stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיני פתר
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, המחנך שלבו פעם בצד שמאל, באתר הארץ, 9 ביולי 2015
↑  מיכאל הנדלזלץ, האדם הוא ממש לא הבעיה, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2008
↑  פיטר מרקס, הזדמנות תיאטרלית לפיוס, באתר "העוקץ", 6 בפברואר 2011
↑  ציפי שוחט, שבחים ב"ואשינגטון פוסט" להצגה "חבלי משיח", באתר הארץ, 3 ביולי 2007
↑  תמר רותם, איגוד המחזאים האמריקאים נאבק בארגונים יהודים בוושינגטון: הפסיקו להחרים את המחזה של מוטי לרנר, באתר הארץ, 3 בפברואר 2014
כתבי גלריה, בעקבות הביקורות הטובות צומצמה המחאה נגד המחזה "ההודאה", באתר הארץ, 1 באפריל 2014
↑   אילנה המרמן, ייאוש וחיוך בשתי הצגות על הכיבוש, באתר הארץ, 28 באפריל 2013
↑  יאיר אשכנזי, "הטווס מסילואן" של תיאטרון יפו נבחרה להצגת השנה בפרינג', באתר הארץ, 14 בנובמבר 2015
↑  ציפי שוחט, כהונת סיני פתר בניהול תיאטרון חיפה הוארכה בשנתיים, באתר הארץ, 7 ביוני 2004
↑  תמר רותם, רוני ניניו נבחר ליו"ר איגוד במאי התיאטרון, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2013
↑  מיכאל הנדלזלץ, אין הפרדה בין אישי ללאומי, באתר הארץ, 1 במרץ 2003
↑  מיכאל הנדלזלץ, הזכות לאושר, באתר הארץ, 25 ביולי 2006
↑  עכבר העיר, תיאטרון חיפה יעלה הצגה על אנשי העורף במלחמה, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2006
↑  תמר רותם, לראשונה: הצגה בעברית בתיאטרון אל־מידאן הערבי בחיפה, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2014
 מיכאל הנדלזלץ, "עובד שבת": והעיקר, לצאת צדיק, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2014
↑  יאיר אשכנזי, ההצגה "מקורקעת" זכתה בתחרות בפסטיבל תיאטרונטו, באתר הארץ, 9 באפריל 2015
↑  מרט פרחומובסקי, "אדם הוא אדם": ידידותי למשתמש, אך מפוספס, באתר הארץ, 9 בפברואר 2016
 מיכאל הנדלזלץ, ב"אדם הוא אדם" של ברכט מגישים בעורמה את האמת, באתר הארץ, 9 במרץ 2016
↑   מיכאל הנדלזלץ, ההצגה הנוגעת והמאוזנת ביותר שראיתי על מציאות חיינו, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2016
↑   ננו שבתאי, "אנא מן אל יהוד": הסיפור היפהפה הלך לאיבוד בעיבוד שלו לתיאטרון, באתר הארץ, 9 ביולי 2021
↑  יעל ישראל, קולנוע - דלות החומר - "אש צולבת" (ישראל, 1989), במאי: גדעון גנני, תסריט: בני ברבש, כל העיר, 19 באפריל 1989
 עדנה פיינרו, על אש קנטה - "אש צולבת" (גורדון, תל אביב), "העולם הזה", גיליון 2694 מ-18 באפריל 1989, עמוד 41
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296602105171  ISNI: 0000 0004 0230 3646  LCCN: no2001075028  VIAF: 7046111   WorldCat (עם VIAF): 7046111
משפט הסה-מינקובסקי

בתורת המספרים, משפט הסה-מינקבסקי הוא משפט יסודי הנותן תנאים מספיקים והכרחיים לפתירות של משוואה ריבועית מעל שדות מספרים. חוץ מהמקרה (הקל יותר) של משוואות ממעלה 1, אין תוצאות כלליות דומות עבור משוואות מדרגות אחרות. המשפט הוכח על ידי הרמן מינקובסקי עבור שדה המספרים הרציונלים והוכלל לכל שדות המספרים על ידי הלמוט הסה.
ניסוח

המשפט עוסק בפתרונות למשוואה
(1)  q(x_{1},\ldots ,x_{n})=0
כאשר  q(x_{1},\ldots ,x_{n}) היא תבנית ריבועית לא מנוונת מעל שדה מספרים F. למשוואה (1) יש תמיד את הפתרון שבו כל המשתנים הם אפס; כל פתרון אחר נקרא לא טריוויאלי.
משפט הסה-מינקובסקי: התנאים הבאים שקולים:
למשוואה (1) יש פתרון לא טריוויאלי בשדה F.
לכל הערכה v של F, למשוואה (1) יש פתרון לא טריוויאלי בהשלמה  F_{v}.
שימושים

