stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חופש דת
חופש דת בעולם > אירופה > מיסיונריות נוצרית

תהליך הפצת הדת והאמונה בין הלא נוצרים החל מראשיתה של הנצרות כששנים-עשר השליחים יצאו להפיץ את הבשורה של ישו. לאורך השנים הפך תהליך המיסיונריות והפצת הנצרות למרכיב חשוב בדת הנוצרית. מעצם טיבו גרם תהליך המרת הדת לקונפליקטים בין נושאי הבשורה לבין הלא נוצרים כשמצד אחד נערכו ניסיונות לפגוע במסיונרים כדי לשמר את הקיים ומצד שני כפו המיסיונרים, גם בכוח, את הדת הנוצרית על המתנצרים החדשים.
במהלך האלף הראשון לספירה הפיצו שליחיה של רומא את בשורת הנצרות ברחבי אירופה והצליחו לשכנע את רוב שליטי היבשת להתנצר. חלק משליטים אלו לא תמכו בחופש דת ולכן כפו את המרת הדת גם על נתיניהם. כך למשל אחרי שהתנצר העמיד קרל הגדול בפני הסקסונים את הברירה להתנצר או למות. מחקרים טוענים שהתנהלות זו נבעה מתפיסת הנצרות כדת עליונה וכדרך החיים "הנכונה" ומראיית המרת הדת לנצרות כדרך להציל עולם ברברי ופגאני.
עם התפשטות האסלאם שלחה הכנסייה הקתולית מיסיונרים גם למדינות המוסלמיות אך לא רשמה הצלחות רבות.
במחצית השנייה של האלף השני לספירה, עם גילוי אמריקה, נפתח בפני הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטית כר נרחב לפעילות מסיונרית להמרת דתם של הילידים. הפעילות המיסיונרית במרכז ודרום אמריקה השתלבה בתהליך הכיבוש הספרדי והקמת אמריקה הספרדית. הכובשים הספרדים התאכזרו, במקרים רבים, לילידים וכפו עליהם את תהליך ההתנצרות.
באותה תקופה התפשטה המיסיונריות גם להודו ולמזרח הרחוק שם הייתה לנצרות הצלחה חלקית כשבמדינות מרכזיות כמו יפן וסין (שושלת צ'ינג) הוגבלה תופעת המיסיונריות:
ב-1618 נאסרה הנצרות ביפן וב-1637 נטבחו בה אלפי מאמינים נוצרים.
בסין הוגבלה פעולת המיסיונרים וב-1717 הוציא קיסר סין צו המורה לגרש את כל המיסיונרים מסין. ב-1860, בעקבות תבוסת סין במלחמת האופיום השנייה, איפשרו שלטונות סין חופש דת גם לנצרות. במרד הבוקסרים ב-1899, במהלכו מרדו הסינים בהתפשטות הקולוניאליזם, נטבחו אלפי נוצרים סינים ומאות מיסיונרים שנתפסו כנציגי המערב. בשנות ה-50 של המאה ה-20 אסר השלטון הקומוניסטי בסין פעילות דתית גלויה וגירש את כל המיסיונרים מהמדינה. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ניתנו בסין הקלות למאמינים והתאפשר יותר חופש דת.
התפשטות המיסיונריות באפריקה הלכה יד ביד עם התפשטות הקולוניאליזם במהלך המאה ה-19. הסובלנות הדתית בתקופה זו איפשרה חדירה רחבה של המיסיונרים והערכה היא שב-1980 כ-50% מאוכלוסיית אפריקה שמדרום לסהרה היו נוצרים. יחד עם זאת העלו חוקרים ביקורת שתהליך חדירת הנצרות לאפריקה לוותה בדיכוי דתות אחרות.
חופש דת בעולם > צפון אמריקה > ארצות הברית

