stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורבין אלברט
ביאורים

↑  ועידת החוף האטלנטי (ACC-Atlantic Coast Conference) הוא כנס אתלטי של 18 אוניברסיטאות מהחוף המזרחי שבו מתחרים בענפי ספורט שונים, לרבות כדורגל נשים.
↑  מדובר בגביע המכללות לנשים, שהוא טורניר כדורגל מכללות אמריקאי, הנערך על ידי ה-National Collegiate Athletic Association (NCAA), וקובע את אלופת מכללות המדינה לנשים.
↑  מדובר בטורניר כדורגל נשים שנקרא על שמו של מוריס רבלו, שהחל את טורניר טולון בשנת 1967 ומת בשנת 2016. הטורניר נערך מדי שנה באזור פרובנס-אלפ-קוט ד'אזור. בדומה לטורניר טולון, בטורניר מתמודדות נבחרות עד גיל 20. סימוכין כאן.
↑  CONCACAF היא הקונפדרציה של הכדורגל של צפון, מרכז אמריקה והאיגוד הקריביים, והיא אחת מששת היבשות של פיפ"א. סימוכין ראו כאן.
הערות שוליים

↑  K. Albert – Summary, SoccerWay
↑  Korbin Albert – Midfielder – Class of 2021, Top Drawer Soccer
↑  ECNL announces 20/21 Players of the Year, Top Drawer Soccer
↑  ECNL Players of the Year for 2018/2019, Top Drawer Soccer
↑  Irish Add Korbin Albert to Incoming Class, Notre Dam University – Women's Soccer
↑  2021 All-ACC Women’s Soccer Awards Announced, ACC Women Soccer, November 04, 2021
↑  2022 NCAA Division I Women’s All-Americans Announced, United Soccer Coaches, Dec 2, 2022
↑  2022 All-ACC Women’s Soccer Awards Announced, ACC, November 02, 2022
↑  This is the ACC
↑  Ousmane Sylla and Onyi Echegini Awarded College Soccer’s Top Honor, Hermanntrophy.org
↑  Connor Fleming, 19-year-old Notre Dame standout signs multi-year contract with PSG women, the18.com, January 31, 2023
↑  DI 2022 Women's Soccer Championship – Quarterfinals Notre Dame 0 North Carolina 2, NCAA
↑  Korbin Albert Signs for Paris Saint-Germain, Paris Saint-Germain, January 31st 2023
↑  Jonathan Tannenwald, Get to Know Korbin Albert, the U.S. Women's Soccer Team's Newest Rising Star, inquirer.com, January 5, 2024
↑  U.S. Under-20 Women’s Youth National Team Draws Netherlands, 2-2, Then Wins Penalty Shootout To Take Title At 2022 Sud Ladies Cup In France, US Soccer.com, June 29, 2022
↑  Albert Makes USWNT U-20 World Cup Roster, Notre Dam University, Women's Soccer, July 25, 2022
↑  Katie Manganelli, USWNT Roster: Who is Korbin Albert? Meet the Uncapped PSG Midfielder, Just Womens Sports, Nov 20, 2023
↑  Nancy Armour, Who is Korbin Albert? Meet the Player Everyone Googled After USWNT Roster Release, USA Today, November 20, 2023
↑  USWNT vs. Dominican Republic: Starting XI & Lineup Notes, US Soccer.com, February 20, 2024
↑  Meg Linehan, Alex Morgan Not Selected to USWNT for Paris Olympics: Full Roster for 2024 Games, The Athletic, Jun 26, 2024
↑  Sam Borden, Albert: Hayes' Tough Love' Helped Rebuild Bond With USA Teammates, ESPN, Jul 31, 2024
1 2 3  Ryan Tolmich, Korbin Albert, Megan Rapinoe and the Social Media Mess That Threatens to Overshadow the USWNT's Olympic Preparations, Goal, by, April 08, 2024
↑  Meg Linehan, Jeff Rueter, and Steph Yang, USWNT’s Korbin Albert Apologizes for Social Media Posts After Megan Rapinoe’s Criticism, The Athletic, Mar 29, 2024
↑  Linehan, Meg., Can U.S. Soccer Punish Korbin Albert for Social Media Activity? The policies and Guidance in Play, The Athletic, Apr 4, 2024
↑  הקהל אמר את דברו: "העונש" לכדורגלנית ששיתפה תוכן אנטי-להט"בי, באתר ynet, 1 בדצמבר 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קורבין אלברט".
מונקו באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  מונקו מונקו
 רשת שידור:  TMC
 השתתפות ראשונה:  צרפת קאן, 1959
 זכיות:  אירלנד דבלין, 1971
 השתתפויות:  27
 היעדרויות:  43
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  יוון אתונה, 2006
פרנסואה דגלט בלוקסמבורג (1962)
מרג'רי נואל בנאפולי (1965)
דומיניק דוסו באמסטרדם (1970)
מארי כריסטי בהאג (1976)
מונקו נטלה חלק באירוויזיון כ-27 פעמים בין השנים 1959–2006.
היסטוריה

