stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניל מסקל
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 |  | The Bill | בילי פוטר | בפרק " Joey" |
| 1992 |  | Perfect Scoundrels | דין | בפרק "Let No Man Put Asunder" |
| 1992 |  | The Bill | גארי | בפרק "Fireworks" |
| 1995 |  | The Bill | דמיין ברנס | בפרק "Over the Top" |
| 1996 |  | Soldier Soldier |  | בפרק "Money for Nothing" |
| 1996 |  | London's Burning | גארי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1996 |  | The Thin Blue Line | Football Official | בפרק "Come on You Blues" |
| 1997 | חדר מיון | Casualty | לוק לות'ר | בפרק "United... By Blood" |
| 1997 |  | Chalk |  | בפרק "The Inspection" |
| 1997 |  | The Bill | וורן הסקי | בפרק "Neighbours" |
| 1997 | וייקליף | Wycliffe | טולי | בפרק "Old Crimes, New Times" |
| 1998 | ברמוול | Bramwell | מנקי מטקין | בפרק "Our Brave Boys" |
| 1998 | אולטרה ויולט | Ultraviolet | ניל | בפרק "In Nomine Patris" |
| 1999 |  | Murder Most Horrid | מרטין גריבס | בפרק "Whoopi Stone" |
| 1999 |  | The Bill | פרנק וילסון | בפרק "Screwdriver" |
| 2000 |  | Killers |  |  |
| 2000 | עדות אילמת | Silent Witness | גארי לומקס | בפרק "The World Cruise" |
| 2002 |  | The Jury | כריס מאהר |  |
| 2002 |  | The Bill | גארי רואץ' | בפרק "013" |
| 2003 |  | Strange | צעיר | בפרק "Dubik" |
| 2004 | לגדול בלי בושה | Shameless | קורפורל | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2005 | חקירות המפקח לינלי | The Inspector Lynley Mysteries | מרטין מוראן | בפרק "Word of God" |
| 2005 |  | Mike Bassett: Manager |  |  |
| 2007 | חדר מיון | Casualty | טום פוקנר | בפרק "It Never Rains" |
| 2008 |  | The Wrong Door |  |  |
| 2009 | חדר מיון | Casualty | לני |  |
| 2012 | עדות אילמת | Silent Witness | סטיוארט תומפסון | בפרק "Domestic" |
| 2013–2014 | אוטופיה | Utopia | ארבי / פייטרה |  |
| 2013 | החקיין | The Mimic | ניל |  |
| 2013 |  | Dates | ניק |  |
| 2013 | כל האמצעים כשרים | By Any Means | ג'ו טיירוס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2013 | שוד הרכבת הגדול | The Great Train Robbery | באסטר אדוארדס |  |
| 2015 |  | Raised by Wolves | מייקל |  |
| 2015 | אנושיים | Humans | סמל בילוש פיטר דרומונד |  |
| 2018 | בלי לפגוע | No Offence | דניס קאדי | סדרת טלוויזיה; 6 פרקים |
| 2019 |  | Cleaning Up | וורן | 6 פרקים |
| 2020 | גרזן קטן: אדום, לבן וכחול | Red, White and Blue | המפקח וויליס | סרט טלוויזיה של BBC One; כחלק מסדרת סרטי "גרזן קטן" |
| 2020 | בגדאד סנטרל | Baghdal Central | דאגלס אוונס | תפקיד משני; 4 פרקים |
| 2021 |  | Intergalactic | סמל וונדל | 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  "NEIL MASKELL - Craig Rolfe". נבדק ב-16 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "heyuguys.co.uk". heyuguys.co.uk. נבדק ב-16 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  TOTT: Neil Maskell on playing unlikable characters
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5563529  BnF: cb16658083h (data)  GND: 1024151530  ICCU: RT1V022431  ISNI: 0000 0003 8029 0812  LCCN: no2012126585  MusicBrainz: 4e5e2769-0c31-4cbd-ba59-35edee56aeb0  NTA: 356183963  SUDOC: 166525944  VIAF: 258899722   WorldCat (עם VIAF): 258899722
משה מילנר (צלם)

| --- | --- |

מילנר, 2013
 לידה:  4 בנובמבר 1946 (בן 77) גרמניה
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1948
 ידוע בשל:  עבודתו בלשכת העיתונות הממשלתית
 תקופת הפעילות:  1965–2013 (כ־48 שנים)
 מקצוע:  צלם עיתונות
 
