stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן ב. אנתוני
ביוגרפיה > שנים מאוחרות ומורשת

לאחר שחייתה את רוב חייה במלונות או התארחה אצל חברים ומשפחה, הסכימה אנתוני, בגיל 71, לעבור לגור אצל אחותה מרי סטפורד אנתוני ברוצ'סטר, ניו יורק. האנרגיות שלה וכח הסיבולת שלה לעיתים התישו גם קולגות צעירות. בגיל 75, היא סיירה בפארק הלאומי יוסמיטי על גב פרד.
אנתוני נשארה פעילה באגודה האמריקאית הלאומית למען זכות הצבעה לנשים והמשיכה לנסוע ולהרצות. היה לה תפקיד מרכזי בגיוס הכספים שאפשר לסטודנטיות ללמוד באוניברסיטת רוצ'סטר. לשם כך משכנה את פוליסת ביטוח החיים שלה, על מנת לסגור את פער המימון.
בשנותיה המאוחרות של אנתוני, הוכר מקומה של כפורצת דרך על ידי חלק מהפוליטיקאים בוושינגטון, ואת יום הולדתה השמונים היא חגגה בבית הלבן בהזמנתו של הנשיא ויליאם מקינלי.
בנאומה האחרון, חודש לפני שנפטרה, אמרה: ”היו גם אחרות שהיו נאמנות ומסרות למטרה - הלוואי שהייתי יכולה לנקוב בשמן של כל אחת מהן - אבל עם כל הנשים הללו קידושו חייהן, הכישלון הוא בלתי אפשרי”. "הכישלון הוא בלתי אפשרי" הפך במהרה לססמה של תנועת הנשים.
סוזן ב. אנתוני נפטרה ב-13 מרץ 1906 בבית משפחתה ברו'סצטר.
אנתוני לא זכתה לראות את ההישג של התנועה למען זכות הבחירה לנשים ברמה הארצית. עוד בחייה, נשים השיגו זכות בחירה בוויומינג, יוטה, קולורדו, איידהו, ובמספר מדינות גדולות יותר ניתנה זכות הצבעה לנשים זמן קצר לאחר מכן. זכויות משפטיות לנשים נשואות אושררו ברוב המדינות ונשים עבדו ברוב המקצועות. 36,000 נשים למדו במכללות ובאוניברסיטאות, לעומת אפס כמה עשורים קודם לכן.
התיקון התשע עשרה לחוקת ארצות הברית, שהבטיח את זכות ההצבעה לנשים, ידוע גם בכינוי "תיקון סוזן ב. אנתוני". אחרי שאושרר ב-1920, האגודה האמריקאית הלאומית למען זכות הצבעה לנשים, שאופיה ומדיניותה הושפעו במידה רבה על ידי אנתוני, שינתה את שמה ל-League of Women Voters. הארגון עדיין פעיל בארצות הברית.
פעמיים, ב-1936 וב-1958, הפיק השרות הבולאי האמריקאי בול לכבוד אנתוני. ב-1979 מטבעת ארצות הברית הנפיקה מטבע בערך של דולר לכבודה של אנתוני. היא הייתה האישה הראשונה שהוטבע מטבע על שמה. עד אז הטובעו דמויות נשים אלגוריות. במיצב האומנות ארוחת הערב של אמנית האמריקאי ג'ודי שיקגו, מתוארת דמותה של אנתוני. ב-1999 קן ברנס ואחרים יצרו סרט דוקומנטרי על פועלן של סטנטון ושלה: Not for Ourselves Alone: The Story of Elizabeth Cady Stanton & Susan B. Anthony.
ב-2016, כאשר נבחרה הילרי קלינטון למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, הניחה ראשת העיר של רוצ'סטר שלט ליד הקבר של סוזן ב. אנתוני בו נכתב כי בפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, 144 שנה אחרי שאנתוני נאבקה למען זכות הבחירה לנשים, יש מועמדת ראשונה לנשיאות.
ב-18 באוגוסט 2020 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי יעניק לה חנינה מלאה.
ביאורים

↑  בדבר זכויות האזרח השוות לכל מי שנולד בארצות הברית,
מייקל ספינדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 ברלין, גרמניה הנאצית 
 פטירה:  5 בספטמבר 2016  (בגיל 74 בערך) מוז'ין, צרפת 
 שם לידה:  Hans Michael Spindler 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת קלן למדעים שימושיים 
 מעסיק:  אפל 
 תפקיד:  (מ-1993 עד 1996) נשיא ומנכ"ל חברת אפל
 