במקרים רבים, בדיקת קיום פתרונות בשדה מקומי קלה יותר מבדיקת קיום פתרונות בשדה מספרים. לדוגמה, יש אלגוריתם פשוט שבודק האם קיימים פתרונות למשוואה ריבועית בשדה מקומי. מעובדה זו ומגרסה אפקטיבית של משפט הסה-מינקובסקי מקבלים שיש אלגוריתם שמחליט האם למשוואה ריבועית יש פתרון מעל שדה מספרים. קיום אלגוריתם דומה למשוואות מדרגות גבוהות יותר הוא בעיה פתוחה שקשורה לבעיה העשירית של הילברט.
שימוש אחר של משפט הסה-מינקובסקי הוא למיון תבניות ריבועיות מעל שדות מספרים. ממשפט הסה-מינקובסקי נובע ששתי תבניות הן שקולות מעל שדה מספרים אם ורק אם הן שקולות מעל כל השלמה שלו.
לקריאה נוספת

J.P. Serre, A course in arithmetic, Springer-Verlag, 1973
אברהם שמחה מאמצ'יסלב

| --- | --- |

שו"ת בנין של שמחה, וילנא תרכ"ט, 1869
 לידה:  1794? ה'תקנ"ה 
 פטירה:  6 באוקטובר 1864 (בגיל 70 בערך) ו' בתשרי תרכ"ה מסטיסלב, בלארוס 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום פעילות:  אמצ'יסלב, בלארוס
 תקופת הפעילות:  ? – 6 באוקטובר 1864 
 השתייכות:  רבני ליטא
 תחומי עיסוק:  תלמוד, פסיקה, קבלה
 מעסיק:  ישיבת וולוז'ין 
 רבותיו:  ר' חיים מוולוז'ין
 חיבוריו:  'בנין של שמחה'
 
 תפקידים נוספים:  משנה ראש ישיבה בישיבת וולוז'ין
 
הרב אברהם שמחה, רבה של אמצ'יסלב, היה רב, פוסק ומקובל ליטאי, מגדולי דורו, בן אחיו ותלמידו של ר' חיים מוולוז'ין, משנה ראש ישיבת וולוז'ין בתקופה הראשונה, מחבר שו"ת בנין של שמחה.
דודו ורבו

נולד בשנת תקנ"ה, 1795, בערך, לאביו ר' נחמן, אב"ד פאהוסט, מחוז בריסק ברוסיה הלבנה, אחיו של ר' חיים מוולוז'ין ור' שלמה זלמן מוולוז'ין. למד תורה אצל דודו ר' חיים והיה ממקורביו ואנשי סודו. בהקדמה לספרו של ר' חיים, נפש החיים, מעיד ר' אברהם אבלי פאסוועלער מווילנא על יחסו המיוחד של המחבר ר' חיים לבן-אחיו: ”והרב הגאון ז"ל [ר' חיים] עדן בחיים חיותו, הראה חביבות ופנים מאירות לבן אחיו מוהרר"א שמחה”. בהקדמה לביוגרפיה על הגר"א, עליות אליהו, מציין המוציא לאור, ר' נחמן מהורודנא, כי הסתמך בכתיבת הספר על ר' אברהם שמחה: ”אשר לא זז ידו מדודו הגאון מאור הגולה מוהר"ח מוולאזין”. דברים דומים מתאר ר' יהושע השיל לוין בהקדמה לספר רוח חיים: ”גאון תפארת מו"ה אברהם שמחה שי' […] אשר זכה ליכנס לפנים בהיכל דודו / ובתעלומות חכמה גלה לו סודו / וראה פעולת צדיק בעודו”.
נפש החיים

בהקדמה לספר נפש החיים לר' חיים מוולוז'ין, מציין בן המחבר ר' יצחק מוולוז'ין את ר' אברהם שמחה כמי שהיה אמון על הוצאת הספר לאור: ”בן דודי הרב המופלג, מבקש מטמוני יראת ה', כש"ת מו"ה אברהם שמחה שי', שטרח ויגע בפעולת צדיק לחיים בעסק הדפסת הקונטרסים האלו"”. במכתב ברכה שכתב ר' אברהם שמחה לעורך ספר רוח חיים, הוא מגלה כי היה לו יד גם בעריכת הספר עצמו, ואולי אף בניסוח חלקים ממנו: ”"והנה אנכי אשר זיכני ה' בסידור הסדר נפש החיים, מהחל בסתר אהלו של כבוד דודי אדמו"ר ז"ל, ואחרי זה יגעתי בכל כוחי להוציאו גם לאור הדפוס"”.
תקופת וולוז'ין

