stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרס בוניפסיו
משפט ומוות

באפריל 1897 הורה אגינלדו לעצור את בוניפסיו לאחר שקיבל מכתב ובו שנאמר בו כי בוניפסיו שרף כפר והורה על שריפת כנסייה, ושדד בהמות עבודה לאחר שאנשי העיירה סירבו לשמוע להוראותיו. ב-25 באפריל, קבוצה של אנשיו של אגונילדו בראשות קולונל בונזון ומייג'ור חוסה פאו תפסו את בוניפסיו במחנה שלו. בוניפסיו קיבל אותם בלבביות, אבל למחרת, תקפו את המחנה, בוניפסיו הופתע וסירב להיאבק נגד חיילים פילפינים, וציווה לאנשיו לנצור את האש. בוניפסיו נורה בזרועו על ידי בונזון, ופאו דקר אותו בצוואר. אחיו של אנדריס, סיריאקו, נורה למוות, בעוד אחיו השני רוקופיו הוכה, ואשתו גרגוריה נאנסה על ידי בונזון. מהמחנה שלו באינדאנג נילקח בוניפסיו מורעב למחצה ופצוע לנאייק, שהפכה למפקדה של הנשיא אגינלדו.
בנאייק, בונאפסיו ואחיו פרוקופיו הועמדו לדין באשמת המרדה ובגידה נגד ממשלתו של אגינלדו וקנוניה לרצוח את הנשיא. חבר המושבעים היה מורכב כולו מאנשיו של אגינלדו ואפילו סנגורו של בוניפסיו עצמו הכריז על אשמתו של מרשו. בוניפסיו נמנע מלהתעמת עם עד המדינה באשמת הקנוניה לרצח בטענה כי האחרון נהרג בקרב. עם זאת, לאחר המשפט העד נראה בחיים יחד עם התובעים.
האחים בוניפסיו נמצאו אשמים ונגזר עליהם עונש מוות. אגינלדו שינה את גזר-הדין לגירוש ב־8 במאי 1897, אבל פיו דל פילאר ומריאנו נוריאל שכנעו אותו לחזור בו, כדי לשמור על אחדות. האחים בוניפסיו הוצאו להורג ב-10 במאי 1897 בהרי מרגונדון. אפולינריו מאביני כתב כי מותו של בוניפסיו גרם למורדים רבים ממנילה, שבאו לעזור ללוחמים בקוויט לפרוש משדה המלחמה. באזורים אחרים, עמיתיו הקרובים של בוניפסיו, כמו אמיליו ג'סינטו ומאקריו סקאי, המשיכו את ארגון הקטיפונאן ולא הכירו מעולם בסמכותו של אגינלדו.
באר נפט

תרשים סכמטי המתאר באר נפט טיפוסית בה מותקנת משאבת נפט
באר נפט הוא מונח המשמש לתיאור כל קידוח שמבוצע על פני הקרקע לצורך שאיבת נפט או גז טבעי. בדרך כלל גז טבעי נשאב יחד עם נפט, כמו גם יחד עם מים. באר נפט שנועדה לשאוב גז טבעי בלבד נהוג לכנות "באר גז".
אזור תת-קרקעי רווי בנפט או גז טבעי מכונה בדרך כלל "שדה נפט" או "שדה גז". רוב המאגרים מכילים הן נפט והן גז טבעי.
בארות הנפט מתגלות לרוב רק לאחר שבוצעו בדיקות סייסמיות רבות באזורים נרחבים בהם גאולוגים בודקים שכבות סלע מרובות מספר קילומטרים מתחת לפני הקרקע. ציוד מיוחד משמש לקידוח בארות נפט באתרים תת-קרקעי שעשויים להכיל מצבורי הנפט.
באר נפט הראשונה בארצות הברית נחפרה במדינת פנסילבניה בשנת 1859. הבאר משמשת להפקת נפט עבור תאורה, והבנזין שמיוצר בתהליך מושלך למשך שנים רבות כפסולת, עד להמצאת המכונית.
עלויות

תהליך ההקמה והתחזוקה של בארות נפט מודרניות יקרים במיוחד, בין היתר בשל עלויות הטכנולוגיות שנמצאות בשימוש פעיל מדי יום בבאר הנפט.
עלות באר הנפט תלויה בעיקר בעלות היומית שכרוכה בהפעלת מתקן הקידוח, בשירותים הנוספים הדרושים לקידוח באר הנפט, משך הזמן בה תימשך השאיבה מבאר הנפט, והריחוק של המיקום (משמעות הדבר לרוב היא שיהיו כרוכות בכך גם עלויות נוספות לצורך אספקה) .
העלות היומית של הפעלת אסדות קידוח נפט במים עמוקים הייתה נכון לשנת 2015 בסביבות 520,000 דולרים ליום. עלות שאיבת נפט מבאר נפט שנמצאת במים עמוקים במשך מאה ימים יכולה לעלות סביב 100 מיליון דולרים. העלות היומית של הפעלת משאבות נפט בבארות נפט יבשתיות יהיו לרוב זולות בהרבה.
הערות שוליים

