stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'אנות חיווה
היסטוריה

אזור ח'ווארזם היה מיושב במשך שנים רבות, החל מהעת העתיקה. ערי האזור היו נקודת מעבר חשובה לאורך דרך המשי. בשנת 1388 האזור נכבש ונהרס על ידי כוחות של טימור לנג. בהמשך שוקמו הערים, והוקמה מחדש מדינה עצמאית. בתחילת המאה ה-16, בעקבות שינוי הנתיב של אמו דריה, היה צורך להעתיק את בירת הח'אנות, והוחלט להעבירהּ לחיווה. בשנת 1611 עברה הבירה לחיווה באופן סופי, והבירה הישנה ננטשה.
בתקופה זו הועבר השלטון לשושלת של שבטים אוזבקים, והח'אן היה מצאצאיו של ג'ינגיס חאן. המדינה כללה בנוסף לנווה מדבר באזור חיווה גם שטחים נרחבים שאוכלסו על ידי שבטים טורקמנים באזור מדבר קאראקום. המדינה הייתה למעשה קונפדרציה של ישויות בשליטה של סולטאנים עצמאיים באופן חלקי, תחת שליטה כמעט לא מורגשת של הח'אן. החולשה הכלכלית של המדינה ניכרת בכך שעד לסוף המאה ה-18 ההילך החוקי בה היה מטבעות של אמירות בוכרה. השבטים האוזבקים היו המעמד הצבאי השולט במדינה. שבטים ממוצא תדז'יקי היוו את רוב האוכלוסייה בערים ואת רוב משלמי המסים. שלטון הח'אן היה תלוי בתמיכה האוזבקית. כדי להקטין תלות זו, היה הח'אן מממן יחידות צבא משכירי חרב ממוצא טורקמני; כתוצאה מכך, הלך וגדל חלקם של הטורקמנים באוכלוסיית האזור. יחסי הח'אנות עם אמירות בוכרה היו מתוחים. במהלך המאה ה-16 נכבשה הח'אנות על ידי הבוכרים מספר פעמים. בתחילת המאה ה-17 הגיעה לשלטון ח'אן דומיננטי. בתקופתו בוצעו מספר עבודות ששיפרו את יכולת עיבוד הקרקעות, הוסדרו היחסים עם השבטים האוזבקים והוקטנה עצמאותם של השליטים המקומיים. למרות זאת, המדינה הייתה ענייה מאוד, והכסף לאוצר הח'אן הגיע מפלישות לשטחים סמוכים.
לקראת תחילת המאה ה-18 נחלשה השושלת הקיימת, ונציגיה הזמינו לכס הח'אן צאצאי ג'ינגיס חאן משבטים הקזחים. לאחר תקופה של חוסר יציבות שלטונית, נכבשה המדינה בשנת 1740 על ידי ממלכת פרס של המלכים האפשארים. בשנת 1747 עזבו הפרסים את האזור, אך המאבק בין האצולה המקומית על השליטה במדינה נמשך. בשנת 1770 כבש נציג השושלת הקונגרטית את חיווה, והיה למייסד של השושלת החדשה. ואולם רק כמה עשרות שנים אחר מכן נאלצה שושלתו לתת את השלטון הפורמלי במדינה לנציגי צאצאיו של ג'ינגיס חאן. רק בשנת 1804 מוּנה הנכד של מייסד השושלת החדשה לח'אן באופן פורמלי. בשנת 1811 הוא הרחיב את המדינה לכיוון ימת ארל, והשתלט על השטחים של הטורקמנים בדרום. הוא ויורשיו הצליחו לשבור סופית את הכוח הצבאי של הטורקמנים. הם בנו מדינה עם שלטון מרכזי חזק, שנתמך על ידי מושלים מקומיים בעלי סמכויות מוגדרות. הרחבת מערכת ההשקיה הביאה לכך שהשבטים האוזבקים נטשו באופן סופי את אופן החיים הנוודי, והוקמו ערים חדשות. באותה תקופה החלה הח'אנות בהטבעת מטבעות משלה. למרות ההצלחות, הורגש חוסר באמצעים פיננסיים, וצבא הח'אן לא הפסיק את פלישותיו לשטחי אמירות בוכרה ולשטחים סמוכים אחרים לצורך ביזה. בשנת 1855 נחל צבא הח'אן תבוסה צבאית בקרב נגד הטורקמנים, והח'אן נהרג. בעקבות זאת, החל מרד של הטורקמנים שבתוך הח'אנות, אשר נמשך עד לשנת 1867. כתוצאה מן המרד המתמשך נחלשה כלכלת המדינה, וחלק מהשטחים החקלאיים ננטשו. השליטה על שטחים הדרומיים, שאוכלסו על ידי הטורקמנים, אבדה. בנוסף לכל אלה, התקרב הקונפליקט הגדול עם האימפריה הרוסית.
מאבקים עם האימפריה הרוסית

