stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אוסטריה–אלבניה
היסטוריה > עמאות אלבניה

במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, ב-28 בנובמבר 1912, אלבניה הכריזה על עצמאותה מהאימפריה העות'מאנית בוולורה. נסיכות אלבניה נהנתה בתחילה מתמיכת שר החוץ האוסטרו-הונגרי לאופולד פון ברכטולד. מדינה אלבנית עצמאית הייתה אינטרס של וינה, על מנת למנוע את התפשטות סרביה ואיטליה באזור. אוסטריה-הונגריה דאגה בהצלחה להכרת אלבניה על ידי המעצמות הגדולות באירופה בוועידת שגרירי לונדון בדצמבר 1912. עם זאת, השטחים האלבנים נכבשו ברובם על ידי כוחות יוונים, מונטנגרים וסרבים. במאי 1913 הכירו מדינות הבלקן באמנת לונדון באלבניה. קביעת הגבול האלבני נקבעה על ידי ועדה בינלאומית, שבה אוסטריה-הונגריה ורוסיה התווכחו כמעט על כל כפר.
וינה תמכה בווילהלם, נסיך ויד הגרמני, שבשנת 1914 שלט בדורס במשך שישה חודשים כנסיך אלבניה. אלבניה הכריזה על עצמה כנייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם זאת כדי למנוע ממדינות ההסכמה, איטליה, מונטנגרו וסרביה לכבוש את המדינה, כבשו האוסטרים והגרמנים בשנת 1916 את המדינה, ואיגנץ טרולמן פון לובצ'נברג מונה למושל הצבאי באלבניה.
ב-22 בינואר 1922 כוננו הרפובליקה האוסטרית הראשונה והרפובליקה האלבנית יחסים דיפלומטיים, ובשנת 1925 תפס את השלטון באלבניה אהמט זוגו, אשר היה קצין בצבא האוסטרי במהלך המלחמה. זוגו מינה קצינים אוסטריים לבנות מחדש את הצבא האלבני. בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, ובשנת 1939 נכבשה ממלכת אלבניה על ידי איטליה הפשיסטית. בשנת 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, נכבשה אלבניה על ידי הוורמאכט, אשר שלט במדינה עד לשחרורה בשנת 1944.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בשנת 1955, לאחר כינונה מחדש של אוסטריה באמנת המדינה האוסטרית, כוננה אוסטרה מחדש את יחסיה עם הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה בפברואר 1956, ועד לשנת 1991 היא יוצגה שם על ידי שגרירותה ביוגוסלביה. מאז הפלת הדיקטטורה הקומוניסטית באלבניה, התקיימו פגישות סדירות בין המדינות ברמה הפוליטית הגבוהה ביותר. מאז 1992 מתקיים עקרון האומה המועדפת ביותר בין שתי המדינות. זה הביא לחתימה על הסכמים פוליטיים וכלכליים רבים. בשנת 1995 נפתח בטירנה משרד תיאום של סוכנות הפיתוח האוסטרית, המתמקד בעיקר בפעילות פיננסית וטכנית בצפון אלבניה. אוסטריה נחשבת לאחת התומכות החשובות ביותר של אלבניה בתוך האיחוד האירופי. במשא ומתן על הסכם הייצוב וההתאחדות וליברליזציה של ויזה, אלבניה תמיד קיבלה את תמיכתה של אוסטריה, ובשנת 2014 קיבלה מעמד של מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי, בין השאר בזכות תמיכתה של אוסטריה.
בשל חששה ממשבר ההגירה באירופה, חתמה אוסטריה בשנת 2016 על הסכם בעניין הפליטים. בשנת 2017 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה משטרתי, ועל הסכם לשיתוף פעולה צבאי, שבמסגרתו מדריכים אנשי יחידות הרריות אוסטרים את מקביליהם האלבניים.
נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-3 קונסוליות באייזנשטדט, גראץ, זלצבורג, סנקט פלטן ופילאך. מאידך, אוסטריה מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה וקונסוליות בשקודרה וולורה.
כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה
לפני 1881 (לפני העלייה הראשונה)

לפירוט הניסיונות לחידוש והרחבת ההתיישבות, ובכלל זה חקלאית, ראו:
חידוש היישוב היהודי בטבריה במאה ה-16
תקופת העלייה הראשונה 1881–1904

