stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאטס אק
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

אק נולד במלמה, שוודיה, ב-1945, בנם של השחקן בתיאטרון המלכותי הדרמטי אנדרס אק והכוריאוגרפית בירגיט קולברג.
בגיל 17, השתתף אק בקורס קיץ למחול מודרני בהדרכת דוניה פויר. הוא המשיך ללימודי תיאטרון במכללה העממית של מרייבורג בשוודיה. בין 1966 ל-1973, עבד כבמאי בתיאטרון מריונטות ובתיאטרון המלכותי הדרמטי בסטוקהולם.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1972 הצטרף אק לבלט קולברג כרקדן. ב-1975 גיבש חלק מלהקת הבלט לבלט האופרה הגרמנית בדיסלדורף, גרמניה. ב-1976 יצר את הכוריאוגרפיה הראשונה שלו בשם "משרתו של הקצין" לבלט קולברג. ב-1978 התמנה, יחד עם בירגיט קולברג, למנהל האמנותי של בלט קולברג, עד 1985, אז עברה האחריות לתפקיד באופן בלעדי לידיו. במשרה זו החזיק עד 1993. במהלך עונת 1980–1981 עמד בקשר עם תיאטרון הבלט ההולנדי, הן כרקדן והן ככוריאוגרף.
אק עושה שימוש בטכניקות של בלט קלאסי ומודרני כאחת. התייחסות חברתית לדילמות פסיכולוגיות בשילוב עם הומור דק מהווה את הבסיס לכוריאוגרפיות שלו. לאק, תנועה היא אמצעי ביטוי אינדיבידואלי. ערך אסתטי איננו בראש מעייניו. הכוריאוגרפיות המוקדמות שיצר לבלט קולברג החל ה-1978 הן "ג'ורג' הקדוש והדרקון", "סוֹוֶטו" ו"בית ברנרדה". מכלול הבלטים הנרחב של מאטס אק כולל יותר מעשרים יצירות לבלט קולברג, בהן עיבודים מחודשים סנסציוניים לבלטים קלאסיים כמו ז'יזל (1982), אגם הברבורים (1987) וכרמן (1992). אחרי שפרש מבלט קולברג, היה מאקס אק לכוריאוגרף אורח בלהקות בלט בינלאומיות ידועות-שם. הוא יצר את "היפהפייה הנמה" לבלט המבורג (1996), "בערך" לתיאטרון הבלט ההולנדי (1997), ו"דירה" לאופרה של פריז (2000). כמה מן הבלטים של מאטס אק עובדו לטלוויזיה ושניים מהם זכו בפרסי אמי.
יצירותיו הכוריאוגרפיות הנודעות של מאטס אק לתיאטרון כוללות את "דון ג'ובאני" (1999) ו"אנדרומכה" (2001) בתיאטרון המלכותי הדרמטי. בכוריאוגרפיה האחרונה שלו, "פלוק", שהצגת הבכורה שלה התקיימה בנובמבר 2002 באולם המחול (Dansens Hus) בסטוקהולם, יצר מאטס אק שוב כוריאוגרפיה לבלט קולברג, הפעם בשיתוף פעולה עם רביעיית פורק.
בשנת 2006, זכה אק בפרס בנואה למחול.
יצירותיו

Kalfaktorn (1976)
St. George and the Dragon (1976)
The Officer's Servant (1976)
Soweto (1977)
The House of Bernarda (1978)
ז'יזל (1982)
פולחן האביב (1984)
Parken (1987)
Gräs (1987)
אגם הברבורים (1987)
Gamla barn (1989)
כרמן (1992)
Meinungslose Weiden (1992)
She was Black (1995)
Rök (Smoke) (1995)
היפהפייה הנרדמת (1996)
Une sorte de... (1997)
En slags (1997)
På Norbotten (1999)
דון ג'ובאני (1999)
Down North (1999)
Apartment (2000)
Andromaque (2001)
FLUKE (2002)
Pas de Danse (2005)
Pic Nic (2007)
Fireplace (2008)
Ajö (2010)
Bye (2012)
רומיאו ויוליה (2013)
Utvandrarna
לקריאה נוספת

Ada d'Adamo, Mats Ek. Palermo, L'Epos, 2002 ISBN 88-8302-175-4
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה שוודית לאומית, "מאטס אק", בשוודית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434767905171  PLWABN: 9810584975005606  BnF: cb139720273 (data)  CANTIC: a1151923x  CiNii: DA12730554  GND: 128387025  ISNI: 0000 0001 1030 1024  LCCN: n97868064  NKC: xx0157690  NTA: 176053522  SELIBR: 226850  SUDOC: 078719895  VIAF: 79170983   WorldCat (עם VIAF): 79170983
לודמילה אוליצקיה