לאחר פטירת דודו ר' חיים בשנת תקפ"א, 1821, ולאחר פרישתו של ר' הלל פריד ממשרת משנה ראש הישיבה, עמד ר' אברהם שמחה לימינו של בן-דודו ר' יצחק מוולוז'ין בהגדת שיעורים בישיבת וולוז'ין. בהקדמה לספר בנין של שמחה מצטט בנו, המביא לבית הדפוס, בשם אביו:
"הן זיכני ה' בימי חרפי להפיץ תורה בישראל במתיבתא רבתא דק' וואלאזין, אשר הוקם על ידי דודי מו"ר [...] מרנא ורבנא חיים נ"ע [...] ונתחדשו לי אז חידושים רבים בגפ"ת, ובעוונותינו היו למאכולת אש בהתבערה שהיה שם בשנת תקפ"ז [1827] [...] כי כל מטרתי היה אך ליישב דברי רבותינו הראשונים ז"ל בדרך הפשוט כפי שהוריני דודי מו"ר הנ"ל".
במכתב שנדפס על-ידי משה צינוביץ, משנת תקפ"ב, 1822, משתף ר' אברהם שמחה את הקורות איתו בין כותלי הישיבה: ”"ידע ידידי דטרידנא מאד הן בכל עניני הישיבה ובפרט להלוך נגד רוחו של כל אחד ואחד, ועם כל זה ארמית ידי בצלותא לקוני […] להיות אך עסוק בעניני הישיבה הנפלאה"”. גם בעיתונות הזמן לאחר פטירתו צוין כי "בימי נערותו זכה לשמש את דודו הגאון מוהר"ח ולשבת בראש לאמר השיעור אז בפני תלמידי ישיבת וולאזין כששה שנים". סד הזמנים מורה כי ר' אברהם שמחה שימש כמשנה ראש הישיבה בוולוז'ין מפטירתו של ר' חיים ועד אירוע השריפה בישיבה, קרי, משנת תקפ"א, 1821, ועד שנת תקפ"ז, 1827. את משרתו בישיבה מילא ר' אליעזר יצחק פריד.
תקופת אמצ'יסלב

מוולוז'ין עקר ר' אברהם שמחה לשמש כרב בקהילות ראקוב, וביחוב. בשנת תקצ"ה, 1835 לערך, התמנה לשמש כרב ואב"ד בעיר המחוז אמצ'יסלב, תפקיד אותו מילא כשלושים שנה, עד פטירתו בו' בתשרי תרכ"ה, 1865. נטמן לצידו של קודמו ברבנות, ר' יואל חסיד מאמצ'יסלב, מתלמידי הגר"א, מחבר 'חידושי מהרי"ח'.
ר' אברהם שמחה נודע כ'זקן ההוראה והקבלה', נשא ונתן עם גדולי דורו בסוגיות הלכתיות, שאלות ותשובות והיתר עגונות. ספרו שו"ת בנין של שמחה, שנדפס לאחר פטירתו בווילנא תרכ"ט, 1869, על ידי בנו, ר' חיים יוסף, כולל תשובות בארבעה חלקי שולחן ערוך. בסוף הספר נדפסה תשובה בהלכה מר' חיים מוולוז'ין. בהסכמה לספר מתאר ר' ראובן לוין מדננבורג, את המחבר כמי: 'אשר היה לו שם בין גדולי הזמן, שהיו ידיו רב לו בנגלה ונסתר'.
ממשיך מורשת הגר"א

