stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושנת לנקסטר האדומה
הפרח

ורד גאליה נחשב לאחד ממיני הוורד הראשונים שתורבתו. הוא גדל בר ברחבי דרום אירופה ומרכז אסיה וטופח על ידי הפרסים, המצרים והיוונים הקדמונים. מאוחר יותר הביאו אותו הרומאים לגאליה (צרפת של ימינו), ומכאן שמו - "ורד גאליה". שושנת לנקסטר האדומה היא כנראה אחד מזני המכלוא שפותחו ממין זה.
הסמל

השושנה האדומה שימשה כסיכתם של בני בית לנקסטר במהלך מלחמת השושנים. עם עלייתו של הנרי טיודור לכס ממלכת אנגליה אוחדו השושנה האדומה עם השושנה הלבנה של יורק ליצירת שושנת טיודור.
השושנה אינה מופיעה על שלט האצולה של דוכסות לנקסטר אך הפכה להיות סמל מחוז לנקשייר ועקב כך שולבה בסמלי הרשויות המקומיות. מאז 1974 מספר רבעים במנצ'סטר רבתי ובמרזיסייד שילבו את השושנה בסמליהם על מנת לסמל את עובדת יסודם מחלקי לנקשייר.
הסמל כסמל צבאי

מאז המאה ה-19 השושנה האדומה הייתה חלק מסמלי מספר יחידות בצבא בריטניה אשר גויסו במחוז. במלחמת העולם הראשונה השושנה נישאה בידי הדיוויזיה הבריטית ה-55 (מערב לנקשייר) במהלך המערכה בבלגיה; המוטו שלהם היה "מנצחים או מתים, אלו אשר לובשים את שושנת לנקסטר". סמל הכומתה של הרגימנט של דוכס לנקסטר אשר נוסד בשנת 2006 מציג את השושנה.
חיל הרגלים הקל של הצבא הקנדי נושא גם הוא את השושנה כחלק מתג הכומתה שלהם עקב הברית בינו לבין הרגימנט של יורק ולנקסטר של הצבא הבריטי.
דגל לנקשייר

דגל לנקשייר המסורתי, דגל לבן עם שושנה אדומה, מעולם לא אושר בידי מכון הדגלים וכאשר הוצג בפניו נודע כי הוא רשום על שם העיר מונטרוז, סקוטלנד. משום שלא ניתן לרשום שני דגלים בעלי אותו עיצוב, הדגל הרשמי של לנקשייר כיום הוא דגל צהוב עם שושנה אדומה במרכזו.
גלריה

דגל לנקשייר 
 שושנת לנקסטר על דגל צהוב
סמל מרזיסייד 
 השושנים האדומות מופיעות כחלק מהציצה וכמו כן על התומך הדקסטרי
ראו גם

מלחמת השושנים
שושנת יורק הלבנה
שושנת טיודור
הערות שוליים

↑  UK Flag Registry website
↑  Lancashire Evening Post: Lancashire flag is all yellow
ורד גאליה
סמלי בית לנקסטר מצוירים בפארק ויליאמסון, לנקשייר
שושנת טיודור
רפאל גווילי

רפאל גווילי (טריפולי, לוב 1924, רמת גן 28 ביוני 2008). היה איש ציבור, יו"ר "ועד קהילות לוב", סגן יו"ר הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב, בעל עיטור יקיר עדת יהודי לוב, פעיל ב"בני ברית" ונשיא "לשכת בר כוכבא" של האחים הנאמנים ברמת גן, בעל עיטור יקיר עיריית רמת גן וראש המועצה הדתית ברמת גן במשך 25 שנה.
ביוגרפיה

גווילי נולד ב 3 באוגוסט 1924 (ג' באב ה'תרפ"ד) כבן בכור, להוריו גבריאל וחסונה, בטריפולי אשר בלוב. בינקותו למד בתלמוד תורה, וכאשר גדל למד, ביום בבית הספר האיטלקי - פייטרו וורי ובערב בבית הספר היהודי "בן יהודה". בשנת 1933, בגיל 11, עלה עם הוריו ארצה והמשפחה התגוררה בשכונת מונטיפיורי בתל אביב. עם קום המדינה התגייס לצבא הגנה לישראל, שירת בחטיבה 4 (לשעבר חטיבת קרייתי), נלחם במבצע דני והמשיך בחיל החימוש. לאחר שחרורו מצה"ל ונישואיו לרוזה, עברה המשפחה להתגורר ברמת גן בה החל את פעילותו הציבורית. לו ולרוזה נולדו שלושה ילדים 2 בנות ובן, גבריאל בנו נהרג במהלך מלחמת יום הכיפורים, על שמו של בנו, הוא הקים את הקרן "נצח גבריאל" העוסקת במתן בסתר.
פעילותו הציבורית

