stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפונס רטיסבון
קורות חייו > התנצרותו

רטיסבון הגיב לסיפור המדליה בלעג, אך הסכים לענוד אותה לצווארו ואפילו נשא את התפילה. הדבר לא קירב אותו לנצרות, אך בימים הבאים בילה יותר ויותר בחברתו של הברון דה בוסייר, ששוחח איתו רבות על התנצרות.
ב-20 בינואר 1842 - יומו האחרון של רטיסבון ברומא - הגיעו השניים לכנסיית סנט אנדריאה דלה פראטה (St. Andrea delle Fratte), כדי לחלוק כבוד אחרון לאחד מהגמוני הכנסייה שנפטר. דה בוסייר נעלם בחדר פנימי ורטיסבון נשאר לבדו בכנסייה, כש"מדליית הפלא" בידו. לימים תיאר רטיסבון ביומנו את החיזיון שנתגלה לעיניו: אור זוהר בקע מעל המזבח באחת הפינות. במרכז האור נראתה מריה אם ישו "גבוהה, זוהרת, מלאת רוך והוד, ויופייה מכאיב"; שתי ידיה פרושות ומהן יוצאות קרני אור כמתואר על "מדליית הפלא". מריה סימנה לו להתקרב והוא ניגש אליה וכרע ברך. "ברגע בו סימנה לי הבתולה הקדושה בידה," כתב, "נפל הצעיף מעל עיניי. לא צעיף אחד, אלא כל הצעיפים שהיו על עיניי נעלמו, כמו ששלג נמס תחת קרני השמש". אז חש רטיסבון "את מתנת הידע החודר אלי, מהיר ממחשבה" והבין לראשונה "מהו טוהר, מהי הסליחה לחוטאים, מהי התגשמות האל בבשר, מהי הצליבה" וכדומה.
האירוע כולו ארך דקות ספורות. "איך אוכל לתאר זאת?", כתב רטיסבון, "מילים אנושיות לא תצלחנה לספר את הבלתי ניתן להיאמר. כל תיאור, ואפילו עילאי, יחלל את האמת הנשגבת שראיתי. הייתי שם, על ברכיי, כולי דמעות... נטלתי את המדליה בידי... ונשקתי בהתרגשות לדמות הבתולה המוקפת באור. זאת הייתה היא!" לימים התוודה: "דבר ידוע הוא שלא פתחתי ספר קודש אחד בימי חלדי, ולא קראתי אפילו עמוד אחד בתנ"ך כל שאני יודע הוא שכאשר נכנסתי לכנסייה ההיא הייתי בוּר גאה, וכשיצאתי ראיתי לפתע הכול בבהירות".
רטיסבון הוטבל לנצרות, והוסיף לשמו את השם מריה (מנהג מקובל בקרב נוצרים המבקשים לחלוק כבוד למריה). בעקבות התנצרותו הוחרם ממשפחתו, סולק ממשרתו בבנק של דודו ונושל מהירושה. המילים הראשונות שכתב לאחר הטבלתו היו: "הו אלוהים... אני, שרק לפני חצי שעה הייתי כופר! אני שחשתי שנאה כה תהומית לדת הנוצרית! כל מי שמכיר אותי הלא יודע כמה כדאי לי להישאר יהודי: משפחתי יהודית, כלתי יהודית, דודי הוא יהודי. בהופכי לנוצרי אני מקריב את כל חלומותיי ותקוותיי עלי אדמות, ובכל זאת איני מצטער".
קורות חייו > הקמת מסדר האחיות ציון

בשנת 1843, כשנה לאחר התנצרותו, סייע רטיסבון לאחיו תיאודור בהקמת אחוות "אחיות גבירתנו מציון" שנודעו כ"האחיות ציון". הוא הוסמך לכמורה ב-1847, והצטרף למסדר הישועי.
לאחר שנים אחדות, בהסכמת האפיפיור פיוס התשיעי, עזב את המסדר הישועי תוך הצהרה כי בכוונתו להקדיש את חייו להמרת יהודים לנצרות. ב-1855 העתיק רטיסבון את אחוות "האחיות ציון" לירושלים, וב-1856 בנה עבורן את מנזר האחיות ציון ברובע המוסלמי, במקום שנודע כקשת אקה הומו על הוויה דולורוזה. במנזר הפעילו הנזירות בית ספר לבנות ובית יתומות. ב-1860 הקים רטיסבון סניף של המסדר בכפר עין כרם הסמוך לירושלים, ובו כנסייה ובית יתומות נוסף שנועד לשכן פליטות מרוניות מלבנון שהוריהן נטבחו בידי הדרוזים.
רטיסבון אף הקים בית יתומים בשם "המנזר על שם פטרוס הקדוש", השוכן היום ברחוב שמואל הנגיד בירושלים, הוא "בניין רטיסבון". במקום זה פעל במשך שנים בית ספר מקצועי לבנים שנוהל על ידי נזירים ממסדר "אבות ציון". את מגוריו חלק רטיסבון בין ביתו בבית היתומות בעין כרם, לבין חדרו בבית היתומים.
הנזירה נעמי, מהנזירות הראשונות בבית היתומות, סיפרה כי רטיסבון "החזיק רק בדברים נחוצים ביותר. הוא היה קפדן בכל הקשור לסדר ולניקיון ונהג לקום מוקדם כל בוקר ולקרוא פרקי תפילה עד טקס המיסה היומי. לקראת הערב היה מקדיש שעה שלמה לתפילה, וכשלא היה בנסיעות, הסתובב ופיקח על הבנייה".
קורות חייו > אחרית ימיו

