stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים חפר
מספריו

תחמֹשת קלה: פזמורים; רישומים: אריה נבון, מרחביה: ספרית פועלים, 1949. (מהדורה נוספת: תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשט"ז 1956)
ילקוט הכזבים (עם דן בן אמוץ), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשט"ז 1956.
מלים למנגינות, תל אביב: עמיקם, תשכ"ב 1961.
תרנגולים על גשר הירקון: פזמונים; ציורים: יוסל ברגנר, תל אביב: א. לוין-אפשטין, תשכ"ח 1967.
מסדר הלוחמים: פרקי שירה על רקע מלחמת ששת הימים, מאת חיים חפר, בלִווי ציורים מאת מרסל ינקו; הביא לדפוס: עמיקם גורביץ', תל אביב: עמיקם, 1968. (תורגם ליידיש על ידי יצחק לודן בשם: "קעמפער-פּאראד", תל אביב: עמיקם, 1968)
מחברות יום השישי; איורים: אסף ברג, ירושלים: עידנים, 1978. (מהדורה ב': 1979)
משפחת הפלמ"ח: ילקוט עלילות וזמר; ליקטו, ערכו, פירשו, בארו, הקדימו הקדמות, סיְּמו באחרית דבר ופה ושם גם כתבו שיר: חיים גורי, חיים חפר; סייע בידם עמיקם גורביץ'; רשם את הדמויות אריה נבון; המנגינות: גיל אלדמע), תל אביב: ארגון חברי הפלמ"ח, תשל"ד 1974 (דפוס ניידט). (מהדורה ג: ירושלים: כתר, 1976; מהדורה ד: ירושלים: ידיעות אחרונות, 1977)
ספר הפזמונים של חיים חפר; מעוטר בציורים של יוסל ברגנר, ירושלים: הוצאת ידיעות אחרונות, תשמ"א-1981.
אף מילה רעה <כמעט> .(מקאמות), איור: מנשה קדישמן, הוצאת זמורה ביתן, תשנ"ח, 1998.
חיים חפר מספר ומזמר: השירים הנבחרים ומה שמאחוריהם; עורך: ערן ליטוין; עיצוב ואיור: אמרי זרטל, אור יהודה: זמורה-ביתן, תשס"ה 2004.
דיסקוגרפיה

משירי חיים חפר, פונוקול, 2008.
הצ'יזבטרון, אם הלהקות הצבאיות, הקיבוץ המאוחד, רשת ג' ואקו"ם, 2007. (שירי להקת הצ'יזבטרון שכתב חפר)
הימים האחרים - משיריו היפים של חיים חפר, הד ארצי, 1997. (אוסף כפול)
יהורם גאון 79, CBS‏ 1979. (השירים שחפר ודובי זלצר כתבו ליהורם גאון) גם את רוב פסקול הסרט והאלבום הנלווה של יהורם גאון, ״אני ירושלמי״, משנת 1971, כתבו חפר וזלצר.
חיים אישיים

היה נשוי פעמיים: אשתו הראשונה - כרמל הלפרין. הוא נישא לה בשנת 1951 ואחרי כמה שנות נישואין הם התגרשו.
אשתו השנייה - רותי לוי-מורחי. הוא נישא לה בשנת 1962, והם התגרשו בשנת 1980. היא ילדה את בתו היחידה מימי (מרים) חפר-רוטשטיין, שעליה כתב את השיר "ילדה קטנה".
חפר התגורר במשך השבוע בתל אביב ובסופי שבוע היה נוסע לעיתים לביתו השני בכפר האמנים עין הוד.
נפטר ב-18 בספטמבר 2012 ממחלת הסרטן, בגיל 86. נקבר בעין הוד.
ראו גם

