stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוקאקו

| --- | --- |

נושאת המטוסים שוקאקו בעת השלמתה, 23 באוגוסט 1941
 
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי היפני
 סדרה:  נושאות מטוסים מסדרת שוקאקו
 אוניות בסדרה:  שוקאקו, זואיקאקו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Yokosuka Naval Arsenal 
 תחילת הבנייה:  12 בדצמבר 1937
 הושקה:  1 ביוני 1939
 תקופת הפעילות:  8 באוגוסט 1941 – 19 ביוני 1944 (שנתיים)
 אחריתה:  טובעה ב-19 ביוני 1944 בקרב ים הפיליפינים
 מיקום:  11°40′00″N 137°40′00″E﻿ / ﻿11.66666667°N 137.66666667°E﻿ / 11.66666667; 137.66666667 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  26,087 טון, 32,620 טון מקסימלי
 אורך:  257.5 מטרים
 רוחב:  26 מטרים
 שוקע:  8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  34.2 קשרים (63.3 קילומטר לשעה)
 גודל הצוות:  1,660
 טווח שיוט:  9,700 מילים ימיים במהירות 18 קשרים (18,000 קילומטרים במהירות 33 קמ"ש)
 הנעה:  4 טורבינות קיטור מדגם קמפון בהספק 160,000 כוחות סוס, 8 דודי קיטור
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  לוחות 215 מ"מ מעל חדרי המכונות, ומסביב לגוף האוניה בקו המים
 חימוש:  16 תותחים בקוטר 125 מ"מ (5 אינץ') 36 תותחי נ"מ בקוטר 25 מ"מ (0.98 אינץ')
 מטוסים:  72 (+12 נוספים בעתודה)
 
שוקאקו (Shōkaku 翔鶴; מילולית: "עגור נוסק") הייתה נושאת מטוסים של הצי הקיסרי היפני, והובילה את סדרת נושאות מטוסים מסדרת שוקאקו. שוקאקו, ביחד עם אוניית האחות שלה זואיקאקו, השתתפה במספר קרבות ימיים חשובים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, בהם ההתקפה על פרל הארבור וקרב ים האלמוגים. במהלך קרב ים הפיליפינים נפגעה שוקאקו מטורפדו ששיגרה צוללת אמריקנית ושקעה.
עיצוב

נושאות המטוסים מסדרת שוקאקו היו חלק מתוכנית ההרחבות של הצי הקיסרי היפני, שכללה גם את אוניות המערכה מסדרת יאמטו. לאחר שהתנערה מאמנת וושינגטון ב-1936, היה הצי חופשי לתכנן את נושאות המטוסים לפי ראות עיניו, והדגש העיקרי הושם על מהירות הפלגה, טווח פעולה גדול, מיגון כבד ותפוסת מטוסים גדולה יותר. הנחת השדרית החלה ב-12 בדצמבר 1937 במספנת הצי ביוקוסקה, האוניה הושקה ב-1 ביוני 1939, וב-8 באוגוסט 1941 נכנסה לשירות פעיל. עם כניסתה לשירות פעיל הייתה שוקאקו בעלת הדחק של 33,000 טון, בעלת מהירות מרבית של 34 קשרים (63 קמ"ש), יכולת לשאת 70–80 מטוסים, ומיגון שהיה יעיל יותר לעומת מיגון נושאות המטוסים של בעלות הברית באותה עת. מיגון כבד זה הוא שאיפשר לשוקאקו לשרוד נזקים כבדים במהלך קרבות עתידיים.
עיצוב > גוף האונייה

