stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SPYDER
הערות שוליים

↑  אמנון ברזילי, ‏לוחמה זעירה. כסף גדול, באתר גלובס, 14 ביוני 2006
↑  ניסוי מוצלח למערכת הגנה אווירית חדשה של רפאל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 11 בינואר 2024
↑  יואב זיתון, יאיר קראוס, חצי שנה אחרי, הותר לפרסום: טיל "פיתון" ששוגר לעבר כטב"ם פגע והרג נהג ליד נהריה, באתר ynet, 29 בינואר 2025
↑  יאיר קראוס, יואב זיתון, חסן שעלאן, 19 נפגעו במתקפה באזור נהריה, גם ממיירט: "שריקה, פיצוץ - והכול עף לכל הכיוונים", באתר ynet, 6 באוגוסט 2024
↑  יוסי מלמן, חיל האוויר ההודי הודיע שיקנה מערכת נ"מ ישראלית, באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2006
↑  אורה קורן, "דיפנס ניוז": הודו אישרה סופית עסקה של 260 מיליון דולר עם רפא"ל, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2008
↑  אורה קורן, התקשורת ההודית: הודו אישרה עסקת המשך עם רפאל במיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2009
1 2  יוסי מלמן, יחסים עכורים עם רפא"ל: משלחת מווייטנאם באה לרכוש ברק 8 מתעשייה אווירית, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2022
↑  יוסי מלמן, צו מעצר נגד אשת עסקים וייטנאמית עלול לפגוע ביצוא הביטחוני של ישראל, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2022
דיווח: ויאטנם משהה רכישת מערכות ספיידר נוספות מרפאל, באתר "IsraelDefense‏", 19 בספטמבר 2023
↑  דני זקן, ‏נחתם הסכם בין משרד הביטחון לממשלת צ'כיה למכירת סוללות הגנה אווירית של רפאל, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2021
↑  רויטרס, דיווח: ישראל הסכימה למכור מערכת הגנה אווירית מתקדמת לאיחוד האמירויות, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2022
↑  אייל בוגוסלבסקי, דיווח: רפאל תחל לספק מערכות ספיידר לפיליפינים כבר ב-2021, באתר ישראל דיפנס, ‏5 באוקטובר 2020
↑  דין שמואל אלמס, ‏בחצר האחורית של סין: המדינה שהציגה מערכת הגנה ישראלית, באתר גלובס, 9 ביולי 2024
↑  אודי עציון‏, בשל איום הכטב"מים, חיל האוויר רכש מערכת שלא רצה בעבר. התוצאות? נתונות בספק, באתר וואלה, 19 בינואר 2025
| ישראל אמצעי לחימה מתוצרת רפאל מערכות לחימה מתקדמות |
| --- | --- | --- |
| טילים ורקטות | אנקור (אנקור כחול • אנקור כסוף • אנקור שחור) • ברק • גיל • גיל 2 • דרבי • לוז • מטאדור • סיימון • ספייק • פופאי • פיתון • שפריר • משגר השביט • תמוז • ‏CARPET • ‏Sea Breaker •  רוקס |  |
| עמדות שליטה מרחוק בנשק | טייפון • מאג רפא"ל • קטלנית • רואה-יורה |  |
| מערכות הגנה אווירית | ברק • כיפת ברזל • כיפת מגן • מגן אור • קלע דוד ("שרביט קסמים") • קלע חד • SPYDER • ‏כיפת רחפן |  |
| לויינים | אביר • ונוס |  |
| רכבי שטח, כלי שיט וכלי טיס | גולן • זאב • חצצית • סקיילייט • פרוטקטור • רקון • מעוז |  |
| שונות | אזוב • מאמין • מאמין קל • "מעיל רוח"/TROPHY • ספייס • לייטנינג‏ • Sky Shield‏ • THOR – מערכת סילוק פצצות |  |
שריף אסמאעיל

שריף אִסמאעיל מוחמד (בערבית: شريف إسماعيل;‏ 6 ביולי 1955 – 4 בפברואר 2023) היה מהנדס ופוליטיקאי מצרי, שכיהן כראש ממשלת מצרים בשנים 2015–2018. לפני כן שימש כשר הנפט של מצרים, בשנים 2013–2015.
חייו

