stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגדה המערבית תחת שלטון ירדן
כלכלה ודמוגרפיה

ב-1948 מנתה האוכלוסייה בעבר הירדן כ-400,000 נפש, ובעקבות הסיפוח נוספו עליה כ-600,000 נפש. מקרב ציבור הפליטים שבאוכלוסייה זו, כ-38% התיישבו בערים, 32% בכפרים וכ-30% במחנות הפליטים.
ניתוק האזור משאר חלקי ארץ ישראל המערבית גרר השפעה כלכלית חריפה על יהודה ושומרון. הכלכלה בתקופה זו התבססה בעיקרה על חקלאות, שהתפרסה על כ־2,300 קמ"ר מעובדים ובה הועסקו כ־43% מכוח העבודה. מגזר תעסוקה חשוב נוסף היה מגזר התיירות. במגזר התעשייה הועסקו רק כ־15,000 איש, רובם בתעשייה זעירה. המטבע החוקי היה הדינר הירדני. מספר הפליטים הגבוה (כ-300,000) שהגיעו למקום ללא רכוש כמו גם אפשרויות התעסוקה המצומצמות הובילה לאבטלה משמעותית, שהובילה להגירה ניכרת לעבר הירדן המזרחי ולמדינות ערב. במהלך שנות הכיבוש הירדני עמד שיעור גידול האוכלוסייה על שיעור נמוך של כ־1% לשנה, וזאת למרות גידול טבעי גבוה, בשל ההגירה השלילית החריפה.
הממשל הירדני נקט מדיניות של העדפת הגדה המזרחית על פני הגדה המערבית מבחינה כלכלית, ובין היתר עודד הגירת אוכלוסייה מהגדה המערבית לגדה המזרחית. עקב מדיניות זו היגרו בין השנים 1949–1967 מאות אלפי פלסטינים מהגדה המערבית מזרחה.
הניתוק הפוליטי הוביל לניתוק תשתית החשמל באזור מתחנות הכוח של חברת החשמל בחיפה ובתל אביב, אליה התחברו ערים מרכזיות באזור בתקופת השלטון הבריטי, ומתחנת הכוח הירושלמית שסיפקה חשמל לאזור ירושלים, שנותרה באזור השליטה הישראלי. במזרח ירושלים הוקמה תחנת כוח חדשה בשועפט בראשית שנות ה־50 על ידי חברת החשמל המזרח ירושלמית, שסיפקה חשמל מתחנה זו גם לאזור בית לחם, רמאללה ויריחו. בשאר הערים סופק חשמל על ידי מחלקת חשמל עירונית שפעלה במסגרת השלטון המקומי. ייצור החשמל בתקופה זו נעשה באמצעות גנרטורים גדולים שהופעלו בדלק נוזלי, וסבלו מנצילות והספק נמוך, שהובילו לייצור חשמל בכמות נמוכה מהביקוש, ובמחיר גבוה בהשוואה לחשמל שיוצר בישראל ביחידות ייצור בטכנולוגיה קיטורית, לצד בעיות אמינות בזרם החשמל שסופק. מאפיין זה הוביל לחדירה מוגבלת למדי של מוצרים חשמליים לאזור (כדוגמת מקרר חשמלי), ולקשיים ניכרים בפיתוח תעשייה שהתבססה על חשמל כמקור אנרגיה.
בתקופה זו לא היו באזור מוסדות להשכלה גבוהה. ב־1967 תמותת התינוקות עמדה על כ־160 לאלף, תוחלת החיים עמדה על כ־49 שנים ומספר היישובים שחוברו למערכת אספקת מים מסודרת היה זעום.
השתלטות ירדן על הגדה המערבית הגדילה באופן משמעותי את החקלאות והתעשייה בממלכה. למרות שטחה הקטן יחסית, היו בגדה המערבית כ-2,300 קמ"ר של שטחים חקלאיים, כמו בגדה המזרחית. בשנת 1966 עבדו בחקלאות 55,000 איש (כ-43% מכלל המועסקים), 15,000 עבדו בענפי תעשייה, שהניבו 7% מהתמ"ג. ענף התיירות שגשג, וכמו כן נפתחו בגדה 26 סניפים של 8 בנקים ערביים. הדינר הירדני הפך להילך חוקי, ונשאר כך עד היום.
במלחמת ששת הימים ביוני 1967 איבדה ממלכת ירדן את הגדה המערבית, שלמרות הקיפה רק כ-7% משטח הממלכה, תרמה בין 35% ל-40% מהתוצר הלאומי הירדני, והייתה מקור לכ-90% מהכנסות המדינה במטבע חוץ (תיירות, מוסדות דת, וכספי העברות של עובדים פלסטינים מחוץ לירדן).
חלוקה מנהלית