בדורו נודע ר' אברהם שמחה כממשיך מורשת בית מדרשו של הגר"א, והוא נמנה עם בחירי חבורת תלמידי-תלמידיו של הגר"א המכונה: פה שלישי לאליהו. בני דורו ראו בו בר-סמכא בכל הנוגע למסורות שהשתלשלו מהגר"א וכן לכתבי-יד והדפסת ספרי הגר"א, בייחוד בתורת הנסתר. כך תיארו נכדו של ר' יצחק אייזיק חבר: ”והשרידים אשר בדורו, גדולי הדור אשר היה להם יד ושם בחכמת הקבלה, כמו הגאון הגדול חכם הרזים ר' דוד לוריא ז"ל מביחוב והגאון ר' אברהם שמחה זצ"ל מאמציסלאוו, היו דורשים מאיתו את כ"י קדש של מרן הגר"א”.
על השפעתו המכרעת יעידו, בין היתר, ההקדמות שכתב לשניים מספרי הגר"א שנדפסו בחייו: היכלות הזוהר (קניגסברג תרי"ז, 1857) ומדרש רות החדש (ורשה תרכ"ה, 1865). כתיבת 'הקדמה' לספרי הגר"א הייתה מסורה, בדור הראשון, לבני הגר"א ותלמידיו המובהקים. הופעת הקדמותיו של ר' אברהם שמחה בראש הספרים הייתה הכרה במעמדו כמורה הדרך של בית המדרש הגר"אני.
מכתב ידוע של ר' אברהם שמחה - 'ומשה עלה' - עוסק ביחסם המיוחד של הגר"א ור' חיים מוולוז'ין אל הרמח"ל, תורתו וספרי הקבלה שלו: ” [...] ורבינו הגדול הגאון הנורא ר' אליהו ז"ל אמר עליו שהוא ידע הנמשל של כתבי האר"י [...] ורבינו הגר"א אמר על עצמו: ב"ה גם אנכי יודע הנמשל, וכבר פלטה קולמוסי יותר מדאי”.
מסורת הקמיעות

מסורת אזוטרית ייחודית קיבל ר' אברהם שמחה מדודו ר' חיים, במומחיות כתיבת קמיעות לסגולה. התייחסות מעניינת נמצאת בתשובת הנצי"ב לבנו ר' חיים ברלין: ”ודבר קמיע זו, קלה וקצרה כאשר הנני שולח לך, ומסודרת היא מפי הצדיק ר' אברהם שמחה ז"ל, אמנם אמר לי שאינו יודע אם תועיל ממני באשר אין כל הנשמות מסוגלות לכאלה, והיינו אתמחי גברא כמובן”.
התייחסות נוספת למסורת זו, עולה במכתבו של ר' חיים יוסף, בנו של ר' אברהם שמחה שנשלח בשנת תרל"ג, 1873, אל ר' צבי מיכל שפירא: ”כי אני עוסק בכתיבת קמיעות לענינים אלו, המקובל אצלי מכבוד אבא מארי הגאון המקובל זללה"ה המקובלת אצלו מדודו מרן הגאון החסיד מוהר"ח זצוק"ל מוולאזין”.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | הגאון מו"ה אברהם שמחה זצ"ל אשר היה משיירי תלמידי הגאון אביר הרועים מוהר"ח, והיה מקובל ממנו כמה עניינים וסודות וגם בקבלה מעשית אשר היה מועיל הרבה בזה, רחוק שיעמיד אחר במקומו, באשר כי אין בדורות אלו ממי ללמוד ומי יבוא לעסוק באלו | “ |

|  – דרשות הנצי"ב, עמ' קכ |  – דרשות הנצי"ב, עמ' קכ |  |
ראו גם

ישיבת וולוז'ין
לקריאה נוספת

משה צינוביץ, עץ חיים - תולדות ישיבת וולוז'ין, תל אביב תשל"ב, עמ' 100–103.
אגרות בנין של שמחה, באתר HebrewBooks
הערות שוליים

