stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנס או'שונסי
הערות שוליים

↑  Bi-national command at NORAD gets a bi-national commander, ‏gazette.com,‏ 24 במאי 2018
↑  U.S. Pacific Air Forces Assumption of Command Ceremony, אתר פיקוד האוקיינוס השקט, 12 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019104352  VIAF: 3813156497248417740001   WorldCat (עם VIAF): 3813156497248417740001
אולפני אמזון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים) 
 חברת אם:  אמזון 
 חברות בנות:  Amazon MGM Studios Distribution 
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס, ארצות הברית ארצות הברית
 מוצרים עיקריים:  קולנוע וטלוויזיה
  
 amazonmgmstudios.com
 
אולפני אמזון (באנגלית: Amazon MGM Studios) היא חברת-בת של תאגיד הענק האמריקאי אמזון, המתמחה בהפצה, פיתוח, והפקת סדרות טלוויזיה וסרטים החל מסוף 2010. התוכן מופץ דרך בתי קולנוע ודרך שירות הסטרימינג וה-VOD, "פריים וידאו", שמתחרה בשירותים של חברות אחרות כמו נטפליקס והולו.
בעבר, תסריטים לסדרות טלוויזיה וסרטים שהוגשו באופן מקוון לאמזון נקראו על ידי הצוות, עם זאת, אמזון שאפה לבדוק תסריטים שהוגשו תוך 90 יום (אם כי התהליך נמשך זמן רב יותר). אם נבחר פרויקט לפיתוח, הכותב קיבל 10,000 דולר. אם נבחר תסריט מפותח להפצה כסרט בתקציב מלא, היוצר קיבל 200,000 דולרים. אם התסריט נבחר להפצה כסדרה עם תקציב מלא, היוצר קיבל 55,000 דולר וכן "עד 5 אחוז מהתקבולים הנקיים של אמזון ממכירת צעצועים וחולצות טריקו ותמלוגים ובונוסים אחרים."
בשנת 2008, התרחבה אמזון להפקת סרטים, והפיקה את הסרט הילד הגנוב בשיתוף פעולה עם פוקס המאה ה-20. ביולי 2015 הודיעה אמזון כי רכשה את הסרט החדש של ספייק לי, צ'י-ראק, כסרט המקורי הראשון של אמזון.
אמזון הוציאה גם בשנת 2012 את סדרת הקומיקס הראשונה והיחידה שלה, Blackburn Burrow, להורדה בחינם. הוא כלל סקר המאפשר לאמזון לאסוף משוב כדי לקבוע האם כדאי היה להפוך את הקומיקס לסרט.
אולפני אמזון קיבלו יותר מ-10,000 תסריטים החל מספטמבר 2012 וכ-2,700 פיילוטים לסדרות טלוויזיה החל ממרץ 2013; 23 סרטים ו-26 סדרות טלוויזיה היו בפיתוח פעיל החל ממרץ 2013. בסוף 2016, אמזון ארגנה מחדש את חטיבת הקולנוע שלה כ-Prime Movies. ב-27 ביולי 2017, הוכרז כי החל מדצמבר 2017, הסרט גלגל ענק יצא לאור, עם אולפני אמזון כחברה מפיצה. בעבר, אולפני אמזון הסתמכו על אולפנים חיצוניים להפצת הפרויקטים שלהם. החברה גם רכשה זכויות לעיבוד טלוויזיוני לשר הטבעות תמורת 250 מיליון דולר. עם זאת, לאמזון עדיין יש אולפני הפצה חיצוניים מחוץ לארצות הברית, כמו סרטי Elevation בקנדה, כמו גם האחים וורנר בארצות הברית ואולפני StudioCanal בבריטניה ובצרפת.
באפריל 2018 הודיעו אולפני אמזון כי הם כבר לא יקבלו הגשות פתוחות של תסריטים.
לקראת טקס פרסי אוסקר ה-93 שיתקיים ב-25 באפריל 2021, נמסר רשמית שאולפני אמזון רשמו מספר שיא של 12 מועמדויות לפרס אוסקר לסרטים בהפקתם, ובכך שברו האולפנים את השיא של שבע מועמדויות שקיבל הסרט "מנצ'סטר ליד הים" בשנת 2017. 12 המועמדויות מתחלקות בין ארבעה סרטים: "צלילי מטאל" (שש מועמדויות), "לילה אחד במיאמי..." (אנ') (שלוש מועמדויות), "בוראט 2" (שתי מועמדויות), ומועמדות אחת לסרט התיעודי "שנים" (אנ').
במאי 2021 חברת האם אמזון רכשה את אולפני MGM תמורת 8.45 מיליארד דולר על מנת להביא את מגוון הסרטים והסדרות של החברה לשירות הסטרימינג פריים וידאו.
הפקות נבחרות > סרטים

