stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה
מבנה

הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים (Государственный антинаркотический комитет) הוקמה ב-18 באוקטובר 2007 כגוף תיאום פדרלי בין כל ארגוני הרשות המבצעת ברוסיה בנושאי לוחמה בסמים.
מינהל תיאום אנליטי
מינהל המדור המבצעי
מינהל איתור מבצעי
המינהל לתיאום פעילויות מבצעיות
המינהל למלחמה בפשעי הסמים בתחבורה
המינהל למלחמה בפעילות בלתי חוקית בתחומי מסלול הסמים החוקי
המינהל למלחמה בהלבנת הון (חוקיות ההכנסות מסמים בלתי חוקיים)
המינהל למאבק בפשעי הסמים
המחלקה להבטחת שיתוף פעולה בינלאומי
מחלקת החקירות
המחלקה לפעולות טכניות מיוחדות
המינהל לשליטה מבצעית
המחלקה לביטחון פנים - הוקמה ב-2009 על פי צו נשיאותי מה-21 בספטמבר 2009 שחייב כל ארגון ממשלתי ברוסיה להקים מחלקת חקירות פנימית.
המינהל לביטחון פנים
מחלקת כוח אדם
המחלקה לאבטחה פלילית מיוחדת
המינהל למטרה מיוחדת
המינהל לתקשורת מיוחדת - אחראית להאזנות ומודיעין אותות למטרות לוחמה בסמים
מינהל המומחיות הפלילית
מחלקת העורף והמימון
פיקוח ההכנסות
המינהל הרפואי
המינהל להבטחת תמיכה טכנית
מינהל המימון
יחידת גרום
גלריה

סמל השירות הפדרלי לשליטה בסמים, 2003 - 2016.
סמל הוועדה הממלכתית ללוחמה בסמים של רוסיה, 2008.
משמאל: ויקטור צ'רקסוב, ראש הארגון, עם דגל השירות
ויקטור איוואנוב, ראש השירות הפדרלי לשליטה בסמים האחרון
לוחם יחידת גרום של השירות הפדרלי לשליטה בסמים, 2012.
ראשי ארגוני הלוחמה בסמים ברוסיה

| # | שם | תחילת הכהונה | סיום הכהונה | שם הארגון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ויקטור צ'רקסוב | 2003 | 2008 | הוועדה הממלכתית לשליטה בסמים, השירות הפדרלי לשליטה בסמים |
| 2. | ויקטור איוואנוב | 2008 | 2016 | השירות הפדרלי לשליטה בסמים |
ראו גם

DEA - המינהל האמריקני לאכיפת הסמים
השירות הממלכתי למאבק בסמים - השירות הטורקמני למלחמה בסמים
השירות הממלכתי לבקרת הסמים והתרופות - השרות האוקראיני למלחמה בסמים
הערות שוליים

↑  Russia mysteriously shut down its equivalent to the DEA
| קהילת המודיעין הרוסית |
| --- | --- | --- |
| יחידות מודיעין בצבא ובמשרד ההגנה | המודיעין הצבאי (ספצנאז) • מודיעין ימי (הקומנדו הימי) • מודיעין האוויר |  |
| ממשלת רוסיה | הביון החיצוני • הביטחון הפדרלי • משרד הפנים • מאבק באלכוהול הלא חוקי • פספ"ם |  |
| נשיא הפדרציה הרוסית | מועצת הביטחון • האבטחה הפדרלית (התקשורת המיוחדת) • ביטחון הנשיא • ועדת החקירות |  |
| ארגונים לשעבר באימפריה הרוסית, ברית המועצות ורוסיה | הלשכה לעניינים סודיים • הלשכה החשאית • הלשכה המיוחדת • הז'נדרמריה • אוכרנה • ג.פ.או. • או.ג.פ.או. • ביטחון המדינה • המודיעין הצבאי הסובייטי • פאפס"י • סוכנות הביטחון הפדרלית • שירות הביטחון הבין-רפובליקני • משרד הביטחון • פס"ק • משטרת הסמים הפדרלית |  |
התיישבות

התיישבות טיפוסית של חומה ומגדל: טירת צבי, 2007
התיישבות היא פעולה, שמהותה:
הבאת אנשים (הנקראים מתיישבים) למגורי קבע באזור (או תחום) גאוגרפי מסוים (הנקרא אזור ההתיישבות) או הגעתם של מתיישבים בכוחות עצמם, כדי להתגורר באופן קבוע באזור זה.
הכנת התשתית (או להשתמש בתשתית קיימת) לאכלוס אזור ההתיישבות באנשים, לשם מגורי קבע.
מוטו ציוני