↑  History of Gasoline, המנהל האמריקאי למידע על אנרגיה
↑  Rigzone - Rig day rates : http://www.rigzone.com/data/dayrates/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545926805171  BnF: cb11980034t (data)  LCCN: sh85094397  NARA: 10646795  NDL: 00574418
אריה סנגלי

| אריה סנגלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: אריה
תת־מין:: אריה סנגלי
שם מדעי
 Panthera leo senegalensis ‏Meyer, 1826
תחום תפוצה
   טווח היסטורי (משוער)   טווח בתחילת המאה ה-20 (משוער)   טווח נוכחי 

אריה סנגלי (שם מדעי: Panthera leo senegalensis; קרוי גם אריה מערב-אפריקני) הוא תת-מין נדיר של אריה החי במערב אפריקה. הוא תואר לראשונה מסנגל בשנת 1826. מניתוח גנטי עולה כי האריה הסנגלי ואריה קונגו קרובים יותר לאריה אסייתי מאשר לתת-מינים מזרחיים או דרומיים כאריה מסאי, אריה טרנסוואל או אריה הכף. בעבר הטווח ההיסטורי שלו היה רחב ביותר, אולם כיום האוכלוסיות של האריה הסנגלי במרכז ומערב אפריקה מפוצלות וקטנות מאוד עם לא יותר מכמה מאות פרטים; כתוצאה מכך האריה הסנגלי הוא תת-המין המאוים ביותר כיום, ומרבית הפרטים מוגבלים לשמורות ופארקים לאומים.
מאפיינים

האריה הסנגלי הוא ככל הנראה תת-המין הקטן ביותר של האריה. כמו כן בדרך כלל יש לו רעמה קטנה וקצרצרה למדי, ובאזור הפארק הלאומי פנדג'ארי למשל, כמעט כל הזכרים חסרי רעמה או בעלי רעמות דלילות וקצרות ביותר (ראה תמונה). על פי תיאורים האריה הסנגלי כנראה בעל גולגולת שונה מעט בצורתה מתת-מינים אחרים.

פרוותו של האריה קצרה וחלקה בצבע צהבהב-חאקי בהיר, בעוד שהראש נוטה לצבע זהוב יותר. הרעמה הדלילה בצבע חום-זהוב צומחת סביב הצוואר, החזה, והלחיים, והיא ארוכה וצפופה יחסית בחזה. האוזניים שעירות למדי אך נראות היטב בשל הרעמה הדלילה, ובאזור הסנטר הלבן-קרמי יש לאריה מעין זקנקן קצר. הלוע גדול ושחור, והאף המשולש בצבע שחרחר, חום או אדמוני. בצידי האף יש מספר זיפים לבנים ארוכים, ומעל העיניים יש כתמים כהים דמויי גבות. מבנה גופו של האריה הסנגלי ארוך וצר למדי, והוא מתאפיין ברגליים וראש קצרים ועבים, טפרים חזקים, כתפיים שריריות, וזנב ארוך וגמיש עם ציצת שיער עגלגלה בצבע שחרחר-חום. החרטום בעל מראה צר יותר משאר האריות.
תפוצה ואקולוגיה

