stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון מקטאגרט
הערות שוליים

↑  
Geach, Peter (באוקטובר 1995). "Cambridge Philosophers III: McTaggart". Philosophy. Published by: Cambridge University Press on behalf of Royal Institute of Philosophy. 70 (274): 567–579. doi:10.1017/s0031819100065815. JSTOR 3751084. אורכב מ-המקור ב-2002-12-20. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Clifton College Register" Muirhead, J.A.O. p102: Bristol; J.W Arrowsmith for Old Cliftonian Society; April, 1948
↑  Broad, C.D., "John McTaggart Ellis McTaggart, 1866-1925," Proceedings of the British Academy, vol. 13 (1927), pp. 307-334. Reprinted in Ethics and the history of philosophy, (1952) pp. 70-93.
1 2  אמילי תומאס, "קודם, עכשיו ואחר כך" באתר אלכסון
↑  Patterson, Robert L. (1975). The Case for Immortality. International Journal for Philosophy of Religion. Vol. 6, No. 2. pp. 89-101.
↑  N. Wiener. Ex-Prodigy: My Childhood and Youth. MIT Press, 1953, Ch. XIV.
↑  The Annotated Alice: Alice's Adventures in Wonderland & Through the Looking Glass by Lewis Carroll by Martin Gardner. New York, Bramhall House, 1960, comment to Ch. VII of Alice's Adventures in Wonderland.
↑  Greg Ross, Curious Company, Futility Closet, ‏2011-08-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Thomas, Emily. (2020). "Before, now, and next". Aeon. Retrieved 24 June 2021.
↑  ירון סנדרוביץ, פנומנולוגיה של הזמן, רסלינג 2017, עמ' 33
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298763805171  PLWABN: 9811553954005606  BIBSYS: 90803280  BnF: cb11984557t (data)  CiNii: DA02153181  GND: 118781162  ICCU: RMSV032382  ISNI: 0000 0001 0889 3972  LCCN: n79145629  LNB: 000123347  NDL: 001255711  NLA: 35343647  NLG: 62726  NLK: KAC2018H9278  NTA: 069053588  SNAC: w6np3vv9  SUDOC: 027903796  Trove: 918969  VIAF: 39386012   WorldCat (עם VIAF): 39386012
ואלין קיין

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1987 (בת 37) ניורי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום לימודים:  Sacred Heart Grammar School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ואלין קיין (באנגלית: Valene Kane; נולדה ב-30 בינואר 1987) היא שחקנית צפון אירית.
תפקידיה הידועים ביותר הוא בדמות רוז סטאג, חברתו לשעבר של הרוצח הסדרתי פול ספקטור, בסדרה "החטא הקדמון" של ערוץ BBC Two, ובדמות לירה ארסו בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים". קיין מוכרת גם מהופעתה בדרמה של ה-BBC "שלוש עשרה". היא כיכבה בסדרה בדמות סמלת בילוש ליזה מרצ'נט, וזכתה לשבחים במגזין "Radio Times".
קיין זכתה בפרס האודיו דרמה של ה-BBC לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתסכית "The Stroma Sessions".
ביוגרפיה

קיין נולדה וגדלה בעיר ניורי שבמחוז דאון. היא למדה בבית הספר Sacred Heart, ובבית הספר למחול אנמארי מורגן. מגיל 15 הופיעה בתיאטרון הלאומי לנוער, ותפקידה הבולט ביותר היה בהפקה של המחזה "20 Cigarettes". בגיל 18 עזבה את צפון אירלנד ועברה ללונדון. היא למדה משחק ב-Central School of Speech and Drama.
קריירה

