stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל הנחתים הארגנטינאי
היסטוריה

ראשיתו של חיל הנחתים בחיל הנחתים הספרדי, בזמן שארגנטינה הייתה חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה. לאחר מלחמת העצמאות של ארגנטינה היה חיל הנחתים תחת פיקוד משותף של צבא ארגנטינה ושל הצי. החל מ-1946 נמצא חיל הנחתים תחת פיקוד הצי הארגנטינאי.
חיל הנחתים השתתף בפעולות רבות במהלך השנים. בהיותו חלק מחיל הנחתים הספרדי השתתפו הנחתים בכיבוש איי פוקלנד ב-1767, ובעימותים שהתחוללו מול הבריטים - ב-1770 על השליטה באיי פוקלנד, ב-1806 ו-1807 כאשר הבריטים נחתו בריו דה לה פלטה. במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה השתתפו נחתים בכיבוש האי מרטין גרסיה, בשפך ריו דה לה פלטה, מידי אורוגוואי ב-1814. חיילי הצי היו שותפים לפשיטות של הפריבטיר הדרום אמריקאי היפוליטו בושרד על יעדים ספרדיים בחופי האוקיינוס השקט; בין השאר השתלט בושרד על מונטריי, בקליפורניה של היום, בעת שהייתה יישוב ספרדי, והחזיק בה למשך מספר ימים.
לאחר הקמתה של הקונפדרציה הארגנטינאית הופעלו הנחתים במלחמת ארגנטינה–ברזיל בשנות ה-20 של המאה ה-19, ולאחר מכן נטלו חלק במלחמת האזרחים באורוגוואי (1839–1850). במקביל לחמו הנחתים בצד כוחות צי וצבא נגד צי משותף של בריטניה וצרפת בקרב וואלטה דה אובליגדו (Vuelta de Obligado), ב-1845. בקרב זה ניסו הכוחות הארגנטינאיים למנוע מספינות מסחר בריטיות וצרפתיות לנוע במעלה שפך ריו דה לה פלטה ללא אישור משלטונות ארגנטינה. הקרב היה ניצחון פירוס עבור הצי הצרפתי-בריטי, שהצליח לגבור על ההתנגדות הארגנטינאית אך במחיר כבד מאוד. שתי המעצמות חתמו על הסכמים עם ארגנטינה בחודשים שלאחר מכן, וקיבלו למעשה את הדרישה הארגנטינאית. באותה שנה, 1845, השתתפו הנחתים במלחמת הברית המשולשת, בין ארגנטינה, ברזיל ואורוגוואי לבין פרגוואי, מלחמה שבה הובסה האחרונה במחיר כבד מאוד, בנפש ובשטח.
ב-1958 השתתפו נחתים ארגנטינאים באירועים סביב תקרית גבול בין ארגנטינה לצ'ילה, על השליטה באי סנייפ (Snipe) שבתעלת ביגל. השליטה בתעלה הייתה במרכזו של סכסוך ארוך שנים בין שתי המדינות, ובאותה שנה הקימה צ'ילה מגדלור על האי, בניגוד לסטטוס קוו. הנחתים השתלטו על המגדלור, הרסו אותו ובנו חדש במקומו, בשליטת ארגנטינה. מאוחר יותר הרסו הצ'ילאנים את המגדלור הארגנטינאי ובנו מגדלור שני, שנהרס גם א בירי של אוניית מלחמה ארגנטינאית. התקרית הסתיימה בחזרה לסטטוס קוו, על פיו האי נמצא בשליטת צ'ילה אך ללא מגדלור.
לאחר עליית המשטר הצבאי בארגנטינה ב-1976 החל משטר של דיכוי וטרור כנגד מתנגדי המשטר, שנקרא המלחמה המלוכלכת. מתנגדי המשטר נעצרו ללא משפט, עונו ונרצחו. מספר הנרצחים אינו ברור, ועומד ככל הנראה על עשרות אלפים. חיילי הצי נטלו חלק בהפעלת טרור זה, כולל הנחתים.
במלחמת פוקלנד השתתפו הנחתים בהשתלטות על העיר סטנלי, באיי פוקלנד, ועל איי ג'ורג'יה בשלב הראשון של המלחמה. הגדוד החמישי של הנחתים היה מן הכוחות שהגנו על עיר סטנלי מול הכוח הבריטי שנחת באיים. בלילה שבין 13 ל-14 ביוני לחם גדוד הנחתים, מתוגבר ביחידות נוספות, מול הגדוד השני של המשמר הסקוטי והגדוד הראשון מרגימנט הגורקה השביעי, מתוגברים ביחידות נוספות. הכוח הארגנטינאי הגן על הר טמבלדאון (Mount Tumbledown), עמדה חיונית להגנתה של סטנלי. הקרב היה ממושך וקשה, ובסופו של דבר הצליחו הבריטים להשתלט על ההר במחיר של 10 הרוגים ו-53 פצועים, לעומת כ-30 הרוגים לארגנטינאים, למעלה מ-100 פצועים וכ-30 שבויים. הכוח הארגנטינאי נסוג לסטנלי, ולמחרת נכנע יחד עם שאר הכוח הארגנטינאי.
ב-1990 שלחה ארגנטינה כוח שישתתף במלחמת המפרץ, וחלק ממנו היו נחתים. בשנים האחרונות השתתפו נחתים ארגנטינאיים בכוחות של משקיפי או"ם בקפריסין, בסהרה המערבית, בבלקן ובהאיטי.
ארגון ומבנה