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1943 (בת 81) דאוולקאנובו,  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הבשקירית ,רוסיה, ברית המועצות 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 יצירות בולטות:  סוניצ'קה 
 תקופת הפעילות:  מ-העשור של 1980 
 הושפעה מ:  ולדימיר נבוקוב 
 בן או בת זוג:  Andrej Krasulin 
 פרסים והוקרה:  פרס אריך מריה רמרק לשלום (2023)  בולשאיה קניגה (2007)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (2014)  פרס זיגפריד לנץ (2020)  פרס מדיסיס (1996)  פרס בוקר הרוסי (2001)  פרס אלכסנדר מן (2008)  פרס מדיסיס זר (1996)  פרס סימון דה בובואר (2011)  אביר במסדר הדקל האקדמי  קצינה בלגיון הכבוד  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 
לודמילה אוליצקיה (ברוסית: Людмила Евгеньевна Улицкая; נולדה ב-21 בפברואר 1943) היא סופרת ומחזאית רוסייה ממוצא יהודי זוכת פרס אוסטריה לספרות אירופית, פרס מדיסיס הצרפתי, פרס פנה האיטלקי, הפרס הקוריאני על שם הסופרת פארק קיונג ני, פרס סימון דה בובואר ופרס בוקר הרוסי. חברת מסדר הדקלים של האקדמאים, בולשאיה קניגה ומסדר האמנויות והספרות, קצינה בלגיון הכבוד הצרפתי.
חייה

אוליצקיה גדלה במוסקבה והיא בעלת תואר ראשון בגנטיקה מאוניברסיטת מוסקבה. היא עבדה במכון הגנטי של מוסקבה עד שפוטרה מנימוקים של פעילות אנטי-ממשלתית. היא המירה דתה לנצרות במהלך שנות ה-70, אך מזדהה בתרבותה כיהודייה. לאחר פיטוריה הצטרפה כיועצת אמנותית לתיאטרון הקאמרי היהודי במוסקבה, פרסמה סיפורים קצרים, ספרי ילדים, מחזות ופרוזה. נושאי הכתיבה של אוליצקיה עוסקים במהגרים יהודים, סירובניקים, עולים לישראל והקצנה לאומית (כולל מעורבות גיבור ספרה בטבח מערת המכפלה), היחס בין יהדות ונצרות, ערבים ויהודים, גרמנים ויהודים.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, היא פרסמה הצהרה בעיתון האופוזיציוני נובאיה גאזטה, שמגנה את המלחמה ויוצא נגד השלטונות. בעקבות זאת, עזבה את רוסיה והיא חיה בברלין. במרץ 2024, משרד המשפטים של רוסיה הכניס אותה לרשימת הסוכנים הזרים. המשמעות היא שאין למכור את ספריה ברוסיה והיא אינה יכולה לקבל מימון ממשלתי לפעילויותיה.
ספריה

לעברית תורגמו ספריה:
מדיאה וילדיה, תרגמה דינה מרקון, הוצאת כתר, 2011
לוויה עליזה, תרגם אריה אהרוני, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006
נשות הסְפָר הרוסי, תרגם מרוסית דן ורשקוב, הוצאת עם עובד, 2023
הערות שוליים

↑  Translations,  ‏tabletmag.com
↑   לאו גורביץ, פסיפס של הנפש הרוסית, שחורג מהגבולות הגיאוגרפיים, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513258905171  PLWABN: 9810680230705606  BNE: XX1490663  BnF: cb123084678 (data)  CiNii: DA10208008  GND: 11558871X  ICCU: LO1V160228  ISNI: 0000 0001 2142 5022  LCCN: n95117502  NDL: 00909358  NKC: xx0021919  NLG: 84252  NLK: KAC201001377  NTA: 163944121  RSL: 000082093  SELIBR: 98286  SUDOC: 031965601  VIAF: 87220182   WorldCat (עם VIAF): 87220182
לויד נולאן

| --- | --- |

לויד נולאן (1951)
 לידה:  11 באוגוסט 1902 סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  27 בספטמבר 1985 (בגיל 83) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1935–1985 (כ־50 שנה)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1956)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
לויד נולאן (באנגלית: Lloyd Nolan;‏ 11 באוגוסט 1902 – 27 בספטמבר 1985) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
ביוגרפיה

