stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרוזן דוקו

| --- | --- |
 הרוזן דוקו/דארת' טיראנוס.
 שם סרט:  מלחמת הכוכבים
 תוכנית טלוויזיה:  מלחמת המשובטים (2003 לא קנון), מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים (2008)
 הופעה ראשונה:  מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים
 הופעה אחרונה:  מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'
 יוצרים:  ג'ורג' לוקאס
 גילום הדמות:  כריסטופר לי
 מידע
 שם אמיתי:  הרוזן דוקו
 כינויים:  דארת' טיראנוס
 סטטוס:  מת
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  לוחם ולורד סית'
 נטייה:  רע, הצד האפל של הכוח
 מומחיות:  לחימה בחרב אור
 כוחות:  שליטה ב"כוח"
 כלי נשק:  חרב אור אדומה
 חבר לשעבר בקבוצה:  מסדר הג'דיי
 סגנון לחימה:  מקאשי, שיטה 2 של סיוף בחרב אור
 דת:  סית'
 אזרחות:  הרפובליקה הישנה 
 תאריך פטירה:  BBY 19
 מקום פטירה:  Invisible Hand 
 סיבת המוות:  דו-קרב עם אנאקין סקיווקר
 דמויות קשורות
 חברים:  דארת' סידיוס, אסאג' ונטרס, גנרל גריווס
 אויבים:  מסדר הג'דיי, אובי ואן קנובי, אנאקין סקייווקר
 
הרוזן דוקו, הידוע גם כדארת' טיראנוס, הוא לורד סית', דמות בדיונית בעולם מלחמת הכוכבים. דמותו של דוקו מגולמת על ידי השחקן כריסטופר לי. הרוזן דוקו מופיע במלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים ומלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' ומהווה את אחד מהנבלים העיקריים של הסרטים.
ביוגרפיה > נעוריו וראשית דרכו

דוקו נחשב למאסטר ג'דיי אגדי בקרב מסדר הג'דיי, ונכלל תחת "ה-20 האבודים" - 20 אבירי ג'דיי היחידים בהיסטוריה של המסדר, אשר אי פעם נטשו אותו. הוא היה תלמיד של יודה, פדוואן (שוליה) של ת'מה קרוליאן (ג'דיי אגדי בעל חרב אור ירוקה, אשר נרצח על ידי דוקו) והמאסטר של קווי-גון ג'ין.
כשעוד היה חלק ממסדר אבירי הג'דיי, דוקו היה ג'דיי מוערך ובעל עוצמה רבה. הוא בחר לו את קווי-גון בתור פדוואן, מהסיבה שהאמין שמאסטר הוערך לפי הפדוואן, ודוקו, אשר התרשם רבות מכישוריו של קווי-גון הצעיר, רצה להיות מורהו. בשנת 44 BBY, דוקו יצא במלחמה, כשלצידו אבירי ג'דיי נוספים, כנגד קבוצת המנדאלוריאנים (Mandalorians), שבט של אנשים חבושי-מסיכה, המורכבים מכל הגזעים של הגלקסיה, המאמינים בתרבות משל עצמם. דוקו וצבאו הקטן רצחו כמעט את כל המנדאלוריאנים, חוץ מג'נגו פט, בו ייעזר בעתיד. הוא איבד כמעט שליש מאבירי הג'דיי שלחמו לצידו. דוקו וחניכו, קווי-גון, היו מבורכים ביכולות מרשימות ביותר, בקרב ובשימוש ב"כוח", ובוודאי היו יושבים כחלק ממועצת הג'דיי, אלמלא דעותיהם הנוגדות את דרכי המסדר.
ביוגרפיה > מעבר לצד האפל

