stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד דאוד
ביוגרפיה

מוחמד דאוד נולד בשנת 1914 בכפר סילוואן שבירושלים. בגיל 19 התגייס למשטרת המנדט. שירת כקצין משטרה בטולכרם עד שנת 1948. בימי מלחמת העצמאות היה קצין זוטר בתחנת הקישלה שבעיר העתיקה של ירושלים. ב-1950 עבר מהמשטרה הירדנית לצבא ירדן ובשנת 1952 החל לשרת במשלחת הירדנית לוועדת שביתת הנשק עם ישראל. בשנת 1956 נפצע בעת שדרך על מוקש נעל סמוך למובלעת הר הצופים כשליווה משקיפי או"ם בעת תקרית גבול. אהרון קמארה, המפקד הישראלי של יחידת מצוף 247 בהר הצופים חילץ אותו משדה המוקשים, לאחר שחבריו הירדנים של דאוד, חששו לעשות זאת. בעת פרוץ מלחמת ששת הימים היה דאוד ראש המשלחת הירדנית לוועדת שביתת הנשק. לאחר כיבוש ירושלים המזרחית בידי צה"ל, הסגיר עצמו דאוד לידי כוחות צה"ל ושוחרר לאחר 17 ימי מעצר. זמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת זעים (אלוף) בצבא ירדן.
ב-1969 הגיע מוחמד דאוד לירושלים כדי להשתתף בהלוויה של אשתו לאחר שקבל אישור מיוחד מהמלך חוסיין ומשלטונות ישראל.
בשנת 1970, בעקבות אירועי ספטמבר השחור והידרדרות היחסים בין המלך חוסיין לבין ארגוני הפדאיון במדינה, החליט המלך ב-15 בספטמבר, לאחר התייעצות עם בכירי צבא, על הקמת ממשלה צבאית זמנית כדי לפתור את המשבר. הממשלה החדשה, שהורכבה למחרת, כללה שנים-עשר שרים, כולם קציני צבא. בראשה הועמד דאוד, שהיה ממוצא פלסטיני.
מטרתו של מינוי ראש ממשלה ממוצא פלסטיני הייתה להוות מס-שפתיים לארגונים הפלסטיניים ולהביאם למשא-ומתן. יחד עם דאוד, התמנו לשרים שלושה קצינים נוספים שהיו ממוצא פלסטיני. עם זאת, דאוד שימש כבובת ראווה בלבד בממשלתו. הוא לא זה שהרכיב אותה בפועל, ואילו את השליטה המעשית במדינה קיבלו ראש הצבא חאבס אל-מג'אלי וסגנו מאזן אל-עג'לוני. בזמן כהונתו הקצרה של דאוד התרחשו האירועים הקשים ביותר של אירועי ספטמבר השחור: הצבא השתלט על הערים זרקא וסלט, שהיו בשליטת הפדאיון, וכיתר את כוחות הפדאיון בבירה עמאן. חטיבה סורית שפלשה לירדן במסווה של צבא שחרור פלסטין נהדפה גם היא בידי הלגיון הערבי.
דאוד, שלא היה מוכן לשמש כעלה תאנה בממשלה הירדנית, התפטר ב-24 בספטמבר בעת שהותו בקהיר בניסיונות לחתום על הסכם הפסקת אש עם ראש אש"ף יאסר ערפאת. הוא ברח ממלונו, מלון הילטון שבבירה המצרית והותיר אחריו מכתב התפטרות. לאחר שסורב לבקשת מקלט במצרים, עבר ללוב ושם בקשתו נענתה. לאחר כחודש בלוב שב לקהיר והתגורר במלון בעיר תחת משמר צבאי כבד.
בסוף 1971 התגלה גידול ממאיר במוחו ובעקבות כך קיבל חנינה ושב לקבל טיפול רפואי ברבת עמון. לאחר שמצבו לא השתפר בירדן, הוא הועבר לפריז אך גם שם לא הצליחו הרופאים לשפר את מצבו הרפואי. דאוד ביקש משלטונות ישראל לעבור ניתוח מוח בבית החולים הדסה שבירושלים ובקשתו נענתה, אך מצבו הרפואי התדרדר לפני שהספיק להגיע לישראל והוא נפטר כעבור ימים אחדים. הוא נקבר בכפר הולדתו סילוואן שבמזרח ירושלים ב-21 בינואר 1972.
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 161–181.
רפי סיטון ויצחק שושן, אנשי הסוד והסתר, הוצאת עידנים/ידיעות אחרונות, 1990, עמודים 295–305.
הערות שוליים

