stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווייקרים
היסטוריה

מייסד הקהילה הוא ג'ורג' פוקס (אנ'), שהאמין כי קשר ישיר עם האל הוא נחלתם של כל בני האדם, ללא צורך בתיווכם של כמרים או אנשי דת אחרים. באגודת הידידים מתייחסים לאמונה זו פעמים רבות כ"האל הפנימי", "האור הפנימי", "רוחו של ישו בתוכנו" ומונחים דומים אחרים.
בשנת 1648 החל פוקס להטיף בפני קהל אנגלי. אנגליה הייתה שרויה אז תחת הפוריטניות של אוליבר קרומוול, אך אי השקט הדתי והפוליטי החלו מתגברים. פוקס מחה נמרצות נגד המנהגים הדתיים של אותו זמן וטען כי אין הם עולים בקנה אחד עם הנצרות האמיתית. הוא דחה את רעיון הכמורה בשכר ואת בניית בנייני הדת מתקציב המדינה. פוקס האמין כי כל נוצרי הוא איש דת וכל אספה של מאמינים היא טובה דיה. משום כך, באסיפות קווייקרים מסורתיות אין אדם המטיף, מנהל את התפילה או מדבר לקהל כלל, אלא המאמינים עומדים יחדיו בשקט עד אשר מתפלל כלשהו רוצה לומר דבר מה. פוקס גם שלל את הגישה הפוריטנית שראתה את לימוד כתבי הקודש כחשוב מן החוויה הדתית האישית, וציטט את פאולוס בברית החדשה: "כִּי־הָאוֹת תָּמִית וְהָרוּחַ יְחַיֶּה".
במהלך מלחמת העולם השנייה קווייקרים עזרו לפליטים רבים. במהלך מלחמת קוריאה חלק מהקווייקרים עזבו את ארצות הברית כדי להימנע מגיוס והתיישבו במונטוורדה שבקוסטה ריקה.
היסטוריה > מקור השם

ישנן שתי גרסאות באשר למקור השם "קווייקרים" (Quakers), שתרגומו מאנגלית הוא "הרועדים". לפי הראשונה, מדובר היה במקור בעלבון שהוטח בקווייקרים שדרשו מסביבתם "לרעוד אל מול מילתו של האל". לפי השנייה, הקווייקרים הראשונים רעדו מהתרגשות דתית בעת אסיפותיהם, והכינוי היה כינוי של הערכה על דבקותם הדתית.
הפולחן הקווייקרי

ישנם שני סוגים עיקריים של פולחן בבתי תפילה קווייקרים: מונחה ושאינו מונחה. האחרון הוא המסורתי יותר והוא הנפוץ בבריטניה, אירלנד, אוסטרליה, ניו זילנד ורוב ארצות הברית. במהלך התכנסות מהסוג הזה ה"ידידים" ממתינים בדממה ל"מסר אלוהי" ומי שמרגיש שקיבל מסר, יכול לחלוק אותו עם כל הנוכחים. התכנסות כזו אורכת לרוב כשעה אחת.
ההתכנסות מתחילה כאשר ראשון הידידים מתיישב במקומו, ומסתיימת כאשר אדם שנקבע מראש (בדרך כלל, זקן הנוכחים) לוחץ את ידו של שכנו. אז, כל הנוכחים לוחצים ידיים עם שכניהם, ואחד הנוכחים מברך את הקהל. לרוב מגישים לאחר הכינוס קפה או תה ומשוחחים שיחות חברתיות.
הפולחן המונחה החל בארצות הברית במאה ה-19 כמענה למצטרפים הרבים לאגודת הידידים באותה עת. סגנון הפולחן המונחה דומה למתרחש בכנסייה פרוטסטנטית אמריקאית של המאה ה-19. בדרך כלל קוראים מכתבי הקודש, שרים מזמורים ושומעים דרשה. רוב הידידים שאינם במדינות אנגלוסקסיות או בצפון מזרח ארצות הברית דוגלים בסגנון פולחן זה.
הפולחן הקווייקרי > חתונה

כאשר זוג מתכוון להינשא, הם מצהירים על רצונם בפני ההתכנסות. טקס החתונה עצמו דומה לכל התכנסות אחרת ועל כן שונה מאוד ממה שנהוג בקרב נוצרים, למשל. אין כומר או איש דת המנהל את הטקס שכן הידידים מאמינים שהזוג נישא בפני האל והקהל הוא רק עד למעשה.
הפולחן הקווייקרי > אזכרות

