stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החזית הטורקמנית העיראקית
הרקע להקמת המפלגה

עם סיום מלחמת המפרץ ב-1991, הוקם בעיראק אזור אסור לטיסה בשמי החבל הכורדי, תחת הגנתן של ארצות הברית וכוחות הקואליציה. בשל כך ובעקבות נסיגת שלטונות הבעת' מהאזור, קיבלו הכורדים הזדמנות לייסד ממשל אוטונומי ולקיים בחירות, שבעקבותיהן הוקמה ממשלה כורדית בכורדיסטן העיראקית. כתוצאה מכך, התעוררו בטורקיה חששות שמא התהליך יוביל לייסודה של פדרציה כורדית חזקה שעלולה בהמשך להשפיע על האוכלוסייה הכורדית בשטחיה. כמשקל נגד למגמות הבדלניות הכורדיות, בחרה טורקיה לתמוך ולקדם את הסוגיה הלאומית הטורקמנית בעיראק ב-1992. לפני שנה זו, לא פעלו מפלגות ותנועות פוליטיות מטעם האוכלוסייה הטורקמנית במדינה בכלל ובאזור כורדיסטן העיראקית בפרט. דוגמה לכך היא שבבחירות לפרלמנט הכורדי בשנת 1992 לא התמודדה אף מפלגה טורקמנית.
לאחר תקופה זו, החלו להתפתח תפיסות לאומיות בקרב הטורקמנים, ובפרט באזור כורדיסטן, והאוכלוסייה הטורקמנית נחלקה לשני זרמים מרכזיים: זרם ראשון תמך בתנועות הלאומיות הכורדיות ששאפו להשתית משטר פדרטיבי בעיראק ולייסד אוטונומיה כורדית עצמאית. תקוותם של הדוגלים בגישה זו הייתה שתחת שלטון כורדי יקבלו הטורקמנים את מלוא הזכויות הלאומיות שלהם בתור הקבוצה האתנית השנייה בגודלה בחבל הכורדי, והדבר יאפשר להם ליהנות ממעורבות פוליטית משמעותית בהרבה מזו שזכו לה במסגרת שלטון הבעת'.
עם זאת זרם מרכזי יותר בקרב האוכלוסייה הטורקמנית באותה תקופה היה הזרם השני, שאימץ עמדות פוליטיות שמתנגדות למפלגות הכורדיות ותומכות בעמדות הטורקיות שלפיהן הישארותו של סדאם חוסיין בשלטון היא האפשרות שתבטיח את היציבות הרבה ביותר עבור עיראק וכלל האזור. על-פי גישה זו, סדאם היה האדם היחיד שהיה ביכולתו לשמור על אחדות עיראק ולמנוע את השאיפות האוטונומיות הכורדיות, על אף הקשיים שחוותה האוכלוסייה הטורקמנית תחת שלטון הבעת'. למרות פעולתה של טורקיה לשמר את שלטון הבעת' וסדאם חוסיין, אלה החלו לאבד בהדרגה את השליטה על האזורים הכורדיים בצפון המדינה ומשהיה ברור שהאוטונומיה הכורדית כבר מתגבשת, טורקיה החלה להחשיב עצמה כאחראית לשמור על האוכלוסייה הטורקמנית ועל האינטרסים שלה.
התנועה המרכזית שייצגה את הזרם השני ונחשבת לאם כל המפלגות הלאומיות של הקהילה הטורקמנית הייתה "המפלגה הלאומית הטורקמנית". מפלגה זו הוקמה בטורקיה ב-1990 והופיעה לראשונה כנציגת הטורקמנים העיראקים בוועידת ביירות שכינסו תנועות אופוזיציה עיראקיות גולות בבירה הלבנונית ב-1991 במטרה ליצור חזית תמיכה חיצונית באינתיפאדות השיעיות והכורדיות נגד משטר הבעת' בעיראק. המפלגה הלאומית הטורקמנית הייתה המפלגה שהובילה את הרעיון הלאומי הטורקמני משנה זו ועד לשנת 1995, כשהוקמה "החזית".
הקמת המפלגה

