stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת קירור של מחשב
מערכת הקירור של המחשב האישי השולחני הסטנדרטי

חריצי קירור: המחשב האישי השולחני המקובל מצוי בתוך מארז שמגן עליו מפגיעות ומגן על המשתמש בו מהתחשמלות ומהרעש של החלקים הנעים בו. החלקים הנעים הם הכונן הקשיח, כונן הדיסקים והמאווררים של מערכת הקירור. אולם, לצד ההגנה שמקנה המארז, הוא מאט את קירור המחשב. מסיבה זו המארז מכיל חריצי אוורור, בעיקר מול המאווררים.
מאווררים: למחשב יש לרוב ארבעה מאווררים. האחד שואב אוויר אל המארז, השני מוציא אותו, השלישי מאוורר את ספק הכוח והרביעי צמוד למעבד. שלושת הראשונים הם בעלי פעולה רציפה והרביעי פועל ברגע הדלקת המחשב ובהמשך, בהתאם למידע ממד החום שבו. למחשבים בעלי כרטיס גרפי משוכלל יש מאוורר נוסף על המעבד של הכרטיס הגרפי.
צלעות קירור: שבבים המועדים לחימום יתר מוצמדים לגופי קירור עם צלעות קירור. שבבים אלה הם לרוב: המעבד, המעבד הגרפי, הגשר הצפוני והגשר הדרומי. כאשר לאחד מהשבבים האלה יש גם מאוורר, צלעות הקירור חוצצות בין השבב לבין המאוורר.
תווך תרמי: בין גופי הקירור לבין השבבים שהם מקררים מצוי חומר המשפר את המוליכות התרמית. חומר זה מוליך חום טוב יותר מהאוויר החוצץ בין הגופים אך פחות טוב ממגע מתכת-מתכת. החומר אמור להיכנס בחללי האוויר הנוצרים בין שני הגופים הצמודים ולא למנוע מהם מגע ישיר. חומר כזה יכול להיות משחה תרמית המכילה מתכת, משחה תרמית שאינה מכילה מתכת או מדבקה תרמית. משחה תרמית המכילה מתכת היא התווך מוליך החום הטוב מבין השלושה. אולם, השימוש בה דורש מיומנות. טכנאי לא מיומן עשוי לגרום לדליפה שלה ולקצרים במחשב. השמת המדבקה דורשת את רמת המיומנות הנמוכה בין שלושת החומרים, אך מוליכות החום של המדבקה היא הנמוכה בין השלושה.
מערכת הקירור של המחשב האישי הנייד הסטנדרטי

על פי רוב, מחשבים ניידים מכילים שבבים קטנים יותר ובעלי תדרי חשמל ומתחי חשמל נמוכים יותר מאלה של המחשב השולחני. על כן הם מתחממים פחות ממנו. במחשב נייד, על פי רוב, הגשר הדרומי והמעבד הגרפי אינם דורשים מערך קירור. (במספר מקורות נאמר ההפך שכן הם מתבלבלים בין הגשר הצפוני של לוח האם של המחשב הנייד לבין שבבי עיבוד התמונה שלו).
למרבית המחשבים הניידים יש גוף קירור אחד המכסה הן את המעבד והן את הגשר הצפוני. לאורך גוף הקירור מצויה צינורית גזים המשווה את החום בין חלקיו. צלעות הקירור של גוף הקירור מצויות רק בקצה אחד שלו ודרכן עובר קצה צינורית הגזים. בין גוף הקירור לבין המעבד מרוחה משחה תרמית ובין גוף הקירור לבין הגשר הצפוני מצויה מדבקה תרמית.
למרבית המחשבים הניידים יש מאוורר אחד המורכב על קטע גוף הקירור שמעל למעבד. צירו של מאוורר זה אנך הן למשטח המעבד והן למשטח חריצי האוורור שמהם הוא יונק אוויר. הוא פולט אוויר על כנפי הקירור ומבין כנפי הקירור האוויר יוצא אל חריצי אוורור נוספים. החיסרון הבולט של מבנה זה של מערכת הקירור הוא הצטברות כרונית של אבק במסדרונות האוויר שבין כנפי הקירור, עד לסתימתם. חיסרון זה בולט במיוחד בחבלי ארץ חמים ומאובקים.
ראו גם