כמי שעלה מלוב, הקדיש גווילי שנים רבות מחייו לשימור ולהנחלת מורשתם, של יהודי לוב ולסייע לבני הקהילה ברכישת השכלה גבוהה, והיה בין מייסדי קרן בשם "יגדיל תורה", (כשם בית ספר היהודי בטריפולי), אשר עוסקת במתן מלגות לסטודנטים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, היה גווילי בין יוזמי ומקימי בית הכנסת יד הגיבורים לעולי לוב ברמת גן. הוא פעל רבות להעברת ארון הקודש מבית הכנסת האיטלקי בפירנצה לבית הכנסת, אשר נקרא על שם חללי צה"ל מבני העדה. מטעם בית הכנסת ארגן גווילי פעולות תרבות שונות ומגוונות, ואף שימש כראש עמותת בית הכנסת. ספר תורה שנכתב ביוזמתו ביחד עם ארגון יד לבנים לעילוי נשמות חללי צה"ל, הוכנס לבית הכנסת.
בשנת 1977 נהרג בנו גבריאל בעת מילוי תפקידו בצה"ל. וגווילי הוסיף על פעילותו פעילות בארגון יד לבנים והקים את קרן "נצח גבריאל" ע"ש בנו, למתן בסתר. משנת 1983 ועד לפטירתו כיהן גווילי כיו"ר המועצה הדתית ברמת גן, תפקיד בו הוא ראה שליחות למען תושבי העיר, עם דגש על קרוב לבבות והבנה בין דתיים וחילוניים.
בשנת 1993 עם פטירתו של פריג'א זוארץ (ששימש בתפקידים אלו לפניו), מונה להיות יו"ר "ועד קהילות לוב", יו"ר קרן המלגות "יגדיל תורה" וסגן יו"ר "הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב.
אותות ועיטורים

בשנת 2006 הוענק לגווילי אות יקיר העיר רמת גן, על פועלו הרב והמסור לאורך השנים, לעיר ולתושביה.
בראשית שנת 2008, הוענק לרפאל גוילי, עיטור "יקיר העדה", על פועלו רב השנים למען בני קהילת עולי לוב ומורשתם.
פטירתו

גווילי הלך לעולמו בשעות הבוקר המוקדמות של יום שבת, כ"ה בסיון ה'תשס"ח, לאחר שלקה בהתקף לב, והובא לקבורה תיכף במוצאי שבת, בבית הקברות "זיכרון מאיר" בבני ברק.
על קברו ספד לו ראש עיריית רמת גן צבי בר: "רפאל גווילי היה מאמין גדול בתורת ישראל ומאמין גדול עוד יותר באהבת ישראל. ומי שמביט היום בנופה החברתי, רוחני, דתי של העיר רמת גן, יכול להבחין על נקלה בטביעת אצבעותיו של האיש. אובדנו הוא אובדן של איש אשכולות ומורה דרך לעיר רמת-גן ולממסד הדתי. רפאל יחסר לכולנו, יחסר לי באופן אישי".
כשנתיים לאחר פטירתו של גווילי נפטרה גם אשתו, רוזה, והם השאירו אחריהם 2 בנות - אושרה גוילי דוידוביץ ונילי נמני, ו-3 נכדים - ישגב ואראל דוידוביץ, ושלומית נמני.
הערות שוליים

