stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עטלף חשוף-גב בולמר
מצב > איומים

האיום העיקרי על עטלף בולמר הוא ציד לבשר. איום זה חמור במיוחד, מכיוון שבגיחה יחידה למערה ניתן להרוג עטלפים רבים בזמן קצר ולהמיט כליה על המושבה. המושבה הגדולה בלופלופוינטם הושמדה ברובה בדרך זו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. אצל מינים מסוימים של הסוג עטלף חשוף-גב, נראה שלאחר מתקפת ציידים המערה ננטשת על ידי שרידי המושבה שעוברים למקום אחר בטוח יותר. איום הציד מחמיר בהתאם להתפתחות וסלילת כבישים בלב פפואה, כשלציידים מתאפשרת גישה למקומות שבעבר היו חסומים למעבר על ידי יערות צפופים. ילידים מקומיים דיווחו על עלייה בתנועה של אנשים זרים בין עמק טלפומין לטאבוביל וחדירה לא מורשית לשטחיהם. בנוסף, ישנן חדירות של כנופיות חמושות מהגבול הפרוץ עם הצד האינדונזי של גינאה החדשה.
האיום השני על העטלף הוא אובדן בית גידול. איום זה נגרם לא רק עקב בירוא יערות אלא גם מהשפעות של תופעת אל-ניניו שבעקבותיה מתרחשים בצורות וסופות אש שמכלות קילומטרים של בית גידול מתאים. טווח התפוצה המצומצם של המין, הופך אותו עוד יותר לפגיע מפני התופעות הללו.
מצב > שימור

ארגוני השימור מתמקדים בניסיון להגן על המושבות האחרונות הידועות. מושבות העטלף בהר המכתש נמצאת באזור הניהול של חיות הבר, וקיימת מודעות מקומית למצבו של המין. המושבה הגדולה יותר בלופלופוינטם אינה מוגנת לעת עתה, ולא קיימת מודעות בקרב האוכלוסייה המקומית למצבו. גם במקומות שבהם נעשית פעילות הסברתית, המקומיים מתבלבלים לעיתים קרובות בין עטלף בולמר לעטלף חשוף-גב מולוקני, כך שהמאמצים למנוע ציד שלו מאתגרים. ארגון IUCN ממליץ ללהעריך את מצב המושבות המבודדות בנהר פורארי ונהר פליי ולבצע סקרים לאיתור מושבות נוספות של המין באמצעות ניתוח היסטולוגי של צואת תנשמות - בפרט באזורים עם קרסט גי בגובה נמוך ליד מפרץ פפואה. כמו כן, יש לבצע מחקרים גנטים על המושבות השונות ולשקול הקמת תוכנית רבייה בשבי כצעד מנע אחרון מפני הכחדה.
מצב > אומדן

בשנים 1992 ו-1993, מושבת העטלפים הגדולה בלופלופוינטם נאמדה בסביבות 137 ו-160 פרטים בהתאמה, על בסיס ספירה ישירה של עטלפים שעזבו את המערה. מאז, האתר לא נסקר שוב, אולם בפברואר של 2013, חוקרי טבע קיבלו מידע מתושבים מקומיים שהמושבה עזבה את האתר וחזרה אליו מספר פעמים. ייתכן שהאתר מאוכלס גם על ידי המין עטלף חשוף-גב מולוקני שדומה מאוד למין. המושבה המבודדת בהרי המכתש הייתה עדיין קיימת בשנת 2006, אולם מאז לא נצפתה שוב, וייתכן שעזבה למקום אחר בעקבות לחץ ציד. לא ברור מה מצבם של האוכלוסיות בנהר פליי העליון ובנהר פורארי, אך סביר להניח שהן עדיין קיימות לאור ריחוקן ממקומות יישוב. האוכלוסייה בכל המושבות אינה עולה על 250 פרטים.
הערות שוליים

↑  עטלף חשוף-גב בולמר באתר הרשימה האדומה של IUCN
אבא מרדכי ברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1919 ה'תרע"ט ארצות הברית ארצות הברית 
 פטירה:  2005 (בגיל 86 בערך) ג' באייר תשס"ה ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  ישיבת מיר (בלארוס) 
 תפקיד:  ראש ישיבת עיון התלמוד בירושלים רחוב שמואל הנביא
 השקפה דתית:  יהדות 
 בת זוג:  איטקה ברמן (גרינברג)
 מספר צאצאים:  6
 
הרב אַבָּא מָרְדְּכַי בֶּרְמָן (תרע"ט, 1919 - ג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005) היה ראש ישיבת "עיון התלמוד" ומחבר סדרת ספרי "עיון התלמוד" על מסכתות הש"ס.
קורותיו

