stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורנה ומשה דץ
הערות שוליים

↑  שיר מספר 8 קופידון, חדשות, 1 באפריל 1987
אירית רותם, מאורחי הקלעים איש לא הימר על הבטלנים, מעריב, 2 באפריל 1987
1 2  יוסי חרסונסקי, מגיע לו אלבום סולו ותסלח לנו זוגתו - אורנה ומשה דץ "באותה המיטה" - הד ארצי, מעריב, 24 ביוני 1988
↑  עמית שהם, כמה נורא להתחתן - אורנה ומשה דץ - "בדרכי האהבה"-הד ארצי, חדשות, 13 בספטמבר 1990
↑  טל פרי, חווה אלברשטיין, הפעם מפיקה, מעריב, 22 בינואר 1990
בועז כהן, אלברשטיין היא גם מפיקה מוזיקלית, חדשות, 23 בינואר 1990
↑  יואב בירנברג, איזה בושה השיר שזכה, חדשות, 6 במאי 1991
↑  יואב בירנברג, המטוס נחת על גחונו, קרולה והדצים ניצלו, חדשות, 12 בינואר 1992
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏20 "מפורסמים"בקמפיין שפם החלב, באתר גלובס, 3 ביולי 1997
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏טפנוקים מחדירה את החיתול הנושם, באתר גלובס, 12 במאי 1998
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏בורוש מפרסם את הכי ישיר במקביל לכלל ביטוח, באתר גלובס, 3 באוגוסט 1999
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏המשביר מחסני אופנה משנה מיצוב הרשת בהשקעה של 20 מיליון שקל, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2001
↑  ציפי שוחט, להפוך קש לזהב, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002
↑  לירון ורדי גלר, עכבר העיר, הנה הנה הנה העוגה: אורנה ומשה דץ חוזרים לבמה, באתר הארץ, 13 במרץ 2012
↑  יעל רייף, עכבר העיר, אחרי ההצגה: איפה לאכול עם הילדים בחנוכה, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2013
↑  איתי שטרן, שיאני השכר בטקס הדלקת המשואות: שרית חדד, ישי לוי ואורנה ומשה דץ, באתר הארץ, 26 ביוני 2018
↑  מי רוצה להיות מיליונר, ‏"בקורונה אורנה ואני התאחדנו ממש, היא באה אליי כל יום", באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2020
↑  גיל משעלי, ‏עומר דץ, בנם של אורנה ומשה דץ, נפטר בגיל 30, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2024
↑  כתב גלובס, ‏נפרדים ברוח טובה? אורנה ומשה דץ מתגרשים - לאחר 21 שנות נישואין, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2006
אורנה ומשה דץ נפרדים, באתר ynet, 22 בדצמבר 2006
↑  זוהר ישראל, ‏הדץ הנכון, באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2013
↑  עומר דץ, בנם של אורנה ומשה דץ, נפטר מהתקף אפילפסיה בגיל 30, באתר ynet, 22 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303185405171  ISNI: 0000 0004 7551 6482  MusicBrainz: bf25f7da-590d-4389-a04d-4688db92b9e9  VIAF: 134237646   WorldCat (עם VIAF): 134237646
יחסי ארצות הברית – טורקיה

| יחסי ארצות הברית – טורקיה |
| --- | --- |
ארצות הברית: טורקיה


ארצות הברית: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 783,562
אוכלוסייה
346,656,608: 87,614,636
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,928: 12,647
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: רפובליקה דמוקרטית פרלמנטרית

הוצאות צבא (במיליארדי דולרים)
651: 19
מס' החיילים המשרתים בכוחות המזוינים
1,473,900: 1,054,740
בסיס חיל האוויר אינג'ירליק שוכן באינג'ירליק (İncirlik), כ-11 ק"מ מזרחית למרכז העיר אדנה ו-33 ק"מ מצפון-מערב לחוף הים התיכון בדרום טורקיה. הבסיס מופעל על ידי נאט"ו, הצבא הטורקי וחיל האוויר האמריקני.
יחסי ארצות הברית–טורקיה ידעו עליות ומורדות רבות מאז הקמתה של טורקיה המודרנית. לראשונה כוננו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות בדצמבר 1943.
היסטוריה > כינון היחסים