↑  אבי שחר, יו"ר המועצה הדתית, רפאל גווילי הלך לעולמו, אתר Local (פעיל בבני ברית ונשיא לשכת בר כוכבא)
↑  אלי אשד, הפרוטוקולים של האחים הנאמנים, מגזין אי-מגו - הרחבה על האחים הנאמנים ולשכת בר כוכבא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568209705171  VIAF: 21145304384078571228   WorldCat (עם VIAF): 21145304384078571228
רסלמניה 12

| רסלמניה 12> מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWF
תאריך: 31 במרץ 1996
עיר: אנהיים, קליפורניה
אולם: ארוהד פונד של אנהיים
מספר צופים: 18,853
סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWE
| In Your House 6 | רסלמניה 12 | :In Your House 7 ,Good Friends Better Enemies |
סדרת אירועי רסלמניה
| 11 | רסלמניה 12 | 13 |
רסלמניה 12 (ידועה גם בשם WrestleMania XII) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWF. האירוע נערך ב-31 במרץ 1996, באצטדיון ארוהד פונד של אנהיים שבאנהיים, קליפורניה. האירוע היה האירוע ה-12 בסדרת אירועי רסלמניה.
שבעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהוקלט לתוכנית Free for All. בקרב המרכזי, שון מייקלס ניצח את ברט הארט בקרב איירון מן של 60 דקות וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. בחזרה שלו לארגון לאחר היעדרות של ארבע שנים, האולטימייט ווריור ניצח את האנטר הרסט הלמסלי. רודי פייפר התחרה בקרב הראשון שלו מאז שנת 1994, לאחר שעזב לטובת הארגון WCW, ובו ניצח את גולדאסט.
עלילות

באירוע הרויאל ראמבל של שנת 1996, שון מייקלס ניצח בקרב הרויאל ראמבל, דבר שהקנה לו את האפשרות להתחרות על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF נגד ברט הארט ברסלמניה 12. מייקלס הגן בהצלחה על קיום הקרב ברסלמניה נגד אואן הארט באירוע In Your House 6. לאחר מכן, נודע שהקרב בין ברט הארט לשון מייקלס באירוע רסלמניה 12 על התואר יהיה קרב איירון מן 60 דקות; כלומר, המנצח בקרב יהיה זה שישיג יותר הכרעות בקרב במשך 60 הדקות הקצובות לו.
הקרב המרכזי נבנה סביב ברט הארט שהיה נחוש לשמור על תואר האליפות נגד שון מייקלס, שבעצמו סבל ממספר מכשולים במהלך השנה החולפת, אלו כללו את: חוסר יכולתו לזכות באליפות העולם במשקל כבד בקרב שלו ברסלמניה 11 נגד דיזל, קבוצה של נחתים אשר הכתה אותו במועדון לילה בסירקיוז, ניו יורק, הוויתור על האליפות הבין-יבשתית של ה-WWF באוקטובר 1995 במהלך האירוע In Your House 4 והעברתה לידי דין דאגלס, סבל מזעזוע מידי אואן הארט (כחלק מהעלילה) והבגידה של דיזל בו במהלך מופע שאינו שודר בטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן.
הפיוד המשני לקראת רסלמניה זו היה בין האולטימייט ווריור, שביצע את חזרתו לארגון לאחר היעדרות של ארבע שנים, לבין האנטר הרסט הלמסלי. הלמסלי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWF במאי 1995, כשהציג דמות מפונקת, עשירה וסנובית. במהלך השנה, הלמסלי פתח ברצף ניצחונות. מנגד, האולטימייט ווריור עזב את ה-WWF בשנת 1992 לאחר שנכשל בבדיקת סמים. הקרב האחרון שלו היה ב-8 בנובמבר בתוכנית Saturday Night's Main Event, שבו הוא ו"מאצ'ו מן" רנדי סאבאג' ניצחו בקרב זוגות את טד דיביאסי ו-ארווין אר שייסטר. לאחר ארבע שנים, נודע שהאולטימייט ווריור יחתום מחדש בארגון ה-WWF בניסיון להגדיל את הרייטינג של האירוע ולנצח את הלמסלי הבלתי מנוצח ברסלמניה 12.
ביקורות

האירוע קיבל ביקורות טובות בקרב המבקרים והצופים, כשהקרב המרכזי עמד בראש ביקורות אלה. רוב מקניו מהאתר 411Mania תיאר את קרב הפתיחה כ"טוב מאוד", ונתן לו ציון 3.25 כוכבים. לעומת זאת, את הקרב בין הלמסלי לווריור תיאר כ"קרב הגרוע ביותר של הערב". לקרב המרכזי נתן את הציון הגבוה ביותר של הערב, כשהעניק לקרב ציון של 4 כוכבים. מנגד, הוא חילק את הציון לשני פרמטרים, "ל-40 הדקות הראשונות נתתי ציון של 3 כוכבים, בעוד של-20 דקות האחרות נתתי ציון של 5 כוכבים". לאירוע בשלמותו נתן ציון של 7 כוכבים מתוך 10.
בשנת 2015, ריאן דילברט מהאתר Bleacher Report דירג את האירוע במקום ה-16 מתוך 30 הרסלמניות הראשונות.
תוצאות

