stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אלתר
פרסומים

מחברם של דברי ההסבר הרשמיים של קובץ הפרשנות לפקודת מס הכנסה ("החבק") (1989)
מחברו של הספר מע"מ (עם ד"ר יוסף גרוס) (1986)
מחברה של אנציקלופדיית אמנות מס כרך ב' (עם ד"ר אריה ליבוביץ) (2005)
מחברם של למעלה מ-1,000 פרסומים מדעיים ועיתונאיים בתחומים מקצועיים, בכתבי עת ובעיתונות.
פעילות ציבורית:
נציג לשכת עו"ד לוועדת הכספים של הכנסת (1999 - 2003)
חבר בוועדות שמינו נציבי מס הכנסה ושרי האוצר והמסו"ת
מיסוי בינלאומי (1990)
ועדת גבעולי לעניין בדיקת חובות מסופקים במערכת הבנקאית (1990)
ועדה לרפורמה בדיני מס, (1992)
ועדה לרפורמה בפיצולים ובמיזוגים (1997) - (גרי ארגון יו"ר)
ועדה לרפורמה בחוק לעידוד השקעות הון (מינוי על ידי השרים דליה איציק וסילבן שלום; אבישי ברוורמן יחד עם אוהד מרני - יו"ר משותף (2001)
ועדת רבינוביץ לרפורמה במיסוי נדל"ן (2001) (מינוי על ידי השר סילבן שלום; יאיר רבינוביץ יו"ר)
ועדת רבינוביץ לרפורמה במס הכנסה (2002) (מינוי על ידי השר סילבן שלום, יאיר רבינוביץ יו"ר)
איתי סבירסקי

ערך זה עוסק במשפטן ישראלי, ממייסדי "כוח לעובדים". אם התכוונתם לחבר קיבוץ בארי שנחטף לרצועת עזה ונרצח שם, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1974 (בן 50) 
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  מרצ 
 
איתי סבירסקי (נולד ב-11 בספטמבר 1974) הוא פעיל חברתי ישראלי, ממייסדי ומנהיגי ארגון "כוח לעובדים".
ביוגרפיה

איתי סבירסקי נולד בשנת 1974, בן לשלמה וברברה סבירסקי.
הוא קצין קרבי במילואים (חטיבת הצנחנים), וממקימי ומנהיגי תנועת "אומץ לסרב", שפעלה בשנים 2002 עד 2005 למען סיום הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה.
התמחה באגודה לזכויות האזרח בפעילות משפטית וציבורית. עבד שלוש שנים במשרד עורכי דין בתחום דיני עבודה (משרד רובין-שמואלביץ), שם ייצג עובדים, מעבידים וועדי עובדים.
החל משנת 2005 עבד כראש הקליניקה לזכויות עובדים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת זו הקים בשנת 2006 את פרויקט "התארגנות עובדים", שפעילותו לארגון עובדים לא-מאוגדים שימשה בסיס להקמת ארגון "כוח לעובדים". בקליניקה קידם את תחום התאגדות העובדים ואת פיתוח הידע והיכולות הנדרשות בו, תוך סיוע משפטי וארגוני להתאגדויות הראשונות בארץ של עובדי קבלן ושל מלצרים, וליווי התאגדויות תקדימיות כמו של מטפלות המשפחתונים הציבוריים, עובדי חינוך ורווחה מופרטים, מורים מן החוץ באוניברסיטה הפתוחה ובמכללות הציבוריות, ורבים אחרים. כעורך-דין בקליניקה השיג סבירסקי פסקי-דין תקדימיים שקידמו את זכויות העובד, בעיקר ביחס לעובדי קבלן ועובדים מוחלשים אחרים, וביחס לזכות ההתאגדות ולהסדרת כללי התחרות בין ארגוני עובדים.
נמנה עם יוזמי ארגון העובדים "כוח לעובדים", המייצג כ-35,000 עובדים (נכון למרץ 2017). סבירסקי מכהן כחבר הנהגת הארגון; כמשפטן הארגון – האחראי על כלל הפעילות המשפטית בארגון; וכמלווה של מטות, התאגדויות, משאים ומתנים ומאבקים מרכזיים במסגרת כוח לעובדים.
סבירסקי הוביל מהלכי חקיקה משמעותיים בכנסת, כמו הטלת אחריות על מזמיני שירות כלפי עובדי קבלן המועסקים עבורם, אשר החלה כהצעת חוק פרטית ושולבה בהצעה ממשלתית שהפכה לחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה.
מרצה במספר מוסדות אקדמיים, בהם המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, והמכללה החברתית-כלכלית.
בנובמבר 2010 בחר העיתון "גלובס" בסבירסקי לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים של עולם העסקים הישראלי. בספטמבר 2012 נבחר סבירסקי לאחד ממאה המשפיעים של העיתון TheMarker.
סבירסקי התמודד בבחירות המקדימות לרשימת מרצ והוצב במקום ה-13 ברשימת מועמדי מרצ לכנסת ה-20.
הערות שוליים

