stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רומלו לוקאקו
קריירה בינלאומית > 2018–2022 דור הזהב של בלגיה

לוקאקו כבש 11 שערים במוקדמות מונדיאל 2018 ונכלל בסגל נבחרת בלגיה למונדיאל 2018 ברוסיה. הוא כבש צמד במשחק הפתיחה של בלגיה בו היא ניצחה 3–0 את פנמה והוסיף צמד גם במשחק השני בו ניצחה בלגיה 5–2 את תוניסה. הוא סיים את הטורניר עם 4 שערים ובישול ב-6 משחקים, בטורניר בו סיימה בלגיה שלישית, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לצרפת, וניצחה את אנגליה במשחק על המקום השלישי.
ב-10 באוקטובר 2019, כבש לוקאקו את שערו ה-50 במדי הנבחרת בניצחון 9–0 על סן מרינו, במסגרת מוקדמות יורו 2020. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2020, כבש 4 שערים ב-5 הופעות בטורניר בו הודחה בלגיה ברבע הגמר על ידי איטליה שזכתה בטורניר. ונכלל בנבחרת הטורניר של אופ"א
ב-5 בספטמבר 2021 ערך לוקאקו את הופעתו ה-100 בנבחרת בניצחון של בלגיה 3–0 על צ'כיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא נכלל בסגל נבחרת בלגיה למונדיאל 2022 בקטר. לוקאקו שיחק בשני משחקים ולא כבש בטורניר, ונבחרת בלגיה לא עברה את שלב הבתים לאחר שסיימה במקום השלישי בבית. מה שסימל את סיומו של דור הזהב של הכדורגל הבלגי.
קריירה בינלאומית > 2023–הווה

במוקדמות יורו 2024 סיים לוקאקו כמלך השערים של המקודמות. כשכבש 14 שערים ובכך שבר את שיאם של דייוויד הילי הצפון אירי ממוקדמות יורו 2008 ושל רוברט לבנדובסקי הפולני ממוקדמות יורו 2016 שכבשו 13 שערים כל אחד. הוא נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2024.
סטטיסטיקות קריירה > קריירת מועדונים

מעודכן ל-10 בנובמבר 2024
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע הליגה> הופעות | גביע הליגה> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | הסופר קאפ האירופי> הופעות | הסופר קאפ האירופי> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנדרלכט | 2008/2009 | ליגת העל הבלגית | 1 | 0 | 0 | 0 | – | – | 0 | 0 | – | – | 1 | 0 |
| אנדרלכט | 2009/2010 | ליגת העל הבלגית | 33 | 15 | 1 | 0 | – | – | 11 | 4 | – | – | 45 | 19 |
| אנדרלכט | 2010/2011 | ליגת העל הבלגית | 37 | 16 | 2 | 0 | – | – | 11 | 4 | – | – | 50 | 20 |
| אנדרלכט | 2011/2012 | ליגת העל הבלגית | 2 | 2 | 0 | 0 | – | – | 0 | 0 | – | – | 2 | 2 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 73 | 33 | 3 | 0 | 0 | 0 | 22 | 8 | 0 | 0 | 98 | 41 |
| צ'לסי | 2011/2012 | פרמייר ליג | 8 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | – | – | 12 | 0 |
| צ'לסי | 2013/2014 | פרמייר ליג | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 10 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 15 | 0 |
| ווסט ברומיץ' (מושאל) | 2012/2013 | פרמייר ליג | 35 | 17 | 2 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | – | – | 38 | 17 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 35 | 17 | 2 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 38 | 17 |
| אברטון (מושאל) | 2013/2014 | פרמייר ליג | 31 | 15 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | – | – | 33 | 16 |
| אברטון | 2014/2015 | פרמייר ליג | 36 | 10 | 2 | 2 | 1 | 0 | 9 | 8 | – | – | 48 | 20 |
| אברטון | 2015/2016 | פרמייר ליג | 37 | 18 | 3 | 3 | 6 | 4 | 0 | 0 | – | – | 46 | 25 |
| אברטון | 2016/2017 | פרמייר ליג | 37 | 25 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | – | – | 39 | 26 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 141 | 68 | 7 | 7 | 9 | 4 | 9 | 8 | 0 | 0 | 166 | 87 |
| מנצ'סטר יונייטד | 2017/2018 | פרמייר ליג | 34 | 16 | 6 | 5 | 2 | 0 | 8 | 5 | 1 | 1 | 51 | 27 |
| מנצ'סטר יונייטד | 2018/2019 | פרמייר ליג | 32 | 12 | 3 | 1 | 1 | 0 | 9 | 2 | – | – | 45 | 15 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 66 | 28 | 9 | 6 | 3 | 0 | 17 | 7 | 1 | 1 | 96 | 42 |
| אינטר מילאנו | 2019/2020 | סרייה א' | 36 | 23 | 4 | 2 | – | – | 11 | 9 | – | – | 51 | 34 |
| אינטר מילאנו | 2020/2021 | סרייה א' | 36 | 24 | 3 | 2 | – | – | 5 | 4 | – | – | 44 | 30 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 72 | 47 | 7 | 4 | 0 | 0 | 16 | 13 | 0 | 0 | 95 | 64 |
| צ'לסי | 2021/2022 | פרמייר ליג | 26 | 8 | 6 | 3 | 4 | 0 | 6 | 2 | – | – | 44 | 15 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 26 | 8 | 6 | 3 | 4 | 0 | 6 | 2 | 0 | 0 | 44 | 15 |
| אינטר מילאנו (מושאל) | 2022/2023 | סרייה א' | 25 | 10 | 4 | 1 | – | – | 8 | 3 | 0 | 0 | 37 | 14 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 25 | 10 | 4 | 1 | 0 | 0 | 8 | 3 | 0 | 0 | 37 | 14 |
| רומא (מושאל) | 2023/2024 | סרייה א' | 32 | 13 | 2 | 1 | – | – | 13 | 7 | – | – | 47 | 21 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 32 | 13 | 2 | 1 | 0 | 0 | 13 | 7 | 0 | 0 | 47 | 21 |
| נאפולי | 2024/2025 | סרייה א' | 10 | 4 | 1 | 0 | – | – | – | – | – | – | 11 | 4 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 10 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 11 | 4 |
| סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | 490 | 228 | 42 | 22 | 20 | 4 | 91 | 48 | 4 | 3 | 647 | 305 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת בלגיה