המרכזית במסכת הרעיונות הציונית, לצד גאולת קרקע, כיבוש השמירה ועבודה עברית היא ההתיישבות. אמר יוסף טרומפלדור: "במקום בו תחרוש המחרשה היהודית את התלם האחרון שם יעבור גבולנו". ואכן, ראשון התהליכים שהתרחשו קודם להקמת המדינה ותרמו לעיצוב גבולותיה היה ייסוד מטולה ב-1896. "...קיומה של התיישבות במטולה במשך עשרים וחמש השנים שקדמו לדיוני הגבול, הביא גם הוא לקביעתו של קו הגבול במקום שנקבע".
ההתיישבות נקשרת גם ליכולת לתחזק גבולות בני הגנה. כתב משה דיין בספרו 'הלנצח תאכל חרב': "רק אם תהיה אוכלוסייה יהודית אזרחית בגושים גדולים, כמו בקעת הירדן, גוש עציון וגב ההר בשומרון, תוכלנה יחידות צה"ל להימצא באזורים אלה לא ככובשים זרים, אלא למען המטרה להבטיח את שלום ישראל, שאוכלוסייתה הצפופה מתרכזת בגזרה צרה, על חוף הים התיכון".
יישוב

המילה יישוב מציינת, בדרך כלל, תחום גאוגרפי, שבו נעשית ההתיישבות. היישוב מהווה יחידה אחת, בעלת מאפיינים מוגדרים. המאפיין הבולט ביותר של יישוב הוא המאפיין הגאוגרפי, כלומר - הפרדה אזורית בין היישוב לבין השטח הלא מיושב שסביבו ויישובים סמוכים. מאפיין אחר של היישוב הוא מאפיין השלטון, כלומר - ליישוב שלטון אוטונומי במידה מסוימת (גם אם והוא כפוף לשלטון מרחבי).
מלבד מאפיינים אלו, קיימים לעיתים מאפיינים כלכליים, תרבותיים ואחרים המגדירים את היישוב. כמו כן, מתקיימת כמעט בכל המקרים רמה כלשהי של זיקה רגשית של האדם ליישובו.
בישראל יישובים נקראו גם בשם "נקודות" או "נקודות יישוב" (למשל: 11 הנקודות).
המילה יישוב משמשת גם לתיאור פעולת האכלוס של מקום נתון בתושבים (למשל: יישוב ארץ ישראל).
המונח היישוב, המשמש לציון היישוב היהודי או היישוב העברי בארץ, קשור גם הוא במונח "התיישבות" ונגזר מאותו שורש.
פירושים נוספים

התיישבות במובן התאגדות: המונח התיישבות מהווה לעיתים כינוי לציון אוסף יישובים הקשורים זה לזה באופי, בסדר-היום או בנסיבות ההתיישבות בהם - כך למשל השם "ההתיישבות העובדת" מתייחס ליישובי תנועת העבודה בארץ (קיבוצים, מושבים).
התיישבות במובן קולוניה: ההתיישבויות האירופאיות שנעשו במהלך המאות שחלפו בעיקר בשטחי העולם המתפתח זוכות בלשונות הזרות לכינוי Colony, אולם בעברית נקראים אנשיהן גם "מתיישבים" והן עצמן, נקראות על פי רוב, "מושבות".
ראו גם

פיזור אוכלוסין
תוכנית המצפים בגליל
יישובי הכוכבים
התנחלות
הערות שוליים

↑  דיונים בין בריטניה לצרפת לקראת חלוקת המנדטים במזרח התיכון בשטחי האימפריה העות'מאנית טרם מלחמת העולם הראשונה
↑  בנוסף לתוכניות הציוניות לפיתוח ארץ ישראל ובעיקר הצורך במים להשקיה שהשאיר את נהר הירדן כולו בתחומי ארץ ישראל
↑  ארץ רבת גבולות: מאה השנים הראשונות של תיחום גבולותיה של ארץ ישראל 1947-1840, מאת גדעון ביגר, בתוך פרויקט בן יהודה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551787905171  BnF: cb13516666p (data)  GND: 4332482-4  LCCN: sh96005040
הקניון (סופיה)

| --- | --- |

הכניסה אל מרכז הקניות
 מידע כללי
 סוג:  מרכז קניות
 שימוש:  מסחר, ומשרדים
 כתובת:  115z Tsarigradsko shose
 מיקום:  סופיה
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 בעלים:  Poland's GTC Group
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2010
 תאריך פתיחה רשמי:  21 באפריל 2010
 מידות
 שטח:  667,000 מ"ר
 קומות:  6
 קואורדינטות:  42°40′13″N 23°21′59″E﻿ / ﻿42.6702°N 23.3664°E﻿ / 42.6702; 23.3664
 https://www.themall.bg
  (למפת סופיה מוגדלת) מחוז סופיה פרניק קיוסטנדילהקניון(למפת סופיה רגילה) מחוז סופיה פרניק קיוסטנדילהקניון he
 
