stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הלל (מושב)
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ישובי הגליל העליון מקדמים בברכות את ח. ויצמן, דבר, 20 בדצמבר 1944
↑  ראשון לציון, דבר, 25 ביולי 1935
↑  ארגון להתישבות על יסוד משק משותף, דבר, 12 באפריל 1936
↑  ש.א., בית הלל, דבר, 23 באפריל 1941
↑  בנתיב חדש, דבר, 14 בפברואר 1939
↑  בחבל דן בצפון עוד יישוב עברי חדש, דבר, 5 במאי 1939
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, כרך א', עמוד 101
↑  לקראת קץ המנדט, עמ' 101, הערה 4
↑  נקודת יישוב חדשה במצודת אוסישקין, הצופה, 4 בינואר 1940
↑  יישוב חדש בחבל דן, דבר, 9 בינואר 1940
↑  בית הלל, דבר, 23 באפריל 1941
↑  לאזאזה, דבר, 17 בפברואר 1941
↑  מרדכי אשל, מצבת השומר יהודה סנדלר ב"בית הלל"
↑  בית הלל, דבר, 20 באפריל 1941
↑  ועדת השמות על ידי הקהק"ל, בית הלל, דבר, 16 במרץ 1941
↑  ברכה חבס, יישוב מקופח, דבר, 27 במאי 1942
↑  מ. בן יצחק, מכתב מעמק החולה, דבר, 14 בספטמבר 1944
↑  טלפונים לגליל העליון, דבר, 7 בספטמבר 1945
↑  נפתחה מחלבה לגליל העליון בבית הלל, דבר, 28 באוקטובר 1947
↑  ברכה חבס, תל עזאזיאת מקרוב, דבר, 27 באוגוסט 1948
↑  הבו פטיש לסדן של הגליל, דבר, 14 באוקטובר 1949
↑  מושבי העובדים בעמק החולה ישוקמו מחדש, דבר, 28 בספטמבר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588165205171  VIAF: 125148570759124312643   WorldCat (עם VIAF): 125148570759124312643 
מבט על המושב מצוק מנרה
בית הכנסת טמפל (פשמישל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, מבנה לשעבר 
 מיקום:  פשמישל 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1886
 תאריך פתיחה רשמי:  1886 
 תאריך פירוק:  1956
 סגנון אדריכלי:  רומנסק
 קואורדינטות:  49°47′02″N 22°46′16″E﻿ / ﻿49.784°N 22.771°E﻿ / 49.784; 22.771
 he
 
בית הכנסת "טמפל" (בפולנית: Synagoga Tempel w Przemyślu) היה אחד ממספר בתי כנסת בפשמישל (Przemyśl) שבפולין.
היסטוריה

בית הכנסת טמפל עמד ברחוב יגלונסקה (Jagiellonska), ליד הנהר סן. הוא נחנך ב-18 בספטמבר 1890. מבנה הלבנים המסיבי נבנה בסגנון רומנסק, ובסגנון אדריכלי פופולרי בו נבנו בתי כנסת במאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים. הוא תוכנן על ידי האדריכל סטניסלב מאיירסקי (1872–1926), בוגר בית הספר הפוליטכני בלבוב. התפילות התקיימו בחלקן בפולנית ולטמפל היה עוגב. בניגוד לבתי כנסת רפורמיים במאה העשרים, בטמפל הייתה גלריה נפרדת לנשים, בעוד גברים ישבו בקומה הראשונה.
בספטמבר 1939, בעת הפלישה הנאצית, נשרף בית הכנסת "הטמפל" על ידי הפולשים הנאצים.
בשנת 1956 נהרסו שרידי בית הכנסת.
תמונות

http://przemysl.blogspot.com/2008/12/architecture-of-tempel-and-new.html
https://web.archive.org/web/20081203005600/http://www.shtetlinks.jewishgen.org/Przemysl/photos/show_sygag.shtml
בית הכנסת טמפל בפשמישל באתר השטעטל הווירטואלי
ראו גם

