stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצרים צלבניים במזרח התיכון
מבנים אזרחיים במצודה > אולמות שינה

אולמות מיוחדים הוכשרו כאולמות שינה עבור דרי המבצר. שינה באולמות איפשרה לחיל המצב להגיב במהירות לאזעקה, ובמקרה של מבצרים בחזקת המסדרים הצבאיים הייתה השינה המשותפת חלק מאורח החיים המשותף של האבירים, שנהגו על פי כללים הדומים לאלו שהדריכו מסדרי נזירים. אולמות שינה דומים לאולמות אחרים במבצר ומיקומם בדרך כלל מזוהה במידת האפשר על ידי היקש. במבצר עתלית היה אולם השינה, ככל הנראה, אולם גדול הממוקם בדרום המבצר. ממזרח לאולם זה היו ממוקמים כנראה אולם האוכל והמטבחים, אם כי זיהויים איננו ודאי. האולם הוא בן 3 ספינות משנה ומידותיו הן 27X53 מטרים. מדרגות הובילו ממנו אל פתח כנסיית המבצר. חוקי מסדר הטמפלרים שופכים מעט אור על השימוש שנעשה באולמות השינה במבצרי המסדרים הצבאיים. כל חבר במסדר קיבל מצעים: 2 סדינים, שק מלא בקש ששימש כמזרן, כרית ושמיכה. הנזירים-אחים היו חייבים לישון כשלעורם חולצה מכנסים, חגורה ונעליים. מי שישן בעירום היה צפוי לעונש.
מבנים אזרחיים במצודה > אולמות שינה > אולמות אוכל

אולם נוסף ששימש את חיל המצב היה אולם האוכל, הידוע גם כרפקטוריום (לטינית:refectorium), שעבור חברי המסדרים הצבאיים היה חלק בלתי נפרד מחיי השיתוף של הקהילה. בחדר האוכל נשמרה ההיררכיה הפיאודלית: חיילים פשוטים, קשתים וסרג'נטים ישבו בנפרד מאבירים ואצילים. רוב אולמות האוכל היו מרווחים, ולעיתים נבנו בסמוך לקלויסטר, אולם השינה ומטבחי המצודה. במבצר עתלית היה אולם האוכל מרווח וקמרונותיו מעוטרים בצלעות אבן ובצמוד אליו נמצאו מטבחי הטירה. במבצר בית גוברין שכן אולם האוכל בצד המזרחי של האגף הדרומי בטירה. תקרת האולם הגדול, שחולקה ל-8 קמרונות, נתמכה על ידי 3 עמודים מאסיביים ומרובעים. החופרים זיהו את האולם מאחר שנחשפו בו עמודי אבן שנחתכו על מנת לשמש כבסיס לשולחנות. סידור יוצא דופן זה עשוי להעיד על הקושי להשיג עץ כחומר גלם לבניית רהיטים ושימוש באבן שהיא חומר גלם קשה יותר לעיבוד. על אחד העמודים נחרט לוח משחק טחנה שאבירי המסדר יכלו לשחק בו כל עוד לא עסקו במקביל בהימורים. לוחות משחק דומים נמצאו במבצר שסטלה (עתרת) ומבצר עתלית שם נתגלה לוח חרוט באבן ולוח שני חרוט על חיפוי גבס של גג מבנה.
מבנים אזרחיים במצודה > אולמות שינה > מחסנים ואורוות

בכל מבצר נשמר מקום לאחסון. במגדלים שימשה הקומה הראשונה כמחסן, ובטירות גדולות יותר נועדו שטחים גדולים לאותה מטרה. במצודת קראק דה שבלייה משתרע מתחם הקימרונות בצד המערבי של המצודה הפנימית. אורכו של האולם 120 מטרים ורוחבו 7 מטרים, והוא שימש לאחסון, אך נבנו בו גם מאפייה ושירותים. קמרונות אחרים במבצר כללו שטחי אחסון נוספים שחלקם נוספו במהלך המאה ה-13 ובהם אוחסנו מוצרי מזון, כלי נשק ותחמושת. אורוות היו אף הן חלק בלתי נפרד מהשטחים שהוקצו במבצרים, וזאת מאחר שסוסים היו כלי מלחמה חשובים והצלבנים הסתמכו על חיל פרשים בעת קרבות בשטח פתוח. מבנים וחללים נוספים שימשו לשיכון בהמות משק ועבודה. במבצר עתלית נחשפו אורוות גדולות באזור של העיר הצמוד לחומות המבצר, בו נתגלו מבנים וחצרות שהיו יכולים להכיל יותר מ-200 סוסים. אורוות נוספות נמצאו בחצר שגודרה בסמוך למבצר עצמו ושטח נוסף גודר בצפון העיר - ככל הנראה עבור בקר. במגדל הקטן במבצר דטרוא, שעמד ממזרח למבצר עתלית, נחצבה חצר פנימית, אשר שימשה למגורי הבהמות של מגיני המבצר. בקיר המזרחי של חצר זו נחצבו בסלע 13 אבוסים. 3 אבוסים נוספים נחצבו בקיר המערבי של החצר (הקיר המזרחי של המצודה) ובקיר הדרומי נחצבו שניים נוספים. חופרי המבצר הצלבני של בית גוברין משערים, כי חיל המצב של המבצר השתמש בקמרונות, שבמקור היו חלק מהאמפיתיאטרון הרומאי שגובל בחלק החיצוני של המצודה, ובנו אבוסים מאבנים שפורקו מהמבנה הרומאי.
מבנים אזרחיים במצודה > אספקת מים

