stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניות המערכה מסדרת קינג ג'ורג' החמישי (1939)
תכנון ותיאור > חימוש > בקרת אש

התותחים העיקריים של האוניות מסדרת קינג ג'ורג' החמישי נשלטו באמצעות שני מגדלי פיקוח, אחד על גבי מבנה הגשר ואחד מאחורי התורן המרכזי. כל אחד ממגדלי הפיקוח צויד ב-15 מדי טווח רגל והוזן מהם מידע לשולחן בקרת אש של אדמירליות, Mk IX. במקרה שמגדלי הפיקוח הושבתו, גם לצריחי "A" ו-"Y" היו 41 מדי טווח רגל בעוד לצריח "B" היו 30 מדדי טווח רגל. שתי הספינות הראשונות של הסדרה שהושלמו, קינג ג'ורג' החמישי ופרינס אוף ויילס, נשאו ארבעה מנהלי HACS Mk IVGB עבור תותחי ה-5.25 אינץ' המשניים של הספינה וכן שישה מנהלי פונפון Mk IV; כל עשרת המנהלים הללו הציגו יחידת קצב ג'יירו, בקרת אש טכימטרית. לדיוק אוף יורק והאו היו מנהלי HACS Mk V, כאשר לאנסון הוחלפו מנהלי Mk V ב-Mk VI המעודכן.
אוניות הסדרה

| שם | על שם | המספנה | הוזמנה | הנחת השדרית | השקה | כניסה לשירות | גורל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קינג ג'ורג' החמישי | המלך ג'ורג' החמישי | ויקרס-ארמסטרונג, ניוקאסל על הטיין | 29 ביולי 1936 | 1 בינואר 1937 | 21 בפברואר 1939 | 1 באוקטובר 1940 | נגרטה בדלמויר, 1959 |
| פרינס אוף ויילס   (לשעבר המלך אדוארד השמיני) | נסיך ויילס | קאמל לירד, בירקנהד | 29 ביולי 1936 | 1 בינואר 1937 | 3 במאי 1939 | 19 בינואר 1941 | טבעה במתקפה אווירית בים סין הדרומי, 10 בדצמבר 1941 |
| דיוק אוף יורק   (לשעבר אנסון) | דוכס יורק | ג'ון בראון והחברה, קליידבנק | 16 בנובמבר 1936 | 5 במאי 1937 | 28 בפברואר 1940 | 19 באוגוסט 1941 | נגרטה בפסלנה, 1958 |
| אנסון   (לשעבר ג'ליקו) | אדמירל הצי ג'ורג' אנסון, ברון אנסון הראשון | צייד הברבורים, Wallsend | 28 באפריל 1937 | 20 ביולי 1937 | 24 בפברואר 1940 | 14 באפריל 1942 | נגרטה בפסלנה, 1958 |
| האו   (לשעבר ביטי) | אדמירל הצי ריצ'רד האו, רוזן האו | פיירפילדס, גובן | 28 באפריל 1937 | 1 ביוני 1937 | 9 באפריל 1940 | 17 ביוני 1942 | נגרטה ב-Inverkeithing‏, 1958 |
היסטוריית שירות > קרב מצר דנמרק (פעולות נגד ביסמרק)

