מידות טובות
ברומא > בפילוסופיה הסטואית הרומאית

לדעת החכמים הסטואיים, הטוב היסודי הוא רוח השוקד על האמת, יודע ממה לסור ומה לעשות, קובע ערך הדברים לא לפי הדמיון ההמוני כי אם לפי טבעם הנכון, רוח הצדק והיושר. הם חילקו את המידות הטובות לשלוש מדרגות:
השמחה, השלום, שלוות המדינה
סבלנות בייסורים וכבישת הכאב
התהלכות בענווה, חזות פני אדם כאיש ישר ומנהגו כאיש משכיל
הם הבחינו בין זהירות, המסדרת את החשקים והתעובים למושאים ראויים, לבין החכמה, שלמות הנפש, הכוללת את כל המידות הטובות, אמת המידה של מצוינות סטואית.
קיקרו הגדיר את ארבע המידות הטובות הקלאסיות/סטואיות ("על החובות", ספר ראשון, 15):
תפיסה מלאה והתפתחות נבונה של האמת.
שמירת החברה האזרחית, תוך מתן הגון לכל אדם את חלקו הראוי, ומילוי מלא של החובות.
גדלות וחוזק של רוח אצילית ובלתי מנוצחת.
סידור ומתינות בכל מה שנאמר ונעשה, יסוד המתינות ושליטה עצמית.
לדעת מוסניוס רופוס, האדם נולד עם נטייה טבעית למידות טובות, הן אנשים והן נשים מסוגלים להבין מידות טובות.
הפילוסוף והמדינאי הרומאי סנקה עסק במידות טובות במכתבי מוסר, בספריו על החסדים, ובמאמרים. הוא חקר מה הם הצדק והיושר, האם דרך אחת או דרכים רבות להם, והאם מידות בני־אדם טובות לפי טבעם או משתכללות על ידי לימודים. להלן דוגמאות לעצותיו היאך לתקן מידות:
אם חכם אתה, או: למען תחכם, השתדל ברוב מרץ ובכל כחך להגיע למידות טובות. אם יש דבר מעכב אותך, השתחרר ממנו או זרה אותו הלאה.
התרחק ככל אשר תוכל מן העקמומיות ומן הדברים הנפתלים. תום ויושר ראויים לבעל מידות טובות.
לקלקול מידותינו גורם מה שאין אנחנו צופים על ימי החיים אשר חלפו עלינו. על מה שבדעתנו לעשות לעתיד, אנחנו חושבים – וגם זה רק לפרקים – ועל מה שכבר עשינו אין אנחנו חושבים כלל, אף על פי שהעצה והמזימה לעתיד נובעת ממה שקדם בעבר.
אין לך דבר גרוע למידות טובות כהישיבה באיזה בית משחק. בעוד שאנחנו משתעשעים, נקל יותר לחטאים לזחול אל קרבנו. התאמין כי אספר? אני חוזר ביתר אהבת בצע, ביתר תשוקת כבוד, ביתר תאבנות, ביתר אכזריות וחסרון אנושיות – אחרי ששהיתי בין אנשים!
המידות הטובות ודאי מוצאות משכן במקום שיש התאם ואחדות, והגרועות – במקום שיש בו מחלוקת.
אינך צריך להיות שווה לרעים, בעבור שהם הרבים, ולא שונא את הרבים, בעבור שהם שונים ממך. התכנס לתוך עצמך ככל האפשר. התהלך עם אנשים, אשר יוכלו להשפיע על מידותיך לטובה; קבל לחברים את אלה, אשר תוכל לפעול לשבחם. כן נעשים אנשים גומלים זה לזה, ובעוד הם מלמדים, הם לומדים.
כל מידה טובה שאתה צריך לרכוש, בקרבך היא.
בכל דבר המוטל בספק, מידה טובה אנושית היא לנטות לצד זכות.
מידות טובות צריכות לדרבן מעורר, לפעמים לרסן עוצר.
כל מידה טובה מיוסדה במידה שנותנים לה קצב, אך את אומץ־הרוח המוחלט אין להגדיל, גם לא את הביטחון העז ולא את האמת והאמונה החזקה. הכי משלימים את השלם? אם להשלמה הוא צריך, הלא היה חסר. כן גם הצדק והיושר, אם להשלימם אתה יכול, היו לקויים. כן גם תמים־דרך אינו צריך מטעם זה להוספה על מידתו הטובה, בהיותו כבר תמים, וכן הנאה והנכון והמתאים לחוק, הלא גבולים מסוימים להם.
כלל גדול הוא לכל מידה טובה, תועלת הפרט קשורה בטובת הכלל.
כל המידות הטובות הן מתאימות עם השכל; הדברים השכליים הם ישרים ובהיותם ישרים הם גם שווים ביניהם. אחרי השכל נמשכים גם פעליו, לכן גם הם שווים ביניהם. בהיותם דומים לשכל המוליד אותם הם גם דומים זה לזה. המעשים שווים בערכם במידה שהם ישרים ונכונים, אבל כמובן מתפרדים ומשתנים הרבה לפי החומר השונה.
אם במועצת הסינאט הכל מסכימים לדעה אחת, לא נוכל לומר: זה מסכים לדעה יותר מחברו. הרי הכל מסכימים בדרך אחת. כן גם על המידות הטובות אני אומר: כולן מסכימות לטבע; ועל ענייני אושר החיים: כולם כפופים לטבע.
שכר כל המידות הטובות בהן בעצמן הוא. אין עושים טוב כדי לקבל פרס; די שכר הוא לאדם לדעת שעשה את הישר. כשאני מכיר טובה, אין זה למען יתפעל איש החסד מהנהגתי וינעם לו לעשות עמדי עוד חסדים, כי אם כדי שאעשה אני דבר נעים ויפה מאד. אני מכיר טובה, לא בעבור שהוא דבר מועיל, כי אם בעבור שהוא חביב עלי.
מרקוס אורליוס, אשר למד את מידותיו הטובות מחיי אביו, כתב: "קשוט עצמך באותן המידות שהן כולן בגדר היכֹולת שלך: בתום ויושר, בסבלנות, בהרחקת התענוגים, בעזיבת תלונה על הגודל, בהסתפקות, בלב טוב, בדעה חופשית, בפשטות, במיעוט שיחה בטֵלה, ברוממות הנפש. האינך מרגיש, כמה מדות טובות יש להתנאות בהן, אשר לא תוכל להתנצל, שאינך מסוגל ומוכשר להן? ואתה נשאר מרצונך למטה מהשׁלֵמוּת הדרושה. הכי תאמר, כי מתוך חסרונות טבעיים הנך נאלץ להיות נרגן, קמצן, חָנף, מתלונן על גופך, מתרפס ומתפאר בתהילת שווא, ולהטריד נפשך בכל אלה? אני נשבע לך, שאינו כן, ושהיית יכול כבר להשתחרר מהחסרונות האלה".