stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד רודי
ספריו

ילדות ומאבקי הנעורים: פסיכולוגיה התפתחותית (הוצאת יזרעאל, 1962)
אישיות אזוטרית: סינדרום סכיזואידי (הוצאת יזרעאל, 1967)
הפציינט ואני: (מעבר להעברה) (הוצאת יזרעאל, תשל"ג)
טניס ופסיכולוגיה (פאנטא ריי - ההוצאה לאור של המכון לפסיכותרפיה אנליטית, תשל"ד (1974)
פסיכותרפיה על חם, המכון לפסיכותרפיה אנליטית, 1974
פסיכולוגיה לא לפסיכולוגים (זמורה-ביתן, 1983)
אף מלה אמת (הוצאת ביתן, 1987)
הערות שוליים

↑
↑  זאת, אף שרק ב-1985 הוכר כפסיכולוג קליני מומחה (איה אורנשטיין, הפסיכולוג ד"ר דוד רודי: אני לא שרלטן, מעריב, 29 בדצמבר 1985).
↑  עוז אלמוג, מ"אנחנו נעבור" ל"אני בהיסטריה", פנים: כתב-עת לתרבות, חברה וחינוך, 6 (1998): 19–29, באתר הסתדרות המורים.
↑  עוז אלמוג, ד"ר רודי הפסיכולוג-גורו הישראלי הראשון, באתר "אנשים ישראל"
↑  אף מילה אמת, באתר אידיבי
↑   שיטת רודי | הפסיכולוג שכיכב באולפני טלוויזיה, עורר סערה והפך לאימת המטופלות, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב
↑   שני ליטמן, הוא ידע היטב מה ההבדל בין חופש מיני לבין ניצול מיני, באתר הארץ, 16 במרץ 2022
↑   ד"ר רודי: האמת העירומה - פרק 1 המלא, סרטון בערוץ "hot 8", באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284670205171  ISNI: 0000 0003 8559 9026  LCCN: n82253097  VIAF: 238394407   WorldCat (עם VIAF): 238394407
אפונים

ערך זה עוסק במילה: "אֶפּוֹנִים". אם התכוונתם לצמח, ראו .
רמת טראמפ הוא יישוב ברמת הגולן שקרוי על שמו של נשיא ארצות הברית ה-45 והנבחר (ה-47) דונלד טראמפ
אֶפּוֹנִים (Eponym) הוא שם, אמיתי או בדוי, של אדם שעל שמו נקרא מקום, עם, שבט, בית-אב, שנה, מושג, תגלית או כל דבר אחר. מיוונית: ἐπώνυμος "ניתן כשם", שבעצמו נגזר מהצירוף ἐπί "על" עם ὄνυμα "שם" (אאולית), כלומר "על שם", "נתן שמו למשהו או למישהו". האפונים עשוי להיות רשמי, דוגמת יחידת מדידה הנקראת על שם המדען שהמציא אותה, או פופולרי ובלתי רשמי. באנגלית מודרנית, המילה "Eponymous" מתייחסת לדבר הנקרא על שם תוכנו, דוגמת אלבום הנקרא על שם הלהקה שהוציאה אותו, או ספר הנקרא על שם גיבורו. לעיתים האטימולוגיה העממית של האפונים שגויה – לדוגמה, "סלט קיסר", המיוחס לפעמים ליוליוס קיסר בשל שמו.
תאריכים אפונימיים

לאורך ההיסטוריה יש מגוון דוגמאות לשימוש בתאריכים אפונימיים. האשורים קראו לכל שנה על שם אישיות בכירה, באלף הראשון לפני הספירה. ברומא העתיקה נודעו שנים על פי שמות הקונסולים הנבחרים, והשנה 59 לפנה"ס נודעה בתור "הקונסוליה של יוליוס וקיסר" עקב הדומיננטיות של יוליוס קיסר על פני הקונסול השני, מרקוס קלפורניוס ביבולוס. באירופה הנוצרית, בתי מלוכה רבים חישבו תאריכים לפי שנות שלטונו של המלך הנוכחי. הכנסייה הקתולית היא זו שהשליטה את שיטת ספירת הנוצרים, לפיה נקראות כל השנים מאז לידתו של ישו (על פי המסורת הנוצרית) Anno Domini, "לשנת האדון".
לוח השנה בו אנו משתמשים, הלוח הגרגוריאני, קרוי על שם האפיפיור גרגוריוס ה-13. קדם לו הלוח היוליאני על שם יוליוס קיסר. שמות שני חודשים בלוח, יולי ואוגוסט, קרויים על שם יוליוס קיסר ואוגוסטוס קיסר.
בעידן המודרני, תקופות מסוימות נקראות על שם שליט או ממשל דומיננטי, למשל תקופת הת'אצ'ריזם, על שם ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט ת'אצ'ר. המלוכה הבריטית השפיעה רבות על ההיסטוריה של אירופה והמערב, ותקופות המלוכה נקראות לעיתים קרובות על שם המלך או המלכה של בריטניה, למשל התקופה האליזבתנית, התקופה האדוארדית, התקופה הוויקטוריאנית ועוד. בהיסטוריה וארכאולוגיה של ארץ ישראל מקובל להתייחס ל"תקופה ההרודיאנית", על-שם המלך הורדוס. כינוי תקופה על-שמו נובעת מחותמו הייחודי בממצאים הארכאולוגיים בארץ: היקף בנייה נרחב (בכל רחבי הארץ), מבנים גדולים וסגנון בנייה ייחודי ("בנייה הרודיַאנית"), המיוחס לתקופת שלטונו.
מקומות אפונימיים

