stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנות ה-60 של המאה ה-16
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  United-Kingdom – The-clash-with-Spain, אנציקלופדיה בריטניקה
1 2  Southern Africa - European and African interaction from the 15th through the 18th century, אנציקלופדיה בריטניקה
| עשורים במאה ה-16 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1500–1509 • 1510–1519 • 1520–1529 • 1530–1539 • 1540–1549 • 1550–1559 • 1560–1569 • 1570–1579 • 1580–1589 • 1590–1599 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 16171c69-b4a2-4eae-87f9-50cf18d6ff1a 
הוקם הגשר הישן במוסטר.
הנרי סטיוארט
תחנת הכוח רוטנברג

| --- | --- |

ארובות ומסוע הפחם של תחנת הכוח רוטנברג
 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח פחמית 
 על שם:  פנחס רוטנברג 
 מיקום:  אשקלון
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  חברת החשמל לישראל 
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  2,290 מגה-ואט 
 
 קואורדינטות:  31°37′39″N 34°30′58″E﻿ / ﻿31.6275°N 34.51611111°E﻿ / 31.6275; 34.51611111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) תחנת הכוח רוטנברג(למפת מערב הנגב רגילה) תחנת הכוח רוטנברג  he תחנת הכוח רוטנברגhe תחנת הכוח רוטנברגמפת  __ אשקלון [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תחנת הכוח רוטנברג היא תחנת כוח קיטורית באשקלון, השנייה בגודלה בישראל מבחינת הספק.
התחנה קרויה על שמו של פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל, ועל שם אחיו, אברהם רוטנברג, ממשיך דרכו בניהול החברה. התחנה ממוקמת על חוף הים התיכון סמוך לעיר אשקלון, ומופעלת על ידי חברת החשמל לישראל, והיא התחנה הקיטורית החדשה מבין 5 התחנות הקיטוריות בארץ. כושר הייצור של התחנה מהווה כרבע מכושר הייצור של חברת החשמל.
התחנה בנויה על החוף כיוון שהיא פועלת בטכנולוגיה קיטורית ומשתמשת במי הים לקירור, וכן מוזנת בפחם הנפרק מאוניות משא ברציף מיוחד בסמוך לה. התחנה כוללת ארבע יחידות לייצור חשמל. בעקבות החלטת הממשלה על מעבר לייצור חשמל בישראל מפחם לגז טבעי, החלה הסבת התחנה ב-2021. באוגוסט 2023 הושקה בתחנת רוטנברג יחידת הייצור הראשונה של חברת החשמל שהוסבה מהפעלה בפחם להפעלה בגז.
בשנת 2008 אושר "פרויקט D": הרחבת התחנה על ידי הוספת שתי יחידות נוספות המוזנות פחם אף הן. באפריל 2017 שר התשתיות הלאומיות ביטל את הפרויקט.
היסטוריה

תחנת הכוח רוטנברג באשקלון כוללת בתוכה שתי תחנות כוח, אחת בשם "רוטנברג א'" מכילה את שתי יחידות הייצור הראשונות והחדשה יותר שנוספה לה "רוטנברג ב'" מכילה שתי יחידות ייצור נוספות ובה הותקן סולקן לסילוק גפרית.
דיונים ראשונים על הקמת תחנת כוח בסמוך לאשקלון החלו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, בין שאר נשקלה הקמת תחנת כוח גרעינית בין אשדוד לאשקלון, באזור ניצנים. אך לתוכנית הייתה התנגדות רבה.
ביולי 1981 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את הקמת התחנה, כתחנה פחמית מדרום לאשקלון, למרות התנגדות ראש עיריית אשקלון, אלי דיין, והוועד הציבורי נגד התחנה בראשות אריה קרן. העבודות באתר להקמת תחנת "רוטנברג א'" החלו בשנת 1984, ותחילת ייצור החשמל בה היה בשנת 1990.
תחילת העבודות להקמת "רוטנברג ב'" הייתה בשנת 1996, ותחילת ייצור החשמל בה היה באוגוסט 2000.
במקור תוכננה הקמתו של מזח לאספקת פחם, המקושר לתחנה באמצעות גשר שאורכו כקילומטר ובגובה 15 מטר ועליו נמצא מסוע המעביר את הפחם מהאנייה ישירות למאגר הפחם בתחנה, כפי שנבנה גם בתחנת אורות רבין. אולם רשות הנמלים יזמה תוכנית להקים בנמל אשדוד מסוף בינלאומי לפריקת פחם ולשנע את הפחם באמצעות רכבת לתחנה. החזון של רשות הנמלים היה שהמסוף באשדוד ישמש לאחסון ואספקת פחם למדינות נוספות באגן הים-התיכון, באמצעות שטעון והעמסה על אוניות-צובר. עלות הקמת המסוף הייתה כ-125 מיליון דולר. לשם אספקת הפחם נסללה שלוחה ממסילת הרכבת אשקלון-עזה באזור מושב מבקיעים אל התחנה ורכבות משא הובילו פחם שנפרק מאוניות בנמל אשדוד אל התחנה. זמן קצר לאחר הקמת המסילה הודיעה חברת החשמל שתשקול בכל זאת להקים את המזח בנמל אשקלון - קצא"א, עקב העלות הגבוהה של השינוע דרך נמל אשדוד והרכבת. הקמת המזח החלה ב-1997, בידי קונצרן יונדאי שזכה במכרז להקמתו, בשיתוף החברות א. ארנסון ושפיר הנדסה ותעשייה. המזח הושלם בפברואר 1999.
בשל קרבתה לרצועת עזה וחשיבותה האסטרטגית, התחנה, שניתן לראותה היטב מצפון רצועת עזה, מהווה מטרה לירי רקטות מרצועת עזה, וזאת אף על פי שתחנה זו מספקת גם את צורכי החשמל של תחנת הכוח של רצועת עזה עצמה. במהלך מבצע צוק איתן בקיץ 2014 פגעו מספר רקטות בשטח התחנה וגרמו נזק לרכוש
בתחנה נמצא מרכז מבקרים ובו הסבר על ייצור החשמל בתחנה וסיור מודרך באוטובוס בתחנה כולל נסיעה על הגשר וצפייה בתהליך פריקת פחם מאניה.
אירועי בטיחות > אסון הארובה