נולד בפולין לרבקה ולרב שאול יוסף שכיהן כראש ישיבת תורת חסד בלודז'. למד בישיבת מיר והיה מקורב למשגיח הישיבה רבי ירוחם. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. לאחר המלחמה היגר עם חלק מתלמידי הישיבה לארצות הברית, ונישא לאיטקה בת הרב אברהם גרינברג, ילידת ארצות הברית.
לאחר נישואיו שימש ר"מ בישיבת מיר בארצות הברית. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פרש והקים את ישיבת "עיון התלמוד". בשנות ה-80 עלה לישראל והקים את ישיבתו בירושלים ברחוב שמואל הנביא ליד בית הכנסת סדיגורא. כעבור זמן בשנת 1995 רכש מבנה במודיעין עילית והעביר לשם את הישיבה. התגורר בסמוך לישיבה במודיעין עילית.
בשנת תשס"ב (2002) חדלה פעילות הישיבה ובמקביל הוקמה בבניין הישיבה ישיבת "כנסת יצחק", והרב ברמן מסר בה שיעורים כלליים.
סגנון לימודו הושפע משיטת רבי חיים מבריסק. היה ייחודי בסגנון לימודו, שיעוריו נדפסו בסדרת ספרי "שיעורי עיון התלמוד" בהוצאת מישור.
נפטר בג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
תלמידיו

מתלמידיו: הרב ירוחם אולשין, מראשי ישיבת לייקווד, הרב משה וולפין, והרב ישראל אליהו וינטרוב.
משפחתו

לרב אבא מרדכי ואיטקה ברמן היו שש בנות:
רבקה, נישאה לרב שלום רוזנגרטן ראש ישיבת אוהל תורה במונסי
חנה רחל, נישאה לרב מרדכי אלטוסקי, מראשי ישיבת תורה אור בירושלים (נכדו של הרב חיים פינחס שיינברג)
גיטי, נישאה לרב אברהם אורנשטיין ראש כולל אבי עזרי בירושלים
בשי מרים, סגנית מנהלת בית יעקב הדר, נישאה לרב משה טברסקי (בנו של הרב יצחק טברסקי) ראש ישיבת תורת משה בירושלים. בעלה נרצח בטבח בבית הכנסת בשכונת הר נוף בירושלים ב-18 בנובמבר 2014.
אסתר, נישאה לרב אליהו פלדמן, רב ומו"צ בירושלים, מחבר הספר "אגור באהליך" על הלכות מזוזה (בן הרב אהרן פלדמן)
טייבי, נישאה לרב חיים עוזר קיגן, של ר"מ בבית המדרש ומתיבתא דבאלטימור (בן הרב ישראל מאיר קיגן, ראש ישיבה בדנוור, קולורדו)
ספריו

עיון התלמוד - על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין, נדרים, יבמות, כתובות, סדר קדשים.
הערות שוליים

↑  הרב משה פיינשטיין, מכתב אודות הישיבה, בתוך קובץ "קול התורה", ע, לונדון תשעא, עמ' 12, באתר אוצר החכמה.
↑  ראו על כך בכתבה על הירצחו בניו יורק טיימס. 18/11/2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007598761305171  ISNI: 0000 0000 4974 2989  LCCN: nr92025897  VIAF: 63872779   WorldCat (עם VIAF): 63872779
תסמונת ורדנבורג

| --- | --- |

מבנה פנים של לוקה בתסמונת ורדנבורג
 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/950277 
 DiseasesDB:  33475
 MeSH:  D014849
 MedlinePlus:  001428
 OMIM:  193500, 193510, 611584, 148820, 277580, 613265, 613266
 סיווגים
 ICD-10:  E70.3
 
תסמונת ורדנבורג (באנגלית: Waardenburg syndrome) היא מחלה גנטית נדירה, המאופיינת בחֵרְשׁוּת בדרגות שונות, פגמים קלים במבנה הנובעים מהרכס העצבי, ובעיות פיגמנטציה שונות (שינויים בצבע העור, העיניים או השיער, למשל תלתל לבן גדול באמצע השיער), בהן לַבְקָנוּת. לעיתים קיימים הבדלים במבנה הפנים, כגון גשר אף רחב (רווח מעט גדול בין העיניים).
התסמונת קרויה על שם רופא הולנדי שתיאר אותה לראשונה, פטרוס יוהנס ורדנבורג.
התסמונת היא במנגנון הורשה אוטוזומלי דומיננטי, כלומר היא עלולה לעבור לצאצא גם אם רק הורה אחד סובל ממנה. ייעוץ גנטי מתאים לקראת הריון ולידה בקרב משפחה שאחד מהוריה לוקה במחלה, יכול לסייע במניעתה.
ישנם ארבעה טיפוסים עיקריים של התסמונת, בהם הנפוצים ביותר הם סוג 1 וסוג 2. ריבוי הסוגים נגרם עקב מספר מוטציות על גנים שונים, אך המשותף לכולם הוא החרשות והפיגמנטציה בצבע העור, השיער והעיניים.
שכיחות התסמונת באוכלוסייה היא 1 ל-50,000 איש.
כיום לא קיים טיפול ספציפי בתסמונת, אך ניתן לסייע בתסמינים, בעיקר בתחום החרשות ממנה סובל החולה. בחלק מהסוגים של התסמונת, החולים נוטלים תרופות כדי להקל על תופעות נלוות הקשורות במערכת העיכול והמעיים.
צפעוניים

| צפעוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעוניים
שם מדעי
 Atractaspididae ‏גינטר, 1858

