stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדון בנקס
ביוגרפיה > מונדיאל 1970

עד משחקי מונדיאל 1970 במקסיקו בחן המאמן הלאומי האנגלי, אלף ראמזי, גם שוערים אחרים כמו פיטר בונטי ואלכס סטפני, אך למשחקים במקסיקו הגיע בנקס שוב כשוער הראשון. בבית המוקדם שיחקה אנגליה מול נבחרת רומניה, ברזיל וצ'כוסלובקיה. לאחר שניצחה את רומניה, הגיע המשחק שכולם ציפו לו, אלופת העולם נגד ברזיל. את המשחק ניהל השופט הישראלי אברהם קליין. ברזיל שלטה בחלק גדול מהמשחק, אולם התקשתה להבקיע. לשיאו הגיע בנקס כאשר הדף נגיחה של פלה בזינוק מדהים, אשר זכה מאוחר יותר לסופרלטיבים רבים. פלה עצמו הודה שהייתה זו ההצלה הגדולה ביותר שהוא היה לה עד.
בסופו של דבר נכנעו אנגליה ובנקס לברזיל 1:0 משער של ז'אירזיניו, אך אנגליה השכילה לעלות לשלב הבא, לאחר שגברה על צ'כוסלובקיה. לפני משחק רבע הגמר, מול מערב גרמניה, סבל בנקס מקלקול קיבה, ונמנע ממנו לשחק. את מקומו תפס פיטר בונטי. אנגליה הובילה 2:0, אך נוצחה בסיום 2:3 והודחה מהמשך הטורניר.
ביוגרפיה > סיום הקריירה

במשחק הראשון לאחר הטורניר במקסיקו נתן אלף ראמזי הזדמנות לפיטר שלטון לערוך את הופעת הבכורה שלו בשער נבחרת אנגליה, אולם, במשחקים שלאחר מכן המשיך בנקס להיות השוער הראשון של הנבחרת. קבוצתו, סטוק סיטי, זכתה עמו בגביע הליגה האנגלית בשנת 1972, אך בנקס נכשל בנסיונותיו האחרונים לזכות בגביע האנגלי, כאשר קבוצתו נוצחה פעמיים על ידי ארסנל במשחקי חצי הגמר בשנים 1971 ו-1972.
במאי 1972 לבש בנקס בפעם ה-73 את מדי הנבחרת הלאומית בעת ניצחונה של אנגליה על סקוטלנד 1:0 וזכה באותה שנה בפרס "כדורגלן השנה בליגה האנגלית" מטעם התאחדות עיתונאי הכדורגל. ב-22 באוקטובר 1972 היה מעורב בנקס בתאונת דרכים. הוא נפצע ואיבד את הראייה באחת מעיניו. עקב פציעה זו נמנע ממנו למעשה להמשיך ולתפקד כשוער. למרות זאת, הוא הצטרף לקבוצת פורט לודרדייל סטרייקרס ששיחקה באותה עת בליגה האמריקאית המקצוענית ושיחק לצידו של ג'ורג' בסט, שהיה בעברו חלוץ מנצ'סטר יונייטד ונבחרת צפון אירלנד ואחד מיריביו הגדולים של בנקס. לאחר פרישתו ממשחק נכנס בנקס לעסקים ועסק זמן מה בהפצת כרטיסים לאירועים גדולים לגופים מוסדיים.
נפטר ב-12 בפברואר 2019.
תארים

גביע הליגה: 1964
גביע הליגה: 1972
גביע העולם בכדורגל: 1966
השוער המצטיין בגביע העולם: 1966
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1966
שוער השנה של פיפ"א (6): 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971
היכל התהילה האנגלי: 2002
הערות שוליים

