stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רביעיית מלוס

| --- | --- |
 מקום הקמה:  שטוטגרט 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 חברת תקליטים:  Harmonia Mundi 
 פרסים והוקרה:  תחרות המוזיקה הבינלאומית של ז'נבה (1966) 
 חברים
 אידה בילר פטר באק הרמן ווס וילהלם מלכר גרהרד ווס 
 
רביעיית מלוס (Melos) הייתה רביעיית מיתרים גרמנית משטוטגרט שפעלה בין השנים 1965 ו-2005. שם ההרכב, "מלוס", פירושו "מוזיקה" ביוונית עתיקה (ומכאן נגזרה אף המילה "מלודיה"). חברי הרביעייה תכננו לקיים מסע הופעות פרידה בשנת 2005 כאשר הכנר הראשון, וילהלם מלכר, נפטר במפתיע לקראת יום הולדתו ה-65.
הקלטות הרביעייה

חברי רביעיית מלוס הקליטו בחברת ההקלטות היוקרתית דויטשה גרמופון, בין היתר, את כל רביעיות המיתרים של פרנץ שוברט ושל פליקס מנדלסון וכן סט של שלושה תקליטורים ובהם רביעיות מיתרים מאת יוזף היידן. בנוסף, הקליטו את חמישיית המיתרים בדו מז'ור מאת שוברט (דויטש 956) עם מסטיסלב רוסטרופוביץ' המנגן את תפקיד הצ'לו השני.
חברי הרביעייה

וילהלם מלכר - כינור ראשון
גרהרד ווס - כינור שני (בין השנים 1965 ו-1993)
אידה בילר - כינור שני (משנת 1993 ואילך)
הרמן ווס - ויולה
פטר בוק - צ'לו
ג'פרי ברודווטר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1967 (בן 57) פורט בנינג, קנטקי, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קנטקי  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  האוניברסיטה לביטחון לאומי בארה"ב (NDU) 
 השתייכות:   צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1989–2023 (כ־34 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הגדוד השלישי ברגימנט הפרשים השביעי  מפקד צוות הקרב החטיבתי בדיוויזיה הראשונה  סגן מפקד דיוויזיית השריון הראשונה  מפקד מרכז האימונים הלאומי בפורט אירווין  מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד
 
ג'פרי ברודווטר (באנגלית: Jeffery D. Broadwater) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד הקורפוס החמישי.
ביוגרפיה

ברודווטר נולד בפורט בנינג וגדל ברדקליף שבקנטקי. הוא דור שלישי למשרתים בצבא ארצות הברית. ב-1989 סיים תואר ראשון במתמטיקה ולימודים צבאיים באוניברסיטת קנטקי והתגייס לצבא כקצין שריון. הוא הוצב במערב גרמניה ושירת ברגימנט הפרשים המשורין ה-11. במלחמת המפרץ לחם כמפקד מחלקת סיור. לאחר קורס קציני שריון מתקדם בפורט נוקס שירת כקצין מבצעים ומפקד פלוגה בגדוד השלישי של הרגימנט המשורין ה-73 בדיוויזיה המוטסת ה-82. בתקופה זו השתתף במבצע אכיפת הדמוקרטיה והסדר בהאיטי. הוא יצא ללימודים וב-2003 הוצב בדייוויזית החי"ר הראשונה. לחם במלחמת עיראק בגזרת העיר רמאדי כקצין מבצעים של החטיבה הראשונה.
ב-2005 מונה למפקד הגדוד השלישי ברגימנט הפרשים השביעי, כמפקד הגדוד הוביל את היחידה במהלך תגבור הכוחות האמריקאיים בעיראק ולחם בגזרת שכונת אל-עזמיה בבגדאד. בתפקידו הבא שירת במרכז האימונים הלאומי בפורט אירווין.
ביוני 2012 מונה למפקד צוות הקרב החטיבתי בדיוויזיה הראשונה. ביולי 2014 חזר לשרת במרכז האימונים הלאומי. באוגוסט 2015 מונה לסגן מפקד דיוויזיית השריון הראשונה וכן שימש קצין התכנון של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. בדצמבר 2016 מונה למפקד מרכז האימונים הלאומי בפורט אירווין.
באוקטובר 2019 מונה למפקד דיווזיית הפרשים הראשונה. במהלך כהונתו הושעה למשך שבעה חודשים בהן נבדקה אחריותו הפיקודית לפרשת הטרדתה המינית ורציחתה של חיילת בדיוויזיה. שמו נוקה בתום החקירה. באוגוסט 2021 מונה לסגן מפקד הקורפוס החמישי.
ברודווטר בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בעל תואר שני במתמטיקה שימושית מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  NTC Has New Commander, ‏2 בדצמבר 2016
שקשוקה (סדרת ספרים)

