stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק גודהארט

חוק גודהארט הוא חוק במיקרו-כלכלה. ניתן לנסח את חוק גודהארט בצורות רבות, אך בצורתו הכללית ביותר משמעותו שכל שינוי בפרמטר חברתי כלכלי כלשהו בניסיון להשיג תוצאה שנובעת בדרך כלל מהפרמטר החברתי כלכלי הזה, תאבד את ההשפעה המקורית שהייתה לשינוי בפרמטר זה אם היה קורה לא על ידי שינוי מדיניות[דרוש מקור]. ניסוח אחר קובע כי ”כאשר שינוי במדד כלכלי מסוים הופך למטרה, המדד עצמו מאבד את התכונות שהפכו אותו למדד טוב מלכתחילה.” העיקרון פותח על ידי צ'ארלס גודהארט, יועץ בנק אנגליה ופרופסור בדימוס בבית הספר לכלכלה של לונדון.
דוגמה לפרמטר כזה יכולה להיות שיעור זכאות לתעודת בגרות ברשות מקומית. מדד זה עשוי להיות קורלטיבי לאייכות מערכת החינוך ברשות. עם זאת, התמדקדות בעלייה בשיעור הזכאות עצמה כמטרה - למשל, על ידי הענקת תעודות בגרות ללא בחינה ברשות מקומית כלשהי - תהפוך את המדד לפחות קורלטיבי למטרה עצמה, מדידת איכות מערכת החינוך ברשות המקומית.
החוק נוסח לראשונה בשנת 1975 במאמר שכתב גודהארט, מאמר שצבר תהילה בבריטניה בהקשר להתנהלות המוניטארית של הממשלה של מרגרט תאצ'ר למרות שהרעיון ישן יותר. רעיונות דומים הם חוק קאמפבל והביקורת של לוקאס. החוק של גודהארט משמש גם בכלכלה, בכל הנוגע לציפיות רציונליות. למרות שבמקור החוק נהגה על תגובת השוק למדיניות, הוא מיושם בעוד ארגונים רבים.
יש הרואים[דרושה הבהרה] את ההתייצבות הכלכלית שהייתה בבריטניה בתקופה בה ג'ון מייג'ור כיהן כראש ממשלה כיישום מהופך של חוק גודהארט – הממשלה פגעה באמינות של עצמה במידה כזו שהעסקים לא יכולים היו להתבסס על מדיניות ברורה של הממשלה ולהתאים את עצמם אליה, ולכן נאלצו להתעלם ממנה ולהתייחס למצב בשוק כמו שהוא.
הערות שוליים

↑  יונתן קירשנבאום, ‏הניאוליברליזם מתפכח? / הכלכלן הבריטי שממליץ לעשירי העולם ללמוד ממלכי בבל ואשור | ראיון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 ביוני 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוואר

נחל חווארים מתחתר בסלעי חוואר ליד מדרשת שדה בוקר

חוואר הוא סלע משקע כימי וביוכימי המושקע בסביבה מימית, דק־גרגיר, רך וסופח מים. צבעו בדרך כלל צהבהב.
החוואר הוא סלע מעורב המורכב מכמויות משתנות (בין 25% ל-75% מכלל הסלע) של חרסית וקירטון. שכבות של חוואר שעוביין מסנטימטר אחד ועד מטרים אחדים מצויות בין שכבות סלעי־משקע ימיים (גיר ודולומיט). החוואר מופיע בדרך כלל בגוונים של לבן, צהבהב, אפרפר, ואף בגוונים הנוטים לחום. קיימים אף סלעי חוואר בגוונים של אדום ושחור. על חוף האוקיינוס האטלנטי של ארצות הברית ובאירופה קיים סוג ירקרק של חוואר הקרוי "חול ירוק" (Greensand) המכיל את המינרל גלאוקוניט העשיר באשלגן. החוואר שוקע בסביבה מימית (הן במים מתוקים והן במי ים) ולעיתים מוצאים בחוואר קונכיות המעידות על מקורו הימי.
למרות שמו, סלע המשקע המכונה חוואר הלשון איננו עשוי מחוואר.
תועלת כלכלית

בדרך כלל, בשל אטימותו למים לאחר שספח אליו כמות מסוימת של מים מהווה החוואר אקוויקלוד, שכבה עוצרת־מים מתחת לסלעים האוגרים את המים האקוויפר. תכונת אטימות זו מאפשרת לחוואר לתפקד כ"סלע כיסוי" למאגרי נפט. תכונה זו מסייעת בבלימת "בריחת הנפט" מתוך "סלעי המאגר" (כדוגמת גיר או דולומיט) המצויים מתחת לחוואר ואוגרים את הנפט.
בחוואר מהסוג המכונה Greensand נוהגים להשתמש כמרכך מים.
בסוגי חוואר מסוימים משתמשים בייצור חומרי בידוד וצמנט פורטלנד.
החוואר בארץ ישראל > תצורת החוואר ביהודה ובשומרון