דוקו השתמש בצד האפל עוד לפני כשהוא עזב את המסדר. בתקרית חטפו שליט מושחת ודוקו הרג אותו בחניקת כוח. קווי ג'ון ג'ין ניסה לעצור אותו אבל לא הספיק. דוקו עזב את המסדר בסביבות הקרב בכוכב נאבו ("מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום"), ושינה את שמו לרוזן של סרנו. הוא החל לתעב את הרפובליקה הגלקטית, ובמיוחד את מסדר הג'דיי, אשר שירת את הרפובליקה ללא התנגדות. מותו של חניכו האהוב היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינתו של דוקו.
זועם על הרפובליקה, ועל השליט-העליון החדש, דוקו החל לחשוב על דרכי נקמה במסדר הג'דיי. ישנן שמועות האומרות כי בזמן הזה, דוקו למד את אומנויות הצד האפל. הוא האמין כי הוא יוכל לשלוט בשני הצדדים - האור והאופל - ולייצב איזון בין השניים (כל עוד הוא לא התפתה לאחד מהצדדים) ובכך יהפוך את הגלקסיה למקום טוב יותר. בשלב מסוים דוקו התפתה לצד האפל, ונהפך לשולייתו של דארת' סידיוס. הוא אימץ לעצמו שם סית'י, דארת' טיראנוס. ביחד, שני הסית'ים תכננו בקפדנות את מלחמת המשובטים - התוכנית הגדולה אשר מטרתה להפוך את הרפובליקה הגלקטית לאימפריה הגלקטית הראשונה, להפיל את מסדר הג'דיי ולהחזיר את הסית' לימי גדולתם. דוקו היה האדם היחיד שידע על חייו הכפולים של אדונו. לעומת הבדלנים אשר הכירוהו כדארת' סידיוס ואנשי הרפובליקה ופשוטי העם אשר הכירו את הנשיא העליון פלפטין, דוקו ידע כי פלפטין הוא סידיוס עצמו.
ביוגרפיה > המתלמדים וסוף חייו של דוקו

בזמן מלחמת המשובטים היו לדוקו מתלמדים רבים, ביניהם אסאג' ונטרס. הוא ודארת' סידיוס שלחו את אסאג' ונטרס להרוג את הפדוואן אנאקין סקייווקר, אך מזימה זו נכשלה לאחר שאנאקין הביס אותה בכעסו בכוכב יבין 4. בנוסף לכך היה את סוואג' אופרס (אחיו של דארת' מול) שהוא המתלמד שלו אחרי אסאג' ונטרס, עד שסוואג' בגד בו. התלמיד הלא סית' הכי מפורסם שלו היה גנרל גריווס, הסייבורג בעל ארבע הזרועות. הוא ודארת' סידיוס שלחו את גריווס לחטוף את הנשיא העליון של הרפובליקה פלפטין מקורוסנט, ובזמן המבצע דוקו היה בספינת הדגל של גריווס, היד הנעלמת (The Invisible Hand). הג'דיי אובי-וואן קנובי ואנאקין סקייווקר פרצו לספינתו של גריווס במטרה לשחרר את פלפטין וניהלו קרב חרבות אור נגד דוקו. דוקו הצליח לנצח את אובי ואן, אך אנאקין, שלא הקשיב לדרך הג'דיי, ניצח את דוקו בדו-קרב חרבות אור והרג אותו חסר-ישע, מה שמלכתחילה הייתה התוכנית של דארת' סידיוס, הלא הוא פלפטין.
הרובע השישי של פריז

| --- | --- |
סמל הרובע השישי של פריזסמל הרובע השישי של פריז
המכון של צרפת בקצה פון דז אר, ברובע השישי של פריז
המכון של צרפת בקצה פון דז אר, ברובע השישי של פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 ראש העיר:  ז'אן פייר לקו
 עיר אם:  פריז
 תאריך ייסוד:  1860 
 שטח:  2.15 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  40,209 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  21,263 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  48°51′02″N 2°19′56″E﻿ / ﻿48.850530555556°N 2.3322333333333°E﻿ / 48.850530555556; 2.3322333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://mairie06.paris.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מפת הרובע השישי של פריז     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרובע השישי של פריז (בצרפתית: VIe arrondissement), הממוקם בגדה השמאלית של העיר, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת, והוא משתרע על שטח של 2.154 קמ"ר. הוא מפורסם בשל אזור סן ז'רמן דה פרה, שבמרכזו כנסיית סן ז'רמן דה פרה, שנוסד במאה ה-6. ברובע השישי נמצא גם הסנאט, שממוקם בגני לוקסמבורג.
דמוגרפיה

שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1911, אז הגיע מספר התושבים ל-102,993 איש (שהם 47,815 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 44,919 תושבים וברובע הועסקו 43,691 בני אדם.
דמוגרפיה > היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

| שנה על פי מפקד האוכלוסין הצרפתי | אוכלוסייה | צפיפות (לקמ"ר) |
| --- | --- | --- |
| 1872 | 90,288 | 41,994 |
| 1911 (שיא צפיפות האוכלוסין) | 102,993 | 47,815 |
| 1954 | 88,200 | 41,023 |
| 1962 | 80,262 | 37,262 |
| 1968 | 70,891 | 32,911 |
| 1975 | 56,331 | 26,152 |
| 1982 | 48,905 | 22,704 |
| 1990 | 47,891 | 22,234 |
| 1999 | 44,919 | 20,854 |
| 2005 (הערכה) | 45,800 | 21,263 |
הרבעים הפנימיים

כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השישי הם:
רובע דה לה מוֹנֵה (Quartier de la Monnaie)
רובע נוטרדאם-דה-שַאן (Quartier Notre-Dame-des-Champs)
רובע דה לְ'אוֹדֵאוֹן (Quartier de l'Odéon)
רובע סן-זֵ'רמָן-דה-פְּרֵה (Saint-Germain-des-Prés)
נוף עירוני > מקומות בעלי עניין

האקדמיה הצרפתית
קפה דה פלור
הסנאט (צרפת) (ארמון לוקסמבורג)
מלון לוטציה (אוטל לוטטיה)
גני לוקסמבורג
קפה לה דה מאגו
שדרות סן ז'רמן
שדרות סן מישל
כיכר סן מישל
מסעדת פולידור
פון דז אר
פון נף
רובע סן ז'רמן דה פרה
תיאטרון וייה-קולומבייה
תיאטרון האודאון
נוף עירוני > כנסיות ומוסדות דת

כנסיית סן סולפיס
כנסיית סן ז'רמן דה פרה
נוף עירוני > קולז'ים ואוניברסיטאות

אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר
אקול נסיונל סופריור דה מן
בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה
גני לוקסמבורג, בהם שוכן הסנאט (צרפת)
מלון לוטטיה בלילה
ואטו

ערך זה עוסק בההילך החוקי של ונואטו. אם התכוונתם לצייר צרפתי, ראו .
| --- | --- |

שטר מיוחד בערך נקוב של 200 ואטו
 משתמשים:  ונואטו 
 סמל:  VT
 ISO 4217:  VUV
 יחידות על
 100:  דולר (לא רשמי)
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  200VT, 500VT, 1,000VT, 2,000VT, 5,000VT, 10,000VT
 מטבעות בשימוש:  1VT, 2VT, 5VT, 10VT, 20VT, 50VT, 100VT
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  3.9%
 בנק מרכזי:  בנק המילואים של ונואטו 
 → פרנק ההברידים החדשים 
 
ואטו הוא ההילך החוקי של ונואטו. הוא נכנס למחזור לאחר קבלת העצמאות בשנת 1982 והחליף את פרנק ההברידים החדשים ואת הדולר האוסטרלי.
הוואטו הוא יחידה מוניטרית בפני עצמו: הוא אינו מתחלק לתת-יחידות כמו מאיות. הסיבה לערכו הנמוך היא שהוא נועד להיות דומה בערכו לפרנק המשמש בקלדוניה החדשה ובפולינזיה הצרפתית.
המטבע מונפק הן בשטרות והן במטבעות. השטרות מונפקים בערכים: 100, 200, 500, 1000 ו-5000 ואטו.
המטבעות מונפקים בערכים הבאים
ניקל-פליז: 1 (16מ"מ) ; 2 (19מ"מ) ; 5 (23מ"מ)
ניקל-נחושת: 10 (24מ"מ) ; 20 (28מ"מ) ; 50 (33מ"מ, מטבע גדול)
ניקל-פליז: 100 (23מ"מ)
שער הוואטו הוא נייד, אך ההנחה היא שהוא קבוע ביחס לסל מטבעות סודי.
תושבי ונואטו משתמשים לעיתים במושג של "דולר" השווה לערך של 100 ואטו, בלי בהכרח לציין לאיזה מטבע בדיוק הם מתכוונים. למרות שאין בנמצא יחידה מוניטרית כזו, היא מקלה את החישובים בסכומים גדולים במטבע בעל ערך נקוב כה נמוך. כך למשל התקציב הממשלתי בסך 6,000,000,000 הוא למעשה בערך חמישים מיליון דולר אמריקאי.
לקריאה נוספת

Krause, Chester L.; Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed.). Krause Publications. ISBN 0873411501.
Pick, Albert (1994). Standard Catalog of World Paper Money: General Issues. Colin R. Bruce II and Neil Shafer (editors) (7th ed.). Krause Publications. ISBN 0-87341-207-9.
ו.פ.ר. אאלן

