stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וידאל הצרפתי (הצוף דבש)
קורותיו > שיטת לימודו

רבי וידאל היה מחד מעמיק, וכמו שהעיד עליו החיד"א: ”ודבריו צריכים עיון ועומק רב” ועוד העיד:”כל שוגה בו יחכם, ויאמר כלך אצל יפות והרוצה ליהנות יהנה בהתיישב דעתו לעיין בו במתון כדרך שמעיין בדברי רש"י ז"ל"”. אך מאידך היה מתרחק מ'פלפולי סרק' וכמו שהעיד על עצמו: ”כי כוונתי ומגמתי רדיפת האמת ולדעתי כל יתר על זה כנטול דמי - הארכת ענפים בלי פרי” וכן העיד עליו נכדו רבי אהרן הצרפתי שכתב: ”כי הרב המחבר זצוק"ל לא הלך בגדולות ובדרשות כשאר דרשני התורה, כי אם כוונת חיבורו לפשט הפסוק וליישב שום (דבר) קושי ודוחק שיש בכתוב והלך בדרך הצדק והיושר של רש"י וראב"ע, שכוונתם ליישב פשט הפסוק דבר המתיישב לפי פשוטו של מקרא דבר דבור על אופניו” אולם מאידך היה מעיין ומפלפל (כשצריך) גדול, וכמו שהעיד עליו רבי אהרן הצרפתי: ”והראה עוז כח עוצם פלפולו שקיל וטרי (נושא ונותן) בסוגיא דשמעתתא בפלפול רש"י ותוספות בכל ברייתא שהובאה בתלמוד...”
לשושלת משפחתו כפי שמצויה בידי המשפחה ומגיעה, ראו כאן
חיבוריו

פירוש על המגילות- בהם נמצא בכתב יד רק על מגילת איכה
צוף דבש - דרושים על התורה, הודפסו יחד עם שלושת ספריו: מגילת סתרים - על מגילת אסתר, אוצר נחמד על ספר תהלים, הצעת רות על מגילת רות.
השגות על הרא"ם
אמרי יושר - פירוש על מדרש רבה
דרך הקודש - פירוש על הספרא, נדפס על ידי חברת דובב שפתי ישנים בהוסיאטין, תרס"ח.
פירוש על התורה ומפתח על ענייני המדרשים תנחומא ומכילתא
ראו גם

מגורשים (יהדות מרוקו)
תקנות המגורשים
לקריאה נוספת

ספר "מלכי רבנן", באות ו'.
ספר פאס וחכמיה חלקים א' - ב'
הקדמת יוסף בנימין צרפתי לספר 'דרך הקודש' הודפס יחד עם הספר 'קרבן אהרן' לרבי אהרן אבן חיים, חברו לדיינות.
הערות שוליים

↑  ישנו ספק אם נפטר שנה קודם בשנת ה'שע"ט. כמו שכותב יוסף בנימין צרפתי בהקדמה לספר 'קרבן אהרן' 'דרך הקודש' עמוד 49
↑  כ"כ החיד"א ב'שם הגדולים' בערכו, ועיין בספר "אדרת אליהו" לרבי אליהו הצרפתי, הוצאת חברת אהבת שלום עמוד 16.
↑  מלכי רבנן, באתר tablet.otzar.org
1 2 3  עיין בספר "מלכי רבנן" לרבי יוסף בן נאיים דף כ"ט עמוד ב'.
↑  עיין בהקדמה לספרו "צוף דבש". וב[:https://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?26820 הדף הזה], עיין ערך משפחת צרפתי
↑  הנ"ל כיהן יחד עם אביו של רבי וידאל כדיין בעיר.
1 2  כ"כ רבי אהרן הצרפתי בהקדמתו לספר "צוף דבש" (אמשטרדם ה'תע"ח)
1 2  עיינו בהקדמה לספר קרבן אהרן ודרך הקודש, עמוד 41, מאת יוסף בנימין צרפתי.
↑  ראו בערך "רבי אהרן אבן חיים".
↑  לימים נתמנה לרבה של תטואן בשנת ה'שס"ט.
↑  פסקי הדין הודפסו בספר 'כרם חמר' לרבי אברהם אנקווא.
↑  צוטט מהספר 'דברי הימים' לרבי שמואל אבן דנאן.
↑  לפי המשנה, מסכת תענית, פרק ב', משנה י' אסור לגזור לכתחילה תענית על הציבור בראשי חודשים ובשאר מועדות.
↑  צוף דבש, סוף פרשת שלח לך, עמוד ר"ה במהדורה החדשה.
↑  כגון החיד"א ב'שם הגדולים', ערך רבי וידאל.
↑  עיינו בערך רבי יצחק הצרפתי השני.
↑  'שם הגדולים' בערך 'רבנו וידאל הצרפתי השני'
↑  'חומת אנך', וישב, אות ט', וכן ראו מלכי רבנן (דף כ"א ע"ד)
↑  בהקדמתו לספר 'אמרי יושר'
↑  בהקדמתו לספרו 'צוף דבש' (אמשטרדם ה'תע"ח)
↑  הקדמת יוסף בנימין הצרפתי לספר 'קרבן אהרן' 'דרך הקודש', עמוד 43
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310552505171  GND: 131524216  ISNI: 0000 0000 3443 8634  LCCN: n92051297  VIAF: 74986962   WorldCat (עם VIAF): 74986962
חיי יוסף