↑  The Hashemite Kingdom of Jordan and The West Bank, ed. Anne Sinai and Allen Pollack. pg. 113
↑  סיטון ושושן, עמ' 295–305
↑  נבו, עמ' 169–171
↑  נבו, עמ' 172
מיס סלואן

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  ג'ון מאדן
 הופק בידי:  Ariel Zeitoun 
 עריכה:  אלכסנדר ברנר
 שחקנים ראשיים:  ג'סיקה צ'סטיין   מארק סטרונג   גוגו אמבתה-רו   מייקל סטולברג
 מוזיקה:  מקס ריכטר
 צילום:  Sebastian Blenkov 
 מדינה:  ארצות הברית 25 בנובמבר 2016 ישראל 22 בדצמבר 2016
 חברת הפקה:  EuropaCorp 
 חברה מפיצה:  EuropaCorp, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 ביולי 2017 
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מותחן פוליטי
 תקציב:  13 מיליון דולר
 הכנסות:  9.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   misssloane
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיס סלואן (באנגלית: Miss Sloane) הוא סרט מותחן פוליטי משנת 2016 שבוים על ידי ג'ון מאדן ונכתב על ידי ג'ונתן פררה. בסרט מככבים ג'סיקה צ'סטיין, מארק סטרונג, גוגו אמבתה-רו, מייקל סטולברג, אליסון פיל, דגלאס סמית, ג'ייק לייסי, ג'ון לית'גו וסם ווטרסטון.
הצגת הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-11 בנובמבר 2016 במכון הסרטים האמריקאי, והופץ בארצות הברית ב-25 בנובמבר על ידי חברת "EuropaCorp", לפני שהוצג בשאר העולם ב-9 בדצמבר. הוא עלה לאקרנים בצרפת ב-8 במרץ 2017 ובישראל ב-22 בדצמבר 2016. הסרט הרוויח 9 מיליון דולר אמריקני ברחבי העולם כאשר לו תקציב בן 13 מיליון דולר, ונחשב לכישלון בקופות. הוא קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי. ג'סיקה צ'סטיין הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר (סרט דרמה) על תפקידה בסרט זה.
עלילה

אליזבת מדלן "ליז" סלואן (ג'סיקה צ'סטיין) היא שתדלנית צמאת דם ואכזרית, אשר הוזמנה לשימוע בקונגרס בראשות הסנאטור רונלד ספרלינג (ג'ון לית'גו) כדי לברר האם הפרה את כללי האתיקה של הסנאט של ארצות הברית עת שעבדה בוושינגטון די. סי. מטעם חברת השדלנות "קול קרביץ & ווטרמן".
שלושה חודשים ושבוע קודם לכן, אל החברה של סלואן ניגש נשיא שדולת הנשק בוב סנפורד (צ'אק שאמטה) בבקשה שיעזרו להפיל את הצעת החוק היטון-האריס להרחבת בדיקות הרקע על רכישות כלי נשק, תוך מיקוד הקמפיין נגד הצעת החוק בקהל הבוחרים הנשי. סלואן לועגת לסנפורד, ועד מהרה עוזבת את "קול קרביץ" אל חברתו של רודולפו שמידט (מארק סטרונג), בעל החברה היריבה של "קול קרביץ", אשר מנסה להעביר את הצעת החוק.
בחברת "פיטרסון וויאט", סלואן מתיידדת עם אזמה מנוצ'ריין (גוגו אמבתה-רו) ובוחרת בה לנהל את רוב הופעות התקשורת של המשרד, והן מתחילות להתקדם משמעותית בקבלת קולות עבור הצעת החוק. במהלך עימות טלוויזיוני בין סלואן לאחד ממתחריה, חושפת סלואן בפומבי כי אזמה ניצולת אירוע ירי בבית ספר תיכון על אף שהבטיחה לא לעשות זאת. מאוחר יותר, אזמה נשבת באיומי אקדח בזמן שהיא עוזבת את משרדה, אך התוקף שלה נורה למוות על ידי אזרח אחר שנשא כחוק אקדח. מתנגדי היטון-האריס מנצלים אירוע זה, שגורם להצעת חוק לאבד תמיכה בסנאט.
הנרטיב חוזר לשימוע בקונגרס. הסנאטור ספרלינג מציג טופס בקשה לאישור נסיעה לחו"ל עבור סנאטור פלוני. הבקשה הוגשה על ידי מוסד ללא כוונת רווח, אך נכתב בכתב ידה של סלואן, דבר המצביע על כך שהיא מילאה תפקיד בלתי חוקי בהסדרת הנסיעות.
בהצהרה הסופית בדיון, סלואן מודה שהיא ציפתה שמתנגדיה עלולים לתקוף אותה באופן אישי במידה וחברת "פיטרסון וויאט" תקדם את הצעת החוק. היא חושפת שחיתויות של הסנאטור ספרלינג ובכירי חברת "קול קרביץ" ובכך מפוצצת את השימוע.
עשרה חודשים מאוחר יותר, פרקליטה של סלואן מבקר אותה במתקן כליאה פדרלי ומספר לה שהצעת החוק עברה אך הקריירה שלה הגיעה לתומה. לאחר שיחה בין השניים מתגלה כי סלואן הקריבה את עצמה כדי להגן על הצוות שלה.
הערות שוליים

