stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ עדאלה נגד משרד הרווחה
פסק הדין > דעת הרוב

השופטת עדנה ארבל קבעה כי, שלילת הזכות (המשפטית) לקצבת ילדים מהורים שבחרו שילדם לא יחוסן פוגעת בזכותם של הורים אלה לשוויון. הטעם לכך הוא שטעם זה לשלילת הזכות לקצבה הוא "זר" להסדר של הענקת קצבאות ילדים אוניברסליות. לשיטתה, תוספות והתניות למתן הקצבה שאינן קשורות באופן ישיר לתכלית הסוציאלית שבבסיס חוק הביטוח הלאומי הן פגיעה בזכות לשוויון. השופטת ארבל קבעה שהפליה מסוג זה היא גם פגיעה בכבוד האדם ולכן נכללת בתחום הפרישה של הזכות החוקתית לשוויון: "הפגיעה מורכבת הן מאי כיבוד אמונתה או בחירתה של קבוצה זו שלא לחסן את ילדיה מטעמים שונים, והן מהתחושה כי הורים אחרים שפעולותיהם עשויות לפגוע בטובת ילדיהם או בטובת הציבור בדרכים אחרות ממשיכות לקבל קצבאות ילדים מלאות".
השופטת דפנה ברק-ארז קבעה כי קביעה של התניות או סנקציות בגין התנהגות ההורים הקשורה ישירות לטיפול בילדים אינה שיקול זר להסדר בדבר קצבאות ילדים, שכן תכליתה של הקצבה היא תכלית רחבה של חתירה לקידום רווחתם של הילדים, ובכלל זה הגנה על בריאותם בדרך של חיסונם. אולם, היא הסכימה שבכל זאת נגרמת כאן פגיעה בזכות החוקתית לשוויון. מאחר שהתיקון משליך על החלטות המבטאות את אוטונומית הרצון של ההורים באשר לגידול ילדיהם, הרי שגם אם התיקון אינו פוגע באוטונומית הרצון, העובדה שביסוד ההבחנה עומדת בחירה אוטונומית של הפרטים הנוגעים בדבר מצדיקה לקבוע כי התיקון פוגע בשוויון, באופן שמחייב לבחון האם הוא עומד בתנאיה של פסקת ההגבלה.
עולה השאלה ההתניה של זכויות משפטיות או זכויות חוקתיות, להכרעה בשאלה זו יש נפקות של ממש לגבי המשך הליך הבחינה החוקתי, מאחר שלא הרי התניית האמצעי המשפטי להגשמת הזכות החוקתית כהרי התניית הזכות החוקתית עצמה. אכן, ללא אמצעים משפטיים להגשמתה של הזכות החוקתית, עלולה הזכות להיוותר כקליפה נורמטיבית ריקה מתוכן. בהחלט ייתכנו מצבים, שבהם התניה או שלילה של האמצעי להגשמת הזכות החוקתית יעלו כדי פגיעה בזכות עצמה. אולם, זאת יש לבחון בכל מקרה ומקרה. ניתן לדמות את הדברים לבניין בן שתי קומות: בקומה העליונה מצויה הזכות החוקתית עצמה; בקומה התחתונה מצויים האמצעים להגשמתה. פגיעה קשה מדי, אם על דרך ההתניה ואם בדרכים אחרות, ביסודות הקומה התחתונה יובילו אף לפגיעה בקומה העליונה – היא קומת הזכות החוקתית ויערערו את ההגנה עליה. השאלה היא אפוא האם עלה בידי העותרים להוכיח כי התניית הזכאות לקצבאות ילדים עולה כדי פגיעה בזכות חוקתית. דוגמאות נוספות הממחישות את חשיבותה של הבחנה זו ואת נפקותה ניתן למצוא בפסיקה שנדרשה לבחינת הפגיעה בזכות הגישה לערכאות. כך, למשל, נפסק כי אין לאדם זכות מוקנית לממש את זכות הגישה לערכאות באמצעות הליך דיוני מסוים, ורק באמצעותו; ועל כן, הגבלת היכולת להגיש תובענה ייצוגית אינה עולה בהכרח כדי פגיעה בזכות הגישה לערכאות.
פסק הדין > דעת יחיד

