stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להרוס את השמלה

תצלום בסגנון "להרוס את השמלה"
להרוס את השמלה (באנגלית: Trash the Dress) הוא ז'אנר בצילום, ובמיוחד בצילום חתונות, שמצולם באתרים ובמצבים העומדים בניגוד לחגיגיות, לזוהר או לרומנטיקה הקיימים בדרך כלל בצילומי אופנה וחתונות. דוגמה נפוצה היא צילום של כלה שנכנסה לים או לשלולית בוץ בשמלת כלה.
ב-2012 טבעה למוות כלה בקנדה כשנסחפה עם שמלתה בזרם הנהר בו היא הצטלמה. הצלם, ואף אחרים, ניסו להצילה, אך ללא הועיל.
מקבץ תמונות בסגנון "להרוס את השמלה"
הערות שוליים

↑  "Canada bride dies at 'trash the dress' photoshoot". BBC News (באנגלית בריטית). 2012-08-26. נבדק ב-2023-10-12.
להשתין מהמקפצה

להשתין מהמקפצה – ביטוי ישראלי הבא לבטא מעשה פסול הנעשה בפומביות מופגנת, תוך שמבצעו אינו חש בושה על מעשיו או שהוא מתייחס בזלזול לדעת הציבור עליהם.
האמירה מבוססת על כך שהכל יודעים שרבים מטילים שתן במי בריכת השחייה, מנהג פסול, שקשה למנוע אותו. בעוד הציבור הרחב מעדיף להתעלם ממעשה פסול זה שאין בידו לפעול כנגדו, אותו ציבור לא יעבור על כך בשתיקה אם פלוני יעשה מעשה זהה, השתנה במי הבריכה, מהמקפצה.
משמעות אחרת לביטוי היא שבעוד ההשתנה במים היא מעשה נסתר שקשה לשים לב אליו, והמבצע אותו יודע שהוא פסול ומעדיף להסתירו, הרי ש"המשתין מהמקפצה" עושה את המעשה בבוטות, לעיני כל, תוך שהוא אינו חש בושה על מעשהו או מרגיש שהוא חסין להשלכותיו ולדעת הציבור עליו. השימוש בביטוי נועד להשוות בין מעשים פסולים אחרים, הנעשים בדרך כלל בצנעה, לבין מקרה שבו הם נעשים לאור היום.
הביטוי התפרסם והפך למטבע לשון במערכון "המציל" שכתב דני רווה וביצע גדי יגיל.
דוגמה לשימוש במשפט: ”הנה חיים הבדחן מגיע. הייתי עובד בבריכה, אמרתי לו: "תצא מהבריכה", אמר לי:"למה?", אמרתי לו: "מה זה "למה?", אתה עשית פיפי בבריכה!", אומר: "מה אתה מדבר, כולם עושים פיפי בבריכה", אמרתי: "כן, אבל לא מהמקפצה..."”.
הערות שוליים

↑   להשתין מהמקפצה, בביצוע גדי יגיל - המציל, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:06)
כריסטי מקניקול

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1962 (בת 62) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 פרסים והוקרה:  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1989)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1977)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1979) 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטינה אן "קריסטי" מקניקול' (באנגלית: Christina Ann "Kristy" McNichol; נולדה ב-11 בספטמבר 1962) היא שחקנית אמריקאית זוכת שני  פרסי אמי ומועמדת שני פרסי גלובוס הזהב. התפרסמה כשחקנית בעיקר ככוכבת סדרת הדרמה "משפחה".
ביוגרפיה

מקניקול נולדה בלוס אנג'לס לקרולין וג'ים מקניקול. אחיה הוא השחקן ג'ימי מקניקול (אנ')
מקניקול זכתה למירב הפרסום שלה בסוף שנות ה-70 בזכות סדרת הדרמה "משפחה", בה שיחקה במשך ארבע שנים. מקניקול זכתה על הופעותייה בסדרה בשני  פרסי אמי ובמועמדות אחת לפרס גלובוס הזהב. בסוף שנות ה-80 שיחקה בקומדיית המצבים "קן ריק" בתור השוטרת הסמוייה ברברה וסטון.
כשחקנית קולנוע שיחקה בדרמות "כלב לבן", "חמודות קטנות" לצידה של זוכת האוסקר הצעירה טייטום אוניל ו"רק כשאני צוחקת" בתפקיד פולי בתה של כוכבת התיאטרון האלכוהוליסטית ג'ורג'יה היינץ (מרשה מייסון) שהעמיד את מקניקול לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
השתתפה בנוסף בקומדיה המוזיקלית הכושלת "סרט הפיראטים" ובמותחן הארוטי "משיכה ארוטית".
פרשה ממשחק בשנת 1998 ומאז משמשת כמורה למשחק בלוס אנג'לס.
חיים אישיים