תצורת בית מאיר: שכבות חוואר קיימות בין שכבות הדולומיט.
תצורת מוצא: שכבת חוואר הנחשבת כאקוויקלוד החשוב שבחבורת יהודה, על גביה נובעים מאות מעיינות בכל רחבי הרי ירושלים.
חוואר בשכבה התחתונה, בשכבה העליונה גיר או דולומיט
צמח טיון דביק מעל אדמת החוואר
תקריב
המחשוף לצד הכביש
החוואר בארץ ישראל > תצורת החוואר בנגב

תצורת טקייה: תצורה מגיל פליאוקן. חרסית ירקרקה אפורה עשירה בעורקי גבס שבתוכם פיריט וגתית.
תצורת ע'רב: תצורה מגיל מסטריכט. קירטון לבן רב ומסיבי שחלקו התחתון שכבות רבות של חוואר.
תצורת חצרה: בפרטים חביון, עין ירקעם, אבנון ותמר יש שכבות חוואר.
הערות שוליים

↑  עמנואל מזור ונחמה שפרן, נדבכים בגיאולוגיה של ישראל, Open University of Israel, 1987
| סלעים |
| --- | --- | --- |
| סלעי יסוד | סלעי יסוד |  |
| סלעים געשיים | אבן זפת • אגלוטינט • אגלומרט • אובסידיאן • איגנימבריט • אנדזיט • אצת פלה • בוניניט • בזלת • בזלת תולאיטית • בסניט • ברקציה געשית • דמעות אפאצ'ים • דמעות פלה • דקיט • הוואיט • היאלוטוף • היאלוקלאסטיט • טוף • טפריט • טקיליט • טרכיט • לטיט • לפיליסטון • מליליטיט • נפליניט • סידרומלן • סקוריה • פוידיט • פומיס • פונוליט • פלגוניט • פרליט • קומטיט • קרבונטיט • ריודקיט • ריוליט • שערות פלה |  |
| סלעי ביניים | דיאבז • למפרואיט |  |
| סלעים פלוטוניים | אנורתוזיט • גברו • גרנודיוריט • גרניט • דוניט • דיוריט • טונליט • טרוקטוליט • מונזוגברו • מונזוגרניט • מונזודיוריט • מונזוניט • מונזוסיאניט • סיאניט • פרידוטיט • קוורץ דיוריט • קימברליט |  |
| סלעים מותמרים | סלעים מותמרים |  |
|  | אמפיבוליט • אקלוגיט • גנייס • הורנפלס • לווחה • לפיס לזולי • מיגמטיט • פיליט • צפחה • קוורציט • שיש • סטיאטיט |  |
| סלעי משקע | סלעי משקע |  |
|  | אבן בוץ • אבן גיר • אבן חול • אבן חול נובית • אואולית • ארקוזה • ברקציה • דולומיט • חוואר • חוואר הלשון • חלמיש • חרסית • אבן טין • כורכר • פצלי שמן • פצלים • צור • קונגלומרט • קירטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553385505171  BnF: cb12142384m (data)  GND: 4038708-2  LCCN: sh85081375
חסידה צחורה (שיר של נצ'י נצ')

| --- | --- |
 סינגל בביצוע נצ'י נצ'
 מתוך האלבום ברוכים הבאים לפתח תקוה
 יצא לאור:  2015
 סוגה:  היפ הופ וראפ
 שפה:  עברית
 אורך:  04:45
 חברת תקליטים:  היי פייבר
 כתיבה:  עממי, רביד פלוטניק
 לחן:  עממי, איציק פצצתי
 הפקה:  איציק פצצתי
 
חסידה צחורה הוא סינגל של הזמר והראפר הישראלי רביד פלוטניק. השיר יצא לאור ב-2015, כחלק מהאלבום "ברוכים הבאים לפתח תקוה", על ידי חברת התקליטים "היי פייבר".
רקע וכתיבה

השיר מתבסס על המקצב של "חסידה צחורה" של להקת "צלילי העוד" מ-1975, והוא אף כולל בו שחזור של הפזמון בקולו של המפיק איציק פצצתי. בעוד פצצתי הלחין הרחבה למנגינה העממית, נצ'י נצ' כתב מילים נוספות לאלו העממיות גם כן. שלושה בתים מקוריים מרכיבים את השיר, ובניהם מחבר שחזור הפזמון משנות ה-70.
תוכן השיר מהווה מעין מכתב של נצ'י נצ' לאמו, שנפטרה ממחלת הסרטן כשהיה בן 12, ובו הוא מספר לה על השינויים שחלו בחיי המשפחה מאז מותה ומביע את געגועו אליה. הוא מדבר אליה בגוף ראשון, ועל כך נצ'י נצ' ציין כי זה היה עבורו סוג של טיפול פסיכולוגי להתמודדות עם האבל.
ב-2019 נכלל באלבום "ועכשיו לחלק האומנותי" שיר בעל מבנה דומה, "יום כיפור בכפר סירקין", בו נצ'י נצ' שר לאביו.
הצלחה

