stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגל הראשון של הפמיניזם
ארצות הברית > סעד וסיוע – הקשרים כלכליים, חברתיים וגאוגרפיים

התנועות הפמיניסטיות התחילו בחברות מתועשות ובאזורים עירוניים, בהם צמחו והתרכזו בני המעמד הבינוני. כבר בתחילת המאה ה-19, נשים בארצות הברית היו מעורבות בארגונים פילנתרופיים, ולמעשה, הסעד והצדקה היו התעסוקה היחידה המוצעת לנשים בנות המעמד הבינוני בתקופה זו. לפעילויות אלו נודעה הצלחה רבה, והייתה להן תרומה משמעותית לתנועות הפמיניסטיות: הן יצרו מערכות סעד וסיוע, וסיפקו ניסיון ארגוני-ניהולי; כוחן של נשים להשפיע ולהביא לשינוי חברתי הועצם. פעילויות למען עניים, חסרי בית, חולים ונזקקים היו המוקד של ארגוני הנשים הראשונים של תחילת המאה ה-19.
התעוררויות חברתיות ופעילות פוליטית היו ממאפייני סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, והיוו קרקע נוחה לתנועות חברתיות בהן לקחו חלק נשים. תחילת העידן הפרוגרסיבי בארצות הברית, לקראת סוף המאה ה-19, הפכה את האחריות החברתית, הבריאות הגופנית וטוהר המידות לאידאולוגיה, ונשים פמיניסטיות ראו בשכרות ובמתירנות מינית עוולות חברתיות שיש להילחם בהן. אחד התוצרים של רעיון זה היה תפיסת הזנות כמצב משפיל ומפיץ מחלות.
שתי התארגנויות שונות, אורבניות במהותן, פעלו בתחילת המאה ה-20: תנועת "המועדונים" (Club movement) ותנועת "בתי ההתיישבות" (Settlement Houses). תנועת המועדונים נחשבת לראשית הפמיניזם הסוציאלי, ופעולותיו היו מעורבות בנושאים מגוונים כחינוך, טיפול נכון במזון, רפורמה בחוק הפלילי והגנה על זכויות נשים העובדות בתעשייה. נשות המועדונים החלו בארגון אירועי תרבות וספרות, והמשיכו לפעילויות סעד, לפמיניזם פוליטי ולהשפעה על החיים הפוליטיים. גם נשים מהגרות ושחורות הצטרפו למועדונים, ואף הקימו ארגונים משלהן.
תנועת בתי ההתיישבות דמתה בהרכבה לתנועת המועדונים. נשים אלו התמקדו בשיפור החיים בשכונות העוני: הן התגוררו בשכונות המצוקה, הקימו שירותי תברואה, מרפאות ציבוריות, מעונות-יום, גני ילדים ומועדוני נוער; ייסדו לימודי ערב למבוגרים; קיימו הפגנות למען שכר מינימום, למען שיפור משכורתן ותנאי עבודתן של נשים, תמכו במאבק בזנות ועוד.
ארצות הברית > המאבק לזכות בחירה לנשים בארצות הברית

התפשטותן של תנועות המועדונים ובתי ההתיישבות, וההתוודעות לשכונות העוני והמצוקה חידדה את ההבנה בדבר צורך בשינוי חברתי; הבנה זו היוותה את התשתית לתנועה ההמונית למען זכות בחירה לנשים. שורשי התנועה למען זכות הבחירה לנשים נמצאים בארגונים מוקדמים יותר, כמו התנועות נגד השכרות (Women's Christian Temperance Union) ובעד ביטול העבדות. נשים שהשתתפו בארגונים אלו, כמו אליזבט קיידי סטנטון, סוזן ב. אנתוני ולוסי סטון (Lucy Stone) היו ממקימות התנועה למען זכות הבחירה. תנועה זו פעלה, משנתה הראשונה, לקדם חוקים המגנים על נשים כמו זכות האישה על רכושה. חברות התנועה היו לבנות, ילידות ארצות הברית ובנות המעמד הבינוני-גבוה, ופועל יוצא מכך היה סדר עדיפויות שתאם את אורח חייהן.
אט-אט הפכה תנועה זו להמונית, ובעידודה של קארי צ'פמן קאט (Carrie Chapman Catt) צירפה גם נשים שאינן לבנות או בנות המעמד הבינוני-גבוה. ארגוני נשים שונים (כמו הנשים הסוציאליסטיות והנשים השחורות) חברו למען המשימה להשגת זכות הבחירה. התנועה למען זכות הבחירה עברה תהפוכות רבות וכללה פעילויות שונות כמו לובינג לחברי הפרלמנט והפגנות בוטות.
למרות כל זאת, להצלחת המאבק על זכות הבחירה תרמה בעיקר השתתפותן ותמיכתן של נשים במאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה. 72 שנה לאחר הכנס הפמיניסטי הראשון בו נוסחה הדרישה לשוויון זכויות וזכות בחירה, אושר ב-18 באוגוסט 1920 התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית המקנה לנשים את הזכות לבחור (אושר בבית הנבחרים ב-21 במאי ובסנאט ב-4 ביוני 1919). לאחר קבלת זכו ההצבעה בארצות הברית, הגל הראשון של המאבק הפמיניסטי בעצם נסתיים עם קבלת זכות ההצבעה והחזרה של המאבק בפמיניסטי לזירה הציבורית תהיה רק בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם הגל השני של הפמיניזם.
האימפריה הבריטית > אנגליה

