stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה צוצ'יה
דיסקוגרפיה > אלבומים

8 באוגוסט 2005 - Taste My Beat (מיני אלבום)
23 במרץ 2006 - Taste My Xxxremixxxxxxx!!!!!!!! Beat Life! (רמיקס)
2 באוגוסט 2006 - Strip Me?
28 בפברואר 2007 - Anna Tsuchiya Inspi' Nana
21 במרץ 2007 - Nana Best
29 באוקטובר 2008 - !NUDY SHOW
דיסקוגרפיה > סינגלים

25 בינואר 2006 Change Your Life
23 במרץ 2006 Slap that Naughty Body / My Fate
28 ביולי 2006 Rose
10 בינואר 2007 Kuroi Namida
14 בפברואר 2007 Lucy
1 באוגוסט 2007 Bubble Trip / Sweet Sweet Song
30 בינואר 2008 cocoon
11 ביוני 2008 Crazy World feat. AI
9 בספטמבר 2008 Virgin Cat
פילמוגרפיה

2004 - בנות קמיקאזה.
2004 - טעם התה
2005 - Bashment.
2006 - חיפושית בהילוך גבוה. (דיבוב)
2006 - זכרונותיה של מאטסוקו.
2007 - Dororo.
2007 - Sakuran.
פילמוגרפיה > דרמות

2005 - Arbeit Eye ~Hyaku Man-nin no Hyouteki~
2005 - Dublin no Kane Tsuki Kabi Ningen
בית הקברות ניו מונטיפיורי

|  פרטי בית הקברות |
| --- | --- |
 תאריך הקמה:  1928 
 newmontefiorecemetery.org
 קואורדינטות:  40°43′35″N 73°23′14″W﻿ / ﻿40.72638889°N 73.38722222°W﻿ / 40.72638889; -73.38722222
 he
 
בית הקברות ניו מונטיפיורי (באנגלית: New Montefiore Cemetery) הוא בית קברות יהודי באי לונג איילנד במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
בית הקברות

בית הקברות שוכן בעיר וסט בבילון (אנ'). הוא נוסד בשנת 1928 על ידי אגודת בית הקברות מונטיפיורי, שהפעילה את בית הקברות בשם זה ברובע קווינס שבעיר ניו יורק מאז 1908. האגודה רכשה את שטח בית הקברות, כ-1,012 דונם, בצורתו כמלבן המתמשך ממזרח למערב. מאז נקברו במקום על פי הערכה יותר מ-150 אלף נפטרים.
בית הקברות הוא חלק מקבוצה של בתי קברות גדולים וסמוכים בלונג איילנד השייכים לבני כל האמונות, לרבות ארבעה בתי קברות יהודיים.
לאגודת השומרים, אגודה של השוטרים היהודים במחלקת המשטרה של העיר ניו יורק, יש חלקה בבית הקברות המיועדת לחבריה.
בית הקברות > אישים ידועים שנקברו בבית הקברות

משה יוסף אולגין (1878-‏1939) - סופר ועיתונאי
זאב ז'בוטינסקי (1880-‏1940) - מדינאי (עד העלאתו לקבורה בישראל ב-1964)
כדורי זילכה (1884–‏1956) - בנקאי
יצחק קסוטו (1896-‏1996) - רב
מורטון גולד (1913-‏1996) - מלחין ומנצח
אברהם בים (1906-‏2001) - ראש עיריית ניו יורק
זכריה סיטשין (1920-‏2010) - סופר
טומי ראמון (1949-‏2014) - מוזיקאי
אנה קארנינה

ערך זה עוסק ברומן מאת טולסטוי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת המהדורה הראשונה, 1878
 מידע כללי
 מאת:  לב טולסטוי
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  האימפריה הרוסית 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-70 של המאה ה-19 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1877
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ראו תרגומי הספר לעברית
 סדרה
 ספר קודם:  מלחמה ושלום 
 הספר הבא:  Resurrection 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001169369, 001764046, 001764047, 002339942, 003809319, 001764049, 001764048, 001907159, 002227936, 001764050, 001764052, 001764051, 002623253, 003435376, 001764045
 
אנה קָארֵנינה (ברוסית: Анна Каренина) הוא רומן מאת לב טולסטוי שפורסם בתחילה כסיפור בהמשכים בירחון, ובשנת 1877 יצא בשלמותו כספר. הספר נחשב לאחד הרומנים הטובים ביותר שנכתבו אי פעם. דוסטויבסקי, בן זמנו של טולסטוי, אמר על הספר שהוא "יצירת אמנות חסרת פגמים". בכתבה שפורסמה במגזין טיים היוקרתי, בחודש ינואר 2007, דורג הספר במקום הראשון מתוך עשרת המקומות ברשימת הספרים הגדולים של כל הזמנים. על פי אתר האינטרנט IMDb, הופקו ליצירה לא פחות מ-24 עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
סיפור העלילה

