stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגמה
היסטוריה > מרגמה "1.57

בשלב ראשון ייצרה חברת ויקרס מרגמה בקוטר "1.57 שנשלחו החל ממרץ 1915 לחזית. עד 1917 נשלחו בסך הכל 275 מרגמות מסוג זה. הפצצות היו במשקל 18 ו־33 פאונד (8.1 ק"ג ו־15 ק"ג בהתאמה). הן היו בנויות מיציקת ברזל שמולאה בפרכלוריט. הפצצה הקטנה הייתה בעלת אפקט קטן מדי והגדולה הגיעה לטווח קצר מדי של 180 מטר בלבד. פרט לכך, המרגמה הייתה יקרה לייצור ומורכבת מדי.
לקראת סוף 1917 הוחלפה המרגמה בנשק חדש בקוטר "2. המלחמה הסטטית איפשרה הגדלת קוטר המרגמה ושיפור יכולת חדירת הביצורים שלה על חשבון קלות הפעלה וניידות, שממילא לא באו לידי ביטוי.
היסטוריה > מרגמה "2 דגם ראשוני

מרגמות ה־"2 הוכנסו לשירות בתחילת 1915. החימוש היה שני סוגים של פצצות רסק. והגיעה לטווחים של 90–540 מטר. הפצצות הופעלו בצורה בטוחה תוך שימוש במרעום ארטילרי. באוגוסט 1915 הוצאה דרישה לייצור 800 מרגמות יחד עם הזמנת 675,000 פצצות ממספר יצרנים. גוף הפצצה היה גדול מקוטר הקנה והותקן עליו. הפצצות נראו כמו סוכריות על מקל ולכן זכו לכינוי "סוכריות תפוח". הכדור היה בערך בגודל של כדורגל. הוא מולא בחומר מסוג אמאטול ונצבע בפס ירוק כהה, או שמולא בחומר מסוג אמונאל ונצבע בצבע ורוד. משקל הפצצות עצמן היה 18 ו־19.22 ק"ג. משקל הפצצות יחד עם מרעום הצינור היה 23 ק"ג. באמצע 1917 הוחלפו המרגמות במרגמות כבדות יותר. חלק מהכוחות האוסטרלים המשיכו להשתמש במרגמות בעיקר לשיגור פצצות עשן.
לקראת הקרב על הסום ביולי 1916, צייד הצבא הבריטי כל דיוויזיית חי"ר בשש סוללות מרגמות – שלוש בקוטר 2 אינץ', שתיים של 3 אינץ' ואחת בקוטר 9.45 אינץ'. המרגמה הכבדה, שזכתה לכינוי חזיר מעופף בשל מהירות הלוע האיטית שלה וגודל הפגזים, לא הצליחה להיכנס לשימוש ולבסוף נזנחה כליל.
הקיסרות האוסטרו־הונגרית הפעילה בחזית גליציה מרגמה מתוצרת "סקודה" בקוטר יוצא דופן של 305 מ"מ. המרגמה נוידה על גבי רכב 4X4, פרי המצאתו של פרופ' פרדיננד פורשה (למעשה הייתה הדיסרטציה שלו בהנדסת מכונות).
היסטוריה > המרגמה במלחמת העולם השנייה

כיחידה אורגנית של דיויזית החי"ר ה־45 של הקורפוס השני של צבא ארצות הברית, גדוד מרגמות 107 מ"מ (Second Chemical Bn) נחת בסיציליה עם מרגמות מובלות על־גבי נגררים ("עוקבים"). בהצבה קרקעית מראש החוף, הגדוד ביצע ירי מזדמן על מטרות בורחות. המרגמות הנגררות נעו יחד עם כוחות החי"ר, שהתקדמו בקצב של 25 מייל ליום. בנוסף לכך, הייתה בשימוש צבא ארצות הברית מרגמת M1.
בצבא יפן היו בשימוש מרגמות מסוג Type 97. הצבא האדום וורמאכט אף השתמשו באותו הדגם של מרגמה.
היסטוריה > מרגמה "2

