stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בחירות פרלמנטריות ונשיאותיות ב-2018
הבחירות לפי חודשים > דצמבר

20 - בחירות פרלמנטריות בטוגו
30 - בחירות פרלמנטריות בבנגלדש
30 - בחירות פרלמנטריות ונשיאותיות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הערות שוליים

↑  הערך מתייחס לבחירות לפרלמנטים ולנשיאים לאומיים. הוא איננו מתייחס לבחירות לאורגנים של מדינות או פרובינציות שהן חלק ממדינות פדרטיביות.
ג'ון פילד

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1782 דבלין, ממלכת אירלנד 
 פטירה:  23 בינואר 1837 (בגיל 54) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מוקד פעילות:  אירלנד, ממלכת אירלנד, האימפריה הרוסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, נוקטורן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  לב לאונוב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון פילד (באנגלית: John Field;‏ 26 ביולי 1782 - 23 בינואר 1837), מלחין ופסנתרן אירי הידוע עד היום כ"אבי" הנוקטורנים לפסנתר.
חייו

פילד נולד באירלנד למשפחת מוזיקאים. סבו היה נגן עוגב ואביו כנר. בגיל תשע הופיע לראשונה כפסנתרן וזכה להצלחה רבה. בשנת 1793 עברה המשפחה ללונדון ופילד נתקבל ללימודים אצל המלחין, הפסנתרן ויצרן הפסנתרים מוציו קלמנטי.
עם קלמנטי ערך מסעות קונצרטים באירופה ובנגינתו היה מציג את הפסנתרים לפני הקונים.
בשנת 1806 התיישב בסנקט פטרבורג והפך למורה מבוקש לפסנתר בקרב המעמד העליון. הוא המשיך להופיע בקונצרטים אך לפתע חלה בסרטן החלחולת. הוא שכב חודשים רבים בבית חולים בנאפולי עד שאציל רוסי שפגש אותו ריחם עליו והביאו לביתו במוסקבה, שם נפטר בגיל 54.
פילד חיבר 7 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת ויצירות רבות לפסנתר סולו אבל זכור עד היום בזכות 18 הקטעים לפסנתר, שכינה לראשונה בשם "נוקטורנים". פילד השפיע רבות על מלחינים רומנטיים ובעיקר על שופן, שכתב את 21 הנוקטורנים שלו בהשראתו של פילד.
ג'ודית קוריר

ג'ודית ג'פטום קוריר (באנגלית: Judith Jeptum Korir; נולדה ב-17 בדצמבר 1995) היא אתלטית קנייתית, סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת מרתון.
ביוגרפיה

קוריר נולדה וגדלה בקניה.
ביוגרפיה > 2021

במרתון דובאי שנערך בשנת 2021 זכתה קוריר בתוצאה של 2:22.30 שעות.
ביוגרפיה > 2022

במרתון פריז שנערך בשנת 2022 זכתה קוריר בשיא תחרות ושיא אישי חדש של 2:19.48 שעות.
ביוגרפיה > 2022 > סגנית אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבארצות הברית בחודש יולי 2022 זכתה קוריר במדליית כסף בריצת מרתון בשיא אישי חדש של 2:18.20 שעות, אחרי גוטיטום גבריסלאסי מאתיופיה (2:18.11 שעות) ולפני לונה צ'מטאי-סלפטר מישראל (2:20.18 שעות).
שיאים אישים

ריצת מרתון: 2:18.20 שעות (2022)
ג'ון ג'קסון (צייר)

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1823
 לידה:  31 במאי 1778 לסטינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 ביוני 1831 (בגיל 53) סט. ג'ון ווד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  תומאס לורנס, הנרי ראבורן 
 
ג'ון ג'קסון (באנגלית: John Jackson;‏ 31 במאי 1778 – 1 ביוני 1831) היה צייר אנגלי, שהתמחה בפורטרטים.
ביוגרפיה

