stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערת רהב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מועצה אזורית מעלה יוסף, ישראל
 קואורדינטות:  33°04′40″N 35°18′48″E﻿ / ﻿33.077731336431°N 35.313195790441°E﻿ / 33.077731336431; 35.313195790441
 עומק:  188 מ' 
 אורך:  237 מ' 
 תאריך גילוי:  2014 
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מערת רהב(למפת הגליל המערבי רגילה) מערת רהב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת רהב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת רהב
 
מערת רהב היא המערה (ה"הוטה") העמוקה ביותר בישראל, נכון לשנת 2017. עומק המערה הוא 188 מטרים.
המערה התגלתה בקיץ 2014 על ידי תושב מושב שתולה, במסגרת פריצת שביל החורש שתולה.
המערה מגודרת, והכניסה אליה מסוכנת מאוד.
מרדכי פינחס טייץ

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 ביולי 1908 ח' בתמוז ה'תרס"ח סובאט, לטביה 
 פטירה:  26 בדצמבר 1995 (בגיל 87) ד' בטבת ה'תשנ"ו 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בדצמבר 1995 
 אב:  אברהם בנימין טייץ 
 
הרב מרדכי פינחס טייץ (ח' בתמוז ה'תרס"ח, 7 ביולי 1908 - ד' בטבת ה'תשנ"ו, 26 בדצמבר 1995) היה רב אמריקאי, רבה של אליזבת, ניו ג'רזי. חבר נשיאות אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה, גזבר "עזרת תורה" ומראשי ועד ההצלה.
קורות חיים > דף השבוע

החל בינואר 1953 הגיש הרב טייץ תוכנית שבועית ברדיו WEVD (אנ') הסוציאליסטי, בשם "דף השבוע" ובה לימד דף מן התלמוד הבבלי. השיעור הועבר ביידיש בתקווה ששמיעת השפה תעורר זכרונות בקרב יהודים שהתרחקו מהמסורת ושפת אמם תזכיר אותה להם. חוגים שמרניים ביקרו את השימוש במדיה המודרנית לצרכים אלו, אך הרב טייץ זכה לגיבוי מהרבנים: משה פיינשטיין, יצחק אייזיק הלוי הרצוג, מנחם מנדל שניאורסון, יוסף שלמה כהנמן, יחיאל יעקב וינברג ואליעזר סילבר. בשלב מסוים העלה הרב טייץ רעיון חדש, להקליט את שיעוריו על תקליטים, אך מגבלת הזמן גרמה לכך שיצאו רק 12 תקליטים בסדרה זו והרעיון נגנז. לפי הערכה של גוף ממשלתי, האזינו בשנות ה-50 לתוכנית זו 200,000 איש מדי שבוע.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הקליט שיעורי תלמוד עבור קול ציון לגולה; שידורים אלו נקלטו גם באירופה ובברית המועצות.
שיעורי דף השבוע הועברו על ידי הרב טייץ במשך 35 שנים, החל בשנת 1980 החליף אותו לעיתים בנו.
קורות חיים > מרכז הרבנים

ב-1981, לאחר שקריאותיו החוזרות ונשנות לחברי אגודת הרבנים לפתוח את שורות הארגון לרבנים צעירים ילידי אמריקה, נענו בשלילה. הקים הרב טייץ בשיתוף עם רבי יעקב קמינצקי, ידידו מתקופת לימודיו בסלובודקה, איגוד רבנים חדש בשם "מרכז הרבנים". הם זכו לגיבוי בכתב מהרבנים יעקב ישראל קניבסקי ואלעזר מנחם מן שך, "גדולי הדור" הליטאים בישראל. פעילות המרכז העיקרית הייתה להפנות אברכי כוללים לאחר מספר שנות לימוד, להפצת תורה בפריפריה, בתפקידי הוראה ובתפקידי רבנות. מרכז הרבנים נסגר לאחר שנות פעילות מועטות.
קורות חיים > פטירתו

לעת זקנה, מינה את בנו הרב אלעזר מאיר טייץ, שהיה סגנו החל משנת 1958, למלא את מקומו כרב העיר ולעמוד בראש המוסדות לחינוך יהודי באליזבת. הוא נפטר בד' בטבת ה'תשנ"ו, 26 בדצמבר 1995, והועלה לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
לקריאה נוספת

רבקה טייץ בלאו, ושמחת בחייך: תולדותיו וחזונו של הרב מרדכי פינחס טייץ, מאנגלית: שׂשׂונה יובל. ירושלים: אורים, תשס"ה, 2006. לסריקת הספר באוצר החכמה (למנויים בלבד).
הערות שוליים

