stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בייב רות'
קריירה

רות' החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת בוסטון רד סוקס בה שיחק כפיצ'ר (מגיש) בין 1914 ל-1919, רות' היה המגיש המצטיין של הקבוצה והוביל אותה לזכייה בוורלד סיריס ב-1916, במקביל להצלחה שלו כמגיש, החל להתבלט גם כישרונו כחובט, תקופה זו הייתה תקופה של שיפור בחומרים מהם היו עשויים כדור המשחק והמחבט, ורות' ניצל זאת היטב, ב-1919 הוא שבר לראשונה את שיא חבטות ההום ראנס בעונה והעמיד אותו על 29.
בסוף 1919 עבר רות' לניו יורק יאנקיז בעסקה שנויה במחלוקת, לפי הנרטיב הפופואלרי כספי העסקה שימשו את בעלי הרד סוקס למימון הצגה בברודוויי. המעבר של רות' ליאנקיז הביא להתפתחות אחת היריבויות הגדולות ביותר בספורט האמריקאי, בין הרד סוקס ליאנקיז. כמו כן, החלה בבוסטון תקופת בצורת ממושכת של 86 שנה ללא זכייה בתארים, אשר כונתה בשם "קללת הבמבינו".
ביאנקיז הפך רות' ממגיש לחובט פותח וכבר בעונתו הראשונה בניו יורק חבט ל-54 הום ראנס, ושנה לאחר מכן, ב-1921 כבר השיג 59, ועלה למקום הראשון בטבלת החובטים, בעונתו השמינית בלבד בליגה. הוא הוביל את היאנקיז לזכייה ב-4 וורלד סיריס, כולל ב-1923, בה זכה גם לתואר ה-MVP.
בשנת 1936 היה רות' לאחד השחקנים הראשונים אשר שמם נחקק בהיכל התהילה הלאומי של הבייסבול. בשנת 1969 הוא נבחר לשחקן הבייסבול הגדול בכל הזמנים, בהצבעה שנערכה לכבוד 100 שנה לבייסבול המקצועי. ב-1999 נערך סקר של ESPN שבחר את הספורטאי הגדול ביותר במאה ה-20, רות' נבחר במקום השני לאחר מייקל ג'ורדן.
מעבר להישגיו המקצועיים, רות' שינה את פני הבייסבול המקצועי בארצות הברית. בזכות משחקו, עלתה בשנות ה-20 הפופולריות של המשחק בצורה חדה. אף אופיו של המשחק ראה שינוי הודות לתוצאות הגבוהות שהושגו לראשונה בזכות הצטיינותו במשחק.
מחוץ לשדה המשחק רות' נודע בתרומותיו הנדיבות למפעלי צדקה לצד אורח חייו הנהנתי, אשר אפיין את שנות ה-20 בארצות הברית, בטרם פרוץ השפל הגדול. רות' הפך למושא הערצה בארצות הברית ואף שהלך לעולמו לפני שמונה עשורים שמו עדיין נישא בפי רבים מחובבי הספורט בארצות הברית. בעקבות ביקורו ביפן בשנת 1934, שם שיחק במשחק ראווה של כוכבי הליגה, נדבקה אף מדינה זו בקדחת הבייסבול, משחק הממשיך למשוך המונים ביפן עד היום.
ב-1942 שיחק בסרט גאוות היאנקים את תפקיד עצמו לצידו של גרי קופר שגילם את דמותו של שחקן הבייסבול האגדי לו גריג.
בנובמבר 2018 העניק לו הנשיא דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.
חיים אישיים

הוריו קת'רין שאמברגר וג'ורג' הרמן רות, היו ילידי ארצות הברית ממוצא גרמני.
רות' נישא פעמיים, עם אשתו הראשונה הלן וודפורד אימץ בת בשם דורותי (1921-1989), אשר הייתה למעשה בתו הביולוגית שנולדה מרומן עם חואניטה ג'נינגס-גרינאנדץ. הוא גם אימץ את ג'וליה (1916-2019) בתה של אשתו השנייה קלייר מריט.
משתי בנותיו נולדו נכדים ונכדות וכן הלאה.
בתו דורותי הוציאה ספר ביוגרפי על אביה בשם "אבי, הבייב" בשנת 1988.
הערות שוליים

