stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-77 (ורמאכט)
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים ה-77 הוקמה ב-15 בינואר 1944 בעיירה מינסינגן, והייתה חלק מהגל ה-25 של דיוויזיות חי"ר שהוקמו בגרמניה. הדיוויזיה נבנתה סביב קאדר של קצינים וגברים מדיוויזיות הרגלים ה-355 וה-364, ששתיהן נפגעו קשות בחזית המזרחית.
המתגייסים החדשים שהצטרפו לדיוויזיה היו מאומנים היטב, ונהנו מניסיונם של הקצינים והאנשים אליהם הצטרפו. הדיוויזיה נשלחה לנורמנדי בצרפת כחלק מהקורפוס ה-84 של הארמייה השביעית, שעליו הוטל להגן על צרפת הכבושה מפני פלישת בעלות הברית ממערב לסן. ב-5 במרץ הועברה הדיוויזיה לקן, שם סייעה לדיוויזיית הרגלים ה-352 בהגנה על החוף.
הדיוויזיה הייתה בתחילה תחת פיקודו של גנרל-לויטננט ולטר פופה, הפיקוד הועבר לגנרל-לויטננט שטגמן ב-1 במאי.
בתחילה הדיוויזיה לחמה נגד דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-4 כשהיא נעה פנימה מחוף יוטה, והייתה אחת מארבע דיוויזיות שהיו מחויבות להגנת חצי האי קוטנטן כדי למנוע מבעלות הברית את הנמל בבסיס הצי שרבור: דיוויזיית הגנת החוף ה-243, דיוויזיית הרגלים ה-709, הדיוויזיה המוטסת ה-91 ודיוויזיית הרגלים ה-77. שטגמן נהרג באמצע יוני עם 300 מאנשיו לאחר שנקלע להפגזה של בעלות הברית;  אוברסט בכרר קיבל מחדש את הפיקוד. ההתקפות הראשוניות שנדחפו על צוואר חצי האי על ידי הדיוויזיה האמריקנית הרביעית התקדמו מעט. עד 17 ביוני, דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-9 הוותיקה קיבלה על עצמה את האחריות לתקיפה. עד 18 ביוני היה ברור שכל יחידות שייתפסו מצפון להתקדמות בעלות הברית יאבדו. גנרל רומל ניסה להוציא את הדיוויזיה ה-77 מהאזור המכותר, אך נושאי הפיקוד היו כה סבוכים ומבולבלים, עד שהדיוויזיה לא יכלה לנוע דרומה עד שקו בעלות הברית התרחב לרוחב חצי האי והתגבש. ב-19 ביוני הדיוויזיה ה-77 נלכדה והושמדה ברובה, כשרק שני גדודים נמלטו דרומה. בתחילת יולי שארית הדיוויזיה נקלעה ללחימה סביב סן ז'ור כשהגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים האמריקני ה-358 החל להדוף אותם בכבדות, מה שהוביל לנסיגה הגרמנית עד סוף היום. אלמנטים של דיוויזיית הצנחנים החמישית חידשו זמנית את השליטה הגרמנית לפני שיעזבו סופית את האזור ב-10 ביולי. שרידי הדיוויזיה הושמדו במהלך קרב סן מאלו באוגוסט 1944.
מפקדים

ולטר פופה (1 בפברואר 1944 – 25 באפריל 1944)
רודולף באכרר (25 באפריל 1944 – 1 במאי 1944)
רודולף שטגמן (1 במאי 1944 – 18 ביוני 1944)
רודולף באכרר (18 ביוני 1944 – 15 באוגוסט 1944)
הדיוויזיה ה-35 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 דיוויזיית סנטה פה
 פרטים
 כינוי:  Santa Fe Division 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  פורט לוונוורת' 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917  1935  1946  1984 – 1919  1945 1963 – הווה
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 
הדיוויזיה ה-35 (באנגלית: 35th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-25 באוגוסט 1917 במחנה דוניפן, אוקלהומה והורכבה מיחידות המשמר הלאומי של מיזורי וקנזס. ב-11 במאי 1918 נחתה הדיוויזיה בלה האבר, שם הפכה לחלק מחיל המשלוח האמריקאי בצפון צרפת. בין 30 ביוני ל-13 באוגוסט היא הוצבה בהרי הווז'. לאחר מכן היא תפסה חלק מהקו באלזס, ובסתיו 1918 נטלה חלק במתקפת מז-ארגון. הדיוויזיה נפרסה בחלקת סומדייה באגף השמאלי של הקורפוס ה-1 תחת גנרל האנטר ליגט כדי לפרוץ לגראנדפרה. ב-27 בספטמבר 1918 הצליחה הדיוויזיה לכבוש את וארן ועד ה-28 באוקטובר, עם ההתקדמות לאייר, הצליחה לכבוש את אפרמונט. הכוחות התקדמו 12 קילומטרים ולקחו 781 שבויים, אך איבדו 1,067 הרוגים ו-6,216 פצועים. שני חיילי הדיוויזיה, קפטן אלכסנדר ר' סקינקר וטוראי נלס וולד, קיבלו את מדליית הכבוד על שירותיהם. אחד מחיילי הדיוויזיה היה לימים נשיא ארצות הברית הארי ס. טרומן, שכקפטן פיקד על סוללה של רגימנט ארטילריית השדה ה-129, שהיה שייך לדיוויזיה באותה תקופה. באפריל 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית שם היא הושבתה. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 1,018 חיילי הדיוויזיה, בעוד 6,278 נפצעו או נעדרו. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-69 שהורכבה מהרגימנטים ה-137 וה-138, ומהבריגדה ה-70 שהורכבה מהרגימנטים ה-139 וה-140.
היסטוריה > בין המלחמות