| שנה | חוות ויוזמות חקלאיות | מושבות | יישובים עירוניים, שכונות  ומבנים חשובים | כפרים עבריים וצורות התיישבות אחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1878 |  | גיא אוני  פתח תקווה |  |  | גיא אוני ננטשה, וב-1882 באותו מקום הוקמה המושבה ראש פינה.  פתח תקווה הוקמה בראשונה ליד הכפר אומלבס אשר שכן ליד מקורות נחל הירקון. |
| 1882 |  | ראש פינה  ראשון לציון זכרון יעקב |  | יהוד נוסדה ככפר-מגורים זמני סמוך לפתח תקווה |  |
| 1883 |  | יסוד המעלה מזכרת בתיה נס ציונה |  |  |  |
| 1884 |  |  | נוסדה נווה צדק - השכונה היהודית הראשונה ביפו שהפכה לימים לחלק מתל אביב |  |  |
| 1885 | ניסיון ראשון להתיישבות חקלאית באזור נבי סמואל |  |  |  |  |
| 1887 |  | גדרה |  |  |  |
| 1888 | באר־טוביה |  |  |  |  |
| 1889 | בת שלמה |  |  |  |  |
| 1890 |  | משמר הירדן רחובות | נווה שלום (שכונה של יפו) |  |  |
| 1891 |  | חדרה | הוקמה הדר הכרמל, השכונה היהודית הראשונה בחיפה, מחוץ לחומות העיר |  |  |
| 1894 |  |  |  | התיישבות בחוות הברון ליד ג'ילין ו[דרוש מקור] | השטח נרכש ב-1891, התושבים הגיעו למקום ב-1893/4. החווה ליד ג'לין החזיקה מעמד עד למלחמת העולם הראשונה |
| 1895 |  |  |  | התיישבות ליד סאחם ג'ולן והרטוב | היישוב ליד סאחם ג'ולן ננטש ב-1898 בפקודת הפשה מדמשק רוב תושבי המקום הגיעו ליבניאל, הרטוב חרבה ב-1948 |
| 1896 |  | מטולה |  |  |  |
| 1899 | אילניה |  |  |  |  |
| 1900 |  |  | באר שבע |  | בשנה זו הוקמה העיר, רובה ערבית, ומיעוטה יהודית. העיר גדלה וקלטה רוב יהודי לאחר 1948, לאחר מלחמת העצמאות |
| 1901 |  | מנחמיה כפר תבור יבנאל  |  |  |  |
| 1903 |  | גבעת עדה | כפר סבא | עתלית |  |
תקופת העלייה השנייה והקיבוצים הראשונים 1904–1914

| שנה | קיבוצים | מושבים | מועצות מקומיות | ערים | יישובים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1905 | תל חי |  |  |  |  |  |
| 1907 |  |  |  | באר יעקב |  |  |
| 1908 |  | כנרת מצפה |  |  |  |  |
| 1909 | אום ג'וני (דגניה) |  |  | תל אביב נוסדת בשם אחוזת בית |  | אום ג'וני, ננטש |
| 1910 | דגניה א' | מגדל מושבת בצלאל |  |  |  | אום ג'וני, יסוד מחדש |
| 1911 | מרחביה (קיבוץ) |  |  |  | הקואופרציה במרחביה | בן שמן, יישוב קטן של תימנים, אמנים וצורפים ליד המוסד החינוכי |
| 1912 |  |  |  |  |  | כפר אוריה, הוקם בפעם הראשונה בשנה זו, ונחרב במאורעות תרפ"ט. הוקם שנית ב-1944 ונחרב במלחמת העצמאות. הוקם בשלישית ב-1949 |
| 1913 | גן שמואל קבוצת כנרת | כרכור |  |  |  |  |
| 1915 | איילת השחר |  |  |  |  |  |
| 1916 | כפר גלעדי |  |  |  |  |  |
לקריאה נוספת

חנה ביתן, אטלס ההתיישבות בישראל - אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, תשס"ד/2004, בהוצאת משרד ראש הממשלה
עמי ותמי

.
ציור של ארתור רקהאם, 1909
עמי ותמי, או במקור הגרמאני הֶנְזֶל וּגְרֶטֶל (בגרמנית: Hänsel und Gretel), היא אחת המעשיות אשר לוקטו על ידי האחים גרים במהלך המאה ה-19.
עלילה

עמי ותמי הם ילדיו של חוטב עצים עני. בשל הרעב הכבד השורר בבית מבקשת אשתו של חוטב העצים, אמם החורגת של הילדים, להיפטר מהם. היא משכנעת את בעלה לקחת את הילדים ליער ולנטוש אותם שם. התוכנית לא צולחת משום שעמי מפזר חלוקי נחל קטנים בדרכם אל היער, כך הם מוצאים את דרכם חזרה לביתם.
האם החורגת לא מתייאשת ולוקחת את הילדים שוב ליער, הפעם לא מספיק עמי להכין חלוקי נחל, ובמקומם הוא מפזר פירורי לחם. לרוע המזל חיות היער אוכלות את הפירורים, ועמי ותמי נשארים אבודים ביער.
הם משוטטים רעבים ביער, עד שמגיעים לבית מיוחד שקירותיו בנויים מעוגות וממתקים. הם נכנסים לבית ומתוודעים לבעליו, זקנה בודדה המארחת אותם בנדיבות ומאכילה אותם ממתקים. חיש קל מתגלה הזקנה כמכשפה המתכננת לפטם את הילדים בממתקים כדי שישמינו, כך שתוכל לאכול אותם לתיאבון. המכשפה כולאת את עמי בכלוב והופכת את תמי למשרתת אישית. מדי פעם בודקת הזקנה האם השמין עמי והוא כבר ראוי לאכילה, עמי מצדו, מתעתע במכשפה כבדת הראיה, ומגיש לה בכל פעם עצם רזה לבדיקה, כדי שלא תאכל אותו.
לבסוף מתייאשת המכשפה ומחליטה לאכול את עמי כמו שהוא. היא פוקדת על תמי להסיק את התנור, תמי יורדת לסוף כוונתה של המכשפה, וטוענת במרמה כי אינה יודעת לעשות זאת. כאשר המכשפה מדגימה כיצד מחממים את התנור, תמי דוחפת אותה פנימה, משחררת את עמי מהכלוב ויחד שניהם בורחים מבית המכשפה. לבסוף, חוזרים האחים לביתם, מגלים כי אמם החורגת מתה, וחיים עם אביהם האוהב באושר רב עד סוף חייו של אביהם.
האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 327A בסיווג ארנה-תומפסון.
מקור

