stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה שטרן
ממאמריו

מאמרי הרב אריה שטרן, באתר ספריית אסיף
'בירורים בסוגיית "שטרא זייפא"', זכור זאת ליעקב, ירושלים תשל"א, עמ' רפא-רפו
'בעניין הקדש וקנין בדבר שאינו ברשותו', בשמן רענן ב, ירושלים תש"ן, עמ' תלט-תמא
'רוב או קבוע בפירות שנמכרו בשוק', התורה והארץ ב, מכון התורה והארץ שבט תשנ"א, עמ' 411–414
'שיטת הממשל והבחירות לאור דברי מרן הרב זצ"ל', ברורים בהלכות הראי"ה, ירושלים תשנ"ב, עמ' 183–189
'בנין התורה לדורות ב"בירור הלכה"', שם, עמ' 563–571
'בירורים בגדר של קדושת הארץ', משנת השמיטה ב, רמת מגשימים תשנ"ה, עמ' 573–581
'מעמד הנכרים במדינת ישראל', ניצני ארץ יב, מרכז הרב תשנ"ח, עמ' 317–322
'אמירת הלל בר"ח וביום העצמאות', נשמה של שבת, חברון תשנ"ט, עמ' 578–580
'קדושת ארץ ישראל בימים ההם בזמן הזה', אמונת עתיך 50, חשון-כסלו תשס"ג, עמ' 64–71
'תרומת הבנות בצניעותן לבנין החברה והעם', טל לישראל – פרקי חינוך לבת, אור עציון תשס"ה, עמ' 281–285
'להוראת הגמרא בישיבות התיכוניות', שמעתין 172–173, ניסן-אלול תשס"ח, עמ' 235–244
'התמודדות אל מול השחיתות הציבורית', שערי צדק טז, תשע"ה, עמ' 51–52
'תוקף מינוי מדינא דמלכותא', שערי ציון יז, תשע"ו, עמ' 50–52
'סמכות המדינה במשפט האזרחי והפלילי', שערי צדק יח, תשע"ז, עמ' 348–352
ירים-לים מלך אללח'

פסלו של ירים-לים מלך אללח'. אוסף המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
ירים-לים (מלך בין 1735 לפנה"ס לערך ועד אחרי 1700 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה מלך אללח' ובנו של חמורבי הראשון מלך ימחד. המלוכה על אללח' ניתנה לו על ידי אחיו, המלך אבא-אן הראשון מימחד. ירים-לים הקים באללח' ענף משני לשושלת בית ימחד, שהתקיימה עד לכיבושה של אללח' על ידי המלך החתי חתושיליש הראשון בשנת מלכותו השנייה, במחצית השנייה של המאה ה-17 לפנה"ס.
תקופת מלוכתו

חמורבי הראשון, אביו של ירים-לים, מינה אותו להיות המושל של אזור בצפון סוריה, שהעיר המרכזית בה הייתה אירידו, עיר ששכנה בין חרן וכרכמיש. הוא המשיך להיות המושל של האזור גם בתקופת מלכותו של אחיו, אבא-אן הראשון, שעלה למלוכה בימחד ב-1750 לפנה"ס. זיתרדו, המושל של העיר אירידו, מרד כנגד ימחד והמריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה. בעקבות כך נלחם אבא-אן הראשון, בסיועו של ירים-לים, במורדים. דיכוי המרד בכוח הביא להריסת העיר. כפיצוי על איבוד תפקידו וגם על עזרתו בדיכוי המרד, הוא נתן לו את המלוכה על אללח'. אבא-אן הראשון חתם על הסכם עם אחיו שבו הוא קיבל את המלוכה על אללח' תחת הריבונות של ימחד. מאורע זה אירע 15 שנים לאחר שאבא-אן הראשון עלה לשלטון בימחד. המלוכה באללח' הותנתה בכך שירים-לים ויורשיו לא יבגדו בימחד. הוא נשבע שבועת נאמנות לאחיו, תוך שהוא מציין שאם הוא או מישהו מיורשיו יחתור תחת ימחד, או יגלה את סודותיו של אבא-אן הראשון למלך אחר, השלטון על אללח' יופקע מידיהם. במקביל, נשבע אבא-אן הראשון שהוא לא יפקיע את המלוכה באללח' מידי אחיו, ואם יעשה זאת הוא יהיה מקולל. חלק מהקללה כולל נוסח למפר הברית: ”מי יתן ואישתר תטביע ערוות אישה על ברכיו”. המשמעות של ברכיו הוא אברי מינו, והכוונה היא אולי שאישתר תהפוך את מפר הברית לאישה ממש, כלומר סריס.
ירים-לים המשיך לשלוט על אללח' בכל יתרת תקופת מלוכתו של אחינו, ירים-לים השני (1720–1700 לפנה"ס), וכן בשנים הראשונות של נכד אחיו, ניקמי-אפוח (1700-1675 לפנה"ס). את ירים-לים ירש בנו אמיתכום.
ארמון וקבורה

