stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוניה בראגה

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1950 (בת 74) מארינגה, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 בן או בת זוג:  Antonio Guerreiro (1976–1978)  רוברט רדפורד  דייוויד לי רות'  Arduíno Colassanti  קלינט איסטווד 
 פרסים והוקרה:  פרס פלטינו לשם כבוד (2014)  פרס פלטינו לשחקנית הטובה ביותר (2017) 
 http://www.soniabragaonline.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סוניה בראגה, 2010
סוניה מריה קאמפוס בראגה (בפורטוגזית: Sônia Maria Campos Braga; נולדה ב-8 ביוני 1950)
היא שחקנית ברזילאית שהייתה מועמדת לשלושה פרסי גלובוס הזהב ולפרס אמי על הופעותיה בסרטים "נשיקת אשת העכביש", "ירח מעל פארדור" ו"העונה הבוערת".
בשנת 2020, הניו יורק טיימס דירג אותה במקום ה-24 ברשימת 25 השחקנים הגדולים של המאה ה-21.
ביוגרפיה

בראגה נולדה בעיר מארינגה שבפרנה בדרום ברזיל. היא דודתה של השחקנית אליס בראגה. התפרסמה לראשונה בברזיל בטלנובלה "גבריאלה" ובקומדיה המועמדת לפרס אוסקר לסרט הזר "דונה פלור נשואה לשניים". על הופעה זו גם זכתה למועמדות לפרס באפט"א לתגלית השנה.
פרצה לתודעה העולמית בשנת 1985 בהפקה הברזילאית-אמריקאית "נשיקת אשת העכביש" בתפקיד משולש שעליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן קיבלה את תפקיד הפעילה החברתית אובי ארצ'ולטה בדרמה של רוברט רדפורד "מילאגרו" ואת תפקיד מדונה מנדז, אשת הדיקטטור בקומדיה "ירח מעל פארדור", בהופעה עליה זכתה למועמדותה השנייה לפרס גלובוס הזהב.
ב-1990 הופיעה במותחן הפעולה של קלינט איסטווד "שיעור באש" וב-1994 בסרט של HBO "העונה הבוערת", שהיה לסרט הרביעי שלה לצדו של השחקן ראול ג'וליה.
על הופעתה הועמדה בראגה לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.
בהמשך הופיעה לצדה של ג'ניפר לופז בדרמות: "עיני מלאך", בתור ג'וזפין אמה של השוטרת שרון פוג', ו"בורדרטאון", בתפקיד תרזה קסיאס, בעלת ארגון לטיפול בנשים מאוימות בעיר סיודאד חוארס.
בשנת 2002 כיכבה בסדרת הדרמה "משפחה אמריקאית" של רשת PBS, בתור אם המשפחה ברתה גונזלס, אשתו של ג'ס (אדוארד ג'יימס אולמוס), תיק מלחמת קוריאה.
ב-2005 שיחקה בחמישה פרקים בסדרת המתח "זהות בדויה" בתפקיד אלנה.
חיים אישיים

בראגה לא נשואה ואין לה ילדים. היא ניהלה בעבר מערכות יחסים מתוקשרות עם כוכבי ובמאי הקולנוע המצליחים רוברט רדפורד וקלינט איסטווד.
פילמוגרפיה > קולנוע

The Red Light Bandit‏ (1968)
דונה פלור נשואה לשניים (1976)
גברת באוטובוס (1978)
נשיקת אשת העכביש (1985)
מילאגרו (1988)
ירח מעל פארדור (1988)
שיעור באש (1990)
תרנגולים (1993)
(1995) Two Deaths
בת התליין (2000)
בושם (2001)
עיני מלאך (2000)
אימפריה (2002)
טסטוסטרון (2003)
בית ספר לריקודים סלוניים ולנימוסים של גב' הוצ'קיס (2005)
ברודרטאון (2006)
המדינה החמה ביותר (2006)
סימן בלתי נראה (2011)
The Wine of Summer‏ (2013)
פלא (2017)
The Jesus Rolls‏ (2020)
חתונה אש! (2022)
אות משמיים: הסימן הראשון (2024)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

משפחת קוסבי (1986)
אגדות מעולם המסתורין (1992)
העונה הבוערת (1994) - סרט טלוויזיה
צוואה משלהם (1998)
Four Corners ‏ (1998)
סקס והעיר הגדולה (2001)
משפחה אמריקאית (2002)
חוק וסדר (2003)
CSI: מיאמי (2005)
זהות בדויה (2005)
הלוחשת לרוחות (2005)
הבנות מריו דה ז'ניירו (2010)
אחים ואחיות (2010)
סטירות ונשיקות (2011)
רופא להשכיר (2014)
מחסן סודי 13 (2014)
לוק קייג' (2016)
נמל התעופה הבין-לאומי דמשק

