stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטרטפורד על האייבון
היסטוריה

במקום קם יישוב בעת הפלישה של האנגלו-סקסונים במאה ה-7. בשנת 1196 העניק המלך ריצ'רד הראשון צ'רטר מלכותי לקיום שוק במקום ובכך הכריז עליו בפועל כעיר. הציר המרכזי של העיר מימי הביניים, שלאורכו הוקמו מבני הציבור העיקריים, בתי הגילדות ובתי הסוחרים העשירים הוא ה-Spine ("חוט השדרה") המשתרע ממרכז העיר לכנסיית השילוש הקדוש, המשמש עד היום כציר התיירות המרכזי של העיר. ב-1318 נבנה גשר עץ שחיבר בין שתי גדות האייבון. ב-1480 הוקם במקומו "גשר קלופטון" (Clopton Bridge), גשר אבן הניצב עד היום. ב-1553 נוסדה בעיר עירייה. ב-1564 היו בעיר כאלפיים תושבים, שעסקו במסחר ובתעשייה זעירה, כגון עיבוד צמר (צביעה, עיצוב טקסטיל וכו'), עיבוד עורות ונפחות. באותה שנה נולד בעיר ויליאם שייקספיר (הוא עזב ללונדון ב-1587, עשור לאחר מכן רכש בעיר הולדתו בית מפואר בשם New Place ועם מותו ב-1616 נקבר בעיר).
בשנים 1607–1638 חי בעיר ג'ון הארוורד, סבו של ג'ון הרווארד, מייסד אוניברסיטת הרווארד.
התיעוד הראשון של העלאת מחזה של שייקספיר עצמו בעיר, הוא משנת 1748 כאשר מנהל בית הספר המקומי, פארסון ג'וזף גרין, העלה מחזה שהכנסותיו הוקדשו לשיפוץ מצבת קברו של שייקספיר. מבנה התיאטרון הראשון שהוקם בעיר לצורך העלאת מחזות שייקספיר היה ביתן זמני בצורת רוטונדה, שנבנה בשנת 1769 על ידי דייוויד גאריק.
ב-1816 חוברה העיר באמצעות תעלה למערכת התעלות הבריטית וב-1859 חוברת לרשת הרכבות, דבר שהוביל לזינוק בתיירות לעיר, ערש לידתו של המחזאי האנגלי החשוב. כבר ב-1847 נרכש בית ילדותו של שייקספיר על ידי קרן מיוחדת שנועדה להנצחתו ולשימור המורשת הבנויה מתקופתו (Shakespeare Birthplace Trust) והפך למונומנט הנצחה ולמוזיאון. בשנת 1875 תרם צ'ארלס אדוארד פלואר, יצרן משקאות מקומי, מגרש בצמוד לגדת נהר האייבון והחל לאסוף כספים להקמת מבנה תיאטרון קבוע להעלאת מחזות שייקספיר. התיאטרון, שהכיל 700 מושבים, נפתח ב-23 באפריל 1879 בהופעה של "מהומה רבה על לא דבר". מבנה התיאטרון, שהיה בנוי בסגנון נאו גותי בלבנים אדומות, תוכנן על ידי חברת דוג'שאן ואנסוורת' (Dodgshun and Unsworth). המחזאי ג'ורג' ברנרד שו ביקר את המבנה ואמר כי מדובר במבנה מרשים אך שאינו ראוי לתיאטרון. הלהקה והמבנה נשאו את השם "התיאטרון לזכר שייקספיר" (Shakespeare Memorial Theatre), בשנת 1925 קיבל התיאטרון הרשאה מלכותית והלהקה החלה להיקרא רויאל שייקספיר קומפני. מבנה התיאטרון עלה באש ב-6 במרץ 1926. בינואר 1928 זכתה האדריכלית אליזבת סקוט בתחרות שנערכה להקמת המבנה החדש. היה זה המבנה הציבורי החשוב הראשון שנבנה בממלכה המאוחדת על פי תוכניות של אדריכלית. סקוט תכננה מבנה בסגנון אר דקו, והמבנה נחנך ביום הולדתו של שייקספיר - 23 באפריל 1932. מבנה זה נותר בשימוש עד שנת 2007, עת עבר המבנה שיפוץ נרחב. בשנת 1986 נפתח "תיאטרון הברבור", מבנה נוסף עבור להקת הרויאל שייקספיר קומפני במיקום בו עמד מבנה התיאטרון משנת 1879.
בשנת 1964 נפתח בעיר מרכז שייקספיר (Shakespeare Centre) לריכוז הפעילויות התיירותיות, מוזיאוניות, חינוכיות ותיאטרוניות הקשורות בשייקספיר.
כלכלה

