stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם
היסטוריה > מעמד בינלאומי

אחרי המלחמה לא היה לתזמורת משכן קבוע עד שאולם קונצרטים חדש, שגם הוא נקרא ה"דולן", נבנה בשנת 1966. מבחינה אקוסטית הוא נחשב לאחד מאולמות הקונצרטים המודרניים המעולים בעולם.
אחרי שפליפסה פרש מתפקיד המנצח הראשי בשנת 1962, בא במקומו פראנץ פאול דקר (1962 - 1967) ואחריו ז'אן פורנה (1958 - 1973). בשנת 1967 התמנה המנצח ההולנדי הצעיר אדו דה וארט למנצח התזמורת; הוא שימש גם מנהל מוזיקלי משנת 1973 עד 1979. בניצוחם של דה וארט ושל דייוויד זינמן, שהחליף אותו כמנצח ראשי משנת 1979 עד 1982, גדלה הפילהרמונית של רוטרדם לתזמורת בעלת מעמד בינלאומי, המרבה להקליט וקוצרת הצלחה בסיורים בינלאומיים.
משנת 1983 עד 1991 היה המנצח האמריקאי ג'יימס קונלון מנצחה הראשי של התזמורת. את קולון החליף המנצח הבריטי ג'פרי טייט משנת 1991 עד 1995.
המנצח הרוסי ואלרי גרגייב, הוביל משנת 1995 ועד שנת 2008 את התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, בהצלחה רבה.
המנצח הישראלי להב שני הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת מאז שנת 2018 וזאת לאחר שהחליף בתפקיד את יאניק נזה-סגין.
רשימת מנהלים מוזיקליים

וילם פלצר (1918 - 1928)
אלכסנדר שמולר (1928 - 1930)
אדוארד פליפסה 1930 - 1962)
פראנץ פאול דקר (1962 - 1967)
ז'אן פורנה (1968 - 1973)
אדו דה וארט (1973 - 1979)
דייוויד זינמן (1979 - 1982)
ג'פרי טייט (1991 - 1995)
ואלרי גרגייב (1995 - 2008)
יאניק נזה-סגין (2008 - 2018)
להב שני (2018 - ממשיך)
הפיצוץ בשוק צ'רקיזובו (2006)

| --- | --- |
 תאריך:  21 באוגוסט 2006 
 מקום:  מוסקבה 
 קואורדינטות:  55°48′00″N 37°45′09″E﻿ / ﻿55.8°N 37.7525°E﻿ / 55.8; 37.7525
 סוג:  פיגוע תופת 
 הרוגים:  13 
 פצועים:  47 
 he
 
