stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב שרטון דוגר (1915)
לאחר הקרב > תגובות בבריטניה

דעת הקהל הבריטית ראתה בקרב הישג גדול, ונקמה על הפגזת סקרבורו בחודש שלפני כן. התעמולה הגרמנית טענה בחודשים שלפני כן שהצי הבריטי חושש להתעמת עם הצי הגרמני, ולדעת העיתונות הבריטית היה קרב שרטון דוגר הוכחה ניצחת לעליונותו של הצי הבריטי.
פיקוד הצי הבריטי חש אחרת; ביטי עצמו היה מאוכזב מאוד מתוצאות הקרב, ולורד הים הראשון, אדמירל ג'קי פישר, התבטא בחריפות רבה: "מדוע לא לכדתם את כולן?". הכישלון היה מהדהד: המודיעין הבריטי הצליח לספק מידע מדויק, והאדמירליות תכננה היטב את תנועת הכוחות והצליחה להביא לזירה כוחות עדיפים, ובזמן. למרות תנאי הפתיחה המעולים, לא הצליחו הבריטים להשמיד את הגרמנים.
עיקר הביקורת הופנתה לאדמירל משנה מור, שפעל על פי פקודתו הלא מובנת של ביטי. אך למרות ביקורת זו לא נשפט מור. נראה שביטי חש שחלק מהאשמה נבע מתנאי האיתות הגרועים. מור הועבר בשקט לפיקוד על שייטת סיירות באזור האיים הקנריים, שם לא היה חשש להופעת אוניות גרמניות כבדות.
הביקורת הקשה ביותר הוטחה בקפטן פלי, מפקד "טייגר", על שלא הבין את פקודותיו של ביטי ולא ירה על "מולטקה". פישר מתח ביקורת חריפה גם על כך שלא המשיך במרדף אחרי האוניות הגרמניות לאחר ש"ליון" נפגעה והתנתקה מהטור הבריטי, ו"טייגר" הפכה למובילה. פישר טען שהיה על פלי לנהוג על פי המסורת של הוריישו נלסון, לנקוט יוזמה ולהמשיך במרדף פישר טען בחריפות: "הכלל הראשון במלחמה הוא לא למלא הוראות. כל טיפש יכול למלא פקודות!". ביטי הגן על פלי: צוותה של טייגר היה בעייתי, ורמתו הייתה נמוכה מאוד.
גם על ביטי עצמו מתח פישר ביקורת. פישר טען, בחריפות האופיינית לו, כי לא הייתה אף צוללת באזור. החלטתו של ביטי התקבלה תוך שבריר שנייה, מעמדתו בגשר הפיקוד, תחת אש כבדה, וכאשר האונייה הייתה פגועה ונטתה הצידה. ואולם, למרות ביקורת זו זכה ביטי לאהדה גדולה, ולאחר מספר שבועות שב וזכה באמונם של ג'ליקו, פישר וצ'רצ'יל, הלורד הראשון של האדמירליות. הפופולריות של ביטי בציבור הרחב נסקה לשיאים חדשים.
לאחר הקרב > תגובות בגרמניה

כאשר נודע לגרמנים ש"טייגר" לא טבעה, ושהאונייה היחידה שטובעה בקרב הייתה "בליכר", הסתבר להם כי הם המובסים בקרב. הגרמנים התנחמו ברמת התותחנות הגבוהה שגילו, במקצועיות ובמשמעת של צוותיהם. למרות האש הכבדה והנזק הכבד שספגה "זיידליץ" המשיכו התותחנים הגרמניים בירי יעיל ומהיר, והאוניות תפקדו היטב. ניהול הקרב בידי היפר זכה להערכה, ולא היה מי שביקר אותו על ההחלטה הקשה להותיר את "בליכר" לגורלה. מי ששילם את המחיר על הכישלון היה מפקד צי הים הפתוח, אדמירל פרידריך פון אינגנול. אינגנול נתפס כאחראי לתבוסה בקרב מפרץ הלגולנד ולכך שבפשיטות על ירמות' וסקרבורו נחלצו הגרמנים רק הודות למזלם הטוב. אינגנול נאלץ לפרוש מתפקידו ב-2 בפברואר.
לאחר הקרב > לקחים