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יוסף בן מתתיהו
 שפת המקור:  יוונית
 תורגם לשפות:  רבות
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  בין 94 ל-99
 הוצאה בעברית
 תרגום:  קלמן שולמן, מנחם שטיין, דניאל שוורץ
 סדרה
 ספר קודם:  קדמוניות היהודים
 הספר הבא:  נגד אפיון
 
חיי יוסף (ביוונית: Iosepou Bios, Ἰωσήπου βίος; בלטינית: Vita Josephi) הוא ספרו האוטוביוגרפי של יוסף בן מתתיהו (שמו הרומי: טיטוס פלאוויוס יוספוס). החיבור מופיע בכתבי יד כהמשך ספרו הארוך קדמוניות היהודים, והקשר ביניהם מופיע בשני החיבורים: בסופו של החיבור "קדמוניות היהודים" מספר יוסף כי בדעתו לכתוב את סיפור חייו, ואילו ב"חיי יוסף" הוא מגיש לאפאפרודיטוס את החיבור "קדמוניות היהודים": "כאלה הם אפוא הדברים שעשיתי לכל אורך חיי... ואילו בתתי לך, אפאפרודיטוס הנכבד מכל אדם, את הרישום המלא של הקדמוניות, הנני מסיים כאן, לעת עתה, את החיבור".
זמן חיבורו

הזיקה שהוזכרה בין "קדמוניות היהודים" ל"חיי יוסף" מעידה כי "חיי יוסף" נכתב זמן קצר לאחר חיבור "קדמוניות היהודים" - מה גם שאוסביוס מצטט קטע מ"חיי יוסף" באומרו כי קטע זה הוא "מסוף קדמוניות". יוספוס עצמו מציין כי הוא חיבר את "קדמוניות" בשנה ה-13 לשלטונו של הקיסר דומיטיאנוס עת היה בן 56 - משמע שזמן תום כתיבת החיבור הוא 93/94 לספירת הנוצרים. לכן יש להסיק כי "חיי יוסף" נתחבר לא לפני שנה זו.
שני נתונים נוספים מסייעים להנחה ש"חיי יוסף" חובר בעשור האחרון של המאה ה-1. יוספוס פונה בחיבור בשאלה רטורית ליוסטוס איש טבריה: "מדוע לא הוצאת את ספרך בימי אספסיאנוס וטיטוס? הלא במקרה כזה ספרך היה נכתב ונשלם עוד לפני עשרים שנה" (סעיף 360). כלומר, מאחר שהמלחמה הסתיימה בתחילת שנות ה-70, הקביעה כי חיבורו של יוסטוס היה מוכן עשרים שנה לפני שיצא לאור, לא יכלה להיכתב לפני שנות ה-90 של המאה ה-1. בנוסף לכך, יוספוס מציין כי יוסטוס פרסם את ספרו רק לאחר מותו של המלך אגריפס השני (סעיף 359). על פי פוטיוס (המאה ה-9), אגריפס מת בשנה השלישית לטריאנוס (99/100 לספירה), אולם כיום חוקרים רבים סבורים כי הוא מת כבר בתחילת שנות ה-90.
ישנה דעה הטוענת כי תחילת כתיבתו של הספר הייתה כבר בסוף שנות ה-60 של המאה ה-1, וזאת בשל העובדה שכל התארוכים שהוזכרו לעיל נמצאים בחלקו הראשון של הספר, המספר על ראשית חייו של יוסף, או בחלקו האחרון, המספר על יוסף ברומא. רוב רובו של הספר העוסק במרד עצמו, אינו בעל תיארוך כלשהו. זאת ועוד, למרות שבעת הוצאת הספר יוספוס היה בן קרוב ל-60, הרי שהביוגרפיה אותה הוא מוסר נוגעת רק לתקופת היותו מפקד הגליל במרד הגדול וליתר דיוק במחצית השנה שבין מינויו למפקד הגליל לקראת סוף שנת 66 לבין הגעת צבא הרומי בפיקודו של אספסינוס לגליל בשנת 67. כלומר, למרות שהספר יצא לאור בשנות ה-90, ישנה סברה כי עיקרו של הספר התבסס על רשימות שהכין יוספוס כבר בשנת 68 או 69.
תוכן הספר