את ימיו האחרונים העביר רטיסבון ב"בניין רטיסבון". על ימים אלה סיפר האב פילומן (Phillomène) שסעד אותו בימיו האחרונים: "עיניו של רטיסבון כהו והוא לא יכול היה יותר לקרוא או לכתוב. בשל כך חזר ואמר את התפילות השגורות על לשונו. הושבנו אותו בקצה הספה כשפניו אל הדלת, משם יכול היה לראות את מגדל דוד כה ברור, עד כי אמר שהוא שכן שלו."
דוקטור סָבָּדיני (Sabadini) שטיפל בו באחרית ימיו כתב: "הוא היה אדם מצוין, רוחני, בעל חסד, חריף ומשכיל מאוד. בצניעותו הרבה השתדל להישאר מאחורי הקלעים. הייתה לו נפש עמוקה, ובמבטו החודר קרא את נפשותיהם של אחרים". רטיסבון לעומת זאת כתב ביומנו: "אני ילד מפונק של הכנסייה, ובתור שכזה אני בלתי נסבל ולעיתים ממש נורא ואיום..."
רטיסבון נפטר בירושלים במאי 1884, ימים אחדים לאחר יום הולדתו ה-70, ונקבר לפי בקשתו בבית הקברות הצנוע בבית היתומות בעין כרם. המצבה שעל קברו היא וריאציה ל"מדליית הפלא", ולמראשותיו ניצב כַּן אבן ועליו המילים בצרפתית: "הו מרים, זכרי את ילדך שנכבש באהבתך המתוקה והמהוללת". מעל הכן ניצב פסל של מריה העומדת בידיים פרושות (כפי שנראתה לו בחיזיון) ורגליה רומסות נחש המסמל את הרוע והטומאה. רטיסבון ביקש לפני מותו דווקא מצבה צנועה, שעליה תיכתב רק מילה אחת: Maria.
ראו גם

מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה)
מנזר האחיות ציון (עין כרם)
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
משה עמירב, דוד הראל ובניה בן-נון, עין כרם - מסע אל הכפר הקסום, הוצאת כתר, 2004.
אליפות אירופה בכדורסל 1959

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  21 במאי 1959
 תאריך סיום:  31 במאי 1959
 מספר משתתפות:  17
 מארחת:  טורקיה
 ערים מארחות:  איסטנבול
 זוכה:  ברית המועצות ברית המועצות
 השחקן המצטיין:  ויקטור זובקוב ברית המועצות
 מלך הסלים:  רדיבוי קורץ' יוגוסלביה  28.1 למשחק
 → 19571961 ←
 
אליפות אירופה בכדורסל 1959 הידועה גם בשם יורובאסקט 1959 היא האליפות ה-11 שנערכה על ידי פיב"א אירופה.
17 נבחרות השתתפו בטורניר. הטורניר נערך באיסטנבול, טורקיה.
באליפות זו זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר, בפעם החמישית בתולדותיה.
שיטת המשחקים

16 הנבחרות הוגרלו לארבעה בתים בני 4 נבחרות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לבתי חצי הגמר שנערך בשיטת ליגה. 4 קבוצות המשיכו לבית העליון לקביעת האלופה, היתר התמודדו על מקומות 5–8.
השלב המוקדם > בית א

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 | 3 | 0 | 260 | 160 | 100 | 6 |
| פולין פולין | 3 | 2 | 1 | 184 | 197 | 13- | 5 |
| ספרד ספרד | 3 | 1 | 2 | 177 | 189 | 12- | 4 |
| פינלנד פינלנד | 3 | 0 | 3 | 147 | 222 | 75- | 3 |
השלב המוקדם > בית ב