↑  שי ניב, ‏איתי סבירסקי משנה את פני החברה הישראלית, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411657605171
אדווין שניידמן

| --- | --- |
צילום משנת 2008
צילום משנת 2008
 לידה:  13 במאי 1918 יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במאי 2009 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 פרסים והוקרה:  פרס ברונו קלופפר (1976) 
 
אדווין ס' שניידמן (Edwin S. Shneidman;‏ 13 במאי 1918, יורק, פנסילבניה – 15 במאי 2009, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה פסיכולוג קליני יהודי אמריקאי, חוקר התאבדות ותנָטולוג (עוסק בחקר המוות). נחשב כאבי חקר ההתאבדות בארצות הברית. הוגה המושג "psychache" (כאב נפשי).כיהן כפרופסור לתנטולוגיה באוניברסיטת קליפורניה באוקלנד
קורות חיים

אדווין ס' שניידמן נולד בשנת 1918 ביורק שבפנסילבניה, בן ללואיס ומניה (זוּלוּן), מהגרים יהודים מרוסיה. אביו היה סוחר, בעל חנות כלבו. התחנך בבתי ספר ציבוריים, והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שבה קיבל בשנת 1940 תואר מוסמך בפסיכולוגיה. לימודיו נקטעו בגין מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה שירת בצבא. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו, קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) והתמחה בסכיזופרניה בבית החולים לוותיקי הצבא בברנטוּוד.
בסוף שנות ה-40, במהלך עבודתו עם ותיקי מלחמה שלקו בסכיזופרניה בבית החולים, התבקש לעבוד עם אלמנותיהם של שניים ממטופליו שהתאבדו, עסק במכתבי ההתאבדות שלהם וניסה להבין את מניעיהם. הוא פנה למשרד חוקר מקרי המוות בעיר ונחשף למקרי התאבדות רבים, וכך החל להתעניין בחקר ההתאבדות. בשנת 1958 יסד את המרכז למניעת התאבדות בלוס אנג'לס, עם עמיתיו נורמן פרברו ורוברט ליטמן.
שניידמן פרסם עשרות ספרים על התאבדות ומניעתה. את ממצאיו בתחום זה אסף בין השאר באמצעות "אוטופסיה פסיכולוגית", מושג שטבע ומתאר מעין ניתוח אישיות ומניעים שלאחר התאבדותו של אדם, מהבחינה הפסיכולוגית. לצד עמיתיו פרברו וליטמן, פיתח שניידמן טכניקה לביצוע "אוטופסיה" זו, באמצעות סדרת ראיונות עומק עם משפחתו וקרוביו של אדם שהתאבד. השיטה זכתה לפרסום בארצות הברית ב-1962, לאחר התאבדותה של הכוכבת מרילין מונרו.
ב-1966 עמד שיינדמן בראש פרויקט לאומי מטעם המכונים הלאומיים לבריאות, במהלכו הקים בתוך שלוש שנים כ-100 מרכזים למניעת התאבדות ברחבי ארצות הברית. ב-1968 ייסד את האגודה האמריקנית לחקר ההתאבדות ואת הרבעון שלה, Suicide and Life Threatening Behavior ("התאבדות והתנהגות מסכנת-חיים"). בשנת 1970 התמנה כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ולימד בה עד 1988.
שניידמן טבע את המושג "psychache" (כאב נפשי) – כאב רגשי ופסיכולוגי בלתי נסבל, שהרצון להימלט ממנו הוא גורם ראשון במעלה להתאבדות – ופיתח שאלונים למדידתו. כן טבע את המושג "suicidology" - חקר ההתאבדות.
שניידמן היה נשוי לג'יני לבית קֶפּלינגֶר ואב לארבעה בנים. נפטר בשנת 2009 בלוס אנג'לס, לאחר מספר חודשים שבמהלכם הידרדרה בריאותו.
ספריו

