stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניתוח קיסרי
סיכונים

בעבר הרחוק, חלק ניכר מהנשים שילדו בניתוח קיסרי מתו תוך זמן קצר, בעיקר כתוצאה מזיהומים או מדמם שלאחר לידה.
עד תגליתו של איגנץ זמלווייס ב-1848 (כי נטילת ידיים בחומר מחטא בבתי יולדות מקטינה מאוד את הידבקות היולדות באלח דם) הייתה תמותת נשים שעברו ניתוח קיסרי גבוהה מאוד, גבוהה עד כדי כך שהתקיים ויכוח בנושא זכותו של מי גבוהה יותר לחיות - האם או העובר. הנוצרים סברו שהיות והעובר עדיין לא חטא זכותו לחיים גדולה מאשר זכות האם, בעוד היהדות נקטה בדעה שחל על העובר דין רודף, ולכן העדיפו את חיי האם. מאז, עם ההקפדה על החיטוי ירדה התמותה באופן משמעותי. בין 1965–1975 עדיין נספרו 31 נשים שמתו מתוך 100,000 ניתוחים קיסריים. נתונים משנות ה-90 של המאה ה-20 הראו כי אחת מכל 2,500 נשים שילדו בלידה קיסרית מתה, לעומת אחת מ-10,000 בלידה נרתיקית.[דרוש מקור] נתונים אלה אינם מצביעים בהכרח על סיכון גדול יותר בניתוח קיסרי לעומת לידה נרתיקית "רגילה", כי נשים הנמצאות מלכתחילה בסיכון גבוה יולדות כמעט תמיד בניתוח קיסרי.
ניתוח קיסרי, כמו כל ניתוח פולשני, גורר בעקבותיו סכנות מתהליך ההרדמה, זיהומים וזמן התאוששות ארוך. אך עם השתכללות אמצעי הרפואה סיכונים אלה פחתו עד מאוד. סיכון אחר הוא קריעת דופן הרחם עקב לידות עוקבות. מסיבה זו נשים שלהן היסטוריה של לידה בניתוח קיסרי מופנות לניתוח כזה גם בהריונות הבאים. הניתוח כולל גם סיכונים ליילוד, בין היתר קשיי נשימה בשל אי ריקון הריאות מנוזלים. תופעה זו נמנעת בלידה נרתיקית בזכות לחץ עצמות האגן של היולדת על גוף היילוד.
ב-11 באוקטובר 2018 ארגון הבריאות העולמי פרסם הנחיות חדשות הקוראות לרופאים לצמצם את מספר הניתוחים הקיסריים, והנחיה שאם אין הכרח רפואי – יש להימנע מהם.
לידה נרתיקית לאחר לידה קיסרית

בעבר ניתוח קיסרי אחד שלל מהאישה את האפשרות ללדת לידה נרתיקית לאחריו. מאז שהוחל בניתוחים קיסריים בחתך תחתון, ניתן ללדת בלידה נרתיקית לאחר ניתוח קיסרי אחד. רופאים ומיילדות בודדים מסכימים ליילד לידה נרתיקית גם לאחר שני ניתוחים קיסריים ויותר.
יתרונותיה של לידה נרתיקית לאחר ניתוח קיסרי (Vaginal Birth After Cesarian - VBAC, מבוטא וִיבַּק) שווים ליתרונות של כל לידה נרתיקית, והם כוללים את כל היתרונות שבהימנעות מניתוח בכלל, כולל זמן החלמה קצר יותר, וכן אפשרות לחוות את הלידה עצמה, ואפשרות לקבל את התינוק מיד לאחר הלידה.
עם זאת, VBAC מאופיינת ברמת סיכון גבוהה יותר מאשר לידה נרתיקית, שכן הרחם מצולק והסיכון לקריעתו גדל. מסיבה זו אין מאפשרים ל-VBAC להימשך מעבר לזמן מסוים.
מעבר לכך, VBAC היא לידה נרתיקית לכל דבר.
הכנה ל-VBAC דומה להכנה ללידה נרתיקית.
ניתוח קיסרי בהלכה היהודית ("יוצא דופן")

