stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לימודים שמיים
היסטוריה

חקר השפות האירופיות נחשב כתחום בעל היסטוריה ארוכה כאשר פילולוגים בראשית ימי הביניים ביצעו מחקרים רבים על תחביר השפות עברית, ערבית וארמית.
המטרה הראשונית הייתה בחינת כתבי קודש בכדי להבין את הספרות הדתית. כך נחקרו כתבי המשוררים הערבים מהמאה ה-8 סיבויה, אל-ח'ליל בן אחמד, אל-אצמעי מהמאה ה-9 ועוד.
ההיסטוריון הגרמני אוגוסט לודוויג פון שלצר (גר') טבע את המונח "שמיות" כבר בשנת 1781. בעקבות מחקרם המקיף במאה ה-19, החוקרים הגרמנים תיאודור נלדקה וקרל ברוקלמן נחשבים אבות הלימודים השמיים כדיסציפלינת לימודים מודרנית. ממצאים ארכאולוגיים המגיעים בעיקר מאפיגרפיה מסייעים גם הם, כפי שהתגלתה השפה האבלאית. בסוף המאה, נפרדו לימודי האשורולוגיה ולימודי הערבית לענפים נפרדים ולימודים שמיים נחשבו כמדעי עזר ללימודי תנ"ך. בין חוקרי התקופה ניתן למנות גם את סילבסטר דה סאסי הצרפתי, רודולף קיטל (תנ"ך) ויוליוס ולהאוזן.
בתחילת המאה ה-20 התפתח המחקר בעקבות גילוי ממצאים חדשים. בשנת 1928 עם גילוי כתבי אוגרית ובשנת 1947, חלה תפנית משמעותית כשנמצאו מגילות מדבר יהודה. בין הבלשנים בתקופה היו פאול קאלה, מרסל כהן ואליעזר בן-יהודה.
הלימודים כוללים מחקר טקסטים בשפות אלו, בהנחה שלא נלמדים בתחומים משיקים כמו הברית החדשה, התנ"ך, לימודי ערבית ושפות אחרות.
דזיגה ורטוב

| --- | --- |

צילום משנת 1913 מאת אחיו, מויסיי (מיכאיל) קאופמן
 לידה:  2 בינואר 1896 ביאליסטוק, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 בפברואר 1954 (בגיל 58) מוסקבה, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Дави́д А́белевич Ка́уфман דוד אבלביץ' קאופמן
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1917 
 בן או בת זוג:  יליזבטה סווילובה (1929–1954) 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכוכב האדום  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דזיגה ורטוב (ברוסית: Дзига Вертов), בשמו המקורי דוד אבלביץ' קאופמן (ברוסית: Дави́д А́белевич Ка́уфман; ‏2 בינואר 1896 – 12 בפברואר 1954), היה קולנוען ותאורטיקן קולנוע יהודי-רוסי. אחיו, מיכאיל ובוריס קאופמן, היו גם הם יוצרי קולנוע ידועים.
שנותיו הראשונות

ורטוב נולד בביאליסטוק שבפולין הקונגרסאית (אז בשליטה רוסית) כדוד אבלביץ' קאופמן למשפחה של אינטלקטואלים יהודים. הוא למד מוזיקה בקונסרבטוריון של ביאליסטוק עד 1915, ימי מלחמת העולם הראשונה, עת ברחה משפחתו למוסקבה מפני צבא האימפריה הגרמנית הפולש והתיישבה לבסוף בסנקט פטרבורג.
בשנים 1916–1917, למד קאופמן רפואה במוסד הפסיכנוירולוגי בסנקט פטרבורג. בתקופה זו שינה את שמו לשם דניס ארקדייביץ' כדי להקנות לו צליל רוסי, ולבסוף נודע בכינוי דזיגה ורטוב ("דזיגה" הוא באוקראינית סביבון).
לאחר מהפכת אוקטובר

ורטוב החל את דרכו הקולנועית בשנים 1918–1919 לאחר מהפכת אוקטובר באיסוף קטעים מצולמים והפיכתם ליומני חדשות. בשנים 1920–1922 עבר לעריכת סרטי איסוף באורך מלא שכללו גם קטעים אישיים שלו. בשנת 1922 החל ביצירת סדרת יומני הקולנוע "קינו פראבדה" (ברוסית, "קולנוע אמת") יחד עם אשתו יליזבטה ואחיו מיכאיל. ורטוב התעסק בעיקר בתחום שהיום מוגדר כדוקומנטארי, טען שמטרת הקולנוע היא להציג את האמת ושקולנוע עלילתי הוא בעצם אשליה בורגנית שמטרתה לפגוע בפועלים.
סרטו המפורסם ביותר הוא "איש עם מצלמת הקולנוע" שיצא בשנת 1929 וזכה להצלחה רבה. חמש שנים לאחר מכן ביים את הסרט "שלושה שירים על לנין" שהביא מעשית לסוף הקריירה שלו. סטלין, שהופיע בסרט פעם אחת למשך ארבע שניות בלבד, כעס מאוד וחיבל בקריירה שלו למרות הפופולריות שבה זכה.
מורשת והנצחה

