מלחמת האזרחים האמריקנית
ביאורים

↑  הטריטוריות היו אזורים בארצות הברית שלא היו שייכים לאף אחת ממדינות ארצות הברית, ונשלטו ישירות בידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
↑  מדינות האיחוד החופשיות היו בעלות אוכלוסייה רבה יותר ותעשייה מפותחת, בעוד שכלכלת מדינות העבדות בדרום, נשענה על חקלאות, בעיקר על גידול כותנה, מוצר הייצוא העיקרי, שחייב שימוש בכוח אדם רב והתבסס על עבדים. חפיפה זו לנושאים כלכליים, הובילה היסטוריונים במאה העשרים לטיעון שנושאים כלכליים, ולא העבדות, היו בלב הגורמים לסכסוך. עמדה זו ספגה ביקורת רבה החל משנות ה-50 של המאה ה-20 והיא לא מקובלת כיום על רוב ההיסטוריונים. התזה לפיה המלחמה פרצה בגלל סכסוך כלכלי מכונה לעיתים היסטוריוגרפיה "פרוגרסיבית" או "רוויזיוניסטית". צ'ארלס בירד הוא ההיסטוריון שמזוהה עימה יותר מכל. בריאן הולדן ריד כתב על כך: "הפרשנות ה'רוויזיוניסטית'/של בירד, ספגה מאז אמצע שנות ה-50 ביקורת נוקבת... המבנה [ההיסטוריוגפרי] העצום והאלגנטי הזה היה לחורבות, כשאריה של עיר שומרית שנחפרו מהאדמה. אכן, ההנחות והטיעונים של הגישה נראים עתיקים... נושא העבדות והגזע הושם בלב הדיון, המקום שאליו הוא שייך – לא ניתן להתעלם ממנו או להחביאו".
↑  ההנחה שהאיסור על ייבוא עבדים יביא לקץ העבדות נבעה, בין השאר, מהניסיון באיי הודו המערביים (האיים הקריביים), שבהם תנאי העבודה של העבדים במטעי הסוכר היו כה קשים הובילו לכך שאוכלוסיית העבדים לא יכלה לשרוד ללא הספקה של עבדים מבחוץ. ההיסטוריון רוברט פירס פורבס טען שהאיסור לא הביא לחדלותה של כלכלת העבדים בדרום, אך הוא כן "הצליח" להסיר את שאלת העבדות מהתודעה של רוב האמריקאים, לפחות עד פשרת מיזורי ב-1820.
↑  וושינגטון הבירה היא טריטוריה פדרלית שלא שייכת לאף מדינה. סחר בעבדים נאסר בבירה במסגרת פשרת 1850, אך עבדות עצמה נותרה חוקית גם בתחילת המלחמה, עד 16 באפריל 1862. העברת החוק שאסרה על עבדות התאפשרה רק לאחר שנציגי המדינות הפורשות עזבו את הקונגרס.
↑  עבדות נאסרה בניו ג'רזי בשנת 1804 אך, כמו בניו יורק, הונהגה במדינה "אמנסיפציה הדרגתית" שאיפשרה את קיומם של מספר קטן של עבדים חוקיים גם אחרי 1804. בניגוד לניו יורק, שם לא היו עבדים חוקיים מאז 1827, בניו ג'רזי נשארו אנשים בעבדות עד שעבר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית ב-1865.
↑  אילינוי הוקמה כמדינה חופשית ב-1818, אך חוקיה דרשו "אמנספיציה הדרגתית", כך שהיו עבדים במדינה בעשורים הראשונים לקיומה. בדרום אילינוי הייתה פעילות רבה של ציידי עבדים נמלטים ממיזורי השכנה, ובמקרים מסוימים הם אף תפסו שחורים חופשיים על מנת להופכם לעבדים במיזורי. החוקים באילינוי איפשרו צורות של עבדות בשמות אחרים, כגון שירות על פי חוזה. ב-1828, בית המשפט העליון של אילינוי הכיר בשירות חוזי שהחל לפני כינון המדינה כ"עבדות למשך מספר שנים". אילינוי איפשרה לבעלי עבדים שנכנסו למדינה ממדינות אחרות להביא איתם את עבדיהם. ב-1818 התקבלה באילינוי חוקה שאסרה לחלוטין על עבדות וכל צורה של העבדה שלא מרצון, אך בשנות ה-50 עברו במדינה שורה של "חוקי שחורים" שהפלו את האוכלוסייה השחורה במטרה למנוע הגירה של שחורים למדינה. היחס האמביוולנטי של חלק מהאוכלוסייה לעבדות, במיוחד באזורים בדרום המדינה שהיו קרובים למדינות הגבול, הפך את אילינוי לזירה פוליטית חשובה בשנים שקדמו למלחמה.
