stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההפגנות במונגוליה (2022)
רקע

כלי תקשורת מקומיים דיווחו כי הסיבה לאי שביעות הרצון של האזרחים הייתה מעורבותם של פוליטיקאים רבים בגניבת פחם לייצוא. לפי נתונים לא רשמיים, נגנבו לכאורה ממונגוליה כ-6.5 מיליון טון פחם. כמו כן, מצוין כי בסין הוצאו להורג המעורבים בגניבת פחם ממונגוליה, והרשויות בסין שלחו רשימה עם שמות הפקידים המונגוליים המעורבים בפרשה זו. המפגינים דרשו לפרסם את שמם. קישגיגין ניאמבאטר, שר המשפטים והפנים של מונגוליה, אמר כי הממשלה פנתה לערוצים דיפלומטיים ולרשויות בייג'ינג בבקשה לשתף פעולה עם משרד התובע הסיני שחקר את מקרה גניבת הפחם.
מונגוליה מייצאת עד 86% מהסחורות שלה לסין, כאשר יותר ממחצית מהסחורות הן פחם. ערך יצוא הפחם ממונגוליה זינק ל-4.5 מיליארד דולר בתשעת החודשים הראשונים של 2022.
ישנם פערי מחירים משמעותיים בין פחם מחומם שנמכר במונגוליה (~70$ לטון), סין (~140$ לטון) והשוק הבינלאומי (~300$ לטון), וזאת הסיבה העיקרית להתפרצות המחאות.
הערות שוליים

1 2  tengrinews.kz, Массовые акции протеста охватили столицу Монголии, Главные новости Казахстана - Tengrinews.kz, ‏2022-12-05 (ברוסית)
ה'תס"ד

ה'תס"ד (5,464) ובקיצור תס"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1703, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 בספטמבר 1704.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 9 שעות ו-668 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 11 במחזור העיבור ה-288. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 4 (סימנה דיזז) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,635 לחורבן הבית, ושנת 2,015 לשטרות.
נפטרו

י"ג בחשוון – רבי שמואל יצחק מודילינו, פוסק הלכה ודרשן, מחכמי סלוניקי.
א' בכסלו – רבי יוסף שמואל מקראקא, מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט, מגיה התלמוד הבבלי ומחבר ההוספות למסורת הש"ס ועין משפט נר מצווה.
י"ד בכסלו – רבי וידאל הצרפתי, מורה צדק בפאס, ודיין בבית הדין של יהדות פאס. (נולד בכ"ז באלול ה'שצ"א)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
היסטוריה של רפובליקה סרפסקה

אף שסרפסקה נוסדה כיישות מדינית בשנת 1992, האזור עצמו מיושב מזמנים קדומים.
הנצרות הגיעה לאזור במאה הראשונה לספירה, לאחר פיצולה הסופי של האימפריה הרומית, אזורי סרפסקה של היום סופחו לאימפריה הרומית המערבית. האזור נכבש על ידי האוסטרוגותים בשנת 455, ומאוחר יותר על ידי האלנים וההונים. במאה ה-6 הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כבש את האזור וסיפח אותו לאימפריה הביזנטית. הסלאבים היגרו לאזור מאזורים בצפון מזרח אירופה. הם פלשו לאימפריה הרומית המזרחית והתיישבו גם בשטחים של סרפסקה המודרנית. הקרואטים והסרבים הגיעו בפלישה השנייה של העמים הסלאבים.
תקופת ימי הביניים

