stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השטח הגדול
הערות שוליים

↑  המושל הצבאי של יפו מוסר על בעיות העיר הדחופות, על המשמר, 25 בפברואר 1949
↑  ג. קוט, "השטח הגדול", קול העם, 2 בפברואר 1951
↑  גורשו משפחות עולים מגיטו יפו, קול העם, 6 באפריל 1949
↑  ישוכנו מיד פליטי איזור המפולת, קול העם, 20 בפברואר 1949
ארבע אחיות נהרגו בהתמוטטות בית ביפו, קול העם, 27 בדצמבר 1949
עוד הפננת דיירי "השטח הגדול" ביפו, הארץ, 21 בפברואר 1949
↑  60 בתים ייהרסו השבוע ביפו העתיקה, דבר, 18 באוקטובר 1949
↑  סוחרי יפו דורשים להקים ועדת - חקירה לבירור טענותיהם, הארץ, 22 ביוני 1949
הרכוש הנטוש פסק להיות הפקר, מעריב, 6 בינואר 1949
↑  "השטח הגדול" קן פשעים?, דבר, 24 ביוני 1956
↑  מתקרב פינוי "השטח הגדול"' ביפו, הארץ, 31 בדצמבר 1950
↑  מחנה המעבר לתושבי.השטח הגדול" הולך ומוקם בקצב מזורז, הַבֹּקֶר, 3 בדצמבר 1950
גלגול מחילות ביפו, מעריב, 29 בינואר 1951
↑  תבניות לשיפור יפו מימי המנדט לא התגשמו עד היום הזה, קול העם, 27 ביולי 1953
↑  חפירות ארכיאולוגיות ביפו, למרחב, 7 בנובמבר 1957
א. צבי, יפו נחרבה על־ידי הלגיון ה-10 נקבע בעונת החפירות ה־5 ביפו, מעריב, 30 באוגוסט 1961
↑  פרטים על תכנית לשיפור יפו, דבר, 18 בינואר 1956
גן עירוני יוקם בשטח הגדול ביפו, הארץ, 9 ביולי 1957
↑  יפו העתיקה ־ בית לאמנים, הארץ, 18 בדצמבר 1959
מ. נחתומי, "השטח הגדול" מושך ציירים, מעריב, 17 במאי 1960
↑  השבוע: יפו והשטח הגדול, הארץ, 6 בינואר 1961
↑  "השטח הגדול " משנה פניו, על המשמר, 4 ביוני 1963
שפי גבאי, יפו לובשת גלימת פאר, דבר, 29 במרץ 1964
↑  רומן פריסטר, השטח הגדול, על המשמר, 23 באוקטובר 1964
↑  גאלריה נוספת תפתח בשטח יפו  העתיקה, מעריב, 26 במאי 1965
צבי אילן, יפו בסוף המירוץ, למרחב, 10 בדצמבר 1965
ג'ון פודהורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1961 (בן 63) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו  בית הספר של קולומביה 
 מעסיק:  וושינגטון טיימס 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  jpodhoretz
 
ג'ון (מרדכי) פודהורץ (באנגלית: John Podhoretz; נולד ב-18 באפריל 1961), הוא סופר, מבקר קולנוע, עיתונאי ועורך עיתונות אמריקאי-יהודי, נאו-קונסרבטיבי ופרו ישראלי, ששימש ככותב נאומים אצל שני נשיאים בארצות הברית - רונלד רייגן וג'ורג' בוש (האב).
ביוגרפיה

פודהורץ נולד וגדל בניו יורק, בנם של שניים מראשי הנאו-קונסרבטיבים האמריקאים-יהודים הידועים, מידג' דקטר ונורמן פודהורץ, וגיסו של אליוט אברמס. עבור אימו היו אלה נישואין שניים (שני ילדים מהנישואין הראשונים שלה ועוד שניים מנישואין אלה, שהצעיר מכולם הוא ג'ון פודהורץ).
פודהורץ כותב בדרך כלל ב"ניו יורק פוסט" (היה עורך מאמר המערכת ועד היום הוא בעל טור קבוע), ב"נשיונל רוויו", בשבועון "טיים מגזין" ועוד. משמש פרשן פוליטי ב"פוקס ניוז" וב-CNN, ומבקר הסרטים ב"וויקלי סטנדרד". היה בין מייסדיו של השבועון האחרון, שהוא מחשובי הביטאונים הניאו קונסרבטיבים בארצות הברית כיום, ובשנים 1995-1997 כיהן כסגן עורך שבועון זה וחסה בצילם של ויליאם קריסטול, בנו של אירווינג קריסטול הנחשב לראשון הנאו-קונסרבטיבים, ופרד ברנס. שימש יועץ מיוחד למפיקי הסדרה הטלוויזיונית המצליחה The West Wing, שהוקרנה גם בארץ תחת השם "הבית הלבן".
החל מינואר 2009 הוא מכהן כעורכו של הירחון הנאו-קונסרבטיבי החשוב "קומנטרי", תפקיד אותו מילא אביו במשך 35 שנים (1960 - 1995) וכן מבקר האמנות שלו, תפקיד אותו מילא בשעתו קלמנט גרינברג.
הוא נשוי בשנית, לישראלית-לשעבר איילה כהן. לזוג שלושה ילדים.
דעותיו

