stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית דין צבאי (ישראל)
סמכויות הענישה של בית הדין > השימוש בעונשים השונים

בסמכותו של בית הדין הצבאי לדון בכל סוגי העבירות, לרבות אלה המשמעתיות באופיין אך לרוב מובאים בפניו נאשמים בעבירות פליליות במהותן, בהן ייחודיות לצבא (דוגמת העדר מן השרות שלא ברשות) וכאלה שאינן ייחודיות לצבא (כדוגמת עבירות סמים, עבירות מין, ואלימות)
בדרך כלל אין משתמשים בעונשי האתראה, ריתוק למחנה או לאניה, נזיפה ונזיפה חמורה, שכן המקרים הדורשים עונש ממין זה מטופלים באפיקים אחרים. אף בעונש הגירוש מהצבא משתמשים במשורה, ביחס לעבירות שהעונש עליהן הוא מספר שנים הנחשב גבוה ובהתקיים שיקולים מיוחדים. כאמור, בעונש המוות נעשה שימוש אך פעם אחת.
לעניין עונש ההורדה בדרגה, מדיניות בית הדין הצבאי היא לראות בו עונש קיצוני וחריג, ולא ככזה המתלווה לכל מעשה פלילי. במקרים רבים נמנעים בתי הדין מלשלול את דרגתיהם של המשרתים הגם שנגזרו עליהם עונשי מאסר בפועל. עבור משרתים שמורדים מדרגותיהם אך באופן חלקי (למשל מדרגת הסרן לדרגת הסמל), מדובר לעיתים במי שנגזרו עליהם עונשי מאסר ממושכים ביותר.
מדיניות בתי הדין הולמת את האמור בחוק השיפוט הצבאי ובהוראת הפיקוד העליון 3.0249, לפיהם הורדה בדרגה תתאפשר אך במקרים קיצוניים, כגון לאחר התכנסות ועדה בעקבות הרשעת משרת בעבירה שיש עמה קלון או בעקבות החלטת רמטכ"ל באישור הפרקליט הצבאי הראשי לאחר שנועץ ביועץ המשפטי לממשלה.
בניגוד למדיניות בית הדין, ישנם שני אפיקים אחרים בהם שיכול חייל לרדת בדרגה אף במקרים פחות קיצוניים. ראשית, חיילים הנשפטים בהליך של דין משמעתי, כלומר שלא לפני בית דין צבאי, מוגבלת ההורדה בדרגה להורדה של חוגרים בלבד (חיילים שאינם קצינים והם עודם בשירות חובה), במקרים נדירים במיוחד. שנית, אף שברגיל הורדה בדרגה היא עונש חריג וקיצוני, אשר בית הדין הצבאי לערעורים שב ומבהיר כי יש לנקוט בו במשורה ורק במקרים חמורים במיוחד, עתודאים שלא השלימו קורס קצינים ומוצאים ממסלול העתודה מופשטים מדרגות הקמ"א שהם עונדים, אף בהיעדר כל פגם משמעתי.
השופטים הצבאיים

בראש כל אחד מבתי הדין המחוזיים עומד נשיא בית הדין המחוזי בדרגת אל"ם, ולצידו משרתים מספר שופטים צבאיים, שהם משפטנים ("משפטאים"), בדרגת רס"ן וסא"ל. בבית הדין המיוחד לא משרתים שופטים דרך קבע, ולכן אחד מנשיאי בתי הדין המחוזיים ממונה כנשיא בית הדין הצבאי המיוחד.
כאשר שופט אחד יושב בבית הדין הצבאי המחוזי, הוא יהיה משפטאי. כאשר בית הדין הצבאי המחוזי יושב במותב של שלושה שופטים, אב בית הדין (ראש ההרכב שדן בתיק) יהיה תמיד שופט צבאי-משפטאי, ושני השופטים הנוספים הם במקרים רבים קצינים בדרגת סרן עד סא"ל חסרי הכשרה משפטית הנקראים "שופטי צד". במקרים רבים יחידת בתי הדין הצבאיים מזמנת קצינים מקצועיים לשבת בדין כשופט צד, בשל הבקיאות של אותם קצינים בתחומים הרלוונטיים לתיק.
במקרה שבו נשפט קצין שדרגתו גבוהה מדרגת אב בית הדין (כגון אלופים), יענדו השופטים דרגת יצוג מקבילה למשך הדיון בלבד. שופטים אזרחיים רבים משמשים כשופטים צבאיים-משפטאים במילואים והם מקבלים דרגות קצונה ייצוגיות. השופטים הצבאיים-משפטאים בשירות סדיר מתמנים על ידי נשיא המדינה על פי המלצת ועדת בחירה בדומה לתהליך בו ממונים שופטים לבתי המשפט בישראל. שופטים שמונו לבתי המשפט או בתי הדין לעבודה עשויים להתמנות כשופטים צבאיים-משפטאים במילואים.
נשיאי בית הדין הצבאי לערעורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דיוקן | שם | תקופת כהונה |
|  | אלוף איתן אבישר | 1949 – 1953   |
|  | אל"ם נחום שדמי | 1953 – 1958   |
|  | אלוף מיכאל בן-גל | 1958 – 1965   |
|  | אלוף יעקב פרי (פרולוב) | 1965 – 1969 |
|  | תא"ל שמואל גודר | 1969 – 1972 |
|  | תא"ל יהודה גביש | 1972 – 1974   |
|  | אלוף דני מט | 1974 – 1979 |
|  | אלוף חיים נדל | 1979 – 1983   |
|  | אלוף דוד מימון | 1983 – 1986   |
|  | אלוף בן ציון פרחי | 1986 – 1996 |
|  | אלוף אילן שיף | 1996 – 2001   |
|  | אלוף ישי בר | 2001 – אוגוסט 2007 |
|  | אלוף שי יניב | אוגוסט 2007 – אוגוסט 2016 |
|  | אלוף דורון פיילס | אוגוסט 2016 – פברואר 2022 |
|  | אלופה אורלי מרקמן | פברואר 2022 ואילך |
רישום פלילי

