stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקודה
בישראל > נתוני מכירות

על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטיים ומסחרים עד 3.5 טון):
| שנה | מכירות | מיקום כללי |  % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | 20,143 | 4 | 7.2 |
| 2020 | 18,773 | 4 | 9.5- |
| 2019 | 19,617 | 4 | -6.9 |
| 2018 | 21,066 | 4 | -8.9 |
| 2017 | 23,113 | 4 | 12.0 |
| 2016 | 20,636 | 4 | 17.6 |
| 2015 | 17,548 | 4 | 13.7 |
| 2014 | 15,433 | 5 | 7.7 |
| 2013 | 14,327 | 4 | 13.1 |
| 2012 | 12,671 | 5 | 24.6 |
| 2011 | 10,172 | 9 | 13.3 |
| 2010 | 8,979 | 9 | 46.0 |
סקודה וורקס

סקודה וורקס הייתה אחת התשלובות התעשייתיות הגדולות באירופה, ונוסדה על ידי אמיל שקודה ב-1899. עד מהרה היא הייתה ליצרן מוביל של תותחים כבדים, מרגמות, קטרים, ספינות, טורבינות ומטוסים. סקודה הייתה הראשונה בעולם לייצר צריחי תותחים בעלי שלושה קנים, עבור ספינות הצי האוסטרו הונגרי. עבור הצבא הגרמני ייצרה סקודה את טנקי LT-35 ו LT-38, הידועים יותר בשמותיהם הגרמניים "פאנצר 35(t)" ו"פאנצר 38(t)". בסוף המאה ה-20 עסקה החברה בעיקר בייצור מכונות כבדות כציוד לכורים גרעיניים וקטרי רכבת, אך כשלים ניהוליים וחוסר התקדמות טכנולוגית החלישו אותה והיא חדלה מלתפקד כחברה פעילה.
הסמליל

הסמליל בשנים 1986–1990
הסמליל בשנים 1991–2010
הסמליל בשנים 2011–2015
סמליל סקודה בין 2016 לאוגוסט 2022
הסמליל הנוכחי
הערות שוליים

1 2  איך נהפכה סקודה מבדיחה להצלחה אדירה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2007
↑  יואב קווה, אוטו שמדבר בגובה העיניים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2010
↑  השקה עולמית בישראל: סקודה סקאלה - מאחורי הקלעים, באתר אוטו, ‏1 בינואר 2019
↑  מכירות סקודה בישראל, קארזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605780505171  BIBSYS: 98006691  GND: 4381830-4  ISNI: 0000 0004 0403 251X  LCCN: n87845094  NKC: kn20020409007  VIAF: 292828003   WorldCat (עם VIAF): 292828003 
סקודה ייטי, רכב פנאי - SUV
סיטיגו
פאביה
אוקטביה vRS סטיישן
סופרב
קודיאק
סקודה יטי לאחר מתיחת פנים
ראפיד
מחלף תל חי

| --- | --- |
 כינוי:  מחלף מגדיאל
 תאריך הקמה:  30 בספטמבר 2013
 מיקום:  כפר סבא
 כבישים במחלף:    כביש 531 רחוב תל חי
 מסילות במחלף:  מסילת השרון
 אתרים סמוכים:  תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו
 קואורדינטות:  32°10′06″N 34°54′52″E﻿ / ﻿32.1683798°N 34.9143739°E﻿ / 32.1683798; 34.9143739
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מחלף תל חי(למפת נתניה רגילה) מחלף תל חי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף תל חי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף תל חי  he מחלף תל חיhe מחלף תל חימפת  __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח: קלקיליה (in English: Qalqilya) מדרום: __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) ממערב: __ רעננה (in English: Ra'anana) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף תל חי הוא מחלף המחבר את כביש 531 עם רחוב תל חי ורחוב תל אביב בכפר סבא. המחלף נקרא גם מגדיאל על שם המושבה מגדיאל שהיא אחת מ-4 המושבות שאוחדו להוד השרון. בצמוד למחלף נמצאת תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו המשרתת את תושבי האזור.
מבנה

מחלף תל חי הוא מחלף יהלום. רחוב תל חי חוצה בשני גשרים עיליים את כביש 531 שעובר מתחתיו ובשני קצוות הגשר יש רמזורים המיועדים לפניה להשתלבות לכביש 531 או ליציאה ממנו.
היסטוריה

