stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריית עבודה (חולון)
היסטוריה

ב-27 בפברואר 1936 הונחה אבן הפינה לשכונה. בשכונה המתוכננת נסללו כבישים, הונחו תשתיות מים וחשמל, נבנו מוסדות ציבור, בית ספר וצרכניות קואופרטיביות, וניטעו גנים. מתכנן השכונה היה מהנדס עיריית תל אביב יעקב שיפמן (בן סירא), עזר לידו המהנדס יוסף רינגס. כדי להקל על התחבורה אל השכונה וממנה, נסלל כביש המחבר בין השכונה לכביש יפו–ירושלים, על שטח שהקצה לכך מקוה ישראל. הכביש התחבר אל רחוב שנקר וממנו אל רחובות הקריה. תושבי השכונה ראו חשיבות רבה בהשקעה בחינוך ברוח ערכי תנועת העבודה; לאחר שקמה השכונה, הוקמו בה מוסדות חינוך ותרבות כגון בית החינוך לילדי עובדים (בית ספר ביאליק, 1938, הראשון שהוקם בחולון), קונסרבטוריון וספרייה ציבורית. בקריה התקיימו הרצאות של חוקרים בכירים ומנהיגי היישוב, ונערכו בה מדי שנה חגיגות אחד במאי.
הקרן הקיימת לישראל מימנה עבור חברת "שיכון - חברה לשכונות עובדים בע"מ" ההסתדרותית את רכישת האדמה מחברת 'אגרובנק'. בשלב הראשון רכשה "שיכון" כ-3,000 דונם באזור החולות שמדרום לתל אביב. קבוצות מאורגנות של פועלי בניין, פקידי ציבור וחברי משקים מרחבי הארץ הצטרפו ליוזמה. חלקם קיבלו הלוואה והחזירו אותה בימי עבודה. הם היו הבנאים הרצפים ועוד. מכאן גם שמה "קריית עבודה". הסיבה העיקרית להקמת הקריה הייתה הצורך במציאת פתרון למצוקת הדיור של הפועלים העירוניים, חברי ההסתדרות המאורגנים שהתגוררו בתנאים קשים בתל אביב. ואכן, מייסדי השכונה ראו בה מודל לשכונה ברוח עקרונות הסתדרות העובדים.
השכונה נוהלה על ידי "האגודה השיתופית של קריית עבודה". אגודה זו הייתה גוף עצמאי ובו ועד שנבחר באספה כללית. רוכשי הבתים בשכונה התחייבו לחתום על תקנון מחמיר: בין השאר נאסר על החברים להחזיק בית במקום אחר בארץ, והיה עליהם להיות חברים בחברת העובדים. הקרקעות כולן נרשמו על שם האגודה, ונקבע בתקנותיה כי לכל חבר יוחכר רק מגרש אחד ועליו יוקם רק בית אחד, וכן תקנות מגבילות אחרות, שנועדו לשמור על צביונה הסוציאליסטי של השכונה.
הטיפול בענייני הביטחון בשכונה (נושא שהיה קריטי באותם הימים, לאור הקרבה לכפרים ערבים עוינים), פרנסה, הסברה ותרבות נמסר בידי סניף מפא"י. כמו כן, הוקמו בקריה גם סניפים של מפלגות פועלים אחרות כמו מפ"ם ואחדות העבודה. מועצת הפועלים דאגה לענייני תעסוקה, רווחת הפועלים, ביטחונם הסוציאלי, אך גם לענייני השתלמויות, לימוד עברית, סיורים, פעילויות הסברה, תרבות ואמנות לחברי השכונה.
אתרים מרכזיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המשכן לאמנות בית מאירוב
ראו גם

תל גיבורים
ג'סי כהן
הערות שוליים

↑  שנתון סטטיסטי, באתר עיריית חולון, ‏דצמבר 2017 | טבת תשע"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588749105171 
בניית קריית עבודה, 1936
קריית עבודה ב-1942
ראש ממשלת אפגניסטן

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  מוחמד חסן אחונד (בפועל)
 תאריך כניסה לתפקיד:  7 בספטמבר 2021
 דרכי מינוי:  ממונה על ידי המנהיג העליון של הטליבאן
 תחום שיפוט:  אפגניסטן אפגניסטן
 כפוף:  למנהיג העליון
 ייסוד המשרה:  25 באוקטובר 1927 
 
