stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת הנדרסין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°09′00″S 101°26′00″W﻿ / ﻿72.15°S 101.43333333333°W﻿ / -72.15; -101.43333333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת הנדרסין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת הנדרסין
 
גבעת הנדרסין או גבעת הנדרסן או גבעת הנדרסון (באנגלית: Hendersin Knob או Henderson Knob) היא גבעה עגולה מכוסה קרח בחלק הדרום - מערבי של האי ת'רסטון, אי המצוי בסמוך לקצה הצפון-מערבי של ארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
הגבעה מתנשאת בין ראשו של קרחון קרפט, לבין ראשו של קרחון רושריי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הגבעה

הגבעה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי), 1946 – 1947.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעה נקראת על שם האלחוטן ונדל ק. הנדרסין (Wendell K. Hendersin), מצי ארצות הברית, אשר נפל חלל בעת התרסקות מטוס ימי באי ת'רסטון, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) ב-30 בדצמבר 1946.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
גביע ליליאן

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1982
 תאריך פירוק:  1989
 ארגון מפעיל:  ההתאחדות לכדורגל בישראל
 מספר מתמודדים:  4
 מדינות משתתפות:  ישראל ישראל
 זוכה אחרון/נה:  הפועל פתח תקווה (1989/1990)
 הכי הרבה זכיות:  מכבי נתניה (2) מכבי תל אביב (2)
 
גביע ליליאן היה טורניר כדורגל ישראלי שהתקיים בין עונת 1982/1983 לעונת 1989/1990, וכלל את ארבע הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה הבכירה בעונה החולפת.
היסטוריה

גביע ליליאן נקרא על שמו של גזבר ההתאחדות לכדורגל בישראל, יהודה ליליאן, שנפטר בפברואר 1982.
הטורניר התקיים בשלבי טרום העונה. בנוסף אליו, קיימה ההתאחדות את משחק אלוף האלופים בסוף כל עונה, והחל מעונת 1984/1985 הוא התקיים במקביל לגביע הטוטו, ששוחק לאורך כל העונה.
הטורניר שוחק במשך שמונה עונות בלבד, ובוטל לאחר הטורניר של עונת 1989/1990, עקב חוסר התעניינות ציבורית במפעל, וכן עקב הרצון לקיים יותר משחקים ממפעל גביע הטוטו בשלבי טרום העונה.
הזוכה הראשונה בתואר הייתה מכבי נתניה, שניצחה את הפועל באר שבע בתוצאה 1-3. היא השלימה זכייה שנייה ברציפות שנה אחר כך. מכבי תל אביב, שזכתה בתואר פעמיים ברציפות ב-1986 וב-1987, מחזיקה בשיא הזכיות בטורניר במשותף עם נתניה.
הזוכה האחרונה בתואר הייתה הפועל פתח תקווה שניצחה ב-1989 את בית"ר תל אביב בתוצאה 2-4.
שיטה

השיטה בה נוהל הטורניר התחלפה מספר פעמים בין שיטת בית מוקדם בו כל הקבוצות התמודדו ביניהן פעם אחת, ולאחר מכן משחק על המקום השלישי ומשחק גמר, לבין שיטת נוק-אאוט בשני ימי משחקים. העונה האחרונה של הטורניר היא היחידה בה לא התקיים משחק על המקום השלישי.
זכיות > לפי עונה