באוגוסט 2014 זכה סרטו של ורטוב "האיש עם מצלמת הקולנוע" בתואר "הסרט התיעודי הטוב בכל הזמנים" על ידי מגזין הקולנוע הבריטי Sight & Sound.
החל משנת 2017 מוענק פרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע הנקרא על שמו "דזיגה הזהב".
לקריאה נוספת

ד"ר אברהם גורדון, קולנועַיִן: מעזבונו של דז'יגה ורטוב, תקריב: כתב עת לקולנוע דוקומנטרי
הערות שוליים

↑  The Greatest Documentaries of All Time – all the votes | Sight & Sound | BFI
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269685605171  PLWABN: 9810541155705606  BIBSYS: 90059235  BNC: 000052348  BNE: XX1479749  BnF: cb11974944c (data)  CANTIC: a11053616  CiNii: DA10702900  GND: 118804294  ICCU: SBLV177144  ISNI: 0000 0000 8366 4099  LCCN: n50013941  LNB: 000062308  MusicBrainz: f52e2c70-de8c-4785-997b-54d9ece9c85a  NKC: xx0081025  NLA: 35778721  NLK: KAC200604389  NTA: 070695377  PIC: 338007  RERO: 02-A000172299  RKD: 376768  SELIBR: 99616  SNAC: w6t7336r  SUDOC: 027780430  Trove: 1083173  ULAN: 500104661  VIAF: 27073607   WorldCat (עם VIAF): 27073607
סרגיי אייזנשטיין

| --- | --- |

סרגיי אייזנשטיין, 1939
 לידה:  10 בינואר 1898 (יוליאני) ריגה, מחוז ליבוניה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 בפברואר 1948 (בגיל 50) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Сергей Михайлович Эйзенштейн 
 סוגה מועדפת:  ריאליזם סוציאליסטי, French Impressionist Cinema 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1924–1945 (כ־21 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרסבורג לארכיטקטורה ולהנדסה אזרחית (1915) 
 בן או בת זוג:  Pera Attacheva 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1941, 1946)  עיטור לנין (1939)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור אות הכבוד  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
סרגיי מיכאילוביץ' אייזנשטיין (ברוסית: Сергей Михайлович Эйзенштейн; ‏22 בינואר 1898 – 11 בפברואר 1948) היה במאי קולנוע ותאורטיקן קולנוע סובייטי ממוצא יהודי, שנודע בעיקר בשל סרטיו "אוניית הקרב פוטיומקין" ו"אוקטובר", שניהם מבוססים על סיפורים אמיתיים ומוצגים באופן ריאליסטי. לסרטים אלו הייתה השפעה רבה על הבמאים התיעודיים המוקדמים, בעיקר בזכות השימוש היצירתי של אייזנשטיין בטכניקת המונטאז' במהלך העריכה.
פילמוגרפיה

שביתה (1924)
אוניית קרב פוטיומקין (1925)
אוקטובר: עשרה ימים שזעזעו את העולם (1927)
ישן וחדש ("הקו הכללי") (1929)
Que Viva Mexico! (לא הושלם)
אדמת בז'ין (לא הושלם)
אלכסנדר נבסקי (1938)
איוואן האיום (1944, 1958)
לקריאה נוספת

נסים דיין (עורך), דני ורט, סרגיי אייזנשטיין, הוצאת אורט ישראל, תשס"ו 2006
Dominique Fernandez, Eisenstein, Paris, Grasset, 1975
הערות שוליים

↑  The Jewsh Criterion, August 8, 1930, page 25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260598205171  PLWABN: 9810552124705606  BIBSYS: 90165620  BNC: 000039254  BNE: XX4721474  BnF: cb11901623d (data)  CANTIC: a11371377  CiNii: DA01679648  GND: 118529684  ICCU: CFIV011678  ISNI: 0000 0001 2133 987X  LCCN: n79006562  LNB: 000041130  NDL: 00438748  NKC: jn19990210191  NLA: 35059939  NLG: 83713  NLK: KAC199607956  NLR:   NSK: 000061924  NTA: 068464568  PIC: 315540  RERO: 02-A021748237  RKD: 233154  SELIBR: 184356  SNAC: w6gj03fr  SUDOC: 026849372  Trove: 814982  ULAN: 500137065  VIAF: 56609269   WorldCat (עם VIAF): 56609269 
בול לזכרו
עמי פופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1969 (בן 55) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
עמי פופר (נולד ב-2 ביוני 1969) הוא ישראלי שהורשע ברציחתם של שבעה פלסטינים בטבח שביצע בראשון לציון ב-20 במאי 1990.
ביוגרפיה