צפעוניים (שם מדעי: Atractaspididae) המכונים גם שרפיים, היא משפחה של נחשים ארסיים הכוללת 71 מינים.
מאפיינים

לצפעוניים ניבים נשלפים, המקופלים לאחור כשאינם בשימוש, בניגוד ל"ניבים קבועים", שקבועים במקומם. הצפעוניים בעלי ראש משולש וצוואר צר, באופן ניכר, לעומת הראש. האזור הרחב של הראש (בתפיחה שמאחורי העיניים) מכיל את בלוטות הארס; בצפעוניים הבלוטות מוארכות אך מעט, ומתרחבות באופן ניכר בסופן. לצפעוניים אישונים צרים מאוד, בדומה לאישוני חתול הבית, המשמשים אותם לראייה בלילה. ראש הצפעוניים, שלא כמו אצל פתניים וזעמניים, אינו מרוצף מגינים סימטריים, אלא מחופה קשקשים קטנים.
פרט בוגר מגיע לאורך של 0.3–3.0 מטרים (0.98–9.84 רגל), וניזון מבעלי חיים קטנים. הנחש מזריק לטרף את הארס בהכשה וגורר אותו עד מותו; לעיתים יתן לו להימלט ולגסוס למוות, תוך מעקב אחריו באמצעות חוש הריח שלו.
תפוצה בישראל

בארץ ישראל קיימים שלושה מינים מהמשפחה:
צפעון שחור (מוכר גם בכינוי הלא-תקני: "שרף עין-גדי").
מחרוזן דו-גוני, המכונה גם "מחרוזן הטבעות". בעבר הוגדרו מופעים שונים שלו כשני מינים נפרדים.
סוגים

צפעון (Atractaspis) - מונה כ-22 מינים.
Homoroselaps - מונה כשני מינים.
בתנ"ך

בתנ"ך נחש ממין צפעוני נזכר מספר פעמים ומתואר כנחש קטלני:
בספר ישעיהו, בנבואה עתידית על ימות המשיח הוא מתאר אידיליה, שבה תינוקות קטנים משחקים ליד מאורות של נחשים מסוכנים וקטלנים כמו פתן וצפעוני ולא נפגעים.
וְשִׁעֲשַׁע יוֹנֵק עַל חֻר פָּתֶן, וְעַל מְאוּרַת צִפְעוֹנִי גָּמוּל יָדוֹ הָדָה.
במקום אחר באותו ספר הוא ממשיל את מעשיהם של הרשעים לביצי צפעוני שמתבקעות:
"בֵּיצֵי צִפְעוֹנִי בִּקֵּעוּ, וְקוּרֵי עַכָּבִישׁ יֶאֱרֹגוּ, הָאֹכֵל מִבֵּיצֵיהֶם יָמוּת, וְהַזּוּרֶה תִּבָּקַע אֶפְעֶה".
מאותו משל נראה כי נחש זה מזוהה עם מין המטיל ביצים.
הערות שוליים

↑  האקדמיה ללשון העברית. (תשכ"ג, 1963). צִפְעוֹן שָׁחֹר, שם מקובל נוסף צֶפַע עֵין-גֶּדִי, מילון בעלי חיים – א"י, מונחי מחלקת הזוחלים
↑  To be or not to be tchernovi: a taxonomic revision of the snake genus Micrelaps (Squamata: Serpentes), in Israel, Mapress.com, VOL. 4881 NO. 2: 19 NOV. 2020
קורי עכביש

ערך זה עוסק בחוטי משי דקיקים עשויי חלבון אותם מייצר העכביש. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עכביש טווה קור. להפעלת הסרטון יש ללחוץ על המשולש
קורי עכביש
קורי עכביש הם חוטי משי דקיקים עשויי חלבון שמייצר העכביש. הקורים מתפקדים כרשת לתפיסת חרקים, המשמשים מזון לעכביש. לא כל העכבישים מייצרים קורים למטרות טריפה, וישנם כאלה שלא מייצרים קורים כלל.
הקוּר הוא כה דקיק עד שקוטרו אינו עולה על מיקרונים אחדים.
קורי עכביש חזקים יותר מפלדה ומייצרים את עצמם. הם מהווים נושא מרכזי במחקר החומרים. למרות שהמכניזם המלא של התהליך שבו נוזל המופרש מהעכביש מתקשה והופך לקור העמיד נותר תעלומה, חוקרים מתקרבים להבנת התהליכים הכימיים המעורבים. הם מצביעים על הפוטנציאל לייצור חומרים חדשים בעלי תכונות מיוחדות באמצעות ניצול תהליך ההרכבה העצמית של הקוּר.
סוגי קורים