נמל התעופה הבינלאומי של דמשק (בערבית: مطار دمشق الدولي) הוא נמל תעופה הממוקם בדמשק, בירת סוריה. הנמל נפתח באופן רשמי באמצע שנות השבעים, והוא נמל התעופה הבינלאומי העמוס ביותר בסוריה. חרף המצב הפוליטי במדינה, קצב הגידול השנתי של כמות הנוסעים העוברים בנמל הוא משמעותי. ההערכה היא שב-2004 עברו בנמל כ-3.2 מיליון נוסעים וב-2010 עברו בו כ-10 מיליון נוסעים. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, ביטלו כמעט כל חברות התעופה הזרות את השירות מנמל התעופה.
אירועים ותקריות

ב-20 באוגוסט 1975 התרסקה טיסת ČSA 540 בעת שהתקרבה לנמל התעופה הבינלאומי של דמשק. מתוך 128 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס, שרדו רק שני ניצולים.
בלילה שבין 2 ל-3 במאי 2013, תקף חיל האוויר הישראלי את שדה התעופה מכיוון שהוחזקו בו טילים מדגם פאתח 110 שנועדו לעבור לארגון החזבאללה. מאז תקף חיל האוויר הישראלי פעמים אחדות את נמל התעופה וסביבתו, לשם פגיעה במשלוחי נשק מאיראן. תקיפה ב-10 ביוני 2022 הביאה להשבתת נמל התעופה לימים אחדים.
ב:12 באוקטובר 2023, נמל התעופה הבינלאומי של דמשק נסגר באופן זמני עקב פגיעה במסלול בעקבות התקפות טילים ישראליות עליו וגם על נמל התעופה הבינלאומי חלב, נמל התעופה הבינלאומי דמשק הוחזר לשימוש והפעלה בינלאומית בתאריך: 18 אוקטובר 2023,
ב:22 באוקטובר 2023 נפגעו בו-זמנית גם נמלי התעופה בחלב וגם בדמשק, מה שהוציא אותם משירות בפעם השנייה בתוך שבועיים.
ב-26 בנובמבר 2023, שעות לאחר החזרת שדה התעופה לשירות מהתקיפה הקודמת, ישראל כיוונה את שדה התעופה בטילים, גרמה לאובדן מהותי והוציאה את שדה התעופה שוב משירות.
שדה התעופה חזר לשירות ב-27 בדצמבר 2023 ללא הודעה רשמית.
שדה התעופה נסגר במהלך המתקפה של האופוזיציה על דמשק ב:8 בדצמבר 2024. ב-18 בדצמבר 2024 התחדשה הפעילות המסחרית עם הטיסה הראשונה המריאה עם 32 נוסעים לכיוון חלב. ב-4 בינואר 2025, ממשלת המעבר הסורית הודיעה כי הטיסות הבינלאומיות חודשו מ-7 בינואר, לראשונה מאז נפילת משטר אסד השירותים חודשו ב-7 בינואר עם הגעת טיסה של קטר איירווייז מדוחא
הערות שוליים

↑  יואב זיתון ורועי קייס, גורם ישראלי ל-AP: היעד - טילים לחיזבאללה, באתר ynet, 4 במאי 2013
↑  ראו פירוט בערך הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה
↑  שחר קליימן, בסוריה מודים: "התקיפה השביתה לחלוטין את נמל התעופה בדמשק", באתר ישראל היום, 10 ביוני 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם הפנר

| --- | --- |

אברהם הפנר בבית הקפה בדיזנגוף 300, תל אביב, 2008
 לידה:  7 במאי 1935 חיפה, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  19 בספטמבר 2014 (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1960–2014 (כ־54 שנים)
 עיסוק:  במאי קולנוע, תסריטאי, שחקן וסופר
 מקום לימודים:  סורבון 
 צאצאים:  מאיה הפנר
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2004)  אריה הכסף 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של אברהם הפנר
אברהם הֶפְנֶר (7 במאי 1935 – 19 בספטמבר 2014) היה במאי קולנוע, תסריטאי, סופר ושחקן קולנוע ישראלי. פרופסור בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. זוכה פרס אופיר על מפעל חיים.
ביוגרפיה

