stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האופסימיסט
מבנה העלילה

ביצירה "האופסימיסט" קיימת מורכבות רבה וטשטוש בממדים של זמן, מסע, טיול, נדודים ומקום עד כדי זהות מוחלטת ביניהם. רק בסופה של היצירה תיפתר ה"תעלומה".
קורותיו של סעיד מועברים אלינו באמצעות שורה של איגרות שהוא משגר אל חברו המחבר מאי שם בחלל, שלשם נחטף על ידי חייזרים עלומי זהות. מסגרת זו מאפשרת תיאור שוטף של קורותיו מאז שיבתו כמסתנן לאחר 1948 תוך תיאור מקומות שונים ממחוזות ילדותו ועד לכניסתו למוסד לחולי רוח שאליו "נחטף" בסופה של היצירה.
הספר "האופסימיסט" מחולק לשלושה ספרים, המתארים את קורותיו של סעיד ומסמלים את המעגליות שבה הוא שבוי:
ספר ראשון - יעאד;
ספר שני – באקייה;
ספר שלישי - יעאד השנייה.
יעאד היא אשתו הראשונה של סעיד, באקייה היא אשתו השנייה ויעאד השנייה היא הבת של אהבתו הראשונה שאבדה. את שלוש נשותיו איבד בגלל נסיבות חייו המאמללות.
בסופה של היצירה, "למען האמת וההיסטוריה" חושף סעיד את סודו הגדול, את תעלומת המקום בו הוא נמצא ואת זהותו. כאמור, קורותיו הועברו אלינו באמצעות האיגרות שהוא משגר אל חברו המחבר, כביכול, מאי שם בחלל, לשם נחטף, או מבית המשוגעים, לשם נחטף כתוצאה ממצבו "הנפשי". המחבר, הנמען של המכתבים הללו, בא לבקרו, אך נוכח כי הוא אינו עוד בין החיים.
תרגומים

"האופסימיסט" ראה אור בערבית ב-1974, ובמהדורות נוספות בהמשך.
הוא הופיע בתרגום לצרפתית מאת ט"ה (L'Optissimiste: Les circonstances étranges de la disparition de Said Abou-An-Nahs, פריז 1980), ושוב בתרגום ז'אן-פטריק גיום (Les aventures extraordinaires de Sa’id le Peptimiste, פריז 1987);
בתרגום לעברית מאת אנטון שמאס (ירושלים 1984);
לאנגלית בתרגום סלמה חדרה ג'איוסי וטרבור לגאסיק (The Secret Life of Saeed: The Pessoptimist, לונדון 1985);
לפורטוגזית (מצרפתית) בתרגום אנטוניו בלמירו גימרש (O optissimista: As estranhas circunstâncias do desaparecimento de Saíd Abu Nahs, ליסבון 1985);
לספרדית בתרגום לאונור מרטינס (Los extraordinarios hechos que rodearon la desaparición de Saíd, padre de calamidades, el pesoptimista, ברצלונה 1990);
לגרמנית בתרגום אבראהים אבו הַשהַש ואחרים (Der Peptimist. oder, Von den seltsamen Vorfällen um das Verschwinden Saids des Glücklosen, בזל 1992);
וליוונית בתרגום יעקב שיבּי וקָרינה לַמפּסָה (O opsimistes: To ekpleptiko chroniko tes exaphanises tou Said Abou el-Nachs el-Moutasasuel, אתונה 1998).
עיבוד תיאטרוני

הספר הומחז על ידי רמי ליבנה ומוחמד בכרי (בערבית ובעברית) כהצגת יחיד בכיכובו של בכרי, שהועלתה ב-1986 (כשנתיים לאחר תרגומו לעברית) בתיאטרון העירוני חיפה (עירו של חביבי) בחיפה ובכפרים הערביים בגליל, ובתיאטרון אל-חכוואתי, במזרח ירושלים בינואר 1987. ההצגה הועלתה במסע הופעות ברחבי אירופה בשנים 1995-97 במסגרת "מונולוג בכרי", במשחקם של בכרי בערבית ועברית ואוריאל זוהר בצרפתית.
הספר בתרגום עברי

האופסימיסט: הכרוניקה המופלאה של היעלמות סעיד אבו אל-נחס אל-מתשאאל; עברית: אנטון שמאס, ירושלים: מפרש, 1984. (מהדורה מתוקנת: תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1995)
הערות שוליים

↑  שירי לב-ארי, ספרות ערבית, יש דבר כזה?, באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2011.
↑  ראובן בן-צבי, תיאטרון חיפה הוזמן לאיטליה, מעריב, 9 בנובמבר 1986
↑  לוח הצגות, מעריב, 2 בינואר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008877474105171
הוהנצולרן-זיגמרינגן