↑  נפש החיים, וילנא תקפ"ד, 1824, הסכמות
↑  עליות אליהו, וילנא תרט"ז, 1856, עמ' 6
↑  רוח חיים, וילנא תרי"ט, 1859, התנצלות
↑  נפש החיים, הקדמת בן הגאון המחבר
↑  רוח חיים, מכתב תהלה
↑  הרב ד"ר שמואל קלמן מירסקי, ישיבת וולוזין, באתר דעת
↑  בנין של שמחה, הקדמת בן הגאון המחבר
↑  צינוביץ, עץ-חיים, עמ' 101-100
↑  מאיר מיכלין, בתוך: שמואל יוסף פין (עורך), הכרמל, חשון תרכ"ה, שנה חמישית, גיליון 2
↑  צינוביץ, עץ-חיים, עמ' 101-100; דב אליאך משחזר רשימות מ'פנקס חברה משניות בוואלוז'ין', בה נזכר ר' אברהם שמחה משנת תקפ"ה ועד שנת תקצ"ג (1825-1833), ראו: אבי הישיבות, ירושלים תשע"ב, 1912, עמ' 42-40, ובהערה 33
↑  ר' חיים ברלין, שו"ת נשמת חיים, סימן עא
↑  בנין עולם, אבן העזר, ורשה תרס"ד, 1904, הקדמה
↑  ישעיהו וינוגרד, אוצר ספרי הגר"א 672
↑  וינוגרד 667
↑  דרך תבונות, ירושלים תר"ם, 1880, דף לח
↑  תפארת רפאל, תשס"ו, עמ' פו-פז
↑  פקסימיליה של מכתב זה נדפסה על ידי הרב מנחם מנדל גרליץ, ירושלים של מעלה, ירושלים תשמ"א, עמ' 61; חזר ונדפס על ידי הרב ירחמיאל הלפרין, אגרות בנין של שמחה, בני-ברק תשע"ה, עמ' כט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304461905171  GND: 1069221155  ISNI: 0000 0000 3802 2505  LCCN: n98032540  VIAF: 31309127   WorldCat (עם VIAF): 31309127
פרץ אריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1913 
 פטירה:  1992 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–1992 
 
הרב פרץ אריאל (א' באדר תרע"ג, 1913 – כ"ב בתמוז תשנ"ב, יולי 1992) היה רבה של מגדיאל-הוד השרון במשך כארבעים שנה.
תולדותיו

נולד בעיירה לזדיי ליעקב אריה ודינה גטקר. בשנת 1927 עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה בכפר חיטים ליד טבריה.
למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, בשנת ה'ת"ש הוסמך לרבנות בידי הרב איסר זלמן מלצר[דרוש מקור]. בתמוז תש"ב נישא למרים, בת הרב אברהם נשר.
למד בבית המדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה בחבורתא עם הרב שלמה וולבה.
כמה שנים לאחר חתונתו התמנה לרב בשכונת שייח' מוניס בתל אביב, ושימש מורה בתלמוד תורה 'יסודי התורה'.
בשנת ה'תשי"ג (1953), לאחר פטירת הרב דב מעייני, התמנה על ידי ה"חזון איש" לרבה של מגדיאל. בטקס ההכתרה השתתף הרב הראשי יצחק הלוי הרצוג. בעקבות מינויו עברת את שמו ל"אריאל". בשנת 1964 אוחדה מגדיאל עם שלוש המושבות הגובלות בה למועצה המקומית הוד השרון והוא כיהן כמרא דאתרא.
נפטר בשנת 1992. לאחר פטירתו מונה כמחליפו הרב בצלאל מעייני, בנו של הרב הקודם של מגדיאל.
בנו משה הוא חתנו של הרב שלום שבדרון. נכדו, יעקב אריה אריאל, הוא סופר ועיתונאי בעיתון יתד נאמן.
לקריאה נוספת

יעקב הייזלר, הוד קדומים, עיתון המבשר - תורני, כ' בתמוז תשע"ז
מידע על פרץ, אריאל, 1913-1992 בקטלוג הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570089405171  VIAF: 187147266810935481950   WorldCat (עם VIAF): 187147266810935481950 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורלי נוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1970 (בת 54) טהראן, המדינה האימפריאלית של איראן
 שם לידה:  مژگان آبگينه‌ساز 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  שיחה מקומית, בצלם 
 בן או בת זוג:  חיים נוי 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  orly.noy
 טוויטר:  NoyOrly
 
אורלי נוי (נולדה ב-10 ביוני 1970) היא עיתונאית, מתרגמת פרוזה ושירה מפרסית לעברית ופעילה פוליטית. היא עורכת וכותבת באתר "שיחה מקומית", ויו"ר הנהלת בצלם.
ביוגרפיה

נוי נולדה באיראן בשם מוז'גאן אבגינסז (בפרסית: مژگان آبگينه ساز), וגדלה בטהראן. אביה היה מנהל סניף בנק, ואימה עקרת בית. למדה עם אחיה בבית ספר יהודי. עלתה לישראל עם הוריה בשנת 1979, עם פרוץ המהפכה האיראנית וזאת לאחר שהוצת סניף הבנק שאביה ניהל.
ביוגרפיה > פעילות תקשורתית ופוליטית