ראש ממשלת אפגניסטן הוא תפקיד פוליטי בכיר בממשלת אפגניסטן. התפקיד נוצר בשנת 1927 כפקיד שמונה על ידי מלך אפגניסטן. המחזיק במשרה שימש בעיקר כיועץ, עד התמוססות ממלכת אפגניסטן בשנת 1973. במהלך שנות ה-80, התפקיד היה ראש הממשלה שניהל את הממשלה ובוטל לאחר הפלישה האמריקאית, ולאחר מכן הוקמה צורת ממשל נשיאותית שנמשכה בין השנים 2004–2021. ב-2014 משרת ראש הממשלה הוחלפה במשרת "המנהל הבכיר" (Chief Executive באנגלית), שהייתה מקבילה למשרת ראש הממשלה.
לאחר נסיגת ארצות הברית וביסוס מחדש של שלטון הטליבאן, התפקיד נוצר מחדש.
ב-7 בספטמבר 2021 הכריזו גורמי הטליבאן באפגניסטן על המולה מוחמד חסן אחונד כממלא מקום ראש הממשלה בממשלה הזמנית החדשה של האמירות האסלאמית של אפגניסטן שאך זה הוקמה. הממשלה כפופה לפיקוחו של המפקד העליון של הטליבאן, הייבתוללה אח'ונדזאדה.
היסטוריה

בתקופת ממלכת אפגניסטן, יו"ר מועצת השרים לא היה ראש הממשלה, אלא המלך. רק במהלך היעדרותו היה ראש הממשלה בפועל יו"ר המועצה.
עד 1963 מינה המלך מוחמד זאהיר שאה את קרובי משפחתו לראשי ממשלה. למלך זאהיר שאה היה גם הכוח לפטר או להעביר את ראש הממשלה מתפקידו. משנת 1963 ואילך זה השתנה, ונקבע כי ראש הממשלה האפגני הוא המנהלת את הממשלה, וכי הממשלה מורכבת משרים. זו הייתה הפעם הראשונה בה המלך זאהיר שאה לא מילא תפקיד חשוב בממשלה והשאיר אותו לרשות נבחרת. עם זאת, הוא ציין גם כי הם אינם יכולים לעסוק בשום מקצוע אחר במהלך כהונתם כחברי ממשלה.
חוקת 1964 גם העניקה סמכות לראש הממשלה לזמן את מועצת הבחירות במקרה של מותו של המלך.
באפריל 1978 נהרג מוחמד דאוד ח'אן במהלך הפיכה שהחלה את "מהפכת הסאור". המפלגה הדמוקרטית העממית של אפגניסטן חידשה את משרת ראש הממשלה באותה שנה.
הנשיא היה אחראי על מינויו של ראש הממשלה, שבתורו מינה את מועצת השרים. מטרתה המוצהרת של המועצה הייתה גיבוש ויישום מדיניות פנים וחוץ, גיבוש תוכניות פיתוח כלכלי ותקציבי המדינה והבטחת הסדר הציבורי.
על פי חוקת 1987, הנשיא נדרש למנות את ראש הממשלה על מנת להרכיב את הממשלה. לראש הממשלה היה הכוח לפרק את הממשלה. כמה נשיאים אפגנים בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית מונו גם לראשי ממשלה. עם הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ראש הממשלה כבר לא היה אחראי על הממשלה. המזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית העממית או מנהל ה־KHAD הפעילו כוח רב יותר.
כמו כן, חוקת 1990 קבעה כי רק אזרחים ילידי אפגניסטן זכאים לכהן בתפקיד, דבר שלא צוין במסמכים הקודמים.
לאחר קריסת ממשלתו של מוחמד נג'יבוללה, נוצרה מדינת מעבר. כך מילאה לשכת ראש הממשלה שוב תפקיד חשוב בהיסטוריה האפגנית.
בתקופה זו היה חיכוך מתמיד בין הנשיא לראש הממשלה. המדינה קרסה ולא הייתה ממשלה מרכזית אפקטיבית מ־1992 עד 1996. כך הפכה המשרה לטקסית בפועל, עם מעט כוח במה שנותר מהממשלה.
המשרה בוטלה כאשר כוחות הטליבאן והאמירות האסלאמית של אפגניסטן השתלטו על המדינה בשנת 1996. סגן מנהיג הטליבאן היה ידוע לעיתים קרובות כראש הממשלה לאורך כל תקופת שלטונו. עם מותו של מוחמד רבאני בשנת 2001, החליטו הטליבאן שלא להחיות את המשרה. עד ספטמבר 1997 הייתה לממשלה שהדיח הטליבאן, משרת ראש ממשלה, אך התפקיד בוטל בשנת 2001 עם פלישת האמריקאים למדינה. עד 2021 לא היה ראש ממשלה באפגניסטן והמדינה נוהלה בצורת משטר נשיאותית. ב־2014 משרת ראש הממשלה הוחלפה במשרת "המנהל הבכיר" (Chief Executive באנגלית), שהייתה מקבילה למשרת ראש הממשלה.
ב-7 בספטמבר 2021 החזירו הטליבאן את תפקיד ראש הממשלה.
ראו גם