בימי הבניים הוקמה ישות פוליטית במערב חבל הבלקן, עם הפלישה הסלאבית שהתחוללה מוקדם יותר. שבטים אלו הביאו עימם את המבנה הסוציאלי והשבטי, הם עברו לשיטה פיאודלית רק עם פלישת הפרנקים במאה ה-9. באותה תקופה העמים הדרום סלאבים קיבלו את הנצרות.
ממלכות סרביה וקרואטיה פיצלו את השליטה בבוסניה והרצוגבינה. מאוחר השליטה באזור עוברת לסירוגין מממלכת הונגריה לאימפריה הביזנטית והאזור נהפך לאזור סכסוך. במאה ה-12 האזור פוצל שוב ומאוחר יותר נעשה עצמאי תחת שלטון שליט מקומי הנושא בתואר באן (Бан). השליט הראשון באן קולין(Кулин бан), השיג שקט ושלום לשלושה עשורים ומסחר עם המדינות השכנות כמו ונציה, שלטונו היה שנוי במחלוקת בעיני הכנסייה הבוסנית.
היסטורית, בוסניה במאה ה-14 מתחילה בסכסוך בין שתי משפחות: שוביץ' (Шубић) וקוטרומניץ' (Котроманић). הסכסוך נגמר ב 1322 כאשר סטייפאן קוטרומאניץ' ה-2 (Стјепан II Котроманић) נהיה באן (שליט). עד למותו ב 1353 הוא הצליח להגדיל את שטחי הממלכה מצפון וממערב, כמו כן סיפוח זהומלייה (Захумље)וחלקים מדלמציה. אחינו טורטקו (Твртко) נהפך ליורשו תחת שלטונו בוסניה גדלה גם בכוחה וגם בשטחה, שלבסוף נהפכת לממלכה עצמאית ב 1377. לאחר מותו ב 1391, בוסניה החלה לרדת בכוחה. חלקים המזרחים הנרחבים של סרפסקה השתייכו לשושלת הנמאנייץ' (Немањић) הסרבית בתקופה. האימפריה העות'מאנית שהחלה בכיבוש אירופה היוותה איום גדול על אזור חבל הבלקן באמצע המאה ה-15. לבסוף לאחר עשור של אי יציבות בבוסניה נפלה מגדולתה ב 1463 ,הרצגובינה נפלה בשנת 1482, עם גיבוי של ממלכת הונגריה מוקמת מחדש "ממלכת בוסניה" עד לפירוקה בשנת 1527.
התקופה העות'מאנית

בתקופה הארוכה הזאת חלה איסלמיזציה של חלקים הנרחבים של האוכלוסייה הסרבית והקרואטית. כדי לשמור של הנכסים והמעמד האישי, תושבי הפרובינציה (סנג'אק של בוסניה) חייבים להתאסלם. על האוכלוסייה הבוחרת להישאר בנצרות הוטלו מיסים אכזריים במיוחד, אשר כללו לקיחת ילדים לצורך הפיכתם ליניצ'ארים. במאה ה-16 מגיעים לאזור היהודים מגירוש ספרד.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שלטון אוסטרו-הונגריה

1878–1918, התאפיינה בתיעוש, קידמה טכנולוגית והשכלה.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (יוגוסלביה)

בעקבות מלחמת העולם הראשונה, שטחי סרפסקה שולבו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (ששמה הוסב לאחר זמן קצר ל"יוגוסלביה"). החיים במקום הושפעו משני גורמים עיקריים: המצב הסוציו-אקונומי והמצב הפוליטי שהממשלות והקואליציות ביוגוסלביה התחלפו בצורה תכופה יותר, המאבקים הפוליטיים העיקרים היו בין הקרואטים שרצו פיזור ממשלות וסמכויות לאזורים השונים לבין הריכוזיות של הסרבים. במהלך תקופה זו חולקה בוסניה והרצגובינה ל-33 מחוזות שנקראו אובלאסטי (Области) על פי אזורים גאוגרפיים. חלוקה זו החליפה את החלוקה הישנה לשישה מחוזות.
ייסוד ממלכת יוגוסלביה ב-1929, חילק מחדש את שטחי סרפסקה למספר אזורים על פי מוצא אתני והיסטורי. המתיחות הסרבית קרואטית על מבנה יוגוסלביה הוסיפה להתקיים. הסכם צווטקוויץ'-מאצ'ק (Цветковић-Мачек) שהוליד אוטונומיה (Бановина) לקרואטיה ב-1939 מיקם את האזור בין סרביה לבין קרואטיה. יוגוסלביה נכבשה לבסוף על ידי צבא גרמניה ב- אפריל, 1941.
מלחמת העולם השנייה