ב-8 במאי 1998 במהלך עבודות הבנייה של הארובה החדשה ב"רוטנברג ב'" התרחשה תאונת עבודה קטלנית, שבה נפלו לתהום מגובה 250 מטר 9 פועלים רומנים, כאשר משטח העבודה שלהם קרס. חמישה עובדים נוספים חולצו על ידי יחידה 669. בעקבות תאונה זו הוקמה ועדת חקירה ציבורית שמסקנותיה השפיעו על המשך הבנייה של התחנה.
אירועי בטיחות > קריסת מזח הפחם

ב-13 במרץ 2023 קרס עגורן במזח הפחם של התחנה, בשל מזג אוויר חריג ורוחות עזות. אחד העובדים חולץ במצב בינוני והובהל לבית החולים ברזילי. שני עובדים אחרים הוכרזו נעדרים. כעבור יומיים נמצאה גופתו של אחד משני הנעדרים (גמלאי של חברת החשמל שנפגע בשעה שעסק בדייג באזור). רק לאחר כ-5 שבועות, אותרה גופתו של הנעדר השני מתחת להריסות המזח.
קריסת מזח הפחם השביתה את האפשרות לספק לתחנה פחם באמצעות אוניות, וחברת החשמל נאלצה להעביר אותו ב-170 משאיות מדי יום, בנסיעה מנמל חדרה לאשקלון. בהמשך בוצע אספקה גם במשאיות דרך נמל אשדוד. בניית המזח מחדש נמשכה כשני וחצי, בעלות של 300 מיליון שקל.
אירועי בטיחות > אסון התחשמלת

ב-21 במאי 2024 התחשמל ונפצע קשה עובד בתחנה. הוא נפטר כעבור חמישה ימים.
נתונים

הספק: 2,250 מגה וואט.
מקור אנרגיה: פחם.
צריכת פחם (בתפוקה מלאה): 18,240 טון ליממה.
צריכת מי קירור: 330,000 טון לשעה.
ארובות ומתקנים להפחתת פליטות

ארובות התחנה הן ציון דרך בולט במישור החוף הדרומי, ונראות ממרחק רב מאשדוד, קריית גת, שדרות, וצפון רצועת עזה. במקור נבנו בתחנה שתי ארובות בגובה של כ-250 מטר. הארובה של יחידות 4-3 נבנתה במקור עם סולקן לסילוק גפרית. בתהליך זה נוצרים אדי מים בלתי מזיקים לסביבה והם נפלטים מהארובה כאילו מדובר בעשן. בארובה המקורית של היחידות הישנות יותר (2-1) אין מתקן זה והגזים שנפלטים ממנה אמנם אינם נראים מרחוק אך הם מזהמים בהרבה מהגזים שנפלטים מהארובה של יחידות 4-3 שמכילים ברובם אדי מים.
בעשור השני של המאה ה-21 נבנתה ארובה חדשה וסולקן עבור יחידות 2-1 והופסק השימוש בארובה המקורית של יחידות אלו. ארובה חדשה וסולקן נוספו גם ליחידות 6-5 באתר אורות רבין במסגרת תוכנית כוללת בעלות של 8 מיליארד ₪ להפחתת פליטות בתחנות הכוח באשקלון ובחדרה. נכון לשנת 2022, יחידות הייצור הפחמיות הישנות בחדרה (שמספקות כחצי מכושר ייצור החשמל המותקן מפחם בחדרה) הין היחידות בארץ שפועלות ללא סולקן ובעקבות כך גורמות לבדן לרבע מכלל זיהום חלקיקי האוויר שנוצר בכל מדינת ישראל מכל מקורות זיהום האוויר למיניהם. יחד עם זאת, אין כוונה להתקין בעתיד סולקן עבור יחידות ייצור ישנות אלו והן אמורות להפסיק את פעילותן בשנת 2023. בשנה זו הספקן יוחלף ביחידות ייצור חשמל חדישות הפועלות על גז טבעי שבבניה באתר אורות רבין.
פרויקט D