↑  גורדון בנקס הלך לעולמו ישראל היום, 12 בפברואר 2019
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 1966 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 בנקס •  2 כהן •  3 וילסון •  4 סטיילס •  5 ג'. צ'רלטון •  6 מור •  7 בול •  8 גריבס •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 קונלי •  12 ספרינגט • 13 בונטי •  14 ארמפילד • 15 ביירן • 16 פיטרס • 17 פלאוארס • 18 האנטר • 19 פיין • 20 קלהאן • 21 האנט • 22 איסטהאם • מאמן: רמזי |  1 בנקס •  2 כהן •  3 וילסון •  4 סטיילס •  5 ג'. צ'רלטון •  6 מור •  7 בול •  8 גריבס •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 קונלי •  12 ספרינגט • 13 בונטי •  14 ארמפילד • 15 ביירן • 16 פיטרס • 17 פלאוארס • 18 האנטר • 19 פיין • 20 קלהאן • 21 האנט • 22 איסטהאם • מאמן: רמזי | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – יורו 1968 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בנקס •  2 ניוטון •  3 וילסון •  4 מאלרי •  5 לאבון •  6 מור •  7 בול •  8 האנט •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 פיטרס •  12 סטפני • 13 ווסט •  14 נואלס • 15 ג'. צ'רלטון • 16 רייט • 17 סטיילס • 18 סאמרבי • 19 האנטר • 20 בל • 21 גריבס • 22 תומפסון • מאמן: רמזי |  1 בנקס •  2 ניוטון •  3 וילסון •  4 מאלרי •  5 לאבון •  6 מור •  7 בול •  8 האנט •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 פיטרס •  12 סטפני • 13 ווסט •  14 נואלס • 15 ג'. צ'רלטון • 16 רייט • 17 סטיילס • 18 סאמרבי • 19 האנטר • 20 בל • 21 גריבס • 22 תומפסון • מאמן: רמזי | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 1970 |
| --- | --- | --- |
|  1 בנקס •  2 ניוטון •  3 קופר •  4 מאלרי •  5 לבונה •  6 מור •  7 לי •  8 א. בול •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 פיטרס •  12 בונטי • 13 סטפני •  14 רייט • 15 סטיילס • 16 יוז • 17 ג'. צ'רלטון • 18 האנטר • 19 ק. בל • 20 אוזגוד • 21 קלארק • 22 אסטל • מאמן: רמזי |  1 בנקס •  2 ניוטון •  3 קופר •  4 מאלרי •  5 לבונה •  6 מור •  7 לי •  8 א. בול •  9 ב. צ'רלטון •  10 הרסט •   11 פיטרס •  12 בונטי • 13 סטפני •  14 רייט • 15 סטיילס • 16 יוז • 17 ג'. צ'רלטון • 18 האנטר • 19 ק. בל • 20 אוזגוד • 21 קלארק • 22 אסטל • מאמן: רמזי | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1132363012  ISNI: 0000 0000 4445 9076  LCCN: no2005118679  VIAF: 61289497   WorldCat (עם VIAF): 61289497 
גורדון בנקס, 2007
קיר הארדי

ג'יימס קיר הארדי (אנגלית: James Keir Hardie; ‏ 15 באוגוסט 1856 - 26 בספטמבר 1915) היה סוציאליסט סקוטי ממייסדי תנועת העבודה בבריטניה, הנחשב לאחד האבות המייסדים של מפלגת הלייבור הבריטית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

הארדי נולד ב-1856 למשפחה ממעמד הפועלים בעיירה קטנה בסקוטלנד. אמו הייתה משרתת, ואביו נגר בספינה. בעודו ילד עברה המשפחה לגלאזגו שם עבד אביו במספנה. בגיל 7 התחיל הארדי לעבוד כנער שליח בחברה לספינות קיטור. חינוך רשמי לא ניתן לו מעולם, אך הוריו לימדו אותו בערבים קריאה וכתיבה. עד לנערותו המשיך הארדי ועבד בשורת עבודות בשכר נמוך. כאשר התרחשה השבתה של המספנות על נהר הקלייד, בה נשלחו העובדים המאוגדים לביתם לתקופה של חצי שנה, נכרת מטה לחמה של המשפחה, והיא נאלצה למכור את מעט מטלטליה עבור מזון. בשל המצב שנוצר אחד מאחיו של הארדי חלה ומת. האירוע הביא לפירוק המשפחה. האם עברה לגור עם אמה בעיירה ניוארת'יל, והאב שב ויצא להפלגה בספינה. הארדי, שהיה בן עשר באותו הזמן החל לעבוד במכרה כ"לוכד" - פותח וסוגר דלתות במשך משמרת של עשר שעות על מנת לשמור את אספקת האוויר לכורים. בנוסף לכך, למד הארדי באותה תקופה בלימודי ערב. כאשר האב שב מן הים חל שיפור במצבה של המשפחה, והיא עברה לכפר קווטר, שם עבד הארדי כרוכב סוסי פוני עבור המכרה הסמוך, ולאחר מכן החל לעבוד ככורה. כאשר הגיע לגיל 20 היה כבר הארדי כורה מיומן.
הארדי השתוקק לחיים מחוץ למכרה. בעידודה של אמו למד קצרנות, והחל להשתתף בתפילות הכנסייה האוונגלית הסקוטית, ובפעילויותיה כנגד צריכת אלכוהול. אז טעם לראשונה את טעמו של דיבור אל מול קהל. הוא החל להראות לכורים כדובר טבעי, ועד מהרה הנהיג את אסיפותיהם, ודיבר בשמם. הדבר הביא לכך שהוא פוטר מעבודתו במכרה, והוא ואחיו נרשמו ב"רשימה שחורה" של אנשים שאין להעסיקם.
מנהיג איגודים