נחיתת הנשיא אנואר סאדאת בנמל התעופה בן-גוריון. בתמונה: הנשיא סאדאת (במרכז) צועד על פני משמר כבוד ודגלני צה"ל. מאחורי סאדאת אוחז במצלמה, צלם לשכת העיתונות הממשלתית, משה מילנר, 19 בנובמבר 1977
משה מילנר (נולד ב-4 בנובמבר 1946) הוא צלם עיתונות ישראלי, שבמסגרת עבודתו בלשכת העיתונות הממשלתית ליווה ותיעד את כהונתם של 9 מראשי ממשלת ישראל ואת האירועים המכוננים בתולדות מדינת ישראל.
ביוגרפיה

משה מילנר נולד בגרמניה, לברטה ולאברהם איש המוסד לעלייה ב' ומאוחר יותר עובד ברכבת ישראל, שבמסגרת שליחותו בגרמניה לקח חלק בהברחת יהודים ניצולי השואה לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. בשנת 1948 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר במעברה ליד חדרה. לאחר כשנתיים במעברה עבר עם משפחתו לעיר לוד שם סיים את לימודיו בבית ספר התיכון רמלה-לוד. התגורר בלוד והיה חניך בשומר הצעיר. מילנר החל לעבוד כצלם, בתחילה שוליה לצלם חתונות לראשונה בטרם התגייס לצה"ל. בשנת 1965 התגייס לצה"ל ושובץ באגף המודיעין. במהלך השירות חלה במחלת הצהבת והועבר מתפקידו. בשל ניסיונו כצלם וכעובד מעבדה החל לשמש צלם בחטיבת דובר צה"ל. באותה תקופה תיעד מילנר בין היתר את סיוריהם הביטחוניים של הרמטכ"ל יצחק רבין ושל ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול.
זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל התקבל לעבודה בלשכת העיתונות הממשלתית בשנת 1967. חונכו היה צלם לשכת העיתונות פריץ כהן. ראש הממשלה הראשונה שאיתה עבד, הייתה גולדה מאיר אותה צילם בסיורים בישראל ובעבודתה במשרד ובכנסת. בשנת 1969 הצטרף מילנר לנסיעתה של ראש הממשלה גולדה מאיר לארצות הברית. בשנת 1979 מונה לראש מחלקת הצילומים בלשכת העיתונות הממשלתית במקומו של הצלם דוד אלדן. בשנת 1982 עבר לסוכנות הצילום סיגמא בצרפת בה צילם עבור כלי תקשורת בינלאומיים, ובהם גם המגזינים "טיים" ו"ניוזוויק". בסוכנות סיגמא, שבה הועסק, הוכשר גם לתפקידי כתיבה, ונשלח למשימות עיתונאיות על תקן כתב-צלם. כצלם אזרחי תיעד בין היתר את מלחמת לבנון הראשונה לעיתונים כדוגמת "לה פיגארו" הצרפתי. הוא היה עורך הצילומים בלמעלה מעשרה ספרי צילום שהבולטים שבהם "צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון" ו"מבט ועוד מבט על ארץ־ישראל: תצלומי־אוויר מימי מלחמת העולם הראשונה מול תצלומים בני זמננו" מאת בנימין זאב קדר.
בשנת 1995 שב ללשכת העיתונות הממשלתית כראש ענף ארכיון ממוחשב, וביחד עם הצלם יעקב סער, מנהל מחלקת הצילומים בלשכה ניהל את הקמת אוסף התצלומים הלאומי: פרויקט מיונם, סריקתם והנגשתם של תצלומי לשכת העיתונות הממשלתית לדורותיה לציבור. במקביל לניהול הפרויקט הצטרף ליתר צלמי הלשכה בתיעוד ממשלת רבין השנייה. את עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל בה נרצח ראש הממשלה רבין, לא תיעד משום שבאותו היום חגג את יום-הולדתו. למחרת הרצח, מזכירתו של רבין העבירה למילנר מכתב אישי שכתב לו רבין לכבוד יום הולדתו.
בין התמונות המפורסמות שצילם במהלך שנותיו כצלם ניתן למנות את תמונתם של ראש הממשלה גולדה מאיר והנשיא ריצ'רד ניקסון צוחקים בעת ביקורה בבית הלבן; צילום מבוים (שבעקבותיו לדבריו הוצמד לו מאבטח) של הנשיא אנואר סאדאת וראש הממשלה מנחם בגין בקמפ דייוויד (פגישה ראשונה בין שני האישים בהסכמי קמפ דייוויד לאחר קיפאון בשיחות שהוביל את הנשיא ג'ימי קרטר להזמינם לשם) ותמונת לחיצת היד בין ראש הממשלה נתניהו ליו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת במעבר ארז.
בשנת 2013 עזב את לשכת העיתונות ופרש לגמלאות. בסמוך לפרישתו מהלשכה עבר מילנר קורס מדריכי טיולים ואז החל להדריך קבוצות תיירים ישראלים בהודו ובפורטוגל, במקביל ליווה צלמים מחוץ לישראל בסדנאות צילום בירושלים. בשנת 2022 החל לעבוד כמדריך מבקרים במשכן הכנסת.
חיים אישיים