המכרז להקמת המחלף פורסם ביולי 2002, כחלק מפרויקט הקטע המרכזי של כביש 531. באוקטובר 2002, זכתה חברת האחים רויכמן במכרז. עם תחילת עבודות הסלילה כ-60 תושבים ברחוב תל חי ורחוב אברהם קרן בכפר סבא, הגישו תביעה בסך 15 מיליון שקל לוועדה המקומית לתכנון ולבנייה כפר סבא, על ירידת ערך ביתם בעקבות אישור התוכנית. לטענת הדיירים, מחלף תל חי תכונן כ-100 מטר מדירותיהם ועתיד לגרום לפגיעה רבה בשווי הנכסים. עוד טוענו הדיירים, שהנוף החקלאי הפתוח ייעלם, כאשר הקומות הנמוכות בשכונה ישקיפו לקיר אקוסטי במקום לנוף הפתוח. בנוסף היה עיכוב בפינוי כל התוואי של הכביש, שחלק ממנו כולל רכישת בתים על התוואי ופינויים. כך שהקמת המחלף התעכבה. כביש 531 נסלל באזור בלי השלמת החיבורים במחלף תל חי המתוכנן, בהמשך פרץ סכסוך בין עיריית הוד השרון שביקשה להשלים את המחלף לעיריית כפר סבא שביקשה למנוע חיבור ישיר לתוך העיר שיגדיל את נפח התנועה ברחוב תל חי וסביבתו.
המחלף נפתח לתנועה באופן מלא רק ב-30 בספטמבר 2013.
בסוף 2018 החלה חברת נתיבי ישראל בעבודות לשדרוג המחלף – הוספת רמפת ירידה מצידו הצפוני של המחלף – מרחוב תל אביב-יפו בכפר סבא, אל כביש 531 לכיוון מערב. אפשרות שלא הייתה קיימת עד אז והדרך היחידה לרדת מהמחלף אל כביש 531 לכיוון מזרח היא דרך מחלף סוקולוב, שנמצא מרחק רב משם והגישה אליו היא דרך הוד השרון וכפר סבא בלבד. בניית רמפה נוספת מכביש 531 אל רחוב סוקולוב החלה באפריל 2019, והיא נפתחה לתנועה ב-20 באוגוסט 2020.
הערות שוליים

↑  גל ניסים, ‏מכרז מע"ץ להמשך סלילת כביש 531, באתר גלובס, 21 ביולי 2002
↑  גל ניסים, ‏האחים רויכמן תסלול קטע ב-531 ב-200 מיליון שקל, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2002
↑  דליה טל, ‏כביש 531: תביעות של תושבי כפ"ס נגד מחלף תל חי, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2003
↑  הארץ, תושבים בכפ"ס יתבעו על ירידת  ערך בתיהם עקב סלילת כביש 531, באתר TheMarker‏, 12 באוקטובר 2003
↑  יפה גליק, הוועדה המחוזית אישרה הקמת יציאה וכניסה נוספות מכביש 531 לכפר סבא, באתר TheMarker‏, 3 בפברואר 2009
↑  גילי כהן, הוד השרון נגד כפר סבא: פתחו את הכביש החסום, באתר הארץ, 4 באפריל 2011
↑  אריאל ימיני, הסוף העצוב של יער אוסישקין: החלה כריתת העצים לקראת רמפת 531 (וידאו), באתר mynet‏ כפר סבא, 20 ביוני 2018
רועי הדרי, רמפות סוקולוב ותל חי בוטלו רשמית. האם אתם בעד העצים או בעד המחלפים? הצביעו, באתר צומת השרון כפר סבא, 25 באפריל 2018
↑  אריה אברמזון ודניאל סלגניק, נתיבי ישראל: העבודות להקמת רמפת סוקולוב אמורות להתחיל באפריל, באתר צומת השרון כפר סבא, ‏6 בפברואר 2019
↑  לירון סובול, בשעה טובה: רמפת סוקולוב בכביש 531 נפתחת לתנועה, באתר צומת השרון כפר סבא, 20 באוגוסט 2020
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף אלישמע | מחלפים בכביש 531 | הבא: מחלף סוקולוב |
עורבאים

| עורבאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-דרור
אינפרא־סדרה:: עורבאים
שם מדעי
 Corvida

Coracina novaehollandiae
עורבאים (שם מדעי: Corvida) היא אינפרא-סדרה של ציפורי שיר מתת-סדרת דמויי-דרור. זוהי קבוצה המכילה בעיקר את ציפורי השיר האוסטרליות כמו הנבליים, העדניים או סבכיי פיות וכן את העורביים, הזהבניים, החנקניים וקרוביהם.
מאפיינים