מבחינה חיצונית, דמתה שוקאקו לנושאת המטוסים היריו, אך הייתה ארוכה ממנה ב-35.3 מטרים, ורחבה ממנה ה-4.6 מטרים. האי החרטום הגיע עד לגובה סיפון ההאנגרים כדי לשפר את יכולת ההפלגה, והיה רחב ומעוגל דיו כדי למנוע ממי ים להגיע לסיפון ההמראה בכל תנאי מזג אוויר.
שוקאקו שקלה 10,000 טון יותר מנושאות המטוסים מסדרת סוריו, וזאת בשל המיגון הכבד הנוסף שהותקן בה. מעל מדורי המכונות הותקנו לוחות מיגון בעובי 215 מילימטרים, ובקו המים לאורך היקף האונייה הותקנו לוחות מיגון זהים בעוביים.
בניגוד לנושאות המטוסים הבריטיות של אותה תקופה, שאחסנו את דלק המטוסים שלהן במכלים שקועים במי ים, נהגו נושאות המטוסים היפניות לשלב את מכלי הדלק בתוך גוף האוניה, ולמלא את המרווחים ביניהם בפחמן דו-חמצני וכך גם בשוקאקו. אולם, רק לאחר תחילה הלחימה התברר שהזעזועים שנגרמו לנושאות המטוסים כתוצאה מפגיעות שונות סדקו את המכלים וגרמו לדליפות דלק מטוסים. לאחר שהלקח נלמד בדרך הקשה בקרב מידוויי, החליפו היפנים את הפחמן הדו-חמצני בבטון, אך גם זה לא מנע מדלק המטוסים להתפשט לאזור ההאנגרים, כפי שנלמד בקרבות מאוחרים.
עיצוב > סיפון המראה והאנגרים

אורך סיפון ההמראה של שוקאקו היה 242 מטרים, היה עשוי מלוחות עץ, ונתמך על ידי שישה עמודי פלדה שניצבו לאורך ההאנגרים. בין סיפון ההמראה להאנגרים חיברו שלוש מעליות לאורך גוף האוניה, שהיו מסוגלות להרים מטוס במשקל 5,000 קילוגרם בתוך 15–20 שניות.
גודל ההאנגר העליון היה 190 מטרים על 20 מטרים, וגובהו 4.8 מטרים, וגודל ההאנגר התחתון היה 160 מטרים על 20 מטרים, וגובהו 4.8 מטרים. בסך הכל תפסו ההאנגרים שטח כולל של 7,000 מטרים רבועים, ויכלו להכיל 72 מטוסים לפעילות מבצעית, ועוד 12 לעתודה.
בספטמבר 1942 התקינו היפנים מכ"ם בשוקאקו, לראשונה בנושאת מטוסים, וזה סייע לשוקאקו לשרוד את קרב איי סנטה קרוז, כשמפציצי צלילה מנושאת המטוסים אנטרפרייז תקפו אותה. הגילוי המוקדם של כוח התקיפה האמריקני על ידי המכ"ם נתן לאנשי הצוות מספיק זמן לפנות את הסיפונים ממכלי דלק ולרוקן את כל צינורות התדלוק, ובכך נמנעו שריפות ענק שבעבר הכריעו נושאות מטוסים.
היסטוריה מבצעית

