stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר אלטמן
הערות שוליים

↑  יאיר אלטמן,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'היחידה תרמה: ספר תורה ובו שמות הנופלים, באתר עכשיו 14, 8 ביולי 2024
↑   ציוץ של יאיר אלטמן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 7 ביולי 2024
↑  יאיר אלטמן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'עוף בעור של כבש: אז מה שמים לכם בלאפה?, באתר ynet, 13 באוקטובר 2009
↑  אמילי גרינצווייג‏, כתב מטה ארצי חדש ל-Ynet, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2010
↑  אלכסנדר כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'אחרי שנתיים: כתב המשטרה וירושלים יאיר אלטמן מסיים את תפקידו ב-ynet, באתר אייס, 6 במאי 2012
↑  אלכסנדר כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'יאיר אלטמן יהיה הכתב המוניציפאלי והפלילים בירושלים, באתר אייס, 21 במאי 2012
↑  יאיר אלטמן‏, אשת המרגל לאיראן מדברת: "הציונים לקחו אותו למרתף", באתר וואלה, 11 באוגוסט 2013
↑  מיה מנע‏, כתב המשפט של "ישראל היום": יאיר אלטמן, באתר וואלה, 28 בפברואר 2016
↑  יאיר אלטמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'הניסויים בילדי תימן נחשפים: "מוכרח להיות להם דם כושי", באתר ישראל היום, 14 ביוני 2017
↑  פרוטוקולים חדשים: התמונות חושפות ניסויים בילדי תימן, באתר חדשות 13, 14 ביוני 2017
↑  גיל משעלי,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'‏העיתונאי יאיר אלטמן הצטרף לצוות הכתבים של ערוץ 14, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2023
↑   בלעדי ההקלטות החדשות נחשפות: כך סלל מנדלבליט את דרכו לתפקיד היועמ"ש, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 6:57)
↑  יאיר אלטמן,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'הפצ"רית סגרה תלונה נגד הלוי וקיבלה את תמיכתו בקידומה לתפקיד, באתר עכשיו 14, 14 באוגוסט 2024
↑  בר חיים,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'כתב חדשות 14 חושף: "הבן שלי אובחן עם אוטיזם", באתר עכשיו 14, 15 בפברואר 2024
↑   ציוץ של יאיר אלטמן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 בפברואר 2024
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • עקיבא ביגמן • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדשטיין • בועז גולן • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • יאיר אלטמן • מגי טביבי • עומרי חיים • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי •  שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
אלטמן ב-2024
קורט בכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1909 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1995 (בגיל 85) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  אס אס 
 דרגה:  שטנדרטנפיהרר, אונטר-שארפיהרר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 הצלב הגרמני בזהב 
 
קורט אנדראס ארנסט בֵּכֶר (בגרמנית: Kurt Andreas Ernst Becher‏; 12 בספטמבר 1909 – 8 באוגוסט 1995) היה ראש המחלקה הכלכלית של האס אס בהונגריה לאחר כיבושה. לאחר המלחמה הפך לאיש עסקים.
ביוגרפיה

