stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בליינדספוט (יישומון)
הערות שוליים

↑  אסי אייס, מה הקטע עם בליינדספוט?, באתר "וואלה אישי", 27 בדצמבר 2015
↑  האפינגטון פוסט: אפליקציית בליינדספוט נמכרה ב-28 מיליון ד', באתר גלובס, 26 בספטמבר 2016
↑  הילה חיימוביץ׳, 5 אפליקציות שעד לא מזמן היו סופר פופולריות ושכחתם מהן, באתר גיקטיים, פסקה 1: "Secret", ‏20 באפריל 2018
↑  פוסט על בליינדספוט בדף הפייסבוק של איגוד האינטרנט הישראלי, 29 בדצמבר 2015
עודד ירון, האפליקציה של אחיה של בר רפאלי סופגת אש ברשת, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2015
↑  דף הפייסבוק "Blindspot - בליינדספוט - מטה המחאה הרשמי"
↑  פוסט הפייסבוק הראשון של "הצינור" בקמפיין "דור תסגור"
↑  הילה חיימוביץ', אנטי Blindspot: אפליקציה ישראלית חדשה חוסמת הודעות אנונימיות, באתר גיקטיים, 11 בינואר 2016
↑  ח"כ מיכל רוזין : אפליקציית 'בליינד-ספוט' מהווה כלי נשק להשמצות ולהטרדות מיניות, באתר הכנסת, 18 בינואר 2016

עומר ילין ושירה מגן, המחאה נגד בליינדספוט, באתר "על הגובה: ממשל זמין לילדים", 31 בינואר 2016

מתכון לאסון או עזרה לביישנים? “בליינדספוט” מגיעה לכנסת, באתר ePart
↑  אלי חבוש, בליינדספוט עוברת לחקיקה - הצעת חוק שתגביל אותה?, HT magazine‏, 25 בינואר 2016
↑  אמרי סדן, ביוזמת שקד: משרד המשפטים נגד "בליינדספוט", באתר nrg‏, 15 בפברואר 2016
↑  עידן יוסף, הכנסת לא תמהר להגביל את בליינדספוט, באתר חדשות מחלקה ראשונה, 18 בינואר 2016

כרמית ספיר ויץ, שולחים מסר: מה רוצים מהבעלים של בליינדספוט, באתר nrg‏, 20 בינואר 2016
סמל הקמפיין "דור תסגור"
שפיק אסעד

שפיק אסעד (בערבית: شفيق اسعد; ‏10 באפריל 1937 - 6 ביוני 2004) היה פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, חבר הכנסת בכנסת התשיעית וראש המועצה המקומית בית ג'ן.
קורות חיים

נולד ב-10 באפריל 1937 בבית ג'ן. למד בבית ספר תיכון רמה.
אסעד היה מזכיר ההסתדרות בבית ג'ן בשנים 1967-1961 ולאחר מכן כיהן כראש המועצה המקומית בית ג'ן בשנים 1969-1967. בשנת 1976 הוא הפסיד בבחירות לראשות המועצה, לרג'א קבלן.
הצטרף לתנועת ד"ש (התנועה הדמוקרטית לשינוי) ופקד יותר מ-1000 דרוזים לתנועה. בבחירות הפנימיות הצביעו החברים אותם פקד עבור יגאל ידין, מאיר עמית ועבורו, בשנת 1977 נבחר מטעם ד"ש לכנסת התשיעית. לאחר פיצול ד"ש השתייך לתנועה הדמוקרטית יחד עם יגאל ידין ואחרים. במחצית הראשונה של 1980 ניהל יחד עם שלמה אליהו מגעים על חבירה לליכוד ולעבודה, וביוני 1980 השניים פרשו מהתנועה הדמוקרטית והקימו את סיעת אחווה. המגעים עם מפלגות שונות נמשכו ולבסוף חבר לתנועה להתחדשות ממלכתית.
בשנות ה-80 שימש שוב ראש המועצה המקומית בית ג'ן, והוביל את המאבק על הרחבת היישוב, הממוקם בלב שמורת הר מירון, מול רשות  שמורות הטבע. בנוסף ניטש מאבק על הזכות לעבד חלקות אדמה שבבעלות תושבי הכפר שגם הוכרזו שמורת טבע.
בשנים 1998–2003 כיהן פעם נוספת כראש המועצה המקומית בית ג'ן.
שפיק אסעד נהרג בתאונת דרכים ב-6 ביוני 2004, בגיל 67.
הערות שוליים