אספקת המים הייתה חיונית למצודה על מנת לקיים שגרת חיים יום-יומית; בעת מצור הפכה שאלת אספקת המים לעניין של חיים ומוות. במהלך בניית מצודת צפת נעזרו הצלבנים בערבי מתושבי המקום, שהצביע על באר או קבוצה של בארות, שייתכן ונחפרו על ידי בוני המצודה המוסלמית שעמדה במקום בעבר, ולאחר בניית המבצר סיפקו את צורכי חיל המצב. מקורות מוסלמיים המתארים את המבצר הצלבני מתייחסים למערכת אספקת המים כאחד מפלאי העולם.
במבצר קראק דה שבלייה נבנו מספר מפעלי מים על מנת לספק את צורכי חיל המצב בעת שלום ובעת מצור. מאגר מים המים הגדול במבצר ניזון ממוביל מים שהיה מחובר אל מחוץ למבצר. בעת מצור שאבו הצלבנים מים מבאר שעומקה 27 מטרים, שנחפרה בקמרון המערבי באגף הפנימי של המבצר. מובילי מים שימשו מספר מבצרים, ובהם כוכב הירדן וג'יבלין (בית גוברין). בקראק דה שבלייה השתמשו הצלבנים במאגר מים פתוח להגנה כחפיר רטוב, ששכן ליד החומה הדרומית של המצודה הפנימית. במבצר כוכב הירדן נחצבו 2 בורות מים. הבור הקטן היה בעל קיבולת של 100 מטרים מעוקבים, שימש את המבצר הפנימי ואליו התנקזו מי גשמים מגגות המבצר שהוזרמו במרזבי חרס בקוטר 10 סנטימטרים. בסמוך לבור נבנו אבוסים ואזור רחצה. מים עודפים מהבור הקטן נוקזו בצינור אל בור גדול בעל קיבולת של 650 מטרים מעוקבים, שנחצב בקצה המזרחי של החצר החיצונית.
במידת האפשר הסתמכו הצלבנים על מערכות מים קיימות. במבצר בלמונט על הר צובה נבנה המבנה המרכזי על מספר בורות מים, שניזונו מתעלות חצובות בסלע ונחצבו, ככל הנראה, בתקופה הביזנטית. במקומות אחרים, כגון במצודת צלאח א-דין, ניצלו הצלבנים את החפיר, שהיה הנקודה הנמוכה ביותר של המבצר, לאיסוף מי גשמים ולהעברת המים למאגרים בתוך המצודה. חוקרים מניחים כי החלק העמוק של החפיר בצידו הדרום מערבי שימש לאיסוף מים. במצד עתרת (לטינית: Vadum Iacob) נמצאו שרידי כדים ששימשו במתקן שאיבה מסוג אנטיליה. כדים אלו היו בעלי צוואר ארוך, גוף ארוך ואליפטי, בסיס עגול וללא ידיות. המים הועלו מהבאר באמצעות מסילות עולות ויורדות, אליהן הוצמדו הכדים. הכלי היה מתהפך בהגיעו לראש המסילה, והמים היו נשפכים לתעלה בנויה. שרידי מתקן דומה, ששפך את מי הבאר למאגר מים סמוך, זוהו במצודת לה-פאבה .
המגדל הקטן יחסית של קסטלום בליסימום (Castellum Beleismum), השוכן על הדרך בין ג'נין לשכם, שמר על הקפלה של איוב הקדוש ונהנה מאספקת מים שמקורה במפעל מים שמקורו ככל הנראה בתקופה הכנענית. גרם מדרגות ומעבר מקורה באורך של 40 מטרים, רוחב של 3 מטרים ו-4.2 מטרים גובה הוביל ממעיין ביר א-סינגיב לקפלה ולמגדל.
מבנים אזרחיים במצודה > ביוב