הפנר נולד וגדל בחיפה. את השכלתו התיכונית עשה בבית הספר הריאלי העברי בעיר. הוא התגייס לצבא בשנת 1953 ושירת בלהקת הנח"ל יחד עם אורי זוהר, חיים טופול ונחמה הנדל. לאחר שירותו בצה"ל עבר הפנר להתגורר בירושלים, שם למד באוניברסיטה העברית ספרות אנגלית ופילוסופיה. בהמשך למד פילוסופיה, בלשנות וספרות אמריקאית בסורבון בפריז. לאחר שלוש וחצי שנים עבר הפנר לניו יורק. הוא המשיך את לימודי הפילוסופיה בסיטי קולג' וכמו כן החל ללמוד קולנוע. בניו יורק ביים שלושה סרטים קצרים, ביניהם "המרת הדת המופלאה ביותר של המלט הצעיר" וסרט המבוסס על "סיפור פשוט" של ש"י עגנון.
אהבתו לקולנוע קיננה בו, על פי עדותו, כבר בגיל 17. הוא החל כשחקן ("חור בלבנה" של אורי זוהר, 1965), שיחק תפקיד ראשי בסרט קצר של אסי דיין (שנגנז) ובסרטו של רפי נוסבאום - "המטרה טיראן" (1968). החל מסוף שנות השישים החל הפנר לבנות את מעמדו כאחד מיוצרי הקולנוע הבולטים והאיכותיים בארץ, על אף שלא יצר סרטים רבים.
סרטו הקצר הרביעי מ-1967 "לאט יותר", זיכה אותו בפרס פסטיבל ונציה. את התסריט כתב הפנר תוך שימוש במילותיה של סימון דה בובואר מתוך מאמר שפרסמה בכתב העת "זמנים מודרניים". בשנות השישים והשבעים הוא נמנה עם קבוצת יוצרי הקולנוע האישי ("הרגישות החדשה") שיצרו סרטים חברתיים בעלי סגנון אמנותי אירופי-אוונגרדי שהיוו ניגוד לסרטי הבורקס העממיים שפרחו במקביל. סרט בולט במגמה זו היה "לאן נעלם דניאל וקס?" שכתב וביים בשנת 1972 ונחשב על ידי המבקרים לאחד הסרטים הטובים של הקולנוע הישראלי בכל הזמנים.
בשנת 1971 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חדוה ושלומיק" ובשנת 1977 שיחק בסרט הקולנוע "פנטזיה על נושא רומנטי" שכתב המחזאי חנוך לוין.
בהמשך עבר ליצור לעולם הילדים. בשנת 1974 החל לשתף פעולה עם הטלוויזיה החינוכית, ויחד עם יצחק בן נר, היה תסריטאי סדרת הילדים "דלת הקסמים", שעסקה בחינוך הילדים לזהירות בדרכים. תוכנית זו זכתה להצלחה רבה ושודרה בשידורים חוזרים עד שנות השמונים.
שני סרטים אחרים שלו, "דודה קלרה" (1977) ו"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), מהווים הספד לדור יוצאי אירופה הזקנים, דוברי היידיש. "דודה קלרה", שנוצר עם יסודות אוטוביוגרפיים על משפחתו, מספר על שלוש דודות פולניות בארץ המשגיחות על אחיינית צעירה, ו"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" מהווה הספד לתיאטרון היידיש ולשחקניו.
דרמת הטלוויזיה שיצר, "ארץ קטנה, איש גדול" (1998), מהווה מבט ציני על מדינת ישראל המשתנה של שנות התשעים ועל מיתוסים ציוניים שלטענתו לא נשאר מהם הרבה.
בשנת 2004 קיבל את פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר) על מפעל חיים בקולנוע הישראלי.
הפנר הרצה שנים רבות על קולנוע ותסריטאות במוסדות אקדמיים וכתב מספר רומנים וספרי עיון על קולנוע: "סינימה נייר" ו"סרטים לא גדלים על עצים".
בשנת 2012 ראה אור הספר "אברהם הפנר: ספר התסריטים" בהוצאת כתר. הספר מאגד בתוכו את כל התסריטים לסרטיו הארוכים של אברהם הפנר, והוא פרי שיתוף פעולה בין החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב לבין בית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים. לרגל יציאת הספר התראיינה בתו של הפנר, מאיה, וחשפה כי אביה סובל מפגיעת ראש חמורה וכי לא ניתן לתקשר עמו יותר.
הפנר נפטר ב-19 בספטמבר 2014 כשהוא בן 79, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ צרעה .
השאיר אחריו את אשתו יעל, וביתו היחידה, התסריטאית מאיה הפנר ("בטיפול", "השיר שלנו") .
ביוגרפיה > סופר

על אף שספר ביכוריו יצא כבר בסוף שנות ה-60, מקושר אברהם הפנר פעמים רבות לסופרי שנות ה-80 בספרות העברית, ספרות אשר נקראת לעיתים גם פוסטמודרנית. בכל ספריו כתיבתו של הפנר אישית מאוד, זורמת ואסוציאטיבית. סיפוריו כתובים בשפת יומיום ומשופעים בהערות שוליים אשר הופכות להיות חלק מהטקסט ומרחיבות אותו. דמותו נוכחת לעיתים קרובות בספריו ולפעמים הוא הגיבור הראשי, כמו בספרו "אברהם הפנר: ספר המפורש".
ביוגרפיה > השפעתו

