stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרוס קניזיוס
ביאורים

↑  המחקר התאולוגי של מרים, אם ישו. המריולוגיה מבקשת לקשר בין דוקטרינה או דוגמה על מרים לדוקטרינות אחרות של האמונה, כגון אלו הנוגעות לישו ורעיונות על גאולה, השתדלות וחסד.
↑  כלומר של מרים
↑  מילולית "רק על בסיס הכתוב", כלומר הדת צריכה להתבסס על הביבליה בלבד
↑  לוח שנה ליטורגי המציין את תאריכי חגיגות הקדושים בטקס הרומי של הכנסייה הקתולית, בכל מקום שבו נעשה שימוש בטקס ליטורגי זה.
הערות שוליים

1 2 3  Braunsberger, Otto. "Blessed Peter Canisius", The Catholic Encyclopedia, vol 11. New York: Robert Appleton Company, 1911.
1 2 3  Media, Franciscan (2015-12-21). "Saint Peter Canisius". Franciscan Media (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-11 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הערך קַנִיזְיוּס, פֶּטְרוּס באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 918
↑  "CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: University of Innsbruck". www.newadvent.org. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הקולג' אבד לישועים בזמן פירוק מסדר הישועים (אנ') בשנת 1773, תחילה בניהולה של הדיוקסיה המקומית ולאחר מכן של הקנטון, המכללה ממשיכה להתקיים כמוסד הכנה משותף לחינוך.
1 2  Law LLD, Thomas Graves. Catholic Tractes of the Sixteenth Century 1573-1600 (PDF). William Blackwood and Sons. pp. lvi.
↑  Ghezzi, Bert. "St. Peter Canisius, SJ (1521-1597)", ignatianspirituality.com'
↑  "CSM - l'Historique" (בצרפתית). אורכב מהמקור ב-9 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  משפט זה הופיע לראשונה בקטכיזם שלו משנת 1555
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280818205171  PLWABN: 9810582644405606  BIBSYS: 1581514963468  BNC: 000170020  BNE: XX1678728  BnF: cb120878000 (data)  BPN: 30770155  CANTIC: a1048307x  GND: 118518836  HDS: 009012  ICCU: SIPV066727  ISNI: 0000 0001 0905 410X  LCCN: n86081350  LNB: 000267922  NDL: 001273003  NKC: jn19992000121  NLA: 35915791  NLG: 161786  NSK: 000010706  NTA: 069987165  RERO: 02-A000129843  SELIBR: 182726  SNAC: w6ns108m  SUDOC: 029202329  Trove: 308068  ULAN: 500387739  VcBA: 495/51998  VIAF: 59109589   WorldCat (עם VIAF): 59109589 
ויטראז' של פטרוס קניזיוס הקדוש ועליית מרים השמימה בבזיליקת גבירתנו, פריבור (שווייץ)
Petrus Canisius
שרידי קדושים המיוחסים לפטרוס קניזיוס
פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן

| --- | --- |

פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן
 לידה:  31 בינואר 1746 אינגלפינגן, נסיכות הוהנלוהה-אינגלפינגן 
 פטירה:  15 בפברואר 1818 (בגיל 72) זלאוונציץ, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 מקום קבורה:  אופולסקי 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 בן או בת זוג:  Amalia Charlotte Louise Marianne Christiane Gräfin von Hoym (8 באפריל 1782–?) 
 צאצאים:  August, Prince of Hohenlohe-Öhringen, Princess Emilie of Hohenlohe-Ingelfingen, אדולף קארל, Princess Auguste of Hohenlohe-Ingelfingen 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרומית הקדושה   ממלכת פרוסיה (1803-1892) הצבא הפרוסי
 תקופת הפעילות:  1762–1808 (כ־46 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שבע השנים   המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 צלב הברזל  מסדר העיט השחור
 
פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן (בגרמנית: Friedrich Ludwig Fürst zu Hohenlohe-Ingelfingen; 31 בינואר 1746 – 15 בפברואר 1818), היה גנרל פרוסי שנחל מפלה בולטת בקרב ינה-אאורשטדט ונפל בשבי הצרפתי לאחר קרב פרנצלאו.
ביוגרפיה