פודהורץ היה מתומכיו הגדולים ביותר של ג'ורג' ווקר בוש, וב-2004 כתב את הספר "הארץ של בוש" (הוצאת סיינט מרטין), המוקדש כולו לבוש ולמדיניותו. ב-2007 כתב את הספר "הניתן לעוצרה?" (הוצאת קראון פורום), התוקף את הילרי קלינטון ומתנגד נחרצות למירוץ שלה לנשיאות.
הוא נחשב תומך נלהב במלחמתה של ארצות הברית בעיראק, מאז הפלישה ועד היום. במאמר ידוע שהתפרסם ב"ניו יורק פוסט" בדצמבר 2006, הוא זיהה שלושה אויבים לארצות הברית בעיראק: שרידי תומכי סדאם חוסיין, הטרוריסטים של אל-קאעידה והשיעים הקיצוניים. הצעתו היא להרוג בשלושתם ככל האפשר, גם אם יש להכניס לעיראק לשם כך עוד ועוד כוחות אמריקנים, עד שארצות הברית תנצח.
בנוגע להגירה לארצות הברית, הוא מביע דעות החורגות מהדעה השמרנית המקובלת, המנסה למנוע כניסת מהגרים למדינה זו. הוא מסביר זאת במגבלות שהוטלו בארצות הברית החל מ-1924, על הגירת יהודים אליה, ואשר מנעו את הצלת היהודים מהשואה כעבור כשני עשורים. הוא טוען, שכיהודי הוא איננו יכול לתמוך במגבלות דומות לאלה, כיום.
יחסו של פודהורץ למדינת ישראל הוא חיובי ביותר. דוגמה לכך מתבטאת במאמרו ב"ניו יורק פוסט" במאי 2011, בעקבות העימות בתקופה זו בין נשיא ארצות הברית ברק אובמה לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, באשר לדרישת אובמה שישראל תסכים לנסיגה לגבולות 67' עם תיקונים מוסכמים; פודהורץ מכנה במאמרו זה את ישראל "בעלת בריתנו האהובה", ובשמחה לאידו של אובמה, הוא סופר 3-0 לטובת נתניהו בשלושת העימותים שיזם אובמה לטענתו בשלוש שנות כהונתו עד כה, למול נתניהו. ועוד דוגמה, מאמר מ-9 בספטמבר 2011, ב"קומנטרי", הנקרא "צור'ס לאובמה" ועוסק בהתרחקותם של היהודים הדמוקרטים מאובמה בעקבות יחסו המתנכר לישראל.
ספריו

(1993) Hell Of A Ride: Backstage at the White House Follies 1989-1993, New York: Simon & Schuster, ISBN 0-671-79648-8
(1993) A passion for truth: the selected writings of Eric Breindel, New York: HarperCollins Publishers, editor ISBN 0-671-79648-8
(2004) Bush Country: How Dubya Became a Great President While Driving Liberals Insane, New York: St. Martin's Press, ISBN 0-312-32473-1
(2007) Can She Be Stopped?: Hillary Clinton Will Be the Next President of the United States Unless..., New York: Crown Forum, ISBN 0-307-33730-8
ראו גם

האינטלקטואלים של ניו יורק
דייוויד מאמט
רוברט קגן
פרדריק קגן
דונלד קגן
דייוויד פרום
דאגלס פיית'
נייתן גלייזר
דניאל בל
סימור מרטין ליפסט
הערות שוליים

↑  John Podhoretz, Israel's old pro has O's number
↑  Oy, Such Tsuris for Obama and the Democrats
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266643905171  BIBSYS: 6058620  GND: 173842488  ISNI: 0000 0000 3566 078X  LCCN: n93065621  NARA: 10575422  NTA: 266050743  SUDOC: 143254693  VIAF: 38587989   WorldCat (עם VIAF): 38587989
סובוטניקים