בכר היה סוחר תבואות מצליח, יליד המבורג, שהצטרף למפלגה הנאצית ב-1934. בשנת 1939 היה קצין בחיל הפרשים של האס אס בפולין, נמנה עם "יחידות גולגולת המת" אשר עסקו ברצח יהודים. בשנת 1943 קיבל אות הצטיינות- הצלב הגרמני מזהב, לאחר שנתיים נעשה שטאנדרטנפיהרר ועבר למטה האס אס בפולין.
בשנת 1944, זמן קצר לאחר שנכבשה הונגריה, הוא הגיע אליה כקולונל אס אס, בגיל 35. תפקידו הרשמי היה לספק סוסים וציוד ליחידות הוואפן אס אס. במקביל מילא תפקיד מרכזי בהשתלטות האס אס על הגדול והחשוב בתאגידים התעשייתיים בהונגריה, תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס. בתמורה לרוב מניות התאגיד שעסק בתעשייה כבדה בייצור נשק, התחייב האס אס לאפשר ל-47 יהודים ממשפחות בעלי התשלובת לצאת לפורטוגל. בין תפקידיו היה גם האחראי על מחנות הריכוז.
בכר ניהל את הצד הפיננסי של עסקת "סחורה תמורת דם" מול ועדת העזרה וההצלה בבודפשט ובעיקר מול פעילי הוועדה ישראל קסטנר ויואל ברנד. בעסקה הוצע להעביר את יהודי הונגריה אל מחוץ לשטח הכיבוש הגרמני תמורת עשרת אלפים משאיות וסחורות. כתוצאה מהמשא ומתן, שאותו ניהל קסטנר, התירו הנאצים את יציאתה מהונגריה של רכבת ובה 1,684 יהודים שנבחרו על ידי קסטנר ועל ידי אוטו קומוי, יושב ראש ועד ההצלה. ברכבת היו בני משפחתו של קסטנר, חבריו, בעלי הון ששילמו עבור המסע, מגוון מייצג של הזרמים השונים ביהדות הונגריה (אורתודוקסים, נאולוגים, תנועות נוער ציוניות) וקבוצה של פליטים ויתומים מפולין. במקום להגיע לארץ נייטרלית כמובטח, הגיעה הרכבת למחנה ברגן בלזן ולאחר מכן הגיעה לשווייץ. קסטנר סבר כי רכבת זו תהווה תקדים ולאחריה תצאנה רכבות נוספות, אך תקוותו לא התגשמה.
לאחר שהעסקה לא יצאה אל הפועל החל בכר לנהל משא ומתן על סחורה תמורת הפסקת השמדת היהודים, עם סאלי מאייר נציג הג'וינט בשווייץ ועם קסטנר. פגישות המשא ומתן התנהלו על הגבול בין שווייץ לאוסטריה. משא ומתן זה הביא לשחרורם של נוסעי הרכבת בשתי קבוצות. 318 מאנשי הרכבת שוחררו באוגוסט 1944 ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 הנוסעים. למרות שסאלי מאייר עסק בעיקר במשיכת זמן ולא הייתה לו סמכות לתת לבכר דבר, המשא ומתן נמשך 6 חודשים והוא גרם להימלר לעצור את גירוש יהודי הונגריה.
בחורף 1944–1945 ביקר קסטנר בשווייץ, אך חזר מרצונו החופשי משווייץ הבטוחה לגרמניה ונסע עם קורט בכר לברלין, בניסיון להציל את שרידי היהודים שנותרו במחנות הריכוז.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה מסר קסטנר עדות בכתב בבית הדין הגרמני לדה-נאציפיקציה, שעסק בטיהור גרמניה ואוסטריה מאנשי המשטר הנאצי. בעדותו תיאר קסטנר באור חיובי את פעולתו של קורט בכר במסגרת מאמצי ההצלה (לפי התחייבות קודמת, בזמן המשא ומתן על ההצלה) ובכך עזר לו להיחלץ בשלום.
קסטנר מסר בתצהיר שלו: "אין כל ספק בכך שבכר נמנה עם מנהיגי האס־אס המעטים שהיה להם העוז להתייצב נגד תוכנית ההשמדה ואשר עשו ניסיון להציל חיי אדם". לדבריו, הודות להתערבותו של בכר נמנעה השמדתם של 85 אלף יהודים מגטאות בודפשט ושבשלב האחרון של המלחמה בכר נאבק עם הימלר למען העברת יושבי מחנות הריכוז לידי צבאות בעלות הברית. קסטנר טען כי "בכר עשה כל מה שהיה בגדר אפשרויותיו ומעמדו כדי להציל חיים חפים מפשע מבולמוס הרציחה העיוור של המנהיגים הנאצים, על כן לא פקפקתי אף לרגע בכוונותיו הטובות". בסוף מכתבו כתב קסטנר שלדעתו ראוי בכר "להתחשבות האפשרית המלאה ביותר".
על סיועו לבכר כתב קסטנר לאליעזר קפלן: "לפני שלושה חודשים הוזמנתי בתור עד לנירנברג. השתמשתי בהזדמנות זו כדי לשוחח עם קורט בכר. בכר היה קולונל אס אס לשעבר אשר שימש קצין קשר ביני לבין הימלר במשך פעולות ההצלה ושוחרר בינתיים על ידי שלטונות הכיבוש הודות להתערבותי האישית. השיחה נסבה על הנושאים הכספיים המעניינים אותנו." במשפט הדיבה בעניינו של קסטנר, היה זה הסעיף היחיד שבו התקבלה בבית המשפט העליון הגנת "אמת דיברתי" של מלכיאל גרינוולד ביחס להאשמותיו את קסטנר.
לאחר המלחמה ביצע עסקים נרחבים עם ממשלת ישראל ובשנת 1960 הוא היה אחד מאנשי העסקים העשירים ביותר בגרמניה המערבית, עם נכסים מוערכים של 30 מיליון דולר.
בכר שימש כעד תביעה במשפט אייכמן. את העדות מסר בפני בית המשפט בעיר ברמן בגרמניה. בכר חשש לבוא להעיד בירושלים כיוון שהיועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר סירב לתת לו חסינות מפני חקירה ומעצר.
בשנת 1962 ביקש התובע הראשי בעיר פרנקפורט לעצור את בכר, באשמת גזל רכוש וסחיטה באמצעות איומים, על פעולתו במלחמת העולם השנייה. בית המשפט בעיר דחה את הבקשה וקבע שמעשיו של בכר היו סבירים לאור הנסיבות אליהם נקלע.
בשנת 1994 התראיין לאילנה דיין בתוכנית "עובדה".
הערות שוליים