מילנר גרוש פעמיים ואב לחמישה. אשתו השנייה, לה היה נשוי במשך 25 שנה, היא צלמת העיתונות ועיתונאית עיתון ה-"וושינגטון פוסט" האמריקאית הוותיקה היידי לוין.
תערוכות

2014 - "זיכרונות ממשלתיים: חיי ראשי ממשלה מבעד לעדשה, מוזיאון הפתוח לצילום בגן התעשייה תל-חי.
2015 - זיכרונות ממשלתיים: חיי ראשי ממשלה מבעד לעדשה, המוזיאון הפתוח בגן התעשייה עומר.
2016 - זיכרונות ממשלתיים: חיי ראשי ממשלה מבעד לעדשה, המוזיאון הפתוח בגן התעשייה עומר.
2019 - זיכרונות ממשלתיים: חיי ראשי ממשלה מבעד לעדשה, המוזיאון הפתוח תפן.
מתמונותיו

ראש הממשלה לוי אשכול והשר מנחם בגין עם אלוף פיקוד דרום ישעיהו גביש מבקרים אצל כוחות צה"ל בסיני, 1967
תמונת הצחוק המפורסמת בפגישת הפרידה של ראש הממשלה גולדה מאיר ונשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, בבית הלבן בוושינגטון, 1969
ראש הממשלה גולדה מאיר מציגה את הממשלה החדשה שלה במליאת הכנסת, בירושלים, 1974
אחד מההרקולסים שנחת בנמל התעופה בן-גוריון עם השבויים ממטוס אייר פראנס ששוחררו במבצע אנטבה, 1976
עולים חדשים מברית המועצות, 1971
ראש הממשלה יצחק רבין בחוג משפחתו בדירתם ברמת אביב בתל אביב. מימין לשמאל, הנכדה נועה בן ארצי, הבת דליה פילוסוף, הרעייה לאה רבין, רה"מ יצחק רבין, הנכד יונתן בן ארצי, הנכדה קארין פילוסוף והחתן אבי פילוסוף, 1992
לחיצת יד בין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ליו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, בפגישה שנערכה בין השניים במעבר ארז, ספטמבר 1996
ראו גם