האריה הסנגלי נפוץ במערב אפריקה. התפוצה ההיסטורית המשוערת שלו השתרעה כנראה לאורך דרום הסהרה וקו הסאהל במדינות הבאות: סנגל, גמביה, גינאה, גינאה ביסאו, מאוריטניה, טוגו, בנין, בורקינה פאסו, גאנה, ניגריה, קמרון, מרכז ומערב הרפובליקה המרכז אפריקאית, חוף השנהב, סיירה לאון, מאלי, ניז'ר, צ'אד, ומזרח סודאן ודרום סודאן. ככל הנראה החל מהמאה ה-17 או ה-18 ועד תחילת המאה ה-20, התפוצה צומצמה בצורה משמעותית, והאריה הוכחד לגמרי מסיירה לאון, מאוריטניה, אלג'יריה וגמביה, ונעלם בהדרגה מדרום ומרכז ניגריה, גינאה, גינאה ביסאו, גאנה, טוגו, בנין, ומזרח סנגל; מאז ועד היום התפוצה הצטמצמה בשיטתיות ובאופן דרסטי (כ-99%), כשהתפוצה הנוכחית היא ב-4 ריכוזים מבודדים המהווים 1.1% בלבד מהתפוצה ההיסטורית: הריכוז הגדול נמצא במשולש הגבולות בנין-ניז'ר-בורקינה פאסו, הבינוני נמצא מערב ניגריה, ושניים קטנים נוספים בדרום מזרח סנגל ומזרח ניגריה; ייתכנו 3 ריכוזים קטנים נוספים בשטחה המרכזי של גינאה. בתחילת המאה ה-21 היו כ-14 ריכוזים נוספים שהוכחדו בסופו של דבר; הללו היו פזורים על פני ניגריה, מאלי, בנין, טוגו, גאנה, חוף השנהב וגינאה ביסאו.
בית הגידול של האריה הסנגלי כלל בעבר סוואנות שיחים דוקרניות, סוואנות לחות וגשומות, שולי מדבר סהרה, ובמידה יוצאת דופן הוא גם היה נפוץ באופן די נרחב ביערות טרופיים; עם זאת, גם בתפוצה ההיסטורית האריה הסנגלי נעדר מאזור גוש "יער גינאה" הבראשיתי שלאורך קו החוף המערב-אפריקני. בית הגידול של האריה כיום הוא בעיקר "סוואנות גינאה" וה"סוואנות הסודאניות" שמורכבות מסוואנות לחות וגשומות עם פסיפס של אזורים מיוערים בדלילות ואזורי סבך. הטמפרטורות בתחומי מחייתו כ-30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא כ-500 מילימטר.
הגמישות בבחירת בית הגידול של האריות הסנגלים ויכולתם לשרוד בסביבה צחיחה, נובעת מכך שהם מסוגלים לקבל את הלחות הנדרשת מטרפם או אפילו מצמחים; עם זאת האריות ישתו מים באופן קבוע כאשר המים יהיו זמינים. חלק הארי של תזונת האריות הסנגלים מורכב בעיקר מפרסתנים בינוניים-גדולים כדוגמת: קובוס שחור רגל, קובוס המים, צבי סוף הסוואנה, צבי אדום חזית, אוריבי, קודו משורטט, קודו הביצות, בונגו, חזיר נהרות, חזיר יער ענק, חזיר יבלות מצוי, בובאל מערבי, אנטילופה סוסית קצרת קרן ואילנד ענק; עם זאת הם עלולים לטרוף כמעט כל בעל חיים - במיוחד כאשר הם רעבים; החל ממכרסמים, פניניות וצביונים, וכלה בתאו סודאני, היפופוטם, קרנף צר-שפה וולדות ג'ירף מערב אפריקני ופיל סוואנה אפריקני. הם גם נוהגים לגנוב את הציד של טורפים אחרים כמו ברדלסים, צבועים וזאבים טלואים.
כשאר תת-המינים, גם האריות הסנגלים הם בעלי חיים חברתיים, כאשר הלביאות חיות בלהקות עם קשר חזק ביניהן, בעוד שאריה אחד או שניים עסוקים בלשמור על השליטה על הלהקה והטריטוריה, ודחיקת זכרים אחרים. על פי התיאורים האריה הסנגלי נוטה לחיות בלהקות קטנות יותר משאר תת-המינים. הלביאות עסוקות בציד ובטיפול בגורים, בעוד שהאריות נמצאים רוב הזמן במנוחה או בהגנה על הטריטוריה, והם יבואו לעזרת הלביאות רק כדי להכניע טרף גדול כתאו או קרנף.
מצב שימור

האריה הסנגלי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה חמורה" (CR), בשל ירידה דרסטית של האוכלוסייה שמעמידה את קיומו העתידי של תת-המין בספק. הירידה העיקרית נגרמה על ידי המרת בית הגידול למטרות חקלאות בקנה מידה נרחב, ירידה בכמות הטרף שלו בגלל הציידים, וכמו כן הרג מכוון שמגיע בתור "פעולת תגמול" לאחר תקיפת אנשים\חיות משק - בדומה לסכסוך של האדם והאריה בשאר אפריקה. אף על פי שבימינו מוגבלים האריות לאזורים מוגנים, חוסר ניהול של הפארקים גורם להמשכת התדלדלות אוכלוסיית האנטילופות כמו גם לרדיפת האריות על ידי הרועים שמכניסים את עדרי הבקר שלהם לשטחי הפארקים.
בשנת 2004 היו בטבע, ככל הנראה, רק 1,300 אריות סנגלים. השטח שהיה מיושב על ידי האריות בתקופה זאת היה פחות מ-15% מהטווח ההיסטורי שלהם. ממחקרים שנערכו לאחרונה בין שנת 2006 ל-2012, עולה כי מספר הפרטים של האריות הסנגלים ירד עוד יותר במערב אפריקה, וכי רק כ-404 אריות נותרו כיום בכל האזור שבין סנגל לניגריה. האוכלוסייה הגדולה ביותר של האריות הסנגלים נמצאת כיום במשולש הגבולות של בנין, בורקינה פאסו וניז'ר באזור המכונה "WAP" על שם מפגש הפארקים הלאומיים W, פנדג'ארי וארלי. סך מספר הפרטים במערכת אקולוגית זו מוערכת בכ-350 אריות על פני שטח של 246–466 קמ"ר. האוכלוסייה המשנית נמצאת בפארק הלאומי אגם קאינג'י שבמערב ניגריה, עם אוכלוסייה מוערכת בכ-32 פרטים על פני שטח של 23–63 קמ"ר; יש המחשיבים אותה כחלק מהאוכלוסייה הקודמת בשל הקרבה של לגבול בנין-ניז'ר. אוכלוסייה נוספת מצויה בפארק הלאומי ניוקולו-קובה שבסנגל, עם 16 פרטים על פני שטח של 54 קמ"ר. בשמורת הציד יאנקארי שבמזרח ניגריה יש כנראה פרטים בודדים, והנוכחות של האריות שם כיום מוטלת בספק.
בהתחשב בכך שבסביבות 60-40% מאוכלוסיית האריות בעולם בדרך כלל בוגרת, מעריך ארגון השימור IUCN שמתוך 404 הפרטים האחרונים של האריה הסנגלי יש כ-250 בוגרים. בשנת 2006 היו רשומים בשבי כ-13 פרטים תחת השם "P.l. senegalensis"; עם זאת, אריות אלה שנמצאים בעיקר בגני חיות אוסטרלים שייכים למעשה לאוכלוסיות מערביות של אריה קטנגה שנמצאים תחת ההגדרה הכוללנית של "מערב אפריקה". על כן נכון להיום לא ידוע על אוכלוסייה שבויה של אריה סנגלי.
ראו גם

