stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דויד זימה
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2021 ערך זימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 2–6 על נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא ערך הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות צ'כיה (2): 2019/2020, 2020/2021
הגביע הצ'כי (1): 2020/2021
הערות שוליים

↑  Za Slavií do Portugalska přicestoval David Zima באתר הרשמי של סלביה פראג, 1 בפברואר 2020 (בצ'כית)
↑  Hotovo, Zima už patří Turínu. Stoper ze Slavie podepsal čtyřletou smlouvu באתר CNC, ‏ 31 באוגוסט 2021 (בצ'כית)
↑  Nominace reprezentace na přípravný kemp před EURO 2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הצ'כית, 28 במאי 2024 (בצ'כית)
| נבחרת צ'כיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 ואצליק •  2 קדראבק •  3 צ'לוסטקה •  4 בראבץ •  5 צופאל •  6 קאלאס •  7 ברק •  8 דרידה •  9 הולש •  10 שיק •   11 קרמנצ'יק •  12 מסופוסט • 13 שבצ'יק •  14 ינקטו • 15 סוצ'ק • 16 מנדוס • 17 זימה • 18 בוריל • 19 הלוז'ק • 20 וידרה • 21 קראל • 22 מאתיו • 23 פבלנקה • 24 פקהארט • 25 פשק • 26 סאדילק • מאמן: שילהאבי |  1 ואצליק •  2 קדראבק •  3 צ'לוסטקה •  4 בראבץ •  5 צופאל •  6 קאלאס •  7 ברק •  8 דרידה •  9 הולש •  10 שיק •   11 קרמנצ'יק •  12 מסופוסט • 13 שבצ'יק •  14 ינקטו • 15 סוצ'ק • 16 מנדוס • 17 זימה • 18 בוריל • 19 הלוז'ק • 20 וידרה • 21 קראל • 22 מאתיו • 23 פבלנקה • 24 פקהארט • 25 פשק • 26 סאדילק • מאמן: שילהאבי | צ'כיה |
| נבחרת צ'כיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטאנק •  2 זימה •  3 הולש •  4 הראנאץ •  5 צופאל •  6 ויטיק •  7 ברק •  8 שבצ'יק •  9 הלוז'ק •  10 שיק •   11 קוכטה •  12 דודרה • 13 חיטיל •  14 פרובוד • 15 ד. יוראסק • 16 קובאר • 17 צ'רני • 18 קרייצ'י • 19 חורי • 20 לינגר • 21 צ'רב • 22 סואוצ'ק • 23 יארוש • 24 ולצ'ק • 25 שולץ • 26 מ. יוראסק • מאמן: האשק |  1 סטאנק •  2 זימה •  3 הולש •  4 הראנאץ •  5 צופאל •  6 ויטיק •  7 ברק •  8 שבצ'יק •  9 הלוז'ק •  10 שיק •   11 קוכטה •  12 דודרה • 13 חיטיל •  14 פרובוד • 15 ד. יוראסק • 16 קובאר • 17 צ'רני • 18 קרייצ'י • 19 חורי • 20 לינגר • 21 צ'רב • 22 סואוצ'ק • 23 יארוש • 24 ולצ'ק • 25 שולץ • 26 מ. יוראסק • מאמן: האשק | צ'כיה |
פאבלו מפאו

פאבלו קרמינה מָפֵאוֹ בֶּסֶרַה (בספרדית: Pablo Carmine Maffeo Becerra; נולד ב-12 ביולי 1997 בסנט חואן דספי שבספרד) הוא כדורגלן ארגנטינאי יליד ספרד המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מיורקה מהלה ליגה. אבא שלו זה ויניסיוס והוא ילד כאפות מסכן.
קריירת מועדונים

מפאו החל את קריירת הנוער שלו בשנת 2003 במחלקת הנוער של אספניול. ב-7 באפריל 2013, כשהוא בן 15 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו באספניול B כחילוף מאוחר בניצחון 0–1 על קונסטנסיה בליגה הספרדית השלישית.
ב-3 ביולי 2013 חתם מפאו במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג יחד עם הקשר ההתקפי הצעיר מאנו גרסיה, והשניים החלו להתאמן במחלקת הנוער של המועדון.
ב-29 באוגוסט 2015 נקרא לראשונה מפאו לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן מנואל פלגריני לקראת משחק מול ווטפורד, אך ישב על הספסל לאורך כל המשחק וצפה בקבוצתו מנצחת 2-0.
ב-13 בינואר 2016 הושאל מפאו לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה למשך חצי עונה. ב-7 בפברואר ערך מפאו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 1-1 נגד ז'ימנסטיק טרגונה במסגרת המחזור ה-24 בליגה. בסך הכל ערך מפאו במועדון 13 הופעות ליגה, וסייע לז'ירונה לסיים במקום הרביעי בליגה.
לקראת עונת 2016/2017 חזר מפאו למנצ'סטר סיטי. ב-24 באוגוסט 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על סטיאווה בוקרשט במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות לעונת 2016/2017.
ב-27 בדצמבר 2016 הושאל מפאו לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה וחצי.
ב-14 במאי 2018 שטוטגרט מהבונדסליגה הודיעה שמפאו סיכם בקבוצה ויחתום רשמית במועדון ב-1 ביולי 2018 על חוזה לחמש שנים. מפאו שיחק בשטוטגרט עונה אחת בה ערך שמונה הופעות ליגה בלבד. בסיום עונה זו, נשר מפאו עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה. לאחר עונה אחת בשטוטגרט, הושאל מפאו לז'ירונה בפעם השלישית בקריירה, לעונה אחת.
ב-8 בספטמבר 2020 הצטרף מפאו לוסקה בהשאלה לעונה אחת.
הערות שוליים