כאשר ממלכת יוגוסלביה נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים במלחמת העולם השנייה, שטחה של סרפסקה כולה הועבר לשלטון המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH) שהייתה למעשה מדינת חסות של גרמניה הנאצית (כמו צרפת של וישי). השלטון הנאצי הקרואטי – אוסטאשה (Ustaše) הוביל רדיפות ורציחות, ומאוחר יותר השמדה כללית של האוכלוסייה הסרבית, היהודית ואנשי רומה (צוענים). ידוע מכולם מחנה השמדה הקרואטי יאסנובאץ (Jasenovac). קהילות היהודיות שלמות נמחקו: פריידור, דרוונטה, שאמאץ (בוסנסקי שמאץ), זבורניק, ולאסניצה, רוגאטיצה ווישגראד. חלק פעיל בפשעים אלה לקח גם המופתי הירושלמי אל-חוסייני אשר גייס לטובת המאמץ המלחמתי הגרמני את חלקים מהמוסלמים הבוסנים. בעקבות איום ההשמדתה והכיבוש סרבים רבים הצטרפו לפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו ולצ'טניקים (Четници) אשר נלחמו מלחמת גרילה נגד כוחות הכיבוש. במלחמה הזאת נהרגו כ-1,706,000 אזרחי ממלכת יוגוסלביה, מתוכם מאות אלפים משטחה של סרפסקה דהיום. התמונה הדמוגרפית השתנתה רבות באזורים שלמים.
המועצה האנטי פשיסטית לשחרור יוגוסלביה החליטה בוועידה בעיר יאיצה (Jajce) ליסד מחדש את בוסניה והרצגובינה כרפובליקה בתוך יוגוסלביה בגבולות שנקבעו על ידי העות'ומנים במאה ה-19 (באופן רשמי בוסניה והרצגובינה הוקמה רק ב-1946 לאחר כתיבת החוקה, הפכה את בוסניה והרצגובינה באופן רשמי לאחת משש הרפובליקות שהרכיבו את המדינה החדשה).
יוגוסלביה הסוציאליסטית

בסוף מלחמת העולם השנייה הוקמה קודם FNRJ ואז הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (SFRJ) שאיגדה בפדרציה את המדינות מקדוניה, מונטנגרו, סרביה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה. זאת תקופה שהתאפיינה בקידמה לכל ובסובלנות בין העמים של הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה.
אחרי המלחמה

מאז סיום המלחמה עברה הישות שינויים רבים. רבים ממנהיגיה הועמדו לדין על פשעי מלחמה אף על פי שלקראג'יץ' היה מעמד וכוח גם אחרי סיום המלחמה. כמה מן האזרחים הלא סרביים שבו אל בתיהם שברפובליקה סרפסקה, אחוז התושבים הלא סרבים גדל משמעותית והגיע עד ל-10 אחוזים אך בדומה לשאר המדינות הקומוניסטיות לשעבר שני הצדדים בבוסניה חוו משבר כלכלי חמור בתקופת המעבר לשוקי הכלכלה. כתוצאה מזה התפתחה שחיתות וזה מנע את התפתחותה הכלכלית של בוסניה. כמה סברו שמאחורי השחיתות עומדת הלאומניות.
האו"ם מינה נציג גבוה לעניין בוסניה והרצגובינה אשר בחלקו תרם רבות למען הפיתוח ברפובליקה סרפסקה. כמה מן הסממנים של העצמאות, כגון שם המטבע שונה. כמה מהבכירים בשלטון הועברו מתפקידיהם והודחו על ידי הנציג הגבוה בשל שחיתות, וחסימת הרפורמות והשינויים החדשים. כתוצאה ממשאל עם שנערך במונטנגרו, התרחשויות מדיניות סביב חבל אוטונומי קוסובו ומטוחייה של סרביה והתחושה המעצבת של אזרחי סרפסקה, רבים מהם ירצו לערוך משאל עם אשר יביא סופית לעצמאותה של הישות מבוסניה והרצגובינה, אך מצד שני חלק מן הקהילייה הבן-לאומית לא תאפשר זאת.
פרובנצית בוסניה בתקופה העות'מאנית
כניסה לקברי אחים בדוניה גראדינה (Доња Градина), חלק ממערכת מחנות השמדה של יאסנובאץ (Јасеновац)
בוסניה ב-1991, כחול – סרבים, ירוק – מוסלמים, כתום – קרואטים
סמלה של הרפובליקה מתקופת המלחמה
ההפיכה בגינאה (2021)

ההפיכה בגינאה התרחשה ב-5 בספטמבר 2021 בגינאה, ובמהלכה הודח הנשיא אלפה קונדה ונאסר על ידי הצבא בראשות מאמאדי דומבויה, שהשתלט על המדינה. צבא גינאה פרסם סרטון ובו נראה קונדה שבוי בידיי אנשי צבא, לאחר חילופי אש והתפרעות של כוחות חמושים בעיר הבירה קונאקרי. מפקד הכוחות המיוחדים, מאמאדי דומבויה, הופיע בתשדיר מיוחד שהשתלט על ערוץ הטלוויזיה הממלכתי בו הוא הודיע על השעית החוקה ופרוק הממשלה.
רקע