הפנר שימש כמרצה לתסריטאות בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, החל מאמצע שנות השבעים ועד לפרישתו בתחילת שנות האלפיים. כמורה הוא השפיע על יוצרי קולנוע רבים וביניהם: איתן גרין, יונתן ארוך, רנן שור, ארי פולמן, חגי לוי, אורי סיון, רני בלייר, אבי כהן, דוד טור, דורון צברי, מנשה נוי, דובר קוסאשווילי, איתן צור ועוד.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב נחום הנביא 8.
מספריו

"עיבל" (1969)
"המחברות של יוחנן שלכט" (1974)
"כולל הכול" (1988)
"אברהם הפנר: ספר המפורש" (1991)
"אללים" (1993)
"עליזה" (1998)
"סינימה נייר - עיבודים מספרות לקולנוע" (1999)
"כמו אבלאר, כמו אלואיז: רומן אהבה ושני סיפורים" (הספריה החדשה, 2001)
"ארץ קטנה, איש גדול" (הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 2002)
"סרטים לא גדלים על עצים" (תל אביב: אורט ישראל, תשס"ב 2002)
"אמנות שפה זרה" (2006)
"אברהם הפנר: ספר התסריטים", עורכים: עליזה ציגלר, איתן גרין, רנן שור, מרט פרחומובסקי, מאיה הפנר (הוצאת כתר, 2012)
סרטים שכתב וביים

"שיטוט לילי" (סרט קצר, 1961)
"אנג'י ומלכת הלילה" (סרט קצר, 1962)
"המרת הדת המופלאה ביותר של המלט הצעיר" (סרט קצר, 1963)
"סיירים" (1967) - תסריט
"לאט יותר" (סרט קצר, 1968)
"סיאנס" (סרט קצר, 1969)
"לאן נעלם דניאל וקס?" (1972)
"דודה קלרה" (1977)
"פרשת וינשל" (1979)
"מה קרה?" (סרט קצר, 1988)
"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990)
"ארץ קטנה, איש גדול" (מיני סדרת טלוויזיה, התסריט נכתב יחד עם מאיה הפנר, 1998)
לקריאה נוספת

Padva, Gilad (2007). A Yiddish Diva! Requiem for a Fabulous Woman in Avraham Heffner’s Film Laura Adler’s Last Love. Women & Language 30(1), 30-31.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם אברהם הפנר
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003 - מוסקו אלקלעי | זוכה פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2004 - אברהם הפנר | הבא: 2005 - לביאה הון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262554605171  BnF: cb14636038h (data)  GND: 1158357222  ISNI: 0000 0000 6656 6446  LCCN: n88241405  NLA: 35122484  NTA: 238780155  SUDOC: 177197048  VIAF: 12561940   WorldCat (עם VIAF): 12561940
תגיד אמן

| --- | --- |

 בימוי:  דוד דרעי 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2005 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תגיד אמן הוא סרט תעודה ישראלי בבימוי דוד דרעי ובהפקת דרעי ורות לב ארי, בתמיכת ערוץ 8 וקרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה.
תיעוד אישי-משפחתי בן חמש שנים במשפחתו של במאי הסרט, דוד דרעי, בן זקונים למשפחה דתית מהיישוב ירוחם. הסרט מתעד את סיפור יציאתו מהארון, משלב הניחושים, דרך הזעזוע עם פרוץ הבשורה לחיי המשפחה, ועד שלב ההתמודדות עם חששות ההורים והאחים, כל אחד מתוך אמונתו, בשאלת קבלת החריג בתוך המשפחה.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לשנת 2005 בקטגוריית הסרט התיעודי וזכה להצלחה גדולה כשהוצג בעשרות פסטיבלי קולנוע בינלאומיים בעולם - בין היתר הוצג הסרט בהודו, אירלנד, בריטניה, פורטוגל, איטליה, פראג, צרפת, גרמניה, קנדה, ארצות הברית ועוד. יהודה פוליקר הלחין וביצע עבור הסרט את שיר הנושא "אם אחזור". את המוזיקה לסרט הלחין וביצע יונתן בר גיורא.
דוד, הרווק האחרון והבן הצעיר במשפחת דרעי המורחבת, לא מוצא מנוח. אחיו והוריו מבקשים לדעת מדוע הוא לא מגיע לארוחות השבת עם חברה, בחורה, ידידה, מישהי. כשהתירוצים אוזלים והשיחות מאחורי גבו הולכות ותוכפות הוא מואס בשתיקה ובהתחמקויות. הוא ניצב באומץ מול הוריו המבוגרים ומול אחיו ואחיותיו ומבקש לשפוך מולם את האמת שרובצת על לבו. "אני לא יכול לאהוב אישה", הוא אומר לאמו באחת הסצנות המרגשות בסרט. "אם תגיד אמן", היא מפצירה, "תראה איך הכול יעבור". "תגיד אמן" מתעד עימות חזיתי ואמת שמתפרצת מול דעות קדומות בתוך מסע אישי-משפחתי-גאוגרפי אשר מוביל לסדרה של התרחשויות ושחרור מסודות. אלה מקפלים בתוכם ייסורי התבגרות וכאב התפכחות, שמגיעים יחד עם ניסיונות הידברות וגישור, אשר מביאים לבסוף לתזוזה במשפחה, כל אחד במשבצת שלו וכולם ביחד.
מלבד הצלחתו בתחרות האקדמיה בישראל, זכה הסרט לביקורות חיוביות. "סיפור יציאתו מהארון", נכתב ב-"Time Out תל אביב", "מסופר באופן ששובר כמעט כל סטריאוטיפ מוכר. זה סרט מופלא. רגיש ונוגע ללב. חובה לצפייה, לא רק לכל אלה שנתלים בהוריהם כתירוץ לאי יציאה מהארון"[דרוש מקור].
שמות לדמויות אנונימיות בתנ"ך