בשנת 1921 הוקמה מחדש הדיוויזיה ה-35 במשמר הלאומי, והוקצתה למדינות קנזס, מיזורי ונברסקה כחלק מהקורפוס ה-7, אולם היא הפכה למבצעית רק בשנת 1935.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה גויסה במהלך שנת 1941, והגיעה לבריטניה ב-25 במאי 1944 שם קיבלה הכשרה נוספת. ביולי נחתה הדיוויזיה, שכללה את הרגימנטים ה-134, ה-137 וה-320, בחוף אומהה בנורמנדי, ולאחר מכן נלחמה בהתקפות נגד גרמניות מצפון לסן-לו כחלק מהארמייה השלישית. באוגוסט היא הגיעה ל-Vire, ובין 7 ל-13 באוגוסט הקימו חיילי דיוויזיית הרגלים ה-35 מסדרון מילוט עבור דיוויזיית הרגלים ה-30 שכותרו על ידי הגרמנים במורטן. הדיוויזיה תקפה את המוזל ב-13 בספטמבר, כבשה את ננסי ב-15 בספטמבר, אבטחה את שאמברי ב-1 באוקטובר, והמשיכה אל הגבול הגרמני, כבשה את סרגמיינס וחצתה את הסאר ב-8 בדצמבר. לאחר חציית נהר בליס ב-12 בדצמבר, עברה החטיבה למץ למנוחה ושיקום ב-19 בדצמבר. הדיוויזיה ה-35 עברה לארלון, בלגיה ב-25–26 בדצמבר, והשתתפה בלחימה לשחרור המצור על בסטון, הדפה את ההתקפות של ארבע דיוויזיות גרמניות, כבשה את Villers-laBonne-Eau ב-10 בינואר, לאחר קרב של 13 ימים ולוטרבואה בקרב של 5 ימים. ב-18 בינואר 1945 חזרה הדיוויזיה למץ להתארגנות ולמנוחה. בסוף ינואר הועברה הדיוויזיה להולנד, שם השתתפה ב-23 בפברואר במבצע ממשי. בסוף מרץ חצתה הדיוויזיה את הריין כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ואף כבשה את הנובר ב-10 באפריל. לאחר תום המלחמה ב-8 במאי נותרה הדיוויזיה כחיל כיבוש בגרמניה לפני שחזרה לארצות הברית ב-10 בספטמבר 1945 והושבתה שם. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,485 הרוגים ו-11,526 פצועים.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 הדיוויזיה הוקמה מחדש כדיוויזיית המשמר הלאומי של קנזס ומיזורי, ובשנת 1963 הושבתה הדיוויזיה יחד עם שלוש דיוויזיות נוספות של המשמר הלאומי. בתחילת 1983, הצבא החל בתהליך של הקמת הדיוויזיה מחדש כמערך חי"ר ממוכן שיורכב מיחידות המשמר הלאומי של קנזס, מיזורי, נברסקה, קולורדו וקנטקי. מטה הדיוויזיה הוקם ב-30 בספטמבר 1983, בפורט ליונוורת'. הדיוויזיה הופעלה מחדש באופן רשמי כדיוויזיית הרגלים ה-35 (ממוכנת) ב-25 באוגוסט 1984 מחטיבת החי"ר ה-67 (ממוכנת) של נברסקה, חטיבת החי"ר ה-69 (ממוכנת) של קנזס, והבריגדה המשוריינת ה-149 מקנטקי. הדיוויזיה ממשיכה בשירות עד היום. לאחר מלחמת בוסניה הגיעה הדיוויזיה לבלקן במסגרת SFOR, והמטה שלה הוקם בטוזלה. בשנת 2005, הדיוויזיה סיפקה סיוע הומניטרי למדינת מיסיסיפי בעקבות הוריקן קתרינה. חלקים מהדיוויזיה הוצבו בקוסובו בין 2007 ל-2008 במסגרת KFOR.
דמרטן-אן-גואל

