stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השומרים (סרט)
הוצאות נוספות

עם יציאת הסרט להפצה על גבי תקליטורי DVD יצאו שתי גרסאות נוספות, הכוללות סצנות שלא נראו בגרסה הקולנועית המקורית.
ביולי 2009 ,יצא לקונסוליות משחקי הווידאו משחק וידאו ומחשב המבוסס על הסרט הנקרא "Watchmen: The End Is Nigh" ,במשחק זה, השחקן יכל לשחק את דמויותיהם של רורשאך וינשוף הלילה, ששימשו במשחק כגיבורים הראשיים. המשחק כלל כמו סרטו אלימות גרפית אך לא כלל בתוכו את הדמויות מהסרט.
הילרי וג'קי

| --- | --- |

 בימוי:  אנאנד טאקר
 הופק בידי:  ניקולס קנט   אנדי פטרסון
 תסריט:  פרנק קוטרל בויס   מבוסס על "גאון במשפחה" ספרם של הילרי ופירס די פרה
 עריכה:  מרטין וולש
 שחקנים ראשיים:  אמילי ווטסון   רייצ'ל גריפית'ס   ג'יימס פריין   דייוויד מוריסי
 מוזיקה:  ברינגטון פלונג
 צילום:  דייוויד ג'ונסון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  Film4 Productions, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 1999 
 משך הקרנה:  דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  7,000,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   hilaryandjackie
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילרי וג'קי (באנגלית: Hilary and Jackie) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1998 שביים אנאנד טאקר ומבוסס על הביוגרפיה של הצ'לנית ז'קלין די פרה. התסריט שכתב פרנק קוטרל בויס מבוסס על ספר הזיכרונות של הילרי ופירס די-פרה "גאון במשפחה", המתעד את קורות חייה של אחותם ז'קלין די פרה. הסרט עורר פולמוס וביקורת לפיהם הסרט מעוות פרטים בחייה ובדמותה של המוזיקאית. הילרי די-פרה הגנה בפומבי על גרסתה לסיפור.
תקציר עלילה

הסרט מחולק לשני חלקים, הראשון מראה את המאורעות מנקודת המבט של הילרי, והשני מנקודת מבטה של ג'קי. פתיחת הסרט הוא בילדותן של הילרי וג'קי הלומדות מוזיקה ומחול אצל אמן, שתי הילדות מנגנות, ג'קי בצ'לו והילרי בחליל צד. בהתחלה ג'קי אינה מתאמנת מספיק, אך כשהיא מתחילה להתייחס ברצינות לנגינה היא הופכת לנגנית וירטואוזית, ועד מהרה זוכה להכרה בינלאומית. בהמשך היא מתחתנת עם הפסנתרן והמנצח דניאל בארנבוים. הילרי מנגנת בתזמורת קהילתית ומתחתנת עם כריסטופר פינצי, בנו של המלחין ג'רלד פינצי. על אף שהסרט מתרכז בעיקר בג'קי, הוא מדגיש את היחסים בין שתי האחיות והמסירות שלהן זו לזו. הילרי מסכימה שג'קי תנהל רומן עם בעלה, כדי לעזור לה להתגבר על התמוטטות העצבים שהיא עוברת.
חלקו האחרון של הסרט מתעד את חמש עשרה השנים האחרונות בחיי ז'קלין די פרה, לאחר שאובחנה כחולה בטרשת נפוצה ומערכת העצבים שלה נפגעה. עם הזמן הפכה למשותקת, חרשת ואילמת עד שלבסוף מתה. הסרט מסתיים כשרוח רפאים של ג'קי עומדת על החוף שבו נהגה לשחק בילדותה, ומתבוננת בעצמה ובאחותה כילדות קטנות משתובבות בחולות.
הפקת הסרט

סצנות מתוך הסרט צולמו בבית הספר Blue Coat School, ב-County Sessions House, ב-George's Dock וגלריית ווקר שבליברפול. סצנות נוספות צולמו באקדמיה המלכותית למוזיקה ובויגמור הול שבלונדון. סצנות שבתוך הבית צולמו באולפני שפרטון שבסארי.
בין היצירות הקלאסיות שבוצעו בסרט יש מיצירותיהם של אדוארד אלגר, יוזף היידן, יוהאן סבסטיאן באך, יוהנס ברהמס, סזר פרנק, מתיאס גאורג מון, גאורג פרידריך הנדל, רוברט שומאן, לודוויג ואן בטהובן ואנטונין דבוז'אק. הצ'לנית קרולין דייל נגנה את הקטעים שז'קלין די-פרה מנגנת בסרט בסנכרון לתנועותיה של אמילי ווטסון.
הסרט לא יצא לאקרנים בצרפת כדי להימנע מתביעה משפטית מצד דניאל בארנבוים.
שחקנים ראשיים