מעמדה ההלכתי של לידה שהתבצעה בניתוח קיסרי איננו זהה לזה של לידה נרתיקית. באותו אופן, גם מעמדם ההלכתי של הילוד והיולדת (בין אם מדובר בלידת אדם ובין אם מדובר בלידת בעל חיים בניתוח קיסרי) שונה מזה של ילוד אחר שנולד בלידה נרתיקית. המשמעויות נוגעות לשתי סוגיות עיקריות - ראשית, ישנן קטגוריות הלכתיות (כגון דינים הנוגעים לבכורה כמו בעניין פדיון הבן, תענית בכורות ועוד) הכוללות אך ורק ילודים שנולדו בלידה נרתיקית. שנית, שאלה חשובה אחרת היא האם ניתן להתייחס לזמן ביצוע הניתוח כפי שמתייחסים לזמן הלידה דרך צוואר הרחם. שאלה זו בעלת השלכות לעניין סוגיה כמו מועד ברית המילה.
סוגיות אלו נדונו מתקופת התנאים ואילך, תחת השם "יוצא דופן". סוגיית זמן המילה, למשל, נדון על ידי אמוראים וראשונים. יש הסוברים כי יוצא דופן נימול ככל הילדים ביום השמיני, גם אם מילתו חלה בשבת. מן העבר השני, יש הסוברים כי אין כלל חובה למול אותו דווקא ביום השמיני. בספרי ההלכה נפסק ש'יוצא דופן' נימול ביום השמיני, אך מילתו אינה דוחה את השבת.
לקריאה נוספת

Dyre Frolle, The History of Caesarean Section, Reutzell Booksellers, Copenhagen 82
הערות שוליים

↑  דוריה למפל, אודי סגל, רופאים תומכים באיסור לבצע ניתוח קיסרי 'צרפתי': "מדובר בהליך עם סיכון", באתר ynet, 8 בינואר 2023
↑  תנוחת העובר ברחם לקראת הלידה (מנח ומצג העובר)
↑  קרלוס רוזנברג, ‏בעצב תלדי, באתר ‏מאקו‏, 4 בספטמבר 2009
↑  פרופ' אדי ויסבוך, ניתוח קיסרי - מדריך ליולדת, באתר שרותי בריאות כללית, 7 ביולי 2019
↑  שיטות הרדמה, באתר המרכז הרפואי שמיר
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק א', הלכה ט'
↑  איתי גל, ארגון הבריאות העולמי: להימנע מניתוחים קיסריים - ללא סיבה רפואית, באתר ynet, 11 באוקטובר 2018
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קל"ה, עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות מילה, פרק א', הלכה ז' ושולחן ערוך, יורה דעה, סימן רס"ב, סעיף ג'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות מילה, פרק א', הלכה י"א ושולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"א, סעיף ה'.
| היריון ולידה |
| --- | --- | --- |
| מונחים הקשורים להיריון | עובר • שליה • חבל הטבור • שק החלמון • שק שפיר • מי שפיר • הפריה • הפקק הרירי • פיזיולוגיה של ההיריון • תנועות עובר |  |
| מונחים הקשורים ללידה | לידה פעילה • צירי לידה • השראת לידה • לידה בהלכה • סטריפינג • מגע עור לעור • אפידורל • ירידת מים |  |
| מצבים מיוחדים בהיריון | היריון בסיכון • היריון רב-עוברים • שליית פתח • שליה נעוצה • מיעוט מי שפיר • ריבוי מי שפיר • היפרדות שליה • מחלת בלוטת התריס בהיריון • רעלת היריון |  |
| מצבים מיוחדים בלידה | מצג עכוז • כריכת חבל הטבור • צניחת חבל הטבור • תסמונת שאיפת מקוניום • זיהום מי שפיר • חתך חיץ • ניתוח קיסרי • לידה מוקדמת • לידה מכשירנית • לידה שקטה • דיסטוציה • פקיעת קרומים מלאכותית • דמם שלאחר לידה (PPH) |  |
| בדיקות במהלך ההיריון | בדיקת היריון • בדיקות סקר בהיריון • בדיקת העמסת סוכר • בדיקת שקיפות עורפית • בדיקת אולטרה סאונד להיריון • מוניטור עוברי • תבחין משולש • בדיקת סיסי שליה • בדיקת מי שפיר • פטוסקופיה |  |
| מונחים נוספים הקשורים להיריון ולידה | קורס הכנה ללידה • לידת בית • לידה טבעית • לידה במים • תמיכת לידה • בית יולדות • עקומת פרידמן • שמירת היריון • דימום מיילדותי • טומאת יולדת • לידה ביהדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284955505171  BnF: cb11958056f (data)  GND: 4163027-0  LCCN: sh85022196  NDL: 00572769  NKC: ph119311 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בית הילדים אביליאנה

Villa Sant’Agostino- מנזר, בית ילדים, וכיום בית חולים
בית הילדים באביליאנה היה מסגרת הכשרה לילדים עקורים משארית הפליטה, שהוקמה על ידי השומר הצעיר באיטליה, ופעלה בין השנים 1946-1948. בית הילדים הוקם במבנה של מנזר סנט אגוסטינו (Sant’Agostino) בעיר אביליאנה, שבמחוז פיימונטה, במרחק של עשרים קילומטרים ממערב לטורינו. בבית שהו ילדים ניצולי שואה בדרכם לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. הוא היה אחד מ-77 הכשרות ו-35 מחנות עקורים שפעלו באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ההכשרות של השומר הצעיר באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה 1945-1951