החזית הטורקמנית הוקמה ב-5 באפריל 1995 כקואליציה של מפלגות טורקמניות שזכו לתמיכה טורקית פומבית, על רקע הקמתן של מפלגות פוליטיות טורקמניות רבות באמצע שנות ה-90, לאחר ייסוד האוטונומיה הכורדית. אלה הן המפלגות שהתאחדו להקמת "החזית":
מפלגת הטורקמנים העיראקיים הלאומית שנוסדה ב-1988 ופעלה בצפון עיראק.
מפלגת טורקמנלי, שנוסדה ב-1992 בצפון קפריסין כמפלגת איחוד הטורקמנים.
מפלגת הטורקמנים המחוזית.
תנועת הטורקמנים העצמאיים.
מפלגת זכויות הטורקמנים בעיראק.
תנועת הטורקמנים האסלאמית בעיראק.
נשיאה הראשונה של "החזית" היה איחסאן דואראמג'י (אנ'), רופא ילדים טורקמני יליד ארביל שחי באנקרה וייסד בה את אוניברסיטת בִּילְקֶנְט, מאוניברסיטאות העלית של טורקיה. דואראמג'י, שהיה מקורב לחוגי השלטון באנקרה, סייע רבות להשגת תמיכת הממשל הטורקי בהקמת "החזית". מאז הקמתה, רואה בעצמה "החזית" כנציגה הלגיטימית היחידה של האוכלוסייה הטורקמנית. נשיא המפלגה מכונה "מנהיג הטורקמנים", ומוסד הנשיאות הוא עמדה פוליטית וארגונית חשובה עבור המפלגות שמרכיבות את החזית ומנהיגיהן.
בשנים 2002 ו-2003, עם ההבנה שהפלישה האמריקאית לעיראק היא כבר מציאות כמעט מוגמרת, נחלשה אחיזתו של שלטון הבעת' באזורים הכורדיים בצפון עיראק ובמקביל התחזקה אחיזת הרשויות הכורדיות בשטחים אלה. על רקע התפתחויות אלה, חלה החמרה במתחים הפוליטיים בין המפלגות הכורדיות הגדולות לבין החזית הטורקמנית, שאף הובילה להתקפה על משרדי "החזית" בערים שונות בחבל הכורדי ושריפתם. המשרדים שוקמו לבסוף, אך מספרם הצטמצם, בייחוד בערים הגדולות של החבל ארביל וסולימאניה והמתיחות בין הצדדים נותרה על כנה ואף החריפה והעמיקה משך השנים.
השתתפות בבחירות

בבחירות הראשונות לפרלמנט העיראקי אחרי הפלישה האמריקאית, שנערכו בדצמבר 2005, גרפה רשימת החזית הטורקמנית בעיראק 76,434 קולות (0.7% מהקולות במדינה), לפי פרסומים בלתי-רשמיים. מרבית הקולות הללו היו ממחוז כירכוכ, שבו זכתה החזית בלמעלה מ-10% מסך הקולות ורוב הקולות הנותרים הגיעו ממחוז סלאח א-דין. על-פי התוצאות הרשמיות של בחירות אלה, החזית זכתה במושב אחד בפרלמנט העיראקי. את מרבית המימון שלה קיבלה המפלגה מהממשל הטורקי ומצבא טורקיה.
לאחר הבחירות, הגישה החזית מספר תלונות רשמיות לוועדת הבחירות של עיראק בגין זיוף תוצאות הבחירות על-ידי המפלגות הכורדיות ובשל החלטת הוועדה לאשר לפליטים כורדים להצביע עבור האזורים מהם גורשו בתקופת סדאם חוסיין. אותן מפלגות קיבלו בבחירות מעל 90,000 קולות (1.1% מהקולות במדינה), שזיכו אותם בשלושה מושבים בפרלמנט העיראקי.
טורקמנים רבים החרימו את הבחירות של מחוז כורדיסטן העיראקית ב-2009 ובשל כך קיבלה בהם החזית רק 7,077 קולות (0.38%), אשר זיכו אותה במושב אחד בפרלמנט המחוזי.
בבחירות הפרלמנטריות של 2010, רצה החזית ברשימה משותפת יחד עם התנועה העיראקית הלאומית, "אל-עיראקיה" (אנ') במחוז כירכוכ. רשימה זו, בראשות איאד עלאווי, הייתה אמנם רשימה ארצית גדולה ולא ייצגה את הטורקמנים בלבד, אך הצליחה לזכות בבחירות במחוז שבו אוכלוסייה טורקמנית ניכרת, וקיבלה מספר קולות גדול יותר מן המפלגה הבאה אחריה, האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, שנהנתה מדומיננטיות באזור כירכוכ עד אותה עת. המועמד של "החזית", ארשד סאלחי (אנ') זכה ב-59,732 קולות, כמות השנייה רק למועמד של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, ח'אלד שוואני, שזכה ב-68,522 קולות. סך הכל זכתה החזית ב-127,989 קולות בכלל עיראק – גידול של כ-34,000 קולות מהבחירות הקודמות, ב-2005.
החזית השתתפה גם בבחירות שנערכו בחבל הכורדי ב-2013 וגרפה את מספר הקולות הגדול ביותר במחוז ארביל. בשל כך, חבר התנועה, איידין מערוף סלים (Aydin Maruf Selim), מונה להיות נציג מחוז ארביל בפרלמנט של כורדיסטן העיראקית ולימים מונה גם לשר המדינה לענייני מיעוטים בממשלת החבל הכורדי.
בבחירות הפרלמנטריות של 2014, הצליחה החזית לשמר את עשרת המושבים שהחזיקה מאז הבחירות הקודמות, ושני מועמדים שנבחרו ישירות כרשימת "החזית" (מבלי להתאחד עם רשימות נוספות) נבחרו לפרלמנט. למעשה, כמות הנציגים הכוללת של החזית עלתה ל-3 עם סיכום התוצאות הסופיות, מאחר שחברת "החזית", הנה אסאר (Hena Asğar), שרצה כנציגת "החזית" במסגרת רשימת "מאוחדים למען רפורמה" (מותחידון ללאיסלאח) בעיירה טוז ח'ורמאתו נבחרה אף היא כחברה בפרלמנט.
קשרים צבאיים עם טורקיה

