ישראל פורת
תולדות חייו

נולד בירושלים לרב אריה ליב ב"ר יוסף, תלמיד חכם ירושלמי שהוריו באו לירושלים מליטא. מילדותו התפרסם כעילוי, ובגיל חמש נכנס ללמוד גמרא בתלמוד תורה שבשכונת "מזכרת משה". בגיל עשר עבר ללמוד בתלמוד תורה "עץ חיים", ולאחר מכן בישיבת "אוהל משה" של הרב יהושע לייב דיסקין, שם למד אצל רבי יעקב אורנשטיין ורבי משה בלוי.
עם עליית הרב אברהם יצחק הכהן קוק לארץ ישראל בשנת ה'תרס"ד, הרב ישראל פורת נסע ליפו, דבק בו, ונמנה עם קבוצה קטנה נבחרת של שבעה תלמידים מובהקים שלמדו ישירות מהרב קוק בתלמוד תורה "שערי תורה" ובדירתו שביפו. לאחר מכן הרב ישראל פורת נהג לחתום את שמו במילה "י-פו" - ישראל פורת, אות לכך שתורתו שאובה מתורת הראי"ה קוק.
הרב ישראל פורת והרב יעקב משה חרל"פ היו מבחירי תלמידיו של הראי"ה קוק, והוא אמר עליהם: "מכל תלמידי, יש לי סיפוק נפש מרובה משניהם, בני חמד של ירושלים". בשנת ה'תרס"ה הרב ישראל פורת נשא לאשה את פשה מרים טיקטין, אחותו של המשגיח והבוחן הראשי של ישיבת עץ חיים הרב דוד טיקטין. בשנת תרס"ו ייסד עם חבריו את "בית ועד חכמים", מוסד לטיפוח המצטיינים מבין אברכי ירושלים, בו תלמידי חכמים מובהקים היו מתכנסים לדון בנושאים הלכתיים; ובעקבותיו את אגודת "בני תורה".
הרב ישראל פורת הוסמך לרבנות על ידי הרב קוק, רבי חיים ברלין והרידב"ז. בהסכמת רבותיו הוא למד שפות זרות (טורקית, ערבית, אנגלית, גרמנית וצרפתית), ושימש כנציג העדה האשכנזית בירושלים בפני הממשלה העותומאנית. פעמים מספר הוא אף נסע לקושטא, שם נפגש עם שרי הממשלה ועם הפאשה. הוא גם גישר בין היישוב הישן לבין היישוב החדש. הרב ישראל פורת נודע כגדול בתורה, דרשן, סופר, מחנך, ועסקן. הוא היה ראש הישיבה והמנהל של בית המדרש "דורש ציון" שכלל גם רשת תלמודי תורה לעדות התימנים, הגרוזינים, והבוכרים. בעקבות פעילותו הציבורית, הוא הוצע בשנת ה'תרע"א על ידי כל העדות האשכנזיות של היישוב החדש בארץ ישראל לתפקיד חכם באשי ליפו וסביבותיה, למרות היותו ממוצא אשכנזי, מה שהיווה תקדים שלא חזר על עצמו בהמשך. לבסוף נבחר לתפקיד הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל ברוב של עשרים מתוך שלושים ושניים קולות.
בשנת ה'תרע"ד נוסד ועד הרבנים לירושלים שאיחד את חשובי הרבנים האשכנזים והספרדים תחת ארגון גג אחד. הרב ישראל פורת התמנה למזכיר הכבוד של הארגון, ולנשיאות הוועד נתמנה הרב דיסקין והרב חיים משה אלישר. בשנה זו הוא יצא עם הרב יוסף מרדכי הלוי בשליחות לממשלה המרכזית באיסטנבול שבטורקיה מטעם הוועד הנ"ל, בבקשה לפטור את רבני ירושלים משירות צבאי, ולאשר את הישיבות כבעלות זכויות. הודות לסיועו של הרב חיים נחום אפנדי, הוכתרה שליחותם בהצלחה.
בשנת ה'תרפ"ג הרב ישראל פורת הגיע לאנגליה, מטעם מוסדות ישיבת עץ חיים שבירושלים, לשמש כרב ראשי של ליברפול. כעבור זמן-מה עבר לארה"ב לשמש כראש לשכה של ישיבת "עץ חיים" בניו יורק, ושימש כרב בקהילת "בני ישראל" בניו ג'רזי. בשנת תרפ"ה עבר לעיר קליבלנד, ושימש כרב קהילת "אוהב צדק" במשך ארבע-עשרה שנים, כרב קהילת "נווה צדק" במשך שנים, וכחמישים שנה כראש רבני קליבלנד. עסק בפעילות ענפה שכללה את כל צורכי הדת והקהילה, הקמת תלמודי תורה ומוסדות צדקה וחסד, והקמת ישיבת טלז בקליבלנד - המשכה של ישיבת טלז הליטאית. בשנת תש"ה התמנה לראש ישיבת ישראל סלנטר בניו יורק.
הרב ישראל פורת הגיע לארה"ב מתוך כוונה להישאר שם שנה, אלא שנשתהה שם שנים רבות משהרגיש שאינו יכול לעזוב את קהילתו. במהלך מגוריו בארה"ב, היה תומך מכספו הפרטי בתלמידי חכמים מהיישוב הישן בירושלים ובצפת, ששלחו לו חידושים תורניים, או שסבלו דחקות עצומה. הוא היה מתכתב בדברי תורה עם ידידיו גדולי תורה, בהם הרב פנחס אפשטיין, הרב משה רוזין, הרב יוסף אליהו הנקין, הרב ישראל ריף, הרב משה אריה ליב שפירא, הרב משה פיינשטיין, הרב יעקב יצחק רודרמן, הרב אפרים בורודיאנסקי, ואחרים.
הרב ישראל פורת היה מתון בהליכותיו, ומקובל על כל העדות וכל הזרמים.
הוא חיבר, על פי הוראת רבו, את סדרת הספרים "מבוא התלמוד". כן פרסם מאמרים בעיתונים ובכתבי-עת.
הרב ישראל פורת נפטר ב-1974 ונקבר בהר המנוחות.
על שמו רחוב בשכונת רמות בירושלים.