באוגוסט 2001 אישר שר התשתיות, אביגדור ליברמן, לחברת החשמל להקדים את הקמתה של תחנת כוח פחמית נוספת באתר רוטנברג (שכונתה "פרויקט D") משנת 2017, כפי שנקבע בתוכנית האב למשק החשמל, לשנת 2007. ליברמן אישר את הקמת התחנה שההשקעה בה נאמדה ב-1.3 מיליארד דולר, לאחר שקיבל את טענת חברת החשמל כי אם לא תוקם התחנה (בהספק של 1,100 מגה-וואט), תיקלע ישראל למחסור בחשמל. ראש עיריית אשקלון, בני וקנין, ויו"ר מועצת הפועלים, רמי גוואטה, בירכו על ההחלטה, מאחר שהקמת התחנה תספק תעסוקה למאות ממובטלי העיר. בנוסף, חברת מודלים כלכליים, סיפקה הערכה לפיה עלות הייצור של קוט"ש בפרויקט D תהיה 2.0-1.7 סנט, לעומת 2.75 סנט (ממוצע) בתחנת כוח פחמית ו-3.5 סנט (ממוצע) בטורבינת גז המייצרת חשמל מגז. זאת עקב היתרון לגודל של שימוש משותף בתשתית לאספקת פחם במקום.
קידום הפרויקט התעכב עקב התנגדויות רבות, ובספטמבר 2003 הודיעה חברת החשמל כי המחסור ברזרבות חשמל בישראל עלול לגדול בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, בגלל העיכוב באישור "פרויקט D" באשקלון. בנוסף טענה כי ההוצאה העודפת למשק מביטול הפרויקט תסתכם ב-500 מיליון דולר. אך דירקטוריון חברת החשמל המשיך לנסות ולקדם אותו.
ב-2 בדצמבר 2007 אישר דירקטוריון חברת החשמל הקמת שתי יחידות ייצור נוספות אשר יפעלו אף הן על פחם. כל אחת מיחידות הייצור תהיה בעלת הספק של 630 מגה ואט והן תפעלנה על פי תקנות מחמירות לצמצום זיהום האוויר. מיד אחר כך פרסמה חברת החשמל את המכרזים העיקריים לרכישת ציוד לפרויקט. הפרויקט קיבל את אישור הוועדה לתשתיות לאומיות (הות"ל) ביוני 2008.
אולם האישורים הסופיים להקמת המתקן לא התקבלו. בעקבות הגילויים המשמעותיים של גז טבעי בסמוך לישראל, סוכם על שינוי מתכונת הפרויקט, כך שהתחנה תתבסס על ניצול גז טבעי, ופחם כחומר דלק משני במקרי תקלה באספקת הגז. הפרויקט נדחה לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21, בעקבות הצורך בתכנון מחדש להפעלה במתכונת של גז טבעי כדלק ראשי. בנובמבר 2014, דירקטוריון חברת החשמל הורה להקפיא את קידום הפרויקט.
באפריל 2017 ביטל שר התשתיות הלאומיות את הפרויקט.
פרויקט D > ההתנגדות לפרויקט

גורמים שונים התנגדו לפרויקט. בין המוחים כנגד הפרויקט נמנו תושבי אשקלון, ארגוני הסביבה, בנוסף למשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות אשר הביעו את התנגדותם. לטענת המתנגדים, הפרויקט יגדיל את זיהום האוויר למרות אמצעי הסינון שיותקנו, ויסכן את בריאותם של תושבי אשקלון. כמו כן, נטען כי קיימות חלופות נקיות זולות יותר, אם נלקחות בחשבון עלויות הזיהום בהתאם לפרוטוקול קיוטו. הקמת תחנה המייצרת חשמל מגז טבעי הוצע כחלופה, וייצור חשמל מאנרגיה סולארית (מהשמש) ואנרגיית רוח הוצעו כחלופות זולות יותר בטווח הארוך. עם זאת, מבקר המדינה קבע שלא הוצג מידע מלא על החלופות, ועל כן הן לא נשקלו כראוי.
בנובמבר 2001, ארגון אדם טבע ודין עתר לבג"ץ נגד אישור הפרויקט על ידי השר ליברמן, עקב חוסר סבירות, מאחר שלא נתן בהחלטתו את המשקל הראוי לשיקולים הנוגעים להשפעה על הסביבה, על איכות האוויר ועל בריאות הציבור, וכן לשיקולים הטכנולוגיים ולשיקולים הכלכליים. בפברואר 2004, דחה בג"ץ את העתירה, וקבע כי על העותרת להפנות את טענותיה לוועדה לתשתיות לאומיות, שעסקה אז בהליך אישור תוכנית המתאר של התחנה.
פקודת שטח השיפוט והסמכויות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  22 בספטמבר 1948
 תאריך חקיקה עברי:  י"ז באלול תש"ח
 גוף מחוקק:  מועצת המדינה הזמנית
 תומכים:  22
 מתנגדים:  0
 חוברת פרסום:  עיתון רשמי 23, עמ' 61
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד ראש הממשלה
 מספר תיקונים:  1
 נוסח מלא:  פקודת שטח השיפוט והסמכויות, תש"ח-1948
 