רקע על ההכשרות והקיבוצים באיטליה לאחר המלחמה
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מיליוני בני אדם מצאו את עצמם כפליטים ברחבי אירופה, ובאיטליה בפרט, והיו זקוקים למקום מפלט זמני עד חזרתם למולדתם או עד שיימצא עבורם מקום מגורים קבוע. ביניהם היו מאות אלפי פליטים יהודים עקורים, שכונו "שארית הפליטה".
בין השנים 1945 ל-1951 שהו על אדמת איטליה כ-70,000 פליטים ועקורים יהודים. כ-50,000 מהעקורים היהודים עלו לישראל, והיתר למדינות שונות מחוץ לאירופה. באותן השנים פעלו באיטליה כ-35 מחנות עקורים. יש לציין שלא כל הפליטים במחנות היו יהודים, ולא כל המחנות היו פעילים לאורך כל התקופה. היו מחנות קטנים בהם שכנו עשרות יהודים, והיו שהכילו מאות ואף אלפי יהודים. מחנות העקורים הוקמו והופעלו על ידי ארגון אונרר"א של האו"ם, על ידי בעלות הברית, ועל ידי שליחים מארץ ישראל וארגוני עזרה יהודים, כמו ארגון הג'וינט וארגון אורט (World ORT).
לצידם של מחנות העקורים, פעלו גם כ-77 הכשרות חלוציות, בתי ילדים של עליית הנוער וקיבוצים. מסגרות אלה הוקמו והופעלו על בסיס השתייכות פוליטית, אידאולוגית וארגונית. הן נוהלו על ידי שליחים מארץ ישראל ונציגי המפלגות הפוליטיות ותנועות הנוער שלצידן באירופה. לרוב, מיקומן של ההכשרות היה בתוך מתחמי מחנות העקורים הגדולים, לפעמים היו בשטח נפרד משלהן. גם מסגרות אלה זכו לעזרה של ארגוני הסיוע היהודים, וניתן לקבוע שהמקור הכלכלי העיקרי של ההכשרות היה ארגון הג'וינט, שדאג במיוחד לחינוך הילדים. כל הילדים בין הגילאים 3 ל-18 הלכו לגן או לבית ספר.
אמנם, גם במחנות העקורים של אונרר"א קיימו העקורים פעילות פוליטית, חינוכית ותרבותית עשירה, אך בהכשרות, בתי הילדים והקיבוצים זכו השליחים והעקורים למידה רבה יותר של אוטונומיה וחופש פעולה, ויכלו להימנע מפיקוח של השלטון הבריטי. ההכשרות המבודדות שימשו גם נקודת איסוף לעלייה בלתי לגאלית לארץ.
במסגרות אלה חונכו העקורים על ערכי הציונות, העבודה והסולידריות החברתית. כהכנה לעלייה הם למדו עברית, וחונכו על הכרת ואהבת ארץ ישראל. במרבית המסגרות, התקיימה הכשרה חקלאית, הכשרה מקצועית, ואף אימונים בנשק, על מנת שיוכלו להצטרף למסגרות המתאימות כשיעלו ארצה. המחתרות גייסו מתנדבים כבר בעת שהותם באיטליה.
רקע על ההכשרות של השומר הצעיר
ההכשרות של השומר הצעיר התמקדו בהכנת העקורים לחיי שיתוף ושוויון מלאים, לקראת עלייה לארץ ישראל והקמת קיבוצים חדשים. מקורם של קיבוצים רבים, שהוקמו בארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא בקבוצות ששהו בהכשרות באיטליה. חלק מהקבוצות הגיעו מגובשות לאיטליה מארץ מוצאן, לדוגמה מפולין, רומניה או הונגריה, וחלק מהקבוצות התגבשו רק באיטליה. הקבוצות ניהלו אורח חיים עצמאי ככל האפשר, תוך פיתוח חיי תרבות, כלכלה והווי ייחודיים לקבוצה. עקורים שבחרו להצטרף להכשרות של השומר הצעיר הגדירו עצמם כ-"המעפיל החלוצי הלוחם". שאיפתם הייתה לעלות לארץ ישראל, להתחיל חיים חדשים ולעזור בבנייתה של מדינת יהודית בארץ, על בסיס של ציונות וסוציאליזם. רבים מהם עלו לארץ בעלייה ב' באוניות מעפילים, ולקחו חלק ביישוב ארץ ישראל, ואף במאבק נגד הבריטים ובמלחמת העצמאות.
ההכשרות של השומר הצעיר באיטליה נוהלו בעזרת הלשכה האירופאית של השומר הצעיר בפראג. הלשכה דאגה לתקצוב ההכשרות, לשיבוץ השליחים מארץ ישראל, הנפקת ויזות מעבר לאיטליה, שיבוץ הקבוצות להכשרות, דאגה לחינוך ולתרבות בהכשרות, גיוס להגנה, חלוקת סרטיפיקטים, ושיבוץ באניות מעפילים. כמו כן, ניהלה הלשכה בית ילדים של עליית הנוער של התנועה באביליאנה.
בית הילדים באביליאנה