↑  MISS SLOANE, באתר BBFC
↑  ‘Office Christmas Party’ Hopes To Bring Cheer To Another Dull Weekend; ‘La La Land’ Tunes Up – Box Office Preview
↑  Miss Sloane, באתר Box Office Mojo
↑  Misfire: Miss Sloane is the Worst Flop of 2016
↑  רשימת הזוכים והמועמדים לטקס פרסי גלובוס הזהב ה-74, 2017
מימוזה (קוקטייל)

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  שמפאן-ארדן, מיץ תפוזים, כוס שמפניה 
 אופן ההכנה:  מזיגת המרכיבים בזה אחר זה וערבובם
 כוס:  כוס שמפניה גבוהה
 
מימוזה (באנגלית: Mimosa) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב משמפניה (או יין מבעבע אחר) ומיץ הדרים צונן, בדרך כלל מיץ תפוזים, אלא אם צוין אחרת. באופן מסורתי הוא מוגש בכוס שמפניה גבוהה ונפוץ בארוחות בראנץ', בחתונות, או כחלק משירותי עסקים או מחלקה ראשונה בחלק מחברות רכבת וחברות תעופה. יחס הערבוב של "המימוזה הקלאסית" שונה בהתאם למקור.
היסטוריה

הקוקטייל נקרא על שם צמח השיטה הכסופה (אנ') (Acacia dealbata) שבאנגלית מכונה גם "מימוזה", אשר פרחיה צהובים כצבע הקוקטייל. השילוב של יין מבעבע ומיץ תפוזים נצרך במשך מאות שנים בספרד, במיוחד נוכח שפע בתפוזים, בקאווה וביינות מבעבעים אחרים, כמו למשל בוולנסיה, קאסטיון, אליקנטה וקטלוניה. יין מבעבע נצרך גם בשילוב עם מיצי פירות אחרים כמו תפוחים, ענבים ופירות אחרים. ישנן מספר תיאוריות שגויות לגבי מקורו של קוקטייל זה. תיאוריה אחת כזו היא שהוא הומצא בערך בשנת 1900 בבית מלון בים התיכון.
וריאציות

הקוקטייל באקס פיז (Buck's Fizz) הוא קוקטייל מסוג דומה, שהומצא כמה שנים קודם לכן בלונדון, שיש בו שמפניה פי שניים ממיץ התפוזים (כלומר שונה ממימוזה רק ביחס המרכיבים).
הערות שוליים

↑  "Acela Express First Class Menus" (PDF).
↑  "Creative Champagne Cocktails". Southern Living (באנגלית). נבדק ב-2019-05-31.
↑  "How to Make a Classic Mimosa". Esquire (באנגלית אמריקאית). 2018-03-07. נבדק ב-2019-05-31.
↑  Krekow, Sylvie. "Mimosa – Drink Recipe: How to Make the Perfect Mimosa". Esquire. נבדק ב-2012-08-02.
↑  "Buck's Fizz & Mimosa Cocktails – history & recipes". www.diffordsguide.com (באנגלית). נבדק ב-2018-01-23.
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
מיצ'ל סלגאדו

מיגל אנחל "מיצ'ל" סלגאדו פרננדס (בספרדית: Miguel Ángel Salgado Fernández, נולד ב-22 באוקטובר 1975 באס נאבס, גליסיה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני. סלגאדו ידוע בזכות משחקו האגרסיבי ותיקוליו התכופים. נחשב בשיאו לאחד מהמגנים הטובים בעולם.
קריירה