מפת השטחים המוחזקים בארץ ישראל בשלטון צבא ההגנה לישראל ב-1.6.1949. בחתימת שר הביטחון בן-גוריון על גבי מפת הכפרים והישובים של המנדט הבריטי ששימשה את סקר הכפרים (1945)
פקודת שטח השיפוט והסמכויות, תש"ח-1948 נחקקה ב-16 בספטמבר 1948 על ידי מועצת המדינה הזמנית, ופורסמה ב-22 בספטמבר 1948 במהלך מלחמת העצמאות והחילה את המשפט הישראלי גם על שטחי ארץ ישראל שבשליטת מדינת ישראל ונמצאים מעבר לגבולות תוכנית החלוקה. לפקודה ניתן תוקף למפרע, החל מיום ו' באייר תש"ח (15 במאי 1948), יומה הראשון של מדינת ישראל.
הפקודה

סעיף 1 לפקודה קובע: "כל חוק החל על מדינת ישראל כולה ייראה כחל על כל השטח הכולל גם את שטח מדינת ישראל וגם כל חלק מארץ-ישראל אשר שר הביטחון הגדיר אותו במינשר כמוחזק על ידי צבא-הגנה לישראל."
לפקודה קדם מנשר שלטון צבא-הגנה לישראל בארץ-ישראל שפורסם שבועיים טרם חקיקתה, הדן ב"שלטון צבא-הגנה לישראל בארץ ישראל" ומפה שבה שורטט השטח שבשליטת צה"ל עד אותו היום. מטרתם של המנשר, ושל הפקודה שביססה אותו, הייתה מניעת אנרכיה, הנובעת מחוסר חוקים תקפים כל שהם, בשטח שנכבש על ידי צה"ל או כוח מגן עברי קודם לו מעבר לגבולות שיועדו למדינה העברית על פי תוכנית החלוקה. מפות נוספות שורטטו ככל שצה"ל המשיך וכבש שטחים שמעבר לגבולות החלטת החלוקה והחילו את הפקודה על השטח עליו השתלטה ישראל עד אותו המועד.
בשנת 1956 תוקנה הפקודה, ונוסף לה סעיף 2א, החורג ממטרתה המקורית וקובע: "כל כלי שיט או כלי טיס, באשר הם שם, הרשומים בישראל, יראו אותם, לעניין השיפוט של בתי המשפט, כאילו היו חלק משטח מדינת ישראל".
הפקודה > שלטון צבא־הגנה לישראל בירושלים (מנשר מס׳ 1)

אשר לירושלים, אשר הצריכה מאז ומתמיד טיפול מיוחד, פורסם מִנשר נפרד שהתפרסם חודש קודם לכן, ב-2 באוגוסט 1948, ושנקרא ״שלטון צבא-הגנה לישראל בירושלים, מִנשר מס׳ 1״. למִנשר זה צורפה גם מפת הסבר. כמו במקרה של המִנשר על ארץ ישראל, המִנשר על ירושלים החיל את המשפט של המדינה על שטחי ירושלים וסביבותיה שהוחזקו בידי צה״ל ב-1948, ובעקבותיו בא מִנשר מס׳ 2, שמינה מושל צבאי לעיר, דב יוסף.
הליכי החקיקה