כלכלת העיר נסמכת בעיקר על תיירות-שייקספיר, מקור לא אכזב למבקרים באתרי חייו והנצחתו כמו גם בהפקות תיאטרון רפרטואריות ופסטיבלים. כך שענף תעסוקה מרכזי הם מקצועות התיירות, מלונאות והסעדה.
מעסיקים נוספים הן חברות שירותים, קמעונאות ומפעלי ייצור לסירות ולאופניים.
אתרי תיירות

עיקר האתרים התיירותיים הם אתרים הקשורים לחיי שייקספיר ומשפחתו ומבנים מתקופת טיודור (ממחצית המאה ה-16 לראשית המאה ה-17 לערך) ששומרו בזכות פעולותיה של הקרן Shakespeare Birthplace Trust
בית ילדותו של שייקספיר (Shakespeare's Birthplace) ברחוב הנלי במרכז העיר, מוזיאון שייקספיר - בניהול SBT
Hall's Croft, ביתה של בתו של שייקספיר, סוזנה, ובעלה ד"ר ג'ון הול -בניהול SBT
Anne Hathaway's Cottage, בית המשק שבו גדלה אן האת'וויי, כולל גן פסלים של יצירות המושפעות ממחזות שייקספיר - בניהול SBT
Nash's House, בית סמוך למקום שבו ניצב New Place (הבית אותו רכש שייקספיר ב-1597 ושלא שרד), המוזיאון העירוני ההיסטורי
Harvard House, ביתו של ג'ון הארוורד, סבו של מייסד אוניברסיטת הרווארד
בית הספר על שם אדוארד השישי, ב-spine, בית הספר שבו ככל הנראה למד שייקספיר
כנסיית השילוש הקדוש, כנסייה מן המאה ה-14 בה נטבל שייקספיר ובה נקבר.
הערות שוליים

↑  פרופיל של סטרטפורד על האייבון באתר nomis של המשרד לסטטיסטיקה לאומית (אנ') של בריטניה.
↑  סקר תיירות סטרטפורד על האייבון, 2013(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552620405171  BnF: cb147109687 (data)  GND: 4118849-4  LCCN: n79115366  MusicBrainz: f247b89a-1285-4e0c-a1b7-8a8c25c2ba5a  NKC: ge413673  VIAF: 148913826   WorldCat (עם VIAF): 148913826 
הבית שבו נולד שייקספיר
סוכנות השמה

סוכנות השמה היא תאגיד העוסק בתיווך בין דורשי עבודה למעסיקים, לשם שיבוצם של דורשי העבודה לעבודה אצל מעסיקים. בנוסף לסוכנות השמה ממשלתית כללית (בישראל: שירות התעסוקה) פועלות חברות השמה פרטיות, שכל אחת מהן מתמחה בתחום השמה מסוים (למשל: השמת מתכנתים).
מאפיינים

סוכנות ההשמה מטפלת בשני צדי המטבע: מצד אחד מקבלת קורות חיים מדורשי עבודה, מסננת וגם מראיינת עובדים פוטנציאליים, ומצד שני מרכזת אצלה תיאורי משרות ממעסיקים המחפשים עובדים. ברגע שסוכנות השמה מזהה עובד בעל התאמה גבוהה למשרה הקיימת במאגר שלה, היא מתאמת ראיון עבודה בין העובד למעסיק הפוטנציאלי. תמורת שירותיה מקבלת סוכנות ההשמה תשלום מדורש העבודה או מהמעסיק.
לעיתים פועלת סוכנות השמה כ"צייד גולגולות", כלומר היא יוזמת פנייה לעובד שאינו מחפש עבודה, ומציעה לו לקבל משרה חדשה, שבה יזכה לקידום מקצועי.
התקשרות הישירה בין עובד למעסיק נעשית באמצעות מודעת דרושים שמפרסם המעסיק, אך מעסיקים ועובדים רבים משתמשים גם בשירותים של סוכנויות השמה.
להבדיל מקבלן כוח אדם, שבינו לבין עובדיו נקשרים יחסי עובד-מעביד, אף שהעבודה בפועל נעשית אצל מעסיק אחר (מזמין השירות), בין סוכנות ההשמה לבין דורש העבודה לא נקשרים יחסי עובד-מעביד - אלה נקשרים בתום ההשמה בין דורש העבודה לבין המעסיק שאליו שלחה אותו סוכנות ההשמה.
שירותי השמה ניתנים לעיתים גם על ידי מוסדות להכשרה מקצועית, כשירות לתלמידיהם, וכן על ידי אגודות סטודנטים.
היסטוריה