הוהנצולרן-זיגמרינגן (Hohenzollern-Sigmaringen) היה ענף בשושלת הוהנצולרן. נסיכי השושלת שלטו בנסיכות קטנה בדרום מערב גרמניה עד לשנת 1849, בה סופחה הנסיכות לפרוסיה, ולמרות זאת לא ירדה חשיבות בית הוהנצולרן-זיגמרינגן.
היסטוריה

בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1606 מת קרל השני, ובנו יוהאן, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1623 קיבל יוהאן את התואר נסיך, יחד עם בן דודו יוהאן גאורג, רוזן הוהנצולרן-הכינגן.
בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 הודח קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן במהלך מהפכות אביב העמים, ובנו קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. קרל אנטון קיבל סיוע מהצבא הפרוסי שהחזירו לשלטונו, ובדצמבר 1849 הגיע לידי הסכם עם ממלכת פרוסיה על סיפוח הנסיכות לפרוסיה. בשנת 1850 סופחה הנסיכות לפרוסיה יחד עם נסיכות הוהנצולרן-הכינגן, והשניים אורגנו כפרובינציית הוהנצולרן.
בין השנים 1858–1861 שימש קרל אנטון כקנצלר פרוסיה, ובשנת 1869 קיבל את התואר "נסיך הוהנצולרן", לאחר מותו של קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ללא יורשים. בנו השני של קרל אנטון - קרל אייטל פרידריך, נסיך הוהנצולרן מונה לנסיך רומניה בשנת 1866, ובשנת 1881 הוכתר כקרול הראשון, מלך רומניה. משפחתו נשארה בשלטון עד לסיום המונרכיה ברומניה בשנת 1947, עם הדחתו של המלך האחרון מיכאי הראשון, מלך רומניה שעד מותו חי בשווייץ. בנו הבכור של קרל אנטון - לאופולד, נסיך הוהנצולרן קיבל בשנת 1869 הצעה לכתר ספרד, מה שהביא לבסוף למלחמת צרפת–פרוסיה ולהקמת הקיסרות הגרמנית.
שליטי הוהנצולרן-זיגמרינגן

| --- | --- |

סמל ממלכת רומניה תחת שלטון בית הוהנצולרן-זיגמרינגן
 מדינה:  רומניה
 בית האב:  בית הוהנצולרן
 תארים:  נסיך רומניה (1866-1881) 
 מייסד:  קרול הראשון, מלך רומניה
 השליט האחרון:  מיכאי הראשון, מלך רומניה
 ראש הבית הנוכחי:  מרגרטה, נסיכת רומניה
 תקופת השושלת:  10 במאי 1866 – 30 בנובמבר 1947 (81 שנים)
 אתניות:  גרמנית
שליטי הוהנצולרן-זיגמרינגן > רוזני הוהנצולרן זיגמרינגן

קרל השני 1576–1606
יוהאן 1606–1623
שליטי הוהנצולרן-זיגמרינגן > נסיכי הוהנצולרן זיגמרינגן

יוהאן 1623–1638
מיינהרד הראשון 1638–1681
מקסימיליאן 1681–1689
מיינהרד השני 1689–1715
יוזף פרנץ ארנסט 1715–1769
קרל פרידריך 1769–1785
אנטון אלויס 1785-1831
קרל 1831-1848
קרל אנטון 1848-1849
שליטי הוהנצולרן-זיגמרינגן > נסיכי הוהנצולרן זיגמרינגן לאחר הסיפוח הפרוסי

קרל אנטון 1849–1885
לאופולד 1885-1905
וילהלם 1905-1927
פרידריך 1927-1965
פרידריך וילהלם 1965-2010
קרל פרידריך 2010
שליטי הוהנצולרן-זיגמרינגן > נסיכי רומניה לבית הוהנצולרן זיגמרינגן

קרול הראשון 1866-1881
שליטי הוהנצולרן-זיגמרינגן > מלכי רומניה

קרול הראשון 1881-1914
פרדיננד הראשון 1914-1927
מיכאי (מיכאל) הראשון 1927-1930
קרול השני 1930-1940
מיכאי הראשון 1940-1947 (חזרה לכס השלטון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012600291705171  GND: 4025572-4  VIAF: 236788032   WorldCat (עם VIAF): 236788032 
טירת זיגמרינגן
לאופולד
דפוס בלט