הפיצוץ בשוק צ'רקיזובו במוסקבה בשנת 2006 התרחש ב-21 באוגוסט 2006, כאשר פצצה מתוצרת עצמית בהספק של יותר מקילו TNT התפוצצה בשוק צ'רקיזובו במוסקבה, שפקדו אותה רוכלים זרים. בשנת 2008 נשפטו שמונה מחברי הארגון הגזעני "המושיע" (Спас) בגין תפקידיהם בהתקפה.
סוחרים רבים בשוק הם מאסיה והקווקז. החל מ-3 באוקטובר 2006 אושרו 13 הרוגים: שישה אזרחי טג'יקיסטן, שלושה אזרחי אוזבקיסטן, שני אזרחי רוסיה, אישה מבלארוס וגבר שהיה אזרח סיני. שמונה בני אדם מתו במקום, שניים בבית החולים באותו יום בהפצצה ושלושה במועד מאוחר יותר. האדם האחרון שמת מההפצצה היה אדם שהיה אזרח טג'יקיסטן, שמת מפציו ב-28 בספטמבר 2006 בבית חולים.
שני חשודים רוסים אתניים נעצרו, והתובע הכללי של מוסקבה, יורי סיומין, האשים אותם ברצח בעל רקע גזעני. הפרקליטות האשימה רשמית שלושה סטודנטים, אולג קוסטירוב, איליה טיכומירוב (שניהם בני 20) ואת ולרי ז'וקובצב (בן 18) באשמת רצח על רקע גזעני ב-22 באוגוסט. חקירת המשטרה הסתיימה ב-7 באוגוסט 2007.
על פי נתוני החקירה היו קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב חברים במועדון הלאומני "המושיע" . נגד מנהיג המועדון, ניקולאי קורוליוב (קצין פ.ס.ב. לשעבר), ושני חברי מועדון נוספים, סרגיי קלימוק וסטודנט באקדמיה לשוטרים ניקיטה סניוקוב, הוגש כתב אישום משותף עם קוסטירוב, טיכומירוב וז'וקובצב באשמת רצח, טרור, ארגון כנופיית פשע, ייצור ואחסון לא חוקיים של חומרי נפץ. סניוקוב הואשם גם ברצח סטודנט ארמני ברכבת התחתית. לכאורה, הקושרים ביצעו פיצוצים רבים בעבר, ללא קורבנות, ופוצצו חנויות בבעלות אזרית, הוסטל לפליטים ארמניים ומשרד של מגדת עתידות ילידת גרוזיה.
ב-15 במאי 2008, לאחר שניתן פסק דין אשם במשפט המושבעים, קיבלו קורוליוב, קלימוק, טיכומירוב וקוסטירוב עונש מאסר עולם. ז'וקובצב קיבל 20 שנות מאסר, סניוקוב, 13 שנים ושני הסטודנטים שהעבירו את הפצצה לשוק בפועל, דמיטרי פדוזיינקוב וניקולאי קצ'אלוב רק שנתיים (בית המשפט החליט שהם לא חלק מ"מפעל הפשע"). מאוחר יותר באותו חודש הוגש ערעור לבית המשפט העליון על ידי המורשעים. פדוזיינקוב וקצ'אלוב שוחררו מהכלא ב-20 במרץ 2009 לאחר שריצו את עונשם. ערעורים של אסירים אחרים עדיין התנהלו נכון לאותה תקופה.
באוגוסט 2010 פורסם כי קורוליוב וקוסטירוב חשודים גם ברצח אזרח סיני בדקירה במוסקבה ב-19 במאי 2006.
הערות שוליים

↑  Market Blast Kills 10 and Injures 55
↑  Danilova, Maria (22 באוגוסט 2006). "2 Accused of Hate Crime in Moscow Blast". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Moscow attack 'may be race hate'". BBC News. 22 באוגוסט 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
וייט'ס פרי

