stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נימפית החורשף
הערות שוליים

↑  נימפית החורשף באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  נימפית החורשף, באתר "חרקים - עולם קטן בגדול"
↑  לן ארונסון, מעבר לסף דלתנו - פלאי הטבע של אזור טבעון, הוצאת נוצה, 2011
1 2  נימפית החורשף, באתר של מדרשת שדה בוקר
↑  יעל פרוינד אברהם, שביל הפריחה, במקור ראשון, מדור טיולים לפסח, 19 באפריל 2019
↑   פרפרים מאפריקה חצו את האוקיינוס האטלנטי, באתר הארץ, 27 ביוני 2024
↑  ארז ארליכמן ומיכל מרגלית, הרימו ראש: מיליוני פרפרים נודדים מעל ישראל, באתר ynet, 2 באפריל 2014
↑   צפריר רינת, הפרפרים נעים בכמויות: מסע הנדידה של מיליוני נמפיות חורשף הגיע לישראל, באתר הארץ, 21 במרץ 2019
↑  בוא אליי פרפר נחמד: גל חריג של פרפרים ברחבי הארץ, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554122305171  BnF: cb155463611 (data)  GND: 4631995-5  LCCN: sh98007604  SUDOC: 116032979
סוכי הלהבה

| סוכי הלהבה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סוכיים
סוג:: סריקולוס
מין:: סוכי הלהבה
שם מדעי
 Sericulus aureus ‏לינאוס, 1758

סוכי הלהבה (שם מדעי: Sericulus aureus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הסוכיים החיה בטבע ביערות הגשם של גינאה החדשה והוא קרובו של המין סוכי ארדנט שלעיתים מכונה גם "סוכי הלהבה".
סוכי זה קיבל את שמו ממראהו הכתום הבוהק, כמו להבה. הזכרים מגיעים לאורך 25 ס"מ והוא בעל ראש וצוואר כתומים עם גוף צהוב וראש שחור והוא בעל כתר גדול על ראשו. הנקבות לעומתם חומות דהויות. עקב צבעיו השופעים וריקוד החיזור שלו הוא נחשב בעבר למין של עדני, אך בנוסף על החיזור הוא גם בונה סוכה כמו שאר מיני המשפחה וסביבה הוא יוצר את המחול שלו.
הוא חי ביערות הגשם של גינאה החדשה וקהילות הסוכי נפוצות בכל היער, מחפשות אחר חרקים ופירות וגם אחרי נקבות בעונת הרבייה. זכרים יריבים נוהגים להרוס אחד לשני את הסוכה כשאינם שמים לב. לכל סוכי לוקח כמה שנים עד שהוא מצליח לבנות סוכה מוצלחת ולמשוך נקבה. הסוכי הזכר אינו עוזר כלל בגידול צאצאיו.
הערות שוליים

↑  סוכי הלהבה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נקר שחור-שת

| נקר שחור-שת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: נקר גב אש
מין:: נקר שחור-שת
שם מדעי
 Dinopium benghalense ‏לינאוס, 1758

נקר שחור-שת (שם מדעי: Dinopium benghalense) הוא מין עוף ממשפחת הנקריים החי בתת-היבשת ההודית.
מאפיינים

אורכו של נקר של הוא 26 עד 29 ס"מ והוא בעל נוצות לבנות מוקפות בפסים שחורים בחלק העליון והכנפיים ירוקות-זהובות כשהכיפה הגדולה אדומה. הפנים בעלות פסים שחורים-לבנים לסירוגין והמקור עבה וכהה. הנקבות בעלות ציצה שחורה מנומרת בלבן והחלק האחורי אדום. זהו המין היחיד בסוגו לו סנטר ושת שחורים. נמצאו גם כמה פרטים לבקנים. בדומה לנקרים אחרים הוא בעל מקור נוקשה המשמש לחבטת עצים וכן בעל זנב קשיח המספק יציבה מול גזעי עצים ורגליים חזקות מפוצלות, איתם הנקר יכול לטפס בין הענפים.
נקר זה נפוץ סביב יערות, מישורים עד לגובה 1,200 מטרים לאורך דרום ההימלאיה בפקיסטן, נפאל והדו וכן מצוי בבנגלש וסרי לנקה באזורי יערות וביצות והוא נפוץ לא פחות גם בערים ויישובים עירוניים, אך בעלי עצים בולטים. הוא נדיר יחסית באזור המדברי של ראג'סטאן וגוג'ראט.
הנקר הוא אוכל חרקים אותם הוא מלקט בלשונו מהעצים והוא לעיתים מצוי בחבורות של עופות שונים המלקטים חרקים יחד. הוא גם מקנן בחורים בגזעים ובקן הנקבה מטילה עד 3 ביצים.
תת-מינים