פרידריך לודוויג נולד ב-31 בינואר 1746 באינגלפינגן, שהייתה חלק מנסיכות הוהנלוהה-אינגלפינגן - נסיכות קטנה באזור וירטמברג, להיינריך אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן ולוילהלמינה אלאונורה, רוזנת הוהנלוהה-אהרינגן.
בשנת 1762 הצטרף פרידריך לודוויג לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם עמו כנגד הצבא הפרוסי במהלך מלחמת שבע השנים. בשנת 1766 הצטרף פרידריך לודוויג לצבא הפרוסי בדרגת מיור, ובשנת 1775 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1778 השתתף פרידריך לודוויג במלחמת הירושה הבווארית, ובאותה עת הועלה לדרגת אוברסט. זמן קצר לפני מותו של המלך פרידריך הגדול, הועלה פרידריך לודוויג לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-32. לאחר מכן שהה פרידריך לודוויג כמה שנים בברסלאו, ובשנת 1791 מונה למושל ברלין. בשנת 1794 פיקד פרידריך לודוויג על קורפוס בצבא הפרוסי על הריין, והתבלט מאוד בהתקפות רבות, ובייחוד בקרב קייזרסלאוטרן ב-20 בספטמבר אותה שנה.
באותה תקופה היה פרידריך לודוויג החייל הכי פופולרי בצבא הפרוסי, ובליכר כתב עליו שהוא מנהיג שהצבא הפרוסי יכול להתגאות בו. כמו כן ירש פרידריך לודוויג את אביו בנסיכות באותו זמן, ורכש קרקעות נוספות על ידי נישואיו עם בתו של הרוזן פון הוים. בשנת 1806 העביר פרידריך לודוויג את השלטון בנסיכות לבנו הבכור פרידריך אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אהרינגן, וזמן קצר לאחר מכן מונה פרידריך לודוויג, שהיה כעת גנרל חיל הרגלים, לפקד על האגף השמאלי של הכוח הפרוסי שהיה אמור להילחם בנפוליאון. אולם פרידריך לודוויג לא פיקד בפועל על הכוחות, אלא הותיר לראש מטהו כריסטיאן קרל אוגוסט לודוויג פון מאסנבאך לפקד בפועל על הכוחות. זמן קצר לפני הקרב העביר קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל את עיקר צבאו, שכלל 60,000 חיילים, מאזור ינה לאזור אאורשטדט, עקב ההנחה שנפוליאון הופיע רק עם מספר קטן של קורפוסים לצורך הקרב. באזור ינה נשאר פרידריך לודוויג עם כ-42,000 חיילים, ובין ינה לויימאר התמקם גנרל ארנסט פון ריכל עם כ-30,000 לוחמים. ב-14 באוקטובר הותקף כוחו של פרידריך לודוויג על ידי עיקר הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון, ובקרב שהתפתח ספגו הכוחות הפרוסיים מפלה מוחצת.
פרידריך לודוויג נסוג עם שארית כוחותיו לארפורט, ומשם המשיך בנסיגה אל תוך פרוסיה. ב-28 באוקטובר נפגשו כוחותיו עם הכוחות הצרפתיים בפיקודו של ז'ואקים מירא באזור פרנצלאו, ופרידריך לודוויג החליט להילחם נגדם וסירב להצעת הכניעה הצרפתית. אולם ראש מטהו פון מאסנבאך שנפגש עם הצרפתים טען שכוחותיהם מונים כ-100,000 חיילים, ומשום כך נכנע פרידריך לודוויג לצרפתים בראש למעלה מ-10,000 חיילים. בעקבות כניעתו של פרידריך לודוויג נכנעו שאר מפקדי הכוחות הפרוסיים בזה אחר זה, ועד אמצע נובמבר השתלטו הצרפתים על כל ממלכת פרוסיה.
פרידריך לודוויג שהה כשנתיים בשבי הצרפתי, ולאחר מכן פרש לאחוזותיו, וב-15 בפברואר 1818 מת בביתו בזלאוונציץ.
משפחתו

