stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האלופה
קווי דמיון בין העלילה למציאות

ניתן להבחין בקווי דמיון בין אירועים ודמויות מהסדרה לבין אירועים ודמויות מעולם הכדורגל הישראלי:
קיים דמיון בין הדמות בסדרה של מיטל אוגניסיאן לבין מיכל זאבי, בתו של גד זאבי, שהייתה מנכ"לית של קבוצת בית"ר ירושלים בזמן שאביה היה מבעלי הקבוצה.
ניתן לאתר דמיון בין דמותו של ג'וזף אוגניסיאן בסדרה לבין המיליונר ארקדי גאידמק, שהיה בעליה של בית"ר.
נוכחות דמותו בסדרה של ג'לל קאסום, הכדורגלן הערבי, תואמת לשמועות על צירופו של כדורגלן ערבי לבית"ר, עבאס סואן.
התאבדותו בסדרה של בעלי הקבוצה בשל חובות מזכירה את פרשת התאבדותו של רובי שפירא, בעליה לשעבר של הפועל חיפה.
בדמותו של סער פדידה ניתן למצוא מזיגה של אלמנטים מחייהם של כמה כדורגלנים ישראליים, כמו פציעה המונעת חוזה עם קבוצה איטלקית (בדומה לאיציק זוהר), פרסומת לשמפו נגד קשקשים (כמו אלי אוחנה), ועימות עם חבר לקבוצה (בדומה לעימות בין אבי נמני לטל בנין).
קווי דמיון יש גם בין דמותו של תום שלייפר לשחקן הכדורגל עמרי אפק.
קו העלילה המרכזי בעונה הראשונה לקוח מהמחזה "ביקור הגברת הזקנה" של פרידריך דירנמאט, המספר על אישה עשירה בשם קלייר זאחנסיאן (הדמות של מיטל אוגנסיאן בסדרה), שהייתה נשואה למיליארדר ארמני ומבקשת לנקום באהוב נעוריה שזנח אותה.
קו דמיון נוסף קיים בדמותו של אדי, אשר היה עם אימו (סמדר זליג) ורצח את אביו (יוחנן גושגיצה) ללא הידיעה שזה אכן אביו, בדומה למחזה ״אדיפוס״. ומכאן בא שמה של הדמות - אדי.
אזכורים בתרבות

בעונה הרביעית של הסדרה "הפיג'מות", בפרק "הפוזלת", אילן ונתן מקבלים בטעות תסריט של "האלופה", במקום את שלהם, לאחר שהם בקשו להציץ בתסריט.
בסדרה "האי " הארנב של סול (עוז זהבי) נקרא פדידה והתוכי שלו נקרא סיגי.
בסדרה "המובילים" ולרי שהיה מתוסכל ומשועמם מצד בתיה אמר שהוא רוצה קצת לנוח ולראות פרק של האלופה והוא אכן הדליק את הטלוויזיה וברקע נשמע שיר הנושא של הסדרה.
בפסטיגל 2006, "פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה", אמרה עדי הימלבלוי לשירה (שירה וילנסקי) שהיא רוצה להספיק ללכת הביתה כדי לראות האלופה. בחלק השני של אותו פסטיגל לירז צ'רכי שמשחקת את מיטל בסדרה, שרה את שיר הפתיחה של הסדרה בתור המושא.
בסדרה "רמזור" אמיר ביקש מטלי להקליט משחק כדורגל, כשבסוף הקליטה פרק של האלופה, ואכן רואים חלק מהפתיח של הסדרה.
מתוך הסדרה באלופה יצאו שני שירים: "שומרת לילה" ששרה מיכל גבריאלוב. בעונה השנייה ו"רציתי": ששר יהודה לוי בעונה הראשונה.
בסדרה השיר שלנו עונה 4 נינט מנסה לעזור לרני להירדם אז הוא אומר לה ״מה מרתון של האלופה״
באחד המערכונים בכיכובם של הפיג'מות וליאת הר לב לערוץ המשחקים של הוט, גילמו עודד וקובי את ראש הממשלה ואת איש הצבא שלו, כשאשת איש הצבא(קובי פרג') מטפלנת, היא מבקשת ממנו שישיר את הפתיח של האלופה, בתור שיר האהבה שלה.
הערות שוליים

