stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום הולדתו של וושינגטון

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 סוג:  יום הולדת רשמי 
 סיבה:  ג'ורג' וושינגטון 
 מועד
 תאריך:  יום שני השלישי של פברואר
 
ג'ורג' וושינגטון
יום הולדתו של וושינגטון הוא חג פדרלי שנחגג ביום שני השלישי של פברואר, שנחגג לכבודו של ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית, שנולד ב-22 בפברואר 1732. לעיתים קרובות היום נודע גם בשם "יום הנשיאים" לזכר כל הנשיאים, ולא בהכרח לג'ורג וושינגטון או אברהם לינקולן שנולד אף הוא בפברואר. המונח ״יום הנשיאים״ נטבע בניסיון מכוון כדי לשנות את היום ליום זיכרון לכבוד כל נשיאי ארצות הברית ולזכר הישגיהם ולא לזכר נשיא ספציפי.
ברוב המדינות החג הוא חג לאומי, ששמו הרשמי הוא בדרך כלל יום הנשיאים, יום הנשיא או יום הולדתם של וושינגטון ולינקולן. בהתאם לחוק הספציפי, יכול החג להיחגג באופן רשמי לזכרו של וושינגטון לבדו, וושינגטון ולינקולן, או שילוב אחר של נשיאים (כגון וושינגטון והנשיא השלישי תומאס ג'פרסון, שנולד באפריל).
יום זה הוא אחד ממועדי השנה בהם הבורסה לניירות ערך בניו יורק סגורה.
הערות שוליים

↑  נוסח החוק, באתר אוניברסיטת קורנל
| חגים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| חגים פדרליים | חג המולד • יום קולומבוס • יום העצמאות • יום העבודה • יום מרטין לותר קינג • יום הזיכרון • ראש השנה האזרחית • חג ההודיה • יום החיילים המשוחררים • יום הולדתו של וושינגטון (יום הנשיאים) • יום הולדתו של ג'פרסון |  |
| חגים לאומיים במדינות ארצות הברית (והמדינות בהן הם נחגגים) | יום אינדיאנה (אינדיאנה) • יום אלבמה (אלבמה) • יום אלסקה (אלסקה) • יום ג'ורג'יה (ג'ורג'יה) • יום ג'פרסון דייוויס (אלבמה, פלורידה) • יום הדגל (פלורידה, פנסילבניה) • יום הולדתו של לינקולן (קליפורניה, קונטיקט, אילינוי, מונטנה, ניו ג'רזי, ניו יורק, אינדיאנה, וירג'יניה המערבית) • יום המשפחה (נבדה) • יום הארווי מילק (קליפורניה) • יום וירג'יניה המערבית (וירג'יניה המערבית) • יום טרומן (מיזורי) • ערב חג המולד (קנטקי, קרוליינה הצפונית) • יום מיזורי (מיזורי) • יום מרילנד (מרילנד) • יום נבדה (נבדה) • יום סיווארד (אלסקה) • יום קמהמה (הוואי) • יום קרב בנינגטון (ורמונט) • יום רוזה פארקס (קליפורניה) • יום רונלד רייגן (קליפורניה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551112005171  LCCN: sh85145392 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקס השאת המשואות ביום הזיכרון לשואה ולגבורה

ניצולת השואה חסיה בורנשטיין בילצקי מדליקה משואה בטקס בשנת 2006
טקס השאת המשואות ביום הזיכרון לשואה ולגבורה הוא טקס שנתי רשמי המתקיים בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ברחבת גטו ורשה שביד ושם. טקס זה פותח את אירועי יום השואה השנתי בישראל, והוא נערך במעמד נשיא המדינה ורעייתו, ראש הממשלה ורעייתו, יושב ראש הכנסת ורעייתו, ניצולי שואה ובני הדור השני. הטקס כולל נשיאת נאומים, ביניהם של הנשיא וראש הממשלה, הדלקת שש משואות בידי ניצולי השואה להנצחת זכר השואה, לזכר ששת מיליוני הנספים, וכן קריאת קטעי קריאה, שירים, אמירת קדיש ואל מלא רחמים וקריאת פרק תהילים.
מאז שנת 1995 הופקו סרטים קצרים המתעדים את סיפורם של מדליקי המשואות. בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בישראל, הטקס בוצע במתכונת מצומצמת ללא קהל וללא הדלקת המשואות על ידי הניצולים.
מדליקי משואות בולטים