קרב שרטון דוגר היה הקרב הראשון בין סיירות מערכה מודרניות, ובכלל בין אוניות מלחמה של עידן הדרדנוט. הקרב נערך בטווחים ארוכים בהרבה מכל מה שתוכנן ותורגל לפני המלחמה. גם תכנון האוניות היה בהתאם; מתכנני האוניות בנו כלי שיט שנועדו לעמוד מול אש בטווחים של כ-10,000 מטרים. מסלולם של פגזים הנורים בטווח כזה הוא שטוח יחסית, והיה צפוי שיפגעו באוניות בזווית ישרה יחסית לדפנות, ובשל כך תוכנן המיגון בספינות בהתאם. ואולם, בקרב שרטון דוגר היה מסלולם של הפגזים שונה, בשל הטווח הארוך, והם פגעו בספינות האויב בזווית גבוהה בהרבה. שריון האוניות לא היה בנוי כדי לעמוד בפגיעות כאלו.
רמת דיוק הירי בשני הצדדים הייתה נמוכה מאוד. התותחים הראשיים בספינות הגרמניות (בקטרי 11 ו-12 אינץ') ירו 976 פגזים, ש-22 מהם פגעו באוניות בריטיות (16 פגזים פגעו ב"ליון" ו-6 ב"טייגר"), כ-2.25%. הבריטים ירו 1,150 מתותחיהם הראשיים (בקטרי 12 ו-13.5 אינץ'), מהם פגעו 7 בלבד באוניות הגרמניות (3 פגעו ב"זיידליץ" ו-4 ב"דרפלינגר"). עם זאת, "בליכר" ספגה מספר רב של פגיעות מטווח קרוב. היה זה, כאמור, הקרב הראשון בין אוניות שטח גדולות, ושני הצדדים סבלו מהעשן הכבד, המהירות הרבה, והטווח הארוך. עם זאת, היה ברור גם לבריטים שהתותחנים הגרמניים נהנים ממערכות תצפית ובקרת אש טובות יותר, ושיש להם עליונות בתחום זה.
הגרמנים למדו לקח נוסף מן הקרב, לקח שהחמיצו הבריטים. שני הצדדים לא היו מודעים לסכנה שבהימצאות המטענים ההודפים בצריח, אך רק הגרמנים למדו היטב את נזקי הפגיעה ב"זיידליץ", פגיעה שעלולה הייתה להביא להשמדת האונייה כולה. הצי הגרמני הנהיג שורה של צעדים שנועדו למנוע הימצאות מספר רב של מטענים כאלה באותו זמן בצריח, והתקינו מחיצות רבות שנועדו לבודד את חלקי הצריח השונים. הבריטים לא למדו את הלקח, ולמעשה הבינו אותו הפוך: הם ראו בהישרדותה של "ליון" אות לרמת הבנייה הגבוהה שלה. בקרב יוטלנד שילמו הבריטים ביוקר על טעות זו, בהטבעתן של שלוש סיירות מערכה.
לקריאה נוספת

Bennett, Geoffrey. Naval Battles of the First World War. Penguin, 1968. ISBN 0141390875
Campbell, John. Jutland: An Analysis of the Fighting. Lyons Press, 1998. ISBN 1558217592
Corbett, Julian Stafford. Naval Operations, Volume II. Official History of the War (1921). Kessinger Publishing, 2009. ISBN 1120652251
Der Krieg in der Nordsee: German official history of WW1 naval war
Goldrick, James. The King's Ships Were At Sea: The War in the North Sea August 1914-February 1916. Naval Institute Press, Annapolis, MD, 1984. ISBN 0870213342
Gordon, Andrew. The Rules of the Game - Jutland and British Naval Command. John Murray, 2005. ISBN 0719561310
Marder, Arthur. From the Dreadnought to Scapa Flow, Volume II. Oxford University Press, 1965
Massie, Robert K. Castles of Steel: Britain, Germany, and the Winning of the Great War at Sea. Random House, 2003. ISBN 0679456716.
Roskill, Stephen. Admiral of the Fleet Earl Beatty, the last naval hero:an intimate biography. Atheneum; First Edition 1981. ISBN 0689111193
הערות שוליים