מאז הקמתה נמנעה הכנסת מלקבוע את גבולות מדינת ישראל. תחת הגדרת גבולות המדינה, העדיף המחוקק לקבוע את השטח עליו יחולו דיני המדינה.
בן-גוריון הסביר:
החלטנו להתחמק (אני בוחר בכוונה במילה זו) מהשאלה הזאת מטעם פשוט: אם האו"ם יקיים את החלטתו - הרי אנו מצדנו (אני אומר את דעת העם) נכבד את ההחלטות כולן. עד עכשיו לא עשה האו"ם כזאת... ולכן לא הכל מחייב אותנו ואנחנו השארנו את העניין הזה פתוח. לא אמרנו 'לא הגבולות של האו"ם'; גם לא אמרנו את ההיפך מזה. השארנו את הדבר הזה פתוח להתפתחות
נדבך ראשון בחקיקה ברוח זו, הייתה פקודת שטח נטוש, מ-17 במאי 1948. בסעיף 2(א) לפקודה זו נקבע: "רשאית הממשלה להכריז בצו על כל שטח או מקום שנכבש, נכנע או נעזב כמפורש בסעיף 1(א) כשטח נטוש, ומשהכריזה על כך, ייחשב אותו שטח כשטח נטוש לצורכי פקודה זו וכל תקנה שתתוקן לפיה". בסעיף 2(ב) שלה נקבע: "לצורכי פקודה זו רשאית הממשלה להטיל בצו על כל שטח נטוש את החוק הקיים או כל חלק הימנו...".
נדבך שני בחקיקה ברוח זו היה פקודת שטח השיפוט והסמכויות והמנשרים שנלוו לה.
עם כיבוש שטחי יהודה ושומרון במלחמת ששת הימים ניתן היה לצפות מממשלת ישראל להחיל את הפקודה ככתבה וכלשונה גם על שטחים אלו כפי שהחילה על שטחים שכבשה במלחמת העצמאות מעבר לקווי החלוקה ועדיין בתחומי כתב המנדט-1922 ולא כך היה. ממשלת ישראל בחרה לתחום את השטח עליו יחול המשפט השיפוט והמינהל הישראלי בצו שתקבע הממשלה על מנת לשמר לעצמה מרחב תמרון מדיני לעת משא ומתן לשלום.
וכך נחקק הנדבך השלישי באותה הרוח - תיקון מס' 11 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, שבו נוסף לה סעיף 11ב, האומר: "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בכל שטח של ארץ-ישראל שהממשלה קבעה בצו". תיקון זה ששימש ככלי המשפטי לאיחוד ירושלים תחת ריבונות ישראלית.
מעמד השטחים הכבושים בין הפקודה לבין החוק הבינלאומי

כאשר עלה הצורך במיסוד ממשל צבאי בשל כיבוש שטחים מעבר לגבולות שנקבעו בהחלטת החלוקה כתב אלימלך אבנר, שנועד לתפקיד המושל הצבאי, לבן-גוריון על הסתירה שעומדת להיווצר בין מצבם של השטחים הכבושים על פי המשפט הבינלאומי ומנגד על פי הפקודה: המשפט הבינלאומי תומך בממשל צבאי, ואילו הפקודה מאפשרת את פעולתן של הרשויות האזרחיות, בראותה שטחים אלה כחלק ממדינת ישראל. אבנר ביקש מבן-גוריון להחליט: "אם המדינה מוצאת צורך בקיומו של הממשל הצבאי מתוך שהיא רואה עצמה קשורה ביחס לשטחים אלה בחוק הבינלאומי החל על שטחי כיבוש, או מסיבות אחרות, הרי יש לבטל את פקודת שטח הכיבוש והסמכויות... מאידך, אם רואים את השטחים המוחזקים כחלק אינטגרלי של מדינת ישראל, הרי שאין כל מקום למשרת מושל צבאי". בן-גוריון נמנע מלהחליט - הוא ראה בשטחים חלק מישראל, אך הותיר על כנו את הממשל הצבאי.
הערות שוליים

↑  פקודת שטח השיפוט והסמכויות, תש"ח-1948, ע"ר 23 מ-22 בספטמבר 1948
↑  חוק לתיקון פקודת שטח השיפוט והסמכויות, תשט"ז-1956, ס"ח 198 מ-23 בפברואר 1956
↑  הווארד גריף, ‏המנשר הנשכח של דוד בן גוריון מ-1948 על סיפוח יהודה ושומרון, נתיב 6 (119), נובמבר 2007, עמוד 55
↑  הדברים מובאים אצל אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל, מהדורה 5, עמ' 83
↑  הווארד גריף, ‏המנשר הנשכח של דוד בן גוריון מ-1948 על סיפוח יהודה ושומרון, נתיב 6 (119), נובמבר 2007, עמוד 54
↑  חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (מס' 11), תשכ"ז-1967, ס"ח 499 מ-28 ביוני 1967
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'אהוד עין-גיל,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'אילו היבטים של תוכנית החלוקה עדיין קיימים, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2015
ירוחם ורהפטיג

| --- | --- |

הרב ירוחם ורהפטיג תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 באוגוסט 1875 ב' באב ה'תרל"ה
 פטירה:  1 באוקטובר 1965 (בגיל 90) ה' בתשרי ה'תשכ"ו
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מקום פעילות:  עיירות שונות בבלארוס, וורשה, בני ברק, תל אביב, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 1 באוקטובר 1965 
 השתייכות:  היה חובב ציון אך עסק בעיקר בלימוד ופחות בפעילות ציונית
 תחומי עיסוק:  הלכה, תלמוד - התמחה בסדר קדשים
 רבותיו:  ר' חיים מבריסק, ר' אליעזר גורדון, ר' יוסף יהודה לייב בלוך, ר' שמעון שקופ, ר' יחיאל מיכל אפשטיין, ר' רפאל שפירא
 חיבוריו:  "דברי ירוחם", "שלמי ירוחם", "בית ירוחם", "דרכי ירוחם", "אושר ירוחם"
 צאצאים:  זרח ורהפטיג 
 