מידע מפורט יותר על אקולוגיה ואנטומיה ניתן לראות בערך אריה.
אריה צאבו
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מידע על האריה הסנגלי באתר IUCN
נוף אופייני לפארק הלאומי פנדג'ארי - אחד מריכוזי האוכלוסייה האחרונים של האריה הסנגלי.
ארמון ריסטיק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  כיכר מקדוניה, סקופיה, מקדוניה הצפונית
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1926
 תאריך פתיחה רשמי:  1926 
 אדריכל:  דראגוטין מסלאץ'
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  41°59′44″N 21°25′51″E﻿ / ﻿41.995555555556°N 21.430833333333°E﻿ / 41.995555555556; 21.430833333333
  (למפת סקופיה מוגדלת) ארמון ריסטיק(למפת סקופיה רגילה) ארמון ריסטיק
 
ארמון ריסטיק (במקדונית: Ристиќева палата; בסרבית: Ристићева палата) הוא בניין שנמצא בכיכר מקדוניה, סקופיה, מקדוניה הצפונית. הארמון ממוקם בצידו הדרומי של נהר וארדאר, בחלקה הדרומי של כיכר מקדוניה. רק ממזרח נמצאת מקום הולדתה של האם תרזה, ומדרום נמצא בית הזיכרון של האם תרזה ומטה של משרד התחבורה והתקשורת במקדוניה הצפונית. הוא נבנה ב-1926 ומשמש כיום כבניין משרדים.
היסטוריה

המבנה נבנה ב-1926 על ידי הרוקח הסרבי ולדיסלב ריסטיק (בסרבית: Владислав Ристић), כאשר קומת הקרקע שומשה בעיקר למסחר. משפחת ריסטיק הייתה גרה באחת מהקומות הגבוהות של הבניין. עם זאת, כיום, הבניין משמש כבניין משרדים בלבד.
הבניין הוא אחד מהבניינים הגדולים בסקופיה מאותה תקופה ששרד את רעידת האדמה שהתרחשה בסקופיה ב-1963. האדריכל שבנה את הבניין הוא דראגוטין מסלאץ' ומהנדס הבניין הוא לדנילו סטנקוביץ'.
מועצת העיר סקופיה העבירה חוק לשמר את הבניין כנקודת ציון למורשת תרבותית, לאחר שנמצא מאויים לאחר ששטח הבנייה של הבניין חרג בכ-50 מ"ר מהתכנון המקורי.
גלריה

מבט לכיכר מקדוניה ולארמון ריסטיק
ארמון ריסטיק ב-1926, לאחר שנבנה
ארמון ריסטיק כיום
גג ארמון ריסטיק
שיטפונות ב-1962 בסקופיה; בתמונה: מלון מקדוניה וארמון ריסטיק
הערות שוליים