העורבאים גדולים יחסית למיני קבוצת הדרוראים וחיים במגוון תנאי מחיה: מיערות טרופיים ועד למדבריות ולמרומי ההרים. לחלקם ישנם נוצות כהות ואחרים בעלי צבעים בהירים. מקורם ארוך ונוקשה והם פולטים צעקות חזקות שאינם דומים לקריאות הנעימות של ציפורי שיר עדינים יותר. עם זאת חלקם יכולים לחקות קולות של חיות אחרות.
לחלק מהעופות ישנם הבדלים בולטים בין הזכרים לנקבות, בייחוד למינים האוסטרליים והניו זילנדים. כך למשל הנבליים או העדניים המפוארים שבנוסף לנוצותיהם מרקדים בצורות מוזרות לפני הנקבות.
ציפורים אלה הן אוכלות כל הניזונים הן מצמחייה והן מנבלות, חרקים ומחולייתנים קטנים.
מיון

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אינפרא-סדרה עורבאים (Corvida)  משפחה נבליים (Menuridae)  משפחה ציפורי שיחים (Atrichornithidae)  משפחה סלילניים (Climacteridae)  משפחה דבלולניים (Callaeatidae)  משפחה חנקני העצים (Tephrodornithidae)  משפחה בבלרים אוסטרלים (Pomatostomidae)  משפחה עורביים (Corvidae)  משפחה אגיתיניות (Aegithinidae)  משפחה וונגות (Cinclosomatidae)  משפחה פסופודיים (Psophodidae)  משפחה דרונגים (Dicruridae)  משפחה מלקונוטוסים (Malaconotidae)  משפחה תכלתיים (Irenidae)  משפחה דבלולני מחרשה (Eulacestomidae)  משפחה חנקניים (Laniidae)  משפחה אורתוניקיים (Orthonychidae)  משפחה חנקני הקוקייה (Platysteiridae)  משפחה מוהואידיים (Mohouidae)  משפחה וירואיים (Vireonidae) |  משפחה חנקני זיפים (Pityriaseidae)  משפחה מקורי סירה (Machaerirhynchidae)  משפחה דבלולי עיניים (Platysteiridae)  משפחה זהבניים (Oriolidae)  משפחה זנבני מניפה (Rhipiduridae)  משפחה אכנתיזיים (Acanthizidae)  משפחה מונרכיתיים (Monarchidae)  משפחה קורקורקסים (Corcoracidae)  משפחה מלמפיטיים (Melampittidae)  משפחה ציפורי זיפים (Dasyornithidae)  משפחה סבכיי פיות (Maluridae)  משפחה אוראוסידיים (Oreoicidae)  משפחה ציפורי סאטין (Cnemophilidae)  משפחה פרדלוטיים (Pardalotidae)  משפחה סיטות אוסטרליות (Neosittidae)  משפחה דבשניים (Meliphagidae) |  משפחה חנקני הקסדה (Prionopidae)  משפחה אפתיאנוראיים (Ephthianuridae)  משפחה קפצני הסלע (Chaetopidae)  משפחה רגולוגיים (Rhagologidae)  משפחה מעובי ראש (Pachycephalidae)  משפחה עדניים (Paradisaeidae)  משפחה ציפורי עלים (Chloropseidae)  משפחה מלנוכריים (Melanocharitidae)  משפחה ארטמיים (Artamidae)  משפחה תפריות ניו זילנד (Notiomystidae)  משפחה וונגיים (Vangidae)  משפחה אדומי-חזה אוסטרליים (Petroicidae)  משפחה אפיריטיים (Ifritidae)  משפחה פרמיתיים (Paramythiidae)  משפחה פיקטרטיים (Picathartidae)  משפחה סוכיים (Ptilonorhynchidae) |  |
גלריה

תכלתי האש
עקעק אוסטרלי
Chlamydera cerviniventris
Pardalotus striatus
Cyanocorax dickeyi
חנקן צהוב-מקור
Pachycephala inornata
פרנק מרפי