אסמאעיל סיים תואר בהנדסת מכונות באוניברסיטת עין שמס בקהיר ב-1978. כיהן במספר תפקידי ניהול בחברות ממשלתיות לנפט וגז טבעי. שימש כיושב ראש החברה המצרית לאחזקות נפט (ECHEMׂ) שנוסדה ב-2002, ולאחר מכן כיושב ראש החברה המצרית לאחזקות גז טבעי (EGAS). כן עבד בהנהלת החברה הממשלתית לאחזקות שמנים, "גאנוב אל ואדי" (GANOPE), והפך ליושב ראש שלה.
ב-16 ביולי 2013 מונה לתפקיד שר הנפט של מצרים, בממשלתו של חאזם אל-בבלאווי; הוא החליף בתפקידו את שריף חסן הדארה. במהלך כהונתו הוביל מספר רפורמות בתחום האנרגיה, בהן קיצוץ בסובסידיות במחירי החשמל.
ב-19 בספטמבר 2015, לאחר שממשלת מצרים בראשות אבראהים מחלב פוזרה בעקבות פרשת שחיתות, מונה אסמאעיל לראשות הממשלה, תחת הנהגתו של נשיא מצרים א-סיסי.
ביוני 2018 התפטר שריף מראשות ממשלת מצרים והוחלף במוסטפא מדבולי.
נפטר ב-4 בפברואר 2023.
ממשלת שריף אסמאעיל

| משרד | שם השר |
| --- | --- |
ראש הממשלה: שריף אסמאעיל
הביטחון (אנ'): סידקי סובחי *
היצור הצבאי (אנ'): מוחמד אל-אסר
הפנים (אנ'): מג'די עבד אל ג'אפר.*
החוץ (אנ'): סאמח שוכרי*
האוצר (אנ'): עאמר אל - ג 'רחי
תחום העתיקות (ער'): ד"ר ח'אלד אל-ענני
איכות הסביבה (אנ'): ח'אלד פאהמי*
פיתוח מקומי (ער'): אבו בכר אל-ג'ונדי
התיירות (אנ'): מוחמד יחיא ראשד
החקלאות והקרקעות (אנ'): עבדול מונים אל-בנא
המים וההשקיה (אנ'): מוחמד עבדול עטי
התקשורת וטכנולוגיית המידע (אנ'): יאסר אל-קאדי
התרבות (אנ'): הלמי נאמאם
הבריאות והאוכלוסייה (אנ'): אחמד ראדי
הרווחה והסולידריות (ער'): ג'יאדה ואהלי*
ההגירה וכח האדם (אנ'): מוחמד סאפאן
ההגירה (מחוץ למצרים) (ער'): נביל מכרם עבד אל-שהיד
הווקף וההקדשים (אנ'): מוחמד מוכתאר ג'ומעה*
התעופה האזרחית (אנ'): שריף פאתי
התחבורה (אנ'): הישאם ערפאת
המסחר והתעשייה (אנ'): טארק קביל
המגזר העסקי הציבורי (ער') (חברות ממשלתיות): ח'אלד בדווי
האספקה והמסחר הפנימי (ער'): ד"ר עלי אל-מוסאלחי
פיתוח מנהלי (ער'): האלה חלמי אל-סעיד
שיתוף פעולה בינלאומי (ער'): ד"ר סהר נאסר
המשפטים (אנ'): מוחמד חוסאם עבד אל-רחים
עניינים פרלמנטרים (ער'): עומר מרואן
החינוך והחינוך הטכני (ער'): טארק שאוקי
השכלה גבוהה והמחקר האקדמי (אנ'): ח'אלד עבדול ג'אפר
השיכון והבינוי (אנ'): מוסטפא מדבולי
האנרגיה והחשמל (אנ'): מוחמד שאקר*
הנפט ומשאבי הטבע (אנ'): טארק אל מולאא
הנוער והספורט (ער'): ח'אלד מחמוד עבד אל-עזיז*
שרים אשר שירותו תחת הממשלה הקודמת בהנהגת אבראהים מחלב.*
ארתורו פרס-רוורטה

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1951 (בן 73) קרטחנה, מורסיה, ספרד 
 שם לידה:  Arturo Pérez-Reverte Gutiérrez 
 מדינה:  ספרד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדריד, Colegio Marista La Sagrada Familia, IES Isaac Peral, Cartagena 
 שפות היצירה:  ספרדית
 סוגה:  היסטוריה
 יצירות בולטות:  The Flanders Panel, The Captain Alatriste, Eva, Falcó, La piel del tambor, מועדון דיומא, The King's Gold, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 הושפע מ:  פרנסיסקו דה קוודו, אלכסנדר דיומא האב 
 צאצאים:  Carlota Pérez-Reverte 
 פרסים והוקרה:  silver Medal of the Community of Madrid (2016)  Cartagenero del Año (1989)  הפרס הגדול לספרות בלשית (1993)  פרס הפגיון הבינלאומי של CWA (2014)  הצלב הגדול של ההצטיינות הימית – עיטור לבן (2005)  Don Quijote Journalism Prize (2016)  honorary doctorate of the Polytechnic University of Cartagena (2004)  Latino Book Awards  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 http://www.perezreverte.com
 חתימה:   
 