אזכרות למתים מתבצעות גם הן בצורת התכנסות הקהל, ואורכות לעיתים זמן רב, בהתאם למספר הנוכחים. כל ידיד יכול לשאת דברים על המת ולהיזכר בו באופן המתאים לו. נהוג גם לעודד את הפשטות בהקמת המצבה על הקבר.
אמונות ומנהגים של הקווייקרים הראשונים

ראשוני הקווייקרים בלטו באמונתם, החריגה במאה ה-17, בשוויון רוחני מלא של נשים וגברים. שני המינים זכו לביטוי חופשי באסיפותיהם, ואשתו של ג'ורג פוקס, מרגרט פל, הייתה דוברת רהוטה ובולטת כבעלה.
אמונתם העזה בשוויון השליכה גם על התנהגותם החברתית. הם סירבו למנהגי הכבוד של אותה עת לרמי המעלה: הם לא הסירו את כובעם בפני מלכים ושועים, ופנו אליהם בפנייה ישירה של "אתה" ולא בלשון רבים המכובדת יותר "אתם".
הם גם לא האמינו בביצוע טקסים או סקרמנטים, שכן לראייתם הקדושה שורה בכל חיי האדם ומעשיו. הם לא ביצעו הטבלות או טקסי חניכה, ואסיפות הדת שלהם נראו באותה עת כמעשי כפירה. גם נישואיהם נעשו באותו אופן של אספה, ללא כומר או איש דת (מושג זר לקווייקרים) שיבצע טקס כלשהו.
הקווייקרים המוקדמים גם התנגדו לשמות האנגליים של ימות השבוע והחודשים, שרבים מהם נקראים על שם אלים וקיסרים רומאיים ופגאנים. הם קראו לימים פשוט "היום הראשון", "היום השני" וכך גם לחודשים. עד היום יש המשתמשים במספור זה בפרסומים של ארגוני קווייקרים.
עקרונות האמונה

הקווייקרים מאמינים כי התנ"ך הוא מילותיו של האל, הניתנות לפירוש על ידי כל אדם. הם מאמינים שהתגלות האל אינה מוגבלת לעבר, אלא מתרחשת גם כיום. מתוך אמונות אלו נולדה קבוצת כתבים קדושים המכונים עֵדוּיות (testimonies). אלו אינם מסמכים קבועים ופורמליים אלא אוסף של אמונות והשקפות של הקווייקרים על מעמדם מול האל.
העדויות אינן עומדות בפני עצמן, אלא שזורות זו בזו. כמערכת טיעונים פילוסופיים הן עומדות בזכות עצמן, גם מחוץ להקשר התאולוגיה הנוצרית.
רשימת העדויות, ככל אספקט אחר בתאולוגיה הקווייקרית, אינו קבועה, אך הרשומות מטה מקובלות על הרוב:
עדות השלום (The Peace Testimony), מבוססת על מכתב הסבר שנשלח למלך צ'ארלס השני מאנגליה, המסביר מדוע ראשוני הקוויקרים סירבו ליטול נשק במהומות קרומוול ב-1660. עד היום טקסט זה מבסס את אמונת הפציפיזם של הקווייקרים.
עדות היושר (The Testimony of Integrity) - הקווייקרים מאמינים כי אסור לאדם לומר כל דבר שקר או הונאה. לכן סירבו (ומסרבים עד היום) להישבע, שכן השבועה מרמזת שהם עלולים לשקר בעת שאינם נשבעים, וסירבו להתמקח על מחירי מוצריהם בקובעם מחירים קשיחים, הוגנים בעיניהם.
עדות השוויון (The Testimony of Equality) - הקווייקרים מאמינים כי כל בני האדם נבראו שווים בצלם אלוהים, ולכן היו מהראשונים ששיתפו נשים באופן מלא בקהילה הדתית, והיו פעילים בתנועות לביטול העבדות בארצות הברית והברחת עבדים לחופש במדינות הצפון. כמו כן, היו הקווייקרים בין הראשונים שייסדו מחסה בתנאים אנושיים לחולי רוח, ביורק, אנגליה, במאה ה-18. פועלם מתואר באופן אוהד בין השאר בספר "בקתת הדוד תום" שנכתב בנושא מצוקת העבדים השחורים בארצות הברית.
עדות הפשטות (The Testimony of Simplicity) - משמעות הפשטות לקוויקרים היא הגבלת הרכוש החומרי למה שנחוץ בלבד. לא כל הקוויקרים חיו לפי עדות זו באופן מלא, במיוחד בשנים האחרונות.
עדות הקהילה (The Testimony of Community) - על כל בני האדם להיות ערבים זה לזה. מתוך אמונה זו הקווייקרים התנגדו להפרדה גזעית בארצות הברית, ומתנגדים לעונש מוות מתוך אמונה ששיקום האסיר הוא הפתרון הנכון. אמונה זו גם כוללת חמלה, ומתוכה עזרה לנפגעי אסונות ולחלשים בחברה.
ראו גם