↑  רותי זוארץ, ‏הרכב מנצח לא מחליפים, באתר גלובס, 6 באפריל 2006
↑  יעל גאוני, ‏אורנג' תשדר את פרק הבכורה של "האלופה" - לפני שידורו בכבלים, באתר גלובס, 22 במרץ 2006
↑  רוני קורן-דינר, אלופת הפרסום הסמוי: הפרסום בטלנובלה "האלופה" מגיע ל-395 אלף דולר, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2006
↑  שירות גלובס, ‏שת"פ בין אומיני שיווק והסדרה "האלופה" ב-400 אלף ש', באתר גלובס, 2 באפריל 2006
↑  רוני קורן-דינר, ב-HOT לא אוהבים הדלפות: עשרה עובדים נשלחו לפוליגרף, באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2006
↑  אסף כרמל, תסריטאי "האלופה" דורשים מהוט להפסיק שידור הסדרה, באתר הארץ, 16 ביולי 2006
↑  יעל גאוני, ‏אלופת ההפרות: מוקדי קנס את HOT בגין שילוב תוכן שיווקי מוגזם ב"האלופה", באתר גלובס, 10 בינואר 2007
↑  רותי זוארץ, ‏פורמט "האלופה" עשוי להימכר לרוסיה בתמורה ל-500 אלף דולר, באתר גלובס, 1 במאי 2007
↑  יעל גאוני, ‏אין גבול לציניות: HOT פרסמה מודעת אבל פיקטיבית כדי לקדם את "האלופה", באתר גלובס, 3 ביוני 2007
↑  שירות גלובס, ‏HOT משקיעה 2 מיליון שקל בקמפיין לעונה החדשה של "האלופה", באתר גלובס, 12 במרץ 2007
↑  יעל גאוני, ‏בעקבות שידור "האלופה": מועצת הכבלים והלוויין תבחן רפורמה בנושא סיווג השידורים, באתר גלובס, 10 בפברואר 2008
↑  אופיר בר-זהר, מועצת הכבלים: "האלופה כוללת סצינות מיניות, אלימות ומסרים חיוביים על אלכוהול", באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2009
↑   נתי טוקר, 1.3 מיליארד הזמנות ב-VOD של HOT; הסדרה המובילה: "האלופה", באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2013
↑  שירות גלובס, ‏אורנג' משיקה טלנובלה אינטראקטיבית - "האבודה", באתר גלובס, 18 ביוני 2006
 מי רצח את סער פדידה?, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2006
↑  משה גורלי, ‏למה נעלבה מיכל?, באתר גלובס, 8 במאי 2001
שלמה חסיד, בית"ר ירושלים: מיכל זאבי תוחלף, באתר ynet, 28 במאי 2001
↑  אינה מיכאלי, עכבר העיר, טלנובלה פורצת גבולות, באתר הארץ, 10 באפריל 2006
מיכאל קאלאטוזוב

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1903 (יוליאני) טביליסי, גאורגיה, אז במלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 במרץ 1973 (בגיל 69) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 סוגה מועדפת:  ריאליזם סוציאליסטי 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1928 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 צאצאים:  Georgy Kalatozishvili 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציליסטית של גאורגיה  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אמן העם של ברית המועצות  פרס דקל הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכאל (או מיכאיל קונסטנטינוביץ') קאלאטוזוב או קאלאטוזישווילי (בגאורגית: მიხეილ კალატოზოვ, ברוסית: Михаил Константинович Калатозов, ‏ 28 בדצמבר 1903 – 27 במרץ 1973) היה במאי קולנוע ותסריטאי גאורגי שפעל רוב חייו ברוסיה בתקופה הסובייטית. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. הבמאי הסובייטי היחידי שסירטו העגורים עפים זכה בפרס דקל הזהב של פסטיבל קאן (1958).
ביוגרפיה

קאלאטוזוב נולד בטביליסי, ולמד ב- VGIK - המוסד ללימודי אומנות הקולנוע. החל את הקריירה שלו כנהג ומסריט סרטים, בהמשך שחקן, עורך, צלם ותסריטאי באולפני הקולנוע בטביליסי. כתסריטאי וצלם השתתף בהפקת הסרטים "גיבור של זמננו" (1925) של הבמאי איוואנה פרסטיאנה ו"גיולי" (1927) מאת ניקולוז שנגלאיה. בשנת 1928 ביים עם גוגוברידזה את הסרט "האימפריה שלהם" המבוסס על קטעי יומני קולנוע לחדשות. בשנת 1930 החל לכתוב ולביים את הסרטים של עצמו. סרטו הראשון, שזכה לפרסום בכל העולם, היה 
"המלח של סוואנתי"
אחרי שבשנת 1937 סיים השתלמות באקדמיה לאמנויות בלנינגרד ועבד שוב לזמן קצר באולפני הקולנוע בטביליסי, התקבל קאלאטוזוב לעבודה כבמאי קולנוע באולפני לנפילם ברוסיה. 
ביים שני סרטים על טייסים ("אומץ", 1939) "וואלרי צ'קאלוב" (1941) שבו התפקיד הראשי שוחק על ידי ולדימיר בלוקורוב
קאלאטוזוב נפטר בהיותו בן 69 במוסקבה.
בנו, גאורגי קאלאטוזישוולי, ונכדו, מיכאיל קאלאטוזישווילי, הם גם כן במאי קולנוע.
יצירתו