מערכת קירור (רכב)
צלעות קירור
משטח קירור
מרכז הודו

| --- | --- |
 מדינה:  הודו הודו
 שטח:  443,443 קמ"ר
 קואורדינטות:  22°42′N 81°36′E﻿ / ﻿22.7°N 81.6°E﻿ / 22.7; 81.6 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אזור מרכז הודו (בהינדי: मध्य भारत) כולל שתיים ממדינות הודו: מאדהיה פרדש וצ'האטיסגאר.
ערים בולטות באזור מרכז הודו כוללות בין היתר את אינדור (העיר הגדולה ביותר באזור מרכז הודו), רייפור, בופאל, גוואליור, אגרה, דהראדון, ולאקנאו.
אזור מרכז הודו חולק מאפיינים לשוניים ותרבותיים רבים עם אזור צפון הודו, כולל הדומיננטיות של השפה ההינדית.
ראו גם

גאוגרפיה של הודו
הערות שוליים

↑  "Discover Central India’s iconic destinations", andbeyond.com
| אזורים בהודו |
| --- | --- | --- |
| האזורים הרשמיים | צפון הודו • צפון-מזרח הודו • מזרח הודו • דרום הודו • מערב הודו • מרכז הודו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562609505171  LCCN: n89121963  VIAF: 312834073   WorldCat (עם VIAF): 312834073 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרינה אובסיאניקובה

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1978 (בת 46) אודסה, ברה"מ 
 שם לידה:  Марина Владимировна Ткачук 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 השכלה:  אוניברסיטת קובאן לחינוך גופני, ספורט ותיירות  האקדמיה הרוסית הנשיאותית לכלכלה וניהול ציבורי 
 מעסיק:  הערוץ הראשון (רוסיה), די ולט 
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100011086090322
 טוויטר:  newslady19
 טלגרם:  womanwithposter
 
מרינה אובסיאניקובה (ברוסית: Марина Овсянникова) היא אשת תקשורת רוסייה ומפיקת טלוויזיה שעבדה כעורכת במהדורת החדשות "ורמיה" של הערוץ הראשון ברוסיה. במרץ 2022 עלתה לכותרות כאשר הפריעה לשידורי מהדורת החדשות ומחתה כנגד הפלישה הרוסית לאוקראינה, על מעשיה נקנסה על ידי הרשויות.
ביוגרפיה

היא נולדה בעיר אודסה באוקראינה הסובייטית לאם רוסייה ואב אוקראיני. היא למדה באוניברסיטת קובאן ובאקדמיה הנשיאותית לניהול ציבורי ומשק לאומי. עבדה בחברה הממשלתית הרוסית לרדיו וטלוויזיה לפני שעברה לערוץ 1 הרוסי.
מחאתה נגד הפלישה לאוקראינה

ב-14 במרץ 2022, במהלך שידור חי של מהדורת החדשות "ורמיה" בערוץ 1 הרוסי, לעיני מיליוני צופים, הופיעה מאחורי מגישת החדשות יקטרינה אנדרייבה כשהיא מחזיקה בכרזה ובה המילים:
” "No War Остановите войну, не верьте пропаганде, здесь вам врут. Russians against war", 
"עצרו את המלחמה, אל תאמינו לתעמולה, כאן משקרים לכם".”
אובסיאניקובה צעקה:
” "Остановите войну! Нет войны!", עצרו את המלחמה, לא למלחמה.”
האירוע נמשך שש שניות שלאחריהן נקטע השידור החי, וצפו בו כ-250 מיליון איש ברחבי העולם. אובסיאניקובה השאירה וידאו שהקליטה מראש והופץ בטלגרם, בו אמרה שהיא מתביישת לעבוד עבור התעמולה של הקרמלין. היא הייתה לעיתונאית הרוסייה הראשונה שמחתה בשידור טלוויזיוני חי, על אף שעשרים עיתונאים של רשת RT התפטרו כתגובה למלחמה.
יממה לאחר המקרה, פעיל בשם דניס זכארוב הפגין מחוץ למשרדי ערוץ 1 בליל 15 במרץ כדי להביע את תמיכתו בה. הוא עוכב על ידי המשטרה. נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הגיב לתקרית בהבעת תודה כלפיה באחד משידוריו ברשתות החברתיות.
אובסיאניקובה עצמה נלקחה לתחנת המשטרה שליד מרכז הטלוויזיה אוסטנקינו ונחקרה במשך 14 שעות, ללא אפשרות לפנות לסיוע משפטי. היא הואשמה בארגון תקרית ציבורית לא מאושרת, נקנסה בסכום של 30,000 רובלים ושוחררה. ברשויות החקירה הפדרליות מסרו כי היא תיחקר על הפצת מידע כוזב, ועלולה להישלח ל-15 שנות מאסר.
נשיא צרפת עמנואל מקרון הציע לה מקלט מדיני בשגרירות הצרפתית במוסקבה, אך היא דחתה את ההצעה, והעדיפה להמשיך לדווח מרוסיה.
לדברי אובסיאניקובה, לא היו לה תוכניות לעזוב את רוסיה. באפריל 2022 היא החלה לעבוד עבור העיתון הגרמני "די ולט" ככתבת פרילנסרית שתדווח מרוסיה ומאוקראינה לעיתון ולערוץ הטלוויזיה שלו.
בראיון לאתר האינטרנט של יוזמת "פָּנֶיהָ של הדמוקרטיה" (באנגלית: Faces of Democracy initiative), אמרה אובסיאניקובה שהיא רואה בעצמה פטריוטית שהחליטה באופן ספונטני להתקומם נגד מלחמה שלדעתה לרוסיה לא הייתה זכות להתחיל. היא הוסיפה שדור שלם גדל עם התעמולה של פוטין, המאפשרת לעשות "זומביפיקציה" של העם הרוסי, ומולדתה הפכה למדינה טוטליטרית, הנסגרת יותר ויותר בפני העולם שבחוץ.
ביולי 2022 הפגינה בהפגנת יחיד מול חומות הקרמלין במוסקבה, כשנשאה שלט המגנה את פוטין ואת המלחמה. היא החזיקה כרזה שבה נכתב "פוטין הוא רוצח. החיילים שלו פשיסטים. 352 ילדים מתו. כמה עוד צריכים למות כדי שתפסיק?". כתגובה נעצרה על ידי משטרת רוסיה. היא עמדה בפני כתב אישום פלילי לאחר ששירותי הביטחון של רוסיה פשטו על ביתה. היא הואשמה בהפצת מידע כוזב על הצבא הרוסי, במסגרת חוק חדש שאימץ הקרמלין לאחר תחילת המלחמה באוקראינה.
באוגוסט 2022 הושמה אובסיאניקובה במעצר בית לקראת משפט באשמת הפצת ידיעות כוזבות אודות הצבא הרוסי. ב-3 באוקטובר נמסר שהיא ברחה מהמעצר, וככל הנראה לקחה איתה את בתה בת ה-11, וב-17 באוקטובר מסר עורך דינה שאובסיאניקובה יצאה מרוסיה, ונמצאת "תחת ההגנה של מדינה אירופית".
חיים אישיים