מתחילת הקמתן התחולל במושבות הראשונות של ארצות הברית מאבק בין הזרמים הקתוליים שמרניים לבין הזרמים הפרוטסטנטיים והליברליים. בחלק מהמושבות (כמו מרילנד) נקבע חופש דת זמן קצר לאחר הקמתן אך במושבות אחרות (כמו מסצ'וסטס) הייתה הכנסייה האנגליקנית דומיננטית עם השפעה חזקה של זרם הפוריטניות. שילוב זה הביא לחוסר סובלנות קיצוני לזרמים אחרים של הנצרות ולרדיפתם של המאמינים הפרוטסטנטים ובמיוחד חברי קהילת הקווייקרים. בין השאר הוצאו להורג בבוסטון ארבעה קוויקרים (המכונים "המרטירים של בוסטון" (אנ')) וביניהם מארי דייר שנתלתה ב-1660. אירועים אלו עוררו זעם כנגד הכנסייה הקתולית וצ'ארלס השני, מלך אנגליה אף פרסם צו המתיר חופש דת ואוסר פגיעה בקוויקרים.
המאבק בין הקתולים והפרוטסטנטים על חופש הדת בשלוש עשרה המושבות נמשך לאורך כל המאה ה-17 והסתיים למעשה עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית ופרסום הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776. עד אז השתנו חוקי חופש הדת בהתאם למי ששלט בכל מושבה. המושבות רוד איילנד, קונטיקט, ניו ג'רזי ופנסילבבניה, שנוסדו על ידי פרוטסטנטים, בלטו לטובה והצליחו לשמור רוב הזמן על חופש הדת ועל הפרדת הדת מהמדינה.
ב-1779 כתב תומאס ג'פרסון את החוק להנהגת חופש דת בווירג'יניה שבו נאמר (בין השאר): "שום אדם לא ייאלץ לתמוך בכל פולחן דתי, מקום או שירות כלשהם, ולא יאכפו עליו, ירסנו אותו, יפגעו בגופו או ברכושו, ולא יסבול אדם בדרך אחרת, בשל דעותיו הדתיות או אמונתו; אלא שכל בני האדם יהיו חופשיים להצהיר, ולקיים, את דעותיהם בענייני דת, ושדעותיהם בשום אופן לא יפחיתו, יגדילו או ישפיעו על זכויותיהם האזרחיות". רוח דברים אלו השתקפה מאוחר יותר בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית של מגילת הזכויות של ארצות הברית בו נכתב שהקונגרס לא יהפוך דת כלשהי לדת המדינה ולא יעדיף דת אחת על פני אחרת.
ב-1998 חוקקה ארצות הברית את "חוק חופש הדת הבינלאומי" (אנ') לפיו תקים ארצות הברית ועדת מעקב (אנ') אחר מצב חופש הדת ב-200 מדינות ברחבי העולם. לוועדה ניתנו כלים לחקור ולהמליץ על הטלת סנקציות כנגד מדינות שנמנעות משיפור חופש הדת בהן. לטענת ארגוני זכויות אדם היא אינה מפעילה מספיק את סמכותה.
חופש דת בעולם > צפון אמריקה > קנדה

חופש הדת בקנדה הוא זכות מוגנת חוקתית, המעניקה למאמינים את החופש להתאסף ולעסוק בפולחן ללא הגבלה או הפרעה. החוק אף נרחב מהנהוג בארצות הברית ומחייב אזרחים פרטיים וחברות לספק לבעלי אמונות דתיות חזקות התאמה סבירה של סביבת העבודה לאמונותיהם תוך מתן הקלות לחריגה סבירה בלבוש דתי.
חופש דת בישראל > טעמים

בפסיקה ובספרות הוכרו טיעונים שונים המצדיקים הגנה מיוחדת לחופש הדת.
הרציונל העיקרי היא חופש המצפון, שאף הוא זכות חוקתית בישראל, למרות שאינה מעוגנת בחוקי היסוד. לפי גישה זו, חופש הדת הוא חלק מחופש המצפון, ולפיכך לשם הכרה בחופש הדת אין חובה לבחון האם הדת אכן מחייבת או אוסרת דבר מה, אלא העיקר הוא חופש האמונה, והמידה שבה נפגע מצפונו של האדם. ההגנה על חופש המצפון דורשת שלא לכפות אדם להתנהג באופן המנוגד במישרין לעקרונות שהוא מחויב להם עמוקות. הפגיעה בחופש המצפון תהיה בדרך כלל כאשר אדם נדרש לפעול באופן אקטיבי תוך הפרת עקרונותיו, ולעשות כן בעצמו.
טיעון נוסף הוא שפגיעה בחופש הדת מחלישה את התרבות הדתית. הדת היא דוגמה מובהקת לתרבות מקיפה, ולהגנתה יש ערך רב מבחינתם של בני אותה תרבות. ביסוד הגנה זו עומדת ההגנה על קבוצות מיעוט תרבותיות, העומדת בלבה של מדיניות רב-תרבותית.
ישנם מלומדים הסבורים כי חופש הדת יכול להתבסס גם על חופש האוטונומיה. לפי טענה זו, אדם מממש את האוטונומיה שלו כאשר הוא חי חיים דתיים, ולכן כפייתו להפר את חוקתי דתו שקולה לפגיעה חמורה באוטונומיה שלו. מנגד טענו מלומדים אחרים כי לאוטונומיה אין ערך העומד בפני עצמו, ולפיכך לא ראוי לבסס עליה את חופש הדת.
חופש דת בישראל > קונפליקטים