חיל הנחתים הארגנטינאי מחולק לכמה עוצבות עיקריות:
כוח הנחתים של הצי (לשעבר: "בריגדת הנחתים מס' 1")
כוח הנחתים הדרומי (לשעבר: "חיל הנחתים מס' 1")
יחידת הנהרות
כוחות הביטחון הימיים
טומשפול

טומשפיל או טומשפול (פולנית: Tomaszpol, אוקראינית: Томашпіль, רוסית: Томашполь) היא עיר באוקראינה, במחוז ויניצה, שבו היא משמשת כמרכז אזורי. נמצאת על הנהר טומשובקה, יובלו של רוסבה, שהוא יובלו של הדניסטר. המרחק מוויניצה הוא 120 ק"מ. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2001, מונה אוכלוסייתה 6068 איש. ב-1998 התגוררו בעיר 57 יהודים.
היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה ב-1616. שמה ניתן לה על שמו של טומש זמויסקי, מושל האזור. לפני פרוץ מרד הקוזקים בעיר היו כ-2,500 תושבים. ב-1648 העיר נכבשה על ידי חיילותיו של בוגדן חמלניצקי, שטבחו ביהודים והחריבו את העיר. ב-1672 העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1699 העיר חזרה לפולין ובתחילת המאה ה-18 העיר התחילה להיבנות מחורבותיה, והתחדשה בה גם קהילה היהודית.
יהדות טומשפול

ב-1889 מספר היהודים בעיר הגיע ל-5000.
ב-1873 בעיר נפתח בית החרושת לסוכר על ידי משפחת ברודסקי. בית החרושת נהפך לאחד מהמפעלים הגדולים של כל המחוז. בבית החרושת זה עבד בין 1887 ל-1918 אחד ממייסדי חובבי ציון הסופר והמשורר, יהודה ליב לוין (יהל"ל).
בסוף המאה ה-19 התפשטה בעיר חסידות, על ידי נצר של בית חב"ד- רבי מרדכי דב טברסקי בנו של ר' מנחם נחום מנז'ין, בנו של ר' דב בער מליובביץ'. לאחריו בראש החצר עמד בנו ר' חיים משה יהושע טברסקי (1857–1959), שב-1924 היגר לארצות הברית.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1939 התגוררו בעיר 1863 יהודים (63% מהאוכלוסייה).
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 גויסו מרבית הגברים היהודים של טומשפול לצבא האדום. הצבא הגרמני כבש את העיר ב-20 ביולי 1941. זמן קצר לאחר כיבוש העיר ערכו הגרמנים ביחד עם משתפי הפעולה האוקראינים פוגרום ביהודי טומשפול, במהלכו נרצחו בין 150 ל 240 איש. בדצמבר 1941 הועברה טומשפול לשליטה רומנית (היא נכללה באזור כיבוש שנקרא טרנסניסטריה). הרומנים הקימו בעיר גטו, שלשם נאספו כל היהודים מטומשפול, מכפרי הסביבה ואף הובאו אליו יהודים מבסרביה. היהודים הועסקו בעבודות כפייה ורבים מהם מתו ממחלות. היהודים שנותרו בחיים בגטו שוחררו על ידי הצבא האדום ב-16 במרץ 1944.
לאחר המלחמה המשיכו להתגורר יהודים בעיר. בתחילת שנות ה-90 יהודי העיירה הקימו קהילה מאורגנת מחדש. ב-1998 היו בה 57 יהודים, רובם בגיל מבוגר.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה, טומשפול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 800–802), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  ועדת הסטטיסטיקה המרכזית של אוקראינה, מרשם אוכלוסין של שנת 2001
חיל המשמר

ערך זה עוסק ביחידה של ההגנה. אם התכוונתם למיליציה שהייתה אמורה לקום עם תחילת המנדט, ראו .
סמל כובע של חיל המשמר
תג חיל המשמר
חיל המשמר (החי"ם) היה אחת מיחידות ההגנה. החיל הוקם ב-1939 ותפקידו העיקרי היה הגנה נייחת על היישובים היהודיים. הוא הופקד על משימות הגנה ושמירה, והורכב מחיילים שנקבעו לכך בגלל גיל גבוה, כושר בריאותי לקוי וכדומה.
הקמה