| --- | --- |
 
 ספרי הסדרה
  שקשוקה נעלמת שקשוקה שתים שקשוקה מאמצת חתול איום ונורא שקשוקה והמלחמה העולמית בין הטובים לרעים שקשוקה ושוד הלימונים הגדול
 מידע כללי
 מאת:  גליה עוז
 איורים:  תמר נהיר-ינאי
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, ספרדית, פורטוגזית
 סוגה:  ספרות נוער
 מקום התרחשות:  בחצר של יולי
 תקופת התרחשות:  לא ידוע
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2007
 תאריך הופעה ראשונה:  2008
 מספר עמודים:  99
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת
 תאריך:  2009
 תרגום:  תומר קרמן
 מספר עמודים:  94
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  2006
 תאריך מהדורות נוספות:  2009
 מספר כרכים:  18
 פרסים
 פרס דבורה עומר
 סדרה
 מספר ספרים:  5
 ספרי ספין אוף:  אני מייקי מייקי וקשת על כלבים ואנשים
 
"שקשוקה" היא סדרת ספרים לילדים ונוער מאת הסופרת גליה עוז. הסדרה יצאה לאור בעברית בהוצאת כתר, וספרים מתוכה ראו אור גם בארצות הברית, צרפת, ספרד וברזיל.
ההצגה "שקשוקה ושוד הלימונים הגדול" על פי סדרת ספריה מוצגת בתיאטרון אורנה פורת (במאית - שירילי דשא).
מאז 2021 משודרת  בערוץ "כאן חינוכית" הסדרה "שקשוקה" המבוססת על ספריה "שקשוקה" ו"אני מייקי".
עלילה

העלילה מתמקדת בחייה החברתיים והמשפחתיים של יולי, ובצרות שכלבתה שקשוקה עושה.
דמויות > דמויות ראשיות

יולי גונן – אחת מהילדות בסדרה. אויבת מושבעת של דותן (אולם בסדרה הם מתוארים כמאוהבים). בת דודתה של אפי שהיא גם חברתה הטובה ביותר. חברים טובים נוספים שלה הם אופק ואביב. יש לה שני אחים שהיא קוראת להם "יויו". כלבתה היא שקשוקה. בנוסף לדותן יולי שונאת גם את דור דואני.
אפי (אפרת) אהרוני גל – חברה טובה ובת דודתה של יולי. בגלל שהיא מפוזרת ומוזרה קוראים לה "אפי מעופפי".
אופק – חבר טוב של יולי, אפי ואביב. ממציא בדיחות לא מצחיקות, ותמיד מתחכם. מנסה את ניסיונו במוזיקה.
אביב – חבר טוב של יולי, אפי ואופק. ממציא תמיד סיפורים שונים. סובל מגמגום.
דותן – אויב של יולי, אפי, אביב ואופק. חברו הטוב ביותר והשפוט שלו הוא דוקי. מתואר כ"מלך הכיתה".
דוקי – אויב של אפי, אופק, אביב ויולי. שפוט של דותן וגם חברו הטוב ביותר.
דור דואני – מתחרה של אפי בתחרות ריצה שהופיעה לראשונה בספר השני. מתוארת כמקובלת אבל מעצבנת וסנובית. יולי שונאת אותה.
מייקי – ילד מופרע שעובר הרפתקאות מוזרות. נכתב עליו ספר ספין אוף בשם "אני מייקי".
דמויות > מבוגרים