↑  יואל דר, תומכי העבודה ניצחו ב-4 כפרים ערביים; אנשי רק"ח ב-2, דבר, 27 במאי 1976
↑  דניאל בלוך, הממשלה תאשר היום הפקדת תיק הבטחון, דבר, 1 ביוני 1980
↑  יהושע ביצור, הרוב הקואלציוני בכנסת - 63 בלבד, מעריב, 24 ביוני 1980
אושרה הקמת סיעת אחווה, דבר, 9 ביולי 1980
↑  שפיק אסעד: אני רוצה הרבה, מעריב, 26 בדצמבר 1980
↑  מיכאל דק, ברית־הדמים ואדמונית החורש, כותרת ראשית, 15 ביולי 1987
↑  אורי אס, ח"כ לשעבר שפיק אסעד נהרג בתאונת דרכים בגליל, באתר הארץ, 7 ביוני 2004
ג'יימס לי ברק

ערך זה עוסק בסופר אמריקאי. אם התכוונתם למתאגרף בריטי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1936 (בן 87) יוסטון, טקסס
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו איבריה, Lolo 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיזורי, אוניברסיטת לואיזיאנה בלאפייט, תיכון לאמאר, מיזורי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 צאצאים:  Alafair Burke 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1988)  הפרס הגדול לספרות בלשית (1992)  פרס ספרות הפשע הגרמני (2015)  Gumshoe Awards (2008)  פרס אדגר (1990)  פגיון הזהב (1998) 
 www.jamesleeburke.com
 
ג'יימס לי ברק (באנגלית: James Lee Burke; ‏ נולד ב-5 בדצמבר 1936) הוא סופר מותחנים אמריקאי שיצר את דמותו של דייב רובישו, החוקר הפרטי לשעבר ובלש המשטרה.
חייו

ברק נולד ביוסטון וגדל בלואיזיאנה. הוא בעל תואר ראשון מטעם אוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט ותואר שני מטעם אוניברסיטת מיזורי. בין היתר עבד בתעשיית הנפט, כעיתונאי ועובד סוציאלי. הוא לימד כתיבה יצירתית באוניברסיטת ויצ'יטה. ברק זכה פעמיים בפרס אדגר על ספרים אודות גיבורו דייב רובישו. שניים מספריו, "אסירי גן עדן" (Heaven's Prisoners) ו"אל תוך הערפל החשמלי עם מתי הקונפדרציה" (In the Electric Mist with Confederate Dead), עובדו לסרטי קולנוע בהם גילמו אלק בולדווין וטומי לי ג'ונס את דמותו של דייב רובישו.
ברק נשוי, אב לשתיים.
ספריו

ספרי ברק שתורגמו לעברית הם:
"דרך קנה הסוכר", הוצאת עם עובד, 2004.
"פגאסוס נוחת", הוצאת אריה ניר, 2008.
הערות שוליים

↑  רון מיברג, ‏השטן ירד למיין, באתר מעריב אונליין, 22 בינואר 2018.
↑  לא הייתי נפגש איתם בלי מאבטח חמוש..., באתר הארץ, 12 בספטמבר 2006.
↑  רון מיברג, עם הספר: האמריקאים קוראים ספרים, באתר nrg‏, 24 ביולי 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312289805171  PLWABN: 9810702607705606  BIBSYS: 90699820  BNE: XX869292  BnF: cb12096465f (data)  CiNii: DA03783786  GND: 118088076  ISNI: 0000 0001 2147 6831  LCCN: n85019637  LNB: 000110507  MusicBrainz: c846c28e-7b20-4430-b348-c4d02130911c  NDL: 00464017  NKC: xx0001031  NLA: 35023852  NLG: 76984  NTA: 07155629X  RERO: 02-A003058968  SELIBR: 267029  SNAC: w6m33rq3  SUDOC: 029311691  Trove: 797767  VIAF: 110621918   WorldCat (עם VIAF): 110621918
מתנד מבוקר מתח

גרף המתאר את תדר המוצא (ציר אנכי) כתלות במתח הכניסה (ציר אופקי). הקו הוורוד מציין מצב אידיאלי, והגרף האדום מציין מצב אופייני
מתנד מבוקר מתח (באנגלית: VCO, ראשי תיבות של Voltage-Controlled Oscillator) הוא מתנד שמפיק תדר בהתאם למתח הכניסה אליו. היתרון בסוג זה של מתנד הוא היכולת לשנות באופן אלקטרוני את תדר המוצא. ועל ידי כך לייצב אותו לתדר הנדרש למערכת. מתנדים מבוקרי מתח משמשים בעיקר בחוג נעול מופע בשרשראות RF, ומסייע בהמרת תדרים תוך שימוש בערבל.
תדר המתנד ניתן לשינוי בעזרת קבל תלוי מתח הנקרא וורקטור, או דרך שינוי מילה ספרתית (ברכיב בעל ממשק ספרתי - DCO). במקלטי רדיו ביתיים נעזרים ב-VCO לברור את תדר התחנה שמעוניינים להאזין לה. כמעט בכל מקלט שאיננו מקלט ישיר קיים מתנד משתנה.
כיום משתמשים ב-VCO גם לחיבור חוג נעול מופע (PLL) לתיקון עדין של הפאזה במוצא המתנד.
במתנד גביש שינוי המתח נעשה רק במעגל הכפלת התדר לשינוי הקיבול ולא על הגביש עצמו.
מתנד גבישי משתנה במתח נקרא VCXO.
מימוש VCO