השופטת אסתר חיות קבלה את עמדת חברותה לעניין התוצאה הסופית לחוקיות התיקון ואולם בדעת יחיד נמקה את החלטת באופן שונה. קבעה השופטת כי אין כאן כלל פגיעה בזכות לשוויון, לאור כך שמדובר בסנקציה על התנהגות בלתי ראויה הרלוונטית להקשר שלשמו ניתנת קצבת הילדים. במילים אחרות טוענת השופטת חיות כי היה צריך לנהוג ב"דרך המלך" הסטטוטורית ולהסדיר בדבר חקיקה אחד שלם את סוגיית החיסון כולה. בהקשר זה לא למותר לציין כי אילו היה מוטל, למשל, איסור פלילי על הימנעות מחיסון ילדים, לא ניתן היה במצב החוקי דהיום לגבות קנסות שהוטלו בגינו מתוך קצבאות הילדים שכן קצבאות הביטוח הלאומי אינן ניתנות לעיקול. הזכות לקצבאות ילדים היא זכות סוציאלית מרכזית ובסיסית והדבר קיבל ביטוי הן בטענות העותרים והן בדיוני ועדת הכספים של הכנסת. מסיבות אלה ומסיבות נוספות שניתן להעלות בהקשר זה, טוענת כי היה ראוי לשקול שימוש באמצעים אחרים לקידום המטרה הראויה של עידוד חיסונים לילדים, למשל בדרך של מתן תמריץ כלכלי חיובי למחסנים או לחלופין שימוש בסנקציות.
פסק הדין > החלטה

הבחינה החוקתית של התיקון לחוק הביטוח הלאומי העלתה כי התיקון אמנם פוגע בזכות לשוויון המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, אך פגיעה זו עומדת בכל תנאיה של פסקת ההגבלה, המכילה ארבעה תנאים שרק בהתקיימותם במצטבר תימנע אי חוקתיותו של החוק הפוגע. התנאי הראשון הוא כי הפגיעה בזכות האדם נעשתה בחוק או לפי חוק ומכוח הסמכה מפורשת בו. התנאי השני הוא כי החוק הפוגע הולם את ערכיה של מדינת ישראל. התנאי השלישי הוא כי החוק הפוגע נועד לתכלית ראויה. התנאי הרביעי הוא כי החוק פוגע בזכות במידה שאינה עולה על הנדרש. אין מחלוקת כי התנאי הראשון מתקיים. לפיכך נותר לבחון את התקיימותה של תכלית ראויה ואת מבחן המידתיות.
לכך אוסיף עוד כי תכליתו של התיקון אף מביאה לידי ביטוי את עיקרון הערבות ההדדית. שאלה נפרדת היא האם היה ניתן לראות בעידוד ההתחסנות תכלית ראויה אם היה מדובר בטובת הילדים שטרם התחסנו בלבד. עם זאת, התכלית אינה עוסקת רק בטובת הילדים שלא חוסנו או שהוריהם אינם מתכוונים לחסנם, אלא בטובת אוכלוסייה רחבה יותר, כפי שתואר לעיל. לאי התחסנות אותם ילדים עלולה להיות השפעה לא רק על בריאותם וחייהם, אלא על בריאותה וחייה של אוכלוסייה רחבה יותר. עיקרון הערבות ההדדית לצד התכליות האמורות מצדיק לראות בתכלית התיקון תכלית ראויה. יש להעיר כי עיקרון זה אינו זר לחוק הביטוח הלאומי, אלא כפי שהזכרתי כבר עומד בבסיסו, אם כי בהקשר שונה.
המסקנה היא, אם כן, כי תנאי התכלית הראויה מתקיים. כל שנותר הוא לבדוק האם הפגיעה עומדת במבחן המידתיות של פסקת ההגבלה.
הקביעה כי תכלית החוק הפוגע היא ראויה אין משמעה כי כל האמצעים להשגתה כשרים הם. המטרה אינה מקדשת לעולם את האמצעים (עניין יקותיאלי, פסקה 47 לפסק דינה של הנשיאה ביניש). לשם כך נוצר מבחן המידתיות. המבחן נחלק לשלושה מבחני משנה שעל שלושתם להתקיים על מנת שיקבע כי הפגיעה היא מידתית. מבחן המשנה הראשון הוא "מבחן ההתאמה" או "מבחן הקשר הרציונלי". בהתאם למבחן זה נדרש קשר של התאמה בין האמצעי למטרה. מבחן המשנה השני הוא מבחן האמצעי שפגיעתו פחותה. לפי מבחן זה על המחוקק לבחור באמצעי שמשיג את התכלית החקיקתית ואשר פגיעתו בזכות האדם היא הפחותה. מבחן המשנה השלישי הוא מבחן המידתיות במובן הצר. הוא בוחן את היחס הראוי בין התועלת הצומחת מהשגת התכלית הראויה לבין היקף הפגיעה בזכות החוקתית. לכן נוצר איזון ראוי עם זכויות ואינטרסים אחרים. משכך מדובר בתיקון מידתי ואין מקום להתערבותו של בית משפט זה. בית המשפט אינו בוחן מה היה עושה הוא בנעליו של המחוקק ומה היו העדפותיו באותו עניין, אלא רק בודק האם בחירתו של המחוקק נופלת למתחם המידתיות הנתון למחוקק. מרבית ההפחתה בקצבאות הילדים תיעשה במקביל להעלאה (שנערכה בקצבאות במסגרת התיקון. כמו כן עמדתי על החשיבות המיוחסת להתחסנות הילדים, לא רק עבור בריאותם של הילדים עצמם, אלא גם לבריאות הסביבה, הציבור והכלל. המסקנה אליה הגיעו השופטות, כי הפגיעה הנגרמת כתוצאה מהתיקון עומדת בתנאי פסקת ההגבלה, ומכאן כי דין העתירה להידחות.
בעקבות פסק הדין