החיבור עוסק רק בששת החודשים בהם כיהן יוסף בן מתתיהו כמפקד הגליל במרד הגדול.
למעשה רק תחילתו וסופו של הספר עוסקים בחייו של יוסף. רובו מוקדש לפולמוס עם יוסטוס איש טבריה ולתיאור מחודש של פעולותיו כמפקד הגליל, כאשר ישנן סתירות רבות בין תיאור זה לבין תיאור המאורעות בספרו הראשון, "מלחמת היהודים".
הספר נכתב כמענה למאשימים אותו בחתירה תחת רומא והוא מתגונן בו מפני האשמתו במרדנות. בספר מתגונן יוסף בן מתתיהו מפני האשמתו של יוסטוס בבגידה ביהודים בזמן המרד. נראה שהספר נכתב מהר וללא סיוע וייתכן שדברים אלה מעידים שספרו של יוסטוס ודברי מקטרגים אחרים, הכניסו את יוסף למצב שחייב אותו להתגונן במהירות.
הספר הוא הקטן והמוזנח ביותר בספריו של יוספוס מבחינת תרגומים ומחקרים, וגם המחבר לא השקיע בו הרבה.
הספר כתוב באופן רשלני בסגנון יווני רדוד עם אוצר מילים מוגבל, ללא יופי או עושר.
בספר ארבעה חלקים:
הקדמה קצרה העוסקת בראשית חייו של יוסף בן מתתיהו, בייחוסו הרם, בשליחותו לרומי שבעקבותיה נבחר לאחר מכן להיות מפקד המרד בגליל.
תיאור מפורט של מעשיו של יוסף בתחילת תקופת המרד. יוסף מבצר את ערי הגליל, אולם עסוק רוב הזמן בתככים ובמזימות מורכבות ובניסיונות להציל עצמו מכוונתם של מתנגדיו ובראשם יוחנן מגוש חלב לפגוע בו.
פולמוס עם יוסטוס איש טבריה, היסטוריון שכתב ספר מתחרה לספרו של יוספוס על המרד הגדול. כתביו של יוסטוס לא נשתמרו, אולם יוספוס מנסה להוכיח כי דבריו נכונים ומדויקים, בעוד יוסטוס, שהיה לטענת יוסף מחרחר מלחמה, מפרסם דברים שאינם אמת.
סוף דבר קצר על קורותיו של יוספוס לאחר שנפל בידי הרומאים, על נשותיו וצאצאיו, והמתנות והכיבודים שקיבל מקיסרי רומא (פרק 76).
מהדורות

ספר תולדות יוסף, תרגום קלמן שולמן, וילנא תרי"ט 1859. (100 עמודים)
חיי יוסף [אבטוביוגרפיה], תרגם: ד"ר מנחם שטיין, בצירוף מבוא והערות. תל אביב, תרצ"ו
מהדורות ברשת
חיי יוסף, מבוא, תרגום ופירוש: דניאל שוורץ, הוצאת יד יצחק בן-צבי - סדרת ספרים: "בין מקרא למשנה", ירושלים תשס"ח 2008. (200 עמודים)
מהדורה מדעית של נוסח המקור היווני (B. Niese), באתר Perseus Digital Library ‏(www.perseus.tufts.edu).
מהדורה אנגלית של חיי יוסף (William Whiston, A.M.‎)
לקריאה נוספת

אברהם שליט, "אימתי כתב יוסף בן-מתתיהו את ספר חייו?", ציון, מאסף, כרך ה' (תרצ"ג, 1933), הוצאת החברה ההיסטורית הישראלית, עמ' קפ"ד-קצ"ו.
פנינה שטרן, חיי יוסף: האוטוביוגרפיה של יוספוס פלאביוס, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה" (בהנחיית אוריאל רפפורט), אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, החוג לתולדות עם ישראל, נובמבר 2005. (315 עמודים)
ספרות יפה
(רומן היסטורי) יורם אבי תמר (פרופ' יורם צפריר), חיי יוסף - הספר הגנוז, הוצאת זמורה ביתן, ישראל תש"ס 2000, (486 עמודים)
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק יב, פסקה א, סעיף 266.
↑  יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף (תרגום דניאל שוורץ), פרק 76, סעיף 430.
↑  אוסביוס, תולדות הכנסייה, ספר ג, פרק י, פסקה 8.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק יב, פסקה א, סעיף 267.
1 2 3  דניאל שוורץ, חיי יוסף, מבוא, עמ' 4.
↑  דניאל שוורץ, חיי יוסף, מבוא, עמ' 4–5.
1 2  תרגום ליזה אולמן לתולדות מלחמת היהודים ברומאים, מבוא מאת יונתן פרייס, עמ' 25.
↑  תרגום ליזה אולמן לתולדות מלחמת היהודים ברומאים; הקדמה מאת ליזה אולמן, עמ' 6.
↑  יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף [אבטוגרפיה], בתרגום מנחם שטיין, 1968, עמ' קסו
1 2  דניאל שוורץ, מבוא לחיי יוסף, עמ' 10-9.
↑  התמורה שקיבל יוסף בן מתתיהו מקיסרי רומא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602042005171  BNE: XX1941488  BnF: cb120136183 (data)  GND: 4272820-4  LCCN: n93009326  SUDOC: 028264606  VcBA: 492/8723  VIAF: 179526330   WorldCat (עם VIAF): 179526330
טוב ויפה, ג'יבס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פ. ג'. וודהאוס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת חרגול
 תאריך הוצאה:  5 באוקטובר 1934 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ג'וד שבא
 סדרה
 ספר קודם:  Thank You, Jeeves 
 הספר הבא:  The Code of the Woosters 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002493508
 