| --- | --- |
סמל דמרטן-אן-גואלסמל דמרטן-אן-גואל

מראה העיר
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  איל-דה-פראנס איל-דה-פראנס
 מחוז:  סן ומארן
 רובע:  רנסי
 ראש העיר:  Monique Papin
 עיר אם:  פריז
 שפה רשמית:  צרפתית
 שטח:  8.97 קמ"ר
 גובה:  84-180 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,272 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  900 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  49°03′15″N 2°40′53″E﻿ / ﻿49.054166666667°N 2.6813888888889°E﻿ / 49.054166666667; 2.6813888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דמרטן-אן-גואל(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דמרטן-אן-גואל(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מודמרטן-אן-גואל(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מודמרטן-אן-גואל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דמרטן-אן-גואל (בצרפתית Dammartin-en-Goële) היא קומונה בת למעלה מ-8,000 תושבים, בפרווריה הצפון-מזרחיים של פריז, כ-30 קילומטר ממרכז פריז.
הקומונה שייכת לקנטון דמרטן ברובע מו במחוז סן ומארן, בחבל איל-דה-פראנס בצרפת.
המקום התפרסם בינואר 2015 כאשר מבצעי הפיגוע במשרדי המגזין "שרלי הבדו" התבצרו בבית דפוס בעיר.
הוגרדן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים) 
 חברת אם:  InBev 
 מיקום המטה:  הוחרדן 
 קואורדינטות:  50°46′18″N 4°54′13″E﻿ / ﻿50.771575°N 4.90365°E﻿ / 50.771575; 4.90365 
 ענפי תעשייה:  תעשיית האלכוהול 
 מוצרים עיקריים:  בירה 
  
 hoegaarden.com
 he
 
ויט ביר, בירת הדגל של מבשלת הוגרדן
הוגרדן (בהגייה פלמית: ˈɦuʝardən, ובאנגלית: ˈhuːɡɑrdən), היא מבשלת בירת חיטה בלגית, שנמצאת בבעלות בלג'יום אינבב - זרוע השיווק האירופאית של ענקית המבשלות אנהאוזר-בוש אינבב. מבשלה זו מייצרת את מותג הבירה המפורסם הוגרדן המופק מחיטה, אשר קרוי על שמה.
שמה של המבשלה נלקח מהכפר בו הוקמה לראשונה, הוחרדן (הו'), כפר הממוקם בסמוך לעיר לוון בבלגיה, אשר היה מוקף בחלקות חיטה רבות. מבשלה זו אשר על פי הערכות הוקמה בשנת 1445, נחשבת לייחודית במבשלות המיצרות בירה מבוססת חיטה, וכמובילה בתחום.
היסטוריה

כבר בימי הביניים נודע כפר הוגרדן בבירות החיטה האיכותיות שלו. במאה התשע עשרה פעלו בתחומו תשע מזקקות אך בעקבות קשיים, בשנת 1955 נותרה מזקקת "תומיס" כאחרונת המזקקות שפעלה בכפר, ואף היא נסגרה באותה שנה. כעשר שנים מאוחר יותר החליט חלבן מקומי העונה לשם פייר סליס, להחיות את מורשתן של מבשלות הוגרדן, והחל לייצר בצורה עצמאית בירה מבוססת חיטה באסם הצמוד לביתו.
לתהליך בישול הבירה השתמש סליס במרכיבים המסורתיים של מבשלות הכפר: חיטה, שמרים, כשות, וכוסברה. ואף הוסיף קליפות תפוזים יבשות. במטרה להגדיל את התפוקה קנה סליס בשנת 1980 מזקקה שנסגרה מכבר בשם "הוגרדיה".
לאחר ששריפה פרצה במפעל, כפי הנהוג בבלגיה, הציעו מספר מזקקות את עזרתן. אחת מהן, הייתה המבשלה הגדולה ביותר בבלגיה - אינטרברו. זו הפכה מאוחר יותר למבשלת בלג'יום אינבב. מבשלה זו הלוותה לסליס סכומי כסף גדולים על מנת שיוכל לרכוש מבנים נוספים ולשקם את פס הייצור. עם הזמן החלה לדרוש מסליס להתאים את המשקה לטעם המוני ומסחרי יותר. מתוסכל, מכר סליס את המבשלה לאינבב, ועזב את בלגיה.
היסטוריה > סליס נוסע לטקסס