בשנת 1650 הציע הוגה הדעות הבריטי הנרי רובינסון להקים משרד שיקשר בין מעסיקים לדורשי עבודה, אך הפרלמנט דחה את הצעתו. הוא הקים בעצמו סוכנות השמה פרטית, אך זו נסגרה לאחר זמן קצר.
במאה העשרים הפך למקובל הרעיון להקים סוכנות השמה ממשלתית כדרך למלחמה באבטלה. סוכנות השמה ממשלתית הוקמה בבריטניה בשנת 1871, ומעמדה נקבע בחקיקה משנת 1902 ו-1909. בארצות הברית הוקמה תוכנית השמה פדרלית במסגרת הניו דיל בשנת 1933. באוסטרליה הוקמה סוכנות השמה ציבורית בשנת 1946.
סוכנות השמה פרטית הוקמה לראשונה באנגליה בשנת 1873. הסוכנות, Gabbitas & Thring, עסקה בגיוס מורים לבתי ספר. בארצות הברית הוקמה לראשונה סוכנות השמה פרטית בשנת 1893.
בשנת 1919 פרסם ארגון העבודה הבינלאומי המלצה לחבריו לפעול למניעת הקמתן של סוכנויות השמה הדורשות תשלום או פועלות למטרת רווח. במקום שקיימות סוכנויות השמה כאלה המליץ הארגון להסדיר את פעולתן תחת רישיון ממשלתי, ולפעול למען סגירתן. בהמשך אותה שנה פרסם הארגון את אמנת האבטלה, שנכנסה לתוקף ביולי 1921, ולפיה התבקש כל מי שמאשר את האמנה להקים מערכת של לשכות עבודה חופשיות, בפיקוח של רשות מרכזית. ועדות, שבהן נציגים של עובדים ושל מעסיקים, ימונו לשם מתן ייעוץ בעניין הפעלתן של לשכות עבודה אלה. עוד קבעה האמנה שבמקום שבו פועלות לשכות עבודה ציבוריות ופרטיות יינקטו צעדים לתיאום בין גופים אלה ברמה ארצית.
בישראל

כבר בתקופת העלייה השנייה הפעילו מפלגות הפועלים לשכות עבודה (כמו גם לשכת עלייה, קופת חולים וכו'), שדאגה לעבודה לחברי המפלגה. בשנת 1920 הקימו מפלגות הפועלים את ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל כמסגרת גג משותפת והעבירו לטיפולה את לשכות העבודה שלהן. ארגוני עובדים נוספים הקימו לשכות עבודה משלהם. ב-1 באפריל 1959 נכנס לתוקף חוק שירות התעסוקה, שהעניק בלעדיות לשירות התעסוקה הממלכתי בהשמת עובדים בבנייה, תעשייה, חשמל, מים, כרייה, תחבורה, חקלאות, שמירה, ניקיון, מסעדנות, מלונאות, פקידות, הנהלת חשבונות, מכירות וכל עבודת כפיים, למעט בתפקידי ניהול, משרות אמון ותפקידים הדורשים השכלה גבוהה.
בשנת 1991, במסגרת חוק ההסדרים, נקבע שסעיפי החוק המחייבים העסקה רק דרך לשכת עבודה יחולו רק על מי שאינם אזרחי או תושבי ישראל. בחוק ההסדרים שחוקק בסוף שנת 2002, הוסדר עניין העסקת עובדים זרים בחוק נפרד וסעיפי הבלעדיות של שירות התעסוקה בוטלו לגמרי.
בנוסף לשירות התעסוקה פועלות בישראל חברות השמה פרטיות רבות. הפרק הרביעי לחוק שירות התעסוקה, שנוסף לחוק בתיקון שתוקפו מפברואר 2006, מסדיר את פעילותן של לשכות פרטיות.
הערות שוליים

↑  Martínez, Tomas (בדצמבר 1976). The human marketplace: an examination of private employment agencies. Transaction Publishers. p. 13. ISBN 978-0-87855-094-4. נבדק ב-28 בספטמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Our Heritage". Gabbitas Eductaion. 2018.
↑  R001 - Unemployment Recommendation, 1919 (No. 1), באתר של ארגון העבודה הבינלאומי
↑  C002 - Unemployment Convention, 1919 (No. 2), באתר של ארגון העבודה הבינלאומי
↑  חוק הסדרים במשק המדינה התשנ"א, הסדרים בענייני עבודה
↑  חוק ההסדרים במשק המדינה התשס"ג-2002, סעיף 31
↑  חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 15), התשס"ה-2005, ס"ח 2028 מ-21 באוגוסט 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7632969-0  NARA: 10676077 
נגרים ופועלי בניין ממתינים לעבודה מחוץ ללשכת העבודה הממשלתית בפלורידה, דצמבר 1940
סוכנות המשטרה הלאומית (קוריאה הדרומית)

