stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקי תחרות הזמר של האירוויזיון
תנאי סף להשתתפות

חוקי התחרות קובעים אילו שירים זכאים להתחרות. מכיוון שהתחרות מיועדת ליצירות חדשות, וכדי למנוע ממתמודד כלשהו להשיג יתרון ביחס למתמודדים אחרים, מארגני התחרות בדרך כלל קובעים את המועד ממנו ניתן לפרסם שירים כדי שיהיו זכאים להשתתף בתחרות. בשנים האחרונות נקבע בחוקי התחרות כי תאריך זה יהיה 1 בספטמבר בשנה שלפני התחרות, אולם מועד זה היה שונה לאורך השנים, ובעבר הוא נקבע אף מספר שבועות לפני התחרות. בעבר, נאסר על פרסום מסחרי של שירים המשתתפים בתחרות עד לאחר הגמר, אולם תנאי זה אינו קיים עוד, ועם התקדמות הטכנולוגיה וצמיחת שירותי הסטרימינג המקוונים, שירים מתפרסמים באופן קבוע ברשת, בכל רחבי העולם, וכיום הם מועלים גם באתר הרשמי של האירוויזיון ובפלטפורומות השונות שלו ברשתות החברתיות, טרם התחרות.
בשנותיה הראשונות של התחרות לא היו קיימים חוקים בנוגע לאורך השירים המשתתפים, אולם בעקבות מחאות כבדות על השיר האיטלקי באירוויזיון 1957, "Corde della mia chitarra", שאורכו עמד על 5:09 דקות, מארגני התחרות אשררו חוק חדש שלפיו האורך המקסימלי של שיר יהיה שלוש דקות; תקנה זו נמצאת בתוקף עד היום.
מעולם לא הייתה התייחסות בחוקי האירוויזיון ללאום או לארץ הלידה של האמנים המתחרים; רבות מהמדינות המשתתפות שלהן אוכלוסייה קטנה, כדוגמת לוקסמבורג או מונקו, יוצגו פעמים רבות על ידי אמנים ומלחינים ממדינות אחרות, וכן כמה מזוכי התחרות היו בני לאום שונה או נולדו במדינה אחרת משהם ייצגו בתחרות.
בכל הופעה יכולים להשתתף לכל היותר שישה אנשים בלבד על הבמה, ונאסר על בעלי חיים להופיע. מאז 1990, על כל המבצעים בתחרות להיות בני 16 לפחות ביום הגמר; חוק זה נכנס לתוקף לאחר שבאירוויזיון 1989 שני משתתפים היו בני 11 ו-12 ביום התחרות, מה שעורר תלונות מצד כמה משאר המדינות המשתתפות. משמעות הדבר היא שהזמרת סנדרה קים מבלגיה, שזכתה באירוויזיון 1986 בגיל 13, תישאר הזוכה הצעירה ביותר בתחרות כל עוד לא ישונה הכלל. בשנה נתונה, מבצע בתחרות אינו רשאי להתחרות עבור יותר ממדינה אחת.
מוזיקה חיה

מאז ראשית דרכה של התחרות, מוזיקה חיה הייתה חלק בלתי נפרד ממנה. על קטעי השירה העיקריים בשיר להיות מושרים בהופעה חיה על הבמה, כאשר לאורך השנים השתנה היחס בחוקי התחרות לליווי מוזיקלי מוקלט-מראש.
התזמורת הייתה מאפיין בולט בתחרות מ-1956 עד 1998. שימוש בקטעי רקע מוקלטים הותר לראשונה בתחרות בשנת 1973, אך לפי חוק זה היה ניתן להקליט רק כלי נגינה שניתן "להופיע" איתם על הבמה, וכן היה צריך לעשות כך בפועל; בשנת 1997, חוק זה שונה כדי לאפשר הקלטה מראש של כל מוזיקה אינסטרומנטלית שהיא, אולם המדינה המארחת עדיין נדרשה לספק תזמורת למבצעים. בשנת 1999 שונו החוקים פעם נוספת, והתזמורת הפכה לדרישה אופציונלית ממארחת התחרות; בעקבות כך, גוף השידור המארח של התחרות באותה שנה, רשות השידור הישראלית, החליט שלא לספק תזמורת כדי לחסוך בעלויות, ומשמעות הדבר הייתה שעל כל המשתתפים היה להשתמש בקטע רקע מוקלט, לראשונה בתולדות התחרות. על פי חוקי התחרות כיום, על כל המוזיקה האינסטרומנטלית בשירים להיות מוקלטת מראש, ללא נגינה חיה. כלומר, אמנים מתחרים לא יוכלו יותר להשתמש בתזמורת בשיריהם לפי החוקים הנוכחיים.
עד שנת 2020, על השירה בתחרות היה להתבצע בשידור חי, ללא קולות טבעיים מכל סוג שהוא או חיקויים ווקאליים בקטעי הרקע המוקלטים. לאחר אירוויזיון 1999 נתגלה כי השיר הקרואטי שנשלח, "Marija Magdalena", כלל שירה גברית מסונתזת בליווי המוקלט – בניגוד לחוק זה. בעקבות כך נענשה קרואטיה והוחלט כי הניקוד שלה בתחרות של אותה שנה יקוצץ ב-33% עבור חישוב ממוצע הניקוד החמש-שנתי שלה לתחרויות הבאות, המשמש לקביעת המדינות שייטלו חלק בתחרויות העתידיות. לקראת אירוויזיון 2021, במאמץ להפוך את התחרות לגמישה יותר לשינויים לאחר ביטולה שנה קודם לכן, וכדי לקדם את המודרניזציה של התחרות, הוחלט להתיר למתמודדים להשתמש בקולות רקע מוקלטים כתוספת אופציונלית. דוגמה לשיר כזה הוא "10 Years" של איסלנד מ-2021, בו נעשה שימוש במקהלה בחלק הגשר של השיר. באפשרות המשלחות עדיין להופיע עם קולות רקע בשידור חי, כאשר כל הזמרים הראשיים המבצעים את המלודיה של השיר, כולל הזמר/ים הראשי/ים וזמרי הרקע, עדיין מחויבים להופיע בשידור חי.
שפה