נינו הרמן
הערות שוליים

1 2 3 4  זכרונות ממשלתיים: רגעים בחיי ראשי ממשלה מבעד לעדשה, באתר פורטל חקלאות טבע וסביבה
1 2 3 4 5  איתמר ב"ז, זכרונות מהלשכה, באתר העין השביעית, 30 בדצמבר 2013
1 2 3  יעקב לויתם, בלי פילטר, באתר www.israelhayom.co.il, ‏11.07.2014
↑  נכדתו של מילנר מציינת ששמו אברהם ואילו בתו הבכורה של מילנר אומרת כי שמו של אביו של מילנר הוא יצחק.
↑  מעריב, העתונאים נפרדו ממרון ואנדי, באתר jpress.org.il, ‏30 בינואר 1979
1 2  אבי אוחיון, מנהל מחלקת צילומים בלע"מ, מי אנחנו, באתר gpophoto.gov.il
↑  שעיה סגל, מעריב, תולדות המדינה - בתערוכת צלמי עתונות, באתר jpress.org.il, ‏24 בינואר 1979
1 2  ב-4 נובמבר 1995 שלח יצחק רבין מכתב ברכה לסבא ליום הולדתו, באתר הקשר הרב דורי
↑  ערוץ הכנסת - היו ימים עם משה מילנר, באתר יוטיוב, ‏1 ביוני 2014
1 2  יעקב בר-און, ‏הרגעים הדרמטיים של ראשי ממשלות ישראל: צלם העיתונות משה מילנר מספק הצצה נדירה, באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2022
↑   מה אפשר לעשות ביום העצמאות, באתר הארץ, 21 באפריל 2015
↑  יום המוזיאונים 2016 – ל”ג בעומר של פעילויות לילדים בחינם, באתר kinderland.co.il, ‏2016
↑  זה הסוד שלי - עכשיו כבר מותר לספר, באתר למטייל, ‏2019
↑  הבחירה הנכונה: אטרקציות ופעילויות ליום הבחירות, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312416605171  BnF: cb15548788n (data)  GND: 115699732  ISNI: 0000 0001 0804 0507  LCCN: n82072104  LNB: 000039568  NTA: 133107892  VIAF: 100999744   WorldCat (עם VIAF): 100999744 
מילנר מתעד את לחיצת היד בין ראש הממשלה בגין לנשיא סאדאת בקמפ דייוויד, 1978
סאווראן

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז אודסה אודסה
 מחוז משנה:  סאווראן (מחוז משנה) סאווראן
 רשות מחוקקת:  Savran Town council 
 שפה רשמית:  אוקראינית 
 תאריך ייסוד:  שנות ה־80 של המאה ה־14 
 שטח:  7.69 קמ"ר
 גובה:  94 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  6,125 (2021)
  ‑ צפיפות:  817 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  48°08′01″N 30°05′08″E﻿ / ﻿48.13361°N 30.08556°E﻿ / 48.13361; 30.08556
 אזור זמן:  UTC +12
 http://savranrada.odessa.ua/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםסאווראן(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםסאווראן(למפת מחוז אודסה רגילה) אודסה איזמאיל צ'ורנומורסק אקרמן פודילסק יוז'ני קיליה ויניצה קירובוגרד מיקולאייב רומניה מולדובה הים השחורסאווראן(למפת מחוז אודסה מוגדלת) אודסה איזמאיל צ'ורנומורסק אקרמן פודילסק יוז'ני קיליה ויניצה קירובוגרד מיקולאייב רומניה מולדובה הים השחורסאווראן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סאווראן (באוקראינית וברוסית: Саврань) היא עיירה בדרום מערב אוקראינה, במחוז אודסה, כ-200 קילומטר צפונית לעיר אודסה. בעיירה 6,342 תושבים (נכון לשנת 2017).
מוצאה של חסידות סאווראן הוא מעיירה זו, שהתקיימה בה בעבר קהילה יהודית משמעותית: במפקד של 1900 נמנו בה 3,918 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,400 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנת 1920 נערכו בעיירה מספר פוגרומים, בהם נרצחו יהודים.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובחודש ספטמבר שלאחר מכן הועברה לתחום טרנסניסטריה הרומנית. בחודש נובמבר שלאחר מכן, גורשו יהודי העיירה למחנה עבודה במחוז ויניצה, שם רבים מהם נספו.
כ-150 יהודים ששבו לעיירה רוכזו בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים, ואשר מעת לעת נכנסו לשטחו אוקראינים, והתעללו ביושביו. עם שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-27 במרץ 1944 נותרו בסאווראן יהודים בודדים.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה, סאווראן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 754–756), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
משפט ארבעת הצבעים