כלקח מלקחי מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, הוחלט בפיקוד "ההגנה" להקים כוח מקרב צעירי הארגון בשם חיל השדה שימשיך בדרך הפו"ש שקדמה לו, ויאורגן בפלוגות ובגדודים לפעולה במרחב גם מחוץ לאזור מגוריהם, ואילו הבוגרים יותר יאוגדו בחיל משמר (חי"ם) להגנת יישוביהם.
חברי החי"ש ולאחר מכן חברי הפלמ"ח ביצעו משימות בעלות אופי אקטיבי שדרשו ממבצעיהם כוח פיזי, זריזות יתר ואימון מקיף יותר. זאת הסיבה לכן שגויסו למשימות אלה בני הגילים הצעירים יותר, בעלי כושר גופני טוב יותר.
אופי המשימות של חברי החי"ם היה פחות אקטיבי, אך באותה רמת אחריות. הגיל הגבוה יותר של מרבית חבריו (שהיו בני 35–50) התאימם לתפקידים ה"אפורים" יותר של עבודת השמירה בעמדות, המחייבים סבלנות ואורך רוח. יש הטוענים שסיבה נוספת להקמת החי"ם, הייתה בשורשיו של הלוחם שקישרוהו עם המקום שעליו היה צריך להגן, שלרוב היה זה מקום מושבו שלו ושל משפחתו וחבריו, דבר שהגביר את הרצון והמוטיבציה להגן ולעמוד על המשמר כאשר חייהם של היקרים לו בידיו.
מבנה הארגון

הפעילות בחי"ם הייתה תלוי בעיקר במצב הביטחוני בארץ, כאשר ימי מתיחות עוררו את האנשים לפעולה ובימי שקט הייתה הפעילות יורדת ופוחתת, אבל הנכונות להתייצב ולפעול הייתה קיימת תמיד.
ארגונו של החי"ם היה טריטוריאלי, ואנשיו התחלקו לפי אזורי מגוריהם. החי"ם לא הוקם כחיל בפני עצמו אלא לצורכי מנהל כ"א. החוליה הייתה היחידה הקטנה ביותר, היא מנתה 3-4 אנשים והייתה קשורה לעמדה מסוימת. האזור, שכלל יישוב אחד או כמה יישובים סמוכים, היה יחידת הפיקוד היסודית.
יש להבדיל בין חיל המשמר בנפות שמחוץ לשלוש הערים הגדולות לבין החיל שבשלוש הערים הגדולות-חיפה, תל אביב וירושלים. בנפות הכפריות - טבריה, צפת, עפולה ונהריה, ובייחוד ביישובים הקטנים וביישובי ההתיישבות העובדת, כמעט כל איש המסוגל לשאת נשק נחשב לחבר הארגון בכוח, ובשעת הצורך- אף בפועל. במושבים ובקיבוצים הייתה החברות ב"הגנה" אוטומטית. חברותם בארגון ניתנה להם בלי שיצטרכו להחליט על כך אישית, אלא כחלק ממשטר החיים במקומות אלה.
אנשי החי"ם הוצאו לסדרות אימון מרוכז של ארבעה ימים, ברובה וברימון. האימונים נערכו בעיקר בעונת הקיץ. בסוף מלחמת העולם השנייה נכללו במחוזות העירוניים כ-6,300 איש (בירושלים כ-1,700, בחיפה כ-1,800 ובתל אביב - כ-2,800), ובכל החיל כ- 30,745.
החי"ם בהתיישבות

כוחות החי"ם בהתיישבות העובדת נקראו פל"מ ראשי תיבות של "פלוגות משמר" או "פטרול לוחם". פלוגות אלה שולבו מאוחר יותר בחי"ש.
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, לקסיקון כח המגן – ההגנה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
בן-ציון דינור (עורך ראשי), ספר תולדות ההגנה, הוצאת מערכות, 1955-1972.
יהודה שיף (עורך אחראי), אילן כפיר ויעקב ארז, אנציקלופדיה לצבא וביטחון, רביבים הוצאה לאור, מהדורת ספרית מעריב, 1982.
טום היינסון

| --- | --- |

היינסון במשחק מול פילדלפיה 76', 1962
 לידה:  26 באוגוסט 1934 ג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  10 בנובמבר 2020  (בגיל 86) ניוטון, ארצות הברית 
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  15
 מכללה:  אוניברסיטת הולי קרוס
 דראפט:  בחירה טריטוריאלית, 1956 בוסטון סלטיקס
 היכל התהילה:  כשחקן (משנת 1986)  כמאמן (משנת 2015)
 קבוצות כשחקן
 1956–1965:  בוסטון סלטיקס
 הישגים כשחקן
 8 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1957, 1959–1965)   6 בחירות למשחק האולסטאר (1957, 1961–1965)   4 בחירות לחמישיית העונה השנייה (1961–1964)   זכייה בפרס רוקי השנה (1957)
 קבוצות כמאמן
 1969–1978:  בוסטון סלטיקס
 הישגים כמאמן
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1974, 1976)   זכייה בפרס מאמן העונה ‏(1973)
 
