stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבר סממה-שיקלי
קורות חיים > פעילותו בתחום הטכנולוגיה והקולנוע > צלם מקצועי של תמונות וסרטונים

למד לצלם במצלמה לפחות משנת 1891. התצלום הראשון שנמצא מאותה שנה מראה גופת אדם שנמצא טבוע בתעלת לה גולט. בשנת 1894 קיבל דיפלומת כבוד בתערוכת הצילומים הרביעית של החברה הקיסרית הפוליטכנית הרוסית. באותה שנה צילומיו קיבלו את הציון "טוב" בתערוכת האמנות של תוניס.

במקביל למצלמה נחשף סממה גם להתחלת הקולנוע.
מחקרים בשנות ה-2000 גילו כי את המקרן הראשון של סרטים הביא לתוניסיה צלם ותיק בתוניס בשם ס. אלבר, שהקים בית ראינוע בשם "סינמה אלבר".כנראה בגלל השם הזהה, נוצר מאוחר יותר בקרב החוקרים בלבול בין ס. אלבר לאלבר סממה-שיקלי, ובטעות יוחסה לאיש השני את בכורת הקרנות הראינוע בתוניסיה, שהתקיימה בסביבות 29 באוקטובר 1896. מופע הבכורה התקיים באולם של ס. אלבר (Cinématographe Albert) שנפתח במעבר בנוואן (Passage Bénévent) בתוניס.
לאלבר מצטרפים מקריני סרטים נוספים - ראינוע "גאריג" ואחר של מגזין "פריז-תוניס" ובהמשך נציג האולפנים של האחים לומייר, אלכסנדר פרומיו, ביקור הראינוע פארו ממרסיי, סיורי הראינוע של "פרופסור" דוד ואחרים.
כך התוודע הקהל התוניסאי לסרטונים עם מראות מארצם, עם תמונות של הביי או של סלברטאים אחרים, ובו זמנית ליצירות מבית היוצר של אולפני לומייר כמו "היציאה ממפעלי לומייר" ו"הרכבת מגיעה לתחנה"
סממה-שיקלי הצטרף למגמה והקים בסביבות שנת 1900 ראינוע נייד משלו Cinemato Chikli שהתארח בסביבות שנת 1903 בתיאטרון העיר ספאקס וב-1905 בקזינו של תוניס.
בתחילת המאה ה-20 צילם סממה-שיקלי תמונות ראשונות של תוניסיה מהאוויר:בשנת 1908 מתוך כדור פורח שכונה "לה שיקלי" הוא קלט במצלמתו את הנופים בין חמאם ליף לגרומבליה. בשיתוף פעולה עם ה"אווירונאוט" הצרפתי ואלר לקונט, צילם סממה מלמעלה גם מראות של פריז ושל בריסל. באותה שנה תיעד בסרט תמונות מרעידת האדמה במסינה ובשנת 1909 עשה צילומים מתחת למי הים מתוך סוג של צוללת שכונתה "בו-קורן" ושנבנתה מעץ כמה שנים קודם לכן (ב-1903) לפי תכנונו של האב ראול, ויקריוס הקתדרלה של תוניס,. צוללת זו נועדה במקור לדיג ספוגיים. ב-1910 תיעד סממה את דיג הטונה בתוניסיה בשביל נסיך מונקו, אלבר הראשון.
בהמשך יצר סממה סרטי תעודה וכתבות מצולמות בנוגע לאירועים שהתרחשו בתוניסיה בעבור החברות פאטה וגומון (יומני חדשות) ועבור העיתונים "לה מאטן" ו"ל'אילוסטרסיון".במסגרת פעילות זו צילם, למשל, כתבות על חצר הביי בתוניס, לרבות מראה כניסתו החגיגית של הדי ביי בשערי הארמון ברדו ותמונה היסטורית של הלוויה של נאצר ביי. בשנת 1911 כיסה סממה לצורכי יומני החדשות באולמי הראינוע את הקרבות במלחמת איטליה-טורקיה בשטח טריפוליטניה. כמו כן יצר תמונות תיעודיות כמו "דיג הספוגים" ו"סחר הנשק בים של דווארה". צילומיו במלחמה בין איטליה לטורקיה עוררו זעם בעיתונות האיטלקית מפני שקלטו כמה מראות לא מחמיאים על התנהגות הכוחות האיטלקים. כך למשל הסרטון שהנציח את השתלטות החיילים האיטלקים על האונייה "קרתגו" שהייתה חשודה כמובילה אווירון אל הכוחות העות'מאנים
.
בימי מלחמת העולם הראשונה התגייס סממה לשירות מחלקת הצילום והקולנוע של צבא צרפת ונמנה עם תריסר הכתבים בראשות אבל גאנס שצילמו את מלחמת החפירות בקרב ורדן (1916).
בשנות ה-1920 עם התפתחות התיירות, החל סממה-שיקלי ליצור צילומים וסרטונים עבור מגזינים וספרי הדרכה לתיירות. בשנת 1922 עבד כצלם בהפקת הסרט האילם "אלף לילה ולילה" של הבמאי הרוסי ויקטור טורז'נסקי. עוד לפני מלחמת העולם ניסה ליצור מעין אנציקלופדיה בתמונות של החיים במולדתו. לשם כך נסע לאזורים הכפריים ושהה שבועות רבים בחיק האוכלוסייה הכפרית.
קורות חיים > פעילותו בתחום הטכנולוגיה והקולנוע > סרטים עלילתיים ראשונים