ב-2012 יצאה מהארון וסיפרה על יחסיה עם בת זוגה בשני העשורים האחרונים.
הערות שוליים

↑  Kristy McNichol Wants to 'Be Open About Who I Am', מגזין פיפל, 6 בינואר 2012
| פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | איימי אירווינג (1980) ‏•‏‏ דיאנה סקרוויד (1981) ‏•‏‏ איילין קווין (1982) ‏•‏‏ סיביל דנינג (1983) ‏•‏‏ לין-הולי ג'ונסון (1984) ‏•‏‏ בריג'יט נילסן (1985) ‏•‏‏ דום דה-לואיז (1986) ‏•‏‏ דריל האנה (1987) ‏•‏‏ כריסטי מקניקול (1988) ‏•‏‏ ברוק שילדס (1989) ‏•‏‏ סופיה קופולה (1990) ‏•‏‏ שון יאנג (1991) ‏•‏‏ אסטל גטי (1992) ‏•‏‏ פיי דאנאוויי (1993) ‏•‏‏ רוזי אודונל (1994) ‏•‏‏ מדונה (1995) ‏•‏‏ מלאני גריפית' (1996) ‏•‏‏ אליסיה סילברסטון (1997) ‏•‏‏ מריה פיטילו (1998) ‏•‏‏ דניס ריצ'רדס (1999) |  |
| 2000–2019 | קלי פרסטון (2001) ‏•‏‏ מדונה (2002) ‏•‏‏ דמי מור (2003) ‏•‏‏ בריטני ספירס (2004) ‏•‏‏ פריס הילטון (2005) ‏•‏‏ כרמן אלקטרה (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ פריס הילטון (2008) ‏•‏‏ סיינה מילר (2009) ‏•‏‏ ג'סיקה אלבה (2010) ‏•‏‏ דייוויד ספייד (2011) ‏•‏‏ ריהאנה (2012) ‏•‏‏ קים קרדשיאן (2013) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2014) ‏•‏‏ קיילי קווקו (2015) ‏•‏‏ קריסטן ויג (2016) ‏•‏‏ קים בייסינגר (2017) ‏•‏‏ קליאן קונוויי (2018) ‏•‏‏ רבל וילסון (2019) |  |
| 2020–הווה | מאדי זיגלר (2020/21) ‏•‏‏ ג'ודי קיי (2021) ‏•‏‏ אדריה ארג'ונה (2022) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319421805171  BnF: cb139671877 (data)  GND: 1124429484  ISNI: 0000 0000 3219 2925  LCCN: n79128388  MusicBrainz: bca6fd47-85e1-4a8b-a1d3-a6619ead5d81  NDL: 00621111  NTA: 317438034  SNAC: w6q65q57  SUDOC: 243362463  VIAF: 76507608   WorldCat (עם VIAF): 76507608
כריסטיאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג

כריסטיאן הזקן, דוכס בראונשווייג-לינבורג, (9 בנובמבר 1566–8 בנובמבר 1633) היה נסיך לינבורג והנסיך-בישוף של מינדן.
ביוגרפיה

כריסטיאן נולד ב-9 בנובמבר 1566, והיה בנם השני של וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ודורותיאה מדנמרק. ב-1597 הוא נבחר כקואדיוטור של הנסיך-בישוף של מינדן וב-1599 נכנס בעצמו לתפקידו כבישוף. לאחר מותו של אחיו הבכור, ארנסט השני ב-1611, הוא ירש את השלטון בנסיכות לינבורג וב-1617 ירש גם את נסיכות גרובנהאגן שאוחדה עם נחלותיו.
כשפרצה מלחמת שלושים השנים הוא הצטרף, עם הדוכס פרידריך מהולשטיין, לצד של הקיסר, הפך לקולונל של כוחות החוג הסקסוני התחתון וביקש במיומנות רבה לשמור את זירת המלחמה רחוקה משטח הבישופות ככל האפשר; למרות זאת בשנת 1623 כבשו הכוחות הקיסריים תחת גנרל טילי את נחלותיו. כאשר אצילים מסכסוניה התחתונה התכוננו להגן על עצמם, כריסטיאן התפטר מתפקידו כקולונל החוג. רק בשנת 1629, כאשר התקבל צו ההשבה, הוא הצטרף לאמונה הפרוטסטנטית.
הוא מת ב-8 בנובמבר 1633.
כוח המגן של חצי האי ערב