ישנם 5 תת-מינים לנקר:
D. b. benghalense
D. b. dilutum
D. b. puncticolle
D. b. tehminae
D. b. jaffnense
הנקר הסרי-לנקי D. psarodes נחשב בעבר לתת-מין שלו.
הערות שוליים

↑  נקר שחור-שת באתר הרשימה האדומה של IUCN
נקר עקוד

| נקר עקוד |
| --- | --- |
 נקר עקוד
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: נקר דנדרקופוס
מין:: נקר עקוד
שם מדעי
 Dendrocopos major ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נקר עקוד (שם מדעי: Dendrocopos major) הוא מין של עוף ממשפחת הנקריים החי ברחבי יערות אירואסיה מבריטניה עד יפן וגם בצפון אפריקה במרוקו ותוניסיה. הוא קרובו לסוג של הנקר הסורי המצוי בישראל ובעל גוונים דומים.
מאפיינים

אורכו של נקר זה 21 עד 25 סנטימטרים, מוטת כנפיו 25 עד 40 סנטימטרים ומשקלו 75 עד 95 גרם. הוא בעל נוצות שחורות בעלות טלאים לבנים, חזה ובטן לבנים והראש שחור עם מקור אפור נוקשה ומעליו בליטה לבנה. העורף אדום, וכך גם אזור השת. הרגליים אפורות בעלות ארבע אצבעות מופרדות לשני חלקים.
הנקר הוא מטפס מומחה המשתמש ברגליו כדי לנוע בינות לענפי העצים ולחפש חרקים שונים, לרוב זחלים, אך גם חרקים בוגרים ועכבישים. לעיתים הנקר גם יאכל ביצים וגוזלים של עופות אחרים, בעיקר של ירגזיים הנפוצים ביערות.
הנקרים הם מונוגמיים בעונת הרבייה, אך בעונה שלאחריה כל זוג יחפש שותף חדש. הנקרים מקננים בחורי עצים שהם יוצרים במקורם, בעומק 25 עד 35 סנטימטרים ובתוכו הנקבה מטילה ארבע עד שש ביצים לבנות.
תת-מינים

החוקרים חלוקים על כמות התת-מינים של הנקר, כאשר מספר התת-מינים עומד על בין 14 ל-30 על פי בדיקות מיטוכונדריות. ישנם חוקרים הרואים בחלק מהתת-מינים, מינים עצמאיים.
תת-המינים הם:
Dendrocopos major anglicus
Dendrocopos major beicki
Dendrocopos major brevirostris
Dendrocopos major cabanisi
Dendrocopos major canariensis
Dendrocopos major candidus
Dendrocopos major hainanus
Dendrocopos major harterti
Dendrocopos major hispanus
Dendrocopos major italiae
Dendrocopos major japonicus
Dendrocopos major kamtschaticus
Dendrocopos major major
Dendrocopos major mandarinus
Dendrocopos major mauritanus
Dendrocopos major numidus
Dendrocopos major paphlagoniae
Dendrocopos major parroti
Dendrocopos major pinetorum
Dendrocopos major poelzami
Dendrocopos major stresemanni
Dendrocopos major tenuirostris
Dendrocopos major thanneri
Dendrocopos major wulashanicus
הערות שוליים

↑  נקר עקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540906005171  GND: 4201716-6
נענע המים

| נענע המים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: נענע
מין:: נענע המים
שם מדעי
 Mentha aquatica ‏לינאוס, 1753
נַעְנַע הַמַּיִם (שם מדעי: Mentha aquatica) היא צמח עשבוני רב-שנתי בעל קנה שורש וארומטי מאוד בסוג נענע ממשפחת השפתניים הצומח במקווי מים בדרום מערב אסיה, בחלקים מאירופה ובצפון מערב אפריקה. נענע המים היא אחת משלושה מיני נענע הצומחים בארץ ישראל.
מאפיינים