מייקל ספינדלר (באנגלית: Michael Spindler; נולד ב-22 בדצמבר 1942 בברלין, גרמניה) היה הנשיא והמנכ"ל של חברת אפל משנת 1993 עד שנת 1996. ספינדלר כּונה על ידי עמיתיו לעבודה בחברת אפל בשם "דיזל".
ביוגרפיה

לאחר שהצטרף ספינדלר לאפל בשנת 1980, הוא הועלה בסולם הדרגות בפעילות האירופית של אפל- כנשיא של אפל באירופה. הוא נבחר לכהן בתפקיד מנהל כללי לאחר שג'ון סקאלי הודח על ידי מועצת המנהלים של אפל ביוני 1993. ספינדלר ניהל כמה פרויקטים מוצלחים, כמו הכניסה של ה-"PowerPC", וכן כמה כישלונות עיקריים, כולל מערכת ההפעלה "קופלנד". הוא גם עסק בדיונים עם חברת IBM, סאן מיקרוסיסטמס ופיליפס; אולם כאשר אלה פרשו מהדיונים, היה תורו להתחלף בתפקיד המנכ"ל. המנכ"ל שלאחריו היה גיל אמיליו, שהתחיל את כהונתו ב-2 בפברואר 1996.
אבי פיקאר

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 58 בערך) צרפת
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1969
 מנחה לדוקטורט:  זאב צחור
 פרסים והוקרה:  פרס שזר לחקר תולדות ישראל  אות יקיר ברית יוצאי מרוקו
 lisa.biu.ac.il/node/2915
 תרומות עיקריות
 חקר היחסים הבינעדתיים; פיזור האוכלוסייה
 
ד"ר אבי פיקאר (נולד ב-1967) הוא היסטוריון של ארץ-ישראל בתקופת העת החדשה במחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין (זוס) באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

פיקאר נולד בצרפת ובגיל שנתיים עלה לישראל וגדל בירושלים. אביו, ברוך (ז'אן-בנואה), בן למשפחה מיהדות אלזס, וז'קלין, בת לאם שהגרה מאלג'יריה לצרפת ולאב שהגר מגרמניה לצרפת. אביו ברוך נפל במלחמת יום הכיפורים במוצב מילנו שבקו בר-לב. הוא למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר. לקראת שירותו הצבאי הצטרף לגרעין נח"ל לירוחם, ואף על פי שהגרעין התפרק לפני הגיוס, הצטרף פיקאר לגרעיני הנח"ל שהגיעו לירוחם, לאחר שחרורו מצה"ל כקצין מודיעין. בירוחם עסק בהדרכת נוער במדרשת ביחד, שעוסקת בפערים חברתיים, ובעקבות העבודה שם החליט להתמקד בנושא במסגרת לימודיו האקדמיים.
את שלושת תאריו האקדמאים עשה פיקאר באוניברסיטת בן-גוריון. את התואר הראשון אותו סיים ב-1994 עשה במחלקה להיסטוריה ובמחלקה למדעי ההתנהגות. את תאריו המתקדמים עשה במחלקה להיסטוריה. את המ.א. סיים ב-1998 וכתב על "העלייה הסלקטיבית מצפון אפריקה, 1952-1954" בהנחיית פרופ' זאב צחור ופרופ' (אז ד"ר) חנה יבלונקה. את עבודת הדוקטורט סיים ב-2004 וכתב על "מדיניות העלייה והקליטה של יהדות צפון אפריקה, 1951-1956", בהנחיית פרופ' זאב צחור. בשנים 2005–2006 עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת ניו יורק NYU.
פיקאר החל ללמד במחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ב-2010. לפני כן לימד באוניברסיטת בן-גוריון, במכללת ספיר, באוניברסיטת רטגרס, באוניברסיטת מרילנד, באוניברסיטת ניו יורק, במכללת אחווה, במכללת הרצוג ובאוניברסיטה הפתוחה.
פיקאר מתמחה ביחסים בין-עדתיים בישראל; בעלייה לישראל ומדיניות עלייה; בפיזור אוכלוסייה בשנות החמישים; בעיירות פיתוח; ובציונות דתית. הוא התמקד במדיניות העלייה כלפי יהודי צפון אפריקה בשנות החמישים; הוא כתב גם על ההצבעה לש"ס; על אכלוסן של עיירות הפיתוח; על הניסיון לחינוך מסורתי בשנות החמישים; ועל המזרחים בחינוך הממלכתי דתי. ב-2015 זכה בפרס שז"ר לספר הטוב ביותר בתחום תולדות ישראל ספרו; "עולים במשורה – מדיניות העלייה של ישראל כלפי יהודי צפון אפריקה – 1951-1956". בנובמבר 2017 קיבל פיקאר את "אות יקיר ברית יוצאי מרוקו בישראל" באירוע השנתי שמקיים הארגון.
בשנת 2017 השתתף פיקאר כמומחה בסרט (שהופק בעקבות מכרז של הרשות השנייה להפקת סדרה על עיירות הפיתוח) "סאלח, פה זה ארץ ישראל". בעדותו המצולמת תרם לביסוס ואישוש טענות על אפליה מכוונת כנגד עולי מרוקו בשנות ה-50 וה-60. במקביל הוא מתח ביקורת על אי דיוקים שהיו לדעתו בסדרה.
פיקאר נשוי לעליזה, אב לחמישה ומתגורר בירוחם. אחיו הוא ד"ר אריאל פיקאר.
פרסומים ומחקרים בולטים > ספרים

