stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוות השומר

| --- | --- |
 
שער הכניסה לבט"ר חוות השומר
 מידע על המבנה
 סוג:  בסיס טירונים
 מיקום:  אילניה, הגליל התחתון
 תקופת הבנייה:  ?–1900
 בעלות נוכחית:   צבא ההגנה לישראל
 מפקד נוכחי:  סא"ל לירון מנשה הרשקו
 קואורדינטות:  32°45′39″N 35°24′04″E﻿ / ﻿32.7608°N 35.4011°E﻿ / 32.7608; 35.4011
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) חוות השומר(למפת הגליל העליון רגילה) חוות השומר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות השומר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות השומר
 
סמל הבסיס
נשיא המדינה יצחק הרצוג ושר הביטחון בני גנץ בביקור בבסיס חוות השומר
שער הכניסה המקורי לחוות סג'רה (1900)
בית הפקידות בחוות סג'רה
חוות השומר הוא בסיס טירונים צבאי השייך לחיל החינוך והנוער. הבסיס שוכן בגליל התחתון בקרבת היישוב אילניה.  המשרתים בבסיס מכשירים טירונים משני סוגי אוכלוסיות מיוחדות: חוסן - המאופיינת בחוסר מוטיבציה לשירות, ומקא"ם - חיילים בעלי קשיי הסתגלות, שנקראים גם חיילי איתן. החיילים מוכשרים לרמת רובאות 02. מסלול טירונות זה ארוך יותר מיתר מסלולי הטירונות המיועדים לאוכלוסיות המיוחדות, ואורך בין עשרה לאחד-עשר שבועות.
לאחר תקופת הטירונות יש אפשרות להמשיך בתחום הבסיס לשני מסלולים ייחודיים: מחלקת קרביים- מהווה הכנה לשירות קרבי מבחינה פיזית ומנטלית על ידי מפקדים מהיחידות הקרביות השונות, שמסיימיה משתבצים לתפקידים כגון: עובדי רסר, טכנאי טנ"א, נהג בטש, נהג משא כבד, וכו'. בעבר נקרא המיזם בשם "נערי רפול", על-שם מקימו רפאל איתן. מאז נעשו שינויים רבים בבסיס, כשבראשם התאמת החייל למערכת הצבאית הסדירה, והוצאתו לשירות סדיר משמעותי.
היסטוריה

בתחומה של "חוות השומר" נמצאת חוות סג'רה. אדמות החווה נרכשו ב-1899 על ידי חברת יק"א מיסודו של הברון הירש. החווה הוקמה ב-1900 כחווה להכשרה חקלאית בניהולו של אליהו קראוזה. החווה מהווה ציון דרך בתולדות היישוב: ארגון השמירה "בר גיורא", שהוקם כדי להעביר את השמירה על ההתיישבות העברית לידי יהודים, נטל על עצמו בשנת 1907 את כיבוש השמירה על הקולקטיב בחוות סג'רה מידי השומרים הצ'רקסים. המשימה הושלמה בהצלחה, וחוות סג'רה הפכה גם למרכז הארגון. ארגון זה היווה את הגרעין המייסד של ארגון השומר, שנוסד באפריל 1909 בכפר תבור. ומכאן שמה הנוכחי של החווה.
בינואר 1940 עלה לחווה גרעין "מצפה הגליל" של הפועל המזרחי שחכר את המקום באופן זמני, עד הקמת יישוב הקבע שלו, שדה אילן, בשנת 1949. ב-1948 הייתה החווה חלק ממערך ההגנה הקדמי במלחמת השחרור. בקרבות סג'רה כוחות קאוקג'י תקפו את החווה פעמים רבות אך נהדפו. על חומת החוות יש טבלת זיכרון ל-22 לוחמי גדוד 24 בחטיבת כרמלי שנפלו בקרבות אלה. המוסד החינוכי "חוות השומר" נוסד בשנת 1956, ופעל כמוסד חינוכי דתי, שהשתייך לארגון "הפועל המזרחי" עד שנת 1981.
חומת החווה ושער הכניסה הם משנת 1900. צמוד לחומה ישנה עמדת שמירה מבוצרת שנבנתה במאורעות תרצ"ו.
בסיס טירונים