בעוד שבבתי המשפט האזרחיים, מסורה לשופטים הסמכות לקבוע שהרשעה בעבירה תישא רישום פלילי מופחת וזאת באמצעות מנגנוני אי-הרשעה, לבתי הדין הצבאיים אין סמכות חקוקה שכזו, וזאת בשל היעדר מסגרות שיקום בצבא.
בעניין "התובע הצבאי הראשי נגד אטדגי" נקבע בבית הדין הצבאי כי לבית הדין הצבאי אין סמכות להמיר את סעיף העבירה המיוחס לנאשם ולקבוע כי העבירה לא תישא רישום פלילי, גם אם הוא סבור שכך צודק ונכון לעשות. סמכות זו, כך קבע בית הדין, נתונה לתביעה הצבאית בלבד. בית המשפט העליון אימץ קביעה זו, לפיה ההחלטה אם להגיש כתב אישום, הנושא רישום פלילי, נמצאת אך בידי התביעה הצבאית.
במספר הזדמנויות נטען בפני בתי הדין הצבאיים, כי יש בסמכותם להמיר את סעיף האישום לסעיף אישום ללא רישום פלילי, על פי דוקטרינת "ההגנה מן הצדק", עם זאת, טענה זו טרם התקבלה בבית הדין הצבאי לערעורים או בבית המשפט העליון.
בעקבות תיקון מ-2019, חיילים המורשעים בעבירות עוון ועונש המאסר שמושת עליהם אינו עולה על 60 יום, וכן חיילים שמורשעים בעבירת היעדר מן השירות או איבוד קשר עם היחידה (העבירה המקבילה למשרתי המילואים) ועונש המאסר שהושת עליו אינו עולה על 90 יום - יהנו מהסדר של רישום פלילי מופחת. הסדר זה, חרף שמו, דומה במהותו להסדר אי ההרשעה, ובמובנים מסוימים אף מקל יותר ממנו, שכן מספר הגופים שיכולים להיחשף לרישום הפלילי נמוך יותר. שני ההסדרים נהנים מתקופת מחיקה של חמש שנים, והסדר הרישום הפלילי המופחת אינו נשען על המלצה של שירות המבחן, שכן זה אינו קיים במערכת הצבאית. מנגד, הואיל והסדר אי ההרשעה ותיק יותר, ישנה התפתחות פסיקתית ענפה בנושא, ועל-כן שוררת יותר ודאות לעניין זכויות העבריין בהסדר זה.
כמו כן, הרשעה באחת מן העבירות הכלולות בתוספת השנייה לחוק השיפוט הצבאי לא תגרור עמה רישום פלילי כלל (עבירה של התנהגות מבישה, התנהגות פרועה, התנהגות שאינה הולמת ועוד). הכלל משתנה כאשר הנאשם הורשע בעבר והוטל עליו עונש מאסר על תנאי. נאשם שהורשע פעם נוספת, בתוך תקופת התנאי שנקבעה, לא ייהנה מרישום פלילי "מופחת" בגין הרשעתו השנייה. זאת, בין אם בית הדין הפעיל את המאסר על תנאי ובין אם האריכו.
רישום פלילי > היחס בין רישום פלילי מופחת למנגנון אי ההרשעה

