stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה הלל בלונדהיים
הישגים מקצועיים

בלונדהיים ייסד בשנת 1951 את היחידה המטבולית הראשונה בארץ בבי"ח הדסה, ולצידה את המרפאה המטבולית והמעבדה המטבולית, וניהל אותן שנים רבות. הוא פיתח שיטה לזיהוי השלב שבו צהבת הילוד הופכת למסוכנת וכן שיטה יעילה ופשוטה לאבחנה מבדלת בין הפרשת המוגלובין למיוגלובין בשתן. הוא גם היה חלוץ בתחום המחקר והטיפול בהשמנת יתר (obesity) ופתח במסגרת המרפאה המטבולית מטבח דיאטטי לשירות מטופלי-חוץ.
כרופא, היה בלונדהיים מהחלוצים בישראל שדגלו בגישה ממוקדת-החולה (patient oriented medicine) המקובלת היום ברפואה המערבית. בלונדהיים היה רופאם של אחדים ממנהיגי המדינה בשנות ה-60 וה-70.
במהלך שנות ה-50 התנדב לשליחות חשאית מטעם המדינה למרוקו במטרה לנסות ולהתמודד עם מגפות שפשטו במחנות העולים. הוא הצליח לאבחן שלמגפת טיפוס הבטן נוספה גם מגפת (אפידמית) מלריה שהצריכה מתן תרופות ספציפיות למחלה זו. הוא גם איתר את מקור המגפה ובכך ניצלו רבים מהעולים.
פרסומים מדעיים

במהלך השנים פרסם פרופ' בלונדהיים כ-90 מאמרים מדעיים. משך שנים רבות היה עורך המהדורה האנגלית של "הרפואה", כתב העת של ההסתדרות הרפואית בישראל. למרות שעיקר פרסומיו של בלונדהיים מבוססים על מחקר מעבדתי, הוא כתב גם מאמרים על תולדות הרפואה ובשנים האחרונות גם במדעי היהדות.
פעילות קהילתית

בלונדהיים היה פעיל גם בתחום החברתי-קהילתי. יחד עם הרב יחיאל גורדון, משה ברין ואחרים הוא הקים את בית הכנסת "יבנה" בירושלים, שהחל דרכו במניין "בית הלל" ועבר לבניין המתיבתא הספרדית ברח' ז'בוטינסקי ולמועדון העולה. כמה שנים לאחר מכן הביא בלונדהיים לאיחוד של בית הכנסת "יבנה" עם בית הכנסת הוותיק של שכונת טלביה (קוממיות) ברח' חובבי ציון. בית הכנסת המאוחד נקרא "הצבי ישראל" (על שם חללי שיירת הל"ה והשכונה), ובלונדהיים נבחר ליו"ר ועד בית הכנסת. בית כנסת זה היה הראשון בירושלים שנבנה מראש כנגיש לנכים.
פרסים

על פעילותו רבת השנים לטובת העיר ירושלים הוענק לבלונדהיים אות יקיר ירושלים בשנת תשע"ב (2012).
הערות שוליים

↑  לרשימת הפרסומים של בלונדהיים, ראו http://blondheims.com/html/publications.htm
↑  להנמקות לפרס לפי אתר עיריית ירושלים, ראו http://www.jerusalem.muni.il/jer_sys/publish/showPublish.asp?pub_id=41874&father_id=17538&BigFather=17538#4
תאי גלייה

| --- | --- |

איור של ארבעה סוגי תאי גליה הנמצאים במערכת העצבים המרכזית: תאי אפנדימה (בצבע ורוד), אסטרוציטים (ירוק), מיקרוגליה (אדום כהה) ואוליגו-דנדרוציטים (תכלת)
 שיוך:  תא, set of cells, תא עצבי 
 מיקום אנטומי:  מערכת העצבים המרכזית 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי החדש 
 מזהים
 לטינית (TA98):  neuroglia 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.0.00.005 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H2.00.06.2.00001 
 FMA:  54541 
 קוד MeSH:  A08.637 
 מזהה MeSH:  D009457 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0027836 
 
ישנם סוגים שונים של תאי גלייה: 4 במערכת העצבים המרכזית ו-2 במערכת העצבים ההיקפית
תאי גְלִייָה (Glia) או נירוגלייה (Neuroglia) הם תאי תמיכה לא-עצביים לנוירונים, אשר משמרים את ההומיאוסטזיס, מספקים הגנה לעצבי המוח ומחזיקים את תאי העצב במקומם. ואכן, מבחינה אטימולוגית, שמם קרוב, לדוגמה, למילה האנגלית Glue, "דבק".
תאי גלייה מתרבים לאורך כל החיים. במוח האדם (הצרברום) ישנו בערך תא גלייה אחד לכל נוירון (תא עצב) ושני נוירונים לכל שלושה תאי גלייה בחומר האפור של המוח הקטן.
למרות שתאי הגלייה הם תאים נפוצים ברקמות העצב, הם אינם מייצרים ולא מוליכים דחף עצבי. סרטן של תאי גלייה נקרא גליומה.
סוגים של תאי גלייה