נחתם הסכם הקואליציוני בין יהדות התורה לליכוד בשנת 2015, התניית קצבאות בילדים במתן חיסונים עוררה מחלוקת משפטית וויכוח ציבורי בשנים קודמות, ואולם מעולם היא לא יושמה לפני 2015. בחוק ההסדרים לשנת 2009 העבירה הכנסת תיקון לחוק הביטוח הלאומי, המורה על הפחתה בקצבאות להורי ילדים שלא יחוסנו על פי תוכנית משרד הבריאות. ארגון עדאלה, המועצה לשלום הילד והעמותה למידע על חיסונים עתרו לבג"ץ נגד ההחלטה, בטענה כי היא אינה חוקתית. הכולל סעיף שמתנה קבלת קצבאות ילדים בחיסון ילדים. בסעיף, שנחתם בעקבות דרישה של הליכוד ובצמוד להעלאת קצבאות הילדים, נכתב: "משרד הבריאות יקבע נהלים לגבי חיוב קבלת חיסונים הנדרשים לילדים. חוק הביטוח הלאומי יתוקן וייקבע בו כי לא יינתנו קצבאות ילדים במקרים שבהם הורה מסרב כי ילדיו יקבלו את החיסונים". בעקבות הסכם שנחתם בין יהדות התורה לליכוד נקבע כי יקודם חוק חדש שיסדיר את נושא החיסונים כפי שתכננו בעבר.
ראו גם

זכויות האדם
זכויות חברתיות
מיעוטים בישראל
הערות שוליים

↑  עדאלה- המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל
↑  חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב, התשנ"ה-1995]
↑  עדאלה – המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל
↑  סעיף 303 (א) לחוק הביטוח הלאומי; סעיף 11 לפקודת המיסים גביה; פבלו לרנר, "על עיקול משכורת במשפט הישראלי" הפרקליט 2005; דוד בר-אופיר הוצאה לפועל הליכים והלכות 894 (46, מח 30 -893) מהדורה שביעית, 2012
↑  בג"ץ 1715/97 לשכת מנהלי ההשקעות בישראל נ' שר האוצר, פ"ד נא (4) 367, 386 (1997)
↑   רוני לינדר, רוצים קצבת ילדים? חסנו אותם, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2015
בוקר טי. וושינגטון

| --- | --- |

בוקר טי. וושינגטון, 1905
 לידה:  5 באפריל 1856 היילס פורד, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בנובמבר 1915 (בגיל 59) טסקיגי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Booker Taliaferro Washington 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Tuskegee University Campus Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת המפטון 
 מעסיק:  אוניברסיטת טסקיגי 
 תפקיד:  נשיא (1888–1891)  עורך דין לזכויות אדם 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  Fannie Smith Washington (1882–1884)  Olivia A. Davidson (1886–1889)  Margaret Murray Washington (1893–1915) 
 חתימה:   
 