אהבה וידידות
אהבתה של סילבי
בוראט 2
גלגל ענק
דוד פרנק
הדו"ח
החוחית
המלבישה
המצב של בראד
העיר האבודה Z
הזוג ריקרדו
השמיים הם הגבול
חברים לחיים
יום נפלא
ילד יפה
לואיס ויין
לייט נייט
מאדאם קירי
מנצ'סטר ליד הים
סוספיריה
סיברג
פטרסון
פיטרלו
קפה סוסייטי
ראשי המדינה
הפקות נבחרות > סדרות

Z: ההתחלה של הכל
אבודים בעוץ
אלים אמריקאים
בשורות טובות
גברת מייזל המופלאה
גוליית
ג'ק ראיין
האיש במצודה הרמה
הבנים
המסע הגדול
המרחב
טרנספרנט
יריד ההבלים
מוצרט בג'ונגל
מחזור כישור הזמן
סנטה אוויטה
סניקי פיט
פליבג
ציידים
קרניבל רואו
שר הטבעות
אני יודע מה עשית בקיץ האחרון
ראו גם

פריים וידאו
הערות שוליים

1 2  Fritz, Ben (12 בספטמבר 2012). "Amazon Studios going into comics". Los Angeles Times. נבדק ב-12 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Perez, Sarah (2 במאי 2012). "Amazon Studios Now Funding Original Content Series For Amazon Video Service". TechCrunch. נבדק ב-2 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FAQ". Studios.Amazon.com.
1 2  Moyer, Edward (23 ביוני 2012). "Amazon's 'Studios' effort picks first TV shows to develop". CNET. נבדק ב-23 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  West, Kelly (2 במאי 2012). "Amazon Studios Invites TV Writers To Submit Comedy And Children's Series Ideas". Cinema Blend. נבדק ב-2 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Graser, Marc Graser (21 בפברואר 2008). "Amazon, Fox nursing 'Stolen '". Variety. נבדק ב-21 בפברואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Associated Press (15 ביולי 2015). "Amazon Studios acquiring Spike Lee film as its 1st release". The Denver Post. נבדק ב-15 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barnes, Henry (2015-07-16). "Spike Lee's Chiraq gets Amazon release – and Oscars push". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-2018-02-27.
↑  Kharpal, Arjun (2015-07-16). "Spike Lee directs Amazon's first ever movie". CNBC. נבדק ב-2018-02-27.
↑  Fritz, Ben (12 בספטמבר 2012). "Amazon Studios going into comics". Los Angeles Times. נבדק ב-12 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vanderbilt, Tom (28 במרץ 2013). "The Nielsen Family Is Dead". Wired. נבדק ב-28 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (17 באוקטובר 2016). "Amazon Studios Comedy Chief Joe Lewis Adds Drama Oversight, Morgan Wandell To Head International Productions". Deadline. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Amazon Moves Into Self-Distribution With Woody Allen's 'Wonder Wheel' (EXCLUSIVE)". Variety. 27 ביולי 2017. נבדק ב-29 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://www.theguardian.com/media/2017/nov/21/amazon-lord-of-the-rings-tv-netflix-disney-apple
↑  Spangler, Todd (14 באפריל 2018). "Amazon Studios Shuts Down Open Script-Submission Program". Variety. נבדק ב-8 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  fleming, Mike Jr. (march 15, 2021). Amazon Studios Sets Oscar Record With 12 Noms; Jennifer Salke Calls It Recognition For A Lean Into Diversity. deadline Hollywood. Retrieved March 15, 2021
↑  רשמית: אמזון רכשה את אולפני MGM במיליארדי דולרים, באתר וואלה, 26 במאי 2021
↑  חדשות חוץ, אמזון רוכשת את אולפני MGM תמורת 8.45 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 26 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392983605171  LCCN: no2016050841  VIAF: 5146332838618730228   WorldCat (עם VIAF): 5146332838618730228
ג'ון דולן