כשהגיע לטקסס החל סליס לעבוד בקדחתנות על הקמתה של מבשלה חדשה. עם הכסף הרב שהרוויח מהעסקה עם אינבב הקים את "מבשלת סליס" באוסטין, טקסס, אשר נוסדה במטרה להמשיך ולייצר בירת חיטה לפי מה שהגדיר סליס "כמתכון המקורי של הוגרדן". מבשלה זו נקנתה בסוף על ידי "מבשלות מילר" ואף נסגרה על ידה כאשר הציוד עצמו נמכר לחברה בשם "מבשלות מישיגן".
בישראל מיובאת הבירה על ידי יקבי כרמל יבוא וסחר
מותגים

וויט ביר (בירת חיטה) - בירת הדגל. יוצרה לראשונה בשנת 1445, מתובלת בכוסברה וקליפות תפוזים. בירה זו אינה מסוננת ומכאן מראה הכהה והעכור.
רוז - הושקה לראשונה בשנת 2007, בעלת 4.5% כוהל בנפח. ניחנת בניחוח פירות ומרקם מלא.
ציטרון - הושקה בשנת 2008, ניחוח פירות הדר, 3% כוהל.
גרנד קרו - הושקה לראשונה בשנת 1985, בעלת 8.5% כוהל.
ספסייל - הושקה בשנת 1995, 6.7% כוהל. מהולה במעט וניל, ובעלת טעם המשלב מתיקות וחמיצות מעודנת.
דויד וייה

דויד וייה סאנצ'ס (בספרדית: David Villa Sánchez; נולד ב-3 בדצמבר 1981 בלאנגרו, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
וייה החל את הקריירה בקבוצת המילואים של ספורטינג חיחון ובעקבות יכולת טובה הועלה בשנת 2001 לקבוצה הבוגרת, בה שיחק במשך שנתיים. לאחר מכן שיחק שנתיים נוספות בריאל סרגוסה, אותה הוביל לזכייה בגביע המלך הספרדי בעונת 2003/2004. בשנת 2005 עבר לוולנסיה ובחמש עונותיו במדיה, הוביל אותה בין היתר לזכייה בגביע המלך ולרבע גמר ליגת האלופות ועם 130 שערים ב-225 משחקים הוא מדורג חמישי בדירוג מלכי השערים של הקבוצה בכל הזמנים. לקראת עונת 2010/2011 עבר לשחק בברצלונה.
בשנת 2005 ערך וייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הלאומית, במשחק נגד סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. במונדיאל עצמו כבש שלושה שערים והיה המבקיע המוביל של ספרד יחד עם פרננדו טורס. שנתיים לאחר מכן, הוביל את נבחרתו לזכייה ביורו 2008 ואף זכה בנעל הזהב (מלך השערים) של הטורניר עם ארבעה שערים. בשנת 2010 הוביל את הנבחרת לזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע העולם ולאחר שהבקיע חמישה שערים במהלך הטורניר (כולל שערי ניצחון בשמינית ורבע הגמר), זכה בנעל הכסף ובכדור הארד ונבחר לנבחרת הטורניר. כיום, וייה הוא מלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים עם 59 שערים ב-97 הופעות במדיה.
ראשית חייו

דויד וייה נולד לכורה בעיירה הקטנה לאנגרו שבנסיכות אסטוריאס (מחוז בצפון ספרד). בילדותו נפצע בעצם הירך וקריירת הכדורגל שלו הוטלה בספק, אך הוא הצליח להתאושש ושב לשחק. בשל הפציעה ברגלו הימנית, הוא ואביו עבדו על חיזוק רגלו השמאלית עד שבסופו של דבר הפך וייה לכדורגלן אמבידקסטרי. בגיל 10 החל לשחק באופן מסודר בקבוצת הילדים של מועדון הכדורגל לאנגרו, אך מיעט לשחק ובגיל 14 היה קרוב לוותר על כדורגל, אך הוריו עודדו אותו להישאר. מאוחר יותר אמר כי "באותם ימים הייתי אף אחד, לא הרווחתי אגורה ואחרי שבמשך כל העונה ישבתי על הספסל, רק רציתי לשחק עם חברים. אבל אבא שלי עודד אותי ותמך בי עד שהקריירה שלי תפסה תאוצה." בגיל 17 עזב את לאנגרו והצטרף לאקדמיית הכדורגל של העיר מרבה.
קריירת מועדונים > ספורטינג חיחון (1999–2003) וריאל סרגוסה (2003–2005)