נשיא אפגניסטן
הערות שוליים

↑  "Hardliners get key posts in new Taliban government" (באנגלית בריטית). 2021-09-07. נבדק ב-2024-01-10.
↑  Dugger, Celia W. (20 באפריל 2001). "Muhammad Rabbani, Advocate of Some Moderation in Taliban". The New York Times. נבדק ב-29 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Afghan King Overthrown; A Republic Is Proclaimed". The New York Times. 18 ביולי 1973. נבדק ב-3 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Soviet troops stormed Kabul palace". BBC. 27 בדצמבר 2009. נבדק ב-3 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barbara Crossette (26 בספטמבר 1996). "Kabul Falls to Islamic Militia; Afghans Accuse Pakistan". The New York Times. נבדק ב-11 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Security Council 1988 Committee Amends 105 Entries on Its Sanctions List | Meetings Coverage and Press Releases". www.un.org. נבדק ב-2021-09-08.
קרמניץ

קרמניץ (באוקראינית: Кременець, בפולנית: Krzemieniec) היא עיר במחוז טרנופול (Ternopil Oblast), בחבל ווהלין שבמערב אוקראינה.
תולדות העיר

מבצר קרמניץ, שסביבו נבנתה העיר קרמניץ, נבנה במאות ה-9 וה-10. העיר הייתה תחת שלטונם של נסיכים שונים. בשנת 1226 התחולל ליד העיר קרב בו ניצח שליט העיר את כוחותיו של נסיך הונגרי. בזמן הפלישה המונגולית שהתחוללה בשנים 1240–1241 הייתה קרמניץ אחת הערים בסביבתה שהפולשים המונגולים לא הצליחו לכבוש. בשנת 1382 עברה העיר לשליטתו של דוכס ליטאי. בשנת 1648 נפגע מבצר קרמניץ קשות ונחרב בחלקו על ידי הקוזקים.
בעקבות חלוקתה השלישית של פולין סופח חבל ווהלין לאימפריה הרוסית ב-1795, והפך לחלק מתחום המושב.
בשנת 1805 נוסד בעיר גימנסיה מפורסמת (אנ') שנודעה כ"אתונה של ווהלין" ושימרה באזור את התרבות הפולנית, תחת השלטון הרוסי. הגימנסיה פעלה עד שנת 1831 וחזרה לפעול שוב בימי פולין העצמאית בשנים 1922–1939.
בימי מלחמת העולם הראשונה היה חבל ווהלין זירת קרבות בין הצבא הרוסי לצבא הגרמני. לאחר מהפכת אוקטובר והחתימה על חוזה ברסט-ליטובסק העיר עברה לשליטת הגרמנים.
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, עברה העיר מיד ליד מספר פעמים, וביולי 1920 נכבשה קרמניץ על ידי הסובייטים. אולם ב-1921, נחתם הסכם ריגה, שבו נקבע גבולה המזרחי של פולין וקרמניץ נכללה ברפובליקה הפולנית העצמאית. ברפובליקה הפולנית התקיים משטר קפיטליסטי, שהנהיג יוזמה פרטית ומסחר חופשי, בניגוד למשטר הסובייטי שהונהג באותה עת ביתר חלקי אוקראינה. בתקופה זאת נודעה העיר ברחבי פולין בשל בית הספר התיכון המעולה שלה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה עברה ממשלת פולין במנוסתה מוורשה לקרמניץ. בעקבות זאת הפציץ הלופטוואפה את העיר ב-12 בספטמבר 1939, וטבח באזרחים בירי ממקלעי המטוסים. 31 אנשים נהרגו בהתקפה ו-77 נפצעו; 27 בניינים נהרסו. מקרמניץ עברה הממשלה הפולנית לרומניה.
בעת שפלש הוורמאכט לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג המערבי, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב שבין ברית המועצות וגרמניה. חבל ווהלין סופח לברית המועצות וקרמניץ נמצאה בשלטון סובייטי.
הסובייטים הנהיגו בווהלין את משטרם הכלכלי, האוסר מסחר חופשי ואת משטר הדיכוי של הנ.ק.ו.ד.. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941, במבצע ברברוסה, נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט, וקרמניץ נמצאה תחת שלטון הדיכוי הנאצי.
עם התהפכות גלגל המלחמה שבו הסובייטים וכבשו את קרמניץ במרץ 1944. העיר קרמניץ נכללה בתחומי ברית המועצות עד להתפרקותה בשנת 1991 וכינון הרפובליקה העצמאית של אוקראינה.
בשנת 2004 נמנו בקרמניץ 21,880 תושבים.
יהודי קרמניץ > היסטוריה