↑  בן הכט, כחש, גבעתים: סלע מאיר, תשפ"א, עמ' לאורך חלקים נרחבים בספר
↑  יהודה באואר, השואה - היבטים היסטוריים, רעננה: ספרית פועלים מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', 1982
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ה, 1, עמ' 254.
↑  מכתב מיום 26 ביולי 1948 מוצג הגנה 22 ב ת"פ (י-ם) 124/53 היועץ המשפטי לממשלה נגד מלכיאל גרינוולד, פ"מ מד 5.
↑  ראו: על המשפט והבירור בעניין יחסיהם של קסטנר ובכר, באתר יד ושם.
↑  ביהמ"ש הגרמני הראה לבכר השאלות לפני הקירתו, למרחב, 5 ביולי 1961
↑  ד"ר פ. ארנסברג, המנהל המסחרי של הס"ס בכר טוהר על יד י בית דין גרמני, מעריב, 15 במאי 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258314305171  PLWABN: 9810593477205606  BIBSYS: 5070097  BnF: cb137484479 (data)  GND: 11850794X  ISNI: 0000 0001 1462 7603  LCCN: nr97040062  NKC: jx20120820001  SUDOC: 083489959  VIAF: 97658246   WorldCat (עם VIAF): 97658246
קלטים

.
התפשטות הקלטים לאורך הזמן: בצהוב – תרבות האלשטאט עד שנת 500 לפנה"ס. בירוק – שיא ההתפשטות הקלטית עד שנת 275 לפנה"ס
פסל המציג לוחם קלטי
קֶלטים (ביוונית: Κελτοί; בלטינית: Celtae) הוא שם קיבוצי למספר עמים שישבו במערב אירופה מתקופת הברזל ועד תקופת האימפריה הרומית ולאחריה. עמים אלה חלקו שפות, תרבויות ודתות דומות. השרידים של התרבויות והשפות הללו מצויים כיום באזורים הנקראים האומות הקלטיות. מוצאם האתני או התקופה שבה הופיעו עמים אלה לראשונה אינם ידועים בוודאות, וישנם היסטוריונים הטוענים כי הם היו קיימים עוד בתקופה הפרהיסטורית. ישנן עדויות לקיומם החל מהמאה ה-12 לפנה"ס, ולהתיישבותם בבריטניה החל מהמאה ה-8 לפנה"ס.
השימוש בשם "קלטים" בהתייחסות לעמים האלה, צץ לראשונה במקור היסטורי משמעותי מהמאה ה-6 לפנה"ס – מפה גאוגרפית שצייר ההיסטוריון היווני הקטאיוס ממילטוס. כינוי זה שימש את היוונים להתייחסות לקבוצת העמים המדוברים, ולאחר מכן אימצו הרומאים את הכינוי עבור שכניהם בצפון, אך לא ידוע אם הקלטיים כקבוצה קראו לעצמם בשם זה.
מבנה חברתי

