stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלוגה (דג)

| בלוגה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חדקנאים
תת־סדרה:: Acipenseroidei
משפחה:: חדקניים
סוג:: הוסו
מין:: בלוגה
שם מדעי
 Huso huso ‏לינאוס, 1758

בלוגה (שם מדעי: Huso huso) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מהסוג הוסו. הבלוגה נצוד עבור הביצים שלו לצורך הכנת קוויאר ועל כן נמצא בסכנת הכחדה חמורה. בעקבות זאת, מדינות רבות אוסרות על ציד הבלוגה וחלקן גם על המסחר בו או בביצים שלו. קוויאר בלוגה נחשב ליקר ביותר.
הבלוגה הוא דג אנדרומי ענק. הדג הגדול ביותר שתועד היה באורך 7.2 מטרים (24 רגל) ומשקל של 1,571 קילוגרם (3,463 ליברות) אך כיום נדירים פרטים שאורכם עולה על 4 מטר ומשקלם על 500 ק"ג.
בתי הגידול העיקריים של הבלוגה הם בים השחור, בים אזוב, בים הכספי ובים האדריאטי. כדי להטיל את ביציהם, הבלוגה עלו למרחקים של 1,800-2,300 קילומטרים במעלה הדנובה, ולתוך יובליו כמו הואה, ובמעלה נהרות אחרים הנשפכים לימים שהיוו את בית גידולו.
נקראים על שמו

בלוגה (וודקה) - משקה שיכר מסוג וודקה המיוצר ברוסיה.
Beluga - יוטיובר אמריקאי.
ביאורים

↑  דגים הנולדים במים מתוקים, נודדים לים וחוזרים ועולים בנהרות בהם נולדו כדי להתרבות, בדומה למיני אלתית וצמד פסיפי
הערות שוליים

↑  בלוגה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Council of Europe, Action plan for the conservation of sturgeons (Acipenseridae) in the Danube, page 38
גלריה

ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-חאכם (ח'ליפה פאטמי)

אבו עלי מנצור (בערבית: أبو علي المنصور; 13 באוגוסט 985 –  13 בפברואר 1021), ובשמו ותוארו המלכותי הרשמי אל-חאכִּם בִּאמר אללה (الحاكم بأمر الله ("השולט בצו האל"), בספרות הרבנית נקרא הכליף עלי אלחכים, היה הח'ליף השישי מהשושלת הפאטִמית, והאימאם ה-16 של האסמעילים ושלט בין 996–1021 במצרים. הכריז על עצמו כנביא, ונחשב למייסד הדת הדרוזית.
אל-חאכם היה אישיות שנויה במחלוקת במקורות היסטוריים שונים. במקורות האסמעילים והדרוזיים הוא מתואר כאיש מוכשר וצנוע. במקורות סונים ואירופיים הוא מתואר כשליט נוקשה ובלתי צפוי שבין השאר בשנת 1009 החריב את כנסיית הקבר בירושלים.
ביוגרפיה

אל-חאכם נולד במצרים ב-985, וכבר בגיל 11 ירש את השלטון מאביו אבו מנצור נזאר אלעזיז. העברת השלטון המוצלחת לילד הצעיר הוכיחה את יציבות שלטון השושלת. במהלך שלטונו הארוך הצליח אל-חאכם להרחיב את תחום שליטתו וכבש גם את אזור חלב.
יריביו הנחושים ביותר של אל-חאכם היו הח'ליפים מבית עבאס ששלטו מבגדאד, כשהם מבקשים לבלום את התפשטות האיסמאעילים. התחרות בין שתי השושלות הובילה להצהרת בגדאד מ-1011, בה קבעו העבאסים כי טענת הפאטמים ללגיטימיציה על בסיס מוצאם מזרע הנביא מוחמד היא שקרית, וכי הם בעצם צאצאי משפחה יהודית.
אל-חאכם נאבק גם בבני השושלת הקרמטית שליטי בחריין, ושלטונו התאפיין בחוסר שקט מתמשך, הן מצד הברברים במערב, והן מצד הטורקים במזרח. ב-1005 ייסד אל-חאכם את דאר אלעלם (בערבית: "בית המדע"), ששימש כמרכז ללימודי פילוסופיה ואסטרונומיה, לצד לימודים איסלאמיים של הקוראן והחדית'. בנוסף, פעלה שם גם ספרייה ציבורית. ב-1013 השלים אל-חאכם את בניית המסגד שאביו החל לבנות בקהיר, וקרא לו על שמו: מסגד אל-חאכם.
אל-חאכם והדת הדרוזית