| --- | --- |
   

בניין מטה סוכנות המשטרה הלאומית בסיאול
 מידע כללי
 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 משרד אחראי:  משרד הפנים והבטיחות
 סוכנות בת:  National Police Hospital 
 תאריך הקמה:  1991
 סוכנות קודמת:  הלשכה לביטחון לאומי (קוריאה הדרומית)
 מטה מרכזי:  סיאול
 www.police.go.kr
 
סוכנות המשטרה הלאומית של קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 대한민국 경찰청)  היא גוף אכיפת החוק, ושמירה על הביטחון והסדר הציבורי. תחת סוכנות המשטרה הלאומית מאוגדות 19 משטרות אזוריות ביניהם משטרת מטרופולין סיאול.
לאחר חלוקת קוריאה ב-1948  הממשל הצבאי של צבא ארצות הברית בקוריאה הקים את מנהל משטרה בנחייתו ותחתיו איגד מספר משטרות אזוריות. ב-1948 לאחר הקמתה של הרפובליקה הזמנית של קוריאה הוקמה לשכת הביטחון לאומי גוף אשר המשיך את מנהל המשטרה ואילו ב-1991 הוקמה סוכנות המשטרה הלאומית שאיגדה את כל גופי אכיפת החוק בקוריאה הדרומית.
מבנה

סוכנות המשטרה של קוריאה הדרומית מחולקת למספר יחידות מטה נקראות לשכות ו-18 משטרות אזוריות ומטרופוליטניות.
מבנה > יחידות המטה

הלשכה לחקירות פליליות
לשכת סייבר
לשכת התנועה
הלשכה לביטחון פנים
לשכת המודיעין
לשכת הביטחון הלאומי
הלשכה ליחסי החוץ
מבנה > המשטרות האזוריות

סוכנות משטרת מטרופולין סיאול
סוכנות המשטרה המטרופולינית של פוסאן
סוכנות משטרת מטרופולין דאיגו
סוכנות משטרת מטרופולין אינצ'ון
סוכנות המשטרה המטרופולינית של גוואנגג'ו
סוכנות משטרת מטרופולין דייג'ון
סוכנות המשטרה המטרופולינית של אולסן
סוכנות המשטרה המחוזית של בוקבו
סוכנות המשטרה המחוזית של נאמבו
סוכנות המשטרה המחוזית של גאנגוון
סוכנות המשטרה המחוזית של צ'ונגבוק
סוכנות המשטרה המחוזית של צ'ונגנאם
סוכנות המשטרה המחוזית סג'ונג
סוכנות המשטרה המחוזית של ג'ונבוק
סוכנות המשטרה המחוזית של ג'ונאם
סוכנות המשטרה המחוזית של גיונגבוק
סוכנות המשטרה המחוזית של גיונגנם
סוכנות המשטרה המחוזית המיוחדת של ג'ג'ו
גלריה

ניידת משטרה מסוג יונדאי סונטה
שוטר תנועה
רכב להובלת עצורים
תחנת משטרה קוריאנית
ניידת משטרת התנועה
הערות שוליים

↑  경찰청, www.police.go.kr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575376905171  GND: 1080155724  ISNI: 0000 0004 4658 7564
סופריטו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב
 מטבח:  איטלקי
 מוצא:  איטליה איטליה
 מרכיבים עיקריים:  בצל ושמן זית
 