הספר מתאר שני סיפורי אהבה מנוגדים. האחד - של אנה קארנינה ומאהבה, הגראף ורונסקי, והשני של קונסטנטין לוין ואשתו קיטי.
בתחילת הספר, אנה היא אשת חברה פופולרית ומכובדת, הנשואה לבירוקרט רוסי, אלכסיי אלכסנדרוביץ', איש המוסדות השלטוניים בסנט פטרסבורג, ואם לבן. קונסטנטין לוין הוא בעל אחוזה עשיר, שאינו חש בנוח בחברה הרוסית האריסטוקרטית ומעדיף את חיי הכפר. הוא מנסה לחזר אחר קיטי שצ'רבצקיאה, שאותה הוא מכיר שנים רבות, אך נדחה משום שהיא מאוהבת בגראף ורונסקי, איש צבא שאין לו כוונות של ממש כלפיה. משוורונסקי פוגש באנה, הוא מפתח כלפיה אובססיה ומתחיל לחזר אחריה, כשהוא זונח את קיטי לאנחות. לבסוף נענית אנה לחיזוריו, אך אינה מצליחה, כנשות חברה אחרות מחוגה, לשמור את הרומן לא פומבי, נכנסת להריון מוורונסקי, ולבסוף מתוודה בפני בעלה, אשר נקרע בין רגשותיו הדתיים ובין תחושות הכעס והנבגדות.
לוין, המאוכזב מדחייתו על ידי קיטי, חוזר לכפר ושוקע בחיי האיכרים. קיטי נופלת למשכב ונוסעת לבית מרפא בחוץ לארץ, שם היא מתגברת על הכאב שגרם לה ורונסקי. לאחר שובה השניים נפגשים שוב, בתיווך גיסה של קיטי, ומביעים את אהבתם זה לזה. באותו הזמן אנה יולדת בת וכמעט מתה, מה שמרכך את בעלה, המבקש לתת לה גט ולשחרר אותה, אך היא מסרבת ביודעה שאם תקבל את הגט לא תוכל לקבל חזקה על בנה, ונוסעת עם ורונסקי ובתה לחוץ לארץ.
קיטי ולוין מתחתנים ומקימים משק בית רגיל, ובאותו הזמן מנסים אנה וורונסקי למצוא אורח חיים משלהם. לאחר מספר חוויות באירופה הם חוזרים לרוסיה, ואנה נפגשת עם בנה. תוך כדי כך היא נוכחת עד כמה היא מוקצה מחמת מיאוס בחוגים החברתיים שאליהם השתייכה. היא וורונסקי עוברים להתגורר בכפר, אך שם מתחיל ורונסקי לשקוע בעבודות שונות ואנה חשה כי הוא מזניח אותה, ומתחילה לקנא. הזוג מתחיל להתקוטט ללא סיבות של ממש. ורונסקי רוצה שאנה תתגרש מבעלה, על מנת שהוא והיא יוכלו לחיות כבעל ואישה, אך הבעל מתנה את גירושיו מאנה בכך שתוותר על בנם המשותף ולכך אנה לא מסכימה.
לוין, קיטי, אנה וורונסקי שבים לבסוף אל העיר. אנה וורונסקי על מנת לקבל גט, ואילו לוין וקיטי על מנת להתכונן ללידת בנם הבכור. אף שהחיים בעיר אינם אהובים על לוין, הוא רואה כי הוא מסוגל להשתלב בהם, ולבסוף קיטי יולדת ללא סיבוכים. לעומת זאת, מערכת היחסים בין אנה וורונסקי הולכת ומדרדרת, כאשר ורונסקי רשאי לצאת ולבוא בחברה כרצונו, בעוד אנה היא בגדר מוקצית. האהבה ביניהם הופכת למורעלת, כאשר אנה מתמלאת בחשדות, פחדים ותיעוב. לבסוף, משהיא רואה שאינה יכולה להמשיך עוד בחיים אלו, וגם אין לה איך לשנותם, ומתוך רצון לנקום בוורונסקי, היא בוחרת להתאבד ומשליכה את עצמה מתחת לגלגלי רכבת.
בסיום הספר שבים לוין וקיטי לכפר, שם הם ממשיכים את חייהם כרגיל. לוין מתחיל לקרוא ספרי פילוסופיה על מנת להקנות לחייו משמעות ואף שוקל ליטול את חייו אך בסיום הספר, הוא מוצא מזור להתחבטויותיו על משמעות החיים מתוך עקרונות הדת הנוצרית ומחליט להמשיך בחייו.
תרגומי הספר לעברית