ויליאם פרנסיס מרפי (באנגלית: William Francis Murphy;‏ 13 באפריל 1890 –  19 ביולי 1949) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית ממישיגן. ב-1940 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית לאחר קריירה פוליטית שבה הוא כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית, מושל מישיגן וראש עיריית דטרויט. הוא גם שימש כמושל הכללי האחרון של איי הפיליפינים וכנציב העליון הראשון לפיליפינים.
מרפי נולד באזור "האגודל" (The Thumb) של מישיגן. ב-1914 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן. לאחר שירות בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, הוא שימש כתובע פדרלי וכשופט. בשנים 1930–1933 הוא כיהן כראש עיריית דטרויט ולאחר מכן קיבל על עצמו את תפקיד המושל הכללי של איי הפיליפינים. ב-1936 הוא הביס את מושל מישיגן המכהן הרפובליקני פרנק פיצג'רלד בבחירות למשרת המושל וכיהן בתפקיד תקופת כהונה אחת של שנתיים. ב-1938 לא עלה בידו להיבחר לתקופת כהונה נוספת כמושל ובשנה שלאחר מכן הוא מונה כתובע הכללי של ארצות הברית.
ב-1940 מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את מרפי כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של פירס באטלר שנפטר. מרפי כיהן על כס השיפוט עד ליום מותו ב-1949 והוא הוחלף בטום קלארק. מרפי כתב את דעת הרוב בפסק הדין "הוועדה לניירות ערך ולבורסות נגד חברת ו. ג'. האווי" ואת חוות דעת המיעוט בפסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית.
ראשית חייו

פרנק מרפי נולד בעיר הארבור ביץ' (אז סנד ביץ') שבמישיגן. שני הוריו, ג'ון ט. מרפי ומרי ברנן, היו מהגרים אירים שגידלו אותו כקתולי אדוק. מרפי הלך בעקבותיו של אביו והיה לעורך דין. הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן וב-1912 סיים תואר בוגר אוניברסיטה. ב-1914 הוא סיים תואר בוגר במשפטים. הוא היה חבר באחוות סיגמא-כי.
עם סיום לימודיו התקבל מרפי ללשכת עורכי הדין של מישיגן ולאחר מכן הוא עבד כעוזר משפטי במשרד עורכי דין בדטרויט במשך שלוש שנים. לאחר מכן הוא התגייס לחיל המשלוח של ארצות הברית ובמלחמת העולם הראשונה שירת באירופה. הוא הגיע לדרגת קפטן בצבא הכיבוש בגרמניה וב-1919 השתחרר מן השירות. הוא נשאר באירופה כדי להשלים את לימודיו. השתלמותו באכסניית המשפט לינקולן אין (אנ') בלונדון ובטריניטי קולג' בדבלין עיצבו את הפילוסופיה השיפוטית שלו. הוא פיתח צורך לפסוק בתיקים בהתבסס על מושגי שיפוט הוליסטיים ונמנע מטיעונים משפטיים טכניים. כפי שהעיר אחד הפרשנים על שירותו לימים בבית המשפט העליון, הוא "מהל את השיפוט במרפי".
תובע פדרלי

באוגוסט 1919 מונה מרפי כעוזר הראשון לתובע הפדרלי של המחוז המזרחי של מישיגן. הוא היה אחד משלושה עוזרי התובע הפדרלי במחוז.
עם תחילת הקריירה שלו כתובע מחוזי גבר עומס העבודה באופן מהיר, בעיקר בשל מספר התביעות שהוגשו במסגרת אכיפת חוק היובש. ההיקף הגבוה של השגת הרשעות על ידי הממשלה במחוז המזרחי של מישיגן היה בעיקר בשל ההצלחה של מרפי בזכייה בכל התיקים שניהל למעט אחד. הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי בהיקף מצומצם במקביל לעבודתו כתובע מחוזי, ובמרץ 1922 הוא התפטר מתפקידו. בעת פרישתו הוא קיבל מספר הצעות לעיסוק בעריכת דין במגזר הפרטי, אך הוא החליט להיות עצמאי ופתח שותפות עם אדוארד ג. קמפ בדטרויט.
שופט בבית המשפט של דטרויט