היחסים בין טורקיה לארצות הברית, מוסדו לראשונה במסגרת ועידת קהיר השנייה בדצמבר 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. בשל כך, טורקיה הצטרפה לאו"ם בצורה מהירה, ונמנתה מבין מייסדיו. במסגרת דוקטרינת טרומן, הוחלט במרץ 1947, על הענקת סיוע כלכלי לטורקיה, בנימוק שגורמים קומוניסטיים מנסים להשתלט על המדינה. במאי 1950, כאשר נבחר אדנאן מנדרס לראש ממשלה, הוא הדגיש את חשיבות חיזוק הקשרים עם ארצות הברית. בעקבות זאת, טורקיה בשנת 1950 השתתפה במלחמת קוריאה לצד ארצות הברית במסגרת כוחות האו"ם, ובשנת 1952, הצטרפה לברית נאט"ו.
בעקבות פלישת טורקיה לקפריסין, שנעשה בעזרת נשק שסופק על ידי ארצות הברית, הכריזה ארצות הברית על אמברגו נשק על טורקיה.
היסטוריה > ממשל בוש (ינואר 2001 - ינואר 2009)

בתחילת שנות ה-2000, חלה הרעה ניכרת ביחסים בין המדינות, בעיקר בשל מלחמת המפרץ השנייה שניהלה ארצות הברית בשטחה של עיראק. טורקיה רואה את מלחמה זו כאיום משמעותי על ביטחונה, משום שאזור צפון עיראק משמש כיום לאזור מקלט למחתרת הכורדית (PKK). מלחמה זו הגדילה את הסיכויים שהכורדים יכריזו על עצמאות בצפון עיראק, ויתסיסו את המיעוט הכורדי בטורקיה.
היסטוריה > ממשל אובמה (ינואר 2009 - ינואר 2017)

בנוסף לכך, מערכת היחסים הרעועה בין ישראל לטורקיה, עוררה שאלות גם בממשל האמריקאי, וגם בין חברי המפלגה הרפובליקנית בסנאט. במהלך חודש אוגוסט 2010 הביעו סנאטורים רפובליקנים את התנגדותם למינויו של שגריר אמריקני חדש באנקרה, וזאת על רקע התייחסותה של טורקיה לתוכנית הגרעין האיראנית, ויחסי אנקרה-ירושלים. ב-13 באוגוסט 2010 כינסה מזכירת המדינה הילרי קלינטון ישיבה מיוחדת של בכירי מחלקת המדינה והמועצה לביטחון לאומי בבית הלבן, כדי לדון בעתיד יחסי ארצות הברית עם טורקיה. ב-15 באוגוסט דיווח ה-Financial Times כי הנשיא ברק אובמה העביר מסר לטורקים בו נאמר, כי אם לא ישנו את יחסם לישראל, עלול הדבר לפגוע בביצוע עסקאות ביטחוניות, בינם לבין ארצות הברית. דובר הבית הלבן הבהיר כי אמנם התקיימה שיחה בנושא בין אובמה לארדואן, אך אין מדובר בהצבת אולטימטום.
בפברואר 2016, זומן שגריר ארה"ב בטורקיה לשיחת נזיפה זאת לאחר שמזכירות המדינה האמריקאית אמרה שהיא איננה רואה בארגון הפוליטי של הכורדים בסוריה בתור ארגון טרור.
היסטוריה > ממשל טראמפ הראשון (ינואר 2017 - ינואר 2021)

ב-14 במאי 2018 רקע המהומות בגבול עזה ומעבר שגרירות ארצות הברית בישראל לעיר ירושלים, החזירה טורקיה את השגריר שלה מארצות הברית ומישראל.
היסטוריה > ממשל טראמפ הראשון (ינואר 2017 - ינואר 2021) > מעצר הכומר האמריקאי אנדרו ברנסון

באוגוסט ארצות הברית וטורקיה הטילו סנקציות הדדיות בעקבות המשך מעצרו של הכומר האמריקני אנדרו ברנסון, כמו כן הסנאט האמריקאי הצביע לעכב את העברת מטוסי הF-35 לטורקיה.
ב-10 באוגוסט 2018 הכפילה ארצות הברית את המכס על פלדה המיובאת מטורקיה ל-50% ועל אלומיניום ל-20%, וכתוצאה מכך הלירה הטורקית צנחה ב-40% ביחס לדולר. בתגובה לכך פנה הנשיא ארדואן לעמו וביקש להמיר את הדולרים ואת הזהב ללירה טורקית. בעקבות צניחת הלירה הכריז ארדוואן ב-14 באוגוסט על החרמת מוצרים אלקטרוניים מארצות הברית. כמו כן אסר ארדואן על ייבוא טבק ופחם מארצות הברית.
ב-12 באוקטובר 2018 לאחר כשנתיים בהן שהה במעצר, קבע בית המשפט הטורקי כי ברנסון ישוחרר ויחזור לארצות הברית. על ברנסון נגזרו 3 שנות מאסר, אך אלה יקוזזו עם הזמן שכבר ישב בכלא. בכלי התקשורת פורסם כי טורקיה נענתה להסכם עם ארצות הברית בתמורה לכך שממשל טראמפ יקל בסנקציות הכלכליות שהטיל על המדינה, חלקן המכריע בתגובה למעצר והסירוב של טורקיה לשחרר את ברנסון.
ביולי 2019, לאחר שקנתה טורקיה מרוסיה מערכות הגנה אוויריות מרוסיה, ארה"ב הודיע על סילוק טורקיה מתוכנית פיתוח מטוס  F-35.
היסטוריה > ממשל טראמפ הראשון (ינואר 2017 - ינואר 2021) > המתקפה הטורקית על כורדיסטאן הסורית