ב-1717, בתקופת פיוטר הגדול נשלחה משלחת מרוסיה לשטחי הח'אנות בראשות אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי. מטרת המשלחת הייתה לבדוק אפשרות לפתיחת דרך מסחר להודו. הח'אן קיבל את המשלחת יפה, אך בסופו של דבר הרג את כל חבריה, פרט לעשרה אנשים, שלהם הרשה לחזור לרוסיה. פיוטר הגדול, שהיה עסוק במלחמה עם שוודיה, לא הגיב.
פאבל הראשון שלח משלחת נוספת, אך היא לא אורגנה כראוי וחזרה ללא הצלחות. הניסיונות הרוסים לכבוש את הח'אנות חודשו בתקופת אלכסנדר השני. בשנת 1839 נשלח כוח צבאי משמעותי בטענה שיש לשחרר שבויים רוסים המוחזקים בח'אנות. לאור החורף הקשה ששרר באזור, חזרה המשלחת תוך אבדות גדולות עוד בטרם פגשה בצבא הח'אן.
גם האנגלים ניסו לחדור לשטחי הח'אנות. הם שלחו מספר חוקרים ואף הצליחו לשחרר שבויים רוסים שהועסקו כעבדים.
בשנת 1848 הקימו הרוסים מבצר על שפת ימת ארל בשפך סיר דריה. הייתה זו תחילתה של נוכחות רוסית קבועה באזור. במהלך השנים כבשו הרוסים באזור מדינות מוסלמיות, שלא יכלו לעמוד נגד הכוח הצבאי הרוסי. בשנת 1873 החל כוח רוסי בפיקוד קונסטנטין פון קאופמן פלישה גדולה לח'אנות. הכוח כלל 13,000 חיילים רגלים ופרשים. ב-28 במאי 1873 נכבשה העיר, וב-12 באוגוסט 1873 נחתם הסכם שלום. בהתאם להסכם, הוקטן שטח הח'אנות באופן משמעותי והיא הפכה למדינת חסות רוסית.
לאחר מהפכת אוקטובר החלו כוחות מקומיים במרד נגד שלטון הח'אן. באביב 1918 השתלט מנהיג הטורקמנים על המדינה. במקביל, בנובמבר 1919 החלה התקוממות בהנהגת הקומוניסטים המקומיים. כוחות המורדים לא הצליחו להפיל את הח'אן החדש, ולעזרתם נשלחו כוחות של הצבא האדום. ב-2 בפברואר 1920 התפטר החאן האחרון, והוקמה הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם, שהייתה חלק מרוסיה הסובייטית. לאחר מספר שנים, בתקופת ברית המועצות, במהלך סתיו 1924, חולקה הרפובליקה בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית לבין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית.
כלכלה

במאה ה-16 לא הייתה הח'אנות מדינה עם שלטון מרכזי חזק, והייתה מחולקת לאזורים בשליטת בני המשפחה השלטת. השלטון המקומי לא היה מוכן לקבל את הנחיות השלטון המרכזי. כתוצאה מכך התחוללו מאבקים בלתי פוסקים בין הח'אן לבין המושלים המקומיים.
עד להשתלטות השושלת הקונגרת בתחילת המאה ה-19, היו ראשי השבטים האוזבקים שליטים מקומיים כמעט עצמאיים, והם השפיעו מאוד על המצב במדינה.
במחצית השנייה של המאה ה-16 התרחש אסון כלכלי של ממש: נהר אמו דריה שינה באופן מהותי את נתיבו, וכתוצאה מכך, שטחים לאורך הנתיב הישן הפכו לשטחים שלא ניתנים לעיבוד חקלאי, ואוכלוסיית הסביבה נאלצה לעזוב את האזור לטובת אזורים חדשים. בנוסף לכך, השלטון המקומי לא היה מסוגל להתמודד עם פלישות צבא אמירות בוכרה; ולדבר נודעה השפעה ניכרת על מעבר הסחורות ונתיבי המסחר.
אוכלוסיית הח'אנות הייתה חייבת לשלם לח'אן מספר רב של מיסים: כ-20 סוגי מיסים בסך הכול. בנוסף לכך, הייתה חובת השתתפות בעבודות ציבוריות שהיו קשורות בעיקר בבנייתה ותחזוקה של מערכות השקיה אך גם בביצורים סביב מעוזי הח'אן.
מעריכים כי במהלך המאה ה-19 התגוררו בח'אנות כ-800 אלף תושבים: מהם כ-65% אוזבקים, כ-26% טורקמנים והיתר קזחים ובני עמים אחרים.
הנכס העיקרי במדינה היה אדמה. היא הייתה מחולקת לאדמה עם מערכות השקיה לעיבוד חקלאי וחלקות אדמה לא מעובדות. משפחת החאן הייתה בעלת כ-50% מכל האדמות. האיכרים שעבדו על אדמות הח'אן נדרשו לתת לו כמחצית היבול. אנשי דת ופקידות בכירה היו מקבלים מהח'אן אדמות לשימוש, והיו פטורים מתשלום מיסים.
חג המולד במלחמת האזרחים האמריקאית