ב-1017 אל חאכם באמר אללה הכריז על עצמו כנביא, ובשלבים מתקדמים בהתפתחות הדת הדרוזית הכריז על עצמו שהוא אלוהים, והוא נחשב למייסד הדת הדרוזית. באותה שנה החל מניין ספירת התאריך הדרוזי. הדת נקראת "דרוזית" כי שכניהם (הלא דרוזים) ראו בהם תומכים של מוחמד בן איסמעיל אל-דרזי.
לקראת סוף ימי שלטונו החלה הדת הדרוזית להתגבש סביב דמותו.
ב-1021 נעלם אל-חאכם במהלך טיול להרי מוקטם שליד קהיר. מאמיניו הדרוזים טענו כי לא מת, אלא הוסתר על ידי אללה כדי לשוב כ"מהדי" ביום הדין. את כיסאו ירש בנו הצעיר עלי אלט'אהר באללה, בעוד אחותו של אל-חאכם, סת אלמלכ (אנ'), שימשה כעוצרת.
אל-חאכם והיהודים

בחודש שבט ד'תשע"ב (ינואר 1012) במהלך לוויה של אחד מחזני הקהילה היהודית בקהיר, התנפלו פורעים מוסלמים על המלווים, וכלאו כמה ממנהיגי הקהילה שהשתתפו בהלוויה. לאחר לילה שלם בכלא הורה אל-חאכם באמר אללה לשחרר את היהודים ממאסרם. לאחר שחרור האסירים, קבעה הקהילה צום בתאריך ג' בשבט לציון המאורע. אחד מהיהודים ששוחררו בידי אל-חאכם, המשורר רבי שמואל בן הושענא, חיבר חיבור היסטורי בחרוזים בשם "מגילת מצרים" ובו תיאר את המאורע. במגילה מכונה אל-חאכם בכינוי "אדוננו השופט במאמר האל", כינוי שנובע מתרגום מליצי לעברית משמו הערבי.
יחסים בין-דתיים

לפי חוקר הדת נאסים דנה, ניתן לחלק את היחסים בין השליט עם דתות מונותאיסטיות אחרות לשלושה שלבים נפרדים.
יחסים בין-דתיים > התקופה הראשונה

בתקופה שבין 996 ל-1006 הוא גילה יחס עוין כלפי מוסלמים בקרב הסונים והקהילה, בעוד שהיחס לאנשי הספר - יהודים ונוצרים - היה סובלני יחסית, בתמורה לתשלום מס המחווה.
יחסים בין-דתיים > התקופה הראשונה > מיעוטים דתיים וחוקים מפלים

בשנת 1004, הוציא המושל צו האוסר על הנוצרים לחגוג את חג ההתגלות ואת חג הפסחא. כמו כן, אסר על שימוש ביין ובמשקאות משכרים אחרים שאינם עשויים מענבים, הן למוסלמים והן לא-מוסלמים כאחד. זה הקשה על הנוצרים והיהודים אשר משתמשים ביין בטקסיהם הדתיים. בשנת 1005, הוציא השליט צו המחייב את הד'ימי ללבוש לבוש מיוחד, המורכב מאבנטים צבעוניים, רובם שחורים סביב מותניהם, וללבוש טורבנים שחורים על ראשם וצעיפים שחורים, כדי להבדיל ביניהם למוסלמים. בנוסף, נאלצו היהודים לענוד תליון עגל מעץ זכר לחטא העגל והנוצרים נאלצו לענוד צלב מברזל והוגבלה רכיבתם של נוצרים על סוסים לרכיבה על אוכפי עץ ועם רתמות ללא קישוטים ועיטורים. במרחצאות הציבוריים נאלצו היהודים להחליף את העגל בפעמון. בנוסף, נשים מאנשי הספר נאלצו לנעול שתי נעליים שונות, אחת באדום ואחת בשחור. מנהגים אלה נמשכו עד 1014.
לקראת סוף ימי שלטונו הפך אל-חאכם רדוף פרנויה, חשד בסובבים אותו והורה להוציא להורג כמה מבכירי ממשלו. תקופה זו התאפיינה גם בפרסום חוקים יוצאי דופן, כמו איסור על אכילת מלוח'יה, מאכל מצרי מסורתי, איסור על משחק השחמט, וצו שכפה על הציבור לעבוד בלילה ולישון ביום, אסר על נשים לצאת לרחוב ועל סנדלרים להכין נעלי נשים, נתן הוראה להרוג את כל כלבי העיר ועוד
יחסים בין-דתיים > התקופה השנייה

