stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים
לקריאה נוספת

חגיגות הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ז'-י' ניסן תרפ"ה 1–3 באפריל 1925, ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1925.
שאול כ"ץ, מיכאל הד (עורכים), תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים , שורשים והתחלות, ירושלים: הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשנ"ז-1997.
חגית לבסקי, בין הנחת אבן הפינה לפתיחה: ייסוד האוניברסיטה העברית, 1925-1919, עמ' 120–163.
נאומו של הרב אי"ה קוק, עמ' 311.
ישראל ברטל, 'יהי רצון שלא תקרה תקלה על ידי' - נאומו של הרב אי"ה קוק: דברי פרשנות, עמ' 315–319.
נאומו של חיים ויצמן, עמ' 320.
יהודה ריינהרץ, נאומו של חיים ויצמן: דברי פרשנות, עמ' 323–326.
נאומו של הרברט סמואל, עמ' 327.
אביתר פריזל, נאומו של הרברט סמואל: דברי פרשנות, עמ' 329–331.
נאומו של הלורד בלפור, עמ' 332.
רוי מק'לאוד, נאומו של הלורד בלפור: דברי פרשנות, עמ' 338–349.
נאומו של חיים נחמן ביאליק, עמ' 350.
זיוה שמיר, נאומו של ח"נ ביאליק: דברי פרשנות, עמ' 355–362.
הערות שוליים

↑  חגית לבסקי, בין הנחת אבן הפינה לפתיחה: ייסוד האוניברסיטה העברית, 1925-1919,תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, שורשים והתחלות, עמ' 162.
↑  פרדריק קיש, לעומת זאת, העריך שבטקס נכחו 12 אלף בני אדם. ראו: תום שגב, ימי הכלניות : ארץ ישראל בתקופת המנדט, עמ' 180.
↑  חגיגות הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ז'-י' ניסן תרפ"ה 1–3 באפריל תרפ"ה, ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1925, עמ' ה-ט.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 2, עמ' 305: כאשר מנהיגים פלסטינים התלוננו בפניו על השתתפותו, הוא השיב כי ישמח להשתתף גם בטקס חנוכה של אוניברסיטה ערבית בארץ ישראל, כאשר הפלסטינים יקימו כזו. תשובתו המלגלגת עוררה סערה.
(מימין לשמאל): הרברט סמואל, ארתור ג'יימס בלפור והגנרל אדמונד אלנבי במתחם אוגוסטה ויקטוריה ביום טקס הפתיחה.
הרב קוק בנאומו בטקס
מוסד ביאליק

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית 
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־90 שנה) 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
 יו"ר:  אלי דוקורסקי
 מנכ"ל:  עמוס יובל 
  
 אתר רשמי
 
מוסד ביאליק הוא בית הוצאה לאור שהקימו ההנהלה הציונית העולמית והנהלת הסוכנות היהודית בשנת 1935, לזכרו של המשורר חיים נחמן ביאליק. מנהלו ומעצב דמותו, שכיהן בתפקידו מעת היווסדו ועד סוף שנות ה-60, היה משה גרדון (בנו של שמואל לייב גורדון), שקודם לכן היה מראשי רשת החינוך העברית בפולין "תרבות" וממנהיגי המפלגה הציונית-סוציאליסטית "התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון" בפולין. מוסד ביאליק מאוגד כחברה לתועלת הציבור. המוסד שוכן בירושלים.
הקמת המוסד

על הקמת מוסד ביאליק הוחלט בישיבה של הסוכנות היהודית בנובמבר 1934, על פי הצעתו של נחום סוקולוב ובהסכמה עם אגודת הסופרים וקרן היסוד שהקציבה להקמת המוסד 5,000 לא"י. המוסד נועד לכינוס שיטתי של התרבות היהודית וטיפוח מתמיד של הספרות והלשון העברית. ההחלטה התקבלה זמן מה לאחר ש"הברית העברית העולמית" החליטה להקים לזכר ביאליק את "קרן ביאליק", קרן עצמאית, נוספת על קרן היסוד והקרן הקיימת לישראל, לצורך הקמת מפעל לכנוס של אוצרות הספרות היהודית, ביצור החינוך היהודי בגולה ותמיכה בספרות העברית ובוועד הלשון העברית. עלתה הטענה שמוסד ביאליק הוקם כדי לטרפד את הקמת "קרן ביאליק".
ישיבה ראשונה של הנהלת המוסד, שכללה שלושה נציגים של הסוכנות היהודית, נציג של הוועד הלאומי, נציג קרן היסוד, נציג של אגודת הסופרים העבריים ונציג ועד הלשון, התכנס ב-12 בפברואר 1935.
בשנה הראשונה הוציא המוסד שנתון לזכר ביאליק בשם "כנסת", הכריז על פרסים לספרות וספרי עיון, העביר תמיכה לוועד הלשון ולחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והחל בהכנת ספרים על הציונות ותולדות היישוב היהודי בארץ ישראל.
הנהלה