ג'ון ג'קסון הוטבל בלסטינגהאם, יורקשייר, והחל את הקריירה שלו כחייט חניך של אביו, ששמו גם היה ג'ון ג'קסון. אביו התנגד לשאיפות האמנותיות של בנו. אמו של ג'ון ג'קסון הייתה אן וורנר והיה לו לפחות אח אחד, רוג'ר ג'קסון.
עם זאת, ג'ון נהנה מתמיכתו של הנרי פיפס, הרוזן הראשון ממולגרבה (1755–1831), שהמליץ עליו לרוזן מקרלייל. כמו כן זכה לתמיכה של סר ג'ורג' ביומונט, הברונט השביעי, שהציע לו מגורים בביתו ו־50 פאונד לשנה. כתוצאה מכך ג'קסון הצליח ללמוד באקדמיה המלכותית, שם התיידד עם דייוויד וילקי והיידון. בארמון האוורד, מגוריו של הרוזן מקרלייל, הוא יכול היה ללמוד ולהעתיק מאוסף הגדול של הציורים.
בשנת 1807 התפרסם המוניטין של ג'קסון כצייר פורטרטים, והוא עשה את המעבר לציור בצבעי שמן. הוא העביר באופן קבוע ציורים לבית סאמרסט. לאחר ביקור בהולנד ובפלנדריה עם אדמונד פיפס בשנת 1816, הוא ליווה את סר פרנסיס שנטרי בסיור בשווייץ, רומא, פירנצה וונציה בשנת 1819. ברומא הוא נבחר לאקדמיה לסנט לוק. דיוקנו של אנטוניו קנובה, שצויר בנסיעה זו, נחשב לציור מצטיין.
ג'קסון היה צייר דיוקנאות פורה, והראה היטב ביצירתו את השפעתם של סר תומאס לורנס והנרי ראבורן. בין מצוירו היו הדוכס מוולינגטון, החוקר סר ג'ון פרנקלין. דיוקנה של ליידי דובר משנת 1823, אשתו של הברון הראשון מדובר, זכה גם הוא לשבחים רבים.
הוא היה סטודנט באקדמיה המלכותית החל מ־9 במרץ 1805, נבחר כחבר ב־6 בנובמבר 1815 ונבחר כחבר מלא ב־10 בפברואר 1817.
משפחה

ג'ון ג'קסון נישא פעמיים, הנישואין הראשונים בשנת 1808 היו למריה פרנסס פלטשר, בתו של צורף, סמואל פלטשר. נישואיו השניים באוגוסט 1818 היו למטילדה לואיזה וורד, בתו של הצייר ג'יימס וורד ואחייניתו של ג'ורג' מורלנד.
הוא נפטר בשנת 1831 בסנט ג'ון ווד, לונדון.
נולדו לו שלושה ילדים עם אשתו הראשונה מריה: מריה רוזה ג'קסון נולדה בשנת 1808 ונפטרה בשנת 1888. בנו צ'ארלס פלטשר ג'קסון נולד בשנת 1810 ומת בינקותו בשנת 1811. בנו השני, ג'ון אדמונד ג'קסון, נולד בשנת 1816 אשתו הראשונה של ג'ון ג'קסון, מריה, נפטרה גם היא במרץ 1817 זמן קצר לפני שנפטר בנם ג'ון אדמונד.
בתו הראשונה של ג'ונס, מריה רוזה ג'קסון נישאה למרמדוקה ברואר, ובהמשך ניהלה בית ספר במונמפשייר.
לג'קסון היו שלושה ילדים עם אשתו השנייה מטילדה. בנו הראשון, הווארד ויליאם מנספילד ג'קסון, נולד בשנת 1824. בנו השני עם מטילדה, מולגרבה פיפס ג'קסון נולד ב־5 באוגוסט 1830 ונפטר ב־4 באוקטובר 1913. הוא היה צייר בעצמו, והציג באקדמיה המלכותית במשך 12 שנים. לג'ון ג'קסון הייתה גם בת עם מטילדה, המכונה גם היא מטילדה לואיזה ילידת 1825.
הערות שוליים

↑  A Topographical and Historical Account of the Parish of St. Mary-le-Bone, Comprising a Copious Description of its Public Buildings, Antiquities, Schools, Charitable Endowments, Sources of Public Amusement, &c. with Biographical Notices of Eminent Persons. Illustrated with Six Views and a Map
↑  John Jackson (1998). "Grove Art". Oxford: Oxford University Press (reproduced on Answers.com).
↑  [Clarke] (1834). The Georgian Era: Memoirs of the Most Eminent Persons, who have Flourished in Great Britain, from the Accession of George the First to the Demise of George the Fourth: In Four Volumes. Volume IV. Political and Rural Economists; Painters, Sculptors, Architects, and Engravers; Composers; Vocal, Instrumental, and Dramatic Performers. London: Vizetelly, Branston and Co. pp. 135–136.
↑  Royal Academy of Arts Collections - Person, web.archive.org, ‏2014-10-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810631975705606  BNE: XX5441208  BnF: cb14802808j (data)  GND: 124320953  ICCU: UBOV030587  ISNI: 0000 0000 6658 3932  LCCN: nr92013131  RKD: 41293  SNAC: w6z91gcq  TePapa: 29043  Trove: 1029310  ULAN: 500003894  VIAF: 56875554   WorldCat (עם VIAF): 56875554
ג'ון ג'ייקוב אסטור

