stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שייטת הטרפדות
הטרפדות > הטרפדות הבריטיות > טרפדות מתוצרת "בריטיש פאואר בואוט"

מייסד חברת פאואר בואוט, יוברט סקוט-פיין (Hubert Scott-Paine), החל את דרכו בבניית סירות מרוץ בעלות גוף גלישה עם מִנְשָׁק זָוִיתִי, Hard Chine וספינות מהירות להצלת טייסים. מכיוון שלא היו כאמור בבריטניה מנועי בנזין חזקים מספיק, הוא העביר את דגם PT-9 שייצר, בהשקעה פרטית, לארצות הברית במטרה לצייד אותו במנועי "פאקרד". שנים מאוחר יותר, שימש דגם זה כבסיס לסדרת ספינות הטורפדו מתוצרת אלקו האמריקאית.
האדמירליות הבריטית העדיפה בתחילה את הספינות מתוצרת פאואר בואט. לקראת סוף המלחמה חברת פאואר בואט יצרה ספינות תותחים/טורפדו מהירות שהתאפיינו חיצונית במבנה גשר בצורת "גב לוויתן" שנמשך לאורך הסיפון האחורי. לחלק מאותן ספינות קוצר המבנה האחורי על מנת לאפשר התקנת תותחים בירכתיים. הספינות שהגיעו לחיל הים הישראלי היו מדגם זה.
הטרפדות > טרפדות ראשונות

| הטרפדות המוקדמות> תקופת שרות | הטרפדות המוקדמות> מס צי ושם הספינה  | הטרפדות המוקדמות> פעילות | הטרפדות המוקדמות> תמונה  | הטרפדות המוקדמות>  | הטרפדות המוקדמות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | טרפדת אמריקאית תוצרת היגינס | מבט מלמעלה על הטרפדת הראשונה אח"י נץ ט-15 לפני הרכבת חימוש |  |  |
| יולי 1950 | ט-15/ ט-200 אח"י נץ |  | הטרפדת הראשונה אח"י נץ (ט-200) תוצרת חברת היגינס ארצות הברית על רקע שובר הגלים בנמל חיפה, 1953 |  |  |
|  |  | טרפדות בריטיות תוצרת "ווספר-תורניקרופט" |  |  |  |
|  | ט-201 אח"י נשר |  | טרפדת בריטית תוצרת חברת ווספר-תורניקרופט |  |  |
|  | ט-202 אח"י עייט |  |  |  |  |
|  | ט-204 אח"י דיה | טרפדת זאת הובאה מאנגליה למספנות מולאן על מנת שתיבדק על ידי מהנדסי מולאן, למציאת פתרון לבעיית התחפרות החרטום בטרפדות הצרפתיות במהירות מעל 15 קשר | טרפדת חיל הים ט-204 תוצרת חברת ווספר-תורניקרופט |  |  |
|  | ט-212 אח"י תנשמת | הושבתה לאחר קבלת חור בתחתית בפיקוד מייק גל |  |  |  |
|  |  | טרפדות בריטיות תוצרת "פאואר בואוט" |  |  |  |
|  | ט-203 אח"י איה |  |  |  |  |
|  | ט-209 אח"י שלדג | , הגיעה לארץ בגרירה מאנגליה, כשהיא מצוידת בתותח 6 פאונד (57 מ"מ) | טרפדת ט-209 נושאית תותח 57 מ"מ |  |  |
|  | ט-210 אח"י לילית |  | טרפדת חיל הים ט-210 תוצרת פאואר בואוט. |  |  |
|  | ט-211 אח"י ינשוף | הגיעה לארץ עם תותח 6 פאונד (57 מ"מ) בחרטום | טרפדת תוצרת בריטית, אח"י ינשוף (ט-211) |  |  |
הטרפדות > גלריה

הטרפדת הראשונה תוצרת ארצות הברית ט-15.
הטרפדת הראשונה בנמל חיפה 1952, מספרה שונה לט-200.
טרפדת תוצרת ווספר בריטניה (ט-204 הראשונה).
טרפדת ט-210 מדגם בריטי.
טרפדת ט-211 מדגם בריטי.
מפקד השייטת אולי וצלר על הטרפדת ט-207 יוצאת מאנגליה לצרפת ומהווה מקור למידה.
טרפדת ט-207 בהפלגות ראשונות בצרפת.
צוות וקצינים מקבלים טרפדת באנגליה 1951.
צוות הטרפדת במספנת מולה.
הטרפדות > הטרפדות הצרפתיות

בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 לא הייתה מדינה שהסכימה למכור לישראל נשק חדש. ההתקשרות בצרפת הייתה עם מספנה בכפר מולה על נהר הסן, 40 ק"מ צפונית לפריז. המספנה הייתה למעשה נגריה גדולה שהתמחתה בבניית יאכטות, שקודם לכן לא תכננה ובנתה ספינות טורפדו ועל כן הייתה פטורה ממגבלות. ממספנה זו הוזמנו ארבע טרפדות מונעות בבנזין: אח"י בז (ט-205), אח"י תחמס (ט-206), אח"י פרס (ט-207), ואח"י יסעור (ט-208). טרפדות אלו היו הזמנה ראשונה של חיל הים של כלים חדשים ובכך הקדים החיל את כלל צה"ל שהסתפק באותה עת בהצטיידות מעודפי מלחמת העולם השנייה.
הטרפדות הצרפתיות היו גדולות יותר מהבריטיות. אורכן היה 26.52 מטרים, ב-4.32 מטרים יותר מאשר הטרפדות הבריטיות. משקלן הריק היה כ-44 טונה ועם חימוש ודלק הגיע ל-62 טונות. תכנון הטרפדות התבסס על קווי הגוף של סירת מנוע מהירה מדגם HSL (High Speed Launch), מתוצרת חברת בריטיש פאואר בואוט, שנועדה להצלת טייסים שנטשו את מטוסם לים. לחיל הים הישראלי לא היה ניסיון בתכנון כלי שיט והצרפתים ביצעו את התכנון המפורט של הספינות, אם כי גם במספנת מולה היה חוסר ניסיון בתחום זה. תכנון הטרפדות התבסס גם על קווי גוף של הטרפדת הבריטית מתוצרת פאואר בואוט שהייתה קצרה יותר.
הספינה שנבנתה במספנה הצרפתית הייתה עם מערכת הנעה מורכבת ומסובכת שכללה ארבעה מנועי בנזין מדגם יונקרס יומו 210 (Junkers Jumo 210). מנועים אלה היו מנועים אוויריים מתוצרת גרמניה שהוסבו להנעה ימית, הסבה שכללה את הפיכת המנוע ב-180 מעלות. בדגם האווירי המקורי גל המדחף נמצא בחלק העליון של המנוע, אך לצורך השימוש הימי צריך היה להפוך את המנוע כך שציר המדחף יצא מתחת למנוע. שינויים משמעותיים אחרים היו שינוי והסבת מערכת השמן והתקנת מערכת קירור כפולה עם מי ים שציננו את מי הקירור של המנוע (שבמקור היה עם קירור נוזלי).
זוג מנועים שולבו לציר מדחף אחד באמצעות תיבת תשלובת. הפיקוד על המנועים היה בלתי ישיר באמצעות טלגרף לחדר המכונות לעומת הספינות הבריטיות הישנות יותר שבהן הייתה שליטה ישירה על המנועים מהגשר. מספנת מולה ניצלה הזדמנות לבחון מקרוב את "ט-209" מתוצרת פאואר בואוט שהובאה למספנה הצרפתית ערב הפלגתה לארץ בגרירה ולבצע מספר שיפורים בתכנון הטרפדות שבנתה.
הטרפדות > טכנולוגיה

כל מערכת ההנעה שכללה את המנוע, התשלובת וציר המדף (ה-Drive Train) הייתה חייבת להיות באותו קו – In Line. יציאה של אחד הרכיבים מהקו עקב גמישות גוף הספינה או סיבות אחרות היוותה בעיה רצינית. שקיעת המנועים בספינה יצרה בעיה חמורה ביותר בספינות הבנזין גם בגלל השילוב. מערכת הנעה זאת גרמה לבעיות תפעול ותחזוקה קשות עד כי בתקופה הראשונה לשירות הטרפדות הצרפתיות הן לא היו כשירות כלל למבצעים ורוב פעילות הבט"ש התבצעה באמצעות הטרפדות הבריטיות וספינות המשמר הבריטיות הישנות – ה"אם אלים" – שהושארו בארץ על ידי הבריטים. ההנעה באמצעות דלק בנזין במספר אוקטן גבוה הגבירה את הסיכון לטרפדת בקרב בגלל פוטנציאל השרפה הגבוה. יציאה עם ספינת טורפדו מונעת בנזין לים הייתה מסוכנת. למשימות מבצעיות ארוכות טווח נשאו הספינות "בידונים" – מכלי גומי מתנפחים בנפח כשני 2 מ"ק כל אחד, שהיו שואבים לתוכם בנזין "כחול-היי אוקטן" . כל יציאה לים הייתה במוכנות מלאה לקרב.
בעת שצוות מספנת חיל הים ניסה לרתך על סיפון הטרפדת ט-206 תושבות למכלי דלק חיצוניים אירע פיצוץ של אדי הבנזין שבהם היו רוויים מכלי הדלק הריקים של הספינה. בפיצוץ שאירע נפגע אחד הפועלים והספינה ניזוקה קשה. היא הוחזרה למספנת מולה בצרפת לשיפוץ, במהלכו הוחלט על החלפת מערכת ההנעה לדיזל: במקום ארבעת מנועי הבנזין הותקנו בה שני מנועי דיזל נפייר דלטיק חדשניים שהפיקו כ-2,500 כ"ס כ"א. לאור הצלחת ההחלפה הוזמנו שתי טרפדות נוספות עם מנועי דיזל. ט-206 שבה ארצה ב-1957. בשלושת טרפדות המונעות בבנזין הנותרות החליפה מספנת חיל הים את מנועי היומו הגרמניים במנועי פאקרד אמריקאיים, שגם הם הונעו בבנזין אוקטן גבוה.
הטרפדות > טרפדות בנזין צרפתיות