מערכות הביוב במבצרים פינו פסולת ממטבחי המצודה ומבתי השימוש ששימשו את חיל המצב. צינור אבן הוביל פסולת מהקימרונות הפנימיים של מבצר בלמונט בהם שכנו, ככל הנראה, מטבחי המצודה ובתי השימוש שלה לכיוון דרום מערב, מחוץ לחומות. במבצר קראק דה שבלייה בתי השימוש נבנו מלכתחילה בתוך מגרעות באולם המערבי הגדול, אך הוחלפו על ידי בתי שימוש שנבנו בשני מפלסים במגדל מיוחד.
בטירה המוסלמית קַלְעַת נַמרוּד, שנבנתה במהלך המאה ה-13, נחשפו שני בתי שימוש במגדל שסומן כ"מגדל 11". במבצר יחיעם נחשפו בתי שימוש שנבנו בתוך עובי הקיר הדרומי בקומת הקרקע, בקומה הראשונה של מגדל העוז המזרחי ובקומה השנייה של מגדל העוז המערבי. ככל הנראה רוקנו השפכים דרך פיר שהגיע עד הוואדי.
במבצר מונפור נותר קצה הפיר המרוקן את שפכי המצודה בתחתית הצד הדרומי של האולם המערבי בו שכנו ככל הנראה שירותי הטירה. במבצר כוכב הירדן הובילה תעלה את מי השופכין של המצודה מאזור ששימש לרחצה לכביסה אל בור ספיגה שנכרה ממערב למצודה.
מבנים אזרחיים במצודה > מטבחים

המטבח היה ליבו של המבצר, ומטעמי נוחות נבנה בסמיכות לאולמות השינה ואולמות האוכל. לעיתים נבנו בצמוד אליהם תנורי אפייה ללחם, ובמקרים מיוחדים שימש החום מתנורי הבישול והאפייה לחימום מים עבור בית המרחץ.
במבצר עתלית נחשפו שרידים של שני תנורי אבן הבנויים בתוך הקיר באולם הדרום-מערבי, אחד מצופה בלבנים והשני בנוי מאבן בלבד. המטבח נהנה מאספקת מים מבור בעל קיבולת של 800 מטרים מעוקבים. במבצר מונפור זיהו החוקרים חדר במגדל העוז שככל הנראה היה מטבח, ובו נמצאו שברים של כלי אחסון מחרס, עלי ומכתש מאבן, ושברי כלים אחרים. המטבח בפינה הדרומית של המבצר הפנימי במבצר כוכב הירדן השתמר היטב. המטבח קטן בשטחו ומכיל 3 תנורים או כירות לבישול, עליהן הונחו קלחות מתכת גדולות. בסמוך למטבח היו מחסנים, והועלתה סברה כי אפר מהתנורים, שנאסף לאחד מהם, שימש כחומר גלם לבניית המבצר. על גבו של אחד מכלי המטבח נחרט לוח משחק טחנה: עדות לפופולריות של המשחק בקרב חברי המסדר. מים למטבח נשאבו מבור מים בפינה הצפון מערבית של החצר הסמוכה, שהכיל עד 100 מטרים מעוקבים. במבצר אפולוניה (ארסוף) הפכו ההוספיטלרים חדר בגודל 10X7 מטרים בפינה הצפון מערבית של המבצר, בין מגדל העוז והאולם הצפוני למטבח. במקום נבנו 5 כירות ונמצאה שכבת אפר עבה מפעילות התנורים. בקרבת התנורים נבנו שתי בריכות, ואליהן מובילים צינורות חרס. מתחת לרצפה נבנתה תעלת ביוב. ליד מטבח נבנה חדר שירות, וייתכן כי האולם מצפון למטבח שימש כחדר אוכל.
מאפיות ותנורי אפיה נמצאו בחפירות של מבצרים רבים. עובדה זו לבדה מעידה על חשיבות מתקן זה בחיי חיל המצב. המאפייה השלמה ביותר נמצאה במבצר קראק דה שבלייה. לאחר ניקוי שנערך באולם באגף המערבי של המצודה הפנימית נחשף תנור משברי אבנים שמידותיו 6.5X7 מטרים. ארובתו של התנור בנויה מלבנים מסותתות. חלקו התחתון של התנור נבנה מלבנים חסינות חום, וחלקו העליון נבנה בצורת כיפה שקוטר בסיסה היה 5.3 מטרים. ארובה שנבנתה מאבני גזית הובילה את העשן ממרכז התנור אל מחוץ למאפייה. תנור זהה בצורתו נחשף במצד עתרת, שבנייתו מעולם לא נסתיימה. במצד זה היה תנור המרובע שמידותיו 5X5 מטרים. חלקו העליון של התנור נבנה מלבנים בצורת כיפה, ודרך פתח קטן הוכנס הלחם לאפייה. על רצפתו של התנור נמצאה שכבה דקה של אפר, עובדה המעידה כי התנור היה בשימוש אף על פי שתהליך בניית הטירה מעולם לא הושלם. במבצר עתלית נחשפו שני תנורי אפיה בסמוך לבית מרחץ קטן, שככל הנראה ניצל את חום התנורים.
ביצורים

