stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן בק
קורות חיים > המעבר מפסיכואנליזה לתאוריה קוגניטיבית

מחקריו של בק אשר עסקו בחלומותיהם של אנשים הסובלים מדיכאון, הגבירו את הסקפטיות שלו לגבי הפסיכואנליזה, מאחר שההנחות של התאוריה הפסיכואנליטית לא תאמו את תוצאות מחקריו. בנוסף, הושפע מהסקפטיות של אשתו לגבי הפסיכואנליזה, ומעצם היותו נון-קונפורמיסט. הניסיון שצבר בקליניקה הפרטית שלו סייע לו לגבש תאוריה לגבי פסיכופתולוגיה. המפגש עם מטופלים עזר לו להמשיג רמות של קוגניציה ולהיות רגיש ל"מחשבות האוטומטיות" שלהם. בק למד שבתהליך האסוציאציות החופשיות, רבים מהמטופלים הדיכאוניים שלו מעלים בראשם מחשבות אוטומטיות שהם אינם שמים לב אליהן. רק אחרי שבק הפנה את תשומת לבם לכך, הם סיפרו לו עליהן, והוא גילה שרוב המחשבות הן בעלות הטיה שלילית לכיוונים של אשמה, ייאוש ובושה.
בגיבוש התאוריה הקוגניטיבית, בק הושפע מעבודתם של ג'ורג' קלי (1955), אלברט אליס, קארן הורני ואלפרד אדלר. הוא לא זנח לחלוטין את הפסיכואנליזה, אלא ראה עצמו כנאו-פסיכואנליסט על פי הגישות של אדלר, הורני והארי סטאק סאליבן. בק לא נתקל בהתנגדות לרעיונותיו מאחר שעבד בעיקר עם פסיכולוגים חוקרים, ומאחר ולא שיתף את חסידי הפסיכואנליזה ברעיונותיו בשלב זה.
קורות חיים > התפתחות מקצועית

התקופה שבין השנים 1960–1963 הייתה החשובה ביותר עבור בק מבחינה מקצועית. תוך מספר שנים הוא גיבש את המסגרת התאורטית של כל התאוריה שלו. כאשר קיבל את מענק המחקר הראשון שלו באוניברסיטת פנסילבניה, הוא ייסד את יחידת המחקר לדיכאון בבית החולים הכללי בפילדלפיה וכן מרפאת דיכאון. בשנת 1961 פורסם כלי הערכה בשם BDI ‏(Beck Depression Inventory) אשר מטרתו להעריך את חומרת התסמינים הדיכאוניים באמצעות דירוג עצמי (מבוצע על ידי המטופלים) של התסמינים בסולם ליקרט (Likert scale). הכלי נבדק ונמצא מהימן ותקף, ונעשה בו שימוש ביותר מ-200 מחקרים.
בשנת 1963 קרא הפסיכולוג אלברט אליס את המאמר בנושא חשיבה ודיכאון, זיהה את החפיפה בין התאוריות שלהם, יצר עמו קשר ושלח לו את עבודתו בנושא טיפול רציונלי-אמוטיבי. בהמשך שניהם שיתפו פעולה מבחינה מקצועית, בק הזמין את אליס להרצות באוניברסיטת פנסילבניה ואליס כלל את מאמרו של בק בנושא טיפול קוגניטיבי במאגר חומרי הלמידה של המכון לטיפול רציונלי-אמוטיבי. לאחר מכן, הם המשיכו לשתף זה את זה ברעיונותיהם בכתב ולהביע הערכה כלפי האיכויות האישיות האחד של השני.
בק המשיך במחקריו ובעבודתו כמרצה באוניברסיטת פנסילבניה, והפך לפרופסור מן המניין ב-1967. עם זאת, בק קיבל מענק מחקר של שנה אחת נוספת בלבד למחקרו בנושא דיכאון, ואיבד את משרדו בקמפוס. לפיכך, החליט לעבוד בביתו ולהמשיך לפתח את התאוריה שלו בנושא דיכאון, וכתב את ספרו "דיכאון: סיבות וטיפול" (Depression: Causes and Treatment). בק טען כי סבל מדיכאון קל בעת כתיבת הספר, וראה בכתיבה תהליך טיפולי.
בשנת 1970 פורסם מאמרו בנושא טיפול קוגניטיבי והקשר לטיפול התנהגותי בכתב העת "טיפול התנהגותי". מאמר זה מהווה ציון דרך במהפכה הקוגניטיבית בפסיכולוגיה, אשר היוותה שינוי פרדיגמה משמעותי בתחום. ב-1971 הפך לפרופסור לפסיכיאטריה ושילב בעבודתו הכשרה, מחקר ועבודה קלינית. ספרו "התאוריה הקוגניטיבית לדיכאון", פורסם ב-1979 והפך לספר קלאסי בתחום מחקר הדיכאון והטיפול בו.
בשנת 1985, פרסם את הספר "הפרעות חרדה ופוביות: פרספקטיבה קוגניטיבית", וב-1987 פורסם ספרו "אהבה לעולם אינה מספיקה", אשר עסק בטיפול קוגניטיבי זוגי. באותה תקופה נסע לבריטניה, שם עבד והעביר סדנאות באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1989 קיבל פרס הוקרה מאוניברסיטת בראון על הישגיו בתחומים של טיפול קוגניטיבי זוגי, דיכאון והפרעות חרדה. באותה שנה קיבל גם את פרס איגוד הפסיכולוגים האמריקאי על הישגיו המדעיים בתחום הפסיכולוגיה. בק הפך לפסיכיאטר היחיד אשר זכה בשני פרסים יוקרתיים, הן מאיגוד הפסיכיאטרים האמריקאי והן מאיגוד הפסיכולוגים האמריקאי. בשנת 1990 פרסם יחד עם כמה מתלמידיו לשעבר ספר בשם "התאוריה הקוגניטיבית להפרעות אישיות", אשר הרחיב את הטיפול הקוגניטיבי לטיפול ארוך טווח אשר עוסק אף יותר מבעבר בסכמות (מבנים קוגניטיביים של אמונות וחוקים אשר מארגנים ניסיון והתנהגות).
הוא כיהן כראש "המכון של אהרן בק למחקר וטיפול קוגניטיבי", ארגון ללא כוונות רווח באוניברסיטת פנסילבניה.
בק נפטר ב-1 בנובמבר 2021 בגיל 100.
המודל הקוגניטיבי לדיכאון