ב-8 באפריל 1782 התחתן פרידריך לודוויג עם גלאינה שרלוטה אמליה מריאנה לואיזה כריסטיאנה, רוזנת הוים, ובשנת 1799 התגרשו השניים. לבני הזוג נולדו 7 ילדים:
קרל פרידריך אוגוסט (1784–1853), התחתן עם לואיזה פון וירטמברג
אדלהייד שרלוטה וילהלמינה (1787–1858), התחתן עם לודוויג, נסיך הוהנלוהה-קירכברג
לואיזה סופיה אמיליה (1788–1859), התחתנה עם אלברכט, נסיך ארבאך-פירסטנאו
אוגוסטה שרלוטה פרדריקה סופיה אמליה (1793–1821), התחתנה עם קרל, רוזן הסן-פיליפסטאל-בארכפלד
לודוויג קרל (1794)
אדולף קרל פרידריך לודוויג (1797 -1873), היה ראש ממשלת פרוסיה וגנרל חיל הפרשים, התחתן עם לואיזה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג
אלכסנדר לודוויג קרל היינריך (1798–1829)
פאקימה

פַּאקִימֶה (בספרדית: Paquimé), או גם קאסאס גראנדס (Casas Grandes, מילולית: "בתים גדולים") הוא אתר ארכאולוגי פרה-קולומביאני בצפון מדינת צ'יוואווה שבצפון מקסיקו. בניית האתר מיוחסת לתרבות מגיון. פאקימה, קאסאס גראנדס הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1998, ובחסות המכון הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה (אנ') (בראשי תיבות INAH). הוא צורף לתוכנית פואבלוס מחיקוס (אנ') ב-2015.
פאקימה הוא אתר תרבות מגיון בין הגדולים והמורכבים ביותר באזור. ההתיישבות החלה לאחר שנת 1130, והבניינים הגדולים יותר התפתחו לדירות רבי קומות לאחר שנת 1350. הקהילה ננטשה בערך בשנת 1450. פאקימה נחשב לאחד האזורים הארכאולוגיים המשמעותיים ביותר של תרבות מגיון בצפון-מערב מקסיקו. הוא קשור לאתרים אחרים של תרבות מגיון באריזונה וניו מקסיקו בארצות הברית, וממחיש את מרחב ההשפעה של תרבות מגיון.
מתחם פאקימה שוכן בעמק רחב ופורה על הנהר קאסאס גראנדס או הנהר סן מיגל, 56 קילומטרים דרומית לעיירה חאנוס (אנ') ו-240 קילומטרים צפונית-מערבית לבירת המדינה, העיר צ'יוואווה. היישוב הסתמך על חקלאות שלחין.
האזור הארכאולוגי כלול בתחומי המועצה האזורית קאסאס גראנדס (אנ'). העמק והאזור היו מיושבים על ידי קבוצות של ילידים במשך אלפי שנים.
תרבות פרה-קולומביאנית

בין השנים 1130–1300, החלו תושבי האזור החלו להתקבץ ביישובים קטנים בעמק פורה רחב זה. היישוב המזוהה הגדול ביותר ידוע כיום בשם פאקימה או קאסאס גראנדס. זה התחיל כקבוצה של 20 מקבצים או יותר של בתים, כל אחד עם רחבה וחומה סוגרת. דירות מגורים אלה שהיו בנויים מחמר (אדובי) והיו בני קומה אחת חלקו מערכת מים משותפת. עדויות מראות שלפאקימה הייתה מערכת בקרת מים מורכבת שכללה מערכות ניקוז תת-קרקעיות, מאגרי מים, תעלות מים שהגיעו לבתים ומערכת ביוב.
לאחר שהיישוב נשרף בערך בשנת 1340, נבנה קאסאס גראנדס מחדש בבנייני דירות מרובי קומות שהחליפו את הבניינים הקטנים. קאסאס גראנדס כלל כ-2,000 חדרים סמוכים הבנויים מחמר (אדובי), מגרשי כדור מסו-אמריקאים בצורת האות I, פלטפורמות מחופות באבן, תלים בדמות בעלי חיים ואזור שוק. כ-350 אתרי התיישבות קטנים אחרים נמצאו באזור קאסאס גראנדס, חלקם במרחק של 70 קילומטרים משם. ארכאולוגים משערים שהאזור שנשלט ישירות על ידי קאסאס גראנדס היה קטן יחסית, והשתרע עד כ-30 קילומטרים מהעיר. ייתכן שהאוכלוסייה הייתה בת כ-2,500 תושבים בקאסאס גראנדס עם אולי 10,000 איש שחיו באזור שליטתו.
מלאכות יד מיוחדות כללו ייצור פעמוני נחושת וקישוטים, כלי חרס גדולים וחרוזים מרכיכות ימיות. מוצרים אלה הופצו כנראה באמצעות רשת מסחר נרחבת. לכלי החרס מקאסאס גראנדס היו משטח לבן או אדמדם, עם עיטורים בכחול, אדום, חום או שחור. בעבר הם נחשבו לעיתים לייצור טוב יותר מכלי החרס שיוצרו באותו אזור בתחילת המאה ה-20. קערות וכלים בצורת דמויות נוצרו לעיתים קרובות בצורת דמות אדם צבועה. כלי החרס מקאסאס גראנדס נסחרו בין העמים הפרהיסטוריים ברחבי צפון מקסיקו וצפונה עד ניו מקסיקו ואריזונה של ימינו.
הארכאולוג סטיבן לקסון (Stephen Lekson) ציין כי פאקימה שוכנת בערך באותו קו אורך כמו קניון צ'אקו וחורבות אצטק, עם סטייה של קילומטרים ספורים בלבד. אתר צ'אקו הגיע לשיאו התרבותי תחילה, אחר כך חורבות אצטק ופאקימה. קווי הדמיון בין אתרים אלה עשויים להצביע על כך שהיה קשר טקסי בין האליטות ששלטו בהם. לקסון משער כי לאחר שגורשו האליטות השולטות מצ'אקו, הן ביססו מחדש את ההגמוניה שלהן על האזור של אצטק ומאוחר יותר בפאקימה. אולם רעיון זה נותר שנוי במחלוקת ואינו מקובל כל כך. הוצע, ומקובל יותר, שניתן למצוא את מקורה של פאקימה בקשר שלה עם תרבות מגיון.
כד עם עיטורים גאומטרים בשחור ואדום
אישה עם קערה
כד בדמות גבר
העתק של כד זואומורפי
כד בדמות גבר
איקונוגרפיה