Clues to Suicide (1957) (עם נורמן פרברו)
Cry for Help (1961) (עם נורמן פרברו)
Essays in Self Destruction (1967)
The Psychology of Suicide: A Clinician's Guide to Evaluation and Treatment (1970) (עם נורמן פרברו ורוברט אי. ליטמן)
Death and the College Student: A Collection of Brief Essays on Death and Suicide by Harvard Youth (1973)
Deaths of Man (1973)
Suicidology: Contemporary Developments (1976)
Voices of Death (1980)
Suicide Thoughts and Reflections, 1960–1980 (1981)
Death: Current Perspectives (1984)
The Definition of Suicide (1985)
Suicide as Psychache: A Clinical Approach to Self-Destructive Behavior (1993)
The Suicidal Mind (1998)
Lives & Deaths: Selections from the Works of Edwin S. Shneidman (1999)
Comprehending Suicide: Landmarks in 20th-Century Suicidology (2001) (אסופת מאמרים על התאבדות מאת מחברים שונים)
Autopsy of a Suicidal Mind (2004)
Managing Suicidal Risk: A Collaborative Approach (2006) (עם דייוויד ג'ובס)
ספריו > ממואר אוטוביוגרפי

A Commonsense Book of Death: Reflections at Ninety of a Lifelong Thanatologist (2008)
ראו גם

ההתאבדות כמקרה מבחן סוציולוגי, דורקהיים
הערות שוליים

↑  His Work is Still Full of Life
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272953005171  BIBSYS: 90208898  BnF: cb13527102h (data)  CiNii: DA00307025  GND: 140578226  ISNI: 0000 0001 1438 2378  LCCN: n79086401  LNB: 000031719  NDL: 00456452  NKC: jo2014806741  NLA: 35496941  NLK: KAC200600308  NTA: 071697160  SELIBR: 293391  SNAC: w66x2jk0  SUDOC: 048651850  Trove: 974535  VIAF: 14754286   WorldCat (עם VIAF): 14754286
אופיר לובל

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1976 (בן 48) בולוניה, איטליה 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שלישיית פרוזאק, ארץ נהדרת, בלאקספייס, הראש
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
אופיר לובל (נולד ב-25 במאי 1976) הוא במאי, שחקן, עורך ותסריטאי ישראלי. היה חלק משלישיית פרוזאק, יחד עם יובל סמו ושלומי קוריאט.
ביוגרפיה

אופיר לובל נולד בבולוניה, להורים ישראלים - ד"ר יהודית וד"ר רון לובל, שהיו אז סטודנטים באוניברסיטת בולוניה באיטליה ובילה שם את שנות חייו הראשונות. כשחזרו לארץ התגוררה משפחה בקיבוץ יד מרדכי שם סיים את התיכון האזורי שיקמה.
לפני שירותו הצבאי התגורר לובל שנה בבוסטון, מסצ'וסטס שם למד מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה ואנימציה ממוחשבת במוזיאון לאומנויות גבוהות (אנ'). לאחר שירותו הצבאי יצא שוב לארצות הברית למספר חודשים להדרכת נוער במוזיקה.
לאחר חזרתו לישראל החל את לימודיו בבית הספר הגבוה למשחק "בית צבי", במסגרתו השתתף במספר הצגות וכן זכה בפרס "שחקן מצטיין" בתום שנת הלימודים הראשונה וזכה במלגת לימודים על שם שרגא פרידמן.
בשנת 2000 החל לובל להשתתף בתוכנית ההומור הטלוויזיונית "דומינו" ששודרה בערוץ 2, לצידם של קומיקאים נוספים. במקביל הפך לכתב אינטרנטי באתר האינטרנט "תפוז אנשים" במדור פנאי ובידור.
בתום לימודיו, שיחק לובל במספר הצגות במסגרת התיאטרון החברתי הישראלי לנוער ובמקביל הקים ביחד עם יובל סמו ושלומי קוריאט את שלישיית פרוזאק. בשנת 2003 זכתה השלישייה בתואר אנשי השנה בבידור שהעניק ערוץ 2. השלישייה הופיעה בכ-800 הופעות בכל רחבי הארץ, בארצות הברית, ובפני חיילים בבסיסי צה"ל השונים. בשנת 2007 לקחו חברי השלישייה פסק זמן מרצף ההופעות, ופנו לדרכים מקצועיות שונות.
בשנת 2007 החל לובל לביים ולכתוב תסריטים לפרסומות ולקליפים לזמרים שונים, בהם קליפ שביים לאמילי קרפל, שזכה ב-8 במרץ 2008 במקום רביעי במצעד הקליפים העולמי "World Chart Express" של MTV, קליפ נוסף שביים לשיר "נמשים" של קרפל קליפ זה זכה בפרס בפסטיבל בינלאומי לסרטים קצרים‏, עוד קליפ שלובל ביים הוא לשיר "עד סוף אפריל" של קורין אלאל, קליפ ל"ורציתי שתדעי" של שירי מימון וקליפ ללהקת "סינרגיה", קליפים לשירים ל"העיניים שלי" ו"מתוקה" של ליאור נרקיס וקליפ לשיר של סאבלימניאל ודנה אינטרנשיונל במקביל החל לביים תוכניות בטלוויזיה כגון "צחוק מעבודה", אמא מחליפה ו-"TLV - עושים את תל אביב". ב-2011 כתב, ערך וביים את סדרת הטלוויזיה הקומית "דובדבני וקובץ'" אשר שודרה בערוץ הצחוק הישראלי "ביפ". לאור הצלחתו, התקבל לתוכנית "ארץ נהדרת" שם הוא משמש כבמאי המערכונים הראשי. במקביל לעבודתו כבמאי טלוויזיה הוא מביים גם פרסומות וסרטים בעלי אופי קומי כמו סרטון למציאת עבודה בכיכובו של הנשיא לשעבר שמעון פרס.
ב-2015 ביים את הסרט "מה כבר יכול לקרות?!". באותה שנה ביים את קומדיית המצבים "אלישע". ב-2019 כתב וביים את הסדרה הקומית "מגן דוד דרום".
בדצמבר 2020 עלתה לשידור ברשת 13, סדרת דרמת-פשע ישראלית, "בלקספייס", אותה ביים.
בשנת 2023 ביים את הסדרה "הראש" שתעלה לערוץ קשת 12.
בשנת 2024 הוא חזר לביים את העונה השנייה של "בלקספייס".
ביוגרפיה > חיים אישיים

