stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיכרון דברים
מסוימות

מבחן המסוימות (specificity) קובע כי הפרטים החשובים והעקרוניים הנוגעים לחוזה צריכים להיות מצוינים בו. כך למשל, נושאים כגון תיאור נשוא החוזה, מחיר ומיקום חייבים להופיע. בית המשפט קבע בעבר כי חסרונו של תיאור הנכס (במקרקעין למשל, מדובר בכתובת מדויקת, או לחלופין מספר חלקה) הוא עילה לקביעת חוסר תקפותו של ההסכם.
שימוש נבון בזיכרון דברים

על מנת לעגן את ההסכמות שנוצרות בזמן משא ומתן, ללא מתן התחייבות, יש להוסיף סעיף המסייג את ההסכמות ומתנה את ביצוע הכתובת בזיכרון הדברים בחתימה על חוזה מלא. למשל "מסמך זה מתאר את ההסכמות בין הצדדים, אך אינו מחייב אלא ישמש בסיס להסכם סופי שייחתם בעתיד". לחלופין, ניתן לקבוע מנגנון פיצוי מוסכם, למקרה שאחד הצדדים מבקש שלא לקיים את ההסכם.
מקרקעין

ככל חוזה העוסק במקרקעין, גם זיכרון הדברים העוסק במקרקעין כפוף לסעיף 8 לחוק המקרקעין הדורש מסמך כתוב. החתימה על זיכרון דברים בנושא מקרקעין היא בעייתית גם מהטעם שבהיותו מחייב הוא כפוף לחובת דיווח לרשויות המס, ואי דיווח בזמן עלול לגרום להליכים משפטיים ולקנסות.
הערות שוליים

↑  Guy S. Goodwin-Gill, Memorandum of understanding between the government of the United Kingdom of great Britain and northern Ireland and the government of the Republic of Rwanda, International Legal Materials 62, 2023-02, עמ' 166–181 doi: 10.1017/ilm.2022.36
↑  Memoranda of Understanding and contracts. An analysis of speech acts, iris.univr.it
↑  Robert Mrljić, Some Remarks on Soft Law and Some Specific Forms of Treaty Making, Brill Nijhoff, 2016-01-01, עמ' 840–850, ISBN 978-90-04-24562-4. (באנגלית)
↑  Murad Alam, Thomas SD Getchius, Holger Schünemann, Yasser Sami Amer, Aggie Bak, Lisa A Fatheree, Pamela Ginex, Priya Jakhmola, Gemma L Marsden, Emma McFarlane, Martin Meremikwu, Nichole Taske, Robyn L Temple-Smolkin, Christina Ventura, Jako Burgers, Lisa Bradfield, Mary Dolan O'Brien, Kaitlin Einhaus, Ina B Kopp, Zachary Munn, Luigia Scudeller, Corinna Schaefer, Sarah A Ibrahim, Bianca Y Kang, Toju Ogunremi, Rebecca L Morgan, A memorandum of understanding has facilitated guideline development involving collaborating groups, Journal of Clinical Epidemiology 144, 2022-04-01, עמ' 8–15 doi: 10.1016/j.jclinepi.2021.12.022
↑  Raad Sabir Rauf, Letter of Intent, Memorandum of Understanding, and Contract an Analytical Overview, sites.google.com, ‏2022-05-22 (באנגלית)
| דיני חוזים |
| --- | --- | --- |
| עקרונות יסוד | חופש החוזים • חוזים יש לקיים • תום לב |  |
| סוגי חוזים | חוזה אחיד • חוזה יחס • חוזה לטובת אדם שלישי • חוזה אופציה |  |
| פגמים בכריתת חוזה | חוזה למראית עין • טעות • טעות בחוזה (משפט עברי) • הטעיה • כפייה • עושק |  |
| מונחים נוספים | הצעה • זיכרון דברים • הסכם מכללא • הסכם ג'נטלמני • טעות סופר • כוח עליון |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה

הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה (בסרבו-קרואטית: Социјалистичка Република Србија / Socijalistička Republika Srbija), שהייתה ידועה בעבר בשם הרפובליקה העממית של סרביה (בסרבו-קרואטית: Народна Република Србија / Narodna Republika Srbija, מילולית "הרפובליקה הלאומית של סרביה"), הייתה אחת משש הרפובליקות המרכיבות את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. הקמתה החלה בשנת 1941 והושלמה בשנים 1944–1946, כאשר הוקמה כרפובליקה בפדרציה של יוגוסלביה. בצורה זו, היא נמשכה עד הרפורמות החוקתיות מ-1990 עד 1992, אז הוקמה מחדש כרפובליקה של סרביה בתוך הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (סרביה ומונטנגרו). זו הייתה הרפובליקה הגדולה ביותר של יוגוסלביה, הן באוכלוסייה והן בשטח. בירתה, בלגרד, הייתה גם הבירה הפדרלית של יוגוסלביה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר קריסת ממלכת יוגוסלביה במלחמת אפריל (1941), כל המדינה נכבשה וחולקה בין מדינות הציר. השטחים המרכזיים של סרביה והאזור הצפוני של באנאט נכבשו על ידי גרמניה הנאצית, ששלטה בה ישירות על ידי המפקד הצבאי בסרביה, עם ממשלת בובות שהוקמה בבלגרד. האזורים הדרומיים של מטוהיג'יה וקוסובו נכבשו על ידי איטליה הפשיסטית וסופחו לאלבניה האיטלקית. אזור באקה סופח על ידי הונגריה, בעוד שסורמיה הייתה בשליטה של המדינה העצמאית של קרואטיה. דרום-מזרח סרביה נכבשה על ידי ממלכת בולגריה.
בתחילת הכיבוש הגרמני היו ביוגוסלביה שתי תנועות התנגדות: הצ'טניקים והפרטיזנים. היו להם תוכניות אידאולוגיות ופוליטיות סותרות, וב-1943 החלו הצ'טניקים לשתף פעולה עם כוחות הציר. הפרטיזנים דגלו בהפיכת יוגוסלביה לפדרציה, כאשר סרביה הופכת לאחת מהיחידות הפדרליות שלה. בסתיו 1941 הוקמו מוסדות זמניים ראשונים על ידי פרטיזנים בכמה שטחים משוחררים, בראשות ועדת השחרור הלאומית הראשית לסרביה שישבה באוז'יצה, ולכן נקראה התנועה בשם הרפובליקה של אוז'יצ'ה. עם זאת, המתקפה הגרמנית מחצה את המעין-מדינה בדצמבר של אותה שנה. לאחר מכן עברו רוב כוחות הפרטיזנים לבוסניה.
היסטוריה > הרפובליקה העממית של סרביה

סרביה שוחררה בסתיו 1944 על ידי כוחות פרטיזנים והצבא האדום. זמן קצר לאחר שחרור בלגרד ב-20 באוקטובר, החלה הקמת ממשל חדש. בנובמבר 1944 התכנסה האספה האנטי-פשיסטית לשחרור העם של סרביה, אשר אישרה את מדיניות הקמת יוגוסלביה מחדש כפדרציה, כאשר סרביה היא אחת מיחידותיה הפדרליות. כך הונח היסוד להקמת המדינה הפדרטיבית של סרביה (בסרבו-קרואטית: Федерална Држава Србија), כמדינה פדרטיבית בתוך יוגוסלביה הפדרלית הדמוקרטית.
התהליך התגבש באופן רשמי באפריל 1945, כאשר נוצרה אספת העם הזמנית של סרביה, שגם מינתה את הממשלה העממית הראשונה של סרביה. שני אזורים חדשים שנוצרו, המחוז האוטונומי של וויבודינה והאזור האוטונומי של קוסובו ומטוהיג'ה, החליטו להתמזג לסרביה. ב-29 בנובמבר 1945, יוגוסלביה הוכרזה רשמית כרפובליקה פדרלית, ובינואר 1946, לאחר אימוץ החוקה הראשונה של יוגוסלביה הפדרלית, שונה שמה של המדינה הפדרטיבית של סרביה לרפובליקה העממית של סרביה.
בנובמבר 1946 נערכו בחירות לאספה המכוננת של סרביה, ובינואר 1947 אומצה חוקת סרביה, אשר אישרה מחדש את מקומה בתוך הפדרציה היוגוסלבית, וכן מסדירה את עמדת היחידות האוטונומיות. בשנת 1953 התקבלה חוקה, שהנהיגה רפורמות חברתיות נוספות.
עד אז, החיים הפוליטיים הפנימיים בסרביה נשלטו במלואם על ידי המפלגה הקומוניסטית של סרביה, שהוקמה במאי 1945 כסניף של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. על מנת לדכא את האופוזיציה המלוכנית שנותרה, קומוניסטים יזמו יצירת קואליציה פוליטית רחבה יותר, ובכך הקימו את החזית העממית של יוגוסלביה (PFY), באוגוסט 1945. מפלגות פוליטיות אחרות פורקו במהרה, ושרידים של פוליטיקה הוגבלו רק לתוך החזית העממית, שהייתה בשליטה מלאה של המפלגה הקומוניסטית.
היסטוריה > הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה

בשנת 1963 התקבלה חוקה חדשה ליוגוסלביה, ששינתה את שמה של המדינה הפדרלית לרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ואת שמות יחידותיה הפדרליות לרפובליקות סוציאליסטיות, ובכך שונה השם של סרביה לרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה (בסרבו-קרואטית: Социјалистичка Република Србија).
בשנת 1966, אחד הסרבים הבולטים במפלגה הקומוניסטית, סגן נשיא יוגוסלביה (1963–1966) ומייסד סוכנות הביון היוגוסלבית OZNA, אלכסנדר רנקוביץ', הודח מתפקידים עקב האשמות בריגול אחר נשיא הרפובליקה יוסיפ ברוז טיטו.
לאחר האביב הקרואטי ב-1971, כמעט כל הנהגת המפלגה של סרביה הודחה מתפקידה, באשמת היותה "ליברלית". לטינקה פרוביץ' ומרקו ניקז'יץ' סומנו כמנהיגים העיקריים של הליברלים בליגת הקומוניסטים של סרביה.
ב-1974 אומצה חוקה חדשה, שהגדילה את סמכויות המחוזות והפיכתן לרפובליקות דה פקטו. לראשונה הוקם תפקיד נשיא לסרביה, נשיא נשיאות הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה. האספה בחרה 15 חברי נשיאות ונשיא אחד לכהונה של 4 שנים, ולאחר מכן לכהונה של שנתיים. החוקה החדשה השעתה למעשה את שליטתה של סרביה על המחוזות.
בינואר 1975, נשיאות הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה ביקשה תיקון של פתרונות חוקתיים והסבירה שהחוקה חילקה את הרפובליקה לשלושה חלקים, ובכך מנעה מסרביה לממש את "זכותה ההיסטורית למדינת לאום בפדרציה היוגוסלבית". אף על פי שהיו דעות שונות בהנהגת המדינה על מעמד המחוזות, התוצאה של הבוררות הייתה שאין לשנות את מעמד המחוזות בתוך סרביה. ההנהגה הפדרלית, בראשות טיטו, האמינה שהפתרון החוקתי מ-1974 יכול לספק את כל טענותיה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, אך גם לכבד את הפרטים והאינטרסים המיוחדים של המחוזות האוטונומיים. אף על פי שהסכסוך הושכך זמנית בדרך זו, הנושא נותר ללא פתרון.
במשך רוב שנות קיומה ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, סרביה הייתה נאמנה וכפופה בדרך כלל לממשלה הפדרלית. דבר זה השתנה לאחר מותו של טיטו ב-1980, כאשר התחילה תופעה של לאומיות אלבנית וסרבית בקוסובו. ב-1981 פרצו הפגנות גדולות בקוסובו בדרישה לקבל מעמד של רפובליקה. ליגת הקומוניסטים הסרבית הייתה מפוצלת לגבי איך להגיב. במקביל החל משבר כלכלי ביוגוסלביה. מנהיגי המדינה לא הצליחו לבצע רפורמות כלשהן עקב חוסר היציבות הפוליטית.
נשיא ליגת הקומוניסטים של סרביה סלובודן מילושביץ' ביקר בקוסובו באפריל 1987 והבטיח פעולה מהירה על מנת להגן על השלום ועל הסרבים בקוסובו. המתיחות האתנית בקוסובו התחממה כאשר חייל קוסובורי ממוצא אלבני פתח באש על חבריו החיילים בפאראצ'ין, באירוע המכונה טבח פאראצ'ין. נשיא סרביה איוואן סטמבוליץ' רצה לעשות פשרה, במקום פתרון מהיר, ומצא את עצמו בהתנגשות עם מילושביץ'. הסכסוך הזה הגיע לשיאו במושב ה-8 של הוועדה המרכזית של ליגת הקומוניסטים של סרביה, אז הוחלף סטמבוליץ' בפטר גרצ'אנין כנשיא סרביה.
היסטוריה > רפורמה חוקתית