כרטיס חג המולד מ-1860
חג המולד במלחמת האזרחים האמריקאית נחגג גם בארצות הברית וגם במדינות הקונפדרציה של אמריקה, אף על פי שהיום לא הפך לחג רשמי עד חמש שנים לאחר תום המלחמה. המלחמה המשיכה להשתולל גם במהלך אירועי חג המולד. החלו שנויים בעריכת החגיגות לחיילים ולאזרחים, בנוסף לכך, החלו אנשים, כמו תומאס נאסט, להשתמש באירועי ומנהגי החג לצורכי תעמולה בזמן המלחמה כדי לשקף את אמונותיהם. בשנת 1870 הפך חג המולד לחג פדרלי רשמי, כאשר הנשיא יוליסס ס. גרנט עשה זאת, בניסיון לאחד את צפון ארצות הברית ודרום ארצות הברית.
קרבות ופעולות צבאיות במהלך חג המולד

ביום חג המולד הראשון שנערך במהלך המלחמה אירחה משפחת לינקולן מסיבת חג מולד במהלך ערב החג.
ב-1862 ביקרה משפחת לינקולן חיילים פצועים שטופלו בבתי החולים השונים במדינה. חיילים רבים מצבא האיחוד קיבלו ב-1863 מתנות מטאד לינקולן (אנ'), שהיה בנו של אב המשפחה (אברהם לינקולן) וזאת לאור העבודה שטאד התרגש מאוד כאשר אביו לקח אותו לראות את מצבם של חיילי צבא האיחוד, המתנות שנשלחו לחיילים היו במרבית המקרים ספרים ובגדים, אחת מהמתנות הידועות ביותר היו המתנה שקיבל הגרנל ויליאם שרמן במהלך מערכת סוואנה.
תרגילים צבאיים התקיימו גם ב-25 בדצמבר, הפעם הראשונה שהדבר התרחש היה ב-1861 ובמהלך חג המולד של אותה שנה התרחשו התכתשויות בווירג'יניה ובמרילנד, גם שנה לאחר מכן נערכה פשיטה של צבא הקונפדרציה בקנטקי, ב-1863 הרסו כוחות האיחוד את אספקת המלח (מצרך המלח במהלך מלחמת האזרחים (אנ') שהיה אחד מהמשאבים החשובים והנצרכים ביותר).
במהלך מלחמת האזרחים מלח היה אחד מהמשאבים הכי נצרכים וחשובים של צבא הקונפדרציה, במקביל ביישובי צפון קרוליינה ובדרום קרוליינה נערכו קרבות בין חיל האיחוד לתותחני צבא הקונפדרציה על גדות נהר סטונו וליד צ'ארלסטון.
חגיגות

חיילים רבים ניסו לחגוג את החג במספר דרכים, החל מאכילת ארוחת חג שכללה צדפות ותפוחים ועד עריכת ירי חגיגי לקראת החג, בנוסף לכך כאירוע חריג בחג המולד של 1864 כ-90 חיילי צבא האיחוד ממישיגן חילקו לג'ורג'יאנים עניים הרבה מזון וציוד, את העגלות שהביאו את הציוד משכו פרדים (וזאת בדומה לאגדה בה איילים מושכים את מזחלתו של סנטה קלאוס).
לילדים, חג המולד השתנה במהלך המלחמה, נקנו פחות מתנות, במיוחד במדינות הדרום ההרוסות שמרבית תושביהן היו על סף העוני, בעקבות כך נכתבו סיפורי ילדים לחג המולד ברוח התקופה.
תעמולת חג המולד במהלך המלחמה

תומאס נאסט, שהשתמש בסרטים המצוירים שלו כדי לפרסם תעמולה ברוח מדינות האיחוד, אייר כמה איורים המשקפים את המלחמה, אחד מהציורים הבולטים ביותר היה ציור שפורסם לרגל חגיגות חג המולד ב-1862, בציור נראה אישה מתפללת על עדן חלון ולידה ציור אחר של בעלה גם הוא מתפלל, אך בשדה הקרב, בגיליון הציור מוצגת השאלה האם סנטה קלאוס יתפס בעיני האמריקאים העתידיים כסנטה הרגיל, איש שמן בעל זקן לבן אבל עם נקודת תפנית, בה הוא מגיש מתנות בגרבי חג המולד לחיילי האיחוד וזאת תוך כדי שהוא מחזיק בובה של מנהיג מדינות הדרום, ג'פרסון דייוויס עם חבל קשור על צווארו (ובכך רומז על הוצאתו להורג).
זבזדה (ערוץ)