ב-7 באוקטובר 2019, לאחר שנשיא טורקיה ארדואן ניהל שיחת טלפון עם נשיא ארצות הברית טראמפ, ובה הודיע על כוונת טורקיה לפתוח במבצע צבאי באזור, הודיע הנשיא טראמפ על נסיגת הכוחות הצבא האמריקאי מצפון סוריה. בעקבות ההחלטה, שעוררה ביקורת אצל בכירים במפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית, איים הנשיא טראמפ להרוס את כלכלת טורקיה אם תעשה משהו "שיעבור את הגבול".  יומיים לאחר נסיגת הכוחות, החלה המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית. מזכיר המדינה האמריקאי מייק פומפאו, הכחיש כי מדובר במתן אור ירוק למתקפה טורקית בסוריה.  ב-14 באוקטובר, הודיע טראמפ על הטלת סנקציות "חזקות מאוד" על משרדי ההגנה, הפנים והאנרגיה של טורקיה.  ב-16 באוקטובר 2019, הבית הלבן פרסם מכתב ששלח הנשיא טראמפ לנשיא ארדואן ביום הפלישה הראשון לסוריה, בו הוא מזהיר אותו מהרס הכלכלה הטורקית, אם לא יפעל באנושיות. לאחר מכן, דווח כי נשיא ארדואן זרק את המכתב.  ב-17 באוקטובר 2019, נפגש סגן הנשיא האמריקאי מייק פנס עם ארדואן בטורקיה.
באוקטובר 2019, זומן שגריר ארצות הברית בטורקיה לשיחת נזיפה זאת לאחר שבית הנבחרים האמריקאי הכיר ברצח העם הארמני.  ב-12 בדצמבר 2019, הסנאט האמריקאי גם הכיר ברצח העם הארמני.  בעקבות הכרת הסנאט האיומים בהטלת סנקציות על טורקיה בשל רכישת מערכות ההגנה האוויריות מרוסיה, הנשיא ארדואן איים בסגירת הבסיס חיל האוויר האמריקאי באינצ'רליק.  ב-17 בדצמבר 2019 הבהיר טראמפ שההכרה של בית הנבחרים והסנאט איננה משקפת את מדיניות הממשל.
בנובמבר 2019, נשיא טורקיה ארדואן נפגש עם הנשיא טראמפ בבית הלבן.
בדצמבר 2020, לאחר שטורקיה הודיע על רכישת מערכות הגנה אוויריות מרוסיה, הטילה ארצות הברית סנקציות עלייה.
היסטוריה > ממשל ביידן (ינואר 2021 - ינואר 2025)

ב-24 באפריל 2021, יום הזיכרון לרצח העם הארמני, הנשיא ג'ו ביידן התייחס לטבח הארמנים תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ב-1915 כ"רצח עם" בהצהרה שפרסם הבית הלבן. טורקיה דחתה את ההצהרה.
באוקטובר 2021 איימה טורקיה לגרש את שגריר ארצות הברית בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
לאור הפלישה הרוסית לאוקראינה, יחסי אוקראינה–טורקיה ויחסי טורקיה–רוסיה, עלו מחלוקות בין ארצות הברית וטורקיה על יחסה של טורקיה לרוסיה, במקביל לניסיונות לשיתוף פעולה בין המדינות
היסטוריה > פיגועי טרור בנציגויות דיפלומטיות של ארצות הברית

ביולי 2008 התרחש פיגוע טרור סמוך לבניין הקונסוליה האמריקנית באיסטנבול, בו נהרגו 6 אנשים.
בפברואר 2013 התרחש פיגוע טרור בכניסה לשגרירות ארצות הברית בטורקיה.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי החוץ של טורקיה
יחסי טורקיה–ישראל
אלכסנדר רדישצ'ב

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1749 (יוליאני) ורחנייה אבליאזובו, נפת פנזה, רוסיה, האימפריה הרוסית - כיום רדישצ'בו 
 התאבד:  12 בספטמבר 1802 (בגיל 53) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין וולקובו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 שפות היצירה:  רוסית 
 יצירות בולטות:  "מסע מפטרבורג למוסקבה" (1790)
 בת זוג:  אנה וסילייבנה לבית רובנובסקי
 צאצאים:  וסילי, ניקולאי, יקטרינה, פאבל   אנה, פיוקלה, אפנאסי
 חתימה:   
 