בהיותו של האירוויזיון תחרות זמר, על כל השירים המשתתפים לכלול שירה ומילות שיר כלשהן; ביצועים אינסטרומנטליים גרידא מעולם לא הורשו להשתתף. כיום השירים בתחרות יכולים להתבצע בכל שפה, בין אם טבעית או מתוכננת, כאשר לאורך שנות התחרות החוקים בקשר לכך עברו שינויים.
בין השנים 1956 ל-1965, לא היו חוקים הנוגעים לשפת השירים בתחרות, אולם עדיין כל שירי המדינות עד ל-1964 בוצעו בשפות הלאומיות שלהן. באירוויזיון 1965, שוודיה נפרדה מהמסורת הזו כאשר הופיעה באנגלית עם השיר "Absent Friend"; לאחר תחרות זו הוכנס חוק חדש בנוגע לשפת השירים, לקראת אירוויזיון 1966, שלפיו על שירי המדינות השונות להיות מבוצעים באחת מהשפות המוכרות על ידי כל מדינה באופן רשמי.
חוק השפה בוטל לראשונה בשנת 1973, מה שאפשר לכל המדינות המשתתפות לשיר בשפה לבחירתן, אך הוא הוכנס מחדש לפני אירוויזיון 1977. עם זאת, משום שתהליכי בחירת השירים של בלגיה וגרמניה כבר החלו טרם ההכרזה על שינוי החוק, אותן מדינות הורשו להופיע בשפה האנגלית בתחרות של אותה שנה. חוק השפה בוטל בשנית בשנת 1999, ובתחרות באותה שנה 14 מתוך 23 השירים המשתתפים היו בשפה האנגלית. כיום, מרבית השירים בתחרות מדי שנה מבוצעים בשפה האנגלית, בשל מעמדה כלינגואה פרנקה; באירוויזיון 2017, רק ארבעה שירים לא היו בשפה האנגלית. בעקבות ניצחונו של הזמר הפוטרוגזי סלבדור סובראל באותה שנה עם שיר בפורטוגזית, "Amar pelos Dois", חל גידול במספר השירים שאינם בשפה האנגלית באירוויזיון 2018 שנה לאחר מכן, מגמה שחזרה על עצמה באירוויזיון 2019. באירוויזיון 2021, שלושת השירים שהגיעו ראשונים בתחרות היו כולם בשפה שונה מאנגלית, לראשונה מאז אירוויזיון 1995.
עם זאת, החופש שניתן למדינות בבחירת השפה אפשר לאמנים לבצע שירים שלא היו מאושרים להם קודם לכן. מספר שירים שהתחרו בתחרות מאז ביטול החוק בשנת 1999 היו בשפות מומצאות, וכן אמנים שונים ניצלו את האפשרות כדי להופיע בשפות אחרות שאינן רשמיות בארצם, חוץ מאנגלית.
משום שהתחרות מוגשת הן באנגלית והן בצרפתית, לפחות אחד ממנחי התחרות חייב לדעת לדבר צרפתית ואנגלית.
סדר ההופעה

