stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלתר דבורצקי
מלחמת העולם השנייה > אביב 1942

דבורצקי אסף מפות ומידע וחיפש את האנשים אשר יוכלו לבנות לו תחנת שידור. הוא תכנן לשחרר את יהודי מחנה העבודה דבורץ בחסות ההתקוממות ולהקים יחד קבוצה פרטיזנית גדולה.
תוך כדי בחינת תוכנית הפעולה דבורצקי שינה את דעתו והחליט שלחימה ביערות עדיפה על מרד בגטו. דבורצקי הבין כי לוחמה בשטח בנוי תיצור מלכודת מוות. המסקנה הזו הצילה את אנשיו מגורלו המר של גטו ורשה שנה לאחר מכן.
לאחר תקופה קצרה הגיע לגטו אליעזר ויניארסקי, איש מחתרת יהודי שברח ליער, כשהוא מספר שהפצע ברגלו נגרם על ידי חוליגנים פרטיזנים. כעבור זמן קצר אחריו הגיעו לגטו יאצק, פרנקל ולבקוביץ', אשר גם הם סיפרו על בגידת הפרטיזנים במעשי שוד, רצח ואונס שנעשו על ידם. ויניארסקי סיפר שיום אחד מקדם גרומוב קרא לשלושתם והודיע להם: "יחידתנו נעה מזרחה בכדי לא להתעמת חזיתית מול הגרמנים, אבל שלושתכם אינם רשאים להצטרף למסע". לאחר מכן שלושת הפרטיזנים היהודים החביאו את רוביהם בבית הקברות הנוצרי והחליטו לחזור לגטו. אירועים אלה היממו את חברי המחתרת היהודים אשר ישבו בגטו. הנהגת הגטו הציבה סימן שאלה לגבי מידת הסולידריות של הפרטיזנים. לאחר מכן התגבשה הדעה שעדיך להגיע ליער כיחידה יהודית נפרדת.
פעילותו של דבורצקי להצלת יהודי גטו ז'טל נתנה את פריה: למעלה מ-800 היהודים שהסתתרו בשעת הטבח השני (6 באוגוסט 1942) הצליחו לצאת במעטה הלילה האפל ולהגיע בשלום ליערות ליפיצ'אן.
ניצולי יהודי ז'טל הקימו את הגדוד הפרטיזני הלוחם בראשותו של הירש קאפלינסקי, שלימים שולב כפלוגה יהודית (השלישית) בגדוד הרוסי "אורליאנסקי" - "בורבא" .
לקריאה נוספת

שלום גרלינג, קורות לוחם יהודי: 1939- 1945, שואה הקיבוץ המאוחד, 1968.
הערות שוליים

1 2  בצל הדגל האדום עמ' 286, 285, 308, 352, 353, 390, 391, 133-135
קרב אום בוטנה

קרב אום בוטנה הוא קרב שהתחולל בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים. הקרב התקיים ב-18 וב-19 באוקטובר 1973 בין צה"ל לבין צבאות סוריה וירדן בכפר אום בוטנה שבמובלעת הסורית.
רקע

ב-11 באוקטובר, לאחר סיום קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, תקפו שתי אוגדות של צה"ל בגזרה הצפונית של הרמה והתקדמו מהקו הסגול מזרחה. ביום זה ולאחריו הן כבשו מובלעת רחבה בשטח סוריה, אך נתקלו במהרה בהתקפות נגד מצד צבא סוריה וכוחות עיראקיים וירדנים שהגיעו לעזרתה. התקפות אלו עצרו את התקדמות צה"ל מזרחה.
חלקה הצפוני של המובלעת נתפס על ידי אוגדה 36 ואילו חלקה הדרומי נכבש על ידי אוגדה 210, שהוחלפה ב-17 באוקטובר על ידי אוגדה 146. חטיבה 4 של האוגדה בפיקודו של אלוף-משנה יעקב הדר התפרסה בגבול הדרומי של המובלעת.
מהלך הקרב > כיבוש הכפר