בסוגריים: מיקום הקבוצה בליגה בעונה החולפת.
| עונה | זוכה | סגנית | תוצאת הגמר | מקום שלישי | מקום רביעי | תוצאת המשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | מכבי נתניה (2) | הפועל באר שבע (4) | 1-3 | הפועל כפר סבא (1) | בני יהודה תל אביב (3) | 0-2 |
| 1983 | מכבי נתניה (1) | הפועל באר שבע (3) | 2-3 | הפועל תל אביב (4) | שמשון תל אביב (2) | 1-2 |
| 1984 | מכבי חיפה (1) | הפועל תל אביב (3) | 4-5 | מכבי נתניה (4) | בית"ר ירושלים (2) | 0-1 |
| 1985 | בית"ר ירושלים (2) | מכבי פתח תקווה (4) | 1-3 | מכבי חיפה (1) | שמשון תל אביב (3) | 0-3 |
| 1986 | מכבי תל אביב (3) | מכבי חיפה (2) | 1-2 | הפועל תל אביב (1) | בית"ר ירושלים (4) | 0-1 |
| 1987 | מכבי תל אביב (3) | בני יהודה תל אביב (2) | 0-2 | הפועל לוד (4) | בית"ר ירושלים (1) | 2-3 |
| 1988 | הפועל באר שבע (3) | הפועל תל אביב (1) | 0-1 | שמשון תל אביב (4) | מכבי נתניה (2) | 2-3 |
| 1989 | הפועל פתח תקווה (2) | בית"ר תל אביב (4) | 1-3 | מכבי חיפה (1) מכבי נתניה (3) | - | לא התקיים |
זכיות > לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | מקום רביעי | סה"כ השתתפויות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מכבי נתניה | 2 | – | 2 | 1 | 5 |
| מכבי תל אביב | 2 | – | - | - | 2 |
| הפועל באר שבע | 1 | 2 | – | – | 3 |
| מכבי חיפה | 1 | 1 | 2 | – | 4 |
| בית"ר ירושלים | 1 | – | – | 3 | 4 |
| הפועל פתח תקווה | 1 | – | – | – | 1 |
| הפועל תל אביב | – | 2 | 2 | – | 4 |
| בני יהודה תל אביב | – | 1 | – | 1 | 2 |
| בית"ר תל אביב | – | 1 | – | – | 1 |
| מכבי פתח תקווה | – | 1 | – | – | 1 |
| שמשון תל אביב | – | – | 1 | 2 | 3 |
| הפועל כפר סבא | – | – | 1 | – | 1 |
| הפועל לוד | – | – | 1 | – | 1 |
לקריאה נוספת

100 שנות כדורגל 2006-1906 - אלישע שוחט, הוצאה עצמית, שנת 2006
גביע וורן

| --- | --- |

 מידע כללי
 טכניקה וחומרים:  כסף 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  9.9 ס״מ 
 גובה:  11 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  המוזיאון הבריטי
 
צד א של גביע וורן
צד ב של הגביע
הילד המציץ מבעד לדלת בסצנה הראשונה
גביע וורן (באנגלית: Warren Cup) הוא גביע עשוי כסף מהתקופה הרומית שעליו שני תגליפים הומו אירוטיים. הגביע נקרא על שם בעליו הראשון בעת החדשה - האספן והסופר אדוארד פרי וורן. הגביע נרכש על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1999.
ארכאולוגים מתארכים את הגביע למאה הראשונה לספירה.
תיאור הגביע

תיאור יחסי מין הומוסקסואלים היה נפוץ באמנות רומא העתיקה. בצד אחד של הגביע מתואר גבר מזוקן (אראסטס) כשהוא מקיים יחסי מין אנאלי עם גבר צעיר (ארומנוס), כאשר הגבר המזוקן שוכב על גבו, והגבר הצעיר יושב עליו. ילד צעיר מציץ במעשה מבעד לדלת פתוחה.
בצידו השני של הגביע הבחור הצעיר (כעת האראסטס) מקיים יחסי מין אנלי עם הילד (הארומנוס).
ברקע שתי הסצנות ניתן לראות וילונות וכלי נגינה (על צד א מופיעה קיתרה ועל צד ב אאולוס).
היסטוריה

וורן רכש את הגביע מאת סוחר עתיקות בשנת 1911 עבור סכום של 2,000 ליש"ט. הגביע נרכש בירושלים והסוחר טען כי הגביע התגלה ליד בתיר, לצד מטבעות מתקופת הקיסר הרומי קלאודיוס.
בהתאם לסגנון הגביע, הגביע יוצר ככל הנראה ברומא בשנת 10 לספירה, והובא לפרובינקיית יהודה על ידי הבעלים של הגביע (משערים כי מדובר בפקיד מנהלה רומאי). ארכאולוגים סבורים כי הגביע והמטבעות הוטמנו במטמון בתקופת המרד הגדול (שנת 66 לספירה) על ידי משפחה רומית שנמלטה מהמורדים בראשית המרד.
בשנות ה-50 סירב המכס של ארצות הברית להתיר את הכנסת הגביע למדינה ולהצגתו במוזיאונים בה בטענה כי מדובר בפורנוגרפיה. באותה עת הוצע הגביע למוזיאון הבריטי, וזה סירב לרוכשו.
הגביע נרכש לבסוף על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1999 בסכום של 1.8 מיליון ליש"ט (במימון הקרן המורשת של הלוטו של בריטניה, חברי המוזיאון הבריטי וקרן אוספי האמנות הלאומית). היה זה, נכון לאותה עת, המוצג היקר ביותר שנרכש על ידי המוזיאון (והמחיר עלה עשרות מונים על המחיר שהוצע למוזיאון בשנות ה-50).
הגביע הוא מוצג מספר 36 מבין המוצגים המוזכרים בסדרת רדיו 4: "ההיסטוריה של העולם במאה חפצים".
בין ה-1 בדצמבר 2006 וה-21 בינואר 2007 הוצג הגביע במוזיאון יורקשייר.
היסטוריה > טענות בדבר זיוף