נולאן נולד בסן פרנסיסקו ושירת בצי המסחרי של ארצות הברית. לאחר מכן הצטרף ללהקת שחקנים בקייפ קוד והופיע במספר הפקות בברודוויי.
ב-1935 עבר להוליווד שם חתם חוזים עם סרטי פרמאונט ופוקס המאה ה-20. הוא השתתף בכ-160 הופעות בקולנוע ובטלוויזיה, בעיקר בסרטים שהוגדרו כ-בי מובי ובעיקר בתפקידים של רופא, בלש ושוטר.
סרטו הראשון היה "G Men" לצידו של ג'יימס קאגני (1935). מסרטיו הרבים יש לציין את סרט המלחמה "Bataan" לצידו של רוברט טיילור (1943), בתור שוטר ב"אילן גדל בברוקלין" לצידה של דורותי מקגוויר (1943), בתור חוואי סוסים ב"הדשא הירוק של ויומינג" (1948), בתור רופא ב"פייטון פלייס" לצידה של לנה טרנר (1957) איתה הופיע גם בסרט "דיוקן בשחור" (1960). השתתף במספר סרטים בלשיים בתור הבלש הפיקטיבי Michael Shayne. כן השתתף בתפקידים קטנים בסרטים "Ice Station Zebra"‏ (1968), "נמל תעופה", "Earthquake" ‏(1974) ועוד. סרטו האחרון היה "חנה ואחיותיה" של וודי אלן (1985).
בטלוויזיה השתתף בעשרות סדרות ותוכניות כמו "בוננזה", "Martin Kane, Private Eye",‏ "McCloud",‏ "Ellery Queen ", "מקמילן ואשתו" ועוד.
ב-1955 השתתף בתיאטרון ובעיבוד לטלוויזיה של המחזה "The Caine Mutiny Court-Martial" בו גילם את דמותו של קפטן קוויג (אותו גילם המפרי בוגרט בסרט "המרד על הקיין"). על תפקידו זה בטלוויזיה זכה בפרס אמי.
נולאן מת מסרטן הריאות בגיל 83 ב-1985.
מגזין אספרנטו

| --- | --- |
שער המגזין
שער המגזין
 תדירות:  ירחון 
 מו"ל:  אגודת האספרנטו העולמית 
 מייסד:  Paul Berthelot 
 תאריכי הופעה:  1905–הווה (כ־119 שנים) 
 שפה:  אספרנטו 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, הולנד 
 ISSN:  0014-0635
 אתר רשמי
 
המגזין אספרנטו (באספרנטו: Revuo Esperanto) הוא מגזין בינלאומי בשפת האספרנטו היוצא לאור על ידי אגודת האספרנטו העולמית (UEA). זהו אחד המגזינים הוותיקים ביותר בשפה המתפרסם מאז שנת 1905, והמגזין הנקרא ביותר בשפה. כיום הוא יוצא אחת לחודש, למעט בחודשים יולי-אוגוסט, בהם יוצא גיליון אחד. מאז שנת 2017 עורכי המגזין הם דימה שבצ'נקו ואנה סטריגנובה מרוסיה.
המגזין נקרא ב-120 מדינות. החברים באגודת האספרנטו העולמית מקבלים גיליונות דיגיטליים של המגזין, וחברים המשלמים דמי חברות נוספים מקבלים בדואר גרסה מודפסת שלו. חברים באגודות הלאומיות החברות באגודה העולמית נדרשים לעיתים להוסיף תשלום מסוים על מנת להיות מנויים למגזין. למגזין יוצאת גם גרסה בהקראה קולית.
היסטוריה

המגזין נוסד על ידי האספרנטיסט הצרפתי פול ברטלו בשנת 1905 ונערך על ידי צ. למברט. לאחר שנתיים נתקל ברטלו בקשיים להמשיך ולהוציאו אותו, והוא נרכש בשנת 1907 על ידי הקטור הודלר, אשר החזיק בו וערך אותו עד מותו במרץ 1920. עד שנת 1914 היה המגזין יוצא בתדירות קבועה פעמיים בחודש. מלחמת העולם הראשונה קטעה את יציאתו למספר חודשים בשנת 1914, אולם בשנת 1915 שב לצאת, כשהוא עוסק בין היתר במאמרים על המלחמה, והקושי ליצור שיתוף פעולה בין המדינות השונות. עם מותו של הודלר ב-1920, הוריש את העיתון לאגודת האספרנטו העולמית שהיה בין השותפים להקמתה ובין מנהיגיה. ידידו אדמון פריבה (Edmond Privat), אשר סייע בידיו עוד טרם המלחמה בעריכה, נתמנה לעורך הראשי של המגזין בסיועו של הנס יאקוב. לאחר כנס האספרנטו העולמי שנערך בסטוקהולם ב-1934, נתמנה לעריכת המגזין רוברט קרוז.
בין השנים 1936–1947 הארגון הבינלאומי המרכזי של תנועת האספרנטו היה הליגה הבינלאומית לאספרנטו שהתפצלה מאגודת האספרנטו העולמית בז'נבה, אולם האחרונה הוסיפה להוציא לאור מגזין בשם 'אספרנטו'. בשל קשיי מלחמת העולם השנייה בין מרץ 1941 לאפריל 1942 יצאו רק ארבעה גיליונות, ולאחריהם נעצרה ההוצאה עד פברואר 1946. במקביל הוציאה הליגה לאספרנטו מגזין משלה בשם 'אספרנטו אינטרנציה'.
החל ממאי 1947 התאחדה התנועה מחדש סביב האגודה הבינלאומית, והמגזין חזר להוות את המגזין המרכזי של התנועה. במהלך שנות החמישים עבר לפורמט של דפי A4. בין שנת 1962 ל-2002 נעשתה העריכה במשרד המרכזי של האגודה העולמית.
אופי המגזין