בית הכנסת הישן בפשמישל
הערות שוליים

↑  Architecture of the Tempel and the New Synagogues
↑  http://www.shtetlinks.jewishgen.org/Przemysl/sygagogues.htm#tempel
↑  הטמפל עולה בלהבות בספטמבר 1939 בעת כיבוש פשמישל בידי הנאצים, באתר יד ושם
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המדינה של מדינת ורמונט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קפיטול 
 מיקום:  מונטפלייר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1833
 תאריך פתיחה רשמי:  1838 
 אדריכל:  תומאס סילוויי 
 סגנון אדריכלי:  התחייה היוונית 
 קואורדינטות:  44°15′45″N 72°34′50″W﻿ / ﻿44.2625°N 72.580555555556°W﻿ / 44.2625; -72.580555555556
 אתר רשמי
 he
 
בית המדינה הנוכחי.
בית המדינה השני שעמד במקום - בעל הכיפה הנמוכה והפחוסה.
בית המדינה של מדינת ורמונט (באנגלית: Vermont State House) הוא מבנה הממשל (הקפיטול) ומושב האספה הכללית של מדינת ורמונט שבארצות הברית. המבנה ממוקם במונטפלייר, בירת המדינה.
המבנה הנוכחי, הבנוי בסגנון נאו קלאסי יווני הוא המבנה השלישי הממוקם באותו מיקום. המבנה תוכנן בשנת 1857 והושלם בשנת 1859.
כיפת המבנה הזהובה נראית למרחוק בכל חלקי העיר ואף מחוצה לה.
היסטוריה ותיאור המבנה > בית המדינה השני

בית המדינה השני שעמד במיקום זה תוכנן על ידי האדריכל אמי ב. יאנג שהוקם באתר בין השנים 1833–1838. מבנה זה נבנה בסגנון יווני דורי בהשראת מקדש תזאוס באתונה שביוון. המבנה בן שתי הקומות נבנה בצורת צלב, עם חזית עמודים דוריים וכיפה נמוכה. המבנה נהרס לחלוטין בשריפה שאירעה בינואר 1857.
היסטוריה ותיאור המבנה > חזית המבנה והכיפה

המבנה הנוכחי של בית המדינה תוכנן על ידי האדריכל תומאס סילווי בסגנון המזכיר את בית המדינה השני. המבנה הנוכחי ניצל את עמודי המבנה השני שעמד במיקום שניצלו, וכן חלק מאבני הגרנית של הקירות ששרדו את השריפה. כפית המבנה, בשונה מהמבנים הקודמים הייתה גבוהה, ומזכירה את כיפת קפיטול ארצות הברית בוושינגטון הבירה שנבנתה באותה עת.
בעת הקמת המבנה הנוכחי, גג המבנה והכיפה נצבעו בצבע טרקוטה אדום על מנת להזכיר לבנים. הכיפה כוסתה עלי זהב רק בראשית המאה ה-20.
בראש הכיפה ניצב בעת הקמתה פסל מעשה ידי לארקין גולדסמית' מיד המכונה "חקלאות" (למעשה מדובר בפסל המזכיר את פסליה של קרס - אלת החקלאות במיתולוגיה הרומית. הפסל הנוכחי שפוסל בשנת 1938 על ידי דוייט דווינל, המחליף את הפסל המקורי, מבוסס על העיצוב המקורי.
היסטוריה ותיאור המבנה > עיטורי המבנה

המבנה הוא מבנה דו קומתי לו אכסנדרת כניסה הבנויה בסגנון נאו קלאסי מהסדר היוני. בעולם תלויות תמונות נשיאי ארצות הברית ג'ון קלווין קולידג' וצ'סטר ארתור, שניהם ילידי ורמונט.
בניגוד למרבית מבני הקפיטול של מדינות ארצות הברית, למבנה אין רטונדה (אולם מעגלי שבראשו הכיפה), וכיפת המבנה נמצאת מעל אולם בית המחוקקים בקומה השנייה. בקומה הראשונה אולם ציבורי המעוטר בעמודים מהסדר הדורי שעל קירותיו ציטוטים של חוקת מדינת ורמונט, איתן אלן, ג'ון קלווין קולידג', ג'ורג' אייקן, וורן אוסטין ודורותי קנפילד פישר. החדר מעוטר בארבע עשרה כוכבים מוזהבים - המסמלים את היות המדינה ה-14 במספר שהצטרפה לארצות הברית.
באגף המערבי, המצוי בקומה השנייה, ממוקם משרד מושל ורמונט, אולם זהו משרד טקסי השומר על עיצובו מאז 1859. המשרד משמש את המושל רק בעת נוכחותו במבנה בזמן כינוס בית המחוקקים, ולמושל משרד נוסף בבניין סמוך המשמש אותו דרך קבע.
בקומה השנייה ממוקמים חדרי שני הבתים האספה הכללית של ורמונט ובקומה השלישית ממוקמות מרפסות המבקרים של שני חדרי הנבחרים. בניגוד לצבעי הפרלמנט הבריטי (בו הבית התחתון מעוטר בירוק וזהב, והעליון באדום וזהב), סנאט המדינה מעוטר בירוק וזהב, ואילו בית הנבחרים של המדינה (הבית התחתון) מעוטר בצבעי אדום וזהב.
מרבית הריהוט במבנה עוצב בשנת 1859. המבנה שופץ בשנות ה-80 של המאה ה-20 תוך שמירה על עיצובו המקורי.
שימושי המבנה