משפט ארבעת הצבעים הוא תוצאה בולטת בהיסטוריה של הטופולוגיה הקומבינטורית ושל תורת הגרפים. לפי המשפט, אפשר לצבוע כל מפה מדינית, באופן שכל שתי מדינות בעלות קו גבול משותף נצבעות בצבע שונה, תוך שימוש בארבעה צבעים לכל היותר. מתמטיקאים החלו לחקור את הבעיה באמצע המאה ה-19. היא נודעה כ'השערת ארבעת הצבעים', וזכתה להוכחות שגויות רבות.
מפת העולם ב-4 צבעים
מפה (גרף) הדורשת לפחות ארבעה צבעים
בניסוח מודרני, המשפט מבטיח שלכל גרף מישורי קיימת צביעת קודקודים בארבעה צבעים. אנשי תורת הגרפים מכירים הוכחות קלות יחסית לכך שקיימת צביעה בחמישה צבעים, אבל ההוכחה לכך שאפשר להסתפק בארבעה נמצאה רק ב-1976, והיא כרוכה בחיפוש ממוחשב על-פני אלפי מקרים. זו הייתה ההשערה המפורסמת הראשונה שהוכחה בעזרת מחשב, ובתחילה לא הייתה הסכמה כללית על תקפות ההוכחה, בעיקר בנימוק שלא הוכחה נכונותן של תוכניות המחשב עצמן. מאז נעשו ניסיונות רבים למצוא הוכחה סטנדרטית יותר, שיכולה לעמוד לביקורת עמיתים ללא עזרת מחשב. הוכחה כזו עדיין לא נמצאה.
האיור משמאל מציג מפה סכמטית של ארבע מדינות, שלכל אחת מהן יש גבול משותף עם כל האחרות. לכן לא ניתן לצבוע אותה בפחות מארבעה צבעים.
מפות וגרפים

הקשר בין מפות מישוריות לבין גרפים מישוריים מבוסס על בניית הגרף הדואלי, שהיא בנייה סטנדרטית בתורת הגרפים. בגרף המתאים למפה נתונה, כל מדינה מיוצגת על ידי קודקוד, וכל שתי מדינות שלהן יש גבול משותף מחוברות בקשת בין שני הקודקודים המתאימים. משמאל מוצגת דוגמה למפה ולגרף המתאים לה.
כעת, צביעת המדינות על המפה שקולה לבחירת צבע לכל קודקוד, באופן כזה שלשני קודקודים המחוברים בקשת יש צבעים שונים. צביעה כזו של הגרף נקראת צביעת קודקודים.
היסטוריה

בעבר היה מקובל לחשוב שמשפט ארבעת הצבעים היה ידוע לקרטוגרפים, אך נראה שלטענה זו אין בסיס. ככל הידוע לנו היום, הטענה עלתה בדעתו של פרנסיס גאת'רי (Francis Guthrie) בשנת 1852, בעת שעסק בצביעת מפה של מחוזות אנגליה. לאחר שניסה למצוא הוכחה במשך זמן מה, הוא סיפר על הבעיה לאחיו פרדריק, שלמד אצל המתמטיקאי אוגוסטוס דה-מורגן. דה-מורגן ניסה בלא הצלחה לעניין בנושא מתמטיקאים אחרים, עד שב-1878 הובאה הבעיה לתשומת לבו של ארתור קיילי, שהציג אותה בפני החברה המלכותית הבריטית.
'הוכחה' ראשונה להשערת ארבעת הצבעים פורסמה לראשונה בשנת 1879, על ידי אלפרד קמפ (Kempe). קמפ הציע שיטה המבוססת על שרשראות של מדינות סמוכות, שאמורה הייתה לאפשר הוספה של מדינה אחר מדינה למפה הצבועה, מבלי להזדקק לצבע חמישי. ההוכחה נבדקה, והתקבלה על-דעת בני זמנו. ואולם, 11 שנה מאוחר יותר הראה פרסי ג'ון היווד (Heawood) שההוכחה אינה נכונה. בנוסף, היווד הראה שחמישה צבעים מספיקים לצביעת כל מפה.
היסטוריה > השקילות לצביעת קשתות של גרפים מדרגה 3

במסגרת ניסיונו להוכיח את המשפט, הפיזיקאי הבריטי פיטר טייט (אנ') הוכיח שצביעת מפות בארבעה צבעים שקולה לטענה הבאה: לכל גרף 3-רגולרי מישורי 2-קשיר-קשתות (כלומר, כזה שנשאר קשיר גם לאחר מחיקת אחת הקשתות) יש צביעת קשתות (כלומר, התאמה של צבע לכל קשת באופן ששתי קשתות נפגשות מקבלות צבעים שונים) בשלושה צבעים.
הכללות