נענע המים היא עשב רב-שנתי בגובה 30 עד 100 ס"מ, בעל קנה שורש, ארומטי מאוד, מלבין ושעיר. הגבעולים רבועים, זקופים בדרך כלל, פשוטים או מסועפים וצבעם יכול להיות סגול או ירוק. מכה שורש לא רק מקנה השורש אלא גם ממפרקי הגבעול. העלים, שאורכם 2 עד 5.5 ס"מ, נגדיים, פשוטים, רכים, בעלי פטוטרת קצרה ושערות בלוטיות המדיפות שמנים אתריים ריחניים. הטרף דמוי ביצה או עגול, בסיסו מעוגל ומורחב, קודקודו מחודד, שפתו משוננת מעט ושני צדדיו מלבינים.
התפרחות אמיריות או לפעמים כמעט אמיריות, ומורכבות מכמה קבוצות של 1 עד 3 פרחים המתאגדים לקרקפת כדורית או כדורית למחצה בקוטר 2 ס"מ. חפי התפרחת גדולים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, והם זעירים אורכם 4 מ"מ עד 5.5 מ"מ וצבעם ורוד-ארגמן. הגביע דמוי פעמון, אורכו 2.5 עד 4 מ"מ, בעל 5 שיניים שוות כמעט זו לזו בגודלן והוא מכוסה שערות בלוטיות. לוע הגביע אינו חסום בטבעת של שערות (בשונה מנענע הכדורים).הכותרת דמוית משפך ורודה-ארגמנית וכמעט אינה דו-שפתנית אלא כבעל 4 אונות כמעט שוות. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע. בפרח 4 אבקנים שווים פחות או יותר וזריהם קירחים. הפרי מורכב מ-4 פרודות חלקות וביציות.
נענע המים בתפרחותיה הכדוריות בקצות הגבעול נבדלת מנענע משובלת שהיא בעלת תפרחות מוארכות ומנענע הכדורים שתפרחותיה הכדוריות והקטנות ערוכות לאורך הגבעול.
הפריחה מסוף יוני עד תחילת דצמבר.
הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות ייחורים.
תפוצה בעולם ובישראל

נענע המים גדלה בר באזורים הממוזגים של אירופה ואמריקה דרום מערב אסיה, וחלקים מאירופה, נפוץ במיוחד בארצות שמצפון הים-התיכון, ונדיר בצפון מערב אפריקה. הצמח הובא על ידי אדם לצפון ודרום אמריקה, חלקים מאוסטרליה ומספר איים באוקיינוס האטלנטי. מין זה אינו נמצא בסכנת הכחדה בארצות אירופה ובארצות צפון הים התיכון, אך אוכלוסיותיו מאוימות בארצות צפון אפריקה ובקפריסין ובישראל בגלל נדירותו ואובדן מקוות מים.
בישראל הצמח גדל כיום בעמק החולה, בגולן, בבקעת כנרות, בעמק עכו ובשרון ולמרגלות החרמון, שם אותר רק במעיין ליד עין קיניה. בעבר נאסף ונרשם גם בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף, אך נכחד מאזורים אלה.
בית גידול

נענע המים משגשגת במקווי מים מתוקים כגון שלוליות חורף, שפות אגמים, נחלים, גדות פלגים, תעלות ומקומות מצופים ואף בשטחי אדמה מוּצפים במים עומדים (ביצות). השורשים מעדיפים קרקע גירית עם חומציות קלה, ואם הצמח גדל בתוך מים הגבעולים יצמחו מעל פני המים. ביצות, גדות פלגים, בריכות, שלוליות ומקומות מוצפים.
בני כלאים

נענע המים מכליאה את עצמה בקלות עם נענע קרחת ליצירת נענע חריפה.
הערות שוליים

↑  נענע המים באתר הרשימה האדומה של IUCN
סביבון ענק

| סביבון ענק |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: חלזונות עתיקים
סדרה:: Archaeogastropoda
משפחה:: סביבוניים
סוג:: סביבון
מין:: סביבון ענק
שם מדעי
 Turbo marmoratus ‏לינאוס, 1758

סביבון ענק (שם מדעי: Turbo marmoratus) הוא מין חילזון ימי בסוג סביבון. הוא הגדול שבמיני הסביבון, עם קונכייה בקוטר 15–18 סנטימטרים (5.9–7.1 אינץ'). הוא מכונה על כן Great Green Turban. חילזון זה נידוג באופן מסחרי בשל שכבת הדר העבה שבקונכייתו.
תיאור

