stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חביבה פדיה
מחקרים > מרחב ומקום: מסה על הלא-מודע התאולוגי-פוליטי

הספר מציע בדיקת עומק של דחפים, תמות וקונפיגורציות בתוך היהדות ומנסה להראות כיצד הם פועלים בתוך המרחב הישראלי המחולן לכאורה.
הספר מחולק לארבעה שערים:
בבסיס השער ראשון עומדת התזה שלפיה מקום נתפש בצורה שונה על ידי אנשים שונים. מקום עבור אדם הוא נגזרת של הצירוף בין שלושה מרחבים: הממשי, המדומיין והסימבולי. בכך יש יישום של מבנה מהתאוריה הלקאניאנית להקשרים חברתיים וגאוגרפיים. במרחב הרביעי המוצג בספר נחתכים הצירים של תפישות המקום והזהות - הוא המציאות, שהיא סוג של שדה התנגשות בין רבדים שונים על מקום.
בהתבסס על התאוריה הזו פדיה מנתחת התפרצויות טרוריסטיות, מבנים קולוניאליסטיים, את הגורמים לאביב העמים ואת המערב החילוני בעצמו כסוג של קולוניאליזם. התאוריה הזו מאפשרת לפדיה להסביר מרחבים חסרים כמו המרחב החסר של המזרחיות ובאופן כללי להסביר דיסוננס של מרחב ומקום של קבוצות שונות בתוך החברה הישראלית.
השער השני של הספר עוסק בפנומנולוגיה של האמונה בזיקה לאימהות ומשם מפתח את הדיון לשאלת הקשר בין מושג הקרדו בנצרות, תוך כדי דיאלוג עם עבודתה של ז'וליה קריסטבה.
כותרת השער השלישי היא "אבות ובנים". פדיה עורכת אפיון סוציולוגי-פנומנולוגי של הדת, זיקה בין אב לבן במבנים חברתיים ביהדות ומעמיד את המתח בין המוסד לבין הקומיוניטס, כאשר הנטייה היא לתאר את המיסטיקאים בתוך הדת כמבטאים את המבנה של הקומיוניטס והמבנה של בן האם, לעומת המבנה המוסדי שמייצג בן האב. פדיה עורכת דיאלוג עם כתביהם של ויקטור טרנר, קלוד לוי שטראוס, מקס ובר ואחרים.
על בסיס תאוריה זו היא מתארת כצורה של קומיונטס את החסידות ואת ראשוני החלוצים הציוניים שנמצאים ברצף של הבן המורד באב בתוקף היותו בן האם.
בשער הרביעי פדיה עורכת דיון בתפישות שונות במיסטיקה היהודית: תפישות תאורטיות במחקר של גרשום שלום, תפישות בתיאוסופיה היהודית בזיקה למיסטיקה ותפישות של המיסטיקאים עצמם. פדיה מתמקדת כמקרה בוחן בתפישה של חב"ד ומדגימה את האופן שבו צילו הגדול של הזמן מטיל על המקום, כתהליך הדרגתי שבו עקרון האימננציה הופך בהדרגה ליצוגה של האדמה את האל.
יצירתה > מוזיקה

בשנת 2003 הקימה פדיה את אנסמבל היונה להחייאת מוזיקה מיסטית וליטורגית מהמזרח ואף ניהלה אותו. האנסמבל הפסיק את פעילותו ב-2010. הייתה מהיוזמים והמפיקים של המופע "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" שהתקיים בכ"ט בנובמבר 2004 בהיכל התרבות, תל אביב. יזמה וניהלה מוזיקלית את הפקת האלבום "נג'ארה" ב־2013 ובו פיוטים נוסח מקובלי בגדד, ברוח טורקית סוּפית לפי טקסטים של הפייטן בן המאה ה-16 ר' ישראל נג'ארה. שיתפה פעולה בפרויקטים שונים עם המוזיקאים דיקלה, אביב גדג' וברי סחרוף. פדיה יזמה את המופע "שיבת ציון: געגועים לישראל של מעלה" שהועלה בפסטיבל הולגאב ה-8, 2017. המופע התבסס על ספרה של פדיה: 'מוקדמים ומאוחרים' (2015). מופע "הגולם: יצירה מוזיקלית לפואמה עכשווית" שהועלה בפסטיבל העוד הבינלאומי בירושלים, 2021 אף הוא היה ביוזמתה. פדיה ערכה את הספר "הפיוט כצוהר תרבותי", שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2013.
יצירתה > ספרי שירה ופרסים