מרגמה "2 היא נשק מחלקתי המאפשר להעסיק את האויב באש ארטילרית פשוטה ויעילה. המרגמה פותחה על ידי התעשייה הצבאית הבריטית בתקופת מלחמת העולם הראשונה כאשר הדגם המוכר יותר פותח באמצע שנות ה־30 של המאה העשרים על בסיס מרגמה ספרדית בקוטר 50 מ"מ. הניסיונות החלו בשנת 1937 עם מרגמות בקוטר "2 (51 מ"מ). ההזמנה הראשונה נמסרה לייצור בתחילת 1938. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב־1939 היו לצבא הבריטי רק 500 מרגמות עם חימוש תואם משני סוגים: נפיץ ועשן. במהלך המלחמה פותחו כ־8 סוגים שונים של המרגמה.
משקל כולל: 4.8 ק"ג
אורך: 53 ס"מ
צוות: 2 אנשים
טווח אפקטיבי: 100-457 מטר
קצב אש: 8 פגזים לדקה
משקל פגז נפיץ: 1 ק"ג
משקל פגז עשן: 909 גרם
משקל פגז תאורה: 600 גרם
אורך פגז: 254 מ"מ
קוטר פגז: 50.7 מ"מ
בניגוד למרגמת ה־52 הצה"לית, המרגמה הבריטית הופעלה באמצעות משיכה בחוט קצר שהפעיל מנוף עם נוקר.
במרגמה זו עשו שימוש מבצעי במלחמת עולם שנייה ומלחמת קוריאה ובצה"ל השתמשו בה במלחמת העצמאות.
התעשייה הצבאית בארץ החלה לייצר את המרגמה בקוטר 52 מ"מ עוד בתקופת מלחמת העצמאות.
היסטוריה > מרגמה "4.2 > המרגמה האמריקאית

זו מרגמה שנכללת במסגרת המרגמות הכבדות. המרגמה הראשונה בקוטר זה הייתה מתוצרת אמריקאית. היא נכנסה לשימוש בשנת 1928 וכונתה בשם: M1. הפיתוח שלה החל בשנת 1924 והתבסס על המרגמה הבריטית ממלחמת העולם הראשונה שהייתה בקוטר של "4 (102 מ"מ) ובעלת קנה חלק קדח. המטרה בפיתוח זה הייתה להגיע לנשק עם דיוק רב יותר וטווח גדול יותר, דבר שהתאפשר על ידי שינוי הקנה החלק לקנה עם סלילים. הסלילים שבקנה גרמו לפגז תנועה סיבובית מסוימת שהגדילו את דיוקו ואת הטווח שלו. שינוי מבנה הקנה מסוג חלק לסוג עם סלילים, הביא להגדלת הקוטר מ־"4 ל־"4.2. הטווח שלה הגיע ל־2,195 מטר עם פגזים בעלי ראש כימי – זרחן לבן.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמה בשנת 1941, החליטו ראשי הצבא לפתח תחמושת נפיצה (HE) לשימוש נגד מטרות חי"ר. על מנת להגדיל את הטווח ל־2,926 מטר, הוסיפו מטעני הדף וגוף המרגמה חוזק. בסופו של התהליך הגיעה המרגמה המשופרת לטווח מרבי של 4,023 מטר. הדגם המשופר הזה כונה M2. השימוש המבצעי הראשון בדגם הזה נערך בפלישה לסיציליה כאשר למעלה מ־35,000 פגזים נורו על האויב. המרגמה הוכיחה את עצמה ככלי יעיל ביותר בשטחים הרריים ובג'ונגלים, אזורים בהם היו בעיות מעבר קשות לתותחים. ה־M2 נותרה בשימוש עד 1951 כאשר הוחלפה בדגם מתקדם יותר מסוג M-30.
המרגמה הופעלה במסגרת גדודי מרגמות ללוחמה כימית. בכל גדוד מרגמות היו ארבע פלוגות עם 12 מרגמות בפלוגה. בסך הכל היו בגדוד כזה 48 מרגמות. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה לכל דיוויזיה של חי"ר פלוגה או שתיים של מרגמות. המצבה נשארה בת 12 מרגמות בפלוגה. בתקופת מלחמת קוריאה הוצבה פלוגת מרגמות בת 12 מרגמות לכל גדוד חי"ר כיחידה אורגנית.
היסטוריה > מרגמה "4.2 > המרגמה הבריטית

