stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועת ציונות דתית ריאלית
מצע

על פי מצע התנועה, צד"ר שואפת להחזיר לציונות הדתית את מעמדה כגוף מרכזי ומוביל, המקשר בין כל חלקי העם, וחבריה "רואים את האתגר המרכזי של הציונות הדתית בבניית חיי תורה ומצוות על קרקע המציאות בישראל, במקביל להשתלבות מלאה בחברה הישראלית."
לטענת התנועה, בשנים האחרונות התרכז השיח בציבור הציוני-דתי ומנהיגיו בחזון ארץ ישראל השלמה, תוך הזנחת הדיון בשאלות ערכיות, דתיות וחברתיות הנוגעות לעתיד מדינת ישראל והעם היהודי.
התנועה תמכה בתוכנית ההתנתקות ותומכת בפינוי עתידי של חלק מההתנחלויות ביהודה ושומרון, מתוך גישה לפיה ללא פינוי יישובים לא יהיה ניתן להגיע להסדר מדיני וכן לשמור על הצביון היהודי של מדינת ישראל.
התנועה מעוניינת ליצור שיח בתוך החברה הציונית-דתית בתחומים שונים, כגון היחס בין הדת למדינה ומוסדותיה, תופעת החילון בחברה הדתית, הלכה ומסורת בעידן המודרני, מעמד האישה ביהדות, יחסי דתיים וחילונים, מעמד השבת במדינה, צדק חברתי, חינוך ציוני-דתי ועוד.
פעולות עיקריות

במאי 2003 פרסמה התנועה עצומה בעיתון "הארץ", הקוראת לציבור הציוני הדתי ולמנהיגיו 'להתפכח מחלום ארץ ישראל השלמה', להכיר ב'נחיצות הוויתור על שטחים ביש"ע' ולחזור ולהתמקד בטיפול בבעיות הבוערות שעל סדר יומה של הציונות הדתית ושל הציבור בישראל. בעקבות העצומה זכתה התנועה לסיקור תקשורתי נרחב.
באוקטובר 2004, עמדה התנועה מאחורי עצומת שמונים רבנים מתוך הציונות הדתית, אשר יצאו כנגד פסק סירוב הפקודה לחיילי צה"ל, שניתן על ידי רבנים רבים ובולטים בציבור הדתי.
התנועה יזמה וסייעה בהקמת פורום "יום פקודה" ובהפצת עצומת הפורום עליה חתמו אלפי חיילים בסדיר ובמילואים, אשר הצהירו כי ימלאו את פקודת פינוי היישובים ללא קשר לעמדתם הפוליטית.
התנועה הוציאה בעבר עלון פרשת שבוע בשם "במחשבה תחילה" שהופץ בכל רחבי הארץ. העלון הופיע ב-10 גליונות, אחת לכמה שבתות, וכלל דבר תורה ברוח עמדות התנועה, ריאיון עם אישיות בולטת בציבור הדתי או הכללי, וכן מאמרי עמדה.
במהלך החודשים שקדמו ליישום תוכנית ההתנתקות מחבל עזה ועד לתקופה בה הוחל ביישום התוכנית, יצאה התנועה בקמפיין תחת הכותרת "יש ציונות אחרי ההינתקות". התנועה פרסמה מודעות בעיתונות הכתובה ובכל רחבי הארץ. התנועה יצאה למסע כחול לבן בשיתוף עם תנועת "המפקד הלאומי" ותנועות אחרות, וסייעה בחלוקות סרטים כחולים-לבנים בצמתים ברחבי הארץ וחומר הסברה לתמיכה ביישום התוכנית. במקביל לפעילויות אלו חברי התנועה החלו בפעילות סיוע לתושבי גוש קטיף וסייעו בהעברת חממות מהגוש לאזור מבקיעים.
ביולי 2009 קיימה התנועה "ערב התעוררות ולימוד" ברמת גן, בעקבות דבריו של הרב יהושע שפירא אשר כינה חלקים בציבור הדתי לאומי בשם "נאו-רפורמים".
הערות שוליים

↑  תנועת ציונות דתית ריאלית, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  שלמה זגמן, ציונות דתית ריאלית
↑  עצרת מחאה כנגד הרב שפירא מול ישיבת רמת גן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385347905171
תנועת שחרור

