stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ לסקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1889 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 ביוני 1960 (בגיל 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  פולין, ארצות הברית 
 
פיליפ לסקובסקי (פולנית: Philip Laskowsky‏; 17 ביולי 1889 – 12 ביוני 1960) היה מלחין, מנצח מקהלות ושחקן בתיאטרון היידי.
חייו

לסקובסקי נולד בוורשה למשפחה מחסידות ראדזימין, בנו של סוחר עצים. למד עם מלמדים בביתו ושר חזנות. אחיו, שהיה פרופסור למוזיקה, לימד אותו משחק והכשירו להיות קאפלמייסטר צבאי. בצעירותו השתתף במספר אופרטות כשחקן וכמנצח מקהלה והשתתף במסעות הופעות בפולין ורוסיה.
עם כיבוש ורשה על ידי הגרמנים במלחמת העולם הראשונה נוסד תיאטרון "צנטראל", ולסקובסקי שיחק בו בתפקידים קומיים באופרטות שתורגמו על ידו מגרמנית ליידיש. בסוף המלחמה החל להלחין את האופרטות הראשונות שלו, והן הוצגו ברוסיה ופולין.
בשנת 1921 היגר לארצות הברית והשתלב בסצנת תיאטראות היידיש בניו יורק. הוא הופיע כשחקן וזמר ועסק בכתיבה ובהלחנה של שירים ואופרטות.
מיוחסת ללסקובסקי הלחנת שירו הידוע של איציק מאנגר "על הדרך עץ עומד", שזכה לביצועים רבים.
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
לסקובסקי נפטר בניו יורק ביוני 1960, בגיל 71, ונקבר בחלקת Yiddish Theatrical Alliance בבית הקברות "מאונט הֶבּרון" שבקווינס.
אלפרד בלאלוק

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1899 קולדן, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 פטירה:  15 בספטמבר 1964 (בגיל 65) בולטימור, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 לימודי רפואה:  המכללה הצבאית של ג'ורג'יה  אוניברסיטת ג'ורג'יה  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
 התמחות:  מנתח, טטרלוגיה על שם פאלוט, הלם
 תפקידים:  כירורג, מדען, מרצה באוניברסיטה, רופא 
 מחלקות ובתי חולים:  בית החולים ג'ונס הופקינס  המרכז הרפואי של אוניברסיטת ואנדרבילט
 פרסים והוקרה:  פרס לסקר-דבייקי למחקר רפואי קליני (1954)  פרס קרן גיידנר העולמית (1959)  פרס "איש השנה" של בולטימור (1948)  פרס פסאנו  פרס מאטאס  מדליית הנרי ג'ייקוב ביגלו
 הנצחה:  בניין המדעים הקליניים של אלפרד בלאלוק
 בת זוג:  מרי צ'יימברס אובריאן (1930–1958) (מותה)  אליס ווטרס (1959–1964) (מותו)
 מספר צאצאים:  3
 
אלפרד בלאלוק (באנגלית: Alfred Blalock;‏ 5 באפריל 1899 – 15 בספטמבר 1964) היה מנתח אמריקאי שנודע בעיקר בגלל מחקרו על הלם ומחקרו על טטרלוגיה על שם פאלוט - הידועה בכינוי תסמונת התינוקות הכחולים.
הוא המציא, בסיוע עוזר המחקר שלו ויוויאן תומאס וקרדיולוגית הילדים הלן טאוסיג, את ה-Blalock-Thomas-Taussig Shunt, הליך כירורגי שנועד להקל על הכיחלון שנגרם מתסמונת התינוקות הכחולים. הליך זה קידם את העידן המודרני של ניתוחי לב. הוא עבד באוניברסיטת ואנדרבילט ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא למד רפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולאחר מכן שימש כמנהל המחלקה הכירורגית. הוא זכה בפרסים שונים, כולל פרס לסקר-דבייקי למחקר רפואי קליני. בלאלוק גם היה מועמד מספר פעמים לפרס נובל לרפואה.
ביוגרפיה

בלאלוק נולד בקולדן, ג'ורג'יה, ארצות הברית, הוא הראשון מתוך חמשת הילדים של הוריו, הוריו היו מרתה "מאטי" (לבית דייוויס) וג'ורג' זדוק בלאלוק, אביו היה סוחר ובבעלותו היה מטע כותנה. בגיל 14, הוא התחיל ללמוד בכיתה הבוגרת ביותר במכללה הצבאית של ג'ורג'יה כמכינה לאוניברסיטת ג'ורג'יה. בזמן לימודיו במכללה הצבאית, בלאלוק היה מעורב בחיי החברה והספורט של האוניברסיטה. הוא שיחק טניס וגולף, היה חבר בסניף הדלתא של אחוות סיגמא כי, והיה מזכיר וגזבר בכיתתו.
לאחר סיום הלימודים במכללה הצבאית, התחיל בלאלוק ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'יה כתלמיד שנה ב' לתואר ראשון, תוך דילוג על שנה א' של התואר.
ביוגרפיה > לימודי רפואה

לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, בשנת 1918, בגיל 19, התחיל בלאלוק ללמוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם חלק חדר עם טינסלי הריסון, איתו הוא נשאר בידידות כל חייו, שהמשיך להתמחות ברפואת לב וכלי דם. בזמן שהיה סטודנט בג'ונס הופקינס, הציונים שלו היו בינוניים, בגלל העבודה שלו והפעילות החברתית והספורטיבית, אבל הוא הצטיין בקורסים שעסקו בכירורגיה, מה שגרם לו להגיע להבנה שהוא רוצה להיות מנתח. בלאלוק נודע בבית הספר לרפואה כ"רודף שמלות" עקב נסיעותיו הרבות לבית הספר לנשים גוצ'ר קולג' שהיה קרוב לשם. במהלך הלימודים הוא עבד בחנות הספרים לסטודנטים, גם באוניברסיטה הוא המשיך לשחק גולף ובטניס.
בלאלוק סים את לימודיו בג'ונס הופקינס ב-1922, הוא קיווה להתקבל להתמחות בכירורגיה, בבית החולים האוניברסיטאי ג'ונס הופקינס, בשל הערצתו לוויליאם האלסטד, בלאלוק החליט להישאר בבולטימור למשך שלוש השנים הבאות בשביל ההתמחות. הוא לא התקבל להתמחות בכירורגיה בגלל ציוניו. במקום זאת, הוא התמחה באורולוגיה, וסיים את ההתמחות בהצטיינות. הוא גם עשה שנה אחת של התמחות כעוזר כירורג בכירורגיה כללית (רק שנה אחת, כי החוזה שלו לא חודש), הוא עשה גם התמחות באף אוזן גרון.
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ואנדרבילט

בספטמבר 1925, הצטרף בלאלוק לטינסלי הריסון באוניברסיטת ואנדרבילט, נאשוויל, כדי להשלים את התמחותו תחת בארני ברוקס, הפרופסור הראשון של בית הספר לרפואה באוניברסיטת ואנדרבילט וראש מחלקת הכירורגיה באוניברסיטה. בלאלוק המשיך בואנדרבילט לאחר סים ההתמחות כחלק מהסגל. במהלך שנותיו בוואנדרבילט, בילה בלאלוק חלק ניכר מזמנו במעבדת המחקר הכירורגית, אותה הוא מצא כמאתגרת ומרגשת כאחד. בעודו בוואנדרבילט, בלאלוק החל להתעניין בהלם דימומי וטראומטי ובטיפול בו. על ידי עריכת מחקרים וניסויים בכלבים, גילה בלאלוק שהלם כירורגי נובע מאובדן דם, מה שהוביל אותו לעודד שימוש בעירוי דם או מוצרי דם כדי למנוע את ההלם. המחקר החדשני של בלאלוק הביא להצלת חיים רבים במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך שנותיו המאוחרות בוואנדרבילט היו לבלאלוק התקפים של שחפת. אחד מהם גרם לו לצאת לסנטוריום למשך שנתיים.
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ואנדרבילט > עבודתו עם ויוויאן תומאס

בזמן שעבד בונדרבילט ב-1930, בלאלוק שכר כעוזר מעבדה, עקב עומס רב בעבודתו שמנע ממנו להיות במעבדה יותר זמן, את ויוויאן תומאס, נגר אפרו-אמריקאי צעיר. אף על פי שבלאלוק שכר את תומאס כעוזר מעבדה, הוא הועסק רשמית תחת משרת שרת. תומאס למד במהירות כיצד לבצע פרוצדורות כירורגיות, לבצע ניסויים ולתעד נתונים עבור המחקר של בלאלוק. בלאלוק העניק לתומאס יותר עצמאות במעבדה, כשהם התחילו להכיר זה אתה זה, דבר שהיה נדיר מאוד, באותה תקופה, במיוחד עבור אפרו-אמריקאי. בלאלוק ותומאס עשו ניסויים שונים שקשורים להלם ותפוקת הלב, פיתחו טכניקה להשתלת יותרת הכליה. יחד, הם פיתחו טכניקות ניתוחיות חדשות. לבלאלוק ותומאס הייתה מערכת יחסים משמעותית, אם כי לא שוויונית, לאורך השנים, מערכת היחסים שלהם נפגעה מעט בגלל חוסר הרצון של בלאלוק לתת לתומאס את הקרדיט המלא על תרומתו להמצאות ולמחקרים שלהם.
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס

ב-1941 בלאלוק התמנה למנהל מחלקת הכירורגיה בבית החולים ג'ונס הופקינס, ולפרופסור ומנהל המחלקה לכירורגיה של בית הספר לרפואה ג'ונס הופקינס. כאשר הוצע לבלאלוק תפקיד זה, הוא ביקש מיד שעוזרו ויוויאן תומאס יבוא איתו. במהלך עבודתם בהופקינס, בלאלוק ותומאס פיתחו טכניקה שמשמת לעקיפה של הצרת אבי העורקים.
הלן טאוסיג, הכירה לבלאלוק את תסמונת התינוק הכחול - מום לב מולד הידוע בשם טטרולוגיה על שם פאלוט שמביא לחמצון לקוי של הדם.
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס > ניתוח התינוק הכחול

ב-1944 ביצע בלאלוק, עם תומאס לצידו, את ניתוח "התינוק הכחול", ניתוח שנועד לטפל בתסמונת התינוקות הכחולים, הראשון, הניתוח בוצע באיילין סאקסון, תינוקת בת 15 חודשים. הניתוח הצליח, אף על פי שהתינוקת מתה כמה חודשים לאחר מכן. לאחר ההשלמה של הניתוח, בלאלוק ביצע אותו באלפי ילדים, לעיתים קרובות עם תומאס לצידו. הניתוח החדש לא רק הציל באופן ישיר אלפי חיים, הוא גם סימן את תחילתו של העידן המודרני של ניתוחי לב, מפני שזה היה הניתוח המוצלח הראשון שבוצע בלב האדם בעידן הרפואי המודרני.
במהלך שנותיו בהופקינס, בלאלוק המשיך במחקריו על ניתוחי לב וכלי הדם. ב-1944, ביחד עם אדוארדס פארק, הוא פיתח את הטכניקה לניתוח מעקפים וב-1948, ביחד עם רולינס הנלון, הוא יצר טכניקה להתגברות על הטרנספוזיציה של כלי הדם הגדולים של הלב.
עד שנות ה-50, בלאלוק עשה למעלה מ-1,000 ניתוחים לתיקון מומי לב מולדים.
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס > כפרופסור

בלאלוק סלל את הדרך לדור חדש של מנתחים. תלמידיו של בלאלוק העריכו את יכולתו הייחודית להוציא מהם את המיטב. כמנהל המחלקה הכירורגית בג'ונס הופקינס, הוא הכשיר מנתחים רבים. רבים מתלמידיו של בלאלוק הפכו למנתחי לב וכלי דם בעצמם והפכו לחשובים בעולם הניתוחים. הריסון דיבר על יכולתו של בלאלוק ללמד ואמר, "מורה הוא אדם שיש לו את היכולת להשפיע על האופקים של תלמידיו. לאל' הייתה היכולת הזו כל חייו".
ב-1955 התמנה בלאלוק ליושב ראש המועצה הרפואית של בית החולים ג'ונס הופקינס. הוא שימש בתפקיד הזה עד פרישתו ב-1964. לאחר פרישתו, בלאלוק החזיק בתואר פרופסור אמריטוס ומנתח ראשי אמריטוס.
בלאלוק פרש מהופקינס ב-1964 עקב בעיות בריאות. חודשיים וחצי לאחר פרישתו הוא מת.
חיים אישיים

בלאלוק התחתן עם מרי צ'יימברס אובריאן ב-25 באוקטובר 1930. השניים נפגשו בזמן שבלאלוק היה בוואנדרבילט והיא עבדה במשרד הקבלה של ואנדרבילט. נולדו להם שלושה ילדים: ויליאם רייס, מרי אליזבת ואלפרד דנדי. הם היו נשואים במשך 28 שנים עד מותה של מרי ב-1958. שנה לאחר מכן, הוא התחתן עם אליס ווטרס, שהוא הכיר במשך שנים רבות.
בלאלוק אהב ספורט ואהב לטייל. הוא שיחק טניס וגולף ועסק בדיג ובשיט. בסוף שנות ה-20 בלאלוק וד"ר הריסון היו אלופי טניס זוגות של נאשוויל.
בשנים האחרונות לחייו סבל ממספר בעיות בריאות. הוא נפטר ב-1964 מסרטן.
פרסים והכרה