בעבר, סדר ההופעה של המדינות בתחרות היה נקבע באמצעות הגרלה אקראית, אך מאז שנת 2013, הסדר נקבע על ידי צוות ההפקה של התחרות, ומוגש לאישור המפקח על התחרות והוועד המנהל של איגוד השידור האירופי, טרם פרסומו בפומבי. שינוי זה הוכנס כדי להעניק חוויה טובה יותר לצופי התחרות, על ידי הפיכתה ל"מלהיבה יותר" ומתן האפשרות לכל המדינות להתבלט בה, תוך הימנעות מסידור של מספר שירים בסגנון או בקצב דומה אחד אחרי השני. במסגרת השיטה הנוכחית, במהלך הגרלת סדר השירים בחצאי הגמר, כל מדינה שמתחרה בחצי גמר מוגרלת לחציו הראשון או השני; לאחר הגרלת כל השירים, המפיקים יקבעו את סדר ההופעה עבור חצאי הגמר. לאחר כל אחד מחצאי הגמר, המדינות העולות לגמר מתכנסות למסיבת עיתונאים בה מוגרל מיקומן בגמר – בחציו הראשון או השני; גם בין המדינות המעפילות אוטומטית לגמר נערכת הגרלה במהלך ההכנות לגמר התחרות הקובעת באיזה חצי הן יתחרו, למעט המדינה המארחת, שמיקומה המדויק בסדר ההופעה בגמר נקבע אקראית בהגרלה נפרדת. לאחר חצי הגמר השני מפיקי התחרות קובעים את סדר ההופעה המדויק עבור כל מדינה ומדינה בגמר. סדר ההופעה נקבע תוך התחשבות באיכויות המוזיקליות של השירים המתחרים, הביצוע על הבמה, ענייני תפאורה ותאורה, וכן שיקולי הפקה נוספים.
השינוי בהליך קביעת סדר ההופעה שנעשה ב-2013 הוביל לתגובות מעורבות מצד מעריצי התחרות, כאשר חלקם הביעו חשש מאפשרות של שחיתות בהחלטות המפיקים באיזה שלב כל מדינה תופיע, בעוד שאחרים היו אופטימיים יותר באשר לשינוי. מיקום ההופעה של מדינה נחשב למרכיב חשוב בפוטנציאל הזכייה שלה בתחרות, וניתוח סטטיסטי שנעשה בנושא זה הוכיח כי בהגרלה אקראית, לשירים שיופיעו בהמשך התחרות יש סיכוי גבוה יותר לזכות בניקוד גבוה יותר. הצבתו של שיר במיקום השני בסדר ההופעה בגמר נחשבת לפגיעה בסיכוייה של המדינה לזכות בתחרות (מצב המכונה גם "קללת השיר השני"), כאשר אף שיר בתולדות התחרות שהופיע במיקום זה לא זכה. עם זאת, מבין מיקומי ההופעה השונים, גם שירים במיקומים ה-16, ה-25 וה-26 בסדר ההופעה מעולם לא זכו בתחרות. שירים שהופיעו במיקום ה-17, לקראת אמצע החצי השני של הגמר, זכו בכמות הפעמים הרבה ביותר – 7 זכיות.
הצבעה