בק פיתח את אחת התאוריות הבולטות ביותר על הדיכאון. התסמינים הבולטים ביותר של הדיכאון נחשבו בדרך כלל לתסמינים רגשיים או לתסמיני מצב רוח, אך בק העלה השערה כי התסמינים הקוגניטיביים של הדיכאון לעיתים קרובות קודמים לתסמינים הרגשיים או לתסמיני מצב הרוח, ואף גורמים להם, ולא להפך.
המרכיב המרכזי בתאוריה שלו לדיכאון הוא מבנה הסכמה. בק הגדיר סכמות כגופי ידע אשר משפיעים על קידוד המידע, הבנתו ושליפתו. התוכן והארגון של סכמות משתנה אצל אנשים בהתאם להתנסויותיהם. כאשר הסכמות מופעלות, הסכמות הדיכאוניות מספקות גישה למערכת מורכבת של מחשבות שליליות אשר תורמות להפעלה של עיבוד מידע שלילי לנוכח גורמי דחק בהווה, אשר מאופיין בטעויות חשיבה. עיבוד קוגניטיבי שלילי זה מגביר את הסיכוי שאנשים יפתחו "משולש קוגניטיבי" שלילי. על פי התאוריה של בק, המשולש הקוגניטיבי השלילי מהווה סיבה מספקת לדיכאון.
המודל הקוגניטיבי לדיכאון > המשולש הקוגניטיבי

