יגאל מרזל
ביוגרפיה > פסיקותיו בבית המשפט

עשייתו השיפוטית של השופט מרזל משתרעת על פני תקופה של 13 שנה. היא כוללת 5 שנים כרשם בית המשפט העליון ולאחר מכן 8 שנים כשופט של בית המשפט המחוזי בירושלים.
מדובר בפסיקה בתחומים שונים: משפט אזרחי, פלילי, מינהלי, סדרי דין, ועוד.
כרשם בית המשפט העליון -
בעניין תנובה, קבע שככלל כאשר צד זוכה בהליך, הוא זכאי לקבל מהצד שכנגד את מלוא הוצאותיו הריאליות, ובלבד שהן הכרחיות, סבירות ומידתיות להליך.
קבע שכאשר מגיש הליך לבג"ץ מבקש למחוק אותו, הוא חייב עדיין בחלק מהאגרה, ולא לקבלתה בשלמותה.
מרזל גם דן בהחלטה מפורטת באפשרות להוציא נגד בעל דין "צו חוסם" להגשת הליכים, לפי קביעה שיפוטית שמדובר ב"בעל דין טרדן". זאת בגין פתיחת הליכי סרק שלא לצורך ולפי המקובל במדינות רבות בעולם.
קבע את סדרי העיון בתיקים ישנים של בתי המשפט, שמופקדים בגנזך המדינה.
כשופט של בית המשפט המחוזי בירושלים
פסק דין בהרכב ערעורים בו ישב מרזל להותיר את בריכת ירושלים שבלב העיר כבריכה פתוחה לשימוש הציבור לזמן נוסף, חלף טענת בעלי הקרקע לבטלות ההסכם בחלוף השנים
פסק דין בהרכב ערעורים בו ישב מרזל שבו נדחה ערעור על הרשעה ועונש שנגזרו על אדם בגין פגיעה בכבוד דגל המדינה.
בתביעה של יורשי המנוחים חיים ושרה גורדון ז"ל להשבת רכוש מקרקעין (שטחי פרדסים) שרכשו קודם שנספו בשואה, רכוש שלפי הטענה מוחזק בידי תאגיד בישראל[דרושה הבהרה]
בשנת 2012 דחה עתירה של ארגוני סיוע נגד החלטת שר הפנים להסיר הגנה קולקטיבית של כ-1,500 אזרחי דרום סודאן, וכפועל יוצא מכך להחזירם לארצם. נקבע בפסק הדין שהעותרים לא הראו עילה חוקית ובסיס משפטי שלפיו יש חובה לקיים מדיניות של הגנה קולקטיבית (להבדיל מבחינה פרטנית של בקשות מקלט). עוד נקבע שהעותרים לא הצליחו להראות שהבירור העובדתי שעשו המשיבים לגבי המצב בדרום סודאן מצביע על סכנה בהרחקת הנתינים לארץ מוצאם ויש לקבל את עמדת הרשות המינהלית בעניין זה. פסק הדין מבוסס בין היתר על המשפט הבינלאומי והוא מעגן את שיקול דעתו הרחב של שר הפנים בנדון בפועל הושבו 1,500 מהם.
ביטל נוהל שמנע סיוע בשכר דירה לזכאים שמתגוררים ביישובים קטנים. העותרות באותו הליך היו אמהות חד-הוריות עם ילדים שמתגוררות בשכירות, אך נמנע מהן סיוע בשכר דירה בשל מיעוט שוכרים ביישובים בהם הם מתגוררים, לעומת הקריטריון בעניין זה בנוהל, שדרש גודל מסוים של יישוב ושל שוק שכירות בו. בפסק הדין נקבע שמדובר בהפליה פסולה ובלתי סבירה של זכאים אלו, תוך שהוראות הנוהל מבוססות על תשתית עובדתית לא מספקת.
קיבל עתירה של ארגון "רגבים" נגד ראש המינהל האזרחי באיו"ש, תוך שקבע שניתן מכוח עקרונות חופש המידע לקבל מידע על קרקעות שסמוכות ליישובים באזור, גם אם מבקש המידע לא מצביע על אינטרס ישיר בקרקע, ואין לדחות על הסף בקשות בעניין זה רק בשל הטעם שלא מדובר ב"צד לעסקה".
התקבלה בפסק דין בקשה לחשוף מכוח חוק חופש המידע חלק משמעותי מפרוטוקולים של בוררות שניהלה מדינת ישראל מול מפעלי ים המלח. פסק הדין דן ביחס שבין מערכות הדינים השונות – דיני הבוררות ודיני חופש המידע, והגיע למסקנה שבוררות שהמדינה צד לה, לא יכולה להיחשב כחסויה ומוגנת מפני העקרונות והסייגים של חופש המידע. זאת בין היתר בשים לב באינטרס הציבורי בקבלת מידע על השימוש במשאבי טבע של הציבור כולו.
בפסק דין נוסף שעסק בחופש המידע, קבע כי דו"חות למפקח על הבנקים שהגיש בנק, נהנים מסודיות ואסור למסור אותו לפי דין ועל כן לא ניתן לקבל אותם מכוח חוק חופש המידע.
פסק שיש לדחות את הבקשה לקבל מכוח חוק חופש המידע, את זהות האקדמאים המבצעים חפירות ארכאולוגיות ברישיון באיו"ש, כמו גם את מקום האחסון של הממצאים. בעניין זה קיבל בית המשפט את טענות המדינה בדבר החשש לפגיעה בחופרים, החשש מחרם אקדמי והחשש לפגיעה ביחסי החוץ של המדינה.
בהחלטה שנתן בגדרי בקשה לבזיון בית משפט, הוא הטיל על עיריית בית שמש קנס יומי של 5,000 ₪, ככל שלא יבוצע פסק דין מוסכם שעניינו הסרת שלטים פוגעניים כלפי נשים. בית המשפט קבע שהמשיבים מפרים באופן ברור פסק דין שניתן בעניין זה, וזאת הגם שיש להם סמכויות לפעול לפי דין להסרת השלטים. ניתן גם משקל בהחלטה לפגיעה הקשה והנמשכת בהותרת השלטים המפלים.
מרזל פרסם שני ספרים. אחד על המפלגות בהמשך לעבודת הדוקטורט שלו, והשני על "דיני פסלות שופט". בנוסף פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת בישראל ומחוצה לה. תחומי הכתיבה שלו מגוונים: דיני מפלגות ופרלמנטריזם, סדרי דין ופרוצדורה, מכרזים, אתיקה שיפוטית, הכשרת שופטים, מינהל בתי המשפט ועוד.
נמנה ברשימת 40 הצעירים המבטיחים לשנת 2010 של TheMarker.
מרזל נשוי ואב לשלושה.