1993 – ויטקה קובנר
1995 – יהודית ארנון, יבסיי ויינרוב
1996 – רפאל בלומנפלד, דוד פור
1997 – פרץ הוכמן, דוד ברגמן
1998 – ויולה טורק, יוסף עופר (הרש)
1999 – דניאל אבידר, חיים רוט
2000 – פליקס זנדמן
2003 – ראובן דפני, הלה רופאייזן-שיפר, יורק פלונסקי
2005 – מיליה פלזנשטיין
2006 – חסיה בורנשטיין בילצקי, אורי חנוך
2007 – יעקב הולנדר, דוד גור
2008 – צביקה אונגר, נעמי שדמי, אסתר סמואל-כהן
2009 – שמעון גרינהויז
2010 – ברוך שוב, יעקב צים
2011 – אברהם אביאל, יוסי חן, אנדריי קלראשו
2012 – בת-שבע דגן, אנטולי רובין
2014 – אשר אוד, דיטה קראוס
2015 – אברהם הרשלום
2017 – משה העליון
2018 – שמואל בוגלר, ראול טייטלבאום
2019 – יהודה מימון
2020 – יהודה בייליס
2022 – צבי גיל
הערות שוליים

↑  ארכיון סרטי מדליקי המשואות, באתר יד ושם
↑  יובל בגנו, משה כהן, ‏ערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה: העצרת הממלכתית נערכה ביד ושם, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2020
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Johann Sigismund, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen;‏ 8 בנובמבר 1572 – 23 בדצמבר 1619), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1608–1619, ודוכס פרוסיה בין השנים 1618–1619.
ביוגרפיה

יוהאן זיגיסמונד נולד ב-8 בנובמבר 1572 בהאלה ליואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולקתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, בתו של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין.
בשנת 1594 התחתן יוהאן זיגיסמונד עם אנה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, שהייתה אמורה לרשת את נחלות אביה לאחר מותו, מכיוון שלא היו לו בנים. בשנת 1608 מת אביו יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויוהאן זיגיסמונד עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה וסאל של מלך פולין, נשבע יוהאן זיגיסמונד בשנת 1611 אמונים לזיגמונט השלישי, מלך פולין.
בשנת 1613 המיר יוהאן זיגיסמונד את דתו מלותרניזם לקלוויניזם, אך לאחר התנגדויות רבות ברחבי הנסיכות, ואפילו מצד אשתו, הכיר יוהאן זיגיסמונד בשנת 1615 בשתי הדתות כחוקיות במדינה. בשנת 1614 קיבל יוהאן זיגיסמונד באמנת קסנטן קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג, בעוד יריבו וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג קיבל את דוכסויות יוליך וברג, ובשנת 1618 ירש מחמיו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה את דוכסות פרוסיה.
ב-23 בדצמבר 1619 מת יוהאן זיגיסמונד בברלין, ובמקומו עלה לשלטון בנו גאורג וילהלם.
משפחתו

בשנת 1594 התחתן יוהאן זיגיסמונד עם אנה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1595–1640)
אנה סופיה מברנדנבורג (1598–1659)
מריה אלאונורה מברנדנבורג (1599–1655)
קתרינה מברנדנבורג (1602–1644)
יואכים זיגיסמונד מברנדנבורג (1603–1625)
אגנס מברנדנבורג (1606–1607)
יוהאן פרידריך מברנדנבורג (1607–1608
אלברכט כריסטיאן מברנדנבורג (1609)
הערות שוליים

↑  דוכסות פרוסיה הייתה חלק מממלכת פולין באותה תקופה, ויוהאן זיגיסמונד היה העוצר שלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434157705171  PLWABN: 9810583233705606  BnF: cb13496662s (data)  GND: 117677337  ISNI: 0000 0001 1702 2546  LCCN: nr97037358  NTA: 298088088  SUDOC: 162373597  VIAF: 122089820   WorldCat (עם VIAF): 122089820
יוסיפ לוציץ'

| --- | --- |

יוסיפ לוציץ'
 לידה:  26 באפריל 1957 (בן 67) פוסבסקי פודגאצ'י, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  קרואטיה 
 השתייכות:   צבא קרואטיה
 תקופת הפעילות:  1990–2011 (כ־21 שנים)
 דרגה:   גנרל זוברה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של קרואטיה
 עיטורים
 מסדר אנטה סטארצ'ביץ'  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
יוסיפ לוציץ' (בקרואטית: Josip Lucić;‏ נולד ב-26 באפריל 1957) הוא גנרל קרואטי בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 2002–2011.
ביוגרפיה