כוח המגן של חצי האי ערב (בערבית: قوات درع الجزيرة المشتركة, באנגלית: Peninsula Shield Force), הוא כוח צבאי משותף של הארצות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (GCC). מטרתו להרתיע ולהגיב כנגד כל איום צבאי חיצוני המופנה לעבר אחת מחברות המועצה: כווית, קטר, בחריין, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ועומאן.
הקמה

המועצה לשיתוף פעולה של מדינות המפרץ (GCC) החליטה ב-1982 על הקמת כוח צבאי משותף בסדר גודל של 10,000 חיילים. על פי ההחלטה הכוח יחולק לשתי אוגדות ויקרא "כוח המגן של חצי האי ערב", בסיסו נקבע בצפון ערב הסעודית סמוך לגבול הכוויתי והעיראקי. הכוח מורכב מיחידות רגלים, שריון, ארטילריה ויחידות עתודה מהחברות השונות. במהלך השנים כוח המגן גדל בהתמדה בעיקר כתוצאה מלחץ סעודי. תפקידו המרכזי של הכוח היה הגנה על הגבול של ערב הסעודית וכווית עם עיראק.
נכון למרץ 2011 כוח המגן מונה כ-40,000 חיילים ובסיסו הקבוע נמצא בערב הסעודית ליד העיר חפר אלבאטן בצפון מזרח המדינה. לפי דבריו של מטלק בן סאלם אלאזימע, מפקד כוח המגן הנוכחי, כל התערבות צבאית של הכוח נעשית בהסכמה ובהשתתפות של כל מדינות ה-GCC.
פעולות חשובות של כוח המגן > 1990-1991

כוח המגן של חצי האי ערב לא פעל באופן ממשי כנגד הפלישה של סדאם חוסיין לכווית ב-1990, מה שחשף את הליקויים החמורים של הכוח. הכוח היה כה בלתי יעיל עד שהגנרל ח'ליד בן סולטאן החליט לפרק את הכוח ליחידות הלאומיות השונות המרכיבות אותו.
פעולות חשובות של כוח המגן > 2003

במרץ 2003, לפני הפלישה האמריקאית לעיראק, נעשה שימוש מסוים בכוח המגן.
פעולות חשובות של כוח המגן > 2011

ב-14 במרץ 2011, כוח המגן של חצי האי ערב נקרא על ידי הממשלה הבחריינית לבוא לעזרתה בדיכוי המהומות שפרצו בשטחה על רקע האביב הערבי. זאת הייתה הפעם הראשונה שנעשה שימוש בכוח המגן למטרות פנימיות בתוך מדינות ה-GCC. בסוף אותו חודש אמר מפקד כוח המגן מטלק אלאזימע, כי משימת הכוח בבחריין הייתה "להבטיח את התשתיות הצבאיות האסטרטגיות בבחריין מפני התערבות של כוחות זרים" וכן להגן על גבולות בחריין בזמן שכוחות הביטחון הבחריינים "עסוקים עם בעיות של ביטחון פנים". הוא הכחיש שהכוח בפיקודו פגע, ולו באופן קל, באיזשהו אזרח בחרייני, ואמר שפקודיו נכנסו לבחריין "כדי להביא רק טוב, שלום ואהבה".ההתערבות בבחריין כללה כ-10% מכוח המגן של חצי האי ערב. כל יחידה צבאית שנכנסה לבחריין כללה לוחמים מכלל ארצות ה-GCC.
ההפגנות שהתחוללו בערב הסעודית באותו זמן, ליד העיר קטיף, וכוונו למען שחרור אסירים פוליטיים במדינה, התרחבו וכללו דרישה להוצאת כוח המגן של חצי האי ערב מבחריין.
כרמלה ברג

אין תמונה חופשית
כרמלה ברג היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

ברג היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה והיסטוריה, ובוגרת בית הספר לאמנות קלישר. הציגה ומציגה באופן קבוע בישראל, אירופה, ארצות הברית, יפן וסין. עוסקת בתחומי האמנות הפלסטית, מיצב וספרי אמן.
פרויקטים נבחרים