במרץ 2015, חשף המושל הגולה של מוסול, את'יל א-נוג'ייפי (אנ'), שהכוחות המיוחדים של צבא טורקיה מאמנים לוחמים טורקמנים בסוריה ובעיראק במטרה לארגן אותם ככוח מיליציוני שייקח חלק בכיבוש המחודש של שטחי המחו שנפלו לכיבוש כוחות המדינה האסלאמית והפכו למעוזים המרכזיים בטריטוריה שעליה שלט הארגון. א-נוג'ייפי הוסיף שהרשויות הטורקיות אישרו לתגבר את הכוחות המתאמנים בנשק. דיווחים אלה אושרו בהמשך על-ידי גורמים טורקיים, שציינו שקיימים מחנות אימונים לטורקמנים בארביל, במישור נינווה ובכירכוכ לצד מחנות נוספים בסוריה. לדבריהם, האימונים התמקדו בלוחמה בשטח בנוי, בחבלה ובאיסוף מודיעין.
זמן קצר לאחר מכן הצהיר חבר הפרלמנט מטעם "החזית", איידין מערוף סלים, שחטיבה טורקמנית רשמית של הצבא העיראקי צפויה לקום בעתיד הקרוב במטרה להגן על העיר תלעפר, על העיירה כּיפרי ועל אזורים נוספים שבהם חיים ריכוזים גדולים של טורקמנים מפני איום המדינה האסלאמית ואף לכבוש מחדש אזורים נוספים, כגון העיר מוסול, מידי הארגון. עוד הוא ציין שהחטיבה תקבל תמיכה רשמית של צבא טורקיה ושמפקד החטיבה יהיה טורקמני עיראקי.
באוגוסט 2023, הודיע שר החוץ של טורקיה, הקאן פידאן, שמדינתו תמשיך לספק תמיכה לאוכלוסייה הטורקמנית בעיראק. הצהרתו נמסרה במסגרת פגישה שערך עם ראשי "החזית" בשגרירות טורקיה בבגדאד. עוד הוסיף פידאן כי הוא רואה את הקהילה הטורקמנית כאחד מהגשרים המשמעותיים ביותר בין מדינתו לבין עיראק ושהוא מתנגד לטענה שלפיה הפעילות הטורקמנית בעיראק מייצרת אי-יציבות ופילוג במדינה.
מערכת היחסים עם הכורדים