| טרפדות בנזין צרפתיות תוצרת "מאולן"> תקופת שרות | טרפדות בנזין צרפתיות תוצרת "מאולן"> מס צי ושם הספינה  | טרפדות בנזין צרפתיות תוצרת "מאולן"> פעילות | טרפדות בנזין צרפתיות תוצרת "מאולן"> תמונה  | טרפדות בנזין צרפתיות תוצרת "מאולן">  | טרפדות בנזין צרפתיות תוצרת "מאולן">  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ט-205 אח"י בז |  | טרפדת חיל הים ט-205 נושאית תותח 40 מ"מ מברכת את המשחתות בטקס הגעתן לנמל חיפה, 20 יוני 1956 |  |  |
|  | ט-206 אח"י תחמס | נשרפה בנמל ונשלחה לצרפת להסבה למנועי דיזל. פעולת פורט סעיד במלחמת ששת הימים | טרפדת חיל הים ט-206 תוצרת מאולן בצרפת, לאחר שיפוץ והתקנת מנועי דיזל, נושאת תותח בופורס 40 מ"מ בחרטום |  |  |
|  | ט-207 אח"י פרס | פעולת פורט סעיד במלחמת ששת הימים | טרפדת ט-207 נושאית סירות קאיק של שייטת 13 |  |  |
|  | ט-208 אח"י יסעור |  | אח"י יסעור בטקס קבלת פני הצוללת אח"י תנין 16 ינואר 1958 |  |  |

הטרפדת ט-205.
טרפדת ט-205 בצבעי הסוואה נושאית תותחי 20 מ"מ.
טרפדת ט-207 תלבושת עבודה חצי גוף ערום.
הטרפדות > הסדרה השנייה

על בסיס הניסיון שהצטבר בשדרוג שנעשה לט-206 ולאור העובדה שהטרפדות הבריטיות החלו לצאת משימוש עקב התיישנות הגוף, הוחלט במפקדת חיל הים לצאת לרכש נוסף של טרפדות. ב-1956, לאחר מבצע קדש ובשל השחיקה בסד"כ הטרפדות הוזמנה סדרה שנייה שכללה שתי ספינות טורפדו במספנת מולה בצרפת. הספינות החדשות קיבלו את השמות ומספרי הדופן של טרפדות בריטיות שיצאו מהשירות: אח"י איה (ט-203) ואח"י דיה (ט-204). כעת, עם ניסיון שנצבר במשך יותר מחמש שנים בתפעול טרפדות דרש חיל הים שיפורים בספינות החדשות לעומת הסדרה הראשונה.
הספינות צוידו בשני במנועי דיזל מדגם 'נפייר-דלטיק', במקום ארבעת מנועי הבנזין, שהניעו את הספינות למהירות של כ-38 קשר (כ-70 קמ"ש). העוצמה הרבה של המנועים וזוג המדחפים הגדולים יחסית לממדי הספינה העניקו לה יכולת תמרון מעולה ומהירות מבצעית קבועה של 27 קשר (כ-50 קמ"ש). למפקד הספינה לא הייתה שליטה ישירה במנועים והפקודות מן הגשר הועברו אל המכונאים בחדר המכונות באמצעות טלגרף. רעש המנועים היה מחריש אוזניים, רמקולים בקושי נשמעו, והתקשורת בין המפקד לצוות על הסיפון נעשתה בסימנים מוסכמים של תנועות ידיים וצפצופי צופר. כך גם נקבעו סימני ידיים ודגלים לתקשורת בין הספינות.
ספינות הבנזין הגיעו למהירות של 40 קשר ויותר. בתלות בתצורות החימוש בעת נשיאת הטורפדו המשקל גרם להורדת מהירות, המהירות המרבית השתנתה בין הספינות, כאשר המונעות בבנזין היו בדרך כלל יותר מהירות. לדוגמה, ט-205 בפיקודו של מיכה רם, מדדה פעם 42 קשר (קרוב ל-78 קמ"ש). 27 קשר הייתה המהירות הגבוהה הקבועה בפלגה מעורבת בנזין ודיזל.
מתחת לסיפון הותקן מרכז ידיעות קרב (מי"ק), דבר שאפשר להקטין את הגשר הסגור. במי"ק הותקנו צג מכ"ם ושולחן מי"ק. כאב טיפוס לשינויים שנדרשו השתמשו המספנה הצרפתית וחיל הים בט-206 שהוחזרה לתיקון לאחר תאונת התחזוקה שתוארה לעיל.
האמינות הטכנית של כלי השיט ומערכות ההנעה הייתה נמוכה ביחס לנדרש לפי העומס התפעולי. האמינות הטכנית שגדלה במשך הזמן אפשרה ביצוע הפלגות ארוכות טווח עד להרקליון שבכרתים ובחזרה. על כך כתב אלי רהב, סגן מפקד פלגת סט"רים בשנת 1967 (לימים תת-אלוף וראש מספן הים): ”...עם כל הקשיים ...אני זוכר את התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים בה יצאנו לסיורים לילה אחר לילה והטרפדות היו כמעט ללא תקלות. ...אנו המפקדים קיבלנו כמובן מאליו את המאמצים של צוותי התחזוקה, ואם לא דפקנו את הספינה ברציף, הספינות עבדו. אף פעם לא מאוחר להגיד תודה לאנשי התחזוקה.”
הטרפדות > טרפדות דיזל