אף שמנגנון הרישום הפלילי המופחת דומה במהותו להסדר אי ההרשעה, ובמובנים מסוימים אף מקל יותר ממנו, עצם ההרשעה גורמת לו להיתפס כחמור יותר. כך, במסגרת בקשת רשות ערעור בבית המשפט העליון של נגד בשירות קבע, בדרגת רס"ל, שהודה בשימוש בסמים מחוץ ליחידתו, נטען להפליה בין משרתי הקבע לבין משרתי חובה. נאמר כי אם חייל חובה היה מבצע את אותם מעשים, היה מוצע לו "הסדר מותנה", שבסיומו כתב האישום היה מבוטל.
בדיון נעשה גם ניסיון לעשות שימוש בדוקטרינת ההגנה מן הצדק, לשם המרת סעיף האישום שהוגש לפי פקודת הסמים המסוכנים, כך שמשרת הקבע יורשע אך בהתנהגות שאינה הולמת - עבירה לפי סע' 130 לחוק השיפוט הצבאי, שאינה נושאת רישום פלילי כלשהו.
הטענה התקבלה בראשית הדרך, על ידי סגן נשיאת בית הדין הצבאי למחוזות השיפוט של פיקוד הדרום ושל זרוע היבשה, סא"ל רונן שור, אך נדחתה על ידי בית הדין הצבאי לערעורים, שהפך את ההחלטה המחוזית. בעוד שבית הדין המחוזי פסק כי עניין לנו באפליה בתוצאות, בית הדין לערעורים עמד על הרציונל להבחנה, הנעוץ בציפיות הגבוהות יותר מאנשי הקבע. עוד הוסיף בית הדין לערעורים והטעים כי הליך הרישום הפלילי המופחת מקביל ואף מקל יותר מהליך אי ההרשעה, הקיים בבתי המשפט האזרחיים.
בעקבות זאת, הוגשה בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון.
סמוך לאחר תחילת הדיון בבית המשפט העליון, הנשיאה אסתר חיות מסרה כי ההרכב שקל את הדברים הכתובים ואכן ממליץ כי התביעה הצבאית תשנה את מדיניותה, ותאפשר למשרתי קבע להיקשר בהסדרים מותנים במקרים מסוימים, בהתאם לשיקול דעתה. זאת, מתוך הבנה שאנשי הקבע אינם מקשה אחת, וכי המדיניות שחוסמת מהם כל אפשרות להסדר מותנה אך בשל מעמדם היא בעייתית.
לדברי הנשיאה, הצעת הסדר מותנה בתיק זה הייתה מהווה פתרון ראוי.
לאחר התייעצות עם הפרקליט הצבאי הראשי, מסרה התביעה הצבאית כי היא מבקשת שלושה חודשים על מנת לבחון את מדיניותה לאור המלצת בית המשפט.
ההבחנה בין בית-דין צבאי ובין בית-משפט צבאי

בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל (שטחי יהודה ושומרון, ובעבר גם רצועת עזה) הוקמה מערכת בתי-משפט צבאיים אשר בפניה מובאים נאשמים בביצוע עבירות שנעברו בשטחים אלו. בשונה מבתי הדין הצבאיים, סמכותם של בתי המשפט הצבאיים מוקנית להם על-פי תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945 והמשפט הבינלאומי. בתי-המשפט הצבאיים, להבדיל מבתי-הדין הצבאיים, אינם דנים בתיקים כנגד חיילי צה"ל, אלא בעניינם של נאשמים מקומיים.
ההבחנה בין בית-דין צבאי ובין בית-משפט צבאי > בית המשפט הצבאי בלוד

במקביל לפעילותם של בתי המשפט הצבאיים, פעל עד שנת 2000 בית המשפט הצבאי בלוד, מכוחן של תקנות ההגנה (שעת חירום) בעניינים של מי שהואשמו בפעילות נגד ביטחון מדינת ישראל. בית המשפט הצבאי היה חלק מיחידת בתי הדין הצבאיים. בבית המשפט התנהלו בין השאר משפטם של קוזו אוקמוטו, משפטם של מחבלי אוטובוס הדמים ומשפטם של מבצעי פיגוע מקרר התופת בכיכר ציון. בית משפט צבאי נוסף פעל גם בבאר שבע ועסק בעיקר בכניסה לשטחים סגורים, בהסתננויות מסיני והערבה לנגב.
סיכה לשופט צבאי

סיכה חדשה לשופטים צבאיים הוענקה לראשונה ב-11 באפריל 2021 (סיכה זאת הוענקה לשופטים במהלך טקס מצטייני נשיא בית הדין הצבאי לערעורים לשנת 2021). בסיכה שילוב של מאזניים וספר, המייצגים את הכהונה השיפוטית, וכן חרב ומגן דוד, שהם סמליהם של צה"ל ומדינת ישראל.
הסיכה מבטאת את מאפייניה הייחודיים של הרשות השופטת בצה"ל, המשלבת בין שני אדנים: האחד - התפישה כי מערכות השפיטה בצה"ל הן חלק מהרשות השופטת במדינת ישראל; והאחר - התפישה כי מדובר ביחידות צבאיות, שהשופטים המשרתים בהן הם קציני צה"ל. הסיכה משקפת את החיבור הייחודי בין זהותם של השופטים כשופטים מקצועיים, עצמאיים ובלתי תלויים, לזהותם כקצינים ומפקדים בצה"ל, ומביאה לביטוי את העשייה השיפוטית הייחודית - החתירה למשפט צדק, בהקשר צבאי, וכמתחייב מאופיו של הצבא, מצרכיו ומן הזכויות והחובות הנובעות מן השירות הצבאי.
לקריאה נוספת

דורון פיילס (עורך), ההיסטוריה תשפוט, 70 שנות שפיטה צבאית, מודן ומשרד הביטחון, 2019
שמעון שטרית, על השפיטה - מערכת הצדק במשפט, ידיעות ספרים, 2004, הפרק "בתי דין צבאיים", עמ' 115–121 והפרק "שופטי בתי הדין הצבאיים", עמ' 134–137.
הערות שוליים