לאחר כמה עשורים של שלטון סמכותני בגינאה, היה קונדה המנהיג הראשון שנבחר במדינה באופן דמוקרטי. במהלך כהונתו, צמחה כלכלתה של גינאה באופן ניכר, רבות הודות למשאביה הטבעיים, אולם אזרחי המדינה לא חשו בצמיחה באופן משמעותי. בשנת 2020, שינה קונדה את החוקה החדשה של גינאה באמצעות משאל עם במטרה לאפשר לעצמו לכהן קדנציה שלישית. השינוי זכה לגינויים וביקורות בחברה הגינאית, מה שגרם להפגנות נרחבות במהלך 2019–2020, וכן לחוסר יציבות פוליטית. במהלך שנתו האחרונה בתפקיד נאבק קונדה במחאות ובמועמדי האופוזיציה, ורבים מהם נאסרו וחלקם אף נפטרו בשבי, זאת לצד משבר כלכלי חריף ועליית מחיריהם של מוצרים בסיסיים. באוגוסט 2021, בניסיון להגדיל את קופת המדינה, הכריזה גינאה על העלאת המס וקיצצה בתקציבי המשטרה והצבא. עם זאת, הממשלה נקטה במהלכים מעוררי התנגדות, כדוגמת הגדלת תקציב לשכת הנשיא והאסיפה הלאומית.
ב־1 באוקטובר 2021 הושבע מאמאדי דומבויה כנשיא זמני.
ההפיכה

ההפיכה החלה בבוקר 5 בספטמבר, כאשר הכוחות המזוינים של הרפובליקה של גינאה הקיפו את ארמון הנשיא והשביתו את פעילות הממשלה. לאחר קרב יריות עם כוחות תומכי הממשלה, המורדים בראשותו של דומבויה לקחו את קונדה כבן ערובה, הודיעו על פירוק הממשלה המכהנת בראשות איברהימה קאסורי פופאנה וביטול החוקה. הפוליטיקאים המקומיים נמנעו מהתבטאות בנוגע להפיכה ולא התנגדו או תמכו בה נחרצות, בעוד שההפיכה זכתה לגינויים והסתייגויות כמעט אוניברסליות מצד מדינות העולם, שקראו להפסיק את ההפיכה, לשחרר את האסירים ולהחזיר את היציבות הדמוקרטית על כנה.
הערות שוליים

↑  Elite Guinea army unit says it has toppled president, Reuters, ‏6 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  Guinée : quatre choses à savoir sur le référendum constitutionnel reporté qui a plongé le pays dans une nouvelle impasse politique, Franceinfo, ‏1 במרץ 2020 (בצרפתית)
↑  Elite Guinea army unit say they dissolved the government and the constitution of the West African country, CNBC, ‏5 בספטמבר 2021 (באנגלית)
המנהל הראשי לענייני הגירה

| --- | --- |


מטה המנהל
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:   משרד הפנים של רוסיה
 סוכנות אם:  משרד הפנים 
 תאריך הקמה:  6 באפריל 2016
 סוכנות קודמת:  שירות ההגירה הפדרלי
 מטה מרכזי:  רחוב ז'יטנאיה 16,מוסקבה
 עובדים:  42,000 (2016)
 pda.guvm.mvd.ru
 
תג השרוול של המנהל
המנהל הראשי לענייני הגירה (ברוסית: Главное управление по вопросам миграции Министерства внутренних дел Российской Федерации, בקיצור ГУВМ МВД России) היא יחידת סמך במשרד הפנים הרוסי, שהוקמה במקום שירות ההגירה הפדרלי ופועלת כגוף עצמאי למתן ויזה ומאבק בהגירה בלתי חוקית ואחראי לפיקוח על המדיניות הממשלתית בענייני הגירה.
היסטוריה

המחלקה הוקמה לאחר פירוק שירות ההגירה הפדרלי ב-5 באפריל 2016 על פי צו נשיאותי של ולדימיר פוטין, שכעבור כמה ימים, ב-13 באפריל, מינה את אולגה קירילובה לעמוד בראש המנהל החדש, היא ניהלה את המחלקה במשך 3 שנים עד שהוחלפה על ידי ולנטינה קזאקובה.
במרץ 2020 הורה נשיא רוסיה פוטין ליישם את השקפת מדיניות ההגירה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לשנים 2019–2025, שבמסגרתה הוטלו הקלות על מבקשי אזרחות רוסית.
ראשי המנהל

| # | שם | שם | תקופת כהונה | תחת הנשיא (ים) | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | אולגה קירילובה | 6 באפריל 2016 — 7 בפברואר 2019 | פוטין |  |
| 2. |  | ולנטינה קאזאקובה | 8 בפברואר 2019 — | פוטין |  |
ראו גם

שירות ההגירה הפדרלי של רוסיה
שירות ההגירה הממלכתי של אוקראינה
אכיפת מכס והגירה (ארצות הברית)
הערות שוליים