המקום משמש כבסיס לטירונים מאוכלוסיות מיוחדות בעלי קשיי הסתגלות. מטרת המסלול היא להעניק לחייל סביבה "מוגנת" בה יוכל לפתח יכולת הסתגלות, כל זאת תחת הסיסמה ודרך החיים של הבסיס - "בזכות האמונה באדם" - מונח המייחד את הבסיס משאר בסיסי הצבא תוך שימת דגש על החייל במרכז, טיפול מיוחד בתנאים. בבסיס שלוש פלוגות טירונים: ארי, איתן וברק, ופלוגת עוז- פלוגת המפקדה.
שתי הפלוגות ארי וברק מתגייסות במקביל, ומכשירות לסירוגין חיילים משתי האוכלוסיות: מקא"ם וחוסן. פלוגת איתן מתגייסת בנפרד, ומכשירה חיילי חוסן וסהר בנים עם סעיפים נפשיים.
מדי כמה מחזורים מועבר בבסיס גם מחזור של "מחלקת שחר" - מחזור מקוצר של טירונות שנייה, לחיילים שלא הצליחו לצלוח את הטירונות הראשונה מסיבות שונות.
הטירונים מקבלים תוכני חינוך מגוונים, הנוגעים לשואה, לערכים כלליים ולמלחמות ישראל. כמו כן יוצאים החיילים לסיורים בירושלים ובאתרי מורשת במדינה.
חוות השומר מהווה גם בסיס האם של יחידת תצפית ובית ספר סיב"ה - יחידות של חיל חינוך שאחראיות על הסברה וסדנאות פיקוד בכלל יחידות צה"ל.
ראו גם

כן המפקדת - סרט תיעודי על טירונות בחוות השומר
הערות שוליים

↑  מסיבת סיום שנת הלימודים בחוות השומר, הצופה, 26 ביולי 1956
↑  כן המפקדת, הסרט המלא עם כתוביות באנגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304550505171
מוחמד אסד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 ביולי 1900 לבוב (למברג), ממלכת גליציה ולודומריה, נחלת הכתר האוסטרי, אוסטרו-הונגריה 
 פטירה:  23 בפברואר 1992 (בגיל 91) מיחאס (אנ'), ספרד 
 שם לידה:  Leopold Weiss
 מדינה:  פקיסטן פקיסטן
 מקום קבורה:  מרבייה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 
מוחמד אסד (בערבית ובאורדו: محمد اسد; נולד כלאופולד וייס; 2 ביולי 1900 – 20 בפברואר 1992) היה עיתונאי, מבקר חברתי, הוגה, דיפלומט, סופר ומתרגם. אסד נולד למשפחה יהודית בגליציה, אך הפנה עורף ליהדות ולמערב. הוא התאסלם ובילה חלק ניכר מחייו במזרח. אסד נודע בעיקר בזכות ספרו "The Road To Mecca" שהיה לרב-מכר וכן הודות לתרגום לאנגלית שכתב לקוראן. כפוליטיקאי נודע אסד כסגן שגריר פקיסטן לאו"ם וכן בעמדותיו האנטי-ציוניות.
קורות חייו > ילדותו ונעוריו

מוחמד אסד נולד ב-2 ביולי 1900, בשם לאופלד וייס, בעיר לבוב שבמזרח גליציה האוסטרית (כיום חלק מאוקראינה). בן שני להוריו מתוך שלושה ילדים. סבו, בנימין אריה וייס, היה רב אורתודוקסי חשוב בצ'רנוביץ, שהייתה אז בירת מחוז בוקובינה באוסטריה. אביו, עקיבא, היה אמור להמשיך במסורת המשפחתית ולשמש כרב גם כן. אך זו לא הייתה משאת נפשו, הוא התעניין במדעים ושאף ללמוד פיזיקה. עקב אילוצים כלכליים פנה עקיבא ללימודי עריכת דין. הוא התמחה תחילה בלבוב ולאחר מכן בווינה,לשם עברה המשפחה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אמו של אסד, מלכה,הייתה בתו הבנקאי מנחם מנדל פייגנבאום מלבוב (אביהם של דוריאן ואריה פייגנבאום). המשפחה חיה ברווחה כלכלית ואסד מעיד כי ילדותו הייתה שמחה ומספקת והוריו הקדישו את עצמם לגידול ילדיהם. למרות שהוריו לא היו אדוקים בדתם, אביו של אסד התעקש, מתוך כבוד למסורת המשפחתית, שאסד ישקוד על לימודי הדת. בגיל 13 אסד כבר יכול היה לקרוא ולדבר בעברית באופן שוטף והראה בקיאות גדולה בתורה ובתלמוד. ב-1914 לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אסד ברח מביתו כנער צעיר על מנת להתגייס לצבא האוסטרי. מונע מיצר ההרפתקה הוא אימץ שם בדוי והצליח להשתחל אל שורות הצבא מפני שנראה מבוגר מכפי גילו. פרק זמן קצר לאחר מכן הצליח אביו, בסיוע המשטרה, לאתר אותו ולהשיבו לחיק המשפחה ששכנה אז בווינה. ארבע שנים מאוחר יותר גויס אסד באופן חוקי לצבא,. אך מספר שבועות לאחר גיוסו פורק הצבא האוסטרי ומוחמד שוחרר לדרכו.
קורות חייו > הדרך לקריירה עיתונאית