בשנת 1922 צלים את "זוהרה", סרט עלילתי שנמשך כנראה במקור כשעה (אך נותרו ממנו רק קטעים הנמשכים כ-10 דקות)
, הסרט העלילתי התוניסאי הראשון, המספר על ניצולה צרפתית של תאונת מטוס, שמצאה מקלט אצל משפחה בדואית תוניסאית וחיה זמן מה בקרבם. היא למדה איתם לגזוז את צמר הכבשים, לבשל קוסקוס, להשיג מים ועץ לצורכי היום יום.
בתפקיד הראשי שיחקה בתו של סממה, היידה שיקלי, לימים טמזלי (1998-1906) שהפכה לשחקנית ולתסריטאית של סרטיו, ככל הנראה שחקנית הקולנוע הראשונה בעולם הערבי וביבשת אפריקה. היצירה, שהוקרנה לראשונה ב-21 בדצמבר 1922 בבית הקולנוע "נונס" בתוניס, זכתה בהצלחה גדולה.
לאחר מכן הפיק את הסרט "ליקוי הירח" ובשנים 1923–1924 את "עין אל ר'זל" או "בת קרתגו. דרמה של החיים הערביים". ההפקה הנ"ל נהנתה מתמיכת הביי מוחמד אל-חביב שנכח בצילומים בתוניס, העמיד לרשות סממה את ארמונו וגנו ואת הניצבים הדרושים. הסרט, בעל אופי מלדורמתי, סיפר על אהבתם הבלתי אפשרית בין המורה טאלב לצעירה עין אל ר'זל שאביה הבטיח את ידה לבן של השייח.
אלבר סממה-שיקלי שעישן, נחשף בצעירותו לקרינות רנטגן וייתכן כי נפגע בראותיו בגז לחימה בעת צילומיו במלחמת העולם הראשונה, לקה בשנותיו האחרונות בסרטן ראות. הוא נפטר בעוני בתוניס בשנת 1933. והובא לקבורה בבית העלמין בורג'ל בתוניס. באפיטף על קברו חרותות המלים:
בלתי נלאה בסקרנותו, נמהר באומץ לבו,נועז ביוזמותיו, עקשן בשעת מבחן,קיבל בהשלמה את צרותיו, השאיר מאחוריו ידידים
.סממה-שיקלי שלט היטב בצרפתית, ערבית ואיטלקית.
למרות התנצרותו הפורמלית בגיל 22, היה סממה חילוני לחלוטין, היה חופשי בדעותיו ואף השתייך לארגון "החשיבה החופשית". .החל משנת 1905 היה נשוי לביאנקה פררו.
סממה היה חבר ב"מכון קרתגו", שאיגד אנשי רוח של תוניסיה וחבר ב"חוג האירופי של תוניס".
לסממה הייתה גם אזרחות צרפתית, שהוענקה עוד לאביו על ידי הקיסר נפוליאון השלישי. אלמנתו, המוזיקאית איטלקייה ביאנקה פררו ובתם, היידה שקלי-טמזלי, התאסלמו לצורך נישואים.
אחיינו, בת אחותו אסתר, היה עו"ד ראול דרמון (1976-1885).
פרסים ואותות הוקרה

1900 - מדליה גדולה של ארד על צילומיו בתערוכה העולמית בפריז.
עיטור צבאי של ממשלת צרפת על צילומיו בקרב ורדן
הנצחה

1996 - הבמאי מחמוד בן מחמוד יצר סרט תעודי תוניסאי-צרפתי קצר על חייו ומפעלו של אלבר סממה-שיקלי (בהפקת Alif Productions)
2015 תערוכה של צילומיו וסרטיו בסינמטק של בולוניה, אורגנה בעזרת נכדתו,ג'ווידה טמזלי ווהן ובעלה, פול אדיראן ווהן.
לקריאה נוספת