ערים, ארצות ומקומות גאוגרפיים שונים נקראים לעיתים על שם דמות, אמיתית או מיתולוגית, הקשורה בהיסטוריה שלהם. על פי המיתולוגיה הרומית, העיר רומא נקראה על שם מייסדיה, רמוס ורומולוס. העיר אתונה נקראה על שם האלה היוונית אתנה, שבאופן מסורתי נחשבה כפורשת את סמכותה על העיר.
בארץ ישראל יש מסורות עתיקות של קריאת יישובים ואזורים על-שמות אנשים. לפי מסורות יהודיות ומוסלמיות, העיר חברון נקראת ע"ש אברהם אבינו, שהיה ידיד (=חבר) האל[דרוש מקור]. התנ"ך מספר שעמרי קנה הר מאדם בשם שֶמֶר, ובנה עליו עיר וקרא לעיר שומרון על שם האיש. גם בעת החדשה נקראים מקומות רבים בארץ על שמות אנשים: יישובים, שכונות, כבישים, כיכרות ומוסדות.
אבות אפונימיים

אב אפונימי הוא המונח המחקרי המקובל בחקר המקרא ובחקר ההיסטוריה בכלל, לאב (מציאותי או דמיוני) של קבוצה, אשר קרויה על שמו. אב אפונימי יכול להיות האנשה של אותה קבוצה, או דמות ספציפית שלפי מסורתה של הקבוצה הוא אביה הקדמון. דוגמה לכך היא למשל דמותו המקראית של כָּלֵב, זו של קַּיִן ושל עוד דמויות מקראיות רבות.
תגליות אפונימיות

למדע יש היסטוריה ארוכה של שמות אפונימיים: גופים אסטרונומיים, מחלות, מינים ביולוגיים, עקרונות מתמטיים, יסודות כימיים וכו' נקראו לרוב על שם המדענים שגילו או המציאו אותם, כמו יחידת הניוטון על שמו של אייזק ניוטון. בעידן התגליות הגאוגרפיות נקראו לעיתים ארצות חדשות על שם המגלים הראשונים שמיפו אותם. דוגמה מפורסמת היא יבשת אמריקה, שנקראה על שם אמריגו וספוצ'י.
יצירות אפונימיות

ספרים, סרטים ויצירות אמנות אחרות נקראים לעיתים קרובות על שם היוצר, או במקרים של יצירה בדיונית, על שם הדמות הראשית, אם במישרין ואם בעקיפין. שמות אייקוניים הופכים לעיתים למושגים בפני עצמם, למשל "רובינזון קרוזו", תת-סוגה של ספרים המתרחשים על אי בודד, או "לוליטה", כינוי לנערה צעירה המנהלת יחסים עם גבר מבוגר.
במוזיקה מודרנית נפוצה התופעה שהאלבום הראשון של להקה או מוזיקאי יהיה אפונימי. להקת "לד זפלין" ידועה בכך שלארבעת אלבומיה הראשונים אין שמות, והם נקראים פופולרית על שם הלהקה: כל אלבום ממוספר לפי סדר יציאת האלבומים. הלהקה "R.E.M." הוציאה אלבום הנקרא "Eponymous". כמו כן, האלבום הידוע בתור "האלבום הלבן" של "הביטלס" והאלבום הידוע בתור "האלבום השחור" של "מטאליקה" הם למעשה אפונימים.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
הערות שוליים

↑  מילון אוקספורד אונליין, מעודכן ליום 29.11.2023.
↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552904105171  GND: 4152557-7  LCCN: sh85044474  NKC: ph314802 
בית הספר חביב נקרא על שם מייסדו, דב חביב
טלסקופ החלל האבל, נקרא על שמו של האסטרונום האמריקאי אדווין האבל
ג'ו רנץ

ג'וזף הארי רנץ (באנגלית: Joseph Harry Rantz;‏ 31 במרץ 1914 – 10 בספטמבר 2007) היה ספורטאי ומהנדס אמריקאי. הוא זכה במדליית זהב באולימפיאדת ברלין (1936) עם שמיניית החותרים האמריקאית.
ביוגרפיה