פופר נולד וגדל בראשון לציון כילד השלישי מבין ארבעה ילדים לרחל, ילידת פולין, ולקרול פופר, יליד רומניה. הוא גויס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון, אך שוחרר לאחר כשנה וחצי מחוסר התאמה, לאחר אירועי נפקדות וחוסר משמעת, שבשיאם חטף נשק מחייל אחר וניסה להתאבד.
ביוגרפיה > הרצח

ב-20 במאי 1990, רצח פופר שבעה ערבים מרצועת עזה ופצע 11 בשעה שהמתינו לעבודה בצומת גן הוורדים בעיר מגוריו ראשון לציון. את הרצח ביצע באמצעות רובה גליל שגנב מאחיו החייל. פופר נמלט מהמקום במכוניתו של אחד מהפועלים.
פופר נעצר בו ביום ואמר תחילה שהמניע הוא חברתו שעזבה אותו, ושבביתה נעצר. אחר כך אמר שבגיל 13 נאנס על ידי ערבי והוא ביקש לנקום על כך. בית המשפט הרשיע אותו ברצח ודן אותו לשבעה מאסרי עולם מצטברים ועוד עשרים שנה חופפות.
בעקבות הרצח פרצו מהומות בריכוזים ערביים בישראל וביהודה ושומרון וחבל עזה, שבהן, לפי מקורות ערביים, נהרגו מאש חיילי צה"ל ארבעה פלסטינים ונפצעו 166.
ביוגרפיה > תקופת כליאתו

במהלך מאסרו, פופר חזר בתשובה והתקרב לרב חיים קניבסקי. הוא התחתן ביוני 1993 עם שרה גולדברג, פעילת "כך" תושבת קנדה, ובמהלך שהותו בכלא נולדו להם שלושה בנים.
ב-17 בינואר 2007 שכל פופר את אשתו ואת בנו הצעיר, שמשון, בתאונת דרכים. התאונה אירעה בעת שפופר יצא לעקיפה בפס לבן, בעודו נוהג ללא רישיון נהיגה בזמן חופשה מהכלא. פופר עצמו נפצע באופן בינוני וכן שני ילדיו האחרים. בעקבות זאת הוא הורשע בעסקת טיעון ונידון ל-6 חודשי מאסר, בנוסף לעונשו הקיים. ב-2009 התחתן שוב, והתגרש לאחר זמן קצר.
ב-2013 נישא פופר לאישה שהתפרסמה כאם המתעללת בפרשת אליאור חן אותה הכיר במהלך שהותה בכלא.
ב-1997 החל לצאת לחופשות. באותה שנה נדחה ערעורו על הרשעתו ועל חומרת העונש. בפברואר 1999 קצב הנשיא עזר ויצמן את עונשו ל-40 שנה ולאור זאת הוא צפוי להשתחרר בנובמבר 2030.
באוקטובר 2012 הועבר מבית הסוהר מעשיהו לבית הסוהר איילון, בעקבות התנכלויות לנשיא לשעבר משה קצב, כנקמה על שקצב סירב כנשיא להעניק לו חנינה. בשנת 2016 הוחזר פופר לכלא מעשיהו ואושר לו לצאת לעבודה כל בוקר מחוץ לכותלי הכלא, ולחזור בסיום יום העבודה.
ביוגרפיה > תקופת כליאתו > עתירותיו לבתי המשפט

פופר נודע כמי שהגיש מספר עתירות-אסיר. הבולטת שבהן הייתה עתירה נגד ההחלטה לאסור הכנסה של גיטרה לתאו, כפי שהיא מצויה ברשות האסירים הכלואים באגף החינוך, אליו פופר מנוע כניסה בשל היותו אסיר ביטחוני. בסופו של דבר הפציר בית המשפט בשב"ס לבחון הכנסה של גיטרה לתאו של פופר, במספר עתירות נוספות הורה בית המשפט לבחון הוספת מכונות כביסה ומקררים לאגף בו הוא היה כלוא.
פופר השתתף בעתירה לבג"ץ יחד עם עשרה אסירים נוספים, שנשפטו על מעשים על רקע לאומני ודרשו לשחררם על רקע שחרור אסירות פלסטיניות. העתירה נדחתה.[דרוש מקור]
גורמים שונים ניסו לקדם שחרור מוקדם של פופר מהכלא, בהם הרב עובדיה יוסף, מפלגת ש"ס וארגון "חננו".
ביוני 2017 הגיש פופר בקשה לניכוי שליש מעונשו בשל התנהגות טובה. עקב התנגדות השב"כ הוחלט לדחות בשנה את הדיון בבקשה. בהמשך קבע בית המשפט המחוזי, בדיון על אפשרות לשחרור מוקדם, כי לא הוכח שהמניע של פופר היה לאומני ולכן לא ניתן לסווג את האירוע כפעולת טרור.
בנובמבר 2024 נדחתה בקשתו של פופר לשחרור מוקדם, והוא צפוי לסיים את תקופת מאסרו בשנת 2030.
הערות שוליים