המבשרת המרכזית של הפמיניזם האנגלי הייתה מרי וולסטוקראפט (1759-1797) שבספרה "הגנה על זכויות נשים" כתבה בין היתר "אני מקווה שבנות מיני יסלחו לי אם אתייחס אליהן כאל יצורים תבוניים, במקום להחמיא לחינניות המקסימה שלהן ובמקום לראות אותן כאילו היו במצב של ילדות מתמשכת, ללא יכולת לעמוד ברשות עצמן".
התנועה המאורגנת הראשונה למען זכויות האשה באנגליה הייתה מעגל לנגהם פלייס שפעלה בשנות החמישים של המאה ה-19. היא כללה בין היתר את ברברה בודישון (לבית לי-סמית) ובסי ריינר פארקס. הקבוצה פעלה למען מטרות רבות הקשורות במעמד הנשים, כולל שיפור זכויות הנשים בתעסוקה וחינוך. ב-1854 פרסמה בודישון את תמצית החוקים של אנגליה בענייני נשים, אשר שימשה את האגודה למדעי החברה, לאחר שהוקמה ב-1857, כדי לקדם את חוק נכסי נשים נשואות משנת 1882. ב-1858 הקימו ברברה בודישון, מטילדה מארי הייז ובסי ריינר פארקס את כתב העת הבריטי "פמיניזם אנגלי", עם בסי פרקס, העורך הראשי. הקבוצה הייתה פעילה עד 1866. ב-1859, ג'סי בושרט, ברברה בודישון ואדלייד פרוקטור, הקימו את האגודה לקידום ההכשרה והתעסוקה של נשים. האגודה היא אחד מארגוני הנשים הבריטיות המוקדמים ביותר, וממשיכה לפעול כקרן צדקה למען נשים. הלן בלקבורן ובושרט הקימו ב-1891 את הליגה להגנה על תעסוקת נשים, כדי להגן על זכויות העבודה של הנשים מפני חקיקה מגבילה.
בתחילת המאה העשרים עדיין הייתה תעסוקת הנשים מוגבלת בעיקר לעבודה במפעלים ובבית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, יותר נשים מצאו עבודה מחוץ לבית. כתוצאה מהניסיון של נשים בכוח העבודה בזמן המלחמה, עבר ב-1919 חוק שפתח מקצועות נוספים ואת השירות הציבורי לנשים, והנישואים לא היו עוד מכשו בפני נשים שרצו לעבוד מחוץ לבית.
בשנת 1918 פרסמה מארי סטופס את ספרה המשפיע "אהבה בנישואים", שבו היא תמכה בשוויון בין המינים בתוך חיי הנישואין ובחשיבות התשוקה המינית של נשים (עד 1931 נאסר ייבוא הספר לארצות הברית, בטענה שהוא חיבור מגונה).
בשנת 1918 עבר בפרלמנט חוק שהרחיב את זכות הבחירה לנשים בנות שלושים שנה לפחות, והן או בעליהן היו בעלי קרקעות. באותה שנה, "חוק הפרלמנט" קבע שלנשים יש זכות להתמודד בבחירות לפרלמנט. עם זאת, לקח זמן עד שנבחרו הנשים. בשנת 1928 הורחבה זכות הבחירה לכל הנשים מעל גיל 21, על בסיס שווה לגברים. נשים התחילו לשרת במועצות החינוך ובגופים המקומיים. בתקופה זו גדל גם מספר הנשים שזכו להשכלה גבוהה. ב-11923 עבר חוק שהתיר לנשום להתגרש מאותן סיבות ששמן הותר לגברים לבקש גירושין.
העלייה באבטלה בתקופת השפל הגדול, שהחלה בשנות העשרים של המאה הקודמת, פגעה תחילה בנשים, וכאשר הגברים איבדו גם את מקום עבודתם, היה לחץ נוסף על משפחות. נשים רבות שירתו בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר כ-300,000 נשים אמריקניות שירתו בחיל הים ובצבא, וביצעו עבודות כגון מזכירות, כתבניות ואחיות.
סופרות פמיניסטיות רבות ופעילי זכויות נשים טענו שאין זה שוויון לגברים שהם זקוקים לו אלא הכרה במה שנשים צריכות לממש את הפוטנציאל שלהן, לא רק בתחום העבודה, אלא גם בחברה ובחיי הבית. וירג'יניה וולף הפיקה את החיבור "חדר משלך", שדן במקומן של נשים בספרות האנגלית. וולף טוענת כי אשה צריכה כסף וחדר משלה כדי לכתוב.
ניו זילנד הייתה המדינה הראשונה שהעניקה לנשים את הזכות להצביע ברמה הלאומית, בעוד פינלנד, כמו גם כמה מדינות באמריקה נתנו לנשים זכויות הצבעה ברמה המדינה לפני הנשים האוסטרליות השיגו את הזכות בכל רחבי המדינה.[דרושה הבהרה]
פינלנד