ג'ו רנץ נולד בספוקיין, וושינגטון, וגדל בבולדר סיטי, איידהו ומאוחר יותר בסקווים (אנ'), וושינגטון. אמו נלי מקסוול (1881–1918) מתה מסרטן הגרון כאשר רנץ היה בן ארבע. אביו הארי רנץ (1880–1966) נישא בשנית ב-1921, אך לרנץ לא היו יחסים טובים עם אמו החורגת טולה להפולט (1897–1935) שנאבקה לגדל את רנץ וארבעת ילדיה הביולוגיים הצעירים. מגיל 15 גידל רנץ את עצמו בבית לא גמור שננטש על ידי אביו ואמו החורגת ולמד בתיכון והתקבל ללימודי תואר בהנדסה באוניברסיטת וושינגטון.
חתירה ובהמשך קריירה

רנץ חתר במסגרת נבחרת אוניברסיטת וושינגטון, שזכתה בתוארי איגוד החתירה הלאומי של ארצות הברית בשנים 1936 ו-1937, כמו גם בגמר ב' של 1935 ובמקום הראשון ב-1934.
רנץ הוא הדמות המרכזית בספר העיון "הבחורים בסירה", שהיווה השראה לסרט התיעודי של PBS,‏ "American Experience: The Boys of '36". שניהם מתארים את מאבקיו במהלך חייו בשנותיו הראשונות, שהגיעו לשיא עם זכייתו במדליית הזהב האולימפית עם נבחרת ארצות הברית בברלין ב-1936 למרחק 2000 מטר (6:25.4 דקות), לפני איטליה (6:26.0 דקות) וגרמניה (6:26.4 דקות).
סרט הקולנוע "הבחורים בסירה" אודות סיפורו וסיפור הנבחרת המבוסס על ספר באותו שם, יצא בשנת 2023. את הסרט ביים ג'ורג' קלוני ואת רנץ מגלם השחקן קאלום טרנר.
רנץ קיבל תואר בהנדסה כימית מהאוניברסיטה ועבד בחברת בואינג לאחר פרישתו מהחתירה. הוא מת מאי ספיקת לב ברדמונד, וושינגטון, בגיל 93.
הערות שוליים

1 2  Smith, Craig (12 בספטמבר 2007). "Undefeated UW rowers Rantz earned gold". The Seattle Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Brown, Daniel James (2013). The Boys In The Boat, Viking / Penguin Group, New York. ISBN 978-0-670-02581-7.
↑  Lange, Greg (1999-01-15). "HistoryLink: Rowing crew of the University of Washington wins the Olympic Gold Medal on August 14, 1936". HistoryLink.org. נבדק ב-2013-12-11.
↑   Chapter 1 | The Boys of '36 | American Experience | PBS, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:14)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5536550  BnF: cb16775561f (data)  GND: 1071846159  ISNI: 0000 0004 3429 2697  LCCN: nb2014008972  NKC: xx0205737  VIAF: 308697922   WorldCat (עם VIAF): 308697922
גרגורי לפס

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1962 (בן 62) סוצ'י, ברית המועצות
 שם לידה:  גריגורי ויקטורוביץ' לפסברידזה
 שם במה:  Григорий Лепс 
 מוקד פעילות:  רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  שאנסון, פופ, רוק, פופ רוק
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  כלי הקשה, מכונת תופים 
 חברת תקליטים:  United Music Group, Misteriya Zvuka, Gala Records, Nikitin, Moon Records Ukraine 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (2011)  דרך האמנות - לשלום והבנה הדדית (2024)  פרס המוזיקה הלאומי של רוסיה (2017)  מדליית המערכה הצבאית בסוריה (2017)  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה (2017)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (2022)  פרסי המוזיקה העולמית (2014)  YUNA (2013)  פרס גרמופון הזהב  בפסקה זו 9 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 www.grigoryleps.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
גריגורי ויקטורוביץ' לפסברידזה (ברוסית: Григорий Викторович Лепсверидзе; נולד ב-16 ביולי 1962, ידוע בשם הבמה שלו גרגורי לפס), הוא זמר אסטרדה רוסי ממוצא גאורגי, אחד הזמרים הבולטים ברוסיה. ידוע בקול הבריטון הנמוך והחזק שלו.
ביוגרפיה