בשנת 2008 פרסם מרביני מואבס (M.T. Marabini Moevs) מאמר ובו הוא טוען כי הגביע יוצר בשנת 1900. מואבס טוען כי הגביע הוזמן על ידי אספן העתיקות פאוסטו בנדיטי ונמכר לוורן, שהיה ידידו של בנדיטי, ואשר בנדיטי הכיר את טעמו בחפצי אמנות.
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
פדרסטיה ביוון העתיקה
הומוסקסואליות ברומא העתיקה
הערות שוליים

↑  מאב קנדי, הצד האירוטי של העולם העתיק עיתון הגארדיאן, 12 במאי 2006
↑  ההיסטוריה של העולם במאה חפצים - פרק 36, אתר ה-BBC
ג'ורג' ארני

| --- | --- |

 לידה:  1810 סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 באפריל 1883 (בגיל 73 בערך) טורקי (אנגליה), הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ניו זילנד 
 השכלה:  קולג' ברייזנוז 
 תקופת כהונה:  ? – 7 באפריל 1883 
 תקופת הפעילות:  ? – 7 באפריל 1883 
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד 
 
סר ג'ורג' אלפרד ארני (באנגלית: George Alfred Arney;‏ 1810 – 7 באפריל 1883) היה הנשיא השני של בית המשפט העליון של ניו זילנד.
ראשית חייו

ג'ורג' ארני נולד בעיר סולסברי שבאנגליה, לוויליאם ארני, עורך דין ולמריה שרלוט ארני. הוא התחנך בוינצ'סטר ולמד בקולג' ברייזנוז שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-1832 הוא סיים את לימודי התואר הראשון וב-1833 את לימודי התואר השני. ב-1829 הוא התקבל לאכסניית המשפט לינקולנז אין וב-1837 הוסמך כעורך דין.
ב-1835 נשא ארני לאישה את הרייט פאר ושבע שנים לאחר מכן היא הלכה לעולמה.
ניו זילנד

ב-2 בספטמבר 1857 מונה ארני לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד על ידי משרד המושבות בעצתו של הלורד נשיא בית המשפט העליון של אנגליה, הלורד ג'ון קולרידג'. הוא הגיע לאוקלנד ב-19 בפברואר 1858 על סיפונה של הבריג "גרטרוד". בתפקידו זה שימש ארני בין השנים 1858–1875. ב-1 באוקטובר 1869 הוא מונה למנהלן הממשלה (Administrator of the Government) תחת שלטונו של המושל, סר ג'ורג' בואן והחל לכהן בתפקיד זה ב-21 במרץ 1873 בשלושת החודשים בין סיום כהונתו של בואן לבין הגעתו של המושל הבא, סר ג'יימס פרגוסון ב-14 ביוני 1873. בתקופה זו ניהל ארני בפועל את המושבה.
ב-20 בפברואר 1858, יום לאחר הגעתו לניו זילנד, מונה ארני לחבר ב"מועצה המחוקקת" (הבית העליון של הפרלמנט של ניו זילנד) וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו ב-13 ביוני 1866. ב-1875 פיטר המושל ג'ורג' גריי את ארני מתפקידו כשופט והוא פרש לעיירה טורקי שבאנגליה. אחיו, שהיה קולונל בצבא הבריטי, ושירת קודם לכן עם הרגימנט ה-58 בניו זילנד, מת ב-1879 והוריש לו ירושה גדולה.
מותו

סר ג'ורג' ארני מת בטורקי ב-7 באפריל 1883. על שמו נקרא רחוב בעיר פרואה שבאי הצפוני של ניו זילנד.
הערות שוליים