בית המחוקקים של ורמונט נקרא בשם "בית המדינה" ולא קפיטול (כפי שנקראים בתי המחוקקים של מרבית מדינות ארצות הברית האחרות) בשל העובדה שהמבנה משמש מרכז ציבורי לתושבי המדינה, ואף זכה לכינוי "בית העם" (the People's House). נוסף על כך שכל דיוני בית המחוקקים פתוחים לציבור הרחב, המבנה פתוח לציבור בכל עת ומשמש כמרכז תרבות. מאז הקמתו נערכו "ערבי איכרים" (Farmers Nights) - אירועי תרבות לתושבי המדינה הכוללים קונצרטים בתוך המבנה, או, בחודשי הקיץ, על מדשאת המבנה. האירועים כוללים קונצרטים של התזמורת הסמפונית ורמונט, להקות עירוניות מכל רחבי המדינה, מצעדים שונים, אירועי מחול קלאסי ומחול מודרני וכן פיקניקים מדינתיים. כמו כן נערכים במבנה בכל עת תערוכות של מלאכת יד של תושבי המדינה ותערוכות של תצלומים של התושבים.
כיפת המבנה, נתמכת בשורת עמודים בסגנון יווני דורי.
ארקדי בוריסוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1901 בוכרה, אוזבקיסטן 
 פטירה:  27 במאי 1942 (בגיל 41) 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום 
 
ארקדי בוריסוביץ' בוריסוב (ברוסית: Аркадий Борисович Борисов,‏ 13 במאי 1901 - 27 במאי 1942) היה מפקד הגיס (קורפוס) הרביעי של חיל הפרשים הסובייטי. הוא נולד בעיר בוכרה, שהיא כיום באוזבקיסטן. בתחילת דרכו הצבאית נלחם עם הבולשביקים כנגד הלבנים במהלך מלחמת האזרחים, ונגד הבסמאצ'ים (מתנגדי המשטר במרכז אסיה), ועוטר פעמיים באות מסדר הדגל האדום. ב-10 בפברואר 1938, במהלך הטיהור הגדול, הוא נעצר ונכלא ברוסטוב. הוא שוחרר בקיץ 1941, הוחזר לתפקידו הצטיין בקרבות וקיבל את עיטור הדגל האדום בפעם השלישית. במערכה על חרקוב נפל בשבי ב-27 במאי 1942 כשניסה לפרוץ את הכיתור סביב חרקוב, ובאותו יום נרצח על ידי הגרמנים.
ביוגרפיה > עד גל הטיהורים