"מלח של סוואנתי" (მარილი სვანეთს ) ‏ 1930
גבריות - 1939
ואלרי צ'קאלוב - 1950
קשר המורשעים - 1951 (אלכסנדר ורטינסקי קיבל את פרס סטלין עבור משחקו בסרט זה)
בעיצומו של הקרב - 1954
ידידי אמת - 1954
"העגורים עפים" - ("Летят журавли") -‏ (The Cranes Are Flying) ‏ 1957
"המכתב שלא נשלח" - "Neotpravlennoye pismo" ‏ 1959
"אני קובה - "Ya Kuba" ‏ 1964
"האוהל האדום" - "The Red Tent" ‏ 1971
אלה התאפיינו בסצנות ארוכות, מורכבות ומאיימות ואופיינו לעיתים קרובות בדמויות הזויות ועבודת מצלמה וירטואוזית.
פרסים ואותות כבוד

1951 - פרס סטלין בשביל הסרט "קשר המורשעים"
1954 - הפרס הגדול של פסטיבל קרלובי וארי בשביל הספר "ידידי אמת"
1958 פרס "דקל הזהב" בפסטיבל קאן - בשביל סרטו "העגורים עפים"
הנצחה

2000 -הקמת הקרן ע"ש מיכאיל קאלאטוזוב לתמיכת הקולנוע המקורי וטיפוח זכרונם של אמני הקולנוע ברוסיה
יושיאקי קוואג'ירי

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1950 (בן 74) יוקוהמה, יפן 
 מדינה:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 http://yoshiakikawajiri.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יושיאקי קוואג'רי (ביפנית: 川尻 善昭;‏ נולד ב-1950) הוא במאי אנימה מוערך ומצליח ביפן, שכמעט כל סרטיו (כולל אלה שהשתתף רק בכתיבתם, הפקתם וכו') זכו גם להפצה מחוץ לה. הוא מביים סרטים בMadhouse, ונחשב לאחד הבמאים המובילים והמהפכנים בתחום האנימציה היפנית.
הפריצה הראשונה של קוואג'ירי לתחום האנימציה הייתה בעזרת "עיר זדונית"- פנטזיית אימה אפלה ששפעה אלימות ואירוטיקה, והפכה לאחד מסרטי האנימה המבוקשים בעולם המערבי. עקב העובדה שגם שאר יצירותיו הכילו כמויות לא מבוטלות של אלימות ותוכן מיני (אם כי בכמות קטנה בהרבה מזו שב-"עיר זדונית", שאף הלכה ופחתה ככל שקוואג'ירי התקדם בסרטיו), ובמקביל זכו להצלחה גם במערב, הדבר גרם להגברת הפופולריות של הרעיון השגוי לפיו סרטי אנימה אכן עוסקים בעיקר באלימות ובמין. מלבד זאת, נהוג להחשיב אותו כאחד מיוצרי סרטי-הפעולה המוערכים ביותר ביפן, בין השאר עקב העובדה שמאז סרטו הראשון- "העדשאי", הוא נוהג להשתמש כמה שפחות במחשבים ומיטיב להכין סרטים בטכניקה מסורתית. סרטו הראשון שבויים על מנת שיפנה לקהל אמריקאי (ועל כן כלל פחות תוכן גרפי ואף נמנע מכול תוכן מיני מפורש שהוא)- "צייד הערפדים D: התאווה לדם", אף הוצע למועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית "סרט האנימציה הטוב ביותר", אך עקב מניעים של סטודיו מאדהאוס, הדבר לא קרה.
בישראל ידוע קוואג'ירי בעיקר בזכות "העדשאי", אשר הוקרן בערוץ החינוכית, וכן עבור הסרטון "תוכנה" ממכלול ה"אנימטריקס". שאר סרטיו לא זכו להפצה בתרגום עברי בארץ.
הכניסה לתחום האנימציה

יושיאקי קוואג'ירי נולד ב-1950 בעיר יוקוהמה שבאי הונשו, יפן. בילדותו אהב מאוד לצפות במערבונים וסרטי מדע בדיוני מערביים, וכן גם בסרטיו של אקירה קורוסאווה (הסרטים הללו השפיעו על עבודותיו בשנים שלאחר מכן). עם סיום לימודיו בתיכון, 1968, הוא רצה לעבוד כאומן מאנגה, אך מכיוון שחשש שכישרון הציור שלו מספיק לשם כך, החליט להשתלב בתעשיית האנימה בתקווה שכך יוכל לשפר את יכולותיו בתחום. הוא טוען כי לאחר שהבין מה רב כוחה של האנימה - שהיא למעשה מאנגה בצבע בתוספת צלילים ותנועות חיות - החליט כי זהו התחום שבו הוא באמת רוצה להתרכז.
בשנות השבעים הצטרף לאולפני מאדהאוס, וב-1984 קיבל את עבודת הבימוי הראשונה שלו, שהתבססה על ספריו של סופר המדע הבדיוני אדוארד אלמר סמית' - SF Shinseiki Lensman (הסרט אף שודר בערוץ החינוכית בישראל תחת השם "העדשאי"), עליו עבד עם במאי נוסף. בנוסף לעבודת הבימוי, הוא גם עסק בעיצוב הדמויות בסרט. הסרט אמנם ספג ביקורת חריפה על התסריט שלו ועל אי נאמנותו לסדרת הספרים המקורית, אך מצד שני גם ניכרו בו יכולותיו של קוואג'ירי לביים סצנות אקשן מרשימות אשר עזרו לו להפוך לאחד מבמאי האקשן המוערכים ביותר ביפן. אף כי הסרט היה אחד מהראשונים ביפן שהשתמשו באנימציית מחשב, קוואג'ירי העדיף בסרטיו הבאים לעשות שימוש מינימלי במחשבים, מתוך טענה כי הוא מרגיש שהם הופכים "יותר למטרה מאשר אמצעי".
התקדמות כבמאי