נוי היא עורכת וכותבת באתר "שיחה מקומית", ומהווה חלק מצוותו מאז הקמתו. היא מרבה לכתוב על נושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולשסע העדתי בישראל. באתר היא מתארת את עצמה באופן הבא: "עוסקת בקווים שחוצים ומעצבים את זהותי כמזרחיה, אשת שמאל, אישה, מהגרת זמנית שחיה בתוך המהגרת הנצחית, ובדיאלוג המתמיד ביניהם".
הייתה מגישה, עורכת ומפיקה של תוכנית חדשות יומית של שידורי רדיו באינטרנט בתחנת "כל השלום", ומאמריה התפרסמו באתרי חדשות, בהם הארץ, וואלה! NEWS ו-ynet.
נוי היא חברת הנהלת בצלם וב-2022 נבחרה ליושבת ראש הנהלת הארגון. חברה בצוות ג'אסט ויז'ן ופעילה בבל"ד. בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום ה-6 ברשימת בל"ד ובבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה-7 ברשימת בל"ד וה-23 ברשימה המשותפת.
כיהנה כדוברת הארגון עיר עמים, דוברת הארגון קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל, וחברה בקואליציית נשים לשלום ובארגון הקשת הדמוקרטית המזרחית.
ב-2021 הדליקה נוי משואה בטקס המשואות האלטרנטיבי של תנועת יש גבול כעיתונאית ופעילה פוליטית מזרחית.
בשנת 2022, בעקבות פיגוע שבו ירו מחבלים פלסטינים על אוטובוס שהסיע חיילים, כתבה "לא, ירי על אוטובוס חיילים בשטח כבוש אינו טרור".
במאי 2023 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית של כאן 11, "מדורות השבטים".
חיים אישיים

מתגוררת בירושלים, נשואה לחוקר התקשורת חיים נוי, מרצה באוניברסיטת בר-אילן, ואם לשתיים.
תרגומים מפרסית

בתחילת דרכה הייתה נוי המתרגמת היחידה בישראל של פרוזה מפרסית.
היא מרבה לתרגם יצירות ספרותיות ושירה מפרסית לעברית, כחלק מהניסיון להנגיש את תרבות המזרח והספרות הפרסית לקורא העברי. בשנת 2014 החלה לתרגם שיר מפרסית בכל יום שישי, ולפרסם אותם באתר "שיחה מקומית" ובדף הפייסבוק שלה. בין השאר תרגמה מספר שירים של פורוע' פרוח'זאד. אוסף תרגומיה לשירה איראנית בת-ימינו ראה אור בשנת 2018 בשם "ימים משונים הם אלה, יפתי".
תרגומים מפרסית > תרגומי פרוזה

שקיעת הקולונל, מאת מחמוד דולת-אבאדי, הוצאת עם עובד, 2012.
טהראן, רחוב המהפכה, מאת אמיר חסן צ'הלתן, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2016. אחרית דבר מאת תמר עילם גינדין.
דודי נפוליאון, מאת איראג' פזשכזאד, חרגול הוצאה לאור (עם עובד), 2020.
מנהל בית הספר, מאת ג'לאל אל-י אחמד, מכתוב, 2021.
בביקורת על הספר "דודי נפוליאון" נכתב: "אורלי נוי, שתרגמה את הספר מפרסית ביד אומן, היא אחת המתרגמות הפוריות והחשובות ביותר של ספרות איראנית לשפה העברית. שליטתה המוחלטת ברבדי העומק של שתי השפות וכשרונה הפואטי הופכת כל תרגום שלה לתענוג קריאה שאין כמותו".
תרגומים מפרסית > תרגומי שירה

אני אצמח ואניב פירות תאנים, מאת פיאם פילי, הוצאת רסלינג, 2015.
ימים משונים הם אלה, יפתי, קובץ מהשירה המודרנית באיראן, כתב הוצאה לאור, 2018.
בדברי ההקדמה לספר כתבה נוי: "לא מעט מהמשוררים המופיעים בקובץ זה נרדפו, נעצרו ואף נכלאו בשל כתיבתם. על כן, מעבר לערך הספרותי עבור הציבור הישראלי שנחשף, למרבה הצער, למקורות מוגבלים מאוד של מידע לגבי המתחולל באיראן, הקולות השיריים המובאים בקובץ זה עשויים להוות גם צוהר להיכרות עם איראן שונה מזו שמצטיירת בשיח הציבורי והתקשורתי הרווח בישראל".
תרגומים מפרסית > תרגומים נוספים

בשנת 2020 תרגמה אורלי נוי מכתב פתוח שכתבה שירין עבאדי, ובו היא מבקרת את המהפכה האיראנית.
הערות שוליים