קטגוריית שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
לקריאה נוספת

מוטי זעירא, הנני כאן: חיים חפר, סיפור חיים, בן שמן, כתר, 2021.
הערות שוליים

↑  חיים חפר, באתר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
↑  אסף נבו, ‏אריק איינשטיין: "חיים חפר היה מהאבות המייסדים של התרבות הישראלית", באתר ‏מאקו‏, 18 בספטמבר 2012
↑  נבו זיו, "הסערה המושלמת", "ידיעות אחרונות", מוסף 7 לילות, 2 בינואר 2015
↑  א. יהל, ב"קול ישראל" נאסרה השמעת שיר פוגע בנביא יחזקאל, מעריב, 14 באפריל 1967.
↑  הרביזיה של ה"רביזור", מעריב, 11 באוגוסט 1965
↑   תיקון קטן, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1960
↑  חולק "פרס סוקולוב" לעתונאות, מעריב, 29 בספטמבר 1969.
↑  נמרוד דביר, חיים ישראליים: אות הוקרה לחיים חפר, באתר nrg‏, 3 במאי 2011.
↑  הודעה באתר עיריית נתניה.
↑  הסרת הלוט לזכרו של חיים חפר - הודעת עיריית תל אביב.
↑  ארכיון חיים חפר, בספרייה הלאומית
↑  מוטי זעירא, "כרמל", הנני כאן: חיים חפר, סיפור חיים, בן שמן: כתר, 2021, עמ' 128-116
↑  מודעת נישואים, דבר, 20 בספטמבר 1951
↑  מוטי זעירא, "רותי", הנני כאן: חיים חפר, סיפור חיים, בן שמן: כתר, 2021, עמ' 200-190
↑   רונן טל, "הנני כאן": ביוגרפיה סלחנית שלא מתמודדת עם צדדיו הבעייתיים של חיים חפר, באתר הארץ, 3 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276856005171  PLWABN: 9810703409405606  BnF: cb14621191t (data)  GND: 1170183840  ISNI: 0000 0000 6658 6308  LCCN: n84028651  MusicBrainz: 11ef9ec1-456c-48b7-a56c-07f11573d39d  NTA: 202828107  VIAF: 163306422   WorldCat (עם VIAF): 163306422 
חיים חפר, 2003
"בין גבולות" בביצוע "מקהלת ירושלים" בליווי תזמורת, בניצוחו של שמעון כהן. הוקלט על ידי קול ישראל ב-27.5.1964
"שושנה, שושנה" של חיים חפר בביצוע חבורת זמר רן
Culture Club

| --- | --- |

חברי הלהקה בשנת 1983. משמאל לימין: ג'ון מוס, בוי ג'ורג', מייקי קרייג, רוי היי
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1981–1986   1998 – 2002
 זרם:  התנועה הרומנטית החדשה 
 סוגה:  פופ, גל חדש
 חברת תקליטים:  וירג'ין רקורדס (בריטניה)   אפיק רקורדס (ארצות הברית)
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1984) 
 http://www.culture-club.co.uk ‏
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 בוי ג'ורג' (סולן)   ג'ון מוס (תופים)   מייקי קרייג (גיטרה בס)   רוי היי (גיטרה וקלידים)
 
Culture Club (בתעתיק לעברית: קאלצ'ר קלאב; בתרגום חופשי לעברית: מועדון תרבות), הייתה להקת פופ בריטית זוכת פרס גראמי, שפעלה בין השנים 1986–1981 ולאחר מכן התאחדה וחזרה לפעול בין השנים 2002–1998. סולן הלהקה והמוכר מבין חבריה היה בוי ג'ורג'. שאר חברי ההרכב המקורי של הלהקה היו ג'ון מוס, מייקי קרייג ורוי היי.
היסטוריה > 1981-1983: הקמת הלהקה והאלבום הראשון