קינג ג'ורג' החמישי הייתה הספינה הראשונה של הסדרה שהצטרפה לצי הבית ב-11 בדצמבר 1940 והפעולה הראשונה שלה הייתה מתן כיסוי רחוק למבצע קליימור בפברואר 1941, לפני שליוותה את השיירות האטלנטיות HX 114 ו-HX 115 במהלך מרץ. בשל האיום של ספינת הקרב הגרמנית ביסמרק, צי הבית שלח את קינג ג'ורג' החמישי ואת פרינס אוף ויילס שזה עתה הושלמה ב-22 במאי כדי לסייע באיתור ביסמרק, יחד עם סיירת המערכה אה"מ הוד ושש משחתות. ב-24 במאי, פרינס אוף ויילס והוד יצרו קשר עם ביסמרק ופתחו באש מטווח של 26,000 יארד. המטח השישי של פרינס אוף ויילס פגע בביסמרק, ובמהלך המטח הזה, ואחד נוסף, היא הנחיתה שתי מכות מכריעות, גרמה לפגיעה בחרטום של ביסמרק, הציפה חדר גנרטור וחדר דוודים עזר, ואילצה את השבתה הקריטית של שניים מן הדוודים שלה, מה שהוביל לכך שביסמרק קיבלה את ההחלטה הגורלית לנסות לחזור לנמל. במהלך הזמן הזה ביסמרק ופרינץ אויגן כיוונו אך ורק להוד, ובשעה 06:01 הוד התפוצצה וטבעה, עם אובדן של כל 1,419 אנשי צוותה, מלבד שלושה. בעקבות זאת, קפטן ליץ' (קפטן הפרינס אוף ויילס) נתן פקודה לנתק מגע, והורה על מיסוך עשן כבד כדי להקל על הנסיגה. פרינס אוף ויילס ניסתה לירות שוב על ביסמרק בשני הזדמנויות נוספות, אך בשל המרחק העולה על 20,000 יארד לא הצליחה להנחית פגיעות נוספות ולאחר מכן נאלצה לחזור לאיסלנד כדי לתדלק ולא מילאה עוד חלק בפעולות נגד ביסמרק. בינתיים, המלך ג'ורג' החמישי ב-24 במאי עדיין הייתה במרחק של 300 עד 400 מיילים מביסמרק ורק ב-27 במאי המלך ג'ורג' החמישי ואה"מ רודני הצליחו להיכנס לקרב עם ביסמרק, עקב מפציץ טורפדו פיירי סורדפיש שהשבית את ציוד ההיגוי של ביסמרק ב-26 במאי. במהלך הקרב המלך ג'ורג' החמישי ורודני הצליחו לנטרל במהירות יחסית את צריחי החימוש הראשיים ומערכות בקרת האש של ביסמרק, מה שגרם לה להיות בלתי מסוגלת לירות ביעילות על הספינות הבריטיות; מאוחר יותר הם סגרו לטווח נקודתי. לאחר 32 דקות של ירי המלך ג'ורג' החמישי ירתה 335 פגזי 14 אינץ' לעבר ביסמרק, וקלעה מספר פגעים שתרמו לטביעת ביסמרק זמן קצר לאחר מכן.
היסטוריית שירות > טביעת פרינס אוף ויילס

לאחר תיקון ברוזית', פרינס אוף ויילס העבירה את ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל לקנדה לוועידה עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, שהביאה להכרזה על האמנה האטלנטית, אשר פירטה כיצד בעלות הברית מתכוונות להתמודד עם העולם שלאחר המלחמה, ב-14 באוגוסט 1941. לאחר ההכרזה על האמנה, פרינס אוף ויילס ב-24 בספטמבר סיפקה ליווי למבצע הלברד, כאשר פרינס אוף ויילס הפילה מספר מטוסים איטלקיים ב-27 בספטמבר. ב-25 באוקטובר 1941, יצאה פרינס אוף ויילס מהמים הביתיים לכיוון סינגפור, עם פקודות להיפגש עם סיירת המערכה ריפאלס ועם נושאת המטוסים אינדומיטבל; עם זאת, אינדומיטבל עלתה על שרטון בג'מייקה ולא הצליחה להמשיך. ב-2 בדצמבר הקבוצה עגנה בסינגפור ופרינס אוף ויילס הפכה לאחר מכן לספינת הדגל של כוח Z תחת האדמירל סר טום פיליפס. לאחר מכן, הכוח סטה למלאיה הבריטית מכיוון שהם קיבלו מידע מודיעיני שכוחות יפניים נוחתים שם, אולם זו הייתה הסחה וב-10 בדצמבר זוהה הכוח על ידי צוללת יפנית. בשעה 11:00 החלה המתקפה האווירית היפנית הראשונה נגד הכוח ובשעה 11:30 נפגעה פרינס אוף ויילס מטורפדו, אשר פגע בציר המדחף, ועקר אותו ממקומו בעודו מסתובב במהירות גבוהה. הציר המנותק התעופף בתוך המנהרה בה נמצא וגרם לנזק חמור בתוכה ולחדירת מים שהציפו את אחד מחדרי המנוע, את אחד מחדרי הדוודים, שניים מחדרי המכונות, ועוד תאים באחורי הספינה. הספינה החלה לנטות שמאלה בזווית של 10 מעלות דבר שגרם לתותחים באותו צד להיות בזווית שבה לא היו יכולים לירות אל המטוסים התוקפים. ייצור הכוח החשמלי באונייה נפגע חמורות וכן נפסקה התקשורת הפנימית והפסקה פעילותם של מערכות האוורור, ההיגוי והמערכת ההידראולית שסיפקה כוח לתותחי הנ"מ ולחימוש המשני. בשל נטיית האונייה גם לא ניתן היה להפעיל את התותחים ידנית. הפגיעה בציר המדחף גרמה לאובדן הכוח מהמנועים השמאליים כך שהאונייה הונעה רק בחלק ממנועיה והייתה יכולה להגיע למהירות 15 קשר בלבד. ללא מערכת ההיגוי למעשה לא ניתן היה לשלוט על האונייה. עדיין נורתה אש נ"מ על מטוסים מגביהי עוף, ופצצות נוספות פגעו בה אך לא הבקיעו את שריון הסיפון שלה. מפקד האונייה פקד על נטישתה, והיא התהפכה שמאלה וטבעה בשעה 13:18 כאשר אדמירל פיליפס וקפטן ליץ' היו בין 327 ההרוגים. שרידי האוניה שוכנים במהופך בגובה 223 רגל (68 מטרים) של מים ב-3°33′36″ צפון 104°28′42″ מזרח.
היסטוריית שירות > ליווי שיירות