ערך זה עוסק בראש שושלת אסטור. אם התכוונתם לאישים נוספים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1763 ולדורף, נסיכות הבוחר מפפאלץ, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  29 במרץ 1848 (בגיל 84) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Johann Jakob Astor 
 מדינה:  נסיכות הבוחר מפפאלץ, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית העלמין של כנסיית השילוש הקדוש 
 בן או בת זוג:  Sarah Todd (ספטמבר 1785–?) 
 חתימה:   
 
ג'ון ג'ייקוב אסטור (John Jacob Astor;‏ 17 ביולי 1763 - 29 במרץ 1848) היה סוחר פרוות ואיל נדל"ן ניו יורקי, המולטי-מיליונר האמריקאי הראשון בהיסטוריה. אבי משפחת אסטור.
תולדות חייו

נולד בעיר וולדורף, ליד היידלברג שבמדינת באדן-וירטמברג בגרמניה בשם יוהאן יאקוב אסטור. בגיל 16 הצטרף לאחיו ג'ורג' (גיאורג) בלונדון ויחד פתחו בית מלאכה וחנות לממכר כלי נגינה (בעיקר חלילים). ב-1784 היגר לארצות הברית יחד עם אח אחר, הנרי. בתחילת דרכו התגורר אסטור בבולטימור ועסק בייצור וממכר כלי נשיפה מעץ, אך עד מהרה עבר לניו יורק.
אסטור פתח חנות פרוות בניו יורק וסחר בפרוות אותן רכש מאינדיאנים. עד 1807 סחר עם אירופה וסין, אולם אז נמנע הסחר האמריקאי (בצעד שהוביל למלחמת 1812). כפיצוי קיבל אסטור היתר מהנשיא תומאס ג'פרסון ליצור את מונופול המסחר הראשון בארצות הברית - חברת הפרוות האמריקנית (American Fur Company). עסקיו השתרעו בכל האזורים המיושבים של ארצות הברית וקנדה. בשנת 1810 היה מחלוצי המסחר עם מערב ארצות הברית באמצעות חברת הפרוות הפסיפית (Pacific Fur Company). מספר תחנות סחר ברחבי ארצות הברית היו לערים הנקראות עד היום אסטור או אסטוריה (בהם אזור שהוא כיום חלק מקווינס, ניו יורק) וערים במדינות אורגון, אילינוי ודקוטה הדרומית, איווה, פלורידה, ג'ורג'יה וקנזס).
במקביל לעסקי הפרוות עסק אסטור מ-1816 לערך בסחר באופיום. חברת הפרוות שברשותו רכשה אופיום בטורקיה ומכרה אותו בקנטון שבסין. לאחר 1818 מכר אסטור אופיום לבריטניה.
בשנת 1804 חכר אסטור מסגן הנשיא ארון בר שטח אדמה במנהטן בחוזה ל-99 שנים. בשנת 1830 פרש אסטור מעסקי הפרוות והקדיש את כל זמנו לרכש נדל"ן במנהטן. כך היה לבעל האדמות הגדול ביותר בניו יורק, שהפכה באותה תקופה לאחת הערים הגדולות בעולם.
אסטור תמך באמנים. בין היתר היה פטרונו של הסופר אדגר אלן פו.
עם מותו היה אסטור האדם העשיר ביותר בארצות הברית. במותו הוערך הונו ב-20 מיליון דולר. לפי יחס ההון לתמ"ג האמריקאי הוערך ההון במונחי 2006 בכ-110 מיליארד דולר, דבר שהופך את אסטור לאמריקאי השלישי או הרביעי בעושרו בהיסטוריה.
400,000 דולר מירושתו הוקדשו להקמת ספריית אסטור, הספרייה הציבורית הראשונה והגדולה ביותר באמריקה דאז. כיום מהווה הספרייה חלק מספריית העיר ניו יורק.
לקריאה נוספת

Axel Madsen ,John Jacob Astor: America's First Multimillionaire, 2001 ISBN 9780471385035
Justin Kaplan, When the Astors Owned New York: Blue Bloods and Grand Hotels in a Gilded Age, 2007, ISBN 9780452288584
Arthur, D. Howden Smith, John Jacob Astor: Landlord of New York, Cosimo Classics, 2005 ISBN 9781596057494
הערות שוליים