קיימים מספר סוגים של תאי גלייה בהתאם למערכת בה הם נמצאים. ישנם הבדלים בין תאי הגלייה של המערכת המרכזית להיקפית:
במערכת העצבים המרכזית: אסטרוציטים, מיקרוגלייה, אוליגודנדרוציטים ותאים אפנדימלים. העין היא חלק ממערכת העצבים המרכזית ולה יש את שכבת האפיתליום של פיגמנט הרשתית (RPE – Retinal pigment epithelium) שהיא (אנ') שכבת תאי גלייה התומכת בפוטורצפטורים מכיוון הדמית).
במערכת העצבים ההיקפית: תאי שוואן ותאי לוויין
ישנם גם תאי תמך רדיאליים, אך הם מופיעים רק בשלב העוברי, ותפקידם הוא לנתב את הנוירונים שנוצרים ליעדם.
תפקידי הגלייה

תאי הגלייה ממלאים תפקידים חשובים בפעילות מערכת העצבים. למשל:
החזקת תאי העצב במקומם – כפי שרומז השם היווני Glia, תאי הגלייה ידועים בכינוים המשותף כ"דבק" של מערכת העצבים.
תמיכה בתהליך ההתפתחות – תאי גלייה עוזרים לכוון תאי עצב חדשים לאזורים המיועדים להם במוח.
תחזוקה שוטפת – ניקוי הפסולת התאית הנוצרת בעקבות פגיעה או מוות של תאי עצב. במקרה שרקמת עצב נפגעת, תאי הגלייה מתרבים, מסירים תאים מתים ובונים רקמה צלקתית. תאי הגליה מספקים גם חומרים מזינים וחמצן לתאי העצב. בנוסף, הם גם אוספים מוליכים עצביים עודפים וחומרים אחרים מהסינפסה. על ידי כך הם מווסתים את תהליך ההעברה הסינפטית.
בידוד – יצירת מעטפת המיאלין סביב סוגים מסוימים של אקסונים, אשר מגבירה את קצב הולכת האותות העצביים.
הגנה – תאי הגלייה משמידים פתוגנים (מחוללי מחלות) ומונעים מחומרים רעילים בדם להגיע לתאי המוח. תאי גליה מסוג אסטרוציטים אשר נמצאים במוח ובחוט השדרה, תומכים ביוכימית בתאי האנדותל הבונים את מחסום דם-מוח. מחסום דם־מוח הוא מבנה קרומי המשמש כמחסום סלקטיבי עבור מולקולות בין מערכת הדם לנוזל המוחי־שדרתי.
ראו גם

מוח
אסטרוציטומה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
↑  Frederico A. C. Azevedo, Ludmila R. B. Carvalho, Lea T. Grinberg, José Marcelo Farfel, Equal numbers of neuronal and nonneuronal cells make the human brain an isometrically scaled-up primate brain, The Journal of Comparative Neurology 513, 2009-04-10, עמ' 532–541 doi: 10.1002/cne.21974
↑  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565533805171  BnF: cb16758133d (data)  NKC: ph289375  TA98: A14.0.00.005  TH: H2.00.06.2.00001
תומא-אלכסנדר דיומא

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1762 ז'רמי, האיטי 
 פטירה:  26 בפברואר 1806 (בגיל 43) וילר-קוטרט, צרפת 
 מקום קבורה:  Communal Cemetery of Villers-Cotterêts 
 מדינה:  צרפת, האיטי 
 בן או בת זוג:  Marie-Louise-Élisabeth Labouret Dumas 
 צאצאים:  אלכסנדר דיומא האב 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1786 
 דרגה:  גנרל, Major General 
 פעולות ומבצעים
 מלחמות המהפכה הצרפתית 
 עיטורים
 שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז 
 