"העדשאי" גרם לקוואג'ירי להרחיב את התעניינותו בסרטי אנימציה אפלים יותר. ב-1987 ביים את האפיזודה "The Running Man" לסרט האנתולוגיה "Neo Tokyo", ולאחר מכן התבקש לעשות סרט בן 35 דקות שיהיה עיבוד לספרו של הידיוקי קיקוצ'י, סופר הפנטזיה האפלה המוביל של יפן. הסרט הקצר אותו ביים- Yoju toshi, או בתרגום ישיר- "עיר זדונית", כה הרשים את המפיקים שלו עד כי ביקשו ממנו להרחיב אותו לסרט באורך מלא, אך רק אם ירצה בכך. קוואג'ירי, שנהנה מאוד לביים סרט פנטזיה אפל, שמח כל כך על ההזדמנות עד כי הצליח להשלים את הפרויקט כולו תוך פחות משנה (בעוד שהפקת סרטי אנימה נמשכת לעיתים גם יותר משנתיים). "עיר זדונית" היה סרט פנטזיה אפל, אירוטי ואלים, שעקב אחר גבר אנושי ואישה שֵדה הנסחפים יחדיו למאבק עקוב מדם לאחר שתוקף החוזה שמנע מלחמה בין עולמותיהם- פג. הוא הפך לאחד מסרטי האנימה הפופולרים במערב, וסימן את עלייתו של קוואג'ירי כבמאי האקשן המוביל של יפן, תוך שימוש באנימציה מסורתית ריאליסטית, סצנות אקשן מפורטות ושימוש רב בצבעים כהים ואפלים. היה זה גם הסרט הראשון באורך מלא בו היה מעורב קוואג'ירי מההתחלה ועד הסוף.
לאחרי "עיר זדונית" עבר קוואג'ירי לעבוד על שתי סדרות OAV (סדרות המופצות ישירות לווידאו). האחת, "Goku Midnight Eye", שיצאה בשנת 1989 התבססה על מאנגה באותו השם וכללה שני פרקים. קוואג'ירי אמנם הראה שוב את יכולותיו בבימוי סצנות אקשן, אך מצד שני ספגה הסדרה ביקורת ירודה על התסריט שלה. השנייה, "Cyber City Oedo 808", שיצאה ב-1990, כללה שלושה פרקים וזכתה לביקורות טובות ולהצלחה נאה ביפן ומחוץ לה. בשתי הסדרות עבד קוואג'ירי על הבימוי ועיצוב הדמויות בלבד.
שיא הקריירה

ב-1993 יצא ביפן סרטו Jûbei ninpûchô, בתרגום ישיר- "ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח", שהתרחש ביפן הפיאודלית והיווה הומאז' לדמות ההיסטורית האמיתית יאגיו ג'וביי מיצויושי. הייתה זו הפעם הראשונה מאז "The Running Man" שקוואג'ירי לקח על עצמו גם את כתיבת התסריט. גם כשיצא במערב ב-1996 תחת השם "Ninja Scroll", זכה הסרט להצלחה גדולה ולביקורות טובות הן על התסריט, האנימציה והאקשן. עד היום הוא נחשב ברבים לסרטו הטוב ביותר של קוואג'ירי, וזוכה למעמד של סרט פולחן בין סרטי האנימה שיצאו במערב.
ב-1995 החל לעבוד על פרויקט נוסף- "צייד הערפדים D: התאווה לדם", שהתבסס גם הוא על ספר מאת הידיוקי קיקוצ'י. הפרויקט, שגם בו עסק בביומי ובכתיבת התסריט יחד, הושלם בשנת 2000, והיה סרט האנימה הראשון שהדיבוב המקורי שלו היה באנגלית ולא ביפנית (גם בהקרנותיו הראשונות ביפן, לפני שיצא בדיבוב יפני, הוקרן הסרט באנגלית עם כתוביות יפניות). קוואג'ירי טען שעשה זאת משום שרצה לביים סרט שיפנה יותר אל הזרם המרכזי. "צייד הערפדים D" זכה גם הוא להצלחה גדולה.
שנה לאחר "D" השתתף קוואג'ירי בבימוי סדרת הטלוויזיה "X". הסדרה התבססה על מנגה באותו השם מאת צוות אמניות המנגה המפורסמות "CLAMP", שהחלה את דרכה בשנת 1992. המנגה הייתה באותו שלב רחוקה מאוד משלבי סיום והמשיכה להתפתח, ולכן 24 פרקי סדרת הטלוויזיה כללו שינויים מסוימים בעלילה, וכמו כן העניקו לה סוף שונה. על אף שינויים אלה, הסדרה זכתה להצלחה והערכה גם בקרב מעריצי סדרת המנגה המקורית.
ב-2003 קיבל קוואג'ירי הצעה מהאחיות וצ'אוסקי, אשר ביימו יחדיו את המטריקס, לביים אפיזודה מתוך המכלול של ה"אנימטריקס" (גם היצירה הזו הופצה בארץ עם תרגום עברי). ההצעה נחשבה לכבוד גדול בשביל במאי אנימה, וקוואג'ירי לקח על עצמו את הבימוי. האפיזודה אותה ביים הייתה "תוכנה", שם עבד על הבימוי, התסריט, היסטורי-בורד ועיצוב הדמויות.
באותה שנה הצהיר קוואג'ירי כי הוא מתכוון לביים המשך ל"ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח", שאמור היה לצאת בשנת 2005. ברם, הפרויקט נדחה לאחר שקוואג'ירי לקח על עצמו פרויקט אחר- "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", המשך אנימציה למותג הידוע, עקב היותו חובב של סרטי "איש הנצח". הסרט הושלם ב- 2007, ובדומה ל-"D", דובב ישירות לאנגלית, אלא שהפעם יצא קודם כל בארצות הברית ישירות ל-DVD. ההמשך ל-"ג'וביי" נדחה, ככל הנראה, לשנת 2007.
פילמוגרפיה