הקניון (באנגלית: The Mall) - קומפלקס הכולל מרכז קניות ומשרדים הממוקם בעיר סופיה שבבולגריה.
המרכז נפתח באפריל 2010, ממוקם בסמוך למרכז העסקים והמטה הראשי של חברת Vivacom.
חנויות הקניון מופעלות על ידי מותגים הגדולים בעולם וביניהן ניתן למצוא: רשתות אופנה מקומיות ובינלאומיות, מסעדות ובתי קפה, אולם קולנוע ומרכז בידור משפחתי.
עד שנת 2013, היה הקניון לגדול ביותר באזור חבל הבלקן.
המבנה

מגדל הקניון בן שש קומות והוא משתרע על שטח של 667,000 מ"ר, מתוכם כ-62,000 מ"ר שייכים למרכז הקניות והבידור:
240 בתי עסק.
מרכול של חברה הקמעונאית הצרפתית, קרפור - 9,000 מ"ר
8,000 מ"ר - שטחים משותפים.
מרכז בידור משפחתי IMAX.
2,800 מקומות חנייה
הכניסה אל מרכז הקניות
רחבת הקניון
חנויות הקניון
הערות שוליים

↑  קניון סופיה
וולטר פירס

וולטר מרקוס פירס (באנגלית: Walter Marcus Pierce;‏ 30 במאי 1861 –  27 במרץ 1954) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-17 בשנים 1923–1927 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1933–1943. הוא נולד באילינוי, ולפני כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר הסנאט של אורגון. פירס נודע גם בשל פסק הדין של בית המשפט העליון של ארצות הברית "פירס נגד אגודת האחיות" (Pierce v. Society of Sisters) שנגע לחינוך חובה.
ראשית חייו

וולטר פירס נולד בעיר מוריס שבאילינוי לצ'ארלס מ. ושארלוט ל. (לבית קאלפ) פירס, זוג חוואים תומכי האגף ג'קסוני של המפלגה הדמוקרטית. בגיל 17 הוא החל ללמד בבית ספר, אף על פי שעד אז השכלתו הייתה תיכונית בלבד.
ב-1883, על רקע האבחון שלו כחולה שחפת ועל רקע רעיון הייעוד הגלוי, כפי שהוצג על ידי הוראס גרילי, הוא עבר מערבה. לאחר שהגיע ביוני אותה שנה לפורטלנד, אורגון, לא עלה בידו למצוא עבודה. לאחר תקופה בה הוא עבד בשדות החיטה של וואלה וואלה, וושינגטון, הוא הרוויח מספיק כסף כדי להתיישב בעיר מילטון שבאורגון, שם הוא שב לקריירה שלו בהוראה והקים חווה מצליחה.
כאיש חינוך, נמשך פירס לפוליטיקה המקומית. הוא נודע בשל השקפותיו בעד חוק היובש, ולרוב הוא דיבר בפני תלמידיו נגד הברים שמכרו משקאות אלכוהוליים. ב-1887 נשא פירס לאישה את אחת מתלמידותיו, קלרה ר. רודיו, שנפטרה שלוש שנים בלבד לאחר מכן בעת לידה. התינוקת נקראה על שם אמה, ופירס נשא ב-1893 לאישה את אחותה, לורה. לשניים נולדו חמישה ילדים, ולורה נפטרה ב-1925 ממחלת הסרטן. אשתו השלישית של פירס הייתה קורנליה מרווין, הספרנית הראשית המדינתית של אורגון, שאותה הוא נשא לאישה ב-1928.
בשנים 1886–1890 שימש פירס כמפקח הראשי של בתי הספר הציבוריים של מחוז אומטילה. לאחר מכן ועד 1894 הוא היה פקיד המחוז, והרוויח סכום כסף מספיק מעסקאות מקרקעין כדי להמשיך את לימודיו. לאחר מכן הוא שב לאילינוי עם משפחתו כדי ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, וב-1896 קיבל תואר בוגר במשפטים.
ראשית הקריירה הפוליטית