על פי הפולקלוריסט ג'ק זיפס הסיפור נוצר בשלהי ימי הביניים הגרמניים בשנים 1250–1500.
עיבודים לבמה

ב-2015 פסטיבל Outside The Box בבוסטון בשיתוף עם תזמורת Landmarks Orchestra העלה בהפקה מחודשת את המחזמר הסימפוני עמי ותמי מאת מתי קובלר ואיה לביא, בתרגום מקורי לאנגלית מאת ספנסר גרפילד. אחרי מופעים בבוסטון ופאלו אלטו, המחזמר הועלה באוף ברודוויי‏ ובמסגרת פסטיבל הפרינג' באדינבורו.
עיבודים לבמה > בישראל

ב-1999 עלה בהפקת בכורה המחזמר הסימפוני "עמי ותמי" מאת מתי קובלר ואיה לביא. המחזמר הועלה בהפקה חד פעמית על ידי תלמידי התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בשיתוף פעולה עם התזמורת של האקדמיה למוסיקה בירושלים, בניצוחו של מיכאל וולפה והדרכתו המוזיקלית של אנדרה היידו.
ב-2001 עלה מחזמר החנוכה "עמי ותמי" בו שיחקו טל מוסרי (לסירוגין עם אמיר פרישר גוטמן) ודנה דבורין בתפקיד עמי ותמי, ומיקי קם בתפקיד המכשפה. ב-2002 עלה המחזמר פעם נוספת שהפעם שיחקו בו אמיר פרישר גוטמן שב לגלם את עמי, ודנה מרמור בתפקיד תמי, ומיקי קם נשארה בתפקיד המכשפה.
ב-2006 עלה מחזמר החנוכה "עמי ותמי" עם לירון כרקוקלי בתפקיד תמי ובהשתתפות אמנים נוספים. את המחזמר הפיקו באותה שנה מ. מ. הפקות.
ב-2012 עלה המחזמר "עמי ותמי" בהפקת התיאטרון שלנו.
ב-2014 עלה מחזמר החנוכה "עמי ותמי - הרפתקה מתוקה" בו שיחקו אסף הרץ בתפקיד עמי, ליאור כהן בתפקיד תמי וניקול ראידמן בתפקיד מאדאם פומפדור, המכשפה. השתתפו בו גם: דניאל מייזלר, גיל וסרמן, מתי אטלס, טל קלאי ותום עוזיאל ובײַם אותו עופר שפריר.
ב-2018 עלה מחזמר החנוכה "עמי ותמי" שבו טל מוסרי שב לגלם את עמי, מיכל ויצמן גילמה את תמי, וחנה לסלאו - את המכשפה.
תרגום לעברית ושמות הגיבורים

המעשייה תורגמה לעברית פעמים רבות. התרגום הראשון הידוע יצא לאור בשנת 1966, וייתכן שכבר בשנת 1963, בהוצאת מ. מזרחי. תרגמה את הסיפור במהדורה זאת ענבה קנטור. היא שקבעה את שמות הגיבורים בעברית, עמי ותמי, וכך נשאר שמם בתרגומים רבים לאחר מכן, במחזות ובהצגות בישראל.
הערות שוליים

↑  עמי ותמי באתר Floating Tower
↑  Ami and Tami in Concert, Floating Tower Productions
↑   עמי ותמי המחזמר 2001 - טל מוסרי, דנה דבורין ומיקי קם, סרטון  באתר יוטיוב.
↑  עמי ותמי - גרים. עברית: ענבה קנטור , הספרייה הלאומית
↑  אוריאל אופק, "תנו להם ספרים: פרקי ספרות ילדים" בפרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577166805171  PLWABN: 9810633909005606  GND: 4193296-1  LCCN: n82078774  MusicBrainz work: 7e61f5c8-117f-4dc0-b236-d46c2a67b542  VIAF: 121152682493723310493   WorldCat (עם VIAF): 121152682493723310493 
עמי ותמי - מחזמר סימפוני מאת מתי קובלר ואיה לביא
למת פודור