↑  דירוג ESPN
↑  From Babe Ruth to A-Rod, ranking the best players in major-league history, אתר CBS
↑  Top N. American athletes of the century, באתר ESPN‏
| קבוצת המאה של ה-MLB |
| --- | --- | --- |
| מגישים | נולאן ראיין • סנדי קופקס • סיי יאנג • רוג'ר קלמנס • בוב גיבסון • וולטר ג'ונסון • וורן ספאן • כריסטי מת'יוסון • לפטי גרוב |  |
| תופסים | ג'וני בנץ' • יוגי ברה |  |
| שחקני בסיס ראשון | לו גריג • מרק מקגוייר |  |
| שחקני בסיס שני | ג'קי רובינסון • רוג'רס הורנסבי |  |
| שחקני בסיס שלישי | מייק שמידט • ברוקס רובינסון |  |
| עוצרי ביניים | קאל ריפקן ג'וניור • ארני בנקס • הונוס ואגנר |  |
| שחקני השדה החיצון | בייב רות' • האנק ארון • טד ויליאמס • וילי מייז • ג'ו דימאג'יו • מיקי מנטל • טיי קוב • קן גריפי ג'וניור • פיט רוז • סטן מוסיאל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457756905171  BnF: cb14223172b (data)  CiNii: DA0567956X  GND: 1050518748  ISNI: 0000 0000 8436 0580  LCCN: n79141360  MusicBrainz: 3c7754fa-76dd-419f-a76f-92dad2f94c5a  NARA: 10580232  NDL: 00455023  NLA: 35469496  NTA: 071112995  SNAC: w6z31zfb  SUDOC: 162484674  Trove: 964445  VIAF: 25892145   WorldCat (עם VIAF): 25892145
בריכת ירושלים

| --- | --- |

הבריכה בשנת 2009 לפני שנהרסה
 מידע כללי
 סוג:  בריכת שחייה
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1958
 תאריך פתיחה רשמי:  1958 
 קואורדינטות:  31°45′44″N 35°13′09″E﻿ / ﻿31.762336°N 35.219076°E﻿ / 31.762336; 35.219076
 he
 
בריכת ירושלים הייתה בריכת שחייה שהוקמה במושבה הגרמנית בירושלים בשנת 1958. הייתה זו בריכת השחייה השלישית שנבנתה בירושלים והגדולה ביותר בישראל. הבריכה נסגרה ונהרסה בשנת 2018. במקומה הוקמה בריכה מקורה, שמעליה ניבנה בניין מגורים עם 45 יחידות דיור, קומת מסחר, חדר כושר ומועדון ספורט. הבריכה החדשה נחנכה בספטמבר 2023.
היסטוריה

בניית הבריכה החלה בסוף שנת 1957, על מגרש פנוי במושבה הגרמנית בו פעל בעבר לונה פארק, ביוזמת איש העסקים חיים שיף ומשקיעים נוספים. שיף כבר הפעיל בריכה קטנה בתוך מלון הנשיא שהיה בבעלותו ונחנך בשנת 1954 וביקש לבנות בריכה גדולה לשימוש הציבור. טקס הנחת אבן הפינה לפרויקט נערך ב-21 בינואר 1958 וקבוצה של נטורי קרתא ביקשה להפגין נגד בניית הבריכה אך נעצרה על ידי המשטרה. נטורי קרתא ביקשו למחות נגד בניית הבריכה בה רוחצים במעורב גברים ונשים. ב-13 בפברואר 1958 נערכה במאה שערים הפגנה גדולה נגד הקמת הבריכה בה השתתפו כ-2,000 איש, ובשל כך זכתה בעיתונות לכינוי "בריכת המריבה". בנוסף, הופעל כנגד ראש העיר גרשון אגרון לחץ רב על ידי גורמים חרדים שהתנגדו לבנייה ואף נערך נגדו טקס פולסא דנורא. במאי 1958 נעשה ניסיון על ידי הנהגת אגודת ישראל לקנות את הבריכה מידי קבוצת המשקיעים, כדי להבטיח שהיא תפעל בימים נפרדים לגברים ונשים, אך שיף סירב למכור אותה, עד שיובטח שיוחזר ההכשר למלונות "הנשיא" ו"אורגיל" שבבעלותו, הכשר שהוסר כתגובה להקמת הבריכה.
ביולי 1958 הושלמה בניית הבריכה ובמקביל ניהל שיף משא ומתן למכירת הבריכה. הבריכה נמכרה לבסוף לקיבוצים קריית ענבים בשיתוף עם המושב שורש ונפתחה לקהל ב-28 ביולי 1958 בניהול של מושב שורש. לאחר שמכר את הבריכה הופעל כנגד שיף לחץ לסגור גם את הבריכה שפעלה בתוך מלון הנשיא כתנאי להחזרת הכשרות. והוא פנה לבית המשפט הגבוה לצדק בבקשה שיורה לרבנות להחזיר לו את הכשרות. בריכת ירושלים שלא הייתה מקורה או מחוממת נסגרה בחודשי החורף, עם פתיחת עונת הרחצה בקיץ 1959 וב-1960 נמשכו הפגנות החרדים נגדה.
בשנת 2009 הוצע לסגור את הבריכה על מנת להשתמש בשטחה להקמת חניון, זאת בשל מיקומה וגודלה (5.6 דונם) אך העירייה התנגדה להצעה ודרשה להמשיך להפעיל את המקום במצב תקין. לבסוף נסגרה הבריכה ב-31 בדצמבר לארבעה חודשים לשם שיפוצים. הבריכה נפתחה מחדש ב-30 באפריל 2010.
בריכת ירושלים נסגרה ב-31 באוקטובר 2017, לאחר מאבק ממושך של הוועד להצלת הבריכה, לטובת בניית פרויקט נדל"ני וחדר כושר  לציבור הרחב. בתאריך 6 בספטמבר 2023 נחנכה הבריכה החדשה בטקס חגיגי במעמד ראש העירייה, משה ליאון.
מבנה הבריכה