ההיסטוריה של היחסים הפוליטיים בין החזית הטורקמנית למפלגות הכורדיות רצופה מחלוקות ועוינות, עוד מאז הקמתה של "החזית" ומציאות זו לא השתנתה גם על רקע חילופי נשיאים בחבל או מנהיגים במפלגה. יחסים עכורים אלה הקשו מאוד על החזית להגדיל את כוחה הפוליטי בחבל הכורדי ובפוליטיקה הארצית בעיראק. מצב זה של היחסים בין הצדדים יונק משתי סיבות עיקריות: הראשונה היא שהרשויות הכורדיות רואות בהתארגנויות לאומיות טורקמניות איום וסיכון פוטנציאליים ליציבותו של החבל הכורדי, כשם שהטורקמנים בחבל הכורדי ובשטחים שבהם שולטות רשויות החבל דה-פקטו רואים בחבל הכורדי איום על המשך הנוכחות הטורקמנית באזור ובמידה רבה רואים ברעיון של כורדיסטן העיראקית האוטונומית איום על חזון טורקמנלי, מולדת הטורקמנים. שנית, המעורבות הטורקית בפוליטיקה הטורקמנית, הסיוע, המימון והאימון שמספקת אנקרה לכוחות פוליטיים וצבאיים טורקמניים ובראש ובראשונה ל"חזית" נתפסים על-ידי רשויות החבל כבחישה פוליטית חיצונית המבקשת לערער על יציבות החבל הכורדי, לתקוע טריז בין חלקי האוכלוסייה השונים בו וליצור משקל-נגד לסיפור הצלחה לאומי כורדי שעלול להשפיע על הכורדים בטורקיה.
טורקמנים בעיראק ובטורקיה היו מעורבים בעידוד המדיניות הטורקית התומכת בכוחות הטורקמניים בחבל ובהרחבת הסיוע והתמיכה שהם מקבלים מאנקרה. אירוע מכונן בהקשר זה הייתה עצרת מחאה גדולה שארגנו פעילים טורקמנים ותומכיהם באנקרה ב-15 בפברואר 2005, בקריאה לשינוי המדיניות הטורקית הכושלת, לטענת המפגינים, ביחס לכירכוכ ולשמירה על האינטרסים הטורקמניים בעיראק. עצרת זו והפעילות הטורקמנית הזאת הגבירו מאוד את המתיחות בין הטורקמנים ובין אנקרה לבין רשויות החבל הכורדי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Raber Tal’at Jawhar, The Iraqi Turkmen Front, Presses de l’Ifpo, 2013, Contemporain Co-éditions, עמ' 313–328, ISBN 9782351592618
↑  David Ignatius, IgnatiusIn Iraq, Kirkuk remains a question mark, The Washington Post, 2015
1 2  Gareth R. V. Stansfield
Liam D. Anderson, Crisis in Kirkuk: The Ethnopolitics of Conflict and Compromise, University of Pennsylvania Press, 2009, ISBN 978-0-8122-4176-1
↑  Govend Mistefa, Iraq’s Turkmen call for arms to join anti-ISIS war, rudaw, ‏10/12/2014
↑  TRT Avaz, Turkmens fight besides Iraqi army for Turkmen settlements, ‏13/03/2015 (ארכיון)
↑  Muaffak Adil Omar, Whom Do Iraq’s Turkmen Parties Serve?, Washington Institute, ‏04/12/2017
↑  Uğur Ergan, Turkish military starts training missions in Iraq, Syria, hurriyet daily news, ‏16 March 2015
↑  Muhammed Enes Calli
Zehra Nur Duz, Türkiye to continue to stand in solidarity with Iraqi Turkmens, AA, ‏23/08/2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 139429594   WorldCat (עם VIAF): 139429594
הדרך לשעבוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרידריך האייק
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  עיון 
 נושא:  פוליטיקה, מדיניות כלכלית, טוטליטריזם 
 הוצאה
 הוצאה:  ראוטלג' 
 תאריך הוצאה:  1944
 מספר עמודים:  200
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שלם
 תאריך:  1998
 תרגום:  אהרן אמיר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001787410
 
הדרך לשעבוד (אנגלית: The Road to Serfdom) הוא ספר פילוסופי-כלכלי מאת הכלכלן וחתן פרס נובל לכלכלה פרידריך האייק, שפורסם בשנת 1944. הספר נחשב לאחד מספרי ההגות המדינית החשובים של המאה העשרים. הוא היה אחד הביטויים הראשונים והמשמעותיים ביותר של ביקורת שיטתית ומקיפה על תפיסת הריכוזיות הכלכלית והפוליטית.
הרקע לכתיבת הספר

האייק החל להבחין במגמה לכלכלה מתוכננת בשלהי שנות השלושים, וב-1938 היה מיוזמי "רב-שיח וולטר ליפמן", שמשתתפיו הביעו חרדה מהתחזקות הגישות הטוטליטריות והקולקטיביסטיות, שבהן הם ראו התקפה על הליברליזם הקלאסי.
בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, הפכה הכלכלה הבריטית לכלכלת מלחמה ריכוזית, דבר שהניע את האייק להזהיר מפני הפעלת שיטה דומה בזמני שלום, ובמהלך השנים 1940–1943 עסק האייק בכתיבת הספר.
על הספר