אמא של יולי
אבא של יולי
אמא של דותן
אבא של דותן
דמויות > צוות החינוך

שחר תכלת – מנהלת בית הספר המתעקשת לקרוא לו בית חינוך.
אילנה – מחנכת הכיתה.
שגיא – מורה למתמטיקה.
גלית – מחנכת השכבה הצעירה.
יונתן בן דרור
| מס' הספר | שם הספר |
| --- | --- |
1: שקשוקה נעלמת
2: שקשוקה שתיים
3: שקשוקה מאמצת חתול איום ונורא
4: שקשוקה והמלחמה העולמית בין הטובים לרעים
5: שקשוקה ושוד הלימונים הגדול
הוקרה

ספרי "שקשוקה" היו לרבי מכר בישראל וזכו במעמד זהב ופלטינה. על סדרת "שקשוקה" זכתה עוז בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים בתשע"ב. "שקשוקה מאמצת חתול איום ונורא" זכה בעיטור "הפנקס" לספר ראשית-קריאה מצטיין לשנת 2011.
עיבודים

סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה באותו השם, שמשודרת בערוץ כאן חינוכית. נכון ל-2024 שודרו חמש עונות, בכל עונה 20 פרקים חוץ מהעונה הראשונה שיש בה 21. לסדרת הטלוויזיה צורף גם עיבוד מספר נוסף מאת עוז, "אני מייקי".
הערות שוליים

↑  גליה עוז, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  שקשוקה ושוד הלימונים הגדול באתר של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער
↑  סרטון של "אורנה פורת" על ההצגה
↑   גילי איזיקוביץ, סדרת הילדים הנהדרת שאתם מפספסים בגלל סערת גליה עוז, באתר הארץ, 30 במרץ 2021
↑  הפנקס
הארווי גלנס

הארווי אדוארד גלנס (באנגלית: Harvey Edward Glance;‏ 28 במרץ 1957 – 12 ביוני 2023) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) ואלוף עולם (רומא 1987) בריצת שליחים 4x100 מטר ושיאן עולם בעבר (מרץ 1976, מאי 1976) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה

הארווי גלנס נולד ב-1957 בעיר פניקס סיטי (אנ') שבאלבמה (ארצות הברית). בן לווילר ואלה גלנס. בנעוריו למד בתיכון המרכזי בעיר נעוריו (אנ') שם החל לעסוק בספורט. לאחר התיכון למד בריאות וביצועים אנושיים באוניברסיטת אובורן. כבר בתקופת לימודיו באוניברסיטה החל גלנס את הקריירה הספורטיבית שלו במהלכה זכה במדליית זהב אולימפית והשווה פעמיים את שיא העולם. גלנס ראה חשיבות גדולה באימון אתלטים לכן החל לעסוק באימון בהתנדבות במקביל לעיסוק בספורט.
ב-1990, לאחר פרישתו מספורט תחרותי, החל גלנס לעבוד כעוזר מאמן האתלטיקה באוניברסיטת אובורן ובהמשך מונה כמאמן ראשי. בהמשך מילא שורת תפקידי אימון:
ב-1994 אימן את נבחרת הצעירים באתלטיקה לקראת תחרות בליסבון, פורטוגל
ב-1997 מונה למאמן האתלטיקה באוניברסיטת אלבמה.
ב-1997 אימן את הנבחרת האמריקאית לקראת האוניברסיאדה בסיציליה, איטליה
ב-1999 אימן את נבחרת ארצות הברית לקראת משחקים הפאן-אמריקאיים בוויניפג, קנדה
ב-2003 מונה לעוזר מאמן של נבחרת ארצות הברית לקראת אליפות העולם באתלטיקה 2003
ב-2006 אימן את נבחרת הצעירים באתלטיקה לקראת אליפות העולם לנוער בבייג'ינג, סין (אנ')
ב-2008 מונה לעוזר מאמן להכנת נבחרת ארצות הבריל לאולימפיאדת בייג'ינג
ב-2009 מונה למאמן נבחרת הגברים של ארצות הברית לקראת אליפות העולם באתלטיקה
ב-2011 הודיע גלנס על פרישה מאימון אך המשיך לאמן את בן טיפוחיו קיראני ג'יימס
קריירה ספורטיבית > 1976

בתחרויות של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. כמו כן קבע שיא עולם לנוער בריצת 100 מטר (במדידה אלקטרונית).
קריירה ספורטיבית > 1976 > שיאן עולם