שייקרים
חרדים
לקריאה נוספת

ג'מאל עדוי, קוויקרים בפלשתינה, מפעלם החינוכי בשנים 1869–1948, הוצאת רסלינג, 2018
הערות שוליים

↑  Quakers in the World, Who are Quakers? (באנגלית) (ארכיון)
↑  The Quaker Information Center, Distribution of Quakers in the World, ‏6 באוגוסט 2011 (באנגלית)
↑  הברית החדשה, האיגרת השנייה אל הקורינתים, פרק ג', פסוק 6
↑  כיום המילה "קוואקר" משמשת בשפה העברית גם לציון סוג של פתיתים לדייסת שיבולת-שועל מתוצרת ארצות הברית, המפורסמת בשל ציור הקווייקר (ששובש בהגייה העברית ל"קוואקר") שעל אריזתה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729884405171  BnF: cb118665342 (data)  GND: 1162588810  HDS: 043207  ISNI: 0000 0001 2159 7932  LCCN: n79066083  NARA: 10640916  NDL: 00566943  NKC: ph535726  SNAC: w6s50g0g  SUDOC: 026413914  VIAF: 167782622   WorldCat (עם VIAF): 167782622 
מפגש נשים של אגודת הידידים, במהלך המאה ה-18 בלונדון
ענף הזהב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'יימס ג'ורג' פרייזר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 נושא:  דתות משוות, כישוף, אמונה טפלה, dying-and-rising deity, מיתולוגיה השוואתית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן 
 תאריך הוצאה:  1890 
 
ענף הזהב: מחקר בדת השוואתית (באנגלית: The Golden Bough: A Study in Comparative Religion) ובמהדורה השנייה ענף הזהב: מחקר בקסם ובדת (The Golden Bough: A Study in Magic and Religion) הוא מחקר השוואתי ורחב השוואתי אודות מיתולוגיה ודת, שנכתב על ידי האנתרופולוג הסקוטי סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר. ענף הזהב פורסם לראשונה בשני כרכים ב-1890; בשלושה כרכים בשנת 1900; ובשנים עשר כרכים במהדורה השלישית, שיצאה לאור 1906–1915. הוא פורסם במספר גרסאות מקוצרות בכרך אחד. השפעתו של "ענף הזהב" על הספרות והמחשבה האירופית העכשווית הייתה משמעותית.
תקציר

פרייזר ניסה להגדיר את המרכיבים המשותפים של אמונה דתית ומחשבה מדעית, תוך דיון על טקסי פוריות, קורבנות אדם, האל הגוסס, השעיר לעזאזל ועוד סמלים ומנהגים רבים אחרים שהשפעתם הגיעה לתרבות של המאה ה-20. התזה שלו היא שהדתות הישנות היו כתות פוריות שסבו סביב פולחן והקרבה תקופתית של מלך קדוש. ההיפותזה של פרייזר היא שהאנושות מתפתחת מקסם דרך אמונה דתית למחשבה מדעית.
התזה של פרייזר פותחה ביחס למקרה ב"אינאיס", שבו איניאס וסיבילה מציגים את ענף הזהב שנלקח מחורשה קדושה לשומר הסף של האדס כדי להיכנס לשאול. התקרית הומחשה על ידי הציור של וילאם טרנר משנת 1834. פרייזר קבע בטעות כי הציור מתאר את האגם בנמי (אנ'), אם כי זה למעשה אגם אוורנוס (אנ'). אגם נמי, הידוע גם בשם "מראת דיאנה", היה מקום בו נערכו טקסים דתיים ו"מילוי נדרים" של כמרים ומלכים.
פרייזר ביסס את התזה שלו על הכומר-המלך הפרה-רומי "מלך נמי" (אנ'), שהעברת השלטון שלו הייתה כרוכה בריטואל של רציחתו בידי יורשו. לפי פרשנותו של פרייזר, המלך היה התגלמותו של "אלוהות גוססת ומחייה"(אנ') ושל אלוהות שמשית שעברה נישואים מיסטיים לאלת אדמה. הוא מת בקציר והתגלגל באביב. פרייזר טוען שהאגדה הזו של לידה מחדש הייתה מרכזית כמעט בכל המיתולוגיות של העולם.
פרייזר כתב בהקדמה למהדורה השלישית של "ענף הזהב" שאמנם מעולם לא חקר את גאורג וילהלם פרידריך הגל, חברו ג'יימס וורד והפילוסוף ההגליאן ג'ון מק'טאגט (אנ'), הציעו לו שניהם שהגל הטרים את השקפתיו על "הטבע" ויחסים היסטוריים של קסם ודת. פרייזר ראה בדמיון ביניהם כי "שנינו סבורים שבהתפתחות המנטלית של האנושות עידן של קסם קדם לעידן של דת, ושההבדל האופייני בין קסם לדת הוא שבעוד שהקסם מכוון לשלוט בטבע באופן ישיר, הדת מכוונת בשליטה בו בעקיפין באמצעות תיווך של יצור או יצורים על-טבעיים רבי עוצמה שאליהם האדם פונה לעזרה והגנה." פרייזר כלל במהדורה זו קטע מתוך הרצאותיו של הגל על הפילוסופיה של הדת.
השפעה ספרותית

