איגרות ברוך שפינוזה
התכתבות עם הנרי (היינריך) אולדנבורג

הנרי אולדנבורג (Henry Oldenburg) היה תאולוג גרמני מן העיר ברמן שהגיע לאנגליה כדיפלומט. שם נקשר קשר בינו ובין איש המדע רוברט בויל, ובכך מצא עניין בחקר מדעי הטבע. חזר לאירופה למסע לימודים שבמהלכו פגש גם בשפינוזה. משחזר ללונדון הפך למזכירה של החברה המלכותית למדעים שנוסדה באותה עת. בין השנים 1661 ו-1676 החליפו אולדנבורג ושפינוזה עשרים ושמונה איגרות. בחלק מן האיגרות משמש אולדנבורג כמתווך בין שפינוזה לרוברט בויל, בעיקר בסוגיות הנוגעות לניסויים פיזיקליים וכימיים, ופרשנות התוצאות.
איגרת 1 - אולדנבורג לשפינוזה. נכתבה מיד לאחר פגישתם בריינסבורג (מצפון לליידן, הולנד). הכותב מבטא את ידידותו אליו ומציע לו להחליף דעות בהתכתבות. מבקש שיעמיק בהסבריו על נושאים שנגעו בהם ברפרוף בשיחתם: על אלוהים, על ההתפשטות (של גופים), חשיבה אינסופית, בעיית גוף ונפש, וטעויותיהם של הפילוסופים רנה דקרט ורוג'ר בייקון. מציין כי ישלח לו ספר בפיזיולוגיה (הכוונה לפיזיקה) פרי עטו של מדען אנגלי שאינו נזכר בשמו (רוברט בויל), ספר המצוי תחת מכבש הדפוס.
איגרת 2 - שפינוזה לאולדנבורג. מענה לאיגרת 1. מודה על דברי הידידות ומתחייב להחזיר באותה מידה. מביא תשובות או הסברים קצרים למה שנשאל: הגדרת האלוהים ("יש שלם בתכלית השלמות ואינסופי בהחלט"). אף שהוא טוען שיש לו הוכחה לכך הוא אינו מביאהּ. לעומת זאת הוא מביא שלושה משפטים בדבר העצמים המוחשיים. הוא אומר כי אלה מצורפים לאיגרת, אך הן לא השתמרו. הדברים זהים כמעט לחלקו הראשון של חיבורו 'אתיקה', כאשר ההבדלים ביניהם מעידים ש'אתיקה' עדיין לא היה מגובש באותה עת. שפינוזה גם מונה, לבקשתו, את הפגמים שמצא בדעותיהם של דקרט ובייקון. עיקר הביקורת בכך שאלה אינם מכירים את הטבע האמיתי של השכל האנושי ואת ההבדל בינו לבין הרצון החופשי.
איגרת 3 - אולדנבורג לשפינוזה. מענה לאיגרת 2. הוא מעיד על קשיי תפיסתו את דרך הטיעון באופן גאומטרי, הנקוט בידי שפינוזה (כך בנוי ספרו 'אתיקה'), דהיינו על מושכלים ראשונים (אקסיומות), הגדרות, משפטים וכדומה. הוא שואל שאלות הבהרה. למשל, קשה לו ללמוד מן המושג שיש לו על אלוהים לגבי מציאות אלוהים עצמו. שאלה אחרת, האם הגוף והמחשבה מגבילים זה את זה או לא. שאלה נוספת נוגעת למושכלות הראשונים (אקסיומות) של שפינוזה. הוא מטיל בהם ספק ולכן גם המשפטים הבנויים עליהם רופפים. לבסוף מתחייב אולדנבורג לשמור על דעותיו של שפינוזה לעצמו ולא לפרסמם ברבים. הוא מספר לו שהוא ועמיתיו עוסקים בניסוים פיזיקליים כדי ללמוד על מהות הטבע.