תומא-אלכסנדר דיומא (בצרפתית: Thomas-Alexandre Dumas) הוא השם בו התפרסם גנרל תומא אלכסנדר דאווי דה לה פייטרי (בצרפתית: Thomas Alexandre Davy de La Pailleterie; מרץ 1762 - 26 בפברואר 1806), הגנרל הראשון ממוצא אפרו-קריבי בצבא צרפת.
הגנרל דיומא הוא אבי הסופר אלכסנדר דיומא האב והסב של הסופרים אלכסנדר דיומא הבן ואנרי באואר.
תומא-אלכסנדר היה בנם של המרקיז אלכסנדר אנטואן דאווי דה לה פייטרי (Alexandre Antoine Davy de La Pailleterie) ושל שפחה שחורה מהמושבה הצרפתית סן דומנג (כעת האיטי), בשם מרי קזט דיומא. למרקיז ולשפחה היו ארבעה ילדים והבכור ביניהם היה תומא-אלכסנדר. לאחר מות אחיו שב אלכסנדר לצרפת כדי לקבל את התואר מרקיז. לפני עזיבת המושבה מכר המרקיז את ילדיו לעבדות, כדי שיהיה לו כסף להפלגה, אך עשה זאת עם סעיף המאפשר רכישה חוזרת של הבכור. כעבור זמן קנה המרקיז בחזרה את בכורו, שעכשיו נשא את השם "תומא רטורה". המרקיז שלח את בנו, שקיבל את שם אביו, לפנימיה בה למד בבקרים ואחרי הצהריים התאמן בנשק, כמקובל אצל אצילים צעירים. בתמיכת האב שכר בית במקום טוב והאב גם מימן לו מלתחה משובחת, כיאה למעמדו.  
אחרי שהאב התחתן מחדש עם צעירה והסתכסכו השניים והאב הפסיק את תמיכתו הכספית.
באוגוסט 1789 נשלחה פלוגה מהרגימנט של תומא-אלכסנדר, שהוצב אז בליון במשך שנה, לווילר-קוטרט כדי לאבטח את האזור, שהיה נתון בצרות. בהיעדר מקומות איכסון בעיר, הדרגונים התארחו בנובמבר 1792, מאחר שחותנו דרש ממנו לקבל קודם לחתונה דרגת בריגדיר (דבר שעשה בפברואר 1792). בני הזוג הביאו לעולם שלושה צאצאים, מארי-אלקסנדרין (1794), לואיז-אלכסנדרין (1796) ואלכסנדר.
הקריירה הצבאית

תומא אלכסנדר התגייס לצבא, ב-2 ביוני 1786, עם חוזה לשמונה שנים. הוא שירת ברגימנט הפרשים השישי, הדרגונים, כשהוא לוקח כשם משפחה את שם המשפחה של אימו, דיומא ומקצר את שמו הפרטי תוך ויתור על "תומא".
דיומא היה רב"ט בשנת 1792 כאשר צרפת יצאה למלחמה עם אוסטריה ופרוסיה. הוא רכש מוניטין בצבא בזכות כוחו, חרבו ומזגו ההפכפך. הוא תמך בהתלהבות ברפובליקה הראשונה שהוקמה במהלך המהפכה הצרפתית. במהרה זכה לתהילה, כונה "השד השחור" והגיע לדרגת גנרל בגיל 31.
ב-3 בספטמבר 1893 הועלה דיומא לדרגת גנרל של דיוויזיה. בדצמבר מונה למפקד צבא האלפים, שמנה 45,000 חיילים. הוא ארגן את הצבא, שעמד מול צבא פיאמונטה. תחילה התקשה ואף נחל תבוסה, אך לבסוף כבש את מעברי ההרים, לקח 1,700 שבוים ו-30 תותחים והרבה ציוד. בהמשך מונה דיומא בראש צבאות שונים ומילא תפקידים רבים. עם יציאת נפוליאון למצרים מונה דיומא בראש חיל הפרשים של המשלחת. במהלך המסע התגלעו חילוקי דעות בין דיומא ובין נפוליאון. הוא ביקש רשות לשוב לצרפת ולאחר קבלת הרשות עזב באוניה ב-7 במרץ 1799. הספינה, שעמדה לטביע, עגנה בנמל איטלקי והוא נפל לידי ממלכת נאפולי, שם הוחזק בשבי ועונה במשך שנתיים.
הוא שוחרר באפריל 1801 וחזר לווילר-קוטרט כדי לשקם את בריאותו. הוא פרש מהצבא בשנת 1802. למרות תביעותיו, דיומא לא קיבל את 28,500 הפרנקים בפיגור בשכר עבור שנות השבי, וגם לא את חלקו ב-500,000 פרנק פיצויים שהממשלה הנפוליטנית נאלצה לשלם לשבוים הצרפתים. הוא נאלץ להסתפק בפנסיה שלו כמייג'ור גנרל (כ-4,000 פרנק בשנה)
מותו והנצחתו