עולים במשורה – מדיניות העלייה של ישראל כלפי יהודי צפון אפריקה – 1951-1956, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2013. הספר זכה בפרס שז"ר לספר הטוב ביותר בתולדות ישראל לשנת 2015.
פרסומים ומחקרים בולטים > מאמרים

אבי פיקאר, ראשיתה של העלייה הסלקטיבית בשנות החמישים, עיונים בתקומת ישראל 9, 1999, עמ' 338–394
“Emigration, Health and Social Control” Journal of Israeli History vol. 22/2 (Autumn 2003), Pp. 32-60
"'רכבת מקזבלנקה למושב או לעיירת פיתוח' - קליטת עולי צפון אפריקה ואכלוס הפריפריה הישראלית" בתוך א. בראלי, ד. גוטווין וט. פרילינג (עורכים) ישראל: בין כלכלה לחברה, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2005, עמ' 581–614
"יחסו של עיתון הארץ לעלייה מצפון אפריקה", בתוך ישראל – היסטוריה תרבות וחברה, כרך 10, 2006, עמ' 117–143
"ההצבעה לש"ס - התשובה הרציונלית למצוקה האמוציונלית", בתוך תרבות דמוקרטית כרך 11, 2007, עמ' 151–201
"Soft Religiosity: The Identity of North African Youths in Israel in the 1950’s", Journal for the Study of Sephardic and Mizrahi Jewry, Vol. 2/2 (March 2009) Pp 131-167
"מי ומי ההולכים – אכלוסן של עיירות הפיתוח" בתוך צ. צמרת, א חלמיש וא. מאיר (עורכים), עיירות הפיתוח, יד יצחק בן-צבי. 2009, עמ' 195–216
"בצבת בממסדים – הניסיון לחינוך מסורתי", קתדרה 134, טבת ה'תש"ע, 2009. עמ' 113–138
"שיתופם של המזרחים בחינוך הציוני דתי והדרתם ממנו" בתוך ל. רוזנברג וי. רקנטי (עורכים) זהו (ת) החמ"ד – מאה שנים לחינוך הציוני דתי, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2011, עמ' 219 – 232
"חלוצים נשכחים – עולי ארצות האסלאם וההתיישבות לאחר קום המדינה", בתוך: ניר מן (עורך), עלי זית וחרב – קו התלם: עיונים בתפיסות ההתיישבות האסטרטגית ביישוב העברי, יא, ירושלים ורמת-אפעל: כרמל והמרכז לחקר כוח המגן מייסודו של ישראל גלילי, ה'תשע"א, עמ' 112–148
“The Reluctant Soldiers of Israel's Settlement Project: The Ship to Village Plan in the mid 1950s”, Middle Eastern Studies, vol. 49/1 (January 2013) Pp.29-46
"ציונות ודת – בין מזרח למערב, בין סתירה להשלמה", מסת ביקורת על הקובץ הציונות לאזוריה, שלושה כרכים בעריכת אלון גל, פעמים, 135 (ה'תשע"ג) עמ' 183–194
"Funding Aliyah: American Jewry and North African Jews, 1952-1956", Studies in Contemporary Jewry, vol. 27 (2014), Pp.231 – 247
"ממאבק על משאבים למאבק על זהות – השאלה העדתית בעשור הרביעי" בתוך צבי צמרת ואחרים (עורכים), העשור הרביעי, יד יצחק בן-צבי, 2016, עמ' 317 – 340
"Like a Phoenix: The Renaissance of Sephardic/Mizrahi Identity in Israel in the 1970s and 1980s" Israel Studies, 22.2 (2017), Pp.1-25"
"Tradition versus Tradition: Mizrahi Pupils in National Religious Schools in Israel, 1948–1990s" Journal of Modern Jewish Studies, (2017), Pp. 1-17"
"Building the Country or Rescuing the People: Ben-Gurion’s Attitude towards Mass Jewish Immigration to Israel in the Mid-1950s", Middle Eastern Studies, 54/3 2018, Pp. 382-399
"הישראליזציה של העולים מארצות האסלאם – מוסדות החינוך במושבים בשנות החמישים", קתדרה, 173, תשרי ה'תש"ף, 2019. עמ' 109--132
"סולדיריות מתנשאת – מבט ישראלי על יהודי ארצות האסלאם" בתוך אופיר עבו ותניה ציון (עורכים) העולם היהודי - מבטים מישראל, מכון בן-גוריון, 2020, עמ' 141 – 168.
"קולוניאליזם, לאומיות ומבט העומק", בתוך אביעד מורנו ואחרים (עורכים), ההיסטוריה הארוכה של המזרחים, מכון בן-גוריון, 2021, עמ' 186-210.
פרסומים ומחקרים בולטים > פרסומים לא אקדמיים