בראשיתו, הרבה המגזין לעסוק לצד סוגיות בקהילה האספרנטיסטית גם בשאלות והתפתחויות פוליטיות וחברתיות מסביב לעולם. קו זה נמשך גם לאחר מותו של הודלר על ידי העורך פריבט, אולם הוא יצר קשיים שכן בקרב קהל הקוראים היו עמדות שונות באשר שנדונו בו. כך למשל ב-1932 כתב פריבט מאמר ביקורתי ביותר על המדיניות הקולוניאליסטית הבריטית ועורר עליו מחאה מצד אגודת האספרנטו הבריטית. בהמשך השתנתה המגמה והמגזין חדל לעסוק בסוגיות שאינן נוגעות באופן ישיר לתנועת האספרנטו עצמה, למעט דיווחים שונים על הנעשה במדינות בהן התארח קונגרס האספרנטו משנה לשנה.
אחד הנושאים המרכזיים שבהם עוסק המגזין הוא ספרות – בין ספרות מקור בשפה ובין מתורגמת. הוא כולל מדור קבוע ובו פרסומים על ספרים חדשים שיצאו לאור באספרנטו וכן על ספרים שונים שיצאו בשפות לאומיות על אודות התנועה. כמו כן מסקר המגזין מדי שנה בגיליון ספטמבר את הקונגרסים העולמיים ובגיליון מרץ הוא מציג דין וחשבון באשר לסטטיסטיקה של החברות באגודת האספרנטו העולמית.
עורכי המגזין

1905–1907: צ' למברט
פברואר 1907 עד מותו במרץ 1920: הקטור הודלר בברן
יוני 1920–יולי 1934: אדמון פריבה בז'נבה
1935–1936: מיכאל וויטנברג בז'נבה
1936–1942: הנס ג'קוב בז'נבה
1946–1955: הנס ג'קוב בז'נבה לצד מסון סטוטרד בחלק מהזמן
ספטמבר–אוקטובר 1955: רטו רוזטי באנגליה
נובמבר 1955–יולי 1958: ויליאם אולד בסקוטלנד
ספטמבר 1958–דצמבר 1960: קריסטן זצ'ו, יחד ו-ה.ו. רסמוסן בדנמרק
ינואר 1961–נובמבר 1962: ויליאם אולד בסקוטלנד
דצמבר 1962–אפריל 1974: ויקטור סדלר במשרדי ה-UEA ברוטרדם (1970–1973 יחד עם אקיקו ווסינק נגטה)
מאי 1974–מאי 1984: סימו מילוייביץ' במשרדי ה-UEA
יוני 1984–אוגוסט 1986: גאופרי סוטון במשרדי ה-UEA
ספטמבר 1985: סימו מילוייביץ' ואוסמו בולר במשרדי ה-UEA
אוקטובר–דצמבר 1986: אוסומו בולר ומארק פטס במשרדי ה-UEA
ינואר 1987–דצמבר 1991: מארק פטס במשרדי ה-UEA
ינואר 1992–דצמבר 2001: אישטוון ארטל, מרצ'ק, במשרדי ה-UEA
ינואר 2002–דצמבר 2013: סטנו מרצ'ק בסלובקיה
ינואר 2014–אפריל 2016: פבריקו ולה בברזיל
מאי–נובמבר 2016: אטילה קאזאס בהונגריה
ינואר–מרץ 2017: סטפן מקגיל בהונגריה
מאז אפריל 2017: דימה שבצ'נקו ואנה סטריגנובה ברוסיה
הערות שוליים

1 2  על פי האתר הרשמי
↑  את מגזין Esperanto Intenacia שיצא על ידי ליגת האספרנטו במקביל בשנים אלו ערכו תיאו יאנג מהולנד עד שנת 1940, וללא עורך רשמי לאחר מכן אך בפועל בהובלתה של ססיל צ'ארלס גולדסמית' מאנגליה עד איחוד התנועות ב-1947
| אספרנטו |
| --- | --- | --- |
| ארגונים | אגודת האספרנטו העולמית • ארגון הנוער האספרנטיסטי הכלל-עולמי • האגודה לאספרנטו בישראל • Sennacieca Asocio Tutmonda • האקדמיה לאספרנטו • אספרנטה ציוויטו |  |
| תרבות האספרנטו | תנועת האספרנטו • דגל אספרנטו • המנון תנועת האספרנטו • כנס האספרנטו העולמי • יום זמנהוף • הומארניסמו • פספורטה סרבו • שלושת הסוציולקטים |  |
| ספרים | Unua Libro • Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto • פונדמנטו דה אספרנטו • המדריך השלם לדקדוק אספרנטי |  |
| כתבי עת | מגזין אספרנטו • Kontakto • ישראלה אספרנטיסטו • Libera Folio • Monato |  |
| סרטים | Angoroj • אינקובוס (סרט) |  |
| מוזיקה | Kajto • דולצ'אמאר • פרסונה (להקה) |  |
| אינטרנט | לרנו! • ויקיפדיה האספרנטית |  |
| אישים בעולם | אליעזר לודוויג זמנהוף • לידיה זמנהוף • לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף • הקטור הודלר • קלמן קלוצ'אי • אוניסבורו דגוצ'י • קז'ימייז' ביין • טיבור סקלי • ויליאם אולד • סוניה לאנג • אדמון פריווה • פטר גינז • אנטוני גרבובסקי • בה ג'ין • ולדמר לנלה • קלוד פירון • אלפרד הרמן פריד • בוריס קולקר |  |
| אישים בישראל | נתן בן ציון חבקין • יוסף שמר • עמרי ונדל • יוסף כהן-צדק • ישעיהו תומא שי"ק • עזרא ציון מלמד • איתמר בן אב"י |  |
לסקרינה בובולינה