Highlander: Vengeance (איש הנצח: החיפוש אחר נקמה) (2007)
Animatrix: Program (אנימטריקס: תוכנה, מתוך קובץ סרטי ה"אנימטריקס" הקצרים) (2003)
X (סדרת טלוויזיה, בשיתוף עם מוקונה אפאפה) (2001)
Vampire Hunter D: Bloodlust (צייד הערפדים D: התאווה לדם) (2000)
Jubei ninpucho (ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח) (1993)
Cyber City Oedo 808 (סדרת OAV של שלושה פרקים) (1990).
Goku Midnight Eye (סדרת OAV של שני פרקים) (1989)
Yoju toshi (עיר זדונית) (1987)
The Running Man (אפיזודה מתוך "Neo Tokyo", סרט אנתולוגיה) (1987)
SF Shinseiki Lensman (העדשאי) (1984)
בנוסף לכך, עבד קוואג'ירי רבות על חלקים מסדרות טלוויזיה.
הערות שוליים

↑  ראיון עם יושיאקי קוואג'ירי בעקבות בימוי "תוכנה" ב"אנימטריקס".
| אנימה ומאנגה |
| --- | --- | --- |
| מיקוד לפי קהל יעד | קודומו • שונן • שוג'ו • סיינן • ג'וסיי |  |
| סוגות ייחודיות | מכה • איסקאי  • מאהו שוג'ו • מאהו שונן • ג'ידאימונו • הארם • אצ'י • הנטאי |  |
| אמני מאנגה בולטים | אמן מאנגה • אוסמו טזוקה • אייצ'ירו אודה • ביסקו הטורי • מגומי איגראשי • הייאו מיאזאקי • טאיטו קובו • מסאשי קישימוטו • קלאמפ • רומיקו טקהאשי • אקירה טוריאמה • פוג'יקו פוג'יו • לייג'י מאטסומוטו |  |
| אנימטורים יפנים בולטים | אוסמו טזוקה • הידאקי אנו • מאמורו הוסודה • מאקוטו שינקאי • הייאו מיאזאקי • טאיטו קובו • יושיאקי קוואג'ירי • רומיקו טקהאשי |  |
| חברות אנימה בולטות | טאצונוקו הפקות • טואי אנימציה • ניפון אולפני אנימציה • סטודיו ג'יבלי • סטודיו פיירו |  |
| סגנונות ציור | בישוג'ו • בישונן • צ'יבי • SD |  |
| תרבות קהילות המעריצים | אוטאקו • קוספליי • כנסי אנימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810563567005606  BNE: XX1175087  BnF: cb15062380w (data)  CiNii: DA13367631  GND: 1147003653  ISNI: 0000 0001 1493 0389  LCCN: no2008058155  NDL: 00198758  NTA: 234780495  SUDOC: 087747235  VIAF: 68738473   WorldCat (עם VIAF): 68738473
תחקיר עיתונאי

.
תחקיר עיתונאי נעשה על ידי עיתונאים במטרה לחשוף מידע שאינו ידוע לציבור. עבודתו של עיתונאי חוקר חושפת בדרך כלל התרחשויות שהוסתרו בכוונת תחילה, בעקבות מידע על אירועים או תופעות הנראים על פניהם כמסתירים מחדלים או עבירות פליליות. עבודתו נעשית בחשאי כדי להגיע אל הפעילויות המרכזיות בנושאי התחקיר.
מטרה