ארקדי בוריסוביץ' בוריסוב נולד בשם אהרון שיסטר (шистер) למשפחה יהודית בעיר בוכרה. האב היה חייט (לפי גרסה אחרת, האב "עבד באיסוף") והאם הייתה רופאת שיניים. המשפחה עברה לטשקנט, שם גדל והלך לבית הספר. שיסטר (שלימים שינה את שמו ל"ארקדי בוריסוב") הפגין תכונות מנהיגות מאז ילדותו. ב-1918 הוא היה ממייסדי הקומסומול בטורקסטן (אזור היסטורי במרכז אסיה הרוסית; אוזבקיסטן, טורקמניסטן, קירגיזסטן וטג'יקיסטן של היום). שנה לאחר מכן, לאחר שסיים בית ספר תיכון, הצטרף לצבא האדום. בשנים 1918–1921 השתתף במאבק המזוין בטורקסטן עם הגופים האנטי-סובייטיים (תנועת ה"בסמאצ'י" הצבאית-פוליטית-דתית שקמה באסיה המרכזית בעקבות המהפכה של 1917) בטורקסטן. בשנת 1924 סיים את לימודיו באקדמיית הצבא האדום על שם פרוּנְזֶה, ומונה כסגן מפקד וראש המחלקה המבצעית של המחוז הצבאי של טורקסטן, בדרגת סגן ראש המטה. הוא פיקד על פלוגה מיוחדת של דיוויזיית חי"ר 3 של חטיבת חי"ר 13 במזרח בוכרה, ובשנת 1925 הוענק לו עיטור הדגל האדום על השתתפותו במאבק נגד הבסמאצ'י (אנ').
בשנים 1925–1928 פיקד על גדוד הפרשים ה-84. ב־1926 השתתף הגדוד בקרבות נגד הכנופיות של איברהים-ביי וגוראם-ביי בהרי הבאבאטאג בטג'יקיסטן; בוריסוב נפצע ושבר את רגלו בנפילה מסוס. הוא הוביל את המערכה של הגדוד במדבר קאראקום ב-1927. ב-27 במאי ביצע כוח מוטס בן 15 איש בראשותו את ההתקפה הראשונה מסוג זה בברית המועצות. נחיתת המטוסים בחולות, נחיתת הכוחות והפינוי חזרה ב-5 ביולי הסתיימו בהצלחה, ובאותה שנה קיבלו, הגדוד ובוריסוב באופן אישי, את עיטור הדגל האדום על הבסת הכנופיות של ג'ונַיִיד חאן (אנ') (מבצע זה תואר ונותח טקטית על ידו בספר שיצא לאור בהוצאה הצבאית ב-1932).
מאז נובמבר 1928 שירת במחלקה המבצעית של מפקדת הצבא האדום, שם עסק בנושאי ארגון של שירות הפרשים ופרסם שני ספרים בנושאי גאוגרפיה והיסטוריה צבאית וכן מספר מאמרים צבאיים.
בשנים 1930–1937 שימש כראש המטה של מסדר הפרשים המיוחד הראשון על שם לנין בחטיבת הדגל האדום על שם סטלין. ב־28 בנובמבר 1935 הוענקה לו דרגת מפקד בריגדה (חטיבה).
ביוגרפיה > בתקופת הטיהורים הגדולים

למרות כישוריו הגבוהים, הישגיו המרשימים בפיקוד ובעבודת המטה, דבקותו ומסירותו למדינה הסובייטית ולמפלגה, לא נמלט גם בוריסוב מחשדות והאשמות מופרכות שהועלו נגדו בראשית 1937. בהתחלה גורש, ללא שימוע, משורות המפלגה הקומוניסטית. תחילה, ב-7 באפריל 1937 פנה לקומוניסטים, עמיתיו בשירות, בבקשה להשיבו למפלגה, וכתב: " החיים מחוץ למפלגה לא יעלו על הדעת עבורי". כשלא נענה, פנה ב-2 ביוני של אותה שנה, מהעיר ארמביר (מקום השירות), לקומיסר ההגנה של ברית המועצות, המרשל וורושילוב, בבקשה שיתערב למען החזרתו לשורות המפלגה, בהתחשב בעברו ובדבקותו בערכי המפלגה. אם כתוצאה ממכתבו לוורושילוב, או רק בגלל הצורך הדחוף במחליף למפקד הקורפוס איבן קוסוגוב, שנעצר ב-26 במאי 1937, מונה באותו יום בוריסוב למפקד קורפוס (גיס) הקוזקים הרביעי על שם בודיוני. אך כשבוע לאחר מינויו כמפקד קורפוס פוטר מתפקידו.
הוא פנה שוב לוורושילוב וביקש, נוכח מלחמת האזרחים בספרד ועל סמך ניסיונו הרב בלוחמת הרים ולוחמת גרילה, להישלח לאחת היחידות הלוחמות כנגד הפשיסטים. התגובה היחידה לפנייתו הייתה פיטוריו מהצבא ב-28 בינואר 1938 והעברתו למילואים. ב-10 בפברואר 1938 הוא נעצר והוחזק בכלא בעיר רוסטוב. ייתכן שהמלצתו של וורושילוב הצילה אותו ממוות, כי באוגוסט 1938, בזמן שהייתו בכלא, הוצאו להורג בעוון "קשר צבאי", קודמו בתפקיד איבן קוסוגוב וגם יורשו יעקב שֶקוֹ.
ביוגרפיה > בחזית הדרום-מערבית