דיומא החולה מת בגיל ארבעים וארבע, והותיר את אשתו ושני ילדיו (בתו אלכסנדרין-אמה והבן אלכסנדר, הסופר לעתיד) כמעט ללא אמצעי קיום.
שמו של דיומא חקוק על הקיר הדרומי של שער הניצחון הפריזאי.
בשנת 1913 הוצב פסלו של דיומא שיצר אלפונס דה פרין דה מונסל (Alphonse de Perrin de Moncel), בפריז, בכיכר מאלשרבה (Place Malesherbes), כיום כיכר ז'נרל-קטרו, ברובע ה-17. הפסל הותך בתקופת משטר וישי, כחלק מאיסוף מתכות. אגודת ידידי גנרל דיומא תובעת מהעירייה שחזור של הפסל והעירייה החליטה על כך בצורה חיובית בשנת 2021.
ב-4 באפריל 2009 הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרו של הגנרל דיומא מאת הפסל דריס סן ארקיד, בפריז, בכיכר ז'נרל קטרו. האנדרטה נקראת Fers (אזיקים) והיא אזיק עבדים בגובה של יותר מחמישה מטרים ובמשקל של כמה טונות. הוא הפך לאנדרטה הראשונה בקנה מידה זה באירופה המוקדשת לתקופת העבדות. את הקומפוזיציה משלימה תאורה אחורית שנדלקת בלילה.
בשנת 2006, לרגל מאתיים שנה למותו, הוצבו שני לוחות להנצחתו, האחד בבית בו מת והשני במעבר ההרים שכבש.
ב-2012 התפרסם באנגלית הספר The Black Count: Glory, Revolution, Betrayal, and the Real Count of Monte Cristo, ספר המבוסס על הביוגרפיה של גנרל דיומא. שנה לאחר מכן הופיע הספר בצרפתית תחת השם Dumas, le comte noir.
פסל של גנרל תומא-אלכסנדר דיומא, שנהרס על ידי הנאצים בעת כיבוש פריז ולא שוחזר מעולם.
שמו של גנרל דיומא חקוק על שער הניצחון בפריז.
אנדרטה לזכרו של גנרל תומא-אלכסנדר דיומא המורכבת מאזיקים מנופצים לזכר עברו כעבד.
הערות שוליים

↑  Alexandre Dumas (באנגלית)
↑  La Case du siècle : la propagande En Marche (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260781105171  PLWABN: 9810660149405606  BIBSYS: 14055837  BNE: XX1361514  BnF: cb123061956 (data)  CANTIC: a12109964  GND: 11954721X  ISNI: 0000 0001 0878 9438  LCCN: n50054506  NDL: 001203323  NKC: xx0157728  NTA: 244262349  SELIBR: 362246  SNAC: w64m982w  SUDOC: 031938469  VIAF: 22953927   WorldCat (עם VIAF): 22953927
תום שוורצברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1982 (בן 42)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 פרופיל ב-IMDb
 
תום שוורצברג (נולד ב-24 באפריל 1982) הוא שחקן, במאי ומדבב ישראלי. מכהן כמנהל אמנותי של התיאטרון לילדים ולנוער באר שבע יחד עם אחיו יהונתן שוורצברג.
ביוגרפיה

שוורצברג גדל בתל אביב. למד בתיכון עירוני ד׳ ובהמשך למד בימוי בסמינר הקיבוצים. שיחק ב-2007 בסדרה הנוער "הנפילים" בתפקיד עמית בכר, נפיל המסוגל להקפיא שחשבו שהוא טוב אבל התברר כנבל.
בשנת 2010 שיחק בסרט הקצר "כבוד אחרון" של הבמאי עמרי שנהר, לצד שראל פיטרמן ושי אביבי.
תום דיבב בכל מיני סדרות וסרטים החל מ-2002 אחרי אביו צביקה שוורצברג, ביניהם דרגון בול Z, טוטלי ספייס, צבי הנינג'ה, גלקטיק פוטבול, חברים בחווה, בית הספר לקיסר המתחיל, קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון, מגה-מוח, וסיפורי נרניה: המסע בדורך השחר.
חיים אישיים

תום הוא הבן של השחקן והמדבב צביקה שוורצברג. יש לו עוד אח צעיר ממנו ב-3 שנים, יהונתן, גם הוא שחקן ומדבב.
תפקידי דיבוב