↑  לפרטים מלאים ראו בערך קרב מפרץ הלגולנד.
↑  Massie, Robert K.: Castels of Steel, עמ' 314 - 318.
↑  Massie, עמ' 375 - 377.
↑  Hew Strachan: The First World War. Simon and Schuster, 2003, עמ' 200.
↑  Massie, עמ' 378 - 379.
↑  על פי World War I Naval Combat.
↑  Massie, עמ' 377.
↑  Massie, עמ' 379.
↑  Massie, עמ' 381 - 382.
↑  Massie, עמ' 392.
↑  על פי אתר German Navy. על פי אתר זה נקראה משחתת של הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה על שמו של היידקאמפ. Massie אינו מזכיר שם זה, ומציין שמות של שלושה קצינים שנקטו את הפעולה. ראו אצלו, עמ' 394.
↑  Massie, עמ' 393 - 394.
↑  Massie, עמ' 396 - 397.
↑  בסיירות המערכה, כמו גם באוניות המערכה של אותה תקופה, היה צריח תותחים אחד או יותר שהיה ממוקם במרכז האונייה, וכונה בדרך כלל Q (או P, R לצריחים נוספים). הצריחים הקדמיים כונו A ו-B, אם היו, והאחוריים X ו-Z.
↑  Massie, עמ' 398.
↑  Massie, עמ' 403.
↑  לא ברור מה ראה ביטי. רישומי הצי הגרמני אינם מראים נוכחות של צוללות באותו אזור בזמן זה. ייתכן שביטי ראה טורפדו שנורה מספינת הטורפדו הגרמנית V-5 כרבע שעה לפני כן; לאחר שיוט במשך כ-15 דקות, ומשלא מצא מטרה, הפסיק הטיל את פעולתו ועלה על פני המים. ייתכן שזה מה שנדמה היה לביטי כפריסקופ. ראו Massie, עמ' 399.
↑  ההוראה הייתה לפנות שמונה נקודות שמאלה, eight points to port, שהן שוות ערך לפנייה בת 90°.
↑  Massie, עמ' 400 - 401.
↑  Massie, עמ' 406 - 407.
↑  Massie, עמ' 404.
↑  Massie, עמ' 408 - 410.
↑  Massie, עמ' 411 - 412. מיקומה של רוזית': 56°2′1.97″N 3°25′56.14″E﻿ / ﻿56.0338806°N 3.4322611°E﻿ / 56.0338806; 3.4322611
↑  על פי המיתוס בצי הבריטי על התנהגותו של נלסון בקרב קופנהגן; כאשר היה נדמה לאדמירל פארקר, מפקד הצי, שהאש כבדה מדי, הוא אותת לנלסון לסגת באמצעות דגל. על פי האגדה הצמיד נלסון את הטלסקופ לעינו העיוורת, ואמר: "איני רואה את האיתות, המשיכו בקרב". הקרב נמשך והסתיים בניצחון בריטי. לא הייתה זו הפעם היחידה שבה פעל נלסון על פי יוזמתו האישית והתעלם מהוראות.
↑  Massie, עמ' 413 - 416.
↑  Massie, עמ' 401, 421 - 422, 424.
↑  אצל Massie החישוב מגיע ל-3.5%, משום מה.
↑  לפירוט מלא ראו בערך באנגלית.
↑  Massie, עמ' 417.
↑  Massie, עמ' 423.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557813805171  GND: 4627638-5  LCCN: sh85038778 
תת אדמירל דייוויד ביטי
שלב המרדף. השרטוט סכמתי וללא קנה מידה ונועד להמחשה בלבד. למען הפישוט, לא נוספו לתמונה נתיבי המשחתות והסיירות של שני הצדדים. מקרא למפה:
 1. 8:52 - הבריטים פותחים באש מטווח 18,000 מטרים. 
 2. 9:11 - הגרמנים מתחילים להשיב אש. 
 3. 10:30 - "בליכר" פגועה קשות ומתחילה לסטות לצפון מזרח. היפר ממשיך לדרום מזרח. 
 4. 10:54 - ביטי מבחין בפריסקופ ומורה על פניה של 90° שמאלה. 
 5. "ליון" פגועה קשות, מאיטה ומתנתקת מהקרב. ביטי מאותת מסר לא מובן לאדמירל משנה גורדון מור. 
 6. מור מבין לא נכון את כוונתו של ביטי, ומתמקד ב"בליכר", עד הטבעתה. 
 7. היפר ושלוש סיירות המערכה הגרמניות מתרחקות ומנתקות מגע.
הפקודה של ביטי, הטעות של פלי והמצב שנוצר בשל הטעות שלו. השרטוט סכמתי ונועד להמחשה בלבד. מומלץ להגדיל.
"בליכר" מתהפכת וטובעת
לורד הים הראשון, אדמירל ג'קי פישר
רוני אוואט

רוני אוואט (נולד ב-12 באוגוסט 1968) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל.
קריירה