| מס' | תוצאות | התניות | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| F1 | הבאדידונאס (סקיפ וזיפ) (עם סאני) ניצחו את הגודווינס (הנרי או. גודווין ופיניאס א. גודווין) (עם הילבילי ג'ים) | גמר הטורניר על אליפות הזוגות של ה-WWF הפנויה | 05:52 |
| 2 | הבריטיש בולדוג, אואן הארט וויידר (עם ג'ים קורנט) ניצחו את אחמד ג'ונסון, ג'ייק רוברטס ויוקוזונה (עם מר. פוג'י) | קרב שלושה נגד שלושה | 13:08 |
| 3 | רודי פייפר ניצח את גולדאסט (עם מרלנה) | קרב הוליווד בקלוט ברול | 16:47 |
| 4 | סטון קולד סטיב אוסטין (עם טד דיביאסי) ניצח את סאביו ווגה | קרב יחידים | 10:05 |
| 5 | האולטימייט ווריור ניצח את האנטר הרסט הלמסלי (עם סייבל) | קרב יחידים | 01:39 |
| 6 | אנדרטייקר (עם פול ברר) ניצח את דיזל | קרב יחידים | 16:46 |
| 7 | שון מייקלס (עם חוזה לותאריו) ניצח את ברט הארט (א) בתוצאה 1–0 לאחר הארכה | קרב איירון מן 60 דקות על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF | 01:01:52 |
(א) - מתייחס למתאבק/מתאבקים שהגיעו לקרב כאלוף/אלופים F - קרב שהתקיים לפני האירוע והוקלט במסגרת התוכנית Free for All
תוצאות > טורניר על אליפות הזוגות של ה-WWF הפנויה

טורניר זה קבע את אלופי הזוגות החדשים של ה-WWF לאחר שהאלופים הקודמים, הסמוקינג גאנס, נאלצו לוותר על חגורות האליפות בשל פציעה בצווארו של בילי גאן. הבאדידונאס (סקיפ וזיפ) ניצחו בטורניר וכתוצאה מכך הפכו לאלופי הזוגות החדשים של ה-WWF.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הבאדידונאס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הבאדידונאס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הבושווקרס |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הבושווקרס |   |   |   |  הבאדידונאס |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  הבאדידונאס |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  סטון קולד סטיב אוסטין וסאביו וגה |   |   |   |  |  |
|  |  רייזר ראמון וסאביו ווגה |  הצמדה |   |   |  סטון קולד סטיב אוסטין וסאביו וגה |   |   |   |  |  |
|  |  רייזר ראמון וסאביו ווגה |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  3-2-1 קיד וטטנקה |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  3-2-1 קיד וטטנקה |   |   |   |  |  |   |   |  הבאדידונאס |  הצמדה |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  הבאדידונאס |  הצמדה |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  הגודווינס |  05:22 |
|  |  אואן הארט והבריטיש בולדוג |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  הגודווינס |  05:22 |
|  |  אואן הארט והבריטיש בולדוג |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  האקושי ובארי הורוביץ |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  האקושי ובארי הורוביץ |   |   |   |  אואן הארט והבריטיש בולדוג |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  אואן הארט והבריטיש בולדוג |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  הגודווינס |   |   |   |  |  |
|  |  הגודווינס |  הצמדה |   |   |  הגודווינס |   |   |   |  |  |
|  |  הגודווינס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הניו רוקרס |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  הניו רוקרס |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
תוצאות > קרב איירון מן

| תוצאה | זוכה | שיטה | הערות | זמן |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1–0 | שון מייקלס | הצמדה | מייקלס הצמיד את הארט לאחר שביצע עליו את מהלך ה-Sweet Chin Music | 01:01:52 |
אישיויות אחרות על המסך

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צוות השידור באנגלית ג'רי לולר  וינס מקמהן צוות השידור בספרדית קרלוס קבררה  הוגו סבינוביץ' מראיינים מר פרפקט  טוד פטנגייל  דוק הנדריקס |  |  כרוז הווארד פינקל שופטים מייק קיודה  ג'ק דואן  ארל הבנר  טים וייט |
הערות שוליים