המרגמה השנייה בקוטר זה הייתה מתוצרת בריטית. היא נכנסה לשירות מבצעי בשנת 1942 תחת השם SB 4.2" Mortar. המטרה הראשונית הייתה לספק ליחידות ההנדסה הבריטיות את היכולת לשגר תחמושת כימית. הדגם השלישי שפותח נקרא Mark 3 והפך לדגם הסטנדרטי. למרגמה היה קנה חלק קדח. היא פותחה על ידי יחידות המחקר והפיתוח של משרד ההגנה הבריטי. למרגמה היה בסיס אינטגרלי נגרר. עם הבאתה למצב ירי הגלגלים של הבסיס משוחררים ומורמים. בזמן הגרירה הקנה והחצובה מותקנים עליהם. צוות המרגמה כולל 6 איש, אולם כדי להביאה למצב ירי מספיקים שני חיילים. התחמושת כללה נפיץ במשקל 9.1 ק"ג ועשן במשקל 10.2 ק"ג. שני מטעני הדף היו בשימוש.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו בשני סוגי פצצות:[דרושה הבהרה]
השימוש המבצעי הראשון במרגמה היה בקרב אל־עלמיין השני. בקרב זה השתמשו יחידות הארטילריה הבריטית בכל התחמושת שעמדה לרשותן. בשלב מוקדם[דרושה הבהרה] בוצעו שינויים ארגוניים במבנה יחידות הארטילריה הבריטיות ולכל פלוגה חטיבתית של מכונות ירייה כבדות הוקצו מרגמות "4.2.
אף שהיחידות האוסטרליות במערכה באוקיינוס השקט צוידו והשתמשו במרגמות אלה, הן לא סופקו ליחידות הבריטיות בבורמה.
צבא עיראק – במסגרת הסכם פורטסמות' אמורות היו להישלח לצבא עיראק 16 מרגמות כאלה, אולם ביטולו של ההסכם מנע את המשלוח.
צבא מצרים – לא ברור מקור וכמות המרגמות שהפעיל הצבא המצרי. הוכחות לשימוש במרגמות כאלה על ידו עלו לאחר חשיפת שני פגזים שלא התפוצצו, אחד בשנת 2006 ושני בשנת 2008 ביד מרדכי.
היסטוריה > מרגמה 60 ס"מ

שש יחידות של מרגמה מתנייעת בקוטר 60 סנטימטרים הוזמנו על ידי הצבא הגרמני ב־1937, נבנו ונכנסו לשימוש במהלך המלחמה תחת השם קרל גרט. מתוכן, שתיים תפס הצבא האמריקני ב־1945.
המשקל המקסימלי של הפגזים היה 2.117 טון והמרגמה ירתה בקצב של שישה פגזים לשעה.
ארבע מהמרגמות השתתפו במצור על סבסטופול ב־1942.
היסטוריה > המרגמה בקרב המשולב

הקרב המשולב היא טקטיקת התקפה צבאית שפותחה בנאט"ו לאחר מלחמת העולם השנייה במטרה למקסם את יתרונות החי"ר, השריון, ההנדסה והארטילריה. טקטיקת הקרב המשולב קראה לשילוב בין ארבעת החילות ברמה נמוכה ככל האפשר. כך למשל, מפקד גדוד חי"ר נקרא לדעת להפעיל ביעילות פלוגת הנדסה, פלוגת שריון ולטווח ארטילריה. על מנת להתגבר על הקושי העקרוני בטווח ארטילריה, שולבה מחלקת מרגמות בינוניות בגדודי שריון וחי"ר עצמם, על מנת להשיג שיתוף פעולה רחב ככל האפשר ביניהן לבין הכח המסתייע.
היסטוריה > טקטיקת הפעלת מרגמות בינוניות ברמת הגדוד

יחסית לגופים המסתייעים (שריון וחי"ר), המרגמה היא נשק מורכב להפעלה. לכן, אף על פי שבמחלקת מרגמות תקנית יש שישה קנים, היא מופעלת כמעט בכל תצורה אפשרית:
קנה בודד – מסייע בדרך כלל לפלוגה ומטווח על ידי הפלוגה.
שני קנים – מאחד יתרונות הזמינות של הקנה הבודד עם כח אש של קנה כפול.
שלושה קנים – מאפשר כח אש מוגבר ללא האיטיות היחסית של מחלקה שלמה.
ארבעה עד שישה קנים – מאפשר ירי מסודר לפי התו"ל, ריכוז כח אש משמעותי, במחיר זמינות ופגיעות.
ככל שיותר קנים יורים יחד, עולה חשיבותם של בעלי תפקידים שונים בטיווח ולא בפיקוד על המרגמות או בהפעלתן. לדוגמה, בעוד שקנה בודד יכולים להפעיל שלושה עד חמישה חיילים, הרי שבהפעלת מחלקה שלמה בין שלושה לשישה בעלי תפקידים נוספים (קצינים ומש"קים) עוסקים בניהול הטיווח עצמו ואינם יכולים לעסוק בהפעלת המרגמה.
היסטוריה > המרגמה כנשק גרילה וטרור