חובת המדינה לעניין חופש הדת היא כפולה: מחד גיסא אל לה לפגוע בחופש הדת של האדם, ומאידך גיסא עליה להגן על חופש הדת מפני צדדים שלישיים המבקשים לפגוע בו. בישראל, הזכות לחופש הדת היא יחסית, ולכן היא עשויה להידחות מפני זכויות אחרות, אם הפגיעה תקיים את תנאיה של פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. יש הטוענים שחופש הדת מתקיים בישראל באופן חלקי בלבד, וחורגים ממנו נושאים כדוגמת:
בישראל אין נישואים לא דתיים: נישואין וגירושין מוכרים חוקית רק אם הוכרו על ידי הרשות הדתית הרשמית, או אם נרשמו במדינה אחרת. בפרט, בני זוג מדתות שונות יכולים להינשא חוקית בישראל רק אם דתם מאפשרת זאת, כדוגמת מוסלמי ונוצרייה, או שאחד מהם ימיר את דתו לזו של האחר. כך, יהודי אינו יכול להינשא למי שאינו יהודי, אם כי הנישואים עשויים להיות תקפים ביחס ללא יהודי, כגון במקרה שמוסלמי נושא יהודייה בנישואים מוסלמיים. בנוסף, יהודי כהן אינו יכול לשאת גרושה או גיורת, וכדי למנוע זאת, יהודי המבקש לשאת גרושה זקוק לעדות על כך שאינו כהן.
אחדים מחוקי המדינה, כגון "חוק החמץ" ו"חוק החזיר", מטילים על כלל התושבים היהודים הגבלות שמקורן בדת היהודית.
בישראל השירות בצבא הוא חובה, ולפי מדיניות הצבא כלל החיילים מחויבים להשתתף באירועים רשמיים, גם כששרות בהם נשים ולמרות האיסור ההלכתי לגברים יהודים לשמוע אישה שרה. חיילים דתיים שעוזבים את המקום עלולים לעמוד לדין וחלקם נכלאים. במקרה של אירועים אחרים, שיקול הדעת האם לפטור מהאזנה לשירה חיילים המבקשים זאת, מואצל למפקדיהם.
יהודים אינם מורשים להתפלל בהר הבית, לעומת מוסלמים, שאומנם לא נמנעת מהם התפילה בהר, אך לעיתים מוגבל גיל העולים. אפליה זו הונחה פעמים אחדות לפתחו של בית המשפט העליון, ונפסק כי הגבלות אלה נובעות משיקולים ביטחוניים, ולכן הן בגדר פגיעה מוצדקת בחופש הדת. כמו כן, מוגבלת גישת יהודים המעוניינים להתפלל בקבר יוסף או במקומות אחרים המצויים בשליטת הרשות הפלסטינית משיקולים מדיניים וביטחוניים.
למתפללים בכותל המערבי מוכתב נוסח ההתנהגות ותפילה התואם לגישה היהודית האורתודוקסית וקבוצות המנסות לקיים טקסי תפילה שונים (כמו נשות הכותל) זוכות למחאות והתנגדות מצד חוגים חרדיים (על אף החלטה של מערכת המשפט להתיר נוסח תפילה זה).
ראו גם

חופש מדת
כפייה דתית
כפייה אנטי-דתית
הפרדת הדת מהמדינה
חופש המצפון
לקריאה נוספת

ברק מדינה, דיני זכויות האדם בישראל, הוצאת נבו, 2017, הפרק "חופש הדת", עמ' 673–749.
ביאורים

↑  בהתבססו על טיעון שהעלה דייוויד יום
↑  מוסלמים שעזבו את הדת מתוך כפייה ואיום מוות לא יענשו
↑  המשפט המלא: טוב שבגוים הרוג טוב שבנחשים רצץ את מחו
↑  על אף שהיה זה מסגד סוני טען הארגון שהמסגד הפך לאתר של כפירה
↑  "צו טורדה" נחשב כערובה המשפטית הראשונה לחופש דת באירופה הנוצרית
↑  הליברליזם הסתיים בחלקו עם כיבוש טרנסילבניה על ידי בית הבסבורג ב-1691
↑  מאבק זה היה שיקוף של המאבקים הדתיים שהתחוללו באירופה
↑  למשל פטור מלבישת קסדה לעובדים הודים סיקים החובשים טורבן
הערות שוליים