↑  הביקורת של רוב מקניו באתר 411Mania
↑  הדירוג של ריאן דילברט ל-30 הרסלמניות הראשונות באתר Bleacher Report
שביל סובב כנרת

עין שבע, אחד הקטעים שנפתחו לקהל
קטע לאורך השביל ליד תל בית ירח
הקטעים הפתוחים בשביל סובב כנרת (באדום). מעודכן לתחילת 2010
מידע אודות השביל סמוך למגדל וסימון השביל
שביל סובב כנרת הוא טרק המאפשר הליכה מסודרת וחופשית, או רכיבה על אופניים, סביב אגם הכנרת. השביל מסומן בסימון שבילים לבן-סגול-כחול. את השביל יזמה החברה להגנת הטבע והוא מתוחזק ומפותח על ידי רשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת. במסגרת הקמתו בוצעו השגת אישורים למעבר השביל והמטיילים במתחמים שונים, הסרת גדרות ומכשולים אחרים, סימון, ועדכון תמ"א. עם זאת, חלקים מהשביל מעולם לא הוכשרו, ואחרים נזנחו והתמלאו בצמחייה, או שהגישה אליהם הוגבלה.
רקע והקשר חקיקתי

על פי חוקי מדינת ישראל הגישה לחופי הכנרת אמורה להיות חופשית לכל, והיא פטורה מתשלום דמי כניסה. למרות החוק, פרטים וגופים שונים השתלטו על חלקים מהחופים וגדרו אותם, והם מונעים אליהם כניסה לציבור הרחב, או שהם מתנים אותה בתשלום דמי כניסה.
במסגרת המאבק לתיקון המצב הופעל על ידי החברה להגנת הטבע ומתנדבים מהציבור הרחב, כבר בראשית 2003, פרויקט של הסרת הגדרות ויצירת "שביל סובב כנרת", שיאפשר לציבור הרחב לטייל באופן מסודר מסביב לאגן הכנרת, ובכך יעגן את זכות הציבור למעבר חופשי. "שביל סובב כנרת" אמור להשתלב במערך מסלולי הטיולים האזוריים. עם הקמת איגוד ערים כנרת ורשות הכנרת תפס הפיתוח של השביל תאוצה תחת ניהולם.
הבחירות לכנסת השבע עשרה סייעו, ככל הנראה, לגיוס אנשי ציבור לטובת פריצת השביל. ב-7 במרץ 2006 חתמו נציגים מכמה מן המפלגות הגדולות (עוזי לנדאו מהליכוד, שלום שמחון מהעבודה ובני אלון מהאיחוד הלאומי-מפד"ל) על "ברית עם הכנרת" בה הם מתחייבים להעלות את הכנרת לסדר היום הציבורי בכנסת הבאה, ולהשיב את חופיה לידי הציבור, למעבר חופשי. בטקס שנערך בחוף של מכללת אוהלו, בסמוך לכנרת, נכחו כלי תקשורת ובסופו צעדו חברי הכנסת בשביל שסומן במקום.
על שולחן הממשלה הונחה הצעת החלטה שהוגשה על ידי השרה לאיכות הסביבה דאז, יהודית נאות, אשר קוראת:
"לקדם תכנון והקמה של שביל סובב כנרת, בתוואי הצמוד ככל הניתן לקו האדום העליון של האגם, אשר יסייע לטיפוח ולשמירה על ערכי הטבע, הנוף והמורשת, לקידום התיירות והטיילות, ולשיפור הנגישות לבעלי מוגבלויות - כיוזמה המביאה את זכות הציבור לנגישות אל ולאורך חופי האגם לכלל מימוש."
מנהל התכנון במשרד הפנים הביע נכונות לקדם הליך שינוי לתמ"א 13 לחופי הכנרת אשר יעגן סטטוטורית את העקרונות העומדים מאחורי רעיון השביל. בשנת 2016 פורסם ש"ניתן לצעוד בכ-90% מהשביל שחובק את הכנרת ואורכו כ-53 קילומטרים" וכי ממשיכים לפעול ברשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת לפריצת עשרה האחוזים הנוספים שישלימו את אורך השביל ל-58 קילומטרים.
קטעי השביל