שוקאקו וזואיקאקו היוו את פלגת נושאות המטוסים החמישית, והחלו את פעילותן המבצעית מעט לפני ההתקפה על פרל הארבור. כל נושאת מטוסים נשאה 15 מטוסי קרב מדגם A6M זירו, 27 מפציצי צלילה מדגם אאיצ'י D3A "ואל", ו-27 מפציצי טורפדו מדגם נקג'ימה B5N "קייט".
שוקאקו וזואיקאקו הצטרפו לקידו בוטאי, קבוצת נושאות המטוסים של הצי היפני המשולב, והשתתפו בפעילות הצי הקיסרי בראשית המלחמה, בהן תקיפת פרל הארבור וקרב רבאול בינואר 1942. שוקאקו השתתפה גם בפשיטה באוקיינוס ההודי בחודשים מרץ ואפריל, ומטוסיה תקפו את העיר קולומבו ב-5 באפריל. נושאות המטוסים היפניות טיבעו באותו יום שתי סיירות כבדות בריטיות, וב-9 באפריל טיבעו את נושאת המטוסים הבריטית הרמס.
לאחר מכן נשלחה פלגת נושאות המטוסים החמישית לבסיס הצי בלגונת טרוק, כהכנה למבצע MO, שמטרתו הייתה כיבוש פורט מורסבי שבגינאה החדשה. במבצע, שבמהלכו התנהל קרב ים האלמוגים, הצליחו מטוסיה לטבע את נושאת המטוסים האמריקנית לקסינגטון, אך שוקאקו עצמה ספגה נזק כבד ממטוסים אמריקנים ב-8 במאי. שוקאקו נפגעה משלוש פצצות במשקל 1,000 קילוגרם: בצד השמאלי הקדמי של סיפון ההמראה, בצד הימני האחורי של סיפון ההמראה, ובצד ימין של הגשר. אף על פי שנושאת המטוסים לא הייתה בסכנת שקיעה, למעשה נמנעה ממנה היכולת לשגר ולקלוט מטוסים, ובנוסף 109 ממלחיה נהרגו ו-114 נוספים נפצעו, ולפיכך עזבה את הקרב והפליגה ליפן.
במסעה חזרה נתקלה שוקאקו בקשיי הפלגה בים הסוער, בעקבות הנזק שספגה. בנוסף, היה עליה לפלס דרכה דרך מארבי צוללות שהציב הצי האמריקני בדרכה. בסופו של דבר הגיעה שוקאקו למספנת הצי בקורה ב-17 במאי, ועלתה על מבדוק יבש ב-16 ביוני. התיקונים ארכו מספר ימים בלבד, וב-14 ביולי שבה שוקאקו לפעילות, והצטרפה לפלגת נושאות המטוסים הראשונה. למרות זאת, הנזק שספגה בקרב ים האלמוגים מנע ממנע להשתתף בקרב מידוויי.
עם שובן לחזית, היוו שוקאקו, זואיקאקו ונושאת המטוסים הקלה זואיהו את פלגת נושאות המטוסים הראשונה, ולקחו חלק במספר קרבות נוספים במהלך 1942: קרב איי שלמה המזרחיים, בו הסבו נזק לאנטרפרייז, קרב איי סנטה קרוז, בו הסבו נזק כבד להורנט (שלאחר מכן ננטשה), אך שוקאקו ספגה נזק ממפציצי הצלילה של אנטרפרייז, ושוב נאלצה לשוב ליפן לתיקונים.
לאחר מספר חודשי תיקון ואימון צוותי אוויר חדשים, שבה שוקאקו במאי 1943 לפעילות ועמדה לצאת למתקפת-נגד באיים האלאוטיים, אך המבצע נזנח בעקבות הניצחון האמריקני באטו. תחת זאת, הפליגה שוקאקו למעגן הצי בטרוק, שם עגנה במשך שארית השנה, ולבסוף שבה ליפן לתחזוקה.
טיבוע

ב-15 ביוני 1944 יצאה שוקאקו להתקפת-נגד עם קידו בוטאי כנגד כוחות בעלות הברית שפעלו באיי מריאנה. טייסיה ספגו אבדות רבות מאש מטוסים ואש נ"מ מאוניות אמריקניות. במהלך קרב ים הפיליפינים, ב-19 ביוני, פגעו בשוקאקו שלושה טורפדו ששיגרה הצוללת האמריקנית "קוואלה". אחד מהטורפדו פגע במכל דלק המטוסים בסמוך להאנגר הראשי ומטוסים ששהו בו באותה עלו בלהבות. הימצאות תחמושת ופצצות בהאנגר תרמה לגודל הפיצוץ, כמו גם דליפת דלק ממכל שבור. כשהחלה הספינה לשקוע והלהבות יצאו מכלל שליטה, נתן הקפטן את הפקודה לנטוש את הספינה. לאחר פגיעת הטורפדו החלו להתפשט ברחבי הספינה אדי דלק, וכשאחת הפצצות התפוצצה על סיפון ההאנגר הרעידה את הספינה כולה סדרה של פיצוצים עזים, שקרעה חלקים מנושאת המטוסים. תוך דקות התהפכה נושאת המטוסים וטבעה, עימה 887 אנשי צוות ו-376 אנשי צוות אוויר, בסך הכל 1,263 אנשים. מתוך 570 השורדים נמצא מפקד נושאת המטוסים קפטן הירושי מטסובארה.
גל התקיפה הראשון בהתקפה על פרל הארבור ממריא מסיפון שוקאקו
שוקאקו תחת התקפה בקרב ים האלמוגים
שורש 18