אַרְתוּרוֹ פֶּרֵס־רֶוֶורְטֶה גוּטִיֵירֵס (בספרדית: Arturo Pérez-Reverte Gutiérrez; נולד ב־25 בנובמבר 1951 בקרטחנה) הוא סופר ועיתונאי ספרדי. הוא עבד ככתב מלחמה ברשת RTVE והיה כתב מלחמה במשך 21 שנה (1973–1994). הרומן הראשון שלו, El húsar, שהתרחש במלחמות נפוליאון, יצא לאור בשנת 1986.
הוא ידוע מחוץ לספרד בזכות סדרת הרומנים "Alatriste" שלו שתורגמה למספר שפות. מאז 2003 הוא חבר באקדמיה הספרדית המלכותית.
כתיבה

הרומנים של פרס-רוורטה מתמקדים בדרך כלל בדמות אחת מוגדרת היטב, ועלילותיו נעות במהירות, ולעיתים קרובות מציגות דמות מספר. רוב הרומנים שלו מתרחשים בספרד או סביב הים התיכון. לעיתים קרובות הם מסתמכים על התייחסויות רבות להיסטוריה הספרדית, לעבר הקולוניאלי, לאמנות ותרבות, לאוצרות עתיקים ולים. הרומנים עוסקים לעיתים קרובות בכמה מהנושאים העיקריים של ספרד המודרנית, כגון סחר בסמים או יחסי דת ופוליטיקה.
לעיתים קרובות, לרומנים של פרס-רוורטה יש שתי עלילות שרוצפות במקביל למעט קשר ביניהן למעט דמויות משותפות. לדוגמה, במועדון "דיומא", הגיבור מחפש בעולם אחר ספר אבוד וממשיך לפגוש אנשים המקבילים לדמויות מהרומנים של דיומא; בפאנל פלנדריה, רוצח סדרתי עכשווי עומד לצד המסתורין של חיסול בן 500 שנה.
בעמודי העיתון הפולמוסיים לרוב ובדמויות הראשיות של הרומנים שלו, פרס-רוורטה מביע לעיתים קרובות פסימיות לגבי התנהגות אנושית, המעוצבת מחוויותיו בזמן המלחמה במקומות כמו אל סלבדור, קרואטיה או בוסניה. השקפותיו עוצבו גם על ידי מחקריו עבור תוכניות פשע.
לאורך הקריירה שלו, ובמיוחד במחצית השנייה שלה, הוא צוין כמי שטיפח את הפרסומת המסחרית שלו. מדי פעם זה היה מקור לסכסוך עם עיתונאים וסופרים אחרים. בתחילה הוא סירב לתרגם את הרומנים שלו מספרדית לשפה אחרת מלבד צרפתית. עם זאת, בסופו של דבר התפרסמו תרגומים לאנגלית לחלק מיצירותיו, ורוב עבודותיו זמינות גם בפורטוגזית ובפולנית.
הוא נבחר למושב T של האקדמיה המלכותית הספרדית ב־23 בינואר 2003; הוא נכנס למקום מושבו ב-12 ביוני אותה שנה.
הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו בכתיבה בעיתון " פואבלו" ואחר כך ב"טלוויזיון אספניולה " (גוף השידור הממשלתי), לעיתים קרובות ככתב מלחמה. כשהוא התעייף מהעניינים הפנימיים ב-TVE, הוא התפטר והחליט לעבוד במשרה מלאה כסופר.
בתו המתבגרת קרלוטה הוצבה ככותבת משותפת לספרו הראשון של אלטריסט. הוא גר בין לה נבאטה (ליד מדריד) לבין מולדתו קרטחנה, משם הוא נהנה להפליג לבדו בים התיכון. הוא חברו של חאבייר מריאס, שהעניק לפרס-רוורטה את התואר דוכס קורסו מממלכת המיקרו-אומה של רדונדה.
אחיינו ארטורו חואן פרס-רוורטה הוא כדורגלן מקצועי המשחק בקבוצת קרטחנה.
מחלוקות

