stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית הקנטונים
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > תוכנית יעקובסון

בשנת 1929, לפני מאורעות תרפ"ט, הציע ויקטור יעקובסון, שהיה אז דיפלומט בכיר (נציג ההסתדרות הציונית בפריס) המקורב לחיים ויצמן, לחלק את ארץ ישראל לקנטונים יהודיים וערביים. תוכניתו הציגה תהליך בן שלושה שלבים, שבסופו תוקם מדינת קנטונים מאוחדת בנוסח שווייץ. הקנטונים יהיו מארבעה סוגים: לאומי ערבי הומוגני, לאומי יהודי הומוגני, מעורב בעל רוב יהודי ומעורב בעל רוב ערבי. התהליך יימשך כ-15 שנים ובמהלכו יש לכוון את ההתיישבות היהודית כך שייווצרו ריכוזים בעלי רוב לאומי. יעקובסון הצביע על שישה יעדים להתיישבות היהודית: אגם החולה, עמק הירדן והנגב (שהיו דלי אוכלוסין), הגליל העליון, עמק יזרעאל ורצועת החוף (שבהם היה כבר בסיס דמוגרפי יהודי משמעותי). תוכניתו של יעקובסון הכניסה לחשיבה המדינית הציונית את המונח "קנטון לאומי", אולם היא לא עלתה לדיון במוסדות הציוניים. בשנת 1932 נטש יעקובסון את רעיון הקנטוניזציה. הוא הגיע למסקנה כי יש לחתור לריבונות יהודית בחלק מארץ ישראל והכין תוכנית מפורטת לחלוקת הארץ.
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > תוכניתו של ד"ר פלטיאל דיקשטיין

בחודש פברואר 1930, בעקבות העלאת הרעיון לחלק את ארץ ישראל לקנטונים יהודיים וערביים, פורסמו בעיתון "העולם", ביטאון ההסתדרות הציונית העולמית, שני מאמרים פרי עטו של ד"ר פלטיאל דיקשטיין. הכותב, שהיה ממייסדי בית הספר למשפט וכלכלה בתל אביב ונמנה עם תומכי התוכנית, ניסה להבהיר את מהותו של הקנטון ואת מעמדם של התושבים המתגוררים בו. הוא תיאר בפרטים דוגמאות לנושאים שבהם יונהג הממשל העצמי, והציג את עמדותיהם של המתנגדים לתוכנית הקנטונים.
ד"ר דיקשטיין, בהיותו בעל רקע משפטי ומנהלי, פירט בתוכניתו את הדרך שבה הקנטון עתיד להתנהל, ואת המתכונת שבה ייקבע השיוך האתני של כל קנטון. בתוכניתו הציע ד"ר דיקשטיין להקים לא רק קנטונים יהודיים וערביים, אלא גם קנטונים מעורבים שבהם יותר לאוכלוסיות יהודיות וערביות לחיות ולהתיישב יחד, תוך בחינה תקופתית של המצב הדמוגרפי עד להשגת רוב לאחת האוכלוסיות. הצעות אלו זכו להתעניינות מועטה בציבור, ולא הייתה להן השפעה של ממש על מהלך העניינים המדיני באותה תקופה.
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > תוכנית משרדי הממשלה הבריטית בתחילת שנות ה-30

בספטמבר 1931 שוב הועלתה לדיון במשרדי הממשלה בלונדון תוכנית להקמת קנטונים יהודיים בארץ ישראל. היו טענות שהועלו בעיתונות כי הצעות אלו גובשו בשיתוף עם הסוכנות היהודית ובעיקר עם ד"ר חיים ארלוזורוב, ראש המחלקה המדינית שלה. ידיעות אלו הוכחשו על ידי אנשי הסוכנות היהודית, אולם הכחשותיהם התקבלו בחוסר אמון.
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > הצעות של אחמד ח'אלדי ושל מוסא אל-עלמי