ב-1920 התמודד מרפי ללא הצלחה מטעם המפלגה הדמוקרטית למושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, כאשר הרפובליקנים זכו לניצחונות סוחפים ברמה הארצית בכלל ובמישיגן בפרט, אך עשה שימוש במוניטין המשפטי שלו ובקשריו הפוליטיים שהלכו והתחזקו כדי להיבחר למשרת שופט בבית המשפט הפלילי של דטרויט. ב-1923 הוא נבחר כשופט כמועמד לא מפלגתי וזכה ברוב קולות מהגדולים ביותר בבחירות למשרה זו. הוא החל לכהן על כס השיפוט בינואר 1924 ושירת בתפקיד במשך שבע שנים במהלך תקופת היובש.
בעת כהונתו במשרת שיפוט זו, זכה מרפי למוניטין כשופט יעיל. הוא ישב בראש הרכב השיפוט במשפטי הרצח המפורסמים של דר' אוסיאן סוויט (אנ') ושל אחיו הנרי סוויט ב-1925 ו-1926. קלרנס דרו, שהיה אז אחד מעורכי הדין הבולטים בארצות הברית, היה ראש צוות ההגנה במשפט. לאחר ביטול האישום של כל הנאשמים האפרו-אמריקאים, הנרי סוויט, שהודה שהוא ירה בנשק שהרג את אחד האנשים בהמון שצר על ביתו של דר' סוויט ונשפט בנפרד, זוכה על ידי חבר המושבעים שכל חבריו היו לבנים על בסיס הזכות להגנה עצמית. לאחר מכן בחרה התביעה לא להאשים אף אחד מהנאשמים האחרים. פסיקותיו של מרפי היוו את חומר הרקע לתוצאות של תיק זה.
ראש עיריית דטרויט

ב-1930 נבחר מרפי מטעם הדמוקרטים כראש עיריית דטרויט. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1933, בשנים הראשונות של השפל הגדול. הוא ניהל את משבר האבטלה העירוני, שבו במהלך קיץ 1931 נמנו 100,000 מובטלים בעיר. הוא הקים ועדה לאבטלה שחבריה היו אזרחים פרטיים מהמגזר העסקי, מהכנסיות, ומארגוני השירותים החברתיים כדי לזהות את כל תושבי העיר המובטלים שלא קיבלו תשלומי אבטלה. ועדה זו גייסה כספים לטובת מאמציה החברתיים ופעלה לחלק מזון ובגדים לנזקקים. תת-ועדה משפטית התנדבה לסייע לנזקקים בענייניהם המשפטיים.
ב-1933 כינס מרפי בדטרויט את הכינוס הראשון של ועידת ראשי הערים של ארצות הברית (United States Conference of Mayors). ראשי הערים נועדו עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ומרפי נבחר כנשיא הראשון של הוועידה.
מרפי היה תומך נלהב של הנשיא רוזוולט ושל מדיניות הניו דיל, וסייע לרוזוולט להיבחר כמועמד הדמוקרטי לנשיאות הראשון שנבחר במישיגן מאז פרנקלין פירס ב-1852, לפני ייסוד המפלגה הרפובליקנית.
המושל הכללי של איי הפיליפינים והנציב העליון לפיליפינים

ב-1933, לאחר תקופת כהונתו השנייה של מרפי כראש עיריית דטרויט, הוא מונה על ידי הנשיא רוזוולט כמושל הכללי של איי הפיליפינים.
הוא גילה אהדה למצבם של פשוטי העם הפיליפינים, במיוחד לחסרי האדמות והצמיתים המדוכאים, והדגיש את הצורך בצדק חברתי.
ב-1935, כאשר בוטלה משרת המושל הכללי של הפיליפינים, נשאר שם מרפי בתפקיד הנציב העליון של ארצות הברית לפיליפינים, תפקיד שנוצר במסגרת העברת השלטון בפיליפינים משלטון ישיר של ארצות הברית על האיים לשלטון עצמאי יותר ובתפקידו החדש של מרפי הוא היה למעשה נציגו הישיר של נשיא ארצות הברית באיים ולמעשה תפקיד סמלי בעיקרו. התפקיד נוצר מתוקף חוק טיידינגס-מקדפי משנת 1934 שהגדיר את תקופת המעבר משליטה ישירה אמריקאית באיים עד להשלמת תהליך העצמאות ב-1946.
מושל מישיגן