שטח הבריכה המקורית השתרע על כל המגרש שבין רחוב עמק רפאים ורחוב הרכבת. ייחודה של הבריכה היה בכך שהייתה הבריכה היחידה בירושלים שאורכה הוא 50 מטרים כשל בריכה אולימפית, המקפצה הגבוהה (7 מטרים) וכמו כן מיקומה במרכז העיר. סביב הבריכה היו משטחי דשא ומזנון גדול. הבריכה גם כללה בריכה רדודה מעוגלת לילדים כתוספת לצד הבריכה האולימפית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה, בכחצי משטח המגרש המקורי, מבנה מסחרי בן 3 קומות, חניון תת-קרקעי וחזית מסחרית לאורך רחוב עמק רפאים. לצורך הקמת המבנה נהרסו מבנה הכניסה המלתחות והמזנון, הבריכה עצמה נשמרה ועברה שיפוץ שכלל חיפוי חדש בקרמיקה והקמת מגלשת מים. מלתחות חדשות נבנו בקומת הקרקע של הבניין המסחרי.
הערות שוליים

↑  בריכת השחייה הגדולה ביותר בארץ, קול העם, 5 בינואר 1958
↑  טל נתנאל-נוריאל, שדרוג בריכת ירושלים המיתולוגית: כך היא תיראה, באתר כל העיר, 3 באפריל 2019
↑  בריכת שחיה ומרכז שעשועים בירושלים, הצופה, 22 בנובמבר 1957
↑  נטורי קרתא הפגינו - ואבן הפינה הונחה לבריכת השחייה בבירה, חרות, 22 בינואר 1958
↑  עצורים ופצועים בבירה בהפגנת "נטורי קרתא" נגד בריכת השחייה, דבר, 14 בפברואר 1958
↑  ק. שבתאי, ריב הבריכה בירושלים, דבר, 21 בפברואר 1958
↑  חוגיים דתיים נושאים ונותנים  על רכישת "בריכת המריבה", הַבֹּקֶר, 12 במאי 1958
↑  התפוצץ המשא ומתן למכירת "בריכת המריבה", הַבֹּקֶר, 15 במאי 1958
↑  שיף מוכן למכור את חלקו בבריכת השחיה, חרות, 24 במרץ 1958
↑  משרד האוצר יעניק 100 אלף ל"י לרכישת הבריכה ע"י "האגודה", חרות, 30 במאי 1958
↑  "בריכת המריבה" תיפתח השבוע, על המשמר, 7 ביולי 1958
↑  "בריכת המריבה" נמכרה, הַבֹּקֶר, 20 ביולי 1958
↑  בריכת המריבה נפתחת היום, למרחב, 28 ביולי 1958
↑  בעלי "מלון הנשיא" נדרש לסגור גם את הבריכה הפרטית, חרות, 21 ביולי 1958
↑  ביה"ד העליון נקרא להכריע בין מלון "הנשיא" והרבנות, חרות, 7 באפריל 1959
↑  "בריכת המריבה" נפתחת הדתיים מחדשים ההפגנות, מעריב, 4 במאי 1959
↑  הפגנה נגד הבריכה, חרות, 13 במאי 1960
↑  שלומית שרביט, "עיריית י-ם תבטיח המשך פעילות בריכת ירושלים", באתר ynet, 13 באוקטובר 2009
↑  שלומית שרביט, העירייה לבעלים: הפעילו את בריכת ירושלים, באתר ynet, 22 באוקטובר 2009
↑  ליאת בכרך, אחרי 60 שנה: בריכת ירושלים המיתולוגית נסגרה, באתר כל העיר, 31 באוקטובר 2017
↑  הודעה בדבר הפקדת שינוי תבנית מתאר מקומית, דבר, 12 בפברואר 1981
↑  ניר חסון, בריכה על מים סוערים, באתר הארץ, 29 ביולי 2011
בריכת ירושלים החדשה - ללא מים (ספטמבר 2023)
בריכת ירושלים החדשה - בריכת הפעוטות (ספטמבר 2023)
בריכת ירושלים החדשה - הכניסה מצד צפון (ספטמבר 2023)
בית"ר נתניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1938
 תאריך פירוק:  1993
 אצטדיון:  טוברוק   (תכולה: 500)
בית"ר נתניה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נתניה שהגיעה לשיא הישגיה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, דני הפצה, 2010
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ב', עמוד 216
↑  דב אלפון, פייגנ-בום: חלום העולה החדשה ללאומית, כותרת ראשית, 27 באוגוסט 1986
↑  אפרים אברהם, הנתנייתים שבו לעצמם ושוב הרשימו
1 2  האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך א', עמוד 162
1 2  האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ג', עמוד 283
↑  האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך א', עמודים 163 - 164
בנזייטן