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 60 בערך) 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1986–2018 (כ־32 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף הקרב השמינית  מפקד כוח המשלוח האווירי 451  ראש מטה פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית  מפקד חיל האוויר החמישי של ארצות הברית  מפקד כוחות ארצות הברית ביפן  קצין אג"ם של המטות המשולבים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות (2)  כוכב הארד (2)  מדליית האוויר (9)
 
ג'ון ל. דולן (באנגלית: John L. Dolan) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כקצין האג"ם של המטות המשולבים.
ביוגרפיה

דולן למד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת צפון קולורדו במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
באוקטובר 1986 התגייס לחיל האוויר ועבר קורס טיס בבסיס רייס שבטקסס. שירת כטייס ומדריך טיסה על מטוסי F-16 פייטינג פלקון בבסיס מיסוואה שביפן. בינואר 1992, במהלך שירותו ביפן, התנגש מטוסו עם מטוס תדלוק, הוא נאלץ לנטוש וחולץ לאחר חמש שעות ממימי האוקיינוס השקט על ידי חיל הים היפני. בתפקידו הבא שימש קצין נשק ומוביל מבנה בטייסת F-16 בגרמניה. לאחר מכן שימש מדריך ועוזר קצין מבצעים בבסיס נליס שבנבדה, וקצין בטיחות בכנף הקרב השמינית בבסיס קונסאן שבקוריאה הדרומית. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר שימש ראש מדור אוויוניקה וחקר ביצועים של מטוסי F-22 ראפטור במפקדת פיקוד הקרב של חיל האוויר. בשנים 2002–2005 שימש עוזר מפקד בית הספר למערכות נשק של חיל האוויר ומפקד טייסת F-16 המשויכת לבית הספר.
בשנים 2006–2008 מילא תפקידי מטה במחלקת ההגנה. ביולי 2008 מונה לסגן מפקד כוח המשלוח האווירי 332 שהוצב בעיראק. ביולי 2009 מונה לקצין קישור לסנאט במשרד מזכיר חיל האוויר. במאי 2010 מונה למפקד כנף הקרב השמינית בבסיס קונסאן בקוריאה הדרומית. במאי 2011 מונה לסגנו של ראש הלשכה המשפטית במשרד מזכיר חיל האוויר.
בנובמבר 2012 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח האווירי 451 ולמפקד שדה התעופה של נאט"ו בקנדהאר שבאפגניסטן. בינואר 2013 מונה לעוזר סגן מפקד כוחות האוויר של פיקוד מרכז. במאי 2014 מונה לראש מטה פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
ביוני 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר החמישי של ארצות הברית ולמפקד כוחות ארצות הברית ביפן. באוגוסט 2016 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2018.
במהלך שירותו צבר דולן למעלה מ-4,000 שעות טיסה, והשתתף בלמעלה מ-200 טיסות מבצעיות.
ב-2019 מונה לסגן נשיא בחטיבת המודיעין והחלל של חברת ריית'יאון.
דולן בעל תואר שני במדעי אווירונאוטיקה וטכנולוגיה מאוניברסיטת אמברי-רידל בפלורידה, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר ובוגר המכללה הלאומית למלחמה.
הערות שוליים

↑  פרטי התאונה, באתר aviation-safety.net
↑  U.S. Forces Japan commander reconnects with Japanese service members who saved his life, אתר חיל הנחתים, ‏29 בספטמבר 2015
ג'פרי הריגיאן

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1962 (בן 62) נבדה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  אונ׳ אמבריי-רידל לאווירונאוטיקה 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2022 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף הקרב 49  ראש מנהלת F-35 לייטנינג II  מפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז של ארצות הברית  מפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק 
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (2)   כוכב הארד   לב הארגמן  מדליית האוויר
 
ג'פרי ל. הריגיאן (באנגלית: Jeffrey L. Harrigian) (נולד ב-4 באפריל 1962) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה.
ביוגרפיה