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  בולגריה | 3 | 2 | 1 | 218 | 208 | 10 | 5 |
| בלגיה בלגיה | 3 | 2 | 1 | 196 | 187 | 9- | 5 |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 3 | 2 | 1 | 202 | 202 | 0 | 5 |
| טורקיה טורקיה | 3 | 0 | 3 | 173 | 193 | 20- | 3 |
השלב המוקדם > בית ג

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברית המועצות | 4 | 4 | 0 | 316 | 173 | 143 | 8 |
| צרפת צרפת | 4 | 3 | 1 | 252 | 228 | 24 | 7 |
| איטליה איטליה | 4 | 2 | 2 | 250 | 233 | 17 | 6 |
| ישראל ישראל | 4 | 1 | 3 | 145 | 216 | 60- | 5 |
| גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 4 | 0 | 4 | 133 | 224 | 124- | 4 |
השלב המוקדם > בית ד

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רומניה (1952–1965) רומניה | 3 | 3 | 0 | 210 | 149 | 61 | 6 |
| הונגריה הונגריה | 3 | 2 | 1 | 254 | 153 | 101 | 5 |
| איראן איראן | 3 | 1 | 2 | 145 | 216 | 71- | 4 |
| אוסטריה אוסטריה | 3 | 0 | 3 | 133 | 224 | 91- | 3 |
שלב חצי הגמר > בית 1

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברית המועצות | 3 | 3 | 0 | 213 | 179 | 34 | 6 |
| הונגריה הונגריה | 3 | 2 | 1 | 190 | 177 | 13 | 5 |
|  בולגריה | 3 | 1 | 2 | 181 | 190 | 9- | 4 |
| פולין פולין | 3 | 0 | 3 | 172 | 210 | 38- | 3 |
שלב חצי הגמר > בית 2

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת צרפת | 3 | 3 | 0 | 179 | 164 | 15 | 6 |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 | 2 | 1 | 191 | 160 | 31 | 5 |
| בלגיה בלגיה | 3 | 1 | 2 | 191 | 218 | 27- | 4 |
| רומניה (1952–1965) רומניה | 3 | 0 | 3 | 187 | 206 | 19- | 3 |
בית האליפות

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברית המועצות | 3 | 3 | 0 | 240 | 204 | 36 | 6 |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 | 1 | 2 | 192 | 196 | 4- | 4 |
| צרפת צרפת | 3 | 1 | 2 | 184 | 199 | 15- | 4 |
| הונגריה הונגריה | 3 | 1 | 2 | 183 | 200 | 17- | 4 |
דירוג סופי

ברית המועצות
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
צרפת צרפת
הונגריה הונגריה
בולגריה
פולין פולין
בלגיה בלגיה
רומניה (1952–1965) רומניה
יוגוסלביה יוגוסלביה
איטליה איטליה
ישראל ישראל
טורקיה טורקיה
פינלנד פינלנד
גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
ספרד ספרד
אוסטריה אוסטריה
איראן 1925-1964 איראן
נבחרת ישראל באליפות > סגל הנבחרת

מאמן - אליהו עמיאל
אמסטלפיין

אמסטלפיין (בהולנדית: Amstelveen) היא עיר במחוז צפון הולנד, השוכנת מדרום לעיר אמסטרדם ובסמוך לה. אוכלוסייתה מונה 78 אלף תושבים. שם העיר נטבע בשל נהר אמסטל שלצידו היא שוכנת.
מדובר בעיר שינה בעיקר בשל היותה סמוכה לאמסטרדם.
בעיר מספר אתרים ידועים, כגון מוזיאון קוברה לאומנות מודרנית, יער אמסטרדם, פארק אמסטל, וכן טחנות רוח ובהן טחנה על גדות האמסטל אותה הנציח הצייר הנודע רמברנדט בציוריו. כן פועלים בעיר רכבת קלה מוזיאונית, המקושרת למוזיאון הטראם שבדרום אמסטרדם, ובתי מלאכה לגבינות וקבקבים הולנדים, המשמשים גם כמרכזי מבקרים ותיירים.
במרכז העיר, המכונה סטאטפליין, פועלים שני קניונים גדולים, בית קולנוע, וספרייה הכוללת גם ספרים בעברית. ברחבה הגדולה מתקיים מדי שבוע שוק גדול, שנחשב לאחד השווקים הידועים בהולנד. כמו כן, בעיר נמצא בית הספר הבינלאומי של אמסטרדם.
קווי התחבורה הציבורית המרכזיים בעיר (קו טראם מס' 5 וקו מטרו מספר 51), מגיעים גם למרכז אמסטרדם.
סמוך לעיר נמצא שדה התעופה סכיפהול.
באמסטלפיין קהילה גדולה של מהגרים מיפן, וכן מהודו ומבריטניה. כן קיימת בה קהילה של יהודים וישראלים.
ארנסט מולדן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1886 וינה, הקיסרות האוסטרית, אימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 באוגוסט 1953 (בגיל 67) וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מעסיק:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקיד:  עורך ראשי 
 מפלגה:  מפלגת חזית המולדת האוסטרית 
 בן או בת זוג:  פאולה מולדן 
 