אוואט, בנו של ז'אן קלוד אוואט שהיה מאמן כדורגל בהפועל אשדוד ובעירוני אשדוד, גדל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד והחל לשחק בבוגרים כאשר הקבוצה הייתה בליגה ב'. הוא היה שותף לעליית הקבוצה עד לליגה הבכירה. אוואט, ששיחק בתפקיד הבלם ולעיתים כקשר, היה ידוע כשחקן הגנה קשוח ואף ענד את סרט הקפטן של הקבוצה לאורך תקופות שונות. בתחילת עונת 1996–1997 נפצע אוואט בברכו ונאלץ לפרוש כאשר הוא בן 29.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל אוואט לאמן במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד עד אשר הגיע לאמן את קבוצת הנוער. בהמשך, אימן את קבוצת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, והנהיג את הקבוצה לזכייה ראשונה בגביע המדינה לנוער.
ב-2015 מונה אוואט לתפקיד עוזרו של אייל לחמן, מאמן הקבוצה הבוגרת של מועדון ספורט אשדוד, ובהמשך השנה אף החליף את לחמן כמאמן הראשי. בסיום אותה עונה עלתה הקבוצה בהדרכתו בחזרה לליגת העל.
ב-14 בפברואר 2017, בעקבות מינויו של רן בן שמעון למאמן הקבוצה, הוסט אוואט לתפקיד עוזר המאמן. אך פוטר באותה שנה ב-3 באוקטובר יחד עם ראובן עטר.
ב-13 ביוני 2018 מונה אוואט למאמנה של מכבי יפו. הקבוצה סיימה במקום השישי בליגה א' דרום, ובסיום העונה עזב את המועדון.
ב-27 במאי 2019 מונה אוואט לקדנציה שנייה במ.ס. אשדוד כמאמן ראשי, כאשר לצידו מונה משה אוחיון כמאמן שני. במהלך העונה לקה אוואט באירוע לבבי ובעקבות כך הוחלט למנות במקומו את רן בן שמעון למאמן הקבוצה.
במאי 2021 מונה למאמן הפועל אשדוד. ב-7 באוקטובר 2021 התפטר מאימון הקבוצה, אולם לאחר כשבוע חזר בו ושב לאמן את הקבוצה. ב-7 בדצמבר התפטר סופית מאימון הקבוצה. 4 ימים לאחר מכן, מונה למאמן הפועל רמת גן. ב-8 בספטמבר 2022 התפטר מתפקידו.
חיים אישיים

אוואט נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא עובד בעיריית אשדוד ברשות הספורט העירונית.
בן דודו של שוער העבר דודו אוואט.
הערות שוליים

↑  מיכאל וייסרמן ושלומי והבה, רוני אוואט מונה למאמן 'קביליו' יפו, באתר דאבל פס, 13 ביוני 2018
↑  עמית קרקו, ‏אוואט מונה למאמן אשדוד, משה אוחיון יחד איתו, באתר ONE‏, 27 במאי 2019
↑  אלי סניור, רוני אוואט: "הרגשתי מרוסק", באתר ynet, 29 בינואר 2020
↑  יניב טוכמן‏, רוני אוואט בריאיון: "סיימתי את פרק החופשה מכדורגל. רוצה לחזור לאמן", באתר וואלה, 21 במאי 2020
↑  רוני אוואט מונה למאמנה של אדומים אשדוד, באתר ONE‏, 16 במאי 2021
↑  תומר חבז, ‏רוני אוואט התפטר מאימון אדומים אשדוד, באתר ONE‏, 7 באוקטובר 2021
↑  שלמה וייס‏, רוני אוואט התנצל וחזר לאדומים אשדוד: "מעריך את החלטת ההנהלה", באתר וואלה, 15 באוקטובר 2021
↑  רז זהבי ופאדי מוסטפא, ‏הפעם זה סופי: אוואט התפטר מאדומים אשדוד, באתר ערוץ הספורט, 7 בדצמבר 2021
↑  מערכת ONE, ‏יציל אותה? רוני אוואט מונה למאמן הפועל רמת גן, באתר ONE‏, 11 בדצמבר 2021
↑  רז זהבי, ‏רוני אוואט התפטר מתפקידו בהפועל ר"ג, באתר ערוץ הספורט, 8 בספטמבר 2022
↑   עירד צפריר, רוני אוואט: "השאיפות שלנו יהיו להשתלב בפלייאוף העליון בליגת העל", באתר הארץ, 29 באפריל 2016
קשר בוהן

| --- | --- |

 קטגוריה:  אבטחות
 שימוש עיקרי:  דיג, טיפוס, הכנת קשרים אחרים
 יעילות:  50%
 מקור:  עתיק
 קשרים דומים:  לולאת בוהן, קשר דייגים
 שחרור:  פתיחה זהירה
 יתרונות:  פשוט ומהיר
 חסרונות:  מחליק אם נמתח לכיוון לא נכון, אבטחה קטנה יחסית.
קשר בוהן הוא האבטחה הפשוטה והבסיסית ביותר מבין האבטחות. אבטחה זו יוצרת בחבל כפתור קטן מאוד. בהכנת הקשר יוצרים לולאה, כאשר הקצה העובד מונח על הקצה הקצר, מכניסים את הקצה העובד ללולאה, מלמטה למעלה ומותחים את שני הקצוות.
רצ'יצה (מחוז משנה)