קצין אוסטרלי שומר על שבוי מלחמה וייטנאמי מכוסה עיניים במהלך מבצע חיפוש אוסטרלי מדרום לסייגון במלחמת וייטנאם.
תנועת שחרור היא ארגון או תנועה פוליטית, או לחלופין תנועה חברתית לא אלימה, המובילה למרד או מחאה כנגד מעצמה קולוניאלית או ממשלה לאומית. מטרתה לעיתים קרובות היא להשיג עצמאות המבוססת על זהות לאומית והשקפה אנטי-אימפריאליסטית.
תנועות שחרור בולטות

התנועה לשחרור הגייז - תנועה שדחקה בלסביות והומוסקסואלים לעסוק בפעולה ישירה לטובת קהילת הלהט"ב ותנועת הגאווה.
התנועה לשחרור הנשים - תנועה של נשים שהאמינו כי עצמאות כלכלית, פסיכולוגית וחברתית הן זכויות הנחוצות בשביל שוויון מלא בין נשים לגברים.
התנועה לזכויות בעלי חיים - תנועה הקוראת להפסקת הרג בעלי חיים לצורכי האדם.
ראו גם

מרי אזרחי
הערות שוליים

↑  National Liberation Movements as Government in Africa, בהוצאת טיילור ופרנסיס.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תנועת צאו מהודו

תנועת צאו מהודו הוקמה בכינוס ועדת הקונגרס של כלל הודו (All India Congress Committee) במומבי על ידי מהאטמה גנדי ב-8 באוגוסט 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, בדרישה לסיים את השלטון הבריטי בהודו. אחרי כישלונה של משימת קריפס (אנ') להבטיח את תמיכת הודו במאמץ המלחמתי הבריטי, גנדי קרא לסיום השלטון הבריטי בהודו ונסיגת הכוחות הבריטים מחצי היבשת. הכינוס התקיים בפארק במרכזי בבומבי ובעקבות הנאום החלו הפגנות במקום. הדרישה לסיום השלטון הבריטי כל המנהיגות של ועדת הקונגרס נעצרה ונאסרה ללא משפט עד סוף מלחמת העולם השנייה עוקלו כל כספי קונגרס והעיתונות שתמכה בגנדי צונזרה.
תנועת צאו מהודו לא קיבלה תמיכה מקבוצות שונות בניהם בניהם אנשי עסקים הודים שהרוויחו מתעשיית המלחמה, קבוצות מוסלמיות והנידיות שנתמכו על ידי הבריטים ואחרות. גם בקרב מדינות העולם לא הייתה תמיכה בדרישות התנועה מלבד ארצות הברית. הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט לחץ על ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל להיכנע לחלק מהדרישות ההודיות.
מלחמת העולם השנייה ומעורבות הודו במלחמה

בקרב קבוצות שונות בהודו הדעות היו חלקות בנוגע למעורבות הודו במלחמת העולם השנייה. לאומנים הודים זעמו שהמושל הבריטי לא הביא לידיעתם מראש שהודו מצטרפת למלחמה. הליגה המוסלמית תמכה במלחמה. הקונגרס של כלל הודו היה חלוק בדעתו. בספטמבר 1939, מפלגת הקונגרס קיבלה החלטה שהתנועה תומכת במאבק פשיזם אך מגנה את שימור הסטטוס קוו. בהודעה שהוציא, הקונגרס הדגיש שהמלחמה שומרת על האינטרסים והפריבילגיות של המעצמות האימפריאליסטיות, ועל כן להודו לא יכול להיות שום קשר לזה. גנדי לא תמך ביוזמה זו, מכיוון שלא הצליח ליישב את התמיכה במלחמה עם מחויבותו להתנגדות לא אלימה.
במרץ 1942 יצאה משלחת בראשות סטפורד קריפס, מנהיג בית הנבחרים, על מנת לדון עם הקונגרס הלאומי ההודי על הרחבת ההשתתפות הודו במלחמה, ובתמורה לאחר המלחמה האצלת חלק מזכויות הממלכה לבית נבחרים נבחר. המהלך קיבל את הכינוי משימת קריפס. השיחות נכשלו, מכיוון שהבריטים סירבו לתת הבטחות בנוגע ללוחות זמנים ואילו הסמכויות יועברו לבית הנבחרים המקומי. ובכלל ההצעה של שלטון חלקי שלא הייתה מקובלת על התנועה ההודית.
הדרישה לעצמאות מידית