ד"ר ארנסט הרמן וילהלם מולדן (בגרמנית: Ernst Hermann Wilhelm Molden; ‏30 במאי 1886, וינה – 11 באוגוסט 1953, וינה) היה עיתונאי והיסטוריון אוסטרי. עורך העיתון נויה פרייה פרסה בין השנים 1921 - 1939 וממייסדי העיתון האוסטרי היומי "די פרסה" ("Die Presse") ב-1946.
בוגר אוניברסיטת וינה למשפט, היסטוריה, וארכאולוגיה (1913) ולאחר מכן לימד כשנתיים באוניברסיטת בודפשט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר לאוסטריה, שם כתב ספרים אודות פוליטיקה והיסטוריה. עם הזמן, החל בכתיבה עיתונאית, ובה עסק עד סוף ימיו.
אשתו הייתה פאולה מולדן, מחברת המנון אוסטריה. בנו פריץ מילא את מקומו בעריכת העיתון אחר מותו. מולדן נקבר בקבר כבוד ("Ehrengrab") בבית הקברות המרכזי בווינה.
אמסטרדם (אונייה, 2000)

| --- | --- |

MS Amsterdam
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  אות קריאה PBAD
 סוג אונייה:  אוניית תענוגות
 צי:  הולנד
 דגל הצי:  הולנד הולנד
 חברת ספנות:  קבוצת קרניבל המופעלת על ידי חברת בת: חברת תיירות בריטית-אמריקאית Holland America Line (אנ')
 סדרה:  Rotterdam class" (R class)" (הסדרה כוללת את האוניות: "MS Rotterdam" (אנ'), "MS Volendam" (אנ'), "MS Zaandam" (אנ'))
 אוניות בסדרה:  4
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  "Fincantieri" (אנ') באיטליה
 תקופת הפעילות:  30 באוקטובר 2000 – הווה (23 שנים)
 מיקום:  51°56′19″N 4°10′48″E﻿ / ﻿51.9385°N 4.18008°E﻿ / 51.9385; 4.18008 
 מידות
 הֶדְחֶק:  62,735 טון
 תפוסה:  62,735 
 מעמס:  7,327 טון
 אורך:  237.83 מ' 
 רוחב:  32.25 מטר
 שוקע:  8.12 מ' 
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.0 קשר, (46 קמ"ש)
 גודל הצוות:  647
 מספר נוסעים:  1,380
 הנעה:  2 מנועים דיזל-חשמלי בהספק של 37,500 קילוואט מתוצרת "ABB Group" (אנ') מסוג "Azipod" (אנ')
 
אוניית המנוע אמסטרדם (באנגלית: m/s Amsterdam) היא אוניית נוסעים גדולה המוגדרת כאוניית תענוגות (באנגלית: Cruise ship) בבעלות קבוצת קרניבל המופעלת על ידי חברת הבת: חברת תיירות בריטית-אמריקאית Holland America Line (אנ') הממוקמת בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
אוניית הנוסעים "אמסטרדם"

"אמסטרדם" היא האונייה הרביעית בסדרת Rotterdam class" (R class)". הסדרה כוללת את האוניות: m/s Rotterdam (אנ')‏, m/s Volendam (אנ')‏, m/s Zaandam (אנ').
3 קומות (אכלוס נוסעים).
גובה: 26.7 מטר.
תפוסה נטו: 30,766 טון.
קיבולת: 1,380 נוסעים, 647 אנשי צוות.
תצרוכת דלק: 140 טון ליום במהירות של 21 קשר.
בקיץ: מפליגה "אמסטרדם" לאלסקה.
בחורף: "אמסטרדם" מפליגה לסיורים באסיה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום האוקיינוס השקט.
באונייה: מסעדות - מסעדת פונטיין, מסעדת קנאלטו, מסעדת מזנון לידו, גריל פנאקל, מרפסת גריל 12 ברים / בתי קפה כולל בר לידו, בר עם נוף לים,, בר ספורט, בית קפה אמסטל, בר טעימות יין.
מחירה בהשקה: 400,000,000 דולר.
נמל הרישום: רוטרדם, הולנד.
מספר זיהוי: IMO number (אנ') 9188037.
מספר זיהוי "Maritime Mobile Service Identity" (אנ') : 244370000.
מבנה סיפון האונייה