ככל הנראה לא התקיימה בין העמים הקלטיים הגדרה פוליטית משותפת אחת, והתפקוד הפוליטי של העמים השונים היה עצמאי כמעט לגמרי. לרוב חיו הקלטים בקבוצות שבטיות ששימשו כיחידות פוליטיות בלתי תלויות, שאוכלוסייתן נעה בין מאות למאות אלפי נפשות.
החברה הקלטית הייתה חברה היררכית מעמדית שנשלטה על ידי מלכים. המלך היה בעל המעמד הרם ביותר, אחריו בהיררכיה היה "המעמד השליט" המורכב מכוהני הדת – דרואידים, נביאים, רופאים, בעלי מלאכה ועוד, ובתחתית היו העבדים – המעמד הנחות ביותר. בין שני מעמדות אלה – השליט והעבדים נמצא החלק העיקרי של כלל האוכלוסייה – פשוטי העם. מעמד מיוחד נוסף היה מעמד המשוררים.
מחקר גנטי שפורסם ב 2025 מצא ראיות לכך שבשבט הקלטי דוּרוׂטְריגֶס, שחי באזור דורסט בדרום מערב אנגליה בתחילת המאה הראשונה לספירה, הייתה נהוגה מסורת מטרילוקלית, שבה המגורים היו עם משפחת הרעיה. במסורת זו הנשים היו אלו שנשארות בביתן ואילו הגברים שהתחתנו איתן היו אלה שמעתיקים את מקום מגוריהם.
שפה

קיימת מחלוקת לגבי עובדת מוצאם המשותף של העמים הקלטים השונים, וישנם חוקרים הטוענים כי המשותף בין העמים הקלטים הוא המקורות הלשוניים בלבד. העמים הקלטים דיברו דיאלקטים שונים של שפות קלטיות שמקור כולן בשפת אב קדומה אחת, השפה ההודו-אירופאית. כיום נותרו שש שפות קלטיות (אנ') חיות, רובן בבריטניה ואירלנד: ברטון, אירית, גאלית סקוטית וולשית, ושתי השפות קורניש ומנקס.
דת דרואדיזם

הדת הקלטית היא דת פגאנית פוליתאיסטית שדגלה באמונה כי לכל חלקת טבע או פיסת אדמה בעולם אלוהות משלה. על כן, מערכות הדת בעמים הקלטיים היו מגוונת והשתנו מעט בין אזור לאזור. על אף השוני בין אזור לאזור, למערכות הדת הקלטיות השונות היו גם קווים משותפים. לדוגמה, התפיסה כי "העל טבעי" הוא חלק נוכח, ובלתי נפרד מהמציאות, אשר ביכולתו להשפיע על עולם הטבע שבו חיו הייתה משותפת לכל העמים הקלטיים באשר הם. עיקר מטרתה של מערכת הדת היה להשפיע על "אלוהיות" אלו שיגרמו טוב לבני האדם על ידי טקסי פולחן שונים, הקרבת קורבנות, שימוש בקסמים ואמצעי פיוס נוספים. את טקסי הדת והפולחן הובילה שכבת הכוהנים שנקראו דרואידים.
משאבים ותעשייה בחברות הקלטיות

החל מהמאה השמינית לפני הספירה (לערך) החלו הקלטים להשתמש בברזל כחומר העיקרי לבניית כלי עבודה ונשק. הברזל היה קיים בשפע באזורים שהיו מיושבים על ידי הקלטיים ובתקופה זו הם החלו לפתח שיטות פשוטות לכרייתו
. למרות העלייה בשימוש בברזל, השימוש בנחושת המשיך במקביל לייצור תכשיטים, אומנות ועוד. התעשייה הקלטית הייתה מפותחת למדי והתחלקה לארבעה ענפים עיקריים: כלי עבודה, כלי נשק, כלי אחסון וחפצי נוי ואומנות.
סחר