↑  http://kremlin.ru/events/president/news/51649
↑  http://kremlin.ru/events/president/news/51713
ה'תס"ו

ה'תס"ו (5,466) ובקיצור תס"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-19 בספטמבר 1705, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 8 בספטמבר 1706.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 15 שעות ו-1053 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 13 במחזור העיבור ה-288. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 6 (סימנה ולגז) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,637 לחורבן הבית, ושנת 2,017 לשטרות.
נפטרו

רבי זכריה מנדל בן אריה לייב, מחכמי יהדות פולין בתקופת האחרונים. רבה של בלז וראש הישיבה בה. מראשי ועד ארבע ארצות, מחבר הספר "באר היטב" על חלקי יורה דעה וחושן משפט שבשולחן ערוך.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ה'תס"ג

ה'תס"ג (5,463) ובקיצור תס"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1702, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 1703.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 0 שעות ו-872 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זחא. איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 10 במחזור העיבור ה-288. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 3 (סימנה גיוא) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,634 לחורבן הבית, ושנת 2,014 לשטרות.
נפטרו

ט"ז באייר – שמואל אופנהיימר, בנקאי יהודי וינאי, דיפלומט חצר קיסרי באימפריה הרומית הקדושה, שדלן, ופילנתרופ. (נולד בה'ש"ץ)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
הסכם לונדון (1840)

| --- | --- |
 נושא:  הסכם להשכנת שלום בלבנט
 מקום יצירה:  לונדון 
 תאריך יצירה:  15 ביולי 1840 
 
הסכם לונדון משנת 1840 (באנגלית: Convention for the Pacification of the Levant) הוא הסכם בינלאומי אשר שמו הרשמי "הסכם להשכנת שלום בלבנט" ואשר נחתם ב-15 ביולי 1840 בין המעצמות האירופיות בריטניה, אוסטריה, פרוסיה, ורוסיה מצד אחד, והאימפריה העות'מאנית מן הצד השני.
הסכם זה מתמצת הסכמים קודמים הנוגעים לאימפריה העות'מאנית ומלחמתה במצרים בראשות מוחמד עלי ואשר היו יוזמת המעצמות האירופיות מחשש שמא התמוטטות האימפריה העות'מאנית תגרום לחוסר יציבות באירופה.
החתומות על ההסכם הבטיחו למוחמד עלי וליורשיו שלטון קבוע במצרים ובסנג'ק עכו (מחוז עכו), בתנאי שאזורים אלה יוותרו חלק מן האימפריה העות'מאנית. תחומי "מחוז עכו" כפי שהובטח לו נרחבים מאוד, והם כוללים את רוב ארץ ישראל המערבית. ההסכם מפרט במדויק את תחומי השטח שהוצעו לו, והם (בתרגום חופשי): "מראש הנקרה יוצא קו לעבר שפך נהר חצבאני, משם לאורך החוף המערבי של הכנרת, לאורך הגדה של נהר הירדן, לאורך החוף המערבי של ים המלח, משם לקצה הצפוני של מפרץ עקבה (=מפרץ אילת), ואז לאורך החוף המערבי של מפרץ עקבה והחוף המזרחי של מפרץ סואץ, עד סואץ".
בתמורה היה על מוחמד עלי לסגת בתוך עשרה ימים משאר אזורי סוריה ולהשיבם לשלטונו של אבדילמג'יט הראשון, כמו גם את ספינות הצי העות'מאני אשר ערקו לנמל אלכסנדריה. מוחמד עלי אף היה צריך להסיג באופן מיידי את כוחותיו מחצי האי ערב, מן הערים הקדושות לאסלאם, כרתים, מחוז אדנה וכל שאר שטחי האימפריה העות'מאנית. מוחמד עלי היה צריך לכבד את ההתחייבויות שקיבלה בריטניה בהסכם באלטה לימאן ובמיוחד את סעיף 6 המציין במפורש את מצרים.
המעצמות האירופיות התחייבו לעשות כל מאמץ אפשרי ליישם את תנאי ההסכם בדרכי שכנוע, אולם מוחמד עלי, בתמיכתה של צרפת, סירב לקבל את תנאי ההסכם. עמדתו של מוחמד עלי הובילה לקונפליקט צבאי בשנת 1840 במזרח התיכון שבמהלכו התקיפו כוחות בריטים ואוסטרים את העיר עכו והביסו את כוחותיו של מוחמד עלי. תבוסה זו הייתה תחילתה של ירידת כוחו של מוחמד עלי במזרח התיכון אשר לוותה בהתקוממויות מקומיות בשטחים שבהם שלט.
לבסוף, בהיותו בעמדת מגננה, הסכים מוחמד עלי לקבל את תנאי הסכם לונדון והפירמנים שהסולטאן קבע לאחריו. הסכמתו קבעה את שלטונו על מצרים וסודאן. הוא נסוג מסוריה ומכרתים ושלח אל הסולטאן את הצי העות'מאני. הסכם לונדון והפירמנים שנוספו לו היוו את הבסיס החוקי למעמדה של מצרים כפרובינציה בעלת זכויות יתר במסגרת האימפריה העות'מאנית. במאה ה-20 הזכירו חברי תנועת הלאומיות המצרית את הסכם לונדון בתמיכה לטענתם כי לבריטניה אין זכות להחזיק במצרים.
הממשלה הזמנית של הוואי