טוב ויפה, ג'יבס (באנגלית: Right Ho, Jeeves) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פ. ג'. וודהאוס, אשר ראה אור לראשונה ב-1934 באנגליה ובארצות הברית, והוא חלק מסדרת הספרים והסיפורים על ג'יבס וברטי ווסטר, ושלל הדמויות שמתלוות אליהם. זהו הספר השני שבו מופיעות הדמויות המוכרות של ברטי ווסטר האריסטוקרט החביב ורפה השכל, והבאטלר שלו ג'יבס, מופת התבונה והתושיה. הספר מגולל את "הפרשה הסבוכה של גאסי פינק-נוטל, מדלן באסט, הדודנית אנג'לה, דודה דהליה, הדוד טום, טאפי גלוסופ, והטבח אנטול". העלילה מתרחשת בברינקלי קורט, מעונה של הדודה דהליה, באנגליה אידילית ונטולת דאגות, שבה הבעיות הגדולות הן מחלוקת על הלגיטימיות של מקטורן לבן קצר - הצעקה האחרונה בקאן - ואיך למנוע מטבח צרפתי חם מזג להתפטר. כבכל ספריו של וודהאוס הספר שופע המצאות קומיות ושפה רבת רבדים שנשענת על ציטוטי התנ"ך שוודהאוס למד בבית הספר (ברטי זכה בפרס על בקיאות בכתבי הקודש, זכייה שהוא מזכיר לא אחת), שירה אנגלית, שילוב של שפה מרוממת עם שפת יומיום בפיו של ברטי ווסטר, ובתוספת סלנג אנגלי ואמריקאי תקופתי.
עלילה

ברטי ווסטר חוזר ללונדון אחרי מספר שבועות בקאן, שם בילה עם דודתו דהליה ובתה אנג'לה. בהיעדרו של ברטי, גאסי פינק-נוטל, חברו מבית הספר, פונה אל ג'יבס עקב בעיה שנתקל בה. גאסי בעל פני הדג שמתנזר מאלכוהול ומכור לטריטונים, מאוהב במדלן באסט, אבל הוא ביישן מכדי לדבר איתה. הוא מבקש את עצתו של ג'יבס שנודע ביכולתו לפתור מצבים בעייתיים בחיים. ברטי כועס על חברו שמחשיב את ג'יבס כיותר אינטליגנטי ממנו, ומודיע שמעתה הוא לוקח לידיו את הטיפול הבלעדי במקרה גאסי.
מדלן שגאסי מאוהב בה היא חברה של בת הדודה אנג'לה. ברטי מתאר אותה כנוזלית-בלונדינית בעלת עיני צלחת: "אינני רוצה לגרום עוול לאיש", הוא אומר, "ולכן לא ארחיק לכת לומר שהיא ממש כתבה שירה, אבל כשנערה שואלת אותך בלי שום אזהרה אם אתה חושב שהכוכבים הם מחרוזת המרגניות של אלוהים, אתה מתחיל לחשוד". מדלן מתארחת באותו זמן בברינקלי קורט, מעונה הכפרי של דודה דהליה. הדודה דהליה דורשת מברטי לבוא כדי לשאת נאום בעת טקס חלוקת הפרסים בבית הספר היסודי, מטלה שברטי מחשיב כמחרידה, לכן הוא שולח את גאסי במקומו, גם כדי שתהיה לו הזדמנות לחזר אחרי מדלן, וגם כדי שייקח על עצמו את הג'וב הלא נעים של חלוקת הפרסים.
אבל אז מגיע מברק מדודה דהליה המודיע שבתה אנג'לה ביטלה את אירוסיה עם טאפי גלוסופ, וברטי מרגיש מחויב לבוא בעצמו כדי לעודד אותה, כי בנוסף לדאגתה בגלל ביטול האירוסין, היא הפסידה 500 פאונד בקזינו בקאן, ועכשיו צריכה לבקש כסף מבעלה טום כדי לממן את המגזין שהיא עורכת "בודואר הגברת".
ברטי מייעץ לדודה דהליה לפרוט על נימי לבו של טום על ידי כך שתעמיד פנים שאיבדה את התיאבון מרוב צרות. הוא משיא את אותה עצה לטאפי כדי לרכך את אנג'לה, וגם לגאסי כדרך להפגין את אהבתו למדלן. כולם מקבלים את עצתו, והמנות שמושבות למטבח מבלי שאכלו מהן גורמות לטבח העילוי הרתחן של ברינקלי קורט, השף אנטול, להגיש מכתב התפטרות. דודה דהליה, לא בלי צדק, מאשימה את ברטי באסון.
כשברטי מנסה לבחון את רגשותיה של מדלן כלפי גאסי, היא מפרשת את הגישושים שלו כהצעת נישואין. לשמחתו היא אומרת לו שאינה יכולה להתחתן איתו כי התאהבה בגאסי. ברטי מוסר לגאסי את החדשות הטובות, אך אפילו עם גיבוי זה גאסי חושש להציע נישואין, וברטי מחליט לחשל את רוחו על ידי מהילת אלכוהול במיץ התפוזים שלו. אלא שגם ג'יבס נוקט בשיטה זו כדי לחזק את גאסי, ובסופו של דבר המיץ של גאסי מכיל יותר אלכוהול ממה ששניהם התכוונו. בעזרת האלכוהול גאסי עובר בהצלחה את הצעת הנישואין למדלן, ולאחר מכן נושא נאום שיכורים שערורייתי בפני התלמידים בטקס חלוקת הפרסים. מדלן המזועזעת מבטלת את האירוסין איתו ומחליטה במקום זה להיענות לברטי. הרעיון לבלות את חייו עם מדלן באסט מחריד את ברטי, אך קוד האבירות של בני ווסטר לא מתיר לו לתקן את הרושם שנוצר בה. בינתיים גאסי, עדיין שיכור, נוקם במדלן על ידי הצעת נישואין לאנג'לה, שמקבלת אותה כדי להרגיז את טאפי. טאפי רודף אחרי גאסי בכל הבית בהתקף קנאה כדי לתלוש לו את הראש.
לנוכח הכאוס ברטי מודה בחוסר יכולתו לטפל במצב, ובצר לו פונה אל ג'יבס. ג'יבס מארגן היעדרות של ברטי לכמה שעות, ובזמן הזה פותר בגאוניות כתמיד את הבעיות, מוודא שאנג'לה וטאפי ישלימו, גאסי ומדלן יתארסו שוב, אנטול יבטל את ההתפטרות, ודוד טום ייתן לאנג'לה צ'ק על 500 פאונד. ברטי לומד לקח ומחליט להבא לתת לג'יבס לטפל בעניינים.
הוצאות ותרגומים