| טרפדות דיזל צרפתיות> תקופת שרות | טרפדות דיזל צרפתיות> מס צי ושם הספינה  | טרפדות דיזל צרפתיות> פעילות | טרפדות דיזל צרפתיות> תמונה  | טרפדות דיזל צרפתיות>  | טרפדות דיזל צרפתיות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ט-203 אח"י איה | פעולת פורט סעיד במלחמת ששת הימים, תקרית ליברטי, קרב רומני | טרפדת ט-203 עם תותח 40 מ"מ בחרטום, 1958. |  |  |
|  | ט-204 אח"י דיה | תקרית ליברטי, קרב רומני | טרפדת ט-204 בהפלגת הצדעה ליד ראש הכרמל. |  |  |
|  | ט-206 אח"י תחמס | לאחר הסבה למנועי דיזל. עם טורפדו בנמל חיפה | טרפדת ט-206 בעגינה ליד שובר הגלים בנמל חיפה חמושה בטורפדות. |  |  |

טרפדת ט-203 מתמרנת במפרץ חיפה עם אורח חשוב נושאית נס קצין בכיר.
ט-203 מובילה את ספינות הפלגה ביציאה ממפרץ חיפה.
טרפדת ט-204 עם תותח בופורס 40 מ"מ בחרטום.
ספינות פלגת הטרפדות במסדר חילי לקבלת פנים לצוללת הראשונה, אח"י תנין (צ-71), בנמל חיפה, דצמבר 1959.
טרפדת הסדרה השנייה ט-204, במנועי דיזל, בהפלגת הצדעה ליד ראש הכרמל
מפקד חיל הים יוחאי בן נון מארח את ראש הממשלה לוי אשכול בטרפדת ט-203, בפיקוד סרן יוסף הררי.
פלגה 912

בקיץ 1955, לאחר רכש המשחתות ואישור בניית שלוש טרפדות בצרפת, במסגרת דיון על הפרעות המצרים לשיט במצרי טירן, אמר הרמטכ"ל משה דיין ”פתרנו את בעיית הים התיכון אך אין לנו שום אחיזה בים סוף, מה אפשר לעשות בנושא זה?”. במפקדת חיל הים נערכו להקמת כוח לחימה במפרץ אילת. באותו הזמן התבסס קשר טוב עם האיטלקים בעזרת הנספחים הימיים אל"ם שלמה אראל וקודמו בתפקיד צבי קינן. הוקם צוות לאפיון שכלל גם את ראש מחלקת תכנון במטכ"ל, אל"ם עודד מסר. בחיל הים ביקשו לרכוש ארבע אניות. אילוצים כלכליים הגבילו את תוכנית הרכש לטרפדות. מצרי טירן היו חסומים באותה עת לשיט לאילת. לפיכך, אילוצים לוגיסטיים, כמו הצורך להוביל את הספינות ביבשה לאילת, הגבילו את אורך הספינה ל-16 מטר. לאחר אישור שר הביטחון הוזמנו שלוש טרפדות ממספנת בגלייטו באיטליה, על בסיס גוף הטרפדות האיטלקיות המהירות עם שני מנועי פקארד 71 בהספק 1,300 כ"ס כל אחד. שר הביטחון, דוד בן-גוריון, אישר בניית מזח לספינות חיל הים בנמל אילת.
היחידה באילת נקראה "שייטת 15" ואוישה בלוחמי שייטת 5 מאוחר יותר הוחלף שם היחידה ל"פלגה 912". מפקדה הראשון היה סא"ל יעקב עציון, שסיים תפקיד מפקד שייטת 13, לסגנו נתמנה עזרא קדם (כריש). למפקד הקולט את הבנייה באיטליה נתמנה זאב אלמוג (אברוצקי). מפקד טרפדת נוסף, משה טבק, היה אחראי לנושא העברת הטרפדות ביבשה לאילת.
ההתארגנות לקליטת הטרפדות באילת החלה ב-20 ביוני 1956, בדיוק ביום שבו הגיעו המשחתות לנמל חיפה. כלי השיט הגיעו לישראל על גבי אניית סוחר בתחילת 1957, מיד לאחר מבצע קדש. שמותיהם: אח"י אופיר ט-150, אח"י שבא ט-151 ואח"י תרשיש ט-152. על מנת להביא טרפדות למפרץ אילת תוכננה העברה ברכבת עד באר שבע ומשם על נושאי טנקים מיוחדים נגררים במשאיות, תוך התמודדות עם העיקולים של מעלה עקרבים בדרך לאילת. אשר על כן, נבדקו הדרכים ואמצעי השינוע הזמינים.
אורכן הקצר של הספינות יצר קשיים בשיט במזג אוויר סוער ובמצבי ים קשים בים סוף. הן לא הצליחו לרכב על שני גלים שבאו מול החרטום אלא היו נופלות מגל אחד ומתחפרות בגל הבא. בעיה נוספת התעוררה כשהספינות לא הצליחו לעלות למצב גלישה, אף על פי שהיו קלות וצוידו במנועי פקארד חזקים. בדיקה מדוקדקת של הספינות העלתה כי בספינות הורכבי כבלי נחושת כבדים שיעודם להקטין את החתימה המגנטית כנגד מוקשים מגנטיים. לאחר הורדת כבלי הנחושת הצליחו הספינות להגיע למהירות מעל 40 קשר, ללא טורפדו. חימוש הספינות בטורפדו הוריד את מהירות הטרפדות. הספינות הפליגו רוב הזמן כשהן חמושות בתותחים בלבד. לקראת מלחמת ששת הימים חומשו בטורפדו והתכוננו לקבל את פני המשחתות המצריות.
בטרפדות הותקנו שני מנועי פקארד מהירים. בשונה מהמקובל בכלי השיט בעלי שני מדחפים, שבהם בתנועה קדימה מסתובב המדחף הימני ימינה והשמאלי שמאלה, שני המדחפים הסתובבו ימינה. לדבר היה השפעה מועטה בתמרון הספינה בנמל. כדי לאפשר טווח פעולה גדול, הורכב מדחף מרכזי שהונע במנוע קטן מתוצרת גריי מרין, שהיה חסכוני בדלק. המנוע איפשר טווח של 500 מייל ימי (כ-926 ק"מ), במהירות שבעה קשרים. בניסיון שנרכש בשנה הראשונה הסתבר שהסידור אינו שימושי התועלת הייתה קטנה משום המהירות האיטית, וגם מכיוון שהמדחף יצר חיכוך שפגם במהירות הגבוהה. והמערכת להנעה איטית הוסרה מהספינות.
פלגה 912 > רשימת הטרפדות