הממשלה הזמנית של הוואי (בהוואית: Aupuni Kūikawā o Hawaiʻi) הוכרזה לאחר הפלת ממלכת הוואי ב-17 בינואר 1893, על ידי ועדת הבטיחות המונה 13 חברים בהנהגתו של היו"ר הנרי א. קופר והשופט לשעבר סנפורד ב. דול כנשיא המיועד של הוואי. היא החליפה את ממלכת הוואי לאחר הדחת המלכה ליליואוקלאני כממשלה זמנית עד שהוקמה הרפובליקה של הוואי ב-4 ביולי 1894.
ממשלה זמנית

לאחר הפלת ממלכת הוואי בינואר 1893, ביקשה ממשלת הוואי הזמנית לבצע את סיפוחה המהיר של הוואי על ידי ארצות הברית. ועדה, בראשות לורין א' ת'רסטון, נשלחה לוושינגטון הבירה כדי לנהל משא ומתן על אמנת סיפוח עם נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון. משלחת בראשות הנסיכה ויקטוריה קאיולני נסעה גם היא לוושינגטון כדי למחות על ההדחה ולהשתדל נגד הסיפוח.
הריסון והוועדה חתמו על הסכם סיפוח, שנשלח לסנאט האמריקני לאשרור. עם זאת, הסנאט לא פעל לפני ה-4 במרץ 1893, כאשר כהונתו של הריסון הסתיימה וגרובר קליבלנד נכנס לתפקידו. הנשיא החדש היה אנטי אימפריאליסט והתנגד נחרצות לסיפוח. הוא הסיר את האמנה מעיון, והורה על חקירת הקונגרס על האירועים סביב הפלת המלוכה בהוואי. לאחר קבלת הדו"ח הראשון של הוועדה, המליץ קליבלנד על החזרת המלכה ליליואוקלאני לשלטון. הניסיון לא התקבל בטוב אפילו בקרב המפלגה שלו. בסופו של דבר, הצבעה דו-מפלגתית בקונגרס קראה למדיניות "הסרת ידיים" ביחס לאירועים פנימיים בהוואי. חקירה נוספת של הקונגרס הובילה לדו"ח מורגן, שקבע כי חיילי ארצות הברית בהוואי היו נייטרליים לחלוטין במהלך ההדחה, ופוטר את צבא ארצות הברית מכל האשמות בשיתוף פעולה.  לאחר הגשת הממצאים של ועדה זו, קליבלנד חזר על עמדתו, גינה את הממשלה הזמנית ולא הכיר בה בין אם דה פקטו או דה יורה.
צבא הוואי

לאחר הפלת המלוכה הוקם צבא ב-27 בינואר 1893, והוצב תחת פיקודו של קולונל ג'ון האריס סופר. צבא זה כלל ארבע פלוגות: שלוש פלוגות שמירה לאומיות ופלוגת צבא רגילה אחת. פלוגות המשמר הלאומי היו: פלוגה A שהורכבה ממתנדבים גרמנים אתניים, בפיקודו של צ'ארלס וו. זייגלר;  פלוגה B המורכבת מחברי רובאי הונולולו, בפיקודו של יו גאן; פלוגה C המורכבת ממתנדבים פורטוגזים אתניים, בפיקודו של ג'וזף מ. קמארה. הסדירים היו פלוגה D שהורכבה, כמו פלוגה B, מרובאי הונולולו, בפיקודו של ג'ון גוד.
הצבא היה פעיל תחת הממשלה הזמנית של הוואי שם הם הופעלו במלחמת הצרעת ב-1893 וברפובליקה של הוואי והופעל שוב במהלך מהפכת הנגד של 1895 בהוואי ב-1895. לאחר שהוואי סופחה והפכה לטריטוריית הוואי ב-1898, הפלוגות נכנסו למערכת המשמר הלאומי של הצבא והפכו לחלק מהמשמר הלאומי של צבא הוואי.
חזית הבית

