסטוריון החלל האמריקני פרופסור אסיף סידיקי, אשר העלה במחקריו ממצאים רבים המוכיחים כי הדמות המרכזית שעמדה מאחורי הספוטניק הייתה טיכונראבוב.
טיכונראבוב ומיזמי חלל לאחר הספוטניק

מיכאיל טיכונראבוב היה פעיל במיזמי חלל סובייטיים רבים, ובהם החלליות לחקר הירח מסדרת "לונה", פיתוח החללית המאוישת הראשונה ווסטוק והנגזרת שלה ווסחוד. בנוסף המשיך לעסוק במערכות הנעת חלל.
עיטורים

מיכאיל טיכונראבוב זכה להוקרה רבה על ידי הממשל בברית המועצות, ובין העיטורים שהוענקו לו ניתן למנות את:
כוכב הזהב של גיבור העמל הסוציאליסטי (1961)
עיטור לנין
עיטור הדגל האדום (פעמיים)
עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה
פרס לנין (1957, על פיתוח ספוטניק 1 וספוטניק 2)
מדען מכובד של הפדרציה הרוסית (1970)
בנוסף, מכתש טיכונראבוב שעל כוכב הלכת מאדים, נקרא על שמו.
אגודת המושלים הלאומית

| --- | --- |


 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  וושינגטון הבירה
 חברים:  מושלי המדינות והטריטוריות של ארצות הברית
 יושב ראש:  קולורדו ג'ארד פוליס  (דמוקרטי - קולורדו)
 אנשי מפתח:  סגן יושב ראש אוקלהומה קווין סטיט  (רפובליקני, אוקלהומה) חברי הוועד המנהל: יוטה ספנסר קוקס  (רפובליקני - יוטה)  מונטנה גרג ג'יאנפורטה  (רפובליקני, מונטנה)  ניו יורק (מדינה) קת'י הוקול  (דמוקרטית, ניו יורק)  לואיזיאנה ג'ף לנדרי  (רפובליקני, לואיזיאנה)  פנסילבניה ג'וש שפירו  (דמוקרטי, פנסילבניה)  טנסי ביל לי  (רפובליקני, טנסי)
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים)
  אתר האינטרנט הרשמי של אגודת המושלים הלאומית
 
אגודת המושלים הלאומית (באנגלית: National Governors Association, בראשי תיבות NGA) היא ארגון פוליטי בארצות הברית. חברי האגודה הם 55 מושלי המדינות והטריטוריות של ארצות הברית. אומנם חברי האגודה באים מהמפלגה הדמוקרטית ומהמפלגה הרפובליקנית, אך האגודה כשלעצמה בלתי-מפלגתית.
תולדות האגודה

ב-1907, נציבות נתיבי המים היבשתיים (Inland Waterways Commission) חשבה לנכון לבקש מ"וועידת הנגידים" (שנערכה בבית הלבן ב-13 עד 15 במאי 1908) לספק הן עמדות ארציות והן עמדות לאומיות הנוגעות לשאלות מעשיות בסוגיות כמו ניצול וניהול משאבי טבע בעידן הפרוגרסיביזם בארצות הברית. אגודת המושלים הלאומית מייצגת את מושלי 50 המדינות של ארצות הברית וחמש הטריטריות שלה: סמואה האמריקנית, גואם, איי מריאנה הצפוניים, איי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו. האגודה ממומנת בעיקר על ידי משלמי המיסים, מענקים וחוזים פדרליים ותרומות פרטיות.
האגודה משמשת כקישור מדיניות ציבורית בין ממשלות המדינות והטריטוריות לבין הממשל הפדרלי של ארצות הברית. האגודה מספקת למושלים ואנשי הסגל הבכירים שלהם שירותים הנעים בין ייצוג מדינות בגבעת הקפיטול ובבית הלבן בדיונים על סוגיות פדרליות, לפיתוח יוזמות מדיניות ועד לאירוח ימי סמינר ברשתות החברתיות עבור נציגי הרשות המבצעת של המדינות. "מרכז NGA לשיטות עבודה מומלצות" מתמקד בחדשנות במדינות ארצות הברית ובשיטות עבודה מומלצות בנושאים שנעים בין חינוך ובריאות לטכנולוגיה ואיכות הסביבה. נוסף על כך, האגודה מספקת ניהול וסיוע טכני למושלים נבחרים ומכהנים כאחד.
ב-1977 נקטה האגודה במדיניות המסדירה את ניהול הוועדה: תפקיד יושב הראש מתחלף מדי שנה בין מושל דמוקרטי למושל רפובליקני, כך ששום מפלגה לא תוכל לשלוט באגודה שנתיים ברצף. סגן היו"ר הוא בדרך כלל מהמפלגה הנגדית לזו של יושב הראש. בדרך כלל הוא מקבל את תפקיד יו"ר האגודה בשנה שלאחר מכן. יו"ר האגודה הנוכחי הוא מושל קולורדו ג'ארד פוליס. סגנו הוא קווין סטיט, מושל אוקלהומה.
ביל קלינטון, לשעבר מושל ארקנסו, הוא יושב הראש היחיד והראשון של האגודה שנבחר לנשיא ארצות הברית. ג'נט נפוליטנו מאריזונה הייתה האישה הראשונה לשבת בראש הוועדה ב-2006.
הערות שוליים