↑  בית הדין הצבאי הישראלי החל בפעולתו, מעריב, 8 ביוני 1948
↑  בצה"ל בוחנים הקמת בית דין שיעסוק בהטרדות מיניות, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2012
↑   יניב קובוביץ, משפטנים בכירים: יש להקים בצה"ל בית דין משמעתי, בדומה לשירות הציבורי, באתר הארץ, 19 בפברואר 2018
↑  למידע נוסף בגין השיפוט בבית הדין הצבאי - http://www.court-martial.co.il/Articles.aspx?article=21
↑  חנן גרינווד, דו"ח חושף: כך הוצא להורג קצין צה"ל חף מפשע, ‏11 ביולי 2019
↑  הוראת הפיקוד העליון 3.0249
↑  בג"ץ 6523/20 פלוני נ' צה"ל יועמ"ש אכ"א, ניתן ב־8 בנובמבר 2020
↑  התובע הצבאי הראשי נגד אטדגי ע/43/01
↑  להרחבה כל הסדרים מותנים ראו גם https://www.idf.il/media/31720/2017-הסדרים-מותנים-הילה-מעודה-1.pdf
↑  דר (מחוזי) 269/18 התובע הצבאי נ' רס"ל גל יעקב (2019)
↑  ע/32/19 התובע הצבאי הראשי נ' רס"ל גל יעקב (2020)
↑  מנחם פינקלשטיין, המשפט בתקופת לחימה
↑  מורשת הפרקליטות הצבאית - ריאיון עם סגן הפצ"ר בדימוס, אל"ם (מיל.), כב' השופט (בדימוס) זכריה כספי
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416685805171 
אולם בית הדין הצבאי
תג יחידת בתי הדין הצבאיים
סיכה לשופט צה"לי
רעננה

תצלום אוויר של השכונות המערביות של רעננה
בית העירייה
פסל עץ תפוזים ברח' בן-גוריון ברעננה
בניינים ברחוב אחוזה ברעננה
רַעֲנַנָּה היא עיר באזור השרון בישראל, השייכת מבחינה מנהלית למחוז המרכז. היא הוכרזה כעיר בשנת 1982. רעננה גובלת במזרח עם העיר כפר סבא ובדרום-מערב עם הרצליה. מדרום־מזרח לעיר נמצא המושב גבעת ח"ן ומצפון לעיר נמצאים המושבים בצרה ובני ציון. הרחוב הראשי של רעננה הוא רחוב אחוזה.
תחום השיפוט של רעננה הוא על שטח של 14,878 דונם. היא הוקמה ב-1922 כמושבה חקלאית, הוכרה כמועצה מקומית ב-1936, והוכרזה כעיר בשנת 1982. העיר חברה בארגון פורום ה-15.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים ברעננה 83,773 תושבים, מתוכם 82,014 תושבי ישראל (מקום 23 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+0.8% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 89.6%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 16,515 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
רבים מתושבי העיר הם עולים חדשים ממדינות דוברות אנגלית, מאמריקה הלטינית, מארגנטינה, מברית המועצות לשעבר ומצרפת. ברעננה קיימת אוכלוסייה דתית-לאומית גדולה יחסית, ובה גם יוצאי צרפת ומדינות אנגלו-סקסיות. כמו כן פועלות קהילות לא אורתודוקסיות ובהן קהילת רענן-בית שמואלי של התנועה ליהדות מתקדמת וקהילת עמיתי של התנועה המסורתית.
רבה הראשון של רעננה היה הרב אפרים סוקולובר. לאחר מכן כיהן חתנו הרב שלמה מלץ כרב הראשי האשכנזי, לצד הרב יצחק חיים פרץ אשר מכהן כיום כרב העיר.
תחבורה

שני כבישים מהירים עוברים צמוד לעיר, כביש 4 ממזרח וכביש 531 מדרום.
רחובה הראשי של העיר, רחוב אחוזה, הוא כיום חלק מכביש 541, אחד מצירי הרוחב החשובים בשרון הדרומי המקשר בין צירי האורך הארציים – כביש 2, נתיבי איילון וכביש 4.
בעיר שתי תחנות רכבת: תחנת הרכבת רעננה – דרום ליד מחלף רעננה ותחנת הרכבת רעננה – מערב ליד מחלף הרצליה מזרח.
את שירות האוטובוסים העירוני וכן קווים לרחבי גוש דן והשרון מפעילה חברת מטרופולין. בעיר קיימים שני מסופי תחבורה ציבורית גדולים האחד הוא מסוף צומת רעננה על הגבול שבין רעננה לכפר סבא, ובו עוברת תנועה בינעירונית רבה, והשני הוא מסוף לב הפארק בקצה המערבי של העיר, המשמש בעיקר קווים עירוניים של הרצליה.
תחבורה > הסעת המונים