↑  רבקה טייץ בלאו, ושמחת בחייך--תולדותיו וחזונו של הרב מרדכי פינחס טייץ, אורים, 2006, עמ' 13 "למדו פינחס ותשעת אחיו ואחיותיו שיעור באומץ לב".
↑  כללי המצוה חלק ג׳, ו׳׳׳צפנת פענח׳׳ על מסכתות שונות.
↑  טייץ בלאו עמ' 85
↑  מידע מהרב אלעזר מאיר טייץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268829505171  GND: 123934885  ISNI: 0000 0001 1874 4735  LCCN: n85385859  VIAF: 30457984   WorldCat (עם VIAF): 30457984 
קברו של הרב מרדכי פינחס טייץ
דולמן

דולמן בנחל גמלא
דּוֹלְמֶן הוא מבנה מגליתי, כלומר בנוי מאבנים גדולות, שמקורו לרוב בתקופות הטרום־היסטוריות המאוחרות וההיסטוריות הקדומות. הדולמנים מקושרים לרוב לקבורה.
תיאור

הדולמנים עשויים ממספר אבנים גדולות (מגליתיות) הערוכות במבנה, (לעיתים מבנה פשוט של שתי אבנים מאונכות שעליהן אבן ראשה מאוזנת, ולעיתים מבנים מורכבים בהרבה) יש שסוברים שהם במקור היו מכוסים באבנים נוספות או באדמה, אשר שימשו כתא קבורה. אלה התפזרו עם השנים, ונותר רק המבנה המגליתי.
מקור השם

פירוש השם דולמן הוא "שולחן אבן" (בברטונית: "דול" – שולחן, "מן" – אבן). מילים בשפות אירופיות אחרות, כגון "Hünenbetten" בגרמנית ו-"Hunebed" בהולנדית מרמזות כי אלה נחשבו למיטותיהם של ענקים. דולמנים רבים אופייניים לתקופה הנאוליתית באירופה, והיו בשימוש עד לתקופת הברונזה.
תפוצה

בעולם מצויים אלפי דולמנים, ובמיוחד בארצות צפון אירופה כגרמניה, הולנד ואירלנד. הממצא הדל מסביב לדולמנים מקשה על תארוכם וזיהוי מקימיהם, וכן זיהוי מניעי המקימים. שרידים אנושיים, מלווים לעיתים בחפצים, נמצאו בדולמנים או בסמוך אליהם, שניתן לתארך מדעית באמצעות תיארוך פחמן. עם זאת, לא ניתן היה להוכיח כי שרידים אלה הם מהתקופה בה הוצבו האבנים במקור. בדרך כלל כולם נחשבים לקברים או לתאי קבורה, למרות היעדר ראיות ברורות לכך. ייתכן שהדולמנים שימשו לקבורה ראשונית בלבד, מתוך אמונה בהבדל בין גופה עם בשרה לעצמות בלבד, ולאחר כילוי הבשר עברו העצמות לקבורה משנית.
תפוצה > בישראל

בארץ ישראל מספר רב של דולמנים, ובמיוחד מצויים מאות דולמנים ברמת הגולן. שדה שבו כ־700 דולמנים נמצא ליד העיר העתיקה גמלא ודולמנים רבים מצויים ליד ובתוך קיבוץ שמיר. על תקרת אחד מהם התגלו בשנת 2017 עיטורים.
הדולמנים בגולן פרוסים על שטח של 1,050 קמ"ר. גבולות השטח הם נחל סער בצפון, הנחלים רוקד ועלן במזרח, הירמוך בדרום ובקעת הירדן במערב. הדולמנים מופיעים לפעמים בקבוצות, כאשר רוב הדולמנים הם חלק ממכלול מורכב יותר בו הם מקושרים זה לזה. לעיתים קרובות, ממוקמים הדולמנים במורדות הגולן, סמוך לנחלים. קיימת השערה כי השיפוע של המדרון איפשרה לגלגל את האבנים הגדולות או למקם אותן במקומות גבוהים הבולטים לעין. בין השאר, התגלו בדולמנים שבגולן כלי חרס וכלי מתכת מתקופת הברונזה הביניימית. ההשערה היא שהדולמנים בגולן, וגם בגליל, הוקמו בתקופת הברונזה הקדומה, ככל הנראה בשלבים ב'–ג'. נראה שבאותה תקופה, רוב האוכלוסייה שישבה בגולן חיה בישובי קבע כמו ערים וכפרים. עם זאת, הייתה גם אוכלוסייה אגרו־פסטורלית שחיה בסימביוזה עם תושבי הקבע, משוער שחברה זאת היא זאת שבנתה את הדולמנים.
אחד הדולמנים המוכרים ביותר בישראל הוא זה שנמצא במרכז גלגל רפאים שברמת הגולן.
התיאור המקראי של הגלעד כחבל ארץ של גלי־אבנים או גלי־עד (בראשית, ל"א, מ"ו–מ"ח) מתייחס, ככל הנראה, לדולמנים הרבים בו, שהיוו גלי אבנים לעדות ולהנצחת שם האבות לעד.
קיימת השערה, לפיה הדולמנים הקדומים שבישראל והסביבה הם תחילת התפשטות הדולמנים באגן הים התיכון ובאירופה. תפוצת הדולמנים, במסגרת יחסים ימיים בין הלבנט לאגם הים התיכון והחוף המערבי האירופאי, מקבלת חיזוק מדמיונם של הדולמנים הראשונים במערב לאלה שבלבנט (כמו הפתח העגול באבני הסתימה). התפוצה הגיעה לנהר האברוס ולאיבריה הקווקזית, לדרום קפריסין, רודוס וכרתים, מזרח אוויה, סיציליה, מלטה, סרדיניה, דרום קורסיקה, האיים הבלאריים, הרי האטלס, דרום ומערב איבריה, הריביירה הצרפתית, חופי מפרץ ביסקאיה ודרום אנגליה והיברניה.
תפוצה > במזרח הרחוק