| --- | --- |

לסקרינה בובולינה, תחריט מ-1827 של אדם פרידל (Friedel)
 לידה:  11 במאי 1771 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  22 במאי 1825 (בגיל 54) ספצס, יוון 
 מדינה:  יוון, האימפריה העות'מאנית 
 חתימה:   
 
לסקרינה בובולינה (ביוונית: Λασκαρίνα Μπουμπουλίνα‏; 11 במאי 1771 – 22 במאי 1825) הייתה גיבורת מלחמת העצמאות היוונית.
חייה > נעוריה ותחילת דרכה

בובולינה נולדה בכלא בקונסטנטינופול. היא הייתה בתם של קפטן סטבריאנוס פינוטסיס (Stavrianos Pinotsis) ורעייתו סבקו (Sveko). פינוטסיס נאסר על ידי העות'מאנים משום שנטל חלק במרד אורלוב הכושל נגד השלטון העות'מאני בשנים 1769–1770. אביה מת זמן קצר אחר כך, ואמה חזרה יחד אתה אל הידרה שבקבוצת האיים הסארוניים. ארבע שנים אחר כך, כשנישאה אמה לדמטריוס לאזארו-אורלוף, הם עברו אל האי ספצס. לבובולינה היו שמונה אחים למחצה.
במרוצת חייה נישאה בשנית לבובוליס (D. Bouboulis), שנהרג בקרב נגד הפיראטים האלג'יראים ב-1811. בובולינה ירשה את הונו ואת עסקי המסחר שלו, ובנתה ארבע אוניות, ובהן אוניית מלחמה גדולה בשם "אגממנון", מכספה היא.
ב-1816 ניסו העות'מאנים להחרים את רכושה של בובולינה, משום שבעלה השני לחם לצדם של הרוסים נגד הטורקים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1812-1806). בובולינה הפליגה אל קונסטנטינופול כדי לפגוש את השגריר הרוסי פבל סטרוגנוב (Павел Александрович Строганов), בן משפחת סטרוגנוב, ולקבל את הגנתו בזכות שירותיו של בעלה לרוסים. סטרוגנוב שלח אותה למקום מבטחים בחצי האי קרים. היא פגשה גם את אמו של מהמוט השני, אשר שכנעה את בנה להניח לרכושה של בובולינה. לאחר שלושה חודשים בגלות בקרים שבה בובולינה לספצס.
חייה > תמיכתה בתנועה לעצמאות יוון

בובולינה הצטרפה ל"פיליקי אטריה", הארגון המחתרתי שהכין את המרד נגד השלטון העות'מאני, והייתה האישה היחידה החברה בו. היא רכשה כלי נשק ותחמושת מכספה והביאה אותם בחשאי אל ספצס באוניותיה. בניית האונייה "אגממנון" הושלמה ב-1820. לימים תהיה זו אחת מאוניות המלחמה הגדולות ביותר של המורדים היוונים. בובולינה שיחדה פקידים טורקים להעלים עין מגודלה של האונייה. היא הקימה גם יחידת חיילים משלה מאנשי ספצס. את מרב הונה ניצלה לאספקת מזון ותחמושת למלחים ולחיילים שתחת פיקודה.
ב-13 במרץ 1821 הניפה בובולינה על תורנה של "אגממנון" את דגל יוון שלה, שהיה מבוסס על הדגל של שושלת קומננוס הביזנטית. ב-3 באפריל מרדו תושבי ספצס, ומאוחר יותר התחברו עם מספר אוניות מאיי יוון האחרים. בובולינה הפליגה עם שמונה אוניות אל נַאפְפְּלִיוֹ והטילה על הנמל הסגר ימי. היא עמדה בראש חייליה עד נפילת המבצר ב-13 בנובמבר 1822. מאוחר יותר נטלה חלק בהסגר הימי ובכיבוש מונמבסיה ופילוס. בנה, איאניס איאנוזאס (Yiannis Yiannouzas) נהרג בקרב בארגוס נגד כוחות עות'מאניים עדיפים מספרית.
היא הספיקה להגיע ולחזות בנפילתה של טריפוליס (Tripoli) ב-11 בספטמבר 1821, ופגשה את גנרל תאודורוס קולוקוטרוניס (Θεόδωρος Κολοκοτρώνης). מאוחר יותר נישאו זה לזה ילדיהם אלני בובולינה ופאנוס קולוקוטרוניס (Πάνος Κολοκοτρώνης). במהלך הטבח בטורקים, בעקבות הניצחון במלחמה, הצילה בובולינה את מרב נשות החצר של הסולטאן.
חייה > קורותיה לאחר מלחמת העצמאות