במרץ 1976 השווה גלנס את שיא העולם בריצת 100 מטר (9.95 שניות) בתחרות שנערכה בקולומביה, קרוליינה הדרומית (ארצות הברית). במאי אותה שנה השווה גלנס את שיא העולם הזה בפעם השנייה בתחרות שנערכה בבאטון רוז', לואיזיאנה (ארצות הברית).
קריירה ספורטיבית > 1976 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מונטריאול זכה גלנס, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 100X4 מטר בתוצאה של 38.33 שניות לפני נבחרת מזרח גרמניה (38.66 שניות) ונבחרת ברית המועצות (38.78 שניות). גלנס התחרה גם בריצת 100 מטר וסיים במקום רביעי בתוצאה של 10.19 שניות.
קריירה ספורטיבית > 1977

בתחרויות של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1979

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו זכה גלנס, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 100X4 מטר בתוצאה של 38.85 שניות לפני נבחרת קובה (39.14 שניות) ונבחרת ברזיל (39.44 שניות). באותן תחרויות זכה גלנס במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.19 שניות אחרי סילביו לאונרד (אנ') מקובה (10.13 שניות) ולפני אמית קינג (אנ') מארצות הברית (10.30 שניות).
קריירה ספורטיבית > 1980

גלנס נבחר לנבחרת ארצות הברית לקראת אולימפיאדת מוסקבה אולם נמנע ממנו להשתתף בגלל החרם שהוטל על אולימפיאדת מוסקבה.
קריירה ספורטיבית > 1985

בתחרויות גביע התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכה בקנברה, אוסטרליה זכה גלנס, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 100X4 מטר בתוצאה של 38.10 שניות לפני נבחרת אמריקה (38.31 שניות) ונבחרת ברית המועצות (38.35 שניות).
קריירה ספורטיבית > 1987 > אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה זכה גלנס, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 100X4 מטר בתוצאה של 37.90 שניות לפני נבחרת ברית המועצות (38.02 שניות) ונבחרת ג'מייקה (38.41 שניות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, ארצות הברית זכה גלנס, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במדליית זהב במרוץ שליחים 100X4 מטר בתוצאה של 38.41 שניות לפני נבחרת קובה (38.86 שניות) ונבחרת ג'מייקה (38.86 שניות).
אותות כבוד

ב-1980 זכה גלנס במדליית הזהב של הקונגרס שהופקה במיוחד בעקבות חרם שהוטל על אולימפיאדת מוסקבה והוענקה לכל הספורטאים האמריקאים בנבחרת ארצות הברית.
ב-1996 התקבל להיכל התהילה של ספורטאי אלבמה
הערות שוליים

↑  פרישת גלנס, באתר thecrimsonwhite.com
↑  פרישת גלנס, באתר blog.al.com
↑  החל מ-1 בינואר 1977 החלה מדידה אוטומטית של ריצת 100 מטר כך שהשיא של גלנס במדידה ידנית (אותו הוא חולק עם עוד 7 רצים) לא נשבר
↑  הארווי גלנס בהיכל התהילה של אלבמה, באתר ashof.org
↑  כתבה על מצטרפים להיכל התהילה של אלבמה, באתר godrakebulldogs.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14343206
לא בלי בתי (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  לא בלי בתי 
 בימוי:  בריאן גילברט 
 תסריט:  David W. Rintels 
 עריכה:  טרי רוולינגס 
 שחקנים ראשיים:  סאלי פילד אלפרד מולינה שילה רוזנטל רושאן סת שרה באדל מוני ריי ז'ורז' קורפיס
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית' 
 צילום:  Peter Hannan 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בינואר 1991
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית ערבית פרסית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט ביוגרפי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   notwithoutmydaughter
 דף הסרט ב־IMDb
 
"לא בלי בתי" (באנגלית: Not Without My Daughter) הוא סרט משנת 1991 המבוסס על סיפור חייה של בטי מחמודי כפי שמתואר בספרה בעל השם הזהה, אך עם שינויים מהסיפור המקורי.
עלילה