ישנם מספר סוגי קורים, המשתנים לפי המשפחה אליה משתייך העכביש. לכל משפחה הרשת האופיינית לה. ישנם סוגים ואפילו מינים מסוימים שצורת הרשת שהם אורגים מיוחדת רק להם. לדוגמה, רשתותיהם של העכבישים בני משפחת הגלגלניים הן עגולות, גדולות, עשויות קורים חזקים ופרוסות בניצב לקרקע. במשפחה זו ישנם מינים המותחים את רשתותיהם רק בלילה, ואחרי הציד אוכלים את הרשתות.
תהליך הטווייה

חומר הגלם ליצירת הקור הוא נוזל שקוף, סמיך ודביק המורכב מחלבונים שונים. בחלקו האחורי של גוף העכביש נמצאות בלוטות האחראיות לייצור חומר זה. מן הפטמיות נמשכות צינוריות נימיות אל שלושה זוגות של פטמיות טווייה ואל משטח הטווייה, הממוקם בגחון. שם נמצאים מאות ואף אלפי חרירים שופעי משי. בקצה הבטן, קרוב למשטח הטווייה, נמצאות פטמיות הטווייה, שנראות כבליטות קטנות או כמחושים קצרצרים. נוזל המשי זורם דרך הבלוטות אל הפטמיות ומשם החוצה. הנוזל פורץ דרך כמאה חרירים הנמצאים בקצה הפטמית, ומצטמג למגע עם האוויר. בעזרת טופרי רגליו ובעזרת מסרקות ומברשות זעירות העכביש הופך את הסיבים לקור שעוביו אינו עולה על מיקרונים אחדים, ומגיע לעיתים עד 0.02 מיקרון בלבד, אך חוזק המתיחה שלו גדול יותר מזה של חוט פלדה באותו עובי, והוא אלסטי יותר.
כל קור מיוצר על ידי זוג פטמיות אחד לפחות. כאמור, בכל אחת מהן כמאה חרירים, ומכאן שכל קור מורכב מ-200 סיבים לפחות. ישנם עכבישים המשתמשים בכל שלושת הזוגות לשם טוויית הקורים. כל זוג פטמיות מפריש חומר שונה, והעכביש יכול לבחור בצירופים שונים להכנת תערובות שונות.
בדרך כלל הזכרים הבוגרים קטנים, ואין הם טווים רשתות ציד, אלא משאירים את המלאכה לנקבות ומסתתרים בשולי רשת הציד שלהן.
אטימולוגיה

השורש העברי "קור" מופיע בתנ"ך מספר פעמים בהטיות שונות. פרשני התנ"ך קושרים בין המילה קור למילים שונות כמו "קורי", "קורה", ו"קיר".
גלריית תמונות

עכביש טווה קור
רשת קורי עכביש מכוסה בטל
קורי עכביש ובמרכזם עכביש אורב לטרף
קורי עכביש במכון ויצמן למדע
קורי עכביש בהסתעפות ענפי עץ אפרסק בחורף
הערות שוליים

↑   לא רק שקורי עכביש חזקים מפלדה - הם גם מייצרים את עצמם, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2020
1 2  פנחס אמתי, מדריך החרקים בישראל ופרוקי רגליים אחרים, 1987, עמ' 24.
↑  פנחס אמתי, רשתות עכבישים, סנונית; עמיר וינשטיין, "חרקים - עולם קטן בגדול", לא רק רשת: 33 עובדות ומיתוסים על עכבישים, באתר ynet, 19 באוגוסט 2012
↑  לדוגמה ספר ישעיה, פרק נ"ט, פסוקים ה'–ו'
↑  כלי אריגה קדום -רש"י ספר ישעיה, פרק נ"ט, פסוק ה'
↑  משום שהעכביש אורג על קורות הבית את קוריו -רש"י ספר ישעיה, פרק נ"ט, פסוק ה'
↑  משום שהעכביש אורג על קירות את קוריו -מצודת ציון ספר ישעיה, פרק נ"ט, פסוק ה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565807705171  GND: 4182323-0  LNB: 000247176  NKC: ph249401
קליאנדרה קליפורנית