משפט ארבעת הצבעים עוסק, כאמור, בצביעה של מפות על פני המישור. קל לראות שמשימה זו שקולה לצביעה של מפה כדורית, שגם עבורה מספיקים ארבעה צבעים. עם זאת, טופולוגיים עסקו גם בשאלה כמה צבעים נחוצים למפה המצוירת על-פני משטחים אחרים, כגון טורוס או בקבוק קליין. את המשטחים הרלוונטיים (שהם משטחים חלקים קומפקטיים) אפשר למיין לפי שתי תכונות: מספר הצדדים של המשטח (אחד, כמו במקרה של בקבוק קליין, או שניים, כמו לכדור ולטורוס) ומאפיין אוילר  \ \chi , שאותו אפשר לחשב ממספר ה'חורים' במשטח (לכדור ולבקבוק קליין אין חורים, לטורוס יש אחד).
במאמרו מ-1890 הראה היווד שבכל משטח למעט הכדור, מספר הצבעים הדרוש אינו עולה על  {\frac {7+{\sqrt {49-24\chi }}}{2}}. בפרט, הטורוס ובקבוק קליין (בשניהם  \ \chi =0) דורשים שבעה צבעים לכל היותר. ב-1934 הראה פיליפ פרנקלין (אנ') שעל-פני בקבוק קליין מספיקים שישה צבעים, וב-1959 הראה גרהרד רינגל (אנ') שבכל מקרה אחר החסם של היווד הוא מדויק.
הוכחת משפט ארבעת הצבעים

בשנת 1976 נעזרו וולפגאנג האקן וקנת אפל מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשרשראות של קמפ, כדי להראות שקיימת משפחה סופית של מפות (בהוכחה המקורית - 1936 מפות), שאם אפשר לצבוע את כולן, אז אפשר לצבוע בארבעה צבעים כל מפה אפשרית. הבדיקה שאכן מדובר במשפחה כזו דרשה חישוב מפורט ועתיר הסתעפויות, שנמשך (במחשבים של אותה תקופה) כ-1200 שעות. בשנת 1996 ניתנה הוכחה בעלת אופי דומה על ידי ניל רוברטסון, דניאל פ. סנדרס, פול סימור ורובין תומאס שבה היה די בבדיקה של 633 מפות. גם בדיקה זו דרשה הסתייעות במחשב.
רוברטסון וחבריו אף מצאו אלגוריתם ריבועי (שזמן הריצה שלו פרופורציוני לריבוע מספר הקודקודים) לצביעת גרף מישורי בארבעה צבעים.
ראו גם

בעיית הדויגר-נלסון
לקריאה נוספת

קנת' אפל וולפגאנג הייגן The Solution of the Four-Color-Map Problem, Scientific American, גיליון 237, מס. 4, עמ' 108-121 (1977)
Invitation to Combinatorial Topology, קיי פאן ומוריס, 1946, מלווה בהערות מאת הווארד איבס, 1967.
סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000. עמ' 356–368.
איאן סטיוארט, תיבת האוצרות המתמטיים של פרופסור סטיוארט, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2012, הפרק "משפט ארבעת הצבעים", עמ' 22–29.
הערות שוליים

↑  Blanuˇsa Double
↑  Louis H. Kauffman, Reformulating the map color theorem, Discrete Mathematics, Volume 302, Issues 1-3, 28 October 2005, Pages 145-172,
↑  The Four Color Theorem,‏ School of Mathematics,‏ באתר Georgia Tech,‏ 8 בנובמבר 2007
↑  N. Robertson, D. P. Sanders, P. D. Seymour & R. Thomas, Efficiently
four-coloring planar graphs, Proceedings of the ACM Symposium on the
Theory of Computing, 28 (1996), 571-575.
מפה עם הגרף הדואלי
נבחרת שוודיה בכדורגל נשים

נבחרת שוודיה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של שוודיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל השוודית. 
נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעם אחת באליפות אירופה וסיימה שנייה בגביע העולמי ב-2003. כמו כן זכתה שלוש פעמים בגביע אלגארבה.
הדירוג הנוכחי של נבחרת שוודיה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-5 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 1 נמדד לראשונה ביולי 2023, והדירוג הכי נמוך 11 נמדד לראשונה בספטמבר 2017.
תארים, שיאים והישגים > אולימפיאדות

1996 – מקום 6 (מקום 3 בשלב הבתים)
2000 – מקום 6 (מקום 3 בשלב הבתים)
2004 – מקום 4
2008 – רבע הגמר
2012 – רבע הגמר
2016 –  מקום שני
2020 –  מקום שני
תארים, שיאים והישגים > גביעי העולם