 תפקידים נוספים:  סוחר
 
הרב ירוחם אשר וַרְהַפְטִיג (3 באוגוסט 1875 – 1 באוקטובר 1965) היה פוסק, תלמיד חכם ומחבר ספרים בהלכה. נטה לציונות, בוגר ישיבת טלז, הכולל של ר' חיים סולובייצ'יק בבריסק וישיבת וולוז'ין. נודע בהתמדתו.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בשנת 1935 ביקר ורהפטיג בארץ ישראל, שם נפגש עם הראי"ה קוק שהסדיר לו אשרת עלייה לישראל, וכמה חודשים לאחר שיבתו לוורשה הוא עלה יחד עם אשתו לארץ ישראל בהשאירו את ילדיו בפולין. תחילה גר ורהפטיג בתל אביב, ובשנות ה-40 עבר לבני ברק. בהמשך עבר לגור בירושלים.
כשגר בבני ברק התיידד עם הרב יוסף שלמה כהנמן והחזון איש, ויחד עמם השתתף בסבב הגדת שיעורים בכולל חזון איש. כמו כן מסר שיעור בישיבת תפארת ציון. כשעבר לירושלים קיים יחסים קרובים עם הרבנים איסר זלמן מלצר, צבי פסח פרנק ויעקב קלמס, וכן השתתף בשיעור שבועי לרבנים שהתקיים בביתו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג. בבחירות לכנסת חתם על עצומה הקוראת להצביע למפד"ל.
בשנת 1965 חלה ירוחם ורהפטיג ואושפז בבית החולים שערי צדק בירושלים. לאחר שישה שבועות בבית החולים הוא נפטר, ונקבר בבית העלמין סנהדריה בעיר.
משפחתו

ורהפטיג נולד למשפחה אורתודוקסית ממוצעת, בעיירה פיעסק ששני שלישים ממנה היו יהודים, וחלק ממשפחתו שם נספה בשואה. ר' שלמה פוליצ'ק - "העילוי ממייצ'ט" היה קרוב משפחה של ר' ירוחם ורהפטיג, וגם היה חברו הקרוב ללימוד בעת שלמדו בכולל בבריסק אצל ר' חיים סולובייצ'יק.

לרב ירוחם אשר היו ארבעה ילדים. שני בנים ושתי בנות. בנו האחד הוא ד"ר זרח ורהפטיג שהיה תלמיד חכם, חבר הכנסת ושר הדתות. ובנו הנוסף הוא ד"ר שילם ורהפטיג, משפטן. נכדיו גרים בישראל, וביניהם בניו של זרח - ד"ר עמנואל ורהפטיג, המשפטן פרופסור איתמר ורהפטיג, השופטת נילי מימון והרב יעקב ורהפטיג.
מתורתו

זרח ורהפטיג, בנו של ר' ירוחם, נשא ונתן עמו רבות בהלכה. באחת הפעמים דיבר איתו אודות אימרתו של רב אשי "עדי טרפה שהוזמו אין נהרגין לפי שאינם בזוממי זוממים" (מסכת סנהדרין ע"ח עמוד ב') ושאל זרח ורהפטיג (וכן הקשה גם הכסף משנה) מדוע דנים על פי עדות של עדי טרפה הרי מדובר בעדות שאי אתה יכול להזימה?

תירוצו של ר' ירוחם ורהפטיג היה שקיימים שני סוגים של עדות שאי אתה יכול להזימה. סוג ראשון הוא מצב בו לא ניתן לְהָזֵם את העדים כתוצאה מאי מסירת פרטים חיוניים (כגון: זמן ביצוע המעשה או מקומו המדויק) וסוג שני של עדות שאי אתה יכול להזימה הוא מצב בו אמנם ניתן להפריך את עדותם, אך לא ניתן לבצע בהם דין "כאשר זמם". בסוג השני של העדות מדובר בעדים שניתן להאמין לדבריהם, אלא שאי אפשר לבצע בהם את העונש המיועד להם בתורה, ולכן עדי טרפה הם עדים אמינים למרות אי יכולתנו לעונשם אם יתגלו כזוממים.
הבחנה נוספת של ר' ירוחם ורהפטיג נאמרה לגבי דין רודף. לדבריו ההבדל בין דין רודף לבין הדין של "הבא להרגך השכם להורגו" עומד על ההבדל בין חיוב לרשות. כלומר, במצב של רודף מוטל עלי חיוב להציל את חברי ממוות, לעומת זאת במצב של "הבא להרגך השכם להורגו" מדובר ברשות משפטית שניתנה לי לשם הגנה עצמית.
חיבוריו