אסד למד פילוסופיה והיסטוריה של האמנות באוניברסיטת ווינה. הוא לא השלים את לימודיו ובקיץ של 1920 עזב את העיר. על אף התנגדות אביו גמר אסד בלבו לבנות לעצמו קריירה עיתונאית. אסד מכר טבעת יהלום שירש מאמו, שנפטרה שנה קודם לכן, בידיעה שמעתה והלאה לא ייתמך כלכלית על ידי משפחתו. הוא השתמש בכסף כדי להגיע לברלין ולהתחיל שם את חייו. אסד התקשה מאוד למצוא עבודה בעיתונות והגיע לעיתים לחרפת רעב. לבסוף נפתח עבורו צוהר לעולם הקולנוע. הוא שימש כעוזר במאי עבור פרידריך וילהלם מורנאו וכתב תסריטים לסרטים עם העיתונאי הווינאי אנטון קו. לאחר שנה של עבודה בעבודות מזדמנות ושיטוטים בין ערים אירופאיות הצליח אסד לפרוץ לעולם העיתונות. הוא התקבל למשרה שולית בעיתון "United telegraph" כטלפן שמעביר ידיעות אל העיתונים המחוזיים. עבודה זו הייתה משעממת וחסרת מעוף אך מוחמד הצליח להשתמש בה כדי לפלס את הדרך לעבודה עיתונאית אמיתית. בשנת 1921 רוסיה הסובייטית הוכתה ברעב המוני שפגע במיליוני אנשים והביא למותם של מאות אלפים. אשתו של מקסים גורקי, סופר ופעיל פוליטי, הגיעה לברלין על מנת לגייס עזרה לרעבים. בציבור נודעו רק שמועות על בואה לאירופה, אך לאסד התמזל המזל לגלות את מקום הימצאה. חבר שעבד כשומר לילה במלון שבו התארחה שיתף אותו במהלך שיחת חולין בדבר הגעתה למלון. אסד הבין כי נפלה בידיו הזדמנות פז, שכן ראיון בלעדי עמה הוא החומר שממנו נבנות קריירות עיתונאיות. אסד מיהר למשרדי מערכת העיתון והצליח לשכנע את עורך החדשות לספק לו כרטיס עיתונאי לאותו הערב. אסד המתין בלובי המלון שעות ארוכות עד לבואה של מאדאם גורקי. הוא פנה אליה ושיתף אותה בכנות במשמעות שראיון עמה יכול להעניק לו. מאדאם גורקי נענתה לצעיר הלהוט ולמחרת כבר התפרסמה הכתבה הבלעדית בכל העיתונים המקושרים לסוכנות שבה אסד עבד. אסד ננזף על שפרסם כתבה ללא אישורו של העורך הראשי אך קודם, סוף-סוף, לתפקיד כתב. הודות לידע הרחב של אסד בשפות הוא קודם לתפקיד עורך-משנה של שירות החדשות לתקשורת הסקנדינבית.
קורות חייו > מפגש ראשוני עם המזרח התיכון