תומאס ויליאם "טום" היינסון (באנגלית: Thomas William "Tom" Heinsohn; ‏26 באוגוסט 1934 – 10 בנובמבר 2020) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד. היה מהשחקנים הבולטים של בוסטון סלטיקס בשנות ה-50 וה-60, והיה שותף לזכיית הקבוצה בשמונה אליפויות NBA. לאחר פרישתו תפקד במשך שמונה שנים כמאמנה של בוסטון סלטיקס. היינסון הוא האדם היחיד שהיה מעורב בתפקידים שונים בכל 17 אליפותיה הראשונות של בוסטון – כשחקן, כמאמן וכשדרן.
קריירה ככדורסלן

היינסון נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, והתבלט ככדורסלן כשרוני במסגרת משחקיו ב"בית ספר תיכון סנט מייקל" שליד יוניון סיטי. מאוחר יותר הוא קיבל מלגת כדורסל מאוניברסיטת הולי קרוס. הוא שיחק בנבחרת האוניברסיטה עד שנת 1956 והפך לקולע המצטיין שלה בכל הזמנים עם 1,789 נקודות בסך הכול, ממוצע של 22.1 נקודות למשחק. במהלך שנתו האחרונה בהולי קרוס קבע היינסון שיא של האוניברסיטה כאשר קלע 51 נקודות במשחק מול נבחרתה של בוסטון קולג'.
בשנת 1956 נבחר היינסון על ידי קבוצת בוסטון סלטיקס בדראפט ה-NBA, בתור בחירה טריטוריאלית. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA, עונת 1956/1957, נבחר היינסון להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה, ובנוסף זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. באותה עונה הוא סייע לבוסטון לזכות באליפות הליגה לאחר ניצחון על סנט לואיס הוקס בסדרת הגמר.
במהלך הקריירה שלו בבוסטון היה היינסון שותף מרכזי לזכיית הקבוצה בשמונה אליפויות בתוך תשע עונות, כולל שבע רצופות בין עונות 1958/1959 ו-1964/1965. הוא השתתף בשישה משחקי אולסטאר בסך הכול ונבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה השנייה, בין השנים 1961 ו-1964. הוא שיתף פעולה מוצלחת בבוסטון יחד עם שחקנים כמו ביל ראסל, סם ג'ונס, בוב קוזי ואחרים, כאשר ראסל וג'ונס הם היחידים שזכו במספר גבוה יותר של אליפויות מהיינסון במהלך קריירת המשחק שלהם. הוא סיים את הקריירה שלו עם ממוצעים של 18.6 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק, לאחר שקלע למעלה מ-12,000 נקודות בסך הכול. מספר חולצתו (15) נתלה באולמה של בוסטון ב-1965, אותה שנה בה פרש ממשחק.
מחוץ למגרש היה היינסון מעורב באופן מרכזי בפעולות ארגון שחקני ה-NBA. הוא היה השני שכיהן כנשיא הארגון, אחרי בוב קוזי, ולקח חלק מרכזי בקידום ההחלטה על אפשרות למעמד של שחקן חופשי, זאת לאחר שהמשתתפים במשחק האולסטאר של 1964, בהובלתו של היינסון, איימו לשבות אם לא תתקבל ההחלטה.
קריירה כמאמן וכשדרן