אמילי ווטסון - ז'קלין די פרה
רייצ'ל גריפית'ס - הילרי די פרה
ג'יימס פריין - דניאל בארנבוים
דייוויד מוריסי - כריסטופר פינצי
צ'ארלס דאנס - דרק די פרה
סיליה אימרי - אייריס די פרה
רופרט פנרי-ג'ונס - פירס די פרה
ביל פטרסון - ויליאם פלית'
אוראול אבאנס - ג'קי הצעירה
קילי פלנדרס - הילרי הצעירה
ניירי דון פורטר - דיים מרגוט פונטיין
ורנון דובטשף - פרופסור בנטלי
מחלוקת ומחאה בעקבות הסרט

אף על פי שהסרט זכה בהצלחה קופתית וביקורתית והיה מועמד למספר פרסי אוסקר הוא גרם להתפרצות זעם במיוחד בלונדון מקום פעילותה העיקרית של ז'קלין די-פרה. כמה מעמיתיה המוזיקאים, בהם הצ'לן רוסטרופוביץ' וג'וליאן לויד ובר, שלחו מכתב זועם לטיימס.
בתה של הילרי, קלייר פינצי, טענה שהסרט הוא "פירוש מוטעה שאי אפשר שלא לערער עליו". סטודנטים מהקולג המלכותי למוזיקה הקימו משמרת מחאה בזמן הקרנת הבכורה, אם כי נודע אחר כך שהם הוצבו שם מטעם חברת הפרסום של הסרט. ברנבוים, שמעריצי די-פרה נטו ליחס לו רשעות, אמר "האם הם לא יכלו לחכות עד שאמות?"
הילרי, אחותה של ג'קי, ושותפה לכתיבת הספר הגנה בתקיפות על הספר ועל הסרט שנעשה בעקבותיו. מתוך דבריה בעיתון הגארדיאן: "בתחילה לא יכולתי להבין מדוע אנשים אינם מאמינים לסיפור שלי, כי אני שאפתי לספר את כל האמת. כשאתה מספר אמת על משפחתך, אתה לא מצפה שיגידו שזה שטויות. אבל ידעתי שג'קי הייתה מכבדת את מה שעשיתי. אם הייתי מספרת חצאי אמיתות היא הייתה קורעת את הספר. היא הייתה רוצה שכל הסיפור יסופר. עוד אמרה הילרי לניו יורקר "אם אתה אוהב מישהו, אתה אוהב את כולו. אלה שהתנגדו לסרט רוצים לראות רק את החלקים בחייה של ג'קי שהם יכולים להסכים להם. אני לא חושבת שהסרט נטל חירות לעצמו, ג'קי הייתה אוהבת אותו לחלוטין".
פרסים

פרס אוסקר
אמילי ווטסון הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר
רייצ'ל גריפית'ס הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה
פרס גלובוס הזהב
אמילי ווטסון הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר
פרס באפט"א לקולנוע
מועמדות לסרט הטוב ביותר
אמילי ווטסון הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית בתפקיד ראשי
מועמדות בקטגוריית התסריט המעובד הטוב יותר
מועמדות עבור הסאונד הטוב ביותר
מועמדות עבור הפסקול הטוב ביותר
פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי
אמילי ווטסון זכתה בפרס כשחקנית הטובה ביותר
אנאנד טאקר זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר
רייצ'ל גריפיתס הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה
מועמדות כסרט הבריטי הטוב ביותר
פרס מבקרי הקולנוע בלונדון
אמילי ווטסון זכתה בפרס שחקנית השנה
פרס גילדת השחקנים
אמילי ווטסון הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית הראשית
רייצ'ל גריפיתס הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה
משה שמשון בכרך

| --- | --- |
 לידה:  1607 
 פטירה:  19 באפריל 1670 (בגיל 63 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 באפריל 1670 
 אב:  אברהם שמואל בכרך 
 צאצאים:  יאיר חיים בכרך 
 
הרב משה שמשון בכרך (ה'שס"ז, 1607 – כ"ט בניסן ה'ת"ל, 19 באפריל 1670) היה דרשן, פוסק ופייטן ממשפחת הרבנים בכרך, מצאצאי מהר"ל מפראג. היה רב בוורמייזא (ה'ת"י-ה'ת"ל, 1650–1670) ובקהילות נוספות. ממחברי שו"ת "חוט השני" וספרים נוספים. נודע כאביו של רבי יאיר חיים בכרך (בעל "חות יאיר").
ביוגרפיה