| קליאנדרה קליפורנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: קסאלפיניים
סוג:: קליאנדרה
מין:: קליאנדרה קליפורנית
שם מדעי
 Calliandra californica ‏בנתם
קליאנדרה קליפורנית (שם מדעי: Calliandra californica Benth) הוא מין שיח קטן ומדברי ממשפחת הקטניות, לא קוצני, שעליו ללא בלוטות. תפרחתו מתאפיינת באבקנים אדומים וארוכים הבולטים למרחוק. ומוצאו במדבריות ובתות ספר של באחה קליפורניה (Baja California) במקסיקו, והוא משמש בישראל כצמח נוי חסכוני במים בשל עמידותו לחום וליובש ומתאים לגידול במגוון אזורים, כולל הנגב והערבה.
בשנת 1990 הביאה הבוטנאית סימה קגן זרעים של קליאנדרה קליפורנית לישראל ומאז הוא משמש כצמח נוי חסכן במים ועמיד בחום ובקרה ופורח בישראל כל השנה. קליאנדרה קליפורנית אינה שכיחה בישראל כשיח נוי למרות יתרונותיו, בעוד קליאנדרה אדומת-פרי (Calliandra haematocarpa), כנראה שהוא שם נרדף למין, קליאנדרה ורודת-קרקפות (Calliandra haematocephala), וקליאנדרה סורינמית (Calliandra surinamensis) מוכרות הרבה יותר בחצרות הבתים בישראל.
עלים מנוצים פעמיים מסתיימים בזוג עלעלים
מין זה משויך לסוג קליאנדרה, הכולל 150 מינים של צמחים רב־שנתיים, בעיקר שיחים, שמרביתם גדלים בר באזורים הטרופים של אמריקה, אבל גם באזורים הסובטרופיים שלה. אך, ישנם גם מינים הנפוצים באפריקה, מאזור סומליה ועד קניה, וכן בפרובינציית הכף הצפון-מערבית בדרום אפריקה. חלק מהמינים אוקלמו ותורבתו במדינות רבות באפריקה, כגון טנזניה, טוגו, אוגנדה, זימבבואה, קניה ורואנדה. וכן באסיה, למשל בהודו, בבנגלדש, בדרום-מזרח סין ובצפון מזרח אוסטרליה.
מאפיינים

שיח ירוק-עד, לא קוצני, ללא בלוטות בעלים, אינו סבוך (אוורירי) וגובהו 0.8 עד 2 מ' לעיתים רחוקות 0.5 מ'.
הענפים מסתעפים מבסיס השיח, זקופים וגם משתפלים. אורך הפטוטרות 2.5 מ"מ עד 10 מ"מ. הלוואים קטנים, מתייבשים ואינם נושרים במהרה.
העלים מסורגים, ולרוב ערוכים בצורה לוליינית על הגבעול אבל לא לכל אורכו. העלים מנוצים פעמיים, והם מורכבים מזוג אחד עד שלושה זוגות של סעיפים, לעיתים רחוקות ארבעה, כאשר כל סעיף בעל 5 עד 12 זוגות עלעלים קטנים. בלילה נסגרים העלים המנוצים, דהיינו כל שורת עלעלים פונה פנימה לכיוון הציר.
התפרחות הן קרקפות כדוריות המורכבות מפרחים זעירים הדומים זה לזה ויושבים על מצעית משותפת. האבקנים רבים, ארוכים ובולטים מאוד, בצבעים עזים (אדום או לבן), והם המרכיב הראוותני בתפרחת.
הקרקפות חיקיות (יוצאות מחיק העלה), בודדות ולעיתים רחוקות מופיעות בזוגות, ובעלות פטוטרות ארוכות. לרוב, הקרקפות נוטות מטה. בכל קרקפת יש 7 עד 13 פרחים, ולעיתים רחוקות 5, המסודרים בשני דורים. המצעית והחפים של הקרקפת זעירים.
הפרחים זעירים, דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף כפול (ניתן להבחין בגביע גם אם הוא זעיר), יושבים (ללא עוקץ) ובעלי שחלה עילית כאשר עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים כל אחד לחוד מתחת לשחלה.
הגביע דמוי פעמון, קרומי למחצה, ובעל 5 אונות קטנות ורדודות או חסרות. הכותרת בעלת 5 עלי הכותרת שמאוחים בבסיסם לצינור קצר והם נושרים כיחידה שלמה.
השחלה עילית, קירחת בעת ההבשלה המינית, ומורכבת מעלה שחלה אחד. השליה שולית – הביציות ערוכות ומחוברות לאורך תפר הבטן, קו החיבור של שולי עלה השחלה. במילים אחרות, הביציות מחוברות לשולי עלה השחלה.
עמוד השחלה דקיק וכולו אדום בשונה מהאבקן.
האבקנים, שמספרם נע בין 17 ל-26 לעיתים רחוקות 30, זקופים, ארוכים ובולטים מאוד אורכם 17 עד 24 מ"מ לעיתים רחוקות עד 12 ועד 26 מ"מ. המאבקים מכוסים בעיקר בשערות בלוטיות. כל זירי האבקנים מפורדים ואדומים בחלקם העליון, ומאוחים ולבנים בחלקם התחתון לכדי צינור באורך 2.8 עד 4.2 מ"מ. אצל מיני השיטה, זירי האבקנים מפורדים גם בבסיסם, ואילו בקליאנדרה ורודת-קרקפות הזירים מאוחים ויוצרים עמוד אבקנים חלול.
הפרי הוא תרמיל זקוף הנישא על עוקץ ארוך וצבעו משתנה מירוק לחום והוא נפתח בשתי קשוות. על פי רוב מתפתחים לא יותר משני תרמילים לכל קרקפת. התרמיל רחב, ישר, שטוח ודקיק, אורכו 4 עד 8.5 ס"מ ורוחבו 0.8 עד 1.1 ס"מ. הוא בעל מקצועות בגבו (שוליו מעובים) ברוחב 1.2 עד 1.8 מ"מ (ולא דמוי-סרגל שטוח כאלביציה) וללא מחיצות פנימיות. הקשוות (הדפנות) עם בליטות רוחביות במקומות בהם מונחים הזרעים. קצהו העליון של התרמיל חד וקשה וגם בסיסו מתחדד ומסתיים בעוקץ שאורכו 1 עד 3 ס"מ. הקליפה גלדנית, חומה-בהירה עד כהה ומכוסה בפלומה לבנה וצפופה או קירחת. התרמיל מכיל 4 עד 7 זרעים לעיתים רחוקות 8.
בעת ההבשלה, התרמיל נפתח על העץ לשתי קְשָׂווֹת מהקודקוד כלפי מטה לאורך שני השוליים המעובים. הקשוות מתקשתות החוצה (בניגוד לצַחַר כחלחל, שבו הקשוות ישרות ואינן מתעקמות בהמשך) וחושפות את הזרעים.
הזרעים חסרי אנדוספרם.
קליאנדרה קליפורנית בישראל