השיר זכה לשבחים מהמבקרים, וגם הושמע רבות בתחנות הרדיו. במצעד הרשמי של גלגלצ, השיר התמקם בעשירייה הראשונה במשך שישה שבועות ברציפות, ובשיאו דורג במקום השלישי (בשבועיים הראשונים). כמו כן, השיר צבר מעל למיליון וחצי השמעות באתר שיתוף הווידאו "YouTube", ובאפליקציית הזרמת המדיה "Spotify" הוא הושמע כ-837,000 פעמים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 3 |  |
הערות שוליים

↑  איציק פצצתי, שתי עובדות מעניינות על "חסידה צחורה", Facebook, ‏19 ביולי 2015
↑  נצ'י נצ שר "חסידה צחורה" בגרסה מטריפה, בטריבונה, 22 ביולי 2015
↑  יובל ניסני, "הסתובבתי הרבה בכדור הארץ, אבל ירושלים זה משהו מיוחד", כל העיר, 8 בפברואר 2018
↑  אורי זר אביב, התקווה: נצ'י נצ' לומד לקבל את הניגודים שבו באהבה גדולה, Time Out תל אביב, 2 בספטמבר 2015
↑  סער גמזו, רביד פלוטניק: אלבום בנעלי בית, באתר ישראל היום, 1 ביולי 2019
↑  בן שלו, כמה שירים מזרחיים באמת מושמעים בגלגלצ?, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2015
↑  המצעד השבועי - 30 ביולי, 6 באוגוסט, 13 באוגוסט, 20 באוגוסט, 27 באוגוסט ו-3 בספטמבר 2015.
↑   חסידה צחורה, בביצוע נצ'י נצ', סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:45), 13 ביולי 2015
↑  חסידה צחורה, באתר Spotify
| רביד פלוטניק |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | "תחיית המתים" (2010) • "צדיק אחד בסדום" (2011) • "בור ועם הארץ" (2013) • "ברוכים הבאים לפתח תקוה" (2015) • "שפל וגאות" (2017) • "ועכשיו לחלק האומנותי" (2019) • "תוך כדי תנועה" (2021) |  |
| סינגלים | "קפה וסיגריה" • "איידישע ראסטה מאן" • "חסידה צחורה" • "יום חדש" • "כל הזמן הזה" • "כפרה שלי" • "בדיוק כמו שאני" • "נתראה בגלגול הבא" |  |
| השתתפות בסינגלים | "יהיה בסדר" • "עולם משוגע" • "אל תיקח ללב" • "כנען (12 מרגלים)" |  |
| שירים אחרים | "שיר ארץ" • "סם הרדמה" • "שלווה בארמונותייך" |  |
| ערכים קשורים | פרודוקס • התו השמיני • היי פייבר הפקות |  |
טוסטאו

אדוארדו גונזלבס דה אנדרדה (בפורטוגזית: Eduardo Gonçalves de Andrade; נולד ב-25 בינואר 1947), הידוע בכינוי טוסטאו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מטובי החלוצים בעולם בתקופתו, בזכות יכולות גבוהות של כיבוש שערים ומסירות, והיה שותף לזכיית נבחרת ברזיל במונדיאל 1970.
קריירה