המאפיין הבולט בחילזון זה הוא גודלו. קוטר הקונכייה שלו נע בין 15 ל-18 ס"מ, והיא כבדה ועבה. צורתה היא כדורית בקירוב (כלומר: היחס בין הגובה לרוחב הוא בקירוב 1). צבעה כאשר החילזון בחיים הוא ירוק עם תבניות משוישות בצבעי לבן וחום. לקונכייה יש 6–7 פיתולים והאחרון שבהם, פיתול הגוף, הוא העבה והגדול מכולם. כל הפיתולים קמורים למעט החלק שליד פתח הקונכייה. הקונכייה מגובששת, בייחוד בפיתול הגוף. מתחת לשכבת הצבע והגבשושיות נמצאת שכבה עבה של דר ("אם הפנינה"). לחומר זה יש ערך מסחרי, ולכן הסביבון הענק נידוג ומגודל בשביל לקצור ממנו את הדר, ולהפיק ממנו כפתורים, חרוזים וקישוטים אחרים. פתח הקונכייה עגול וגדול וחלקו הפנימי מצופה בשכבה נוצצת של דר. כאשר החילזון חי, את פתח הקונכייה סוגר מכסה גירני (operculum) עבה.
אורח חיים

הסביבון הענק חי בשוניות אלמוגים. הוא פעיל בלילה וניזון מאצות.
תפוצה ובית גידול

הסביבון הענק חי בשוניות אלמוגים טרופיות באוקיינוס ההודי, מטנזניה ומדגסקר שבמערבו ועד אינדונזיה ואיי הפיליפינים שבמזרחו. הוא נמצא גם במערב האוקיינוס השקט ובחוף הצפוני של קווינסלנד באוסטרליה.
נתחן כחול

| נתחן כחול |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דגי גרם
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-בתרן
משפחה:: בתרניים
סוג:: Paracanthurus
מין:: נתחן כחול
שם מדעי
 Paracanthurus hepatus ‏לינאוס, 1766

נתחן כחול (שם מדעי: Paracanthurus hepatus) הוא מין דג שונית ממשפחת הבתרניים, המין היחיד בסוגו.
מאפיינים

אורכו של הנתחן הכחול עד 30 ס"מ. הוא בעל גוף כחול עם זנב צהוב וסנפירי חזה קטנים צהובים. הראש גדול ומוגבה מעט עם שפתיים קטנות ועיניים שחורות גדולות. קצה הגוף בעל סנפירים גדולים אך הזנב קטן. על צידי הגוף העליונים תצורת כתם שחור גדול המגיע מהזנב ועד העיניים.
בתרן זה חי באזור האינדו-פסיפי בשוניות אלמוגים טרופיות מאינדונזיה, יפן, הפיליפינים וצפון אוסטרליה עד לסרי לנקה והודו. זהו דג פעיל יום המחפש למאכל יצורים קטנים החיים בין האלמוגים, מאצות ומפלנקטון.
דגים אלה מתרבים בקבוצה גדולה בה נמצאים זכרים ונקבות הפולטים יחד זרע וביציות למים ואינם דואגים לביצים הצפות באוקיינוס.
בתרבות

דג זה מוכר לציבור בעקבות הסרט של אולפני דיסני, "מוצאים את נמו", ובעיקר בעקבות סרט ההמשך, "מוצאים את דורי", בו הגיבורה היא דגה שכחנית ממין זה.
הערות שוליים

↑  נתחן כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN
נטופית רפואית

| נטופית רפואית |
| --- | --- |
 נטופית רפואית
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי הפרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: חלמיתיים
סוג:: נטופית
מין:: נטופית רפואית
שם מדעי
 .Althaea officinalis L ‏לינאוס, 1753
נְטוֹפִית רְפוּאִית (שם מדעי: Althaea officinalis L, שם נפוץ: marsh mallow) הוא צמח עשבוני רב-שנתי אחד מתוך 31 מינים מסוג נטופית הנמנה במשפחת החלמיתיים. בישראל גדלים רק 3 מיני בר וכולם נדירים. נְטוֹפִית רְפוּאִית נדירה מאוד בישראל ובסכנת הכחדה חמורה, אך לא בעולם. הפריחה בחודשי הקיץ והסתיו, מאוגוסט עד נובמבר. היא משמשת גם בתור צמח מרפא, צמח נוי, או למאכל, בעיקר בתחום מגדנאות.
חלקי הפרח
מאפייני המין