הריגיאן גדל בפרבר של שיקגו. הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית והתגייס לחיל האוויר ב-1985.
עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר ויליאמס שבאריזונה ושירת כמדריך טיסה על מטוסי A/AO-37 בטייסת התמיכה האווירית הטקטית ה-24 בבסיס חיל האוויר הווארד שבפנמה. עבר הסבה למטוסי F-15 איגל, שירת בטייסת הקרב הטקטית השמינית, בטייסת הקרב הטקטית הראשונה, בטייסת האימונים 325 ובטייסת הקרב 58. במהלך שירותו בטייסת השתתף במבצעי הפיקוח על אזור אסור לטיסה בעיראק. ביוני 1996 נפצע בפיגוע בחובאר שבערב הסעודית בו נהרגו 19 חיילים אמריקאים מהם 12 מעמיתיו לכנף.
הוא שימש מדריך טיסה, ראש ענף וקצין מבצעים בבית הספר למערכות נשק בבסיס נליס שבנבדה. במאי 2001 מונה לקצין מבצעים בטייסת הקרב 95. בשנים 2002–2004 פיקד על טייסת הקרב 43.
NATO Joint Force Command for the Atlantic למד במרכז ג'ורג' ס. מרשל ללימודי ביטחון בגרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה ובאוגוסט 2005 מונה לראש מחלקת תרגילים במרכז הלוחמה של נאט"ו בסטוונגר שבנורווגיה. ביוני 2007 מונה לסגן מפקד כנף הקרב הראשונה בבסיס לנגלי בווירג'יניה. בינואר 2008 מונה למפקד כנף הקרב 49 בבסיס הולומן בניו מקסיקו, שקלטה בתקופתו את מטוסי ה-F-22 ראפטור. ביולי 2010 מונה לסגן קצין התכנון במפקדת כוחות ארצות הברית בעיראק. במהלך שירותו בתפקיד זה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. באוגוסט 2011 מונה לעוזר לסגן מפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז וסגן מפקד כוח המשלוח האוויר התשיעי. בפברואר 2013 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד מרכז, קודם לדרגת מייג'ור גנרל ובאפריל 2014 מונה לעוזר לסגן לענייני מבצעים של ראש מטה חיל האוויר. באפריל 2015 מונה לראש מנהלת שילוב מטוסי F-35 לייטנינג II בחיל האוויר.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות חיל האוויר בפיקוד מרכז של ארצות הברית. במסגרת תפקידו ניצח על המערכה האווירית להבסת ארגון המדינה האסלאמית בעיראק. שירת בתפקיד עד אוגוסט 2018. בתפקידו הבא מונה לסגן מפקד כוחות האוויר בפיקוד אירופה של ארצות הברית ובפיקוד אפריקה של ארצות הברית. באפריל 2019 מונה למפקד כוחות האוויר בפיקוד בדרגת גנרל. הוא כיהן בתפקיד עד ליוני 2022 כאשר הוחלף על ידי ג'יימס האקר.
במהלך שירותו צבר מעל 4,100 שעות טיסה על מטוסי F-15 איגל, F-22 ראפטור, A/OA-37 דרגונפליי, וכן הטיס כלי טיס בלתי מאוישים MQ-1 פרדטור.
הריגיאן בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר, בוגר תוכנית מנהיגות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ובוגר קורסים מתקדמים של המטות המשולבים.
הערות שוליים

↑  Vice commander departs Langley, ‏f-16.net, ‏3 בינואר 2008
↑  How ISIS was defeated in Iraq (Hint: It’s thanks in part to air-ground teamwork), אתר חיל האוויר של ארצות הברית, 22 בדצמבר 2017
שמעון חפץ

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1949 (בן 74) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1968–2008 (כ־40 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 שליש צבאי לשר הביטחון  מזכיר צבאי לנשיא המדינה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון   מלחמת לבנון השנייה
 עיטורים
 יקיר העיר חולון (2015) 
 
שמעון חפץ יחד עם ג'יהאן סאדאת, אוקטובר 1999
שמעון חפץ בכנס מאיר דגן 2021
שמעון חפץ (נולד ב-14 בדצמבר 1949) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שירת כמזכיר צבאי לנשיאי המדינה עזר ויצמן, משה קצב ושמעון פרס.
ביוגרפיה