Roy Armes African Filmmaking: North and South of the Sahara, Indiana University Press, Bloomington and Indianapolis 2006
Guillemette Mansour, Samama Chikly. Un Tunisien à la rencontre du XXe siècle, éd. Simpact, Tunis, 2000
(גימט מנסור - "סממה שיקלי. תוניסאי במפגש עם המאה ה-20")
Omar Khlifi, Histoire du Cinéma en Tunisie ,Société Tunisienne de Diffusion, 1970
הערות שוליים

↑  Morgan Corriou ע' 107
↑  Morgan Corriou ע' 111, כולל הערה 33
↑  Morgan Corriou ע' 110, כולל הערות 28 ו-29
↑  Morgan Corriou ע' 93-92
↑  Mariann Lewinski 2015
↑  Morgan Corriou ע' 109
↑  Roy Armes
↑  Morgan Corriou ע' 109
↑  Roy Armes ע' 24
↑  Northern Advocate 9 april 1914
↑  Leonardo di Franceschi
↑  Mariann Lewinski 2015
↑  Ouissal Mejri באתר ארכיון בקולנוע הצרפתי ilcinema ritrovato
↑  La Repubblica 2015
↑  Roy Armes ע' 25
↑  Morgan Corriou ע' 111
↑  Roy Armes ע' 24
↑  Morgan Corriou ע' 109
↑  באתרafricultures
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009911861105171  BnF: cb14979270m (data)  GND: 1051162971  ISNI: 0000 0003 6191 5178  SUDOC: 144107228  VIAF: 221799349   WorldCat (עם VIAF): 221799349
אלכס האנום

| --- | --- |

האנום בשנת 1969
 לידה:  19 ביולי 1923 לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  18 בינואר 2002 (בגיל 78) סן דייגו שבקליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה
 דראפט:  בחירה מספר 38, 1948 אינדיאנפוליס ג'טס
 היכל התהילה:  נבחר כמאמן בשנת 1998
 קבוצות כשחקן
 1948–1949   1949–1951   1951–1952   1952–1954   1954–1956   1956   1956–1957:  אושקוש אול-סטארס (NBL)   סירקיוז נשיונלס   בולטימור בולטס   רוצ'סטר רויאלס   מילווקי/סנט לואיס הוקס   פורט ויין פיסטונס   סנט לואיס הוקס
 קבוצות כמאמן
 1956–1958   1958–1963   1963–1966   1966–1968   1968–1969   1969–1971   1971–1974:  סנט לואיס הוקס   סירקיוז נשיונלס   סן פרנסיסקו ווריורס   פילדלפיה 76'   אוקלנד אוקס (ABA)   סן דייגו רוקטס   דנוור רוקטס (ABA)
 הישגים כמאמן
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1958, 1967)   זוכה פרס מאמן השנה ב-NBA‏ (1964)   זכייה באליפות ה-ABA‏ (1969)   זוכה פרס מאמן השנה ב-ABA‏ (1969)
אלכסנדר מארי "אלכס" האנום (באנגלית: Alexander Murray "Alex" Hannum;‏ 19 ביולי 1923 – 18 בינואר 2002) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי. שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1957, ושימש כמאמן ראשי בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1956–1974. זכה בשתי אליפויות NBA כמאמן סנט לואיס הוקס (1958) ופילדלפיה 76'‏ (1967), ובאליפות ה-ABA כמאמן אוקלנד אוקס (1969).
בשנת 1998 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, כמאמן.
קריירת מכללות

האנום נולד וגדל בלוס אנג'לס שבקליפורניה, והחל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה ("USC") בשנת 1942. בין השנים 1943–1946 עזב את לימודיו לטובת שירות בצבא ארצות הברית, ובשנת 1948 השלים את תארו ב-USC. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם שחקן ה-NBA לעתיד ביל שרמן, וקלע 9.0 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק

על אף שנבחר בדראפט ה-BAA לשנת 1948 על ידי אינדיאנפוליס ג'טס (בחירה 38), בחר האנום לשחק עבור קבוצת אושקוש אול-סטארס מליגת ה-NBL המתחרה. בסיום עונתו היחידה באושקוש, בה קלע 5.7 נקודות למשחק, התמזגו ליגות ה-NBL וה-BAA כדי ליצור את ליגת ה-NBA.
לקראת עונת 1949/1950 עבר לשחק בסירקיוז נשיונלס, אשר הייתה זו עונת הבכורה שלה. בפלייאוף 1950 העפיל עם סירקיוז לגמר ה-NBA, בו הודחה על ידי מיניאפוליס לייקרס בתוצאה 2–4.
ב-7 העונות הבאות שיחק עבור בולטימור בולטס, רוצ'סטר רויאלס, סנט לואיס הוקס ופורט ויין פיסטונס, והציג יכולת סולידית עם ממוצעים של 6.0 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
קריירת אימון