הבמאי איוואן קוואנה ליהק אותה לסרט "The Fading Light" אחרי שראה אותה בסרט הקצר "July" שהועלה ליוטיוב. היא נבחרה מפני שאילתרה בהצלחה בסרט הקצר. ב-2013 שיחקה בתפקיד רוז סטאג בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "החטא הקדמון", ובתפקיד דארה במותחן הקומי האירי "Jump". עוד ב-2013 שיחקה קיין בתפקיד הראשי במחזה "העלמה יוליה" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג בתיאטרון Reading Rep.
בין הסרטים הנוספים בהם השתתפה קיין היה "Still Early", סרט קצר שהוצג בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים גולוויי. ב-2016 שיחקה קיין בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של ערוץ BBC3 "שלוש עשרה", בעונה השלישית של "החטא הקדמון", ובפרק בסדרה "Murder". עוד באותה שנה גילמה את אמו של הפרוטגוניסט בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים".
בתיאטרון שיחקה קיין בתפקיד נאנס בהפקה של תיאטרון פינבורו למחזה "Autumn Fire", בהפקה של פאנצ'דרנק למחזה "The Black Diamond", ובתפקיד ליידי לידיה לנגוויש במחזה "The Rivals". היא גילמה את גירלין במחזה "The Lonesome West" מאת מרטין מקדונה.
ברדיו הופיעה קיין ב-BBC בתסכיתי הדרמה "The Demon Brother" ו-"Stroma Sessions" עליו זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | The Fading Light | איבון | זכייה – הסרט האירי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דבלין |
| 2011 | משחקי מלחמה | מוניקה |  |
| 2012 | Jump | דארה |  |
| 2014 | '71 | אורלה |  |
| 2015 | ויקטור פרנקנשטיין | גברת וינת'רופ |  |
| 2016 | רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים | לירה ארסו |  |
| 2018 | פרופיל | איימי ויטאקר |  |
| TBA | Ex-Patriot | ריילי קונורס |  |
| TBA | Baron Day Barracks |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013–2016 | החטא הקדמון | רוז סטאג | עונות 1–3 |
| 2016 | שלוש עשרה | סמלת בילוש מרצ'נט | מיני-סדרה |
| 2016 | Murder | ברנן |  |
| 2017 | The Other Guy | אוליביה קולינס |  |
| 2018 | אהבה, מוות וציפורי שיר | קתרין וינטרס | מיני-סדרה |
| 2020 | כנופיות לונדון |  | מיני-סדרה |
| 2023 | אורות כחולים (אנ') | אנג'לה מאקל | 4 פרקים |
| 2023 | מלך החורף | מורגן לה פיי | 9 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרס אודיו דרמה של ה-BBC | שחקן משנה הטוב ביותר | "Stroma Sessions" | זכייה |
הערות שוליים

↑  "Episode 4, Series 1, The Fall - BBC Two". bbc.co.uk. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Valene Kane". imdb.com. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Why you should be watching BBC3's Thirteen". radiotimes.com. 2016-03-23. נבדק ב-2016-03-23.
↑  "From to the big screen ; Newry-born Valene Kane says acting is about luck ... and she's got plenty of it at the moment. Audrey Watson reports". highbeam.com. 26 בפברואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2014-06-10. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Valene Kane". Culturenorthernireland.org. 2010-10-12. נבדק ב-2014-01-07.
↑  "Miss Julie opens to critical acclaim". Reading Rep. אורכב מ-המקור ב-2017-12-06. נבדק ב-2014-01-07.
↑  "Does Jyn Erso Have a Sister in Star Wars: Rogue One?". 2016-06-28. נבדק ב-2016-06-29.
↑  "Rogue One on imdb.com". 2016-08-17. נבדק ב-2016-08-17.
↑  Billington, Michael (2012-03-06). "Autumn Fire – review". The Guardian. נבדק ב-2014-01-07.
↑  HAzel (2011-07-06). "The Black Diamond: An Immersive Adventure". Londonist. נבדק ב-2014-01-07.
↑  McDonagh, Marin. "THE LONESOME WEST". ReviewsGate.com. נבדק ב-2014-01-07.
↑  "Most requested show on BBC iPlayer in 2016". BBC. נבדק ב-6 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2017 BBC Audio Drama Awards Winners finalists". BBC. נבדק ב-6 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1140057197  NKC: xx0276653  SUDOC: 229939503  VIAF: 570150647094510860005   WorldCat (עם VIAF): 570150647094510860005
ג'ון לומקס

| --- | --- |

לומקס (משמאל) לוחץ ידיים עם המוזיקאי "הדוד" ריץ' בראון ב-1940
 לידה:  23 בספטמבר 1867 גודמן, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בינואר 1948 (בגיל 80) גרינוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  אוניברסיטת הרווארד 
 מעסיק:  אוניברסיטת טקסס A&M 
 בן או בת זוג:  רובי טריל לומקס (21 ביולי 1934–26 בינואר 1948) 
 