ליגת הצדק - הדור הבא: קאלאדור - אקווהלאד
בן 10 אומניברס: ארבע-זרועות / דמויות שונות
איירון מן: רודי ג'ונס
צבי הנינג'ה: מיכלאנג'לו
קיק: קיק באטווסקי
צ'ימה: קראגר
סופר סטרייקה: אל מטאדור/סקארה
רובוטריקים: ספייק
היפה והגלדיאטור: קסיו
בן 10 וג'נרטור רקס - האיחוד: ארבע-זרועות
בן 10 - חייזר תחת התקפה: ארבע-זרועות
הנוקמים: באקי
קואלה קיד: ג'וני
מראה מראה – הסיפור האמיתי: צ'אקלס
חתול בצמרת: ספוק
בן 10: החייזרים החדשים: ארבע-זרועות / קופר / מקס טניסון הצעיר
כיפה אדומה סוגרת חשבון: אבן
ג'וני טסט: גיל נקסדור / מיטשל "באמפר" רנדלס / פרופסור סלופסינק / דמויות שונות
בקוגן: גאס/ ג'ייק
דברי ימי נרניה: המסע בדורך השחר: דמויות שונות
צבי הנינג'ה: מיכלאנג'לו
פוקימון: לושיאן
יצאת כריש: באדי
דיג'ימון: נימון
דרגון בול Z: דמויות שונות
עיר המלאכים: סולפיס
שיטת הקיזוז

שיטת הקיזוז הוא השם המקובל לשיטת ניקוד בכדורגל, על פיה בסיום העונה הסדירה מקוצצות לחצי מספר הנקודות של כל קבוצות הליגה ונערך סיבוב משחקים נוסף. מטרת השיטה היא ליצור עניין ומתח בליגה על ידי צמצום הפרש הנקודות בין הקבוצות.
השיטה הונהגה לראשונה בליגות הכדורגל בשווייץ אך בוטלה ב-2003. החל מ-2009 הונהגה השיטה בליגות הכדורגל של בלגיה ושל ישראל, שם בוטלה השיטה בליגה הבכירה לאחר שתי עונות.
ישראל > רקע

בשנת 2005 רכש ארקדי גאידמק את בית"ר ירושלים והביא לגידול משמעותי בתקציב הקבוצה, שעלה בהרבה על תקציב שאר קבוצות הליגה. הדבר התבטא בהחתמת מאמנים ושחקנים זרים ברמה גבוהה ובסכומים גבוהים, ובקניית שחקני מפתח בקבוצות מתחרות בליגה. בשנתיים שלאחר הרכישה זכתה בית"ר ירושלים ברציפות באליפות המדינה, כשבשנה השנייה היא משלימה זכייה בדאבל. בעקבות כך נוצר חשש בהתאחדות לכדורגל שעקב ההבדל הגדול בתקציבי הקבוצות, תהפוך קבוצתו של גאידמק לאלופה בלעדית, בדומה לשליטה של מכבי תל אביב בליגת העל בכדורסל.
ישראל > השיטה

לקראת עונת 2009/2010, הציגה ההתאחדות לכדורגל בישראל שינוי במבנה הליגות. ליגת העל בכדורגל הורחבה ל-16 קבוצות, כאשר לאחר שני סיבובים קוזז מספר הנקודות בחצי, והליגה חולקה לשלושה חלקים: פלייאוף עליון למקומות 1–6, פלייאוף אמצעי למקומות 7–10 ופלייאוף תחתון למקומות 11–16, ושוחק סיבוב משחקים נוסף בין הקבוצות בכל פלייאוף.
בנוסף לליגת העל, הוחלה שיטת הקיזוז גם על הליגה הלאומית.
בתקנון ההתאחדות הופיעה ההגדרה הרשמית לשיטת הקיזוז:
מחצית מהנקודות שנצברו על ידי הקבוצות במהלך שני סיבובי המשחקים הראשונים, כאמור בס"ק 1 לעיל, תתבטלנה באופן שבפתיחת משחקי הפלייאוף (העליון, האמצעי והתחתון) תעמודנה לזכות הקבוצות מחצית ממספר הנקודות שנצברו לזכותן בתום הסיבוב השני (השערים - זכות וחובה - יישארו בעיינם).
אם כתוצאה מביטול מחצית הנקודות, תעמוד לזכות קבוצה "חצי נקודה" יושלם מספר הנקודות שנצברו כלפי מעלה.
ישראל > היסטוריה

כבר בעונתה הראשונה הייתה לשיטה השפעה על זהות האלופה. עם סיום העונה הסדירה בעונת 2009/2010, הייתה מכבי חיפה במקום הראשון עם 77 נקודות והפועל תל אביב במקום השני עם 71 נקודות. לאחר קיזוז הנקודות ירד ההפרש בין הקבוצות ל-3 נקודות. בסיום משחקי הפלייאוף זכתה הפועל תל אביב באליפות כשבמאזנה מספר נקודות זהה לזה של מכבי חיפה, 49 נקודות, אך הפרש שערים טוב יותר. ללא שיטת הקיזוז מכבי חיפה הייתה מסיימת במקום הראשון עם 87 נקודות, ואילו הפועל תל אביב הייתה מסיימת במקום השני עם 84 נקודות. ההשפעה על זהות האלופה גררה ביקורת קשה ואף הביאה להצבעה מחודשת בהתאחדות על המשך הנהגת השיטה, אך מתוך 31 חברי ההנהלה 7 בלבד התנגדו, ושיטת הקיזוז זכתה להכשר לעונה הבאה.
לאחר עונה נוספת בה הונהגה השיטה, בה הייתה זו שוב מכבי חיפה אשר נפגעה מהקיזוז, אך זכתה לבסוף באליפות, הוחלט בהתאחדות לכדורגל, ב-27 ביוני 2011, לבטל את השיטה לקראת עונת 2011/2012, בנוסף להקטנת ליגת העל ל-14 קבוצות. אף על פי כן, בליגה הלאומית המשיכה השיטה גם בעונת 2011/2012.
שווייץ