ב-1955 נבחר ליושב הראש של המועצה הרפואית של בית החולים ג'ונס הופקינס. כשפרש ב-1964, הוא מונה לפרופסור אמריטוס לכירורגיה ולמנתח אמריטוס ראשי בבית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס ובית החולים ג'ונס הופקינס.
פרסם יותר מ-200 מאמרים. פרסם ספר שכותרתו "עקרונות ניתוח, הלם ובעיות אחרות". הוא נשא יותר מ-40 הרצאות כבוד, וזכה לתואר של כבוד מתשע אוניברסיטאות.
השתייך ל-45 אגודות רפואיות בארצות הברית ובמדינות אחרות. כולל החברה הפילוסופית האמריקאית, האקדמיה הלאומית למדעים והחברה המלכותית לרפואה.
ב-1954 קיבל יחד עם הלן טאוסיג ורוברט גרוס את פרס המחקר הרפואי הקליני של אלברט לסקר "על תרומה מכובדת לניתוחי לב וכלי דם ולידע".
קיבל את פרס פסאנו, פרס מאטאס ואת מדליית הנרי ג'ייקוב ביגלו.
"בניין המדעים הקליניים של אלפרד בלאלוק" בבית החולים ג'ונס הופקינס נקרא על שמו.
זכה בפרס "איש השנה" של בולטימור בשנת 1948.
בשנת 2012 נקרא על ידי פרופסור פרנצ'סקו פטרלה (מילאנו, איטליה), מהדק, שמשמש עבור הידוק עורק הריאה במהלך ניתוח לכריתת סרטן הריאות, על שם בלאלוק.
בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

1 2 3  McCabe, Katie (באוגוסט 1989). "Like Something the Lord Made". The Washingtonian. נבדק ב-8 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Timmermans, Stefan (באפריל 2003). "A Black Technician and Blue Babies". Social Studies of Science. 33 (2): 197–229. doi:10.1177/03063127030332014. PMID 13678058. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hansson N, Schlich T. Why Did Alfred Blalock and Helen Taussig Not Receive the Nobel Prize? Journal of Cardiac Surgery 2015;30(6):506-509.
↑  "Blalock, Alfred (1899 - 1964)".
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Beaty, Claude A.; George, Timothy J.; Conte, John V. (בפברואר 2012). "Centennial Presidential Perspective: Dr. Alfred Blalock". The Journal of Thoracic and Cardiovascular Surgery. 143 (2): 260–263. doi:10.1016/j.jtcvs.2011.10.071. ISSN 0022-5223. PMC 4128896. PMID 22248679. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  על פי טינסלי הריסון.
1 2  Toledo-Pereyra, Luis H. (בינואר 2005). "Alfred Blalock. Surgeon, Educator, and Pioneer in Shock and Cardiac Research". Journal of Investigative Surgery. 18 (4): 161–165. doi:10.1080/08941930500232379. PMID 16126626. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Field, Mike, "Hopkins pioneered 'blue baby' surgery 50 years ago; 'I Remember ... Thinking It Was Impossible'", The Gazette, May 30, 1995
↑  "American Experience | Partners of the Heart | Legacy". www.pbs.org. נבדק ב-2015-04-09.
1 2 3  Strayhorn, D. (1965). "Alfred Blalock". Transactions of the American Clinical and Climatological Association. 76: xliv–xlvi. PMC 2279465.
↑  Lasker Award 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424622405171  GND: 120539675  ISNI: 0000 0000 8214 3830  LCCN: n85020962  NKC: nlk20000079975  NTA: 098384325  SNAC: w6sb4ch6  VIAF: 30369510   WorldCat (עם VIAF): 30369510
קודקס רוהונץ

קודקס רוהונץ הוא כתב יד עתיק שהכתוב בו טרם פוענח.
היסטוריה

הקודקס נקרא על שם העיר רוהונץ (Rohonc, כיום רכניץ באוסטריה), שם היה עד 1838, כאשר נתרם לאקדמיה ההונגרית למדעים על ידי הרוזן גוסטב בטיאני (Gusztáv Batthyány), יחד עם כל הספרייה הפרטית שלו.
מקורו של הקודקס אינו ברור. ייתכן שרמז על כך עשוי להיות ערך בקטלוג 1743 של הספרייה Rohonc Batthyánys, בו נכתב: "imádságok Magyar, I. volumen 12.", כלומר, התפילות בהונגרית בכרך אחד. גודלו של הקודקס הוא תבנית 12, גודל של דפי ספר הנוצר על ידי קיפול של גיליון דפוס ל-12 חלקים היוצרים דפים בגודל 5 על 7.5 אינצ'ים כל אחד. אבל זה כל המידע שנמסר בקטלוג, כך שהוא עשוי להיות רק רמז.
הקודקס נחקר על ידי החוקר ההונגרי פרנץ טולדי בסביבות 1840 ומאוחר יותר על ידי פאל הונפאלבי (Pál Hunfalvy), אך ללא הצלחה. הוא נבדק גם על ידי המומחה האוסטרי לפלאוגרפיה ד"ר מהל, אך לשווא. יוזף יירצ'ק ובנו, קונסטנטין יוזף יירצ'ק, שניהם פרופסורים באוניברסיטת קארל בפראג, בחנו את 32 העמודים של הקודקס בשנים 1884–1885 ושוב, ללא הצלחה.
בשנת 1885 נשלח הקודקס גם לחוקר הגרמני ברנארד יילג (Bernard Jülg), פרופסור באוניברסיטת אינסברוק, אבל גם הוא לא הצליח לפענח אותו. מיהאי מונקאצ'י (Mihály Munkácsy), הצייר ההונגרי המהולל, לקח את הקודקס איתו לפריז בשנים 1890–1892 כדי ללמוד אותו, אך הדבר לא הניב תוצאות.
רוב החוקרים ההונגרים חיוו דעתם שהקודקס הוא פשוט מתיחה של שָמואל ליטראטי נמש (Sámuel Literáti Nemes,‏ 1796–1842), אספן עתיקות מבודפשט, הידוע לשמצה בגין זיופים היסטוריים רבים (שנעשו בעיקר בשנת 1830). דעה זו ראשיתה כבר ב-1866, כאשר ההיסטוריון ההונגרי קארוי סאבו חשב כך, ואליו נוספו חוקרים נוספים שהחזיקו בדעה זו.
תיאור