אנה קרינינה : רומן בשמונה חלקים / מאת ל. נ. טולסטוי - תרגם י. א. טריווש,  הוצאת א"י שטיבל, תרע"ח-תרפ"ב, הוצאה נוספת מסדה, [תשי"-?] (אנה קרנינה, באתר פרויקט בן יהודה)
אנה קארנינה - תרגום חיים תרסי, ספרית גרעיני זהב, [תש"י]
אנה קרנינה - הספר נערך ונסדר על ידי ד' קמחי, דפוס עזריאל, 1950
אנה קרנינה / ל"נ טולסטוי - תרגם יצחק שנהר, הוצאת שוקן, תשט"ז-תשי"ז
אנה קארנינה / ל"נ טולסטוי - תרגמה מרוסית נילי מירסקי, עם עובד, תש"ס 1999
אנה קארנינה / לב ניקולייביץ' טולסטוי - עם עובד, 2010
עיבודים למדיות נוספות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
"אנה קארנינה" עלה כמחזה בתיאטרון "הבימה" ב-2007, בכיכובה של יבגניה דודינה.
"אנה קארנינה" עלה כמחזה בתיאטרון "גשר" ב-2023, בכיכובה של אפרת בן צור.
לקריאה נוספת

מנחם ברינקר ומשה גלעד, אנה קארנינה וטולסטוי: מבחר מאמרים, כתר, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Anthony Thorlby, Leo Tolstoy, Anna Karenina, Cambridge University Press, 1987 (הספר בקטלוג ULI)
Amy Mandelker, Framing Anna Karenina: Tolstoy, the Woman Question, and the Victorian Novel, Ohio State University Press, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
Gary Browning, A "Labyrinth of Linkages" in Tolstoy's Anna Karenina, Academic Studies Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Liza Knapp, Anna Karenina and Others: Tolstoy's Labyrinth of Plots, University of Wisconsin Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  The 10 Greatest Books of All Time - TIME
↑  Find - IMDb
↑  ציפי שוחט, ובתפקיד אנה קרנינה - יבגניה דודינה, באתר הארץ, 13 במרץ 2007
גלית חתן, ‏אנה האחרת. יותר נגישה, פחות נערצת, באתר גלובס, 1 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008655952505171  PLWABN: 9810636062505606  BnF: cb11970672t (data)  CANTIC: a1628141x  GND: 4137252-9  LCCN: no98020472  MusicBrainz work: 10fb9b32-8662-468c-95ad-4c0bc0e824a8  NLA: 35815531  NSK: 000412332  SUDOC: 059314249  VIAF: 185779105   WorldCat (עם VIAF): 185779105
בורא עולם (גנוסיס)

בתורות הנוצריות הגנוסטיות, בורא העולם (ביוונית: δημιουργός, דמיורגוס) הוא חצי אל או אל פחוּת או השטן עצמו. הוא נוצר תוך הפריה עצמית של אמו סופיה. בתכשיטים שנמצאו דמותו מתוארת כבעלת ראש של אריה.
על פי המרקיוניזם, הוולנטיניזם ועוד תורות גנוסטיות, מזוהה בורא העולם עם האל היהודי, האל שציווה את התורה ליהודים. הם מתארים אותו כאל רודף צדק, ואמת, רחמן ואוהב, שברא את העולם בעצמו.
לפי המיתולוגיה הגנוסטית, בתוך המלאות האורגנית של האלוהות מתרוצצות ישויות אלוהיות רוחניות. אחת מהישויות הללו - ספירת החכמה - השתוקקה אל האלוהות הטובה, דבר שהוליד כנפל ישות שלילית - את האל הרע והדמוני דמיורגוס (שקרוי בשמות נוספים), שהוא אחד האיאונים בתוך הפלרומה של האלוהות, והוא שברא את העולם הגשמי בו אנו חיים, כאקט של מרידה באל העליון. מכאן שהעולם הזה הוא בעצם מעשה שטן. הדמיורגוס מתבטא כאלוהי הבשר והחומר, בניגוד לאל הטוב, אלוהי הרוח.
אך הדמיורגוס לא הסתפק בכך, לפי המיתוס הגנוסטי הוא גנב 'ניצוצות' של קדושה והטמינם במעבה המציאות הגשמית. ניצוצות אלה הן נשמותיהם של בני האדם, או ליתר דיוק של הגנוסטים. האפשרות היחידה שבה נשמות אלו יכולות לצאת מתוך כבלי העולם החומרי בהם הן מצויות, היא בכוח הידיעה הפנימית - כשמגיע האדם לידיעה שהוא אינו שייך לעולם זה, אלא לעולם נעלה יותר, ונשמתו נתגלגלה אליו שלא ברצונה, הוא ישתחרר מכבלי העולם הזה ויחזור לאל הנעלם, לשורש האילן והמציאות כולה, שממנו נעקרה הנשמה שהשתלשלה בעל כורחה.
הגנוסטיקנים זיהו את דמיורגוס עם אלוהי היהדות ואלוהי התנ"ך שברא את העולם. אך הוא לא רק ברא את העולם, אלא גם העניק לו את התורה - שאינה רוחנית ומטפיזית גרידא, אלא מכוונת לעולם הגשמי ולחיי המעשה הגופניים. מכאן שחוקיות העולם והתורה מקבילים זה לזה. מכך יוצא שהתורה היא פרי הביאושים של הדמיורגוס ומעין 'מעשה שטן', שיש לפרשה באופן קונספירטיבי, ויש לעקור אותה ואת נושאיה מהעולם.
בעיני הגנוסטים, העולם כפי שהוא נראה כמעשה שטן, לכן מתקבל על הדעת שבוראו היה בעצמו שטן. הגנוסטים דוגלים בדואליות של טוב מול רע, רוחני מול חומרי וכיוצא בזאת. אם לפי תפיסה זו העולם החומרי הוא רע, הרי שגם יוצרו חייב להיות מרושע. המשמעות המקורית של המילה דמיורגוס היא אומן, בעל מלאכה (-אורגוס) המשרת את הציבור (דמוס) כלמור מומחה. המילה הפכה למונח פילוסופי ב"טימיאוס", אחד הדיאלוגים המאוחרים של אפלטון, כ-360 שנה לפני ישו.
אנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה

אנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Enrichetta Adelaide di Savoia; 6 בנובמבר 1636 –  13 ביוני 1676) הייתה אשתו של פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה.
ביוגרפיה

אנריקטה אדליידה נולדה ב-6 בנובמבר 1636 בטורינו לויטוריו אמדאו הראשון דוכס סבויה ולכריסטין מארי מצרפת, בתם של אנרי הרביעי מלך צרפת ואשתו השנייה מארי דה מדיצ'י.
ב-8 בדצמבר 1650 התחתנה אנריקטה אדליידה עם פרדיננד מריה, נסיך בוואריה, וכעבור שנה מונה בעלה לנסיך הבוחר מבוואריה. לאנריקטה אדליידה היה השפעה גדולה מאוד על בעלה, והיא זאת שדחפה אותו לכרות ברית עם ממלכת צרפת נגד ממלכת הבסבורג, ולחתן את בתם מריה אנה ויקטוריה עם לואי, הדופן הגדול.
ב-13 ביוני 1676 מתה אנריקטה אדליידה במינכן.
משפחתה

ב-8 בדצמבר 1650 התחתנה אנריקטה אדליידה עם פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, ממנו היו לה 8 ילדים:
מריה אנה ויקטוריה (1660–1690), התחתנה עם לואי, הדופן הגדול
מקסימיליאן עמנואל (1662–1726)
לואיזה מרגרטה אנטוניה (1663–1665)
לודוויג אמדאוס ויקטור (1665)
בן (1666)
מריה פרנץ (1670)
יוזף קלמנס (1671–1723)
ויולנטה ביאטריקס (1673–1731), התחתנה עם פרדיננדו דה מדיצ'י, הנסיך הגדול של טוסקנה
אשכר ארבליך בריפמן

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1976 (בת 48) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  סופרת
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  כתיבה למבוגרים, כתיבה לילדים
 סוגה:  פנטזיה, מדע בדיוני
 הושפעה מ:  ג'רלד דארל
 http://www.eshkar.com/
 
אֶשְׁכָּר ארבליך בריפמן (נולדה ב-3 באוגוסט 1976) היא סופרת נוער ישראלית. ידועה בעיקר בזכות סדרת הספרים שכתבה, "ווינטר בלו, ילדת פיות".
ביוגרפיה

נולדה ומתגוררת עד היום בחיפה. בתיכון, למדה במגמה לאמנות פלסטית בבית-הספר התיכון לאמנויות ויצו חיפה. גדלה כבת יחידה להורים גרושים. אמה הייתה דוקטור לספרות ובצעירותה של אשכר חלתה אמה במחלה קשה.
במהלך שירותה הצבאי בצה"ל הכירה את בעלה. לאחר השחרור עבדה בעבודות מזדמנות, ואחר כך החלה לכתוב. היא פנתה לכעשר הוצאות ספרים, ולאחר תשע דחיות קיבלה "תשובה חיובית אחת שהושארה במשיבון לאחר שהיא כבר שכחה מכל העניין".
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, מטעם האוניברסיטה הפתוחה. בשעות הפנאי שלה היא מציירת ומצלמת. נשואה לדורון ארבליך, מהנדס תוכנה, ואם לשלוש בנות.
ביוגרפיה > יצירתה