בעבר, כחלק מהמערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב, תוכנן להעביר ברחוב אחוזה קו רכבת קלה – "הקו הצהוב". בשנת 2006, הושלם התכנון הראשוני של הקו, כקו מזין לקו האדום, היוצא מבני ברק לצפון תל אביב, רמת השרון, הרצליה ושתי שלוחות לרעננה וכפר סבא, אורכו המתוכנן אז היה כ-26 ק"מ, עם 48 תחנות. התכנון המפורט של הקו אושר ב-2010. בתוכנית זו, משיקולי תקציב, פוצל הקו לשנים, בצפון – ברעננה וכפר סבא, כקו מערכת אוטובוסים מהירה (BRT – Bus Rapid Transit) שקיבל את השם "הקו הוורוד" ואילו שאר התוואי כרכבת קלה "הקו הצהוב". בשנת 2014, נאלצה חברת נת"ע להכריז על הקפאת הפרויקט עקב סירובו של ראש עיריית רעננה, זאב בילסקי, להנפיק אישורי בנייה לפרויקט. בילסקי שנבחר לתפקידו באוקטובר 2013 התנגד לתוואי הקו שעובר ברחוב אחוזה ברעננה.
מוזיקה

בשנת 1991 נוסדה תזמורת סימפונט רעננה המשלבת נגנים עולים ונגנים ישראלים. מקום משכנה הוא המשכן למוזיקה ואמנויות שבעיר.
כמו כן פועל מרכז המוזיקה העירוני רעננה, אשר בו נמצאת התזמורת הסימפונית הצעירה רעננה.
במרכז המוזיקה התחנכו מוזיקאים קלאסיים רבים כגון דניאל אקטע, עלמה קירשנברג, יובל חן האחים הנגנים הפסנתרן רואי רנן והחלילן שוני רנן, והכנרים תמיר טבור ויניב צירולניק.
ספורט

בכדורגל – לעיר רעננה נציגה בליגה הלאומית בכדורגל, והיא הפועל רעננה, ששיחקה בשנים 2013–2020 בליגת העל. ונציגה בליגה ג', בני רעננה.
בכדורסל – מכבי עירוני רעננה שהתאחדה עם בני הרצליה. בתחילת עונת 2011/12, פורק האיחוד והקבוצה בליגת העל נקראת בני השרון/הרצליה. הקבוצה מהליגה הארצית חזרה להיקרא "מכבי עירוני רעננה". בחודש אפריל 2012, זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון בגמר (בסיכום שני מפגשים) מול קבוצת מכבי קריית גת. במרץ 2014 הבטיחה הקבוצה את המקום הראשון בליגה הארצית (צפון), ובעקבות זה עלתה לליגה הלאומית.
כדוריד – מכבי רעננה, לאחר האיחוד של בני הרצליה עם מכבי רעננה בכדורסל החליטו גם קבוצות הכדוריד להתאחד בשנת 2007.
טניס – ברעננה ישנו מרכז טניס בו נערכות תחרויות רשמיות ובו 14 מגרשים עם אצטדיון המכיל 800 צופים והוא נמצא בשכונת לב הפארק בעיר.
כדורעף – מכבי רעננה קבוצת נשים המשחקת בליגת העל, למועדון 3 אליפויות (2005, 2009, 2011) וחמישה גביעי מדינה (2000, 2001, 2008, 2009, 2011).
בייסבול – לעיר יש קבוצת בייסבול, רעננה אקספרס, המייצגת את העיר בליגת הבייסבול הישראלית
רוגבי – קבוצת הרוגבי, רוסטרס רעננה (הידועה גם בתור התרנגולים), הוקמה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים על ידי העולים האנגלו-סקסים, ומייצגת את מועדון הרוגבי של השרון בליגה הישראלית ושחקניה שותפים בנבחרת ישראל ברוגבי.
ספורט > מתקני ספורט

ברעננה שני מגרשי כדורגל – אצטדיון קרני (מגרש הפועל), ברחוב קרן היסוד אשר לא עומד בתקנים של ליגות מקצועניות. ומגרש הפארק אשר נמצא במערב העיר.
היכל הספורט מטרו ווסט רעננה – הוא אולם ספורט השייך לבית הספר התיכון מטרו ווסט שצמוד לו. האולם מכיל 1,650 מקומות ישיבה.
בעיר קיימים גם בריכת השחייה עירונית, מרכז סקווש, מועדון כדורת דשא עירוני, מטווח עירוני, קאנטרי קלאב, סקייטפארק, וספורטק נווה זמר וספורטק שלונסקי.
חינוך