ב-27 בדצמבר 1933, הסופר הפלסטיני אחמד ח'אלדי, מנהל המכללה הממשלתית הערבית בירושלים, פרסם בעילום שם בעיתון "פלסטין" את תוכניתו להסדר על בסיס קנטונים ערביים ויהודיים. ב-7 בינואר 1934 הוא חיבר תזכיר בשם "הצעות לפתרון השאלה הערבית–יהודית של פלסטין על בסיס קנטוניזציה של הארץ ויצירת מדינה ערבית ויהודית" והגישו ליהודה לייב מאגנס. בתזכיר זה כתב כי הקנטון הערבי יכלול את עזה, חיפה, אזור בית שאן ואזור יהודה ושומרון, ואילו הקנטון היהודי יכלול את אזור החוף שבין תל אביב ועתלית, עמק יזרעאל ובקעת הירדן מטבריה ועד אצבע הגליל (בסך הכל כ-2.5 דונם (??), פחות מעשירית משטח הארץ). ב-23 ביולי 1934 כתב למאגנס: "איני רואה בקנטוניזציה פתרון אידיאלי, אבל ייתכן שהוא מעשי לא פחות מכל פתרון אחר שהוצע מעולם". עוד כתב לו, כי היוזמה לתוכנית צריכה לבוא מהצד היהודי, וכי "טרנספר כלשהו של נכסים ואוכלוסייה יהיה הכרחי". יוקמו "שתי ממשלות מקומיות, עצמאיות ואוטונומיות", ש"ינוהלו במלואן בידי ערבים ויהודים עם ייעוץ בריטי מצומצם". על פי תוכניתו, הארץ אמורה הייתה להישאר במשך תקופה כלשהי בשלטון מנדטורי בריטי ומועצה יהודית–ערבית–בריטית תנהל את ירושלים ותהיה אחראית ל"הגנה" ברחבי הארץ. לאחר תקופה זו, יחובר הקנטון הערבי עם עבר הירדן תחת שלטון עבדאללה: לכל קנטון תהיה מועצה מנהלת משלו ועבדאללה עצמו "יכהן כראש המועצה המנהלת של שני הקנטונים". עם זאת, במכתב נוסף למאגנס, כתב ח'אלדי כי כדי לשכנע את הערבים להגיע ל"השלמה", יש צורך להגביל את העלייה היהודית ולהבטיח את קביעותו של הרוב הערבי בארץ.
העתק של הצעתו של ח'אלדי נשלח על ידי מאגנס לדוד בן-גוריון. בתשובתו למאגנס, כתב בן-גוריון: "ההצעה היא מעניינת מפאת בואה מפי ערבי. לי נדמה שמבחינה ערבית אינה רצויה, כי היא משאירה אותם בעיקר רק בחבל ההרים העני, וגם סוגרת בפניהם את הים. אולם חשוב שבקרב הערבים יש אנשים המחפשים למצוא מתוך הסכם לסיפוק כל שהוא של שאיפות היהודים".
באותה תקופה תמך גם מוסא אל-עלמי בתוכנית קנטוניזציה, אולם תחת "פיקוח השלטון המנדטורי". על פי תוכניתו, הקנטון היהודי אמור היה להיות קטן יותר מזה שהציע ח'אלדי: רצועת החוף שבין תל אביב לעתלית בלבד. צמצום הקנטון היהודי איפשר, מבחינתו, ויתור ערבי על הגבלת העלייה היהודית: "היהודים יוכלו להביא לקנטון שלהם כמה מהגרים שירצו, ולחוקק שם כל חקיקה שימצאו לנכון".
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > בדו"ח ועדת פיל 1937

ועדת פיל, שהוקמה לאחר השלב הראשון של המרד הערבי הגדול בשנת 1936, הציגה בפרק כא של הדו"ח שלה את רעיון הקנטוניזציה: כינון מדינה פדרטיבית בעלת פלכים או קנטונים יהודיים וערביים אוטונומיים. אולם הוועדה פסלה את הרעיון, משום שלדעת חבריה, הקנטוניזציה סובלת מכל הליקויים של חלוקה בעוד שאין בה את היתרון הטמון בחלוקה, שהוא השכנת שלום בין הצדדים.
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > בתוכנית מוריסון–גריידי 1946

ביולי 1946 הציעו השר הבריטי הרברט מוריסון והדיפלומט האמריקני הנרי גריידי קנטוניזציה של ארץ ישראל, במסגרת "תוכנית מוריסון גריידי" שיזמה ממשלת בריטניה. מוריסון וגריידי הציעו "תוכנית לאוטונומיה מחוזית": הקמת מחוז יהודי קטן לאורך מישור החוף ומחוז ערבי גדול באזור המרכז ההררי. המחוזות יהיו אוטונומיים, אך במסגרת הסדר פדרלי שיימשך חמש שנים, תחת שלטון נציב עליון בריטי. על פי התוכנית, ירושלים והנגב אמורים היו להישאר במשך תקופה זו בשלטון בריטי. בתום חמש השנים, אמורים היו הצדדים להחליט על אופי המדינה שתוקם: חד-לאומית, דו-לאומית או חלוקה לשתי מדינות. תוכנית זו נפסלה על הסף על ידי הערבים ואילו ההנהגה הציונית השיבה בתגובה מעורפלת.
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > תוכנית משרד החוץ הבריטי בפברואר 1947

בתחילת שנת 1947, על רקע מעמדה המתערער של בריטניה בארץ ישראל וכוונתה המוצהרת לוותר על המנדט שניתן לה לניהול השטח, שב והציע שר החוץ הבריטי ארנסט בווין את תוכנית הקנטונים כאפשרות לפתרון בעיית ארץ ישראל. ב-10 בינואר 1947 הציע בווין כי בריטניה תמשיך לשלוט על ארץ ישראל לתקופה של חמש שנים נוספות, שבמהלכן תחולק ארץ ישראל לקנטונים יהודיים וערביים בהם יקבלו התושבים אוטונומיה ויוכלו לנהל את ענייניהם הפנימיים תחת פיקוחה של הממשלה המרכזית. הערבים דחו את ההצעה על הסף, והסוכנות היהודית הביעה נכונות לקבל את ההצעה בתנאים מסוימים, אולם תנאים אלו לא היו מקובלים על הבריטים. ב-14 בפברואר 1947 הודיע בווין על החלטת בריטניה להעביר את ההחלטה על גורלה של ארץ ישראל חזרה לדיון בעצרת האומות המאוחדות.
החייאת תוכנית הקנטונים מאז סוף שנות ה-80 > תוכניתו של פרופ' שלום רוזנברג