כתב היד מכיל 448 דפי נייר. גודל כל אחד מהם הוא 10X12 ס"מ. ישנן 9–14 שורות בכל דף, כשכל שורה מכילה סמלים שאפשר לזהותם כאותיות. מלבד הטקסט מופיעים לא פחות מ-87 איורים, שאם הם קשורים לטקסט, כדרך כל ספר שפורסם מעולם, הרי שבאמצעותם ניתן ללמוד מעט על אודות הכתוב בדפים, אף שאין איש המסוגל לקרוא אותם. באיורים מופיעים סצנות מלחמה, טירות, מלכים, נתינים, דגלים. כמו כן, מופיעים סימנים המזוהים עם דתות ואמונות כמו הצלב הנוצרי, הסהר האסלאמי וצלב הקרס ההינדי. מספר סוגי הסמלים שכביכול יכולים להיות אותיות הוא כ-200, כ-10 פעמים יותר מאשר כל אלפבית מוכר. אך ישנם גם סמלים שמופיעים ממש לעיתים רחוקות. הסמלים דומים לכתב הברות כגון הכתב היפני.
עוד גילו כי הקודקס כתוב מימין לשמאל כמו בשפה העברית וכדרך עמי המזרח התיכון.
ניתוח הדפים מראה שהקודקס נכתב על דפים שיוצרו בוונציה בסביבות 1430.
השפה והכתב

השפה שבה נכתב הקודקס אינה ידועה, אף על פי שהוצעו הונגרית, דאקית, רומנית או קומנית ואפילו הינדי. אין שום רמז שיכול להצביע באיזו שפה נכתב הקודקס. היו אף דעות שהספר נכתב בכתב הונגרי עתיק ("Rovásírás").
הערות שוליים

↑  ראו Jerney 1844, 1892 ו Némethi ביבליוגרפיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7688208-1  LCCN: n2012038867  NKC: unn2006375207  VIAF: 207956711   WorldCat (עם VIAF): 207956711
מבוקש (2008)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "מבוקש" (קומיקס)
 בימוי:  טימור בקממבטוב
 הופק בידי:  מארק פלאט   ג'ייסון נטר   ג'ים למלי
 תסריט:  מייקל בראנדט   דרק האס   כריס מורגן
 עריכה:  דייוויד ברנר
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס מק'אבוי   מורגן פרימן   טרנס סטאמפ   תומאס קרצ'מן   קומון   אנג'לינה ג'ולי
 מוזיקה:  דני אלפמן
 צילום:  מיצ'ל אמונדסן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית  גרמניה גרמניה  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  Spyglass Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 27 ביוני 2008   ישראל 10 ביולי 2008
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, מותחן אקשן, גירלס ויד' גאנס 
 מקום התרחשות:  שיקגו, מוראביה 
 תקציב:  75 מיליון דולר
 הכנסות:  341.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wanted
 www.uphe.com/movies/wanted
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבוקש (באנגלית: Wanted) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2008, שמבוסס על סדרת קומיקס של מארק מילר בעלת אותו השם. הסרט בוים על ידי טימור בקממבטוב ומככבים בו ג'יימס מק'אבוי, מורגן פרימן, טרנס סטאמפ, תומאס קרצ'מן, קומון ואנג'לינה ג'ולי. הסרט עוקב אחר וסלי גיבסון, רואה חשבון מתוסכל שמגלה שאביו הוא מתנקש מקצועי אשר הצטרף ל"אחווה", גילדה סודית, ונרצח על ידי מתנקש אחר.
הפקת הסרט החלה באפריל 2007 ברפובליקה הצכ'ית, בה הורכבה התפאורה שהותאמה לאחר מכן לשיקגו. הסרט יצא בממלכה המאוחדת ב-12 ביוני 2008 ובארצות הברית ב-27 ביוני 2008 ב-22 בינואר 2009 הסרט היה מועמד בשתי קטגוריות בטקס פרסי אוסקר עבור המוזיקה.
תקציר העלילה