לנוכח איום המלחמה הקרובה והמחסור המחריף בפיקוד הגבוה בעקבות גל הטיהורים, שוחרר בוריסוב מהמעצר ב-23 בינואר 1941 והוחזר לשורות הצבא. בסוף יוני 1941, בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות הוחזרה לו דרגתו ונשלח לחזית. הוא הפך למפקד חיל הפרשים של החזית הדרום-מערבית. בוריסוב התמחה בחילוץ יחידות צבאיות מהכיתור וביצוע פריצות דרך בגזרות מסוכנות במיוחד בקו החזית. באוגוסט 1941 הוביל יחידת פרשים בלחימה ביער במסגרת הארמייה השלישית של החזית המרכזית והגיעה איתה לארמייה ה-21 של חזית בריאנסק, אך הם נהדפו על ידי האויב לחזית הדרום-מערבית והגיעו ל"כיס קייב". הוא ארגן במיומנות מבצע להוצאת יחידות מהקבוצה מהכיתור, תוך הפגנת אומץ וגבורה אישיים.
בנובמבר 1941 הועלה בוריסוב לדרגת גנרל-מיור וזכה בעיטור הדגל האדום השלישי שלו. בדצמבר השתתף חיל הפרשים בפיקודו של בוריסוב בשחרור הערים יֶלץ ויֶפרֶמוב. חודש לאחר מכן שחררה קבוצת הפרשים שלו עיר נוספת, חשובה מבחינה אסטרטגית, במחוז חרקוב. ב-23–24 במאי 1942 כותרו חיילי החזית הדרום מערבית. למרות שהחבורה של בוריסוב הצליחה לחדור מאחורי הקווים הגרמניים, זה לא הצליח לשנות את המצב. רק 22,000 מתוך 350,000 חיילים הצליחו לפרוץ את הכיתור. אנשי קבוצתו של בוריסוב נשארו בעורף הגרמני, 150 קילומטרים מקו החזית. בוריסוב הורה לקבוצתו לפרוץ. ב-27 במאי 1942, תוך כדי הניסיון לפרוץ, הוא נפל בשבי. באותו יום הוא זוהה על ידי הגרמנים כיהודי, ונורה מיד - כפי שנהגו הגרמנים בכל חייל יהודי שנפל בשבי.
בובובה

בובובה (בפולנית: Bobowa, ביידיש: באבאוו) היא עיירה בדרום פולין, על נהר ביאלה טרנובסקה, באזור ההיסטורי של פולין קטן, 18 ק"מ ממערב לגורליצה ו-83 ק"מ דרום-מזרחית לבירת המחוז קרקוב. בובובה היא מקום ייסודה של חסידות בובוב.
תולדות היישוב

בבובובה היה יישוב סלאבי מבוצר, שככל הנראה נהרס במאה ה-13, עם פלישת המונגולים למזרח אירופה. בובובה קיבלה זכויות עיר ב-1339. ב-1346 כבר הייתה בעיר כנסייה, מאוחר יותר הוקם בה בית משפט, ועד 1460 הוקמו בעיר עוד שתי כנסיות עץ.
באמצע המאה ה-16 הייתה בובובה מרכז של הרפורמציה הפרוטסטנטית. בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 עברה בובובה לשטח גליציה שבשליטת אוסטרו-הונגריה.
ב-1918 נכללה בובובה בשטח פולין, וב-1934 נשללו מבובובה זכויות העיר. ב-1939, עם פלישת גרמניה לפולין, כבשו הגרמנים את בובובה. ב-1945 כבש הצבא האדום את בובובה, והיישוב נכלל בתחומי פולין הקומוניסטית.
ב-2009 שבה וקיבלה בובובה זכויות עיר.
אתרי תיירות