קיימות מספר דרכים לממש מתנד שהתדר שהוא מוציא מבוקר על ידי המתח בקו הבקרה שלו. הדרך הפשוטה ביותר היא על ידי סגירת חוג משוב חיובי על רעש תרמי הקיים בכל מעגל חשמלי. אופיו של המשוב הוא כזה שהוא מקיים את תנאי ברקהאוזן (Barkhausen conditions) בתדר ספציפי על הרעש התרמי. מימוש חוג המשוב תלוי בתחום התדר אותו רוצים לייצר.
בתחום תדרי הרדיו ה"נמוך" (1MHz-5GHz) ה-VCO ממומש לרוב על ידי שימוש ברכיב אקטיבי שמאפשר להגביר את הרעש (כדי לקיים את תנאי ברקהאוזן להגבר הרעש), ורכיבים ראקטיביים שמאפשרים הזזת פאזה של הרעש (כדי לקיים את תנאי ברקהאוזן לפאזת הרעש). תדר זה תלוי ברכיבים המרכיבים את ה-VCO (סלילים, קבלים, טרנזיסטורים), כשאחד מהם הוא וואראקטור (קבל נשלט מתח). כלומר שליטה על קיבול הואראקטור משנה את קיבולו, וכך גם את התדר בו תתקיים התנודה. וריאציות שונות למעגלים ניתן לראות במאמר.
בתחום תדרי המיקרוגל (5-50GHz) נעשה שימוש גם בטרנזיסטור כרכיב אקטיבי, אך במקום סלילים וקבלים (שתכונותיהם משתנות בתדרים גבוהים מאוד, והפסדי האנרגיה שלהם הופכים למשמעותיים גם כן) נעשה שימוש בקווי תמסורת, וברכיבים אחרים שמיועדים לתדר גבוה.
מאפייני VCO

ה-VCO מאופיין בראש ובראשונה על ידי גרף מתח-תדר המציין איזה מתח בקו הבקרה מביא לאיזה תדר (ראה תמונה). מאפיינים נוספים מראים את הרעש בתלות בתדר (רעש פאזה) ואת הספק המוצא בתלות בתדר. נרחיב על כל אחד מהם:
ל-VCO יש מספר מאפיינים אותם צריך להבין ולנתח לפני בחירה בחלופה הטובה ביותר:
א. מגרף מתח-תדר ניתן לקבל מספר תובנות עיקריות: איזה מתח יש צורך לייצר ברגל הבקרה כדי להגיע לתדר הרצוי ומהו תחום התדרים בו ה-VCO עובד. פרמטר חשוב נוסף בגרף זה הוא השיפוע. VCO מתוכנן היטב חייב להיות בעל שיפוע מונוטוני עולה או יורד בכל תחום העבודה שלו, וככל שהשיפוע ליניארי יותר, כך תכנון חוגי PLL (חוג נעול מופע) בעזרתו הוא טוב ונכון יותר.
ב. רעש פאזה: רעש פאזה הוא תכונה אינהרנטית של כל מקור תדר. בתנאים ובאפנונים מסוימים הוא משפיע על טיב הקליטה. ככל שרעש הפאזה נמוך יותר, ה-VCO נחשב ל"איכותי" יותר.
ג. הספק מוצא: אחד משימושי ה-VCO הוא יצירת תדר מתנד מקומי (Local Oscillator) לערבל (מיקסר) שישמש להורדת תדר הקליטה במקלט סופרהטרודין. סיגנל זה צריך להיות בעוצמה גבוהה כדי להבטיח תקינות פעולת הערבל. בנוסף, עוצמה גבוהה של מוצא ה-VCO מובילה לרעש פאזה נמוך יותר ע"פ משוואת ליסון (Leeson's Equation).
ראו גם

מתנדים משתנים נוספים:
TCXO - מתנד משתנה מבוקר טמפרטורה
OCXO - מתנד משתנה מבוקר תנור (הכוונה לנגד שמתחמם)
שימושים ב-VCO:
חוג נעול מופע
מקלט סופרהטרודין
הערות שוליים