וסלי גיבסון (ג'יימס מק'אבוי) הוא עובד משרד מתוסכל שחייו משעממים; חברתו בוגדת בו, יש לו בוסית מעצבנת והוא לוקח תרופות נגד חרדה. יום אחד, הוא פוגש את פוקס (אנג'לינה ג'ולי) שמספרת לו שאביו היה מתנקש שהיה חלק מארגון למתנקשים בשם "האחווה". וסלי מצטרף לאחווה ולומד את סודותיה. האחווה מחליטה להוציא להורג אנשים ששמם נרקם במכונת אריגה קסומה. המכונה מאתרת שמות של אנשים העתידים לגרום לסבל ומוות. וסלי מגלה כי שמו של אביו הופיע שם, ולכן פנה נגד האחווה. בסוף, מתברר שהארגון הטעה אותו כל הדרך, וגרם לו לרצוח את אביו שלו. השם האמיתי שהופיע במכונה היה השם של מנהל הארגון סלואן. לאחר מכן, הסתבר כי שמם של כל החברים באחווה הופיע במכונה. וסלי מצליח בכוחות עצמו ובעזרת פוקס (שהאמינה בכך שכל השמות שהמכונה מוציאה צריכים למות כולל היא עצמה) לנצח את הארגון.
צוות שחקנים ודמויות

ג'יימס מקאבוי - וסלי גיבסון, רואה חשבון מתוסכל ומיואש אשר מגלה כי אביו נרצח והיה מתנקש בארגון ואף מצטרף לארגון "האחווה" והופך למתנקש בעל כישורי ירי והתחמקות מופלאים והגיבור הראשי של הסרט.
מורגן פרימן - סלואון, ראש ארגון "האחווה" אשר מתגלה בתור האנטגוניסט הראשי של הסרט מכיוון שרצה לחסל את וסלי.
אנג'לינה ג'ולי - פוקס, מתנקשת בכירה בארגון "האחווה" שהייתה לידידתו הטובה של וסלי בארגון.
תומאס קרצ'מן - קרוס, חבר "אחווה" לשעבר ומתנקש מומחה, עזב את "האחווה" כשגילה שבגדה בייעודה והפך למטרה שלה. אביו של וסלי.
קומון - ארל מלקולם ספלמן, ידוע גם בתור "The Gunsmith" אשר מאמן את וסלי כיצד להשתמש באקדחים וכלי נשק שונים.
קונסטנטין חבנסקי - "המדביר", חבר רוסי ב"אחווה", מומחה בחומרי נפץ המפוצץ את מטרותיו באצמעות פצצות המולבשות על עכברושים.
מארק וורן - "המתקן", חבר "האחווה", "מתקן הרגלים רעים" על ידי הכאה אלימה ושיטתית של אנשים.
דאטו בטחאדזה - "הקצב", חבר "האחווה", מומחה להתנקשות באמצעות סכינים.
טרנס סטאמפ - פקוורסקי, יצרן מומחה של קליעים בלתי ניתנים לזיהוי העובד בטירה מבודדת בצ'כיה.
כריס פראט - בארי, חברו לעבודה של וסלי ושוכב עם חברתו, קאת'י, מאחורי גבו.
דייוויד אוהרה - מר X, חבר "האחווה" הנחשב לבכיר מתנקשיה. נהרג על ידי קרוס.
כריסטין הייגר - קאת'י, חברתו של וסלי הבוגדת בו עם בארי.
לורנה סקוט - ג'אניס, המנהלת של וסלי במקום עבודתו, המשפילה אותו ויורדת לחייו. ווסלי מתמרד נגדה כחלק מיציאתו לחייו החדשים.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין דני אלפמן.
מבוקש: פסקול הסרט המקורי
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מס' | כותרת | אורך |
| 1. | "The Little Things" | 3:26 |
| 2. | "Success Montage" | 3:32 |
| 3. | "Fraternity Suite" | 3:28 |
| 4. | "Wesley's Office Life" | 5:15 |
| 5. | "The Scheme" | 1:44 |
| 6. | "Fox in Control" | 2:16 |
| 7. | "Welcome to the Fraternity" | 4:28 |
| 8. | "Fox's Story" | 3:29 |
| 9. | "Exterminator Beat" | 2:52 |
| 10. | "Rats" | 3:28 |
| 11. | "The Train" | 3:59 |
| 12. | "Revenge" | 4:33 |
| 13. | "Fox's Decision" | 2:29 |
| 14. | "Breaking the Code" | 1:21 |
| 15. | "Fate" | 1:46 |
ביקורות והכנסות