בשנת 1966 החל היינסון בקריירה הטלוויזיונית שלו כאשר שידר דיווחים חיים (play-by-play) ממשחקיה של בוסטון ברשת הטלוויזיה WLVI. הוא שימש בתפקיד במשך שלוש שנים לפני שהפך למאמן.
ב-1969 מונה היינסון לתפקיד המאמן של בוסטון סלטיקס. בעונת 1973/1974 הוא הוביל את הקבוצה למאזן של 68 ניצחונות ו-14 הפסדים בעונה הסדירה, המאזן הטוב ביותר בליגה, וזכה בתואר מאמן השנה ב-NBA. למרות זאת, הקבוצה הודחה בסיבוב הפלייאוף השני על ידי ניו יורק ניקס. בעונה שלאחר מכן הוליך היינסון את הקבוצה לאליפותו הראשונה כמאמן, וזכה עמה באליפות נוספת ב-1976. ב-1978 הוא עזב את תפקיד מאמן הקבוצה, וסיים את קריירת האימון שלו עם מאזן של 427 ניצחונות ו-263 הפסדים.
ב-1981 הצטרף היינסון למייק גורמן כאחד מהשדרנים במשחקים ברשת הטלוויזיה של בוסטון. השניים שימשו בתפקיד למעלה משלושים שנה, והם אחד מהצמדים ששיתפו פעולה בתקופה הארוכה ביותר בתולדות שידורי הספורט. עד 1999 הם שידרו יחד רק במשחקי הבית של בוסטון, אך לאחר מכן עברו לשדר גם במשחקי החוץ. בנוסף, בין השנים 1990 ו-1999 היינסון היה שדר play-by-play במשחקי חוץ של בוסטון במספר רשתות טלוויזיה שונות. במהלך שנות ה-80 שימש היינסון כשדר של רשת CBS בסדרת הגמר של ה-NBA - הוא שידר ארבע סדרות גמר בין השנים 1984 ו-1987, אשר שלוש מהן הפגישו את בוסטון סלטיקס ואת לוס אנג'לס לייקרס במה שפתח יריבות ארוכת-שנים בין הקבוצות.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות |  % מהשדה |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956/1957 | בוסטון | 72 | 29.9 | 0.397 | 0.790 | 9.8 | 1.6 | 16.2 |
| 1957/1958 | בוסטון | 69 | 32.0 | 0.382 | 0.746 | 10.2 | 1.8 | 17.8 |
| 1958/1959 | בוסטון | 66 | 31.7 | 0.390 | 0.798 | 9.7 | 2.5 | 18.8 |
| 1959/1960 | בוסטון | 75 | 32.3 | 0.423 | 0.733 | 10.6 | 2.3 | 21.7 |
| 1960/1961 | בוסטון | 74 | 30.5 | 0.400 | 0.767 | 9.9 | 1.9 | 21.3 |
| 1961/1962 | בוסטון | 79 | 30.2 | 0.429 | 0.819 | 9.5 | 2.1 | 22.1 |
| 1962/1963 | בוסטון | 76 | 26.4 | 0.423 | 0.835 | 7.5 | 1.3 | 18.9 |
| 1963/1964 | בוסטון | 76 | 26.8 | 0.398 | 0.827 | 6.1 | 2.4 | 16.5 |
| 1964/1965 | בוסטון | 67 | 25.5 | 0.383 | 0.795 | 6.0 | 2.3 | 13.6 |
| קריירה |  | 654 | 29.4 | 0.405 | 0.790 | 8.8 | 2.0 | 18.6 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות |  % מהשדה |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956/1957 | בוסטון | 10 | 37.0 | 0.390 | 0.710 | 11.7 | 2.0 | 22.9 |
| 1957/1958 | בוסטון | 11 | 31.7 | 0.351 | 0.778 | 10.8 | 1.6 | 17.5 |
| 1958/1959 | בוסטון | 11 | 31.6 | 0.414 | 0.661 | 8.9 | 2.9 | 19.9 |
| 1959/1960 | בוסטון | 13 | 32.5 | 0.419 | 0.750 | 9.7 | 2.1 | 21.8 |
| 1960/1961 | בוסטון | 10 | 29.1 | 0.408 | 0.767 | 9.9 | 2.0 | 19.7 |
| 1961/1962 | בוסטון | 14 | 31.8 | 0.399 | 0.763 | 8.2 | 2.4 | 20.7 |
| 1962/1963 | בוסטון | 13 | 31.8 | 0.456 | 0.765 | 8.9 | 1.2 | 24.7 |
| 1963/1964 | בוסטון | 10 | 30.8 | 0.389 | 0.810 | 8.0 | 2.6 | 17.4 |
| 1964/1965 | בוסטון | 12 | 23.0 | 0.365 | 0.625 | 7.0 | 1.9 | 12.7 |
| קריירה |  | 104 | 31.0 | 0.402 | 0.743 | 9.2 | 2.1 | 19.8 |
חנקי מדגסקר

| חנקי מדגסקר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: חנקיים
תת־משפחה:: חנקי מדגסקר
סוגים
 Acrantophis  Sanzinia
שם מדעי
 Sanziniinae

חנקי מדגסקר (שם מדעי: Sanziniinae) היא תת-משפחה של נחשים ממשפחת החנקיים החיים בטבע במדגסקר ומכאן שמם.
נחשים אלו חיים על קרקע היער והם מזכירים במראם את הרב חנק הדרום אמריקאי. אורכם יכול להגיע לשלושה מטר והם הנחשים הגדולים ביותר במדגסקר. כמו רוב הנחשים הם ציידים הניזונים מיונקים קטנים, לטאות ועופות על ידי לחיצת שריריהם עד לחניקת הטרף. הם מוסווים ביותר על קרקע היער מה שעוזר להם להתגנב אל טרפם וגם לא להתגלות על ידי טורפים כמו עופות דורסים או הפוסה של מדגסקר.
בעבר היה רק סוג אחד בקבוצה זו - חנק מלגשי (Acrantophis) אך המין חנק עצים מלגשי הועבר לסוג עצמאי (Sanzinia).
מיון

תת-משפחה חנקי מדגסקר (Sanziniinae)
סוג חנק מלגשי (Acrantophis )
מין חנק קרקע מלגשי (Acrantophis madagascariensis)
מין חנק דומריל מלגשי (Acrantophis dumerili)
סוג ומין יחיד חנק עצים מלגשי (Sanzinia madagascariensis)
טמו, קיסר יפן