באמצע המאה ה-19, החלה מינה קנת להתייחס לראשונה לנושאים פמיניסטיים בדיון ציבורי, כגון חינוך נשים ומוסר מיני כפול. תנועת הנשים הפינית התארגנה עם הקמת ה-Suomen Naisyhdistys ("אגודת הנשים הפיניות") ב-1884, שהיה ארגון הנשים הפמיניסטי הראשון בפינלנד. זה ייצג את הגל הראשון של הפמיניזם. הארגון התפצל ל-Naisasialiitto Unioni ("איגוד ארגון הנשים", 1892) ול-Suomalainen naisliitto ("איגוד הנשים הפניות", 1907), וכל ארגוני הנשים אוחדו תחת ארגון הגג Naisjärjestöjen Keskusliitto ("הפדרציה המרכזית של ארגוני נשים") ב-1911.
נשים קיבלו את שוויון הזכויות הבסיסיות שלהן בשלב מוקדם עם זכות בחירה לנשים בשנת 1906. לאחר קבלת זכות הבחירה לנשים, נותבה תנועת הנשים בעיקר דרך סניפי הנשים של המפלגות הפוליטיות. חוק הנישואין החדש משנת 1929, Avioliittolaki, קבע לבסוף שוויון מוחלט לנשים נשואות, ולאחר מכן, נשים היו שוות מבחינה חוקית לגברים על פי החוק בפינלנד.
סוף הגל הראשון: פניית הנשים לתנועות השלום

מטרתו המוצהרת של המאבק שניהל הפמיניזם הליברלי הושגה עם קבלת זכות הבחירה לנשים במרבית מדינות המערב. ואכן, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם חלה עצירה בפעילות תנועת הנשים. המיתון הכלכלי הקשה של שנות ה-30, יחד עם עליית הלאומנות, הפשיזם והערצת הגבריות הביאו נשים רבות למלא תפקידים ביתיים מסורתיים או לסייע בפרנסת המשפחה. במקביל, מלחמת העולם הראשונה הותירה את חותמה על נשים רבות והפנתה את פעילותן הציבורית לקידום שלום עולמי; נשים רבות חיברו בין המאבק למען השלום ובין המאבק הפמיניסטי. כך למשל ג'יין אדמס, שהייתה אחת ממייסדות ליגת הנשים הבינלאומית למען שלום וצדק וזכתה בפרס נובל לשלום בשנת 1931.
הערות שוליים

1 2 3 4 5
1 2 3 4  Sheila Rowbotham, Women in Movement: Feminism and Social Action, Routledge, 1992
1 2 3 4 5 6 7 8  ספרן: 2001
1 2 3 4 5 6  ספרן: 2001
↑  ספרן: 2001;Banks:1981
↑  ספרן: 2001
↑  ראו ספרן: 2001,
↑  ספרן: 2001;
קרוליין לנגפורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1958 (בת 66) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  מתיחות, דרמה, קומדיה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 בן או בת זוג:  אסי דיין 
 צאצאים:  ליאור דיין 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרוליין לנגפורד (באנגלית: Caroline Langford; נולדה ב-1 בפברואר 1958) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