מגירת סדר עם אותיות מתכת ומעליה תבנית סדר עם כמה משפטים שאותיותיהם בכתב ראי
דפוס בֶּלֶט הוא שם למספר טכנולוגיות בתחום הדפוס. דפוס הבלט בצורתו המודרנית הומצא על ידי יוהאן גוטנברג במאה ה-15, ובגלגוליו השונים היה טכנולוגיית הדפוס הדומיננטית בעולם עד אחרי מלחמת העולם השנייה. החל בשנות ה-50 של המאה ה-20, טכנולוגיות אחרות החליפו את דפוס הבלט בקצב גובר והולך, תהליך שהושלם עד סוף שנות ה-80 של המאה.
במאה ה-21 מוגבל השימוש בדפוס הבלט להדגמות במוזיאונים, ולמספר בתי דפוס שמשתמשים בטכנולוגיה מסיבות של נוסטלגיה, הדרכה, או מסיבות אמנותיות, למשל בהדפסה על נייר עבה, באופן שהטבעת הבלט ניכרת במוצר המודפס.
בתחילתה הטכנולוגיה הייתה ידנית לחלוטין, אך עדיין אפשרה הוזלה של דברי דפוס באופן שהפך לראשונה את האות המודפסת זמינה לאדם מן השורה. לפני דפוס הבלט, השיטה המקובלת לעשיית ספרים, הייתה העתקה ידנית של הספר. עשיית עותק חדש של ספר, כלומר פשוטו כמשמעו העתקתו, הייתה אורכת למעתיק ולבעלי מלאכה אחרים כשנה. בעת העתיקה היו עבדים מלומדים שהועסקו בהעתקה, ובימי הביניים לבלרים, נזירים נוצרים, סופרים יהודים ומוסלמים, ואחרים, העתיקו ספרים, כשרבים מהספרים המועתקים הם ספרי קודש. בדרך כלל ספרים הועתקו על מגילת קלף, והיו מוצרים יקרים ויקרי המציאות, שלרוב האנשים לא הייתה גישה אליהם.
דפוס הבלט שינה כל זאת. מצע הדפוס הוחלף מיריעת קלף לנייר, ומחיר הספר ירד ממחיר שכר עבודה של בעל מלאכה מומחה לשנה, למחיר נמוך בהרבה - בתחילה לשווה ערך של שכר מספר שבועות של פועל מומחה, ובהמשך עד כדי שאפשר היה לקנות עיתון יומי בן מספר עמודים במחיר השווה לכל נפש.
מספר קפיצות טכנולוגיות בתחום הסדר, מרוצפות בתקופות של התקדמות הדרגתית, הביאו את דפוס הבלט משיטת עבודה ידנית כמעט לגמרי, לשיטה בה הטקסט להדפסה מוקלד במקלדת דמוית מכונת כתיבה במקום אחד, תוך שהוא מנוקב על גבי סרט מנוקב, שנלקח בתום ההקלדה למתקן הקורא את הסרט ומשדר את תוכנו בשימוש בטכנולוגיות של טלגרף וטלפון, כשבצד הקולט התוכן מעובד על ידי מחשב כדי להכינו להדפסה, תוך יצירת סרט מנוקב חדש, כשזה מוזן למכונת סדר שמוציאה טקסט מסודר, מוכן לעימוד והדפסה.
הטכנולוגיה מתבססת על שימוש בגופני אותיות יצוקים מנתך עופרת. הגופנים הללו מסודרים זה לצד זה כדי ליצור את הטקסט להדפסה. הגופנים מכילים את האותיות, סימני הפיסוק, הסמלים, והרווחים מהם עשוי הטקסט המודפס.
גופני העופרת מסודרים במסגרת ייעודית, ומשמשים להדפסה, על ידי משיחתם בדיו, ולחיצת דף נייר אליהם, במתקן שנקרא מכבש הדפוס. דף הנייר מוסר מדף העופרת, דיו חדש נמשח, והדף הבא מודפס, וחוזר חלילה. שכלולים של הטכנולוגיה כוללים הדרך בה נמשח הדיו, הדרך בה דף הנייר מוצמד לדף העופרת, ושימוש בדף העופרת כדי לייצר, בטכניקה שנקראת "סטראוטיפ" או בצרפתית "קלישאה", תבנית חדשה, וזו משמשת להדפסה על הנייר. באופן זה ניתן ליצור מספר עותקים של הגלופה ולהפעיל מספר מכבשי דפוס במקביל. בעזרת סטראוטיפ ניתן גם לייצר גלופות מעוגלות, שמאפשרות שימוש בדפוס רוטציוני, במהירויות עצומות.
טכנולוגיית הבלט הוחלפה על ידי טכנולוגיות הדפסה אחרות, שאפשרו שימוש בטכנולוגיות צילומית ואחרות. בתחום הדפוס, החליף דפוס האופסט את דפוס הבלט, כשהסדר מוחלף בהדרגה בסדר אופטי, ובהמשך טכנולוגיות ממוחשבות לחלוטין כמו הוצאה לאור שולחנית.
רקע