"Knowing You Knowing Me", פרויקט משותף עם אמנים מהודו, הולנד, שוודיה וישראל, הוצג בארצות הברית, שוודיה, הולנד וישראל, 2011 ו-2012;
"Waterfall", פרויקט משותף עם אמנים מארצות הברית ופינלנד, הוצג בבוסטון, ארצות הברית, הלממלינה, פינלנד וגבעתיים, ישראל, 2009 ו-2011;
"צבע טרי", "גלויות נסתרות" למען מלגות לילדים מוכשרים באמנות, ישראל, 2009;
Huntenkunst, במה בינלאומית לאמנות עכשווית, הולנד, 2008, 2009 ו-2012;
"The Insight of Nature", מוזיאון Natural History, בייג'ינג ו-Academy of Fine Arts, טייאנג'ין, 2006;
ביאנלה International Turkish Grameen Art למען ילדים באפריקה, אנקרה, 2005;
ביאנלה 5 ו-6 לאמנות מקודשת, סיינה, רומא וספרד, 2004 ו-2006;
"The Tile Project", פרויקט עם ארגון TCE, הוצג ב-22 ארצות בשיתוף אמנים בינלאומיים ומוצג באופן קבוע באוניברסיטת תל אביב, 2004;
"הספרייה הניידת", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2004;
"מרקרס", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2003 ו-2011;
"ראן טן ארט", המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות מודרנית בקובה, יפן, 2003;
תערוכת אמנות עכשווית, המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות בנגויה, יפן, 2002 ו-2004;
"The Coaster Project", פרויקט עם ארגון TransCultural Exchange) TCE) בבוסטון, 2002;
ביאנלה בינלאומית לאמנות עכשווית, פירנצה, 2001;
"אבנים מדברות שלום", 2000;
"ירוק ולא בטון", בית ביאליק, 2000;
"ואף על פי כן שלום", מוזיאון ברעם, 2000;
ספרי אמן

ספרי אמן עם הסופר עמוס עוז והמשוררת דליה רביקוביץ, הוצגו בתערוכות בין 2008 ו-2012:
סלון הספרים, פריז;
"60 לישראל", ספריית אוניברסיטת מילווקי, ארצות הברית;
המוזיאון היהודי, פריז,
ספריית בוסטון קולג', ארצות הברית;
Musee Roybet Fould, פריז.
תערוכות יחיד

תערוכות יחיד בין 2000 ו-2010:
"אואזיס", גלריה הכיכר, יפו;
"איפה הילד", גלריה הכיכר, יפו;
"2000", Zero Gallery, ברצלונה;
"עומדת במעגל", בית הבד, עין הוד;
"מגירות ופינות אחרות", תיאטרון "יהלום", רמת גן;
"ציור ופיסול", אגודת האמנים, אשדוד;
"ארץ עיר", רמת גן;
"Chat", פיס-אשכולות, רמת גן;
"זכרונות", תיאטרון ירושלים;
"מגירות על הכנרת", בית גבריאל, צמח;
"Waterfall", גלריה Nave, בוסטון;
ישוב (דמות מקראית)

ישוב (נקרא ישיב או יוב) הוא דמות מקראית, בנו השלישי של יששכר ונכדם של יעקב ושל לאה. ליישוב היו שלושה אחים: תולע, פוה או פואה ושמרון. למשפחתו של ישוב קראו משפחת הישובי.
שמו

לפי רוב החוקרים ישוב היא הצורה הנכונה של שמו, ולא יוב או ישיב, כך גם מופיע בתרגום השבעים ובמסורה.
פירוש השם מגיע מלשון ציווי, כמו שובאל, שפירושו שוב-נא-אל.
פירוש השם הוא כנראה בקשה לאל שישוב כמנצח במלחמה או שפירוש השם הוא בקשה לאל שיפנה אל הילד ויושיעו.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י"ג
↑  ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק א'
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ח
1 2 3 4  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ו
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריסטיאן, דוכס אולדנבורג

כריסטיאן, דוכס אולדנבורג (בגרמנית: Christian Herzog von Oldenburg; נולד ב-1 בפברואר 1955), הוא הטוען לכתר הדוכסות הגדולה של אולדנבורג.
ביוגרפיה

כריסטיאן נולד ב-1 בפברואר 1955 בראסטדה לאנטון גינטר, דוכס אולדנבורג ולאמלי, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג, בתם של אודו, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג ומרגרט, רוזנת קסטל-קסטל. מצד אביו הוא נינו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג האחרון, ואילו צד אמו הוא צאצא של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ונצר לבית ויטלסבאך.
ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. בשנת 2014 מת אביו, וכריסטיאן ירש את תאריו.
משפחתו

ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אלכסנדר, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1990)
פיליפ, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1991)
אנטון פרידריך, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1993)
הלנה, דוכסית אולדנבורג (נולדה ב-1997)
כריסטי פירס

כריסטי פטריסיה פירס (באנגלית: Christie Pearce;‏ נולדה ב-24 ביוני 1975), אשר ידועה גם בשם הנישואים שלה כריסטי רמפון, היא כדורגלנית עבר אמריקאית. פירס, שזכתה עם נבחרת ארצות הברית בשני גביעי עולם, נחשבת לאחת משחקניות ההגנה האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
קריירה > מכללות ומועדונים

פירס נולדה ביוני 1975 בפורט לודרדייל, פלורידה ואת רוב ילדותה העבירה בפוינט פלזנט, ניו ג'רזי. לאחר שסיימה את התיכון, החלה לילי ללמוד באוניברסיטת מונמאות'. היא שיחקה בקבוצות הכדורגל, הכדורסל והלקרוס של מונמאות' בין השנים 1993 ל-1996, וסיימה את לימודיה כשיאנית האוניברסיטה בשערים, בישולים ונקודות.
ב-1997, החלה פירס את קריירת המועדונים שלה ועברה לשחק במדי "סנטרל ג'רזי ספלאש" מהדבליו-ליג (W-League), שבאותם ימים נחשבה לליגת כדורגל הנשים המובילה בארצות הברית. היא שיחקה בדבליו-ליג במשך שתי עונות, ובסופן עזבה את הליגה.
בשנת 2001, הצטרפה פירס לקבוצת "ניו יורק פאוור" מליגת ה-WUSA, שהייתה ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן. היא שיחקה בכל 18 המשחקים הפותחים של העונה הראשונה, אך נפצעה בהמשך ונאלצה לוותר על שאר העונה. היא שיחקה בניו יורק עוד שתי עונות, אבל לא הצליחה לעזור לקבוצה להעפיל לפלייאוף האליפות. בסיום עונת 2003, התפרקה הליגה עקב חובות כספיים.
ב-16 בספטמבר 2008, חתמה פירס בקבוצת "סקיי בלו", שקמה במסגרת ליגת ה-WPS החדשה. היא שימשה כקפטנית הקבוצה, ולקראת סיום העונה הראשונה גם מונתה למאמנת-שחקנית, אחרי התפטרותה של המאמנת הקודמת. למרות פתיחת עונה חלשה, הובילה פירס את "סקיי בלו" לפלייאוף, ובסיומו זכתה הקבוצה באליפות הליגה. פירס, שבאותו זמן אף הייתה בהיריון עם בנה השני, קיבלה את פרס אשת השנה ב-WPS. היא המשיכה לשחק ב-WPS עוד שתי עונות (אחת ב"סקיי בלו" ואחת ב"מג'יק-ג'ק"), עד שהליגה פורקה לפני עונת 2012.
בינואר 2013 היא הצטרפה ל"סקיי בלו" שהוקמה מחדש כחלק מייסוד ליגת ה-NWSL. בשתי עונותיה הראשונות בליגה, נבחרה פירס לנבחרת המצטיינות השנתית, את קבוצתה לא זכתה להצלחה רבה. בשלוש העונות האחרונות בקריירה שלה, לא הצליחה פירס להעפיל עם הקבוצה לפלייאוף, ובסיום עונת 2017 הודיעה על פרישתה ממשחק פעיל בגיל 42.
קריירה > נבחרת ארצות הברית