בפשטות ניתן להגדיר איקונוגרפיה כתמונה או כחומר המתייחס לנושא או ממחיש אותו, הדימויים או הסמלים המסורתיים או המקובלים הקשורים לנושא ובעיקר נושא דתי או אגדי, כולל אמנות. במקרה של החורבות שנמצאו בקאסאס גראנדס, הוכיחה האיקונוגרפיה את עצמה כחשובה במיוחד בהבנת ההבדלים בין המגדרים, במיוחד בכל הנוגע למסחר, משימות יומיומיות וטקסים דתיים. צלמיות קטנות נמצאו בחפירה של האתר, והן מראות הבדלים חד משמעיים במגדר ובמין בין זכרים ונקבות בחברה. המאפיינים הדומים של הצלמיות כגון תנוחות גוף, פרופורציות גוף, פעילויות וקישוטי פנים מאפשרים לארכאולוג להניח הנחות כיצד הוצגו הבדלים בין המגדרים. אומנים מקאסאס גראנדס תיארו מגוון רחב של התנהגויות ואמונות החל מחוקים לגבי התנהגות חברתית (תנוחות ישיבה) ועד פעילויות פולחניות (עישון) והעל-טבעי (נחשים מנוצים/עם קרניים). בהתבסס על מחקרים של ארכאולוגים על הצלמיות שנמצאו, הוערכה פעילותם של נשים וגברים, וההבחנה החברתית התבססה יותר על מעמד הפרט וחברות מעמדית מאשר מין ומגדר. ייצוגים ציוריים ספציפיים מנוגדים של הצלמיות כוללים תכונות ופעילויות מזוהות עם גברים כגון ישיבה עם רגליים משוכלות לגופם, מעוטרות בסימני פאונד ודימויים של הנחש בעל הקרניים, עישון ופין. לנקבות לעומתן יש חלק גוף אמצעי רחב כשהרגליים פשוטות, מעוטרות ובתמונות של ציפורים, אוחזות בילדים ובסירים, ומדי פעם מניקות. הצלמיות תיארו את הדרך שבה אנשי קאסאס גראנדס חשבו שיש ליישם את חיי החברה על בסיס הבדלים בין המגדרים ולספק תובנה על ההיבטים הפשוטים של החברה.
הקמתו וסופו של קאסאס גראנדס