בשנת 1981, בוי ג'ורג' נהג לשיר מדי פעם עם להקת "באוו וואו וואו", תחת שם הבמה "לוטננט לאש". הפופולריות שהחל לצבור גרמה לחיכוכים בינו לבין סולנית הלהקה, ושיתוף הפעולה ביניהם הסתיים. ג'ורג' החליט להקים להקה משלו. תחילה גייס את מייקי קרייג, לאחר מכן את ג'ון מוס והאחרון שהצטרף היה רוי היי. השם שנבחר ללהקה, "מועדון תרבות", שיקף את הרקע האתני הרב-תרבותי של חבריה: זמר אירי קרוס-דרסר (ג'ורג'), ג'מייקני (קרייג), מתופף יהודי (מוס) ואנגלו-סקסי אנגלי (היי).
הלהקה הקליטה כמה שירי ניסיון (דמו), במימונה של חברת התקליטים EMI, שלא התרשמה והחליטה שלא להחתים את הלהקה על חוזה הקלטות. חברת וירג'ין רקורדס שמעה את הקלטות הניסיון והחתימה את הלהקה על חוזה בבריטניה, וחברת אפיק רקורדס הפיצה את אלבומיה בארצות הברית.
אלבומה הראשון של הלהקה, "Kissing to Be Clever", יצא בשנת 1982. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום ה-14 במצעד האלבומים האמריקאי. שני הסינגלים הראשונים מהאלבום לא הצליחו להיכנס לרשימת 100 הגדולים במצעדי הסינגלים של בריטניה וארצות הברית, ולא זכו להשמעות בתחנות הרדיו. ההצלחה הגדולה הגיעה עם שחרורו של הסינגל השלישי מהאלבום, "Do You Really Want to Hurt Me", שהושפע מסגנון הרגאיי. השיר זכה להצלחה עולמית והגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים ב-12 מדינות, ביניהן בריטניה, קנדה, גרמניה ואיטליה. בארצות הברית הגיע השיר למקום השני במצעד. מראהו האֶקְסְצֶנְטְרִי והאנדרוגיני של ג'ורג' ושערו הארוך גרמו לכך שהופעת הבכורה שלהם בתוכנית "טופ אוף דה פופס" עוררה הדים ותגובות כגון "מר (או שמא זו גברת?) מוזר" מצד הצהובונים והמגזינים, שפרסמו את תמונותיו על עמודי השער שלהם. פיט ברנס, סולנה של להקת "Dead or Alive", טען מאוחר יותר שהוא היה הראשון שהופיע עם כובעים גדולים, סרטים ובגדים צבעוניים. על כך נהג ג'ורג' להשיב: "מה שחשוב זה לא מי עשה את זה ראשון, אלא מי עשה זאת טוב יותר". השיר הפך להצלחה בעולם גם בזכות הקליפ שצולם ללהיט, בו מופיע בוי ג'ורג' עם חולצה עליה הכיתוב בעברית "תרבות אגדה", לימים יאמר שהייתה טעות בכיתוב, כי מתחת לאות ג' היה סימן ניקוד "קובוץ", והפך את המילה לאגודה, ולא לאגדה כפי שהתכוונו.
הסינגל הרביעי מהאלבום, "Time", בסגנון R&B, הגיע גם הוא לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי (מקום שני) ובמצעד הבריטי (מקום שלישי). הסינגל החמישי, "I'll Tumble 4 Ya", יצא רק בארצות הברית ובקנדה, והגיע למקום התשיעי במצעד האמריקאי. בכך הפכה הלהקה להיות הראשונה מאז הביטלס שהצליחה להכניס לעשרת הגדולים בארצות הברית שלושה להיטים מתוך אלבום בכורה. אלבום הבכורה עצמו מכר בעת יציאתו מעל 2 מיליון עותקים בארצות הברית ועוד 3 מיליון עותקים בשאר רחבי העולם, והפך את בוי ג'ורג' לכוכב בינלאומי.
היסטוריה > 1983-1984: האלבום השני וההצלחה הבינלאומית

אלבומה השני של הלהקה, "Colour by Numbers", יצא בשנת 1983 והפך לאלבומה המצליח ביותר. האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים של בריטניה ויפן, ולמקום השני במצעדי האלבומים של ארצות הברית ונורווגיה, ומכר בעת יציאתו כ-4 מיליון עותקים בארצות הברית ועוד כ-5 מיליון עותקים בשאר העולם. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Church of the Poison Mind", הגיע לעשרת הגדולים במצעדים בבריטניה ובארצות הברית, והמשיך את קו ההצלחה של הלהקה. הסינגל השני, "Karma Chameleon", הפך ללהיטם הגדול ביותר והיה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, עם מכירות של 1.4 מיליון עותקים, שהפכו אותו לסינגל הנמכר ביותר בבריטניה ב-1983. הסינגל הגיע למקום הראשון ב-15 מדינות נוספות, בהן ארצות הברית, קנדה, נורווגיה ואוסטרליה, והיה לאחד מ-20 הסינגלים הנמכרים ביותר בעולם בשנות השמונים. סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום וזכו להצלחה היו: "Miss Me Blind", "It's a Miracle", ו-"Victims".
ב-1984 זכתה הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית "האמן החדש הטוב ביותר". בנאום התודה שלו, אותו נשא באמצעות לוויין, אמר ג'ורג': "תודה אמריקה. יש לך סטייל, יש לך טעם, ואת יודעת לזהות דראג קווין טובה כשאת רואה אותה". באותה שנה הלהקה הייתה מועמדת גם לפרס גראמי בקטגוריית "להקת הפופ הטובה ביותר", וזכתה בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "הלהקה הבריטית הטובה ביותר".
הלהקה התבקשה לכתוב שני שירים לפסקול הסרט "חלומות אלקטרוניים" מ-1984. ג'ורג' והיי כתבו את "The Dream" ואת "Love Is Love", שיצא במספר מדינות גם כסינגל, והפך ללהיט בקנדה וביפן.
למרות ההצלחה הגדולה, החלו לצמוח בעיות בלהקה, ונוצרו בקיעים ראשונים במערכת היחסים בין חבריה. ג'ורג' החל להשתמש בסמים לעיתים קרובות. בנוסף, ג'ורג' ומוס החלו לנהל רומן, ללא ידיעתם של שאר חברי הלהקה באותה עת. הקשר ביניהם נמשך למעלה מ-4 שנים, היה סוער, וכלל אלימות פיזית ומילולית. הלחץ להסתיר את הקשר מהעיתונות ומהציבור החל לתת את אותותיו על הלהקה.
היסטוריה > 1984-1986: האלבומים השלישי והרביעי והתפרקות הלהקה