מחוז משנה רצ'יצה (בבלארוסית: Рэчыцкі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר רצ'יצה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה רצ'יצה 104,781 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.29% בלארוסים, 7.54% רוסים ו-1.69 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (57.47%) ורוסית (40.22%).
רן טמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    רב-סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גולני  מפקד יחידת שמשון  מפקד יחידת מגלן
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה
רן טמיר הוא קצין צה"ל בדרגת רב-סרן בדימוס, שכיהן כמפקד יחידת שמשון וכמפקד יחידת מגלן.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. טמיר עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קצינים. עם סיום הקורס שב לפלוגה כמפקד צוות לוחמים. טמיר לחם כמפקד צוות במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור. בהמשך שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד, בהם מפקד פלחה"ן גולני, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון, וכסמג"ד גדוד 13. לאחר סיום לימודיו במכללה לפיקוד ומטה מונה לסמג״ד מורן. בהמשך מונה למפקד יחידת שמשון, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה. לאחר מכן, בשנים 1991–1992 שימש כמפקד יחידת מגלן.
הערות שוליים

↑  איל דורון, הדס ועופר רגב, "בהשקט ובבטחה - מורשת יחידת מגלן", פורת הוצאה לאור, מאי 2012, עמוד 36.
↑  לקראת כנס יחידה, דף הפייסבוק של רן טמיר, ‏ 23.09.2013.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רכבות טיולים

רכבת טיולים באירופה.
רכבת טיולים בשווייץ בנסיעה על צלע הר.
רכבת טיולים היא רכבת המשמשת לנסיעה שלא למטרת הגעה ממקום למקום, אלא יותר למטרות טיול והנאה. ניתן לחלק את הטיול ברכבת לשני סוגים:
טיול ברכבת פרטית
טיול ברכבת ציבורית
טיול ברכבת פרטית הוא טיול מאורגן המתבצע בעיקר על ידי חברות טיולים מאורגנים השוכרות רכבת עבור אנשים שנרשמו מראש לטיול זה. טיול ברכבת פרטית אומנם יקר, אך מאפשר לנוסע לבחור את מקומות העצירה ולתכנן את הטיול בעצמו.
ואילו הטיול ברכבת הציבורית אומנם זול יותר אך עשוי להיות לא נוח. דוגמה מפורסמת למסלול טיול ברכבת ציבורית הוא מסלול הטיול ברכבת הטרנס סיבירית שברוסיה.
היסטוריה

רכבות הטיולים הראשונות היו נפוצות בעיקר בארצות הברית. שם, בשונה מברוב מדינות אירופה הרכבות היו איטיות יותר מהרגיל וכמעט ולא שמשו לנסיעות מסוג של תחבורה ציבורית. במקום זאת שימשו הרכבות בעיקר לטיולים.
בימינו, עת השתכללו והתקדמו אמצעי התחבורה, נסיעות ברכבת למטרות טיולים נפוצות בכל מקום על פני האדמה. המדינות שבהן נפוצה במיוחד הנסיעה ברכבות טיולים הן המדינות: רוסיה, בריטניה, אוסטריה, ארצות הברית, סין, אוסטרליה ודרום אפריקה. במדינות אחרות וביניהן גם מדינת ישראל טיולי רכבות כמעט ולא קיימים.
רדיוס 100FM

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו אזורי
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  השרון, מחוז המרכז
 נקלט בתדר:  100FM
 http://www.100fm.co.il
סמליל התחנה עד 2021
רדיוס (נקרא בהתחלה "רדיוס השרון") היא תחנת רדיו אזורית שהוקמה ב-1995, לאחר קבלת זיכיון על אזור השרון. אולפני התחנה ממוקמים בראש העין.
היסטוריה