השורש במופע "מכווץ" ימני
שורש 18, או דאו בּוּ (בסינית: 刀部, פיניין: Dāo bù) הוא השורש השמונה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "סכין" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 377 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
כאשר הוא מרכיש מילה סינית יחד עם שורשים אחרים ומופיע בצד ימין, הוא בדרך כלל הופך לצורה: 刂.
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 刀刁刂רכיב בלבד
+1: 刃SC / KO /刃TC /刃JP刄(=刃)
+2: 刅分切刈
+3: 刉刊刋(= 刊)刌刍SC (=芻->艸)
+4: 刎刏刐刑划刓刔刕刖列刘SC (=劉)则SC (=則)刚SC (=剛)创SC (=創)
+5: 刜初刞刟删SC וריאנט (=刪)刡刢刣判別TC / JP וריאנט刦(=劫->力)刧(=劫->力)刨利刪TC / JP וריאנט别SC וריאנט (=別)刬SC (= 剗)刭SC (= 剄)
+6: 刮刯到刱(=創)刲刳刴(=剁)刵制刷券刹SC / JP (=剎)刺刻刼(=劫->力)刽SC (=劊)刾SC (=㓨)刿SC (= 劌)剀SC (= 剴)剁剂SC (= 劑)
+7: 剃剄剅剆則剈剉削剋剌前剎剏(=創)剐SC (=剮)剑SC (=劍)
+8: 剒剓剔剕剖剗剘剙(=創)剚剛剜剝剞剟剠剡剢剣JP (=劍)剤JP (=劑)剥SC / JP (=剝)剦(=閹->門)剧SC (=劇)剮GB גרסה TC
+9: 剨剪剫剬剭剮מסורתית וריאנט副剰JP (=剩)剱JP סטנדרטיים (=劍)
+10: 剩割剳剴創剶
+11: 剷剸剹剺剻剼剽剾剿
+12: 劀劁劂劃劄
+13: 劅劆劇劈劉劊劋劌劍劎(=劍)劏
+14: 劐劑劒(= 劍)劓劔(= 劍)
+15: 劕
+17: 劖
+19: 劗劘
+21: 劙劚
לקריאה נוספת

לוי לי: "התחקות אחר שורשי הדמויות הסיניות: 500 מקרים". בייג'ינג 1993,ISBN 978-7-5619-0204-2
Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.0-89659-774-1
שורש 176

שורש 176, או מיאן בּוּ (בסינית: 面部, פיניין: Miànbù) הוא השורש המאה שבעים-ושישה של הכתב הסיני. פירושו "פנים" או "צד", וכן "אטריות". הוא אחד מתוך 11 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מתשעה קווים.
במילון קאנגשי יש 66 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בסינית מפושטת, 面 משמש גם כצורה המפושטת של 麵/麪 - "אטריות" או "קמח".
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 面靣(= 面)
+5: 靤(=皰->皮)
+6: 靥SC (= 靨)
+7: 靦
+12: 靧
+14: 靨
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}:  (עזרה)
שורש 167

סדר הכתיבה של השורש במופע:钅
שורש 167, או ג'ין בּוּ (בסינית: 金部, פיניין: Jīn bù) הוא השורש המאה ששים-ושבעה של הכתב הסיני. פירושו "זהב" והוא הראשון מתוך 9 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משמונה קווים.
במילון קאנגשי יש 806 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בחמשת היסודות (או "חמשת השלבים") של הפילוסופיה הסינית, 金 מייצג את יסוד המתכת.
כאשר הוא מרכיס תו יחד עם שורשים אחרים הוא מופיע בצורה:钅 (א釒 בסינית מסורתית).
התפתחות

השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
תחנת ויקטוריה (לונדון)

