stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיי אישים
ביקורת

המחקר ההיסטורי משער שפלוטרכוס בדה מלבו פרטים רבים לגבי דמויות מסוימות על-מנת שההצמדה בינן לבין הביוגרפיה המקבילה שלה תהיה הגיונית. כך, ההצמדת ניקיאס לקראסוס מלאכותית לגמרי, שכן אין בין אישים אלו דבר משותף למעט היות שניהם בעלי ממון והעובדה ששניהם סבלו מתבוסה צבאית קשה לקראת סוף ימיהם. בביוגרפיה שכתב על פומפיוס, מהלל פלוטרכוס את אופיו הנאמן ונימוסיו הטובים כדי ליצור שיפוט מוסרי אשר נוגד את רוב הדיווחים המוכרים לנו מהתקופה אודות פומפיוס ואופיו. פלוטרכוס מעדיף להתמקד באנקדוטות שמראות את מוסר הדמויות עליהן הוא כותב, ופחות מתעניין בראייה רחבה של פועלן וניתוח הסיבות וההשפעות האפשריות של מעשיהן על נפילת הרפובליקה הרומית והממלכה האחמנית, ולפיכך נוטה להתאים עובדות לתאוריות, ולא להפך (כפי שמקובל במחקר מודרני).
הספרים בתרגום עברי

תולדות גדולי יון ורומא; תרגם: י"ל ברוך, 2 כרכים, תל אביב: אמנות, תרצ"ב. (התוכן: כרך 1: גדולי יון; ספר 1: תזאוס, ליקורג, סולון, תמיסטוקלס; ספר 2: אריסטידס, קימון, פריקלס, ניקיאס) (הספר במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית)
חייהם של גדולי יון ורומי; עברית: אורנשטיין, אחידוב, נאדל, חרוסט, כץ, שמואלוויטש, 2 כרכים, תל אביב: ספרי זהב, תשי"ג. (התוכן: כרך א: גדולי יון; כרך ב: גדולי רומי)
תרגום מלא:
חיי אישים: אנשי רומי; תרגם ... והוסיף מבוא והערות: יוסף ג' ליבס, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשי"ד 1954. (התרגום זיכה את ליבס בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת)
פלוטרכוס, חיי אישים: אנשי יוון; תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי; הביוגרפיות סולון, תימיסטוקליס ואלקיביאדיס – תרגמן והוסיף להן הערות מ"ה בן שמאי, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשל"א.
פלוטרכוס, חיי אישים: אנשי יוון ורומי; תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות: א"א הלוי, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשל"ג. (כינוס כל הביוגרפיות שלא הופיעו בשני הכרכים הקודמים)
הערות שוליים

↑  Tim Duff, Plutarch's Lives: Exploring Virtue and Vice, Oxford: Clarendon Press, 1999, p. 2.
↑  Pomeroy, Sarah B., Stanley M. Burstein, Walter Donlan, and Tolbert Roberts Jennifer. Ancient Greece: A Political, Social, and Cultural History . New York, New York: Oxford University Press, 1999. Print.
↑  Plutarch (1972). "Translator's Introduction". Fall Of The Roman Republic: Six Lives by Plutarch. translated by Rex Warner. Penguin Books. p. 8.
↑  פלוטארך מכירוניאה, מאמר מאת ג'ונה לנדרינג (Jona Lendering) מתאריך 19/7/2010
↑  ביקורת: מ. סמבטיון, פלוטרכוס בעברית, דבר, 9 באפריל 1954.
↑  משה סמבטיון, פלוטרכוס בעברית, הצופה, 10 בדצמבר 1954.
↑  ביקורת: יוסף פרוינד, על "אנשי יוון" לפלוטרכוס, דבר, 22 באוקטובר 1971, המשך.
↑  ביקורת: יוסף פרוינד, "אנשי יוון ורוֹמי", דבר, 14 בספטמבר 1973.
↑  אל"ף., ספרים חדשים – עיון ראשון | פלוטרכוס (הסוף), מעריב, טור 1, 3 באוגוסט 1973.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592863105171  PLWABN: 9812198909105606  BIBSYS: 90665114  BNE: XX3383731  BnF: cb12008377s (data)  GND: 4237905-2  LCCN: n79031980  NDL: 001316535  NLA: 36088573  NLG: 177698  SUDOC: 027384411  VcBA: 492/10966  VIAF: 134144648651463774909   WorldCat (עם VIAF): 134144648651463774909 
חיי אישים, כרך שלישי מתוך מהדורה משנת 1727 שהודפסה על ידי המדפיס ג'ייקוב טונסון (אנ')
עמוד של חיי אישים מגרסתו המודפסת של אולריך האן (גר') משנת 1470
הכח צ'רנוביץ