תרשים המציג מיקום אוכלוסיות סובוטניקים ברוסיה
סוּבּוֹטניקים (ברוסית: Субботники) הם בני קהילה רוסית-נוצרית שהתייהדה, אשר חבריה החלו לקיים מנהגים ומצוות יהודיים שונים, וחלקם אף התגיירו באופן רשמי. מקור השם "סובוטניק" הוא ככל הנראה במילה הרוסית "סוּבּוֹטָה" (Суббо́та), שמשמעותה "שבת", עקב היותם במקור חלק משומרי השבת הנוצרים. נכון לשנת 2008, קהילתם מונה כ־10,000 איש בכל רחבי ברית המועצות לשעבר. חלק מהסובוטניקים עלו לארץ ישראל.
שלוש כתות הסובוטניקים

נראה שיש שלוש קבוצות נפרדות של סובוטניקים:
נוצרים שהחליטו על קידוש השבת כיום המנוחה, ועם הזמן קיבלו על עצמם עוד מצוות יחידות מן היהדות, לצד אמונה בברית החדשה.
מי שעזבו את הנצרות, ואמונתם מתבססת רק על התורה שבכתב. הם מכונים "הסובוטניקים הקראים", בשל התפיסה הדומה לזו של הקראים, למרות שאינם משתייכים ליהדות הקראית.
"הסובוטניקים התלמודיים" (נקראים גם "גרים"): סובוטניקים ששומרים חלק מהמצוות. מבחינה הלכתית הם לא נחשבים כיהודים.
הרב יהודה לייב צירלסון שהיה רבה של קישינב וחבל בסרביה בתשובתו חילק אותם לשלוש קבוצות: "הנה הכתה הזאת פאורותיה שלוש: "סובאטניקים" "מאלאניקים" ו"גרים". חלקי הכיתה האלה לא נתגיירו כדין, וגם מחזיקים רק באיזה עיקרי דתנו, אבל לא בכל שלמותה. ואפילו אותם המכונים בפי הרוסים וספרותם בשם "גרים" אינם ברובם גרים גמורים".
לפי הערכות, בתחילת המאה ה-20 היו בתחומי האימפריה הרוסית כמה עשרות אלפי סובוטניקים.
הסובוטניקים החיים בישראל משתייכים לקבוצה השלישית שעברו גיור ומקיימים אורח חיים יהודי. מרביתם הגיעו מהכפר אילינקה (Ильинка) שכל תושביו הסובוטניקים עלו לארץ ישראל במהלך מחציתה השנייה של המאה ה-20. בארץ ישנם גם סובוטניקים שהגיעו מהכפר ויסוקי (Высокий), שכשליש מתושביו חיים היום בארץ. שני הכפרים הללו נמצאים במחוז וורונז' שברוסיה. בארץ חיים גם סובוטניקים שהגיעו מכפרים אחרים ברוסיה. כאשר הסובוטניקים התגיירו, רובם קיבלו על עצמם את היהדות הרבנית, ומיעוטם את היהדות הקראית.
באילניה גרה היום משפחת שמואלי - מצאצאי משפחת פרוטופופוב שהגיעו בשיירת קורקין מהכפר הרוסי סולודניקי.
הישראלים הידועים מביניהם: השומר אלכסנדר זייד (שאמו הייתה סובוטניקית), ניצב בדימוס אליק רון (שסבתו הייתה סובוטניקית), יואב דוברובין מיסוד המעלה, משפחת ראובן קורקין, יוסי קורקין ועוד.
שלוש כתות הסובוטניקים > יחס פוסקי ההלכה לסובוטניקים

בשנת תרע"ד כתב הרב אברהם יצחק הכהן קוק תשובה על הסובוטניקים, בה סיכם שאינם בכלל ישראל ולא צריך לחשוש לקידושין שלהם, כל זמן שלא נתגיירו. גם הרב יהודה לייב צירלסון כתב שהם גויים, ולכן אין לקבור אותם עם יהודים, אבל לארגן להם חלקה נפרדת בבית הקברות היהודי, כי יש לקרב נכרי שבא בתום רוח לשם ה'.
הסובוטניקים הסקויים