דברי ירוחם, בלגוריי, ה'תרצ"א, באתר היברובוקס - על ארבעת חלקי ה"שולחן ערוך".
שלמי ירוחם, ירושלים, ה'תש"א, באתר היברובוקס - על "משנה תורה" של הרמב"ם בעניינים המקבילים לאלה שב"סדר קדשים" שבמשנה.
"חידושי ירוחם על הרמב"ם", ירושלים, ה'תש"ה.
בית ירוחם, ירושלים, ה'תש"ח, באתר היברובוקס - על "משנה תורה" של הרמב"ם.
אמרי ירוחם, ירושלים, ה'תשי"א, באתר היברובוקס - חידושים שונים.
עולת ירוחם, ירושלים, ה'תשי"ד, באתר היברובוקס - חידושים שונים וחידושים על "משנה תורה" של הרמב"ם בענייני קדשים.
דרכי ירוחם, ירושלים, ה'תשט"ז, באתר היברובוקס - חידושים שונים וחידושים על "משנה תורה" של הרמב"ם בהלכות מעילה.
אושר ירוחם, ה'תשכ"ב, באתר היברובוקס - חידושים שונים.
ר' ירוחם ורהפטיג זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית מעיריית תל אביב; פעם בפרס שניתן בשנת ה'תש"ז על ספרו "חידושי ירוחם" ופעם בשנת ה'תשי"ב על ספרו "אמרי ירוחם". הפרס ניתן לו בפעם השלישית לאות כבוד בשנת ה'תשכ"ג על ספרו "אושר ירוחם". כן קיבל את פרס ירושלים לספרות תורנית על ספרו "עולת ירוחם", בשנת תשט"ו.
לקריאה נוספת

איתמר ורהפטיג (עורך) נר זיכרון לגרי"א ורהפטיג, הוצאה עצמית, ירושלים, ה'תשנ"ב
יחיאל יעקב וינברג, "הספד על ארבעה מטיבי לכת", לפרקים, ירושלים, ה'תשכ"ז
הערות שוליים

↑  ברוב חייו הוא כמעט לא עסק בפוליטיקה ולא דיבר על כך ולכן לא ניתן לומר עליו שהיה "ציוני". מה שכן ניתן ללמוד ממנו היא העובדה שהצביע למפד"ל ושהיה חובב ציון.
↑  ורהפטיג למד בגלגולה המאוחר של וולוז'ין, כאשר נפתחה בידי הרב רפאל שפירא בשנית בשנת 1895.
↑  ראו לדוגמה בהספדו של הרב יוסף שלמה כהנמן - "הרב מפוניבז', שאמר על ר' ירוחם ורהפטיג: ”...הוא היה מיחידי הסגולה גם בלימודו, גם בהתמדתו וגם בריכוז של מחשבותיו בתורה. התמדה כזו לא ראיתי מעודי”.
↑  תלמיד חכם לעתיד וראש ישיבת סלונים.
↑  על פי עדות ורהפטיג עצמו. מתוך מאמרו: "מזכרונות הילדות".
↑  על השיעורים בישיבת טלז ראו ישיבת טלז#שיטת הלימוד.
↑  ר' ירוחם ורהפטיג, "קטעי זכרונות", מתוך נר זיכרון לגרי"א ורהפטיג וראו בפרק "לקריאה נוספת".
↑  מסבת פרידה, דואר היום, 23 במאי 1935
↑  ד"ר זרח ורהפטיג בנו, מספר כי הרב קוק ביקש ממנו יום אחד במהלך ביקורו את דרכונו ולא הסכים לגלות לאיזו מטרה. וכעבור כמה ימים החזיר הרב קוק לורהפטיג את הדרכון מוטבע בויזה שאישרה את עלייתם לארץ ישראל.
↑  יוסף חריף,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'אוהב תורה שונא הרבנות, מעריב, 19 בדצמבר 1963
↑  גדולי ישראל לימין החזית הדתית לאומית, מעריב, 14 באוגוסט 1961
↑  בן דוד-שני שלו. שני סביהם שהיו אחים, שינו לילדים את שמות המשפחה כדי להערים על הצבא הרוסי שביקש לגייסם, ולגרום לו להאמין שהם ילדים יחידים.
↑  אודות דיני עדים זוממים ראו ערך עד זומם.
↑  ע"פ "דברי ירוחם" סימן ל"ג ו"בית ירוחם" סימן ט'.
↑  על ספר זה נכתבו הערות בשולי הדפים על החזון איש אך הכרך בו הן נכתבו אבד.
↑  "חידוש" הוא מונח מקובל בעולם הישיבות לתאר רעיון מקורי שאינו כתוב במפורש, אך הוא נובע מהעמקה בלימוד הסוגיה.
↑  פרס הרב קוק לרבנים וורהפטיג ולוין, המשקיף, 2 בספטמבר 1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299733105171  ISNI: 0000 0000 7078 477X  LCCN: nr93021093  VIAF: 97560605   WorldCat (עם VIAF): 97560605
חוק נתוני אשראי

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  12 באפריל 2016
 תאריך חקיקה עברי:  ד' בניסן תשע"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים
 תומכים:  53
 מתנגדים:  5
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2551, עמ' 838
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  2
 נוסח מלא:  חוק נתוני אשראי, התשע"ו-2016
 