הרחקתו של הארדי מעבודה במכרה רק הגבירה את רצונו לפעול לטובת הכורים. במאי 1879 התאגדו בעלי המכרות על מנת לכפות על עובדיהם הורדה בשכר. הדבר הוביל לפעילות נמרצת של הכורים, שערכו אסיפות ענק בעיירה המילטון שבדרום לנקשייר. הארדי מונה למזכיר האיגוד, משרה שהעניקה לו את האפשרות ליצור קשר עם נציגי כורים מכל רחבי סקוטלנד. שלושה שבועות לאחר מכן נשלח הארדי על ידי הכורים בהמילטון כנציגם לוועידה ארצית של כורים שהתקיימה בגלאזגו. באוגוסט 1879 מונה באופן רשמי לנציג הכורים, ופעילותו כמנהיג איגודים קיבלה מאפיין רשמי.
באוקטובר 1879 השתתף הארדי בוועידה לאומית של כורים בדאנפרמליין, בה נבחר למזכיר האיגוד הארצי, תואר רב רושם, אך מאחוריו הסתתרה העובדה הפשוטה כי הכורים לא היו עדיין מאוגדים באופן ארצי. הארדי היה בין יוזמי שביתת הכורים בלנקשייר ב-1880 שארכה שישה שבועות. האיגוד היה ללא משאבים, אך הצליח לספק מזון למשפחות הכורים השובתים, והארדי שכנע את הסוחרים המקומיים להעניק אשראי נדיב למשפחות. בתקופה זו נישא ללילי וילסון, שהקימה בית תמחוי ששימש את משפחות הכורים.
השביתה בלנקשייר לא השיגה את מטרותיה, אך הארדי הוכר כמנהיג הכורים, והחל לעבוד על איגוד הכורים באופן ארצי. ב-1881 כורי איירשייר דרשו העלאה בת עשרה אחוזים בשכרם, דרישה שנדחתה על ידי המעבידים. על אף חוסר המשאבים של האיגוד, הצליח הארדי להשבית את המכרות לתקופה בת עשרה שבועות. השביתה נכשלה בכך שהכורים שבו לעבודה בטרם הועלה שכרם, אך האיום בהשבתת המכרות הביא להעלאת שכר לכורים ברחבי המדינה.
לפרנסתו עבד הארדי בכתיבה עבור עיתון מקומי "חדשות קומוק", עיתון שהיה נאמן לקו המפלגה הליברלית, שתמכה בעובדים באותה התקופה. הארדי הצטרף לאגודות ליברליות והיה פעיל בהן. באוגוסט 1886 הצליח להקים את "איגוד הכורים של ארשייר", ומונה למזכיר בשכר. ב-1887 החל להוציא עיתון משלו בשם "הכורה" (The Miner).
מנהיג איגודים > מפלגת העבודה הסקוטית, חבר הפרלמנט

