stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברכות קריאת שמע
הלכות למעשה > סמיכת גאולה לתפילה

על פי סדר התפילה, מיד לאחר הברכות ממשיכים לתפילת העמידה, שנאמרת בלחש. למעבר זה מתייחס הביטוי "סמיכת גאולה לתפילה", כלומר אמירת תפילת העמידה בסמוך לברכה השלישית מברכות קריאת שמע, ברכת גאולה. בשחרית, תפילת העמידה צמודה ממש לברכת הגאולה, אך בערבית, לאחר ברכת הגאולה נאמרת גם הברכה הרביעית, לאחריה אומרים חצי קדיש, ואז עוברים לתפילת העמידה. בקהילות מסוימות, אומרים לאחר הברכה הרביעית ברכה נוספת שנתקנה בתקופת הסבוראים: ברכת ברוך ה' לעולם.
לדעת כמה ראשונים, אין דין סמיכת גאולה לתפילה בשבת, אבל בדרך כלל מחמירים שלא להפסיק גם בשבת.
הלכות למעשה > אם הברכות מעכבות זו את זו

על פי סוגיית הגמרא בברכות, סדר הברכות אינו מעכב, ולכן אם בירך את הברכות שלא כסדרן, כגון שהקדים ברכה ראשונה לשנייה, יצא ידי חובה, וכן נפסק להלכה בשולחן ערוך אורח חיים (סימן ס').

לגבי השאלה האם הברכות מעכבות את קריאת שמע, כלומר אם קרא קריאת שמע בלא ברכות, יש בזה מחלוקת בין הפוסקים, יש האומרים שהברכות מעכבות ויש אומרים שהברכות אינן מעכבות, ומי שקרא קריאת שמע בלא ברכות יצא ידי חובה. חלק מהפוסקים מחלקים בזה בין יחיד לציבור. למעשה, השולחן ערוך הכריע שהברכות אינן מעכבות ואם קרא בלא ברכות יצא ידי חובת קריאת שמע, אך צריך לחזור ולקרוא את הברכות לאחר מכן, כדי לצאת ידי חובת ברכות קריאת שמע. והוסיף שטוב לחזור ולקרוא קריאת שמע עם הברכות.
לקריאה נוספת

חננאל מאק, מבוא לתפילות ישראל, ספריית האוניברסיטה המשודרת, 2001.
סמיכות גאולה לתפילה; בתוך: אוצר עיונים, ש"ס מתיבתא, ברכות, כרך א, מערכה ב, עמ' יח-כז.
הערות שוליים

↑  ספר תהלים, פרק קי"ט, פסוק קס"ד
↑  ראו תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק א', הלכה ה'
↑  ראו: יוסף ויכלדר, אהבת עולם או אהבה רבה, המבשר תורני, כ"ב טבת תשע"ז.
↑  שתי הדעות מובאות בשולחן ערוך, אורח חיים, סימן נ"ט, סעיף ג'.
↑  תכלאל תורת אבות, ימות השנה, עמ' ל.
↑  סימן רס
↑  הרמב"ם העדיף שלא לאומרו, אף שאמירתו אינה מעכבת את התפילה.
↑  עי' בערך: נוסח ארץ ישראל.
↑  ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוק ז'
↑  ראו רמ"א או"ח קיא:א.
| קריאת שמע |
| --- | --- | --- |
| פרשיות קריאת שמע | שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • והיה אם שמוע • פרשת ציצית |  |
| ברכות קריאת שמע | ברכות קריאת שמע • ברכת יוצר • ברכת מעריב • ברכת אהבה • ברכת הגאולה • ברכת השכיבנו |  |
| זמני קריאת שמע | תפילת שחרית • תפילת ערבית • תחילת זמן קריאת שמע • סוף זמן קריאת שמע • קריאת שמע על המיטה |  |
| שונות | אל מלך נאמן • ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד • ברכת ברוך ה' לעולם • המלאך הגואל • תפילת ותיקין • משיכיר • שעות זמניות |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
בראד ונסטרופ

בראד רוברט ונסטרופ (באנגלית: Brad Robert Wenstrup; נולד ב-17 ביוני 1958) הא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אוהיו בין השנים 2013–2025.
ביוגרפיה