הקלטים נתקלו לראשונה במטבעות בעת שירותם בצבאות מזרח תיכוניים יווניים ומקדוניים אשר שילמו להם עבור שירותם במטבעות. ישנן עדויות למטבעות שטובעו באזורים קלטיים החל מסוף המאה הרביעית לפנה"ס והלאה. ממצאים ארכאולוגיים של מטבעות שיוצרו באזורים אחרים רחוקים מהם, מעידים כי המטבעות מילאו תפקיד מרכזי במסחר הקלטי. הקלטים ניהלו מערכות סחר חליפין מפותחות הן של סחר פנימי בין העמים הקלטים השונים, והן של סחר חיצוני בין האזורים הקלטיים לתרבויות שכנות. בין הסיבות להתפתחות מערכת סחר מורכבת שכזו ניתן להצביע על הצורך בהשגת חומרים גולמיים שלא היו בנמצא והרצון להשיג חפצים נדירים ואקזוטיים ששימשו סמל לסטטוס ומעמד. מערכות סחר מפותחות התקיימו בין האזורים הקלטיים לאזור הבלטי ולאזורים שכנים נוספים במזרח התיכון.
שקיעתה של התרבות

הפלישה הרומית שהחלה בחצי השני של המאה השנייה לפני הספירה הסתיימה בשנת 51 לפני הספירה עם כיבושו של גאיוס יוליוס קיסר את המבצר שבו התכנסה ההתקוממות השבטית האחרונה. פלישה זו היא שהובילה בסופו של דבר לשקיעתה של התרבות הקלטית. השפעתה של התרבות הרומית על זו הקלטית הייתה גדולה ביותר עד כי התרבות הקלטית התמזגה בה כמעט כליל.
ראו גם

קלטים בריטונים
גאלים
עידן הברזל באירופה
שבטים גרמאניים
הערות שוליים

↑  Wilson, Daniel. Inquiry into the Physical Characteristics of the Ancient and Modern Celt of Gaul and Britain (Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland), p.54
↑  Henri Hubert, M.R. Dobie, The Rise of the Celts (Paris: École de haute étude en sciences sociales Paris, 1934), p.2
↑  Maier, Bernhard. The Celts history from earliest time to the present, (Indiana: nort dame university of nort dame press, 2003), p.2
↑  Hubert, Henri. The Rise of the Celts (Paris: École de haute étude en sciences sociales, 1934), p.21
↑  Green, Miranda J. The Celtic world. London: Routledge, 1995, p.3
↑  Chamion, Timothy. "Power politics and status", in Miranda J. Green et al (eds.), The Celtic World, London: Routledge, 1995. P.89–93
↑   ניו יורק טיימס, בשבט הזה, הנשים עמדו במרכז והגברים היו אלה שהעתיקו את מקום מגוריהם, באתר הארץ, 21 בינואר 2025
↑  Haynes, Henry W. "The Question of the Celts" American Association for the Advancement of Science. 06-12-2015 17:40 UTC
↑  D .Ellis Evans "The Early Celts – Evidence of Language" in Miranda J. Green et al (eds.), The Celtic World (London: Routledge, 1995), P.10
↑  Evans, Eliss D. "The Early Celts – The Evidence of Language" in Miranda J. Green et al (eds.), The Celtic World (London: Routledge, 1995), P.11
↑  Green, Miranda J. "The God and the Supernatural", The Celtic World. London: Routledge, 1995 p.465
1 2  Wells, Peter S. "Resources and Industry", in Miranda J. Green et al. (eds.), the Celtic World (London: Routledge, 1995), p.215–219
↑  De Jersey, Philip. Celtic Coinage in Britain. Britain: British Library Shire Archaeology press, 2001. p.6–8
↑  Wells, Peter S. "Trade and Exchange" in Miranda J. Green et al. (eds.), The Celtic World (London: Routledge, 1995), p.230
↑  Maier, Bernhard. The Celts 'a history from earliest time to the present. Indiana: nort dame university of nort dame press, 2003. p.68
↑  Jope, Martyn. "The Social Implications of Celtic Art – Romanization of the Celtic World" in Miranda J. Green et al (eds.), The Celtic World (London: Routledge, 1995), p.395
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810534015705606  GND: 4030206-4  HDS: 008016  NDL: 00565634  NKC: ph117669
משה צבי נריה