השופטים שהעניקו לפדיה את פרס נשיא המדינה על ספרי השירה שלה כתבו בין היתר: 'מופת של כתיבה לירית… בלשון רב קולית ומרובדת היא פורצת דרך חדשה בשירה העברית'. אחדים משיריה אף זכו להלחנה על ידי מלחינים שונים.
1989 - פרס הרי הרשון לשירה וספרות, האוניברסיטה העברית ירושלים.
1997 - פרס התאחדות המו"לים בישראל ע"ש ברנשטיין לשירה על הספר "מתיבה סתומה".
2004 - פרס נשיא המדינה לספרות על הספר "מוצא הנפש".
2012 - פרס יהודה עמיחי על הספר "דיו אדם" (עם מואיז בן הראש).
פעילות ציבורית

פדיה יזמה את פרויקט "זמן יהודי מלא", אנציקלופדיה מקוונת של יהודי ארצות האסלאם.
בשנים 2007–2011 כיהנה כיו"ר עמותת "רשימו" לסביבה רוחנית חומרית ויו"ר עמותת 'חזון פתיה', לשיקום נפגעות נפש דרך אומנויות, שהקימו סבה ואימה. הייתה פעילה בעמותת "עמך" לניצולי שואה ויועצת לפרויקט הביאנלה בחיפה.
ב-2013 התמודדה בבחירות למועצת העיר באר שבע, ברשימת מרץ כח לתושבים בעירייה בראשות יהודה אלוש.
בשנים 2013–2014 הייתה פדיה שותפה להקמת המרכז למצוינות Icore: "דעת המקום", פרי שיתוף פעולה של אוניברסיטת בן-גוריון והאוניברסיטה העברית. במסגרתו היא אחראית על שני פרויקטים מוזיקליים: 'זהות יהודית, מקום והנעדר' – מוזיקה חסידית מפולין, 'דרומית מזרחית' – חזנות בדרום הארץ.
ביולי 2014 יזמה את אירוע המוזיקה “מוזיקה מדברת שלום”, שהתקיים בבאר שבע. הפרויקט קרא להידברות בין ישראלים לפלסטינים ובין ישראלים לבין עצמם. חברו לה קואליציית “לבי במזרח” עם פרופ’ אבנר פיינגלרנט והמוזיקאי דויד פרץ.
במהלך מבצע 'צוק איתן' פדיה יזמה את פרויקט "תיקון גבול", שהפך ל״תנועה הרוחנית לשלום״, תוך ניסיון ליצור סולידריות בין קבוצות שונות בחברה הישראלית.
חביבה פדיה חברה בפורום הרמס הבינלאומי (בשילוב עם בית הספר לדתות "אליה") לקידום שלום בעולם הנפגש מדי שנה במרקש. הפורום עוסק בעיבוד מסרים תאולוגיים לשפה רוחנית ואוניברסלית של סובלנות והכלה.
מכהנת כיו"ר המועצה לספריות ציבוריות בישראל מאז שנת 2016.
בדצמבר 2016 מינה אותה שר החינוך נפתלי בנט לחברת המועצה להשכלה גבוהה. בתפקיד זה הובילה פדיה יוזמה להביא להכרה בלימודי ספרד והמזרח כדיסציפלינה אקדמית עצמאית. בפברואר 2022 החליטה המועצה להשכלה גבוהה להכיר בלימודי יהדות ספרד ויהדות ארצות האסלאם כתחום מחקר אקדמי עצמאי.
פעילות ציבורית > פובליציסטיקה, ביקורת אמנות ומזרחיות