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה, שב פירס עם משפחתו לאורגון, שם הוא פתח משרד עורכי דין מצליח בעיר פנטדלטון. בשנים 1896–1906 הוא ניהל חברת חשמל, עסק בעסקי מקרקעין, והיה לאחר ממגדלי פרי הרפורד הנודעים ביותר במדינה. הוא נבחר שוב כפקיד המחוז ושימש בתפקיד בשנים 1899–1903.
ב-1902 נבחר פירס לסנאט של אורגון. במשך תקופת כהונתו בתפקיד הוא ניסה ללא הצלחה להעביר חקיקה נגד שתיית משקאות אלכוהוליים, אך הצליח להעביר חוק למימון החינוך בשיעור של שישה דולרים לכל ילד. בבחירות לכהונה שנייה ב-1906 הוא נוצח, ופרש מהפוליטיקה למשך העשור הבא.
בעת שהיה מחוץ לחיים הפוליטיים, המשיך פירס בפעילות מקומית ומדינתית. הוא היה המייסד של ברית החוואים של אורגון ושל הליגה לכוח ציבורי. הוא עמד בראש ליגת משלמי המיסים של אורגון, והיה חבר מועצת המנהלים של הקולג' החקלאי של אורגון בשנים 1905–1927. באותה תקופה הוא החל לקדם את השימוש במימי נהר קולומביה להפקת אנרגיה הידרואלקטרית. פירס גם קידם את חברת הסנטוריום הוט לייק במחוז יוניון. הוא ושותפו לבעלות על החברה, פריש ויליס, הואשמו על ידי משקיע נוסף בהונאה, אך זוכו מכל אשמה בבתי המשפט ב-1918. הסנטוריום לשעבר הוא כיום מלון הוט לייק, והוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ב-1912 זכה פירס במועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, אך בבחירות הכלליות הוא נוצח על ידי הארי ליין. ב-1916 הוא נבחר שוב לסנאט המדינתי. ב-1918 התמודד פירס ללא הצלחה כמועמד פרוגרסיבי דמוקרטי מול מושל אורגון המכהן ג'יימס ויתיקומב. בבחירות הבאות ב-1920 הוא איבד את מושבו בסנאט לאחר שנוצח בהפרש של 27 קולות בלבד.
מושל אורגון

פירס החזיק בהשקפות גזעניות ואיגניות, ותמך בהגבלת הילודה ובחוקי יובש. ב-1922 הוא התמודד בהצלחה בבחירות למשרת מושל אורגון מול המושל המכהן בן אולקוט. באותה עת עלו כוחו והשפעתו של הקו קלוקס קלאן בכל רחבי אורגון. הוגשה הצעת חוק חינוך חובה אנטי-קתולית ואנטישמית, שעל פיה חויבו כל הילדים בגיל חינוך ללמוד בבתי ספר ציבוריים. אולקוט סירב נחרצות לשתף פעולה עם הקלאן. פירס נקט בצעד טקטי, קיבל את תמיכת הקלאן ותמך בחוק החינוך.
כמושל התעמת פירס עם בית המחוקקים המדינתי, שהיה בו רוב רפובליקני. ממשלו המשיך במדיניות סלילת הכבישים כפי שהיה בתקופות ממשליהם של שני קודמיו בתפקיד, אך לא עלה בידו להעביר את חוק מס ההכנסה המדינתי או את אגרת הרישיון לכלי רכב. הוא ניסה לגייס תמיכה מהרפובליקנים הפרוגרסיביים בסוגיות הרפורמה בבתי הכלא, הייעור מחדש, ופיתוח האנרגיה ההידרואלקטרית, ומנגד הוא גרם לפילוג בשורות המפלגה הדמוקרטית באורגון כאשר תמך ברוברט לה פולט בבחירות לנשיאות של 1924. הקו קלוקס קלאן, שתמך בו שנים ספורות קודם לכן, החל לסגת מתמיכתו בו.
בבחירות של 1926 נוצח פירס על ידי הרפובליקני אייזק לי פטרסון. לאחר סיום כהונתו כמושל שב פירס לחוותו שבעיר לה גרנד.
חוק חינוך חובה נפסל בהמשך בפסק הדין של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1925 "פירס נגד אגודת האחיות" (Pierce v. Society of Sisters), על בסיס ההפרה של התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1928 התמודד פירס ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השני של אורגון. ב-1930 הוא דחה הצעה להתמודד על כהונה נוספת כמושל, אך ב-1932 הוא התמודד שוב על מושב בבית הנבחרים. הוא נבחר על רקע הניצחון הסוחף של פרנקלין דלאנו רוזוולט בבחירות לנשיאות של אותה שנה. פירס היה לתומך נאמן של מדיניות הניו דיל של רוזוולט, וכיהן בבית הנבחרים עד לתבוסתו ב-1942.
כאחד מהפוליטיקאים הקשישים ביותר בהיסטוריה של אורגון, פרש פירס מהחיים הפוליטיים בגיל 81. יחד עם רעייתו קורנליה הוא פרש לעיירה אאולה. השניים היו מעורבים בתנועה נגד היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
וולטר פירס נפטר בסיילם ב-27 במרץ 1954, בגיל 92. הוא נטמן בבית הקברות סיטי ויו שבעיר. אשתו השלישית קורנליה נפטרה ב-1957.
הערות שוליים