הקיסר טֶמוּ (ביפנית: 天武天皇;‏ 631–686) היה הקיסר ה-40 של יפן לפי רשימת קיסרי יפן. הוא מלך מ-672 ועד מותו בשנת 686. ירשה אותו הקיסרית ג'יטו, שהייתה גם אחייניתו ואשתו.
חייו

כל המידע המצוי ברשותנו בנוגע לחייו של הקיסר טמו מגיע מהניהון שוקי. מאחר שהניהון שוקי נערך בידי בנו של טמו, מידת האמינות של מידע זה על חייו מוטלת בספק. טמו היה הבן הצעיר ביותר של ג'ומאי וקוגיוקו, ואחיו הצעיר של טנג'י. שם לידתו היה "הנסיך אואמה" (大海人皇子- אואמה-נו-אוג'י). קיסרות יפן הורשה במותו לג'יטו, אשר הייתה אשתו ואחייניתו. בהמשך תקופת שלטונו של אחיו, טנג'י, הוכרח טמו להתחתן עם מספר מאחיותיו של אנג'י במטרה לחזק את הקשרים הפוליטיים בין שני האחים. לטמו היו ילדים רבים, כאשר הנסיך טונארי היה העורך של הניהון שוקי, והקיסרית קוקן הייתה האחרונה בשושלת הירושה שלו.
חייו > לפני כהונתו

אביו של טמו מת בעודו היה צעיר, ומסיבה זאת גדל תחת חסותה של הקיסרית סאיימי. מאחר שאחיו של טמו, טנג'י, היה הבן הבכור של אביו ושל אמם, לא צופה כי טמו יירש את הכתר. כאשר טנג'י מונה לקיסר יפן, טמו מונה להיות יורשו, מאחר שלא היו לו יורשים מתאימים אחרים. טנג'י חשש כי טמו ינסה לקחת את הכתר וירצח אותו, ומסיבה זאת ניסה לחזק את הקשרים הפוליטיים בינו ולבין טמו בעזרת נישואי אינטרס. בשנת 671 הרגיש טמו כי הוא בסכנה, והשתחרר מסוכנות משק הבית הקיסרי והפך לנזיר. הוא עבר להרים אשר במחוז נארה, רשמית מסיבות של בידוד, בעודו לוקח איתו את בניו ואת אחת מנשותיו (אשר לימים הפכה לקיסרית ג'יטו).
שנה לאחר מכן בשנת 672, מת טנג'י, והקיסרות עברה לאחיו המבוגר קובון. טמו אסף צבא, וצעד למקום שהות הקיסר, לדרוש את הכתר. צבאו של טמו וצבאו של קובון נלחמו, מובילים לניצחון צבאו של טמו, ולהתאבדותו של קובון.
כהונתו

כפי שניתן היה לצפות ממנו, טמו המשיך לחזק את צבאו כפי שעשו הקיסרים שלפניו. בנוסף לכך, טירות ומבצרים רבים נבנו מסביב לארמונו. הוא העביר את עיר הבירה לאסוקה, שם הוא הוכתר. בשנת 675 אסר טמו על הצריכה של בשר חיות (סוסים, בקר, כלבים, קופים וציפורים) בעקבות ההשפעות הרבות של הבודהיזם על יפן בתקופה זאת.
מקדש שינטו לכבודו של הקיסר טמו
טומפוס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קרם שניט 
 מוצא:  הולנד 
 מרכיבים עיקריים:  בצק עלים, בצק סוכר, קרם 
 
כרזה של טום פוס
טומפוס (בהולנדית: Tompoes; בצרפתית בלגית: Tompouce) הוא מאפה בהולנד ובבלגיה. זהו הסוג המקומי של עוגת נפוליאון, שהוצג על ידי אופה המאפים (אופה וקונדיטור) באמסטרדם ונקרא על שמו של "אדמיראל טום פוס", שם הבמה של הגמד הפריזי יאן האנמה (Jan Hannema).
מנהגים

בהולנד, הטמפוס הוא אייקוני, והשוק מאפשר וריאציות מועטות בצורה, בגודל ובצבע. זה חייב להיות מלבני, עם שתי שכבות של בצק עלים. הציפוי חלק וורוד, או מדי פעם לבן. עם זאת, במשך שנים רבות, השכבה העליונה הייתה כתומה בקונינגסטאג (יום המלך), וכמה ימים לפני כן. הוא עשוי להיות גם בצבע כתום כאשר נבחרת הכדורגל הלאומית משחקת בטורנירים בינלאומיים גדולים.
מאפיינים

המילוי הוא תמיד חביצה מתוק וצהוב. טומפוסים מכוסים לפעמים בקצפת. וריאציות עם מילויים שונים או עם ג'לי נדירות יחסית ואינן נקראות טומפוס.
קיימות מספר וריאציות בבלגיה. זיגוג לבן מלמעלה הוא הנורמה, לפעמים עם דפוס שוקולד דומה לעוגת נפוליאון. העוגה עשויה להיות בעלת גימור סוכר ויכולה להיות מרובעת. הבלגים משתמשים גם באיות tompouce או קוראים לה גלאסה (הכוונה לזיגוג).
צורת אכילה