↑  McLintock, A. H., ed. (22 April 2009). "Arney, Sir George Alfred". An Encyclopaedia of New Zealand. Ministry for Culture and Heritage / Te Manatū Taonga. Retrieved 27 September 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TePapa: 43872
גאורג בודנשץ

| --- | --- |
 לידה:  25 במאי 1717 הוף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 באוקטובר 1797 (בגיל 80) באיירסדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 
ספרו של בודנשץ, מהדורת 1748, בתצוגה במוזיאון היהודי בשווייץ (אנ')
יוהאן כריסטוף גאורג בודנשץ (בגרמנית: Johann Christoph Georg Bodenschatz; ‏25 במאי 1717 – 4 באוקטובר 1797) היה תאולוג פרוטסטנטי גרמני שהקדיש את חייו להיסטוריה של עם ישראל ולתיאורי חיי היהודים וטקסיהם כפי שהם משתקפים במקרא.
מלבד דגמים של תיבת נח ושל המשכן במדבר שיצר בודנשץ, יצירתו החשובה היא "Kirchliche Verfassung der heutigen Juden" (בתרגום חופשי: החוקים הכנסייתיים של היהודים בזמננו) כוללת תיאורים מילוליים ומאוירים של הטקס היהודי כפי שנהג בפועל במרכז גרמניה במחצית הראשונה של המאה ה-18. התחריטים בספרו, מקוריים ברובם וחלקם שימשו מאוחר יותר גם את מדפיסי ה-Jewish Encyclopedia.
גביע מרקונורטה

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1998
 תאריך פירוק:  2001
 ארגון מפעיל:  CONMEBOL
 מספר מתמודדים:  12 (1998 - 1999) 16 (2000 - 2001)
 מדינות משתתפות:  קולומביה קולומביה אקוודור אקוודור פרו פרו בוליביה בוליביה ונצואלה ונצואלה מקסיקו מקסיקו ארצות הברית ארצות הברית קוסטה ריקה קוסטה ריקה
 זוכה אחרון/נה:  קולומביהמיונאריוס (2001)
 הכי הרבה זכיות:  קולומביהאתלטיקו נסיונל (2)
 מפעל מקביל:  גביע מרקוסור
 
גביע מרקונורטה (בספרדית: Copa Merconorte) היה מפעל גביע אזורי בכדורגל שפעל בין 1998 ל-2001 והפגיש בין הקבוצות הבכירות בקולומביה, אקוודור, פרו, ונצואלה ובוליביה. החל משנת 2000 צורפו למפעל קבוצות מקונפדרציית CONCACAF, עם נציגות ממקסיקו, ארצות הברית וקוסטה ריקה.
המפעל נוסד על ידי CONMEBOL, התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית, ופעל במקביל לגביע מרקוסור, בו השתתפו קבוצות משאר המדינות החברות ב-CONMEBOL, בהן ארגנטינה וברזיל.
טורנירי הגביע האזורי החליפו את טורניר סופרקופה סודאמריקנה, שהפסיק את פעילותו שנה קודם לכן. בשנת 2000 התמזגו גביעים אלו עם גביע קונמבול, הגביע השלישי בחשיבותו, על מנת ליצור טורניר יחיד למחצית השנייה של השנה. בשנת 2001 הפסיקו הגביעים האזוריים את פעילותם, ובמקומם נוצר מפעל חדש, קופה סודאמריקנה.
לאורך ארבע המהדורות של המפעל זכו בו רק קבוצות מקולומביה. שיאנית הזכיות היא אתלטיקו נסיונל שזכתה בתואר פעמיים. הזוכה האחרונה בתואר (2001) היא מיונאריוס, שגברה בגמר על אמלק מאקוודור. אמלק הייתה לקבוצה היחידה שאינה קולומביאנית שמעפילה לגמר הטורניר.
השתתפות במפעל