לנגפורד נולדה לשירלי הייל ולבארי לנגפורד (אנ'), שהיה איש עסקים, אמרגן (לתקופה קצרה היה אמרגן של טום ג'ונס ודייוויד בואי) ובמאי טלוויזיה ב-BBC, בלונדון. אחיה הוא הפסל ג'רמי לנגפורד. המשפחה עברה לגור במקומות שונים לעיתים תכופות, עברה למלבורן, אוסטרליה בסוף שנות ה-60, ולבסוף עלתה לישראל ב-1972, כשהייתה בת 14. בישראל, הפך אביה לבמאי תוכניות הבידור של הטלוויזיה הישראלית ואילו אמה חזרה לאנגליה התאהבה ברופא שיניים ונשארה שם.
לנגפורד החלה את דרכה כזמרת והנחתה מופע של כישרונות צעירים שביים אביה בארי לנגפורד.
ב-1980 הוזמנה להשתתף בסרט המתיחות הראשון של יהודה ברקן ויגאל שילון "חייך אכלת אותה" בתפקיד משני. במהלך צילומי הסרט העלתה כמה רעיונות למתיחות והפכה לכוכבת הראשית שלו לצד ברקן. בזמן צילומי הסרט הלכה למבחן בד לסרט נוסף, "מלך ליום אחד של אסי דיין ונבחרה לתפקיד הראשי. שני הסרטים זכו להצלחה רבה בקופות, לנגפורד הפכה לכוכבת, והשתתפה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בעוד שורה של סרטים שוברי קופות: "שגעון של אבא" (1981), "עם ישראל חי" (1981), עדות מאונס (1984), "בנות" (1985), ועוד שני סרטי מתיחות של יהודה ברקן ויגאל שילון "ניפגש בסיבוב" (1986) ו"ניפגש בחוף" (1987).
בשנת 2002 שיחקה בתפקיד משנה בסדרת הדרמה "בקצב הקצב" ששודרה בערוץ 3, שהייתה מעיין מחווה לשנות ה-80 וסרטי הבורקס.
בשנת 2013 השתתפה בסדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים", בעונה בה עקבה הסדרה אחרי בנה ליאור דיין.
בשנת 2016, השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "האחיות המוצלחות שלי" בתפקיד אמן של האחיות, וחזרה לגלם את התפקיד ב-2018 ו-2019 בעונות השנייה והשלישית של הסדרה.
בשנת 2020 השתתפה בסדרה "נורמלי" בהשראת סיפורו האמיתי של בנה ליאור דיין, ובה היא משחקת את אמו.
חיים אישיים

לנגפורד הכירה את אסי דיין ב-1980 בצילומי הסרט "מלך ליום אחד" שאותו ביים. לאחר שנתיים של מגורים משותפים נישאו השניים. התגוררו בקיראון, שם גם נולד בנם המשותף, ליאור, ב-1983.במהלך הנישואים עם אסי דיין קרוליין נכנסה להריון ואסי דיין מימן את ההפלה.
בעקבות דיכאון סב לידתי שבו לקתה ולאחר שבני הזוג התגרשו נשלח ליאור בגיל שנתיים למשפחה אומנת בקיבוץ דביר. היא ואסי חזרו לגור ביחד בשנת 1986, אך נפרדו וחודש אחר כך נסע דיין ללוס אנג'לס והתחתן עם סמדר קילצ'ינסקי.
בשנת 1990 עברה לנגפורד ללונדון ומאוחר יותר עברה לניו יורק, שם החלה לעבוד כשחקנית תיאטרון. היא לקחה שיעורי משחק בסטודיו של לי שטרסברג, שם הכירה את בעלה השני, מייקל, שחקן שלימד במקום. לאחר שנתיים של חיים משותפים נישאו בני הזוג ונולדה לה בת. לאחר כשש שנות זוגיות נפרדו בני הזוג. לאחר גירושיה שבה לישראל עם בתה והתגוררה ברעננה.
לנגפורד הכירה את גיל בקנשטיין, גרוש עם שני ילדים, שהתגורר בעבר בניו ג'רזי, סוכן ביטוח בענף היהלומים. השניים נישאו ומתגוררים בוודלנד הילס (אנ'), לוס אנג'לס.
לנגפורד יזמה את הכנסתו של בנה, ליאור, למוסד גמילה מסמים באזור לוס אנג'לס. היא ליוותה אותו באופן צמוד בתהליך הגמילה שארך כשנתיים.
פילמוגרפיה

| שנה | כותר |
| --- | --- |
1980: טרנזיט
1980: חייך, אכלת אותה
1980: מלך ליום אחד
1981: שגעון של אבא
1981: עם ישראל חי
1984: עדות מאונס
1985: בנות
1986: ניפגש בסיבוב
1986: מחץ הדלתא
1987: ניפגש בחוף
2002: בקצב הקצב
2012–2014: מחוברים
2016–2019: האחיות המוצלחות שלי
2020: נורמלי
הערות שוליים