ארבליך בריפמן חיברה את סדרת ספרי הנוער המצליחה "ווינטר בלו, ילדת פיות", המגוללת את סיפורה של ילדה בת 14 החיה במקביל בשני עולמות: עולם בני האדם, בו היא חיה ככל ילדה אחרת בת גילה, ועולם סודי ופלאי - ארץ קסם. בשנת 2004 ראה אור הספר הראשון: "ווינטר בלו ילדת פיות - אבני הכוח", ונכון ל-2017 יצאו שבעה ספרים מהסדרה. הסדרה כולה התפרסמה בהוצאת ידיעות ספרים, במסגרת "פרוזה עשרה".
ארבליך בריפמן כתבה גם ספרים שאינם שייכים לסדרת "ווינטר בלו" כגון: "אניס, מכשפה מתחילה" ו"ליר הדרקון ושעון החול". כמו כן, הוציאה לאור ספרים שאינם מתחום הפנטזיה, בהם "כוכבים נופלים", שראה אור ב-2008, בהוצאת ידיעות ספרים, וכן ספר לפעוטות בשם "אמא, נכון?", שנכתב בהשראת בתה, אשר כתבה ואיירה, וראה אור בהוצאת "ידיעות אחרונות".
ספרה הראשון למבוגרים "עיני אוניקס" ראה אור בהוצאת "דני ספרים" בשנת 2017.
ספריה

| שם הספר | הוצאה | שנה | סוגה |
| --- | --- | --- | --- |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - אבני הכח (1) | ידיעות  ספרים | 2004 | פרוזה,  פנטזיה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - טווי החלומות (2) | ידיעות  ספרים | 2006 | פרוזה,  פנטזיה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - ענקי האבן (3) | ידיעות  ספרים | 2006 | פרוזה,  פנטזיה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - סופת הקסם (4) | ידיעות  ספרים | 2007 | פרוזה,  פנטזיה |
| אניס, מכשפה מתחילה (סדרת המכשפים והמכשפות-1) | ידיעות  ספרים | 2007 | פרוזה,  פנטזיה |
| ליר  הדרקון ושעון החול | ידיעות  ספרים | 2007 | פרוזה,  פנטזיה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - אי הדרקונים (5) | ידיעות  ספרים | 2007 | פרוזה,  פנטזיה |
| כוכבים  נופלים | ידיעות  ספרים | 2008 | פרוזה |
| אמא,  נכון? | ידיעות  ספרים | 2008 | פרוזה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - בנות הים הזהובות (6) | ידיעות  ספרים | 2008 | פרוזה,  פנטזיה |
| האפלוליות | ידיעות  ספרים | 2009 | פרוזה,  פנטזיה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות – מתכוני פיות | ידיעות  ספרים | 2009 | בישול |
| יום  שלישי בארבע וחצי | ידיעות  ספרים | 2010 | פרוזה |
| ווינטר-בלו, ילדת פיות - סוף העולם (7) | ידיעות  ספרים | 2010 | פרוזה,  פנטזיה |
| אלוורה,  מכשף מתקדם בהחלט (סדרת המכשפים והמכשפות-2) | ידיעות  ספרים | 2010 | פרוזה,  פנטזיה |
| מרווה,  מכשפה חולמת בהקיץ (סדרת המכשפים והמכשפות-3) | ידיעות  ספרים | 2011 | פרוזה,  פנטזיה |
| הגבעה  הירוקה | ידיעות  ספרים | 2011 | פרוזה,  פנטזיה |
| סיפורים  מווינדידסט- הכנפיים של הנלי (1) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2012 | פרוזה,  פנטזיה |
| זוטה,  מכשפה חסרת השראה (סדרת המכשפים והמכשפות-4) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2012 | פרוזה,  פנטזיה |
| אמרלד, ילדת-פיות – פריחתה של רוז (1) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2012 | פרוזה,  פנטזיה |
| סיפורים  מווינדידסט - דרקון הארגמן הנעלם (2) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2013 | פרוזה,  פנטזיה |
| אמרלד, ילדת-פיות - יצורי הצל (2) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2013 | פרוזה,  פנטזיה |
| מליסה,  מכשפה זקנה וטרחנית (סדרת המכשפים והמכשפות-5) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2013 | פרוזה,  פנטזיה |
| סיפורים  מווינדידסט- פטריית האמניטה הכחולה (3) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2014 | פרוזה,  פנטזיה |
| אמרלד, ילדת-פיות - סוד המאיה (3) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2014 | פרוזה,  פנטזיה |
| עולש,  מכשף חדש בשכונה (סדרת המכשפים והמכשפות-6) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2014 | פרוזה,  פנטזיה |
| אמרלד, ילדת-פיות – הילדים האבודים (4) | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2015 | פרוזה,  פנטזיה |
| כמון,  מכשף שיודע המון | כנרת זמורה-ביתן דביר | 2015 | פרוזה,  פנטזיה |
| עיני  אוניקס | דני  ספרים | 2017 | פרוזה,  עתידני (מבוגרים) |
| הנסיכים  לבית ליריאן | דני  ספרים | 2017 | פרוזה,  פנטזיה |
| עלילות  שיטאקי- יערות הטרולים התחתיים | רימונים הוצאה לאור | 2018 | פרוזה,  פנטזיה |
לקריאה נוספת

