צ'לסי (לונדון)
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

השם צ'לסי (בעבר נכתב גם Chelceth, או Chelchith, או Chelsey), מקורו מהמונח באנגלית עתיקה: Cealc-hyð, מילולית: "מקום הנחיתה [על הנהר] לקירטון ואבן גיר". ב-787 הייתה צ'לסי מקום משכנה של הסינוד של צ'לסי. התיעוד הראשון על "אחוזת צ'לסי" (Chelsea Manor) הוא מלפני עריכת ספר יום הדין ובו מתועד שת'ורסטאן, מושל ארמון המלך בתקופת מלכותו של אדוארד המודה (מלך 1042–1066), העניק את הקרקע למנזר וסטמינסטר ולאב המנזר. אב המנזר גרבייס העביר לאחר מכן את האחוזה לאמו, והיא הועברה לידיים פרטיות. ב-1086 תועד בספר יום הדין שצ'לסי נכללה בתחומי ה"מאה" (Hundred – מאית המחוז של) אוסולסטון שבמחוז מידלסקס, כשאדוארד מסולסברי היה "הדייר הראשי" (tenant-in-chief) שלה.
ב-1536 רכש הנרי השמיני את אחוזת צ'לסי מלורד סנדיס. רחוב אחוזת צ'לסי עדיין קיים. שתיים מנשותיו של הנרי השמיני, קתרין פאר ואן מקלווה, התגוררו באחוזת צ'לסי. כמו כן התגוררה באחוזה הנסיכה אליזבת, לימים אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ותומאס מור התגורר בבית ביפורט הסמוך. ב-1609 הקים ג'יימס הראשון את הקולג' התאולוגי, "קולג' צ'לסי על שם המלך ג'יימס", במקום בו נוסד ב-1682 בית החולים המלכותי צ'לסי על ידי צ'ארלס השני.
ב-1694 מנתה צ'לסי, שתמיד הייתה מקום חביב על בעלי האמצעים וכונתה "כפר הארמונות" (a village of palaces), אוכלוסייה של 3,000 תושבים. עם זאת, נותרה צ'לסי אזור כפרי ושירתה את לונדון ממזרח כ"גן שוק" (Market garden), תחום עיסוק שהמשיך להתקיים בה עד לגאות ההתפתחותית של המאה ה-19 שגרמה לבליעתם הסופית של הפרברים במטרופולין. הרחוב שחצה אותה, "צלסי הקטנה" (Little Chelsea), קישר את רחוב פולהאם לרחוב קינגס והמשיך עד לתמזה ולמעבורת המקומית ובמורד הרחוב שבמאה ה-18 שונה שמו ל"רחוב מילמנס" (Milmans Street).
רחוב קינגס נקרא על שמו של צ'ארלס השני, וזאת לזכר התקופה בה הוא שימש כדרך הפרטית בין ארמון סנט ג'יימס לבין פולהאם, ששימש לצורך זה עד לתקופת מלכותו של ג'ורג' הרביעי. אחד המבנים החשובים ביותר השוכנים על רחוב זה, לשעבר בניין העירייה של צ'לסי, בניין בסגנון נאו-קלאסי, כולל פרסקאות חשובות. חלק מהבניין משמש את הספרייה הציבורית של צ'לסי. מעברו השני של הרחוב ניצב בניין קולנוע אודיאון לשעבר, כיום החנות המקומית של רשת הריהוט "הביטאט", עם החזית האיקונית שלו שעליה ניצב תבליט גדול עם דמותו של ויליאם פרייז-גרין, שנטען שהוא המציא את סרטי הצלולואיד ואת מצלמות הקולנוע בשנות השמונים של המאה ה-19, לפני שנרשמו הפטנטים על המצאות אלו מאוחר יותר.
על פי אנציקלופדיה בריטניקה, "החלק הטוב יותר של צ'לסי שמשמש למגורים הוא החלק המזרחי, ליד רחוב סלואן ולאורך הנהר. החלק המערבי, המשתרע מצפון לרחוב פולהאם, הוא ברובו שכונת עוני". כיום מצב זה שונה לחלוטין, אף על פי שעדיין קיימים שם בתים בדיור ציבורי. בחלקה המערבי של צ'לסי בנויים גם מבנים יקרים. כפר אופנתי זה לשעבר נטמע בלונדון במהלך המאה ה-18. רבים מנכבדי לונדון באותה תקופה, כמו מוכר הספרים אנדרו מילר, נישאו ונקברו באזור.