הארכאולוג האנגלי לנרד וולי גילה את ארמונו של ירים-לים בחפירות הארכאולוגיות שהחלו בשנת 1936. חלק מהחדרים היו מעוטרים בפרסקאות שהזכירו בסגנונן את הארמון בקנוסוס, שנבנה 100 שנים מאוחר יותר. הוא גילה חדר הקבורה, שכלל בור בעומק של 15 מטר. במרכז הבור היה פיר בעומק 9 מטר, שבתוכו נמצא כד קבורה. הפיר היה ממולא באבנים, ומעליו כוסה הבור בשכבות של מבנים טקסיים. כל המבנה נשרף, ומעליו הונחה שכבה נוספת. מעל הבור היה חדר מלכותי שהכיל את פסלו של ירים-לים.
וולי חשב בטעות שהוא גילה את פסלו של ירים-לים הראשון מלך ימחד, אביו של חמורבי הראשון, אולם קריאת הלוחות שנמצאו באללח' הביאה להבנה שמדובר בירים-לים אחר שמלך באללח' והיה נכדו של ירים-לים הראשון.
הערות שוליים

↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, הוצאת מוסד ביאליק, 2009, עמ' 25
↑  Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC מאת William J. Hamblin, הוצאת Routledge,‏ 2006, עמ' 255
↑  Canaan in the 2nd Millennium B.C.E. מאת נדב נאמן, הוצאת Eisenbrauns,‏ 2005, עמ' 285–286
↑  מאיר מלול, חברה, משפט ומנהג בישראל בתקופת המקרא ובתרבויות המזרח הקדום, הוצאת בר-אילן, 2006, עמ' 51–52
↑  International Dictionary of Historic Places: Southern Europe, מאת Trudy Ring, Robert M. Salkin, Sharon La Boda, ‏1994, עמ' 10
חדריו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הראי"ה קוק
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  רעות
 תאריך הוצאה:  ה'תשנ"ח, ה'תשס"ב והתשס"ח
 מספר עמודים:  רס"ג (במהדורה השלישית)
 עורך:  רן שריד
חדריו הוא ספר מכתבי הראי"ה המלקט פסקאות ממחברותיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בהן נתן ביטוי לרחשי לבו, עבודתו את ה' ולבטיו הפנימיים. הספר יצא לאור לראשונה בידי רן שריד בשנת ה'תשנ"ח (1998) בהוצאת "רעות", ומאז בשתי מהדורות מתוקנות ומורחבות. חשיפת הרהוריו האישיים של הראי"ה בספר, מתוך מחברות שלא פורסמו מעולם, עוררה פולמוס תורני ואקדמי.
הרקע להוצאת הספר

הספר "חדריו" יצא לאור לראשונה באדר ה'תשנ"ח (1998) בידי רן שריד, אברך בן 23 תלמיד ישיבת רמת גן. סייעו לו חבריו בישיבה בועז אופן, צביקי הירש, מורדי הראל, יהונתן לוי, יעקב עציון, וכן דני כהן (בנו של הרב אורי כהן) שעסק בהוצאה לאור. כמו כן סייעו בהוצאת הספר הרב יהודה מלמד (בנו של הרב זלמן מלמד) והרב אוריאל עיטם, לימים מראשי ישיבת ההסדר ירוחם.
בשל חשיפת רגשות אישיים של הראי"ה, חלק רב מהם לראשונה מתוך כתבי יד שלא פורסמו מעולם, חלקים מעולם הישיבות הדתי לאומי, דוגמת רבנים בישיבת מרכז הרב ובישיבת הר המור (שהתפלגו בתחילת אותה שנה), קיבלו את הספר ברגשות מעורבים. בעניין זה התבטא לימים רן שריד בריאיון לגיליון מעייני הישועה: "כשהוצאנו את 'חדריו' היינו צעירים, והבנו שאם לא נעשה את זה – אף אחד לא יעשה את זה. וגם קיבלנו את ברכת הדרך מהרבה רבנים בולטים וגדולים בציונות הדתית".
סמוך לאחר להוצאת "חדריו", בחודש אב ה'תשנ"ח (1998), נדפס בישיבת רמת גן לצד "המכון לחקר משנת הראי"ה" בראשות הרב יעקב פילבר, הספר "נפשי תקשיב שירו" המאגד מבחר שירים של הראי"ה, בעריכת בועז אופן ובסיוע מורדי הראל, רן שריד וצביקי הירש. כקודמו, חלקים מספר זה נדפסו אף הם מתוך כתבי יד שטרם פורסמו עד אותה עת.
בשנה שלאחר מכן, ה'תשנ"ט (1999), נדפס לראשונה החיבור שמונה קבצים (בשלושה כרכים), בעריכת הרב יצחק שילת. יש הקושרים בין הדפסת "שמונה קבצים" ובין פרסום "חדריו" ו"נפשי תקשיב שירו", מהלך אשר הבהיר כי תלמידי ישיבת רמת גן וגורמים נוספים נכונים להדפיס באופן עצמאי את כתבי היד של הראי"ה שרובם טרם נדפס באותה עת. לפי פרשנות זו, פרסום "חדריו" ו"נפשי תקשיב שירו" המריץ גורמים נוספים, בהם הרב שילת ומכון הרצי"ה, להוציא לאור בעצמם את כתבי הראי"ה קוק שברשותם, טרם יקדימום אחרים.
בשנת 2018 פרסם מכון "נזר דוד" פתק שכתב הרב דוד כהן ("הרב הנזיר"), תלמיד הראי"ה ועורך סדרת אורות הקודש. לדברי הרב הנזיר, הוא תכנן להוסיף בסוף סדרת "אורות הקודש" קטעים אישיים מכתבי הראי"ה, בדומה ל"חדריו".
הרקע להוצאת הספר > מהדורות הספר

המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בחודש אדר ה'תשנ"ח (1998). במהדורה זו קצ"ב עמודים ו-127 פסקאות. לא צוינו בה מקורות הפסקאות, והיא נחשבת נדירה. ארבע שנים לאחר מכן, באלול ה'תשס"ב (2002), יצאה לאור מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת (תוספת של 37 פסקאות חדשות), ובה רל"ח עמודים ו-164 פסקאות. לראשונה, בסוף הספר צוינו המקורות לכל דברי הראי"ה. שש שנים לאחר מכן, באדר ה'תשס"ח (2008), נדפסה מהדורה שלישית, מתוקנת ומורחבת (תוספת של 22 פסקאות חדשות), ובה רס"ג עמודים ו-186 פסקאות.
מבנה הספר, תוכנו ואופיו

בהקדמת הספר כתב העורך:
קיבוץ זה של פרקיו האישיים הוא "ליקוט אחר ליקוט" ממה שליקטו רבותינו הגדולים – הרב צבי יהודה קוק זצ"ל בשיחותיו, והרב משה צבי נריה זצ"ל בספריו – כאשר הוספנו וכינסנו גם משאר ספרי הרב את פרקיו האישיים, וכן משארי חוברות ואסופות, מהן ידועות יותר וידועות פחות, כדי שתיגלה לנו מסכת חייו של הרואה הגדול בכל עומקה והיקפה, בכל גדלה ותפארתה, עד כמה שניתן לנו לראות.
הספר כולל ארבעה חלקים ובהם חמישה עשר פרקים, שכותרותיהם נשאבו מכתבי הראי"ה, ובהם 186 פסקאות מלוקטות. להלן רשימת הפרקים לפי המהדורה השלישית:
החלק הראשון – עולמו הפנימי־נשמתי של הראי"ה, ובו שלושת הפרקים: "בתוך חדרי הפנימיים" (9 פסקאות), "צמאון לאל חי" (9 פסקאות), "כשהנשמה כואבת" ובמהדורה המתוקנת "כאבי הנשמה בהגלותה" (24 פסקאות).
החלק השני – גילוי שירת הנשמה מן הכוח אל הפועל, ובו שני הפרקים: "מתאוה להגיד מילה" (6 פסקאות), "משורר שירת אין סוף" (15 פסקאות).
החלק השלישי – יחסה של הנשמה אל כל מרחבי הקודש, התורה והמצווה (לב הספר), ובו שבעת הפרקים: "ממעין קודש קדשים" ובמהדורה המתוקנת "מעין הקודש" (11 פסקאות), "ואקשיב ואשמע" (5 פסקאות), "לדעת כל רז סודך" (18 פסקאות), "שאיפתי גדולה היא לחבר" (24 פסקאות), "לעבודת עבודת ד'" (31 פסקאות), "לשוב לפניו בתשובה" (8 פסקאות), "השמחה של ארץ־ישראל" (4 פסקאות).
החלק הרביעי – קשר נשמת הראי"ה לכל הבריות והשפעתה עליהן, ובו שלושת הפרקים: "גדולה היא אהבתי" (6 פסקאות), "שמעו אלי עמי" (6 פסקאות), "בחבלי הגאולה" (10 פסקאות).
פסקאות רבות אשר נדפסו בספר חושפות הרהורים אישיים עמוקים של הראי"ה קוק, על ייעודו הרוחני, התחבטויותיו, התמודדויותיו עם אתגרים רוחניים ומעשיים שונים, ועוד. בסוף הספר נדפס מחדש מאמרו של הרב צבי יהודה קוק "שירת הרב". לאחר מכן נדפסה רשימה ביבליוגרפית. במהדורה השנייה והשלישית נדפס פרק "על העריכה", ובו ביאור על שיטת גיבוש חלקי ופרקי הספר השונים.
הספר יצא לאור בפורמט קטן, כפנקס אישי (גובהו 18 ס"מ). זו הייתה הפעם הראשונה בה נדפסו תמונתו של הראי"ה קוק וחתימתו על כריכת ספר מכתביו.
מבנה הספר, תוכנו ואופיו > שם החיבור