↑  http://www.qsl.net/va3iul/High_Frequency_VCO_Design_and_Schematics/High_Frequency_VCO_design_and_schematics.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4843821-2
גל קוסטה

| --- | --- |
גל קוסטה, 2008
גל קוסטה, 2008
 לידה:  26 בספטמבר 1945 סלבדור, באהיה, ברזיל
 פטירה:  9 בנובמבר 2022 (בגיל 77) סאו פאולו, ברזיל 
 שם לידה:  מריה דה גרסה קוסטה פנה בורגוס
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  1963–2022 (כ־59 שנים) 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  מוזיקה פופולרית ברזילאית
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית, איטלקית, אנגלית, פורטוגזית ברזילאית 
 כלי נגינה:  זמרה
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ, פיליפס רקורדס, מרקורי רקורדס 
 בן או בת זוג:  Tom Zé Marina Lima Lúcia Veríssimo 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2010)  פרס גראמי הלטיני למפעל חיים (2011)  Prêmio da Música Brasileira 
 http://www.galcosta.com.br
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה דה גרסה קוסטה פנה בורגוס (בפורטוגזית: Maria da Graça Costa Penna Burgos;‏ 26 בספטמבר 1945 – 9 בנובמבר 2022), אשר נודעה כגל קוסטה, הייתה זמרת ברזילאית.
ביוגרפיה

קוסטה נולדה בצפון ברזיל בסלבדור דה באהיה
קוסטה הפכה להיות אחת הזמרות המפורסמות בברזיל בהיותה מחלוצי סגנון ה"טרופיקליה" ששטף את ברזיל במהלך שנות ה-60 וה-70.
בשנת 1963, המוזיקאי קייטנו ולוזו, אחיה של מריה בתניה, הפגיש בינה לבין ז'ילברטו ז'יל וטום זה (Tom Zé), אשר הצליח לארגן עבורה הקלטה בסאו פאולו לאלבומה הראשון – "דומינגו" (Domingo), אותו הקליטה יחד עם ולוזו.
ב-1973, צונזרה עטיפת אלבומה "אינדייה" (India) בשל תמונתה בביקיני אדום נועז שהתנוססה עליה.
בשנת 1982 הפך הסינגל "פסטה דו אינטריור" (Festa do Interior) מאלבומה "פנטזיה" (Fantasia) ללהיטה הגדול ביותר, כאשר זכה במולטי-פלטינה.
קוסטה הופיעה בשנת 1995 בסרט "המנדרין" בתפקיד הזמרת כרמן מירנדה.
קוסטה הקליטה שירים בפורטוגזית, ספרדית ואנגלית, והקליטה שירים עם המלחינים המפורסמים ביותר בברזיל, ביניהם: אנטוניו קרלוס ז'ובים, ז'ורז'י בן ז'ור וארסמו קרלוס. היא הוציאה 33 אלבומי אולפן (האחרון Nenhuma Dor יצא ב-2021) ושמונה אלבומי הופעה.
יחד עם חברתה, הזמרת מריה בתניה, הפכה לפעילה פוליטית ותכופות התעמתה עם השלטונות בכל הקשור לצנזורה במוזיקה.
קוסטה הופיעה בישראל ב-1982 וב-2013.
התגוררה בסאו פאולו. נפטרה ב-9 בנובמבר 2022 והותירה בן מאומץ בן 16.
הערות שוליים

1 2 3  הזמרת הברזילאית גל קוסטה הלכה לעולמה בגיל 77, באתר ynet, 9 בנובמבר 2022
↑   שירה נאות, הזמרת הברזילאית גל קוסטה מתה בגיל 77, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2022
↑  שגיא בן נון‏, הזמרת הברזילאית האגדית גל קוסטה מתה בגיל 77, באתר וואלה, 9 בנובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418209305171  BIBSYS: 9009709  BNE: XX4578578  BnF: cb138927723 (data)  GND: 134833929  ICCU: UBOV697461  ISNI: 0000 0001 1662 3657  LCCN: n83127206  MusicBrainz: fc63a914-272d-4b95-9221-61adcce6f793  NLK: KAC201948031  NSK: 000069475  NTA: 071557962  RERO: 02-A006104029  SNAC: w6df7rcq  SUDOC: 158996771  VIAF: 233149106004668490435   WorldCat (עם VIAF): 233149106004668490435
גוף שנתת בי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלחנן ניר 
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  2019
 מספר עמודים:  93
 עורך:  לאה שניר
 סדרה
 סדרת ספרים:  ריתמוס: סדרה לשירה
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789650209339
 הספרייה הלאומית:  990055554200205171
 