מאז שנות התשעים פדיה כותבת מאמרים פובליציסטיים ומאמרים העוסקים במזרחיות, ביקורת חברה ואמנות בכתבי עת ובעיתונות היומית.
במאמר "העיר כטקסט והשוליים כקול - ההדרה מן הספר והניתוב אל הספר"
היא חוקרת את הפן המוזיקלי כמראה למזרחים ולאשכנזים בישראל. היא מתארת את הדיאלקטיקה בין הפריפריה בה נשמרים הזיכרון והקול האמיתי, לבין המרכז, אליו נוהרים הזמרים ומאבדים את קולם האמיתי בשל רצונם להתקבל על ידי הזרם המרכזי של המוזיקה. מאמריה הראשונים על שירה היו סוג של מניפסטים בנושא השירה המזרחית או המוזיקה המזרחית, למשל במאמר "הקול הגולה" בעיתון הארץ
תיארה את השיבה אל הזיכרון המודחק, אצל אשכנזים ואצל מזרחים שהם דור שלישי לעולים לישראל, כפי שהיא באה לידי ביטוי במוזיקה.
במאמרה "ההיסטוריה בוכה"
העוסק בתודעה המזרחית, היא טוענת שמושג ה”בכיינות" המתייג את המזרחי, כלומר מטרתו להשתיק את הבכי המהותי והאמיתי, אלא שייתכן כי זוהי מטרתו מלכתחילה. פדיה בוחנת ומפרקת את מרכיבי הביקורת על ה”בכיינות” של המזרחי לשני נושאים - האחד הוא המטפורה של הבכי כאופן של תיוג סטריאוטיפי והפנומנולוגיה של הבכי במסגרת הדיסציפלינה של העצמי ורגשות במערב ובמזרח. הנושא המרכזי השני הוא בדיקה מחודשת את מושג ההיסטוריה של המזרח ושל יהדות ארצות האסלאם. כמו כן היא בודקת זאת בזיקה להאשמת היהודי כבכיין וכבעל היסטוריה של דמעות (היסטוריה לקרימוסה).
במאמרה "גלות הלב ואובדן הקול"
פדיה דוחה את התפיסה השלילית של הגלות ורואה בה עושר שצריך לשאוב ממנו.
ב–2006 פרסמה בעיתון "הארץ" מאמר בשם "הגיע הזמן לומר 'אני' אחרת בשירה העברית".
פדיה הציעה לעזוב את ראיית האני האוניברסלי (האשכנזי והמערבי) מבית מדרשו של נתן זך וחבורתו כטריטוריה היחידה שבה מתחוללת שירה עברית "איכותית". פדיה ערכה הבחנה בין שירה רזה לשירה שמנה ושופעת. במאמר הזה אפיינה את השירה המזרחית כשירה שמחפשת את האנחנו, בהקשר המשפחתי והקהילתי ומתבטאת באמצעים פיגורטיביים ולא קונצפטואליים. פדיה ניסתה לשבור את ההבחנה בין שירה אוניברסלית לשירה האתנית. המאמר זכה לתהודה רבה.
פדיה כתבה מאמרים שונים על אמנות, שמרביתם עסקו באמנות המזרחית, בהם עשתה ניסיון להמשיג ולתת שפה ומקום לאמנות המזרחית בשדה הכללי של האמנות הישראלית ולנסות למקם אותה בשדה הרחב יותר של האמנות היהודית.
פדיה כתבה מאמרים שעסקו במתח שבין אמנות מזרחית לאמנות פלסטינית. במאמרה "שרטת הזהות: אמנות מזרחית – כרוניקה ופרובלמטיקה" טוענת פדיה שלפעמים זהות היא סוג של פצע.
השתתפה בסרטים התיעודיים: "אבן השתייה" בבימויה של טלי אוחיון,
"נוזלי חיים" בבימויו של פיני שץ,
"שפת אם" (כל הטרילוגיה) בבימויה של נורית אביב,
"מלאך מקומי" בבימויו של אודי אלוני, "ביאליק - מלך היהודים" בבימויו של יאיר קדר ו"שיר ידידות – ר' דוד בוזגלו" בבימויו של רפאל בלולו.
ספריהּ > ספרי מחקר

השם והמקדש במשנת ר' יצחק סגי נהור - עיון משווה בכתבי ראשוני המקובלים, ירושלים: מאגנס 2000.
המראה והדיבור – טבעה של חוויית ההתגלות במסתורין היהודי, לוס אנג'לס: כרוב 2002.
הרמב"ן - התעלות: זמן מחזורי וטקסט קדוש, תל אביב: עם עובד 2003.
הליכה שמעבר לטראומה - מיסטיקה, היסטוריה וריטואל, תל אביב: רסלינג 2011.
מרחב ומקום – מסה על הלא מודע התאולוגי פוליטי, קו אדום כהה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד 2012.
קבלה ופסיכואנליזה - מסע פנימי בעקבות המיסטיקה היהודית, הוצאת ידיעות אחרונות, 2015.
שיבתו של הקול הגולה - זהות מזרחית: פואטיקה, מוזיקה ומרחב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
ספריהּ > ספרי פרוזה

בעין החתול, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2008.
חותמות, הוצאת ידיעות ספרים, 2014.
אי M, הוצאת ידיעות ספרים, 2019.
ספריהּ > ספרי שירה

מתיבה סתומה, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1996.
מוצא הנפש, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2002.
דיו אדם, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
מוקדמים ומאוחרים, הוצאת גמא, 2015.
הוא גן עדן ברוורס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
הודו: שירי מסע והשתוות, הוצאת פרדס, 2022.
אחדים משיריה זכו להלחנה.
נץ קורייש