פסל של בנזייטן משנת 1605
בנזייטן (ביפנית: 弁才天, 弁財天) היא אלה בודהיסטית-יפנית, אשר דמותה עוצבה בהשראת האלה ההינדואיסטית סראסווטי. פולחן בנזייטן הגיע ליפן במהלך המאות ה-6 עד ה-8, בעיקר באמצעות תרגומים סיניים לסוטרת אור הזהב, אשר בה פרק שלם העוסק בה. היא נזכרת גם בסוטרת הלוטוס, ולעיתים קרובות מתוארת אוחזת ביווה - לאוטה יפנית מסורתית, בדיוק כפי שסארסוואטי מחזיקה בלאוטה מסורתית הודית.
בנזייטן היא אלת כל מה שזורם, וזה כולל: מים, זמן, מילים, רהיטות, דיבור, מוזיקה ובמשתמע, ידע. בסוטרת אור הזהב, היא מודגשת כאלת מגן, ובהדרגה היא הפכה לאלה המגינה על יפן, ובהמשך גם על אנשים יחידים. היא נחשבת לאחת מ"שבעת אלי המזל". כיום היא מזוהה בעיקר עם הנגינה, ולפיכך במרבית הייצוגים האמנותיים שלה היא אוחזת ביווה. על פי גרסאות מסוימות, היא הייתה זו שהרגה את הנחש או הדרקון בעל שלושת הראשים וריטרה. מקדשים בודהיסטיים שונים ברחבי יפן מוקדשים לה, והיא אף זוכה ליחס מסוים בשינטו.
בית הקברות הלאומי שער הזהב

בית הקברות הלאומי שער הזהב (Golden Gate National Cemetery) הוא בית קברות לאומי בקליפורניה שבארצות הברית.
בית הקברות

בניגוד למשתמע משמו בית הקברות איננו שוכן ליד גשר שער הזהב בעיר סן פרנסיסקו, אלא בעיר סן ברונו, 19 קילומטרים מדרום לסן פרנסיסקו.
בית הקברות הוקם על ידי הקונגרס של ארצות הברית יחד עם אחרים כמותו לשם קבורת ותיקי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ואזרחים בעלי מעמד ציבורי בולט. הוא נפתח לשימוש בשנת 1941.
בית הקברות משתרע על שטח של 654 דונם - גודלו המקורי, לאחר שניסיונות להרחיבו לא הצליחו. עד שנת 2005 נקברו בו 137 אלף אנשים. כיום בית הקברות סגור לקבורה - למעט לקרובים של אנשים שנקברו בו ושהבטיחו לעצמם חלקות בו.
בית הקברות ניכר בתבנית המצבות האחידה ובשורות הקברים הסדורות בו, בדומה לבית קברות צבאי. בכניסה אליו מתנשא תל מוגבה עגול, שעליו ניצב תורן דגל ארצות הברית. בשנת 1958 נחנך בבית הקברות מגדל פעמונים, שתרמו ותיקי מלחמה אמריקנים.
בית הקברות מנוהל על ידי המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.
אישים ידועים שנקברו בבית הקברות

בבית הקברות נקברו מספר אישים ידועים:
15 אישים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית. הם עוטרו בעיטור על לחימתם במערכות ומלחמות שונות - החל ב-1890, במהלך מלחמות האינדיאנים, וכלה ב-1967, במהלך מלחמת וייטנאם.
אדמירלים של צי ארצות הברית,  ששירתו בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה: צ'סטר נימיץ, מפקד כוחות הצי באוקיינוס השקט; ריימונד ספרואנס; ריצ'מונד קלי טרנר; צ'ארלס לוקווד.
ליאו ראיין – חבר הקונגרס הראשון והיחיד שנרצח בעת מילוי תפקידו.
מצבתו של אדמירל נימיץ
בריכת חזקיהו

| --- | --- |

הבריכה, מרץ 2010
 מידע כללי
 סוג:  מאגר מים 
 על שם:  חזקיהו 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – תקופת בית שני
 מידות
 שטח:  3,150 מ"ר 
 קואורדינטות:  31°46′38″N 35°13′45″E﻿ / ﻿31.777175°N 35.22910833°E﻿ / 31.777175; 35.22910833
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בריכת חזקיהו(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בריכת חזקיהו(למפת ירושלים רגילה) בריכת חזקיהו(למפת ירושלים מוגדלת) בריכת חזקיהו  הבריכה ברובע הנוצרי
 