בתי ספר:
יסודיים : זיו, פעמונים, דקל, היובל, שקד, מגד, ברטוב, איזי שפירא (חינוך מיוחד), יחדיו, הדר, בית הספר הדמוקרטי – מרחב, תל"י, לי-אור (חינוך מיוחד), נווה זמר, אגם (חינוך מיוחד).
יסודי-דתי: יבנה, אריאל, ביל"ו, נועם, מרכז-תורני 'חורב', יסודי התורה.
חטיבות ביניים: אלון, מיתרים, השרון, יונתן, רימון, בית הספר הדמוקרטי – מרחב, בית חינוך אמי"ת רננים – בית ספר וחטיבה לבנות.תיכון אוסטרובסקי
תיכונים: אוסטרובסקי, מיתרים, מור מטרו-ווסט, אביב, תיכון אנקורי רעננה, ישיבת בני עקיבא, אמי"ת כפר בתיה, תיכון אמי"ת רננים בנות, תיכון חורב.
אוניברסיטאות ומכללות
האוניברסיטה הפתוחה – בשנת 2004 עבר הקמפוס מת"א לרעננה והתמקם ברחוב רבוצקי שנמצא בחלקה המזרחי של העיר בסמוך לצומת רעננה צפון.
מכללת רעננה – פעלה בשנים 1994–2010, והייתה ממוקמת בדרום-מערב העיר, ברחוב הפרחים בסמוך לפארק רעננה.
מוסדות תורניים
ישיבת ההסדר "בינות" בראשות הרב חיים רטיג
הישיבה הגבוהה "ערשנו רעננה" בראשות הרב יובל רגב
בית המדרש "היכל הברכה" וכולל אברכים של חסידות קליבלנד בראשות כ״ק האדמו״ר שליט״אתיכון מטרו-ווסט
הכולל הקהילתי "ארץ חמדה"
בית המדרש וכולל אברכים ״אוהבי תורתך״ בראשות הרב ישראל חביב שליט״א
בית המדרש וכולל אברכים ׳קול חיים׳ בראשות האדמו״ר רבי דוד חנניה פינטו שליט״א
בית המדרש וכולל אברכים ׳יד מרדכי׳-(איטלקים) בראשות הרב אברהם פרטוש שליט״א
בית המדרש וכולל אברכים ׳יוצאי ברזיל׳ בראשות הרב זילברמן שליט״א
שטיבל ׳יד בנימין׳
במשך מספר שנים שכנה בעיר ישיבת ההסדר אורות שאול בראשות הרב יובל שרלו והרב תמיר גרנות
תנועות נוער
המחנות העולים
בני עקיבא
הצופים
הצופים הדתיים
כנפיים של קרמבו
תיכון אביבנוע"ם
צמרת
עזרא
נוער תלם
במסגרת החינוך הבלתי פורמלי
מדצ"ים
מועצת הנוער
אות הנוער
משצ"ים (של"ח)
רמת החינוך ברעננה נחשבת לאחת הגבוהות מבין הערים בארץ ובעיר ישנה מסגרת לילדים מחוננים וילדים בעלי בעיות שונות כגון אוטיזם. נכון לשנת 2008 רעננה היא העיר השנייה בישראל באחוז הזכאים לתעודת בגרות וממוקמת במקום השביעי באחוז ההשקעה בחינוך לתלמיד מסך התקציב העירוני השנתי.
בשנת 2018 זכתה עיריית רעננה בפרס החינוך היישובי בשנת ה-70 למדינה.
פארק רעננה

פארק רעננה ממוקם בקצה המערבי של העיר. בפארק יש אמפיתיאטרון, אגם, בית קפה, גלריה לאמנות, שבילי הליכה ורכיבה על אופניים, מגרשי ספורט, פינת חי גן ריחות וצלילים ופסלים. האמפיפארק בצידו הצפון-מערבי של הפארק מארח הופעות חיות רבות. בין האמנים הבינלאומיים שהופיעו באמפי נמנים בקסטריט בויז, אוונסנס, אליס קופר, לורן היל, טורי איימוס, צ'יק קוריאה, זיגי מארלי, הקרנבריז והפט שופ בויז.
במסגרת הפארק מופעל פרויקט "פארק חברים" אשר נבנה על ידי בית איזי שפירא מתרומות. במקום מתקנים המיועדים לילדים עם קשיי נגישות. כמו כן מתקיימות במקום פעילויות משותפות לילדי בית איזי שפירא ולילדים אחרים מרחבי העיר. בסמוך לפארק ניתן למצוא גם את אחוזת בית - דיור מוגן – דיור מוגן לגיל השלישי ואת קניון פארק מול.
אזורי תעשייה

בחלקה הצפוני של העיר פועל אזור תעשייה ומסחר המכונה "קריית אתגרים", המשתרע על פני 900 דונם, בו פועלים עסקים וחברות היי-טק בהן HP‏, NICE, אמבלייז, NCR (לשעבר ריטליקס), SAP, קומברס וטקסס אינסטרומנטס, וכן שוכן "קניון רננים", וחנויות רבות, בתי מלאכה, מסעדות, ומקומות בילוי.
בסמוך לצומת רעננה, על שטח של 120 דונם, שוכנים משרדיהן של חברות היי-טק ותקשורת מובילות בישראל ובעולם, בהן אמדוקס, המשרדים הראשיים של מיקרוסופט ישראל.
העירייה מפעילה מינהלת עסקים כחלק מרצונה להקפיד על רמת שירות גבוהה הניתנת על ידי הרשות המקומית לתושבים ולבעלי העסקים בתחומה, להעמקת הקשר בינה ובין הגופים העסקיים והכלכליים הפועלים בה וזאת על ידי שמירה על תחזוקה שוטפת, מענה לפניות דרי הפארק ושמירה על הקשר עימם, פיתוח תשתיות, שילוט, גינון, פיקוח ואבטחה ואף שיווק, ארגון כנסים ויזמות.
סמל העיר