לאחר מלחמת העצמאות, כאשר התלקחה ביוון מלחמת האזרחים של 1824, אסרה הממשלה היוונית את בובולינה בשל קשרי משפחתה עם קולוקוטרוניס, שהיה עתה בכלא. הממשלה גם הרגה את גיסה, והיא הוגלתה בסופו של דבר חזרה לספצס. בובולינה השקיעה את כל הונה עבור מלחמת העצמאות של היוונים.
חייה > מותה בריב משפחות

לסקרינה בובולינה נהרגה ב-1825 במהלך ריב משפחות בספצס. בת למשפחת קוטסיס (Koutsis) נמלטה בחשאי עם גאורגיוס איאנוזאס, בנה של בובולינה. אבי הנערה, כריסטודולוס קוטסיס ועמו כמה מבני המשפחה הגיעו חמושים אל ביתה של בובולינה. בובולינה הזועמת עמדה במרפסת הבית כדי להתייצב מולם. לאחר ויכוח עם כריסטודולוס קוטסיס, ירה מישהו בחזה והרגה. זהותו של הרוצח לא נודעה. מילותיה האחרונות של בובולינה היו "עזור לי לקום, אני רוצה לראות את הים לפני שאמות".
צאצאיה של בובולינה מסרו את האונייה "אגממנון" לממשלת יוון. שם האונייה הוחלף ל"ספצס" והיא נעשתה אוניית הדגל של הצי היווני. האונייה הועלתה באש בנמל הצבאי בפורוס (Poros) על ידי אנדריאס מיאוליס במהלך מלחמת האזרחים היוונית השנייה ב-1831.
באי ספצס ישנו מוזיאון המוקדש לבובולינה ונושא את שמה. הוא נמצא באחוזת הבית בת 300 השנים שלה.
ראו גם

מנטו מברוגנוס
מדינת ישראל (אוניית מעפילים)

"מדינת ישראל"
מסלול ההפלגה של "מדינת ישראל"
מדינת ישראל הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". מאחרונות אוניות המעפילים, היא הפליגה במאי 1948.
תולדותיה

שמה הקודם היה "אורכידיאה" ‏("Orchidea"); עשויה עץ, שני תרנים, אורך: 33 מ'; רוחב: 7 מ'; עומק ירכתיים 3.5 מ'. צבע אפור לבן; תפוסה של 240 טון; מנוע דיזל אנסלדו; מהירות 6–7 קשר. שם הצופן שנקבע לה: הנרקיס.
רב החובל היה איטלקי והצוות שלצידו כלל שישה ימאים ורופא. מפקד האונייה היה עמי עמיר (זינגר) פלי"ם ולצידו ספי דיכטר ששירת כנהג בבריגדה היהודית והגדעוני עובד שדה.
צוות ההכנה של האונייה כלל את אנשי המוסד לעלייה ב' ופועלים איטלקים. הוכנו דרגשים לעולים וסירת הצלה ל-12 איש. בחרטום היו צריפים ששימשו לאחסון. הספינה צוידה ב-7.5 טון דלק; שמונה טון מים; מזון ל-16 ימי הפלגה. הבריטים כבר הודיעו על יציאתם מן הארץ, ולא היה חשש מפניהם. קבוצת מעפילים אומנה למקרה ניסיון פגיעה מצד אוניות של מדינות ערביות. בספינה היה נשק למקרה של עימות עם הבריטים: שני ברנים ארבעה רובים, תמ"ק ואקדח. כן נבנה סליק למלווים בחרטום מתחת לטנק המים. למקרה עימות היה על המלווים להיכנס לסליק, אולם בפועל לא קרה הדבר.
בהפלגה השתתפו 243 מעפילים; רובם ככולם יוצאי רומניה, בני גילים וחברי תנועות שונות. הם נאספו במחנה שהוקם להם ליד גאאטה שבדרום איטליה מצפון לנפולי. המעפילים חולקו לקבוצות וקיבלו תפקידי סדר, ניקיון וחלוקת מזון.
"מדינת ישראל" הפליגה מנמל פורמיה באיטליה ב-8 במאי 1948. נתיב ההפלגה היה מצר מסינה, צפונה לכרתים, מערבית לקפריסין וחוף תל אביב.
התוכנית הייתה להיפגש עם אוניית המעפילים "לניצחון" ולקבל את מעפיליה. אולם עקב הודעת הבריטים על עזיבתם והכרזת המדינה, כבר לא היה צורך בכך. אם כי שתי הספינות נפגשו בדרך כדי להעביר רופא לספינה, במטרה ליילד תינוקת.
כוחות בריטים גילו את האונייה בליל 15 במאי 1948. במרחק 20 מיל מחופי הארץ התקרבה משחתת והאירה את האונייה, אך לא נוצר מגע או קשר. הספינה הגיעה לחוף תל אביב ב-16 במאי 1948. תל אביב הותקפה על ידי מטוסי ספיטפייר מצריים, ולכן נדרשה הספינה לצאת לים הפתוח ולחזור לקראת ערב. אז הורדו המעפילים.
המעפילים ירדו לחוף תל אביב של מדינת ישראל הריבונית.
לאחר מכן נערכו 4 הפלגות נוספות עם עולים בשם 'נרקיס'.
לאחר ההפלגה הזאת הופעלה הספינה כדי להבריח צעירים שיכלו להתגייס לצה"ל  ממחנות המעצר בקפריסין ולהעלותם ארצה (הבריטים לא התירו להם לעלות).  בנובמבר 1948, בעת סערה, נסחפה האוניה  אל חוף סוריה וחולצה על ידי אח"י מעוז.
למרכוס אולדרידג'