אלבומה השלישי של הלהקה, "Waking Up with the House on Fire", יצא בשנת 1984. האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של בריטניה, ולמקום ה-26 במצעד האלבומים של ארצות הברית, והוא נחשב לאכזבה הן מבחינה מסחרית והן מבחינת הביקורות הצוננות להן הוא זכה, בהשוואה לשני האלבומים הראשונים. האלבום מכר בעת יציאתו שני מיליון עותקים ברחבי העולם, מהם קצת פחות ממיליון עותקים בארצות הברית. האלבום הוליד סינגל מצליח אחד, "The War Song", שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-17 במצעד הסינגלים האמריקאי. שאר הסינגלים מהאלבום זכו להצלחה בינונית בלבד. ג'ורג' טען בשלב מאוחר יותר כי לא היה שלם עם חלק מהחומרים שהופיעו באלבום. לדבריו, הלהקה חזרה מותשת מסיבוב הופעות עולמי ב-1984, והוציאה את האלבום בחופזה, בשל הלחץ מצד חברות התקליטים שלה למהר ולהוציא אלבום נוסף, שימשיך את הצלחת האלבום הקודם. התוצאה הייתה אלבום בינוני, שזכה לקבלת פנים צוננת מהקהל ומהמבקרים.
התמכרותו של ג'ורג' לקוקאין הלכה והחריפה, והפכה מאוחר יותר גם להתמכרות להרואין. כתוצאה מכך, המשיכה גם התדרדרותה של הלהקה. הקלטת אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, "From Luxury to Heartache", שיצא ב-1986, נמשכה הרבה מעל למתוכנן, ומפיק האלבום, אריף מארדין, נאלץ לנטוש את הפרויקט באמצע, בשל התחייבויות קודמות. הקלטת שירים מסוימים נמשכה ימים ארוכים, בשל מצבו של ג'ורג'. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-32 במצעד האלבומים האמריקאי, והסינגל הראשון מתוכו, "Move Away", הפך ללהיט מצליח, שהגיע למקום ה-7 במצעד הסינגלים בבריטניה, ולמקום ה-12 במצעד הסינגלים בארצות הברית. נראה היה, כי מבחינה מסחרית האלבום הרביעי הצליח להחזיר את הלהקה למסלול ההצלחה. עם זאת, יחסיהם של בוי ג'ורג' וג'ון מוס התערערו, עד כדי כך שהם התקשו לשהות האחד במחיצת השני. עובדה זו, בנוסף לבעיית ההתמכרות לסמים של ג'ורג', הביאו לביטול סיבוב ההופעות שתוכנן ברחבי ארצות הברית. הידיעות על התמכרותו של ג'ורג' החלו לדלוף לתקשורת ולמלא את עמודי הצהובונים בבריטניה ובארצות הברית. תחילה הכחיש ג'ורג' את הידיעות על התמכרותו, אך בקיץ 1986 הודה בכך. ביולי אותה שנה נעצר על ידי משטרת בריטניה, לאחר שנתפס כשברשותו סם מסוג קנאביס. סמוך לאחר מכן הלהקה התפרקה. ג'ורג' המשיך בקריירת סולו, שהניבה מספר להיטים באירופה ובארצות הברית. הוא המשיך להיאבק בהתמכרותו לסמים גם בשנים שלאחר פירוק הלהקה.
היסטוריה > 1998-2002: האיחוד