לאורך תולדות התחרות היה שימוש במגוון מערכות הצבעה לשם קביעת דירוגם הסופי של השירים המתחרים. שיטת ההצבעה הנוכחית קיימת מאז 2023, והיא פועלת על בסיס "הצבעה עמדתית" (Positional voting). כל מדינה המשתתפת בתחרות מעניקה את הניקוד בשני חלקים: חלק אחד מבוסס על הצבעות חבר השופטים המקצועי של כל מדינה, המורכב מחמישה אנשי מקצוע בתחום המוזיקה מאותה מדינה; וחלק שני מבוסס על הצבעות הציבור הרחב, המתבצעות באופן טלפוני או במסרון, או דרך אפליקציית האירוויזיון הרשמית. מכל קבוצת ניקוד ניתנות 1–8, 10 ו-12 נקודות לעשרת השירים המובילים בהצבעות חבר השופטים והציבור לחוד, מהשיר שדורג ראשון (שיקבל 12 נקודות – "דּוּז פּוּאָה") ומטה. בחצי הגמר שיטת הניקוד שונה, וכל מדינה מעניקה קבוצת ניקוד אחת – הצבעות הצופים באותה מדינה, בעוד שבגמר כל מדינה מעניקה שתי קבוצות ניקוד – הצבעות הצופים והצבעות חבר השופטים המקצועי. מאז 2023, גם צופים במדינות הלא-משתתפות יכולים להצביע במהלך התחרות, דרך פלטפורמה ייעודית ברשת, כאשר הצבעותיהן המצטברות ניתנות כקבוצת ניקוד אחת של "מדינה נוספת" בהצבעות הציבור הרחב. חברי השופטים והצופים בכל מדינה אינם רשאים להצביע עבור המדינה שלהם, כלל שהוכנס לראשונה בשנת 1957.
| דירוג | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ניקוד | 12 | 10 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
בעבר, הניקוד של כל מדינה נקבע על ידי חבר שופטים בלבד, אשר היה מורכב מאנשים מהציבור, מאנשי מקצוע בתחום המוזיקה, או משניהם יחד. עם ההתקדמות הטלקומוניקציה, וכתגובה לביקורות על חלק מבחירות הזוכים של חבר השופטים בתחרות, בשנת 1997 הוכנסה לשימוש באירוויזיון ההצבעה הטלפונית (טלווטינג), באופן ניסיוני. בתחרות של אותה שנה, גופי שידור באוסטריה, גרמניה, שוודיה, שווייץ והממלכה המאוחדת אפשרו לראשונה לצופיהם להצביע, ומשנת 1998 אפשרות ההצבעה הטלפונית הורחבה כמעט לכל המדינות המתחרות. באירוויזיון 2004 מתן אפשרות ההצבעה הטלפונית הפך לחובה עבור כל מדינה בתחרות, והצבעת הציבור הייתה המרכיב היחיד בניקוד של כל מדינה, אולם כל מדינה חויבה לספק "חבר שופטים לגיבוי", שישמש במקרה של תקלה בהצבעה, או אם מספר ההצבעות שנרשם במדינה לא עבר רף מסוים שנקבע כדי שההצבעה תיחשב תקפה. הרעיון של חבר שופטים הוכנס כחלק משיטת ההצבעה בגמר אירוויזיון 2009, כאשר הנקודות שקיבלה כל מדינה באותה שנה היו מורכבות באופן שווה הן מקולות חבר השופטים והן מקולות הציבור. שילוב זה של הצבעות חבר השופטים והציבור הוכנס גם לחצי הגמר מ-2010, והיה בשימוש עד אירוויזיון 2022, כאשר מ-2023 הניקוד של כל מדינה בחצאי הגמר ייקבע רק על סמך הצבעות הציבור. השילוב של הצבעות חבר השופטים והציבור עודנו בשימוש בגמר.
למעשה, שיטת ההצבעה הנוכחית היא התאמה של זו ששימשה בתחרות מאז 1975, אז לראשונה נכנסה לשימוש מערכת "1–8, 10, 12 נקודות". עד ל-2016, כל מדינה העניקה קבוצת ניקוד אחת, המייצגת את קולות הציבור בלבד, חבר השופטים בלבד, או שניהם יחד (מאז גמר אירוויזיון 2009). מאז אותה שנה, הניקוד של חבר השופטים ושל הציבור בכל מדינה מוענק בשתי קבוצות נפרדות (ובכך עשר המדינות המובילות הן בהצבעות חבר המושבעים והן בהצבעה הטלפונית יקבלו נקודות, ולא רק עשר המובילות בתוצאת הניקוד המאוחדת של המדינה).
הצבעה > אימות ופיקוח

מספר צעדים נקבעו על מנת להבטיח את תקינותן של תוצאות ההצבעה ואת השקיפות בתהליך ההצבעה ובתוצאות.
חבר השופטים המקצועי של כל מדינה, וכן כל אחד מהשופטים, מחויבים לעמוד בקריטריונים מוגדרים כדי להיות בעלי זכות שיפוט, אשר נוגעים לרקע המקצועי שלהם ולגיוון במגדר ובגיל. איגוד השידור האירופי מפרסם קריטריונים אשר לפיהם יש לשפוט את השירים בתחרות, וכל חברי השופטים של המדינות השונות מתחייבים בכתב כי הם ישקלו את הקריטריונים הללו בעת דירוג המדינות, וכן מצהירים כי אין להם קשר לאף אחד מהמתמודדים בצורה שעשויה להשפיע על החלטתם. כמו כן, השופטים רשאים לשבת בחבר השופטים רק פעם בשלוש שנים. כל שופט בחבר השופטים מצביע בנפרד משאר השופטים, ולא מתקיימים כל דיונים או התלבטויות בין השופטים בנוגע להצבעה.
מאז 2004, ההצבעה הטלפונית בכל מדינה מפוקחת על ידי שותפתה הרשמית של התחרות בנושא ההצבעות, חברת Digame הגרמנית. החברה אוספת את כל ההצבעות הטלפוניות מהמדינות השונות, ומאז 2009 גם את הצבעות חבר המושבעים של כל מדינה, ולאחר מכן מעבדת אותן על ידי פלטפורמת התגובה הכלל-אירופית (PREP) של החברה, שבסיסה ממוקם במרכז בקרת ההצבעות שלה בעיר קלן שבגרמניה. מערכת זו מבטיחה שכל הקולות נספרים בהתאם לכללים, ושכל ניסיון להשפיע על ההצבעה באופן בלתי הוגן יזוהו וימוזערו. החל מאירוויזיון 2019, תהליך ההצבעה כולו מפוקח על ידי משקיפים בלתי תלויים מחברת ביקורת חיצונית, המגיעים מתאגיד השירותים המקצועיים ארנסט אנד יאנג.
שידור