הסמל מכיל את האלמנטים הבאים, בנוסף לשם העיר:
עץ ההדר – מסמל את חשיבות החקלאות לכלכלת המושבה, בזמנים בהם הייתה מוקפת פרדסים.
מגדל מים המתנשא מעל לבריכה – מסמל את שלוש בארות המים והמגדלים מעליהם, שעומדים עד היום על תילם: אחד במרכז העיר, בקרבת משרדי העירייה, השני ברחוב בית השואבה, במערב העיר והשלישי ברחוב הרב אפרים, במזרח העיר.
מעל שם העיר נראים גגות וארובות של מפעלים המסמלים את חשיבות התעשייה לעיר.
הסמל עוצב ב-1963 בידי ישעיהו בן-יליד, בן המושבה. ב-1989 נעשו שיפורים בסמל.
ערים תאומות

הולנד אופסטרלנד, הולנד (מ־1963)
גרמניה בראמשה, גרמניה (מ־1978)
צרפת בולון-ביאנקור, צרפת (מ־1994)
איטליה ורונה, איטליה (מ־1998)
טאיוואן טאינאן, טאיוואן (מ־1999)
ארצות הברית אטלנטה, ארצות הברית (מ־2001)
גרמניה גוסלאר, גרמניה (מ־2006)
פולין פוזנן, פולין (מ־2010)
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל (מ־2021)
גלריית תמונות

רחוב אחוזה, 2010
רחוב אחוזה, 1964
רעננה, 1964, ברקע בתי כפר סבא
רחוב אחוזה בערב יום הכיפורים
גן אורי גורדון
אנדרטה לבני רעננה שנפלו במערכות ישראל ברחבת בית הנוער
רחוב אחוזה ממזרח למערב, למעלה משמאל בניינים ברחוב רמב"ם
צילום מהאוויר של פארק רעננה
פרחים ברחובות רעננה
מגדל המים ברעננה מקרוב
רעננה ממעוף ציפור: שעון מרכז אל-רם, רחוב אחוזה ובית הכנסת הגדול
מראה העיר מהר הזבל הנטוש שמצפון לה
חלקה המערבי של העיר
רחוב המחתרות
לקריאה נוספת

יהודה ליב קזן, מניו-יורק עד רעננה, הוצאת מ. ניומן, תל אביב, 1954
יצחק שטייגמן, משממה למושבה פורחת, רעננה – דגם להתיישבות פרטית בארץ-ישראל, 1922–1981, הוצאת יד בן צבי, 2017
אנטישמיות