סלגאדו התחיל את הקריירה שלו ב-1994 במדי סלטה ויגו. ב-1999 עבר לריאל מדריד בתמורה ל-11 מיליון אירו. יחד עם ריאל זכה פעמיים בליגת האלופות (2000 ו-2002) וארבע פעמים באליפות ליגת העל הספרדית (2001, 2003, 2007 ו-2008).
בקיץ 2009 שוחרר סלגאדו מריאל מדריד, לאחר עשר שנים בקבוצה. בתקופתו במועדון צבר 253 הופעות בליגה וכבש 4 שערים.
מיד לאחר שחרורו מריאל מדריד, ב-19 באוגוסט 2009, חתם לשנתיים בקבוצת בלקברן רוברס מהפריימר לייג האנגלית.
לסלגאדו 53 הופעות בנבחרת ספרד בכדורגל. הוא השתתף עימה ביורו 2000 ובמונדיאל 2006.
מישל תאטו

מישל יוהאן תאטו (בצרפתית: Michel Johann Théato; ‏22 במרץ 1878–1923) היה אתלט לוקסמבורגי והמנצח בריצת מרתון באולימפיאדת 1900 בפריז. תאטו התחרה במשחקים האולימפיים כחלק מנבחרת צרפת ורק בסוף המאה ה-20 התגלה שהוא אזרח לוקסמבורג.
מימון אוחיון

הרב מימון אוחיון
הרב מימון אוחיון (וחיון) (לפני ה'תר"ע, 1910 - כ"ד שבט ה'תשכ"ז, 4 בפברואר 1967) היה אב בית הדין ורבה הראשי של רבאט שבמרוקו במאה העשרים.
קורות חייו

נולד בכפר הסמוך לעיר מראכש. סביב שנת ה'תש"א, כיהן בדיינות באסואירא בבית הדין בראשות הרב חיים דוד סירירו. בשנת ה'תש"ה החל לכהן בדיינות העיר רבאט תחת הרב דוד צבאח. לאחר מכן בשנת ה'תש"ט נבחר לכהן כרבה של העיר, ואב בית הדין. חברי בית דינו היו רבי יהושע מאמאן ורבי דוד אלעסרי. התכתב בענייני הלכה עם הרב ידידיה מונסונייגו (1906), ועם הרב יחייה בן הראש.
קורות חייו > פעילותו הרבנית

נהג להשתתף באופן עקבי באספת מועצת חכמי מרוקו שקיבלה על עצמה לתקן תקנות עבור כלל יהודי מרוקו. באספת מועצת חכמי מרוקו השנייה בשנת ה'תש"ט, הציע לתקן שזכות עצמאותם של הצעירים תינתן להם מגיל עשרים ומעלה, הצעתו התקבלה במועצה. כמו כן לאור התופעה שהאיש היה מגרש את אשתו בעודה מעוברת, והיה חשש שהאישה תקלע למצוקה כלכלית, תיקן שהמגרש את אשתו חייב להשתתף בהוצאת המזונות במשך ימי יתר ההריון. גם החלטה זו התקבלה פה אחד.
כמו כן התעסק בענייני גירות. תחילה נטה להחמיר בגירות לשם נישואין, אך בשנת ה'תשי"ז השתכנע מרבי יחיה בן הראש, כי יש להקל בגירות לשם נישואין.
מוטי הלר

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1979 (בן 44) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 www.motiheller.co.il
 
מוטי הלר (נולד בא' בחשוון תש"מ, 22 באוקטובר 1979) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט חרדי-ישראלי.
ביוגרפיה