נאום הפשרה של אטלנטה, 18 בספטמבר 1895
בוקר טי. וושינגטון ונשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט בביקורו של האחרון במכון טסקיגי, 1905
בוקר טי. וושינגטון נואם בקרנגי הול, 1906
המונומנט הלאומי בוקר טי. וושינגטון בווירג'יניה סמוך למקום הולדתו המשוער, נחנך ב-1956 לרגל יום הולדתו ה-100
בוּקר טיילפרו וושינגטון (באנגלית: Booker Taliaferro Washington‏; 5 באפריל 1856 - 14 בנובמבר 1915) היה איש חינוך, סופר, נואם ומנהיג אפרו-אמריקני בן הדור הראשון למנהיגים אפרו-אמריקאים שהשתחררו מעבדות. ייסד את מכון טסקיגי, אוניברסיטה לאפרו-אמריקאים בלבד באלבמה, עמד בראשה 34 שנים וכיהן כיועץ לנשיאי ארצות הברית תאודור רוזוולט וויליאם הווארד טאפט. ב-1895, בשיאם של מעשי לינץ' בשחורים בדרום ארצות הברית, נשא באטלנטה נאום הנחשב לאחד הנאומים החשובים והמשפיעים בציבוריות האמריקאית. בנאום זה הציג תפיסת עולם לפיה אל להם לשחורים לכלות את כוחם במאבק נגד ההפרדה הגזעית והגזענות שסופו באסון. במקום זאת, טען, עליהם להפנות את מירב מאמציהם לצמיחה קהילתית וכלכלית מבפנים. לפי תורתו, שהתקבלה על דעת מנהיגים שחורים ולבנים כאחד והשפיעה על התנהלות האפרו-אמריקאים בכל המחצית הראשונה של המאה ה-20, על הקהילות האפרו-אמריקאיות להשקיע בחינוך, השכלה והכשרה מקצועית ובתרומה לכלכלה האמריקאית שתקנה להם קיום בכבוד לצדם של הלבנים תוך הסכמה עם ההפרדה הגזעית וחוסר השוויון. עמדה זו זכתה בשעתה לגינוי כתבוסתנית ופשרנית על ידי ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, שהוביל באותה עת דעת מיעוט, שהפכה לדעת הרוב החל מעליית התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית במחצית המאה ה-20.
שנים ראשונות

וושינגטון נולד בווירג'יניה לאם שפחה ואב בלתי ידוע. גם תאריך הלידה שלו משוער. לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית עברה משפחת אמו ואביו החורג לוירג'יניה המערבית. הוא התמיד בלימודים במוסד לחקלאות של המפטון בווירג'יניה, שהוקם על ידי אגודה אמריקאית של מיסיונרים על מנת להכשיר מורים שחורים, בו עבד תחילה כשרת. ב-4 ביולי 1881 ייסד את מכון טסקיגי, בו כיהן בתחילה כמורה יחיד, פיתח את המוסד, והיה נשיאו עד יום מותו.
נאום הפשרה של אטלנטה ולאחריו

ב-18 בספטמבר 1895 הוזמן וושינגטון לנאום בפני כ-2,000 באי תערוכת הכותנה הבינלאומית באטלנטה בנושא יחסי גזעים. היה זה בשיאם של מעשי לינץ' בהם נרדפו אפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית והוצאו להורג ללא משפט בגין פשעים שונים בהם הואשמו. בנאומו פנה וושינגטון לשחורים, המהווים שליש מאוכלוסיית דרום ארצות הברית, וקרא להם להטות שכם ולהצטרף בנפש חפצה לבניית האומה. ללבנים קרא לשכור עבודה שכירה שחורה, כדרך לשקם את הדרום. וושינגטון העלה על נס את חריצותם של השחורים, את הנאמנות שלהם ואת נכונותם ללמוד ולהתקדם. עם זאת הצהיר שיש לקבל את ההפרדה הגזעית ולקיים את הקהילות השונות כאצבעות נפרדות של יד אחת. המאבק "הצפוני" לביטול ההפרדה הוא חסר תכלית. הנאום הוביל להסכמה בלתי כתובה בין ראשי הציבור הלבן בדרום לוושינגטון ודמויות מובילות אחרות, שאיפשר את המשך קיום ההפרדה הגזעית. הסכמה זו, במסגרתה ויתרו האפרו-אמריקאים במודע על מאבק לשוויון בתמורה להשכלה ותעסוקה, כונתה "מנגנון טסקיגי" (Tuskegee Machine) או "פשרת אטלנטה" (Atlanta compromise).
לאחר הנאום הפך וושינגטון לנואם מבוקש בנושא ולדובר בלתי-רשמי של גזעו. בזכות יכולותיו בתחום האישי רקם רשת ענפה של מחנכים, אנשי כנסייה ודמויות ציבוריות בעלות השפעה בציבור האפרו-אמריקאי שקידמה את תפיסתו. גישתו זכתה הן לתמיכת רוב השחורים בדרום והן לתמיכת ליברלים לבנים שראו בה גישה פרגמטית. וושינגטון הצליח ליצור קשרים עם בכירים בצמרת הפוליטית והאקדמית בצפון, אותם רתם לגיוס כספים להקמת מוסדות לימוד לקהילות אפרו-אמריקאיות בדרום. בין ידידו והתורמים שגייס נמנו כמה מעשירי הצפון, בהם אנדרו קרנגי, ג'ון ד. רוקפלר, ג'ורג' איסטמן ואחרים. שיא יחסיו עם ראשי המפלגה הרפובליקנית היו כאשר נקרא לייעץ בנושאי גזע לנשיאים רוזוולט וטאפט.
בהמשך הקדיש וושינגטון את חייו למכון טסקיגי, אותו ניהל, בו התגורר עד יום מותו ובו אף נקבר ב-1915, לאחר שמת עקב אי ספיקת לב.
ספרים שחיבר