↑  סעיף 18 באמנת האו"ם, באתר האו"ם
↑  מכתביו של וולטר, באתר bartleby.com
↑  ספרו של אדם סמית "עושר העמים", באתר hn.psu.edu, עמודים 649-643
↑  Sarah Galer, Brian Leiter Discusses "Why Tolerate Religion?", University of Chicago Law School, ‏24.03.2013
↑  https://shows.acast.com/elucidations/episodes/57b49a2f0b5f3f772a760091
↑  מדד חופש הדת, באתר becketlaw.org
↑  דו"ח מיוחד של האו"ם על חופש הדת, באתר האו"ם
↑  מרק כהן, תחת סהר וצלב - היהודים בימי הביניים, באתר "גוגל ספרים"
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה י"ד
↑  תוספתא, ברכות, ו, יח.
↑  Heiner Bielefeldt, Interim report of the Special Rapporteur on freedom of religion or belief (עמ' 19), United Nations, ‏5 באוגוסט 2015 (באנגלית)
↑   עופר אדרת, מועצת אירופה: מילה מפרה את זכותם של ילדים לשלמות גופנית, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2013
↑  Parliamentary Assembly, Children’s right to physical integrity, Council of Europe, Resolution 1952 (2013) Final version, ‏1 באוקטובר 2013 (באנגלית)
↑  סאמירה מאג׳ומדאר, Government restrictions on religion around the world reached new record in 2018, Pew Research Center, ‏10 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  סאמירה מאג׳ומדאר, Key findings about restrictions on religion around the world in 2019, Pew Research Center, ‏30 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  Religious restrictions around the world, Pew Research Center, ‏29 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  Questions and Answers on Restrictions on Religious Dress and Symbols in Europe, Human Rights Watch, ‏21 בדצמבר 2010 (באנגלית);
Swiss law banning minarets “clearly discriminatory” – UN human rights chief, Office of the High Commissioner for Human Rights, ‏1 בדצמבר 2009 (באנגלית)
↑  Office of the Spokesperson, Joint Statement on Combating Intolerance, Discrimination, and Violence Based on Religion or Belie, U.S. Department of State, ‏15 ביולי 2011 (באנגלית)
↑  Foreign, Commonwealth & Development Office, UN HRC53: Explanation of vote on countering religious hatred, gov.uk, ‏11 ביולי 2023 (באנגלית)
↑  Cyrus Cylinder, באתר livius.org (אורכב)
↑  Christian Persecution in India: The Real Story, באתר stephen-knapp.com
↑  The Story of Francis David and King John Sigismund: The Establishment of the Transylvanian Unitarian Church, באתר lightbringers.net
↑  Globalization and Educational Rights An Intercivilizational Analysis, באתר routledge.com
↑  Facilitating Freedom of Religion or Belief, באתר brill.com
↑  Religious Human Rights in Global Perspective, באתר גוגל בוקס
↑  השופט ברק בבג"ץ 953/87 פורז נ' ראש עיריית תל אביב-יפו אף תיאר אותה כ"מגילת ערכיה של האומה"
↑  בג"ץ 563/77 דורפלינגר נ' שר הפנים
↑  בג"ץ 47/82 קרן התנועה ליהדות מתקדמת בישראל נ' השר לענייני דתות
↑  בג"ץ 10907/04 סולדוך נ' עיריית רחובות
1 2  דני סטטמן וגדעון ספיר, חופש הדת, חופש מדת והגנה על רגשות דתיים
↑  עתים, מה צריך כדי לפתוח תיק ברבנות (ארכיון)
↑  יואב זיתון, צה"ל קבע: פטור משירת נשים - רק באירועי הווי, באתר ynet, 2 בינואר 2012
↑  יהושע בריינר‏, צוערים עזבו טקס לרבין בשל שירת אישה - ונכלאו, באתר וואלה, 20 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531782205171  BnF: cb11932191c (data)  GND: 4125186-6  LCCN: sh85112662  NARA: 10638099  NDL: 00571078  NKC: ph116346
עפרה