הספר פורסם לראשונה באנגליה ב-1934, ובאותה שנה בארצות הברית בשם 'אחוזת ברינקלי'. הוא תורגם לשפות רבות. בעברית הוא יצא לאור רק ב-2005, שבעים שנה אחרי שנכתב, בחרגול הוצאה לאור, וזהו התרגום הראשון לעברית של פ. ג'. וודהאוס שספריו נחשבים קשים לתרגום.
עיבודים והשפעה

הספר עובד למחזות וסדרות טלוויזיה, הסדרה האנגלית ג'יבס וווסטר מבוססת בין השאר על פרקים מ'טוב ויפה, ג'יבס'. סטיבן פריי מגלם בסדרה את הבאטלר ג'יבס ויו לורי את ברטי ווסטר.
סטיבן פריי כתב על נאום חלוקת הפרסים של גאסי: "הפרק הגאוני שבו גאסי פינק-נוטל מחלק את הפרסים בבית הספר היסודי נכלל פעמים רבות באסופות של ספרות קומית גדולה, ולא אחת תואר כקטע המצחיק ביותר בשפה האנגלית. אבל אני מפציר בכם לגשת לספרייה או לחנות הספרים ולקנות את 'טוב ויפה, ג'יבס', שם תכירו את כל ההקשר ותראו שהוא קם בצורה אפילו עוד יותר מצחיקה לחיים".

 ג'ון לה קארה מונה את 'טוב ויפה, ג'יבס' בין הספרים האהובים עליו ביותר.

ב-2009 בסקר של העיתון הגרדיאן האנגלי נבחר הספר למקום הראשון בקטגוריית 'הספר הטוב ביותר של סופר אנגלי'.
הערות שוליים

↑  What ho! My hero, PG Wodehouse
↑  Personal Best: Right Ho, Jeeves, ג'ון לה קארה
↑  Right Ho, Jeeves by PG Wodehouse, סקר הגארדיין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 7f26ebf1-697e-4ddf-bc0f-e2f1f488a28e
פרוקי-רגליים

| פְּרוּקֵי־רַגְלַיִם |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה:: אאוקריוטים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
שם מדעי
 Arthropoda ‏Gravenhorst, 1843
מאפייני פרוקי הרגליים: 1. מפרקים מחוברים 2. גוף מחולק 3. שלד חיצוני
עכביש ממשפחת הקופצניים
סרטן מהמין Pachygrapsus marmoratus
נדל מהמין Scolopendra cataracta
שפירית מהמין Sympetrum fonscolombii
חיפושית מהמין נחושתית הקוצים.
פְּרוּקֵי רַגְלַיִם (שם מדעי: Arthropoda, מיוונית: arthro – שפירושו מִפרָק; podos – שפירושו רגל) מהווים מערכה בממלכת בעלי החיים. בעלי החיים המשתייכים למערכה זו הם חסרי חוליות בעלי שלד חיצוני, גופם מחולק לפרקים והגפיים שלהם מחולקות לפרקים. מכאן, שמה של קבוצה זאת (להבדיל למשל מרכיכות, מערכה של חסרי חוליות, שלמשתייכים אליה אין פרקים).
זוהי המערכה הגדולה ביותר בעולם הטבע, והיא כוללת למעלה מ-1,134,000 מינים שונים – יותר מכל מיני בעלי החיים האחרים יחדיו. כ-80% מכלל בעלי החיים על-גבי כדור הארץ הם פרוקי-רגליים (מבחינת מספר הפרטים). לפרוקי הרגליים משתייכות כמה קבוצות ידועות מאוד של בעלי חיים, ובהן חרקים, עכבישים, עקרבים וסרטנים. מחלקת החרקים היא המחלקה הגדולה ביותר בעולם הטבע. למחלקה זו משתייכים יותר ממיליון מינים מתוארים. פרוקי הרגליים שונים בגודלם, ונעים מגודל של פלנקטון מיקרוסקופי (~0.25 מילימטר) ועד לגודל של סרטן עכביש יפני שאורכו מספר מטרים.
באוקטובר 2024 דווח על מחקר שמצא כי פרוקי רגליים בגודל של תנינים שחיו לפני כ-300 מיליון שנים היו בעלי מאפיינים של רבי-רגליים וגם של נדלים, מה שמרמז על קרבה רבה יותר בין הקבוצות.
המיון המדעי של פרוקי-רגליים