סמל עם מגן ריק "נתמך" על ידי נץ קוריש: זהו אחד הסמלים הלאומיים הערביים הנפוצים שנמצאים בשימוש במדינות ערביות רבות.
נץ קורייש או בז קורייש הוא סמל הרלדי של נץ או בז המשמש כסמל לאומי במספר סמלי מדינה ובדגלים בעולם הערבי. הוא משמש כיום כחלק מסמל סוריה, בעבר הופיע גם כסמל לוב. המסורות וההיסטוריה המתועדת של שבט קורייש והנביא מוחמד מספרות על נץ או בז שהיו סמלי השבט. לכן, גרסאות שונות של הנץ הקורייש הופיעו על הדגלים, וסמלים של מדינות ערביות שונות. במובן מסוים, הסמל נץ קורייש מתחרה עם נשר צלאח א-דין על מעמדו כסמל ללאומיות הערבית.
עבד א-רחמן הראשון, האמיר האומיי הראשון של קורדובה, היה מוכר בכינויו הנץ של קורייש. על פי כרוניקנים מימי הביניים, זה היה כינוי שניתן לו על ידי הח'ליף העבאסי אל-מנצור, אחד מיריביו הגדולים. העבאסים והאומאיים היו שני שבטים-צאצאים של שבט קורייש. עבד א-רחמן עצמו ברח מדמשק לאחר המהפכה העבאסית העקובת מדם ואלימה, לכן כאשר הח'ליף העבאסי נתן לו את הכינוי זה היה סימן כבוד רב ליורש האומי האחרון שנותר בחיים.
סמלי נץ ובז נפוצים גם במדינות ערב במפרץ הפרסי. רבים מתושבי חצי האי ערב, מיוחד אלה שחיים מהצד הערבי של חוף המפרץ הפרסי, הם מומחים לבזיירות המסורתית. בזים ונצים נתפסים אצלם כסמלי סטטוס והם חיה מבויתת שכיחה בקרב ערבים אתניים.
סמלים נוכחיים שכוללים הנץ של קורייש

נץ קורייש בסמל לוב כפי שמשמש את מרשל ח'ליפה חפתר, מפקד צבאי בממשלה בטוברוק
נץ קורייש בסמל סוריה (מ-2024)
נץ קורייש בסמל צבא השחרור של פלסטין (ארגון טרור)
סמלים נוכחיים שכוללים גרסאות שונות של נץ או בז

נץ בסמל ירדן
בז בסמל של כווית
בז בסמל של איחוד האמירויות הערביות
בז בסמל אמירות אבו דאבי (איחוד האמירויות)
בז בסמל אמירות דובאי (איחוד האמירויות)
סמלים היסטוריים שהשתמשו בנץ קורייש

נץ קורייש בסמל לשעבר של לוב (1977–2011)
נץ קורייש בזרועות הפדרציה לשעבר של הרפובליקות הערביות (כולל מצרים, סוריה ולוב) (1972–1980)
נץ קורייש בסמל של הרפובליקה הסורית (1946–1958) והרפובליקה הערבית הסורית (1961–1963)
נץ קורייש בסמל של הרפובליקה הערבית הסורית (1963–1972)
נץ קורייש בסמל של הרפובליקה הערבית הסורית (1980–2024)
ראו גם

עיט סלאח א-דין
הערות שוליים

↑  Syed Junaid Imam: The Flag of Quraish, Flags Of The World (אורכב 10.07.2013 בארכיון Wayback Machine) (1999)
עידן אשכנזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1990 (בן 34) 
 פרופיל ב-IMDb
 
עידן אשכנזי (נולד ב-28 באוגוסט 1990) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

אשכנזי גדל בתל אביב ושר בלהקת להקת צופי תל אביב, הוא למד בתיכון עירוני ד', ב-2015 סיים ללמוד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
ב-2008 שיחק את התפקיד הראשי טרוי בולטון בגרסה הישראלית של המחזמר היי סקול מיוזיקל אותו שיחק במקור זאק אפרון.
הוא גילם את תפקיד "סושי" בסדרה חצויה, הוא המשיך בתפקיד זה גם בסדרת הבת חצויה - הדבר האמיתי.
ב-2012 שיחק בהצגה "הרפתקאות נמו בספארי" שביים אמיר פיי גוטמן.
ב-2017 הופיע בהצגה "פליישר" בתיאטרון הבימה.
Rust in Peace

Rust in Peace הוא האלבום הרביעי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת', שיצא לאור ב-24 בספטמבר 1990 על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס. זה היה האלבום הראשון של מגאדת' שכלל את ההרכב הקלאסי והפופולרי של הלהקה שכלל את דייב מאסטיין, מרטי פרידמן, ניק מנזה ודייוויד אלפסון. השירים "Hangar 18" ו-"Holy Wars... The Punishment Due" יצאו כסינגלים. האלבום יצא בגרסה מחודשת בשנת 2004, הגרסה החדשה מכילה איכות שמע משופרת, חידוש שירה, שיר נוסף (My Creation) ושלושה דמואים של שירים קיימים.
מאז יציאתו, Rust in Peace נחשב בעיני רבים כקלאסיקה וכאחד האלבומים הכי טובים של הז'אנר, של התקופה, ושל סצנת המטאל בכלל. חלק ניכר ממעריצי הלהקה רואים באלבום הזה כתקופת שיא בקריירה של מגאדת'. הוא הוכתר כאחד מתקליטי הת'ראש מטאל הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי פרסומים כמו Decibel ו-Kerrang!, ומופיע בספר "1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שאתה מת". האלבום היה מועמד לפרס גראמי לביצוע המטאל הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-33.
דייב מאסטיין העיד שהרעיון לשם האלבום בא ממדבקת מכוניות שראה שנכתב בה "Nuclear Weapons May They Rust In Peace" (מדבקה המתנגדת לנשק גרעיני המביעה תקווה כי הם "יעלו חלודה בשלום", משחק מילים על הביטוי "Rest in peace" - ינוח על משכבו בשלום, ביטוי המתייחס למתים).
רקע והפקה