מעודכן ל-14 בנובמבר 2024
| שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- |
| 2010 | 8 | 2 |
| 2011 | 5 | 0 |
| 2012 | 5 | 1 |
| 2013 | 8 | 2 |
| 2014 | 11 | 6 |
| 2015 | 5 | 0 |
| 2016 | 14 | 11 |
2017: 9
2018: 14
| 2019 | 5 | 7 |
2020: 5
| 2021 | 12 | 11 |
| 2022 | 3 | 0 |
| 2023 | 9 | 15 |
| 2024 | 7 | 2 |
| סה"כ | 120 | 85 |
תארים

אליפות בלגיה: 2009/2010
אליפות איטליה: 2020/2021
קופה איטליה: 2022/2023
הסופר קאפ האיטלקי: 2022
אליפות העולם לקבוצות: 2021
גביע העולם: מקום שלישי 2018
שחקן החודש בפרמייר ליג: מרץ 2017
נעל הארד של המונדיאל: 2018
נבחרת היורו: 2020
נבחרת העונה של הליגה האירופית: 2019/2020
שחקן החודש בסרייה א': פברואר 2021
שחקן העונה בסרייה א': 2020/2021
סטניסלב שמייזנר

| --- | --- |
שמייזנר כפרטיזן, זמן קצר לאחר בריחתו מסוביבור
שמייזנר כפרטיזן, זמן קצר לאחר בריחתו מסוביבור
 לידה:  13 במרץ 1927 פולין פולאווי, פולין 
 פטירה:  3 במרץ 1989 (בגיל 61) ברזיל גויאניה, ברזיל 
 מדינה:  פולין 
 
סטניסלב "שלמה" שמייזנר (בפולנית: Stanisław "Szlomo" Szmajzner;‏ 13 במרץ 1927, פולאווי, פולין – 3 במרץ 1989, גויאניה, ברזיל) היה אחד מניצולי מחנה ההשמדה סוביבור בפולין שהשתתף במרד והבריחה שהתחוללו במחנה ב-1943.
מעצרו והגעתו לסוביבור

שמייזנר הגיע למחנה ההשמדה סוביבור ב-12 במאי 1942 בטרנספורט של כ-2000 יהודים מגטו אופולה לובלסקי שבמזרח פולין יחד עם הוריו, אחותו, אחיו, בן דודו ואחיינו.
מעצרו והגעתו לסוביבור > עיסוקו במחנה

עם הגעתו, הוא לא נשלח למוות בתאי הגזים מכיוון שהוכיח שהוא צורף, מאחר שהביא איתו את תיק הכלים שלו. בנוסף גם הצליח להגן באופן זמני על אחיו משה, בן דודו ואחיינו, והתעקש שהוא זקוק לעזרתם (בסופו של דבר הוא היה היחיד מכל משפחתו ששרד את המלחמה). בעזרת סדנת צורפות מאולתרת, הטיל עליו סגן מפקד המחנה גוסטב וגנר ליצור אביזרי זהב לאנשי האס אס בסוביבור באמצעות מטבעות, תכשיטים ושיני זהב של הקורבנות שהגיעו למחנה. ההזמנות כללו טבעות המציגות את סמלי האס אס ועיטורי נוי לשוט ששימש את קורט בולנדר בהכאת האסירים. תחת פיקודו של פרנץ שטנגל על המחנה הוצב שמייזנר כמנהל עבודה בבית מלאכה למכונאות ותחזוקה כללית. מאוחר יותר, הוא ואחרים נאלצו לחפור את הבורות שהונחו סביב הגדר החיצונית של המחנה. תפקידו העניק לו גישה רחבה לאזורי המחנה, פרט למחנה השלישי שכלל את אזור תאי הגזים ושריפת הקורבנות.
מעצרו והגעתו לסוביבור > המרד