↑  היסטוריה של האופיום אתר PBS
↑  שושלת אסטור
↑  CNN - 10 האמריקאים העשירים ביותר מקום 3
↑  פורבס - האישים העשירים ביותר, מקום 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275510105171  PLWABN: 9810697897205606  BNE: XX1558536  BnF: cb123514230 (data)  GND: 118650777  ISNI: 0000 0000 7375 5923  LCCN: n82027832  NARA: 10569105  NKC: jn20040512002  NTA: 070904723  SNAC: w6125rkf  SUDOC: 032495323  VIAF: 74646588   WorldCat (עם VIAF): 74646588
בישת

דוגמה ללבוש של בישת מסורתי
בישת (בערבית:  بِشْت) הוא גלימה גברית מפוארת הנפוצה בעולם הערבי, שנלבשת זה אלפי שנים. הבישת נלבש בדרך כלל באירועים מיוחדים מסורתיים כגון חתונות, חגים, תפילות יום השישי ובלוויות.
הבישת בדרך כלל מיוצר משיער גמלים וצמר עזים. יש מספר סוגים של בישת שמתאימים לעונות השנה. כך למשל, בישת שנלבש בקיץ ייוצר מבד רך.
צבעו של הבישת הוא בדרך כלל שחור, חום בז', קרם או אפור.
במהלך טקס הנפת הגביע בתום משחק הגמר של המונדיאל בין נבחרות ארגנטינה וצרפת ב-18.12.22, הלביש אמיר קטר, השיח' תמים בן חמד אאל ת'אני, את קפטן נבחרת ארגנטינה, ליאו מסי, בבגד מסורתי ערבי הנפוץ במפרץ המכונה 'בישת', צעד שעורר פרשנויות ותגובות בקרב הגולשים ערבים בכלל וקטרים בפרט. גולשים רבים שיבחו את אמיר קטר על כך והסבירו כי הבישת הוא סמל של ערביות, גבריות.
ג'ון פיליפס (זמר)

| --- | --- |

ג'ון פיליפס, 1967
 לידה:  30 באוגוסט 1935 פריס איילנד, דרום קרולינה, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במרץ 2001 (בגיל 65) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Edmund Andrew Phillips 
 מקום קבורה:  בית הקברות פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  מכללת המפדן-סידני, בית הספר בוליס, חטיבת הביניים ג'ורג' וושינגטון 
 סוגה:  מוזיקה עממית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Dunhill 
 בן או בת זוג:  מישל פיליפס (31 בדצמבר 1962–1970) Genevieve Waite (1972–1985) 
 צאצאים:  שיינה פיליפס, מקנזי פיליפס, ביז'ו פיליפס 
 www.papajohnphillips.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון פיליפס (נולד כג'ון אדמונד אנדרו פיליפס - John Edmund Andrew Phillips;‏ 30 באוגוסט 1935 - 18 במרץ 2001) היה זמר, גיטריסט ופזמונאי אמריקאי. הוא ידוע כחבר בלהקת האמהות והאבות לשעבר.
ביוגרפיה

פיליפס נולד בקרוליינה הדרומית. אביו פרש מחיל הנחתים לאחר שזכה בבר באוקלהומה במהלך משחק פוקר, ואמו הייתה חברה משבט צ'ירוקי האינדיאני. הם נפגשו והתחתנו באוקלהומה. לפי האוטוביוגרפיה של ג'ון, אביו היה שתיין כבד והיו לו בעיות בריאותיות רבות.
כשגדל בווירג'יניה, הושפע מכוכב הקולנוע מרלון ברנדו והיה ילד "קשוח" חבר בכנופיה קטנה של נערים. הוא התקבל לקולג' המפדן בסידני בזכות מלגת אתלטיקה אבל נשר תוך זמן קצר והתחתן עם סוזן אדמס - אשתו הראשונה מתוך חמש. ביחד נולד להם ילד בשם ג'פרי וילדה בשם לורה (מקנזי פיליפס) שהתפרסמה בזכות השתתפותה בסרט "אמריקן גרפיטי".
פיליפס השתוקק להצליח בתעשיית המוזיקה ובשנות השישים המוקדמות נסע לניו יורק למצוא חוזה הקלטות. להקתו הראשונה The Journeymen הייתה שלישיית פולק. הוא פיתח את האמנות שלו בגריניץ' וילג', תוך כדי תחיית הפולק ופגש שם את חברי להקתו לעתיד - האמהות והאבות, דני דוהרטי וקאס אליוט.
בזמן שהופיע ברחבי קליפורניה עם הג'ורנימן פגש פיליפס את אשתו השנייה לעתיד מישל גיליאם. הרומן שלהם גרם להתפרקות הנישואים הראשונים שלו. ג'ון ומישל פיליפס היו נשואים מ-1962 עד 1970. הייתה להם ילדה אחת ביחד - צ'יינה פיליפס, המייסדת של הלהקה Wilson Phillips.
פיליפס היה כותב השירים העיקרי בהאמהות והאבות. אחרי שחתמו בדנהיל רקורדס, הוציאו מספר להיטים כמו: "California Dreamin'", "Monday Monday", "I Saw Her Again", "Creeque Alley".
ג'ון פיליפס גם כתב את "San Francisco", הלהיט של סקוט מקנזי מ-1967, שהפך מאוחר יותר להמנון "ילדי הפרחים".
הפופולריות של הלהקה התחרתה בזו של הביטלס ושל הרולינג סטונז. אף על פי שהלהקה התקיימה רק שנים ספורות עם חמישה אלבומי סטודיו, המוזיקה שלה מוכרת היום בתור חלק ממוזיקת הפופ הטובה במאה העשרים.
הלהקה התפרקה בעיקר בגלל קס אליוט שרצתה לצאת לקריירת סולו ובגלל בעיות אישיות של פיליפס, מישל ודני דוהרטי. הלהקה התפרקה סופית ב-1968.
ב-1985, הוא התגרש מאשתו וייט. ב-1986, הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשם "פאפא ג'ון", שהייתה לרב-מכר.
בשנות ה-90, כשהיה פיליפס בתקופת התמכרות, בוצעה בו השתלת כבד ב-1992.
ג'ון פיליפס נפטר ב-18 במרץ 2001, בגיל 65, בלוס אנג'לס מאי ספיקת לב.
ארתור סמוליאנינוב