שיטות שונות לדפוס הופיעו במהלך ההיסטוריה, כמו החותם, ששימש להטבעת צורה חרותה בחותם עצמו בחומר רך כמו דונג או חומר (נקרא גם "חימר"), כשהחומר מתקשה, משמשת הדמות המודפסת בו כעדות לכך שבעל החותם אכן כתב את המסמך, או אישר אותו בחתימתו.
טכניקה להדפסה על בד ונייר, בעזרת חיתוך עץ, ובמידה פחותה בעזרת סיתות אבן, הופיעה במאה ה-8 בסין, והגיעה לאירופה כמה מאות שנים אחר כך. זו טכניקה עתירת עבודה, בה חרש-עץ אמן מפסל, בעזרת כלי חיתוך עץ, את הדמות להדפסה על ידי הסרת חומר בגילוף או סיתות מלוח עץ או אבן, כשהמקומות מהם לא הוסר, נשארים בולטים בלוח, ומעבירים את הדיו לנייר או לבד עליו מדפיסים. הכנת כל עמוד כזה דורשת עבודה רבה של בעל מלאכה מומחה, ואינה סלחנית - הדרך לתקן טעות היא להתחיל את העבודה מתחילתה. טכניקה זו שימשה יותר להדפסת ציורים או עיטורים, והעתקת טקסט נשארה במידה רבה מלאכתם של מעתיקים מקצועיים - נזירים, סופרי סת"ם, לבלרים, ובעלי מקצועות דומים.
גרסה מוקדמת של דפוס בלט נוצרה בערך בשנת 1040, על ידי בי שנג (Bì Shēng) בסין[דרוש מקור], מתוך התנסות בהדפסה של כתב סיני מורכב תוך שימוש בכלי חרסינה. במרוצת 200 השנים הבאות הועבר הידע אל שושלת קוריאו (היום קוריאה) אשר באותו הזמן הייתה תחת השפעה פוליטית ותרבותית של סין. באותן מאתיים השנים התפתחה שיטת ההדפסה של בי שנג. לראשונה הודפסו הדפסות בעזרת השימוש במתכת, תחת שושלת קוריאו, בערך בשנת 1230.
מושגים

דפוס הבלט מבוסס על שימוש בגופנים יצוקים מנתך עופרת. אלו הם מעין "מקלות" מלבניים, בעלי "גוף" ו"פנים". הגוף הוא בצורת תיבה, שממדיה מדויקים, וה"פנים" הם פני התו להדפסה, בכתב ראי.
כדי להכין את הטקסט להדפסה מסדרים את גופני העופרת הללו זה ליד זה, באופן שהתווים בראשם יוצרים את הטקסט הרצוי. תהליך זה נקרא "סדר". את השורות המסודרות מניחים במגש, ולאחר מכן, בתהליך המכונה "עימוד", ב"גלופה" המשמשת להדפסה.
בתהליך ההדפסה, פני הגלופה נמשחים בדיו, ונייר מוצמד ונלחץ אליהם (בגרמנית, התהליך נקרא Druk, באנגלית Press ובעברית "דפוס" - בשלוש השפות הפירוש המילולי הוא "לחיצה" או "לחץ"), בעזרת מכבש או גלילי גומי. במקומות בהם הגלופה "בולטת" הדיו מועבר לנייר בלחיצה, ושאר הנייר נשאר לבן. הנייר מוסר מהגלופה להמשך הטיפול כדי להגיע למוצר המוגמר.
בתום ההדפסה, הגלופה מפורקת, והאלמנטים השונים ששימשו להדפסה ממוחזרים, לשימוש חוזר או להתכה.
מושגים > מושגים נוספים