אלכסנדר ניקולאייביץ' רדישצ'ב (ברוסית: Александр Николаевич Радищев,‏ 31 באוגוסט 1749, לפי לוח השנה היוליאני הישן 20 באוגוסט 1749, ורחנייה אבליאזובו (כיום רדישצ'בו), נפת פנזה, רוסיה - 24 בספטמבר 1802, לפי הלוח היוליאני הישן 12 בספטמבר 1802 סנקט פטרבורג) היה סופר, הוגה דעות ומשורר רוסי.
קורות חיים > ילדות וצעירות

רדישצ'ב נולד בשנת 1749 באחוזה בפרברי מוסקבה  במשפחת אצילים בעלי שורשים טטריים שאבותיהם היו נסיכים שעזבו את האסלאם והתנצרו ונכנסו לשירותו של איוואן האיום אחרי כיבוש קאזאן בשנת 1552. בתמורה העניק להם הצאר בזמנו 89,000 דונם אדמות. במהלך הדורות עלו בני רדישצ'ב בהדרגה במעמדם. אביו של הסופר, ניקולאי אפנסייביץ' רדישצ'ב היה בעל אחוזות מכובד במוסקבה, שנודע ביחסו האנושי כלפי 3,000 צמיתיו. עד גיל 8 חי רדישצ'ב באחוזת אביו בוורחנייה אובליאזובו, אז חלק מפלך סרטוב, כיום במחוז פנזה, כמאה וששים קילומטר מערבית לנהר וולגה. הוא גדל והתחנך עם מטפלת ומורה פרטי צמודים.
בהמשך עבר לגור אצל קרוב משפחה במוסקבה וביקר בקורסים באוניברסיטת מוסקבה.
ב-1765 קשרי המשפחה איפשרו לרדישצ'ב לשרת כנושא כלים בחצר הקיסרית יקטרינה השנייה. כבר באותה תקופה הוא התייחס לחצר המלכותית בחשדנות בגלל "זלזולה בדת האורתודוקסית ורצונה למסור את המולדת לידיים זרות".
רדישצ'ב אובחן כנער מחונן ולכן נבחר כאחד מתריסר צעירים שנשלחו ללמוד במערב כדי לרכוש השכלה מערב-אירופית. הוא למד מספר שנים באוניברסיטת לייפציג שבה למד באותה תקופה גם גתה. החינוך שקיבל - בעיקר הגותם של מבלי (אחיו של אטיין בונו דה קונדיאק), של הלווטיוס ורוסו השפיעו על השקפותיו לגבי החברה הרוסית ובשובו קיווה לשלב את רעיונות הנאורות כגון משפט הטבע והאמנה החברתית בקרב הציבור הרוסי.
בשובו לרוסיה התקבל לשורות המנהל הקיסרי והפך במשך הזמן למנהל מכס.
אפילו כשעבד כיועץ משפטי בשירות הקיסרית, הוא שיבח מהפכנים כמו ג'ורג' וושינגטון, התלהב משלביה הראשונים של המהפכה הצרפתית והלך שבי אחרי הרעיונות הרדיקליים של ניקולאי נוביקוב, מראשוני העיתונאים הרוסים ובונה חופשי שבעיתונו "טרוּטֶן" Трутень (זכר הדוברים) פרסם ביקורות פומביות ראשונות על הממשל הצארי, במיוחד בנוגע למשטר הצמיתות של האיכרים. הסטירה והזעם של נוביקוב נתנו השראה לספרו הכי מפורסם של רדישצ'ב "המסע מפטרבורג למוסקבה".
קורות חיים > פעילותו הספרותית ומעצרו