| --- | --- |

סמוליאנינוב, 2009
 לידה:  27 באוקטובר 1983 (בן 40) מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 סוגה מועדפת:  היסטוריה ודרמה
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  מוזיקאי, שחקן
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 יצירות בולטות:  הפלוגה התשיעית 
 בן או בת זוג:  Darya Melnikova (31 באוגוסט 2013–2021) 
 פרסים והוקרה:  "תגלית השנה" של MTV רוסיה (2006)
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור סרגייביץ' סמוליאנינוב (ברוסית: ‏Арту́р Серге́евич Смольяни́нов; נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומוזיקאי רוסי.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

ארתור סמוליאנינוב נולד באוקטובר 1983 למריה ולדימירובנה סמוליאנינובה, אמנית ומורה לציור. אביו, סרגיי יאקובלביץ' פובולצקי, היה מרצה למוזיקה שעזב את המשפחה כשארתור היה בן 5. איוואן אוחלוביסטין שימש כסנדקו. לדברי סמוליאנינוב, הורי אמו היו יהודים מקייב.
את ילדותו העביר בעיר קלינינגרד (לימים קורוליוב) שבפרברי מוסקבה. לארתור שתי אחים צעירים יותר ואחות.
ביוגרפיה > קריירה

ארתור החל את הקריירה הקולנועית בסרט "מי אם לא אנחנו" בבימויו של ולרי פריומיחוב שיצא לאקרנים ב-1998. ההצלחה בסרט ההוא העניקה לו את התפקיד בסרט "טריומף" משנת 2000 ובהמשך זומן על ידי פיודור בונדרצ'וק לגלם את אולג לוטאייב (ליוטי) בסרט "הפלוגה התשיעית" (2005) שהיה לאחד מתפקידיו המוכרים והסרט הראשון בו כיכב בדמות ראשית. גילומו הביא לו מועמדות לפרס ניקה בקטגוריית המשחק והוא זכה בפרס "תגלית השנה" של MTV רוסיה בשנת 2006.
בשנת 2004 למד בפקולטה לבימוי באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (GITIS) ובמקביל ללימודיו השתתף בכמה הפקות קולנוע וטלוויזיה, כך למשל ולדימיר משקוב ליהק אותו לתפקיד בסרט הביכורים שלו כבמאי, "אבא". ב-2006 החל לעבוד בתיאטרון סוברמניק, בו עבד עד לעזיבתו את רוסיה בשנת 2022. הוא השתתף הצגות רבות, כולל כאלה בבימויו של קיריל סרברניקוב והפקות שייקספיריות שונות. הוא השתתף בתפקיד ראשי בשובר הקופות "1612", בבימויו של ולדימיר חוטיננקו.
בשנים 2012–2014 כיכב בסדרה הטלוויזיה "סמרה", בה גילם את התפקיד הראשי של פרמדיק בשם אולג סמארין המכונה "סמרה". הסדרה רצה בהצלחה במשך שתי עונות. ב-2013 כיכב בסרטו של אלכסיי אוצ'יטל, "השמונה" וטימור בקממבטוב לקח אותו לגלם תפקידים ראשיים בסרטיו "עצי אשוח" ו"עצי אשוח 1914" לצד קונסטנטין חבנסקי שגם שיחק לצדו בסדרה "שעה לזריחה". הוא גם גילם תפקיד משני בסרטו של דנילה קוזלובסקי, "נטול נשמה".
בשנת 2014 השתתף עם טטיאנה טוטמיאנינה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "עידן הקרח" בערוץ הראשון, בה ידוענים מחליקים על הקרח עם מחליקים מקצוענים.
חיים אישיים