אובסיאניקובה חיה במוסקבה, והייתה נשואה לבמאי ברשת RT, שנפרדה ממנו. לשניים שני ילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Lodderhose, Diana (May 19, 2022). Journalist Marina Ovsyannikova Protests Ukraine Invasion Live On Kremlin-Controlled Russian TV: “They Are Lying To You”. Deadline Hollywood, retrieved May 19, 2022
↑  רויטרס‏, העיתונאית הרוסית שהפגינה נגד המלחמה באוקראינה מצאה עבודה חדשה, באתר וואלה, 11 באפריל 2022
1 2 3  “A WHOLE GENERATION HAS GROWN UP WITH PUTIN’S PROPAGANDA!”. Faces of Democracy, April 6, 2022. Retrieved May 19, 2022
↑  זלנסקי מדיח בכירים, רוסיה עצרה את העיתונאית שהפגינה בשידור חי, באתר ynet, 17 ביולי 2022
↑  Russian anti-war protest journalist Marina Ovsyannikova faces criminal charges, POLITICO, ‏2022-08-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tapp, Tom (October 3, 2022). Russian Journalist Who Staged Anti-War Protest On State TV Has Escaped From House Arrest. Deadline hollywood. Retrieved October 4, 2022
↑  רוסיה: עיתונאית שהואשמה בהפצת פייק ניוז ברחה ממעצר בית ונמלטה מהמדינה, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2022
↑  Lebedev, Filipp; Davis, Cakeb (October 17, 2022). Ex-journalist accused of "fake news" on Ukraine war has fled Russia - lawyer. Reuters. Retrieved October 17, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812661574505606  BIBSYS: 1692596258399  GND: 125348693X  NTA: 438740386  VIAF: 391164782071208600004   WorldCat (עם VIAF): 391164782071208600004
מרכז הזיכרון והסובלנות לשואה של מחוז נסאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת זכר השואה 
 כתובת:  Welwyn Preserve 
 מיקום:  גלן קוב 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  40°53′02″N 73°38′30″W﻿ / ﻿40.884°N 73.6417°W﻿ / 40.884; -73.6417
 he
 
הפתח של מוזיאון השואה
מרכז הזיכרון והסובלנות לשואה של מחוז נסאו (באנגלית: Holocaust Memorial and Tolerance Center of Nassau County (HMTC)) הוא מוזיאון, מרכז סובלנות ואנדרטת זיכרון לשואה, בחוף הצפוני של לונג איילנד בניו יורק, ארצות הברית. המוזיאון ומרכז הסובלנות ממוקמים בתוך אחוזת וולווין, במה שהוא כיום שמורת וולווין. האנדרטה כוללת גם גן הצמוד, שתוכנן על ידי האחים אולמסטד.
היסטוריה