↑  "Symbolic Buildings of cities". Skyscarpercity.com. נבדק ב-29 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nova Makedonija". novamakedonija.com. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2011. נבדק ב-29 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Anna Antevski. "Vest:Tues Ristic". Vest.com. אורכב מ-המקור ב-2012-03-28. נבדק ב-29 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "News: 1963 Skopje Earthquake". Gps-maps-update. אורכב מ-המקור ב-23 במרץ 2012. נבדק ב-29 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Ристиќева доби дивоградба!". Vecer.com. ארכיון מ-2012-03-13. נבדק ב-29 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
אשתקד במרינבד

| --- | --- |

 בימוי:  אלן רנה 
 הופק בידי:  רוברט דורפמן 
 תסריט:  אלן רוב-גרייה 
 עריכה:  הנרי קולפי, ג'זמין שסני 
 שחקנים ראשיים:  דלפין סייריג Jean Lanier פייר בארבו Gérard Lorin Davide Montemurri Gilles Quéant Françoise Spira Françoise Bertin Luce Garcia-Ville Giorgio Albertazzi סשה פיטואף Alan Edwards 
 צילום:  סשה ויירני 
 מדינה:  צרפת, איטליה, גרמניה 
 חברת הפקה:  Cineriz 
 חברה מפיצה:  StudioCanal, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1961 
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אריה הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אשתקד במרינבד (בצרפתית: L'Année dernière à Marienbad) הוא סרט צרפתי שבוים על ידי אלן רנה, בכיכובם של דלפין סריז', ג'ורג'ו אלברטצי וסשה פיטוף. התסריט נכתב על ידי הסופר והתסריטאי אלן רוב-גרייה.
תקציר העלילה

במפגש חברתי, באחוזה גדולה, ניגש אדם אל עבר אישה. הוא טוען בפניה שהם נפגשו אשתקד במרינבד (שמה הגרמני של עיירת מרחצאות המרפא הצ'כית, מריאנסקה לאזנייה (Mariánské Lázně)), ושהוא משוכנע שהיא "כאן מחכה" לו. האישה עומדת על כך שמעולם לא נפגשו. אדם נוסף, ייתכן בעלה של האישה, מפגין את עליונותו על הגבר הראשון (מנצח אותו מספר פעמים במשחק קלפים). הסרט סוקר את היחסים בין הדמויות באמצעות שימוש בהבזקים מעורפלים לעבר ותזוזות במרחב-זמן. שיחות ואירועים שונים חוזרים על עצמם במספר מקומות בשטח האחוזה וחצרה, וקיימים מספר צילומים עוקבים במסדרונות האחוזה, בליווי קריינות מעורפלת. הדמויות בסרט המוגמר אנונימיות; בתסריט המופץ האשה מכונה "A", הגבר הראשון מכונה "X", והגבר שייתכן ומגלם את בעלה של האישה מכונה "M".
הפקה וסגנון

הסרט ידוע בשל המבנה הסיפורי החידתי שלו, אשר קשה להבחין בו בין אמת לבדייה, והיחסים בין זמן למרחב מוטלים בספק. הטבע החלומי של הסרט ריתק ובלבל הן את קהל הצופים והן את המבקרים. חלקם היללו אותו כיצירת מופת וחלקם מצאו אותו כבלתי ניתן לתפישה ולצפייה. אחת התמונות הידועות בסרט היא סצנה ובה שתי דמויות (והמצלמה) ממהרות מחוץ לאחוזה אל גן בעל דמויות המפוזרות בסדר גאומטרי ולמרות שהאנשים העומדים בגן מטילים צללים ארוכים ודרמטיים, הדמויות והעצים לא מטילים צללים כלל.
מרינבד היא עיירת קיט ומרפא צ'כית (למרות שלא ברור אם המיקום האמיתי בו מתנהלת העלילה מתרחש במרינבד עצמה או בכל מקום אחר). רנה צילם את הסרט במספר אחוזות שונות וחצרותיהן, כולל ארמון נימפנבורג וארמון שלייסהים בבוואריה. הוא ערך את החומרים באופן היוצר מרחב המקשה על ההתמצאות וחסר היגיון גאוגרפי. צילומים נוספים נעשו בתוך אולפן. מלתחת האישה עוצבה על ידי מעצבת האופנה קוקו שאנל.
פרסים

ב-1961 זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה. ב-1963 היה הסרט מועמד לפרס האוסקר על התסריט המקורי (אלן רוב-גריה). ב-1963 הכריז הבמאי היווני אדוניס קיירו על הסרט כניצחון מוחלט בהשפעתו על "הסוריאליזם בקולנוע", ובכך הכיר בסביבה השנויה במחלוקת ובמוטיבים האפלים של הסרט כייצוג לגיטימי של נושאים רבים בסוריאליזם הקולנועי. לעומת זאת, "אשתקד במרינבד" הוזכר בכתב העת "חמישים הסרטים הגרועים בכל הזמנים", מאת הרי ומיקל מדווד ורנדי דריפוס. המחברים הכפישו את סגנונו הסוריאליסטי של הסרט וציטטו מספר מבקרים שמצאו את הסרט יומרני ובלתי ניתן להבנה.
השפעה