ב-1988 אומצו תיקונים חדשים לחוקה היוגוסלבית, שהחלו תהליך של דמוקרטיזציה. במהלך 1988 ו-1989, סבב שינויים בהנהגת המפלגה הקומוניסטית, שכונה "המהפכה האנטי-בירוקרטית", בוויבודינה, קוסובו ובמונטנגרו, החליף את ההנהגות האוטונומיות באזור זה. את ההפיכות הוביל סלובודן מילושביץ', שתמך בלאומיות הסרבית. האירועים גונו על ידי הממשלות הקומוניסטיות של הרפובליקות המערביות של יוגוסלביה (במיוחד הרפובליקות הסוציאליסטיות של סלובניה וקרואטיה), אשר התנגדו לניסיונות להרחיב את המרד לשטחיהן ופנו נגד מילושביץ'. האנטגוניזם הגובר הביא בסופו של דבר לפירוק המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ב-1990, ולאחר מכן לפירוק יוגוסלביה.
ב-1989 נבחר סלובודן מילושביץ' לנשיא נשיאות המדינה של סרביה. הוא דרש מהממשלה הפדרלית היוגוסלבית לפעול למען האינטרסים של סרביה בקוסובו על ידי שליחת הצבא העממי היוגוסלבי כדי לדכא את הבדלנות במחוז. במקביל, הוצעו כמה רפורמות בשיטת הבחירות הפדרלית, כאשר סרביה תומכת בשיטת "אזרח אחד, קול אחד", שהייתה נותנת רוב לסרבים. עד אז גברה המתיחות האתנית ביוגוסלביה, מפלגת השלטון הקומוניסטית התפרקה ולאחר מכן התרחש משבר במוסדות הפדרליים. לאחר אירועים אלו, בשנת 1989 הצביעה האספה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה בעד תיקוני חוקה שביטלו את האוטונומיה הרחבה של המחוזות וויבודינה וקוסובו.
לאחר שהרשויות הסלובניות אסרו על קבוצה של תומכיו הסרבים להתאסף בליובליאנה, מילושביץ' החל במלחמת סחר עם הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה בסוף 1989. הסכסוך הסרבי-סלובני הגיע לשיאו בינואר 1990 בקונגרס ה-14 של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה כאשר הסלובנים עזבו את הפגישה ואחריהם גם הצירים הקרואטים.
לאחר 1990, המדינה נודעה בפשטות בשם הרפובליקה של סרביה (Република Србија / Republika Srbija), ובדצמבר אותה שנה נבחר סלובודן מילושביץ' לנשיאה הראשון של הרפובליקה. ב-1992, כאשר הוקמה הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, הפכה סרביה לאחת משתי הרפובליקות המרכיבות אותה, יחד עם מונטנגרו. ב-2003 איחוד מדינות זה נוצר מחדש כסרביה ומונטנגרו, ובשנת 2006 הפכה סרביה לרפובליקה עצמאית לאחר ההיפרדות של מונטנגרו.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

בתוך הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה התקיימו שני מחוזות אוטונומיים: המחוז האוטונומי הסוציאליסטי של וויבודינה והמחוז האוטונומי הסוציאליסטי של קוסובו. החלק המרכזי של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה הממוקם מחוץ לשני המחוזות האוטונומיים נודע בדרך כלל "סרביה של ממש" ("Uža Srbija").
מבחינה גאוגרפית סרביה גבלה עם הונגריה מצפון, רומניה ובולגריה ממזרח ואלבניה מדרום מערב. בתוך יוגוסלביה, היא גבלה עם הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה מדרום ועם הרפובליקות הסוציאליסטיות של מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה במערב.
דמוגרפיה > מפקד 1971

בשנת 1971מנתה אוכלוסיית הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה 8,446,590 אנשים:
סרבים = 6,142,070 (72.7%)
אלבנים = 984,761 (11.66%)
הונגרים = 430,314 (5.10%)
קרואטים = 184,913 (2.19%)
מוסלמים = 154,330 (1.83%)
יוגוסלבים = 123,824 (1.47%)
סלובקים = 76,733 (0.82%)
רומנים = 57,419 (0.62%)
בולגרים = 53,800 (0.58%)
רומני = 49,894 (0.54%)
מקדונים = 42,675 (0.46%)
רוסינים = 20,608 (0.22%)
טורקים = 18,220 (0.20%)
סלובנים = 15,957 (0.17%)
ולאכים = 14,724 (0.16%)
דמוגרפיה > מפקד 1981