"הציונות הדתית והמזרחים – מאז ועד היום", דעות 47, אוקטובר 2010, עמ' 4–7
"הספרות החדשה על ש"ס", תכלת 8 1999, עמ' 172–176
"רב תרבותיות – הדרך לכור היתוך חדש" מפנה 34 יולי 2001, עמ' 11–17
"ממרקש לירושלים" תכלת 14, 2003, עמ' 153–159
"השסעים של היום זה לא מה שהיה פעם", ארץ אחרת 19, נובמבר-דצמבר 2003, עמ' 64–66
"זיכרון שגוי", תכלת 17, 2004, עמ' 137–143
מתעלמים, מגזימים והכיוון הנכון – על המחקר בסוגיה העדתית בישראל, באתר "דיומא", 12 ביולי 2020
(יחד עם אבשלום בן צבי), "קונספירציה כבקשתך" (ביקורת ספרים מורחבת על הספר "ילדי הלך לאן – חטיפת ילדי תימן: החטיפה וההכחשה" מאת נתן שיפריס), השילוח 22, נובמבר 2020, עמ' 191-202.
הערות שוליים

↑  "נשאר בפריפריה. מבחירה | אריאל הורוביץ". מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות. 2015-06-19. נבדק ב-2017-11-09.
↑  מחקר: מזרחים הועלו לארץ רק כשיכלו לפרנס, באתר nrg
↑  יהונתן ליס ועופר אדרת, שקד: נפתח את מסמכי הסוכנות בעקבות הסדרה "סאלח פה זה ארץ ישראל", באתר הארץ, 11 במרץ 2018
↑  אבי פיקאר, יוספטל וסאלח: הצגה היסטורית פשטנית, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2018
↑   אבי פיקאר, ב"סאלח" יש אמת, אבל לא כל האמת, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296281005171  BnF: cb169631432 (data)  ISNI: 0000 0000 7027 4227  LCCN: no2014018747  VIAF: 97307338   WorldCat (עם VIAF): 97307338 
פיקאר (ראשון מימין) בדיון בהנחיית שירית אביטן כהן (ראשונה משמאל) בוועידת מקור ראשון בסעד (2024)
אדר מירום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1983 (גיל: 41)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מספר צאצאים:  1
אדר מירום (נולד ב-11 במרץ 1983) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בערד. שירת בצה"ל בפלחה"ן נח"ל.
החל את דרכו המקצועית בכתיבה לתוכניות טלוויזיה בשנת 2007, בצוות הכותבים של התוכנית "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ 10. בהמשך דרכו כתב לתוכניות סאטירה בטלוויזיה הישראלית, בהן "ארץ נהדרת" (עונות 7–8) ו"גב האומה" (עונות 5–11), בה שימש ככותב ראשי.
ביוגרפיה > קריירה

מירום יצר את הסדרות המקוריות "אנחנו במפה", "שקופים" ו"החיים הם תקופה קשה".
בנוסף, שימש ככותב ראשי בתוכניות טלוויזיה, בהן "בובה של לילה", "טאבו", "קיסריה אקספרס" ו"בובה של מדינה"
מירום כתב גם פרקים לסדרות דרמה כגון "הנחלה", לצד עבודתו בתוכניות בידור שונות כמו "מועדון לילה" ו"מחר שבת".
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, הסופרת מגי אוצרי ועם בתם. מירום הוא נכדו של חיים מירום.
פסק הדין ראם מהנדסים נגד עיריית נצרת עילית

פסק הדין ראם מהנדסים נגד עיריית נצרת עילית הוא פסק דין בערעור מנהלי שניתן ב-21 בספטמבר 1993, ובו נדרש בית המשפט העליון להכריע לגבי חוקתיותו של חוק עזר האוסר על פרסום מודעות בלועזית או מודעות שהשפה העברית לא תופסת שני שלישים לפחות מגודלן, בתחומה המוניציפלי של רשות מקומית. בית המשפט העליון קבע כי חוק עזר המחייב שהשפה העברית תתפוס לפחות שני שלישים מגודלן של המודעות המתפרסמות בלוח המודעות העירוני, יש בו פגיעה בלתי סבירה בחופש הדיבור, הלשון והשפה שהם חלק מחופש הביטוי.
רקע