שטח "הגדה המערבית" חולק לשלושה פלכים, שנחלקו לנפות, תתי-נפות ומחוזות. זו הייתה החלוקה המנהלית בשנת 1965:
| --- | --- |
 פלך שכם נפת שכם תת-נפת סילת א-ד'אהר  נפת סלפית  נפת קלקיליה  נפת טולכרם תת-נפת ענבתא  נפת ג'נין מחוז ג'נין  תת-נפת יעבד  נפת טובאס:  פלך ירושלים נפת ירושלים  נפת רמאללה מחוז רמאללה  תת-נפת דיר קדיס  תת-נפת נבי צאלח  נפת יריחו  נפת בית לחם  פלך חברון נפת חברון תת-נפת דורא
מלחמת ששת הימים 1967

ב-7 ביוני 1967, במהלך מלחמת ששת הימים, כבשו כוחות צה"ל את רוב ערי הגדה המערבית, ובהן מזרח ירושלים (ראו הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים). באותו יום הושלמה נסיגת הכוחות הירדניים מהגדה המערבית, והכוחות הישראליים תפסו את מלוא השטח של יהודה ושומרון עד נהר הירדן.
במהלך המלחמה נמלטה אוכלוסייה גדולה מהגדה המערבית לעבר הירדן המזרחי.
בעוד ששבוע אחרי תום המלחמה דיווחה ירדן על 100 אלף פליטים מהגדה המערבית, שנה מאוחר יותר עלה מספרם ל-350 אלף, מספר שכלל גם תושבים מרצועת עזה שישראל התירה להם לעבור לגדה המערבית וגם לירדן.
מעבר הפליטים לירדן הקטין את האוכלוסייה הכללית בגדה בכ־200,000 איש.
בספטמבר 1967 נערך מפקד אוכלוסין ביהודה ושומרון, בו נמנו 595,900 נפש (למעט תושבי ירושלים המזרחית).
ישראל סיפחה את מזרח ירושלים והעניקה מעמד תושבות לתושביו, בעוד שאר שטחי יהודה ושומרון נשארו תחת שליטה צבאית של צה"ל. עם זאת, ישראל אפשרה מעבר תושבים וסחורה בין שני עברי הירדן במסגרת מדיניות הגשרים הפתוחים.
לאחר המלחמה, נתחזקה ההזדהות הלאומית הפלסטינית של הערבים תושבי יהודה ושומרון ונבלם תהליך ה"ירדניזציה".
לאחר מלחמת ששת הימים ישראל פעלה בהתאם לאמנת ז'נבה וכיבדה את החוק והמשפט הירדניים בשטחי הגדה המערבית, ובכך הכירה בדיעבד בסיפוח הירדני של שטחים אלה.
ראו גם

ירושלים המחולקת
פתרון שלוש המדינות
לקריאה נוספת

צבי נאמן, ממלכת עבדאללה לאחר הסיפוח, ירושלים, 1950.
אליעזר בארי, הפלסטינים תחת שלטון ירדן, שלוש סוגיות, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1978.
אמנון כהן, מפלגות פוליטיות בגדה המערבית בתקופת השלטון הירדני (1948–1967), מאגנס, ירושלים, 1980.
זאב בר-לביא, המשטר ההאשמי ומעמדו בגדה המערבית 1949–1967, מכון שילוח, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, 1981.
מנחם מילסון, ירדן והגדה המערבית, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1984.
יוסף נבו, ירדן – החיפוש אחר הזהות (ספר 3 בסדרה המזרח התיכון בימינו), הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה – 2005.
Avi Plascov, The Palestinian Refugees in Jordan 1948-1957, 1981
מפלצת של בית

| --- | --- |

 בימוי:  גיל קינן 
 הופק בידי:  ג'ק רפקי, סטיבן ספילברג, סטיב סטרקי, רוברט זמקיס 
 תסריט:  דן הרמון, Rob Schrab 
 מדבבים:  מיטשל מוסו קווין ג'יימס ג'ייסון לי קתרין אוהרה קת'לין טרנר מגי ג'ילנהול סטיב בושמי ניק קאנון סאם לרנר ספנסר לוק פרד וילארד 
 מוזיקה:  Douglas Pipes 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה, רלטיביטי מדיה, אמבלין אנטרטיינמנט, ImageMovers, ImageMovers 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס, Sony Pictures Motion Picture Group 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 ביולי 2006 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט בלשים, סרט עצמאי, סרט לכל המשפחה, סרט מתח, סרט פנטזיה, סרט ילדים, קומדיית אימה, סרט רוחות רפאים 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 הכנסות באתר מוג'ו:   monsterhouse
 פרסים:  Florida Film Critics Circle Award for Best Animated Film 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מפלצת של בית (באנגלית: Monster House) הוא סרט אנימציה עם לכידת תנועה אמריקאי משנת 2006, בבימויו של גיל קינן, והמפיקים הבכירים שלו הם רוברט זמקיס וסטיבן שפילברג. את המוזיקה של הסרט הלחין דוגלס פייפס, שכבר עבד על שלושה סרטים קצרים של הבמאי.
עלילה