תת-מערכת בעלי כליצרות (Chelicerata)
מחלקת עכבישנים (Arachnida)
תת-מחלקת אקריות (Acari)
סדרת עקרבישאים (Amblypygi)
סדרת עכבישאים (Araneae)
סדרת קוצרים (Opiliones)
סדרת Palpigradi
סדרת דמויי עקרב (Pseudoscorpiones)
סדרת Ricinulei
סדרת עקרבאים (Scorpiones)
סדרת עכשובאים (Solifuga)
סדרת Uropygi
מחלקת בעלי כליצרות ימיים (Merostomata)
סדרת זנבות חרב (Xiphosura)
משפחת סרטני פרסה (Limulidae)
מחלקת עכבישנים ימיים (Pycnogonida)
משפחת Ammotheidae
משפחת Austrodecidae
משפחת Callipallenidae
משפחת Colossendeidae
משפחת Endeidae
משפחת Nymphonidae
משפחת Phoxichilidiidae
משפחת Pycnogonidae
משפחת Tanystylidae
קבוצת בעלי לסתות (Mandibulata)
תת-מערכת מרבי-רגל (Myriapoda)
מחלקת נדלים (Chilopoda)
מחלקת רבי-הרגליים (Diplopoda)
סדרת Pauropoda
סדרת סימפילה (Symphyla)
קבוצת Pancrustacea
תת-מערכת סרטנאים (Crustacea)
מחלקת סרטנים מסננים (Branchiopoda)
מחלקת Cephalocarida
מחלקת Malacostraca
מחלקת רגלסתיים
מחלקת צדפונאים Ostracoda
מחלקת Remipedia
על מחלקת שש-רגלים (Hexapoda)
סדרת Diplura
קבוצת Elliplura
סדרת Collembola
סדרת Protura
מחלקת חרקים אמיתיים (Insecta)
הערות:
בשיטה המודרנית של המיון המדעי לא תמיד דרגת מיון מסוימת נכללת בדרגת המיון שמעליה. כלומר, סדרה של צמחים יכולה להיות כלולה במערכה ולא תהיה שייכת לאף מחלקה.
אדפטציות שתרמו להצלחתם

שלד חיצוני נוקשה המכוסה קוטיקולה העשוי מחומר אורגאני בשם כיטין. מלבד מעטה הגנה לגוף השלד החיצוני מהווה מאחז לשרירים ומאפשר להם להפעיל כוח רב (יחסית לגודלם).
גפיים בעלות מפרקים (מכאן השם) וגפי-פה.
איחוי והתמחויות של מקטעי גוף.
מבני נשימה מיוחדים.
מערכות יעילות של עצבים ואברי חישה (בהם עיניים).
חלוקת עבודה (גלגול) במחזור החיים.
גיוון רב בגומחות האקולוגיות והתאמות מבנה הגוף וההתנהגות לאורח חייהם.
הערות שוליים

↑  איתי נבו, מחקר מצא כי פרוקי רגליים בגודל של תנינים שחיו לפני כ-300 מיליון שנים היו בעלי מאפיינים של רבי-רגליים וגם של נדלים, מה שמרמז על קרבה רבה יותר בין הקבוצות, באתר מכון דוידסון, ‏29 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX525394  BnF: cb12098608n (data)  GND: 4021279-8  LCCN: sh85008134  NDL: 00570835  NKC: ph116875
ידידיה שלמה ישראל

| --- | --- |
 מקום מגורים:  אלכסנדריה, מצרים
 פטירה:  מאי, 1831 ג' בסיון, ה'תקצ"א
 תחומי עיסוק:  רב
 רבותיו:  הרב משה בן אברהם ישראל, הרב יהונתן גלאנטי
 חיבוריו:  בן ישי
 אב:  הרב אליהו ישראל
 אם:  אסתר מזרחי
 