הספר הופיע במהלכה של מלחמת העולם השנייה, והוא מהווה מתקפה על שתי אידאולוגיות שהתנגשו במלחמה: פשיזם וקומוניזם. הטיעון העיקרי של הספר הוא כי שתי האידאולוגיות שייכות לגישה כללית אחת: קולקטיביזם, שלטענתו היא הדרך לחיסול החירות וזכויות הפרט. בספר נטען כי מאחר שסוציאליזם מתבסס על שליטה ממשלתית בחיים הכלכליים, קיימת סכנה חריפה כי שליטה זו תוביל לשלטון טוטליטרי בכלל. הסוציאליסטים הבריטיים שמנסים לקדם מדיניות של שליטה ממשלתית בחיי האנשים, מטיפים למדיניות הדומה מאוד לזו שהטיפו לה בשנות העשרים בגרמניה. ולא אחת משטרים טוטליטריים נוצרים כתוצאה מהידרדרות איטית שנשענה לא פעם על כוונותיהם הטובות של אלו שניסו להגשים את הסוציאליזם הלכה למעשה.
הספר יצא לאור במקור עבור הקהל הבריטי בהוצאת Routledge במרץ 1944 בבריטניה ולאחר מכן על ידי אוניברסיטת שיקגו בספטמבר 1944. ההדפסה הראשונה של 2,000 עותקים אזלה במהירות, ו-30,000 עותקים נמכרו תוך חצי שנה. מאז שהספר יצא לאור הוא נמכר במיליוני עותקים ותורגם לעשרות שפות.
לספר הייתה השפעה משמעותית על השיח הכלכלי-פוליטי השמרני של המאה ה-20. במיוחד השפיע על עיצוב התפיסות הכלכליות והפוליטיות של הנאו-ליברליזם שנחשב בסיס למדיניות רונלד רייגן בארצות-הברית ומרגרט תאצ'ר בבריטניה, ועל תהליך המעבר של מדינות מזרח אירופה מן השיטה הכלכלית הקומוניסטית אל השוק החופשי.
ראו גם

האסכולה האוסטרית
לסה פר
מילטון פרידמן
קפיטליזם וחירות
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4572056-3
המנון פפואה גינאה החדשה

| --- | --- |

 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 שפה:  אנגלית
 מילים:  טום שקלדי
 לחן:  טום שקלדי
 תאריך מעמד רשמי:  1975
 ‏האזנהקובץ:O Arise, All You Sons (instrumental).ogg‏Ⓘ‏
 
O Arise, All You Sons (בתרגום חופשי: הו, קומו, כל בני הארץ) הוא המנונה הלאומי של פפואה גינאה החדשה. השיר הפך להמנונה הרשמי כשפפואה גיאנה החדשה קיבלה עצמאות ב-16 בספטמבר 1975. ההמנון חובר על ידי חייל אוסטרלי ששירת בצי המלכותי, טום שקלדי (Tom Shacklady).
מילות ההמנון

O arise all you sons of this land,

Let us sing of our joy to be free,

Praising God and rejoicing to be

Papua New Guinea.



Shout our name from the mountains to seas

Papua New Guinea;

Let us raise our voices and proclaim

Papua New Guinea.



Now give thanks to the good Lord above

For His kindness, His wisdom and love

For this land of our fathers so free,

Papua New Guinea.



Shout again for the whole world to hear

Papua New Guinea;

We're independent and we're free,

Papua New Guinea.
ראו גם

דגל פפואה גינאה החדשה
סמל פפואה גינאה החדשה
המשטרה הצבאית של ברזיל

| --- | --- |

לוגו המשטרה הצבאית הברזילאית
 פרטים
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 שיוך:  כוחות מילואים של הכוחות המזוינים של ברזיל
 סוג:  יחידת עילית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 באפריל 1834 – הווה (190 שנה)
 מלחמות:  מלחמת לבושי הבלויים 1834-1835   המהפכה הפדרליסטית 1893-1895   מלחמת קאנודוס (1893)   מלחמת החקלאים ברזיל 1902-1917   מהומות הטננטס 1922   מהומות פרסטס (1925)   מהפכת 1930 בברזיל   מהפכת 1932   לוחמת גרילה (1967)   ההתפרעויות בסאו פאולו (מאי 2006)   המשבר הביטחוני בריו דה ז'ניירו (2010)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-450,000 לוחמים
 ציוד עיקרי:  נשק קל, אמצעים מיוחדים, נגמ"שים וכלי צמ"ה
המשטרה הצבאית של ברזיל (בפורטוגזית: Polícia Militar) היא כוח ביטחון ציבור בין מדינתי בברזיל, האחראי לאבטחת הסדר הציבורי וביטחון האזרח במחוז הפדרלי של ברזיליה ובמדינות ברזיל. מבחינה ניהולית הארגון כפוף לממשלת המדינות ולמושלים. חקירת פשעים ופענוחם מתבצעים באמצעות המשטרה האזרחית של ברזיל.
לכל מדינה בברזיל קיימת משטרה צבאית ולה מדים ויחידות שונות הייחודיות לכל אזור. כוחות המשטרה הצבאית כפופים מבחינה פורמלית בלבד לכוחות המזוינים של ברזיל. בעת מלחמה, המשטרה הצבאית הופכת לזרוע פדרלית רחבת סמכויות וכל המשטרות הצבאיות האזוריות מוכפפות לפיקוד מאוחד אחד. המשטרה הצבאית אחראית כשמה כן, גם על אכיפת החוק בצבא הברזילאי וקיימות משטרות לכל חיל צבאי כמו משטרת הצבא (Polícia do Exército), משטרת הצי (Polícia da Marinha) ומשטרת חיל האוויר (Polícia da Aeronaútica).
בנוסף היחידה היא גם חלק מהכוח הלאומי לביטחון הציבור, שהוקם ב-1999 ונועד לאגד את כל זרועות ביטחון הציבור, ומופעלים כאשר מושל מדינה מבקש את סיוע הממשל הפדרלי ביישוב סכסוכים ומשברים מתמשכים.
ראו גם