לובל מתגורר בפרדסיה, נשוי לענת ואב לבן ולשתי בנות.
הערות שוליים

↑  עמרי גרינברג, טיפה אחרת, באתר nana10‏, 11 בפברואר 2008
↑  ynet, אמילי הג'ינג'ית, באתר ynet, 23 ביולי 2008
↑  מערכת וואלה!‏, הקליפ "נמשים" של אמילי קרפל זוכה בפרס, באתר וואלה, 13 בנובמבר 2008
↑  אמילי קרפל זוכה, באתר nrg‏, 13 באוקטובר 2008
↑  ynet, מאנטרקטיקה לגיברלטר, באתר ynet, 15 ביולי 2008
↑  ynet, שירי מימון מציגה: אהבת נשים, באתר ynet, 1 ביולי 2008
↑  אסף נבו, ‏ליאור נרקיס - "מתוקה", עכשיו הקליפ, באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2009
↑  ליאור נרקיס "העיניים שלי", באתר וואלה, 6 באוקטובר 2009
↑  אסף נבו, ‏סאבלימינל ודנה אינטרנשיונל ערפדים, באתר ‏מאקו‏, 25 בנובמבר 2009
↑  "כבר בגיל 11 ידעתי שתפקידי בעולם הוא להיות במאי קולנוע", באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017004612  VIAF: 9266148632958330630007   WorldCat (עם VIAF): 9266148632958330630007 
אופיר לובל בהופעה
המופע של שאפל

| --- | --- |

 סוגה:  סרט קומדיה 
 יוצרים:  דייב שאפל ניל ברנן
 שחקנים:  דייב שאפל   צ'ארלי מרפי   דונל רולינגס   פול מוני
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  33 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  דייב שאפל ניל ברנן מישל ארמור
 חברת הפקה:  Pilot Boy Productions Marobru Productions Comedy Partners
 הפצה:  CBS מדיה ונצ'רס, נטפליקס 
 אורך פרק:  16–26 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קומדי סנטרל
 תקופת שידור מקורית:  22 בינואר 2003 – 23 ביולי 2006
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית באתר קומדי סנטרל
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המופע של שאפל (באנגלית: Chappelle's Show) הייתה תוכנית מערכונים קומית אמריקאית, שנוצרה על ידי הקומיקאים דייב שאפל וניל ברנן ושודרה ברשת הכבלים האמריקאית קומדי סנטרל. שאפל הנחה את התוכנית וכיכב ברוב המערכונים שהופיעו בה. התוכנית שודרה לראשונה ב-22 בינואר 2003, וכללה שתי עונות באורך מלא. לאחר ציפיות ארוכות ועיכובים רבים, הפקת העונה השלישית הסתיימה בפתאומיות, ושאפל עזב את התוכנית. לבסוף, ב-2006 שודרה עונה שלישית מקוצרת של שלושה פרקים, שכללה מערכונים שטרם פורסמו.
התוכנית, שזכתה לשבחי הביקורות לאורך כל שידורה, בחנה – באמצעות סאטירה והומור שחור – מגוון נושאים כגון גבריות, גזע, סטריאוטיפים חברתיים, תרבות הסלבס, והקומדיה עצמה. המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" מיקם את התוכנית במקום ה-26 ברשימת "קלאסיקות טלוויזיה חדשות".
פורמט