גריגורי לפס נולד ב-16 ביולי 1962 בסוצ'י במשפחה ממעמד הפועלים. לאחר הלימודים, בו לא נבדל בציונים גבוהים, גריגורי, המשיך בלימודים בבית הספר למוזיקה. אחר כך שירת בצבא, כשחזר ממנו החל לשיר במסעדות.
מאז ומתמיד נבדלו השירים של לפס לא רק על ידי מוזיקת שאנסון, אלא גם על ידי הקול המיוחד של המחבר. לאחר שהבין כי כישרון לא יתפתח במסעדות בסוצ'י, לפס נוסע למוסקבה. בשנת 1995, הוקלט אלבומו הראשון. השיר "נטלי" (Натали) מאלבום זה הפך למאוד פופולרי והביא ללפס פִּרסוּם רחב.
הקונצרטים של לפס פופולריים מאוד. האלבומים הבאים יצאו בשנת 1997 - "חיים שלמים", 2000 - "תודה, אנשים." לפס ביצע כמה שירים עם זמרים אחרים. אלגרובה ולפס שרו יחד את השיר "אני לא מאמין לך" (Я тебе не верю), עם סטס פייכה - השיר "היא לא שלך" (Она не твоя), עם ולרי מילדזה השיר - "תסתובב" (Обернитесь), עם אני לוראק - השיר "מראות" (Зеркала), עם טימטי - השיר "לונדון" (Лондон).
בשנת 2004 יצא אלבום חדש, "מפרש", שהפך לאחד הטובים של לפס. מיטב שירי האמן שוחררו בשנת 2006.
בשנת 2014 בטקס פרסי המוזיקה העולמית זכה לפס בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר".
לפס חגג את יום הולדתו ה-60 ב-15 ביולי 2022 בקונצרט סולו בן שלוש שעות באצטדיון לוז'ניקי, שהסתיים הרבה אחרי חצות. לקונצרט הגיעו כ-60 אלף צופים. באותו יום הוענק ללפס התואר "אמן העם של הפדרציה הרוסית".
הערות שוליים

↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  https://tass.ru/kultura/15232299
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0683 679X  LCCN: n2014008864  MusicBrainz: cb42445b-f8d8-4eb1-9806-d70c45725fc8  VIAF: 306380200   WorldCat (עם VIAF): 306380200 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמורת איי הדקלים

| --- | --- |

האיים שבשמורה
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 תאריך הכרזה:  1992
 נתונים ומידות
 שטח:  4.2 קמ"ר
 גובה ממוצע:  0
 מיקום
 מדינה:  לבנון לבנון
 קואורדינטות:  34°29′33″N 35°46′28″E﻿ / ﻿34.49250°N 35.77444°E﻿ / 34.49250; 35.77444
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןשמורת איי הדקלים(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןשמורת איי הדקלים
שמורת איי הדקלים היא שמורת טבע בלבנון המורכבת משלושה איים שטוחים וסלעיים ומאזור הים שמסביב, הממוקמים כ־5.5 קילומטרים מקו החוף, ומצפון־מערב לעיר אל מינה וטריפולי.
השטח הכולל של השמורה הוא 4.2 קמ"ר. היא הוגדרה כאזור מוגן במיוחד בים התיכון (אנ') על פי אמנת ברצלונה משנת 1995. האיים זוהו בשנת 1980 גם כאתר רמסר בעל חשיבות בינלאומית מיוחדת לפי אמנת רמסר, והם זוהו כאזור ציפורים בעל חשיבות על ידי BirdLife International.
כמו כן, האיים מהווים מקלט לצבי ים ירוקים, כלבי ים נזירים מצויים נדירים ושטחי מנוחה וקינון של ציפורים נודדות.
הערות שוליים

↑  Palm Islands, web.archive.org, ‏20 במרץ 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
NDS

ערך זה עוסק בחברה. אם התכוונתם לקונסולת משחקים של נינטנדו, ראו .
| --- | --- |


בניין NDS בהר חוצבים
 נתונים כלליים
 מייסדים:   רופרט מרדוק באמצעות תאגיד ניוז קורפ מכון ויצמן באמצעות חברת ידע על בסיס טכנולוגיה שפיתחו עדי שמיר ועמוס פיאט
 תקופת הפעילות:  1988 – 2012 רכישה בידי חברת סיסקו מערכות
 מיקום המטה:  לונדון
 משרד ראשי:  הר חוצבים ירושלים
 מנכ"ל:  אייב פלד 1995 - 2012
  
 www.nds.com
NDS היא חברה לניהול זכויות דיגיטלי (DRM) והגנה על תוכני טלוויזיה בכבלים ובלוויין מפני פיראטיות, והעברת שידורי טלוויזיה דיגיטליים באמצעות מערכת IPTV בפס רחב. החברה נרכשה על ידי חברת סיסקו מערכות ב-2012. במאי 2018, מכרה סיסקו את קו המוצרים העיקרי שפיתחה החברה לקרן פרמירה, על בסיס רכישה זו הוקמה בבריטניה חברה חדשה בשם סינמדיה (Synamedia). חברת NDS הפכה לשלוחה הישראלית של סינמדיה, ושמה שונה לסינמדיה טכנולוגיות ישראל בע"מ.
היסטוריה > הקמת החברה