הלר נולד לפרידה ואברהם הלר המשתייכת לחסידות קרלין-סטולין וגדל בשכונת סנהדריה בירושלים.
בנעוריו למד בישיבת קרלין ובישיבת טשעבין.
כילד אהב מאוד לצייר, לאחר נישואיו הפך את כישרונו למקצוע. בין השאר למד אצל הצייר יוני גרשטיין.
הלר מאייר בכל שבוע קריקטורה אקטואלית במוסף של שבת בעיתון המודיע, וסיפור קומיקס בקינדליין.
הלר גם מרצה ומופיע תוך שילוב ציור ואיור בלייב:
מאחורי הקווים - הרצאה למבוגרים ובני נוער, על מאחורי הקלעים של עבודת המאייר
זהירים בתנועה - מופע לילדים המאושרת על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ומועברת בבתי ספר רבים ברחבי הארץ, עבור חיזוק הבטיחות בדרכים בקרב ילדים בחיי היום יום.
תמונה טמונה - מופע לילדים בו מאייר סיפורי צדיקים עם מסרים חינוכיים למול עיניי הילדים.
האוצר מדמשק - הבלשים הצעירים - מופע המשלב סיפור מתח, דרמה והומור. תוך כדי שהילדים שומעים את הסיפור הלר מאייר אותם במקום על מסך דיגיטלי מיוחד.
הלר גם מצייר לספרים, ביניהם: סדרת הפרשה מספרת לי, סדרת פרשת השבוע לילדי ישראל, ההגדה מספרת לי ושאר ספרי הרב יעקב ישראל הופקוביץ, סדרת מאורות השבת, לך תבנה מדינה, אור עולם - סדרת סיפורי צדיקים, פרקי אבות, ועוד.
הלר מתגורר בביתר עילית ולו חמישה ילדים.
ביוגרפיה > משפחתו

אחיו הוא החזן דב הלר, סביו היה המקובל הרב משה יאיר וינשטוק.
ספריו

הלר הוציא 3 ספרים המלווים בציורים שלו:
מבצע סין (2017)
משפט שדה (2018)
המרדף במוסקבה (2019)
צופן מסנוור
צלילים בצללים
הערות שוליים

↑  שירה קורן, בין הקווים והזמנים • קומיקס מונגש, אתר כל זמן, 21 באוגוסט 2019
↑  שי איזנברג, ככה בונים מדינה, באתר בחדרי חרדים, 16 בדצמבר 2008, י"ט בכסלו תשס"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399379805171  ISNI: 0000 0000 6876 1579  LCCN: no2018174306  VIAF: 97439092   WorldCat (עם VIAF): 97439092
מוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן

מֻחַמַּד נַאֲדִיר שָׁאָה (בפרסית/דארי/פשטו: محمد نادر شاه, נולד בשם מֻחַמַּד נַאֲדִיר חָ'אן; 9 באפריל 1883 – 8 בנובמבר 1933) היה שאה (מלך) אפגניסטן הרביעי, אשר שלט בין השנים 1929–1933. נאדיר ירש את הכתר בעת מאבק פנימי ממושך שהתלקח לכדי מלחמת אזרחים בין פלגים חילוניים ודתיים. רוב שלטונו עסק בהפלת כוחות בדלנים שונים, הסדר סמכות הממשלה על כל המדינה ותיעוש ומודרניזציה של המדינה לעבר העולם המערבי. התנקשות פוליטית על רקע אתני-אישי בשנת 1933, סיימה את שלטונו של נאדיר ובנו הבכור, מוחמד זאהיר שאה, ירש אותו.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

דרך אביו, סרדאר מוחמד יוסוף, מוחמד נאדיר ח'אן השתייך לשושלת ברקאזי אשר שלטו באמירות אפגניסטן, שהייתה מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. אביו של נאדיר, יוסוף, גורש מאפגניסטן לאחר שהפסיד במאבק על הכתר ונאדיר נולד וגדל בדהראדון (כיום בהודו). לנאדיר היו תשעה אחים ואחיות. נאדיר נולד בשנת 1883 וכף רגלו דרכה באפגניסטן לראשונה בגיל 18 כאשר סבו, מוחמד יעיה, שגורש להודו בהוראת האימפריה הבריטית בשנת 1879, הורשה לחזור לאפגניסטן עם משפחתו בחסות האמיר עבדול רמאן ח'אן זמן קצר לפני מותו של האחרון בשנת 1901.
ענף אל-יאיש של שושלת ברקאזי (הענף אליו נאדיר השתייך) מילאה תפקיד חשוב בחצר המלוכה של האמיר חביבאללה אשר שלט בין השנים 1901–1919. מוחמד נאדיר החל בקריירה צבאית מצליחה והועלה לדרגת נאיבסאלאר (מקביל לסגן אלוף) בשנת 1912, ולאחר מכן לדרגת גנרל (ספאהסאלאר) בשנת 1914. כוחות פנימיים באפגניסטן הביאו למרד נגד הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה ולתחילת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית. הצלחתו הצבאית של נאדיר נמשכה לאורך כל מלחמת העצמאות, כאשר יכולתו לגייס את שבטים פשטונים מסורתיים מתוך הודו הבריטית הבטיחה את הניצחון האפגני על הבריטים בקרב על תאל וואזיריסטאן במאי 1919, והקנתה לו את מדליית "נסן-י אל-אמיר אללה" היוקרתית.
ביוגרפיה > התחזקות כוחו