התחנה הוקמה בשנת 1995 והחלה לשדר ב-1 בספטמבר 1995, לאחר שזכתה בזיכיון ממשרד התקשורת לשידורי רדיו אזורי באזור השרון. בעת הקמתה הייתה התחנה בבעלות חברת יורוקום של איש העסקים שאול אלוביץ' שהחזיקה 39%, קבוצת ח.מר תעשיות שהחזיקה שיעור זהה, דוד בן בסט שהחזיק ב-%15 ואיש העסקים צבי אלדרוטי %5. ב-1999 רכשו אלוביץ' ובן בסט את חלקם של השותפים האחרים.
בעבר שידרה בתדר זה תחנת הרדיו הפיראטית "קול השלום". ג'ינגלים מתחנת קול השלום עדיין מושמעים מעת לעת ברדיוס כחלק מתוכניות יומית מדי ערב, המוגשת על ידי שדרנים ששידרו מספינת השלום המקורית, ושומרת על הזיקה לתחנה ההיסטורית. ב-29 באפריל 2007 ציינה רדיוס יום הולדת 80 לאייבי נתן ביום שידורים מיוחד ששיחזר את השידורים של קול השלום והוגש כולו על ידי שדרנים מהתחנה המקורית, ביניהם טים שפארד, ג'ימי ג'ונסון, גד ביטון, ראובן לוי, גיל קציר, סטיב וויליאמס, יקיר אביב ועופר נחשון.
בשנת 2000 חתמה התחנה על הסכם ל-5 שנים עם רשת הטלוויזיה MTV שהייתה מעוניינת בתחילה לפתוח תחנת רדיו בישראל בנוסף לתחנות הרדיו שלה בעולם, אך נקלעה לקשיים. שידורי רדיוס בערב הפכו לרדיו MTV אשר התמקדו במוזיקת להיטים חדשה ותוכניות בידור. ב-2006 הופסק שיתוף הפעולה בין התחנה ובין רשת MTV, עם זאת עדיין קיימת מתכונת פלייליסטים של שירי להיטים התואמים את ערוץ MTV בסגנונם. ניתן להגיע אל הרצועות הללו באמצעות אתר האינטרנט של התחנה. באמצעות האתר ניתן להגיע לפלייליסטים רבים של שירים המסודרים לפי נושאים, תקופות, סגנונות מוזיקליים ועוד.
במרץ 2008, לאחר שזיכיון התחנה פג, זכתה שוב קבוצת "רדיוס", בבעלות דוד בן-בסט ושאול אלוביץ, במכרז הרדיו באזור השרון. הקבוצה שהפסידה במכרז עתרה נגד זכיית קבוצת "רדיוס" בטענה שחברי ועדת המכרזים היו בניגוד עניינים, אך עתירתה נדחתה. קבוצת רדיוס היא גם בעלת התחנות רדיו לב המדינה ופירוויה רדיו.
בשנת 2013 זכתה תוכנית הצהריים בהנחיים ירון אשבל, "מנהרת הזמן", לתוכנית המוזיקה הטובה בישראל מטעם איגוד העיתונאים.
לתחנה תחנת בת בשם רדיוס נוסטלגי בתדר 96.3fm המשדרת מוזיקה לועזית ועברית ישנה.
שדרים ומגישים

התחנה משדרת תוכניות מוזיקה מגוונות במהלך השבוע כשרוב היום משודרים בתחנה שירים מכל הזמנים ובערב שירים חדשים ומהשנים האחרונות. עם שדריה הבולטים נמנים שירה זהבי, ג'ני בלום, ירון אשבל, מושיקו שטרן, יקיר אביב, מומי לוי, רויטל עמית, דור דקל ועוד. בנוסף, משודרות בתחנה תוכניות תוכן שונות בהנחיית דוד בן בסט, שי ורועי, דב קליין, איריס בר און, צחי קומה ועורך הדין ליאור טומשין. בעבר שידרו בתחנה גם הדר תדמור, גיל ססובר, עדן הראל, סיג'י הורן, שרון טייכר, שמואל פלאטו-שרון ועוד.
בחודשי השידור הראשונים של התחנה שידרה בה גם הזמרת עפרה חזה שתי תוכניות (האחת, "החוש השישי", שודרה בימי שישי בשעה 12.00; האחרת, "אהבה פלוס", שודרה בימי שלישי בשעה 23.00).
בעבר שודרה בתחנה התוכנית "סינדרלה", תוכנית לילית עם יקיר אביב, ובהמשך בהנחיה לצידם של רונית בר והסטנדאפיסטים שחר חסון ויוסי טרבלוס. התוכניות עוררו פרובוקציות רבות, ובעקבות תלונות רבות קנסה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו את התחנה בדקות פרסומות ארוכות ובהשעיות רבות לשדרנים. התוכנית עלתה והורדה כמה פעמים.
הערות שוליים