↑  צורפה לאיחוד כמדינה חופשית ב-1820 כחלק מפשרת מיזורי.
↑  צורפה לאיחוד כמדינה חופשית ב-1850, כחלק מפשרת 1850. עם זאת, עבדים רבים הגיעו למדינה בזמן הבהלה לזהב וחלקם נשארו עבדים למרות האיסור החוקתי גם אחרי קבלת קליפורניה לאיחוד.
↑  אורגון הצטרפה לאיחוד כמדינה ה-33 של ארצות הברית בפברואר 1859, זמן קצר לפני המלחמה. חוקת אורגון שהוגשה לקונגרס של ארצות הברית כללה שני סעיפים מעוררי מחלוקת – אחד שאסר על עבדות ושני שאסר לחלוטין על הגירה של שחורים למדינה. חלק מהדמוקרטים בקונגרס התנגדו לקבלת אורגון לאיחוד מחשש שהיא תפר את האיזון בין כוחן של מדינות עבדים לזה של מדינות חופשיות בסנאט, אך אחרים שמחו לקבלה משום שהמפלגה הדמוקרטית הייתה חזקה יחסית במדינה. מנגד, רפובליקנים רבים התנגדותה לקבלתה של אורגון בגלל הסעיף שאסר על הגירה של שחורים. בסיכומו של דבר אורגון התקבלה כמדינה חופשית בהצבעה צמודה (114 תומכים מול 103 מתנגדים), בניגוד לרצונם של רוב הרפובליקנים: 73 מ-88 הרפובליקנים בבית הנבחרים הצביעו נגד, ואילו 41 מ-57 הדמוקרטים הדרומיים הצביעו בעד.
↑  לפני שנת 1850, שלטו תומכי העבדות בנשיאות ארצות הברית במשך 50 שנה, בכיסא יושב ראש בית הנבחרים במשך 41 שנה, יושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים במשך 42 שנה. 18 מתוך 31 נשיאי בית המשפט העליון היו בעלי עבדים.
↑  לדוגמה, סטיבן דאגלס אמר על הפשרה ב-1849 שהיא "נחרטה בלבם של האמריקאים כדבר קדוש, שאף יד חסרת-רחמים לא תהיה פזיזה מספיק להפריעו".
↑  הסכם גואדלופה אידלגו, שסיים את המלחמה, קבע את קו גבול ארצות הברית–מקסיקו והעביר לארצות הברית כ-1.36 מיליון קמ"ר, שכללו (לפי הגבולות של היום) את המדינות קליפורניה, נבדה, יוטה, וחלקים מאריזונה, ויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו.
↑  אף על פי שקליפורניה התקבלה כמדינה חופשית, וחוקתה אסרה על עבדות למעט כעונש על פשע, חלק מבעלי העבדים במדינה – שרבים מהם הגיעו למדינה כחלק מהבהלה לזהב יחד עם עבדיהם – המשיכו להחזיק בעבדים גם ללא אישור החוק. "החוק לממשלה ולהגנת האינדיאנים" למעשה אישר העבדה בכפייה של אינדיאנים במדינה.
↑  עוד לפני התגבשותה של המפלגה הרפובליקנית, היחלשותה של המפלגה הוויגית הביאה ליצירתן של תנועות ומפלגות פוליטיות, ביניהן תנועת "שאינם יודעים דבר", ומפלגת האדמה החופשית (בשנת 1848).
↑  בנאום פאוריה לינקולן הבהיר באופן שאינו משתמע לשני פנים שהוא לא מבקש להתמקד במוסד העבדות הקיים אלא בהרחבתו: "[בנושא העבדות] אני מבקש לעשות ולשמור את ההבחנה בין המוסד הקיים לבין הרחבתו, באופן כה ברור ורחב שאף אדם הגון לא יוכל שלא להבין אותי, ואף אדם בלתי-הגון לא יוכל להצליח בהצגת דברי באופן מטעה".
↑  פרנסיס פרסטון בלייר האב (אנ') וילדיו, פרנסיס פרסטון בלייר הבן (אנ'), מונטגומרי בלייר ואליזבת בלייר לי (אנ').
↑  במילותיו: "In all social systems there must be a class to do the menial duties, to perform the drudgery of life...It constitutes the very mudsill of society". משמעות המילה "mudsill" או "mud-sill" היא קורה או משטח שמונח ישירות על הקרקע ומהווה את הבסיס למבנה. התאוריה לפיה בכל חברה חייב להיות מעמד שיעסוק בעבודת הפרך נקראת על שם נאומו של האמונד "Mudsill theory".