איגרת 4 - שפינוזה לאולדנבורג. מענה לאיגרת 3. מענה על שלוש הסוגיות שכתב אולדנבורג. תחילה בעניין ההגדרה, שלפי שפינוזה קובעת גם את מהותו של דבר וגם את מציאותו. בסוגיה השנייה הוא חוזר להבדלים בין מחשבה להתפשטות שהם שונים זה מזה ואינם מגבילים זה את זה. הסוגיה השלישית דנה באקסיומות (מושכלות ראשוניות).
איגרת 5 - אולדנבורג לשפינוזה. איגרת שצורפה לספר מאת רוברט בויל ששלח לו (הובטח כבר באיגרת 1. שפינוזה ביקר את הספר באיגרת 6). מבקש משפינוזה שישלים את הסבריו על מקורם האמיתי של כל מה שנמצא.
איגרת 6 - שפינוזה לאולדנבורג באיגרת ארוכה מאוד שהשתמרה בכתב יד בארכיון החברה המלכותית בלונדון. מודה על הספר של רוברט בויל ששלח לו, שעוסק בניסויים בכימיה ובמכניקה. שפינוזה מבקר את דרכי ביצוע הניסויים ואת המסקנות. מן הדברים עולה שהוא עצמו ערך ניסויים (מתאר בפירוט שלושה), ואפילו חזר על אחדים מן הניסויים של בויל לפי תיאור פרטי הניסוי שמצויים בספרו של בויל. מעניינת אחת מדרכי העבודה בקרב הכימאים במאה ה-17 והיא ליקוק בלשון של כל חומר לפני שהוכנס לניסוי ולאחריו, כדי לברר אם השתנו תכונותיו. עוסק ארוכות בניסויים בניתרון (נתרן חנקתי, סלפטר). קטע אחר עוסק בתכונת ההתמוססות של חומרים בתוך נוזלים. קטע שלישי עוסק בניסויים במכניקה ובתכונות פיזיקליות כמו חיכוך. לבסוף מסיים בהתנצלות אם הוא לא הובן, כיוון שחסרים לו מונחים מתאימים. בסוף האיגרת עובר לתחום הדיון הפילוסופי ומדווח כי חיבר ספר (הכוונה כנראה ל'מאמר קצר על אלוהים, אדם ואושרו'). הוא אומר כי הוא חושש מביקורת התאולוגים, שכן בין היתר איננו מפריד בין אלוהים ובין הטבע. הוא מבקש עצה בעניין.
איגרת 7 - אולדנבורג לשפינוזה. מודה לו בשמו ובשם רוברט בויל על הביקורת שכתב על ספרו של בויל. מודיע לו כי לבויל אין עתה הזמן לענות לו שכן הוא חייב להשיב על ביקורת קשה שתקפוהו שני חוקרים אחרים. הוא יעשה כן בעתיד. אולדנבורג מספר לו כי המועדון המדעי / פילוסופי שבו הוא חבר, זכה זה לא כבר להכרה מבית המלוכה האנגלי. זוהי למעשה ראשיתו של ה Royal Science Society באנגליה (יולי 1662) שאולדנבורג הפך למזכירה הפעלתני. לבסוף הוא מעודד אותו לפרסם חיבוריו מבלי להירתע מדברי מקטרגיו, שכן מדינתו (הולנד) היא מדינה שניתן לחשוב בה בחירות גמורה.
איגרת 11 - אולדנבורג לשפינוזה. ברובה של האיגרת מביא הכותב את תשובותיו של בויל להשגותיו של שפינוזה (שניתנו באיגרת 6) על הניסויים בניתרון ובהסבריו לתופעות הכימיות שנובעות ממנו, שאת חלקם הגדול הוא דוחה. לבסוף מעודד הכותב את שפינוזה פעם נוספת לפרסם ברבים את החיבור שעליו דיווח בסופה של איגרת 6. הוא מבטיח לו לשלוח ספר נוסף של בויל, ותיאור החברה המדעית המלכותית שהוא משמש מזכירהּ.