↑  גיא לשם, תוכנית כבקשתו, באתר הארץ, 17 באפריל 2008
↑  אפי לנדאו, ‏מר שירותים במגעים למכירת חלקה בתחנת הרדיו האזורית בשרון, באתר גלובס, 15 בספטמבר 1999
↑  מאיר סיקרון, רדיוס חוגגגת יומולדת 80 לאייבי נתן, באתר nrg‏, 16 באפריל 2007
↑  מירב קריסטל, מפה הקול התחיל, באתר ynet, 30 באפריל 2007
↑  המלצות לחג ולסוף השבוע, באתר הארץ, 6 במאי 2008
↑  רצועות פלייליסטים - HITS - להיטים, באתר ערוץ 100fm
↑  ערן גבאי, דוד בן בסט: "רדיוס היתה על סף סגירה - עם חוב צבור של 10 מיליון שקל", באתר הארץ, 13 במאי 2007
↑  יעל גאוני, ‏קבוצת "רדיוס", בבעלות דוד בן-בסט ושאול אלוביץ, זכתה במכרז הרדיו באזור השרון, באתר גלובס, 17 במרץ 2008
↑  אסף כרמל, נדחתה עתירת "רדיו מאה" בעניין מכרז הרדיו האזורי בשרון, באתר הארץ, 13 ביולי 2008
↑  אופיר בר-זהר, שאול אלוביץ' מונה ליו"ר קבוצת רדיוס, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010
↑  אלי אלון-עיתונאי, דן כנר ורבקה מיכאלי -בן זוכי פרסי הרדיו בכנס אילת לעיתונות 2013, באתר אלי אלון-עיתונאי
↑   עומר שוברט, שדרן הרדיו המצליח בישראל הוא רווק נצחי בן 50 עם אנרגיות של נערה מתבגרת, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2018
↑  רוני קורן-דינר, מועצת הרשות השנייה לא תאשר את המשך שידורן של תוכניות רדיו בעלות תוכן מיני בוטה, באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2000
↑  דוד אברהם‏, שדרן "רדיוס" ביזה את קרייניות גלגלצ - וננזף, באתר וואלה, 25 בפברואר 2013
| ישראל שידור רדיו בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |  |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | הקצה |  |
| תחנות רדיו שנסגרו | תחנות רדיו שנסגרו |  |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |  |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet |  |
קרחון לוראבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  69°15′00″S 63°37′00″W﻿ / ﻿69.25°S 63.6167°W﻿ / -69.25; -63.6167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון לוראבי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון לוראבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון לוראבי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון לוראבי
 
קרחון לוראבי או קרחון לורבי או קרחון לארבי (באנגלית: Lurabee Glacier) הוא קרחון גדול, הזורם באזור ארץ פאלמר, של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון לוראבי 50 קילומטרים.
קרחון לוראבי זורם לכיוון צפון-מזרח בין רמת סקריפס, לבין רמת פינלי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

קרחון לוראבי התגלה מהאוויר ב-20 בדצמבר 1928 על ידי חוקר אנטארקטיקה האוסטרלי סר יוברט וילקינס., בטיסה מעל האזור.
קלזומנאי

| --- | --- |

סרקופג מהאתר
 היסטוריה
 תרבויות:  יוון העתיקה
 סוג:  יישוב
 אתר ארכאולוגי
 מצב:  הריסות
 מיקום
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מיקום:  סמוך לאיזמיר בטורקיה
 קואורדינטות:  38°21′29″N 26°46′03″E﻿ / ﻿38.358167°N 26.767583°E﻿ / 38.358167; 26.767583
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקלזומנאי(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקלזומנאי(למפת מחוז הים האגאי רגילה) איזמיר דניזלי מניסה בודרום פטהייה סומה קיטהיה הים התיכון מרכז אנטוליה י. מרמרה יוון הים האגאי הים התיכוןקלזומנאי(למפת מחוז הים האגאי מוגדלת) איזמיר דניזלי מניסה בודרום פטהייה סומה קיטהיה הים התיכון מרכז אנטוליה י. מרמרה יוון הים האגאי הים התיכוןקלזומנאי
קְלַזוֹמֶנַאי (ביוונית עתיקה: Κλαζομεναί) או גם 'קלזומנאה' (Clazomenae) הייתה עיר יוונית עתיקה על חוף איוניה וחברה בליגה האיונית (אנ'). זו הייתה אחת הערים הראשונות שהנפיקו מטבעות כסף (אנ'). חורבותיה ממוקמות כעת בעיירה המודרנית אורלה (אנ') ליד איזמיר בנפת איזמיר (אנ') בטורקיה.
מיקום

