הלחימה ברצועת עזה מההתנתקות עד מבצע עופרת יצוקה
אירועים וכרונולוגיה של הלחימה > לאחר ביצוע ההתנתקות

לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ערכו כל הארגונים הפלסטינים עצרות בהתנחלויות המפונות ומצעדי ניצחון ברחבי הרצועה. אחת מהן הסתיימה בצורה קטלנית (פיצוץ שגרם ל-19 הרוגים) עקב תאונת תחמושת של אנשי החמאס. החמאס ראה בישראל אחראית לפיצוץ שאירע, ובעקבותיו ירה מטח כבד של רקטות לעבר שדרות והנגב המערבי, בהמשך לירי רקטות בהיקף קטן יותר שבוצע על ידי הג'יהאד האיסלאמי בעקבות הריגת שלושה פעילים של הארגון בטולכרם. הירי הוביל לפתיחת מבצע גשם ראשון, שבו פעל צה"ל לראשונה ברצועת עזה לאחר ההתנתקות. המבצע דעך והופסק בתחילת אוקטובר, על מנת "לתת לאבו מאזן הזדמנות לפעול כנגד החמאס".
לעומת זאת, נתקלה הרשות הפלסטינית בקשיים במימוש החלטה לבצע איסוף נשק כללי ברשות, ואף ניסיון לעשות זאת ברצועת עזה לאחר ההתנתקות נתקל בהתנגדות שכללה קרבות אש עם כמה הרוגים. כמו כן החמאס ניסה להשתלט למעשה על מוקדי הכוח ברשות. מצב זה גרם לאווירת אנרכיה ברשות הפלסטינית, ולתחושה כי אבו מאזן מאבד שליטה על עמו.
ארגוני הטרור הפלסטינים ניסו גם לבצע פיגועים כנגד המעברים ואף לחפור מנהרות כדי לעבור את גדר המערכת בציר הוברס ולבצע פיגועים ביישובי עוטף עזה. כמו כן, במהלך אבטחת הגדר נפגעו ונהרגו גם חפים מפשע, כולל ילדים, דבר שזכה לתרעומת רבה בצד הפלסטיני ותרם להסלמת האירועים.
מנובמבר התחדש ירי רקטות קסאם אל עבר ישראל. בדצמבר הוא הגיע לשיא חדש כאשר רקטות פגעו בדרום אשקלון ובבסיס הטירונים הסמוך לקיבוץ זיקים. ב-3 בפברואר פגע קסאם בקרווילה בקיבוץ כרמיה וגרם לשני פצועים. האירוע גרם לתרעומת גדולה על הממשלה ומערכת הביטחון, שהתחזקה על רקע דו"ח מבקר המדינה בנושא מיגון יישובי עוטף עזה והמצב הפוליטי. בתגובה, חזר צה"ל להפגיז אזורי שיגור בצפון הרצועה וחידש את מדיניות הסיכולים הממוקדים ביתר שאת. החל מ-5 בפברואר ביצע חיל האוויר 4 תקיפות, שבהן נהרגו 9 מחבלים מגדודי חללי אל-אקצא והג'יהאד האיסלאמי, בהם בכירים בתעשיית הקסאם. הפלסטינים בתגובה הגבירו את ירי הרקטות, ואף ניסו לתקוף פעמיים את מעבר ארז (שני הניסיונות סוכלו ו-3 מחבלים נהרגו).
ב-28 במרץ 2006, יום הבחירות לכנסת השבע עשרה, נורו שתי רקטות קסאם ורקטת גראד 122 מ"מ לעבר אשקלון. זה היה הירי הראשון של רקטה תקנית מרצועת עזה. הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות. בעקבות ירי זה ומספר מטחים של רקטות קסאם, פתח צה"ל במבצע "חץ דרומי" בו לראשונה הפגיזו את שטחי השיגור גם ספינות טילים של חיל הים הישראלי. נוסף על כך, הפציץ צה"ל באופן קבוע אזורים שמהם נורות הרקטות. בחודש אפריל 2006 נהרגו 4 אזרחים פלסטינים כתוצאה מכך. למרות הירי של צה"ל, ירי הרקטות נמשך. צה"ל הגיב בירי ארטילרי כבד אל עבר מרחבי השיגור וביצע סיכולים ממוקדים כנגד חוליות קסאם. כמו כן, סיכלו כוחות צה"ל מספר ניסיונות חדירה. ב-9 ביוני חיסל חיל האוויר הישראלי את ג'מאל אבו סמהדאנה, ראש ועדות ההתנגדות העממית ועוד 3 מחבלים. למחרת, חלה הסלמה בירי משני הצדדים. הפלסטינים הגיבו בירי רקטות קסאם וצה"ל חיסל שתי חוליות קסאם, בהן חוליית ועדות ההתנגדות העממית (3 מחבלים) ולראשונה מאז ההתנתקות, חוליית מחבלי חמאס (2 מחבלים) שהייתה בדרכה לביצוע ירי רקטות.
בפיצוץ שאירע בחוף סודנייה ברצועת עזה באותו יום נהרגו 7 אזרחים פלסטינים. צה"ל הביע צער על התקרית והפסיק את ירי התותחים עד לסיום תחקיר בנידון. ב-11 ביוני טען אלוף פיקוד הדרום יואב גלנט שתחקיר אשר ביצע צה"ל העלה שהוא אינו קשור לאירוע והפיצוץ לא נגרם מירי ארטילרי, אך לא פירט בנושא. מנגד, הפלסטינים ורוב התקשורת העולמית המשיכו לראות בישראל כאשמה בתקרית. מאוחר יותר פרסם צה"ל הוכחה לטענתו שההרג לא נגרם מירי צה"לי והיא ניתוח של הרסיס מגופה של אחת הפצועות - רסיס שאינו רסיס של פגז 155 מ"מ. בתגובה לאירוע, החמאס, לראשונה מזה 16 חודשים, הכריז על סיום הפסקת האש מצדו והחל לקחת אחריות על ירי קסאמים אל ישראל. בנוסף, כתגובה לאירוע, ב-10 וב-11 ביוני נורו על שדרות ויישובי עוטף עזה למעלה מ-50 קסאמים, מהם נפצעו מספר אנשים, אחד מהם קשה. בסיכול ממוקד שביצע צה"ל יומיים לאחר מכן, נהרגו 11 פלסטינים, 8 מהם אזרחים ורק 3 מהם פעילי טרור, בהתקפה על מכונית מסחרית שהובילה רקטות גראד ונאלץ מאוחר יותר להתנצל על התקרית.