דת ומדע (ספר)
פרק 3, אבולוציה > קוסמולוגיה

ראסל מצביע על כך שקשה למוח מודרני להבין עד כמה מאוחרת היא התפיסה הדוגלת בהתפתחות ובצמיחה הדרגתית של החיים. בתפיסה האורתודוקסית, העולם נברא בשישה ימים, והכיל, מאותו זמן ואילך, את כל הגופים השמימיים שהוא מכיל כעת, ואת כל מיני בעלי החיים והצמחים, כמו גם כמה אחרים שנספו במבול. תמה זו כה שונה מהתמה התאולוגית המודרנית לפיה הקידמה היא חוק היקום . כל הנוצרים האמינו כי בזמן נפילת האדם מגן עדן היה שילוב נורא של אסונות. אלוהים אמר לאדם וחוה לא לאכול מפרי עץ מסוים, אבל הם בכל זאת אכלו ממנו. כתוצאה מחטא זה, אלוהים קבע שהם וכל צאצאיהם יהיו בני תמותה, ושאחרי המוות אפילו צאצאיהם הנידחים ביותר יסבלו עונש נצחי בגיהנום. זאת למעט חריגים מסוימים, שנבחרו על פי תוכנית שיש עליה מחלוקת רבה. מרגע חטאו של אדם, החיות החלו לטרוף זו את זו, הופיעו דרדרים וקוצים, החלו הבדלי עונות, והאדמה עצמה הפכה מקוללת כך שלא הניבה עוד פרנסה לאדם אלא כתוצאה מעבודה קשה. לאחר מכן אנשים הפכו כה רשעים עד שכולם טבעו במבול מלבד נח ושלושת בניו ונשותיהם. התאולוגים לא חשבו שהאדם השתפר מאז, אבל האל הבטיח לא לשלוח מבול עולמי נוסף, והסתפק מאז בהתפרצויות הרי געש ורעידות אדמה מדי פעם.
כל האמונות האלה נתפסו בעבר כהיסטוריה עובדתית, המוצגת בתנ"ך בצורה מדויקת ומילולית או שניתן להסיק מהטקסט שלו את כל מה שחשוב. את תאריך בריאת העולם ניתן להסיק מהאילן היוחסין בבראשית, המספר בן כמה היה כל אב כשנולד בנו הבכור. היו שולי מחלוקת מסוימים, בשל אי בהירות מסוימות ובשל הבדלים בין תרגום השבעים לטקסט העברי; אך רוב הנצרות הפרוטסטנטית קיבלה בדרך כלל את התאריך 4004 לפני הספירה, שנקבע על ידי הארכיבישוף ג'יימס אשר. ד"ר לייטפוט (אנ'), סגן-הקנצלר של אוניברסיטת קיימברידג', שקיבל את התאריך הזה לבריאה, חשב שמחקר מדוקדק של בראשית מאפשר דיוק גדול עוד יותר; לדבריו בריאת האדם, לדבריו, התרחשה בשעה 9 בבוקר ב-23 באוקטובר. אולם זו לא הייתה אמונה מרכזית; היית יכול להאמין, ללא סיכון לכפירה, שאדם וחוה נוצרו ב-16 באוקטובר או ב-30 באוקטובר, בתנאי שהסיבות שלך נגזרו מקריאה בספר בראשית. היה "ידוע" כי היום בשבוע בו נוצר האדם היה יום שישי, שכן אלוהים נח בשבת.
בתוך מסגרת צרה זו של שנים, הייתה ציפייה כי המדע צריך להגביל את עצמו. מי שחשבu ש-6,000 שנה הוא זמן קצר מדי לקיומו של היקום הגלוי סבלו מנידוי. בתקופה זו כבר לא ניתן היה לשרוף אותם או לכלוא אותם, אבל תאולוגים עשו הכל כדי לאמלל את חייהם ולמנוע את הפצת תורתם.
תורתו של ניוטון לא עשתה דבר כדי לזעזע את האורתודוקסיה הדתית. הוא עצמו היה אדם דתי מאד והאמין בפרוש מילולי של התנ"ך. היקום שלו לא הכיל התפתחות. כדי להסביר את המהירויות המשיקיות של כוכבי הלכת, המונעות מהם ליפול אל השמש, הוא הניח שבתחילה הם הושלכו ביד אלוהים; מה שקרה מאז הובא בחשבון על ידי חוק הכבידה. במכתב פרטי לבנטלי, גילה ניוטון דרך שבה מערכת השמש הייתה יכולה להתפתח מפיזור קדום כמעט אחיד של החומר; אך בכל הנוגע להתבטאויותיו הפומביות, נראה היה שהוא בעד יצירה פתאומית של השמש וכוכבי הלכת כפי שאנו מכירים אותם, ולא משאיר מקום לאבולוציה קוסמית.
מתוך התאוריות של ניוטון החברה המערבית במאה השמונה עשרה פיתחה זן מיוחד של אדיקות דתית, שבו אלוהים הופיע בעיקרו כמחוקק, שברא תחילה את העולם, ולאחר מכן קבע כללים שקבעו את כל האירועים הנוספים ללא צורך בהתערבות מיוחדת שלו. האורתודוקסים התירו חריגים בצורת ניסים הקשורים לדת. אבל עבור הדאיסטים הכל, ללא יוצא מן הכלל, היה מוסדר בחוקי הטבע..
לפי ראסל, הניסיון הרציני הראשון לבנות תאוריה מדעית של התפתחות השמש, כוכבי הלכת והכוכבים, נעשה על ידי קאנט בשנת 1755, בספרו General Natural History and Theory of the Heaven (אנ'). בו או מנסה לתאר את מקור כל מבנה היקום על פי עקרונות ניוטונים. זוהי עבודה יוצאת דופן שבמובנים מסוימים, צופה את תוצאות האסטרונומיה המודרנית. קאנט מתחיל בקביעה שכל הכוכבים הנראים לעין בלתי מזוינת שייכים למערכת אחת, זו של שביל החלב. כוכבים אלה נמצאים כמעט במישור אחד, וקאנט מציע שיש ביניהם אחדות - מערכת. הוא מתייחס לערפיליות כאל קבוצות אחרות דומות אך מרוחקות להפליא של כוכבים, השקפה שמקובלת כיום במדע. הייתה לו גם תאוריה לפיה הערפיליות, הגלקסיו, הכוכבים, כוכבי הלכת והלוויינים, כולם נבעו מהתעבות של חומר שהתפזר במקרה והיו לו אזורי צפיפות גבוהים בחלק מהמקומות. הוא האמין שהיקום החומרי הוא אינסופי, וכי יש מעבר הדרגתי מכאוס לארגון, שמתחיל במרכז הכובד של היקום, ומתפשט לאט החוצה מנקודה זו לעבר האזורים המרוחקים ביותר. תהליך הכולל מרחב אינסופי ודורש זמן אינסופי.