באביב 1922 קיבל אסד הזמנה מדודו דוריאן פיינגבאום, אחיה הצעיר של אמו לשהות עמו בארץ ישראל. דוריאן לא היה ציוני ולא חש זיקה מיוחדת לעולם הערבי. הוא חי בירושלים והתמקד בעבודתו כפסיכיאטר מצליח. מפני שלא היה נשוי ולא הייתה לו משפחה משלו, הוא ביקש למצוא מפלט מבדידותו בחברת אחיינו האהוב. דוריאן, שהיה תלמידו של פרויד, הכיר לאסד את נבכי עולם הפסיכואנליזה מספר שנים לפני כן בווינה וציין במכתבו את אותה תקופה מהנה אשר בילו יחד. אסד נענה להזמנה, עזב את עבודתו בעיתון ויצא לדרכו מזרחה.
אסד התערה בסצנה הפוליטית בארץ ישראל, התנגד לרעיון הציוני וחש סימפתיה כלפי הערבים. המפגש עם ההתרחשויות הפוליטיות באזור עוררו בו את היצר העיתונאי ולקראת סוף 1922 הוא ביקש לחזור לעבודתו ככתב. אסד הבין כי עיתונאים מעטים ממרכז אירופה זוכים להזדמנות לשהות במזרח התיכון ולכן עיתונים מרכזיים יכולים למצוא עניין בהעסקתו. באותה תקופה גרמניה הייתה בשפל כלכלי ורק עיתונים מועטים יכלו להרשות לעצמם לשכור את שירותיהם של כתבי חוץ. לאסד לא היו קשרים במערכות העיתונים הגדולים ושמו לא הלך לפניו באותה עת. הוא חיבר כתבה על רשמיו מארץ ישראל, ושלח עותקים ממנה לעשרה עיתונים גרמניים עם ההצעה לפרסם סדרת כתבות על המזרח התיכון. כפי שניתן היה לצפות תשעה מתוך עשרת העיתונים דחו אותו בנימוס. אך ה-Frankfurter Zeitung, שהיה מהעיתונים הבולטים באירופה, התרשם מעבודתו. העיתון הציע לו חוזה הכולל, מעבר לפרסום סדרת הכתבות, גם כתיבה של ספר על חוויותיו כאשר ישוב לאירופה. התשלום המוצע היה זעום אך אסד לא היה יכול לסרב להזדמנות שגם עיתונאים ותיקים ובעלי שם היו חושקים בה. הוא החל לחבר כתבות על רשמיו מישראל בתקווה כי יצליח להרחיב את היריעה ולהגיע גם אל שאר ארצות המזרח התיכון.
תקוותיו של אסד התגשמו, הוא שהה בקהיר שבמצרים ונחשף למאבק המצרי בשלטון הבריטי. שם הוא גם הכיר את מוסטפא אל-מראגי, תאולוג מבריק שבהמשך עמד בראשה של אוניברסיטת אל-אזהר. המפגש עם אל-מרגי הביא את אסד להבנה כי מצבו הרע של העולם המוסלמי לא יכול להיות מיוחס לאסלאם אלא לפירוש לא נכון שלו. אסד ביקר בירדן ופגש את האמיר עבדאללה, מפגש שהיה עבורו הראשון מבין רבים עם מנהיגים מוסלמיים. אסד אף הצליח להגיע לסוריה, למרות סירוב הצרפתים ששלטו בה לתת ויזה לאזרח של אוסטריה שנחשבה ״אויבת לשעבר״. לסוריה הגיע אסד במסע רגלי מחיפה. בתחילה התכוון להגיע מחיפה לאיסטנבול, אך לאחר שאיבד את דרכונו, החליט באימפולסיביות לנסות ולבקר בסוריה באופן לא חוקי. השלטון הצרפתי בסוריה הנפיק תעודות זהות לתושביה ואסד רכש מתושב העיר מטולה את תעודתו כדי להזדהות בפני המשטרה במקרה שיידרש לכך. לשמחתו של אסד המסמך לא הכיל תמונה אך התיאור של הגבר שממנו רכש את תעודת הזהות לא תאם את דמותו. רק הודות למזל לא סיים אסד את דרכו בכלא. הוא הצליח להגיע לדמשק שם שהה אצל חבר שהכיר בימיו בירושלים. אסד מתאר ביקור שערך עם חברו במסגד בעיר כרגע משמעותי בהתקרבותו לאסלאם. בשעה שצפה בתפילה עלתה באסד הכמיהה לחוש קרבה לאלוהים, כפי שלתפיסתו חשו המתפללים. הוא הרגיש כי תפילתם לא מנותקת מחיי היום-יום שלהם ונועדה לגרום להם להתחבר לחיים דרך החזקת האל בקרבם. עם המודעות החדשה הזו בקרבו, בילה אסד חלק ניכר מזמנו בדמשק בקריאת כתבים אסלאמיים. בסתיו של 1923 עזב אסד את סוריה, הוא בילה מספר חודשים בטורקיה והמשיך משם חזרה לאירופה.
קורות חייו > חזרה לאירופה והמפגש עם אלסה אמידסט

לאחר 18 חודשים של מסעות ברחבי המזרח התיכון הגיע אסד לווינה. שם נפגש עם אביו אשר השלים עם החלטת בנו לפרוש מהלימודים. אחרי שהשניים התראו המשיך אסד לפרנקפורט כדי לפגוש את צוות מערכת העיתון שעבורו כתב כבר מעל לשנה. אסד שהה מספר חודשים באירופה ועבד כעורך ב-Frankfurter Zeitung, בו זכה להערכה גדולה על אף גילו הצעיר. אסד הרבה לבקר בברלין, שם התגוררו רבים מחבריו. באחד מביקוריו בעיר, ישב אסד ב-Romanisches Café, שהיווה נקודת מפגש לאומנים ואינטלקטואלים ושם התוודע לאלסה אמידסט. אמידסט הייתה אלמנה, אם לילד בן שש וציירת. היא הייתה מבוגרת מאסד בחמש-עשרה שנה אך הפרש הגילאים לא הורגש בקשר הייחודי שנרקם בין השניים. אסד חש כי בניגוד לשאר מכריו האירופאים, אלסה מבינה לנפשו והוא שש לשתף אותה ברשמיו על העולם הערבי. אסד מספר כיצד בבואו לכתוב את הפתיחה לספר, אשר התחייב בפני מערכת העיתון לחבר על מסעותיו במזרח, הרגיש כאילו הוא כותב מכתב אליה. אלסה ואסד נישאו לבסוף, אך הדבר קרה רק יותר משנתיים אחרי אותו מפגש ראשון. זאת מפני שזמן לא רב לאחר היכרותם חזר אסד בשנית למזרח התיכון, ללא הבטחה להמשך הקשר עם אלסה.
קורות חייו > בחזרה למזרח