1991 –  מקום שלישי
1995 – רבע גמר
1999 – רבע גמר
2003 –  מקום שני
2007 – שלב הבתים
2011 –  מקום שלישי
2015 – שמינית גמר
2019 –  מקום שלישי
2023 –  מקום שלישי
תארים, שיאים והישגים > אליפויות אירופה

1984 –  מקום ראשון
1987 –  מקום שני
1989 –  מקום שלישי
1991 – לא העפילה
1993 – לא העפילה
1995 –  מקום שני
1997 – חצי גמר
2001 –  מקום שני
2005 – חצי גמר
2009 – רבע גמר
2013 – חצי גמר
2017 – רבע גמר
2021 –
שחקניות מפורסמות

ויקטוריה סוונסון
האנה יונגברי
פיה סונדהאגה
מאלין מוסטרם
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א
1 2  החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל
↑  נדחה ל-2022 בעקבות מגפת הקורונה
| כדורגל בשוודיה שוודיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל השוודית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | אלסוונסקאן • סוּפֵּרֵטָאן • דומאלסוונסקאן |  |
| תחרויות גביע | הגביע השוודי • הגביע השוודי לנשים • רויאל ליג • סופרקאפן |  |
| נבחרות | נבחרת הגברים • נבחרת הנשים • הנבחרת הצעירה |  |
סאב פופ

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ברוס פאביט, ג'ונתן פונמן
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־38 שנים)
 חברת אם:  וורנר מיוזיק גרופ
 מיקום המטה:  סיאטל, וושינגטון
 מוצרים עיקריים:  חברת תקליטים ומפיצה
  
 www.subpop.com
 
סאב פופ (Sub Pop) היא חברת תקליטים מסיאטל, וושינגטון המפורסמת בזכות העובדה שהיא הייתה הראשונה שהחתימה את נירוונה, סאונדגארדן ולהקות רבות נוספות מן הסצנה המקומית. אנשי החברה מוזכרים לעיתים קרובות כראשונים שנקטו בצעדים לקראת הפיכתו של הגראנג' לז'אנר פופולרי. 49% מן החברה שייכים לטיים וורנר, אחת מחברות התקשורת המובילות בעולם.
היסטוריה

סאב פופ הוקמה בידי ברוס פאוויט בצורת פנזין שכונה "Subterranean Pop" ("פופ תת-קרקעי"), שם שקוצר ל"סאב פופ" החל מן הגיליון השני. סאב פופ החלה לצרף  אל גיליונותיה קסטות של להקות שונות. לאחר הגיליון התשיעי החלה סאב פופ לשווק קסטות בלבד. קים ת'אייל מסאונדגארדן הכיר בין פאוויט לג'ונתן פונמן והשניים החליטו להקים לייבל תקליטים ב-1986. לאחר שהחתים מספר להקות החל הצמד לנסות ולקדם את המוזיקה שלהן. צעדם הראשון היה לפתוח שירות שליחת סינגלים על בסיס חודשי בשם "סאב פופ סינגלס קלאב". מהלך זה הפך את החברה לבעלת עוצמה בשוק המקומי ושמה הפך לשם נרדף למוזיקה מאזור סיאטל, בדומה לאופן בו פעלה חברת מוטאון רקורדס בדטרויט. פאוויט ופונמן אף זימנו עיתונאי ממגזין המלודי מייקר הבריטי על מנת לסקר את סצנת המוזיקה של סיאטל.
למרות חשיבותה של החברה לקידומו של הגראנג', חלק ממעריצי גראנג' האשימו את אוויט ופונמן בכך שפעלו ממניעים אנוכיים ולא מתוך אהבת המוזיקה. החברה עלתה לכותרות גם בזכות נציגת המכירות מגאן ג'ספר, שאחראית לתרמית "שפת הגראנג'". בין הלהקות שעבדו עם סאב פופ: אפגן ויגס, L7, מאדהאני, נירוונה, סקרימינג טריז, סאונדגארדן, טאד, השינס, דה ג'יזס אנד דה מארי צ'יין והווייט סטרייפס.
ניקול בראון סימפסון

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1959 פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 נרצחה:  12 ביוני 1994 (בגיל 35) ברנטווד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Nicole Brown 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  לייק פורסט 
 מקום מגורים:  ברנטווד 
 השכלה:  Rancho Alamitos High School  תיכון דיינה הילס 
 בן או בת זוג:  או. ג'יי. סימפסון (2 בפברואר 1985–1992) 
 מספר צאצאים:  2 
 