בשנת 1009, נוצרים ויהודים נאלצו לענוד עניבות על צווארם במרחצאות, עליהן נתלו צלב לנוצרים ופעמון ליהודים. בתי קברות נוצריים חוללו, ומספר פקידים נוצרים נענשו, מה שגרם לרבים להתאסלם מתוך פחד. דנא מצהיר כי מדיניות זו התקבלה בדרך כלל היטב על ידי המוסלמים, ששנאו נוצרים בגלל מעשי העדפה מצד פקידים נוצרים. לדברי דנא, בשנת 1022 נדרשו הנוצרים לשים צלבי עץ על צווארם, נאסר עליהם לרכוב על סוסים ולהחליף פקידים נוצרים במוסלמים. מקורות שונים מצביעים על כך שרדיפת הקופטים עברה לקיצוניות בתקופת שלטונו של אל-חאכם, עם הריסת הכנסיות והאצת ההתאסלמות בכפייה. אל-חאכם, הורה להרוס כמה כנסיות בקהיר, והוצא רשומה להריסת כנסיית הקבר בירושלים, שם נאמר שהמושל בפקודת האל כעס על מה שנראה בעיניו תחבולה שנוהגת כמרים, הקשורה לירידת "אש הקודש". ואילו לפי ההיסטוריון וויליאם אל-סורי, אל-חאכם הרס את כנסיית הקבר בשנת 1009 בגלל להיטותו להפריך את הטענות שהוא נולד מאישה נוצרייה. ההיסטוריון יחיא ציין כי "רק אתרים שהיו קשים מדי להריסה ניצלו". כמה שנים אחר כך נאמר כי כל המנזרים והכנסיות בארץ ישראל נהרסו או הוחרמו. רק בשנת 1042 התחייב קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית, לבנות מחדש את כנסיית הקבר, באישורו של הח'ליף השליט. אחת הסיבות העיקריות להופעתם של מסעי הצלב הייתה הריסת כנסיית הקבר, הקדושה מכל האתרים הנוצרים.
מ-1007 עד 1012 "היה יחס סובלני להפליא כלפי אהל אל-סונה ואל-ג'מעה ויחס פחות נלהב לאסלאם השיעי, בעוד שהיחס לגבי 'אנשי הספר' היה עוין". ב-18 באוקטובר 1009, הורה אל-חאכם להרוס את כנסיית הקבר והמבנים הנלווים אליה, שכן נאמר כי אל-חאכם כעס על מה שנראה לו כתכסיס שנוהגים הכוהנים, כלומר קשור לירידת "אש הקודש".
יחסים בין-דתיים > התקופה השלישית

בגלל מסעות הרדיפה שכללו נוצרים, יהודים, ודתות אחרות, מספר היסטוריונים כינו את אל-חאכם את הכינוי "נרון האסלאם", אך הדעות לגביו נותרו שנויות במחלוקת ולא נעימות.
הערות שוליים

↑  Kais M Firro, A History of the Druzes, E.J.Brill, 1992, עמ' 8
↑   מגילת מצריים באתר המילון ההיסטורי ללשון העברית.
↑  מרק כהן, בצל הסהר והצלב, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 2001; עמ' 127
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אבו מנסור ניזאר אל-עזיז באללה | האימאמים האסמאעילים | הבא: עלי אלט'אהר באללה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262362605171  PLWABN: 9810698120405606  BnF: cb158595522 (data)  GND: 118545027  ISNI: 0000 0000 6634 5213  LCCN: n84022821  NTA: 23829370X  SELIBR: 223664  SUDOC: 153774657  TDVİA: hakim-biemrillah  VcBA: 495/51203  VIAF: 33389755   WorldCat (עם VIAF): 33389755
ביצנית לבנת-כנף

| ביצנית לבנת-כנף |
| --- | --- |
 ביצנית לבנת-כנף
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: ביצנית
מין:: ביצנית לבנת-כנף
שם מדעי
 Tringa totanus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביצנית לבנת-כנף מהלכת
Tringa totanus totanus
בִּצָּנִית לִבְנַת-כָּנָף (שם מדעי: Tringa totanus) היא עוף ביצה ממשפחת החרטומניים השייכת לסוג ביצנית.
תפוצה ונדידה

הביצנית לבנת-הכנף דוגרת ומקננת באזורי ביצות ובטונדרה ובאירואסיה. היא חורפת וחולפת בישראל וחורפת גם באפריקה ובאסיה.
מאפיינים פיזיים