ערך זה עוסק בהתנחלות דתית בגבול הרי בנימין והשומרון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עפרה במבט מגבעת צבי, אוקטובר 2007
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎828 מטר
תאריך ייסוד: 1975
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 3,168 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 3,158 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום השומרון מוגדלת) עפרה(למפת דרום השומרון רגילה) עפרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עפרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עפרה31°57′08″N 35°15′58″E﻿ / ﻿31.9520884394138°N 35.2661081414787°E﻿ / 31.9520884394138; 35.2661081414787  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - עפרה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

מוזיאון בית ספר שדה עפרה, דצמבר 2007
עפרה וברקע הר בעל חצור, ינואר 2024
עפרה בשלג, ינואר 2008
אחד מתשעת הבתים שפונו ונהרסו בעפרה, פברואר-מרץ 2017
ילדי עפרה 1978
מבט על עופרה מלמעלה
עָפְרָה היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי-דתי על מורדות רמת חצור בגבול הרי בנימין והשומרון. היישוב ממוקם על כביש 60, צפונית-מזרחית לירושלים, משתייך למועצה אזורית מטה בנימין וליישובי "אמנה", תנועת ההתיישבות של גוש אמונים. היישוב קרוי על שמה של עפרה בנחלת בנימין. בעפרה מתגוררים כ-3,500 תושבים (נכון לסוף שנת 2023).
במשך שנים רבות, ליישוב לא היה שטח שיפוט או תוכנית מתאר מפורטת שמכוחה ניתן לאשר בנייה, הבתים בה בנויים חלקם על אדמות פרטיות שידוע מי הם בעלי הקרקע וחלקם על אדמות מדינה.
היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1975 והוא היישוב הישראלי הראשון בשומרון שהוקם לאחר מלחמת ששת הימים, ומהראשונים ביהודה ושומרון. קדמו לו קריית ארבע, מבוא חורון, היישובים המחודשים בגוש עציון שנפלו בידי הלגיון הירדני במלחמת העצמאות ומספר יישובים בבקעת הירדן.
במהלך השנים 1974–1976 ערכה תנועת גוש אמונים מספר הפגנות במטרה להקים יישוב בשומרון. בתחילת 1975 נודע לחברי גוש אמונים על כך שצה"ל שכר קבלן להקים גדר סביב י"ב 503 שהוקמה בבעל חצור ואנשי גוש אמונים (גרעין שילה) החליטו על פי הצעה של רחל ינאית בן-צבי לקבל על עצמם את העבודה על מנת ליצור אחיזה באזור. לאחר תחילת העבודות בקשו העובדים רשות ללון במחנה הצבאי הירדני הנטוש שלמרגלות ההר וב-ט' באייר תשל"ה, לאחר קבלת אישור ממתאם הפעולות בשטחים רפאל ורדי ומלשכת שר הביטחון, הם נשארו ללון במבנים הירדניים הנטושים במחנה הצבאי, שהיו למרכז היישוב בשנותיו הראשונות. לאחר הקמת היישוב, הפקיעה מדינת ישראל את החלקות שעליהן נמצא הבסיס הירדני הנטוש, שהליכי הפקעת שטחו החלה עוד על ידי הירדנים, לפני מלחמת ששת הימים.
בשנים הראשונות ביקש היישוב להגשים אידיאלים חברתיים, בנוסף לעצם ההתיישבות בשומרון. המתיישבים החליטו כי ביישוב יגורו 150 משפחות לכל היותר, על מנת ליצור מרקם חברתי הדוק. כמו כן, הקפידו לקלוט ליישוב רק משפחות שבהן לפחות אחד מבני הזוג מוצא את פרנסתו בתוך היישוב וכך התפתחו במקום חקלאות, תעשייה קלה, ומוסדות חינוך. היישוב שימש חממה לצמיחת ירחון המתנחלים נקודה, יצירתו של ישראל הראל, יו"ר מועצת יש"ע הראשון. בנוסף, נקבעו כללים לשמירה על אחידות וצניעות בבנייה ובין השאר הוגבל גובה הבתים ביישוב, כך שקומה שנייה תהיה רק בחלל הגג. עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה החליטו בעפרה להתרכז בקליטת תושבים רבים ככל שניתן ועל כן המגבלה על גודל היישוב הוסרה.
ביולי 1978 הוחלט במשרד השיכון על התחלת בניית מבני קבע ביישוב.
בעת כהונת אריאל שרון כשר השיכון הוקמה שורה של בתים דרומית למרכז היישוב, במרחק כ-700 מטרים מהבתים במרכז היישוב. לאחר מספר שנים בהן גרו במקום מספר זוגות צעירים ונוער מהיישוב, נבנתה במקום שכונת "גבעת צבי", שנקראת על שם חלל האינתיפאדה צבי קליין שהיה מבני היישוב. בהמשך נבנו בצמוד לבתי גבעת צבי בתי שכונת "נוה דוד" הנקראת על שמו של דוד גרנית שנפל בקרב בלבנון.
קרקעות במחלוקת