הערך "אשכר ארבליך-בריפמן" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 46, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  זהר אליה, למבוגרים בלבד: סופרת הילדים כתבה על טיפולי פוריות ומין לסבי, באתר Xnet‏, 1 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313035505171  GND: 1202554423  ISNI: 0000 0000 7802 9461  LCCN: no2010068170  VIAF: 120589592   WorldCat (עם VIAF): 120589592
ארמניה הווילסונית

מפת ארמניה הווילסונית כפי ששורטטה על ידי וודרו וילסון
ארמניה הווילסונית היא המדינה הארמנית שתוכננה על פי חוזה סוור, בהתאם להצעות מחלקת המדינה של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. אף על פי שחוזה סוור שנחתם בין מעצמות ההסכמה וממשלת האימפריה העות'מאנית באוגוסט 1920, לא אושרר על ידי ארצות הברית או על ידי האימפריה העות'מאנית.
גבולות האזור המוצע כללו את המחוזות העות'מאניים של ארזורום, ביטליס, וואן, אשר כללו אוכלוסיות ארמנית משמעותית עד רצח העם הארמני, כמו גם שלוחה שהגיעה לקצה המערבי של מחוז טרבזון על מנת לספק לארמניה מוצא לים בנמל טרבזון (בהתאם לעקרונות דומים שבוצעו בדנציג לגבי פולין). הגבול הצפוני של המדינה היה אמור להיות עם הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה (בחלק של האימפריה הרוסית), שהוקמה עם התפרקותה של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז (תקופת מלחמת האזרחים ברוסיה).
מלחמת העצמאות של טורקיה אילצה את מעצמות ההסכמה לשוב לשולחן המשא ומתן לפני אשרור האמנה ולבסוף חתמו הצדדים בשנת 1923 על הסכם לוזאן, שביטל את הסכם סוור וקבע את הגבולות הנוכחיים של טורקיה. חוזה זה כלל את גבולותיה המזרחיים של טורקיה כפי שהוסכם על ידי כל הצדדים בחוזה ברסט-ליטובסק, בהסכם אלכסנדרופול בהסכם מוסקבה (1921) ובהסכם קארס, שנחתם ב-23 באוקטובר 1921.
המשא ומתן

ראו גם: ועידת לונדון (1921) וועידת השלום בפריז (1919)
במהלך ועידת לונדון, דייוויד לויד ג'ורג' עודד את וילסון לקבל את המנדט על אנטוליה, ובעיקר, בתמיכה של הגולה הארמנית, על המחוזות שנתבעו על ידי המינהל של מערב ארמניה. וילסון שלח את ועדת קינג-קריין ואת גנרל ג'יימס הרבוד לאזור כדי לחקור את הטענות שהועלו על ידי התנועה הלאומית הארמנית, ולקבוע האם טענות אלה תואמות את ארבע עשרה הנקודות שלו, כאשר נקודה מספר 12 היא:
ועדת קינג-קריין הייתה אמורה להכריע בשאלה האם יש להקים מדינה ארמנית, והאם מדינה זו צריכה להיווצר תחת מנדט של ארצות הברית והגיעה למסקנה צריך מנדט שכזה. הדוח של הרבורד ממליץ נגד חלוקת השטחים המאוכלסים על ידי הארמנים (למשל עמודים 15–16 בדו"ח) כדי למנוע בעיות פוטנציאליות, כגון מלחמות סחר. הדו"ח מציין גם כי "הפיתוי לתגמול על עוולות העבר" יקשה מאוד לשמור על השלום באזור.
ועדת קינג-קריין ציינה כי הארמנים סבלו חוויה טראומטית, שלא יכלו לסמוך על האימפריה העות'מאנית שתכבד את זכויותיהם, וכי הארמנים היוו עם ולפיכך מומלץ כי העצמאות הארמנית שהוקמה במהלך המסע הרוסי לקווקז תכובד על ידי הקהילה הבינלאומית ותובטח על ידי מעצמות ההסכמה. המנדט כפי שהוצע על ידי הוועדה כלל נקודות דמיון לא מעטות לאלו שהיוו חלק מהמנדט על ארץ ישראל, כולל הצורך בהפיכת הארמנים לרוב בשטח שניתן להם, דבר שיצריך בהכרח כוח חזק שיעמוד מאחורי המנדט.
טענות הנציבות המוצעת כדי להצדיק את הקמתה של מדינה ארמנית היו דומים לנימוקים מאוחר יותר להקמתה של ישראל אחרי השואה.
הנימוקים הארמניים