לשמייזנר בן ה-16 נודע על רצח ההמונים בסוביבור באמצעות הודעות מחבר שנאלץ לעבוד בתאי הגזים, שנמסרו בחשאי על ידי שומר פולקסדויטשה. לאחר מכן הצטרף למחתרת שהתגבשה סביב ליאון פלדהנדלר, שתכנן בריחה. מאוחר יותר השתתף במרד הגדול במחנה שפרץ ב־14 באוקטובר 1943 בהנהגתו של אלכסנדר פצ'רסקי קצין בצבא האדום שנפל בשבי ונשלח לסוביבור לאחר שהתגלתה יהדותו, לאחר למעלה מ־17 חודשים בסוביבור. עם תחילת המרד הוא היה חלק מקבוצה של ארבעה אסירים שהרגו את הקאפו הראשי של המחנה. לצורך חימוש הצוות בבית המלאכה שלו גנב והסתיר כמה גרזני נגרות שנשלחו לחידוד. שמייזנר גנב גם שלושה רובים מהנשקייה לאחר ששכנע את הזקיף האוקראיני שהוא במשימת תיקון. הוא מסר שני רובים לשבויי מלחמה סובייטים והתעקש לשמור על השלישי. בסערת הבריחה ירה שמייזנר בשומר מגדל.
מעצרו והגעתו לסוביבור > בריחה

שמייזנר השתייך לכ-300 האסירים מתוך 600, שהצליחו להימלט מהמחנה ליערות הסמוכים. הוא היה חלק מקבוצתו של פצ'רסקי, שהורכבה מ-57 אנשים. כדי להימנע מגילוי, הבורחים התפצלו לקבוצות קטנות יותר. פצ'רסקי ושבעה שבויי מלחמה אחרים עזבו על מנת לרכוש מזון וליצור קשר עם פרטיזנים, כאשר הנותרים הממתינים לחזרתם. לאחר שפצ'רסקי לא חזר, הם התפצלו לקבוצות קטנות יותר וחיפשו דרכים נפרדות. מקבוצת שמייזנר, המונה 15 או 16 ניצולים, נורו מאוחר יותר 12 או 13 בעימות עם לאומנים פולנים. הוא שרד בזכות שנשכב על הקרקע והעמיד פני מת.
לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנת 1947, שמייזנר היגר לברזיל, שם זיהה בשנת 1967 את פרנץ שטנגל. במאי 1978 הוא גם אישר את זהותו של גוסטב וגנר בתחנת משטרה בסאו פאולו. הוא ביקר במערב גרמניה מספר פעמים כדי להעיד במשפטים שהתנהלו נגד פושעי מלחמה נאצים, כולל נגד שטנגל. שמייזנר חיבר ספר על חוויותיו כנער במחנה המוות, שיצא לאור בשנת 1968 בברזיל. יחד עם חבריו הניצולים הנוספים תומאס בלאט ואסתר טרנר-ראב, הוא תרם לתסריט של הסרט הבריחה מסוביבור משנת 1987. דמותו של שמייזנר מופיעה בסרט והיא מגולמת על ידי השחקן סיימון גרגור.
עבודות

Inferno em Sobibor: A tragédia de um adolescente judeu. Bloch Editores. 1968 – via Holocaust Research Project, extracts translated to English.
הערות שוליים