בישול סופריטו
סופריטו (בספרדית: Sofrito, באיטלקית: soffritto, "מוקפץ")
הוא רוטב מבושל סמיך וארומטי. מהותו שונה בתרבויות שונות.
במטבח האיטלקי הוא בסיס למאכלים רבים. מכיל מרכיבים ארומטיים המוקפצים בשמן בישול. את הסופריטו הבסיסי מכינים עם שמן זית, בצל או בצל ירוק קצוץ ולעיתים גם שום קצוץ. באזורים שונים ובמתכונים שונים מוחלף שמן הזית בחמאה או שמשתמשים בשניהם יחד. בשלב הבא מוסיפים מגוון מרכיבים, בין השאר ירקות שורש (גזר, סלרי), ארטישוק, פטריות, פרושוטו, טונה וזיתים.
במטבח הספרדי הוא מכיל שום, בצל ועגבניות, המבושלים בשמן זית, ומהווה בסיס למאכלים שונים, בדומה למירפואה במטבח הצרפתי ולסופריטו האיטלקי.
במטבח הקריבי ובמטבחי דרום אמריקה הוא רוטב עגבניות, פלפלים צלויים, שום, בצל ועשבי תיבול.
בפוארטו ריקו הוא שילוב מרכיבים המשמש כתבלין שנועד להוסיף טעם ייחודי לתבשילים רבים. משמש בעיקר בבישול קטניות, תבשילי אורז, רטבים, מרקים ונזידים. שני המרכיבים העיקריים היוצרים את טעמו הייחודי הם עשב תיבול מהסוג חרחבינה שבמשפחת הסוככיים (שמו המדעי: Eryngium foetidum) ו"אחי דולסה" – סוג של צ'ילי מתוק. לעיתים משתמשים בפלפל במקום ב"אחי דולסה". סופריטו מסורתי כולל גם בשר חזיר מומלח, שינקן משומר ושומן חזיר. כאשר מוסיפים בשר מבשלים את הרוטב בטרם אחסונו.
במטבח יהדות ספרד סופריטו הוא בסיס לצלי, מבוסס על מים או ציר עם מיץ לימון, מתובל בכורכום, שום והל. הוא משמש בבישול עוף, עגל, מוח ודגים.
ספיירות'ולוס

| ספיירות'ולוס |
| --- | --- |
 איור של זוג ספיירות'ולוסים
תקופה
קרטיקון עליון 73–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: נאורניתיסציה
סוג:: ספיירות'ולוס
מינים
 S. goodwini  S. buchholtzae  S. edmontonense
שם מדעי
 Sphaerotholus ‏Williamson & Carr, 2003

ספיירות'ולוס (שם מדעי: Sphaerotholus; מילולית: "כיפה כדורית") הוא סוג של דינוזאור אשר חי באמריקה הצפונית והשתייך למשפחת הפכיצפלוזאוריים והיה מקרוביו של הפכיצפלוזאורוס. מאובניו נמצאו ב-2002 במגוון אזורים בארצות הברית וקנדה, ביניהם תצורות קירטלנד שבניו מקסיקו, תצורת הל קריק שבמונטנה ותצורות קניון הפרסה שבאלברטה. בסוג נמצאו 3 מינים שונים.
דינוזאור זה הגיע לאורך 2.5 מטר ולמשקל 50 ק"ג והיה בעל גולגולת עבה בצורת כדור שבקצותיה היו בעלי זיזי עצם ששימשו כבולמי זעזועים. הוא היה דו-רגלי בעל זנב ארוך וניזון מצמחייה עשבונית. מבנה הראש שלו דמה לזה של הפרנוצפל.
הוא חי מלפני 73 מיליון שנה עד לפני 66 מיליון שנה, אז נכחד יחד עם אחרוני הדינוזאורים.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים.
נפסבה

| --- | --- |


הדף הראשי של הגיליון הראשון אפריל 1877
 מו"ל:  XXI. század Média Kft. 
 מייסד:  Viktor Külföldi 
 עורך ראשי:  Péter Németh 
 תאריכי הופעה:  מאי 1877 – הווה (כ־147 שנים) 
 שפה:  הונגרית 
 מערכת:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 ISSN:  1418-1649, 0133-1701, 0237-3785, 1787-4114
 www.nepszava.hu
 
נֵפְּסַבָה (בהונגרית: Népszava, בתרגום לעברית: "קול העם") הוא יומון פוליטי שמאלי הונגרי ידוע ובעל עבר מפואר. במקור הוא היה העיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP), ואחר כך משנת 1948 עד 1989 היה שופר איגוד העובדים. הוא הופרט במהלך חילופי המשטר בשנת 1989.
היסטוריה > הקמה

המהדורה הראשונה של נפסבה (מהדורה בשפה הגרמנית: Volksstimme) הושקה בבודפשט במאי 1877 בעריכת ויקטור קילפלדי. העיתון יצא לאור רק פעם בשבוע במשך זמן רב, ואז עלה לשלוש מהדורות שבועיות. בינתיים, העיתון "הכרוניקה של הפועלים" (שפורסם גם בגרמנית בשם: Arbeiter Wochen-Chronik), שהחל להופיע בשנת 1873, נשאר במהדורה שבועית וניתן לראות בו את קודמו הישיר של נפסבה. בשנת 1880, לאחר מיזוג שתי סיעות המפלגה הסוציאליסטית, הפך העיתון בשפה ההונגרית לשופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בשם נפסבה (המהדורה הגרמנית הייתה בשם ארבייטר וואכן-כרוניק-Arbeiter Wochen-Chronik). גרסה שנייה זו של נפסבה פורסמה בעריכת גזה צ'ורבה מה- 1 בפברואר 1880, כ"פרסום מרכזי של הסוציאל-דמוקרטים ההונגרים.
היסטוריה > יומון