אדוארדו נולד בבלו הוריזונטי למשפחה ממעמד הביניים, והיה אחד מארבעה ילדים. אביו, שעבד בבנק בבלו הוריזונטי, שיחק כדורגל בקבוצה חובבנית בעיר. כבר בילדותו בלט אדוארדו בכישורי הכדורגל שלו, ובשל קומתו הנמוכה קיבל את הכינוי "טוסטאו" (Tostão – המטבע הקטן).
ב-1961, בגיל 14, הצטרף טוסטאו למחלקת הנוער של קרוזיירו. בגיל 15 בלבד הוא חתם על חוזה מקצועני באמריקה מיניירו, ולאחר שנתיים בהן שיחק בקבוצה הוא חזר לקרוזיירו והצטרף לקבוצה הבוגרת שלה ב-1964. במשך השנים הבאות הפך טוסטאו לשחקן המוביל של קרוזיירו, והוביל אותה לחמש זכיות רצופות בקמפאונטו מיניירו (אליפות מדינת מינאס ז'ראיס) בין 1965 ו-1969, ולזכייה בטאסה ברזיל ב-1966. הוא סיים שלוש פעמים כמלך השערים של ליגת מינאס ז'ראיס, וב-1971 זכה בתואר כדורגלן השנה באמריקה הדרומית. טוסטאו מחזיק עד היום בתואר מלך שערי קרוזיירו בכל הזמנים, עם 249 שערים.
טוסטאו נכלל על ידי ויסנטה פאולה בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 1966. הוא שיחק לראשונה בטורניר במשחק השני בשלב הבתים, מול נבחרת הונגריה, כמחליפו של פלה שנפצע. במשחק זה הבקיע שער, אך ברזיל הפסידה 3:1 והודחה מהטורניר לאחר הפסד נוסף במשחק השלישי, מול נבחרת פורטוגל.
בספטמבר 1969, במהלך משחקה של קרוזיירו מול קורינתיאנס, נפגע טוסטאו בצורה קשה בעינו בעקבות בעיטה שספג בפניו ממגן הקבוצה היריבה, דיטאו. ראייתו נפגעה בעקבות הפציעה והתברר כי הוא סובל מהינתקות רשתית, מה שאילץ אותו לעבור ניתוח בעינו. הפגיעה בעינו, ממנה טוסטאו לא החלים באופן מלא מעולם, הייתה עלולה להביא לסוף הקריירה שלו, אך הוא הצליח לחזור לשחק כעבור מספר חודשים.
טוסטאו השתתף עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1970, והיה חלק מהנבחרת שנחשבת לאחת מהטובות בתולדות טורנירי גביע העולם. הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי הבודד, אך תפקידו העיקרי היה בתנועה בלתי-פוסקת במגרש ובמסירות לשחקני ההתקפה האחרים – פלה, ז'אירזיניו וריבלינו. במשחקה השני של ברזיל, מול נבחרת אנגליה, ביצע טוסטאו מהלך מפורסם כאשר התגבר על שלושה שחקני הגנה בטרם מסר לפלה, שבישל שער לז'אירזיניו. במשחק מול נבחרת פרו ברבע הגמר הוא הגיע לשיאו כאשר כבש צמד שערים ובישל אחד נוסף, ובחצי הגמר מול נבחרת אורוגוואי בישל שני שערים נוספים לקלודואלדו ולז'אירזיניו. טוסטאו סיים את הטורניר עם שני שערים וארבעה בישולים בסך הכל, וזכה עם נבחרתו בטורניר לאחר ניצחון 1:4 על איטליה במשחק הגמר.
ב-1972 עזב טוסטאו את קרוזיירו ועבר לקבוצת ואסקו דה גאמה, ששילמה תמורתו 535 אלף דולר – סכום שיא דאז עבור העברה בכדורגל הברזילאי. בפברואר 1973 הוא נפצע פעם נוספת בעינו ומצבה הוחמר, ובעקבות כך נאלץ לפרוש מכדורגל בגיל 26 בלבד. הוא סיים את הקריירה שלו עם 32 שערים במדי נבחרת ברזיל, שממקמים אותו שמיני בדירוג המבקיעים שלה בכל הזמנים, יחד עם אדמיר ורונאלדיניו (נכון ל-2010). לאחר פרישתו הפך טוסטאו לרופא, והוא משמש כיום כפרשן כדורגל בעיתונות ובטלוויזיה. באוקטובר 2008 הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל הברזילאי כהוקרה על הישגיו ותרומתו למשחק.
טלאל ארסלאן

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1965 (בן 59) שוויפאת, לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית הלבנונית 
 בן או בת זוג:  Zeina Talal Arslan 
 
טלאל ארסלאן (בערבית: طلال ارسلان; נולד ב-12 ביוני 1965) הוא פוליטיקאי לבנוני וראש המפלגה הדמוקרטית הלבנונית, הדרוזית ברובה.
ארסלאן נולד בשוויפאת (شويفات), בנו של המנהיג הדרוזי מג'יד ארסלאן. ארסלאן מחזיק בתואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ותואר מאסטר באוניברסיטה האמריקאית בביירות.
קריירה פוליטית

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הקצרמר כולל מידע עד 2004.
הוא כיהן כראש מחוז[דרושה הבהרה] עאלי ב-1991, 1992, 1996 ו-2000. משנת 1990 ל-1992 כיהן כשר התיירות של לבנון, משנת 1996 ל-1998 כיהן כשר ההגירה ומזכיר המדינה בין 2000 ל-2004. בשנת 2001 ייסד את המפלגה הדמוקרטית הלבנונית.
חגית משה

חגית משה (נולדה בי"ז בניסן ה'תשל"א, 14 באפריל 1971) היא סגנית ראש עיריית ירושלים ומחזיקת תיק החינוך בעירייה. הייתה ראש מפלגת הבית היהודי עד להתמזגותה לתוך מפלגה דתית לאומית – הציונות הדתית. בשנת 2016 נכנסה למועצת העיר ירושלים מטעם "ירושלים מאוחדת" ובשנת 2018 נבחרה לראשות סניף מפלגת הבית היהודי בעיר. בינואר 2021 נבחרה בבחירות מקדימות לראשות מפלגת הבית היהודי הארצית, אך בחרה שלא להתמודד לכנסת.
ראשית חייה