הטענת מעבורת וייט'ס פרי בגדה של מדינת וירג'יניה, אל מול הגדה שבמדינת מרילנד.
וַייטְ'ס פֶרִי (באנגלית: White's Ferry) הייתה מעבורת כבל שפעלה על פני נהר הפוטומק  במשך 234 שנים והאחרונה מתוך 100 שפעלו בנהר. המעבורת הובילה מכוניות, אופניים והולכי רגל בין מחוז לודון (אנ'), וירג'יניה ומחוז מונטגומרי (אנ'), מרילנד. כיום האתר מציע שירותי דייג ופנאי כולל שיט בקאנו. עד לסגירתה ב-2020, המעבורת הסיעה בין 600 ל-800 לקוחות מדי יום.
כבר המתיישבים הראשונים זיהו כי המים השקטים יחסית של נהר הפוטומק במקום, יספקו מיקום אידיאלי למעבורת. ואכן, בשנת 1786 נפתחה בעיירה ליסבורג (אנ'), מעבורת שקישרה בין שתי גדות הנהר: האחת בווירג'יניה והשנייה שמנגד במרילנד. המעבורת נקראה בעת ההיא "המעבורת של קונארד". בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר סיום מלחמת האזרחים, ניהל את המעבורת מפקד גדוד בדימוס של צבא הפדרציה בשם אלישע ווייט (אנ'), אשר שינה את שם המעבורת לוייט'ס פרי. בשנת 1871, החל להתפתח ויכוח בדבר ההרשאה לנחיתת המעבורת בגדה של מרילנד, שהייתה קרקע פרטית של חווה בשם רוקלנד. בסופו של המשא ומתן שהתקיים, נחתם חוזה בין בעלי החווה לבין בעלי המעבורת, וזו שימשה לחציית הנהר מווירגיניה למרילנד ולהפך עד שנת 2020. במשך השנים, מעבורות אחרות שפעלו בין שתי גדות הנהר כגון: אדוארד'ס פרי וסְפִּינקְס פרי נסגרו, וייט'ס פרי נותרה היחידה שאפשרה לתושבי מחוזות לודון ומונטגומרי וסביבותיהם בשתי המדינות, לנסוע למקומות עבודתם ולעיסוקים אחרים ללא צורך לנסוע עשרות קילומטרים כדי לחצות את הנהר מעל גבי אחד הגשרים הקבועים. בשנת 2004 הרחיבו בעלי המעבורת את אזור הנחיתה בגדה של חוות רוקלנד, מרילנד וללא הרשאה. החל סכסוך משפטי, שבמשך 16 שנה לא הצליחו להגיע לעמק השווה, והמעבורת נסגרה בדצמבר 2020.
סגירת המעבורת הביאה לתרעומת וכעסים רבים בקרב התושבים והסוחרים שהשתמשו בשירותי המעבורת בשתי המדינות עד לסגירתה. הם נאלצו לבזבז 4 שעות מדי יום כדי לחצות את הנהר באמצעות כביש מס' 15 (אנ') אגב נסיעה של 100 קילומטר לכל צד, במקום שלוש וחצי דקות בלבד באמצעות המעבורת. מחקר משותף של שני המחוזות משתי המדינות בוצע כדי לבחון את האפשרויות השונות להפעלה, למרות חילוקי הדעות בין בעלי המעבורת (החדשים) לבעלי החווה. לפי המחקר, הרי שבמודל השיקום בבעלות ציבורית, המעבורת תפסיד כסף בחמש שנות השירות הראשונות. ברם, לפי מודל בבעלות ציבורית ומופעלת קבלן, יתקבל רווח קל לאחר חמש שנים. לפי מודל המופעל על ידי קבלן, המחקר אמר ש"רווח משמעותי" יתקבל מדי שנה בהשוואה לשנים קודמות. עד כה המאמצים השונים לא הביאו לתוצאות מעשיות.
אתר העגינה של המעבורת במחוז מונטגומרי נקרא על שם המעבורת, ובשנת 2017 התפרסם כאתר הפרטי, שאליו הועבר פסלו של החייל מצבא הקונפדרציה, שהיה מוצב עד אז באזור ציבורי בעיר הסמוכה רוקוויל שבמרילנד. זאת במסגרת המגמה בארצות הברית להסרת אנדרטאות לזכר מנהיגי הקונפדרציה מהמרחב הציבורי.
ביאורים

↑  לאורך נהר הפוטומק קיימים מקומות רבים של אשדות. למשל: האשדות הגדולים של הפוטומק, ומקומות רבים נוספים המתאפיינים בסלעים הבולטים על פני הנהר לצד מים גועשים.
הערות שוליים

↑  White's Ferry, Town of Poolesville, MD
1 2  Justin Wm. Moyer, December 28, 2021, A land dispute shuttered the centuries-old White’s Ferry. A year later, the battle continues., The Washington Post
1 2 3  Recap of the White’s Ferry Situation From When Operations Ceased in December 2020. November 27, 2021, The Moco Show
↑  Conrad's Ferry, ClipArt ETC
1 2 3  Evan Goodenow, Failure to launch: White’s Ferry service resumption sought two years after ending. Jan 4, 2023, Loudoun Times-Mirror
↑  About Historic White’s Ferry, White's Ferry.
↑  Montgomery County Applauds Loudoun County’s Efforts to Restore Potomac River Ferry Service, Montgomery County, Meryland
↑  AECOM, White’s Ferry Operations - Alternative Study. October 20, 2021, Montgomery County, MD
↑  Cameron Luttrell, Controversial Confederate Soldier Statue Moves To White's Ferry, MD Patch, Jul 25, 2017
↑  Mikaela Lefrak, Montgomery County Moves Confederate Statue From Rockville To Private Land, WAMU 88.5 - American University Radio
וייט הארט ליין