ונסטרופ נולד בשכונת הייד פארק בסינסינטי שבאוהיו. למד בתיכון סיינט זאוויר בעיר. ב-1980 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת סינסינטי וב-1985 סיים לימודי פודיאטריה במכללה לפודיאטריה ויליאם שול בשיקגו. לאחר הלימודים פתח קליניקה פרטית בסינסינטי ובהמשך הצטרף למרפאה האורתופדית וולינגטון בעיר.
ונסטרופ התגייס ב-1998 לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית ושירת כרופא, ב-2005 נקרא לשירות פעיל והוצב במשך 14 חודשים בעיראק שם שימש הרופא הראשי בכלא אבו גרייב. על שירותו עוטר בכוכב הארד ובאות השירות הקרבי. ב-2017 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד גדוד הרפואה 7457. במסגרת שירות המילואים הוא משמש רופא במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד.
ב-2009 התמודד ללא הצלחה לראשות העיר סינסינטי. ב-2012 נבחר לנציג המחוז השני של אוהיו בבית הנבחרים של ארצות הברית והושבע לתפקידו בינואר 2013. מאז נבחר לשלוש תקופות כהונה נוספות. הוא מכהן כחבר בוועדה לענייני הכוחות המזוינים, בוועדה לענייני חיילים משוחררים, בה משמש יושב ראש תת-הוועדה לענייני בריאות, ובוועדה לענייני מודיעין.
ביוני 2017 במהלך אימונים לקראת משחק הבייסבול המסורתי של חברי הקונגרס, נקלע עם עמיתיו לירי של מתנקש, והיה הראשון להעניק עזרה רפואית לסטיב סקאליס שנפצע מהירי. באפריל 2018 עוטר על פועלו במדליית החייל שהוענקה לו על ידי ראש מטה צבא ארצות הברית ומזכיר הצבא.
ב-9 בנובמבר 2023, לקראת בחירות 2024, הכריז ונסטרופ על כוונתו לפרוש מבית הנבחרים האמריקאי. כהונתו תמה בראשית ינואר 2025.
ונסטרופ נישא ב-2012 למוניקה והם הורים לבן.
הערות שוליים

1 2 3  5 things to know about Cincinnati's Brad Wenstrup, who helped treat fellow congressman after shooting, ‏cincinnati.com, ‏14 ביוני 2017
↑  With House colleagues watching, U.S. Rep. Wenstrup receives military, קולומבוס דיספאץ', 4 במרץ 2017
↑  Doctor First to Help at Shooting: 'I Felt Like I Was Back in Iraq', ‏military.com, ‏14 ביוני 2017
↑  Army Reserve officer, congressional representative receives Soldier's Medal for heroism in attack, אתר צבא ארצות הברית, 26 באפריל 2018
↑  טרה סוטר, Wenstrup announces he won’t run for reelection in 2024, באתר The Hill‏, 9 בנובמבר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: W000815
אברהם אבוחצירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1915 תרע"ה ריסאני, מרוקו 
 פטירה:  17 בדצמבר 1973 (בגיל 58 בערך) כ"ב בכסלו תשל"ד רמלה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בדצמבר 1973 
 אב:  יצחק אביחצירא 
 
 תפקידים נוספים:  רב הערים יבנה ורמלה
 
הרב אברהם אביחצירא (כונה: 'בבא הנא'; תרע"ה, 1915 – כ"ב בכסלו תשל"ד, 17 בדצמבר 1973) היה רב הערים יבנה ורמלה. בנו של הרב יצחק אבוחצירא (ה'בבא חאקי'), וחתן דודו הבבא סאלי.
תולדות חייו