את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית, עשתה פירס ב-28 בפברואר 1997 נגד נבחרת אוסטרליה. השער הראשון שלה הגיע ב-2 במאי 1997, במשחק נגד קוריאה הדרומית. שנה לאחר מכן, בקיץ 1998, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק.
ביולי 1999 זכתה פירס עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית. היא שיחקה רק במשחק אחד בטורניר, בניצחון 0-3 על קוריאה הצפונית בשלב הבתים. משחק הגמר של הטורניר, שנערך אל מול קהל שיא של 90,185 צופים, התקיים באצטדיון רוז בול שבקליפורניה. במשחק עצמו, נגד סין, הגיעו הנבחרות לבעיטות הכרעה, שם ניצחו האמריקאיות בפנדל המכריע מרגלי ברנדי צ'סטיין.
שנה לאחר מכן, זכתה פירס עם ארצות הברית במדליית הכסף באולימפיאדת סידני, לאחר שזו הפסידה 2–3 בגמר לנורווגיה. באולימפיאדה היא כבר שימשה כשחקנית הרכב, ופתחה בכל חמשת משחקי הנבחרת. בשנת 2001 היא קרעה את הרצועה הצולבת הקדמית שלה - פציעה שגרמה לה להפסיד את רוב משחקי הנבחרת במשך שנתיים. לאחר שהתאוששה, היא שיחקה ב-2003 בגביע העולם השני שלה עם ארצות הברית וסיימה איתה במקום השלישי, לאחר הפסד בחצי הגמר לגרמניה.
ב-2004 היא הייתה אחת משחקניות המפתח בזכייה של ארצות הברית במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, כאשר במהלך הטורניר היא פתחה בחמישה משחקים (מתוך שישה), בהם לא החמיצה דקת משחק אחת. את עונת 2005 היא החמיצה ברובה עקב כניסתה להיריון, אך 112 יום לאחר הלידה כבר חזרה למשחקי הנבחרת בטורניר ארבע האומות שנערך בסין בינואר 2006.
אל הגביע העולמי שנערך בסין בשנת 2007, כבר הגיעה פירס כשחקנית השנייה הכי ותיקה בנבחרת - אחרי קריסטין לילי. בחצי הגמר נגד ברזיל, האמריקאיות הפסידו 0–4, ורצף הנבחרת של 51 משחקים ללא הפסד נקטע. בנוסף, היה זה ההפסד הגבוה ביותר בתולדות נבחרת הנשים של ארצות הברית.
בקיץ 2008, בעקבות היעדרותה של קריסטין לילי, מונתה פירס לקפטנית הנבחרת. בטורניר הראשון שלה כקפטנית, היא הובילה את ארצות הברית לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג, ובמהלכה אף ערכה את הופעתה ה-200 בנבחרת. עם פרישתה של לילי ב-2010, הפכה פירס לשחקנית הפעילה עם מספר ההופעות הרב ביותר בעולם הכדורגל. שנה אחר כך, הפסידה עם הנבחרת בדו-קרב פנדלים לנבחרת יפן בגמר הגביע העולמי.
ב-2012 זכתה פירס עם הנבחרת האמריקאית במדליית זהב באולימפיאדת לונדון, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על יפן. הייתה זו המדליה האולימפית הרביעית בה זכתה. היא פתחה בכל ששת משחקי הנבחרת בטורניר, שיחקה 570 דקות ולא החמיצה אף דקה.
לפני גביע העולם 2015, פירס איבדה את מקומה בהרכב הפותח של הנבחרת, אך זומנה בכל זאת לסגל הרחב ושמרה על מעמדה כקפטנית. היא שימשה כמחליפה בשני משחקים במהלך הטורניר, ולאחר שנכנסה בדקה ה-86 בגמר נגד יפן, הפכה לכדורגלנית המבוגרת ביותר ששיחקה אי פעם בגביע העולם (שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי פורמיגה). במשחק הגמר, ארצות הברית ניצחה 2-5, ובטקס הזכייה פירס הניפה את גביע העולם בצוותא עם הקפטנית על המגרש, אבי וומבאק. בסיום אותה עונה היא פרשה מהנבחרת לאחר 18 שנים, כשלזכותה 311 הופעות ו-4 שערים.
בשנת 2021 נבחרה פירס כחברה בהיכל התהילה הלאומי לכדורגל, לצידם של חיימה מורנו וסטיבן צ'רונדולו.
כביצה

כביצה היא יחידת מידה לנפח של מוצקים שהוגדרה בתקופת חז"ל, וכמו כן היא שמו של אחד השיעורים בתורה שלו משמעות במספר תחומים הלכתיים. על פי המשמעות המקורית, שיעור כביצה שווה לנפחה של ביצת תרנגולת ממוצעת. מאז המאה ה-18, יש מפוסקי ההלכה שקבעו כי שיעור כביצה שווה דווקא לנפחן של שתי ביצים.
יחידת המידה