בשנת 1988, בתקופה שלאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, העלה פרופ' שלום רוזנברג מחדש את תוכנית הקנטונים כפתרון אפשרי לבעיה הפלסטינית. פרופ' רוזנברג היה מודע לכך שהוא חושף את עצמו "בפני ההאשמה הקשה מכל – תמימות", אולם בכל זאת פרס במאמר מקיף ומלא פרטים את עיקרי התוכנית המוצעת. הוא התייחס לנקודות כמו בעיית הפליטים הפלסטינים ושיתוף מדינות האזור (למשל מצרים שתתרום חלק משטח חצי האי סיני), נקודות שיחזרו ויצופו בהצעות מאוחרות יותר. לדוגמה, ב-8 בספטמבר 2018 פורסם כי נשיא מצרים הציע ליו"ר הרשות הפלסטינית לצרף שטחים מסיני כדי להגדיל את רצועת עזה ולהקים בה מדינה פלסטינית בשליטה מלאה של הרשות. בתמורה, התבקש אבו מאזן לוותר על החזרה לגבולות 67'. בדיווח נאמר כי ישראל וארצות הברית עודכנו במהלך, אך אבו מאזן דחה את ההצעה על הסף.
החייאת תוכנית הקנטונים מאז סוף שנות ה-80 > תוכניתו של השר אביגדור ליברמן

בתחילת שנות ה-2000 גיבש שר התשתיות אביגדור ליברמן הצעה המבוססת על עקרונות תוכנית הקנטונים. הוא פרסם אותה במסמך שכותרתו הייתה "תוכנית הקנטונים – הצעה להסדר מדיני בין ישראל והפלשתינאים". כאשר תוכנית דומה הועלתה בשנת 2003 על ידי מועצת יש"ע, מיהר ליברמן להדגיש כי התוכנית פורסמה לראשונה על ידו ונכללה במצע מפלגת "ישראל ביתנו" עוד בשנת 1999. בשנת 2004, על רקע תחילת העיסוק בתוכנית ההתנתקות, שלח שר התחבורה אביגדור ליברמן מכתב לעשרה משרי הממשלה (ביניהם בנימין נתניהו, עוזי לנדאו, צחי הנגבי, לימור לבנת, נתן שרנסקי, זבולון אורלב ואפי איתם), בו הציע מודל של תוכנית הקנטונים. בריאיון שהעניק לקול ישראל, טען ליברמן כי "המטרה היא לא לטרפד את תוכניתו של ראש הממשלה אלא להציע דרך אחרת... הרבה מאוד אנשים מתנגדים לתוכנית הזו [של ראש הממשלה]... לא שלחתי את המכתב לאותם שרים שכבר הודיעו בפומבי שהם תומכים בתוכנית, אלא רק לאלה שאני מאמין שאני יכול בעזרתם לגבש תוכנית אלטרנטיבית".
החייאת תוכנית הקנטונים מאז סוף שנות ה-80 > תוכניתה של תנועת הפדרציה

בשנת 2014 התגבשה תנועה ציבורית רעיונית בשם "תנועת הפדרציה", במטרה לקדם "תפיסה מדינית חדשה ליציבות אזורית ושגשוג". חברי התנועה גיבשו תוכנית המרחיבה את רעיון הקנטונים ומציעה להחיל אותו על כל ארץ ישראל, כולל שטחי יהודה ושומרון. עיקר ההצעה היא לחלק את כל שטחה של ארץ ישראל שממערב לירדן לקנטונים אוטונומיים, שבכל אחד מהם יתקיימו חוקים מקומיים בשלל נושאים אזרחיים הנתונים כיום במחלוקת בין קבוצות אוכלוסייה במדינת ישראל, כגון הנהגת נישואים אזרחיים והפעלת תחבורה ציבורית בשבת. גם באותם קנטונים שיהיה בהם רוב ערבי פלסטיני (כולל בגליל ובנגב) יחולו הכללים שיאפשרו לתושבי אותו קנטון אוטונומי לשלוט בסגנון החיים המועדף עליהם.
קנטוניזציה של ישראל כפתרון לבעיית הפיצול החברתי