גופי השידור המשתתפים של כל אחת מהמדינות המתחרות נדרשים להעביר בשידור חי את חצי הגמר בו מדינותיהם מתמודדות, או את חצי הגמר בו מדינותיהם מצביעות (עבור המדינות המעפילות לגמר באופן אוטומטי), ואת גמר התחרות, בשלמותו, לרבות הופעות כל השירים, תקציר השירים לאחר ההופעות שמציג קטע קצר מהופעתה של כל מדינה, הליך ההצבעה או חשיפת המדינות המעפילות לגמר, והופעת ההדרן של השיר הזוכה בגמר. מאז 1999, שדרנים אשר רוצים בכך יקבלו מספר חלונות פרסומות במהלך הפסקות קצרות בחלקים פחות חשובים בלוח הזמנים של התחרות, בדרך כלל לאורך שלב ההצבעות והצגת תוצאותיהן.
בכמה מקרים, גופי שידור משתתפים נאלצו לעכב או לדחות את שידור התחרות, בחצי הגמר או בגמר, בשל נסיבות מיוחדות: בשנת 2000, שידור התחרות נקטע בהולנד כדי לספק סיקור חדשותי דחוף בשל אסון הזיקוקים באנסחדה, ובשל כך לא ניתן היה לקיים הצבעה טלפונית במדינה, וחבר השופטים לגיבוי מטעם המדינה העניק את הנקודות מהמדינה; ובשנת 2012, כאשר אלבניה שידרה את חצי הגמר הראשון, בו השתתפה, היא נאלצה לסקר במהלכו את תאונת האוטובוס בקפא אה וישס (אנ') שהתרחשה באותו זמן. בשני המקרים הללו לא הוטלו סנקציות נגד גופי השידור בשל הדחיופות שבשידור התקריות, אולם בשנת 2009, כאשר ספרד משכה את שידור חצי הגמר השני כדי לספק סיקור מתמשך של אליפות מדריד הפתוחה בטניס, איגוד השידור האירופי הודיע כי יוטלו סנקציות נגד גוף השידור הספרדי RTVE.
התחרות צולמה לראשונה בצבע בשנת 1968, והיא משודרת בפורמט מסך רחב מאז 2005, ובאיכות HD מאז 2007. שידור התחרות באיכות Ultra HD נבדק לראשונה בשנת 2022.
שידור > ארכיון השידורים

בשנת 2011 איגוד השידור האירופי הקים פרויקט ליצירת ארכיון התחרות, במטרה לאסוף קטעים מכל התחרויות לאורך השנים לצד חומרים קשורים מההיסטוריה שלה, לקראת התחרות ה-60 ב-2015. כיום, בשיתוף פעולה עם גופי השידור החברים, איגוד השידור האירופי מחזיק בארכיון את השידורים מכל התחרויות, למעט אירוויזיון 1956 ו-1964, שלפי ההערכות אין כל תיעוד וידאו מהם.
התחרות הראשונה בשנת 1956 נועדה בעיקרה לשידור ברדיו, אם כי כן נעשה בה שימוש במצלמות כדי לשדר אותה לצופים באירופה שהיה להם מכשיר טלוויזיה; כל קטעי הווידאו שייתכן והוקלטו מאותה תחרות אבדו מאז עם הזמן, אולם קיימת הקלטת שמע של התחרות משידורה ברדיו, וגם קטע מתוכנית חדשות המראה את הופעת ההדרן של השיר הזוכה שרד. באשר לאירוויזיון 1964 שהתקיים בקופנהגן, קיימים דיווחים סותרים על גורלם של כל קטעי הווידאו מהתחרות, אשר הוכחשו לאורך השנים: טענה אחת היא כי צילומי התחרות הושמדו במהלך שרפה שהתחוללה בשנות ה-70 באולפני תאגיד השידור הציבורי של דנמרק, DR, כאשר לא היו צילומים כלשהם של התחרות, אשר ידוע על קיומם, אצל גופי שידור אחרים; כמו כן, טענות אחרות היו כי הצילומים שעל הקלטת נמחקו משום ש-DR השתמשו בה להקלטת תוכניות אחרות, או כי DR לא הקליטה את התחרות כלל בשל חוסר במכשירי הקלטה זמינים. בדומה לתחרות ב-1956, הקלטות שמע של התחרות מהרדיו, וכן מספר קטעים של כותרות הפתיחה ושל הופעת ההדרן של השיר הזוכה, שרדו.
בין השנים 1956 עד 2003, זכויות היוצרים של כל תחרות הוחזקו על ידי גוף השידור המארגן של המדינה המארחת בתחרות של אותה שנה; משנת 2004 ואילך, זכויות היוצרים לתחרויות שנערכו מוחזקות באופן ריכוזי אצל ה-EBU.
לקריאה נוספת

