אימן
בישראל > היסטוריה בישראל

פעילות התנועה בישראל נוסדה בשנת 1977, על ידי ארז וחנה גרינבוים ורפי ודפנה אייל, שני זוגות ששהו בלונדון מספר שנים, והשתתפו בשיעורים במרכז ה"אימן" בלונדון. לאחר שחזרו לישראל הם החלו לכנס בביתם קבוצת חברים, והעבירו להם את עיקרי האמונה. כשהקבוצה גדלה לארבעים משתתפים שלח המייסד ריימונד ארמין לישראל את אחד מתלמידיו בשם מתיו, כדי שיעזור בהדרכת "אשרים" (מאנגלית: usher) - מורים שהותר להם להדריך אחרים. הקבוצה גדלה במהירות, בעיקר באזור השרון ובירושלים. חברי התנועה פנו לאנשים הזמינו אותם למפגש וניסו לצרף אותם בשיטת "חבר מביא חבר". אחד המייסדים, ארז גרינבוים, שירת בסיירת מטכ"ל ודרכו הצטרפו עוד מספר יוצאי סיירת, שייטת וטייסים. גם מספר ידוענים הצטרפו לתנועה, בהם: כדורסלן הפועל ירושלים, עדי בן-ארי, שפרש מפעילות למשך שנה לטובת התנועה. והזמר רפי גרנות, שאחר כך עזב, חזר בתשובה והפך ל"מרפא רוחני".
בהמשך נבנה "מרכז האימן הישראלי", במבנה בית קולנוע נטוש בשכונת מורשה ברמת השרון, ששופץ על־ידי חברי התנועה, הוא הפך מרכז האימן ורבים עברו לגור בסמוך לו עם משפחותיהם. המבנה ברמת השרון הפך גם למרכז לכינוסים בינלאומיים של התנועה.
בשנת 1982 הוערך מספר חברי התנועה בישראל בין 600 ל-800, שחלקם היו פעילים מלאים וחלקם הוגדרו כ"מועמדים", והיו לה יותר חברים בישראל מאשר באנגליה בה נוסדה. באותה שנה החלה לפעול "הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל" בראשות חברת הכנסת וסגנית שר החינוך מרים גלזר-תעסה, ותנועות "אימן" נכללה ברשימה של 10 כתות בישראל שאותם הוחלט לבדוק. הוועדה הוקמה בלחץ של גורמים שונים, בהם "ועד הורים מודאגים נגד הכיתות" והארגון החרדי "יד לאחים". בשלב זה שררו בקרב חברי הוועדה חילוקי דעות לגבי ממדיה וחריפותה של הבעיה וצורת ההתייחסות הרצויה כלפיה. חלק רואה בכתות תופעה חמורה שיש להילחם בה, ומן הצד השני היו דעות שדורשו לגלות סובלנות מרבית כלפי התופעה, כחלק מעקרון חופש הפרט.
במרץ 1983 כמה עשרות מחברי ה״אימן" ניסו למנוע הרצאה, שעסקה בכתבי ה"אימן" באוניברסיטה העברית. ההרצאה הייתה במסגרת כינוס האנתרופולוגים השנתי של האוניברסיטה. אנשי ה"אימן" דרשו להפסיק את דברי המרצה, נורית רמון, מהחוג לסוציולוגיה, בטענה שהיא משקרת ומעוותת את תורתם. בהרצאתה ציטטה מתוך טקסטים של התנועה ומתוך כתביו הסודיים של המייסד "ליאו". נורית רמון הייתה מעורבת אחר כך בכתיבת דו"ח "הוועדה הבינמשרדית לבדיקת נושא ה'כתות'". בספטמבר 1983 חשף השבועון "העולם הזה" כי שר הפנים יוסף בורג יזם פנייה למשטרה בעניין ה"כתות", ואף על פי שלא הוגשה תלונה על עבירה פלילית הכינה המשטרה דו"ח סודי, בו דווקא ה"אימן" קיבלה סקירה חיובית, בה נכתב:”לא נמצא כל מידע פלילי ביחס לכת זו. למעשה, מעודדת הכת את חבריה לעבוד קשה, לשמור על החוק ולתרום למדינה”.
בספטמבר 1986 עלה גרעין "עתיד" של פעילי תנועת "אימן" ליישב את מעלה צביה, יישוב שהוקם במקור במסגרת תוכנית המצפים בגליל, בחסות התק"ם - התנועה הקיבוצית המאוחדת, אך ננטש על ידיה כמה שבועות קודם לכן. גרעין "עתיד" זכה לתמיכת הסוכנות היהודית ומועצה אזורית משגב, לאחר שחבריו עמדו בכל הקריטריונים הדרושים, כולל שירות צבאי.