ב-18 באוקטובר הורה פיקוד הצפון לאוגדה 146 לתקוף מגבול המובלעת דרומה ולכבוש את הכפר אום בוטנה. היה זה כפר קטן שנמצא כשישה קילומטר ממזרח לעיר קוניטרה. מטרת הפעולה הייתה להרחיב את המובלעת כלפי דרום, לאבטח את פתחת קוניטרה ולפתוח ציר תנועה נוסף מרמת הגולן הישראלית אל תוך המובלעת.
כיבוש הכפר הוטל על גדוד הצנחנים 567 בפיקודו של סגן אלוף אלישע שלם, שהשתייך לחטיבת המילואים 317. נקבע כי לאחר הכיבוש יוחלפו הצנחנים בכפר על ידי כוח גדודי שהורכב למטרה זו וזכה לכינוי "סלט". הכוח כלל פלוגת חרמ"ש מגדוד 91, פלוגת חרמ"ש מגדוד 42 ופלוגת טנקים מגדוד 61 (השייך לחטיבה 205). לפלוגה זו הצטרף כאיש צוות מפקד גדוד 61 סגן אלוף משה מלר, אף על פי שסבל מהתייבשות. על הכוח פיקד מפקד גדוד 91, סגן אלוף משה אגוזי.
הצנחנים נעו דרומה, חדרו לאום בוטנה אחרי השעה 23:00 ומצאו שהיה מוגנת על ידי פלוגת חיל רגלים ופלוגת טנקים סוריות. הם השמידו שלושה טנקים והשלימו את כיבוש הכפר עד לשעה 03:30 ב-19 באוקטובר. הם לכדו 16 שבויים סורים. בשל עיכובים בהתקפות שנערכו בגזרות סמוכות בוטלה התכנית שהגדוד יכבוש גם שטחים מדרום לכפר.
מהלך הקרב > התקפת הנגד הסורית

כוח סלט נכנס לכפר במקום הצנחנים לקראת עלות השחר, אך עקב אי הבנה פינו הצנחנים את הכפר בטרם הספיק להתבסס בו. אז הנחיתו הסורים התקפת נגד על הכפר בעוצמה של פלוגת טנקים ובחיפוי של הפגזה ארטילרית כבדה. הטנקים הסורים ירו אל הכוח הישראלי מטווח של 800 מטר. מפקד הכוח, משה אגוזי, נפצע קשה ומת מפצעיו מאוחר יותר. פלוגת הטנקים מגדוד 61 איבדה ארבעה משמונת הטנקים שלה וגם מפקדה, אורי גולדפרב הקמב"ץ, נהרג. משה מלר לקח את הפיקוד במקומו. חיילי החרמ"ש נסוגו מהכפר והותירו בו עשרה זחל"מים.
בעקבות התקפת הנגד הסורית שיגרה חטיבה 4 שני כוחות גדודיים לעזרת כוח סלט. גדס"ר 288 (בפיקוד סגן אלוף צביקה דהב) תקף ממערב לכפר וממזרח לו תקף גדוד הטנקים 39 (בפיקוד סגן אלוף חיים פורת). הם הדפו את ההתקפה הסורית ופגעו בעשרה טנקים סורים. שבעה טנקים ישראלים נפגעו. כוח חרמ"ש ממונע מגדוד 42 נכנס לכפר בחיפוי של אש ארטילרית ופינה ממנו את הנפגעים הישראלים ואת הזחל"מים שננטשו. בסיום הקרב התפרסו הטנקים הישראלים מדרום לכפר וממזרח לו.
בהמשך היום ערך כוח מחטיבת השריון 40 הירדנית התקפת נגד נוספת לעבר אום בוטנה, אך היא נהדפה על ידי טנקי חטיבה 4.
לפחות 12 חיילי צה"ל נהרגו בקרב באום בוטנה - חמישה חיילי שריון, ארבעה חיילי חרמ"ש ושלושה צנחנים. ארבעה מהם עוטרו בעיטורים בעקבותיו (עיטור העוז לאורי גולדפרב ולאיתן גל, עיטור המופת למשה מלר וצל"ש הרמטכ"ל למשה אגוזי ולאלכסנדר גולדפרב).
לקריאה נוספת

דני אשר (עורך ראשי), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, תל אביב: מערכות, 2008
חיים הרצוג, מלחמת יום הדין, ירושלים: עידנים, 1975.
הערות שוליים

↑  שני חיילים נוספים - אמנון לב ומרדכי אליאני - עוטרו בעיטור העוז ובעיטור המופת, בהתאמה, על פעולתם בקרב זה ובקרבות נוספים.
גיא חזות

| --- | --- |

תא"ל גיא חזות, ינואר 2019
 לידה:  3 במאי 1971 (בן 53) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט צנחנים  סגן מפקד יחידת מגלן  מפקד גדוד 202  קצין אג"ם של עוצבת הגליל  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבת יהודה  מפקד חטיבה 226  מפקד חטיבת כפיר  מפקד עוצבת אדום  נספח צה"ל בסינגפור
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 חיבר את הספר צבא ההיי־טק וצבא הפרשים
 
גיא חזות (נולד ב-3 במאי 1971) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המשמש כיום ראש מערך הלמידה המבצעית בזרוע היבשה. קודם לכן שימש נספח צה"ל בסינגפור, מפקד עוצבת אדום, מפקד חטיבת כפיר, מפקד חטיבה 226 ומפקד חטיבת יהודה.
ביוגרפיה