התפתחותה של עפרה נתקלה מראשיתה בקשיים כיוון ששטח ההפקעה של היישוב היה רק כ-200 דונם והקרקעות מסביבה רשומות בטאבו כאדמות פרטיות של ערבים. תוכנית מתאר שהוכנה עבור היישוב בסוף שנות ה-70 לא קודמה בגלל בעיית הבעלות על האדמות.
בשנת 2008 החל דיון ציבורי ומשפטי במעמדן של 12 דונם מאדמות עפרה עליהם נבנו באותו זמן 9 מבני מגורים. באפריל 2008 הודיע השר חיים רמון בישיבה של הוועדה לביקורת המדינה בכנסת שעפרה בנויה ברובה על אדמות פרטיות. ארגוני השמאל יש דין ובצלם טנו כי שישים אחוז מבתי עפרה בנויים על קרקעות פלסטיניות פרטיות. התנועות עתרו לבג"ץ יחד עם 5 פלסטינים שהקרקעות רשומות על שמם בטאבו. קודם לכן ניתן צו של המנהל האזרחי לעצירת הבנייה בשכונה, ולא כובד. המנהל האזרחי קבע שאדמות השכונה החדשה אכן שייכות לתושבים פרטיים. עד להכרעת בג"ץ המשיכה הבנייה בעפרה בקצב מזורז, כולל בשבת (על ידי גויים), על מנת לאכלס את הבתים לפני מתן צו ביניים המונע את אכלוסם. ב-19 ביוני 2008 נתן בג"ץ צו ביניים לעצור את אכלוסם של בתים חדשים ביישוב, אך עוד קודם למתן הצו אוכלסו 8 מתוך הבתים. בפברואר 2015 פסק בית המשפט העליון כי יש להרוס את 9 הבתים בתוך שנתיים, מאחר שנבנו על קרקע פרטית ללא היתר בניה. לאחר מתן פסק הדין הוקם מטה מאבק שפעל למנוע את הריסת הבתים ובין השאר המטה נאבק לחקיקת חוק ההסדרה. לאחר חקיקת החוק, פנו תושבי הבתים לבג"ץ בבקשה לאטום את הבתים במקום להרסם, כדי שניתן יהיה לבחון את האפשרות להסדיר את הבתים על פי חוק ההסדרה. בג"ץ דחה את הבקשה ובסוף פברואר 2017 פונו הבתים והחלה הריסתם.
ב-2007 הוחל בהקמת מתקן טיהור לשפכי עפרה. ב-2011 אסר בג"ץ את הפעלת המתקן שהוקם על קרקע פלסטינית פרטית השייכת לתושבי עין יברוד וסילוואד.
לאחר תום הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, ובעקבות הבג"ץ שהוגש בשנת 2008 נגד בנייה על אדמות פרטיות, הוחל בבניית שכונת מגורים בתוך שטח ההפקעה. הבנייה כללה פינוי בינוי של מבנים ישנים באזור הבסיס הירדני הנטוש. בעקבות עתירה לבג"ץ הוקפאה הבנייה עד לאישור תוכנית מתאר והוצאת היתרי בנייה. בדצמבר 2013, החליטה "ועדת המשנה לתכנון ורישוי" של המנהל האזרחי, להלבין כ-200 בתים בעפרה שנבנו ללא תוכנית מתאר וללא היתרים על אדמות מדינה, ולאפשר בנייה של עוד כ-50 בתים. בעקבות זאת, הושלמה הבנייה בשטח ההפקעה. באמצע שנת 2016, במהלך הדיונים בבג"ץ בעתירה, הודיעה המדינה שהיא הפקיעה בטעות כ-45 דונם שנכללו בחלקות עליהן הוקם הבסיס הירדני, אולם לא נכללו בשטח ההפקעה הירדני המקורי, שכלל חלקי חלקות. על פי הודעת המדינה, בכוונתה לבטל את ההפקעה של שטח זה ולשנות בהתאם את תוכנית המתאר. על פי בדיקה של עיתון הארץ, על שטח זה קיימים בתי קבע ובנייה קלה.
בעקבות האינתיפאדה השנייה הוקמה גדר שחצצה בין היישוב ובין הכפרים סילוואד ועין יברוד. בעקבות פניית תושבי הכפרים על פגיעה בגישה לקרקעותיהם בגלל הגדר, הוחלט בשנת 2011 על הקמת גדר חדשה, קרובה יותר ליישוב עפרה, שתכלול אמצעים אלקטרוניים.
בינואר 2020 דחה בג"ץ עתירה שהוגשה בתחילת 2014 נגד תוכנית המתאר. את העתירה הגישו תושבי הכפרים הסמוכים ליישוב, סילוואד ועין יברוד, בטענה שחלקו ממוקם על קרקע פרטית של פלסטינים. בג"ץ פסק כי ההיבט התכנוני תקין, בהסתמך על תקנת השוק, אך התיר לעותרים לנקוט בהליכים נפרדים בהיבט הקנייני.
גאוגרפיה