הסופרת המקסיקנית ורוניקה מורג'יה האשימה את ארתורו בגניבת עבודתה. ב־10 בנובמבר 1997 פרסמה סיפור קצר שכותרתו "היסטוריה דה סמי", בכתב העת El laberinto urbano. חודשים אחר כך, במרץ 1998, פרסם פרס- רוורטה סיפור באל סמנאל, שכותרתו "Un chucho mejicano", הנושא דמיון הדוק בקריינות, כרונולוגיה, ביטויים ואנקדוטה. סיפורו פורסם לאחרונה באוסף מחודש לטקסט Perros e hijos de perra (Alfaguara), ומורגיה הבחינה בפלגיאט באותה תקופה. מורגיה לא המשיכה בתביעה משפטית אלא ביקש התנצלות והסרת הסיפור. בינתיים פרס-רוורטה התנצל וציין כי את הסיפור שפרסם כתב בדיוק כפי שסיפר לו הסופר סילטיאל אלאטריסטה.
התסריט של פרס-רוורטה לסרט גיטאנו בסוף שנות התשעים הביא גם נגדו כתב אישום נוסף על פלגיאט. במאי 2011 הורה בית המשפט במחוז אודיאנסיה במדריד על פרס ומנואל פאלסיוס, במאי וכותב שותף של גיטאנו, לשלם 80,000 יורו ליוצר הקולנוע אנטוניו גונזלס-ויגיל, שתבע אותם בגין פלגיאט לכאורה בתסריט הסרט. פרס תיאר החלטה זו כ"מארב ברור" ו"תמרון ברור לסחוט כסף". פסק הדין סתר שתי פסיקות פליליות קודמות, ואחת מפסק דין סוחר שכולם החליטו לטובת פרס ופלאסיוס. ביולי 2013 מחוז אודיאנסיה במדריד הורה לפרס-רוורטה לשלם 200,000 יורו לגונזלס-ויגיל בגין פלגיאט.
ספריו > הרומנים של קפטן אלאטריסטה

El capitán Alatriste (1996; tr: Captain Alatriste, Plume 2005,ISBN 978-0452287112)המציג את דמותו של איש חרב בתור הזהב הספרדי .
Limpieza de sangre (1997; tr: טוהר הדם), על "טוהר הדם" שנדרש מקונברסוס.
אל סול דה ברדה (1998; tr: השמש מעל ברדה), על המלחמה בהולנד הספרדית - באופן ספציפי, המצור על ברדה.
El Oro del rey (2000; tr: זהב המלך), על צי האוצר הספרדי.
El caballero del jubón Amarillo (2003). אלטריסט מתעמת עם מלך ספרד פיליפ הרביעי .
Corsarios de Levante (2006; tr. שודדי הלבנט). אלטריסטה נלחם בשודדי ים ברברים.
El puente de los Asesinos (2011). אלטריסטה מנסה להרוג את הדוג'ה של ונציה.
ספריו > רומני פלקו

Falcó (2016) - פלקו הוא סוכן ריגול העובד עבור משטרו של פרנסיסקו פרנקו במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
אווה (2017) -משימה חדשה לוקחת את פלקו לטנג'יר.
חבלה (2018) - פלקו נוסע לפריז למשימה חדשה.
ספריו > רומנים אחרים

El húsar (1986). מתרחש בעידן נפוליאון.
El maestro de esgrima (1988; tr: המאסטר לגידור, ספרי מרינר, 2004.ISBN 978-0156029834ISBN 978-0156029834). גברת מבקשת שיעורים ממורה לגידור.
La tabla de Flandes (1990; הצופן הפלמי). על ציור פלמי מסתורי.
El club Dumas או La sombra de Richelieu (1993; מועדון דיומא מסת"ב 978-0156032834). על פולחן של כת מחסידי הרומנים של אלכסנדר דיומא.
La sombra del águila (1993). מתרחש בעידן נפוליאון.
Territorio comanche (1994). על חוויית המלחמה הבלקנית שלו.
La piel del tambor (1995; tr: הקהילה של סביליה)
Un asunto de honor (1995)
La carta esférica (2000; tr: התרשים הימי).
La Reina del sur (2002; tr: מלכת הדרום מסת"ב 978-0452286542). סיפורה של אישה מקסיקנית שהופכת למנהיגה של קרטל סחר בסמים בדרום ספרד.
קאבו טרפלגר (2004), על קרב טרפלגר.
El pintor de batallas (2006; צייר הקרבות). צלם מלחמה בדימוס מתעמת עם עברו.
Un día de colera (2007). 2 במאי 1808. הקרב במדריד נגד צבא צרפת לעצמאות.
Ojos azules (2009). חיילים ספרדים בורחים מהאצטקים.
אל אסדיו (2010; המצור מאת פרנק וויין). נקבע בשנת 1811, במהלך המצור על קאדיז.
El tango de la guardia vieja (2012; מה אנחנו הופכים). רומנטיקה.
El francotirador paciente (2013). צייר גרפיטי.
Hombres Buenos (2015). על האקדמיה המלכותית הספרדית והאנציקלופדיה הגדולה
Los Perros Duros No Bailan (2018)
סידי (2019). על האביר הקסטיליאני אל סיד .
לינאה דה פואגו (2020)
סרטים המבוססים על ספריו