בנובמבר 1936 נבחר מרפי כמושל מישיגן ה-35, לאחר שהביס את המושל המכהן, הרפובליקני פרנק פיצג'רלד. מרפי כיהן בתפקיד תקופת כהונה אחת של שנתיים. במהלך שנתיים אלו נוצרה מערכת לתשלום דמי אבטלה ומערכות בריאות הנפש שופרו.
ב-1937 פתח איגוד עובדי הרכב בשביתת שבת במפעל של ג'נרל מוטורס בפלינט. שביתה זו הייתה נקודת המפנה במשא ומתן הקיבוצי ובמדינות העבודה הלאומיים. לאחר ש-27 איש נפצעו במאבק בין העובדים לבין המשטרה, כולל 13 שובתים שנפגעו מירי, שיגר מרפי את המשמר הלאומי כדי להגן על העובדים, סירב לקיים את צו בית המשפט שהורה לו לפטר את השובתים ולהפעיל את כוחות המשמר הלאומי כדי לדכא את השביתה.
מרפי גישר בהצלחה להשגת הסכם וסיום סכסוך העבודה וג'נרל מוטורס הכירה באיגוד עובדי הרכב כנציגות העובדים על פי חוק יחסי העבודה הלאומי של 1935 (National Labor Relations Act of 1935). להכרה זו הייתה השפעה משמעותית על צמיחתם של איגודי העובדים המאורגנים. בשנה שלאחר מכן עלה מספר חברי האיגוד מ-30,000 ל-500,000 איש. בהמשך כונתה שביתה זו "השביתה שנשמעה ברחבי העולם".
ב-1938 הובס מרפי על ידי קודמו בתפקיד, פיצג'רלד, שהיה למושל מישיגן היחידי בהיסטוריה שהחליף בתפקיד את אותו אדם שהחליף אותו.
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-1939 מינה הנשיא רוזוולט את מרפי כתובע הכללי של ארצות הברית. הוא הקים את יחידת זכויות האזרח בחטיבת הפלילים של מחלקת המשפטים של ארצות הברית, שנועדה לרכז את סמכויות האכיפה למגילת הזכויות של ארצות הברית וחוקי זכויות האזרח.
מותו והנצחתו

פרנק מרפי נפטר בשנתו בבית החולים על שם הנרי פורד שבדטרויט ב-19 ביולי 1949 בגיל 59 כתוצאה מפקקת כלילית. יותר מ-10,000 איש נכחו בטקס ההלוויה שלו בדטרויט. הוא נטמן בבית הקברות הקתולי אגם יורון של גבירתנו שליד הארבור ביץ'.
היכל הצדק על שם פרנק מרפי הוא משכנו של בית המשפט של דטרויט וכיום הוא משכן חלק מבית המשפט בסבב השלישי של מישיגן. בקומה הראשונה של הבניין ניצב לוח זיכרון לזכרו.
מחוץ לבניין ניצב פסלו של קארל מילס "יד האל". הפסל נוצר לכבודו של מרפי ובנייתו מומנה על ידי איגוד עובדי הרכב. הפסל מציג דמות עירומה הצצה מידו השמאלית של האל. אף על פי שהוזמנה ב-1949 והושלמה ב-1953, בין השאר בשל העירום הגברי שבה, הושארה היצירה באחסון במשך 17 שנה. היא הונחה על כן ב-1970 בסיועו של מרשל פרדריקס, שהיה תלמידו של מילס.
בעיר הולדתו של מרפי הוקם מוזיאון בבית בו הוא התגורר, שכולל מספר רב של חפצים אישיים מחייו ומהקריירה שלו, כשהבולטים מביניהם מתקופת שירותו בפיליפינים. מסמכיו ומכתביו שמורים בספרייה ההיסטורית בנטלי שבאוניברסיטת מישיגן.
לזכרו של מרפי, שהיה אחד משלושה בוגרים של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן שהגיעו לבית המשפט העליון, תרם עורך הדין הוושינגטוני ג'ון פיקרינג, שהיה עוזרו המשפטי של מרפי, סכום נכבד לבית הספר למשפטים, שבאמצעותו הוקם חדר סמינרים על שמו של מרפי. ב-1939 העניקה אוניברסיטת מישיגן למרפי תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים. באוניברסיטת דטרויט קיימת אגודת זיכרון לזכרו של מרפי. בדטרויט קיים בית ספר יסודי על שמו.
חיים אישיים

מרפי היה מושא ל"שמועות על הומוסקסואליות ...במשך כל חייו הבוגרים". על פי הספר "חיזור משפטי: הומוסקסואלים ולסביות נגד בית המשפט העליון" (Courting Justice: Gay Men and Lesbians v. The Supreme Court):
קריאה להט"בית של [הביוגרפיות של מרפי] יכולה לרמז שההומוסקסואליות של מרפי הייתה חבויה לעיניים גלויות. במשך יותר מארבעים שנה היה אדוארד ג. קמפ בן זוגו המסור והנאמן של מרפי. כמו מרפי, היה קמפ רווק כל ימי חייו. מימי הקולג' ועד למותו של מרפי מצא הזוג דרכים יצירתיות לעבוד ולחיות בצוותא. ...כאשר מצא מרפי את עתידו בפוליטיקה, עבר קמפ להיות בשורה השנייה, בדומה במידה רבה למה שהייתה הילרי קלינטון עבור ביל קלינטון.
בנוסף ליחסיו הקרובים של מרפי עם קמפ, מצא הביוגרף של מרפי, סידני פיין, במסמכיו האישיים, מכתב ש"אם המילים בו כוונו למה שנאמר בהן, הן מתייחסות לפגישה על רקע הומוסקסואלי בין מרפי לבין כותב המכתב כמה שנים קודם לכן". כותב המכתב רמז שהוא ומרפי היו מאהבים כאשר מרפי היה התובע הכללי ובירך אותו לרגל מינויו לבית המשפט העליון.
למרפי היו לפחות שתי בנות זוג שראויות לציון. אן פרקר נראתה לעיתים קרובות רוכבת על סוס יחד עם מרפי בוושינגטון במהלך כהונתו כתובע הכללי, והדבר הוביל להשערות בעיתונות על רומן בין השניים. זמן קצר לפני מותו היה מרפי מאורס לג'ואן קאדהי וחתונתם של השניים נועדה להתקיים בחודש שלאחר פטירתו.
המישור הגדול הדרומי