↑   איילת שני, אני הרבה יותר אופטימית ביחס לעתיד של איראן מאשר ביחס לעתיד של ישראל, באתר הארץ, 25 בינואר 2018.
↑  טורים של אורלי נוי, באתר שיחה מקומית
↑  טקס הדלקת המשואות האלטרנטיבי 2021 באתר הטלוויזיה החברתית, מ-36:34 עד 41:55
↑  אורלי נוי, לא, ירי על אוטובוס חיילים בשטח כבוש אינו טרור, באתר שיחה מקומית, ‏5 לספטמבר 2022
↑   סדרה תיעודית חדשה 📽️ מדורות השבטים | פרק 1 - הסדר יחזור על כנו: שנים 1993 עד 2000, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:42)
↑  הילה אלפרט, ילדת המהפכה, באתר ישראל היום, 28 בינואר 2016
↑  פורוע' פרוח'זאד, שיר מפרסית: מישהו שלא דומה לאיש, באתר "שיחה מקומית", 1 באפריל 2016
↑  פורוע' פרוח'זאד, שיר מפרסית: קול, באתר "שיחה מקומית", 9 בספטמבר 2016
↑  על הספר "טהראן, רחוב המהפכה", באתר של תמר עילם גינדין, ‏8 בינואר 2016
↑  דודי נפוליאון: המלצת קריאה חמה לחורף קר, באתר "הינשוף", ‏8 בפברואר 2020
↑  ימים משונים הם אלה, יפתי, באתר "המגדלור"
↑  המכתב הפתוח של שירין עבאדי, ‏14 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304079405171  LCCN: no2016168608  VIAF: 299187151   WorldCat (עם VIAF): 299187151
אלונה פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971  (בת 54 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 
אלונה פרידמן-סהר (נולדה ב-1971) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית. עיתונאית ב"ליידי גלובס".
ביוגרפיה

פרידמן התגלתה בגיל שש עשרה על ידי צלם האופנה מנחם עוז, ולאחר מכן נבחרה לפנים של "שנות ה-80"[דרושה הבהרה] ודגמנה רבות בישראל ומחוצה לה.
במהלך שירותה הצבאי בצה"ל עלתה במשקל, וכתבות המספידות את הדוגמנית הצעירה והמבטיחה שהייתה התפרסמו בעיתוני ישראל.
ב-1995 הנחתה את התוכנית "קיץ על החוף" בערוץ 2, היא שימשה כאחת ממגישות התוכנית "שישי חי" והחליפה מדי פעם את שירה פליקס בהנחיית התוכנית "המקצוענים 10".
חיים אישיים

אם לחמישה, השני מבין ילדיה הוא הכדורסלן דורי סהר.
הערות שוליים

1 2  חגית רון רבינוביץ', אני והיפות שלי, באתר ישראל היום, 14 באוגוסט 2015
↑  אלונה פרידמן, אלונה פרידמן עם בטן מלאה, באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2008
↑  מיקי לוין, מי אמר שחבר זה לא קירן? אסי עזר מתקמבק, באתר nrg‏, 3 באפריל 2009
↑  יעקב מאיר, הפרויקט של מכבי תל אביב: דורי סהר, באתר ישראל היום, ‏18/2/2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בצלאל מעייני

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1945 תש"ה
 פטירה:  7 בספטמבר 2009 (בגיל 64 בערך) י"ח באלול ה'תשס"ט הוד השרון
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 
בצלאל חזקיהו מעייני (תש"ה, 1945 – י"ח באלול תשס"ט, 7 בספטמבר 2009) היה רבה של מגדיאל-הוד השרון.
ביוגרפיה

נולד במושבה מגדיאל לרב דב מעייני רבה של המושבה (כיום הוד השרון) ולפריידל (בת הרב יואל ברנצ'יק, מייסד רשת החינוך "תורה ודרך וארץ" בריגה) שהייתה מורה לתנ"ך ועברית.
בתקופת מלחמת העצמאות שהה אביו בארצות הברית בשליחות ציבורית ובעקבות המצב הביטחוני במגדיאל עזבו בני המשפחה את המושבה למשך תקופה ושהו בבני ברק בביתו של השופט ד"ר יצחק קיסטר. לאחר שוך הקרבות שבה המשפחה למגדיאל והוא למד בתלמוד תורה המקומי שהקים אביו. בשנת 1952, בהיותו בן שבע, התייתם מאביו.
למד בישיבת קול תורה, ישיבת תפארת ציון, ישיבת פוניבז' ובמכון הארי פישל.
בשנת 1992, לאחר פטירת הרב פרץ אריאל, התמנה לרבה של הוד השרון וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו כעבור שבע עשרה שנה.
עמד בראש מכון רש"י השלם, לצד הרב שאר ישוב כהן. המכון הוציא לאור חומש רש"י השלם אותו כתב וערך הרב מעייני.
עסק בשירה יהודית וישיבתית, והוציא דיסק ובו שר מלחני אביו.
כמה שנים לפני פטירתו חלה בסרטן, ונוסף לו השם "חזקיהו". נפטר בשנת 2009 ולפי בקשתו נקבר בצמוד לאוהל של אביו במגדיאל.
משפחתו