בליגת העל השווייצרית הונהגה שיטת הקיזוז מספר שנים עד לביטולה בעונת 2003/2004.
בשיטה השווייצרית הורכבה הליגה מ-12 קבוצות ששיחקו שני סיבובים במתכונת בית-חוץ. לאחר מכן קוזזו הנקודות בחצי והליגה חולקה לפלייאוף האליפות בו מתחרות 8 הראשונות בשני סיבובי משחקים נוספים ולפלייאוף תחתון בו התחרו 4 האחרונות בליגה הראשונה ו-4 הראשונות בליגה השנייה על הזכות לשחק בעונה הבאה בליגת העל, כש-4 הקבוצות שסיימו ראשונות בפלייאוף זכו לכך.
השיטה בוטלה ב-2004 בשל טענות לחוסר ספורטיביות מצד הקבוצות.
בלגיה

לקראת עונת 2009/2010 נערכו שינויים בשיטת ליגת העל הבלגית. מספר הקבוצות בליגה הוקטן מ-18 ל-16 ושיטת הקיזוז והפלייאוף הונהגה. לפי השיטה החדשה לאחר שני סיבובים במתכונת בית-חוץ מספר הנקודות של הקבוצות יקוזז בחצי, והליגה תחולק ל-3 חלקים:
פלייאוף האליפות המורכב מ-6 הקבוצות שסיימו במקומות 1–6, משחקות ביניהן 10 משחקים בשני סיבובים כשבסופם נקבעת האלופה.
פלייאוף הליגה האירופית המורכב מ-8 הקבוצות שסיימו במקומות 7–14, מחולקת לשני בתים של 4 קבוצות בכל בית. בכל בית נערכים שני סיבובי משחקים ובסופם שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בכל בית נפגשות בגמר הפלייאוף בשני משחקים, כשהמנצחת מקבלת כרטיס לליגה האירופית.
שתי הקבוצות שסיימו במקומות 15–16 מתחרות ביניהן בפלייאוף הירידה, כשהן משחקות 5 משחקים אחת נגד השנייה, ולאחריהם המסיימת במקום האחרון יורדת לליגה השנייה וזו שלפניה עוברת למשחקי מבחן כנגד קבוצות מהליגה השנייה.
נכון לעונת 2023/24, שיטה זו עדיין פועלת בבלגיה.
הערות שוליים

↑  רועי גלדסטון, ‏לא למדו לקח: הקבוצות החליטו על המשך הקיזוז, באתר ONE‏, 25 במאי 2010
↑  נרי ברנר, ההתאחדות אישרה את ביטול שיטת הקיזוז, באתר ynet, 27 ביוני 2011
↑  מיכל גרונדלנד, ‏גם בשוייץ הבינו: ניסינו את הקיזוז והתחרטנו על כך, באתר ONE‏, 23 במאי 2010
תנועות אחוריות

תנועות אחוריות הן תנועות אשר בעת הפקתן מיקום הלשון הוא הקרוב ביותר לגב חלל הפה. בתוך התנועות האחוריות קיימת קבוצה של תנועות כמעט אחוריות אשר בעת הגייתן הלשון ממוקמת כמו בתנועות האחוריות רק מעט קדימה יותר.
התנועות האחוריות

תנועה אחורית, סגורה, בלתי-מעוגלת [ɯ]
תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת [u]
תנועה אחורית, חצי-סגורה, בלתי-מעוגלת [ɤ]
תנועה אחורית, חצי-סגורה, מעוגלת [o]
תנועה אחורית, אמצעית, בלתי-מעוגלת [ɤ̞]
תנועה אחורית, אמצעית, מעוגלת [o̞]
תנועה אחורית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת [ʌ]
תנועה אחורית, חצי-פתוחה, מעוגלת [ɔ]
תנועה אחורית, פתוחה, בלתי-מעוגלת [ɑ]
תנועה אחורית, פתוחה, מעוגלת [ɒ]
התנועות האחוריות > כמעט־אחוריות