בשנת 1981 מנתה אוכלוסיית הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה 9,313,677 אנשים:
סרבים = 6,331,527 (67.96%)
אלבנים = 1,303,032 (13.99%)
יוגוסלבים = 441,941 (4.75%)
הונגרים = 390,468 (4.19%)
מוסלמים = 215,166 (2.31%)
קרואטים = 149,368 (1.60%)
צוענים = 110,956 (1.19%)
מקדונים = 48,986 (0.53%)
סלובנים = 12,006 (0.13%)
פוליטיקה

במהלך העידן הסוציאליסטי ביוגוסלביה הונהג משטר חד-מפלגתי. המפלגה החוקית היחידה הייתה ליגת הקומוניסטים של סרביה, שהייתה חלק מליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה. המפלגה נשארה יציבה יחסית ונאמנה למפלגה הפדרלית עד סוף שנות ה-80, כאשר המפלגה התפצלה בשאלה מה הפעולות לנקוט בקוסובו כאשר פרצו הפגנות וקרבות בין האלבנים לסרבים.
הקומוניסטים המסורתיים יותר תמכו בנשיא איוואן סטמבוליץ', שדגל בנייטרליות מתמשכת כאמצעי לפתרון הסכסוך, בעוד שהחברים הרדיקליים והלאומניים יותר תמכו בסלובודן מילושביץ' שדגל בהגנה על הסרבים הקוסובו, שטענו שאוכלוסייתם נלחצת לעזוב את קוסובו על ידי הבדלנים האלבנים. מילושביץ' ניצל את הרגשות הציבוריים ואת ההתנגדות לבדלנות האלבנית בקוסובו כדי לגייס מספר רב של תומכים כדי לעזור לו להפיל את ההנהגה הקומוניסטית בוויבודינה, קוסובו והרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו במה שהיה ידוע בתור המהפכה האנטי-בירוקרטית. לאחר מכן, הליגה הסרבית של הקומוניסטים בחרה את מילושביץ' כמנהיגהּ. מילושביץ' נקט עמדה קשה נגד הלאומיות האלבנית בקוסובו ולחץ על ממשלת יוגוסלביה לתת לו סמכויות חירום להתמודדות עם הבדלנים האלבנים בקוסובו. יתר על כן, הוא צמצם את האוטונומיה של המחוזות האוטונומיים של וויבודינה וקוסובו והעמיד בתור נציגיהם פוליטיקאים הנאמנים לו.
בקונגרס המפלגה הקומוניסטים היוגוסלבית ב-1990, מילושביץ' ונציגיו בוויבודינה, קוסובו והרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו ניסו להשתיק את ההתנגדות של הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה שהתנגדה לפעולות שננקטו נגד ההנהגה האלבנית בקוסובו, על ידי חסימת כל הרפורמות שהוצעו על ידי נציגי סלובניה. הטקטיקה נכשלה וסלובניה, יחד עם בעלת בריתה קרואטיה, פרשו מהמפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית. מעשה זה גרם למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית להתפרק, ולאחר מכן גרם ליוגוסלביה עצמה להתפרק שנה לאחר מכן במלחמות יוגוסלביה.
ממשלה

מאז 1945, פקיד המדינה הבכיר ביותר בסרביה, ולפיכך ראש המדינה בפועל, היה נשיא אספת העם של סרביה, אשר עמד גם בראש הנשיאות הקולקטיבית של האספה העממית (1945–1953), ונשיאות האספה (1953–1990). בשנת 1974 אומצה החוקה החדשה של סרביה, ונשיאות המדינה הקולקטיבית הוקמה כגוף שלטוני עליון. מאז כיהן נשיא הנשיאות כפקיד המדינה הבכיר ביותר של סרביה. בתחילה נבחר הנשיא לארבע שנות כהונה, אך ב-1982 צומצמה תקופת הכהונה לשנתיים.
הגוף הביצועי העיקרי, מאז 1945, היה הממשלה העממית של סרביה. ב-1953 שונה שמה למועצה המבצעת של סרביה. המועצה שימשה כרשות המבצעת של אספת העם, שכיהנה בעצמה כרשות המחוקקת. לנשיא המועצה המבצעת היה תפקיד של ראש ממשלה.
ראו גם