בראש המוסד עמד עד 1948 יצחק גרינבוים, נציג הסוכנות היהודית. עמו כיהנו, בין השאר, פרופ' חיים יהודה רות, נציג האוניברסיטה העברית, אריה לייב יפה, נציג קרן היסוד ופישל לחובר, נציג אגודת הסופרים העבריים. לאחר פטירתו נתמנו להנהלת המוסד: ש. שלום ויצחק למדן. בשנת 1955 התמנו להנהלת המוסד פרופ' ש. אדלר, יגאל ידין ודוד שמעוני. מנהל המוסד במשך כ-25 שנה היה יצחק טאוב. במהלך העשור השני של המאה ה-21 היו עמוס יובל ורפאל ברוכיאן מנהלי המוסד. מאז 2019 מכהן בתפקיד המנהל הכללי זאב קינן.
במשך שנים רבות עמד בראש המוסד היו"ר, שר החינוך לשעבר אהרן ידלין, עד פטירתו באוגוסט 2022. ראש עיריית קריית ביאליק אלי דוקורסקי מכהן כיו"ר זמני מאז ינואר 2023.
פעילות

במהלך השנים התקיים דיון ציבורי על המשקל שעל המוסד לתת לכל אחת ממטרותיו. אגודת הסופרים דרשה לתת משקל משמעותי לתמיכה בספרות העברית של ההווה, ובימי הקמת המוסד אף איימה שלא תשתתף במוסד אם לא יוענק לפחות 40% מתקציבו למטרה זאת. מנגד, העמדה שנבחרה בפועל הייתה להשקיע את מירב המאמצים בעבודת כינוס נכסי צאן הברזל של התרבות העברית והיהודית. גם בתוך עבודת הכינוס נחלקו הדעות האם יש להשקיע את עיקר המאמץ בהוצאת מהדורות עממיות של הספרים החשובים ביותר, או להוציא לאור ספרים נדירים שיעדם מצומצם יותר. באופן כללי ניכר שהנהלת המוסד שמה דגש רב יותר על הגישה האחרונה, בנימוק שהוצאות עממיות של ספרי יסוד יצאו בהוצאות אחרות. לפרסי מוסד ביאליק שחולקו בתחילת 1936 לא היה המשך, ושנתון הכנסת יצא במשך עשור ואז נפסק.
המוסד עסק במהלך השנים בתרגום ספרי מופת של עמי העולם. ביוזמת דוד בן-גוריון הואצה הפעילות בתחום זה בסוף שנות ה-50. עד שנת 2021 הוציא המוסד תרגומים של יותר מ-100 ספרי מופת.
במשך השנים הוציא המוסד בממוצע כ-30-25 ספרים לשנה. כיום כוללת פעילות המוסד הוצאה לאור בתחומים רבים, ובהם יהדות, מקרא, ספרות יפה, שירה, תולדות ארץ ישראל, היסטוריה, תולדות האמנות, מזרחנות, משפט, מדעי החברה, רפואה, פילוסופיה, תרגומי מופת ובלשנות.
פעילות > ספרים בולטים שיצאו לאור ב"מוסד ביאליק"