הניסיון הראשון לאחד את הלהקה מחדש התרחש ב-1989, לאחר פניות רבות מצד טוני גורדון, מנהלה לשעבר של הלהקה, שהמשיך לנהל את קריירת הסולו של בוי ג'ורג' לאחר הפירוק. ג'ורג' נתן את הסכמתו לאיחוד, וחברי הלהקה הקליטו 12 שירים חדשים. עם זאת, התברר שג'ורג' היה מעוניין יותר לקדם את קריירת הסולו והפרויקטים האישיים שלו, ובסופו של דבר האיחוד המתוכנן בוטל. השירים החדשים שהוקלטו נגנזו ולא שוחררו עד היום.
ב-1998 ג'ורג' ומוס הסכימו לשים בצד את המחלוקות ביניהם, והלהקה התאחדה לסיבוב הופעות, שהחל בהופעה שצולמה לערוץ המוזיקה VH1. סיבוב ההופעות זכה להצלחה גדולה, ובעקבותיו יצא גם אלבום אוסף כפול, שהכיל גם את להיטיהם הגדולים וגם את ההופעה החיה שהוקלטה לערוץ VH1. האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה בבריטניה, לאחר שמכר יותר מ-300,000 עותקים. ב-1999 יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה, "Don't Mind If I Do". האלבום הופץ באירופה וביפן בלבד, לא זכה להצלחה גדולה, והגיע למקום ה-64 בלבד במצעד האלבומים בבריטניה. גם שני הסינגלים שיצאו מתוכו זכו להצלחה בינונית בלבד במצעדים. הלהקה המשיכה להופיע, וב-2002 התאחדה שוב להופעה חגיגית באלברט הול, לציון 20 שנים להקמתה. הופעה זו תועדה ויצאה ב-DVD שנה לאחר מכן. לאחר הופעה זו הלהקה התפרקה שוב ולא חזרה לפעול ביחד, בעיקר בשל הצלחתו של ג'ורג' בקריירת ה-DJ שלו.
ב-2006 ניסו שניים מחברי ההרכב המקורי של הלהקה, מוס וקרייג, לצאת לסיבוב הופעות עם סולן חדש. זאת לאחר שג'ורג' ורוי היי סירבו להתאחד שוב. סולן חדש בשם סאם בוטצ'ר נבחר, וג'ורג' הביע בראיונות לתקשורת את חוסר שביעות רצונו מכך. סיבוב ההופעות של הלהקה בהרכבה החדש נועד להתחיל בדצמבר 2006 בבריטניה, אך נדחה כדי לאפשר להרכב החדש לסיים להקליט אלבום אולפן חדש. בסופו של דבר הפרויקט לא יצא לפועל, מבלי שיצאה על כך הודעה רשמית. מנהל הלהקה, טוני גורדון, אמר ב-2007 שהפרויקט הוקפא, בעוד שהמתופף מוס הצהיר שהפרויקט בוטל.
בתחילת שנת 2016 יצא אלבומם "Tribes", שקדם לו סיבוב הופעות.
ב-7 בנובמבר 2017 הופיעה הלהקה בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
דיסקוגרפיה נבחרת

להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של מועדון תרבות.
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומי אולפן

1982 - Kissing to Be Clever
1983 - Colour by Numbers
1984 - Waking Up with the House on Fire
1986 - From Luxury to Heartache
1999 - Don't Mind If I Do
Tribes - 2016
דיסקוגרפיה נבחרת > אוספים

1987 - This Time - The First Four Years ‏
1993 - At Worst... The Best of Boy George and Culture Club ‏
1998 - Greatest Moments - VH1 Storytellers Live ‏
2002 - Culture Club Box Set ‏
2005 - Greatest Hits ‏
דיסקוגרפיה נבחרת > סינגלים בולטים

1982 - Do You Really Want to Hurt Me ‏
1982 - Time ‏
1983 - Church of the Poison Mind ‏
1983 - Karma Chameleon ‏
1983 - Victims ‏
1984 - Miss Me Blind ‏
1984 - It's a Miracle ‏
1984 - The War Song ‏
1986 - Move Away ‏
1998 - I Just Wanna Be Loved ‏
לקריאה נוספת > הביוגרפיה הרשמית

De Graaf, Kasper and Garrett, Malcolm (1983). Culture Club: When Cameras Go Crazy. London & New York: St. Martin's Press. ISBN 0-312-17879-4
לקריאה נוספת > ביוגרפיות נוספות

David, Maria (1984). Boy George and Culture Club. Southampton: Crescent. ISBN 0-517-45474-2
Ginsberg, Merle (1984). Boy George: The Whole Outrageous Story Behind the Sensation of the Eighties. 1st ed. USA, Dell Publishing Co. Inc.; paperback edition Kent & London, UK, NEL-New English Library. Paperback ISBN 0-450-05790-9
Rimmer, David (1986). Like Punk Never Happened: Culture Club and the New Pop. London: Faber & Faber. ISBN 0-571-13739-3
Robins, Wayne (1984). Culture Club. New York: Ballantine Books. ISBN 0-345-32216-9
הערות שוליים