וושינגטון חיבר 14 ספרים, רבים מהם קובצי נאומים וחיבורים שהתפרסמו במקומות שונים. ב-1900 ראה אור הקובץ The Future of the American Negro ("עתיד הכושי האמריקאי"). בשנת 1901 חיבר את האוטוביוגרפיה "לגדול מתוך עבדות" (Up From Slavery)‏ בה תיאר את עצמו כ"משה של הגזע". הספר זכה לתהודה גדולה הן בזכות תוכנו שהציג לראשונה את חייהם ותלאותיהם של מיליוני עבדים משוחררים והן בזכות סגולותיו של וושינגטון כסופר-אמן. ב-1909 יצאו שני כרכים של החיבור The Story of the Negro: The Rise of the Race from Slavery ("סיפור הכושים: עליית הגזע מהעבדות"), ב-1911 ראה אור חיבורו My Larger Education ("החינוך המורחב שלי") וב-1912 The Man Farthest Down ("האיש במקום הנמוך ביותר").
חיים אישיים

וושינגטון נישא שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה פאני נ. סמית' (Fannie N. Smith), בת העיירה בה גדל עד גיל 16. השניים היו נשואים משנת 1882 ועד מותה של סמית' ב-1884 ונולדה להם בת אחת, פורשיה. ב-1885 נישא וושינגטון לאוליביה א. דווידסון (Olivia A. Davidson), אחת המורות הראשונות במכון טסקיגי, השניים היו נשואים עד מותה ב-1889 ונולדו להם שני בנים, בוקר טי וושינגטון ג'וניור וארנסט דווידסון וושינגטון. ב-1893 נישא וושינגטון למרגרט ג'יימס מארי (Margaret James Murray), לשניים לא נולדו ילדים משותפים והיא נפטרה ב-1925.
לקריאה נוספת

"מעבדות לחרות: ספור-חייו של בוקר וושינגטון הכושי", עברית: מנחם זלמן וולפובסקי, הוצאת יבנה, 1964
טקסט האוטוביוגרפיה "לגדול מתוך עבדות"
Godfrey Holden Pike, From Slave to College President:Being the Life Story of Booker T. Washington, London, 1902
הערות שוליים

↑  Atlanta Compromise Speech, באתר האנציקלופדיה של אטלנטה
↑  תורגמה לעברית בשם "מעבדות לחרות: ספור-חייו של בוקר וושינגטון הכושי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300397705171  PLWABN: 9810550534305606  BIBSYS: 90165777  BNE: XX1157494  BnF: cb12034585m (data)  CANTIC: a20079746  CiNii: DA01262228  GND: 11862931X  ISNI: 0000 0001 1462 8411  LCCN: n79063604  LNB: 000153686  MusicBrainz: 39bc81a3-5d5b-4a43-bb76-3d0067bfb096  NARA: 10580391  NDL: 00460242  NKC: jx20061114003  NLA: 35519782  NLK: KAC199629319  NSK: 000085613  NTA: 068895399  RERO: 02-A017782348  SELIBR: 320621  SNAC: w6h814sk  SUDOC: 028527550  Trove: 982561  VcBA: 495/256977  VIAF: 100210618   WorldCat (עם VIAF): 100210618 
בול דואר שהונפק ב-7 באפריל 1940. בוקר טי. וושינגטון היה האפרו-אמריקאי הראשון שהופיע על בול דואר אמריקאי
בעיית ההתנגדות המינימלית של ניוטון