משה שמשון נולד בדרום מוראביה, צ'כיה, לאביו הרב אברהם שמואל בכרך ולאמו חוה, נכדת המהר"ל. בילדותו עברה משפחתו לוורמייזא, לאחר שאביו התמנה לרב הקהילה שם. בשביעי של פסח ה'שע"ה (20 באפריל 1615) כשהיה בן 8, גורש עם משפחתו מוורמייזא בגירוש וורמייזא, ולאחר כחודש נפטר אביו בנדודיהם. לאחר מות אביו חזרה אמו לבית אביה רבי יצחק כ"ץ בפראג, ושם התחנך אצל אחי אמו, הרב חיים כ"ץ, אז דרשן בפראג, ולימים רב בפרנקפורט ובפוזנא, ורבי נפתלי כ"ץ, לימים רבן של ניקלשבורג, פינסק ולובלין.
בהיותו בן עשרים (שפ"ז, 1627) נשא לאישה את דובריש (דאבריש), בתו של ר' יצחק מאונגריש ברוד, "ראש מדינת מעהרין", וחי בתמיכת חותנו העשיר. מלחמת שלושים השנים הביאה להרס עסקיו של חותנו, ושמשון נאלץ לקבל משרת רב בגודינג (אנ') שבמורביה בשנת 1629, בהיותו בן 22. כעבור שש שנים (שצ"ה, 1635) התמנה לרבה של לייפניק, ונשאר בה עד כיבוש העיר על ידי הצבא השוודי בשנת ה'ת"ג (1643) שפיזר את הקהילה ואילץ אותו לחזור לפראג. בפראג הוא נתמנה לדרשן, ושהה בה עד ה'ת"ח (1648), אך במהלך המצור על העיר בשנת 1648 מצא את עצמו נאלץ לברוח למקום מבטחים. בשובו לאחר המלחמה נשאר בפראג עד שנת ה'ת"י (1650). בסוף שנת ה'ת"י נקרא לרבנות וורמס, משרה שבה כיהן עשרים שנה עד פטירתו בכ"ט בניסן ה'ת"ל.
וכבואו לוורמס נפגעה אשתו דובריש במחלה כואבת וממושכת שכללה אותה למיטה למעלה מ-10 שנים עד שנפטרה בי"א באדר ה'תכ"ב (1662).
רבנותו בוורמס

במהלך כהונתו קבע מספר הלכות ותקנות, שתועדו בידי יוזפא שמש בספר 'מנהגים דק"ק וורמיישא':
רשם את פרטי פרעות ת"ח-ת"ט והורה להזכיר את נשמות הנספים יחד עם הזכרת הנספים במסעי הצלב.
הוצאת ספר התורה והכנסתו לארון הקודש לא תתבצע על ידי החזן אלא תימכר לכל המרבה במחיר, כמקובל בקהילות אחרות.
כאשר אין כהן בבית הכנסת אין לקרוא ללוי במקומו.
היה מקובל שיש טלית מיוחדת לתפילת יום טוב ושמש הקהילה מביא אותה לשליח הציבור העומד להתחיל בתפילת שחרית. רבי שמשון קבע שיש להקדים את הבאת הטלית לפני ברכת "ברוך שאמר", כדי שלא להפסיק בברכת הטלית בין פסוקי דזמרה לבין "ברכו".
בחתונה, הקניין בין החתן לכלה לא יתבצע תחת החופה אלא לפניה.
שימש גם כמוהל.
יצירתו

כמה עשרות מתשובותיו התפרסמו בשו"ת "חוט השני", פרנקפורט, תל"ט 1679. ספר זה, שיצא לאור על ידי בנו הרב יאיר בכרך, מאגד תשובות של שלושה דורות: הסב, הרב שמואל בכרך (סימנים א-מט), הבן, הרב משה שמשון (סימנים נ-צו), והנכד, הרב יאיר חיים (סי' יט, צז. כמה סימנים כוללים התכתבות בין הבן לנכד). חלק מתשובותיו חתומות בכינוי "הקש"ב", הקטן שמשון בכרך.
שמן המאור - דרשות על חמשת חומשי התורה. כתב היד השתמר בשני כרכים והגיע לישראל (אחד מהם היה בבעלותו של הרב יוסף בוקסבוים), אך טרם נדפס במלואו. הקדמתו הודפסה בסוף שו"ת חוות יאיר, שם המחבר סוקר את תולדותיו. קטעים נוספים מפרשת חיי שרה ופרשת תולדות נדפסו בכתב העת "מוריה" (קיז ושלט).
חיבורים נוספים שלא נדפסו:
קול שירים - פירוש על פרק קיט בתהלים ("תמניא אפי"). התחיל לחברו בהיותו רב בגיידינג, בגיל 24, וכל פסוק התפרש בשלושה אופנים: דרש, ביאור ורמז. הפירוש הגיע לאות מ' ולא הושלם.
'"אבן הראשה"' על פסקי הרא"ש. התחיל לכתבו בהיותו רב בלייפניק והשלים שתים עשרה מסכתות.
'"שבילי פרדס"' - תקציר בחרוזים על פסקי השולחן ערוך (חלקים אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר), מחולק לשבעה "שערים" כך שניתן יהיה לחזור בקצרה על הספר מדי שבוע. המחבר הספיק חמישה שערים בלבד מתוך השבעה.
חידושים על שולחן ערוך חושן משפט, אבן העזר ויורה דעה, בכת"י שנמצא בספריה הלאומית.
פיוטים, נמצאים בכתב יד בספריה הלאומית.
פיוטיו