הסרט מתחיל בילדה קטנה שרוכבת על תלת-אופן. בטעות היא מתקרבת אל בית מסתורי ואז זקן רגזן בשם נברקראקר יוצא אליה וצועק עליה. הוא שובר לה את התלת-אופן וגורם לה לברוח בבכי.
הזקן מסתכל לכיוון הצופים ואנחנו מגלים שיש נער בשם דיג'יי שמתצפת עליו, חוקר ועוקב אחריו כבר לא מעט זמן.
הוריו של דיג'יי נוסעים לסופ"ש ומשאירים את דיג'יי עם בייביסטר, נערת פאנק בשם אליזבת (או "זי" בקיצור). דיג'יי מזמין את חברו הטוב צ'אודר לישון אצלו ובזמן שהם משחקים כדורסל הכדור עף אל הדשא של הבית המסתורי. דיג'יי הולך להביא את הכדור ונברקראקר יוצא אליו עצבני, וצורח עליו שלא יתקרב לחצר הזאת אף פעם. הזקן נופל על הרצפה וכמה שניות אחר כך אנחנו רואים אמבולנס שמפנה אותו.
מאוחר יותר מגיעה ילדה מחוננת מהצופים בשם ג'ני שרוצה למכור עוגיות למי שגר בבית, דיג'יי וצ'אודר הולכים ומצילים אותה מלהיאכל על ידי הבית והיא מתחילה לשתף איתם פעולה.
אחרי שקורים מקרים משונים בהם הבית "בולע" כלב, את החבר של זי, בונס, (לאחר שראה בתוך הבית את העפיפון שאיבד בילדותו כפי שסיפר לזי) ואפילו שני שוטרים, בשם לנדרס ולסטר שהשלושה הזמינו. די ג'יי, צ'אודר וג'ני מחליטים להתייעץ עם גיימר מפורסם באזור בשם סקאל.
סקאל אומר להם שמה שהם צריכים לעשות זה למצוא את הלב של הבית ולכבות אותו.
בעזרת פעולת הסוואה וכשהם מצוידים ברובי מים, מצליחים השלושה לחדור אל הבית. כשהם נכנסים פנימה הם מוצאים מאות צעצועים זרוקים בערימה ותמונות של השכן כשהוא עוד צעיר עם אישה מלאה. דיג'יי מועד, ונופל על גוש בטון בצורה של אותה אישה. הגוש נשבר וחושף מתחתיו שלד.
דיג'יי, צ'אודר וג'ני מבחינים במנורה זוהרת והם חושדים שזה הלב. שלושתם מתחילים לירות בעזרת רובי המים על המנורה, אבל אז ג'ני מבינה שזה בכלל לא הלב, אלא הענבל שבחלק האחורי של הלשון שאחראי על רפלקס ההקאה. הבית "מקיא" אותם החוצה וליד הבית עוצר אמבולנס מכונית שממנה יורד נברקראקר שדיג'יי היה בטוח שהרג.
שלושתם התחילו להאשים את הזקן שהוא רצח את אותה אישה כאשר היו כלואים בביתו, אבל אז הזקן מספר להם את הסיפור שלו ושל הבית: כשהיה צעיר והלך לקרקס היה נהוג שכחלק מהבידור לוקחים בכלוב אישה שמנה ונותנים לקהל לזרוק עליה עגבניות. נבקראקר התאהב באישה הכלואה, ששמה היה קונסטנס, ועזר לה לברוח, יחד הם קנו את השטח והתחילו לבנות בו את הבית, אך ילדים שראו אותם הגיעו והתחילו לזרוק על קונסטנס ביצים. קונסטנס התרגזה ולקחה גרזן כדי ללמד את הילדים לקח - וכשנבקראקר ניסה לעצור אותה היא נפלה אל תוך יסודות הבית. במהלך הנפילה היא ניסתה לעצור את עצמה ותפסה בידית של מכל הבטון וכשנפלה למטה הבטון נשפך מעליה וקבר אותה. הרוח שלה נכנסה לבית ומאז היא שונאת אנשים וילדים בפרט ורוצה להרוג את כולם. נברקראקר שהבין את זה ניסה כל השנים האלה להגן על כולם כדי שלא יקרה לאף אחד משהו.
הבית, שעכשיו התגלה כרדוף בידי רוחה של קונסטנס, שומע את זה ומתרגז, הוא יוצא ממקומו ומתחיל לרדוף אחרי נברקראקר, דיג'יי, צ'אודר וג'ני. הם מגיעים לאתר בנייה ומנסים להאבק על חייהם. לבסוף מצליחים לגרום לבית להתפוצץ ואנחנו רואים את הרוח של קונסטנס יוצאת מהבית, רוקדת יחד עם נברקראקר ריקוד אחרון ואז עולה לשמיים. נברקראקר מבין שהוא צריך להמשיך הלאה. השלושה הופכים לחברים טובים והשכונה הופכת להיות מקום בטוח.
מדבבים