פיתוח הטכנולוגיה שעל בסיסה הוקמה החברה החל בשנת 1983 במכון ויצמן על ידי פרופסור עדי שמיר (שפיתח לפני כן את אלגוריתם ההצפנה RSA), יחד עם תלמידי המחקר שלו עמוס פיאט ויוסי טולפן. היישום הראשון שפיתחו היה פתרון לניהול זכויות דיגיטלי, שמטרתו הגנה על תוכנה מפני העתקות. אחר כך פיתחו כרטיס חכם למניעת זיופים, שתחילה ייעדו אותו להגנה על עסקאות בכרטיסי אשראי. הפטנט של הכרטיס נרשם על שם ידע חברה למחקר ופתוח, חברת מסחור הידע של מכון ויצמן למדע. באותן השנים החל איל התקשורת רופרט מרדוק לפתח את עסקי הטלוויזיה שלו, שכללו שידורי טלוויזיה בלוויין בתשלום דמי מנוי, ושירות של שלם וצפה של סרטים ואירועי ספורט. כדי לגבות תשלום על פי צפייה, וכדי לשמור על הסכמיו עם חברות הסרטים ובעלי זכויות שידורי הספורט, הוא חיפש דרך להצפין את השידורים. יזם אוסטרלי בשם ברוס הנדרמרק יצר קשר עם שמיר ומכון ויצמן וביניהם לבין תאגיד ניוז קורפ של מרדוק. ניוז קורפ התרשמה מטכנולוגיית ה"כרטיס חכם" שלהם והחליטה להשקיע בפיתוחה.
בשנת 1988, הוקמה על בסיס טכנולוגיית הכרטיס החכם של שמיר חברת "דאטהקום" בשותפות בין חברת ידע של מכון ויצמן ותאגיד ניוז קורפ של איל התקשורת רופרט מרדוק, שהשקיעה 5 מיליון דולר בחברה. בשנת 1988 שונה שם החברה ל"ניוז דאטהקום ריסרץ'", ולהשקעה בחברה נכנסו משקיעים נוספים. החברה חתמה על חוזה עם חברת "בי סקיי בי" הבריטית, המספקת שירותי טלוויזיה בלוויין, בה החזיק תאגיד ניוז קורפ כ-35% מהמניות, לפיתוח מערכת הצפנה. החברה הוקמה בהר חוצבים בירושלים, מאחר שקיבלה שם הטבות מס בתור אזור פיתוח לפי החוק לעידוד השקעות הון.
היסטוריה > בשליטת ניוזקורפ

ב-1993 רכשה ניוזקורפ את הבעלות המלאה בחברה תמורת 13.5 מיליון דולר, לאחר שבהסכם ההשקעה הראשוני נקבע, שלאחר חמש שנים תנפיק החברה את עצמה בבורסה, או שמרדוק ירכוש את חלקי שותפיו. לאחר הרכישה הוחזקה חברת "דאטהקום" בידי חברת "ניוז דיגיטל סיסטמז" News Digital Systems או בקיצור NDS. חברה בריטית ששיווקה את מוצרי החברה ברחבי העולם, עם זאת מכון ויצמן המשיך לקבל תמלוגים על ההמצאה. בשנת 1995 גייס מרדוק לתפקיד המנכ"ל את אייב פלד, ששימש באותה עת סגן נשיא בכיר לפיתוח עסקי בקבוצת אלרון ולפני כן סגן נשיא של חטיבת המחקר לתוכנה ולמערכות בחברת IBM. פלד עבר להתגורר בלונדון, ומשם ניהל את פעילותה של NDS ברחבי העולם. תחת ניהלו של פלד התרחבה החברה לתחומים נוספים מעבר להצפנת שידורי לוויין, גם להצפנת טלוויזיה בכבלים, וטלפונים סלולרים, אספקה של מערכות שלמות וטכנולוגיות לטלוויזיה אינטראקטיבית.
בנובמבר 1999 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק, לפי שווי של מיליארד דולר, וגייסה 180 מיליון דולר. בשנת 2007 תבע מכון ויצמן את NDS על תמלוגים שלא שולמו, על פי היקף השימוש שלה בפועל בטכנולוגיה.
בשנת 2009 רכשה קרן פרמירה יחד עם ניוז קורפ את כל המניות הציבוריות של NDS לפי שווי של 3.7 מיליארד דולר, והחברה נמחקה מהבורסה.
היסטוריה > מכירת החברה לסיסקו

במרץ 2012 רכשה חברת סיסקו את NDS תמורת 5 מיליארד דולר. זו הייתה עסקת הרכישה הגדולה ביותר של חברה ישראלית עד אז. באותה עת העסיקה NDS במרכז הפיתוח שלה שבירושלים 1,300 עובדים, ובסך הכל 5,300 עובדים ברחבי העולם. וההכנסות השנתיות של החברה הגיעו לכמיליארד דולר. אייב פלד עבר לעבד בחברת סיסקו ומונה לתפקיד סגן נשיא בכיר ואסטרטג ראשי לקבוצת הווידאו והשיתופיות.
היסטוריה > מכירת החברה לקרן פרמירה