חגית נולדה בשכונה ד' בבאר שבע לאליהו וליהודית כהן, שעלו לישראל מתוניסיה. היא הבכורה מתוך שישה ילדים. למדה בתיכון "מקיף ב'" בבאר שבע ושירתה בצה"ל בחיל הקשר והתקשוב. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ובמנהל ציבורי מטורו קולג' ותעודת הוראה מסמינר ליפשיץ למורים.
פעילות ציבורית

נמנתה על מייסדי תנועת הנוער "תורה בציון צד"ק" (ציונות דתית קהילתית) בבאר שבע, תנועת נוער שפעלה בשכונות מצוקה ובעיירות פיתוח. בין השנים 1991–1993 ניהלה את מחוז דרום של התנועה, שכלל כארבעים סניפים. בהמשך הייתה רכזת תרבות ונוער במתנ"ס מקומי. בשנים 1993–1996 שימשה כרכזת אגף תרבות ב"מרכז תקוותנו" (לצד גדליה שרייבר) לילדים בסיכון. במסגרת זו הקימה מועדון לאישה הדתית, ויזמה פסטיבל תנ"ך לילדים עם חתן חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי נריה פנחס.
פעילות ציבורית > פעילות פוליטית בירושלים

משנת 1994 היא חברת המרכז של מפלגת המפד"ל (בהמשך הבית היהודי). בשנת 1996 השתתפה במאבק בעד הקמת שכונת חומת שמואל – מאבק אותו ניהל סגן ראש העיר שמואל מאיר (מפד"ל), ובמאבק לסגירת מתחם האוריינט האוס במזרח ירושלים – מתחם שלטוני אותו הפעילה הרשות הפלסטינית בירושלים. בהמשך שנת 1996 עבדה כיועצת לסגן ראש העיר מטעם המפד"ל, שהחזיק גם בתיק התחבורה – אליהו גבאי. במסגרת תפקידה זה הייתה שותפה לקידום הרכבת הקלה ולהקמת כביש בגין בעיר. בשנת 1998 עברה לייעץ לסגנית ראש העיר ומחזיקת תיק התיירות יהודית היבנר, נציגת אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית. בשנים הבאות ייעצה לשמואל שקדי, סגן ראש העיר ומחזיק תיק הכספים מטעם המפד"ל.
בשנים 2002–2009 הייתה אחראית המחלקה לחינוך ולהכוון תלמידים שבאגף החינוך העירוני. בהמשך ניהלה את המחלקה לביקור סדיר ולטיפול בפרט, במסגרתה יזמה תוכניות עבור נוער בסיכון ואוכלוסיית הקהילה האתיופית בעיר. לבסוף מונתה למנהלת מחלקת שיבוץ תלמידים ומניעת נשירה. במסגרת תפקידה האחרון הובילה שינוי בשיטת הרישום לחטיבות הביניים בחינוך הממלכתי הדתי.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 נוצר סכסוך בין נפתלי בנט וראשי הבית היהודי לסניף ירושלים. משה הצטרפה לסיעת "ירושלים מאוחדת" בראשות שמואל שקדי והוצבה במקום השלישי. הרשימה זכתה בשני מושבים ועם פרישת שקדי ב־2016 נכנסה משה למועצה ומונתה לסגנית ראש העיר ולראשות הוועדה לקידום מעמד האשה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 נבחרה לראשות הבית היהודי בירושלים. הרשימה זכתה בשני מנדטים ומאז משה עומדת בראשות ועדת הכספים העירונית, והיא ראש אגפי החינוך והמשפחות הצעירות. במסגרת תפקידה פעלה למען פיתוח העיר והבאת תקציבים ייחודיים לעיר ירושלים.[דרוש מקור] בנוסף החל משנה זו משתתפת במיזם "נפש בנפש" במהלכו הגיעו מאות עולים מארצות הברית לירושלים.[דרוש מקור] במסגרת זו סייעה לעליית יהודי צרפת לישראל ולהגעתם לירושלים.[דרוש מקור]
לצד תפקידה כחברת מועצת העיר משה היא חברת דירקטוריון במוריה חברה לפיתוח ירושלים ובעמותת לביא – העמותה העירונית לפיתוח החינוך בירושלים, וכן ברשות לפיתוח ירושלים, בפיתוח מזרח ירושלים, במכללת אורות ישראל, במוזיאון הכנסת ובמינהל הקהילתי של שכונת רמות.
פעילות ציבורית > ראשות מפלגת הבית היהודי