ערך זה עוסק בתחנת רכבת בלונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

  נגיש לכיסאות גלגלים
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1868
 מיקום
 מיקום:  בלגרביה, לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אזור נסיעה:  אזור 1
 קואורדינטות:  51°29′42″N 0°08′37″W﻿ / ﻿51.495005°N 0.143577°W﻿ / 51.495005; -0.143577
 תחנות סמוכות:  תחנת באטרסי פארק, Wandsworth Road railway station 
 מידע על התחנה
 סוג התחנה:  רכבת תחתית
 שם המערכת:  London station group 
 בעלים:  נטוורק רייל 
 רציפים:  19 
 קווים העוברים בתחנה:  קו סירקל קו דיסטריקט קו ויקטוריה
 נוסעים בשנה:  79.93 מיליון (2010)
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסתחנת ויקטוריה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסתחנת ויקטוריה(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיתחנת ויקטוריה(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיתחנת ויקטוריה
 
תחנת לונדון ויקטוריה (באנגלית: London Victoria Station) היא תחנת רכבת, תחנת רכבת תחתית ומרכז תחבורה בעיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
תחנת ויקטוריה מורכבת למעשה משתי תחנות רכבת אשר משרתות קווי רכבת לדרום-מזרח אנגליה, תחנת רכבת תחתית אשר משרתת את הקווים סירקל ודיסטריקט, ותחנת רכבת תחתית במפלס עמוק אשר משרתת את קו ויקטוריה. מלבד מרכיבים אלו, במתחם התחנה מצויים גם מרכזי תחבורה נוספים כמו תחנת אוטובוסים בקווים עירוניים (ממוקמת בכניסה למבנה הראשי) ותחנת אוטובוסים לקווים המגיעים ליעדים ברחבי בריטניה.
תחנת ויקטוריה קרויה כך על שם רחוב ויקטוריה שאליו היא פונה, הרחוב קרוי כך על שם המלכה ויקטוריה. תחנת ויקטוריה היא השנייה בגודלה בבריטניה מבחינת נפח הנוסעים העוברים בה, עם כ-73 מיליון נוסעים בשנה.
התחנה נפתחה לציבור ב-1 באוקטובר 1860.
תחנת הרכבת התחתית

תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה מחולקת למעשה לשתי תחנות; תחנה המשרתת את קו ויקטוריה ותחנה מעט מרוחקת משם ומחוברת בעזרת מעבר תת-קרקעי, אשר משרתת את הקווים סירקל ודיסטריקט. קו ויקטוריה הוא קו במפלס עמוק, בעוד שהתחנה השנייה קרובה לפני הקרקע משום שהקווים נחפרו בצורת "חפירה וכיסוי".
בשלב הראשון נפתחה תחנת הרכבת התחתית ב-24 בדצמבר 1868 על ידי חברת 'מטרופוליטן דיסטריקט ריילווי' (לימים קו דיסטריקט). בשנת 1872 התחנה הפכה לחלק מהמעגל המרכזי (Middle Circle) והמעגל החיצוני (Outer Circle) עד שאלו הופסקו בשנת 1900 ו-1908 בהתאמה. בתחילת המאה מבנה התחנה המקורי שופץ מחדש ונבנה מעליו בניין משרדים, בין השנים 1902-3 קו הרכבת התחתית שודרג למערכת חשמלית. בשנת 1949, בנוסף לקו דיסטריקט שעבר בתחנה, נחנך גם הקו סירקל שהתבסס על קו 'המעגל הפנימי' (Inner Circle).
ב-7 במרץ 1969 נפתח החלק השני של תחנת הרכבת התחתית; תחנה במפלס עמוק, קרובה יותר לתחנת הרכבת הראשית, לשירות קו ויקטוריה החדש. תחילה הייתה התחנה תחנה סופית עד לסיום העבודות על הקו, וב-23 ביולי 1971 נפתח החלק הדרומי של הקו לכיוון בריקסטון.
תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה היא תחנה מוצעת להיכלל בקו צ'לסי-האקלי, המוכר גם בתור "קרוסרייל 2" (Crossrail 2). קו זה עתיד להיכנס לשלבי הסיום רק לאחר השלמת הקו הראשון "קרוסרייל 1" בשנת 2018.
תחנת ויקטוריה בתרבות

