stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי
היסטוריה

עמותת הפרס נוסדה בשנת 1988, כאשר מועמר קדאפי תרם 10 מיליון דולר לקרן הממוקמת בשווייץ, הנקראת "צפון-דרום", ואשר הייתה המעניקה הרשמית של הפרס.
סכום הפרס הכספי נקבע ל-250,000 דולר שהוענקו לזוכה בודד, חוץ ממקרים בהם הפרס חולק בין זוכים אחדים או בין בני עם שלם.
בחירת הזוכים בפרס ספגה ביקורת פעמים רבות. כך למשל, ניתן למצוא בין הזוכים את רוז'ה גארודי, מכחיש השואה אנטי-ציוני שזכה לפרסום עקב ספר אנטי-ישראלי שכתב ומספר הצהרות שנויות במחלוקת. חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב המהפכה בלוב ומותו של קדאפי.
רשימת הזוכים בפרס

1989: נלסון מנדלה
1990: "הילדים של פלסטין"
1991: האינדיאנים
1992: המרכז האפריקני למלחמה באיידס
1993: "הילדים של בוסניה והרצגובינה"
1994: איחוד הקהילות לזכויות האדם ואנשים באפריקה
1995: אחמד בן בלה, פרנסישקו דה קושטה גומש
1996: לואיס פרחאן
1997: גראסלין סמולווד, מלכיור נדאדיה, מלבה הרננדז, מנאל יונס אבדול-ראזאק, דורין מקנאלי
1998: פידל קסטרו
1999: "הילדים של עיראק"
2000: סוהא בשארה, ז'וזף קי-זרבו, אוו מוראלס, תנועת ספטמבר, המרכז לעולם השלישי
2002: ממאדו דייאה, רוז'ה גארודי, איברהים אלקוניה, ז'אן זיגלר (שסירב לקבל את הפרס), נאדים אלבאטר, עלי מ. אלמוסרטי, קאיפה מ. אטליסיי, מוחמד אלשריף, עלי פחמי חשיים, רג'אב מופתאח אבודאבוס, מוחמד מופתאח אלפיטורי, עלי סודגי עבדולגאדר, אחמד איברהים אלפגייח
2003: שנודה השלישי, האפיפיור והפטריארך הקופטי מאלכסנדריה
2004: הוגו צ'אווס
2005: מחאת'יר בן מוחמד
2006: אוו מוראלס
2007: הספריות מטימבוקטו
2008: דום מינטוף
2009: דניאל אורטגה
2010: רג'פ טאיפ ארדואן
מאיר איזנשטט

| --- | --- |

קברו בבית הקברות היהודי הישן באיזנשטט. צולם בנובמבר 2012.
 לידה:  1670 ה'ת"ל פוזנן, רפובליקת פולין 
 פטירה:  7 ביוני 1744 (בגיל 74 בערך) כ"ז בסיוון ה'תק"ד אייזנשטאדט, אוסטריה 
 כינוי:  מהר"ם א"ש
 תקופת הפעילות:  ? – 7 ביוני 1744 
 צאצאים:  משה אייזנשטאדט 
 
הרב מאיר בן יצחק איזנשטט (מהר"ם א"ש; ת"ל, 1670 - כ"ז בסיון תק"ד, 7 ביוני 1744, אייזנשטט), שימש כרב בשידלוביץ (שידלובצא), ורמיזא, פרוסניץ ואייזנשטט. מחבר שו"ת "פנים מאירות".
חייו

נולד בפוזנא שבפולין בשנת ה'ת"ל, נכד אחותו של הרב שפתי כהן, "הש"ך". בצעירותו למד אצל הרב אברהם אבלי הלוי גומבינר, בעל ה'מגן אברהם' והרב דוד אופנהיימר. לאחר חתונתו לבתו של הקצין ופרנס דגליל פוזן, רבי משה סאכטשווער, למד כעשר שנים בבית חותנו בסוכטשוב, והיה דיין שם. ולאחר מכן שימש כרבה של שידלובצא שבפולין. בתפקידו זה הוטלו עליו מטלות רבות שביטלוהו מלימודו, ומשום כך החליט לעבור למדינות אשכנז שם יפריעוהו פחות. בעזרת יהודי החצר השר שמשון ורטהיימר, התמנה בגיל 30, בשנת ה'ת"ס (1700), לראש ישיבת ורמיזא. לאחר מכן שימש כרב בפרוסניץ שבמוראביה, שם גידל את רבי יהונתן אייבשיץ, לאחר שהאחרון התייתם מהוריו, והיה לו לאב ולמורה.
בשנת ה'תע"ז (1717) התמנה לרבה של קהילת אייזנשטט ו"שבע קהילות". הוא הקים שם ישיבה גדולה שתלמידיה באו מקרוב ומרחוק, ועל ידי כך גדלה השפעתו בחוגים היהודיים שבאזור. תיקן תקנות הנוגעות לסגנון החיים של הקהילה, כגון תקנה האוסרת על משחקי קלפים מלבד בחנוכה, בפורים ובבית היולדת. תקנה זו נשארה בתוקפה בקהילת אייזנשטט עד ליומה האחרון. הוא אימץ את שם העיר כשם משפחתו.
בשנת ה'תפ"ג (1723) נאלץ לעזוב את העיר, בשל עלילה נגדו אצל השלטונות, כביכול היה מעורב בגנבה. בספרו "כתנות אור" על התורה בפרשת שמיני, כותב רבי מאיר: "דרוש דרשתי בתוכחת מוסר לעם בקהל המון חוגג בחודש מנחם שנת תפ"ג. כשיצאתי באלו הן הגולין במדינת פולין מחמת מלשינים". אזכור פרשיה זו מופיעה גם בספרו "פנים מאירות" שם הוא כותב: "כ"ד המתפלל בלב נשבר ונדכה וליבי דואג בקרבי שיצילני משפת שקר". לאחר כשנתיים, התוודה אחד העדים על כך שרבי מאיר אינו קשור לפרשה, ואז התאפשרה חזרתו לעיר.
כשחזר לעירו תיקן "יהי רצון" מיוחד כנגד "המזיקים את ישראל בלשונם והמהרסים מעמדי ומצבי הקהילות", וקבע לאומרו בכל יום שני וחמישי לאחר קריאת התורה.
אחד מצאצאיו שמרבה לצטט את דבריו בספרו הוא בעל הפתחי תשובה.
ר' מאיר תמך בתחילה בנביא השבתאי לייבל פרוסניץ (אנ') אך לאחר שהתגלה כרמאי חזר בו מתמיכתו ונידה אותו. לפי יהודה ליבס רבי מאיר המשיך לתמוך בסתר בשבתאות והנחיל לתלמידו הרב יהונתן אייבשיץ את אידאולוגיית השבתאות והסתרתה.
מותו