חפץ נולד בירושלים בנם של לבנה ומאיר. גדל בשכונת מאה שערים ולאחר מכן בקריית היובל. למד בבית הספר החקלאי בעין כרם. ב-1968 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחטיבה 7 של חיל השריון. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד פלוגה ונפצע באורח קשה. לאחר המלחמה שירת כקצין מבצעים וראש לשכת מפקד גייסות השריון מוסה פלד וכראש לשכת סגן הרמטכ"ל יקותיאל אדם. ב-1980 מונה לעוזרו של מנדי מרון, הנספח הצבאי בוושינגטון שבארצות הברית. ב-1983 מונה לשלישו הצבאי של שר הביטחון משה ארנס ושימש בתפקיד גם תחת שר הביטחון יצחק רבין. ב-1993 מונה למזכירו הצבאי של נשיא המדינה עזר ויצמן. הוא מילא תפקיד זה גם תחת הנשיאים משה קצב ושמעון פרס עד יולי 2008. בשנים 1994 – 1999 עסק יחד עם צוות מאית"ן באיתור נעדרי צה"ל ממלחמת יום הכיפורים. הוא היה שותף באיתור שרידי הגופות של שלושה חיילים ושני אזרחים עובדי צה"ל והשבת ספר תורה שנפל בידי המצרים.
לאחר שחרורו עוסק בהתנדבות במיזמי חינוך, חבר הנהלה בעמותת חיל השריון, חבר הנהלת עמותת "משפחה אחת" אשר תומכת ומטפלת במשפחות נפגעות טרור. מכהן כדירקטור בחברה הבנייה לוינסקי-עופר וסיים כדירקטור חיצוני בחברת מפעלים פטרוכימיים בישראל ובחברת לסיכו.
חפץ נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. ב-2015 הוענק לו אות יקיר העיר חולון.
לקריאה נוספת

שמעון חפץ, הסודות מבפנים, הוצאת קונטנטו, תל אביב, 2017 (אוטוביוגרפיה)
בילי מיטשל

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1879 ניס, צרפת 
 פטירה:  19 בפברואר 1936 (בגיל 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Forest Home Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  Racine College 
 צאצאים:  Lucy Trumbull Gilpin 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 דרגה:  מייג'ור גנרל, גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת ארצות הברית-ספרד 
 עיטורים
 היכל התהילה הלאומי של התעופה (1966)  מדליית הזהב של הקונגרס 
 
ויליאם לנדרום ("בילי") מיטשל (באנגלית: William Lendrum "Billy" Mitchell;‏ 28 בדצמבר 1879 – 19 בפברואר 1936) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית, ונחשב כאבי חיל האוויר האמריקני. הוא נחשב לאחת הדמויות המפורסמות בתולדות כוח האוויר של ארצות הברית, ואחת היותר שנויות במחלוקת ביניהן.
תחילת הדרך

מיטשל נולד בניס שבצרפת. אביו היה סנאטור מוויסקונסין. הוא גדל בעיר ווסט אליס, בוויסקונסין. סבו היה האיש העשיר ביותר בוויסקונסין באותו דור. מיטשל למד במוסד הנקרא היום אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון הבירה. בגיל 18 התגייס לצבא ארצות הברית כטוראי. הודות להתערבותו של אביו זכה עד מהרה למינוי כקצין, והצטרף לחיל הקשר. עוד ב-1906, כאשר שימש כמדריך בבית הספר לקשר של צבא ארצות הברית, התנבא שהמלחמות הבאות יתרחשו באוויר, ולא על הקרקע.
לאחר ששירת בפיליפינים ובאלסקה (אז עדיין טריטוריה, ולא מדינה), מונה מיטשל בן ה-32 לתפקיד במטה הכללי של צבא ארצות הברית. הוא החל לגלות עניין בתעופה, והוקצה לאגף התעופה בחיל הקשר, האגף שהיה אחראי על נושא התעופה בצבא ארצות הברית עד הקמת שירות האוויר של צבא ארצות הברית בשנת 1918. בשנת 1916, בגיל 38, למד תעופה באופן פרטי; הצבא סבר שהוא מבוגר מדי ובעל דרגה גבוהה מדי מכדי שיסתכן בלימוד תעופה.
מלחמת העולם הראשונה