↑  הלהקה תרגמה את שמה לעברית באופן שגוי: "תרבות אגודה".
↑  Culture Club: Tribes באתר PledgeMusic
↑  תרבות אגודה חוזרת לבמה, בבלוג של יובל אראל
↑  עמית סלונים‏, זהו נס: בוי ג'ורג' וקאלצ'ר קלאב הזכירו לילדי האייטיז את הכוח האמיתי של המוזיקה, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2017
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אלסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13902799f (data)  GND: 10279948-9  ISNI: 0000 0001 2033 9202  LCCN: n85011255  MusicBrainz: 81435053-e1a2-48a4-adfd-e89f310c7b38  NKC: mzk2004218166  SUDOC: 027875881  VIAF: 130296665   WorldCat (עם VIAF): 130296665 
עטיפת הסינגל "Karma Chameleon" מ-1983
פרנה (כדורגל)

פרנה הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר קוריטיבה שבברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1989 תוך איחוד שתי קבוצות אחרות של העיר. תוך מספר שנים הקבוצה העפילה לליגה הבכירה של ברזיל ושיחק שם מספר שנים. בשנת 2005 המועדון זכה במקום החמישי באליפות ברזיל. בעקבות כך, הוא העפיל לגביע ליברטדורס.
באליפות מדינה פרנה הקבוצה זכתה שבע פעמים במקום הראשון.
איזבלה גרינבסקאיה

| --- | --- |

איזבלה גרינבסקאיה
 לידה:  15 במאי 1864 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 באוקטובר 1944 (בגיל 80) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השקפה דתית:  הדת הבהאית 
 
איזבלה גרינבסקאיה (באנגלית: Isabella Grinyevskaya‏; 3 במאי 1864 - 15 באוקטובר 1944) הייתה סופרת, מחזאית ומבקרת ספרות רוסייה-יהודייה מפורסמת.
היא גם הייתה מתורגמנית שתרגמה לרוסית כתבים רבים בפולנית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, ארמנית וגאורגית. שמה האמיתי של איזבלה גרינבסקאיה הוא ביילה (ברטה) פריידברג ואילו איזבלה גרינבסקאיה הוא שם העט שלה.
חיים אישיים

איזבלה גרינבסקאיה נולדה ב-3 במאי 1864 בגרונדו לסופר הרוסי-יהודי אברהם שלום פרידברג ובשלב מאוחר יותר בחייה עברה לסנט פטסבורג. בשנת 1886 היא התחתנה עם הסופר מרדכי ספקטור והייתה אשתו הראשונה. שנה לאחר חתונתם הם עברו לורשה, שם הם גם התגרשו.
איזבלה גריבנסקאיה פרסמה עבודות רבות. ביניהן, הרומן הראשון שלה נקרא "The Orphan" שפורסם בהנס פרייד בשנת 1888, הסיפור "From Happiness to the Grave" שהתפרסם בורשה בשנת 1894, והעבודה הראשונה שפרסמה נקראה "The First Storm" ב-1895, בכתביה היא ניסתה לתאר את חיי מעמד הביניים של היהודים ובעיקר את מצבן של נערות צעירות נאורות.
בשנת 1903 כתבה את המחזה "Bab" אשר עוסק בדת הבהאאית וזכה להערכה רבה בקרב המבקרים, זה הרגע שבו החלה איזבלה גריבנסקאיה להתקרב לדת הבהאאית ולבסוף להפוך למאמינה בדת.
במהלך השנים עברה לקונסטנטינופול (איסטנבול ) ואת שנותיה האחרונות בחרה איזבלה גרינבסקאיה לחיות בבדידות וב-15 באוקטובר 1944 היא נפטרה באיסטנבול.
כתיבה והתעניינות בדת הבהאאית