חוק נתוני אשראי, התשע"ו-2016 הוא חוק ישראלי, שמטרתו להסדיר פתיחת מערכת נתוני אשראי, שמנוהלת על ידי בנק ישראל.
החוק מגדיר את המידע הפיננסי שנאסף על לקוחות של גופים פיננסיים ואת דרכי הפצתו, ומסדיר דרך לשיתוף בנתוני אשראי של הגופים הפיננסיים השונים. החוק נועד לקבוע הסדר לענייני האיסוף, הניהול והשימוש בנתוני האשראי.
החוק החליף את חוק שירות נתוני אשראי, התשס"ב-2002.
מאגר נתוני אשראי

מערכת נתוני אשראי היא מאגר נתונים הכולל את תמונת האשראי המורחבת לאדם ומרכז את נתוניו ממרבית הגופים הפיננסיים.
מטרותיו של מאגר נתוני האשראי הן:
מסירת נתוני אשראי ללשכות האשראי לגבי לקוח מסוים לשם עריכת דוח אשראי, ובכלל זה לשם מתן שירותים המתבססים על נתוני אשראי, או מתן חיווי אשראי לגבי לקוח מסוים.
הרחבת הנגישות לאשראי
צמצום ההפליה במתן אשראי.
יצירת בסיס מידע לא מזוהה שישמש את בנק ישראל לשם ביצוע תפקידיו.
יצירת בסיס מידע לא מזוהה שישמש את לשכות האשראי לשם פיתוח מודלים סטטיסטיים למתן חיווי אשראי ושירותים המתבססים על נתוני אשראי.
תהליך חקיקת החוק > חוק 2002

החוק נחקק במקור במהלך כהונת הכנסת החמש עשרה, ואושר בינואר 2002. הצעת החוק הוגשה על ידי משרד המשפטים ב-1997, אך אישור החוק התעכב בגלל מחלוקת על סוגי המידע שחברות יכלו לאסוף על יכולת הפירעון של מבקשי אשראי ומוסר התשלומים שלהם, ועקב התנגדות עקרונית נגד פגיעה בפרטיות של האזרחים והסכנה שחוק יפגע בשכבות החלשות, שיקבלו דירוג אשראי נמוך ויתקשו לקבל שירותים פיננסיים. מנגד טענו תומכי החוק כי יאפשר לקבל אשראי זול יותר ויאפשר להתגונן ביתר יעילות נגד סרבני תשלום. גורם מרכזי בפעילות לחקיקת החוק הייתה משפחת פריצקר, שהייתה בעלת לשכת נתוני אשראי (Credit bureau) בארצות הברית וביקשה להקים לה סניף בישראל. החוק שנחקק לבסוף יצר רשימה שחורה רק של לווים בעייתיים. בעיקר אנשים שחשבונותיהם הבנקאיים מוגבלים לאחר שלא פרעו את חובותיהם באופן שיטתי. לרשימה היה אפשר להכניס רק נתונים שליליים, כך שהמידע התייחס רק לחלק קטן מאוד מהאוכלוסייה ולא הביא לתחרות גדולה יותר בשוק האשראי. החוק נכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2004. בעקבות חקיקת החוק הוקמו שתי לשכות נתוני אשראי, המופעלות על ידי חברות פרטיות: BDI (באמצעות מיזם משותף עם חברת טרנס יוניון שבבעלות משפחת פריצקר) ודן אנד ברדסטריט.
תהליך חקיקת החוק > חוק 2016

החוק נחקק במהלך כהונת הכנסת העשרים, ביוזמת שר האוצר משה כחלון ושרת המשפטים איילת שקד, והחליף את החוק מ-2002. הכנסת אישרה את הצעת חוק בקריאה ראשונה  באוקטובר 2015.
על פי הצעת החוק החדשה יוקם מאגר נתוני אשראי מרכזי, תחת אחריותו של בנק ישראל, אשר יכיל נתונים על משקי בית ועסקים קטנים. את הנתונים למאגר יספקו הגופים הפיננסיים וגופים ציבוריים כגון לשכת ההוצאה לפועל, כונס הנכסים הרשמי, ומערכת בתי המשפט. במטרה לפתח את שוק האשראי ולהביא לכך שדירוג אשראי של לקוחות יהווה פלטפורמה למתן אשראי זול יותר ולשיפור תנאי האשראי הניתן לאדם. בניגוד לחוק מ-2002 יאסף גם מידע חיובי, מידע הכולל נתונים על הלוואות שנלקחו ונפרעו על ידי משקי בית ועסקים קטנים ויקיף את כל אזרחי ישראל. מידע גולמי זה ימסר ללשכות נתוני האשראי, שיקמו מערכת לקביעת דירוג האשראי. בנוסף לשתי לשכות נתוני האשראי הקיימות, קיבלו שלוש חברות נוספת אישור עקרוני להפעיל לשכת אשראי.
מערכת נתוני אשראי החדשה, שבאחריות בנק ישראל, החלה לפעול באפריל 2019.