חזות התגייס לצה"ל בשנת 1989, והתנדב לחטיבת הצנחנים. לאחר גיבוש ליחידות החטיבתיות התקבל לפלחי"ק צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד 890. בהמשך שימש מפקד פלוגה בגדוד 890, מיד לאחר שסיים תפקיד של מפקד פלוגה בגדוד חרוב של בית הספר לקצינים של צה"ל. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 1996–1998, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בשנת 1997 פיקד על מבצע סחרור מסוכן, במהלכו הרגו לוחמי הפלנ"ט בירי טילי טאו מספר מחבלי חזבאללה. בהמשך שימש סגן מפקד יחידת מגלן, בתקופת דרור וינברג. לאחר מכן מונה למפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח צנחנים. ב-19 במרץ 2002, תקפו שני מחבלים צוות טירונים, אשר זה עתה החל את האימון המתקדם, בשעה שתירגל לינה בשטח חמאם אל-מליח. ממכת האש הראשונה נהרג מפקד הצוות, סגן טל צמח, ונפצעו מספר חיילים. לוחמי הצוות שהקיצו משנתם הרגו את אחד המחבלים. חזות, שהגיע עם כוחות הכוננות, ניהל את הקרב במהלכו נהרג המחבל הנוסף.
בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 202, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשנת 2005 לאחר מספר עימותים של כוחות צה"ל, ובכלל זה, חייליו, עם תושבי היישובים ביהודה ושומרון, ובמיוחד בגזרת חטיבת שומרון, האשים את מפקד פיקוד המרכז, יאיר נוה, במהלך כנס בנושא תוכנית ההתנתקות בו נכח גם הרמטכ"ל, משה יעלון, כי אינו מגבה את חייליו אל מול המתיישבים. בשנת 2005 סיים את תפקידו ויצא ללימודים. בשנת 2006 לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לקצין אג"ם של עוצבת הגליל, ושימש בתפקיד עד שנת 2008. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2008–2010, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
ב-16 במאי 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יהודה, וסיים את תפקידו ב-15 באוגוסט 2012. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ' (2013-2012). לאחר מכן מונה למפקד חטיבה 226, ובמקביל למפקד מגמת מפקדי גדודים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים בין השנים 2013–2015. ב-30 ביולי 2015 מונה למפקד חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 29 במרץ 2017. במהלך תפקידו כמפקד החטיבה, התרחשה פרשת אלאור אזריה שבה היה מעורב בהחלטה להעמיד את אזריה לדין צבאי, ולא משמעתי, בגין הריגת מחבל. בהמשך נמתחה עליו ביקורת, בעקבות שיחה והצעות בלתי-רשמיות למשפחת אזריה. ב-18 במאי 2017 הועלה לדרגת תא"ל וב-24 במאי מונה למפקד עוצבת אדום, ושימש בתפקיד עד 28 במאי 2019. בשנת 2019 מונה לנספח צה"ל בסינגפור.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל מונה חזות לראש מערך הלמידה המבצעית בזרוע היבשה. בכנס באוגוסט 2024 הביע חזות ביקורת על אופן ניהול המלחמה, תהליך קבלת ההחלטות ושיטות הלחימה נגד חמאס ונגד חזבאללה. הוא קרא לכבוש את דרום לבנון, להרוס שם את הכפרים השיעיים ולבנות במקומם רצועת ביטחון חדשה.
צבא ההיי־טק וצבא הפרשים

באוגוסט 2024 יצא לאור ספרו "צבא ההיי־טק וצבא הפרשים - כיצד ויתרה ישראל על צבא היבשה", בהוצאת מערכות ומודן. בספרו טוען חזות שהן הדרג המדיני והן הדרג הצבאי קיצצו לאורך השנים בכוחות היבשה ופגעו בכשירותם המבצעית. במקום כוח הרתעה יבשתי העדיפו מנהיגי המדינה והצבא לבנות מערך צבאי עתיר טכנולוגיה המבוסס בעיקר על חיל האוויר ויחידות מודיעין צבאי.
הספר נכתב לפני טבח שבעה באוקטובר, אך חזות הוסיף לו אפילוג ובו הוא מתאר, מנקודת מבטו, את שלושת ימי הלחימה הראשונים של מלחמת חרבות ברזל, את ההתאוששות המהירה של כוחות צה"ל ואת מהלכי המלחמה בחודשיה הראשונים.
חיים אישיים