BOPE
המנון פינלנד

| --- | --- |
עטיפת הגרסה השוודית הכוללת תווים
עטיפת הגרסה השוודית הכוללת תווים
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 שפה:  פינית (עם גרסה נוספת בשוודית)
 מילים:  לודוויג רונברג
 לחן:  פרדריק פאסיוס
 שמות נוספים:  Vårt land (בשוודית)
 ‏האזנהקובץ:United States Navy Band - Maamme.ogg‏Ⓘ‏
ההמנון הלאומי של פינלנד הוא Maamme בפינית ו-Vårt Land בשוודית ופירוש שמו הוא אדמתנו. להמנון גרסה פינית וגרסה שוודית, שהן שתי השפות הרשמיות בפינלנד. ההמנון הוא המנון דה-פקטו, אך לא קיים חוק שקבע אותו ככזה.
מילות ההמנון נכתבו במקור בשוודית על ידי לודוויג רונברג, פיני ממוצא שוודי, ובוצע לראשונה בתקופת אביב העמים ב-13 במאי 1848. השיר המקורי נכתב ב-1846 והיו לו 11 בתים, מתוכם 2 מרכיבים את ההמנון הנוכחי. הוא היווה למעשה את הפרולוג לחיבור אפי מסוגת הרומנטיציזם הלאומי בשם "עלילות המלח שטול" (שוודית: Fänrik Ståhls Sägner; פינית: Vänrikki Stoolin tarinat). השיר במקור היה נפוץ בכל רחבי סקנדינביה ולא שויך לפינלנד בפרט. עד לשנים 1917–1918, כשפינלנד אימצה אותו באופן בלתי רשמי כהמנונה, הוא היה נפוץ לביטוי רגשות לאומיים גם בשוודיה, נורווגיה ודנמרק (ואכן עד היום בגרסתו בשפה השוודית, שם המדינה כלל אינו מוזכר), ומנגינתו מזכירה לרבים את המנגינה של ההמנון השוודי וההמנון הנורווגי.
ההמנון הולחן על ידי המלחין הגרמני פרדריק פאסיוס, והוא גם הלחן המשמש את ההמנון האסטוני. בשל כך (ובשל העובדה כי המלחין הוא ממוצא גרמני, ולא פיני) היו בפינלנד שהציעו שיוחלף ביצירה "פינלנדיה" של ז'אן סיבליוס, אך הצעה זו לא התקבלה. הלחן נושא דמיון גם לשיר שתייה גרמני, Papst und Sultan.
הגרסה הפינית – Maamme

| תרגום לעברית | פינית |
| --- | --- |
הו ארצנו, פינלנד, מולדתנו,  דנדון, מילה מוזהבת!  אין עמק, לא גבעה  אין מים לא גדת אגם יקרים  יותר מאשר המולדת הצפונית,  ארץ אבותינו היקרה!    לבלובך מהקליפה  בבת אחת יפרוץ,  מבעד אהבתנו השוגה  תקוותך, אושרך זוהרים  והנה, שיר המולדת  מרקיע להדהד.: Oi maamme, Suomi, synnyinmaa,  soi, sana kultainen!  Ei laaksoa, ei kukkulaa,  ei vettä rantaa rakkaampaa,  kuin kotimaa tää pohjoinen,  maa kallis isien!    Sun kukoistukses kuorestaan  kerrankin puhkeaa,  viel lempemme saa nousemaan  sun toivos, riemus loistossaan,  ja kerran, laulus synnyinmaa  korkeemman kaiun saa
ראו גם

דגל פינלנד
סמל פינלנד
המערכה הימית בין ישראל לאיראן

לוחמי שייטת 13 בתרגיל פשיטה על ספינה
המערכה הימית בין ישראל לאיראן מתנהלת מאז 2019 במסגרת הסכסוך האיראני-ישראלי על רקע ההתעצמות הצבאית של איראן ושלוחותיה ו"המערכה בין המלחמות" שמנהלת ישראל.
היסטוריה

ממקורות אמריקאים נודע כי ספינות קומנדו ישראליות תקפו בשנתיים האחרונות לפחות עשר ספינות איראניות. גורם במשרד הנפט האיראני טוען כי אף מדובר ביותר מ-20 ספינות שנפגעו בניהם אפילו מיכליות נפט.
היסטוריה > אירועים בולטים

