קולמר פון דר גולץ
ביוגרפיה > שירות ראשון בטורקיה

לאחר תבוסתה של האימפריה העות'מאנית במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ביקש הסולטאן עבדול חמיד השני לבצר את ממלכתו מפני האימפריה הרוסית. בתחילת שנת 1883 הוא הגיש בקשה לשגריר הגרמני באיסטנבול לקבל קצין גרמני שיאמן וישקם את צבא האימפריה העות'מאנית. השגריר העביר את הבקשה לראש המטה הכללי הלמוט פון מולטקה הזקן, אשר החליט לבחור בפון דר גולץ לתפקיד. גולץ עדיין היה חשוד בפרנקופיליה בידי אנשי המטה הכללי, וכן חיפש מקור הכנסה נוסף כדי להחזיק את האחוזות הישנות של משפחתו, אשר היו מרוששות לחלוטין. ב-18 במאי 1883 פרש גולץ מהצבא הגרמני במטרה לנסוע לטורקיה ולהחליט שם האם לקבל את ההצעה. הוא הגיע לטורקיה ב-8 ביוני, וב-25 באוגוסט הוציא וילהלם הראשון, קיסר גרמניה צו מיוחד המתיר לגולץ לשרת בצבא העות'מאני עם אפשרות לחזור לצבא הגרמני אם יבקש זאת עד ה-1 באוקטובר 1885. במקביל הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. בצבא העות'מאני ניתנה לו דרגת גנרל של בריגדה.
גולץ נפגש אמנם עם הסולטאן ועם שר המלחמה עות'מאן נורי פאשה, אולם הגיע בדיוק בתקופה בה היו בתי הספר הצבאיים בתקופת פגרה, כך שלא הייתה לו עבודה רבה, והוא הכין דו"ח מפורט לאלפרד פון ולדרזה על מצבו של הצבא העות'מאני. גולץ התרשם מאוד לרעה, והאשים בכך את שר המלחמה. גולץ טען שעות'מאן שולט בצבא ביד רמה, וכל הסובבים אותו מפחדים מפניו. הסולטאן אינו יוצא משטח ארמונו אלא כדי להשתתף בתפילת יום שישי, ועות'מאן מבצע כראות עיניו, כובל את הצבא בשגרה מיושנת ואוסר על אימוני ירי ותרגילי שדה. קציני המטה העות'מאנים מעבדים תוכניות, אולם רק בתנאי שחברי המשלחת הגרמנית לא יראו אף אחת מהן. אדרבה, גולץ סבר שהמשלחת רק החמירה את המצב כי העניקה לטורקים אמתלה לא לעשות דבר. גולץ סיכם את הדיווח בטענה שכל עוד עות'מאן ממשיך לכהן כשר המלחמה אין דבר שניתן לעשות. כאשר נפתחו מחדש בתי הספר הצבאיים, החל גולץ במלאכתו במרץ רב, אולם בשנת 1884 ביקש לפרוש לאחר שגילה כי סוכן חרש טורקי עוקב אחריו בכל מעשיו ומפיץ האשמות נגדו אצל הסולטאן. לאחר מאבק ארוך ומתיש, נכנע הסולטאן וסילק את המרגל.
גולץ הזדעזע לגלות שבבית הספר הגבוה לפיקוד ומטה נלמדים רק שני מקצועות צבאיים: הנדסת ביצורים והיסטוריה צבאית (בשיטה של דקלום תאריכים בעל פה). גולץ, בהשראת בתי הספר הצבאיים בגרמניה ביטל את המקצועות הלא-צבאיים, והוסיף סדרה של מקצועות צבאיים חדשים: ארגון המטכ"ל, תורת הנשק, גאוגרפיה אסטרטגית, סטטיסטיקה, תולדות אמנות המלחמה, צבאות זרים וארגונם, טקטיקה יזומה ועוד. הוא ייבא ספרים רבים מגרמניה לטורקיה, ועד מהרה למד לדבר בטורקית רהוטה והרצה בעצמו בפני הקצינים הצעירים. הוא עמל להחיות מחדש תרגילים צבאיים ומטווחים, אלא שהסולטאן חשש מפני הצבא, ופירש כל תרגיל צבאי כניסיון להפיכה צבאית. ב-1885 ניתן לו אישור לערוך תמרון צבאי מוגבל, אולם ללא אש חיה. גולץ הורה להפסיק את עונש ההלקאה בבתי הספר הצבאיים, שעד אז ניתן בצורה פוגעת ביותר, ושיפר גם את שירותי הרפואה והרווחה בצבא. עם זאת, הוא לא היה מרוצה כיוון שרבות מעצותיו נדחו על הסף, וסבר שבעת מלחמה בפועל לא יהיה ערך לכל השקעתו. בשנת 1866, כאשר החוזה הראשון של גולץ עם הסולטאן עמד לפוג, הודיע גולץ על כוונתו לפרוש ולחזור אל שורות הצבא הגרמני. הסולטאן נלחץ מאוד, והחל להפעיל מסע שכנועים. הוא החל לגלות כלפיו יחס אישי, ביקש את עצתו בנושאים שונים והעניק לו מתנות רבות. גולץ הציג סדרת דרישות כתנאי להישארותו, אולם הסולטאן דחה את כולן והציע בתמורה להעלותו לדרגת פריק (מקביל לגנרל-לויטננט בצבא הגרמני ולרב-אלוף בצה"ל), ולהעניק לו את תפקיד סגן הרמטכ"ל. מכיוון שידע על מצבו הכלכלי הדחוק, הוא הציע גם משכורת שנתית של 50,000 פרנק. גולץ סירב לכל ההצעות, והחל לחסל את משק ביתו באיסטנבול.
שגריר האימפריה האוסטרו-הונגרית באיסטנבול עקב בצורה פעילה אחר המשא ומתן, ושיגר לממשלתו דו"ח מפורט בו טען שצבא עות'מאני חזק על פי המודל הגרמני, יוכל לימים להועיל לאוסטרו-הונגריה, ולפיכך יש לדאוג שגולץ יישאר בתפקידו. השגריר הגרמני בווינה קיבל בקשה (אשר צורף אליה חלק מהדו"ח) מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה להפעיל את השפעת הממשלה בברלין על גולץ. במקביל, הסולטאן גם הוא פנה אל הקיסר וילהלם וביקש ממנו לדבר על לבו של גולץ, תוך שהוא מעלה את כל הקצינים הגרמנים המשרתים בטורקיה לדרגה של פריק. ב-1 ביולי כתב הקיסר לגולץ והורה לו להישאר בטורקיה, אולם גולץ לא הודיע לסולטאן שהוא ממילא נשאר והמשיך לדרוש מהסולטאן לאשר את בקשותיו. ב-22 ביולי נכנע הסולטאן וחתם על צו מיוחד שהתיר לגולץ לעשות כרצונו. במהלך השנים הבאות גולץ שיפר בצורה משמעותית את הצבא העות'מאני, והתקופה בה שהה בו כונתה עידן גולץ. הוא העמיד סדרה של קצינים עות'מאניים אשר ראו בו דמות אב, ועם רבים מהם המשיך לשמור על קשר כל חייו. הוא כתב ספרי לימוד חדשים לצבא העות'מאני, וקיבל את התואר "פאשה".