בשנת 1988 הופיעה מגאדת' בפסטיבל מפלצות הרוק (Monsters of Rock) בפארק דונינגטון בבריטניה, לצד איירון מיידן, קיס, Helloween, Guns N' Roses ודייוויד לי רות'. הלהקה הופיעה בפני קהל של יותר מ-100,000 איש ובמהרה צורפה לסיבוב ההופעות האירופי "Monsters of Rock", אך פרשה לאחר ההופעה הראשונה עקב בעיות סמים של הבסיסט דייוויד אלפסון. בעיות נוספות בתוך הלהקה גרמו לסולן והגיטריסט דייב מאסטיין לפטר את המתופף צ'אק באלר ואת הגיטריסט ג'ף יאנג, ולבטל את סיבוב ההופעות האוסטרלי המתוכנן שלהם בשנת 1988. ניק מנזה, לשעבר טכנאי התופים של באלר, נשכר כמתופף החדש של הלהקה. החיפוש אחר גיטריסט חדש היה תהליך ממושך; מאסטיין בחן מספר גיטריסטים לתפקיד, כולל דיימבאג דארל מלהקת פנטרה, שהוצע לו בתחילה לקבל את התפקיד לפני שסירב, מכיוון שביקש לשכור גם את אחיו בפנטרה, המתופף ויני פול. גם ג'ף ווטרס מ-Annihilator נשקל. מאסטיין ביקש מהגיטריסט המקורי של מגאדת', כריס פולאנד, להצטרף מחדש ללהקה, כאשר פולאנד למעשה השתתף בהקלטת הדמו של כל השירים שהגיעו בסופו של דבר לאלבום האולפן. על פי פולאנד, הוא היה "99 אחוז מתכוון להצטרף" ללהקה, אך לא הצטרף בסופו של דבר עקב המלצת המנהלת שלו. לדברי מאסטיין, אחד הגיטריסטים האחרונים ששמע עליהם, מרטי פרידמן, שלח לו עותק של האלבום Dragon's Kiss, שבו ניגן פרידמן. לאחר שהאזין לאלבום, מאסטיין הביא את פרידמן לאודישן וצירף אותו ללהקה. זה יהפוך להרכב היציב הראשון של הלהקה, וכפי שהוכר על ידי המעריצים, להרכב "הקלאסי" של מגאדת'.
שם האלבום Rust in Peace נוצר בהשראת מדבקת פגוש שראה מאסטיין על גב רכב בזמן שנסע הביתה מאגם אלסינור, קליפורניה. על המדבקה נכתב: "Nuclear Weapons May They Rust In Peace". מאסטיין אהב את הרעיון והחליט להשתמש בו ככותרת לאלבום הקרוב של מגאדת'. Rust in Peace הוקלט בחברת רומבו רקורדס עם המפיק מייק קלינק, בעוד שהמיקס בוצע על ידי מקס נורמן. קלינק הובא לעבוד על Appetite for Destruction של Guns N' Roses וגם על Strangers in the Night של UFO. עבודתו עסקה בעיקר בבס, תופים וגיטרה של פרידמן. בריאיון משנת 2002, מאסטיין הצהיר שהם "ממש לא עשו את האלבום עם [קלינק]" מכיוון שבאותה תקופה הוא התמקד ב-Use Your Illusion I ו-II של Guns N' Roses - שהוקלטו גם הם ברומבו - והצהיר שרוב העבודה באלבום נעשתה על ידו, נורמן והמהנדס מיקאג'ה ראיין.
עטיפת האלבום נוצרה על ידי האמן אד רפקה, שעשה בעבר את עטיפת האלבום Peace Sells... but Who's Buying? בשנת 1986. הוא מזכיר את "האנגר 18", ומתאר את קמע הלהקה ויק ראטלהד ואת מנהיגי העולם של התקופה צופים בגוף חייזרי. בנוסף ליצירת עטיפת האלבום, רפקה גם סיפק עטיפה לשני הסינגלים של האלבום. החפץ שרטלהד מחזיק אושר על ידי מאסטיין כחומר הדומה לקריפטונייט.
הלחנה