| --- | --- |
 :  ראו גם – אתרי הדולמן בגוצ'אנג, בהוואסון ובגאנגהווה
בקוריאה קיימים דולמנים יפים ומרשימים אשר נבנו במהלך האלף הראשון לפנה"ס. כ־40% מכלל הדולמנים בעולם נמצאים בקוריאה, רובם באתרי הדולמן בגוצ'אנג, בהוואסון ובגאנגהווה.
ראו גם

מנהיר
לקריאה נוספת

קלר אפשטין, בעיית הדולמנים לאור החפירות האחרונות בגולן, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה יב, 1975, עמ' 1–8
דן בהט, שדה-הדולמנים של שמיר, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה יא, 1973, עמ' 58–63
יונתן רטוש, "עבר" במקרא או ארץ העברים, בית מקרא טז, 1971, עמ' 549–568
סקר באזור מירון, חדשות ארכיאולוגיות ט', 1964, עמ' 22–24
יהודה זיו, "הד קדומים בנחל גמלא", ארץ הגולן 14 (1979) 14–17
Jean-Pierre Adam, A propos du trilithon de Baalbek. Le transport et la mise en oeuvre des mégalithes, Syria. Archéologie, Art et histoire 54, 1977, עמ' 31–63 doi: 10.3406/syria.1977.6623‏, JSTOR 4198097
הערות שוליים

1 2 3  יונתן רטוש, "עבר" במקרא או ארץ העברים, בית מקרא טז, 1971, עמ' 550
1 2  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 111
↑  Lewis, S. (2009) Guide to the Menhirs and other Megaliths of Central Brittany, Nezert Books, ISBN 978-952-270-595-2
↑  תגלית מפתיעה בגליל: מבנה אבן ענק ומעוטר בן למעלה מ-4,000 שנה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 במרץ 2017
1 2 3 4 5 6  ליפז ויניצקי, זמנם של הדולמנים בגולן ובגליל – עיון מחודש, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה כא, 1990, עמ' 167–173
↑  מה באמת התרחש ב"גלגל רפאים" המסתורי, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2011
1 2  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 112
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 111–112
↑  Gochang, Hwasun and Ganghwa Dolmen Sites
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560208405171  BNE: XX533564  BnF: cb11978400b (data)  GND: 4150393-4  LCCN: sh85038885  LNB: 000355376  NKC: ph575224 
דולמן בצורת T מהולנד.
דולמן בשמורת גמלא
דולמן בכניסה לקיבוץ שמיר
מניה שוחט

| --- | --- |

מניה שוחט, 1940 לערך
 לידה:  11 באוקטובר 1878 גרודנו, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 בפברואר 1961  (בגיל 82) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  הבונד, פועלי ציון, מפ"ם 
 
מַניָה (וִילבּוּשֶביץ) שוֹחַט (11 באוקטובר 1878‏ – 17 בפברואר 1961) הייתה מנהיגה ומהפכנית ברוסיה הצארית, מנהיגה ציונית בתנועת העבודה בארץ ישראל, מראשי הארגונים "בר גיורא", "השומר" ו"הקיבוץ החשאי", גדוד העבודה וקיבוץ כפר גלעדי ואחרים.
ביוגרפיה > ברוסיה