בין השנים 1959-1979 מונקו נטלה חלק בתחרות ברציפות ולאחר מכן פרשה לצמיתות מסיבות כספיות. מונקו שבה לתחרות ב-2004, 25 שנים לאחר הפעם האחרונה בה נטלה חלק בתחרות. שלוש שנים לאחר מכן היא שוב פרשה מהתחרות לאחר שכשלה לעלות לגמר משלב חצי-הגמר ונכון ל-2025, טרם שבה לתחרות.
מונקו ניצחה בתחרות פעם אחת בתולדותיה ב-1971 עם השיר "Un banc, un arbre, une rue" אשר ביצעה סברין. ניצחונה של מונקו הוא שונה בנוף התחרות משום שהן כותב השיר, הבמאי והאמנית המבצעת היו צרפתים ולא מהמדינה אשר עבורה ניצחו. לאחר ניצחונה בתחרות, סברין הצהירה בפני העיתונאים כי היא מעולם לא ביקרה במונקו, אם כי היא שכחה שהוידאו קליפ של השיר עצמו צולם במונקו. המפיק של סברין רימה אותה וגנב את הפרס שלה, ולכן היא מעולם לא קיבלה תשלום עבור ניצחונה בתחרות גם לאחר שתבעה אותו. עם זאת, סברין הצהירה כי היא אוהדת גדולה של התחרות.
מונקו התמקמה פעם אחת בתחרות במקום השני ב-1962, שלוש פעמים במקום השלישי ב-1960, 1964 ו-1976 ופעמיים סיימה במקום האחרון ב-1959 ו-1966. מונקו היא אחת משמונה המדינות היחידות שהתמקמו במקום האחרון בתחרות כבר בפעם הראשונה בה הן נטלו בה חלק, יחד עם אוסטריה, פורטוגל, מלטה, טורקיה, ליטא, צ'כיה וסן מרינו.
היסטוריה > אירוח התחרות

מונקו בחרה שלא לארח את התחרות על אף ניצחונה בתחרות. בתחילה, מונקו כן החליטה לארגן את התחרות אך לדחות את מועד קיומה לחודש יוני. בהיעדר מציאת מקור מימון וציוד הולם, רשות השידור המונגאסקית ביקשה מרשות השידור הצרפתית לסייע במציאת מקור מימון. רשות השידור הצרפתית הסכימה בתנאי שהתחרות תהיה בצרפת, אך רשות השידור המונגאסקית התעקשה כי התחרות תהיה במונקו, ולכן ביקשה סיוע מספרד וגרמניה שסיימו במקום השני והשלישי בתחרות אשתקד. שתי המדינות לא הסכימו לסייע למונקו ורשות השידור הבריטית, שסיימה במקום הרביעי בתחרות, היא זאת שהסכימה לסייע במציאת מקור מימון ואירחה את התחרות באדינבורו, סקוטלנד. לאחר שמונקו לא אירחה את התחרות, היא נותרה המדינה היחידה שניצחה אך לא אירחה את התחרות בשטחה.
היסטוריה > נציגי מונקו בתחרות

כל המתחרים בתחרות עבור מונקו לא היו מונגאסקים, לרוב, בשל קוטנה של הנסיכות. המתחרים עבור מונקו היו לרוב צרפתים, אולם הנציגה ב-1966 הייתה מיוגוסלביה והנציגה ב-1976 הייתה מאיטליה. לוקסמבורג, בדומה למונקו, גם שלחה מספר רב של אמנים צרפתים לתחרות וכמעט ולא שלחה אמנים לוקסמבורגים. כמו כן, בין השנים 1959-1979 כל המנצחים מטעם מונקו לתחרות היו צרפתים.
היסטוריה > היעדרות מהתחרות