החוק המנדטורי הסדיר את מעמדן המשפטי של שלוש השפות הרשמיות, אנגלית, עברית וערבית, וזאת בראשית תקופת המנדט, "כל הפקודות, המודעות הרשמיות והטפסים הרשמיים של הממשלה וכל המודעות הרשמיות של רשויות מקומיות ועיריות בתחומים שייקבעו על פי צו מאת הממשלה יפורסמו באנגלית בעברית ובערבית. בכפוף לכל תקנות שתתקין הממשלה מותר להשתמש בשלוש השפות במשרדי הממשלה ובבתי המשפט." עם הקמתה של מדינת ישראל נקבע בפקודת סדרי השלטון והמשפט כי השפה האנגלית אינה שפה רשמית ובכך נשארו שתי השפות העברית והערבית כשפות הרשמיות במדינת ישראל.
נצרת עילית היא עיר שרוב תושביה יהודים ושוכנת לצידה של העיר נצרת שתושביה ערבים ולצידם של כפרים ערביים. בנצרת עילית קיימים מוסדות ממשלתיים המספקים שירותים לכלל התושבים באזור, ערבים ויהודים. בשנת 1964 חוקקה מועצת העיר נצרת עילית חוק עזר ובו סעיף האוסר על פרסום מודעות בתחומה שהשפה העברית לא תופסת שני שלישים לפחות מגודלן, וזה לשון הסעיף: "לא יפרסם אדם מודעה ולא יציג שלט, אלא לפי רישיון מאת ראש המועצה ובהתאם לתנאי הרישיון ואלא אם המודעה או השלט (1) כתובים עברית, או (2) כתובים בחלקם עברית ובחלקם לועזית והעברית תופסת לא פחות משני שלישים משטחם ואת החלק העליון מהשטח והאותיות העבריות גדולות מהאותיות הלועזיות". סעיף זה חוקק מכוח פקודת העיריות וצו המועצות המקומיות המסמיכות את הרשויות המקומיות בין השאר לחוקק חוקי עזר המסדירים את פרסום מודעות על לוחות מודעות עירוניים שבתחומה. ראם מהנדסים קבלנים בע"מ היא חברת בנייה הבונה בתים בעיקר בכפרים ערבים בצפון ומשווקת אותם במגזר הערבי וקהל היעד שלה הם האזרחים דוברי הערבית.
עובדות פסק הדין

חברת ראם מהנדסים היא חברה משכנת שהקימה בתי מגורים באזור יפיע, וביקשה לפרסם את הדבר בנצרת עילית. קהל היעד של החברה הוא אזרחי ישראל הערבים, ולכן החברה בקשה מעיריית נצרת עילית רישיון לפרסום מודעה בערבית. העירייה סירבה והרישיון לא ניתן, בנימוק שהמודעה אינה עומדת בדרישות חוק עזר עירוני הקובע שלפחות 2/3 משטח המודעה יהיה בעברית . חברת ראם מהנדסים פנתה לבית המשפט המחוזי על דרך של המרצת פתיחה ובה מבקשת להורות לעיריית נצרת עילית לאפשר לה לפרסם את המודעות בשפה הערבית ונגד חוק העזר המונע פרסום של מודעות בשפה לועזית. בית המשפט המחוזי דחה את בקשתה של חברת הבנייה, ומכאן הערעור.
טענות הצדדים > טענות המערערת (חברת ראם)

חברת ראם מהנדסים טוענת כי חוק העזר בדבר מודעות חורג מהסמכות ונחקק ממניעים זרים. וכי הוא פוגע בזכויות יסוד לחופש ביטוי, חופש לשון וחופש עיסוק של חברת ראם ללא הסמכה מפורשת בחוק המסמיך. וכי חוק העזר פוגע במעמדה של השפה הערבית כשפה רשמית.
טענות הצדדים > טענות המשיבים (העירייה, היועץ המשפטי לממשלה ומרכז השלטון המקומי)