קיימות תיאוריות שונות באשר לתושבי קאסאס גראנדס, אך הקשר ההגיוני ביותר של קאסאס גראנדס לאתר "ארבעים בתים", 97 קילומטרים מדרום ואל חורבות המונומנט הלאומי מגורי צוק חילה, 320 קילומטרים מצפון לאתר הובילו להסכמה משותפת כי האתר הוא חלק מתחום ההשפעה של תרבות מגיון.
שלוש תאוריות אחרות מתחרות מנסות להסביר את קיומה. הארכאולוג האמריקני צ'ארלס די פסו (Charles Corradino Di Peso‏; 1920–1982) קידם את התאוריה לפיה קאסאס גראנדס היה יישוב נידח עד לסביבות שנת 1200 לערך כאשר פוצ'טקה (אנ') (סוחרים) מהאימפריה האצטקית או ממדינות מסו-אמריקאיות אחרות מדרום הפכו אותה למרכז מסחר ראשי. תאוריה מנוגדת באופן גורף היא שקאסאס גראנדס הוקם על ידי האליטות של התרבות הפואבלו מהצפון שעזבו את קניון צ'אקו ואזורים אחרים במהלך הידרדרותם. התאוריה השלישית היא שקאסאס גראנדס היא יצירה מקומית בלבד, קהילה שצמחה עם הזמן עד ששלטה באזור שלה ואימצה כמה מנהגים דתיים וחברתיים מהציוויליזציות של מסו-אמריקה. קיימת הסכמה אקדמית מקובלת לפיו קיים מסחר בין התרבויות של מסו-אמריקה, ארידו-אמריקה (אנ') ודרום-מערב ארצות הברית, אם כי לא בהיקף גדול או מתוכנן. מכיוון שלא הייתה קיימת מערכת כמו הפוצ'טקה בצפון, השרידים האדריכליים לאורך כל הדרך חולקים ידע משותף מצפון לדרום, שכלל מרכזי אוכלוסייה עתיקים כגון בסנייקטאון.
קאסאס גראנדס ננטש בשנת 1450 בערך. לא ברור אם הוא ננטש באיטיות במשך שנים או במהירות. חוקר הארצות הספרדי פרנסיסקו דה איברה (אנ') גילה את אתר קאסאס גראנדס בשנת 1565. שבטי אינדיאנים סמוכים לאתר, נוודים שלא עסקו בחקלאות, כנראה סומה (אנ') או חאנו (Jano), אמרו לו שמלחמה עם תושבי כפר, בני האופטה (אנ'), ארבעה ימי מסע מערבה גרמה לנטישתו של קאסאס גראנדס, וכי התושבים עברו למקום אחר, שישה ימי מסע צפונה. סיפור זה מצביע על כך שאנשי קאסאס גראנדס הצטרפו לאנשי הפואבלו בריו גראנדה בניו מקסיקו.
תאוריות אחרות הן שאנשי קאסאס גראנדס היגרו מערבה לסונורה והצטרפו או הפכו לקבוצה האתנית של האופטה שהספרדים מצאו באמצע המאה ה-16 כשהם חיים ב"מדינוניות", מדינות עיר קטנות, אך מאורגנות היטב. ייתכן גם שקאסאס גראנדס נזנח כיוון שההזדמנויות היו טובות יותר במקומות אחרים. ידוע כי קהילות אחרות בדרום-מערב ננטשו לטובת משכן חדש.
השפה בה דיברו תושבי קאסאס גרנדס אינה ידועה. בהתחשב בהשפעה המסו-אמריקנית על קאסאס גראנדס, ככל הנראה הייתה נאוואטל שפה נפוצה, אך זו לא הייתה השפה העיקרית של התושבים.
הערות שוליים

↑  Zone of Paquimé, Casas Grandes
↑  Turismo, Secretaría de. "Casas Grandes, Chihuahua". gob.mx (בספרדית).
1 2  "The Casas Grandes Community." Archaeology Southwest, Vol. 17, No. 2 (Spring 2003), p. 2
1 2 3 4  1911 Encyclopædia Britannica/Casas Grandes
↑  Stephen H. Lekson, The Chaco Meridian: Centers of Political Power in the Ancient Southwest, Rowman Altamira, 1999, ISBN 9780761991816
↑  "Complementary Dualities: The Significance of East/West Architectural Difference in Paquimé", Hughes, Delain, 2005
↑  Gallaga, Emiliano (2014). "Pyrite-Encrusted Mirrors at Snaketown and Their External Relationships to Mesoamerica". Kiva. 79 (3): 280–299. doi:10.1179/0023194014Z.00000000025.
↑  Phillips, Jr., David A. "The End of Casas Grandes." pp. 6–7
מפה של תרבויות הפלאו-אינדיאנים בדרום-מערב ארצות הברית ובמקסיקו סביב שנת 1350 לספירה
תילי אבן גדולים
סמטה
בית משוחזר
כלובי הארה
שושנת הרוחות של כלובי הארה
פתח דלת שנסתם חלקית
פרנק סינקלייר