המשולש הקוגניטיבי (הטריאדה הקוגניטיבית) מורכב משלושה דפוסים של מחשבות אוטומטיות שליליות:
תפיסה שלילית של העצמי - האדם תופס את עצמו כפגום, מקופח או חולה. האדם נוטה לייחס את חוויותיו השליליות לפגם פסיכולוגי או פיזיולוגי בעצמו. לפיכך, הוא מאמין כי לאור ליקויים אלה הוא חסר ערך ובלתי רצוי ונוטה לבקר את עצמו או להפחית בערכו העצמי. האדם מאמין כי הוא חסר בתכונות אותן הוא מחשיב כחיוניות על מנת להיות שמח ומסופק.
תפיסה שלילית של העולם - נטייה של האדם לפרש את התנסויותיו בצורה שלילית. אדם מדוכא תופס את העולם כבעל דרישות מוגזמות, כמציב מכשולים שלא ניתן להתגבר עליהם כשהוא מנסה להשיג את מטרותיו. האדם מפרש בצורה לא נכונה את האינטראקציות שלו עם הסביבה, ומפרש סיטואציות בצורה שלילית כאשר ניתן לפרשן בצורה אלטרנטיבית. יש ביכולתו להבין כי הפירושים שלו נובעים מאמונותיו השליליות אם הוא מהרהר בהסברים האלטרנטיביים הפחות שליליים. בצורה זו, הוא יכול להגיע להבנה כי יצר הבנייה של העובדות כך שיתאימו למסקנותיו השליליות הקיימות.
תפיסה שלילית של העתיד - כאשר אדם מדוכא צופה אל עבר העתיד הוא מצפה כי קשייו הנוכחים או סבלו יימשכו לעד. הוא צופה קושי אינסופי, תסכול ומחסור. כאשר הוא שוקל לבצע משימה כלשהי בעתיד הקרוב, הוא צופה להיכשל.
על פי המודל הקוגניטיבי, סימנים ותסמינים אחרים של הדיכאון הם פועל יוצא של הדפוסים הקוגניטיביים השליליים. לדוגמה, כאשר האדם חושב באופן שגוי כי דוחים אותו, תגובותיו הרגשיות יהיו שליליות (כעס, עצב) באופן זהה לדחייה אמיתית.
המודל הקוגניטיבי לדיכאון > הטיות חשיבה

מלבד התפיסות הבלתי-פונקציונליות, המלבות את המשולש הקוגניטיבי השלילי מרגע שהן מופעלות, בק טען כי משולש קוגניטיבי זה נוטה להשתמר בעזרת שורה של הטיות או עיוותים קוגניטיביים, בהם:
חשיבה דיכוטומית, "הכל-או-לא כלום", הכרוכה בנטייה לחשוב בקיצוניות. למשל, אדם יכול לפסול ביצוע שהוא פחות ממושלם בטענה: "אם אני לא מסוגל לביצוע מושלם בכל מאת האחוזים, אין טעם לעשות זאת כלל".
הפשטה סלקטיבית, הכרוכה בנטייה להתמקד בפרט שלילי אחד במצב ולהתעלם ממרכיביו האחרים.
היסק שרירותי, הכרוך בנטייה להסיק מסקנות גורפות ללא עדויות ונתונים מספיקים. אדם מדוכא יכול לומר, לאחר שלא הצליח ב"שיעורי הבית" שקיבל ממטפל קוגניטיבי: "הטיפול הזה לעולם לא יעזור לי".
הכללת יתר, הכרוכה בנטייה להסיק מסקנה גורפת על סמך אירוע יחיד, ואולי חסר חשיבות. למשל, אדם העושה טעות אחת עלול להסיק: "כל מה שאני עושה לא מצליח".
המודל הקוגניטיבי לדיכאון > הטיפול בדיכאון

הטיפול בדיכאון על פי גישה זו הוא קצר טווח (10–20 פגישות) ומתמקד בבעיות בהווה ולא בסוגיות הסיבתיות המרוחקות יותר, העומדות בדרך כלל במוקד הטיפול הפסיכודינמי. הטכניקות הקוגניטיביות-התנהגותיות מורכבות מניסיונות מובנים ושיטתיים ללמד אנשים הסובלים מדיכאון כיצד לבדוק את תפיסותיהם ואת המחשבות האוטומטיות השליליות. כן מלמדים אותם לזהות ולתקן את הטיותיהם או את העיוותים בעיבוד המידע שלהם, לחשוף את הנחות היסוד הדיכאוניות שלהם ולערער עליהן. טיפול זה נשען במידה רבה על גישה אמפירית, שבה מלמדים את המטופלים להתייחס אל תפיסותיהם כאל השערות שניתן להעמידן במבחן.
חשיבות תרומתו המקצועית