↑  Schelvis, Jules (2007). Sobibor: A history of a nazi death camp. Berg (Bloomsbury). p. 239.
1 2  Schelvis, Jules (2007). Sobibor: A history of a nazi death camp. Berg (Bloomsbury). p. 85.
1 2 3 4  Szmajzner, Stanislaw (1968). Inferno em Sobibor: A tragédia de um adolescente judeu. Bloch Editores – via Holocaust Research Project, extracts translated to English.
1 2  Blatt, Thomas Toivi (1997). From the Ashes of Sobibor: A Story of Survival. Northwestern University Press. p. 153.
↑  Schelvis, Jules (2007). Sobibor: A history of a nazi death camp. Berg (Bloomsbury). p. 155.
1 2  Jules Schelvis & Dunya Breur. "Stanislaw Szmajzner". sobiborinterviews.nl. NIOD Institute for War, Holocaust and Genocide Studies.
1 2 3  Jules Schelvis & Dunya Breur. "Interview with Stanislaw Szmajzner (German), 1983 (Hagen)". sobiborinterviews.nl. NIOD Institute for War, Holocaust and Genocide Studies.
↑  Schelvis, Jules (2007). Sobibor: A history of a nazi death camp. Berg (Bloomsbury). p. 159f.
↑  Blatt, Thomas Toivi (1997). From the Ashes of Sobibor: A Story of Survival. Northwestern University Press. p. 150.
↑  Jules Schelvis (2003). Vernichtungslager Sobibor. UNRAST-Verlag, Hamburg/Münster. p. 196ff.
↑  Jules Schelvis (2003). Vernichtungslager Sobibor. UNRAST-Verlag, Hamburg/Münster. p. 212ff.
↑  Schelvis, Jules (2007). Sobibor: A history of a nazi death camp. Berg (Bloomsbury). p. 181.
↑  Jules Schelvis & Dunya Breur: Biographies of SS men, sobiborinterviews.nl NIOD Institute for War, Holocaust and Genocide Studies
↑  Philip "Fiszel" Bialowitz with Joseph Bialowitz (2010). A Promise at Sobibór: A Jewish Boy’s Story of Revolt and Survival in Nazi-Occupied Poland. University of Wisconsin Press. p. 174.
↑  Blatt, Thomas Toivi (1998). Sobibor, The forgotten revolt: A survivor's report. H.E.P. p. 98.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601433705171  PLWABN: 9811724046005606  ISNI: 0000 0000 9421 5846  LCCN: n2010065619  NKC: zmp20211132287  VIAF: 138618332   WorldCat (עם VIAF): 138618332
גרזן-חנית

גרזן-חנית: ראש הקרב כולל להב גרזן חד, חוד חנית ופטיש משונן.
גרזן-חנית: ראש הקרב כולל להב גרזן חד, חוד חנית ופטיש עם מקור קצר.
גרזן-חנית או גרזן-מוט (באנגלית Pollaxe או Poleaxe) הוא סוג של כלי נשק מימי הביניים, המהווה שילוב של גרזן קרב עם נשק מוט. מדובר בראש קרב תלת-ראשי הנושא גרזן, חוד דקירה (מעין חנית או רומח, נקרא dague) ופטיש או מקור חד בצד השני של הגרזן, שמותקן על גבי מוט עבה ומחוזק באורך של 1.2–2.0 מטרים (3.9–6.6 רגל) (בניגוד להאלברד שהיה ארוך יותר: 2–4 מטר). גרזן-החנית הומצא כנראה בשיא ימי הביניים (המאה ה-13) אך נהפך לפופולרי רק במאה ה-14 עם התפשטות שריון הלוחות בשדה הקרב. גרזן-החנית התגלה כנשק יעיל הן כנגד יריב משוריין והן כנגד יריב לא משוריין. הוא תוכנן להיות חזק וכבד, ומכה חזקה ממנו - גם אם לא חדרה את שריון היריב - יכלה לגרום לו נזק של הלם, חבלות, עצמות שבורות או זעזוע מוח (במקרה שהמכה כוונה לקסדה). גם האבירים, שהנשק המזוהה ביותר עימם הוא החרב, השתמשו בגרזן-חנית כנשק עיקרי בשדה הקרב ודאגו לרכוש גרזני-חנית איכותיים במיוחד, שלעיתים גם עוטרו בקישוטים וחריטות כדי להעיד על המעמד של נושאם.
מבנה

מוט-הגרזן מורכב משני חלקים עיקריים: המוט וראש הקרב. ראש הקרב כלל שילובים שונים של כלי הנשק הבאים:
חוד דקירה (spike או dague) - מעין חנית או רומח שמיועד לנעיצה ודקירה, כולל לחדירת שריון לוחות.
להב גרזן קרב (axe או hache) - שנועד לחיתוך (בעיקר נגד יריבים לא משוריינים או בעלי שריון קל).
פטיש קרב (warhammer או poll) - נועד לריסוק, בעיקר נגד יריבים משוריינים.
מקור חד, עבה וקצר (beak או fluke) - נועד לחדור שריון.
לעיתים גם בצידי ראש הקרב היו דוקרנים קצרים, אך הם לא היו אמצעי התקיפה העיקרי של הנשק.
ראש הקרב היה מחובר למוט בלוחות מתכת שנקראו langets והיו ממוסמרים למוט. ללוחות אלו היו תפקידים נוספים מלבד אבטחת ראש הקרב וקיבועו למוט.
המוט (shaft או haft) היה באורך 4–6.6 רגל (1.2–2.0 מטרים) בדרך כלל אך במספר מוטות ארוכים במיוחד הגיע האורך ל-2.4 מטרים (7.9 רגל). המוט היה עבה וחזק ולרוב בעל חתך רוחב מלבני (ולעיתים רחוקות אליפטי או עגול). בקצהו הקדמי הוא חוזק ב-langets: לוחות מתכת ארוכים שהיו מחוברים למוט בארבע פאותיו ונמשכו לאורכו, אלו שימשו לא רק לחבר ולאבטח את ראש הקרב למוט אלא גם להגן על המוט מפני חיתוך ושבירה על ידי כלי הנשק של היריב (כגון גרזן-חנית אחר או חרב דו-ידנית), וכן הוסיפו לכוח הפגיעה שנובעת ממשקלו של הנשק - 2–4 קילוגרם (4.4–8.8 ליברות). לעיתים הותקנה לפני ראש הקרב שמורת-יד (hilt) בצורת דיסקה עגולה כדי למנוע מהיד להחליק על ראש הקרב, שמורת-יד זו נקראת roundel. בקצה האחורי של המוט הותקן דוקרן או חיזוק מתכת מחודד (בדרך כלל עם חוד קהה יותר וקצר יותר מזה של חוד הדקירה שבראש הקרב) על מנת לשמש אף הוא כנשק.
במבט שטחי נוטים לבלבל בין הגרזן-חנית להאלברד. בכל זאת יש ביניהם הבדלים. ראשית, ההאלברד ארוך יותר: אורכו 2–4 מטר, לעומת 1.2–2.4 מטר בגרזן-חנית. שנית, להב הגרזן בגרזן-חנית הוא לרוב קטן יותר מזה של ההאלברד. להב קטן יותר מרכז את האנרגיה הקינטית של המכה על שטח קטן יוצר ובכך מאפשר לו להביס שריון, בעוד שהלהבים הרחבים יותר של ההאלברד יעילים יותר נגד שריון קל יותר או מטרות ללא שריון כלל. שלישית, בנשקי האלברד רבים ראש הקרב חושל כיחידה אחת, בעוד שראש הקרב של מוט-הגרזן הורכב בדרך כלל מכמה חלקים והיה מודולרי.
שימוש