אורך גופה של ביצנית לבנת-הכנף הוא 30 ס"מ. רגליה ארוכות ואדומות ולפעמים אפשר להתבלבל בינה לבין קרובתה ביצנית אדומת-רגל אך מקורה של הביצנית לבנת-הכנף קצר יותר.
מקורה של הביצנית לבנת-הכנף אדום בעל קצה שחור, כל גופה אפור-חום, השת שלה לבן והחלק התחתון בכנפיה לבן כולו.
תזונה

הביצנית לבנת-הכנף היא אוכלת כל. תזונתה מורכבת מחרקים, מתולעים, מרכיכות וגם מעשב ומזרעים.
רבייה

באביב, עונת הרבייה, ביצנית לבנת-כנף מקננת בביצות ובאדמות בור, שם היא חופרת שקערורית בקרקע ומטילה בה כ-4 ביצים.
צבע הביצים צהבהב-ירקרק ועליהן כתמים כהים.
הערות שוליים

↑  ביצנית לבנת-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4178551-4
אשכרוע

| אשכרוע |
| --- | --- |
 אשכרוע ירוק-עד (Buxus sempervirens)
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי הפרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אשכרועאים
משפחה:: אשכרועיים
סוג:: אשכרוע
שם מדעי
 Buxus ‏לינאוס, 1753
Buxus sempervirens
עלווה של Buxus sinica
עלווה של Buxus henryi
עלווה והלקטים של Buxus wallichiana
אֶשְׁכְּרוֹעַ (שם מדעי: Buxus), המוכר גם בשם תְּאַשּׁוּר, הוא סוג של שיח או עץ נמוך ירוק-עד במשפחת האשכרועיים (אנ') ובו כשבעים מינים. האשכרוע מצוי בשימוש נרחב כצמח נוי וכחומר גלם.
תפוצתו המקורית של האשכרוע היא במערב אירופה ובדרומה, בדרום-מערב אסיה, בדרומה ובמזרחה, באפריקה, במדגסקר, בקצה הצפוני ביותר של אמריקה הדרומית, באמריקה המרכזית, במקסיקו ובאיים הקריביים. רוב המינים הם טרופיים או סובטרופיים; רק המינים האירופיים וחלק מהמינים האסייתים עמידים לקיפאון. מרכזי תפוצה מופיעים בקובה (כ-30 מינים), בסין (17 מינים) ובמדגסקר (9 מינים).
יש המזהים את האשכרוע עם התאשור המקראי.
מאפיינים

מיני האשכרוע הם שיחים ירוקי-עד הגדלים לאט ועצים קטנים, שגובהם מגיע ל-2–12 מטרים (לעיתים רחוקות 15 מטרים). העלים נגדיים, מעוגלים עד אזמליים ובשרניים; הם קטנים ברוב המינים, בדרך כלל אורך 1.5–5 סנטימטרים ורוחב 0.3–2.5 סנטימטרים, אך עד 11 סנטימטרים אורך ו-5 סנטימטרים רוחב ב-B. Macrocarpa. הפרחים קטנים וירוקים צהובים, חד-ביתיים, כאשר שני הזוויגים נמצאים על אותו צמח. הפרי הוא הלקט קטן באורך 0.5–1.5 סנטימטרים (עד 3 סנטימטרים ב-B. Macrocarpa), המכיל מספר זרעים קטנים.
הסוג מתפצל לשלושה חלקים שונים מבחינה גנטית, כל חלק באזור אחר: המינים האירו-אסיאתיים בחלק אחד, המינים האפריקאים (למעט צפון-מערב אפריקה) והמדגסקריים בחלק השני, והמינים האמריקאיים בחלק השלישי. החלק האפריקאי והאמריקאי קרובים גנטית זה לזה יותר מאשר לחלק האירו-אסיאתי.
מינים נבחרים > אירופה, צפון מערב אפריקה, אסיה