גוף שנתת בי הוא ספר שירה מאת אלחנן ניר בעריכת לאה שניר, שיצא לאור בעברית בשנת 2019, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר

הספר כולל מגוון שירים העוסקים ברגשות ובהתמודדויות של אדם דתי; בהם שירים העוסקים בנושאיים אמוניים דוגמת "איש האמונה אף פעם לא בודד", שירים העוסקים בהתמודדויות זוגיות דוגמת "נָאר תֵּירֶע" ושירים העוסקים ברווקות מאוחרת דוגמת "טליה אמרה לו שלא".
על השירים הבולטים בספר נמנים גם "הגוף הזה לך" ו"על הפסטרמה והחמוצים".
מרבית השירים כוללים מילים מהמקורות היהודיים, לעיתים תוך שינוי מהמשמעות המקורית או תוך עימות ישיר מול מושכלת יסוד. כך למשל השיר "איש האמונה אף פעם לא בודד" ששמו מהדהד את שם הספר "איש האמונה הבודד" של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק נפתח בשורה ”בַּיְשִׁיבָה לִמְּדוּ אוֹתִי שֶׁאִישׁ הָאֱמוּנָה אַף פַּעַם לֹא בּוֹדֵד/ אֲבָל הַחַיִּים גִּלוּ דְּבָרִים אֲחֵרִים...”
העורך מתאר את הספר:
”[הספר] עוסק בהתרוצצות האדם מול נפשו ואמונתו, בשבר ובתיקון, במתח בין גוף לרוח, ובכאבי המקום והזמן הזה. ספר זה מצטרף לספרי השירה הקודמים שלו, שהפכו למעין ספרי תפילה ומסע עבור רבים המבקשים למצוא שפת עומק חדשה, מלאה כנות, חמלה והומור לחיים אנושיים ויהודיים עכשוויים”
ביקורת על הספר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אלי הירש מתאר את חשיבותו התרבותית הייחודית של הספר:
”גוף שנתת בי הוא הטוב בספריו של ניר, דווקא בזכות משהו נינוח ורך יותר שאפשר למצוא בו בהשוואה לספריו הקודמים. יש בספר גם שירים מרים מאוד, בעיקר על הפחד והיתמות הכרוכים בחיים בצילו של האל, קרוב מדי לבדידותו, ובכל זאת השירים הבולטים הם אלה שלמרות עצבותם יש בהם גם הומור עדין, אירוניה מלטפת, עין טובה וחוכמה שאין בה אפילו שמץ של התחכמות או התלהמות. דתיים וחילונים יכולים לרוות עונג משיריו, כי ניר חותר אל המקום העמוק ביותר - אל הצד השווה, המשותף, של שני העולמות.”
יותם ראובני עמד על זווית נוספת של הספר:
”ניר מצליח להביא מושגים מהעולם הדתי לרמה שכל חילוני יכול לפחות להבין... למרות הכל, אין מדובר בסוכן דתי המבקש לשתול זרעי אמונה בקרב קוראיו החילונים. הוא מדבר בשפה שהוא מכיר... שיריו של ניר בספר הזה ראויים לתשומת לב, ולו בזכות משחקי הקרבה והריחוק במחול הדתי־החילוני שהוא מתאר...”
יותם ראובני מסכם את הספר: ”יצירה ייחודית שהיא סוג של תפילה לא־דתית”.
הערות שוליים

↑  עטיפת הספר
↑    אלי הירש, משחקי הרעב, באתר "ידיעות אחרונות", 9 בדצמבר 2019
1 2   יותם ראובני, שירים חילוניים של איש דתי, באתר הארץ, 10 בינואר 2020
אמהות מקבילות

| --- | --- |

 בימוי:  פדרו אלמודובר 
 הופק בידי:  אוגוסטין אלמודובר, אסתר גרסיה 
 תסריט:  פדרו אלמודובר 
 שחקנים ראשיים:  פנלופה קרוז חולייטה סראנו דניאלה סנטיאגו Adelfa Calvo ישראל אלחאלדה אייטנה סנצ'ז-גיון מילנה סמיט רוסי דה פלמה José Javier Domínguez 
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס 
 צילום:  חוסה לואיס אלקאין 
 מדינה:  ספרד 
 חברת הפקה:  אל דסאו, RTVE, סרטי סוני, Remotamente Films 
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics, פאתה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 במרץ 2022 
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  Premio Feroz for Best Supporting Actress  Premio Feroz for Best Original Soundtrack  גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמהות מקבילות (בספרדית: Madres paralelas) הוא סרט דרמה ספרדי משנת 2021 שנכתב וביים על ידי פדרו אלמודובר. בסרט מככבות פנלופה קרוז ומילנה סמיט ומופיעים בו איטנה סאנצ'ז-גיחון, ישראל אלחאלדה, חולייטה סראנו ורוסי דה פלמה. זהו סרט על ארבעה דורות של נשים, על גורל, על מקריות, על חיים ביקום מקביל ועל אלטרואיזם.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפתיחה של פסטיבל הסרטים ה-78 של ונציה, ב-1 בספטמבר 2021, שם הוענק לפנלופה קרוז גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר. הסרט יצא לאקרנים בספרד ב-8 באוקטובר 2021 על ידי Sony Pictures Releasing International . זה גם היה אמור להיות סרט הסיום של פסטיבל ניו יורק 2021 באותו היום. הסרט זכה בשתי מועמדויות לפרסי האוסקר ה-94 לשחקנית הטובה ביותר (קרוז) ולפסקול המקורי הטוב ביותר (איגלסיאס).
עלילת הסרט