בשטח ה-"אמסטרדם" נבנו 10 סיפונים:
סיפון 1: דולפין (המרפאה, קבלה, כְּבִיסָה בְּשֵׁירוּת עַצמִי).
סיפון 2: ראשי (כְּבִיסָה בְּשֵׁירוּת עַצמִי).
סיפון 3: טיילת תחתונה (אטריום, משרד מנהל המגורים, כְּבִיסָה בְּשֵׁירוּת עַצמִי).
סיפון 4: טיילת (Promenade) (תיאטרון המלכה, גלריית תמונות, תחנת המשטרה, חנות צילום, גלריה לאמנות, משרד נסיעות, אטריום, בר טעימות יין, מרכז האמנויות הקולינריות, תיאטרון "Wajang", גריל "Pinnacle", מטבח ראשי, מסעדת "תחתון המזרקה".
סיפון 5: טיילת עליונה (תיאטרון המלכה (מרפסת), חנות אטריום, בר "אושן", בר "קזינו", בר "טרופי", קזינו, תיאטרון השגריר, טרקלין "הדסון", גלריה לאמנות, חנות יוקרה "Mirabella", קפה "חקירות", התיאטרון של אקספלורר, הטרקלין של המלכה, טרקלין "המלך", מסעדת "לה פונטיין").
סיפון 6: מרפסת (כְּבִיסָה בְּשֵׁירוּת עַצמִי).
סיפון 7: ניווט (סלון "נפטון").
סיפון 8: לידו (מרכז כושר, סוויטה תרמית, סלון יופי, חדר עיסוי, סאונה, ברכה, בר "לידו", מסעדת "לידו", בריכה עם נוף לים).
סיפון 9: ספורט (כיפת הבריכה, מגרש טניס, מגרש כדורסל, מועדון "האל", וידאו ארקייד).
סיפון 10: שמיים (בריכה, מרפסת).
תמונות

אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
אוניית קרוז "אמסטרדם"
ראו גם

אוניית תענוגות
מנוע דיזל-חשמלי
הערות שוליים

↑  מעמס=המשקל המרבי שאוניית משא יכולה לשאת בבטחה. משקל זה מציין את משקל המטען, דלק, מי שתייה, מי נטל, אספקה, נוסעים וצוות אך הוא אינו כולל את משקל האונייה עצמה (Lightship)
↑  "אמסטרדם" fleetmon.com/vessels/amsterdam
↑  האונייה "אמסטרדם" com/en/Ships/Ms-Amsterdam-9188037
↑  אוניית קרוז "אמסטרדם" sealetter.com/Nov-00/newamst
↑  אוניית קרוז "אמסטרדם" crew-center.com/ms-amsterdam
↑  אניית  "אמסטרדם" cruiseweb.com/cruise-lines/holland-america-line/ship-amsterdam
↑  זיהוי  "MS אמסטרדם" על ידי IMO number marinetraffic.com/ais/details/ships/imo:9188037
↑  זיהוי  א/מ "אמסטרדם" על ידי Maritime Mobile Service Identity  marinetraffic.com/ais/details/ships/mmsi:244370000
↑  קבינה "אמסטרדם" iglucruise.com/ms-amsterdam/cabins
ארי ליבסקר

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 52 בערך) חיפה, ישראל 
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארי ליבסקר (נולד ב-1972 בחיפה) הוא קולנוען דוקו ועיתונאי ישראלי. סרטו סטאלגים (2008) נסקר בניו יורק טיימס וזכה במספר פרסים. במרץ 2012 הוא אצר את התערוכה "איראן", המוחה על מה שהוא רואה כ"פאניקה סביב פצצת האטום האיראנית".
יצירה