בשנות ה-40:
אשר ברש, אהבה זרה, (רומן), מוסד ביאליק, ירושלים, 1939.
ד"ר פ"א טיילהבר, אטלס היסטורי של עם ישראל; בעריכתו הגרפית של י' שפירא; ובהשתתפות חבר אנשי מדע מומחים לכל תקופה ופרשה, בשני מחזורים ..., תל אביב: י' שפירא בסיוע מוסד ביאליק, 1941.
בשנות ה-50:
יצחק יוליוס גוטמן, "הפילוסופיה של היהדות", תרגם מהמקור: יצחק ליב ברוך, ערך: צבי וויסלבסקי, 1951.
מגילת מלחמת בני אור בבני חושך - 1955
אפרים אלימלך אורבך, "בעלי התוספות: תולדותיהם, חיבוריהם ושיטתם" - 1955
חיים נחמן ביאליק, ספיח | ח.נ. ביאליק: בצירוף מערכת ליתוגראפיות ורישומים מעשה ידי אביגדור אריכא, תשט"ו, 1955.
מחברות עמנואל
מרטין בובר, "בסוד שיח: על האדם ועמידתו נוכח ההוויה", תרגם: צבי וויסלבסקי
אנציקלופדיה מקראית וכן "ספריית האנציקלופדיה המקראית" - סדרת ספרים בנושא לשונות שמיות, ביקורת המקרא ותולדות המזרח התיכון
אד"ם הכהן, "57 שירי שפת הקודש".
בשנות ה-60:
הקמת חברה להוצאת הביבליוגרפיה העברית
סדרת "דורות" (עד 2021 יצאו לאור 73 ספרים).
אנציקלופדיה חינוכית שהוצאה בשיתוף עם משרד החינוך
אנטיגונה בתרגום שלמה דיקמן, 1963 - נמכר במעל 6,000 עותקים בשנתיים הראשונות
דרכו של מקרא של מרטין בובר, 1964 - שנמכר ב-1,200 עותקים בשנה הראשונה.
תרבות הריניסאנס באיטליה, יעקב בורקהרדט (נכתב ב-1860), תרגם: יעקב שטיינברג, תשכ"ו-1966.
אהרן אהרנסון האיש וזמנו, אליעזר ליבנה, 1969.
בשליש האחרון של המאה ה-20:
בן-ציון דינור, מכתבי אברהם מאפו, - כונסו בצירוף הערות וניספחים על ידי בן-ציון דינור. תש"ל, 1970.
גרשון שקד, המחזה העברי ההיסטורי בתקופת התחייה, 1970.
סדרת ספרי "תולדות הפילוסופיה החדשה" מאת פרופ' שמואל הוגו ברגמן, שהיה פעיל מאד במוסד במשך שנים רבות.
ספרים בולטים נוספים:
כתבי אורי צבי גרינברג בעריכת דן מירון, שבה יצאו עד היום 21 כרכים.
הוצאה בארבעה כרכים של כל השירים של דוד אבידן בראשית המאה העשרים ואחת.
מרטין בובר, תורת הנביאים, ירושלים 1975.
מרטין בובר, דרכו של מקרא: עיונים בדפוסי סגנון בתנ"ך, 1978.
יהודה אברבנאל, המכונה ליאונה אבריאו, שיחות על האהבה, (תרגום מאיטלקית, כולל מבוא והערות: מנחם דורמן), 1983.
מרטין בובר, פני אדם: בחינות באנתרופולוגיה פילוסופית, ירושלים 1989.
מרטין בובר, מלכות שמים – עיונים בספר שופטים ושמואל, תרגם: יהושע עמיר, 2000.
יעל רשף, הזמר העברי בראשיתו, תשס"ד, 2004.
התחדשות למסורת: יצירה הנהגה ותהליכי תרבות ביהדות צפון - אפריקה, אפרים חזן, 2005.
לאה מזור, סיפור יוסף במקרא ובראי הדורות, בית מקרא, תש"ע, 2009
משנת 2011 יוצאים לאור ב"מוסד ביאליק" סדרת ספרי "כבר" לשירה, בעריכת ליאת קפלן. בין היתר ראו אור בסדרה ספריהם של המשוררים ישראל אלירז, בנימין שבילי, נורית זרחי, תהל פרוש, נתן וסרמן, עמרי שרת, אלכס בן-ארי, עמיחי חסון, שרון אס, יקיר בן-משה, טוביה ריבנר, מיה טבת דיין, שי שניידר-אילת ולאה פילובסקי. האמן תמיר להב-רדלמסר עיצב את הסדרה בראשיתה. כיום (2021) המעצבת היא אילנה זיידמן.
סדרת האנציקלופדיה של הרעיונות, אשר בה יצאו כבר הכרכים העת החדשה המוקדמת, בעריכת יוסי מאלי, והנאורות, בעריכת גדי טאוב. בשנת 2023 אמור לראות אור כרך נוסף בסדרה, המאה הגדולה, על המאה ה-19, בעריכת עפרי אילני.
פעילות > מימון