הרב נריה עם הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא
בניין הישיבה ההיסטורי כשבחזיתו הדקל ששתל הרב נריה (צולם ביום הלווייתו, 1995)
הרב נריה לצד ישעיהו ברנשטיין (נואם)
הרב משה צבי נריה (מנקין; כ"א בשבט ה'תרע"ג, 29 בינואר 1913 – י"ט בכסלו ה'תשנ"ו, 12 בדצמבר 1995) היה רב, חבר הכנסת ומחנך, מייסד מרכז ישיבות בני עקיבא. מכונה "אבי דור הכיפות הסרוגות", בשל השפעתו על עיצוב הציבור הדתי לאומי.
חבר הנשיאות המייסדת של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, כיהן כחבר הכנסת למשך קדנציה אחת מטעם המפד"ל. חתן פרס ישראל לשנת תשל"ח (1978) על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, ופרס הרב קוק.
הנצחתו

על שמו נקראו היישוב נריה, שכונת נוף נריה בלוד ורחובות בירושלים, בפתח תקווה, בנתניה, בראשון לציון ועוד.
כמו כן קרויים על שמו ישיבת הסדר "שדמות נריה" ביישוב שדמות מחולה, הישיבה הגבוהה "נתיבות נריה" בשומריה, "מרכז נריה" בקריית מלאכי, אולפנת נריה בדימונה, הגרעין התורני בקריית מלאכי, בתי ספר יסודיים ממ"ד "משואת נריה" במודיעין, "מורשת נריה" בגבעת שמואל, "חן נריה" בגוש עציון ו"נועם נריה" בבית שאן, חטיבת הביניים האזורית הר חברון בסוסיא, חטיבת הביניים "אורות נריה" בטבריה. כמו כן, בתי הכנסת "חזון נריה" ו"משכנות נריה" באלעד תיכון ישיבתי בשדות נגב נריה גם כן נקרא על שמו.
על שמו קרויים גם "שבט" (מחזור) בתנועת הנוער בני עקיבא של ילידי תשמ"ב (1982), "שבט" (מחזור) בתנועת הנוער אריאל של ילידי תשס"ג (2003), והפרויקט ההתנדבותי "לאורו נלך". הוא ואשתו נבחרו כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי לשנת תשע"ט.
הוא זכה בפרס הרב בר שאול.
משפחתו

לרב נריה ולאשתו רחל שמונה ילדים:
הרב אברהם יצחק – היה ראש הישיבה התיכונית 'תקוות יעקב' בשדה יעקב וראש כולל אברכים בישיבת בני עקיבא מירון. נפטר בכ"ט באלול ה'תשמ"ה (1985)
זאב – נשוי לגאולה לבית שמיר.
הרב פתחיה – לימד בישיבת כפר הרא"ה. היה נשוי לעירית שלג. בנו הוא מאיר רובין (נריה), מנכ"ל פורום קהלת. ב-2024 בנו רב-סרן משה צבי נריה, מפקד פלוגה בסיירת גבעתי, נפצע קשה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הרב נחום – ראש מוסדות תורה מציון בירושלים. לשעבר ר"מ בישיבת הכותל.
אסתר – נישאה לרב יהודה הלוי עמיחי. בנם, אחיקם עמיחי נרצח בפיגוע ירי בנחל תלם לאחר קרב יחד עם חברו דוד רובין
מאירה – נישאה לרב ראובן נתנאל, ראש הישיבה לצעירים בשומריה ולשעבר רב היישוב עצמונה בגוש קטיף.
צילה בראלי – אשת חינוך, מורה באולפנת צביה בירושלים; עוסקת במורשתו ובדמותו של אביה, הוציאה לאור מספריו, וערכה הספר "שחר אורו" – ביוגרפיה על שנותיו הראשונות. הייתה נשואה לרב מרדכי אליהו בראלי - לימד בישיבת חורב ובישיבת ירושלים לצעירים, ושימש דיין בבית דין לגיור (נפטר בתשע"א). כיום נשואה לנתן דרייפוס, ומתגוררת בבית אל ובפסגות.
חיה – הייתה נשואה ליאיר מאיר (נפטר ט"ו בשבט התשפ"ד). בנם, רס"ן (במיל') דוד מאיר, קצין סיירת מטכ"ל, נפל בקרב בארי בשמחת תורה התשפ"ד.
בן דודו הוא הרב משה צבי סגל.
מנכדיו: הרב אריאל בראלי, הרב יצחק נריה, מאיר רובין.
מתלמידיו