לוציץ' נולד ב-26 באפריל 1957 בפוסבסקי פודגאצ'י. לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה, הוא התגייס לצבא קרואטיה. הוא השתתף בארגונו והקמתו של הצבא הקרואטי, ובין דצמבר 1991 לאפריל 1992, כיהן כעוזר ראש המטה הכללי הקרואטי. לאחר מכן כיהן כמפקד המחוז הצבאי אוסייק עד יוני של אותה שנה. לאחר מכן מונה לראש מנהל כוח האדם במשרד ההגנה. בדצמבר של אותה שנה מונה למפקח הצבא. בפברואר 1996 מונה למפקד האקדמיה הצבאית "פטר זרינסקי". ב-20 באוקטובר 2000 הוא מונה לסגן הרמטכ"ל.
ב-30 בדצמבר 2002 הוא מונה לרמטכ"ל. הוא כיהן בתפקיד קדנציה אחת עד 16 בינואר 2008. לאחר מכן מונה סלאבקו באריץ' לממלא מקום הרמטכ"ל עד שיימצא מחליף קבוע. ממשלת קרואטיה והנשיא לא הצליחו למצוא מועמד מתאים, ולפיכך, ב-28 בפברואר הוא חזר לקדנציה שנייה בתפקיד. הוא היחיד בתולדות התפקיד, שכיהן בו שתי קדנציות. ב-1 במרץ 2011, הוא סיים את הקדנציה השנייה שלו ועזב את הצבא.
טרויה (עיר באיטליה)

| --- | --- |
סמל טרויהסמל טרויה

קתדרלת טרויה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פוליה פוליה
 נפה:  פוג'ה
 ראש העיר:  אדוארדו בצ'יה
 שטח:  167.22 קמ"ר
 גובה:  439 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  6,689 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  43 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  41°22′0″N 15°18′0″E﻿ / ﻿41.36667°N 15.30000°E﻿ / 41.36667; 15.30000
 אזור זמן:  UTC +1
 www.comune.troia.fg.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןטרויה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןטרויה(למפת פוליה רגילה) בארי טאראנטו פוג'ה אנדריה בארלטה לצ'ה ברינדיזי מול. קמפניה בזיליקטה קלבריה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים האדריאטיטרויה(למפת פוליה מוגדלת) בארי טאראנטו פוג'ה אנדריה בארלטה לצ'ה ברינדיזי מול. קמפניה בזיליקטה קלבריה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים האדריאטיטרויה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרויה (באיטלקית: Troia) היא עיר וקומונה בנפת פוג'ה שבאיטליה.
היסטוריה

בעת העתיקה היא נקראה איקאי (Aecae), היא נזכרת לראשונה במהלך המלחמה הפונית השנייה בקשר לפעולות צבאיות בין חניבעל ברקה לפאביוס מאקסימוס בשנת 217 לפנה"ס. בשנת 216 לפנה"ס, בעקבות קרב קאנאי, הצטרפה העיר לברית עם חניבעל, אולם בשנת 214 לפנה"ס נלכדה חזרה בידי הרומאים. תיאור העיר בידי פליניוס הזקן מאשש את הסברה שטרויה הוקמה בתחיל המאה ה-11 על חורבות איקאי העתיקה.
בשנת 1018 העיר בוצרה בידי המצביא הביזנטי באזיל ביוננס. היא נחשבה לעיר אסטרטגית שהגנה על פוליה מפשיטות הנורמנים. העיר הייתה נצורה מספר פעמים בידי היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. העיר התבלטה גם במהלך מלחמות איחוד איטליה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562584605171  BnF: cb12385459k (data)  GND: 4225909-5  LCCN: n86098115  VIAF: 150181342   WorldCat (עם VIAF): 150181342
יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ

יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Johanna Elisabeth von Schleswig-Holstein-Gottorf; ‏24 באוקטובר 1712 - 30 במאי 1760), הייתה אמה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
ביוגרפיה