תחת הממשל החדש הממשלה הפכה למגבילה יותר, כולל שלילת אזרחות ממהגרים סינים. מחלקת החינוך של הוואי כמעט והכחידה את שפת הוואי לטובת האנגלית. הם גם הגבילו את ההצבעה מ-14,000 לפי חוקת הכידון ל-4,000 איש, רובם פוליטיקאים בשלטון של אוכלוסייה של כ-100,000. ג'יימס הנדרסון בלאנט הגיב על חוסר הפרופורציה הזה של מצביעים ואוכלוסייה בדו"ח שלו.
עדותם של תומכי סיפוח מובילים היא שאם שאלת הסיפוח הייתה מועברת להצבעה עממית, לא כולל האנשים שלא ידעו קרוא וכתוב ולמעט הזרים (על פי שיטת ההצבעה האוסטרלית, שהיא חוק המדינה), תומכי הסיפוח היו מובסים.
דו"ח בלאנט

הפעילות הראשונה של הממשלה הזמנית לאחר הדחת המלכה ליליואוקלאני הייתה להקים ממשלת מעבר בזמן שלורין א' ת'רסטון שהה בוושינגטון הבירה כדי לנהל משא ומתן על סיפוח עם הקונגרס. קבוצה אחת הציעה את נטילת השלטון של הנסיכה קאיולאני בעוד שגוף שהוקם על ידי ועדת הבטיחות יוכל לפעול כממשלת מחוז. עם היעדרותה הפיזית של הנסיכה מהאיים, ההצעה בוטלה מיד.
הממשלה הזמנית ספגה מכה עצומה כאשר נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון, שתמך בסיפוח הוואי, הוצא מהבית הלבן. גרובר קליבלנד, אנטי-אימפריאליסט, קיבל את הנשיאות ומיד פעל להפסקת הסכם הסיפוח. חודש בלבד לפני שקליבלנד הפך לנשיא, לורין א' ת'רסטון חתם על הסכם עם הקונגרס בזמן שהתכונן לאשרור אמנת סיפוח. קליבלנד, לאחר ששמע את פניותיה של הנסיכה קאיולאני בשם דודתה הכלואה, חזר בו מהאמנה ופתחה בחקירת העניין.
קליבלנד מינה את ג'יימס הנדרסון בלאנט ממייקון, ג'ורג'יה, לנציב פרמאונט ולשר בהוואי. המשימה העיקרית שלו הייתה לחקור את הפלת ממשלתה של ליליאוקלאני. בלאונט הגיע למסקנה בדו"ח שלו שההדחה השתמשה בסיועו של ג'ון ל. סטיבנס, שר ארצות הברית להוואי, שהורה על נחיתת חיילים מ-USS "בוסטון". על בסיס הדיווח של בלאנט, קליבלנד שלח את אלברט סידני ויליס מקנטקי להונולולו כשר להוואי עם הנחיות סודיות. ויליס, שנדחה בתחילה על ידי המלכה, השיג את הבטחתה של ליליאוקלאני להעניק חנינה לאחר עיכוב ניכר. לאחר שהבטיח את ההבטחה הזו, ויליס הגיש דרישה רשמית לפירוק הממשלה הזמנית ולשיקום מוחלט של המלוכה, אם כי ללא ידיעתו עד אז זה היה מאוחר מדי מאחר שקליבלנד כבר הפנה את הנושא לקונגרס. בהתייחס לדרישה כערך נקוב, ב-23 בדצמבר 1893, סנפורד ב. דול שלח תשובה לוויליס שסירב בכל תוקף למסור את סמכותה של הממשלה הזמנית למלכה המודחת.
דו"ח מורגן