ב-6 באפריל 1917 הכריזה ארצות הברית מלחמה על גרמניה. מיטשל, שהיה בדרגת לוטננט קולונל, נשלח לצרפת, שם פעל בשיתוף פעולה עם עמיתיו הצרפתיים והבריטים; שיתוף הפעולה הביא אותו ללמוד את תורת הלחימה שלהם, כמו גם להכיר את מטוסיהם. במהרה קנה לעצמו מיטשל שם של קצין נועז, ראוותני, ומנהיג נמרץ. הוא הועלה לדרגת בריגדיר, וקיבל פיקוד על כל יחידות הלוחמה האווירית האמריקניות בצרפת. בספטמבר 1918 תכנן את פעולתם של קרוב ל-1,500 מטוסים צרפתיים, בריטיים ואיטלקיים והוביל אותם לחלק האווירי של קרב סן-מייל, אחד מקרבות האוויר-קרקע הראשונים בהיסטוריה.
מיטשל היה אחד מהאמריקנים שהתפרסמו במיוחד באירופה בזמן המלחמה יחד עם אדי ריקנבאקר, אלוף ההפלות הנודע. הוא זכה במספר עיטורים של ארצות הברית ושל מדינות אחרות, ובמקביל הצליח לעורר עליו את זעמם של רוב הממונים עליו במהלך 18 החודשים שעשה בצרפת.
לאחר המלחמה: חסיד הלוחמה האווירית

מיטשל חזר לארצות הברית ב-1919, ומונה לסגן מפקד השירות האווירי, בדרגת בריגדיר גנרל. הייתה ציפייה בקרב אנשי שירות האוויר שמיטשל יתמנה למפקד השירות, אך הצבא בחר באיש חיל רגלים לפיקוד על שירות האוויר, כדי לוודא שהשליטה המבצעית בשירות האוויר תישמר בידי כוחות הקרקע.
מיטשל לא היה שותף לאמונה שהייתה מקובלת באותם ימים, לפיה מלחמת העולם הראשונה הייתה המלחמה האחרונה. הוא סבר, שאם אומה בעלת שאיפות לשליטה עולמית תצליח לפתוח במלחמה בעזרת כוח אווירי, היא תוכל להגיע לשליטה עולמית.
יחסיו עם הממונים עליו המשיכו להיות עכורים. הוא תקף את משרדי המלחמה והצי בטענה שאינם רואים נכון את העתיד ואין להם את האופק הרחב הנדרש להבין את התפתחות הכוח האווירי. הוא הטיף לפיתוח כוונות הפצצה, מטוסים בעלי מגלשי סקי, מגדשים למנועי המטוסים, ויכולת לנשיאת טורפדו על ידי מטוסים. הוא הורה על שימוש במטוסים לכיבוי אש ולסיור גבולות, ועודד תחרויות טיסה בין-יבשתיות; הוא עודד את הטייסים לנסות ולשבור שיאי מהירות, גובה ושהייה באוויר, ולמעשה ניסה לעשות כל דבר כדי לשמור את נושא התעופה בחדשות.
לאחר המלחמה: חסיד הלוחמה האווירית > ההדגמה: מטוסים תוקפים אוניות