קלות הייצור וההפעלה של המרגמה, הפכו אותה לנשק גרילה נפוץ:
החזבאללה השתמש במרגמות 82 מ"מ נגד צה"ל בלבנון בשנות ה־90 של המאה ה־20, כולל נגד מטרות נעות, תמרון האויב לשטח השמדה והסתלקות מהירה מזירת הקרב.
מחבלים מהרשות הפלסטינית והחמאס ברצועת עזה משתמשים במרגמות וברקטות נגד מטרות נייחות של צה"ל ויישובים ישראליים. עקב המבנה הפשוט, ייצרו ארגוני הטרור בעזה מרגמות בהן עשו שימוש כנגד היישובים הישראליים שנמצאים בטווח קצר יחסית לאורך הרצועה. עד ביצוע תוכנית ההתנתקות, ירו הפלסטינים כ־5,000 פצצות מרגמה על יישובי גוש קטיף, שגרמו ל־4 הרוגים ועשרות פצועים. רוב הפצמ"רים נופלים בשטח פתוח ולא גורמים נזק. אחרי ביצוע ההתנתקות, עברו המחבלים הפלסטינים לירי פצמ"רים על יישובי עוטף עזה, ואף ירו פצצות מרגמה עם זרחן לבן.
הכוחות האנטי־אמריקניים בעיראק משתמשים בו נגד מטרות אמריקניות. בסתיו 2004, נעשה שימוש נרחב במרגמות 82 מ"מ בקרבות פלוג'ה. כוחות הגרילה הוכיחו שהפעלה מיומנת של המרגמה בשטח עירוני מניבה תוצאות קטלניות יותר ממה שאפשר היה לצפות להן על פי הניסיון שנרכש בשדה קרב טיפוסי.
כוחות הטאליבאן ואל־קאעדה באפגניסטן ופקיסטן השתמשו במרגמות על גבי טנדרים 4x4 (טויוטה היילקס) שנקנו בכמות גדולה על ידי אוסמה בין לאדן. צירוף זה היה לשובר־שוויון והביא להשתלטות מלאה של כוחות הטרור על המרחב החוץ־עירוני.
ב־1991 השתמש הצבא הרפובליקני האירי הזמני במרגמה מאולתרת במתקפה על מעון ראש הממשלה הבריטי בזמן ישיבה בה נכחו מספר פוליטיקאים.
המרגמה בצה"ל > מרגמה 52

מרגמה בקוטר 52 מ"מ, לטווחים קצרים יחסית. זה נשק ארטילרי קל ונייד יחסית שהופעל על ידי ארגון ההגנה וצה"ל כנשק מחלקתי.
המרגמה בצה"ל > דוידקה

הדוידקה היא מרגמה בקוטר 3 אינץ' מתוצרת תע"ש. הפצצה, ששקלה 40 ק"ג, הייתה בקוטר גדול מזה של הקנה והיא "הולבשה" עליו.
שתי מרגמות נמסרו לכל אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח. המפורסמות מביניהן היא המרגמה של חטיבת יפתח (יפת"ח־פלמ"ח) שמוצבת היום בכיכר על־שמה בעיר צפת ומרגמה נוספת עם פגז בקנה שמוצבת בכיכר הדוידקה בירושלים במפגש הרחובות יפו והנביאים.
הדוידקה זכתה ללעג רב בקרב מפעיליה וחיילי החטיבות שזכו להסתייע בה. היא נחשבה לנשק לא אמין, לא מדויק, גוזל משאבים ולא יעיל. למרות זאת, הדוידקה עשתה רעשים חזקים בעת הפעלתה והטילה מורא רב על כוחות האויב ובכך גרמה להם לברוח מעמדותיהם.
טווח: כ־300 מטרים.
המרגמה בצה"ל > חטיבה 18

במקביל לפיזור מרגמות 3 אינץ' בין החטיבות השונות, נעשה במלחמת העצמאות ניסיון להקים חטיבת מרגמות שתוכל לסייע באש מסיבית לפי דרישה. באותה תקופה חיל התותחנים היה מצויד בנפוליאונצ'יקים – תותחים תלולי ושטוחי מסלול בקוטר 65 מ"מ. כך, בהפוגה השנייה של מלחמת העצמאות, הוקמה יחידת המרגמות הכבדות, שנקראה חטיבה 18. החטיבה הפעילה מרגמות 120 מ"מ שהיו פאר הארטילריה הצהלי"ת.
בסיום המלחמה הוטמעו המרגמות הכבדות בגדודי התותחנים. הגדודים הופעלו לפי התו"ל שהתפתח בחיל, ובנפרד מהמרגמות הבינוניות שהיו נפוצות בגדודי השריון והחי"ר.
חטיבה 18 עצמה, אורגנה מחדש כחטיבת חי"ר מילואים, ובהמשך כלקח ממבצע קדש, אורגנה כחטיבה ממוכנת מס' 45 שלה גדוד מרגמות. ב-1969 החטיבה הוסבה לחטיבת השריון הסדירה 188.
המרגמה בצה"ל > גמ"כ (גדוד מרגמות כבדות) > מכמ"ת – מרגמות כבדות מתנייעות