במקביל לקריירה המנהלית המשיך רדישצ'ב בפעילות ספרותית.
בשנת 1789 פרסום ספרו "חיי פיודור וסילייביץ' אושאקוב" עורר תגובות מנוגדות בקהל קוראיו.
בעקבותיו כתב רדישצ'ב את ספר "מסע מפטרבורג למוסקבה" שהפך לספר ה"מחאה" הראשון בספרות הרוסית, שבו הוקיע המחבר בחריפות את שיטת הצמיתות, את מערכת המשפט והמנהל הרוסיים תחת שלטונה של הקיסרית יקטרינה השנייה.
זמן קצר אחרי ההוצאה לאור של הספר, קראה הקיסרית את הספר וראתה בקריאה של רדישצ'ב לביצוע רפורמות עדות לרדיקליזם בסגנון יעקוביני והורתה שכל עותקי הספר יופקעו ויושמדו. מתוך 650 עותקים שהודפסו במקור רק 17 שרדו עד שהספר הודפס מחדש באנגליה כעבור 50 שנה. רדישצ'ב נעצר ועבר עינויים פיזיים ונפשיים. הוא ביקש מחילה מהקיסרית והתכחש בפומבי לספר. אחרי שנידון לעונש מוות, עונשו שונה לעשר שנות עבודות פרך. היה אמור לבצע אותו באילימסק, בסיביר. בעת מסעו לסיביר היה כבול, סבל מכפור האימים, התנענע על רגליו ונפל חולה. ידידו, הרוזן אלכסנדר וורונצוב שהייתה לו השפעה אצל הקיסרית ביקש בשבילו הקלה בתנאים ורשות לשוב למוסקבה כדי להתאושש. אחרי שהרגיש יותר טוב נדרש לצאת שוב לביצוע העונש בסיביר.
קורות חיים > המסע השני לגלות וחייו בסיביר

באוקטובר 1790 יצא שוב לדרך ומסעו לסיביר נמשך כשנתיים עם תחנות ביניים ביקטרינבורג, טובולסק ואירקוטסק עד שהגיע בשנת 1792 למקום הגלות המיועד, העיירה אילימסק. בדרך הוא כתב ביוגרפיה של ירמק טימופייביץ', הכובש הקוזקי של סיביר ועסק בנושאי גאולוגיה וטבע. בהוראת הצארית הורשה ללכת ללא שרשראות, להתחתן פעם שנייה עם אחות אשתו הראשונה (שנפטרה ב-1783 בלידת ילדה הרביעי), יליזבטה וסילייבנה רובנובסקיה, ולהחזיק שרתים.
באילימסק נשאר חמש שנים יחד עם אשתו ושני הילדים שנולדו. כאדם המשכיל היחיד באזור, רדישצ'ב שימש כמעין רופא של המקום והציל חייהם של אנשים רבים. הוא כתב שם גם ספר ארוך "על האדם, מותו ונצחיותו", אחד הספרים הפילוסופיים החשובים של עמו. הוא דן בו על החיים אחרי המוות, על חומריות הנשמה, על גאולת החוטאים ועל כשלי המטריאליזם.
קורות חיים > שובו הביתה

אחרי מות יקטרינה בשנת 1796, שוחרר רדישצ'ב טרם המועד, כעבור חמש שנים, על ידי בנה, הצאר פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
הוא חזר לעסוק בהצעות לרפורמות הממשל ברוסיה.
בימי הצאר אלכסנדר הראשון שעלה לשלטון ב-1801 הועסק רדישצ'ב לזמן קצר בוועדה שנועדה לערוך רפורמה בחוקי האימפריה, אך עבודתו בגוף מנהלי זה הייתה לבסוף מתסכלת ולא נשאה פרי. בשנת 1802 כשהוא שרוי בדיכאון ואולי חרד מפני הגלייה נוספת לסיביר, שם רדישצ'ב קץ לחייו על ידי שתיית רעל.
השקפותיו