1 2   גילי איזיקוביץ, קרוליין לנגפורד מסבירה מדוע הסכימה להשתתף במשפט השדה הטלוויזיוני שיצר בנה, ליאור דיין, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2020
↑  תן הזדמנות במיטה, "העולם הזה", גיליון 2148 מ-1 בנובמבר 1978, עמוד 40
↑  אורי קליין, בתאבון! - חייך אכלת אותה - אורלי, ת"א, דבר, 7 במאי 1980
↑  "מלך  ליום אחד", דבר, 24 במרץ 1980
↑  יעקב בראון, חבר הכנסת משתחחר מלחצים, מעריב, 11 בדצמבר 1980
↑  ביקורות:
רחל נאמן, ביקורת - הישראלי המכוער 'עדות מאונס' - שחף, תל־אביב, כותרת ראשית, 31 באוקטובר 1984
מאיר שניצר, האנס המגמגם - 'עדות מאונס' - שחף, תל־אביב, חדשות, 15 באוקטובר 1984
↑  דגן ואלד, עכבר העיר, גברת תפתחי זה ג'קי: מסרטי המתיחות לריאליטי, באתר הארץ, 1 באפריל 2011
↑  רוגל אלפר, שכיית חמדה תלושה, באתר הארץ, 17 בפברואר 2002
אורי קליין, חדש על המסך, באתר הארץ, 29 בינואר 2002
ניר קיפניס, ‏לא עומד בקצב, באתר גלובס, 4 בפברואר 2002
↑  יעל ולצר, לוס אנג'לס, קרוליין לנגפורד: "הכל מתחיל בחינוך", באתר ynet, 10 במרץ 2015
↑  מיקי לוי, ‏טלוויזיה | "האחיות המוצלחות שלי": כיפית עם סוס טרויאני, באתר גלובס, 6 באפריל 2018
↑   אריאנה מלמד, "נורמלי" של ליאור דיין: רק על עצמו לספר ידע, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2020
יונתן כיתאין, ‏להסניף את העוגה, ולהשאיר אותה שלמה: ביקורת על הסדרה "נורמלי", באתר גלובס, 25 בדצמבר 2020
↑  הגבר שלא ידע לומר לא, "העולם הזה", גיליון 2259 מ-17 בדצמבר 1980, עמוד 43
↑  אסי וקרוליין מתחתנים, "העולם הזה", גיליון 2342 מ-21 ביולי 1982, עמוד 49
↑  אגרוף לאחת טבעת לשנייה, "העולם הזה", גיליון 2538 מ-22 באפריל 1986, עמוד 43
↑  איילה אור-אל, הו, קרוליין, באתר ynet, 10 בינואר 2014
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011549406605171  VIAF: 9166475158007400158   WorldCat (עם VIAF): 9166475158007400158
לחמנייה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם 
 מוצא:  איטליה, אוסטריה, רוסיה, גרמניה 
 מרכיבים עיקריים:  בצק, שמרים 
 
לחמניות מוארכות
לחמניות מצופות לעיתים קרובות בגרעינים, בזרעים או בחתיכות בצל. הלחמנייה היא מוצר אישי ואין צורך לפרוס אותה, כך שהשטח החיצוני המיועד עבור כל סועד הוא משמעותי.
לחמנייה היא לחם אישי קטן. לחמנייה ניתנת לאכילה כפי שהיא או נחצית לאורכה ומשמשת להכנת כריכים.
בדומה ללחם, לחמניות מצופות לעיתים בשומשום, בפרג, בגרעיני חמנית ועוד. מקובל גם למרוח לחמניות בביצה טרופה טרם האפייה כדי לתת להן ברק וצבע טיפוסי. קיימות גם לחמניות מתוקות.
ישנם סוגי כריכים שמקובל להשתמש עבורם בלחמנייה מסוימת. כך למשל מקובל להגיש המבורגר בלחמנייה עגולה ונקניקייה בלחמנייה מוארכת.
בקייטנות רבות בישראל נהוגה ארוחת בוקר של לחמנייה (מוארכת) ושוקו.
לחמניות קלועות, בדומה לחלה קלועה, נאפו בעבר לקראת שבת. כיום ניתן למוצאן בחנויות בכל ימות השבוע.
בפסח יש האופים לחמניות כשרות לפסח מקמח מצה.
לחמניות קלות הן מוצר דיאטטי, הן מכילות כמחצית מכמות הקלוריות שבלחמנייה רגילה.
וריאציות בעולם

קאייְזר-זמל - (בגרמנית - קאָייְזֶר: קיסר, זֶמֶל: לחמנייה), נקראת גם "לחמנייה וינאית" באנגלית, היא סוג של לחמנייה מעוגלת, שהומצאה בווינה לכבודו, כך טוענים, של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה. זוהי לחמנייה טיפוסית, עם קרום קשה, עשויה מקמח-חיטה, שמרים, לתת, מים ומלח. בחלקו העליון של הלחמנייה, ממרכזו יוצאים 5 חיתוכים מדויקים המעוקלים בסופם, היוצרים כמעין 5 פלחים על הקרום. בתקופת שלטונם של האוסטרים במחוז לומברדיה שבצפון-איטליה, ייצרו האיטלקים גרסה חלוּלה של הקאייזר-זמל וכינו אותה "מיקאֵטָה" או בשמה השני "רוזטה".
ראו גם