היישוב ממוקם מעט מדרום להר בעל חצור, הפסגה הגבוהה ביותר בהרי בנימין והשומרון. האקלים ביישוב הררי וקר בחורף, כולל כמה ימי שלג כמעט בכל שנה, ונוח מאוד בקיץ. שטחי החקלאות משמשים בעיקר לגידול דובדבנים, נקטרינות, גפנים וזיתים. במקום פועלים גם שני יקבי בוטיק 'תניא' ו'ונטורה'.
היישוב יושב על אגן עפרה שהוא אתר קרסט מפותח ומלא (Holokarst) הדרומי ביותר במערב אירואסיה (אירופה-אסיה). שטח האגן הוא 4.3 קמ"ר והוא אחד משני המקומות היחידים בארץ שתופעה זאת נמצאת בה (השנייה ברכס פקיעין). באגן ישנם עשרות בורות קרסטים. ביניהם יש את "הבור הסיני", בור החיילות (המשמש לניקוז מי הגשמים של הישוב), בור הרימונים (שימש לאחסון רימונים גרמנים), ובור רחל (הבור הגדול באגן שנתגלה עד כה). המלח"ם ממשיך לגלות ולחקור בורות נוספים, חלק מהבורות מהווים מוקד תיירות.
היישוב יושב על ציר האורך הראשי (כביש 60) ומתפקד כמעין חוליה מקשרת בין ירושלים לבין יישובי גוש שילה וגב ההר. עיר המחוז של עפרה היא ירושלים ובה עובדים רבים מתושבי היישוב.
בקרבת היישוב, בח'רבת דיר שבאב, נמצאו שרידיו של מנזר ביזנטי שהוקם לציון סיפור אלישע והדובים.
אופי היישוב

גרעין המתיישבים נוצר משילוב של יוצאי הקיבוץ הדתי עם בוגרי ישיבת מרכז הרב, שילוב שהטביע על היישוב את חותמו והפך אותו למיקרוקוסמוס של הציונות הדתית האידאולוגית כולה. היישוב מתאפיין בחתך סוציו-אקונומי גבוה, במונחי האזור, ועם תושביו נמנים או נמנו כמה מאנשי המפתח של הציבור הדתי, אנשי הנהגה ותקשורת. כיום מתגוררים ביישוב, בין היתר, הרב אבי גיסר, אלחנן גלט, פנחס ולרשטיין, יהודה עציון וד"ר יהונתן שוסהיים. בעבר התגוררו בו הפובליציסטית במבי שלג, פרופסור חנן אשל, אורי אליצור, האלוף יפתח רון-טל ועמית סגל. הרב יואל בן נון נמנה עם ראשוני התושבים, אך עקב מתיחויות חברתיות (המשך לתגובתו לרצח רבין, אז הטיח האשמות בציבור הדתי) חזר לאלון שבות בראשית שנות ה-2000. ביישוב עפרה מספר גבוה יחסית של אנשי תקשורת, ובהם מוטי שקלאר, יהושע מור יוסף, חגי סגל, אורלי גולדקלנג, יפעת ארליך, ישראל הראל, עקיבא נוביק, יואב שורק וחיים בריסקין.
בעפרה שיטת בנייה ייחודית - לשם שמירה על אופי אחיד מורחב היישוב בגלים-גלים, כאשר בכל גל נבנית כמות מתוכננת של יחידות דיור בעלות אופי דומה.
לעפרה שירות תחבורה ציבורית סדיר. בעבר שירתה את היישוב חברת אגד, אך כיום מעניקה שירות לתושבי היישוב חברת-הבת, אגד תעבורה. עיקר הקווים ביישוב מעניקים שירות תדיר לירושלים ולאריאל וליישובים שעל ציר 60 המקשר ביניהן, אך קיים גם שירות מצומצם יותר למודיעין ויישובי הסביבה, קדומים ואלון מורה, וקו של חברת אפיקים לאריאל/מעלה אדומים, בהתאמה.
אופי היישוב > חינוך