המתנדבים, הכוללים קבוצות נוער מכל רחבי הארץ, כבר הכשירו קטעי שביל באורך של 35 קילומטרים מתוך סך היקפה של הכנרת שמגיע ל-60 קילומטרים, אותם סימנו אנשי הוועדה לשבילי ישראל, והם ממשיכים במאמץ שנועד להביא לשביל שיקיף את כל האגם. בשנת 2012 הסכים קיבוץ מעגן לסלילת השביל דרך שטחו, לאחר התנגדות שנמשכה שנים, והשביל יעבור סמוך למקום בו אירע אסון מעגן. בין הקטעים שנפתחו והמצטרפים לקטעים שהיו חופשיים למעבר נמנים:
מפרץ אמנון - כפר הנופש במפרץ אמנון היה מגודר משני צידיו והיווה צוואר בקבוק בקטע השביל מכפר נחום לשפך הירדן.
אכסניית עולי הרגל בעין שבע – על אף העובדה שהתוכניות החלות על השטח מבטיחות גישה חופשית אל החוף ולאורכו, בפועל נחסמה הגישה של הציבור לחוף. כתוצאה מפעילות שקוימה לסימון המעברים הציבוריים החל המקום לפתוח שעריו.
חופי המועצה האזורית גולן – בתחום חופי הרחצה של המועצה האזורית גולן (למעט חוף לבנון) הוסדר וסומן המעבר הרגלי החופשי לאורך רצועת החוף.
אזור נוקייב (חלוקים וגופרה) - מוקשים שנסחפו מהמוצב הנטוש לחופי הכנרת הביאו לגידור האזור, אך אלה פונו והגדר הוסרה.
האון – מעגן – במסגרת הכשרת קטע השביל בין קיבוץ האון לקיבוץ מעגן הוסרו מספר גדרות ישנות שחסמו את המעבר לאורך רצועת החוף.
ראו גם

שביל הים
הערות שוליים

↑  יפעת גליק, בעלי ההון והכוח שחוסמים את שביל סובב כנרת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 במאי 2022
↑  רע"א 4203/09 אילוק רם נ' מינהל מקרקעי ישראל
↑  שירי הדר, עולם חדש סביב הכנרת, באתר ynet, 25 באפריל 2016
↑  אלי אשכנזי, חרף ההתנגדות, שביל סובב כנרת הולך ונשלם, באתר הארץ, 29 ביולי 2012
שרי רז

| --- | --- |

שרי רז באולפן "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב
 לידה:  1 בפברואר 1940 (בת 84)
 שם לידה:  שרי רייזנר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן או בת זוג:  דן בירון 
 
שַׁרִי רז (נולדה ב-1 בפברואר 1940) היא עיתונאית ואשת חדשות בטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם שרי רייזנר. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה לעבוד כקריינית חדשות ובידור ב"קול ישראל" במהלך לימודיה האקדמיים בסמינר המורות ע"ש דוד ילין. עם הקמת הטלוויזיה הישראלית נמנתה רז על עובדיה הראשונים וצורפה למחלקת החדשות. בשידור מהדורת החדשות "מבט" הראשון, ב-1968, הגישה כתבת אופנה והייתה למגישה הראשונה בטלוויזיה. עבודתה במהדורת החדשות היומית כמגישת המהדורה נמשכה כ-25 שנים, לצידם של חיים יבין, דניאל פאר, יעקב אחימאיר ועוד עד להקמת הערוץ השני וצמצום המהדורה למגיש יחיד. מתקופה זו הייתה לכתבת התרבות של מחלקת החדשות, לצד הנחיית המהדורה של מוצאי שבת ועריכת כתבות לתוכניות הערוץ השונות, דוגמת "רואים עולם" ו"מהיום למחר". ב-1984 השתתפה בסרט "חייל הלילה" בתור קריינית טלוויזיה.
בשנות עבודתה ככתבת חדשות ערכה תחקירים שונים, ובהם השימוש הראשון במצלמה נסתרת בעת שצילמה טקס גירושין בבית דין רבני. כתבת תחקיר שערכה על עסקיה של השדכנית הישראלית הלנה עמרם הביאה לקריסת עסקיה של עמרם ולניהול מאבק משפטי ממושך בין הערוץ הראשון ועמרם.
בשנת 2008 פרשה רז לגמלאות, אך נותרה פעילה במערכת החדשות של הערוץ ומגישת פינה בנושאי קולנוע בערב יום חמישי. באותה שנה לוהקה לטלנובלה "חשופים" ושיחקה בה אם לשתי עיתונאיות.
בשנת 2013 הייתה חברה בוועדה הציבורית לבחירת הדמויות שיופיעו על שטרות הכסף. לאחר תום עבודת הוועדה, וכתגובה לביקורת ציבורית על העדרם של משוררים מזרחים מהשטרות, התבטאה רז ואמרה: "אני ממש לא מכירה משוררים מזרחיים בולטים במאה ה-20".
בשנת 2017 חזרה להכין כתבות שבועיות לתוכנית המגזין "רואים עולם", הפעם במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
חיים אישיים