מונקו נעדרה מהתחרות בין השנים 1980-2003 טרם שובה לתחרות לשלוש שנים בין 2004-2006, אך שלוש הנציגות המונגאסקיות האחרונות כשלו להעפיל לגמר משלב חצי-הגמר ומונקו בתגובה החליטה לפרוש מהתחרות. רשות השידור המונגאסקית החליטה לשדר את התחרות בשנה שאחריה על מנת שתוכל ליטול בה שוב חלק ב-2008, אולם מונקו החליטה לבסוף לא לשוב לתחרות באותה שנה.
רשות השידור המונגאסקית הודיעה כי לאחר שיחות עם איגוד השידור האירופי ונקיטת צעדי הצבעה חדשים בתחרות, אפשרי כי מונקו תשוב לתחרות ב-2009 לאחר היעדרות של שנתיים, אולם מונקו לא שבה לתחרות. ב-2010, איגוד השידור האירופי הודיע כי הם יעבדו קשה יותר על מנת להשיב לתחרות מדינות שפרשו, ביניהן מונקו, איטליה ואוסטריה.
גורמים רשמיים ברשות השידור המונגאסקית גינו את הצבעת התחרות הגושית והגאופוליטית בין המדינות הנורדיות ומדינות ברית המועצות לשעבר וטענו כי לנסיכות מונקו אין סיכוי להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר. בנוסף, הם טענו כי התחרות מתמקדת יותר בהופעה ובנראות מאשר בשירה עצמה. יתר על כן, למונקו אין רשות שידור ציבורית יותר ורשות השידור הציבורית היא כעת חלק מקבוצת TF1, השדרן הפרטי המוביל ביותר בצרפת אשר אפשרי לצפייה בכל מקום בצרפת, ותוכניות רשות השידור המונגאסקית כבר לא משודרות בנסיכות מונקו. קבוצת TF1 היא הקבוצה המתחרה הגדולה ביותר של רשות השידור הצרפתית ומאוד לא סביר כי רשות השידור המונגאסקית תשדר את התחרות. בין השנים 2004-2006, כאשר מונקו שבה לתחרות, נתוני הצפייה של התחרות ברשות השידור המונגאסקית היו נמוכים בהרבה מנתוני הצפייה בערוץ הצרפתי. באותן שנים, עיריית נסיכות מונקו היא זאת שבחרה בנציגות ומימנה את המשלחת לתחרות, בעוד שלרוב הדבר נמצא באחריות השדרן הציבורי במדינה.
בין השנים 2010-2021, מונקו הודיעה כי היא לא תשוב לתחרות.
באפריל 2024 רשות השידור המונגאסקית הצטרפה באופן מלא לאיגוד השידור האירופי, ובכך תוכל להשתתף בתחרות בעתיד.
השירים שייצגו את מונקו באירוויזיון

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד | חצי גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 | ז'אק פילס | "Mon ami Pierrot" | "חברי פיירו" | 11 | 1 |  |  |
| 1960 | פרנסואה דגלט | "Ce soir-là" | "הערב" | 3 | 15 |  |  |
| 1961 | קולט דריאל | "Allons, Allons Les Enfants" | "בואו נלך, בואו נלך ילדים" | 10 | 6 |  |  |
| 1962 | פרנסואה דגלט | "Dis Rien" | "אל תגידי דבר" | 2 | 13 |  |  |
| 1963 | פרנסואז ארדי | "L'Amour S'En Va" | "האהבה הולכת מכאן" | 5 | 25 |  |  |
| 1964 | רומולד | "Où Sont-Elles Passées" | "לאן הם נעלמו?" | 3 | 15 |  |  |
| 1965 | מרג'רי נואל | "Va Dire À L'Amour" | "לך ותגיד אהבה" | 9 | 7 |  |  |
| 1966 | תרזה | "Bien Plus Fort" | "חזקה יותר" | 17 | 0 |  |  |
| 1967 | מינוש בארלי | "Boum-Badaboum" | "בום-בדאבום" | 5 | 10 |  |  |
| 1968 | וילי ולין | "À Chacun Sa Chanson" | "בשביל כולם השיר שלו" | 7 | 8 |  |  |
| 1969 | ז'אן ז'אק | "Maman, Maman" | "אמא, אמא" | 6 | 11 |  |  |
| 1970 | דומיניק דוסו | "Marlène" | "מרלן" | 8 | 5 |  |  |
| 1971 | סברין | "Un Banc, Un Arbre, Une Rue" | "ספסל, עץ, רחוב" | 1 | 128 |  |  |
| 1972 | פיטר מקליין ואן-מארי גודאר | "Comme On S'Aime" | "איך אנחנו אוהבים אחד את השנייה" | 16 | 65 |  |  |
| 1973 | מארי | "Un Train Qui Part" | "רכבת אחת עוזבת" | 8 | 85 |  |  |
| 1974 | רומולד | "Celui Qui Reste Et Celui Qui S'En Va" | "יש מי שעוזב ומי שנשאר" | 4 | 14 |  |  |
| 1975 | סופי | "Une Chanson C'Est Une Lettre" | "שיר הוא מכתב" | 13 | 22 |  |  |
| 1976 | מארי כריסטי | "Toi, La Musique Et Moi" | "אתה, המוזיקה ואני" | 3 | 93 |  |  |
| 1977 | מישל טור | "Une Petite Française" | "צרפתייה אחת קטנה" | 4 | 96 |  |  |
| 1978 | סלין ואוליבר טוסן | "Les Jardins De Monaco" | "הגנים של מונקו" | 4 | 107 |  |  |
| 1979 | לורן ואיינר | "Notre Vie C'Est La Musique" | "חיינו הם המוזיקה" | 16 | 12 |  |  |
| לא נטלה חלק בין השנים 1980-2003 | לא נטלה חלק בין השנים 1980-2003 | לא נטלה חלק בין השנים 1980-2003 | לא נטלה חלק בין השנים 1980-2003 | לא נטלה חלק בין השנים 1980-2003 | לא נטלה חלק בין השנים 1980-2003 |  |  |
| 2004 | מאריון | "Notre Planète" | "כוכב הלכת שלנו" | X | X | 19 | 10 |
| 2005 | ליז דארלי | "Tout De Moi" | "הכל בקשר אליי" | X | X | 24 | 22 |
| 2006 | סברין פרר | "La Coco-Dance" | "ריקוד הקוקו" | X | X | 21 | 14 |
לא נטלה חלק בין השנים 2007-2024
ראו גם