סרביה
סרביה ומונטנגרו
היסטוריה של סרביה
יוגוסלביה
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
מפה של מדינת סרביה הפדרלית (1945), עם המחוז האוטונומי של וויבודינה (למעלה) והאזור האוטונומי של קוסובו ומטוהיג'ה (למטה)
דגל המדינה הפדרטיבית של סרביה, בשנת 1945
חטיבות אדמיניסטרטיביות של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה 1974–1990
קבוצות אתניות בסרביה (1981)
ויליאם מקארתור

| --- | --- |

ויליאם מקארתור, 2000
 לידה:  26 ביולי 1951 (בן 73) ליינבורג, קרולינה הצפונית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי 
 תקופת השירות:  1990–2010 (כ־20 שנה)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  224 ימים 22 שעות ו-19 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  4
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  24 שעות ו-21 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ויליאם מקארתור
 משימות
 STS-58,‏ STS-74 ‏ STS-92 ‏ סויוז TMA-7
    
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין    מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (3 פעמים)
 
ויליאם מקארתור (באנגלית: William Surles McArthur; נולד ב-16 ביולי 1951 בליינבורג, קרולינה הצפונית) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הוא היה מפקד משלחת קבועה מס' 12 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה

ויליאם מקארתור נולד בקרולינה הצפונית וגדל בעיירה רד ספרינגס. הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וסיים אותה שנת 1973 עם תואר ראשון במדעים והנדסה. לאחר סיום הלימודים הוא עבר קורס טיס והחל לשרת ביחידות של חיל האוויר של ארצות הברית. בין היתר הוא שירת בקוריאה הדרומית. בשנת 1983 הוא קיבל תואר שני ממכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה בהנדסת אווירונאוטיקה.
בשנת 1987 מקארתור קיבל הסמכה כטייס ניסוי והחל לעבוד בנאס"א. בשנת 1990 הוא נבחר ליחידת האסטרונאוטים.
במהלך שירותו הוא הגיע ל-9,000 שעות טיסה ב-41 כלי טיס.
שירות בתחום החלל

בשנת 1993 מקארתור השתתף במשימת STS-58 של מעבורת החלל קולומביה כמומחה משימה (ג'ון בלאהה היה מפקד הצוות). המטרה העיקרית הייתה בדיקת השפעת חוסר משקל על פעילות ובריאות אנשי הצוות. בשנת 1995 הוא טס בפעם השנייה על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס טיסת STS-74 כמומחה משימה (קנת קמרון היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה לבצע עגינה שנייה של מעבורת חלל לתחנת החלל מיר, להביא אספקה ולבצע מספר ניסויים. בשנת 2000 מקארתור היה מומחה משימה של STS-92 של מעבורת החלל דיסקברי (בריאן דאפי היה מפקד צוות). המטרה של המשימה הייתה להמשיך בניית תחנת החלל הבין-לאומית. במהלך טיסה זו הוא ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-13 שעות. בשנת 2005 הוא הגיע לתחנת החלל הבין-לאומית בחללית סויוז TMA-7 והיה מפקד משלחת מס' 12 לתחנת החלל הבין-לאומית. במהלך טיסה זו הוא ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-11 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר כחצי שנה.
בשנת 2007 מקארתור עזב את יחידת האסטרונאוטים ועבר לעבודה במרכז החלל ג'ונסון. הוא פרש מעבודה בשנת 2017.
חידה לשונית