הבריכה בשלהי המאה ה-19
בריכת חזקיהו היא מקווה מים עירוני מעשה ידי אדם מתקופת בית שני המצויה בדרומו של הרובע הנוצרי, בעיר העתיקה בירושלים, בעל מאפיינים של בריכת חורף.
לבריכה צורה מלבנית. אורכה (מדרום לצפון) של הבריכה הוא כשבעים וחמישה מטרים, ורוחבה (ממזרח למערב) כארבעים ושנים וחצי מטרים (42.5×75). סך שטחה של הבריכה הוא בערך 3,150 מ"ר, למעלה משלושה דונם. הסימטריות של צורתה המלבנית מופרעת על ידי ח'אן הקופטים אשר תוחם את הבריכה מצפון.
הבריכה מוקפת מכל עבריה במבנים. הבניינים הגובלים ברחוב דוד תוחמים את הבריכה מדרום, הבניינים הגובלים ברחוב הנוצרים תוחמים את הבריכה ממזרח, בצפון נתחמת הבריכה על ידי ח'אן הקופטים, ובמערב נתחמת הבריכה על ידי קבוצת מבנים הסמוכים לסמטת סנט ג'ורג'.
בריכת חזקיהו ניזונה שנים רבות מבריכת ממילא על ידי אמת מים שהובילה מים בין שתי הבריכות. ייתכן שבריכת חזקיהו ניזונה גם ממימי האמה העליונה, אמה שהובילה מים לעיר מבריכות שלמה וממעיין אל ערוב בדרום הר חברון לירושלים בימי בית שני.
הבריכה הייתה פעילה עד לדורות האחרונים. בספר אשר הוציא הרופא וחוקר ארץ ישראל טיטוס טובלר בשנת 1853 ישנו ציור של בריכת חזקיהו מלאת מים. ניתוקה של בריכת חזקיהו מבריכת ממילא הביא להתייבשותה, במיוחד בימי הקיץ.
שמות הבריכה

השם 'בריכת חזקיהו' הוא מאוחר וניתן לבריכה רק בדורות האחרונים על ידי עולי רגל נוצריים. בספר מלחמת היהודים (ל, יא, ד) של יוסף בן מתתיהו מכונה, ככל הנראה, בריכה זאת בשם 'בריכת המגדלים'. יוסף בן מתתיהו מזכיר את הבריכה בתיאור המצור הרומאי על ירושלים בשנת 70 לספירה: ”והרומאים החלו לשפוך את הסוללות... והסוללה עשה הלגיון העשירי בצד צפון במקום הנקרא בריכת אמיגדלון.” השם בריכת המגדלים ניתן לה כנראה עקב סמיכותה למגדלים אשר היו במצודה הידועה כמגדל דוד.
בתקופה הצלבנית כונתה הבריכה 'מקווה המרחצאות' (בלטינית Lacus Balneorum), כנראה משום שבסמיכות לבריכה היה בית מרחץ. הערבים מכנים את הבריכה 'ברכת חמאם אל בטרק'. פירושו של שם זה הוא הבריכה של החמאם של הפטריארך. שם זה ניתן לה עקב סמיכותה לחמאם שהפעילה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, ואולי יש לו קשר לשם הצלבני של הבריכה.
יש המעלים את האפשרות שבריכת חזקיהו היא 'הבריכה העליונה' אשר מופיעה בפרק ז' בספר ישעיהו:
"וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְשַׁעְיָהוּ: צֵא נָא לִקְרַאת אָחָז, אַתָּה וּשְׁאָר יָשׁוּב בְּנֶךָ, אֶל קְצֵה תְּעָלַת הַבְּרֵכָה הָעֶלְיוֹנָה, אֶל מְסִלַּת שְׂדֵה כוֹבֵס."
זיהוי זה אינו מקובל על האנציקלופדיה המקראית הממקמת את הבריכה העליונה במקום אחר, צפונית מזרחית ממיקומה של בריכת חזקיהו אך עדיין בתוך תחומי העיר העתיקה.
סקר טֶבַע בבריכה

סקר של טבע בתווך העירוני בין חומות העיר העתיקה שנערך על ידי החברה להגנת הטבע והרשות לפיתוח ירושלים מלמד שהעיר העתיקה כחיבור אקולוגי בין שני אזורי אקלים - אקלים ספר המדבר ואקלים ים תיכוני - משמרת מגוון של מערכות אקולוגיות בזכות שיווי משקל עדין שמתקיים בין אדם לטבע. בבריכה שמתמלאת מדי חורף נמצאו ראשני קרפדות. ממימי הבריכה המוזנחת ומלאת האשפה נהנים גם סיסים ועטלפים.
מבצע ניקיון הבריכה

במהלך חודש יוני 2011 החלה עיריית ירושלים בשיתוף עם הרשות לפיתוח ירושלים והמשרד להגנת הסביבה במבצע לנקיון הבריכה ולהסדרת הביוב הזורם לתוכה. עבודות הניקיון בוצעו במהלך הלילה על מנת למזער את ההפרעה לסוחרי העיר העתיקה. לאחר כחודשיים של עבודות מורכבות, בהן פונו אלפי טון פסולת ועפר, נחשפה רצפתה של הבריכה. כמו כן הושלם חיבור כלל הבתים למערכת הביוב העירונית ובכך הופסקה הזרמת ביוב לבריכה.
ברוך שפירא