בעיירה כנסייה מהמאה ה-14, ובית קברות מהמאה ה-15, מוקף בחומה בעלת מאפיינים אמנותיים שנבנתה במאה ה-17. בעיירה גם בית אחוזה מהמאה ה-17, המכונה "הטירה" בפי המקומיים. הבניין היה במשך המאה ה-17 בידי מאמיני הכנסייה היוניטריאנית, אשר שרפו את מתיהם, והטמינו אותם בכדים, אשר עד היום נמצאים בקירותיו המסיביים של הבניין. כמו כן, בעיירה בית כנסת שנבנה ב-1778.
בעיירה תעשיית תחרה ייחודית, ומאז שנת 2000 מתקיים בה פסטיבל תחרה שנתי.
יהודי בובובה > תולדות הקהילה

ב-1765 ישבו בבובובה כ-44 משפחות יהודיות, ומשפחות נוספות התגוררו בכפרים הסמוכים לעיירה. יהודי המקום התפרנסו בעיקר מרוכלות ומפונדקאות. בשנת 1893 קבע בעיירה את חצרו הרב שלמה הלברשטאם, מייסד חסידות באבוב.
בנובמבר 1918 נפגעו יהודי העיירה מפרעות של איכרי הסביבה וחיילי הצבא הכחול, ובשנות השלושים נפגעה הקהילה מהחרם הפולני על המסחר היהודי.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות ציוניות שונות, וכן תנועות הנוער "השומר הדתי" ו"ברוריה". ערב מלחמת העולם השנייה חיו בבובובה 658 יהודים.
יהודי בובובה > בשואה

בובובה נכבשה בידי הגרמנים ב-7 בספטמבר 1939. באותה עת הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים מהסביבה, ומספר תושבי המקום היהודים הגיע לכ-1,500. הפליטים הסתייעו בסניפי יס"ס וצנטוס שהוקמו בעיירה.
באוקטובר 1941 הוקם בעיירה גטו, ובמספר מקרים רצחו בו אנשי אס-אס עשרות יהודים, ובהם נכבדי הקהילה.
באוגוסט 1942 רצחו אנשי גסטפו כ-400 מיהודי הגטו ביער דוברי הסמוך. כ- 200 גברים יהודים הועברו למחנה עבודה בבייז'אנוב. יתר יהודי הגטו גורשו באותו החודש לגטו גורליצה, ומשם הועברו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
אישים מהעיר

עלי אופקי
אחד מניצולי השואה מבובובה הוא סמואל אולינר, פרופסור לפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת הומבולדט בקליפורניה וחוקר הפסיכולוגיה של האלטרואיזם כפי שהיא מתבטאת בפועלם של חסידי אומות העולם.
רבנים בני בובובה

שלמה הלברשטאם (הראשון)
בן ציון הלברשטאם
שלמה הלברשטאם (השני)
נפתלי צבי הלברשטאם
בית העלמין היהודי בבובובה
בורון טריפלואוריד

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  BF₃ 
 מספר CAS:  7637-07-2
 אנטרופיה מולרית תקנית:  254±0.05 ג'ול למול־קלווין
 
בורון טריפלואוריד הוא תרכובת אי-אורגנית המיוצגת על ידי הנוסחה BF3. הגז החריף, חסר הצבע והרעיל הזה יוצר אדים לבנים באוויר לח. זוהי חומצת לואיס שימושית ואבן בניין רב-תכליתית לתרכובות בורון אחרות.
מבנה וקישור

הגאומטריה של מולקולת בורון טריפלואוריד היא משולש מישורי. חבורת הסימטריה שלו, D3h, תואמת את התחזית של מודל VSEPR. למולקולה אין מומנט דיפול מתוקף הסימטריה הגבוהה שלה. המולקולה היא איזואלקטרונית עם אניון הקרבונט, CO3-2. בטריהלידים של בורון, BX3, אורך קשרי B–X בודדים (1.30 Å) קצרים מהצפוי לקשרים בודדים, וקיצור זה עשוי להצביע על קשר π חזק יותר של B–X בפלואוריד. הסבר קליל מזכיר את החפיפה המותרת לסימטריה של אורביטל p על אטום הבור עם השילוב בפאזה של שלושת האורביטלים p בעלי אוריינטציה דומה על אטומי פלואור. אחרים מצביעים על האופי היוני של הקשרים ב-BF3.
סינתזה