בטי האמריקנית נשואה למודי, רופא אמריקני ממוצא איראני והם מגדלים ביחד ילדה בשם מהטוב בעיר שיקגו. הם נראים כמשפחה מאושרת למדי, אולם לאט לאט היחסים בין ארצות הברית לבין איראן מתדרדרים ועוברי אורח כמו גם עמיתים לעבודה שוב ושוב משפילים את מודי בשל מוצאו. בסופו של דבר מודי מפוטר מעבודתו אך לא מגלה זאת לבטי ולבתם.
מודי משכנע את בטי ובתו לבוא לביקור באיראן בבית הוריו. לאחר שהן מגיעות, מתברר להן כי מודי לא מתכוון לחזור לעולם לארצות הברית וכי הן לא יכולות לחזור גם כן בלא רשותו. הן לא יכולות לעשות כמעט שום דבר בלא רשותו, כי חוקי המדינה באיראן הפכו לשוביניסטים. הן לא יכולות אפילו להשתמש בטלפון בלא רשותו.
בטי ובתה מחליטות להימלט מן המדינה הפונדמנטליסטית ומנסות להשיג ידידי אמת שיעזרו להן בזה, אך הן מתקשות למצוא ידידים כאלו משום שהן לא מכירות את השפה ולא יכולות לסמוך כמעט על אף אחד. בשלב מסוים בטי מצליחה למצוא אישה נוספת במצבה ומנסה לשתף איתה פעולה למציאת פתרון, אך אותה אישה לבסוף נכנעת לחלוטין לבעלה האלים ומלשינה על בטי למודי וזה גם כן מפעיל אלימות כלפי בטי.
בטי גם לא מצליחה להשיג התערבות בינלאומית כי הדיפלומטים הזרים היחידים שנותרו באיראן הם שווייצרים, ואלו אדישים לחלוטין לבעיותיה.
בינתיים גם מודי מתאכזב מאיראן שרואה בו אמריקני ושוללת ממנו את הזכות לעבוד, אבל הוא לא יכול לעזוב את איראן כי אם הוא יחזור אל המערב הוא יואשם בחטיפת אשתו ובתו, ולכן מודי פותח מרפאה לא חוקית ונאלץ להשתמש בבטי כמזכירתו. הדבר נותן לבטי הזדמנות להכיר הרבה איראנים, שלא בדיוק מצייתים לחוק ומגיעים למרפאה לא חוקית ונותן לה גם טלפון בידיים.
בסופו של דבר בטי מצליחה לצור קשר עם ארגון שמבריח אנשים מאיראן לטורקיה דרך כורדיסטן. הברחת בטי לבדה היא קלה יחסית, אך בטי ואנשי הארגון ממתינים זמן רב לרגע הנכון להברחה שלה ביחד עם בתה.
מודי מתחיל לחשוד שמשהו אינו כשורה ומציע לבטי שהיא תטוס לבדה לחופשה בארצות הברית כדי לבקר את הוריה והיא כמעט מתפתה לעשות זאת, אך חבריה החדשים מגלים לה שהיא לא תורשה לעולם לחזור לאיראן ולא תזכה לעולם לראות עוד את בתה במידה ותעשה זאת.
מסע ההברחה דרך כורדיסטן מתברר כקשה ומסוכן ובמהלכו בטי כמעט נאנסת, אך לבסוף מצליחה להימלט עם בתה מאיראן לכיוון טורקיה.
צילום הסרט

מרבית צילומי הסרט נעשו בישראל, באתרים ביפו, תל אביב ועכו, והעבודה על הסרט נעשתה באולפני ג.ג. ישראל בנווה אילן. עוד צילומים נעשו בארצות הברית ובטורקיה.
בסרט ניתן לזהות מבנים מפורסמים בישראל כמו חאן אל-עומדאן בעכו המתואר בתור בית הספר האיראני, וכמו כן בעקבות כך שצילומי הסרט נעשו בישראל מרבית שחקני המשנה הם ישראליים.
ביקורות