במאי 2018, הודיעה חברת סיסקו על מכירת החברה חזרה לקרן פרמירה תמורת כמיליארד דולר. פלד מונה ליושב ראש חברת סינמדיה - Synamedia, החברה החדשה שהוקמה על בסיס רכישה זו. חברת NDS הפכה לשלוחה הישראלית של סינמדיה, ושמה שונה לסינמדיה טכנולוגיות ישראל בע"מ.
פעילות

ל-NDS היו מרכזי פיתוח באנגליה, ישראל (מרכז המו"פ העיקרי בהר חוצבים בירושלים, עם כ-1,200 עובדים), הודו, ארצות הברית, צרפת, דנמרק, קוריאה הדרומית, סין, הונג קונג ובאוסטרליה.
NDS הייתה גם בעלת החברות הישראליות "CastUP" להפצת תכנים ברשת האינטרנט, וחברת ג'נגו קונקטיביטי לפיתוח נתבי רשת ביתיים, שאותה רכשה בדצמבר 2006 תמורת כ-107 מיליון דולר.
לחברה היו מעל 500 פטנטים רשומים, ועוד מאות בשלבי רישום שונים.
מוצרים

המוצר העיקרי של NDS היה מערכת ההצפנה וניהול זכויות הצפייה "VideoGuard". המוצר מיוצג בבית הלקוח על ידי כרטיס חכם המותקן בממיר הדיגיטלי של הטלוויזיה. עם לקוחות החברה נמנו רשת "SKY" באיטליה, גרמניה, אמריקה הדרומית, ניו זילנד ובצרפת, רשתות "TATA-SKY", "Airtel", "Hathway" ו-"Den" בהודו, "DirecTV" בארצות הברית, "TotalTV" ו-"Foxtel" באוסטרליה, הוט וyes בישראל ועוד. נכון ל-2011 היו כ-85 מיליון כרטיסים חכמים של NDS ברחבי העולם. על-פי החברה מעל לשליש מבתי האב בעולם שמשתמשים בשירותי טלוויזיה בתשלום, כגון וידאו על פי דרישה (VOD), נעזרים בטכנולוגיה שלה. החברה הגנה על הכנסות ממנויים של שדרנים דיגיטליים בסכום כולל של כחמישים מיליארד דולר בשנה. בנוסף סיפקה החברה העברת שידורי טלוויזיה דיגיטליים באמצעות מערכת IPTV בפס רחב. מחזור המכירות של NDS עצמה הגיע לקראת מכירתה לכמיליארד דולר בשנה.
הערות שוליים

↑  שיטה מהפכנית להגנה על תוכנות מחשבים, דבר, 1 בספטמבר 1983
↑  אברהם פלג, "כרטיס חכם" נגד זיוף פותח במכון ויצמן, מעריב, 27 בנובמבר 1986
↑  אברהם פלג, "ארה"ב רוצה לנצל לבדה את המצאת פרופ' שמיר", מעריב, 20 בפברואר 1987
1 2 3  אפי לנדאו, ‏מרדוק ייסד את ניוז דאטהקום עם פרופ' שמיר ומכון וייצמן, באתר גלובס, 30 באפריל 1997
↑  אברהם פלג, איל עתונות ישקיע בהמצאה של מדענים ממכון וייצמן, מעריב, 14 ביוני 1988
↑  עופר לוי, ‏הכנסותיו של מכון ויצמן מתמלוגים על פטנטים הגיעו ל-93 מיליון דולר ב-2003, באתר גלובס, 27 ביוני 2004
↑  אפי לנדאו, ‏החזון של אלון, ההחמצה של נטוויז'ן, באתר גלובס, 27 בפברואר 2000
↑  זה גול!, באתר גלובס, 26 במרץ 2001
↑  איי אונליין, מניות NDS מקבוצת ניוז קורפ עלו ב-% 40 בוול סטריט, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 1999
↑  גיא הדס, אייב פלד, נשיא NDS, מכר בספטמבר מניות ב-4 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2000
↑  יצחק דנון, ‏מכון ויצמן תובע 39 מיליון שקל מחברות של NDS גרופ, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2007
↑  יורם גביזון, מרדוק ופרמירה יפרסמו הצעת רכש ל-NDS בפרמיה של 20%, באתר הארץ, 29 ביוני 2008
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏רכישת NDS הושלמה - והחברה הפכה לפרטית, באתר גלובס, 5 בפברואר 2009
↑  יוסי הטוני, ‏עסקת ענק: סיסקו תרכוש את NDS הישראלית לשעבר תמורת 5 מיליארד דולרים, באתר "אנשים ומחשבים", 15 במרץ 2012
↑  שמוליק שלח, ‏בכיר בסיסקו על רכישת NDS: "אין תוכניות לשינויים כאן", באתר גלובס, 15 במרץ 2012
↑  יוסי הטוני, ‏פרמירה רוכשת חזרה מסיסקו את NDS במיליארד ד' – חמישית משמכרה, באתר "אנשים ומחשבים", 1 במאי 2018
↑   אלירן רובין, המיזוג הגדול נכשל: סיסקו מוכרת את NDS בחזרה לקרן פרמירה, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2018
↑  יניב הלפרין, ‏סינמדיה הירושלמית, שהתנתקה מסיסקו, ממנה שני סמנכ"לים חדשים, באתר "אנשים ומחשבים", 11 במרץ 2019
↑  NDS רכשה את הסטארט-אפ הישראלי קאסט-אפ ב-11.3 מ' ד', באתר גלובס, 7 באוגוסט 2007
↑  שמוליק שלח, ‏NDS מודיעה רשמית: רוכשת את הסטארט-אפ ג'נגו ב-107.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2006
גיא גרימלנד, NDS רוכשת את הסטארט אפ הישראלי ג'נגו בעסקה של 107 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2006
ממיר של חברת SKY עם כרטיס הצפנה של NDS
בית הספר ראשידיה