התאוריה הקוגניטיבית של בק היא גישה המספקת תאוריה מובנית של פסיכופתולוגיה, ממנה נגזרת הפסיכותרפיה, וכן גוף ידע וממצאים אמפיריים אשר תומכים בתאוריה וממצאי מחקרים אשר מדגימים את יעילותה. התאוריה מציגה הן מודל קונספטואלי והן טכניקות טיפוליות אשר נגזרות באופן לוגי מהמודל. עובדות אלה הן תרומה לפסיכותרפיה מאחר שלאורך ההיסטוריה של הפסיכותרפיה גובשו טכניקות טיפוליות ללא רציונל, וכן הוצעו תאוריות שלא נגזרו מהן קווים מנחים להתערבות טיפולית.
התרומה התאורטית של בק היא במספר תחומים: המשגה של ההתנהגות האנושית בהתבסס על הפרספקטיבה הפנומנולוגית, גיבוש מודל לפסיכופתולוגיה המבוסס על עיבוד מידע ולא מודל מוטיבציוני, יצירת כלים על מנת להגביר את היעילות של תהליך השינוי הקוגניטיבי, ההתנהגותי והרגשי, וגישה לפסיכותרפיה שניתן לבדוק אותה. באמצעות הדגשת תהליכי עיבוד מידע על פני דחפים ומניעים נסתרים, בק הפנה את תשומת הלב לתפקוד הפסיכולוגי בזמן מצוקה והסיט את המוקד מהסיבה להתנהגות.
בהקשר הטיפולי בק התייחס למטופל כשותף וכחוקר יחד עם המטפל את התוכן של מחשבות וכיצד מחשבות אלה מופעלות. בנוסף, הוא ראה את ההתנהגות האנושית על פני רצף ולא הגדיר אותה כ"נורמלית" או "פתולוגית".
הטיפול הקוגניטיבי של בק שינה את הדרך בה מבוצע טיפול במספר דרכים. הנטישה של הפסיכואנליזה הקלאסית שינתה את תפקיד המטפל, טבעו של הקשר הטיפולי, הדרך בה מבוצע הטיפול ומטרותיו. כמו כן, בק הדגים כי טיפול מובנה וקצר טווח הוא טיפול יעיל.
ביקורת על התאוריה

על אף יעילותו המוכחת, הטיפול הקוגניטיבי נתון לביקורת של מספר זרמים: פסיכיאטריה, פסיכולוגיה התנהגותית ופסיכואנליזה.
הביקורת על רקע פילוסופי נסובה סביב היותו של הטיפול שכלתני ורציונלי מדי, רחוק מדי מהמדע הבסיסי ומרוחק מדי מהידע של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. ברמה הפרקטית, הביקורת על הטיפול הקוגניטיבי התמקדה בהיותו של הטיפול שטחי ופשטני, אינו מייחס חשיבות ראויה לרגש ורואה בו תוצאה של קוגניציה, מזניח את הקשר הטיפולי בין המטפל למטופל, ומוסיף מעט או לא מוסיף כלל לאסטרטגיות ולשיטות של הטיפול ההתנהגותי.
הביקורת מצד הפרספקטיבה הפסיכודינמית על הטיפול הקוגניטיבי טוענת כי הטיפול יותר מדי ממוקד בטכניקות, יותר מדי ממוקד בהווה, ממוקד יתר על המידה בהפחתת התסמינים ואינו מתחשב בבעיות מורכבות או קונפליקטים בלתי מודעים וחוויות ילדות, אינו מתייחס לתהליכי העברה, העברה נגדית ותהליכי פרידה. כמו כן, יש המטילים ספק ביכולתו של המטפל להבחין בין מחשבות בלתי-פונקציונליות למחשבות מציאותיות ומסתגלות יותר.
מספריו

Alford, B., & Beck, A. T. (1997). The integrative power of cognitive therapy. New York: Guilford Press.
Beck, A.T. (1973). The diagnosis and management of depression. Philadelphia: University of Pennsylvania Press.
Beck, A.T. (1974). The Prediction of suicide. Bowie, Md. : Charles Press.
Beck, A. T. (1976). Cognitive therapy and the emotional disorders. New York: Meridian
Beck, A.T. (1979). Cognitive therapy of depression. New York : Guilford Press.
Clark, D. A., Beck, A. T. & Alford, B. A. (1999). Scientific foundations of cognitive theory and therapy of depression. New York, NY: John Wiley & Sons.
Beck, A. T., Freeman, A., & Associates. (1990). Cognitive therapy of personality disorders. New York: Guilford.
Beck, A. T., Wright, F. W., Newman, C. F., & Liese, B. (1993). Cognitive therapy of substance abuse. New York: Guilford.
Beck, A. T., (1999). Prisoners of hate: The cognitive basis of anger, hostility and violence. New York, NY: HarperCollins.
Clark, D. A., Beck, A. T. & Alford, B. A. (1999). Scientific foundations of cognitive theory and therapy of depression. New York, NY: John Wiley & Sons.
Clark, D.A., & Beck, A.T. (2010). Cognitive therapy of anxiety disorders : science and practice. New York : Guilford Press.
מספריו > ספריו שתורגמו לעברית

