stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל בורשטיין
משפחה

נולד בתל אביב לצביקה בורשטין, מורה לנהיגה במקצועו, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים ילידי פולין, ולאוגניה לבית שטיינר, ילידת צ'כוסלובקיה.
בורשטיין נשוי לדנה סגל, בתו של משה סגל שליווה אותו כפיזיותרפיסט בשנותיו בבני הרצליה, ואב לשתי בנות ובן, ומתגורר בהרצליה. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 שובץ ברשימתו של ראש עיריית הרצליה משה פדלון.
הערות שוליים

↑  יעל מרגלית, ‏לפני ריאל: היורוליג כיבד את גדולי מכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2008
↑  ‏יעל שחרור, בורשטיין פרש: הגעתי לשיאים שלא חלמתי עליהם, באתר ynet, 27 באוגוסט 2012
↑  ‏"טל החליט לבדו לפרוש", אתר גלי צה"ל, 27 באוגוסט 2012
↑  מוק' אליפות אירופה: ישראל הדהימה את סרביה 76:89, באתר וואלה, 28 באוגוסט 2012
↑  גלעד צוויק, דייויד בלאט פשוט ויתר על טל, באתר nrg
↑  מיטל ליאור-גוטמן, בורשטיין בסגל של פדלון, אבל לא בחמישייה הפותחת, באתר "צומת השרון", 2 באוקטובר 2018
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2003 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 כץ •  2 הלפרין •  3 שארפ •  4 מזרחי •  5 שיינפלד •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 גורדון • מאמן: קצורין  |  1 כץ •  2 הלפרין •  3 שארפ •  4 מזרחי •  5 שיינפלד •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 גורדון • מאמן: קצורין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2005 (מקום 9-12) |
| --- | --- | --- |
|  1 חג'ג' •  2 ניסים •  3 ששון •  4 ווטסון •  5 מרקוביץ' •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 הלפרין • מאמן: שרף  |  1 חג'ג' •  2 ניסים •  3 ששון •  4 ווטסון •  5 מרקוביץ' •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 הלפרין • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2009 (מקום 13-16) |
| --- | --- | --- |
|  1 רוט •  2 נעימי •  3 מקל •  4 לימונד •  5 פניני •  6 הלפרין •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏אליהו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 תמיר • מאמן: שרף  |  1 רוט •  2 נעימי •  3 מקל •  4 לימונד •  5 פניני •  6 הלפרין •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏אליהו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 תמיר • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2011 (מקום 13-16) |
| --- | --- | --- |
|  1 אוחיון •  2 ניסים •  3 נעימי •  4 בלו •  5 פניני •  6 מקל •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏אליהו‏‏  •‏ 9 הלפרין • 10 כדיר • 11 גרין • 12 קוקיה • מאמן: שיבק  |  1 אוחיון •  2 ניסים •  3 נעימי •  4 בלו •  5 פניני •  6 מקל •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏אליהו‏‏  •‏ 9 הלפרין • 10 כדיר • 11 גרין • 12 קוקיה • מאמן: שיבק  | ישראל |
נאות חובב

| --- | --- |
סמל נאות חובב

בניין המועצה ומרכז המבקרים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הדרום
 תאריך ייסוד:  1975 
 על שם:  חובב כרובי 
 קואורדינטות:  31°08′06″N 34°47′28″E﻿ / ﻿31.135°N 34.791°E﻿ / 31.135; 34.791 
 אזור זמן:  UTC+2
 https://neot-hovav.org.il/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) נאות חובב(למפת צפון הנגב רגילה) נאות חובב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נאות חובב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נאות חובב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מתקן מחמצן טרמי מרפאן
סמל המועצה הראשון, לפני שינוי השם
מסוע בנאות חובב
נאות חובָב היא מועצה מקומית תעשייתית הממוקמת בצפון הנגב, כ־12 ק"מ מדרום לבאר שבע. עד לשנת 2013 היה שמה של המועצה "רמת חובב". נאות חובב נמצאת דרומית לבאר שבע, גובלת במועצה אזורית מרחבים מצפון וממערב, מדרום המועצה גובלת במועצה אזורית רמת הנגב. הגבול המזרחי של המועצה הוא כביש 40. שמה של המועצה המקומית קרוי על שם האמן חובב כרובי (חתם כ. חובב) שעיצב את אנדרטת חטיבה 99 במלחמת ששת הימים הנמצאת על גבעה כ-1 ק"מ צפונית למועצה. האנדרטה נחנכה ב-6 ביוני 1972.
ביולי 2023 הוחלט על ביטול המועצה המקומית התעשייתית נאות חובב וסיפוחה לבאר שבע במהלך 2025.
היסטוריה