תנועה כמעט אחורית, כמעט-סגורה, מעוגלת [ʊ]
התנועות האחוריות בעברית המדוברת

קובוץ ושורוק מייצגים תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת.
חולם וקמץ קטן מייצגים תנועה אחורית, אמצעית, מעוגלת.
| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
תיאטרון לחם ובובות

בובות בתיאטרון לחם ובובות בגלובר, ורמונט
הופעת תיאטרון לחם ובובות בגלובר, ורמונט
תיאטרון לחם ובובות הוא תיאטרון בובות פוליטי קיצוני הפעיל בארצות הברית משנות השישים של המאה ה-20. התיאטרון ממוקם כיום בגלובר, ורמונט.
שמו של התיאטרון נגזר ממנהגו של התיאטרון לחלק לצופים לחם טרי עם רוטב איולי חריף (המורכב משום ושמן זית), כדי ליצור תחושת קהילתיות; בנוסף נגזר שמו של התיאטרון מהעיקרון לפיו האמנות היא מצרך בסיסי לחיים, כמו הלחם.
תיאטרון לחם ובובות משתתף במצעדים רבים ברחבי ארצות הברית, בהם מצעד יום העצמאות האמריקאי בעיירה קאבוט בוורמונט; במצעד משתתפות בובות ססגוניות רבות בדמויות אמריקאיות מוכרות על קביים, כולל דמותו המפורסמת של הדוד סם (דמות בדיונית שמשמשת כהאנשה המגלמת בדמותה את ארצות הברית).
היסטוריה

התיאטרון נוסד בשנת 1962 בניו יורק, על ידי הבמאי פיטר שומן. התיאטרון היה פעיל בזמן מלחמת וייטנאם במחאות נגד המלחמה, ונזכר לעיתים קרובות בשל מופעי הראווה הפוליטיים שהעלה בזמנו, וכן בשל בובות הענק שלו (גובהן בין שלושה לחמישה מטרים).
בשנת 1970 התיאטרון עבר לוורמונט, תחילה לעיירה גודארדף ולאחר מכן לעיירה פליינפילד, ומשם לחווה חקלאית בעיירה גלובר שבה התיאטרון שוכן עד היום, ומתופעל על ידי בובנאים מקצועיים. המופעים מתקיימים במרחבים פתוחים בחווה ובתוך מבנים מקורים. בנוסף פועל בחווה מוזיאון המציג את פועלו של התיאטרון מזה ארבעה עשורים. בתחילת דרכו נחשב לתיאטרון פרינג'.
התיאטרון זכה ב"פרס האומנויות הלאומי" ובמספר פרסים נוספים מאיגוד "בובנאי אמריקה" ומארגוני אמנות מוכרים אחרים.
עד שנת 1998 התיאטרון אירח את מופעיו באמפיתיאטרון טבעי בשטחי העיירה גלובר בסופי שבוע. לאורך שנות ה-90 גברה הפופולריות של הפסטיבל, ועשרות אלפי אנשים נהרו אליו בסופי השבוע הקיציים, ונהגו ללון באוהלים בשטחי החקלאות הפתוחים במקום. האירוע הפך את המקום לאתר מחנאות ובילוי ענק והומה, והמופע עצמו הפך לשולי יחסית. אך בשנת 1998 נהרג אדם באירוע במהלך קטטה, ומאז ביטל פיטר שומן את הפסטיבל. במקום הפסטיבל העלה התיאטרון  מופעים קטנים יותר בתדירות גבוהה יותר לכל אורך הקיץ, וכן העלה מופעי אורח ברחבי מדינת ניו יורק וניו אינגלנד, ואף מחוץ לארצות הברית. בעיר ניו יורק מופיע התיאטרון בקביעות בתקופת החגים בשם "התיאטרון לעיר החדשה" (Theater for the New City).
מופע התיאטרון במהלך מלחמת וייטנאם

במהלך מלחמת וייטנאם, בה ספג צבא ארצות הברית אבדות רבות, הכין צוות התיאטרון הצגה פוליטית-חברתית אנטי-ממסדית שנועדה בין השאר לעודד השתמטות מהגיוס לצבא. בהצגה חבשו השחקנים כמה סוגי מסכות: מסכת "האיש הטוב" שמייצג את האמריקאי שמתגייס לצבא, ומנגד שחקנים הלובשים את מסכת "האיש הרע" המייצגים את הפציפיסט שמתנגד למלחמה. צוות התיאטרון הציג את ההצגה בקפיטריה באוניברסיטה בעיר ניו יורק מול מאות סטודנטים, כאשר בחלל הקפיטריה פוזרו כלי נגינה, כלי מטבח ובדים מאולתרים, ובתחילת ההצגה השחקנים והסטודנטים ניגנו יחדיו. במהלך ההצגה שימשו המסכות להעברת המסר הפוליטי-חברתי לפיו מי שמתגייס למלחמה בווייטנאם ימצא את מותו, מסר שהתבטא באמצעות החלפת מסכת "האיש הטוב" במסכת "האיש המת" והודגש על ידי האבל והכעס של שאר השחקנים בהצגה.
תיאטרון לאומי