בק, א.ט. (1991). אהבה אינה הכל. תל אביב: אור-עם.
בק, א.ט., ואמרי, ג. (2009). הפרעות חרדה ובעת: התאוריה והטיפול ההכרני. רמת גן: מכון "פסגות".
ברד, א.א., ובק, א.ט. (2004). הכוח האינטגרטיבי של שיטת הטיפול הקוגניטיבית. קריית ביאליק: "אח".
לקריאה נוספת

Weishaar, M. E. (1993.( Aaron T. Beck. London: Sage.
יאיר שלג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בספטמבר 1964 (בן 60)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  כל העיר, נקודה, הארץ, מקור ראשון 
 בן או בת זוג:  אסתי שטיינזלץ 
 
יאיר שלג (נולד ב-18 בספטמבר 1964) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, חוקר בתחום דת ומדינה והיהדות בישראל. היה במכון הישראלי לדמוקרטיה ומשמש כעמית מחקר במכון הרטמן.
ביוגרפיה

נולד בבת ים כיאיר זילברשלג להורים ניצולי שואה שהגיעו מרומניה. למד בישיבה התיכונית "אדר"ת" ובמדרשית נעם ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון, ושירת בחיל השריון. כשירד הפרופיל הצבאי שלו עבר לשרת בעיתון במחנה ושם נשאר עד לסוף שירותו הסדיר. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
כעיתונאי עבד בירחון "נקודה", במוסף "הארץ" ובמקומון הירושלמי "כל העיר". בשנת 1999 מונה לחבר מערכת "הארץ", ובו הוא כותב על ענייני יהדות ובפרט על עניינים הנוגעים לציונות הדתית ולעם היהודי. בין השנים 2006–2008 היה חבר הנהלת מערכת "הארץ".
בשנת 2000 פרסם ספר בשם "הדתיים החדשים", שחקר מגמות חדשות בקרב החברה הדתית בישראל. טענתו המרכזית של הספר היא כי הציבור הדתי על גווניו השונים מושפע השפעה עמוקה מן החילוניות המודרנית של כלל החברה בישראל, וההשפעה הזאת מעצבת "דתי חדש". לדבריו כל המגזרים הדתיים, ובכללם החרדים, הם מערביים יותר, מודרניים יותר, וחשים תחושת השתייכות למדינה ולחברה והזדהות רבה יותר משחשו בעבר.
בשנת 2003 החל לעבוד במכון הישראלי לדמוקרטיה כחוקר בכיר בתחום דת ומדינה.
בשנת 2010 פרסם ספר נוסף: "מעברי ישן ליהודי חדש: רנסאנס היהדות בחברה הישראלית". הספר מבקש להתחקות אחר ההתחדשות היהודית בחברה הישראלית, למפות את מגוון ההיבטים של תופעת זו ולתאר את התפתחותה השיטתית וההדרגתית. הספר מצביע על שני נתיבים מרכזיים ברנסאנס היהדות: האחד אינטלקטואלי באופיו ומתאפיין בזיקה אל היהדות כתרבות, ואילו השני רוחני יותר בהשוואה אליו, ומתבטא בחיפוש אחר חוויה אותנטית ורליגיוזיות.
מאז שנת 2012 כותב במוסף שבת של העיתון "מקור ראשון". מאז ספטמבר 2020 הוא עובד כעמית מחקר במכון שלום הרטמן.
בשנת 2024 פרסם את הספר "החוט המשולש: קיצור תולדות הציונות הדתית", העוסק בסוציולוגיה, אידאולוגיה וההיסטוריה של הציונות הדתית.
חיים אישיים

מתגורר בירושלים, היה נשוי לעיתונאית במבי שלג, עורכת "ארץ אחרת" עד פטירתה ב-2016, ואב לשלושה ילדים. באוקטובר 2018 נישא לאסתי פלנט-שלג, בתו של הרב עדין שטיינזלץ.
פרסומים נבחרים

רוח מדבר: סיפורו של יהושע כהן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998
הדתיים החדשים: מבט עכשווי על החברה הדתית בישראל, כתר, 2000
השפעת העלייה מצפון אמריקה על החיים האורתודוקסיים בישראל, הוועד היהודי-אמריקני ומרכז ארגוב, 2000
מעברי ישן ליהודי חדש: רנסאנס היהדות בחברה הישראלית, הספרייה לדמוקרטיה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2010
(עורך) ממשגיח הכשרות לנהג הקטר? הציונות הדתית והחברה הישראלית, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2019
החרד"לים: היסטוריה, אידאולוגיה, נוכחות, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2020.
החוט המשולש – קיצור תולדות הציונות הדתית, כנרת, זמורה, דביר, 2024.
הערות שוליים