מוסד ביאליק מתאפיין בכך ששיקוליו בקביעת מדיניות ההוצאה לאור הם תוכניים ביסודם והשיקולים התקציביים הם משניים, הודות להסתמכותו על מימון הסוכנות היהודית ולאחר מכן של ממשלת ישראל. עם זאת, כמעט מאז היווסדו עלו טענות על היעדר תקציב מספק לפעילותו של המוסד. באוגוסט 1937 יצאה אגודת הסופרים נגד החלטת הקונגרס הציוני לצמצם את תקציבו של המוסד. בשנת 1951 תבע המוסד מהקונגרס הציוני לשלש את תקציבו כדי שיוכל למלא את מטרתו. בשנת 1955 איים הקורטוריון של המוסד בהתפטרות אם הנהלת הסוכנות היהודית לא תגדיל את תקציבו. במהלך שנות ה-90 קיצצה ההסתדרות הציונית באופן דרסטי את התמיכה למוסד ובעקבות זאת פנה המוסד לממשלה בדרישת סיוע. קבוצת חברי כנסת אף העלתה הצעת חוק להפיכת המוסד לגוף ממלכתי במטרה לאפשר העברת תקציב אליו ממשרד האוצר. בשנים האחרונות קיבל המוסד תמיכה שנתית של כ-1.5 מיליון ש"ח ממשרד התרבות והספורט אולם בשנת 2021 החליט משרד התרבות והספורט לבטל את תקנת התמיכה שממנה קיבל המוסד את תקציבו.
הוצאת מוסד ביאליק חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
נאום מן הכס

המלכה אליזבת השנייה בנאום מן הכס מול הפרלמנט של קנדה - 1957
נאום מן הכס (באנגלית: speech from the throne או throne speech) הוא אירוע המתקיים במונרכיות מסוימות שבו הריבון המכהן, או נציגו, קורא נאום מוכן באוזני חברי הפרלמנט בעת פתיחת מושבו ומתווה את מדיניות הממשלה לתקופת המושב. אירוע זה מתקיים לרוב אחת לשנה, למרות שבכמה מקומות הוא יכול להתרחש בתדירות גבוהה או נמוכה יותר, בעת פתיחת מושב הפרלמנט. ברפובליקות רבות אומץ נוהג דומה, כאשר ראש המדינה, לרוב הנשיא, נואם בפני הפרלמנט, לדוגמה: בארצות הברית, נושא נשיא ארצות הברית את נאום מצב האומה.
מבחינה היסטורית, בתקופות בהן הייתה למלך שליטה ישירה על הממשלה, בנאום הותוותה המדיניות והמטרות של המונרך. בנסיבות אלו הנאום נכתב על ידי יועצי המלך, אך המלך פיקח על ניסוח הנאום, לפחות בהיקף מסוים והיה לו שיקול דעת סופי בנוגע לתוכן הנאום. במונרכיות חוקתיות כיום, בין אם על פי חוק ובין אם על פי המוסכמות, קורא ראש המדינה (או נציגו) את הנאום מן הכס, אך הנאום נכתב על ידי שרי הממשלה. הנאום מתווה את סדרי העדיפות של הממשלה בנוגע לסדר היום החקיקתי של המדינה, שלגביו מתבקש שיתוף הפעולה של הפרלמנט.
ממלכות חבר העמים > טרמינולוגיה

בממלכה המאוחדת הנאום ידוע בשם "הנאום רב החסד של הוד מלכותו" (His Majesty's Most Gracious Speech) או "הנאום רב החסד" (Gracious Address), או בצורה פחות רשמית "נאום המלך" (king's Speech), או "נאום המלכה", כאשר המלכה היא אישה.
בקנדה הכינוי לנאום מקוצר ל"נאום הכס" (באנגלית: Throne Speech, בצרפתית: Discours du Trône). החל מ-1973 נושא סגן המושל של קוויבק נאום השבעה קצר שמכונה "גילוי דעת" (בצרפתית: Allocution), לאחר שראש ממשלת קוויבק נושא את "נאום הפתיחה" (Discours d'ouverture) שלו, ושבין השנים 1974 – 1984 נקרא "נאום ההשבעה" (Message inaugural).
באוסטרליה נקרא נאום זה "נאום המושל" (Governor's speech) או "נאום הפתיחה" (opening speech).
בהונג קונג כונה נאום זה בתקופה בה כיהן כריס פטן כמושל המושבה "נאום המדיניות" (Policy address).
במדינת אירלנד החופשית נשא המושל הכללי את נאומו בפני הדאל אירן, אך נאום זה נישא רק פעמיים, ב-1922 וב-1923.
בארצות אחרות