מנהיגות הקונגרס חשה אכזבה גדולה מכישלון שיחות משימת קריפס ומההכרה שבריטניה אינה מתכוונת לעזוב את הודו.
ועדת הקונגרס של כל הודו נפגשה ב-14 ביולי 1942 בהשתתפות כ-250 צירים. במפגש נוסחה הדרישה לעצמאות מוחלטת מהממשלה הבריטית. הטיוטה הציעה אי ציות אזרחי מסיבי אם הבריטים לא ייענו לדרישות. ההחלטה עוררה התנגדות אצל קבוצות ומנהיגים בקונגרס ובניהם צ'קרברתי רג'אגופלאצ'אריי.
לחברי הקונגרס היה ברור שהנהגת הקונגרס תיעצר כולה, ושלא נעשתה הכנה של הפעילים בשטח כיצד עליהם ולפעול, דבר שהקשה על תנועת צאו מהודו להתרחב לאחר המעצרים. ב-8 באוגוסט, גנדי פנה בדברים נוקבים אל הקהל במקום: ”הנה מנטרה, קצרה, שאני נותן לכם. אתם יכולים להטביע אותה על ליבכם ולתת לה ביטוי בכל נשימה שלכם. ההמנטרה היא: 'עשה או תמות'. או שנשחרר את הודו או נמות בניסיון; לא נחיה לראות את הנצחת העבדות שלנו. כל חבר קונגרס או חברה [בקונגרס] אמיתי יצטרף למאבק בנחישות...”
חברי הקונגרס הבכירים נעצרו והעיתונות חששה לפרסם את ההצהרה. היה ניסיון להמשיך את הכינוס ב-9 באוגוסט, ארונה אסף עלי המשיכה לנהל את הדיון בדרישה לשחרור הודו והניפה את דגל הקונגרס. היא כונתה גיבורת התנועה על אומץ ליבה להניף את הדגל בשעה ששוטרים רבים שהו במקום. על אף הניסיונות למנוע את הפצת החלטת הקונגרס והנאום של גנדי, הקריאה עשה או תמות התפשטה ברחבי הודו על ידי אנשי הקונגרס שלא נעצרו שהעבירו את המסרים למנהיגות המקומית. בערים שונות ברחבי הודו, החלו הפגנות ושביתות. מעבר לפעילות הלא אלימה, בחלק מהקומות הותקפו אנשי ממשל והועלו באש תחנות משטרה. המשטרה הבריטית ערכה מעצרים נרחבים, אסרה ללא משפט פעילים ואף השתמשה בעינויים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Paul R. Greenough, Political Mobilization and the Underground Literature of the Quit India Movement, 1942-44, Social Scientist 27, 1999, עמ' 11–47 doi: 10.2307/3518012
↑  Rajendra Prasad, Dr. Rajendra Prasad, correspondence and select documents. 16, January to December 1953 : presidency period, כרך 16, New Delhi: Allied Publishers, 1992, ISBN 81-7023-343-7
↑  Pranab Kumar Chatterjee, THE WAR CRISIS AND THE WAR RESOLUTION IN THE BENGAL ASSEMBLY, Proceedings of the Indian History Congress 42, 1981, עמ' 488–494
↑  Tarak Barkawi, Culture and Combat in the Colonies: The Indian Army in the Second World War, Journal of Contemporary History 41, 2006-04, עמ' 325–355 doi: 10.1177/0022009406062071
1 2 3  K. Venugopal Reddy, Working Class in ‘Quit India’ Movement: Madras Presidency, 1942, Indian Historical Review 37, 2010-12, עמ' 275–289 doi: 10.1177/037698361003700205
↑  Rediff On The NeT: The girl who hoisted the flag of freedom, www.rediff.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563418105171  LCCN: sh86005870
תחבורה באיראן