| --- | --- |
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מחוזות בחבל:  3
 בירת החבל:  סגד
 שטח:  18,337 קמ"ר (דירוג: 1)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל:  1,237,101 (דירוג: 3, 1 בינואר 2019)
  ‑ צפיפות:  69.1 נפש לקמ"ר (דירוג: 6, 2015)
 קואורדינטות:  46°30′N 20°00′E﻿ / ﻿46.5°N 20°E﻿ / 46.5; 20 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.del-alfold.hu/en
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המישור הגדול הדרומי (בהונגרית: Dél-Alföld) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בחלקה הדרום-מזרחי של המדינה. הוא כולל בתוכו את המחוזות באץ'-קישקון, בקש וצ'ונגראד-צ'נאד. מרכז החבל נמצא בעיר סגד.
ערים מרכזיות

| שם העיר | אוכלוסייה |
| --- | --- |
סגד: 161,137
קצ'קמט: 110,813
בקשצ'בה: 59,732
הודמזוושרהיי: 44,009
באיה: 35,102
הערות שוליים

1 2 3  Gazetteer of Hungary, 1 January 2017 (בהונגרית) (באנגלית)
↑  Eurostat - Population density by NUTS 2 regions
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4556539-9
הבית בקרן פו

| --- | --- |

עטיפת הספר במהדורתו השנייה בעברית, בתרגומו של אהרן אמיר
 מידע כללי
 מאת:  אלן אלכסנדר מילן
 איורים:  ארנסט שפארד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  מת'ואן 
 תאריך הוצאה:  1928
 מספר עמודים:  190 עמודים (בתרגומו של אהרן אמיר) 155 עמודים (בתרגומה של אבירמה גולן)
 הוצאה בעברית
 תאריך:  מחברות לספרות בשיתוף עם הוצאת א. לוין-אפשטין (כיום כנרת זמורה ביתן)
 תרגום:  אהרן אמיר (1955) אוריאל אופק (1979) אבירמה גולן (2010)
 סדרה
 ספר קודם:  פו הדב 
 הספר הבא:  בחזרה ליער מאה העצים
 
הבית בקרן פו (1928) הוא מקבץ הסיפורים השני על אודות פו הדב, מאת אלן אלכסנדר מילן ובאיוריו של ארנסט שפארד. הספר בולט בהיותו הספר אשר הציג לעולם את דמותו של נמיר (טיגר; נקרא בתרגומו של אוריאל אופק "נמרור").
עלילה

שם הספר לקוח מסיפור בו פו הדב וחזרזיר בונים בית לאיה. בסיפור אחר המשחק "כפיסי פו" מומצא. בדומה לספר הראשון, הפרקים בספר מציגים כל סיפור בנפרד, וניתנים לקריאה בנפרד. יוצאי דופן הם פרקים 8 ו-9, כאשר פרק 9 מתחיל בנקודת הסיום של פרק 8, כאשר הדמויות מחפשות אחר בית חדש לינשוף, שביתו התרסק בפרק הקודם.
סימנים להתבגרותו של כריסטופר רובין נפרסים לאורך הספר עד לסופו, בו תושבי יער ת"ק הפרסאות עורכים עבורו מסיבת פרידה כאשר הם מגלים כי הוא עומד לעזוב. גם אם זה לא נאמר במפורש, מובן כי הוא עומד להתחיל ללמוד בבית הספר. פו וכריסטופר רובין נפרדים האחד מהשני בפרידה ארוכה ופרטית, בה פו מבטיח כי לא ישכח אותו.
פרקים