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) הייתה משה חברה בוועדה שבחרה את יו"ר הרשימה הרב רפי פרץ. בינואר 2021, במהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע, פרש הרב פרץ ומשה התמודדה לראשות מפלגת הבית היהודי. במהלך ההתמודדות הכריזה שתפעל לאיחוד עם האיחוד הלאומי – תקומה (הציונות הדתית), בשונה מיריבה – מנכ"ל המפלגה ניר אורבך – שהיה צפוי לרוץ עם ימינה בראשות נפתלי בנט (בה הוא אכן שוריין לבסוף). חגית משה זכתה לתמיכת חברי הכנסת לשעבר מוטי יוגב, הרב חיים דרוקמן וזבולון אורלב, יו"ר המפלגה לשעבר. היא קיבלה 472 קולות מחברי מרכז המפלגה שהיו 56% מהקולות, וכך נעשתה האישה הראשונה בתפקיד.
לאחר בחירתה החלה בדיוני איחוד עם האיחוד הלאומי לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, בהובלת זבולון אורלב והרב אלי סדן. הדיונים נקלעו לקשיים, ולבסוף חתמה האיחוד הלאומי על ריצה משותפת עם עוצמה יהודית ונעם, ואילו הבית היהודי החליטה שלא להתמודד בבחירות, לתמוך ברשימת ימינה ואף להשאיל לה את האות 'ב'. בתמורה התחייבה ימינה, שכתנאי להצטרפותה לקואליציה תדרוש את מינוי נציג הבית היהודי לשרה שתהיה אחראית על נושאים החשובים לדתיים לאומיים. מוטי יוגב, מתומכיה של משה בבחירות לראשות הבית היהודי, יצא בביקורת על ההחלטה והתנצל על תמיכתו בבחירתה. הרב דרוקמן שתמך בתחילה במשה פרסם תמיכה ברשימת הציונות הדתית. לבסוף, בהתאם לסיכום, נפתח משרד ההתיישבות, אך חגית משה בחרה שלא להעמיד נציג בראשו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש בחרה שלא להתמודד לכנסת, ולכן בראש נציגי הבית היהודי לכנסת עמד יוסי ברודני, על אף שהיא נשארה יו"ר המפלגה. ברודני רץ ברשימה משותפת יחד עם מפלגת ימינה, בראשות איילת שקד אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
באוגוסט 2023 חתמה חגית משה על הסכם מיזוג מפלגות הבית היהודי והאיחוד הלאומי–תקומה (המוכרת בשם "הציונות הדתית") שם המפלגה לאחר המיזוג הוא מפלגה דתית לאומית – הציונות הדתית.
חיים אישיים

נשואה לאיציק משה, אותו הכירה בתנועת "תורה בציון צד"ק", כאשר הוא היה מנהל מחוז ירושלים בתנועה והיא מנהלת מחוז הדרום. לזוג שישה ילדים.
הערות שוליים

↑  חגית משה מונתה לסגנית ראש עיריית ירושלים. צפו בנאום הבכורה, באתר "סרוגים", 2 באפריל 2016
↑  חגית משה: אני דואגת לחינוך של ילדי ירושלים כמו שאני דואגת לחינוך של הילדים הפרטיים שלי, באתר mynet‏ ירושלים, 8 במרץ 2023
↑  דבר יו"ר המפלגה, חגית משה, באתר הבית היהודי
↑  תומר ניר, ‏לא שקט בבית היהודי: פוצצה ההצבעה בבחירות לרשימה בירושלים, באתר "סרוגים", 17 ביולי 2013
↑  על רקע המחאה: חגית משה מונתה לסגנית ראש העיר, באתר ערוץ 7, 31 במרץ 2016
↑  22%? כמה קולות באמת שווה הבית היהודי בירושלים, באתר "סרוגים", 2 בנובמבר 2018
↑  דני זקן, ‏חגית משה ניצחה בבחירות בבית היהודי; מסתמן שתחבור לסמוטריץ', באתר גלובס, 19 בינואר 2021
↑  עדיאל שביט, ‏ברגע האחרון: הבית היהודי לא מתמודדת - וחוברת לימינה,  באתר כיפה, 4 בפברואר 2021
↑  גיא עזרא, ‏מוטי יוגב: סליחה שביקשתי מכם לבחור בחגית משה, באתר "סרוגים", 5 בפברואר 2021
↑  גיא עזרא, ‏רשמית: הרב דרוקמן תומך במפלגת הציונות הדתית. צפו, באתר "סרוגים", 5 בפברואר 2021
↑  הפעם לא בדקה ה-90: הבית היהודי ו"הציונות הדתית" מתמזגות, באתר ערוץ 7, ‏2023-08-03
חסידאים

| חסידאים |
| --- | --- |
 Mycteria leucocephala
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחות
 חסידתיים.
שם מדעי
 Ciconiiformes ‏בונפרטה, 1854

