stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזה סילבה
הערות שוליים

↑  מאט בייקר, Elisa wins Festival da Canção and ticket to Eurovision אסקאקסטרה, 7 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 8381 1449  MusicBrainz: b1434278-6511-48ae-8aab-1e5dd712a6d3  VIAF: 551163707066329422675   WorldCat (עם VIAF): 551163707066329422675 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אינה מולר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1965 (בת 59) Bederkesa, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  המבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  גרמנית, גרמנית תחתית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Johannes Oerding (2011–2023) 
 פרסים והוקרה:  Friedestrompreis (2010)  Paul-Lincke-Ring (2018)  Heinrich-Schmidt-Barrien-Preis (2006)  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 www.inamueller.de
 פרופיל ב-IMDb
 
אינה מולר (בגרמנית: Ina Müller; נולדה ב-25 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת, קומיקאית ומנחת טלוויזיה גרמנייה.
ביוגרפיה

מולר נולדה בקלן כרביעית מבין חמש בנות, לאחר סיום התיכון היא הוכשרה כטכנאית בתי מרקחת, ועבדה במספר בתי תרופות, ב-1994 ייסדה ביחד עם חברתה אדה שניטגארד את הצוות הקומי "מלכת הדבורים".
ב-2004 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת בשם "Das große Du", ב-2009 הייתה מועמדת לפרס קומיקאית השנה בפרס הטלוויזיה "Deutscher Comedypreis", ב-2009 שימשה כפרשנית ברדיו של תחרות האירוויזיון וב-2011 הגישה את תוצאות הניקוד הגרמני בתחרות ושבאותה שנה הייתה גרמניה המדינה המארחת, ב-2011 גם הנחתה את טקס פרסי המוזיקה "Echo Music Prize" ונבחרה כשגרירה של ארגון מבשלי הבירה בגרמניה לרגל "יום הבירה".
הערות שוליים

↑  NDR, Deutscher Comedypreis für NDR Show "Inas Nacht", www.ndr.de (בגרמנית)
↑  Eurovision Song Contest: Ina Müller verkündet deutsche Punkte, klatsch-tratsch.de, ‏2011-05-11 (בגרמנית)
↑  Gastroinfoportal, Sängerin und Entertainerin Ina Müller wird Botschafterin des Bieres 2011 und Volker Kauder im Amt bestätigt!, B&L Medien, ‏2011-06-24 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124263771  ISNI: 0000 0000 1587 7391  MusicBrainz: 55e5618a-6985-4654-9bf1-d183317daf78  VIAF: 20610138   WorldCat (עם VIAF): 20610138
אלחנדרו דומינגס

אלחנדרו דמיאן "צ'ורי" דומינגס (בספרדית: Alejandro Damián Domínguez; נולד ב-10 ביוני 1981 בלנוס, פרבר בפאתי בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. דומינגס מכונה בארגנטינה צ'ורי (Chori).
קריירה > קריירת משחק

דומינגס גדל בקבוצת לנוס אך ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הארגנטינאית במדי קילמס. הוא שיחק עבור הקבוצה 3 עונות בטרם עבר לריבר פלייט, קבוצת הפאר הארגנטינאית. הוא רכש מעריצים רבים בעיקר בשל סגנון משחקו ההיתקפי ויכולתו האישית הגבוהה. במדי ריבר זכה דומינגס בשתי אליפויות. ב-2003 נרכש כרטיסו על ידי רובין קאזאן מהליגה הרוסית. תחילה התקשה להתאקלם ברוסיה אך במהרה הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה, יכולתו בשנת 2006 אף הביאה לזכייתו בתואר השחקן הזר המצטיין של הליגה ובמקום השני בטבלת מצטייני הליגה. בתום העונה עבר דומינגס לזניט סנקט פטרבורג ששילמה עבור כרטיסו 7 מיליון אירו, ההעברה היקרה ביותר של שחקן בליגה הרוסית באותה תקופה.
ב-2009 הצטרף דומינגס בחזרה לרובין קאזאן. באותה שנה הוא זכה בתואר כדורגלן השנה ברוסיה (ב-מגזין פוטבול ובספורט אקספרס), והפגין יכולת מרשימה גם במסגרת משחקיה של הקבוצה בליגת האלופות. בעקבות כך הוא משך את עינהם של מספר מועדונים אירופיים בכירים, ולבסוף חתם בולנסיה הספרדית בדצמבר 2009. בקיץ 2019 הודיע על פרישה ממשחק.
דומינגס היה אמור להוביל את נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער שנערך בארגנטינה בשנת 2001. מספר ימים לפני תחילת הטורניר נפצע דומינגס ובמקומו זומן אנדרס ד'אלסנדרו. למרות שלא שיחק, קיבל דומינגס יחד עם שאר שחקני הסגל את מדליית הזהב עבור הזכייה בטורניר.
אינה וולף (זמרת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1954 (בת 70) Lochau, אוסטריה 
 שם לידה:  כריסטינה גנהל
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 inawolf.com
 