בסיפורי התנ"ך מופיעות דמויות רבות ללא ציון שמן. בספרות החיצונית של ימי בית שני ובספרות חז"ל, מובאות מסורות שונות הנוקבות בשם הדמויות האנונימיות. ערך זה מציג רשימת שמות, בעיקר שמות נשים, המופיעים במסורות השונות. אלה הם המקורות העיקריים:
ספרים חיצוניים דוגמת קדמוניות המקרא, ספר היובלים ועוד.
ספרות חז"ל דוגמת מדרש רבה, התלמודים - תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי, פרקי דרבי אליעזר ועוד.
תרגומי התנ"ך, בעיקר התרגומים המדרשיים הארץ-ישראליים, כגון תרגום התורה המיוחס ליונתן ודומיו. לפעמים נמצאים זיהויים גם בתרגום השבעים ובמסורות נוסח הקרובות אליו.
ספר הישר – ספר שחובר ככל הנראה במאה ה-17. על ספר זה ואמינותו יש ביקורת רבה.
מסורות של עדות וקהילות שונות בעם ישראל, וכן שמות שניתנו בעקבות מסורות נוצריות ומוסלמיות.
מפרשי המקרא במסורת נתנו טעמים שונים לגילוי השמות. כך למשל, הגמרא מספרת על שמות אמותיהן של אברהם, דוד המלך, שמשון ונשים אחרות אינן מוזכרות במקרא. הגמרא מבארת כי היא נדרשת לפרט את שמותיהן משתי סיבות: "לפי שאמותן של יצחק ויעקב הוזכרו, צריכין אנו לידע שם אם אברהם...", וכן על מנת להוכיח לאפיקורוסים (מי שאינם מאמינים בתורה שבעל פה) שהתורה שבעל פה נכונה ואמיתית, שכן האפיקורוסים מאמינים בנכונותם של שמות אלו, על אף שהם אינם כתובים בשום מקום אלא עברו מדור לדור בעל פה.
המקרא לא הזכיר שמות מסיבות של קיצור, וכן מסיבות מתודולוגיות שונות, לדוגמה במגילת רות המקרא נמנע מלהזכיר שמות של אישים מסוימים כביקורת על מעשיהם.
לעיתים השם המוצע נובע מרמז למאורע שהתרחש אצל המזוהה, במקרים אחרים השם המזוהה לקוח מרשימות היחס בדברי הימים מתוך הבנה שאין סיבה לאזכר את שמו ללא סיבה, יש מקרים בהם הזיהוי נובע ממניע מדרשי-פרשני, אופציה נוספת היא אדם המוזכר במקום אחר בתנ"ך ויש צורך להשלים את הביוגרפיה שלו, מקרה דומה הוא זיהוי המתקשר לאופיו של האדם.
ברוב המקרים, זיהוי אנונימיים הוא סוגה דרשנית ולאו דווקא מסורת.[דרוש מקור]
שמות לדמויות אנונימיות שהופיעו בכתובים