מפת נתיבי התחבורה העיקריים באיראן
באיראן מערכת כבישים סלולה ארוכה המקשרת בין מרבית עריה. בשנת 2007 היו 178,152 ק"מ של כבישים, מתוכם 66% סלולים. בשנת 2008 היו כמעט 100 מכוניות נוסעים לכל 1,000 תושבים.
אורך מסילת הרכבת במדינה כ-11,106 ק"מ. הנמל העיקרי במדינה נמצא בבנדר עבאס שבמצר הורמוז. סחורות המגיעות למדינה דרך הים, מופצות באמצעות משאיות ורכבות משא. קו הרכבת טהראן-בנדר עבאס נפתח בשנת 1995, והוא מקשר בין העיר למערכת הרכבות של מרכז אסיה דרך טהראן ומשהד. נמלים גדולים אחרים נמצאים בבנדר אימאם שבמפרץ הפרסי, ובנדר אנזאלי ובנדר טורקאמן שבים הכספי.
לעשרות ערים שדות תעופה המשמשים נוסעים ומטען, איראן אייר חברת התעופה הלאומית נוסדה בשנת 1962. בכל הערים הגדולות מערכות להסעת המונים באמצעות אוטובוסים, ומספר חברות פרטיות מפעילות קווים בין הערים.
משרד התחבורה

משרד הדרכים והתחבורה של איראן (פרסית: وزارت راه و ترابری), הוא המשרד האחראי מטעם הממשלה על ניהול התשתית התחבורתית במדינה. בתחום אחריות המשרד: הכבישים, הרכבות, התחבורה הציבורית, והנתיבים האוויריים במדינה.
תותול

| --- | --- |

שרידי העיר תותול בכיון דרום-מערב ועד צידו הצפוני. ברקע בתי העיר א-רקה
 מיקום
 מדינה:  סוריה 
 קואורדינטות:  35°57′27″N 39°02′51″E﻿ / ﻿35.9575°N 39.0475°E﻿ / 35.9575; 39.0475
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתותול(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתותול
 
מרכזו של התל לכיוון מזרח
תוּתּוּל (באכדית: tu-ut-tu-ulki, באוגריתית: 𐎚𐎚𐎍 – תתל) הייתה עיר עתיקה בצפון הפרת התיכון, בנקודת המפגש של נהרות הפרת והבליח. חורבותיה נמצאו באתר הארכאולוגי תל אל־ביעה, ליד העיר א-רקה; האתר נחפר על ידי צוותים בראשות גרמנית. באתר נמצאו לוחות בכתב יתדות שהועברו למוזיאון א-רקה.
היסטוריה