במונרכיות אחרות, כמו הולנד ונורווגיה, קיימים טקסים בעלי אופי דומה.
ביפן, נושא הקיסר רק נאום ברכה קצר במהלך טקס פתיחת הדיאט. הקיסר לא מתייחס בנאומו לאף היבט במדיניות הממשלה, תחת זאת הוא מאפשר לראש הממשלה לדון בעניינים פוליטיים. באופן דומה, בשוודיה, מאז אמצע שנות השבעים של המאה ה-20, נושא מלך שוודיה, לבקשת יושב ראש הפרלמנט, נאום סמלי קצר המסתיים בכך שהמלך מכריז על פתיחת המושב השנתי של הפרלמנט ומיד לאחר מכן נושא ראש הממשלה הצהרה על סדר היום של הממשלה לשנה הבאה.
בתאילנד נושא המלך נאום בו הוא מייעץ לאספה הלאומית בעבודתה. במלזיה נהוג נוהל דומה, במסגרתו נושא היאנג די-פרטואן אגונג (השליט העליון של המדינה) נאום בפני חברי הפרלמנט בישיבת פתיחה חגיגית מדי שנה בחודש מרץ.
ברפובליקות רבות נושא הנשיא נאום בפני חברי בתי המחוקקים, כדוגמת נאום מצב האומה שנושא נשיא ארצות הברית. ברוב מדינות ארצות הברית, נושא המושל נאום דומה בפני בתי המחוקקים של המדינות. נוהג דומה קיים גם בפיליפינים.
בארצות אחרות > בישראל

בכנסת נהוג שישיבת הפתיחה לאחר בחירתה של הכנסת והישיבה הראשונה של כל מושב (אחת לחצי שנה) יפתחו בנאום של נשיא המדינה.
הערות שוליים

1 2  "What is the Queen's Speech?". BBC. 3 December 2008. Retrieved 14 August 2008.
↑  Woods, Henrik (2011), "My Lords and Gentlemen": A Study of British Origins and the Evolution of the Canadian Throne Speech Genre (PDF), Library and Archives Canada, p. 5, retrieved 30 September 2015
↑  "What You Need to Know About the Queen's Speech". Sky News. 27 May 2015. Retrieved 20 September 2015.
↑  House of Lords Library (9 November 2007). "Parliament Home Page > Frequently Asked Questions > State Opening". Queen's Printer. Archived from the original on 2 May 2009. Retrieved 2 December 2009.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Black Rod". Encyclopædia Britannica 4 (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  Library of Parliament. "Opening of a Parliament and a Session". House of Commons Procedure and Practice (2 ed.). Queen's Printer for Canada. Retrieved 19 September 2015.
↑  Parliament of the United Kingdom. "About Parliament > How Parliament works > Parliamentary occasions > State Opening of Parliament". Queen's Printer. Retrieved 13 September 2010.
↑  "McLeish unveils legislative plans". BBC. 5 September 2009. Retrieved 19 November 2009.
↑  Senate of Canada (June 2015), Senate Procedure and Practice (PDF), Ottawa: Queen's Printer for Canada, p. 43, retrieved 15 November 2015
↑  House of Commons Library (September 2008), "Parliamentary Elections" (PDF), Factsheet M7 (Queen's Printer), p. 3, ISSN 01444689, archived from the original (PDF) on 25 March 2009, retrieved 19 November 2009
↑  Woods, Henrik (2011), "My Lords and Gentlemen": A Study of British Origins and the Evolution of the Canadian Throne Speech Genre (PDF), Library and Archives Canada, p. 6, retrieved 30 September 2015
↑  "39th Parliament, 2nd Session". Hansard (Ottawa: Queen's Printer for Canada) (001). 16 October 2007. 2000. Retrieved 2 December 2009.
↑  "Debates of the Senate, 2nd Session, 39th Parliament". Hansard (Ottawa: Queen's Printer for Canada) 144 (1). 16 October 2007. Retrieved 2 December 2009.
↑  סעיף 1(א1) לחוק הכנסת
צ'ארלס סימוני

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1948 (בן 76) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Simonyi Károly 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  מיקרוסופט 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול במסדר ההצטיינות של הונגריה (2007)  פרס המהגרים הגדול (2007) 
 