יוהנה אליזבת נולדה ב-24 באוקטובר 1712 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ולאלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ.
ב-8 בנובמבר 1727 התחתנה יוהנה אליזבת עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, שהיה גנרל בצבא הפרוסי, ושירת תחת פרידריך ולהלם הראשון, מלך בפרוסיה. לאחר נישואיהם התגוררו השניים בשטטין, ונולדו להם 5 ילדים.
בשנת 1744 נסעה יוהנה אליזבת עם בתה סופיה אוגוסטה פרדריקה, נסיכת אנהלט-צרבסט לרוסיה, על פי הזמנתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה, וב-21 באוגוסט 1745 התחתנה בתה עם קרל פטר אולריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, אחיינה של יליזבטה. לאחר הנישואים הואשמה יוהנה אליזבת בקשירת קשר נגד הקיסרית, עקב קשריה עם הרוזן בקי, ומשום כך נאלצה לחזור לגרמניה.
בשנת 1747 מת בעלה כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ויוהנה אליזבת מונתה לעוצרת בשם בנה פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1750 עברה יוהנה אליזבת להתגורר בארמון דורנבורג על האלבה, ובשנת 1751 הוכתר אחיה אדולף פרידריך למלך שוודיה. בשנת 1758 ברחה יוהנה אליזבת עם משפחתה לצרפת בעקבות מלחמת שבע השנים, וב-30 במאי 1760 מתה יוהנה אליזבת בפריז.
משפחתה

ב-8 בנובמבר 1727 התחתנה יוהנה אליזבת עם כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה (1729–1796)
וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט (1730–1742)
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1734–1793)
אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1736)
אליזבת, נסיכת אנהלט-צרבסט (1742–1745)
טקס המפתחות

שחזור של הטקס בגיברלטר
טקסים הידועים כטקס המפתחות (באנגלית: Ceremony of the Keys) נערכים בכמה מקומות בממלכה המאוחדת: לונדון, אדינבורו וגיברלטר.
לונדון

הטקס הלונדוני הוא ככל הנראה הידוע ביותר. טקס זה נערך בכל לילה במצודת לונדון, ככל הנראה מאז המאה ה-14. בשעה 21:53 בדיוק נפגשים מפקד שומרי המצודה (לבוש במעיל טיודורי) ומשמר ליווי צבאי שמורכב מחברי משמר מצודת לונדון. מפקד השומרים ו"תצפיתן" שנבחר מקרב החיילים נועלים את השערים הראשיים של המצודה. עם חזרתם במורד ווטר ליין הם נעצרים על ידי זקיף ונדרשים לזהות את עצמם:
זקיף: מי זה מגיע מהכניסה?
מפקד השומרים: המפתחות.
זקיף: איזה מפתחות?
מפקד השומרים: המפתחות של המלך צ'ארלס (מזהה את המפתחות כשייכים למונרך הבריטי הנוכחי).
זקיף: עברו, מפתחות המלך צ'ארלס. הכל תקין.
לאחר מכן המשלחת עוברת דרך קשת מגדל הדמים ונכנסת למצודה, ונעצרת בתחתית מדרגות ברודווק. בראש המדרגות, לפי פקודה של הקצין המפקד שלהם, שומרי המצודה מציגים את סמליהם והמפקד שלהם מרים את כובעו ומכריז:
מפקד השומרים: אלוהים, נצור את המלך צ'ארלס.
שומרים: אמן!
לאחר מכן לוקח מפקד השומרים את המפתחות לבית המלכה שבו הם נשמרים, ולאחר מכן מושמעת מנגינת המוצב האחרון.
אדינבורו

טקס מפתחות נערך גם בארמון הולירוד, בתחילת חופשתו בת השבוע של המונרך במקום, שמתרחשת ביולי. לאחר הגעת המונרך נערך טקס בחצר הקדמית שבו הוא מקבל באופן סמלי את מפתחות העיר אדינבורו מהלורד פרובוסט. לאחר מכן מחזיר המונרך את המפתחות, ומכריז ”אני מחזיק את המפתחות האלה, תוך שכנוע מוחלט שלא ניתן להפקידם בידיים יותר טובות מאלה של הלורד פרובוסט והיועצים של עירי הטובה אדינבורו”.
גיברלטר