המצבות הניצבות בחצר כנסיית צ'לסי הישנה, ליד הנהר, משקפות חלק ניכר מההיסטוריה של צ'לסי. אלה כוללים את מצבותיהם של הלורד והליידי דקר, ליידי ג'יין שאיין, פרנסיס תומאס, סר האנס סלואן ותומאס שאדוול. הקבר שיועד לסר תומאס מור ולנשותיו נמצא גם הוא שם, אם כי למעשה הוא נקבר במקום אחר.
ב-1718 הוקמה בפארק צ'לסי "חברת המשי הגולמי" (Raw Silk Company) ובמקום נטעו עצי תות וחממה לגידול זחלי טוואי המשי. בשיא פעולתו ב-1723 סיפק המפעל משי לקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, אז נסיכת ויילס.
בעבר יצא לצ'לסי מוניטין בשל "לחמניות צ'לסי" (אנ'), שנאפו מרצועה ארוכה של בצק מתוק שפותלו בחוזקה, עם דומדמניות בין השכבות וסוכר שנזרה עליהן. "בית לחמניות צ'לסי" (Chelsea Bun House) מכר את הלחמניות הללו במהלך המאה ה-18 וקיבל את חסותם של מלכי בית הנובר. במהלך חג הפסחא התאספו המונים בשטחים הפתוחים שנקראו אז "חמש השדות" (Five Fields), שהתפתחו בהמשך לשכונת בלגרביה. בתקופה זו נמכרו לחמניות רבות ובשנה האחרונה לקיומו של בית הלחמניות, 1839, נמכרו בו כ-250,000 לחמניות ביום שישי הטוב.
האזור היה ידוע גם בשל תעשיית החרסינה שלו. "בית החרושת לחרסינה של צ'לסי" (Chelsea porcelain manufactory), נחשב למפעל ייצור החרסינה הראשון באנגליה. הוא נמכר ב-1769 ועבר לדרבי. מוצרי החרסינה המקוריים של צ'לסי נמכרים כיום במחירים גבוהים מאוד.
המבנה הידוע ביותר בצ'לסי הוא בית החולים המלכותי צ'לסי, שבו מתגוררים קשישים ותיקי הצבא הבריטי. המוסד נבנה על ידי צ'ארלס השני ונפתח ב-1694. הבניין שתוכנן על ידי סר כריסטופר רן, ניצב על שטח נרחב מדי שנה נערכת בו תצוגת פרחים. המבנה שנקרא בעבר "מחנה הדוכס מיורק" (Duke of York's Barracks), שנבנה בראשית המאה ה-19 ליד רחוב קינגס הוא כיום חלק מכיכר הדוכס מיורק, שטח שפותח מחדש וכולל חנויות ובתי קפה ומשמש מדי שבוע לעריכת שוק איכרים. בבניין הראשי שבכיכר נפתחה ב-2008 גלריה סאצ'י. מחנה צ'לסי הניצב בקצהו של רחוב סלואן התחתון, היה גם הוא בשימוש עד לאחרונה, בעיקר על ידי הכוחות הטקסיים של "דיוויזיית הבית" (Household Division). הוא ניצב בכיוון של וסטמינסטר של רחוב גשר צ'לסי והוא נרכש לצורך פיתוח מחדש על ידי קבוצת רכישה מקטר.
מקורו של המוניטין המודרני של צ'לסי כמרכז לחדשנות ולהשפעה הוא בתקופה במהלך המאה ה-19 כאשר הפך האזור למושבת אומנים ויקטוריאנית. האזור הפך שוב לבולט כאחד המרכזים של לונדון החוגגת בשנות ה-60, כאשר מחירי הבתים בצ'לסי היו נמוכים יותר בהשוואה לאלו שברובע קנזינגטון המתון.