ההתיישבות הקדומה ביותר שיש לה עקבות באתר היא מאמצע האלף ה-4 לפנה"ס בתקופת אורוכ. מיעוט הממצאים הארכאולוגיים מתקופה זאת, אינו מאפשר להגיע למסקנה לגבי גודלו של היישוב בתקופה זאת. מתקופת הברונזה הקדומה, אמצע האלף השלישי לפנה"ס, נמצאו שכבות ארכאולוגיות של יישוב. על המדרון הדרומי של הגבעה המרכזית המערבית, נחפרו חלק מחמישה מבני ציבור ומבני מגורים. בתקופה זאת נמצאו שישה קברים הדומים לקברים המלכותיים של אור, כנראה של שליטים מקומיים. בכתובות של סרגון מאכד (2334-2279 לפנה"ס) הוא מציין שעבר באזור בדרכו להרי נור והרי הטאורוס שבאנטוליה. הוא נכנס לתותול והתפלל לאל דגן להצלחתו. האל נענה לו והוא כבש את תותול, מָרי, אבלה ועוד. נכדו נרם-סין גם מזכיר את תותול בכתובת שלו, אבל ייתכן ומדובר בעיר אחרת בשם תותול בשטח עיראק של היום. בתקופת השושלת השלישית של אור (2003–2111 לפנה"ס) על פי הכרונולוגיה התיכונה, תותול כמעט ולא נזכרת בטקסטים שנמצאו וכנראה חשיבותה הייתה קטנה.
בין העדויות הראשונות למונח מרתו אשר בכתבי אבלה, ארץ מרתו ואנשי מרתו קשורים באלף ה־3 לפנה"ס באופן מובהק לאזור הפרת התיכון, כלומר לתותול ואמר בכתבי אבלה, ולהר בישרי (אנ') בתקופה האכדית הקדומה (נרם-סין כינה את ההר ba-sa-ar SA-DÚ-ì MAR-TUki, "בסר (בישרי) הר האמורי", ובנו שר-כלי-שרי (אנ') כתב שהביס את ה־MAR-TU-am בהר בסר (בישרי)) ובתקופת אור השלישית.
תותול הייתה מרכז דתי חשוב בסוף האלף השלישי לפנה"ס ובתחילת האלף השני לפנה"ס. בעיר שכן מקדש גדול לאל דגן, אחד האלים העיקריים של סוריה העתיקה, זאת בדומה לעיר תרקה ששכנה דרומית מזרחית בהמשך הפרת. שליטי ממלכות קטנות היו מגיעים לתותול לפסטיבל לאל דגן שכלל העברת פסל האל על הנהר. בנוסף נדד פסלו של "דגן מתותול" גם לאמר ולמקומות נוספים. בארכיון אבלה של העיר אבלה, אשר נהרסה או על ידי סרגון מאכד או על ידי נכדו נרם-סין, נמצאו יותר ממאה אזכורים של תותול, לרוב בהקשר לאל דגן שכונה "אדון תותול". גם בעיר אבלה עבדו את האל הזה. אין אזכור לשליטים חילוניים של תותול בארכיון, אולי בגלל שבאותה עת העיר הייתה בתחום השפעתה של מרי. בלוח לחש נגד נשיכות נחשים מתוך לוחות שירת אוגרית, מוזכר בין אלים אחרים עם מקומות מושביהם האל דגן היושב ב"תתל" (תותול בכתיב חסר).
העיר, שהייתה עצמאית, נכנסה לממלכתו של שמשי-הדו הראשון, שכבש את כל המרחב של צפון מסופוטמיה. העיר נשלטה על ידי בנו ישמח-אדד ממרי, שהגיע אליה כדי לבצר אותה במסגרת מאבקו בזמרי-ליאם. בתקופתו של זמרי-ליאם, העיר הייתה גבולה הצפוני של ממלכת מרי ועיר מחוז. על פי הארכיונים של מָרי, גם בתקופה זאת העיר הייתה מרכז דתי גדול לאל דגן. חשיבותה של העיר בתקופת פריחתה הייתה מיקומה האסטרטגי בגבול בין ממלכות עשירות: מרי בדרום מזרח, ימחֿד וקטנה במערב וכרכמיש בצפון. היא שכנה על הפרת על דרך הסחר בין המדינות. לאחר הכיבוש החתי במאה ה-16 לפנה"ס, יחסי הסחר בין המדינות השונות אבדו. בחפירות באתר לא נמצאו חרסים מהתקופה האשורית החדשה.
הערות שוליים

↑  Georges Dossin, Inscriptions de fondation provenant de Mari, Syria 21, 1940, עמ' 166 doi: 10.3406/syria.1940.4187
↑  KTU2 1.100, ראו צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 693
↑  Raqqa Museum
↑  Cinzia Pappi, The Jebel Bishri in the Physical and Cultural Landscape of the Ancient Near East, Kaskal 3, 2006, עמ' 241, 244–246
↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 26, 31–32
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 682–693 – לוח UT 607 = KTU2 1.100
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530484905171  LCCN: sh99002471  VIAF: 237445520   WorldCat (עם VIAF): 237445520 
קברים בצידו הדרומי של התל
מפת ערי סוריה באלף השני לפנה"ס
שיבון הוהי

שיבון ברנדט הוהי (באנגלית: Siobhán Bernadette Haughey; בסינית: 何詩蓓; נולדה ב-30 באוקטובר 1997) היא שחיינית מהונג קונג, סגנית אלופה האולימפית (טוקיו 2020), זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024), אלופת העולם (דוחה 2024), פעמים ברציפות אלופת העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021 ומלבורן 2022) ושיאנית העולם בבריכת 25 מטר במשחה ל-200 מטר חופשי. סגנית אלופת העולם (פוקואוקה 2023) ואלופת העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-100 מטר חופשי. זוכת מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2024) במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה

הוהי נולדה וגדלה בהונג קונג לאבא אירי ואמא ילידת הונג קונג. אביה, דרץ', הוא האחיין של צ'ארלס הוהי טישך (ראש ממשלת אירלנד). היא למדה באוניברסיטת מישיגן.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת העולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה בדובאי באוגוסט 2013 זכתה הוהי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 54.47 שניות, לפני רותה מיילוטיטה מליטא (54.94 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.38 שניות.
ביוגרפיה > 2014

באולימפיאדת הנוער שנערכה בנאנג'ינג, הרפובליקה העממית של סין באוגוסט 2014 זכתה הוהי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.61 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.21 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.61 שניות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.08 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה הוהי במקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.56 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:56.91 דקות ועלתה תשיעית לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2019 סיימה הוהי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:55.96 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:56.62 ולעתה חמישית לשלב חצי הגמר ובשלב חצי הגמר היא סיימה את המקצה השני במקום השלישי בשיא לאומי חדש של 1:56.21 דקות ועלתה מהמקום השישי לשלב הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.05 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן באוגוסט 2017 זכתה הוהי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.10 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 1:56.71 דקות
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 סיימה הוהי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:54.98 דקות, 20 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. היא ניצחה את המקצה הראשון בשלב חצי הגמר בשיא לאומי חדש של 1:55.58 דקות ועלתה שלישית לשלב הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.45 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה הוהי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אסיה חדש של 52.27 שניות, אחרי אמה מקיאן מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 51.96 שניות ולפני קייט קמפבל (52.52 שניות), שתיהן מאוסטרליה ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אסיה נוסף של 1:53.92 דקות, אחרי אריארן טיטמוס מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:53.50 דקות ולפני פני אולקסיאק מקנדה (1:54.70 דקות).
ביוגרפיה > 2021 > אלופת עולם ושיאנית עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 50.98 שניות, לפני שרה שסטרם משוודיה (51.31 שניות) ואבי וייצל מארצות הברית (51.64 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:50.31 דקות, לפני רבקה סמית' מקנדה (1:52.24 דקות) ופייג' מאדן מארצות הברית (1:53.01 דקות), שיפור לשיא העולם בן 4 השנים וחצי של שרה שסטרם (1:50.43 דקות).
ביוגרפיה > 2022

הוהי לא השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחילת 2022. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.65 דקות, לפני רבקה סמית' מקנדה (1:52.24 דקות) ומריט סטיינברכן מהולנד (1:52.28 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.87 שניות, אחרי אמה מקיאן שקבעה שיא אליפות חדש של 50.77 שניות ולפני מריט סטיינברכן (51.25 שניות).
ביוגרפיה > 2023 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.49 שניות, אחרי מולי אוקלהן מאוסטרליה (52.16 שניות) ולפני מריט סטיינברכן (52.71 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.96 דקות, בבקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:39.93 דקות ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.89 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בסוף ספטמבר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אסיה חדש של 52.17 שניות.
במסגרת גביע העולם שנערך בברלין ב-8 באוקטובר היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אסיה חדש של 52.02 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
ביוגרפיה > 2024 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.89 דקות, לפני אריקה פיירוות'ר מניו זילנד (1:55.77 דקות) ובריאנה תרוסל מאוסטרליה (1:56.00 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:05.92 דקות, אחרי טאנג צ'יאנטינג מהרפובליקה העממית של סין (1:05.27 דקות) וטס סכוטן מהולנד (1:05.82 דקות).
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט זכתה בשתי מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.33 שניות, אחרי 
שרה שסטרם (52.16 שניות) וטורי הסק מארצות הברית (52.29 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.55 דקות, אחרי	מולי אוקלהן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:53.27 דקות ואריארן טיטמוס (1:53.81 דקות).
שיאים אישים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 24.30 שניות (2023)
100 מטר חופשי: 52.02 שניות (2023), שיא אסיה
200 מטר חופשי: 1:53.92 דקות (2021), שיא אסיה
400 מטר חיפשי: 4:05.30 דקות (2023)
50 מטר חזה: 30.36 שניות (2023)
100 מטר חזה: 1:05.92 דקות (2024)
שיאים אישים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 23.75 שניות (2021)
100 מטר חופשי: 50.79 שניות (2021)
200 מטר חופשי: 1:50.31 דקות (2019), שיא עולם
400 מטר חופשי: 3:56.52 דקות (2022)
שיאים אישים > בריכת 25 יארד