↑  לפני שנתיים חטף פופר רובה וניסה להתאבד, מעריב, 23 במאי 1990
↑  איה אורן, כתב האישום נגד עמי פופר - רצח שבעה וניסה לרצוח עשרה, מעריב, 19 ביוני 1990
↑  עונש במקומו, מעריב, 19 במרץ 1991
↑  מוקדי התבערה בתחומי הקו הירוק, מעריב, 22 במאי 1990
↑  על פי הכותרת הראשית בעיתון "הארץ" מ-22 במאי 1990, מצוטטת כאן
↑  ארבעה הרוגים וארבעים פצועים; נפצעו שלושה חיילים ושוטר מג"ב, מעריב, 22 במאי 1990
↑  אבישי בן חיים, הרוצח עמי פופר מתחתן פעם נוספת, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2008
↑  רויטל בלומנפלד, היום לפני 22 שנה: עמי פופר רוצח 7 פועלים פלסטינים, באתר הארץ, 20 במאי 2012
↑  מערכת ערוץ 7, אשתו ובנו של עמי פופר נהרגו בתאונה, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2007
↑  צפו בחתונה שכזאת: החתן הוא עמי פופר הידוע – הכלה היא האם המתעללת, אקטואליק, 20 במאי 2013
↑  אבישי בן חיים, הרוצח עמי פופר מתחתן פעם נוספת, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2008
↑  ארי גלהר, עמי פופר מתחתן עם האם מפרשת אליאור חן, באתר nrg‏, 8 במאי 2013
↑  מאיר אוחיון, אשתו ובנו של עמי פופר נהרגו בתאונה, באתר ynet, 18 בינואר 2007.
↑  ויצמן קצב את עונשיהם של 7 יהודים ו-6 ערבים שביצעו פיגועים לאומניים, באתר גלובס, 4 בפברואר 1999
↑  איציק סבן, עמי פופר התנכל לקצב - והועבר כלא, באתר ישראל היום, 15 באוקטובר 2012
↑  עת"א (מינהליים מרכז) 2770-01-13 עמי פופר נ' שירות בתי הסוהר (נבו 27.02.2013), באתר www.nevo.co.il
↑  ישי כהן, ‏הרב עובדיה יוסף תומך בשחרור עמי פופר, באתר כיכר השבת, 14 באוקטובר 2011; נטע סלע ואבירם זינו, הרב עובדיה דן עם פרס בחנינה לעמי פופר, באתר ynet, 24 באפריל 2008
↑  נדב שרגאי, ש"ס לאולמרט: שחרר גם מחבלים יהודים, באתר הארץ, 10 בינואר 2007
↑  אלון חכמון, ‏הערכה בשב"ס: בקשת השחרור של עמי פופר, שרצח 7 פלסטינים, תכובד, באתר מעריב אונליין, 27 ביוני 2017
↑  השב"כ ימנע את שחרורו של פופר בכדי להרתיע פעילי טרור יהודים - כל הזמן, באתר כל הזמן, ‏13 ביולי 2017
↑  "ביהמ"ש: תיק עמי פופר אינו תיק טרור", באתר ערוץ 7, 2 בינואר 2020
↑  אברהם בלוך, ‏המחבל היהודי עמי פופר שרצח שבעה פלסטינים בראשל"צ לא ישתחרר מוקדם, באתר מעריב אונליין, 17 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334279705171  VIAF: 2420149368791185980005   WorldCat (עם VIAF): 2420149368791185980005
הפיזיקה של אריסטו