באוגוסט 2013 נישא לדריה מלניקובה (ילידת 9 בפברואר 1992, אומסק). באוקטובר 2015 נולד לזוג בן בשם סרגיי. בדצמבר 2018 נולד להם בן שני בשם מארק וביוני 2021 השניים התגרשו. ארתור חובב כדורגל והוא אוהד מושבע של מועדון הכדורגל ספרטק מוסקבה.
היה חבר בארגון חברתי המסייע לילדים חולים במחלות אונקולוגיות. לאחר שהתבטא נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה, לא זומן להשתתף בהפקות קולנוע וטלוויזיה במימון הממשלה ובאוקטובר 2022 עזב את רוסיה לאחר שהרשויות פתחו לו תיק פלילי על "העלבת הצבא הרוסי".
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

מי אם לא אנחנו (1998)
טריומף (2000)
אבא (2004)
הפלוגה התשיעית (2005)
חום (2006)
1612 (2007)
ספר האמנים (2009)
עצי אשוח (2010)
שעה אפלה (2011)
שמש בוגדנית 2 (2011)
נטול נשמה (2012)
השמונה (2013)
עצי אשוח 1914 (2014)
קלשניקוב (2020)
מריה: להציל את מוסקבה (2021)
יחידת מונטווידאו (2022)
היהודי (2023)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

כוח קטלני. עונה 5 (2003)
הגווארדיה הלבנה (2012)
סמרה (2012–2014)
משטרת הפרשים (2018)
ריכטר. עונה 3 (2019)
שעה לזריחה (2021)
השורדים (2021)
מחוץ לעצמך (2021)
כנופיות רוסטוב (2020)
הערות שוליים

↑  https://youtu.be/1yuTJMFGxEw
↑  Артур Смольянинов: Приемыхов спас меня от тюрьмы
↑  «Я исчерпал себя там на этом этапе жизни»: Смольянинов объяснил, почему ушел из «Современника»
↑  «Что с нами не так? Почему мы не можем просто жить по-человечески?»
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10039654  GND: 1051750822  ISNI: 0000 0000 5728 4092  LCCN: no2009036341  NKC: xx0164255  SUDOC: 160356903  VIAF: 83576644   WorldCat (עם VIAF): 83576644
ג'ון הול (פיזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1934 (בן 90) דנוור, קולורדו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו  אוניברסיטת קרנגי מלון  South High School 
 מוסדות:  National Institute of Standards and Technology Boulder (1962)  אוניברסיטת קולורדו בולדר  המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ון אי, Marc Darrel Rayman 
 פרסים והוקרה:  פרס אינשטיין למדעי הלייזר (1992)  פרס סמואל וסלי סטראטון (1971)  פרס דייוויסון-גרמר בפיזיקה אטומית ופיזיקת פני שטח (1988)  פרס ארתור שולוב במדעי הלייזר (1993)  I. I. Rabi Award (2004)  מדליית פרדריק אייבס (1991)  פרס צ'ארלס טאונס (1984)  פרס נובל לפיזיקה (2005)  פרס מקס בורן (2002)  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  עמית אלכסנדר פון הומבולדט  פרס הומבולדט  Department of Commerce Gold Medal 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 פיתוח ספקטרוסקופיה מדויקת מבוססת לייזר, כולל טכניקת מסרק התדירויות האופטי
 