באוקטובר, קינג ג'ורג' החמישי הייתה מעורבת במבצע EJ, שכלל את ליווי נושאת המטוסים אה"מ ויקטוריוס, שמטוסיה תקפו את הספנות הגרמנית בגלומפורד. דיוק אוף יורק, הספינה השלישית של הסדרה, השתתפה בפעולה לראשונה ב-1 במרץ 1942, כאשר היא סיפקה ליווי צמוד לשיירה PQ 12 ולאחר מכן הצטרפה אליה המלך ג'ורג' החמישי ב-6 במרץ, שכן אדמירל ג'ון טובי האמין שאוניית המערכה הגרמנית טירפיץ תנסה ליירט את השיירה; עם זאת, מטוסים מוויקטוריוס הצליחו למנוע מטירפיץ לעזוב את בסיסה בנורווגיה. במהלך שירות הליווי ב-1 במאי 1942 המלך ג'ורג' החמישי התנגשה במשחתת פנג'בי, שיסעה את פנג'בי לשניים ופגעה ב-40 רגל מהחרטום שלה, וכתוצאה מכך קינג ג'ורג' החמישי נשלחה למספנת גלדסטון לתיקון ב-9 במאי לפני חידוש תפקיד הליווי ב-1 ביולי 1942. כששתי הספינות האחרונות בסדרה, האו ואנסון, הושלמו בסוף 1942, הוטלו עליהן כיסוי לשיירות לרוסיה. ב-12 בספטמבר, הצטרפה לאנסון דיוק אוף יורק במתן כיסוי מרוחק לשיירה QP 14. באוקטובר, דיוק אוף יורק נשלח לגיברלטר כדי לתמוך בנחיתות בעלות הברית בצפון אפריקה בנובמבר. ב-31 בדצמבר, האו והמלך ג'ורג' החמישי סיפקו חיפוי רחוק לשיירה הארקטית RA 51.
היסטוריית שירות > קרב כף הצפון

אנסון ליוותה את שיירתה האחרונה ב-29 בינואר 1943, לפני שהועברה, עם דיוק אוף יורק, לים התיכון. ביוני 1943 השתתפו שתי אוניות המערכה במבצע תיבת הילוכים, שנועד למשוך את תשומת הלב ממבצע האסקי. במקביל, גם המלך ג'ורג' החמישי והאו הועברו לים התיכון. הם הפגיזו את בסיס הצי טרפאני ב-12 ביולי והגנו על אלג'יר מפני תקיפה אווירית, לפני שיצאו להשתתף במבצע מפולת שלגים. בין 9 ל-11 בספטמבר הם סיפקו תמיכה במבצע סלפסטיק ומאוחר יותר ליוו את הצי האיטלקי שנכנע למלטה.
כשאניית המערכה הגרמנית שרנהורסט הועברה לנורווגיה, זה נחשב הכרחי לספק הגנה כבדה לכל השיירות לרוסיה. ב-25 בדצמבר דווח על שרנהורסט בים. קשר ראשוני נוצר למחרת על ידי הסיירות של כוח 1 (בלפסט, נורפוק ושפילד), אך בעקבות קרב קצר, שרנהורסט הצליחה להרחיק את הסיירות. בינתיים, כוח 2, שכלל את דיוק אוף יורק, הצליח לצמצם את הטווח ודיוק אוף יורק פתחה באש על שרנהורסט, וקלעה מספר פגיעות בטווחים של יותר מ-12,000 יארד. שרנהורסט קלעה שתי פגיעות על דיוק אוף יורק במהלך הקרב, שתיהן פגעו בתרנים ולא הצליחו להתפוצץ. אחד הפגזים של דיוק אוף יורק התפוצץ בחדר הדוודים מספר אחת של שרנהורסט, האט אותה משמעותית ואיפשר למשחתות הבריטיות להתקרב לטווח הטורפדו. פגיעות הטורפדו שלהם אפשרו לדיוק אוף יורק להתקרב לטווח של 10,400 יארד לפני שפתחה שוב באש. כל הצריחים של שרנהורסט שותקו וזמן קצר לאחר מכן טבעה שרנהורסט עם אובדן של למעלה מ-1,700 איש.
לאחר מכן, ב-29 במרץ 1944, דיוק אוף יורק סיפקה חיפוי לשיירה JW 58 ובאוגוסט סיפקו דיוק אוף יורק ואנסון חיפוי לנושאת המטוסים פיוריוס, בזמן שהיא ביצעה תקיפות אוויריות נגד מטרות גרמניות בנורווגיה כחלק ממבצע עלה דפנה. ב-3 באפריל, דיוק אוף יורק סיפקה חיפוי למבצע טונגסטן, שהצליח לפגוע באוניית המערכה הגרמנית טירפיץ.
היסטוריית שירות > פריסה במזרח הרחוק