גופנים: זו המילה בה השתמשנו ונשתמש בהמשך לתאר חלק חיוני זה של טכנולוגיית דפוס הבלט, אך לא ברור אם היה מונח עברי ששימש לכך, ואולי לא בכל בתי הדפוס השתמשו באותו מונח. המונח באנגלית הוא Sort, ובגרמנית Letter. זהו גוף העופרת שתואר לעיל.
אמהות דפוס: אמהות הדפוס, שנקראות פעמים רבות גם בשמן הלטיני, מטריצות, משמשות בתבניות מהן נוצקים הגופנים שמשמשים בהדפסה. האמהות עשויות בדרך כלל מנתך של פליז, או מתכת דומה, ובהן חרוט, מוטבע או מגולף פני התו שיודפס.
סדר דפוס: הסדר הוא התהליך בו האידאות פוגשות את קרקע המציאות: "חומר הגלם" העיקרי של הסדר הוא הטקסט אותו יש להדפיס, יהיה זה מאמר מדעי, לוח הזמנים של הרכבת, הטור בעיתון, או יצירה ספרותית. במאות השנים הראשונות, הטקסט סופק בכתב יד, ועם המיכון, החל להיות "מודפס" בעצמו במכונת כתיבה. בשיא המיכון הטקסט הגיע בצורה אלקטרונית, בעזרת טלקס, למיכון מלא של עבודת הסדר עצמה.
התוצר של הסדר הוא שורות מסודרות של גופנים, בסדר הנכון, עם רווחים נכונים, המאייתות את הטקסט מהקלט, או "גולם" עופרת יחיד עם תבליטי התווים של שורה שלמה.
סדר מכני: מכונה גם "מתכת חמה". הופיע לראשונה כ-400 שנים אחרי גוטנברג, והיה הטכנולוגיה שזוהתה עם דפוס הבלט החל בסוף המאה ה-19, ועד למעבר לשיטות דפוס אחרות. בשיטה זו, הסדר מזין את הטקסט דרך מקלדת, ומכונה יוצקת את הגופנים מסודרים - אחד אחד או בשורות. בתום ההדפסה הגופנים מותכים חזרה למטילי עופרת, וממוחזרים ליציקה הבאה.
סדנת גופנים: המדפיסים הראשונים יצקו את גופני העופרת בעצמם, אך במהרה נוסדו סדנאות שלא עסקו בהדפסה בעצמן, והתרכזו בייצור גופני עופרת לשימוש בתי הדפוס והסדרים שעבדו בשיטת "סדר ידני".
מיון: בסדר ידני, אחרי ההדפסה, הגופנים ממוינים לתיבות מיוחדות לשימוש חוזר.
יישור: בדפוס, מקובלות בדרך כלל שורות מיושרות: סופי כל השורות בטור בעיתון או בעמוד בספר, פרט אולי לשורה האחרונה בפסקה, נמצאות בקו ישר. כדי להשיג זאת, הרווחים בין המילים אינם זהים בין השורות השונות, ועם זאת, הרווחים בין המילים שווים בכל שורה בפני עצמה. הפעולה של הרחבת הרווחים כדי להשיג אורח שורה אחיד, נקרא "יישור"
הגהה: סדר הדפוס צריך לקרוא את כתב היד, ולסדר את השורות. גם הסדרים הטובים ביותר שוגים לפעמים, ושגיאות יכולות להיכנס לתהליך בצורות נוספות, למשל פגימה של אחד הגופנים, או טעות במיון.
עימוד
גלופה
סטראוטיפ:
נייר: במצריים העתיקה היה בשימוש חומר דומה לנייר, בשם פפירוס. הנייר עצמו הומצא בסין, לפני בערך 2000 שנים, ושימש לצרכים שונים, כמו עטיפת חפצי ערך, ואף כנייר טואלט. הנייר הובא לאירופה על ידי הערבים, כנראה במאה ה-13, והתפשטות השימוש בו מקבילה להתפשטות דפוס הבלט. הופעת הדפוס הביאה לעלייה תלולה בשימוש בנייר, ובמקביל להתפתחות הטכנולוגיה, התפתחו והשתכללו הנייר, ושיטות הייצור שלו.
דיו: כתיבה בדיו על גבי פפירוס או קלף החליפה, והתקיימה לצד כתיבה על ידי הטבעה בחומר רך. בדפוס משתמשים בדיו צמיג יותר מזה המשמש לכתיבה בקולמוס. גם הדיו התפתח במקביל להתפתחות הטכנולוגיה והנייר. במאות השנים הראשונות, הדיו דרש ייבוש ממושך אחרי ההדפסה. בהמשך פותחו סוגי דיו שמתייבשים תוך זמן קצר, לעיתים בעזרת מתקן ייבוש המהווה חלק ממכונת הדפוס עצמה, באופן שניתן להדפיס עיתון, למשל, זמן קצר לפני הפצתו.
מכבש דפוס: שם כללי למתקן שמעביר את דמות האותיות המודפסות מהגלופה לנייר.
תהליך

בדפוס בלט האותיות או הסימן המיועדים להדפסה מובלטים מן המשטח, ויתר המשטח שקוע. על החלק המובלט נמרח הצבע הנדפס. האותיות נוצקו בראש קובייה עשויה עופרת. לכל תו הייתה קובייה משלו, גם לרווח הייתה קובייה נפרדת. יוצרו סדרות אותיות בגדלים שונים, כל סדרה הכילה מספר גדול של אותיות מאותו המין וזאת על מנת שיוכלו בבוא העת להרכיב עמודים שלמים. ניתן לחלק את הפעולה למספר שלבים. התיאור להלן ישתמש בדרך כלל בלשון זכר, הן למען הפשטות, והן משום שרוב המקצועות המתוארים :
יציקת הגופנים
סידור: הגופנים מסודרים בשורות, לפי הטקסט אותו יש להדפיס, על ידי הסדר. עם הופעת הסדר המכני בשלהי המאה ה-19,
הגהה: מהשורות המודפסת נוצרת הדפסה ראשונית, בדרך כלל ישירות מהטור המסודר. הדף המודפס, שמכונה בעצמן "הגהה", בדומה לשם הפעולה, נמסר למגיה - בהדפסת ספרים בדרך כלל מי הסופרים עצמם, ובמקרה הכללי גם עובד דפוס שזו התמחותו - המגיה. השגיאות מסומנות על גבי ההגהה ומוחזרות לסדר, שמתקן את השורות המסודרות
עימוד: את השורות המסודרות, יש לחלק לעמודים בספר, או טורים בעיתון, לפי אורך ורוחב השורה, וגודל הדף ועיצובו. בשלב זה נוספים לדף הדפוס אלמנטים נוספים: כותרות עיליות ותחתיות, מסגרות (למשל הפסים שמפרידים בין טורים בעיתון), מספר העמוד בספר, איורים, וכן הלאה. העימוד מתבצע על ידי הנחת האלמנטים במסגרת ייעודית לדבר (Chase (printing)), הוספת "כפיסים" ((Furniture (typesetting)) למילוי הרווחים, יישור כל האלמנטים כדי שראשיהם (החלק שמעביר את הדיו לנייר) כולם באותו מישור, כך שבעת ההדפסה יגעו כולם בנייר באופן אחיד. לבסוף, הידוק כל האלמנטים במסגרת בעזרת "יתדות הידוק" (Quoin (printing))
במסגרת המסודרת והמהודקת, המכונה לעיתים "גלופה", ניתן להשתמש ישירות להדפסה, או כדי להכין ממנה, בתהליך שנקרא סטראוטיפ (דפוס) (Stereotype (printing)) מעין "גלופה שניונית", וזו משמשת להדפסה. באופן זה ניתן להכין מספר גלופות של אותו הדף, או להכין גלופות מעוגלות המתאימות לדפוס רוטציוני (Rotary printing press).
דפוס: הגלופה (המקורית או המשנית) נמשחת בדיו, ודף נייר נלחץ אליה בעזרת מכבש הדפוס, כך שהדיו מועבר לנייר. והדף מופרד מהגלופה. לאורך השנים, הופיעו מכבשי דפוס מטיפוסים שונים, עד לדפוס הרוטציוני, בו מדפיסים על גבי נייר רציף בעזרת גלופות גליליות, מה שמאפשר הדפסה במהירות רבה.
המשך העיבוד: ייבוש, הדפסה נוספת על אותו דף בצבע אחר, הדפסה על צדו השני של הדף, חיתוך, קיפול, כריכה, וכן הלאה.
תהליך > יציקת הגופנים