הרב משה שמשון הרבה לכתוב פיוטים לרגל אירועים משפחתיים וימי מלחמה והצלה שהיו בקהילות בהן התגורר, כפי שמתאר בנו הרב יאיר חיים (שו"ת חוות יאיר סימן רלח):
"יש בידי כרך גדול למראה מתחינות וידויים וסליחות שיסד אדוני אבי הגאון ז"ל בעת צרות ציבור וגאולתם במקומות שהיה משכן כבודו שם... ופן ח"ו יאבדו מן העולם וישתקעו אמרתי להדפיס קצתן. ובאשר המחברם היה מופלג בתורה ובחסידות, וחיברם לאהבת עוז ותוקף חיבתו לה', מובטח אני שהאומרם לפרקים קבועים לא יצאו ריקם, הן לעורר בקרבו רוח טהרה ודעת ויראת ה', הן שיהיו לרצון לפני בעל הרצון המוחלט יתברך שמו אשר ימלא משאלות המבקש ויתן לו כלבבו".
כאמור, כתב יד עם פיוטיו שמור בספריה הלאומית. ביניהם:
בשנת ת"ד חיבר פיוט לשמחת תורה, שתוכנו הודיה לה' על הצלת קהילת לייפניק מפרעות.
באייר תי"ב חיבר פיוט מיוחד לרגל נסיגת צבא ספרד מהאזור (נדפס בסוף שו"ת חוות יאיר).
"תחינה אשר יסדתי לאומרה אחר הרעש שעבר על קהילת קודש לייפניק בחודש תמוז תג"ל [=ת"ג לפרט] שנכבשה העיר מעם שווידן... ולכל בני ישראל לא יחרץ וגו', וטוב להזכיר חסדי ה' שנה בשנה".
"שני סליחות ופזמון שחברתי על הצלת ק' לייפניק וקבעתים לומר אחד בי"ז בתמוז ואחד באשמורה בערב ראש השנה ובאו בדפוס מלבד הפזמון אשר לא נדפס".
"סליחות אלו יסדתי על כבישת קהילת ברודא מעם מנש פעלדר בשנת הנישואין שלי ח' אלול שפ"ו, דאתרחיש ניסא, שהיה השונא מבקש עשרת אלפים פדיון נפשות היהודים, וג' ימים אחר כך רדפו אחריו חיל הקיסר, הוא שר הצבא וולרטיין, והוכרח לברוח מן המקום ולקח עמו שני מנהיגי הקהילה תפוסים למשכון ... ואחד מהן היה הקצין חמי ז"ל".
תיאור כיבוש העיר פראג בסוף מלחמת שלשים השנים בשנת 1648. "ביום א', ד' למנחם תח"ל [=ת"ח לפרט] באשמורת הבוקר... בא גדוד חיל שווידן... ובראשם שרי הצבא קינגסמרק וקאפא... ורבים הפצירו בי שאייסד סליחות על המאורע הנ"ל וכן עשיתי... אבל האב"ד דק' פראג אמר לי שרצונו לייסד בעצמו סליחות".
פיוט לשבת לכבוד אשתו: "זמר יסדתי שנת שפ"ט לקבלת שבת... תקנתיו לכבוד אשתי שתנגן אותו בכלי זמר".
"חרוזות אלו יסדתי לכבוד אהובי בני י"ח [יאיר חיים] כשנפרד משלחני לשלום".
ביקורתו על שיטת הפלפול

בספרו 'שמן המאור' (פרשת יתרו, מובא בשו"ת חוות יאיר סימן קכה) ביקר בחריפות בלשון מחורזת את שיטת הפלפול שנהגה בתקופתו:
"לפנים בישראל היו מרבין ישיבות בכל הקהילות קדושות, נאספות שמה כל העדרים, כיתות בחורים, ותלמידיהם ונערים... והן מחדדין זה לזה בהלכה, שמורה בכל וערוכה, עד שהוסיפו חכמה וחריפות, מגדיים נעשו תיישים בעלי קרניים, מנגחים צפונה וימה, מבארים כל תעלומה... אבל חדשים מקרוב באו, לערך מאה שנים, לא פנו עוד ללמוד תורת אמת אלא שמו עיקר מגמתם ומחשבתן להעמיק בחריפות, וקצתם אמרו חילוקים מזויפות, לסרס ההלכה בשיטות מחולפות, לומר: המקשן לא הבין התרצן, והתרצן לא עמד על דעת המקשין... יצעקו זה מול זה קול ברמה, עד אשר לא נשאר בו נשמה, אף כי גם שניהם כוונת דבריהם מהם נעלמה... ואפילו דבר עצמו אינו משכיל, ולא בדעת ידבר אלא כסכל ומשוגע, מוציא רע כמנוגע, לא פגע ולא נגע... והכל שוא ותהו, אבני בהו, דברי שקר בלי שורש ועיקר... ולדעתי היה זה סיבה אבדון והריגת אלפים ורבבות מישראל".
צוואתו

חלק מצוואתו נדפס בסוף שו"ת חוות יאיר (דפוס ראשון, פרנקפורט תנ"ט, דף רעג-רעד). בצוואתו הקציב תשלום לעשרה תלמידי חכמים, ביניהם בנו, שילמדו בחבורה במשך שנה אחרי פטירתו. אף ביקש מבנו לכתוב פיוט תפילה על נשמתו, שיוקרא ליד קברו מדי ערב ראש חודש. על פי צוואתו, ארונו נעשה מקרשי הסוכה שישב בה. ביקש שבנו, רבי יאיר חיים בכרך, יתמנה לרב אחריו, אולם המינוי לא יצא לפועל, כנראה עקב תקנה מקומית שתושב המקום לא יתמנה לרב העיר.
משפחתו