לקראת ייסוד המפעל חילקה CONMEBOL ‏הזמנות ל-12 קבוצות מחמש חברות הקונפדרציה המשתתפות במפעל. ההחלטה על הקבוצות המשתתפות נעשתה תוך התחשבות בהישגים היסטוריים ונוכחיים ובחשיבותה בתוך המדינה בה היא פועלת, וללא קשר למיקומן בליגה באותה העונה. בשתי המהדורות הראשונות הוזמנו ארבע קבוצות מקולומביה, שלוש קבוצות מאקוודור ומפרו, וקבוצה אחת מוונצואלה ומבוליביה.
לאחר שתי מהדורות בפורמט הראשוני, הוחלט להזמין למפעל חמש קבוצות מקונפדרציית CONCACAF. המפעל הורחב ל-16 קבוצות, וכרטיס אחד נלקח מקולומביה לטובת המוזמנות החדשות. בטורניר של שנת 2000 הוזמנו ארבע קבוצות ממקסיקו ואחת מקוסטה ריקה, בעוד במהדורת 2001 זומנו שלוש מקסיקניות ושתי נציגות מארצות הברית.
26 קבוצות נטלו חלק במפעל, ושמונה מתוכן נטלו חלק בכל ארבע המהדורות. המשתתפות בטורניר היו:
| קבוצה | מספר השתתפויות | שנים |
| --- | --- | --- |
| קולומביהאמריקה קאלי | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| קולומביהאתלטיקו נסיונל | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| קולומביהמיונאריוס | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| אקוודורברצלונה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| אקוודוראמלק | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| פרואליאנסה לימה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| פרוספורטינג קריסטל | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| פרואוניברסיטריו דה דפורטס | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| אקוודוראל נסיונל | 3 | 1998, 1999, 2000 |
| ונצואלהקראקס | 2 | 1998, 1999 |
| בוליביהדה סטרונגסט | 2 | 1998, 1999 |
| מקסיקוגוודלחרה | 2 | 2000, 2001 |
| מקסיקונקקסה | 2 | 2000, 2001 |
| קולומביהדפורטיבו קאלי | 1 | 1998 |
| קולומביהאינדפנדיינטה סנטה פה | 1 | 1999 |
| בוליביהאוריינטה פטרולרו | 1 | 2000 |
| קוסטה ריקהאלחואלנסה | 1 | 2000 |
| ונצואלהאסטודיאנטס מרידה | 1 | 2000 |
| מקסיקופצ'וקה | 1 | 2000 |
| מקסיקודפורטיבו טולוקה | 1 | 2000 |
| בוליביהבלומינג | 1 | 2001 |
| אקוודוראאוקאס | 1 | 2001 |
| ונצואלהדפורטיבו איטלצ'קאו | 1 | 2001 |
| מקסיקוסנטוס לגונה | 1 | 2001 |
| ארצות הבריתספורטינג קנזס סיטי | 1 | 2001 |
| ארצות הבריתמטרוסטארס | 1 | 2001 |
שיטת המפעל

בשתי המהדורות הראשונות של המפעל שיחקו בו 12 קבוצות. בשלב הראשון חולקו הקבוצות לשלושה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. הקבוצות המוגרלות לכל בית שיחקו ביניהן בשני סיבובים (בית וחוץ), ובתום שישה מחזורים העפילו שלוש הקבוצות בראשי הבתים והסגנית הטובות ביותר אל שלב חצי הגמר.
שלבי חצי הגמר והגמר נערכו בשיטת נוקאאוט, והקבוצות נפגשו ביניהן בשיטת בית-חוץ. החל משלב זה להפרש השערים לא הייתה משמעות, כך שאם הושגו שתי תוצאות תיקו או שהושג ניצחון לכל קבוצה, נקבע שוויון בין הקבוצות ללא התחשבות בפער שערים או בחוק שערי חוץ וההכרעה עברה לדו-קרב בעיטות עונשין.
בשנת 2000, עם הצטרפות הקבוצות מ-CONCACAF והרחבת המפעל ל-16 קבוצות, נוסף בית אחד לשלב הראשון, ובוטלה העפלת הסגנית הטובה ביותר כך שארבע הקבוצות בראשי הבתים העפילו לחצי הגמר.
היסטוריית מפגשי הגמר > זכיות לפי עונה

| שנה | מארחת | תוצאה | אורחת | אצטדיון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | קולומביהאתלטיקו נסיונל | 0-3 | קולומביהדפורטיבו קאלי | אטנאסיו חירארדוט, מדיין |
| 1998 | קולומביהדפורטיבו קאלי | 1-1 | קולומביהאתלטיקו נסיונל | פסקואל גררו, קאלי |
1998: הקבוצה הזוכה: קולומביה אתלטיקו נסיונל
| 1999 | קולומביהאמריקה קאלי | 2-1 | קולומביהאינדפנדיינטה סנטה פה | פסקואל גררו, קאלי |
| 1999 | קולומביהאינדפנדיינטה סנטה פה | 1-0 5-3פ | קולומביהאמריקה קאלי | נמסיו קמאצ'ו, בוגוטה |
1999: הקבוצה הזוכה: קולומביה אמריקה קאלי
| 2000 | קולומביהמיונאריוס | 0-0 | קולומביהאתלטיקו נסיונל | נמסיו קמאצ'ו, בוגוטה |
| 2000 | קולומביהאתלטיקו נסיונל | 1-2 | קולומביהמיונאריוס | אטנאסיו חירארדוט, מדיין |
2000: הקבוצה הזוכה: קולומביה אתלטיקו נסיונל
| 2001 | קולומביהמיונאריוס | 1-1 | אקוודוראמלק | נמסיו קמאצ'ו, בוגוטה |
| 2001 | אקוודוראמלק | 1-1 3-1פ | קולומביהמיונאריוס | ג'ורג' קאפוול, גואיאקיל |
2001: הקבוצה הזוכה: קולומביה מיונאריוס
היסטוריית מפגשי הגמר > זכיות לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | שנים | סגנות | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קולומביהאתלטיקו נסיונל | 2 | 1998, 2000 | 0 | - |
| קולומביהמיונאריוס | 1 | 2001 | 1 | 2000 |
| קולומביהאמריקה קאלי | 1 | 1999 | 0 | - |
| קולומביהדפורטיבו קאלי | 0 | - | 1 | 1998 |
| אקוודוראמלק | 0 | - | 1 | 2001 |
| קולומביהאינדפנדיינטה סנטה פה | 0 | - | 1 | 1999 |
היסטוריית מפגשי הגמר > זכיות לפי מדינה