הרב פרופסור נחום רקובר – חתן פרס ישראל, ומבכירי חוקרי המשפט העברי בדורנו
הרב חיים דרוקמן – ראש ישיבת אור עציון, ראש ישיבות בני עקיבא וראש מינהל הגיור במשרד ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת לשעבר וחתן פרס ישראל
הרב דב ליאור – רב יישוב בקריית ארבע וחברון וראש ישיבת ההסדר בקריית ארבע
הרב בנימין אביעד – שימש כרב המועצה האזורית שפיר וכחבר מועצת הרבנות הראשית
הרב זלמן ברוך מלמד – ראש ישיבת בית אל ורב היישוב בית אל ומייסד ועד רבני יש"ע
בנו הרב נחום נריה – ר"מ לשעבר בישיבת הכותל וראש מוסדות תורה בציון בירושלים
חתנו, הרב ראובן נתנאל – ראש ישיבת שומריה, מחבר הספר "אור לדור".
הרב אפרים צוקרברג – ראש ישיבת תפארת צבי ירושלים
הרב צפניה דרורי – רבה של קריית שמונה וראש הישיבה שם
הרב חנן פורת – חבר הכנסת לשעבר
הרב יעקב פילבר – מייסד ישיבת ירושלים לצעירים שליד מרכז הרב. מחבר ספרים רבים אודות תורת הרב קוק. לשעבר הרב של קיבוץ חפץ חיים
הרב יהושע ויצמן ראש ישיבת ההסדר מעלות וראש ישיבות בני עקיבא.
יונה גודמן – מזכ"ל בני עקיבא (לשעבר), ראש תחום חינוך אמוני במכללת אורות ישראל, ומנהל חינוכי של רשת ישיבות ואולפנות בני עקיבא
השופט צבי טל – שופט בית המשפט העליון בישראל, ויו"ר ועדת טל
הרב יעקב אריאל – רב העיר רמת גן
פרופסור דב לנדאו – פרופ' אמריטוס, לשעבר ראש המחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן ומפקח מרכז על הוראת ספרות ולשון עברית
הרב ירחמיאל ויס – ראש ישיבת ירושלים לצעירים לשעבר
הרב ברוך ויסבקר – ראש ישיבת בית מתתיהו בבני ברק
מוסא ברלין – כליזמר ונגן קלרינט, הנחשב כבכיר הכליזמרים בישראל
הרב אברהם פולק – מנהלה הרוחני של ישיבת סלבודקה בבני ברק
הרב הראל כהן – ראש מכון נזר דוד ומנהל הוצאת מאבני המקום.
הרב ד"ר יונה גודמן – סמנכ"ל חינוך, רשת ישיבות בני עקיבא
מספריו

אורות התפילה – פרקים בהגותו של הראי"ה קוק על התפילה
משנת הרב – עשרה פרקים על יסודות הגותו של הראי"ה קוק
מועדי הראי"ה – החגים בחייו ובהגותו של הראי"ה קוק
שיחות הראי"ה – שלושים ותשע שנותיו הראשונות של הראי"ה קוק
טל הראי"ה – השלמות לספר "שיחות הראי"ה"
חיי הראי"ה – תקופת יפו בחיי הראי"ה קוק
שעור קומה – קווים לשעור קומתו של מרן הגראי"ה מאת רבינו יעקב משה חרל"פ. הדפיס מצ"נ
בשדה הראי"ה – עניינים שונים בחייו ובהגותו של הראי"ה קוק
לקוטי הראי"ה (שלושה כרכים) – עניינים שונים בחייו ובהגותו של הראי"ה קוק
ענבי פתחיה – עיונים בהלכה
צניף מלוכה – על ארץ ישראל, מדינת ישראל ועוד
נר למאור – על פרשיות התורה
נר למאור – על הגדה של פסח
בני הישיבות וגיוסם – חוברת על גיוס בחורי ישיבות
מלחמות שבת – על דיני מלחמה בשבת
ארץ מורשה
על משכנות הרועים
אפיק בנגב
מאורות נריה – סדרת ספרים על מועדי ישראל
מאורות נריה – אלול ותשרי;
מאורות נריה – חנוכה ופורים;
מאורות נריה – ישראל במדינתו: על מדינת ישראל, חבלי לידתה, הקמתה והתמודדויותיה
מן הפנקס הפתוח – אימרות, הגיונות והדרכות, הוצאת ידיעות ספרים, בעריכת צילה בר־אלי, 2008
החינוך בגיל הנעורים – פרקי חינוך ליקוטי אמרים וסיפורים מדרכו החינוכית של הרב משה צבי נריה
הציונות הדתית במבוכת הנאמנות לתורה ולמדינה
מסתר המגירה – אסופת מכתבים משה צבי נריה ורחל גיטלסון
בנתיב ההדרכה
סדר התפילות ליום העצמאות – בהוצאת ההסתדרות הציונית העולמית, 1978
לקריאה נוספת