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קטגוריה:  כללי, חדשות
 סוג:  ערוץ טלוויזיה ממשלתי
 תאריך השקה:  28 ביולי 1992  השקה מחדש: 20 בפברואר 2005
 בעלות:  משרד ההגנה של רוסיה
 שפה:  רוסית
 משרד ראשי:  מוסקבה
 אזור קליטה:  רוסיה, אוקראינה, בלארוס, אסטוניה,   לטביה, ליטא, קזחסטן, אירופה,   אפריקה, צפון אמריקה, אסיה, ישראל ואזור מדינות חבר העמים.
 שיטת שידור:  PAL, DVB, HDTV
 הצפנה:  וידאוגרד, שידור לוויני חופשי, הפצה ברשתות הכבלים והלוויין
 זמינות
 חבילה:  שידור חופשי
 https://www.tvzvezda.ru
כתב ערוץ זבזדה, יורי פודקופאייב, מדווח מתוך בסיס חמיימים, לאחר תחילת המבצע הרוסי בסוריה, 22 באוקטובר 2015
ערוץ זבזדה (ברוסית: Телеканал Звезда) הוא ערוץ טלוויזיה ממשלתי ברוסיה בעל תפוצה רחבה המשדר תוכניות בנושאי צבא ופוליטיקה. הערוץ נמצא בבעלות משרד ההגנה של רוסיה.
ערוץ הטלוויזיה נכלל בחברת התקשורת "זבזדה", שבה נכללים גם העיתון "הכוכב האדום" ותחנת הרדיו הצבאית "זבזדה", הפועלת בחסות ערוץ הטלוויזיה. הערוץ מתרכז בשידור תוכניות חדשות ותוכניות תעודה בנושאי היסטוריה רוסית, היסטוריה צבאית, תרבות, ומדע, ושידורי אקטואליה שונים.
החל מ-16 במאי 2005 הערוץ משדר 24 שעות ללא הפסקה.
היסטוריה

הערוץ נחנך לראשונה כאולפן הרדיו והטלוויזיה המרכזי של משרד ההגנה הרוסי ביולי 1992.
ב-17 ביולי 2000 קיבל האולפן רישיון לשידור טלוויזיוני, והוא החל לשדר בספטמבר 2001. הערוץ החל לשדר באופן עצמאי ב-20 בפברואר 2005 כערוץ "זבזדה", כשהוא מתמקד בשידורי תוכניות בתחום הצבאי. תחילה, הערוץ שידר רק בשעות היום. ברם, מ-16 במאי 2005 הוא משדר 24 שעות ללא הפסקה. בשנת 2009 זכה הערוץ למעמד של ערוץ פדרלי, והוא משדר לכל תחומי הפדרציה הרוסית.
מאז 2014 אחת התוכניות הפופולריות ביותר של הערוץ היא התכנית Военная приёмка ("הכרה צבאית") שחושפת טכנולוגיות חדשות ודרכי פעולה של הצבא תוך שיתוף פעולה עם מחלקת הדוברות של משרד ההגנה הרוסי.
הערות שוליים

↑  Телерадиокомпании и медиа-холдинги
↑  В России начинает вещание военно-патриотический телеканал «Звезда»
↑  Телеканал "Звезда" сделают общефедеральным и "оцифруют", רי"א נובוסטי
| רשתות טלוויזיה עיקריות בפדרציה הרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה | הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה |  |
| החבילה הראשונה | הערוץ הראשון • רוסיה-1 • Match TV • ‏НТВ • ערוץ 5 • רוסיה-תרבות  •  קרוסלה • רוסיה-24 • הערוץ הציבורי • TV Center |  |
| החבילה השנייה | REN TV • ‏CTC • ספאס • דומשניי • THT • TV3 • יום שישי • MIR • זבזדה • Muz-TV |  |
| כבלים ולווין | כבלים ולווין |  |
| ערוצים נוספים | RTVi • 2x2 • מוסקבה 24 • מוסקבה. אמון • RTR Planeta |  |
| ערוצי חדשות ובידור | רוסיה-24 • Russia Today ‏ • RBK • גשם |  |
| ערוצי מוזיקה | Russian Music Box •‏ Muz-TV |  |
| ערוצי ילדים ונוער | Nickelodeon • Disney |  |
| ערוצי טבע ומדע | Discovery • National Geographic |  |
| ערוצי עבר | רוסיה-2 • TV-6 |  |
| שונות | VGTRK‏ • Tricolor TV • ‏NTV Plus • ‏Star Media • גזפרום מדיה • מגדל אוסטנקינו • National Media Group • גזפרום-מדיה • CTC Media‏ • UTH רוסיה |  |
חובת דנהם

| חובת דנהם |
| --- | --- |
 חובת דנהם
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: חובה זהובת-עורף
מין:: חובת דנהם
שם מדעי
 Neotis denhami ‏צ'ילדרן וויגורס, 1826