הגרזן-חנית שימש אבירים ולוחמי חיל רגלים כבד אחרים (כולל שכירי חרב) בלחימה רגלית, ונחשב לכלי נשק יעיל הן נגד יריבים משוריינים (כולל עם שריון לוחות) והן נגד יריבים לא משוריינים. לגרזן-חנית פותחה טכניקת לחימה מתוחכמת שדרשה שימוש בשתי הידיים (ובכך היה הגרזן-חנית נשק דו-ידני) והתבססה על לחימה במוט קרב (quarterstaff) בשילוב מכות גרזן קרב ופטיש, וכן נעיצה באמצעות חוד הדקירה שבראש הקרב. להב הגרזן יכול לשמש לא רק להתקפות חיתוך או ריסוק, אלא גם להכשלת היריב והפלתו, פריקתו מנשקו ולחסום את התקפותיו. ראש הפטיש שימש בעיקר נגד מטרות משוריינות ומכותיו החזקות יכלו לגרום לחבלות רציניות, הלם, שבירת עצמות וזעזוע מוח (כאשר כוונו לראש). הן חוד הדקירה שבראש הקרב והן החוד שבתחתית המוט יכלו לשמש לנעיצה ודקירה. המוט עצמו הוא חלק מרכזי בנשק ומשמש כמנוף המעניק מומנט-כוח גבוה לראש הקרב ובכך מגביר את הנזק שגורמת מכה עם ראש הגרזן או ראש הפטיש. בנוסף המוט היה יכול לחסום את התקפותיו של היריב (בייחוד כאשר המוט היה מחוזק ב-langets, שהם לוחות מתכת לאורך המוט) וכן לתת מכות, לדחוף את היריב, להרחיק אותו וכן להכשיל או להפיל אותו.
הגרזן-חנית היה נשק פופולרי ביותר בקרב לוחמים בשדה הקרב, כולל בקרב האבירים בני מעמד האצולה. הוא הגיע לשיא הפופולריות שלו במאה ה-14 והמאה ה-15, במקביל להיותו של שריון הלוחות נפוץ בשדה הקרב. היו לכך שתי סיבות. הסיבה הראשונה היא ששריון הלוחות סיפק ללוחם הגנה טובה מאוד שלמעשה ייתרה את הצורך במגן גדול ובכך פינתה את שתי הידיים לתפעול נשק בשדה הקרב, כולל כלי נשק דו-ידניים כגון חרב דו-ידנית, נשק מוט וגרזן-חנית. הסיבה השנייה היא שחרב ארוכה רגילה הייתה פחות יעילה נגד שריון הלוחות לעומת הגרזן-חנית שצויד בראש קרב עם אמצעים שהיו יעילים יותר בחדירת שריון (המקור למשל) או בגרימת נזק במכה על השריון (הפטיש למשל), וסיפקו יותר מומנט-כוח במכה מאשר להב החרב, וזאת הודות למנוף שמספק המוט הארוך. השימוש בגרזן-חנית היה פופולרי עד סוף המאה ה-16, אז נדחקו רוב כלי הנשק הקרים והשריון משדה הקרב בעקבות הופעת הנשק החם ורובים שיכלו לחדור בקלות שריון גוף בירי מרחוק.
חיבורים מאוירים רבים על לחימה באמצעות גרזן-חנית מהמאה ה-15 והמאה ה-16 שרדו. במסגרת התעניינות מחודשת בהיסטוריה צבאית של ימי הביניים ושחזור תקופתי של קרבות על ידי חובבים והיסטוריונים, נתגלו מחדש טכניקות לחימה בגרזן-חנית - הן על ידי קריאת חיבורים היסטוריים ששרדו והן מניסיון שנבע מלחימה ואימונים (ראו גם: אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות - HEMA). שימוש בגרזן-חנית אמיתי בקרבות משוחזרים הוא מסוכן, גם אם להביו קהים, שכן עוצמת המכה היא חזקה ועדיין יכולה לגרום לנזק, בייחוד אם הסופג אותה איננו לבוש בשריון גוף עם ריפוד מתאים. לשם כך נעשה לעיתים שימוש בגרזן-חנית שראש הקרב שלו עשוי מגומי והלחימה נעשית במשנה זהירות.
אטימולוגיה