עם השלמת ופרסום ספרו "Unromantisches Morgenland" (ארץ המזרח ללא רומנטיקה), באביב של 1924, נשלח אסד על ידי מערכת העיתון בחזרה למזרח. הוא התחיל את מסעו השני במצרים ושהה מעל לחודש בקהיר. במהלך שהותו בעיר אסד פיתח את ידיעותיו בערבית ולקח שיעורים ברזי השפה אצל סטודנט מאוניברסיטת אל-אזהר. הרחבת בקיאותו בשפה הערבית פתחה בפניו את האפשרות להעמיק במחקר הלא-פורמלי שניהל על האסלאם. אסד החל לחוש כי, בניגוד לתפיסתו בעבר, גם אדם אירופאי יכול לתפוס במלואם את הלך הרוח והראיה של העולם המוסלמי. ממצרים המשיך אסד לשוטט בין ארצות ערב במשך שנתיים. הוא ביקר באמירות עבר הירדן ושהה בחברת האמיר עבדאללה. עבר דרך לבנון ואף חזר לסוריה הודות לויזה צרפתית שמערכת העיתון דאגה כי תונפק עבורו. אסד שהה בבגדד בתקופה תוססת בקורותיה. הוא מספר ב"דרך למכה" כי נכח כעובר אורח בניסיון של הבריטים לדכא התקוממויות שפרצו בעקבות החלטה פרו-בריטית של הממשלה העיראקית. לטענתו נחלץ באירוע זה במזל מאש כוחותיהם של הבריטים בעוד רבים אחרים נהרגו.
מבגדד המשיך לאיראן, אותה הוא תר מקצה לקצה במשך קרוב לשנה וחצי ובה למד את השפה הפרסית. שישה חודשים נוספים עברו עליו באפגניסטן, במסעות רכובים וכאורח של המלך אמאנואלה ח'אן בבירתו קאבול. בדרכו לקאבול שוחח אסד עם ראש המחוז האזרג'אט, והטיח בפניו את תסכולו על התרחקות העולם המוסלמי מהדת והכניעה לתכתיבי המערב. ראש המחוז בתגובה הצהיר כי אסד, הוא מוסלמי בלבו, גם אם איננו מכיר בכך והציע לו להתאסלם באותו הרגע. אסד לא קיבל על עצמו את האסלאם עד סוף אותה השנה, שכן אף כי העריך אינטלקטואלית את תורתה של הדת המוסלמית, הוא לא השתכנע אז כי היא אכן מייצגת את דבר האל.
קורות חייו > אירופה, שוב

אסד חזר לאירופה דרך רוסיה הסובייטית. הוא התקבל בברכה במערכת העיתון שם צבר מוניטין כאחד מכתבי החוץ הבולטים באותה עת. כתבותיו על העם האיראני ויחסו לדת תפסו את תשומת לבם של חוקרים מתחום המזרחנות והוא הוזמן להעביר סדרת הרצאות באקדמיה לגאו-פוליטיקה בברלין כשהוא בן 26 בלבד. עם חזרתו נישא לאלסה וזמן קצר לאחר מכן עברו בני הזוג יחד לברלין. אסד נתקל במחסום כתיבה ונמנע מחיבור הספר החדש שמערכת העיתון דרשה ממנו להוציא. בעקבות כך הוא עזב, ויש הטוענים פוטר, ממערכת ה-Frankfurter Zeitung.
הודות למוניטין שלו חתם אסד בקלות חוזים עם שלושה עיתונים אחרים. החזרה לאירופה והמשך לימודיו על האסלאם שכנעו את אסד כי הקוראן אכן מבטא את דבר האל. אסד ראה בהתייחסות של הקוראן להשלכות של חמדנות תשובה לאומללות שהוא זיהה בחברה המערבית. אומללות שייחס להתנתקות ממערכת ערכים מוסרית ולרצון אינסופי להתרחבות ותאוותנות. היכולת של הקוראן להיות רלוונטי למצוקות שאסד זיהה בחייו שכנעה אותו כי האסלאם היא הדת שלפיה הוא רוצה לחיות את חייו. אסד ואלסה התאסלמו בספטמבר 1926. במעמד זה ויתר אסד על שמו הקודם ליאופלד וייס. השם החדש אסד, נבחר על ידי האימאם ההודי שבמסגדו בברלין אסד התאסלם.
ההחלטה להתאסלם לא התקבלה בברכה על ידי משפחתו של אסד. במשך שמונה שנים שמר אביו של אסד על שתיקה כתגובה על התאסלמות בנו. בתום אותן שנים ארוכות התחדש הקשר בין השניים והם החליפו תכופות מכתבים.
לאחר שאימצו את האסלאם יצאו אסד, אלסה ובנה הקטן בינואר 1927 אל המזרח התיכון, במטרה להשתכן ולבנות את חייהם המשותפים שם. אך מספר ימים אחרי שהגיעו למכה ביוני של אותה השנה, חלתה אלסה ותוך שבוע היא נפטרה. אלסה נקברה בעיר ואסד בלוויית בנה בן העשר, אחמד, נדד ברחבי חצי האי-ערב. לאחר שנה דרשה משפחתה של אלסה כי אחמד ישלח את הילד ללמוד בבית ספר באירופה ואסד נותר לבדו.
קורות חייו > בשליחותו של אבן סעוד