ג'ון אייברי לומקס (באנגלית: John Avery Lomax;‏ 23 בספטמבר 1867 – 26 בינואר 1948) היה מורה אמריקאי, מוזיקולוג חלוץ ופולקלוריסט שעשה רבות לשימור מוזיקת העם (פולק) האמריקאית. הוא היה אביהם של אלן לומקס, ג'ון לומקס ג'וניור ובס לומקס האווס, גם הם אספני מוזיקת עם.
מוצאו וראשית חייו

משפחת לומקס הגיעה מאנגליה עם ויליאם לומקס, שהתיישב במחוז רוקינגהאם במושבה של צפון קרולינה. ג'ון לומקס נולד בגודמן במחוז הולמס במרכז מיסיסיפי, לג'יימס אייברי לומקס ולסוזן פרנסס לבית קופר. בדצמבר 1869 נסעה משפחת לומקס בעגלת שוורים ממיסיסיפי לטקסס. ג'ון לומקס גדל במרכז טקסס, צפונית למרידיאן במחוז בוסקה הכפרי. אביו גידל סוסים, בקר, כותנה ותירס על פני 183 אקר (כ-3/4 קמ"ר) בקרקע שרכש ליד נהר הבוסקה. ג'ון נחשף לשירי בוקרים בילדותו. כילד, התיידד עם נט בליית', עבד לשעבר ששכר אביו כעובד משק. הידידות, כך כתב מאוחר יותר, "אולי נתנה לחיי את נטייתי המיוחדת". לומקס, שלימודיו היו ספורדיים בגלל עבודת החווה, לימד את בליית' קרוא וכתוב, ובליית' לימד את לומקס שירים וצעדי ריקוד כמו "ג'ובה" (Juba). בגיל 21 לקח בליית' את שכרו וחסכונותיו והלך. לומקס לא ראה אותו שוב ושמע שהוא נרצח. שנים אחר כך חיפש את נט בשיטוטיו בדרום.
בגיל 21, כשחובתו החוקית לעבוד כשוליה במשק אביו תמה, התיר לו אביו לקחת רווחים מיבול אחד משדותיהם. לומקס השתמש בכך, יחד עם הכסף ממכירת הפוני האהוב עליו, כדי לקדם את השכלתו. בסתיו 1887 למד ב-Granbury College ובמאי 1888 סיים את לימודיו והפך למורה בבית ספר כפרי בקליפטון, דרומית מזרחית למרידיאן. הוא התעייף מהשכר הנמוך ומעבודת הפרך בבתי הספר הכפריים והגיש מועמדות לעבודה ב-Weatherford College במחוז פארקר באביב 1889. הוא התקבל לעבודה כמנהל על ידי נשיא בית הספר, דייוויד סוויצר, לשעבר נשיא מכללת גרנברי. הוא השתתף בקורס קיץ באיסטמן לעסקים קולג' בפוקיפסי, ניו יורק, ובקיץ 1890 חזר לטקסס והפך לראש המחלקה לעסקים של קולג' וותרפורד. בכל קיץ, בין 1891 ל-1894, השתתף בסדרת הרצאות וקונצרטים שנתית במכון צ'וטוקווה (Chautauqua) של מדינת ניו יורק, מכון חלוץ בחינוך מבוגרים, שם לומקס עצמו הרצה מאוחר יותר. שם שיפר את המתמטיקה שלו, למד לטינית, הקשיב למוזיקה - אופרה ואורטוריות, קלאסיקה קלה של התקופה - ולמד, לראשונה, על שני משוררים - טניסון ובראונינג - שיצירתם הפכה לימים לחלק בלתי נפרד מהציוד האינטלקטואלי שלו.
ארכיון של שירי עם אמריקאים