רבי מאיר נפטר בכ"ז בסיון ה'תק"ד (1744), ונקבר בבית העלמין הישן באייזנשטט. על מצבתו נכתב: "פה נטמן הרב הגדול כמהר"ר מאיר אב"ד דק"ק א"ש והמדינה זצ"ל מת ונקבר ביום א' כ"ז סיון תק"ד לפ"ק תנצב"ה".
זכרו מונצח בשם הרחוב הקרוי כשם ספרו "פנים מאירות", רחוב הנמצא בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים (על שם אחת משבע קהילות). כמו כן צאצאו הרב נתן גשטטנר פתח ישיבה בבני ברק על שמו.
חיבוריו

שו"ת פנים מאירות
פנים מאירות על סדר קדשים
כתנות אור (פירוש לתורה ולחמש מגילות - יצא ביחד עם פרושי נכדו, הרב אלעזר קאליר בשם מאורי אש)
אור הגנוז (חידושים על מסכת כתובות ועל הלכות יין נסך ביורה דעה)
בניו

רבי מיכאל אייזנשטאט אב"ד קלצק
רבי בנימין אב"ד לקנבך, חתן רבי יעקב עמדין.
רבי שלמה
רבי גבריאל
רבי יצחק אב"ד נעשוויז וביאלה פודולסק, חתן הרב צבי הירש אשכנזי, ה"חכם צבי".
רבי אברהם שיפף (נפטר י"ב סיון תקע"ז)
הסוציולוג שמואל נח אייזנשטט.
תלמידיו

רבי יהונתן אייבשיץ
הרב ירמיהו רוזנבוים - אב"ד מטרסדורף וסאנטוב.
מצאצאיו

רבי אלעזר קאליר אב"ד רכניץ (מח"ס אור חדש)
רבי אברהם צבי הירש אייזנשטט (בעל הפתחי תשובה).
הרה"ק רבי יחיאל ב"ר מנחם גאב"ד מוש. (רבי יחיאל מוש'ער)
רבי יחיאל מתתיהו צונץ
הרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב מוולוז'ין)
רבי איסר זלמן מלצר
הצייר הרב אלכסנדר אייזנשטט
הרב נתן גשטטנר
יהושע ברזילי
הסוציולוג שמואל נח אייזנשטדט
הערות שוליים

↑  'א"ש' הוא קיצור מקובל בספרות הרבנית לעיר אייזנשטט. יש לציין כי גם רבי מאיר איזנשטטר כונה מהר"ם א"ש על שם עיר הולדתו, ואין לבלבל ביניהם. כמו כן אין להתבלבל, עם בן דורו רבי מאיר בן חיים קצנלבויגן מאיזנשטט, מחבר ה"נר למאור" על מאמר עולם קטן לרמ"ע מפאנו, הגהות על ספר הגלגולים ופירוש למגילת אסתר, "משתה יין".
↑  רבי מאיר מתאר אותו בהקדמתו: "הראש והקצין פרנס ומנהיג המדינה דגליל פוזנא, כבוד מוהר"ר משה סאכטשווער ז"ל... הרבה צדקה עשה עם ישראל וצדקתו עומדת לעד שהציל ב"ד נפשות אשר בברזל בא נפשם במשפט הגדול טריבנאל בלובלין מחמת ע"ש בעו"ה... ברוב עוז השתדלותו נתן לו ה' חן בעיני המלך והשרים היושבים ראשונה במלכות פולין והציל את כלם... ועפ"ה גלגולי דברים אלו יצא נקי מכל נכסיו ונכסי בניו". עליו ראו: פנקס וועד ד' ארצות, עמ' 127, ועמ' 139.
↑  הסכמת דודו ר' יונה נחום הכהן על ספרו פנים מאירות
↑  ב'שם הגדולים השלישי' מספר כי נאנס לשמור את סוד הגנבים וברח ע"מ שלא לשתף עמם פעולה. בפורום 'אוצר החכמה'
↑  יהודה ליבס, סוד האמונה השבתאית: קובץ מאמרים, 1995 עמוד 334
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302321905171  GND: 142380121  ISNI: 0000 0000 8446 2616  LCCN: n80030773  NTA: 258665769  VIAF: 43131944   WorldCat (עם VIAF): 43131944
עדשה