אבן סעוד, היה שליט שבנה את כוחו בעצמו. הוא היה שליטה של נג'ד וחג'אז ולבסוף ייסד את ערב הסעודית ועמד בראשה. בילדותו איבדה שושלתו את כוחה במרכז ערב אך אבן סעוד לא ויתר על החלום להחזיר את השטח לשליטת משפחתו. בשנות העשרים לחייו הוא החל במסע כיבושים ולאט לאט הגדיל את כוחו. לאבן סעוד ולאסד הייתה חברות קרובה. הקשר עם אבן סעוד מהווה דוגמה ליכולת יוצאת הדופן של אסד לרקום קשרים עם בכירי העולם המוסלמי. באותה תקופה השליטה של אבן סעוד בחג'אז לא הייתה יציבה והונהגה מדיניות חשדנית כלפי מערביים, למרות זאת הותר לאסד להסתובב ברחבי הממלכה ולהתערות בין אנשיה. האמון שנתן אבן סעוד באסד כה הפתיע את אחד מיועציו של המלך, שהיה מרגל בריטי, עד כי באחד מדוחותיו הוא מספר על חשדותיו כי אסד הוא בעצמו מרגל עבור הבולשביקים. בקיץ של שנת 1929 ביקש אבן סעוד מאסד לצאת למשימה למען ארצו. הבריטים רצו להקים קו רכבת מבצרה, עיראק לחיפה ובכך ליצור מעבר יבשתי להודו. כדי לעשות זאת היה עליהם לבנות בשטחו של אבן סעוד, דבר שהמלך לא היה מוכן להסכים לו בשום מחיר. אבן סעוד חשד כי הבריטים מסייעים למרד תנועת אל-אח'ואן בהובלת פייסל עד-דוויש, שהתרחש נגדו, ומספקים להם תחמושת. אבן סעוד הציע לאסד, מתוקף תפקידו ככתב שכביכול לא קשור ישירות לאף אחד מהצדדים, לצאת ולברר מהם מקורות המימון והתחמושת של עד-דוויש. אסד נענה לבקשה ולאחר מסע מדברי מסוכן לכווית, כדי לאסוף ראיות, הוא פרסם סדרת כתבות, בהן חשף כי המורדים נתמכו על ידי מעצמה אירופאית גדולה. החשיפה של אסד עוררה הדים ופורסמה הן בתקשורת האירופאית והן בזו הערבית. ג'ון פילבי, אחד מיועציו של המלך אבן סעוד, מטיל בספק את עדותו של אסד על המשימה שאליה נשלח וטוען כי לא קיימת אף הוכחה להתרחשותה.
ככל הנראה אסד הפיק תועלת חומרית מקשרו עם אבן סעוד, מאז שנוצר הקשר עם הגעתו של אסד לחצי האי-ערב וכן שנים רבות לאחר מכן. אבן סעוד נהנה מהכתבות המחמיאות שפרסם אסד בעיתונים אירופאיים וייתכן שזה היה אחד ממניעיו לשמור את אסד בקרבתו. יחד עם זאת אסד לא חשש להביע ביקורת על המלך והביע בכתביו את אכזבתו מכישלונו להחיות במדינתו את הרעיון האסלמאי במלואו כפי שאסד הבין אותו.
השליחות בשמו של אבן סעוד לא הייתה הפעם היחידה שבה סיכן אסד את חייו במשימה למען מנהיג מוסלמי. לאחר שהתאכזב מהנהגתו של אבן סעוד נשא אסד את פניו אל התנועה הסנוסית שפעלו לפי ראותו למימוש האידיאל של חברה אסלאמית. בינואר 1931 לבקשתו של אחמד שריף אס-סנוסי יצא אסד לקירנאיקה כדי לראות איך אפשר לסייע למאבק הסנוסי באיטלקים. מתוך מחשבה כי יוכל לסייע בהקמה של קו אספקה לכוחות הלוחמים דרך כופרה. אך עד הגיעו לקירניאקה כופרה כבר נפלה בידי האיטלקים ולא נותר דבר לעשות. פילבי בביקורתו על ספרו של אסד "The Road To Mecca" מערער גם על אמיתותו של סיפור זה.
קורות חייו > נישואין נוספים והולדת בנו טלאל