| הדמות | שם/זיהוי מוצע | מקור |
| --- | --- | --- |
| אשת איוב (איוב, ב', ט') | דינה | אשת איוב על פי תרגום איוב, תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ט"ו, עמוד ב' |
| אשת איוב (איוב, ב', ט') | סיטיס | על פי דברי איוב, זוהי אשתו הראשונה שמתה כחלק מהניסיונות שהועמד בהם, - לאחר מכן נשא לאישה את דינה, בת יעקב ולאה. |
| מלך נינווה בזמן יונה בן אמיתי | אסנפר (המזוהה אצל חז"ל כסנחריב) | ילקוט שמעוני (רמז תקנ פסקא ג) |
| מלך נינווה בזמן יונה בן אמיתי | פרעה | פרקי דרבי אליעזר מג |
| השופטים בזמן רות (רות, א', א') | דבורה ברק ויעל | רות רבה, פרשה א', פסקה א' |
| השופטים בזמן רות (רות, א', א') | שמגר בן ענת ואהוד בן גרא | רות רבה, פרשה א', פסקה א' |
| השופטים בזמן רות (רות, א', א') | אבצן מבית לחם | הערתו של האמורא רבה בר רב הונא בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א' המזהה את אבצן עם בועז |
| היבם הפוטנציאלי לרות (רות, ג', י"ב) | טוב | רות רבה, פרשה ו', פסקה ג' |
| היבם הפוטנציאלי לרות (רות, ג', י"ב) | פלוני אלמוני | רות רבה, פרשה ז', פסקה ז' |
| מציע הצעת חיפוש הנשים לאחשוורוש | ממוכן | פרקי דרבי אליעזר פרק מט |
| נערות אסתר (אסתר, ד', ג') | חולתא, רוקעיתא, גנוניתא, נהוריתא, רוחשיתא, חורפיתא. | תרגום ראשון במקום |
| אם המן האגגי | אמתלאי בת עורבתי | תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א' |
| בת המן האגגי | שכחטנת | מדרש אבא גוריון (נשמט במהדורות הרגילות, מתועד בכתבי יד). על פי האגדה השליכה על אביה בטעות דלי של צואה, כשגילתה את מעשיה, התאבדה. |
| אחד מבניו של יהוידע בן אלישיב הכהן הגדול חתנו של סנבלט (נחמיה, י"ג, כ"ח) | מנשה | ספר יוסיפון פרק ה |
זיהויים חוץ יהודיים

| הדמות | שם/זיהוי מוצע | מקור |
| --- | --- | --- |
| אשת קין | קלמאנא | פירוש אברבנאל, בראשית ד, א בשם ספרי האומות |
| אשת קין | אלבודא | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| אשת הבל | בלבירא | אברבנאל, בראשית ד, א בשם ספרי האומות |
| אשת מתושלח | מתושלחא | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| אשת למך | קינוש בת ראכיל | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| אשת נח | טיציאה | שלשלת הקבלה |
| אשת נח | אריציאה | שלשלת הקבלה |
| אשת נח | אַרְסֵי פְרֶיסְקַה | שלשלת הקבלה |
| אשת נח | עמורה והשניה ואלעה בת מחויל | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| בת לוט | רואיא | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| זיהויים לנשות ישמעאל באסלאם | האלה בת עומראן, אלג'דא בת סעד, סאמה בת מוהלהל, אלחיפא בת מצ'אץ', אס-סידא בת מצ'אץ' | מובא בתוך אביבה שוסמן, מקורו היהודי ומגמתו של סיפור ביקורי אברהם אצל ישמעאל, תרביץ, ניסן-אלול תש"ם, כרך מט, עמ' 325-345, באתר JSTOR |
| אשת פוטיפר | זוליכה / זוליחה / סוליקה | ספר הישר, המקור לכך הוא כנראה באסלאם, שם מכונה אשת פוטיפר "זוליח'א". |
| שר המשקים | גאלב | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| שר האופים | אברוהא | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| חרטומי מצרים | רזאב ורבאב | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| מלכת שבא | בלקיס או בּילְקִיס | מסורת מוסלמית שמקורה במפרשי הקוראן דוגמת מוחמד אבן ג'ריר א-טברי או אל-זמח'שרי בפירושם על סורת א-נמל. |
| מלכת שבא | ניקָאוּלה | יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר שמיני, פרק 6 |
| מלכת שבא | מכּדה | מסורת אתיופית מזהה את השושלת הסולומונית כבית מלוכה המיוחס עד שלמה מלך ישראל ומלכת שבא, ומזהה את מנליק כבנם. |
| אביו של חבקוק | דקר | ספר תפילות הפלשים, תפילת המלאכים לאל אחד. |
| מלך נינווה בזמן יונה בן אמיתי | ת'עלב בן שארד | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
| אשת איוב | רחמה בת אפרים | מוחמד בן עבד אללה אל כסאאי (אנ') |
לקריאה נוספת > מאמרים בנושא

יאיר זקוביץ, "לכולם שמות יקרא - על זיהוי אלמונים בספרות המקרא", עיוני מקרא ופרשנות ט, תשס"ט, עמ' 441–468.
פנינה פייג והרב ישעיהו הדרי, סתומים במקרא ומפורשים בחז"ל, מכלול, א (תשנא) 37-48, באתר המכללה האקדמית הרצוג
יצחק היינמן, דרכי האגדה, פרק ד, עמ' 25–34, הוצאת מאגנס 1974, ירושלים.
שמות מחז"ל לדמויות שנזכרו בתנ"ך בצורה אנונימית בפורום אוצר החכמה
לקריאה נוספת > מקורות ורשימות