"לא בלי בתי" ספג ביקורת על מצג שווא, כביכול, של המוסלמים האיראנים ושל התרבות האסלאמית האיראנית. בניו יורק טיימס בסקירה, מצוין כי הסרט "מנצל את הסטריאוטיפ הדמוני של איראן ... זהו כישלון אמנותי מוחלט, והסתמכות על הסטריאוטיפ התרבותי הוא הגורם העיקרי". סקירה של לוס אנג'לס טיימס תיארה את הסרט בתור "מאוזן ומעוות", אשר "אינו מבחין בין המדינה (איראן) לבין אנשים". בסקירה של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מצוין שהסרט עושה "טעויות מוסריות גזעניות, מדאיגות מאוד". בתגובה לסרט "לא בלי בתי", יצא סרט תיעודי, שכותרתו "בלי בתי", הסרט מורכב מראיונות עם מודי מחמודי באיראן על סיפורה של בטי.
פרסים

סאלי פילד הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב עבור השחקנית הראשית הגרועה ביותר, בעוד שילה רוזנטל זכתה בפרס האמן הצעיר עבור השחקנית הטובה ביותר.
שחקנים

סאלי פילד - בטי מחמודי
אלפרד מולינה - סייד בוזורוג "מודי" מחמודי
שילה רוזנטל - מהטוב, הבת של בטי ומחמודי
רושאן סת - חוסיין
שרה באדל - ניקול
מוני ריי - בוזורג
ז'ורז' קורפיס - מוחסן
פרזנה תאידי - ח'נון שהין
יעקב בנאי - חכם דת
יוסף שילוח - מלשן בכורדיסטן
ששון גבאי - מוכר בשוק
בני ברוכים - שומר
גילי בן אוזיליו - פרסטה
אהובה קרן - נסימי
אברהם מור - הורמוז
מיכה אוזין סליאן - זיא
יונתן צ'רצ'י - ממל
הערות שוליים

↑  שרי ארליך, סרט בכיכובה של סאלי פלד יצולם בארץ בפברואר, מעריב, 27 בדצמבר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12227831c (data)  GND: 4257816-4  VIAF: 228030813   WorldCat (עם VIAF): 228030813
Weird Scenes Inside the Gold Mine

Weird Scenes Inside the Gold Mine הוא אלבום האוסף השני של להקת הרוק האמריקאית הדלתות (אחרי 13) והראשון לאחר מותו של הסולן ג'ים מוריסון. הוא יצא בינואר 1972 כאלבום כפול.
שם האלבום לקוח מתוך מילות השיר "The End". העטיפה עוצבה על ידי ביל הופמן, עם עטיפה מתקפלת המכילה צילומים של הלהקה מאת ג'ואל ברודסקי והערות אלבום מאת ברוס האריס, הפובליציסט הלאומי של אלקטרה רקורדס.
רשימת רצועות