↑  El Constancia da un paso atrás ante el Espanyol B - Espanyol B1 Constancia0 באתר Diario de Mallorca, ‏ 8 באפריל 2013 (בספרדית)
↑  EL MANCHESTER CITY ‘PESCA’ A OTROS DOS CADETES ESPAÑOLES באתר Cuentaconlacantera, ‏ 3 ביולי 2013 (בספרדית)
↑  Manchester City v Watford: Pellegrini sticks with unchanged side, Maffeo and Roberts on the bench באתר Manchester Evening News, ‏ 29 באוגוסט 2015 (באנגלית)
↑  Man City 2–0 Watford באתר BBC, ‏ 29 באוגוסט 2015 (באנגלית)
↑  El Girona incorpora el defensa Pablo Maffeo באתר הרשמי של ז'ירונה, 13 בינואר 2016 (בספרדית)
↑  Manchester City's Angelino and Pablo Maffeo join Girona on loan באתר ESPN, ‏ 27 בדצמבר 2016 (באנגלית)
דוד חכם (פוליטיקאי)

דוד חכם (1920–2003) היה מנהיג קהילת עולי עיראק בבאר שבע. כיהן כסגן ראש העיר באר שבע.
בשנת 1993 זכה באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה

חכם נולד בבצרה שבעיראק, נכד לרב יחזקאל חכם, הרב הראשי של העיר (45 שנים), ובן לסוחר בדים אמיד. בעקבות הפרהוד, הפרעות ביהודים בשנת 1941 הוא הקים והנהיג את סניף התנועה הציונית בעיר וארגן את סניף ההגנה. הוא עבד כפקיד בכיר במשרד הכלכלה העיראקי. בתקופת מלחמת העצמאות גורש עם משפחתו לכפר נידח, וב-1950 ברח עם אשתו ברכה לאיראן ומשם עלה לבאר שבע. בעיר הוא פתח מאפייה.
חכם הצטרף למפא"י בשנת 1952 ונאבק נגד אפלייתם של העולים מעיראק בעיר. בין היתר הקים את חוג עולי עיראק בסניף מפא"י בעיר. בשנת 1953 נבחר לראשונה כחבר מזכירות ומועצת הסניף. הוא עבד בסוכנות במחלקת ההתיישבות ובעמידר. בשנת 1955 נבחר למועצת העיר, ובשנים 1958–1961 שימש בתפקיד סגן ראש העיר של דוד טוביהו ואחראי על תיק הסעד בעירייה. בשנת 1961 נבחר לראשות מזכירות מפא"י בעיר, שאיפשרה לו את המינוי לראשות העיר, אך מרכז מפא"י לא אישר את ההחלטה. בעקבות חיכוכים מרובים בינו לבין ראש העיר, הוא הוביל לפרישתו של טוביהו מראשות העיר בשנת 1963.
בשנת 1963 התמודד חכם לראשות העירייה במסגרת מפלגת "לאחווה". בשנת 1965 הוא הצטרף ביחד עם רשימתו למערך.
בשנת 1973 עמד חכם בראש רשימת הפנתרים השחורים בבחירות למועצת העיר.
נפטר בשנת 2003 בגיל 83, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בבאר שבע .
הנצחה

שדרות דוד חכם – קטע מכביש 25, העובר בבאר שבע בין צומת אלי כהן ועד מחלף שרה.
לקריאה נוספת

כתבנו בבאר שבע, מאת יצחק שתיל, אדר תשנ"א, מרץ 1991, עמ׳ 22 עד 29.
הערות שוליים

↑  דוד חכם-ז"ל, באתר עיריית באר שבע
↑  שלמה גבעון, הלילה הגדול של מר דוד חכם, מעריב, 18 בספטמבר 1961
↑  שלמה גבעון, חבר עיריית באר שבע מטעם מפא"י ש"העלמו" הכשיל את הדחת ראש העיר המקומי, טוען כי כל עוד לא תובטח בחירתו לסגן ראש העיר - לא יצביע עם מפלגתו, מעריב, 3 בינואר 1963
↑  שלמה גבעון, ראשי סיעת "לאחווה" בבאר שבע מצטרפים ל"מערך", מעריב, 26 באוקטובר 1965
↑  שלמה גבעון, בבאר שבע 6 רשימות חדשות; פילוג ב"פנתרים" שבראשם דוד חכם, מעריב, 1 באוקטובר 1973
גלן יאנגקין