תוכנית לחלוקה של ישראל לקנטונים מועלית לאחרונה שוב בשיח הציבורי כפתרון לבעיית הפיצול החברתי הגובר בקרב אזרחי מדינת ישראל. הוצעו חלוקות על בסיס גאוגרפי והוצעה גם חלוקה על בסיס אישי (פרסונלי). הרציונל של הצעות החלוקה הוא לאפשר לכל קבוצה באוכלוסייה לחיות את חייה בהתאם לערכיה. כאחת מההתייחסויות הבולטות לנושא ניתן לציין את "נאום השבטים" של הנשיא ראובן ריבלין ב-7 ביוני 2015. ריבלין מציין כשבטים מרכזיים את החילונים, דתיים לאומיים, חרדים וערבים. נראה שמאז הפיצול החריף, בעיקר על רקע יוזמת "הרפורמה המשפטית" שקידמה ממשלת ישראל השלושים ושבע בשנת 2023. יוזמה זו יצרה פיצול חריף נוסף, בין אילו שחרדים לדמותה של ישראל כדמוקרטיה ליברלית בעלת שלוש רשויות עצמאיות, לבין אלו שרואים במצב הקיים "דיקטטורה של מערכת המשפט". פיצול זה אינו תמיד חופף את החלוקה לשבטים המרכזיים אותם ציין ריבלין.
קנטוניזציה של ישראל כפתרון לבעיית הפיצול החברתי > חזון הקנטונים של קרלו שטנגר וג'ד ידיד

קרלו שטנגר וג'ד ידיד פרסמו באוקטובר 2014 את "חזון הקנטונים". טענתם היא שעלינו להכיר בכך שבנושאים מסוימים לעולם לא יהיה קונצנזוס לאומי, אי לכך, כדי לשמור על אחדות לאומית ובו בזמן לאפשר ביטוי למגוון הזהויות בארצנו, יש להאציל את הכוח לרמה האזורית. הם גם מציינים על גבי מפה את הצעתם לחלוקה למחוזות או קנטונים. ההצעה לחלוקה על בסיס גאוגרפי מתבססת על המציאות הקיימת בה קיימת בפועל הפרדה גאוגרפית, בעיקר לגבי האוכלוסיות הערבית והחרדית, ובמידה פחותה, האוכלוסייה הדתית לאומית. הצעתם היא שהמחוזות יקבלו לידיהם סמכויות בתחומים כגון בריאות, חינוך, סביבה ותחבורה, בעוד הממשלה המרכזית תטפל בעניינים כמו צבא וביטחון, פרויקטים של תשתיות לאומיות, מדיניות חוץ וכדומה.
קנטוניזציה של ישראל כפתרון לבעיית הפיצול החברתי > תוכנית האלומות

חלוקה לקנטונים (או מה שהכותבים מכנים "אלומה") על בסיס אישי הוצעה על-ידי יוג'ין קנדל ורון צור במסגרת המכון האסטרטגי לעתיד ישראל - ISFI. ההצעה נכתבה בעקבות "הרפורמה המשפטית" ואירועי ה-7 באוקטובר 2023. לדעתם, המאבק הפנימי חסר פשרות על ערכים מסכן את עצם קיומה של מדינת ישראל. טענתם היא כי במסגרת המשטר הפוליטי הנהוג בישראל כיום, אין אפשרות להפסיק את המלחמה הפנימית. הכותבים מתייחסים גם לאספקט הכלכלי בו קבוצות אוכלוסייה גדולות וצומחות במהירות מקבלות החלטות קבוצתיות שהן אינן מסוגלות וגם לא מוכנות לממן בעצמן. הן חשות בטוחות שיש באפשרותן ״לחייב״ מישהו אחר לשלם את החשבון. בפועל – מדובר במשלמי המיסים שמחוץ לקבוצה הנדרשים לשאת בהוצאות. הם מזהירים שהציבור הציוני הליברלי ינסה להילחם על ערכיו ועל פרנסת ילדיו כל עוד יש לו תקווה לשינוי. התפוגגות של התקווה עלולה להיות נקודת האל חזור במסלול אל סופה של המדינה. תהליך עלול להיות חד ומהיר. עזיבת הראשונים תכביד רבות על אלו שיישארו ותגרום לרבים יותר לרצות לעזוב. זה עלול להיות תהליך שרשרת שמחזק את עצמו בדומה ל"ריצה אל הבנק". הצעתם היא להעביר את ישראל ממשטר אוניטרי למשטר פדרלי תלת־רובדי: ממשלה פדרלית, ממשלות של שלוש אלומות ורשויות מקומיות. ״אלומה״ הוא השם למסגרת ממשלית חדשה של מעין אוטונומיה חברתית הכפופה לחוקה ולממשל פדרלי, ללא ממד גאוגרפי. ההצעה כוללת הקמת שלוש אלומות כרובד ממשלי חדש תחת ממשל פדרלי ממלכתי במדינת ישראל: אלומה יהודית, דמוקרטית וליברלית; אלומה תורנית־לאומנית; ואלומת ״כל תושביה״. כל אזרח יבחר לאיזו אלומה להשתייך ויהיה חייב לציית למערכת חוקים ייחודית המתאימה לערכיו. הנהגת כל אלומה תיבחר בנפרד בבחירות פוליטיות על ידי חבריה. היא תישא באחריות בלעדית על מגוון סוגיות – מיסוי, תקציב, חינוך, בריאות, רווחה, פנסיות ועוד – לפי ההעדפות של חבריה. הממשלה הפדרלית תהיה האחראית על הביטחון, יחסי החוץ, איכות הסביבה, מדיניות מוניטרית, מערכת משפט פלילי, בנייה ותחזוקת תשתיות, הפעלת המוסדות והגופים הלאומיים ואספקת השירותים הציבוריים שהאלומות או הרשויות המוניציפליות אינן יכולות לספק ביעילות. נוסף על כל אלו, הממשל הפדרלי יהיה אחראי לשמר ולאכוף את החוקה והחוקים הפדרליים.
קנטוניזציה של ישראל כפתרון לבעיית הפיצול החברתי > ביקורות