רז הייתה נשואה לדן בירון, עד לפטירתו ב-2024, ואם לשניים.
הערות שוליים

↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏"לא מצטערת": שרי רז שערכה תחקיר שהרס את הקריירה של הלנה עמרם, בראיון ראשון אחרי מותה, באתר מעריב אונליין, 12 בדצמבר 2020
↑  ערן סויסה, שרי רז תככב בטלנובלה, באתר nrg‏, 28 באפריל 2008
↑  יואב בירנברג, "7 ימים", כתבתנו שרי רז הייתה שם, באתר ynet, 24 ביולי 2008
↑  חברה בוועדת השטרות: לא מכירה מזרחי שמתאים לרשימה, באתר וואלה, 28 באפריל 2013
↑  רועי חסן, למה אין משוררים מזרחים על שטרות הכסף?, באתר mynet‏ עפולה ועמק, 7 בדצמבר 2017
שאול רסקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1878 Prymorsk, אוקראינה 
 פטירה:  1966 (בגיל 87 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 
איור של שאול רסקין לספר הלימוד של צבי שרפשטיין, "בִּלְשׁוֹן עַמִּי". 1920
שאול רסקין (באנגלית: Saul Raskin;‏ 1866–1966) היה צייר יהודי במאה ה-20.
רסקין נולד באוקראינה ולמד אמנות באודסה. לאחר סיום הלימודים ערך סיור באירופה ובסופו של דבר בסביבות 1904–1905 היגר לארצות הברית. הוא היה פעיל מאוד בעיתונות היהודית בעיר ניו יורק.
ידוע במיוחד באיוריו לספרי קודש יהודיים קלאסיים: פרקי אבות, הגדה של פסח וחמש מגילות. כרך מוצלח אחר של ציוריו מאוגד סביב חלומות שהיו לו. איורים פרי עטו עיטרו גם את מהדורת "חיי אדם" מאת הסופר שלום עליכם בהוצאת שטיבל.
כציוני גאה, הוא סייר בארץ ישראל כמה פעמים (החל משנות העשרים) ואף הוציא ספר ובו מבחר מציוריו מנופיה והווייתה של ארץ ישראל, בדגש על ההווי החלוצי.
תיעוד סובב ארץ

תיעוד סובב ארץ (בסינית מסורתית: 括地誌; בסינית מפושטת: 括地志; בפין-יין: Kuò dì zhì) היא יצירה סינית רחבת היקף בתחום הגאוגרפיה מתקופת שושלת טאנג, אשר נערכה על ידי לִי טָאי מלך וֵיי, ונחתמה בשנים 641 או 642 לספירה. הספר עצמו מתפרש על פני 500 מגילות, והמבוא על פני 5 מגילות. לצורת הכתיבה של "תיעוד סובב ארץ" הייתה השפעה נרחבת יחסית על עבודות מאוחרות יותר של מחקר היסטורי-גאוגרפי בסין.
הספר לא שרד לימינו, והגרסה הקיימת כיום - מקורה בליקוטים של פסקאות ומשפטים מיצירות שציטטו את המקור. גודלה של הגרסה המלוקטת הוא כ- 8-9 מגילות בלבד.
הערות שוליים

↑  李泰
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שריל קמפבל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במאי 1949 (בת 75) סנט אולבנס, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
שריל קמפבל (באנגלית: Cheryl Campbell; נולדה ב-22 במאי 1949) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא כיכבה לצדו של בוב הוסקינס בדרמה של ה-BBC "מטבעות מן השמיים". ב-1980 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרת הטלוויזיה "עדות נעורים" ובעיבוד לספר "Malice Aforethought". ב-1982 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בהפקה מחודשת על הופעתה במחזה "בית בובות". בקולנוע שיחקה קמפבל בסרטים "מרכבות האש" (1981), "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984) וב-"The Shooting Party" (מ-1985).
קורות חייה