בתורת הקבוצות, למת פודור היא טענה האומרת כי לכל מונה סדיר שאינו בן-מנייה, קבוצת שבת S ופונקציה דוחסת על S, קיימת תת-קבוצה של S כך שהפונקציה מצומצמת לתת-הקבוצה היא קבועה.
הלמה הוכחה בצורתה המודרנית על ידי ג'זה פודור בשנת 1956. גרסה חלשה יותר של הלמה הוכחה בשנת 1929 על ידי אוריסון ואלכסנדרוב.
ניסוח מדויק

יהא  \kappa  מונה סדיר שאינו בן-מנייה, תהא  S קבוצת שבת ותהא  f:S\rightarrow \kappa  פונקציה דוחסת, כלומר פונקציה שמקיימת  f(\alpha )<\alpha  לכל איבר בתחום הגדרתה.
אז קיימים  \mu <\kappa  ו- S_{0}\subseteq S כך ש:
S_{0} היא קבוצת שבת.
לכל  \alpha \in S_{0} מתקיים  f(\alpha )=\mu
הוכחה

נניח כי  \kappa  סדיר,  S\subseteq \kappa  וקיימת פונקציה דוחסת  f:S\rightarrow \kappa , כך שלכל  \alpha \in S האוסף  f^{-1}(\alpha ) אינו קבוצת שבת. נראה כי S אינה קבוצת שבת. 
נבחר לכל  \alpha  קבוצה סגורה ולא חסומה  C_{\alpha } זרה ל- f^{-1}(\alpha ).
נסתכל על הקבוצה הבאה:
קבוצה זו מכונה החיתוך האלכסוני של האוסף  \{C_{\alpha }\}_{\alpha <\kappa }. ניתן לוודא כי D סגורה ולא חסומה.
D זרה ל-S, כי עבור איבר  \alpha  בחיתוך היה מתקבל כי:
ולכן  \forall \beta <\alpha ,\,f(\alpha )\neq \beta  בסתירה לכך ש-f דוחסת.
הכללות

במהלך ההוכחה השתמשנו רק בעובדה שמסנן הקבוצות הסגורות ולא חסומות סגור תחת חיתוך אלכסוני (מסנן כזה נקרא נורמלי). לכן, ניתן להכליל את הטענה לכל מסנן נורמלי. תוצאה זו שימושית במיוחד כאשר יש ברשותנו על-מסנן נורמלי (למשל במונה מדיד). במקרה הזה באמצעות הלמה של פודור ניתן יהיה להסיק כי כל פונקציה דוחסת היא למעשה קבועה על פני קבוצה ממידה 1, כלומר קבוצה מעל המסנן.
תומאס יך  הכליל את מושג הקבוצה הסגורה ולא חסומה, ובהתאם את מושג קבוצת השבת, לתת קבוצות של  P_{\kappa }\lambda  (אוסף תתי הקבוצות של  \lambda  מעוצמה קטנה מ- \kappa ). במקרה הזה, פונקציה דוחסת מוגדרת להיות פונקציה שהטווח שלה הוא  \lambda  והיא מקיימת  f(x)\in x לכל x בתחום של פונקציה#תחום ההגדרה שלה. מתקבל כי אם פונקציה דוחסת f, מוגדרת על קבוצת שבת S, אז קיימת תת-קבוצה של S שהיא שבת ועליה f קבועה.
שימושים

ללמת פודור יש שימושים רבים בתורת הקבוצות ובתחומים הקרובים לה (כמו טופולוגיה קבוצתית). נדגים שימוש אופייני - נוכיח שניתן לפצל את  \omega _{1} (המונה הראשון שאינו בן מנייה) ל- \aleph _{1} קבוצות שבת זרות. זהו מקרה פרטי של משפט סולוביי.
נבחר לכל סודר גבולי  \alpha <\omega _{1} סדרה מונוטונית עולה  f_{n}(\alpha ) ששואפת ל- \alpha . קודם כל, קיים n בו לכל  \eta  האוסף  S_{\eta }=\{\alpha |f_{n}(\alpha )>\eta \} הוא שבת.
נגדיר  \eta _{0}=0. הפונקציה  f_{n} דוחסת, ולכן לפי למת פודור קיימת קבוצת שבת  T_{0}\subset S_{\eta _{0}} כך שלכל  \beta \in T_{0}, מתקיים  f_{n}(\beta )=\eta _{1}. באותו אופן, קיימת  T_{1}\subset S_{\eta _{1}} שבת עם ערך קבוע של  f_{n} שבהכרח יהיה גדול יותר מ- \eta _{0}.
נמשיך כך באינדוקציה טרנספיניטית לאורך  \omega _{1} צעדים (כאשר בכל שלב אנחנו דואגים לכך ש- \textstyle \eta _{\beta }\geq \sup _{\alpha <\beta }\eta _{\alpha }) ונקבל את התוצאה הרצויה -  \{T_{\beta }|\beta <\omega _{1}\} היא משפחה של  \aleph _{1} קבוצות שבת זרות.
אגריג'נטו