מרכז הזיכרון והסובלנות לשואה של מחוז נסאו נוסד בשנת 1992, על ידי ניצול השואה בוריס צ'ארטן. כוונתו של צ'ארטן לא הייתה רק ללמד את ההיסטוריה של השואה, אלא גם לחנך אנשים על הרע שבשנאה, דעות קדומות וחוסר סובלנות, כולל אנטישמיות, גזענות ובריונות.
שרטן שימש כיושב הראש הראשון של המוזיאון עם פתיחתו ב-1994. ב-1996 נפתחה במוזיאון ספריית הזיכרון של לואי פוזנר, האוסף הגדול ביותר בלונג איילנד על השואה, רצח עם, אנטי אפליה וצורות אחרות של שנאה.
הרייט פראט הקימה את הגן מסביב לאחוזה, לאחר מותה הגן נרקב ונהרס. כמה שנים לאחר פתיחת המוזיאון החלו לשפץ את הגן, ובשנת 2003 הגן נפתח מחדש. הגן הוקדש למיליון וחצי הילדים היהודים שנהרגו בשואה ולכל שאר הילדים שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

1 2 3  "Timeline". Holocaust Memorial & Tolerance Center of Nassau County (באנגלית). נבדק ב-2022-11-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0465 5223
מעבר מיי

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  440 מטר
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מיקום:  בין המחוזות גואנגדונג וג'יאנגשי בדרום מזרח סין
 רכס הרים:  הרי מיילינג
 מחבר בין:  עמק הנהר יאנגצה לעיר נָאנְהָאי
 קואורדינטות:  25°25′21″N 114°23′31.92″E﻿ / ﻿25.42250°N 114.3922000°E﻿ / 25.42250; 114.3922000
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמיי(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמיי
 
מעבר מיי (בסינית קלאסית: 梅關,בסינית מפושטת:梅关, בפין-יין: Méi Guān) הוא מעבר הרים אסטרטגי בשרשרת הרי מיילינג (梅岭) המהווים את הגבול בין המחוזות גואנגדונג וג'יאנגשי בדרום מזרח סין. המעבר שוכן כ-30 קילומטרים צפונית לעיר נָאנשְׂיונְג (南雄) שבמחוז גואנגדונג וכ-10 קילומטרים דרומית לעיירה דָאיוּ' (大余县) שבמחוז ג'יאנגשי. מיי בסינית הוא עץ פרי (Prunus mume) מהסוג פרונוס ותת-הסוג בעל אותו שם (פרונוס) שבו מצויים גם השזיף והמשמש, המכונה "משמש יפני" או "אוּמֶה" (בעקבות שמו ביפנית). העץ פורח בסוף החורף כשהוא עדיין בשלכת. מקור שם המעבר בפריחה המרשימה של עצי האוּמֶה המצויים במספר רב סביבו.
למעבר מיי הייתה חשיבות אסטרטגית עוד בתקופת שושלת צ'ין (221 לפנה"ס – 226 לפנה"ס), והוא כנראה קיבל את כינויו כבר בתקופה מוקדמת זו. הוא היה אחד מחמשת נתיבי התובלה מעמק הנהר יאנגצה לעיר נָאנְהָאי, היום בירת גואנגדונג, גואנגג'ואו. בתקופת שושלת טאנג (907-618) שונה שם המעבר למעבר צ'ין (秦关), ומעבר הֶנְגפּוּ (横浦关). בשנת 716 הורה גָ'אנְג גְ'יוֹלִינְג, שר בכיר בממשל טאנג לבנות דרך ברוחב חמישה מטרים דרך המעבר כחלק מדרך המסחר שעברה לאורך הנהר גאן.
בתקופת שושלת סונג (1279-960) בוצר המעבר והאותיות המייצגות את השם מעבר מיי נחקקו עליו. הדרך שנסללה בתקופת שושלת טאנג רוצפה בלבנים. על הביצורים שנותרו עד ימינו חקוקים הכתובות "המעבר המלכותי של נָאנְיְוֵּ'ה" (南粤雄关) בצידו הצפוני של המעבר ו"המעבר הראשון של לִינְגְאָן" (岭南第一关) בצידו הדרומי (הן נָאנְיְוֵּ'ה והן לִינְגְאָן הם שמות תחליפיים לגואנגדונג).
עד העשורים האחרונים היה מעבר מיי חלק בדרך הראשית שבה עבר המסחר היבשתי מגואנגדונג צפונה, כמו גם גבול צבאי חשוב. ב-1928 ניסה מאו דזה-דונג לחצות את המעבר בדרכו מג'יאנגשי לגואנגדונג. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שהה צ'ן יי, המפקד הקומוניסטי, שלוש שנים באזור מעבר מיי כשהוא נלחם מלחמת גרילה ממושכת כנגד ניסיונות הכיתור של הקוומינטנג.
למעבר מיי הוענק מעמד של "יחידה מוגנת של שריד תרבותי" על ידי שלטונות המחוז ומגיעים אליו מעט תיירים מקומיים. מדרך טאנג המקורית נותרו בשלמותם כשמונה קילומטרים ורוב הביצורים מתקופת שושלת סונג. רוב המבקרים מגיעים בסוף החורף על מנת לחזות בפריחת עצי האוּמֶה.
מריליה מנדונסה