תכנון נאות חובב החל בתחילת שנות ה-70, במטרה ליצור תעשייה עצמאית בענף הכימיקלים, אשר תספק כסף למדינה ומקומות עבודה לתושבי הנגב. האתר הוקם רחוק ממקומות מיושבים, כיוון שנמצא בו מקבץ של מפעלים פטרוכימיים. עם זאת, ההחלטה לא התחשבה בקיומה של אוכלוסייה בדואית ביישובים בלתי־מוכרים באזור. תוכנית המתאר אושרה להפקדה על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה דרום בסוף 1973, ועבודות ההקמה החלו בתחילת 1975. בסוף 1977 אושרה הקמתה של שלוחת מסילת רכבת מבאר שבע אל אזור התעשייה, אולם תקציב להקמתה אושר רק כ-20 שנה אחר כך והקמתה התעכבה עוד כשבע שנים.
המפעל הראשון שהוקם במקום היה "מכתשים-דרום" מקבוצת מכתשים מפעלים כימיים. בשנת 1977 החלה הקמתו של המפעל השני, של חברת תרכובות ברום.
בשנת 1980 החל לפעול "האתר הארצי לפסולת רעילה ברמת חובב", במקום רכזו חומרים מסוכנים מכל רחבי הארץ לצורך טיפול. בפועל החומרים נזרקו למזבלה שהוקמה במקום ללא טיפול. בשנת 1982 נסגר האתר אך הוא נפתח שוב שנה אחר כך, לאחר שהובטח כי הטיפול בפסולת ישופר. בשנת 1987 הוקם במקום מתקן לטיפול בפסולת תעשייתית רעילה, בשנת 1990 הוקמה החברה לשירותי איכות הסביבה, כחברה ממשלתית האחראית לניהול האתר.
עד סוף שנת 1991 לא הייתה בשטח המועצה מערכת לטיפול בשפכים, והם הוזרמו לנחל הבשור וזיהמו אותו. מאז הזיהום הופסק.
בשנת 1995 הוקם מפעל של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות ברמת חובב בשם "טבע-טק", שהיה מיועד לטיפול בשפכים של מפעלי החברה. בשנת 1997, עם ההחלטה על סגירת מפעל אסיא שהיה ממוקם בפתח תקווה, הוסב המפעל לייצור חומרים פעילים לתרופות (חומרי הגלם לתעשייה הפרמצבטית), והועברו אליו כל קווי הייצור שהיו במפעל אסיא. אחר כך הורחב המפעל מספר פעמים. ב-2001 הוקם ב"טבע טק" מתקן לייצור תרופת הקופקסון, התרופה המקורית המובילה של חברת טבע, המיועדת לטיפול בטרשת נפוצה. במאי 2013 נהרג עובד המפעל ו-31 עובדים נפצעו קל-בינוני בפיצוץ באחת המכונות במפעל. באוגוסט 2020, הודיעה טבע כי תפטר 350 מ-700 עובדי המפעל, בעקבות ירידה חדה ברווחיותו.
בשנת 2013 הוחלט לשנות את שם המועצה מ"רמת חובב" ל"נאות חובב", עקב התדמית השלילית שדבקה בשם הקודם.
באוקטובר 2016 מינה משרד הדתות את הרב גד רווח לרבה של מועצת נאות חובב, משום שאלפי עובדים פוקדים את האזור מדי יום וצורכים שירותי דת, ועל כן ישנו צורך ברב.
בינואר 2017 פיטר שר הפנים אריה דרעי את יו"ר המועצה אנדריי אוזן, ומינה במקומו את מקורבו גדי אלפסי. אוזן עתר לבג"ץ נגד ההחלטה, אך לבסוף משך את העתירה.
בקיץ 2020 יזם ראש עיריית באר שבע, רוביק דנילוביץ', מהלך לצירוף נאות חובב לתחום שטח שיפוטה של העיר באר שבע. לטענתו באר שבע מסוגלת ליטול על עצמה את ניהול המתחם, ולהשתמש בהכנסות הארנונה שמשלמים המפעלים למימון פיתוחה. ואין מקום להשלים עם מועצה שבה ה"תושבים" הם מפעלים שהם בעלי עניין ומהווים גם נציגים בהנהלתה. מעורבות קהילתית תבטיח שהפארק ינוהל לאור עקרונות של צדק חברתי וסביבתי. המועצה והתעשיינים שבתחומה החלו במאבק נגד היוזמה.
ביולי 2023 חתם שר הפנים משה ארבל על צו תיקון גבולות לצירוף שטחי המועצה לבאר שבע. נקבע בצו כי המעבר יבוצע ב-2025.
המועצה המקומית