בשנת 1999 חתם וייה בספורטינג חיחון והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה כבש 25 שערים ב-65 משחקים. בעונת 2001/2002 החל לשחק בקבוצה הבוגרת ועם 18 שערים ב-40 משחקים הוביל אותה למקום השישי בליגת המשנה. בעונה הבאה כבש 20 שערים ב-39 משחקים והוביל את הקבוצה למקום העשירי בליגה. במחזור הסיום של העונה, עבר וייה רגע תפנית בקריירה שלו, כאשר חיחון הייתה חייבת לנצח את ריאל מורסיה כדי לא לרדת לליגה השלישית. בדקה ה-87, במצב של תיקו 0-0, קיבלה חיחון בעיטת עונשין מ-11 מטרים ווייה הצעיר היה זה שלקח את הבעיטה. שחקני מורסיה העבירו כחמש דקות בוויכוחים עם השופט על מנת להלחיצו, ושניים מהם אף ניגשו אליו לפני שבעט ואמרו לו: "רואים שאתה מפחד". בסופו של דבר, וייה כבש את בעיטת העונשין ומיד לאחר מכן רץ לעבר השחקן הראשון ודחף אותו בעוצמה ולשני הראה אצבע משולשת. לאחר המשחק סיפר כי "שום דבר שעשיתי בכדורגל עד אז, ושם דבר שאעשה בעתיד, לא יהיה קשה כמו הפנדל ההוא. הבנתי את מה שעשיתי רק למחרת וזה נתן לי המון כוח". עם זאת, בעקבות קשיים כספיים נאלצה חיחון למכור את וייה לריאל סרגוסה תמורת 3 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2003 ערך וייה את הופעת הבכורה שלו בסרגוסה, במשחק דפורטיבו לה קורוניה במסגרת המחזור הראשון של ליגת העל הספרדית. כשבועיים לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–3 על ריאל מורסיה. בהמשך הפך וייה לאחד החלוצים הבולטים בספרד, ואף כבש את השער היחיד בניצחון 0–1 על ברצלונה במשחק הראשון של רבע גמר גביע המלך הספרדי (1-1 במשחק הגומלין). סרגוסה המשיכה לחצי הגמר ואף זכתה בתואר לאחר ניצחון 2–3 על ריאל מדריד בגמר, כאשר וייה מבקיע את השער השני לזכותה של סרגוסה דקה לסיום המחצית הראשונה של המשחק. גם בליגה הפגין וייה יכולת מצוינת והוביל את קבוצתו למקום ה-12, כאשר הוא מסיים כמבקיע השביעי בטיבו בליגה וכראשון מבין שחקני קבוצתו עם 17 שערים במהלך העונה.
בעונתו השנייה בסרגוסה, 2004/2005, הוביל את הקבוצה לשמינית גמר גביע אופ"א, שם הודחה על ידי אסטון וילה ושוב למקום ה-12 בליגה. הוא כבש 18 שערים ב-46 משחקים בכל המסגרות, מתוכם 15 שערי ליגה וסיים שוב במקום השביעי בטבלת מלך השערים של הליגה הספרדית וכמבקיע המוביל של קבוצתו. לאחר עונה זו, מספר קבוצות בכירות הביעו את התעניינותן בוייה ובעקבות קשייה הכלכליים, נאלצה סרגוסה, למורת רצונה, להסכים להעבירו לוולנסיה תמורת 12 מיליון אירו. בסך הכל סיים וייה את שתי עונותיו בסרגוסה עם נתונים מרשימים במיוחד של 39 שערים ו-14 בישולים ב-96 משחקים בכל המסגרות.
קריירת מועדונים > ברצלונה (2010–2013)

ב-21 במאי 2010 הוצג וייה רשמית כשחקנה של ברצלונה לעיני 35,000 אוהדים שבאו לראותו באצטדיון קאמפ נואו. עוד באותו היום, חתם על חוזהו בקבוצה, לפיו ישתכר כ-28 מיליון אירו בארבע עונות, עם אופציה לעונה נוספת. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-21 באוגוסט 2010, במשחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי נגד סביליה, כאשר נכנס כמחליף לפדרו רודריגס בדקה ה-56 וסייע לברצלונה לנצח 0–4 (3-5 בסיכום שני המשחקים) ולזכות בתואר. כשבוע לאחר מכן, ב-29 באוגוסט, הבקיע את שערו הראשון במדי ברצלונה, בניצחון 0–3 על ראסינג סנטאנדר במחזור הפתיחה של הליגה הספרדית. ב-29 בנובמבר 2010 כבש וייה צמד שערים והוביל את קבוצתו לניצחון 0–5 מרשים על ריאל מדריד ב"[קלאסיקו]". ב-28 במאי 2011 הבקיע וייה את השער השלישי בניצחון ברצלונה 3 - 1 על מנצ'סטר יונייטד בגמר ליגת האלופות, ובהמשך המשחק הוחלף על ידי סיידו קייטה.
במהלך משחקה של ברצלונה בדצמבר 2011 במסגרת חצי גמר אליפות העולם לקבוצות, שבר וייה את רגלו דבר שהביא להיעדרותו מהמגרשים לשארית העונה, ואף גרם לו להיעדר מיורו 2012.
במהלך המשחק הראשון של עונת 2012/13 נגד ריאל סוסיאדד, נכנס וייה כמחליף ושיחק את משחקו הראשון מאז הפציעה, ואף הבקיע את הגול החמישי במשחק שהסתיים 1–5.
קריירת מועדונים > אתלטיקו מדריד (2013–2014)