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> אלבום מקורי ושנה | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Break on Through (To The Other Side)  | The Doors (1967) | 2:25 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Strange Days  | Strange Days (1967) | 3:05 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Shaman's Blues  | The Soft Parade (1969) | 4:45 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Love Street  | Waiting For The Sun (1968) | 3:06 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Peace Frog/Blue Sunday  | Morrison Hotel (1970) | 5:00 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The WASP (Texas Radio and the Big Beat)  | L.A. Woman (1971) | 4:12 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | End of the Night  | The Doors (1967) | 2:49 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> אלבום מקורי ושנה | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Love Her Madly  | L.A. Woman (1971) | 3:18 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Spanish Caravan  | Waiting for the Sun (1968) | 2:58 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ship of Fools  | Morrison Hotel (1970) | 3:06 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Spy  | Morrison Hotel (1970) | 4:15 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The End  | The Doors (1967) | 11:35 |  |  |  |  |  |  |
| צד ג'> מס' | צד ג'> שם | צד ג'> אלבום מקורי ושנה | צד ג'> משך | צד ג'>  | צד ג'>  | צד ג'>  | צד ג'>  | צד ג'>  | צד ג'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Take It as It Comes  | The Doors (1967) | 2:13 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Runnin' Blue  | The Soft Parade (1969) | 2:27 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | L.A. Woman  | L.A. Woman (1971) | 7:49 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Five to One  | Waiting for the Sun (1968) | 4:22 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Who Scared You  | סינגל בי-סייד של Wishful Sinful (1969) | 3:51 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | (You Need Meat) Don't Go No Further  | סינגל בי-סייד של Love Her Madly (1971) | 3:37 |  |  |  |  |  |  |
| צד ד'> מס' | צד ד'> שם | צד ד'> אלבום מקורי ושנה | צד ד'> משך | צד ד'>  | צד ד'>  | צד ד'>  | צד ד'>  | צד ד'>  | צד ד'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Riders on the Storm  | L.A. Woman (1971) | 7:14 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Maggie McGill  | Morrison Hotel (1970) | 4:25 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Horse Latitudes  | Strange Days (1967) | 1:30 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | When the Music's Over  | Strange Days (1967) | 11:00 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Weird Scenes Inside the Gold Mine - The Doors ... | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-10-03
↑  All About Jazz, The Doors: Doors: Weird Scenes Inside the Gold Mine album review @ All About Jazz, All About Jazz, ‏2014-10-04 (באנגלית)
| הדלתות |
| --- | --- | --- |
ג'ים מוריסון • ריי מנזרק • רובי קריגר • ג'ון דנסמור
| אלבומי אולפן | The Doors‏ (1967) • Strange Days‏ (1967) • Waiting For The Sun‏ (1968) • The Soft Parade‏ (1969) • Morrison Hotel‏ (1970) • L.A. Woman‏ (1971) • Other Voices‏ (1971) • Full Circle‏ (1972) • An American Prayer‏ (1978) |  |
| אלבומי הופעה | Absolutely Live‏ (1970) • Alive, She Cried‏ (1983) • Live at the Hollywood Bowl‏ (1987) • In Concert‏ (1991) |  |
| אלבומי אוסף | 13‏ (1970) • Weird Scenes Inside the Gold Mine‏ (1972) • The Best of the Doors‏ (1973) • Greatest Hits‏ (1980) • The Doors Classics‏ (1985) • The Best of The Doors‏ (1985) • Essential Rarities‏ (1999) • The Best of The Doors‏ (2000) • The Very Best of The Doors‏ (2001) • Legacy: The Absolute Best‏ (2003) • The Very Best of The Doors‏ (2007) • The Future Starts Here: The Essential Doors Hits‏ (2008) • The Platinum Collection‏ (2008) • The Singles‏ (2017) |  |
| אלבומי פסקול | The Doors‏ (1991) • When You're Strange: Music from the Motion Picture‏ (2010) |  |
| סינגלים | "Break on Through (To The Other Side)" / "End of the Night"‏ • "Light My Fire" / "The Crystal Ship"‏ • "People Are Strange"‏ • "Love Me Two Times" / "Moonlight Drive"‏ • "The Unknown Soldier" / "Waiting For The Sun"‏ • "Hello, I Love You" / "Love Street"‏ • "Touch Me"‏ • "Wishful Sinful"‏ • "Tell All the People"‏ • "Runnin' Blue"‏ • "You Make Me Real" / "Roadhouse Blues"‏ • "Love Her Madly" / "Riders on the Storm"‏ • "The Mosquito" / "Treetrunk"‏ • "Gloria" / "Moonlight Drive"‏ |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | הדלתות • פמלה קורסון • פול רוטשילד |  |
דיסקוגרפיה של הדלתות • שירי הדלתות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 34f4500f-8366-37d0-bde9-32380161fcfd
בנימין ליסט

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1968 (בן 56) פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  כימיה, כימיה אורגנית, management of science and research 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של ברלין  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט 
 מוסדות:  מכון מקס פלאנק לחקר הפחם 
 פרסים והוקרה:  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2022)  פרס נובל לכימיה (2021)  פרס לייבניץ (2016)  Ruhrpreis for Arts and Science (2013)  Horst Pracejus Prize (2013)  Mukaiyama Award (2013)  פרס אוטו בייר (2012)  Clarivate Citation Laureates (2009)  Carl Duisberg Memorial Award (2003) 
 
בנימין ליסט (בגרמנית: Benjamin List; נולד ב-11 בינואר 1968) הוא כימאי גרמני, ממנהלי מכון מקס פלאנק לחקר הפחם ופרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטת קלן. בשנת 2021 זכה בפרס נובל לכימיה עם דייוויד מקמילן "על פיתוח קטליזה אורגנית א-סימטרית".
ביוגרפיה