ב-1931, אשתו של לומקס, בס בראון, מתה בגיל 50, והותירה ארבעה ילדים. הצעירה, בס, הייתה בת עשר. הבנק בו עבד לומקס פשט רגל. לומקס נאלץ להתקשר ללקוחותיו בזה אחר זה ולהודיע להם שהשקעותיהם התפוגגו. לומקס היה בחובות, מובטל, ועם שני ילדים בגיל בית ספר. הוא היה בן שישים וחמש ונכנס לדיכאון עמוק. בנו הבכור, ג'ון לומקס הבן, עודד אותו להתחיל בסדרה חדשה של סיורי הרצאות. הם יצאו לסיורים ולנו בצד הדרך כדי לחסוך כסף. ג'ון הבן, ולאחר מכן אלן לומקס, היו נהגים ועוזרים אישיים. ביוני 1932 הגיעו למשרדי חברת ההוצאה לאור מקמילן בניו יורק. לומקס הציע לפרסם אנתולוגיה של בלדות ושירי עם אמריקאים, עם דגש על תרומתם של אפרו-אמריקאים. הרעיון התקבל. כהכנה נסע לומקס לווושינגטון הבירה כדי לסקור את ארכיון שירי העם האמריקאיים של ספריית הקונגרס.
בזמן הגעתו של לומקס, הארכיון כבר הכיל אוסף של הקלטות פונוגרף של מוזיקת עם (פולק) והקלטות שדה על גלילי שעווה, שנבנו בהנהגתם של רוברט וינסלו גורדון, ראש הארכיון, וקרל אנגל, ראש חטיבת המוזיקה. גורדון התנסה בשטח עם מקליט דיסק נייד, אבל לא היו לו זמן ומשאבים לעבודת שטח משמעותית. לומקס מצא שאוסף הארכיון לא מספיק למטרותיו. לפיכך סיכם עם הספרייה שהיא תספק ציוד הקלטה שהשיג עבורה לומקס באמצעות מענקים פרטיים, ובתמורה ייסע להקלטות שטח שיופקדו בארכיון הספרייה, שהיה אז המשאב העיקרי לחומר מודפס ומוקלט בארצות הברית.
ב-1934 עזב רוברט גורדון את הספרייה. לומקס מונה ליועץ כבוד ואוצר הארכיון לשירת עם אמריקאית, משרה בה עבד עד מותו ב-1948. על עבודתו קיבל משכורת סמלית, של דולר לשנה. העבודה כללה גיוס כספים עבור הספרייה, והוא היה אמור לפרנס עצמו באמצעות כתיבת ספרים והרצאות. לומקס השיג מענקים מתאגיד קרנגי ומקרן רוקפלר, בין היתר עבור המשך הקלטות שטח. הוא ובנו אלן הקליטו בלדות ספרדיות ושירי בוקרים על גבול ריו גראנדה ובילו שבועות בקרב קייג'ונים דוברי צרפתית בדרום לואיזיאנה.
יחסיו עם ספריית הקונגרס נמשכו עשר שנים, וכללו את כל משפחת לומקס, כולל אשתו השנייה, רובי טריל לומקס, פרופסור ללימודים קלאסיים ודיקנית הנשים באוניברסיטת טקסס, לה נישא בשנת 1934. בניו ובנותיו סייעו בחקר שירי עם ובפעילות הארכיון: שירלי ביצעה שירים שלימדה אמה; ג'ון הבן קישר בין אביו לספרייה; אלן לומקס ליווה את ג'ון בטיולים ובין 1937 ל-1942 עבד בתשלום סמלי בארכיון, כעוזר אחראי; בס בילתה סופי שבוע וחופשות בית ספר בהעתקת טקסטים של שירים ובמחקר שירים השוואתי.
היקף האוסף