כריסטינה גנהל (נולדה ב-9 באוקטובר 1954), הידועה בשמות הבמה שלה אן-כריסטי, כריסטינה סימון ואינה וולף, היא זמרת ומלחינה אוסטרית.
קורות חייה

במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוציאה וולף את יצירותיה תחת שם הולדתה או תחת שמות הבמה הקודמים שלה, אן-כריסטי וכריסטינה סימון. היא נבחרה לייצג את אוסטריה באירוויזיון 1979, שנערך בירושלים, עם השיר "Heute in Jerusalem". את מילותיו חיבר אנדרה הלר בהתאם ללחן שהכין פיטר וולף. היא הגיעה למקום ה-18 והאחרון עם חמש נקודות בלבד.
במהלך העשור הבא עברה וולף להתגורר בארצות הברית, ולהתפרנס ככותבת שירים. היא עבדה עם אמנים רבים, דוגמת שיקגו, פול יאנג, סרז'יו מנדז, נטלי קול, האחיות פוינטר וניק קרשו. הלהיט הגדול ביותר שכתבה היה "Sara" בביצוע להקת Starship. השיר דורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 1994 שבה וולף לאוסטריה, והמשיכה להקליט יצירות חדשות. ב-2014 ערכה קונצרט בעיירה באוסטריה.
הערות שוליים

↑  Eurovision 1979 Results: Voting & Points
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1151353949  MusicBrainz: 8a8fb33f-71b2-4936-86fe-be6593a00cb7  VIAF: 2911151717055913900006   WorldCat (עם VIAF): 2911151717055913900006
אינה יופה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1988 (בת 36) ברה"מ 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משקל:  49 ק"ג 
 גובה:  1.6 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה צורנית 
 
אינה יופה (ברוסית: Инна Йоффе; נולדה ב-8 בפברואר 1988) היא שחיינית אמנותית ישראלית.
ביוגרפיה

יופה היא ילידת רוסיה הסובייטית, התגוררה בירושלים ובגיל 9 וחצי החלה להתאמן במועדון מכבי קריית היובל. למדה בחוות הנוער הציוני בירושלים והתאמנה בבריכת החווה. את הקריירה כספורטאית החלה בגיל 15 בתחרויות הזוגות יחד עם אנסטסיה גלושקוב. השתיים הגיעו למקום ה-15 באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2003 ולמקום ה-6 באליפות אירופה לנערות שנערכה באותה שנה באנדורה. באליפות אירופה ב-2004 הגיעו למקום העשירי, ובאולימפיאדת אתונה למקום ה-17. לאולימפיאדה זו יצאה בגיל 16 וחצי, והייתה הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת הישראלית.
יופה הייתה שותפה גם להישג השיא של נבחרת ישראל בשחייה צורנית (קבוצה של 8 שחייניות) - המקום התשיעי באליפות אירופה במדריד (2004).
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ב-2008, סיימו יופה וגלושקוב במקום השביעי, והבטיחו את השתתפותן באולימפיאדת בייג'ינג. באולימפיאדה קבעו הישג שיא כשסיימו במקום ה-15. באליפות אירופה בבודפשט ב-2010, שבו יופה וגלושקוב וסיימו במקום השביעי. באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיימו במקום ה-14.
באפריל 2012 השיגה, יחד עם גלושקוב, את הקריטריון הבינלאומי בתחרות המיון המקדימה לאולימפיאדת לונדון, לאחר שאת הקריטריון הישראלי השיגו באליפות העולם בשאנגחאי שנה קודם, ובכך עמדה בקריטריון לשלוש אולימפיאדות עוקבות.
כיום מדריכת שחייה במרכז שיקום וספורט איל"ן בחיפה.
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, גלושקוב ויופה הבטיחו את הכרטיס ללונדון, באתר ynet, 22 באפריל 2012
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת אתונה (2004)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • נילי אברמסקי • אסף בימרו • אירנה לנסקי • היילה סטאין |  |
|  ג'ודו | אודי וקס •  אריק זאבי • גל יקותיאל • מיכל פיינבלט • יואל רזבוזוב |  |
|  היאבקות | יורי יבסייצ'יק • יאשה מנשרוב • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות מכשירים | פבל גופמן |  |
|  התעמלות אמנותית | קטיה פיסצקי |  |
|  טאקוונדו | מאיה ערוסי |  |
|  טניס | יוני ארליך • אנה סמשנובה • אנדי רם |  |
|  טניס שולחן | מרינה קרבצ'נקו |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קיאק | רועי ילין • לריסה פסחוביץ' • מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  שחייה | ורד בורוכובסקי • אניה גוסטומלסקי |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | ורד בוסקילה • אודי גל •  גל פרידמן • לי קורזיץ • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
איאן דיורי