ג'ון לואיס הול (בשם מלא אנגלית: John Lewis Hall‏; נולד ב-21 באוגוסט 1934) הוא פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2005.
הול נולד בדנוור, קולורדו שבארצות הברית. הוא מחזיק בשלושה תארים מטעם אוניברסיטת קרנגי מלון: את התואר הראשון שלו קיבל בשנת 1956, ב-1958 קיבל תואר שני ובשנת 1961 תואר דוקטור. הוא סיים את השתלמות הפוסט-דוקטורט שלו במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה, שם נשאר מ-1962 עד לפרישתו בשנת 2004. ב-1967 החל להרצות באוניברסיטת קולורדו.
בשנת 2005 זכה הול בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם רוי גלאובר ותאודור הנש, על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיה מדויקת מבוססת לייזר, כולל טכניקת מסרק התדירויות האופטי.
ג'ואן סילביה ליטל בירמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1927 (בת 97) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joan Sylvia Lyttle 
 ענף מדעי:  טופולוגיה, קשר, geometric group theory, מתמטיקה, braid theory, תורת הקשרים, dynamical systems 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד (1948)  מכון קורנט למדעים מתמטיים (1968)  אוניברסיטת ניו יורק (1968)  בית הספר התיכון ג'וליה ריצ'מן  מכללת סווארת'מור 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם מגנוס 
 מוסדות:  קולג' ברנרד (1973–2007)  אוניברסיטת פרינסטון (1971–1972)  המכון הטכנולוגי של סטיבנס (1968–1971)  General Precision Equipment (1950–1953)  המכון הטכנולוגי של סטיבנס (1972–1973) 
 תלמידי דוקטורט:  Efstratia Kalfagianni, Zhonghe Chen, Nathan Darrell Broaddus, Tat Sang Fung, Rolland Trapp, Richard Fein, Jerome E. Powell, Nancy Court Wrinkle, Clement Radu Popescu, Matthew Gerald Zinno, Theodore B. Stanford, Hessam Hamidi-Tehrani, Marcello Kupferwasser, Józef Przytycki, Tara Brendle, Peijun Xu, John David McCarthy, Elizabeth Finkelstein, Ka-Yi Ng, Matthew Greenwood, Keiko Kawamuro 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1994)  עמית האיגוד לנשים במתמטיקה (2020)  פרס שובנט (1996)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2012)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס קרן סלואן (1994) 
 בן או בת זוג:  Joseph L. Birman 
 
ג'ואן סלביה ליטל-בירמן (באנגלית: Joan Sylvia Lyttle Birman; נולדה ב-30 במאי 1927 בניו יורק, ניו יורק) היא מתמטיקאית יהודייה-אמריקאית המתמחה בטופולוגיה בממדים נמוכים (אנ') (עד ארבעה ממדים). לליטל-בירמן היו תרומות רבות בנושאי תורת הקשרים, חבורת הצמות, נושאים הקשורים בתורת הקבוצות בגאומטריה, אלגוריתמים, גאומטריה ליצירת קשר, ומערכות דינמיות. היא המחברת של המונוגרפיה המחקרית "Braids, Links, and Mapping Class Groups". ביוני 1997 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד במדעים מהטכניון. כיום, ליטל-בירמן היא פרופסורית אמריטה במכללת ברנרד (אנ') של אוניברסיטת קולומביה. היא מתמחה בנושא תורת הקשרים וטופולוגיה וכתבה מעל ל-70 מאמרים ו-5 ספרים.
ביוגרפיה > משפחה

ג'ואן ליטל-בירמן נולדה בניו יורק, לג'ורג' וליליאן ליטל, מהגרים יהודים. אביה נולד ברוסיה, גדל בליברפול שבאנגליה, והיגר לארצות הברית בגיל 17. הוא ניהל עסק מצליח כיצרן שמלות. למרות שג'ורג' שיבח והוקיר את ההזדמנויות שארצות הברית העניקה לו הוא עודד את בנותיו להתמקד בחינוכן ולא להיכנס לעולם העסקים. אימה של ליטל-בירמן נולדה בניו יורק והייתה ביתם של מהגרים רוסים-פולנים. לליטל-בירמן היו עוד שלוש אחיות, הלן הבכורה, רות' ועדה, כאשר ג'ואן ליטל-בירמן היא האחות השלישית. בשנת 1950 נישאה לג'וסף בירמן (פיזיקאי תאורטי) וגידלה שלושה ילדים. בנה הראשון קנת' נולד בשנת 1955, ובחמש השנים שלאחר מכן נולדו שני ילדיה, דבורה וקארל דויד.
ביוגרפיה > מסלול לימודי

כבר בילדותה פיתחה ליטל-בירמן אהבה לדפוסים, לדוגמה, בבית הספר היסודי הייתה מרותקת לדפוסי המספרים הזוגיים והאי-זוגיים. בתיכון בו למדה פיתחה את אהבתה לגאומטריה. בצעירותה למדה בתיכון ג'וליה ריצ'מונד, תיכון לבנות בניו יורק. לאחר מכן למדה במכללת סווטמור בפנסילבניה, שם הראתה כישרון ללמידת שפות אבל אהבה במיוחד פיזיקה, ביולוגיה ואסטרופיזיקה. בסופו של דבר החליטה להתמקד בלימודי המתמטיקה. היא לא הייתה מרוצה בסווטמור ולכן הועברה למכללת ברנרד, מכללה לנשים בלבד. שם קיבלה תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1948, ולאחר מכן תואר שני בפיזיקה בשנת 1950. למרות זאת, לא הרגישה שיש לה תשוקה מספקת לפיזיקה ולכן עברה עם ציונים ממוצעים וללא כוונה להמשיך בנושא. לאחר שעבדה בכמה חברות, ועברה את לידתו של בנה השלישי, נרשמה ללימודי תואר שני במכון קוראנט למדעי המתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק, שם למדה ללא תשלום מאחר שבעלה עבד באוניברסיטה כפרופסור לפיזיקה. היא קיבלה תואר דוקטור במתמטיקה בשנת 1968, לאחר הגשת התזה: "Mapping class groups and their relationship to braid groups"י.
ביוגרפיה > תפקידים לאורך חייה