ביישוב יש גני ילדים, מעונות, שני בתי ספר יסודיים ממלכתיים דתיים, אחד לבנים ("נחלת בנימין") ואחד לבנות ("חן עפרה"), בית ספר אלטרנטיבי ("לשון לימודים") שבו לומדים ילדים מכלל היישובים בבנימין ובסביבה בגילאי א-ח, מרכז העשרה למחוננים מיישובי בנימין ("דעת"), אולפנה אזורית, ומדרשת "שובה" לבנות וסניף של תנועת בני עקיבא. ביישוב פועלים גם מכון משפטי ארץ למשפט עברי, ובית ספר שדה עפרה. בעבר פעל המלח"ם ביישוב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  מספר שלילי משמעו הקטנת האוכלוסייה
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ"ג
↑  עקיבא אלדר, רמון: כל בתי ההתנחלות עפרה הוקמו על שטח פלשתיני פרטי, באתר הארץ, 8 באפריל 2008
↑  עלון יש"ע שלנו
1 2  יותם ברגר, המדינה מודה: חלקים מההתנחלות עפרה הופקעו בטעות, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2006
↑  חגי אשד, שרון: הושלמה המסגרת ליישובים החדשים בשומרון, דבר, 8 באוגוסט 1978
חגי אשד, גוש אמונים בין שני קטבים, דבר, 28 בספטמבר 1979
↑  מתחילה הקמת מיבני קבע בששה ישובים, דבר, 21 ביולי 1978
↑  דני רובינשטיין, יום שנוי במחלוקת בין רמאללה לעופרה, דבר, 15 באוקטובר 1979
↑  בצלם, מחקר על אדמות עפרה, ועתירה, 4.6.08
↑  נדב שרגאי, עתירה: לעצור בניית בתים על קרקע פלסטינית בעפרה, באתר הארץ, 5 במאי 2008
↑  יאיר אטינגר, הרב של עפרה: מותר לעבוד בשבת כדי לבנות התנחלות, באתר הארץ, 12 ביוני 2008
↑  רותי אברהם, מהמאחזים להתנחלויות: צו להפסקת בנייה בעפרה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 ביוני 2008
↑  בג"ץ 5023/08 סעיד זהדי מוחמד שחאדה ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־8 בפברואר 2015
↑  בג"ץ 5023/08 סעיד זהדי מוחמד שחאדה ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב-27 בפברואר 2017
↑  אלישע בן קימון ועומרי אפרים, עפרה: עימותים בפינוי הבית האחרון, באתר ynet, 28 בפברואר 2017
↑  על מתקן לטיהור שפכים כמשל: בג"ץ 4457/09 מנאע נ' שר הביטחון (פסק דין מיום 27 ביולי 2011)
↑   חיים לוינסון, המינהל האזרחי פסל בנייה פלסטינית - אך כופף את ההנחיות לטובת עפרה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2013
↑  בג"ץ 10078/09 ראש עיריית הכפר סילוואד, נאא'ל נמר חמד חאמד ואחרים נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה ואחרים, ניתן ב־25 בספטמבר 2011
↑  איתמר לוין, בג"ץ אישר את תוכנית המתאר של עפרה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465736405171
צפריר רונן

צפריר רונן
צפריר רונן (21 במרץ 1955 - 27 בדצמבר 2008) היה פעיל פוליטי ואיש תקשורת ישראלי, איש ארץ ישראל השלמה.
חייו

רונן נולד וגדל בעין חרוד מאוחד. בשנת השרות שלו נמנה עם מייסדי קיבוץ גלגל שבבקעת הירדן. את שירותו בצה"ל החל בקורס טיס ולאחר הדחתו מהקורס שירת בסיירת מטכ"ל. למד לתואר ראשון בתקשורת (עיתונאות רדיו וטלוויזיה, 1983) ומייד בחוזרו הקים בקיבוצו, עין חרוד מאוחד, ערוץ וידאו מקומי. הוא סיים תואר שני במנהל עסקים (1998). נשא את ג'ודי, ונולדו להם שלוש בנות.
נפטר במושב מולדת מדום לב, והובא למנוחות בבית העלמין של המושב.