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1942 הארו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 במרץ 2000 (בגיל 57) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1970–1992 (כ־22 שנים) 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון, Chailey Heritage School, The Royal Grammar School, High Wycombe, Walthamstow College of Art 
 סוגה:  פאב רוק, מוזיקת הגל החדש 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Dawn Records, Dawn Records, אפיק רקורדס 
 צאצאים:  בקסטר דיורי 
 www.iandury.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
דיורי בהופעה בשנת 1978
איאן רובינס דיורי (12 במאי 1942 – 27 במרץ 2000) היה זמר-יוצר ושחקן בריטי, שזכה לתהילה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, בתקופת הפאנק והגל החדש של מוזיקת הרוק. הוא היה הסולן של איאן דיורי והבלוקהדס ולפני כן של קילבורן והיי רודס.
ביוגרפיה > ילדותו

דיורי נולד ובילה את שנותיו הראשונות בבית הוריו ברובע הארו, בצפון מערב לונדון. אביו, ויליאם ג'ורג' דיורי (נולד ב-23 בספטמבר 1905, סאות'בורו, קנט; נפטר ב-25 בפברואר 1968), היה נהג אוטובוס מקומי ומתאגרף לשעבר, ואילו אמו מרגרט, המכונה "פגי" (נולדה ב-17 באפריל 1910; נפטרה בינואר 1995) הייתה אחות, בתו של רופא ונכדתו של בעל קרקעות אירי.
בגיל שבע, דיורי חלה בפוליו, ככל הנראה, כך הוא האמין, מבריכת שחייה בעיירת החוף סאות'אנד-און-סי, במהלך מגפת הפוליו בשנת 1949. לאחר שישה שבועות בגבס מלא בבית החולים המלכותי קורנוול, טרורו, הוא הועבר לבית החולים בלאק נוטלי, בריינטרי, אסקס, שם בילה שנה וחצי לפני שעבר לבית הספר לילדים מוגבלים, בשנת 1951. מחלתו גרמה לשיתוק ברגלו השמאלית, בכתף ובזרוע.
הוא עזב את בית הספר בגיל 16 כדי ללמוד ציור במכללה לאמנות. משנת 1964 למד בקולג' המלכותי לאמנות בהדרכתו של הצייר פיטר בלייק, ובשנת 1967 השתתף בתערוכה קבוצתית "פנטזיה ופיגורציה", לצד פאט דוטהווייט, הרברט קיטשן וסטאס פאראסקוס במכון לאמנויות עכשוויות בלונדון. משנת 1967 לימד אמנות במכללות שונות בדרום אנגליה. הוא צייר גם איורים מסחריים ל"סאנדיי טיימס" בראשית שנות ה-70.
ביוגרפיה > קילבורן והיי רודס