בית הילדים באביליאנה היה אחד מ-77 ההכשרות שפעלו באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא הוקם במבנה של מנזר, שנבנה בתחילת המאה ה-19, שנקרא סנט אגוסטינו (Villa Sant’Agostino). בתקופה זו נקרא הבית "בית היהודים הצעירים" ("Casa della Gioventu Ebraica") על ידי השלטונות המקומיים.
כיום, משמש מבנה המנזר כבית החולים של העיר אביליאנה, והוא ממוקם ברחוב ויה סנט אגוסטינו 5 (Via Sant'Agostino).
בית הילדים באביליאנה > קליטה לבית הילדים

בין השנים 1946-1948 נאספו אל בית הילדים ילדים יהודים צעירים רבים, מרביתם יתומים, וחלקם הקטן אף הגיע לבית עם הוריהם. הילדים שרדו את המחנות או שהסתתרו בזמן השואה. בכל תקופה נתונה, חיו בבית עד 200 ילדים, אשר חונכו על ידי מדריכים בוגרים, שגם הם היו במרבית המקרים ניצולי שואה.
קבוצות ילדים, שרצו להגיע לאיטליה ולהתקבל לבית, היו צריכות לקבל קודם לכן ויזות לאיטליה, על מנת שיוכלו לשהות בה באופן חוקי. קבוצות הילדים הגיעו בקבוצות מגרמניה, אוסטריה, הונגריה, צ'כיה סלובקיה, פולין, בולגריה ורומניה, והן היו מלוות גם במדריכים ובמורים.
במסגרת פעילות בית הילדים, חונכו הילדים על ערכי החיים החלוציים והשיתופיים לקראת העלייה לארץ. הם התנסו בגידול בעלי חיים, בעבודה חקלאית, בפעילות צופית בטיולים בהרים, ובסדנאות אימונים להגנה עצמית. בבית הילדים היה בית ספר, שבו למדו הילדים עברית ומקצועות כלליים, והתקיימו קורסים מקצועיים, כמו נגרות, מלאכה, ריתוך ותפירה במימון ארגון אורט (World ORT) וארגון הג'וינט.
בית הילדים באביליאנה > חיי היומיום בבית הילדים