עשב רב-שנתי, שעיר-צמיר זקוף, מתנשא לגובה של 50 עד 70 ס"מ.
הגבעולים זקופים, מסועפים מעט.
הפטוטרת קצרה מהטרף. הלוואים קטנים, אזמלניים ונושרים עם צמיחת העלה.
העלים מסורגים, תמימים או מאונים, משוננים או מסוריים באופן בלתי אחיד, אורכם עד 7 ס"מ, ורוחבם 3 עד 4 ס"מ. הם עבים ומכוסים בשיער צימרי משני הצדדים. העלים התחתונים דמויי ביצה, בסיסם מעט דמוי לב, אינם מחולקים או מחולקים ל-3 עד 5 אונות רדודות; העלים העליונים בשאר הצמח מחולקים לאונות עמוקות ובסיסם קטוע (אינם דמויי לב).
הפרחים חיקיים, בעלי עוקצים עבים שקצרים מהפרחים. הפרחים ערוכים בקבוצות של 1 עד 3 בחיק עלה ולעיתים יוצרים תפרחת צפופה למדי או דלילה בקצות הגבעולים. הפרחים קטנים מאוד יחסית לסוגים קרובים (חוטמית, חלמית).
הגביעון מאוחה בחלקו התחתון ומסתיים 7 עד 12 אונות אזמלניות ואורכן כמחצית מאורך הגביע או מעט יותר מזה.
הגביע באורך 8 עד 10 מ"מ, פעמוני בעל 5 אונות דמויי ביצה מחודדות. הוא נפוח במקצת בשלב הפרי.
עלי הכותרת 5, ורודים-לבנבנים, כהים במקצת לאורך העורקים בחלק התחתון ואורכם 1 עד 2 ס"מ.
עמוד האבקנים נושא אבקנים ארגמניים רבים ובקצהו מתפצלים עמודי העלי למספר זרועות לבנבנות נושאות צלקות. זירי האבקנים מאוחים בחלקם התחתון לצינור שעוטף ומאוחה לעמוד העלי.
הפרי מסוג מפרדת מורכב מ-15 עד 20 פרודות שערכות סביב הציר המרכזי של המצעית. הציר גלילי בכל אורכו. הפרודות צמירות בעלות שערות כוכביות, ופניהם מעט מקומטים. כל פרודה בת מגורה אחת (בניגוד לפרודה בת שתי מגורות במיני החוטמית).
הזרעים בצורת כליה, חומים, חלקים למדי.
תפוצה בעולם ובישראל

מיני נטופית נפוצים, באירופה, במזרח התיכון ובצפון אפריקה, בקווקז ומזרחה עד צפון מזרח סיביר ונטופית רפואית היא המין הנפוץ ביותר ובעל תחום התפוצה הרחב ביותר בסוג. ישראל היא השוליים הדרומיים של תפוצתו הגאוגרפית.
נטופית רפואית היא צמח נדיר מאוד בארץ. היא גדלה במקומות לחים (גדות נחלים וביצות) במיוחד בשפלה המרכזית ועמק החולה. כמו כן, היא היה מצוי בחוף הכרמל ובעמק החולה ונדיר מאוד בשרון בגליל העליון, בדרום שפלת החוף ובשומרון. היא נעלמה מכל המקומות ובשנות ה-1990 היא נעלמה מהמקום האחרון, מאחו גונן, ונחשבה לנכחדת. בשנת 2016 היא התגלה מחדש במערב אחו בנימינה וב-2017 נמצאה מחדש בסקר שנערך לאחר שיקום אחו גונן.
הצמח נמצא בישראל על סף הכחדה ממשית, אך לא בעולם. הייבוש וההידרדרות של הנחלים, הביצות ושאר בתי הגידול הלחים במישור החוף הוליכו להכחדתו מרוב האתרים באזור זה, וגם באתרים היחידים בהם קיים - קיומה של האוכלוסייה אינו מובטח. כיום הצמח שמור רק באחו גונן.
שימוש רפואי

תמצית השורש שימשה בעבר באופן מסורתי נגד גירוי בריריות ולטיפול בכיבים בגרון ובקיבה. ברוסיה נמכר סירופ השורש ללא מרשם רפואי בבתי מרקחת, לצורך טיפול במחלות במערכת הנשימה.
מאכלים