פרנק מוחמד סינקלייר (אנגלית: Frank Mohammed Sinclair; נולד ב-3 בדצמבר 1971 בלונדון) הוא כדורגלן עבר ג'מייקני ומאמן כדורגל בהווה.
קריירה

הוא החל את הקריירה שלו בצ'לסי בשנת 1990. לאחר מכן שיחק בוסט ברומיץ' אלביון, לסטר סיטי, ברנלי, האדרספילד טאון. בשלהי הקריירה שלו שיחק בעיקר בקבוצות חובבניות. בהמשך פנה לקריירת אימון, תחילה כמאמן-שחקן ולאחר מכן החל להתמקד באימון בלבד.
לזכותו של סינקלייר 28 הופעות בנבחרת ג'מייקה כולל במונדיאל 1998.
פורס ואן

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הודו הודו
 שיוך:  משטרת מהאראשטרה
 סוג:  יחידת עילית ללוחמה בטרור, יחידת השתלטות
 בסיס האם:  מומבאי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בנובמבר 2010 – הווה (13 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  300 לוחמים
 ציוד עיקרי:  נשק קל, רובי צלפים, אקדחים
 פיקוד
 יחידת אם:  המשמר הלאומי (NSG)
 
פורס ואן (באנגלית: Force One) היא יחידת קומנדו עילית של משטרת מומבאי שהוקמה על ידי ממשלת מהאראשטרה. היחידה מתמחה במלחמה בטרור באזור המטרופולין של מומבאי, שהוא אחד מאזורי המטרופולין הגדולים בעולם, על בסיס משמרות הביטחון הלאומיות בהודו (NSG).
בעקבות אירועי מתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008, ממשלת מהאראשטרה החליטה על הקמת גוף חדש שמתמחה בלוחמה בטרור. ההכשרה הראשונית של היחידה נעשתה תחת העזרה והפיקוח של כוחות מיוחדים ישראליים מדריכי לוט"ר של מג"ב. אחרי חודשיים של טירונות על ידי מומחים ישראלים, Force One נוסדה. מפקדת המטה של Force One תתפרס על פני 390,000 מ"ר בצפון-מערב מומבאי. סה"כ ישנם 216 חיילי קומנדו תחת פיקוד היחידה.
לוחמי הקומנדו של Force One מתאמנים באקדמיה למודיעין של מהאראשטרה, במכללה האקדמית להנדסה צבאית בפונה ובסוכנות למחקר ופיתוח ההגנה. במהלך ההכשרה הם לומדים שימוש בנשק מתוחכם וחומרי נפץ ופיתוח כישורי ירי מהיר. בעוד במשמרות הביטחון הלאומיות בהודו יש רכזת אזורית במומבאי, Force One צפויה להיות חלק מהתגובה הראשונית למתקפת טרור במומבאי שכן ביכולת לוחמיה להתכונן לאירוע טרור בתוך 15 דקות. אחת המשימות העיקריות של יחידה זו היא הגנה על המחוקקים של מהאראשטרה וכן גם מספר פוליטיקאים במדינה.
פורס ואן אימנו את כוח המשטרה של מוזמביק. מלבד זאת, פורס ואן מאמנת את כל צוותי התגובה המהירה (אנ') של משטרת מהאראשטרה ומעורבים באימון כוח הגנת הרכבת ומשטרת ג'אמו וקשמיר.
ציוד

גלוק 17
גלוק 19
סמית' אנד וסון M&P
Brügger & Thomet MP9
הקלר וקוך MP5
AKM
קרבין M4A1
קלשניקוב AK-103
בארט M82
קולט M-203
מהינדרה מרקסמן
הערות שוליים

↑  משה נוסבאום, גאווה ישראלית: כך מלמדים את ההודים להילחם בטרור, ‏8 במרץ 2010
↑  India’s Force One (Maharashtra State Police) (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 129247909   WorldCat (עם VIAF): 129247909
פורס ביצים