עינב שיף מבקר את מה שהוא מכנה "פנטזיית ההיפרדות בין ישראל ויהודה". הטענה שלו היא שהמימוש של הקנטוניזציה אינו מציאותי ועצם הדיבור על כך עלול להגביר את העוינות בין הקבוצות השונות.
ראו גם

תוכנית האמירויות הפלסטיניות
תוכנית אלון
תוכנית הפדרציה
תוכנית הקונפדרציה
האופציה הירדנית
לקריאה נוספת

שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987
שמואל דותן, מהצעת הקנטונים אל תוכנית החלוקה 1929–1934, קתדרה 15, ניסן תש"ם אפריל 1980, עמ' 107–138.
פ. דיקשטיין, שיטת הקנטונים, העולם, 14 בפברואר 1930
פ. דיקשטיין, שיטת הקנטונים (סוף), העולם, 18 בפברואר 1930
הערות שוליים

↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 49
↑  איתמר בן-אב"י, יהודה העצמאית, דואר היום, 13 באוקטובר 1927
1 2  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 69
↑  מסביב ל"עצמאות יהודה", דואר היום, 30 באוקטובר 1927
↑  בן-ציון כ"ץ, ארץ יהודה במקום ארץ ישראל, הארץ, 13 ביולי 1932
↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 71
↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 119
↑  אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 157–158.
↑  פ. דיקשטיין, שיטת הקנטונים, העולם, 14 בפברואר 1930
פ. דיקשטיין, שיטת הקנטונים (סוף), העולם, 18 בפברואר 1930
↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 74
↑  מזמת הקנטוניות בעינה עומדת!, חזית העם, 11 במרץ 1932
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, עמ' 70–71.
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, עמ' 145, הערה 113.
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, עמ' 71.
↑  אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 7, עמ' 232.
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, עמ' 71–72.
↑  מנחם בגין, עשור למפנה, חרות, 15 באפריל 1957
↑  שלום רוזנברג, אמנה לשלום במזה"ת, מעריב, 3 ביולי 1988
↑  פנחס יחזקאלי, חלופות לפתרון שתי המדינות, באתר ייצור ידע, 15 בספטמבר 2014 (עודכן במאי 2019)
↑  ניצן הורוביץ, השר ליברמן פירסם "תוכנית קנטונים" להסדר מדיני עם הפלשתינאים, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2001
↑  ליברמן: תוכניתה המדינית של מועצת יש"ע הועלתה לראשונה על ידי, באתר ynet, 25 בנובמבר 2003
↑  נדחו שלוש הצעות אי-אמון; ליברמן מציע תוכנית קנטונים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 בפברואר 2004
↑  לילי גלילי, מצע האיחוד הלאומי-ישראל ביתנו: חלוקת הגדה והרצועה לקנטונים, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2002
↑  אודות התנועה, באתר תנועת הפדרציה
↑  פנחס יחזקאלי, חלופות לפתרון שתי המדינות (4): שיטת הקנטונים, באתר ייצור ידע, 16 בספטמבר 2014
↑   קרלו שטרנגר, ג'ד ידיד, למה רק שתי מדינות? גם ישראל יכולה להתחלק לאוטונומיות, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2014
↑  יוג'ין קנדל ורון צור, תוכנית ״אלומות״, באתר המכון האסטרטגי לעתיד ישראל, ‏יוני 2024
↑   מירב ארלוזורוב, "הנרטיב של כור ההיתוך קרס": כדי להציל את ישראל — חייבים להתפצל, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2024
↑  עינב שיף, פנטזיית ההיפרדות בין "ישראל" ל"יהודה", באתר ynet, 20 במרץ 2023
צביקה ארן (ביקו)

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1975 (בן 49)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 תפקיד:  ארגון מידות 929 - תנ"ך ביחד
 
צביקה ארן (ביקו) (נולד ב-22 במאי 1975) הוא יזם חברתי, עורך דין ואיש תקשורת ישראלי. ארן ייסד את ארגון מידות, ממייסדי המכינה הקדם צבאית נחשון ו-מיזם 929 - תנ"ך ביחד.
ביוגרפיה