גוטנברג יצק את הגופנים הראשונים. הצורך לקיים בית יציקה ליד בית הדפוס הציב אתגר גדול לבתי דפוס קטנים, וקמו ספקים שונים לגופנים יצוקים - כמה מבתי הדפוס הגדולים, שיצקו בעצמם את הגופנים מכרו גופנים לבתי דפוס קטנים יותר, ולצידם קמו בתי יציקה לגופנים, שלא עסקו כלל בדפוס, וכל עיסוקם היה לספק גופנים מוכנים לבתי דפוס גדולים וקטנים. בתי יציקה אלו עסקו גם בעיצוב גופנים חדשים בגדלים שונים, והעסיקו את ראשוני הטיפוגרפים. כאשר יש גופנים, שאר הציוד הדרוש לדפוס מתאים להפעלה בבית מלאכה לא גדול, ובתי דפוס רבים צצו בכל רחבי אירופה, גדולים וקטנים, ובשנים הבאות גם בעולם החדש.
להתפשטות המהירה של הדפוס, שסימנה את תחילת הרנסאנס, יש חשיבות תרבותית והיסטורית שלא ניתן להעריך במלואה. בתי דפוס רבים, חלקם קטנים ו"אלמונים" יחסית, פתחה את הפתח להדפסת והפצת ידע והשכלה, מסות, מאמרים, ודעות באופן משוחרר יחסית מבקורת השלטון, כשלעיתים, בשעת הצורך, דברים מודפסים בעילום שם או תחת שם עט. הדפוס יצר מצב של חופש ביטוי, שלא היה קיים לפני כן. כך למשל, המקור בלטינית של 95 התזות של מרטין לותר, מראשית המאה ה-16, הודפס ב"בית הדפוס הרשמי", וממנו לא שרדו עותקים, ובמקביל, התרגום לגרמנית נדפס במספר בתי דפוס ומספר ערים, והופץ במאות עותקים, שקשורים קשר הדוק בין הדפוס לרפורמה בנצרות. בתחילת המאה ה-18 פרסם יונתן סוויפט את המאמר הצעה צנועה תחת שם בדוי, מאמר סאטירי המציע בנימה רצינית לפתור כמה בעיות ביחד, על ידי שימוש בתינוקות בני עניים להכנת מזון לעשירים, ובכך העביר שבט ביקורת נוקב על הגזענות, האפליה, והיחס הרע שקיבלו העניים באירלנד. האסטרונום האציל הדני, טיכו ברהה, החזיק בית דפוס פרטי, שהופעל על ידי משרתיו, ובו פרסם בחציה הראשון של המאה ה-17 מאמרים על תצפיותיו ועל התאוריות האסטרונומיות שלו, בלי להיות תלוי בבית דפוס או בית הוצאה לאור.
תהליך > סדר

את פעולת הסדר יש לתאר פעמיים: הסדר הידני, שכמעט לא השתנה במשך כ-400 שנים, מימי גוטנברג עד העשורים האחרונים של המאה ה-19, והסדר המכני, שמכונה גם "מתכת חמה", שדחק את רגלי הסדר הידני כמעט לחלוטין, והיה חלק מטכנולוגיית הדפוס ה"סטנדרטית" עד תום עידן דפוס הבלט.
סדר ידני
ראו גם