המשיבים טענו כי חוק העזר סביר אין הוא חורג מסמכות ואינו פוגע בחופש הביטוי, שכן אינו שולל שימוש בשפה הערבית, וכי חוק העזר דורש תרגום של המודעות בעברית. ואין בכך פגיעה בזכויות יסוד, אין הפליה ואין חריגה מסמכות.
היועץ המשפטי לממשלה כהגנה על פסק הדין בבית המשפט המחוזי, טען, כי חוק העזר אינו חורג מסמכות, וכי הוראותיו הן סבירות ומתאימות מאחר שרוב תושבי העיר יהודים. ולתושבי העיר עומדת הזכות לקרוא ולהבין את המודעות שמתפרסמות ברחובות עירם. ואין זה סביר שתושבים יהלכו בעירם ולא יבינו מה כתוב על לוחות המודעות בה. חוק העזר בדבר מודעות אינו פוגע בחופש הביטוי, ואם ישנה פגיעה כלשהי, הרי היא מוצדקת בנסיבות העניין.
בנוסף, נטען על ידי מרכז השלטון המקומי כי תרגום המודעות לעברית נחוץ, בין השאר כדי לפקח על תוכן המודעות. אין בדרישת התרגום משום פגיעה בחופש הביטוי. מעמדה של השפה העברית עדיף מעצם היותה השפה הראשונה במעלה, מכוח היותה שפתה של מדינת ישראל היהודית. העיר נצרת עילית היא עיר יהודית ולמנהיגיה הזכות לקבוע כי המודעות המתפרסמות בתחומה יהיו בעברית.
הכרעת בית המשפט

בית המשפט העליון קיבל פה אחד את ערעורה של חברת הבנייה ראם מהנדסים, וקבע כי הדרישה שמציב סעיף 2(א) חוק עזר לנצרת עילית (מודעות ושלטים) היא דרישה בלתי סבירה. ועל כן חוק העזר האוסר פרסום מודעות שלא כתובות בעברית כולן או שני שלישים משטחן הוא חוק בלתי סביר ובטל. חוק העזר פוגע בצורה ודאית וקשה בחופש הלשון של חברת ראם, הוא מונע ממנה לפנות אל קהל היעד שלה.
השופט ברק בפסק דינו קובע כי חוק העזר שחוקקה עיריית נצרת עילית והאוסר פרסום מודעות בשפות לועזיות אינו חוקי ובטל. השופט ברק מגיע לתוצאה זו תוך התייחסות לפרשנות דברי חקיקה מסמיכים, אינטרס הציבור, חופש הביטוי וחופש השפה והלשון.
הכרעת בית המשפט > התכלית הספציפית

על הכוונה הסובייקטיבית שהחוק חוקק ממניעים זרים טענה שהועלתה על ידי המערערת, השופט ברק לא דן בכוונה הסובייקטיבית מאחורי חקיקת חוק העזר, וקובע כי אם יש צורך בבחינת סובייקטיביות הרי שיש לבחון את כוונת דברי החקיקה המנדטוריים המסמיכים. השופט ברק אומר כי אין צורך בבחינת הכוונה הסובייקטיבית של אותם חוקים מסמיכים, מכיוון שיש לפרשם אך ורק על פי לשונם ותכליתם.
הכרעת בית המשפט > האינטרס הציבורי

ובהתייחס לאינטרס הציבורי, אומר השופט ברק, כי אינטרס הציבור הוא למנוע שעל קירות הבתים ועל העצים והחומות לא יודבקו מודעות. הדבר גורם לכיעור העיר ויוצר תחרות שעלולה להיות אלימה, ולכן הפתרון הוא בהקמת לוחות מודעות ציבוריים ושהעירייה תפקח על צורתן ועל האסתטיות הכללית שלהן. ומכאן שהתכלית הספציפית של החוק המסמיך אינה מחייבת הסדרים באשר ללשון המודעות. מצד שני החקיקה המסמיכה אינה שוללת הסדרים ביחס ללשון המודעות. והפתרון על פי ברק הוא לא בתכלית הספציפית אלא בתכלית הכללית של החוק.
הכרעת בית המשפט > חופש הביטוי והלשון