הצלבנים השתמשו באלמנטים מורכבים לביצורים, ברובם כתשובה לאיומים והתפתחות לוחמת המצור וכלי המצור בשימוש צבאות התקופה. עם תום המאה ה-13 נבנו מרבית המצודות על ידי המסדרים הצבאיים, שניצלו את משאביהם הכספיים הרבים לבניית מצודות ענק והמצאת פתרונות יצירתיים בכל תחומי הביצור. הצלבנים השתמשו בטכנולוגיות קיימות ששימשו את הביזנטים והמוסלמים, ואף הרחיקו לכת והשתמשו באלמנטים שמקורם בטירות ארמניות.
ביצורים > השפעה צלבנית על אדריכלות צבאית

השפעת האדריכלות הצלבנית על אדריכלות צבאית אירופאית מורכבת ואינה ברורה מאליה. הטירות הצלבניות הגדולות שנבנו בתבנית של ביצורים כפולים לא שוכפלו באירופה. העלות הגבוהה של הקמת טירות מסוג זה הייתה סיבה מספקת לכך. דוגמה למבצר שנדמה שהועתק מארץ הקודש לאנגליה הוא מבצר ביסטון, שנבנה על פי דוגמת מבצרי הרים צלבניים, והוקף בחפיר חצוב באבן. טירת דובר, שנבנתה בשנת 1180 על ידי המלך הנרי השני, הייתה מבוססת על עקרונות מהאדריכלות הצבאית הצלבנית, והייתה דומה למבצר קראק דה שבלייה. בטירה נבנה מגדל עוז מרובע, שהיה בין האחרונים שנבנו באנגליה. נטישה (חלקית) זו של מגדל העוז כמרכז במצודה מבוססת גם כן על ניסיון הצלבנים במזרח. בהיותו פגיע לארטילריה ולפעולות חפירה החלו האדריכלים האירופאים להסתמך על עקרון המבצר הכפול כדוגמת כוכב הירדן. דוגמה למבצר מסוג זה ועדות לעלויות האדירות הקשורות בהקמתו ניתן לראות בטירת בומריס שבנייתה על ידי אדוארד הראשון החלה ב-1295 ולא הושלמה מאז.
אלמנטים נוספים שמקורם באדריכלות צלבנית הם המגדלים העגולים, שבוני טירות אירופאים אימצו כתוכנית ברירת המחדל בבניית ביצורים במקום המגדלים המרובעים. מידותיהם הגדולות של המגדלים הצלבניים בעתלית או קראק דה שבלייה שגגותיהם היו בסיס לכלי ארטילריה לא הועתקו לאירופה, ובמקומם נבנו מגדלים בעלי מידות צנועות יותר. הטקטיקה הצלבנית של הצבת טרבושה וכלי ירי אחרים על גגות מגדלי מצודות לא הכתה שורשים בלוחמת מצור אירופאית. יתר על כן, בחלק מהמגדלים השתמשו המהנדסים האירופאים בחלקי עץ, בניגוד לשימוש האחיד באבן במבצרים צלבניים, שכתוצאה מכך היו עמידים יותר.
ביצורים > חומות