הפילוסוף היווני אריסטו (384 - 322 לפנה"ס) פיתח תאוריות רבות על הטבע והאופן בו הוא פועל. לאלו קרא אריסטו בשם "פיזיקה" אף על פי שהיום הרבה מן ההסברים הללו יכללו במדע הביולוגיה. אריסטו סבר כי הטבע הוא תכליתי, כלומר שההסבר הטוב לפעילות או אירוע הוא במונחי המטרה שלשמה הוא נעשה. בכך המדע האריסטוטלי נבדל מהמדע המודרני המתאר את הפעילויות והאירועים על ידי סיבות קודמות בזמן. כך לדוגמה צמיחה של עץ תוסבר אצל אריסטו באמצעות התכלית שהצמח ממלא בצמיחה שלו. תכלית זו היא להיות עץ בוגר. באותו אופן גדילה של תינוק תוסבר באמצעות התכלית שהילד ממלא בגדילה שלו - הוא הופך לאדם בוגר. אריסטו אימץ מקודמיו הפילוסופים את תאוריית "ארבעת היסודות" המאפשרת להסביר בצורה תכליתית גם שינויים חומריים.
העקרונות העיקריים בפיזיקה האריסטוטלית הם:
מקומות טבעיים. כל יסוד "שואף" להיות במיקום שונה יחסית למרכז הארץ, שהוא גם מרכז היקום (מודל גאוצנרטי).
משיכה/ציפה. החפץ נע בכיוון המקום אליו הוא שואף על מנת להגיע אליו.
תנועה בקו ישר. תנועה בתגובה לכוח זה מבוצעת בקו ישר ובמהירות קבועה.
יחס מהירות צפיפות. מהירות התנועה היא ביחס הפוך לצפיפות של התווך.
ריק אינו אפשרי. משום שמהירות התנועה בריק היא לפי הכלל הקודם אין סופית.
האתר המתפשט בכול. כל הנקודות בחלל מלאות בחומר.
יקום אינסופי. לחלל לא יכולים להיות גבולות.
תיאורית הרצף. בין אטומים יש ריק, לכן חומר לא יכול להיות אטומי.
התמצית החמישית או אתר. חפצים מחוץ לארץ אינם עשויים מחומר ארצי.
הקוסמוס הנצחי והבלתי ניתן להשחתה. השמש וכוכבי הלכת הם כדורים מושלמים, ואינם משתנים.
תנועה סיבובית. כוכבי הלכת נעים בתנועה מעגלית מושלמת.
העקרונות של אריסטו אינם נכונים. אנשי מדע אחרים בניי זמנו כדוגמת דמוקריטוס, אריסטרכוס מסמוס וארכימדס דחו עקרונות אלו ותמכו בעקרונות האסכולה האטומיסטית ובמודל ההליוצנטרי, אך רעיונותיהם לא זכו לתמיכה נרחבת. נדרשו מאות שנים, להפרכת רעיונותיו בין היתר בזכות המהפכה הקופרניקאית.
הפיזיקה של אריסטו

אריסטו טען שהיסודות הקלאסיים שמהם מורכבת הארץ שונים מאלו המצויים בשמים או בחלל. הוא גם טען שדינמיקה נקבעת בעיקר על פי המאפיינים והטבע של החומרים שמהם מורכב הגוף הנע.
הפיזיקה של אריסטו > היסודות

אריסטו האמין כי קיימים ארבעה יסודות עיקריים או תרכובות מהם בנויה הארץ. אדמה, אוויר, מים ואש. הוא גם האמין שהשמים וכל חלקיק של חומר ביקום נוצר מיסוד חמישי שלו הוא קרא אתר שהיה חסר משקל כביכול, ושלא ניתן להשמידו. אתר היה ידוע גם בשם "קווינטאסנס" – מילולית "חומר חמישי".
היסודות הכבדים כדוגמת ברזל ומתכות אחרות נחשבו כמורכבים בעיקר מהיסוד אדמה, עם כמות מצומצמת של חומר מהיסודות האחרים. חפצים אחרים, כבדים פחות או דחוסים פחות נחשבים כמכילים פחות מיסוד האדמה, ומורכבים מתערובת גדולה יותר של יסודות אחרים.
בני האדם עוצבו עם כל החומרים, למעט אתר, אבל הכמות היחסית של כל יסוד הייתה ייחודית לכל אדם, ואין כמות תקנית מכל אחד בגוף האדם.
הפיזיקה של אריסטו > דינמיקה

אריסטו האמין שכל אחד מארבעת היסודות הארציים שואף לחפש את היסודות האחרים ולחבור עימם, ושחיפוש זה של יסודות דומים חייב להיבלם או להיעצר, שכן הדבר טבעי כמו ששני מגנטים דוחים האחד את השני, או כמו גשם היורד מהעננים. למשל, מכיוון שעשן הוא בעיקר אוויר הוא עולה על מנת לפגוש באוויר שבשמים. הוא גם טען שחפצים וחומר יכולים לנוע רק כל עוד צורה כלשהי של אנרגיה דוחפת אותם בכיוון מסוים. בשל כך, אם יסולקו כל הכוחות המופעלים על פני הארץ, כדוגמת השלכת אבנים, דבר לא יזוז. ברעיון זה יש פגמים שניתן היה להבחין בהם, אפילו כבר בתקופה שבה נוסחה התפיסה. רבים שאלו כיצד חפץ כגון חץ ממשיך לנוע קדימה גם אחרי שהכוח המקורי שהניע אותו, המיתר ששוחרר, נשאר מאחור. אריסטו העלה את ההשערה שחיצים מייצרים סוג של ריק מאחוריהם שמאלץ אותם לנוע קדימה, השערה שעלתה בקנה אחד עם ההסבר שלו לתנועה כפעולת גומלין בין החפץ הנע לתווך שבתוכו הוא נע. מכיוון שתנועת האוויר הסוערת מסביב לחץ הנע מסובכת מאוד, ועדיין איננה מובנת במלואה, כל אי התאמה בין ההשערה לתצפית טואטאה מתחת לשטיח.
מכיוון שאריסטו מיקם את התווך במרכז תאוריית התנועה שלו, הוא לא היה מוכן לקבל את רעיון החלל הריק שהיה לב התורה האטומיסטית של דמוקריטוס. חלל הוא מקום ריק מחומר, ומכיוון שאריסטו עמד על דעתו שתנועה דורשת תווך, הוא הגיע למסקנה שרעיון החלל אינו מתקבל על הדעת. אריסטו האמין שיש יחס הפוך בין מהירות התנועה של גוף לבין צפיפות התווך בו הוא נע. ככל שהתווך קלוש יותר כך התנועה בו מהירה יותר. אריסטו הסיק מכך שאם גוף נע בריק, הוא ינוע במהירות אינסופית, ולכן ימלא מידית כל חלל ריק מיד ברגע שהריק נוצר.
הפיזיקה של אריסטו > כבידה