על אף תמיכתו המוקדמת במפלגה הליברלית, התפקח הארדי ממדיניותו הכלכלית של ויליאם יוארט גלאדסטון, והרגיש כי הליברלים אינם רוצים ואינם יכולים לייצג את מעמד הפועלים. הארדי האמין כי המפלגה הליברלית רצתה רק בקולות העובדים, אך אינה מוכנה לדרוש את הרפורמות הרדיקליות שהעובדים זקוקים להם. הוא החליט להעמיד מועמדותו לפרלמנט.
באפריל 1888 העמיד עצמו כמועמד עצמאי במיד לאנארק. הוא לא נבחר, אך הדבר לא הרתיע אותו והוא האמין כי בעתיד יוכל להצליח. באוגוסט 1888, הקים את מפלגת העבודה הסקוטית (מפלגה שונה ממפלגת העבודה הסקוטית של ימינו), והיה למזכירה הראשון. נשיא המפלגה היה רוברט קנינגהם - גרהאם, חבר הפרלמנט הסוציאליסט הראשון, ולאחר מכן מייסדה של המפלגה הלאומית של סקוטלנד מבשרת המפלגה הלאומית הסקוטית בימינו.
הארדי הוזמן להציג מועמדותו במחוז ווסטהאם דרום, שבאותה תקופה היה חלק מאסקס, אך כיום הוא חלק מלונדון רבתי. במחוז היה רוב למעמד הפועלים. הליברלים החליטו לא להריץ מועמד מטעמם, אך לא לסייע להארדי. הארדי התמודד כנגד מועמד שמרן וזכה, ובשנת 1892 היה לחבר הפרלמנט. כאשר קיבל את המושב סירב הארדי ללבוש את "מדי הפרלמנט" - מעיל פראק, כובע מקטיפה שחורה וצווארון מעומלן, שחברי פרלמנט אחרים, גם ממעמד הפועלים, לבשו. הארדי הופיע בחליפת טוויד, עניבה אדומה וכובע ציידים. כחבר פרלמנט תמך במס הכנסה פרוגרסיבי, חינוך חינם, קצבאות זקנה, ביטולו של בית הלורדים וזכות הצבעה לנשים.
ב-1893 נמנה עם מייסדי מפלגת הלייבור העצמאית, פעולה שהדאיגה את הליברלים שחששו כי המפלגה תזכה בקולות מעמד הפועלים שניתנו באופן מסורתי למפלגתם.
הארדי עלה לכותרות ב-1894 כאשר לאחר התפוצצות במכרה בפונטיפריד' שבוויילס בה נהרגו 251 כורים, ביקש כי מסר של תנחומים למשפחות ההרוגים יצורף לברכת הפרלמנט ללידתו של יורש העצר העתידי (שיהיה לימים המלך אדוארד השמיני). הבקשה נדחתה, והארדי נשא נאום בו תקף את המונרכיה הבריטית, נאום שהביא לזעם כלפי הארדי בקרב יתר חברי הפרלמנט. ב-1895 התמודדו בבחירות הכלליות 28 מועמדים מטעם מפלגת הלייבור העצמאית, אך אף אחד מהם, לרבות הארדי, לא הצליח להיבחר.
בחמש השנים הבאות עסק הארדי בבניית מפלגתו החדשה. הוא נשא נאומים נלהבים בעצרות. פעם נעצר בעצרת של סופרג'סטיות, בה נשא נאום בעד זכות ההצבעה לנשים, אך שר הפנים הבריטי, שחשש מההשלכות הפוליטיות של מעצר מנהיג מפלגת העבודה העצמאית, הורה על שחרורו המיידי.
מפלגת הלייבור