העוגות מוגשות בדרך כלל עם תה או קפה, ובמסגרות רשמיות נאכלות עם מזלגות מאפה. אבל השכבות הקשות דמויי ביסקוויט, שמועכות את קרם המאפה כשמנסים לחתוך חתיכה, הופכות את העוגה לקשה ומבולגנת, ומעוררות השראה למאמר ההומוריסטי "Hoe eet je een tompoes?" ('איך אוכלים טומפוס?').
ראו גם

קרמשניט
עוגת נפוליאון
הערות שוליים

↑  Arnhemsche Courant, 30 August 1867
↑  Schravesande, Freek (30 באוגוסט 2007). "Hoe eet je een tompoes?" [How do you eat a tompouce?]. NRC (בהולנדית). אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| רשימת עוגות |
| --- | --- | --- |
| עוגות חמאה | עוגת מזון השטן • עוגת חמאה דביקה • עוגת פאונד |  |
| עוגות גבינה | אוסטקהקה |  |
| עוגות שוקולד | עוגת היער השחור • עוגת צ'נטילי • עוגת שוקולד ללא קמח • עוגת פאדג' • עוגת גאראש • עוגת שוקולד גרמנית • עוגת ג'ופרה • קלאדקהקה • עוגת שוקולד מותך • זאכרטורטה • טורטה קפרזה • טורטה סטבלי • פיטיבייה • אקלר |  |
| עוגות פירות | לחמנייה שחורה • בולו ריי • עוגת גזר • עוגת גנואה • עוגת דובדבנים • עוגת דאנדי • טארט טאטן • עוגת ירח • פנפורטה • שטרודל • עוגת תפוחים יהודית • עוגת תות |  |
| עוגות שכבות | עוגת מזון מלאכים • באקויט גאטאו • דאקוויז • דובוש • טורט אסטרהאזי • עוגת חלב חם • עוגת קייב • עוגת מריה לואיז • קרמשניט • עוגת הנסיכה • פרינצרגנטנטורטה • עוגת קשת בענן • קק לאפיס סראוואק • ספקקואק • טורט |  |
| עוגות חלולות | באומקוכן • קורטוש • סקאז • ספטטאקהקה • טרדלניק |  |
| עוגות ספוג | באן בו • עוגת באטנברג • בוסטון קרים פאי • שארלוט • עוגת שיפון • דונאוולה • קארנץ • פרנץ' פנסי • עוגת צפרדע • עוגת למינגטון • מדריה • מנטאקאדס • עוגת שיש • עוגת אופרה • עוגת פנדן • עוגה עטופה בנייר • עוגת קטיפה אדומה • עוגת ראם • שורטקייק • עוגת תבלינים • טרס לצ'ס • עוגה הפוכה • עוגת אגוזים וקפה • עוגת דבש |  |
| עוגות בצק עלים | טארט טאטן • סנט אונורה • פיטיבייה • שטרודל |  |
| עוגות קצף | עוגת מזון מלאכים • קסטלה • ז'נואז • בישקוט • עוגיית מדלן • מקצפת • רולדה |  |
| עוגות שמרים | עוגת אקלס • באבקה • לחם בננה • עוגת בנבורי • דובשנית • עוגת וולש • עוגת עקיצת הדבורה • פאנדורו • צ'ורליי • עוגת קברות זבובים • ראם באבה • שטראוסקלוצ'ן • עוגת תמר מצוי ואגוזים |  |
| עוגות אחרות | עוגת יום הולדת • עוגת חתונה • עוגת ליל כל הקדושים • ברמברק |  |
טומפוס קשה לאכילה
טומסק

טוֹמְסְק (ברוסית: Томск) היא בירת מחוז טומסק שבמחוז הפדרלי הסיבירי שברוסיה. העיר שוכנת על גדת הנהר טום, כ-60 ק"מ מנהר האוב. אוכלוסיית העיר מונה כיום למעלה מחצי מיליון בני אדם. העיר מהווה מרכז תרבותי ותעשייתי חשוב.
היסטוריה