מוחמד נאדיר הפך לשר המלחמה הראשון של אפגניסטן הריבונית בנובמבר 1919 בממשלה שהקים אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן. בתפקיד זה היה אחראי על הארגון המנהלי החדש והחלוקה המנהלית של מחוזות אפגניסטן. עם הזמן המלך אמאנואלה נעשה חשדן ביחס למגעיו ההדוקים של מוחמד נאדיר עם שבטי הגבול. החשד התפתח כתוצאה מעמדתו של נאדיר אשר מצא את מדיניות הרפורמות של אמאנואלה כבלתי-הולמת וקיצונית מדי. נאדיר נאלץ להתפטר בנובמבר 1923 והוא מונה לשגריר אפגניסטן בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית. תפקיד ממנו התפטר מאוחר יותר בנובמבר 1926, באופן רשמי מטעמי בריאות.
מוחמד נאדיר חי מספר שנים בדרום צרפת, משם החליט לחזור לאפגניסטן כשנודע לו על תחילת מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה בשנת 1928. הרפורמות החילוניות של אמאנואלה, אשר לא התיישבו  עם האוכלוסייה המסורתית של אפגניסטן, הביאו למרד ולמלחמת אזרחים במסגרתה נפל משטרו של אמאנואלה וחביבאללה קלקאני, מנהיג שבטי טג'יקי, כבש את הבירה האפגנית קאבול.
נאדיר נע תחילה לעבר הודו הבריטית, שם קיבל סיוע דיסקרטי מהבריטים במטרה להשיב את הסדר ולהחזיר את שלטון השושלת שלו באפגניסטן. קשריו עם מנהיגי השבטים הפשטונים אפשרו לו לגייס כוחות משבטי הגבול, כולל את השבטים החמושים מסעוד ווואזירי. לאחר שני ניסיונות כושלים, התקפה צבאית בהנהגתו של נאדיר הביאה לכיבוש מחודש של קאבול במהלך 13 באוקטובר 1929.
ביוגרפיה > מלך אפגניסטן

חייליו של מוחמד נאדיר הכריזו עליו כשאה (מלך) החמישי של אפגניסטן ב-15 באוקטובר. בהמשך נסוגו הכוחות הדתיים הרדיקלים לפעולות מחתרת והועלתה הלגיטימציה לשלטונו של נאדיר שאה. נאדיר שאה החזיר את היציבות הפוליטית ופעל לבנות מחדש את המרקם החברתי-כלכלי ולספק למדינה מסגרת משפטית על ידי חקיקת חוקה סדירה. משטרו של נאדיר, אשר נשען על תמיכת הפשטונים, הביא למאבקים אתנים פנים מדיניים, בייחוד עם הטג'יקים וההזארים. נאדיר, לאחר אירועי מלחמת האזרחים, הבין כי אסור לו לתת לאישיות או פלג מסוים בממלכה להשיג השפעה מרכזית על הממשל ולכן נהג לטהר את יריביו הפוליטיים. עלייתו של נאדיר שאה לכס המלוכה של קאבול סימנה את סופו של המשטר הליברלי של אמאנואלה. שלטונו המוקדם של נאדיר היווה אוטוקרטיה שמרנית ורפורמות מדודות למנוע מאבקים פנימיים.
מבחינת מדיניות החוץ, נאדיר שאה העדיף נייטרליות ויחסים דיפלומטיים ידידותיים ורחבים יותר כדי לאזן את היריבות בין ברית המועצות והאימפריה הבריטית. ההאמנה האנגלו-אפגנית משנת 1921 חודשה במאי 1930 והוסדרה מחדש אמנת הסחר של 1923, אך היחסים בין הבריטים למלך האפגני היו נייטרלים בנושאים אחרים. מצד שני, לא הייתה שום סימפתיה של המשטר המלוכני לברית המועצות, ובמהלך מלחמת האזרחים האפגנית התרחש ניסיון התערבות כושל של הצבא האדום. למרות אתגרים אלו, בשנת 1931 הוסדרה אמנת ידידות ונייטרליות במוסקבה. יתר על כן, אמנות של ידידות ושיתוף פעולה נחתמו עם ממלכת עיראק בשנת 1932 ועם ערב הסעודית באותה השנה לאחר שהוקמה מתוך ממלכת נג'ד וחג'אז.
בהתאם לתוכנית הרפורמה שלו, ועם הסדרת החוקה האפגנית בשנת 1931, בחר נאדיר שאה בשיטת משטר מונרכיה חוקתית עם פרלמנט בן שני בתים והפרדת רשויות וכן רשות משפטית המבוססת חלקית על הדין האיסלאמי (שריעה) וחלקית על סדרי המשפט האירופאים. בנוסף, החוקה הפכה את המלוכה האפגנית לתורשתית, וקבעה כי בנו הבכור של שאה יירש אותו כמלך. אולם בפועל נאדיר שאה לא ויתר על הסמכות המסורתית של המלוכה, ושמר על שלטון הדוק בענייני פנים בכלל ובקבינט בפרט, והבטיח שמדובר בקבינט המורכב מנאמנים לו ובעיקר פשטונים.
בהיעדר חזונו האידיאליסטי של אמאנואלה, מדיניות המודרניזציה שלו ניתנה לשינויים הדרגתיים וסלקטיביים. הארגון והפיתוח השפיעו במיוחד על הצבא, העיתונות, התקשורת והממשל הביורוקרטי, אך שלטונו של נאדיר שאה הוכיח את עצמו כחדשני ביותר בפיתוח הכלכלה ומבין התשתיות לתיעוש המדינה היה פיתוח כביש 1 אפגניסטן, כביש מהיר הפעיל עד היום ומחבר בין קאבול-קנדהאר-הראת-מזאר-י שריף. נאדיר אישר את הקמת הבנק האפגני המדיני הראשון בשנת 1932, והטיל מס ממשלתי על חברות יבוא ויצוא. המיסים שהוטלו על חברות אלה היוו חלק מהמימון לתקציב המדינה.
ביוגרפיה > ההתנקשות