חידה לשונית היא חידה המעמידה במבחן את יכולתו הלשונית של הפותר.
כיום קיימות חידות לשוניות מרכזיות, המבוססות כולן על יצירת מילה מתוך מילה לפי כלל מסוים:
קפד ראשו: לוקחים את האות הראשונה במילה, מורידים אותה ומקבלים מילה אחרת. דוגמה: כלי בשחמט, קפד ראשו - אחד החושים (צריח, ריח).
שנה ראשו: לוקחים מילה, משנים את האות הראשונה שלה ומקבלים מילה אחרת. דוגמה: איבר מרכזי בגוף, שנה ראשו - עוצמה (מוח, כוח).
שנה זנבו: לוקחים מילה, משנים את האות האחרונה שלה ומקבלים מילה אחרת. דוגמה: חלום הקשור בביטול מלחמות, שנה זנבו - מצב בו שרויים הנחים במיטות (שלום, שלוה).
חלץ כרסו: לוקחים מילה ומוציאים ממנה את האותיות האמצעיות, למשל: יונק מעופף, חלץ כרסו - משקע לילי! (עטלף, טל).
משחקי הברות במילה: הופכים מיקום של הברות שלמות במילה, ולא משחקים רק באות. למשל : "מוערך בכרך": (י (ה)קיר קיריה, או בלשון אחרת, יקיר העיר).
קפד צווארו: לוקחים מילה ומוציאים ממנה את האות השנייה, למשל: מצב גופני לאחר הורדה במשקל, קפד צווארו - הבעת מילים בלחן נישא אל-על (רזון, רון).
הוא והיא: מילה בזכר שהופכים אותה לנקבה, למשל: "הוא ישות צמרתית מטפסת, היא ישות חיה ירוקה ומקפצת!" (אילן ואילנית).
בחש מילה: לוקחים מילה ובוחשים אותה, כמו: על פיו ישק בעם דבר. בחש. לו מייחלים, נו שיבוא כבר! (מושל, שלום).
ליר"ז (לו יהי ראשו זנבו): לוקחים אות ראשונה ממילה ושמים אותה בסופה, כמו: אנטילופה מדברית, ליר"ז - הגיד (ראם, אמר).
עוד דוגמה: אבי העברים, ליר"ז - אביהם הרוחני של ההודים (אברהם, ברהמא).
מהסוף להתחלה: קוראים מילה בצורה הפוכה, למשל: קריאה למרי בשלטון, קרא הפוך הכיוון של שואף להיות נבון (המרדה, הדרמה - על פי חכמינו שקבעו: הרוצה להחכים ידרים למידה הדימה).
גלגל חוזר (או "סוגרים מעגל"): רצף הגדרות של מושגים בני יותר ממילה אחת, שבו המילה האחרונה של מושג במעגל היא הראשונה במושג שבא אחריו, למשל: יושב ראש, ראש חץ ,חץ וקשת, קשת בענן.
חידות לשוניות אלה מרבות להופיע גם בהגדרות של תשבצי היגיון.
במשחק המילים המכונה היום "שנה זנבו" השתמש כבר ישעיהו הנביא, במשל הכרם בו הוא אומר: "קויתי למשפט והנה משפח"
ישעיהו משתמש באותו פסוק גם במשחק המכונה היום "שנה צווארו": "צדקה והנה צעקה" (משחק המילים "משפט-משפח" הפך לביטוי להבעת ניגוד שמבטא חוסר צדק במקום צדק, ומשפטנים נוהגים להשתמש בו).
ראו גם

שעשועי לשון
כפל לשון
רבוס
לקריאה נוספת

Tony Augarde, The Oxford Guide to Word Games, OUP, 1984
עדו זינגר, הפוך על הפוך, הוצאת מלוא, 2000.
ויליאם מיכאליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1871 בישופסבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  5 בינואר 1948 (בגיל 76) פוטבוס, אזורי הכיבוש בגרמניה אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני   רייכסמרינה רייכסמרינה
 תקופת הפעילות:  1889–1920 (כ־31 שנים)
 דרגה:  ויצה-אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
וילהלם אוטו ארנסט מיכאליס (בגרמנית: William Otto Ernst Michaelis‏; 19 ביולי 1871 – 5 בינואר 1948) היה ויצה-אדמירל גרמני וראש הפיקוד הימי במשרד הרייכסווהר ברפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה

מיכאליס נולד ב-19 ביולי 1871 בבישופסבורג שבפרובינציית פרוסיה למהנדס אזרחי, הוא סיים את בית הספר התיכון במקום ראשון. הוא הצטרף לצי הגרמני הקיסרי כצוער באפריל 1889 וקודם לדרגת אונטרלויטננט צור זי ב-1892. בדרגה זו הוא שירת משנת 1900 עד 1902 כקצין סיפון ומפקד בפלגת סירות הטורפדו הראשונה בקיל. הוא גם למד באקדמיה הימית של קיל מ-1900 עד 1902, ועבר לשרת עם ה-Reichsmarineamt‏ (RMA) כראש מחלקה ועם מטה האדמירליות. לאחר מכן שירת כקצין ראשון של אוניית ראשה ולאחר מכן כקצין מטה לאדמירל של שייטת.
בשנים 1911 עד 1913 היה ראש מחלקה במטה האדמירליות ובמקביל עמיתו הקרוב ביותר של ראש מטה האדמירליות אוגוסט פון הרינגן, אחיו של שר המלחמה הפרוסי יוזיאס פון הרינגן. כמה חודשים לאחר קידומו לקפיטן צור זי, הוא הפך למפקד הצעיר ביותר של אוניית ראשה, SMS תירינגן באוקטובר 1913. מ-4 בפברואר 1915 עד 28 בינואר 1916 שימש כראש המטה של מפקד צי הים הפתוח, אדמירל הוגו פון פול.   לאחר מינויו של יורשו של פול, ריינהרד שר, הוא מונה לראש מחלקה על פי בקשתו ב-28 בינואר 1916 ולאחר מכן למנהל המחלקה הימית הכללית בריירסמרינאמט מספטמבר עד נובמבר 1918.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה למנהל משרד הפיקוד באדמירליות בדצמבר 1919 לאחר קידומו לקונטר-אדמירל. ככזה, במרץ 1920, לאחר שויצה-אדמירל אדולף פון טרוטה הוחלף בגלל יחסו במהלך הפוטש של קאפ, הוא מונה לממלא מקום ראש האדמירליות ובכך לשמש כראש הרייכסמרינה. הוא החזיק בתפקיד זה עד שהוחלף באדמירל פאול בהנקה ב-1 בספטמבר 1920. לאחר מכן הוא פרש וקיבל דרגת ויצה-אדמירל ב-20 בדצמבר 1920. לאחר מכן חי מיכאליס בפוטבוס עד מותו ב-5 בינואר 1948.
עבודותיו