הכח צ'רנוביץ הייתה קבוצת כדורגל יהודית, אשר פעלה בצ'רנוביץ.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בסביבות 1920. קבוצה בעלת שם זהה פעלה בשנים 1914-1910, עד שזו שינתה את שמה ל"מכבי צ'רנוביץ". ב-1926 העפילה הקבוצה לרבע גמר של אליפות בוקובינה בכדורגל. בין שחקני הקבוצה נמנה גדליהו פוקס. ב-25 בפברואר 1932 התמזגה קבוצת "הכח צ'רנוביץ" עם קבוצת מכבי, והיא המשיכה לשחק כחלק מקבוצה זו עד פירוקה על ידי שלטונות ברית המועצות ב-1940.
הערות שוליים

↑  Гакоах Чернівці, באתר "History of Ukrainian Soccer"" (באוקראינית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המנון אלג'יריה

| --- | --- |

 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 שפה:  ערבית
 מילים:  מופדי זכריא
 לחן:  מחמד פאוזי
 תאריך מעמד רשמי:  1963
 ‏האזנהקובץ:Kassaman instrumental.ogg‏Ⓘ‏
 
מתוך שבועה (בערבית: قسمًا) הוא ההמנון הלאומי של אלג'יריה. הוא נכתב על ידי מופדי זכריא בשנת 1956, עת ישב בכלא השלטונות הקולוניאלים הצרפתים, ששלטו באותה עת באלג'יריה. ההמנון הולחן על ידי המלחין המצרי, מחמד פאוזי. ההמנון אומץ רשמית בשנת 1963, זמן קצר לאחר קבלת עצמאותה של אלג'יריה.
ראו גם

דגל אלג'יריה
סמל אלג'יריה
הערות שוליים

↑  האות ض הנהגית כדל"ת נחצית מתועתקת בתעתיק מדויק כ-צ'.
↑  ניתן לתרגם גם כ"ברקים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162566114 (data)  MusicBrainz work: bacde05d-a72a-4f7c-8562-dabd7fa4a434  VIAF: 293338256   WorldCat (עם VIAF): 293338256
המשפחה שלי (סרט)

ערך זה עוסק בסדרט דרמה יפני. אם התכוונתם לקומדיית מצבים בריטית, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  הירוקאזו קורה־אדה 
 הופק בידי:  Matsuzaki Kaoru, Yose Akihiko, Hijiri Taguchi 
 תסריט:  הירוקאזו קורה־אדה 
 עריכה:  הירוקאזו קורה־אדה 
 שחקנים ראשיים:  Lily Franky יוקי יאמאדה Aju Makita Miyu Sasaki Kairi Jō Daisuke Kuroda Kazuaki Shimizu Izumi Matsuoka Katsuya Maiguma Hajime Inoue Shinsuke Kasai Akira Emoto Kengo Kōra סוסוקה איקמצו Mayu Matsuoka סאקורה אנדו Chizuru Ikewaki נאוטו אוגאטה Yūki Yamada Yoko Moriguchi Moemi Katayama Kirin Kiki Mana Mikami 
 מוזיקה:  Haruomi Hosono 
 צילום:  Ryuto Kondo 
 מדינה:  יפן 
 חברה מפיצה:  Cirko Film, BiM Distribuzione, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 במאי 2018 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס דקל הזהב  פרס סזאר לסרט הזר 
 gaga.ne.jp/manbiki-kazoku/
 דף הסרט ב־IMDb
 
המשפחה שלי (ביפנית: 万引き家族; בתרגום חופשי: "משפחת כייסים"; באנגלית: Shoplifters) הוא סרט דרמה יפני משנת 2018 שביום, נכתב ונערך על ידי הירוקאזו קורה־אדה. בכיכובם של לילי פרנקי וסאקורה אנדו. הסרט מגולל את סיפורה של משפחה ענייה המתקיימת מגניבה מחנויות, הבוחרת לאמץ בת עשירים מוזנחת.
קורה-אדה כתב את התסריט כשתהה על מהות המשפחה, ובהשראת דיווחים על עוני וגניבת חנויות ביפן. הצילומים החלו באמצע דצמבר 2017.
הסרט הוקרן לראשונה ב-13 במאי 2018 בפסטיבל קאן, שם זכה בפרס דקל הזהב. הסרט יצא לאור ביפן ב-8 ביוני 2018 וזכה להצלחה ביקורטית ומסחרית. בשנת 2018 זכה הסרט בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית הסרט הטוב ביותר של השנה. בנוסף, הסרט זכה בשלושה פרסי קולנוע מייניצ'י, כולל הסרט הטוב ביותר, ובפרס המסך של אסיה הפסיפיק לסרט העלילתי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
הערות שוליים