איזבלה גרינבסקאיה התעניינה בדת הבהאאית ובמאי 1903 איזבלה גרינבסקאיה כתבה את המחזה "Bab" אשר הוצג בסנט פטסבורג שלוש פעמים במהלך השנים 1904–1917 . המחזה מבוסס על חייו של ממציא הדת הבהאאית, הבאב. המחזה תורגם לצרפתית וטטרית ומאוחר יותר לגרמנית. המחזה קיבל שבחים רבים מליאו טולסטוי (מבקר מפורסם בזמנו) ומבקרים מפורסמים אחרים. בינואר 1904 כאשר המחזה עלה בפעם הראשונה נחשף טולסטוי לראשונה לדת הבהאאית. הוא שיבח את גרינבסקאיה ושיתף אותה בחיבתו לדת הבהאאית.
בשנת 1910 היא התיישבה בקונסטנטינופול, מקום שבו הייתה קהילה גדולה של דת הבהאאית. בתקופה זו, בשנים 1910–1911, היא פגשה את עבד אלבהאא ראש הדת הבהאאית במהלך מסעו למצרים, שם הייתה אורחת שלו במשך שבועיים. בעקבות המפגש עימו נהפכה איזבלה גרינבסקאיה למאמינה בדת. לאחר שחזרה לרוסיה הם המשיכו להתכתב ביניהם. במהלך ההתכתבויות ביניהם שיבח עבד אלבהאא את איזבלה גרינבסקאיה על מאמציה להעלות מצגים ומחזות אודות הבאב ובהאא אללה וכי למצגים ומחזות אלו תהיה השפעה גדולה מאוד והכרה משמעותית של אירופה בדת.
מיד עם חזרתה ממצרים בינואר 1911 היא התחילה לעבוד על ספר בשם "A Journey in the Countries of the Sun" בעקבות המפגש שלה עם עבד אלבהאא. העבודה על הספר לא הושלמה עד 1914 מכיוון שבמהלך קיץ 1912 היא נסעה לפריס כדי לעבוד עם המתרגמת הצרפתית מאדאם הלפרין של ה"באב". כאשר היא חזרה לסנט פטסבורג היא החלה לעבוד על דרמה אשר נקראה "באב אללה", המשך של מחזה ה"באב" על חייו של הנביא בהאא אללה, אשר פורסם בסנט פטסבורג בשנת 1912 אבל מעולם לא הוצג על הבמה. לבסוף, הספר מעולם לא יצא לאור מכיוון שבאותה תקופה החלה מלחמה.
הערות שוליים

1 2  Women of History
1 2 3 4 5  Isabella Grinevskaya- bahai libary
1 2 3 4 5  wikipedia- Isabella Grinevskaya
↑  Russia cultural contribution to the Bahai Faith- Isabella Grinevskaya
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810680898805606  GND: 1056158379  ISNI: 0000 0000 8329 3857  LCCN: n88081773  RSL: 000145351  SUDOC: 130957437  VIAF: 117591423   WorldCat (עם VIAF): 117591423
אהרון שיינמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1886 סובאלק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  22 במאי 1944 (בגיל 58) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 מעסיק:  גוסבנק, Intourist 
 תפקיד:  נגיד הבנק המרכזי של ברית המועצות
 
אהרון ל. שיינמן (ברוסית: Арон Львович Шейнман; דצמבר 1885 - 22 מאי 1944) - מהפכן בולשביקי יהודי ששימש כיושב ראש הראשון של הבנק המרכזי של רוסיה הסובייטית, גוסבנק. שימש במגוון תפקידים פיננסיים בזמן היווסדה של ברית המועצות, בסקנדינביה ורוסיה הסובייטית ופעמים כיושב ראש של הבנק המרכזי. פעם ראשונה (1921–1924) ולאחר שנתיים שימש שוב בתפקיד (1926-1929).
ביוגרפיה

אהרון שיינמן נולד בסובאלק עיר באימפריה הרוסית (כיום עיר בפולין), למשפחת סוחר יהודית כבן הקטן למשפחה בת 13 ילדים (12 אחיות). בשנת 1903 סיים את לימודיו במכללה המסחרית והצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. בין 1908 ל-1909 שירת בצבא הרוסי. עם שחרורו מהצבא שימש כפקיד עד למהפכה. לאחר מהפכת פברואר נבחר ליו"ר הדירקטוריון של העיר הלסינקי. ונספח כספי של הממשלה הסובייטית בסטוקהולם. יחד עם אולף אשרברג, בנקאי שוודי שהזדהה עם הסוציאליסטים, ייסד בנק. בינואר 1919, הוא גורש משוודיה יחד עם בולשביקים אחרים. כאשר חזר לברית המועצות מונה כחבר קומיסריאט המזון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ושנה לאחר מכן - סגן הקומיסר עממי למסחר ותעשייה.
ביוני 1920 שימש כחבר בוועד העממי לסחר חוץ.
ביוגרפיה > תפקידים בברית המועצות