נאות חובב היא מועצה מקומית תעשייתית ללא תושבים - ובשטחה פארק האקו תעשייתי נאות חובב (מועצה מקומית תעשייתית דומה היא מגדל תפן, הממוקמת בגליל המערבי).
כיוון שאין כלל תושבים בנאות חובב, ראש המועצה ממונה על ידי שר הפנים. המועצה מורכבת מתשעה חברים: שלושה נציגי ממשלה בעלי זכות הצבעה (בריאות, פנים ומשרד הכלכלה), שלושה נציגי רשויות מקומיות (באר שבע, מועצה אזורית רמת נגב ומועצה אזורית אשכול) ושלושה מנציגי המפעלים (תרכובות ברום (כיל), אדמה מכתשים וטבע). רוב של נציגי ציבור (2/3) מול מיעוט (1/3) של נציגי המפעלים נועד להבטיח הגנה על האינטרס הציבורי. בנוסף לחברי המועצה בעלי זכות הצבעה, משתתפים בישיבות גם נציג המשרד להגנת הסביבה כמשקיף (שאינו בעל זכות הצבעה אך בעל זכות ויכולת להביע דעה ולהשפיע), ונציג של ארגונים ישראליים לאיכות סביבה. ישיבות המועצה פתוחות לציבור.
המועצה המקומית > ראשי המועצה המקומית

ראש המועצה ממונה על פי חוק על ידי שר הפנים.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מס'  | ראש המועצה | משך הכהונה | הערות |
| 1 | משה הבא | 1989–1991 | ממקימי המועצה וראש המועצה הראשון יזם ודירקטור. |
| 2 | דוד מילגרום | 1991–1999 |  |
| 3 | רפי כהן | 2000–2002 | הודח מתפקידו עקב הרשעה בפלילים. |
| 4 | צביקה כהן | 2002–2003 | איש מפלגת ש"ס, לימים ראש עיריית אלעד, ראש המועצה התעשייתית מגדל תפן וסגן ראש העיר ירושלים. |
| 5 | אבי הלר | 2003–2004 | לימים הממונה על מחוז הדרום במשרד הפנים. |
| 6 | גיורא מיוחס | 2004–2010 | מנהל מפעלים כימיים. |
| 7 | אנדריי אוזן | 2010–2017 | לשעבר סגן ראש עיריית באר שבע. |
| 8 | גדי אלפסי | 2017–2022 | עורך דין, לשעבר מנכ"ל חברת נכסי ההסתדרות. |
| 9 | ארז בדש | 2022–מכהן | אל"ם במילואים, שימש מנכ"ל בחברות ציבוריות שונות והיה גזבר נאות חובב. |
| 10 | ד"ר גדי אלפסי, עו"ד | 2023- כיום | עורך דין, לשעבר מנכ"ל חברת נכסי ההסתדרות |
תחבורה

במאי 2004 נפתחה שלוחת מטענים של רכבת ישראל ממסילת הדרום בבאר שבע לנאות חובב. קיימת תוכנית להמשיך את מסילת הרכבת עד לעיר הבה"דים כך שתשמש גם להסעת נוסעים.
אנרגיה

בשנת 2010 החלה לפעול, מדרום מזרח לנאות חובב, תחנת הכוח אורות יוסף (תחנת הכוח רמת חובב לשעבר). באותה עת גם חובר אזור התעשייה לרשת הארצית של חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל. תחנת רמת חובב הופרטה בנובמבר 2020, ונמכרה לחברת אדלטק תמורת 4.25 מיליארד שקל.
בשנת 2012 החלה הקמתה של תחנת כוח במפעל "מכתשים" בהספק של 110 מגה וואט, על ידי חברת אדלטק וחברת זורלו החזקות הטורקית, המייצרת גם קיטור לשימוש המפעל. באותה שנה גם החלה הקמתה של תחנת כוח פוטו-וולטאית בהספק של 30 מגה וואט, על שטח של 485 דונם, בבריכות אידוי שפכים משוקמות ששימשו בעבר לטיפול בשפכי תעשייה. התחנה נמכרה אחר כך לחברת אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות, והיא החלה לפעול בסוף 2014.
בעיות אקולוגיות > הקמת עיר הבה"דים

בשנת 2007 החל צה"ל בבניית "עיר הבה"דים" באזור צומת הנגב, כ־10 ק"מ דרומית לנאות חובב. אף שבבדיקות ניטור אוויר שבוצעו לא נמצאו נתונים המעידים על זיהום אוויר במקום, הועלתה הטענה כי במקרה של תקלה באתר או באחד המפעלים עלולים להיפלט לאוויר חומרים כימיים מסרטנים וחומצתיים עד לרדיוס של 20 ק"מ אשר עשויים לפגוע בחיילים בבסיס. לאור זאת המועצה הובילה תהליכים שונים וביצעה סקר סיכונים להפחתת הרדיוס עד ל-5 ק"מ. בעתיד בכוונת המועצה להפחית את הרדיוס עד לגדרות פארק התעשייה.
פסל "שומר הנגב"