אשתו הראשונה, דאבריש, "הייתה נוהגת ביראת השם ובדרכי המצוות ובענוה יתירה ומידות טובות כל ימיה"
היא ילדה בן אחד, הרב יאיר חיים בכרך, וארבע בנות. ביניהן:
פיגלא, נישאה לר' שלמה זלמן שהולהוב הלוי, דיין בפראג (נספה בשריפת בתי היהודים בפראג בשנת תמ"ט).
הענדלא, נישאה לר' אשר אנשיל בן ר' שמעון וולף אופנהיים (מחבר הספר "נחלת בני שמעון").
לאה, נישאה לר' משה פיליבשבורג, גבאי צדקה בוורמס (נפטרה כ"ד בטבת ה'תס"ג).
ילדים נוספים נפטרו בילדותם.
הערכתו הרבה לבנו הרב יאיר משתקפת במכתבו אליו (שו"ת חוט השני סימן צ): "שלום וברכה וכל טוב ככה לאהובי בני יחידי, צמידי ורדידי, פארי וכבודי, הדרי והודי, האלוף המרומם בשם ותהילה, עולה למעלה, אב"ד ור"מ, כמוהר"ר חיים שיחיה".
לאחר מות אשתו (י"א באדר ה'תכ"ב, 1662) נשא (ד' בחשוון ה'תכ"ג, 1662) את אשתו השנייה פייגא בתו של הקצין ר' יונה דישוויץ מנארול, אלמנת הרב משה ירמיה הכהן מנרול, רבה של מץ, ואמו של ר' טוביה כהן. היא נפטרה במגפה כעבור שלוש שנים, בו' באב ה'תכ"ו (1666). ככל הנראה נשא אשה שלישית כעבור כחצי שנה.
לקריאה נוספת

הקדמת הרב משה שמשון בכרך לספרו "שמן המאור", נדפסה בסוף שו"ת חוות יאיר (בני ברק תש"ס עמ' תשלב-תשלד).
דעת קדושים (אייזנשטאט) עמ' 218 - 222.
יצחק זימר, "רבני וורמייזא בתקופת ר' יוזפא", בתוך: מנהגים דק"ק וורמיישא, ירושלים תשמ"ח, עמ' 52–54.
לודוויג לוויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, עמ' 55, באתר היברובוקס (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  יש שכתבו כאילו הגיע לוורמס כבר בחודש טבת באותה שנה, אך הדבר אינו נכון. ראו מנהגים דק"ק וורמיישא, ירושלים תשמ"ח, סי' כ', ובהערת הרב בנימין שלמה המבורגר שם.
↑  לנוסח מצבתו ראו לודוויג לויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 35, באתר היברובוקס.
↑  קובץ על יד ג עמ' 29.
↑  מנהגים דק"ק וורמיישא ח"א עמ' מ.
↑  נדפס בקובץ 'אשל אברהם' חלק ב, ניו יורק תשע"ג.
↑  מקור חיים מאת בנו הרב יאיר בכרך, סימן תרל סעיף א.
↑  "ספר הזכרת נשמות" של קהילת וורמייזא, נדפס בקבץ על יד, ברלין, תרמ"ז, עמ' 15.
↑  התאריך נקבע לפי הכתוב על מצבתה, וכן כתב יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא, חלק ב סי' רל"ה בהגהה. אמנם, בשו"ת חות יאיר סימן צ"ב מאת חתנו ר' משה ב"ר שלום דמתקריי פרידמן, נזכר שהחתונה הייתה בשנת תכ"ד.
↑  לנוסח מצבתה ראו לודוויג לויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 34, באתר היברובוקס.
↑  מנהגים דק"ק וורמיישא ח"ב עמ' נא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500792705171  GND: 141534168  ISNI: 0000 0000 4807 4229  LCCN: nr97016356  VIAF: 12212114   WorldCat (עם VIAF): 12212114
מאסטה (דוצ'ו)

| --- | --- |
  הצד הקידמי     הצד האחורי
 מידע כללי
 צייר:  דוצ'ו
 תאריך יצירה:  1308-1311
 טכניקה וחומרים:  טמפרה ועלי זהב על לוח עץ
 ממדים בס"מ
 אורך:  396 מ' 
 רוחב:  426 ס״מ 
 גובה:  211 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  Gothic painting, פרוטו רנסאנס 
 מיקום:  מוזיאון הקתדרלה, סיינה
 
"המאסטה" (באיטלקית: Maestà - 'מַלְכוּת' או 'תפארת') או המאסטה של דוצ'ו היא תמונת מזבח שצוירה בשנים 1308–1311 על ידי הצייר האיטלקי, בן העיר סיינה, דוצ'ו. האיקונוגרפיה של היצירה קשורה לחייו של ישו. בחלקה המרכזי מתארת היצירה נושא של "המדונה והילד", המלווים בקדושים ובמלאכים. חלקה האחורי מציג 43 סצנות שונות ובהם תיאורים מחייה של מרים ומחייו של ישו, בנה. על רקע מסורת האמנות הביזנטית והגותית, מסמלת היצירה פריצת דרך אמנותית בתיאור הריאליסטי, המהווה ביטוי מוקדם של ציור הרנסאנס באיטליה.
היסטוריה