↑  United States. Inland Waterways Commission. Preliminary report of the Inland Waterways Commission. Message from the President transmitting a preliminary report online (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572693105171  CiNii: DA05417304  GND: 273639-1  ISNI: 0000 0000 8701 5125  LCCN: n78001940  NLA: 35801091  SNAC: w6rj9871  VIAF: 126113413   WorldCat (עם VIAF): 126113413 
סמליל ישן של האגודה
קלונימוס קלמיש שפירא

| --- | --- |

רבי קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצנה
 לידה:  13 ביולי 1889 י"ד בתמוז ה'תרמ"ט גרודז'יסק מזובייצקי, רפובליקת פולין 
 נרצח:  2 בנובמבר 1943 (בגיל 54) ה' בחשוון ה'תש"ד טרווניקי, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 בנובמבר 1943 
 חיבוריו:  חובת התלמידים, אש קודש 
 
 תפקידים נוספים:  אדמו"ר 
 
מצבת בן האדמו"ר, הרב אלימלך בן-ציון, בבית העלמין היהודי בורשה
מצבת אשת האדמו"ר, רחל חיה מרים, בת האדמו"ר ירחמיאל משה הופשטיין מקוז'ניץ, בבית העלמין בורשה
רבי קלונימוס קלמיש שפירא - האדמו"ר מפיאסצנה (י"ד בתמוז ה'תרמ"ט - ה' בחשוון ה'תש"ד; 13 ביולי 1889 - 3 בנובמבר 1943) היה אדמו"ר שפעל בפולין בין שתי מלחמות העולם. נודע כהוגה חסידי דגול והתפרסם בזכות חיבוריו החדשניים בתחום החינוך החסידי, בהם "חובת התלמידים". בתקופת הכיבוש הגרמני שהה בגטו ורשה והמשיך לדרוש לקהל חסידיו. את דרשותיו העלה על הכתב והן נמצאו לאחר המלחמה והתפרסמו בספר "אש קודש".
תולדות חייו