צביקה אינהורן נולד וגדל בכפר סבא. אמו, תמי אינהורן הייתה מורה ומזכירה רפואית ואביו, מאיר אינהורן עבד כעצמאי וכנהג מכלית. לארן אח ואחות. ארן למד בתיכון כצנלסון בין השנים 1990–1993. בזמן לימודיו בתיכון, כיהן כיושב ראש הראשון של מועצת התלמידים הארצית וחבר במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך כנציג הראשון מטעם התלמידים. שנתיים מאוחר יותר, ב-1992 היה ממקימי מועצת הנוער העירונית בכפר סבא ויושב הראש הראשון שלה.
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל והשתחרר בדרגת סרן. בין התפקידים שמילא בתחנה: שדרן בתוכנית "לא על הלוף לבדו", ראש מחלקת שידורי חיילים וצבא, ראש מחלקת קריינים והיה עורך ומפיק ראשי של משדר השירותרום בין השנים 2000–2006. ארן, זכה בפרס מפקד גל"צ על שם הראלה מודעי בשנים 1995, 1999 ,1998 ו-2000 . בזמן שירותו הצבאי, ארן לקח חלק בהקמת המכינה הקדם צבאית נחשון, שהייתה המכינה הראשונה ששילבה דתיים וחילוניים.
ארן למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין ב-2002. עם הסמכתו החל את לימודי המוסמך במחזור הראשון של תוכנית המצטיינים, בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2005 החל ארן בהקמת מיזם ראשון מסוגו בישראל למדידת אפקטיביות של עמותות. הוא רתם לרעיון את אבנר סטפק, יושב ראש מיטב בית השקעות, ואת ג'וינט ישראל. הוא שימש המנכ"ל הראשון של מידות עד שנת 2009. מגזין דה מרקר דירג את ארן כאחד מ-100 המשפיעים בשנת 2009 ואחד מחמשת המשפיעים לטובה.
בין השנים 2009 - 2015 ארן הרצה בתוכנית בתואר מוסמך (MBA) במנהיגות חברתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תוכנית משותפת לאוניברסיטה ולקרן מנדל. באותן השנים ניהל את קובית רוטשילד באוניברסיטת בן-גוריון, כיהן כעמית במכון למדיניות העם היהודי (JPPI) ויעץ לגופים נוספים.
מאז 2014 ארן מנהל את מיזם 929 - תנ"ך ביחד. הוא מסביר את חשיבותו של המיזם: "התנ"ך עבורנו הוא אמצעי למציאת מכנה משותף בין מגזרים בחברה הישראלית, בחזקת 'שביל ישראל'. אנחנו מצאנו בו מצע לשפה אנושית משותפת, לאו דווקא פנים יהודית־ישראלית, אלא גם יהודית כלל־עולמית ואפילו בין־דתית". ארן סיים את תפקידו באוקטובר 2018.
ארן כיהן כיושב ראש עמותת המכינה הקדם צבאית מיתרים-לכיש, היה ממייסדי ארגון מעש - לחיזוק והתחדשות השירות הציבורי בישראל ויועץ משפטי של ארגון יוצאי פינסק, קרלין, יאנוב והסביבה. חבר הוועדה המייעצת של מרכז אקורד בראשותו של פרופ' עירן הלפרין.
ארן נשוי לליאת עמר ולזוג ארבעה בנים. הם בין המקימים של היישוב אליאב. מ-2019 נמצאת משפחתו בשליחות בדרום אפריקה, שם משמשת אשתו נציגה של הסוכנות היהודית. משם הוא ממשיך בפעילות חברתית בישראל, בין השאר במסגרת השבת העולמית וייעוץ לרב הראשי ליהודי דרום אפריקה, ד"ר וורן גולדשטיין, והרחבת פעילותם בארץ. כמו כן הוא מגיש הפודקאסט של המרכז הרעיוני בקרן ברל כצנלסון - "החולם שח", ופרשן לנושאי ישראל בעיתונות היהודית באנגלית.
הערות שוליים