כתלמיד אמיתי של הנאורות, האמין רדישצ'ב בחירות האדם, בהומניזם ובפטריוטיזם. ערכים אלה כללו שוויון כל המעמדות בפני החוק, ביטול לוח תוארי האצולה, משפט בעזרת חבר מושבעים, סובלנות דתית, חופש העיתונות, שחרור הצמיתים, הביאס קורפוס והסחר החופשי.
בשובו ממערב אירופה ב-1771 הבחין רדישצ'ב בפער הניכר בין החיים במדינות מערביות ליברליות כמו אנגליה ושווייץ ובין המצב ברוסיה הקיסרית. הוא בירך על רעיונות נאורים שאומצו על ידי יקטרינה השנייה עצמה בנוגע להפצת החינוך לכל המעמדות, ושיישומם ראה בעיניו בעת שהייתו באירקוטסק. הוא סבר שאוכלוסייה משכילה תוכל להוות בסיס להנהגתן בעתיד של שיטה פרלמנטרית או אולי רפובליקנית.
מכל חוליה של החברה הרוסית, סלד רדישצ'ב בעיקר מחוסר השוויון המשווע והמשך שיטת הצמיתות, המושרשת במסורות שחיזקו היררכיה קפדנית והיוו כר פורה להתעללויות ולניצול.
באופן אירוני דווקא תחת שלטונה הנאור יחסית של יקטרינה השנייה הצמיתות התחזקה ונפוצה גם לשטחים שרוסיה כבשה. בעת גלותו בסיביר פיתח רדישצ'ב השקפה כלכלית שהתנגדה לא רק לתלות במשטר הצמיתות אלא הוקיעה אף את הסחר הבינלאומי.
על אף השפעתו של אדם סמית' עליו, שמר רדישצ'ב על השקפות פרוטקציוניסטיות, גינה את הסחר הבינלאומי המיותר והציע לעודד את הייצור המקומי. בדיונים על הסחר בין רוסיה לסין האמין רדישצ'ב שברשות רוסיה מספיק משאבים כדי שתוכל לפתח יחסי סחר כאלה.
בבקרו את מהלך ההיסטוריה של השלטון השרירותי ברוסיה, קרא רדישצ'ב למשטר האוטוקרטי שיטת ממשל "המנוגדת ביותר לטבע האדם". על ידי שיטה זו היה קל יותר לממשל להפר את האמנה החברתית עם הנמשלים וליצור חברה בלתי צודקת ומדכאות.
הוא הוסיף לגבי היחסים בין האדון לצמית, כי החיפוש אחרי שיטה בלתי מוגבלת הוא מגרעת אנושית טבעית. רדישצ'ב לא הוקיע את כל האוטוקרטים, אלא רק את הרודניים שביניהם, והעריך, למשל, את המלך הפילוסוף ליקורגוס של ספרטה, שקידם את השוויון ואת זכויות האנשים.
עם זאת רדישצ'ב לא האמין במהפכה עם שפיכות דמים, ולא ייחל לה, במקום זאת הוא קיווה שיימצא אוטוקרט שוחר רפורמות שיבטל את הצמיתות וישאף "לשוויון בחברה, יגן על האלמנה ועל היתום, ויציל את החפים מפשע מכל נזק".
כחבר במעמד השליט הוא לא התכוון להדיח את האוטוקרטיה אלא לשכנע את נציגיה ואת עמיתיו לוותר על חלק מכוחם.
הסופר לא היה תמים והיה מודע לכך שבמקום שיש בו יותר נאורות, יותר חיים חברתיים, יכולה להיות יותר שחיתות, כי הטוב והעוול אינם ניתנים להפרדה עלי אדמות.
השקפותיו הדתיות והפילוסופיות של רדישצ'ב היו ליברליות להפליא בתקופתו. תוך שלילת ראשונות החוויות החושיות, בספרו "על האדם, המוות והנצחיות שלו" דיבר רדישצ'ב לשבח הכישורים העילאיים של האדם כיסודות עיקריים של החשיבה האנושית המורכבת. הוא האמין שהכישורים המולדים של האדם משפיעים על התפתחותו באותה מידה כמו הסביבה החיצונית. הוא הצביע גם כן, על כך שקיימים כישורים מולדים, משותפים המחברים את כל בני האדם, במיוחד האמונה בכוח על. האמונה בנצחיות נשארה עבורו חזקה במיוחד, גם כגורם אמונה וגם כנחמה מול קשיי החיים.
מורשתו

בשנותיו האחרונות הפכה דירתו של רדישצ'ב במוסקבה למרכזם של כמה חוגים ספרותיים שתמכו באותם הרעיונות כמוהו ושהביעו בפומבי את צערם אחרי מותו.
המשטר הקיסרי האוטוקרטי דאג לאסור על פרסום ספרו "המסע מפטרבורג למוסקבה" עד שנת 1905. בכל אותן השנים שהספר נאסר ברוסיה, הוא הופץ במחתרת ותורגם לכמה שפות. אלכסנדר פושקין שתמך בהשקפותיו של רדישצ'ב, התחיל לכתוב המשך לספר "המסע" של רדישצ'ב, אך לא סיים אותו וכבר בשלב מוקדם נאלץ לעמוד מול לחץ הצנזורה.
בעקבות המהפכות הרוסיות ב-1905 ו-1917 התקבל רדישצ'ב בקאנון החוגים האופוזיציוניים וזכה לקוראים רבים בכל רחבי האימפריה. על אף הפער בין האידיאלים שלו והמציאות הסובייטית, השלטון הקומוניסטי בברית המועצות דאג לתאר אותו כ"מטריאליסט, לוחם פעיל נגד הרודנות הקיסרית ומבשר אמיתי של הבולשביזם".
חייו הפרטיים