Buxus austro-yunnanensis (אשכרוע יונאן; דרום-מערב סין)
Buxus balearica (אשכרוע בלארי; האיים הבלאריים, דרום ספרד, צפון-מערב אפריקה)
Buxus bodinieri (סין)
Buxus cephalantha (סין)
Buxus cochinchinensis (מלזיה, וייטנאם)
Buxus colchica (אשכרוע גאורגי; מערב הקווקז; נחשב שם נרדף לאשכרוע ירוק-עד)
Buxus hainanensis (אשכרוע היינאן; סין: היינאן)
Buxus harlandii (אשכרוע הארלנד; דרום סין, וייטנאם)
Buxus hebecarpa (סין)
Buxus henryi (אשכרוע הנרי; סין)
Buxus hyrcana (אשכרוע כספי; אלבורז, מזרח הקווקז; גם נחשב שם נרדף לאשכרוע ירוק-עד)
Buxus ichangensis (סין)
Buxus latistyla (סין)
Buxus linearifolia (סין)
Buxus megistophylla (סין)
Buxus microphylla (אשכרוע יפני; קוריאה, סין, וייטנאם; טופח זמן רב ביפן)
Buxus mollicula (סין)
Buxus myrica (סין, וייטנאם)
Buxus papillosa (מערב הימלאיה)
Buxus pubiramea (סין)
Buxus rivularis (הפיליפינים)
Buxus rolfei (בורנאו)
Buxus rugulosa (סין, מזרח הימלאיה)
Buxus rupicola (מלזיה)
Buxus sempervirens (אשכרוע ירוק-עד או אשכרוע מצוי או אשכרוע אירופי; מערב ודרום אירופה, למעט הקצה הדרום-מערבי)
Buxus sinica (אשכרוע סיני; סין, קוריאה, יפן)
Buxus stenophylla (סין)
Buxus wallichiana (אשכרוע ההימלאיה; הימלאיה)
מינים נבחרים > אפריקה, מדגסקר

Buxus acuminata (אפריקה: זאיר; שם נרדף Notobuxus acuminata)
Buxus calcarea (אנדמי למדגסקר)
Buxus capuronii (אנדמי למדגסקר)
Buxus hildebrandtii (מזרח אפריקה: סומליה, אתיופיה)
Buxus humbertii (אשכרוע הומברט; אנדמי למדגסקר)
Buxus itremoensis (אנדמי למדגסקר)
Buxus lisowskii (קונגו)
Buxus macowanii (אשכרוע הכף; מזרח וצפון דרום אפריקה)
Buxus macrocarpa (אנדמי למדגסקר)
Buxus madagascarica (אשכרוע מדגסקרי; מדגסקר, ארכיפלג קומורו)
Buxus monticola (אנדמי למדגסקר)
Buxus moratii (מדגסקר, ארכיפלג קומורו)
Buxus natalensis (אשכרוע נטאל; מזרח דרום אפריקה; שם נרדף Notobuxus natalensis)
Buxus nyasica (מלאווי)
Buxus obtusifolia (מזרח אפריקה; שם נרדף Notobuxus obtusifolia)
Buxus rabenantoandroi (אנדמי למדגסקר; שם נרדף B. angustifolia)
מינים נבחרים > אמריקה

Buxus aneura (קובה)
Buxus arborea (ג'מייקה)
Buxus bartletii (אמריקה המרכזית)
Buxus brevipes (קובה)
Buxus citrifolia (ונצואלה)
Buxus crassifolia (קובה)
Buxus ekmanii (קובה)
Buxus excisa (קובה)
Buxus heterophylla (קובה)
Buxus imbricata (קובה)
Buxus lancifolia (מקסיקו)
Buxus macrophylla (אמריקה המרכזית)
Buxus mexicana (מקסיקו)
Buxus muelleriana (קובה)
Buxus olivacea (קובה)
Buxus pilosula (קובה)
Buxus portoricensis (פוארטו ריקו)
Buxus pubescens (מקסיקו)
Buxus rheedioides (קובה)
Buxus vahlii (אשכרוע ואהל או אשכרוע חלק; פוארטו ריקו; שם נרדף B. laevigata)
שימושים > נוי

נהוג לגדל אשכרוע כגדר חיה ולגינון אמנותי (אנ').
בבריטניה וביבשת אירופה, האשכרוע פגיע לנזק מזחלים של מין העש Cydalima perspectalis (אנ') שיכולים להרוס גדר חיה של אשכרוע תוך זמן קצר. זהו מין שפלש לראשונה לאירופה בשנת 2007, ולבריטניה בשנת 2008 אך מתפשט. היו 3 דיווחים בבריטניה על הדבקה ב-2011, 20 ב-2014 ו-150 במחצית הראשונה של 2015.
שימושים > גילוף בעץ

בשל הגרגירים העדינים שלו הוא עץ טוב לגילוף בעץ משובח, אם כי הוא מוגבל בגדלים הקטנים הזמינים. הוא גם עמיד בפני פיצול ושיבוב, ולכן שימושי עבור קופסאות דקורטיביות או אחסון. בעבר, הוא שימש למסרקי עץ. כעץ או עץ לגילוף זה הוא מכונה באנגלית "עץ לקופסה" (boxwood).
בשל הצפיפות הגבוהה יחסית של העץ, עץ אשכרוע משמש לרוב עבור כלי שחמט; עץ אשכרוע טבעי עבור הכלים הלבנים, ועץ אשכרוע שעובר השחרה עבור הכלים השחורים במקום הובנה.
העץ מאשכרוע מתאים להדפס עץ, והיה החומר הרגיל באירופה. במאה ה-16 נעשה שימוש בעץ אשכרוע ליצירת גילופים דקורטיביים מורכבים, כולל חרוזי תפילה מורכבים. נכון לשנת 2016, האוסף הגדול ביותר של גילופים אלה נמצא בגלריית האמנות של אונטריו בטורונטו.
כפות עץ באיכות גבוהה גולפו בדרך כלל מאשכרוע, כאשר עץ מאשור הוא התחליף הזול יותר.
שימושים > כלים מוזיקליים