בתגובה להפניה של קליבלנד בנושא, הסנאט העביר החלטה המסמיכה את ועדת יחסי החוץ שלו לקיים דיונים פומביים בשבועה, ולחקור עדים, לחקור את מעורבות ארצות הברית במהפכה וגם לחקור אם היה ראוי לנשיא קליבלנד למנות את בלאנט ולתת לו סמכויות יוצאות דופן לייצג את ארצות הברית ולהתערב בהוואי ללא אישור הסנאט. ג'ון טיילר מורגן, סנטור מהתומכים בסיפוח מאלבמה, עמד בראש הוועדה.
הממצאים של דו"ח מורגן סתרו את הקביעות שהועלו קודם לכן על ידי בלאנט והנשיא קליבלנד, וב-26 בפברואר 1894, בשעה 22:43 הוגש הדו"ח. הוא הגיע למסקנה שכוחות ארצות הברית נשארו נייטרליים לחלוטין במהלך ההדחה, זיכה את השר סטיבנס בהנחתת חיילים, והגיעה למסקנה שהמינוי והחקירה של בלאנט ללא אישור הקונגרס היו חוקתיות. עם זאת, תשעת חברי ועדת החוץ של הסנאט שהגישה את הדו"ח לא יכלו להסכים על מסקנה סופית, ועל הסיכום המנהלי לעיתים קרובות חתם רק מורגן עצמו.
בעקבות דו"ח מורגן, והחלטת טורפי ב-31 במאי 1894, שבה אסר הקונגרס כל התערבות נוספת של הנשיא ופקידי ממשל אחרים נגד הממשלה הזמנית של הוואי, קליבלנד הכריז רשמית על הממשלה הזמנית כ"לא דה יורה ולא דה פקטו".
ב-7 בפברואר 1894, בית הנבחרים של ארצות הברית הוציא את ההחלטה הבאה:
בבית הנבחרים של ארצות הברית, 7 בפברואר 1894:
ראשית החלטה. תחושתו של בית זה כי פעולתו של שר ארצות הברית בהעסקת כוחות הצי של ארצות הברית וסיוע בלתי חוקי בהדחת הממשלה החוקתית של איי הוואי בינואר 1893, ובהקמת ממשלה זמנית שלא רפובליקאית בצורתה ובניגוד לרצונו של רוב העם, היה מנוגד למסורת הרפובליקה שלנו ולרוח החוקה שלנו, ויש לגנות אותו.
שנית. שאנו מאשרים מכל הלב את העיקרון שהוכרז על ידי נשיא ארצות הברית לפיו התערבות בענייניה הפנימיים של אומה עצמאית מנוגדת לרוח המוסדות האמריקאים. וזה עוד תחושתו של בית זה שסיפוח איי הוואי לארצנו, או הנחת הגנה עליהם על ידי ממשלתנו, אינו מתבקש ובלתי מועיל; שתושבי אותה מדינה היו צריכים לקבל חופש ועצמאות מוחלטים בניהול קו מדיניות משלהם, ושהתערבות זרה בענייניה המדיניים של האיים לא תיחשב באדישות מצד ממשלת ארצות הברית.
הרפובליקה של הוואי

בעקבות דו"ח מורגן, והחלטת טורפי שקבעה מדיניות של אי-התערבות בענייני הוואי מצד ארצות הברית, לורין א. ת'רסטון והממשלה הזמנית של הוואי כינסו אספה מכוננת וכוננו את הרפובליקה של הוואי. ממשלה זו שמרה על השלטון עד שארצות הברית סיפחה את הוואי ב-1898 עם החלטת ניולנד.
הערות שוליים

↑  "The Morgan Report". נבדק ב-2013-09-01.
↑  Case, Howard D. (26 ביולי 1913). "National Guard of Hawaii Today and in the Yesteryears". Honolulu-star Bulletin. p. 9. נבדק ב-28 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daws, Gavan (1968). Shoal of Time: A History of the Hawaiian Islands. University of Hawaii Press. p. 278. ISBN 978-0-8248-0324-7.
↑  Russ, William Adam (1992). The Hawaiian Revolution (1893–94). Associated University Presses. p. 335. ISBN 0-945636-43-1.
↑  Tate, Merze (1965). The United States and the Hawaiian Kingdom: A Political History. Yale University Press. p. 253.
↑  "U.S. House Resolution, 1894". Hawaiian Kingdom. נבדק ב-2013-09-01.
ההפגנות נגד סין בווייטנאם (2014)

ההפגנות נגד סין הם סידרה של הפגנות, שקטות בתחילה ואחר כך מלוות באלימות, נגד מדיניות ההתפשטות הטריטוריאלית של סין, שנערכו במספר מקומות בווייטנאם במאי 2014. מה שהצית את ההפגנות היה הצבת אסדת קידוח באזור הנמצא במחלוקת מדינית בים סין הדרומי.
למרות שההפגנות היו במוצהר נגד סין הן הכילו אלמנטים של ביקורת נגד הממשל המקומי על מדיניותו מול סין כמו גם בנושאים אחרים.
במחוז "בין דואונג" (אנ') שבדרום וייטנאם, שנפגע באופן הקשה ביותר בהפגנות, מתוך 351 מפעלים שניזוקו, נבזזו או שהושמדו כליל, 14 בלבד היו בבעלות תאגידים סיניים.
רקע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.