בתחילת שנות ה-70 נישא לרבקה (לבית בלוי מירושלים), ולהם חמישה ילדים.
אחותו היא רבקה מנוביץ - במאית ומחזאית, אמו של הרב יואל מנוביץ, ראש ישיבת הגולן.
הערות שוליים

↑  [hhttps://www.nli.org.il/he/piyut/Piyut1media_010032200114005171/NLI הנרות הללו] בביצועו של בצלאל מעייני, מתוך הדיסק "אל תירא", באתר הפיוט והתפילה.
↑  נפטר הרב בצלאל מעייני, באתר בחדרי חרדים
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רובין לה נורמן

רובין לה נורמן (בצרפתית: Robin Le Normand; נולד ב-11 בנובמבר 1996 בפאבו שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיקו מדריד מלה ליגה ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים

לה נורמן גדל במחלקת הנוער של ברסט, ובשנת 2013 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 באפריל 2016 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 1–2 לסושו במסגרת המחזור ה-34 בליגת המשנה הצרפתית לעונת 2015/2016.
ב-5 ביולי 2016 חתם לה נורמן בריאל סוסיאדד מלה ליגה, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-2 בדצמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 0–1 לריאל בטיס במסגרת המחזור ה-14 בליגה לעונת 2018/2019.
ב-27 ביולי 2024 חתם לה נורמן באתלטיקו מדריד הספרדית ב-30 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית

בדצמבר 2020, לה נורמן ששיחק בספרד מאז 2016, הכריז שהוא חולם "לשחק יום אחד עבור נבחרת צרפת". לה נורמן, שנולד בצרפת, השיג אזרחות ספרדית ב-24 במאי 2023, לאחר שהתחיל את תהליך קבלת האזרחות בתחילת אותה שנה.
לה נורמן נקרא לראשונה לסגל הנבחרת הספרדית ב-2 ביוני 2023 למשחקי ליגת האומות. הוא שיחק את משחקו הראשון ב-15 ביוני 2023 במשחק בו גברו הספרדים 1–2 על נבחרת איטליה.
במאי 2024, נכלל לה נורמן בסגל נבחרת ספרד ליורו 2024. לה נורמן שותף בכל משחקי ספרד בשלב הבתים. בשלב שמינית הגמר, לה נורמן פתח בהרכב של נבחרת ספרד במשחק נגד הנבחרת הגיאורגית בו גם כבש שער עצמי, מה שלא הפריע לנבחרת הספרדית לנצח 4-1 במשחק. גם בשלב רבע הגמר פתח לה נורמן בהרכב במשחק שבו ניצחה ספרד 2-1 את גרמניה, לה נורמן ספג במחצית הראשונה של המשחק כרטיס צהוב שזיכה אותו בהרחקה משלב חצי הגמר, בו שיחקה ספרד נגד צרפת. לה נורמן פתח במשחק הגמר בו ניצחה ספרד 1–2 את נבחרת אנגליה והוחלף בדקה ה-83 של המשחק על ידי נאצ'ו פרננדס.
הערות שוליים

↑  Robin Le Normand, Sanse's new incorporation באתר הרשמי של ריאל סוסיאדד, 5 ביולי 2016 (באנגלית)
| נבחרת ספרד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה |  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה | ספרד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1335733310  VIAF: 8913172126418003340002   WorldCat (עם VIAF): 8913172126418003340002
אלימלך שטייאר

| --- | --- |

 לידה:  תרס"ז, 1907; מיליץ, פולין
 פטירה:  תש"ב, 1942; מחנה הריכוז פוסטקוב, פולין
אלימלך (מלך) שטייאר (שטייער), היה סופר, משורר, פובליציסט ועיתונאי, מראשי תנועת "צעירי אגודת ישראל" בפולין, בין שתי מלחמות העולם.