מרגמות 160 מ"מ על־גבי תובת שרמן
מרגמות 120 מ"מ על־גבי זחל"ד
שני גדודי המרגמות הכבדות אוישו בחיילי חי"ר מתוך כוונה לשמש יחידות ארטילריה אורגניות בתוך חטיבות החי"ר. הגדודים פעלו במבצע קדש, במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים, ופורקו לאחר מכן. מרגמות 160 מ"מ יצאו סופית משירות בתחילת שנות התשעים.
המרגמה בצה"ל > מרגמות ושריון

במספר דגמי טנקים ( סדרת המרכבה וסדרת המג"חים) ונגמ"שים (האכזרית והנמ"ר) של צה"ל ישנה מרגמה של 60 מ"מ המשמשת לירי פצצות תאורה, פצצות עשן ופצצות נגד חי"ר. המרגמה משמשת כנשק מסייע ושימושית למתארי לוחמה של שריון בשריון ושריון מול חי"ר. המרגמה מאפשרת ירי תלול מסלול לאויב המסתתר מאחורי גבעה וכן ירי יעיל של פצצות תאורה מבלי לחשוף את הטנק היורה. בעוד שהמרגמה בטנקי המג"ח היא חיצונית ובעלת נוקר קבוע, המרגמה בטנקי המרכבה היא פנימית והנוקר בה הוא נוקר דינמי.
המרגמה בצה"ל > ה"קשת"

ב־2006 נכנסה לשירות חטיבות חיל הרגלים מרגמה מתנייעת בשם "קשת". ה"קשת" היא מרגמת 120 מ"מ תוצרת סולתם מערכות הנשלטת בידי מחשב ומותקנת על גבי נגמ"ש M-113. ה"קשת" נחשבת למרגמה מדויקת, מהירת ירי ויעילה. ה"קשת" הופעלה במבצע עופרת יצוקה ובמבצע צוק איתן.
עתיד המרגמה

שני גורמים עשויים לחולל מהפכה עתידית בהפעלה של המרגמה:
במהלך שנות ה־90, עם הכנסת תותח 120 מ"מ לטנקים מערביים, עלה טווח הירי שלהם ועבר את טווחי המרגמות הבינוניות. נדרשת מרגמה שתוכל לנוע עם הכח המסתייע ולירות לטווחים רלוונטיים (שישה קילומטרים כיום, 8-9 בעוד עשור).
השימוש ב־GPS ובמחשב ירי מאפשר למרגמות לא לפגר אחרי קצב ההתקדמות של הטנקים ולספק אש מדויקת ומהירה על־פי דרישה. דיוק מושג על ידי הכרת נקודת המוצא (נ"צ של עשר ספרות); מהירות מושגת על ידי העברת חלק מהתפקידים המסורתיים של מפקדת הסיוע אל הקנה הבודד.
עתיד המרגמה > הצעה למרגמה 155 מ"מ

צבא ארצות הברית, שהחליף את מרגמות הנחתים מ־81 מ"מ ל־120 מ"מ, בוחן הצעה לעבור למרגמות 155 מ"מ, על פי העקרונות הבאים:
תחמושת זמינה – קיים מגוון רחב מאוד של תחמושת 155 מ"מ הוביצר, שמשמשת תומ"תים כבר ארבעים שנה, כולל תחמושת נ"א חדשנית, כך שאין צורך לפתח תחמושת חדשה.
התאמת המרגמה – כדי להתמודד עם הדף הירי, המרגמה תהיה קלה. לשם כך, טווח הירי יתקצר מאוד, לכדי שישה קילומטרים.
התאמת הקנה – הקנה יהיה סלילי, טעינת הפגז ומטען ההדף יהיו מהסדן. להצעה זו חסרונות משמעותיים בקצב האש ובגודל הצוות שיפעיל את המרגמה.
ניוד – המרגמה תובל על האמר ותירה בהצבה קרקעית, על בסיס טכנולוגיה לפריסה מהירה של מרגמה כבדה שכבר קיימת במרגמה 240 מ"מ רוסית.
עתיד המרגמה > AMOS

מרגמה 120 מ"מ מתוצרת פינלנד, אוטומטית ודו־קנית, הנישאת על־גבי נגמ"ש ייעודי. המרגמה מיועדת לספק מטח של 24 פגזים תוך דקה מדרישת האש, ללא קביעה מראש של המטרה ("אש מזדמנת").
עתיד המרגמה > קרדום / קשת / Dragon EFSS