בעיית ההתנגדות המינימלית של ניוטון היא הבעיה של מציאת גוף הסיבוב אשר יחווה התנגדות מינימלית כאשר הוא נע דרך זורם הומוגני במהירות קבועה בכיוון ציר הסיבוב. הבעיה נקראת על שם אייזק ניוטון, אשר חקר את הבעיה ב-1685 ופרסם אותה ואת פתרונה ב-1687 בספרו "פרינקיפיה". זוהי הדוגמה הראשונה לבעיה שנפתרה בעזרת הכלים של חשבון הווריאציות, והיא הופיעה כעשור לפני בעיית הברכיסטוכרון. ניוטון עיבד את פתרונו לצורה גאומטרית סינתטית אשר לא סיפקה שום רמז לגבי הגזירה שלו, ודייוויד גרגורי היה הראשון שהצליח לשכנע את ניוטון לכתוב אנליזה של הפתרון בעבורו. כך הגזירה שותפה בקרב תלמידים ועמיתים על ידי גרגורי.
לפי I Bernard Cohen, במדריך שלו לפרינקיפיה של ניוטון: "המפתח לשיטת ההסקה של ניוטון נמצא בשנות ה-1880, כאשר הרוזן של פורטסמות' העניק את האוסף המשפחתי שלו של כתביו המדעיים והמתמטיים של ניוטון לאוניברסיטת קיימברידג'. בין כתבי היד של ניוטון נמצאה טיוטה למכתב, ... שבו ניוטון פירט את הטיעון המתמטי שלו. מסמך זה לא הובן במלואו עד הפרסום של ספרו של D. T. Whiteside (משנת 1974), אשר הפרשנות האנליטית וההיסטורית שלו אפשרה לחוקרי ניוטון לא רק להתחקות באופן מלא אחר דרכו של ניוטון לתגלית וההוכחה, אלא אף לפענח את החישוב המחודש המאוחר של ניוטון (1694) את המשטח בעלת ההתנגדות המינימלית".
המודל הפיזיקלי של ניוטון להתנגדות זורם מתבסס על כמה הנחות פשוטות שאינן תואמות את המציאות בעבור תחום רחב של מהירויות - ניוטון הניח שחלקיקי הזורם הפוגעים במשטח יעבירו אליו את התנע הניצב למשטח (בכיוון הנורמל למשטח) אולם ישמרו את התנע המשיקי שלהם - בסתירה לעקרונות התאוריות של זרימה צמיגה ושכבות גבול, שם המהירות המשיקית של הזורם חייבת להתאפס על שפת הגוף.
אף על פי שהמודל של ניוטון להתנגדות זורם שגוי בהתאם להבנה הנוכחית, למודל שלו יש חשיבות במקרה הגבולי של זרימה היפרקולית. ניוטון חזה שמודל ההתנגדות שלו יהיה מצליח ביותר בעבור מהירויות גבוהות מאוד, כפי שהיקשים 2-5 לטענה 33 בספרו מדגישים בבירור.
תיאור הבעיה