דיורי הקים את הלהקה הראשונה שלו קילבורן והיי רודס (Kilburn and the High Roads) בשנת 1971, והם ניגנו את הופעתם הראשונה בבית הספר לאמנות בקרוידון ב-5 בדצמבר 1971. דיורי היה סולן ותמלילן, וכתב מוזיקה במשותף עם הפסנתרן ראסל הרדי, ומאוחר יותר הצטרפו ללהקה מספר סטודנטים שהוא לימד בקולג' לאמנות בקנטרברי.
הלהקה חתמה על חוזה הקלטות בחברת Dawn Records בשנת 1974, אך למרות סיקור עיתונאי חיובי והשתתפות כלהקת חימום בסיבוב הופעות של להקת הרוק האנגלית The Who, הלהקה לא הצליחה להתקדם והתפרקה בשנת 1975.
ביוגרפיה > קריירת משחק

התנהגותו הבטוחה והחריגה של דיורי משכה את עיניהם של מפיקים ובמאי דרמה. תפקידו החשוב והנרחב הראשון היה בסדרה של ה-BBC "מלך הגטו" (1986), דרמה המתרחשת באזור בריק ליין בלונדון עם צוות שחקנים בהנהגתו של טים רוט.
לדיורי היו תפקידים קטנים בכמה סרטים, ככל הנראה הידועים שבהם היו הסרט "הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" של פיטר גרינוויי (1989), וכן הופעה בסרט "פיראטים" של רומן פולנסקי (1986). הוא הופיע גם בסרטו של אדוארדו גוידס "רוצ'יננטה" (1986), בסרט "גנב הקשת" של אלחנדרו ג'ודורובסקי (1990) ובסרט המדע הבדיוני עם סילבסטר סטאלון, "השופט דרד" (1995). הופעותיו האחרות בסרט כללו תפקידים ב"מספר הראשון" (1985) בכיכובו של בוב גלדוף, סרטו של בוב הוסקינס "The Raggedy Rawney" (1988), ו"פיצול שני" (1992) בכיכובם של רטגר האואר וקים קטרל. הוא הופיע גם יחד עם בוב דילן וטום ווייטס, בהתאמה, בסרטים "לבבות האש" (1987) ו"בירסקין: אגדה עירונית" (1990). סרטיו המאוחרים יותר כללו את הקומדיה Different for Girls (1996), ואת "העורב: עיר המלאכים" (1996), בבימויו של טים פופ, שביים כמה מהקליפים של דיורי.
דיורי כתב גם מחזמר, "תפוחים", שהועלה בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. בשנת 1987 הופיע בתיאטרון רויאל קורט בלונדון.
חיים אישיים

דיורי התחתן עם אליזבת "בטי" ראת'מל (נולדה ב-12 באוגוסט 1942, לימינגטון ספא, וורוויקשייר), ב-3 ביוני 1967 ונולדו להם שני ילדים, ג'מימה (נולדה ב-4 בינואר 1969) ובקסטר דיורי (נולד ב-18 בדצמבר 1971). בקסטר דיורי הוא מוזיקאי והופיע פעמיים בישראל. דיורי התגרש מראטל בשנת 1985, אך הם נותרו ביחסים טובים. הוא התגורר יחד עם דניז רודט במשך שש שנים לאחר שעבר ללונדון, כשהוא גר כפולש בבית רחב מידות בשכונת קנינגטון. היו לו גם שני ילדים, ביל ואלברט, עם חברה אחרת, הפסלת סופי טילסון.
חיים אישיים > מותו