↑  "החוט המשולש" של יאיר שלג: ניתוח מוצלח, אך מעט חסר, של הציונות הדתית, באתר מכון הרטמן-מרכז פלורליסטי למחקר, להגות, ולחינוך יהודי, ‏2024-07-14
↑  לחיות לצד נביאה | יאיר שלג, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2016-09-15
↑  להרגיש שוב פרפרים בבטן – מגזין נשים
↑  "סמוטריץ לא מייצג את כלל הציונות הדתית" - ראיון עם יאיר שלג לרגל צאת ספרו, באתר מכון הרטמן-מרכז פלורליסטי למחקר, להגות, ולחינוך יהודי, ‏2024-07-07
↑   אלי ביתאן, הציונות הדתית נוטרת למיינסטרים הישראלי גם אחרי שהפכה לאליטה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267930505171  GND: 1073923002  ISNI: 0000 0000 6659 0825  LCCN: n98084389  VIAF: 76564428   WorldCat (עם VIAF): 76564428
צ'יטוס

| --- | --- |


 
 מאכלים
 סוג:  corn snack 
 מוצא:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  פריטו-ליי
 תאריך יצירה:  1948 
 
צ'יטוס (באנגלית: Cheetos) הוא מותג חטיפי פחזניות תירס פריכות המיוצר על ידי חברת פריטו-ליי, חברה בת של תאגיד פפסיקו.
היוצר המקורי של החטיף, צ'ארלס אלמר דולין, המציא את הצ'יטוס בשנת 1948.
בשנת 2010 החטיף דורג כמותג הנמכר ביותר של פחזניות גבינה בשוק האמריקני. המכירות הקמעונאיות השנתיות של החטיף ברחבי העולם מסתכמות בכ-4 מיליארד דולרים. בעוד שהגרסה המקורית של החטיף עדיין מיוצרת כיום, עם השנים חברת פריטו-ליי מייצרת בנוסף לכך 20 טעמים נוספים של צ'יטוס.
הקמע המקורי של צ'יטוס היה עכבר הצ'יטוס. משנת 1986 ואילך דמותו של הברדלס המואנש צ'סטר צ'יטה הוא הקמע הרשמי של המותג.
בישראל מיוצר החטיף במפעל המלוחים של קבוצת שטראוס (בשותפות עם פריטו-ליי) בשדרות.
טעמים של צ'יטוס בישראל

להלן המבחר ייחודי של טעמי חטיף הצ'יטוס בישראל:
| --- | --- |
 צ'יטוס אפוי: איקס עיגול – פיצה  כאפה – קטשופ  ביג – גבינה  פאפס – גבינה  זיג-זג – גבינה:  צ'יטוס קראנצ'י: רגיל – גבינה  רגיל – גריל  רגיל – בוטנים  רגיל – צ'דר  רגיל – צ'דר וחלפיניו
טעמים של צ'יטוס בישראל > בעבר

צ'יטוס אפוי:
כדורים – בצל
כדורים – פלאפל
חייזרים – המבורגר
שדונים – תפוח אדמה
דולפינים – גבינה
דינוזאורים - תפוח אדמה
זיג-זג - גריל חריף בקטנה
חיות ג'ונגל - שמנת בצל
סמלילים

סמלילי צ'יטוס הישראלי בכל הזמנים
סמליל צ'יטוס הישראלי הראשון 1993-1996
סמליל צ'יטוס הישראלי השני 1996-2000
סמליל צ'יטוס הישראלי השלישי 2000-2003
סמליל צ'יטוס הישראלי רביעי 2003-2006
סמליל צ'יטוס הישראלי חמישי 2006-2020
סמליל צ'יטוס הישראלי שישי 2020-הלאה
הערות שוליים

↑  ניצן צבי כהן, ‏ועד אחד בשבוע: עובדי שטראוס מלוחים. 8 עוּבדות על המפעל והעובדים, וטיפ, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 3 במאי 2021
1 2  ניצן לנגר, גיל גוטקין, ‏מזניב: דירוג הצ'יטוס הגדול, באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לואי נל