חובת דנהם (שם מדעי: Neotis denhami) היא מין של עוף מדברי ממשפחת החובתיים. היא קרויה ע"ש החוקר דיקסון דנהם (1786 – 1828).
היא המין הגדול ביותר בסוג חובה זהובת-עורף ושוקלת עד 9–10 ק"ג בזכרים ו3–4 ק"ג בקבות המוסוות. אורכם 100–116 ס"מ בזכרים ו80–87 ס"מ בנקבות. החובה מזכירה מעט את חובת לודוויג וכמותה בעלת כתם כתום על העורף עם כנפיים חומות גדולות וצוואר וראש לבנים ומעט אפורים מלמטה. המקור קצר וצהוב והרגליים ארוכות ובעלות אותו צבע.
חובות אלה חיות באזורים חמים ויבשים של סוואנות עד מדבריות באפריקה שמדרום לסהרה. הם מחפשות ברחבי הערבות חרקים גדולים, חסרי חוליות אחרים, חולייתנים קטנים וצמחים שונים.
ישנם 3 תת-מינים לחובה זו
N. d. denhami
N. d. jacksoni
N. d. stanleyi
הערות שוליים

↑  חובת דנהם באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חובתיים |
| --- | --- | --- |
| חובה קטנה (סוג ומין יחיד) | חובה קטנה |   |
| חובה גדולה | חובה גדולה |   |
| חובה זהובת-עורף | חובת לודוויג • חובת דנהם • חובה נובית • חובת הוגלין |   |
| חוברה גדולה | חוברה אפריקנית • חוברת ערב • חוברה אוסטרלית • חוברה הודית גדולה |   |
| חוברה | חוברה צפון-אפריקאית • חוברת מקווין |   |
| חובה לבנת-עורף | חובה לבנת בטן • חובה כחולה • חובת קארו • חובת ריפל • חובה חומה קטנה |   |
| חוברה שחורה | חוברה שחורה צפונית • חוברה שחורה דרומית |   |
| חובה בנגלית | חובה בנגלית |   |
| חובה מנוקדת | חובת הארטלוב • חובה שחורת בטן |   |
| חובה מצוייצת | חובת סביל • חובה צהובת ציצה • חובה אדומת ציצית |   |
| חובה זוטרת | חובה זוטרת |  |
חוברת (גלריה גורדון)

כריכת "חוברת" (1974)
"חוברת" היא פנזין או קובץ מודפס של יצירות אמנות מושגיות שיצאה במאי 1974 בהוצאת גלריה גורדון. היא הכילה יצירות טקסט ועבודות מושגיות של דוד אבידן, תמר גטר, דוד גינתון, יאיר גרבוז, רפי לביא, מיכל נאמן ואפרת נתן. "חוברת" היוותה ביטוי לשימוש הנרחב בטקסטים באמנות מושגית בשנות השבעים של המאה ה-20. גרבוז הגדיר בדיעבד את יצירותיהם של משתתפי ה-"חוברת" כניסיון "בהגדרת טריטוריה פיזית ונפשית ובסימון מידותיה וגבולותיה."
החוברת, בת 48 עמודים לא ממוספרים, שהודפסו בסטנסיל. מיעוטם מודפס משני צדי הדף. "חוברת" הודפסה במכונה שהייתה שייכת ל"מדרשה לאמנות". בספרו "כל הסיכויים שבקרוב תעבור כאן רכבת" (2000), תיאר יאיר גרבוז את המניע שלו ושל רפי לביא להפקת החוברת כרצון להצגת העבודות המושגיות שיצרו האמנים במעין "תערוכה במדיום הסטנסיל". את המימון להפקתה סיפק שעיה יריב, בעליה של גלריה גורדון, שבה גם נמכרו עותקיה.
האמנים המשתתפים יצרו עבור "חוברת" עבודות בעלות ממד ארס פואטי בולט. דוד אבידן, לדוגמה, הדפיס את השיר "תרומה צנועה לתאוריה-של-הפואטיקה", שפורסם שנה קודם לכן בספרו "שירים שימושיים". אל מילות השיר מצורפות 22 הערות שוליים ממוספרות, בהתאמה למילות השיר. רפי לביא יצר מפות מנטאליות של דירתו ושל אזור מגוריו בתל אביב, ואילו יאיר גרבוז פרסם טקסט בשם "ביוגרפיה+תחביבים+רשימות+הסברים+תוכן העניינים" ובו דיווח בגוף ראשון על משמעות היות אמן, לצד סדרת רשימות המתבססות על שדות סמנטיים שונים, כגון מוצרי נייר וחומרי אמנות.
בעבודות רבות ישנה התייחסות אל הגוף ואל התודעה ומגבלותיהם. דוד גינתון, לדוגמה, יצר דפים ובהם כתמים שנוצרו על ידי הטבעת חלקי גופו, בצירוף כותרות מבארות כגון "נחתם על ידי האף". מיכל נאמן יצרה דפים המשלבים התייחסויות פוליטיות עם דימויים גופניים, כגון גרסה ל"גדי בחלב אמו". תמר גטר פרסמה דפים ובהם בדיקה תודעתית של גודלה של גלוית דואר, לצד עבודת טקסט המעמתת בין צורה לטקסט.
"חוברת", נתקלה בביקורת לא אוהדות של יהושע קנז, עורך המוסף הספרותי ב"הארץ" ושל יגאל תומרקין, שפרסם כתגובה חוברת פארודית.
הערות שוליים