מיטשל היה מודאג מכך שמשרד ההגנה העדיף לבנות אוניות מערכה ולא מטוסים. הוא היה משוכנע שהגנת החופים בעזרת מטוסים תהיה יעילה וזולה בהרבה מאשר הגנה בעזרת אוניות ותותחי חוף. במחיר בנייתה של אוניית מערכה אחת ניתן לבנות אלף מפציצים, שיוכלו להטביע את אותה אונייה. מיטשל הרתיח את אנשי הצי כאשר טען שיוכל להטביע אוניות "בתנאי מלחמה", והתרברב שיוכל להוכיח זאת אם יינתן לו להפציץ את אחת מאוניות הצי הגרמני שנתפסו כשלל מלחמה. הצי הסכים, באי-רצון, להדגמה כזו, והגדיר קווים מנחים קפדניים לניסוי, כדי שניתן יהיה לבדוק בקפדנות את תוצאות הנזקים שיגרמו על ידי ההפצצה. הצי התנה את קיום הניסוי באיפול תקשורתי שיוטל עד לניתוח מלא של התוצאות. מיטשל חשש שהכוונה הייתה למעשה "לקבור" את תוצאות הניסוי.
לצורך הניסוי הרכיב מיטשל כוח בן 125 מטוסים ואלף איש, והחל באימון בטקטיקות נגד ספינות. אלכסנדר סברסקי, טייס רוסי ותיק שהתנסה בתקיפת אוניות גרמניות בעת המלחמה הצטרף לאימונים; הוא המליץ להטיל את הפצצות סמוך לאוניות ולא ממש עליהן, וזאת כדי לגרום לנזק כתוצאה מההדף התת-מימי.
מיטשל שמר על חוקי הניסוי בשלבים הראשונים, ומטוסיו הצליחו להטביע כמה אוניות מטרה. לבסוף, בסוף יולי 1921, הובאה אוניית המערכה הגרמנית אוסטפריזלנד, שנחשבה כבלתי ניתנת להטבעה. מיטשל ציפה למטרה מעין זו, והורה עוד קודם לכן על ייצור פצצות גדולות, בנות טון ו-2.1 טון, פצצות שנאסר על השימוש בהן לפי חוקי הניסוי. ביום הראשון להפצצות נפגעה האונייה הגרמנית, אך מהנדסי הצי שעלו עליה הצליחו לשמור עליה צפה, בעזרת הצפת כמה ממדוריה. ביום השני תקפו את האונייה מפציצים כבדים ועליהם הפצצות הכבדות ביותר; האונייה נפגעה בשתי פגיעות ישירות, ועוד ארבע פצצות שפגעו קרוב לגוף האונייה וגרמו נזק כבד לגופה. האונייה טבעה בתוך 21 דקות, והפצצה האחרונה הוטלה לתוך הקצף שעלה מטביעתה.
למרות שמיטשל הדגיש שיוכל להטביע את האונייה "בתנאי מלחמה", הרי שבפועל התנאים היו שונים: האונייה הייתה סטאטית בעת ההפצצה, ואנשיו של מיטשל הפרו את כללי הניסוי, שנועדו למנוע את ההטבעה כדי לאפשר למהנדסים לעלות על האונייה ולבחון את הנזקים שייגרמו מפצצות קטנות יותר. המפציצים של מיטשל הטביעו את המטרה במהירות, דבר שהוכיח – לפחות לדעתו של מיטשל - שזמנן של אוניות שטח עבר מן העולם. כיום מטילים מומחים ספק בכך שמטוסיו של מיטשל היו יכולים להטביע את האונייה הגרמנית בעת קרב, בטכנולוגיה שהייתה אז ידועה להם. בחינה מאוחרת יותר של האונייה הטבועה גילתה מעט נזקים בחלקה העליון; הסיבה לטביעתה הייתה הצפה מתקדמת של המדורים השונים, הצפה שאותה היו יכולים למנוע, במצב אמת, צוותי בקרת נזקים. מיטשל, מכל מקום, עשה שימוש רב בהטבעה למטרות פרסומיות, וזאת למרות מאמציו של גנרל הצבאות ג'ון פרשינג, שניסה למעט בגודל ההישג כדי להסדיר את היחסים בין הצבא לצי. למרות מאמציו של פרשינג, הייתה לניסוי השפעה רבה באותה תקופה: תקציבים נבנו מחדש כדי לאפשר התפתחות נוספת של הכוח האווירי, והצי נאלץ להשקיע זמן ומאמץ בבחינת היכולות האפשריות של שילוב אוויר וים.
לאחר המלחמה: חסיד הלוחמה האווירית > קידום הכוח האווירי