אין תמונה חופשית
ברוך שפירא (נולד ב-7 בפברואר 1947), מורה לחינוך גופני, מאמן מכבי אתלטי הנגב, מבכירי מאמני האתלטיקה בישראל, חבר הנהלת איגוד האתלטיקה בישראל. זוכה בפרס מפעל חיים לאיש חינוך לשנת 2022 מטעם משרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה

שפירא נולד וגדל במונטווידאו, אורוגוואי. אביו, היה מראשי הקהילה היהודית במונטווידאו לאחר שהיגר מפולין. כנער   היה חניך מדריך וגם רכז תנועת נוער (רכז תנועות נוער חלוציות באורוגוואי לפני עלייתו ) התאמן והתחרה באתלטיקה (אלוף קרב רב ילידים ועד נערים ). היה חבר בתנועת הבונים. לפני שעלה לישראל ביקר בארץ פעמיים במסגרת קורסים שונים לנוער ציוני ממנהיגי נוער יהודי בגולה.. הוא עלה סופית לישראל בשנת 1967  הוא נשלח לקיבוץ גונן שלרגלי רמת הגולן . ב 1967-70 לחם במלחמת ההתשה מול ירדן-מצרים תעלת סואץ טמפו ועוד מלחמת יום הכיפורים  כמשתייך לחטיבת צנחנים 55 היה בין הלוחמים שלחמו במצרים מחציית תעלת סואץ קרבות הבקעה מאיסמאליה  כצנחן ופרץ לעיר סואץ, . לאחר שמשפחתו עלתה לישראל בשנות ה-70 והתיישבה בבאר שבע עבר להתגורר בתחילה בקיבוץ חצרים ואחר כך בבאר שבע.
בסוף שנות ה-70 וה-80 אימן אתלטיקה בקבוצת הפועל באר שבע.
ב-1990 הקים את אגודת בני הנגב. ב-1999 ייסד כמנהל מחלקת הספורט בעיריית דימונה, את מחלקת האתלטיקה בני הנגב דימונה. כעבור שנה הגיע האיחוד עם באר שבע, ועמו גם שינוי השם לבני הנגב באר שבע ולבסוף מכבי אתלטי הנגב. לאחר מכן, עם עבודה רבה וצוות מקצועי מצומצם, הצליח להשיג עם האגודה תוארי אליפות לנוער.
בשנת 2017 זכתה קבוצת הנשים באליפות ישראל.
6 -1991 ובין 2007
בין האתלטיות והאתלטים שאימן וטיפח במשך השנים ניתן למצוא רבים שזכו באליפויות ישראל בכלל הגילאים וגם ברמות בין לאומיות שונות. בשנת 2019 זכה בתואר כבוד של התאחדות אתלטיקה של אירופה. בשנת 2021 איגוד אתלטיקה של ישראל בחר בו כיקיר איגוד בישראל ל אחר שהיה חבר הנהלה,יו"ר ועדה מקצועית וסגן יו"ר בין השנים 1985 ל 1991 ובין 2007 ל 2018.  בשנת 2022 זכה ברוך לקבל פרס מפעל חיים על תרומתו לספורט לאתלטיקה ולחברה מידי הנשיא רובי רבלין ושר הספורט טרופר. ב 2022 קיבל ברוך פרס יקיר החינוך הגופני (37 שנות שימש כמורה לח"ג ) וגם פרס ממרבי ישראל כמנהל מועדון מצטיין .  ברוך שימש כמפקח מנהל הספורט של ישראל בין השנים 1983 -1986 -מחוז דרום ובחלקם מהרצליה ועד אילת.
חיים אישיים

לשפירא נולדו 3 בנים, אייל ועופר תאומים (דצמבר 1976) ועידן (ספטמבר 1982), מנכ"ל ומאמן ראשי של קבוצת מכבי אתלטי הנגב.
תארים ופרסים

בשנת 2022 זכה בפרס מפעל חיים לאיש חינוך מטעם משרד התרבות והספורט
הערות שוליים

1 2  אסי ממן, כבוד שמגיע לו: ברוך שפירא יקבל פרס למפעל חיים, באתר ynet, 6 באפריל 2022
↑  היסטוריה בנגב, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
אשר גולדשטיין

אין תמונה חופשית
אשר גולדשטיין (גולדנשטיין) (מאי 1900 – 25 ביוני 1972) היה רופא, עורך וסופר ספרי רפואה, מהרופאים הראשונים בארץ ישראל שעסקו בחיבור ספרי רפואה עממיים ולימודיים.
ביוגרפיה