| --- | --- |

 כינוי:  הליין (The Lane)
 מיקום:  דרך ביל ניקולסון, היי רואד 748, טוטנהאם, לונדון
 קואורדינטות:  51°36′12″N 0°03′57″W﻿ / ﻿51.603333333333°N 0.065833333333333°W﻿ / 51.603333333333; -0.065833333333333
 אבן יסוד:  1898
 תקופת הפעילות:  4 בספטמבר 1899 – 2017 (כ־117 שנים)
 שופץ:  2006
 הורחב:  1923
 נהרס:  2017
 בעלים:  טוטנהאם הוטספר 
 מפעיל:  טוטנהאם הוטספר 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ארצ'יבלד לייטץ' 
 קבוצות:  טוטנהאם הוטספר (1899–2017)
 מושבים:  36,284
 ממדי משטח:  100 × 67 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסוייט הארט ליין(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסוייט הארט ליין(למפת רובע הארינגיי רגילה) וייט הארט ליין(למפת רובע הארינגיי מוגדלת) וייט הארט ליין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וייט הארט ליין (באנגלית: White Hart Lane) היה אצטדיון כדורגל של קבוצת טוטנהאם הוטספר. האצטדיון היה ממוקם בשכונת טוטנהאם שברובע הארינגיי בצפון לונדון, בירת אנגליה. הוא הכיל בשנותיו האחרונות 36,284 מקומות ישיבה.
היסטוריה

בנייתו של האצטדיון החלה בשנת 1898, והוא נחנך ב-4 בספטמבר 1899 במסגרת משחק ידידות בין טוטנהאם הוטספר לנוטס קאונטי לעיני 5,000 צופים, בו ניצחה טוטנהאם בתוצאה 1–4. ב-1923 הורחב האצטדיון לתכולה של 50,000 צופים. במרץ 1938, נרשם שיא הצופים במגרש כש-75,038 צופים חזו בהפסדה של טוטנהאם לסנדרלנד במסגרת גביע ה-FA.
בין השנים 1908–1972, וויט הארט ליין היה אחד מהאצטדיונים היחידים שלא היו בו שלטי פרסומות.
בשנות ה-80 המוקדמות נבנה היציע המערבי, אולם הפרויקט נוהל באופן גרוע. כתוצאה מכך העבודות הושלמו באיחור ועודף ההוצאות גררו את המועדון למשבר כלכלי. בשנת 2006 נעשו באצטדיון שינויים קלים שהגדילו מעט את תכולתו ל-36,310 מקומות.
ב-14 במאי 2017 אירח האצטדיון את משחק הבית האחרון של טוטנהאם, בו גברה הקבוצה בתוצאה 1–2 על מנצ'סטר יונייטד. מספר ימים לאחר מכן החלו עבודות ההריסה של האצטדיון, לטובת בניית אצטדיון חדש הממוקם בשטח שחופף בחלקו את הוייט הארט ליין. האצטדיון החדש מונה 62,062 מקומות ישיבה, וטוטנהאם חנכה אותו בסוף עונת 2018/2019. עד לחניכת האצטדיון החדש, ערכה טוטנהאם את משחקיה הביתיים באצטדיון ומבלי.
יציעי האצטדיון

מערבי: 6,890 מושבים
צפוני: 10,086 מושבים
מזרחי: 10,691 מושבים
דרומי: 8,537 מושבים
הערות שוליים

↑  White Hart Lane: Tottenham players past and present say an emotional farewell to stadium,‏ 14 במאי 2017, אתר ה-BBC
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל אנגלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני

| --- | --- |


הבניין המרכזי של האוניברסיטה
 אוניברסיטה
 מוטו:  זה הממשיך לצעוד יגיע לקצה הדרך
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים)
 תלמידים
 :  7,200 
 מיקום
 מיקום:  קשירסקויה שוסה 31, מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°38′59″N 37°39′52″E﻿ / ﻿55.649722222222°N 37.664444444444°E﻿ / 55.649722222222; 37.664444444444
 www.mephi.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני(למפת מוסקבה רגילה) האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני(למפת מחוז מוסקבה רגילה) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבההאוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני(למפת מחוז מוסקבה מוגדלת) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבההאוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני
 
האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני ((ברוסית): Национальный исследовательский ядерный университет "МИФИ"; ר"ת: MEPhl) היא אחת מן האוניברסיטאות הטכניות הבולטות ברוסיה. MEPhl נוסדה בשנת 1942 בשם המכון המוסקבאי המכני לתחמושת ((ברוסית): Московский механический институт боеприпасов, ММИБ). מטרתו המקורית של המכון הייתה לאמן אנשי מקצוע לצורכי הצבא הסובייטי ולתוכניות הגרעין. בשנת 1953 שונה שמו של המכון והוא נקרא בשם מכון להנדסה פיזית במוסקבה ((ברוסית): Московский инженерно-физический институт), שם אותו נשא עד לשנת 2009.
ב-8 באפריל 2009 שונה מעמדו של המכון והוא הפך לאוניברסיטה וזאת מכוח צו נשיאותי מיום 7 באוקטובר 2008 והוראת ממשלת רוסיה מיום 8 באפריל 2009. מטרתה של האוניברסיטה היא להכשיר מומחים בתוכניות חינוך מקצועיות וכן לקיים פעילות מדעית.
מבנה האוניברסיטה

ב-MEPhl פועלות חמש פקולטות:
פיזיקה ניסויית ותאורטית
פיזיקה וטכנולוגיה
קיברנטיקה ואבטחת מידע
אוטומציה ואלקטרוניקה
ניהול וכלכלת טכנולוגיה עילית
באוניברסיטה תוכניות לימוד לתואר בוגר, תואר שני ותוארי מחקר לתואר שלישי בפיזיקה, מתמטיקה, מדעי המחשב ותחומים נוספים. ב-MEPhl פועל כור מחקרי בהספק 2 מגה-ואט ובו בריכת מיום כבדים וכן גלאי נייטרינו לקרינת צ'רנקוב. באוניברסיטה לומדים כ-35 אלף תלמידים בקמפוסים במספר ערים. בקמפוס המרכזי במוסקבה לומדים כ-7,000 תלמידים (בהם כ-900 תלמידים זרים). תוכנית הלימודים לתואר ראשון אורכת בדרך כלל 4-5.5 שנים ובחלק מתוכניות הלימוד אף שש שנים. בשתי שנות הלימוד הראשונות תוכנית הלימודים לתואר ראשון מורכבת אך ורק מקורסי חובה המתמקדים במתמטיקה, פיזיקה, עבודת מעבדה ושיעורי אנגלית. עם תום שתי שנות הלימוד הראשונות מתקבלים התלמידים לתוכניות התמחות שונות על בסיס הישגיהם. החל משנת הלימודים הרביעית ניתנת האפשרות לחלק מן התלמידים להשלים לימודי תעודה המחייבת הגשת תזה, על בסיס מחקר מדעי המתבצע אחד מכוני המחקר המסונפים לאקדמיה הרוסית למדעים, ביניהם מכון לבדב לפיזיקה והמכון לפיזיקה תאורטית וניסויית. להבדיל מלימודי תואר ראשון במדעים באוניברסיטאות באירופה ובארצות הברית, הלימודים ב-MEPhl מתמקדים בעבודת מחקר מעשית ופחות בשיעורים בכיתות לימוד. בין בוגרי MEPhl יש זוכי פרס נובל, חברים באקדמיה הרוסית למדעים וזוכי פרסים לאומיים מדעיים.
בוגרים וחברי סגל בולטים

ניקולאי בסוב - חתן פרס נובל לפיזיקה, 1964.
איגור תם - חתן פרס נובל לפיזיקה, 1958.
איגור קורצ'טוב - אבי פצצת האטום הסובייטית.
לב גורקוב - חלוץ בתחום מוליכות-על.
פאבל צ'רנקוב - חתן פרס נובל לפיזיקה, 1958.
איליה פרנק - חתן פרס נובל לפיזיקה, 1958.
אנדריי סחרוב - אבי פצצת המימן הסובייטית, חתן פרס נובל לשלום, 1975.
ניקולאי סמיונוב - חתן פרס נובל לכימיה, 1956.
הערות שוליים

↑  Национальный исследовательский ядерный университет «МИФИ»
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340920305171  ISNI: 0000 0000 8868 5198  LCCN: n85175376  VIAF: 310731421   WorldCat (עם VIAF): 310731421
וייט איירווייז