מניה שוחט נולדה באחוזת לוסוסנה, בסמוך לעיר גרודנו שברוסיה הלבנה (אז בתחום המושב היהודי ברוסיה), למשפחת וילבושביץ האמידה. הוריה היו אנשים משכילים, בנים להורים שומרי תורה ומצוות. סבה נקרא בנימין וילבושביץ מעיר הורודישצ'ה שבמחוז גרודנו, נשא את הינדה לאישה. בנם הצעיר של בני הזוג, וולף, היה אביה של מניה. בשנת 1850 גורשו בנימין ומשפחתו מהורודישצ'ה לפי צו המושל והקימו את ביתם באחוזת לוססונה.
מניה, ככל בני משפחתה, נטתה מילדותה לדיכאון ואף ניסתה להתאבד פעמיים. בשל בריאותה הלקויה לא למדה בבית ספר, אלא עבדה בבית חרושת של אחיה במינסק, שם הכירה את הווי החיים של תנועת הפועלים היהודית, וכן את המהפכן גריגורי גרשוני, אשר בו התאהבה ובעקבותיו הצטרפה ל"בונד" – מפלגת הפועלים היהודיים של ליטא, פולין ורוסיה. עקב פעילות זו נעצרה בשנת 1899 בפשיטת המשטרה על בית הדפוס.
בהיותה בכלא פגשה את סרגיי זובאטוב, שעמד בראש האוכרנה (המשטרה החשאית הצארית) במוסקבה. הוא שכנע אותה להקים בשנת 1901 מפלגת פועלים יהודים עצמאית, נאמנה למשטר הצאר. עד מהרה זכתה המפלגה לפופולריות רבה, בשל תמיכת הממשלה בה, תמיכה שהותנתה בכך שהתנועה תעסוק בנושאים כלכליים בלבד, ולא בפוליטיקה.
במפלגתה של מניה היו עשרות אלפי חברים, והיא החלה ליזום שביתות פועלים באודסה ובמינסק. בעקבות ההפגנות הסוערות ועליית כוחה של המפלגה, התרעמו השלטונות על המפלגה העצמאית, והיא אולצה להתפרק בשנת 1903. כמו כן, ובמקביל, הודות לפעילותה במישור הלאומי והציוני, נערכה במינסק בשנת 1902 ועידת מינסק, כינוס גדול של נציגי ציוני רוסיה, בניהולו של יחיאל צ'לנוב.
בעקבות פירוק מפלגת הפועלים שהקימה ועמדה בראשה חשה מניה עצבות רבה. באותה שנה חלתה אמה ונסעה עם שתי בנותיה, מניה ואחותה אנה, לסיור באיטליה.
ביוגרפיה > בארץ ישראל > בתקופת העלייה השנייה 1914-1904

לאחר פטירת אמהּ, הזמין אותה אחיה נחום וילבושביץ לארץ ישראל, לסעוד אותו בחוליו והיא נענתה ובאה ב-2 בינואר 1904. כשהבינה כי ההזמנה הייתה למעשה תחבולה להביאה ארצה, כעסה ורצתה לעזוב. אחר כך, נעתרה להצעת אחיה לחבור אליו למסע חקר מקורות מים ברחבי הארץ במהלכו התאהבה בארץ והחליטה להישאר. בעקבות הסיור יזמה מניה מפעל להתיישבות יהודית באזור החורן בקרקעות בבעלות הברון רוטשילד, אשר למענה המשיכה לפעול שנים רבות, במקביל לפעילותה בארגון "השומר". באותה התקופה התיידדה מאוד עם אולגה חנקין.
ב-1907 ערכה מניה סיור באירופה, בארצות הברית ובקנדה, שם למדה על צורות התיישבות קואופרטיביות. באותה שנה פגשה את ישראל שוחט, איש העלייה השנייה, ונישאה לו ב-1908. בני הזוג הקימו התארגנות שיתופית של פועלים יהודים, בשם "הקולקטיב" בחוות סג'רה (אילניה), את הארגון החשאי "בר גיורא" (1907), ואת ארגון "השומר" (1909).
לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה, גורשו בני הזוג שוחט מן הארץ על ידי השלטונות העות'מאניים, כמו רבים מחבריהם מנהיגי היישוב היהודי ועסקניו, ראשי מוסדות ואגודות ומנהיגי מפלגות הפועלים. הם נשלחו לגלות בטורקיה בעיר ברוסה (בורסה) וישבו שם עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > בארץ ישראל > בתקופת המנדט הבריטי 1948-1918