| שם הדמות | מדובבים בגרסה האנגלית |
| --- | --- |
דיג'יי וולטרס: מיטשל מוסו
צ'אודר: סם לרנר
ג'ני בנט: ספנסר לוק
אליזבת "זי": מגי ג'ילנהול
נברקראקר: סטיב בושמי
אביו של ד. ג'.: פרד וילארד
אמו של ד. ג'.: קתרין אוהרה
השוטר לנדרס: קווין ג'יימס
אלייזה: ראיין ויטני
בוצרת

בוצרת מתוצרת חברת "ניו הולנד"
בוצרת היא כלי מכני המשמש לבציר ענבי יין.
מבנה הכלי

הבוצרת מבוססת על מרכב גבוה דמוי טרקטור שנישא על גבי ארבעה גלגלים גבוהים. בין הגלגלים מצויה מערכת של מוטות אליפטיות המיועדות לניעור העץ ואליהם מחוברת מערכת שאיבה. מעליהם נמצאת מערכת המיון והאחסון ובחלק מהבוצרות ישנו גם מסוע לפריקת היבול.
תא הנהג מצוי בחלק הקדמי העליון ובו גם נמצאת מערכת הבקרה על מערכת הקטיף ולצידו נמצא מנוע הכלי.
ישנן גם בוצרות נגררות הרתומות לטרקטור חקלאי רגיל ופועלות בצורה דומה לבוצרת ייעודית.
ייעוד הכלי ודרך הפעולה

הבוצרת מיועדת לבציר ענבים המיועדים לייצור יין או מיץ ענבים אך אינו מתאים לקטיף ענבי מאכל.
הבוצרת נעה בין שורות הגפנים כאשר זוג גלגלים אחד מצוי מצידה האחד של השורה והזוג השני מצידה הנגדי. בשעת נסיעת הבוצרת נכנסים עצי הגפן במרווח שבין הגלגלים שם נמצאים גם מוטות הניעור שנעים מצד לצד. כתוצאה מכך נושרים גרגרי הענבים מן האשכול, ויחד איתם נתלשים גם ענפים, עלים וגם חלק מהאשכולות במלואם אל כפות איסוף.
באמצעות מערכת יניקת האוויר מועברים הענבים אל מכלי המיון תוך שמפוחים מבצעים הפרדה גסה של הפרי מחלקים אחרים של העץ הנתלשים תוך כדי העבודה. לאחר מכן מועבר הפרי אל מכלי האחסון של הבוצרת.
בבוצרות רבות קיים מסוע המפנה באופן קבוע את הפרי המבורר אל מכל הרתום לטרקטור ונע במקביל לבוצרת. בבוצרות שאינן משתמשות במסוע נפרק היבול באמצעות הטיה ושפיכה של מכלי האחסון אל תוך המכל הנלווה.
השימוש בבוצרת מאפשר קטיף שטח נרחב של כ-5 דונם תוך שעה בלבד, דבר הנדרש בעיקר בשל התזמון המדויק הנדרש כדי להשיג יבול איכותי. עם זאת, בשונה מבציר ידני בו נשארים האשכולות והפרי בשלמותם עד הגעתם ליקב, הבוצרת פוצעת את הפרי וחלק מנוזל היין מתחיל לצאת מהענבים, דבר המתחיל למעשה את תהליך התסיסה של היין. בשל כך מבוצע הבציר בשעות הבוקר המוקדמות כאשר מזג האוויר קר והיבול מובל במהירות ליקב לשם ניהול מבוקר של תהליך ההתססה והכנת היין.
פיתוח

בראשית המאה ה-21 פותחה בוצרת המתאימה לקטיף גידולים חקלאיים נוספים כגון שקדים וזיתים.
פיטר פן (סרט, 1953)