אגריג'נטו (באיטלקית: Agrigento; בסיציליאנית: Girgenti) היא עיר בדרום סיציליה שבאיטליה, ובירת נפת אגריג'נטו. העיר היוונית הייתה ידועה כאקרגס (ביוונית: Ακράγας), ולאחר מכן בשם הפיניקי־לטיני אגריגנטו (בפיניקית: 𐤀𐤂𐤓𐤂𐤍𐤕 – אגרגנת (בכתיב חסר), בלטינית: Agrigentum). העיר העתיקה נשמרה כאתר ארכאולוגי, אשר זכה לכינוי "עמק המקדשים" (Valle dei Templi), ומוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1997. אגריג'נטו היא יעד תיירותי פופולרי בדרום סיציליה ומשמשת כמרכז לעורף החקלאי שמקיף אותה. למרות זאת העיר נחשבת לאחר העניות באיטליה וסובלת מבעיית פשיעה קשה.
גאוגרפיה

אגריג'נטו המודרנית יושבת על מישור מוגבה בגובה של 225 מטר אשר צופה דרום־מערבה לכיוון הים התיכון המרוחק ממנה כ־3.5 ק"מ. אתר זה שימש בעת העתיקה כאקרופוליס של אקראגס. מקיפים אותה שני נחלים – סנטה אנה (Santa Anna או Santa Anna antica) ממערב וסן ביאג'ו (San Biagio) ממזרח, ויובליהם זורמים מצידה הצפוני. שני הנחלים נפגשים מדרום לעיר וממשיכים בזרימתם דרומה אל הים. אורכה של העיר המודרנית הוא כ־3.5 ק"מ ורוחבה אינו עולה על קילומטר אחד, אם כי מסביב לה פזורות מספר שכונות נוספות, בעיקר מצפון לגוש הבנוי של העיר. שטחה הבנוי של העיר הוא כ־4.5 קמ"ר, אם כי שטח השיפוט שלה משתרע על 244.6 קמ"ר.
כשני ק"מ מדרום לעיר ובסמוך למפגש הנחלים משתרע "עמק המקדשים" שגובהו כ־75 עד 90 מטר מעל פני הים. שמו של עמק המקדשים התקבע בטעות שכן אין המדובר בעמק אלא בשלוחה. האקלים בעיר הוא ים תיכוני אופייני.
היסטוריה

אקראגאס היוונית נוסדה על הרמה הנמוכה מצפון למפגש הנהרות אקראגס ואיפסס אשר הקיפו אותה יחד עם יובליהם מכל כיווניה, וסיפקו לה הגנה טבעית. הקמת העיר מתוארכת לשנים 582 עד 580 לפנה"ס ומיוחסת למתיישבים שהגיעו מג'לה (Gela), עיר יוונית אחרת ששכנה על חופיה הדרומיים של סיציליה, כ־60 ק"מ דרומית־מזרחית לעיר. ג'לה נוסדה בתורה בשנת 688 לפנה"ס בידי מתיישבים דורים מרודוס וכרתים. משמעות שמה של אקראגס אינה ברורה, אך ייתכן שהיה זה אפונים למייסד אגדי. העיר צמחה במהירות והייתה לעשירה והמפורסמת בערי יוון הגדולה (Μεγάλη Ελλάδα, Magna Graecia).
העיר הגיעה לשיאה במאה ה־6 לפנה"ס ובמאה ה־5 לפנה"ס תחת שלטון הרודנים פלאריס (570 עד 554 לפנה"ס) ותרון (488 עד 471 לפנה"ס). בתקופה זו השתרעה העיר על שטח גדול בהרבה משטחה כיום, והתגוררו בה 300,000 איש. לאחר מותו של תרון בשנת 471 לפנה"ס הייתה אקראגס לדמוקרטיה ובתקופה זו חי ופעל בה הפילוסוף אמפדוקלס (Εμπεδοκλής). העיר נותרה נייטרלית בעת מלחמת סירקוזה באתונה בעת ההרפתקאה הסיצילית בשנים 415 עד 413 לפנה"ס. בשנת 406 לפנה"ס נכבשה אקראגס בידי קרתחדשת, כמוזכר בכתובת אגרגנת, ומאז לא שבה למעמדה הקודם, אם כי חוותה תקופת פריחה מחודשת בעת שלטונו של טימולאון במחצית השנייה של המאה ה־4 לפנה"ס.
ב־261 לפנה"ס התרחש בעיר הקרב הסדור הראשון במלחמה הפונית הראשונה – קרב אגריגנטום, שהסתיים בכיבוש רומאי של העיר. אגריגנטום חרבה שוב בידי הבשנת 262 לפנה"ס ובידי הקרתחדשתים בשנת 255 לפנה"ס, והמשיכה לסבול במהלך המלחמה הפונית השנייה החל בשנת 218 לפנה"ס, עת נלחמו שני הצדדים הניצים על השליטה בה. לבסוף כבשו הרומאים את העיר בשנת 210 לפנה"ס וקראו את שמה אגריגנטום, אם כי היא נותרה עיר דוברת יוונית משך מאות שנים לאחר מכן. העיר שבה וחוותה פריחה בתקופה הרומית, ותושביה זכו באזרחות רומית לאחר מותו של יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס.
לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה אגריג'נטו לשליטת האימפריה הביזנטית.
בסביבות שנת 438 סבלה אגריג'נטו ממתקפות של הוונדלים והאוסטרוגותים מצפון אפריקה שגרמו לה נזק קשה.
תושבי העיר נטשו את האתר המקורי עליו ישבה ועברו להתגורר במעלה הגבעה, ככל הנראה בשל התקפות הסרצנים והברברים. בשנת 828 כבשו הסרצנים את העיר שנודעה בתקופתם בשם קרקנט. שם זה התגלגל לגריג'נטי בסיציליאנית, ונותר בעינו עד שבניטו מוסוליני הורה על השבת השם הרומי הוותיק בצורתו האיטלקית בשנת 1927.
בשנת 1087 כבשו הנורמנים את העיר, בהנהגת רוג'רו הראשון, והקימו בה בישופות לטינית. האוכלוסייה הלכה והצטמצמה במהלך ימי הביניים, אך החל במאה ה־18 שבה לגדול באיטיות. תושבי אגריג'נטו תמכו בג'וזפה גריבלדי במהלך איחוד איטליה. העיר ספגה מספר הפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1997 הייתה אגריג'נטו לאתר מורשת עולמית.
אוכלוסייה