האלבום כולל מספר נושאים ליריים: דת, פוליטיקה ולוחמה, כמו גם נושאים אישיים של מאסטיין, כגון מאבקו בהתמכרות לסמים ואלכוהול, תיאוריות קונספירציה על עב"מים ואפילו דמות המעניש של מארוול קומיקס.
שיר הפתיחה, "Holy Wars... The Punishment Due" נכתב בהרשאת מהסכסוך בצפון אירלנד, שבו הקהילה הלאומנית הקתולית ברובה הייתה בסכסוך עם הקהילה הנאמנה הפרוטסטנטית בעיקרה על ריבונותם של ששת מחוזות צפון אירלנד. מאסטיין סיפר כי בתערוכה באנטרים, צפון אירלנד, הוא גילה שחולצות מזויפות של מגאדת' מוצעות למכירה. הוא נרתע מלפעול להסרתם בטענה שהם חלק מפעילויות גיוס כספים למען "המטרה" ("The Cause") שהוסבר כמשהו שנועד להביא שוויון לקתולים ולפרוטסטנטים באזור. מאסטיין, שאהב את האופן שבה "המטרה" נשמעה כפי שהוסבר לו, הקדיש לה ביצוע של "Anarchy in the U.K.", מה שגרם לקהל להתפרע. הלהקה לוותה באוטובוס ממוגן ירי בחזרה למלון שלהם בדבלין לאחר ההופעה. תקרית זו, יחד עם המעניש של מארוול, נתנו השראה למאסטיין לכתוב את השיר.
"Rust in Peace... Polaris", מתייחס לנושא הלוחמה הגרעינית, כאשר "פולאריס" מתייחס לטיל הבליסטי הבין-יבשתי לוקהיד UGM-27 פולריס מתקופת המלחמה הקרה. מאסטיין חשף כי השיר, שנקרא במקור "Child Saint", היה אחת מיצירותיו המוקדמות, שנכתב לפני תקופתו עם מטאליקה (1982-83). מנזה הציע את הרעיון ל-"Hangar 18", שיר על מזימות עב"מים ואזור 51. מבחינה מוזיקלית, השיר כולל סולואי גיטרה תאומים לאחר הבית.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין (למעט היכן שמצוין אחרת).
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Holy Wars... The Punishment Due  | 6:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Hangar 18  | 5:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Take No Prisoners  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Five Magics  | 5:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> מילים | צד ב'> לחן | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. | Poison Was the Cure  |   |   | 2:58 |  |  |  |  |  |
| 6. | Lucretia  |   | מאסטיין, דייוויד אלפסון | 3:58 |  |  |  |  |  |
| 7. | Tornado of Souls  | מאסטיין, אלפסון |   | 5:22 |  |  |  |  |  |
| 8. | Dawn Patrol  |   | אלפסון | 1:50 |  |  |  |  |  |
| 9. | Rust in Peace... Polaris  |   |   | 5:36 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 40:44 |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004> מס' | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004> שם | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004> לחן | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004> משך | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004>  | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004>  | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004>  | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004>  | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004>  | רצועות בונוס של רמיקס/רימסטר 2004>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10. | My Creation  | מאסטיין, מנזה | 1:36 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Rust in Peace... Polaris (Demo)  |   | 5:25 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Holy Wars... The Punishment Due (Demo)  |   | 6:16 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Take No Prisoners (Demo)  |   | 3:23 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 57:24 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

דייב מאסטיין - שירה, גיטרה חשמלית
מרטי פרידמן - גיטרה חשמלית, קולות רקע
דייוויד אלפסון - גיטרה בס, קולות רקע
ניק מנזה - תופים, קולות רקע
כריס פולנד - גיטרה חשמלית ברצועות הדמו Rust in Peace...Polaris, Holy Wars...The Punishment Due ו-Take No Prisoners
קשת המשאלות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים) 
 אתר רשמי
 
קשת המשאלות היא עמותה שמטרתה להגשים משאלות של חולים, בכל הגילאים, המתמודדים עם מחלות קשות או מרותקים למיטותיהם. בנוסף, העמותה מקדמת מודעות וחינוך לטיפול תמיכה פליאטיבי (הקלה פיזית ונפשית) בחולים סופניים.
כל משאלה מתוכננת בקפידה בתיאום עם הצוות הרפואי המטפל ובשיתוף מתנדבי העמותה. ביצוע המשאלות נעשה באמצעות רכב ייעודי, בהתאם למצב הרפואי, ללא עלות לחולה או למשפחה. במידה והחולה הוא ילד, ניתן גם להשתמש באמבולנס ליצנים המיועד להסיע ילדים המקבלים טיפולים רפואיים אינטנסיביים, לאתרים ואירועים לפי משאלתם. הנסיעה באמבולנס הליצנים היא בליווי ליצנים רפואיים מקצועיים מעמותת רופאי חלום ובלווי צוות רפואי במידת הצורך.
הרקע להקמת העמותה