נטופית רפואית שימשה מאז ימי מצרים העתיקה להכנת המרשמלו המוכר לנו היום, ולאחר מכן התפתחה להסמכה של ריבות או ממתקים. לעומת זאת, כיום, מרשמלו בצורתו המודרנית מיוצר בעזרת תחליפים, כגון: סוכר, עמילן תירס, חלבון ביצה ליצירת מרנג, ג'לטין, גומי ערבי ביחד עם חומרי טעם אחרים.
גלריה

פרח נטופית רפואית
שורש של נטופית
ראו גם

מרשמלו
הערות שוליים

↑  Althaea officinalis, World Flora Online
↑  נטופית רפואית, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל של רשות הטבע והגנים
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוסון-ים ים-תיכוני

סוּסוֹן-יָם יָם-תִּיכוֹנִי (שם מדעי: Hippocampus hippocampus) הוא מין של סוסון-ים ממשפחת האבובוניים. הוא אנדמי לים התיכון ולחלקים בצפון האוקיינוס האטלנטי, בעיקר באזורים שקרובים לאיטליה והאיים הקנריים. הם חיים בשדות עשב ים ומים בוציים לא עמוקים מדי, ומעדיפים לחיות בלגונות שקטות עם מעט זרמי מים.
ככל סוסוני הים, הזכר הוא זה שסוחב את הביצים בכיס מיוחד לאחר שהנקבה הטילה אותן. הם ניזונים מסרטנים קטנים ופלנקטון שהם שולים מהמים שסביבם.
הם חיים גם בחופי ישראל בים התיכון, בעיקר בשדות עשב ים ובעתיקות שבאזור קיסריה.
הערות שוליים

↑  סוסון-ים ים-תיכוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
סולה צפונית

| סולה צפונית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סולתיים
סוג:: סולת גנט
מין:: סולה צפונית
שם מדעי
 Morus bassanus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תפוצת הסולה הצפונית (בטורקיז)

סולה צפונית (שם מדעי: Morus bassanus, בעבר Sula bassana) היא מין עוף מים גדול-ממדים המשתייך לסוג סולת גנט שבמשפחת הסולתיים.
צבען של נוצותיהם של פרטים צעירים הוא חום כהה בשנתם הראשונה, ומשתנה בהדרגתיות ללבן בשנה שלאחר מכן עד שרוב הנוצות לבנות עם כתמים שחורים בקצה הכנפיים עם הגיעם לבגרות, בסביבות גיל 5 שנים, אך הצבעים משתנים בין פרט לפרט. אורכם של פרטים בוגרים בין 85 סנטימטרים למטר אחד, ומוטת כנפיהם נעה בין 165 ל-180 סנטימטרים. צבע העיניים תכלת והן מוקפות בעור שחור חסר-נוצות. בתקופת הרבייה, מקבלים הראש והצוואר צבע צהוב בהיר.
ההזדווגות והרבייה מתרחשת בצפון האוקיינוס האטלנטי. על פי רוב, מקננת הסולה הצפונית במושבות גדולות מאוד, על-גבי צוקים המתנשאים מעל האוקיינוס או על-גבי איים מסולעים קטנים. המושבה הגדולה ביותר של הסולה הצפונית, שמכילה כ-60,000 פרטים, ממוקמת באי הקטן בונאונטור שבקוויבק, אך 68% מכלל האוכלוסייה העולמית מתרבה לחופי בריטניה ואירלנד.
זוגות סולות צפוניות יכולים להישאר יחדיו למשך מספר שנים. קיים קשר חזק יחסית בין בני הזוג, והם מבצעים טקס "ברכת שלום" משוכלל בקן, הכולל את מתיחת החרטום והצוואר אל-על וטפיחה בעדינות זה על מקור זו. הסולה הצפונית היא מין נודד, ובחורף היא עפה לכיוון דרום.
הסולה הצפונית היא צוללת מוכשרת, והיא צוללת אל מי האוקיינוס במהירות גבוה כדי לצוד את מזונה - דגים; מזונה העיקרי הוא דגים קטנים המקובצים בלהקות קרוב אל פני המים. אף על פי שתעופתה של הסולה הצפונית קלילה ומלאת החן, על פני האדמה היא מגושמת מאוד ומדדה בכבדות בשל רגליה הקצרות וקרומי השחייה שעל גבי כפות הרגליים. הסולה הצפונית מסוגלת לשייט שעות רבות על גבי זרמי אוויר, כמעט בלי לנפנף בכנפיה, ובכך היא חוסכת אנרגיה.
אף על פי שהמין אינו קרוב לסכנת הכחדה ומונה כ-530,000 פרטים, מספרם כיום נמוך ממספריהם בימים עברו, זאת בשל אובדן אזורי מחיה, לקיחת ביצים והריגת פרטים בוגרים.
הערות שוליים