חזות מתגורר בנגבה, נשוי לשירלי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני בלימודי צבא וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏הקצין שלא דופק חשבון: הכירו את מח"ט כפיר החדש, באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2014
↑  סיפור חייו של דרור וינברג, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  אביחי בקר, בניגוד לאווירת הנכאים הציבורית, הארץ, 13 במרץ 1998, כפי שהועלה באתר פרש
↑  מבצע "סחרור מסוכן", מתוך האתר הרשמי של פלוגת עורב צנחנים
↑  חן קוטס-בר, המח"טיות, ידיעות אחרונות מוסף חג, ראש השנה תשע"ו, 13 בספטמבר 2015, עמוד 5, כפי שהועלה באתר פרש
↑  אמו של ההרוג, סגן טל צמח, חברה בארגון "נשים בשחור", באתר הארץ, 19 במרץ 2002
↑  עמוס הראל, גדעון אלון ויהונתן ליס‏, "ליקויים בהיערכות צה"ל איפשרו הפיגוע בבקעה", באתר וואלה, 20 במרץ 2002
↑  רונן ברגמן, שם הקוד: אלמנת קש ידיעות אחרונות מוסף יום העצמאות, 26 באפריל 2004, כפי שהועלה באתר פרש
↑  גל פרל פינקל, האירועים ביצהר לא נולדו אתמול, והצבא נמצא שם לגמרי לבד, באתר זמן ישראל, 23 באוקטובר 2019
↑  המג"ד לאלוף: "הפקרת אותנו מול המתנחלים", באתר ynet, 29 במרץ 2005
↑  אמיר בוחבוט, המ"פ זכה לעידוד מקפלינסקי, באתר nrg‏, 29 במרץ 2005
↑  אמיר בוחבוט, האלוף שמשלם את המחיר, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2006
↑  יהלי סער, הצנחנים של הרצי, באתר במחנה, 26 באוגוסט 2009
↑  יהלי סער, לא עוצרים באדום, במחנה, 16 בדצמבר 2009
↑  אמיר בוחבוט, דיווח מיוחד מעזה: אין דשדוש - יש לחימה ברצועה, באתר nrg‏, 14 בינואר 2009
↑  חיים לוינסון, הקצין שיצא נגד מתנחלי יצהר מונה למפקד חטיבת יהודה, באתר הארץ, 18 במאי 2010
↑  פלורית שויחט, אתר צה"ל, מפקדים חדשים לחטמ"ר יהודה והבקעה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 20 באוגוסט 2012
↑  נעם ויטמן, אתר צה"ל, גדס"ר 3.0: גדודי הסיור משתדרגים כדי לחזק יכולות למלחמה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 21 בינואר 2014
↑  גילי קופר, איך מג"ד נולד?, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2015
↑  מפקד חדש לחטיבת כפיר: אל"ם גיא חזות, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 30 ביולי 2015
↑  יואב זיתון, השיחה נחשפה: המח"ט הציע לאביו של אזריה עסקה לסיוע משפטי, באתר ynet, 11 בינואר 2017
↑  מתן צורי, "אבא של אלאור לא רצה לעזור לו, אלא לבזות אותי", באתר ynet, 24 במאי 2017
↑  יואב זיתון, בכיר בצה"ל: "הפכנו לילד הכאפות של המזרח התיכון; התחקיר בצבא פשט רגל" | צפו, באתר ynet, 23 באוגוסט 2024
↑  אמנון לורד, קריאת מלחמה: תא"ל (מיל') גיא חזות חושף בספר חדש את היקף השאננות וה"מבסוטיזם" לפני 7 באוקטובר, באתר ישראל היום, 8 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2025015430   WorldCat (עם LCCN): no2025-015430
צעיפיתיים

| צעיפיתיים |
| --- | --- |
 Euphaea fraseri זכר, קרלה  צעיפית מזרחית נקבה, קפריסין
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: שפיראים
תת־סדרה:: שפריריות
משפחה:: צעיפיתיים
שם מדעי
 Euphaeidae

צְעִיפִיתִיִּים (שם מדעי: Euphaeidae) היא משפחה של שפריריות בעל-משפחה Calopterygoidea. המשפחה קטנה, ומכילה כיום כ-78 מינים בתשעה סוגים הנפוצים באזור הפלארקטי, אוסטרליה ואסיה. המשפחה מכילה שתי תת-משפחות, Euphaeinae, המכילה את כל המינים החיים וסוג מאובן בודד, ואת Eodichromatinae שנכחדה לגמרי, המכילה סוגים מאובנים מהאיאוקן ועד האוליגוקן המאוחר. המינים במשפחה גדולים יחסית ולרוב צבעם מתכתי, והם נראים דומים למיני שפריריות ממשפחת התכשיטיתיים.
בישראל נציגה אחת של המשפחה, צעיפית מזרחית. השם העברי ניתן לה בשל דמיונה לדמות נשית עטופה בצעיף סביב כתפיה, עם כנפיה המגוונות.
לפגיות שבעה זוגות של זימים משלימים לאורך הבטן בנוסף לשלושת הזימים הרגילים דמויי השק בקצה הבטן. לבוגרים יש כנפיים קדמיות ואחוריות באורך זהה, הגבעולון (petiole) קצרצר ופטרוסטיגמות (כתמי כנף בולטים הממוקמים בשולי הכנף סמוך לשפת ההתקפה) ארוכות יותר בכנף האחורית. לבוגרים יש עורקים קרובים ואנטנודלים רבים (15–38), ורובם מתרבים בנחלי יער.
תת-משפחות, שבטים וסוגים