BF3 מיוצר על ידי תגובה של תחמוצות בורון עם מימן פלואוריד:
בדרך כלל ה-HF מיוצר אין סיטו מחומצה גופרתית ופלואוריט (CaF2). מדי שנה מיוצרים כ-2300–4500 טונות של בורון טריפלואוריד.
הערות שוליים

↑  Gillespie, Ronald J. (1998). "Covalent and Ionic Molecules: Why Are BeF2 and AlF3 High Melting Point Solids whereas BF3 and SiF4 Are Gases?". Journal of Chemical Education. 75 (7): 923. Bibcode:1998JChEd..75..923G. doi:10.1021/ed075p923.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551902605171  GND: 4146382-1  LCCN: sh2007010028 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוראק בקדיל

| --- | --- |

 לידה:  1966 אנקרה, טורקיה 
 פטירה:  21 באוקטובר 2023 (בגיל 57 בערך) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מעסיק:  הורייט 
 
בוראק בקדיל (בטורקית: Burak Bekdil;‏ 1966 – 21 באוקטובר 2023) היה עיתונאי טורקי, פובליציסט ובעל טור, מתנגד ארדואן ותומך ישראל. כתב במשך 29 שנים בהורייט, העיתון הנפוץ ביותר בטורקיה, עד סילוקו משם בדצמבר 2016, עקב עמדותיו נגד ארדואן, נגד חמאס ונגד חוקים אסלאמיים מסוימים, כמו התרת נישואי ילדות. טורו הופיע רק בעיתונים ובאתרים מערביים, מחוץ לטורקיה, בנוסף לאתר מרכז החשיבה הטורקי "Sigma", שהוא היה בין מייסדיו וכיהן כאחד מעורכיו.
ביוגרפיה

בקדיל נולד באנקרה ב-1966. סבו היה מהגר גאורגי ואמו ילידת איסטנבול. המשפחה עברה לאחר לידת בוראק, לאיזמיר, עקב משרה שקיבל האב ברשות השידור הטורקית הממלכתית TRT. 
בעקבות פיטוריו של האב ממשרתו שבה המשפחה לאנקרה, כשהיה בוראק בן 11.
האב פוטר בנסיבות פוליטיות - הוא בחר לשדר ב-TRT שיר אהבה מסוים שמישהו בצמרת הממשלתית הגדיר כ"שיר קומוניסטי"..
הוא התגורר באנקרה ושם גם סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת METU. בעזרת מלגה מה-"British Council" למד גם לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת סארי, בריטניה. ב-1987, בגיל 21, החל לכתוב בהורייט.
במקביל לכתיבה בעיתון הנפוץ ביותר בטורקיה היה בשנים 1996–1999 גם ראש הדסק הטורקי של חברת ההוצאה לאור האמריקאית דאו ג'ונס וב-2000 ראש הדסק הטורקי של ערוץ הטלוויזיה הכלכלי של CNBC-e, השלוחה האירופית של CNBC האמריקאית. באוגוסט 2001 כתב כנגד השחיתות במערכת המשפט הטורקית ובעקבות זאת, במאי 2002 נידון לשנה וחצי מאסר על תנאי.
מאמריו הופיעו בעיתונים, כתבי עת ורשתות בכל רחבי תבל: וול סטריט ג'ורנל, אקונומיסט, בלומברג, BBC, הגארדיאן, רויטרס, אסושייטד פרס, לוס אנג'לס טיימס, אל פאיס, הניו יורק טיימס, הארץ, פייננשל טיימס, לה פיגארו, ABC, ג'רוזלם פוסט, שטרן ובעיתונים מערביים רבים אחרים.
ביוגרפיה > הצרת צעדים החל מ-2014