El maestro de esgrima (1992)
Uncovered (1994)
Cachito (1995)
Territorio Comanche (1997)
השער התשיעי, מאת רומן פולנסקי (1999) (מבוסס באופן רופף מאוד על מועדון דיומא)
הדרך לסנטיאגו (1999), סדרת הטלוויזיה הספרדית (סיפור)
Alatriste (2006)
התרשים הימי (2007)
Quart: El Hombre de Roma (2007), סדרת טלוויזיה ספרדית
לה ריינה דל סור (2011), טלנובלה המשודרת בטלמונדו על פי מלכת הדרום
מלכת הדרום (2016), סדרה אמריקאית. העונה הראשונה של הסדרה המבוססת על הספר "מלכת הדרום".
הערות שוליים

↑  Vicerrectorado de Innovación de la Universidad Complutense de Madrid. "Arturo Pérez Reverte". Universidad Complutense de Madrid (בספרדית). נבדק ב-29 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pérez-Reverte, Arturo (9 ביוני 2007). "Fantasmas de los Balcanes". XL Semanal (בספרדית). Taller de Editores. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Perezagua, Irene (21 בפברואר 2011). "Pérez-Reverte arremete contra María Antonia Iglesias y Pilar Rahola: "Son joyas de la telemierda. Viven de la demagogia pseudofeminista imbécil"". Periodista Digital (בספרדית). נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Arturo Pérez-Reverte Gutiérrez". Real Academia Española (בספרדית). נבדק ב-27 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Irene. "El capitán Alatriste; Arturo y Carlota Pérez-Reverte". Rincón del Vago (בספרדית). נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rodríguez, Ángel (27 בספטמבר 2013). "El Alatriste de La Mancha". Marca (בספרדית). Unidad Editorial. נבדק ב-29 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Verónica Murguía atribuye el plagio de un texto a Pérez-Reverte". Vanguardia (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-31 במרץ 2015. נבדק ב-20 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  EFE (6 במאי 2011). "El escritor Arturo Pérez-Reverte, condenado a pagar 80.000 euros por plagio" [Writer Arturo Pérez-Reverte ordered to pay 80,000 euros for plagiarism]. El País (בספרדית). Madrid: Prisa. נבדק ב-22 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑ "Verónica Murguía atribuye el plagio de un texto a Pérez-Reverte". Vanguardia (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-31 במרץ 2015 . נבדק ב-20 במרץ 2015 . {{cite web}} : (עזרה) "Verónica Murguía atribuye el plagio de un texto a Pérez-Reverte". Vanguardia (in Spanish). Archived from the original on 31 March 2015. Retrieved 20 March 2015 . בקרת זהויות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266851205171  PLWABN: 9810636577305606  BIBSYS: 90756568  BNE: XX955194  BnF: cb12204556r (data)  CANTIC: a10142563  CiNii: DA09518427  GND: 120023954  ICCU: MILV116673  ISNI: 0000 0001 2128 1719  LCCN: n90654097  LNB: 000045466  MusicBrainz: 3141420b-f91e-49ca-b42d-61fd093cb60b  NDL: 00515384  NKC: jn19990006518  NLA: 41276123  NLG: 71201  NLK: KAC200203601  NSK: 000201440  NTA: 089267044  RERO: 02-A000134313  SELIBR: 197212  SUDOC: 030676738  Trove: 1453873  VIAF: 36965639   WorldCat (עם VIAF): 36965639 
↑  Gómez, Xabi (16 ביולי 2013). "Arturo Pérez-Reverte paga más de 200.000 euros por el plagio de un guión" [Arturo Pérez-Reverte pays more than 200,000 euros for plagiarising a script]. El Correo (בספרדית). Bilbao: Vocento. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
חבית שרי חתומה על ידי פרז-רוורט
בית החולים הדסה הר הצופים

| --- | --- |

בית חולים הדסה (2022)
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 אוניברסיטה:  האוניברסיטה העברית
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1938 
 שירותים
 מספר מחלקות:  30
 מיטות:  300
 אתר רשמי
 גאוגרפיה
 כתובת:  שדרות צ'רצ'יל, ירושלים
 מיקום:  הר הצופים, ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′51″N 35°14′32″E﻿ / ﻿31.7975°N 35.2422°E﻿ / 31.7975; 35.2422
 he
 
הדסה הר הצופים הוא בית חולים הניצב על פסגת הר הצופים בירושלים. בגלגולו הראשו תוכנן בית החולים על ידי האדריכל היהודי אריך מנדלסון, ושעריו נפתחו לציבור בשנת 1938. בית החולים ננטש במהלך מלחמת העצמאות וחידש את פעולתו רק לאחר איחוד ירושלים בתום מלחמת ששת הימים ועבודות שיפוץ מאסיביות שנערכו לאחר מכן כחלק מהמרכז הרפואי המופעל על ידי "ההסתדרות הציונית הדסה" בירושלים.
מבנה הכניסה לבית החולים, 1939
מנהלת בית החולים היא ד"ר תמר אלרם, והיא מכהנת בתפקיד זה החל מנובמבר 2017.
רקע היסטורי