ב־1 באפריל 1905 פורסמה המהדורה הראשונה של נפסבה כיומון, והפך סוף סוף לעיתון יומי, בעריכת ארנה גרמי (נובמבר 1898-1918), עורך פוליטיקאי שעסק גם בכתיבת דרמה. עורכי העיתון רצו לגייס את הסכומים שנדרשו לרכישת בית דפוס, אך רק ל 2000 מנויים היו המשאבים הכספיים הדרושים לתשלום 2 כתרים לחודש. איכות בית הדפוס התאפיין בהצהרה תכופה על דפי העיתון עד לפני שנת 1945: "אם תמצא שגיאת דפוס בעיתון בעותק נתון, ההוצאה תחזיר לך את מחיר העיתון". אספת המפלגה בשנת 1904 החליטה לפרסם עיתון יומי בן שמונה עמודים, אולם האירועים ודרישות הקוראים ממעמד הפועלים אילצו את העיתון להופיע על עשרה או אפילו על עשרים עמודים. עד שנת 1910 העיתון תפוצת העיתון כבר עלתה על שלושים אלף עותקים יומיים, אך כמות הפרסום הייתה הרבה פחות מזה של עיתונים אחרים.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

ב־26 ביולי 1914 הכריז בעיתון באנר בעמוד שלם, "לא רוצים מלחמה!". אולם בסתיו השתנה קולה של העיתונות השמאלית נגד המלחמה: היא קיבלה במהותה את טיעוני הממשלה על הבלתי נמנעות של המלחמה ועל אחריותו הבלעדית של האויב עליה. בשנים 15–1914, למרות המחסור בנייר, ניתנה לעיתון אפשרות לפרסם מהדורת ערב. העיתון שנמכר בשני פילר, נקרא "הנפסבה הקטן", ובחודשי אלה עודד העיתון את הפועלים להחזיק מעמד. בשנת 1916–1917 הממשלה כבר השתמשה לעיתים קרובות בסמכותה הסטטוטורית כדי לאסור "באופן זמני" הוצאת עיתונים או לצנזר אותם. משנת 1907 היה ז'יגמונד קונפי הפובליציסט הראשי של היומון. הוא עבד גם כמתרגם (לימים הפך לקומיסר העם (שר) לעניין העבודה והרווחה הציבורית ואחר כך קומיסר העם לענייני החינוך הציבורי, 1918-19), אך לא ניתן היה לפרסם למשל את המאמר שלו, שהכילה הערכה (בעקבות מותו) על שלטונו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה במשך כמעט שבעה עשורים, וכן ביקורת שנכתבה על ידי קונפי על תוצאות המלחמה.
היסטוריה > הרפובליקה הסובייטית ומשטר הורטי

מהכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, נפסבה הופיע כעיתון הבוקר של המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית. בזה אחר זה פרסם מאמרים של המנהיגים הקומוניסטים והפך לאורגן פרו-ממשלתי למרות עשרות שנים של מסורת אופוזיציה שהייתה מאחוריו. לאחר נפילת הרפובליקה היומון פרסם מאמרים חושפניים על מעשי הזוועה של הטרור הלבן, וב־7 בדצמבר 1919 מערכת העיתון והדפוס שלו נחרבו בחבלה. בשנת 1920 נרצחו העורך הראשי בלה שומודי היהודי (מקודם שמו היה שטיינר) ובלה בצ'ו על ידי יחידת אוסטנבורג (יחידת הטרור הלבן) שהייתה ידועה לשמצה ושר הפנים אדן בניצקי, שרמז על תפקידו ברצח של העוצר מיקלוש הורטי נתבע. בין 29 באפריל ל-5 במאי 1921 נאסרה הופעת העיתון. בשני העשורים שבין שתי מלחמות העולם עבר העיתון תקופות קשות. רק בשנת 1927 הוגשו נגדו 320 תיקי תביעה ושר הפנים אסר את הופעתו בשנת 1932.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בהנהגת יאקאב ולטנר (משנת 1924), אילש מונוש (1934-1939) וארפאד סקשיץ' (1939-1944) נלחם היומון למען האינטרסים של הפועלים, למען שיפור תנאי החיים והתעסוקה, לרוב תחת איסורים והפעלת כוח אנטי-מהפכני נגדו. גיליון חג המולד של שנת 1941, כדברי גיולה קאלאי, שעבד אז במערכת העיתון, היווה אבן דרך בהתפתחות תנועת העצמאות הלאומית ההונגרית. הנפסבה פורסם בפעם האחרונה במלחמה ב־19 במרץ 1944, ביום שכוחות הוורמכט כבשו את הונגריה ונפתח רק ב־18 בפברואר 1945, כחודש אחרי שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום הסובייטי, כעיתון המרכזי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בראשות סקשיץ', ואחריו זולטאן הורבאט עד 1949.
היסטוריה > 1989-1949