נולד במרוקו בעיר ריסאני, לרב יצחק אבוחצירא (ה'בבא חאקי'), בנו של רבי מסעוד אבוחצירא, בנו הגדול של רבי יעקב אבוחצירא. ולאסתר, אחיינית בעלה, בתו הבכורה של אחיו הרב דוד אביחצירא. הסנדק שלו היה סבו הרב דוד אבוחצירא. כבר בצעירותו למד אצל סבו רבי דוד בבית הכנסת ובבית המדרש ונקשר בו מאוד. הבבא סאלי התבטא על כך פעם: "רבי אברהם היה ממש זיו איקונין של סבו הגדול עט"ר רבי דוד, שהיה דומה לו מאוד בתואר פניו ובקומתו, בצלמו כדמותו". במשך שנים למד חברותא עם גיסו ובן דודו רבי מאיר אבוחצירא בישיבה בבודניב, ואחר כך בישיבה בארפוד.
בה' בתמוז התר"צ (1 ביולי 1930), בהיותו כבן 15, נשא לאשה את בת דודו רחמא, בתו הגדולה של הבבא סאלי, שהייתה אז כבת עשר שנים, החתונה התקיימה בעיר בודניב שבמחוז תאפילאלת.
בשנת התש"ט (1949), בהיותו בן 34 עלה יחד עם אביו רבי יצחק ובני משפחתו לארץ ישראל, התגוררו ביבנה, אז עיירה, ומיד החל לכהן כרב המקום כעשרים שנה. בשנת תשי"א כשעלה דודו וחמיו הבבא סאלי לארץ ישראל הוא התגורר בסמוך אליו ביבנה. בעידוד ובתמיכת הבבא סאלי הקים תלמוד תורה וישיבה ע"ש אבותיו בשם 'בית צדיקים יעמוד' בהם למדו עשרות תלמידים. כמו כן הקים רבי אברהם גם חדרי לימוד ומדרשיות 'תורה אור' וכוללים לאברכים, ומשם יצאו תלמידי חכמים גדולים. רבי אברהם היה גם מוהל מומחה ורבים הכניס בבריתו של אברהם אבינו.
בשנת תשכ"ד עלה שוב הבבא סאלי לארץ ישראל על דעת להשתקע וקבע את מושבו בבית חתנו רבי אברהם, וכך במשך כמה שנים התגורר בבית חתנו, אשר דאג לכל מחסוריו, עד שלאחר כמה שנים עבר להתגורר בדרום הארץ, באשקלון ומשם לנתיבות. גם כשעלה רבי מאיר ארצה, התגורר בבית רבי אברהם כמה חודשים.
לאחר מות אביו, בכ"ה באדר ב' ה'תש"ל (2 באפריל 1970), נענה להפצרות הרבות שישב על כסאו של אביו ויבא למלאת את מקומו, ואכן עבר להתגורר בעיר רמלה, והחל לכהן שם כרב העיר תחתיו. ברבנות ביבנה החליף אותו הרב יוסף אבוחצירא.
הרב אברהם כיהן בתפקידו עד לפטירתו בכ"ב בכסלו תשל"ד, לאחר פטירתו התמנה אחיו, הרב יחיאל אבוחצירא, לרבה של רמלה.
בנו, רבי יעקב, רב מועצה אזורית גזר ומקים ישיבה וכולל ברמלה לזכרו בשם 'אשל אברהם', וכולל 'אברהם אוהבי' בירושלים. בנו רבי דוד, הקים את בית כנסת ובית מדרש 'אשל אברהם' בעיר רחובות ובו כולל אברכים.
משפחתו

אשתו רחמא נולדה בחודש טבת התר"פ בעיר תאפילאלת, כחודש אחרי שדודה, הרב דוד אבוחצירא נהרג, בעקבות מלחמת המוסלמים המקומיים בצבא צרפת הכובש, ואביה לא היה בעיר. היא נפטרה בסיומו של חג סוכות התשע"א (ספטמבר 2010).
אחיו, הרב יחיאל אבוחצירא - רב העיר רמלה.
אחיו, אהרן אבוחצירא - חבר הכנסת ושר לשעבר.
אחיו, ר׳ פנחס אבוחצירא, היה יו"ר המועצה הדתית באשדוד.
בנו, ר' יעקב אבוחצירא רב מועצה אזורית גזר, ומייסד מוסדות "אשל אברהם" ברמלה על שם אביו, כולל אברכים ובית כנסת.
ספריו

השאיר אחריו כתבים, שקובצו לספר תולדות אברהם (חתנו, הרב אברהם מוגרבי, ירושלים, תש"ם - 1980. מהדורה שנייה: תשנ"ט).
הערות שוליים

↑  מתוך ההקדמה של ספרו 'תולדות אברהם'
↑  מאיר אלפסי, בתו של הבבא סאלי איחדה את אדמו"רי בית אבוחצירא, באתר כיכר השבת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504340605171  VIAF: 308264481   WorldCat (עם VIAF): 308264481 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד הכהן סקלי

| --- | --- |

 לידה:  1862 ה'תרכ"ב מרוקו מרוקו
 פטירה:  2 ביוני 1948  (בגיל 86 בערך) ה'תש"ח
 תקופת הפעילות:  ? – 2 ביוני 1948 
 תחומי עיסוק:  רבנות, דיינות וקבלה
הרב דוד הכהן סקלי (כ"ח באלול ה'תרכ"ב, 3 בספטמבר 1862 – כ"ד באייר ה'תש"ט, 23 במאי 1949) היה מקובל, דיין ואב בית הדין של אוראן שבאלג'יריה, מחבר הספרים שו"ת קריית חנה דוד, דרשות על התורה לך דוד, לדוד ברוך ועוד.
ביוגרפיה