ביצה היא יחידת המידה הקטנה ביותר מבין יחידות המידה לנפח של מוצקים שרווחו בתקופת חז"ל. המידות האחרות הן: קב (24 ביצים), סאה (6 קבים), איפה (3 סאים), כור (10 איפות). יחידת המידה לנפח של נוזלים, הלוג - שווה לשש ביצים. בתקופות מאוחרות יותר, כשיחידות המידה הללו יצאו משימוש, קיבלה הביצה הטבעית תפקיד של יחידת מידה בסיסית על פיה ניתן לחשב את הגדלים האחרים. בפרט שימש החשבון הזה על מנת לקבוע את השיעור המינימלי של בצק להפרשת חלה, שעל פי ההלכה הוא "עשירית האיפה", ועל פי החשבון יוצא 43.2 ביצים.
שימוש נוסף שנעשה ביחידת המידה ביצה הוא בקביעה בתקופת הראשונים באירופה, שם לא היו זיתים נפוצים. בהיעדר זיתים, השיעור ההלכתי הנפוץ של "כזית" התפרש איפא על ידם כחצי כביצה, ומאוחר יותר עלתה גם האפשרות של שליש ביצה. קביעה זו משמשת גם בעת המודרנית, כאשר מקובל בספרות ההלכתית להניח שהמחלוקות השונות לגבי גודל מידת הביצה הן בעלות משמעות גם לשיעור "כזית".
בתלמוד מופיע כמו כן קשר בין מידות הנפח למידות האורך, לפיו ארבעים סאה הם שלוש אמות מעוקבות, וחושב על פי זה שרביעית הלוג היא 10.8 אצבעות מעוקבות ("אצבע" היא 1/24 מאמה), ומכאן גם שביצה היא 7.2 אצבעות מעוקבות. באופן זה ניתן לראות את מערכת יחידות הנפח ומערכת יחידות האורך כמערכת אחת שכל הגדלים בה תלויים זה בזה. מכיוון שמידות האורך הן מידות טבעיות, חכמים בתקופות שונות השתמשו בהן על מנת לחשב את מידות הנפח.
שיעור כביצה

מעבר להיות הביצה יחידת מידה חז"לית, הרי ש"שיעור כביצה" נחשב לאחד מ"שיעורי תורה". בתחומים הלכתיים רבים נקבעו "שיעורים" - גדלים מינימליים הנדרשים על מנת לתת לעצם כלשהו משמעות הלכתית. שיעור הנפח של מוצקים המקובל ברוב תחומי ההלכה הוא "כזית", ורק בתחום אחד בעל משמעות דאורייתא נוהג שיעור כביצה: טומאת אוכלים. לפי הלכה זו, אוכל מוצק בנפח של פחות מכביצה - אינו יכול לקבל טומאה. התנא רבי יהודה הנשיא הסביר שהסיבה לכך שלטומאת אוכלים נקבע שיעור חריג הוא משום שבמקרא נכתב לגביו ביטוי חריג: "מכל האוכל אשר יאכל". בתלמוד מובאים הסברים של שני אמוראים לקשר בין שיעור כביצה לבין הביטוי "מכל האוכל אשר יאכל". לפי רבי אלעזר, הביטוי הזה רומז לביצה שהיא אוכל שיצא מאוכל אחר (התרנגולת). לפי רבי אבהו הביטוי רומז לנפח כזה שאדם מסוגל לאכול ולבלוע בבת אחת, וזהו כשיעור כביצה.
בתקופת הגלות, הלכות טומאה וטהרה הפכו לא רלוונטיים, בשל חוסר האפשרות להיטהר בלי פרה אדומה. אך ישנה דעה בראשונים הסוברת שקיימת השלכה מעשית גם כיום מהלכה זו שאין טומאת אוכלין בפחות מכביצה. לפי דעה זו, מכיוון שלחם פחות משיעור כביצה לא יכול להיטמא, ייתכן שאין חיוב נטילת ידיים לפני אכילת כמות מועטה כזו של לחם. לכן, יש שפסקו שאין לברך כשנוטלים ידיים לפחות מכביצה.
בכמה פרטי הלכה נוספים, ישנן דעות של תנאים ואמוראים שמדרבנן נקבע שיעור כביצה ולא כזית:
התנאים רבי יהודה ורבי מאיר נחלקו האם השיעור המינימלי ללחם שמברכים לאחריו ברכת המזון הוא כזית או כביצה.
לדעת רבי מאיר ותנאים אחרים - כביצה הוא השיעור המינימלי של חמץ שאם הושאר בבית לפני פסח, חייבים לחזור עבורו לבית כדי להשמיד את החמץ. כמו כן, לדעת רבי מאיר בלבד - כביצה הוא השיעור המינימלי של בשר קורבן שמי שמוציא אותו מחוץ לירושלים חייב לחזור ולשרוף אותו בבית המקדש. לדעת רבי יהודה - השיעור של שתי הלכות אלו הוא כזית.
חז"ל קבעו שאדם שנגע בבשר קורבן שנהיה בו פסול מסוג פיגול או נותר - ידיו נעשות טמאות. האמוראים רב הונא ורב חסדא נחלקו אם השיעור המינימלי של בשר כזה שמטמא הוא כזית או כביצה.
ישנה הלכה נוספת שבה לדעת רבי יהודה נקבע שיעור דאורייתא של כביצה, אך שיעור זה נושא אופי אחר של מידה לגודל של פרי ולא לנפח של מוצק. מדובר בגודל המינימלי של אתרוג לצורך מצוות ארבעת המינים בסוכות: לדעת רבי יהודה הגודל המינימלי הוא כביצה, ולדעת רבי מאיר - כאגוז.
מדידת נפח ביצה