חֲסִידָאִים (שם מדעי: Ciconiiformes) היא סדרה של עופות בינוניים עד גדולים ביותר. בסדרה ישנה משפחה אחת - חסידתיים (Ciconiidae).
הגדול בחסידאים הוא מרבו ענק שמוטת כנפיו מגיע ל־3.2 מ' ומשקלו עשוי להגיע ל־8 ק"ג. הקטנה בסדרה היא חסידה אבדימית (Ciconia abdimii) שמוטת כנפיה מגיע ל־73 ס"מ ומשקלה ל־1 ק"ג.
מיון

בסדרה ישנה כיום משפחה אחת: חסידתיים (Ciconiidae).
שלושה משפחות נוספות נכחדו ממנה:
Agnopteridae
Palaelodidae
Scaniornithidae
בעבר השתייכו משפחות המנעלניים (Balaenicipitidae), הטגואניים (Scopidae), האנפתיים (Ardeidae) והכפניים לחסידאים, אך היום הם כלולים בסדרת השקנאים. כמו כן הקטות נחשבות היום סדרה עצמאית.
מבחינות רבות קרובים החסידאים לדורסי היום, ולכן אין פלא שלפי שיטות מיון רבות נכללה (או עדיין נכללת) משפחת הקונדוריים בסדרה, זו כשחלק משיטות המיון מיינו את המשפחה הזו לחסידאים עוד קודם.
גלריה

חסידה לבנה
פשוק-מקור אסייתי
מרבו אפריקני
חסידת עצים
זוג של יאבירו
חסידן צבוע
חסידת האוכף
ראו גם

ביצה
אנפה
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286586705171  BNE: XX542045  GND: 4183098-2  NKC: ph202591
חוואליין

| --- | --- |

חוואליין
 מדינה:  טאיוואן טאיוואן
 פרובינציה:  טאיוואן
 מחוז:  חוואליין
 שטח:  29.41 קמ"ר
 גובה:  21 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  98,638 (יוני 2024)
  ‑ צפיפות:  3,600 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  23°58′20″N 121°36′23″E﻿ / ﻿23.972222222222°N 121.60638888889°E﻿ / 23.972222222222; 121.60638888889 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.hualien.gov.tw
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טאיוואן מוגדלת) טאיפיי ניו טאיפיי גאושיונג טאיג'ונג ג'ינצ'נג ג'ונגשינג טאינאן שינג'ו ג'ילונג ג'יאיי מצר טאיוואן  הרפובליקה העממית של סין  ים סין המזרחי  ים סין הדרומיחוואליין(למפת טאיוואן רגילה) טאיפיי ניו טאיפיי גאושיונג טאיג'ונג ג'ינצ'נג ג'ונגשינג טאינאן שינג'ו ג'ילונג ג'יאיי מצר טאיוואן  הרפובליקה העממית של סין  ים סין המזרחי  ים סין הדרומיחוואליין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חְוַואלִיֶין (בסינית: 花蓮市, פיניין: Huālián) היא עיר במחוז חוואליין שבטאיוואן. העיר ממוקמת על החוף המזרחי של טאיוואן לצד האוקיינוס השקט, ומתגוררים בה 106,368 תושבים (נכון ל-2014).
היסטוריה

הספרדים היו הראשונים להתיישב באזור על מנת למצוא זהב במקום באזור 1851, כאשר למעלה מ-2,000 חקלאים ממוצא האן התיישבו גם הם באזור.
ההתיישבויות באזור נותרו קטנות עם תחילת השלטון היפני. העיר הורחבה בסביבות 1912 על ידי המושלים היפניים.
ב-25 באוקטובר 1945 הועברה טאיוואן מיפן לידי הרפובליקה הסינית תחת הנהגת הקוומינטנג. בחודש ינואר 1946 הוכרזה חוואליין כעיר הבירה של מחוז חוואליין.
דמוגרפיה

בחוואליין ישנם 9,000 תושבים עמי הילידים של המקום, מה שהופך אותה לעיר עם אוכלוסיית הילידים הגדולה ביותר בטאיוואן. חוואליין היא גם האזור הצפוף ביותר במחוז חוואליין.
ערים תאומות

קוריאה הדרומית אולסן, קוריאה הדרומית
יפן יונאגוני, יפן
ארצות הברית אלבקרקי, ניו מקסיקו, ארצות הברית
ארצות הברית בלוויו, וושינגטון, ארצות הברית
דרום אפריקה אוצהורן, דרום אפריקה
ראו גם

תאונת הרכבת בטאיוואן (2021)
הערות שוליים

↑  花蓮市公所-英文版-, web.archive.org, ‏2013-11-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4406400-7  MusicBrainz: 0e8ac5bf-ebc7-41d2-83e5-c8ca0538efd8  VIAF: 244269056   WorldCat (עם VIAF): 244269056
חוואג'ה נזימודין