| --- | --- |
מוזיאון רוקפלר בעת בנייתו בשנת 1931, ובצמוד אליו בית הספר ראשידיה עם גג הרעפים הגדול וחורשת עצים בחזיתו.
מוזיאון רוקפלר בעת בנייתו בשנת 1931, ובצמוד אליו בית הספר ראשידיה עם גג הרעפים הגדול וחורשת עצים בחזיתו.
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  שלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל – הווה
 שכבות לימוד:  ז' – י"ב
 בעלי תפקידים
 באחריות:  מינהל חינוך, עיריית ירושלים
 מיקום
 מיקום:  רחוב סולטאן סולימאן  מזרח ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′02″N 35°14′05″E﻿ / ﻿31.78391667°N 35.23473056°E﻿ / 31.78391667; 35.23473056
 he
 
בית הספר ראשידיה (בערבית: المدرسة الرشيدية) או "אל-ראשידיה בית ספר תיכון לנערים" (בערבית: المدرسة الرشيدية الثانوية للبنين) הוא בית ספר תיכון עירוני הממוקם במזרח ירושלים, ליד שער הפרחים צמוד למוזיאון רוקפלר. בבית הספר לומדים כ-800 תלמידים ויש לו צוות של כ-40 מורים. בית הספר מורכב מ-3 מבנים מרכזיים הכוללים 20 כיתות, ספרייה, מעבדה ומגרש כדורגל.
היסטוריה

בית הספר הוקם בסוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל כמוסד ממשלתי, במהירות רבה קנה לו שם של בית ספר תיכון מעולה אשר נודע לתהילה ברחבי המזרח התיכון, בין השאר בשל ההישגים של תלמידיו באוניברסיטאות שבהן למדו. במקביל נבנה בית ספר עומריה לבנות ברחוב ויה דולורוזה בעיר העתיקה, שגם קיבל שם של בית ספר בעל רמה גבוהה. עם תחילת המנדט הבריטי עבר בית הספר לניהולה של ממשלת המנדט, ותוכנית הלימודים קיבלה גוון בריטי, כולל הקמת שבט של ארגון צופי פלסטין, ופעילות ספורט שבה שיתפו פעולה גם עם בתי ספר יהודים במערב ירושלים.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ביוני 1967, החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. החלת החוק הייתה בתוקף על כל בתי הספר הממשלתיים במזרח ירושלים, הם אולצו ללמוד לפי התכנית הישראלית, הנהוגה בבתי הספר הערביים בישראל, כולל לימודי שפה עברית וספרות עברית. כלומר, מסיימי בתי הספר אולצו לגשת לבחינות הבגרות במתכונת הישראלית (ולא המתכונת הירדנית שהייתה נהוגה עד אז), שלא הוכרה על ידי מוסדות ואוניברסיטאות בארצות ערב. כתוצאה מכך עברו רוב התלמידים לבתי ספר פרטיים וכנסייתיים אחרים, שבהם הלימודים עדיין התנהלו לפי התכנית של משרד החינוך הירדני. בשנת הלימודים שהחלה בספטמבר 1968 היו בבית הספר רק 12 תלמידים, לעומת 687 שנה קודם.
במאי 1970 הודיע ראש העירייה טדי קולק, כי בתי הספר העירוניים במזרח ירושלים יוכלו להוסיף שעות לימוד של תוכנית לימודים ערבית, כדי שהתלמידים יוכלו להמשיך בלימודיהם האקדמאיים באוניברסיטאות ערביות, אם ירצו בכך. והוסיף כי הוא מקווה כי במרוצת הזמן יחלו התלמידים הערבים בני מזרח ירושלים, להמשיך את לימודיהם באוניברסיטאות הישראליות. למרות זאת המשיכו הקשיים ביישום התוכנית, מאחר שהיה מחסור בספרי לימוד ובמורים המכירים את תוכנית הלימודים הישראלית. בשנת 1972 הוחלט להקים ועדה בראשות מתי פלד, כדי לבחון ולהמליץ על תוכנית לימודים. הוועדה המליצה לייצר תוכנית ממוזגת שבה יכלו התלמידים לגשת גם לבחינות הבגרות הישראלית, וגם לירדנית. אך גם תוכנית זו נכשלה שוב בגלל מחסור במורים וחוסר היענות, והיא פגעה ביכולת של התלמידים ללמוד באוניברסיטאות במדינות ערב. בשנת 1976 הוחלט לאפשר לבית הספר ראשידיה, ובתי ספר תיכון ערבים אחרים במזרח ירושלים, ללמוד לפי התוכנית הירדנית, ורק לכפות קיום שיעורים בעברית ושיעורי אזרחות. טדי קולק הסביר את המהלך בעובדה שרוב התלמידים במזרח ירושלים עזבו ללמוד בבתי ספר פרטיים שחלקם היו במקומות מרוחקים, ושהתוכנית החדשה תאפשר להם ללמוד סמוך לביתם, תוך פיקוח מסוים של העירייה ומשרד החינוך.
בשנות ה-2000, בעקבות הגידול באוכלוסיית מזרח ירושלים, גדל מספר התלמידים בבית הספר באופן ניכר. כ-800 תלמידים לומדים בבית הספר, אך הוא סובל ממצוקת תקציב.
הערות שוליים