איגרת 13 - שפינוזה לאולדנבורג. בראשית האיגרת מספר שפינוזה כי העביר את מגוריו מאמשטרדם לכפר פורבורג הסמוך להאג, וכן שהוציא לאור ספר קטן (הוא הספר היחיד שיצא לאור בחייו הנושא את שמו המלא), והוא דן בפילוסופיה של הפילוסוף הצרפתי דקרט. רובה של האיגרת הן הערותיו של שפינוזה לתשובותיו של רוברט בויל על ניסוייו של שפינוזה בניתרון, ומסקנותיו בדבר תכונותיו הכימיות והפיזיקליות של חומר זה, וכן על החום ועל הרִיק (ואקום).
איגרת 14 - אולדנבורג לשפינוזה. מבקש עותק מספרו של שפינוזה על תורתו של דקרט. הוא מצרף ספר של רוברט בויל על תכונות האוויר, ומספר שיצא לאור גם הספר 'הכימאי הספקן'. בהמשך מספר על ניסוי שמפריך את קיומו של החלל הריק. לבסוף דוחק בשפינוזה לפרסם גם את כתביו מבלי לחשוש.
איגרת 16 - אולדנבורג לשפינוזה. מצרף את הספר שהזכיר באיגרת קודמת. המשך ההערות רוברט בויל בעניין טבעו של הניתרון.
איגרת 25 - אולדנבורג לשפינוזה. מבקש ממנו שישתדל שחיבורו של בויל על הניתרון לא יודפס (ללא רשות?) בארצות השפלה. מספר לו על מאמרים נוספים של בויל על הצבעים, ניסויים בקור, במדחום, במיקרוסקופ. לבסוף מצר על כך שהמלחמה בין אנגליה וארצות השפלה מסכנת את משלוח האיגרות ביניהם.
איגרת 26 - שפינוזה לאולדנבורג. מצר על כך שספרים שבויל כתב באנגלית הוא אינו יכול לקרוא שכן אינו יודע אנגלית. מספר לו כי שמע על טלסקופים שנבנו באיטליה שבאמצעותם גילוי כתמים על כוכב הלכת צדק, שהם צילם של כוכבים בני לוויה של צדק.
איגרת 29 - אולדנבורג לשפינוזה. מספר לו על פועלו של רוברט בויל. מציין את קשיי הפעולה של חברי החברה המלכותית למדע מפאת המגפה ומפאת המלחמה בין אנגליה לארצות השפלה. לכן הם עוסקים בניסויים פיזיקליים באופן פרטי. לומד משפינוזה שהלה עוסק ברעיונות הקשורים למלאכים, נבואה ונסים. מספר לו על ספרים של האסטרונום הווליוס על קומטים (כוכבי שביט). שואל את שפינוזה אם לדעתו עשויה המטוטלת של הויגנס, שיש לה דיוק רב לקביעת נקיפת הזמן, לסייע בניווט בים, לקביעת מעלות אורך.
איגרת 30 - זהו קטע של איגרת שכתב שפינוזה לאולדנבורג והוא צוטט במכתב שכתב האחרון לבויל. בהצגת האיגרת הוא מכנה את שפינוזה "פילוסוף מוזר" אך מדגיש את הוקרתו לבויל. בקטע מציין שפינוזה כי אם בעבר נהג הוא עצמו לראות בדברים מסוימים בעולם כדברי הבל (ולשחוק להם כפי שעשה הפילוסוף היווני דמוקריטוס) הרי כעת הוא בדעה שכל אחד יחיה לפי רוחו ודעותיו. הוא מספר כי כותב מאמר על כתבי הקודש לפי תפיסתו, ובו הוא מבקש לסלק משפטים קדומים שנהוגים אצל פילוסופים, וכן לסלק את דעת ההמון עליו המאשימו בדברי כפירה, וברצונו לקדם ולחזק את חופש המחשבה.