התאוריה של אריסטו לגבי כבידה גרסה שכל הגופים נעים לעבר מקומם הטבעי. לטענת אריסטו המקום הטבעי של גופים מסוימים הוא מרכז הארץ, ולכן הם נופלים כלפיו. לגופים אחרים, מקום טבעי זה הוא הספירות השמימיות, משום כך גזים, וקיטור לדוגמה, מתרחקים ממרכז הארץ כלפי השמים והירח. ההנחה הייתה כי מהירות תנועה זו היא יחסית למסה של הגוף.
ביקורת בימי הביניים

במהלך ימי הביניים היה הפילוסוף היווני יואנס פילופונוס (Ιωάννης ὁ Φιλόπονος‏ 570-490) הראשון שמתח ביקורת על תאורית הכבידה של אריסטו וניסה לתקנה. אחריו הגיע הפיזיקאי המוסלמי ג'עפר מוחמד אבן מוסה אבן שאכיר (أحمد بن موسى بن شاكر 873-803) מקבוצת בנו מוסה (بنو موسى, כינויים של שלושה פיזיקאים מוסלמים) שכתב את "התנועה האסטרלית" ו"כוח המשיכה", בהם גילה כי קיים כוח של משיכה בין גרמי השמים, ובכך קדם לחוק ניוטון על הכבידה האוניברסלית.
גם איבן אל-היית'ם (1039-965) דן בתאוריה של משיכה בין מסות, ונראה כי היה ער לסדר הגודל של התאוצה בשל כבידה. הוא גילה כי גרמי השמים "פועלים על פי חוקי הפיזיקה". אבו ריהאן בירוני (ابوریحان محمد بن احمد بیرونی, 973-1048) היה הראשון שהבין שתאוצה קשורה לתנועה בלתי אחידה, חלק מהחוק השני של ניוטון. במהלך הוויכוח שניהל עם אבן סינא, מתח בירוני ביקורת על התורה האריסטוטלית על הכבידה משום שכפרה בקיומם של תופעות ציפה או כבידה בכיפת השמים ובשל הרעיון שהתנועה המעגלית היא תכונת יסוד של גרמי השמים.
ב-1121 הציע עבד אל-רחמן אל-חזיני (عبدالرحمن الخزيني, מת ב-1130) בספרו "ספר האיזון של החוכמה" כי כבידה והאנרגיה הפוטנציאלית של הכבידה של גוף משתנים בהתאם למרחק הגוף ממרכז הארץ. אבו אל-ברכאת היבת אללה אבן מלכא אל-בגדאדי (1165-1080) כתב מסה ביקורתית על הפיזיקה האריסטוטלית שכותרתה "אל-מוטאבר", שבה הוא שלל את הרעיון של אריסטו על פיו כוח קבוע יוצר תנועה אחידה, כיוון שקלט שכוח המופעל באופן רציף מייצר תאוצה, חוק יסודי של המכניקה הקלאסית שהקדים את החוק השני של ניוטון. כמו ניוטון, הוא תיאר תאוצה כקצב השינוי במהירות.
במאה ה-14 פיתח ז'אן בורידן את תורת האימפטוס המבוסס על תורת ה"מאייל" של אבן סינא והעבודה של יואנס פילופונוס כתחליף לתורת התנועה של אריסטו. תורת האימפטוס הייתה חלוצה בפיתוח המושגים התמדה ותנע של המכניקה הקלאסית.
במאה ה-16 דן אל-בירנג'נדי (מת 1528) באפשרות שכדור הארץ סובב סביב צירו. בניתוח שערך בשאלה מה עשוי להתרחש אם כדור הארץ מסתובב סביב צירו, הוא פיתח השערה דומה לרעיון של גלילאו גליליי של "התמדה מעגלית" שאותה תיאר בניסוי הבא:
אבן קטנה או גדולה תיפול לארץ לאורך הקו האנכי למישור של קו האופק, עובדה זו מוכחת בניסוי. ואנך זה רחוק מנקודת ההשקה של כדור הארץ והאופק המשוער. נקודה זו נעה עם תנועת כדור הארץ ולא יהיה הבדל במקום הנפילה של שני האבנים.
חייה ומותה של הפיזיקה של אריסטו