| --- | --- |

אולדרידג' עם הברוקלין נטס בשנת 2022
 לידה:  19 ביולי 1985 (בן 39) דאלאס שבטקסס, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.11 מטר
 מספר:  21
 מכללה:  אוניברסיטת טקסס
 דראפט:  בחירה שנייה, 2006 שיקגו בולס
 קבוצות כשחקן
 2006–2015   2015–2021   2021–:  פורטלנד טרייל בלייזרס   סן אנטוניו ספרס   ברוקלין נטס
 הישגים כשחקן
 חמישיית העונה השנייה (2015, 2017) חמישיית העונה השלישית (2011, 2014, 2016) 7 בחירות למשחק האולסטאר (2012–2016, 2018, 2019) חמישיית הרוקיז של העונה (2007)
למרכוס נורי אולדרידג' (באנגלית: LaMarcus Nurae Aldridge; נולד ב-19 ביולי 1985 בדאלאס שבטקסס) הוא כדורסלן אמריקאי לשעבר, אשר שישחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. קבוצתו האחרונה הייתה ברוקלין נטס מליגת ה-NBA. אולדרידג' פרש במהלך עונת 2020/2021 בשל בעיות רפואיות (הפרעת קצב), אך בספטמבר 2021 חזר מפרישתו לאחר שקיבל אישור רפואי לכך.
אולדרידג' השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA שבע פעמים במהלך הקריירה, נבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה, ושלוש פעמים לחמישייה השלישית של העונה.
קריירה מקצועית > פורטלנד טרייל בלייזרס

אולדרידג' בוגר אוניברסיטת טקסס באוסטין, נבחר על ידי שיקגו בולס במקום השני של דראפט ה-NBA 2006, והועבר מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת בחירת הדראפט שלה טיירוס תומאס וויקטור חריאפה. בעונת הרוקי שלו, שותף ב-63 משחקים בהם קלע 9 נקודות, הוריד 5 ריבאונדים וביצע 1.2 חסימות בכ-22 דקות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונתו השנייה ב-NBA, הפך לשחקן חמישייה קבוע ופתח בכל 76 המשחקים בהם שותף. את העונה סיים עם ממוצעים טובים של 17.8 נקודות, 1.6 אסיסטים, 1.2 חסימות ושיא קריירה של 7.6 ריבאונדים בכ-35 דקות למשחק.
בתחילת עונת 2008/2009 נבחר אולדרידג' יחד עם ברנדון רוי לתפקיד הקפטן של פורטלנד. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעי שיא של 18.1 נקודות ו-1.9 אסיסטים וממוצע ריבאונדים מעולה של 7.5 למשחק. בפלייאוף הצטיין עם 19.5 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך קבוצתו הפסידה כבר בסיבוב הראשון ליוסטון רוקטס.
באוקטובר 2009 חתם אולדרידג' על הארכת חוזה בפורטלנד ל-5 עונות נוספות עבור כ-65 מיליון דולר. בעונת 2013/2014 רשם ממוצעי שיא של 23.2 נקודות למשחק ו-11.1 ריבאונדים למשחק, וקבוצתו העפילה לסיבוב הפלייאוף השני, לראשונה בקריירה שלו, לאחר שניצחה את יוסטון רוקטס. בחצי גמר המערב הפסידה פורטלנד לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4.
קריירה מקצועית > סן אנטוניו ספרס