הצלמת ג'ניס מרטינז מצלמת את הארכאולוג המשפטי הנודע ארתורו. כשנודע לה שלארכאולוג יש קרן חפירות, היא מגישה בקשה לקרן לעזור בחפירת קבר אחים בכפר הולדתה, שם נהרגו ונקברו סבא רבא שלה וגברים אחרים מהכפר במהלך מלחמת האזרחים בספרד. במקביל, ארתורו וג'ניס מנהלים רומן, כאשר מספר חודשים לאחר מכן, ג'ניס, רווקה בת 40, נכנסת להיריון. היא מחליטה לשמור על התינוק ולגדל אותו לבד, בניגוד לרצונו של ארתורו, שיש לו אישה חולת סרטן שמטופלת בכימותרפיה. ארתורו מבקש מג'ניס לוותר על הילד הזה, הם יעברו לגור ביחד ויתכננו הריון כך שלא לפגוע באשתו.
לאחר תשעה חודשי היריון, בשעות שלפני הלידה, מתוודעת ג'ניס בבית החולים לאנה, מתבגרת בת 19 שבניגוד לה, ממש לא מעוניינת בהיריון. שתי הנשים יולדות באותו זמן. שני התינוקות שנולדו היו עם בעיות רפאויות שחייבו להאריך את השהות בבית החולים. ג'ניס ואנה נשארות בקשר לאחר השחרור מבית החולים, ומעדכנות זו את זו בהתקדמות התינוקות שלהן: ססיליה ואניטה.
ארתורו מגיע לאחר כמה חודשים לביקור פתע, עם מתנה לג׳ניס ולתינוקת ססיליה.
כמה ימים לאחר מכן ג'ניס פוגשת את ארתורו בבית המלון, והתנהגותו קרה ומרוחקת. הוא מתוודה שהתינוקת לא נראית כמוהו ומבקש בדיקת אבהות. ג'ניס נעלבת ומספרת שהוא היחיד שקיימה איתו יחסי מין, וחברתה הטובה מסכמת שאם כך, הילדה נראית כמו הסבא של ג'ניס (שכאמור נהרג במלחמת האזרחים) שהיה כהה ושונה בצבעו.
ג'ניס מתחילה לדאוג ולכן עושה בדיקת אימהות, שמגלה שהיא לא אמה הביולוגית של ססיליה. היא מחליטה לא לספר לאף אחד.
חודשים לאחר מכן, ג'ניס נתקלת במקרה באנה שעובדת בבית קפה ליד ביתה; אנה עזבה את ביתה של אמה כדי לדאוג לעצמה לאחר שאמה השחקנית עזבה את הבית לשחק בתיאטרון נודד. ג'ניס מזמינה את אנה לדירתה, שם אנה מגלה בדמעות שהתינוקת שלה אניטה סבלה ממוות בעריסה. ג'ניס מבקשת תמונה של אניטה, מה שמאשר את חשדותיה שהתינוקות שלה ושל אנה הוחלפו בבית החולים.
מאוחר יותר ג'ניס מציעה לאנה עבודה כעוזרת, משגיחה על הבית ועל התינוקת ססיליה. היא אוספת דגימות רוק מאנה וססיליה מבלי לומר לה שהן לבדיקת אימהות, שתוצאותיה מאשרות שססיליה היא בתה של אנה.
אנה מגלה לג'ניס שהריונה היה תוצאה של אונס קבוצתי על ידי חבריה לכיתה, ואביה לחץ עליה לשתוק כדי להימנע מתשומת לב עיתונאית שלילית. לאחר מגורים יחדיו, ג'ניס ואנה גם יוצרים מערכת יחסים מינית.
ארתורו מגיע עם חדשות שהקרן שלו אישרה את חפירת קבר האחים, וגם שאשתו החלימה מסרטן והם החליטו שהם נפרדים. הוא וג'ניס חוגגים בבילוי לילי בעיר, מה שגורם לאנה לקנא.
ברגע של אהדה לאנה, ג'ניס מתוודה על האמת בפני אנה, המגיבה בכעס ועוזבת בלילה עם ססיליה, לחרדתה של ג'ניס. למרות הכעס של אנה היא יוצרת קשר עם ג'ניס, ואומרת שג'ניס עדיין מוזמנת לראות את ססיליה ולהיות חלק מחייה.
חודשים לאחר מכן, ג'ניס וארתורו נוסעים לכפר הולדתה של ג'ניס, שם הוא אוסף מידע על הקבר מקרובות המשפחה, בנות הזוג המבוגרות שנותרו בחיים, ומתכונן לחפירה עם הצוות שלו.
ג'ניס מתגוררת בכפר בבית שסבתה הורישה לה, מקום חם ונעים ושם היא מספרת לאנה שמגיעה מאוחר יותר עם ססיליה, שהיא בחודש השלישי להריונה. כשנשאלת איך היא תקרא לתינוק, ג'ניס אומרת לאנה אם זו בת היא תקרא לה אנה ואם זה בן - אנטוניו (על שם סבא רבא שלה).
בסיום החפירה, אותרו כל השלדים של בני המשפחה של ג'ניס, והכפר מתאסף ליד הקבר כדי להתאבל על יקיריהם האבודים ולסגור מעגל של דורות.
הפקה