↑  סולה צפונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533830505171  GND: 4699129-3
נרקיס סתווי

| נרקיס סתווי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: נרקיס
מין:: נרקיס סתווי
שם מדעי
 Narcissus miniatus ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

נרקיס סתווי (מכונה גם נרקיס אפיל; שם מדעי: Narcissus miniatus) הוא גאופיט בעל בצל הנפוץ בחופים סלעיים בחצי האי האיברי, במדינות צפון אפריקה (מלבד מצרים) ואיטליה. בישראל הוא גדל בחוף הכרמל ובשרון הצפוני ביער חדרה ובסביבתו ובגבעת זיתא. בית גידולו בכיסי קרקע כהה ברכסי כורכר חופיים ונחשב לצמח נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל.
הצמח פורח מסוף אוקטובר עד דצמבר ושיא פריחתו חל לרוב אחרי שירדו כמויות ניכרות של גשם בראשית החורף.
שמות המין

בעבר, במגדירים הישראליים, נרקיס סתווי נקרא נרקיס אפיל ושמו המדעי היה Narcissus serotinus, אולם התברר כי שם שויך למין שמוגבל בתפוצתו לספרד, פורטוגל ולמרוקו. לדעת חלק מן הבוטנאים האוכלוסיות של נרקיס סתווי משתייכות למין Narcissus obsoletus. אך, לפי אתר POWO שמה המדעי של נרקיס סתווי היא Narcissus miniatus. שם זה היה שמור למין ממערב יוון, ומכאן שמו. מין זה הוא בן כלאיים פורה הפלואידי, שכנראה מוצאו משני אבות Narcissus serotinus ו-Narcissus obsoletus. ישראל היא למעשה גבול תפוצתו במזרח ובדרום.
על הסוג נרקיס ומקור השם ראה בערך נרקיס.
מאפיינים

בניגוד לנרקיס המצוי, לנרקיס הסתווי רק פרח אחד עד שניים על כל גבעול; עלי הכותרת מוארכים יותר, והעטרה שבמרכזם קטנה יותר; ריח הפרחים חלש יותר; והעלים מופיעים רק לאחר הפריחה.
בישראל הוא גדל ברכסי הכורכר של צפון מישור החוף ופורח בחודש נובמבר. בתקופת הפריחה ניתן לראות מרבדי פרחים של הצמח על גבעות הכורכר באזור קיבוץ מעגן מיכאל. בשל נדירות בית הגידול של הצמח בארץ, הוא נמצא בסכנת הכחדה בישראל.
הערות שוליים

↑  נרקיס סתווי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  .Narcissus serotinus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2022
↑  נרקיס סתווי, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל
1 2  נרקיס סתווי, באתר צמחיית ישראל ברשת
↑  אבי שמידע וגדי פולק, נרקיס סתווי – מין אדום הפורח במישור החוף, באתר כלנית, ‏11-2015
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 527
↑  Narcissus obsoletus, The IUCN Red List of Threatened Species, ‏2023
↑  Narcissus miniatus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2023
↑  D. Donnison-Morgan, H. Koopowitz, B.J.M. Zonneveld, M Howe, A new species from southern Spain, Daffodil Snowdrop Tulip Yearb, 2005-2006: 22 (2005)
↑  Koopowitz, H., Howe, M. & Christenhusz, M.J.M., Nomenclatural notes on some autumn flowering daffodils (Narcissus, Amaryllidaceae), Phytotaxa 297, 2017, עמ' 157-167
נרקיס סתווי פורח בחודש דצמבר מזרחית לכפר ג'סר א-זרקא
נשרון מלכותי

| נשרון מלכותי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קונדוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קונדוריים
סוג:: Sarcoramphus
מין:: נשרון מלכותי
שם מדעי
 Sarcoramphus papa ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נשרון מלכותי (שם מדעי: Sarcoramphus papa) הוא מין דורס יחיד בסוגו במשפחת הקונדוריים. הוא חי במרכז ודרום אמריקה ביערות טרופיים, ביצות, ערבות וסוואנות מדרום מקסיקו עד צפון ארגנטינה.
מאפיינים