קמפבל נולדה בסנט אולבנס בהרטפורדשייר לאב טייס בחברת תעופה. היא התחנכה בבית הספר פרנסיס בייקון בסנט אולבנס ואחר כך למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA). היא הופיעה על הבמות בתיאטרון פאלאס בווטפורד, התיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם ובתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו.
קריירה

קמפבל ידועה מהופעתה בתפקיד ורה בריטיין בעיבוד של ה-BBC לסדרה "עדות נעורים" מ-1979, עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר, ובפרס Broadcasting Press Guild.
שנה לפני כן הייתה מועמדת לפרס באפט"א על תפקידה בדמות איילין אברסון בסדרה "מטבעות מן השמיים" מאת דניס פוטר בו שיחקה לצדו של בוב הוסקינס. תפקיד נוסף של קמפבל ביצירה של פוטר היה בדמות ג'נט בסרט הטלוויזיה "גשם על הגג" משנת 1980.
קמפבל מופיע על במת התיאטרון במגוון רחב של תפקידים. היא הייתה פעמיים חברה בלהקה השייקספירית המלכותית. עם הלהקה שיחקה ב-1982 בתפקיד נורה הלמר בהפקה של אדריאן נובל למחזה "בית בובות" מאת איבסן. על הופעתה זו זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בהפקה מחודשת. באותה שנה הופיעה גם בתפקיד דיאנה במחזה "סוף טוב הכול טוב".
בשנים 1992 עד 1994 חזרה קמפבל לעבוד עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וגילמה את ליידי מקבת' לצדו של דרק ג'קובי בהפקה של נובל למחזה "מקבת'"; ביאטריס-ג'ואנה במחזה "The Changeling"; גברת פורד במחזה "נשות וינדזור העליזות" ואת נטשה במחזה "Misha's Party". קמפבל עבדה עם התיאטרון המלכותי הלאומי, ב-1975 שיחקה בתפקיד פרידה בהפקה של סר פיטר הול בתיאטרון האולד ויק למחזה "יון גבריאל בורקמן" בכיכובם של רלף ריצ'רדסון, דיים פגי אשקרופט ודיים ונדי הילר. ב-1995 הופיעה בדמות ליידי פוליטיק ווד-בי במחזה "וולפונה" בבימויו של מתיו וורקוס. ב-2003 שיחקה בתפקיד דוטי אוטלי בסיבוב הופעות של התיאטרון הלאומי ובלונדון בהפקה של המחזה "Noises Off".
הופעות נוספות של קמפבל בלונדון היו במחזות קלאסיים כגון "You Never Can Tell" בתיאטרון ליריק ב-1979, בתפקיד ראשי מחזה "העלמה יוליה" (1983); בדמות אסטה במחזה "איולף הקטן" (1985); בתפקיד מיני במחזה "The Daughter-in-Law", במחזה "The Sneeze" על פי סיפורים מאת צ'כוב (1988), בתפקיד אמה במחזה "Betrayal" (ב-1991), בתפקיד לורטה במחזה "The Strip" (ב-1995), בתפקיד אמילי במחזה "Some Sunny Day", בתפקיד ארקדינה במחזה "השחף" (1997), בדמות נל במחזה "Passion" (ב-2000) ובדמות ביאטריקס במחזה "החיים אחרי ג'ורג'".
מחוץ ללונדון שיחקה קמפבל במחזות: "The Country Wife" בתיאטרון מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג' בתפקיד מרג'רי פינצ'ווייף; "The Constant Wife" בתיאטרון קלווייד בתפקיד קונסטנס; "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטרון לסטר היימרקט בדמות בלאנש (על הופעה זו זכתה בפרס Regional Theatre לשחקנית הטובה ביותר); וב-"So Long Life" בסיבוב הופעות בתפקיד ונדי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 | מקוויקר | McVicar | שילה מקוויקר |  |
| 1980 |  | Hawk the Slayer | האחות מוניקה |  |
| 1981 | מרכבות האש | Chariots of Fire | ג'ני לידל |  |
| 1984 | גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים | Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes |  |  |
| 1985 |  | The Shooting Party | ליידי אליין הרטליפ |  |
| 2010 | תמרה דרו | Tamara Drewe | לוסטה |  |
| 2017 |  | An Ordinary Monday | ד"ר ג'יין המפטון | סרט קצר |