טקס המפתחות בגיברלטר הוא אירוע המשחזר את הטקס העתיק שבו ננעלו השערים המובילים אל העיר העתיקה ואל המחנה הצבאי.
במאה ה-18 ובמאה ה-19 הגיעו מי הים עד לחומות, והיו ארבעה שערים שדרכם ניתן היה להיכנס לעיר. כל אחד מן השערים האלה ננעל על ידי מפתח ייחודי. מקורו של הטקס הוא בתקופת המצור הגדול על גיברלטר, שהחל ב-1779 כאשר חיילים צרפתים וספרדים ניסו לכבוש את המקום. המפתחות נשמרו על ידי מושל גיברלטר, שהיה נותן אותם לסמל הנמל בכל יום בשעת השקיעה, על מנת שניתן יהיה לנעול את השערים. סמל השער, ליווי של חיילים חמושים, חליל ותופים היו צועדים לכל אחד מהשערים. הם היו נעצרים על ידי זקיף בכל אחד מן השערים, והמשפטים שנאמרו היו זהים לאלה שנאמרו בטקס במצודת לונדון. לאחר שכל השערים ננעלו הוחזרו המפתחות למעונו של המושל. סמל הנמל היה אוסף את המפתחות בבוקר על מנת לפתוח את הכניסות לעיר.
הטקס נערך מחדש ב-1933, וכיום הוא מבוצע פעמיים בשנה (באפריל ובאוקטובר) על ידי רגימנט גיברלטר המלכותי ויחידות ולהקות אורחות בריטיות. בגרסה המודרנית של הטקס המושל מעביר את המפתחות לסמל הנמל לאחר יריית הרובה בשעת השקיעה. סמל הנמל, המלווה על ידי משמר חמוש, צועד על מנת לנעול באופן סמלי את שערי מצודת גיברלטר בלילה, ולאחר מכן מחזיר את המפתחות למושל. גם משלחת זו מלווה על ידי תופים וחלילים, על מנת להזהיר זרים כי עליהם לעזוב את המושבה לפני שהשערים ייסגרו. הטקס נערך רק באחד מארבעת השערים. במהלך ארוחות ערב רשמיות בבית המושל מוכנסים המפתחות במהלך הארוחה על ידי סמל הנמל, שנותן אותם למושל ומכריז כי המצודה נעולה ובטוחה. לאחר מכן מונחים המפתחות על כרית שנמצאת על השולחן, ונותרים עליה עד סוף הארוחה.
יאללה! יאללה!

| --- | --- |

 בימוי:  יוסף פארס
 הופק בידי:  אנה אנתוני
 תסריט:  יוסף פארס
 עריכה:  מיכל לסצ'ילווסקי, Andreas Jonsson 
 שחקנים ראשיים:  פארס פארס, טורקל פטרסון, טובה נובוטני, לילה פורקארים
 מוזיקה:  דניאל למה
 צילום:  Aril Wretblad 
 מדינה:  שוודיה
 חברת הפקה:  Memfis Film, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  Lucky Red Distribuzione, דיסני+, HBO Max 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 2000
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  שוודית, ערבית
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
יאללה! יאללה! (בשוודית: !Jalla‏ !Jalla) הוא סרט קולנוע קומי משנת 2000. זהו סרט הביכורים של הבמאי השוודי ממוצא לבנוני יוסף פארס. הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית תגלית השנה לשנת 2001, וכן היה המועמד השוודי לפרס אוסקר בשנת 2002, אך לא נמנה עם חמשת המועמדים הסופיים.
הסרט הופק בתקציב דל, וחלקו צולם במצלמת וידאו. אחיו של פארס, פארס פארס, משחק בתפקיד הראשי, ואביהם וסבתם, שאינם שחקנים מקצועיים, משתתפים אף הם בסרט, בתפקיד אביו וסבתו של רורו, הדמות הראשית.
עלילה

רורו (פארס פארס) ומונס (טורקל פטרסון) הם חברים טובים העובדים יחד בעבודות גינון, ניקיון ותחזוקה בפארק. חברתו השוודית של רורו, ליסה (טובה נובוטני) מעוניינת שהוא יציג אותה בפני משפחתו, אך הוא חושש מתגובת המשפחה הלבנונית המסורתית שלו. בסופו של דבר הוא מתרצה, אך כשהם מגיעים לביתו, הוא מגלה כי היא מלאה בבני משפחה ואורחים העוסקים בתכנון חתונתו עם יסמין (לילה פורקארים), צעירה לבנונית אותה הם מעוניינים לשדך לו. יסמין עצמה אף היא אינה מעוניינת בנישואים אלה, שמהווים עבור משפחתה תנאי לכך שתישאר בשוודיה ולא תחזור ללבנון, אך השניים מסכימים להעמיד פנים שהם עוסקים בתכנון הנישואין. בינתיים, מנסה רורו להפיס את דעתה של ליסה. במקביל לאירועים אלו, מנסה מונס לפתור את בעיית האימפוטנציה ממנה הוא סובל, אך מתוך בושה אינו פונה לרופא.
שמו של הסרט מרמז על הלחץ של המשפחות לנישואים.
יוחנן פלסנר