↑  ראו: עומר, מרדכי (עורך), גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 416
↑  גרבוז, יאיר, כל הסיכויים שבקרוב תעבור פה רכבת, עם עובד, תל אביב, 2000, עמ' 217.
↑  ראו: גרבוז, יאיר, כל הסיכויים שבקרוב תעבור פה רכבת, עם עובד, תל אביב, 2000, עמ' 210-217.
↑  ראו: גינתון, דוד, "ללמד בני יהודה אמנות או סדרה של זינוקי נפל", סטודיו, גיליון מס' 40, עמ' 45.
וספה T5

| --- | --- |

Vespa T5
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  1999 – 1985
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  וספה ספרינט 
 סיווג:  קטנוע
 מרכב:  וספה
 משקל:  112 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  1,235 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 125 סמ"ק המפיק 12 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 11.3:1
 הילוכים:  4 הילוכים
 מהירות מרבית:  100 קמ"ש
 
ספה T5 (באיטלקית: Vespa T5) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1999–1985.
דגמים

"Vespa T5 Mk1".
"Vespa T5 Classic".
"Vespa T5 Millennium".
"וספה T5"

כמו הוספה הקלאסית, לדגם "וספה T5" היו לוחות גוף מלאים מפלדה ומשקלם כ- 112 ק"ג (ריק). המנוע שוכן בצד הימני האחורי בזרוע מתנדנדת והצד השמאלי הכיל גלגל רזרבי. הבלם האחורי הופעל על ידי דוושת רגל ימין.
מסגרת אופנוע  ("Motorcycle frame" (אנ')) - יחידה.
מנוע קירור אוויר.
מאייד קצר באורך 25 מילימטרים מתוצרת "Dell'orto" סוג מאייד : "Dell'orto 24/24 G".
מערכת הצתה מסוג "CDI ignition" (אנ') (סוג של מערכת הצתה אלקטרונית לרכב הנמצאת בשימוש נרחב במנועים חיצוניים, אופנועים, מכסחות דשא, מסורי שרשרת, מנועים קטנים, מטוסים מונעי טורבינה ומספר דגמי מכוניות).
מערכת החשמל הופעלה באמצעות מגנטו לאחר התנעת המנוע.
בלמים: קדמי ואחורי: בלמי תוף.
צמיגים: 12 אינץ'.
קיבולת שמן למנוע, מצמד ותיבת הילוכים : 500 מיליליטר (0.5 ליטר).
ראו גם

קטנוע
וספה
וספה GTS
וספה קוזה
הערות שוליים

↑  "וספה T5" - תמונות id.pinterest.com/vespark/vespa-t5
↑  היסטורית קטנועי "וספה" vespa.com/en_EN/Heritage
↑  מאייד Dell'orto 24/24 G pedparts.co.uk/product/3630/dellorto-si-2424-g-carburettor-vespa-px-and-t5
זוזנה גינצ'נקה

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1917 קייב, פלך קייב, ממשלת המעבר הרוסית 
 פטירה:  1944 (בגיל 26 בערך) קרקוב, גנרלגוברנמן, German-occupied Poland 
 שם לידה:  Сусана Полина Гинзбург 
 שם עט:  Sana Ginsburg 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה 
 שפות היצירה:  פולנית, רוסית 
 בן או בת זוג:  Michał Weinzieher (1940–?) 
 אתר רשמי
 
זוזאנה גינצ'נקה (בפולנית: Zuzanna Ginczanka) הוא שם העט של שרה פולינה גינצבורג (בפולנית: Sara Polina Gincburg) (22 במרץ 1917 – ינואר 1945) הייתה משוררת יהודייה-פולנייה, שנאסרה ונרצחה בקרקוב במהלך השואה.
ביוגרפיה