הארכיון לשירה העממית האמריקאית של ספריית הקונגרס מכיל שירים שנאספו ב-33 מדינות בארצות הברית ובחלקים מסוימים של איי הודו המערבית, איי בהאמה והאיטי. ג'ון ואלן לומקס היו אוצרים ואחראים על אוסף שירי העם. הם פיקחו על האוסף, עבדו עם פולקלוריסטים, מוזיקולוגים ומלחינים רבים אחרים, חובבים ומקצועיים, בכל רחבי הארץ, וצברו יותר מעשרת אלפים תקליטים של מוזיקה קולית ואינסטרומנטלית על אלומיניום ודיסקיות אצטט וכן דפים רבים של תיעוד כתוב.
בהקדמה משנת 1942 לכרכי האוסף "שירי עם מוקלטים בספריית הקונגרס" (Checklist of Recorded Folk Song in the Library of Congress), כתב הרולד ספיוואקה, ראש חטיבת המוזיקה של ספריית הקונגרס:
פולקלוריסטים רבים חרוצים ומומחים שיתפו פעולה בצבירה של חומר זה, אך בעיקרו של דבר פיתוח הארכיון לשירה העממית האמריקאית מייצג את עבודתם של ג'ון ואלן לומקס. החל משנת 1933, לומקס האב ובנו נסעו עשרות אלפי קילומטרים, עברו תלאות רבות, נקטו סבלנות רבה וטקט כדי לזכות באמון ובידידות של מאות זמרים כדי להביא לספריית הקונגרס תיעוד קולות של אינספור אנשים מעניינים שפגשו בדרך. הרבה נותר לעשות כדי להפוך את הארכיון שלנו למייצג כל הזהויות, אבל המדינה חייבת תודה לשני האנשים הללו, על הבסיס המצוין שהניחו לעבודה עתידית בתחום זה. . . . לומקס האב ובנו קיבלו עזרה רבה במסעותיהם מאנשי פולקלור רבים, שחלקם תרמו תרומות חשובות לארכיון במסעות עצמאיים. ... הם כוללים את גורדון בארנס, מרי אי ברניקל, א' ק' בילס (Beals), ברברה בל, פול ברוסטר, ג'נבייב צ'נדלר, ריצ'רד צ'ייס, פלטשר קולינס, קאריטה ד'קורס, סידני רוברטסון קאוול, ד"ר א' ק' דייוויס, קיי דילי, שיימוס דויל, צ'ארלס דרייבס, מרג'ורי אדגר, ג'ון הנרי פולק, ריצ'רד פנטו, הלן הארטנס פלנדרס, פרנק גודווין, פרסי גריינג'ר, הרברט הלפרט, מלוויל הרשקוביץ, זורה ניל הרסטון, מיירה האל, ג'ורג' פולן ג'קסון, סטטסון קנדי, בס לומקס, אליזבת לומקס, רובי טריל לומקס, אלואיז לינסקוט, באסקום למאר לונספורד, וולטר מקלינטוק, אלטון מוריס, חואן ב' ראל, ואנס רנדולף, הלן רוברטס, דומינגו סנטה קרוז, צ'ארלס סיגר, ניקול סמית', רוברט סונקין, רובי פיקנס טארט, ג'ין תומאס, צ'ארלס טוד, מרגרט וליאנט, איבן וולטון, איירין ויטפילד, ג'ון וודס וג'ון וו.
רשימה זו הוכנה כתוצאה מאינספור בקשות. . . . הופעתו של הכרך בזמן זה אכן מתאימה שכן טבעי שעם במלחמה ינסה להעריך ולנצל עד תום את המורשת התרבותית שלו. בשירי העם שלנו אפשר למצוא כמה מהזרמים העמוקים ביותר שעברו בהיסטוריה האמריקאית. די במבט על הכותרות המפורטות כאן כדי להראות את המגוון והמורכבות של החיים הדמוקרטיים של ארצנו.
לאחר 1942 הופסקה עבודת השטח של איסוף שירי עם בחסות הממשלה עקב מחסור באצטאט הדרוש למאמץ המלחמתי. אבל העבודה עוררה את זעמם וחשדם של השמרנים הדרומיים בקונגרס שחששו שהיא יכולה לשמש כסות לתסיסה בתחום זכויות האזרח והתאגדות עובדים, ובגלל התנגדות הקונגרס היא מעולם לא חודשה.
כוראל

כוראל (מגרמנית: Choral) הוא שיר תפילה של הכנסייה הלותראנית, אשר מושר על ידי כלל הקהל בכנסייה.
לכוראלים יש מנגינות פשוטות וקלות לשירה. הם לרוב בעלי מילים מתחרזות וכתובים במבנה סטרופי (אותה מנגינה לכל הבתים). חלק מהכוראלים נכתבו על ידי מרטין לותר בעצמו (שקרא להם בפשטות "שירים"). כוראלים רבים מבוססים על מזמורים גרגוריאניים (כמו הכוראל Nun kommt der Heiden Heiland שביסס לותר על תפילה מן המאה ה-12, או O Welt, ich muß dich lassen המבוסס על שיר פופולרי של היינריך איזאק Innsbruck, ich muß dich lassen).
למרות שכוראלים בדרך כלל מושרים בתור קו מלודי יחיד (מונופוניה), מספר מלחינים עיבדו והירמנו את הכוראלים, תוך כתיבת קולות נוספים. יוהאן סבסטיאן באך ידוע בעיבודיו של כוראלים למקהלה של סופרן, אלט, טנור ובאס. עיבודים אלה מוכרים וידועים כל־כך עד ששמו של באך הפך מקושר למושג כוראל.
הכוראל המעובד לקולות או לכלים ביצירות מאוחרות יותר, מתאפיין בתנועה יחסית דומה במקצב בכל הקולות. לתופעה זו קוראים "הומוריתמוס" כאשר המשפטים יחסית קצרים בדרך כלל ובין המשפטים יש פרמטות ורווחים. האיסורים הקונטרפונקטיים על כתיבת מרווחים מקבילים וטיפול בדיסוננס תקפים וחמורים במיוחד בכוראל, שם כל תנועה אסורה תהיה מורגשת, בגלל האיטיות וההרכב הקטן. הקול הראשי בכוראלים הראשונים היה דווקא הטנור אך עם הזמן נדד תפקיד זה לסופרן כששאר הקולות משלימים מתחתיו את ההרמוניה. בתפילות בכנסייה נהוג לנגן את הכוראל בעיבודו ההרמוני בעוגב, בעוד הקהל שר את המנגינה העיקרית - הלותרנית, של הסופרן.
ראו גם