גולדשטיין נולד בקישינב, בירת בסראביה ברוסיה, בשנת 1900, לשלמה (סוחר, חבר ועד לשכת המסחר וחבר מועצת העירייה בקישינוב) וללאה.
גולדשטיין קיבל חינוך מסורתי בחדר וגם מפי מורים פרטיים. בהתבגרותו יצא גולדשטיין לביירות שם סיים את הקול'ג התיכוני האמריקאי. בביירות גולדשטיין היה חבר באגודת הסטודנטים היהודים "קדימה" ביחד עם אברהם חיים גרין, בהמשך למד גולדשטיין רפואה באוניברסיטת ניו יורק והוסמך לדוקטור לרפואה בשנת 1923. במקביל ללימודיו, גולדשטיין השתתף בפעולות ציוניות כחבר ועד אגודת בני ארץ-ישראל ב- ניו יורק.
גולדשטיין עורך ספרי רפואה בניו יורק

בשנת 1926 היה גולדשטיין אחד המייסדים והעורכים של ספרי "רפואה" בניו יורק, ביחד עם ד"ר גולדין וד"ר הרברט.
בשנת 1927 ערך את "הרופא העברי" שבסופו מילון רפואי עברי-אנגלי. ספר הזה, שימש כספר-לימוד עברי ראשון לרופאים ולתלמידי רפואה. יחד עם עמיתיו הרופאים, א.א. גולדין ומ.ל. הרברט, חידש גולדשטיין מילים רבות בעברית, בהן מילים במשקל פעיל, כמו חדיר, מסיס, שביר, כתרגום לסיומת able באנגלית.
הוועידה הציונית בפיטסבורג (1926) והוועידה התשיעית של ההסתדרות העברית באמריקה (פילדלפיה, 1927) הבטיחו סיוען המוסרי ל"רפואה".
בקישינוב

בחוזרו לקישינוב היה גולדשטיין חבר ועדת אגודת "נס ציונה" שנוסדה בשנת 1910 על ידי ליב בלצן, חיים שורר וי. ויינשטיין. בנוסף כיהן גולדשטיין כחבר ועד "תרבות", חבר הוועד המרכזי של "צעירי ציון בבסראביה.
גולדשטיין היה אחד המייסדים ויושב ראש הוועד למען הספרייה הלאומית בקישינוב. גולדשטיין אסף ושלח אוסף ספרים גדול ומיוחד בערכו לספריה הלאומית ב-ירושלים. ביחד עם מ. דודזון ויוליוס גרינברג ובעזרתו של הרב יהודה לייב צירלסון ארגנו תערוכת ספרים והעבירו כ-2,000 ספרים מעזבונו של האגרונום קרסילשציק.
גולדשטיין היה אחד העורכים של המאסף "פרודות" בקישינוב.
בנוסף גולדשטיין היה מורה להיגיינה בגימנסיה העברית "מגן דוד" מיסודה של "אגודת ישראל" בראשותו של הרב י. ל. צירלסון.
גולדשטיין השתתף בתנועה הציונית והיה רופאו הרשמי של "המשרד הא"י בקישינוב" (בין השנים 1930–1934)
בארץ ישראל

בשנת 1934 עלה גולדשטיין לארץ ישראל ונתקבל כרופא בשרות הרפואי של הסוכנות היהודית. משנת 1935 היה גולדשטיין רופא קבוע ב"מגן דוד אדום" בתל אביב.
בשנת 1934 נשא גולדשטיין לאשה את מרים בת יעקב דינר מקישינוב (חניכת גמנסיה לבנות היהודית-הרוסית של סקומורובסקי והסמינר העברי לבנות של יצחק אלטרמן). מרים הייתה מורה בגמנסיה "תרבות" בקישינוב, ולאחר עלייתה לארץ-ישראל מורה בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.
גולדשטיין ערך במשך 4 שנים את מדור "בריאותנו" בעיתון הארץ, היה חבר ועדת המשנה לבלשנות רפואית של "ההסתדרות הרפואית בתל אביב", היה נציג "הרופא העברי" בארץ-ישראל.
גולדשטיין השתתף בעריכת אנציקלופדיות בנושא בריאות ורפואה.
גולדשטיין נפטר ב-25 ביוני 1972.
ממחקריו

"מונחים לרפואה ולרוקחות" - קובץ אקדמי-דתי - הוצאת "יבנה" (1949) (ביחד עם ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) והרוקח הילמן)
מספריו

רפואה ספר ראשון / מאת דר' א"א גולדין, דר' ל"מ הרברט ודר' א' גולדנשטיין, ניו יורק, חברת רפואה, 1923, תרפ"ד.
תורת ההיגיינה - הוצאת מורי הגימנסיה העברית קישינב, דפוס טכניק, 1926.
תורת הבריאות - הוצאה ראשונה: הוצאת יזרעאל, תל אביב 1938.
אוצר הרפואה (א'-ב')
הגיינה תברואה ועזרה ראשונה הוצאת יזרעאל, 195
אוצר הרפואה והבריאות (ביחד עם ד"ר משה שכטר) הוצאת דביר, 1957-1958, (במלאת 750 שנה למותו של הרמב"ם)
בריאותנו הוצאת יזרעאל, 1957.
מילון לרנטגנאות - ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) (ביחד עם גולדשטיין), הוצאת ניב, 1969.
מספריו > מתרגומיו