גְלֵן אָלֶן יַאנְגּקִין (באנגלית: Glenn Allen Youngkin; נולד ב-9 בדצמבר 1966) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, מושל וירג'יניה המכהן מאז 15 בינואר 2022. בבחירות לתפקיד המושל שנערכו בראשית נובמבר 2021 גבר יאנגקין, מועמד המפלגה הרפובליקנית, על המושל לשעבר והמועמד הדמוקרטי טרי מקאוליף. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים, עבד יאנגקין במשך 25 שנה בחברת ההשקעות הפרטיות "קבוצת קרלייל" ("The Carlyle Group"), ולאחר מכן היה למנכ"ל החברה. יאנגקין פרש מקבוצת קרלייל בספטמבר 2020, והכריז על מועמדותו לתפקיד מושל וירג'יניה בינואר 2021.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גלן אָלֶן יאנגקין נולד בריצ'מונד, עיר הבירה של וירג'יניה, בראשית דצמבר 1966. הוא בנם של אליס (לבית קווין) וקרול ויין יאנגקין. אביו שיחק כדורסל באוניברסיטת דיוק ועבד בתחום החשבונאות. בנעוריו של יאנגקין עברה המשפחה מריצ'מונד אל וירג'יניה ביץ'. הוא למד באקדמיית נורפוק השוכנת בנורפוק, והשלים את לימודיו בשנת 1985. כתלמיד בבית הספר התיכון זכה במספר תוארי הצטיינות בכדורסל. יאנגקין למד באוניברסיטת רייס על מלגת כדורסל, ושיחק במשך ארבע עונות בליגה א' של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי בקבוצת כדורסל הגברים של רייס, שם הוא זקף לזכותו 82 נקודות ו-67 ריבאונדים בקריירה שלו. במהלך 1990 השלים לימודי תואר ראשון במדעי הניהול, לצד תואר ראשון נוסף בהנדסת מכונות. ב-1994 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

לאחר שסיים ב-1990 את לימודיו באוניברסיטת רייס, הצטרף יאנגקין לבנק ההשקעות "פירסט בוסטון" (First Boston), שם טיפל במיזוג חברות ורכישות ובמימון בשוק ההון. החברה נרכשה בידי קרדיט סוויס והפכה ל"קרדיט סוויס פירסט בוסטון"; יאנגקין עזב ב-1992 כדי ללמוד תואר שני במנהל עסקים. כעבור שנתיים, משקיבל תואר מוסמך, הצטרף לחברת הייעוץ האסטרטגי מקינזי ושות'. באוגוסט 1995 חבר לחברת ההשקעות הפרטיות "קבוצת קרלייל" שבסיסה בוושינגטון הבירה. תחילה היה חבר בצוות רכישת החברות של התאגיד. ב-1999 מונה לשותף ומנהל בחברה. בשנים 2000–2005 ניהל את צוות רכישת החברות בממלכה המאוחדת, ומ-2005 עד 2008 היה יו"ר צוות ההשקעות של חטיבת התעשייה העולמית בחברה.
באפריל 2008, המייסדים של קרלייל ביקשו מיאנגקין לסגת מעשיית עסקאות כדי להתמקד באסטרטגיה הרחבה יותר של החברה. בשנת 2009 הקימו האבות המייסדים של החברה ועדה תפעולית בת שבעה אנשים, בראשות יאנגקין, אשר פיקחה על הפעילות השוטפת של קרלייל לא כולל עסקאות. באותה השנה הוסיף להצטרף, ביחד עם דניאל אקרסון, לוועד המנהל של החברה, שהיה מורכב עד אותה עת משלושת המייסדים בלבד. כאשר סמנכ"ל הכספים הראשי של קרלייל, פיטר נאכטווי (Nachtwey), עזב לפתע את החברה בשלהי 2010, מונה יאנגקין לסמנכ"ל כספים דה פקטו. יאנגקין היה סמנכ"ל התפעול של קבוצת קרלייל ממרץ 2011 עד יוני 2014. יאנגקין מילא תפקיד מרכזי בהנפקה הראשונה לציבור של החברה, כאשר פיקח על ההנפקה והצעת מניותיה. ביוני 2014 הפך לנשיא משותף ולמנהל התפעול הראשי לצד מייקל ג'. קוואנה, שהצטרף לקבוצת קרלייל מג'יי פי מורגן צ'ייס. במאי 2015 עזב קוואנה את הקבוצה, ויאנגקין נותר לבדו בתפקיד הבכיר.
באוקטובר 2017 הודיעה קבוצת קרלייל שמייסדיה יישארו יושבי ראש בכירים בדירקטוריון אך יתפטרו מתפקידם כמנהלים היומיומיים של החברה. הם הכריזו על יאנג'ין ועל קוסונג לי (Kewsong Lee) כיורשים שלהם, שימשהו כמנכ"לים זה לצד זה, החל מ-1 בינואר 2018. בתפקיד זה יאנגקין פיקח על עסקי הנדל"ן, האנרגיה, התשתיות ופתרונות ההשקעה של קרלייל; לי פיקח על עסקי ההון הפרטי והאשראי העולמי של החברה. יאנגקין ולי גם הצטרפו למועצת המנהלים של החברה משמונו למנכ"לים שותפים. סוכנות הידיעות "בלומברג" תיארה את מבנה המנכ"לות המשותפת בחברה כ"מסורבלת", ולאחר שנתיים וחצי הודיע יאנגקין על פרישתו. ביולי 2020 הודיע כי יעזוב סופית בשלהי ספטמבר.
מושל וירג'יניה > השבעתו