נולד בעיר דבדו שבמרוקו לרבי משה צאצא למשפחת כהן-סקלי ולרחל בת הרב אצבן בן שמואל. בגיל 13 החל ללמוד תורה אצל הרב אברהם בן סוסאן, ובהמשך אצל הרב אהרן הכהן והרב שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר). נשא לאשה את בת דודו, שמחה.
בשנת 1896 עבר להתגורר בעיר תלמסאן שבאלג'יריה, שם לימד תורה את בני הקהילה היהודית ביחד עם הרב חיים בלייח. מאוחר יותר, בשנת 1900, התבקש להגיע ללמד תורה בעיר אוראן, בישיבת 'וזאת ליהודה' שנתמכה על ידי הגביר הרב יהודה חסאן. שם למד בחברותא עם רבי יוסף בן וואליד. בשנת 1913 נתמנה לדיין בעיר לצד הרב מיכאל בן סעיד, ויותר מאוחר ירש את תפקיד אב"ד בבית הדין של אוראן.
מלבד עיסוקו במשפט העברי ובפסיקת ההלכה, עסק גם בקבלה, ונהג במנהגי חסידות ופרישות. ניתן למצוא בכתביו אזכורים רבים מהזוהר, ומכתבי האר"י.
עמד בקשרים הדוקים עם רבני ארץ ישראל ורבני צפון אפריקה אשר העריכו אותו מאוד. הרב יוסף משאש כינה אותו במכתביו "המלך דוד הכהן".
ראה בעין טובה את העליות לארץ וההתארגנות הלאומית וכך כתב: ”אנחנו רואים בעינינו בזמנינו זה, שהקב"ה מאיר ובא לישראל עמו, יעקב חבל נחלתו. כי חביבין ישראל לפני המקום ולפני כל המלכים מלכי ארץ, ונוהגים בהם כבוד ונותנים להם ממשלה ושלטון בידם, והסכימו לתת להם נחלתם, ארצנו הקדושה, וכבר נתאחזו בה... ובכל יום נגה אור עליהם, הולך ואור עד נכון היום”.
בתאריך כ"ד באייר ה'תש"ט - 1949 כינס את כל בני קהילתו בביתו, וביקש מרעייתו ליטול לו את ידיו, עטף את עצמו בתכריכים ונשא נאום פרידה מכל הנוכחים. בתום דבריו נפטר, בגיל 87.
חיבוריו

קריית חנה דוד – שאלות ותשובות על ארבעת חלקי השו"ע, שני חלקים. הספר הודפס לראשונה בשנת 1935 ופעם נוספת בשנת 1988.
קרן דוד – חידושים על הש"ס. בספר זה נדפסו עוד שני חיבורים: ילקוט דוד – חיבור על הזוהר; בנפש דוד – חידושי דינים ומאמרי הלכה ואגדה.
לך דוד – על פרשיות התורה וההפטרות.
משכיל לדוד – ביאור על הזוהר.
לדוד ברוך – דרושי הרב לפי העת והזמן.
בשוב דוד
תלמידיו

חתנו הרב שלמה הכהן זאגורי – רב העיר תאורירת ומחבר הספר "ויקץ שלמה".
הרב דוד אבן כליפא – רב המחוזות עין תמושנת וסעידה באלג'יריה, ורב קהילת מאסי בצרפת וראש בית המדרש ובית הכנסת "קריית חנה דוד- מכלל יופי" בירושלים. מחבר שו"ת "דרכי דוד".
הרב אליהו בן גיגי – רבה של סעידא, אלג'יריה. מחבר הספר – "קול צעקת הרועים".
הרב שמואל מרציאנו (לחימר) – מח"ס שו"ת ויען שמואל.
הרב משה בן גיגי – רבה של לעיון.
הרב דוד מרציאנו בן עקו – רבה של ברגנט ולאחר מכן של מיסור.
הרב יעקב אסרף בן שלמה לעסרי.
הרב יחייא אמסלם
אורית עריף

| --- | --- |

אורית עריף, תל אביב
 לידה:  24 בנובמבר 1971 (בת 53) רוחמה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום מגורים:  קריית טבעון 
 מקום לימודים:  מכללת ויטל לעיצוב בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, תואר שני (.M.Des)
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  ישראלי
 נושאי כתיבה:  אוטוביוגרפי
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מספר צאצאים:  2 
 www.oritarif.com
 
אורית עריף (נולדה ב-24 בנובמבר 1971) היא מאיירת וקומיקסאית ומנחת סדנאות קומיקס ישראלית.
ביוגרפיה