שמו של הספר מבהיר את אופייו הייחודי – מבוא אל חדרי לבו של הראי"ה קוק. בעמוד השער נדפסו לשון הכתוב במגילת שיר השירים (א, ד): ”הֱבִיאַנִי הַמֶּלֶךְ חֲדָרָיו”, ואחריו מדרש חז"ל (אליהו רבא, ו) על פסוק זה: ”כשם שיש להקדוש ברוך הוא חדרי חדרים בתורתו – כך יש להם לתלמידי חכמים לכל אחד ואחד חדרי חדרים בתורתו”.
מקורות הספר > כתבי היד של הראי"ה והעתקות הרצי"ה

תלמידי ישיבת רמת גן, בראשם בועז אופן ורן שריד עורך הספר, נחשפו לכתבי יד מקוריים של הראי"ה, שטרם נדפסו באותה עת (תשנ"ח, 1998). ביניהם, שמונה קבצים, פנקס התשובה (אשר נדפס באורות התשובה), וכן העתקות של פסקאות שערך לעצמו הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של הראי"ה. מתוך כתבי יד אלה נלקטו פסקאות רבות (במהדורה השלישית – 82 פסקאות מתוך העתקותיו של הרצי"ה, ו-7 מכתבי היד של הראי"ה). בשנים הבאות נדפסו מחברות רבות של הראי"ה – תחילה ב"שמונה קבצים" ובהמשך בפנקסי הראי"ה, ב"קבצים מכתב יד קדשו", ועוד – ומקור רוב הפסקאות נחשף בפני הציבור.
במהדורה השלישית של הספר נדפסו 186 פסקאות, 152 מתוכן מתוך כתבי היד של הראי"ה: 85 מתוך שמונה קבצים, 28 מתוך "קובץ מתקופת יפו־שווייץ" (נדפס ב"פנקסי הראי"ה", חלק שביעי), 19 מתוך פנקס "ירושלים הגדול" (שם, חלק שני), 10 מתוך פנקס "דגל ירושלים" (שם, חלק ראשון), 5 מתוך "פנקס הדפים" ג (נדפס ב"קבצים מכתב יד קדשו" כרך ב, ובפנקסי הראי"ה, חלק רביעי), 4 מתוך פנקס "ירושלים לג" ( נדפס ב"קבצים מכתב יד קדשו" כרך א, ובפנקסי הראי"ה, חלק ראשון), ופסקה אחת מפנקס "ירושלים תרפ"ו" (שם). נכון לשנת ה'תשפ"ב (2022) מקור 26 פסקאות טרם נדפס.
מקורות הספר > פסקאות שלוקטו מתוך ספרי הראי"ה

לצד הלקט מתוך כתבי היד, נלקטו אל הספר פסקאות אישיות מתוך כתבי הראי"ה השונים – אורות הקודש, אורות, אורות התשובה, אורות הראיה, אורות התפילה, ערפלי טוהר ואגרות הראיה, וכן ארץ חפץ, "כתר תורה" (בעריכת הסופר אז"ר), אוצרות הראי"ה והאלבום "מראה כהן" בעריכת הרב יעקב פילבר – וכן מתוך פרסומים ומאמרים שונים, בהם: אברהם מאיר הברמן, 'שירת הרב', בתוך: סיני יז, תש"ה; א"מ הברמן, "ברן יחד", ירושלים תש"ה; הרב יוחנן פריד, 'אורות האהבה', בתוך: "שנה בשנה", תשמ"ח; ועוד. וכן מתוך ספרי הרב משה צבי נריה: "בשדה הראי"ה", "טל הראי"ה", "מועדי הראי"ה" ו"ליקוטי הראי"ה" א-ג; וכן 'אורות מרן הרב', בתוך: "עיטורי כהנים" 153, אלול תשנ"ז.
לקריאה נוספת