הקליפ של להקת בלר לשיר "To the End", מבוסס על הסרט. הסרט היה מקור השראה לקולקציית "שאנל" בעיצובו של קרל לגרפלד ב-2011. התערוכה כללה מזרקת מים וחיקוי של הגן המפורסם המופיע בסרט. מאחר שהתלבושות לסרט נעשו על ידי קוקו שנאל, שאב לגרפלד את השראתו מהסרט ושילב את הגנים המצולמים בסרט עם גני ורסאי.
בול (כתב עת)

בול הוא שבועון שיצא לאור בישראל בשנים 1965 עד 1989. בול היה בעל אופי אנטי ממסדי, עסק בפורנוגרפיה ובאקטואליה וניסה להתחרות ב"העולם הזה" באמצעות פורנוגרפיה בוטה יותר. הכתבות והידיעות שפורסמו בו נכתבו בשפה ייחודית תוך שימוש רב בסלנג ונחשבו לבעלות מהימנות בינונית. המוציאים לאור של השבועון היו שמואל מור, יצחק גוטמן ומקסים גילן.
שמואל מור עבד לפני כן כעיתונאי ועורך ב"העולם הזה" ופוטר על ידי אורי אבנרי, בעליו. בתחילת דרכו התקשו עורכי בול לאתר ישראליות שיסכימו להצטלם בעירום, אולם לאחר פרסום של כחמישים גליונות, נמצאו גם ישראליות שהסכימו להצטלם בעירום ל"בול" תמורת תשלום, חלקן היו קטינות שהוריהן נתנו הסכמתם בכתב. צילומים אלה נפסקו לאחר שצילומי קטינות הוצאו מחוץ לחוק בישראל. השבועון פרסם פרשיות מין שהיה מעורב בהן לכאורה שר הביטחון משה דיין.
בדצמבר 1966 עברו גילן ומור על חוקי הצנזורה הצבאית בחשיפת הפרשה שנודעה בשם "פרשת בן ברכה", כאשר פרסמו בגיליון 74 את הידיעה ששירותי הביטחון הישראליים השתתפו ברציחתו של האופוזיציונר המרוקני מהדי בן ברכה (ידיעה שהתבררה בדיעבד כידיעת-אמת). מור וגילן נעצרו והואשמו בריגול חמור. במשפטם טענו שהסיפור בדוי כדי להתחמק מעונש אך לבסוף הורשעו בעבירה נגד חוקי הצנזורה ונדונו לשנת מאסר במסגרת עסקת טיעון. השניים שוחררו ממאסרם כעבור 135 ימים, בעקבות חנינה מהנשיא זלמן שזר. במהלך המאסר המשיכו וערכו את "בול" לפי דרישת שירות הביטחון, לבל ייוודע דבר המאסר וכך תתאשרר הידיעה המביכה. אף על פי כן, דבר המאסר נודע בעולם, והתארגנה עצומה בין-לאומית לשחרורם של מור ושל גילן, שעליה חתמו גם ברטרנד ראסל וז'אן-פול סארטר.
לאחר פרשה זו פרש מור זמנית מן השבועון ושב אליו בסוף שנות ה-60. "בול" המשיך להופיע, אך בהיקף מצומצם יותר. המערכת עברה מקומה אחת בבניין, לדירת שני חדרים ברחוב טיומקין בתל אביב. רמי ליבנה והסופר מנחם פורטוגלי, בעלה של מזכירת העורך, הצטרפו גם הם לצוות השבועון. רוב הכתבות תורגמו ושוכתבו מכתבי עת זרים שונים בידי צוות של ארבעה עובדים והופיעו תחת שמות עט קבועים כמו "ד"ר מאיר" ו"משה כרובי". תצלומי העירום נלקחו גם הם מעיתונים זרים, אולם לנשים ניתנו שמות עבריים ונוצרה להן ביוגרפיה בדויה. במקביל ל"בול" הפיק הצוות גם את חוברת הבידור "לאב", את העיתון הפורנוגרפי "איקס" ואת עיתון הנשים "יסמין". בשנת 1972 הפסיק מור באופן בלתי-רשמי את פעילותו כעורך ונותר הבעלים עד סגירתו ב-1989.
הערות שוליים

↑  עורכי "בול" לשנה מאסר על רמז כאילו קשורה ישראל בעניין בן-ברכה, על המשמר, 20 בפברואר 1967, המשך
ארתור פלפס

| --- | --- |

פלפס בתמונה מ-1942
 לידה:  29 בנובמבר 1881 ביירטאן, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 נהרג:  21 בספטמבר 1944 (בגיל 62) סימאנד, ממלכת רומניה רומניה (1867-1947)
 מדינה:  רומניה 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי  צבא רומניה אס אס ואפן אס אס
 תקופת הפעילות:  1900–1944 (כ־44 שנים)
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-7 מפקד קורפוס אס אס הררי החמישי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה המלחמה ההונגרית-הרומנית מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   אות הסער של חיל הרגלים (כסף)    אות המערכה של החזית המזרחית
 הנצחה
 הרגימנט ה-13 של דיוויזיית האס אס ה-7 נקרא על שמו
 