סרטו "הקונצנזוס הברברי" (ישראל 2004, 30 דקות) עסק בהשפעות המזיקות של ברית מילה. ערוץ 2 ניסה לצנזר את הסרט ובסופו של דבר שידר אותו בשעה מאוחרת. הסרט עורר תגובות וביקורות רבות.
בסוף שנות ה-90 היה אחד המייסדים של קבוצת "האקדמיה החופשית".
בשנת 2002 שיחק בסרט הקצר "ואן גוך בתל אביב" (ישראל 2002, 16 דקות) של קבוצת בבון.
משנת 2004 הוא שותף בעריכה של מגזין מעיין, מגזין לשירה ורעיונות, ובמגזין הקולנוע מערבון. אחת מהתערוכות שלהם נקראה "שכבתי עם ארי ליבסקר" ונערכה על גג בתל אביב, תערוכה נוספת נקראה "שרון" על הקשר בין אזור שפלת השרון העשיר בישראל לראש הממשלה לשעבר אריאל שרון.
במאי 2006 הציג ליבסקר את עבודת הווידאו "Magic 2" בתערוכה "דורון", המתייחסת לדורון סבג, שהוצגה בגלריה מינשר בתל אביב ועסקה באמנות ובזכויות עובדים.
ב-2007 ליבסקר עבד על הסרט התיעודי "סטאלגים" (ישראל 2007, 60 דקות). במהלך שנות ה-60 המוקדמות בישראל (ובתקופת משפט אדולף אייכמן) "סטאלגים" היו ספרים פורנוגרפיים המתארים יחסי מין אכזריים מזוכיסטיים בין סוהרות נאציות לאסירי מחנות ריכוז. הסרט מנתח את הגורמים לתופעה.
בהשקה מוקדמת של סרטו (ב-6.9.07) ליבסקר התראיין לניו יורק טיימס וסיפר "הבנתי שתמונות השואה הראשונות שראיתי, כאחד שגדל כאן, היו של נשים עירומות. היינו בבית ספר יסודי. אני זוכר כמה היינו נבוכים."
בשנת 2009 השלים ליבסקר את הסרט "הפואמה הביתית" (ישראל 2009, 60 דקות) סרט שעקב אחר שלושה אנשים, אחד מהם סבתו והקשר שלהם לבית. שם הסרט מתייחס לספר הפואמה הביתית של המשורר אהרן שבתאי.
בשנת 2013 פרסם את הנובלה "הדוקומנטריסט" (צורפה לגיליון התשיעי של כתב העת מעיין).
בשנת 2014 ביים את הסרט התיעודי "התפוררות" (ישראל 2014, 50 דקות).
עיתונאות

בעשור הראשון של המאה ה-21 עבד כעיתונאי כלכלי במגזין פירמה (גלובס). בעשור השני החל לעבוד בכלכליסט. בשנת 2010 התחזה למיליארדר קרואטי המעוניין לרכוש נדל"ן כדי לחדור לדירתו של שר הביטחון אהוד ברק ופרסם על כך כתבה במגזין.
הרצה בתוכנית לימודי צעירים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו על סקירתו את שוק הדיור והאופציות שיש בו לצעירים.
הערות שוליים

↑  ארי ליבסקר, מעיין בננות, באתר בננות
↑  שי הרלב, מאביגדור ליברמן עד אושוויץ: התערוכה "איראן" יוצאת נגד הפאניקה הישראלית, באתר הארץ, 14 במרץ 2012
↑  Kershner, Isabel (2007-09-06). "Israel's Unexpected Spinoff From a Holocaust Trial". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-04-22.
↑  ארי ליבסקר בכלכליסט
↑  ארי ליבסקר, באסטה על הגג, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2010
↑  לימודי תעודה בתחום הצעירים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333334705171  BnF: cb17833967m (data)  GND: 143752596  ISNI: 0000 0000 5092 3138  LCCN: no2008029438  VIAF: 24402515   WorldCat (עם VIAF): 24402515
ארה (קרחונים)

קרחוני ארה - אובראר משמאל ואונטראר מימין
קרחוני ארה (Aargletschers) הם קבוצת קרחונים המהווה את מקורות נהר הארה במזרח רכס האלפים הברניים ברמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.
קרחוני ארה מורכבים משתי קבוצות קרחונים מרכזיות:
קרחון אונטראר (בגרמנית "הקרחון התחתון") - מורכב מהמפגש בין קרחון לאוטראר וקרחון פינסטראר שבין ההרים לאוטרארהורן ופינסטרארהורן, ומשם זורם לאגם גרימזל.
קרחון אובראר (בגרמנית "הקרחון העליון") - נמצא בין הר האוברארהורן ואגם אובראר.
מספר מדענים שווייצרים ביניהם האחים הוגי ולואי אגאסי בנו בשנת 1841 תחנת מחקר על הקרחון ומדדו את קצב הזרימה של הקרחונים באזור.
ארמיית האוויר ה-11