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1904 הרובע השלישי של ליון, צרפת 
 פטירה:  17 בנובמבר 2000 (בגיל 95) בריב לה גאיירד, צרפת 
 שם לידה:  Louis Eugène Félix Néel 
 ענף מדעי:  פיזיקת מצב מוצק
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר (1928)  האוניברסיטה של שטרסבורג  הפקולטה למדעים של פריז  lycée du Parc  אוניברסיטת סן לואי 
 מנחה לדוקטורט:  פייר וייס 
 מוסדות:  המרכז הלאומי למחקר מדעי  מכון טכנולוגי גרנובל  אוניברסיטת גרנובל  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 תלמידי דוקטורט:  Louis Weil 
 פרסים והוקרה:  קונקור ז'נרל  מפקד במסדר הדקל האקדמי  חבר זר של החברה המלכותית (21 באפריל 1966)  מדליית הזהב של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (1965)  צלב המלחמה  Knight of the Order of Social Merit (1963)  צלב גדול של לגיון הכבוד  פרס נובל לפיזיקה (1970)  פרס שלושת הפיזיקאים (1963)  פרס הולווק (1952)  Blondel Medal (1948)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי  Prix Félix-Robin (1938) 
 תרומות עיקריות
 עבודה יסודית וגילויים הנוגעים לאנטי-פרומגנטיות ופרומגנטיות שהובילו ליישומים חשובים בפיזיקת מצב מוצק
 
לואי אז'ן פליקס נל (שם מלא בצרפתית: Louis Eugène Félix Néel‏; 22 בנובמבר 1904 – 17 בנובמבר 2000) היה פיזיקאי צרפתי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1970.
ביוגרפיה

נל נולד בליון שבצרפת. הוא למד באוניברסיטת שטרסבורג והוסמך מטעמה כדוקטור למדעים.
בשנת 1966 הוענק לו לגיון הכבוד.
ב-1970 זכה בפרס נובל לפיזיקה על עבודה יסודית וגילויים הנוגעים לאנטי-פרומגנטיות ופרומגנטיות שהובילו ליישומים חשובים בפיזיקת מצב מוצק. תרומותיו לפיזיקה של מצב מוצק מצאו יישומים שימושיים רבים, במיוחד בפיתוח של יחידות זיכרון מחשב.
מדליית לואי נל המעונת מדי שנה על ידי האגודה הגאופיזית האירופית נקראת על שמו.
נל נפטר בבריב לה גלרד, בגיל 95.
ריקוד דגלים

ריקודגלים ברחבת הכותל המערבי
ריקוד דגלים (בהלחם: ריקודגלים) או מצעד הדגלים, הוא מצעד המתקיים מדי שנה ביום ירושלים, כ"ח באייר בירושלים כדי לחגוג את איחוד העיר. נחוג חידוש הריבונות היהודית והישראלית במקומות הקדושים ליהודים, בעקבות הניצחון בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. המצעד מלווה בריקוד, שירה ובנשיאת דגלי ישראל.
המצעד מזוהה כמעט באופן בלעדי עם הציונות הדתית ועם תנועות הנוער ומוסדות החינוך שלה.
ריקוד דגלים בירושלים