בשל צפיפותו הגבוהה, עמידותו בפני שיבוב ועלותו הנמוכה יחסית, נעשה שימוש בעץ אשכרוע לייצור חלקים לכלי מיתר שונים מאז ימי קדם. הוא משמש בעיקר לייצור מִשְחָל (החלק בקצה התחתון של המיתרים), משענות סנטר ומפתחות הכוונון, אך הוא עשוי לשמש גם למגוון חלקים אחרים. עצים נוספים המשמשים למטרה זו הם סיסם ברזילאי (Rosewood) והובנה.
עץ אשכרוע היה חומר נפוץ לייצור חליליות במאה השמונה עשרה, ומספר רב של כלים בינוניים עד גבוהים המיוצרים כיום מיוצרים מאחד ממיני האשכרוע. עץ אשכרוע היה פעם עץ פופולרי עבור כלי נשיפה אחרים, והיה בין העצים המסורתיים לחמת החלילים הגדולה של הרמות (אנ') לפני שהאופנה השתנתה לעצים טרופיים צפופים מיובאים כמו Brya ebenus (אנ') (באנגלית cocuswood), הובנה ו-Dalbergia melanoxylon (אנ') (מין של סיסם הקרוי באנגלית African blackwood).
שימושים > שימושים היסטוריים

לפני פיתוח הפלסטיק, היה עץ אשכרוע חשוב למגוון רחב של תחומים מהנדסה ועד אומנויות, מבנייה ועד קרטוגרפיה, בשל צפיפותו ויציבותו שהפכו אותו לאחד החומרים הטובים ביותר הזמינים עבור סרגלי מדידה וסרגלי שרטוט טכני. חומרים חלופיים של התקופה היו שנהב, נייר ומתכת. החסרונות של שנהב כללו שהוא מתכווץ מעט עם הזמן, הגודל והצורה של היו מוגבלים באורך החט, וההיצע היה מוגבל. הנייר היה רך, קשה לשימוש ולא החזיק מעמד זמן רב. מתכת הכתימה את המשטח שעליו נעשה שימוש והגדילה את ההוצאות. הובנה היה עוד עץ צפוף ויציב שהוערך עבור מכשירי שרטוט, אך בדרך כלל רק אם לא היה צורך בסרגלים; הצבע הבהיר של עץ אשכרוע היה טוב יותר לסרגלים.
כלים העשויים מעץ אשכרוע כללו משולש לשרטוט, סרגלים לקנה מידה, סרגלים מתקפלים, סרגלי חישוב, מד זווית ועוד מגוון רחב של מכשירים וכלי מדידה, מדידה וכלי קצה ישרים, כמו גם פריטים פונקציונליים כלליים כגון מסרקים, פלך אריגה וכו'.
סרגל אשכרוע (boxwood rule) מתייחס בדרך כלל לסגנון של סרגל מתקפל עם צירי פליז.
גנרל תומאס פרנסס מאהר עיטר את הכובעים של אנשי הבריגדה האירית בעלי עץ אשכרוע במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כיוון שלא הצליח למצוא תלתן תלת עלי, הסמל של אירלנד (Shamrock).
הערות שוליים