בסוף מרץ 1945, המלך ג'ורג' החמישי והאו החלו בפעילות באוקיינוס השקט כחלק מכוח משימה 57. המבצע הגדול הראשון שכוח המשימה לקח על עצמו היה מבצע קרחון, תמיכה מהחוף בנחיתות אמריקאיות באוקינאווה, שהחל ב-1 באפריל. במהלך המבצע המלך ג'ורג' החמישי והאו היו נתונות להתקפות קמיקזה יפניות ספורדיות, אולם לא נגרם להם נזק מהתקפות אלו, בעוד האו הצליחה להפיל מטוס קמיקזה תוקף. ב-4 במאי, שתי אוניות המערכה הובילו הפגזה של ארבעים וחמש דקות של מתקני אוויר יפנים באיי ריוקיו.
באמצע יולי הם הצטרפו לאוניות מערכה אמריקאיות בהפגזת מתקנים תעשייתיים בהיטאצ'י. במהלך המערכה באוקינאווה, שתי האוניות תמכו בנושאות מטוסים בריטיות. הפעולה ההתקפית האחרונה שלהם הייתה הפגזה לילית של הממאצו ב-29 עד 30 ביולי 1945. דיוק אוף יורק ואנסון הגיעו מאוחר מכדי להשתתף בפעולות האיבה, אך ב-15 באוגוסט הם קיבלו את כניעת הכוחות היפניים שכבשו את הונג קונג. קינג ג'ורג' החמישי ודיוק אוף יורק נכחו בכניעה היפנית הרשמית במפרץ טוקיו. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, קינג ג'ורג' החמישי הפכה לספינת הדגל של צי הבית עד דצמבר 1946, אז הפכה לאוניית אימונים, לפני שנגרטה ב-1957. דיוק אוף יורק הפכה לספינת הדגל של צי הבית אחרי המלך ג'ורג' החמישי, עד אפריל 1949, לפני שיצאה משירות ב-1957. האו חזרה לפורטסמות' בינואר 1946 ובילתה שם את שארית הקריירה שלה לפני שהוצאה משירות ב-1957 אנסון שימשה לזמן קצר כספינת הדגל של שייטת אוניות המערכה הראשונה של צי האוקיינוס השקט הבריטי ועזרה לכבוש מחדש את הונג קונג. ב-1949 היא הוכנסה לצי העתודה לפני שהוצאה משירות ב-1957.
הודו-סין (סרט)

| --- | --- |

 הופק בידי:  Éric Heumann, Jean Labadie 
 תסריט:  אריק אורסנה, Alain Le Henry, Louis Gardel, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עריכה:  Geneviève Winding 
 שחקנים ראשיים:  קתרין דנב Carlo Brandt אנדז'יי סוורין ג'רר לרטיגו ז'אן יאן דומיניק בלאנק ונסן פרז לין דן פאם טיבו דה מונטלמבר בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  פטריק דויל 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 במאי 1992 
 משך הקרנה:  154 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, וייטנאמית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  וייטנאם, הודו-סין הצרפתית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   indochine
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר  פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר (קתרין דנב)  פרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (דומיניק בלאנק)  פרס גויה לסרט האירופי הטוב ביותר (Régis Wargnier)  פרס סזאר לצילום הטוב ביותר (François Catonné)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיים לסרט הזר (Régis Wargnier)  פרס סזאר לעיצוב הפקה  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר  פרס סזאר לסאונד הטוב ביותר (Dominique Hennequin) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הודו-סין (צרפתית: Indochine) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1992 המתרחש בהודו–סין הצרפתית הקולוניאלית במהלך שנות ה-30 עד שנות ה-50. הסרט מספר את סיפורה של אליאן דבריס, בעלת מטעים צרפתייה, ושל בתה הווייטנאמית המאומצת, קמיל, על רקע התנועה הלאומנית הווייטנאמית העולה. התסריט נכתב על ידי הסופר אריק אורסנה, התסריטאים לואי גרדל וקתרין כהן, והבמאי רג'יס ורגנייה. בסרט מככבים קתרין דנב, וינסנט פרז, לין דן פאם, ז'אן יאן ודומיניק בלאן. הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-65, ודנב הייתה מועמדת לשחקנית הטובה ביותר.
צוות השחקנים הראשי