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1995 כריסטיאנופוליס, גויאס, ברזיל
 פטירה:  5 בנובמבר 2021 (בגיל 26) מינאס ז'ראיס, ברזיל
 שם לידה:  מריליה דיאס מנדונסה
 מוקד פעילות:  ברזיל
 תקופת הפעילות:  2011–2021 (כ־10 שנים)
 עיסוק:  זמרת-יוצרת
 סוגה:  סרטנג'ו
 סוג קול:  קונטרה אלט
 שפה מועדפת:  פורטוגזית
 כלי נגינה:  קול, גיטרה
 חברת תקליטים:  סום ליברה
 בן זוג:  מורילו הופי (2019–2021)
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרסים ומועמדויות
 http://mariliamendoncaoficial.com.br/
 פרופיל ב-IMDb
מריליה דיאס מנדונסה (בפורטוגזית: Marília Dias Mendonça;‏ 22 ביולי 1995 – 5 בנובמבר 2021) הייתה זמרת-יוצרת ברזילאית.
בשנת 2015, היא הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה, אך זכתה להצלחה עולמית רק לאחר שהוציאה את אלבום ההופעה הראשון שלה, Marília Mendonça: Ao Vivo, ב-2016, שקיבל את תואר הפלטינה המשולשת על מכירות של למעלה מ-240,000 עותקים. השיר "Infiel" שנכלל באלבום ההופעה, הפך לאחד השירים המושמעים ביותר בברזיל וקיבל את תואר היהלום המשולש, מה שהוביל לנסיקה בקריירה של מנדונסה. אלבום ההופעה השני שלה, Realidade, יצא לאור ב-2017 וקיבל מועמדות לפרס גראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום מוזיקת הסרטנג'ו הטוב ביותר". ב-2019 היא הוציאה את האלבום, Todos os Cantos. האלבום קיבל את תואר הפלטינה המשולשת על מכירות של למעלה מ-240,000 עותקים וזאת, בנוסף לכך שהוא זכה בפרס הגראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום מוזיקת הסרטנג'ו הטוב ביותר".
מנדונסה נחשבת לאחד האמנים המושמעים ביותר בכל הזמנים ברשתות הסטרימינג, כמו גם האישה עם מרבית הסרטונים שחצו את רף 100 מיליון הצפיות ביוטיוב. בנוסף, היא נחשבת לאחד האמנים הברזילאים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. ב-5 בנובמבר 2021 היא נספתה בתאונת מטוס.
ביוגרפיה > 2011–2016: Marília Mendonça

היא החלה את הקריירה שלה כזמרת בינואר 2014, דרך הוצאת המיני-אלבום הראשון שלה, שנקרא על שמה. ביוני 2015 יצא השיר "Impasse", הסינגל הראשון של הזמרת בו השתתפו הצמד הנריקה & ג'וליאנו. במרץ 2016, מנדונסה הוציאה את אלבומה הראשון בשם, Marília Mendonça: Ao Vivo, אשר הנפיק את הסינגלים: "Sentimento Louco" ו-"Infiel" עם השתתפות של הצמד הנריקה & ג'וליאנו. "Infiel" הפך לשיר החמישי המושמע ביותר ברדיו בברזיל באותה השנה בה יצא, מה שגרם לזמרת לזכות בהכרה בינלאומית. באוקטובר, יצא מיני-אלבום אקוסטי חי בשם, Agora É Que São Elas, עם רצועות מצליחות וסינגל אחד: "Eu Sei de Cor".
ביוגרפיה > 2017–2021: Realidade e Todos os Cantos