דיורי אובחן כחולה סרטן המעי הגס ב-1996 ועבר ניתוח, אולם מאוחר יותר נמצאו גידולים בכבד שלו, ואמרו לו שמצבו סופי. עם היוודע דבר מחלתו התחתנו דיורי וסופי טילסון.
בשנת 1998, בוב גלדוף הודיע בטעות על מותו ברדיו XFM, בגלל מתיחה ממאזין. בשנת 1999, דיורי שיתף פעולה עם להקת מאדנס באלבום המקורי הראשון שלהם מזה ארבע עשרה שנה. זו הייתה אחת ההקלטות האחרונות שלו. הוא הופיע שוב עם הבלוקהדס באמצע 1999 במועדון "רוני סקוט'ס ג'אז קלאב". זו הייתה הופעה מיוחדת שהוקלטה עבור תוכנית טלוויזיה. מצבו ההידרדר באופן ניכר והוא נאלץ לנוח בין הצילומים ולהיעזר באנשים על הבמה ומחוצה לה.
ההופעה הפומבית האחרונה של איאן דיורי והבלוקהדס הייתה קונצרט צדקה ב-6 בפברואר 2000 בפלדיום בלונדון, בתמיכת קירסטי מקול ופיל יופיטוס. דיורי היה חולה מאוד ושוב היה צריך לעזור לו על הבמה ומחוצה לה.
דיורי נפטר מסרטן המעי הגס ב-27 במרץ 2000, בן 57.
הנצחה

בשנת 2002 הונח "ספסל מוזיקלי" שתוכנן על ידי מיל סטריקביץ ב"פינת המשוררים" של פארק ריצ'מונד בלונדון. בספסל מותקנים שקעים לאוזניות ונגן של קובצי MP3, שבעזרתם אפשר להאזין לשיריו של דיורי ולראיונות עמו.
בשנת 1999 יצא הסרט התיעודי האוטוביוגרפי על חייו שביים מייק קונולי. הסרט, בו נזכר דיורי בחייו ובקריירה שלו, השתלב בצילומי קונצרט, כלל תרומות של הצייר פיטר בלייק וחברי בלוקהדס. הסרט שודר באוגוסט 2009 בערוץ BBC Four.
בין 6 בינואר ל-14 בפברואר 2009 עלה מחזמר על חייו שכותרתו Hit Me!, בתיאטרון לסטר סקוור בלונדון.
סרט שכותרתו Sex & Drugs & Rock & Roll בכיכובו של אנדי סירקיס בתפקיד דיורי יצא ב-8 בינואר 2010 והיה מועמד למספר פרסים. השחקנים ריי וינסטון ונעמי האריס השתתפו גם הם בסרט.
דיסקוגרפיה

New Boots and Panties!! (1977)
Do It Yourself (1979)
Laughter (1980)
Lord Upminster (1981)
4,000 Weeks' Holiday (1984)
Apples (1989)
The Bus Driver's Prayer & Other Stories (1992)
Mr. Love Pants (1998)
Ten More Turnips from the Tip (2002)
הערות שוליים

↑  ליאור פרידמן, 60 שנה לפני שפעת החזירים תקפה את ישראל מגפת הפוליו. זיכרונות משעת חירום, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2009
1 2 3 4  גידי אביבי, ביקורת - חופשה של 4000 שבועות, כותרת ראשית, 15 בפברואר 1984
1 2  יוסי חרסונסקי, צ'רלי צ'פלין בקצב הרוק, מעריב, 16 בפברואר 1984
↑  יוסי כסיף, לא אוהבים אותו, אין דבר, חדשות, 30 בספטמבר 1986
↑  מצעד הפזמונים הלועזיים, מעריב, 27 במרץ 1979
↑  תקליט חדש, חדשות, 15 במרץ 1984
↑  יוסי חרסונסקי, מסיבת רוק עם דיורי, מעריב, 26 בינואר 1984
↑  פינת הנפטרים, מעריב, 29 באוקטובר 1990
↑  מוצא, חדשות, 6 בספטמבר 1990
↑  בקסטר דיורי: "קיבלתי מנת יתר מלדבר על אבא שלי", באתר וואלה, 18 בדצמבר 2011
↑  איתמר זהר, אל תדאג איאן דיורי, הבן שלך עושה מוזיקה מצוינת, באתר הארץ, 1 בינואר 2018
↑  איאן דיורי מונצח, ג'רוויס קוקר מתחתן, ג'ול מחלימה, באתר הארץ, 8 במאי 2002
↑  איתמר זהר, סקס, סמים ורוקנרול: ביוגרפיות מוזיקליות, באתר הארץ, 19 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363583605171  BNE: XX878762  BnF: cb13893538m (data)  GND: 122983696  ISNI: 0000 0000 5950 3607  LCCN: n95016905  MusicBrainz: 3d5c6889-2471-43c4-b853-08fc5fda810a  NKC: pna2009504864  NTA: 072428465  RKD: 271272  SUDOC: 088922995  VIAF: 61731636   WorldCat (עם VIAF): 61731636
אלחנדרו חודורובסקי