TMC
צרפת באירוויזיון
הערות שוליים

↑  ג'ון קנדי אוקונר (2005). The Eurovision Song Contest. 50 Years. The Official History. London: Carlton Books Limited. p. 47.
↑  Jean-Pierre Hautier (2010). La folie de l’Eurovision. Brussels: Éditions de l’Arbre. p. 37.
↑  Jan Feddersen and Ivor Lyttle (2005). Congratulations. 50 Years of The Eurovision Song Contest. The Official DVD. 1956-1980. Copenhagen: CMC Entertainment. p. 7.
↑  Seeking out more about the 1972 contest? באתר האירוויזיון,‏ 25 במרץ 2014
↑  Monaco will not return to Eurovision in 2019 באתר www.escxtra.com‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0f889355-c3d1-4074-b0a5-61bd4cb8c576
ג'וזף דולף

ג'וזף נורת'ון דולף (באנגלית: Joseph Norton Dolph;‏ 19 באוקטובר 1835 – 10 במרץ 1897) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי מאורגון שייצג אותה בסנאט של ארצות הברית במשך 12 שנים.
ביוגרפיה

דולף נולד והתחנך במדינת ניו יורק. לאחר מכן למד משפטים והוסמך כעורך דין ב-1861. בנוסף עבד כמורה.
לאחר שקרא ספרים על מערב ארצות הברית הוא החליט לעבור לשם בעצמו ב-1862. הוא צעד בשביל אורגון והשתקע בפורטלנד, שם עסק בעריכת דין. מ-1864 עד 1865 הוא התובע הכללי של העיר. ב-1864 התחתן עם אוגוסטה מולקי, יחד נולדו להם שישה ילדים.
ב-1866 נבחר לראשונה לסנאט של אורגון מטעם מחוז מולטנומה (אנ'); בשנים 1872 ו-1874 כיהן שוב בסנאט. לבסוף, בשנת 1882, הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית על ידי חברי האספה המחוקקת של אורגון. בתחילה לא היה אחד מהמועמדים, אולם כאשר חברי הפרלמנט לא הצליחו להסכים על מועמד אחר, עלה שמו של דולף פעמים ובסופו של דבר הוא נבחר לסנאט. הוא כיהן בו מ-1883. ב-1888 הוא נבחר מחדש, כעבור שש שנים כשל ונאלץ לעזוב את הסנאט ב-1895.
לאחר מכן שב למקצועו כעורך דין בפורטלנד. הוא נפטר בגיל 61 ונקבר בעירו.
הערות שוליים

↑  ג'וזף דולף, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no94012141  SNAC: w6ws95vh  US Congress: D000405  VIAF: 26640370   WorldCat (עם VIAF): 26640370
ג'יימס ביידן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1949 (בן 75)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת דלאוור
 בן או בת זוג:  שרה ג'ונס ביידן 
 
ג'יימס בריאן "ג'ים" ביידן (באנגלית: James Brian "Jim" Biden;‏ נולד ב-16 במאי 1949) הוא יועץ פוליטי ומגייס כספים. ביידן הוא אחיו של ג'ו ביידן, הנשיא ה-46 של ארצות הברית. הוא היה מגייס התרומות הראשי של אחיו לקמפיין שלו בבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור ב-1972.
ביוגרפיה