בינואר 2017 הוציאה מנדונסה מיני-אלבום נוסף, שכלל ארבע רצועות בסך הכול. במרץ יצא אלבומה השני בשם, Realidade, ובו נכללו סינגלים כמו "Amante Não Tem Lar" ו-"De Quem É A Culpa" והשתתפות נוספת של הצמד הנריקה & ג'וליאנו. בנובמבר היא הוציאה את הסינגל "Transplante" בהשתתפות הצמד ברונו & מרונה. ביולי זכתה מנדונסה בתואר "האמן הברזילאי המושמע ביותר ביוטיוב", תוך שדורגה במקום ה-13 בדירוג העולמי.
בפברואר 2019 יצא הכרך הראשון של אלבום ההופעה השלישי שלה, Todos os Cantos, מתוכו יצאו הסינגלים "Ciumeira", "Bem Pior Que Eu", "Todo Mundo Vai Sofrer" ו-"Supera", שזכו להצלחה ברחבי העולם. במרץ, הוכרז על ידי שירות הסטרימינג ספוטיפיי, כי מנדונסה נחשבת לאמנית המושמעת ביותר בברזיל לפי נתוני הפלטפורמה. במאי באותה השנה, יצא הכרך השני של האלבום, Todos os Cantos. הכרך השלישי של אלבום ההופעה יצא באוגוסט של אותה השנה. בשנת 2019, האלבום זכה בפרס גראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום מוזיקת הסרטנג'ו הטוב ביותר". באותה השנה, הוציאה עם הזמרת-יוצרת הפורטוגזית אניטה, את הלהיט "Some Que Ele Vem Atrás".
חיים אישיים

במרץ 2015 החלה מנדונסה לצאת עם איש העסקים יוגניר אנג'לו, עימו התארסה בדצמבר 2016. היא סיימה את מערכת היחסים באוגוסט 2017, והצהירה שהיא צעירה מדי למחויבות כזו. לאחר שהייתה במערכות יחסים מזדמנות, היא חשפה במאי 2019 שהיא הייתה במערכת יחסים רצינית במשך חמישה חודשים עם הזמר והמלחין מורילו הופי. בני הזוג התארסו ועברו לגור ביחד. ביוני, היא אישרה שהיא בהיריון, ובהמשך ילדה את בנה ליאו, שנולד שמונה שבועות לפני הזמן, ב-16 בדצמבר 2019, בגויאניה.
מותה

ב-5 בנובמבר 2021 עלתה מנדונסה על מונית אווירית (אנ') עם ארבעה אנשים נוספים, לכיוון קראצ'ינגה (אנ') שבמינאס ז'ראיס, ברזיל, שם הייתה צפויה להופיע בקונצרט מקומי. המטוס התרסק ובעקבות כך נהרגו מנדונסה, דודה, שהיה גם המנהל שלה, המפיק שלה, ושני אנשי צוות המטוס. מותם של מנדונסה ושל הנוסעים האחרים אושר זמן קצר לאחר התאונה, בשידור חי של TV Globo (אנ').
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2016: Marília Mendonça: Ao Vivo
2017: Realidade
2018: Agora é Que São Elas 2
2019: Todos os Cantos
מערכת קירור הלר-פורגו

מגדל קירור הלר-פורגו בתחנת הכוח הגרעינית טריקסטן (Tricastin) בצרפת
החלק התחתון של אחד ממגדלי הקירור של תחנת הכוח התרמית בנובקי
מערכת קירור עיבוי אוויר מסוג הלר-פורגו (בהונגרית: Heller–Forgó-féle hűtőberendezés) היא המצאה של שני מהנדסים יהודים-הונגרים פורגו ולאסלו הלר, זוכי פרס קושוט על המצאתם (הדומה בהונגריה לפרס ישראל) זוהי מערכת מקוררת אוויר עקיפה, בה צינון נוזל הקירור במעבה, כלומר במים, מתבצע באמצעות אוויר במערכת סגורה, ללא הפסדי מים.
מרכיבי המערכת

שני המרכיבים עיקריים של המערכת:
מעבה הערבוב
מחליף חום עם סנפירים לקירור מחדש של מי הקירור.
חשיבות המערכת הוכרה על ידי מנהלי מפעל המתכת והפח של יאסברן - שהוא קודמו החוקי של "מפעל הקירור להל" (Lehel). מנהלי המפעל קארוי לאסלו ואיגנץ גוריאנץ הפכו בזמנו את ההמצאה לבעל שם עולמי ממש עם הקמת מפעל הייצור. מערכת הקירור ועיבוי האוויר הוא המוצר - בנוסף למקררים שהמפעל ייצר ש"-Lehel Hűtőgépgyár" יכולה הייתה להתגאות בו.
שני המהנדסים היהודים-ההונגרים, לאסלו הלר ולאסלו פורגו (שהמיר את דתו לקתולית שלוש שנים אחרי נישואיו), יצרו תוכניות למכשיר עיבוי אוויר שפתר את בעיית הדרישה הגבוהה למי קירור של תחנות כוח תרמיות. "מערכת הקירור ועיבוי אוויר מסוג הלר-פורגו" - כך התפשט שמו העממי - היא המצאה בעלת חשיבות רבה, שמשכה תשומת לב במקומות רבים בעולם.
עיקרון היישום