בתקופות מאוחרות יותר נעשו מדידות מדויקות לנפח ביצה, בעיקר על מנת לחשב את השיעור של 43.2 ביצים להפרשת חלה. בתקופת הגאונים היה מקובל להניח ששיעור הפרשת חלה הוא בנפח של מים במשקל 720 מטבעות כסף בבליים, ועל פי זה נפח ביצה הוא כ-48 סמ"ק. בתקופת האחרונים באירופה היה נפוץ שיעור הפרשת חלה של כשלושה "קוורט" פולני או "פינט" בוהמי, ועל פי זה נפח הביצה הוא כ-46 סמ"ק. במקומות אחרים שיערו ששיעור הפרשת חלה הוא כשבעה "זיידל" מוראבי, ועל פי זה נפח הביצה הוא כ-44 סמ"ק.
הרמב"ם השתמש בקשר המופיע בתלמוד בין מידות הנפח והאורך, ועל פי מדידתו קבע שרביעית הלוג שווה לנפח מים במשקל 27 דרהם מצריים, ומזה נובע שנפח הביצה הוא כ-50 סמ"ק. כיום, מקובלת קביעתו של הרב אברהם חיים נאה ששיעור כביצה הוא 57.6 סמ"ק. שיעור זה נקבע על פי דברי הרמב"ם שביטא את הביצה במונחים של מטבע הדרהם, אך הרב נאה מדד את מטבעות הדרהם הטורקיים שנהגו בתקופתו והיו גדולים ממטבעות הדרהם המצרי שלהם כיוון הרמב"ם.
בניגוד למדידות הללו שקבעו את שיעור כביצה בגודל של כ-50 סמ"ק, היו פוסקים שקבעו ששיעור כביצה הוא כ-100 סמ"ק. פוסקים אלו הסתמכו על הקשר המובא בתלמוד בין מידות הנפח לבין מידת האורך "אצבע", ועל פי מדידתם את גודל האצבעות הגיעו למסקנה שהביצים קטנו פי שניים מאז תקופת חז"ל. לקביעה זו של "הכפלת הביצים" משמעות רבה גם בנוגע לשיעורי נפח ואורך רבים אחרים. הראשון שקבע כך היה רבי יחזקאל לנדא במאה ה-18, ובתקופה המודרנית ידועה שיטה זו כשיטת החזון איש, שקבע שיש להחמיר ולהחשיב את שיעור כביצה ל-100 סמ"ק.
מחקר שבוצע על ידי פרופ' זהר עמר ובו נסקרו ממצאים ארכאולוגיים של ביצים נמצא ששיעורם הוא 44-40 סמ"ק, שיעור הקטן מכל שיעורי 'כביצה' הנהוגים בימינו.
ביצה בלא קליפתה

יחידת המידה "ביצה" היא ביצה עם הקליפה. אך בנוגע ל"שיעור כביצה" קיימת מחלוקת תנאים האם יש לכלול את הקליפה, ולמעשה התקבלה הדעה ש"שיעור כביצה" שווה לנפח ביצה בלי הקליפה. כדי לחשב את נפח הביצה בלא הקליפה, נערכו מדידות כדי למצוא מהו היחס הממוצע בין נפח הביצה לבין קליפתה. הרב אברהם חיים נאה ערך מדידות עקיפות, והגיע לכך שהקליפה היא כדי 1/15 מנפח הביצה, ועל פי זה קבע שנפח ביצה בלי קליפתה הוא 53.8 סמ"ק. במדידות ישירות שנערכו על ידי הרב חיים בניש, נמצא שנפח הקליפה ובועת האוויר הן יחד כ-1/10 מן הביצה.
ראו גם

רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה תלמודית ערך "ביצה (שעור)"