העמותה הוקמה בספטמבר 2012. הרעיון להקמת העמותה 'יובא' לישראל מהולנד על ידי יעל גרא, הולנדית במקור שהקימה את ביתה בישראל.
בהולנד הוקמה עמותת "Stichting Ambulance Wens" שמטרתה למלא משאלות לחולים סופניים.
העמותה בהולנד החלה את עבודתה כשברשותה אמבולנס אחד. כיום לעמותה מעל 6 אמבולנסים שפועלים כל ימות השנה.
בישראל המודעות הנמוכה ל'סוף טוב' בחיי החולה וקיומו של טיפול פלאטיבי אינם מעודדים הוצאת חולים למילוי משאלות אחרונות ולפיכך שמה לה העמותה למטרה לקדם את המודעות לנושא.
כמעט כל ממחזור הפעילות מוקדש למילוי משאלות וביצוע פעולות לקידום מטרות העמותה, ומופעלת על ידי מתנדבים בלבד.
סחורה משומשת

אנשים פרטיים מוכרים חפצים משומשים בחצר ביתם בקליפורניה.
סוחר סחורה משומשת ברחובות באר שבע, באמצע המאה העשרים
סחורה משומשת או יד שנייה היא סחורה השייכת לאדם או לגוף שאינו עוסק במסחר, ומוצעת למכירה על ידו לאחר שקנה אותה במטרה להשתמש בה בעצמו ולרוב גם השתמש בה בפועל. כמו כן נמכרת סחורה כזו על ידי סוחרי יד שנייה, שקיבלו אותה למכירה מבעליה. ישנן סחורות שמקובל מאוד לקנות בדרך זו, כמו מכוניות, ואחרות שפחות מקובל לקנות כך (כלומר המוצר מסיים את חייו לאחר ששימש את בעליו הראשון).
אנשים פרטיים מוכרים סחורה משומשת על ידי יצירת קשר בעזרת מודעות בלוחות מודעות ציבוריים, בעיתונים, באתרי אינטרנט שנועדו לפרסום מודעות כאלה וכדומה. לעיתים אנשים פרטיים מפרסמים אירוע פרטי, חד פעמי, שבו הם מוכרים חפצים רבים שברשותם כסחורה יד שנייה.
סחורה משומשת זולה באופן משמעותי מאשר סחורה חדשה ומכירתה מאפשרת גם לבעליה הקודמים לקבל בחזרה חלק מהכסף שהשקיעו בה. מחירי הסחורה הזולים מסייעים לאנשים דלי אמצעים ולכן חלק ממכירות הציוד המשומש מאורגנות על ידי ארגוני צדקה. מעבר לזאת, מכירות סחורה משומשת משפרות את איכות הסביבה בכך שהן מצמצמות את נפח האשפה – הן מחזירות לשימוש ציוד שעלול היה להיזרק לאשפה.
חנות יד שנייה

חנות יד שנייה היא חנות לסחורה משומשת.
ישנן שלוש דרכים להשיג סחורה מאנשים פרטיים עבור חנות יד שנייה:
לקנות את הסחורה.
לקבל את הסחורה במשגור (קונסיגנציה), כלומר לשלם לבעליה רק כאשר מצליחים למכור אותה.
לקבל את הסחורה כתרומה.
חנויות יד שנייה שמקבלות את הסחורה כתרומה הן לרוב חנויות המופעלות על ידי מתנדבים מארגוני צדקה. מחיר המוצרים בחנויות כאלו נמוך במיוחד, כי הוא מכסה את עלויות תפעול החנות בלבד (שכר דירה, עלויות חשמל וכו'). חנויות כאלה גם בררניות פחות בבחירת הסחורה שהן מקבלות. מעבר לזאת, ישנן מדינות כמו ארצות הברית שבהן תרומה לעמותה בלא מטרות רווח זוכה לניכוי מס. לכן אדם או מוסד שתורמים ציוד לחנות של ארגון צדקה, מקבלים מרשויות המס אחוז מסוים ממחיר הציוד.
מוצרים שמקובל למכור בחנויות יד שנייה הם ספרים, הקלטות של מוזיקה וסרטי קולנוע, ביגוד, ציוד ביתי וצעצועים.
בסוף המאה ה-20 ועם תחילת המאה ה-21, התפתחה אופנה מהירה, שיצרה ביגוד זול מאוד, אנשים קנו יותר וזרקו יותר. מטמנות התמלאו בבגדים במצב טוב שנלבשו רק כ-7 פעמים. כתוצאה מכך גדלה תודעת בעיית הזיהום הסביבתי הרב של תעשיית הטקסטיל. בעקבות זה גדלו תנועות של נשים שהבינו שעליהן למנוע זריקת בגדים והרבה נשים התחילו למחזר את בגדיהן או למכור אותן לחנויות יד שנייה, נשים רבות גם 'גילו' את חנויות בגדי היד שנייה כמקור לשינוי המלתחות שלהן בזול. בשנת 2020 הפכה לבישת בגדים יד שנייה לאופנה מקובלת ומכובדת. נשים גאות שהן תורמות לכדור הארץ על ידי קנית הבגדים הללו.
כלי רכב משומשים