מרגמה 120 מ"מ מתוצרת סולתם הישראלית, מיוצרת עבור צה"ל וצבא ארצות הברית ונישאת על־גבי נגמ"ש ייעודי אמריקני. מיועדת לספק מטח של 16 פגזים על־פי דרישה. המרגמה אינה אוטומטית והטעינה נעשית מהקנה.
על־פי החלטת חיל הנחתים האמריקאי מינואר 2004, המערכת תיקרא Dragon EFSS ("מערכת סיוע־אש יבילה") ותחליף בעתיד את תותחי הוביצר 155 מ"מ יבילים שנמצאים היום בשימוש.
בצה"ל משרת הקרדום תחת השם "קשת".
עתיד המרגמה > Fireball

ב־2003 נחשף פגז 120 מ"מ מונחה לייזר מתוצרת התעשייה האווירית. מלבד מערכת הנחיית לייזר, נוספו לפגז סנפירי גוף וזנב המכפילים את טווחו לכדי 15 ק"מ.
דיוק
טווח
ראש נפץ מוקטן
סירבול במתן תיקונים לסדרת הירי
חזרה והעצמה של חסרונות הפעלת המרגמה בקרב המשולב
הגדלת מפקדת הסיוע הדרושה להפעלת המרגמה
עתיד המרגמה > Bighorn

מרגמה 120 מ"מ Bighorn היא וריאציה נוספת של מרגמה המצוידת בטעינה אחורית אוטומטית ומחשב ירי מבוסס GPS. היצרן טוען לטווח של 10 ק"מ, כנראה בשל הקנה, באורך שני מטרים.
עתיד המרגמה > פצמ"ר 120מ"מ מצרר

התעשייה הצבאית פיתחה את פצמ"ר המצרר אשר מכיל 24 פצצונות נ"א/נ"ט בעלות יכולת השמדה עצמית. כל פצצה מכסה שטח של מעל 4,000 מ"ר כאשר כל פצצונת חודרת כ־105 מ"מ פלדת שריון ומספקת כ־1,200 רסיסים. הפצמ"ר מיועד לירי מכל מרגמה עם קנה חלק כולל המרגמות המתקדמות באורך של 3 מטר כדוגמת ה־AMOS.
הערות שוליים

↑  משלי, כ"ו, ח': ”כִּצְרוֹר אֶבֶן בְּמַרְגֵּמָה, כֵּן נוֹתֵן לִכְסִיל כָּבוֹד”
↑  Siege Weapons of the Far East (2): AD 960–1644 By Stephen Turnbull pg. 13
↑  WWII History of the 2nd Chemical Mortar Bn, www.4point2.org
↑  צילום וחלקים מוצגים במוזיאון יד מרדכי.
↑  הצבא הגרמני סימן קטרים של כלי נשק בסנטימטרים ולא במילימטרים, כמקובל היום.
↑  URBAN PUNCH: 155mm mortars, www.g2mil.com
↑  Ancile, www.deagel.com
↑  SDF Bomblet – פצמ"ר מצרר של התעשייה הצבאית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546057705171  BnF: cb11973264t (data)  GND: 4287883-4  LCCN: sh85087381  NARA: 10676617 
מרגמת סטוק "3, מלחמת עולם ראשונה
מרגמה "2 (52 מ"מ) תוצרת ההגנה ששימשה את הגנת נשר במלחמת העצמאות. שוכנת במבנה האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל
זנב פצצת מרגמה ML3. פצצת הזרחן נורתה על ידי הצבא הירדני ב־5 ביוני 1967 ונחתה בירושלים המערבית תוך גרימת נזק מועט
ה"דוידקה"
שימוש במרגמות מתנייעות במלחמת יום הכיפורים
מרגמה 60 מ"מ
"קשת" – מרגמת 120 מ"מ על גבי נגמ"ש
I Am: Celine Dion (פסקול)

I Am: Celine Dion הוא אלבום הפסקול של הסרט התיעודי לשנת 2024, "I Am: Celine Dion" בבימויה של איירין טיילור, שיתמקד סביב הזמרת הקנדית סלין דיון. הפסקול יצא לאור ב-21 ביוני 2024, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. האלבום יכלול את 13 הלהיטים של דיון, יחד עם שבע רצועות תווים שהלחין רדי חסא והופק על ידי אלברטו פבריס. במדינות פרנקופוניות, האלבום ייקרא Je suis: Céline Dion.
רקע והוצאה