ערך זה עוסק ברכיב אופטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סוגי עצמיות המרכיבות יחד עדשה תפקודית שלמה
דמותו של האסטרונאוט קלייטון אנדרסון משתקפת דרך טיפת מים, המרחפת עקב חוסר משקל ומתפקדת כעדשה מרכזת.
צילום של עידוש כבידתי כפי שצולם על ידי טלסקופ החלל האבל. עיקום המרחב על ידי מסה, משפיע על תנועת האור. הגדילו את התמונה כדי לצפות בדמויות המעודשות.
עדשה היא רכיב אופטי (לרוב שקוף) המשמש להסטת קרני אור ויצירת תופעות אופטיות (לרוב שבירת אור) של מיקוד או פיזור של אור. עדשות עשויות בדרך כלל מזכוכית שעברה תהליכי עיבוד שנועדו למטרה מוגדרת. השם "עדשה" שאול מעולם הצומח בהיות צורתה דומה לזרעי עדשים.
כיום, מבחינים בין המושג "עדשה" (Lens, שמקורה במילה Lentel - זרעי עדשים) המהווה יחידה אופטית-תפקודית שלמה, לבין "עצמית" או "עצמיות" ('עצמית' היא תרגום המושג Objective 'אובייקטיב') המרכיבים יחד עדשה ליחידה תפקודית שלמה.
במובן זה, ישנן עדשות המורכבות מעצמית אחת בודדת כמו "משקפיים" או "זכוכית מגדלת" ידנית, לעומת עדשה מרובת-עצמיות כמו "עדשת מצלמה" אשר כוללת לעיתים יותר מ 20 עצמיות שונות, הפועלות במשותף בתוך העדשה.
עדשות הן רכיב הכרחי במכשירים רבים ומגוונים, בעיקר מערכות אופטיות כמו מצלמה, מיקרוסקופ, משקפיים, טלסקופ, משקפת וכדומה. קיימים מכשירי הדמיה שאינם אופטיים, כגון צגי CRT ומיקרוסקופים אלקטרוניים, המבצעים פעולות מיקוד ופיזור של אלומות אלקטרונים במקום של קרני אור, וניתן לראותם כמקבילים לעדשות אופטיות.
גם בתוך העין נמצאת עדשה, עדשת העין, המשמשת לריכוז קרני האור ומיקודן על הרשתית. עדשה זו משנה את צורתה בעזרת השרירים הריסניים, ובכך מתאימה את מרחק המיקוד שלה למרחק העצם שבו צופים.
קיומה של מסה מעקם את המרחב, ולכן משפיע גם על קרני האור ומעקם את מסלולן, כפי שמתבטא בתופעת עידוש כבידתי הנצפית ביקום.
סוגים של עדשות פשוטות

עדשות יכולות להיות פשוטות, כלומר עשויות מעדשה אחת בודדת. עדשות אלו נקראות בעגה המקצועית סינְגְלֵט, (מלטינית singulus, אחד נפרד). עדשות שימושיות יותר הן עדשות מורכבות שעשויות ממספר עדשות בודדות. כאשר מתייחסים לעדשה, ללא פירוט, הכוונה היא בדרך כלל לעדשה מורכבת.
עדשה מרכזת היא עדשה הממקדת קרני אור מקבילות לנקודה במישור המוקד שלה (ראו איור). דוגמה לעדשה כזו היא עדשת המצלמה.
עדשה זו היא על פי רוב קמורה. (מספר חיובי במשקפיים)
עדשה מפזרת, לעומת זאת, היא עדשה המפזרת קרניים מקבילות. גם לעדשה כזו יש מוקד, אך העדשה אינה גורמת לקרניים מקבילות להתרכז בו, אלא הקרניים מפוזרות כך שהן נראות כאילו יצאו מנקודת המוקד (ראו בהמשך). עדשות כאלו משמשות למשל למשקפיים לתיקון קוצר ראייה (מספר שלילי במשקפיים).
צורתה של עדשת סינגלט יכולה להיות אחת מכמה אפשרויות: עדשה קמורה היא עדשה קמורה משני צידיה, והיא עדשה ממקדת. מרחק המוקד של העדשה עומד ביחס ישר לרדיוס של משטחי העדשה (ראו נוסחת לוטשי העדשות בהמשך). עדשה חצי קמורה היא עדשה שצדה האחד קמור והשני שטוח, ואף היא מרכזת.
עדשה קעורה משני צידיה מפזרת את הקרניים הנכנסות, כמו גם עדשה חצי קעורה.
עדשת מניסקוס היא עדשה שצדה האחד קמור והשני קעור, והיא יכולה להיות מרכזת או מפזרת.
ככלל אצבע, כאשר העדשה עבה יותר במרכז מאשר בשוליים היא מרכזת, וכאשר העדשה דקה יותר במרכז היא מפזרת. עדשה (או חומר שקוף אחר) שהוא בצורת מניסקוס אך ללא הבדלים בעובי בין אזורים שונים, לא יגרום לתופעות עדשתיות משמעותיות, אך יכול לגרום לטשטוש ולהפרעה בתמונה הנראית.
עדשות מיוחדות