חיי היום יום בבית הילדים באביליאנה כללו חיים מלאי טבע ונוף. הילדים השתתפו במפעלי הקיץ, טיילו בכל רחבי איטליה בערים שונות, ואף התרחצו באגמים ובחוף הים. הם הלכו לקולנוע והשתתפו במצעדים של ה-1 במאי.
קטעים ממכתבו של מדריך בבית הילדים ללשכה בפראג:
המוסד באביליאנה הוא מוסד הטוב ביותר של התנועה דרכו עברו חברות נוער רבות שנמצאות כבר היום בארץ. המוסד מצויד בבתי מלאכה לימודיים של אורט (נגריה, מסגריה טכנית, משק חקלאי) הכולל סידורים ותנאים נוחים לחיי הנוער וחינוכו. מספר מקומות הקליטה הוא עד 200 אולם עכשיו מספר הילדים הוא קטן ואינו עובר על 60-70 נוער, עם מדריכיהם. אנו מקווים למצוא פתרון לדבר בזמן הקרוב ולקבל נוער שיעבר לאביליאנה מארצות אחרות (צ' כיה, הונגריה, בולגריה.)
יהודית ארנון, כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית, כלת פרס החברה הבינלאומית לאמנויות הבמה וכלת פרס ישראל למחול, ובעלה ידידיה, היו מדריכים בבית הילדים במסגרת תנועת השומר הצעיר. הם הכירו בקן התנועה בבודפשט והגיעו לאביליאנה עם קבוצה של מאה ילדים ניצולי השואה.
כך מספר ידידיה ארנון בזכרונותיו על שהותו באביליאנה:
כל הילדים והמדריכים שוכנו בעיירה זו במנזר ריק מנזירים. לאחר התארגנות והתמצאות, פתחנו בחיי מוסד חינוכי כשלפנינו חודשים רבים של שהות עד אשר יתאפשר לעלות על אנייה ולהפליג ארצה. אנו המבוגרים התארגנו כצוות המוסד שתפקידו יהיה לדאוג לכל: אוכל, בריאות, ביגוד, חינוך ולימודים. המימון בא מן הסוכנות היהודית. יהודית התמנתה כמורה לחינוך גופני ולמחול ואנוכי כמורה למתמטיקה ופיזיקה. הייתה זו משימה קשה לארגן בית ספר, ועוד ללא הכשרה בהוראה, עבור ילדים מגיל 12 ועד 16 שרובם דיברו יידיש, ללמד אותם בערבוב שפות. ניסינו זאת בעברית עילגת, בגרמנית, בהונגרית ובפולנית – למרבה המזל, בצוות המורים היו דוברי כל השפות הללו. מאביליאנה יצאנו לטיולים ברחבי איטליה, עם החניכים וגם בלעדיהם. ראינו את ג'נובה, ונציה, מילאנו, רומא. בקיץ ירדנו לריביירה האיטלקית ובפאתי ובמפרץ ג'נובה תקענו יתדות למחנה קיץ. שלושה שבועות בילינו שם ברחצה בים, בטיולים ובמשחקים.
פרטים נוספים על חיי בית הילדים מופיעים בספר הזיכרון של יהושוע קרמר. בספר זה מופיעים קטעים מיומן שכתב בעת פעילותו כמדריך בבית הילדים, וקטעים שנכתבו על ידי חבריו. קרמר נולד ב-1928 בעיר מולודצ'נו, בפולין. בזמן מלחמת העולם השנייה ברח קרמר עם אחותו, מרים, ליער שם הסתתרו עד שנת 1944. הם התגוררו לאחר מכן בבית ילדים בברית המועצות עד 1946, אז הצטרפו לשומר הצעיר בלודז' ועזבו לכיוון ארץ ישראל. קרמר עלה עם הקבוצה שאיתה חי באביליאנה, קבוצת "המאבק" וקבוצת "לשחרור" באוניית המעפילים ל"ה גיבורי גוש עציון. הוא נהרג במלחמת העצמאות.
ראו גם

אונרר"א
אורט (World ORT)
בית שיזופולי
ג'וינט
השומר הצעיר
יהודית ארנון
עליית הנוער
לקריאה נוספת

Susanna kokkonen, The Jewish Refugees in Postwar Italy 1945-1951, LAP LAMBERT Academic Publishing, 2011
הערות שוליים

↑  מחנות העקורים וקיבוצי ההכשרה באיטליה אחרי המלחמה, באתר www.yadvashem.org (באנגלית)
↑  Susanna Kokkonen, The Jewish Refugees in Postwar Italy 1945-1951, LAP LAMBERT Academic Publishing, 2011, עמ' 14-15, 130, 196-197
↑  הלשכה האירופאית פראג "השומר הצעיר": איטליה, 1948. מספר פריט 111773. ארכיון יד יערי
↑  דו"ח של הג'וינט על תקציב ההכשרות באיטליה - 1 בינואר - 31 במרץ, 1947
↑  תכנית עבודה של הג'וינט להכשרות באיטליה. מרץ, 1947.
↑  Report on the ORT Activities in Italy - August 1946-July 1947, ORT and the Displaced Persons Camp
↑  מזכרונותיו של ידידיה ארנון
↑  אלבום לזכר יהושע קרמר, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
אישור של עיריית אביליאנה על שהותה של שושנה בידרמן מלודג' בבית ילדים באבליאנה בשנים 1946-1947
בתי כנסת בלוב

בתי הכנסת בלוב היוו מוסד מרכזי בחיי הקהילה היהודית בלוב. בטריפוליטנית כונה בית הכנסת בשם צְלָא.
קיומם של בתי כנסת בלוב ידוע כבר מהמאה ה-4 ומספרם גדל עם הגידול במספרם של היהודים בארץ זו. בשנת 1923 ציין אברהם אלמליח את דבר קיומם של 35 בתי כנסת בעיר טריפולי, ועל כך יש להוסיף את בתי הכנסת בכפרים, אחד או שניים בכל קהילה.
רוב בתי הכנסת בלוב (בעיקר בטריפולי אך גם בעיירות ובכפרים) היו בנויים תחת כיפת השמים, וברובם היו בין 70 ל-100 מקומות ישיבה, למעט מספר מצומצם של בתי כנסת גדולים יותר, מרביתם כאלה שנבנו בתקופת השלטון האיטלקי ולאחריה.
מבנה בתי הכנסת

בכל בית כנסת ההיכל היה עשוי עץ ומעליו כתר, על פי רוב שני לוחות הברית, קרני שמש (ע"פ הפסוק: "כי באורך נראה אור") או זוג כנפים פרושות (ע"פ הפסוק: "ובצל כנפיך תסתירני"). ספסלי הישיבה היו קבועים וצמודים לקירות וכן מסביב לבימה.
מנהגים בבתי הכנסת

