stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1949 בישראל
ביסוס מוסדות המדינה > יישובים שהוקמו והורחבו

באוקטובר 1949 אוחדה העיר יפו עם תל אביב, ליצירת תל אביב-יפו. מעבר לכך, מספר יישובים הוקמו או הורחבו בשנה זו:
| יישובים שהוקמו בישראל בשנת 1949> תאריך | יישובים שהוקמו בישראל בשנת 1949> שם |
| --- | --- |
6 בינואר: קיבוץ ראש הנקרה
27 בינואר: גשר הזיו (על ידי מפוני בית הערבה)
(ינואר): סאסא
14 בפברואר: זיקים
4 באפריל: בית קמה
11 באפריל: פלמחים
10 במאי: ברקאי
16 ביוני: ברעם
16 באוגוסט: קיבוץ מגן
25 באוגוסט: מעגן מיכאל
30 באוקטובר: עזריה
8 בדצמבר: ניר יצחק
(דצמבר): אשתאול
: אביאל
: אומץ, על אדמות הכפר קאקון
: אליפלט
: אליקים (על אדמות אום א-זינאת)
: אלקוש
: מושב ארבל (על אדמות הכפר הערבי חיטין)
: בארותיים
: בית הלל (מושב)
: בית נקופה (על אדמות בית נקובא)
: בני דרום (על ידי יוצאי כפר דרום)
: בן עמי
: בצת
: גבע כרמל (בסמוך לכפר הנטוש ג'בע)
: גבעת עוז (עלייה על הקרקע)
: גדות
: גדעונה
: גיאה
: גילת
: גני תקווה (כיישוב עולים)
: געש
: האון
: הבונים
: הודיה
: הסוללים
: חגור
: חוסן (על אדמות שהופקעו מהכפר הערבי סוחמאתא שננטש מתושביו במהלך מלחמת העצמאות)
: קיבוץ חדיד (קיבוץ שהוקם על אדמות ח'דיתה וננטש)
: מושב חצב
: טירת כרמל (כמעברה)
: יסעור
: ירחיב
: כברי (על ידי מפוני בית הערבה)
: כפר אוריה (במקומו של יישוב בשם זה שננטש פעמיים קודם לכן)
: כפר אחים
: כפר שמאי
: כרם בן זמרה
: כרם מהר"ל (על אדמות איג'זים)
: לביא (קיבוץ)
: להבות חביבה
: לימן (על אדמות הכפר הערבי אכזיב)
: מבקיעים
: מגדים
: מגידו
: מושב מירון
: מלכיה
: מגשימים
: קיבוץ מעגן
: מעונה
: מפלסים
: משמר דוד
: משמר השבעה
: משען
: נוה אור
: נחשונים
: ניר ישראל
16 באוגוסט: נתיב הל"ה
: ספסופה
: סתריה
: עין איילה (על אדמות עין ע'זאל)
: עין צורים (הקמה מחדש לזכר היישוב בגוש עציון)
: מושב עלמה
: עמקה (על אדמות אל-עמקא)
: ערוגות
: פוריה-כפר עבודה (וכן קיבוץ בשם פוריה ששכן בסמוך וננטש)
: פרוד
: ראש העין (כמעברה)
: שאר ישוב
: שדה אילן
: שדה בוקר (ייסוד הקבוצה; עלייה על הקרקע רק ב-1952)
: שומרה (על אדמות היישוב תרביחא)
: תלמי יחיאל
: תל קציר
: תפרח
גם ערים קיימות הורחבו ונוספו להן שכונות כמו למשל "שיכון דורה" בנתניה; ברמת גן הוקמו שיכון עלית ורמת עמידר (שהוקמה כיישוב נפרד וסופחה לרמת גן בשנת 1950).
תרבות וחברה

מצעד צה"ל של מאי 1949 התקבל בהתלהבות רבה ברחובות תל אביב. כ-300 אלף צופים באו לראותו, וכבר מתחילתו פרצו לרחוב בו היה אמור לעבור על מנת "לצעוד עם המצעד". כתוצאה מכך, לא המצעד לא היה יכול להתקדם ובוטל. עם זאת, חלק מן המשתתפים המשיכו לצעוד. המצעד, שלקה בארגונו, זכה לכינוי "המצעד שלא צעד". לרגל יום העצמאות הראשון נטעים גם העצים הראשונים במה שעתיד להפוך לגן העצמאות בתל אביב.
על מוסדות התרבות בישראל לא פסח גל של פטריוטיזם לאחר הקמת המדינה: באוגוסט, נאסר על להקות תיאטרון מקומיות מלהופיע בשפת היידיש, שנחשבה ל"גלותית" ולא-ציונית. בתיאטרון הבימה עוררה העלאתו של המחזה "בערבות הנגב" של יגאל מוסינזון סערה, משום שהלה מתאר בין היתר פינוי של קיבוץ בנגב, וטוען כי מפקדי הצבא נתנו את פקודת הפינוי. סערה חריפה אף יותר עורר ספרו של ס. יזהר, חרבת חיזעה, המתאר את גורלם של הפלסטינים במלחמת העצמאות.
בן-גוריון ניסה להפעיל ביקורת פוליטית על מוסדות תרבות ותקשורת. במיוחד זעם לאור עמדותיו של משה שמיר נגד פירוק הפלמ"ח, שהתבטאו בביטאון שערך, "במחנה". שמיר פוטר לדרישת בן-גוריון. עם זאת, בעיתון הערב יום יום פורסם מה שהוגדר "טור הסאטירה הראשון בארץ", עוזי ושות', שחיברו בנימין תמוז ועמוס קינן. עוזי ושות' שימש במידה רבה מהפכה, בשל השימוש בשפה לא-פורמלית.
סיום מלחמת העצמאות וכישלון יחסי בהעלאת תוכנית בעלת תוכנית "אזרחיים" מביאים את הצ'יזבטרון לכדי פירוק.
לאור גלי העלייה, הגיעו לישראל גם מוסדות תרבות מחו"ל, כמו מקהלת צדיקוב, אשר "עלתה" מבולגריה והתארגנה מחדש ביפו. גם מועדון הכדורגל מכבי יפו הוקם בשנה זו על ידי עולים מבולגריה שהתמקמו בעיר. שרה לוי-תנאי הקימה בשנה זו את תאטרון מחול ענבל, אשר שילב את מורשת יהדות תימן.
מבחינת התפתחות האקדמיה בישראל, הייתה פתיחת מכון ויצמן למדע אירוע חשוב. בנוסף לו, ב-3 ביולי נוסד המוסד החינוכי גבעת חביבה של תנועת הקיבוץ הארצי ומדרשה לחקלאות על-שם ארתור רופין. מוקם גם כפר הנוער ניצנים.
בתחום הספורט מוקמות מספר אגודות חדשות, ביניהן הפועל באר שבע ושמשון תל אביב. באותה שנה סופגת נבחרת ישראל בכדורגל את אחד הקשים שבהפסדיה: 6-0 במשחק חוץ מול נבחרת יוגוסלביה בכדורגל.
פרס ביאליק לספרות מוענק לדוד שמעוני.
בקיבוץ לוחמי הגטאות מוקם מרכז הנצחה לשואה ולגבורה - בית לוחמי הגטאות. ביוני מתרחש מסע קבורה לאפר קורבנות שואה מאוסטריה שיזם שמעון ויזנטל.
תרבות וחברה > תנועות חברתיות

הוקמה תנועת הנוער הנוער הלאומי; תנועת השומר הצעיר חגגה את השומריה השנייה.
במקביל, מתפתחת גם תנועה אלימה נגד גילויי תרבות חילונית בישראל, ברית הקנאים. הקבוצה הייתה מעורבת בהצתת מסעדות ובתי קפה, בתקיפת אוטובוסים שנסעו בשבת, בפיזור שברי זכוכית במגרשים בהם התנהלו אירועי ספורט בשבת, ופעיליה עמדו להטמין פצצה במשרד החינוך בירושלים.
תרבות וחברה > פשיעה

הפרשה הסנסציונית של הרצח בגן מאיר (אוגוסט) מסעירה את המדינה ומסוקרת רבות בשבועון "העולם הזה". הפרשה גם משפיעה על הגדרת ומעמד עבירת הרצח בדין הישראלי: בתחילה, נגזר עונש מוות על הנאשם, אך לאור שינוי חוקי המנדט הבריטי והקביעה כי מדובר בהריגה, נגזרות עליו 15 שנות מאסר. פרשה אחרת המסעירה את המדינה היא פרשת התעללות חמורה בילדים בבית היתומים דיסקין בירושלים.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949)
21 בינואר – שלמה גרוניך, מוזיקאי
3 באוקטובר – צביקה פיק, זמר, מלחין ומוזיקאי ישראלי (נפטר ב-2022)
21 באוקטובר – בנימין נתניהו, ראש הממשלה התשיעי של ישראל
2 בנובמבר – מיקי גבריאלוב, מלחין, פזמונאי וזמר
26 בנובמבר – שלמה ארצי, זמר, פזמונאי ומלחין
30 בנובמבר – מתי כספי, זמר ומלחין
25 בדצמבר – מירי אלוני, זמרת
28 בדצמבר – רחל אליאור, פרופסור לפילוסופיה יהודית
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949)
(מרץ) יצחק שמי - סופר, משורר ואיש תרבות
המשוררת אלישבע
הרב מאיר בר-אילן - רב, משורר ופעיל ציוני, מראשי הציונות הדתית
יוענה ז'בוטינסקי - אגרונומית ואשתו של זאב ז'בוטינסקי
ניסן כהן - מראשי התנועה הציונית בהונגריה
מאיר-סיקו סמילנסקי - סופר עברי ופובליציסט
יהודה קרני - משורר עברי, עיתונאי, עורך ומתרגם
לקריאה נוספת

תום שגב, 1949 - הישראלים הראשונים, הוצאת דומינו-כתר, תל אביב, 1984
הערות שוליים

1 2  אריאנה מלמד, לעוזי היה מותר, באתר ynet, 14 בדצמבר 2007
| שנים בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 • 2026 |  |
משמר כבוד עומד ליד ארון הקבורה של הרצל בישראל, אוגוסט 1949
דגל הדיו באילת, מרץ 1949
עולים מתימן במעברת ראש העין, 1 באוקטובר 1949
המשוררת אלישבע
אליזבת ברגנר

| --- | --- |
צילום משנת 1935
 לידה:  22 באוגוסט 1897 דרוהוביץ',  ממלכת לודומריה וגליציה, כתר אוסטריה,  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 במאי 1986 (בגיל 88) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  קרמטוריום גולדרס גרין 
 שם לידה:  Elisabeth Ettel 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 בן או בת זוג:  פאול צינר 
 פרסים והוקרה:  מדליית ארנסט רויטר (1983)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1984)  פרס שילר של מנהיים (1962) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליזבת ברגנר במהלך ביקורה בישראל, דצמבר 1949. בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
אליזבת בֶּרְגְנֶר (Elisabeth Bergner;‏ 22 באוגוסט 1897 – 12 במאי 1986) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-אוסטרית ילידת גליציה שהיגרה לבריטניה בעקבות הכיבוש הנאצי. ברגנר הייתה מהבולטות שבשחקניות התיאטרון והקולנוע באוסטריה, בשווייץ ובגרמניה, לאחר מכן השתתפה בסרטים רבים בבריטניה ובארצות הברית כשחקנית וכבמאית.
קורות חיים > ילדותה, לימודיה ותחילת דרכה האמנותית

אליזבת ברגנר נולדה בשם אליזבט אטל (Elisabeth Ettel) בעיירה דרוהוביץ' שבגליציה המזרחית, אז בחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית, כבת האמצעית משלושת ילדיהם של הסוחר מיל (שמלקה יהודה) אטל אשתו אנה-רוזה לבית וַאגנֶר. הוריה היו יהודים לא דתיים. זמן קצר אחרי לידתה עברה המשפחה לבירה, וינה ושינתה את שמה ל"ברגנר".
החל משנת 1911 למדה בבית ספר פרטי, וכבר בשנת 1913, כשהייתה בת 15, נרשמה לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה בעיר. בשנות נעוריה הכירה את הסטודנט לרפואה יעקב מורנו לוי (לימים מייסד הפסיכודרמה, יעקב לוי מורנו), שנתן לה שיעורים פרטיים ועודד אותה ללמוד את אמנות המשחק. בתיווך חבר בשם תומאס שראמק, הכירה אליזבת את המשורר הצעיר אלברט אהרנשטיין וניהלה עִמו רומן סוער, מלא תהפוכות. הוא כתב לה שירים, היא הבטיחה ללדת לו ילד, ואחר כך שמרה מרחק ממנו. עם זאת, קשר הידידות וההתכתבות אתו החזיק מעמד במשך עשרות שנים. הוא עזר לה לקבל את החוזה הראשון בתיאטרון באינסברוק, שעל בימתו שיחקה ברגנר לראשונה, באוקטובר 1915.
כבר בסוף אותה השנה קיבלה את התפקיד נורה ב"בית הבובות" מאת איבסן.
בשנת 1916 התקבלה לעבודה בתיאטרון העירוני (Stadttheater) היוקרתי של ציריך שבשווייץ, בניהולו של אלפרד רֶנקֶר (Rencker). גם שם קיבלה השחקנית הצעירה תפקידים ראשיים כמו אנכן במחזה "נעורים" (Jugend) מאת מקס האלבר ואופליה במחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר בהפקת מנהל התיאטרון, עם השחקן המפורסם אלכסנדר מויסי (Moissi) בתפקיד המלט. מויסי התאהב בה, אך ברגנר לא נמשכה אליו. בציריך חבְרה ברגנר גם לקבוצת אמני הדאדא ולחוגים ספרותיים שבהם פגשה את הסופר פרנץ וֶרְפֶל ואת המחזאי פרנק ודקינד והתיידדה עם המשוררת אלזה לסקר-שילר.
קורות חיים > פסגת אמנותה כשחקנית תיאטרון בברלין

סוף מלחמת העולם הראשונה מצא אותה באוסטריה, מתלהבת מהזעזועים החברתיים. היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית האוסטרית ובימי שלטון המועצות של בלה קון בהונגריה שימשה כבלדרית בין המפקדה הקומוניסטית ההונגרית ובין המנהיגים שישבו בווינה. שיחקה באוסטריה את התפקיד של העלמה יוליה במחזה של סטרינדברג ואת התפקיד של נער יהודי (מוריץ שארף) במחזה של ארנולד צווייג Die Sendung Semaels ("השליחות של סמאל"), המביא את סיפור עלילת הדם של טיסה-אסלאר.
הופיעה בהמשך על במות בווינה, מינכן וברלין. בווינה עבדה זמן-מה כמודל בסטודיו של הפסל וילהלם לֵהמברוּק (Lehmbruck), שבתורו נשבה בקסמיה (היה חולה דיכאון, הוא איבד את עצמו לדעת ב-25 במרץ 1919).
בשנת 1920 הביא אותה אוטו פאלקנברג (Falckenberg) למינכן. שם קטפה שבחים רבים על משחקה במחזה של הופמנסטאל Der Schwierige ("אדם קשה").
בתפקיד הראשון בקולנוע זכתה בשנת 1922 בסרט Der Evangelimann ("דֶר אוונגלימאן", לפי האופרה של וילהלם קינצל), אך ברגנר פרצה לתודעת הציבור בעקבות גילום דמותה של רוזלינד ב-"כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר על במת תיאטרון לסינג (Lessingtheater) בברלין, בבימויו של ויקטור ברנובסקי, ובתפקיד הראשי במחזה של ג'ורג' ברנרד שו, "יוהנה הקדושה" (1924) (קיבלה את התפקיד לפי דרישה מפורשת של המחבר).
אירוע שרבים זכרו היה השתתפותה בשנת 1929 בהצגה מאת ודקינד, "המרקיז פון קיית" בתיאטרון שאושפילהאוס בז'נדארמנמארקט בברלין.
קורות חיים > כוכבת תיאטרון וקולנוע; נדודים בבריטניה, ארצות הברית ובחזרה

החל משנת 1924 שיתפה פעולה עם במאי הקולנוע היהודי פאול צינר (Czinner;‏ 1890–1972), שהיה לבן זוגה.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בראשית שנת 1933 נאלצו היא ובעלה, בגלל מוצאם היהודי, לברוח: קודם נמלטו לווינה ואחר כך ללונדון, שם נישאו. ברגנר עברה ללא בעיות את המעבר מראינוע לקולנוע, והצטרכה להסתגל גם למעבר מהשפה הגרמנית לאנגלית, אמנם עם מבטא גרמני בולט.
כבר בשנת 1934 כיכבה בתפקיד יקטרינה הגדולה בסרט של בעלה Catherine the Great, שנאסר להקרנה בגרמניה. תפקיד כגמה ג'ונס בסרט Escape Me Never‏ ("Verlass mich niemals wieder") זיכה אותה במועמדות ראשונה לפרס אוסקר בשנת 1935.
מאנגליה נהגה לשלוח סכומים גדולים של כסף לקרוביה וידידיה הנזקקים, בהם המשורר אלברט אהרנשטיין, שלא הצליח להתפרנס ונשאר כל הזמן תלוי בה מבחינה כלכלית. באפריל 1934 ובאביב 1937 ביקרה עם בעלה בארץ ישראל אולם לא הזכירה את ביקורים אלה בזיכרונותיה. ב-1937 אף ציין העיתון "דבר" שהופיע בתל אביב כי רכשה וחווה עעם גינה וכרם שנועדה לשמש לאירוח אמנים מחו"ל.
עם המחזות שבהם שיחקה בלונדון נמנים יצירתו האחרונה של ג'.מ. ברי, "דוד הנער" (The Boy David;‏ 1936), שהמחבר כתב במיוחד בשבילה. באותה שנה הופיעה שוב בתפקיד רוזלינד ב-"כטוב בעיניכם" – הפעם בעיבוד הקולנועי הראשון למחזה שייקספירי שנעשה בבריטניה. הפרטנר שלה בתפקיד אורלנדו היה לורנס אוליבייה. הסרט לא נחשב הצלחה, וכמה מבקרי קולנוע מצאו פגם במבטאה הזר.
בשנת 1940 היגרו בני הזוג לארצות הברית וניסו את מזלם בהוליווד. אולם סרטם Paris Calling ("טלפון מפריז"; 1941) לא זכה בהצלחה המצופה. לאחריו שבה ברגנר אל במות התיאטרון ועבדה עד סוף מלחמת העולם השנייה בתיאטרון הגולים הגרמנים "Players from Abroad " בניו יורק.
קורות חיים > אחרי המלחמה

בשנת 1946 שיחקה בתפקיד הדוכסית מאמאלפי במחזה בעל אותו השם מאת ג'ון ובסטר.
בחורף 1949 הגיעה לסיור במדינת ישראל הצעירה לפי הזמנת תיארטון האוהל. הייתה אמורה להישאר שבועיים לצורך שבעה ערבי הקראה פומבית אולם לבסוף שהייתה נמשכה שלושה חודשים, שבהם הופיעה 70 פעמים בכל רחבי הארץ. היא תרמה את הכנסותיה מחלק מהמופעים למטרות צדקה, לרבות בניית מוסדות לילדים מהגרים ולשיקום חיילים נכים. אפילו שיחקה בפני חיילים פצועים ונכים. על אף מחסומי השפה הצליחה להרשים אותם באישיותה ובאמנותה.
בשנת 1950 חזרה לאנגליה. ב-1954 ביקרה בגרמניה המערבית, וחזרה לשחק בה בהצלחה בתיאטרון ובקולנוע. היא זכתה להצלחה גדולה במיוחד כששיחקה במחזה של ג'רום קילטי (Kilty) "שקרן יקר" (בגרמנית: Geliebter Lügner), שהתבסס על חילופי המכתבים בין ג'ורג' ברנרד שו ובין השחקנית פטריק קמפבל (Mrs. Patrick Campbell).
בגרנר ביקרה גם בישראל עם ערבי קריאה בתנ"ך באנגלית, גרמנית ועברית.
אחרי שנת 1961 שבה גם למסכי הקולנוע.
בשנת 1973 כיכבה בסרט "הולך הרגל" (Der Fußgänger) בבימוי של מקסימיליאן של האוסטרי, לצדם של פגי אשקרופט, קתה האק (Haack), ליל דאגובר (Dagover) ופרנסואז רוזה (Rosay). הסרט היה מועמד לאוסקר וזכה בגלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1974.
בשנת 1970 התנסתה גם בבימוי, וכעבור שלוש שנים פרשה מהבמה, שנה אחרי מות בעלה, פאול צינר.
בגרמניה הוענק לה פרס שילר מטעם העיר מנהיים, כשהיא השחקן הראשון שקיבלה אותו. בשנת 1962 קיבלה בוונציה את הגביע ע"ש אלאונורה דוזה.
בשנות ה-80 דנה עם קנצלר אוסטריה ברונו קרייסקי באפשרות לחזור לווינה, אבל התוכנית לא יצאה לפועל.
אליזבט ברגנר נפטרה בלונדון ב-12 במאי 1986, בגיל 88. אפרה נקבר בקרמטוריום ובמאוזולאום גולדרס גרין.
הוקרה

1962 – פרס שילר, מטעם העיר מנהיים
1963 - " סרט הזהב" (גרמניה) על המשחק הטוב ביותר בתפקיד ראשי בסרט "השנים המאושרות של בני תורוואלד"
1965 - "סרט הזהב" (גרמניה) עבור פעילותה המיוחדת ורבת השנים בקולנוע הגרמני
1979 – הפרס ע"ש ארנסט לוביטש
1980 – צלב ההצטיינות במדעים ואמנויות של הרפובליקה האוסטרית
1982 – הגביע ע"ש אלאונורה דוזה (מטעם העיר ונציה)
1983 -  פרס ארנסט רויטר מטעם עיריית ברלין
1984 - "עלה הכסף " של איגוד המחזאים הגרמני
1984 - עיטור המסדר מקסימיליאן למדע ולאמנות מטעם בוואריה
1985 – חברת כבוד של תיאטרון "דויטשס תיאטר" בברלין (אז ברלין המזרחית)
1985 - מדליית האנס-אוטו מטעם גרמניה המזרחית
זיכרונותיה

Bewundert viel und viel gescholten: Elisabeth Bergners unordentliche Erinnerungen, München: Bertelsmann, 1978. ("הרבה נערצת ולא מעט מושמצת: זכרונותיה המקוטעים של אליזבת ברגנר")
פילמוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1923: Der Evangelimann
1924: Nju "ניו"
1926: Der Geiger von Florenz הכנר מפירנצה
1927: Liebe / Die Herzogin von Langeais "אהבה - הדוכסית דה לאנז'ה"
1928: Doña Juana
1929: Fräulein Else "העלמה אלזה"
1931: Ariane "אריאנה"
1932: Der träumende Mund
1934: Katharina die Große (Catherine the Great) "יקטרינה הגדולה"
1935: Verlaß mich nie wieder (Escape me never)
1936: Wie es euch gefällt (As You Like It) "כטוב בעיניכם"
1937: Dreaming Lips "שפתיים חולמות"
1939: Träumende Augen (Stolen Live)
1941: Paris Calling "טלפון מפריז"
1958: Stunde der Wahrheit "שעת האמת"
1962: Die glücklichen Jahre der Thorwalds השנים המאושרות של תורוולד
1963: "שקרן יקר" - בטלוויזיה
1968: - סדרת הטלוויזיה "המגע של ונוס" A Touch of Venus) הפרק The Jewish Wife - "בת הזוג היהודיה"
1970: Der Todesschrei der Hexen "זעקת המכשפות" (Cry of the Banshee)
1970: In Good King Charle's Golden Days  "בתור הזהב של המלך הטוב צ'ארלס"
1970: Der Kurier des Zaren "שליח הצאר"
1971: סדרת הטלוויזיה Take three Girls
1973: Der Fußgänger "הולך הרגל"
1975:Nachdienst "תורנות לילה" - תוכנית טלוויזיה
1978: Der Pfingstausflug הנסיעה בפנטקוסט
1982: Feine Gesellschaft - Beschränkte Haftung
1982: Der Garten סרט טלוויזיה
1983: סדרת הטלוויזיה Angelo und Luzy "אנג'לו ולוצי"
הנצחה

פארק על יד רחוב שילדהורן באזור שטגליץ בברלין נקרא על שמה – עוד בחייה;
רחוב ביפו נושא את שמה;
בשנת 2000 קיבל רחוב ברובע ליזינג (רובע 23) בווינה את השם "דרך אליזבת ברגנר" (Elisabeth-Bergner-Weg)
ב-12 במאי 2016 הוצבה לוח לזכרה בכניסה לבית שבו התגוררה בשנים 1925–1933 בדרך פאראדיי 15 בברלין, דאהלם.
לקריאה נוספת

Klaus Völker (Herausgeber, Akademie der Künste Berlin), Elisabeth Bergner: das Leben einer Schauspielerin: ganz und doch immer unvollendet, Berlin: Edition Hentrich, 1990 (Beiträge zu Theater, Film und Fernsehen aus dem Institut für Theaterwissenschaften der Freien Universität Berlin; Bd. 4).
הערות שוליים

↑  Bergner, Elisabeth (1897-1986), androom.home.xs4all.nl
1 2  בעיתון הארץ - כתבה של ענת פיינברג 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312611105171  PLWABN: 9810597214305606  BNE: XX1476487  BnF: cb14659822g (data)  GND: 11850956X  ISNI: 0000 0003 6851 3374  LCCN: n82067512  NKC: ola2002152806  NTA: 074224719  RKD: 219841  SNAC: w61c1zwj  SUDOC: 176044221  TLS: Elisabeth_Bergner  Trove: 1149296  VIAF: 12567336   WorldCat (עם VIAF): 12567336
נועם שוסטר-אליאסי

| --- | --- |

נועם שוסטר-אליאסי ב-2021
 לידה:  1987 (בת 38 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
נועם שוסטר-אליאסי (נולדה ב-1987) היא קומיקאית ישראלית ואקטיביסטית למען זכויות האדם, המופיעה בעברית, בערבית ובאנגלית.
ביוגרפיה

אמה של שוסטר-אליאסי עלתה לישראל מאיראן, ואביה הוא בנם של זוג ניצולי שואה שעלו מרומניה, ולה אח אחד. כאשר הייתה בת שבע, עברה המשפחה לכפר הדו-לאומי נווה שלום. בילדותה ונעוריה הייתה פעילה פעילת שלום, וחשבה שבבגרותה תעסוק בפוליטיקה ובדיפלומטיה. שוסטר-אליאסי למדה ערבית ועל כן בבגרותה לעיתים הניחו שהיא ערבייה. לאחר התיכון שרתה שירות לאומי.[דרוש מקור] שוסטר-אליאסי המשיכה ללימודי משחק באקדמיה לקולנוע ניו יורק (אנ').
ביוגרפיה > קריירה ואקטיביזם

שוסטר-אליאסי שיחקה בסרט הקצר שביימה טליה לביא, "חיילת בודדה". ב-2006 למדה באוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית, יחסים בינלאומיים ותיאטרון. דרך תוכנית התמחות של WE ACT - תנועה פמיניסיטית בינלאומית לטיפול פיזי ורגשי, היא נסעה לרואנדה - שם לקחה חלק בפעילויות שסייעו לנשים שנאנסו באפריקה והודבקו ב-HIV.
שוסטר-אליאסי הייתה הנושא של הסרט התיעודי הקצר "חשבון בצחוק" ("Reckoning with Laughter"), בבימויה של אמבר פארס (אנ') ובהפקת אל-ג'זירה. בנובמבר 2013, הסרט, על אף שטרם הושלם זכה פרס פורום IDFA.
ביוגרפיה > קריירה ואקטיביזם > סטנדאפ

ב-2019 בתוכנית של i24 News בערבית, שוסטר-אליאסי הציעה נישואים לנסיך הסעודי מוחמד בן סלמאן, ולהקים מפלגה בשם נעמה, לשלום במזרח התיכון. השידור הביא לפרסומה. היא הוזמנה להשתתף בתוכנית בית הספר לתאולוגיה בהרווארד במסגרת יוזמת הדת, הסכסוך והשלום המיועדת לאמנים, שם היא פיתחה את מופע היחיד שלה 'דו־קיום בתחת שלי'. היא הציגה אותו במועדוני לילה שונים בערים הגדולות בארצות הברית. בין השנים 2019 ל-2024 צולם סרט דוקומנטרי בשם "דו קיום, בתחת שלי!" העוקב אחר מופע הסטנדאפ ששוסטר-אליאסי מעלה מול קהל. הסרט התקבל בביקורות חיובויות בפסטיבל סאנדנס בתחיחלת 2025. עם פרוץ מגפת הקורונה, היא חזרה לישראל, שם נדבקה בנגיף.
בתחילת 2022, בערוץ מכאן (مكان 33) בערבית מבית תאגיד השידור הישראלי, היא שרה שיר סאטירי על הסכם השלום והנורמליזציה עם איחוד האמירויות. היא שרה את השיר בעברית וערבית: "הלוואי שכל הערבים כמו בדובאי, אוהבים עם ישראל חי ולא יזרקו אותנו לים. אין דבר יפה יותר מערבים מיליונרים ששכחו את הנכבה של הפלסטינים ושכחו את המצור על עזה". השיר זכה לתהודה מכלי תקשורת הפלסטינים, הערבים וכן באירופה.
בשנת 2022 שיחקה בסרט הדרמה-קומי הבריטי-פלסטיני "סוף שבוע בעזה" (אנ') של הבמאי יליד נצרת - באסיל חליל; שם גילמה את אחותה של קרן, אותה גילמה מונא חוא.
ביוגרפיה > קריירה ואקטיביזם > פרסים והוקרה

ב-2018 היא היא זכתה בתואר "הקומיקאית היהודייה החדשה של השנה" בלונדון. באותה שנה, היא הייתה היהודייה הראשונה בפסטיבל הקומדיה הפלסטינית. בינואר 2019, עיתון "הארץ" הגדיר אותה בתור "הקומיקאית היהודייה הבאה".
ביוגרפיה > חיים אישיים

שוסטר-אליאסי התארסה ב-2024.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Funny Girl". Brandeis Magazine (באנגלית). נבדק ב-2021-06-16.
1 2 3 4  Comedy or Leadership? A Conversation with Activist-Turned-Comedian Noam Shuster-Eliassi, cmes.fas.harvard.edu, ‏11.2.2020 (באנגלית)
1 2 3 4 5  Saar, Tsafi (10 ינו' 2019). "'It's Impossible to Reduce Me': The Most Up-and-coming Jewish Comedian Dares You to Put Her in a Box". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2023-03-29. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Comedy or Leadership? A Conversation with Activist-Turned-Comedian Noam Shuster-Eliassi". cmes.fas.harvard.edu (באנגלית). נבדק ב-2021-06-16.
1 2  "'It's impossible to reduce me': The most up-and-coming Jewish comedian dares you to put her in a box". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2021-06-16.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "WATCH: Al Jazeera produces a film on Israeli stand-up comedian". Haaretz.com (באנגלית). נבדק ב-2021-06-23.
↑  Yaron Ten Brink, הסרט על הקומיקאית הישראלית שהכניע את פסטיבל הדוקו באמסטרדם, באתר סרט על קומיקאית ישראלית הכניע את פסטיבל הדוקו באמסטרדם | טיים אאוט, ‏2023-11-16
1 2  דינה חלוץ, יש מישהו מעזה? נועם שוסטר עושה סטנדאפ על הסכסוך הערבי־ישראלי, באתר Xnet‏, 20 באוגוסט 2019
1 2  איאת אבו שמיס, "הערבים כבר לא מדברים עלי, אלא איתי", באתר שיחה מקומית, ‏2022-01-30
↑  "How comedian Noam Shuster-Eliassi became the woman who proposed to MBS". The World from PRX (באנגלית). נבדק ב-2021-06-16.
1 2  "WATCH: Al Jazeera produces a film on Israeli stand-up comedian". Haaretz.com (באנגלית). נבדק ב-2021-06-23.
↑   נירית אנדרמן, הדוקו "דו קיום בתחת שלי!" התקבל בביקורות חיוביות בפסטיבל סאנדנס, באתר הארץ, 27 בינואר 2025
↑   ציוץ של Noam Shuster Eliassi ברשת החברתית אקס (טוויטר), 2 בינואר 2024
באטמן: ארקהם אסיילום

| --- | --- |

עטיפת גרסת הXbox 360
 כללי
 תאריך הוצאה:  צפון אמריקה: 28 באוגוסט 2009 קונסולות הדור הבא: 21 ביולי 2016 אירופה ולמחשב: 15 בספטמבר 2009
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  Rocksteady Studios
 הוצאה לאור:  Eidos Interactive  Warner Bros. Interactive Entertainment/DC Entertainment Square Enix (יפן)
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית, רוסית 
 הפצה:  Time Warner   Square Enix
 סדרה:  באטמן: ארקהם
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Unreal Engine 3.5   PhysX (למחשב בלבד)
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, playstation 4, PlayStation 3, xbox one, Xbox 360, OnLive
 מדיה:  DVD
 המשחק הבא:  באטמן: ארקהם סיטי
 
 אתר רשמי
 
באטמן: ארקהם אסיילום הוא משחק וידאו המבוסס על הקומיקס באטמן מבית DC קומיקס המפותח על ידי Rocksteady Studios לקונסולות פלייסטיישן 3 ו-Xbox 360 ועבור מערכות ההפעלה Microsoft Windows ו-Mac OS X. המשחק הוצא לאור על ידי חברת Eidos Interactive ביחד עם Warner Bros. Interactive Entertainment. גרסאות הקונסולה שוחררו בתאריך 25 באוגוסט 2009, והגרסאות למחשב שוחררו ב-15 בספטמבר 2009.
"ארקהם אסיילום" נכתב בידי פול דיני, כותב ותיק של חוברות הקומיקס באטמן. המשחק מבוסס לחלוטין על מיתולוגיית הדמות, בשונה ממשחקים קודמים שהיו אדפטציות של דמות הקומיקס במדיות השונות כגון סדרות טלוויזיה ואנימציה. הג'וקר, אויבו המושבע של באטמן, יוזם מזימה מתוחכמת מתוך בית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום בעצמו, אשר בו כלואים רוב נבלי-העל של באטמן. באטמן חוקר ומגלה שהג'וקר מנסה ליצור צבא שלם של יצורים בעלי תכונות התואמות לביין - נבל-על של באטמן שמקבל את כוחו העצום מסופר-סטרואיד בשם "ונום" - כדי לאיים על שלומם של תושבי גות'אם סיטי. לפיכך, באטמן מנסה לעצור את תוכנית הג'וקר בכל דרך אפשרית שניתנת לו. קווין קונרוי, מארק המיל וארלין סורקין שבים לדבב את באטמן, הג'וקר והארלי קווין, בהתאמה, מבאטמן: איש העטלף זוכת פרס אמי. נבלי-העל המופיעים במשחק כוללים את ביין, קילר קרוק, פויזן אייבי, הדחליל וויקטור זאס עם אזכורים נוספים לאיש החידות, פני חימר, דו-פרצוף, הפינגווין, מיסטר פריז, ראס-אל-גול, הפיתום. סגנון המשחק הוא פעולה-התגנבות בגוף שלישי, והוא מתרכז בעיקר בכישורי הקרב, ההתגוננות והבילוש של באטמן כדי לתקוף את אויביו בחוכמה. כמו כן, ניתן להשתמש במגוון רחב של גאדג'טים השונים אשר מסייעים במהלך המשחק, כגון רסיס מתנפץ, באטראנג וכיוצא בזה.
המשחק "ארקהם אסיילום" קיבל שבחים גבוהים מהמבקרים, והוא מחזיק בציון של 92% באתר הביקורות GameRankings. בנוסף, המשחק מחזיק בשיא גינס בתור "משחק גיבור-העל הטוב ביותר אי פעם" עם ממוצע של כ-91.67 מהביקורות, וקיבל את פרס באפט"א למשחקים למשחק הטוב ביותר. ב-11 במאי 2010 הופצה בארצות הברית גרסת "משחק השנה" אשר מכילה ארבעה אתגרים נוספים, ובנוסף זוג משקפי תלת-מימד וטכנולוגיית תלת-ממד סטריאוסקופית חדשנית. באוקטובר 2011 יצא משחק המשך ל"באטמן ארקהם אסיילום" בשם "באטמן: ארקהם סיטי" שהוא המשך ישיר מהמשחק הקודם. במאי 2015 הופצה שמועה שהמשחק יצא לקונסולות הדור הבא.