| --- | --- |

הכרזה בעברית לסרט משנת 1983
 מבוסס על:  Peter Pan, or The Boy Who Would Not Grow Up 
 בימוי:  קלייד ג'רונימי, וילפרד ג'קסון, המילטון לוסק 
 הופק בידי:  וולט דיסני, וולט דיסני 
 תסריט:  ספר: ג'יימס מתיו ברי תסריט: מילט בנטה ויליאם קוטרל וינסטון היבלר ביל פיט ארדמן פנר ג'ו רינלדי טד סירס רלף רייט
 עריכה:  דונלד האלידיי 
 מדבבים:  בובי דריסקול (פיטר פן) טוני בוטאלה (Tootles) סטאפי סינגר (Slightly, Raccoon Twins) ג'וני מק גוברן (Raccoon Twins) ג'פרי סילבר (Nibs) המלומן ג'ימי מקדונלד (Crocodile) טומי לוסק (מייקל דרלינג) מרגרט קרי (The Mermaids) דון בארקליי רוברט אליס (Cubby) טום קונוואי הנס קונרייד (ג'ורג' דרלינג, קפטן הוק) קתרין ביומונט (ונדי דרלינג) ביל תומפסון (Mr. Smee, Pirate Crew) פול קולינס (ג'ון דרלינג) קנדי קנדידו (Indian Chief) הת'ר אנג'ל (מרי דרלינג) ג'ון פורי (The Mermaids, Indians) קוני הילטון (The Mermaids) 
 מוזיקה:  אוליבר וואלאס
 אנימטור:  מילט קאהל, ביל צ'סטיק, Hugh Fraser, Jerry Hathcock, Wetzel Whitaker, Bob Carlson, Harvey Toombs, אריק קליוורת, Clair Weeks, Blaine Gibson, Jack Campbell, George Rowley, Walt Stanchfield, ג'ושוע מידור, דן מקמנוס, ארט סטיבנס, פרד מור, Ken O'Brien, אריק לארסון, מרווין וודוורד, מרק דייוויס, וורד קימבל, פרנק תומאס, וולפגנג ריית'רמן, ג'ון לונסברי, אולי ג'ונסטון, נורם פרגוסון, לס קלארק, דון לוסק, Hal Ambro, קליף נורדברג, Hal King, יוליוס סוונדסן, George Kreisl, צ'ארלס אוגוסט ניקולס, Clarke Mallery, John Freeman, איוואו טקמוטו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  RKO Radio Pictures
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית5 בפברואר 1953 ישראל 9 באפריל 1955 ישראל9 באוקטובר 1992 (גרסה מדובבת לעברית)
 משך הקרנה:  76 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מוזיקלי, סרט ילדים 
 מקום התרחשות:  בלומסברי, Neverland 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־20 
 תקציב:  $4,000,000
 הכנסות:  $87,404,651
 הכנסות באתר מוג'ו:   peterpan
 סרט הבא:  פיטר פן 2: בחזרה לארץ לעולם-לא
 תרגום לעברית:  ירושלים סגל (הפצה מקורית, 1955)
 movies.disney.com/peter-pan
 דף הסרט ב־IMDb
 
כרזת הסרט כשיצא לראשונה בדיבוב לעברית, ב-1992
פיטר פן (נקרא בהפצה הראשונה בישראל, "עלילות פיטר פן") הוא סרט קולנוע מונפש שיצרה חברת וולט דיסני בשנת 1953, סרט האנימציה באורך מלא ה-14 שהפיקה החברה. הסרט מבוסס על ספרו של הסופר ג'יימס מתיו ברי, "פיטר וונדי".
בהשראת הסרט הופקה סדרת הטלוויזיה "ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא", כמו כן נוצר הזיכיון "פיות דיסני" בכיכובה של טינקר בל, אשר כולל בתוכו ספרים, מגזינים, סרטים ומוצרים נוספים.
באפריל 2023 יצא הסרט "פיטר פן וונדי" שהוא עיבוד לייב אקשן לסרט זה.
מדבבים

| דמות | מדבב בגרסה האנגלית | מדבב בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| פיטר פן | בובי דריסקול | דורון פלסקוב |
| ונדי דרלינג | קתרין ביומונט | אורית ירון |
| קפטן הוק | הנס קונרייד | רוברט הניג |
| מר סמי | ביל תומפסון | אלברט כהן |
| מרי דרלינג | הת'ר אנג'ל | אביבה גר |
| ג'ורג' דרלינג | הנס קונרייד | דב רייזר |
| ג'ון דרלינג | פול קולינס | מיכאל הנגבי |
| מייקל דרלינג | טומי לוסק | רונה דניאלי |
| צ'יף | קנדי קנדידו | שמעון כהן |
| קריין | טום קונוואי | איציק סיידוף |
הילדים האבודים מדובבים בגרסה העברית על ידי עידו מזרחי, אדם נוישטיין, יובל סגל, רותם פלורנטין ויונתן דיין.
ההפקה

סיפור הסרט מבוסס על עלילת הספר והמחזה "פיטר פן" מאת הסופר ג'יימס מתיו ברי. וולט דיסני ניסה לקנות את הזכויות למחזה כבר משנת 1935. הוא קיבל את הזכויות רק ארבע שנים אחר כך, אחרי שהוא סיכם זאת עם בית החולים של רחוב של הורמונד בלונדון (להם ברי הוריש את הזכויות למחזה). אולפני דיסני החלו לפתח את עלילת הסרט ולעצב את הדמויות בשנות הארבעים המוקדמות. דיסני התכוון להוציא לאקרנים את "פיטר פן" אחרי "במבי", אבל מלחמת העולם השנייה שמה את המשך תהליכי ההפקה של הפרויקט בהמתנה. העיצוב המקורי של הסרט כפי שהוא היה לפני המלחמה שונים מאוד מהתוצר הסופי. בגרסה המקורית נאנה הכלבה הייתה אמורה לבוא עם הילדים ל'ארץ לעולם לא'. הגרסה המקורית הייתה גם יותר אפלה. רק אחרי המלחמה התחילו להפיק את הסרט.
סרט זה היה הסרט המונפש האחרון של דיסני שהופץ דרך חברת RKO. החל מהסרט שלאחר מכן, "היפהפייה והיחפן", סרטי החברה הופצו רק בואנה ויסטה.
ראו גם