לכל בית כנסת היה חזן קבוע לכל אחת מן התפילות בימי שבת חג ומועד וכן חזן לימי החול. במשך ימי השבוע היו מתקימים ברוב בתי הכנסת כמה מניינים ולכל מנין היה חזן קבוע.
בימי שבת וחג היה עורך הגבאי מכירה פומבית של המצוות השונות (דְלָאלָה) ובהן פתיחת ההיכל (אותה קנו לרוב אנשים שנשותיהם עמדו לפני לידה), הגבהה, ועליות לתורה, משלישי ואילך, למעט הרביעי. העלייה הרביעית כונתה "מדליק" הואיל וכל ההכנסות מעליה זו היו קודש לרכישת שמן לנר התמיד. עלייה זו נמכרה בתחילת השנה ולכל השנה.
לקריאה נוספת

חיים כלפון, לנו ולבנינו - מעגל חיי הקהילה הלובית מראשית השנה ועד אחרית השנה, עמ' 173 - 187.
ארנדה

ארנדה (Arenda) היא שיטה כלכלית שהתקיימה באיחוד הפולני-ליטאי של ימי הביניים המאוחרים, ובמסגרתה העניקו אוצר המלך או האצולה, בתמורה לדמי חכירה, זיכיונות לניהול וניצול נכסים או מיזמים ציבוריים. בין היתר הוחכרו בשיטה זו נכסים כגון אחוזות ואדמות חקלאיות, מכרות, טחנות קמח, פונדקים, מבשלות שיכר, יקבים וכן זכויות כלכליות מיוחדות לגביית מכס ומיסים. החל מהמאה ה-14 ישנן עדויות על מעורבות יהודית במסגרת הארנדה בפולין. שיטה זו הייתה נפוצה במאות 14–18 כאשר הוענקו שטחים עצומים לבני האצולה הפולנית באזורים מרוחקים, והיא הגיעה לקצה דרכה עם חלוקת פולין הראשונה בין אוסטריה, פרוסיה ורוסיה בשנת 1772. מבחינים בין שני סוגים של עסקי ארנדה: "ארנדה גדולה" ו"ארנדה חקלאית".
רקע היסטורי

בשנת 1386 נישאה מלכת פולין ידוויגה (אנ') לדוכס ליטא ולדיסלב יגיילו (אנ') שהפך בכך למלך פולין וליטא. בכך החל שלטונה של השושלת היגלונית, שנמשך כ-200 שנה בהן התעצמה ממלכת פולין-ליטא. ניצחונות פולניים בקרבות נגד נסיכות מוסקבה והאימפריה העות'מאנית הביאו להתפשטות מזרחה. שטחים נוספים במזרח עברו לשליטת פולנית בעקבות שילובה של אוקראינה בממלכה ב-1569. במאה ה-16 הגיעה הממלכה לשיא פריחתה ושלטה על מרכז אירופה, אוקראינה וחלקים במערב רוסיה. הודות לכך הוענקו לאצולה הפולנית שטחים רבים ונרחבים. מכיוון שהאצולה לא רצתה ולעיתים לא היה באפשרותה לנהל נחלות רחוקות אלה, הן הוחכרו במסגרת חוזי ארנדה תמורת דמי חכירה קבועים מראש. במקביל, במהלך המאות 12–15, חל גידול ניכר במספר היהודים בפולין בעקבות גירושים המוניים מצרפת, אנגליה, ספרד ופורטוגל. באותה עת גם רבים מיהודי גרמניה ובוהמיה היגרו לפולין כתוצאה מהרדיפות על רקע מסעי הצלב ומגפת המוות השחור. גורמים חברתיים-כלכליים דחפו את היהודים להגר לפולין. ההבטחות לחופש דת ולשלטון עצמי דרבנו יהודים רבים להגיע לפולין. ב-1264 מעניק המלך בולסלב החמישי כתב זכויות ליהודי קאליש הכולל סעיפים המבטיחים חופש דת, עיסוק והגנה מפני פגיעה. כתב זכויות זה הפך במרוצת הזמן למסמך העיקרי והחשוב ביותר לשמירה על זכויות היהודים עד למאה ה-18. פתיחות זאת כלפי היהודים עודדה את התיישבותם באזורים החדשים במזרח פולין ובמערב אוקראינה ואף הייתה לגורם שהביא אותם ליטול חלק ברכישת זיכיונות ולהשתלב בשיטת הארנדה.
מומחיות היהודים בענייני כספים ובניהול מסחר התקבלה בברכה בפולין. בין המהגרים היהודים לפולין היו גם סוחרים שעמדו בקשרים עם ארצות חוץ ושלטו בשפות ספרדית, ערבית, יוונית, פרסית ועוד. האצולה הפולנית הייתה מעוניינת בכישורים אלה לפיתוח ולמיצוי הפוטנציאל הכלכלי של האחוזות הגדולות ויצוא תוצרתן החקלאית. כתוצאה מכך נחתמו חוזי חכירה של שטחים נרחבים וגביית מיסים גם עם יהודים שהיו מעוניינים בהגירה לאזורים החדשים במזרח. ב-1616 כמחצית מאדמות המלך באוקראינה חכורות על ידי יהודים.
ארנדה גדולה