למרות המחלוקת שנוצרה על ידי היצירה, והקבלה הביקורתית שלה בקרב חוקרים אחרים, "ענף הזהב" היווה השראה להרבה מהספרות היצירתית של התקופה. המשורר רוברט גרייבס התאים את תפיסתו של פרייזר בדבר המלך הגוסס שהוקרב לטובת הממלכה לרעיון הרומנטי של סבלו של המשורר למען אלת המוזה שלו, כפי שמשתקף בספרו על שירה, טקסים ומיתוסים, "האלה הלבנה" (1948). ויליאם בטלר ייטס מתייחס לתזה של פרייזר בשירו "הפלגה לביזנטיון". תפיסת הדת של סופר האימה ה.פ. לאבקרפט הושפעה מ"ענף הזהב", ולבקראפט מזכיר את הספר בסיפורו הקצר "קריאתו של קת'ולהו". ת"ס אליוט הודה בחבותו לפרייזר בהערה הראשונה שלו לשירוארץ הישימון. ויליאם קרלוס ויליאמס מתייחס ל"ענף הזהב " בספר השני, חלק שני, של שירו המורחב בחמישה כרכים "Paterson". ענף הזהב השפיע על יצירתו של זיגמונד פרויד טוטם וטאבו (1913) בו קשר את הרעיון של רצח האל לרצח האב ולטאבו של גילוי עריות דרך תסביך אדיפוס. בנוסף, עבודתו של פרייזר השפיעה גם על הפסיכיאטר קרל גוסטב יונג ועל הסופרים ג'יימס ג'ויס, ארנסט המינגוויי, ויליאם גאדיס ודייוויד הרברט לורנס.
המיתולוג ג'וזף קמפבל יצר בהשפעת ענף הזהב בסרט "הגיבור בעל אלף הפנים" (1949), שבו קיבל את השקפתו של פרייזר לפיה המיתולוגיה היא ניסיון פרימיטיבי להסביר את עולם הטבע, אם כי הוא רואה בו רק אחד מבין מספר הסברים תקפים. של המיתולוגיה. קמפבל תיאר מאוחר יותר את עבודתו של פרייזר כ"מונומנטלית". האנתרופולוג ווסטון לה בר תיאר את פרייזר כ"אחרון הסכולסטיים" ב"חיה האנושית" (1955) וכתב שעבודתו של פרייזר היא "הערת שוליים מורחבת לשורה של וירגיוס שהוא חש שאינו מבין". המילים של השיר " Not to Touch the Earth " של המוזיקאי ג'ים מוריסון הושפעו מתוכן העניינים של The Golden Bough. הסרט "אפוקליפסה עכשיו" מאת פרנסיס פורד קופולה מציג את האנטגוניסט קורץ עם הספר במאורה שלו, והסרט מתאר את מותו גם כקורבן פולחני. רוברט אקרמן, בספרו "The Myth and Ritual School: JG Frazer and the Cambridge Ritualists"‏ (1991), מציב את פרייזר בהקשר הרחב יותר של ההיסטוריה של הרעיונות.
קמיל פאליה ציינה את "ענף הזהב" כאחת ההשפעות החשובות ביותר על ספרה פרסונות מיניות (1990). ב-Sexual Personae, Paglia תיארה את "התפיסה המבריקה ביותר" של פרייזר ב"ענף הזהב" כ"האנלוגיה" שלו בין ישו לאלים הגוססים", אם כי היא ציינה שהיא מושתקת. פאגליה הודתה ש"פרטים רבים בפרייזר הוסתרו או הוחלפו", אך טענה שהעבודה של בית הספר לאנתרופולוגיה קלאסית בקיימברידג' של פרייזר "תישאר מעוררת השראה עבור סטודנטים יוזמים המבקשים להימלט מהאקלים האקדמי הסטרילי של היום". פאגליה גם העירה, עם זאת, שהגרסה המקוצרת בכרך אחד של ענף הזהב הוא "תמוה" ויש "להימנע ממנו כמו המגפה".
פרסומים > בעברית