באנגלית נקרא נשק זה לרוב Pollaxe והבלשנים סבורים שהמילה poll פירושה "ראש" או "פטיש" ומתייחסת לראש הקרב של הנשק. במקרה זה תרגום חופשי של pollaxe יהיה "ראש גרזן" או "פטיש-גרזן". עם זאת, גם השם Poleaxe מקובל וכאן המילה pole ("ציר" או "מוט") מתייחסת למוט שעליו מותקן הגרזן.
בעברית אין לכלי נשק זה מונח רשמי. בין התרגומים שהוצעו נמנים:
"מוט-גרזן" (זו איננה סמיכות שכן אין הכוונה למוט של הגרזן אלא שם כולל לכלי הנשק)
"גרזן-מוט" (תרגום חופשי ל-poleaxe, מופיע במהדורה העברית של מבוכים ודרקונים)
"גרזן-חנית" או "חנית-גרזן" (שכן נשק זה הוא שילוב של גרזן קרב וחנית)
"גרזן-פטיש" או "פטיש-גרזן" (שכן ראש הקרב כולל גרזן קרב ופטיש קרב)
"גרזן תלת-ראשי" (שכן ראש הקרב נושא 3 כלי נשק: גרזן קרב, פטיש קרב ולהב חנית)
"גרזן דו-ידני" (שכן נשק זה דרש תפעול בשתי הידיים).
"פטיש-גרזן-חנית" שאפשר לקצרו כפג"ח או מוט-פג"ח.
ראו גם

גרזן קרב
האלברד
פטיש קרב
נשק מוט
שחזור היסטורי של אביר בשריון לוחות גותי אוחז בגרזן-חנית.
שחזור היסטורי. הלוחם הקדמי (משמאל) חמוש בגרזן-חנית ושאר הלוחמים בנשקי מוט אחרים.
יונתן ריגר

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1975 (בן 49) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לאמנויות חזותיות 
 מעסיק:  חברת החדשות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  YonatanReguerNews
 טוויטר:  yreguer
 
יונתן ריגר (נולד ב-14 בפברואר 1975) הוא עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי, במאי, יוצר ומגיש טלוויזיה בחברת החדשות.
ביוגרפיה

ריגר נולד ב-14 בפברואר 1975 בתל אביב וגדל בפתח תקווה להורים ילידי ארצות הברית. אביו הוא שימי ריגר, מאמן ופרשן כדורסל, ואימו, ניטה ריגר, היא מורה לאנגלית. מצד אביו, הוא נינו של הרב שמחה זליג ריגר דיין מבריסק, שנרצח בשואה.
בשנת 1991 השתתף בסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר".
את לימודיו התיכוניים, העביר ריגר בתיכון תלמה ילין, במגמת תיאטרון.
בין השנים 1993–1998 שירת במחלקת התרבות בגלי צה"ל ככתב, עורך ומגיש.
בשנת 1998 החל את עבודתו בתוכנית הטלוויזיה "ערב טוב עם גיא פינס" שם שימש בתחילה ככתב, תסריטאי ועורך תוכן, ולאחר מכן כשליח התוכנית לניו יורק עד לשנת 2006, תוך שבמקביל שימש כשליח גלי צה"ל לניו יורק. במהלך שהותו בניו יורק, ריאיין רבים מכוכבי הוליווד. ביניהם, ג'וליה רוברטס, ג'ורג' קלוני, לאונרדו דיקפריו ומרטין סקורסזה.
בין השנים 2006–2011 שימש במאי חברת ההפקות "ארצה הפקות" שם ביים את הסרט התיעודי "אני אוהב אותך בית"ר" "סיפור אולימפי", עבור ערוץ 10, ו"שדרג את הסלב", שתי עונות בהוט בידור ישראלי, וכן שימש ככתב בתוכנית "חדשות הבידור" באותו הערוץ.
בין השנים 2011–2016 ריגר יצר והגיש את תוכנית הטלוויזיה "סמולטוק", אשר שודרה בערוץ הוט בידור ישראלי במשך 4 עונות ובה קיים ריגר ראיונות אישיים עם מפורסמים שונים. לאחר מכן המשיך לשדר את התוכנית בפודקאסט של חברת החדשות.
לקראת סוף 2017, ריגר השתתף בקליפ של צמד הזמרים סטטיק ובן אל לשיר "נמסטה". השיר פורסם ב-1 בינואר 2018.
החל משנת 2011 משמש ריגר ככתב התרבות של "חברת החדשות" ובתוך כך, כתב "המהדורה המרכזית", מגיש ועורך פינה יומית ב"שש עם", כתב מגזין ב"אולפן שישי" עם דני קושמרו וכתב מגזין ב"חדשות סוף השבוע" עם דנה ויס.
ריגר בעל תואר ראשון בקולנוע מבית הספר לאמנות חזותית (אנ').
ריגר נשוי לבמאית מיכל ריגר, ולזוג שני ילדים. מתגורר בתל אביב.
בספטמבר 2022 חשף ריגר כי הוא סובל ממחלה גנטית הפוגעת בראייה.
דרור פויר