איגרת 31 - אולדנבורג לשפינוזה. מזכיר את ספרו של הויגנס על התנועה ועל דעתו של שפינוזה כי כללי התנועה שניסח דקרט בטעות יסודם. הוא גם מדרבן אותו לפרסם דעות אחרות שלו. אולדנבורג אינו יודע דעת שפינוזה לאשורה ומציין כי הוא משוכנע שלא יפגע ביסודות הדת על ידי כפירה בנוכחות אלוהים והשגחתו. מזכיר בהמשך מחלוקת חכמים בסוגיית כוכבי שביט. לבסוף מזכיר ניסויים פיזיקליים באורכם של מיתרים וגובה הצלילים המופקים מהם.
איגרת 32 - שפינוזה לאולדנבורג. הנושא המרכזי הוא היחס בין הכוליות ובין כל חלקיה. משיב שאינו יודע כיצד מתקשרים חלקי הטבע לכול הטבע. לשם כך צריך להכיר את כל הטבע. מציין שהוא רואה את גוף האדם כחלק מן הטבע ואת רוח האדם כחלק מן השכל האינסופי. הוא מבטל את ההערכה של האדם כי הטבע הוא יפה או מסודר. מזכיר את הויגנס שהמציא מכונה לליטוש עדשות, אך לדעתו ליטוש בעבודת יד עדיפה.
איגרת 33 - אולדנבורג לשפינוזה. מודיע לו כי נראית לו הדעה בדבר היחס בין חלקי הטבע לכוליותו אך מתקשה לבטל את עניין הסדר הצורני והסימטריה בטבע. מספר לו על ניסוייו של הויגנס, בלונדון, במכניקה. מודיע כי המגפה הולכת ומצטמצמת ובקרוב תחזור החברה המלכותית לישיבותיה בלונדון. מספר על תופעות אנטומיות מוזרות בשוורים ובבני אדם. מספר על שמועה בדבר שיבת היהודים לארץ מולדתם (זו הייתה האפיזודה של שבתאי צבי). מציין כי רבים מבקשים שהשמועה תתאמת.
איגרת 61 - אולדנבורג לשפינוזה. נכתבה כעשור שנים לאחר מחזור האיגרות הקודם. מתייחס לאיגרת קודמת ששלח לשפינוזה בעקבות משלוח ה'מאמר תאולוגי-מדיני' ששפינוזה שלח לו. אולדנבורג חוזר בו מעט מדבריו של אותה איגרת ואומר שדעתו בה הייתה פזיזה מדי. חשב בעבר שכוונת שפינוזה להזיק לדת (הנוצרית) ולמחשבה הפילוסופית, וכעת הוא מודה שלא כך הדבר. מבקש ממנו לספר לו על מה הוא עובד כעת. מבטיח שוב לא לגלות לאחרים דבר על כך אם שפינוזה יבקש זאת. מבקש שוב לדעת דעתו על נפש האדם ועל אחדותה עם גוף האדם.
איגרת 62 - אולדנבורג לשפינוזה. לפי הודעתו של שפינוזה המתעתד לפרסם את החיבור בן חמשת החלקים ('אתיקה' - תורת המידות), הוא דורש ממנו שלא יכניס לתוכו שום דבר שעשוי להזיק לקיום הדת. הוא גם מצרף הנחיות כיצד לשלוח אליו עותקים מן החיבור ולא להזכיר שספרים מסוג מסוים נשלחו אליו. זהו רמז ברור לכך ששינה את גישתו כלפי שפינוזה שכן הוא הפך מאוד זהיר.
איגרת 68 - שפינוזה לאולדנבורג. מספר לו כי עמד למסור לדפוס את ספרו (הכוונה ל'אתיקה'), ויצאה שמועה כי הוא עומד להוציא לאור ספר שמוכיח שאלוהים איננו בנמצא, וכי תאולוגים מסיתים נגדו (בעקבות פרסום המאמר התאולוגי-מדיני), לכן החליט לדחות את ההוצאה לאור. מבקש שיצביע על המקומות בספר שעוררו ספיקות אצל המלומדים.