זוהר מאור, חלון לחדר הרב – ביקורת על "חדריו", אקדמות ה, אלול תשנ"ח, עמ' 151–157
רן שריד, והיו עיניך רואות את מוריך, בתוך כתבתו של נטעאל בנדל, 'פרצי אורות', עולם קטן 363, ז' באלול תשע"ב, עמ' 9
בועז אופן, מפתחות לכתבי הראי"ה, רמת גן תשע"ג – המפתחות לספר 'חדריו', בעמ' 449–456, 'השוואת מהדורות חדריו' (תשנ"ח – תשס"ב), עמ' 460
הערות שוליים

↑  מחברות אלה כונו בפי הרב צבי יהודה הכהן קוק "פנקסים", ובפי הרב דוד כהן ("הרב הנזיר") "קבצים".
↑  ד"ר אודי אברמוביץ, הפנקסים הנעלמים - על "קבצים מכתב יד קדשו", עמ' 8, הערה 31
↑  פוסט של רן שריד ברשת החברתית פייסבוק, 22 במרץ 2019
↑  יאיר קראוס, 'הסוד', מעייני הישועה, ט' בתמוז תשס"ח, עמ' 10
↑  פוסט של נזר דוד ברשת החברתית פייסבוק, 24 באפריל 2018
↑  נדפס תחילה בתוך: "שיחות הרב צבי יהודה – איש ואישה".
↑  העתקות הרצי"ה יש מהן שהן העתקות גיבוי, פסקה אחר פסקה כסדר כתיבתן, ויש מהן שהן ליקוט ממקומות שונים לפי נושאים (כפי הנראה תוך כוונה להוציאן לאור ברבות הימים). אחד הלקטים נקרא על ידי הרצי"ה – "הרב על עצמו" ובו מקבץ פסקאות אישיות מלוקטות.
↑  לפי החלוקה הבאה: קובץ א – 7 פסקאות, קובץ ב – 8 פסקאות, קובץ ג – 22 פסקאות, קובץ ד – פסקה אחת, קובץ ה – פסקה אחת, קובץ ו – 26 פסקאות, קובץ ז – 5 פסקאות, קובץ ח – 15 פסקאות.
↑  ראו: מפתח הקבלות בין הפסקאות שבספרים הנדפסים ובין מקורם בפנקסי כתב היד, המכון להוצאת גנזי הראי"ה
↑  עמ' 1–16 (נדפס שוב בתוך הספר "שיחות הרב צבי יהודה – אישים", ירושלים תשע"ז, עמ' 259–275).
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
יצחק ונה

| --- | --- |
 לידה:  1575 ה'של"ה תימן
 פטירה:  1670 (בגיל 95 בערך) ה'ת"ל
 מדינה:  תימן תימן
 מקום פעילות:  תימן
 השתייכות:  יהדות תימן
 תחומי עיסוק:  הלכה, תלמוד
 חיבוריו:  רכב אלקים, פעמון זהב
 
הרב יצחק בן אברהם בן יוסף ונה (מכונה מהרי"ו או מהר"י ונה, סביבות ה'של"ה 1575 - סביבות ה'ת"ל 1670), היה מקובל ופוסק, מגדולי רבני תימן בזמנו.
ביוגרפיה

נולד לרבי אברהם בן יוסף ונה. הרב יצחק רצאבי הביא מסורת במשפחת ונה שסיבת שם המשפחה, שמשמעותו בערבית היא "אנחה", היא שאחד מאבותיו של הרב נשבע לערבים כביכול בשם ה' "ואללה" כדי להחמיר על עצמו שלא יאכל מפת גויים כפי שנהגו בתימן, אלא שהיה משנה את מילת השבועה ל"ונה".
המהרי"ץ כתב עליו: ”ובאשר נכנס ר' אברהם ונה אל צנעא לקנות... [הביא] עמו את יצחק בנו ילד. וכאשר ר' יוסף הנזכר הציץ בו כי רוח אלהים בו, ויביאהו אל ביתו [ויפצר בו ללון] וילבישהו ויאכילהו וישקה וילמדהו דעת והיה לו לרב” (מהרי"ץ, מגילת תימן). רבי יצחק התגורר בכפר "מעבר", דרומית לצנעא. למד בילדותו בצנעא אצל רבי יוסף עראקי-הכהן. לאחר מכן למד אצל רבי שלמה הכהן בעל ספר "לחם שלמה", שרבי יצחק מרבה להביא בחיבוריו דברים בשמו. ייתכן שלמד גם אצל רבי סעדיה קורח. במקום אחד בספריו, בעניין תפילת הדרך, הוא מזכיר דבר הלכה בשמו של רבי יוחנן מזרחי בעל ספר ה"מזרחי" על הש"ס. רבי יצחק פעל להפצת תורת הקבלה. למחייתו התפרנס מכתיבת ספרי תורה וספרי לימוד.
בן דורו, הרב שלמה חראזי, מכנה אותו "מאור הגולה הרב המובהק". מהרי"ץ מזכירו בחיבוריו בלשון ”אדונינו מהר"ר יצחק ונה” (סידור עץ חיים ח"ב דף ס"ב). באחת מתשובותיו הוא מזכירו כאחד הסופרים הגדולים, שמי יכול "לחלוק ולפסול מעשיהם חלילה".
בהקדמת ספרו רכב אלקים הוא כותב: "אנו מודים בעצמנו שאין לנו חכמה ולא תבונה, שאפילו כעמי הארץ של הראשונים אין אנו". ואחר כך הוא כותב שאיננו מחבר אלא "מלקט", אף על פי שהוא עיבד הכול לפי דרכו והבליע בו את דברי עצמו פעמים רבות.
מסורת בידי צאצאיו היא שהשאיר אחריו שלושה ילדים.
חיבוריו