נולד בגרודזיסק מזובייצקי שבפולין, לחנה ברכה שטרנפלד (בתו של האדמו"ר חיים שמואל מחנצ'ין) ולרבי אלימלך שפירא מגרודזיסק, בדור השישי, לצאצאי המגיד מקוז'ניץ ורבי אלימלך מליז'נסק. נקרא "קלונימוס קלמיש" על שם סבו מצד אמו (בעל המאור ושמש). התייתם מאביו בגיל 3 וגדל אצל סבו, רבי חיים שמואל מחנצ'ין ובהמשך אצל חמיו ואחיינו, רבי ירחמיאל משה הופשטיין האדמו"ר מקוז'ניץ, בן אחותו (למחצה) הגדולה, שרה דבורה, וצאצא מצד אביו למגיד מקוז'ניץ. בגיל 16, בשנת 1905, נישא לרחל חיה מרים הופשטיין, בתו של רבי ירחמיאל משה. לאחר נישואיו המשיך לגור אצל חמיו, ממנו למד את תורת החסידות, ובפרט את דרך חסידות קוז'ניץ וחסידות קרלין (שחותנו הושפע ממנה, דרך אביו החורג, רבי אשר מסטולין). רבי קלונימוס, רכש ידע רפואי וידע לנגן בכינור.
בשנת 1909 (בגיל 20) נפטר חמיו והוא החל לכהן באדמו"רות בפיאסצנה, עיירה קטנה מדרום לוורשה, כשמצטרפים אליו מחסידי אביו וחותנו. לאחר מספר שנים, בשנת 1913, הוכתר גם לכהן ברבנות פיאסצנה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, לנוכח המשבר הגדול ביהדות החרדית, כשרבים מבני הנוער נמשכו אחרי תנועות לאומיות ועזבו את הדת, הוא החליט להירתם לנושא חינוך הנוער ובשנת 1923 (בגיל 34) ייסד את ישיבת דעת משה (על שם חמיו) בוורשה, ושימש בה כראש ישיבה ובמקביל המשיך לכהן באדמו"רות בפיאסצנה, בה ביקר בעיקר בימות הקיץ ובימים הנוראים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נלכד הרב שפירא בוורשה, המכותרת על ידי הגרמנים. בהפגזות נהרגו בנו, כלתו וגיסתו, וזמן קצר לאחר תחילת הכיבוש הגרמני מתה גם אמו. למרות האסון האישי, ולמרות הצרה הכללית, סירב האדמו"ר להצעות בריחה שונות שהופנו אליו, בטענה "אינני עריק", "אין בדעתי לנטוש את החזית, ובפרט שאיני יכול להיפרד מיהדות פולין".
האדמו"ר עשה מאמצים רבים בגטו לשמור על מסגרת החיים היהודיים. כך, למשל, עשה מאמץ עליון לאפשר גישה של נשים למקווה טהרה, לקיים את מסגרת החגים - אפיית מצה בפסח, וכדומה, קיום ברית מילה ועוד. הרב שפירא מוזכר במספר יומנים וספרי זכרונות. הדרשות שאמר בפני חסידיו קובצו לספרו הידוע ביותר - "אש קודש".
כמו רבנים אחרים בגטו גם הרב שפירא עבד בבית החרושת שולץ, שנוהל על ידי אברהם הנדל. האדמו"ר ניצל מן הגירוש הגדול למחנה ההשמדה טרבלינקה ביולי 1942, בשל היותו עובד חיוני (בגירוש נספתה בתו של האדמו"ר). לאחר מרד גטו ורשה, באפריל 1943, גורש הרבי עם היהודים שנותרו בחיים למחנה הריכוז טרווניקי, ליד לובלין. האדמו"ר נרצח בנובמבר 1943, יחד עם שאר יהודי המחנה, במסגרת מבצע "חג הקציר" (Erntefest) שערך האס אס.
אחיו הצעיר היה הרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ", ממייסדי "הפועל המזרחי", ואביהם של השר יוסף שפירא ושל האדמו"ר רבי אלימלך שפירא. בנו של רבי אלימלך, רבי קלמן מנחם, הוא רב בית הכנסת "אש קודש" שהוא יסד ברמת בית שמש.
הגותו ושיטתו החינוכית

רבי קלונימוס בלט בהגותו ומשנתו החסידית. דברי תורתו היו מעין דרשות, המבארות את משנת חסידות, והגות חסידית אקטואלית. הוא חיבר מספר ספרים, אשר בשונה מספרי החסידות המקובלים מחוברים כתבנית, פרק אחר פרק, כחיבור הדרכה בדרכי החסידות. רבי קלונימוס התמקד במיוחד בחינוך בני הנוער, ובספריו הוא פיתח שיטת חינוך בראי החסידות, שבה הוא מנסה להנחיל בין היתר, את עבודת החסידות, המורכבת מחשיבה ורגשות עמוקים, לבני נוער צעירים. במשנתו החסידית הוא שילב בין תורות חסידות קוז'ניץ, חסידות קרלין וחסידות חב"ד.
הדגיש גם ענייני בין אדם לחברו. הרב שלמה קרליבך סיפר שאמר לתלמידיו: "הדבר הכי גדול בעולם זה לעשות טובה למישהו".
הגותו ושיטתו החינוכית > ספריו