המאסטה הוצבה בקתדרלת סיינה ב-9 ביוני 1311. אחד העדים כתב:
... וביום ההוא, בו היא הובאה אל הקתדרלה, כל הסדנאות נשארו סגורות, והבישוף ציווה על קבוצה גדולה של כמרים ונזירים מסורים על אירוח גדול של נאמנים לכמרים ולנזירים אשר הלכו בתהלוכה חגיגית. הכל לווה על ידי כל הממונים הבכירים של הקבוצה (Commune) ועל ידי כל העם. כל התושבים המכובדים של סיינה הקיפו אנשים אלה עם נרות שהוחזקו בידיהם, ונשים וילדים ליוו בצניעות מאחור. הם צירפו את הפנל בזמן הצלצולים המפוארים של הפעמונים אחרי תהלוכה חגיגית בפיאצה דל קמפו בתוך הקתדרלה. וכל זה מתוך הערצה לפנל היקר ... העניים קיבלו מספר נדבות ואנחנו התפללנו למריה הקדושה, הקדושה הקבועה שלנו, שהיא אולי ברחמנות האין-סופית שלה תגן על העיר שלנו, סיינה, מכל פורענות, בוגד או אויב
המאסטה נשארה במקומה עד שנת 1711, אז פורקה היצירה מתוך כוונה לחלק את הציורים בין שני מזבחות שונים. היצירה, שגובהה 5 מטר, נוסרה ונפגמה כתוצאה מכך. תוצאה נוספת של תהליך זה הייתה מכירה של חלק מן הציורים, הנמצאים כיום במוזיאונים שונים בעולם. בשנת 1956 נעשה שחזור ליצירה.
תיאור

המאסטה היא תמונת מזבח עשויה עץ ובה משובצים 43 ציורים שונים המצוירים בטכניקה של טמפרה ומעוטרים בעלי זהב. לוח העץ המקורי היה באורך וברוחב של מעל 5 מטרים. 11 לוחות העץ המרכיבים את חלקה הקדמי של היצירה חוברו מאחור בעזרת מסמרים ודבק. שישה מן הפנלים הונחו במאונך, וחמישה נוספים הונחו במאוזן. הציורים השונים הופרדו זה מזה בעזרת פסי עיטור. בחלקו העליון של כל צד מעוצב כמבנה בעל קשתות מחודדות בסגנון גותי.
חלקה הקדמי של היצירה נשלט על ידי פנל גדול המתאר סצנה של הערצת מרים וישו התינוק. מרים מתוארת כיושבת על כס גדול, הבנוי כמבנה אדריכלי, וסביבה שורה של מלאכים וקדושים שונים כגון יוחנן האוונגליסט (לשמאלו של הכס), פאולוס, קתרין הקדושה, יוחנן המטביל (מימין לכס), פטרוס ואגנס הקדושה. הדמויות מתוארות בשורות כשפניהן לכיוון מרים וישו. בחלק זה מתוארים גם קדושים מגנים של העיר סיינה כגון אנסנוס, סבינוס הקדוש, קרסנטיוס (יושב מימינה של מריה) וויקטור הקדוש.
תיאור > חלקים שלמים שנשארו בסיינה

"המדונה והילד בין מלאכים וקדושים"  (הפנל המרכזי)
"החתונה בקנה"
"המשיכה של ישו מעל המקדש"
"הבשורה על מות הבתולה"
"פרידת הבתולה לג'ון הקדוש"
"פרידת הבתולה לשליחים"
"מות הבתולה"
"לווית הבתולה"
"קבורת הבתולה"
"הופעת ישו מאחורי דלתות סגורות"
"הספקנות של תומאס הקדוש"
"פנטקוסט"
"הופעת ישו בימת טבריה"
"הופעת ישו בהר הגליל"
"הופעת ישו לשליחים בארוחת הערב"
"ההערצה לחכם סולומון"
"ההצגה במקדש - הנביא מלאכי"
"הטבח של החפים מפשע - הנביא ירמיהו"
"המסע למצרים - הנביא הושע"
"ישו הילד בין הרופאים"
פרקים מתוך הפסיון של ישו טמפרה וזהב ביער. העבודה מכילה 26 פרקים ב-14 פנלים, במקור הפסיון של ישו היה החלק האחורי של המאסטה.
תיאור > חלקים שפוזרו בעולם

אחד המלאכים, בעבר היה בקולקציית סטוקלט, בריסל
אחד המלאכים, מוזיאון האומנות של פילדלפיה
המלאך גבריאל, הרנברג, הולנד
אחד המלאכים, מסצ'וסטס
"הכתרת הבתולה", בודפשט
"הבשורה", הגלריה הלאומית של לונדון
ישעיהו, יחזקאל ו-"לידה", הגלריה לאומנות, וושינגטון די. סי.
"פיתוי של ישו בהר", ניו יורק
"ישו והאישה השומרונית", מדריד
"רפואת האדם העיוור", הגלריה הלאומית של לונדון
"ההשתנות", הגלריה הלאומית של לונדון
"עליית לזרוס", טקסס
נפטון