בין הסקויים (הסקלרים) ברומניה הייתה קבוצה גדולה של סובוטניקים מהסוג הראשון, שהתרחקה בהדרגה מהנצרות והתקרבה ליהדות. מרכזם היה בקומונה (מין מועצה אזורית) הרומנית בוזודויפאלו (Bicsadul Nou), שכללה בית כנסת באורך 16 מטר, רוחב של 3–4 מטרים וגובה של 4 מטרים, עם ריהוט מעץ מגולף בסגנון סקויי אופייני. כמו כן, היו בבוזודויפאלו גם מקווה, בית עלמין ובית ספר יהודי. בשנת 1868, הם ביקשו הכרה בקהילתם משלטונות הונגריה, אותה הם קיבלו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, האזור היה לשטח רומני, אך לאחר תכתיב וינה הועבר לשלטון הונגרי. בשנת 1941 ביקר במקום הסופר ההונגרי ז'יגמונד מוריץ, שציין כי בקהילה 105 חברים.
לאחר כניסתם לתוקף של החוקים המפלים את היהודים, נשלח מטעם השלטון ההונגרי המרכזי משפטן בשם Alojos Degre כדי לברר את מעמדם. המשפטן אסף את הקהילה וגם סובוטניקים נוספים מהכפרים שמסביב, הסביר להם שהם עומדים להפסיד את זכויותיהם, את קרקעותיהם, את בתיהם וכו', אם לא ימצאו להם דת אחרת. מרביתם השתכנעו, אך היו כאלה שדבקו באמונתם. אלו, נלקחו למחנה הריכוז של אודורחי, יחד עם היהודים האתניים, ולאחר מכן נשלחו לאושוויץ, שם נספו מרביתם. ניצולים בודדים הגיעו לישראל ולארצות הברית. האזור בו חיו הסקויים הסובוטניקים כוסה במימיו של אגם מלאכותי בתקופת ניקולאה צ'אושסקו ולא נשאר ממנו זכר.
ראו גם

גר תושב
מתייהדים (נצרות)
לקריאה נוספת

אסף בר שלום וייגאל יהודי, שבת של מי, סובוטניקים בראי ההיסטוריה, הוצאת מכון עם לבדד, תשס"ח. באתר אוצר החכמה.
שולמית שחר, הסובוטניקים ברוסיה: סיפורה של כת קטנטונת, זמנים, 97, חורף 2007, עמ' 70–83
יואב רגב, סובוטניקים בגליל, גרי הצדק הרוסיים במושבות הגליל, הוצאת אחיאסף, 2009
יצחק כהן, חכמי טרנסילוואניה, עמוד רה, ירושלים תשמ"ט
הערות שוליים

1 2  אלי ברדנשטיין, הפלאשמורה של הרוסים, מוסף סופשבוע של "מעריב", 28 בנובמבר 2008
↑  עצי הלבנון, אבן העזר סימן ס"ה
↑  אלי אשכנזי, צאצאי הסובוטניקים שבים לכנסייה שאותה נטשו אבותיהם, באתר הארץ, 27 בינואר 2012
↑  הרב אברהם יצחק הכהן קוק, דעת כהן, סימן קנב
↑  הרב יהודה לייב צירלסון, עצי הלבנון, סימן סה
↑  Geza Savai, ירושלים הסקויי, 2000, בודפשט.
| קבוצות בחברה הישראלית (ישראלים) |
| --- | --- | --- |
| ישראלים לפי דת | יהודים • נוצרים • מוסלמים  • דרוזים • בהאים  • שומרונים   העבריים מדימונה • עדי יהוה • יהדות משיחית  • סובוטניקים |  |
| יהודים | אשכנזים • ספרדים • מזרחים • הודים  • אתיופים • יוצאי ברית המועצות  חילונים • מסורתיים • דתיים • חרדים   אורתודוקסיים • קונסרבטיביים • רפורמים • קראים |  |
| ערבים | בדואים • ערבים-נוצרים • אחמדים • מדנים • פלאחים • עלווים |  |
| מיעוטים | צ'רקסים • צוענים • ארמים |  |
הפיגוע בישיבת חיצים (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  28 במאי 2002
 מקום:  איתמר
 מטרה:  יהודים
 קואורדינטות:  32°10′27″N 35°18′27″E﻿ / ﻿32.174175°N 35.307608°E﻿ / 32.174175; 35.307608
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  רובה
 הרוגים:  3
 פצועים:  2
 מניע:  טרור אסלאמי לאומני
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) הפיגוע בישיבת חיצים(למפת צפון השומרון רגילה) הפיגוע בישיבת חיצים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בישיבת חיצים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בישיבת חיצים
 