פיטר פן
2006 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2005   2004  2003 |  דגל ישראל | 2006  בישראל |  »»»  2007   2008   2009 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-2006 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 2006
2006 בישראל (ה'תשס"ו – ה'תשס"ז) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 58 שנים להקמתה. שנה זו עמדה בסימנה של מלחמת לבנון השנייה שפרצה בקיץ של אותה שנה.
בראשית השנה, בעיצומה של מערכת בחירות, לקה ראש הממשלה, אריאל שרון, באירוע מוחי ושקע בתרדמת. סמכויותיו הועברו לממלא מקומו, אהוד אולמרט, שהוביל את מפלגת קדימה לניצחון בבחירות שנערכו באותה שנה לכנסת. ממשלה חדשה בראשותו של אהוד אולמרט הושבעה ודליה איציק נבחרה ליושבת ראש הכנסת, האישה הראשונה בתפקיד זה.
ב־25 ביוני תקפו מחבלים פלסטינים טנק צה"ל סמוך לגדר המערכת בכרם שלום, חטפו את החייל גלעד שליט והרגו שניים אחרים. שלושה ימים לאחר מכן פתח צה"ל במבצע גשמי קיץ. ב־12 ביולי פתח ארגון חזבאללה בהפגזת יישובי הצפון כפעולת הסחה ובמקביל תקף שני כלי רכב צבאיים שסיירו על קו הגבול, הרג שלושה חיילים וחטף שניים. למחרת יצאה ישראל בסדרת מבצעים צבאיים בלבנון, כשמנגד ירה חזבאללה טילים ורקטות לעבר יישובי הצפון, במה שנודע לאחר מכן כמלחמת לבנון השנייה. המלחמה הסתיימה עם כניסתה לתוקף של החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם והפסקת האש ב־14 באוגוסט.
הנהגה

נשיא המדינה – משה קצב
ראש ממשלת ישראל  השלושים עד 4 בינואר – אריאל שרון,  השלושים ואחת – אהוד אולמרט
יושב ראש הכנסת הכנסת השש עשרה עד 4 במאי – ראובן ריבלין, הכנסת השבע עשרה  – דליה איציק
נשיא בית המשפט העליון – אהרן ברק עד 14 בספטמבר, מאז דורית ביניש
ראש המטה הכללי – דן חלוץ
מפכ"ל המשטרה – משה קראדי
פוליטיקה ויחסי חוץ > הבחירות לכנסת השבע עשרה והאירוע המוחי של אריאל שרון > הרקע לבחירות

הבחירות לכנסת ה־17 נערכו על רקע "תוכנית ההתנתקות" שנהגתה והוצאה לפועל על ידי ראש הממשלה אריאל שרון, למורת רוחו של המחנה הלאומי בארץ, שהתנגד לה. כתוצאה מחיכוכים בתנועתו שלו, הליכוד, פרש שרון מהתנועה והקים את מפלגת "קדימה" בראשותו. הבחירות התקיימו גם על רקע מדיניותו הכלכלית הליברלית-קפיטליסטית של שר האוצר בנימין נתניהו. בנוסף לכך, באותה תקופה פחתה עוצמתן של התקפות המחבלים הפלסטינים על ישראל, ולכן החלה הסוגיה החברתית לתפוס יותר מקום בתודעת הציבור. כמו כן, התגברה ההתמרמרות על השחיתות של המפלגות הקיימות והזעם עליהן גבר. במקביל עלו לדיון ציבורי ניצחון החמאס בבחירות השניות לפרלמנט הפלסטיני והתקדמות תוכנית הגרעין האיראנית.
בבחירות ניצח יו"ר ההסתדרות לשעבר, עמיר פרץ, בניגוד לסקרים. פרץ, אשר היה בין המצדדים ביציאה מידית מהקואליציה העביר במרכז מפלגת העבודה החלטה על יציאת המפלגה מהקואליציה, ובנובמבר 2005 מסר לראש הממשלה את מכתבי ההתפטרות של שרי מפלגת העבודה. בד בבד, המתח בתוך סיעת הליכוד בין תומכי שרון לבין "המורדים" החריף. לאחר שאיבד סופית את הרוב בכנסת עקב יציאת מפלגת העבודה מהקואליציה, החליט שרון לפרוש מהליכוד ולהקים את סיעת "קדימה". בנוסף, פנה שרון לנשיא המדינה, משה קצב, בבקשה להוציא צו לפיזור הכנסת. במקביל לכך, עברו באותו יום ברוב מוחץ הצעות לפיזור הכנסת, אשר קבעו את מועד הבחירות ל-28 במרץ 2006.
פוליטיקה ויחסי חוץ > הבחירות לכנסת השבע עשרה והאירוע המוחי של אריאל שרון > מערכת הבחירות