מניה וישראל שוחט חזרו לארץ ישראל עם סיום מלחמת העולם הראשונה בשלהי 1918. ארגון "השומר" שנפגע קשות בתקופת המלחמה, מנה אז כ-50 חברים. בעקבות ביקורת על התנהלותו של "השומר" בתקופת המלחמה, הן בהנהגת היישוב והן בהנהגת מפלגת פועלי ציון בארץ ישראל, וכן בגלל מאבק על הנהגת תנועת העבודה הארצישראלית, אולצו למעשה, על ידי מנהיגי מפלגת "אחדות העבודה" שאליה השתייכו, לפרק את ארגון "השומר".
בוועידת "אחדות העבודה" בסיוון תר"ף (יוני 1920), הוכרז על הקמת ארגון "ההגנה". פירוק "השומר" והקמת "ההגנה" התרחשו חודשים אחדים לאחר מסכת אירועי הדמים בגליל העליון ובירושלים בחורף ובאביב תר"פ 1920, שבהם נרצחו ונפצעו עשרות יהודים.
על כן, מניה וישראל שוחט מצאו לנכון, יחד עם אנשי ארגון החלוץ שהחלו להגיע לארץ, ליזום את הקמתו של גדוד העבודה. גוף עבודה חלוצי, הגדול ביותר בזמנו, שהיה בין השאר מעטפת להמשך פעילותם הצבאית של אנשי "השומר" במסגרת הקיבוץ החשאי במקביל לפעילותם בארגון ההגנה, ועל כן עורר הגדוד את חששם של רבים בתנועת העבודה, ועוד יותר מחוצה לה.
בשנת 1921, הקימה מניה שוחט את "ועד הנגב", יחד עם ישראל שוחט, רחל ינאית ויצחק בן-צבי. הוועד "נועד לעורר את מוסדות היישוב והתנועה הציונית להכיר בחשיבות ההיאחזות בנגב... פעל קודם כול לארגן סיורים ומחקרים באזור הנגב, במגמה להניח מסד למפעל רכישת קרקעות לצורך התיישבות יהודית בנגב - מבאר-שבע עד מפרץ אילת". במאורעות תרפ"א ב-1921 ביפו, הייתה מניה שוחט פעילה בהשגת מודיעין ובקישור בין כוחות ההגנה המעטים.
בשנות העשרים הבריחה שוחט מיוזמתה מעפילים רבים בדרך היבשה באזור גבול הצפון, ובכך ציינה את התחלתה של ההעפלה מארצות המזרח.
בשנות העשרים והשלושים יצאה פעמים אחדות לארצות הברית לשם גיוס הון עבור מפעלים ציונים בארץ ישראל, ובכלל זה גיוס הון יסוד להקמת בנק הפועלים.
לאחר מאורעות תרפ"ט בקיץ 1929 החליטה שוחט יחד עם חברים ותיקים מארגון "השומר", כי יש לפעול להידברות עם ערביי ארץ ישראל, בין השאר במטרה למנוע או לצמצם הישנותם של פרעות נוספות, וכמו כן, כפי שנהגה לפעול לעיתים, על מנת להשיג מודיעין ומודיעים, שיהיו לעזר בשעת הצורך.
שוחט העלתה בפני דוד בן-גוריון תוכנית להסדר עם הערבים, שהתבססה על ויתור על הכוונה ליצור רוב יהודי בארץ ישראל. שוחט וחבריה הסכימו אף לקבל את הדרישה הערבית להקמת פרלמנט אחד, בו ייוצגו האוכלוסיות הערבית והיהודית באופן יחסי למספרם בארץ (באותה תקופה היו בארץ 800 אלף ערבים ורק 150 אלף יהודים). בן-גוריון תקף קשות את תוכניתה.
רעיונות סוציאליסטיים התוו את דרכה, כמו גם סוגיות ההתיישבות והביטחון, כאשר בשנת 1930 נמנתה על מייסדי "הליגה לשיתוף פעולה יהודי-ערבי", שייסדה קבוצה קטנה בשם: "פועלי ציון - חוגים מרקסיסטים".
שוחט הייתה חברה בוועדת ההעפלה, ובשנת 1939 יצאה לאנגליה ולארצות הברית במטרה לייסד "קרן למימון על ידי המעפילים". הפעילות הזו הופסקה פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > בארץ ישראל > במדינת ישראל 1961-1948

לאחר הקמת המדינה בשנת 1948, הצטרפה שוחט, כפי רבים מחבריה בקיבוץ המאוחד למפלגת מפ"ם, אך נדחקה עם ישראל בעלה לשולי הפעילות וההשפעה הפוליטית.
מניה שוחט נפטרה בא' באדר תשכ"א בתל אביב ונקברה בחלקת השומרים בבית הקברות בכפר גלעדי. בעלה נפטר באותה שנה.
ביוגרפיה > משפחתה

מניה הייתה כאמור בת למשפחה ענפה, ונעזרה רבות באחיה בענייניה הציבוריים הרבים. אחיה בארץ היו: משה, שהמציא בין השאר את שיטת "הלחם החי" והמרגרינה, נחום, שהיה תעשיין (בית חרושת חדיד לסבון ולאחריו בית חרושת שמן) וגדליהו שהיה מהנדס בניין.
למניה ולישראל שוחט נולדו בת ובן - אנה (ענה) וגדעון שוחט (גדע).
מאז תחילת המנדט הבריטי בארץ ישראל, התגוררה עם ילדיה בכפר גלעדי, הגם שעשתה ימים ולילות בדרכי הארץ, עסוקה במפעלותיה הרבים. ישראל שוחט עבר להתגורר בבית בשדרות רוטשילד 76 בתל אביב ועסק בעריכת דין בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, עברה מניה לתל אביב כדי לסעוד את בעלה במחלתו, ושם חיו עד סוף ימיהם.
בנה גדעון-גדע היה טייס בחיל האוויר הבריטי וממקימי חיל האוויר הישראלי. הוא התאבד ב-1966. לגדעון נולדו שתי בנות, אלונה שהייתה רעייתו ואם שתי בנותיו של אריק איינשטיין, ויעל שמתגוררת באוסטרליה.
מחקר והנצחה