ב-1929 נישא אסד לרוקייה, ילדה בת 11 משבט מוטייר הבדואי. דודה של רוקייה שיקר לאסד באומרו כי הילדה כבר בת חמש-עשרה ובשלה לנישואין. הדוד טען כי הוריה מתנגדים לנישואין לא בשל גילה הצעיר אלא בגלל דעות קדומות על אסד כאירופאי ודאג לארגן את הנישואין בין השניים. ביום חתונתם כאשר פגש לראשונה אסד בכלה, גילה כי אכן מדובר בילדה ולכן התגרש ממנה מבלי לממש את נישואיהם.
אסד נישא בשלישית למונירה בינת חוסיין אל-שמארי משבט אל-שמאר ב-1930. מונירה שהייתה צעירה מאסד בחמש-עשרה שנה ילדה את בנו הביולוגי היחיד, טלאל. טלאל אסד, הוא כיום אנתרופולוג בעל שם בחקר דתות. שימש כמרצה באוניברסיטאות: חרטום שבסודן, האל שבאנגליה, אוניברסיטת העיר ניו-יורק ואוניברסיטת ג'ון הופקינס בארצות הברית.
קורות חייו > המעבר להודו

אסד עזב את חצי האי ערב להודו ביוני 1932 יחד עם מונירה וטלאל, שהיה אז רק בן שמונה חודשים. מקורות של הסוכנות הבריטית דיווחו כי אסד יצר קשר עם אקטיביסט מוסלמי בשם איסמעיל גהזנאבי מהעיר אמירסטר ולכן הגיע להודו ל"סיבוב הרצאות". בזמן שהותו בהודו הועבר דיווח נוסף של הבריטים כי אסד מבקש להפיץ רעיונות בולשביקיים. אסד ומשפחתו הגיעו לעיר קראצ'י, כיום העיר הגדולה בפקיסטן, בספינה ומשם המשיכו בהקדם לאמירסטר. עם הגעתו להודו מיהר אסד ללמוד אורדו וקלט בקלות גם את הדיאלקט של האנגלית ההודית. לאסד היו את כל הנתונים הדרושים כדי להצליח ולהתנייד במעלה הסולם החברתי בהודו. כאירופאי, מוסלמי, אשר בילה את שנותיו הקודמות בערים המקודשות לאסלאם ונשא אישה ערביה הוא התקבל בברכה בקרב ההודים המוסלמים. גם העובדה שהיה יכול לכתוב באנגלית, שפתה של האליטה ההודית, שירתה אותו.
באמירסטר ולאהור השכנה יצר אסד קשרים עם קהילת המוסלמים של קשמיר. השלטון בקשמיר, שגובה על ידי הממשל הבריטי, לא היטיב עם המוסלמים של אותו אזור. מתנדבים מוסלמים מפאנג'ב השכנה פלשו לקשמיר באופן לא חוקי כדי לתמוך בתושבי קשמיר ולייצר התנגדות, אך ב-1932 אותן הפרות סדר שככו. יחד עם זאת הממשלה בקשמיר נקטה מדיניות של משנה זהירות ועם היוודעם על הגיעו של אסד הם ביקשו להרחיקו. לא ידוע מה עשה אסד בקשמיר ומה הוביל אותו לעזוב אותה אך הוא המשיך ממנה ללהאור. שם הוא מסד קשר עם מוחמד אקבאל, משורר ופעיל פוליטי, ממוצא קשמירי. אסד שייחל לתחייה והתחדשות של העולם המוסלמי, ראה באקבאל, אשר באותה העת כבר הניח את היסודות להקמתה של מדינה אסלאמית בתת-היבשת ההודית, שותף למטרותיו. אקבאל עודד את אסד להישאר בהודו כדי לפתח את הבסיס האינטלקטואלי שעליו תקום המדינה המוסלמית החדשה. מאז התמקד אסד בפיתוח רעיונותיו על החוק והתרבות האיסלמית. אסד הזדהה עם התנועה המוסלמית אהל אי-חאדית' שצמחה אז בהודו, תהודות למאמציהם של סיד נזיר חוסיין וסידיק חסן קאן. הטענה של תנועת אהל אי-חאדית' היא כי שני המקורות הראשוניים של האסלאם- הקוראן והחדית'- ופירוש עצמאי שלהם, הם אשר צריכים להכתיב את אורחות החיים. במרץ 1934 פרסם אסד ספרון תחת השם "Islam At The Crossroads" בו הוא מבקר את הנצרות, מגנה את תרבות המערב ואת יחסה לאסלאם. הספר הודפס בכמה מהדורות בהודו ובפקיסטן, הפרק הראשון בספרון יצא לאור גם בנפרד תחת השם "The Spirit Of Islam" וב-1946 בביירות אף פורסם תרגום מלא שלו לערבית. התרגום הערבי לספר שימש השראה לסייד קוטב, תאורטיקן מוסלמי, שהסתמך עליו באופן נרחב כבסיס לכתביו הראשונים.
ב-1936 החל אסד לעבוד כעורכו של העיתון "Islamic Culture", משרה שאפשרה לו להרחיב את קשריו במעגל המלומדים ההודי המוסלמי.
קורות חייו > מלחמת העולם השנייה