תחקירים עיתונאיים מתפרסמים בגופי תקשורת שונים ומעוררים עניין רב, ובכך משיגים את המטרות המסחריות של גופים אלו - הגדלת צפיות, מכירות או מנויים. תחקירים אלו גם יוצרים "הד" המושך את השפעתם לאורך זמן רב יחסית לידיעות עיתונאיות רגילות. צורך זה משפיע על נושאי התחקירים, המתמקדים בנושאים בהם יש עניין רב לציבור, כך שייתכן שגוף תקשורת יעדיף תחקיר "צהוב" שמושך תשומת לב רחבה, גם אם חשיבותו הציבורית נמוכה יחסית.
מצד שני, עיתונאים רבים רואים בתחקיר שליחות, ויעדיפו עיסוק בנושאים מורכבים, גם אם הם פחות מסחריים.
תחקירים עיתונאיים הם תחום פורה בעיתונאות. עיתונים וכתבי עת מקדישים להם מקום נרחב, ובטלוויזיה קיימות תוכניות המתמקדות בעיקר בתחקירים. קיימים גם ארגוני תחקירים כגון פרופבליקה הניו יורקי, המבצע תחקירים לתועלת הציבור ומעבירם לפרסום בתוכניות תחקירים, בעיתונים ובאתרי חדשות.
נושאים

נושאים נפוצים לתחקירים כוללים:
גילוי אי-סדרים ומעשי עוול: זיהוי ופרסום של שחיתות, אי-צדק, הפרות חוק או התנהלות לא אתית במגוון תחומים כגון פוליטיקה, עסקים, חברה ועוד.
קידום שקיפות ואחריותיות: עידוד גופים ציבוריים ופרטיים לפעול באופן אחראי, שקוף והוגן, מתוך הידיעה שהעיתונות עשויה לחשוף פגמים בהתנהלותם.
שירות הציבור: העברת מידע רלוונטי, חיוני ומקיף לציבור, המסייע בקבלת החלטות מושכלות ומעורבות אזרחית.
הגברת מודעות: העלאת המודעות לבעיות או לנושאים חברתיים, כלכליים או סביבתיים שלא קיבלו תשומת לב מספקת.
שמירה על הדמוקרטיה: תחקירים עיתונאיים מסייעים בפיקוח על מוסדות השלטון ובשמירה על עקרונות הדמוקרטיה, במיוחד במקומות שבהם קיימת שליטה ריכוזית או נטייה לדיכוי מידע.
מאפייני התפקיד

העיתונאי החוקר איננו חוקר משטרתי, ואינו יכול להגיע לאיסוף ממצאים כמוהו. יכולתו לאסוף פרטים בדרך כלל מוגבלת. מסקנותיו מהתחקיר, כפי שהן מוצגות על ידיו, יכולות להביא לחקירה נרחבת של הנושא על ידי גורמים המוסמכים לאסוף פרטים נוספים, לתקן את המצב הקיים ובמידת הצורך לשנות נהלים, לפטר אנשים או להביא להעמדתם לדין.
העיתונאי החוקר נעזר לעיתים קרובות בעוזרים הנקראים "תחקירנים", המסייעים לו בהכנת התחקיר. התחקירן יכול לאסוף ממצאים בשטח, לספק חומר רקע, לערוך, לשכתב, הכול בהנחיית עורך התחקיר.
תחקיר בעל אופי דומה נעשה לעיתים לשם כתיבתו של ספר תיעודי, ולעיתים אף לשם כתיבת פרוזה (לבירור פרטים עובדתיים המשמשים בסיפור).
במקרים רבים, המקורות והעיתונאים החוקרים מעוניינים להשאיר את זהות המקור המדווח חסויה. כיום יש מחלקות באוניברסיטאות שונות להוראת עיתונות חוקרת וברחבי העולם נערכים כנסים המציגים מחקר שנערך בביקורת עמיתים בנושאי עיתונות חוקרת.
דוגמאות לתחקירים

תחקירים מפורסמים הובילו לחשיפת פרשיות שהעסיקו את הציבור. כך למשל פרשת ווטרגייט בארצות הברית נחשפה בעקבות עבודת תחקיר יסודית של העיתונאים בוב וודוורד וקארל ברנסטין. חלוצה בתחום העיתונאות החוקרת וממציאת הטכניקה של כתבת תחקיר בזהות שאולה הייתה העיתונאית נלי בליי.
דוגמאות לתחקירים > דוגמאות בישראל