| מדינה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- |
| קולומביה קולומביה | 4 | 3 |
| אקוודור אקוודור | 0 | 1 |
הישגים אישיים

מלך השערים של קופה מרקונורטה בכל הזמנים הוא אוטילינו טנוריו מאקוודור. לזכותו 11 שערים בטורניר, כולם במדי אמלק. שבעה משעריו בטורניר נכבשו במהדורה של שנת 2001, בהם שני שעריה של אמלק במשחקי הגמר מול מיונאריוס.
מלכי השערים של הטורניר לפי עונה הם:
| שנה | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | אקוודורהקטור פרי קולומביהניידר מוראנטס ונצואלהרפאל קסטז'ין קולומביההקטור הורטאדו ארגנטינהקרלוס אלברטו חוארס | אל נסיונל אתלטיקו נסיונל קראקס אמריקה קאלי אמלק | 4 |
| 1999 | ונצואלהחואן גרסיה ריבאס | קראקס | 6 |
| 2000 | קולומביהקרלוס אלברטו קסטרו | מיונאריוס | 6 |
| 2001 | אקוודוראוטילינו טנוריו | אמלק | 7 |
ג'ורג' ארסקין

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1899 הסקומב, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 באוגוסט 1965 (בגיל 66) רספר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר צ'רטרהאוס 
 בן או בת זוג:  רובי דה לה רו (30 בינואר 1930–?) 
 צאצאים:  פיליפ ניל ארסקין, רוברט ארסקין, פולי אליזבת ארסקין 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1918
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  אות השירות המצוין 
 
סר ג'ורג' ווטקין אבן ג'יימס ארסקין (באנגלית: Sir George Watkin Eben James Erskine;‏ 23 באוגוסט 1899 – 29 באוגוסט 1965) היה קצין בכיר בצבא הבריטי, שפיקד על דיוויזיית השריון השביעית משנת 1943 עד 1944 במלחמת העולם השנייה, והוביל מבצעים גדולים נגד התקוממויות נגד מרד מאו מאו.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומלחמת העולם הראשונה