ניקול בראון סימפסון (באנגלית: Nicole Brown Simpson; ‏19 במאי 1959 – 12 ביוני 1994) הייתה אשתו לשעבר של או. ג'יי. סימפסון, שהיה אתלט ושחקן. לזוג שני ילדים. היא נמצאה מתה בביתה שבברנטווד לוס אנג'לס, בתאריך 13 ביוני 1994. יחד איתה נמצא רון גולדמן שהיה מלצר בן 25. גרושה נחשד ברצח, אבל זוכה, אבל לאחר מכן נמצא אחראי למותם בתביעה אזרחית.
ראשית חייה

ניקול בראון נולדה ב-19 במאי 1959 בפרנקפורט שבגרמניה לאמא גרמנייה ואבא אמריקאי. היא גדלה בקליפורניה שבארצות הברית.
מערכת היחסים עם או. ג'יי. סימפסון

בראון וסימפסון נפגשו ב-1977 בגיל 18, כאשר היא עבדה כמלצרית במועדון פרטי בבברלי הילס. אף על פי שבתקופה זו סימפסון היה נשוי לאשתו הראשונה, הם החלו לנהל מערכת יחסים. סימפסון ואשתו הראשונה התגרשו ב-1979.
חמש שנים לאחר פרישתו של סימפסון מקריירת הפוטבול שלו, התחתנו סימפסון ובראון ב-2 בפברואר 1985. הנישואים נמשכו שבע שנים ובמהלכם נולדו להם שני ילדים, סידני וג'סטין. בראון האשימה את סימפסון בהתעללות. ב-1989, לאחר שהזעיקה משטרה לביתה שעקבות תקיפה, טענה בפני המשטרה שסימפסון מתכוון להרוג אותה 'He's going to kill me'. ב-25 בפברואר 1992 בראון הגישה בקשה לגירושים. החל משנת 1993, ניסו הזוג לגשר על הבעיות ביניהם אבל ללא הצלחה.
מוות

בראון חייה בברנטווד לוס אנג'לס עם שני ילדיה. ב-13 ביוני 1994 בשעות בוקר המוקדמות נמצאה גופתה של בראון, אז בת 35, יחד עם רון גולדמן. היא נמצאה שוכבת בתנוחה עוברית בשלולית של דם. נתיחה שלאחר המוות קבעה שהיא נדקרה שבע פעמים בצוואר ובראש ונמצא חתך באורך 14 סנטימטר על צווארה. החתך על צווארה היה עמוק עד כדי כך שראשה כמעט נערף והיו פצעי הגנה על ידיה. בעלה לשעבר של בראון, או. ג'יי. סימפסון, נעצר והואשם ברציחות. לאחר משפט נרחב ושנוי במחלוקת, שהיה מסוקר בתקשורת בצורה נרחבת, זוכה סימפסון מרצח בראון וגולדמן. לאחר מכן הורשע במשפט אזרחי בתביעה של משפחותיהם של הקורבנות.
לאחר מותה

בראון קבורה בלייק פורסט, קליפורניה.
ב-1994 הוקמה 'קרן ניקול סימפסון' לזכרה ולאחר מכן שונה שמה של הקרן ל'קרן הצדקה של ניקול בראון'. אך בשנת 1999, בשל ירידה בתרומות והנהלה מפוקפקת, פחתו הענקותיה של הקרן. ב-1995, קריס ג'נר קראה לביתה קנדל ניקול ג'נר לזכרה של בראון. ב-1996, חזקה על ילדיהם של בראון וסימפסון ניתנה לסימפסון, הוריה של בראון המשיכו להיאבק בהחלטה ללא הצלחה. הבית בו נרצחו בראון וגולדמן נשאר ריק במשך שנתיים לאחר מותם עד שהבעלים הבאים שיפץ אותו ושינה את כתובתו. לאחר מותה הוציא סימפסון ספר שנקרא "אם עשיתי את זה" (If I Did it) העוסק במותה ובמה היה עושה אילו היה מבצע את הרצח.
בתרבות הפופולרית

להקת הRNB H-TOWN, הקדישה את אלבומה Ladies Edition, Woman's World, לבראון על מנת לעזור לקורבנות של אלימות במשפחה.
עונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה סיפור פשע אמריקאי עוסקת במשפטו של סימפסון בעקבות מותם של בראון וגולדמן.