על מניה שוחט נכתבו מחקרים בספרים ומאמרים, אשר ניסו לפענח את דמותה ולהאיר את מפעלותיה, שחלקם (בעיקר פעילותה המהפכנית ברוסיה) נותרו לוטים בערפל.
על שמה נקראו רחובות בערים רבות בישראל, בהן ירושלים (בשכונת פסגת זאב), תל אביב, באר שבע, פתח תקווה, ראשון לציון, אשדוד, חולון ורעננה. בחיפה נקרא גן על שמה במרכז הכרמל.
דואר ישראל הנפיק בשנת 1970 בול לכבוד 60 שנה לייסוד "השומר", ועליו מופיע דיוקנה.
לקריאה נוספת > מחקרים

יצחק בן-צבי (עורך עם אחרים), ספר השומר, הוצאת דביר, תשי"ז 1957.
בן-ציון דינור (עורך עם אחרים), ספר תולדות ההגנה, א, א-ב, תל אביב: מערכות, תשט"ו 1954.
גרשון גרא, השומר, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב 1985.
ישראל ברטל, זאב צחור, יהושע קניאל (עורכים), העלייה השנייה, א-ג (מחקרים, מקורות, אישים), הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשנ"ח.
יעקב גולדשטיין, בדרך אל היעד, "בר-גיורא" ו"השומר" 1907 -1935, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב תשנ"ד.
יעל ויילר ישראל, מניה שוחט שלא הכרתם, קתדרה, 125, תשרי תשס"ח, יד יצחק בן-צבי, עמ' 172–176.
לקריאה נוספת > בספרות

רות בקי, רולטה רוסית, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988.
לקריאה נוספת > בספרות לבני נוער

דבורה עומר, בדהרה, ירושלים: הוצאת כתר, 1989.
הערות שוליים

↑  במקורות אחדים מצוין שנולדה בשנת 1880. בבול של דואר ישראל שהונפק בשנת 1970, ועליו מופיע דיוקנה, מצוינת שנת 1878 כשנת לידתה.
↑  ראו: רות בקי, סג'רה, הקולקטיב הראשון - מניה וילבושביץ, באתר מט"ח.
↑  ראו: נתן אפרתי, ממשבר לתקווה, היישוב היהודי בארץ-ישראל במלחמת העולם הראשונה, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"א, עמ' 203.
↑  יהודה ריינהרץ, שולמית ריינהרץ, מוטי גולני [עורכים], עם הזרם ונגדו, מניה שוחט, איגרות ותעודות 1909- 1960, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ה-2005, עמ' 119.
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק י, עמ' 222.
↑  אמיל פוירשטין, מניה שוחט, משרד הביטחון, 1989, עמ' 18-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268009405171  BnF: cb15062715j (data)  GND: 118883429  ISNI: 0000 0001 1629 0119  LCCN: n88110452  SUDOC: 18103459X  VIAF: 42128880   WorldCat (עם VIAF): 42128880 
מניה שוחט בילדותה עם אמה שרה וילבושביץ ואחיה נחום וילבוש
מניה שוחט, 1900 לערך
מניה שוחט בנערותה
שלט בלב גן על שם מניה שוחט וילבושביץ במרכז הכרמל, חיפה
שלט רחוב על שמם של מניה וישראל שוחט בשכונת רמת אביב, תל אביב
בול לכבוד 60 שנה לייסוד "השומר" עם דיוקנה של מניה שוחט, 1970
1975 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1974   1973  1972 |  דגל ישראל | 1975  בישראל |  »»»  1976   1977   1978 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1975 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1975
1975 בישראל (ה'תשל"ה - ה'תשל"ו) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 27 שנים להקמתה.
הנהגה

נשיא המדינה – אפרים קציר
ראש ממשלת ישראל  השבע עשרה  – יצחק רבין
יושב ראש הכנסת השמינית – ישראל ישעיהו
נשיא בית המשפט העליון – שמעון אגרנט
ראש המטה הכללי – מרדכי גור
מפכ"ל המשטרה – שאול רוזוליו
פוליטיקה

אהרן ברק ממונה ליועץ המשפטי לממשלה.
מועבר חוק יסוד: משק המדינה.
מועבר חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
פוליטיקה > יחסי חוץ