הפיגוע בישיבת חיצים הוא פיגוע ירי שביצע מחבל פלסטיני בליל 28 במאי 2002 (י"ח בסיוון ה'תשס"ב) בישיבה התיכונית חיצים שבאיתמר, ובו נרצחו שניים מתלמידי הישיבה, וכן תלמיד ישיבת כפר הרא"ה שביקר בישיבה כדי לבדוק מעבר אליה, ונפצעו שניים נוספים.
הרקע לפיגוע

הפיגוע בוצע כשבועיים לאחר סיום מבצע חומת מגן, אשר הופעל במטרה למגר את קיני הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון.
ביום הקודם לפיגוע, ה-27 במאי 2002 (י"ז בסיוון ה'תשס"ב), נרצחו בפיגוע התאבדות בפתח תקווה רותי פלד ונכדתה סיני קינן בת השנה. מוקדם יותר בערב הפיגוע נרצח אלברט אברהם מלול, תושב ירושלים, בפיגוע ירי סמוך ליישובים בית אל ועפרה שבוצע בידי מחבלים פלסטינים.
הפיגוע

בליל ה-28 במאי 2002 (י"ח בסיוון ה'תשס"ב), סמוך לשעה 23:00, חדר את גדר היישוב איתמר בשומרון חבש חנני, מחבל פלסטיני כבן 16, חבר גדודי חללי אל-אקצא הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח. חנני, תושב הכפר בית פוריכ, עלה אל היישוב מהוואדי הסמוך אל מגרש הכדורסל של הישיבה התיכונית חיצים בו שיחקו מספר תלמידים, פתח לעברם באש, פגע בגלעד שטיגליץ אשר נהרג במקום ופצע תלמיד נוסף.
לאחר מכן המשיך המרצח ממגרש הכדורסל לעבר אזור המגורים של הישיבה, שמורכב מקרוואנים, וירה לעבר תלמידים נוספים שניסו להימלט ממנו. אברהם סיטון ונתנאל ריאחי נהרגו במקום. שניים נפצעו מרסיסים באורח בינוני וקל. הפצועים פונו בידי כוחות צה"ל במסוק לבית החולים תל השומר.
לשמע קולות הירי נסו התלמידים והשוהים בישיבה לחדרים, נשכבו ונעלו את דלתות חדרי המגורים. המחבל שנתקל בדלתות נעולות ירה במשך מספר דקות לכל עבר.
כיתת הכוננות של היישוב איתמר הוקפצה לאירוע, ובמקביל שומר הישיבה ותושב היישוב אריה קליינמן פתח בירי לעבר המחבל, פגע בו וניהל עמו קרב ירי. תושבי יישוב נוספים, הרב ניצן ימין, ששימש מפקד פלוגה במילואים בצנחנים וכן כמורה בישיבה, וכן יאיר אליהו, הגיעו למקום והשלימו בנשקם האישי את חיסול המחבל. בסריקות שנערכו לאחר מכן שללו כוחות הביטחון חשש לחדירת מחבלים נוספים.
בפיגוע נרצחו שלושה צעירים: אברהם יוסף חיים סיטון (בן 17), תושב היישוב שילה ותלמיד ישיבת חיצים; נתנאל ריאחי (בן 17), תושב כוכב יעקב, מתנדב בעמותת קו לחיים ותלמיד ישיבת חיצים; וגלעד שטיגליץ (בן 14) תושב היישוב יקיר אשר שהה בישיבה במשך יומיים במטרה לבדוק אפשרות לעבור אליה מישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה בה למד.
לאחר הפיגוע

שלושת הנרצחים בפיגוע הובאו למנוחות ביום שלמחרת. מסע הלווייתו של אברהם סיטון יצא מישיבת מרכז הרב בירושלים אל בית העלמין ביישובו שילה, נתנאל ריאחי נטמן בהר המנוחות בירושלים, וגלעד שטיגליץ נטמן בבית העלמין בברקן. באותו יום הובאו למנוחות שלושת היהודים הנוספים שנרצחו ביממה הקודמת, אלברט מלול, רותי פלד וסיני קינן.
בבוקר שלאחר הפיגוע כינס ראש הממשלה אריאל שרון את ועדת השרים לביטחון ("הקבינט") כדי לדון בגל הפיגועים. בהמשך השבוע ביצעו כוחות צה"ל פעילויות יזומות במרחבי שכם, בלאטה, קלקליה ועוד.
ב-20 ביוני 2002 (י"א בתמוז ה'תשס"ב), פחות מחודש לאחר הפיגוע, אירע הפיגוע באיתמר בו נרצחו ארבעת בני משפחת שבו, תושבי היישוב.
לאחר הפיגוע > הרשעת האחראים לפיגוע

ביולי 2004 גזר בית המשפט הצבאי בשומרון ארבעה מאסרי עולם מצטברים על עות'מאן יונס, פעיל גדודי חללי אל-אקצא, ששלח את המחבל שביצע את הפיגוע. כן הורשע יונס בפיגועי ירי נוספים בשומרון, פציעתם של יהודים, והכנת מטענים והנחתם על צירים ביהודה ושומרון. כשנה קודם לכן הוא שרד ניסיון חיסול, אושפז ונלכד בבית החולים. בספטמבר 2003, נגזרו על ראאד ג'ליל, מחבל פת"ח משכם, ארבעה מאסרי עולם ועוד ארבעים שנים נוספות, על רצח השוטרת גלית ארביב, וכן בין השאר על גיוס המחבל שביצע את הפיגוע באיתמר.
לאחר הפיגוע > השבת גופת המחבל

בפברואר 2014 השיבה מדינת ישראל את גופת המחבל הרוצח חבש חנני לרשות הפלסטינית, במסגרת הליך נרחב של השבת גופות מחבלים. בהלווייתו, שנערכה כטקס צבאי רשמי של הרשות הפלסטינית בכפרו בית פוריכ, השתתפו המונים, ביניהם ג'ברין אל-בכרי, מושל מחוז שכם ובכיר הרשות, אשר נשא נאום בשבחו של הרוצח.
הטלוויזיה הרשמית של הרשות הפלסטינית פרסמה הודעות רשמית מטעם הרשות בשבח מעשיו של "השהיד המפקד שלה... אשר הרווה בדמו הטהור את האדמה של בית פוריכּ בפעולת הגבורה שלו". במסגרת מסע הלוויה התקיימו הפרות סדר קשות באזור, וכן הותקף היישוב איתמר – בו ביצע המחבל את פיגוע הרצח – בידי עשרות מחבלים. על גדרות היישוב נתלה דגל פלסטין. כוחות צה"ל השיבו באמצעים לפיזור הפגנות.
בני המשפחות השכולות לא עודכנו מראש בידי רשויות המדינה על הכוונה להשיב את גופת רוצח יקיריהם.
הנצחה

כשנה לאחר הפיגוע הוציאה לאור משפחתו של נתנאל ריאחי ספר הנצחה לזכרו, "לע"נ נתנאל שמעון מאיר הלל הי"ד בן שושנה ושלמה ריאחי", בו דברים לזכרו וכן תמונות. במשך כ-15 שנה פעלה עמותה רשומה "להנצחת זכרו של גלעד שטיגליץ הי"ד".
ראו גם

הפיגוע במכינה בעצמונה
הערות שוליים

↑  התינוקת סיני קינן וסבתה רותי פלד, שנהרגו בפיגוע בפתח תקוה, נקברו בשפיים, באתר הארץ, 30 במאי 2002
↑   הנרצח בפיגוע הירי ליד עפרה הוא אלברט מלול, בן 50 מירושלים, באתר וואלה, 28 במאי 2002
↑  גם אמש באיתמר, כמו באלי סיני, אדורה וחמרה, גדר היישוב לא עצרה את המחבלים, באתר הארץ, 21 ביוני 2002
↑  מאת נדב שרגאי, מי שננעל בחדר והתחבא מתחת למיטה - ניצל, באתר הארץ, 30 במאי 2002
↑  אפרת וייס וכתבי ידיעות אחרונות, 3 הרוגים בפיגוע באיתמר; הרוג מירי ליד עפרה, באתר ynet, 29 במאי 2002
↑  אמילי עמרוסי, בין פאריס להר הרצל, באתר ישראל היום, 21 במרץ 2014
↑  סיפוריהם של הרוגי הפיגועים באיתמר וליד עפרה, באתר ynet, 29 במאי 2002
↑  הובאו למנוחות נרצחי הפיגוע באיתמר, באתר ערוץ 7, 29 במאי 2002
↑  סוכנויות הידיעות, מחבל חדר לשבי שומרון; צה"ל פועל בשכם ובבלאטה, באתר הארץ, 31 במאי 2002
↑  צה"ל הטיל עוצר על ג'נין בעקבות התרעות חמות על פיגועים מהעיר, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2003
↑  נכשל נסיון לחסל בכיר חמאס שירה קסאם, באתר ערוץ 7, 26 באוגוסט 2003
↑  אלחנן גרונר, הפרזנטוריות של בצלם: אמהות של רבי מרצחים, באתר הקול היהודי, ‏13/02/2020
↑  איתמר מרכוס ונאן ז'אק זילברדיק, השיח הכפול של מחמוד עבאס, באתר מבט לתקשורת פלסטינית, ‏26/02/2014
↑  עמיחי רובין, ‏אחרי הלווית הרוצח: עשרות פלסטינים צעדו לישוב איתמר, באתר "סרוגים", 13 בפברואר 2014
↑  איתמר פליישמן, הורים שכולים: גופות מחבלים הוחזרו ללא ידיעתנו, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2014
↑  עמותה להנצחת זכרו של גלעד שטיגליץ הי"ד (ע"ר), באתר גיידסטאר
הפי ואלי-גוס ביי