בשנת 1933 הוזמנו סטודנטים מאוניברסיטת קאבול לארמון המלך, לקבל מדליות הוקרה מנאדיר שאה על ביצועיהם בלימודים. מבין הסטודנטים היה עבדול חאליד, הזארי במוצאו שאביו, דודו ואחיו נעצרו על ידי משטרו של נאדיר, מה שהביא אותו לתכנן התנקשות פוליטית בשאה. טקס חלוקת המדליות התרחש בחצר ארמון המלוכה. בעת שהשאה התקרב אל הסטודנטים, חאליד הוציא אקדח מכיסו וירה ארבע יריות. הירייה הראשונה פגעה בפניו של נאדיר, השנייה בליבו, השלישית בעיניו, והרביעית בשומר של נאדיר שנע לעבר המתנקש. נאדיר נהרג במקום ובנו הבכור, מוחמד זאהיר שאה, ירש את המלוכה. אחדותם של הפלגים הפנימיים בשושלת ברקאזי התחזקה בתקופת שלטונו של נאדיר שאה, אך התפרקה עם מותו עקב יריבות בין בני דודים. בהמשך חאליד נעצר והוצא להורג.
ראו גם

היסטוריה של אפגניסטן
המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית
מוחמד זאהיר שאה
הערות שוליים

↑  assassination of mohammed nadir shah king of afghanistan 1933, unofficial royalty
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344252505171  GND: 122780841  ISNI: 0000 0000 8068 0835  LCCN: n2010039556  VIAF: 122257694   WorldCat (עם VIAF): 122257694 
נאדיר בתקופתו כשאה אפגניסטן.
מיס לילה קרי

| --- | --- |

מיס לילה קרי, בכניסה לעיריית חיפה, מצעד הגאווה בחיפה 2014
 תקופת הפעילות:  מ-1997
מיס לילה קרי, שדרות אבן גבירול, מצעד הגאווה בתל אביב 2000
מיס לילה קרי היא מלכת דראג ישראלית.
ביוגרפיה

מיס לילה קרי היא מלכת דראג המגולמת על ידי עורך הדין הישראלי נועם הוברמן. הוברמן נולד וגדל בחיפה, בן למשפחה בת שלושה אחים ואחיות. לאחר סיום לימודיו בתיכון הריאלי בחיפה, במגמה מתמטיקה-פיזיקה, התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני על תקן קצין תובלה. הוא חתם קבע לשנה, ונרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום הלימודים, החליט לעזוב את המקצוע. הוא עבר להתגורר בתל אביב והתחיל לעבוד כסוכן נסיעות. בקיץ 2006 הופיע בדמות "האיש העגול" במופע "One" של הזמרת ריטה.
ב-2008 שיחק בתפקיד כפול בסרטו של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה".
ביוגרפיה > מיס לילה קרי