ה"מופע" נפתח עם הצגתו של שאפל בפני קהל התוכנית, על רקע מנגינת השיר "Hip-Hop" (אנ'). שאפל מבצע קטע סטנד-אפ קצר מול הקהל החי הנמצא באולפן, ולאחר מכן השידור עובר למערכון שהוקלט מראש. התוכנית הייתה ידועה לשמצה בשימוש שעשתה במיניות ובכינויי גנאי גזעניים. שאפל ביצע מערכונים רבים שעסקו בנושאים תרבותיים מורכבים, כגון אלימות בנשק, זנות, מוזיקה, סמים ותעשיית הבידור. ה"מופע" נסגר לרוב בהופעה מוזיקלית של אמן היפ הופ או נשמה.
משתתפים > כוכבי המערכונים

דייב שאפל
דונל רולינגס (אנ')
צ'ארלי מרפי
ניל ברנן
פול מוני
ויליאם בוגרט (אנ')
ביל בר
מוס דף
משתתפים > אורחים בולטים

כוכבים רבים – שחקנים, קומיקאים וסלבס מתרבות ההיפ-הופ – הופיעו בתוכנית, ביניהם כוכבי הסרט "חברים בכל מחיר" – שנכתב על ידי שאפל וברנן – גיירמו דיאז (אנ') וסנופ דוג, שהופיע גם כאורח מוזיקלי; חברי וו טאנג קלאן: RZA,‏ GZA ו-Method Man; ריק ג'יימס, רדמן, אייס-טי, ויין בריידי – היחיד שהופיע על הבמה מלבד שאפל; מוס דף, שהופיע גם כאורח מוזיקלי; סוזן סרנדון, קיו-טיפ, ראשידה ג'ונס, ג'יימי פוקס, רון ג'רמי, ביל בר, פטריס אוניל (אנ'), ספייק לי, מייקל רפפורט וג'ו רוגן.
התוכנית אירחה הופעות מוזיקליות רבות של אמנים כגון דה לה סול, לודאקריס, טאליב קוולי, פאט ג'ו, וייקליף ז'אן, ביג בוי, קניה וסט, קומון, DMX, באסטה ריימס, ג'ון מאייר, קווסטלאב, סי-לו גרין, אריקה באדו וליל ג'ון.
דמויות חוזרות