בתאריך 8 ביולי 2013, חתם וויה באתלטיקו מדריד מברצלונה תמורת 5.1 מיליון יורו. באותה עונה כבש וייה 13 שערי ליגה ועזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה הספרדית לראשונה מזה 18 שנה. כמו כן, באותה עונה העפיל עם אתלטיקו מדריד לגמר ליגת האלופות בו הפסידה לריאל מדריד.
קריירת מועדונים > מחוץ לספרד (2014–2019)

ב-1 ביוני 2014 הודיע וייה כי יעזוב את אתלטיקו מדריד ויחבור לקבוצה האמריקאית החדשה ב-MLS, ניו יורק סיטי, שתפתח את משחקיה החל משנת 2015. עד לפתיחת עונת ה-MLS יישחק בהשאלה בקבוצה האוסטרלית מלבורן סיטי. ב-11 באוקטובר 2014, כבש וייה את שער הבכורה בהופעת הבכורה שלו במדי מלבורן בתיקו 1-1 של קבוצתו מול סידני. ב-11 בפברואר 2015, כבש וייה את השער הראשון בתולדות ניו יורק סיטי, בניצחון 2:0 על סנט מירן.
ב-1 בדצמבר 2018 חתם וייה בויסל קובה מליגת העל היפנית. וייה שיתף פעולה בקבוצה עם חברו לנבחרת ספרד, אנדרס אינייסטה. בתום עונה פרש וייה ממשחק פעיל.
חיים אישיים

בשנת 2003 נישאו וייה וארוסתו, פטריסיה גונסלס (גם היא כדורגלנית עבר), וב-7 בדצמבר 2005 נולדה בתם הבכורה, זיידה, אשר שמה חקוק על נעלי המשחק של וייה, לצדם של דגלי ספרד ונסיכות אסטוריאס. ב-18 באוגוסט 2009 נולדה בתו השנייה של וייה, אוליה, שנקראה על שמה של אשתו של פרננדו טורס, חבר קרוב של פטריסיה. ב-28 בינואר 2013 נולד בנו השלישי של וייה, לוקה.
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | ליגה> בישולים | גביע1> הופעות | גביע1> שערים | גביע1> בישולים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אירופה> בישולים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים | סך הכל> בישולים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספורטינג חיחון | 2000/2001 | 1 | 0 | 0 | 0 |  | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| ספורטינג חיחון | 2001/2002 | 40 | 18 | 0 | 4 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 44 | 20 | 0 |
| ספורטינג חיחון | 2002/2003 | 39 | 20 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 40 | 20 | 0 |
|  | סך הכל | 80 | 38 | 0 | 5 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 85 | 40 | 0 |
| ריאל סרגוסה | 2003/2004 | 38 | 17 | 6 | 8 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 46 | 21 | 7 |
| ריאל סרגוסה | 2004/2005 | 35 | 15 | 5 | 1 | 0 | 0 | 10 | 3 | 2 | 46 | 18 | 7 |
| ריאל סרגוסה | סך הכל | 73 | 32 | 11 | 9 | 4 | 1 | 10 | 3 | 2 | 92 | 39 | 14 |
| ולנסיה | 2005/2006 | 37 | 25 | 8 | 4 | 2 | 0 | 7 | 1 | 0 | 48 | 28 | 8 |
| ולנסיה | 2006/2007 | 36 | 16 | 12 | 2 | 0 | 2 | 11 | 5 | 3 | 49 | 21 | 17 |
| ולנסיה | 2007/2008 | 28 | 18 | 7 | 6 | 1 | 2 | 7 | 3 | 2 | 41 | 22 | 11 |
| ולנסיה | 2008/2009 | 33 | 28 | 6 | 5 | 2 | 0 | 5 | 1 | 1 | 41 | 31 | 7 |
| ולנסיה | 2009/2010 | 32 | 21 | 5 | 2 | 0 | 1 | 11 | 7 | 4 | 45 | 28 | 10 |
| ולנסיה | סך הכל | 166 | 108 | 38 | 19 | 5 | 5 | 35 | 17 | 10 | 220 | 130 | 53 |
| ברצלונה | 2010/2011 | 34 | 18 | 7 | 6 | 1 | 0 | 12 | 4 | 2 | 52 | 23 | 9 |
| ברצלונה | 2011/2012 | 11 | 3 | 1 | 3 | 1 | 0 | 4 | 3 | 1 | 18 | 7 | 2 |
| ברצלונה | 2012/2013 | 28 | 10 | 5 | 5 | 5 | 0 | 7 | 1 | 1 | 46 | 16 | 6 |
| ברצלונה | סך הכל | 77 | 33 | 13 | 14 | 7 | 0 | 25 | 8 | 4 | 116 | 48 | 17 |
| אתלטיקו מדריד | 2013/2014 | 36 | 13 | 4 | 4 | 2 | 0 | 7 | 0 | 0 | 47 | 15 | 4 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 497 | 248 | 65 | 48 | 21 | 6 | 77 | 28 | 16 | 622 | 287 | 88 |
כולל גביע המלך הספרדי והסופר קאפ הספרדי.
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת לאומית