ערך זה עוסק בכוכב לכת. אם התכוונתם לאל הים במיתולוגיה הרומית, ראו .
| --- | --- |
נפטון, צולם על ידי וויאג'ר 2 ב־16 ו־17 באוגוסט 1989
נפטון, צולם על ידי וויאג'ר 2 ב־16 ו־17 באוגוסט 1989
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  כוכב לכת
 קטגוריה:  ענק גזים
 מיקום:  מערכת השמש התיכונה
 תאריך גילוי:  23 בספטמבר 1846
 מגלה:  אורבן לה ורייה   ג'ון קואוץ' אדמס   יוהאן גלה
 על שם:  נפטון 
 מקום גילוי:  מצפה הכוכבים של ברלין 
 מאפיינים מסלוליים
 מרחק ממוצע מהשמש:  4,498,252,900 ק"מ (30.068,963,48 AU)
 אפואפסיד:  4,536,874,325 ק"מ (30.327,131,69 AU)
 פריאפסיד:  4,459,631,496 ק"מ (29.810,795,27 AU)
 ציר חצי-ראשי:  4,503,443,661±1 קילומטר, 30.06992276 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.00858587
 זמן הקפה:  164.79 שנים   60,190 ימים
 מחזור סינודי:  367.5 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  5.432 ק"מ/שנייה
  ‑ מקסימלית:  5.479 ק"מ/שנייה
  ‑ מינימלית:  5.385 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  1.76917°
 מספר ירחים:  13
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  24,786 ק"מ
 ממדים:  49,528 קילומטר
 שטח פנים:  ‎7.65×109‎ קמ"ר
 נפח:  62,540,000,000,000 קילומטר מעוקב
 מסה:  ‎1.024×1026‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  1.64 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  1.19 ג'י   11.0 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  16 שעות ו־6.5 דקות   0.6711805556 ימים
 מהירות סיבוב עצמי:  2.68 ק"מ/שנייה (בקו המשווה)
 נטיית ציר הסיבוב:  29.58°
 אלבדו:  0.41
 בהירות נראית:  7.67 
 מהירות מילוט:  23.71 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה מינימלית:  −223 °C   50 K
 טמפרטורה מקסימלית:  −201 °C   72 K
 טמפרטורה ממוצעת:  −212 °C   61 K
 מאפייני אטמוספירה
 לחץ אטמוספירי:  100 קילו פסקל
 מימן:  80% ±3.2%
 הליום:  19% ±3.2%
 מתאן:  1.5% ±0.5%
 דאוטריום:  192 ppm
 אתאן:  1.5 ppm
 
נפטון (באנגלית: Neptune; השם העברי: רַהַב) הוא כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. הוא הקטן והמרוחק בין ארבעת ענקי הגזים והוא מסווג בתת-הקטגוריה של ענק קרח, עקב היותו מכוסה בשכבת מים וקרח. נפטון, הקרוי על שמו של נפטון, אל הים במיתולוגיה הרומית, נמצא בתהודה מסלולית עם כוכב הלכת הננסי פלוטו.
היסטוריה > גילוי

האיורים של גלילאו חושפים כי התצפיות הראשונות על נפטון בוצעו ב-28 בדצמבר 1612 ושוב ב-27 בינואר 1613. בשני המקרים הוא ייחס את הגילוי לכוכב שבת ולא לכוכב לכת, ולכן לא פרסם את ממצאיו.
בשנת 1821 פרסם האסטרונום הצרפתי אלכסיס בּוּבָאר (Alexis Bouvard) טבלאות אסטרונומיות של מסלול אורנוס. תצפיות עוקבות שבוצעו בשנים הבאות הראו סטייה מהותית מהטבלאות, הדבר הוביל את בּוּבָאר להניח כי קיים גוף אחר המשפיע מבחינה גרביטציונית על מסלולו של אורנוס.
בשנת 1843 חישב המתמטיקאי האנגלי ג'ון קאוץ' אדמס מסלול של כוכב הלכת השמיני שלקח בחשבון את ההשפעה על אורנוס. הוא שלח את חישוביו לסר ג'ורג' בידל איירי, וכאשר אדמס התבקש לשלוח מספר הבהרות בקשר לחישוביו הוא החל בעבודה אך מעולם לא שלח את תשובתו.
כעבור כשלוש שנים, בשנת 1846, ביצע המתמטיקאי הצרפתי אורבן לה-ורייה חישובים, בנפרד מאדמס, והגיע למסקנה דומה בדבר קיומו של גוף נוסף המשפיע על מסלולו של אורנוס. אף על פי שהוא לא הצליח לשכנע את עמיתיו בהתלהבותו, החל באותה שנה ג'ון הרשל האנגלי להפיץ את הגישה המתמטית ואף שכנע את ג'יימס צ'ליס (James Challis) לחפש את כוכב הלכת המסתורי.
אחרי מספר דחיות, החל צ'ליס, שלא מרצונו, את החיפוש ביולי 1846. אולם, בינתיים שכנע לה-ורייה את האסטרונום הגרמני יוהאן גלה לחפש את כוכב הלכת שלו. נפטון נצפה לראשונה בטלסקופ על ידי יוהאן גלה במצפה הכוכבים של ברלין ב-23 בספטמבר 1846. מיקומו היה כ-1° מחישוביו של לה-ורייה וכ-10° מחישוביו של אדמס. מאוחר יותר התברר לצ'ליס כי צפה בכוכב הלכת פעמיים באוגוסט, אך כשל בזיהויו בגלל צורת העבודה הארעית שלו.
בשנת 1998 התגלו המסמכים הרשמיים של אדמס וקמה צעקה של ממש בדבר הקרדיט השווה שקיבל אדמס, והממלכה המאוחדת כולה, בגילוי נפטון. לאור הגילוי החדש, החל ויכוח לאומני בין צרפת לממלכה המאוחדת בשאלה מי יזכה בקרדיט בגין גילוי כוכב הלכת. לבסוף התקבלה הסכמה בינלאומית כי גם ללה-ורייה וגם לאדמס מגיע לקבל את הקרדיט במשותף.
גילוי נפטון הוא אירוע בהיסטוריה של המדע המשמש רבות כדוגמה להתקדמות מדעית לא אמפירית, כלומר כזו שהתאוריה המדעית הקדימה את גילוי העובדות.
היסטוריה > מקור השם