כלי רכב הם מוצר יקר יחסית, ולכן הם מועברים לגרוטאות רק לאחר שנות שימוש רבות, שבהן שימשו בעלים אחדים. בנוסף למכירה ישירה מהבעלים לקונה, מקובלת מכירה באמצעות סוחרים המתמחים בכך. בכלי רכב נהוג לציין את מספר הבעלים הקודמים: מכונית מיד ראשונה היא כזו שנמכרת על ידי בעליה הראשונים, מכונית מיד שנייה היא כזו שנמכרת על ידי בעליה השניים וכו'. ציון זה משפיע על מחיר הרכב. גם זהות הבעלים הקודמים משפיעה על מחיר הרכב. מכונית מאדם פרטי עולה יותר ממכונית דומה לה שבעליה הקודמים היו מקום עבודה שמצמיד מכוניות לעובדיו או חברה להשכרת רכב.
גורמים נוספים המשפיעים על מחירה של מכונית משומשת הם הדגם שלה, שנת הייצור שלה, מספר הקילומטרים שנסעה ומצבה המכני - כולל מעורבותה בתאונות. קביעת מחירה של מכונית משומשת נעשה בעזרת מחירונים - ספרי הדרכה המתעדכנים מדי פעם ומפרסמים את מחירן של מכוניות משומשות. המחירון הבולט למכוניות משומשות במדינת ישראל הוא מחירון לוי יצחק.
יריד יד שנייה

יריד יד שנייה הוא אירוע המוכרז על ידי רשות מקומית, ארגון צדקה או גוף אחר שמקצה לכך מקום, שבו אנשים פרטיים מוזמנים למכור ולקנות סחורה משומשת. יריד יד שנייה המתרחש במקום קבוע (למשל פעם בחודש באותו כיכר) נקרא לרוב שוק פשפשים.
שוק פשפשים הוא שוק המיועד בעיקר למכירת חפצים יד שנייה, אף כי נמכרים בו גם מוצרים חדשים. לרוב מדובר בסחורה לא יקרה ועם טווח איכות נרחב. איכות הסחורות בשוק פשפשים מושפעת בעיקר ממיקומו ומגודלו של השוק. קניות וחיפוש "מציאות" בשוקי פשפשים הן בילוי החביב על אנשים רבים בעולם המערבי. בבריטניה קיימים שווקים דומים בהם נמכרות הסחורות מתוך תא המטען של הרכב ושמן Car boot sale.
יריד יד שנייה > יד שנייה באינטרנט

אמנם שימוש חוזר במוצרים הוא מנהג מוכר כבר הרבה שנים, אך פלטפורמת האינטרנט מרחיבה את התופעה ומשדרגת את המסחר בה. ללא האינטרנט מכירת והשכרת יד שנייה מתרחשת רק בעזרת קרבה פיזית למוכר או הגעה ליריד מרוכז. אתרי האינטרנט והאפליקציות מאפשרים למשתמשים לגלות אילו מוצרים מוצעים למכירה או השכרה, באיזה מחיר ובאיזה מיקום גאוגרפי.
בנוסף, באתרים אלו יש לרב מגוון רחב ביותר והגלישה בהם היא נוחה. האתרים המוכרים בישראל בנושא זה הם:יד2, SellMe, Telebuy, פשפשוק, homeless, לוח WinWin ו-Marketplace בפייסבוק.
סמרטוטר

סמרטוטר (ביידיש: אלטע זאכן) הוא סוכן נוסע של סחורה משומשת. הסמרטוטר קונה ומוכר סחורה משומשת וגם מוצא סחורה כזו במקומות בה אנשים משליכים אותה. הסמרטוטר עשוי גם לתקן סחורה משומשת לפני מכירתה. סמרטוטר עשוי לעסוק במכירה מדלת לדלת או לנדוד בין ירידי יד שנייה ושוקי פשפשים.
מכירת גראז'

לעיתים אנשים פרטיים מפרסמים אירוע פרטי, חד פעמי, שבו הם מוכרים חפצים רבים שברשותם כסחורה יד שנייה. אירוע כזה מתרחש לרוב בחניה המקורה הפרטית של אותם אנשים ומכונה מכירת גראז' (מאנגלית: Garage sale). אירוע כזה מתרחש לרוב בתחילת האביב, אחרי שאנשים מסדרים את ביתם ואת מחסניהם לקראת הקיץ. אירוע כזה יכול להתקיים גם לפני מעבר דירה.