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1929 (בן 95) טוקופילה, צ'ילה 
 שם במה:  Jodo 
 סוגה מועדפת:  מדע בדיוני 
 מדינה:  צרפת, צ'ילה 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת צ'ילה (1950) 
 בן או בת זוג:  Bernardette Landru (?–1971)  Valérie Tremblay (?–1982)  Pascale Montandon-Jodorowsky (2003–?) 
 צאצאים:  Adán Jodorowsky, Brontis Jodorowsky, Axel Jodorowsky 
 פרסים והוקרה:  פרס הילד הצהוב (1998)  נמר הכבוד (2016)  Pablo Neruda Order of Artistic and Cultural Merit (2006)  קצין מסדר האמנויות והספרות (13 בפברואר 2015)  פרס מכונת הזמן (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלחנדרו חודורובסקי (בספרדית: Alejandro Jodorowsky Prullansky; נולד ב-17 בפברואר 1929) הוא אמן יהודי יליד צ'ילה המתגורר בצרפת. במאי תיאטרון וקולנוע, תסריטאי, מחזאי, שחקן, סופר, משורר, מפיק, מלחין, מוזיקאי, סופר קומיקס ומדריך רוחני. ידוע בעיקר בשל סרטי האוונגרד הפיוטי שיצר.
קורות חייו

נולד בצ'ילה, בעיירה טוקופילה, בן למשפחה יהודית-אוקראינית. חודורובסקי חווה בילדותו ניכור רב אשר הוביל אותו לקריאה וכתיבת שירים. לאחר שנשר מבית הספר, החל לעבוד כליצן בתיאטרון, עד אשר הקים קבוצת תיאטרון משלו - Teatro Mimico, ב-1947. בשנות ה-50 המוקדמות עבר לפריז, שם למד מימיקה, וב-1957 כתב וביים סרט קצר (Les têtes interverties). החל מ-1960 הוא חילק את זמנו בין פריז ומקסיקו סיטי, והיה שותף בייסוד קבוצת האוונגרד האנרכיסטית של אמני המיצג - Panic Movement. ב-1966 חיבר את קובץ הקומיקס הראשון שלו, Anibal 5, וב-1967 יצר את סרטו הראשון באורך מלא, Fando y Lis, אשר גרם לשערורייה במקסיקו ולבסוף נאסר להקרנה.
ב-1970 יצא לבתי הקולנוע סרטו El Topo, שזכה להצלחה בארצות הברית. חודורובסקי עבר לפעול בניו-יורק וג'ון לנון, שהתלהב מאוד מהסרט, שיכנע את אלן קליין (מנהל להקת הביטלס) לתמוך בחודורובסקי ולסייע לו להפיק את סרטו הבא. קליין נתן לחודורובסקי מיליון דולר, והבמאי ביים כך ב-1973 את ההר הקדוש (The Holy Mountain). שני הסרטים נהיו לקלסיקות בחוגי הקולנוע המחתרתי.
בגיל 45, בשנת 1974, היגר לצרפת והחל לפעול בה. לאחר ניסיונות כושלים להסריט את הרומן "חולית" של פרנק הרברט, יצר חודורובסקי שלושה סרטים נוספים: סרט המשפחה Tusk (ב-1980), סרט האימה הסוריאליסטי Santa Sangre (ב-1989), והסרט The Rainbow Thief (ב-1990).
במקביל, כתב סדרות של ספרי קומיקס מדע-בדיוני, ובמיוחד את The Incal (ב-1980–1989), שהוגדר כ"ספר הקומיקס הטוב ביותר בהיסטוריה", וגם את The Technopriests ואת Metabarons.
חודורובסקי כתב ספרים והירצה על שיטתו הרוחנית, ה"פסיכומג'יק" ("psychomagic") ו"פסיכושמאניזם" ("psychoshamanism"), אשר מושפעת מהתעניינותו באלכימיה, קלפי טארוט, זן בודהיזם, ושמאניזם.
ב-2011 חודורבסקי חזר למולדתו ויצר בה את סרטו האוטוביוגרפי "מחול המציאות" ("The Dance of Reality"), שצולם בעיירה בה גדל בצ'ילה.
הסרט מבוסס על אוטוביוגרפיה באותו שם שפרסם בספרדית ב־2001 ("La danza de la realidad"). ב-2018 יצא לאור בעברית בשם "ריקוד המציאות", שאותו תרגמה מיכל שליו, בהוצאת בבל.
ב-2013 הופק סרט דוקומנטרי בהשתתפותו על כישלון הפרויקט "חולית" משנות השבעים בשם "חולית של חודורובסקי".
אשתו הראשונה של חודרובסקי הייתה השחקנית ולריה טרומבליי (Valérie Trumblay). כיום הוא נשוי לאמנית ומעצבת התלבושות פסקלה מונטדון (Pascale Montandon). יש לו ארבעה בנים (אחד מהם נפטר) ובת אחת.
מבחינת השקפתו הדתית, חודורבסקי מגדיר את עצמו כ"אתאיסטי מיסטי". הוא לא שותה אלכוהול ולא מעשן ונמנע מאכילת בשר ועוף מכיוון שהוא "לא אוהב גופות".
איך האדם הקדמון המציא לגמרי במקרה את הקבאב הרומני