נקניקייה בלחמנייה
ביאלי
מרדכי שפירא (זמר)

| --- | --- |

מרדכי שפירא, אוקטובר 2022
 לידה:  9 בדצמבר 1989  (בן 35) י"א בכסלו ה'תש"נ ארצות הברית ארצות הברית מונסי, ניו יורק
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-אפריל 2016
 מקום לימודים:  ישיבת נתיב אריה, ישיבת נר ישראל
 עיסוק:  זמר
 זרם:  חרדי
 סוגה:  פופ, מוזיקה חסידית אמריקאית
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית
 חברת תקליטים:  אינדיפנדנט
 שיתופי פעולה בולטים:  איצי וולדנר, מרים ישראלי, שמואל פרדניק
 www.mordechaishapiro.com
מָרְדְּכַי שַׁפִּירָא (באנגלית: Mordechai Shapiro; נולד ב-9 בדצמבר 1989, י"א בכסלו ה'תש"נ) הוא זמר חרדי אמריקאי המבצע מוזיקה חסידית בסוגת פופ, סגנון המכונה "פופ חסידי". נחשב לאחד מגדולי הזמרים בז'אנר הזה.
סרטוני הקליפים של שיריו הופכים לוויראליים ברשת וזוכים למיליוני צפיות בערוץ היוטיוב שלו. שפירא הוא אחד הזמרים החרדים המצליחים באתר יוטיוב.
ביוגרפיה

נולד וגדל במונסי, לאלטיו ואנאל. כילד שימש כסולן במקהלת פרחי מיאמי. בגיל 13, במופע לרגל 25 שנים להקמת המקהלה, הופיע לצד הזמר הידוע יעקב שוואקי, והם ביצעו יחד את הלהיט "רחם".
בגיל 14 עזב שפירא את המקהלה, והחל ללמוד בישיבה תיכונית מעורבת. אחרי התיכון הגיע לשנת ישיבה בישראל, ולמד בישיבה הציונית־דתית נתיב אריה בעיר העתיקה בירושלים. בסוף השנה השנייה חזר לארצות הברית ולמד בישיבת "נר ישראל" במרילנד. שם התחתן עם רחל, חברתו מהתיכון. שנה לאחר נישואיו עבר להתגורר מספר שנים בישראל, שם החל בקריירה מוזיקלית, שתפסה תאוצה עם חזרתו לארצות הברית לאחר כ-3 שנים.
קריירה מוזיקלית

ב-13 באפריל 2016 הוציא את הסינגל-קליפ "כל הדרך", שצבר 4.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-14 במרץ 2016 השיק את אלבום הבכורה שלו - "כל הדרך" בסגנון ניו אייג', בהפקתם של שרולי מאייער ואברהם זאמיסט.
ב-18 באוגוסט 2016 הוציא את הסינגל-קליפ "שכר מצווה", שצבר 5.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-18 באוגוסט 2017 הוציא את הלהיט "מחר", שצבר 7.2 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-26 בספטמבר 2017 השיק את אלבומו השני - "מחר" בסגנון פופ, בהפקתו של איצי וולדנר.
ב-11 ביוני 2019 הוציא את הלהיט "הכל משמים", שצבר 12 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-12 ביוני 2019 השיק את אלבומו השלישי "הכל משמים" בהפקתם של הצמד אלי קליין ואיצי ברי. התמלילנית מרים ישראלי השתתפה באלבום ככותבת.
ב-29 בספטמבר 2020 הוציא את הסינגל-קליפ "אין עוד מלבדו", שצבר 4.4 מיליון צפיות באתר יוטיוב. השיר זכה במקום השישי (מתוך 30) בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של "קול חי מיוזיק".
ביוני 2021 השיקו הוא ומקהלת "פרייליך" את אלבום החתונה SING IT (בעברית: "תשיר את זה") הכולל 57 קלאסיקות יהודיות.
ב-24 באוקטובר 2021 הוציא את הסינגל-קליפ "אבא", שצבר 3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
במאי 2022 הוציא שפירא את אלבומו הרביעי - "אחת", וכן קליפים לשיר הנושא ולסינגל "אשירה", שצבר 1.8 מיליון צפיות באתר יוטיוב. במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת" לסיכום שנת תשפ"ב במוזיקה היהודית, זכה האלבום במקום השני בקטגוריית "אלבום השנה".
באוקטובר 2022 הוציא דואט עם הזמר בני פרידמן לשיר "לחי העולמים" שהלחין המוזיקאי מאט דאב למילים מתפילת חג "שמחת תורה". בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, כינה מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את השיר "המנצח הגדול של השנה" וכתב ”הלחן הקליט והפשוט של מאט דאב היה פשוט בינגו. השיר בליווי הקליפ האנרגטי והכיפי, הפך להצלחת ענק עם אין ספור השמעות, גרסאות רמיקס וריקודים בכל מקום. שאפו ענק.”
במרץ 2023 הוציא את הסינגל "אני יהודי", העוסק בגאווה יהודית. חודשיים לאחר מכן השיר יצא כסינגל-קליפ, שצבר 1.2 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
בספטמבר 2023 הוציא דואט עם הזמר שמואל פרדניק לשיר "יש בי אמונה" שכתב פרדניק והלחין שפירא.
באוקטובר 2023 זכה שפירא בתואר "זמר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו קול ברמה. הדואט שלו עם בני פרידמן לשיר "לחי העולמים" זכה במצעד זה ובמצעד של רדיו קול פליי בתואר "שיר השנה", במצעד של קול חי מיוזיק במקום השני, ובמצעד של כיכר השבת ושל אתר המחדש במקום השלישי.
שפירא השתתף מספר פעמים בקונצרט "האסק" שמתקיים מדי שנה בארצות הברית ונחשב להופעה היוקרתית ביותר של המוזיקה החסידית בעולם.
משנת 2018 מיוצג במשרד "מעוז עבדי הפקות".
ביקורת

