שיקגו בלאקהוקס
היסטוריה > 1967–2009: בצורת ארוכה ותחילת שינוי

תקופת סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 הייתה תקופה של סוף עידן ושינויים תכופים בקבוצה, שנאלצה להסתגל במהירות למציאות משתנה. בשל התרחבות הליגה וקיומו של דראפט התרחבות, נאלצו ההוקס לוותר על השוער המצטיין גלן הול שעבר לקבוצה החדשה סנט לואיס בלוז. עוד באותה עונה עשו ההוקס עסקה עם בוסטון ברואינס, במסגרתה עברו לברואינס החלוצים פיל אספוזיטו, קן הודג' ופרד סטנספילד. העסקה התבררה כטעות גדולה, כאשר שלושתם הצטיינו בבוסטון במשך שנים ארוכות, העלו אותה לצמרת לאורך כל אותו עשור, וזכו במדיה בשני גביעי סטנלי, בעוד ההוקס דשדשו. באותה עונה החמיצו ההוקס את הפלייאוף, בפעם האחרונה עד עונת 1997/98. עונה לאחר מכן עזב את הקבוצה גם פייר פילוט, שעבר לטורונטו.
הישועה באה ממקום לא צפוי. עם התרחבות ה-NHL לקראת עונת 1967/68 פוצלה הליגה לראשונה לשני בתים – בית מזרחי, שהכיל את שש הקבוצות הוותיקות של הליגה, ובית מערבי שהכיל את הקבוצות החדשות. מטבע הדברים הבית המערבי היה חלש בהרבה מהבית המזרחי בשנים הראשונות, והעלייה ממנו לפלייאוף הייתה קלה הרבה יותר. בעונת 1970/71 שינתה ה-NHL את הרכב הבתים, כאשר בעקבות התרחבות נוספת צורפו שתי הקבוצות החדשות בליגה, ונקובר קנאקס ובאפלו סייברס, לבית המזרחי, בעוד הבלאק הוקס עברו למערב. החיים בבית המערבי, החלש יותר, היו קלים בהרבה. ההוקס זכו בקלות במאזן הטוב ביותר במערב ועברו דרך הפלייאוף עד לגמר גביע סטנלי, כאשר בהרכבם ממשיכים לככב סטן מיקיטה ובובי האל, כשלצידם דניס האל (אחיו הצעיר של בובי) והשוער הצעיר טוני אספוזיטו (אחיו הצעיר של פיל). בהגנה כיכב הוותיק פט סטייפלטון ולצידו ביל ווייט שהגיע מלוס אנג'לס קינגס. בסדרת הגמר נוצחו ההוקס שוב על ידי מונטריאול קנדיאנס.
בקיץ 1972 ספגה הקבוצה מכה קשה. ליגת ה-WHA, ליגה שקמה על מנת להתחרות ב-NHL, הצליחה לפתות את כוכב הקבוצה בובי האל, שעזב ברעש גדול עבור חוזה ענק בויניפג ג'טס. גם בלי האל שלטו ההוקס בבית המערבי והגיעו לגמר גביע סטנלי בעונת 1972/73, ושוב נוצחו על ידי מונטריאול. בתום אותה עונה עזב גם פט סטייפלטון ל-WHA.
בהמשך העשור המשיכו ההוקס לעלות באופן קבוע לפלייאוף, אם כי לא הגיעו בו רחוק. ב-1975/76 רכשו מבוסטון את המגן האגדי בובי אור, אולם אור היה כבר מעבר לשיאו, סבל מפציעות חוזרות ונשנות ופרש ממשחק ב-1979. שנה אחריו, אחרי 22 עונות בקבוצה, פרש ממשחק גם סטן מיקיטה.
בשנות ה-80 ה-NHL הפכה לליגה קשה הרבה יותר עבור ההוקס. סגירתה של ה-WHA גרמה להתרחבות נוספת של הליגה ב-4 קבוצות שנפלטו מה-WHA, וכעת הייתה להוקס תחרות קשה גם במערב. ההוקס עלו ב-1981/82 לגמר החטיבתי, שם נוצחו על ידי ונקובר קנאקס. גם ב-1982/83 וב-1984/85 הגיעו ההוקס עד הגמר החטיבתי, ובשתי הפעמים נוצחו על ידי אחת הקבוצות המוכשרות בתולדות ה-NHL – אדמונטון אוילרס על שלל כוכביה, ובראשם וויין גרצקי. כוכב הקבוצה באותם ימים היה החלוץ הצעיר דניס סבארד.
ב-1986 עבר מישהו במשרדי ההוקס על מסמכי הרישום הישנים של הקבוצה ל-NHL, וגילה במקרה שהקבוצה נרשמה לליגה 60 שנה קודם לכן בשם "בלאקהוקס", במילה אחת. הקבוצה החליטה להיקרא מעתה והלאה בשמה הרשמי על פי המסמכים, וכך היה.