בספרו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות", הדמות הראשית בעלילה ג'ון וורת'ינג התגלה כשהיה תינוק בתיק בתחנת ויקטוריה.
תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה מופיעה בקומיקס "ונדטה" כשהיא נטושה.
"תחנת ויקטוריה" הוא שמו של מחזה קצר שנכתב על ידי המחזאי הבריטי הרולד פינטר.
שורש 166

שורש 166, או לי בּוּ (בסינית: 里部, פיניין: Lǐ bù) הוא השורש המאה שישים-ושישה של הכתב הסיני. פירושו "כפר" או "לי (יחידת מרחק סינית מסורתית)"  והוא האחרון מתוך 20 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 290 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בסינית מפושטת, 裏 או 裡 שפירושן "בתוך" או "פנימי" היא מוזג אל 里 ונמצא בשימוש נפוץ במשמעות זו.
התפתחות

השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר תווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 里(גם טופס SC של裏/裡->衣)
+2: 重
+4: 野
+5: 量
+11: 釐
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
שורש 17

שורש 17, או צ'יאֶן בּוּ (בסינית: 凵部, פיניין: Qiǎn bù) הוא השורש השבעה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "קופסה פתוחה" או "כלי קיבול", והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
באשר לשורשים הדומים 匚 ו-冂, שמו של שורש 17 מתאר אך ורק את צורתו, 下三框, בתרגום מילולי: "מסגרת תלת צדדית תחתונה".
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 凵
+2: 凶
+3: 凷凸凹出(לצאת, לשלוח)击SC (=擊->手, להכות)
+4: 凼
+6: 函 SC/TC /函 Kangxi/JP/KO (תיבה)
+7: 凾(= 函)
+10: 凿SC (=鑿->金)
שורש זה אינו לעולם אינו מופיע כתו בפני עצמו. בשילוב, הוא לוקח היסטורית משמעויות כגון "פה פתוח", "קופסה", "מסגרת", "חור" או "כלי קיבול".
幽 שפרושו "עמוק" או "אפל" נגזר משורש 46 (山 - הר) ולא משורש 17 (凵).
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy : from pictograph to ideogram : the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
לוי לי: "התחקות אחר שורשי הדמויות הסיניות: 500 מקרים". בייג'ינג 1993,ISBN 978-7-5619-0204-2
KangXi: עמוד 134, תו 17
שורש 173

שורש 173, או יו בּוּ (בסינית: 雨部, פיניין: Yǔ bù) הוא השורש המאה שבעים ושלושה של הכתב הסיני. פירושו "גשם" והוא אחד מתוך 9 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משמונה קווים.
במילון קאנגשי יש 298 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 雨
+3: 雩雪雫
+4: 雬雭雮雯雰雱雲雳SC (=靂)
+5: 雴雵零雷雸雹雺電雼雽雾SC (=霧)
+6: 雿需霁SC (=霽)
+7: 霂霃霄霅霆震霈霉SC (גם צורת SC של黴->黑)霊JP (=靈)
+8: 霋霌霍霎霏霐霑霒(= 𩃬)霓霔霕霖霗(=零)
+9: 霘霙霚(=霧)霛(=靈)霜霝霞霟霠
+10: 霡SC (=霢)霢霣霤霥
+11: 霦霧霨霩霪霫霬霭SC (=靄)
+12: 霮霯霰霱露霳霴
+13: 霵霶霷霸霹霺(=溦->水)霻
+14: 霼霽霾霿靀(=濛->水)
+15: 靁(=雷)
+16: 靂靃靄靅靆靇靈
+17: 靉
+18: 靊
+19: 靋靌(=寶->宀)靍(=鶴->鳥)靎
+21: 靏
+31: 靐
וריאנטים

| יַפָּנִית | סין | טייוואן, הונג קונג |
| --- | --- | --- |
雨 雲
צורות נפוצות בכתב יד
תו עצמאי - משמש בסינית מפושטת ויפנית
תו עצמאי - משמש בסינית מסורתית
צורת השורש כרכיב של תו, משמש בסינית מפושטת ויפנית
צורת רכיב אלטרנטיבית - משמש בסינית מפושטת ויפנית
צורת רכיב כשורש בתוך תו - שימוש בסינית מסורתית
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
תחבורה יבשתית