O'Connor, John Kennedy (2010). The Eurovision Song Contest: The Official History (2nd ed.). London: Carlton Books. ISBN 978-1-84732-521-1.
Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. Vol. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn: Telos Publishing. ISBN 978-1-84583-065-6.
ביאורים

↑  כאשר הציבור הצביע באופן טלפוני.
↑  כאשר הציבור לא הצביע או שהצבעתו נפסלה.
↑  שלב בתחרות אשר מתקיים לילה לפני הגמר, שבו חברי־השופטים המקצועיים של המדינות השונות מעניקים את הניקוד שלהם לשירים השונים, לקראת ההופעות בגמר. גמר חבר השופטים משמש כחזרה הגנרלית השנייה מתוך שלוש
↑  עד ל-5 זמרי רקע הותרו.
↑  עד ל-5 זמרי רקע הותרו עבור קטעי סולו, ועד ל-4 זמרי רקע עבור דואטים
↑  מספר זמרי הרקע והרקדנים המותרים יחד הוא 6-x, כאשר x הוא מספר הזמרים הראשיים
↑  הומלץ למדינות המתחרות כי אורך השיר המקסימלי יהיה 3:30 דקות.
↑  עד 1964, כל מדינה שרה בשפתה הרשמית, והיה זה חוק בלתי כתוב שכל מדינה תעשה כך. ב1965, שוודיה שלחה שיר בשפה האנגלית, ולאחר מכן חוק זה הוכנס באופן רשמי.
1 2  אין חוק המגביל שימוש בשפה כלשהי.
↑  קיימת עדיין אפשרות לתיקו במקום הראשון, להרחבה ראו פסקת תיקו ושובר שוויון
↑  השימוש בתזמורת או בקטע ליווי ברקע יהיה נתון להחלטתה של כל מדינה.
↑  באותה שנה 5 מדינות בחנו את האפשרות הצבעה טלפונית, בעוד שאר 20 המדינות השתמשו בחברי שופטים.
↑  תלוי אם ישנו שימוש בהצבעה טלפונית בכל אחת ממדינות (במדינות שאין הצבעה טלפונית מוגשים קולות חבר המושבעים בלבד, ובמדינות שיש הצבעה טלפונית קולות חבר המושבעים והציבור משוקקלים 50-50).
↑  כמות מסוימת של מדינות שקיבלו את הניקוד הנמוך ביותר בתחרות הקודמת לא ישתתפו בתחרות בשנה נתונה.
↑  מדינות שקיבלו את הניקוד הנמוך ביותר לאורך חמש שנים בתחרות (בממוצע), לא ישתתפו בתחרות בשנה נתונה.
↑  חצי גמר בודד מתקיים, שממנו מעפילות עשר מדינות. בגמר השתתפו 24 מדינות.
↑  שני חצאי גמר מתקיימים, שמכל אחד מהם מעפילות 10 מדינות.
↑  רק הזמרים הראשיים חייבים לשיר בשידור חי. זמרי רקע יכולים לשיר בשידור חי או עם קטע מוקלט מראש.
יבגני מורוב

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1945 (בן 78) זבניגורוד, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות 
 השכלה:  Saint Petersburg State Technological University of Plant Polymers 
 פרסים והוקרה:  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מדליית השירות המצוין  מדליית השירות המצוין, דרגה 1  Courier cross of merit  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  Medal "200 Years of the MIA of Russia"  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  Stolypin Medal, 1st class  מדליית פיוטר סטוליפין  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה על הישגים צבאיים  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליה להנצחת 300 שנים לייסוד סנקט פטרבורג  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מסדר "הקהילייה"  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גנרל הצבא יבגני אלכסייביץ' מורוב (נולד ב-18 בנובמבר 1945, זווניגורוד) הוא איש השירותים החשאיים הרוסים, שימש כמנהל שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית בין ה-18 במאי 2000 עד ל-26 במאי 2016.
ביוגרפיה