↑  McCoy, R. (2009). The Paradox of Oregon's Progressive Politics: The Political Career of Walter Marcus Pierce. Oregon Historical Quarterly, 110(3), 390-419.
↑  "Proclamation Against the Ku Klux Klan, 1922". Oregon Historical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352133205171  GND: 1194021832  ISNI: 0000 0000 6333 4797  LCCN: n81098821  SNAC: w6794w7h  Trove: 1243003  US Congress: P000339  VIAF: 1337877   WorldCat (עם VIAF): 1337877
ויטלי דניסוב

ויטלי דניסוב (נולד ב-23 בפברואר 1987) הוא כדורגלן אוזבקי עם שורשים בלארוסים המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצה האוזבקית א.ג.מ.ק. בעבר שיחק בנבחרת אוזבקיסטן.
קריירת מועדונים

דניסוב החל את הקריירה שלו בצסק"א מוסקבה, אך לא זכה להיות שותף אפילו פעם אחת במשחקי הקבוצה. בין השנים 2007 ל-2013 שיחק בשורות דניפרו מהליגה האוקראינית.
ב-14 בינואר 2013 חתם על חוזה לשלוש שנים בלוקומוטיב מוסקבה. ב-5 באוגוסט כבש את שערו הראשון במשחק נגד קרסנודאר. ב-26 באוגוסט בישל שלושה שערים בניצחון הליגה 5-0 על רוסטוב. דניסוב נבחר לשחקן חודש אוגוסט בתחרות שהמצביעים היו אוהדי הקבוצה. כמו כן, זכה באותו התואר בחודש מאי של שנת 2014. ב-23 בדצמבר 2013 הוא נבחר לשחקן האוזבקי של השנה.
קריירה בינלאומית

דניסוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-22 בפברואר 2006 במסגרת קמפיין ההעפלה לגביע אסיה בכדורגל 2007 בניצחון 5-0 נבחרת בנגלדש.
תארים > קבוצתיים

הגביע הרוסי (2): 2014/15, 2016/17
אליפות רוסיה: 2017/2018
תארים > אישיים

השחקן האוזבקי של השנה: 2013
המגן השמאלי הטוב ביותר של ליגת העל הרוסית: 2014
ולרי שייטנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1963 (בן 60) Samoded, רוסיה 
 מדינה:  אוקראינה, ברית המועצות 
 השכלה:  בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן 
 פרסים והוקרה
 עיטור האומץ של אוקראינה דרגה שלישית  מסדר בוגדן חמלניצקי, דרגה 3 
 
גנרל מייג'ור ולרי אלברטוביץ' שייטנוב (באוקראינית: Валерій Альбертович Шайтанов; נולד ב-21 באוקטובר 1963, בכפר סמודד במחוז ארכנגלסק ברוסיה הסובייטית, שבברית המועצות) הוא איש צבא ובכיר שירות הביטחון של אוקראינה, ששימש כמשנה לראש המרכז למלחמה בטרור של שירות הביטחון האוקראיני (Антитерористичний центр СБУ) מ-23 באוגוסט 2015 עד 14 באפריל 2020, עת נעצר על ידי רשויות החקירה באוקראינה בחשד לריגול לטובת רוסיה ושירות הביטחון הפדרלי שלה.
הוא שירת ביחידת אלפא בתקופת ברית המועצות והיה ממייסדי המקבילה האוקראינית שלה. בפברואר 2014 נכלל בכוחות שדיכאו את ההפגנות נגד הממשלה בקייב. הוא נשלח לאחר מכן להילחם במלחמת האזרחים באוקראינה בדונבאס וניהל מגעים עם נציגי הרפובליקה העממית של דונצק.
באוגוסט 2015 קודם לתפקיד סגן ראשון (המשנה) של ראש המרכז למבצעים מיוחדים למלחמה בטרור של שירות הביטחון ועמד בראש מחלקה 8 של מרכז זה. ב-23 באוגוסט קודם לדרגת גנרל מייג'ור. ב-31 באוקטובר 2015 ניהל את מבצע מאסרו של גנאדי קורבאן, סגן מושל מחוז דנייפרופטרובסק לשעבר ומנהיג מפלגת UKROP.
ב-14 באפריל 2020 נעצר על ידי סוכני שירות הביטחון של אוקראינה באשמת בגידה במדינה. על פי חוקריו בשירות בשנת 2014, הוא גויס על ידי שירות הביטחון הרוסי לרגל לטובתם. לטענתם, הוא סיפק לרוסיה מידע על מיקומי יחידות הכוחות המזוינים של אוקראינה ונתונים על מבצעים חשאיים של השירות בדונבאס, על שיתוף הפעולה הבינלאומי של השירות עם ארגונים מקבילים, על פעילות המחלקה לסיכול ריגול ויחידות המבצעים של השירות, על גופי ביון אוקראינים אחרים ועל קציני ביון אוקראיניים. את המידע שאסף העביר למפעילו הרוסי, איגור יגורוב, סוכן שירות הביטחון הפדרלי הרוסי, יליד 26 במאי 1962, שקיבל ממנו את המידע.
הערות שוליים