† Eodichromatinae
†Eodichromatini
† Ejerslevia Zessin, 2011
† Eodichroma Cockerell, 1923
† Labandeiraia Petrulevičius et al., 2007
† Parazacallites Nel, 1988
† Republica Archibald & Cannings, 2021
† Solveigia wittecki Zessin, 2011
† Wolfgangeuphaea Ferwer & Nel, 2020
† Litheuphaeini
† Litheuphaea Fraser, 1955
incertae sedis
† Eodysphaea Bechly et al., 2020
Euphaeinae
Anisopleura Selys, 1853
Bayadera Selys, 1853
Cryptophaea Hämäläinen, 2003
Dysphaea Selys, 1853
† Elektroeuphaea Nel et al., 2013
Epallage Charpentier, 1840 – צעיפית
Euphaea Selys, 1840
Heterophaea Cowley, 1934
Schmidtiphaea Asahina, 1978
Incertae sedis
† Epallagites Cockerell
(† מסמן סוגים ממאובנים)
הערות שוליים

↑  Archibald, S. B.; Cannings, R. A. (2021). "A new genus and species of Euphaeidae (Odonata, Zygoptera) from the early Eocene Okanagan Highlands locality at Republic, Washington, U.S.A.". Zootaxa. 4966 (3): 392–400. doi:10.11646/zootaxa.4966.3.11. PMID 34186607.
↑  Paulson, D., Schorr, M., Abbott, J., Bota-Sierra, C., Deliry, C., Dijkstra, K.-D. and Lozano, F., World Odonata List, OdonataCentral, University of Alabama
↑  בלכר, מיכאל, שמות עבריים לחרקים למען חינוך סביבתי ושמירת הטבע: שפיריות ושפריריות כמקרה בוחן, מחקרי הנגב, ים המלח והערבה 7 (3), 2015, עמ' 58–65
↑  Hämäläinen, M. (2003). "Cryptophaea, a new euphaeid genus and three new species of Caloptera damselflies from Thailand (Odonata: Euphaeidae, Calopterygidae)". Zool. Med. Leiden. 77 (25): 441–454.
↑  Lok, A. F. S. L. and A. G. Orr (2009). "The biology of Euphaea impar Selys (Odonata: Euphaeidae) in Singapore" (PDF). Nature in Singapore. 2: 135–140.
שמואל אוירבך

| --- | --- |

הרב שמואל אוירבך
 לידה:  21 בספטמבר 1931 י' בתשרי ה'תרצ"ב פלשתינה (א"י) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  24 בפברואר 2018 (בגיל 86) ט' באדר ה'תשע"ח ישראל ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בפברואר 2018 
 השתייכות:  יהדות חרדית
 תחומי עיסוק:  תלמוד, מוסר, ראש ישיבה
 רבותיו:  אביו רבי שלמה זלמן אוירבך, הרב שך
 תלמידיו:  יעקב אריה מיליקובסקי 
 חיבוריו:  דרכי שמואל, אהל רחל
 בת זוג:  רחל אוירבך
 אב:  שלמה זלמן אוירבך 
 אם:  חיה רבקה אוירבך (למשפ' רוחמקין)
 
 תפקידים נוספים:  חבר מועצת גדולי התורה
 
הרב שמואל אוירבך (נכתב גם אויערבאך; י' בתשרי ה'תרצ"ב, 21 בספטמבר 1931 – ט' באדר ה'תשע"ח, 24 בפברואר 2018) היה ראש ישיבת מעלות התורה בירושלים וחבר נשיאות ועד הישיבות. לאחר פטירת הרב אלישיב והפילוג בציבור הליטאי היה המנהיג הרוחני של הפלג הירושלמי  בציבור החרדי ליטאי,   המיוצג בידי מפלגת בני תורה. אנשיו ראו בו את ממשיך הקו ההשקפתי של הרב שך. הרב אוירבך היה חבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה, אולם מאז הפילוג נמנע מהשתתפות בישיבותיה.
דעותיו