הבדל משמעותי (בתכונות ובמחיר) קיים בין סינגלטים סְפֵרִיים, שבהם כל משטח הוא כיפה כדורית מושלמת (או שטוח), לעומת משטחים אַסְפֵרִיים (לא ספריים), שיכולים להיות בכל צורה שהיא. ההבדל הגדול בתכונות האופטיות נובע מכך שיש דרגות חופש נוספות למשטח, שיכולות לכוון את האור בצורה מתוכננת יותר, ואף לתקן עוותים הנוצרים בעדשה ספרית פשוטה. ההבדל במחיר נובע מכך שעדשות ספריות ניתנות לייצור בתהליך פשוט של שחיקה רדיאלית, בעוד עדשות אספריות דורשות תבנית מיוחדת מדויקת מאוד או עיבוד שבבי מדויק ויקר עם יהלום. נוסחת לוטשי העדשות אינה תקפה לאלמנטים אספריים, אם כי חלקם ניתנים לקירוב באמצעות הנוסחה, במידות שונות של דיוק. תכונות כלליות של עדשות נכונות גם עבור עדשות אספריות.
עדשות דיפרקטיביות: בניגוד לעדשות רגילות, שפועלות על ידי  שבירת האור (רפרקציה), עדשות דיפרקטיביות נעזרות בתופעות עקיפה והתאבכות של אור כדי לרכז אור. אלמנטים אופטיים דיפרקטיביים משמשים לרוב במערכות אופטיות שלא יוצרות תמונה כמו ספקטרומטר, אך קיימות מערכות דימות אופטיות אשר מכילות אלמנטים דיפרקטיביים, כאשר יתרונם הגדול הוא בחיסכון מקום ומשקל, לדוגמה: אלמנט דיפרקטיבי יכול להיות חריצים בצורת שתי-וערב על פני עדשה אחרת. לא ניתן לחשב אלמנטים דיפרקטיביים בעזרת קרני אור, אלא נזקקים לתיאור גלים של העדשה והאור.
עדשת פרנל: עדשה זו פועלת על פי עקרונות השבירה כמו עדשה רגילה, אך במקום משטח רציף המשטח מחולק למקטעים עקומים לא רצופים, כך שכל העדשה דקה הרבה יותר מעדשה רגילה השקולה לה (ראו איור). עדשות פרנל משמשות לרוב במערכות שלא יוצרות תמונה, כמו גופי תאורה (מגדלור למשל), ויכולות גם לשמש לדימות.
עדשה צילינדרית (אנ'): עדשה זו פועלת על פי עקרונות השבירה כמו עדשה רגילה אך רק בציר אחד.
תכונות של עדשות

מרחק המוקד של העדשה (לעיתים נקרא אורך המוקד, מסומן באות f) הוא מרחק הנקודה אליה מתרכזות קרניים המקבילות לציר העדשה, ממרכז העדשה. גם ההפך מתקיים, כל קרן שתצא מנקודת המוקד ותעבור בעדשה תהיה מקבילה לציר האופטי של העדשה. בעדשות מפזרות מרחק המוקד הוא גודל שלילי ודמיוני המתאר את המקום שממנו נראה כאילו יוצאות קרניים מפוזרות אחרי עדשה מפזרת, קרניים שהיו מקבילות לפני מעבר בעדשה.
מִפְתַּח העדשה הוא הקוטר של חתך המצלמה שדרכו נכנסות קרניים מקבילות. עבור סינגלטים דקים מפתח העדשה הוא הקוטר שלה, ובעדשות המכילות צמצם זהו קוטר הצמצם, המשתנה. לעיתים הקוטר הזה הוא גודל דמיוני שאינו קיים פיזית בתוך העדשה בנקודה מסוימת, אך הוא ניתן לחישוב.
יחס מיקוד של העדשה (מסומן לרוב F/#‎) הוא היחס בין מרחק המוקד שלה למפתח שלה. יחס המיקוד קובע את בהירות הדמות המתקבלת, כמו גם את הרזולוציה המקסימלית שהעדשה יכולה להשיג.
עוצמת העדשה היא אחד חלקי מרחק המוקד, ונמדדת בדיופטר, שהוא אחד חלקי מטר. העוצמה היא מדד לכושר השבירה של העדשה. שימוש בדיופטרים מקובל בתחום האופטומטריה להגדרת עדשות במשקפיים: עוצמות חיוביות משמשות לתיקון קוצר ראייה ועוצמות שליליות לתיקון רוחק ראייה. ככל שהערך המוחלט של העוצמה גדל, יכולת מיקוד או פיזור האור עולה.
חישוב עצמה של עדשה עבה