תוכניות תחקיר מפורסמות בישראל  הן "כלבוטק" של רפי גינת, "עובדה" של אילנה דיין, "שומר מסך" של אמנון לוי ו"המקור" של רביב דרוקר וברוך קרא.
תחקיר של העיתונאי דן מרגלית הוביל לפרשת חשבון הדולרים וכתוצאה מכך לפרישתו של יצחק רבין מהמירוץ לראשות הממשלה. תחקיר של העיתונאי מרדכי גילת הוביל לחשיפת פרשת אריה דרעי ולהאשמתו בפלילים. העיתונאי תומר גנון פרסם תחקיר שחשף את פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל.
בפרשת וידוא הריגת הילדה איימן אל המאס ("פרשת סרן ר'") הציגו תחקירני התוכנית "עובדה" מסקנות מהן עלה כי קצין צה"ל ירה במכוון בילדה שלא סיכנה את חייו ואף וידא את הריגתה. בית המשפט קבע כי התחקיר היה לקוי. העיתונאי גידי וייץ סיפר כי בתקופה בה הועסק בעיתון "ידיעות אחרונות", נתקל בתופעה של עיכוב פרסום תחקירים על רקע אינטרסים של המו"ל או העורך.
הערות שוליים

↑  Investigative journalism in the academy-possibilities for storytelling across time and space
↑  In new edition of classic Watergate expose, Woodward and Bernstein link Nixon, Trump
↑  אורן פרסיקו, מה איבד התחקירן הבכיר של "הארץ" ב"ידיעות אחרונות"?, באתר העין השביעית, 18 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529857105171  BnF: cb12287269n (data)  LCCN: sh87001872  NDL: 001098478  NKC: ph114791
פוספין

| --- | --- |

 Phosphine.png
 שם סיסטמטי:  Phosphane
 שמות נוספים:  פוספין ; זרחן מימני ; פוספאן ; פוספאמין
 כתיב כימי:  PH₃ 
 מסה מולרית:  33.9976 גרם/מול
 מראה:  גז שקוף
 מספר CAS:  7803-51-2
 מצב צבירה:  גז
 מסיסות:  31.2 מ"ג ב-100 מ"ל
 ממסים:  אלכוהול, אתר, CS2
 טמפרטורת היתוך:  132.8- °C   -140.35 K
 טמפרטורת רתיחה:  87.7- °C   -185.45 K
 מקדם שבירה:  2.144
 נקודת התלקחות:  38 °C   311.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  5.4 קילוג'ול למול
 LD50:  3 מ"ג לק"ג
 NFPA 704:       4 ‏ 4 2 
 
פוספין (לעיתים מכונה פוספאן או פוספאמין, על-פי מונחון IUPAC) הוא שם שכיח לגז זרחן מימני.
תכונות

הפוספין הוא גז חסר צבע ודליק, בעל נקודת רתיחה של מינוס 88 מעלות צלזיוס בלחץ סטנדרטי. הפוספין הטהור חסר ריח, אך לפוספין המסחרי יש ריח של שום או של דגים מקולקלים, שמקורו בגז הדיפוספין (P2H4) המוסף אליו כדי לסייע בזיהויו ובהתגוננות מפניו במקרה של דליפה.
לפוספין קוטביות נמוכה ולכן מסיסותו במים קטנה, הוא מסיס בממסים אורגנים.
מייצרים פוספין בתגובת דיספרופורציונציה ביו זרחן לבן לאשלגן הידרוקסידי
{\ce {P_4 + 3KOH +3H_2O -> PH_3 +3KH_2PO_2}}
שימושים

גז הפוספין רעיל ביותר, ומשכך משמש בעיקר להדברת מזיקים. לצורך ההדברה משתמשים בטבליות המכילות אלומיניום פוספיד (AlP), סידן פוספיד (Ca3P2) או אבץ פוספיד (Zn3P2) חומרים אלו מתפרקים בחשיפה ללחות האוויר (או לנוזלים במערכת העיכול של מכרסם) ומשחררים פוספין גזי.
למשל, פרוק אבץ פוספיד:
Zn_{3}P_{2}+6H_{2}O\Rightarrow 2PH_{3(g)}+3Zn(OH)_{2}
בעקבות הפסקת השימוש במתיל ברומיד נותר הפוספין כחומר הנפוץ ביותר להדברה באידוי כיוון שפעולתו מהירה והוא אינו משאיר שיירים במוצרים. בכמה מקומות באסיה התגלו מזיקים שפיתחו עמידות גנטית לפוספין
לפוספין שימושים חשובים במיקרואלקטרוניקה ובתעשיית המוליכים למחצה. הוא משמש כמקור לזרחן לצורך של אילוח (זיהום) של סיליקון ולצורך גידול של מוליכים למחצה מרוכבים כגון אינדיום פוספיד (InP) גליום פוספיד (GaP) ועוד.
שימושים > סכנות ואמצעי זהירות

