אנימה (הנפשה)
תעשיית האנימה

נכון ל-2019 תעשיית האנימה כללה מעל ל-430 חברות הפקה כאשר האולפנים העיקריים כוללות את:
סטודיו ג'יבלי (הפקות בולטות כוללות בין היתר את השכן הקסום שלי טוטורו, הנסיכה מונונוקי, המסע המופלא, הטירה הנעה, ופוניו על הצוק ליד הים)
טואי אנימציה (הפקות בולטות כוללות בין היתר את וואן פיס, דרגון בול, סיילור מון, דיג'ימון וקלימרו)
ניפון אולפני אנימציה (הפקות בולטות כוללות בין היתר את הלב, פינוקיו, הדבורה מאיה, היי! בינבה, עליסה בארץ הפלאות, ופיטר פן)
סטודיו פיירו (הפקות בולטות כוללות בין היתר את בליץ', נארוטו, נילס הולגרסון, ערי הזהב הנסתרות, וגברת פלפלת)
טאצונוקו הפקות (הפקות בולטות כוללות בין היתר את ספיד רייסר, בוב השד מהבקבוק, כח ג'י, בארץ הקטקטים, והחתולים הסמוראים)
Madhouse (הפקות בולטות כוללות בין היתר את בייבלייד, סאקורה לוכדת הקלפים, ג'וביי - סיפורי נינג'ת הרוח, Black Lagoon (אנ'), ומחברת המוות)
סטודיו גאלופ (הפקות בולטות כוללות בין היתר את סדרות זיכיון יו-גי-הו! (2000-2019) ורורואוני קנשין)
גאינאקס (הפקות בולטות כוללות בין היתר את נאון ג'נסיס אוונגליון, Royal Space Force (אנ')‏, Gunbuster (אנ'),‏Nadia: The Secret of Blue Water (אנ')‏, Kare Kano (אנ')‏, FLCL (אנ')‏, Magical Shopping Arcade Abenobashi (אנ')‏, ו-Gurren Lagann (אנ'))
סאן רייז (הפקות בולטות כוללות בין היתר את גנדאם, קאובוי ביבופ, קוד גיאס, ואינויאשה)
בונז (הפקות בולטות כוללות בין היתר את אלכימאי המתכת, Eureka Seven (אנ') ‏, Ouran High School Host Club‏, Soul Eater‏, Wolf's Rain (אנ') אקדמיית הגיבורים שלי)
TMS אינטרטיינמנט (הפקות בולטות כוללות בין היתר את לופן השלישי, אנפנמן, סוניק X, והבלש קונאן)
OLM (הפקות בולטות כוללות את פוקימון, אינאזומה 11, ו-Oh My Goddess!)
רבים מאולפני ההפקה מאורגנים במסגרת איגוד הסחר The Association of Japanese Animations. האולפנים לפעמים משלבים פעולה על מנת להפיק פרויקטים מורכבים ויקרים יותר, כפי שעשו כאשר סטודיו ג'יבלי הפיק את הסרט "המסע המופלא". הפקה של פרק בסדרת אנימה יכול לעלות בין 100,000 דולרים ל־300,000 דולרים. בשנת 2001 סרטי האנימציה היוו 7% מסך הסרטים שהופקו ביפן באותה השנה. אחד מהאינדיקטורים העיקריים לפופולריות וההצלחה של האנימה הם המכירות של תקליטורי DVD ו-Blu-ray עם סרטי וסדרות האנימה אשר אחראים לבסביבות 70% מסך ההכנסות על כל סרט/סדרה. לפי מאמר שפורסם ב-2005 על ידי חברת Nikkei Asian Review תחנות הטלוויזיה היפניות רכשו סדרות וסרטי אנימה במעל ל-60 מיליארד ין מחברות הפקה "בשנים האחרונות", לעומת פחות מ-20 מיליארד ין לסדרות וסרטי אנימציה מחו"ל. ישנה עלייה במכירות של סדרות לתחנות הטלוויזיה ביפן, שנגרמה בעקבות העלייה בביקוש לסדרות אנימה בהם מבוגרים הם קהל היעד הדמוגרפי. סוג זה של סדרות אנימה פחות פופולרי מחוץ ליפן ונחשב יותר למוצר נישה.
על מנת להפיץ סרטי וסדרות אנימה בחו"ל באופן חוקי החברות בחו"ל שמעוניינים להפיץ אותם חייבים לרכוש זיכיון שמאפשר להם להפיץ את המוצר במדינות/אזורים מסוימים בעולם. בעוד שסדרות וסרטי אנימה החלו להיות מופצים מחוץ ליפן עוד בשנות ה-60, בפועל הפופולריות של סדרות וסרטי האנימה בארצות הברית גדלה באופן ניכר רק בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
רכישת זיכיון להפצת סדרה או סרט אנימה במדינה/אזור מסוים בעולם היא עסק יקר אשר לעיתים עולה מאות אלפי דולרים עבור סדרה אחת ועשרות אלפים דולרים לסרט אחד. רכישת הזיכיון להזרמת הסדרה או הסרט באינטרנט לרוב זולה באופן ניכר כאשר המחירים נעים בסביבות 1,000 עד מאה אלף דולרים לפרק, אך הם גם יכולים להיות יקרים יותר כאשר רכישת הזכויות להזרמת מספר סדרות באינטרנט עולה מעל ל-200 אלף דולר לכל פרק.
שוק האנימה האמריקני היה שווה כ־2.74 מיליארד דולרים בשנת 2009. סדרות אנימה מדובבות עלו לשידור בארצות הברית בסביבות שנת 2000 ברשתות כמו The WB וברצועת הלילה "Adult Swim" של ערוץ Cartoon Network. כחלק מהלוקליזציה של הסרטים והסדרות במקרים רבים התוכן נערך מחדש על מנת שיהיה יותר מובן לקהל לא יפני. עלות הלוקליזציה לאנגלית עולה בסביבות 10,000 דולרים לכל פרק.