במהלך עונתו האחרונה בקריירה כשחקן, 1956/1957, מונה למאמן ההוקס במקומו של המאמן הזמני סלייטר מרטין, ונשאר לתפקד כמאמן-שחקן עד סיום העונה. בפלייאוף 1957 העפיל עם סנט לואיס לגמר ה-NBA, אך הפסיד לבוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4. בעונת 1957/1958 הוביל את ההוקס לזכייתם הראשונה באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על הסלטיקס בתוצאה 4–2 בשלב הגמר. השחקנים הבולטים באותה קבוצה היו בוב פטיט, קליף הייגן, אד מקאולי וסלייטר מרטין.
בעונת 1960/1961, לאחר שנתיים בהן הפסיק לאמן, מונה למאמן קבוצת סירקיוז נשיונלס. ב-3 עונותיו כמאמן הנשיונלס, העמידה הקבוצה מאזן כולל של 127 ניצחונות ו-112 הפסדים (53.1%), ובשלושתן הודחה באחד משני הסיבובים הראשונים של הפלייאוף.
בעונות 1964–1966 שימש כמאמנה הראשי של סן פרנסיסקו ווריורס. בעונתו הראשונה בקבוצה רשמו הווריורס מאזן ניצחונות חיובי 48–32, אשר היווה שיפור של 17 ניצחונות לעומת העונה הקודמת. בפלייאוף גברו הווריורס על סנט לואיס הוקס (4–3) אך הפסידו לסלטיקס (1–4) בגמר ה-NBA. בסיום העונה זכה האנום בתואר מאמן השנה ב-NBA. במהלך עונת 1964/1965 עזב את הקבוצה שחקנה המוביל, וילט צ'מברלין, והווריורס סיימו עם המאזן הגרוע בליגה (17–63). בעונה העוקבת רשמו מאזן שלילי 35–45, והחמיצו פעם נוספת את העלייה לפלייאוף.
בעונת 1966/1967 חזר לאמן את צ'מברלין, כאשר מונה למאמן פילדלפיה 76' בה שיחק הסנטר. פילדלפיה סיימה את אותה עונה עם המאזן הטוב ביותר בתולדות הליגה, 68–13 (84.0%), ובסופה הדיחה את אלופת ה-NBA ב-8 העונות הקודמות, בוסטון סלטיקס, וזכתה באליפות ה-NBA השנייה בתולדותיה. בעת הזכייה הפך האנום למאמן הראשון ב-NBA אשר זוכה באליפות עם שתי קבוצות שונות (מאז השיגו זאת גם פיל ג'קסון ופט ריילי).
בעונת 1968/1969 עבר האנום לאמן את קבוצת אוקלנד אוקס מליגת ה-ABA. בעונתו היחידה בקבוצה זכה עמה באליפות ה-ABA, בהובלת הסמול פורוורד ריק בארי. בסיום העונה זכה בתואר "מאמן השנה ב-ABA".
בעונת 1970 חזר ל-NBA כמאמנה של "סן דייגו רוקטס" (שמה הקודם של יוסטון רוקטס), בעונתה השלישית בליגה. בשתי עונותיו כמאמן הרוקטס רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות כולל 67–97 (40.9%), ולא העפילה לשלב פלייאוף.
בשנת 1971 מונה לתפקידי הנשיא, הג'נרל מנג'ר והמאמן של קבוצת "דנוור רוקטס" (כיום דנוור נאגטס) מה-ABA. ב-3 עונותיו בקבוצה רשמו הרוקטס מאזן כולל של 118 ניצחונות ו-134 הפסדים (46.8%). בסיום עונת 1973/1974 התפטר מכל תפקידיו בקבוצה, ומאז לא שב לאמן.
מורשת