ב-1 בספטמבר נחתם הסכם הביניים בין מצרים לישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים.
שפל קשה ביחסי ישראל עם האו"ם, לאחר שב-10 בנובמבר מתקבלת החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, המשווה את הציונות לגזענות, ההחלטה בוטלה בשנת 1991.
פוליטיקה > צבא וביטחון

בשנת 1975 המשיך גל פיגועי הטרור הקשים ובהם:
6 במרץ – הפיגוע במלון סבוי בתל אביב.
4 ביולי התפוצצות מקרר תופת בכיכר ציון בירושלים.
13 בנובמבר מטען חבלה הוטמן בתוך עגלת סבלים והתפוצץ בשעות הערב הסואנות ברחוב יפו בירושלים. בפיצוץ נהרגו שבעה אזרחים ו-46 נפצעו. הארגון לשחרור פלסטין קיבל עליו אחריות לפיגוע.
פוליטיקה > כלכלה ותשתיות

בקריית צאנז שבנתניה פותח בית חולים לניאדו את שעריו.
נחנכת כיכר אתרים בתל אביב.
29 בדצמבר אושר חוק המע"מ בכנסת.
תרבות וחברה

אמנות - מעבודות התקופה - "יד ענוגה", מיצב של משה גרשוני; מסתיימת העבודה על אנדרטה לשואה ולתקומה בכיכר מלכי ישראל בתל אביב שיצר יגאל תומרקין; מוצב גם "עקלתון" של יצחק דנציגר
טלוויזיה - עולים לשידור: טלפלא ו"ראש כרוב" (תוכניות לילדים); "זה הסוד שלי", השעשועון הראשון בתולדות הטלוויזיה; "עלי כותרת" (אירוח, עם ירון לונדון); "עברית בסימן טוב" (הוראת עברית, עם דודיק סמדר)
מוזיקה - יוצאים כמה מן האלבומים החשובים בתולדות המוזיקה המזרחית בישראל: אלבומי הבכורה של צלילי הכרם ושל צלילי העוד; חוה אלברשטיין מוציאה את אלבומה "כמו צמח בר", אחד המצליחים באלבומיה; כוורת מוציאה את "צפוף באוזן"; אבנר קנר ויוני רכטר יוצאים במופע (ומוציאים את האלבום) "ארבע-עשרה אוקטבות"; אריק איינשטיין מוציא את האלבום "שירים"; יוסי פיאמנטה מקים את "להקת פיאמנטה"; שמוליק קראוס וג'וזי כץ מוציאים תקליט משירי מרים ילן שטקליס; יגאל בשן מוציא את האלבום "יגאל בשן וחברים טובים"; מוקמת להקת "הכל עובר חביבי"; יוצא אלבומה של אהובה עוזרי, "היכן החייל?". דורי בן זאב מוציא את האלבום "הכיוון מערב"
ספורט - אחד משיאי המאבק נגד שחיתות בענף הכדורגל בא לידי ביטוי במאבק שמנהלים חברי הכנסת אהוד אולמרט, יוסי שריד ורובי ריבלין יחד עם כוכב הפועל חיפה ונבחרת ישראל בכדורגל, יוחנן וולך. וולך מופיע בפני הכנסת וכעד ראשי בפני ועדת עציוני ודיווחיו על מסכת של מכירות משחקים, איומים ואלימות מובילים להקפאת הירידות בליגה. בתחום האלימות, בולט הירצחו של הכדורגלן מוטי קינד במהלך משחק בליגה ג', על ידי אוהד היריבה מכבי כפר גבירול. הקבוצה פורקה על ידי ההתאחדות לכדורגל בעקבות המקרה. באירועים אלימים אחרים בולטת מהומה אלימה שיזמו אנשי קבוצת מכבי יפו נגד שחקני הפועל חיפה בדרך למשחק בראשון לציון, חיקוי של שיטה להטלת אימה על קבוצות מתחרות שהייתה נפוצה בקבוצת בני יהודה תל אביב.
ספרות, שירה וספרים - יוצא לאור הספר "זו ארץ זו" של החבורה באותו שם; חיים גורי הוא חתן פרס ביאליק לספרות יפה; בנימין טנא זוכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרו "בצלו של עץ הערמון"; אלונה פרנקל מפרסמת את הספר המצליח לפעוטות "סיר הסירים"
קולנוע: יוצא סרט הבורקס "חגיגה בסנוקר"; יוצאים לאקרנים גם "חגיגה לעיניים", "יהיה טוב סלומוניקו", "יום הדין", "יופי של צרות", "מיכאל שלי" על פי ספרו של עמוס עוז.
תיאטרון ובידור - יהונתן גפן יוצא בתוכניתו המצליחה "מכתבים למערכת"; בתיאטרון חיפה עולים "קרום" ו"שיץ" של חנוך לוין; ניקו ניתאי מתחיל להעלות את הצגת היחיד "הנפילה"
תרבות וחברה > חינוך ומדע