טרון קרטר (בגילומו של שאפל) – סוחר קוקאין, שהופיע במקור במערכון בו השחורים באמריקה קיבלו פיצויים על העבדות ("Reparations"), ובעקבות "יד חמה" במשחק הימורים של קוביות, הוא הופך לאיש העשיר ביותר באמריקה. מאוחר יותר במערכון המחקה את חוק וסדר, טרון זוכה לאותו יחס מקל כמו אלה המעורבים בפשעי צווארון לבן, תוך כדי שהוא משתמש בזכות השתיקה בתגובה לכל שאלה. טרון הופיע גם בפרק הראשון של העונה השלישית, במערכון המתאר ריב עם Method Man, שם עבר עינוי לפי השיטות המתוארות בשיר "Method Man" מתוך האלבום "Enter the Wu-Tang (36 Chambers)" (אנ').
טיירון ביגמס (בגילומו של שאפל) – מכור לקראק בעל קול חורק המוכר על ידי שפתיו הלבנות והגירוד המתמיד. הופעתו הראשונה הייתה בפרק השני של העונה הראשונה. טיירון נהנה לאכול כריכי חמאת בוטנים וקראק, והיה הדובר של "Red Balls", משקה אנרגיה העשוי מקוקאין. הוא גם הופיע במערכון החיקוי של אפקט הפחד, בפרק "המופע של ויין בריידי" ("Wayne Brady's Show"), בו היה מוכן בצורה יוצאת דופן לעשות אתגרים קשים. ביגמס הופיע בנוסף במערכון "המלחמות הגדולות בעולם" ("The World's Greatest Wars").
"סילקי" ג'ונסון (בגילומו של שאפל) – הייטר ידוע לשמצה, זכה פעמיים בפרס "הייטר השנה" הפיקטיבי.
צ'אק טיילור (בגילומו של שאפל) – השדרן הראשי הלבן בערוץ "חדשות 3" הפיקטיבי, מגולם על ידי שאפל באיפור לבן ופאה בלונדינית. טיילור הופיע בכמה מערכונים, הראשון שבהם היה מערכון הפיצויים ("Reparations") מהעונה הראשונה.
לאונרד וושינגטון (בגילומו של שאפל) – וושינגטון הופיע לראשונה במערכון "החלפת בני זוג" ("Trading Spouses") בעונה הראשונה, שם שימש כאב של משפחה לבנה במשך חודש. במהלך המערכונים בהם הוא מופיע, כאשר נכנס לחדרים שאינם מוכרים לו, וושינגטון מביט מחוץ לחלונות כדי לראות אם עוקבים אחריו. אחד הדברים היחידים שיכולים לגרום ללאונרד וושינגטון לחזור בו הוא ירי. יש לו אישה ובן, והוא לא מודע לתרבות הלבנה.
אשי לארי (בגילומו של דונל רולינגס) – גבר שחור ללא חולצה עם עור יבש מתקלף ושפתיים סדוקות, הוא תמיד לובש מכנסי בוקסר לבנים. הוא הופיע במערכון "אליפות הקוביות העולמית" ("World Series of Dice"), באחד מהחלומות בהקיץ של שאפל במהלך שיחה משעממת בארוחת ערב, ונראה מחזיק בצ'ק של 50 מיליון דולר של שאפל באחד הפרקים האבודים.
רקדן ריקודי הרובוט – מעצב התפאורה קארל לייק רקד את ריקוד הרובוטים במקומות אקראיים במהלך המערכונים, כולל במספרה, במועדון ובאולם בית משפט (בסצנה שנמחקה). במערכונים, בדרך כלל לא מתייחסים אליו, למרות התנהגותו המוזרה.
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 22 בינואר 2003 | 9 באפריל 2003 |
|  | 2 | 13 | 13 | 21 בינואר 2004 | 14 באפריל 2004 |
|  | 3 | 3 | 3 | 9 ביולי 2006 | 23 ביולי 2006 |
בסך הכול, 28 פרקים של המופע של שאפל הופקו בין 2003 ל-2006, בנוסף לספיישל ההופעות המוזיקליות מהתוכנית בשם "Music Jump-Off" וארבעה פרקי אוסף.
פרקים > עונה 1 (2003)

| מספר פרק כולל | מספר פרק בעונה | אורח מוזיקלי | מערכונים | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | – | Mitsubishi Commercial, Popcopy, Nat King Cole, Home Stenographer, Frontline: Clayton Bigsby | 22 בינואר 2003 |
| 2 | 2 | מוס דף | Pretty White Girl Sings Dave's Thoughts, HBO: Real Sex Street Interview, Dave's Educated Guess Line, Wrap It Up, Tyrone Biggums Classroom Visit | 29 בינואר 2003 |
| 3 | 3 | טאליב קוולי | QVC Meltdown, Roots outtakes, Zapped, It's a Wonderful Chest | 5 בפברואר 2003 |
| 4 | 4 | באסטה ריימס | iMac commercial, Dave on Donahue, New York Boobs, Truf.com Ad, Reparations 2003 | 12 בפברואר 2003 |
| 5 | 5 | פאט ג'ו | Roca Pads, Redman Potty Fresh, Great Moments in Hookup History, Ask a Black Dude, Inside Chappelle's Show Studio, Redman's Potty Fresh reprise | 19 בפברואר 2003 |
| 6 | 6 | David Broom | Third World Girls Gone Wild, The Dave Chappelle Story, Ask a Gay Guy, The Mad Real World | 26 בפברואר 2003 |
| 7 | 7 | Killer Mike | Great Moments in Hookup History, Real Movies (The Matrix/Pretty Woman), Wu Tang Financial, Ask a Black Dude, Jedi Sex Scandal | 5 במרץ 2003 |
| 8 | 8 | Slum Village | Real Movies (Ghost/Half Baked), Great Moments in Hookup History, Frontline: Racist Hollywood Animals, Tyrone Biggums Crack Intervention, What Men Want | 12 במרץ 2003 |
| 9 | 9 | דה רוטס | Life Like a Video Game, Blackzilla, Two-Minute Special, The Player Hater's Ball | 19 במרץ 2003 |
| 10 | 10 | GZA | R. Kelly's "Piss on You" music videos, Ask a Black Dude, History's Greatest Wars, Real Movies (Deep Impact) | 26 במרץ 2003 |
| 11 | 11 | דה לה סול | Fisticuff, Make a Wish, Crazy Camera | 2 באפריל 2003 |
| 12 | 12 | Black Star | Trading Spouses, O'Dweeds, And-1 Videos, Diarrhea Choir, NBA players | 9 באפריל 2003 |
פרקים > עונה 2 (2004)