על מנת למצוא את העצמה של עדשה, משתמשים לעיתים קרובות בנוסחת לוטשי העדשות:
\ C={\frac {1}{f}}=\left({\frac {n_{1}}{n_{2}}}-1\right)\left[{\frac {1}{R_{1}}}-{\frac {1}{R_{2}}}+{\frac {(n_{1}-1)d}{n_{1}R_{1}R_{2}}}\right]
כאשר:
C - עוצמת העדשה.
f - מרחק מוקד העדשה.
n_{1} - מקדם השבירה של החומר ממנו עשויה העדשה.
n_{2} - מקדם השבירה של התווך מחוץ לעדשה.
R_{1} - רדיוס המשטח הראשון.
R_{2} - רדיוס המשטח השני.
d - עוביה של העדשה במרכזה.
פעמים רבות מזניחים את עוביה של העדשה במרכזה  (d=0). כמו כן העדשה נמצאת באוויר כך שגורם השבירה מחוץ לעדשה הוא  1  (n_{2}=1) ואז המשוואה נראית כך:
\ C={\frac {1}{f}}=\left(n_{1}-1\right)\left[{\frac {1}{R_{1}}}-{\frac {1}{R_{2}}}\right]
הדמיית עצם דרך עדשה מרכזת דקה

כדי למצוא באופן גרפי דמות של עצם דק המאונך לציר האופטי שבסיסו נמצא על ציר המערכת נחפש את הדמות של קצה העצם ונניח שהדמות מאונכת לציר האופטי. מקום הדמות של נקודה היא נקודת המפגש של כל הקרניים שיוצאות מהנקודה המתאימה בעצם. ישנן שלוש קרניים שקל לצייר את מהלכן דרך העדשה:
קרן שיוצאת מראש הגוף, מקבילה לציר פוגעת בעדשה וסוטה כך שהיא עוברת דרך המוקד.
קרן שפוגעת במרכז העדשה וממשיכה במסלולה ללא סטייה.
קרן שיוצאת מראש הגוף, עוברת דרך המוקד, פוגעת בעדשה וסוטה כך שהיא מקבילה לציר.
בדרך כלל משתמשים בשתיים מהקרניים דלעיל כדי למצוא את מקום הדמות.
ניתן כמו כן למצוא את מקום הדמות באופן חישובי באמצעות הנוסחה:
{\frac {1}{f}}={\frac {1}{U}}+{\frac {1}{V}}
\ U=\ S_{o}+\ f
\ V=\ S_{i}+\ f
\ M={\frac {-V}{U}}={\frac {H_{i}}{H_{o}}}={\frac {f}{S_{o}}}={\frac {S_{i}}{f}}
\ S_{o}S_{i}=\ f^{2}
\ U - מרחק העצם מהעדשה (שמאל=חיובי, ימין=שלילי)
\ V - מרחק הדמות מהעדשה (ימין=חיובי, שמאל=שלילי)
\ f - מרחק המוקד של העדשה (מרכזת=חיובי, מפזרת=שלילי)
\ S_{o} - מרחק העצם מהמוקד
\ S_{i} - מרחק הדמות מהמוקד
\ H_{o} - אורך העצם
\ H_{i} - אורך הדמות
\ M - ההגדלה/ההקטנה (M חיובי - דמות ישרה, M שלילי- דמות הפוכה)
הגדלה, הרחקה, הפיכה וממשות

היחס בין הדמות שנוצרת לבין העצם תלוי בסוג העדשה ובמרחק של העצם ממנה.
דמות ממשית היא דמות שנוצרת בעקבות מפגש של קרניים.
דמות מדומה היא דמות שאינה נוצרת בעקבות מפגש של קרניים, אלא בעקבות מפגש המשכיהן.
העין האנושית אינה מבדילה בין דמות ממשית למדומה.
הגדלה, הרחקה, הפיכה וממשות > יחס דמות-עצם בעדשה מרכזת

בעדשה מרכזת נבחין בין חמישה מקרים:
גוף שנמצא במרחק גדול מפעמיים מרחק המוקד (u>2f). הדמות שנוצרת היא:
קטנה יותר מהגוף.
קרובה יותר לעדשה מהגוף.
הפוכה יחסית לגוף.
ממשית.
גוף שנמצא במרחק שווה לפעמיים מרחק המוקד (u=2f). הדמות שנוצרת היא:
שווה בגודלה לגוף.
שווה במרחקה מהעדשה כמו הגוף.
הפוכה יחסית לגוף.
ממשית.
גוף שנמצא בין המוקד לפעמיים המוקד (2f>u>f). הדמות שנוצרת היא:
גדולה יותר מהגוף.
רחוקה יותר מהעדשה לעומת הגוף.
הפוכה יחסית לגוף.
ממשית.
גוף שנמצא במרחק שווה למרחק המוקד (u=f). הקרניים מקבילות, לכן לא ייפגשו ולכן לא תיווצר דמות.
גוף שנמצא בין העדשה למוקד (u<f). הדמות שנוצרת היא:
גדולה יותר מהגוף.
רחוקה יותר מהעדשה לעומת הגוף.
ישרה יחסית לגוף.
מדומה.
לכן, במצב זה העדשה יכולה לשמש כזכוכית מגדלת.
הגדלה, הרחקה, הפיכה וממשות > יחס דמות-עצם בעדשה מפזרת