| נבחרת | שנה | ידידות> הופעות | ידידות> שערים | ידידות> בישולים | גביע העולם1> הופעות | גביע העולם1> שערים | גביע העולם1> בישולים | אליפות אירופה1> הופעות | אליפות אירופה1> שערים | אליפות אירופה1> בישולים | גביע הקונפדרציות> הופעות | גביע הקונפדרציות> שערים | גביע הקונפדרציות> בישולים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים | סך הכל> בישולים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד | 2005 | 1 | 0 | 0 | 5 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 1 | 0 |
| ספרד | 2006 | 8 | 2 | 0 | 4 | 3 | 0 | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 15 | 8 | 0 |
| ספרד | 2007 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 | 3 | 2 | 0 | 0 | 0 | 8 | 3 | 2 |
| ספרד | 2008 | 4 | 3 | 0 | 4 | 5 | 0 | 4 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | 12 | 0 |
| ספרד | 2009 | 6 | 6 | 0 | 2 | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 5 | 3 | 1 | 13 | 11 | 3 |
| ספרד | 2010 | 6 | 2 | 0 | 7 | 5 | 1 | 3 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 9 | 1 |
| ספרד | 2011 | 7 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5 | 5 | 3 | 0 | 0 | 0 | 12 | 7 | 3 |
| ספרד | 2012 | 4 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 2 | 0 |
| ספרד | 2013 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 3 | 0 | 5 | 3 | 0 |
| ספרד | 2014 | 3 | 2 | 0 | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 3 | 0 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 42 | 19 | 0 | 25 | 17 | 3 | 23 | 17 | 5 | 7 | 6 | 1 | 97 | 59 | 9 |

כולל שלבי המוקדמות.
תארים

מונדיאל: 2010
יורו : 2008
גביע הקונפדרציות: 2009 - מקום שלישי
הגביע הספרדי (1): 2003/04
הסופר קאפ הספרדי: 2004
הגביע הספרדי (1): 2007/08
אליפות ספרד (2): 2010/11, 2012/13
הגביע הספרדי: 2011/12
הסופר קאפ הספרדי (2): 2010, 2011
ליגת האלופות: 2010/11
הסופר קאפ האירופי: 2011
אליפות העולם לקבוצות: 2011
אליפות ספרד: 2013/14
השחקן הספרדי המצטיין של העונה בליגה הספרדית: 2005/06
מלך השערים הספרדי של הליגה הספרדית: 2005/06, 2006/07, 2008/09, 2009/10
מלך הבישולים של הליגה הספרדית: 2006/07
מלך השערים של הליגה הספרדית:
מקום שני: 2005/06
מקום שלישי: 2008/09
נעל הזהב של היורו: 2008
נבחרת הטורניר של היורו: 2008
נעל הארד של גביע הקונפדרציות: 2009
נבחרת הטורניר של גביע הקונפדרציות: 2009
נעל הכסף של המונדיאל: 2010
כדור הארד של המונדיאל: 2010
נבחרת הטורניר של המונדיאל: 2010
מלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים עם 59 שערים.
הערות שוליים