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 איורים:  יוסי אבולעפיה
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1993
 מספר עמודים:  24
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-13-0898-7
 הספרייה הלאומית:  990039089900205171, 990013044820205171
אֵיךְ הָאָדָם הַקַּדְמוֹן הִמְצִיא לְגַמְרֵי בְּמִקְרֶה אֶת הַקַּבָּאב הָרוֹמָנִי הוא ספר ילדים ישראלי שחיבר הסופר מאיר שלו, ושיצא לאור בשנת 1993 בהוצאת עם עובד. את הספר אייר יוסי אבולעפיה.
בשיחה שנערכה עמו בשנת 2020, בחר מאיר שלו בספר זה כספרו האהוב עליו ביותר מבין הספרים שכתב לילדים, ובכלל כספרו האהוב עליו ביותר.
עלילה

בספר מספר סבא יקיר לנכדו מיכאל על האדם הקדמון, שמאס באכילת שורשים, לטאות ודרדרים, והחליט שהוא רוצה קבאב רומני. מאחר שבימים ההם עוד לא היו רומנים וגם לא היו מסעדות, יצא האדם הקדמון לחפש אחר הקבאב הרומני. הסיפור מתאר את החיפושים הארוכים וגם את הדרך המופלאה שבה נוצר, בסופו של דבר, הקבאב הרומני.
עלילה > מוסר השכל

בלא להזכיר זאת באופן מפורש, הספר מלמד כי בחיים לעיתים מומצאים דברים חשובים לאו דווקא כתוצאה של תכנון ומחשבה מראש, אלא תוך צירופי מקרים ונסיבות.
הערות שוליים

↑  מה קורא? סופרים בשיחה אישית על ארון הספרים הפרטי שלהם: מאיר שלו עם יובל אביבי
אוקטייברסקי (אולם קונצרטים)

| --- | --- |

אולם קונצרטים הגדול "אוקטייברסקי"
 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים 
 כתובת:  Grecheskaya square 
 מיקום:  סנט פטרסבורג
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1967
 תאריך פתיחה רשמי:  1967 
 אדריכל:  Aleksandr Zhuk 
 קואורדינטות:  59°56′08″N 30°21′55″E﻿ / ﻿59.93555556°N 30.36527778°E﻿ / 59.93555556; 30.36527778
 www.bkz.ru
 he
 
אולם קונצרטים הגדול "אוקטייברסקי" (ברוסית: «Большой концертный зал «Октябрьский) הוא אולם קונצרטים הממוקם בסנט פטרסבורג.
קיבולת של האולם היא 3,727 מושבים (כולל מרפסת 1,043). הנוכחות באולם הקונצרטים היא כמיליון צופים בשנה.
היסטוריה