בפברואר 2021 הוכרז שפדרו אלמודובר מוכן לביים את סרטו החדש בשם Madres paralelas, עם צוות שחקנים בראשות פנלופה קרוז, ישראל אלחאלדה, חולייטה סראנו ורוסי דה פלמה. ב-12 במרץ 2021, דווח שפדרו אלמודובר התכוון לשלב את אניה טיילור-ג'וי בצוות השחקנים הראשי של הסרט.
הצילום העיקרי החל ב-12 במרץ 2021 במדריד, ספרד, והסתיים ב-22 באפריל 2021. מקומות הצילום כללו את מדריד, טורלגונה וטורמוצ'ה דה ג'ראמה. הסרט, שהופק על ידי אל דסאו ו-Remotamente Films AIE בתמיכת RTVE ו-Netflix, קיבל מימון מה- ICAA.
הפצה

ב-4 בפברואר 2021 רכשה Pathé את זכויות ההפצה של הסרט בבריטניה. ב-23 באפריל 2021, Sony Pictures Classics רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בצפון אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-78 של ונציה ב-1 בספטמבר 2021. הופץ על ידי Sony Pictures Entertainment Iberia, יצא לאקרנים בספרד ב-8 באוקטובר 2021. הוא היה אמור לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-24 בדצמבר 2021. הוא היה אמור לצאת לאקרנים בקולנוע בבריטניה ב-28 בינואר 2022, והיה הסרט הראשון שיצא במסגרת ההסכם החדש של Pathé עם אולפני האחים וורנר, לאחר שהסכם ההפצה שלהם עם דיסני פג ב-30 ביוני 2021.
כרזת הפרסום של הסרט לקולנוע, הכוללת פטמה, הוסרה מאינסטגרם בשל הכללים של האתר לגבי עירום. ההחלטה ספגה ביקורת מ תנועת "חופש הפטמה", מה שהוביל להתנצלות מאינסטגרם.
נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה הבלעדיות לאזור אמריקה הלטינית, במטרה לצאת לאקרנים מוקדם ב-2022, אך לא נשללה הצגה בבתי הקולנוע. חלון קולנוע של 15 ימים לפני הסטרימינג היה הבחירה עבור ארגנטינה, עם יציאה בכמה בתי קולנוע שתוכננה ל-3 בפברואר 2022.
בליל הבכורה העולמית של הסרט הוא זכה לתשע דקות מחיאות כפיים מצד משתתפי פסטיבל ונציה בסלה גרנדה. הסרט היה מועמד להיות הנציג הספרדי לפרסי האוסקר ה-94 לצד Mediterraneo: The Law of the Sea and The Good Boss, אבל הסרט האחרון היה הבחירה הרשמית הסופית.
ביקורת

97% מ-176 מן הביקורות באתר Rotten Tomatoes העניקו לסרט ביקורת חיובית, עם דירוג ממוצע של 8.40/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קורא: "פורום מבריק לכישרון של פנלופה קרוז, אמהות מקבילות מאשר מחדש את ההנאה המוכרת של יצירת הקולנוע של אלמודובר תוך הוכחה שהוא עדיין מסוגל לצמוח." ב-Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 87 מתוך 100, המבוסס על 33 מבקרים, מה שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
הסרט הופיע ברשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר של מבקרים אמריקאים רבים של 2021.[דרוש מקור]
דווקא (כתב עת ישראלי)