הפסל "שומר הנגב" נוצר בידי הפסל אמיליו מוגילנר ומתנדבים התומכים בנושאי איכות הסביבה, והוא ניצב מול הכניסה לנאות חובב. הפסל שוקל 1,850 טון - מהם 450 טון בטון וברזל ו-1,400 טון עפר, וגובהו 17 מטרים, כנגד 14 המפעלים ושלושת המתקנים הפועלים באזור התעשייה. הוא נועד להזכיר את פסלי אי הפסחא באוקיינוס השקט, סמל לשואה אקולוגית וניצול יתר של המשאבים הטבעיים, ולהתריע נגד הזיהום הנגרם בנאות חובב.
ראו גם

תעשייה כימית בישראל
פיליפ דה ברוקה

| --- | --- |

דה ברוקה, 1962
 לידה:  15 במרץ 1933 הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  26 בנובמבר 2004 (בגיל 71) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מקום קבורה:  מורביאן 
 שם לידה:  Philippe Claude Alex de Broca 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  École nationale supérieure Louis-Lumière 
 בן או בת זוג:  מרגו קידר (1983–1984)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה   מרתה קלר 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 http://www.philippedebroca.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ קלוד אלכס דה ברוקה (בצרפתית: Philippe Claude Alex de Broca;‏ 15 במרץ 1933 – 26 בנובמבר 2004) היה במאי קולנוע צרפתי שנודע בעיקר ביצירת קומדיות ודרמות היסטוריות.
ביוגרפיה

פיליפ דה ברוקה נולד בפריז ב-15 במרץ 1933. אביו היה צלם. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הטכני לצילום וקולנוע של פריז (אנ'), התגייס דה ברוקה לצבא הצרפתי ושירת כצלם צבאי באלג'יריה.
אחרי שירותו הצבאי עבר תקופת התלמדות אצל אנרי דקואן (אנ') וז'ורז' לקומב (אנ'), ופרץ אל תעשיית הקולנוע הצרפתית כשהועסק כעוזר הבמאי של קלוד שברול בסרטו "הדודנים" (אנ') ושל פרנסואה טריפו בסרטו "400 המלקות". למרות שהתמקצע בעיקר אצל קולנועני הגל החדש, דה ברוקה מצא את גישתם משעממת ו"אינטלקטואלית מדי", והעדיף ליצור קומדיות קלאסיות בסגנון אמריקאי.
את סרט הבכורה שלו, "משחקי אהבה" (אנ'), פרסם דה ברוקה ב-1960. לאורך הקריירה שלו יצר 39 סרטים, כולל סדרת קומדיות בכיכובו של ז'אן-פול בלמונדו. רוב סרטיו של דה ברוקה זכו להצלחתם הגדולה ביותר בצרפת, אבל כמה מהם, כגון "האיש מריו" (אנ') בכיכובו של בלמונדו ו"מלך ליום אחד" (אנ') בכיכובו של אלן בייטס, זכו להכרה בינלאומית. דה ברוקה היה נשוי שלוש פעמים והוליד שני ילדים.
דה ברוקה מת מסרטן בניי-סיר-סן ב-26 בנובמבר 2004, בגיל 71. נשיא צרפת ז'אק שיראק ספד לו ואמר כי הקולנוע הצרפתי איבד את "אחד ממשרתיו המוכשרים ביותר", במאי ש"נתן לצרפת כמה מהקומדיות המוצלחות ביותר שלה".
הערות שוליים

1 2 3    Philippe de Broca (Obituary), The Telegraph, 29 November 2004
1 2  Wolfgang Saxon, Philippe de Broca, 71, Maker of French New Wave Films, Dies, The New York Times, ‏2 בדצמבר 2004
↑  Lisa Nesselson, Philippe de Broca, Variety, ‏3 בדצמבר 2004
1 2  Philippe de Broca, The Independent, ‏29 בנובמבר 2004
↑  מאיר שניצר, מת פיליפ דה ברוקה, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2004
↑  "Film director de Broca dies at 71" (באנגלית). BBC. 2004-11-29. נבדק ב-2024-08-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420166305171  PLWABN: 9810552549805606  BNE: XX1276181  BnF: cb13510757j (data)  GND: 122245245  ISNI: 0000 0000 8409 4227  LCCN: n90704371  NKC: js20020610018  NLK: KAC201225291  NTA: 072293209  SNAC: w63r1p91  SUDOC: 029013984  VIAF: 112184239   WorldCat (עם VIAF): 112184239
עוזי ברעם