חובת התלמידים - הדרכה בעבודת ה', מיועד בעיקר לתלמידים צעירים. היחיד שיצא בחייו לרבים (וורשה תרצ"ב). המחבר פונה אל התלמיד ומשכנעו ללמוד, להתמיד ולהתפלל ולגלות את נפשו. דרישתו מהתלמיד היא ליצור מודעות למעשים ונטילת אחריות עליהם כאשר המוטו המרכזי הוא: 'אתה המחנך של עצמך'.
הכשרת האברכים - הדרכה בלימוד וחסידות לבני ישיבות. ספר זה מהווה המשך ישיר לחובת התלמידים ומהווה 'הדרכה לתלמידים מתקדמים'. בספר מלמד רבי קלונימוס על חשיבותה של ההתרגשות בעבודת ה', ונותן כלים מעשיים ובהם שימוש בדמיון מודרך כיצד ניתן להגיע להתרגשות כזו. הוא מבסס את כל עבודת החסידות על היסודות הללו, אך אומר שאין זה נוגע רק לחסידות ולחסידים, כי אם לכל יהודי המקיים תורה ומצוות.
צו וזירוז - יומן רוחני אישי, לקט של הגיגים קצרים שרשם. הגיגים אלו כוללים רגשות, רעיונות חסידיים, רעיונות הדרכה, ותיאור לבטי נפש עצמיים. יצא לאור כנספח להכשרת האברכים.
חובת האברכים - ספר המשך להכשרת האברכים שאבד בתקופת השואה. לדעת דניאל רייזר (במבוא לספרו 'דרשות משנות הזעם'), נרצח האדמו"ר לפני שהספיק לכתוב את הספר.
מבוא השערים - הקדמה לספרו האבוד "חובת האברכים", בו הוא ממשיך לפתח את משנתו החינוכית ברמה גבוהה יותר.
בני מחשבה טובה - קונטרס העוסק בכללים להקמת חבורה לעבודת ה'. הספר מתמקד בעיקר בטיהור המחשבה ומיקודה ככלי מרכזי בחייו של חסיד.
אש קודש - דרשות חיזוק שנתן האדמו"ר במשך ימי השואה. ספר זה נכתב בזמן השואה ומחברו נתן לו את הכותרת חידושי תורה משנות הזעם ת"ש–תש"א–תש"ב. מהדורה מדעית יצאה בההדרת דניאל רייזר בשם דרשות משנות הזעם, ירושלים תשע"ז, שני כרכים. מהדורה זו נערכה על פי כתב היד המקורי הנמצא בארכיון רינגלבלום. הכרך הראשון כולל את הדרשות המתוקנות בתוספת ציוני מקורות וביאורים. הכרך השני כולל מהדורת פקסימיליה שבה, לצד צילום צבעוני של כתב היד, מופיע תיעתוק בארבעה צבעים המבחינים בין שכבות ההגהות שכתב המחבר.
דרך המלך - ספר דרשות על פרשות השבוע (בין השנים 1925–1938), בו נקבצו דרשותיו בין שתי מלחמות העולם, אשר אמר בתפקידו כאדמו"ר, ובהן ביטא את רגשותיו והלך מחשבתו. בדרשותיו משתמש רבי קלונימוס בתובנותיו ורגישותו הפסיכולוגית, לשם הדרכה רוחנית, שנועדה להביא את האדם לקרבה רבה ככל האפשר לאל. השפה שלו בהירה, והוא מרבה להשתמש בדימויים והסברים. לרבי קלונימוס היה קו אקזיסטנציאלי חזק, שבא אצלו לידי ביטוי תמיד בלבוש יהודי. כך, למשל, בדרשה שלו לפסח, מתאר רבי קלונימוס את מצבו השכיח של האדם בחיים כ"אסקופה הנדרסת למאורעות העולם", כשמצבו הנפשי משמש ראי למה שבא אליו מבחוץ. כנגד כך, האדמו"ר מציב את ה"עצמות", המהות הפנימית של האדם, והיכולת שלו להיות מרכז כובד בעולמו. העצמות הזאת כרוכה אצל רבי קלונימוס בהתגלות ובלימוד, כשהיא לא יכולה להיות מנותקת מהאל, באותה מידה בה ההתגלות והלימוד לא יכולים להיות מנותקים ממנה. בנספחי ספר זה מובאת רשימה מזיכרון של תלמיד בה מתוארת טכניקה המיועדת להביא למצב נפשי המכונה "השקטה", שהוא למעשה תהליך לריקון השכל ממחשבות. התהליך שהוא מתאר דומה לתהליך מקובל בתרגול בשיטות מדיטציה, אולם בשונה מהן אין האדם מחפש בו אינוּת מחשבה או ריקונה מכל וכל, אלא השקטת המחשבות לצורך התחברות לבורא דרך פסוקים ודברי קירוב בנחת.
בראשית המאה ה-21 נחלקו לשם והרשקוביץ באשר לשאלת היסוד המיסטי במשנתו של רבי קלונימוס. בעוד לפי לשם הרבי הוא מיסטיקן, בדומה למודלים של הקבלה הנבואית מימי הביניים, תוך התאמה תוכנית למשנת החסידות ולמודרנה, הרי שלפי הרשקוביץ הוא מתאפיין באקזיסטנציאליזם מיואש, ובתפיסה פאן-אנתיאיסטית שאיננה מותירה מקום לחוויה מיסטית אותנטית.
המשך חסידות פיאסצנה