הרעיונות של הפיזיקה האריסטוטלית שלטו בכיפה קרוב לאלפיים שנים, והיו ההשערות הראשונות הידועות של הפיזיקה. לאחר עבודותיהם של איבן אל-היית'ם, אבן סינא, אבן באג'ה, היבאט אללה אבול ברכת אל-בגדדי, ז'אן בורידן, קופרניקוס, גלילאו, דקארט, אייזק ניוטון ורבים אחרים, לא נחשבו עקרונות הפיזיקה האריסטוטלית כנכונים או בני קיימא. למרות זאת, המשיכה תורת הפיזיקה של אריסטו להתקיים עד סוף המאה השבע עשרה וייתכן שאף מאוחר יותר, כיוון שעקרונותיה עדיין נלמדו באוניברסיטאות בתקופה זו. מודל הפיזיקה של אריסטו היה המחסום האקדמי העיקרי ליצירת מדע הפיזיקה זמן רב לאחר מותו של אריסטו.
חייה ומותה של הפיזיקה של אריסטו > ערעור על המודל הגאוצנטרי

אחד המערערים הראשונים על ההסברים של אריסטו היה החוקר הפולני ניקולאוס קופרניקוס, שפרסם ב-1514 קומנטריולוס ולאחר מכן את עבודתו המפורסמת יותר על הקפות כיפות השמיים לפי פרופסור צבי מזא"ה, קופרנירוס ניסה להתאים את המודל של תלמי לשני עקרונות יסוד שתיאר אריסטו - תנועה בקצב קבוע של גרמי השמיים וכן תנועה מסביב למרכז קבוע. ובכך בעצם סלל את הדרך לתאוריות והסברים שהרסו את המודל הגאוצנרטי של אריסטו, וכן גרמו בהמשך לדחיית היבטים נוספים בתאוריות של אריסטו כמו הפיזיקה האריסטורטלית ושיטת ההנמקות שלו ביחס למדע.
קומנטריולוס היא מהפכנית ומציעה לראשונה 6 עקרונות חדשים:
אין מרכז אחד לעולם.
הארץ אינה עומדת במרכז העולם - מודל הליוצנטרי
מרכז העולם נמצא קרוב לשמש
המרחק לשמש הוא קטן מאד ביחס למרחק אל כוכבי השבת
הסיבוב היומי של השמש והכוכבים הוא אשליה אופטית הנובעת מסיבוב יומי של כדור הארץ סביב צירו.
התנועה השנתית של השמש בשמי כדור הארץ, נובעות ממסלולה של הארץ מסביב לשמש.
רעיונות אלה נתקלו בהתנגדויות שונות, כמו השאלה מדוע אם כדור הארץ מסתובב על צירו במהירות גדולה, אייננו מרגישים בסיבוב זה? המענה להתנגדיות אלה גרר פיתוח רעיונות נוספים שהובילו גם הם לערעור על הפיזקיה של אריסטו. לדוגמה לפי אריסטו דברים נטו ליפול אל מרכז היקום. אם כדור הארץ אינו מרכז היקום היה צריך לחפש הסבר חדש לשאלה מהי כבידה. כמו כן התאוריה של קופרניקוס ובהמשך של ניוטון, הפריכו את הרעיון לפיו יש חלוקה בין החוקים המושלים בגופים ארציים מתחת לירח, וגופים שמיימים בירח ומעבר לו. ניוטון הראה כי חוקי הפיזיקה הם אחידים בכל היקום הן בכדור הארץ והן מחוצה לו.
באירופה נפסלה תורת אריסטו באופן משכנע על ידי העבודה של גליליאו גליליי שהמשיך את עבודתם של קופרניקוס ויוהנס קפלר. תוך שימוש בטלסקופ הבחין גליליאו שפני הירח אינם חלקים, אלא שיש עליהם מכתשים והרים, סתירה לרעיון האריסטוטלי על ירח ככדור מושלם שפניו חלקים לחלוטין. גליליאו ביקר רעיון זה גם מבחינה תאורטית. ירח שהוא כדור מושלם היה משקף את האור באופן בלתי אחיד כמו כדור ביליארד מבריק, כל שלקצוות העיגול של הירח תהיה בהירות שונה מאשר הנקודה שבה המישור המשיק משקף את אור השמש ישירות לעין. ירח שפניו מחוספסים משקף את האור בכל הכיוונים באופן שווה, ולכן לעיגול הירח תהיה בהירות שווה כפי שהתצפיות מראות. תודות לטלסקוף גליליאו גם הבחין שסביב כוכב הלכת צדק מסותבבים הירחים הגליליאניים, גרמי שמיים שהסתובבו סביב גוף שלא היה כדור הארץ - דבר שנגד את התאוריה לפיה כל הגופים ביקום מסתובבים סביב כדור הארץ. הוא גם ציין את השינויים שחלים במשך הזמן בנוגה, ולכן נוגה, ובהשלכה גם כוכב חמה, סובבים סביב השמש, ולא סביב כדור הארץ.
חייה ומותה של הפיזיקה של אריסטו > ערעור על תאוריות כבידה