דפוס
מכונת דפוס
פלקסוגרפיה
ליתוגרפיה
סדר (דפוס)
לקריאה נוספת

ארהרדט ד. שטיבנר, ספר הדפוס, ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י - האיגוד הארצי של עובדי הדפוס, הכריכה והקרטונז', תל אביב, 1992
הערות שוליים

1 2  קראו בכותר - אירופה בראשית העת החדשה : 1559-1460, באתר kotar.cet.ac.il
↑  ארהרדט ד. שטיבנר, דפוס בלט, עמ' 151-192, ספר הדפוס, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י - האיגוד הארצי של עובדי הדפוס, הכריכה והקרטונז', 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536999605171  LCCN: sh95001685  NDL: 00997760  NKC: ph135613 
אומן יוצק גופן לדפוס בלט. התבנית שבידו היא לגופן אחד
הודו-סין

ערך זה עוסק בחבל ארץ בדרום-מזרח אסיה. אם התכוונתם לקולוניה הצרפתית, ראו .
הודו-סין במפה מ-1886
חבל הודו-סין או חצי האי הודו-סין הוא חבל ארץ יבשתי בדרום-מזרח אסיה השוכן בין הודו לסין. חצי האי מוקף ממערב על ידי מפרץ בנגל, ים אנדמן ומצר מלאקה וממזרח על ידי ים סין הדרומי. המונח "הודו-סין" משמש לרוב בהקשר של ההתיישבות הצרפתית בחלק מהאזור. עם הדה-קולוניזציה הוקמו על הודו-סין הצרפתית המדינות וייטנאם, קמבודיה ולאוס. לאורך ההיסטוריה האזור הושפע מהמדינות הגדולות השוכנות לגבולותיו, מכאן קיבל החבל את שמו. השפעת סין באה לידי ביטוי בעיקר בווייטנאם, בעוד שבתאילנד, קמבודיה ולאוס ההשפעה ההודית ניכרת יותר. הדת המרכזית באזור היא הבודהיזם בעיקר בגרסת הטהרוואדה. במלזיה ניתן למצוא מאמינים הינדים, מוסלמים ונוצרים.
לימים הוקמו על חבל זה המדינות:
מיאנמר מיאנמר
קמבודיה קמבודיה
לאוס לאוס
סינגפור סינגפור
תאילנד תאילנד
וייטנאם וייטנאם
מלזיה מלזיה
הדיוויזיה ה-329 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 בדצמבר 1941 – 8 במאי 1945 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-329 (בגרמנית: 329. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1941, והועמדה תחת פיקוד הלמוט קאסטורף. ב-20 בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לתגבר את הכוחות בכיס חולם. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקודו של ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, ובהמשך לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית כחלק מהארמייה ה-16. בפברואר 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות יחד עם הדיוויזיה ה-81, ובעקבות כך נותק הקשר עם קבוצת ארמיות מרכז, ורק לאחר קרבות קשים יוצב הקו בחזרה. לאחר השמדת כוחות קבוצת ארמיות מרכז במבצע בגרטיון, נהדפה הדיוויזיה יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות צפון לכיס קורלנד, שם לחמה עד סוף המלחמה, אז נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום.
מפקדים

הלמוט קאסטורף (15 בדצמבר 1941 - 7 במרץ 1942)
ברונו היפלר (7 במרץ 1942 - 22 במרץ 1942)
יוהנס מאייר (22 במרץ 1942 - 9 באוגוסט 1943)
פאול וינטר (9 באוגוסט 1943 - ספטמבר 1943)
יוהנס מאייר (ספטמבר 1943 - 16 ביולי 1944)
ורנר שולצה (16 ביולי 1944 - 20 באוקטובר 1944)
קונרד מנקל (20 באוקטובר 1944 - 1 בינואר 1945)
ורנר שולצה (1 בינואר 1945 - מאי 1945)
קונרד מנקל (מאי 1945)
דקוואן ג'ונס

| --- | --- |

ג'ונס במדי אורלנדו מג'יק בשנת 2012
 לידה:  20 ביוני 1990 (בן 34) סטון מאונטיין שבמיסיסיפי, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד, קלע
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  18 
 מכללה:  אוניברסיטת מיאמי
 דראפט:  לא נבחר, 2012
 קבוצות כשחקן
 2012–2013   2013–2014   2014–2015   2015–2016   2016–2017   2017–2018   2018   2018–2019   2019–2020   2020–:  אורלנדו מג'יק   סטוקטון קינגס   פלקנסטרו קאנטו   צ'יבה ג'טס פונאבאשי   ליל מטרופול   פורט ויין מאד אנטס   אנחוי ווני   הפועל חולון   פלקנסטרו טריאסטה   נישינומיה סטורקס
 