וייט איירווייז (באנגלית: White Airways) היא חברת תעופה פורטוגזית שבסיסה נמצא בנמל התעופה של ליסבון.
החברה מקיימת טיסות לעשרות יעדי נופש בפורטוגל וכן ברחבי אירופה (ספרד, יוון, בריטניה ומלטה), באפריקה (מרוקו וכף ורדה), ואמריקה (קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה, מקסיקו וברזיל).
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2005, ובתחילה הייתה שייכת לחברת התעופה הלאומית "טאפ פורטוגל" (75%) ולקבוצת "אברו" (25%). בסוף שנת 2006 היא נרכשה על ידי קבוצת התעופה "אומני".
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה, נכון לנובמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 1 | — | 174 | 174 |  |
| ATR 72-600 | 9 | — | 70 | 70 | מופעלים בעבור טאפ אקספרס |
| בואינג 737-800 | 1 | — | 186 | 186 |  |
| סה"כ | 11 | — |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "White Airways fleet".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 306440596   WorldCat (עם VIAF): 306440596
הפיצוץ בפיאצה פונטנה

| חלק משנות העופרת באיטליה |
| --- | --- |

 תאריך:  12 בדצמבר 1969 
 מקום:  איטליה מילאנו, איטליה
 קואורדינטות:  45°27′48″N 9°11′39″E﻿ / ﻿45.463302°N 9.194095°E﻿ / 45.463302; 9.194095
 סוג:  פיגוע 
 הרוגים:  17 
 פצועים:  88 
 מבצע:  קרלו דיגיליו (חבר בארגון "אורדינה נואובו"), וחברים נוספים בארגון
 he
 
הפיצוץ בפיאצה פונטנה (באיטלקית: Strage di Piazza Fontana) היה פיגוע טרור שהתרחש ב-12 בדצמבר 1969, כאשר פצצה התפוצצה במטה "בנקה נאציונלה דל'אגריקולטורה" (בנק החקלאות הלאומי) בפיאצה פונטנה שבמילאנו, איטליה, בקרבת קתדרלת מילאנו. הפיצוץ גרם למותם של 17 אנשים ולפציעתם של 88 נוספים. באותו אחר הצהריים, פצצה נוספת התפוצצה בבנק ברומא, ונמצאה פצצה נוספת שלא התפוצצה בקבר החייל האלמוני. הפיגוע בוצע על ידי ארגון הימין הקיצוני הנאו-פאשיסטי "אורדינה נואובו" (Ordine Nuovo), ייתכן שבשיתוף פעולה עם גורמים נוספים שלא זוהו.
הפיצוץ בפיאצה פונטנה לא היה הראשון, אלא חלק מסדרה מתואמת היטב של התקפות.
הפיגוע יוחס בתחילה לאנרכיסטים איטלקיים. לאחר מעצרם של יותר מ-80 חשודים, אחד מהם, ג'וזפה פינלי, פועל רכבת אנרכיסטי, מת לאחר שנפל מחלון בקומה הרביעית בתחנת המשטרה שבה הוחזק. דיווחי המשטרה הראשונים טענו כי פינלי התאבד בקפיצה מהחלון במהלך חקירה שגרתית, אך נמצאו סתירות רבות בגרסה זו. שלושה שוטרים שהיו מעורבים בחקירת פינלי, כולל הקומיסר לואיג'י קלברזי, נחקרו בשנת 1971 בעקבות מותו של פינלי, אך חקירה מאוחרת יותר שהסתיימה ב-25 באוקטובר 1975, קבעה כי לא היו עבירות במותו של פינלי. התובע הציבורי ג'רארדו ד'אמברוזיו קבע כי נפילתו של פינלי נגרמה כתוצאה מעילפון ואיבוד שיווי משקל, לאחר שלושה ימים של חקירה אינטנסיבית.
אף על פי שקלברזי זוכה (והיה מחוץ לחדר כאשר פינלי נפל), הארגון השמאלני הקיצוני "לוטה קונטינואה" החזיק בו כאחראי למותו של פינלי. בשנת 1972 נרצח קלברזי על ידי קיצונים שמאלניים כנקמה. אדריאנו סופרי וג'ורג'יו פייטרוסטפאני, מנהיגים לשעבר של "לוטה קונטינואה", הורשעו בקשירת קשר לרצח קלברזי, בעוד שחברי הארגון אובידיו בומפרסי ולאונרדו מרינו נידונו על ביצוע הרצח בפועל.
לפי אנליסטים כמו דניאל גנסר ופיליפ ווילן, מאחורי הפיצוץ עמדה רשת של פעילי ימין קיצוני, כחלק ממסע טרור הידוע כאסטרטגיה של מתיחות, כאסטרטגיה של דגל כוזב שמטרתה להאשים על תאים קומוניסטיים, להכפיש את השמאל הפוליטי, ולהיות זרז להתרחקות ממוסדות דמוקרטיים.
לאחר חקירות נוספות, נעצרו והועמדו לדין חברי ארגון הימין הקיצוני "אורדינה נואובו" בחשד שתכננו וביצעו את הפיגוע בפיאצה פונטנה. למרות ראיות שקשרו אותם לפיגוע, זוכו השניים בשנת 1987 בשל חוסר יכולת לקבוע בוודאות מי ביצע את הפיגוע, ולא ניתן היה לשוב ולהעמידם לדין בשל עקרון "כפל ההעמדה לדין".עם זאת, הם הורשעו בהנחת פצצות אחרות במילאנו ופדובה וקיבלו עונשי מאסר של 16 שנים. בשנת 2001, במהלך משפט נוסף, נגזרו מאסרי עולם על דלפיו צורצי, קרלו מריה מאג'י וג'אנקרלו רוגנוני, אך הם זוכו בערעור בשל חוסר ראיות.
הערות שוליים