קלזומנאי ממוקמת באורלה (אנ') המודרנית בחוף המערבי של אנטוליה, בחוף הדרומי של מפרץ איזמיר, כ-36 קילומטרים מערבית לאיזמיר. העיר הייתה ממוקמת במקור על היבשת בלימנטפה (אנ'), אבל כנראה במהלך המרד האיוני נגד הממלכה האחמנית בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס, היא הועברה לאי קרנטינה (אנ') ממש ליד החוף. זמן קצר לאחר מכן, נוסדה כיטון על היבשת בסוף המאה ה-5 לפנה"ס. בין שתי הערים היו עימותים, אך בסופו של דבר חיבר אלכסנדר הגדול את האי קרנטינה ליבשת באמצעות סוללה, ששרידיה עדיין נראים לעין.
מיתולוגיה

מטבע כסף שהוטבע בקלזומנאי מציג את ראשו של אפולו, האל הראשי של העיר. לפי האגדה, ברבורים משכו את המרכבה שבה אפולו טס מדי שנה דרומה מבית החורף שלו בהיפרבוראה. אבל קלזומנאי היה גם ביתם של מספר רב של ברבורים, וחושבים שהפועל קלזו שימש לתיאור קריאתן של עופות הבר. הברבור בפני המטבע הוא גם תכונה של אפולו וגם משחק מילים בשם קלזומנאי.
היסטוריה

אף על פי שלא הייתה קיימת לפני הגעתם של האיונים לאסיה, מייסדיה המקוריים היו בעיקר מתיישבים מפליוס (אנ') וקלאונאי (אנ'). היא שכנה במקור ליד לימנטפה (אנ'), אבל התושבים, שנבהלו מהפלישות של הפרסים, עברו לאי קרנטינה במפרץ, והקימו שם את עירם.
קלזומנאי הייתה שותפה להקמת המושבות אבדרה (בשנת 645 לפנה"ס) ונאוקרטיס. קלזומנאי הותקפה על ידי אליאטס מלך לידיה במאה ה-6 לפני הספירה. במהלך המאה ה-5 לפני הספירה היא הייתה כפופה לזמן מה לאתונה, אך בערך באמצע המלחמה הפלופונסית (412 לפני הספירה) היא התמרדה. אולם לאחר התנגדות קצרה, היא הודתה שוב בעליונות האתונאית, והדפה מתקפה ספרטנית. בשנת 387 לפנה"ס השתלטה פרס על קלזומנאי וערים אחרות באסיה הקטנה, אך העיר המשיכה להנפיק מטבעות משלה.
הפילוסוף אנכסגורס (בסביבות 510 - 428 לפנה"ס), שכונה לעיתים קרובות "אנכסגורס מקלזומנה", נולד בקלזומנאי, כמו גם הפילוסוף הקדום יותר הרמוטימוס מקלזומנה (אנ'). המשורר היפונקס, יליד אפסוס, התגורר בעיר בשלהי המאה ה-6 לפני הספירה, לאחר שגורש מעיר הולדתו.
הרודוטוס מקלזומנאי היה הזוכה האולימפי הראשון מקלזומנאי, הוא ניצח במרוץ לבנים. הקלזומנים הקדישו לו פסל באולימפיה ביוון.
סקופליאנוס מקלזומנה (Σκοπελιανός), היה סופיסט יווני קדום.
בתקופה ההלניסטית הייתה העיר בשלטון בית תלמי ואחר-כך בשלטון ממלכת פרגמון. בתקופת הרומאים נכללה קלזומנה בפרובינקיה אסיה, ונהנתה מחסינות ממיסוי.
קלזומנה הייתה בין הבישופויות הנוצריות הראשונות. הבישוף שלה, אוזביוס השתתף בוועידת אפסוס בשנת 431 ובוועידת כלקדון בשנת 451. בישוף אחר, מקאריוס, השתתף בוועידת קונסטנטינופול (אנ') (869), הנחשבת בתוך הכנסייה הקתולית כוועידה האקומנית השמינית. אף על פי שהיא עדיין מתועדת בסוף המאה ה-14, היא כבר לא שימשה משכן לבישופים. בהתאם לכך, קלזומנה רשומה היום על ידי הכנסייה הקתולית כ"דיוקסיה לשעבר (אנ')".