העיקרון והיישום של מעבה הערבוב מיוחסים ללאסלו הלר, בעוד מחליף החום בעל הסנפירים, המבצע קירור מחדש, תוכנן על ידי לאסלו פורגו. מהות ההמצאה שלהם הייתה עיבוי והנזלת הקיטור ה"עייף", קיטור הוואקום שיצא מטורבינת הקיטור של תחנת הכוח, באמצעות הזרקת מים קרים עליהם. המים החמים נכנסים למחליף החום בעל הסנפירים, שם הם מתקררים וניתן לעשות בהם שימוש חוזר (כמים קרים) ללא אידוי במעגל קירור סגור כאשר התהליך חוזר על עצמו מספר רב של פעמים.
ההודעה לעיתונות בזמנו שיבחה את מהות ההמצאה באופן הבא:
"דרישת המים העצומה של תחנות כוח תרמיות נובעת מהעובדה שהחום שנוצר בתחנות הכוח התרמיות הפחמיות יש להסיר ממנו כ-50% המופק על ידי חומר הבערה (פחם למשל) באמצעות קירור מים... לכן, דרישת המים היומית של תחנת כוח תרמית בינונית תואמת את סך צריכת המים היומית של בודפשט..."
הזמנות ראשונות

במהלך השנים 1957–1958 התפשטה הידיעה על המצאה ההונגרית המאוד משמעותית הזו. בשלב הראשון, ביריד הבינלאומי של בודפשט (BNV) 1957, הוצג האב טיפוס של אלמנט הקירור הלר-פורגו שיוצר כבר למטרה זו. במאי 1958, ההמצאה זכתה בפרס הגדול בתערוכה העולמית של בריסל (1958) ועד מהרה החלה את דרכה להצלחה עולמית.
חברת החשמל הבריטית הגדולה ביותר אז, ה-English Electric, (אנ') הייתה הראשונה שחתמה על חוזה גדול מאוד עבור הפטנט וב-1958 גם סין הזמינה את מערכת ההלר-פורגו.
קולקטיב "מפעל להל" הצליח בחישוביו כשראה הזדמניות ייצוא מצוינת בייצור אלמנטי הקירור. בקיץ 1959 החל ייצור מסחרי של מערכות הקירור, ובסוף אותה השנה הותקנו גופי הקירור הראשונים במגדל הקירור של תחנת הכוח דונאויווארוש ששכן על גדת הדנובה. בספטמבר 1959, הם החלו למלא את ההזמנה בבריטניה. לאחר מכן הוקם מגדל קירור באיבנבורן (ב-1967) בגרמני המערבית. מערכת כזו הותקנה גם בתחנת כוח שנבנתה באיראן ב-1985, בה עבד צוות הרכבה הונגרי על התקנת מגדלי הקירור.
לקריאה נוספת

מפעל קירור שנתון 20 שנה 1952–1972 עורך: András Romhányi and János Tóth
"צופה" (Figyelő) פברואר 1958 גיליון מספר 18
אריקה קיש: חצי מאה של "מפעל הקירור יאסברן"
אישטוואן טאבי וארפאד קסאב:GTE Fifty Years of Lehel 1952-2002
GEA EGI Energy Management Zrt
מגדל הקירור עיבוי האוויר של לאסלו הלר ולאסלו פורגו באתר האינטרנט של המשרד הלאומי לקניין רוחני
איך נראה החלק הפנימי של מגדל קירור? – 18 בספטמבר 2019 (Hovamerre.blog.hu).
ממלכת קאחתי

ממלכת קאחתי (בגאורגית: კახეთის სამეფო, קאחֶתיס סאמֶפּוֹ) הייתה ממלכה מזרח גאורגית בימי הביניים ותחילת העת החדשה. מרכז הממלכה השתרע בשטח המחוז ההיסטורי קאחתי ובירתה הייתה בתחילה גרמי (אנ') ולאחר מכן תלאווי.
המלכה נוסדה עם התפרקותה של ממלכת גאורגיה לשלוש ממלכות נפרדות בשנת 1465, והיא התקיימה, עם מספר הפסקות קצרות, עד לשנת 1762, כאשר ממלכת קאחתי והממלכה הגאורגית השכנה, ממלכת כארתלי, התמזגו בעקבות ירושת כס המלוכה תחת הענף הקאחי של שושלת בגרטיוני. במשך רוב ההיסטוריה התוססת של קאחתי הייתה הממלכה מדינת חסות של האימפריה הפרסית והעלתה לה מיסים שנתיים, שמאמציה להשאיר את ממלכת קאחתי תחת השפעתה הביאו לסדרת עימותים צבאיים וגירושים המוניים.
היסטוריה מוקדמת