יהודים נזכרו לראשונה בכתובים בקרמניץ בשנת 1438. הקהילה גדלה בהתמדה ושגשגה במאה ה-16 ובראשית המאה ה-17. בוועד ארבע הארצות, האספה אשר שימשה במשך כמאתיים שנים, בין השנים 1580 ל-1764 כמוסד המרכזי העליון של יהדות מזרח אירופה, נכללה קהילת קרמניץ בנציגות חבל ווהלין. הקהילה נפגעה קשות בימי פרעות ת"ח ות"ט בין השנים 1648–1649 עת נרצחו בה וביתר ערי אוקראינה יותר ממאה אלף יהודים. בתים רבים נהרסו ויהודים רבים ברחו. קהילת קרמניץ לא חזרה כבר לימי שגשוגה והיא לא הייתה אלא קהילה של רוכלים ובעלי מלאכה זעירים. החלוקה השנייה של פולין הביאה את קרמניץ בשנת 1793, לתחום השלטון הרוסי, וכמו ברוב הערים והעיירות של ווהלין, התפתחה בה קהילה יהודית גדולה יחסית, דוברת יידיש.
הקהילה השתקמה בהדרגה, ובסוף המאה ה-18 הייתה לאחד ממרכזי תנועת ההשכלה במזרח אירופה ונודעה כמולדתו של יצחק בר לווינזון (ריב"ל), מראשוני ההשכלה. בסוף המאה ה-19 ניסו משכילי קרמניץ לרכוש את הבית בו גר כדי להקים בו ספריה לזכרו של ריב"ל, אולם הסכומים שנאספו לא הספיקו לבניית ספריה.
בסוף המאה ה-19 היו יהודי קרמניץ פעילים בחיי הכלכלה של העיר, בעיקר בתעשיית הניר, בנגרות ובסנדלרות. הם שיווקו את תוצרתם ביתר ערי רוסיה ופולין. בשנת 1910 דווח שהפעילות הציונות בעיר מועטת, אך למרות זאת נתקבלו תרומות נאות לקרן קיימת, לוועד האודסאי ולמוסדות ציוניים אחרים.
בתקופת השלטון הפולני, בראשית שנות ה-30 ראו אור בקרמניץ שני כתבי עת בשפת יידיש שהתמזגו בשנת 1935 לשבועון בשם "קרעמניץ לעבען" (חיי קרמצניץ).
עד 1939 פעלו בעיר הגימנסיה העברית "תרבות", גן ילדים עברי, תלמוד תורה ובית ספר מקצועי של רשת "אורט".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בעת שפלשו הנאצים לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג וקרמניץ נמצאה בשלטון סובייטי. הסובייטים אסרו מסחר חופשי דבר שפגע קשות בפרנסתם של יהודי העיר וכן אסרו על כל פעילות לאומית יהודית, ציונית, פוליטית ותרבותית.
יהודי קרמניץ > יהודים מפורסמים

הרב מרדכי יפה, המכונה "בעל הלבושים" או "בעל הלבוש" – פוסק. ומפרש השולחן ערוך. שימש בשנים 1590–1592 כרבה של קרמניץ.
רבי מרדכי מקרמניץ, מגדולי מנהיגי החסידות ומבניו של ר' יחיאל מיכל מזלוצ'וב, מגדול תלמידי הבעש"ט.
הרב דוד צבי אוירבך, רב העיר וחותנו של רבי נתן מברסלב
יצחק בר לווינזון (ריב"ל) – חלוץ תנועת ההשכלה היהודית בתחומי האימפריה הרוסית נולד בקרמניץ בשנת 1788 וחי בה בימי נעוריו. לימים חזר לקרמניץ ובה נפטר.
יוסף אבידר – מראשי ארגון ההגנה ומאלופי צה"ל במלחמת העצמאות נולד בקרמניץ בשנת 1906.
אייזק שטרן – כנר יהודי-אמריקאי, הנחשב לדעת רבים לאחד מגדולי הכנרים של המאה העשרים נולד בקרמניץ בשנת 1920.
יהודי קרמניץ > בשואה

ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בקרמניץ 8,000 יהודים. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות, ביוני 1941 נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט. קרמניץ נכבשה על ידי הנאצים ב-1 ביולי 1941. כ-800 יהודים נרצחו בימים הראשונים לכיבוש בידי אנשי המשטרה האוקראינית, שהאשימו את היהודים ברצח אסירים אוקראינים בידי האנ קה וה דה קודם לנסיגתם. קבוצה של אנשי אינטליגנציה יהודית רוכזה, כביכול לעבודה, והוצאה אל מחוץ לעיר שם נרצחה.
ב-1 במרץ 1942, רוכזו כ-9,340 יהודי קרמניץ ועיירות הסביבה לגטו. תושבי הגטו חיו בתנאי מצוקה קשים של רעב ומחלות וסבלו ממחסור קשה במים. התמותה בגטו הייתה בשעור של 10–12 אנשים ליום. קבוצה של כ-1500 יהודים כשירים הוצאו לעבודות כפייה.
בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל וקרמניץ בכללן.
ב-9 באוגוסט 1942 הוציאו הגרמנים מן הגטו כ-1,500 עובדים, כולל עובדי היודנראט והשוטרים היהודים.
למחרת, ב-10 באוגוסט, רוכזו יהודי קרמניץ הנותרים, הובלו אל מחוץ לגטו והוצאו להורג בירי אל תוך בורות, ליד תחנת הרכבת של העיר. מנהיג הציונים בקרמניץ בנימין לנדסברג שם קץ לחייו.
בתקופה שלפני ההשמדה התארגנה בגטו קבוצת מחתרת של צעירים יהודים, שהשיגה, בעזרתם של פולנים, כלי נשק, רימוני יד ומסמכי זהות "אריים" מזויפים. תוכניתם הייתה לצאת מן הגטו ערב האקציה - הריכוז להשמדה, ולתקוף את הגרמנים מבחוץ, כדי למנוע מהם לחדור לגטו ולאחר הקרב להתאסף ולפעול כקבוצת פרטיזנים. ב-9 באוגוסט, ערב האקציה הוטל במפתיע מצור על הגטו והם לא הצליחו לצאת ממנו.
כשהחלה למחרת הוצאת היהודים מהגטו, הם פתחו בקרב. ביום הראשון למאבק נהרגו 6 שוטרים גרמנים ואוקראינים. ביום השני נהרגו 10 וביום השלישי החלו הצעירים בהצתת בתי הגטו. הגטו בער עד 18 באוגוסט עד שבתיו נשרפו כליל.
רק 20 מיהודי קרמניץ נותרו בחיים לאחר השואה.
לקריאה נוספת

פנקס קרמניץ - ספר זיכרון. הוצאת ארגון עולי קרמניץ בישראל, 1954.
שמואל ספקטור, שואת יהודי ווהלין, הוצאת יד ושם, 1986.
יצחק ארד תולדות השואה - ברית המועצות והשטחים המסופחים. הוצאת יד ושם, 1984.
הערות שוליים

↑  Poland: The First Thousand Years, page 306
↑  כשלון הכיבוש הגרמני באוקראינה, הצופה, 3 ביולי 1941
1 2 3  מ. גולדנברג, קרמניץ עירי, משמר, 25 בפברואר 1944
↑  היום, הצפירה, 23 ביולי 1920
↑  כיבוש קרמניץ, הַבֹּקֶר, 20 במרץ 1944
↑  קרעמניץ, הזמן, 31 במרץ 1905
↑  עזרת סופרים: מקץ שבעים שנה, המליץ, 23 בפברואר 1898
↑  בתפוצות ישראל - בארצנו, הצפירה, 14 במאי 1899
↑  בתפוצות ישראל, הצפירה, 27 בפברואר 1900
↑  לזכר ריב"ל, השילוח, 1 בספטמבר 1911
↑  בציונות, העולם, 15 בספטמבר 1910
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552594305171  LCCN: n81022521  MusicBrainz: 7d842907-ce05-4080-b59f-52f9556716e9  NKC: ge297532  VIAF: 123161759   WorldCat (עם VIAF): 123161759
קריית ספר (הוצאת ספרים)

הלוגו של הוצאת "קריית ספר"
קריית ספר היא הוצאה לאור שהוקמה בשנת 1933 על ידי שלום סטפנסקי (סיון), ופרסמה ספרי שירה, ספרי לימוד, ספרי עיון וספרי ילדים מקוריים, אך נודעה במיוחד בהוצאה לאור של המילונים והקונקורדנציה לתנ"ך של אברהם אבן-שושן.
תולדות ההוצאה

קריית ספר פעלה בראשיתה כחנות למכירת ספרים בצומת האיקסים בירושלים, והייתה המפיץ הבלעדי של הוצאת דביר בעיר. באמצע שנות ה-50 עברה ההוצאה לבית המעלות. בשנות ה-60 עבד אברהם סיון לצד אביו בניהול ההוצאה.
לאחר פטירתו של שלום סיון בשנת 1978, המשיך בנו אברהם סיון לנהל את ההוצאה. בשנת 1979 פתחה ההוצאה מרכז הפצה בתל אביב בכיכר מלכי ישראל, נוסף על המרכז ברחוב אלנבי. באותו זמן שכנו משרדי ההוצאה בירושלים ברחוב ארלוזורוב. סיון ניהל את ההוצאה תחילה בישראל ולאחר שעבר לחוץ לארץ ניהל את ההוצאה משם. על רקע מאבק משפטי עם יורשי אברהם אבן-שושן נסגרו משרדי ההוצאה בישראל בסביבות שנת 1996 ועסקיה הופעלו מחוץ לארץ. משלב זה פעל סיון תחת חברות הרשומות מחוץ לישראל ולא תחת הוצאת קריית ספר ונמנע מלהעביר תמלוגים כלשהם ליורשי אבן שושן. עם פסיקת בית המשפט לטובת יורשי אבן שושן בסכסוך שלהם עם הוצאת קריית ספר, הקיץ הקץ על ההוצאה.
ספרי ההוצאה