פורס ביצים
שימוש בפורס ביצים
פורס ביצים הוא כלי מטבח המשמש לפריסת ביצים מבושלות קלופות וקשות במהירות ובאופן אחיד. פורס ביצים מורכב מכלי מחורר להחזקת הביצה, ומשטח צירים של חוטים או להבים שנסגר ופורס אותה.
ביצה פרוסה
פורס הביצים הראשון הומצא בתחילת המאה ה-20 על ידי הגרמני ווילי אבל (גר') (1875–1951), שגם המציא את פורס הלחם. פורסי הביצים הראשונים יוצרו ברובע ליכטנברג שבברלין, גרמניה.
צמד הקומיקאים ההולנדי ואן קוטן אן דה בי יצר סרט תיעודי מדומה על מפעל הולנדי לפריסת ביצים ב-1983.
פורס ביצים ככלי נגינה

ניתן לנגן בכמה פורסי ביצים בעלי חוטים דקים ככלי מיתר. דוגמה לכך היא באלבום "Black Antlers" של להקת Coil, שבה חבר הקבוצה הראשי ג'ון באלאנס ניגן סולו בפורס ביצים, כינה אותו "מיני נבל", גם בגרסת האולפן וגם בהופעות חיות מאוחרות יותר.
הערות שוליים

↑  "Egg slicer," in Charles G. Sinclair, ed., The International Dictionary of Food and Cooking, p. 184. Peter Collin Pub., 1998. Google Book Search. Retrieved on December 11, 2009.
↑  David Joachim, The Clever Cook's Kitchen Handbook: 5037 Ingenious Hints, Secrets, Shortcuts and Solutions, p. 161. Rodale Inc., 2002. Google Book Search. Retrieved on December 11, 2009.
↑  "The Egg Slicer was a World-Wide Success (in German)". 23 באפריל 1997. נבדק ב-1 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Het officiële Koot&Bie-kanaal (2017-11-08), De Eiersnijder - Van Kooten en De Bie, ארכיון מ-2021-12-12, נבדק ב-2017-11-15
פרידריך לאנג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1915 מורבסקה טרבובה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  29 בדצמבר 2003 (בגיל 88) הנובר, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית   גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 תקופת הפעילות:  1935–1945 (כ־10 שנים)
 דרגה:   מיור (לופטוואפה)    אוברסט (בונדסוור)
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף תקיפה קרקעית 2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
פרידריך לאנג (בגרמנית: Friedrich Lang; ‏ 12 בינואר 1915 - 29 בדצמבר 2003), היה מיור בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני). זכה בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לאנג נולד במורבסקה טרבובה ב-12 בינואר 1915. הוא למד בניית מטוסים באוניברסיטה הטכנית בברסלאו, ובאוקטובר 1935 התגייס לוורמאכט והצטרף לרגימנט הרגלים ה-28. במרץ 1936 עבר ללופטוואפה ועבר הכשרה בקורס טיס. לאחר סיום הקורס ב-1 בינואר 1938, הועלה לדרגת לוטננט והוצב כטייס במפציצי צלילה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאנג השתתף בלחימה במהלך המערכה בפולין וקיבל על כך את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ולאחר מכן לחם במהלך המערכה על צרפת. ב-8 ביוני 1940 נפצע באורח קשה והיה מאושפז עד חודש אוגוסט באותה שנה בבית חולים בהיידלברג. לאחר מכן הועבר לאנג יחד עם כנף תקיפה קרקעית 2 לאזור הים התיכון, ואף הצליח לפגוע קשות בשתי משחתות בריטיות. עם תחילת מבצע ברברוסה הועברה הטייסת שלו לחזית המזרחית, שם קיבל ב-23 בנובמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף אוקטובר 1942 מונה לאנג לקצין קישור של צי האוויר ה-4 עבור הארמייה ה-17, וב-21 בנובמבר 1942 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1943 מונה למפקד להק III, שהיה מצויד במטוסי יונקרס Ju 87. ב-7 במרץ 1944 השלים את גיחתו ה-1,000 מדרום לוויטבסק, וב-4 ביולי 1944 קיבל את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בין ה-9 בפברואר 1945 ל-13 במרץ 1945 פיקד על כנף תקיפה קרקעית 2, כממלא מקומו של הנס אולריך רודל, ועד סוף המלחמה הועלה לדרגת מיור.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר לאנג מהשבי, ובשנת 1956 הצטרף ללופטוואפה החדש של הבונדסוור. בשנת 1973 פרש מהצבא בדרגת אוברסט, וב-29 בדצמבר 2003 מת בביתו בהנובר.
פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג

פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (בדנית: Frederik Christian II, hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg;‏ 28 בספטמבר 1765 – 14 ביוני 1814), היה חתנו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וחותנו של כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק.
ביוגרפיה

פרידריך כריסטיאן נולד ב-28 בספטמבר 1765 בארמון אוגוסטנבורג, אוגוסטנבורג, לפרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולשרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתם של פרידריך קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן וכריסטינה אירמגארד, רוזנת רבנטלוב.
בפברואר 1779 הציע המדינאי הדני אנדראס פטר ברנסטורף שפרידריך כריסטיאן, שהיה מיוחס לכל המשפחות הדניות החשובות, יתחתן עם לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ובכך לאחד את שני הענפים של בית אולדנבורג, ולמנוע את נישואי לואיזה אוגוסטה לבית המלוכה השוודי. ואכן באביב 1785 הגיע פרידריך כריסטיאן לקופנהגן, וב-27 במאי 1786 התחתנו השניים בארמון כריסטיאנסבורג.
במשך תקופה ארוכה התגוררו השניים בארמון כריסטיאנסבורג, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1794 נשרף הארמון, וזמן קצר לאחר מכן מת אביו פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ופרידריך ככריסטיאן עלה לשלטון במקומו, והמשפחה עברה להתגורר בארמון אוגוסטנבורג.
לואיזה אוגוסטה הייתה שונה לגמרי מבעלה, ובעוד שהוא היה טיפוס כבד ורציני, שהתעסק בפילוסופיה ובפוליטיקה, היא הייתה טיפוס עליז ומאושר ונהנתה מהחיים. נאמר על לואיזה אוגוסטה שהיו לה מאהבים רבים, ואף נטען שילדיה נולדו למעשה מהרופא קרל פרדיננד סואדציני, אם כי אין לכך הוכחות. לואיזה אוגוסטה אהדה את המהפכה הצרפתית, ומשום כך פיתחה דעה אנטי-בריטית.
במהלך השנים התגלע סכסוך בין פרידריך כריסטיאן לגיסו פרדריק השישי, מלך דנמרק בנוגע לדוכסויות שלזוויג-הולשטיין ואזור זונדרבורג, ואשתו לואיזה אוגוסטה צידדה באחיה. כמו כן סייעה לואיזה אוגוסטה לטרפד את תוכניות פרידריך כריסטיאן להיבחר למלך שוודיה, לאחר מות אחיו קרל אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ואכן ז'אן ברנדוט הוכתר כנסיך הכתר השוודי.
היחסים בין השניים התדרדרו יותר ויותר, ופרידריך כריסטיאן ניסה להגביל את השפעתה על הילדים, אולם הוא מת במפתיע ב-14 ביוני 1814. לאחר מותו השתלטה אשתו לואיזה אוגוסטה על אחוזתו ועל חינוך הילדים, ובשנת 1820 חזר בנו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וקיבל את הנחלות.
משפחתו

ב-27 במאי 1786 התחתנה פרידריך כריסטיאן עם לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
קרולינה אמליה, נסיכת שלזוויג הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1796–1881), התחתנה עם כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק
כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1798–1869)
פרדריק, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1800–1865)
פורשות כנפיים

| --- | --- |

 בימוי:  ראיקא זהתאבחי 
 הופק בידי:  מליסה ברטון, גארט שיף, ראיקא זהתאבחי, ליסה טבאק
 עריכה:  סם דייוויס 
 מוזיקה:  חוזה גרקו, דן רומר, אוסיי אסד
 צילום:  סם דייוויס 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  נטפליקס 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באפריל 2018 (פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקליבלנד)
 משך הקרנה:  26 דקות
 שפת הסרט:  הינדי 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פורשות כנפיים (באנגלית: .Period. End of Sentence) הוא סרט תיעודי קצר אמריקאי משנת 2018 בבימויה של ראיקא זהתאבחי, זוכה טקס פרסי האוסקר ה-91 לסרט הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר. הסרט מתעד קבוצת נשים הודיות שמייצרות תחבושות היגייניות זולות.