צ'ארלס סימוני (באנגלית: Charles Simonyi, בהונגרית: Simonyi Károly; נולד ב-10 בספטמבר 1948) הוא מהנדס תוכנה אמריקאי ממוצא הונגרי מפתח מעבד התמלילים הראשון בגישת WYSIWYG בחברת זירוקס פארק ("בראבו"), מנהלו לשעבר של צוות הפיתוח של חבילת Microsoft Office במיקרוסופט וממעצבי שיטות הפיתוח בחברה. באפריל 2007 היה לתייר החלל החמישי ולהונגרי השני בחלל, במרץ 2009 יצא לנסיעת חלל נוספת לתחנת החלל הבינלאומית והיה לאדם הראשון שביצע שני סיורי תיירות בחלל. נכון ל-2007 עמד הונו האישי על מעל מיליארד דולר והוא ניצב במקום ה-891 ברשימת עשירי תבל. מייסד מיקרוסופט, ביל גייטס אמר על סימוני שהוא "מגדולי התוכניתנים בכל הזמנים".
שנים ראשונות

סימוני נולד בבודפשט, אביו היה מהנדס חשמל. הוא נחשף לראשונה למחשבים כאשר עבד, עוד בהיותו תלמיד, כשומר לילה במעבדה בה הותקן מחשב מיינפריים רוסי מדגם "אורל II". אחד המדענים במעבדה לימד אותו תכנות מחשבים ועוד לפני שבגר תכנת סימוני מהדר עבור משרד ממשלתי. בהמשך נחשפה עבודתו לתאגיד הדני A/S Regnecentralen וב-1966, בן 18, עבר סימוני לדנמרק.
בעולם הנדסת התוכנה

לאחר שנתיים בדנמרק עבר סימוני לארצות הברית והחל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בה קיבל ב-1972 תואר ראשון במתמטיקה שימושית וסטטיסטיקה. הוא המשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד ובמקביל החל לעבוד במעבדות זירוקס בפאלו אלטו, שהיו אז בשיאן היצירתי. הוא השתתף בפיתוחים עבור המחשב האישי Xirox Alto, אחד הראשונים מסוגו והוביל את פיתוח מעבד התמלילים החלוצי "בראבו", שהציג לראשונה יכולות עריכה WYSIWYG ‏("What You See Is What You Get"). ב-1977 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד. עבודת הדוקטורט שלו הציגה גישה לתכנות משותף בצוותי פיתוח גדולים אותה כינה MetaProgramming. כמו כן הציג בעבודתו תקן לקריאת שמות משתנים, המשלב את טיפוס המשתנה בשמו, תקן שזכה לכינוי "כתיב הונגרי".
בשנת 1981 פנה סימוני לביל גייטס והחל לעבוד בחברת מיקרוסופט בהובלת צוותי הפיתוח של מעבד התמלילים Word והגיליון האלקטרוני Multiplan (לימים ייקרא שמו Excel). תפיסת הפיתוח של סימוני הייתה חדשנית וביקשה שהכלים יפעלו על בסיס מכונה וירטואלית, כך שיוכלו לרוץ על כל מערכת הפעלה. עם זאת, התוכנית העסקית של מיקרוסופט לפיתוח מערכת ההפעלה שלה, MS-DOS גרמה לכך שהכלים ייכתבו במיוחד עבור מערכת הפעלה זו. סימוני הטביע במיקרוסופט תקני עבודה, בהם שימוש בנוטציה הונגרית ושימוש בעקרונות של תכנות מונחה-עצמים.
בשנת 2002 עזב סימוני את מיקרוסופט על מנת לממש את חזונו ל-"Intentional Programming". בבסיס רעיון זה נמצא העיקרון לפיו בכל תחום ידע יכתבו מומחי-תוכן עסקיים של אותו עולם תוכן קבוצה של "כלי-עבודה" בסיסיים (או אבני בניין) עבור יצירת תוכנות לאותו עולם תוכן (למשל תחום הביטוח). התוכניתנים, שאינם מומחי תוכן, יצטרכו לבנות את המערכות המורכבות מתוך אבני בניין אלה.
תייר חלל

| --- | --- |

מייקל באראט, גנאדי פדאלקה, צ'ארלס סימוני
 לידה:  10 בספטמבר 1948 (בן 76) בודפשט, הונגריה
 מידע כללי
 בשירות:  תייר חלל
 לאום:  ארצות הבריתהונגריה אמריקאי ממוצא הונגרי
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 זמן שהייה בחלל:  26 ימים, 14 שעות ו־27 דקות
 משימות
 סויוז TMA-10/סויוז TMA-9,‏ סויוז TMA-14/סויוז TMA-13
 עיטורים
 הצלב הגדול במסדר ההצטיינות של הונגריה (2007)  פרס המהגרים הגדול (2007) 
 