↑  Buxus sempervirens, התאשור הנפוץ בגנים ובפאטיו
↑  ראו: בנימין מזר, חיים תדמור, שמואל אחיטוב ואחרים, אנציקלופדיה מקראית כרך ח, ירושלים עמ' תשמ"ס, עמ' 403 - 405.
↑  von Balthazar, M.; Endress, P. K.; Qiu, Y.-L. (2000). "Phylogenetic relationships in Buxaceae based on nuclear internal transcribed spacers and plastid ndhF sequences". International Journal of Plant Sciences. 161 (5): 785–792. doi:10.1086/314302.
↑  Invasive caterpillar 'could spread in UK'
↑  Chess Woods Guide
↑  "Inner Space: In Small Wonders, the AGO's strangest possessions take centre stage". Toronto Star, November 13, 2016. Page E1. Murray White.
↑  Stanley, William Ford (1878). A Descriptive Treatise on Mathematical Drawing Instruments (PDF) (5 ed.). New York: E. & F. N. Spon. pp. 197–199.
↑  "How It Was Made - Boxwood Rules" (PDF). Hawley Tool Collection. Kelham Island Museum.
↑  "Illustrations of the Irish Brigade at Fredericksburg". Irish in the American Civil War. Damian Shiels. 27 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
אשכרוע, באתר ITIS (באנגלית)
אשכרוע, באתר NCBI (באנגלית)
אשכרוע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
אשכרוע, באתר Tropicos (באנגלית)
אשכרוע, באתר GBIF (באנגלית)
אשכרוע, באתר IPNI (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283987805171  BnF: cb12498144t (data)  LCCN: sh85016174 
הכלים הלבנים עשויים מעץ אשכרוע. הכלי השחור הוא אשכרוע מושחר (לא הובנה)
חליל אנגלי מהמאה ה-19 עשוי אשכרוע (פרט)
סט סרגלים מאשכרוע
קליפת הגזע של Buxus sempervirens
בקעצור

| בקעצור |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: בקעצוראים
משפחה:: בקעצוריים
סוג:: בקעצור
שם מדעי
 Saxifraga ‏לינאוס, 1753
בקעצור (שם מדעי: Saxifraga) הוא סוג של צמח בעל פרחים. זהו הסוג הגדול ביותר במשפחתו, ותחתיו מצויים כ-40 מיני צמחים, רובם רב שנתיים, הנפוצים באזורים לחים וקרירים באירופה ובאסיה. המינים החד-שנתיים גדלים בדרום תחום תפוצת הסוג.
בישראל

שני מיני בקעצור חד-שנתיים צומחים בר בארץ ישראל, אולם שניהם נדירים: בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות (Saxifraga tridactylites).
שימושים

מינים שונים בסוג זה תורבתו כפרחי נוי. המפורסם שבהם הוא גאוות לונדון (London Pride).
ברפואה האלטרנטיבית יש שמשתמשים בתמצית בקעצור (העשויה מהרתחת העלים והפרחים) כתרופה לאבני כליות והקלה על שיגדון.
משמעות השם

"בקעצור" הוא הלחם של המילים "בקע" ו"צור", תרגום כמעט ישיר של שמו הנפוץ באנגלית - Stonebreaker. הצמח קיבל את שמו בעקבות השתרשות חלק ממיניו באדמות סלעיות.
יש המייחסים את השם העברי "בקעצור" לצמח הידרנג'אה (hydrangea). גישה זו אינה עומדת בקנה אחד עם פרסומי האקדמיה ללשון העברית. עם זאת, בהיעדר שם עברי להידרנג'אה, עדיין יש המכנים אותו "בקעצור".
ברווז הרלקון

| ברווז הרלקון |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז הרלקון
מין:: ברווז הרלקון
שם מדעי
 Histrionicus histrionicus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Histrionicus histrionicus
ברווז הרלקון המכונה גם ברווז איסלנדי (שם מדעי: Histrionicus histrionicus) הוא מין עוף ימי ממשפחת הברווזיים החי באזור הארקטי. זהו המין היחידי בסוגו.
מאפיינים

ברווז זה מגיע למשקל 590–726 גרם בזכרים ו-500–590 גרם בנקבות ואורכו 38–45 ס"מ. הזכר בעל צבעים מקושטים ובעל ראש וצוואר כחול כהה עם פסים לבנים ושחורים בקצוותיהם והם מצויים גם על הגוף האפור, עם הבטן האדמונית והזנב שחור. המקור אפור ומצדדיו 2 פסים לבנים העוברים אחורה עד הצוואר. הנקבות חומות עם לחיים לבנות וכן קצוות שחורים בזנב ובכנפיים שלהם. ברווזים אלה הם שחיינים טובים ויודעים גם לצלול. הם חיים בקבוצות קטנות.
ברווז זה חי באזור הארקטי באמריקה הצפונית, גרינלנד, איסלנד ובמזרח רוסיה. הוא חי בטונדרה הקפואה ומצוי לאורך זרמים מהירים וכן לאורך החוף. הקן ממוקם קרוב למים ועשוי מצמחייה ומנוצות. בחורף הם נודדים יותר דרומה. הם נדירים באירופה. הברווז צולל כדי להשיג רכיכות, סרטנונים, דגיגים ויצורים תת-מימיים נוספים וכן חרקים ועשבים.
ברווזים אלה לא נמצאים בסכנה, אך האוכלוסייה של מזרח אמריקה נמצאת בירידה, בעיקר עקב זיהומים של שדות נפט ועקב אובדן בתי הגידול עקב תעשיית מכונות כוח המזהמות את החופים.
הערות שוליים