| הספינות בים האדום> תקופת שרות | הספינות בים האדום> מס צי ושם הספינה  | הספינות בים האדום> פעילות | הספינות בים האדום> תמונה | הספינות בים האדום>  | הספינות בים האדום>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957 - 1970 | ט-150 אח"י אופיר | כיבוש שארם א-שייח במלחמת ששת הימים |  הטרפדת בפיקודו של טבק ט 150 כבר באילת עדיין לא הורכבו בה תותח החרטום, 1957 |  |  |
| 1957 - 1970 | ט-151 אח"י שבא | כיבוש שארם א-שייח במלחמת ששת הימים | טרפדת ט-151 עוקבת אחרי הספינה המובילה במימי מפרץ אילת 1963 |  |  |
| 1957 - 1970 | ט-152 אח"י תרשיש | כיבוש שארם א-שייח במלחמת ששת הימים | טרפדת אח"י תרשיש (ט-152) על רקע חוף סיני |  |  |
פלגה 912 > גלריה

משלחת חיל הים מבקרת בטרפדת תוצרת בגליאטו בחוף ורזה באיטליה, 1955.
טרפדות 16 מטר על מרכב בעיירה איטלקית בדרך לישראל 1956.
טרפדות בדרכן לאילת, ט-150 וט-151 מוסעות ברכבת מנמל חיפה לבאר שבע, ינואר 1957.
טרפדת ט-151 מורדת למים בממשה בנמל אילת 1956.
עזרא קדם (כריש) (משמאל) מאחורי כוונת המפקד, בטרפדת, במפרץ אילת.
טרפדת ט-151 נושאת שלושה תותחים על רקע העיר הירדנית עקבה, 1958.
משה טבק מפקח על הרכבת טורפדו אימונים לטרפדת ברציף הנמל הצבאי באילת.  1958.
טרפדת מתמרנת בבריכת הנמל הצבאי באילת.
מפקד פלגה 912 רס"ן ראובן שדמי עם נגדי הפלגה וצוות הטרפדת משייטים בקרבת אילת 1960.
טרפדת ט-151 בפיקודו של אלי רהב משייטת במפרץ אילת 1962.
צוותי פלגת הטרפדות 912 במסדר חגיגי על גשרון העגינה באילת, 1962
תמרון טרפדת באילת.
החלפת פיקוד על פלגה 912 מיהודה מנור לאברהם ארז, נובמבר 1963.
מפקד הספינה יורם נחשול מארח את ראש הממשלה לוי אשכול. תלבושת קיץ באילת שהייתה נהוגה באותו הזמן – חצי גוף ערום.
יוסף הררי מפקד פלגה 912 באילת, לימינו אברהם אשור 1965.
לוחמי פלגה 912 באילת 1966. במרכז מפקד הפלגה רס"ן חיים אברבנאל.
מפקד חיל הים אלוף שלמה אראל מארח קצין צרפתי בכיר בטרפדות פלגה 912, באילת, 1967.
טרפדת במימי שארם א-שייח' 1967.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > הטורפדו