↑  Затриманням Корбана керував Шайтанов (ברוסית)
↑  СБУ викрила генерал-майора, який працював на ФСБ РФ
↑  [http://censor.net.ua/resonance/358742/polkovnik_shayitanov_shturmovavshiyi_dom_profsoyuzov_i_provodivshiyi_zaderjaniya_v_dnepropetrovske_stal Полковник Шайтанов став генерал-майором (ברוסית)
↑  СБУ викрила генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Офіційний веб-сайт СБУ, 14 квітня 2020
↑  СБУ викрила у власних лавах генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Українська Правда, 14 квітня 2020
↑  Генерал Шайтанов: почему СБУ только сейчас взялась за него?
↑  «Российского крота» в Киеве подвела конспирация
↑  СБУ викрила генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Офіційний веб-сайт СБУ, 14.042020
↑  СБУ викрила у власних лавах генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Українська Правда, 14.042020
↑  Контррозвідка СБУ затримала фігуранта у справі генерала Шайтанова // Офіційний веб-сайт СБУ
וילהלם היינריך ריל

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1823 ביבריך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1897 (בגיל 74) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצפוני הישן של מינכן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרבורג, אוניברסיטת בון, אוניברסיטת גיסן, אוניברסיטת טיבינגן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Antonie Riehl 
 צאצאים:  Berthold Riehl 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1871)  ennoblement (1883)  מסדר ההצטיינות הבווארי (1897) 
 
וילהלם היינריך ריל סביב 1860
קברו של וילהלם היינריך ריל
וִילְהֶלְם הַינְרִיךְ רִיל (בגרמנית: Wilhelm Heinrich Riehl, מ-1883 פון ריל; 6 במאי 1823 –  16 בנובמבר 1897) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון תרבות גרמני. בעבודותיו שם דגש על מבנים חברתיים בשלב מוקדם וכך השיג השפעה על התפתחות הפולקלור במאה ה-19, שהוא נחשב למייסד המדעי שלו.
קורות חיים

וילהלם היינריך ריל נולד בביבריך (אנ') (כיום חלק מוויסבאדן) כבנו של מנהל טירת דוכס נסאו פרידריך אוגוסט ריל (1789–1839) ואשתו אליזבת ריל (1793–1856). אביו התאבד בשנת 1839. הוא למד לראשונה בבית הספר הלטיני בוויסבאדן, ולאחר מכן בבית הספר התיכון בוויילבורג (אנ'), שם עבר את בחינת הבגרות ב-1841.
מ-1841 עד 1843 למד תאולוגיה באוניברסיטאות מרבורג (אנ'), טיבינגן וגיסן (אנ'). המניעים ללימודיו היו ההתאבדות של אביו והמצב הכלכלי הירוד. לאחר שעבר את הבחינות פנה לפילוסופיה, היסטוריה ותולדות האמנות, אותן למד, בין היתר, בבון, שם ארנסט מוריץ ארנדט (אנ') היה אחד ממוריו האקדמיים. בהשפעת ארנדט, ריל, שבעצם רצה להיות כומר בכפר לאחר שעבר את מבחן המועמדות בתאולוגיה, החליט לעבוד כסופר עצמאי בנושאי היסטוריה תרבותית ופוליטיקה חברתית.
הוא היה פעיל כסופר ועיתונאי מאז 1841. היא כיסה נושאים כמו כלכלה, פוליטיקה כנסייתית, יערנות וחקלאות. ריל כתב מאמרי עיתונים בפרנקפורט, קרלסרוהה וויסבאדן וערך את ה-Nassauische Allgemeine Zeitung ("העיתון הכללי של נסאו") מ-1848 עד 1851, ובמקביל היה המנהל המוזיקלי של תיאטרון החצר בוויסבאדן. ה-Allgemeine Zeitung היה עיתון יומי שהושק על ידי ממשלת נסאו ב-1 באפריל 1848 כדי לייצג את עמדותיה. נראה כי ריל התפטר מהשתתפות פעילה בסוף אפריל 1850. יורשו היה אלויס בוצ'ק, שהמדיניות שלו הייתה להוביל את העיתון לתמוך בקתוליות פוליטית. המחלוקת שנוצרה עם ממשלת נסאו הובילה לסגירת ה־Nassauische Allgemeine Zeitung ב-22 באוגוסט 1854.
מ-1851 עד 1854 עבד ריל באאוגסבורג כעורך של העיתון המקומי Allgemeine Zeitung. החל מתקופה זו, הופיעו מאמרים שכתב באופן קבוע גם ברבעון הגרמני המכובד שבהוצאת הספרים Cotta'sche Verlagsbuchhandlung.
בשנת 1854 הביא אותו מקסימיליאן השני, מלך בוואריה לחצר המלוכה במינכן, שם הוא הפך ל"עורך ראשי לענייני עיתונות של בית המלוכה ולענייני חוץ" וקיבל פרופסור לשם כבוד בפקולטה לכלכלה פוליטית, שהוסבה לפרופסורה מלאה להיסטוריה תרבותית וסטטיסטיקה ב-1859. הרצאותיו היו מהפופולריות ביותר באוניברסיטה. ב-1861 הפך לחבר באקדמיה הבווארית למדעים (אנ').
בשנת 1883 קיבל ריל תואר אצולה ומאז הוא קרוי פון ריל. ב-1885 מונה למנהל המוזיאון הלאומי של בוואריה (אנ') ולאוצר כללי של אנדרטאות האמנות והעתיקות של בוואריה.
ריל נישא לברטה פון קנול (1824–1894) משטוטגרט ב-1846 לפני חתונתה הייתה זמרת מצליחה בתיאטרון בפרנקפורט (Comoedienhaus). לזוג נולדו חמישה בנים, אחד מהם מת בצעירותו, וארבע בנות.
לאחר מות אשתו הראשונה, הוא נישא לאנטונְיֵה אקארדט (נפטרה ב-1916) בשטוטגרט ב-1896. ריל נפטר במינכן בגיל 74.
דעותיו