| --- | --- |

פויר בספטמבר 2012
 לידה:  31 באוגוסט 1970 (בן 54) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מעסיק:  צומת השרון, הארץ, חדשות, גלובס 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  dror.feuer
 טוויטר:  drorfo
 drorfo.wordpress.com
 
פויר ולהקת נאג' חמאדי מופיעים בבית הנשיא בחלוקת פרס ירושלים לאחדות ישראל, יוני 2017
דרור פוֹיֶר (נולד ב-31 באוגוסט 1970) הוא עיתונאי, עורך, בלוגר, בעל טור ופובליציסט ישראלי. בין השנים 2004–2021 כתב עבור עיתון גלובס. בין היתר הגיש תוכנית טלוויזיה בערוץ כאן 11 ונמנה עם מייסדי ארגון העיתונאים בישראל. היה גם הסולן להקת הרוק נאג' חמאדי, המורכבת מעיתונאים ואנשי תקשורת ישראלים.
ביוגרפיה

פויר נולד וגדל בפתח תקווה. בצעירותו היה חבר בתנועת בני עקיבא. במהלך הקריירה העיתונאית שלו היה עורך מוסף "קפטן אינטרנט" בעיתון "הארץ" בשנים 1997–2000, פרסם אסופת טורים ב"טיים אאוט תל אביב", מספר כתבות בעיתון "חדשות", כתב וערך בעיתונים: "שישי", "צומת השרון", "מעריב", "הארץ", "דה מרקר", "טיים-אאוט תל אביב", הירחון "42 מעלות" והמגזין "מסע אחר". מ-2003 הוא כותב רשימות בבלוג "החיים בהיר".
ספרו הראשון, "צדוק בנפתולי התשוקה", יצא לאור בשנת 2002 בהוצאת בבל. לפי המבקר דן לחמן, הספר הוא: "כמעט ספר הגות פילוסופי אך עם זאת משעשע וידידותי למשתמש".
בשנת 2004 החל לכתוב עבור עיתון "גלובס" טורים העוסקים בנושאים חברתיים ופוליטיים, אקטואליים ואישיים. עמדותיו הפוליטיות העיקריות על פי הטורים שכתב הן נגד הטייקונים והשיטה הכלכלית הקפיטליסטית, נגד גירוש עובדים זרים ומבקשי מקלט, בעד המחאה החברתית ונגד המתנחלים. הוא השתתף בהקמת ארגון העיתונאים בישראל ובסערה התקשורתית בנוגע להוספת מנחם בן כשדר נוסף לקרן נויבך בתוכנית הרדיו "סדר יום", היו שהעבירו ביקורת על העמדה שהציג בשם ארגון העיתונאים החדש, שאיננו רואה לנכון להתערב במהלך זה מכיוון שלדעתו מדובר בצעד ניהולי במהותו.
במרץ 2013 פרסם פויר טור דעה ב"גלובס" שעורר הדים רבים. בטור שכותרתו הייתה "שמאלנים נמאסתם", תקף פויר את השמאל בישראל וכינה אותו "חבורה נרפית של רואי שחורות צקצקנים". באותו טור, ובטור תגובה שבא אחריו, הוא הודה לראשונה כי חש לעיתים הזדהות עם חלק מהמסרים של הימין הפוליטי בישראל. "בזמן האחרון אני בהחלט מזדהה יותר עם כמה מטענות הימין (בעיקר עם הנרטיב הבסיסי, אבל גם עם לא מעט מההחלטות ומהצעדים) מאשר הזדהיתי בעבר" כתב פויר.
בפברואר 2015 פרסם פויר סטטוס ב"טוויטר" שבו טען כי במהלך כנס באוניברסיטת תל אביב, השר נפתלי בנט קרא לכל הערבים גנבי רכב. בעקבות כך הגיש בנט תביעת דיבה על סך מיליון שקלים נגד פויר מאחר שלטענתו מדובר בשקר. התביעה הסתיימה כעבור כחצי שנה בהסכם גישור שפרטיו נותרו חסויים.
בנוסף לעיסוקו בכתיבה, פויר שימש גם כסולן להקת הרוק "נאג' חמאדי", המורכבת מעיתונאים ואנשי תקשורת משני צדי המפה הפוליטית בישראל, ובהם אראל סג"ל, דרור גלוברמן, אור הלר וטל לזר. באוקטובר 2014 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון" מתוך אלבום בכורה, שיצא באוקטובר 2015 תחת השם "להיטי הזהב ששינו את העולם (חלק א')", הכולל 10 שירים בהקלטה אולפנית ושלושה נוספים שהוקלטו בהופעה חיה. ב-2023 עזב את הלהקה עקב חילוקי דעות עם סג"ל.
במאי 2017, הגיש את תוכנית הטלוויזיה "חמש מקורי" בערוץ כאן 11, לצדה של ענת קורול-גורדון. ביוני 2021 עזב את "גלובס" לאחר 17 שנה. בשנת 2022 החל לכתוב עבור עיתון ידיעות אחרונות בנושאי מדע, טכנולוגיה וחלל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-27 ביולי 2019, האשימה העיתונאית הדר קנה מהעיתון TheMarker את פויר בהטרדה מינית ומעשה מגונה. בתגובה להאשמות אמר פויר כי הוא "נבוך ומבויש מההתנהגות שלי".
פויר הוא אתאיסט. ב-2014 עבר השתלת כליה שתרמה לו אמו ותיאר זאת בטורו כאחת החוויות החזקות והעמוקות שעבר בחייו.
הוא אוהד את קבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
פויר מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לתאומים.
הערות שוליים