הטורפדו הוא טיל תת-מימי המונע במדחף, אשר נורה מצינור משגר באמצעות לחץ אוויר ועושה דרכו אל המטרה כשהוא שקוע לחלוטין במים. הטורפדות היו מצוידים במערכת גירוסקופית ששמרה על כיוון הירי ומערכת הידרוסטטית ששמרה על העומק. הטורפדו באותה תקופה, בניגוד לטורפדו המודרני, לא היה מצויד במערכת הנחיה כלשהי. על מנת להעלות את סיכויי פגיעה במטרה היו הטרפדות היו מסתערות לעבר כלי השיט של האויב, לעיתים מכיוונים שונים בו זמנית, ומתפרסות במעין מניפה על מנת להבטיח פגיעה באניית המטרה. במהלך תקרית ליברטי שיגרו טרפדות ישראליות חמישה טורפדות מטווח קצר, אך רק אחד, ששוגר מהטרפדת ט-203, פגע.
נשקן של הטרפדות מול כלי שיט גדולים היה טורפדו אווירי גרמני בקוטר 18 אינץ' (458 מ"מ), מעודפי מלחמת העולם השנייה, שהוסב לירי ימי ונרכשו בצרפת ביחד עם הטרפדות הצרפתיות. הטורפדות נורו מצינורות שיגור שהיו בשני צדי הסיפון. בשלב מאוחר יותר הותקנו מטילי צד, קלים יותר, במקום צינורות השיגור. בה בעת שודרג הטורפדו ל-21 אינץ' דגם 8, כמו אלה של הצוללות. הטרפדות יכלו לשאת שניים עד ארבעה טורפדות כל אחת. כך הן חומשו במלחמת ששת הימים על מנת לקדם משחתות מצריות תוקפות. בדרך כלל הפליגו הטרפדות כספינות תותחים, ללא טורפדו.
טרפדת ט-207 בטולון יורה טורפדו 18 אינץ' גרמני, במסגרת קבלתה לחיל הים הישראלי, 1951.
נתיב הטורפדו, הנשק הקלסי של הטרפדות, בדרכו אל המטרה בירי אימונים.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > תותחים

בתחילה הספינות היו חמושות בשניים-שלושה תותחי אורליקון 20 מ"מ, ומקלעי M2 בראונינג 0.5 אינץ', ללא בקרת אש מרכזית וללא מערכת קשר בין מוצבי הנשק והגשר. מיקום התותחים ומספרם השתנו בהתאם להתפתחות תורת הלחימה והצרכים המבצעיים. כבר בתחילת שירותן של הטרפדות בחיל ברור היה כי לתותח 20 מ"מ אין כוח השמדה מספיק להטבעת כלי שיט בגודל דומה. במטווח בראשית 1956 הוכח כי ”...בקליעים מתותחי ה-20 מ"מ ניקבו את ספינת המטרה אולם פגז אחד של תותח 6 ליטראות (57 מ"מ) השמיד את המטרה...”
שתיים מהספינות, מתוצרת פאואר בואט הבריטית, הגיעו לארץ מצוידות בתותחי 6 פאונד (57 מ"מ). ב-1954 הוחלט על פעולת תגמול נגד הסורים. שני תותחי ה-57 מ"מ הורדו מהטרפדות והותקנו על ספינות המשמר של יחידת כנרת, פלגה 788. התותחים ירו במהלך הפעולה כ-100 פגזים ופגעו קשה במוצבים הסוריים. בגמר הפעולה הוחזרו התותחים לטרפדות. תותחים אלה הוכיחו עצמם בפעילות מבצעית ובמטווחים בהשמדת מטרות ושימשו תמריץ להתקנת תותחי 40 מ"מ בטרפדות בסדרה השנייה.
טרפדות הבנזין הצרפתיות (ט-205, ט-207, ט-208), הפליגו בתצורת חימוש אשר כללה שלושה תותחי אורליקון 20 מ"מ, אחד בחרטום ושניים בירכתיים, וזוג צינורות להטלת טורפדו במרכז הספינה, מאחורי הגשר.
שינוי ההנעה למנועי דיזל כלל גם התקנת שני גנרטורים טובים. בספינות הצרפתיות מהסדרה השנייה, ט-203, ט-204 וט-206 ששופצה, הותקן תותח בופורס 40 מ"מ חשמלי בחרטום ותותח אורליקון 20 מ"מ במרכז הספינה, מאחורי הגשר. התברר כי משקל התותח בחרטום הקשה על כניסת הספינות למצב של גלישה ועקב כך ירדה מהירותן המרבית באופן משמעותי. לשיפור המצב הועבר תותח ה-40 מ"מ אל מאחורי הגשר ובחרטום הספינה הותקן תותח אורליקון. גם מיקום נשיאת הטורפדות שונה מהירכתיים למרכז הספינה. הצינורות ששימשו להחזקת הטורפדו, ששקלו למעלה מטון כל אחד, הוחלפו במטילי צד קלים יותר. זו הייתה תצורת החימוש של ספינות הדיזל במלחמת ששת הימים.
תצורת החימוש המשופרת בוצעה גם בטרפדות של פלגה 912 באילת, שם תותח בופורס 40 מ"מ הוכיח עצמו בתקרית שאירעה עם מוצבי חוף סעודיים בתחילת 1957. מאוחר יותר הוברר כי מאחר שהטרפדות שהוצבו בים סוף קטנות מדי, כאשר הן חמושות בתותח 40 מ"מ הן אינן מגיעות למהירות הנדרשת ולמגינת לב התותחנים הוחלף תותח ה-40 מ"מ בתותח אורליקון 20 מ"מ.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > גלריה