זוזאנה גינצ'נקה נולדה בשם שרה פולינה גינצבורג במרץ 1917 בקייב, למשפחה יהודית מתבוללת. אביה, סימון, היה עורך דין, ואמה, צציליה (לבית זנדברג), הייתה עקרת בית. לאחר מהפכת אוקטובר נמלטה משפחתה לרובנו שבמזרח פולין, שרוב תושביה היו יהודים. שנים אחדות אחר כך עזב אביה את המשפחה ועבר לברלין ומשם לאמריקה, ואמה עברה לספרד עם בעלה החדש. גינצ'נקה נותרה ברובנו עם סבתה, קלרה זנדברג, שהייתה בעלת בית מרקחת בעיירה.
למדה בבית ספר תיכון בשפה הפולנית, ובגיל 14 פרסמה את שירה הראשון, בעיתון בית הספר. באותה תקופה התחילה להתכתב עם המשורר יוליאן טובים. באוגוסט 1933 פורסם שיר פרי עטה בעיתון הנפוץ Ilustrowany Kuryer Codzienny (אנ'). בספטמבר 1935, עם סיום לימודיה בתיכון, עברה לוורשה, שם השתלבה באליטה התרבותית. בשנת 1936 יצא לאור ספר שיריה, "קנטאורים" (בפולנית: O centaurach), ובעקבות זאת תוארה כ"יוליאן טובים בחצאית". בנוסף כתבה תסכיתים אחדים לרדיו הפולני.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהתה בבית סבתה ברובנו, שעברה לשליטת ברית המועצות. משם נמלטה ללבוב, שם המשיכה בכתיבתה. ב–1940 נישאה להיסטוריון האמנות הפולני־יהודי מיכל ויינציהר. האמן הפולני יאנוש ווז'ניאקובסקי סיפק לה ולבעלה מסמכים מזויפים, כדי שיוכלו להימלט. ב-1942 סוכנת הבית שבו התגוררה הלשינה עליה לנאצים. בעקבות זאת כתבה את שירה הנודע ביותר, "Non Omnis Moriar" (לא אמות כל כולי). בעלה נמלט לקרקוב, וכעבור חודשים אחדים נמלטה גם היא לשם. ושם נעצרה על ידי הגסטפו בסוף 1944, והוצאה להורג בינואר 1945.
סוכנת הבית שהלשינה על גינצ'נקה הועמדה לדין לאחר המלחמה, באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים, ונדונה לארבע שנות מאסר. שירה של גינצ'נקה, שפורסם ב–1946 בידי המשורר הפולני יוליאן פשיבוש (אנ'), היה אחת הראיות שהוצגו במשפט.
בשנת 2021 יצא לאור בהוצאת אבן חושן ספר שיריה "קנטאורים", בתרגומו של צביקה שטרנפלד ובעריכת תדאוש וולנסקי.
וספה LX 150

| --- | --- |

וספה LX 150, שנת 2013
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  2006 – 2014
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Piaggio Vespa ET 
 סיווג:  קטנוע
 מרכב:  וספה
 אורך:  1,755 מ"מ
 רוחב:  740 מ"מ
 משקל:  102 ק"ג (משקל יבש)
 בסיס גלגלים:  1,290 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 2 שסתומים, מנוע ארבע פעימות, 151 סמ"ק, המפיק 11.7 כ"ס ב-8,000 סל"ד
 הילוכים:  תיבת הילוכים רציפה (CVT)
 מהירות מרבית:  95 קמ"ש
 צריכת דלק:  3.1–3.4 ליטר ל-100 ק"מ
 
וספה LX 150 (באיטלקית: Vespa LX 150) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה אשר יוצר בין השנים 2006–2014 באיטליה.
"וספה LX 150"

מנוע קירור אוויר.
מתנע (סטרטר) אלקטרוני.
גובה מושב מקרקע - 785 מ"מ.
בלמים: מלפנים: דיסק, מאחור: תוף.
תיבת הילוכים רציפה.
צמיג קדמי: 110/70 R11.
צמיג אחורי: 120/70 R10.
קיבולת מכל דלק: 8.2 ליטר.
מחיר היחידה בארצות הברית 4,399 דולר (שנת 2009, דגם בסיסי).
גלריה

"וספה LX 150"
"וספה LX 150"
"וספה LX 150", שנת 2013
"וספה LX 150" (מאחור מונומנט לזכרו של הרץ הפיני פאבו נורמי בהלסינקי, פינלנד)
"וספה LX 150", שנת 2013
"וספה LX 150"
"וספה LX 150", שנת 2013 - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