עריף נולדה בקיבוץ רוחמה ב-1971, כבכורה מבין שלושה אחים לעדה, ילידת צ'ילה, מטפלת סיעודית בקשישים; ולאבינועם עריף, יליד ארץ ישראל, קצין בטיחות בתעבורה.
למדה בבית חינוך שער הנגב. שירתה בצה"ל כמורה לעברית באולפן מבוגרים, במסגרת גרעין נח"ל.
ב-1998 סיימה את לימודי העיצוב במכללת ויטל ועזבה את קיבוץ רוחמה. עם תום הלימודים, החלה לאייר לעיתונים ובהזמנת משרדי עיצוב ומשרדי פרסום שונים. בשנת 2022 סיימה בהצטיינות תואר שני בתקשורת חזותית (.M.Des) בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
עריף זכתה לראשונה לפרסום ככותבת, עם פרסום הבלוג שלה "היי, מישהו שומע אותי", ב-2006 תחת אתר "רשימות", במסגרתו היא פרסמה רצועות קומיקס אוטוביוגרפיות הדנות בחיים שלה, בלבטים ובקשיים שהיא מתמודדת איתם בחיי היומיום.
ב-2011 פרסמה חוברת קומיקס, "פעם אחרונה ודי", שכוללת שלושה סיפורים קצרים: "שלוש משאלות" מאת דרור פויר, "ככל שהאשה יותר יפה ככה הלב שלך יותר כואב" מאת שהם סמיט וו"מי אוהב את השבת" פרי עטה. סיפורים אלו פורסמו לראשונה בכתב העת מסמרים.
בשנים 2005–2013 שימשה כמרצה לאיור וקומיקס ב"גורן" שבמכללת עמק יזרעאל, החל מ-2015 מנחת סדנאות קומיקס למבוגרים בחנות הספרים "המגדלור" בתל אביב. בשנים 2018–2022 שימשה כמרצה לאיור ביחידה ללימודי חוץ והמשך בבצלאל.
ספרים > איור

2002 - "נפרדנו טראח - המדריך לנפרד המתחיל", מאת אשכול נבו
2008 - הגדה של פסח בהוצאת על השולחן.
כמו כן, השתתפה ב"אל תפני מבטך לאחור", בעריכת שי צ'רקה. בספר יוצרים שונים איירו שירים מפורסמים ונתנו להם פרשנות משלהם.
ספרים > רומן גרפי

2019 - "היי, מישהו שומע אותי", הוצאת אנאעארף, שהקימה עריף ובמימון עצמי. הספר עוסק בזכרונות וחוויות מחיי המחברת כגון: טיפולי פוריות, התמודדות עם דיכאון ודיכאון אחרי לידה, ילדות בקיבוץ ועוד.
תערוכות ופרויקטים קבוצתיים

2014 - "x+y קומיקס ישראלי 1995 -2005" - תערוכה שאצרה גלית גאון במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
2014 - "מעבר להרי החושך עדויות בקומיקס" - פרויקט ביוזמת בצלם בו איירו אמניי קומיקס עדויות של משפחות פלסטיניות הקרועות בין הגדה ועזה.
2015 - "עדיין אופטימיים" - תערוכת מחווה לדודו גבע במלואת 10 שנים למותו.
2016 - "בקיצור ישראלית" - תערוכה שאצרה ורד גרנשוא במוזיאון הקומיקס בחולון.
2019 - "אישה בתהליכי הנבטה" - תערוכת יחיד באכסדרה של גלריית מרכז ההנצחה בקריית טבעון, אוצרת מיכל שכנאי.
2019 - "שיט, אני לא מאמינה שזה קורה לי" - תערוכת יחיד במסגרת שבוע האיור בת"א במוזיאון יפו, אוצרת תום כהן.
חיים אישיים

עריף בזוגיות ואם לשניים, מתגוררת בקריית טבעון.
הערות שוליים

↑  בוגרים 2022 // תואר שני בתקשורת חזותית, בצלאל, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-06-21
↑  נירית אנדרמן, אורית עריף מפרסמת ספר עם קומיקס פרי עטה, באתר הארץ, 1 במרץ 2011
↑  תכירו את המרצה שלנו לאיור - אורית עריף!, באתר בצלאל | לימודי חוץ והמשך
↑  גיא חג'ג', עונג מדף: אל תפני מבטך לאחור מתוך אתר עונג שבת, 21 במאי 2008
↑  אתר הוצאת אנאעארף
↑   נירית אנדרמן, אחרי הסרטן והדיכאון אורית עריף פתאום גילתה – אני מצחיקה, באתר הארץ, 8 באפריל 2019
↑  אודות התערוכה "x+y קומיקס ישראלי 1995 -2005", באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
↑  הפרויקט "מעבר להרי החושך עדויות בקומיקס", באתר "בצלם", 30 באוקטובר 2017
↑  העבודה של אורית עריף שהשתתפה בפרויקט, בבלוג של אורית עריף, 20 בנובמבר 2014
↑  על תערוכת המחווה לדודו גבע במלואת 10 שנים למותו, באתר "פורטפוליו", 2 בפברואר 2015
↑  העבודה של אורית עריף שהציגה בתערוכה, בבלוג של אורית עריף
↑  אודות התערוכה "בקיצור ישראלית", באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
↑  הרשימה המשותפת - שבוע האיור // 21.11.2019, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2019-11-21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309448905171  ISNI: 0000 0000 6876 0066  LCCN: no2005100483  VIAF: 97388210   WorldCat (עם VIAF): 97388210
יחסי קוריאה הצפונית – רומניה