טרפדת תוצרת פואור בואט בריטניה עם תותח 57 פאונד.
תותח אורליקון בירכתי טרפדת.
תותח אורליקון 20 מ"מ בחרטום מופעל על ידי שני אנשים בירי לילה.
התותח הכבד של הטרפדות, תותח בופורס 40 מ"מ.
סג"ם נתן כתרן ליד תותח 40 מ"מ בטרפדת 1967.
טרפדת ט-206 עם תותח בופורס 40 מ"מ בחרטום.
טרפדת ט-206 עם שני תותח אורליקון ותותח בופורס 40 מ"מ בירכתיים.
טרפדת 16 מטר בשלב גמר הבנייה באיטליה נושאית תותח בופורס 40 מ"מ.
טרפדת ט-152 במפרץ אילת עם שלושה תותחים כולל תותח בופורס 40 מ"מ
מערכות לחימה וציוד ייעודי > חימוש נגד צוללות

הטרפדות הוכשרו לשאת פצצות עומק דגם 5, שהיו קטנות יותר מהרגילות. לספינות לא היה סונאר ולכן הפעלתן במשימת גילוי צוללות הייתה אמורה להיעשות בהכוונה מכלי שיט אחר אל המטרה. פצצות העומק אפשרו תקיפה מיידית בגילוי פריסקופ הצוללת בעין או במכ"ם.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > הובלת לוחמים ואמצעי קומנדו ימי

טרפדות חיל הים השתתפו במגוון משימות פשיטה מהים. לשם כך הוכשרו לשאת ולהשיק סירות גומי. בטרפדת אחת ניתן היה לשאת כוח לחימה יבשתי, בסדר גודל של מחלקה. כמו כן בוצעו התקנות לתובלת ציוד הלחימה הייעודי של כוחות קומנדו ימי. לצורך כך הוסרו מוצבי תותחים וטורפדו, על מנת לפנות מקום למנוף כנפיים. מנוף הכנפיים, שהונע על ידי מנועים חשמליים, תוכנן על ידי אמנון סלעי מענף הנדסה ימית והותקן בדרך כלל על ט-206 שהייתה בעלת מבנה חזק יותר מאשר של טרפדות הדיזל מסדרת היצור השנייה (ט-203 וט-204). הנפת כלי השיט המיוחדים של שייטת 13 דרשה מיומנות רבה ועבודת ימאות זריזה מכל המשתתפים. תגובה נכונה למצב הרוח והגלים הייתה קריטית להצלחה.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > גנ"ק – גילוי ניווט וקשר

הטרפדות הראשונות הפליגו ללא מכ"ם ועשו שימוש באמצעי ניווט פשוטים – מצפן מגנטי ומפה ימית. רק ט-209 הגיעה עם מכ"ם. מאוחר יותר הותקנו מכשירי מכ"ם בשאר הטרפדות. המכ"ם של טרפדות הבנזין היה מתוצרת חברת דקה. תמונת הצג הייתה צמודה לחרטום והמטרות עליו זזו עם שינוי בקורס הספינה. צג המכ"ם היה מלא בהפרעות מרכז.
טרפדות הדיזל, שהייתה להן יכולת חשמלית משופרת, צוידו במצפן גירוסקופ, מד מהירות חשמלי בתחתית ומכ"ם מתוצרת קלווין יוז, מיוצב גירוסקופ. תמונת המכ"ם ממכ"ם הקלווין יוז הייתה עדיפה משמעותית על פני זו שנתקבלה ממכ"ם הדקה הבלתי מיוצב של ספינות הבנזין. כמו כן הותקן בטרפדות הדיזל חדר מי"ק עם שולחן תנועה העוקב אחרי התמונה המקומית. המערכת החשמלית הטובה שלהן אפשרה גם מערכת קשר אמינה יותר.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > הפעלה