ב-1900 ארגן הארדי פגישה של מנהיגי איגודים מקצועיים וקבוצות סוציאליסטיות, בה הוסכם להקים מפלגה שתייצג את הארגונים והמפלגות שנציגיהם נוכחו בפגישה. פגישה זו הביאה לייסודה של מפלגת הלייבור הבריטית. בשלב זה נקראה המפלגה "הוועדה לייצוג העבודה" (Labour Representation Committee (LRC)). ה"וועדה" נועדה לתאם בחירת חברי פרלמנט שייצגו את האיגודים המקצועיים והעובדים, על מנת ליצור גוש פרלמנטרי שיעבוד בשיתוף פעולה לקידום חקיקת שתסייע לענייני העובדים.
בשנה זו נבחר הארדי, מטעם הוועדה, כחבר הפרלמנט הזוטר מטעם מחוז הבחירה מרת'ר טידוויל בוויילס. הארדי ייצג מחוז זה במשך שארית הקריירה הפוליטית שלו. פרט להארדי הצליח הלייבור בבחירות אלו להביא לבחירת חבר פרלמנט אחד נוסף, אך הייתה זו התחלה של בסיס איתן למפלגה, שכעבור 24 שנים הגיעה לשלטון בבריטניה.
הממשלה השמרנית שנבחרה בבחירות אלו הפכה לבלתי פופולרית, והמנהיג הליברלי הנרי קמפבל-בנרמן היה מודאג כי המפלגה החדשה תפצל את הקולות המתנגדים לממשלה בבחירות הבאות. ב-1903 הגיעו הליברלים והלייבור לעסקה, שאותה הגו איש הלייבור רמזי מקדונלד והרברט גלאדסטון בנו של ויליאם יוארט גלאדסטון. לפי העסקה לא יעמידו הליברלים מועמד לבחירה בשלושים מחוזות בבחירות הקרובות, על מנת שלא לפצל את הקול כנגד המועמד השמרני שיעמוד לבחירה באותם מחוזות.
ב-1906 החליפה הוועדה את שמה ל"מפלגת העבודה" (Labour Party). בשנה זו הכריזה ממשלתו הליברלית של קמפבל-בנרמן על בחירות כלליות, שהסתיימו בתבוסה מכרעת לשמרנים ובניצחון גדול לליברלים. אך עד כמה שהיה גדול הניצחון הליברלי, הצליחו גם אנשי הלייבור להביא לבחירת 29 מועמדים מטעמם. היה זה ניצחון אישי גדול להארדי.
ב-1908 פרש הארדי מהנהגת המפלגה והוחלף בארתור הנדרסון. הארדי בילה את שארית ימי חייו בהטפה לזכות הצבעה לנשים, ופיתח יחסי קרבה למנהיגה הפמיניסטית סילביה פנקהרסט. הוא גם תמך בשלטון עצמי להודו ולדרום אפריקה. בביקור בארצות הברית בשנת 1909, מתח ביקורת על הכיתתיות בקרב הרדיקלים האמריקנים.
הארדי, שהיה פציפיסט נחרד ממלחמת העולם הראשונה וביחד עם סוציאליסטים ממדינות אחרות ניסה לארגן שביתה כללית לעצירת המלחמה. עמדתו לא הייתה פופולרית אף בתוך מפלגתו, אך הוא המשיך להופיע לעצרות כנגד המלחמה, ולתמוך בסרבני מצפון. ב-26 בספטמבר 1915 מת משבץ בגלאזגו.
מורשתו

הארדי נחשב לאחד ממייסדי מפלגת הלייבור הבריטית, שהיא אחד הגורמים החשובים בפוליטיקה הבריטית במהלך המאה ה-20 ולאחריה. הוא הוביל את תנועת העבודה הבריטית הרחק מהשפעותיו המזיקות לטעמו של המרקסיזם אל עבר גרסה מתונה, תומכת באיגוד המקצועי של הסוציאליזם שהייתה מעשית, גמישה, וסייעה להקים מפלגה סוציאליסטית שהייתה, עם הזמן, לאחת המצליחות בעולם מחוץ לסקנדינביה.
בחוגי מפלגת הלייבור נחשב הארדי למנהיג ומייסד, וזוכה גם להערכה רבה מחוצה לה.  בין השאר טיפח יחסים קרובים עם המהגרים היהודים ברובע וייטשפל ועם מנהיגים יהודים סוציאליסטים ברחבי היבשת, ודיבר בעד העניין היהודי בכל הכינוסים הסוציאליסטיים. יוסף קרוק, בעצמו סוציאליסט יהודי שהכיר את הארדי מקרוב, שהה באנגליה כפליט מלחמה, וכתב בזכרונותיו על מפגש שהתקיים בביתו:
הוא הזמינני לבוא לדירתו הפרטית. ואכן, הדירה תאמה את אופיו. בסביבת רובע העיתונים, בבית ישן, הייתה כל הדירה מורכבת רק מחדר אחד גדול. כאשר הגיש לנו בדירתו כוס תה (ששפת על מכונת ספירט), נוכחתי לדעת כמה בלתי־נכונה היא התפיסה הסוציאל־דמוקראטית הרוסית (לנין הבולשביק ופליכאנוב המנשביק), לפיה מנהיג פועלים גדול יכול להיות רק איש־רוח, אינטלקטואל, משום שלפועלים אין אפשרות לרכוש את ההשכלה הפילוסופית והסוציולוגית הדרושה וכי הם יכולים להיות רק מנהיגי איגודים מקצועיים. הנה ישבתי כאן ליד המנהיג הסוציאליסטי האנגלי הגדול ביותר, אחד הגדולים בעולם הבינלאומי; והוא היה כל כולו כורה־פחם. בנו של כורה־פחם, ובעצמו כורה מצעירותו, ואף סבל הרבה רעב, נעשה מנהיג האיגוד המקצועי ובתור שכזה נבחר לפארלאמנט; שקד הרבה על השכלתו העצמית. הוא הכיר בזכויותיו ההיסטוריות הגדולות של מארקס, אבל מארקס לא היה בעיניו היוצר היחיד של הסוציאליזם החדש. בעיניו נודעה חשיבות רבה מאוד לתנועה האנארכיסטית והסינדיקאליסטית. בשורת עניינים הוא אהד את תורת פטר קרופוטקין. קר־הארדי היה בעל נטייה דתית, הסתמך על נביאי ישראל. לתדהמתי סיפור לי, שלעיתים קרובות היה משמיע נאומים בכנסיות האנגליות הפרוטסטאנטיות. בעינינו, יוצאי רוסיה, היה זה דבר פאנטאסטי. אולם בעיני קר־הארדי נתמזגו כל המומנטים השונים הללו לאחדות הארמונית, לסוציאליזם חופשי, הומאני.
גם זמן רב לאחר מותו, נדיר למצוא לגביו התייחסות שלילית. הבית בו בילה את ילדותו בהוליטאון נשמר כמוזיאון לזכרו. בערי בריטניה נקראים יותר מארבעים רחובות על שמו.
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 220-219
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262198505171  BIBSYS: 37917  BNE: XX1442821  BnF: cb12413844w (data)  CiNii: DA06025489  GND: 118720341  ISNI: 0000 0001 1743 8824  LCCN: n50020590  NDL: 00620787  NKC: skuk0000540  NLA: 36549485  NTA: 070535302  RERO: 02-A010093523  SELIBR: 232147  SNAC: w6vq3145  SUDOC: 033253420  Trove: 1286521  VIAF: 13102117   WorldCat (עם VIAF): 13102117 
דיוקן של הארדי מ-1893
כרזה הקוראת לבחירתו של הארדי בבחירות הכלליות בבריטניה ב-1906
פסלו של הארדי המוצב באברדייר
אנדז'ייבו (מזוביה)