יוחנן פלסנר (נולד ב-17 בינואר 1972) הוא נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה החל משנת 2014, לשעבר חבר הכנסת מטעם סיעת קדימה ומנכ"ל המפלגה.
ביוגרפיה

פלסנר נולד באנגליה וגדל בירושלים. הוא בנם של חוקרת התקשורת פרופ' תמר ליבס, ואולריק פלסנר, אדריכל ישראלי ממוצא נוצרי-דני, נצר למשפחת כמרים.
פלסנר למד בבית הספר הניסויי ירושלים, היה שחיין מקצועי מגיל 9 ועם גיוסו לצה"ל, שירת בסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות של חטיבת הצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם תום המסלול יצא לקורס קצינים, ובסיומו שב לסיירת מטכ"ל כמפקד צוות.
לאחר שחרורו מצה"ל החל בלימודים לתואר ראשון בכלכלה והשתתף ב"תוכנית אמירים למצטיינים" באוניברסיטה העברית. את לימודיו סיים בהצטיינות. במהלך הלימודים, בין 1995 ל-1996, שימש כעוזרו של נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה. בהמשך, השלים תואר שני מבית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד, במסלול שכלל התמחות בכלכלה פוליטית ובלימודי ביטחון. במהלך שהותו בארצות הברית, עסק החל משנת 2001 בפעילות הסברתית מטעם הקונסוליה הישראלית בבוסטון ובייעוץ אסטרטגי.
בשנת 2004 מונה ליועץ חיצוני לראש המכון לחשיבה אסטרטגית במשרד ההגנה האמריקני, אנדי מרשל.
בשנת 2005 מונה לראש תחום פרויקטים מיוחדים במשרד ראש הממשלה, ושקד על גיבוש רפורמה במשטרה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-32 ברשימת קדימה. המפלגה זכתה ב-29 מנדטים, והוא נותר מחוץ לכנסת. זמן קצר אחר כך, ביוני 2006, מונה למנכ"ל המפלגה. כמנכ"ל, עסק בביסוס התשתית הארגונית של המפלגה, שהוקמה פחות משנה קודם לכך, ובהקמת סניפיה ומוסדותיה השונים.
ב-25 בספטמבר 2007 הגיש חבר הכנסת שלמה ברזניץ את התפטרותו, ופלסנר נכנס לכנסת במקומו. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-18 ברשימת קדימה, ונבחר מחדש לכנסת. היה חבר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת חוקה, חוק ומשפט, ועמד בראש הצוות לבחינת יישום חוק טל. כחבר הכנסת יזם, יחד עם דוד רותם, תיקון לחוק העונשין, המחמיר את הענישה בעבירות של תקיפת שוטר ותקיפת עובד ציבור, הוא גם יזם תיקון לחוק המים המחייב התקנת חסכמים במבני ציבור.
לאחר המשט לעזה תקף מעל בימת הכנסת את חברת הכנסת חנין זועבי, ובעקבות שימוש שעשה בפריטים אישיים מתוך הביוגרפיה של ח"כ זועבי, ספג ביקורת מצד האגודה לזכויות האזרח וגורמים נוספים, שטענו כי בדבריו גילה שוביניזם.
בשנת 2012 מונה לראש "הוועדה לקידום השוויון בנטל", שנודעה בציבור בשם "ועדת פלסנר". חרף החלטתו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפרק את הוועדה בעקבות פרישת אחדים מחבריה, הציג פלסנר דו"ח משלו שהתבסס על טיוטת הדו"ח של הוועדה.
פלסנר הוצב במקום השלישי ברשימת קדימה לכנסת ה-19 ולא נבחר לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה בשני מנדטים בלבד. לאחר התפטרותו של ישראל חסון, ביקש לוותר על מקומו ברשימת קדימה ולא להיכנס לכנסת. במקום חסון נכנס יובל צלנר.
במרץ 2014 מונה לנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה.
חיים אישיים