ענף הזהב: על המגיה והדת, תרגום: יותם ראובני, תל אביב: נמרוד, 2004.
פרסומים > מהדורות

First edition, 2 vols., 1890. (Vol. I, II)
Second edition, 3 vols., 1900. (Vol. I, II, III)
Third edition , 12 vols., 1906-15.
Volume 1 (1906): The Magic Art and the Evolution of Kings (Part 1) 1920 (reprint)
Volume 2 (1911): The Magic Art and the Evolution of Kings (Part 2)
Volume 3 (1911): Taboo and the Perils of the Soul
Volume 4 (1911): The Dying God
Volume 5 (1914): Adonis, Attis, Osiris (Part 1)
Volume 6 (1914): Adonis, Attis, Osiris (Part 2)
Volume 7 (1912): Spirits of the Corn and of the Wild (Part 1)
Volume 8 (1912): Spirits of the Corn and of the Wild (Part 2)
Volume 9 (1913): The Scapegoat
Volume 10 (1913): Balder the Beautiful (Part 1)
Volume 11 (1913): Balder the Beautiful (Part 2)
Volume 12 (1915): Bibliography and General Index
The entire third edition in searchable .pdfs
פרסומים > השלמות

1937 edition: Aftermath: A Supplement to the Golden Bough
פרסומים > מהדורות מקוצרות

Abridged edition, 1 vol., 1922. This edition excludes Frazer's references to Christianity.
1995 Touchstone edition, מסת"ב 0-684-82630-5
2002 Dover reprint of 1922 edition, מסת"ב 0-486-42492-8
Abridged edition, edited by Theodor H. Gaster, 1959, entitled The New Golden Bough: A New Abridgment of the Classic Work.
Abridged edition, edited by Mary Douglas and abridged by Sabine MacCormack, 1978, entitled The Illustrated Golden Bough. מסת"ב 0-385-14515-2ISBN 0-385-14515-2
Abridged edition, edited by Robert Fraser for Oxford University Press, 1994. It restores the material on Christianity purged in the first abridgement. מסת"ב 0-19-282934-3ISBN 0-19-282934-3
Abridged edition, abridged by Robert K. G. Temple for Simon & Schuster, 1996, entitled The Illustrated Golden Bough; A Study in Magic and Religion. Another illustrated abridgement. מסת"ב 0-684-81850-7ISBN 0-684-81850-7
לקריאה נוספת

Ackerman, Robert. The Myth and Ritual School: J. G. Frazer and the Cambridge Ritualists (Theorists of Myth) 2002. מסת"ב 0-415-93963-1ISBN 0-415-93963-1.
Bitting, Mary Margaret. The Golden Bough: An Arrangement of Sir James George Frazer's The Golden Bough in Play Form (Vantage Press, 1987). מסת"ב 0-533-07040-6ISBN 0-533-07040-6
Csapo, Eric. Theories of Mythology (Blackwell Publishing, 2005), pp 36–43, 44–67. מסת"ב 978-0-631-23248-3ISBN 978-0-631-23248-3.
Fraser, Robert. The Making of The Golden Bough: The Origins and Growth of an Argument (Macmillan, 1990; re-issued Palgrave 2001).
Smith, Jonathan Z. "When the Bough Breaks," in Map is not territory, pp 208–239 (The University of Chicago Press, 1978).
WDG

| --- | --- |

 סוג:  אתר חדשות ותוכן
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים)
 מייסדים:  ג'ורג' אבני, שיר נחמיאס ורעות נגר
 שירותים עיקריים:  תוכן, חדשות וטורי דעה בנושא קהילת הלהט"ב בישראל
 wdg.co.il
 
WDG (בעברית: וודג'; בסלנג להט"בי: קלסתר הפנים) הוא אתר חדשות ותוכן ישראלי עצמאי המיועד לקהילה הגאה בישראל, ומתמקד בעיקר בנושאים הקשורים בה ומשיקים אליה.
היסטוריה