| --- | --- |

כנסייה באנדז'ייבו
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  אוסטרוב מזובייצקה
 גובה:  120 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  937 (2009)
 קואורדינטות:  52°49′00″N 22°12′00″E﻿ / ﻿52.81667°N 22.2°E﻿ / 52.81667; 22.2 
 אזור זמן:  UTC +1
 www.andrzejewo.info
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאנדז'ייבו(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאנדז'ייבו(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהאנדז'ייבו(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהאנדז'ייבו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אנדז'ייבו (בפולנית: Andrzejewo; ביידיש: אנדז'עייעבו) הוא כפר במחוז אוסטרוב מזובייצקה שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-21 ק"מ מזרחית לאוסטרוב מזובייצקה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
הכפר נזכר לראשונה במסמך מתחילת המאה ה-13, ובמחצית הראשונה של המאה ה-16 הוענקו לו זכויות מגדבורג, והיישוב היה בבעלות האצילים ממשפחת אנדז'יי קשיצקי. זכויות העיר ניטלו מן המקום בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר.
יהודי אנדז'ייבו

קהילה עצמאית התארגנה ביישוב במחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר ביטול ההגבלות על מגורי יהודים בפולין, ויהודי המקום התפרנסו בעיקר מרוכלות וממלאכה. ביישוב התקיימו בית כנסת ובית עלמין.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כיהן במקום הרב אריה-ליב אלגאזי. במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי הכפר ממנו באופן זמני, ורב הקהילה ומספר מנכבדיה נרצחו בידי קוזקים.
במפקד 1921 נמנו בכפר 277 יהודים, כשליש מסך תושביו. בתקופה שבין מלחמות העולם כיהן בכפר הרב יעקב יהודה הכהן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גורשו יהודי הכפר לערי הסביבה, וגורלם היה זהה לגורל היהודים במקומות אלו.
אגודת אמנים עברית

| --- | --- |

כרזה עבור התערוכה השלישית של אגודת אמנים עברית במגדל דוד
 תחום:  ציור ופיסול
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 מקום פעילות:  ירושלים
 יושב ראש:  שמואל בן-דוד (1922-1921), אברהם מלניקוב (1925-1924?), יוסף זריצקי (1929-1927)
 תקופת הפעילות:  25 באוקטובר 1920 – 1929 (כ־8 שנים) 
 