החלק העיקרי בביצורי המבצר הצלבני היו החומות שהקיפו והגנו על שאר המבנים, ושימשו גם כקיר תומך למבנים פונקציונליים בתוך המצודה. רוב החומות הצלבניות הורכבו משתי שכבות שנבנו מאבנים מסותתות או מאבני גוויל, שהרווח ביניהן מולא במלט או בפסולת עפר ואבנים. החוקר והיסטוריון רוני אלנבלום מציין כי עובי החומות עלה בהדרגה, תהליך שהואץ עם הקמת המבצרים הקונצנטריים. חומות מבצרי הקסטרום של תחילת המאה ה-12 נבנו בעובי של כ-2.5 מטרים, בעוד שחומות כוכב הירדן ומבצרי המאה ה-13 נבנו בעובי 4 מטרים לפחות. החומות היו עבות יותר בבסיסן וצרות בקצה העליון, בעיקר בגלל מגבלות טכנולוגיית הבניין של התקופה.
החלק העליון של החומה שימש את המגינים על מנת להתקיף את האויב מעמדות מיוחדות שסיפקו הגנה מלאה לחיל המצב מהן ניתן היה לירות על התוקפים דרך חרכי ירי ופתחים מיוחדים. ברוב המקרים ניתן היה לחצות את החומה דרך מעבר. אל מעבר זה עלו דרך חדר מדרגות, שנבנה בדרך כלל בתוך קיר החומה או באחד המגדלים. במקרים אחרים נבנה מאבן או מעץ גרם מדרגות חיצוני שהוביל אל קצה החומה. מעבר זה, הידוע בצרפתית כשמין דה רונד, יכול היה להקיף את היקף חומות המבצר ולעבור דרך המגדלים בגבהים שונים ובכך לספק למגינים עמדות ירי בזוויות שונות. במבצר עתלית נבנה שמין דה רונד בגובה של 5.6 מטרים מתחת לקצה החומה. מעבר זה, ברוחב של 2 מטרים, קישר בין עמדות ירי שבהן יכלו ארבעה אנשים להילחם דרך שני חרכי ירי שנקבעו במרחק של 5 מטרים אחד מהשני.
חרכי הירי איפשרו למגינים לירות חיצים בתוקפים. פתח החרך נבנה כך שרוחבו איפשר לקשת להגן על גופו מאש התוקפים, ובמקביל לנוע בחופשיות, לדרוך את נשקו, לכוון ולירות. במקור היה חרך הירי לא יותר מרווח שהושאר בין אבני החומה, אך במצודות הצלבניות ובהסתמך על ניסיון האדריכלים הביזנטיים, הוארך החרך על מנת לאפשר תנועה חופשית ושדה ירי רחב על מנת להרחיק את התוקף משטחים מתים בהם לא היה שדה ראייה מתאים. בדרך כלל בנו הצלבנים בבסיס החומה חלקלקה בזווית שהתאימה לזווית הירי מהחרכים והרחיקה את האויב מן הבסיס. חרך הירי הורחב לתא קטן בצורת משולש. גובהו איפשר גישה נוחה לעמדת הירי והוא היה רחב מספיק על מנת לאפשר לקשת, ובמידת האפשר לאדם נוסף, לתפוס את העמדה. עמדות הירי במבצר כוכב הירדן, שהיה קומפקטי במידותיו, היו קטנות יחסית וחלקן איפשר ירי בכריעה. חרכי ירי היו נדירים יותר בטירות בתחילת המאה ה-12, ובמאה ה-13 הפכו לחלק בלתי נפרד ממערכות ההגנה שבשימוש בטירות צלבניות והשתכללו בתכנון ובביצוע, בעיקר בעקבות השיפור שחל בקשתות ובטכניקות הירי.
ביצורים > מגדלים וצריחים

מגדלים וצריחים הבולטים מקו החומה היו חלק חשוב מהגנת המבצר והם שינו את פני המצודה ממגדל שהציע הגנה פאסיבית, שבה חיל המצב היה נטול אפשרות להגן על עצמו, למבצר היכול לנקוט בהגנה אקטיבית ולאפשר לחיל המצב לתקוף את האויב דרך חרכי ירי שהוצבו במגדל ואף לשלוט באש לאורך קו החומה. המגדלים הוצבו במרחק מחושב אחד מהשני, כך שחיצים שנורו מעמדות במגדל אחד יכסו לפחות מחצית מהמרחק, ויוכלו לפגוע גם במטרות שבבסיס החומה. אף על פי שמגדלים צלבניים נבנו במגוון צורות, המגדל המרובע היה בתחילה הבחירה המועדפת על המתכננים הצלבניים, בין היתר משום שהיו זולים ופשוטים יותר לבנייה. בתחילת המאה ה-12 נבנו מגדלים ללא חללים, כלומר כל המבנה היה מלא באבנים והלחימה נתאפשרה רק מגג המגדל. דוגמה לכך ניתן לראות במבצר כפרלט, קסטרום שנבנה על ידי המוסלמים ושימש גם את הצלבנים, ובשלב הראשון של מבצר בית גוברין.
המגדלים, כמו המבצרים, התפתחו וגדלו בשטחם ובמידותיהם, ולעיתים הפכו ליחידות ביצור עצמאיות. בשלב הבא של התפתחות המגדלים נבנו חללים בתוך המגדל, תחילה חדרי מדרגות ויציאות לפוטרנה (פשפשים) כפי שניתן לראות במגדלי כוכב הירדן. במהלך המאה ה-13, עם המעבר למבצרים גדולים יותר ובעלי ביצורים מורכבים, החלו הצלבנים לבנות מגדלים עגולים או עגולים למחצה. מגדלים אלו, שהיו קשים יותר לבנייה ודרשו מומחיות רבה יותר בסיתות אבנים, סיפקו יתרונות אחדים: העובדה שלמגדל העגול אין פינות הקשתה על פירוק המגדל על ידי הוצאת אבני הפינה הפגיעות יותר. כמו כן יצרו הצלבנים את המגדל העגול מאבנים בצורת טרפז, שיצרו מבנה מהודק בעל חלוקת עומסים מדויקת, בדומה למבנה קשת. חרכי ירי במגדל עגול כיסו זוויות ירי רחבות יותר מחרכים במגדל מרובע, והחתך העגול הותיר מינימום של שטח מת במפגש עם החומה.
גובה המגדלים השתנה ממבצר למבצר. המגדל הצפוני במבצר עתלית התנשא לגובה 34 מטרים. על פי מקורות צלבניים, שבעת המגדלים במצודת צפת, הגדולה במזרח התיכון, התנשאו לגובה של 48.8 מטרים. המגדלים תפחו בגודלם ובגובהם גם על פי תפיסת המבצר הכפול, לפיה המגדלים חייבים לכסות באש יעילה את חלקי הביצורים הסמוכים וגם עקב השימוש בגגות המגדלים כבסיסים לכלי ארטילריה צלבניים.
ביצורים > פשפשים