עוזי ברעם (נולד ב-6 באפריל 1937) הוא איש ציבור ופובליציסט ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

עוזי ברעם נולד וגדל בשכונת נחלת אחים שבירושלים, בנם של גרציה, ילידת חלב שבסוריה, ושל שר העבודה ושר הסעד משה ברעם (בממשלת ישראל השבע עשרה). הוא נקרא על שם סבו מצד אמו – עזיז.
בשירותו הצבאי היה מדריך ידיעת הארץ. ב-1961 שימש כיועץ תעסוקה לנוער בשירות התעסוקה בבית שמש.
הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וסוציולוגיה ובתקופת לימודיו היה יושב ראש ארגון הסטודנטים הארצי של מפא"י (1964–1965).
ברעם היה נשוי לרותי עד למותה ב-1995 ולזוג שלושה ילדים, נועם, רן והסופר ניר ברעם. נישא בשנית לאביבה. אחיו הם הפובליציסט ופרשן הספורט חיים ברעם, דרורה ברעם (נפטרה ב-2016) ומנחם ברעם (נפטר ב-2020).
בשנת 2009 התפרסם רומן שכתב המשקיף על ירושלים של ימי מלחמת העצמאות מבעד לעיניו של ילד בן עשר. מאז 2014 כותב מאמרים שבועיים בעיתון הארץ.
פעילות ציבורית

ברעם היה ממייסדי המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה ושימש כיושב הראש הראשון שלה עד שנת 1970. בשנתיים שלאחר מכן שהה בשליחות בארצות הברית מטעם משרד העבודה והסוכנות היהודית כממונה על עליית אקדמאים מארצות הברית. עם שובו בשנת 1972 עמד בראש מחלקת ההמשך של הסוכנות היהודית. ב-1974 נבחר ליושב ראש מפלגת העבודה במחוז ירושלים והנהיג את המחוז בשיתוף פעולה עם טדי קולק ראש עיריית ירושלים. בעת המאבק בין יצחק רבין לשמעון פרס על ראשות מפלגת העבודה בשנת 1974, ובכינוס מרכז המפלגה ב-22 באפריל  1974 הציג את מועמדותו של רבין. בשנים 1984–1989 כיהן כמזכ"ל מפלגת העבודה. בתפקידו זה הוביל במפלגה את תהליך הדמוקרטיזציה של בחירת מועמדי המפלגה לכנסת השתים עשרה (1988). בעת כהונתו זו גם סייע לשמעון פרס ביישום תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 בהביאו את הנהגת הממשלה וההסתדרות להדברות, כן תמך בצעירי המפלגה. בשנת 1988 נבחר במרכז המפלגה לשמש כשר בממשלת שמיר וסירב להיכנס אליה. הוא גם ריכז את צוות הבחירה של המפלגה לבחירת יצחק נבון (1978) וחיים הרצוג (1983) לנשיאות המדינה.
ברעם כיהן כחבר הכנסת בשנים 1977–2001. בכנסת היה חבר בוועדת החוץ והביטחון (ובוועדות המשנה למודיעין ושירותים) וועדת הפנים וועדת הכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב ראש ועדת העלייה והקליטה. בכנסת ה-13 כיהן כשר התיירות בממשלות רבין ופרס, וכן נוסף לתפקיד זה כיהן כשלושה חודשים (בשנת 1995) כשר הפנים.
בבחירות המקדימות לבחירת מועמדי הכנסת של המפלגה בשנת 1996 נבחר ראשון בקולותיהם של כ-151,000 מתפקדים. אהוד ברק לא צירף אותו ב-1999 לממשלתו, על אף הבטחה מפורשת לכך, ובמקום זאת הציע לו להיות שגריר באחת מבירות העולם שיבחר. ברעם סירב, והיחסים ביניהם הפכו למתוחים. בעת ניסיונו של ברק לזכות מחדש בראשות מפלגת העבודה ב-2007, הוא שב והתפייס עם ברעם.
בשנים 2002–2007 הרצה במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללת ספיר בנושא: "סוגיות נבחרות בפוליטיקה הישראלית"
ברעם כיהן כיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון בית ליסין משנת 2004 ועד 2017.
בין השנים 2008 ל-2016 עמד בראש עמותת club50, עמותה שנועדה לעזור לבני 50+, ומוציאה עיתון בשם club50, בעריכתו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-118 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
הערכה

לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001, התפטר מהכנסת ופרש מן החיים הפוליטיים. בדרכו לצמרת מפלגת העבודה לא ניצל את מעמדו לטובתו האישית והעדיף להיות נאמן לדרכו. כך סירב לשמש כשר בממשלת שמיר 1989. הוא לא הסס לצאת נגד ראשי המפלגה, כך לדוגמה הצביע נגד חוק רמת הגולן בעוד שאר חברי הסיעה נמנעו. 
”היה משהו מוסרי מאוד בהתנהלות ובהכרעות הפוליטיות שלו. המצפון תמיד ניצח את האינטרסים האישיים, לפעמים זה הפריע לו לרוץ חזק יותר. יש בו קומבינציה של מצפון עם יצר מרידה בלתי-פוסק...הוא אדם בלי טירוף פוליטי, ואנחנו רואים יום-יום עד כמה אנשים פוליטיים מוכנים לעשות דברים מטורפים לגמרי עבור האינטרס האישי והרצון להגיע לראש הפירמידה.” (אופיר פינס).
ברעם מגדיר עצמו "יונה" ונמנה עם היונים במפלגתו, וככזה הוא בעד פתרון שתי המדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בדעותיו הכלכליות הוא דוגל בשוויון סוציאל-דמוקרטי.
ספריו

אין אהבה בעיר; עורך: איתמר אורלב, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשס"ט 2009.
כי ארצי שינתה את פניה: אוטוביוגרפיה פוליטית; מו"ל: כנרת, זמורה, דביר, 2024
הערות שוליים

↑   קפיצה בזמן בהגשת ליאת ברטוב-שדה - 15.01.2023, ראיון בערוץ "ערוץ כנסת", באתר יוטיוב (אורך: 30:58), 15 בינואר 2023
↑  אורנה קדוש, חודשיים בלי פוליטיקה, באתר nrg
↑  מיכאל בר-זוהר, כעוף החול - שמעון פרס - ביוגרפיה, תל אביב: משכל), 2005, עמ' 421.
↑  רענן כהן, נשיקת הצבר, תל אביב: משכל, 2002, עמ' 92 - 93.
↑  מיכאל בר-זוהר, כעוף החול - שמעון פרס - ביוגרפיה, תל אביב: משכל), 2005, עמ' 532.
↑  אבי שילון, תוגת השמאל, דביר, 2017, עמ' 132.
↑  ירון דקל ויעל שטרנהל, ראיון עם עוזי ברעם, חדשות שבע וחצי, רשת 11.2.2001
↑  רון לוין ואסף חיים, מעצור בעוזי, מעריב, 11.2.2001
1 2  דן מרידור ואחרים, הישיבה המאה-ושבעים-וארבע של הכנסת החמש-עשרה
יום רביעי, כ"א בשבט התשס"א (14 בפברואר 2001),דברי פרידה עם פרישתם של חברי הכנסת אלי גולדשמידט ועוזי ברעם מהכנסת, דברי ימי הכנסת 14.2.2001
↑  רביב דרוקר - חרקירי, אהוד ברק במבחן התוצאה. הוצאת ידיעות אחרונות, עמ' 50.
↑  יוסי ורטר
 - תכף מתחילה התמודדות חדשה. כתבה בהארץ על הפריימריז הקרבים במפלגת עבודה.
↑  מיכל קפרא, פרישת הפרשן, מעריב, 16.2.2001
↑   יחיעם ויץ, דרך סיפורו האישי עוזי ברעם שופך אור על הפוליטיקה הישראלית, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2024
| יושבי ראש ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העלייה והקליטה (1977–1999) | גאולה כהן • רוני מילוא • עוזי ברעם • מרים גלזר-תעסה • מיכאל קליינר • עמנואל זיסמן • נעמי בלומנטל |  |
| יושבי ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות (החל מ-1999) | נעמי בלומנטל • צבי הנדל • קולט אביטל • מיכאל נודלמן • ליה שמטוב • דני דנון • יואל רזבוזוב • אברהם נגוסה • דוד ביטן • עודד פורר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302942905171  BnF: cb16180454v (data)  GND: 1089702973  ISNI: 0000 0000 7734 8858  LCCN: no2010001830  VIAF: 106844675   WorldCat (עם VIAF): 106844675
משל יותם

"משל יותם" בגן רינה סמילנסקי, רחובות
מְשַׁל יוֹתָם (נקרא גם משל האטד) הוא משל שנשא יותם בן גדעון על דרך מינויו של שופט חדש לאחר מות אביו, השופט גדעון. המשל מופיע בספר שופטים, פרק ט'.
תוכן המשל