| מספר פרק כולל | מספר פרק בעונה | אורח מוזיקלי | מערכונים | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 | 1 | – | Genetic Dissenter, Samuel Jackson beer, Campaign Advertisements, Better in Slow Motion, The Racial Draft | 21 בינואר 2004 |
| 14 | 2 | DMX | WacArnold's, Black Gallagher, The Niggar Family, Negrodamus | 28 בינואר 2004 |
| 15 | 3 | ג'ון מאייר, קווסטלאב, דייב שאפל | White People Dancing, Ribs Sleep-Aid, The 3 Daves | 4 בפברואר 2004 |
| 16 | 4 | לודאקריס | The Love Contract (with Rashida Jones), Charlie Murphy's True Hollywood Stories: Rick James | 11 בפברואר 2004 |
| 17 | 5 | סי-לו גרין | Tron Carter – special "Law & Order" episode, Tyrone Biggums – Red Balls Energy Drink, Negrodamus, Charlie Murphy's True Hollywood Stories – Prince | 18 בפברואר 2004 |
| 18 | 6 | Anthony Hamilton | A Moment in the Life of Lil Jon, If the Internet Was a Real Place, When Keeping It Real Goes Wrong | 25 בפברואר 2004 |
| 19 | 7 | קומון, קניה וסט | A Moment in the Life of Lil Jon, Marijuana Commercial, Mooney on Movies, The World Series of Dice, When Keeping It Real Goes Wrong | 3 במרץ 2004 |
| 20 | 8 | אריקה באדו | I Know Black People, When Keeping It Real Goes Wrong | 10 במרץ 2004 |
| 21 | 9 | וייקליף ז'אן | Sales Pitches, Dave Gets Oprah Pregnant, Jury Duty | 17 במרץ 2004 |
| 22 | 10 | סנופ דוג | Making the Band, Dude's Night Out, Kneehigh Park | 24 במרץ 2004 |
| 23 | 11 | קניה וסט, מוס דף, Freeway | Greatest Misses – Haters in Time, Holla Service, Frontline: In a Gay World, Nelson Mandela's boot camp | 31 במרץ 2004 |
| 24 | 12 | טאליב קוולי | The Wayne Brady Show, Fear Factor: Tyrone Biggums, special appearances by Big Boi & Nick Cannon | 7 באפריל 2004 |
| 25 | 13 | ביג בוי | Profiles In Courage, A Moment in the Life of Lil Jon (with the real Lil Jon), Black Bush (with Jamie Foxx as Black Tony Blair) | 14 באפריל 2004 |
פרקים > עונה 3: הפרקים האבודים (2006)

| מספר פרק כולל | מספר פרק בעונה | מערכונים | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- |
| 26 | 1 | Dave has $55 million, Hip-Hop News, Dave Gets Revenge, Tupac is still alive | 9 ביולי 2006 |
| 27 | 2 | Black Howard Dean, Watching TV while having sex, The real side of Gary Coleman, Stereotype Pixies/Audience Feedback | 16 ביולי 2006 |
| 28 | 3 | Black Monsters, "Minorities" in the News, Dave Meets Show Business: Merchandising, Lil' Jon in Love, Dave on MTV Cribs | 23 ביולי 2006 |
פרקים > ספיישלים (2003–2004)

| מספר | שם הספיישל | מערכונים | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | "The Best of Chappelle's Show Volume 1 Mixtape" | Roca Pads, Wu Tang Financial, Frontline: Clayton Bigsby | 13 באפריל 2003 |
| 2 | "The Best of Chappelle's Show Volume 2 Mixtape" | More highlight sketches from Season 1 | 16 ביולי 2003 |
| 3 | "The Best of Chappelle's Show Season 2: Volume 1" | The Niggar Family, Samuel Jackson beer, Jury Duty, The Wayne Brady Show | 21 באפריל 2004 |
| 4 | "Music Jump-Off" | Chappelle shows highlights of music-related sketches and performances some of which were previously unaired | 27 באפריל 2004 |
| 5 | "The Best Of Chappelle's Show Season 2: Volume 2" | Charlie Murphy's True Hollywood Stories – Prince, Racial Draft, White People Dancing | 3 במאי 2004 |
דחיות של עונה 3 > 2004