רכב אלהים - חיבור בקבלה בדרך קצרה שבו הוא מתאר את השתלשלות העולמות לפרטיהם על פי הקבלה הקדומה, לפני התפשטות קבלת האר"י. הספר יצא לאור בפעם הראשונה בשנת התשנ"ב 1992 על ידי מכון "אור ישראל" עם מבוא מקיף מאת הרב רצאבי.
פעמון זהב - פירוש הלכתי על נוסח תימן בדרך הפרד"ס. הוא הכניס הוספות רבות בגוף הסידור מתוך סידורי הספרדים שנתפשטו בזמנו בתימן. בפירושו הוא מרבה להסתמך על הספרים בית יוסף, שולחן ערוך ומגיד מישרים לרבי יוסף קארו. ספר זה הוא הפירוש הראשון שנכתב על התכלאל, ב-2017 נדפס חלקים ממנו.
פירוש על הלכות שחיטה ומאכלות אסורות לרמב"ם. יצא לאור בשנת תשכ"ג (1963) בשם "פירוש עברי".
פירוש הלכתי להגדה של פסח. יצא לאור על ידי הרב יוסף קאפח.
פירוש על מסכת אבות. יצא לאור על ידי הרב יצחק רצאבי.
פירוש על מגילת אנטיוכוס - נקראת בלשונו "מגילת בני חשמונאי".
ספר שער השמים, בענייני קבלה
תקון סדר השכמת הקריאה בלילה
מבשר טוב
הגהות על ספרים שונים.
לקריאה נוספת

פלטיאל גיאת, "הרובד הלשוני בפירושו של רבי יצחק ונה לפיוטי סליחות", אילת אטינגר ודני בר-מעוז (עורכים), בתוך מטוב יוסף כרך ב', חיפה: אוניברסיטת חיפה, תשע"א
הערות שוליים

↑  יוסף טובי, "רבי יצחק ונה והתחזקות העיסוק בקבלה בתימן", דעת 38, תשנ"ז עמוד 19 הערה 17
1 2  http://www.nosachteiman.co.il/?CategoryID=1279&ArticleID=8506
↑  שם סבו מובא בחתימה על ספר שער השמים, מובא במאמר אופן המרכבה עמוד 36
↑  מאמר אופן המרכבה, עמוד 38
↑  המידע על רבותיו מובא על ידי הרב יצחק רצאבי במאמר אופן המרכבה עמוד 41-42
↑  יוסף טובי, "רבי יצחק ונה והתחזקות העיסוק בקבלה בתימן", דעת 38, תשנ"ז, עמוד 20
↑  הרב יצחק רצאבי, מאמר אופן המרכבה עמוד 32
↑  הרב יצחק רצאבי, מאמר אופן המרכבה עמוד 14, בשם כתב יד
↑  פעולת צדיק חלק א' סימן ק'
↑  הרב יצחק רצאבי מאמר אופן המרכבה עמוד 19
↑  הרב יצחק רצאבי מאמר אופן המרכבה עמוד 40
↑  כגון על ספר 'תולעת יעקב' לרב מאיר אבן גבאי, בכתב יד
כרוניקון (אוסביוס)