בראשית 2006 חתם סימוני הסכם עם חברת תיירות החלל Space Adventures לטיסה ושהות של עשרה ימים בתחנת החלל הבינלאומית, סך הכל כ-13 יום בחלל, תמורת למעלה מ-20 מיליון דולר. לאחר שעבר בדיקות רפואיות אושר לטיסה על ידי סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה ובספטמבר 2006 החל לעבור סדרת הכנות לקראת הטיסה ב"עיר הכוכבים".
ב-7 באפריל 2007 שוגר על סיפון סויוז TMA-10 מקוסמודרום בייקונור. לאחר עשרה ימי שהיה בתחנת החלל הבינלאומית הוחזר לכדור הארץ של ידי סויוז TMA-9.
באוקטובר 2008 הזמין טיסה נוספת בעלות של כ-32 מיליון דולר. הוא המריא לטיסתו השנייה ב-26 במרץ 2009 על סיפון סויוז TMA-14 והיה לאדם הראשון שטס פעמיים לחלל כתייר. הוא חזר ב-8 באפריל על גבי סויוז TMA-13.
חייו הפרטיים

סימוני היה חברה לחיים של מרתה סטיוארט במשך כ-14 שנים עד פרידתם ב-2008‏. ב-22 בנובמבר 2008 נשא לאשה את ליסה פרסדוטר (Lisa Persdotter) בחתונה צנועה בגטבורג, שוודיה. ביתו שבפרברי סיאטל תוכנן על ידי האדריכל ונדל לווט, סימוני מחזיק אוסף ציורים מאת רוי ליכטנשטיין וויקטור וסרלי.
תרומות

סימוני העניק תרומות להקמת מספר קתדרות להוראת המדעים. ממונה הקתדרה להבנה ציבורית של המדע באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1995 ל-2008 היה ידידו הקרוב של סימוני, הביולוג ריצ'רד דוקינס. ב-2008 החליף אותו מרכוס דו סוטוי. כמו כן הוא מממן את הקתדרה ליזמות חינוכית באוניברסיטת סטנפורד וקתדרה למתמטיקה פיזיקלית במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
הערות שוליים

↑  אבי בליזובסקי, ‏חברי הצוות ה-19 ותייר החלל החוזר הראשון צ'ארלס סימוני המריאו לתחנת החלל, באתר "הידען", 26 במרץ 2009
↑  רשימת עשירי תבל, פורבס אוגוסט 2007
↑  Charles Simonyi And His $25 Million Joyride In Outer Space
↑  Peter Weibel; Ludwig Múzeum (Budapest, Hungary), Neue Galerie am Landesmuseum Joanneum, Museum of Modern Art, Antwerp (2005). Beyond Art: A Third Culture : a Comparative Study in Cultures, Art, and Science in 20th Century Austria and Hungary. Springer. p. 351. ISBN 9783211245620.
↑  Alesso, H. Peter; Craig F. Smith, James Burke (2007). "Charles Simonyi". Connections: Patterns of Discovery. Wiley-IEEE. p. 93. ISBN 9780470118818.
↑  Todd Barron (2001). Multiplayer Game Programming. Thomson Course Technology. p. 220. ISBN 9780761532989.
↑  "Anything You Can Do, I Can Do Meta". Technology Review. January 2007.
↑  קזחסטן: המיליארדר צ'ארלס סימוני המריא לחלל, באתר ynet, 7 באפריל 2007
↑  "Martha Stewart Still Stewing Over Donald Trump". People. 2008-01-12
↑  הודעה על החתונה בעיתון שוודי (בשוודית)
↑  Seven, Richard (May 16, 2003). "Fresh Angles: The beauty is in the geometric interplay of design and function". Pacific Northwest Magazine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406132205171  ACM DL: 81100055491  BnF: cb18167440q (data)  The CINII id DB00024196 is not valid.  dblp: 89/1986  ISNI: 0000 0003 5839 3970  LCCN: no2011181711  VIAF: 207964532   WorldCat (עם VIAF): 207964532
ג'ף לנדרי