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1944 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
ארמיית האוויר ה-11 (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-11) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-15 באוגוסט 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות על בסיסי יחידות שהיו מוצבות במזרח הרחוק הסובייטי והיו שייכות לארמיית הדגל האדום השנייה. מטה הארמייה היה ממוקם בבלאגובשצ'נסק. בשנת 1944 היא עברה ארגון מחדש, תוך הקטנת מספר היחידות שנכללות בה. כתוצאה מכך היחידה קיבלה שם "קורפוס האוויר ה-18". לקראת תחילת מבצע סערת אוגוסט היחידה נכללה בארמיית האוויר העשירית.
אנשי פפואה

| --- | --- |
ילדים מתלבשים ל"סינג-סינג", טקס שמטרתו מפגש בין שבטים שונים ושיתוף תרבויות ומסורות, בינגיסה, פפואה גינאה החדשה.
ילדים מתלבשים ל"סינג-סינג", טקס שמטרתו מפגש בין שבטים שונים ושיתוף תרבויות ומסורות, בינגיסה, פפואה גינאה החדשה.
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 גינאה החדשה, (פפואה גינאה החדשה ומערב גינאה החדשה, אינדונזיה), מזרח טימור
 דת
 נצרות, אנימיזם, אסלאם
אנשי פפואה (באנגלית: Papuan people) הם ילידי גינאה החדשה ואיים שכנים הדוברים את השפה הפפואית. לעיתים קרובות מבחינים בין אנשי פפואה לבין האוסטרונזיאנים (Austronesians) הדוברים שפה שהוכרה בגינאה החדשה לפני כ-3000 שנים.
גנטיקה

במחקר משנת 2005 (ASPM gene variants) שנעשה על השפעתם של הומולוגים (גנים) על הפרעות באישיות ובהתנהגות כמו מיקרוצפליה (הפרעה בתפקוד המוח הגורמת לפיגור התפתחותי קוגניטיבי ומוטורי) נמצא שבקרב אנשי פפואה ישנו דירוג גבוה ביותר של כ-59.4% לגן מפותח וחדש מסוג D, שהוא גן בן 6000 שנה בקירוב. בעוד שלא ידוע בדיוק איזה יתרון הגן הזה מספק, נראה שהוא עובר ברירה טבעית באוכלוסיות, שורד את האבולוציה ומעניק יתרון ממשי מעצם גידולו המהיר.
קבוצות אתניות > הטריטוריה של אינדונזיה (חלקו המערבי של האי גינאה החדשה)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אמונג (Amung) |  פאיו (Fayu) |  מק (Mek) |
|  ארפק (Arfak) |  קומבאי (Kombai) |  מוני (Moni) |
|  אסמט (Asmat) |  קוטקה (Koteka) |  סוואי (Sawi) |
|  באוזי (Bauzi) |  קורוואי (Korowai) |  וולאני (Wolani) |
|  דני (Dani) |  לאני (Lani) |  יאלי (Yali) |
|  אקארי (Ekari) |  מרינד (Marind) |  |
קבוצות אתניות > הטריטוריה של פפואה גינאה החדשה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אבלאם (Abelam) |  סוואגאפ (Swagap) |  אולי (Huli) |
|  אנגו (Angu) |  יטמול (Iatmul) |  תאיראורה (Tairora) |
|  ביינינג (Baining) |  קלולי (Kluli) |  טקיה (Takia) |
|  ברויה (Baruya) |  קאוומה (Kwoma) |  טלפול (Telefol) |
|  ביליביל (Bilibil) |  קוטקה (Koteka) |  טולאי (Tolai) |
|  צ'מברי (Chambri) |  מייזין (Maisin) |  סמביה (Sambia) |
|  אנגה (Enga) |  מיאן (Mian) |  יוראפמין (Urapmin) |
|  אטורו (Etoro) |  מין (Min) |  ווירו (Wiro) |
|  פור (Fore) |  מוטואן (Motuan) |  אוגאה (Ogea) |
|  גאדסופ (Gadsup) |  מונדוגומור (Mundugumor) |  אימאס (Yimas) |
|  גוגודלה (Gogodala) |  אופקאימין (Wopkaimin) |  זיה (Zia) |
|  הרולי (Haroli) |  אורוקאיבה (Orokaiva) |  |
|  אווה (Hewa) |  טסמבאגה (Tsembaga) |  |
אישים

פרנס קאיסיאפו (Frans Kaisiepo) ראש הממשלה הרביעי של פפואה וגיבור לאומי של אינדונזיה.
פרדי נומברי (Freddy Numberi) פוליטיקאי וראש ממשלה אינדונזי.
היט'ר ווטסון (Heather Watson) שחקנית טניס.
מייקל סומר (Michael Somare) ראש הממשלה של פפואה גינאה החדשה.
טוביאנוס מנייאני (Oktovianus Maniani) שחקן כדורגל אינדונזי מקצועי.
פטר אוניל (Peter O'Neill) ראש הממשלה התשיעי של פפואה גינאה החדשה.
ניטיה קרישינדה מושרי (Nitya Krishinda Maheswari) שחקנית אינדונזית בענף ספורט המכונה "נוצית" וזוכת מדליית הזהב במשחקים באסיה בשנת 2014.
ראימה ליסה רומביוס (Raema Lisa Rumbewas) מתעמלת אינדונזית בענף הרמת משקולות, זוכת מדליית כסף באולימפיאדה בשנים 2000 ו-2004.
אבה בינה (Abba Bina) איש עסקים ידוע.
אריה גיסין