ג'יימס ביידן למד באוניברסיטת דלאוור אך לאחר ארבעה סמסטרים עזב את האוניברסיטה מבלי לקבל תואר.
זמן קצר לאחר ניצחון אחיו בבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור ב-1972 נכנס לעסקי מועדוני הלילה. הוא ניהל יחד עם ארבעה שותפים טרקלין-מסעדה בשם "Seasons Change". לאחר שנחל הצלחה פתח מועדון נוסף בשם "The Other Side".
ב-8 בנובמבר 2023 זומן על ידי הרפובליקנים בבית הנבחרים של ארצות הברית יחד עם אחיינו האנטר ביידן, ונדרש מהם להופיע בפני ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית על מנת להגיש תצהירים, לפי סוכנות הידיעות Associated Press. עורך דינו של ג'יימס ביידן אמר שהזימונים אינם מוצדקים, בעוד שעורך דינו של האנטר ביידן כינה אותם "תעלול פוליטי" המבוסס על "טענות שהופרכו". הוושינגטון פוסט דיווח כי ג'יימס ואשתו שרה הוקלטו על ידי ה-FBI בחקירה משטרתית על שוחד משנת 1998, הקשורה לעורך דין ידוע במיסיסיפי, ריצ'רד סקרוגס (אנ'), ששקל שותפות עסקית עם ג'יימס ביידן.
הערות שוליים

1 2 3  Daniel Golden, Chuck Neubauer, Matthew Malone, The Benefits of Being Joe Biden’s Brother, ProPublica, ‏14 בפברואר 2020
↑  Farnoush Amiri, House Republicans subpoena Hunter and James Biden: Latest updates, AP News, ‏8 בנובמבר 2023
↑  Michael Kranish, James Biden’s dealmaking caught on FBI tapes in unrelated bribery probe, The Washington Post, ‏17 בדצמבר 2023
שמעון בירן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1960 כ' בכסלו ה'תשכ"א
 פטירה:  27 במאי 1992 (בגיל 31) כ"ד באייר ה'תשנ"ב
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1992 
 
הרב שמעון צבי בירן (כ' בכסלו תשכ"א, 9 בדצמבר 1960 – כ"ד באייר תשנ"ב, 27 במאי 1992) היה רבו של כפר דרום. נרצח בפיגוע דקירה בעת שהיה בדרכו לעבודה במכון התורה והארץ.
חייו

שמעון צבי, בן פאול-פנחס וחנה בירנבאום, נולד בניוקאסל, אנגליה, האח הצעיר בין ארבעה ילדים. בהיותו ילד עקרה משפחתו לגולדרס גרין בלונדון.
בשנת 1970 עלה עם משפחתו לישראל. בתקופת לימודיו בישיבה התיכונית היה פעיל בתנועת "בני עקיבא", תחילה כחניך ולאחר מכן כמדריך. למד בישיבת שעלבים. נלחם במבצע שלום הגליל ונפצע. כשהחלים שב ללימודים, ובמקביל הקדיש מזמנו בפעילות למען עולים ומסורבי עליה.
התקבל ללימודי רפואת שיניים, אך החליט לפנות לחינוך. סיים לימודי הוראה, והחל בלימודי הלכה לקראת הסמכה לרבנות.
בשנת 1984 נשא לאישה את מיכל ידידי. באותה תקופה עברת את שם משפחתו לבירן. במשך חמש השנים הבאות נבחן בכל בחינות ההסמכה לרבנות וכשסיים, בשנת 1989, עברה המשפחה להתגורר בכפר דרום בגוש קטיף. הוא מונה לרב היישוב. בשנים אלו נולדו לו ארבעה ילדים.
הרב בירן עבד גם במכון התורה והארץ. ערך מחקרים בנושאי מצוות התלויות בארץ. מאמריו פורסמו בספרי המכון ובבמות אחרות. היה שותף בפיתוח החסה ללא תולעים. השתייך לצוות "מדרשת התורה והארץ" ונסע להרצות על מצוות שמיטה, תרומות ומעשרות ונושאים נוספים הקשורים במצוות התלויות בארץ. לאחר פטירתו יצא לאור הספר 'תרומת שמעון', המאגד מחקרים ומאמרים של הרב בירן ורבנים נוספים ממכון התורה והארץ ומחוצה לו, בענייני תרומות ומעשרות.
כרב היישוב התקין לומר "יזכור" לחללי כפר דרום ממלחמת העצמאות.
בכ"ד באייר תשנ"ב (27 במאי 1992) בשעת בוקר, בעת שעשה את דרכו מביתו בכפר דרום אל מקום עבודתו במכון התורה והארץ שמול שער היישוב, התנפל עליו מחבל ודקר אותו למוות. המחבל, אחמד פלית מדיר אל בלח, נתפס על ידי החיילים ששמרו במקום, ושוחרר באוקטובר 2011 בעסקת שליט.
הרב בירן הובא למנוחות בבית הקברות של גוש קטיף. לאחר פינוי גוש קטיף הועתק קברו להר הזיתים בירושלים.
אלמנתו מיכל נישאה לאחר מספר שנים לרב מאיר ליכטנשטיין.
בשנת 2022 הפיקה המשפחה סרט לזכרו "כל רגע מתנה".
הערות שוליים