ו.פ.ר. אאלן (גרמנית: Verein für Rasenspiele 1921 Aalen e.V.) הוא מועדון כדורגל מהעיר אאלן בגרמניה. המועדון משחק נכון לעונת 2016/2017 בליגה הגרמנית השלישית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1921 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה. עד שנת 2008 הליגה הגרמנית השלישית הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית והמועדון הצטרף לליגה זו בשנתה הראשונה. בסוף העונה 2008/2009 סיים במקום הלפני אחרון בליגה וירד לליגה הרביעית שהיא ליגה אזורית. לאחר עונה אחת בליגה הרביעית חזר המועדון לליגה השלישית.
בסוף העונה השנייה 2011/2012 בליגה השלישית סיים במקום השני והעפיל בפעם הראשונה לליגה הגרמנית השנייה בכדורגל. המועדון סיים את העונה הראשונה בליגה השנייה במקום 9 מתוך 18 קבוצות. בעונה זו הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הגרמני והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד. בעונת 2013/2014 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הגרמני והפסיד לקבוצת וולפסבורג. בעונת 2014/2015 הגיע בפעם הראשונה לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת הופנהיים. בסיום העונה ירד לליגה השלישית.
שחקנים בולטים

גרמניה דניאל ברנהרדט
גרמניה מרטין דאוש
גרמניה מרקו האלר
גרמניה דניס הילברנד
גרמניה אנדראס הופמן
גרמניה רוברט לכלייטר
גרמניה אנדראס מאייר
גרמניה מרקו סיילר
גרמניה סשה טראוט
ואאיל רונים

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1980 (בן 43) קהיר, מצרים 
 מקום מגורים:  סן פרנסיסקו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קהיר  האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 
 מוסדות:  אקדמיית תחריר  GV  קוורה 
 פרסים והוקרה:  פרס פרופיל האומץ (2011) 
 מספר צאצאים:  2 
 
ואאיל רונים
וָאאִיל סעיד עבאס רונים (בערבית: وائل سعيد عباس غنيم, תעתיק מדויק: ואאל ע'נים; נולד ב-23 בדצמבר 1980) הוא מהנדס תוכנה, אקטיביסט אינטרנטי וראש חטיבת השיווק של גוגל במזרח התיכון וצפון אפריקה. הוא הפך לדמות מוכרת בינלאומית, לאחר שזוהה כאחד מהאנשים שהציתו את ההפגנות ומהומות המחאה רחבות ההיקף, שהובילו להפיכה במצרים בשנת 2011, מעצרו עקב כך, וכן ריאיון רגשני שהעניק לאחר מכן.
תחילת דרכו

רונים נולד בקהיר שבמצרים, למשפחה מהמעמד הבינוני וגדל באיחוד האמירויות הערביות. הוא סיים את התואר הראשון בהנדסת מחשבים באוניברסיטת קהיר ב-2004, ואת התואר השני בשיווק ופיננסים קיבל מאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. עד שנת 2008 עסק בשיווק והקמת אתרי אינטרנט בעולם הערבי, וב-2008 מונה למנהל השיווק האזורי של גוגל במזרח התיכון וצפון אפריקה, בסניף המצרי של החברה. ב-2010 התמנה לכהן באותו התפקיד אך בסניף איחוד האמירויות הערביות, באזור התעשייה בדובאי.
מהפכת ה-25 בינואר