שמות הפרקים לפי תרגומו של אהרן אמיר מ-1955:
פרק א’ - בו נבנה בית לא-יה בקרן פו
פרק ב’ - בו בא נמיר אל היער וסועד פת-שחרית
פרק ג’ - בו מארגנים חיפוש, וחזרזיר חוזר ופוגש את הפילנפיל
פרק ד’ - בו אתה למד שנמירים אינם מטפסים על עצים
פרק ה’ - בו עובר על שפן יום של טרדה, ואנחנו למדים מה כריסטוף רובין עושה בבקרים
פרק ו’ - בו פו ממציא משחק חדש וא-יה מצטרף
פרק ז’ - בו מאקפצים את נמיר
פרק ח’ - בו עושה חזרזיר דבר כביר מאד
פרק ט’ - בו א-יה מוצא את הנשיופיה וינשוף עוקר אליה
פרק י’ - בו כריסטוף רובין ופו באים אל מקום קסום, ואנחנו עוזבים אותם שם
ליאה אדדי

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בת 74 בערך) פדובה, איטליה
 ענף מדעי:  ביומינרליזציה 
 עיסוק:  ביומינרליזציה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פדובה (תואר ראשון ושני), מכון ויצמן למדע (דוקטורט), אוניברסיטת הרווארד (פוסט דוקטורט)
 מנחה לדוקטורט:  מאיר להב
 פרסים והוקרה:  חברת האקדמיה הלאומית למדעים (2018)  פרס גרגורי אמינוף (2011) 
 
ליאה אדדי (באנגלית: Lia Addadi; נולדה ב-1950, פדובה) היא ביולוגית איטלקייה ישראלית העוסקת בעיקר בביולוגיה מבנית במכון ויצמן למדע. חקרה גם באוניברסיטת הרווארד, אך עיקר עבודתה התבצעה במכון ויצמן למדע. היא חוקרת מגוון נושאים, העיקרי בהם הוא ביומינרליזציה - תהליך יצירת מינרלים על ידי אורגניזמים. עבודתה עשויה לקדם את ההבנה על הפרעות כמו אוסטאופורוזיס (דלדול עצם), טרשת עורקים ושיגדון. מחקרה על מינרליזציה יכול גם להוביל לפיתוח דרכים חדשות לייצור חומרים מרוכבים לטכנולוגיות מתקדמות. בזכות עבודתה, זכתה בפרסים רבים, כגון מדליית Prelog בסטריאוכימיה ב-1998, פרס אמינוף מטעם האקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-2011, תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) ב-2018, ועוד מגוון פרסים. ב-2017 נבחרה כחברת חוץ לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ומאז 2018 היא יועצת הנשיא לקידום נשים במדע.
קורות חיים

אדדי נולדה בפדובה שבאיטליה. כבר מגיל צעיר ידעה שהיא רוצה לעסוק במחקר מדעי, ואפילו אמרה להוריה שהיא רוצה להיות מדענית במכון ויצמן. הייתה לה כבר אז סקרנות גדולה לדעת איך עובד מבפנים הגוף של אורגניזם חי. את התואר הראשון והשני שלה עשתה באוניברסיטת פדובה, וסיימה ב-1973. לאחר מכן עברה לרחובות ועשתה דוקטורט בכימיה מבנית במכון ויצמן למדע בהנחיית מאיר להב, אותו סיימה בשנת 1979. לאחר השלמת עבודת הדוקטורט שלה, המליץ לה פרופסור דואיליו אריגוני, כימאי ידוע ב-ETH, ללכת לפוסט-דוקטורט אצל פרופ' ג'רמי נואלס באוניברסיטת הרווארד. היא החלה לעבוד על צמיחת גבישים במהלך הדוקטורט שלה, ובמקרה פגשה את סטיב ויינר שעבד על ביומינרליזציה. היא אמרה שהיא "התאהבה בביומינרליזציה, בגבישים שנוצרו על ידי אורגניזמים כדי למלא פונקציות של מבנה או של הגנה". אחרי שחזרה מהרווארד, הם עבדו ביחד וחקרו ביו-מינרלים רבים. ב-1988 היא חזרה למכון ויצמן. היא קודמה לדרגת פרופסור ב-1993, ושנה לאחר מכן כיהנה כראש המחלקה לביולוגיה מבנית עד 2001. מ-2001 עד 2004 הייתה דיקנית הפקולטה לכימיה, ודיקנית מדרשת פיינברג מ-2008 עד 2014. לה ולבעלה רובן יש שני ילדים.