חופש הביטוי הוא עקרון יסוד במשפט הישראלי, וחלק מעקרונותיה הבסיסיים של מדינת ישראל הדמוקרטית ושוחרת החופש. וביסוד העיקרון ההלכתי של חופש הביטוי עומדת הזכות להגשמה עצמית של האדם הקושרת את הביטוי ללשון, כאשר אותה לשון אינה באה לידי ביטוי דרך כלי תקשורת או חשיבה, אלא הלשון והביטוי כגוף אחד הם. חופש הביטוי הוא החופש של האדם וחירותו הם גם החופש להתבטא בצורה שהוא בוחר לעצמו. במקרים בהם יש התנגשות בין חופש הביטוי לערכים אחרים נדרש איזון שבסופו ניתנת הגנה חלקית על הערך המוגן, משום שהמשפט אינו נותן הגנה מקיפה על הזכות המוגנת. לרוב חופש הביטוי והלשון אינם מתנגשים עם האינטרס הציבורי כשמדובר בטיפוח וקידום השפה העברית, דבר שאינו נובע מחופש הביטוי והלשון אלא מהגבלה חיצונית.
חופש הביטוי הוא "ציפור נפשה" של הדמוקרטיה, גם במובן הכללי של הביטוי וגם במובן הספציפי של חופש האדם לבחור בלשון שבה יבטא את עצמו, דבר המתיישב עם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. גם בהתחשב בחשיבותה של השפה העברית כערך מרכזי של מדינת ישראל, היא שפתו של הרוב ושמירה על השפה העברית כשפת ביטוי של השלטון הוא דבר מקובל ונכון.
השופט ברק מתייחס לשתיקת המחוקק כאשר יש התנגשות בין ערכים או כאשר החוק עמום ולא נותן מענה, הדבר מחייב את הפעלת שיקול דעת שיפוטי, וההכרעה היא שיפוטית. בית המשפט מפעיל את האיזון שהוא פעולה נורמטיבית שבאמצעותה מאתר בית המשפט את הערכים המתנגשים ולאחר מכן נעשה האיזון היחסי בהתאם למשקלם החברתי היחסי.
הכרעת בית המשפט > הציבור הנאור

השופט ברק נותן ביטוי למושג "הציבור הנאור" ומשתמש בו כאמצעי לבדיקת חוקיותו של חוק העזר. "מאחורי הדיבור "הציבור הנאור" מסתתרת הנחיה נורמטיבית מקיפה. משמעותה של הנחיה זו היא, בראש ובראשונה, כי השופט חייב לפעול מתוך אובייקטיביות. עליו ליתן ביטוי ל"אני מאמין" של האומה, ולא ל"אני מאמין" אישי "
הכרעת בית המשפט > התנגשות בין ערכים

ולעניין האיזון בין שני הערכים המתנגשים, מחד חופש הדיבור והלשון ומאידך אינטרס הציבור בשפה העברית, ההכרעה תהיה מנקודת מבט כוללת, והמסקנה המתחייבת היא כי יש לתת לשפה עברית משקל נכבד ובמקביל גם לשפה הערבית שהיא שפה רשמית, ובכל פעולות השלטון. "זרועות השלטון נזקקו לשפות הרשמיות, ואין היתר לעובד הציבור, בתפקידו הציבורי, ליתן דרור לרצונו ולדבר בשפה הנראית לו. דין דומה צריך לחול על מודעות של הרשויות השלטוניות על לוחות המודעות העירוניים: גם אלה הן פעולות שלטון, שבהן חירות הלשון של הפרט נדחית מפני האינטרס הציבורי בלשון, ומפני האינטרס הציבורי כי השלטון ידבר בשפתו"
תפקידו של השלטון לסייע לפרט לבטא את עצמו הן במסרים אישיים, תרבותיים, פוליטיים ומסחריים כאשר הפרט מבקש זאת. ותפקידו של השלטון לאפשר לפרט לבטא את עצמו ובדיעבד כאשר מדובר בבמה המיועדת לכך בדמות לוח מודעות. ובהתנגשות בין שיקולים של שפה רשמית שהרוב מבין אותה לבין חופש הביטוי, אומר השופט ברק כי ידו של חופש הביטוי על העליונה.
הכרעת בית המשפט > חופש העיסוק

בית המשפט מקבל את הערעור ללא צורך בבחינת טענת הפגיעה בחופש העיסוק. ומסתפק באמירת אגב כי חופש העיסוק מוגן בהוראה על חוקית הקבועה בחוק יסוד חופש העיסוק.
השופט לוין דוחה את הנימוק של המשיבה על פגיעה בצביונו של המקום, "שכן צביונו של מקום אינו נקבע ואינו מתאפיין על-פי לוחות המודעות "המקשטות" כביכול את חוצות היישוב, אלא על-פי התרבות שמקרינה אותה רשות לתושביה ולמבקרים בה.". השופט לוין מתייחס לנימוק שהעלו המשיבים ובו טענו כי כל אזרח זכאי לדעת מה פשר המודעה, נימוק זה לטענתו של השופט לוין אינו רלוונטי, מאחר שהדרישה היא מהרשות שמתירה פרסום מודעה שהיא תדע את תוכן ההודעה.
השופט ת' אור בהתייחס לדרישה של חוק העזר הנ"ל שהמודעות יהיו בעברית או שני שלישים משטח המודעה יהי בעברית, אומר: כי דריש זו חורגת ממתחם הסבירות. וכי היא מגלמת בתוכה חוסר סובלנות ומצרה שלא בצדק את חופש הביטוי הכולל בתוכו את חופש הלשון. הנוסח הגורף של סעיף 2(א) לחוק העזר הוא בלתי סביר גם אם יש הסמכה חוקית לחוקק אותו, ולכן דינו של חוק העזר בטלות.
בעקבות פסק הדין