ב-15 בינואר 2022 הושבע יאנגקין כמושל וירג'יניה ה-74. הוא הושבע לצד עמיתיו למרוץ הרפובליקנים, סגנית המושל וינסם סירס, האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לתפקיד ממשל ברמה המדינתית בווירג'יניה, והתובע הכללי ג'ייסון מייארס, הלטיני הראשון בתפקיד מדינתי בווירג'יניה. הוושינגטון פוסט כינה את הטיקט "מגוון באופן היסטורי", ודיווח שזהו סימן ל"התקדמות" שנעשתה על ידי המפלגה הרפובליקנית "בקהילות האפרו-אמריקאית והלטינית". המושל הדמוקרטי לשעבר, דאגלס ויילדר העיר לאחר הבחירות שהרפובליקנים עקפו את הדמוקרטים עם הישג היסטורי, שלדבריו הראה שהדמוקרטים "לא יכולים לסמוך על הקהילה [השחורה] כמובנת מאליה".
בעת השבעתו של יאנגקין מלאו שנתיים למגפת הקורונה. השבוע הראשון לכהונתו התרחש בעיצומה של הסופה החורפית של 17-14 בינואר שהתחוללה באמריקה הצפונית (אנ') העיתון ריצ'מונד טיימס דיספץ' דיווח שבבוקרו של היום שלפני ההשבעה השתתף יאנגקין בטקס באנדרטת הפיוס שבשביל העבדים בריצ'מונד שהיה משכנו של שוק העבדים הפנימי השני בגודלו בארצות הברית לפני מלחמת האזרחים. באותו ערב התקיים נשף ההשבעה לכבוד יאנגקין במלון אומני ריצ'מונד. אירוע נוסף לכבוד ההשבעה התקיים מאוחר יותר במוזיאון המדע של וירג'יניה. בליל ההשבעה קיים יאנגקין נשף בתחנת הרכבת של הרחוב הראשי של ריצ'מונד.
הוושינגטון פוסט כתב שנאום ההשבעה של יאנגקין "סיפק את השילוב של אמונה דתית עם תעוזה שהניעו את ניצחונו", בעוד שה-Associated Press אפיין את הנאום ככזה שכלל "טון של דו-מפלגתיות ואופטימיות". סוכנות הידיעות ציינה שיאנגקין עשה שימוש בנאומו כדי למתוח ביקורת על הפוליטיקה המודרנית כ"רעילה מדי", אך גם כתבה שמיד לאחר הנאום הוא "בחש בשנאה מפלגתית" כאשר חתם על סדרה של צווי מושל שגרמו לקיטוב. בנוסף הם ציינו שלשבח של יאנגקין לחיסון הקורונה "הפך לרדוד בקרב הקהל שלא עטה מסכות". כלי תקשורת רבים דיווחו שאת מחיאות הכפיים הסוערות ביותר קיבל יאנגקין על שורה בנאומו בנוגע ל"הוצאת הפוליטיקה מחדר הכיתה".
מושל וירג'יניה > צעדיו ביום הראשון