בשנת 2006 התגוררו בעיר 59,082 איש, ובנפת אגריג'נטו התגוררו אותה עת 456,612 נפש. התפתחות האוכלוסייה בעיר מאמצע המאה ה־19:
אתרי העיר > רשימת האתרים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקדש ומס"ד מפה | מיקום | תיארוך | סגנון | שטח בסיס (מטרים) | עמודים | תמונה והערות |
| מקדש וולקן (מקדש G)  1 | הפינה הדרום־מערבית של העיר העתיקה | 430 לפנה"ס לערך | פריפטרוס דורי | 17.06, 35.19 | 6 × 13 | - |
| מקדש הדיוסקורים (מקדש I)  3 | עמק המקדשים | אמצע המאה ה־5 לפנה"ס | פריפטרוס דורי | 13.86, 31.70 | 6 × 13 |   הפינה הצפון־מערבית של המקדש. השריד היחיד שנותר על כנו |
| מקדש האלים הכתונים 3 | עמק המקדשים | אמצע המאה ה־5 לפנה"ס | פריפטרוס דורי | 17.20, 38.80 | 6 × 13 |  |
| מקדש L 3 | עמק המקדשים | אמצע המאה ה־5 לפנה"ס | - | 20.20, 41.80 | - | הרוס לחלוטין |
| מקדש זאוס האולימפי (מקדש B) 4 | עמק המקדשים | 480 לפנה"ס לערך | מקדש דורי עם פסאודופריסטון | 56.30, 112.60 | 7 × 14 |  |
| קבר תרון 5 | עמק המקדשים | המאה ה־1 לפנה"ס | הרואון | - | - |  |
| הנקרופוליס ההלניסטי־רומי 5 | עמק המקדשים | - | - | - | - |  |
| מקדש אסקלפיוס (מקדש H)  6 | מדרום לעיר העתיקה | המחצית השנייה של המאה ה־5 לפנה"ס | פרוסטילון דורי עם פסאודו־אופיסטודום | 10.70, 21.70 | - | - |
| מקדש הרקולס (מקדש A)  7 | עמק המקדשים | 500 לפנה"ס לערך | פריפטרוס דורי | 25.34, 67.00 | 6 × 15 |  |
| מקדש קונקורדיה (מקדש F)  8 | עמק המקדשים | 440 לפנה"ס לערך | פריפטרוס דורי | 16.92, 39.44 | 6 × 13 |   שחזור המבנה על גבי מסך בעת שהתבצעו עבודות במקום. ראו תמונה גם בתחילת הערך  |
| מקדש הרה (מקדש D)  9 | עמק המקדשים | 460–450 לפנה"ס | פריפטרוס דורי | 16.90, 38.15 | 6 × 13 |  |
| מקדש דמטר (מקדש C)  12 | אקרופוליס | 480–470 לפנה"ס | פרוסטילון דורי | 13.30, 30.20 | - |   שוכן מתחת לכנסיית סן ביאג'יו  |
| כנסיית סן ניקולה 14 | גבעת סן ניקולה | המאה ה־13 | - | - | - |  |
| המוזיאון הארכאולוגי 14 | גבעת סן ניקולה | נבנה ונפתח ב־1968 למעט חלק ישן שהיה מנזר | - | - | - |   חצר המנזר ההיסטורי במוזיאון  |
| אורתוריום פלאריס 15 | גבעת סן ניקולה | המאה ה־2 לפנה"ס | פרוסטילון יוני | 5.30, 8.50 | 4 |   האורתוריום ברקע. שרידי האקלסיאסטריון (מבנה האספה בצורת אמפיתיאטרון) בקדמת התמונה  |
| בולטריון 16 | גבעת סן ניקולה | המאה ה־4 והמאה ה־3 לפנה"ס | - | - | - |  |
| מקדש אתנה (מקדש E)  17 | אקרופוליס | תחילת המאה ה־5 לפנה"ס | פריפטרוס דורי | 15.10, 34.70 | 6 × 13 |   שוכן מתחת לכנסיית סנטה מריה דיי גרצ'י  |
| מקדש זאוס 18 | אקרופוליס | המאה ה־6 לפנה"ס הקתדרלה מהמאה ה־11 | - | - | - |  שוכן מתחת לקתדרלת סן ג'רלנדו |
ערים תאומות