לאורך קריירת האימון ב-NBA העמידו קבוצותיו מאזן כולל של 471 ניצחונות לעומת 412 הפסדים בעונה הסדירה (53.3%), ו-45 ניצחונות לעומת 34 הפסדים בפלייאוף (57.0%). בעת פרישתו מאימון ב-NBA בשנת 1971, רד אאורבך היה המאמן היחיד בתולדות הליגה שאימן במספר רב יותר של משחקים בעונה הסדירה. כמו כן, אאורבך וג'ון קנדלה היו היחידים שאימנו במספר רב יותר של משחקי פלייאוף. בין העונות 1957–1969 זכתה בוסטון סלטיקס ב-11 אליפויות, כאשר בשתי העונות היחידות בהן לא זכתה היא הודחה מול קבוצותיו של האנום (1958 ו-1967).
בשנת 1998 הונצח האנום בהיכל התהילה של הכדורסל, כמאמן.
ב-18 בינואר 2002 נפטר האנום, בגיל 78.
הערות שוליים

1 2 3 4  ההודעה על פטירתו של האנום, באתר הניו יורק טיימס, 22 בינואר 2002
1 2  ביוגרפיה, באתר היכל התהילה
↑  סטטיסטיקות המכללות של האנום, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1948, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה של האנום ב-NBL, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה של האנום ב-NBA, באתר basketball-reference.com
1 2  היום בהיסטוריה: חבר היכל התהילה אלכס האנום נפטר, באתר democratandchronicle.com,‏ 18 בינואר 2004
↑  סטטיסטיקות כל מאמני ליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
איי מריאנה הצפוניים

מפת איי מריאנה הצפוניים
איי מריאנה הצפוניים (באנגלית: Northern Mariana Islands) היא טריטוריה של ארצות הברית המורכבת מ-14 איים באוקיינוס השקט. שטחם הכולל של האיים עומד על 464 קמ"ר, על פי הערכות מיולי 2015 מתגוררים באיים 52,344 תושבים, והם אזרחים אמריקנים.
היסטוריה > ספרד גרמניה ויפן

עד 1898 נכללו איי מריאנה הצפוניים וגואם ביחידה אחת שנודעה כאיי מריאנה.
ביוני 1898, במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד, כבשו כוחות של ארצות הברית את איי מריאנה. ביולי 1898 הציגה ארצות הברית לספרד, בין תנאיה לסיום המלחמה, את הדרישה להעברת השליטה באחד מאיי מריאנה לידי ארצות הברית, כדי שתוכל לשמש כתחנת אספקה לאוניות של ארצות הברית. ממשלת ארצות הברית בחרה באי גואם ואילו איי מריאנה הצפוניים ואתם איי מרשל ואיי קרוליין נשארו בידי ספרד. בתחילת 1899 הודיעה ספרד על כוונה למכור את האיים בגלל ההוצאות הגבוהות לאחזקתן. ביוני 1899 הודיעה ממשלת ספרד על מכירת האיים לגרמניה, שפעלה אז להרחיב את מושבותיה, תמורת 25 מיליון פסו. בהסכם המכירה ניתנה לספרד האפשרות להחזיק באיי מריאנה הצפוניים תחנת אספקה. באותו חודש אושרה המכירה על ידי בית הנבחרים הספרדי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נותרו מושבותיה של גרמניה חסרות מגן בהיעדר צי מספק לשליחת צבא למושבות ואיי מריאנה נכבשו מידי גרמניה על ידי היפנים ובהמשך היו חלק של המנדט היפני על איי האוקיינוס השקט.
בשנת 1919 נתן חבר הלאומים מנדט ליפן לשליטה על האיים. בתקופת שלטונם באיים פיתחו היפנים את תעשיית קנה סוכר, והעבירו לאיים עובדים יפנים ואחרים מאיים נוספים שהיו בשליטתם.
היסטוריה > הכיבוש בידי ארצות הברית

ב-8 בדצמבר 1941, מיד לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור, יצאו כוחות יפניים מאיי מריאנה הצפוניים לכבוש את גואם. במהלך הכיבוש העבירו היפנים חלק מבני האיים לגואם.
ב-15 ביוני 1944 פתחו כוחות ארצות הברית בקרב על סאיפאן, לכיבוש האיים, במיוחד טיניאן וסאיפאן מידי היפנים. במקביל התקיימו קרבות אוויריים וימיים גדולים באזור שמסביב לאיים. בהמשך, שוחרר גם האי גואם בקרב על גואם. האי המבודד רוטה שהיה חסר חשיבות מבחינה צבאית הושאר תחת שליטה יפנית עד לכניעתה. בתקופת הכיבוש האמריקני ועד לכניעת יפן הוחזקו תושבי האיים במחנות מעצר, ורק בתום המלחמה שוחררו לבתיהם. באיים הוקמו בסיסים אוויריים מהם יצאו מפציצים להפצצות של איי יפן, קיושו והונשו, בין השאר לטוקיו ולנגויה.
היסטוריה > קהילת האיים