לאחר טקס ההשבעה חתם יאנגקין על 11 צווי מושל. הראשון מביניהם אסר על הוראת מה שכונה "מושגים פלגניים מטבעם" ומזהה את תורת הגזע הביקורתית כמושג אחד כזה. בצו המושל שעליו חם, אפיין יאנגקין את תורת הגזע הביקורתית ותפיסות קשורות אליה כ"אינדוקטרינציה פוליטית" אשר "מלמדת תלמידים להשקיף על החיים דרך עדשות של גזע ומניחה שחלק מהתלמידים הם במודע או שלא במודע גזעניים, סקסיסטים או מדכאים, ושהאחרים הם קורבנות שלהם". הוושינגטון פוסט ציין שבעוד שתאוריית הביקורת הגזעית מתייחסת במפורש ל"מסגרת האקדמית שבוחנת כיצד הפוליטיקה והחוקים מניעים גזענות שיטתית בארצות הברית", המונח אומץ מחדש על ידי שמרנים "כמכלול שמסמל את עבודת השוויון והגיוון של בתי הספר". עמדתו של יאנגקין בנוגע לתאוריית הביקורת הגזעית גונתה על ידי מנהיגים של פורום המחוקקים השחורים בווירג'יניה, ועל פי הריצ'מונד טיימס דיספץ', הוא זעזע מחנכים רבים בווירג'יניה. מבקריו של יאנגקין, כתב העיתון, ראו את איסור תאוריית הביקורת הגזעית כניסיון ל"הלבנת" ההיסטוריה וכ"מחיקת ההיסטוריה השחורה".
שניים מ-11 צווי המושל ביטלו את תקנות הקורונה שהופעלו על ידי הממשל הקודם. אחד מהם ביטל את חובת עטית המסכות בבתי הספר הציבוריים. צו אחר ביטל חובת קבלת חיסון קורונה על ידי עובדי המדינה. בנוסף, אחד הצווים קרא להערכה מחדש של תקני הבטיחות בעבודה שאומצו על ידי ממשלו של ראלף נורתם כהגנה מפני נגיף הקורונה.
הצווים האחרים שעליהם חתם יאנגקין ביום כהונתו הראשון נועדו לפיטורים ולהחלפת כל חברי מועצת החנינות של וירג'יניה, קראו לתובע הכללי לחקור את הטיפול בהטרדות המיניות שהתרחשו קודם לכן בבתי הספר הציבוריים של מחוז לאודון, יזמו ביקורות על מועצת החנינות של וירג'יניה, על מחלקת כלי הרכב של וירג'יניה ועל נציבות התעסוקה של וירג'יניה, יצרו ועדות להתמודד עם אנטישמיות ועם סחר בבני אדם, הורו לסוכנויות הממשל לצמצם את התקנות הבלתי מחייבות ב-25 אחוזים, וקראו למדינה להעריך מחדש את שותפותה ביוזמת גזי החממה האזורית (אנ').
הוושינגטון פוסט ציין שהצווים שעליהם חתם יאנגקין הלכו "הרבה מעבר לנוהג של קודמיו במעון המושל במשך 20 השנים הקודמות", וכתב שבעוד שכל אחד מקודמיו התמקד בצווי המושל הראשונים שלו ב"סוגיות פחות גחמניות", כמו הגנות מפני הפליה ומחקרי מדיניות, הצווים שעליהם חתם יאנגקין, "בניגוד להם... נעצו מקל ישירות לתוך סדרה של נושאים מקטבים". סגן המושל לשעבר, הרפובליקני ביל בולינג, גינה את ביטול עטית המסכות בבתי הספר על ידי יאנגקין, באומרו שהוא עורר "מחלוקת מיותרת ומבוכה", וכינה את ההחלטה "עימות ישיר עם חוקי המדינה הקיימים". החוקיות של עשיית השימוש של יאנגקין בצווי מושל כדי לאסור את הוראת תאוריית הביקורת הגזעית גם היא עוררה שאלות. תחנת הרדיו VPM News דיווחה שמבקריו של יאנגקין ראו בצו כ"בלתי ניתן לאכיפה". הוושינגטון פוסט ציין שאף מושל לא "אסר על תאוריית הביקורת הגזעית באמצעות צו מושל" עד שיאנגקין עשה זאת והם צפו שעל צו כזה ייקרא תיגר בבית משפט, וכתבו שלא היה ברור אם יאנגקין יחרוג מסמכותו החוקית כאשר יוציא צו שכזה.
מושל וירג'יניה > עתירות