פלסנר מתחרה בשחייה מגיל תשע, וזכה מספר פעמים באליפות ישראל לגילאים ובאליפויות המאסטרס, תחת הדרכתו של המאמן האולימפי מנו מאי. כיום הוא עדיין משמש שחיין מאסטרס פעיל.
פלסנר מתגורר בהוד השרון. היה נשוי לעו"ד מתת פלסנר ולהם שתי בנות מנישואים אלה. נישא בשנית לשמרית ולו שלושה ילדים מנישואים אלו.
הערות שוליים

↑  נעמה לנסקי, מלך הג'ונגל, באתר הארץ, 2 באפריל 2008
↑  ינון מגל, "הרגע ההוא של הפחד", ידיעות אחרונות המוסף לשבת, 19 בפברואר 2010, עמ' 17
↑  אמנון מרנדה, ח"כ ברזניץ התפטר, מנכ"ל קדימה ימונה במקומו, באתר ynet, 25 בספטמבר 2007
↑  אמנון מרנדה, הח"כים נגד זועבי: מהומה, קללות וכמעט מכות, באתר ynet, 2 ביוני 2010
↑  אטילה שומפלבי ומורן אזולאי, ממשלה במשבר: נתניהו פירק את ועדת פלסנר, באתר ynet, 2 ביולי 2012
↑  יוחנן פלסנר נבחר לנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה, באתר nrg‏, 19 במרץ 2014
↑  טל שניידר, ‏ישר כמו פלסנר, באתר ‏מאקו‏, 5 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372870205171  VIAF: 3897150943148426760000   WorldCat (עם VIAF): 3897150943148426760000 
נשיא המדינה ראובן ריבלין מקבל את "מדד הדמוקרטיה הישראלית" לשנת 2017, מידיו של יוחנן פלסנר
יואל אלון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1935 (בן 89) אויפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה, ישראל 
 תפקיד:  שגריר ישראל בהונגריה (1994–2000)  שגריר ישראל בנורווגיה (1990–1994) 
 
יואל אלון (במקור קארוי בריכטה, בהונגרית: Brichta Károly; אויפשט, 5 בינואר 1935) הוא דיפלומט ישראלי ממוצא הונגרי, ניצול שואה אחד מהילדים של ניסויי מנגלה בתאומים שהיה בין השנים 1990–1994 שגריר ישראל בנורווגיה ולאחר מכן בהונגריה.
קורות חיים

קארוי בריכטה נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר לאסלו בריכטה ושל מרגיט בלאשה. כשהחלה רדיפת היהודים המוגברת בהונגריה ב-1938 עם פרסום החוק היהודי הראשון, הוא ואחיו אנדראש היו רק בני שלוש. לאחר מכן פורסמו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי וב-1944 נכנס הוורמכט לממלכת הונגריה משתפת הפעולה עם הנאצים (מבצע מרגרטה). הוא ומשפחתו גורשו לאושוויץ-בירקנאו (עם אחיו התאום ואמו). עם הגעתם לבירקנאו, אנדראש (לימים מוטי אלון) וקארוי (יואל) הופרדו מאמם ונשלחו אל בלוק 15 שבו יוזף מנגלה היה מבצע את הניסויים הרפואיים שלו בתאומים. נחסך מהם המוות הוודאי שחיכה לכל ילד אחר בגילם שהגיע למחנה ההשמדה. לאנדראש ולקארוי היה מזל יחסית. הניסויים שבוצעו בהם לא היו חמורים כמו אלה שבוצעו על תאומים אחרים. כך הפכו חייהם לשגרה מוגנת יחסית של משחקים שהופרעו מדי פעם על ידי בדיקות דם ומדידות. התאומים בניסויים אצל מנגלה הוזנו טוב יותר כדי לשמור יחסית על רווחתם הפיזית. כך עשו גם לאנדראש ולקארוי והם הצליחו לשרוד.
בתחילת מאי 1945 יכלה המשפחה לחזור להונגריה. גם אביו שרד את השואה, לאחר שברח משירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) והסתתר עד תום המלחמה. באוגוסט 1945 עזבה המשפחה את הונגריה באופן בלתי חוקי, ובשנת 1949 הפליגו לישראל מהעיר בארי באיטליה.
באוניברסיטה למד יואל היסטוריה, ספרות אנגלית ומדע המדינה. הוא עבד זמן מה גם כעיתונאי. בשנת 1961 הגיש בקשה לבחינה במשרד החוץ, אותו עבר בהצלחה. בין 1961 לבין 1963 היה צוער. יואל אלון היה בין 1990 ל-1994 שגריר ישראל בנורווגיה (בתקופת כהונתו נחתמו הסכמי אוסלו), ולאחר מכן הפך מ-1994 לשגריר ישראל בהונגריה.
שגרירי ישראל בנורווגיה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם יחיאל יטיב | יואל אלון 1990–1994 | הבא מיכאל שילוח |
פרסים והוקרה