במשוך היובל: חמישים שנות תנועת בני־עקיבא בישראל תרפ"ט–תשל"ט, תנועת בני עקיבא בישראל
יצחק רפאל, אנציקלופדיה של הציונות דתית (כרך ו'), מוסד הרב קוק, ירושלים
מרדכי סער מרמורשטיין, אבי דור הכיפות הסרוגות, הרב משה צבי נריה, הגותו, פועלו ומקומו בעיצוב האתוס הציוני דתי, הדובדבן – הוצאה לאור, 2014
מאורות נריה
שחר אורו – ספר ביוגרפי על שנותיו הראשונות
חבלי ימית – הרב משה צבי נריה זצ"ל בין נטיעה לעקירה
המחנך – לדמותו של הרב משה נריה זצ"ל
לאורו נלך – חוברת זיכרון והדרכה
הערות שוליים

↑  ניגון הדבקות של חטיבה 7, זאב אלק, מקור ראשון, מוסף 'שבת', 26.11.10
↑  חתני פרס ישראל תשל"ח, דבר, 10 במאי 1978
↑  ברכה וייס,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏לחן חדש של הלל פלאי: קדושה אני מבקש, באתר כיכר השבת, 20 בספטמבר 2011
↑  מילות השיר "קדושה אני מבקש", באתר שירונט
↑  ארכיון משה צבי נריה | פריט NNL_ARCHIVE_AL997011664976005171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ראו בספר שיצא לזכרו: במרומי מירון, תל אביב תשמ"ז, באתר אוצר החכמה.
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון • צחי מגנאג'י |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282006005171  BnF: cb15855331k (data)  GND: 1053448376  ISNI: 0000 0000 6662 6939  LCCN: n84190381  MusicBrainz: 9c3e4ee8-6e3f-4732-91d7-8b9292c9e191  VIAF: 49559373   WorldCat (עם VIAF): 49559373
אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989)

"המורד האלמוני". התמונה המפורסמת ביותר מההפגנה בכיכר טיין-אן-מן. האיש הבודד בתמונה עצר את טור הטנקים לבדו.
אירועי כיכר טיין-אן-מן היו סדרה של מחאות עממיות בסין אשר התרחשו בין 15 באפריל 1989 לבין 4 ביוני באותה השנה, ואשר מרכזן היה בכיכר טיין-אן-מן, הכיכר המרכזית בבירה בייג'ינג. עיקר המחאה היה הפגנות לא אלימות בכיכר על ידי סטודנטים מרחבי סין אשר ביקשו לערוך רפורמות דמוקרטיות במדינה. לאחר כחודש וחצי של מחאות, שלחה ממשלת סין כוחות צבאיים להשתלט על הכיכר בליל ה-3 ביוני, במה שמכונה טבח כיכר טיין-אן-מן.
במה שנודע בתור הטבח בכיכר טיין-אן-מן, חיילים חמושים ברובי סער ומלווים בטנקים ירו במפגינים ובאלו שניסו לחסום את התקדמות הצבא לתוך כיכר טיין-אן-מן. הערכות של מניין המתים נעות בין מאות לאלפים, עם אלפי פצועים נוספים.