בחודש ינואר הוגשו שתי עתירות נגד צווי המושל של יאנגקין לביטול חובת עטיית המסכות בבתי הספר הציבוריים. אחת העתירות הוגשה על ידי קבוצה של הורים מהעיר צ'ספיק, והשנייה על ידי שבע מבין מועצות החינוך במדינה. בעתירות נטען שצו המושל של יאנגקין הפר את השליטה המקומית שניתנה למועצות החינוך על פי חוקת המדינה והפר את חוק המדינה שדורש שבתי הספר הציבוריים יפעלו על פי הוראות המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן "בהיקף המרבי האפשרי". האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, שייצג קבוצה של תלמידים פגיעים מבחינה בריאותית בווירג'יניה, הגיש עתירה נוספת בפברואר, בה נטען שמדיניותו של יאנגקין הפרה את חוק האמריקאים עם מוגבלויות כאשר הפלתה את התלמידים שעלולים להיות בסיכון גבוה אם יידבקו בנגיף הקורונה. יאנגקין קרא להורים בווירג'יניה לשתף פעולה עם מנהלי בתי הספר במקביל להתמשכות הליכי העתירות. רוב מועצות החינוך המחוזיות בווירג'יניה סירבו לציית לצוו המושל והמשיכו לאכוף עטיית מסכות גם במהלך חודש פברואר. ב-4 בפברואר פסק שופט במחוז ארלינגטון שיש לאפשר להשיב באופן זמני את חובת עטית המסכות בשבעת מחוזות החינוך שהגישו את העתירה נגד הצו של יאנגקין כל עוד עתירתם נמצאת בדיון בבית המשפט. שלושה ימים לאחר מכן דחה בית המשפט העליון של וירג'יניה את העתירה שהובאה בפניו על ידי קבוצת ההורים מצ'ספיק. הדחייה הייתה מסיבות פרוצדורליות ולא פסקה בנוגע לחוקיות של צו המושל של יאנגקין, ולא הפכה על פניה את הפסיקה של בית המשפט של מחוז ארלינגטון שבוע קודם לכן. באותו יום שבו נדחתה העתירה של הורי צ'ספיק, הצטרף ממשל יאנגקין כצד נגד העתירה של מועצת החינוך של מחוז לודון, שהוגשה על ידי הורים במחוז שקראו תיגר על החלטת מערכת החינוך להמשיך לאכוף את חובת עטית המסכות.
באמצע פברואר החלה מערכת החינוך ברחבי וירג'יניה לבטל את חובת עטית המסכות, זאת לאחר שיאנגקין חתם על חוק שדרש מהם לעשות זאת עד 1 במרץ. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הרחיב את עתירתו נגד ממשל יאנגקין כך שכללה גם את החוק הזה, וב-23 במרץ פסק שופט פדרלי שמחוזות החינוך בווירג'יניה יוכלו לבחור אם לדרוש עטית מסכות. הפסיקה לא פסלה את צו המושל של יאנגקין או את חוק המדינה, והתייחסה לבתי הספר שיוצגו על ידי העותרים בלבד. בעקבות עתירה שהגיש ממשל יאנגקין, הושגה בדצמבר 2022 פשרה שאפשרה לאכוף עטית מסכות על פי תנאים דומים לאלו שנפסקו במרץ בבית המשפט.
מושל וירג'יניה > המינויים לקבינט

ב-20 בדצמבר 2021 החל יאנגקין במינוי 16 חברי הקבינט שלו, תהליך שאותו הוא לא סיים עד לאחר השבעתו. על פי הוושינגטון פוסט הוא מינה את הקבינט שלו בקצב איטי יותר בהשוואה לקודמיו בתפקיד. העיתון כתב, "הקצב האיטי הפך את שיחת הסלון הארבע-שנתית של חיזוי המינויים לקבינט לתהליך הרבה יותר מתמשך ועמום [מהרגיל], עם לוביסטים, קבוצות אינטרסים ומקורבים בחוגים הפנימיים של ריצ'מונד שנותרו לנחש כיצד הממשל הבא עשוי להראות. התעסקותו של יאנגקין בעקיפת גישות מדיניות רבות במהלך מסע הבחירות רק הגבירו את הציפיות".
כמה כלי תקשורת ציינו שההתמקדות של יאנגקין בתחום החינוך כבעל סדר עדיפויות גבוה במהלך מערכת הבחירות השתקפה בהחלטתו להתחיל את מינויי הקבינט שלו בבחירת מזכיר החינוך. אף על פי שבמהלך הבחירות המקדימות רמז יאנגקין שהוא ימנה את יריבו בבחירות אלו, קירק קוקס, לשעבר יושב ראש בית הנבחרים של וירג'יניה, לתפקיד זה, הוא בחר תחת זאת באיימי גוידרה, מייסדת חברת מידע שהתמקדה בקידום הישגי תלמידים.
חמש מבין חברי הקבינט של יאנגקין הן נשים, ושלושה הם אפרו-אמריקאים. רבים מהם הגיעו ממדינות אחרות, ורק למעטים מהם ניסון קודם בתפקידים ממשלתיים. הוושינגטון פוסט כתב על מינויים אלו, "מעמדם כחדשים בתחום הוא מותג של יאנגקין, שהתמודד בבחירות תוך שהוא מדגיש את חוסר ניסיונו. אך זה גם מציג את הממשל החדש ככזה שיילמד את מלאכתו במהירות".
לתפקיד ראש הסגל שלו, בחר יאנגקין בג'ף גוטמן, ששירת במחלקת האוצר בתקופת נשיאותו הראשונה של דונלד טראמפ לפני שהיה למנהל המרכזי של מסע הבחירות של יאנגקין. יאנגקין וגוטמן חולקים רקע מקצועי משותף בעסקי הון פרטי. קיי קולס ג'יימס, האישה השחורה הראשונה ששימשה כנשיאת הקרן למורשת (The Heritage Foundation), הצטרפה לקבינט של יאנגקין כמזכירת המדינה. לתפקיד יועץ המושל, תפקיד ברמת הקבינט, בחר יאנגקין בריצ'רד קאלן, עורך דין שתואר על ידי הוושינגטון פוסט כ"איש החוג הפנימי של ריצ'מונד". קאלן היה יושב ראש משרד עורכי הדין הבינלאומי McGuireWoods שבסיסו בריצ'מונד, ובשנות ה-90 שימש כמחליפו של ג'ים גילמור כתובע הכללי של וירג'יניה לאחר שזה האחרון התפטר כדי לכהן כמושל. הוושינגטון פוסט דיווח שמינויו של קאלן "נתפס ברמה הכללית כהנהון לחוגי הממסד", והעלה השערה שבחירתו "עשויה לרמז שאין בכוונתו של יאנגקין לשבש באופן יסודי את 'הפוליטיקה השגרתית' במדינה שבה קשרים נוחים בין הממשל לבין האינטרסים העסקיים שובחו זה מכבר - וגם הושמו ללעג - בכינוי 'הדרך של וירג'יניה'". העיתון המשיך וכתב, "לכל הפחות, הבחירה מצביעה שיאנגקין מעוניין בעוזר פוליטי מנוסה בצוות שלו כאשר הוא מנסה לשים את ידיו על הבירוקרטיה המדינתית".
מושל וירג'יניה > המינויים לקבינט > פקידת הגיוון הראשית