ארסקין נולד ב-23 באוגוסט 1899 בהסקומב, סארי, והיה בנו של מייג'ור גנרל ג'ורג' אלפינסטון ארסקין מאשתו השנייה אווה קונסטנס שרה, בתו של הכומר אבנעזר ווד אדוארדס. הוא היה צאצא של המשפטן הנודע מהמאה ה-18 ג'ון ארסקין מקרנוק.
ארסקין התחנך בבית הספר צ'רטרהאוס ובהמשך נכנס למכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט ובשנת 1918 הוסמך כלוטננט משנה ברגימנט קורפוס הרובאים של המלך. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית ולמד במכללה לפיקוד ומטה בקימברלי בשנים 1929 עד 1930. במהלך שנות ה-30 שירת בהודו אך חזר לבריטניה בשנת 1937 כדי להיות סגן עוזר מפקד פיקוד המזרח.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הוא הפך לקצין מטכ"ל בדיוויזיית לונדון ה-1 בצבא הטריטוריאלי. בשנת 1941 התמנה למפקד הגדוד השני, קורפוס הרובאים של המלך, שהיה אז חלק מחטיבת הרגלים ה-69 ונשלח לצפון אפריקה, שם קיבל את עיטור אות השירות המצוין (DSO) בשנת 1942. הוא כיהן כראש מטה הקורפוס ה-13, בפיקודו של ויליאם גוט, ולאחר מכן בפיקודם של בריאן הורוקס ומיילס דמפסי בשנת 1942. לאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-24 בינואר 1943, ומונה למפקד דיוויזיית השריון ה-7. הוא לחם עם הדיוויזיה בצפון אפריקה, איטליה ונורמנדי בין 1943 ל-1944.
במהלך המערכה בנורמנדי ביוני ויולי 1944, מפקד הארמייה הבריטית השנייה, לוטננט גנרל מיילס דמפסי, לא התרשם מביצועיה של דיוויזיית השריון השביעית ומפקד הקורפוס ה-8, ריצ'רד אוקונור, טען כי הדיוויזיה התנהלה במהלך מבצע גודווד בצורה זהירה יתר על המידה. זמן קצר לאחר מכן, במהלך מבצע בלוקאוט, דיוויזיית השריון השביעית לא הצליחה להשיג את מטרותיה וארסקין פוטר והוחלף על ידי ג'רלד לויד-ורני. למרות ביצועיו האדישים כמפקד שטח היו לארסקין איכויות שהתאימו אותו לתפקידים אחרים והפרק הזה הוכיח רק מפלה זמנית בקריירה שלו. הוא הפך לראש המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בבלגיה בשנת 1944 ואחר כך בשנת 1945 למפקד הדיוויזיה ה-43 (וסקס).
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מונה ארסקין למפקד הכוחות הבריטיים בהונג קונג בשנת 1946, מפקד הצבא הטריטוריאלי ב-1948 עד 1949 ולמפקד כוחות הצבא הבריטי במצרים בשנת 1949. כשחזר לבריטניה, הוא הפך למפקד פיקוד המזרח בשנת 1952. בשנת 1953 מונה למפקד פיקוד מזרח אפריקה, שם היה אחראי על ניהול התגובה למרד מאו מאו בקניה והוביל את מבצע אנוויל בניירובי באפריל 1954. הוא היה ראש מטה פיקוד דרום, משנת 1955 עד 1958 כשפרש מהצבא. בנוסף, הוא היה השליש הצבאי של המלכה בשנים 1955 עד 1965.
ארסקין מונה לאביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (KBE) בשנת 1950, לאביר מפקד במסדר האמבט (KCB) בשנת 1952 ולאביר הצלב הגדול במסדר האמבט (GCB) בשנת 1955. בשנים 1958 עד 1963 היה סגן מושל ג'רזי, וב-29 באוגוסט 1965 הוא מת בביתו בראספר, מערב סאסקס.
משפחתו

ארסקין נישא לרובי דה לה רו, בתו של סר אוולין דה לה רו, הברונט השני, בשנת 1930. נולדו להם שני בנים ובת אחת.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  General Sir George Watkin Eben James Erskine The Peerage
1 2 3 4 5  Sir George Watkin Eben James Erskine Liddell Hart Centre for Military Archives
↑  Mead, p. 131.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 125190761X  LCCN: nb2014001441  VIAF: 308180697   WorldCat (עם VIAF): 308180697 
ניל ריצ'י (במרכז, עם מקטרת) פונה לקצינים אחרים בצפון אפריקה, ב-31 במאי 1942. בתמונה מופיעים גם וילובי נורי, וויליאם גוט ובגבו למצלמה, ג'ורג' ארסקין.
גביע מרקוסור

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1998
 תאריך פירוק:  2001
 ארגון מפעיל:  CONMEBOL
 מספר מתמודדים:  20
 מדינות משתתפות:  ארגנטינה ארגנטינה ברזיל ברזיל צ'ילה צ'ילה פרגוואי פרגוואי אורוגוואי אורוגוואי
 זוכה אחרון/נה:  ארגנטינהסן לורנסו (2001)
 הכי הרבה זכיות:  ברזילפלמיירס (1)   ברזילפלמנגו (1)   ברזילואסקו דה גאמה (1)   ארגנטינהסן לורנסו (1)
 מפעל מקביל:  גביע מרקונורטה
 → גביע קונמבול 
 