בינואר 2011, רונים שכנע את חברת גוגל לאפשר לו לשוב למצרים, כשהוא מציין כי יש לו "בעיות אישיות". לאחר שובו למצרים, ב-27 בינואר 2011, הוא נעלם במהלך אי השקט ששרר במצרים. משפחתו דיווחה לרשת אל-ערביה כמו גם לרשתות בינלאומיות על דבר היעדרו. בלוגרים רבים, ביניהם כריס דיבונה וחביב חדאד השיקו קמפיין במטרה לאתר את מקום הימצאו. ב-5 בפברואר 2011, מוסטאפה אלנגאר, דמות אופוזיציונית מרכזית במצרים, דיווח כי ואאיל רונים חי, מוחזק בידי השלטונות המצרים וכי הוא צפוי להשתחרר "בתוך שעות". ב-6 בפברואר 2011, אמנסטי דרש שהרשויות המצריות יסגירו את מקום הימצאו של רונים וישחררו אותו ממעצר.
ב-7 בפברואר שוחרר, לאחר 11 ימי מעצר. בעת שחרורו התקבל בתשואות וקריאות שמחה כשהוא מצהיר כי "לא ננטוש את דרישתנו שהיא עזיבתו של המשטר".
באותו יום, רונים הופיע בערוץ הטלוויזיה המצרי, דרים טי.וי. ב-10 בלילה, באירוח מונה אל-שזלי. במהלך הראיון הוא שיבח את המפגינים וביכה את ההרוגים בעוד המארחת הקריאה את שמות ההרוגים והראתה לו את תמונותיהם. הראיון נגמר בזה שרונים קם מכיסאו ועזב את האולפן בסערת רגשות, בעוד המראיינת מנסה ללכת אחריו. בראיון עצמו, הוא הוסיף וציין כי הם ראויים יותר לתשומת לב ממנו, וקרא לסיומו של משטר מובארק, כשהוא מתאר משטר זה כ"הבל". הוא גם הכריז אמונים למצרים, באומרו כי לעולם לא יעבור להתגורר בארצות הברית, המולדת של אשתו. בעוד הוא הופך להיות הסמל של המהפכה במצרים, רונים הצהיר כי הוא "מוכן למות" למען מטרה זו וכי "בסופו של דבר..., הוא אסף את עצמו לשניות ספורות וניסה להפיק את המיטב מהבמה שניתנה לו [מטעם הערוץ]. אני רוצה להגיד לכל אם ואב שאיבדו ילד, שאני מצטער, אבל זו אינה הטעות שלנו", אמר, "אני נשבע באלוהים, זו אינה הטעות שלנו. זו הטעות של כל אחד מבעלי הכוח השלטוני שאינם רוצים להרפות מזה".
ב-9 בפברואר רונים יצא להמונים בכיכר תחריר, כשהוא אומר להם: "זו אינה העת ליחידים, קבוצות או תנועות. זה העת לכולנו לומר רק דבר אחד: מצרים היא מעל הכל".
ההיסטוריון והפובליציסט פואד עג'מי כתב על המהפכה:
"שום אייתוללה לא צעד קדימה כדי לאסוף את הקהל. זו לא הייתה איראן של 1979. מנהל גוגל צעיר, ואאיל רונים, המריץ את המחאה הזו כאשר זו יכלה לאבד גובה ובעוד היא יכלה להיכנע לאמונה כי המשטר ומנהיגה הם אובייקט גדול ובלתי ניתן להזזה. מר רונים היה איש העולם המודרני. הוא לא הונע מתוך אדיקות דתית. התנאי של מדינתו כאובייקט העוני, ידידת הכלכלה של ביזה ושחיתות, האכזריות וקלות הראש כלפי כל המצרים בכל שדרות החיים בידי משטרת המדינה, בצורה כזו שגרם לאנשים לצאת מדפוס התנהגותם ולהתייאש מזה וחייב אותם לתת לאיש הצעיר הזה ואחרים כמותו את ייפוי הכוח".
הרובע השלושה-עשר של פריז

| --- | --- |
סמל הרובע השלושה-עשר של פריזסמל הרובע השלושה-עשר של פריז
אזור האולימפיאד ברובע השלושה-עשר של פריז
אזור האולימפיאד ברובע השלושה-עשר של פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 ראש העיר:  סרז' בליסקו
 עיר אם:  פריז
 תאריך ייסוד:  1860 
 שטח:  7.15 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  178,350 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  24,895 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  48°49′56″N 2°21′20″E﻿ / ﻿48.832222222222°N 2.3555555555556°E﻿ / 48.832222222222; 2.3555555555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://mairie13.paris.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מפת הרובע השלושה-עשר של פריז     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרובע השלושה-עשר של פריז (בצרפתית: XIIIe arrondissement), הממוקם בגדה השמאלית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. ברובע נמצאת שכונת הצ'יינהטאון העיקרית של פריז, אזור בו מרוכזים בניניי מגורים גבוהים, בדרום-מזרח הרובע השלושה-עשר.
כמו כן, הרובע הוא מקום מושבה של הספרייה הלאומית של צרפת – אתר פרנסואה מיטראן, ואזור העסקים החדש שבגדה השמאלית.
גאוגרפיה

לב הרובע הוא כיכר ד'איטלי (כיכר איטליה), המהווה את נקודת ההתכנסות של כל השדרות המרכזיות של הרובע, וכן של קווי הרכבת התחתית שעוברים בו. הכיכר נפגשים חלקי הרובע, בּוּט-אוֹ-קָאי, גובלן והרובע האסיאתי (צ'יינהטאון). 
שטח הקרקע של הרובע הוא 7.146 קמ"ר.
דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע השלושה-עשר נמצאת עדיין בהליך של צמיחה, בעיקר בשל שטף המהגרים מאסיה שמתנקז אליו. במפקד האוכלוסין האחרון משנת 1999, מנתה האוכלוסייה 171,533 איש. הרובע השלושה-עשר גדל במהירות גם בהיקף הפעילות העסקית שבו, הודות למחוז העסקים החדש שהוקם בו (פארי ריב גוש). ב-1999 אכלס הרובע 89,316 משרות, וסביר להניח שמספר זה גדול יותר בימנו.
דמוגרפיה > היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

| שנה על פי מפקד האוכלוסין הצרפתי | אוכלוסייה | צפיפות (לקמ"ר) |
| --- | --- | --- |
| 1872 | 69,431 | 12,342 |
| 1954 | 165,620 | 23,164 |
| 1962 | 166,709 | 23,329 |
| 1968 | 158,280 | 22,149 |
| 1975 | 163,313 | 22,854 |
| 1982 | 170,818 | 23,904 |
| 1990 | 171,098 | 23,943 |
| 1999 | 171,533 | 24,004 |
| 2005 (הערכה) (שיא צפיפות האוכלוסין) | 177,900 | 24,895 |
הרבעים הפנימיים

כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השלושה-עשר הם:
רובע לָה סַלְפֶּטְרִיֵיר (Quartier de la Salpêtrière) – גובל בצפון בשדרות סן-מרסל ובשדרות ל'אוֹפִּיטָל, במזרח בנהר הסן, בדרום בשדרות וינסן אוריו ובמערב בשדרות דה גוֹבּלַן. המבנה המרכזי בחלק זה הוא בית החולים פיטייה סלפטרייר והקטע הצפוני של אזור העסקים פארי ריב גוש.
רובע גָאר (Quartier de la Gare) - גובל בחלקו הצפוני בשדרות וינסן אוריו, במזרח בנהר הסן, בדרום בקומונות איבְרי-סוּר-סֵן וקרמלן-ביסטר (Kremlin-Bicêtre), ובמזרח בשדרות דה שוסי. בחלק זה נמצא אזור הצ'יינהטאון והקטע הדרומי של אזור העסקים פארי ריב גוש.
רובע מֵזוֹן-בְּלָאנְש (Quartier de la Maison-Blanche) – גובל בצפון בשדרות אוגוסט-בְּלַנְקִי, במזרח בשדרות דה שוֹסִי, בדרום בקומונות קרמלן-ביסטר וזנטיי (Gentilly), ובמערב ברחובות דה ל'אָמִירל-מושה (rue de l'Amiral-Mouchez) ודה לה סַנְטֶה.
רובע קרוּלבּרבּ (Quartier de Croulebarbe) – גובל בצפון בשדרות דה פּוֹר-רוֹיָאל, במזרח בשדרות דֵה גוֹבּלַן, בדרום בשדרות אוגוסט-בלנקי, ובמערב ברחוב דה לה סנטה. בשדרות גוֹבְּלַן נמצא מפעל שטיחי-קיר (בצרפתית: גובלן), וכן מספר מסעדות ובתי-קולנוע.
הרבעים הפנימיים > רבעים על פי קהילות

בוט או קאי (La Butte aux Cailles)
הרובע האסייתי
פובור סן-מרסל
פארי ריב גוש (Paris Rive Gauche)
היסטוריה

הרובע השלושה-עשר נוצר לאחר הרחבת פריז בשנת 1860, והוא כולל חלקים מהרובע השנים-עשר על-פי חלוקת העיר הישנה. הרובע השלושה-עשר היה עד למספר פיתוחים טכנולוגיים גדולים; ב-21 בנובמבר 1783, באזור בוט או קאי נחתו ז'אן פרנסואה פילטרה דה רוזייה (Jean-François Pilâtre de Rozier) יחד עם פרנסואה לורן המרקיז מארלנדה לאחר הטיסה המאוישת הראשונה בכדור פורח שבנו האחים מונגולפייה. בשנת 1891 פנאר ולבסור הקימו את המפעל הראשון לייצור מכוניות בסמוך לפורט ד'איברי.
במהלך המאה ה-19 וחלק מהמאה ה-20, עברה ברובע השלושה-עשר פעילות תעשייתית ענפה, בה ניתן למנות את מפעל השוקולד של לומבר (Lombart), מפעל הסוכר של סֶה (Say) ומפעל SUDAC.
חלקו של הרובע המצוי מדרום לכיכר ד'איטלי עבר טרנספורמציה רבתי במחצית השנייה של המאה ה-20. אזור המגורים שבסביבת שדרות וינסן אוריו נבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה, כמו כן, בלוקים שסבלו מבעיות תברואה וסניטריה עברו שיפוצים: בלוק מספר 13 (בשדרות אוגוסט-בלנקי), בלוק מספר 4 (סביב כיכר נסיונל), ובלוק בייברה.
העבודות האורבניות הגדולות ביותר, בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, זכו לשם איטלי 13 (Italie XIII), משום שהתרכזו סביב שדרות ד'איטלי, והובילו לבנייתם של מגדלי מגורים גבוהים בחלקו הדרומי של הרובע. בהשארת תאוריות התכנון האורבני של לה קורבוזייה, שונו פניו של האזור שנמשך מבוט-או-קיי עד לרחוב נסיונל, ומשדרות וינסן אוריו ועד לפורט-ד'איטלי. למעלה משלושים מגדלים שגובהם חוצה את מאה המטרים נבנו באזור זה, בעיקר באזור אולימפיאד.
באמצע שנות השבעים הופסק מפעל השיפוצים, בעת שהגיעו לאזור הפליטים הראשונים מווייטנאם, ומילאו את מגדלי המגורים החדשים, שעדיין לא אוכלסו. גלי פליטים ומהגרים נוספים הגיעו מאוחר יותר מאסיה, בעיקר מקמבודיה, לאוס וסין, והפכו בסופו של דבר את חלקו הדרומי של הרובע השלושה-עשר לרובע אסייתי אמיתי.
תוכניות שיפוץ גדולות נוספות החלו בחלקו המזרחי של הרובע מראשית שנות התשעים, עם בניית האתר החדש של הספרייה הלאומית של צרפת, והקמת אזור העסקים פארי ריב גוש. גם כיום נחשב אזור זה לאחד מאזורי הבנייה הגדולים ביותר בצרפת.
אמנות