תקיפת אונייה בבעלות ישראלית במפרץ עומאן. - 25 בפברואר 2021, הותקפה האונייה "הליוס ריי" בבעלות ישראלית במפרץ עומאן. במסגרת התקיפה אירע פיצוץ בספינה ישראלית בבעלות של איש העסקים הישראלי רמי אונגר, איש לא נפגע. עם זאת, הספינה נאלצה לחזור על עקבותיה. משלחת ישראלית נשלחה לחקור את האירוע. מדינת ישראל טענה כי איראן אחראית לתקיפה, אך איראן הכחישה. בישראל הוחלט להגיב על התקיפה, הרמטכ"ל וראש המוסד חלקו על עוצמת התגובה הנדרשת. האירוע הגיע כתגובה לחיסולם של קאסם סולימאני ומוחסן פח'רי-זאדה.
תקיפת האונייה האיראנית "שאהר קורד" ב-12 במרץ 2021, תקיפת האונייה האירנית "שאהר קורד" מיוחסת לישראל. בעת שהפליגה כ-80 ק"מ ממערב לישראל. עשן היתמר מאחת ממאות המכולות על האונייה שנשאה כנראה נשק בדרך לסוריה (היעד המקורי – ספרד). בכיר ישראלי טען כי הפעולה הזו הייתה תגובה לתקיפה של האונייה הישראלית הליוס ריי במפרץ עומאן.
תקיפת אוניה בבעלות ישראלית במפרץ עומאן ב-25 במרץ 2021, דווח על טיל ששיגרה איראן לעבר ספינת המכולות "לורי" שנמצאת בבעלות איש העסקים הישראלי אודי אנג'ל. ספינת המכולות הישראלית הותקפה באזור מפרץ עומאן בעת שהייתה בדרכה מטנזניה להודו, היא נפגעה קלות מטיל אחד או שניים, או על ידי מוקשים ימיים שהוצמדו אליה, והמשיכה בדרכה, לא היו נפגעים.
תקיפת ספינת הביון האיראנית "סאוויז" אירעה ב-6 באפריל 2021. הספינה סאוויז נפגעה ממוקשים ימיים בים האדום, סמוך לחופי אריתריאה. איראן אישרה את התקיפה. עיתון הניו יורק טיימס טען שהישראלים עומדים מאחורי התקיפה שבאה כתגובה לתקיפת אוניות ישראליות על ידי האיראנים.
תקיפת ספינה בבעלות ישראלית ליד האמירויות ב-13 באפריל 2021, האונייה "היפריון", המשמשת להובלת כלי רכב, הותקפה ליד הנסיכות אל-פוג'ירה. גורמים מדיניים אמרו כי הספינה נפגעה ממל"ט או טיל, ונגרם לה נזק קל. בישראל מאשימים את איראן וטוענים כי מדובר בתקיפה איראנית, ישראל ביקשה מארצות הברית סיוע בהגנה על הספינה שהותקפה במפרץ הפרסי לפני התקיפה. הניו יורק טיימס דיווח כי הבקשה התקבלה טרם תקיפת הספינה, על רקע חשש מפעולות נקם איראניות.
התקפת הספינה Mercer Street ב-30 ביולי 2021, הותקפה ליד עומאן ספינה המופעלת על ידי חברה בבעלות ישראלית, הספינה, שעשתה את דרכה מטנזניה לאיחוד האמירויות, מופעלת על ידי חברת Zodiac Maritime שבבעלות איש העסקים אייל עופר. בהתקפה נהרגו שני אנשי צוות, בריטי ורומני. לפי הניו יורק טיימס, הספינה הותקפה בידי מספר מל"טים מתאבדים. במהלך הימים שלאחר ההתקפה על הספינה נשמעו הצהרותיהם של ארצות הברית, ישראל, בריטניה ורומניה שכללו בין היתר האשמת איראן בתקיפה ואיום בתגובה לכך. איראן הכחישה.
הערות שוליים