| יחסי קוריאה הצפונית – רומניה |
| --- | --- |
קוריאה הצפונית: רומניה


קוריאה הצפונית: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
120,538: 238,391
אוכלוסייה
26,535,202: 18,961,357
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 18,511
משטר
רפובליקה: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי קוריאה הצפונית–רומניה הם יחסי החוץ בין קוריאה הצפונית לרומניה. הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK) ורומניה קיימו יחסים מוגבלים מאז המהפכה הרומנית במהלך סתיו העמים בדצמבר 1989. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-26 באוקטובר 1948, כאשר רומניה הייתה חלק מהגוש המזרחי.
סקירה היסטורית

הרפובליקה העממית הרומנית הכירה רשמית ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה ב-26 באוקטובר 1948 כממשלה הלגיטימית היחידה בכל חצי האי הקוריאני. שתי המדינות היו בעלות ברית במהלך מלחמת קוריאה בראשית שנות החמישים. בשנים שלאחר מכן, לשתי המדינות היה קשר מועט.
ב-15 ביוני 1971 ביקר נשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה, ניקולאה צ'אושסקו בקוריאה הצפונית. הוא התעניין מאוד ברעיון של טרנספורמציה לאומית מוחלטת כפי שהוא מגולם בתוכניות מפלגת הפועלים של קוריאה. הוא קיבל השראה גם מפולחן האישיות של קים איל-סונג. על פי העיתונאי הבריטי אדוארד בהר, צ'אושסקו העריץ את קים כמנהיג מכיוון שהוא שלט באומה והתנתק משליטת ברית המועצות, בשילוב שיטות טוטליטריות עם אידאולוגיות אולטרא-לאומניות וקומוניסטיות. בהר כתב כי האפשרות ל"כפרים עצומים בפוטמקין לסחיבה של אורחים זרים קלילים "שראה צ'אושסקו בצפון קוריאה היה דבר שמעולם לא עלה בראשו בעבר.
עם חזרתו לרומניה החל צ'אושסקו לחקות את המערכת הפוליטית של צפון קוריאה, בהשפעת הפילוסופיה של אידאולוגיית ג'וצ'ה. הוא הוציא את התזות של יולי, מערכת הצעות שהידקה את שליטת הממשלה בתקשורת הרומנית, קידמה את הלאומיות והעצימה את פולחן האישיות שלו. ספרים צפון קוריאניים על ג'וצ'ה תורגמו לרומנית והופצו באופן נרחב בתוך המדינה. הצבאות של שתי המדינות החלו לשתף פעולה בנושאים רגישים. במקביל, לרומניה הייתה התקרבות לארצות הברית. בשנת 1973 ניסתה קוריאה הצפונית להשתמש ברומניה כמתווכת עם ארצות הברית, אך הדיפלומטים הרומנים לא רצו לפגוע ביחסים המתפתחים שלהם עם ארצות הברית.
רומניה הפוסט-קומוניסטית

היחסים בין קוריאה הצפונית לרומניה התדרדרו לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית ברומניה. הוצאתו להורג של צ'אושסקו במהלך המהפכה הרומנית בשנת 1989 והתפרקות ברית המועצות בשנת 1991 הביאו לכך שרומניה דחתה את האידאולוגיה הטוטליטרית שממשלת צפון קוריאה עדיין מקדמת. רומניה נכנסה לברית עם מדינות עוינות לקוריאה הצפונית: היא כוננה יחסים עם יריבתה של צפון קוריאה הרפובליקה של קוריאה ב-30 במרץ 1990, נכנסה לנאט"ו בשנת 2004 והצטרפה לאיחוד האירופי ב-2007. עם זאת, היא ממשיכה לשמור על קשרים בתחום החינוכי.
בשנת 2016 הגיב משרד החוץ הרומני לניסוי פצצת המימן של קוריאה הצפונית שהתרחש בינואר בהצהרת דאגה כי ניסוי זה מהווה "... אתגר לשלום ולביטחון באזור".
נציגויות דיפלומטיות

רומניה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג.
קוריאה הצפונית מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
אנבת' גיש

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1971 (בת 53) אלבקרקי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anne Elizabeth Gish 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דיוק  Northern University High School 
 בן או בת זוג:  Wade Allen (2003–?) 
 צאצאים:  Cash Alexander Allen, Enzo Edward Allen 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנבת' גיש (באנגלית: Annabeth Gish; נולדה ב-13 במרץ 1971) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה בשם אן אליזבת גיש (Anne Elizabeth Gish) באלבקרקי, ניו מקסיקו שבארצות הברית, לג'ודי ורוברט גיש. בהיותה בת שנתיים עברה משפחתה לסיידר פולס, איווה, שם גדלה עם אחיה. אביה עבד כמרצה לאנגלית באוניברסיטת צפון איווה ואימה עבדה כמורה בבית ספר יסודי. גיש למדה בבית הספר התיכון של אוניברסיטת צפון איווה ולאחר מכן למדה באוניברסיטת דיוק לימודי קולנוע.
קריירה