בסוף עונת 2014/2015 חתם אולדרידג' על חוזה ל-4 עונות בסן אנטוניו ספרס, עבור כ-80 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה השתתף בפעם החמישית ברציפות במשחק האולסטאר, ובעונה העוקבת העפיל עם הספרס לגמר האזור המערבי לאחר שגברו על ממפיס גריזליס (4–2) ויוסטון רוקטס (4–2) בשני השלבים הראשונים. בסדרת גמר המערב הודחה סן אנטוניו מול האלופה שבדרך גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
ב-10 בינואר 2019 קלע אולדרידג' שיא קריירה של 56 נקודות במשחק שנגרר לשתי הארכות מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר. ביוני 2020 עבר ניתוח בכתפו, אשר אילץ אותו להחמיץ את כל המשך עונת 2019/2020.
קריירה מקצועית > ברוקלין נטס

ב-28 במרץ 2021 הצטרף אולדרידג' לברוקלין נטס עד לתום עונת 2020/2021, אך פחות מחודש לאחר מכן, ב-15 באפריל, הוא פרש מכדורסל עקב הפרעת קצב בלבו.
בספטמבר 2021 הודיע אולדרידג' על חזרה למשחק פעיל, וחתם על חוזה חדש בברוקלין נטס.
ב-31 במרץ 2023 הודיע על פרישה נוספת ממשחק.
חייו האישיים

לאולדרידג' יש שני ילדים, ג'יילין לי ולמרכוס ג'וניור. בן דודו מרלון היירסטון משחק כדורגל מקצועי בליגת ה-MLS.
לאורך הקריירה, למרכוס מתמודד עם בעיות בלב. בעונת 2006/2007 החמיץ את סוף העונה בעקבות בעיות בלב, ולפני עונת 2011/2012 עבר ניתוח לתקן בעיות במצבו.
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006/2007 | פורטלנד | 62 | 22 | 22.1 | 0.503 | 0.000 | 0.722 | 5.0 | 0.4 | 0.3 | 1.2 | 9.0 |
| 2007/2008 | פורטלנד | 76 | 76 | 34.9 | 0.484 | 0.143 | 0.762 | 7.6 | 1.6 | 0.7 | 1.2 | 17.8 |
| 2008/2009 | פורטלנד | 81 | 81 | 37.1 | 0.484 | 0.250 | 0.781 | 7.5 | 1.9 | 1.0 | 1.0 | 18.1 |
| 2009/2010 | פורטלנד | 78 | 78 | 37.5 | 0.495 | 0.313 | 0.757 | 8.0 | 2.1 | 0.9 | 0.6 | 17.9 |
| 2010/2011 | פורטלנד | 81 | 81 | 39.6 | 0.500 | 0.174 | 0.791 | 8.8 | 2.1 | 1.0 | 1.2 | 21.8 |
| 2011/2012 | פורטלנד | 55 | 55 | 36.3 | 0.512 | 0.182 | 0.814 | 8.0 | 2.4 | 0.9 | 0.8 | 21.7 |
| 2012/2013 | פורטלנד | 74 | 74 | 37.7 | 0.484 | 0.143 | 0.810 | 9.1 | 2.6 | 0.8 | 1.2 | 21.1 |
| 2013/2014 | פורטלנד | 69 | 69 | 36.2 | 0.458 | 0.200 | 0.822 | 11.1 | 2.6 | 0.9 | 1.0 | 23.2 |
| 2014/2015 | פורטלנד | 71 | 71 | 35.4 | 0.466 | 0.352 | 0.845 | 10.2 | 1.7 | 0.7 | 1.0 | 23.4 |
| 2015/2016 | סן אנטוניו | 74 | 74 | 30.6 | 0.513 | 0.000 | 0.858 | 8.5 | 1.5 | 0.5 | 1.1 | 18.0 |
| 2016/2017 | סן אנטוניו | 72 | 72 | 32.4 | 0.477 | 0.411 | 0.821 | 7.3 | 1.9 | 0.6 | 1.2 | 17.3 |
| 2017/2018 | סן אנטוניו | 75 | 75 | 33.5 | 0.510 | 0.293 | 0.837 | 8.5 | 2.0 | 0.6 | 1.2 | 23.1 |
| 2018/2019 | סן אנטוניו | 81 | 81 | 33.2 | 0.519 | 0.238 | 0.847 | 9.2 | 2.4 | 0.5 | 1.3 | 21.3 |
| 2019/2020 | סן אנטוניו | 53 | 53 | 33.1 | 0.493 | 0.389 | 0.827 | 7.4 | 2.4 | 0.7 | 1.6 | 18.9 |
| קריירה |  | 1,003 | 962 | 34.4 | 0.491 | 0.312 | 0.811 | 8.3 | 2.0 | 0.7 | 1.1 | 19.5 |
| אולסטאר |  | 4 | 1 | 13.0 | 0.407 | 1.000 | 0.000 | 3.0 | 0.5 | 0.0 | 0.5 | 6.5 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד