stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המינהל הראשי לענייני דפוס (רוסיה)
משימות

המינהל היה אחראי על הוצאת היתרים לפתיחת בתי דפוס, ניהול סחר הספרים, פרסום כתבי עת (ופטור מצנזורה קודמת), פיקוח על ביצוע החלטות בית המשפט בעיתונות, עריכת כללים והוראות להנחיית פקחים ופקידים בפיקוח על בתי דפוס וסחר בספרים; הפעלת ועדות צנזורה שפיקחו על כתבי עת ועבודות אישיות שפורסמו; הטלת עונשים מינהליים על כתבי עת, התייחסות לבקשות, תלונות ונושאים הקשורים לעיתונות, סקירת עבודות שאינן מורשות לפרסום שהתקבלו ממוסדות הצנזורה.
מבנה

בראש המינהלה עמד מפקד, אשר בראשותו פעלה מועצת המינהל הראשי. ראש המינהל הראשי לענייני דפוס היה ממונה ומודח על פי צו קיסרי בהמלצת שר הפנים. מועצת המינהל הראשי לענייני דפוס כללה חברים שמונו על פי הצו הקיסרי בהצעתו של שר הפנים, וכן יושבי ראש ועדות הצנזורה הממוקמות בסנקט פטרבורג.
בשנים 1865–1870 המשרד כלל מחלקה אחת;
בשנים 1870–1877 הורכב משתי מחלקות: הראשונה הייתה אחראית על פרסומים מבוססי זמן, והשנייה הייתה אחראית על כל השאר;
בשנים 1878–1898 הורכבה משלוש מחלקות: הראשונה הייתה אחראית על עיר הבירה, השנייה על הפרסומים המחוזיים לפי זמן, והשלישית על כל השאר;
בשנת 1898–1906 כללה ארבע מחלקות;
בשנת 1906 אורגנה הלשכה מחדש והוקמו בה חמישה משרדים טריטוריאליים. בשנת 1909 הופרדה מחלקת חשבונאות ופיננסים עצמאית מהמחלקה החמישית.
בהוראתו של ראש מועצת השרים ושר הפנים סטוליפין מ-1 בספטמבר 1906, הוקמה לשכת המידע (Осведомительное бюро) במינהל הראשי לענייני דפוס, ששמה שונה בשנת 1915 ללשכת הדפוס (Бюро печати). היא הוציאה פעמיים ביום עלונים מיוחדים המכילים מידע על פעילויות והוראות הממשלה, על העובדות החשובות ביותר של החיים החברתיים והפוליטיים במדינה. לשכת המידע גם הכינה סקירות עיתונאיות בצורת דיווחים ליו"ר מועצת השרים, לשר הפנים ולראש המינהל הראשי לענייני דפוס על החיים הפנימיים במדינה. מכאן, סוכנויות ממשלתיות קיבלו קטעי עיתון בנושאים שונים.
בשנת 1906, בהוראת סטוליפין המינהל הראשי לענייני דפוס קיבלה לאחריותה את המחלקה לעיתונות זרה וחיצונית שהועברה אליה מאחריותמחלקת המשטרה של משרד הפנים, אשר ריכזה מדי יום סיכומי סקירות של העיתונות הזרה על מדיניות הפנים והחוץ של רוסיה. סיכומים אלה נשלחו לשרים ולעוזריהם, למפקדים צבאיים, לבכירים במשרד החוץ, לספרייה וחדר הקריאה של הדומה הממלכתית.
ספריית המינהל הראשי לענייני דפוס אספה את כל הפרסומים המודפסים. ככלל, הם הועברו לאחר שנה לספריות מעוניינות אחרות או לפסולת נייר. מאז 1906 השתלטה הספרייה על הפצת הפיקדון החוקי של כל הפרסומים המודפסים לספריות המרכזיות במדינה. ב-1 ביולי 1907 הוצג רישום הכרטיסים של כל המוצרים המודפסים במדינה והחלה להתפרסם "כרוניקת הספרים" ובה מרשם כלל הספרים המודפסים במדינה.
המינהל הראשי לענייני דפוס בוטל בהתאם לגזירת הממשלה הזמנית ב-8 במרץ 1917 ועל בסיסה קמו לשכת הספרים, סוכנות טלגרף פרטית ומוסדות אחרים.
ראו גם

ועדת הצנזורה
המינהל הראשי לענייני ספרות והוצאות לאור
רוסקומנדזור
לקריאה נוספת

Главное управление по делам печати / Д. И. Раскин // Большая российская энциклопедия : [в 35 т.] / гл. ред. Ю. С. Осипов. — М. : Большая российская энциклопедия, 2004—2017.
Главное управление по делам печати. 06.04.1865—27.04.1917 // Высшие и центральные государственные учреждения России. 1801—1917 / ФАСРФ. РГИА. ГАРФ. Отв. сост. Д. И. Раскин. — СПб. : Наука, 2001. — Т. 2 : Центральные государственные учреждения. Министерство внутренних дел. Министерство юстиции. Министерство финансов. Министерство торговли и промышленности. Государственный контроль. — С. 52. — 260 с. — ISBN 5-02-028394-0. — ISBN 5-02-028478-5 (т. 2).
Патрушева Н.Г. Главное управление по делам печати. — В: Цензура в России. Материалы к энциклопедическому словарю // Открытый текст (Нижегородское отделение Российского общества историков – архивистов). — 2017.
הערות שוליים

↑  В биографии Ф. Ф. Веселаго часто приводят сведения, что он «В 1861 году <...> был назначен членом Совета Главного управления по делам печати; позднее исправлял должность начальника Главного управления»; эта фраза восходит к статье ЭСБЕ, однако в списке руководителей ГУпДП, составленном по архивным данным, он отсутствует.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85086672  VIAF: 129067722   WorldCat (עם VIAF): 129067722
מותו של סוכן (סרט, 1951)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ארתור מילר
 בימוי:  לאסלו בנדקט 
 הופק בידי:  סטנלי קריימר
 תסריט:  סטנלי רוברטס 
 עריכה:  הארי גרסטאד, ויליאם ליון
 שחקנים ראשיים:  פרדריק מארץ' מילדרד דאנוק קווין מקארתי קמרון מיטשל
 מוזיקה:  אלכס נורת' 
 צילום:  פרנץ פלנר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  26 בינואר 1988
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  1,200,000 דולר
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מותו של סוכן (באנגלית: Death of a Salesman) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1951, בבימויו של לסלו בנדק, עם פרדריק מארץ', מילדרד דאנוק, קווין מקארתי וקמרון מיטשל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה מותו של סוכן מאת ארתור מילר (1949). זה העיבוד הקולנועי הראשון למחזה. עיבודים נוספים של המחזה לקולנוע וטלוויזיה היו ב־1961, 1966, 1985, 1996 ו-2000.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בארבעה פרסי גלובוס הזהב.
תקציר העלילה

וילי לומן (פרדריק מארץ') חוזר עייף ותשוש מבוסטון לביתו בניו יורק. הוא בן 63 ועובד במשך 34 שנים כסוכן מכירות נודד ברחבי ניו אנגלנד. בבית מקבלת אותו אשתו לינדה (מילדרד דאנוק) ושני בניו - ביף (קווין מקארתי) בן ה-34 ואחיו הצעיר הפי (קמרון מיטשל).
ביף חזר הביתה אחרי שנים שעבד בחקלאות והחליף עבודות. וילי תלה בו פעם תקוות כשהיה שחקן פוטבול מבטיח אבל כעת הוא מאוכזב ממנו. הוא מאוכזב מכל חייו והוזה מדי פעם באחיו המנוח בן (רויאל ביל) שעזב את המשפחה לאפריקה, עסק ביהלומים ונהיה מיליונר. בן אומר לו כי הוא נכנס לג'ונגל בגיל 17 ויצא מיליונר בגיל 21. בכל פעם "מתייעץ" וילי עם בן מה לעשות.
לינדה מבקשת מביף לא להרגיז את וילי. היא מגלה לבנים כי וילי מצליח פחות במכירות מפני שלא הסתגל לקהל הקונים הצעיר וכי הם נאלצים לבקש כל פעם הלוואות מהשכן צ'רלי (הווארד סמית') שבנו ברנרד (דון קיפר) שבגילו של ביף, הוא כעת עורך דין מצליח לעומת ביף שעדיין לא מצא את עצמו. לינדה מגלה כי וילי מיואש וכי ניסה פעם להתאבד והיא הצילה אותו.
ביף מודיע לוילי כי הוא ילך למעבידו לשעבר כדי לבקש הלוואה לשם פתיחת עסק לו ולהפי. וילי מתעתד ללכת לבוס שלו, הווארד (דייוויד אלפרט), כדי לבקש לעבוד כסוכן מכירות מהמשרד כי אין לו כבר כוחות לנדוד ממקום למקום. הוא בטוח כי הווארד יסכים לכך כי הוא מכיר אותו עוד כשהיה תינוק והוא אף הציע לאביו את השם הווארד. העתיד נראה מבטיח אך מתנפץ במהירות.
הווארד מקבל את וילי בקרירות ומתעסק כל הזמן בשמיעת של קולה של בתו מרשמקול. לבסוף הוא מתפנה לוילי אך דוחה את בקשתו ומפטר אותו.
וילי המיואש הולך לפגישה בבית קפה עם בניו כדי לשמוע מביף אם הצליח לקבל הלוואה אך ביף מבשר לו שמעבידו הקודם לא זכר אותו וסילק אותו כעבור דקה. וילי חוזה בפלשבק באירוע בו ביקר אותו ביף במפתיע בחדרו בבוסטון וגילה אותו עם נערת ליווי (קליר קרלטון). זה גרם לביף משבר אמון באביו והוא עזב את לימודיו ואת הפוטבול.
וילי חוזר הביתה מיואש מכל הצדדים "מתייעץ" עם בן ומגיע למסקנה שאין לו דרך אחרת. נכנס למכוניתו, נוסע לא מרוכז ונהרג בתאונת דרכים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פרדריק מארץ' | וילי לומן |  |
| מילדרד דאנוק | לינדה לומן |  |
| ג'סי וייט | סטנלי |  |
| קווין מקארתי | ביף לומן |  |
| קמרון מיטשל | הפי לומן |  |
| הווארד סמית' | צ'רלי | שכן של וילי |
| רויאל ביל | בן | אחיו המת של וילי |
| דייוויד אלפרט | הווארד | הבוס של וילי |
| דון קיפר | ברנרד | הבן של צ'רלי |
| קליר קרלטון | מיס פרנסיס | נערת ליווי |
פרסים > זכיות

פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה - פרדריק מארץ'
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע - לסלו בנדק
פרס גלובוס הזהב לצילום הטוב ביותר - שחור לבן - פרנץ פלאנר
פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה - קווין מקארתי
פסטיבל הסרטים של ונציה לשחקן הטוב ביותר - פרדריק מארץ'
פרסים > מועמדויות

פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - פרדריק מארץ'
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - קווין מקארתי
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - מילדרד דאנוק
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - פרנץ פלאנר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - אלכס נורת'
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר - לסלו בנדק
פרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר - פרדריק מארץ'
פרס אריה הזהב - לסלו בנדק
השראה אלקטרוסטטית

השראה אלקטרוסטטית היא דרך בה יכול עצם טעון חשמלית ליצור טעינה של עצם אחר ללא מגע בין העצמים.
את ההשראה האלקטרוסטטית אפשר למדוד באמצעות אלקטרוסקופ, שהוא מכשיר למדידת מטען חשמלי. ראשית פורקים את האלקטרוסקופ, ולאחר מכן מקרבים אליו גוף טעון. למרות שהמטען הכולל באלקטרוסקופ לא השתנה, הוא הופרד לאזור חיובי יותר ואזור שלילי יותר. מכיוון שמדידת האלקטרוסקופ היא מקומית, הדבר יתפרש כמטען באלקטרוסקופ.
מספר מחוללים חשמליים, כגון מחולל ואן-דה-גראף משתמשים בעיקרון זה.
ליווי משטרתי

ליווי משטרתי של ראש ממשלת ישראל החלופי ושר הביטחון בני גנץ, יום הבחירות לכנסת ה-24, מרץ 2021
ליווי משטרתי לרכבה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בעת ביקורה בברלין, גרמניה
ליווי משטרתי הוא ליווי מטעם מרשויות אכיפת החוק, שמיועד להסיע אנשים חשובים.
הליווי מתבצע באמצעות הקצאת רכבי משטרה, במרבית המקרים ניידות או אופנועים במטרה לעקוף כלי רכב פרטיים בפקקים (דבר שחוקי במרבית מדינות העולם רק לניידות משטרה, כבאיות ואמבולנסים). ישנם גופים נוספים המספקים שירותי ליווי, כגון משטרה חשאית ומשטרה צבאית.
ליווי משטרתי משמש אישים הממלאים תפקידים בכירים, כגון ראשי מדינות או שרים ושגרירים, אישים שנשקפת סכנה לחייהם או עבור אנשים העושים דרכם להלוויה. לעיתים אפילו ידוענים שלא מחזיקים בתפקיד רשמי כלשהו דורשים ליווי משטרתי, אך לא פעם הם סופגים ביקורת ציבורית.
ליווי משטרתי, בניגוד לדעה הרווחת, לא משמש כליווי לצידו של מושא הליווי, אלא מטרתו להבטיח שהמלווה יגיע ליעדו בשלום.
הערות שוליים

↑  Engber, Daniel (2 במאי 2006). "Where's My Police Escort?". Slate.com. נבדק ב-2008-07-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  כפר סבא ביקשה ליווי לאוהדים, המשטרה סירבה, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2007
↑  יוסי אלי, ליווי משטרתי ונסיעה באדום: כך הגיע הרב קנייבסקי לכותל • צפו, באתר חדשות 13, 16 באוקטובר 2019
וילמוש קוהוט

וילמוש קוהוט (בהונגרית: Vilmos Kohut; ‏17 ביולי 1906 – 18 בפברואר 1986) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

קוהוט נולד ב-17 ביולי 1906 בבודפשט שבאימפריה האוסטרו-הונגרית של אותם הימים. הוא התחיל את הקריירה בפרנצווארוש שם שיחק באופן קבוע בעמדת הכנף השמאלי מעונת 1926/27, אז עוד שיחק לצד אגדת הכדורגל מהונגריה, אימרה שלוסר. באותה עונה זכה עימה בליגה ובגביע ההונגרי וכך גם בעונה אחר כך. ב-1928 זכה במתכונת השנייה של גביע מיטרופה, כשהוא כובש צמד בשני משחקי הגמר נגד ראפיד וינה. ב-1932 זכה בליגה מבלי שקבוצתו הפסידה שום משחק באותה עונה לפני שעבר למרסיי הצרפתית שנה אחר כך. ווילי קוהוט, כך כונה שם, הפך במהרה לאחד הכובשים הראשונים בקבוצה. הוא זכה עימה פעמיים בגביע הצרפתי בשנים 1935 ו-1938 כשבשני הגמרים כבש שער אחד נגד סטאד רן ומץ בהתאמה. ב-1937 הם זכו בתואר האליפות. ב-1938 שב לנבחרת הונגריה לגביע העולם שנערך באותה שנה על אדמת צרפת. הוא כבש בניצחון 0–6 על הולנד המזרחית ההולנדית אך לא שותף במשחק הגמר בו נבחרתו הפסידה לאיטליה 4–2. את עונת 1939/40 שיחק בנים שאז חולקה לשחק בליגה האזורית של דרום-מזרח צרפת עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
תארים

אליפות הונגריה (4): 1926, 1927, 1928, 1932
הגביע ההונגרי (3): 1927, 1928, 1932
גביע מיטרופה: 1928
אליפות צרפת: 1937
הגביע הצרפתי (2): 1935, 1938
סגנית גביע העולם: 1938
מאט פלון

מת'יו "מאט" פלון (באנגלית: Matthew "Matt" Fallon; נולד בשנת 2002) הוא שחיין אמריקאי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (פוקואוקה 2023) ואלוף ארצות הברית (2023) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 2021

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.25 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 2:08.91 דקות ועלה ראשון למשחה הגמר.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני 2023 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:07.71 דקות, לפני ג'וש מת'ני (2:08.32 דקות) וג'ק פוסטר (2:09.10 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:00.18 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.74 דקות, אחרי שין האיאנג מהרפובליקה העממית של סין שקבע שיא עולם חדש של 2:05.48 דקות והאלוף והשיאן היוצא זאק סטבלטי-קוק מאוסטרליה (2:06.40 דקות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 28.23 שניות (2023)
100 מטר חזה: 1:00.18 דקות (2023)
200 מטר חזה: 2:06.54 דקות (2024), שיא אמריקה
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

100 יארד חזה: 51.45 שניות (2021)
200 יארד חזה: 1:49.03 דקות (2022)
200 יארד מעורב אישי: 1:43.63 דקות (2022)
מאט פרקשן

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1975 (בן 48) שיקגו הייטס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Matt Fritchman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Matt Fraction 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  נובלה גרפית
 יצירות בולטות:  Sex Criminals, Casanova 
 הושפע מ:  כריס קלרמונט, ג'ון ביירן, Master of Kung Fu 
 בן או בת זוג:  קלי סו דקוניק 
 פרסים והוקרה:  פרס אייזנר, פרס איגל
 www.mattfraction.com
 
מאט פריצ'מן (באנגלית: Matt Fritchman; נולד ב-1 בדצמבר 1975), הידוע יותר בשם העט מאט פרקשן, הוא קומיקסאי אמריקאי זוכה פרס אייזנר, הידוע בעבודתו ככותב איירון מן, איירון פיסט, אקס מן, והוקאיי, עבור מארוול קומיקס, "קזנובה" ו-"Sex Criminals" עבור אימג' קומיקס וג'ימי אולסן עבור DC Comics.
ביוגרפיה

מאט פרקשן נולד ב-1 בדצמבר 1975 בשיקגו הייטס, אילינוי. בילדותו הוא פיתח זיקה לספר סיפורים, והוא נהנה לקרוא ספרי ורצועות קומיקס. הקומיקס הראשון שהוא זוכר שקנה היה גיליון באטמן מספר 316 (אוקטובר 1979), והוא אהב את רצועות הקומיקס בעיתונים פינאטס ודונסברי. הוא הפך לקורא שבועי קבוע של ספרי קומיקס בערך בתקופת סיום סיפור הקרוסאובר של די סי קומיקס מ-1985–1986 "המשבר בעולמות האינסופיים", אך הוא מצא את סיפור העלילה מוזר ובלתי מובן ונמשך לכיוון מארוול קומיקס במקום. ספיידרמן הפך לדמות המועדפת עליו, והוא קרא פרסומי מארוול אחרים כמו מלחמת הכוכבים וכח המחץ.
בסוף שנות ה-90 עבד כשכיר בחנות קומיקס בשארלוט, קרוליינה הצפונית, והשתתף בפורום האינטרנטי של וורן אליס תחת שם המשתמש "מאט פרקשן".
פרקשן התחיל את דרכו בתעשיית הקומיקס אצל מו"לים קטנים יותר, כולל AiT / Planet Lar ו-IDW Publishing, שרבים מהם העסיקו אנשים שפגש בפורום של וורן אליס; משכך, הוא המשיך להשתמש בשם "פרקשן" מכיוון שזה היה השם שתחתיו צבר מוניטין. הוא נודע בתחילת דרכו בזכות עבודתו העצמאית "חמשת אגרופי המדע" ו"קזנובה", לפני שקיבל על עצמו מספר משימות עבור מארוול קומיקס.
פרקשן כתב שני טורים לComic Book Resources אחד בשם "Poplife" והשני בשם - "The Basement Tapes", עם ג'ו קייסי.
פרקשן הוצמד לאד ברובייקר על ריצה משותפת על איירון פיסט של מארוול. הצמד חבר מחדש גם לריצה על אקס-מן לזמן קצר, ולאחר מכן פרקשן כתב את הסדרה לבדו עד שעזב אותה בשנת 2011. הוא כתב ריצה על תור ועל איירון מן, שהאחרון הביא לעבודתו בייעוץ על סט הצילומים של הסרט איירון מן 2. הוא אף כתב את משחק הווידאו איירון מן 2 שנעשה בחיבור לסרט ההמשך.
בשנת 2011 פרקשן כתב את הסדרה המוגבלת המרכזית של הקרוסאובר "הפחד עצמו". בדצמבר 2011 הוא חידש את הסדרה הדפנדרס עם האמן טרי דודסון ובאוגוסט 2012 הוא התחיל סדרה חדשה של הוקאיי עם האמן דייוויד אג'ה. כחלק מיוזמת "Marvel NOW!" בנובמבר 2012 הושק מחדש הכותר ארבעת המופלאים עם צוות היצירה הכותב מאט פרקשן והאמן מארק בייגלי. סדרת בת שלה בשם "FF" הופקה על ידי פרקשן והאמן מייק אלרד. פרקשן עזב את שתי הסדרות עקב התחייבויות עבודה אחרות.
בשנת 2013, פרקשן והאמן צ'יפ זדארסקי יצרו יחד את הסדרה "Sex Criminals" עבור אימג' קומיקס.
בשנת 2014, בשיתוף האמן כריסטיאן וורד יצר את סדרת המדע בדיוני "ODY-C", סיפור מחדש של האודיסיאה עם החלפה של מגדר הדמויות.
בשנת 2023, יחד עם כריס בלאק (אנ'), השתיים יצרו את סדרת הפעולה והמדע-בדיוני "מונרך: מורשת של מפלצות" (אנ') עבור רשת אפל TV פלוס; המבוססת על המפלצת הבדיונית "גודזילה".
חיים אישיים

פרקשן נשוי לקלי סו דקוניק, קומיקסאית ומתרגמת של מאנגה לאנגלית, אותה הכיר כששניהם היו משתתפים בפורומים של וורן אליס. הם הורים לשניים.
הערות שוליים

↑  "Matt Fraction Biography". IGN. 2012. אורכב מ-המקור ב-26 באוקטובר 2013. נבדק ב-27 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Conversations with GoD: Matt Fraction". Geeks of Doom. 29 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Howard, Natalie. "Our Hero," Creative Loafing (May 2, 2007), pp. 24–26.
↑  Hargro, Carlton. "Home is for Heroes," Creative Loafing (June 18, 2008), p. 39.
1 2 3  AN ORAL HISTORY OF THE WARREN ELLIS FORUM(הקישור אינו פעיל), by Joshua Rivera, at ImageComics.com; published December 5, 2018; retrieved December 21, 2018
↑  Fraction, Matt (6 בפברואר 2004). "Poplife". Comic Book Resources. נבדק ב-1 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fraction, Matt; Casey, Joe (20 בדצמבר 2005). "The Basement Tapes". Comic Book Resources. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Manning, Matthew K.; Gilbert, Laura (2008). "2000s". Marvel Chronicle A Year by Year History. London, United Kingdom: Dorling Kindersley. p. 334. ISBN 978-0756641238. Ed Brubaker teamed with co-writer Matt Fraction and artist David Aja to give Iron Fist another shot at an ongoing title.
↑  Ekstrom, Steve (25 בפברואר 2010). "Revelation X: Matt Fraction Talks Uncanny & Second Coming". Newsarama. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ching, Albert (23 בספטמבר 2010). "Fraction and Gillen on Their Uncanny X-Men Team-Up". Newsarama. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ching, Albert (24 בינואר 2011). "Fraction and Gillen Explain It All (Thor, Journey, X-Men)". Newsarama. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Manning, Shaun (21 בדצמבר 2010). "Marvel Announces Fear Itself". Comic Book Resources. אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Truitt, Brian (21 בדצמבר 2010). "Be afraid: Marvel's heroes gear up for Fear Itself". USA Today. אורכב מ-המקור ב-3 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beard, Jim (13 באוגוסט 2012). "Marvel NOW! Q&A: Fantastic Four". Marvel Comics. אורכב מ-המקור ב-27 במאי 2013. נבדק ב-26 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richards, Dave (27 בנובמבר 2012). "Fraction Celebrates Marvel's First Families in Fantastic Four & FF". Comic Book Resources. אורכב מ-המקור ב-27 במאי 2013. נבדק ב-26 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Esposito, Joey (14 באוגוסט 2013). "Matt Fraction Leaving Fantastic Four and FF". IGN. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2013. נבדק ב-3 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richards, Dave (6 באפריל 2010). "DeConnick On Sif, Rescue and Girl Comics". Comic Book Resources. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2012. נבדק ב-27 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502278605171  PLWABN: 9810689440805606  BNE: XX4871225  BnF: cb15780898g (data)  CiNii: DA18158876  GND: 132729830  ISNI: 0000 0000 7826 1594  LCCN: no2006108371  NKC: xx0193311  NLK: KAC201205701  SUDOC: 175220557  Trove: 1597815  VIAF: 35625121   WorldCat (עם VIAF): 35625121
מאט פליין

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1970 (בן 54) וודסטוק ניו יורק, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  תיכון גאן 
 סוגה:  רוק • נשמה • פופ • רוק אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  A&M Records   Octone Records
 http://www.maroon5.com
 
מת'יו (מאט) פליין (באנגלית: Matthew Flynn; נולד ב-23 במאי 1970) הוא מתופף להקת הרוק האמריקאית מארון 5.
ביוגרפיה

מאט פליין נולד בוודסטוק ניו יורק.
בילדותו למד לנגן על תופים.
פליין ניגן במועדונים בניו יורק. מאוחר יותר, הצטרף ללהקת The B-52's וניגן עבורם. הוא עזב אותם כדי לנגן בשביל הזמר גווין דגראו.
בשנת 2006 הצטרף פליין ללהקת "מארון 5", לאחר שהמתופף של הלהקה, ראין דאסיק, עזב בגלל פציעה שמנעה ממנו להמשיך לתופף.
מארון 5

מאט הצטרף ללהקה כשהם התחילו לעבוד על האלבום השני שלהם. 
האלבום השני, "It Won't Be Soon Before Long" ב-16 במאי. ב-25 במרץ 2008 הם הוציאו אלבום הופעה חיה שני שנקרא "Live from SoHo". ב-8 ביולי 2008, הם הוציאו אלבום הופעה חיה שלישי במספר שנקרא, "Live from Le Cabaret". ב-21 בספטמבר 2010 הם הוציאו את אלבום האולפן השלישי שלהם, "Hands All Over". כיום הלהקה עובדת על אלבומה הרביעי שעתיד לצאת ב-26 ביוני 2012.
עבודות נוספות

מאט ניגן בתופים עבור להקת The B-52's והשתתף בשיר "Waterfall" של הזמר גווין דגראו. כמו כן, הוא מנגן גם בכלי הקשה ובמצילתיים.
פליין ייצג את חברת "ימאהה" וכיום מייצג את חברת "לודוויג".
פליין בעל תעודת רישיון של מוזג.
חיים אישיים

מאט נשוי ואב לשניים: ראין היא בתו הבכורה ומייקל פורד, בנו הצעיר.
ליו שיאובו

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1955 צ'אנגצ'ון, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  13 ביולי 2017 (בגיל 61) שניאנג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ילין (1982)  האוניברסיטה הנורמלית של בייג'ינג (1984)  האוניברסיטה הנורמלית של בייג'ינג (1988)  אוניברסיטת פקין  High School Attached to Northeast Normal University 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 תפקיד:  נשיא (2003–2007) 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  Liu Xia (נובמבר 1997–13 ביולי 2017) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (2010)  מדליית ג'וזפה מוטה (2010)  פרס ברברה גולדסמית לחופש הכתיבה של PEN (2009)  Fondation de France Prize for press freedom defender (2004)  פרס אנושות אחת (2012)  פרס הרמן קשטן (2010)  Homo Homini Award (2008)  Human Rights Press Award (2004, 2005, 2006) 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ליוּ שְיַאוֹבּוֹ (בפין-יין: Liú Xiǎobō; בסינית מפושטת: 刘晓波; בסינית מסורתית: 劉曉波; ‏28 בדצמבר 1955 – 13 ביולי 2017) היה אינטלקטואל, פעיל זכויות אדם סיני וחתן פרס נובל לשלום לשנת 2010. היה אסיר פוליטי בשנים 2009–2017.
ביוגרפיה

ליו נולד בשנת 1955 בעיר צָ'אנְגְצ'וּן שבמחוז ג'ילין, בצפון-מזרח סין. למד לתואר ראשון בספרות באוניברסיטת ג'ילין, ואחר כך עבר לאוניברסיטה הפדגוגית של בייג'ינג(אנ'), שם עשה תואר שני וב-1988 קיבל תואר דוקטור. אחר כך הפך לחבר סגל האוניברסיטה. ב-2003 החל לכהן כנשיא המרכז הסיני העצמאי של ארגון הסופרים הבינלאומי (PEN).
ב-1989 השתתף ליו בהפגנות בכיכר טיין-אן-מן. ב-1991 הורשע ב"הפצת תעמולה אנטי-מהפכנית והסתה", אך לא הוטל עליו עונש. ב-1996 נשלח לשלוש שנות "חינוך מחדש" על "הפרת הסדר הציבורי" בשל ביקורת שמתח על המפלגה הקומוניסטית הסינית. ב-2007 נעצר לזמן קצר ונחקר בשל פרסום מאמר באתר אינטרנט מחוץ לסין.
ב-2008 השתתף בכתיבת אמנה 08(אנ'), שקראה לשיפור מצב זכויות האדם ברפובליקה העממית של סין. האמנה, שעליה חתמו במקור 303 אינטלקטואלים, פעילי זכויות אדם ואנשי ציבור סיניים, נכתבה לפי הדוגמה של אמנה 77(אנ') שהוציא ב-1977 ואצלב האוול בצ'כוסלובקיה, ופורסמה ב-10 בדצמבר 2008 לרגל יובל ה-60 לפרסום ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ב-8 בדצמבר 2008, יומיים לפני פרסום האמנה, נעצר ליו בביתו על ידי המשטרה, ונשלח למעצר בבידוד ללא אפשרות לראות עורך דין.
לאחר למעלה משנה, ב-23 בדצמבר 2009, הועמד ליו למשפט, וב-25 בדצמבר הורשע ב"הסתה לחתירה נגד שלטונות המדינה" ונשלח למאסר של 11 שנה, ולשנתיים נוספות של שלילת זכויותיו הפוליטיות. מאסרו עורר גל של מחאות ברחבי העולם.
ב-8 באוקטובר 2010 הכריזה ועדת פרס נובל על זכייתו בפרס נובל לשלום "על מאבקו הארוך והבלתי אלים למען זכויות אדם בסיסיות בסין". השלטונות בסין מתחו ביקורת על ההחלטה, ומנעו ממנו ומאשתו להגיע לטקס הענקת הפרס.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בליו כבאסיר מצפון.
ליו קיבל חנינה ושוחרר ממאסרו לאחר שנודע שהוא חולה בסרטן סופני בכבד, כך פרסם עורך דינו ביוני 2017. זמן קצר אחר כך מת ליו בגיל 61.
ליואיס פוז'ול

ליואיס פוז'ול אי קודינה (בקטלאנית: Lluís Pujol i Codina, נולד בקסטליבל אי אל וילר שבספרד) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי-קטלאני. פוז'ול, ששיחק כקיצוני, גדל במחלקת הנוער של ברצלונה והוא שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. בנוסף לברצלונה, שיחק בקבוצות סבדל, קאסטיון וסנט אנדראו, ויש לו הופעה אחת מדי נבחרת ספרד. לאחר שפרש ממשחק החל לעבוד כמאמן, והוא לקח חלק במחלקת הנוער של ברצלונה במשך 12 שנים.
קריירה כמאמן

לאחר שפרש ממשחק החל פוז'ול לעבוד כמאמן והוא הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. בין 1984 ל-1987 אימן את קבוצת המילואים השנייה של המועדון, ברצלונה ג', ולאחר כן קיבל את משרת המאמן בקבוצת המילואים הראשונה של המועדון, ברצלונה אתלטיק. בעונתו הראשונה בברצלונה ב', עונת 1987/1988, הדריך את הקבוצה למקום ה-8 בליגה השנייה. מבין השחקנים שאימן בעונה זו ניתן למנות את לואיס מייה, את ג'ורדי ראורה ואת גיירמו אמור. בעונתו השנייה שם קרסה הקבוצה והיא ירדה לליגה השלישית לאחר שסיימה במקום ה-17 מבין 20 קבוצות. בעונה זו אימן שחקנים כגון אלברט פרר וטיטו וילאנובה. בסוף העונה סיים את תפקידו בקבוצה.
לקראת עונת 1989/1990 מונה לתפקיד המאמן של סבדל, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונה זו הגיעה הקבוצה תחתיו למקום ה-7, אך בעונה הבאה פוטר כעבור 10 מחזורים, כשהקבוצה במקום ה-18. לקראת סוף עונת 1991/1992 מונה לתפקיד המאמן במוליירוסה שמהליגה השלישית, במטרה לעזור לה להימנע מלרדת לליגה הרביעית, אך הקבוצה והוא כשלו במשימתם. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 אימן לפרקים קצרים את ל'הוספיטלט ואת קסטליידפלס.
תארים > כשחקן > ברצלונה

גביע ערי הירידים (1): 1965/1966
הגביע הספרדי (2): 1967/1968, 1970/1971