אלכסנדר רדישצ'ב התחתן פעמיים. לראשונה נשא בשנת 1775 את אנה וסילייבנה רובנובסקאיה (1783-1752) שהייתה אחיינית חברו ללימודים בלייפציג, אנדריי קירילוביץ' רובנובסקי ובתו של וסילי קירילוביץ' רובנובסקי, פקיד הקצלריה הראשית של החצר. מנישואים אלה נולדו ארבעה ילדים, להוציא שתי ילדות נוספות שמתו בינקותן.
וסילי (1845-1776) - קפטן של צוות ("שטאבס-קפיטן"), חי בוורחנייה אבליאזובו, והתחתן שם עם צמיתה בשם אקולינה סבתייבנה. בנו, אלכסיי היה ליועץ חצר ועמד בראש העיר והאצולה המקומית ביישוב חוולינסק.
ניקולאי - (1829-1779), מחבר הפואמה "אליושה פופוביץ'"
יקטרינה (1782)
פאבל (1866-1783)
אנה וסילייבנה מתה בלידת בנה פאבל בשנת 1783.
זמן קצר אחרי הגלייתו של רדישצ'ב, הצטרפו אליו באילימסק, שני ילדיו הקטנים - יקטרינה ופאבל וגיסתו, אחות אשתו המנוחה, יליזבטה וסילייבנה רובנובסקאיה (1797-1757) . בגלות הם התחילו במהרה לחיות בזוגיות.
מנישואים שניים אלה נולדו שלושה ילדים:
אנה (1792)
פיוקלה (1845-1795) - מחנכת ב"מכון סמולני", התחתנה ב-6 במאי 1820 עם לוטננט-קולונל פיוטר גברליוביץ' בוגלויובוב. בנם היה הצייר הרוסי אלכסיי בוגוליובוב.
אפנסי רדישצ'ב (1881 - 1796), מייג'ור-גנרל, שחי הפלך פודוליה, והיה למושל הפלכים ויטבסק וקובנה.
בחזרתה מגלות באפריל 1797 נדבקה בזיהום בדרך ומתה בטובולסק.
הנצחה

1878 - הנכד שלו, הצייר אלכסיי בוגוליובוב, הקים לזכר סבו את המוזיאון רדישצ'ב לאמנות בעיר סרטוב.
1952 - השלטון הסובייטי שינה לזכרו את שם יישוב הולדתו מורנחנייה אבליאזובו ל"רדישצ'בו".
ב-13 ביולי 1984 אסטרואיד שנתגלה ב-9 באוגוסט 1978 על ידי לדומילה וניקולאי צ'רניך, קיבל את שמו - "רדישצ'ב 2833".
כתבים

1782 - (ספר ליחיד בטובולסק)
1789 - (חיי פיודור וסילייביץ' אושאקוב)
דצמבר 1789 -(שיחה על מה המשמעות של "בן המולדת") (פורסם בכתב העת "האזרח המשוחח")
1790 - Путешествие из Петербурга в Москву (פוטשסטווייה איז פטרבורגה ומוסקבו) מסע מפטרבורג למוסקבה
לקריאה נוספת

Patrick L. Alston, Alexander N. Radischev: A Spokesman of the Russian Enlightenment, University of California, 1956
הערות שוליים

↑  א.חרברוביצקי 1974
↑  אלכסנדר סולז'ניצין - ארכיפלג גולג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306455205171  PLWABN: 9810594755005606  BIBSYS: 90075909  BNE: XX4686203  BnF: cb12101893w (data)  CiNii: DA01860875  GND: 118743481  ICCU: CFIV082068  ISNI: 0000 0001 2276 9978  LCCN: n80131447  LNB: 000014737  NDL: 00525384  NKC: js20020925030  NLK: KAC201714466  NSK: 000104690  NTA: 070976244  RERO: 02-A000135390  RSL: 000080381  SELIBR: 85778  SNAC: w6sj50jj  SUDOC: 029379555  Trove: 905617  VcBA: 495/75208  VIAF: 17252249   WorldCat (עם VIAF): 17252249
נדין מרשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בספטמבר 1972 (בת 52) למבת', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
נדין פנצ'יטה מרשל (באנגלית: Nadine Panchita Marshall; נולדה ב-30 בספטמבר 1972) היא שחקנית טלוויזיה, תיאטרון ורדיו אנגלייה.
ביוגרפיה