↑  דני זקן, ‏דיווח: ישראל תקפה מיכליות שמבריחות נפט מאיראן, באתר גלובס, 12 במרץ 2021
↑  מערכת כאן חדשות, דיווח בניו יורק טיימס: חשש מהסלמה במערכה הימית בין ישראל ואיראן, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 במרץ 2021
↑  ynet, פיצוץ מסתורי פגע בספינה בבעלותו של רמי אונגר במפרץ עומאן; אין נפגעים, באתר כלכליסט, 26 בפברואר 2021
↑  ספינת ביון איראנית נפגעה בים האדום, דיווח: הקומנדו הישראלי הצמיד מוקשים, באתר www.msn.com
↑  יוני בן-מנחם, המסר האירני לישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 במרץ 2021
↑  ניר דבורי, ‏דיווח בארה"ב: ישראל תקפה את הספינה האירנית בתור פעולת תגמול, באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2021
↑  דיווח: ישראל לא מתכננת להגיב לתקיפת הספינה ליד האמירויות, באתר וואלה, 14 באפריל 2021
↑   דיווח: ישראל ביקשה מארה"ב סיוע בהגנה על הספינה שהותקפה במפרץ הפרסי, באתר הארץ, 14 באפריל 2021
המנון פנמה

| --- | --- |

ההמנון הלאומי של פנמה
 מדינה:  פנמה פנמה
 שפה:  ספרדית
 מילים:  ג'רונימו דה לה אוסה
 לחן:  סנטוס א. חורחה
 תאריך מעמד רשמי:  1906
 ‏האזנהקובץ:Panama National Anthem.ogg‏Ⓘ‏
המנון המצר (בספרדית: Himno Istmeño) הוא ההמנון הלאומי של פנמה, ההמנון נכתב על ידי ג'רונימו דה לה אוסה והולחן בידי סנטוס א. חורחה בשנת 1903, הוא אומץ כהמנון רשמי בשנת 1906.
השיר פונה אל מעמד הפועלים הפנמי (כגון המילים: האת והמכוש), השיר בנוי מפזמון, שני קטעים, ופזמון.
מילות השיר > ספרדית

Coro
Alcanzamos por fin la victoria

En el campo feliz de la unión;

Con ardientes fulgores de gloria

Se ilumina la nueva nación!
Es preciso cubrir con un velo

Del pasado el calvario y la cruz;

Y que adorne el azul de tu cielo

De concordia la espléndida luz.
El progreso acaricia tus lares.

Al compás de sublime canción,

Ves rugir a tus pies ambos mares

Que dan rumbo a tu noble misión.
(Coro)
En tu suelo cubierto de flores

A los besos del tibio terral,

Terminaron guerreros fragores;

Sólo reina el amor fraternal.
Adelante la pica y la pala,

Al trabajo sin más dilación,

Y seremos así prez y gala

De este mundo feraz de Colón.
(Coro)
מילות השיר > עברית

פזמון
לבסוף הגענו אל הניצחון
בתחום שמחת האיחוד
במבטים לוהטים לתהילה
אומה חדשה מוארת. (חזרה על שתי השורות האחרונות)
זה הכרחי לכסות עם צעיף
על הצליבות והגולגולות שבעבר
תן לשמיים הכחולים להתקשט
באורו המפואר של הקונקורד.
התקדמות מלטפת את נתיבך
לקצב שיר נשגב
ראה את ימותיך שואגים לרגליך
נותנים נתיב למשימתך האצילית.
פזמון
על רצפתך מכוסה הפרחים
לנשיקות הרוח היבישה והחמה
שאגות הלוחם חדלו
רק אחוות האהבה שולטת.
קדימה את האת והמעדר
נעבוד ללא בזבוז זמן
ואנו נהיה כאלה בעבודה ובחגיגה
של העולם הפורה של קולומבוס.
פזמון
המנון פלאו

| --- | --- |

 מדינה:  פלאו פלאו
 שפה:  פלאואנית
 מילים:  ועדה
 לחן:  ימסיי או. אזקיאל
 תאריך מעמד רשמי:  1 בינואר 1981
 ‏האזנהקובץ:Belau rekid (instrumental).oga‏Ⓘ‏
 
פלאו שלנו (בפלאואנית: Belau rekid) הוא ההמנון הלאומי של פלאו. מנגינתו אומצה רשמית ב-1981 והולחנה על ידי ימסיי או. אזקיאל, ומילותיו נכתבו על ידי כמה מחברים.
היסטוריה

המנון פלאו הולחן על ידי ימסיי או. אזקיאל (9 בינואר 1921 – 20 במאי 1984), מלחין, מוזיקאי ומורה למוזיקה, בתקופת המעבר מטריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט לרפובליקה של פלאו תחת טריטוריית הנאמנות. ועדה בראשות חבר בית הנבחרים של פלאו דמי אוטובד הוקמה במטרה לאמץ המנון לאומי למדינה בהתאם לחוקה. חברים נוספים בוועדה היו, חוץ מאוטובד ואזקיאל, ההיסטוריונים והמוזיקאים ריוסנג סלבדור, קבקול אלפונסו והרמנה אומטרו. חברי הוועדה כתבו ביחד את מילות ההמנון. ההמנון אומץ רשמית ב-1 בינואר 1981, כאשר חוקת פלאו נכנסה לתוקף.