הרובע השלושה-עשר כולל מספר גלריות אוונגרד ברחוב לואי-ויס, ונהנה מפעילות אומנות סביבן. כמו כן, מצוי בו מתחם של מגורי אמנים ואטליה במבנה ה"פְרִיגוֹ" ("מקרר" בצרפתית) העצום, ששימש בעבר כמחסני קירור. המחסנים הפכו לאזור מגורי אמנים בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20.
בתחום האדריכלות, מעטים הרבעים בפריז בהם הייתה לאדריכלים מודרניים אפשרות לבנות ולשנות כברובע זה. הרובע השלושה-עשר מתהדר בכמה מהשמות הגדולים באדריכלות המאה ה-20, שבניינים משלהם נבנו בשטחו, ובהם:
שניים מבין המבנים הנדירים שבנה לה קורבוזייה בפריז: בית פְּלאנֶה (maison Planeix) בשדרות מסנה מספר 26 (1924), וארמה די סלו, המצוי בין הרחובות קנטגרל (rue Cantagrel) ושבלרה (rue du Chevaleret, משנת 1934).
קומפלקס המגורים החשוב של כריסטיאן דה פורזאמפארק (Christian de Portzamparc, משנת 1975), שניסח את מושג "הבלוק הפתוח", בו נעשה שימוש בבניית אזור העסקים פארי ריב גוש.
המבנה הראשון של האדריכל נורמן פוסטר בפריז: בניין משרדים בפינת רחוב נב-דה-טולביאק ושדרות דה פראנס (משנת 2004).
יהודים

ברובע קיים בית הספר היהודי יבנה, שבו כ-1500 תלמידים.
עיריית הרובע השלושה-עשר של פריז
חלק גדול מהרובע השלושה-עשר נבנה מחדש מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, עם מגדלי מגורים גבוהים, שם שוכן כיום חלק גדול מהקהילה האסיאתית של פריז
שדרות וינסן אוריו
שיכונים ציבוריים (HLM) שנבנו במחצית הראשונה של המאה ה-20
פורט-ד'איטלי, בגבולו הדרומי של הרובע
רח' דוקטור לרה - מבנה ישן ומגדלים חדשים ברובע השלושה-עשר של פריז
תמונת פנורמה של הרובע השלושה-עשר
החלוקה הישנה של פריז לרבעים, לפני תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, בשנות השישים של המאה ה-19
הרולד סונדרס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1875 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  13 ביולי 1950 (בגיל 75 בערך)
 הישג בולט:  היה מס' 69 בעולם בשנת 1930
 מד כושר מרבי:  2498 (בינואר 1930)
 מקצוע נוסף:  שחקן ברידג' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
הרולד סונדרס (באנגלית: Harold Saunders;‏ 1875 - 13 ביולי 1950) היה שחמטאי בריטי.
קריירה