באוקטובר 1938 עזב אסד את עבודתו כעורך העיתון ויצא מהודו לאירופה, במטרה לנסות ולהציל את בני משפחתו היהודית מזרועות השלטון הנאצי. הוא הגיע באפריל 1939 לוינה שם השיג ויזה לכניסה לבריטניה. בבריטניה עשה מאמצים להביא אליו את אביו, אמו החורגת (אמו הביולוגית נפטרה ב-1919) ואחותו. עובדה זו ידועה לנו מתוך תיעוד של מכתב ששלח אסד לנציגות הודו בבריטניה בו הוא כותב:
" I beg you to give me a prolongation of this visa till the end of this year as my parents will come in about 4 to 5 months. I have to settle many things for them".
אסד הצליח להשיג לאביו ויזה לפאנג'ב שבהודו אחרי הסיפוח של אוסטריה. אך האב לא רצה לעזוב ללא בתו. אסד מספר ששלח ויזה לאחר מכן גם לאחותו אך היא איבדה את המכתב. ככל הנראה אביו נספה בגטו טרזינשטאט ואחותו נספתה באושוויץ. עם ההכרזה של בריטניה על מלחמה עם גרמניה בספטמבר 1939, אסד, שכבר חזר להודו בקיץ של אותה השנה, נעצר. מפני שאוסטריה נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים הפך אסד באופן אוטומטי לאזרח של גרמניה וכך נכלא במחנה מעצר לאויבי האימפריה הבריטית, המוסלמי היחידי בקרב מעל לשלושת אלפים עצורים. אסד שהה במחנה שש שנים ארוכות עד לשחרורו באוגוסט 1945. במהלך מעצרו נתמך אסד בדודו מירושלים, אריה פיינגבאום, אשר דאג לספק לו מזון, בגדים וכסף.
קורות חייו > פקיסטן

ב-1946 הגיע אסד לקשמיר, שם ייסד עיתון בשם "ערפאת" שאת תוכנו חיבר בעצמו. בשנת 1947, כשפקיסטן הוקמה, נקרא אסד להקים מחלקה של "שיקום אסלאמי" בממשלה החדשה. כוונתו הייתה לפרט את המושגים האסלאמיים האידאולוגיים של מדינה וקהילה שמהם יוכל הארגון הפוליטי שזה עתה נולד לשאוב את רוחו. אסד בנה הצעות לחוקה למדינה החדשה אותה ייעד להיות דמוקרטיה ליברלית. תפיסתו הייתה מנוגדת לתפיסה של מדינה אסלאמית טוטליטרית שהיה נפוץ בקרב הוגים בשנות ה-30 וה-40. למרות שביסס את רעיונותיו על מקורות באסלאם ופרסם אותם באסופה שכותרתה "Islamic Constitution Making", בפועל מעטים מהם, אם בכלל, יושמו. אסד הרגיש כי פקיסטן אומנם שימשה אי מוסלמי שמנע מהמאמינים לשקוע בתוך חברה הינדית חזקה ומפותחת יותר, אך היא הייתה רחוקה מהחזון של אקבאל ושלו. ההתעקשות של אסד על כך שהחוקה של פקיסטן תתיר את בחירתה של אישה לראשות המדינה פתחה את הדרך עבור בנזיר בהוטו לכהן פעמיים כראש ממשלה בארצה.
ב-1949 עבר אסד למשרד קשרי החוץ של פקיסטן והיה אחראי על קשריה של פקיסטן במזרח התיכון. אסד שקד על חיזוק הקשרים בין פקיסטן לשאר העולם המוסלמי. ב-1950 נסע אסד לבקר בערב הסעודית, הוא סירב לנסוע עם דרכון בריטי וקיבל את הדרכון הפקיסטני הראשון. בתחילת 1952 הגיע אסד לניו-יורק כנציגה של פקיסטן באומות המאוחדות. אסד שהתנגד לקולוניאליזם המערבי פעל במסגרת עבודתו למען עצמאותה של תוניסיה. בורגיביה, נשיא תוניסיה הראשון, הזמין בעקבות כך את אסד לארצו כאורחו.
קורות חייו > ניו יורק > נישואין לפולה חמידה

כאשר עבר לארצות הברית השאיר אסד את אשתו מונירה ובנו טלאל מאחור וחי לבדו בפנטהאוז במנהטן. הוא התאהב בפולה חמידה, אמריקאית ממוצא פולני אשר המירה את דתה מנצרות קתולית לאסלאם, טרם הכירה את אסד. אסד התגרש ממונירה והתחתן בנובמבר 1952 עם פולה, בפני שופט אזרחי בניו יורק. נישואיו החדשים לא התקבלו בעין יפה בקרב עמיתיו הפקיסטנים. כאשר גם ראש הממשלה של פקיסטן באותה עת, חוואג'ה ניזמודין גינה אותם. על רקע אותה מתיחות עזב אסד בסוף אותה שנה את המשרד הפקיסטני לקשרי חוץ.