בין ספרי השירה שהוציאה היו ספרים של שמעון כשר בשנת 1938, של נח פניאל ושל יצחק שלו. ספרי הילדים כללו בין השאר ספרים של צבי ליברמן, אפרים די-זהב ובלהה יפה שיצאו בתחילת שנות ה-40. בשנת 1939 הוציאה קריית ספר ספרי לימוד ערבית של ד"ר יוחנן קפליבצקי. בשנת 1961 הוציאה קריית ספר חוברת מיוחדת של הפואמה "באבי יאר" של יבגני יבטושנקו.
בשנת 1938 הוציאה קריית ספר מפת עזר לתלמידים של ארץ ישראל בעריכת דוד בנבנישתי ובן ציון לוריא ובעקבות זאת החל קשר רב שנים במסגרתו הוציאה קריית ספר מפות, ספרי לימוד בידיעת הארץ ותנ"ך, מדריכי ירושלים וכן ספרי מחקר בידיעת הארץ של דוד בנבנישתי במשך שנים רבות, עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20. כן הוציאה קריית ספר ספרים של לוריא, בהם מגילת הנחושת שיצאה בשנת 1964. המפה נמכרה עד שנת 1964 במעל מאה אלף עותקים. קריית ספר גם הדפיסה במהלך השנים ספרים של החברה לחקר המקרא. בשנת 1964 הוציאה קריית ספר את אנציקלופדיית לארוס לנוער בכרך אחד.
בשנת 1979 הוציאה קריית ספר את : "אוצר המילים", (מילים, צירופים ואמרות מסודרים לפי תחומי משמעות) בעריכת ד"ר צבי רדי ותכנון מדעי של פרופ' חיים רבין.
מילון אבן שושן

בעבודה על עריכת ספרי הילדים נוצר קשר בין ההוצאה לבין אברהם אבן-שושן ובשנת 1943 הם התחילו בעבודה על הכנת "מילון חדש" של אבן שושן שכרכו הראשון יצא לאור בשנת 1947 וכרכו החמישי והאחרון יצא בתחילת 1952. עד שנת 1964 נמכרו מהמילון מעל מאה אלף עותקים. בהמשך יצאו לאור בקרית ספר עוד מילונים של אבן שושן, מילון בית הספר ומילון עממי (בשיתוף דב ירדן) וכן קונקורדנציות לתנ"ך. המילונים היו לספינת הדגל של ההוצאה למשך שנים רבות. לקראת הוצאת המילון פתחה ההוצאה בית דפוס של ארבעה פועלים במקור ברוך. בשנות ה-60 הפעיל בית דפוס גדול של 80 פועלים בגבעת שאול.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ניהל אברהם סיון מאבק משפטי נגד הוצאת מילון זק, בטענה שמדובר בהעתקה של מילון אבן שושן. בעקבות זאת, ביקש סיון לדחות את תשלומי התמלוגים ליורשיו של אבן שושן. משהדחיות תכפו, דרש עורך דינם של יורשי אבן שושן לקבל באופן מיידי את התמלוגים ולא הם יבטלו את ההסכם עם הוצאת קריית ספר להוצאת המילונים. בעקבות זאת הגיע הסכסוך לבית המשפט ובנובמבר 1994 קבע השופט אורי שטרוזמן שבינתיים תמשיך ההוצאה להוציא לאור את המילונים עד לבירור של בית המשפט האם ניתן לבטל את החוזה. בסוף שנת 1998 הוציאה השופטת אסתר חיות צו מניעה קבוע האוסר על הוצאת קריית ספר להפיץ את המילונים והקונקורדנציה של אבן שושן, וצו זה אושר בבית המשפט העליון. בכך בא הקץ על הוצאת קריית ספר. זכויות היוצרים לפרסום המילונים שחוברו על ידי אברהם אבן-שושן הועברו בשנת 1999 להוצאת המילון החדש.שנות ה-50 של המאה ה-20|
הערות שוליים