בגלל הרעילות הרבה של הפוספין נקבעו לו כללי שימוש האוסרים על שימוש בו באזורים בהם נמצאים בני אדם. בינואר 2014 אירעה תאונה חמורה במהלכה נפגעו שישה בני משפחה בירושלים מפוספין ששימש באופן בלתי חוקי להדברה בתוך ביתם, ושתיים מבנות המשפחה נפטרו. בעקבות זאת, גובשו כללי בטיחות מחמירים יותר לגבי הרשאים לקנות חומרים הכוללים פוספין.
גז הפוספין הוא כבד יותר מהאוויר, ונוטה להצטבר במקומות נמוכים הקרובים לקרקע. החומר עשוי ליצור תערובת נפיצה עם האוויר, ואף עשוי להתלקח מאליו (חומר פירופורי).
באטמוספירה של נוגה

בספטמבר 2020 פורסם מאמר במגזין Nature Astronomy ולפיו על פי ממצאים ספקטרוגרפיים קיים פוספין באטמוספירה של נוגה. החומר נחשב תוצר של תהליכים ביולוגיים שכנראה אינם אפשריים על פני נוגה. המאמר העלה השערה שמקור הפוספין הוא יצורים חד-תאיים באטמוספירה של נוגה, הרחק מפני השטח הלוהטים והיבשים. פרסומים מאוחרים יותר הטילו ספק בהשערה זו ואף באיכות הנתונים שהובילו אליה, וייתכן שהחומר שזוהה אינו פוספין אלא גפרית דו-חמצנית.
הערות שוליים

↑  חומר הדברה הושאר בבית, שתי אחיות מתו, באתר ynet, 22 בינואר 2014
↑  בג"ץ 959/17 אדם טבע ודין נ' משרד החקלאות ואחרים, ניתן ב־1 בינואר 2018
↑  Matheson Tri-Gas, Material Safety Data Sheet: Phosphine/hydrogen Gas Mixture, 2008
↑   חוקרים גילו סימנים אפשריים לקיום חיים באטמוספרה של כוכב נוגה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2020
↑  Plait, Phil. "Update: Life Above Hell? Serious Doubt Cast on Venus Phosphine Finding". נבדק ב-26 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Purported phosphine on Venus more likely to be ordinary sulfur dioxide". ScienceDaily (באנגלית). נבדק ב-2021-02-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543512905171  NDL: 00576134  NKC: ph120291
הפלה מלאכותית

| --- | --- |

 תחום:  מיילדות
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/252560 
 DiseasesDB:  4153
 MeSH:  D000028
 MedlinePlus:  002912
 סיווגים
 ICD-10:  O04
 ICD-11:  JA00 
 
הפלה מלאכותית, הפלה יזומה או הפסקת היריון יזומה היא הפסקה מכוונת של היריון, שלא על ידי לידת תינוק חי. אובדן ספונטני של ההיריון לפני היות העובר מוכן לחיים חוץ רחמיים נקרא הפלה טבעית, ומשבוע 20 ואילך הוא נקרא מות עובר תוך רחמי.
לפי ארגון הבריאות העולמי, נכון לשנת 2024, ברחבי העולם, שישה מתוך 10 הריונות לא מכוונים מסתיימים בהפלה יזומה. הפלה יזומה כזו היא התערבות בריאותית נפוצה. היא בטוחה מאוד כאשר היא מתבצעת בשיטה המומלצת על ידי ארגון הבריאות העולמי, המתאימה למשך ההיריון ועל ידי אדם בעל הכישורים הדרושים. עם זאת, נכון לשנת 2024 כ-45% מההפלות היזומות בעולם הן הפלות מסוכנות, במיוחד במדינות לא מפותחות. הפלות כאלה הן  סיבה חשובה למוות ותחלואה של אמהות. דבר זה יכול להוביל לסיבוכים בריאותיים פיזיים ונפשיים וכן לעומסים חברתיים וכלכליים עבור נשים, קהילות ומערכות בריאות. לפי הארגון מחסור בגישה להפלות יזומות בצורה בטוחה ומכובדת וזמינה מבחינת מחיר, ועיתוי הוא נושא קריטי בבריאות הציבור ובהקשר של זכויות אדם.
סיבות להפלה מלאכותית

ברחבי העולם, הפלה מלאכותית נעשית ממניעים שונים, ביניהם:
מלכתחילה ההיריון לא היה רצוי (נבע מחוסר מודעות, מרשלנות, מתקלה באמצעי מניעה, או מאונס).
בעיה תורשתית או התפתחותית שהתגלתה בעובר.
גילוי סכנה לבריאות האישה ההרה.
העובר אינו מהמין הרצוי.
חוסר יכולת של האם (פיזית או נפשית) או המשפחה לגדל את הילוד.
דרכים לביצוע הפלה מלאכותית

כבר בימי קדם היו ידועות שיטות הפלה מלאכותית, אם כי הסיכון שבהן היה רב. הדרכים לביצוע הפלה היו החדרת מכשירים חדים, לחץ על הבטן, ביצוע פעילות פיזית מתישה, ואף שיקויים (סמים) שהיו אמורים לבצע הפלה.
כיום יש מספר טכניקות ביצוע הפלה מלאכותית, שבחירה ביניהן מושפעת בעיקר מגיל ההיריון. ההליך הרפואי מתבצע בדרך כלל במרפאת הפלות.