הרב אוירבך נחשב בעיני תלמידיו כממשיך הקו ההשקפתי של הרב שך.
התנגד להסכמי אוסלו ולתוכנית ההתנתקות.
הוא התנגד להקמת מכללות אקדמיות לחרדים ולהתערבות משרד החינוך בתכני הלימוד במוסדות הלימוד החרדיים. הוא התנגד לכל צורה של שירות צבאי או שירות אזרחי. בשנת 2011 הצטרף למכתבם של הרבנים מיכל יהודה ליפקוביץ, חיים קנייבסקי ונסים קרליץ, שפורסם ב"יתד נאמן", בו קבעו שהמצטרף לשירות לאומי אזרחי "מחריב בזה את עצמו ואת צביון ביתו ועתיד חינוך ילדיו".
הרב אוירבך התנגד להקמת הנח"ל החרדי, והיה בין הרבנים שהובילו את ההתנגדות לחוק טל ולכוונות לבצע שינויים בהסדר גיוס בני הישיבות. במכתב שפרסם ב"יתד נאמן" בשנת ה'תשע"ב (2012) כתב: "כאשר מקובלנו אנו מרבותינו עיני עדת ישראל אשר מפיהם אנו חיים, אשר זו (=גיוס בני הישיבות) גזירת עקירת הדת, אשר על זה נצטווינו לעמוד על נפשינו בלי שום ויתור חס ושלום לקדש שם שמים".
החל משנת 2012 הורה הרב אוירבך שלא להתייצב בלשכות הגיוס לקבלת דחיית גיוס במסגרת הסדר תורתו אומנותו. ב-2014 ביקר את ועד הישיבות על שהוא משתף פעולה עם הצבא והורה שאין להתייצב גם כדי לקבל פטור. בנובמבר 2015 הודיע כי הוא מתנגד לתיקונים בחוק הגיוס לבני הישיבות שדרשו חברי הכנסת החרדים בעידוד מועצות גדולי התורה של מפלגותיהם. בעת שהמשטרה הצבאית עצרה עריקים שלא התייצבו, כהוראתו, הורה הרב אוירבך לתלמידיו לצאת להפגנות ולחסימות כבישים במקומות רבים בישראל.
בוויכוח שהתגלע בישיבת פוניבז' הוא הצטרף לרב אלישיב בתמיכתו ברב שמואל מרקוביץ.
היה נשיא עמותת עטרה ליושנה שפעלה ליישוב יהודים ברובע המוסלמי בירושלים.
סבר שיש חיוב על העם היהודי לבנות את בית המקדש, למרות הדעה המשוייכת לרש"י שעתיד בית המקדש להיבנות באופן ניסי. התנגד ליציאה מארץ ישראל.
ספריו

דרכי שמואל - על מסכת אהלות, ירושלים: ה'תשנ"ו, באתר אוצר החכמה. לאחר פטירתו הודפס גם על מסכת שבת וכן כרך נוסף על מסכתות ראש השנה ומגילה.
סדרת אהל רחל - שיחות מוסר (נכתבו על ידי תלמידו הרב יאיר ארלנגר)
מתלמידיו

ישיבת איתרי:
הרב שלום יוסף גלבר, מחבר הספרים "נתיבות שלום" ו"ארחות שבת"
הרב צבי וידר, רב קהילה בקריית יובל מחבר הספר "מנחת צבי"
הרב אברהם נובוגרוצקי, ר"מ בישיבת אור ישראל ראש ישיבת גבעת זאב וראש ישיבת 'היכל יוסף שלום'
הרב משה פטרובר, רב קהילה בקריית יובל
הרב יצחק מרדכי רובין רב בשכונת הר נוף ומחבר הספרים "מראה כהן" ו"ארחות שבת"
הרב משה שמידע, ראש ישיבת גרודנא באשדוד
הרב צבי שפיץ, אב בית דין בירושלים, מחבר הספר ו"משפטי התורה"
ישיבת מעלות התורה:
הרב יוסף פטרוף, "נאמן ביתו" של הרב אוירבך, וממשיכו בראשות ישיבת ”מעלות התורה“.
הרב שמואל טל, ראש ישיבת תורת החיים, מחבר ספרי טל חיים
הרב אליהו ויינר ראש ישיבת "דעת אליהו" בירושלים
הרב עמי גורן רב קהילת "אור שמואל" בצפת
לקריאה נוספת

בנהירו עילאה, הרב יעקב ב. פרידמן
שמואל בדורו, הרב יחיאל שטרנברג
כדורגלן השנה באסיה

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1988
 ארגון מפעיל:  קונפדרציית הכדורגל של אסיה
 יבשת:  אסיה
 זוכה:  עומאר חארבין
 הכי הרבה זכיות:  קים ג'ו-סונג  (3)
 