↑  חברת דביר בע"מ תל אביב, דבר, 23 בפברואר 1934
↑  הוצאת קרית ספר בע"מ, דבר, 6 באפריל 1955
1 2  אנציקלופדיה לנוער לארוס הופיעה בתרגום עברי, דבר, 10 בדצמבר 1964
↑  פתחנו בתל אביב מרכז נוסף, מעריב, 4 במאי 1979
1 2  ת"א 2267/00, דפנה שפר נגד תרבות לעם (1995), 6 באפריל 2006, סעיף 19
↑  בספרות ובאמנות, דבר, 18 במרץ 1938
↑  אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית, כרך 2, 1988, עמ' 448
↑  נתקבל במערכת, דבר, 6 באוגוסט 1939
↑  באבי יאר הופיע בתירגומו העברי, דבר, 27 בדצמבר 1961
↑  בספרות ובאמנות, דבר, 25 בנובמבר 1938
1 2 3  א. ח. אלחנני, שלום סיון – איש "קרית ספר", דבר, 29 במאי 1964.
↑  מלון עברי חדש, דבר, 28 באוקטובר 1947
↑  המ' (תל אביב יפו) 9775/93, דפנה שפר ואח' נגד אברהם סיון
↑  ע"א 1567/99 אברהם סיון נ' דפנה שפר ואח'
↑  ת"א 2267/00, דפנה שפר נגד תרבות לעם (1995), סעיף 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440865605171  VIAF: 302148874438949620958   WorldCat (עם VIAF): 302148874438949620958
קלו לוסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שאטו 
 כתובת:  2, rue du Clos-Lucé 
 מיקום:  אמבואז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1471
 תאריך פתיחה רשמי:  1471 
 סגנון אדריכלי:  סגנון גותי לוהב 
 קואורדינטות:  47°24′37″N 0°59′31″E﻿ / ﻿47.41024°N 0.99204°E﻿ / 47.41024; 0.99204
 www.vinci-closluce.com
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קלו לוסה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קלו לוסה
 
בית האחוזה בקלו לוסה
קלו לוסה (בצרפתית: Clos Lucé) היא בית אחוזה באמבואז, בעמק הלואר שבצרפת. האחוזה ממוקמת כקילומטר דרומית לארמון אמבואז (Château d'Amboise), ושני האתרים מקושרים זה לזה בתעלה תת-קרקעית.
היסטוריה

בית האחוזה נבנה בידי אטיין ללופ באמצע המאה ה-15, ונרכש בשנת 1490 על ידי שארל השמיני, מלך צרפת, עבור רעייתו, אן מברטאן. מאוחר יותר שימש בית האחוזה את פרנסואה הראשון, וכן את אחותו, מרגריט מנווארה, שהחלה לכתוב בו את ספרה L'Heptaméron.
בשנת 1516 הזמין פרנסואה הראשון את לאונרדו דה וינצ'י לאמבואז, והעניק לו את בית האחוזה בקלו כמקום מגורים (האזור נקרא באותם ימים קלו בלבד). לאונרדו הגיע למקום עם שלוש דוגמאות מיצירותיו, המונה ליזה, מריה וישו העולל עם הקדושה אנה, ויוחנן המטביל. לאונרדו העביר בקלו את שלוש שנות חייו האחרונות, עד שנפטר באחוזה ב-2 במאי 1519.
במאה השמונה עשרה נוספו חדרים לאחוזה.
כיום, קלו לוסה היא מוזיאון שמציג את ההיסטוריה העשירה של האזור וכולל ארבעים מודלים של מגוון המכונות שעיצב לאונרדו.
קרל וארנט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1893 Løjenkær, דנמרק 
 פטירה:  25 בנובמבר 1965 (בגיל 72) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  Carl Peter Jensen 
 מדינה:  ממלכת דנמרק, ארגנטינה 
 השכלה:  אוניברסיטת קופנהגן 
 מעסיק:  אס אס 
 
קרל פטר וארנט (בדנית: Carl Peter Værnet;‏ 28 באפריל 1893 – 25 בנובמבר 1965) היה רופא דני ששירת במחנה הריכוז בוכנוואלד. הוא ערך ניסויים רפואיים באסירי המחנה, בעיקר התנסה עם הורמונים שונים וניסה לרפא הומוסקסואליות על ידי הזרקת הורמונים סינתטיים לאשכי גברים. ביצוע מחקריו וניסויו האכזריים במחנה אושרו על ידי היינריך הימלר.
כרופא אזרחי

וארנט קיבל את הדוקטורט שלו בקופנהגן ושם החל לעסוק ברפואה. הוא עבר קורסים והשתלמויות רבות בגרמניה, צרפת והולנד בתחום הטיפולים ההורמונליים. בשנות השלושים הוא הצטרף למפלגה הנאצית הדנית, אך הקריירה שלו כרופא דעכה עקב איכות ירודה של מחקריו וכן מפני שבארצו הוא נחשד כמשתף פעולה עם אנרכיסטים. כדי להמשיך את מחקריו בתחום ההורמונים, הוא הוצג לרופא ואיש האס אס ארנסט רוברט גרוויץ על ידי זמר האופרה הלגה רוזוhנגה(אנ'). לאחר מכן מקורביו הציגו אותו בפני היינריך הימלר והוא קיבל מידיו משרה רפואית בפראג בתחילת שנת 1944.
בוכנוואלד