נולד בעיר זווניגורוד שבמחוז מוסקבה בוגר המכון הטכנולוגי של לנינגרד לתעשיית הנייר ולאחר מכן הוכשר במכון ההכשרה של הק.ג.ב.. שירת בגופי הוועדה לביטחון המדינה של ברית המועצות מאז 1971. בשנת 1974 הוא הועבר למינהלת הראשי הראשון של הק.ג.ב. (ביון). שהה במשך שלוש שנים וחצי במסגרת השירות באחת ממדינות דרום מזרח אסיה.
ב-1992 עד 1997 עמד בראש מספר מחלקות אזוריות של משרד הביטחון ולאחר מכן של השירות הפדרלי למודיעין מסכל ולאחר מכן במסגרת שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית בסנקט פטרבורג, עמד בראש הסניף האזורי של הארגון בנפת האדמירליות בסנקט פטרבורג. בשנת 1997 מונה לסגן ראש מנהלת שירות הביטחון הפדרלי בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד. בשנת 1998 הועבר למטה הארגון במוסקבהומונה לסגן ראש המחלקה לביטחון כלכלי של שירות.
ב-18 במאי 2000 עד 26 במאי 2016 שימש כראש שירות האבטחה הפדרלי, היחידה הרוסית לאבטחת אישים. על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית בשנת 2004, מורוב קודם לדרגת גנרל הצבא. לראשונה בהיסטוריה של השירותים החשאיים הסובייטיים והרוסיים זכה ראש שירות חשאי בדרגה כה גבוהה. עצם צמיחתו של מורוב לדרגה זו הייתה מהירה, שכן בזמן מינויו למנהל שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה בשנת 2000 היה בדרגת גנרל-מייג'ור.
בצעירותו עסק באגרוף, היה בעל הישגים ספורטיביים. במשך מספר שנים שימש מורוב בראש מועצת הנאמנים של איגוד האגרוף הרוסי. ב-27 ביוני 2007 נבחר לנשיא איגוד האגרוף הרוסי. בנובמבר-דצמבר 2009 התפטר מתפקיד נשיא איגוד האגרוף הרוסי ועמד בראש ועדת הפיקוח העליונה שלו. הוא גם היה חבר בוועד הנאמנים של אגודת הספורט "דינמו".
הוא פוטר מהשירות הצבאי ב-15 בנובמבר 2010, תוך שמירה על תפקיד מנהל שירות האבטחה הפדרלי ובכך הפך לאישיות אזרחית. ב-26 במאי 2016 חתם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על צו על שחרורו של מורוב מתפקיד מנהל שירות האבטחה הפדרלי ומאז 26 במאי 2016, משמש כיו"ר דירקטוריון חברת הנפט זארובז'נפט.
חיים אישיים

הוא נשוי. בנו אנדריי מורוב שימש כיו"ר מועצת המנהלים של חברת הרשת הפדרלית.
הערות שוליים

↑  "Генерал ФСО возглавил Федерацию бокса России" (ברוסית). Lenta.ru. 2007-06-27. נבדק ב-2010-04-02.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Директор ФСО ушел с поста президента Федерации бокса России" (ברוסית). Lenta.ru. 2009-11-11. נבדק ב-2010-04-02.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Генерал Евгений Муров покинул пост президента Федерации бокса России". newsru.com. 2009-11-12. נבדק ב-2010-04-02.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143763083  ISNI: 0000 0000 4702 3606  LCCN: no2007108033  SUDOC: 148939805  VIAF: 169683127   WorldCat (עם VIAF): 169683127 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחידה שקולה לאלבום

השוואת דרכי צריכה השקולות לרכישת עותק של אלבום בארצות הברית, לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי
יחידה שקולה לאלבום היא יחידת מידה בתעשיית המוזיקה המגדירה את כמות צריכת המוזיקה השקולה לרכישת עותק אחד של אלבום. דרכי צריכת המוזיקה הנמדדים כחלק מיחידה זו כוללות סטרימינג והורדה של שירים, זאת בנוסף למכירות אלבומים סטנדרטיות.
יחידת המידה נכנסה לשימוש במהלך העשור השני של המאה ה-21, כמענה לירידה החדה במכירות עותקי אלבומים במאה ה-21. מכירות עותקי האלבומים ירדו בכחצי משנת 1999 עד 2009, וציינו ירידה בתעשייה ממכירות אלבומים בשווי של כ-14.6 מיליארד דולר לכ-6.3 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  Billboard 200 Makeover: Album Chart to Incorporate Streams & Track Sales, Billboard, ‏2014-11-19
↑  Why album sales are down - Speeli Summary, web.archive.org, ‏2019-07-02
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יובנאליס, בישוף ירושלים

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 
 פטירה:  2 ביולי 458 
 חג:  2 ביולי 
 