גביע מרקוסור (בספרדית: Copa Mercosur) היה מפעל גביע אזורי בכדורגל שפעל בין 1998 ל-2001 והפגיש בין הקבוצות הבכירות בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי.
המפעל נוסד על ידי CONMEBOL, התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית, ופעל במקביל לגביע מרקונורטה, בו השתתפו קבוצות משאר המדינות החברות ב-CONMEBOL (בחלק מהמהדורות השתתפו בו גם קבוצות מ-CONCACAF).
טורנירי הגביע האזורי החליפו את טורניר סופרקופה סודאמריקנה, שהפסיק את פעילותו שנה קודם לכן. בשנת 2000 התמזגו גביעים אלו עם גביע קונמבול, הגביע השלישי בחשיבותו, על מנת ליצור טורניר יחיד למחצית השנייה של השנה. בשנת 2001 הפסיקו הגביעים האזוריים את פעילותם, ובמקומם נוצר מפעל חדש, קופה סודאמריקנה.
לאורך ארבע המהדורות של המפעל זכו בו ארבע קבוצות שונות, מתוכן שלוש ברזילאיות וארגנטינאית אחת. הזוכה האחרונה (2001) הייתה סן לורנסו, שניצחה בגמר את פלמנגו. העפלתה של סן לורנסו לגמר הייתה העפלתה היחידה של קבוצה שאינה ברזילאית לגמר המפעל.
השתתפות במפעל

לקראת ייסוד המפעל חילקה CONMEBOL עשרים הזמנות לקבוצות מחמש המדינות המשתתפות על מנת שישחקו במפעל. ההחלטה על הקבוצות המשתתפות נעשתה תוך התחשבות בהישגים היסטוריים ונוכחיים ובחשיבותה בתוך המדינה בה היא פועלת, וללא קשר למיקומן בליגה באותה העונה. ההזמנה הראשונית הייתה תקפה לעשר שנים, אך השיטה התפתחה כך שאם קבוצה נמצאת בכושר ירוד, ניתן להחליפה בקבוצה אחרת מאותה המדינה שנמצאת בכושר טוב יותר ועומדת בתנאי ההשתתפות.
לכל אחת מהמדינות נקבע מספר שונה של נציגות בכל עונה. מברזיל הוזמנו שבע קבוצות, מארגנטינה הוזמנו שש, מצ'ילה שלוש, ומפרגוואי ואורוגוואי הוזמנו שתי קבוצות.
23 קבוצות נטלו חלק במפעל, ו-18 מתוכן נטלו חלק בכל ארבע המהדורות. המשתתפות בטורניר היו:
| קבוצה | מספר השתתפויות | שנים |
| --- | --- | --- |
| ארגנטינהבוקה ג'וניורס | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ארגנטינהאינדפנדיינטה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ארגנטינהריבר פלייט | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ארגנטינהסן לורנסו | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ארגנטינהולס סארספילד | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילקורינתיאנס | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילקרוזיירו | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילפלמנגו | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילפלמיירס | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילסאו פאולו | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילואסקו דה גאמה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| צ'ילהקולו-קולו | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| צ'ילהאוניברסידד קאתוליקה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| צ'ילהאוניברסידד דה צ'ילה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| פרגוואיסרו פורטניו | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| פרגוואיקלוב אולימפיה | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| אורוגוואינסיונל | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| אורוגוואיפניארול | 4 | 1998, 1999, 2000, 2001 |
| ברזילגרמיו | 3 | 1998, 1999, 2001 |
| ארגנטינהראסינג קלוב | 2 | 1998, 1999 |
| ארגנטינהרוסאריו סנטראל | 1 | 2000 |
| ברזילאתלטיקו מיניירו | 1 | 2000 |
| ארגנטינהטאז'רס | 1 | 2001 |
שיטת המפעל

עשרים הקבוצות המשתתפות חולקו בשלב הראשוני לחמישה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. הקבוצות המוגרלות לכל בית שיחקו ביניהן בשני סיבובים (בית וחוץ), ובתום שישה מחזורים העפילו חמש הקבוצות בראשי הבתים ושלוש הסגניות הטובות ביותר אל שלב הפלייאוף.
הפלייאוף החל בשלב רבע הגמר. הוא נערך בשיטת נוקאאוט, והקבוצות נפגשו ביניהן בשיטת בית-חוץ עד לשלב הגמר. החל משלב זה להפרש השערים לא הייתה משמעות, כך שאם הושגו שתי תוצאות תיקו או שהושג ניצחון לכל קבוצה, נקבע שוויון בין הקבוצות ללא התחשבות בפער שערים או בחוק שערי חוץ. אם מצב זה התרחש בשלבי רבע הגמר או חצי הגמר, עברה ההכרעה לדו-קרב בעיטות עונשין. אם מצב זה התרחש בגמר המפעל, הוכרע הגמר במשחק שלישי (למעט מהדורת 2001, אז הוכרע הגמר בדו-קרב פנדלים).