וספה GTS
הערות שוליים

↑  היסטורית קטנועי "וספה", ראו:  VESPA GTV - LXV, שנת 2006 vespa.com/en_EN/Heritage
↑  "וספה LX 150", שנת 2009 motorcycle.com/specs/vespa/scooter/2009/lx/150
↑  "וספה LX 150" דגם "i.e." motorcyclespecs.co.za/model/Vespa
ז'אן שארל סיסמונדי

| --- | --- |

ז'אן שארל סיסמונדי
 לידה:  19 במאי 1773 ז'נבה, רפובליקת ז'נבה 
 פטירה:  25 ביוני 1842  (בגיל 69) שאן-בורגיה, שווייץ 
 שם לידה:  Jean Charles Léonard Simonde 
 מקום קבורה:  Cemetery of Chêne-Bougeries‎ 
 זרם:  כלכלה קלאסית, סוציאליזם
 תחומי עניין:  כלכלה, היסטוריה
 עיסוק:  היסטוריון, סופר, כלכלן, בוטנאי 
 הושפע מ:  אדם סמית'
 השפיע על:  תומאס מלתוס, שארל דינואיה, קרל מרקס
 מדינה:  שווייץ
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1841) 
 בן או בת זוג:  Jessie Allen (15 באפריל 1819–?) 
 
ז'אן שארל לאונרד דה סיסמונדי (בצרפתית: Jean Charles Léonard de Sismondi; ‏19 במאי 1773 בז'נבה - 25 ביוני 1842 בשן-בוז'רי, קנטון ז'נבה) היה היסטוריון, כלכלן פוליטי והוגה דעות שווייצרי, שידוע בשל רעיונותיו הסוציאליסטיים ועבודותיו על ההיסטוריה של צרפת וההיסטוריה של איטליה.
דה סיסמונדי היה אחד הדוברים החלוצים בנושאי ביטוח אבטלה, דמי מחלה, מס פרוגרסיבי, הסדרת שעות העבודה ותוכנית פנסיה. בנוסף טבע את המונח 'פרולטריון' המתייחס למעמד הפועלים שנוצר תחת הקפיטליזם.
וספה GTS

| --- | --- |

Vespa GTS, דגם "250"
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Piaggio Vespa GTS
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  2005 – היום
 הרכבה:  איטליה איטליה
 סיווג:  קטנוע
 מרכב:  וספה
 משקל:  145–163 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,345  מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 124 סמ"ק המפיק 14.3 כ"ס, 14.9 כ"ס, 15.0 כ"ס  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 198 כ"ס המפיק 20 כ"ס  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 244 כ"ס המפיק 21.5 כ"ס  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 278 כ"ס המפיק 22 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית
 מהירות מרבית:  103 קמ"ש (מנוע 1 צילינדרים, 124 סמ"ק המפיק 15 כ"ס)  118 קמ"ש (מנוע 1 צילינדרים, 244 סמ"ק המפיק 21.5 כ"ס)
וספה GTS (באיטלקית: Vespa GTS, קרויה גם: Piaggio Vespa GTS) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה אשר מיוצרת משנת 2005 עד היום.
דגמים

"GT 125" (יוצר בין השנים 2003–2006)
"GT 200" (יוצר בין השנים 2002–2006)
"GTS 125" (מיוצר משנת 2009)
"GT 125 L" (יוצר בין השנים 2006–2012)
"GTS 125 i. e" (מיוצר משנת 2009)
"GTS 250 i. e" (יוצר בין השנים 2005–2012)
"GTS 300 i. e" (מיוצר משנת 2008)
"GTS Touring" (מיוצר משנת 2010)
"GTS Super" (מיוצר משנת 2010)
"GTS Super Sport"
תמונות

"וספה GTS"
דגם "Vespa GT 200"
דגם "Vespa GTS 300 Super"
דגם "Vespa GTS 300"
דגם "Vespa GTS 300"
דגם "Vespa GTS 300 Super"
דגם "Vespa GTS 250"
דגם "Vespa GTS 300 Super"
"וספה GT" - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

וספה 50 ספציאל
וספה LX 150
פיאג'ו וספה 125-300 GTS סופר
הערות שוליים

↑    Kevin Ash, ‏Vespa GTS 125 Super review, The Telegraph, 29 May 2009
↑  וספה דגם GTS 250‏ web.archive.org/web
↑  דגם "וספה GTS 300" vespa.com/uk_EN/vespa-models/gts/gts-300
↑  דגם "וספה GTS 300", שנת 2009 motorcyclenews.com/bike-reviews/piaggio/vespa-gts300/2009
↑  דגם וספה "GTS Touring" topspeed.com/motorcycles/motorcycle-reviews/vespa/2018-vespa-gts-300-gts-300-touring
↑  דגם וספה "GTS Super" vespa.com/us_EN/vespa-models/gts-super