ראשית המצעד במנהגם של הרב צבי יהודה הכהן קוק ותלמידי ישיבת מרכז הרב, לצעוד לכותל דרך רחוב יפו בשירה ובריקודים, בשעות הלילה לאחר סיום עצרת החג בהיכל הישיבה. מנהג זה החל בשנת תשכ"ח (1968). בשנת תשל"ד (1974) יזם יהודה חזני, תלמיד הישיבה, הבאת תזמורת וצירופם של בני ישיבות תיכוניות לאירוע. עם השנים עבר האירוע לשעות היום, כדי לאפשר לאנשים נוספים ליטול חלק בצעדה. כיום מארגנת את הצעדה עמותת "עם כלביא" ובראש התהלוכה עמד הרב חיים דרוקמן. האירוע ממומן על ידי העמותה, עיריית ירושלים, משרד החינוך והחברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי.
במהלך האירוע הצועדים נושאים דגלי ישראל, מלווים בתזמורות ניידות על גבי משאיות שמנגנות מוזיקה חסידית. במספר נקודות בדרך מוקמות במות עליהן מופיעים אמנים שונים. ברוב השנים החל המצעד מאזור מרכז העיר ירושלים, מגן העצמאות או מגן סאקר, עלה מזרחה לכיוון רחוב יפו, דרך כיכר ספרא, ועד לכיכר צה"ל. בשלב זה מתפצלים הצועדים ונכנסים לעיר העתיקה דרך שעריה, עד שלבסוף מגיעים כולם לכותל המערבי, שם מתקיימת הרקדה המונית בשיתוף זמרים ואישי ציבור.
ב-2009, ביקש ראש הממשלה בנימין נתניהו מהיועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין להורות על ביטול המצעד עקב ביקורו של השליח האמריקאי ג'ורג' מיטשל בירושלים וחשש שהמצעד יגרום להפרות סדר ולפגיעה בחיי אדם. וינשטיין דחה את בקשתו לאחר שבהתייעצות עם המשטרה לא הועלו חששות כאלו והשב"כ לא פנה אליו בנוגע לכך.
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] ישנה הפרדה מגדרית, והגברים והנשים הולכים במקביל בשני מסלולים שונים. בעבר[דרושה הבהרה] נהגו הצועדים להיכנס לעיר העתיקה גם דרך שער האריות, כדי לשחזר את המסלול שעברו הצנחנים בשחרור ירושלים, אך בין השנים אסרה המשטרה 2010–2016 להיכנס בשער זה. בשנת 2011 הסיטה המשטרה את מסלול הצעדה מזרחה, והוא עבר משייח' ג'ראח לאורך שדרות בר-לב, וכמו בעבר נכנסו לעיר העתיקה דרך כמה משעריה. בשנת 2010 השתתפו במצעד מעל 100 אלף איש. בשנת 2017, לכבוד 50 שנה לאיחוד ירושלים, האירוע הקיף את העיר העתיקה גם ממזרח, ונכנסו אליה גם דרך שער האשפות.
במאי 2021 נערכה צעדת הדגלים במקביל לעיד אל פיטר. לאחר פרוץ המהומות בירושלים נפסק המצעד כשעתיים מראשיתו, כשנשמעו בעיר אזעקות בעקבות ירי רקטות מרצועת עזה על ידי החמאס. המשטרה הורתה על פיזורו ובכותל נערכה עצרת, במקביל להתפרעויות ערבים ברחבי הר הבית. בעקבות ירי הרקטות החל מבצע שומר החומות. לאחר המבצע תוכנן מצעד נוסף, שלא על ידי עמותת "עם כלביא", אלא על ידי כמה תנועות מהציונות הדתית ומועצות אזוריות. הצעדה תוכננה ל-10 ביוני אך בוטלה על ידי המשטרה. ב-13 ביוני הושבעה הממשלה ה-36, אשר אישרה את קיום המצעד ב-15 ביוני, למרות איומי החמאס שהדבר יוביל להסלמה ביטחונית.
אלימות

במספר צעדות במשך השנים אירעו חיכוכים בין משתתפים בצעדה לבין ערבים תושבי מזרח ירושלים. החיכוכים כללו אלימות פיזית ומילולית משני הצדדים. לאור זאת ביקרו במרצ את עצם קיומו. בשנים 2015 ו-2016 דחה בג"ץ עתירות שהגישו עמותת "עיר עמים" וארגון "תג מאיר" שדרשו למנוע את מעבר המצעד ברובע המוסלמי.
במצעד בשנת 2021 נשמעו קריאות "מוות לערבים" ו"מוחמד מת". בשנים 2022-2024 הצועדים קראו קריאות גזעניות ותקפו עיתונאים ועוברי אורח. בשנת 2023 גינה משרד החוץ של ארצות הברית את הקריאות הגזעניות באירוע.
בערים נוספות

החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 נערכים מצעדים דומים בערים נוספות בישראל מתוך מטרה להביא את שמחת יום ירושלים גם לשאר הארץ. במצעדים אלו משתתפים חניכי תנועות נוער דתיות לאומיות, ארגונים דתיים מקומיים, אנשי הגרעינים התורניים תושבי הערים וגורמים נוספים.
גלריה

תמונות ממהלך הריקוד דגלים לאורך השנים
תמונת פנורמה של שער שכם במהלך ריקוד הדגלים בשנת 2024
ריקודגלים ברחוב יפו (ירושלים) לכבוד יום ירושלים
משתתפי המצעד עוברים ליד בניין העירייה בירושלים לכיוון שער שכם בשנת 2024
משתתפי המצעד נעים לכיוון הרובע המוסלמי 2024
ריקודגלים - החוגגים מתכנסים אל רחבת הכותל המערבי
ריקודגלים ב-2016
ריקודגלים ב-2016 (תקריב על החוגגים)
ריקודגלים ב-2016 נכנס לשער שכם
ריקודגלים ברחוב יפו לכבוד יום ירושלים
ריקודגלים בשער שכם בשנת 2012
משתתפים מכינים דגלי ישראל לריקוד דגלים בירושלים בשנת 2018
משתתפי המצעד מתכנסים ביציאה ממרכז העיר ליציאה לכיוון שער שכם