פסק הדין ראם מהנדסים נגד עיריית נצרת עילית מבטל את סעיף 2(א) לחוק עזר לנצרת עילית. ומבהיר כי חופש הדיבור, השפה והלשון כלולים בתוך חופש הביטוי. בנוסף להכרה של בית המשפט העליון בהיותה של השפה הערבית כשפה רשמית במדינת ישראל, וכלי שהשלטון זקוק לו בפעולותיו השלטוניות, נוסף על הצורך של הפרט לבטא את עצמו. בהמשך לפסק הדין ראם נגד עיריית נצרת עילית ניתנו כמה פסקי דין שביססו את קביעתו של בית המשפט בהיותה של השפה הערבית שפה רשמית. כך למשל, בפסיקה מאוחרת חייב בית המשפט את הערים המעורבות להוסיף את השפה הערבית לשילוט ברחובות העיר. בג"ץ מבססת את מעמדן של שתי השפות, העברית והערבית כשפות רשמיות במדינת ישראל. עם זאת, קבע בג"ץ כי מעמדן של שתי השפות אינו שווה, והעדיפות היא לשפה העברית.
ראו גם

חד-לשוניות
מדיניות לשונית בישראל
בג"ץ עדאלה נגד עיריית תל אביב-יפו
הערות שוליים

↑  עא 105/92 ראם מהנדסים קבלנים בע"מ נ' עיריית נצרת עילית, פ"ד מז(5) 189, באתר "נבו"
↑  סימן 82 לדבר המלך במועצתו, 1922
↑  סעיף 15(ב) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח–1948
↑  חוק עזר לנצרת עילית, 1964
↑  ע"א 105/92 ראם מהנדסים קבלנים בע"מ נ' עיריית נצרת עילית, פ"ד מ"ז(5) עמ' 195.
↑  סעיף 246 לפקודת העיריות (נוסח חדש)
↑  סעיף 146(א)(10) לצו המועצות המקומיות (א), תשי"א–1951(197 ג-ד)
↑  עא 105/92 ראם מהנדסים קבלנים בע"מ נ' עיריית נצרת עילית, מז (5) (עמ' 206)
↑  שם עמ' 210
↑  שם עמ' 217
↑  בג"ץ 4112/99 עדאלה נגד עיריית תל אביב-יפו, פ"ד נו (5) 393
↑  אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך א: עקרונות יסוד, עמ' 339-336
עזקה

מצפה
רמון
מצפה
רמון
תל עזקה (מבט על התל ממזרח)
תצפית מתל עזקה מזרחה על עמק האלה, עם פסוקים הקשורים למלחמת דוד בגוליית
תל עזקה (זכריה) הייתה עיר קדומה בליבה של שפלת יהודה. התל העליון ממוקם 347 מ' מעל פני הים, 117 מ' מעל לערוץ נחל האלה, ושטחו כ-45 דונם. התל ממוקם בפארק בריטניה המנוהל על ידי קק"ל. האתר ממוקם בקצהו הצפוני של רכס שכיוונו צפון-דרום, אשר מהווה את הגבול בין השפלה הגבוהה ממזרח והנמוכה ממערב. עזקה שולטת על הצומת האסטרטגי של הדרך המובילה מכיוון גת פלשתים, דרך עמק האלה לכיוון הרי יהודה שממזרח עם הדרך המקשרת בין בית שמש בצפון ולכיש שבדרום, מסיבות אלה עזקה הפכה באופן טבעי לעיר חשובה. בחפירות באתר נתגלו שרידי יישוב בעיקר מתקופת הברונזה המאוחרת ומתקופת הברזל 2, מצודה, מגדלים, חותמות למלך וממצאים נוספים. בנוסף התגלו באתר מערות מסתור מתקופת מרד בר-כוכבא.
פירוש השם

פירוש המילה עזקה בארמית: גדר, משוכה שמקיפה את השטח מסביב כטבעת. לפי הראב"ע - 'עזקתא' - מילה שמופיעה רק בלשון קדר ופירושה כמו גדר ומשוכה. בתנ"ך מופיעה נגזרת של הפועל ע.ז.ק בישעיהו ה, ב -"ויעזקהו". על פי רש"י פירושו 'סייגו וגדרו סביב מוקף כמין טבעת'. על פי רד"ק: לגדרו, להקיף בגדר. לפי המלבי"ם: הקמת גדר מסביב כדי שלא יבוא נזק מבחוץ.