הרב ידידיה שלמה ישראל (1831 – ?) היה רבה של אלכסנדריה שבמצרים.
ביוגרפיה

נולד לאסתר מזרחי ולרב אליהו ישראל, שהיה אב בית דין ורבה של אלכסנדריה שבמצרים, בן למשפחת הרבנים ישראל. בצעירותו התייתם מהוריו, ועשירי הקהילה לקחו אותו תחת חסותם.
הרב ישראל למד אצל בן דודו, הרב משה בן אברהם ישראל, ואצל הרב יהונתן גלאנטי.
בשנת 1812 (ה'תקע"ב) מונה לכהן כרבה הראשי של אלכסנדריה, עד לפטירתו במאי 1831 (ג' בסיוון ה'תקצ"א).
הרב ישראל לא השאיר אחריו ילדים. בני קהילתו הקימו לזכרו את בית מדרש "מדרש ידידיה ישראל" באלכסנדריה, ואת מקומו ברבנות החליף הרב שלמה חזן.
חיבוריו

מפעלו הספרותי העיקרי היה הוצאת ששת חיבורי אביו לאור. בחיבורים אלו נמצאים גם חידושים, תשובות והגהות שכתב בעצמו.
בן ישי – מדרשותיו, כתב יד
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, ארזי הלבנון – אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח, ה'תשס"ו, חלק ב', עמ' 758–759.
שמעון מרכוס, תולדות הרבנים למשפחת ישראל מרודוס, הוצאת ראובן מס, ירושלים ה'תרצ"ה, עמ' 56.
הערות שוליים

↑  השלישי. כיהן לצד הרב יהונתן גלאנטי ברבנות באלכסנדריה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: | רבנים ראשיים של אלכסנדריה | הבא: הרב שלמה חזן (אלכסנדריה) |
טוהר וסכנה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מרי דאגלס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  אנתרופולוגיה חברתית 
 הוצאה
 הוצאה:  ראוטלג' 
 תאריך הוצאה:  1966 
 סדרה
 ספר קודם:  The Lele of the Kasai 
 הספר הבא:  Natural Symbols 
 
טוהר וסכנה: ניתוח של המושגים זיהום וטאבו (באנגלית: Purity and Danger: An Analysis of Concepts of Pollution and Taboo) הוא ספרה הקלאסי של האנתרופולוגית הבריטית מרי דאגלס, ונחשב לאחת היצירות החשובות בספרות האנתרופולוגית במאה ה-20. הספר יצא לאור בשנת 1966 והתפרסם בעברית בשנת 2004. הספר נבחר על ידי מבקרי ה-Times Literary Supplement לאחד ממאה הספרים המשפיעים ביותר על השיח המערבי מאז המחצית השנייה של המאה ה-20.
אודות הספר

הספר עוסק בטומאה ובלכלוך מנקודת מבט אנתרופולוגית והוא כולל ניתוח של טקסים, דתיות וסגנונות חיים שמאתגרים, על פי דאגלס, את התפיסות המערביות לגבי זיהום, תוך ניסיון להראות כיצד תפיסות אלו מובנות מתוך הקשר תרבותי והיסטורי. במרכז הספר מעמידה דאגלס את השאלה: מדוע מייחסות תרבויות לדברים מסוימים חשיבות עד כדי קדושה, בו בזמן שדברים אחרים נחשבים כה מזוהמים עד כדי כך שמוטל עליהם טאבו? בניסיון לענות על שאלה זו מתחקה דאגלס אחר חוקי הטומאה והטהרה של בני הללה (זאיר) תוך השוואה לחוקי הכשרות בספר ויקרא. הטענה המרכזית של דאגלס בספר היא שמה שנחשב בתור לכלוך בחברה נתונה הוא כל מה שנחשב כמחוץ למקומו (אוכל אינו מלוכלך מטבעו, אבל כתמי אוכל על בגדים נחשבים לכלוך; עפר איננו מלוכלך אלא אם כן הוא נכנס הביתה וכיוצא בזה).
אחד הרעיונות המרכזיים של הספר הוא "טומאה חילונית", לפיו מנהגי היגיינה מודרניים אינם שונים מבחינה מבנית מאלו ה"פרימיטיביים". ב"טוהר וסכנה" מרי דאגלס הציעה לראשונה את הרעיון לפיו חוקי הכשרות של היהודים אינם תקנות בריאות פרימיטיביות כפי שנהוג לחשוב או כללים שרירותיים המבטאים את מחויבותם של היהודים לאלוהים. תחת זאת, דאגלס טענה כי כללי הכשרות מתחזקים גבולות סמליים של התרבות היהודית. חוקי הכשרות הם למעשה חלק ממערכת האבחנות והסמלים שהחברה היהודית יצרה כדי להבחין בין הקטגוריות שעומדות בבסיסה, כמו טהרה-טומאה, טוב-רע; היוצאים מן הכלל הם הטמאים. מזונות אסורים על פי ההלכה היו אלו שלא התאימו לתוך קטגוריה מוגדרת כלשהי. כך למשל, מקומם של החזירים בסדר הטבעי אינו חד-משמעי מכיוון שהם מפריסי פרסה אך לא מעלי גרה ולכן הם "שוברים" את קריטריון המיון. לפיכך היא מסיקה כי הטומאה היא ביטוי לאנומליה ואי-סדר, ואחת מן הדרכים להתמודד עם תופעות לא רגילות הגורמות לאדם חוסר נחת בולט היא באמצעות הרחקתו של המושא האנומלי והגדרתו כטמא.
דאגלס מנסה לבאר את ההבדלים בין קדוש, טמא ולא-טמא בתרבויות ובזמנים שונים בעולם. כדי להבין את הטומאה היא נוקטת בגישה סטרוקטורליסטית, והולכת בעקבות אמיל דורקהיים וקלוד לוי-שטראוס שחקרו את התרבות כמערכת שמשקפת את טבעה האוניברסלי של החשיבה האנושית. דאגלס קובעת שהטומאה היא תוצאה של חריגה מגבולות הסדר, יציאה מגבולות הארגון החברתי-תרבותי. הבחנה נוספת המצויה בספרה היא הקשר בין הממד האישי לממד הציבורי-פוליטי. לטענתה, טקסים המביעים חרדה בנוגע לנקבי הגוף – דם, מוגלה, זרע וכדומה – נובעים מהשאיפה להגן על האחדות הפוליטית והחברתית של קבוצת מיעוט. לדבריה, דאגתם של היהודים לשלמות הגוף הפיזי משקפת את האיום שחשו כלפי גופם.
לדברי דאגלס, תפיסה מודרנית אינה מוכוונת זיהום (לכל היותר הזיהום נתפס כעניין של אסתטיקה, היגיינה או אתיקה והבעיה היחידה שהוא יכול ליצור היא אי-נעימות). לעומת זאת, בתפיסות שבטיות בקרב שבטים שבהם אין "מובדלות" והכול אחוז אחד בשני, הזיהום נתפס כחטא. בעולם הקדם-תעשייתי מוצאת דאגלס את המבנים והרעיונות האוניברסליים, אבל המבנים הללו עצמם קיימים גם בעולם המודרני.
ביקורת עצמית מאוחרת