במהלך הופעת סטנד-אפ ביוני 2004 בסקרמנטו, קליפורניה, שאפל עזב את הבמה כיוון שהקהל קטע את ההופעה בצעקות, "אני ריק ג'יימס, כלבה!", שהפך לביטוי אייקוני מהמערכון הפופולרי של "ריק ג'יימס". לאחר כמה דקות, שאפל חזר והמשיך באומרו "התוכנית הזו הורסת לי את החיים". הוא הצהיר שהוא לא אוהב לעבוד "20 שעות ביממה" וכי הפופולריות של התוכנית מקשה עליו להמשיך בקריירת הסטנד-אפ שלו שהייתה "הדבר הכי חשוב" עבורו. בנוסף אמר לקהל:
"אתם יודעים למה התוכנית שלי טובה? כי בכירי הרשת אומרים שאתם לא מספיק חכמים כדי להבין את מה שאני עושה, וכל יום אני נלחם למענכם. אני אומר להם כמה אתם חכמים. מסתבר שטעיתי. אתם טיפשים".
דחיות של עונה 3 > 2005

העונה השלישית של התוכנית הייתה אמורה לצאת בפברואר 2005. תאריך זה נדחה ל-31 במאי 2005, כאשר ההפקה פיגרה בלוח הזמנים בדצמבר 2004, משום שלפי קומדי סנטרל, שאפל חלה בשפעת; שנה לאחר מכן, שאפל סיפר בריאיון לאופרה וינפרי שזה לא נכון ושהלחץ הוא מה שגרם לו לעזוב. ב-4 במאי 2005, שבועות ספורים לפני הקרנת הבכורה הצפויה, הודיעה הרשת שהתוכנית לא תהיה מוכנה עד לתאריך שהוכרז ושההפקה הושעתה "עד להודעה חדשה". לא ניתנה סיבה לעיכוב או להשעיה ולא ניתנה תגובה מצד שאפל. שבוע לאחר מכן, דווח (בעיקר על ידי הניו יורק טיימס ו-Entertainment Weekly) ששאפל טס לדרום אפריקה ב-28 באפריל כדי לשהות במוסד פסיכיאטרי שלא נחשף.
ב-14 במאי, מגזין טיים הודיע שאחד הכתבים שלהם, כריסטופר ג'ון פארלי, ראיין את שאפל בדרום אפריקה, ושלא מתרחשים או נחוצים טיפולים פסיכיאטריים. שאפל חזר זמן קצר לאחר מכן והפריך שמועות על בעיות פסיכיאטריות או שימוש בסמים, והדגיש שהטיול שלו היה "ריטריט רוחני" שנועד לשמור על תחושת המציאות שלו מחוץ לבועה של לחץ ותהילה עזה ולשמור על ההומור שלו רענן.
ב-14 ביולי, נשיא קומדי סנטרל, דאג הרצוג, הודיע כי שאפל מוזמן לחזור בכל עת, אך הקומיקאי אמר שהוא עדיין לא מוכן לחזור. הרצוג הודה שהוא לא ציפה שהתוכנית תחזור ב-2005. הניו יורק טיימס דיווחו גם ששאפל הסביר להרצוג, בארוחת הערב, שהצלחתו משפיעה עליו וש"הוא רוצה לטעות שוב לפעמים, במקום להיות תמיד צודק".
באוגוסט, לאחר שעל פי הדיווחים הרצוג ושאפל לא דיברו מאז פגישתם, TV Guide הציגו ריאיון עם צ'ארלי מרפי, שבו הוא הצהיר: התוכנית נגמרה, בנאדם. הסתיימה... לקח לי הרבה זמן להיות מסוגל לומר את המילים האלו, אבל אני יכול להגיד את זה די בקלות עכשיו כי זו האמת". בערך באותו זמן הגיע אישור מקומדי סנטרל שהשותף ליצירה ניל ברנן עזב את התוכנית.
אף על פי כן, ב-11 בדצמבר, במהלך שידור "הצחוק האחרון של קומדי סנטרל 2005", שודר קידום לעונה השלישית של התוכנית.