אירוע מוחי קל בו לקה אריאל שרון ב־18 בדצמבר 2005 וצנתור שהיה צפוי לעבור בעקבותיו העלו לראשונה אל סדר היום הציבורי את נושא מצבו הבריאותי. ב־4 בינואר לקה שרון באירוע מוחי חמור בשל דימום מוחי ואושפז במצב קשה. עוד באותו הלילה קיבל אהוד אולמרט את סמכויותיו של ראש הממשלה, שכן מונה לממלא מקום ראש הממשלה. שרון עצמו לא שב להכרה עד סוף מערכת הבחירות ולא יכול היה ליטול בה חלק. ההידרדרות במצבו של ראש הממשלה הביאה להקפאה למעשה של מערכת הבחירות למשך שבוע. במקום ראש הממשלה שרון נבחר לכהן בראשות קדימה אהוד אולמרט. לאחר טיפול החירום שניתן לשרון, הוא שקע בתרדמת, ונמשך אשפוזו בבית החולים הדסה עין כרם. ב־29 במאי הועבר שרון למחלקה לשיקום נשימתי שבמרכז הרפואי שיבא.
פוליטיקה ויחסי חוץ > אירועים אחרים

2 בינואר – עופר עיני נבחר לתפקיד יו"ר ההסתדרות.
14 בספטמבר – דורית ביניש מתמנה לנשיאת בית המשפט העליון ובכך הופכת לאישה הראשונה בתפקיד
20 בספטמבר – עצמות פאולינה והאנס הרצל, ילדיו של בנימין זאב הרצל, מובאות לקבורה בהר הרצל
צבא, ביטחון, פלילים ומשפט

בעלי תפקידים:
שר הביטחון – שאול מופז (1 בינואר–4 במאי), עמיר פרץ (4 במאי–31 בדצמבר)
השר לביטחון הפנים – גדעון עזרא (1 בינואר–4 במאי), אבי דיכטר (4 במאי–31 בדצמבר)
שרת המשפטים – ציפי לבני (1 בינואר–4 במאי; 29 בנובמבר–31 בדצמבר), חיים רמון (4 במאי–22 באוגוסט), מאיר שטרית (ממלא מקום, 23 באוגוסט–29 בנובמבר)
תקציב משרד הביטחון לשנת 2006 עמד על כ-42.2 מיליארד שקל, תקציב המשרד לביטחון פנים לשנת 2006 עמד על כ-7.5 מיליארד שקל ותקציב משרד המשפטים עמד על כ-1.7 מיליארד שקל.
בשנת 2006 נהרגו 24 ישראלים מטרור פלסטיני לעומת 50 הרוגים ישראלים מטרור פלסטיני בשנה הקודמת, מגמת ירידה זאת נמשכה משנת 2002 בה מספר ההרוגים ישראליים מטרור פלסטיני עמד על כ-426. ירידה נוספת נרשמה במספר פיגועי ההתאבדות בישראל שעמד על שישה פיגועים לעומת שמונה בשנה הקודמת, מגמת ירידה זאת נמשכה גם היא משנת 2002 בה מספר פיגועי ההתאבדות בישראל עמד על כ־60. בשנת 2006 חלה עלייה חדה ביותר של מספר רקטות הקסאם ששוגרו לעבר שטח ישראל, שעמד על 1,722 לעומת 401 ב־2005.
בשנת 2006 הסתמנה ירידה של 7% במספר מקרי האלימות בקרב נוער אולם עוצמתם החריפה ו־50% מסך מקרי העבריינות בקרב נוער התרכז בגילאי 17–18.
צבא, ביטחון, פלילים ומשפט > פינוי עמונה