את מינויי הקבינט שלו סיים יאנגקין ב-19 בינואר 2022 עם בחירת "פקידת הגיוון הראשית" (Chief Diversity Officer). תפקיד זה נוצר על ידי קודמו בתפקיד של יאנגקין, ראלף נורתם, כתגובה ללמשבר על רקע גזעי בראשית ימי ממשלו, שכמעט וגרם לו להתפטר. הרעיון שעל בסיסו נוצר תפקיד זה בא לעולם מתוך המחויבות של נורתם להתמקד בשארית תקופת כהונתו כמושל בקידום השוויון הגזעי בווירג'יניה. יאנגקין לא בחר מועמד לתפקיד אלא רק לאחר השבעתו, מה שהוביל את התקשורת לשער שהוא עשוי לבטל את התפקיד. בסופו של דבר, המועמדת של יאנגקין לתפקיד הייתה אנג'לה סיילור, מנהלת בקרן המורשת ששימשה במגוון תפקידים בממשלו של ג'ורג' ווקר בוש.
תפקידה של פקידת הגיוון הראשית הוא לנהל את המשרד לגיוון, שוויון והכללה, שנוצר תחת ממשלו של נורתם כדי "לטפל במקרים של אי-שוויון שיטתיים" שקיימים בממשלת המדינה. עם מינויה של סיילור, הוציא יאנגקין צו מושל לארגון מחדש של המשרד. בצו נאמר שהמשרד יהיה "נציג הדורות הבאים", יקדיש משאבים להדגשת המעורבות ההורית בבתי הספר הציבוריים, ייטול תפקיד הולך וגדל של "[סיוע] לתושבי וירג'יניה לחיות עם מגבלות ושילוב של תושבי וירג'יניה בעלי אמונות שונות", ירומם את "גישת הגיוון בחינוך הגבוה", ויתמקד ביצירת שוויון הזדמנויות עבור כל תושבי המדינה. יאנגקין שאף לשנות את שם המשרד ל"משרד הגיוון, ההזדמנויות וההכלה", אך בהצבעה בסנאט המדינתי ההצעה לא התקבלה.
יעקב מן

ערך זה עוסק ברב יעקב מן, מבוני ירושלים. אם התכוונתם להיסטוריון יהודי בריטי, מחוקרי הגניזה הקהירית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1849 רוסיה 
 פטירה:  ינואר 1909 (בגיל 60 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
הרב יעקב משה מן (1849 - ט' בטבת תרס"ט ינואר 1909) היה מראשוני בוני ירושלים החדשה.
ביוגרפיה