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה ראו בארצות הברית חשיבות אסטרטגית בהחזקת איי מריאנה הצפוניים וניסו ליישב את החזקתם באיים עם התחייבותם על פי האמנה האטלנטית שלא לספח שטחים. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ותבוסת יפן, נקבעה השליטה באיים כשטח נאמנות של האומות המאוחדות בניהול ארצות הברית. נאמנות זאת הייתה שונה מהנאמנויות האחרות בכך שהאיים הוכרו כאזור אסטרטגי והנאמנות הייתה תחת פיקוח מועצת הביטחון.
בעת חתימת חוזה השלום עם יפן בשנת 1951 ויתרה יפן על כל טענה לאיי מריאנה הצפוניים.
ב-1970 הוחלט על ידי תושבי האיים שלא לדרוש עצמאות ובמקום זאת להסתפח לארצות הברית. בשנת 1972 החלו הדיונים המעשיים על מהות ההצטרפות ובשנת 1975 הכריעו התושבים במשאל עם על הסתפחות לארצות הברית וסוכם על יסוד קהילה מאוחדת כחלק מארצות הברית. הממשלה והחוקה החדשים נכנסו לתוקפם ב-1978.
פוליטיקה

הפוליטיקה של איי מריאנה הצפוניים מבוססת על שיטת ממשל של דמוקרטיה ייצוגית נשיאותית. המושל הוא ראש הממשלה. הבחירות נערכות בשיטה הרובנית במערכת רב-מפלגתית.
האיים נמצאים באיחוד פוליטי עם ארצות הברית וכמו שטחי חסות אחרים של ארצות הברית, אין לאיי מריאנה הצפוניים נציגות בסנאט של ארצות הברית, אולם יש להם נציגות בבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הם בעלי זכות הצבעה בוועדות אך לא במליאה עצמה.
התקציב הפדרלי של המדינה מגיע ממחלקת הפנים של ארצות הברית.
חלוקה מנהלית

מבחינה מנהלית איי מריאנה הצפוניים מחולקת ל-4 מחוזות. עקב הפעילות הסייסמית, כל תושבי האיים הצפוניים עזבו את האיים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2020 | שטח  בקמ"ר |
| 1 | האיים הצפוניים | - | Northern Islands Municipality | 0 | 155 |
| 2 | סאיפן | - | Saipan | 43,385 | 115 |
| 3 | טיניאן | - | Tinian | 3,540 | 41 |
| 4 | רוטה | - | Rota | 1,893 | 33 |
כלכלה

כלכלת איי מריאנה הצפוניים נשענת בעיקר על הסיוע מארצות הברית. הסיוע משתנה בהתאם להכנסות העצמיות של האיים מדי שנה, ומופנה בעיקר לצורכי פיתוח התשתיות באיים. אחד ממקורות ההכנסה העצמיים הנמצא בתהליך של גידול הוא ענף התיירות, בעיקר מיפן, מסין ומקוריאה. הענף מעסיק כיום כמחצית מכח העבודה של האיים. ענף החקלאות הוא בעל חשיבות משנית וכולל בעיקר גידול בקר, קוקוס, ירקות ופירות. בעבר הייתה קיימת תעשיית טקסטיל שנשענה בעיקר על פועלים סינים, אך זו הייתה נתונה לביקורת שכן המוצרים נחשבו כ"תוצרת ארצות הברית" על אף שייצורם אינו כפוף לחוקי העבודה האמריקנים הנוקשים. בשנת 2009 הסתיים תהליך מואץ של סגירת מפעלי התעשייה בלחץ ארגון הסחר העולמי, כתוצאה מהדרישה להימנע מהעסקת פועלים סינים ולהקפדה על חוקי העבודה מבחינת שכר מינימום, עבודת ילדים, שעות עבודה ומנוחה, וכדומה אשר מבטלים את היתרון התחרותי של היצור התעשייתי באיים.
תשתיות

באיים יש מעל 350 ק"מ של כבישים, שלושה נמלי תעופה עם מסלולי אספלט (בסאיפאן באורך 8,700 רגל [2,652 מ'], בטיניאן באורך 8,600 רגל [2,621 מ'] וברוטה באורך 7,000 רגל [2,134 מ']), שלושה שדות תעופה עם מסלולים לא סלולים, ומנחת מסוקים אחד. נמל התעופה הבינלאומי הראשי הוא נמל התעופה הבינלאומי של סאיפאן (אנ').
שירות הדואר לאיים מסופק על ידי שירות הדואר של ארצות הברית (USPS). לכל אי מרכזי יש מיקוד משלו בטווח 96950–96952.
האיים כלולים בתוכנית המספור של אמריקה הצפונית (אנ') וקידומת הטלפון של האיים היא 670.
גאוגרפיה