בעדשה מפזרת נבחין בין חמישה מקרים:
גוף שנמצא במרחק גדול מפעמיים מרחק המוקד (u>2f), הדמות שנוצרת היא:
קטנה יותר מהגוף.
קרובה יותר לעדשה מהגוף.
ישרה יחסית לגוף.
מדומה.
גוף שנמצא במרחק שווה לפעמיים מרחק המוקד (u=2f). הדמות שנוצרת היא:
קטנה יותר מהגוף.
קרובה יותר לעדשה מהגוף.
ישרה יחסית לגוף.
מדומה.
גוף שנמצא בין המוקד לפעמיים המוקד (2f>u>f). הדמות שנוצרת היא:
קטנה יותר מהגוף.
קרובה יותר לעדשה מהגוף.
ישרה יחסית לגוף.
מדומה.
גוף שנמצא על המוקד (u=f). הדמות שנוצרת היא:
קטנה יותר מהגוף.
קרובה יותר לעדשה מהגוף.
ישרה יחסית לגוף.
מדומה.
גוף שנמצא בין העדשה למוקד (u<f). הדמות שנוצרת היא:
קטנה יותר מהגוף.
קרובה יותר לעדשה מהגוף.
ישרה יחסית לגוף.
מדומה.
לסיכום: בעדשה מפזרת הדמות תמיד ישרה, מוקטנת ומדומה.
ראו גם

עין
מצלמה
משקפיים
עדשות מגע
אובייקטיב
עדשת פרנל - עדשה דקה וקלה יותר העשויה טבעות טבעות.
עדשת GRIN (אנ') - עדשה המבוססת על גורם שבירה משתנה (gradient index).
עדשה אקוסטית
עדשה א-ספרית
איכות פני שטח (אופטיקה)
הערות שוליים

↑  עדשה ועדשים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏15 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563038505171  BnF: cb11978540v (data)  GND: 4167776-6  LCCN: sh85075999  NDL: 00569413 
עדשה מרכזת
(1) חתך רוחב של עדשת פרנל; (2) חתך רוחב של עדשה שקולה רגילה
עדשה מפזרת
עדשה מרכזת
גוף שנמצא במרחק גדול מפעמיים מרחק המוקד של עדשה מרכזת
גוף שנמצא במרחק שווה לפעמיים מרחק המוקד של עדשה מרכזת
גוף שנמצא בין מרחק המוקד לפעמיים מרחק המוקד של עדשה מרכזת
גוף שנמצא במרחק המוקד של עדשה מרכזת
גוף שנמצא במרחק קטן ממרחק המוקד של עדשה מרכזת
גוף שנמצא במרחק גדול מפעמיים מרחק המוקד של עדשה מפזרת
גוף שנמצא במרחק שווה לפעמיים מרחק המוקד של עדשה מפזרת
גוף שנמצא בין מרחק המוקד לפעמיים מרחק המוקד של עדשה מפזרת
גוף שנמצא במרחק קטן ממרחק המוקד של עדשה מפזרת
נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957)

נסיגת צה"ל מסיני ומעזה הייתה אירוע בו פינה צה"ל את השטחים שכבש במלחמת סיני. ב-5 בנובמבר 1956 הסתיימה מלחמת סיני, לאחר שצה"ל כבש את רצועת עזה וחלק ניכר מחצי האי סיני. שלושה ימים לאחר מכן הודיע ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, בעקבות לחץ מדיני שהופעל על ישראל מצד ארצות הברית, על נסיגת צה"ל מכל השטחים שכבש. תהליך הנסיגה החל ב-15 בנובמבר 1956 והסתיים ב-8 במרץ 1957. לשטחים שפונו נכנס כוח החירום של האו"ם, ובגבול ישראל–מצרים השתרר שקט למשך עשר שנים.
ניצחון במלחמת סיני