הכרוניקון או הכרוניקה (ביוונית: Pantodape historia, Παντοδαπὴ ἱστορία, היסטוריה אוניברסלית (אנ'); לטינית: Chronicon) הוא חיבור כרונוגרפי בשני ספרים מאת אב הכנסייה אוסביוס מקיסריה.
נראה כי הוא חובר בתחילת המאה ה-4 לספירה, לפני החיבור תולדות הכנסייה. הוא כולל כרונולוגיה של העולם מאברהם ועד הוויסנאליה של קונסטנטינוס בשנת 325 לספירה (לציון 20 שנה לשלטונו). הספר הראשון מכיל סדרות של קטעים מתוך חיבורים של סופרים מוקדמים יותר; הספר השני מכיל רשימה חדשנית של תאריכים ואירועים בצורת טבלה.
מטרת החיבור היא להעמיד את ההיסטוריה הדתית במרכז ולהוכיח את קדמותם של העברים ותרבותם ביחס לעולם היווני-רומי. הכרוניקון שימש לאוסביוס מעין מסגרת-רקע לכתיבת חיבורו החשוב ביותר, "תולדות הכנסייה". הכרוניקון הוא ככל הנראה חיבור מוקדם, אך הוא נערך מחדש סביב שנת 325.
המקור היווני של הטקסט אבד, אף על פי שציטוטים בכמות משמעותית קיימים בכרונוגרפיות מאוחרות יותר. שני הספרים נשמרו ברובם בתרגום ארמני. הספר השני נשמר בשלמותו בתרגום לטיני על ידי הירונימוס. קיימים גם חלקים מצוטטים אצל סופרים סוריים מאוחרים יותר, כמו הקטעים אצל יעקב מאדסה (אנ') ואצל מיכאל הסורי (אנ') אחריו.
תוכן החיבור

היצירה חוברה כשהיא מחולקת לשני חלקים. החלק הראשון, "אנלים" (ביוונית: Χρονογραφία, "כרונוגרפיה"), מספק תקציר של היסטוריה אוניברסלית ישירות מהמקורות, כשהם מסודרים לפי לאומים. החלק השני, "קנונים כרונולוגיים" (ביוונית: Χρονικοὶ Κανόνες, "כרוניקוי קנונס"), נקרא "טבלאות כרונולוגיות וסיכום ההיסטוריה העולמית של היוונים והברברים", והוא מספק לוחות כרונולוגיים של החומר ההיסטורי בטורים מקבילים מתוזמנים זה מול זה, מעין צירי זמן מקבילים, כאשר כל שורה מהווה שנה. הטבלאות מלוות הערות קצרות היוצרות יחד מעין קיצור תולדות העולם. נקודת המוצא של הטבלאות המשוות היא שנת לידתו של אברהם (2015/16 לפנה"ס).
זוהי הרשימה הארוכה ביותר שנשמרה של מנצחים אולימפיים, הכוללת בעיקר את זוכי תחרות הסטאדיון משנת 776 לפנה"ס ועד 217 לספירה.
טבלאות אלו נשמרו בשלמותן בתרגום לטיני בכרוניקון של הירונימוס ושני החלקים עדיין קיימים בתרגום ארמני.
ניתן להרכיב מחדש את היצירה מתוך כרונוגרפים ביזנטיים, במיוחד גאורגיוס סינקלוס.
בדבריו על שנת 135 לספירה, קושר אוסביוס את הפיכתה של ירושלים לעיר נוכרית ואת שלילת זכותם של היהודים להיכנס לתחומה לאחר מרד בר כוכבא, עם נקמת אלוהים ביהודים בשל חטאיהם, כביכול: "ומהזמן ההוא (ואילך) נשללה מהם הרשות אפילו להיכנס לירושלים, בראש ובראשונה לפי צו אלוהים, כאשר ניבאו הנביאים, ושנית, בתוקף איסורי הרומאים."
הערות שוליים

1 2  אריה קופסקי, אוסביוס בישוף קיסריה: חייו ויצירתו, בתוך אוסביוס בישוף קיסריה, תולדות הכנסייה, עמ' יט.
↑  אריה קופסקי, אוסביוס בישוף קיסריה: חייו ויצירתו, בתוך אוסביוס בישוף קיסריה, תולדות הכנסייה, עמ' יח.
↑  אוסביוס, כרוניקה לשנת 135. תרגום: ש׳ ייבין, מלחמת בר־כוכבא, מוסד ביאליק, ירושלים 1957, נספח ב; בתוך: יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ה, יחידה 10 (כתב: מנחם מור), עמ' 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299430705171  PLWABN: 9810671900305606  BnF: cb13778122r (data)  GND: 4431870-4  LCCN: n85012921  NLA: 35298569  SUDOC: 027785203  VIAF: 305127269   WorldCat (עם VIAF): 305127269 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרוניקון (הירונימוס)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הירונימוס 
 שפת המקור:  לטינית 
 סוגה:  כרוניקה 
 