כדורגלן השנה באסיה הוא תואר ספורטיבי המוענק מדי שנה, מאז 1988, על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) לשחקן הכדורגל האסייתי הטוב ביותר.
הזוכים

| שנה | כדורגלן | מדינה |
| --- | --- | --- |
| 1988 | אחמד רהאדי | איראן איראן |
| 1989 | קים ג'ו-סונג | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
| 1990 | קים ג'ו-סונג | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
| 1991 | קים ג'ו-סונג | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
1992: לא נבחר
| 1993 | קאזויושי מיורה | יפן יפן |
| 1994 | סעיד אל-עוויראן | ערב הסעודית ערב הסעודית |
| 1995 | מסאמי איהרה | יפן יפן |
| 1996 | ח'ודאדאד עזיזי | איראן איראן |
| 1997 | הידטושי נקטה | יפן יפן |
| 1998 | הידטושי נקטה | יפן יפן |
| 1999 | עלי דהי | איראן איראן |
| 2000 | נוואף א-תמיאט | ערב הסעודית ערב הסעודית |
| 2001 | פאן זהיי | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
| 2002 | שינג'י אונו | יפן יפן |
| 2003 | מהדי מהדווי-כיא | איראן איראן |
| 2004 | עלי כרימי | איראן איראן |
| 2005 | חמד אל-מונשארי | ערב הסעודית ערב הסעודית |
| 2006 | חאלפן אבראהים | קטר (מדינה) קטר |
| 2007 | יאסר אל-קחטאני | ערב הסעודית ערב הסעודית |
| 2008 | סרבר ג'פרוב | אוזבקיסטן אוזבקיסטן |
| 2009 | יסוהיטו אנדו | יפן יפן |
| 2010 | סשה אוגננובסקי | אוסטרליה אוסטרליה |
| 2011 | סרבר ג'פרוב | אוזבקיסטן אוזבקיסטן |
| 2012 | לי קאון-הו | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
| 2013 | ז'אנג ז'י | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
| 2014 | נאסר א-שמראני | ערב הסעודית ערב הסעודית |
| 2015 | אחמד ח'ליל | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות |
| 2016 | עומר עבד א-רחמאן | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות |
| 2017 | עומר חארבין | סוריה (1980–2024) סוריה |
| 2018 | עבד אל-כרים חסן | קטר (מדינה) קטר |
| 2019 | אכרם עפיף | קטר (מדינה) קטר |
| 2020 | יונג מין סון | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |
זוכים לפי מדינה

| נבחרת | זוכה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| ערב הסעודית ערב הסעודית | 8 | 3 | 3 |
| יפן יפן | 6 | 3 | 6 |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 5 | 3 | 4 |
| איראן איראן | 4 | 9 | 3 |
| קטר (מדינה) קטר | 3 | 0 | 2 |
| הרפובליקה העממית של סין סין | 2 | 4 | 4 |
| איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 2 | 3 | 2 |
| אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 2 | 1 | 1 |
| עיראק עיראק | 1 | 2 | 2 |
| אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 0 | 0 |
| סוריה (1980–2024) סוריה | 1 | 0 | 0 |
| בחריין בחריין | 0 | 2 | 0 |
| כווית כווית | 0 | 1 | 3 |
| תאילנד תאילנד | 0 | 1 | 0 |
ראו גם

כדורגלן השנה בעולם
כדור הזהב
לי קאון-הו, הזוכה בשנת 2012
פודינג טפיוקה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פודינג שמנת 
 מרכיבים עיקריים:  טפיוקה 
 
פודינג טפיוקה הוא פודינג מתוק העשוי מטפיוקה ומחלב או קצפת. נהוג להכין גם את המנה עם חלב קוקוס במקום חלב רגיל, בשל השוני בטעם ומפני שישנם אזורים בהם חלב קוקוס מהווה מרכיב בסיסי בבישול. הפודינג נפוץ במטבחים ובמדינות שונות, למשל הוא חלק מהמטבח הבריטי וגם ממטבחה של גאנה, ויש מספר מתכונים ודרכים להכנתו. באזורים מסוימים נהוג להכין את הפודינג נוזלי ובאחרים נהוג להכינו סמיך ומוצק ואז נאכל במזלג.
ילדים בבריטניה מכנים את המאכל בשם "ביצת צפרדעים" שכן הוא מכיל בועות המזכירות במידת מה ראשנים. הגרדיאן תיאר את המאכל בתור "הפודינג השנוא ביותר על ילדי בריטניה" ובמאמר הוא זכה לשמות כגון "עיני דג", "דייסת ראשנים " ו"פודינג גלגלי-עיניים". אולם, לפי מדריך מישלן האדום המאכל מתחיל לצבור פופולריות מסוימת.
ראו גם

פודינג אורז
גריסים אדומים
נחום פצ'ניק

| --- | --- |

פצ'ניק, אוגוסט 2008
 לידה:  1 בינואר 1973 (בן 52) קריית ארבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  ישיבת בית אורות, ישיבת שיח יצחק 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 מספר צאצאים:  4 
 
נחום ספרד (פצ'ניק) (נולד ב-1 בינואר 1973 בקריית ארבע) הוא משורר ופסיכותרפיסט ישראלי, ממייסדי כתב העת "משיב הרוח", מייסדה ומנהלה של תנועת "ארץ שלום".
ביוגרפיה