קליאנדרה קליפורנית אינה שכיחה בישראל כשיח נוי למרות יתרונותיה, כצמח אוהב שמש וחצי צל, חסכן במים ואינו רגיש לקרה. מין זה ירוק-עד ופורח במהלך כל השנה, ומתאים לגידול בשפלה ובהר ואף בנגב ובערבה כצמח מדברי.
קליאנדרה קליפורנית אוורירי ובעלת עלווה דלילה, אבל קיטום קבוע של הענפים מעודד צימוח רב יותר לאורך הענף. גיזום (עד חצי מטר גובה) יש לבצע בתקופת האביב, ובשום אופן לא באמצע הקיץ. הריבוי נעשה באמצעות זרעים שנאספו מתרמילי הפרי, כשהקשוות מתחילות להיפתח, ומונבטים במגש הנבטה.
תמונות של קליאנדרה קליפורנית

אבקנים חבויים בכותרת לפני פרישתם
קשוות פתוחות של התרמיל
שני צדדיו של תרמיל בשל
אחורי התפרחת
גבעול צעיר ושעיר
צד תחתון של העלה
נוף השיח
צד התפרחת
התפרחת מורכבת ממספר פרחים זעירים ואבקנים ארוכים
הערות שוליים

↑  Calliandra californica, POWO "Plants of the World Online. Published on the Internet, ‏23-10-2024
↑  סימה קגן, קליאנדרה קליפורנית, באתר צמחי הגן של סימה
1 2  Calliandra Benth., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2024
↑  Calliandra Benth., POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏23-10-2024
↑  Calliandra californica, Virtual Library of Phoenix Landscape Plants
קינסיולוגיה

מחקר ויישום קינסיולוגיה. נדנדה באטלנטה.
קינסיולוגיה (באנגלית: Kinesiology), הידועה גם כקינטיקה אנושית, היא חקר תנועת גוף האדם ובעלי חיים אחרים על ידי יישום מדעי הביומכניקה, האנטומיה, הפיזיולוגיה, הפסיכולוגיה ומדעי המוח. מקור המילה מיוונית: kinein, לזוז. יישומים של קינסיולוגיה לבריאות האדם כוללים: ביומכניקה ואורתופדיה; כוח ואוויר; פסיכולוגיה של הספורט; שיטות של שיקום, כגון פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, וספורט ופעילות גופנית.
בעלי תואר בקינסיולוגיה יכולים לעבוד במחקר, תעשיית הכושר, הגדרות קליניות, ובסביבות תעשייתיות. מחקרים על תנועת בני אדם וחיות כוללים אמצעים ממערכות תנועת מעקב, אלקטרופיזיולוגיה של פעילות שרירים והמוח, בשיטות שונות לניטור תפקוד פיזיולוגי, ושיטות מחקר התנהגותיות וקוגניטיביות אחרות.
לימודי קינסיולוגיה