ההיסטוריה של העיתונות הממלכתית ההונגרית בין 1948 ל -1989 מסובכת למדי, מכיוון שללא חופש עיתונות קשה לשפוט את ביצועיהם של עורכים, ושל העיתונאים והכותבים חיצוניים. לאחר ההלאמה הפך נפסבה לעיתון של האיגודים המקצועיים בשנת 1948. בתקופת ראקושי ובעידן יאנוש קאדאר אי אפשר היה לשאוף לעצמאות כתיבה ועריכה ולהביע בחופשיות דעות פוליטיות. מספר העותקים של העיתונים לא היה תלוי בביצועי העריכה, אלא בהחלטה של ההנהגה הפוליטית הבכירה.
היסטוריה > משנת 1989

לאחר חילופי המשטר הופרט העיתון נפסבה בתנאים מבולבלים, והמערכת בחרה בד"ר אנדראש דיאק כעורך ראשי. בשנת 1994, קנה את העיתון קבוצה בשם ויצו שבראשה של עמד יאנוש פנייה ששינו באופן משמעותי את העיתון. לאחר שפנייה נרצח בשנת 1998 אלמנתו מכרה את העיתון. לאחר חיפוש בעלים שונים וחיפוש קו אידאולוגי, משנת 2005 התקרב העיתון למפלגה הסוציאליסטית ההונגרית ומאז מתפרסם תחת כותרת משנה: "היומון הסוציאל-דמוקרטי".
כתביו הבולטים

אנדרה אדי
ג'ורג' פאלודי
פרנץ פייטה
ג'ולה אייש
אטילה יוז'ף
פאל יוסטוס
דז'ה קוסטולאני
ז'יגמונד קונפי
מיקלוש רדנוטי
ארווין סבו
זולטאן זלק
מיהאי רווס
לקריאה נוספת

שיחה עם העורך הראשי Beszélgetés Németh Péter főszerkesztővel, 2007. október 30. (Az interjút készítette: Otubu Oritseetemi Mária és Voloncs Laura)
הנפסבה בן 130 A 130 éves Népszava – Töredékek a 130 éves Népszava históriájából
מיהאי רווס:תולדות הנפסבה Révész Mihály: A Népszava története (1945)
ארכיב. מסמכי ארנה גרמי. Garami Ernő iratai, Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár, PIL 800. f.
a Népszava iratai (1896-1944), Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár, PIL 659. f.
הנפסבה Tamás Gáspár Miklós: A Népszava
אלבום העיתונות ההונגרית Dersi Tamás–Szántó Tibor: A magyar sajtó képeskönyve (Kossuth Könyvkiadó, 1973)
תולדות העיתונות ההונגרית Kókay György–Buzinkay Géza–Murányi Gábor: A magyar sajtó története (Sajtóház Kiadó, 2000)
תולדות 140 השנים הראשונות של הנפסבה. Dési János (szerk.) Az első 140 év, fejezetek a Népszava történetéből Az első 140 év története
הערות שוליים

↑  https://index.hu/belfold/nepsz3398/
↑  https://mfor.hu/cikkek/vallalatok/nagyot-zuhant-a-lappiac-ev-vegen.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577029905171  GND: 4171470-2  LCCN: n94097562  VIAF: 177498516   WorldCat (עם VIAF): 177498516 
העיתון מ-22 בנובמבר 1916 עם בשורת מותו של הקיסר פרנץ יוזף. כל היתר נמחק על ידי הצנזורה
סגולה (מושב)

| --- | --- |
הכניסה ליישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: יואב
גובה ממוצע: ‎99 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 740 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.4% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) סגולה(למפת השפלה רגילה) סגולה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סגולה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סגולה31°40′12″N 34°46′49″E﻿ / ﻿31.6699335498351°N 34.7803223620595°E﻿ / 31.6699335498351; 34.7803223620595  heמפת היישובים של מועצה אזורית יואב (in English: Yoav Regional Council) באדום - סגולה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