סוני מיוזיק הודיעה בספטמבר 2021 שסרט תיעודי באורך של סלין דיון כבר נמצא בעבודה. השם הרשמי של הסרט, "I Am: Celine Dion", הוכרז בינואר 2024 כאשר אולפני אמזון רכשו את זכויות ההפצה. הסרט בוים על ידי הבמאית זוכת האמי והמועמדת לפרס האוסקר, איירין טיילור, ויתרכז סביב דיון. הסרט יציג את חייה, הישגי הקריירה והמאבק עם תסמונת האדם הנוקשה. הסרט יהיה זמין להזרמה החל מ-25 ביוני 2024, באמזון פריים וידאו.
רשימת רצועות

| I Am: Celine Dion> מס' | I Am: Celine Dion> שם | I Am: Celine Dion> משך | I Am: Celine Dion>  | I Am: Celine Dion>  | I Am: Celine Dion>  | I Am: Celine Dion>  | I Am: Celine Dion>  | I Am: Celine Dion>  | I Am: Celine Dion>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Main Theme - Artist Always  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Power of Love  | 5:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Pour que tu m'aimes encore  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | A New Day Has Come  | 3:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Episode  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | J'irai où tu iras  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Because You Loved Me  | 4:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Diagnosis  | 1:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | River Deep, Mountain High  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Mama Dion  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Zora sourit  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | My Heart Will Go On  | 4:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | All by Myself  | 5:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | The Awakening  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Ashes  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Swallows  | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Love Again  | 3:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Je crois toi  | 5:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | I'm Alive  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Talea  | 1:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 76:00 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 20 |
|  יפן | אוריקון | 44 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 169 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 52 |
|  צרפת | SNEP | 25 |
|  קוויבק | ADISQ | 1 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 68 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 81 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט (ים) | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 21 ביוני 2024 | הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור | קולומביה רקורדס |  |
| כלל העולם | 9 באוגוסט 2024 | אריך-נגן | קולומביה רקורדס |  |
הערות שוליים

↑  "Celine Dion - I Am - Pre-save". Sony Music. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ravindran, Manori (28 בספטמבר 2021). "Celine Dion Feature Documentary Gets Singer's Full Support". Variety. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lee, Benjamin (30 בינואר 2024). "Céline Dion documentary aims to 'raise awareness' of stiff person syndrome". The Guardian. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Denis, Kyle (16 באפריל 2024). "'I Am: Celine Dion' Documentary Release Date Revealed: Here's When It's Coming". Billboard. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Dresdale, Andrea (16 באפריל 2024). "Celine Dion documentary gets a release date". ABC News. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "I Am: Celine Dion Soundtrack". Amazon. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "I Am: Celine Dion (Original Motion Picture Soundtrack - Amazon Exclusive Edition)". Amazon. נבדק ב-23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8a77b655-e595-4636-9490-0e1f0c45b07d
פקונדו פריאס

פקונדו הרנן פריאס (נולד ב-28 באוגוסט 2002) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק כקשר התקפי במדי אסטודיאנטס לה פלאטה.
קריירת מועדונים

פאריאס התחיל את דרכו בקבוצת Escuela de Fútbol UNL, לפני שעבר לאקדמיה של קורינתיאנס סנטה פה. בשנת 2015, פאראס עבר לקבוצת הנוער של מועדון אתלטיקו קולון. בנובמבר 2019 עבר הקשר לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, לקראת משחק הבית בפרימרה דיוויזיון מול אתלטיקו טוקומן. הופעת הבכורה שלו הייתה כשהופיע בתשע עשרה הדקות האחרונות בתבוסה באצטדיון בריגדיר גנרל אסטניסלו לופז ב-2 בנובמבר לאחר שהחליף את מאורו דה לוז. פאריאס כבש שלושה שערים בשמונה משחקי גביע הליגה; מול דפנסה וחוסטיסיה, סנטרל קורדובה ואתלטיקו טוקומן.
קריירה בנבחרת

ב-2015, פאריאס זומן לסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 15. פאריאס זומן להתאמן עם הנבחרת עד גיל 17 ב-2019.
סטטיסטיקות קריירה

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע הליגה> הופעות | גביע הליגה> שערים | טורנירים יבשתיים> הופעות | טורנירים יבשתיים> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קולון | 2019/20 | Primera División | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | 0 | 0 | 2 | 0 |
| קולון |  | Primera División | 8 | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| קולון | 2021/22 | Primera División | 22 | 0 | 2 | 0 | 17 | 4 | — | — | 0 | 0 | 45 | 8 |
| קולון | סך הכל בקריירה | Primera División | 32 | 3 | 2 | 0 | 17 | 4 | 0 | 0 | 4 | 1 | 45 | 8 |
הערות שוליים