מרשל נולדה בלמבת' שבלונדון. היא למדה בבית הספר למשחק "רוז ברופורד קולג'". הופעתה הידועה ביותר היא בתפקיד סאלי בסיטקום הבריטי "The Smoking Room". מרשל שיחקה במחזה "Random" מאת דבי טאקר גרין, ובסרט "Second Coming" משנת 2014. ב-2013 הופיעה מרשל בתפקיד ורון בסיטקום "The Spa", יחד עם השחקנית דבי צ'אזן, איתה שיחקה בסדרה "The Smoking Room".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | The Smoking Room | סאלי | סדרת טלוויזיה |
| 2009 | צדק פלילי | נורמה | סדרת טלוויזיה (עונה שנייה) |
| 2012 | שערים | מליסה | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | The Spa | ורוניקה (ורון) הנדרי | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | Old Jack's Boat | סאם ספינאקר | סדרת טלוויזיה |
| 2014 | Second Coming | ג'קלין ("ג'קס") |  |
| 2014 | ורה | אלי ת'ורן | בפרק "Shadows in the Sky" |
| 2015 | דרך ווטרלו | סטף נורטון | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2017 | פדינגטון 2 | גברת פיטרס | דיבוב |
| 2017 | סוף הפאקינג עולם | אמא של בוני | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2018 | נעלמת | סמלת בילוש או'הלורן | סדרת טלוויזיה |
| 2018 | התמימים | כריסטין פולק | סדרת טלוויזיה |
| 2020 | Sitting in Limbo | ג'נט | סרט טלוויזיה |
| 2020 | גרזן קטן: אדום, לבן וכחול | ג'סי ג'ון | סרט טלוויזיה של BBC One; כחלק מסדרת סרטי "גרזן קטן" |
| 2021 | כלואים | אליסיה קובדן | מיני-סדרה |
| 2021 | Ear for Eye | אמא בריטית | סרט קולנוע |
| 2022 | Dodger | מיס טריפטרי | 2 פרקים |
| 2022 | Sherwood | ג'ני האריס | 5 פרקים |
| 2022 | נקודת פיצוץ (אנ') | מריאן המילטון | 5 פרקים |
| 2022 | התאומות האילמות (אנ') | גלוריה גיבונס |  |
| 2023 | טאטאמי | קלייר אבריאל |  |
| 2024 | בוב מארלי: One Love | סדלה מארלי-בוקר (אנ') |  |
| 2024 | Protection | אמנדה קלמן | 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Nadine Marshall - Hamilton Hodell - CV". hamiltonhodell.co.uk. נבדק ב-28 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Spa". comedy.co.uk. נבדק ב-28 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meet the cast of BBC One Windrush drama Sitting in Limbo". Radio Times. נבדק ב-2020-06-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329442305171  GND: 1235767485  ISNI: 0000 0005 1130 0954  LCCN: no2008157946  VIAF: 8203162422758432460003   WorldCat (עם VIAF): 8203162422758432460003
אנדרטה לחברי קבוצת ניצנים וחיילי גבעתי שנפלו במקום במלחמת העצמאות

האנדרטה לחברי הקבוצה וחיילי גבעתי שנפלו במקום במלחמת העצמאות היא אתר הנצחה לזכר 31 לוחמים מקיבוץ ניצנים וחטיבת גבעתי, אשר נפלו בקרב מול הצבא המצרי במהלך מלחמת העצמאות. האנדרטה ממוקמת באתר הקיבוץ הישן, שנהרס כתוצאה מהקרב. האנדרטה הוקמה ביוזמת קיבוץ ניצנים ותוכננה על ידי הפסל משה ציפר.
רקע היסטורי

בהחלטת תוכנית החלוקה של האו"ם, שאושרה בכ"ט בנובמבר 1947, נותר קיבוץ ניצנים מחוץ לגבולות המדינה העברית. עם פרוץ מלחמת העצמאות היה הקיבוץ נתון למתקפות מצד כוחות ערביים. לאחר הכרזת העצמאות ב-14 במאי 1948 פונו מהקיבוץ הנשים והילדים, והוא חוזק בכוחות מחטיבת גבעתי. בתחילת יוני 1948 תקף הצבא המצרי את ניצנים, ולאחר קרב ממושך נכנעו מגיני הקיבוץ ב-7 ביוני. במהלך הקרב נהרגו 31 לוחמים, הקיבוץ נהרס, וחלק מהלוחמים שנפלו בשבי הועברו למצרים. בתום המלחמה הוקם קיבוץ ניצנים מחדש מדרום-מזרח למיקומו המקורי. במקום הקרב הוקמה האנדרטה לזכר הנופלים, אשר נקברו באתר.
תיאור האנדרטה

האנדרטה ניצבת ברחבת אבן סמוך לקברי הלוחמים. היא מורכבת משני קירות אבן המסודרים בניצב זה לזה. על הקיר הימני מופיע תבליט המתאר חובשת המגישה עזרה ללוחם פצוע, השרוע על הקרקע כשנשקו בידו. הקיר השמאלי נמוך יותר, ועליו חקוקים שמות הנופלים. מעל השמות מופיע סמל חטיבת גבעתי, ולצדו כתובת המציינת את גבורת הלוחמים:
"כ"ט אייר תש"ח, למגיני ניצנים תהילת נצח, תאיר נא שלהבת חייהם ומותם את נתיב דורנו בנוגה זרחם השגיב".
מאחורי הקיר הנמוך מוצב דגל ישראל, ולצדו עמוד זיכרון שבראשו לפיד.
ראו גם

הקרב על ניצנים
חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות
ניצנים