דקוואן ג'ונס (באנגלית: DeQuan Jones; נולד ב-20 ביוני 1990) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלעי בנישינומיה סטורקס.
קריירת מכללות

בכל ארבע השנים בהם שיחק ג'ונס באוניברסיטת מיאמי, רשם ג'ונס נתונים של 508 נקודות 268 ריבאונדים, 53 אסיסטים, 52 חטיפות ו-51 בלוקים ב-111 משחקים. ב-25 בנובמבר 2009, הוא רשם את שיא הקריירה שלו במכללות כאשר קלע 16 נקודות נגד חוף המפרץ פלורידה.
ב-20 בדצמבר 2011, ג'ונס קיבל אישור לחזור לליגה לאחר שסיים את העונה הראשונה שלו עם 10 משחקים בלבד עקב חוסר ראיות בחקירה של ה-NCAA. ב-29 במרץ 2012, הוא השתתף בתחרות ה-24 במכללות של הטבעות ושלשות.
קריירה מקצועית > אורלנדו מג'יק

לאחר שלא נבחר בדראפט 2012, ג'ונס הצטרף לאורלנדו מג'יק בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-29 בספטמבר 2012, הוא חתם באורלנדו מג'יק. ב-27 במרץ 2013, עשה ג'ונס את משחקו הטוב ביותר באותה עונה כאשר קלע 13 נקודות בהפסד 108-114 לשרלוט הורנטס.
בחודש יולי 2013, ג 'ונס חזר לליגת הקיץ במדי אורלנדו מג'יק. ב-29 בספטמבר 2013, הוא חתם ב-סקרמנטו קינגס. למרות זאת, ב-15 באוקטובר 2013, הוא נחתך מהקבוצה לאחר ששיחק במשחק אחד בלבד.
קריירה מקצועית > סטוקטון קינגס

בנובמבר 2013 עבר ג'ונס לסטוקטון קינגס מ-ליגת הפיתוח של ה-NBA.
קריירה מקצועית > פלקנסטרו קאנטו

בחודש יולי 2014,שיחק ג'ונס בליגת הקיץ של אורלנדו במדי אינדיאנה פייסרס] ושיחק בניו אורלינס פלניקס בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-27 ביולי חתם ג'ונס לעונה פלקנסטרו קאנטו. ב-8 בינואר 2015, הוא השתתף בתחרות ההטבעות של הליגה. הוא היה גם חלק ממשחק הכוכבים של הליגה שנערך ב-17 בינואר, ג'ונס קלע 26 נקודות והוביל את נבחרתו לניצחון במשחק, 146-143. בליגה ג'ונס העמיד ממוצעים של 8.2 נקודות ו-3.3 ריבאונדים ב-35 משחקים. הוא גם ממוצעים 8.2 נקודות ו-4.3 ריבאונדים ב-17 משחקים ביורוקאפ.
קריירה מקצועית > צ'יבה ג'טס פונאבאשי

ב-25 בספטמבר 2015, חתם ג'ונס באטלנטה הוקס. עם זאת, ב-24 באוקטובר נחתך מהקבוצה. ב-29 בנובמבר הוא חתם בצ'יבה ג'טס פונאבאשי היפנית.
קריירה מקצועית > ליל מטרופול

ב-15 בספטמבר 2016, ג'ונס חתם בליל מטרופול הצרפתית.
קריירה מקצועית > פורט ויין מאד אנטס

ב-7 בספטמבר 2017, ג'ונס חתם באינדיאנה פייסרס. הוא היה נחתך מהסגל ב-14 באוקטובר. הוא חתם בפורט ויין מאד אנטס ובסיום העונה זכה בתואר השחקן המשתפר.
קריירה מקצועית > אנחוי ווני

ב-5 במאי חתם ג'ונס באנחוי ווני הסינית.
קריירה מקצועית > הפועל חולון

ב-31 ביולי 2018 חתם ג'ונס בקבוצה הישראלית הפועל חולון לעונה עם אופציה לאחת נוספת.
הערות שוליים

↑  חולון החתימה את הסמול פורוורד דקוואן ג'ונס, באתר ONE‏, 31 ביולי 2018
הארי אטקינסון

סר  הארי אלברט אטקינסון (באנגלית: Harry Albert Atkinson; ‏1 בנובמבר 1831 – 28 ביוני 1892) היה מדינאי ניו זילנדי שכיהן בארבע תקופות כהונה שונות במהלך השליש האחרון של המאה ה-19 כראש ממשלת ניו זילנד העשירי. הוא הנהיג את ניו זילנד במהלך מיתון כלכלי והיה ידוע בשל הניהול הזהיר והנבון של כלכלת המושבה ובמקביל הנהיג את תוכניות הביטוח הלאומי ואת תוכנית החכרת האדמות. הוא גם היה שותף ביצירתן של יחידות מתנדבים צבאיות שלחמו במלחמות הקרקעות של ניו זילנד  והיה מאמין גדול בצורך לתפישתן של הקרקעות של המאורים.