הפעילות הרפואית של ההסתדרות הרפואית הדסה בירושלים החלה עם קבלת הניהול של בית החולים מאיר רוטשילד לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל, קודם לכן ובמקביל פתח הארגון מרפאות ובתי חולים בערים אחרות בארץ ישראל.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התרחבה הפעילות של "הדסה" בעיר ירושלים והשתרעה על פני מספר אתרים בעיר, בשנת 1929 נבנה בית הבריאות נתן שטראוס עבור "הדסה" ובסמוך לכך התחיל התכנון של מרכז רפואי מודרני שיוכל לשרת את צורכי העיר שגדלה לאחר מלחמת העולם הראשונה מעיר שדה ענייה וזנוחה למרכז אורבני.
רקע היסטורי > תכנון המוסדות על הר הצופים

ביום 24 ביולי 1918 הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה העברית בירושלים. בעקבות זאת פנה חיים ויצמן למתכנן הערים הנודע פטריק גדס בבקשה שיכין תוכנית כוללת לאוניברסיטה. בחודש דצמבר 1919 הוגשת תוכנית כללית שהתוותה מתווה גס לגוש מבנים מסביב למבנה מרכזי בעל כיפה המזכירה מבנים מזרחיים ובראשם איה סופיה באיסטנבול. במבנים המסתעפים מהמבנה המרכזי אמורים היו לשכון הפקולטות השונות ובהן פקולטה לרפואה ובית חולים הסמוך לפקולטה.
התוכנית השאפתנית לא יצאה לפועל ומבנים שונים ללא מכנה משותף נבנו על ההר כמשכן לפקולטות השונות.
רקע היסטורי > תוכנית מנדלסון

בשנת 1934 התיישב בארץ האדריכל אריך מנדלסון, ובשנת 1935 הוא הגיש לאוניברסיטה תוכנית אב כוללת בה הוא שילב את המבנים הקיימים עם מבנים מתוכננים - כגון בית החולים האוניברסיטאי- מבנים האמורים להיות קשורים אחד לשני על ידי מעברים מקורים ותכנון סביבתי קפדני.
"תוכנית מנדלסון" הוגשה לוועדה המחוזית לתכנון בשנת 1936 ואושרה על ידה.
רקע היסטורי > תוכנית מנדלסון > תכנון ובנין בית החולים

בנוגע לבית החולים תכנן מנדלסון קמפוס מודרני ובו מספר גושים של בניינים. בית החולים נסמך בעיקרו על שני מבנים מלבניים גדולים המחוברים על ידי שלושה מבנים הניצבים אליהם. בין המבנים תוכננו חצרות פנימיות.
בנין בית החולים, מודרני בתפיסתו ובצורתו הפונקציונלית, מצטיין בקווים ישרים בהם שילב מנדלסון אלמנטים קישוטיים במטרה להדגיש חשיבות של חלקים מסוימים וסייע בשילוב הקמפוס בנוף ההר. קווים אופקיים ומדורגים מסייעים בהשתלבות המבנים בטופוגרפיה. מרפסות, חלונות גדולים ונקודות תצפית אל נוף ההרים ממזרח ואל העיר ממערב מנצלים את מיקום המבנה כנקודת תצפית על נוף קדומים עוצר נשימה.
הכניסה הראשית לבנין קושטה והובלטה על ידי מבנה ועליו שלוש כיפות שמטרתן היחידה היא אסתטית וממקמת את המבנה המודרני באופיו בתוך המרחב האוריינטלי ובדיאלוג עם האלמנטים התכנוניים של העיר. באגף המזרחי של הבניין נבנתה מרפסת רחבת ידיים בצורת חצי עיגול התלוי מעל המצוק ופונה לנוף של הרי ומדבר יהודה. אלמנטים תכנוניים דומים - מבנים חצי עגולים שימשו את מנדלסון בבנין בית הספר לאחיות, על מנת לרכך את השפעת הקווים הישרים של המבנה.
אלמנט העיגול מופיע בחלקים שונים של בית החולים: בחצר הפנימית נקבעה בריכת נוי עגולה, בדלתות נקרע חלון עגול, חלונות עגולים דקורטיביים נקרעו בקירות הבניין, ושקעים עגולים שמטרתם קישוטית בלבד הותקנו בתקרות. הבניין מצופה באבן ירושלמית מנוסרת המונחת בקווים אנכיים ולא מאוזנים כמקובל, באופן שמדגיש את היות האבן ציפוי בלבד.
בשנת 1938 נפתח בית החולים ובו 300 מיטות, בית ספר לאחיות, מכוני מחקר ומחלקות אשפוז מודרניות. בית החולים היה שונה מכל מוסד רפואי שפעל עד אז בעיר והיה קפיצת דרך משמעותית - בצעד אחד זכתה העיר לבית חולים "אמיתי" במקום מוסדות קטנים חסרי יכולת להתמודד עם דרישות כרך מודרני, ועם קשר למחקר רפואי ובית ספר המכשיר את כוח האדם הנדרש להפעלת בית החולים. עובדות אלו, יחד עם המוניטין של מתכנן בית החולים, ציודו החדיש והצוות הגדול הוסיפו ליוקרת בית החולים, שעם פתיחתו הוכתר למתקדם במזרח התיכון.
מלחמת העצמאות