| --- | --- |
חותם הפי ואלי-גוס ביי

 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  ניופאונדלנד ולברדור ניופאונדלנד ולברדור
 תאריך ייסוד:  1973
 שטח:  305.85 קמ"ר
 גובה:  12 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,040 (2021)
  ‑ צפיפות:  26.4 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  53°18′00″N 60°20′00″W﻿ / ﻿53.3°N 60.3333333333333°W﻿ / 53.3; -60.3333333333333
 אזור זמן:  UTC -3:30
 http://www.happyvalley-goosebay.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הפי ואלי- גוס ביי (למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הפי ואלי- גוס ביי (למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס הפי ואלי- גוס ביי (למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס הפי ואלי- גוס ביי   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הפי ואלי-גוס ביי (באנגלית: Happy Valley-Goose Bay) היא עיר בפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור בקנדה. העיר שוכנת במרכז הפרובינציה והיא העיר הגדולה במרכז הפרובינציה המשמשת כעיר מעבר מהדרום לצפון. העיר נוסדה ב-1973 מאיחוד של העיר הפי ואלי והמועצה האזורית גוס ביי. מ-1941 ממוקם ליד העיר בסיס של חיל האוויר המלכותי הקנדי (CFB Goose Bay). זהו הכוח האווירי הגדול ביותר בצפון-מזרח אמריקה.
אוכלוסיית העיר מונה 8,040 תושבים במפקד האוכלוסין הקנדי שנערך ב-2021.
הערות שוליים

↑  מידע ממפקד האוכלוסין של קנדה משנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557851805171  GND: 4522200-9  LCCN: n87846136  MusicBrainz: f759bbc5-6621-443f-94f2-68bea98b87c7  VIAF: 137131800   WorldCat (עם VIAF): 137131800
מיקה בוחניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במרץ 2007 (בת 17)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  אלופת ישראל בטניס  מדורגת במקום ה-35 בעולם בקטגוריית טניסאיות עד גיל 18
 
מיקה בוחניק (נולדה ב-12 במרץ 2007) היא טניסאית ישראלית, זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס, ומדורגת במקום ה-35 בעולם בקטגוריית טניסאיות עד גיל 18.
ביוגרפיה

בוחניק החלה לשחק טניס בגיל ארבע. בגיל עשר החלה להתחרות בטורנירים ברמה בינלאומית. בגיל 13 העפילה לחצי גמר אליפות ישראל ושנה לאחר מכן לשמינית ובמהרה הצטיינה, וב-2023 הוכתרה כאלופת ישראל בטניס נשים.
בגיל 15 זכתה בטורניר נוער במקסיקו בגיל 16 וחצי, בוחניק זכתה באליפות ישראל לבוגרות לראשונה, ובאותה השנה השתתפה בטורניר הגראנד סלאם לנערות במלבורן, אוסטרליה, והגיעה לשלב 32 האחרונות. בגיל 17 כבר קיבלה את הספונסר הראשון שלה רב בריח
בינואר 2024 העפילה לסיבוב השני (שלב 32 האחרונות) באליפות אוסטרליה הפתוחה לנערות, אבל בינואר 2025 לא הצליחה לשחזר את ההישג, והפסידה בסיבוב הראשון.
קריירה

זכיות בתחרויות: בוחניק זכתה במספר תחרויות ישראליות ובינלאומיות, כולל אליפות ישראל לבוגרות. היא גם העפילה לגמרים בטורנירים נוער מובילים כמו Les Petits As.
הופעות בגראנד סלאם: בוחניק השתתפה בטורניר הגראנד סלאם לנערות במלבורן והגיעה לשלב 32 האחרונות.
הערות שוליים