↑  ברווז הרלקון באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539292905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברווז שורק קריבי

| ברווז שורק קריבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז שורק
מין:: ברווז שורק קריבי
שם מדעי
 Dendrocygna arborea ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ברווז שורק קריבי (שם מדעי: Dendrocygna arborea) הוא מין של ברווז מהסוג ברווז שורק החי באיים הקריביים, הנחשבים לאיי הודו המערבית ומשם קיבל הברווז את שמו. הוא מצוי לרוב באיי בהאמה ואוכלוסיות נוספות חיות בקובה, איי קיימן, אנטיגואה וברבודה, ג'מייקה, פוארטו ריקו ובהיספניולה (בהאיטי והרפובליקה הדומיניקנית).
ברווז זה הוא המין הגדול ביותר בסוגו והוא מגיע לאורך ממוצע של 56 עד 48 ס"מ ולמשקל של 1,200 גרם בממוצע. הוא בעל נוצות חומות כהות עם בטן בהירה ולחיים חומות. המקור ארוך יחסית ושחור והרגליים ארוכות עם קרומי שחייה. אזור השת שחור ומכוסה בכתמים לבנים והזנב שחור. לברווז זה אין דו-צורתיות זוויגית.
הוא נפוץ לאורך אגמים, ביצות ואדמות מנגרובים וכן מטעים של דקליים מהסוג Roystonea. הברווז הוא פעיל לילה היוצא לאכול בבדידות מפני המים. רוב תזונתו מורכבת מצמחי מים, דגניים וגם מיצורים קטנים שהוא לוכד.
הברווז נפגע עקב ציד ותחרויות ספורט לאורך הקריביים וכן ייבוש וזיהום ביצות. אוכלוסיות מסוימות נפגעות מבצורת או הוריקנים ואולי גם מטריפה, אך בכמות נמוכה יחסית. רוב האוכלוסיות יציבות ועלולות להיות בסיכון בעתיד.
הערות שוליים

↑  ברווז שורק קריבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בז עצים

| בז עצים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
סוג:: בז
מין:: בז עצים
שם מדעי
 Falco subbuteo ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


בז עצים במעוף
בז עצים במעוף
Falco subbuteo
בז עצים (שם מדעי: Falco subbuteo) הוא עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
תפוצה

בז העצים נפוץ ברחבי אירופה (מלבד הצפון הרחוק) אסיה ואפריקה (חורף).
הוא מקייץ ומקנן שכיח למדי בחבל הים תיכוני ובנגב הצפוני, וחולף במספרים קטנים על פני כל הארץ. הוא שכיח למדי בצפון הארץ ובמרכזה, בעיקר בנופי פארק ובשטחי עיבוד בהם נישאים עצים. לעיתים חודר בז העצים לתחומי יישובים כפריים ואף לערים.
מקום החיות האופייני של בז העצים הוא נופים פתוחים למחצה, דוגמת מישורים ושדות עם עצים פזורים, יישובים כפריים עם עצים גבוהים וגם חורשים ויערות מעורבים עם שטחים פתוחים. לרוב נראה חג מעל לעצים או לשדות.
מראה

אורך גופו של הבז נע בין 29 - 32 סנטימטרים, משקלו נע בין 130 - 320 גרם ומוטת כנפיו 74–84 סנטימטרים. הנקבה גדולה מהזכר.
כיפת הראש וחלקי הגוף העליונים אפורים - צפחתיים אחידים. בעורף מתבלטים כתמים בצבע בז' לבנבן היוצרים מעין קולר לא מושלם ומתחברים אל הסנטר, הגרון וצידי הצוואר שצבעם זהה. פאות שחורות יורדות מבסיס המקור אל הלחיים הלבנבנות. הגחון בגוון בז' מפוספס בצבעים שחומים. תת השת ונוצות הירך ערמוניים תחתית הכנף מנומרת בנקודות קטנות בצבעי בז' ואפור כך שמרחוק הוא נראה לרוב אפור.
מזון

בז עצים טורף בעיקר של עופות להקניים כמו סנוניות וסיסים וכן עטלפים וחרקים מעופפים. בז העצים צד בעיקר בשעות בין הערביים ואף בלילה. זהו בז מהיר המנהל את הציד באמצעות מרדף אווירי אחר טרף. שיטת צייד נוספת שלו היא הבהלה של עופות נחים בידי משק כנפיים קולני ליד אתר לינה, מה שגורם לתבהלה והבז מנצל אותה לצלול אל העופות.