הפתיחה הגדולה של אולם הקונצרטים אוקטייברסקי התקיימה בסתיו 1967. ב-25 באוקטובר היה הקונצרט הראשון עבור בוני אולם הקונצרטים "אוקטייברסקי". אולם הקונצרטים הראשי נקרא כך - אולם הקונצרטים הגדול "אוקטייברסקי".
בניין נוצץ זה העשוי זכוכית ודולומיט סארמאה סולארי צמח במרכז העיר. המראה המודרני הקדמון שלו השתלב בצורה הרמונית בהרכב הקלאסי של פטרסבורג העתיקה.
האולם, שתוכנן על ידי קבוצת אדריכלים בראשות אלכסנדר ז'וק, נוצר במקור כאנלוג של ארמון הקרמלין הממלכתי והיה מיועד לישיבות טקסים, אירועי עיר והקרנות קולנוע.
אוקטודוניים

| אוקטודוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: אוקטודוניים
שם מדעי
 Octodontidae ‏וטרהאוס, 1840

אוקטודוניים (שם מדעי: Octodontidae) הם משפחת מכרסמים מתת-סדרת דמויי קביה, וכולם חיים בדרום מערבה של אמריקה הדרומית. המין הידוע ביותר במשפחה הוא חיית המחמד דגו (Octodon degus). הם קרובי משפחתם של הצ'ינצ'ילות ושל חולדות הצ'ינצ'יל.
הם מכרסמים בינוניים באורך 12-20 ס"מ ובעלי פרווה עבה וחומה מלמעלה, ויותר בהירה מלמטה. רובם פעילים בלילה בחבורות, אך חלקם יוצאים גם ביום. בשאר הזמן הם נחים במאורתם הבטוחה מהעולם.
הם אוכלים זרעים, שורשים, עשבים, פקעות, עלים ואף קקטוסים.
הם נפוצים רק בקצוות הדרום-מערביים שלאמריקה הדרומית במדינות: פרו, בוליביה, צ'ילה וארגנטינה.
סוגים

Aconaemys - בו 3 מינים
אוקטודון (Octodon) - בו 4 מינים. הבולט מביניהם הוא הדגו (Octodon degus)
סוג ומין יחיד דגו הררי (Octodontomys gliroides)
סוג ומין יחיד חולדות ויסקאשה הררית (Octomys mimax)
סוג ומין יחיד חולדות ויסקאשה זהובה (Pipanacoctomys aureus) - מצויה בסכנת הכחדה
סוג ומין יחיד חולדות ויסקאשה צ'לצ'לרו (Salinoctomys loschalchalerosorum) - מצויה בסכנת הכחדה
סוג ומין יחיד קורורו (Spalacopus cyanus)
Tympanoctomys - בו 2 מינים
אינה מארי אריקסן סוריידה

אינה מארי אריקסן סוריידה (בנורווגית: Ine Marie Eriksen Søreide; נולדה ב-2 במאי 1976) היא פוליטיקאית נורווגית שכיהנה כשרת החוץ של נורווגיה מאוקטובר 2017 עד אוקטובר 2021, האישה הראשונה בתפקיד זה. בשנים 2013–2017, כשרת ההגנה. היא הייתה האישה החמישית שכיהנה בתפקיד זה. סוריידה חברת סטורטינג מטעם המפלגה השמרנית הנורווגית מאז שנת 2005.
ביוגרפיה

אינה מארי אריקסן סוריידה נולדה ב-2 במאי 1976 במחוז לורנסקוג. הוריה של סוריידה התגרשו כשהייתה צעירה. אביה היא חשמלאי ואמה חייה על קצבת נכות. בשנת 1995 החלה את לימודי המשפטים באוניברסיטת טרומסה. במהלך לימודיה באוניברסיטה היא הצטרפה למפלגה השמרנית והייתה פעילה בפוליטיקה המקומית. בשנת 2000 היא הייתה לחברה במרכז המפלגה השמרנית ובהמשך התמנתה ליושבת ראש ארגון "הצעירים השמרנים של נורווגיה".
סוריידה עבדה במשך תקופה קצרה כמפיקה בערוץ הטלוויזיה "Metropol TV". לאחר סגירתו של הערוץ, סוריידה החלה לעבוד כמתמחה בעריכת דין. ב-2006 נישאה לחבר המפלגה השמרנית, אוסטיין סוריידה.