ראלף קמרון
ביוגרפיה > נציג טריטוריאלי

במהלך הבחירות של 1908, הייתה תחושה רווחת בכל הטריטוריה שלרפובליקנים יכולים להיות תוצאות טובות יותר בהשגת מדינה בקונגרס בשליטה רפובליקנית מאשר השיג הנציג הדמוקרטי של טריטוריית אריזונה, מארק סמית'. סמית' צבר מספר אויבים פוליטיים במהלך שנות כהונתו הרבות ובילה זמן בקמפיין למען ויליאם ג'נינגס ברייאן במקום לפעול למען בחירתו מחדש. קמרון קיבל את מועמדות מפלגתו לתפקיד ב-22 באוגוסט. במהלך הבחירות הכלליות, הוא הביס את סמית' בהצבעה של 12,435 מול 11,727 כאשר כל שאר המועמדים קיבלו 2,205 קולות ביחד.
קמרון נכנס לתפקידו ב-4 במרץ 1909. הוא הוצב בוועדות הבית בנושאי טריטוריות, כבישי דואר ודואר, מכרות וכרייה, ולענייני האינדיאנים. קמרון הגיש כמה הצעות חוק במהלך המושב הראשון שלו, כולל הצעת חוק מדינה, אך לא דיבר בפני מליאת הבית עד הישיבה השנייה. כאשר הצעת חוק המדינה שלו עלתה לדיון בפני בית הנבחרים, נציגה של אריזונה טען, "זהו נושא היסטורי שאריזונה מתדפקת על דלתות הקונגרס כבר הרבה מאוד שנים, ותביעותיה הצודקות להכרה ולהכללה בארגון האחיות של המדינות זכו לתשומת לב מועטה, על אף ההבטחות וההבטחות הרבות של שני הצדדים הדומיננטיים". קמרון המשיך והצביע על כך שאריזונה הכילה 37,000 בוחרים מוסמכים שנמנעה מהם ההזדמנות להביע דעה בבחירת הנשיאים ומנהיגים לאומיים אחרים. בית הנבחרים העביר את הצעת החוק למדינת אריזונה ב-17 בינואר, כאשר הנשיא טאפט חתם על חוק ההסמכה ב-20 ביוני 1910. במקום לעמוד בפני בחירה חוזרת ב-1910, כהונתו של קמרון הוארכה בהכרזה נשיאותית כחלק מתהליך הענקת מעמד מדינה לאריזונה.
כבר ב-1898 דובר על הפיכתו של הגרנד קניון לפארק לאומי. רוב תושבי אזור צפון אריזונה האמינו שהכרייה חיונית לפיתוח הכלכלי של האזור והתנגדו לכל מאמצים להעניק לפארק הקניון מעמד. קמרון חש שוושינגטון נוטה להעדיף עסקים גדולים על פני האינטרסים של הממשל המקומי והפרטים. למרות ההתנגדות המקומית, הנשיא רוזוולט הקים את האנדרטה הלאומית של גרנד קניון ב-22 בינואר 1908. בשנת 1908 קמרון הציע להקים את חברת גרנד קניון נוף לרכבות כדי לבנות קו רכבת נופי לאורך השפה הדרומית של הקניון והגיש הצעת חוק לקבלת אישור הקונגרס לזכות קדימה בשנה הבאה. מחלקות החקלאות והפנים התנגדו לתוכנית של הנציג הטריטוריאלי אך העניקו אישור לחברת-בת מסילת ברזל של סנטה פה המתירה בניית כביש לגרנד קניון בשנה הבאה. ההיתר כלל סעיף המסמיך את החברה הבת "לשמור ככביש ציבורי חופשי את השביל המכונה שביל ברייט אנגל". מזכיר החקלאות ג'יימס וילסון חסם את שירות היערות מפעולה הקשורה לברייט אנגל, תוך שהוא מצטט החלטה משנת 1909 של בית המשפט העליון הטריטוריאלי של אריזונה, שמצאה שהשביל הוקם לפני היער הלאומי גרנד קניון וזכויותיו "תוקנה לצמיתות". וילסון אכן אישר את בניית הכביש והוא הושלם ב-1914.
כבר בשנת 1907, משקיעים פוטנציאליים חיפשו לשתף פעולה עם קמרון לפיתוח הגרנד קניון. וורנר, טאקר וחברת בוסטון רכשו אופציות לתביעות הכרייה של קמרון כאשר בחנו בניית סכר הידרואלקטרי בקניון. משקיעים אחרים עם תוכניות לסכרים אחרים, פוניקולרים, פרויקטים של כרייה וצינור לשאיבת מים מהגנים האינדיאניים לגדה הדרומית באו בעקבותיהם, אבל שום דבר מעולם לא יצא מההצעות הללו, מכיוון שקמרון לא הצליח לקבוע כותרת ברורה לטענותיו. ההחלטה השלילית של משרד הפנים לא עצרה את קמרון במאמציו למצוא משקיעים שכן הוא המשיך לטעון שתביעות הכרייה שלו תקפות.
הוועידה החוקתית של אריזונה התכנסה מ-10 באוקטובר עד 9 בדצמבר 1910, והורכבה מ-11 רפובליקנים ו-41 דמוקרטים. המסמך שהתקבל הכיל מספר רפורמות בעידן הפרוגרסיבי, כולל סעיפים לבחירות החזרה, משאל עם ויוזמה. קמרון לא תמך בהצעת החוקה. הוא הצטרף עם המושל ריצ'רד א. סלואן בטענה שהחוקה המוצעת תגרום לדחייה של מדינת אריזונה. האישור הסופי של הקונגרס למדינת אריזונה התרחש ב-10 באוגוסט 1911. הנשיא טאפט הטיל וטו על הצעת חוק המדינה, בנימוק של התנגדותו להחזרת שופטים. באותו יום עם הווטו, הוגשה בקונגרס הצעת חוק להכניס את אריזונה בתנאי שהחוקה המוצעת תסיר את הסעיף המאפשר להדיח שופטים. הצעת החוק החדשה נחתמה על ידי הנשיא טאפט ב-21 באוגוסט 1911. מצביעי אריזונה אישרו את השינוי הנדרש ואריזונה הפכה למדינה ב-14 בפברואר 1912.