ב-5 בנובמבר 1956 הסתיימה מלחמת סיני. כוחות חטיבת הצנחנים הגיעו באותו יום לראס נצרני בדרום חצי האי סיני וכוחות חטיבה 9 שיצאו מאילת הגיעו באותו יום, לאחר מסע קרקעי ממושך, לשארם א-שייח' וכבשו אותה.
במדינת ישראל השתררה תחושת ניצחון. לאחר סיום מלחמת העצמאות נטבע המושג "הסיבוב השני". הכוונה הייתה להתמודדות צבאית נוספת בין מדינת ישראל לבין מדינות ערב. המושג ביטא מצד מדינות ערב את הרצון לנקום על תבוסתן במלחמה, ומצד ישראל ותושביה את תחושת המצור במדינה קטנה המוקפת מכל צדדיה במדינות עוינות העלולות לפתוח במלחמה חדשה, שתוצאותיה עלולות להיות שונות מתוצאות מלחמת העצמאות. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 הידרדר המצב בגבול עם ממלכת ירדן לכדי מערבולת של פעולות הסתננות וטרור וכנגדן פעולות תגמול של צה"ל. בגבול רצועת עזה הפעילה מצרים, מאז מבצע "חץ שחור" בראשית שנת 1955, פעולות טרור של פדאיון ביישובי הדרום. החל מרוץ חימוש ששיאו היה בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שעליה נודע בספטמבר 1955, ובה קיבלה מצרים כ-50 מפציצים ארוכי טווח, כ-150 מטוסי קרב סילוניים מדגם מיג-15 וטנקים מדגם טי 34.
עקב כך פתחה ישראל במלחמת סיני ב-29 באוקטובר 1956. בתוך מאה שעות הגיעו כוחות צה"ל לקרבת תעלת סואץ ותוך שבעה ימים סיים צה"ל לכבוש חלק ניכר מחצי האי סיני ורצועת עזה, השמיד את ארסנל הנשק הסובייטי שבידי המצרים, לקח שלל מאות כלי רכב, טנקים, תותחים ואספקה, ספינת מלחמה אחת, המשחתת אבראהים אל-אוול, ופתח את מצרי טיראן. כל זאת במספר מועט של הרוגים ותוך לקיחה בשבי של כ-6,000 שבויים.
במקביל לפעולת צה"ל פתחו בריטניה וצרפת במבצע מוסקטר לכיבוש אזור תעלת סואץ. המבצע הסתיים ללא תוצאה סופית מכריעה ולא השיג את מטרתו המשנית, מיגור שלטונו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. כישלונן של שתי המעצמות העצים את תחושת הניצחון בישראל.
גם מידת התמיכה והאהדה לדוד בן-גוריון ולמנהיגותו הגיעו לשיאם. הוא נתפס בציבור כמי שהוציא את המדינה משנות המתח והכוננות שקדמו למבצע אל הניצחון המרשים, וזאת תוך חבירה לבעלות ברית שאחת מהן, צרפת, סיפקה ערב המבצע נשק רב לישראל והקנתה לה מטרייה אווירית.
מבצע סיני התקבל בקונצנזוס מימין ומשמאל, מתנועת החרות ועד מפ"ם, למעט מן השוליים השמאליים שהמבטאת שלהם הייתה מק"י. מחוץ לכנסת רק אורי אבנרי הביע בשבועונו "העולם הזה" ביקורת על חבירתה של ישראל לבריטניה וצרפת הקולוניאליסטיות, לדבריו, אך גם הוא תרם חלקו לאווירה הכללית בשתי סדרות של כתבות, האחת "האפוס של טיראן" על מסעה של חטיבה 9 לשארם א-שייח' והשנייה "נופלים ההולכים ראשונה" על חללי צה"ל שנפלו בקרב.
חדוות הניצחון שחשו אזרחי ישראל התבטאה ביחס לו זכה שירם של יחיאל מוהר ומשה וילנסקי "מול הר סיני", שחובר אז, שנתפס כ"המנון המלחמה", בדומה ליחס לו זכה השיר "ירושלים של זהב" בתקופת מלחמת ששת הימים ולאחריה. הבית הבא מבטא את רוח השיר והתקופה:
הרמטכ"ל משה דיין הספקן חש בלבו רגש של חשש מפני הבאות. ביומנו כתב אז:
כשהודעתי לבן-גוריון ששארם א-שייח' נכבשה והמערכה בסיני נסתיימה, אמר, ספק בהלצה ספק ברצינות: 'ואתה אינך יכול לסבול זאת?' לא השבתי לו. הוא יודע היטב כי מה שמעיק עלי אינו הפסקת הקרבות אלא החשש ליכלתנו לעמוד במערכה המדינית הנפתחת עתה.
נאומו של בן-גוריון