תחילת המאורעות בירושלים הביאה לניתוק הר הצופים, הניצב במזרח העיר ומוקף בשכונות ערביות, משאר העיר המערבית. לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 הייתה התחבורה העברית בין הר הצופים לירושלים מטרה להתקפות הערבים.
בתחילת מרץ איים מנהיג הכוחות הפלסטיניים בירושלים, עבד אל-קאדר אל-חוסייני, לפוצץ את בית החולים. במקביל החלו הערבים לתקוף את השיירות המובילות לבית החולים.
מלחמת העצמאות > שיירת הדסה

ב־13 באפריל 1948 יצאה לדרך שיירה, ובה מנהל "הדסה" ד"ר חיים יסקי, אנשי ההגנה, רופאים, סטודנטים לרפואה, אחיות, חולים, מבקרים ואנשי סגל האוניברסיטה העברית, וכן מזון ואספקה רפואית. בשכונת שיח' ג'ראח, בשעה 9:45 עלה הרכב המוביל על מוקש והשיירה הותקפה על ידי כנופיות ערביות. ההתקפה נמשכה כ־6 שעות והסתיימה רק ב־15:30 כאשר הורה הפיקוד הבריטי לאנשיו לשים קץ לטבח.
חלק מהנרצחים נקברו בקבר אחים בבית הקברות סנהדריה.
מלחמת העצמאות > נטישת בית החולים

אחרי ההתקפה נמנע משיירות נוספות מלהגיע להר הצופים. מצב בית החולים התדרדר ולבסוף הוחלט לפנותו בתחילת מאי, תוך השארת צוות קטן שיכול לטפל רק ב־50 חולים. בסוף מאי הוא נסגר עקב מחסור באספקה, ורק מספר קטן של רופאים ומתמחים נשאר. ב־7 ביולי 1948 הושג הסכם בין המפקדים הצבאיים של ישראל והמפקדים הערבים על פירוזו של הר הצופים. הסכם זה נשאר בתוקפו ואושר מחדש בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות שנחתמו עם ירדן ב־3 באפריל 1949.
הר הצופים הפך למובלעת בחסות האו"ם, שבה הוצבו לפי ההסכם 85 שוטרים מצוידים בנק"ל (אקדח אישי) ו-35 אזרחים ישראלים לשמירה ולתחזוקה אך בפועל היו שם צנחנים מאומנים במדי שוטרים, למקום הוברחו אמצעי לחימה רבים כך שבמלחמת ששת הימים היו במקום שני ג'יפים עם תותחים מורכבים עליהם. במלחמה המקום שימש כמוקד צבאי שסייע רבות להגנה על ירושלים. במשך שנים שבהן עמד בית החולים בשיממונו נגרמו למבנה ולתכולתו נזקים כבדים.
בשנת 1961 הוקם בית החולים החדש: "המרכז הרפואי - הדסה עין כרם" בקצה המערבי של העיר.
שיקום בית החולים

ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים הותקפו העמדות הירדניות הסמוכות להר הצופים. המאמץ העיקרי של צה"ל בגזרת ירושלים הופנה לחבירה אל ההר, וכוחות צה"ל הצליחו לחבור אליו לאחר כיבוש גבעת התחמושת ושכונת שייח' ג'ראח. באוגוסט 1967 עלה רעיון להשתמש במבנה בית החולים לצורך, מתוך הנחה שירושלים אינה זקוקה לעוד בית חולים ובאם יהיה צורך ניתן להרחיב את בית החולים בעין כרם. אולם לאחר התגבשות המצב הפוליטי-מדיני הוחלט לשפץ ולשקם את מכלול המבנים על הר הצופים ולהשיבם לתפקידם המקורי. האדריכל יעקב רכטר נבחר לנהל את מלאכת השיפוץ של קומפלקס בית החולים. מלבד הנזק שנגרם למבנה במהלך 19 השנים בהן היה נטוש, התברר כי בחלוף הזמן השתנו התפיסות לגבי תכנון בתי חולים וההתקדמות הטכנולוגית הפכה את המבנה הקיים למיושן.
במבט רציונלי ייתכן והיה עדיף להרוס את המבנה הישן ולבנות עליו בית חולים חדש, אך הלכה למעשה היה שיקום המבנה החלטה שמקורה רגשי גם מבחינה לאומית וגם עבור ארגון "הדסה" - סגירת מעגל היסטורי והערך הארכיטקטוני של המבנה בתכנון אריך מנדלסון הכריעו את הכף בעבור שימור המבנה והתאמתו לצורכי הזמן.
בתהליך ארוך ומורכב יחסית הושארה המעטפת החיצונית של הבניינים, אך החללים הפנימיים ותוכנית הקומות שונו לחלוטין. כן נוספו מערכות מודרניות שלא היו כלל במבנה ההיסטורי כגון מערכות מיזוג אוויר, מערכות אחרות כגון חשמל ואינסטלציה הותאמו מחדש לפי מפרטים מודרניים. כמו כן נוספו מבנים חדשים ששולבו במבנה ההיסטורי. הבולט שבהם הוא מבנה כניסת הולכי רגל חדש שצורתו מעוגלת, נחפרו שטחים תת-קרקעיים שקושרו לקומת הקרקע, והוכשרו מגרשי חניה. על גג אחד ממגרשי החניה המקורים הוצב פסל ברונזה "עץ החיים". פסל זה מעיזבונו של הפסל היהודי הידוע ז'אק ליפשיץ נוצק לאחר מותו משרטוטים שהותיר אחריו.
המנהל הראשון של בית החולים לאחר "החזרה להר הצופים", בשנים 1968-1982, היה ד"ר אורי חסיס. בתקופה זו סייע חסיס לתכנון מחדש של בית החולים בהיבטים הארכיטקטוני, הרפואי והניהולי, ולאחר שנשלמו עבודות השיקום הוא קודם מתפקיד סגן מנהל הדסה עין כרם למנהל בית החולים הדסה הר הצופים.
בית החולים כיום

נכון לשנת 2023 בית החולים מכיל כ-300 מיטות אשפוז ומעל 30 מחלקות ומרפאות, ביניהן מרכז שיקום ומרכז לטיפול תומך (הוספיס). בית החולים משרת אוכלוסייה רחבה כולל ערביי מזרח ירושלים ומחנות הפליטים הסמוכים. בבית החולים מתקיימת הוראה אקדמית מטעם בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2017 נפתח בבית החולים מרכז חדש לבריאות האישה בניהולה של פרופ' נורית הילר.
בינואר 2024 ועל רקע מלחמת חרבות ברזל נפתח בבית החולים מרכז שיקומי המיועד להכיל כ-140 מיטות אשפוז ו-250 עמדות לאשפוז יום בשלוש מחלקות, שיקום נוירולוגי, שיקום אורתופדי ושיקום גריאטרי.
במרכז הרפואי שוקדים על תוכנית להגדלת מספר המיטות עד לכ-1,300, וזאת באמצעות הקמת מגדל אשפוז בן 15 קומות ומבני אשפוז נוספים, לצד שימור המבנה ההיסטורי, בניית חדר מיון חדש, מנחת מסוקים מחודש, ושטחים מסחריים.
מנהלי בית החולים מאז שיקומו

ד"ר אורי חסיס (1975 - 1982)
פרופ' ז'אק מישל (1985 - 2001)
פרופ' צבי שטרן (2001 - 2012)
ד"ר אסנת לבציון-קורח (2012 - 2017)
ד"ר תמר אלרם (2017 ואילך)
ראו גם

אריך מנדלסון
הר הצופים
ההסתדרות הציונית הדסה
מרכז רפואי הדסה
בית החולים הדסה עין כרם
שאדן סלאמה-יוסף
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים, הבניה בתקופת המנדט, הוצאת כתר
זאב וילנאי, ירושלים העיר העתיקה וסביבתה, הוצאת אחיעבר, 1970
יעקב רכטר, בית החולים הדסה, הר הצופים מכון ירושלים לחקר ישראל, 1980
עומר סולימאן

עומר מחמוד סולימאן (בערבית: عمر محمود سليمان, תעתיק מדויק: עמר מחמוד סלימאן; 2 ביולי 1936 - 19 ביולי 2012) היה איש צבא, פוליטיקאי, דיפלומט ואיש מודיעין מצרי. הוא שירת תחת משטרו של חוסני מובארכ כסגן נשיא מצרים וראש המודיעין הכללי המצרי. סולימאן היה מעורה היטב בצמרת המצרית, והיה מעורב בשורת פעולות תיווך מטעם משטר מובארכ, ובהן תיווך בין חמאס לפת"ח, ותיווך מתמשך בין גורמים פלסטינים לישראל.