ארצות הברית טמפה, פלורידה, ארצות הברית
צרפת ולנסיין, צרפת
רוסיה פרם, רוסיה
ראו גם

כתובת אגרגנת
קרב אגריגנטום
הערות שוליים

↑  KAI 302 – כתובת אגרגנת
↑  Alex Metcalfe, Muslims and Christians in Norman Sicily, Taylor & Francis, 2014, page 7
↑  מקור: ISTAT
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550528205171  BNE: XX459071  BnF: cb12322880j (data)  GND: 4068475-1  LCCN: n82005892  MusicBrainz: 0c1d76e1-d010-4529-bf8b-36f4f556250b  NARA: 10044859  NKC: pv907042  SUDOC: 027417158  VIAF: 152460676   WorldCat (עם VIAF): 152460676 
הרודן פלאריס בוחן את פעולתו של שור הפליז מעשה ידיו של הפסל פרילס, מתקן הוצאה להורג שעוצב על ידי פרילס עצמו
מטבעות מאקראגס (490–483 לפנה"ס)
מקדש קונקורדיה
שארל אדואר גיום

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1861 פלורייר, שווייץ 
 פטירה:  13 במאי 1938  (בגיל 77) סבר, צרפת 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  שווייץ, צרפת
 מקום קבורה:  Cimetière de Fleurier 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך  אוניברסיטת ציריך 
 מוסדות:  הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר בלגיון הכבוד (3 בינואר 1937)  פרס ומדליית גאבור (1928)  הרצאת גאטרי (1920)  פרס נובל לפיזיקה (1920)  מדלית ג'ון סקוט (1914)  קצין בלגיון הכבוד (14 ביולי 1908) 
 בן או בת זוג:  Emilie Marie Anne Taufflieb 
 תרומות עיקריות
 מדידות מדויקות וגילוי אנומליות בסגסוגות ניקל ופלדה.
 
שארל אדואר גיום (בצרפתית: Charles Édouard Guillaume; ‏15 בפברואר 1861 – 13 במאי 1938) היה פיזיקאי צרפתי-שווייצרי אשר זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1920, בהוקרה על תרומתו למדידות מדויקות בפיזיקה על ידי גילוי אנומליות בסגסוגות פלדת ניקל. ידוע בזכות גילויו את סגסוגות פלדת הניקל, להן קרא אינבר ואלינבר (אנ').
קורות חייו

גיום נולד בעיר פלורייה (אנ') שבשווייץ, למשפחה שנמלטה ללונדון מצרפת בתקופת המהפכה, ולאחר מכן התיישבה בשווייץ. את חינוכו המוקדם עשה בנשאטל ולאחר מכן החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך, שם סיים את הדוקטורט. הוא שירת זמן קצר כקצין בצבא בטרם הצטרף ללשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות, שם החל לעבוד כעוזר ב-1883. בשנת 1902 מונה למנהל זוטר. מ-1915 ועד לפרישתו ב-1936 שימש כמנהל המוסד.
גיום נישא ב-1888 ונולדו לו שלושה ילדים.
עבודתו

בזמן שירותו הצבאי הקצר בחיל התותחנים, למד גיום מכניקה ובליסטיקה, אך מחקריו הראשונים בלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות היו בתחום התרמומטריה. הוא ביצע ניסויים חשובים בתיקונים לתרמומטרים מבוססי כספית והיה זה שכייל במדויק את מדי הטמפרטורה בהם נעשה שימוש בלשכה. כן עסק במחקרים על ההתרחבות התרמית של התקנים עבור אורך ועסק בקביעת התקנים וההגדרות החדשות שנעשו ב-1889 ליחידות המטר (כמרחק בין שני פסים על מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום) והקילוגרם (מסתו של מוט העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום).
מחקריו של גיום על סגסוגות ניקל-ברזל הובילו למחקר שיטתי של סדרה שלמה של סגסוגות וגילוי האינבר, האלינבר וסגסוגות נוספות, בהן נעשה שימוש נרחב לבניית מכשירים למטרות מדידה בתחום הגאודזיה, אסטרונומיה (שעונים) וכרונומטרים. הוא כתב מאמרים רבים שפורסמו על ידי הלשכה.
גיום עבד עם כריסטיאן בירקלנד (אנ') במצפה הכוכבים בפריז, שם ביצע מספר ניסויים במדידות תרמוסטטיות והיה לראשון שקבע את הטמפרטורה של החלל החיצון.
גיום זכה באות לגיון הכבוד ותואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטאות בז'נבה (אנ'), פריז ונשאטל (אנ'). כיהן כנשיא החברה הצרפתית לפיזיקה (אנ').
דוד ויסוצקי