היחידה המנהלית של איי מריאנה הצפוניים כוללת 15 איים, המשתרעים בין קווי הרוחב 14° עד 20.3° צפון וקווי האורך 144° עד 146° מזרח בקירוב. שטחם הכולל 463.63 קמ"ר. נכללים בה כל איי מריאנה, הקבוצה הצפונית-מערבית באיי מיקרונזיה, פרט לאי גואם שמדרום.
האיים נחלקים גאוגרפית לשתי קבוצות, הקבוצה הדרומית הכוללת את סאיפאן והאיים שמדרום לו: טיניאן ורוטה והאי הקטן אגויג'ן, והקבוצה הצפונית הכוללת את האיים שמצפון לסאיפן. רוב האוכלוסייה שוכנת באי סאיפן, וכמה אלפים שוכנים בטיניאן וברוטה. האיים הצפוניים מצויים בסכנה של התפרצות וולקנית וכמעט שאינם מיושבים.
האיים הצפוניים הם וולקניים, ויש בהם הרי געש פעילים בסמוך להם נמצא שקע מריאנה. האיים הדרומיים מורכבים מאבן גיר, ולחופיהם מצויות שוניות אלמוגים. באיים שורר אקלים טרופי. הטמפרטורות גבוהות וכמעט שאינן משתנות לאורך השנה; גשמים יורדים בעיקר בין החודשים יולי לנובמבר, והאיים מועדים לסופות טייפון.
דמוגרפיה

האוכלוסייה הוערכה ב-2008 בכ-86,600 נפש. במפקד האוכלוסין האחרון נמנו 69,221 תושבים, בשנת 2000. מתוכם, 56.3% היו ממוצא אסייתי, 36.3% היו צאצאים לילידי האוקיינוס השקט, מעט פחות מ-2% היו ממוצא אירופי ועוד כאחוז השתייכו למוצא אחר. כ-4.8% היו ממוצא מעורב.
האוכלוסייה מתאפיינת בשיעור גבוה של נשים - היחס בין נשים לגברים באי הוא 1.3 נשים לכל גבר. זאת כתוצאה מהגירה של נשים שמועסקות בענף הטקסטיל.
דתם של התושבים היא נצרות, ורובם נוצרים קתולים. מקצת האמונות והמנהגים המסורתיים נשמרים לצד הנצרות.
התושבים דוברים במגוון שפות. שיעור הדוברים בשפות פיליפיניות עומד על קצת פחות מרבע מהאוכלוסייה (על-פי מפקד האוכלוסין של 2000). מעט פחות מרבע דובר שפות סיניות, ושיעור דומה דובר צ'מורו, שפה ילידית. קצת יותר מעשירית האוכלוסייה דוברת אנגלית כשפת אם, ושיעור מעט נמוך יותר דובר בשפות של ילידי האוקיינוס השקט שאינן צ'מורו.
ראו גם

איי מריאנה
שקע מריאנה
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  סאן פרנציסקה, המליץ, 13 ביוני 1898
האנגקאנג, המליץ, 6 ביולי 1898
↑  וואשינגטאן, המליץ, 1 באוגוסט 1898
↑  וואשינגטאן, המליץ, 2 באוגוסט 1898
↑  ברית השלום וקץ המלחמה, הצפירה, 15 באוגוסט 1898
↑  מדריד, המליץ, 18 בינואר 1899
↑  מדריד, המליץ, 5 ביוני 1899
↑  מדריד, המליץ, 22 ביוני 1899
↑  בראשית המלחמה הכללית, האחדות, 18 באוגוסט 1914
↑  על אי אחד בים איים יפאניים, הַבֹּקֶר, 26 בפברואר 1941
↑  נחיתה באיי מריאנה, המשקיף, 16 ביוני 1944
↑  לפני התמודדות מכרעת, הצופה, 22 ביוני 1944
↑  יפן הופצצה שוב, המשקיף, 14 בדצמבר 1944
הופצצה טוקיו, דבר, 28 בינואר 1945
גובר קצב המלחמה ביפאן, לחייל, 15 במאי 1945
הפצצה על יפאן, המשקיף, 18 ביוני 1945
↑  פרטי הכניעה, הצופה, 13 באוגוסט 1945
↑  וואלטר ליפמאן, אפוטרופסות בינלאומית, משמר, 17 במאי 1945
↑  מנדאטים לנאמנות, משמר, 15 בינואר 1947
↑  ארגון האומות ומוסדותיו, על המשמר, 24 באוקטובר 1951
↑  יאפאן ראויה לחברות באומות המאוחדות, חרות, 27 ביולי 1951
↑  מריאנה מצטרפת לארה"ב, מעריב, 19 ביוני 1975
| מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק |  |
| מלנזיה | איי מאלוקו ומערב גינאה החדשה (חלק מאינדונזיה) • איי שלמה • ונואטו • מזרח טימור  • פיג'י • פפואה גינאה החדשה • קלדוניה החדשה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים • איי מרשל • גואם • מיקרונזיה • נאורו • פלאו • קיריבטי |  |
| פולינזיה | איי קוק • הוואי • ואליס ופוטונה • טובאלו • טונגה • טוקלאו • ניואה • ניו זילנד • סמואה • אי הפסחא • סמואה האמריקנית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561974105171  GND: 4249308-0  LCCN: n78015606  MusicBrainz: 9a84fea2-1c1f-3908-a44a-6fa2b6fa7b26  NARA: 10044459  NKC: ge139344  UKPARL: kEfQdhzO  VIAF: 243533643   WorldCat (עם VIAF): 243533643 
מפת מיקום
אי-שרדות - פרקים