ליסט נולד למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה של מדענים ואמנים בפרנקפורט. הוא הנין של הקרדיולוג פרנץ וולארד והנכד של הנכד של הכימאי יעקב וולארד. דודתו היא זוכת פרס נובל לרפואה לשנת 1995, כריסטיאנה ניסליין-פולהרד. בגיל שלוש, הוריו התגרשו.
ליסט קיבל את התואר שלו בכימיה מהאוניברסיטה החופשית של ברלין ב-1993, ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת גתה פרנקפורט ב-1997. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בוויטמין B12. בשנת 2003 הוא חזר לגרמניה על מנת להוביל מחקרים במכון מקס פלנק לחקר פחם, ובשנת 2005 הוא הפך לאחד ממנהלי המכון, בראש המחלקה לקטליזה הומוגנית. הוא שימש כמנהל המכון בשנים 2012-2014. הוא מילא משרה חלקית כפרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטת קלן מאז 2004.
ליסט הוא חבר האקדמיה לאופולדינה מאז 2018 ובשנת 2016 שכה בפרס לייבניץ.
ליסט התחתן עם ד"ר סבין ליסט בשנת 1999 ויש להם שני בנים: תיאו ופול. המשפחה שרדה את רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004.
חוקת בלארוס

חוקת בלארוס (בבלארוסית: Канстытуцыя Рэспублікі Беларусь) היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של בלארוס.
היסטוריה של החוקה

אומצה בנוסח המקורי של החוקה הראשונה של רפובליקת בלארוס בשנת 1919 והייתה בתוקף עד שנת 1922 כאשר בלארוס נכנסה לברית המועצות והחוקה שוכתבה על-פי הגדרות סובייטיות. לאחר העצמאות בשנת 1991 הפרלמנט הבלארוסי כתב את החוקה הדמוקרטית הראשונה בהיסטוריה של בלארוס.
אומצה בנוסח המקורי שלה במשאל עם ב-15 במרץ 1994 על-פי חוקות המערב. על אף שתוקנה מאז כתיבתה 3 פעמים, עיקריה נותרו בעינם ללא שינוי משנת 2004. החוקה קבעה והנשיא אלכסנדר לוקשנקו קרא להקמת משטר נשיאותי עם סמכויות רבות לנשיא.
עקרונות כלליים

החוקה קובעת שבלארוס היא רפובליקה שבראשה עומד נשיא בעל סמכויות נרחבות, הנבחר בבחירות כלליות אחת ל־7 שנים. הנשיא ממנה את ראש הממשלה, האחראי על מינוי השרים בממשלתו.
במוסד המחוקק שני בתים: בית עליון ובו 64 צירים, 8 מהם ממונים על ידי הנשיא ו־56 נבחרים על ידי נציגים של מועצות מקומיות לתקופה של 4 שנים, ובית תחתון ובו 110 צירים הנבחרים בבחירות כלליות אחת ל־5 שנים.
כל שופטי בית המשפט העליון ממונים על ידי הנשיא; מחצית משופטי בית המשפט הגבוה לחוקה ממונים אף הם על ידי הנשיא והמחצית השנייה - על ידי הבית העליון של הפרלמנט.
המנון גיברלטר

| --- | --- |
 מדינה:  גיברלטר גיברלטר
 שפה:  אנגלית
 מילים:  פיטר אמברלי
 לחן:  פיטר אמברלי
 תאריך מעמד רשמי:  1994
 
המנון גיברלטר  (באנגלית: Gibraltar Anthem) הוא ההמנון הלאומי של גיברלטר. המילים והלחן נכתבו על ידי פיטר אמברלי, שאינו אזרח גיברלטר. ההמנון אומץ רשמית ב-18 באוקטובר 1994.
אף שגיברלטר מחזיקה בהמנון המלכותי "אלוהים נצור את המלך" כהמנונה הרשמי, כמו שאר הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, יש לה המנון מקומי משלה, אשר נבחר בתחרות שנערכה בשנת 1994. ההמנון מושר ביום הלאומי של גיברלטר, החל ב-10 בספטמבר, ובאותו היום משחררים 30,000 בלונים שחורים ואדומים.