קינסיולוגיה היא תחום של מחקר מדעי, ואינה מכשירה אנשי מקצוע לפרקטיקה קלינית. התואר הראשון בקינסיולוגיה יכול לספק הכנה חזקה למחקר לתואר שני במחקר ביורפואה, כמו גם בתוכניות מקצועיות, כגון בריאות ורפואה. המונח "kinesiologist" הוא לא ייעוד מורשה ולא מקצועי בארצות הברית ולא ברוב המדינות (למעט קנדה). אנשים בעלי הכשרה בתחום זה יכולים ללמד חינוך גופני, מספקים שירותי ייעוץ, מחקר התנהגות ולפתח מדיניות הקשורים לשיקום, ביצועים אנושיים מוטוריים, ארגונומיה, בריאות ובטיחות. בצפון אמריקה קינסיולוג יכול להשיג תואר בוגר במדעים, מגיסטר למדעים, או דוקטורט בפילוסופיה בקינסיולוגיה או תואר ראשון בקינסיולוגיה. חבר סגל רבים ברמת דוקטורט בתוכניות קינסיולוגיה בצפון אמריקה קיבלו את הכשרת הדוקטורט שלהם בתחומים קשורים, כגון מדעי המוח, הנדסת מכונות, פסיכולוגיה ופיזיולוגיה.
מחלקת הקינסיולוגיה הראשונה בעולם הושקה בשנת 1967 באוניברסיטת ווטרלו, קנדה.
הסתגלות באמצעות פעילות גופנית

הסתגלות באמצעות פעילות גופנית היא עיקרון מפתח של קינסיולוגיה שמתייחסת לשיפור כושר בספורטאים, כמו גם בריאות ואיכות חיים באוכלוסיות קליניות . הפעילות הגופנית היא התערבות פשוטה להפרעות תנועה רבות ומצבם של השרירים ואת ההתאמה שלמערכת השלד.
ישנם סוגים רבים ושונים של התערבויות פעילות גופנית שניתן ליישם בקינסיולוגיה לספורטאים, אנשים נורמלים, וחברה קלינית. התערבויות פעילות אירובית יסייעו לשפר את סיבולת הלב וכלי הדם. תוכניות אימונים אנאירוביים יכולות להגדיל את יכולת השרירים, הכוח, ומסת גוף רזה. ירידה בסיכון של נפילות ושליטה מוגברות התוקפת ניתן לייחס לאיזון תוכניות התערבות. תוכנית גמישות יכולוה להגדיל את טווח הפעילות של תנועה ולהפחית את הסיכון לפציעה.
ככלל, תוכניות פעילות גופנית יכולות להפחית את הסימפטומים של דיכאון וסיכון לב וכלי דם ומחלות מטבוליות . בנוסף לכך, הם יכולים לעזור כדי לשפר את איכות החיים, הרגלי שינה, פעולת המערכת החיסונית, והרכב גוף.
לבסוף, המחקר של התגובות הפיזיולוגיות לפעילות גופנית והיישומים הטיפוליים שלהם ידוע כפיזיולוגיה של אימון גופני, אשר מהווה מוקד מחקר עיקרי בקינסיולוגיה.
נוירו פלסטיות

פלסטיות מסתגלת יחד עם תרגול בשלוש רמות . ברמת התנהגות, ביצועים (למשל, שיעור מוצלח, דיוק) השתפרות אחרי אימון. ברמת קליפת המוח, אזורי ייצוג המוטורי של שרירים הפועלים מוגדלים; קישוריות פונקציונלית בין קליפת המוח המוטורית הראשונית (M1) ואזור המוטורי המשלים (SMA) מתחזקת. ברמה עצבית, ממספר הדנדריטים והנוירוטרנסמיטרים עולים עם תרגול.
Neuroplasticity הוא גם עיקרון מדעי עיקרי ששמש בקינסיולוגיה לתאר איך תנועה ושינויים במוח קשורות. המוח האנושי מסתגל ורוכש מיומנויות מוטוריות חדשות המבוססות על עיקרון זה, הכולל גם הסתגלות ושינויים במוח הסתגלותי.
ראו גם

השרירים
המוח
הערות שוליים

↑  "Welcome to the Ontario Kinesiology Association". Oka.on.ca. נבדק ב-2009-07-25.
↑  "CKA - Canadian Kinesiology Alliance - Alliance Canadienne de Kinésiologie". Cka.ca. אורכב מ-המקור ב-2009-03-18. נבדק ב-2009-07-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543425905171  BNE: XX525169  BnF: cb150029104 (data)  GND: 4069421-5  LCCN: sh85072383
פטלת

| --- | --- |

"גולות" (קשרירים) במרפק כתוצאה מהחיידק הגורם לפטלת
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 תסמינים:  primary affect, כאבי מפרקים, לימפדנופתיה, חום, צלקת 
 טיפול:  בנזילפניצילין  אזיתרומיצין  פנוקסימתילפניצילין  דוקסיציקלין 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D015001
 סיווגים
 ICD-11:  1C1D 
 