קתרין דנב - אליאן דובריס
וינסנט פרז - ז'אן-בטיסט
לין דן פאם - קמיל
ז'אן יאן - גיא
דומיניק בלאן - איווט
אנרי מרטו - אמיל
אריק נגוין - טאן
ז'אן-בטיסט הווין - אטיין
קרלו ברנדט - קסטלני
הוברט סן מקארי - ריימונד
הפקה

הסרט צולם בעיקר העיר הקיסרית של הו, הא לונג וכן בנין בין (קתדרלת פאט דים) בווייטנאם. באטרוורת' שבמזליה שימשה עבור הסצנות בסרט שהרחשו בסייגון, ובית המטעים "לאנג-סאי" של אליאן דבריס צולם במלון קראג בפנאנג, מלזיה. חלקים מסוימים צולמו בבאחוזת צ'ונג פאט צה, בג'ורג' טאון, פנאנג, מלזיה. הצילומים החלו ב-8 באפריל 1991 והסתיימו ב-22 באוגוסט 1991.
הפקה > פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוֹצָאָה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרסי 20/20 | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה |  | מועמדות |
| פרסי אוסקר | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה |  | זכייה |
| פרסי אוסקר | השחקנית הטובה ביותר | קתרין דנב | מועמדות |
| פרסי Circuit Community Awards | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | קתרין דנב | מועמדות |
| פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע | הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית | אריק היומן ורג'יס ורגנייה | מועמדות |
| פרסי סזאר | הסרט הטוב ביותר | רג'יס ורגנייה | מועמדות |
| פרסי סזאר | הבמאי הטוב ביותר |  | מועמדות |
| פרסי סזאר | השחקנית הטובה ביותר | קתרין דנב | זכייה |
| פרסי סזאר | שחקן המשנה הטוב ביותר | ז'אן יאן | מועמדות |
| פרסי סזאר | השחקנים הכי תומכים | דומיניק בלאן | זכייה |
| פרסי סזאר | השחקנית הכי מבטיחה | לין דן פאם | מועמדות |
| פרסי סזאר | הצילום הטוב ביותר | פרנסואה קטון | זכייה |
| פרסי סזאר | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | פייר-איב גאירו וגבריאלה פסקוצ'י | מועמדות |
| פרסי סזאר | העריכה הטובה ביותר | ז'נבייב ווידינג | מועמדות |
| פרסי סזאר | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | פטריק דויל | מועמדות |
| פרסי סזאר | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | ז'אק בופנואר | זכייה |
| פרסי סזאר | הסאונד הטוב ביותר | דומיניק הנקין וגיום סקיאמה | זכייה |
| פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של דאלאס-פורט וורת' | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה |  | זכייה |
| פרסי גלובוס הזהב | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה |  | זכייה |
| פרסי גויה | הסרט האירופי הטוב ביותר |  | זכייה |
| פרסי מועצת הביקורת הלאומית | חמשת הסרטים המובילים בשפה זרה |  | זכייה |
| פרסי מועצת הביקורת הלאומית | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה |  | זכייה |
| פרסי חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה |  | מקום שלישי |
| פרס אגודת הקולנוע הפוליטי לדמוקרטיה | דמוקרטיה |  | זכייה |
| פרס אגודת הקולנוע הפוליטי לדמוקרטיה | זכויות אדם |  | מועמדות |
וסטפאלן (אוניית מערכה, 1908)