הפדרציה המהפכנית הארמנית, שטענה למנהיגות של התנועה הלאומית הארמנית, טענה כי אזור זה לא צריך להיות חלק מהאימפריה העות'מאנית מכיוון שלארמנים יש את היכולת לבנות אומה. הארמנים היו שליטי האזור שסובב את מחוז ואן העות'מאני במשך כמעט 3 שנים (1918-1915). הפדרציה ציין כי היה זה אך טבעי לספח את האזור הזה לרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה (1920-1918), הגלגול המודרני הראשון של ארמניה שנוצר לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית.
נימוק נוסף שפותח בתקופה זו היה כי האוכלוסייה נעשית ארמנית יותר ויותר ומכאן שהארמנים לא היו מיעוט אלא רוב; כך שהנעת הארמנים העקורים לאזור זה צריכה להיחשב כאפשרית. בשנת 1917, כ-150,000 ארמנים הועברו אל המחוזות של ארזורום, ביטליס, מוס (Muş), וואן. וכבר החלו בבניית הבתים שלהם ויצירת החוות שלהם. בשנת 1917, מושל המחוז ארם מנוגין ("ארם פאשה") הצהיר כי מדינה אוטונומית חדשה באזור לקום, תחת רוסיה או האימפריה העות'מאנית. ארמן גארו ("קטרין פסטירמנאן") ודוברים אחרים הציעו כי חיילים ארמנים באירופה יועברו לחזית בקווקז להגנה ולייצוב של המערכת החדשה וחיילים ארמנים החלו ליצור קו הגנה בין הצבא העות'מאנית וארמניה.
הניסיון למנדט אמריקאי

ב-24 במאי 1920, פנה וילסון לקונגרס על מנת לאשר בקשה לקבלת המנדט על ארמניה בהתאם להחלטה שהתקבלה בועידת סן רמו:
עם זאת דו"ח הרבוד היווה ניגוד בולט לפנייתו של וילסון לקונגרס מכיוון שקבע בין השאר (נימוק 2 נגד) כי קבלה כזאת "תחליש את החשיבות היחסית של דוקטרינת מונרו שלנו וכנראה בסופו של דבר תערב אותנו עם רוסיה החדשה. לקיחת מנדט באזור זה תביא את ארצות הברית לתוך הפוליטיקה של העולם הישן, בניגוד למדיניות המסורתית שלנו של שמירת עניינינו מחוץ לאינטרסטים בחצי הכדור המזרחי."
ב-1 ביוני 1920, הסנאט, ברוב של 52 ל-23 החליט על דחיית הבקשה לאישור המנדט ללא ציון נימוקים.
בסופו של דבר, למרות ניסיונות מסוימים להניע את קנדה לקבל  (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) את המנדט, אף מעצמה לא הסכימה לקבל את עצמה את המנדט והוא לא יצא אל הפועל.
אחרית דבר

כמו במקרים אחרים הניתוח של ועדת קינג-קריין התגלה כלא תואם את המציאות בשטח. הסכם אלכסנדרופול והסכם קארס היוו יחדיו את החסימה הראשונית באותו זמן, ובמהלך החודשים הבאים חוזה סוור הוחלף על ידי הסכם לוזאן. מערב ארמניה הפכה לחלק מהרפובליקה הטורקית החדשה והלחימה הלאומית הארמנית עליה נפסקה.
גם היום, כהמשך של המטרה הראשונית, יצירת ארמניה עצמאית ומאוחדת המורכבת מכל השטחים שנכללו בארמניה הווילסונית על פי חוזה סוור הוא המטרה המוצהרת של הפדרציה המהפכנית הארמנית, ללא קשר לעובדה כי שטחים אלה מאוכלסים בעיקר על ידי כורדים וטורקים.
ההיסטוריון הארמני ואחן דאדריאן טען כי, חוזה סוור בעיקר ציער את הארמנים, הגם שהחל כמאמץ לשפר את גורלם. יצירתה של אמנת סוור היוותה את סופה של ממשלת פריט דמת באיסטנבול אשר יזמה את התביעה נגד משתתפי רצח העם ומאותה תקופה ההליכים בבית המשפט הצבאי דעכו בהדרגה.
ראו גם

מלחמת טורקיה–ארמניה
רפובליקת קארס
הערות שוליים

↑  Hovannisian, Richard G. (1996). The Republic of Armenia, Vol. IV: Between Crescent and Sickle, Partition and Sovietization. Berkeley: University of California Press. pp. 40–44. ISBN 0-5200-8804-2.
↑  Hovannisian Richard G. The Armenian People from Ancient to Modern Times: Vol. II: Foreign Domination to Statehood: The Fifteenth Century to the Twentieth Century. New York: St Martin's Press, and London: Macmillan, 1997
↑  http://www.armeniapedia.org/index.php?title=Woodrow_Wilson
↑  American Association for International Conciliation, "The U.S. and the Armenian Mandate," International Conciliation, no. 151 (June 1920): 13-16.
↑  Vahakn N. Dadrian The History of the Armenian Genocide: Ethnic Conflict from the Balkans to Anatolia to the Caucasus, p. 359
↑  Vahakn N. Dadrian The History of the Armenian Genocide: Ethnic Conflict from the Balkans to Anatolia to the Caucasus, p. 359
בירגר, מלך שוודיה