הנשרון המלכותי הוא עוף גדול, שצבע רוב נוצותיו לבן, ונוצות הכנף, הזנב והעורף אפורות-שחורות. צבע ראשו וצווארו משתנה ועשוי להיות ערמוני, כתום, כחלחל ואדום. שמו הוקנה לו בגלל מראהו המלכותי.
אורך גופו של הנשרון המלכותי 67-81 ס"מ, ומוטת כנפיו 1.2-2 מטר. משקלו נע בין 2.7 ל-4.5 ק"ג. הוא ניזון מנבלות וחיות קטנות וחלשות כמו גוזלים ואפרוחים ואף לא יהסס להרוג עגלים בני יומם. בניגוד לשאר העופות הדורסים הוא מסוגל להבחין בריח הבשר ממרחקים.
אורך חייו בשבייה עד 30 שנים.
גלריה

ראשו של הנשרון
הערות שוליים

↑  נשרון מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קונדוריים |
| --- | --- | --- |
| קונדור קליפורני (סוג ומין יחיד) | קונדור קליפורני |  |
| קונדור האנדים (סוג ומין יחיד) | קונדור האנדים |  |
| נשרון מלכותי (סוג ומין יחיד) | נשרון מלכותי |  |
| אורובו שחור (סוג ומין יחיד) | אורובו שחור |  |
| קתרטס | קתרטס תרנגולי • קתרטס סוואנה • קתרטס יערות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530446205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות ובנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סאקי לבן-פנים

| סאקי לבן-פנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: סאקיים
סוג:: סאקי
מין:: סאקי לבן-פנים
שם מדעי
 Pithecia pithecia ‏ליניאוס, 1766
תחום תפוצה


סאקי לבן-פנים (שם מדעי: Pithecia pithecia) הקרוי גם סאקי גיאני או סאקי זהוב-פנים הוא מין קוף סאקי, שהוא סוג של קוף עולם חדש (קופים המצויים בחצי-הכדור המערבי), שמצוי בברזיל, ונצואלה, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית.
מאפיינים

סאקי לבן פנים חי ב"קומה התחתונה" ובצמרות העצים הנמוכות ביערות. תזונתו כוללת בעיקר פירות, אך גם אגוזים, זרעים וחרקים. משקלו נע בין 80 גרם ל-2.5 ק"ג, אורכו 33.5 ס"מ עד 35 ס"מ, עם זנב באורך של 34.3 עד 44.5 ס"מ. הוא קרוי על שם פרוותו שנמצאת על הפנים, שלעיתים בגווני אדום, האופיינית רק לזכרים. זנבו אינו מאחז.
בשבי, הנקבות חוות מחזור של 17 ימים בערך, ותקופת ייחום של 20–21 שבועות. לאחר הלידה, הנקבה עוברת תקופת הנקה קצרה, של 23 שבועות, בממוצע.
סאקים לבני-פנים מציגים דו-צורתיות זוויגית בולטת בצבעם. לנקבות יש שיער קצר יותר מלזכרים, עם פרווה חומה-אפורה, ופסים חומים חיוורים ולבנים, עם מצח, פנים וידיים אדמדמים-לבנים.
תת-מינים

Pithecia pitecia pithecia
Pithecia pithecia chrysocephala
הערות שוליים

↑  סאקי לבן-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נזמית

| נזמית |
| --- | --- |
 נזמית מקווקוות
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: נזמית
שם מדעי
 Lamium ‏לינאוס, 1753
נזמית לופתת
נזמית (שם מדעי: .Lamium L) הוא סוג צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים ממשפחת השפתניים. הסוג מונה כ-30 מינים, ו-17 תת-מינים, מתוכם 4 מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל. מיני הסוג נפוצים בחצי הכדור הצפוני. שמו ניתן לו בזכות דמיון הפרח לנזם. השם המדעי של המשפחה Lamiaceae, נקבע לפי השם המדעי של הסוג נזמית. חלק ממיני סוג זה מאפיינים בתי גידול מופרעים בקרבת האדם.
מיני סוג זה מאופיינים בעלים מאונים או משוננים ומחוספסים. הפרחים אופייניים למשפחת השפתניים בצורתם ובאבריהם אך שונים במספר מאפיינים. יוצאת דופן היא התכונה שפרחים רבים אינם נפתחים משלב הניצן, והפרח עובר האבקה עצמית בהיותם סגורים, מהם יכולים להתפתח זרעים פוריים. הפרודות זעירות, בעלי 3 מקצועות ('פאות') ועטופות בגביע משתייר.