קולות (מוזיקה)
קונטרפונקט
כוראלים מאת יוהאן סבסטיאן באך
לייזר אדי נחושת

לייזר אדי נחושת
לייזר אדי נחושת (CVL) הוא לייזר 4 רמות עם אדי נחושת מתכתית כתווך לזירה. הלייזר מפיק אור לייזר ירוק ב-510.6 ננומטר ואור לייזר צהוב ב־578.2 ננומטר. רוחב הדופק (פולס) הוא בדרך כלל בין 5 ל-60 ננושניות, ועוצמת השיא היא של 50 עד 5000 קילוואט. תדר הדפקים הם בתחום 2 עד 100 קילוהרץ. ההספק הממוצע של לייזר אדי נחושת יכול לנוע בין 25 ואט ליותר משני קילוואט.
כדי לבנות לייזר המשתמש באדי נחושת מתכתית יש לחמם את הנחושת המתכתית לטמפרטורה גבוהה, בערך 1500 מעלות צלזיוס. הפעולה בטמפרטורה כל כך גבוהה מחייבת צינור אלומינה להכלת הנחושת הנוזלית והגז החם, ומחייבת גם התקנת מראות מחוץ לאזור האדים. הטמפרטורה הגבוהה מושגת על ידי הפעלת מעגל התפרקות חשמלית של גז ניאון בלחץ של 200–600 טור (מילימטר כספית). תחילה, מופעל מעגל ההתפרקות להתיך את הנחושת ולחמם אותה עד שהיא מגיעה לטמפרטורת האידוי. אזי, ההתפרקות החשמלית מעוררת או שואבת את אטומי הנחושת לרמת הלייזר העליונה, הלזירה מתחילה והיא מתחזקת עם עלית לחץ אדי הנחושת.
לייזרים המבוססים על הלידי נחושת, כמו נחושת כלוריד, נחושת ברומיד ונחושת יודית, פועלים בטמפרטורות נמוכות בהרבה, בטווח 300–600 מעלות צלזיוס. לייזרי אדי נחושת הלידית דורשים מעגל הפעלה חשמלי מורכב יותר. בדרך כלל, נדרשים שני דפקים (פולסים) מעוררי אנרגיה ברצף מהיר, הפולס הראשון מבודד אטומי נחושת והפולס השני שואב אותם לרמת הלייזר העליונה.
בלייזרי אדי נחושת נעשה שימוש נסיוני לעיבוד וחיתוך לייזר של מתכות ויהלומים. אולם, עיקר חשיבותם הייתה בהפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר, טכנולוגיה ניסיונית שנחקרה במדינות רבות בעולם בשנים 1970–1995. ביישום זה, לייזר אדי הנחושת מעורר לייזרי צבע מתכווננים.
אמנות ובידור

בשימוש ראשון בשטחי האמנות והבידור, לייזר אדי נחושת האיר את המיצג האמנותי של הפסל דני קרוון במפגש אמנויות שהתקיים בתל חי (ישראל) בספטמבר 1980. האלומות הנעות, ירוקות וצהובות לסירוגין, נשלטו על ידי ש. קמין באמצעות מערכת של מסננים כרומטיים ומראות.
לייזרי אדי נחושת שימשו לראשונה למטרות בידור על ידי פינק פלויד בסיבוב ההופעות שלהם בשנת 1994 לאלבומם The Division Bell.
ראו גם