נולד בקריית ארבע לאם ניצולת שואה. הוא נין של רבי נחום יהושע פיצ'ניק וצאצא של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. הוריו הם מראשוני המתנחלים בקריית ארבע. כשהיה בן שש עברה משפחתו להתגורר בבית אל.
למד בישיבה תיכונית חיספין ובישיבת שבי חברון.
בגיל 20 התגייס לצה"ל. הוא שירת בהתחלה בסיירת מטכ"ל, אך פרש בהמשך.
אחרי הצבא למד בישיבת בית אורות ובישיבת שיח. הוא רואה את עצמו כתלמידם של הרב שג"ר, הרב ארתור גרין הרב מנחם פרומן ורבי אוהד אזרחי.
משנת 1994 ועד שנת 2000 היה בחבורת המשוררים המייסדים של כתב-העת "משיב הרוח". שיריו פורסמו גם בכתבי העת "חדרים", "הליקון" ו"דימוי" ובספר "הנבא בן אדם: על הנבואה כאפשרות ממשית" שערך אודיה צוריאלי בהוצאת ראובן מס.
בשנת 2008 יצא לאור ספר שיריו "סוס האמונה", בהוצאת כתר ספרים ובעריכת המשורר אליעז כהן. הספר זכה במענק ממפעל הפיס.
משנת 2009 משמש פצ'ניק כיו"ר תנועת "ארץ שלום", העוסקת בדיאלוג, חיזוק שכנות טובה ושיתוף פעולה חברתי כלכלי ודתי בין מתנחלים לפלסטינים, ומשנת 2011 הוא חבר בקבוצת מחקר סגורה של Google Ideas, שבה כ-150 קרבנות טרור לשעבר ופעילי טרור, שנאה ונאו-נאצים לשעבר עוסקים בקידום שלום עולמי.
באוגוסט 2013, ביום שבו הורשע הרב מרדכי אלון בביצוע מעשים מגונים בתלמידו, התפרץ פצ'ניק לשיעורו של הרב אלון אשר סוקר בכלי התקשורת וקרא לו להודות שחטא. פצ'ניק העיד בכתבה ב"ידיעות אחרונות" כי הוא עצמו נפגע מינית בצעירותו, וכי "חשבתי בעבר שזהו, החיים שלי נגמרו. שיש לי עכשיו 60 שנה לחיות במיץ של הזבל. אבל יש ריפוי לטראומה. היום אני מלווה אנשים שנפגעו וזו זכות גדולה.". בריאיון לכאן 11 סיפר כי נפגע מינית על ידי אביו כשהיה בסוף תיכון ובתחילת שירותו בסיירת מטכ"ל, ובעקבות הפגיעה פרש מהיחידה; ודיבר על האפשרות לסלוח ומה שהיא מחוללת בתוכו.
באביב שנת 2022 יצא לאור ספרו השני "נמר של קדושה" (הוצאת "שימו לב"). הספר משלב שירים ותורות שכתב ועוסקים בכתיבה מדיטטיבית ופסיכדלית, עיסוק במיניות, שירה פוליטית וטקסטים פוסט-קבליים וניאו חסידיים העוסקים בטנטרה וריפוי מיני.
בדצמבר 2022 פרסם בדף הפייסבוק האישי שלו כי זומן להעיד בלהב 433, במסגרת פעולות החקירה בפרשת התקיפות המיניות המיוחסות לרב טאו. פצ'ניק סיפר כי עדותו לא עסקה בתקיפות המיניות לכאורה, אלא בתמיכתו של הרב טאו בתלמידו אשר התעלל באשתו.
חיים אישיים

פצ'ניק גרוש ואב לשלוש בנות ובן. הוא מתגורר בעמק האלה.
הוא מנהל אורח חיים מסורתי.
הערות שוליים

↑  יאיר אטינגר, רחוב הנביאים פינת ההוזים, באתר הארץ, 11 ביוני 2008
↑  הנבא בן אדם באתר הספרייה הלאומית
↑  מאור בוכניק, מהומה בשיעור של אלון: "תגיד חטאתי!", באתר ynet, 7 באוגוסט 2013
↑  נעם ברקן, חשופים: שישה מונולוגים של גברים שהחליטו לשבור את קשר השתיקה ולומר בפנים גלויות: הותקפנו מינית, ידיעות אחרונות, שבעה ימים, 24.06.2016
↑   "לא אתחתן עד שהוא ישב בכלא": הקורבנות של מוטי אלון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 13:37)
↑  ביני אשכנזי‏, מטפל רגשי העיד במשטרה בפרשת הרב טאו: "תמך בתלמיד שהתעלל באשתו", באתר וואלה, 9 בדצמבר 2022
↑  פוסט בפייסבוק המספר על גירושיו
↑  נחום פצ'ניק בתוכנית "שאלה תשובה" בכאן 11 אוגוסט 2022:
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603412705171  LCCN: no2007093713  VIAF: 34241890   WorldCat (עם VIAF): 34241890