בפברואר 1987 פורסם הדו"ח הסופי של "הוועדה הבינמשרדית לבדיקת נושא ה'כתות'", לאחר כחמש שנות עבודה. הדו"ח כלל מידע נרחב על תנועת "אימן" ודרך פעולתה. הטענות העיקריות שעלו בו היו על כך שהתנועה מפעילה מניפולציה רגשית (כולל חינוך לניתוק ולהיבדלות מהחברה הסובבת ומבני המשפחה), דרישת ציות טוטאלי, טיפוח תפישת עליונות, תפיסתה מבוססת על פסאודו-מדע ואמונה בכוחות על-טבעיים והיא פועלת בסודיות. בעקבות הדו"ח החל לחץ של ארגון יד לאחים לפנות את חברי גרעין "עתיד" ממעלה צביה, ועוד שלושה יישובים דומים שהוקמו במסגרת תוכנית המצפים. למרות הלחצים הותר לחברי גרעין "עתיד" להישאר במקום והיישוב הפך למרכז של תנועת "אימן". באפריל 1987 פרסמה התנועה חוברת בשם "הבזק" שנשלחה למערכות עיתונים בישראל, בעקבות דו"ח הוועדה הבינמשרדית, במטרה לתקן את "התמונה המסולפת והשקרית שהציגה על אגודת האימן". החוברת כללה לטענתה "חלק מעיקרי הנושאים הערכיים שהאגודה עוסקת בהם".
בפברואר 1989 אסרה מדינת ישראל, בהוראת שר הפנים אריה דרעי, את כניסתו של ריימון ארמין לישראל. שהגיע במטרה להשתתף בכנס ביישוב מעלה צביה. זאת אף על פי שהותר לו לבקר בישראל פעמים רבות קודם לכן. נעשתה פנייה לבג"ץ במטרה להתיר לו להיכנס, אך הוא החליט לעזוב לאחר שהוחזק בתא מעצר בשדה התעופה בן-גוריון כל הלילה. בדיון בבג"ץ הודה נציג משרד הפנים כי השר אריה דרעי מימש את סמכותו על פי חוק הכניסה לישראל באופן שרירותי (החוק מעניק לשר סמכות לאסור כניסה ללא נימוק). השימוש שעשה השר דרעי בסמכויותיו לאסור את כניסתו של ארמין לישראל גרר ביקורת חריפה, כולל מאנשים שטענו שהם סולדים מפעילות הכת אך ראו בדבר פגיעה בחופש המצפון, חופש הדת וחופש התנועה.
הקבוצה שהקימה את מעלה צביה, רצתה ליישם את עקרונות התנועה באופן מעשי, ותחילה לא זכתה לתמיכתו של ריימון ארמין. החל משנת 1994 החל ארמין בקשר אינטנסיבי עם היישוב, דרך מזכיר היישוב דני דוידי, ולאור עצותיו אורגן היישוב כלל עיצוב הבתים, מינהל, חינוך וסביבה. ב-1997 הוקם מבנה המכונה "הבאר" בו נערכים טקסים והוא כולל "קודש קודשים" אליו הורשה להיכנס רק קבוצה מובחרת בראשת דוידי ושם נשמרים "כתבים סודיים" ותכתובות עם ארמין. ב-1999 דני דוידי סבר שתקלה פוטנציאלית בתוכנות מחשב שכונתה באג 2000 תביא לאירוע אפוקליפטי, על בסיס נבואות של ריימון ארמין על סוף העולם. על פי הוראתו היישוב התארגן לאירוע נאגרו מזון, מים ודלק, נרכש ציוד רב וגויסו כספים מהתושבים וחברי התנועה ברחבי העולם (שהובטח להם שהיישוב יהיה מקום מקלט עבורם) אך האסון המצופה לא הגיע. בעקבות הנבואה שלא התגשמה נוצר קרע ביישוב וחלק מהתושבים עזבו אותו ואת התנועה.
בשנת 2018 זאב בן אריה שהיה פעיל ב"אימן" ותושב מעלה צביה וכתב דוקטורט במדע הדתות באוניברסיטת חיפה, ספר מקיף על תולדות תנועת האימן, ההיסטוריה שלה ושל מייסדה, הפרסומים העיקריים שלה והתפישה הדתית והערכית שלה. הספר גם מתעד את ההיסטוריה האישית של בן אריה בתנועה ושל היישוב מעלה צביה.