הטרפדות היוו מרכיב חשוב בכוח הימי של חיל הים הישראלי. בתקופת הפריגטות בחיל הים (1956-1950), הטרפדות תרגלו לחימה עצמאית והופעלו בנפרד, תוך ניצול יתרונן ככלי קטן ומהיר. לאחר שספינות הפיקוד צוידו במכ"ם הצליחו הטרפדות להגיע לרמה טובה של שליטה בכוח. עם העמקת המקצועיות בחיל הים לאחר הגעת המשחתות ב-1956, פותחה טקטיקת קרב שבה פועל כוח משימה משולב של משחתות וטרפדות, לצד שיפור בלחימה עצמאית. הטרפדות הפליגו עד אזור יוון והשתלבו באימונים כלל חיליים. על מנת להתגבר על מגבלות הטווח בשהייה ממושכת בים, הטרפדות נגררו על ידי המשחתות. טרפדות עם מנועי דיזל אף יכלו לבצע תדלוק ממשחתות או מאניות. כמו כן עסקו באימוני נחיתה של צנחנים וקומנדו ימי באמצעות סירות גומי. בתכונותיהן הייחודיות השלימו הטרפדות את יכולת המשחתות.
תקיפות בטורפדו נעשו בניהול טרפדת מפקד הפלגה. הטרפדות היו מסתערות לעבר כלי השיט של האויב ומתפרסות במעין מניפה, כדי לפגוע בטורפדו גם אם תשנה המטרה את הקורס באופן פתאומי.
הצטיידות המצרים במשחתות חמושות במערכות תותחים מוכוונת מכ"ם העמידה את הטרפדות בנחיתות. בניגוד לים סוף, בים התיכון אין איים או מפרצונים שבהם הטרפדות יכלו להיערך למארבים. הן תורגלו והופעלו גם כספינות תותחים ללא טורפדו, אך המשיכו להיקרא טרפדות.
מערכות לחימה וציוד ייעודי > הפעלה > גלריה

מוכ"ם רכון על שולחן המי"ק מגבש את תמונת המצב הטקטית.
כוונת חישוב זווית הטיה לירי טורפדו.
מנוען ראשי בודק את פעילות המנוע הראשי תוך כדי הפלגה.
הפעלת משאבה ניידת לכיבוי אש ולשאיבת מים ממדורי הספינה שהוצפו.
עמדת ההגאי לשליטה על קורס ומהירות הטרפדת.
טרפדת נגררת ומקבלת דלק ממשחתת.
טרפדת מתקרבת להיגררות מטרפדת אחרת, בגדי עבודה חצי גוף ערום.
מעגנים ותחזוקה

בתחילת הדרך הייתה כוונה להציב את שייטת ספינות המשמר בנמל יפו. מיקומו אפשר כניסה טובה יותר לכלי שיט מאשר בנמל תל אביב. בדרום הנמל נבנה מבדוק יבש להספנת כלי שיט קטנים. עם קבלת השליטה על נמל חיפה, ב-30 ביוני 1948, הוברר כי המקום עדיף לאין ערוך על נמל יפו. עוד בטרם סיום הבנייה נזנח נמל יפו, שייטת ספינות המשמר נשארה בנמל חיפה וההשקעה ירדה לטמיון. בסיסן של ספינות המשמר היה במערב הנמל, ליד ממגורות דגון שנבנו מאוחר יותר. ספינות המשמר עגנו לעיתים בנמל יפו בהתאם לצרכים המבצעיים. עם הגעת הטרפדות היה צורך במקום עגינה גדול יותר. בספטמבר 1951 הועברו הטרפדות לשובר הגלים הקטן במזרח הנמל. העגינה התבצעה עם קשירת החרטום למצופי היקשרות וקשירת הירכתיים לשובר הגלים המזרחי. האזור נקרא בסיס שייטת 5. המבנים שעל שובר הגלים והאנייה אח"י אילת (א-16) שימשו את לוחמי שייטת 5 כמחסנים, משרדים וחדר אוכל. לינת הצוותים נעשתה בספינות.
במאי 1958 הפכה שייטת 5 לבסיס נמל חיפה (בנ"ח). יחידת הטרפדות אורגנה בשתי פלגות בפיקוד מפקד אחד, מפל"ג 915/914: הפלגה הסדירה נקראה פלגה 914 ופלגת המילואים – 915. עם הקמת בסיס חיל הים במערב הנמל, הטרפדות העתיקו את מעגנן לשובר הגלים הגדול בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. בשובר הגלים הגדול נקשרו הטרפדות באותה שיטה שהייתה נהוגה במעגן במזרח הנמל, דהיינו עם חרטום אל מצופים וירכתיים למזחים קטנים. להספנת הכלים חיל הים הפעיל במערב הנמל ממשה בעגלות שירדו למים ומשכו את הספינות אל החוף. הממשה פעל במקום שנים רבות ושימש גם להספנת ספינות הדיג, עד שלקראת קליטת ספינות סער הוחלף בממשה חשמלי מודרני (סינקרוליפט).
בנוסף בנמל האזרחי של אילת הוכן לטרפדות מעגן בצד הצפוני המוגן מסערות. לקראת הגעת הטרפדות כבר היו במקום שלושה מצופי עגינה לקשירת החרטום ושלושה גשרונים לקשירת הירכתיים. כחלק מההיערכות בנמל אילת, נבנה בקצהו הצפוני של הנמל ממשה להספנת הטרפדות, אשר שימש גם כלי שיט אחרים.
טרפדות בשובר הגלים של בסיס נמל חיפה 1966.
בסיס נמל חיפה, פלגת הטרפדות 914 צוללת ונחתת עוגנים ליד שובר הגלים. ספינת סער ראשונה אח"י מבטח, עוברת מחוץ למעגן, דצמבר 1967.