העניין המדעי של ריל היה ב"מוסר" של העם הגרמני. מבחינה מתודולוגית, הוא היה פורץ דרך: החוקר צריך ל"שוטט" בתחומו. הוא היה מהראשונים שהתייחסו מדעית לסוגיות היסטוריות חברתיות ותרבותיות. בין היתר, הוא ניסה להקים "לימודי עם כמדע" או "מדע העם".
יצירתו המפורסמת ביותר היא "ההיסטוריה הטבעית של העם כבסיס למדיניות חברתית גרמנית" (4 כרכים, 1851–1869), שבה מודגשים גורמים גאוגרפיים, תנאים חברתיים ותרבות ואורח חיים גרמני. בכרך הראשון, ארץ ועם (1854), הציב ריל את האופי הלאומי של העמים האירופיים ביחס ישיר לסביבה שסבבה אותם: נופים אופייניים של האנגלים והצרפתים היו הגנים המעוצבים והשדות הפתוחים, שאת המקבילים להם מצא ריל באזור הטבע הבראשיתי של היערות הגרמניים. בכרך השלישי, "המשפחה" (1855), הוא ניתח את המשפחה כבסיס לכל ההתפתחויות החברתיות וכגרעין החברה. הגישה הבסיסית הייתה הדימוי הדיכוטומי שלו למגדר: התוצאה של ההבדל "בין אישה לגבר" היא, כמו חוק של "כורח טבעי", ב"מבנה הלא שוויוני של החברה האזרחית והפוליטית". ריל לא רק מתח ביקורת על העיור בתקופה של תיעוש, אלא אף טען שהוא הורס משפחות. יתר על כן, המרחב העירוני לא צריך לעקור "יער, שדות מרעה ומים", ובכך לתקוף את ההשפעות על מצב הנוף שליוו את התפתחותה של חברה מתורבתת הרחוקה מהטבע. ריל ראה גם במרחב העירוני "כר גידול לרוח הסוציאליסטית של השוויון" כתוצאה מהבידוד של פרטים נואשים, שבתורו נבע מהרס משפחות. כאן מתגלה נטייתו להכללות סובייקטיביות ושמרנותו.
עם זאת, ריל לא התנגד להתפתחויות מהערים. הוא קבע כי "קפיאה על השמרים" בשמרנות החברתית של האוכלוסייה הכפרית ו"תנועה" בגישה המתקדמת של תושבי הערים היו בסיסיות באותה מידה לחברה.
הערכה