רשימת סוגי לייזר
הערות שוליים

1 2  I. Smilanski, L.A. Levin, and G. Erez (1980). "Kinetics of population inversion in a copper-vapor laser investigated by a modified hook method". Optics letters. 5: 93–95.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  S. Gabay, P.Blau, M. Lando,I. Druckman, Z.Horvitz,Y.Yfrah, I. Hen, E. Miron and I. Smilanski (1991). "Stabilization of high power copper vapor laser". Optical and Quantum Electronics. 23.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  F. J. Duarte (Ed.), High Power Dye Lasers (Springer-Verlag, Berlin,1991) Chapters 1 and 5.
↑  I. Smilanski, G. Erez, L.A. Levin, High-power, high-pressure, discharge-heated copper vapor laser, Optics Communications 30, 1979, עמ' 70-74
↑  R. Biswal, G. K. Mishra, P. K. Agrawal,
S. V. Nakhe, and S. K. Dixit, Studies on the spectral purity of
copper–hydrogen bromide
laser radiations, Applied Optics 52, 2013, עמ' 3269-3278
↑  F. J. Duarte (Ed.), High Power Dye Lasers (Springer-Verlag, Berlin,1991) Chapter 5.
↑  המכון לאמנויות המכללה האקדמית תל-חי, כך הכל התחיל, ‏22.5.2020
מינהל הטילים והארטילריה הראשי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  נסיכות מוסקבה, ברית המועצות, האימפריה הרוסית, רוסיה הצארית, רוסיה 
 תאריך הקמה:  30 בספטמבר 1577 כפריקאז התותחים
 
מינהל הטילים והארטילריה הראשי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Гла́вное раке́тно-артиллери́йское управле́ние Министе́рства оборо́ны Росси́йской Федера́ции, בראשי תיבות: ГРАУ Миноборо́ны Росси́и), הוא מחלקה של משרד ההגנה הרוסי (לפני כן הסובייטי), שהיה כפוף לראש מינהל החימוש של הכוחות המזוינים הרוסים, המכהן במקביל כסגן שר ההגנה. הקמת הארגון מתוארכת לשנת 1577 עם הקמת "פריקאז התותחים", בשנת 1862 זו הפכה ל"מינהל הארטילריה הראשי" (Главное артиллерийское управление, בראשי תיבות ГАУ).
בפרט, המינהל אחראי על הקצאת מדדים לתחמושת וציוד של הצבא הרוסי. על פי קומרסאנט ב-2005, היו למינהל כוללים גדודים צבאיים בקלוגה, רז'ב, סרפוחוב דרומית למוסקבה ובוולגה והרי אורל.
לקריאה נוספת

Lennox, Duncan (March 1993). "Russian Missile Designators". Jane's Intelligence Review, p. 120.
Zaloga, Steven (August 1994). "Russian Missile Designations". Jane's Intelligence Review, p. 342–349.
הערות שוליים

↑  Kommersant-Vlast, Vys Rossikaya Armiya, 2005
כתב עת טורף

כתב עת טורף או טורפני או חמסני או נצלני (באנגלית: Predatory journal) הוא כתב עת מדעי בו כותבי המאמר משלמים על פרסומו, אולם כתב העת אינו מבצע בקרת איכות ראויה, בניגוד לכתבי עת מדעיים לגיטימיים.
בעולם הפרסום המדעי קיימים מספר מודלים למימון עלויות כתב העת. במודל הקלאסי, כותבי המאמר אינם משלמים דבר, או משלמים חלק מעלות הפרסום, ואת שאר העלות מכסה המוציא לאור בעזרת גביית תשלום מקוראי המאמר, בעיקר בדמות דמי מנוי (בעיקר לספריות אקדמיות), אך גם במכירת מאמרים בודדים. הכותבים משלמים לעיתים תשלום לכל עמוד (page charge), או תשלום עבור עמודי צבע (color charge), במיוחד בעבר כאשר הדפסה בצבע הגדילה משמעותית את עלות הדפסת כתב העת.
דמי המנוי הגבוהים של חלק מכתבי העת מקשים את הגישה למידע המפורסם בהם, במיוחד לאוניברסיטאות דלות תקציב במדינות מתפתחות, כמו גם לקוראים פרטיים, להם אין גישה חופשית לספרייה אוניברסיטאית. עקב כך, מוגבלת היכולת של מדענים מרחבי העולם לשתף פעולה. מתוך כך התפתחה תנועת הגישה החופשית, לפיה הגישה למאמרים מדעיים צריכה להיות חופשית לכל קורא. אם כן, יש צורך במקור אחר למימון הוצאות כתב העת.
דרך מרכזית בתנועת הגישה החופשית היא "הדרך המוזהבת", בה כותבי המאמר מכסים את מלוא עלות הפרסום. עם פריחת דרך זו, במקביל לכתבי עת לגיטימיים, צמחו גם כתבי עת המחקים את הצורה של כתב עת מדעי, אם כי לא את התוכן: תפקידו של כתב העת בתהליך הפרסום המדעי הוא לבקר את איכות המאמרים, בעזרת סינון מצד עורכים (חוקרים בתחום או עורכים מקצועיים עם הכשרה מדעית), ושימוש בביקורת עמיתים - קבלת חוות דעת מפורטות לגבי המאמר מצד חוקרים בתחום הנושא. כתב עת טורף לעיתים טוען לביצוע הצעדים הללו, אך במציאות מתקבל כל מאמר, ללא סינון וביקורת איכות, במטרה לגבות את דמי הפרסום מהכותבים.
הגדרה של כתב עת טורף