| --- | --- |
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "וסטפאלן"
אוניית הצי הגרמני הקיסרי "וסטפאלן"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הגרמני הקיסרי
 סדרה:  נסאו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  אה.גה. וזר 
 תחילת הבנייה:  12 באוגוסט 1907
 הושקה:  1 ביולי 1908
 תקופת הפעילות:  16 בנובמבר 1909 – 5 בנובמבר 1918 (9 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1924
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  18,873 טון (סטנדרט), 21,000 טון (בתפוסה מלאה)
 אורך:  146.1 מטר
 רוחב:  26.9 מטר
 שוקע:  8.76 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  20 קשרים
 גודל הצוות:  1,008 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  15,400 ק"מ במהירות 12 קשר
 הנעה:  12 דוודים המזינים מנועי קיטור בהספק 22,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 כמות הדלק:  2,700 טון פחם, 160 טון דלק
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 300 מ"מ   צריחי תותחים 280 מ"מ   מגדל הניווט 400 מ"מ   ברבטות 160 מ"מ   מחיצות טורפדו 30 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ)   12 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   16 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
וסטפאלן (בגרמנית: SMS Westfalen) הייתה אחת מאוניות המערכה מסדרת נסאו, ארבעת הדרדנוטים הראשונים שנבנו עבור הצי הקיסרי הגרמני. וסטפאלן הונחה ב-AG Weser בברמן ב-12 באוגוסט 1907, הושקה כמעט שנה לאחר מכן ב-1 ביולי 1908, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-16 בנובמבר 1909. האונייה הייתה מצוידת בסוללה ראשית של 12 תותחי 28 סנטימטרים (11 אינץ') בשישה צריחים תאומים בסידור משושה יוצא דופן.
האונייה שירתה עם האוניות האחיות שלה במשך רוב מלחמת העולם הראשונה, תוך שהיא ראתה שירות נרחב בים הצפוני, שם השתתפה בכמה גיחות של הצי. אלה הגיעו לשיאם בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם וסטפאלן הייתה עסוקה מאוד בלחימה לילית נגד כוחות קלים בריטיים. וסטפאלן הובילה את המערך הגרמני במשך חלק ניכר מהערב ולמחרת, עד שהצי הגיע לווילהלמסהאפן. בגיחת צי נוספת באוגוסט 1916, הספינה נפגעה מטורפדו מצוללת בריטית.
וסטפאלן גם ערכה מספר פריסות לים הבלטי נגד הצי הרוסי. הראשון שבהם היה במהלך קרב מפרץ ריגה, שם תמכה וסטפאלן בהסתערות ימית גרמנית על המפרץ. וסטפאלן נשלחה בחזרה לים הבלטי בשנת 1918 כדי לתמוך בפינים הלבנים במלחמת האזרחים הפינית. האונייה נשארה בגרמניה בעוד שרוב הצי היה כלוא בסקפה פלו לאחר תום המלחמה. ב-1919, בעקבות הטבעת הצי הגרמני בסקפה פלו, נמסרה וסטפאלן למדינות ההסכמה כתחליף לספינות שהוטבעו. לאחר מכן היא נשלחה לגורטי ספינות באנגליה, שפירקו את הספינה לגרוטאות עד 1924.
תיאור

עבודת התכנון על סדרת נסאו החלה בסוף 1903 בהקשר של מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני; באותו זמן, אוניות מערכה של ציים זרים החלו לשאת סוללות משניות כבדות יותר ויותר, כולל אוניות איטלקיות ואמריקאיות עם תותחי 20.3 ס"מ (8 אינץ') ואוניות בריטיות עם תותחי 23.4 ס"מ (9.2 אינץ'), ועלו על אוניות המערכה הגרמניות הקודמות מסדרת דויטשלנד עם תותחי ה-17 ס"מ (6.7 אינץ') שלהן של החימוש המשני. מתכננים גרמנים שקלו בתחילה ספינות מצוידות בתותחי 21 ס"מ (8.3 אינץ') לסוללה המשנית, אך דיווחים שגויים בתחילת 1904 כי אוניות המערכה מסדרת לורד נלסון יהיו מצוידות בסוללה משנית של תותחי 25.4 ס"מ (10 אינץ') הניעו אותם לשקול אונייה חזקה עוד יותר חמושה חימוש תותחים גדולים המורכב משמונה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ'). במהלך השנתיים הבאות, העיצוב שוכלל לכלי שיט גדול יותר עם שנים עשר תותחים, עד אז השיקה בריטניה את אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט.
אורכה של וסטפאלן היה 146.1 מ' (479 רגל), רוחב 26.9 מ' (88 רגל 3.1 אינץ'), והיה לה שוקע של 8.9 מ' (29 רגל 2.4 אינץ'). הדחק האונייה היה 18,873 טון (18,575 טון ארוך) בתפוסה סטנדרטית, ו-20,535 טון (20,211 טון ארוך) במעמס מלא. באונייה היו צוות של 40 קצינים ו-968 מלחים. וסטפאלן שמרה על מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 12 דוודים על בסיס פחם במקום מנועי טורבינה מתקדמים יותר. מערכת ההנעה שלה דורגה ב-28,000 כוחות סוס (20,594 קילוואט) והיא סיפקה מהירות מרבית של 20 קשרים (37 קמ"ש). היה לה טווח שיוט של 8,300 מיילים ימיים (15,400 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). סוג זה של מכונות נבחר הן לבקשת אדמירל אלפרד פון טירפיץ והן לבקשת מחלקת הבנייה של הצי; האחרון קבע ב-1905 כי "השימוש בטורבינות בספינות מלחמה כבדות אינו מומלץ". החלטה זו התבססה אך ורק על עלות: באותה תקופה, פארסונס החזיקה במונופול על טורבינות קיטור ודרשה עמלת תמלוגים של מיליון גולדמרק עבור כל מנוע טורבינה. חברות גרמניות לא היו מוכנות להתחיל בייצור של טורבינות בקנה מידה גדול עד 1910.
וסטפאלן נשאה סוללה ראשית של 12 תותחי SK L/45 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בתצורה משושה יוצאת דופן. החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 ו-16 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45, שכולם היו מותקנים בקזמטים. האונייה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'). צינור אחד הורכב בחרטום, צינור אחר בירכתיים, ושניים בכל צד רוחב, בשני קצותיו של מחיצת הטורפדו. חגורת השריון של האונייה הייה בעובי של 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית, והסיפון המשוריין היה בעובי 80 מ"מ (3.1 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו דפנות בעובי של 280 מ"מ (11 אינץ'), ומגדל הניווט היה מוגן בציפוי שריון של 400 מ"מ (15.7 אינץ').
היסטוריית שירות