הסרט קיבל ביקורות טובות וקיבל ציון של 72% מתוך 100 מביקורות של מבקרי קולנוע באתר "Rotten Tomatoes" וקיבל מפי איגוד הסרטים האמריקאי את הדירוג המחמיר R כיוון שהסרט הכיל אלימות רבה. הסרט היה לשובר קופות עולמי כאשר הצליח להכניס 341 מיליון דולר ברחבי העולם.
משחק וידאו

בשנת 2009, יצא לקונסולות המשחקים כגון אקס-בוקס, פלייסטיישן ולמחשב האישי, משחק וידאו המבוסס על הסרט הנקרא "מבוקש: נשקי הגורל" בו השחקן משחק את דמותו של וסלי אשר לובש על גופו חליפה שחורה מעור ועוטה על פניו מסכה בעלת עיניים זוהרות כתומות. במשחק, השחקן יצטרך להוביל את וסלי להילחם מול הנבל של המשחק העונה לשם "בן האלמוות", מתנקש אכזרי אשר רוצה לחסל את וסלי.
אל-עקידה אל-וואסטיה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אבן תיימיה 
 שפת המקור:  ערבית 
 סוגה:  Christian creed, Baligh, Minhaj, תאולוגיה, Non Fiction 
 הוצאה
 הוצאה:  Darussalam Publishers 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-603-500-082-6
 
אל-עקידה אל-וואסטיה (ערבית: العقيدة الواسطية) הוא אחד הספרים המפורסמים והמרכזיים ביותר בתחום העקידה האסלאמית.
הספר נכתב על ידי השייח' אבן תיימיה, והוא נחשב על ידי רבים לטקסט קל ופשוט להבנה בהשוואה לכתביו האחרים של אבן תיימיה.
אף על פי שהעקרונות התאולוגים המוצעים בספר הם עקרונות האמונה של רוב המוסלמים, היווה הספר את אחד היסודות העיקריים לייסודה של הוהאביה ושל הסלפיה, אם כי אבן תימיה בעצמו לא היה והאבי ולא סלפי.
הערות שוליים

↑  Islamic theology, philosophy and law : debating Ibn Taymiyya and Ibn Qayyim al-Jawziyya, Berlin: De Gruyter, 2013
יארומיר ויינברגר

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1896 פראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  8 באוגוסט 1967 (בגיל 71) סיינט פיטרסברג, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 תחום יצירה:  מוזיקה, ניצוח, הוראת המוזיקה 
 יצירות ידועות:  Schwanda the Bagpiper 
 
יארומיר ויינברגר (Jaromír Weinberger) (8 בינואר 1896 - 8 באוגוסט 1967) היה יהודי יליד בוהמיה באימפריה האוסטרית, שהפך למלחין בעל אזרחות אמריקאית.
ביוגרפיה