"Kaiser Wilhelm II. und seine Marine. Kritische Beobachtungen während des Kaisermanövers in der Nordsee Herbst 1912. Aus den Erinnerungen von Vizeadmiral William Michaelis" ("קייזר וילהלם השני והצי שלו - תצפיות קריטיות שנעשו במהלך התמרונים המלכותיים בים הצפוני בסתיו 1912, מתוך זיכרונותיו של ויצה-אדמירל ויליאם מיכאליס"), הודפס מחדש ב-1976
"Tirpitz' Wirken vor und während des Ersten Weltkriegs" ("העבודה של טירפיץ לפני ואחרי מלחמת העולם הראשונה"), מאמר משנת 1934
הערות שוליים

↑  "High Seas Fleet Battle Squadron Commanders 1914-1918". www.gwpda.org. נבדק ב-2014-06-30.
↑  "German Navy 1897-1918, Expansion and Organisation". www.naval-history.net. נבדק ב-2014-06-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133607437  VIAF: 18418172   WorldCat (עם VIAF): 18418172
חגוארס קורדובה

חגוארס דה קורדובה סוסיאדד אנונימה (בספרדית: Jaguares de Córdoba Fútbol Club S. A) הוא מועדון כדורגל קולומביאני מהעיר מונטריה שבמחוז קורדובה. המועדון נחשב לאחד הצעירים במדינה ונוסד ב-24 בדצמבר 2012, כאשר משחקו הראשון היה ב-3 בפברואר 2013 מול ריאל קרטחנה. הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון חרגוואי, בעל קיבולת של 12,000 צופים.
היסטוריה

חגוארס נוסדה באופן רשמי ב-24 בדצמבר 2012, אך למעשה לקחה את מקומה של קבוצה שהייתה קיימת בשם סוקרה פוטבול קלוב. בתמיכת עיריית מונטריה ומושל מחוז קורדובה, הגיעו להסכם עם ראשי קבוצת סוקרה על העברת הקבוצה לעיר מונטריה ושינוי שמה לחגוארס. זו לא הייתה ההעברה הראשונה, שכן הבעלים והנשיא של חגוארס, נלסון סוטו דוקה, היה לפני 20 שנים גם הבעלים של קבוצת חירארדוט פוטבול קלוב, שעברה לשלושה מקומות שונים ונקראה דפורטס פלמירה, פאסיפיקו פוטבול קלוב וסוקרה פוטבול קלוב לפני שהפכה לחגוארס דה קורדובה.
הבכורה כמועדון מקצועני

את הבכורה שלה ערכה חגוארס ב-3 בפברואר מול קבוצת ריאל קרטחנה וניצחה אותה 1–2 לעיני 8,000 צופים שהגיעו לאצטדיון חרגוואי. הם החלו את המשחק בפיגור בדקה ה-15 משער עצמי של רודריגו מרנגוני, אבל הצליחו להפוך את התוצאה משער שוויון של פרנסיסקו אלבאר בדקה ה-33 ושער נוסף של לואיס פרננדו סאנצ'ס בדקה ה-58. את טורניר הבכורה שלה סיימה מחוץ לפלייאוף, אבל בטורניר הקלאוסורה תחת המאמן חוסה אלברטו סוארס, הצליחה להעפיל לפלייאוף לבית שכלל את דפורטיבו ריונגרו, דפורטיבו טולואה ואתלטיקו בוקרמנגה. היא אומנם השיגה שני ניצחונות, אבל זה לא היה מספיק בשביל להעפיל לגמר.