פַּטֶלֶת (ידועה גם בשמות הבאים: בובא (bouba), פוליפפילומה טרופיקום (polypapilloma tropicum)) היא מחלה זיהומית טרופית הפוגעת בעור, בעצמות ובמפרקים, ונגרמת על ידי חיידק סלילוני (spirochete) בשם Treponema pallidum pertenue.
המחלה מתחילה בהתנפחות עגולה וגסה של העור בקוטר 2 עד 5 ס"מ. המרכז יכול להיפתח וליצור כיב. הנגע ההתחלתי נרפא תוך שלושה עד שישה חודשים. לאחר שבועות עד שנים, עלולים להרגיש כאב במפרקים ובעצמות, בנוסף לכך, עלולים להרגיש חולשה ולפתח נגעים חדשים. העור של כפות הידיים וכפות הרגליים עלול להיות עבה ומלא סדקים, והעצמות (במיוחד אלה של האף) עלולות להיות מעוותות.  לאחר חמש שנים או יותר עלולים להתפתח שטחים גדולים של עור מת עם הצטלקות.
המחלה נפוצה בעיקר ביישובים עניים באזורי יער חמים, לחים וטרופיים של אפריקה, אסיה, אמריקה הלטינית ובאוקיינוס השקט.
פטלת אינה מועברת באמצעות מגע מיני אלא מועברת באמצעות מגע ישיר (אדם לאדם), בין נוזל מנגע של אדם הלוקה במחלה לאדם בריא דרך חתך קטן בעור. רוב הנגעים יופיעו בגפיים. הנגע הראשוני של פטלת מתמלא בחיידקים. תקופת הדגירה היא 9–90 יום (21 ימים בממוצע).
כ -75% מאנשים שנפגעו הם ילדים מתחת לגיל 15 שנים (שכיחות שיא מתרחשת בילדים בגילים 6–10 שנים). זכרים ונקבות נפגעים באותה מידה.
צפיפות, היגיינה לקויה ותנאים חברתיים-כלכליים מקלים על התפשטות המחלה. ללא טיפול, זיהום עלול לגרום לעיוות ונכות כרוניים.
תסמינים

תוך 90 יום (בדרך כלל תוך פחות מחודש) של זיהום ניתן לזהות את ה"גולה" (קשריר) המרכזית "פטלת האם" שאינה כואבת, אך גדלה ומתחילה להיות גבשושית במראה. בקרבתה יכולות להופיע גם "פטלת בנות".
שלב ראשוני זה נעלם לגמרי תוך שישה חודשים. השלב השני יכול להתרחש חודשים ואפילו שנים אחרי, כאשר מדובר בנגעי עור אופייניים מפושטים בעלי מראה משתנה, כולל "פטלת הסרטן" על כפות הידיים וכפות הרגליים עם קילוף עור (desquamation). נגעים משניים אלה לעיתים קרובות הופכים לכיב, דבר שיכול להעלות את הסיכון לזיהומים, אבל גם הם נרפאים אחרי שישה חודשים או יותר. כ-10% מהחולים מפתחים מחלה שלישית תוך 5 עד 10 שנים (כאשר במהלכן עלולים להיווצר עוד נגעים שניוניים שמופיעים וחולפים), ואז תסמיני המחלה יכללו הרס נרחב של העצמות, המפרקים והרקמות הרכות, כולל לעצמות ולסחוס האף (rhinopharyngitis mutilans or gangosa).
גורמים

המחלה מועברת על ידי מגע של עור בעור עם נגע מזוהם בחיידק, שיכול לחדור דרך חתכים, נשיכות או שריטות בעור. החיידק הגורם למחלה הוא סלילון ("spirochete" - חיידק בעל צורה סלילית), בשם Treponema pertenue. זהו תת-מין של Treponema pallidum, החיידק הגורם לעגבת (Syphilis). יש חוקרים הטוענים שהוא קרוב של Treponema pallidum carateum, החידק שגורם לבָּרֶדֶת (pinta).
T. pallidum pertenue זוהה בפרימטים לא אנושיים (בבונים, שימפנזים, וגורילות). מחקרים מראים שחיסון ניסיוני של בני אדם מחומר שבודד מקופים גורם למחלה דמוי-פטלת. עם זאת, אין ראיות קיימות בנוגע להעברת המחלה בין בני אדם ופרימטים.
אבחון

לרוב האבחנה נעשית על פי סימנים קליניים. מיקרוסקופיית שדה אפל של דגימות שנלקחו מנגעים מוקדמים (במיוחד נגעים כיביים) עשויה להראות את האורגניזם האחראי. בדיקות דם כגון VDRL ,(Rapid Plasma Reagin) RPR וTPHA יהיו חיוביות, אך אין בדיקות דם ספציפית שתבחין בין ארבע מחלות הטרפונמה (טרפונמטוזות - treponematoses): עגבת, פַּטֶלֶת, Bejel, ובָּרֶדֶת (pinta).