ב-1922, בעת סיור באירופה, נפגש מיטשל עם ג'וליו דואה, איטלקי בעל חזון דומה לשלו על הכוח האווירי. מיטשל דאג לתרגום מובאות מספרו של דואה, "השליטה באוויר" (The Command of the Air) לאנגלית. ב-1924 נשלח מיטשל על ידי הממונים עליו להוואי, ולאחר מכן לסיור באסיה; זאת, כדי להוציא אותו מן התודעה הציבורית. לאחר ששב מסיורו, כתב מיטשל דו"ח בן 324 עמודים, בו ניבא מלחמה עתידית עם יפן; בדין וחשבון שלו ניבא גם את המתקפה על פרל הארבור. חיבורו התפרסם ב-1925 כספר בשם "ההגנה המכונפת" (Winged Defense), וחזה את השפעתו העצומה של הכוח האווירי, לא רק בתחום הצבאי אלא גם בתחומים מסחריים, כלכליים ואזרחיים. הספר לא זכה לתהודה מחוץ למעגל העוסקים בכוח האווירי.
לאחר המלחמה: חסיד הלוחמה האווירית > חיכוכים והורדה בדרגה

יחסיו של מיטשל עם מפקדיו המשיכו להיות עכורים. בהופעה לפני אחת הוועדות בבית הנבחרים גער מיטשל בחריפות בהנהגת הצבא והצי. משרד המלחמה אישר הצעה להקים מעין מטה כללי לחיל אוויר, כדי שישמש מכשיר להובלת תהליך מודרניזציה והתרחבות של שירות האוויר, אך הצי התנגד ליוזמה זו ובלחצו היא נדחתה, דבר שהרתיח את מיטשל.
במרץ 1925 הוחזר מיטשל לדרגתו הקבועה, קולונל. דרגת הגנרל שבה החזיק הייתה מינוי מיוחד לזמן המלחמה; מינויים אלה היו מקובלים בזמן מלחמה, ולאחר המלחמה חזר הקצין לדרגתו הקבועה. הורדות אלה בדרגה לא היו דבר חריג, אך למרות זאת נתפסה החזרתו של מיטשל לדרגת קולונל כעונש וכהגליה, מכיוון שמיטשל התמנה לתפקיד בסן אנטוניו, טקסס, כקצין אווירי לגיס של הצבא. זאת, למרות שמיטשל ביקש להישאר סגן מנהל שירות האוויר גם לאחר שתקופת שירותו בתפקיד זה הסתיימה. העברתו לתפקיד שבו לא הייתה לו כל השפעה פוליטית בבסיס חסר חשיבות הייתה הוראה ישירה של שר ההגנה.
משפט צבאי ושארית ימיו

ב-2 בספטמבר 1925 התרסקה באוהיו ספינת האוויר שננדואה, עקב מזג אוויר קשה. 14 מאנשי צוותה נהרגו בתאונה. מיטשל ראה בהתרסקות תוצאה של ניהול גרוע, "על סף בגידה" של ראשי הצי והצבא, שלקו לדעתו באי כשירות לתפקידם. מיטשל הביע את דעתו החריפה בפומבי, ובהוראת נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג', הועמד מיטשל למשפט צבאי בגין מרדנות, הורשע ונידון להשעיה משירות פעיל למשך חמש שנים. חוקרים טוענים כיום, כי מיטשל הורשע בשל חוסר היעילות של עורך דינו. רצונו של מיטשל במשפט פומבי חשף את גאוותנותו, צדקנותו, הגזמותיו הבוטות ואי הדיוקים הרבים שבטענותיו. מיטשל בחר לפרוש מהצבא, ועשה זאת ב-1 בפברואר 1926.
מיטשל הופתע מתוצאות המשפט. הוא בילה את העשור הבא בניסיונות שווא לזכות את עצמו, אך במקום זאת מצא עצמו שוקע לאלמוניות, מאבד את חשיבותו ואת יכולת השפעתו. הוא המשיך בכתיבה על הכוח האווירי ובהטפה עליו לכל מי שהסכים לשמוע; יש הטוענים שכתיבתו הושפעה מאוד מכתביו של דוּאֱה, השפעה שמיטשל מעולם לא אישר. כאשר נבחר פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ארצות הברית, ב-1932, קיווה מיטשל שיהיה תומך של פיתוח הכוח האווירי. הוא אף האמין שרוזוולט ימנה אותו כסגן שר ההגנה לענייני אוויר, או אף לשר ההגנה אם ייערך ארגון מחודש של זרועות הצבא. ואולם, כל זה לא יצא אל הפועל; מיטשל נפטר מצירוף של כמה מחלות, ובהן מחלת לב והסתבכות קשה של שפעת. הוא נפטר בניו יורק ב-19 בפברואר 1936, בגיל 56.