פִּשְׁפֵּשׁים היו פתחים קטנים בחומה ששימשו את מתכנני המבצר הצלבני לבניית יציאה אל חוץ לחומות עבור מגיני חיל המצב, מבלי להזדקק לשערים העיקריים ומבלי לסכן את מערכת ההגנה שהיו במרכז תשומת הלב של האויב. פשפשים אלו שימשו להתקפת פתע נגד אויבים, יציאה למשימות מיוחדות ובעיתות מצוקה לבריחה מתוך המבצר. הפשפשים אפשרו גם כניסה של יחידות קטנות או בודדים אל תוך המבצר ונודעו כפוטרנה (צרפתית: Postern) או סורטי. במבצר כוכב הירדן הובילו גרמי מדרגות בחלק מהמגדלים אל פתחי סתר שנבנו בנקודות מוסתרות מעיניי האויב והובילו אל קרקעית החפיר, פתחים אלו שימשו את חיל המצב בעת המצור של שנת 1188 ודרכם יצאו המגינים להתקפות חוזרות ונשנות ששברו את מערך המצור ואיפשרו לצלבנים לפשוט על המחנה המוסלמי. במבצר ג'יברין (בית גוברין) הובילו מעבר וגרם מדרגות ממגדל שסומן על ידי החוקרים כמגדל 650, אל שני פתחי סתר, אחד לצד מערב ושני לצד מזרח. הפתחים הובילו לבסיס החפיר של המבצר. בשלב מאוחר יותר נסתם אחד הפתחים והמעבר כולו נסגר על ידי מילויו בפסולת אבנים, ככל הנראה עדות לחששם של הצלבנים כי פתחים אלו עלולים לשמש את האויב כנקודת כניסה אל תוך המבצר.
ביצורים > חלקלקה

החלקלקה הייתה בשימוש במבצרים עוד בעת העתיקה. החלקלקה שכנה בין החפיר המקיף את החומה לבין החומה עצמה, ולרוב נבנתה מעפר כבוש המכוסה לבנים חלקות או לבנים מסותתות. במקרים מסוימים הונחו בבסיסה סלעי ענק שהקשו על חציבה מתחתיה. במקרים אחרים, כגון במצודות הרים, צופה המדרון באבנים מסותתות כמעין חלקלקה שנועדה למנוע מהאויב את האפשרות לטפס אל בסיס חומות המבצר (כפי שנעשה במבצר מונפור) ולעיתים נחצבה החלקלקה כולה מתוך הסלע (כפי שנעשה במבצר בלמונט). אחת החלקלקות הידועות ביותר נבנתה בקראק דה שבלייה. החומות הדרומית והמערבית של המצודה הפנימית נבנו עם חלקלקה בגובה של 20 מטרים שהגנה מפני חפירת מנהרות, הפגזה ארטילרית ונזקי טבע, בעיקר רעידות אדמה שאפיינו את האזור. חלקלקות קטנות יותר נבנו במבצר כוכב הירדן שחומותיו מוגנות בשיפועים בגובה של 2 מטרים.
ביצורים > חפיר

החפיר היה אחד מהאלמנטים היעילים לבידוד המבצר מסביבתו. האדריכלים הצלבניים השתמשו בחפיר בשילוב עם חומה חיצונית על מנת להרחיק כלי מצור מהחומה הראשית ולהקשות על עבודת החפרים בכריית מנהרות מתחת לחומה. חפירים חצובים שימשו כמקור חומרי בנייה עבור מבני המבצר ומידותיהם שונות ממבצר למבצר. כתב היד "בניית מצודת צפת" שנכתב על ידי נזיר טמפלרי בשנת 1264 מציין כי החפיר של מבצר צפת נחצב לעומק 15 מטרים ולרוחב 6 מטרים. החפיר במבצר כוכב הירדן נחצב בסלע בזלת קשה, לרוחב של 20 מטרים ולעומק של 12 מטרים. החפיר המזרחי של מבצר מונפור, שהפריד את המבצר מהשלוחה עליה הוקם, היה בעל מידות דומות. החפיר של מבצר עתלית היה בעל רוחב משתנה בין 15 ל-29 מטרים. עומקו הרדוד יחסית, 6 מטרים, מוסבר הן בגובה פני הים המקשים על חפירות באתר והן על ידי העובדה כי יעילותו הוכפלה על ידי יכולתם של מגיני המצודה להציף אותו במי ים על פי הצורך. לעיתים נעשה שימוש בחפיר כמאגר מים עבור חיל המצב ששכן במבצר.
טכנולוגיית בנייה > יסודות