דמותה של מיס לילה קרי עלתה לראשונה לבמה ב-1997, במסיבת פורים שארגן עם חברים. היא החלה להופיע במועדוני גייז. לאחר שנה של הופעות חברה למלכת הדראג "אטה פרל", והשניים הקימו את הרכב הבידור "השניליות". בשנת 1998 הופיעה ביחד עם מלכת הדראג דיווה די. צמד השניליות הופיע בקביעות בתוכניתם של גיא מרוז ויוני להב, "המחשוף". הצמד התפרק לאחר כשנתיים.
ב-2000 מיס לילה קרי השתתפה בפסטיבל 'היירו' לזכויות אדם וגייז בניו זילנד במופע "הללויה לילה". התמונה שלה שימשה לפלקט של הפסטיבל וכינו אותה "מלכת הדראג הטובה ביותר במזרח התיכון". ראש ממשלת ניו זילנד כיבד בנוכחותו בהופעת הגאלה של הפסטיבל שהתקיימה באופרה של אוקלנד.
באירוע שהפיק מייקל שטרן במלון בסנט מוריץ בשווייץ בנוכחות רוזנים, ידוענים, בהן קלאודיה שיפר, היא הופיעה בדמות של זמרת שחורה.
מעצב האופנה דני מזרחי הזמין אותה להופיע בערב התרמה של האגודה למלחמה בסרטן שנערך בפני עשירי לונדון. באירוע הופיעו יהורם גאון, יעל בר זוהר, גלית גוטמן, לינור אברג'יל, אנסטייז'ה, מלאני פרס ובסיום האירוע הופיעה מיס לילה קרי.
יצרה את המופע "לילה טוב ישראל" ביחד עם שרית סאבו ויובל זמיר
בישראל היא שברה מחסומים תרבותיים והופיעה בחתונות, במסיבות של עולים מרוסיה, בחוגי פנויים פנויות ובפני סטודנטים ערבים.
ב-2007 הופיעה בתוכנית המציאות הדבר הגדול הבא, פרק 7.
מיס לילה קרי הופיעה ברחבי תבל.
הערות שוליים

↑  לילה טוב ישראל, באתר הבמה
↑   הדבר הגדול הבא - פרק 7 - מיס לילה קרי, סרטון בערוץ "reshettv", באתר יוטיוב (אורך: 04:48)
מונוקורד

המונוקורד הוא כלי נגינה קדום אשר שימושו העיקרי היה מדידת גובה צליל.
מקור השם ביוונית ומשמעותו היא מיתר אחד. יש המיחסים את בניית הכלי לפיתגורס וידוע כי הוא נעזר בו לביצוע ניסויים לפני כ-2,500 שנה.
מבנה הכלי

את המונוקורד ניתן להגדיר כמיתר בודד אשר מתוח מעל לתיבת תהודה. המיתר נשען על גשר המסוגל להחליק לאורכו ובצורה זו לשנות את אורכו האפקטיבי של המיתר. על תיבת התהודה מופיעות שנתות אורך המסייעות בחישוב גובה הצליל.
השימוש בכלי

המונוקורד שימש לקביעת היחס המתמטי בין אורך המיתר לתדירות אותה הוא מפיק (ובהתאם גובה הצליל).
לדוגמה, אם נחלק את אורכו של מיתר לשניים, בכל אחד משני צדי הגשר הצף נקבל צליל הגבוה באוקטבה מן הצליל המקורי. לפיכך, על מנת להפיק צליל במרווח של אוקטבה, יש לחלק את המיתר ביחס של 2:1.
בצורה זו שימש הכלי במשך אלפי שנים עד להופעת מכשירי מדידה מדויקים יותר.
מוחמד עודה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במאי 1937 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  3 ביולי 2010 (בגיל 73) דמשק, סוריה 
 מעסיק:  יאסר ערפאת 
 מפלגה:  פת"ח, ספטמבר השחור 
 
מוּחַמַּד דאוּד עוֹדֶה (בערבית: محمد داود عودة; 19 במאי 1937 – 3 ביולי 2010) הידוע בכוניה אבו דאוד, היה פלסטיני ממנהיגי ארגון פת"ח, ממקימי ארגון ספטמבר השחור ומיוזמי ומתכנני טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.