מיד אחרי גילוי כוכב הלכת החדש, הוא נקרא פשוט "כוכב הלכת שמעבר לאורנוס". ההצעה הראשונה לשם קבוע התקבלה על ידי יוהאן גלה שהציע לקרוא לכוכב לכת על שמו של אל השערים הרומי יאנוס. בממלכה המאוחדת הציע ג'יימס צ'ליס את השם אוקיינוס. ובצרפת, הציע אורבן לה-ורייה בתמיכתו של פרנסואה אראגו את השם לה-ורייה (Le Verrier), הצעה שזכתה להתנגדות נחרצת מחוץ לצרפת. אלמנכים צרפתיים הציגו ללא דיחוי את אורנוס בשם "הרשל" ואת נפטון בשם "לה־ורייה", על שם מגליהם.
בינתיים, במקרה נפרד ועצמאי לחלוטין, ג'ון קואוץ' אדמס הציע לשנות את השם אורנוס לשם "גאורגי" (Georgian), ואורבן לה-ורייה הציע (דרך מועצת קו האורך הבריטית) לקרוא לכוכב לכת החדש נפטון. ב-29 בדצמבר 1846, תמך פרידריך פון שטרובה (Friedrich Georg Wilhelm von Struve) בשם זה בפני האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג, ועד מהרה השם נפטון הפך שם המקובל בקהילה הבינלאומית.
במיתולוגיה הרומית, היה נפטון אל הים, מקבילו של פוסידון במיתולוגיה היוונית. הדרישה לשם מיתולוגי הסתדרה עם האטימולוגיה של שמות כוכבי הלכת האחרים.
שמו של כוכב הלכת תורגם ככוכב הלכת אל הים בסינית, בקוריאנית, ביפנית ובווייטנאמית. בהודו שמו של כוכב הלכת הוא וארונה, על שם אל הים במיתולוגיה ההודית.
ב-2009, לרגל סיום שנת האסטרונומיה הבינלאומית, הכריזה האקדמיה ללשון העברית על שמו העברי של נפטון – רַהַב. השם העברי ניתן בעקבות משמעות השם נֶפְּטון – שמו של אל הים, וזיהוי במסורת היהודית של רַהַב כ"שָׂרוֹ של ים". כך למשל מתפרש בתלמוד הבבלי הפסוק ”בְּכֹחוֹ רָגַע הַיָּם וּבִתְבוּנָתוֹ מָחַץ רָהַב” (ספר איוב, פרק כ"ו, פסוק י"ב) כמתאר את הניצחון על שר הים.
נתונים פיזיים

נפטון דומה במידותיו לאורנוס, קוטרו 49,528 ק"מ וצפיפותו היא הגדולה שבין הצפיפויות של ענקי הגזים – 1.64 גרם לסמ"ק. במרכזו ישנה ליבה של ברזל וסיליקטים ומסביבה שכבת קרח המכילה מים, מתאן ואמוניה וסביבה משתרעת האטמוספירה המכילה בעיקר מימן והליום, אך גם מתאן המעניק לנפטון את גוונו הכחלחל. נפטון נע סביב השמש במהירות של 5.43 ק"מ לשנייה כשהוא משלים הקפה סביבה אחת ל-163.72 שנים. הטמפרטורה של פני השטח של נפטון היא C°‏ 213–.
התצפיות של וויאג'ר 2 גילו את הכתם האפל הגדול על פני נפטון הדומה לכתם האדום הגדול על פני צדק וכן ענני צירוס המכילים מתאן קפוא.