ג'פרי מרטין לנדרי (באנגלית: Jeffrey Martin Landry; נולד ב-23 בדצמבר 1970) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי המכהן כמושלה ה-57 של מדינת לואיזיאנה, מאז ינואר 2024. לנדרי, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כתובע הכללי של לואיזיאנה בשנים 2024-2016 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של לואיזיאנה בשנים 2013-2011.
לנדרי נולד בסנט מרטינוויל שבלואיזיאנה, ולמד באוניברסיטת לואיזיאנה בלאפאייט ובמכללת המשפטים של אוניברסיטת לויולה בניו אורלינס. הוא שירת במשמר הלאומי של לואיזיאנה במשך 11 שנים, ועבד כשוטר וסגן שריף במהלך לימודיו הגבוהים. לאחר שהפסיד במרוץ לסנאט של לואיזיאנה ב-2007, לנדרי נבחר לקונגרס האמריקאי בשנת 2010 אך איבד מושבו לאחר תקופת כהונה אחת בלבד בעקבות שינוי גבולות מחוזות הקונגרס בלואיזיאנה.
ב-2015 ניצח לנדרי את התובע הכללי המכהן באדי קולדוול, וב-2019 נבחר מחדש ברוב של מעל 66%. במהלך כהונתו תמך באיסור הפלות ובעריכת תפילות בבתי ספר ציבוריים, והתנגד למושל ג'ון בל אדוארדס בנושאי להט"ב. בשנת 2023 נבחר למושל לואיזיאנה בסיבוב הראשון. כמושל, חתם על חוקים בנושאי צדק פלילי, נשיאת נשק ללא רישיון, והצגת עשרת הדיברות בכיתות בבתי ספר ציבוריים — חוק שנחסם על ידי בתי המשפט במדינה בשל פגיעה בהפרדת הדת מהמדינה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לנדרי נולד ב-23 בדצמבר 1970 בנט מרטינוויל שבלואיזיאנה, בנם של אל ואדנה (לבית בינוונו) לנדרי. הוא הבכור מבין ארבעה ילדים. אמו שימשה כמורה בבית הספר הקתולי טריניטי שבסנט מרטינוויל, ואביו היה אדריכל ואיש עסקים. לנדרי השלים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט מרטינוויל, שם שיחק פוטבול בעמדת תופס חוץ (Wide receiver). לאחר סיום לימודיו התיכוניים עבד לנדרי במגוון תפקידים, כולל כפועל בחוות קני סוכר, שוטר בכפר פארקס, וכסגן שריף במחוז סנט מרטין. בנוסף, הוא שירת במשך 11 שנים במשמר הלאומי של לואיזיאנה.
במהלך שירותו כסגן שריף במחוז סנט מרטין, חלק לנדרי בית שכור עם שני חברים — אחד מהם היה חבר ילדות והשני סגן שריף נוסף. אותו סגן שריף הבריח סמים בשווי של כעשרת אלפים דולר אמריקאי והסליק אותם מתחת לביתם המשותף. כאשר לנדרי וחברו גילו על הפשע הם דיווחו על כך לרשויות אכיפת החוק, מה שהוביל להוצאת צו חיפוש בבית, עליהם חתם לנדרי בעצמו. לאחר החיפוש, איבד אותו חבר את משרתו ונשלח למאסר. במהלך התמודדותו של לנדרי לקונגרס ב-2010 ניסה יריבו בבחירות להטיל בו דופי בהתייחסות לפרשה, אך התובע המחוזי ג'. פיל הייני ציין כי לנדרי לא היה מעורב בפשע, ולנדרי טען כי המשיך לשמש כסגן שריף במילואים עד 2004..
לנדרי למד באוניברסיטת דרום-מערב לואיזיאנה (כיום אוניברסיטת לואיזיאנה בלאפאייט) והשלים לימודי תואר ראשון במדעי הסביבה ב-1999. בשנת 2001 החל ללמוד משפטים כסטודנט בלימודים חלקיים במרכז המשפטים של אוניברסיטת סאות'רן, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת לויולה בניו אורלינס, שם סיים את לימודיו בהצטיינות וקיבל תואר ראשון במשפטים בדצמבר 2004. לאחר מכן החל לעבוד כעורך דין ואיש עסקים בניו איבריה.
בשנת 2007 התמודד לנדרי על מושב בסנאט של לואיזיאנה במחוז הבחירה ה-22, לאחר שהסנאטור הרפובליקני המכהן קרייג רומרו הגיע לסיום כהונתו. בבחירות הכלליות התמודד לנדרי מול חבר בית הנבחרים הדמוקרטי טרוי הבר ממרכז העיר ג'ינרט (Jeanerette), אשר לימים הכריז על עצמו כפוליטיקאי עצמאי. הבר ניצח את לנדרי בהפרש צמוד של 51% לעומת 49%.