בהקדמה למהדורת 2002 של "טוהר וסכנה" דאגלס חזרה בה מדבריה בנוגע לחוקי הכשרות וטענה כי הייתה טעות בהבחנה המוקדמת שלה אודותיהם. היא הציעה הסבר חלופי לפיו חוקי התזונה היהודיים הם מודל סמלי מורכב של הגוף ושל המזבח אחד על גבי השני כארץ של בעלי חיים. בני ישראל יכלו לאכול אך ורק חיות שניתן היה גם להקריב כקורבן, אלו היו חיות שבני אדם יכלו להציע כקורבן, דהיינו רק בעלי חיים מבויתים שבני אדם רועים. כך הסיקה דאגלס כי חיות הנחשבות על ידי המסורת כטמאות אינן בלתי טהורות אלא בעלי חיים שבהן אסור לאדם לפגוע, וכי פרשנים מאוחרים יותר לרבות המחבר המקראי פירשו את התפיסה הזאת בצורה שגויה. כמו כן, דאגלס מבהירה ב"טוהר וסכנה" כי היא אינה מצדדת בשיפוט של דתות כאופטימיות או פסימיות בהבנתן את הלכלוך כחיובי או כשלילי.
לקריאה נוספת

דפנה ברק ארז, חוקים וחיות אחרות: דת מדינה ותרבות בראי חוקי החזיר, הוצאת כתר והוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2015.
הערות שוליים

↑  על הספר, באתר הוצאת רסלינג
↑  מרי דאגלס – טוהר וסכנה – סיכום, באתר טקסטולוגיה
↑  דוד שפרבר, "כמה נאיבים אנו יכולים להיות כלפי אמונותיהם של אחרים", באתר ערב רב, ‏11/09/2011
↑  מרי דאגלס – טוהר וסכנה – סיכום, באתר טקסטולוגיה
↑  דוד שפרבר, "כמה נאיבים אנו יכולים להיות כלפי אמונותיהם של אחרים"
↑  מרי דאגלס – טוהר וסכנה – סיכום, באתר טקסטולוגיה
טובה דיטלבסן

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1917 קופנהגן, דנמרק 
 התאבדה:  7 במרץ 1976 (בגיל 58) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  Vestre Cemetery 
 שפות היצירה:  דנית 
 סוגה:  שירה, סיפור קצר, רומן, אוטוביוגרפיה
 בן זוג:  ויגו פ' מלר (1942–1940) אבה מונק (1945–1942) קרל רייברג (1950–1945) ויקטור אנדראסן (1973–1951)
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס סרן גילדנדל (1971)  דה גילדנה לאורבר (1955)  מלגת הנסיעות של תגאה ברנדט (1953) 
 
טוֹבֶה אירמָה מרְגיט דיטלֶבסֵן (בדנית: Tove Ditlevsen;‏ 14 בדצמבר 1917 – 7 במרץ 1976) הייתה משוררת וסופרת דנית. היא פרסמה יצירות במגוון סוגות, והייתה לאחת הסופרות המוכרות ביותר בדנמרק עוד בימי חייה.