וסטפאלן הוזמנה תחת השם הזמני ארזאץ זקסן, כתחליף לזקסן הישנה מסדרת זקסן. הרייכסטאג אישר בחשאי וסיפק כספים עבור בנייתן של נסאו ווסטפאלן בסוף מרץ 1906, אבל הבנייה של וסטפאלן התעכבה בזמן שנרכשו נשק ושריון. היא הונחה ב-12 באוגוסט 1907 במספנת AG Weser בברמן. כמו אחותה נסאו, הבנייה התנהלה במהירות ובחשאי; יחידות חיילים שמרו הן על המספנה והן על הקבלנים הגדולים שסיפקו חומרי בניין, כמו קרופ. הספינה הושקה ב-1 ביולי 1908, עברה אבזור ראשוני, ולאחר מכן באמצע ספטמבר 1909 הועברה לקיל על ידי צוות שהורכב מעובדי המספנות לצורך אבזור סופי. עם זאת, מפלס המים בנהר וזר היה נמוך בתקופה זו של השנה, ולכן היה צורך לחבר שישה פונטונים לאונייה כדי להפחית את השוקע שלה. למרות זאת, נדרשו שני ניסיונות עד שהאונייה פינתה את הנהר.
ב-16 באוקטובר 1909, לפני שווסטפאלן נכנסה לשירות בצי, האונייה השתתפה בטקס פתיחת מערך המנעולים השלישי בתעלת הקייזר וילהלם בקיל. בדיוק חודש לאחר מכן, וסטפאלן החלה בניסויים ימיים, שהופסקו רק על ידי אימוני צי בפברואר 1910. עם סיום הניסויים ב-3 במאי, וסטפאלן צורפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הים הפתוח; יומיים לאחר מכן, היא הפכה לאוניית הדגל של הטייסת, והחליפה את הפרה-דרדנוט הנובר. הצי התכוון להעביר את האונייה לשייטת אוניות המערכה השנייה, אך תוכנית זו בוטלה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בחצות הלילה ב-4 באוגוסט הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה. וסטפאלן ושאר הצי ביצעו מספר גיחות לים הצפוני כדי לתמוך בסיירות המערכה של קבוצת הסיור ה-I של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. סיירות המערכה פשטו על ערי חוף בריטיות בניסיון לפתות חלקים מהצי הגדול ולהשמיד אותם בנפרד על ידי צי הים הפתוח. המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. בערב 15 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים - כולל פוזן ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו לטווח של 10 מיל ימי (19 קילומטרים; 12 מיל) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות בחושך שכנעו את מפקד הצי הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, כי הוא ניצב מול הצי הגדול, הפרוס כעת במערך הקרב שלו. בהוראת הקייזר וילהלם השני להימנע מסיכון הצי שלא לצורך, פון אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה. בסוף מרץ 1915 האונייה נכנסה למבדוק יבש לצורך תחזוקה תקופתית.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ ריגה