↑  תרומת שמעון – ספריית אסיף
↑  השמות והרציחות. המחבלים שישוחררו בעסקה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302366505171  ISNI: 0000 0000 4003 9832  LCCN: no2001036250  VIAF: 11953862   WorldCat (עם VIAF): 11953862
קונרד שיק

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1822 ביץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 בדצמבר 1901 (בגיל 79) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, אדריכלות
 מקום מגורים:  גרמניה, ארץ ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 
 תרומות עיקריות
 חקר הר הבית, בינוי ירושלים ומיפויה
 
קוֹנְרָד שִׁיק (בגרמנית: Conrad Schick;‏ 27 בינואר 1822 – 23 בדצמבר 1901) היה אדריכל, ארכאולוג, קרטוגרף, חוקר ארץ ישראל ומיסיונר פרוטסטנטי גרמני שחי ופעל בירושלים במחצית השנייה של המאה ה-19. במשך שנים רבות ניהל את כנסיית המשיח ואת פעילות החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים בירושלים.
שיק היה אחד האישים הבולטים בירושלים של תקופתו,  שלהי התקופה העות'מאנית, ונמנה עם החשובים בחוקרי ארץ ישראל וירושלים באותה עת. במשך שנים רבות עבד עם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF) והאגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל (DPV), ופרסם מאות מאמרים העוסקים בתיאור מצבה הפיזי של ירושלים ועבודת החקר הארכאולוגי המתבצעת בה. כאדריכל הוא נחשב מהבולטים בבנאי ירושלים בתקופת היציאה מן החומות, ועמד מאחורי תכנונם של מוסדות קהילה, חינוך, בריאות ומגורים בשרות הקהילות הנוצריות והיהודיות.
אף שהיה איש רב פעלים בתחומי התמחות רבים, שיק היה אוטודידקט שרכש בכוחות עצמו את השכלתו בהיסטוריה, ארכאולוגיה, אדריכלות ומיפוי. תואר דוקטור לשם כבוד הוענק לו בערוב ימיו, בצד אותות הוקרה והצטיינות נוספים שזכה בהם במהלך חייו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

שיק נולד בכפר ביץ הסמוך לטיבינגן שבמדינת וירטמברג בדרום גרמניה, למשפחה מרובת ילדים. הוא נחשב ילד חולני וחלוש, שלא ניבאו לו אריכות ימים. את ילדותו העביר בעבודה במשק המשפחתי, בלימוד עצמי של שרטוט, ובהתעניינות מעמיקה בסיפורי המקרא. בגיל 14 נשלח ללמוד מסגרות בעיירה קורנטל שליד שטוטגרט, ולאחר רכישת המקצוע החל לנדוד ממקום למקום בחיפוש אחר תעסוקה כמסגר. הוא הגיע לבזל שבשווייץ, שם הצטרף למיסיון עולי הרגל שבגבעת סנט כרישונה הסמוכה לעיר. במקום הועסק בעבודות מלאכה, למד לימודי דת, והוכשר כמיסיונר העתיד להישלח לשמש כנציג הארגון בירושלים.
בשנת 1846, בתום מסע מפרך דרך מילאנו, טריאסטה, איזמיר וביירות, הגיע שיק לנמל יפו יחד עם מיסיונר נוסף. מיפו עשו השניים את דרכם לירושלים, שבה התיישבו והקימו "בית אחים" על פי הנחיות מיסיון עולי הרגל. ההקצבה הצנועה שסיפק בידם המיסיון לא הספיקה כדי לכלכל את צורכיהם ולעמוד במשימות שהטיל עליהם הארגון, ועל כן בתחילת הדרך התפרנסו שיק ובית האחים מממכר שעוני קוקייה מתוצרת גרמניה, חידוש מופלא בירושלים של אז, שאת מנגנוניהן ובתיהם הרכיב שיק בידיו כשען וכנגר-אומן, וגם עסק באחזקתם ובתיקונם. ב-1850 נטש שיק את הארגון השווייצרי והצטרף אל "החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים" (LJS), הוא המיסיון האנגליקני שהיה מוסד ותיק ומבוסס יותר בעיר, ופעל בגיבוי נציגי בריטניה בעיר. עם ארגון זה קשר שיק את דרכו למשך מחצית המאה הבאה. הוא החל לעבוד כמורה לנגרות ומלאכה בבית הספר של המוסד, אשר מרבית תלמידיו היו יהודים מומרים שהמיסיון ביקש להקנות להם משלח יד.
ביוגרפיה > חקר ארץ ישראל ובינוי ירושלים