אזרחות כבוד של אויפשט (1998)
הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות ההונגרי (1999)
לקריאה נוספת

שבת אונליין
שיחה עם השגריר יואל אלון
"András and Károly Brichta". candlesholocaustmuseum.org. נבדק ב-2021-04-06.
ראו גם

לקסיקון אויפשט. נשיא ועדת המערכת: לאיוש שיפוש, עורך ראשי: לאסלו הירמן. אויפשט, עיריית אויפשט הוצאת קושוט, 2002.
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 98/1934. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-04-06.
↑  Újpest díjazottjai
יואל אבן שועיב

| --- | --- |
 לידה:  1455 ה'רט"ו
 פטירה:  1510 (בגיל 55 בערך) ה'ר"ע
 מקום פעילות:  אראגון ונווארה שספרד
 תחומי עיסוק:  דרשנות
 חיבוריו:  פירוש על מגילת איכה נורא תהילות עולת שבת
 
רבי יואל אִבְּן שׁוּעֵיב (1455, ה'רט"ו– 1510, ה'ר"ע) היה רב ודרשן באזורים אראגון ונווארה שבספרד בתקופה שלפני הגירוש.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא מופיע על חייו לאחר הגירוש.
את פעילותו החל באראגון, שם לימד תורה ועסק בדרשנות. לאחר מכן התגורר משך תקופה ארוכה בטודלה שבנווארה. זמן קצר לפני גירוש ספרד התגורר בסרגוסה.
כפי הניכר מכתביו, מלבד בקיאותו בתורה, היה רבי יואל בקי גם במדעים כלליים, אותם הוא מחבר לדרשותיו. כמו כן, ניכר מכתביו כי הוא ביטא יחס שלילי לאנוסים, והוא ראה אותם כמשומדים על פי ההלכה. ביקורתו זאת על האנוסים, גרמה לאנוסים רבים לשוב בגלוי ליהדותם.
היה מהראשונים שעסקו בתורת הדרשנות: על מבנה הדרשה, תוכנה והגשתה. בספרו "עולת שבת" הוא מדגיש את חשיבות הדרשה הנאמרת בבית הכנסת, ומציין כי עליה להיות קלה ופשוטה, ושעליה להיות מעשית ותועלתית עבור השומע.
ביוגרפיה > מפסקיו

בין פסקיו, מובא בשמו כי המאחר לבית הכנסת ונצרך לדלג על חלק מפסוקי דזמרה, אינו צריך להשלימם אחר התפילה, שכן תפקידם הוא לכרות את הקוצים ולפנות את הדרך לעליית התפילה, וכבר תיקנו זאת הציבור.
ביוגרפיה > משפחתו

אחיו רבי יהושע - דרשן ממגורשי ספרד. התיישב בסלוניקי. דרשותיו נדפסו בקושטא רפ"ג. חיבר גם פירוש למגילת שיר השירים על פי קבלה
בנו רבי שמואל (נפטר בכ"ב בתמוז ה'רפ"ח) - מרבני סלוניקי. חידושיו נדפסו בפירושו של אביו על מגילת איכה
ספריו

עולת שבת - דרשות שהיה מוסר מדי שבת, על פרשיות השבוע, חובר בשנת ה'רכ"ט ונדפס בוונציה של"ז
פירוש על מגילת איכה, חובר בשנת ה'רמ"ה ונדפס לראשונה בסלוניקי רפ"א; נדפס שוב בתוך קובץ קול בוכים, יחד עם ספר הזוהר למגילת איכה, ופירושו של רבי אברהם גאלנטי, ונציה שמ"ט.
נורא תהלות - פירוש על ספר תהלים, חובר בשנת ה'רמ"ט ונדפס בסלוניקי שכ"ט
מתוך ספרים המצטטים את רבי יואל, ניכר כי הוא כתב ספרים נוספים שאבדו. ביניהם: דורש טוב על התורה וספר ישעיהו, עין משפט על ספר איוב ושקל טוב על מסכת אבות.