כיום חסידות פיאסצנה אינה פעילה כקהילה. לאחר פטירת האדמו"ר רבי אלימלך שפירא מתל אביב הוכתר בנו הרב קלמן מנחם שפירא המתגורר בבית שמש, כממשיך השושלת, במעמד הרב הראשי הרב ישראל מאיר לאו ונציגי המשפחה ונציגי חסידות פיאסצנה. הרב שפירא מדפיס את ספרי החסידות ומנהל קהילה בבית הכנסת "אש קודש" בבית שמש. בשבתות ובתאריכים חשובים הוא מנהל "טיש".
מורשתה של חסידות פיאסצנה הועברה גם על ידי הרב נתנאל רדזינר, תלמידו של הרב קלונימוס, שהקים את הארגון "מרכז אש קודש", המקיים שיעורי חסידות לבחורים ואברכים. הארגון הוקם בבני ברק, ובהמשך הוקמו סניפים גם באלעד, בביתר עילית ובבית שמש. הוא הקים גם קרן להדפסת ספרי בית קוז'ניץ.
תלמידיו שעלו לקריית אתא על פי בקשתו, הקימו לאחר השואה בית הכנסת על שמו ברחוב העצמאות 100 בקרית אתא. כיום בית הכנסת שופץ על ידי חסידות ברסלב והוא נקרא בית הכנסת פיסצנה - ברסלב.
ילדיו

בנו הרב אלימלך בן ציון חתן האדמו"ר רבי שלמה חיים מבולחוב, נפצע אנושות, בי"ג תשרי בשנת ת"ש, בזמן הפצצות הגרמנים על ורשה, בזמן כיבוש פולין. הוא הובא אל בית החולים ומת מפצעיו לאחר מכן בתאריך ט"ז תשרי, חג שני של סוכות. בזמן שהוא שהה בבית החולים, האדמו"ר היה ליד מיטתו. מכיוון שפטירתו התרחשה ביום טוב שני, האדמו"ר לא נהג מנהג אבלות ואף לא הביע צער, ורק לאחר צאת השבת שהייתה סמוכה לחג, החל בוכה. בעת שבנו היה בבית החולים פצוע, אשתו של אלימלך בן ציון ואחות אמו נהרגו בהפצצה נוספת שהתרחשה בשערי בית החולים.
בתו רעכיל יהודית, אשת הרב יחזקאל הכהן רבינוביץ בן רבי שלמה אלימלך אב"ד זאבירצה (בן רבי נתן נחום הכהן רבינוביץ מקרימלוב וחתן רבי יחזקאל מראדומסק). שניהם נרצחו בשואה.
לקריאה נוספת

דוד חיים זילברשלג (עורך), זיכרון קודש לבעל אש קודש - יובל לעלייתו על המוקד של רבינו הקדוש והטהור מפיאסצנא מוה"ר קלונימוס קאלמיש שפירא הי"ד, ירושלים, תשנ"ד.
אהרן סורסקי, 'פרקים מחיי רבנו זצ"ל', בספר "זיכרון קודש לבעל אש קודש", ומצורף בסוף הספרים "חובת התלמידים", "אש קודש" ו"דרך המלך" בחלק מהמהדורות בשם 'מתולדות האדמו"ר הקדוש'. מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ו', בני ברק תשמ"ח, עמ' קס"ט-ר"ב.
רון וקס, להבת אש קודש: שערים לתורתו של האדמו"ר מפיאסצ'נה, הוצאת תבונות מכללת הרצוג, אלון שבות תש"ע (360 עמודים).
יצחק הרשקוביץ, ר' קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצ'נה: הגות השואה מול הגות טרום השואה, המשך או תמורה?, עבודה לתואר מוסמך, המחלקה לפילוסופיה יהודית, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ה.
דניאל רייזר, הַמַּרְאֶה כַּמַּרְאָה: טכניקת הדמיון במיסטיקה היהודית במאה העשרים, הוצאת כרוב, לוס אנג'לס תשע"ד, עמ' 107–224.
שאול מייזליש, ניגון הלב: האדמו"ר מפיאסצנה - חייו ומשנתו, קריית גת: קוראים הוצאת ספרים, 2014.
אמוץ שפירא, הגדת פיאסצנה: הגדה של פסח מתורתו של האדמו"ר מפיאסצנה, קריית גת: הוצאת דני ספרים, 2022.