שפירא קיבל לאורך השנים ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה החרדים:
מבקר המוזיקה של האתר "כיכר השבת" נתנאל לייפר כתב על אלבומו השלישי של שפירא - "הכל משמים" ”אלבומו החדש של מרדכי שפירא הוא אלבום כיפי במיוחד, עמוס באנרגיות ובמוזיקה איכותית. שפירא מצדיק באלבום לגמרי את ההצלחה לה הוא זוכה וניכר שהוא עובד קשה כדי לספק מוזיקה שתעמוד ברף הנדרש. שפירא הוא זמר טוב שמבין את השוק ומה צריך להביא אליו כדי למכור את הסחורה. שאפו.”
ב-9 בספטמבר 2021 (סוף שנת תשפ"א) פרסם השדרן מנחם טוקר טור שכותרתו "סיבת הסיבות לשנה מוזיקלית גרועה" (סיבת הסיבות - סינגל מצליח של הזמר-יוצר ישי ריבו שיצא באותה שנה). מרדכי שפירא היה בין הזמרים היחידים שטוקר שיבח על פועלו באותה שנה כשכתב ”מרדכי שפירא הוא ככל הנראה הזמר הגדול ביותר היום בענף. מעולם לא היה דיסוננס שכזה בין זמר עצום וענק בארצות הברית שמופיע ערב ערב, מוערך מאוד ומרוויח יותר מכולם, לבין מצבו בארץ. העיניים והציפיות שלי ממנו הן גדולות ואני תקווה שהשנה יוציא כמה שירים בעיקר לקהל שלנו כאן בארץ כדי שיטביע חותם כזמר ברמה של הגדולים.”
נתנאל לייפר העניק ביקורת חיובית לשירו של שפירא "אבא" וכתב ”להיט הפופ של שפירא שזכה תוך יום בכ-50 אלף צפיות, עומד בציפיות שלנו משפירא שמבהיר שוב למה הוא בראש רשימת זמרי הפופ היהודי של ימינו.”
לייפר העניק שוב ביקורת חיובית על שפירא כשכתב על אלבומו הרביעי של שפירא - "אחת" ”מרדכי שפירא הוא כוכב הפופ הגדול ביותר במוזיקה היהודית כיום. הוא אחד היוצרים היותר שמחים בתעשייה והחיוך הרחב שלו מרחף מעל האלבום כולו. שפירא מציב רף מוזיקלי הפקתי גבוה מאד באלבומיו, רף שמטפס מאלבום לאלבום וזה תענוג גדול מאוד.”
חיים אישיים

שפירא נשוי לרחל, אב לחמישה ומתגורר בנורת'־וודמיר שבלונג איילנד. אחיו הוא הזמר דוד שפירא.
דיסקוגרפיה > אלבומים

"כל הדרך" (2016)
"כל הדרך: אינסטרומנטלי" (2016)
"מחר" (2017)
"מחר: אינסטרומנטלי" (2017)
"הכל משמים" (2019)
"תשירו את זה" (2021; 57 קלאסיקות יהודיות עם מקהלת פרייליך)
"אחת" (2022)
דיסקוגרפיה > השתתפות באלבומים

Journeys 5, אייבי רוטנברג, 2022
עוזי מאיר

עוזי מאיר (נולד ב-1 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית יהוד-מונוסון בין השנים 1998–2003.
ביוגרפיה