בין חתני וכלות פרס ישראל: ברוך בן-יהודה (חינוך), אהרן ברק ויואל זוסמן (מדעי המשפט), שמעון הלקין (ספרות יפה)
נולדו

(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975)
19 בפברואר – נטלי עטיה, דוגמנית ושחקנית ישראלית
2 במרץ – מוקי, זמר מגיש ושחקן ישראלי
7 במרץ – מיכל אמדורסקי, זמרת, רקדנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
12 במרץ – צחי הלוי, שחקן וזמר ישראלי
23 במרץ – עדי אשכנזי, סטנדאפיסטית ושחקנית ישראלית
28 באפריל – ענת מגן-שבו, שחקנית ישראלית
22 במאי – נועה תשבי, שחקנית, זמרת, דוגמנית, מנחת טלוויזיה ומפיקה ישראלית
17 ביוני – אלי פיניש, שחקן ובדרן ישראלי
8 ביולי – סקאזי, יוצר טרנס פסיכדלי ישראלי
28 ביולי – אורי פפר, שחקן ישראלי
10 באוגוסט – יעל שרוני, שחקנית ישראלית
30 באוגוסט – עמיר בניון, זמר-יוצר ישראלי
30 באוגוסט – טל מוסרי, שחקן, מנחה, מדבב וזמר ישראלי
16 בספטמבר – גל פרידמן, גולש רוח ישראלי ואלוף אולימפי (אולימפיאדת 2004)
26 באוקטובר – מיה דגן, שחקנית ישראלית
26 באוקטובר – סופי צדקה, שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית ממוצא שומרוני, שהתגיירה
28 באוקטובר – קובי פרץ, זמר ישראלי
16 בנובמבר – אמיר דדון, זמר ויוצר ישראלי
16 בדצמבר – חנוך דאום, עיתונאי ישראלי
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975)
21 בפברואר – מרדכי-חיים שטרן, חבר הכנסת ופעיל ציבור (נולד ב-1914)
22 בפברואר – מרדכי נמיר, מזכ"ל ההסתדרות, ראש עיריית תל אביב, שר וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ב-1897)
25 באפריל – מייק בראנט, זמר ישראלי, התאבד (נולד ב-1947)
8 ביוני – שמואל הוגו ברגמן, פילוסוף ישראלי ממוצא צ'כי-גרמני, מאנשי הרוח הבולטים של הציונות, הרקטור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1883)
2 ביולי – מיכאל חזני, שר וחבר הכנסת, מראשי המפד"ל (נולד ב-1913)
11 באוגוסט – רחל כצנלסון-שזר, עורכת "דבר הפועלת" ואשת נשיא מדינת ישראל זלמן שזר (נולדה ב-1885)
12 באוגוסט – פנחס ספיר, מראשי מפא"י (נולד ב-1906)
25 בספטמבר – יהושע בר-הלל, פילוסוף ישראלי, נודע במיוחד במחקרו החלוצי בתחום תרגום באמצעות מכונה (נולד ב-1915)
(ספטמבר) - משה מוקדי, צייר (נולד ב-1902)
24 בנובמבר – בנו כהן, חבר הכנסת ופעיל ציבור (נולד ב-1894)
6 בדצמבר – מרדכי קינד, שחקן כדורגל (נדקר במהלך משחק על ידי אוהד היריבה, נולד ב-1951)
דן אבן, מפקד חזית המרכז במלחמת העצמאות (נולד ב-1912)
שמואל ביקלס, אדריכל (נולד ב-1909)
שמואל ברקאי, אדריכל (נולד ב-1898)
יעקב טימן, שחקן בתיאטרון המטאטא (נולד ב-1903)
יונה חיים קרוננברג, סופר עברי, מתרגם ומדפיס (נולד ב-1897)
ישראל רייכרט, מדען וחתן פרס ישראל (נולד ב-1891)
מתתיהו שלם, מלחין (נולד ב-1904)
פנחס ספיר
גלקסיה אליפטית

מזלג האבל; גלקסיות אליפטיות מסומנות באות E ונמצאות בצד שמאל בשרטוט
גלקסיה אליפטית היא גלקסיה שצורתה אליפסואיד. על פי סיווג האבל גלקסיה אליפטית היא אחד משלושת הסוגים העיקריים של גלקסיות. גלקסיות אליפטיות מסומנות באות E (מהמילה Elliptical) ולאחריה מספר המסמל את מידת הפחיסות של הגלקסיה. משערים ש-10-15% מהגלקסיות ביקום הן גלקסיות אליפטיות.
גלקסיות אליפטיות מכילות מעט חומר בין-כוכבי ומצויות בדרך כלל בצבירי גלקסיות גדולים. צבען של גלקסיות אליפטיות הוא לרוב צהוב-אדום, בניגוד לגלקסיות ספירליות שצבע זרועותיהן כחול.