הרב חיים קניבסקי, למכסה עתיק, באתר היברובוקס
אורי שחר, אורי וישעי, קרית ספר תש"ע, באתר אוצר החכמה
יעקב ישראל סטל, (עורך) ספר קושיות, לאחד מן הראשונים, אות רל, עמ' קעח-קעט.
רבי ירחמיאל בן שלמה (מחבר), עלי יסיף (עורך), ספר הזכרונות לירחמיאל, תל אביב תשס"א, באתר אוצר החכמה
מדרש (בסוף ספר מגן וחרב לרבי יהודה אריה ממודנה כתב יד), מובא אצל הרב מנחם מנדל כשר, תורה שלמה ב השמטות ומילואים לפרשה ד אות כה, עמ' תקלב.
נג'ווה נימרי

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1972 (בת 52) פמפלונה, נווארה, ספרד
 שם לידה:  Najwa Nimri Urrutikoetxea 
 סוגה מועדפת:  טריפ הופ רוק אלטרנטיבי
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  שחקנית, זמרת
 פרסים והוקרה:  פרסי אונדאס (2015)  Sitges Grand Honorary Award (2020)  פרסי אונדאס (1998)  Platino Award for Best Supporting Actress in a Miniseries or TV series (2022)  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרופיל ב-IMDb
 
נג'ווה נמרי (בספרדית: Najwa Nimri; נולדה ב-14 בפברואר 1972) היא שחקנית וזמרת ספרדייה, המוכרת בשל תפקידה בתור סולמה זאהיר בסדרה "בפנים" (2020-2015) ובשל תפקידה בתור אליסיה סיירה בסדרה "בית הנייר" (2021-2019).
ביוגרפיה

נמרי נולדה למשפחה נוצרית, לאם בסקית ואב ירדני-נוצרי בשם כראם נמרי. לנמרי גם אח בשם כארים נמרי, אח נוסף למחצה בשם אנדרה נמרי ושתי אחיות למחצה בשם שרה ונדיה נמרי. בילדותה עברה עם משפחתה לבילבאו.
קריירה

תפקידה הראשון של נמרי בסרט גדול היה בסרט Leap into the void, הסרט הראשון של הבמאי דניאל קלפרסורו (לימים בעלה). הקריירה שלה כזמרת החלה בקבוצות קטנות. בשנת 1996 הקימה את להקת "נג'ג'יין" יחד עם קרלוס ז'אן. היא גם הוציאה שלושה אלבומי סולו.
כמה מהתפקידים שלה זיכו אותה לשבחים רבים, לדוגמה: Lovers of the Arctic Circle, Sex and Lucia.
בשנת 2010 כיכבה בדרמה האירוטית "חדר ברומא" בתור אדורנה.
בשנת 2013, שיחקה נימרי בסרט הדרמה האמריקאי "The Wine of Summer" שצולם בברצלונה, בתור אנה לצד שחקניות כמו סוניה בראגה ומרשה גיי הארדן.
בשנת 2015, החלה לככב לצידה של מגי סיוונטוס בסדרה המצליחה "בפנים" הסדרה שודרה החל מ-20 באפריל 2015, בספרד בערוץ הספרדי Antena 3. לאחר מכן נרכשה ועלתה ב-23 באפריל 2018, ברשת השידור פוקס ספרד ועד לסיומה ב-4 באפריל 2019. הסדרה עלתה לשידור בשנת 2020, דרך השירות של נטפליקס. לאחר 4 עונות ו-40 פרקים עלתה לה סדרת בת בשם, "בפנים: נווה מדבר" שעלתה לשידור ב-2020.
בשנת 2018 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הספרדי-צרפתי "מי ישיר לך?" של הבמאי קרלוס ורמוט. נמרי הייתה מועמדת בטקס ה-33 של פרס גויה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר עבור סרט זה.
בשנת 2019 החלה נמרי גילמה את מפקדת המשטרה אליסיה סיירה בסדרה המצליחה "בית הנייר" בחלקים 3, 4 ו-5.
בשנת 2021 החלה להנחות את תוכנית המציאות "שקר, מצלמים!" בנטפליקס, וב-2022 שבה להנחות את העונה השנייה.
בשנת 2022 החלה לככב בסדרת הדרמה "קדושת המשפחה" בנטפליקס; אודות משפחה שמסתירה סוד מזעזע מתחילה מחדש את חייהם במדריד.
בשנת 2023 תצטרף כדמות ראשית לעונתה השנייה של סדרת המסתורין "30 מטבעות" של רשת HBO אירופה, העוקבת אחר האב ורגרה (אדוארד פרננדס), מגרש שדים, מתאגרף ואסיר-לשעבר שגורש על ידי הכנסייה לעיירה נידחת בספרד. באותה שנה שבה לגלם את דמותה של אליסיה סיירה בסדרה "ברלין", ספין-אוף של הסדרה המצליחה "בית הנייר".
חיים אישיים