האתר הוקם בשנת 2015 על ידי ג'ורג' אבני, שיר נחמיאס ורעות נגר, שלושה כתבי עבר של מדור גאווה באתר החדשות mako, מתוך כוונה לייצר קול שיוצא מהקהילה, מדבר בשפתה, וקורא לפעולה.
הקמת האתר נבעה מההבנה כי ”גיוון מחזק את הקהילה ומחזק את החברה שבה אנו חיות, ולכן צריכה להיות פלטפורמה שבה נפגשות כל אותיות הלהטבפ״אק ומכירות”.
האתר עלה לאוויר ב-24 בדצמבר 2015 בהשקה שקטה, ובחודש אפריל 2016 הושק רשמית במסיבת השקה בפאב האוויטה בתל אביב.
אטימולוגיה

וודג' היא מילה מקובלת בסלנג הלהט"בי לתיאור קלסתר פנים. מקורו של המונח הוא מהמילה הערבית וָגְ'ה (وَجْه) שמשמעותה פנים. השם נבחר כדי לתאר את מטרתו של האתר - לשמש כבמה לקהילה הגאה ולהציג את הפנים המגוונות של חבריה וחברותיה.
סמליל האתר מורכב משילוב של שלוש שפות – אנגלית, עברית וערבית: מקור השם הוא בערבית, האות "W" היא אות אנגלית ותנועת הסגול המוצגת תחתיה היא מסימני התנועות מהשפה העברית.
תכנים

וודג' הוא פרויקט חברתי וכל הכותבים והעורכים בו עושים זאת בהתנדבות, בהם ראשי ארגונים מהקהילה ומחוצה לה ופעילים חברתיים שונים. הוא מרכז ידיעות חדשותיות מהארץ ומהעולם בנושאים הנוגעים לקהילה הגאה, יחד עם מידע על הארגונים העוסקים בתחום, טורים אישיים ועדכונים לגבי פעילויות ברחבי הארץ שעניינן קהילת הלהט"ב בישראל. בנוסף עוסק האתר בהרחבה במאבק לזכויות הקהילה בישראל, ומפרסם עדכונים וטורי דעה בנושאים השונים הנמצאים על סדר היום הציבורי, הפוליטי והמשפטי בעניינה.
האתר עובד בשיתוף פעולה עם ארגונים והתארגנויות שונות בקהילה הגאה, והתוכן בו נוגע בתחומים מגוונים וההקשר שלהם לנושא הלהט"בי:
מדור בריאות, הנכתב בשיתוף החברה לרפואת להט"ב של ההסתדרות הרפואית.
מדור ארגונים, המציג את ארגוני הקהילה הגאה השונים, יעדיהם, ואפשרויות ההתנדבות בהם.
מדור תרבות, הכולל פינות תיאטרון, מוזיקה וקולנוע המסקרות אמנים ויוצרים גאים, די ג'ייז מהקהילה הגאה, ביקורות סרטים והצגות. במסגרת המדור מתקיים מיזם בשם "ספרות גאה", הכולל חנות ספרים אינטרנטית שמציעה למכירה ספרות להט"בית במגוון ז'אנרים – שירה, סיפורת, ילדים ועיון.
מדור ספורט, בשיתוף מועדון ספורט גאה תל אביב, המציג את קבוצות הספורט הגאות בכל רחבי הארץ ומסקר אירועי ספורט גאים בארץ ובעולם.
וודג' מקיים שיתופי פעולה רבים עם אירועים הקשורים בקהילה הגאה, ובראשם מצעד הגאווה הנערך מדי שנה בחודש יוני. בשנת 2017 היה צוות האתר שותף בהפקת קליפ הגאווה הרשמי של עיריית תל אביב-יפו, שבוצע על ידי הזמרת אישתאר.
ראו גם