סר חוואג'ה נזימודין (באורדו: خواجہ ناظِمُ الدّین, בבנגלית: খাজা নাজিমুদ্দীন;‏ 19 ביולי 1894 – 22 באוקטובר 1964) היה פוליטיקאי בנגלי שמרן ואחד מ"האבות המייסדים" (אנ') של פקיסטן. הוא בלט בהיותו הבנגלי הראשון שהנהיג את פקיסטן כאשר כיהן כראש ממשלת פקיסטן בין השנים 1951–1953 וקודם לכן בתפקיד המושל הכללי של פקיסטן בין השנים 1948–1951.
נזימודין נולד למשפחת אצולה בבנגל. הוא למד באוניברסיטה המוסלמית של אליגר (כיום בהודו) ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. עם שובו להודו הוא החל בקריירה פוליטית במסגרת הליגה המוסלמית, שם הוא התמקד בעיקר בסוגיות החינוך בבנגל עד אשר פנה להוביל את התנועה למען הקמת מדינה מוסלמית נפרדת, פקיסטן, תחת הנהגתו של מוחמד עלי ג'ינה. בין השנים 1943–1945 הוא כיהן בתפקיד ראש ממשלת בנגל ובהמשך כיהן כשר הראשי לענייני בנגל, החל מקבלת העצמאות באוגוסט 1947 ועד למותו של ג'ינה בספטמבר 1948, אז נבחר לתפקיד המושל הכללי של פקיסטן.
ב-1951 לקח נזימודין על עצמו את השליטה על הממשלה לאחר רצח ליקאת עלי ח'אן וכיהן כראש ממשלת פקיסטן כשתפקיד המושל הכללי הועבר לסר מאליק ע'ולאם. כראש הממשלה הוא נאבק לנהל את הממשלה באופן יעיל בתחומי מדיניות הפנים והחוץ. בתחום מדיניות החוץ הוא ניהל מאבק לשמירה על החוק והסדר במדינה והנחה את הצבא לכפות משטר צבאי בלאהור בעקבות מהומות דתיות שהתחוללו שם ובעקבות קיפאון כלכלי. הוא גם התמודד עם "תנועת השפה" (בבנגלית: ভাষা আন্দোলন) בחבל הולדתו שבסופו של דבר הובילה להיפרדותה של בנגל מפקיסטן. יחסי החוץ עם ארצות הברית, ברית המועצות, אפגניסטן והודו עלו על שרטון כאשר התנועות הרפובליקנית והסוציאליסטית צברו אהדה בפקיסטן.
בסופו של דבר הוא אולץ על ידי המושל הכללי שהוא עצמו מינה, סר מאליק ע'ולאם, לוותר על תפקידו לטובתו של הדיפלומט מוחמד עלי בוגרה ובבחירות שנערכו ב-1954 הוא נחל תבוסה. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים התדרדרה בריאותו וב-1964 הוא מת ונקבר במאוזוליאום שבדאקה.
ראשית חייו

נזימודין נולד בדאקה שבבנגל, הודו הבריטית (כיום בירת בנגלדש) למשפחה אריסטוקרטית עשירה. מצד אמו הוא היה נכדו של הנוואב (תואר אצולה) סר חוואג'ה אהסנוללה, ואמו, בילקויס באנו, הייתה אישה ידועה בזכות עצמה. לנזימודין היה אח צעיר, חוואג'ה שאהבודין, שלימים לקח חלק פעיל בפוליטיקה הפקיסטנית. בהיות משפחתו ממוצא הן קשמירי והן בנגלי, היא דיברה הן אורדו והן בנגלית. הוא היה קרוב משפחה הן של חוואג'ה חביבולה והן של הנוואב סר חוואג'ה סלימולה בהאדור שנמנו עם מניחי היסודות של הליגה המוסלמית ב-1906.
הוא התחנך בבית הספר היסודי שבדנסטייבל שבאנגליה, ובסיום לימודיו שב להודו והחל ללמוד באוניברסיטה המוסלמית של אליגר שבאוטר פרדש. הוא סיים את למודי התואר הראשון בסוציולוגיה ושב לאנגליה להמשך לימודיו. בתקופת לימודיו באוניברסיטת אליגר הוא נודע כשחקן טניס נלהב והצטיין בספורט זה כאשר ייצג את האוניברסיטה שבה למד במשחקים הסטודנטיאליים הארציים.
באנגליה הוא המשיך את לימודיו בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא סיים לימודי תואר שני באנגלית. לימודיו באנגליה אפשרו לו להשתלם במשפטים והוא הוסמך כעורך דין (barrister). ב-1934 הוענק לו התואר אביר מפקד של מסדר האימפריה ההודית. ב-1949 הוענק לו תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת דאקה.