↑  רישום שחקניות טניס באיגוד הטניס בישראל
1 2 3 4  מיקה בוחניק, באתר Forbes Israel
↑  ‏רק בת 13: מיקה בוחניק בחצי גמר אליפות ישראל, באתר ספורט1, 23 בדצמבר 2020
↑  ‏מיקה בוחניק עלתה לשמינית הגמר באליפות אירופה, באתר ספורט1, 22 ביולי 2021
↑  עדי חונן, שימו לב! הטניסאית מיקה בוחניק זכתה בטורניר נוער במקסיקו., באתר מרכזי הטניס והחינוך בישראל, ‏2022-04-05
↑  רב בריח תעניק חסות לאלופת ישראל בטניס מיקה בוחניק, באתר וואלה, 19 בפברואר 2024
↑  קבוצת רב בריח במהלך מטורף: זו הספורטאית שתשתף פעולה עם החברה, באתר אייס, 19 בפברואר 2024
↑  מיקה בוחניק חתמה על הסכם חסות עם רב בריח, באתר ערוץ הספורט, 19 בפברואר 2024
↑  איטן דהן, ‏בוחניק עלתה שלב באליפות אוסטרליה לנערות, באתר ONE‏, 21 בינואר 2024
↑  Mika Buchnik vs Victoria Luiza Barros - GS129 | AO, ausopen.com
שארלוט ריצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1989 (בת 35) קלפהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בריסטול  בית הספר לבנות "ג'יימס אלן" 
 פרופיל ב-IMDb
 
שארלוט ריצ'י (באנגלית: Charlotte Ritchie; נולדה ב-29 באוגוסט 1989) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אנגלייה. היא חברה בלהקת המוזיקה הקלאסית "All Angels". ריצ'י השתתפה בסדרת הטלוויזיה "בשר טרי" של ערוץ 4, ובסדרה "Siblings" של ה-BBC. מינואר 2015 עד מרץ 2018 שיחקה ריצ'י בתפקיד האחות ברברה גילברט בסדרת הדרמה "מיילדת".
ביוגרפיה

ריצ'י נולדה בקלפהאם שבלונדון. היא התחנכה בבית ספר לבנות ג'יימס אלן בדולוויץ' שבדרום לונדון והצטרפה לתיאטרון המוזיקלי לנוער בממלכה המאוחדת (Youth Music Theatre UK). ב-2005 הופיעה בהפקה שלהם למחזה "Red Hunter". היא סיימה תואר באנגלית ובדרמה באוניברסיטת בריסטול, ובאותו זמן גם שיחקה בסדרה "בשר טרי".
ב-2004 שיחקה ריצ'י בתפקיד ראשי בסרט קצר בשם "The Open Doors" יחד עם מייקל שין. ב-2005 הופיעה ללא קרדיט בסרט הקולנוע "הארי פוטר וגביע האש". באוגוסט 2006 השתתפה במחזה "The Pierglass" בתיאטרון יאנג פלזנס במסגרת תיאטרון הפרינג' של פסטיבל אדינבורו.
ריצ'י הייתה מגישה בערוץ הטלוויזיה "Boomerang", והופיעה יחד עם להקת "אול אנג'לס" בפרק באופרת הסבון "אמרדייל". ב-2009 גילמה את אמילי אוון בסדרה "Life of Riley" של ה-BBC.
מ-2011 עד 2016 גילמה ריצ'י את "אורגון" בסדרה הקומית "בשר טרי" של ערוץ 4 הבריטי.
ריצ'י כיכבה לצדו של טום סטורטון בסיטקום "Siblings" של ערוץ BBC Three, ששודר לראשונה בקיץ 2014. באותה שנה הופיעה כחברת פאנל בשעשועון "8 Out of 10 Cats".
ב-2015 לוהקה ריצ'י לסדרת הדרמה התקופתית "מיילדת". היא גילמה את דמותה של האחות ברברה גילברט (הירוורד) עד מרץ 2018 כשהחליטה לעזוב את התוכנית. הדמות מתה כתוצאה מאלח דם שנגרם מדלקת קרום המוח.
ב-2016 השתתפה ריצ'י בסיבוב הופעות בבריטניה של המחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד בתפקיד סיביל צ'ייס בהפקה יחד עם השחקן טום צ'יימברס.