לממלכת קאחתי קדמה ממלכה קודמת במאה ה-8 לספירה. הממלכה נוסדה בעקבו מרד מוצלח של שבטים הרריים של צנריה, ששחררו חלק גדול מגאורגיה משליטה ערבית (אנ').
תחייתה של ממלכת קאחתי

התהוותה המחודשת של ממלכת קאחתי הייתה הצעד הראשון לקראת חלוקתה של הממלכה הגאורגית, שהייתה מסוכסכת במלחמות אחים מאמצע המאה ה-15. לאחר שהמלך גאורגי השמיני, ניסה להשתלט על הכתר כמלך ממלכת גאורגיה אבל נתפס בשנת 1465 על ידי וסל מתנגד שלו, קווארקווארה השלישי (אנ'), דוכס סאמצחה, והדיח אותו מהשלטון לטובת בגרט השישי (אנ'). כיוון שהודח מהשלטון, הכריז גאורגי על עצמו כשליט עצמאי בנחלותיו הפיאודליות בקאחתי, המחוז המזרחי ביותר בגאורגיה, שמרכזה בבקעת אלאזני ואיורי (אנ'). הוא נותר בקאחתי כסוג של אנטי מלך עד למותו בשנת 1476.
המום מהקשיים שצצו, נאלץ, קונסטנטין השני (אנ'), מלך ממלכת גאורגיה ה"מצומצמת", לאשר את הסידור החדש. הוא הכיר, בשנת 1490, באלכסנדר הראשון (אנ'), בנו של גאורגי השמיני, כמלך קאחתי במזרח, ושנה לאחר מכן, בשנת 1491, הכיר באלכסנדרה השני (אנ'), בנו של בגרט השישי, כמלך ממלכת אימרתי ממערב. שינויים אלה הותירו את קונסטנטין השני עם שליטה על כארתלי בלבד, ובכך הושלמה חלוקת הממלכה הגאורגית לשלוש ממלכות.
שלא כמו הממשלים הגאורגיים האחרים, לא סבלה קאחתי מפלישות חיצוניות ואי-שקט פנימי. יתר על כן, היה לה יתרון על פני חלקיה האחרים של גאורגיה במיקומה שאיגף את דרך המשי בנתיב ר'ילאן-שמחי-אסטרחן. השלטון הקאחית לקח חסות על המסחר בדרך המשי ואף לקח חלק פעיל במסחר, ובכך קשר את הממלכה בכלכלת עבר הקווקז ואיראן. אדמותיה הפוריות מאוד של קאחתי, יחד עם הפעילות המסחרית הנמרצת של יהודים, ארמנים ופרסים ביישובי המסחר: גרמי, זגמי, קרגאג'י ותלאווי, הביאו לשיגשוג, בולט יחסית לחלקיה האחרים של גאורגיה. היציבות היחסית של אותם ימים חיזקה את כוחם של מלכי קאחתי והגדיל את מספר תומכיה בין אצילי גאורגיה.
הופעתן המאיימת של האימפריות המזרחיות הגדולות, האימפריה העות'מאנית והאימפריה הספווית, הביאה למדיניות שקולה וזהירה של מלכי קאחתי. הם ניסו לכונן ברית עם השליטים הדתיים של נסיכות מוסקבה כנגד השמחל של טרקי (Таргъу) בצפון הקווקז.
בשנת 1555 נחתם הסכם שלום בין העות'מאנים לספווים באמסיה. ההסכם השאיר את קאחתי תחת השפעה פרסית-ספווית, אולם השליטים המקומיים הצליחו לשמור על מידה רבה של עצמאות ויציבות בכך שהראו נכונות לשיתוף פעולה עם אדוניהם הספווים. למרות זאת, חתם אלכסנדר השני הסכם עם הצאר פיודור הראשון, ונשבע לו אמונים. אולם ההסכם לא יצא לפועל הלכה למעשה. עם הירצחו של אלכסנדר השני, בשנת 1605, בהפיכת חצר בחסות הפרסים, בידי בנו קונסטנטין הראשון, והתאסלמותו של האחרון, החל מעמדה של קאחתי לדעוך. תושבי קאחתי סירבו לקבל את רוצח אביו והפילו אותו. הם הכריחו את השאה הפרסי הנמרץ, עבאס הגדול (شاه عباس بزرگ) להכיר בחוסר-רצון את מועמד המורדים, אחיינו של קונסטנטין השני, תאימורז הראשון, כמלך כבר באותה שנה. כך החל תאימורז שלטון ארוך וקשה (1605-1648) על הממלכה תוך עימותים עם השושלת הסאווית.