הקהילה הגאה
סלנג להט"בי
הערות שוליים

↑  יעל גזית, עכשיו תורן: מצעד הגאווה מהזווית הנשית, באתר ynet, 3 ביוני 2016
↑  חג שמח! קליפ הגאווה הרשמי של 2017, באתר ‏מאקו‏, 24 במאי 2017
| דגל ישראל אתרי חדשות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | דבר העובדים בארץ ישראל • דיגיטל 14 • כאן דיגיטל • הארץ • המקום הכי חם בגיהנום • וואלה • זמן ישראל • חדשות 0404 • חדשות 13 • ישראל היום • ynet • כאן חדשות • מאקו • מגפון ניוז • מידה • מעריב אונליין • News1 מחלקה ראשונה • N12 • עכשיו 14 • רוטר.נט • שיחה מקומית •  שקוף • i24 News |  |
| המגזר הדתי והחרדי | בחדרי חרדים • המחדש • הקול היהודי • חרדים10 • כיכר השבת • כיפה • סרוגים • ערוץ 7 • JDN |  |
| המגזר הערבי | א-סנארה • אל-ערב • פאנט • בוקרא תקשורת |  |
| בידור ופנאי | חורים ברשת • ישראל בידור • פנאי פלוס • Xnet |  |
| מדע וטכנולוגיה וגיימינג | הידען • מזבלה • Geektime • HWzone • GamePro • Vgames |  |
| שונות | ביזפורטל • תיק דבקה • WDG • ONE • GoGay |  |
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
ננסי שניידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בפברואר 1951 ישראל חיפה, ישראל
 פטירה:  21 בנובמבר 2023 (בגיל 72)
 מקום קבורה:  ישראל בית עלמין שדה יהושע, חיפה, ישראל
 שם לידה:  פנחס אבוטבול
 מדינה:  ישראל ישראל
 
ננסי שניידר (26 בפברואר 1951 – 21 בנובמבר 2023) הייתה מעצבת אופנה, אמנית, רקדנית, שחקנית, וזמרת ישראלית, מהפעילות הראשונות של הקהילה הטרנסג'נדרית ושל קהילת הלהט"ב בישראל. שניידר נחשבה לאחת מהנשים הטרנסג'נדריות הראשונות בישראל, ובמהלך חייה הפכה לאחד האייקונים הגדולים של קהילת הלהט"ב בישראל.
ביוגרפיה > ילדותה

שניידר נולדה בשכונת ואדי ניסנס בחיפה ב-1951 בשם פנחס אבוטבול, למשפחה בת 6 ילדים. הוריה היו עולים ממרוקו. אביה היה מנופאי, ואימה עבדה כמנקה. לדברי שניידר, לא סבלה מאלימות בצעירותה כי אחיה היה "פושע מוכר בשכונה". שכנתה וחברתה מאותה השכונה הייתה גילה גולדשטיין, אף היא אישה טרנסג'נדרית מוכרת בקהילה הלהט"בית בישראל. בשנת 1964, כאשר הבדרנית הטרנסג'נדרית הצרפתייה קוקסינל הגיעה לארץ לסיבוב הופעות, נכחו השתיים בהופעתה בקולנוע ארמון והחוויה הותירה על שניידר חותם עמוק (בראיון איתה במסגרת קמפיין "הזמן הירוק" של פרויקט גילה להעצמה טרנסית בשנת 2014, שיתפה את זכרונותיה מהופעה זו). מגיל 8 החלה ללמוד בלט. בילדותה עסקה בזנות טרנסג'נדרית, לדבריה בתקופה קצרה בלבד בגיל 14, במטרה לחסוך כסף כדי לעזוב את הארץ.
ביוגרפיה > בתעשיית הבידור והאופנה

בתחילת הקריירה בתעשיית הבידור, פעלה שניידר, יחד עם גילה גולדשטיין, במסגרת ההרכב "פצצות המין", שתואר כהרכב הדראג הראשון במדינת ישראל. ההרכב פעל בעיקר במרכז ישראל, ויתר פעילותה של שניידר הייתה בתל אביב. בשנות ה-70 וה-80 עזבה את תל אביב, התגוררה בערים שונות באירופה, והתפרנסה כרקדנית ואשת בידור, אך גם מזנות. ב-1979 חזרה לישראל, והקימה את הבר "המלאך הכחול" בכיכר רבין.
ב-1989 פתחה בוטיק אופנה, "קיאן", בציריך, שווייץ, בו מכרה פריטים מעיצובה ואופנה צרפתית.
במהלך שנות התשעים המאוחרות הקליטה את השירים "אני המלכה של תל אביב" ו"הגברת של המילניום", שניהם למילותיו של ארז ברזוליק וללחנו של אלי סורני, והופיעה בטלוויזיה עם הראשון מביניהם שהפך למזוהה איתה.
ב-2017 השתתפה יחד עם חברתה גולדשטיין בסדרה "נעלמות", בהפקתם של אילן פלד ויאיר קידר. חברותן של השתיים תועדה במערכונים וקטעי וידאו שונים שהתפרסמו ברשתות החברתיות, וזכו לחשיפה רבה. ב-2019 שיחקה במחזה "למבוגרים בלבד" שעסק במיניות בגיל השלישי. במהלך ההצגה הופיעה עם השיר "אני המלכה של תל אביב".
ביוגרפיה > אקטיביזם להט"בי