דוד בן-גוריון, שידע לבטא אופוריה, אך היה גם שקול וזהיר, נסחף באווירת הניצחון וכתב איגרת לחיילי חטיבה 9 ומפקדיה, לרגל מסדר הניצחון של החטיבה שנערך בשארם א-שייח' ב-6 בנובמבר 1956. את האיגרת מסר לידי הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין, שהגיע למסדר עם כל אלופי צה"ל. הטקס היה קצר, ושני קומנדקרים שהועמדו גב אל גב שימשו כבמה. החיילים בבגדי קרב הסתדרו בצורת האות ח' מסביב לבמה. מפקד החטיבה נאם קצרות ומשה דיין קרא את איגרתו של בן-גוריון ופקודת יום לכיבוש סיני. באיגרתו כתב בן-גוריון:
"הבאתם לסיום מוצלח המבצע הצבאי הגדול והמפואר ביותר בתולדות עמנו ואחד המבצעים המופלאים בתולדות העמים. שוב נוכל לשיר שירת משה ובני ישראל העתיקה: שמעו עמים ירגזון, חיל אחז יושבי פלשת, אז נבהלו אלופי אדום, אילי מואב יאחזמו רעד, נמוגו כל יושבי כנען, תיפול עליהם אימתה ופחד. אילת שוב תהיה הנמל העברי הראשי בדרום, ויוטבת, המכונה טיראן, תשוב להיות חלק ממלכות ישראל השלישית".
למחרת, 7 בנובמבר, נשא בן-גוריון נאום בפני מליאת הכנסת, בנוכחות נשיא המדינה והרמטכ"ל, ובהיעדרותם המופגנת של החברים הערבים של מק"י. היה זה נאום ניצחון, שבו אמר בין היתר: "מעמד הר־סיני נתחדש בימינו אלה... זה היה המבצע הצבאי הגדול והמפואר בתולדות עמנו, ואחד הגדולים בתולדות העמים". הוא פנה אל חיילי צה"ל ואמר: "קרבתם אותנו לתולדות עמנו הקדומים, מקום מתן תורה, בו נבחר עמנו להיות עם סגולה". הוא תיאר את השתלשלות האירועים שהובילו למלחמה וביקר את ארצות הברית וברית המועצות על כך ש"העדיפו כל הזמן פיוסו של נאצר על שמירת החוק הבינלאומי ועל שמירת כבוד האו"ם, כל זמן שזה ניתן להיעשות על חשבון ישראל". בין היתר, טען לזכותה של ישראל על האי "יטבת" (טיראן), בהסתמכו על אזכור ההתיישבות היהודית באי בכתבי פרוקופיוס מהמאה ה-6. בהתייחסו ללחצי ארצות הברית וברית המועצות לנסיגה, הכריז: "לא נתבטל מפני תקיפי עולם". הוא אף רמז על חלומו לספח את חצי האי סיני, כשאמר כי צה"ל "לא פגע בשטחה של מצרים" אלא "אך ורק בשטח חצי האי סיני" ומדברים אלה משתמע כי סיני אינו חלק ממצרים ולכן צה"ל לא השתלט על אדמה זרה.
בסיום נאומו קבע בן-גוריון מספר עמדות עקרוניות שיש "להביא אותן לדעת הקהל העולמית בכל התוקף המוסרי וההחלטיות הנחרצת", וביניהן:
"הסכם שביתת הנשק עם מצרים – מת ונקבר, ולא יקום לתחיה."
"יחד עם ההסכם נפחה נשמתם של קווי שביתת הנשק בינינו ובין מצרים."
"ישראל לא תסכים בשום תנאי שכוח זר, ויהיה שמו אשר יהיה, ישוכן בתחומיה, או באחד השטחים מהמוחזקים על ידה."
בדיון שנערך בכנסת לאחר הנאום, הביע פרץ ברנשטיין, ראש הציונים הכלליים, "הוקרה מיוחדת" לממשלה. ישראל גלילי, ראש "אחדות העבודה" ומאיר יערי, ראש מפ"ם, כמו גם מנהיגי הדתיים, הפרוגרסיבים ונציג הדרוזים, תמכו בקו הממשלה ודחו את האשמות ברית המועצות. מנחם בגין, מנהיג תנועת החרות, קרא אל עבר שולחן הממשלה "יישר כוחכם!". כל חברי הכנסת, מלבד נציגי מק"י (88 נגד 3), הצביעו בעד החלטה המאמצת את עיקרי הנאום.
ההחלטה על הנסיגה > הנאום לאומה

יממה לאחר נאומו של דוד בן-גוריון בכנסת, ב-8 בנובמבר נהפכה הקערה על פיה.
מאז שעות הערב המוקדמות חזר קול ישראל, מדי כמה זמן, על הודעה כי בקרוב צפויה הודעה של ראש הממשלה לאומה. שעות הערב חלפו בזו אחר זו, כשהמתח בציבור גובר.
שעות ההמתנה הרבות לא היו לצורך השגת אפקט דרמטי לנאום, אלא נגרמו בגלל איחור בקבלת אישור אמריקאי לפרסם בפומבי את איגרתו של הנשיא, שנגרם עקב קלקול במערכת הקשר שבין מחלקת המדינה לבין שגרירות ארצות הברית בישראל.
רק בשעה 00:30 בלילה עלה בן-גוריון לשידור ונשא נאום לאומה:
"אתמול מסרתי בכנסת על הנסיבות והמניעים שהכריחו אותנו לנקוט אמצעים מקיפים ונמרצים נגד בסיסי הפדאיון הנפוצים בכל במדבר סיני. עם ראשית הפעולה נקראה עצרת או"ם יוצאת מן הכלל לדון במצב שהחמיר במזרח התיכון".
"באותו הזמן שצבאנו השמיד קני המרצחים בסיני ניסו צבאות צרפת ובריטניה לתפוס את תעלת סואץ. העצרת החליטה לדרוש מכל הצדדים הפסקת אש – וביום 3 בנובמבר הודענו למזכיר הכללי של האו"ם שמצדנו הופסקה האש... העצרת המיוחדת לא הסתפקה בהפסקת אש; ולפי הצעת ממשלת ארצות הברית קיבלה ברוב עצום עוד שתי החלטות: אחת הדורשת מאנגליה ומצרפת להחזיר כל כוחותיהן מטריטוריה מצרית ותובעת מישראל להחזיר מיד כל כוחותיה אל מאחורי קווי שביתת הנשק... החלטה שנייה היא על הקמת כוח חירום בינלאומי של או"ם".
בן-גוריון הגיע לעיקר נאומו והודיע כי שתי החלטות האו"ם הועברו לישראל במלואן בבוקר יום נאומו וכי קיבל שתי איגרות, האחת מראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין והשנייה מנשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. ראש הממשלה הוסיף כי כינס את כל נציגי הסיעות בכנסת (למעט סיעת מק"י) ומסר להם על המתרחש, וכי הממשלה התכנסה באותו יום פעמיים וקיבלה החלטה. בן-גוריון ציטט את שתי האיגרות.