הכרוניקון (בלטינית: Chronicon או Temporum liber, ספר הזמנים) הוא חיבור של היסטוריה אוניברסלית (אנ') מאת הירונימוס, שחיבר אותו בקונסטנטינופול סביב שנת 380 לספירה.
זהו תרגום ללטינית של הלוחות הכרונולוגיים המרכיבים את החלק השני של הכרוניקון של אוסביוס מקיסריה, עם תוספת המכסה את תקופת השנים 325–379.
למרות שגיאות רבות שנלקחו מאוסביוס, כמו גם כמה שגיאות משלו, הירונימוס יצר חיבור רב-ערך של היסטוריה אוניברסלית, ולו רק בשל הדוגמה שנתן לכותבי כרוניקות מאוחרים יותר כמו פרוספר אקויטאנוס (אנ'), קאסיודורוס וויקטור טונוננסיס (אנ'), להמשיך את האנלים שלו. בהתאם לכרוניקון של אוסביוס, הירונימוס תארך את בריאת העולם לשנת 5199 לפנה"ס.
הכרוניקון כולל כרונולוגיה של האירועים במיתולוגיה היוונית, המבוססת על עבודתם של מלומדים הלניסטיים כמו אפולודורוס מאתונה, דיודורוס סיקולוס ואוסביוס. בזמן שהחלקים המוקדמים יותר בחיבור אינם היסטוריים, ייתכן וישנם שרידים מפוזרים של אירועים היסטוריים מהתקופה המאוחרת של יוון המיקנית בערכים של המאה ה-12 לפנה"ס.
ציר הזמן של הירונימוס

מאדם ועד השנה ה-14 של ואלנס, 5,579 שנים.
נינוס (אנ') בן בלוס (אנ') מלך 52 שנים, אברהם, זורואסטר.
סמירמיס, 42 שנים.
זמאיס, 38 שנים; הברית של אברהם עם אלוהים (1942 לפנה"ס).
אריוס שלט במשך 30 שנים; לידת יצחק (1912 לפנה"ס).
ארליוס, 40 שנים.
קסרקסס בלנאוס, 30 שנים; אינכוס (אנ') מלך במשך 50 שנים (1856 לפנה"ס).
ארממיטרס, 38 שנים.
בלוקוס, 35 שנים; לידת יוסף (1756 לפנה"ס); המבול האוגיגיאני (1757 לפנה"ס).
באלאוס, 52 שנים; רעב במצרים (1727 לפנה"ס).
אלטאדס, 32 שנים; פרומתאוס.
ממינתוס, 30 שנים.
מגכליאוס, 30 שנים.
ספרוס, 20 שנים; לידת משה (1592 לפנה"ס).
ממילוס, 30 שנים.
ספרטוס, 40 שנים; המבול של דאוקליון (1526 לפנה"ס).
אסקטאדס, 40 שנים; משה על הר סיני (1515 לפנה"ס).
אמינתס, 45 שנים; לידת מינוס, רדמאנתוס (אנ') וסרפדון (אנ')‏ (1445 לפנה"ס).
בלוכוס, 25 שנים.
בלפארס, 30 שנים; פרסאוס.
למפרידס, 32 שנים; טרוס (אנ')‏ (1365 לפנה"ס).
סוסארס, 20 שנים; פגסוס.
למפארס, 30 שנים; אירופה, מקדש באלאוסיס (אנ').
פניאס, 45 שנים; מילטוס; ארגונאוטים; אדיפוס; גדעון.
סוסארמוס, 19 שנים; הרקולס (אנ'), פריאמוס, תסאוס, (המחזה מאת אייסכילוס) "שבעה נגד תבאי" (אנ')‏ (1234 לפנה"ס).
מיתראוס, 27 שנים; משחקים אולימפיים (1212 לפנה"ס).
טאוטאנס, 32 שנים; מלחמת טרויה (1182-1191 לפנה"ס).
מנינוס ועד סרדנפלוס (אנ')‏: 36 מלכים אשורים (1240 שנים).
האולימפיאדה הראשונה (776 לפנה"ס).
האולימפיאדה ה-65; דריווש הראשון (520 לפנה"ס).
האולימפיאדה ה-181; יוליוס קיסר (44 לפנה"ס).
האולימפיאדה ה-202; הטפותיו של ישו.
האולימפיאדה ה-289; הגותים מובסים על ידי ההונים (377 לספירה).
הערות שוליים

↑  התאריך של הירונימוס לכיבוש טרויה בשנת 1183 לפנה"ס תואם מאד את שכבת החורבן השביעית של טרויה (VIIa) (אנ'), המועמדת הראשית להשראה ההיסטורית לטרויה האגדית, המתוארכת לשנת 1190 לפנה"ס.
הומרוס עצמו מתוארך לשנת 940 לפנה"ס, חוקרים מודרניים מתארכים אותו בדרך כלל מאוחר יותר משנת 800 לפנה"ס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4432930-1  VIAF: 306062370   WorldCat (עם VIAF): 306062370