תחבורה יבשתית היא תחבורה המתקיימת על הדרכים, בשונה מתחבורה מסילתית שבה התחבורה מתקיימת על מסילות שעליהן נעות בעיקר רכבות. בעבר התקיימה תחבורה יבשתית בעיקר על ידי סוסים, אולם כיום היא כוללת בעיקר כלי רכב.
היסטוריה

צורותיה הראשונות של התחבורה היבשתית היו רכיבה על סוס, שור, חמור ובמקרים מסוימים אף על ידי אדם. עם התפתחות המסחר, החלו לעצב דרכים (או: מסלולים) שהיו בדרך כלל שטוחים ורחבים, כדי בהם לאפשר פעילות מסחרית. אחר כך פיתחו את הטרבויס, מעין יצירה ראשונית של המרכבה, ונועדה בעיקר לטעון עליה משאות. הגלגל הגיע מעט לאחר מכן, תחילה ככל הנראה על ידי שימוש בבולי עץ כגליל
עם התפרסות האימפריה הרומית נוצר צורך לאפשר לחיילים דרכים לתעבורה מהירה ממקום למקום. הדרכים של אותם זמנים היו מלאות בוץ ורפש, דבר שהאט באופן משמעותי את קצב תנועת הפלוגות. כדי לפתור בעיה זו, החלו הרומאים בבניית דרכים גדולות רחבות ומסודרות, שקיבלו את השם דרכים רומיות. הדרכים הרומיות השתמשו במצע מסילה עמוק, הבנוי מאבנים גרוסות, כדי להבטיח כי הדרך תישאר יבשה תמיד. המים יצופו מעל האבנים והדרך לא תימלא רפש וטיט.
בתקופת המהפכה התעשייתית, ועקב התפתחות המסחר בין ערים ומדינות, הפך פיתוח הדרכים למשימה הכרחית. ג'ון לאודון מק'אדם עיצב את הדרך המודרנית הראשונה. הוא פיתח ריצוף זול העשוי מאבן ומשמן, תוך שבקצוות הדרכים יצר כעין שיפוע יורד, כדי לגרום למים להישפך אל מחוץ לדרך. באותו הזמן יצר תומאס טלפורד אתגר של ממש בבניית רחובות חדשים וגשרים.
תחבורה מודרנית

כיום עשויים כבישים בעיקר מאספלט ומבטון. על בסיס התוכנית של מק'אדם, מעורבב חומר האספלט עם מעט אבנים וחול. האספלט ידוע ככביש גמיש שיכול לעמוד בגריסה מתמדת תחת תנועה. בטון משמש בעיקר למשטחים לטעינת סחורה, עקב יכולתו לשאת על גביו מטענים כבדים, אלא שהוא יקר יותר, ודורש זהירות רבה יותר בהכנת הבסיס. בדרך כלל מצופים כבישי בטון בשכבה דקה של אספלט, כדי ליצור משטח שחיקה.
דרכים מודרניות מעוצבות כדי לשאת כלי רכב כבדים יותר ומהירים יותר, אי לכך הן דורשות משטח עבה יותר, ותת-רבדים רבים יותר. תת-רבדים הם שכבות של אבן חצץ וחול התומכים בכביש עצמו. דבר זה נדרש כדי למנוע חדירת מים אל השכבות התחתונות של הכביש, ביצור השכבות התחתונות אמור להבטיח חסימה משמעותית של הצטברות מים תחת הכביש.
חלק חשוב בעיצובו של כביש הוא השוליים, הממלאים מספר צרכים, כגון מקום לעצירת כלי רכב במקרה של תקלה, מסלול חירום ואף חנייה (במקום עירוני). בדרך כלל אזור השוליים מעוצב נמוך יותר משאר הכביש, כדי לאפשר למי הגשמים לזרום מטה ולא לחלחל פנימה אל תוך הכביש, השוליים הם מטבעם מקום צר ובדרך כלל אינם יכולים לאפשר נסיעת כלי רכב עליהם, זו גם הסיבה שנסיעה שם אסורה על פי חוקי התנועה.
שמחה צחובל