באפריל 2019 התכנסו 43 נציגים מעשר ארצות כדי לחפש דרכים להיאבק בכתבי עת ומו"לים טורפים. הנציגים כללו מוציאים לאור, מממני מחקרים, חוקרים, קובעי מדיניות, מוסדות אקדמיים, ספריות ואנשי טיפול. הם קבעו שצעד ראשון למאבק בכתבי עת טורפים הוא הגדרתם. תמצית ההגדרה שפרסמו: כתב עת טורף הוא כזה שמעדיף אינטרסים אישיים על-פני מחקר אקדמי, תוך פרסום מידע כוזב או מטעה, סטייה מהתהליכים המקובלים של עריכה ופרסום, הימנעות משקיפות ושתדלנות אגרסיבית.
קיימים גם כתב עת מתחזים - כתב עת טורף שמתחזה לכתב עת אקדמי מבוסס. הוא מאמץ את שמו של כתב העת המבוסס ומקים אתר אינטרנט שמתחזה לשלו. מטרתו להטעות חוקרים שישלמו עבור הפרסום בכתב העת המתחזה. ארגונים שונים מפרסמים רשימות של כתבי עת מתחזים, כמו הרשימה של Retraction Watch (קישור ישיר לרשימה).
תכונות מרכזיות של כתבי עת טורפים

בין הטענות המרכזיות לגבי כתבי עת טורפים:
קבלת מאמרים לפרסום במהירות, ללא ביקורת עמיתים ובקרת איכות, או ביצוע צעדים אלה באופן נמהר ומוגבל, וביניהם מאמרי מתיחה או שטות.
יידוע כותבים אודות דמי הפרסום רק לאחר קבלת המאמר לפרסום.
חיזור נמרץ אחר חוקרים כדי לשכנעם לפרסם מאמרים בכתב העת, או לשרת במועצת העורכים שלו.
רישום חוקרים כחברי מועצת העורכים של כתב העת ללא רשותם, ואי-הסרת חוקרים כאשר הם מתפטרים מתפקידי עורכים.
רישום שמות מזויפים כחברי מועצת העורכים.
חיקוי שם או מראה אתר האינטרנט של כתב עת מוכר.
טענות מטעות או שקריות לגבי ההוצאה לאור, כמו מיקום שקרי.
שימוש לא ראוי במספר מזהה ISSN.
היעדר אימפקט פקטור, או הצגת אימפקט פקטור מזויף.
תכונות מרכזיות של כתבי עת טורפים > המאבק בכתבי עת ומו"לים טורפים

בדצמבר 2019 פורסם מאמר בכתב העת Nature הקורא להתארגנות הקהילה האקדמית למיגור כתבי עת ומו"לים טורפים.
המאמר הפנה לפורום המרכז את המסמכים והפעילויות של הפעילים וקרא להצטרפות ותרומה למאבק. מחברי המאמר הצהירו על כוונתם להקים גוף בינלאומי לפיקוח על איכות כתבי עת אקדמיים. בכוונתם גם לפתח כלי דיגיטלי להערכת איכות של כתבי עת.