בשנת 1986 שיחקה גיש בסרטה הראשון - קומדיית הנעורים "במלכודת העתיד". בעקבות השתתפותה בסרט "מיסטיק פיצה" משנת 1988, זכתה להכרה והחלה לפתח את הקריירה הקולנועית והטלוויזיונית שלה.
בשנת 1995 שיחקה בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" בכיכובה של קמרון דיאז. ב-1996 שיחקה בדרמה הרומנטית "בחורות יפות" בכיכובה של אומה תורמן. ב-1999 שיחקה במותחן "סיכון כפול".
בשנת 2001 החלה גיש להשתתף בסדרה "תיקים באפילה", ועם עזיבתו של דייוויד דוכובני את הסדרה הפכה לאחת מגיבורי הסדרה.
בשנת 2003 השתתפה גיש בפרק של הסדרה "הבית הלבן" בתפקיד אליזבת ברטלט ווסטין, בתו של נשיא ארצות הברית בסדרה.
בשנת 2006 השתתפה גיש בסרט "The Celestine Prophecy" וכן בסדרות הטלוויזיה "Candles on Bay Street" ו-"Brotherhood".
בשנת 2011 שיחקה בסרט הקומי "הורה מלווה". בשנת 2013 החלה לגלם את שרלוט מילריית' בסדרת הפשע "הגשר" ברשת FX, אשר מבוססת על הסדרה הדנית הגשר. ב-2014 שבה גיש לשחק בעונתה השנייה.
ב-2016 שיחקה בסרטו של פיטר בילינגסלי, "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד וטראג'י פ. הנסון. באותה שנה שיחקה בסרט האימה "להתעורר מפחד" (אנ'), והתארחה בסדרת הטלוויזיה הקומית "צ'יפ" בשירות נטפליקס.
ב-2018 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מי מתגורר בבית היל", ובשנת 2019 שיחקה בסרט "קצה העולם", ובדרמה הביוגרפית של מרי הארון "Charlie Says" בתור וירג'יניה קרלסון.
בשנת 2021 החלה גיש לשחק בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית "טקס חצות" שיצר מייק פלנקאן (היוצר של "מי מתגורר בבית היל") עבור נטפליקס.
בשנת 2023 היא שיחקה במיני-סדרת האימה "נפילת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג של נטפליקס ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו. באותה השנה, שיחקה במותחן הפשע "דיקסי הקטנה" בכיכובו של פרנק גרילו.
בשנת 2024 החלה לשחק בעונתה השנייה של הסדרה "שקרניות קטנות: החטא הקדמון" של שירות הסטרימינג "HBO Max"בתור המטפלת אן סאליבן. באותה שנה החלה לשחק בסדרה "לביאות: מבצעים מיוחדים" בתפקיד דניס.
חיים אישיים

גיש נישאה לפעלולן הסדרה "תיקים באפלה", וייד אלן, ובנם של בני הזוג קאש אלכסנדר אלן נולד ב-12 בינואר 2007.
ארנסט בוריס צ'יין

| --- | --- |

ארנסט בוריס צ'יין, 1945
 לידה:  19 ביוני 1906 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1979 (בגיל 73) קסלבר (אנ'), מחוז מאיו, אירלנד
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה, בריטניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  Imperial College School of Medicine 
 מוסדות:  אימפריאל קולג' (1964)  רומא (1945)  אוניברסיטת אוקספורד (1935)  שאריטה (1933) 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor (8 ביולי 1969)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (1956)  מפקד בלגיון הכבוד  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (14 במרץ 1954)  עמית החברה המלכותית (17 במרץ 1948)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1945) 
 בת זוג:  Anne Beloff-Chain‏ (1948)
 הערות:  יהודי. חבר בדירקטוריון של מכון ויצמן למדע
 תרומות עיקריות
 מחקרים בנושא פניצילין
 
אֶרְנְסְט בוריס צֶ'יְין (שמו העברי: חֵן; Ernst Boris Chain;‏ 19 ביוני 1906, ברלין – 12 באוגוסט 1979) היה ביוכימאי יהודי גרמני, שברח מהנאצים לבריטניה ב-1933 וזכה ב-1945 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודתו בפיתוח הפניצילין.
קורות חייו ופועלו