ויינברגר נולד בפראג, אוסטריה-הונגריה, למשפחה ממוצא יהודי. הוא שמע שירי עם צ'כיים בנערותו בתקופה שבה שהה בחווה של סבו וסבתו. הוא התחיל לנגן בפסנתר בגיל 5, והלחנה וניצוח בגיל 10. הוא החל בלימודי נגינה אצל יארוסלב קז'יצ'קה, ומאוחר יותר אצל המורים ואצלב טאליך ורודולף קארל. הוא הפך לסטודנט בקונסרבטוריון של פראג בגיל 14, כסטודנט שנה ב', שם למד הלחנה אצל ויטסלב נובאק וקרל הופמייסטר . מאוחר יותר, בלייפציג, הוא למד אצל מקס רגר, שהשפיע על ויינברגר בשימוש בקונטרפונקט . בספטמבר 1922, עבר ויינברגר לארצות הברית שם החל לעבוד כמורה באוניברסיטת קורנל . בין 1922 ל-1926 היה פרופסור להלחנה בקונסרבטוריון איתקה (כיום בית הספר למוזיקה של קולג' איתקה), ניו יורק.
כאשר חזר לצ'כוסלובקיה, הוא מונה למנהל התיאטרון הלאומי בברטיסלאבה, ולאחר מכן קיבל מינויים באגר (הונגריה) ופראג. ב-1926 ויינברגר סיים את "שוונדה הזמר הנודד" (שוונדה דודק), שהפך להצלחה גדולה, עם אלפי הופעות במאות תיאטראות, כולל המטרופוליטן אופרה בניו יורק. האופרטה שלו "שטורם באביב" בוצעה לראשונה בתיאטרון אדמירלספלסט בברלין ב-19 בינואר 1933, עם ירמילה נובוטנה וריצ'רד טאובר בתפקידים הראשיים. מרי לוסף החליפה את נובוטנה בפברואר, אך ההצגה נסגרה על ידי ממשלת הנאצים במרץ. היצירות האירופאיות העוקבות כוללות את הפאסאקליה לתזמורת ולאורגנית, "ששה ריקודים בוהמים" לכינור ופסנתר, האופרה "המוקצים מפוקר פלט" ואורטוריה הייחודית "חג המולד" - אך אף אחת מהן לא הצליחה כמו "שוונדה הזמר הנודד".
ב-1939, לאחר נסיעות נרחבות לארצות הברית, וינה וברטיסלאבה, הוא עזב את צ'כוסלובקיה כדי לחמוק מהנאצים והתיישב במדינת ניו יורק, ולימד שם ובאוהיו. הוא כתב מספר יצירות בהזמנה עבור תזמורות אמריקאיות. הוא קיבל אזרחות אמריקנית בשנת 1948.
בינואר 1949, ויינברגר עבר להתגורר בסנט פטרסבורג, פלורידה. ברבות השנים הוא לקה בסרטן במוח. מחלתו, לצד דאגות כספיות וזלזול ביצירותיו, גרמו לו לקחת מנת יתר קטלנית של משכך כאבים. הוא נפטר בחודש אוגוסט 1967. אשתו, ג'יין למברגר ויינברגר (שנודעה גם כהנזי), נפטרה ב-31 ביולי 1968.
ב-2004 הפסנתרן הצ'כי טומאש וישק והצ'לן פרנטישק בריקציוס ארגנו סיבוב הופעות לציון יצירותיו של ויינברגר.
יצירות עיקריות

ויינברגר הלחין למעלה ממאה יצירות, כולל אופרות, אופרטות, יצירות קוליות ויצירות לתזמורת. עד לאחרונה, היחידה שנשארה אפילו בשוליים של הרפרטואר הייתה האופרה "שוונדה הזמר הנודד" (שוונדה דודק), אשר זכתה להצלחה עולמית לאחר הבכורה שלה ב-1927. האופרה עדיין מבוצעת לעיתים, והפולקה והפוגה ממנה נשמעות לעיתים קרובות בגרסה קונצרטית. אמני אולפני וולט דיסני שקלו להפוך אותה לפרק עבור "פנטזיה 2000", אך בחרו במקום זאת בקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 במי מז'ור של שוסטקוביץ', בצורה של "חייל הבדיל" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. ביצועים חדשים של "שטורם באביב" (2019, אופרה קומית בברלין ו-DVD/Blu-ray) ו"וולשטיין" (2012, קונצרטהאוס וינה ותקליט) מצביעים על עניין מחודש ביצירתו הייחודית.
ויינברגר השתמש בשפה מוזיקלית מגוונת. לימודיו בפראג ובלייפציג שמו דגש על שליטה פורמלית ושליטה קונטרפונקטית; בעקבות מוריו - קז'יצ'קה, נובאק ורגר - יצירותיו של ויינברגר מציגות שליטה, אך גם שעשוע. שילוב זה קיבל שבחים אך גם ביקורת.
רשימת יצירותיו > אופרה ואופרטה

שוונדה דודק (שוונדה הזמר הנודד), אופרה ב-2 מערכות (1926); ליברית של מילוש קארץ' לפי יוסף קיטן טיל
מילובני הלאס (הקול האהוב), אופרה ב-3 מערכות (1930); ליברית של המלחין לפי הרומן מ-1928 של רוברט מישל
לידה ז'פוקרפלטו (המוקצים מפוקר פלט), אופרה (1932); ליברית של מילוש קארץ' לפי הסיפור הקצר מ-1869 של ברט הארטה
יארני בורז'ה (סערות אביב), אופרטה ב-3 מערכות (1933); ליברית של גוסטב ביר
נה רוז'יץ' אוסטלנו (מיטה של ורדים), אופרטה (1933); ליברית של בוהומיר פולץ' ויירז'י ז'למן
אפרופו, קו דלה אנדולה? (אגב, מה עושה אנדולה?), אופרטה (1934); ליברית של בוהומיר פולץ' ויירז'י ז'למן
צ'יסאר פאן נה טרז'שניץ' (הקיסר האדון על השזיפים), אופרטה (1936); ליברית של בוהומיר פולץ' ויירז'י ז'למן
ואלדשטיין, טרגדיה מוזיקלית (אופרה) ב-6 סצנות (1937); ליברית של מילוש קארץ' לפי פרידריך שילר; תרגום גרמני של מקס ברוד