במשל מספר יותם על העצים המבקשים להם מלך ופונים אל עצי פרי שונים המסרבים לבקשתם.
העצים פונים אל הזית, אל התאנה ואל הגפן, שלושה עצים משבעת המינים, בבקשה שימלכו עליהם. הם מסרבים בנימוקים דומים, ובהכללה: כולם כבר פועלים ומביאים תועלת לזולת, ואין הם יכולים להפסיק את פעולתם ולהתחיל "לנוע על העצים", כלומר להיות משרתי ציבור הנעים בין שאר העצים ואינם מביאים תועלת אחרת לזולת. לבסוף פונים העצים אל האטד המסכים למלוך עליהם, אך דורש מהם לחסות בצילו (הנמוך) ולא, הוא ישרוף את ארזי הלבנון.
זיהוי האטד ומשמעות המשל

יותם ממשיל את אחיו אבימלך לאטד. רוב המפרשים מזהים את האטד כשיח קוצני עקר וחסר תועלת. פרופ' יהודה אליצור מציין שהביטוי "לנוע על העצים" מסמל את התנועה של עצי הסרק ברוח שעושה רעש, אך מאחוריה עצים חסרי תועלת. ר' אשתורי הפרחי ואחרים זיהו את האטד עם השיזף המצוי. זיהוי זה נזנח על ידי חלק מהחוקרים, לטובת שיח אחר. הצמח המכונה כיום אטד הוא שיח עם פירות. במרבית המינים שלו הפרי ראוי למאכל, אך שיח זה לא נראה מתאים לשמש כעץ האטד במשל יותם. נגה הראובני, חוקר צמחי ארץ ישראל בתקופת המקרא, המשנה והתלמוד, מקבל את דעתו של אשתורי הפרחי, ומזהה את האטד המקראי עם השיזף המצוי.
לזיהוי זה טעמים רבים: קודם כל מדובר בעץ, כמו שנאמר: "הָלוֹךְ הָלְכוּ הָעֵצִים, לִמְשֹׁחַ עֲלֵיהֶם מֶלֶךְ". הראובנים (נגה והוריו) מזכירים גם עץ אטד גדול, תחתיו נערכה 'הַשִּבְעָה' הראשונה הנזכרת במקרא, עם העלאת עצמות יעקב ממצרים: "וַיָּבֹאוּ עַד גֹּרֶן הָאָטָד... וַיַּעַשׂ לְאָבִיו אֵבֶל שִׁבְעַת יָמִים" (בראשית נ', י') – זה מתאים לדבריו של האטד במשל "בֹּאוּ חֲסוּ בְצִלִּי". יתר על כן, בחלקיה המזרחיים של ארץ ישראל, ובעיקר בגליל התחתון המזרחי, שם שכנה העיר המקראית עָפְרָה של גדעון, עץ השיזף הוא לכאורה מלך העצים – הוא נפוץ יותר מכל עץ אחר, ובצילו הסתופפו בשעות החמה הרועים ועדריהם. אך קוציו המכאיבים, והעובדה שערכו הכלכלי היה פחות מאוד לעומת הזית, התאנה והגפן, עשו אותו מועמד אידיאלי למי שאינו ראוי למלוך על העצים.[דרוש מקור] גם דברי האטד "תֵּצֵא אֵשׁ מִן-הָאָטָד, וְתֹאכַל אֶת-אַרְזֵי הַלְּבָנוֹן" מתיישבים עם זיהוי העץ כשיזף המצוי. אחרי שרפות קוצים, האופייניות מאוד באזורי מחייתו של השיזף בקיץ, השיזף עצמו לא מת, אלא מלבלב מחדש עם גשמי העונה הבאה, להבדיל מארזי הלבנון, שכאשר הם נשרפים – אין להם יותר תקומה.[דרוש מקור]
חוקרים שונים דנו בשאלת זיהויו של האטד, אולם רק בודדים התייחסו להיגיון או להיררכיה בסדר פנייתם של העצים. לסדר זה הועלו מספר הסברים: לדעת ארנולד ארליך סדר העצים נעשה על פי חשיבות פירותיהם. מאיר איש-שלום מציע כי סדר העצים נקבע על פי מידת הצל וההגנה שהם מספקים. שמואל כהן טוען כי זהו הסבר חלקי המבהיר רק את מתן הקדימות של התאנה לגפן. לדעתו, סדר העצים קשור בעיקר לעֵצה, לגזע של העץ, בהסבר כי: יש מקום להתייחס לגזע כאל דבר המייצג את השלטון, ואל הנוף – כמייצג את הנתינים ואת העם. בדומה לגזע שנושא את הנוף, כך השלטון הוא זה שמחזיק את העם. ככל שלעץ יהיה גזע רחב יותר, כן הדבר מקרין עצמה שלטונית חזקה יותר.
הסבר זה מתקשר למשמעות האוניברסלית של המשל לגבי השלטון האנושי, מעבר להקשר המיידי של המשל בתקופה בה נכתב, כאשר פעמים רבות עולים לשלטון אנשים שאינם ראויים. במשטר דמוקרטי, המשל מקבל תוקף רב גם מהזווית ההפוכה: המשל מותח ביקורת על אנשים ראויים, שבוחלים בעשייה הפוליטית, ובפועל משאירים את ההנהגה לאנשים שאינם ראויים. על פי פירוש אחד, כשהאטד מתמנה למלך, הוא פונה ישירות אל ארזי הלבנון – המועמדים הטבעיים למלוכה על העצים, ושורף אותם. הנמשל הוא שכשממנים מלך, הוא פונה אל מתנגדיו הטבעיים ומיד פוגע בהם. יש המציינים, שזהו מחירה של הענוותנות היתרה של ארזי הלבנון אשר מצטרפים אל יתר העצים בתורם אחר מלכים פוטנציאלים אחרים (ולא ראויים), במקום להציע את עצמם כמלכיה הטבעיים של ממלכת העצים. יש המבקרים את עצי הפרי שלא הסכימו ללכלך את ידיהם בפוליטיקה והשאירו את הזירה לאטד.
סמליות עצי הפרי