בהמשך העשור המשיכו הבלאקהוקס להגיע באופן קבוע לפלייאוף, אולם רק ב-1988/89 הצליחו להגיע שוב אל הגמר החטיבתי. הפעם עמדה קלגרי פליימס בדרכם לסדרת גמר גביע סטנלי. גם ב-1989/90 המשיך הגמר החטיבתי לרדוף את הקבוצה, כאשר שוב נוצחו שם על ידי אדמונטון אוילרס של מרק מסיה. באותה עונה מונה השוער הסובייטי האגדי ולדיסלב טרטיאק למאמן השוערים של הקבוצה, ומי שזכה להתאמן אצלו היה השוער הצעיר אד בלפור. כוכבים אחרים באותה תקופה היו החלוץ הצעיר ג'רמי רוניק והמגן כריס צ'ליוס.
עם הסגל החדש המשיכו הבלאקהוקס להרשים. ב-1990/91 סיימו את העונה הרגילה במאזן הטוב בליגה, אולם בסיבוב הראשון בפלייאוף הופתעו על ידי מינסוטה נורת'סטארס. ב-1991/92 הצליחו ההוקס לאחר סדרת כישלונות לעבור את משוכת הגמר החטיבתי ולהגיע לסדרת גמר גביע סטנלי, לאחר 19 עונות של הפסקה. שם נתקלו ההוקס באלופה מהעונה הקודמת, פיטסבורג פינגווינס של מריו למיה. הפינגווינס ניצחו בסדרה בקלות 4:0 והגנו על תוארם, וגביע סטנלי המשיך לחמוק מההוקס זו העונה ה-31 ברציפות.
במשחק הרביעי באותה סדרת גמר גביע סטנלי הוציאו ההוקס מהשער את בלפור ובמקומו נכנס לשחק השוער המחליף, הצ'כי דומיניק האשק. האשק נבחר בדראפט על ידי ההוקס עוד ב-1983 כשהיה בן 16 בלבד, ולמעשה נבחר באותו דראפט בו נבחר מאמנו, ולדיסלב טרטיאק. אולם כמו טרטיאק, המלחמה הקרה מנעה ממנו הגעה ל-NHL, והוא הגיע להוקס רק עונה אחת קודם לכן. עד אותו משחק כמעט לא שיחק האשק בקבוצה, אולם במשחק הזה, אף על פי שההוקס נוצחו בו, הפגין יכולת גבוהה מאוד בדרך להפוך לאחד השוערים הגדולים בתולדות ה-NHL. למרות היכולת הזו, בעוד עסקה תמוהה, הועבר האשק באותו קיץ לבאפלו סייברס.
ב-1993/94 נוצחו ההוקס בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי טורונטו מייפל ליפס, ובסיום אותה סדרה נפרדו מאולמם המיתולוגי, "שיקגו סטיידיום". את עונת 1994/95 – עונה מקוצרת בשל סכסוך עבודה בין הבעלים לשחקנים שהוביל להשבתת מגן של בעלי הקבוצות – עברו ההוקס באולמם החדש, יונייטד סנטר.
בהמשך העשור, בסדרת עסקאות, ויתרו הבלאקהוקס על כוכביהם הגדולים – בלפור, רוניק וצ'ליוס. הקבוצה דשדשה, וב-1997/98 החמיצה את הפלייאוף לאחר 29 עונות רצופות – עונה אחת פחות משיא הליגות המקצועניות העיקריות בצפון אמריקה, המוחזק על ידי בוסטון ברואינס.
במרבית העשור הראשון של המאה ה-21 היו הבלאקהוקס אחת הקבוצות החלשות בליגה, כאשר פרט לעונת 2001/02 בה נוצחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף, לא עלו כלל לפלייאוף בין 2000 ו-2009.
עם זאת, ניכר שינוי בקבוצה לקראת סיום העשור. רוקי וירץ, בנו של ביל וירץ שהיה הבעלים והנשיא של הקבוצה במשך 41 שנה, ירש את אביו שנפטר ממחלה קשה ב-2007. הקבוצה עשתה צעדים משמעותיים לחיזוק: עם בחירת הדראפט הראשונה של 2007 בחרה הקבוצה את פטריק קיין, שהצטרף בעונת הרוקי שלו לג'ונתן טייבס שנבחר בדראפט עוד בשנה שלפני כן. שניהם התגלו כשחקני השנה הראשונה הטובים בליגה, והיו שניהם המועמדים הסופיים לגביע קאלדר – גביע הרוקי של העונה. קיין היה זה שזכה לבסוף. בקיץ 2008 פנתה הקבוצה לשוק השחקנים החופשיים, והחתימה על חוזה ל-4 שנים את השוער הצרפתי קריסטובל הואה, ואת המגן בריאן קמפבל על חוזה ל-8 שנים. התוצאות נראו לעין – הבלאקהוקס עלו לפלייאוף לראשונה מאז 2002 והגיעו עד גמר החטיבה המערבית, בו נוצחו על ידי דטרויט רד וינגס. גם הקהל הביע אמון בקבוצה, והיא הובילה את ה-NHL עם ממוצע של למעלה מ-22,000 צופים למשחק. במהלך אותה עונה שיחקה הקבוצה מול דטרויט ב"וינטר קלאסיק" של 1 בינואר, משחק ליגה של ראש השנה האזרחית שמתקיים תחת כיפת השמיים. המשחק שוחק בריגלי פילד, אצטדיון קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס, ומשך למעלה מ-40,000 צופים.