עטיפת הגיליון הראשון, המוקדש לנושא "מסעות".
"דווקא"  הוא כתב עת המוקדש ל"ארץ יידיש ותרבותה". גיליון ראשון של כתב העת הופיע ביולי 2006. השם מרמז על כתב העת דווקא שראה אור בארגנטינה בשנים 1982-1949.
"דווקא" הוא כתב עת בעברית על תרבות היידיש. העורך הוא בני מר, עורכת המשנה היא חנה עמית, ולידם פועלת מערכת, שבה חברים: דוד אסף, חיים באר, אברהם נוברשטרן ואבנר הולצמן.
"דווקא" יוצא לאור על ידי "בית שלום עליכם", בשיתוף עם המכון לחקר תולדות יהודי פולין, שבאוניברסיטת תל אביב. כתב העת אמור לצאת לאור פעמיים בשנה, והנושאים שלו יהיו, בין השאר, הקשרים בין העברית ליידיש. כל גיליון יהיה מוקדש לנושא מיוחד, נושא הגיליון הראשון הוא "מסעות".
המאמרים התרגומים והפרסומים בכתב העת, יהיו מלווים בביוגרפיות קצרות של מחבריהם, שיסייעו לקוראים להכיר, או להיזכר, ביוצרי תרבות היידיש.
מתוך הפתיח לגיליון הראשון:
למה "דווקא"? מפני שהמלה הזאת מספרת בקיצור את סיפור היחסים בין היידיש לעברית. שתי הלשונות הקרובות, שחיו לעיתים באחווה ולעיתים במריבה. במקורה הארמי הורתה המלה (דווקא) שצריך לדייק בדבר מה; אבל היידיש טענה אותה (את המלה) במשמעות השימושית, המוכרת לנו כיום, של "כך ולא אחרת", או "לעשות דווקא".
הגיליון השני של "דווקא", בעריכתם של בני מר וחנה עמית, יצא בינואר 2007. בגיליון באים, בין השאר, דבריהם של נורית אורחן, על סופרות יידיש, שירים משל אברהם סוצקבר, רבקה בסמן בן-חיים, אליעזר שטיינברג, פרופ' דוד אסף, ומאמרה של הזמרת חוה אלברשטיין, על שירי ערש בלשון יידיש.
בית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה

| --- | --- |

 מאפיינים
 מדינה:  רואנדה 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  8 בנובמבר 1994 – 31 בדצמבר 2015 (21 שנים) 
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  3°22′04″S 36°41′47″E﻿ / ﻿3.3677°S 36.6965°E﻿ / -3.3677; 36.6965
 he
 
לוחית של בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה ברואנדה.
בית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה (ICTR) היה גוף שיפוטי שהקימה מועצת הביטחון של האו"ם במטרה לדון בפשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך רצח העם ברואנדה בשנת 1994.
ההחלטה על הקמת בית הדין התקבלה במועצת הביטחון ב-8 בנובמבר 1994, וב-22 בפברואר 1995 נקבע כי מקום מושבו יהיה בעיר ארושה שבטנזניה. לבית הדין ניתנה הסמכות לדון בעבירות של רצח עם, פשעים נגד האנושות וכן פשעי מלחמה מסוגים מסוימים, שבוצעו נגד רואנדים ברואנדה עצמה או על ידי רואנדים במדינות השכנות לה, במהלך 1994. לצד בית הדין הוקם גם בית דין לערעורים.
בית הדין סיים את פעילותו ונסגר ב-31 בדצמבר 2015.
ההליכים

המשפט הראשון בבית הדין החל להתנהל בינואר 1997. באפריל 2007, התנהלו בבית הדין 27 משפטים, נגד 33 נאשמים. כל הנאשמים, למעט שישה, ערערו על פסקי הדין שניתנו לגביהם. עם הנאשמים שהורשעו נמנו ראש ממשלת רואנדה, ז'אן קמבנדה, שרי האוצר, התחבורה והחינוך, מושלי מחוזות, וכן אנשים שלא נשאו משרות בממשל הרואנדי. באפריל 2007 התנהלו 11 הליכים משפטיים נוספים, נגד 27 נאשמים, בהם שר החוץ ז'רום בּיקָמוּמְפָּאקָה, הרמטכ"ל אוגוסטין בִּיזִימוּנְגוּ, ובכירים נוספים בממשל ובצבא רואנדה.