מאיר נולד ב-1 בנובמבר 1951 בבאר שבע, לאנואר ומרסל שעלו מעיראק. גדל והתחנך באור יהודה.
בשנות ה-30 לחייו עבר מאיר עם משפחתו ליהוד שם הקים את עסקיו ואת מרכז חייו והפך לדמות משפיעה בעיר. לפני כניסתו לפוליטיקה המקומית היה בעל עסקים בתחום המסעדנות, המזון ואף תיווך נדל"ן.
מאיר התמודד בבחירות למועצת יהוד ב-1993 מטעם סיעת "עוז". הוא נבחר למועצת העיר וכיהן כממלא מקום ראש העירייה.
בבחירות לראשות עיריית יהוד ב-1998 נבחר מאיר לראשות העיר כשהוא גובר על ראש העירייה המכהן שלמה בקשי. סיעתו "עוז" קיבלה 2 מנדטים. במהלך כהונתו כראש עיר אוחדה המועצה המקומית נוה מונוסון עם העיר יהוד ויהוד חוברה לשפד"ן.
מאיר התמודד שוב על ראשות עיריית יהוד בבחירות ב-2003 אך הפסיד ליוסף בן דוד שזכה במרב הקולות.
גם בבחירות בשנת 2008 ו-2013 התמודד עם סיעתו "עוז" ונכנס כחבר מועצת עיר.
לקראת הבחירות למועצת יהוד ב-2018 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת במועצה.
מאז תחילת שנות ה-90 מאיר הוא גם חבר מרכז במפלגת הליכוד ובמשך שנים מפלגת הליכוד ביהוד הייתה תחת הנהגתו.
נשוי לכרמלה ולהם חמישה ילדים.
בטיחות בשימוש במכשירי חשמל ביתיים

תחום בטיחות השימוש במכשירי חשמל ביתיים עוסק במניעת תאונות הנגרמות משימוש במכשירים אלה. במכשירי חשמל ביתיים טמונה סכנה בטיחותית: מדי שנה נפגעים אנשים רבים כתוצאה משימוש במכשירים, לעיתים פגיעה קטלנית.
בטיחות בשימוש במכשירי חשמל ביתיים היא חלק מתחום כללי של בטיחות שימוש בחשמל, המכיל גם את התחום של בטיחות שימוש בחשמל במקומות עבודה ובטיחות בעבודות חשמל. יחודו של התחום הוא בהיותו נוגע למרבית אוכלוסיית העולם, שאינה מיומנת בכל האמור בשימוש בחשמל.
היקף פגיעות

תקלות חשמל בכלל, ובמכשירי חשמל בפרט הן הגורם העיקרי לשריפות בבתי מגורים. על פי האגודה הלאומית להגנה מפני אש (NFPA), שריפות שנגרמו מחשמל מהוות כ-10% מכלל שריפות הבית בארצות הברית מדי שנה. מכשירי חשמל ביתיים, במיוחד כאלה עם גופי חימום (למשל מחממי חלל, תנורים וטוסטרים) הם המעורבים בדרך כלל בשריפות חשמל. על פי נתוני NFPA אחראים מחממי חלל לכ-50% ממקרי המוות בשריפות בארצות הברית. בשנת 2021 דווחו בארצות הברית כ-24,200 מקרי שריפה שנגרמו ממכשירי חשמל בבתי מגורים. בשריפות אלו איבדו את חייהם 295 בני אדם, כ-900 נפצעו, והנזק הכולל לרכוש נאמד ביותר מ-1.2 מיליארד דולר.
בשנים 2017–2018 דווחו בממלכה המאוחדת 7,067 שריפות שנגרמו עקב שימוש שגוי במכשירי חשמל במטבח, מהם נגרמו בממוצע 72 נפגעים בחודש.
קשישים וילדים נמצאים בסיכון הגבוה ביותר לפגיעה, כאשר ילדים נפגעים באחוזים גבוהים מיתר האוכלוסייה, ואילו קשישים סובלים מהפגיעות החמורות ביותר.
רקע

בעלי חיים, ובני האדם בתוכם נרתעים באופן בסיסי מסכנות, עליהן הם מקבלים התרעות באמצעות החושים. אנרגיה חשמלית כמעט ואינה נקלטת על ידי חושי האדם, ופגיעתה עלולה להיות מיידית וקטלנית.
זאת ועוד, סכנות הנובעות ממכשירי חשמל גדולות בהרבה מסכנות "טבעיות", שכן באמצעות חשמל ניתן להעביר כמויות עצומות של אנרגיה לחלל מצומצם מאוד ובתוך זמן קצר ביותר. לדוגמה, פגיעה של מסור ידני קרוב לוודאי תגרום לפציעה, אך הנפגע ירתע מספיק מהר בטרם תוחמר הפציעה. במקרה של מסור חשמלי, המהירות בה המסור פועל עלולה לגרום לפציעה חמורה או מוות בטרם הספיק הנפגע להרתע.
מכשירי חשמל ביתיים פועלים באמצעות אנרגיה חשמלית, ומופעלים על פי רוב בידי משתמשים שכלל אינם מודעים לפוטנציאל הקטלני של אנרגיה זו - הן למגוון הסכנות הטמונות בה, והן לעוצמתה. בסביבתם של מכשירי חשמל ביתיים נמצאים ילדים שגם מפעילים את חלקם באופן שוטף, אשר מעבר לחוסר מודעותם לסכנה הם פגיעים יותר מסיבות פיזיולוגיות.