איגרת 71 - אולדנבורג לשפינוזה. בתשובה לאיגרת 68 מציין כי הדברים הבעייתיים במאמר התאולוגי-המדיני היו על אלוהים ועל הטבע, שלטעמו שפינוזה ערבב אותם זה בזה. נוסף על כך העובדה ששפינוזה מבטל את ערכם של נסים שעליהם הנוצרים מבססים את הוודאות להתגלות אלוהים. וכן, דעתו על ישו. אם יגלה את דעתו האמיתית בדברים אלה, יניחו לו הנוצרים.
איגרת 73 - שפינוזה לאולדנבורג. משיב בשלוש הסוגיות שהעלה באיגרת 71. מודה שדעתו על אלוהים והטבע נבדלת מאוד מזו של הנוצרים. מציין כי אלוהים הוא הסיבה הפנימית של הדברים ולא סיבה חיצונית (כלומר אינו טרנסצנדנטי לעולם). הנסים הם אמונה טפלה ונובעת מן הבערות של בני האדם, שהיא מקור כל הרע. באשר לישוע יש להדגיש לא את הופעתו של אלוהים בבשר (שלטענתו היא אמירה לא מובנת לו) אלא את חכמתו הנצחית של אלוהים שהופיעה במיוחד בו.
איגרת 74 - אולדנבורג לשפינוזה. תשובה לאיגרת 73, והמשך הדיון בעקרונות אחדים של האמונה הנוצרית, כגון בניסים, ששפינוזה כפר בעצם קיומם.
איגרת 75 - שפינוזה לאולדנבורג. מבאר לו את טבעו של אלוהים לפי הבנתו. חוזר לעסוק בנסים, שלדעתו הם ביטוי לבערות בני האדם, המנסים להסביר דבר סתום אחד (אלוהים) בדבר סתום אחר (נסים). חוזר לעסוק בסוגיות דתיות נוצריות מתוך הברית החדשה.
איגרת 77 - אולדנבורג לשפינוזה. בעניין רצונו החופשי של האדם. הוא שואל אם בני אדם ומעשיהם נתונים בשלמותם בידי האל, הרי שכל מעשי בני האדם הם תוצאת רצון האל, ולא ניתן להאשימם בדבר כל שהוא, ואם פעלו באופן שלילי חייבים למחול להם.
איגרת 78 - שפינוזה לאולדנבורג. שפינוזה אינו מסכים עם אולדנבורג ואמר כי מי שאינו מושל ברוחו ראוי אמנם למחילה בגלל חולשה זו אך אובד בהכרח ולא יכול ליהנות מאהבת אלוהים. לדעתו בכל מקום בכתבי הקודש שנאמר כי האל שופט את החוטאים הדבר נאמר אך ורק כדי להביא את השומע זאת לכדי משמעת. לבסוף נדרש לעניין חייו של ישו ואומר כי את סיפור חייו, מותו וקבורתו הוא מקבל כפשוטם, אך את תחייתו – רק על דרך המשל.
איגרת 79 - אולדנבורג לשפינוזה. המשך הוויכוח על טבעו של אלוהים, על העונשים שהאל מעניש בני אדם חוטאים. המשך הוויכוח בדבר טבעו של ישו, מותו, קבורתו ותקומתו מן המתים, שעליהם מיוסדת, לפי הכותב, כל הדת הנוצרית. זו האיגרת האחרונה בהתכתבות בין השניים. ידוע שנכתבה איגרת נוספת לשפינוזה, שנמסרה לליבניץ כדי להעבירה לשפינוזה, אך הלה לא עשה כן מסיבה לא ידועה. כעשרה ימים מאוחר יותר נפטר שפינוזה.