מלאכת בניית המבצר הצלבני החלה בבניית יסודות עמוקים שנחפרו עד לסלע הבסיס של אתר הבנייה. באתר החפירות של מצד עתרת נחשפו יסודות המבצר בחפירות שנערכות במקום מאז שנת 1994, ובהם 3 סוגים שונים של ביסוס. בדרום המצודה נחפרה תעלה עמוקה אל תוך שכבות הסלע של התל, במזרח נבנתה החומה הצלבנית על גבי חומה עתיקה, שמקורה ככל הנראה מהתקופה ההלניסטית. בצד צפון נבנתה החומה על יסודות חלשים של מבנה בזלת בעומק של חצי מטר. הבנייה החפוזה נבעה, ככל הנראה, מהאיום של הצבא המוסלמי בפיקודו של צלאח א-דין שהתקרב למבצר. ואכן, חומה זו היא שהותקפה על ידי חפרים מוסלמיים ודרכה פרצו אל תוך המבצר.
טכנולוגיית בנייה > עבודת אבן

האבן ששימשה לבניית מבצרים צלבניים נחצבה בדרך כלל מהאזור הסמוך למבצר. באזורי ההרים והשפלה נעשה שימוש באבן גיר מקומית, באזור הכנרת ובצפון עמק הירדן בבזלת, ובמישור החוף באבני חול וכורכר, הקלות יותר לכרייה אך פחות עמידות. בפרויקטים גדולים, בעיקר של המסדרים הצבאיים שמשאביהם הכספיים היו ניכרים, הביאו הבנאים הצלבניים אבנים על פי הצורך ועל פי תכונות החומר ממספר מקורות. במבצר כוכב הירדן שימשה הבזלת שנחצבה מחפיר המבצר לבניית החומה, המגדלים והמבנים הפנימיים. אבן גיר שהובאה ממרחק (ככל הנראה מהרי הגלבוע) שימשה לאלמנטים אדריכליים, לחלק הפנימי של חרכי הירי, לקשתות, למסגרות החלונות ולמבנים בחלק העליון של המבצר הפנימי. אבן גיר מהודרת יותר שימשה לבניית הקפלה. בזלת ואבן גיר שימשו גם לבניית מבצר מרגט ומצד עתרת, שבנאיו היו בני מזל כיוון שהמבנה הגאולוגי של האתר הורכב משכבת אבן גיר מעל שכבת בזלת. הצלבנים קילפו את השכבה העליונה והשתמשו באבנים לבניית קירות המבצר, ובגושי בזלת גסים ופצלים קטנים למילוי המרווחים בין קירות החומה והקמרונות. לבנייה באבן בזלת היה גם יתרון חזותי. לקירות השחורים של מבצר מרגט הייתה השפעה מרתיעה שנוצלה במלואה על ידי הצלבנים. יש יסוד להנחה כי האדריכלים הצלבניים השתמשו ביסוד פסיכולוגי ובהופעה התיאטרלית בבניית חומות גבוהות ומגדלים מאסיביים המקרינים עוצמה. השפעה זו ניכרת בהחלטתו של צלאח א-דין שלא לצור על מבצרים אלו במהלך מסע הכיבוש של שנת 1188. מראם האימתני "הבטיח" את התשת הצרים והפחית את אומץ לבם.
סימן היכר של עבודת סתתי האבן הצלבניים ניכרת באבנים שפניהן היו חשופות לאור השמש. אבנים אלו סותתו בסיתות אלכסוני באיזמל בצורת מסרק, שהותיר סימנים אלכסוניים לא בולטים. עבודות אבן דומות היו נפוצות באירופה של ימי הביניים אך בלבנט מזוהה סיתות זה עם הצלבנים ועם מפעלי הבנייה שלהם. סתתי האבן הצלבניים קישטו וסיתתו את שולי האבן באופן מודגש, מעשה האופייני בעיקר למבנים ומבצרים מהודרים. דוגמאות לכך ניתן לראות בטירת קראק דה שבלייה, בשילוב עם אבן גוויל במגדלי הענק של טבעת ההגנה הפנימית במבצר עתלית ובאופן מוגבל במבצר כוכב הירדן.
טכנולוגיית בנייה > חומות