במקביל לעיסוקיו במיסיון החל שיק לעסוק בארכאולוגיה, בחקר ארץ ישראל, ובבניית מודלים של בניינים בידי האומן שלו. בתחומים אלה הצטיין והתבלט, ובהדרגה רכש לעצמו שם בירושלים של מומחה בעל שיעור קומה. בשרות המיסיון האנגליקני ובהזמנת ארגונים נוצריים אחרים תכנן בתי ספר, בתי חולים, כנסיות ומנזרים על אדמות חדשות שנרכשו בפאתי העיר, בשטחים החדשים שמחוץ לחומות העיר העתיקה. השלטונות העות'מאנים הבחינו בכישרונו, וביקשו ממנו לסייע בתכנון עבודות פיתוח ותשתית שנדרשו בירושלים המתפתחת. המבנים שתכנן שיק בלטו ביופיים וייחודם, והוא התפרסם כאדריכל דגול, שיישם טכניקות חדשניות בתכנון ובנייה. סגנון בנייניו התאפיין בשילוב מושכל ורב השראה של הדר אירופי עם אדריכלות מזרח תיכונית ועות'מאנית.
בתקופת חייו בירושלים התרחש תהליך "היציאה מן החומות" - תחילת ההתיישבות ובניית העיר החדשה שמחוץ לחומות, ושיק הטביע באופן בולט את חותמו על תכנון שכונות ומבנים רבים בעיר החדשה. למרות היותו איש המיסיון, פנתה האוכלוסייה היהודית אל שיק לתכנון מקצועי בסטנדרט אירופי של מבנים ומוסדות נדרשים. בין היתר, תכנן את שכונת מאה שערים עבור אנשי הקהילה החרדית שביקשו לצאת מהצפיפות של העיר העתיקה ולשפר את איכות חייהם, את שכונת זיכרון טוביה שבנחלאות, ואף בתי כנסת וישיבות.
גם הוואקף המוסלמי נזקק לשירותיו האדריכליים, וביקש ממנו לסייע בעבודות הבניין והשחזור במסגדי הר הבית. שיק ניצל את הגישה החופשית שניתנה לו למתחם כדי לחקור לעומק את השרידים הארכאולוגיים והמחילות התת-קרקעיות במקום, ולערוך מיפוי ורישום אדריכלי מדוקדק של ההר, מחילותיו ומבניו. הוא אף בנה דגם עץ של הר הבית לצורך הצגה בתערוכה בינלאומית בווינה. בהמשך גם יצר דגמים רבים נוספים של האתר, ובכלל זה דגמים משוערים של מבנה בית המקדש. ממצאיו של שיק ותרשימיו שימשו אבן דרך חשובה בחקר האתר, שעל פי רוב היה בלתי נגיש לחוקרי ארץ ישראל.
עוד עסק שיק במיפוי ירושלים של תקופתו, ומפותיו המדויקות משמשות מקור חשוב ללימוד מצבה והתפתחותה של ירושלים בסוף המאה ה-19. הוא היה קשור בקשר הדוק עם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ובמשך שנים רבות שימש איש הקשר העיקרי של חוקרי הקרן בירושלים. בביטאונה של הקרן, ה-Palestine Exploration Quarterly, פרסם מאות מאמרים העוסקים בחקר ירושלים וארץ ישראל.
ביוגרפיה > שיק והמחקר הארכאולוגי