הקומדי פראנסז, התיאטרון הלאומי הראשון בעולם
תיאטרון לאומי הוא תיאטרון הממומן על ידי גורמים ממשלתיים, ולא רק על ידי גופים פרטיים.
התיאטרון הלאומי הראשון בעולם הוא הקומדי פראנסז, שנוסד ב-1680 והוא אחד מהתיאטראות הלאומיים של צרפת.
תיאטראות לאומיים

אוסטריה אוסטריה: הבורגתיאטר, וינה.
אירלנד אירלנד: תיאטרון אבי, דבלין.
גרמניה גרמניה: התיאטרון הלאומי של מנהיים, מנהיים.
הונגריה הונגריה :
התיאטרון הלאומי של סגד, סגד.
התיאטרון הלאומי, בודפשט.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון.
ישראל ישראל: הבימה, תל אביב-יפו.
מלטה מלטה: תיאטרון מנואל, ולטה.
צרפת צרפת: הקומדי פראנסז, פריז.
רומניה רומניה: התיאטרון הלאומי של בוקרשט, בוקרשט.
תוניסיה תוניסיה: התיאטרון הלאומי של תוניסיה, תוניס.
לקריאה נוספת

Wilmer, S. E., ed. (2008). National Theatres in a Changing Europe. London: Palgrave Macmillan. doi:10.1057/9780230582910.
שירים שהוקלטו על ידי בילי אייליש

בילי אייליש בהופעה ל-MTV ב-2019.
בילי אייליש ופיניאס או'קונל (אחיה) בהופעה ב-2017.
הזמרת האמריקאית בילי אייליש הוציאה שני אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים (EP) ואלבום לייב אחד. בנובמבר 2015, בגיל 13, העלתה אייליש את "Ocean Eyes" ל-SoundCloud, שהפך ללהיט מיידי, והוביל להחתמתה ב-דארקרום ו-אינטרסקופ רקורדס בשנה שלאחר מכן. באוגוסט 2017, אייליש הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה Don't Smile at Me. הוא נכתב על ידי אייליש לצד אחיה, פיניאס או'קונל.
וינס סטייפלס, מי שהשתתף בשיר &Burn של בילי אייליש.
אלבום האולפן הראשון שלה, When We All Fall Asleep, Where Do We Go?, יצא במרץ 2019. מסוף 2019 ועד תחילת 2021, אייליש הוציאה כמה סינגלים מצליחים מסחרית - "Everything I Wanted", "No Time to Die", "My Future", "Therefore I Am" ו-"Lo Vas a Olvidar" - כאשר האחרון הוא שיתוף פעולה עם רוסליה לסדרת הטלוויזיה אופוריה. אייליש הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Happier Than Ever, ב-30 ביולי 2021.
תום קרמר

תום קרמר (נולד בשנת 1994), הוא אלוף ישראל בשחייה. בעל מדליית ארד מאליפות אירופה בשחייה לנוער (2011) ובעל מדליית ארד מאליפות המכללות (NCAA) בארצות הברית (2013).
ביוגרפיה

קרמר נולד וגדל בארצות הברית. הוא החל להתאמן בשחייה בגיל 8. בארצות הברית הוא התאמן בקבוצת פיק סווימינג, בסרטוגה, קליפורניה בהדרכתה של אבי ליו ובישראל שייך לקבוצת השחייה של מכבי קריית ביאליק ומתאמן בהדרכתו של ערן גורל. בהמשך למד ושחה באוניברסיטת סטנפורד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט ביולי 2010 זכה קרמר ב-7 מדליות, מדליית זהב, 3 מדליות כסף ו-3 מדליות ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 3:28.96 דקות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:52.55 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור מירושלים רבתי (1:50.31 דקות) ולפני דניס גייבורונסקי מהפועל ירושלים (1:53.16 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:01.66 דקות, אחרי גל נבו מהפועל ירושלים (2:01.08 דקות) ולפני נמרוד חייט ממכבי פארק מים רעות (2:04.64 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.47 דקות. מדליות ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:06.56 דקות, אחרי גל נבו (2:04.43 דקות) ויניב שניידר מירושלים רבתי (2:05.91 דקות) במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 55.40 שניות, אחרי חברו לאגודה אלון מנדל (54.49 שניות) ושקד זרוצקי מהפועל ירושלים (55.32 שניות) ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:55.93 דקות.