מונח זה מתייחס להחכרת פעילות כלכלית ציבורית בקנה מידה רחב ומונופולים השייכים לאוצר המלך. הזכות לחכור פעילויות אלה היוותה מקור לרווחים עצומים והיא נשמרה בדרך כלל לבני מעמד האצולה. עסקי הארנדה הגדולה כללו מפעלים לטביעת מטבעות, מכרות מלח ואשלג, וגביית מכס בתחנות הגבול. מהמאה ה-14 יש עדויות לחוכרים יהודים של ארנדה גדולה, ובמהלך המאה ה-15 גדל מספרם של היהודים בעיקר במזרח פולין החוכרים פעילות של כריית מלח או גביית מכס ברמה מחוזית או אף ארצית. האצולה עתירת ההון במערב פולין פעלה למנוע מיהודים לחכור זכויות של ארנדה גדולה. ככל שהלכה וגדלה עוצמתה הכלכלית של האצולה במאות 16–17 גברו מצידה ניסיונות ההשתלטות על מירב זכויות החכירה של ניהול הכנסות הממלכה. בהחלטה משנת 1538 אסר הסיים הפולני להחכיר ליהודים פעילות כלכלית כלשהי הקשורה להכנסות בית המלוכה. בהחלטה נאמר בין השאר " הרינו קובעים ומתקנים, כי מעתה ואילך לדורות הבאים יהיו פקידי המכס מבני האצילים ונוצרים דווקא...לפיכך אנו מצווים להשגיח בעין פקוחה, שהיהודים לא יהיו נסבלים בפקידות מוכסנים, כי אין זה מן הראוי ומתנגד למשפט אלוהים לחלוק לבני אדם מסוג זה כבוד כל-שהוא ולתת להם לשמש במשרות ציבוריות בקרב נוצרים".
אולם החלטות אלה לא מולאו תמיד ויהודים בעלי הון ממשיכים לחכור זכויות ארנדה נרחבות בעיקר באזורים המרוחקים. בעוד שלאצולה הפולנית היה מונופול על חכירה ישירה מהמלוכה, המשיכו יהודים רבים להתפרנס מחכירה של אמצעים הקשורים לכלכלת הערים והעיירות וכן מחכירה של ענפיי חקלאות שונים. ידוע על הכנסות היהודים מעסקי כריית אשלג (לדישון), בריכות דגים, טחנות קמח, מבשלות בירה ולעיתים אף מחכירת אחוזות בשלמותן. עד אמצע המאה ה-16 היו מרבית החוכרים של תחנות מכס בליטא וברוסיה-הלבנה יהודים, שחלקם היגר מפולין במיוחד למטרה זו. ב-1569 העניק הסיים הליטאי לאצולה המקומית מונופול על כל עסקי החכירה באזורים נרחבים שכללו גם את אוקראינה ורוסיה-הלבנה. החלטה זו גרמה למשבר כלכלי בקרב הציבור היהודי בליטא. ועד ארבע-ארצות התייחס גם הוא לעסקי הארנדה הגדולה שגרמו לתחרות עסקית חריפה בין היהודים לבין מעמד האצולה. על מנת להימנע מחיכוך זה, ומחשש לפעולות נקם אסר ועד ארבע- ארצות, בשנת 1580, על מעורבות יהודים בעסקי הארנדה הגדולה.
למרות זאת, כארבעים שנה מאוחר יותר, בשנת 1623, העביר הוועד היהודי של ליטא (אחת מארבע-ארצות) שתי החלטות המתעמתות עם החלטת הסיים הפולני ועם האיסור של ועד ארבע-ארצות. בהחלטותיו הדגיש הוועד הליטאי את החשיבות שהוא ראה להמשך מעורבותם של היהודים בעסקי גביית המכסים. "ראינו בגלוי את הסכנה הגדולה הנובעת מפעולת המכס בידי הגויים, כי בהיות המכס בידיים יהודיות הוא ציר שסביבו נע כל דבר במסחר, ובאמצעותו היהודים יכולים להפעיל שליטה " קיימות עדויות לכך שיהודים המשיכו להיות מעורבים בעסקי ארנדה גדולה, למעט טביעת מטבעות, עד סוף המאה ה-17.
גם ברוסיה, במאות 16–17, עסקו יהודים רבים בחכירה משנית, מאצילים בעלי זיכיונות ראשיים, של עסקי מכס, מלח ומיסוי על משקאות. רישומים בעברית וביידיש מתחנות מכס משנת 1580 מעידים על מעורבות יהודית בעסקים אלה גם בתקופה שנאסר זאת עליהם בתוקף החוק. הביקוש הרב לכישוריהם בנושאים אלה הביאו ככל הנראה לשותפות, לעיתים סמויה, עם בעלי זיכיונות רשומים אשר רבים מהם היו ממוצא ארמני.
ארנדה חקלאית