יובנאליס, בישוף ירושלים (ביוונית: Άγιος Ιουβενάλιος - יובאנליס הקדוש; מת ב-458) היה בישוף ירושלים החל משנת 451 (ועידת כלקדון) הועלתה בישופות ירושלים למדרגת פטריארכיה ויובאנליס היה לפטריארך ירושלים הראשון (זהו שם אנכרוניסטי, שם התפקיד באותה עת היה ארכיאפיסקופוס).
תולדות חייו

משימתו העיקרית של יובנאליס הייתה להעלות את ירושלים למדרגת פטריארכיה. הוא כרת בריתות עם נזירי מדבר יהודה ובראשם הנזיר המיסיונר רב ההשפעה אותימיוס. אותימיוס נתן ליובנאליס הן גיבוי דתי והן סיוע בכח אדם ויובנאליס מצידו מינה את נזיריו של אותימיוס למשרות בכירות. בועידת אפסוס (ב-431) התייצב יובנאליס במפלגה שהתנגדה לנסטוריאניזם, שיצאה מן הוועידה וידה על העליונה. באותה ועידה קומם עליו את הנוכחים, כאשר דיבר כביכול כנציג של הכנסייה החשובה ביותר בעולם הנוצרי, מבלי שהוסמך לכך.
לאחר הוועידה הצטרף לאמונה המיאפיזיטית בועידת אפסוס השנייה ב-449 בה השיגו הכוחות המיאפיזיטים ניצחון בתמיכת תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית זכה יובנאליס למעמד של בישוף אקומני של ירושלים. עם זאת, בועידת כלקדון ב-451 שינה יובנאליס את טעמו לתמיכה בדיופיזיטיות וקיבל את מעמד הארכיאפיסקופוס. אולם, עם חזרתו לירושלים לא התקבלה השינוי התפיסתי בעמדתו הדתית ברוח טובה. תושבי העיר, בהנהגת הקיסרית אאודוקיה, גירשו אותו מן העיר לגלות, בה שהה 20 חודשים והוחזר לעיר עם משמר קיסרי.
לפני שגורש מן העיר יובנאליס השכיל לרתום את הקיסרית אאודוקיה, ששהתה בירושלים, להשלמת מפעלי בנייה גדולים. בהם כנסייה על שם סטפנוס הקדוש, מעון הבישוף, כנסיית השילוח וחומת אאודוקיה המקיפה את הר ציון מדרום.
קדוש של הכנסייה האורתודוקסית יום חגו ב-2 ביולי.
הערות שוליים

↑  זאב רובין, "ירושלים בתקופה הביזאנטית (סקירה כללית)״, יורם צפריר ושמואל ספראי (עורכים), ספר ירושלים: התקופה הרומית והביזאנטית, 70 - 638, ירושלים, תשנ"ט, עמ' 223
↑  שם, עמ' 225
↑  שם, עמ' 226
↑  לוח הקדושים האורתודוקסי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102396825  NLG: 279878  VIAF: 7775130   WorldCat (עם VIAF): 7775130
יוהאן קספר פרדיננד פישר

| --- | --- |
 לידה:  6 בספטמבר 1656 Krásno, צ'כיה 
 פטירה:  27 באוגוסט 1746 (בגיל 89) ראשטאט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרומית הקדושה, ממלכת בוהמיה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
יוהאן קספר פרדיננד פישר (בגרמנית: Johann Caspar Ferdinand Fischer; 6 בספטמבר 1656 –  27 באוגוסט 1746) היה מלחין גרמני מתקופת הבארוק. יוהאן ניקולאי פורקל דירג את פישר כאחד ממלחיני המקלדת הטובים ביותר בזמנו, אולם העובדה, שמעט מאוד עותקים של יצירותיו שרדו עד ימינו אחראית באופן חלקי לכך, שהמוזיקה שלו כמעט איננה מושמעת כיום. עבודתו הייתה מושפעת במידה רבה ממלחינים צרפתיים בני-זמנו, ובמיוחד מיצירותיו של ז'אן-בטיסט לולי.
ביוגרפיה

פישר היה ככל הנראה ממוצא בוהמי וייתכן שנולד בשונפלד, אבל הפרטים הנוגעים לחייו מעטים וקלושים. את שנותיו הראשונות בילה בשלקנוורת ולמד מוזיקה בבית הספר של הפיאריסטים בעיר. האזכור המתועד הראשון לקיומו מופיע באמצע שנות ה-90' של המאה ה-17: בשנת 1695 כיהן כקאפלמייסטר בחצר לודוויג וילהלם מבאדן-באדן, וייתכן שנשאר בשירות החצר עד מותו בראשטאט.