פלפס (במרכז) במהלך מבצע קונגבליץ
אובר-גרופנפיהרר ארתור גוסטב מרטין פלפס (ברומנית: Artur Gustav Martin Phleps;‏ 29 בנובמבר 1881 – 21 בספטמבר 1944) היה גנרל רומני, אשר בשנת 1941 התגייס לוואפן אס אס, ופיקד על כוחות במסגרתו במלחמת העולם השנייה והיה אחראי על ביצוע פשעי מלחמה. הוא הגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פלפס נולד ב-29 בנובמבר 1881 בעיר ביירטאן בטרנסילבניה שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרו-הונגרית. כיום נמצאת העיר בתחומי רומניה המודרנית. הוא היה בנם השלישי של גוסטב פלפס וסופי שטולץ. שתי המשפחות היו ממוצא סקסוני-טרנסילבני והתגוררו באזור מאות שנים. בשנת 1900 התגייס כצוער לצבא האוסטרו-הונגרי ולמד בבית הספר הקיסרי לצוערים בפרשבורג. ב-1 בנובמבר 1901 הוענק לו דרגת לויטננט, והוא הוצב ברגימנט ההררי הטירולי ה-3. ב-1905 נשלח ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית ולאחר סיום לימודיו הועלה לדרגת אובר-לויטננט והוצב כקצין ברגימנט הרגלים ה-13. ב-1911 הוא קודם לדרגת האופטמן והוצב במטה הקורפוס ה-15.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 לחם פלפס כחלק מהדיוויזיה ה-32 במהלך המערכה המוקדמת כנגד סרביה. במהלך המערכה הועבר פלפס לצוות המבצעים של הארמייה השנייה בפיקודו של אדוארד פון בהם-ארמולי. בהמשך הועברה הארמייה מהחזית הסרבית לחזית המזרחית. פלפס השתתף בקרב גליציה ובמתקפת הקרפטים, וב-1915 הועבר לחזית האיטלקית ומונה לסגן ראש אגף האפסנאות של הארמייה ה-10. ב-1 באוגוסט 1916 פלפס קודם לדרגת מיור. באותה שנה הוא גם מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-72, ולחם בקרבות כנגד ממלכת רומניה שהצטרפה למלחמה נגד אוסטריה. ב-27 בינואר 1917 הוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה מטעם הקיסרות הגרמנית. ב-1918 הוחזר לחזית האיטלקית, וסיים את המלחמה בדרגת אוברסט-לויטננט.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצבא האוסטרו-הונגרי פוזר. פלפס חזר למולדתו טרנסילבניה, אשר הפכה לחלק מרומניה במסגרת חוזה טריאנון. הוא התגייס לצבא רומניה, אשר כנגדו לחם במהלך המלחמה, ומונה למפקד "המשמר הסקסוני" - מיליציה של המיעוט דובר הגרמנית ברומניה. ב-1919 השתתף במלחמה ההונגרית-הרומנית כנגד הכוחות ההונגריים הקומוניסטים של בלה קון. בקרב על הנהר טיסה הוא הפר פקודה, והועמד למשפט צבאי. השופטים קבעו שפעולותיו של פלפס הצילו את המצב, ותחת להענישו הוא הועלה לדרגת קולונל. הוא פיקד לזמן מה על רגימנט הרגלים ה-84, ואז הצטרף למטכ"ל ולמד לוגיסטיקה באקדמיית המלחמה בבוקרשט. הוא פרסם ספר ברומנית בשם "לוגיסטיקה: יסודות של ארגון וביצוע", אשר הפך ב-1926 לספר ההדרכה הרשמי של הצבא הרומני בנושא לוגיסטיקה. למרבה האירוניה, זמן קצר לאחר מכן הוא נכשל בבחינות בלוגיסטיקה באקדמיית המלחמה. הוא פיקד על יחידות רומניות שונות, ובין היתר על הבריגדה ה-1 של הוונטורי די מונטי (חיילים הרריים רומנים, בדומה לגבירגסייגר בצבאות דוברי הגרמנית). הוא הגיע לדרגת לוטננט גנרל, וב-1930 מונה ליועצו הצבאי של קרול השני, מלך רומניה. הוא סלד מהתככים, השחיתות והצביעות של חצר המלוכה, ומתח עליה ביקורת ללא חשש. ב-1940 הוא כינה בפומפי את המלך קרול שקרן, ולפיכך הועבר למילואים. ב-1941 הוא עזב את הצבא הרומני.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