↑  "Accidental Death of an Anarchist" (PDF).
1 2  Bull, Anna Cento and Cooke, Philip. Ending Terrorism in Italy, Routledge, 2013 מסת"ב 9781135040802
↑  "1969: Deadly bomb blasts in Italy". BBC News. 12 בדצמבר 1965. נבדק ב-29 באפריל 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daniele Ganser, "Nato's Secret Armies: Operation Gladio and Terrorism in Western Europe" (New York: Routledge, 2005)
↑  Philip Willan, "Puppetmasters: The Political Use of Terrorism in Italy" (London: Constable, 1991
↑  Bull, Anna Cento. Italian Neofascism, Berghahn Books, 2012 ISBN 9780857454508
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532603105171  LCCN: sh2002002032
הפיצוץ במפעל הדשנים בטקסס

| --- | --- |

הריסות המפעל ממעוף הציפור
 סוג:  פיצוץ במפעל
 תאריך התרחשות:  17 באפריל 2013 
 שעה:  7:50 (זמן מקומי)
 הרוגים:  15
 פצועים:  מעל 160
 נזק:  70 בתים סמוכים נהרסו, בית הספר הקרוב למפעל ניזוק
 קואורדינטות:  31°48′58″N 97°05′17″W﻿ / ﻿31.816°N 97.088°W﻿ / 31.816; -97.088
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מפעל הדשנים(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מפעל הדשנים(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפעל הדשנים(למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומפעל הדשנים
 
פיצוץ שהתרחש ב-17 באפריל 2013, בשעה 7:50 (זמן מקומי) במפעל דשנים של חברת West Fertilizer Company בעיירה וסט, בטקסס. בפיצוץ נהרגו 15 אנשים ונפצעו מעל 160. לא ידוע מה גרם לפיצוץ.
חבר בית הנבחרים ביל פלורס המייצג את המחוז בו העיירה וסט, אמר כי שרפה קטנה פרצה במפעל וכבאים מקומיים הגיעו למבנה. האש התפשטה ופגעה במספר מכליות עם כימיקלים שמיועדים לטיפול בדשן. בין היתר המכליות הכילו כ-25 טונות של הגז אמוניה.
על פי דו"חות החברה אוחסנו במקום בסוף 2012 240 טון אמוניום חנקתי ו-50 טונות אמוניה, למפעל היה היתר לאחסון 24 טון אמוניה בלבד.
תושבים בווסט וסביבתה דיווחו על זעזוע דמוי רעידת אדמה והמכון הגאולוגי בארצות הברית דיווח על רעידה בעצמה של 2.1, דווח על זגוגיות שהתנפצו במרחק 11 קילומטר מצפון לאתר הפיצוץ.
בישראל הפיצוץ העלה חששות, שמא מכל האמוניה בחיפה, שמכיל כ-12,000 טונות אמוניה, יפגע אף הוא וייגרם אסון דומה.
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  ליאת שלזינגר, מחכים לאסון, באתר nrg‏, 19 באפריל 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית ובנושא אסונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וייט ליידי