↑  החינוך במזרח הירדן, דואר היום, 22 במרץ 1926
↑  מחיי שכנינו  - החינוך אצל הערבים בארץ, הארץ, 18 במאי 1941
↑  יהושע בן-חנניה, תנועת הצופים הערבים בא"י, הד-המזרח, 26 במאי 1944
↑  הכנוס הספורטיבי של בתי הספר השונים בירושלים, דואר היום, 14 במאי 1931
↑  בהמשך לסעיף 1 לפקודת שטח השיפוט והסמכויות תש"ח-1948 – חקיקה של מועצת המדינה הזמנית, שקבעה: "כל חוק החל על מדינת ישראל ייראה כחל על כל השטח הכולל גם את מדינת ישראל כולה וגם כל חלק מארץ-ישראל אשר שר הביטחון הגדיר אותו בצו כמוחזק על ידי צבא-הגנה לישראל", מתוך, עיתון רשמי, תש"ח, תוספת א', עמ' 61
1 2  צבי אייל, תלמידי תיכון ערביים בירושלים ־ על פרשת דרכים, למרחב, 15 במאי 1970
↑  מאיה חושן, "מערכת החינוך הייחודית של ירושלים", בתוך 40 שנה בירושלים (עורכים: אורה אחימאיר, יעקב בר סימן טוב), הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 2008, עמוד 301
↑  יוסף צוריאל, במזרח ירושלים לא ילמדו לפי תכנית הלימוד לערביי ישראל, מעריב, 2 במאי 1972
↑  יוסף צוריאל, "לא נשאר דבר מתכנית הלימודים הישראלית" טען אחד המנהלים הערביים * זוהי אולי החזית היחידה שבה נחלו הערבים "נצחון של ממש" התכנית החדשה, שתונהג בשנת הלימודים הבאה ־ נסיגה מן ההחלטה שנתקבלה עם איחוד ירושלים, מעריב, 9 בפברואר 1976
↑  טדי קולק, השיג חשוב של מערכת החינוך בישראל, מעריב, 18 בפברואר 1976
↑  אביב טטרסקי, אלפי תלמידים בירושלים לא הולכים לבית ספר כי אין להם היכן ללמוד, באתר "שיחה מקומית", 1 בספטמבר 2014
אוי ואבוי (להקה)

| --- | --- |

הלהקה בהופעה בציריך, 2009
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 סוגה:  מוזיקת כליזמרים רוק אלטרנטיבי מוזיקה יהודית
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Outcaste, V2 Records
 www.oi-va-voi.com
 חברים
 ניק אמאר ג'וש ברסלו ליאו בריאנט סטיב ליוי דייוויד אורצ'נט
 
הלהקה בהופעה בקיימברידג', ספטמבר 2009
אוי ואבוי (בתעתיק לאנגלית: Oi Va Voi) היא להקה בריטית, שנוסדה בלונדון שבאנגליה ב־2000.
הלהקה משלבת מספר סגנונות השאובים מסוגים שונים של מוזיקה יהודית־אשכנזית, מוזיקה יהודית־ספרדית ומוזיקת עולם: מוזיקת כליזמרים, מוזיקה חסידית שורשית, מוזיקה מזרח־אירופאית, שירת לאדינו, מוזיקת פולקלור צוענית, הונגרית ובלקנית, בשילוב עם רוק אלטרנטיבי ומוזיקה אלקטרונית.