ב־3 ביולי 2005 הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי שלום עכשיו, אשר דרשה את הריסת הבתים בנימוק שנבנו על קרקע פרטית של פלסטינים, וכי כבר הוצאו כנגד המבנים צווי הריסה. בנובמבר 2005 הודיעה המדינה כי בכוונתה להרוס את מבני הקבע במאחז עד לסוף חודש ינואר 2006.
בלילה שלפני העימות הציע חנן פורת, בשם מועצת יש"ע, שתוענק למתיישבים ארכה של שבוע להעתיק את הבתים ליישוב עפרה, ואם לא יצליחו, הם יהרסו אותם בעצמם. ב־1 בפברואר 2006 הגיעו כעשרת אלפים שוטרים וחיילים בפיקודו של תנ"צ מאיר בוקובזה לעמונה, כדי להרוס את הבתים ולאבטח את המשימה. מולם התבצרו בבתים למעלה מאלף פעילים, רובם בני נוער, שניסו ללא הצלחה למנוע את הרס הבתים.
כוחות משטרה פרצו את המתרסים שהקימו מתנחלים ואחרי כן נתקלו בחומה אנושית. חומה זו נפרצה על ידי פרשי המשטרה. במהלך הפריצה נפצעו מספר שוטרים ומתנחלים רבים. כשהגיעו הכוחות לבתים עצמם, תגברו המתבצרים על אחד הגגות את יידוי האבנים, ואף הטילו בלוקים וזרקו מוטות ברזל על שוטרים ופצעו כמה מהם, אחד באורח בינוני. השוטרים הציבו סולמות על הבתים והורידו נערים מהגגות תוך שימוש באלות. מד"א הכריז על אירוע רב נפגעים. מספר הפצועים שפונו לבתי חולים עלה על 200, כרבע מהם מכוחות הביטחון וכשלושה רבעים מקרב המתנחלים. בתום 4 שעות של מאבק קשה הצליחו כוחות הביטחון לפנות את כל המתבצרים והרסו את הבתים.
הפינוי עורר סערה ציבורית רחבה. בישיבת הממשלה שלאחר הפינוי העריכו ראש השב"כ, יובל דיסקין, ואלוף פיקוד המרכז, יאיר נוה, שנוצר קרע חמור בין המתנחלים, החשים נבגדים, לבין הממשלה וכוחות הביטחון, וכן את החומרה בכך שרוב הציבור שמתנגד לפינויים דומים רואה במתבצרי עמונה גיבורים ולא פורעי חוק. למח"ש הוגשו 103 תלונות על אלימות שוטרים, רבות מהן מלוות בצילומים של האירועים, אך רובן נסגרו מסיבות שונות, 44 מתוכם בעילה של "עבריין לא נודע".
צבא, ביטחון, פלילים ומשפט > מבצע הבאת ביכורים

ב־2001 התנקשה חוליית טרור מהחזית העממית לשחרור פלסטין, בהוראתו של אחמד סעדאת, בשר התיירות רחבעם זאבי. עד 2006 ישבו הרוצחים בכלא יריחו, שם נמצאו תחת פיקוח של פקחים מארצות הברית ובריטניה. אחרי שחמאס ניצח בבחירות למועצה הפלסטינית המחוקקת בינואר, הכריז אסמאעיל הניה על שחרור רוצחי זאבי. ב־14 במרץ בשעות הבוקר יצאו הפקחים הבריטים והאמריקאים מחשש לחייהם בעקבות עליית החמאס לשלטון ובעקבות תמיכתו של אבו מאזן בשחרור רוצחיו של השר הישראלי. עזיבת הפקחים אירעה שבועיים לפני הבחירות בישראל, ויש הטוענים כי ההחלטה לצאת למבצע נבעה גם משיקולי תעמולת בחירות. באותן שעות החלו כוחות של צה"ל לכתר את כלא יריחו ותבעו מהפלסטינים להסגיר לידיהם את אחמד סעדאת ועוד ארבעה מחבלים האחראים לרצח השר. הכתר לווה בחילופי אש שבמהלכם נפצעו מספר פלסטינים ונהרגו אסיר ושוטר. כוחות צה"ל השיבו אש מנשק קל וממקלעים ואף בפגזי טנקים. בדומה לנוהל סיר לחץ, קידם צה"ל כלי צמ"ה ממוגנים שהחלו להרוס את מתחם הכלא. הלחץ של צה"ל גרם לכך שכל המבוקשים הסגירו את עצמם לידי צה"ל, לרבות אחמד סעדאת ורוצחי זאבי. הפלסטינים החלו בהפגנות ומהומות המוניות, וטרוריסטים פלסטינים מהחזית העממית לשחרור פלסטין חטפו 14 אזרחים זרים בשטחים ואיימו לרוצחם אם לא תופסק הפעולה. יום למחרת האירוע שוחררו בלחץ המעצמות כל האזרחים הזרים שנחטפו על ידי הפלסטינים ללא פגע.
צבא, ביטחון, פלילים ומשפט > הפיגוע בקדומים

ב-30 במרץ בשעה 21:50 פוצץ עצמו מחבל מתאבד מחופש לחרדי בתוך כלי רכב של אזרחים ישראלים שהיה בדרכו ליישוב קדומים שבשומרון. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו ארבעה אזרחים: רפי והלנה הלוי, רעות פלדמן ושקד לסקר. ארגון גדודי חללי אלאקצא נטל אחריות לפיגוע.