באותה תקופה כבשה גרמניה הנאצית את מרבית מערב אירופה, והתקדמה באופן מוצלח ברחבי ברית המועצות לאחר מבצע ברברוסה. פלפס, אשר נולד למשפחה דוברת גרמנית, קיבל אישור לעזוב את רומניה ולהתגייס לוורמאכט, אולם מכיוון שנחשב לפולקסדויטשה לא הורשה לשרת שם. הוא התגייס במקום זאת לוואפן אס אס, תחת שם נעוריה של אמו, שטולץ, וקיבל דרגת שטנדרטנפיהרר. הוא לחם במסגרת קרבות החזית המזרחית, ומונה למפקד רגימנט האס אס "ווסטלנד" שהיה חלק מדיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג". בהמשך מונה למפקד "צוות קרב" (קמפגרופה) ולחם עמו במהלך הקרבות באוקראינה. ביולי 1941 הועלה לדרגת בריגדפיהרר, ומאוחר יותר עוטר בצלב הברזל בשתי דרגות. בינואר 1942 הוא נבחר לארגן הקמת דיוויזיה מגרמנים אתניים מיוגוסלביה, אשר הוקמה ב-1 במרץ תחת השם דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן".
ב-20 באפריל 1942 הועלה לדרגת גרופנפיהרר. הדיוויזיה שלו הוצבה בסרביה והשתתפה שם במערכה כנגד הפרטיזנים. חיילי הדיוויזיה כינו את פלפס "פאפא פלפס". באוקטובר נשלחה הדיוויזיה לתקוף כוח צ'טניקים בהרי קופנויק, אולם הצ'טניקים קיבלו התרעה מוקדמת והצליחו להימנע ממגע. הפעילות הקרבית הראשונה שבה השתתפה הדיוויזיה הייתה "מבצע לבן I" באזור צפון קרואטיה כנגד כוחות הפרטיזנים. בהמשך למבצע זה, התרחש "מבצע לבן II" בו התקדמו כוחות הדיוויזיה ממערב בוסניה לכיוון מוסטר בנוסף ללחימה באזור צפונית-מערבית לסרייבו. מבצע שלישי שתוכנן לא יצא לבסוף לפועל. כחלק מלחימה זו, הייתה מעורבת הדיוויזיה בפשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסיות המקומיות עם הוצאות להורג המוניות והריסת כפרים שנחשדו כמשתפי פעולה עם הפרטיזנים המקומיים. בתחילת 1943 סייע בהקמת דיוויזיית מתנדבים הררית נוספת שפעלה באזור בשם "דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר".
ביולי 1943 אוחדו שתי הדיוויזיות יחד עם דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" לקורפוס אס אס הררי החמישי. פלפס קיבל פיקוד על הקורפוס, ובו זמנית הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר וקיבל את צלב האבירים של צלב הברזל. במסגרת תפקידו היה עליו לפעול בשיתוף פעולה עם כוחות איטלקיים, אלם הוא התאכזב מאוד מחוסר שיתוף הפעולה שלהם. המתורגמן שלו באותם ימים היה קורט ולדהיים, לימים מזכ"ל האו"ם ונשיא אוסטריה, ובאחת הפעמים כאשר פלפס כינה גנרל איטלקי "מקרוני עצלן!", שינה ולדהיים את ניסוח המילים. פלפס בתגובה אמר לו: "תשמע ולדהיים, אני יודע קצת איטלקית אינך מתרגם את מה שאני אומר". בפעם אחרת הוא איים לירות בזקיפים איטלקיים שעיכבו את מעברו במחסום.
בדצמבר 1943 השתתף הקורפוס שלו ב"מבצע קונגבליץ" (כדור ברק), אשר בוצע כנגד כוחותיו של טיטו בקרואטיה במטרה למנוע מהם להיכנס לסרביה. המבצע הסתיים בהצלחה מוגבלת בלבד, ומיד לאחריו בא "מבע שאיסטום" (סופת שלג) אשר נועד לנצל את ההצלחה. שני המבצעים ידועים בשם "המערכה האנטי-פרטיזנית השישית" ו-2,000 פרטיזנים נהרגו במהלכם. הקורפוס שלו גם היה מעורב בפינוי אזרחים מאזור קו החוף הדלמטי מחש לפלישה של בעלות הברית שם. בתחילת 1944 תקפו אנשיו במסגרת "מבצע ולדראוש" (קדחת יער) במרכז בוסניה, "מבצע מייבאום" במזרח בוסניה ומבצע נוסף שנערך במאי בתקווה ללכוד את טיטו עצמו. ב-20 ביוני הוענק לפלפס הצלב הגרמני בזהב, ובספטמבר מונה למיופה הכוח הגרמני בטרנסילבניה (שהועברה להונגריה במסגרת תכתיב וינה), והיה אחראי על גיוס גרמנים מטרנסילבניה לאס אס.