שיק לא ערך חפירות ארכאולוגיות יזומות, אך עיסוקו בבנייה ועניינו בירושלים ובעברה, הביאוהו לתעד כל שריד בניין קדום שנתגלה באקראי בשעת חפירות ליסודות. הוא היה הראשון שגילה שרידי מבני מגורים ומקוואות טהרה מימי הבית השני שעה שחפרו ליד בתי מחסה ברובע היהודי שטח נרחב לשם התקנת בור מים. הדגש היה בעיקר על תיעוד התגליות האדריכליות, יותר מאשר ממצאים קטנים. ובאמת הפרשנות האדריכלית והטופוגרפית שלו הייתה לרוב מדויקת אך תיארוך הממצאים, ובאמצעותם תיארוך המבנים, לקה בחסר, שכן תחום זה של המחקר היה עדיין בראשיתו.
את הדוח המדעי הראשון פרסם שיק בכתב העת של האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל כמאמר ראשון בגיליון הראשון שיצא בשנת 1878, ובו דיווחים על תגליות ארכאולוגיות בירושלים. הפריט הראשון שבו, הוא דיווח על מערת קבורה עם כוכים, מן הסתם מימי הבית השני, ב"הר העצה הרעה" (אבו תור). בשנת 1879 פרסם שיק לראשונה במסגרת כתב העת של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ובהם, בין היתר, דיווח על קברים שנתגלו במרחק מה מצפון לשער שכם, ובעיקר מבנה עגול הבנוי בשיטת בניה יוצאת דופן: אופוס רטיקולאטום. כמאה שנים מאוחר יותר התברר כי מדובר במבנה שבנה המלך הורדוס (השרידים מכוסים כיום). מאותה עת, מופיעים דיווחיו ללא הפסק בכתב העת של הקרן הבריטית. מבין מחקריו הארכאולוגיים-אדריכליים ראוי עוד להזכיר את זו העוסקת באמות המים העתיקות ואספקת המים לירושלים, ואת חקירתו של המגדל ההרודיאני מאסיבי במצודה שליד שער יפו.
שיק לא היה רק איש הפרטים הקטנים והדיווח על תגליות מוגבלות. במספר עבודות מסכמות השכיל לרכז ולנתח את המידע שאסף, בעיקר ביחס לטופוגרפיה ולהיסטוריה האדריכלית של ירושלים הקדומה. אל חיבורי סיכום אלה הצטרפו גם מודלים מעץ שבנה במו ידיו ובהם הציג באופן מוחשי את ידיעותיו ומסקנותיו בדבר תוכניתם ומבנם של בתי המקדש היהודיים בהר הבית, כנסיית הקבר הקדוש וכיוצא בזה.
בדו"ח השני, משנת 1880, מתאר שיק את התגלית הבאה: "..בשעה שאחד מתלמידי (ככל הנראה מן המסיון שבו היה מועסק) ירד אל תוך החלק הדרומי של המנהרה שליד בריכת השילוח, מעד בירידתו על שברי סלע ונפל למים. מששב ועמד, גילה סימנים דמויי אותיות על דופן הסלע. יצאתי למקום עם הכלים הדרושים כדי לבדוק את התגלית... מצויה שם כתובת בתוך משטח, של 8 או 10 שורות... ועד כמה שיכולתי לשפוט, האותיות הן פניקיות". הייתה זו חוות הדעת הראשונה על כתובת השילוח, מן הכתובות ההיסטוריות החשובות ביותר מתקופת המקרא, שנתגלו עד היום בארץ ישראל. שיק אשר לא שלט בעברית עתיקה לא פיענח את הכתובת ופירושה, כתובת זו פוענחה בסופו של דבר על ידי ארצ'יבלד הנרי סייס (Archibald Henry Sayce) שהיה אשורולוג בריטי.
ביוגרפיה > ערוב ימיו

בשנת 1882 השלים שיק את בניית יצירת המופת המוכרת ביותר שלו - בית תבור ברחוב הנביאים (אז נקרא רחוב הקונסולים), שתוכנן לשמש כבית מגורים עבורו ועבור משפחתו. בבית זה חי עם רעייתו פרדריקה (לבית דובלר) עד יום מותו. הבית, שהיה בשעתו (ועודו) מהבתים היפים בירושלים, שיקף את אמונתו העזה של שיק באל ובתנ"ך, וכלל בית תפילה פרטי שבו נהג שיק לארח אורחים לתפילות. בשילוב עתיקות ממציאותיו בחפירות ארץ ישראל במבנהו, ביטא שיק את אהבתו לחקר הארץ ודברי ימיה.
ב-1896 קיבל שיק, שהיה אוטודידקט בכל תחומי התעסקותו והתמחותו (השכלתו הפורמלית כללה לימודי מסגרות ודת), תואר דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת טיבינגן, ומאז נהג לחתום על מאמריו בתואר זה, וכך גם נהגו לפנות אליו. תואר זה הצטרף לשורה ארוכה של עיטורים ואותות כבוד שזכה להם שיק, על מפעל חייו בחקר ארץ ישראל ובבניין ירושלים.
שיק היה דמות מקובלת ומוערכת על כל הגורמים והקהילות בעיר: חוקרי ארץ ישראל מטעם מעצמות אירופה, השלטונות העות'מאנים, נוצרים, מוסלמים ויהודים - תופעה נדירה למדי בירושלים המסוכסכת, המפולגת ורוחשת החשדנות והתככים של אותה תקופה. כאשר נפטר שיק בשנת 1901 בגיל 80, התאבלו עליו נוצרים, מוסלמים ויהודים כאחד. הוא נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון. רעייתו פרדריקה הלכה לעולמה כשבועיים אחריו, ונקברה לצידו.