בעקבות ההגבלות על חכירת זיכיונות של אוצר המלך עברו היהודים, בהדרגה, לעסקי חכירה הקשורים לענפי חקלאות – המוגדרים כארנדה חקלאית. במהלך המאות 16–17 הפכו היהודים לרוב בקרב החוכרים זכויות על קרקעות, אחוזות חקלאיות או ענפים ספציפיים (למשל ייעור או יצור משקאות). בתקופה זו חלה עליה גדולה בביקוש לתוצרת חקלאית ברחבי אירופה. האצילים בעלי הנחלות היו זקוקים לחוכרים מיומנים שיוכלו לנהל חוות או ענפי חקלאות שונים בדרכים יעילות על מנת להפיק את מירב התנובה מאדמותיהם. רבים מהם ביקשו לנצל את יכולות הניהול העסקי והכספי של היהודים ואיפשרו להם לחכור פעילות חקלאית ענפה ברחבי האזורים הכפריים. רבות מעסקאות אלה ראשיתן בהלוואות ובמימון שנטלו בעלי האחוזות מיהודים אשר כנגדן העמידו כערבויות את ההכנסות מענף מסוים באחוזה. היהודים, מצידם, הלכו ונרתמו לניהול ענפים בתחום החקלאי, בעיקר לנוכח התגברות קשיי הפרנסה בערים הגדולות בפולין והמאמצים להפלותם ולדחוק את רגליהם שם. בליטא וברוסיה חכרו יהודים לא רק אחוזות בודדות, אלא לעיתים אף עיירות שלמות. בשנת 1595 שומעים על יהודי בשם אברהם בן שמואל החוכר מהדוכס גרגורי קושירסקי נכסים, נחלות ועסקים נרחבים אשר יחדיו מוגדרים בלשון החוזה שביניהם כ"מפתח". המפתח כולל את "...אחוזותינו המפורטות להלן, היינו העיירה ועמה (כמה אחוזות וכפרים)...ואת תשלומי הכסף הבאים מהם, מטחנותיהם, מהאכסניות ובתי המזיגה לכל המשקאות, ומי הדבש. כן את המכס הרגיל שבעיר ואת כל האנשים החייבים בעבודות והלא חייבים בהן, הגרים באותן ערים וכפרים, שדות החריש שלהם, עבודותיהם ועגלותיהם, מס התבואה, הכוורות,...הבריכות, הטחנות ותשלומיהן, אלה הקיימות כעת ואלה שתבנינה בעתיד, יחד עם האגמים, מקומות הציד...האחו, היערות, החורשות, הגרנות...ובכלל עם כל מקורות המחיה השונים, לחמש שנים מלאות רצופות...תמורת חמשת אלפים זהוב פולניים..." כאשר ארנדה חקלאית הייתה גדולה בהיקפה נהוג היה שהחוכר הראשי יעביר חלק מהפעילויות או ענפים שונים לחוכרי משנה. היו אלו בדרך כלל בני משפחה וקרובים של החוכר הראשי. בדרך זאת התיישבו יהודים רבים באזורים החקלאים אך אינם עוסקים בעצמם בעבודה חקלאית אלא בניהול ענפים שונים או במסחר בתוצרת החקלאית. הודות לפעילות זאת הפכו חוכרים יהודים לגורם חשוב בתהליך ההתיישבות באוקראינה. קיימת הערכה שמספרם של החוכרים הראשיים עמד על מספר מאות ואילו מספר החוכרים המשניים הגיע לכמה אלפים. הארנדה החקלאית הביאה את היהודים אל המרחב הכפרי ותרמה לשילובם ברקמת החיים שם. היהודים התפזרו על פני אזורים נרחבים שהפכו מקור חשוב להצלחתם העסקית. בעקבות ההתבססות הכלכלית חל גידול ניכר באוכלוסייה היהודית בפולין ובליטא.