נמרי הייתה נשואה לדניאל קלפרסורו ובשנת 2004 נולד לה בן, טאו נביל, עמו היא מתגוררת במדריד.
הערות שוליים

↑  Najwa Nimri: "Mi familia es la única cristiana de Jordania", ELMUNDO, ‏7 ביוני 2016 (בספרדית)
↑  Europa Press, Najwa Nimri y Carlos Jean continúa mañana en Vigo la gira gallega de presentación del álbum 'NajwaJean 10 years after', www.europapress.es, ‏2 באפריל 2008
↑  ‘Vis a vis’ vuelve con un ‘spin off’ con Najwa Nimri y Maggie Civantos como protagonistas, La Vanguardia, ‏2019-05-23 (בספרדית)
↑  Najwa Nimri y Maggie Civantos protagonizarán el 'spin-off' de 'Vis a Vis', elperiodico, ‏23 במאי 2019 (בספרדית)
↑  Europa Press, Najwa Nimri: "No esperaba estar nominada a los Goya", www.europapress.es, ‏15 בינואר 2019
↑  Najwa Nimri, una 'poli mala' en La casa de papel, ELMUNDO, ‏29 במאי 2019 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447828505171  PLWABN: 9810601998405606  BNE: XX1316271  BnF: cb150386002 (data)  GND: 173654673  ISNI: 0000 0003 6859 0695  LCCN: nr00039304  MusicBrainz: c15c1bc7-9157-4f48-94a4-ace062c213fe  NKC: xx0179032  SUDOC: 077269047  VIAF: 15881971   WorldCat (עם VIAF): 15881971
סרגיי ברין

| --- | --- |

ברין, 2010
 לידה:  21 באוגוסט 1973 (בן 51) מוסקבה, ברית המועצות
 שם לידה:  Сергей Михайлович Брин 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות ברית המועצות (מ-1973 עד 1979)
 מקום מגורים:  לוס אלטוס, קליפורניה, ארצות הברית
 ידוע בשל:  המייסד של גוגל והמוצר העיקרי שלה מנוע החיפוש
 השכלה:  אוניברסיטת מרילנד (בוגר לימודי תואר ראשון במדעים, 1993) אוניברסיטת סטנפורד (מוסמך למדעים, 1995)
 מקצוע:  מדען מחשב, יזם
 מעסיק:  אלפאבית 
 תפקיד:  חבר דירקטוריון (1998) 
 בן או בת זוג:  אן ווצ'יצקי (1 במאי 2007–2015)  Nicole Shanahan (2018–2023) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס מרקוני (2004)  Asia's Most Influential Singapore (2021)  איש השנה של הפיננשל טיימס (2005)  פרס חלוץ המחשב (2018)  פרס מבחן הזמן של סיאול (2015)  Abramowitz Award (1993)  פרס המהגרים הגדול (2006) 
 חתימה:  
 stanford.edu/~sergey
 
יושב הראש ומנהלה הכללי לשעבר אריק שמידט (משמאל) לצדם של צמד מייסדי חברת Google,  סרגיי ברין (במרכז) ולארי פייג' (מימין), 2008
סרגיי מיכאילוביץ' ברין (ברוסית: Сергей Михайлович Брин, באנגלית: Sergey Brin; נולד ב־21 באוגוסט 1973) הוא איש מחשבים ויזם יהודי-אמריקאי, יליד ברית המועצות. ברין ייסד יחד עם לארי פייג' את חברת גוגל, ושימש כנשיא חברת האם אלפאבית עד 3 בדצמבר 2019. שווי ההון של סרגיי ברין הוערך בינואר 2025 בכ-154 מיליארד דולר.
ברין היגר עם הוריו לארצות הברית מברית המועצות בגיל שש. כמו אביו וסבו, בחר ברין ללמוד מתמטיקה ומדעי המחשב. את תוארו הראשון השלים באוניברסיטת מרילנד בספטמבר 1993, ולאחר מכן עבר ברין לאוניברסיטת סטנפורד לצורך לימודי דוקטורט במדעי המחשב. שם פגש בלארי פייג', מי שהפך מהר מאוד להיות בן שיחו לשיחות נפש אינטלקטואליות וחברו הקרוב. הם מילאו את חדרם במעונות במחשבים זולים ויישמו בעזרתם את תוכנית כריית המידע של ברין ליצירת מנוע חיפוש אינטרנטי. התוכנה נהייתה פופולרית בסטנפורד והצמד השהה את לימודי הדוקטורט, לטובת הקמת גוגל במוסך של סוזן וויצ'יצקי במנלו פארק.