ערך זה מכיל רשימה של כל הפרקים בסדרת הטלוויזיה המונפשת הקנדית "אי-שרדות", אשר ששודרה בקנדה ב-Teletoon בארצות הברית ב-Cartoon Network.
נכון ל-13 בינואר, בסך הכל שודרו 145 פרקים בסדרה, אשר מתפרסים על פני שש עונות; הפרק ה-100 של הסדרה שודר ב-27 בפברואר 2014.
פרקים > עונה 1: אי-שרדות (2007–2008)

ערך מורחב: אי-שרדות
| מספר הפרק | שם הפרק בעברית | המודח | שודר לראשונה (קנדה) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נופשים לא מאושרים 1 | X | 8 ביולי 2007 |
| 2 | נופשים לא מאושרים 2 | אזיקיאל | 8 ביולי 2007 |
| 3 | השינה הגדולה | אווה | 15 ביולי 2007 |
| 4 | מריבת מחניים | נואה | 24 ביולי 2007 |
| 5 | דרמה למתחילים | ג'סטין | 31 ביולי 2007 |
| 6 | מרחבים | קייטי | 9 באוגוסט 2007 |
| 7 | גורם הפחד | טיילר | 12 באוגוסט 2007 |
| 8 | במעלה הנחל | איזי (פרישה) | 17 באוגוסט 2007 |
| 9 | צייד מרצון רע | קודי | 26 באוגוסט 2007 |
| 10 | אתה לא עומד בלחץ... | בת' | 2 בספטמבר 2007 |
| 11 | במי אתה יכול לתת אמון | סיידי | 9 בספטמבר 2007 |
| 12 | טירונות | קורטני | 16 בספטמבר 2007 |
| 13 | עינוי אתגרי | הרולד | 23 בספטמבר 2007 |
| 14 | ארוחת הגועל נפש | X | 30 בספטמבר 2007 |
| 15 | להגיד די! | אווה | 7 באוקטובר 2007 |
| 16 | תחפשו ותדאגו שלא ישמידו אתכם | טרנט | 14 באוקטובר 2007 |
| 17 | מחבואים ונחשים | ברידג'ט | 21 באוקטובר 2007 |
| 18 | החוליה החלשה | לינדזי | 28 באוקטובר 2007 |
| 19 | קרס, מסור וצרחות | די-ג'יי | 4 בנובמבר 2007 |
| 20 | שיגעון בוואוואנקווה | איזי | 11 בנובמבר 2007 |
| 21 | הטריאתלון התלת-זרועי | ג'ף | 18 בנובמבר 2007 |
| 22 | עבר לרציף הבושה | לשאונה | 25 בנובמבר 2007 |
| 23 | ניצולי המחנה | מר קוקוס | 2 בדצמבר 2007 |
| 24 | האם הגענו | דנקן | 9 בדצמבר 2007 |
| 25 | נראה אם תעזו | הת'ר | 16 בדצמבר 2007 |
| 26 | הכי מרגש עד כה | גוון (ישראל) | 4 בינואר 2008 |
| 27 (ספיישל) | אי-אי-אי-שרדות | קודי, נואה, טיילר, קורטני, אווה, קייטי, סיידי ואזיקיאל (גלריית הבוטנים) | 29 בנובמבר 2008 |