צ'יין נולד בברלין בירת גרמניה למשפחה יהודית. אביו, מיכאל, היה כימאי ממוצא יהודי-רוסי, נצר למשפחת חן וצאצא לשאלתיאל חן מראשי יהדות קטלוניה ששורשיו ביהדות בבל, ובנו התעניין גם כן בכימיה ובמיוחד בביוכימיה. במקביל התעניין במוזיקה וניגן בפסנתר. צ'יין סיים תואר בכימיה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בשנת 1930, ועסק שלוש שנים בחקר אנזימים בבית החולים שאריטה בברלין.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב צ'יין את גרמניה ועקר לאנגליה. עם המעבר לאנגליה, כאשר נתקל בקשיי הגייה בשמו, "חיין", החליף באופן רשמי את שם משפחתו ל"צ'יין". באנגליה עסק צ'יין בחקר הפוספוליפידים באוניברסיטת קיימברידג' בהדרכתו של סר פרדריק גואולנד הופקינס. בשנת 1935 קיבל משרה באוניברסיטת אוקספורד כמרצה לפתולוגיה. במסגרת זו עסק במספר תחומי מחקר, ביניהם: ארס נחשים, חילוף חומרים בגידולים, ליזוזימים, וטכניקות ביוכיומיות.
ב־1939 החל לעסוק יחד עם הווארד פלורי בחקר גורמים אנטיביוטיים טבעיים המיוצרים על ידי מיקרואורגניזמים. בתוך כך, החליטו צ'יין ופלורי לבדוק את מחקריו של אלכסנדר פלמינג שגילה את הפניצילין תשע שנים קודם לכן. הם המשיכו לחקור את תכונותיו הרפואיות ומבנהו הכימי של הפניצילין. צ'יין פיתח שיטות לבודד ולרכז את הפניצילין, וכן תיאר את מבנהו הכימי, דבר שאושר לאחר מכן במדידות גבישים בקרני רנטגן על ידי דורותי הודג'קין. על מחקר זה קיבלו צ'יין, פלורי ופלמינג פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1945.
צ'יין היה ציוני נלהב. במאי 1946 הגיע לארץ ישראל כאורחו של חיים ויצמן וביקר במכון ויצמן, באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון. בשנים 1947–1948 שהה בצ'כוסלובקיה מטעם ארגון הבריאות העולמי, בה סייע בשיקום מפעלי הפניצילין. סיועו לצ'כוסלובקיה לאחר ההפיכה הקומוניסטית הביא את רשויות ההגירה של ארצות הברית לסרב להעניק לו אשרת כניסה בשנת 1951.
ב־1948 התמנה למנהל מדעי במרכז המחקר הבינלאומי למיקרוביולוגיה כימית במכון הבריאות העליון של רומא (אנ'). בשנת 1961 חזר לבריטניה כפרופסור לביוכימיה באימפריאל קולג' בלונדון, ולאחר שפרש לגמלאות עבר למלרני (אנ') שבמחוז מאיו, מערב אירלנד.
חיין התנגד לתורת האבולוציה, וכתב על כך: ”רעיון הישרדותו של המתאים ביותר הוא היפותזה שאינה מתבססת על ראיות כלשהן, ואינו עולה בקנה אחד עם העובדות”.
בשנת 1974 הוענק לפרופ' ארנסט תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
אחיינו הוא פרופ' אלכסנדר חיין, מדען במחלקה לאטמוספירה באוניברסיטה העברית.
אחמד עדוויה

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1945 מחוז אל-מיניא, מצרים 
 פטירה:  29 בדצמבר 2024 (בגיל 79) 
 שם לידה:  أحمد مُحمَّد مُرسي علي العدوي 
 מדינה:  ממלכת מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת, רפובליקת מצרים, מצרים 
 תקופת הפעילות:  1969–2024 (כ־55 שנים) 
 מספר צאצאים:  2 
 
אחמד עדוויה (בערבית: أحمد عدوية; 26 ביוני 1945 – 29 בדצמבר 2024) היה זמר עממי ושחקן קולנוע מצרי.
ביוגרפיה

עדוויה נולד ב-26 ביוני 1945 במחוז אל-מניא שבמצרים. אביו היה סוחר בהמות. הוא היה הבן ה-13 במשפחה בת 14 ילדים.
בשנת 1969 הוא החל קריירת שירה. משיריו המוכרים ביותר הוא יא בינת אל סולטן.
בשנת 1989 הורעל עדוויה על ידי האמיר הכוויתי טלאל בן נאצר, לאחר שזה חש עצמו פגוע מן השיר יא בינת אל סולטן. עדוויה נפגע באופן חמור ככל הנראה ממנת יתר של סם, אך שרד ונותר בחיים. בן נאצר נידון למוות ומת בשנת 2014 בכלא בכווית.