נולד ברוסיה למשה לייב פרידלנד וללאה לבית ריזיס, נצר למשפחה שעלתה בעליית תלמידי הגר"א.
היה תלמידו של הרב משה יהודה לייב מקוטנא מחבר ספר 'זית רענן'. אחר כך היה תלמיד מובהק של הרב משה נחמיה כהניו מחסלביץ, ראש ישיבת עץ חיים, ושל רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. שימש במשך כשנתיים כמלמד של הבחורים בכתה הגבוהה של תלמוד תורה של ההונגרים שנוסד אז, בין הבוחנים הקבועים בכיתתו היה ר' יוסף חיים זוננפלד. רבי יעקב מן היה בן בית אצל המהרי"ל דיסקין, ומספרים שכאשר היה רבי יעקב מן מבקר אצלו בעיר העתיקה, תמיד היה המהרי"ל דיסקין מלווה אותו עד המדרגות, ולא היה נכנס הביתה, עד שלא היה רואה אותו ברחוב.
הרב מן סירב לבקשת הרב שמואל סלנט לשבת כדיין בבית הדין של ירושלים. הוא טען שדיינים ישנם רבים ומשום כך, העדיף לבנות את העיר ולהתפרנס כקבלן בניין. היה זה בתקופה שבה התפרסמו בעיתונות כתבות הפונות ליהודים לעסוק בבניין הארץ.
אחת העבודות הראשונות שלו הייתה חציבת חלון בקיר המערה בקבר שמעון הצדיק, כדי לשפר את האוורור של המקום. עבודתו הראשונה כמשגיח בנייה הייתה בשכונת משכנות ישראל, ובהמשך שימש כמשגיח הראשי על הבניה בשכונת מזכרת משה. מאוחר יותר שימש כקבלן ועסק בבניית שכונות ובתים בירושלים. בדרך כלל בחר הרב מן להעסיק יהודים בעבודות הבניה שלו. הרב מן גם הכשיר צעירים ירושלמיים בבנייה וסיתות.
כאשר העולים מתימן התקשו למצוא תעסוקה, ובקשו להתחיל לעסוק בחקלאות, העמיד לרשותם הרב מן בשנת תרנ"ה (1895), קרקע חקלאית ב"רמה" הסמוכה לקבר שמואל הנביא, שנודעה גם בשם נחלת ישראל. יהודים אחרים בירושלים חששו לעבוד שם. התימנים עיבדו שם את הקרקע במהלך השבוע, ובסופו היו חוזרים לנשיהם ובניהם בירושלים. כעבור שנה התימנים נטשו את המקום, לאחר פגיעות חוזרות ונשנות מצד ערביי הסביבה שהרסו את הנחלות המעובדות.
ר' יעקב מן נישא לחשא לבית חשין בתו של רבי יצחק חשין מעסקני הציבור בירושלים ומנהל בית החולים ביקור חולים ונין ונכד למייסדי היישוב הישן תלמידי הגר"א. בין בניו נמנים הרב חיים מן, ראש המלמדים בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים ויצחק דוד מן, תעשיין וחבר מועצת עיריית ירושלים, שעל שמו קרוי רחוב בשכונת גבעת מרדכי.
מן סבל ממחלת לב, וטופל על ידי הד"ר משה וולך. הוא נפטר בבית החולים שערי צדק בליל שבת בחצות של תשעה בטבת תרס"ט.
מבנים ושכונות שנבנו על ידי הרב מן

בית הכנסת האשכנזי "בית ישראל" ברחוב פלא יועץ 2 בשכונת ימין משה, בשנת תרנ"ט (1889).
בית החולים שערי צדק, החל בשנת 1897.
משכן הקבע של בית הספר למל, מחוץ לחומות העיר העתיקה בשכונת זיכרון משה ברחוב ישעיהו בשנת 1902.
שכונת אחוה. בנה יחד עם חתנו - ר' אברהם המבורגר, בשנת תרס"ח.
טחנת קמח בעיר העתיקה.
בניין שערי צדק הישן ברחוב יפו
בית הספר למל
שכונת אחוה
לקריאה נוספת

בספר 'מוסד היסוד' עמ' 228.
בספר "בני יונה" מאת אברהם ליואי, בהוצאת דפוס מוזס בע"מ, 1963, עמודים 124-79, פרק: ר' יעקב מן וביתו דור שלישי לעולים"
הערות שוליים

↑  פרופ' יוסף יואל ריבלין, נישואין ביישוב הישן של האשכנזים בירושלים; וכן ראיון עם הרב יעקב רקובסקי.
↑  'דברי ישעיהו' עמ' יב
↑  ראיון עם הרב יעקב רקובסקי.
↑  רפי כפיר, מערת שמעון הצדיק.
↑  ברוך גיאן, "בנאים וסתתים בירושלים", טבע וארץ, חשון תשנ"ד. נובמבר 1993, חוברת מס' 262.
↑  "בני יונה" מאת אברהם ליואי, בהוצאת דפוס מוזס בע"מ, 1963, פרק: ר' יעקב מן וביתו דור שלישי לעולים", עמוד 111
↑  יהושע בן אריה, עיר בראי התקופה, ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים תשמ"ח, עמ' 294.
↑  פנחס גרייבסקי, החרש והמסגר בירושלים, ספר זיכרון להאומנים בתי המלאכה וחרשת המעשה הראשונים בירושלים, מזמן התחלת היישוב של עדת האשכנזים, ירושלים תר"ץ, עמ' יב.
↑  בני יונה אברהם ליואי