הצלבנים בנו את חומות המבצרים בשיטה הדומה למבצרים הארמניים מימי הביניים. בשיטה זו נבנו שני קירות, חיצוני ופנימי, והרווח ביניהם מולא בליבה של שברי אבנים ומלט שנשפך מלמעלה במהלך בניית הקירות. שיטה זו שימשה את הצלבנים בכל מפעלי הבנייה: מבצרים, מבנים עירוניים וכפריים ובתי מגורים. המלט הצלבני היה חזק מאוד, והליבה נותרה בשלמותה גם במבצרים צלבנים שעל חוף הים, בהם ניזוקו המבנים על ידי תהליכי בליה שהסירו את אבני החומה. במצד עתרת נלקחו אבני החומה לפני מאות שנים לשימוש משני במבנים מוסלמיים, אך הליבה נותרה על עומדה ובחלקים מסוימים נשתמרה לגובה של 7 מטרים. במקום שנעקרו אבנים מהחומה החזיק המלט את האבן ושברים גדולים נותרו צמודים לליבה.
קירות החומה נבנו מאבני גזית שלעיתים היו אבנים מסותתות היטב עם שוליים מודגשים בסיתות עדין, ולעיתים ללא הדגשת שוליים או אבנים מסותתות בגסות (אבני גוויל) ללא הדגשת שוליים. הצלבנים לא הקפידו תמיד על אחידות, וסוגים שונים של אבני גזית שימשו לעיתים באותו קיר, כפי שניתן לראות עד היום במבצר ציפורי. הצלבנים השתמשו באבני גוויל להצמיד את הקירות לליבת המלט ובנקודות החשופות לארטילריה של האויב על מנת להסיט את הקליע ממסלול הפגיעה בביצורים או להקטין את עוצמת הפגיעה, בעוד השוליים המסותתים סייעו בהנחה מדויקת של האבנים. אבני גזית מסותתות עם שוליים מודגשים היו בשימוש מאות שנים בטרם התקופה הצלבנית, ודוגמאות של אבנים הרודיניות הן הוכחה לכך. הצלבנים השתמשו באבנים אלה בעיקר לצרכים אסתטיים ולבנייה במבנים אזרחיים, בחלקים הפנימיים של המצודות, בחצרות ובאולמות.
בחומות ובאלמנטים אחרים של בנייה במבצר השתמשו הצלבנים לעיתים באבני שדה שנחצבו ועובדו באופן גס וחוברו עם מלט ושברי אבן. שיטה זו חסכה זמן בעת הקמת הקירות ואיפשרה לפועלים בלתי מקצועיים ולחיילים לקחת חלק פעיל בבנייה. בעת בניית פינות במבנים, מסגרות ומזוזות של דלתות וחלונות השתמשו הצלבנים תמיד באבנים מסותתות היטב.
טכנולוגיית בנייה > שימוש משני בחומרי בנייה

הצלבנים שמרבית מצודותיהם נבנו על או בסמוך לאתרים עתיקים ניצלו חומרי בנייה משימוש משני ופירקו מבנים קדומים על מנת להשתמש באבנים מעמודי שיש וגרניט לחיזוק המבצרים, נוהג שהיה נפוץ במזרח באותה תקופה. שיטה זו איפשרה חיסכון ניכר במשאבים, בזמן ובהעסקת פועלים לא מיומנים. המנהג שניתן לו השם המדעי ספוליה שימש בתהליך הבניה של רוב המבצרים הצלבניים. בנאי מבצר כוכב הירדן השתמשו בחומרי בנין של העיר היהודית העתיקה מתקופת התלמוד (המאה ה-3) שזוהתה בשם "כוכב", ושכנה כ-700 מטרים מדרום למבצר הצלבני. אבנים מעוטרות בסמלים יהודיים, דוגמת מנורת שבעה קנים, נמצאו בין אבני הבניין של המבצר הצלבני. דוגמה נוספת לספוליה הוא השימוש התכוף של הצלבנים בעמודים שמקורם במבנים עתיקים בבניית חומות. עמודים אלו קשרו את ליבת המלט של החומה אל הקירות החיצוניים, וחיזקו יסודות של מגדלים כנגד חפירת מנהרות.
תולדות מחקר האדריכלות הצבאית הצלבנית > רקע

עם נסיגת אחרון הצלבנים ממבצר עתלית בשנת 1291 הלך ודעך העניין האירופאי בשרידי ממלכת ירושלים והתמקד ברעיון המופשט של מסעי צלב, מתוך רצון לתת משמעות להיסטוריה של הממלכה הצלבנית שהשתנתה בהתאם לזמן. מסעי הצלב שימשו כמיתוס ללאומנות הצרפתית המתפתחת של המאה ה-17, ככלי לניגוח קנאות דתית, וכנגד הכנסייה הקתולית. במהלך המאה ה-19 שימשו מסעי הצלב כרקע והשראה לתנועה הרומנטית. לאורך כל אותה מאה הביעו מטיילים אירופאים לארץ ישראל עניין באתרים הקדושים לנצרות או בעתיקות רומאיות. בכתביהם אין כמעט אזכור לשרידי מבצרים צלבניים, עובדה המותירה את המחקר המודרני ללא תיאור של מבצר עתלית ומצודת צפת בתקופה שלפני רעידת האדמה של שנת 1837 שהחריבה אותם כמעט לחלוטין, ובטרם מלחמותיו של אבראהים פאשא באימפריה העות'מאנית שגרמה נזקים רבים למצודות הצלבניות של צידון, מצודת צלאח א-דין, ואנטיוכיה.