| --- | --- |

 לידה:  1901 רוסיה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1955 (בגיל 54 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
שמחה צחובל כשבתי צבי, בהצגת תיאטרון האהל על פי נתן ביסטריצקי, אמצע שנות ה-30
קברו של צחובל בבית העלמין קריית שאול
שמחה סניָה (סנקה) צֶחוֹבָל (1901 – 10 בנובמבר 1955) היה שחקן תיאטרון ישראלי, שחקן אופי, מראשוני תיאטרון האהל.
צחובל נולד למשפחה בת שלושה ילדים וגדל בעיר בנדרי שבבסרביה, רוסיה. התחנך בגימנסיה העברית שוורצמן בעירו.
עלה לארץ ישראל ב-1921 עם משפחתו. אביו, שלום, נמנה עם מייסדי המושבה כפר סבא.
היה משחקניו הקבועים של תיאטרון "האהל", והיה ידוע במיוחד בהופעתו בתפקיד הראשי במחזה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" שכתב סמי גרונמן, בשנת 1943 בגלגולו הראשון כמחזה, בטרם עובד למחזמר.
צחובל חי תקופה מסוימת בזוגיות עם לוסיה לייקין, שחקנית האהל אף היא, לאחר שזו נפרדה מבעלה, אברהם שלונסקי.
שמחה צחובל נפטר ערירי מסרטן הגרון.
הערות שוליים

↑  שמחה צחובל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  דוד וייסר, "תמרורי-דרך לארץ-ישראל", בתוך: משה תמרי (עורך), קהִלת בנדרי: ספר זיכרון, תל אביב: ועד יוצאי בנדרי בישראל: בהשתתפות יוצאי בנדרי בארצות הברית, תשל"ה, עמ' 207 (ספר יזכור לקהילת בנדרי, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 211).
↑  שלום צחובל, דבר, 17 בספטמבר 1958.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012461975905171  VIAF: 7169627947482860132   WorldCat (עם VIAF): 7169627947482860132 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחנת ז'בוטינסקי

תחנת ז'בוטינסקי היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב. מיקומה ברחוב הרצל בבת ים והיא נקרא על שם רחוב ז'בוטינסקי בבת-ים הנמצא סמוך לתחנה.
מיקום

תחנת ז'בוטינסקי שוכנת במרכז העיר בת ים, ברובע צפון על פי תוכנית חלוקת הרבעים בעיר.
התחנה ממוקמת במרחק הליכה מטיילת בת ים, שדרת העצמאות ומרחוב בלפור, שלאורכו עסקים וחנויות רבות ושירות תחבורה ציבורית לכל חלקי העיר.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
ראו גם

תחבורה בבת ים
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
שורש 175

שורש 175, או פֵיי בּוּ (בסינית: 非部 או 非部; בפיניין: Fēi bù) הוא השורש המאה שבעים-וחמשה של הכתב הסיני. פירושו "שגיאה" והוא האחרון מתוך 9 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משמונה קווים.
במילון קאנגשי יש 25 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
פיי בו יכול להופיע מכווץ אנכית, מעל או מתחת לשורש אחר כשהוא מרכיב מילה יחד איתו כגון ב: 靟 (במופע עליון) או 靠 (מופע תחתון).
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 非
+4: 靟
+7: 靠
+11: 靡
וריאנטים

צורת השורש כתובה באופן שונה בסינית מפושטת בהשוואה לשפות אחרות. ב"רפורמת הכתיבה של סין", שין דז'שינג, (או גופני הדפוס החדשים), במקום 非 המקורית אומצה צורה יותר וולגרית וסימטרית 非. שינוי זה מיושם לעיתים אף בפרסומים סיניים מסורתיים, בתוך כתב מסורתי אפילו שהצורה מפושטת וזאת בעקבות השינויים הקטנים יחסית מהצורה המסורתית.
非 בסינית מסורתית, יפנית וקוריאנית
非 בסינית מפושטת