בינואר 1604 הגיעו לחצרו של בוריס גודונוב שליחים ובראשם נסיך טטרי עם בקשה לצרפם לרוסיה הצארית ולהקים מבצר להגנת האזור מפולשים. בהתאם להחלטת הצאר, יצאה משלחת צבאית במטרה להקים באזור מבצר ולהביא לצירופו של האזור לרוסיה. ב-7 באוקטובר 1604 הסתיימו עבודות הקמת המבצר, ויום זה נחשב ליום הקמת העיר. עד מהרה הפך המבצר למרכז צבאי חשוב ולמרכזו של המערך הצבאי שהיה באזור במהלך כל המאה ה-17.
במהלך המאה ה-18 התרחקו גבולות המדינה מאזור העיר, והיא איבדה את חשיבותה צבאית. החל ממחצית המאה ה-18 הייתה העיר למקום הגליית מתנגדי השלטון. עם סיום בניית הדרך הסיבירית החדשה בשנת 1738, הייתה העיר למרכז תחבורתי חשוב. בשנת 1804 נוסדה גוברניית טומסק רחבת הידיים, ששטחה היה כ-900 אלף קמ"ר.
במהלך הקמת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית, נקבע שתוואי המסילה יעבור הרחק מדרום לעיר, ובמקום נבנה גשר חדש מעל הנהר אוֹבּ. עם הזמן התפתחה במקום זה עיר חדשה – נובוסיבירסק, שהיא כיום העיר הגדולה בסיביר. העיר טומסק איבדה את מרכזיותה, על אף שעם הזמן נבנתה מסילת ברזל מיוחדת אשר עוברת דרך העיר.
תקופת 1918–1944 הייתה תקופת השפל בפיתוח העיר, כאשר הורגשה בריחת אוכלוסין לערים הממוקמות לאורך מסילת הברזל הסיבירית ובמיוחד לנובוסיבירסק. העיר לא הייתה עוד מרכז מחוזי, אלא חלק ממחוז נובוסיבירסק. בתקופה זו העיר התבססה רק על נוכחות מוסדות להשכלה גבוהה שהוקמו בעיר עוד במאה ה-19.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר מפעלי תעשייה רבים, וב-13 באוגוסט 1944 נוסד מחוז טומסק. למרות הקמת מחוז מיוחד, עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 היה פיתוח העיר איטי יחסית.
תנופת פיתוח העיר החלה עם הגעת יגור ליגצ'וב לתפקיד ראש המחוז. בתקופתו נבנו בעיר בתי זיקוק, מפעלי תעשייה ביטחונית רבים וכו'.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה בוגשבו המקשר אותה עם ערים אחרות ברחבי רוסיה.
יהודים

בטומסק פועלת קהילה יהודית גדולה ויש בה בית חב"ד מאז שנות ה-90. בית הכנסת המרכזי שוחזר בשנת 2010.
אקלים

התנאים האקלימיים באזור העיר קשים למדי. רק בכ-100 ימים בשנה עולה הטמפרטורה מעל האפס. במהלך החורף הטמפרטורה צונחת עד למינימום של 55 מעלות מתחת לאפס (נרשם בשנת 1969). לעומת זאת, בקיץ עלולה הטמפרטורה לנסוק עד ל-37 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי היא כ-18 מעלות.
השכלה ותרבות

עוד בסוף המאה ה-19 הוקמו בעיר מוסדות להשכלה גבוהה – אוניברסיטת טומסק ואוניברסיטה טכנית. עתה פועלים בעיר שבעה מוסדות להשכלה גבוהה. בעקבות זאת, ממוקמים בעיר גם סניף של האקדמיה הרוסית למדעים ומספר מכוני מחקר.
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים

חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים היה חיל משלוח, בסדר גודל של דיוויזיה ששלחה עיראק להילחם לצד מדינות ערב כנגד מדינת ישראל במלחמת ששת הימים.
רקע

במאי 1967, גברה המתיחות בין מצרים לישראל ונראה היה כי מלחמה עלולה לפרוץ ביניהן. באותה העת עיראק הייתה שרויה במשבר כלכלי ובמתיחות מול האוכלוסייה הכורדית המתקוממת. למרות זאת שאפה לסייע למצרים אם תפרוץ מלחמה נגד ישראל ובכך לשמר את מעמדה בעולם הערבי. בסוף חודש מאי יזמו שלטונות עיראק מסע תעמולה מיליטנטי שבו קראו למלחמת קודש נגד ישראל ואיפשרו הפגנות המוניות להצטרפות עיראק למלחמה המתקרבת נגד ישראל. הצעת עיראק לסיוע צבאי לסוריה נענתה בחיוב וב-25 במאי נשלחה משלחת עיראקית לסוריה בראשות מפקד דיוויזיה 3 לתאום העברת כוח של חטיבה ממוכנת, גדוד שריון וגדוד קומנדו. סוכם שהכוח יוצב במרחב שיח מסכין-דרעא. בנוסף סוכם על סיוע של שתי טייסות האנטר שיפעלו משדה התעופה H-3 במערב עיראק. במקביל נשלחה למצרים משלחת שהציעה למצרים סיוע בהצבת כוח חי"ר, שריון ואוויר במצרים. גם הצעה זו התקבלה בברכה במצרים וב-31 במאי חתמה עיראק עם מצרים על הסכם הגנה. עוד באותו יום החלה העברה למצרים בהטסה, של גדוד חי"ר, שתוכנן להתמקם באל עריש. ב-2 ביוני החליטה עיראק לשלוח גם לירדן כוח גדול של שתי חטיבות חי"ר, חטיבת שריון, חטיבה ממוכנת וגדוד קומנדו.