↑  דרור פויר, רשימות מאי 2003, "החיים בהיר", מאי 2003
↑  מכונת קריאה, הוצאת בבל
↑  דרור פויר, ‏שמאלנים, נמאסתם, באתר גלובס, 23 במרץ 2013
↑  דרור פויר, ‏שמאלנים, נמאסתם (II), באתר גלובס, 30 במרץ 2013
↑  יואב ליפשיץ, עיתונאים – התאחדו נגד תביעות השתקה!, באתר הארץ, 18 בפברואר 2015
↑  איתמר ב"ז, בנט התקפל, באתר העין השביעית, 12 באוקטובר 2015
↑  בועז כהן, ענת קורול שוברת את הסטטיסטיקה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 15 במאי 2017
↑  אחרי 17 שנה: הפובליציסט והעיתונאי המזמר עוזב את גלובס, באתר אייס, 11 ביוני 2021
↑  הפוסט של העיתונאית הדר קנה בפייסבוק, 27 ביולי 2019
↑  מור שמעוני, ‏עיתונאית טוענת: "דרור פויר הטריד אותי מינית", באתר מעריב אונליין, 27 ביולי 2019
↑  דרור פויר, ‏אין אלוהים - ואם אתם משוכנעים שיש - אתם שטופי מוח, באתר גלובס, 6 ביוני 2008
↑  דרור פויר, ‏חזרתי, באתר גלובס, 18 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477200305171  LCCN: no2002081685  VIAF: 48902167   WorldCat (עם VIAF): 48902167
רחוב יפת

| --- | --- |
מבט צפונה אל רחוב יפת מהצומת עם רחוב לואי פסטר הפונה אל יפו העתיקה
מבט צפונה אל רחוב יפת מהצומת עם רחוב לואי פסטר הפונה אל יפו העתיקה
 מידע כללי
 על שם:  יפת בן נח, מייסד יפו על פי האגדה
 אורך:  5 ק"מ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  7
 שכונה:  יפו העתיקה, שכונת עג'מי, גבעת עלייה, שיכוני חיסכון,  יפו ג' (נווה גולן)
 
 קואורדינטות:  32°03′05″N 34°45′11″E﻿ / ﻿32.051341666667°N 34.752925°E﻿ / 32.051341666667; 34.752925
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב יפת הוא אחד הרחובות הראשיים של יפו. הוא קרוי על שמו של יפת בנו של נח, מייסד העיר על פי אחת האגדות. הרחוב נקרא בתחילה בשם: דרך עזה כיוון שהוא היה הכביש המוביל בין יפו לבין עזה. לאחר מכן שונה שמו אל: רחוב עג'מי על שם איברהים אל-עג'מי שהיה קדוש פרסי, וגם עבר בסמוך אל השכונה שנקראת בשם זה גם כיום.
תוואי הרחוב עובר מעל רחוב יהודה הימית בגשר שהוקם בזמן המנדט הבריטי. חלקו המערבי של תחילת הרחוב עובר על השטח בו עמדו בעבר חומות יפו.