| --- | --- |

דוד ויסוצקי (משמאל) עם גיסו יוסף צייטלין שותים קפה. צייר לאוניד פסטרנק, 1913, הגלריה של קורסק
 לידה:  1861 
 פטירה:  14 בינואר 1930 (בגיל 69 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פעילות בולטת:  פעיל ציבור ונדבן
 ידוע בשל:  עמד בראש חברת  תה ויסוצקי ("ו. ויסוצקי ושות'")
 מקצוע:  איש עסקים ותעשיין
 
דוד וולפוביץ' ויסוצקי (ברוסית: Давид Вульфович Высоцкий; ‏1861 - 14 בינואר 1930) היה איש עסקים ותעשיין יהודי-רוסי, פעיל ציבור ונדבן.
חייו

ויסוצקי נולד למשפחת מייסד חברת תה ויסוצקי ("ו. ויסוצקי ושות'") קלונימוס זאב ויסוצקי. לאחר פטירת אביו עמד בראש החברה המשפחתית וגם בראש חברה משלו "ד. ויסוצקי, ר. גוץ ושות'". בשנת 1914 שתי החברות התמזגו לחברה אחת עם הון עצמי של 10 מיליון רובל ומחזור שנתי של 45 מיליון רובל. החברה נשלטה על ידי דירקטוריון שהיה מורכב מבני משפחת ויסוצקי: בנו של דוד - פיודור ויסוצקי,  גיסיו של דוד - אוסיפ צייטלין ורפאל גוץ ואחיינו - באר גברונסקי; יו"ר הדירקטוריון היה דוד ויסוצקי עצמו. לחברה היו מפעלי אריזה במוסקבה, סנקט פטרבורג, אודסה, צ'ליאבינסק, קוקנד וסרטנסק. ב-1904 נפתח סניף מכירות בניו יורק וב-1908 נפתח סניף מכירות בלונדון.
בשנת 1908 קיבל דוד ויסוצקי פניה מפאול נתן בבקשת סיוע להקמת בית הספר הטכני בארץ ישראל (לימים הטכניון). מעזבונו של קלונימוס זאב ויסוצקי נתרמו מאה אלף רובל על ידי דוד ויסוצקי לצורך הקמת הטכניון והוא התחייב לתרום מאה אלף רובל נוספים חמש שנים מאוחר יותר. ויסוצקי היה חבר הקורטוריון הראשון של הטכניון שנבחר ב-5 במרץ 1908.
דוד ויסוצקי היה נדבן ידוע, בביתו ביקרו אנשי תרבות רבים במוסקבה. היה פעיל גם בקהילה היהודית של מוסקבה.
על פעולתו בתחום התעשייה ומסחר הוענק לו על ידי הממשלה רוסית תואר מכובד המקביל לדרגה שמינית[דרושה הבהרה] בשרות אזרחי.
אחרי מהפכת אוקטובר הולאמו כל המפעלים של החברה והפעילות של החברה עברה לפולין ואחר כך לארץ ישראל. ב-1917 היגר דוד ויסוצקי עם משפחתו לבריטניה.
משפחה

דוד ויסוצקי היה נשוי לאנה והיו להם 6 ילדים:
בת - אידה ויסוצקי (פלדצר, אחרי נישואין) (1892—1976 או 1890—1979), המשורר בוריס פסטרנק הציע לה נישואין ללא הצלחה. את אהבתו אליה הוא תיאר בשיריו.
בת - ילנה ויסוצקי.
בן - אלכסנדר ויסוצקי (1881—1937), חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ציר במועצת העיר סנקט פטרסבורג, נבחר לאספה המכוננת של רוסיה, הוצא להורג בתקופת הטיהורים הגדולים ב-1937.
בן - פיודור ויסוצקי (1879—1933), איש עסקים ותעשיין כמו אביו, חבר בדירקטוריון של חברת ויסוצקי.
בן - אליה ויסוצקי (1880-?)
בן - סמואיל ויסוצקי (1882-?)
הערות שוליים

↑  הקמת הקורטוריון והשגת תרומות ראשונות באתר הטכניון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טים רים

טימותי מייקל רים (באנגלית: Timothy Michael Ream; נולד ב-5 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הבלם בשארלוט מליגת ה-MLS ובנבחרת ארצות הברית, בה הוא משמש כקפטן.