לפי האגדה, בניסוי מגדל פיזה של גלילאו הפיל גלילאו כדורים מחומרים בעלי צפיפויות שונות ממגדל פיזה, ומצא שהכדורים הקלים נפלו באותה מהירות כמו הכדורים הכבדים. למעשה הוא ערך ניסויים כמותיים עם כדורים המתגלגלים במורד מישור משופע, שהוא סוג של נפילה איטית מספיק שניתן למדוד את משכה בלא ציוד מתקדם.
מכיוון שאריסטו לא האמין שניתן לתאר תנועה בלא התווך האופף אותה, הוא לא היה מסוגל להתייחס להתנגדות האוויר כאל גורם מקשה. גוף כבד יותר צולל מהר יותר מגוף קל יותר בעל אותה צורה בתווך דחוס כמו מים. דבר זה הוביל את אריסטו להעלות השערה שקצב הנפילה נמצא ביחס ישר למסה וביחס הפוך לצפיפות של התווך. מהניסויים שערך בגופים הצוללים במים, הוא הגיע למסקנה שהצפיפות של המים גדולה פי עשרה בערך מצפיפות האוויר. על ידי שקילה של אוויר דחוס, הראה גלילאו שהערכה זו הפריזה פי ארבעים בצפיפות האוויר. מניסיונותיו במישור משופע, הגיע גלילאו למסקנה שכל הגופים נופלים באותו קצב אם מתעלמים מהחיכוך.
גלילאו הציג גם טיעון תאורטי התומך במסקנה שלו. מה יקרה, שאל גלילאו, אם נחבר בחוט שני גופים בעלי מסה שונה, ולכן על פי התאוריה של אריסטו בעלי קצב נפילה שונה? האם המערכת המשולבת תיפול מהר יותר כיוון שיש לה כעת מסה גדולה יותר, או האם הגוף הקל יותר יאט את הנפילה של הגוף הכבד יותר? התשובה המשכנעת היחידה היא לא זה ולא זה. כל המערכות נופלות באותו קצב.
התומכים בתורת אריסטו היו מודעים לכך שהתנועה של גופים נופלים אינה אחידה, אלא מואצת עם הזמן. מכיוון שזמן הוא מושג מופשט שיערו תלמידיו של אריסטו מהאסכולה הפריפתטית שמהירות יחסית למרחק. גלילאו הוכיח בניסוי שמהירות יחסית לזמן, אבל הוא גם העלה נימוק תאורטי מדוע מהירות אינה יכולה להיות ביחס ישר למרחק. במונחים מודרניים המשוואה הדיפרנציאלית עבור המרחק y שעבר גוף בזמן t היא:
בתנאי ש- y(0)=0. גלילאו הראה שמערכת זו תישאר ב- y=0 כל הזמן. אם הפרעה כלשהי תגרום למערכת לנוע הגוף יגביר מהירות בקצב מעריכי ולא ריבועי.
על פני הירח חזר האסטרונאוט דייוויד סקוט על הניסוי של גלילאו, כששמט מיד אחת פטיש ומיד שנייה נוצה בעת ובעונה אחת. בהיעדר אטמוספירה משמעותית, נפלו שני החפצים ופגעו בפני הירח באותו רגע.
באמצעות חוק ניוטון על הכבידה האוניברסלית היה אייזק ניוטון שניסח את חוק הכבידה, כל מסה נמשכת למסה אחרת על ידי כוח הקטן בריבוע המרחק שביניהן. ב-1915 עברה תורת ניוטון שינוי, אך לא נפסלה, על ידי אלברט איינשטיין, שפיתח תמונה חדשה של הכבידה, במסגרת תורת היחסות הכללית. ראו את הערך כבידה לדיון מפורט יותר בנושא.
לקריאה נוספת

F. Jamil Ragep, Tusi and Copernicus: The Earth's Motion in Context, Science in Context, vol 14, issue 1-2, pages 145-163, 2001, Cambridge University Press
F. Jamil Ragep, Freeing Astronomy from Philosophy: An Aspect of Islamic Influence on Science, Osiris, 2nd Series, vol 16, Science in Theistic Contexts: Cognitive Dimensions, pages 49-64 & 66-71, 2001, Cambridge University Press
H. Carteron (1965) "Does Aristotle Have a Mechanics?" in Articles on Aristotle 1. Science eds. Jonathan Barnes, Malcolm Schofield, Richard Sorabji (London: General Duckworth and Company Limited), 161-174.