צילום אוויר של סגולה
בית מגורים טיפוסי ביישוב
בית כנסת של היישוב
סְגוּלָה הוא מושב צפונית לקריית גת השייך למועצה אזורית יואב.
היסטוריה

המושב הוקם במאי 1953 על ידי ילידי הארץ ועולים חדשים, במסגרת התנועה "מן העיר אל הכפר", על אדמות הכפר הערבי סומייל אל-ח'ליל שנכבש במבצע אנ-פאר ביולי 1948. שם המושב הוצע על ידי זאב וילנאי והוא נגזר מפרק י"ט, פסוק ה' בספר שמות: "והייתם לי סגולה מכל העמים"[דרוש מקור]. בשנים הראשונות סבל המושב ממשבר כלכלי, ורבים מתושבים נאלצו לעבד מחוץ למקום ולא עסקו בחקלאות.
בשנת 1970 גרו במושב 50 משפחות מתוכן 35 משפחות שהתפרנסו מחקלאות, אך רוב השטחים הוחכרו ובעבודה הועסקו פועלים ערבים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית המושב כשמשפרי דיור מערי הסביבה רכשו נחלות בכפר.
נכון לשנת 2017 מונה המושב כ-700 תושבים. מרביתם עובדים מחוץ למושב, ולחלקם עסקים בתוך המושב - בית מלאכה למתכת, נגריה, חוות לריבוי ולמזון לבעלי חיים, סטודיו לאמנות, עסקים לרפואה אלטרנטיבית ועוד. החקלאים במושב מגדלים פרחים, פירות, פלחה וענבים ליין ולמאכל. בנוסף שוכנים במושב עסקים חיצוניים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יצחק יעקבי, משק מעורב תובעים מתישבי סגולה, דבר, 25 בדצמבר 1953
↑  יצחק יעקבי, יצאו מן העיר ולכפר טרם הגיעו, דבר, 10 בינואר 1958
↑  בחזרה לחקלאות קולוניאלית, דבר, 11 בספטמבר 1970   בחזרה לחקלאות קולוניאלית -המשך, דבר, 11 בספטמבר 1970
↑  משה ליכטמן, ‏בין מנוחה לסגולה יש רק קילומטר, באתר גלובס, 1 בספטמבר 1997
↑  דניאל רוגוב, כרמים: מנות מוקפדות במושב סגולה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2008
↑  תמי זר, ‏החיים יפים, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588146905171
סעיד עקל

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1912 זחלה, לבנון 
 פטירה:  28 בנובמבר 2014  (בגיל 102) ביירות, לבנון 
 מוקד פעילות:  לבנון 
 שפה מועדפת:  ערבית, צרפתית 
 
שמה של מפלגת שומרי הארזים בתעתיק לטיני מותאם לערבית לבנונית (שנוצר על ידי סעיד עקל).
ה-X מייצגת את העיצור ח' (ح בערבית), וה-C עם הלוכסן התחתון השמאלי, מייצגת את האות והעיצור "אליף" - ا
כיתוב עליון: "שומרי הארזים"
כיתוב תחתון: "תנועת הלאומיות הלבנונית"
סעיד עקל (בערבית: سعيد عقل;‏ 4 ביולי 1911 – 28 בנובמבר 2014) היה משורר, סופר ומחזאי לבנוני. הוא היה אחד התומכים בגישת הערבית הלבנונית.
חייו

עקל נולד בזחלה למשפחה של מרונים. אחרי שאיבד את אביו בגיל 15, התחיל לעבוד לפרנסת המשפחה, ואחר-כך כמורה ועיתונאי. 
מאוחר יותר הוא למד תאולוגיה, ספרות ותולדות האסלאם, והרצה במספר אוניברסיטאות. 
ביולי 2011 חגגו לו יום הולדת 100.
יצירתו

סעיד עקל כתב בערבית ספרותית, בערבית לבנונית ובצרפתית. יצירתו כוללת שירים, רומנים ומחזות. בין היתר כתב את:
"בת יפתח" (מחזה) – 1935
"קדמוס" (מחזה) – 1944
עמדותיו

בצעירותו היה חבר המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, אך מאוחר יותר עבר לשומרי הארזים.
הוא סבור שהערבית הלבנונית היא שפה נפרדת, ולכן גם הציע אלף-בית לבנוני המבוסס על אותיות לטיניות. פעם אמר: "הייתי קוטע לעצמי את יד ימין בשביל לא להיות ערבי."
בשנת 1982 היה אחד התומכים בישראל בעת שפלשה ללבנון.