בשל נושא חקירתיו, ריל נחשב בין היתר לחלוץ או מייסד בתחום פולקלור, היסטוריה תרבותית וסוציולוגיה. למרות כמה הכללות סובייקטיביות, התאוריות שלו היו חשובות לפיתוח ההיסטוריה התרבותית והחברתית של גרמניה. תיאוריו של מקומות רבים, אפילו מרוחקים, (למשל תיאטרון נודד, שפיצבובן) עדיין בעלי ערך. עם זאת, דחייתו של פרוצדורות אנליטיות (של המאה ה-19!) לטובת חוויות נרכשות וביטוי ספרותי הפכה פחות נפוצה; עם זאת, גרטלר והונר, בין היתר, משתמשים בשיטה זו בסוציולוגיה תרבותית עכשווית דוברת גרמנית.
ריל נחשב גם לאחד מחלוצי שמירת הטבע במובן של הגנת אזורי הטבע הבראשיתיים – ולא (רק) הגנת הנוף התרבותי. ב-1857, בנוסף ל"זכות השדה", הוא קרא ל"זכות אזור הטבע הבראשיתי": "במשך מאות שנים היה זה עניין של התקדמות לייצג באופן חד-צדדי את זכות השדה; כעת, לעומת זאת, מדובר גם בקדמה לייצג את חוק הטבע הבראשיתי לצד חוק האדמה לעיבוד. ולא משנה כמה הכלכלן מתנגד ומתקומם נגד עובדה זו, הפוליטיקאי החברתי חוקר העם עדיין חייב להתמיד ולהילחם למען זכויות הטבע הבראשיתי". פיתוח מוצלח של "אורגניזם של עם" מצריך לא רק הכשרה של ייחודיות תרבותית (השוו ליוהאן גוטפריד הרדר), אלא גם שימור הטבע הבראשיתי, מחד, כמאגר של כוח מקורי, בלתי מנוכר, המגן כנגד ההשלכות השליליות של תיעוש, עיור וכו', ומצד שני, כמקום בו יש היעדר אילוצים חברתיים ובכך חופש אישי האדם יכול להיות מודע לאינדיבידואליות הטבעית שלו, למוסר הטבעי ולאחריותו העצמית האינדיבידואלית.
עם זאת, ריל נחשב גם לאחד החלוצים המרכזיים של אגדת המשפחה המורחבת הפטריארכלית, האידילית, כדרך חיים טיפוסית של העידן הטרום-תעשייתי, שנהרסה רק בתחילת התיעוש, אך שלפי הידע של ימינו, לא הייתה קיימת בצורה ובתפוצה זו. בשנת 1855, בעבודה "המשפחה", ריל הופיע בפני הציבור בפעם הראשונה עם התוכנית הסוציולוגית המשפחתית שלו, ובכך ייסד את האגדה על המשפחה המורחבת הקדם-תעשייתית ב"כל הבית", שבאמצעותה הקרין משאלות לב לאחור לתוך עבר ואז הפך אותם לבסיס ה'ממצאים' שלו.
כיבודים ומחוות

ריל קיבל את אות מסדר מקסימיליאן (1871), מונה למועצת המלוכה (1889) וזכה במסדר ההצטיינות הבווארי (1897). לכבודו של ריל, מוסד חינוכי למבוגרים, "וילהלם-היינריך-ריל-קולג", שנוסד כקרן על ידי לשכת המלאכה של דיסלדורף, נקרא על שמו ב-1958.
רחוב ריל (Riehlstrasse) בברלין נושא את שמו. בוויסבאדן נקרא על שמו בית הספר המקיף המשולב בביבריך "וילהלם-היינריך-פון-ריל-שולה".
כתביו

Die Geschichte vom Eisele und Beisele. Roman, 1848
Die Naturgeschichte des Volkes als Grundlage einer deutschen Social-Politik , 1851–1869 [davon zahlreiche Neuausgaben]
1. Land und Leute, 1854
2. Die bürgerliche Gesellschaft, 1851
3. Die Familie, 1855
4. Wanderbuch, 1869
Musikalische Charakterköpfe, 1853
Hausmusik, Fünfzig Lieder deutscher Dichter in Musik gesetzt von W.H.Riehl, 1855. [2. Aufl. 1860]
Culturgeschichtliche Novellen, 1856
Die Pfälzer. Ein rheinisches Volksbild, 1857
Kulturstudien aus drei Jahrhunderten, 1859
Die deutsche Arbeit, 1861
Geschichten aus alter Zeit, 1863–1864
Über den Begriff der bürgerlichen Gesellschaft, Vortrag, 1864
Neues Novellenbuch, 1867
Elsässische Culturstudien. In: Historisches Taschenbuch. Fünfte Folge, Erster Jahrgang, Brockhaus, Leipzig 1871, S. 1–64.
Gotthold Ephraim Lessing als Universitätsfreund, 1873
Freie Vorträge, 1871 u. 1885
Aus der Ecke. 7 neue Novellen, 1874
Burg Neideck, Novelle, 1875
Am Feierabend. 6 neue Novellen, 1880
Lebensräthsel. 5 Novellen, 1888
Kulturgeschichtliche Charakterköpfe, 1891
Religiöse Studien eines Weltkindes, 1894
Ein ganzer Mann, Roman, 1897
Jörg Muckenbuber. In: Deutscher Novellenschatz. Hrsg. von Paul Heyse und Hermann Kurz. Bd. 8. 2. Aufl. Berlin, [1910], S. 67–94. In: Weitin, Thomas (Hrsg.): Volldigitalisiertes Korpus. Der Deutsche Novellenschatz. Darmstadt/Konstanz, 2016