אגודת אמנים עברית (באנגלית: Jewish Artists Association) הייתה אגודה מקצועית שקמה בירושלים באוקטובר 1920, ואיגדה את ציירי ופסלי היישוב. מטרת האגודה הייתה "לפתח ולהפיץ בקרב העם את האמנויות, את מלאכת האמנות וטעם ויופי ברוח עברי".
היסטוריה

ירושלים של לאחר מלחמת העולם הראשונה סבלה ממצוקה כספית שנבעה ממצב הקהילות התורמות לאחר המלחמה. ב-"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", לדוגמה, הוקמו מני קבוצות וקואופרטיבים, שביקשו להקל על האמנים ליצור ולמכור את יצירותיהם. על רקע זה נוסדה ב-25 באוקטובר 1920 בירושלים אגודה של אמנים, חלקם הגדול בוגרי "בצלאל" וחלקם מהגרים מאירופה שהגיעו במסגרת העלייה השנייה והשלישית.
בוועד האגודה הראשון היו חברים מאיר גור אריה, שמואל בן-דוד, אבל פן, אברהם מלניקוב ושמואל לוי. סמל האגודה, הכולל יד אוחזת מכחול, בתנוחה השואבת מברכת כהנים על רקע לוחות הברית, עוצבה על ידי בן-דוד. באפריל 1921 הציגו חברי האגודה תצוגה של עבודותיהם באולם מיוחד במסגרת "תערוכת מגדל דוד". רוב חברי האגודה התגוררו בירושלים, אולם היו חברים בה כמה תושבי תל אביב. עד שנת 1928 הציגה האגודה שבע תערוכות קבוצתיות שונות. כולן, לבד מן התערוכה השנייה, שהוצגה בביתו של דוד אידר והשישית, שהוצגה בבית ספר "למל" בירושלים, התקיימו במגדל דוד. במקביל לקחה האגודה תחת חסותה מספר תערוכות יחיד שהתקיימו באותה עת, כגון תערוכותיהם של ראובן רובין, יוסף טפר, אליהו אליאס נוימן ואחרים.
בנוסף לתערוכות שהציגו ערכה האגודה את המדור לציור ולפיסול של כתב העת "תיאטרון ואמנות" שיצא לאור בשנים 1928-1925. גייסה כספים לטובת הקמת מצבה לשמואל הירשנברג (1925) ועוד.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 הופסקה פעילות האגודה, עקב מעבר האמנים למרכז הארץ ובייחוד לתל אביב. תחתיה הוקמה בתל אביב ב-1934 אגודת הציירים והפסלים.
תערוכות האגודה

1921: תצוגת עבודות במסגרת תערוכת אמנות ומלאכה, מגדל דוד, ירושלים (7 באפריל 1921 - 30 באפריל 1921)
1922: אגודת אמנים עברית, מגדל דוד, ירושלים (מאי 1922)
1924: תערוכת האמן ראובן, מגדל דוד, ירושלים (9 במרץ 1924 - 1 באפריל 1924) | תערוכה של אמנות חדישה; תמונות בצבעי-שמן ורישומים מחיי ארץ-ישראל מאת ראובן, גימנסיה הרצליה, תל אביב (10 באפריל 1924 - 21 באפריל 1924) | התערוכה השנתית השלישית של אגודת אמנים עברית, מגדל דוד, ירושלים (15 באפריל 1924 - 15 במאי 1924)
1925: תערוכת הצייר יוסף טפר: מחיי ארץ-ישראל ומצרים, מגדל דוד, ירושלים (11 בפברואר 1925 - 12 במרץ 1925) | התערוכה השנתית הרביעית של אגודת אמנים עברית, מגדל דוד, ירושלים (7 באפריל 1925 - 7 במאי 1925) | תערוכת הצייר שלזינגר, דירת התאחדות הפקידים, גן העיר, ירושלים (13 בדצמבר 1925 - ?)
1926: התערוכה השנתית החמישית של אגודת אמנים עברית בקשר למפעל הסופר והאמן לטובת גאולת הארץ, מגדל דוד, ירושלים (4 ביולי 1926 - 5 ביולי 1926)
1926: התערוכה השנתית השישית של אגודת אמנים עברית, בית הספר למל, ירושלים (11 באפריל 1926 - 27 באפריל 1926)
1927: תמונות של חיים גליקסברג, בית בספר למל, ירושלים (4 באוקטובר 1927 - 21 באוקטובר 1927)
1928: התערוכה השנתית השביעית של אגודת אמנים עברית, מגדל דוד, ירושלים (4 בפברואר 1928 - 28 באפריל 1928)
תערוכות האגודה > תערוכות רטרוספקטיביות