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  ג'ין, מיץ לימון, טריפל סק, כוס מרטיני 
 אופן ההכנה:  לשקשק בשייקר עם קרח, למזוג לכוס קוקטייל קרה
 כוס:   כוס קוקטייל
 
וייט ליידי (באנגלית: White Lady; באופן מילולי: גברת לבנה) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מג'ין, טריפל סק ומיץ לימון. לעיתים מוסיפים גם חלבון ביצה. הקוקטייל הוא וריאציה קלאסית של ג'ין סאוור, בה מי סוכר מוחלפים בטריפל סק.
היסטוריה

יש מספר גרסאות לגבי מקורו של הקוקטייל. לפי גרסה אחת, הקוקטייל הומצא בלונדון ב-1919 על ידי הברמן הנרי מק'אלונה (Harry MacElhone). הקוקטייל הכיל תחילה ליקר מנטה, וקיבל את צורתו העכשוויות ב-1929. עם זאת, הקוקטייל מופיע ב-Savoy Cocktail Book, ספרו של הארי קראדוק (Harry Craddock) משנת 1930.
קוקטיילים דומים

וייט ליידי הוא קוקטייל סאוור קלאסי, המזכיר במידה רבה את ג'ין סאוור, המורכב מג'ין, מי סוכר ומיץ לימון. הקוקטייל הקלסי סיידקאר מורכב מקוניאק, טריפל סק ומיץ לימון ולכן נבדל מווייט ליידי ברכיב אחד גם הוא.
הערות שוליים

↑  white_lady, אתר drinkoftheweek.com
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
וולטר ג'. קולר האב

וולטר ג'ודוק קולר האב (באנגלית: .Walter Jodok Kohler Sr;‏ 3 במרץ 1875 –  21 באפריל 1940) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-26 בשנים 1929–1931. הוא היה תעשיין מצליח וחדשני. חברת קולר הוקמה על ידי אביו, ג'ון מייקל קולר. וולטר קולר שימש כנשיא החברה בשנים 1905–1937. כרפובליקני מתון, תומך המגזר העסקי, שהעריץ את קלווין קולידג' ואת הרברט הובר, התנצח קולר עם האגפים הימני והשמאלי של מפלגתו לפני ובמהלך השפל הגדול. בנו, וולטר ג'. קולר הבן, כיהן גם הוא כמושל ויסקונסין בשנים 1951–1957.
ראשית חייו

וולטר קולר נולד בעיר שיבויגן שבוויסקונסין, כשלישי מבין ששת ילדיהם של התעשיין ואיש הציבור ג'ון מייקל קולר השני ושל רעייתו, לילי וולרת'. ג'ון מייקל קולר עמד בראש חברה משגשגת שמכרה ברזל ומוצרי שרברבות, לצד מוצרי אמייל. אביה של לילי היה איש עסקים מקומי אמיד באותו תחום עיסוק. משפחות קולר ווולרת' מחזיקות עד היום בקשרי משפחה ועסקים הדוקים.
וולטר קולר גדל בבית המשפחה בשיבויגן. חינוכו הרשמי נפסק כשהוא הגיע לשנת הלימודים השמינית, כאשר בגיל 15 הוא שכנע את אביו לשכור אותו לעבודה במשרה מלאה בעסקי החברה.
חמש שנים לאחר מות אביו ב-1900, לקח קולר בן ה-30 על עצמו את ניהול חברת קולר. ימים ספורים לפני מות אביו נשא קולר לאישה את שרלוט הנרייטה "לוטי" שרודר, שהייתה מורה בבית ספר בקנושה. לשניים נולדו ארבעה בנים: ג'ון מייקל השלישי, וולטר ג'. הבן, קארל ג'יימס, ורוברט יוג'ין.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, בנה קולר אחוזה מפוארת בשם ריברבנד. האחוזה נבנתה בסמוך למפעל המשפחתי, כיום בתחומי הכפר קולר, 6.5 ק"מ ממערב לשיבויגן.