על פי חז"ל ורש"י, עץ הזית מסמל את השופט עתניאל בן קנז, התאנה מסמלת את דבורה הנביאה והגפן מסמלת את אביו של יותם, גדעון.
על פי המלבי"ם עצי הפרי הם בניו האחרים של גדעון, שנרצחו בידי אבימלך, שבהם היו חכמים דורשים הטוב כשתילי זיתים. ועשירים דורשים הערב כתאנה חנטה פגיה, וחכמים במדיניות אל המועיל, כרם חמד ענו להם, ואלה לא אבו במלוכה ולא שחרוה, ואתם המוני עם הפחותים, הלכתם אל האטד שלא נמצא בו לא טוב ולא ערב ולא מועיל רק מה שהיה כקוץ ודרדר להשחית את אחיו.
המחשה

בגן רינה סמילנסקי לצמחי התנ"ך והמושבה רחובות יש פינה המציינת את משל יותם. בבוסתן מוזיאון ארץ ישראל הוקמה "גינת משל יותם" על מנת לתרום להוראת התנ"ך כספר חי, על פי רוחו של המחנך ברוך בן-יהודה.
בתרבות ימינו

בסדרה "היהודים באים" הופיע משל יותם בפרק 13, עונה 5.
הערות שוליים

↑  אונקלוס, רש"י, מצודת ציון, אברבנל, רלב"ג שד"ל ועוד.
↑  יהודה אליצור, הלוך הלכו העצים, מחניים מ"ב, תש"ך
↑  עזריה אלון, שיזף, באתר הספרייה הלאומית, ‏דבר, 12 יוני 1974⁩
↑  אטד אירופי, באתר צמח השדה
1 2  ד"ר שרהל'ה אורן, שֵׁיזָף מָצוּי, באתר נאות קדומים, ‏חשוון, תשע"ה
↑  ארנולד ב. ארליך, מקרא כפשוטו, ברלין 1900 – ניו יורק 1969, עמ' 69
↑  מאיר איש-שלום (פרידמן), מאיר עין אל ספר שופטים, וינה, וינה, תרנ"א, עמ' 34
↑  שמואל כהן, סדר העצים במשל יותם, על אתר יג-יד, אלול, תשס"ו, עמ' 100-93
1 2  משה חזני, משל יותם, באתר הספרייה הלאומית, ‏מעריב⁩, 12 יוני 1974⁩
↑  הרב יגאל אריאל, משל יותם – ביקורת על ארזי הלבנון, באתר הניווט בתנ"ך
↑  יעקב קופל, אבימלך ומשל יותם, באתר יעקב קופל - מאמרים
↑  מתוך: מלבי"ם על שופטים ט׳:ט״ז, באתר ספריא
↑  גן רינה סמילנסקי לצמחי התנ"ך והמושבה רחובות, באתר עיריית רחובות
↑  הקמת גינת משל יותם בגן נופי ואתרי ארץ ישראל, מוזיאון תל אביב, באתר הספרייה הלאומית, ‏מעריב⁩, 30 אפריל 1987
↑  משל יותם בסדרה "היהודים באים" עונה 5, פרק 13, באתר כאן 11
נילי טל

| --- | --- |

נילי טל
 לידה:  15 בינואר 1944 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 במרץ 2024 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1965–2024 (כ־59 שנים) 
 http://www.nilital.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
נילי טל (15 בינואר 1944 – 7 במרץ 2024) הייתה במאית ומפיקה ישראלית של סרטי תעודה, כלת פרס מפעל חיים של הפורום הדוקומנטרי בישראל ופרס מפעל חיים בתחום אומנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה

טל נולדה בתל אביב לישראל ומרים הרמן (לבית שושני). למדה בגימנסיה גאולה.