באוגוסט 1915, יחידה מיוחדת מהצי הגרמני ניסתה לטהר את מפרץ ריגה שהיה בשליטה רוסית כדי לסייע לצבא הגרמני, שתכנן הסתערות על ריגה. לשם כך התכוונו המתכננים הגרמנים להרחיק או להשמיד את כוחות הצי הרוסי במפרץ, שכללו את אוניית המערכה פרה-דרדנוט סלאבה וכמה סירות תותחים ומשחתות קטנות יותר. צי הקרב הגרמני לווה בכמה ספינות לוחמת מוקשים. על ספינות אלו הוטלה המשימה לפנות שדות מוקשים רוסיים ולהניח שורה של שדות מוקשים משלהן בכניסה הצפונית למפרץ, כדי למנוע מהתגבורת של הצי הרוסי להגיע לאזור. השייטת הגרמנית שנאספה כללה את וסטפאלן ושלוש האוניות האחיות שלה, ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה, זיידליץ, וכמה דרדנוטים, שפעלו בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר. שמונה אוניות המערכה היו אמורות לספק מחסה לכוחות הלוחמים במשט הרוסי. הניסיון הראשון ב-8 באוגוסט לא צלח, כיוון שלקח יותר מדי זמן לפנות את שדות המוקשים הרוסיים כדי לאפשר למקשת דויטשלנד להטיל שדה מוקשים משלה.
ב-16 באוגוסט, נסאו ופוזן הובילו ניסיון שני לפרוץ את ההגנות של המפרץ. שתי הדרדנוטים לוו ב-4 סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו. ביום הראשון לתקיפה הגרמנים פרצו את הכוחות הרוסיים, אך שני כלי שיט גרמניים קלים - שולת המוקשים T46 והמשחתת V99 - הוטבעו. נסאו ופוזן ירו על זוג סירות תותחים רוסיות, סיבוץ' וקורייץ. סיבוץ' הוטבעה באותו יום וקורייץ ניזוקה קשות; הספינה הצליחה לצלוע, אך צוותה נאלץ להטביע אותה למחרת. ב-17, נסאו ופוזן היו מעורבות בחילופי אש עם סלאבה בטווח ארוך; הם קלעו שלוש פגיעות על הספינה הרוסית ואילצו אותה לחזור לנמל. עד 19 באוגוסט, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו והצי נכנס למפרץ. דיווחים על צוללות של בעלות הברית באזור הניעו את הגרמנים לבטל את המבצע למחרת. האדמירל היפר ציין מאוחר יותר, "להחזיק ספינות יקרות ערך במשך זמן רב באזור מצומצם שבו צוללות אויב היו פעילות יותר ויותר, עם הסיכון המקביל של נזק ואובדן, היה להתמכר להימור ללא כל פרופורציה ליתרון שניתן להפיק מכיבוש המפרץ לפני כיבוש ריגה מהצד היבשתי". למעשה, סיירת המערכה מולטקה טורפדה באותו בוקר.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > חזרה לים הצפוני

עד סוף אוגוסט וסטפאלן ושאר צי הים הפתוח חזרו למעגנים שלהם בים הצפוני. המבצע הבא שבוצע היה גיחה לים הצפוני ב-11–12 בספטמבר, אם כי הוא הסתיים ללא כל פעולה. גיחה נוספת של הצי התבצעה ב-23–24 באוקטובר מבלי להיתקל בכוחות בריטיים כלשהם. ב-4 במרץ 1916, פוזן, נסאו, וסטפאלן ופון דר טאן הפליגו לשרטון אמרום כדי להגן על סיירת העזר Möwe, שחזרה ממשימת פשיטה.
ב-24 באפריל, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I של היפר ערכו פשיטה על החוף האנגלי. וסטפאלן ושאר הצי הפליגו בתמיכה מרוחקת. סיירת המערכה זיידליץ פגעה במוקש בדרכה אל המטרה, ונאלצה לסגת. שאר סיירות המערכה הפגיזו את העיירה לואוסטפט ללא התנגדות, אך במהלך ההתקרבות לירמות', הם נתקלו בסיירות הבריטיות של כוח הארוויץ'. דו-קרב ארטילרי קצר התפתח לפני שכוח הארוויץ' נסוג. דיווחים על צוללות בריטיות באזור גרמו לנסיגת קבוצת הסיור I. בשלב זה, שר, שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מבסיסו בסקפה פלו, נסוג גם הוא למים בטוחים יותר בחופי גרמניה.