בירגר (בשוודית: Birger Magnusson;‏ 1280 – 31 במאי 1321) היה מלך שוודיה משנת 1290 ועד 1318.
ראשית חייו

בירגר היה בנם של מגנוס השלישי, מלך שוודיה ושל רעייתו, הדוויג מהולשטיין. הוא נבחר להיות מלך בהיותו בן ארבע. צעד זה נעשה על ידי אביו כדי לשמור על רצף הירושה לכתר. ב-1275 הוביל מגנוס השלישי מרד כנגד אחיו הבכור, המלך ולדמאר, והדיח אותו מכס המלכות. מגנוס הורה לקרוב משפחתו טורקל קנוטסטון, נציב הממלכה העליון, לשמש כאפוטרופוס של בירגר. ב-1293 הוכתר בירגר בסדרשופינג לאחר שנשא לאישה את מרתה, בתו של אריק החמישי, מלך דנמרק.
מלכותו

בירגר היה בן עשר שנים כאשר מת אביו ובאותה עת היה טורקל קנוטסון המדינאי בעל ההשפעה החזקה ביותר בשוודיה. ב-1293 הוביל טורקל את השוודים לניצחון שבעקבותיו הם זכו בשליטה על חלק מקרליה המערבית. מסע מלחמה זה זכה באופן מסורתי לכינוי מסע הצלב השוודי השלישי. עם שובו של טורקל מהובלת מסע הצלב בפינלנד התגלע סכסוך בין בירגר לבין אחיו. טורקל קנוטסון תמך בבירגר.
בעת הגעתו של בירגר לפרקו היה עימות בתוך הכנסייה השוודית בנוגע לפירוש הזכויות שהוכרז עליהם בשנת 1280 על ידי אביו של בירגר כגמול לתמיכת הכנסייה בתפיסת השלטון בכוח על ידו. אחיו של בירגר, אריק, דוכס סדרמנלנד וולדמאר, דוכס פינלנד, ניצלו את הסכסוך הזה לטובתם. אריק ניסה להקים ממלכה עצמאית סביב לבוהוסלן, מחוז שאותו הוא קיבל כחלק מנישואיו לאינגבורג, נסיכת נורווגיה וסביב להלנד, מחוז השוכן במשולש הגבולות בין שוודיה, נורווגיה ודנמרק. כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים, אך עד ל-1306 נרגעו הרוחות עד לנקודה בה הכירו ולדמאר ואריק במגנוס, בנו של בירגר כיורש בכוח לכתר. טורקל קנוטסון, שהיה חמו של ולדמאר, הוצא להורג ב-1306 כאות לפיוס בין בירגר לבין שני אחיו. באותה שנה, באירוע שנודע בשם "משחקי הטונה" (Håtunaleken), נלקח בירגר בשבי על ידי אחיו באחוזה המלכותית הטונה שבאופלנד ונלקח לטירת נישופינג.
ב-1308 אולצו אריק וולדמאר על ידי מלך דנמרק לשחרר את בירגר, אך הם עשו זאת בתנאים משפילים. כאשר שוחרר בירגר, הוא חיפש סיוע בדנמרק והסכסוך התחדש. בירגר נותר מלך להלכה, אך היה עליו לוותר על נחלותיו המלכותיות.
ב-1312 נשא אריק לאישה את אינגבורג, בתו של הוקון החמישי, מלך נורווגיה. באותה עת נשא ולדמאר את אינגבורג, בתו של אריק השני, מלך נורווגיה בחתונה כפולה שנערכה לשני הזוגות באוסלו. אריק החזיק בבוהוסלן בשבתו בנורווגיה וכן בצפון הלנד ויצר ממלכה נפרדת. בכל אופן, ב-1317 בירגר אסר את שני אחיו במהלך נשף שנערך בנישופינג. על פי הכרוניקה של אריק (Erikskrönikan) הורעבו שני הדוכסים למוות במרתף טירת נישופינג.
ב-1318 הודח בירגר מכס המלכות על ידי תומכיהם של אחיו והוא יצא לגלות אצל גיסו, אריק השישי, מלך דנמרק, כשהוא לוקח איתו את כל הארכיון המלכותי. בנו, הנסיך מגנוס, הוצא להורג בסטוקהולם. ב-1319 נבחר בנו בן השלוש של אריק כמגנוס השביעי, מלך נורווגיה וכמגנוס הרביעי, מלך שוודיה תחת עוצרותה של סבתו הלוויג ושל אמו אינגבורג.