בטענה 34 של הספר השני של הפרינקיפיה, ניוטון כתב:
"אם בתווך דליל, המורכב מחלקיקים זהים המרוחקים מרחקים שווים משכניהם, כדור וגליל בעלי קוטר זהה ינועו במהירויות שוות בכיוון ציר הגליל, ההתנגדות של הכדור תהיה חצי מזו של הגליל".
ניוטון מוכיח את הטענה באמצעות ההצגה של חוק הסינוס בריבוע שלו, שקובע שכאשר משטח נטוי בזווית משתנה  \theta  ביחס לכיוון הזרימה המציפה, ההתנגדות הניצבת אליו (בכיוון הנורמל למשטח) שהוא יחווה D תשתנה בהתאם לכלל  D\propto sin^{2}(\theta ). חוק זה נובע מההנחה שהחלקיקים הפוגעים מתנגשים אלסטית עם המשטח, כך שהם מוחזרים בהתאם לחוקי ההחזרה. אינטגרציה של נוסחת ההתנגדות על פני רצועות כדוריות אפשרה לו לחשב את ההתנגדות שיחווה כדור.
מיד לאחר הטענה הזאת מופיעה הפסקה המכילה את התנאי המפורסם שמקיים עקום אשר, כאשר הוא סובב סביב צירו, יוצר את הגוף שחווה פחות התנגדות מכל גוף אחר, בין כל הגופים בעלי רוחב ואורך נתון.
בצורתה המודרנית, הבעיה של ניוטון דורשת למזער את האינטגרל הבא:
כאשר  y(x) מייצגת את העקום שסובב סביב ציר ה-x ו- {\dot {y}}=dy/dx.
I היא הפיחות (ההפרש) בהתנגדות שיוצרים החלקיקים הפוגעים במשטח המתעקם DNG (הנוצר על ידי סיבוב העקום) לעומת ההתנגדות שייצרו חלקיקים שיפגעו בדיסקה האחורית DA (ראו איור 1). שים לב שהראש של הגוף הוא קטום (הדיסקה BG), כשהמשולשים GBC ו-GBR אינם חלק ממנו, אלא רק משמשים את ניוטון כדי לבטא את תנאי המינימום.
האינטגרל הזה קשור בהתנגדות הכוללת שחווה הגוף באמצעות הקשר:  \rho ={\frac {H^{2}}{2}}+\int {\frac {y{\dot {y}}^{3}}{1+{\dot {y}}^{2}}}dx.
הבעיה היא למצוא את העקום שיוצר את הגוף שחווה התנגדות נמוכה יותר מכל גוף אחר בעל אותו אורך קבוע L ורוחב קבוע H.
כיוון שהגוף חייב להתחדד בכיוון התנועה, H הוא רדיוס הדיסקה שמהווה את המשטח האחורי של הגוף שנוצר על ידי סיבוב העקום סביב ציר ה-x. היחידות נבחרות כך שקבוע הפרופורציה הוא 1. שים לב גם שאם  {\dot {y}}<0, אז האינטגרל, כשהוא מחושב בין x = 0 ל-x = L, הוא שלילי.
כאשר העקום הוא הקו האופקי, DK, אז הגוף יהיה גליל,  y=H,{\dot {y}}=0, האינטגרל יהיה אפס ולכן פירוש הדבר שההתנגדות של הגליל היא:  \rho ={\frac {H^{2}}{2}}, מה שמסביר את הופעת האיבר הקבוע בנוסחה.
התנאי שמקיים גוף עם התנגדות מינימלית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הבנייה הסינתטית המקורית של ניוטון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-Scholium לטענות שלו על צורת הגוף בעל ההתנגדות המינימלית, ניוטון הציג את הבנייה הגאומטרית הבאה:
" אם הצורה DNFG היא עקום, שאם מכל נקודה עליו N נוריד אנך NM לציר AB, ואם מנקודה נתונה G ישורטט הקו הישר GR המקביל לקו הישר המשיק לצורה בנקודה N והחותך את הציר בנקודה R, כך שהיחס בין MN ל-GR זהה ליחס בין  GR^{3} ל- 4BR\cdot GB^{2}, אז הגוף אשר יתואר על ידי הסיבוב של העקום הזה מסביב לציר AB, כאשר הוא נע בתווך הדליל שהוזכר מקודם מ-A לקראת B, יחווה פחות התנגדות מכל גוף סיבוב אחר בעל אותו אורך ורוחב "
כלומר, על פי ניוטון, אם GB הוא רדיוס הראש הקטום של גוף הסיבוב בעל ההתנגדות המינימלית, אז כל נקודה N על העקום שיוצר אותו צריכה לקיים:  MN={\frac {(GR)^{4}}{4BR\cdot (BH)^{2}}}.
באיור 3 לעיל ניוטון הציג גרף של ההתנגדות  \rho  כפונקציה של רדיוס הראש הקטום, שלו נקודת מינימום כאשר h = BG (ניוטון חישב במפורש מה צריך להיות רדיוס הראש הקטום כתלות באורך ורוחב הגוף).
הערות שוליים

↑  Newton - Innovation And Controversy, p.150

הדיאגרמה של ניוטון לצורת הקליע האופטימלית.
בית הקדושה II

"בית הקדושה II" הוא אלבום האולפן הרביעי והאחרון של הזמר הישראלי אברהם אבוטבול. את האלבום הוציאה בשנת 2013 לאור חברת התקליטים MCI. הפקתו בוצעה על ידי גדי פוגטש. האלבום הראשון, "בית הקדושה", פורסם ב-2001. לאחר מותו של אבוטבול החליט פוגטש ליצור אלבום המשך. הוא מכיל חומרים שנאספו לאחר פטירתו של הזמר, והעבודה עליהם הושלמה במהלך 2013.
השיר "שוב עברתי את הגבול" הוא דואט בין אבוטבול לאחיו אלון. הוא הוקלט ביום השלושים למותו.
רשימת רצועות

אדון עולם
לא בשמיים
כל זמן שהנר דולק
שוב עברתי את הגבול
תן לי ניגון
חבר
ים החכמה
על כל אחד עובר
לאן אני
ירושלים
העולם הוא כולו טוב
דבר
לב העולם
אדון עולם
הערות שוליים

↑  בית הקדושה 2 - מחיה את אברהם אבוטבול ז"ל, ערוץ 7
בורז'

בורז' (בצרפתית: Bourges) היא עיר בצרפת על נהר יוור (אנ') והיא הבירה של מחוז שר.
אטימולוגיה

שם העיר נובע או משם התושבים המקוריים, הביטוריגים, או מהמילה הגרמנית בורג, שמשמעותה יישוב או כפר. הקלטים קראו לעיר אווראיכון, והלטינים אוואריקום.
היסטוריה