↑  10 שנים למרכז הנוער העירוני,10 שנים למרכז הנוער העירוני,, באתר לוקאל - הפורטל המקומי הגדול בישראל (ארכיון)
↑  לכה דודי לקראת גל"צ, באתר nrg
↑  לא על הלוף לבדו, באתר www.ishim.co.il
↑  אלכסנדר כץ, בין זוכי פרס מפקד גל"צ: יעל דן והתכניות 'יהיה בסדר' ו'האוניברסיטה המשודרת', באתר אייס, 6 בספטמבר 2015
↑  מכינה קדם צבאית נחשון, באתר www.m-nachshon.org
↑  בוגרי מחזור א של תכנית המצטיינים ללימודי מוסמך במדיניות ציבורית, באתר public-policy.huji.ac.il (ארכיון)
↑  יואב יצחק, כמה מידות טובות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בספטמבר 2008
↑  Dooble.co.il, אודות מידות, באתר www.midot.org.il (באנגלית)
↑  אורן מג'ר, המשפיעים לטובה, The Marker Magazine, ספטמבר 2009, עמ' 197
↑  צביקה ארן, אגדה שיתופית: המדריך המקוצר לחשיפת שותפויות אמת רב-מגזריות, מדיניות ציבורית 9, 2012
↑  Jewish People Global Forum, ‏March 2005
↑  Team, Jewish Peoplehood Closeness Index, ‏2009-12-02 (באנגלית)
↑  התנ"ך הוא שביל ישראל של החברה השסועה שלנו (ספטמבר 2017), באתר הד החינוך
↑  צוות, באתר achord.huji.ac.il
↑  תמר פרלשטיין, הסב זנח את אלוהים בשואה - נכדו חזר לשורשים, באתר nrg‏, 5 במאי 2017
↑  החולם שח - פודקאסט, באתר קרן ברל כצנלסון
↑  Zvika (Biko) Arran, Author at Jewish Report, Jewish Report (ב־)
מושגי יסוד בקבלה

הקבלה היא תורת הסוד והמיסטיקה היהודית אשר לפי המסורת הועברה ממורה לתלמידיו למן האדם הראשון והיא עוסקת בעניינים רוחניים, אלוהיים, מופשטים מזמן מקום ותנועה, ולכך נדרשו המקובלים לשפה ייחודית, שבאמצעותה יעבירו הלאה את חכמת הנסתר שהשכל הפשוט אינו יכול להשיגה. השפה בה משתמשים המקובלים מכונה לא פעם 'שפת הענפים', שם המעיד על רעיון יסודי מן הקבלה: על כך שכל מהות או הנהגה מן העולם הזה נמשכת מטה מעולם גבוה יותר, בענפים המשתלשלים למן מקורה - שורשה בעולם העליון ביותר.
לא מעט מושגים ומונחים המשמשים בשיח הקבלי קרויים על כן בשמות מושגים מוחשיים וגופניים - שמות הענפים שבעולם הזה - כאשר ביאורם מורה על יחסם לשורשם במערכת העולמות העליונים. הכוונה העומדת אחר השימוש בשמות ומושגים מוחשיים וגופניים מתייחסת רק למבנים, חוקים וכוחות פנימיים הפועלים בעולמות הרוחניים ולא לעצמים גשמיים, כגון איברי הגוף - המקובלים מזהירים מתפיסת דברי הקבלה במשמעות חיצונית, בהוראה גשמית, הנחשבת לעברה על "לא תעשה לך פסל וכל תמונה". יתר המושגים מקורם בתנ"ך, שבתוכו חבויה פנימיות התורה, היא תורת הנסתר.
מאחר שהמושגים המשמשים בשפת הקבלה, מייצגים את החוקים, הכוחות והמבנים הפועלים ומרכיבים את המציאות הכוללת, הם קשורים זה בזה בהתאמה למבנה אותו הם מבקשים לחשוף ולבאר. המושגים המובאים להלן הם מושגי יסוד בקבלה. חלקם שימשו בידי ראשוני המקובלים, חלקם הופיעו לראשונה בספר הזוהר, וחלקם הם תוספת דורות מאוחרים יותר.
אלוהות

אלוהות הוא שם מופשט למחשבת או תורת האל, סוד השם יתברך (הוא הטוב המוחלט), ותכונתו, תכונת ההשפעה המנהיגה את כלל המציאות, שהיא מקור כלל החוקים הפרטיים הפועלים בעולם העליון ובעולמות התחתונים. הקבלה מבחינה בין טבע עליון, שהוא הרצון להשפיע טוב - להיטיב לנבראים -, לטבע תחתון שהוא הרצון לקבל. האלוהות בהיותה הטבע העליון מהווה את שורש הכל: ”והוא עקרא ושרשא דכולי עלמין (=עיקר ושורש של כל העולמות)” (מאור ושמש, פרשת וארא) האלוהות היא בגדר נעלם בעולם הזה, סוד המתקיים בו ומקיימו בהסתר, וכן ביתר העולמות התחתונים אם כי במידה פחותה ושונה. השגת האלוהות אינה אפשרית בדרך השכל והעיון אלא רק בפניה של האדם אל מעמקי ליבו, גילוי הניצוץ האלוהי שבו (נתון אלוהי בנפש האדם), והתקדמות בהשגה על ידי זיכוך הלב (עבודה פנימית לשם השגת תכונות הבורא הטוב והמטיב), מתוך לימוד ויגיעה, וראשית לכל אהבה. עבודת התיקון הפנימי היא המאפשרת את השגת האלוהות וההתקדמות למדרגה גבוהה יותר בהשגתה, ואליה מכוונת תורת הקבלה.
אין סוף