100 יארד חופשי: 46.64 שניות (2019)
200 יארד חופשי: 1:40.69 דקות (2018)
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
שרה תאודורה, קיסרית בולגריה

שרה תאודורה (בבולגרית: Сара Теодора) הייתה אשתו השנייה של איוון אלכסנדר, קיסר בולגריה וקיסרית רעיה של בולגריה.
קורות חייה

שרה תאודורה נולדה בטרנובו, בירת האימפריה הבולגרית השנייה בשם שרה, בת למשפחת סוחרים יהודים אמידה אשר התגוררה ברובע היהודי שבעיר. ידוע ששם אימה של שרה היה תמרה ובהמשך ניתן השם גם לבתה. ב-1346 נישאה שרה לאיוון אלכסנדר, תחת תאודורה נסיכת ולאכיה, אשר גורשה על ידי הקיסר הבולגרי. שרה אימצה את הנצרות האותודוקסית, אך בני הקהילה היהודית סמכו על חסותה, צברו מעמד חברתי רם יותר בתקופת כהונתה, והעניין הוביל לעימותים מול האוכלוסייה הנוצרית.
שרה תאודורה מילאה תפקיד משמעותי בחלוקת האימפריה הבולגרית. מאמצי השכנוע שלה הובילו את איוון אלכסנדר לחלק את ממלכתו בין בניו עוד בימי חייו. בנה של שרה תאודורה, איוון שישמן, קיסר בולגריה שלט במרכז הממלכה ובבירה טרנובו, ובנה של קודמתה תאודורה מוולאכיה, איוון סרצימיר, שלט על נסיכות וידין שבירתה וידין. החלוקה החלישה את האימפריה הבולגרית אשר כבר הייתה בדעיכה, ובהמשך היא נפלה לידי האימפריה העות'מאנית.
לשרה תאודורה ואיוון אלכסנדר נולדו חמישה ילדים. איוון שישמן, איוון אסן החמישי שככל הנראה הוצא להורג על ידי העות'מאנים ב-1388, הנסיכה תמרה אשתו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית, הנסיכה מריה (1348–1390) אשתו של אנדרוניקוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית, והנסיכות דסיסלאבה וואסיליסה. שרה תאודורה נפטרה ככל הנראה בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-14 ונקברה לצד בעלה איוון אלכסנדר בכנסיית סנט פטקה בטרנובו.
הערות שוליים

↑  שלמה אברהם רוזאניס, דברי ימי ישראל בתוגרמה, חלק ראשון: ימי הגרושים והנדודים והתיישבות הפליטים בתוגרמה 1300–1520, הוצאת דביר, תל אביב, 1930, עמוד 6.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך א' – מימי קדם ועד ראשית ממלכת בולגריה השלישית ב-1878, הוצאת דבר, תל אביב, 1971, עמוד 78.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, עמוד 83.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 298791055   WorldCat (עם VIAF): 298791055
תעלת בונגו

תעלת בּוּנְגוֹ (ביפנית: 豊後水道) היא מצר המפריד בין האיים היפניים קיושו ושיקוקו.
תעלת בונגו, מחברת בין האוקיינוס השקט לים הפנימי סטו כשהנקודה הצרה ביותר בתעלה זו היא מצר הוֹיוֹ.
שמואל אוסוואלד רופאייזן

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1922 ז'יווייץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  30 ביולי 1998 (בגיל 76) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל, פולין 
 מקום קבורה:  ישראל 
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 כינויים נוספים:  "האח דניאל"
 ידוע בשל:  ניסיונו לעלות לישראל על פי חוק השבות והתיקון שנעשה בעקבות עתירה שהגיש בעניין זה
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
שמואל אוסוואלד רופאייזן ("האח דניאל", 29 בינואר 1922 – 30 ביולי 1998) היה יהודי ניצול שואה שהמיר דתו לנצרות והיה לנזיר. רופאייזן התפרסם לאחר שביקש לעלות לישראל כיהודי על-פי חוק השבות, אך בקשתו נדחתה על ידי רשויות המדינה בגלל התנצרותו, ואף עתירתו לבג"ץ על כך נדחתה.