1965-1964 תערוכת ציירי ישראל 2: תקופת "מגדל דוד", תערוכה נודדת מטעם משרד החינוך והתרבות, ישראל [קטלוג]
1968 מגדל דוד: ראשית הציור בארץ ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים [אוצר: יונה פישר; קטלוג]
1972 תערוכה היסטורית של חברי אגודת אמנים עברית, תיאטרון ירושלים, ירושלים; במסגרת יובל לאגודת הציירים והפסלים בישראל [אוצר: אמנון ברזל]
1991 ימי מגדל דוד: מלחמת התרבות הראשונה באמנות ישראל, מגדל דוד, המוזיאון לתולדות ירושלים, ירושלים [אוצר: יגאל צלמונה; קטלוג]
הערות שוליים

↑  ראו: התערוכה השנתית השלישית, אגודת אמנים עברית, ירושלים, 1924, עברית / אנגלית
↑  משה בן שאול, ממגדל למגדל, מעריב, 13 באוקטובר 1967
↑  ראו לדוגמה: ב"אגודת אמנים עברית", דואר היום, 13 במאי 1923
↑  ראו: גדעון עפרת, וושינגטון חוצה את הירדן, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2008, עמ' 526.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257437605171
אסתר מנואל

| --- | --- |

אסתר מנואל לבושה במדי הצבא הפרוסי
 לידה:  1786 הנאו, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1750-1801)
 פטירה:  30 באוקטובר 1852 (בגיל 66 בערך) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 מקום קבורה:  בית העלמין וולקובו 
 השתייכות:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) הצבא הפרוסי
 תקופת הפעילות:  1812–1815 (כ־3 שנים)
 דרגה:  ואכטמייסטר
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 צלב הברזל 
 
אסתר מנואל (בגרמנית:‏ Esther Manoal;‏ 1786 – 30 באוקטובר 1852) הייתה יהודייה, אשר התפרסמה כאשר התגייסה לצבא הפרוסי ולחמה עמו במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
איזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה

איזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה (בפורטוגזית: Isabel de Portugal, Rainha de Castela; ‏1428 - 15 באוגוסט 1496), הייתה אשתו של חואן השני, מלך קסטיליה ואמה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
ביוגרפיה

איזבלה נולדה בשנת 1428, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים. ב-22 ביולי 1447 התחתנה איזבלה עם חואן השני, מלך קסטיליה, אשר היה תחת השפעתו של ידידו אלוורו די לונה. איזבלה לא אהבה את הקשר בין חואן לידידו, ולאחר לידת בתם איזבלה שכנעה את בעלה שדי לונה ניסה להרעיל אותה, ובעקבות כך ובעקבות רציחתו של האציל אלפונסו פרז דה ויורו בשנת 1453, הוא הוציא אותו להורג. בשנת 1453 נולד בנם אלפונסו, ובשנת 1454 מת חואן, ובנו אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
לאחר מות בעלה נכנסה איזבלה לדיכאון, אולם עד לשנת 1461 שהו עמה ילדיה בטירתה בארבלו. איזבלה הרגישה מוטרדת על ידי רוחות רפאים, ועם הזמן אף איבדה את שפיותה. בעת זקנתה באה בתה איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אשר עלתה לשלטון בשנת 1479, לבקר אותה, אולם איזבלה לא זיהתה אותה, וב-15 באוגוסט 1496 היא מתה בטירתה.
משפחתה

ב-22 ביולי 1447 התחתנה איזבלה עם חואן השני, מלך קסטיליה, ממנו היו לה שני ילדים:
איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה (1451–1504)
אלפונסו, נסיך אסטוריאס (1453–1468)
חוה מרדכוביץ

אין תמונה חופשית
חוה מרדכוביץ (בצ'כית: Hava Mordohovich; ‏5 בפברואר 1935, צ'כוסלובקיה – 3 בינואר 2014, ב' בשבט תשע"ד, ישראל) הייתה גרפיקאית וטיפוגרפית ישראלית שהתמחתה בעיצוב, דפוס והוצאה לאור של ספרי אמנות ואדריכלות.