ב 4 באוקטובר 1921 הוצא צו על הקמת הבנק המרכזי של רוסיה הסובייטית (РСФСР) כמה ימים לאחר מכן, מונה שיינמן ליו"ר הדירקטוריון של הבנק הממלכתי של רוסיה הסובייטית (מאז יולי 1923 - הבנק הממלכתי של ברית המועצות). בדצמבר 1924 הוא מונה לקומיסר העם של לסחר פנים.
בשנת 1922, ביוזמתו של שיינמן בנק המדינה הוציא סידרה חדשה של 12 שטרות בעריכים מ 1 רובל ועד 10000 רובל, ומטבעות זהב. בנובמבר 1925, שיינמן הפך לסגן קומיסר החוץ לסחר פנים של ברית המועצות. וחודשיים לאחר מכן, חזר לתפקיד יו"ר הבנק הממלכתי ברית המועצות. שימש גם יו"ר אמטורג, חברה למסחר שעסקה בסחר חוץ של ברית המועצות עם ארצות הברית.
ביוגרפיה > מחוץ לברית המועצות

לאחר תפקידו באמטרג עמד בראש הסניף הלונדוני של סוכנות הנסיעות הרשמית של ברית המועצות אינטוריסט, בין השנים 1937 ל 1939. בשנת 1939 הודח שיינמן מתפקידו וסירב לחזור למוסקבה, ולמעשה היה אחד מהעריקים הסובייטיים הראשונים, ולמרות זאת שמר על יחסים טובים עם ברית המועצות. יותר מאוחר באותה השנה קיבל אזרחות בריטית.
הוא נפטר בלונדון ב-22 במאי 1944.
חייו האישיים

שיינמן היה נשוי לאישה אוסטרלית בשם מריה פיגלבה אשר נפטרה ב 1970, והיה לו בן.
הערות שוליים

↑  מנהלים בכירים של הבנק הממלכתי של ברית המועצות (http://www.cbr.ru/Eng/today/?PrtId=gbsssr)
↑  Jewish Telegraphic Agency December 21, 1924  -  Scheinman Appointed Trade Commissar in Russia
↑  The National Archives, Kew: Reference:	KV 2/1978
↑  Шейнман Арон Львович: http://www.pseudology.org/Bank/Sheinman_AL.htm
| נגידי הבנקים המרכזיים של רוסיה וברית המועצות |
| --- | --- | --- |
| מנהלי הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית, 1860—1917 | שטיגליץ • למאנסקי • צימסן • ז'וקובסקי • פלסקה • טימאשב • קונשין • שיפוב | סמל בנק רוסיה |
| הקומיסרים הראשיים של הבנק העממי של רוסיה הסובייטית, 1917—1920 | פסטקובסקי • אובולנסקי • פיאטקוב • ספונדה (ממלא מקום) • פופוב • פיאטקוב • גאנצקי (ממלא מקום) | סמל בנק רוסיה |
| יושבי ראש דירקטוריון גוסבנק, 1921—1991 | אהרון שיינמן • ניקולאי טומאנוב (ממלא מקום) • שיינמן • פיאטקוב • קלמנוביץ' • מריאסין •קרוגליקוב • גריצ'מאנוב • בולגנין • סוקולוב • בולגנין • גולב • פופוב • בולגנין • קורובושקין • פוסקונוב • סוויישניקוב • אלחימוב • דמנצב • גארטובסקי • גראשצ'נקו • זוורב (ממלא מקום) | סמל בנק רוסיה |
| נגידי בנק רוסיה | מאטיוחין • גראשצ'נקו • פראמונובה (ממלאת מקום) • חאנדרוייב (ממלא מקום) • דובינין • גראשצ'נקו • איגנאטייב • נביאולינה | סמל בנק רוסיה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133749606  VIAF: 30736698   WorldCat (עם VIAF): 30736698
ממד VC

ממד VC (באנגלית: VC Dimension או Vapnik–Chervonenkis dimension; קרוי על שם הוגיו ולדימיר ופניק ואלכסיי צ'רבוננקיס) הוא מדד בתחום הלמידה החישובית המתאר את רמת כושר ההפרדה (הקיבולת, הסיבוכיות או העושר) של קבוצת מסווגים שניתנת ללמידה באמצעות אלגוריתם למידה סטטיסטית.
ממד ה-VC של מחלקת מסווגים (מחלקת היפותזות) כלשהי  {\mathcal {H}}, מוגדר כגודל הקבוצה הגדולה ביותר של דוגמאות ש- {\mathcal {H}} מנפצת (shatter), כאשר ההגדרה היא ש- {\mathcal {H}} מנפצת קבוצת דוגמאות C סופית כלשהי, אם לכל סיווג אפשרי של C, קיים מסווג h מתוך המחלקה  {\mathcal {H}} שמחזיר את הסיווג הנ"ל.