בין יוני לדצמבר 1944 נכח וארנט במחנה הריכוז בוכנוואלד, הוא ביצע ניסויים רפואיים ב-17 אסירים, בהם הוזרקו חומרים כימיים לאשכיהם. אם כי אף אחד מן האסירים לא מת מן הניסויים עצמם, שניים מהם נותרו עם נכות רפואית תמידית עקב זיהומים. אין עדויות שתומכות בכך שמי מן האסירים עבר תהליך של עיקור. תוצאות מחקריו לא היו חד משמעותיות, וסר חינו בעיני הממונים עליו.
כאסיר נמלט

לאחר המלחמה, הוא נלכד בקופנהגן ותוחקר בבית ספר מקומי. אם כי הרשויות הדניות רצו להעמידו לדין בגין קשריו עם אנשי אס אס, הוא זייף התקף לב ונמלט מהם. נראה כי הוא ניסה למכור את ממצאי מחקריו לחברת דופונט בשנת 1946. לאחר מכן נמלט לברזיל ומשם לבואנוס איירס, ארגנטינה, שם מת בשנת 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb144315281 (data)  GND: 129264458  ISNI: 0000 0000 5061 7376  LCCN: nb2003112008  SUDOC: 113583877  VIAF: 13383573   WorldCat (עם VIAF): 13383573
ראונו סאפינן

ראונו סאפינן (באסטונית: Rauno Sappinen; נולד ב-23 בינואר 1996) הוא כדורגלן אסטוני המשחק בעמדת החלוץ בפלורה טאלין.
קריירת מועדונים

סאפינן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פלורה טאלין אליה הצטרף בגיל 10. ב-2 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-4 נגד טאלין קאלב. ב-14 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד טאמקה. בעונת 2015 זכה עם המועדון באליפות הראשונה שלו בקריירה. באותה שנה נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה באסטוניה. סאפינן היה מלך השערים של פלורה בליגה במשך שלוש עונות רצופות מ-2015 עד 2017, באחרונה אף היה מלך שערי הליגה.
ב-31 בינואר 2018 הושאל לבירסחוט מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה. ב-9 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 0–0 נגד וסטרלו.
ב-13 באוגוסט 2018 הושאל לדן בוס עד לסיום העונה. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד פולנדם בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-14 באוגוסט 2019 הושאל לדומז'אלה מליגת העל הסלובנית עד לסיום העונה, עם אופציה לחתימה לשלוש שנים, אולם חזר לפלורה בשנת 2020.
ב-6 ביולי 2021 הבקיע צמד בניצחון נגד פאולה היברניאנס המלטזית במסגרת סיבוב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות.
ב-22 בדצמבר 2021 חתם לשלוש שנים וחצי בפיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית. ב-24 בינואר 2023 הושאל לסטאל מיילץ עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה.
ב-13 ביולי 2023 חתם לעונה אחת בהפועל ירושלים. ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-19 באוגוסט קרע את הרצועה הצולבת במהלך משחקי מיקום נגד 0-1 נגד בית"ר ירושלים, והושבת לשארית העונה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, שיחק בכל הנבחרת הצעירות של אסטוניה, ואף שימש כקפטן נבחרת הנוער והצעירה.
ב-11 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–3 נגד גאורגיה. ב-20 בנובמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד סנט קיטס ונוויס.
תארים

ליגת העל האסטונית: 2015, 2017, 2020
הגביע האסטוני: 2012/2013, 2015/2016
הסופר קאפ האסטוני: 2014, 2016, 2021
הכדורגלן האסטוני של השנה: 2020, 2021
הכדורגלן האסטוני הצעיר של השנה: 2015, 2018
כדורגלן השנה בליגת העל האסטונית: 2017
מלך שערי ליגת העל האסטונית: 2017
כדורגלן השנה של האוהדים בליגת העל האסטונית: 2015, 2017
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, הפועל ירושלים החתימה את ראונו סאפינן, חלוץ נבחרת אסטוניה, באתר וואלה, 13 ביולי 2023
↑  אופיר סער‏, בעקבות הפציעה של סאפינן: אורי אלון יסייע ברכש להפועל ירושלים?, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 2019: רגנאר קלבאן | הכדורגלן האסטוני של השנה  2020, 2021 | 2022: יונאס טאם |