במרכזה של תורת הקבלה כפי שהיא מופיעה בספר הזוהר עומדת מערכת אחת והיא סוד ידיעת האלוהות, או "רזא דמהימנותא" (מארמית, "סוד האמונה"). דמות האל המצטיירת מבעד למערכת זו שונה בתכלית מכל מקור אחר ביהדות - זוהי דמות מופשטת ומשוכללת הנאצלת ונפרטת למערכת עולמות, ספירות וכלים שדרכם היא נגלית לנאצלים, ואשר מקורה נעלם. מקור זה מכונה בשם "אין סוף" (א"ס).
לפי "משנת הזוהר" לתשבי ולחובר, בחינת ההיעלם שבאין סוף כפולה: ראשית, מצד האל, עצמותו אינה משתקפת מחוץ לתחומו הנעלם ואינה משתתפת בתהליך הבריאה; שנית, מצד הנבראים, מהותו אינה נתפסת ואינה בת השגה כלל ועיקר. 
היות שידיעתו של האדם מותנית ביכולותיו המנטליות, וניתן לו לדבר ולהתייחס רק למה שיש ביכולתו להשיג ולהכיר, מסיקה הקבלה כי את האל הנעלם, אין סוף, לא ניתן לדעת, ואין אנו יכולים לומר עליו דבר ולא חצי דבר. האדם יכול להשיג את האלוהות רק כצורת וכמידת התגלותה בעולמו, כאשר ידיעת הצורות בהן מתגלה האל וההכרה בגבולות השגתו כרוכות זו בזו. האל אליו פונה האדם, כמו האלוהות שבאפשרותו להשיג, הוא על כן האל הנגלה. הזוהר כמעט אינו מתייחס לאל הנעלם, והוא מוזכר רק בשם אחד בלבד, המיוחד לו: "אין סוף". כינוי זה הופיע לראשונה בחוגו של רבי יצחק סגי נהור בן הראב"ד ותלמידיו שפעלו במאה השתים עשרה ובראשית המאה השלוש עשרה בפרובאנס ובספרד. יש לציין כי המושג "אין סוף" הופיע גם קודם לכן, בספר הבהיר - שם הוא אינו מובא עדיין כשם עצם אלא בהוראת תואר הפועל: "כך המחשבה שאתה תחשוב לאין סוף ותכלית" -, ובתנ"ך - כחלק מתיאור נפלאות מעשיו של האל: "עושה גדלות ואין חקר, נפלאות עד אין מספר".
לאין סוף שני היבטים עיקריים המשליכים על תפיסתו:
דרך השלילה – שלילת כל גבול ומידה. מהיבט זה נובע שאין בכוחנו להשיג אותו אין סוף ולהגיד עליו דבר מה על דרך החיוב. לעומת זאת, חלה עלינו החובה לשלול ממנו כל תואר ותכונה הידועים לנו, מכיוון שאלו פוגמים בשלמותו הבלתי נודעת ומכניסים גבול באין סופיותו.
אי-הפרסונאליות – אין סוף הוא מה שאין לו סוף. מכאן שהאל הנעלם אינו בגדר אישיות, אינו נבדל ואינו יוצר ופועל. גם תארים מסוג "האחד", "סיבה ראשונה" או "עילת העילות" אינם תקפים לגבי אין סוף, מפני שאינם עונים על קריטריון אי-הפרסונאליות ודרך השלילה; הכינוי היחיד השווה לאין סוף מבחינת השלילה ואי-הפרסונאליות הוא "מה שאין המחשבה משגת".
לפי תורת הקבלה אור אין-סוף מצוי בכל, אך בהליך בריאת הנבראים ועולמם, יצר הקדוש ברוך הוא הסתרים המעלימים את נוכחותו מתודעת נבראיו. רק בעולמות הרוחניים הגבוהים יותר - עולם אצילות ומעלה (ראה הסבר להלן) - השפעת אורו של אין סוף היא ישירה.
מהסבר זה מובן איפה שאור אין סוף אין הכוונה לבורא יתברך אלא שהאור אין סוף נאצל אף הוא ממנו. (עיין עץ חיים דף פ"ט)
האצלה

תהליך התגשמות האלוהות בעולם. המונחים "בריאה", "יצירה", "עשייה" וכו' אינם נחשבים בעיני העוסקים בקבלה כמילים נרדפות, אלא כדרגות שונות של האצלה. הדרגות מתייחסות למידת גשמיוּת הנברא: הנאצל בעולם האצילות הוא הרוחני ביותר, הנברא בעולם הבריאה גשמי יותר, הנוצר בעולם היצירה גשמי אף יותר, הנעשה בעולם העשייה הוא הגשמי ביותר, וזה שבעולם הזה, חסר כל הכרה אלוהית.
האצלה קיימת גם בכל אחד מהעולמות פנימה, כאשר ההתעלות הרוחנית באותו עולם ובין עולם למשנהו מושגת באמצעות טיפוס בעשר מדרגות - שהן עשר הספירות, כלי הרגשת אור האלוהות.