1 2  "Argentina - F. Farías". Soccerway. נבדק ב-3 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dos pibes de Colón convocados a la Selección Nacional". Nexo Diario. 29 ביוני 2019. נבדק ב-3 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Facundo Farías fue convocado a la Selección Argentina Sub17". DeporFe. 5 באוקטובר 2019. נבדק ב-3 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Boca se quiere llevar al juvenil Facundo Farias de Colón". Sin Mordaza. 23 באוגוסט 2019. נבדק ב-3 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Boca estaría interesado en el juvenil Facundo Farías de Colón". Uno Santa Fe. 23 באוגוסט 2019. נבדק ב-3 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Un juvenil Sabalero fue citado a la Selección Nacional". Radio SOL 91.5. 5 באוקטובר 2019. נבדק ב-3 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
ויל אסטס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1978 (בן 46) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 http://www.willestes.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם אסטס ניפר (באנגלית: Will Estes; בתחילת הקריירה השתמש בשם ויל ניפר. נולד ב־21 באוקטובר 1978) הוא שחקן קולנוע ושחקן טלוויזיה אמריקאי. התפרסם בעיקר עקב תפקידיו בסדרות "חלום אמריקאי" כג'יי ג'יי פריור ו"שוטרים בדם" כג'יימי רייגן.
ביוגרפיה

ויל אסטס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה לביל ניפר ומרי לו אסטס. הוא ממשיך להשתמש בשמות משפחה של שני הוריו. המשפחה החזיקה באותה כתובת קבועה לאורך כל ילדותו של אסטס, והוא ממשיך להתגורר בה. אסטס הוא בוגר תואר שני בספרות אנגלית ממכללת סנטה מוניקה בסנטה מוניקה, קליפורניה.
קריירה

את הקריירה שלו החל בגיל 11 בסדרה "לאסי החדשה" כאשר גבר על 700 ילדים אחרים שנבחנו לתפקיד. הוא שיחק בתפקיד ויל מקלאו, "טימי". הסדרה שודרה בין השנים 1989 ל־1992 כאשר אסטס היה בתפקיד הראשי.
בשנת 1994 הוא כיכב בסרטון המוזיקלי של מיט לוף Objects in the Rear View Mirror May Appear Closer Than They Are, בשנת 2000 אסטס כיכב בקליפ של ג'ון בון ג'ובי "It's my life", בו ביצע את רוב פעלוליו לבדו. הוא נבחר על ידי ג'ון בון ג'ובי לאחר שעבדו יחד בסרט הצרפתי-אמריקני "U-571".
אסטס כיכב בפרסומות רבות ביניהם בפרסומת למותג האופנה Fruit of the Loom
אסטס שיחק בסרטים רבים. בשנת 2000 הופיע בסרטים U571 ו-Terror Tract, בשנת 2001 הופיע בסרטים: The Familiar Stranger, מימיק 2, New Port South, ב-2009 הופיע בסרט Not Since You. ב-2012 הופיע בסרט שובו של האביר האפל.
אסטס הופיע בסדרות טלוויזיה רבות: "לאסי החדשה" (1989-1992), "משמר המפרץ" (1991), "ילד נפגש עם העולם" (1994-1996), "קירק" (1995-1996), "מיגו" (1997), "קלי קלי" (1998), "הרקיע השביעי" (1999–2000), "איחוד מחדש" (2004), "השעה עשר" (2008), ו"שוטרים בדם" (2010 - הווה).
אסטס לוהק לתפקיד ג'ק קרואק בסרט הקצר הקצר "לוז דל מונדו" בשנת 2007. הוא עבד גם במספר סרטי טלוויזיה אחרים וסרטים קצרים כמו "נחיתת אונס" (1990),"הזר המוכר"(2001), "צדקה"(2004), "הצלילה ממזח קלוזן" (2005) ו - "צל פחד" (2012).
הוא השאיל את קולו לסרט "Once Upon a Forest", סרט הטלוויזיה "Quest Golden Golden" ולסדרה "The Legend of Prince Valiant".
בשנים 2002–2005 הופיע בתפקיד ג'יי ג'יי פריור, הנער הבוגר של משפחת פריור בסדרת הטלוויזיה "חלום אמריקאי", תפקיד שהקנה לו פרסום רב.
החל מ-2010 כיכב בדרמה המשטרתית של CBS "שוטרים בדם". אסטס גילם את ג'יימסון "ג'יימי" רייגן, בנו הצעיר של הניצב פרנסיס רייגן (טום סלק). ג'יימי מתחתן בעונה התשיעית עם שותפתו אדי ג'נקו והופך לסמל ומפקד תחנה. הסדרה הסתיימה בשנת 2024.
חיים אישיים

אסטס ניהל מערכת יחסים עם ג'ניפר לאב יואיט ב־2004 ועם טורי דה ויטו ב-2020. אסטס הוא צמחוני.
אסטס עבד עם ארגונים כמו "הקרן העולמית לחיות בר", "המועצה להגנת משאבי הטבע", ועוד ארגונים הפועלים לשימור חיות הבר, קידום מקורות אנרגיה בר-קיימא וטיפול אנושי בבעלי חיים.