בעקבות טוריו העוקצניים כנגד ארדואן, חמאס ועקרונות איסלאמיסטיים ברבריים כמו נישואי ילדות וכתיבה ברורה בעד ישראל הפך בקדיל החל מקיץ 2014 למטרה עיקרית להתקפות בעיתונות האיסלאמיסטית הטורקית. תמונתו הופיעה בעמודו הראשון של העיתון האיסלאמיסטי הקיצוני "Yeni Akit", כ"חייל ציוני" הפועל כנגד תעשיית הנשק הטורקית וכתריסר עיתונים אחרים בטורקיה הצטרפו למתקפה המתואמת.
ההתקפות התקשורתיות הללו על בקדיל, לרבות במדיה החברתית ומעל במות ממשלתיות לסוגיהן הפכו נרחבות כל כך ופרועות כל כך, שהוא נאלץ להפסיק לכתוב על הסכסוך הישראלי–ערבי ב"הורייט" . הוא עדיין המשיך לכתוב על נושא זה והשלכותיו, אבל רק בפורום המזרח התיכון, מכון גייטסטון ובעיתונות חוץ אחרת. ב"הורייט" הוא המשיך לכתוב רק על נושאים אחרים. לא הותר לו יותר להזכיר בטוריו ולו מילה אחת מבין המלים: "יהודי", "ישראל", "פלסטין", "חמאס", "טרור" וכו'.
בדצמבר 2016 הופיע ב"הורייט" טור של בקדיל, בו תקף תוכנית של ממשל ארדואן להקים קבוצות נוער שיחוברו לכ-45,000 מסגדים ברחבי טורקיה. זה היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינת המשטר וטור זה הפך לטורו האחרון של בקדיל ב"הורייט".
הוא כתב טור קבוע במגזין ובאתר "Defense News" והיה גם עמית ובעל טור בפורום המזרח התיכון. מאמריו הופיעו רק בעיתונות ובאתרים מערביים, בעוד בטורקיה התפרסם טור שלו רק באתר מרכז החשיבה הטורקי "Sigma", שהוא היה בין מייסדיו וכיהן כאחד מעורכיו.
בוראק בקדיל הלך לעולמו בעקבות התקף לב, לאחר שנפצע בתאונת דרכים ב-21 באוקטובר.
נטמן בבית העלמין בעיר אייוואליק.
מדגם מאמרים

באתר מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת בר-אילן
באתר אל-מוניטור
באתר מידה
באתר Gatestone Institute
באתר Sigma Turkey (הקישור אינו פעיל)
באתר Breaking Israel News
באתר JNS
באתר קרן ג'יימסטאון
באתר Algemeiner
באתר הורייט
באתר אל-ערביה
ראו גם

דניאל פייפס
סת' פרנצמן
הערות שוליים

↑  "EGYPT'S "DICTATOR," TURKEY'S "DEMOCRAT"", באתר Katehon, מרץ 2016
↑  Turkish Columnist Bekdil Compares Turkish, Israeli 'Conquests,', באתר MEMRI, יולי 2011
↑  "Burak Bekdil on Child Marriages in Turkey", ינואר 2014
↑  "I criticised Hamas and my life in Turkey became a nightmare", באתר The JC,‏ 1 באפריל 2017
↑  בוראק בקדיל, "Erdogan’s “Language Revolution” Epitomizes His
Anti-Western and Cultural Islamism", מרכז בגין-סאדאת, 4 ביולי 2017
↑  בוראק בקדיל, "Jewish, Turkish, Israeli", הורייט, 2011
↑  "Journalist Burak Bekdil receives 18-month suspended sentence", מאי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1192482212  VIAF: 3156563521023242030   WorldCat (עם VIAF): 3156563521023242030
בלטונרנדש

| --- | --- |
סמל בלטונרנדשסמל בלטונרנדש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת טפולצה
 שטח:  6.76 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  138 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  46°49′33″N 17°35′40″E﻿ / ﻿46.8258°N 17.594411111111°E﻿ / 46.8258; 17.594411111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.balatonrendes.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלטונרנדש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלטונרנדש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלטונרנדש (בהונגרית: Balatonrendes) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. עד
כמו כפרים רבים באירופה גם בבלטונרנדש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1991 חיו בכפר 152 תושבים, ובשנת 2020 רק 138 תושבים.
הכפר נקרא בלטונרנדש עד שנת 1977, אז שינה את שמו לאברהאמהג' ובשנת 1991 התפצל לשני כפרים שונים.
בבלטונרנדש חיו ארבעה יהודים בשנת 1880.