העזרה הראשונה לפצוע - מכס מרכוס, הארגון הארצי של אגדות מגן דוד אדום לעזרה מהירה, תל אביב, תרצ"ט, 1939, 32 עמודים, (על סמך הספר הרצאה במגן דוד אדם תל אביב, באספת רופאים).
מספריו > מעריכותיו

מה ידוע לך על מגן דוד אדום? (ביחד עם יעקב צברנר).
תורת העזרה ראשונה - אריה אלוטין.
מדריך לעזרה ראשונה / מאת אריה אלוטין ; סיגנן א. גולדשטיין, הוצאת מגן דוד אדום, תשי"ד, 1954.
מילון רפואי עברי-רוסי / בעריכת אשר גולדשטין וברוך קרוא, הוצאת יסוד, תל אביב, 1971.
מספריו > ממאמריו

ברבעון "בשרות האזרח", שיצא מטעם "מגן דוד אדום" במשך שנים רבות, הודפס מדור מיוחד, בחיבורו של גולדשטיין, "פרקים-פרקים", על ההרעלות והטיפול בהן.
פרסים

בשנת 1959 הוענק לגולדשטיין פרס מטעם "החברה לתולדות הרפואה ומדע הטבע בישראל" על מחקריו הרפואיים היסטוריים, שפרסם בכתבי-עת עבריים ולועזיים שונים, ובייחוד במאסף "קורות" (רבעון לתולדות הרפואה ומדע הטבע של האקדמיה לרפואה בירושלים).
בשנת 1966 הוענק לגולדשטיין פרס איינהורן פרס לחקר לשון והספרות הרפואית העברית, שהוענק על ידי עיריית תל אביב, לאות הוקרה על תרומתו בשדה החייאת הלשון הרפואית העברית וקידום המינוח הרפואי העברי (פרס של כבוד).
לקריאה נוספת

'גולדשטיין (גולדנשטיין), אשר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 126–127. (הספר בקטלוג ULI)
דוד תדהר (עורך), "אשר גולדשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 4987
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אשר גולדשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1311
↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: גולדנשטיין (גולדשטיין) אשר, עמוד 146
↑  אילון גלעד, מדוע אנחנו מבינים מיד את המילה הזו, גם אם לא שמענו אותה קודם לכן, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2018
↑  אתר "Billiongraves"
↑  רפואה  ספר ראשון / מאת דר' א"א גולדין, דר' ל"מ הרברט ודר' א' גולדנשטיין   ניו יורק, חברת רפואה, 1923, תרפ"ד
↑  "תורת ההיגיינה" - הוצאת מורי הגימנסיה העברית קישינב, 1926
↑  תורת הבריאות : ספר למוד להיגינה, לאנטומיה ולפיזיולוגיה למחלקות העליונות של בתי הספר העממיים ולמחלקות הבינוניות של בתי הספר התיכוניים  / א. גולדשטין    הוצאה שנייה - הוצאת דושאינט - מינכן 1947
↑  "אוצר הרפואה", - אשר גולדשטיין, הוצאת דביר אתר סימניה
↑  היגינה תברואה ועזרה ראשונה  הוצאת יזרעאל 1951
↑  "אוצר הרפואה והבריאות"  (ביחד עם ד"ר משה שכטר), הוצאת דביר (1957–1958)
↑  בריאותנו הוצאת יזרעאל, 1957
↑  מילון לרנטגנאות גולדשטיין - בן עמי
↑  "העזרה הראשונה לפצוע" - מכס מרכוס, הארגון הארצי של אגדות מגן דוד אדום לעזרה מהירה, תרצ"ט
↑  "מה ידוע לך על מגן דוד אדום?" תל אביב, מחלקת ההסברה ויחסי ציבור של מגן דוד אדום, תש"כ, כולל ראשי פרקים בעזרה ראשונה מתוך ספרו של אריה אלוטין: מדריך לעזרה ראשונה.)
↑  מדריך לעזרה ראשונה / מאת אריה אלוטין  <עם 315 תמונות> ; סיגנן א. גולדשטיין. הוצאת מגן דוד אדום, תשי"ד
↑  מילון  רפואי עברי-רוסי / בעריכת אשר גולדשטין וברוך קרוא, הוצאת יסוד, תל אביב, 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308064405171  ISNI: 0000 0000 7087 4062  VIAF: 97197328   WorldCat (עם VIAF): 97197328
ברוך תור-רז

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  3 במאי 2014 (בגיל 77) 
 שם לידה:  ברוך טוריס 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  שלומית תור-רז 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן (1996) 
 www.tor-raz.net
 
ברוך תור-רז (טוריס) (23 באוקטובר 1936 – 3 במאי 2014) היה ארכיונאי, משורר וסופר ילדים ונוער ישראלי.