סונדרס הגיע למקום השני בתחרות לונדון, בשנת 1913. (ניצח: ג'ורג' אלן תומאס). באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות צ'לטנהאם (ניצח: פרדריק ייטס ). בתחרות המשנית של הייסטינגס 1919 חלק סונדרס מקום 7–8, בתחרות המשנית של הייסטינגס בשנת 1924/5 חלק מקום 5–7, בתחרות אדינבורו 1926 הגיע למקום החמישי (ניצח: פרדריק ייטס) ובתחרות לונדון 1926 חלק מקום שלישי, לאחר פרדריק ייטס וויקטור בורגר.
את תוצאותיו הטובות ביותר השיג סונדרס בתחרויות סקרבורו, שם חלק בשנת 1926 מקום ראשון עם אדגר קול אך הפסיד לו במשחק ביניהם ולבסוף הפסיד בפליי-אוף לג'ורג' אלן תומאס 0–2 כך שסיים במקום הרביעי.. בשנת 1927 הגיע למקום התשיעי (ניצח: אדגר קול),
חלק מקום 4–6 בשנת 1928 (ניצח: ויליאם וינטר) וחלק מקום ראשון עם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר בשנת 1929.
באליפות אנגליה בשנת 1932 הגיע סונדרס למקום ה-12 (ניצח: מיר סולטאן חאן).
הערות שוליים

↑  Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it
↑  Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it
↑  Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it
↑  Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it
↑  Altona 1932, web.archive.org, ‏2009-01-02
ואטה

ואטה (בהונגרית: Vatta) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ואטה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-969 תושבים בשנת 1990 עד 901 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-7%).
בואטה חיה קהילה יהודית ועד היום קיים במקום בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 125 |  |
| 1880 | 64 | 858 |
| 1910 | 31 |  |
| 1920 | 33 |  |
| 1930 | 10 |  |
| 1941 | 25 | 1,372 |
הרולד סימון

| --- | --- |

הרולד סימון בחגיגות ה-100 שלו, 2020
 לידה:  24 באפריל 1920 מדינת אורנג' החופשית, דרום אפריקה
 פטירה:  28 בפברואר 2022  (בגיל 101)
 כינוי:  סמוקי
 בת זוג:  מיירה ויינברג
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1950 (כשנתיים)
 דרגה:   רב-סרן
 תפקידים בשירות
 טייס
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מייסד סוכנות הביטוח סימון וויזל
הרולד "סמוקי" סימון (באפריקאנס: Harold Simon;‏ 24 באפריל 1920 – 28 בפברואר 2022) היה טייס דרום-אפריקני אשר היה שותף בייסוד חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה

סימון נולד במדינת אורנג' החופשית, דרום אפריקה, לאב מליטא ולאם מאנגליה ממוצא יהודי. סימון למד חשבונאות ומסחר באוניברסיטת ויטווטרסראנד והתנדב בשנת 1941 לחיל האוויר הדרום אפריקאי, שם שימש כנווט וטייס מפציצים.
סימון חזר ליוהנסבורג לאחר מלחמת העולם השנייה, עבד כרואה חשבון והתחתן עם מיירה ויינברג. שלושה שבועות לאחר חתונתם, במאי 1948, השניים עברו לישראל כדי לסייע במלחמת העצמאות ושניהם הצטרפו לחיל האוויר הישראלי הטרי. בשל הסמכתו גויס סימון לתפקידים נווט וטייס מפציצים. ביוני 1948 הפך למפקד המבצעים של חיל האוויר והשתתף ב-24 משימות סיור והפצצה. סימון שהה בישראל לאחר המלחמה והשתחרר מחיל האוויר בשנת 1950 בדרגת רב-סרן.
בשנת 1962 הקים סימון את סוכנות הביטוח סימון וויזל שהתמחתה בביטוח חיים. בשנת 2000, סימון מכר את התיקים לחברת הביטוח מגדל והיא מיזגה אותה עם סוכנות הביטוח של חברת "מבטח שמיר" בבעלות מאיר שמיר. החברה המאוחדת נקראה "מבטח סימון סוכנויות לביטוח בע"מ".
משנת 1968 התמנה סימון ליו"ר מח"ל העולמי והיה חבר מייסד של הקרן למורשת מנחם בגין בירושלים. הוא קיבל את פרס מפעל חיים של TELFED 2014 על שירותו בישראל. מעורבותו בהקמת מדינת ישראל הוצגה בסרט "מעל ומעבר" (Above and Beyond) משנת 2014.
בשנת 2019 הוענק לו פרס סילבן אדמס בוני ציון, המעניק כבוד למהגרים דוברי אנגלית לישראל שתרמו תרומה חברתית משמעותית.
סימון נפטר ב-28 בפברואר 2022, בגיל 101.
הערות שוליים

1 2  Don't forget the foreign fighters who sacrificed for Israel's Independence. www.jpost.com.
↑  The Jewish Pilots of World War II. IAF
↑  Ymedad (27 April 2016). "Smokie Simon, 97". Begin Center Diary
↑  Nefesh b'Nefesh announces Bonei Zion prizewinners for 2019. www.jpost.com.
↑  Cashman, Greer Fay. Harold ‘Smoky’ Simon dies at 101. www.jpost.com.