איור על שער מגזין צרפתי משנת 1893, המציג את היהודי כטפיל הנאחז בכל קצות העולם תוך הריסתו
גרפיטי ופוסטרים אנטישמיים בנורווגיה תחת השלטון הנאצי, 1941. בחזית: "הפרזיט היהודי תפס אותנו, 9 באפריל"; מימין: "פלשתינה קוראת לכל היהודים. אנחנו לא סובלים אותם יותר בנורווגיה."
אַנְטִישֵׁמִיּוּת הוא המונח המודרני לתיאור תופעה חברתית של שנאת יהודים. מונח רווח שקדם לאנטישמיות היה שנאת ישראל. אנטישמיות נחשבת לסוג של גזענות. למרות הפירוש המילולי של המונח, "נגד [העמים] השֵמִיִים", אשר ביניהם נמנים בין היתר היהודים, הערבים (על שמו של שם בן נח, על פי ההיסטוריוגרפיה המקראית), לרוב מתייחס המושג אנטישמיות לשנאת יהודים בלבד, ולא לציון שנאה כלפי הגזע השמי כולו. במהלך המאה ה-20 התקבל המונח בשפה העברית ובשפות אחרות במשמעות של עוינות או שנאה ליהודים הכולל את כל צורות האיבה כלפי יהודים במהלך ההיסטוריה.
הסיבות לאנטישמיות במהלך ההיסטוריה הן רבות, ובהן: שנאה על רקע דתי, שנאה על רקע כלכלי-חברתי, שנאה על רקע תרבותי ושנאה על רקע גזעני. בהיסטוריוגרפיה נהוג לחלק את האנטישמיות לאנטישמיות מסורתית ולאנטישמיות מודרנית, כאשר האנטישמיות המודרנית נבנתה כקומה נוספת מעל לאנטישמיות המסורתית, עם מאפיינים ייחודיים משלה. אחד הראשונים לעמוד באופן שיטתי על שורשי התופעה מראשיתה בעת העתיקה, היה מתתיהו מיזיש, שפרסם ב-1909 ספר בנושא בו טען כי מצרים היא מקור האנטישמיות, וכי שורשיה הם שנאת דתם של השמים כולם, אלא שהיהודים היו היחידים ששמרו על מסורתם ולכן השנאה המצרית הקדומה לשמים דבקה ביהודים. חשיבותו בכך שמחקרו התבצע עוד לפני הופעת הנאציזם, דבר שהשפיע רבות על הבנת התופעה כהוויתה. גם הרצל עסק בנושא, ובין השאר אמר על האנטישמיות כי היא בבחינת "סוציאליזם של טיפשים", כלומר תנועה חברתית השואלת שאלות חברתיות נכונות (כמו הסוציאליסטים ואחרים) אך מציעה להן תשובות מוטעות לחלוטין.
יחזקאל קויפמן, פילוסוף וחוקר מקרא, הפריד בחיבורו חורבן הנפש, משנות ה-30 של המאה ה-20, את רגש השנאה מן האנטישמיות, אף על פי שהיא כרוכה ברגש השנאה עומדת כשלעצמה, כאידיאה, תורה ולפעמים 'שיטה מדעית' להצדקת שנאת ישראל ולא לבאר אותה, תוך שהיא מטעימה בשנאה טעמים מסוג, עלילה, קטרוג שקר וסילוף, שאינם טעמיה וגורמיה האמיתיים. ומתוך כך אוטואנטישמיות יכולה לנבוע מאהבת ישראל ואנטישמיות של גוי יכולה להתקיים ללא שנאה. מטעים קויפמן שאנטישמיות מתאפיינת בסגנונה ותוכנה נגד הדת, המוסר, הגזע ואורח החיים היהודיים ויחסם אל הסביבה הנוכרית הבא להצדיק את הדין על היהודים. תוכחה וקיטרוג כלפי ישראל, אינם מהווים כשלעצמם "אנטישמיות" - אלא שהם לרוב ביטוי שלה, כיוון שהמרכיב היהודי הוא מאפיין אידיוסינקרטי של מדינת ישראל. ואנטישמיות היא מה שהיא גם כשהיא מתלבשת בלבוש של לאומיות ואהבת ישראל.
סקרים מקיפים מראים כי בשנת 2014, אחד מתוך כל ארבעה מבוגרים בעולם מחזיק בדעות אנטישמיות כגון "היהודים אשמים ברוב המלחמות בעולם" (מחצית מהנשאלים לא שמעו מעולם על השואה). חוקרים מאוניברסיטת תל אביב, המחברים דו"ח שנתי על מצב האנטישמיות בעולם, תולים חלק מהגורמים לתקריות האנטישמיות של המאה ה־21 באופיין של הרשתות החברתיות, ומצביעים על עליה בתקריות אנטישמיות בסמוך לאירועים מחוללים דוגמת מגפת הקורונה או מבצעים צבאיים בהם מעורבת ישראל.
מקור המונח

המונח אנטישמיות מתועד לראשונה בגרמניה בשנת 1822. המונח נטבע לראשונה ככל הנראה על ידי מוריץ שטיינשניידר כביקורת על ארנסט רנן. למילה "שמי" צורפה המילה היוונית "אנטי" שמשמעותה "נגד". בשנת 1851 השתמש הוגה הדעות האנגלי תומאס קרלייל במינוח "מהומות אנטישמיות" (Anti-Semitic riots) לציון מהומות כנגד יהודים. משנת 1875 מופיע המונח בפרסומים אנטי-יהודיים בגרמניה.
החל בשנת 1879 השתמש העיתונאי הגרמני וילהלם מאר במינוח כמטבע לשון שגורה ומכאן יוחסה לו בטעות טביעת המונח. תפיסתו של מאר מיקדה את תשומת הלב בזן חדש של שנאה אידאולוגית כלפי היהודים, שנאה שמניעיה אינם דתיים אלא גזעניים חילוניים. ב-2 בספטמבר 1879 הופיע המונח בעיתון היהודי אלגמיינה צייטונג דס יודנטומס, והדבר מצביע על כך שהביטוי כבר היה מוכר בשיח הציבורי. באוקטובר 1879 הקים מאר את "הליגה האנטישמית", ובנובמבר 1879 השתמש ההיסטוריון והפובליציסט היינריך פון טרייצ'קה במונח "אגודות אנטישמים". אישים וגופים אלה התייחסו לעצמם כאל "תנועה", ופעולתה הראשונה הייתה הגשת "עצומת האנטישמים", שנוסחה לראשונה באוגוסט 1880, והוגשה לקנצלר גרמניה אוטו פון ביסמרק ב־31 באפריל 1881. במהדורה השלוש־עשרה של אנציקלופדיית ברוקהאוס ב־1882 הוגדר הערך "אנטישמי": "אויב היהודים, מתנגד ליהדות".
במהלך המאה ה-20 התקבל המונח בשפה העברית ובשפות אחרות במשמעות של עוינות או שנאה ליהודים הכולל את כל צורות האיבה כלפי יהודים במהלך ההיסטוריה.
ישנם הוגי דעות (למשל גוסטבו פרדניק) הטוענים כי המונח אנטישמיות הוא מטעה, משום שהוא מתייחס לכאורה לכלל העמים השמיים, ולא רק ליהודים, מושאי האנטישמיות. הם מציעים במקומו את המונח "יודופוביה".