שניידר הייתה בין הנשים הטרנסגנ'דריות הראשונות במדינת ישראל, וחייה עמדו במרכזן של תערוכות על ההיסטוריה של הקהילה הגאה בישראל, של הקהילה הטרנסית בישראל ובעיר חיפה. למרות עוינות החברה בשנים בהם הייתה פעילה, הקפידה שניידר על נראות טרנסית במרחב הציבורי, השתתפה ולא נמנעה מלהביע את דעתה בתקשורת. בריאיון משנת 2000 בתוכנית "הבוקר" בהנחיית גבי גזית ורבקה מיכאלי נזפה בגזית שעשה שימוש מרובה בשמה טרם להליך ההתאמה המגדרית, פעולה המכונה כיום "דדניימינג". באותה תוכנית תיקנה את המנחים פעמים רבות כאשר הדהדו מיתוסים וטעויות הנוגעות לקהילה הטרנסית.
לדבריה, הבינה שרוצה לחיות כאישה כבר בגיל 9. לדבריה, הוריה התייחסו אליה כאישה מגיל צעיר, וקיבלו אותה לאחר שעברה את הליך ההתאמה המגדרית. למרות זאת, בריאיון ב-2017 ציינה שאביה הכה אותה אחרי שמצא פאות שהחביאה במזוודה. בעקבות מקרה אלימות זה עברה לתל אביב. ב-1967 עברה לבלגיה, שם עברה ב-8 באפריל 1970 ניתוח להתאמה מגדרית.
לאורך חייה התמודדה שניידר עם טרנסופוביה רבה מהסביבה, בין היתר מאלימות משטרתית עקב זהותה המגדרית. לאחר שנאסרה למספר חודשים בעקבות פריצה וגניבה מחנות פאות, הושמה בכלא לגברים, הוטרדה מינית על ידי הסוהרים והאסירים האחרים, ולבסוף נדחתה על ידי כלא הנשים נווה תרצה לאחר ניסיון מעבר. ב-2015 השתתפה בתוכנית הריאלטי "אקס פקטור", שם הוצגה "כגימיק" ובאופן שמטיל ספק בכנות בזהותה המגדרית. בריאיון ב-2021 טענה שלא התגייסה לצבא בגלל גילוי הומופוביה, בתקופה בה ""החברה כולה הייתה נגד הומואים". ב-2022 הותקפה בתל אביב לאחר שנקלע לוויכוח עם גבר שחסם את המדרכה עם רכבו. המקרה גרר תגובה פומבית מהאגודה למען הלהט"ב.
שניידר זכתה לכבוד והערכה רבים בחייה על פעילותה למען נראות טרנסג'נדרית בישראל. ב-2021 קיבלה אות הוקרה בטקס יום הנראות הטרנסי. באותה שנה הוזכרה במאמר דעה כדמות טרנסג'נדרית ישראלית שראויה לכך שמכללה להטב"ית תקרא על שמה. אמירה זו הגיעה בעקבות פתיחתה של מכללת מרשה, על שם מרשה פ. ג'ונסון, הוקמה על ידי האגודה למען הלהט"ב ביפו. ב-2024 פורסם שהשף אייל שני יפתח מסעדה חדשה בתל אביב בשם "גילה וננסי" על שמן של שניידר וגילה גולדשטיין.
ביוגרפיה > מותה

ב-2021 חלתה שניידר במחלת ריאות שהצריכה אספקת חמצן סדירה. במהלך 2023 לקתה בדלקת ריאות שהחמירה את מצבה, וגרמה למותה. שניידר נפטרה ב-21 בנובמבר 2023, בגיל 72, בעקבות מחלת ריאות קשה ממנה סבלה בחודשיה האחרונים. נקברה בחיפה לצד אחיה הגדול.
חיים אישיים

שניידר התחתנה שלוש פעמים, והתאלמנה פעם אחת. בעלה הראשון עסק במחשבים, ובעלה השני היה רופא מנתח ואיש פוליטיקה. בעלה האחרון, ממוצא אלבני, התגורר עמה בשווייץ אף לאחר הגירושין. מלבד זאת, הייתה מוכרת חברותה ארוכת השנים עם גילה גולדשטיין, אף היא טרנסג'נדרית מוכרת בקהילה הגאה בישראל.
לקריאה נוספת

דותן ברום ויואב זריצקי. "זו יש לה פורים כל יום": חריגה מגדרית, פרפורמנס וקרוזינג בחיפה ובתל אביב בשנות החמישים והשישים, זמנים 147, 2022, עמ' 89-76.