אריה גיסין
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אריה (ארקה) גיסין (7 במרץ 1926 – 10 בספטמבר 2009) היה מהנדס ומנהל ישראלי, מומחה בתחום המים והחקלאות. היה מנכ"ל תה"ל ושימש יועץ לממשלות במדינות אפריקה ואמריקה הלטינית.
ביוגרפיה

נולד בראשון לציון, נכדם של אריה לייב גיסין ויעקב מרדכי זינגר, מאנשי העלייה הראשונה ומראשוני ראשון לציון. למד בבית הספר חביב בראשון לציון. בצעירותו היה ספורטאי מצטיין והשתתף במכביה השנייה. גויס לפלוגת החי"ש בראשון לציון.
בשנת 1945 נמנה עם מייסדי קיבוץ הסוללים, שבו היה חבר ארבע עשרה שנה. בתקופת מלחמת העצמאות פעל במסגרת מטה הפלמ"ח כקצין הכשרות מגויסות של תנועות הנוער. לחם בחטיבת אלכסנדרוני. השתתף בחילוץ המעפילים מכלא עתלית וכן שהה במעצר הבריטים במסגרת ״השבת השחורה״.
בין השנים 1955–1957 שהה בארצות הברית בשליחות של הסוכנות היהודית.
בשנת 1959 עזב את קיבוצו ועבר להתגורר בקריית שמונה. כיהן כסמנכ"ל לחקלאות של הרשות לפיתוח החולה ולאחר מכן כמנכ"לה.
במלחמת ששת הימים לחם כמפקד פלוגה. באותה תקופה החל את פעילותו בתה"ל. הוא ניהל פרויקט גדול של השקיה חקלאית בקולומביה. בשנות ה-70 שימש יועץ חקלאי לממשלות ניגריה וקניה, ולאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים שימש יועץ הנדסי וחקלאי לממשלת מצרים.
בשנת 1977 התמנה למנכ"ל חברות תה"ל ותמ"י (תהל מהנדסים ויועצים בע"מ). בשנת 1984 התמנה למנהל חטיבת הבנייה של חברת כלל, והיה מנכ"ל חברת אזורים.
בשנת 1988 התמנה על ידי ד"ר וירגיליו ברקו, מנכ"ל הבנק העולמי שנבחר לנשיא קולומביה, לשמש כיועצו לתכנון וביצוע פרויקטים הנדסיים וחקלאיים גדולים. לאחר מכן היה שותף ומנהל בחברת "BEC" לתכנון והשקעות בחקלאות בארצות אמריקה הלטינית ויועץ חקלאי לממשלות קוסטה ריקה, סלבדור, ונצואלה, הרפובליקה הדומיניקנית וקובה.
במסגרת פעילותו בקובה, יחד עם שותפו, חיים בן-עזרא, היה המייסד של החברה שמונתה על ידי פידל קסטרו להשביח את הפרדס הממשלתי הגדול בקובה, שהשתרע על שטח של כחצי מיליון דונם. כשנה לאחר הקמת הפרויקט, נפרדו ארקה וחיים משותפות עם יוסי מימן (מרחב) - והכניסו תחתיו לשותפות את רפי איתן ואלחנן פס.
משפחתו

היה נשוי לאורה ואב לשלושה. בנו איתן נפל במלחמת יום הכיפורים והיה בעל עיטור העוז. בנו רענן גיסין כיהן כיועצו של ראש הממשלה אריאל שרון לאחר שהופיע על המרקע רבות בתפקיד סגן דובר צה״ל במן מלחמת המפרץ הראשונה. בנו ירון גיסין, שירת כטייס קרב בחיל האוויר, ובהמשך סיים תואר בעיצוב בבית הספר לאמנות חזותית (School of Visual Arts) בניו יורק, וגם לימד שם. לארקה חמישה נכדים.
ספריו

סיפורי מעשים: אוטוביוגרפיה; עורכת: רחל יורמן, ירושלים: [חמו"ל], אורה גיסין. בהוצאה פרטית - עריכה והו״ל:
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308978905171  GND: 1031738029  ISNI: 0000 0003 6983 6298  LCCN: no2012055119  VIAF: 234385926   WorldCat (עם VIAF): 234385926
אריק קאבווה

אריק קאבווה (בצרפתית: Éric Kabwe; נולד ב-5 במאי 2001 ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.