במלחמת גאליה, הגאלים דגלו בטקטיקה של אדמה חרוכה. וכאשר עברו בבורז' התחננו בפניהם אזרחי בורז' שייחוסו על עירם. הגאלים הסכימו עקב היות העיר מבצר מוקף ביצות שקל להגן עליו. לאחר המצור על העיר נכבשה והושמה העיר על ידי הכוחות של יוליוס קיסר, ורק 800 תושבים ניצלו.
בורז' הוכרזה כעיר רומית והוקמו בה אמות מים, מרחצאות ואמפיתאטרונים. החומה של העיר, בגודל 40 הקטאר, נבנתה בחלקה מאבנים שנלקחו ממבנים ציבוריים שנהרסו במלחמה.
הקתדרלה הגותית בעיר נבנתה במאות ה-12-13 והיא אתר מורשת עולמי.
ערים תאומות

הערים התאומות של בורז' הן:
גרמניה אאוגסבורג, גרמניה
פורטוגל אביירו, פורטוגל
איטליה פורלי, איטליה
פולין קושלין, פולין
ספרד פלנסיה, ספרד
הממלכה המאוחדת פטרבורו (אנ'), הממלכה המאוחדת
רוסיה יושקר-אולה, רוסיה
ראו גם

המצור על אוואריקום
קתדרלת בורז'
בית הקדושה

"בית הקדושה" הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי אברהם אבוטבול. את האלבום הוציאה בשנת 2001 לאור חברת התקליטים מי"ם – מוזיקה יהודית מקורית. זוהי יצירה משותפת עם גדי פוגטש, והיא מושפעת בעיקר ממוזיקה יהודית-חסידית. בשנת 2013 יצא אלבום המשך בשם בית הקדושה II.
רשימת רצועות

| בית הקדושה> מס' | בית הקדושה> שם | בית הקדושה> משך | בית הקדושה>  | בית הקדושה>  | בית הקדושה>  | בית הקדושה>  | בית הקדושה>  | בית הקדושה>  | בית הקדושה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אשרי האיש  | 6:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | תהילה לדוד  | 8:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | להתחיל מחדש  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | בית הקדושה  | 6:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | כשאדם נכנס בעבודת ה'  | 6:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אין יאוש כלל בעולם  | 5:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | לב טהור  | 7:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ריבונו של עולם  | 5:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | הללויה  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | קודם הבריאה  | 4:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | שיר אחרון  | 2:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 61:21 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  בית הקדושה, ספוטיפיי
בוקר טי

| --- | --- |

בוקר האפמן ב-2008
 לידה:  1 במרץ 1965 (בן 59) יוסטון שבטקסס
 שם במה:  בוקר טי
 משקל:  116 קילוגרם
 גובה:  1.91 מטר
 לאום:  ארצות הברית 
 קריירה מקצוענית:  1 במרץ 1990 – 2016 (כ־25 שנים)
 מאמנים:  איוון פוטסקי
 ליגות:  WWE TNA WCW
 תרגילי סיום:  בעיטת מספריים
 היכל התהילה:  2013 (כיחיד) 2019 (כחלק מהצמד Harlem Heat)
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  שארמל סאליבן (פברואר 2005–?) 
 
בוקר האפמן (באנגלית: Booker Huffman) הידוע גם בכינוי הבמה שלו בוקר טי (נולד ב-1 במרץ 1965 ביוסטון, טקסס) הוא מתאבק מקצועי אמריקאי. כיום מופיע במסגרת חברת ההיאבקות WWE.
תחילת הקריירה

לפני שהפך למתאבק, האפמן נדון ל-19 חודשי מאסר בגין מספר מקרי שוד מזוין שביצע בשנת 1987.
הופעת הבכורה של האפמן הייתה ב-1 במרץ 1990 במסגרת ליגה מקומית בטקסס יחד עם אחיו ליין כצמד בשם חוויית ההובנה (עץ שחור). האפמן נטל את הכינוי בוקר טי וליין את הכינוי סטיבי ריי. באמצע שנות ה-90 עברו האחים לליגת ה-WCW ששינתה את שם הבמה שלהם להארלם היט. הצמד זכה לפופולריות רבה ונטל 10 פעמים את תואר הזוגות.
קריירה כמתאבק יחיד

בסוף שנות ה-90 האפמן החל להתאבק כיחיד בעוד אחיו פצוע. דמותו נישאה על גלי האהדה של הצמד והתסריט המשיך למקם אותו בצד הזוכה של קרבות מבוימים רבים, במופעים עתירי רייטינג. בשנת 1999 לאור טענות שהושמעו בגנות ה-WCW על אפליה גזעית קודם האפמן למרכז הבמה ובשנת 2000 דמותו ניצחה את ג'ף ג'ארט בקרב על אליפות העולם, האירוע הראשי של הארגון.