לאחר קבלת התואר השני וסיום לימודיה, עבדה ליטל-בירמן במחלקה לניתוח מערכות ב"Precision Equipment" בשנים 1950–1953, לאחר מכן, בין השנים 1953–1955 הועסקה כמנתחת מערכות עבור הארגון "W L Maxson". בשנתה האחרונה כמנתחת מערכות, ב-1955, החליטה לא לעבוד לזמן מה על מנת לגדל את בנה הבכור שנולד, קנת', בחמש השנים שלאחר מכן נולדו גם שני ילדיה, דבורה וקארל דויד. בין השנים 1955–1960 עבדה במשרה חלקית כחברת צוות ב-"Technical Research Group".
שמונה שנים לאחר מכן, בשנת 1968, לאחר קבלת הדוקטורט שלה, קיבלה הצעת עבודה כמרצה בכירה למתמטיקה במוסד סטיבן לטכנולוגיה, היא נענתה להצעה זו ועבדה שם בין השנים 1968–1971. בזמן עבודתה זו החל שיתוף הפעולה בינה לבין מייק הילדן, דבר שהוביל להוצאת המאמר המשותף שלהם "On the mapping class groups of closed surfaces as covering spaces" ב-1971. בין השנים 1971–1972 עבדה באוניברסיטת פרינסטון כמרצה בכירה אורחת והתבקשה להרצות על עבודתה ובמיוחד על שיתוף הפעולה שלה עם הילדן. לאחר שנה בפרינסטון, ב-1972, חזרה ליטל-בירמן אל מוסד סטיבן לטכנולוגיה כפרופסור-חבר במחלקה למתמטיקה, אך עזבה לאחר שנה למשרת פרופסור למתמטיקה במכללת ברנרד בין השנים 1973–2004 וכיהנה כיו"ר המחלקה למתמטיקה בשנים 1973–1987, 1989–1991 ו-1995–1998. בשנת 2004 פרשה לגמלאות ונעשתה פרופסור אמריטוס.
קריירה מחקרית > מחקר עיקרי

ליטל-בירמן היא המחברת של המונוגרפיה המחקרית "Braids, Links, and Mapping Class Groups." זו מונוגרפיה מתמטית על חבורת הצמות והתפקיד שלהן בטופולוגיה בממדים נמוכים. המונוגרפיה נכתבה על ידי ליטל-בירמן, בוסס על הערות מהרצאתו של ג'יימס קנון, ופורסםמה בשנת 1974 בהוצאת "Princeton University Press". למרות שחבורת הצמות כבר הוצגו בעבר, זהו היה הספר הראשון שממש הוקדש להן. העבודה שלה תוארה כציון דרך שהבהיר את היסודות לכמה תחומי משנה חדשים בטופולוגיה.
קריירה מחקרית > פרסים והוקרה

במהלך השנים זכתה ליטל בירמן במלגות ופרסים רבים:
מלגה מקרן מענקי סלואן 1974–1976.
מלגה מ"Japan Society for the Promotion of Science" ספטמבר 1981.
מלגת מה-Senior Science Faculty בבריטניה, אביב 1981.
מלגה מהמוסד למדעים (Institute for Scientific Exchange italy) באיטליה, קיץ 1986.
בשנת 1987 נבחרה לתת הרצאת נתר על ידי ארגון הנשים במתמטיקה (סדרת הרצאות מיוחדות שמוענקות לנשים שתרמו תרומה משמעותית למדעי המתמטיקה).
מלגת גוגנהיים ניתנה ב-1994–1995
פרס שאובנט על מאמרה "נקודות מבט חדשות בתורת הקשרים" מהאיגוד האמריקאי למתמטיקה, ינואר 1996.
דוקטור לשם כבוד במדעים מהטכניון, יוני 1997.
בשנת 2006 קיבלה פרס ראש עיריית ניו יורק למצוינות במדע וטכנולוגיה.