1 2 3 4  ביוגרפיה באתר ספורטסטאר
1 2  פרופיל באתר ה-ESPN
1 2  ביוגרפיה באתר הרשמי של וייה
1 2  אמיר אפרת, "מזמור לדויד", מתוך ידיעות אחרונות - 12.07.10
↑  כתבה באתרו הרשמי של וייה
↑  סיכום המשחק בין ולנסיה לגנט באתר ה-ESPN
↑  דירוג ההצבעות לכדור הזהב 2006 באתר המידע rsssf.com
↑  סיכום המשחק בין לבאנטה לוולנסיה באתר ה-ESPN
↑  דירוג ההצבעות לכדור הזהב 2008 באתר המידע rsssf.com
↑  הידיעה על מעברו של וייה לברצלונה באתר הרשמי של הקבוצה
↑  כתבה באתר הרשמי של ברצלונה
↑  סיכום משחקיו של וייה בעונת 2008/2009 באתר ה-ESPN
↑  סיכום המשחק בין ספרד ורוסיה באתר ה-BBC
↑  כתבה באתר המארקה
↑  כתבה באתר goal.com
↑  סיכום המשחק בין ספרד לדרום אפריקה באתר הרשמי של פיפ"א
↑  סיכום המשחק בין פולין וספרד באתר polishsoca.com
↑  לא כולל דו-קרב בעיטות עונשין
↑  סיכום המשחק בין ספרד לפורטוגל באתר ה-ESPN
↑  כתבה באתר המארקה
↑  כתבה באתר Mirror Football
↑  כתבה באתר הרשמי של וייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810667922405606  BNE: XX5015841  BnF: cb16715955c (data)  ISNI: 0000 0001 1399 9843  MusicBrainz: cc1d40a3-0984-4ad7-8d20-cf05119b1e68  VIAF: 315938734   WorldCat (עם VIAF): 315938734 
וייה מבקיע בעיטת עונשין מ-11 מטרים במשחק נגד סביליה
וייה במהלך הצגתו כשחקן ברצלונה
וייה (אמצעי בכריעה) יחד עם חבריו לנבחרת ספרד לפני משחק ידידות נגד אוסטריה ב-18 בנובמבר 2009
וייה מבקיע את שער הניצחון נגד פורטוגל בשמינית גמר מונדיאל 2010
דויד וייה חוגג, לאחר שהבקיע שער במדי אתלטיקו מדריד ב-2013.
דילי

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |
מושב הממשלה של מזרח טימור בדילי
מושב הממשלה של מזרח טימור בדילי
 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 מחוז:  דילי (מחוז) דילי
 תאריך ייסוד:  1520
 שטח:  178.62 קמ"ר
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  222,323 (2015)
  ‑ במטרופולין:  234,331 (2010)
 קואורדינטות:  8°34′00″S 125°34′00″E﻿ / ﻿8.56666666666667°S 125.566666666667°E﻿ / -8.56666666666667; 125.566666666667
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מזרח טימור מוגדלת) אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימורדילי(למפת מזרח טימור רגילה) אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימורדילי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דילי (בטטום: Dili, בפורטוגזית: Díli) היא בירת מזרח טימור, הנמצאת בחוף הצפוני של האי טימור. דילי היא הנמל העיקרי ומרכז הסחר של מזרח טימור, ובה גם נמל תעופה המשמש הן כנמל אזרחי והן כנמל צבאי. היא משמשת גם כעיר הבירה של מחוז דילי.
היסטוריה

דילי הוקמה בשנת 1520 על ידי הפורטוגזים, שהפכו אותה לבירת טימור הפורטוגזית בשנת 1769.
למרות שבמהלך מלחמת העולם השנייה פורטוגל ומושבותיה בחרו להיות נייטרליות, בעלות הברית ראו בטימור כמטרה אפשרית של היפנים, לכן כוחות הולנדים ואוסטרלים כבשו את מזרח טימור ב-1941. היפנים פלשו לדילי ובהמשך לכל האי ב-1942 והוא נשאר בשליטתם עד סוף המלחמה. לאחר מכן, הוחזרה מזרח טימור לפורטוגזים.
מזרח טימור הכריזה על עצמאות חד-צדדית מפורטוגל ב-28 בנובמבר 1975, אולם תשעה ימים מאוחר יותר, ב-7 בדצמבר, פלשו כוחות אינדונזים לדילי. ב-17 ביולי 1976 סיפחה אינדונזיה את מזרח טימור, אותה כינתה "טימוֹר טימוּר", והכריזה על דילי כעל בירתה.
בעקבות הכיבוש האינדונזי פרצה מלחמת גרילה עזה בין האינדונזים לבין ילידי מזרח טימור שתמכו בעצמאות מזרח-טימורית, מלחמה שגבתה את חייהם של אזרחים רבים. למרות שדילי עצמה הייתה תחת שלטון אינדונזי, ההתנגדות המזרח-טימורית הצליחה לפגוע באינדונזים, ועל כן עד שנת 1989 לא הורשו אזרחי חוץ או אזרחי אינדונזיה לבקר ב"מחוז ה-27".
הסיקור התקשורתי של טבח דילי בשנת 1991 הביא שוב את תנועת השחרור המזרח-טימורית לקדמת הבמה הבינלאומית ובשנת 1999 כוחות או"ם נשלחו כדי לפקח על מזרח טימור. ב-20 במאי 2002 הפכה דילי לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.