| פרס דקל הזהב |
| --- | --- | --- |
| 1945‏-1960 | יוניון פסיפיק (1945) • (בשנה זו חולקו 11 פרסים) ייסורים, סוף השבוע האבוד, האחו האדום, פגישה מקרית, ניצ'ה נגר, הסימפוניה הפסטורלית, תקוותם האחרונה, גברים ללא כנפיים, רומא עיר פרזות (1946) • הפרס לא חולק (1947) • הפסטיבל לא התקיים (1948) •  האדם השלישי (1949) • הפסטיבל לא התקיים (1950) • מיס ג'ולי (אלף סיוברג), נס במילאנו (ויטוריו דה סיקה) (1951) • בשל מאזן הכוחות, אותלו (1952) • שכר האימה (1953) • השער לגיהנום (1954) • מרטי (1955) • עולם הדממה (1956) • שכנוע ידידותי (1957) • העגורים עפים (1958) • אורפאו נגרו (1959) • לה דולצ'ה ויטה (1960) |  |
| 1961‏-1980 | היעדרות כה ארוכה, וירידיאנה (1961) • משלם ההבטחות (1962) • הברדלס (1963) • מטריות שרבורג (1964) • הפטנט (1965) • על גברים ונשים, גבר ואישה (1966) • יצרים (1967) • חלוקת הפרס בוטלה בשל אירועי מאי 1968 (1968) • והיה אם... (1969) • מ.א.ש (1970) • המקשר (1971) • מקרה מאטי, מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972) • אי ההבנה, הדחליל (1973) • השיחה (1974) • כרוניקה של שנים בוערות (1975) • נהג מונית (1976) • פדרה פדרונה (1977) • קבקבי העץ (1978) • אפוקליפסה עכשיו, תוף הפח (1979) • כל הג'אז הזה, קגמושה (1980) |  |
| 1981‏-2000 | איש הברזל (1981) • יול, נעדר (1982) • הבלדה על נראיימה (1983) • פריז, טקסס (1984) • מסע העסקים של אבא (1985) • המיסיון (1986) • מתחת לשמש השטן (1987) • פלה הכובש (1988) • סקס, שקרים ווידאוטייפ (1989) • לב פראי (1990) • ברטון פינק (1991) • כוונות טובות (1992) • שלום לפילגש, הפסנתר (1993) • ספרות זולה (1994) • מתחת לפני השטח (1995) • סודות ושקרים (1996) • טעם הדובדבן (1997) • נצח ועוד יום (1998) • רוזטה (1999) • רוקדת בחשכה (2000) |  |
| 2001‏-2020 | חדרו של הבן (2001) • הפסנתרן (2002) • אלפנט (2003) • פרנהייט 9/11 (2004) • הילד (2005) • כשהרוח נושבת (2006) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2007) • בין הקירות (2008) • סרט לבן (2009) • הדוד בונמי שיכול לזכור את חייו הקודמים (2010) • עץ החיים (2011) • אהבה (2012) • כחול הוא הצבע החם ביותר (2013) • שנת חורף (2014) • דיפאן (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • הריבוע (2017) • המשפחה שלי (2018) • פרזיטים (2019) • הפסטיבל לא התקיים בשל מגפת הקורונה (2020) |  |
| 2021-היום | טיטאן (2021) • משולש העצבות (2022) אנטומיה של נפילה (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 6509153834762264450002   WorldCat (עם VIAF): 6509153834762264450002
חיי גליליאו

| --- | --- |

הפקת "חיי גליליאו" של ברלינר אנסמבל, 1971
 כתיבה:  ברטולט ברכט 
 סוגה:  דרמה, תיאטרון אפי 
 הצגת בכורה:  9 בספטמבר 1943 
 שפה:  גרמנית 
 
חיי גליליאו (באנגלית: Life of Galileo; בגרמנית: Leben des Galilei), הידוע גם בשם גליליאו, הוא מחזה מן המאה העשרים פרי עטו של המחזאי הגרמני ברטולט ברכט, עם מוזיקת ליווי של הנס אייזלר.
הגרסה הראשונה של המחזה נכתבה בשנים 1937–1939. הגרסה השנייה (או 'האמריקאית') נכתבה בשנים 1945–1947, בשיתוף צ'ארלס לוטון. ההפקה הבימתית הראשונה של המחזה (בגרמנית) הוצגה לראשונה בציריך שאוספילהאוס (Schauspielhaus Zürich), ב-9 בספטמבר 1943. הבמאי היה לאונרד שטקל ומעצב התפאורה היה תיאו אוטו. השחקנים כללו את שטקל עצמו (בתפקיד גליליאו), קארל פארילה וולפגנג לנגהוף.
הגרסה השנייה (בשפה האנגלית), הועלתה לראשונה בתיאטרון קורונט בלוס אנג'לס ב-30 ביולי 1947. 
הבמאים היו ג'וזף לוסי וברכט, המנהל המוזיקלי סרז' הובי (Serge Hovey) ומעצב התפאורה רוברט דביסון. לוטון גילם את דמותו של גליליאו, הוגו האס את ברבריני ופרנסס הפלין את וירג'יניה. הצגת הבכורה נערכה בתיאטרון מקסין אליוט בעיר ניו יורק ב-7 בדצמבר אותה שנה.
הפקה שלישית בוצעה בידי ברלינר אנסמבל, כשארנסט בוש שיחק בתפקיד הראשי. הצגת הבכורה עלתה בתיאטרון שאושפילהאוס בינואר 1957. הבמאי היה אריך אנגל ומעצב התפאורה קספר נהר.
עיבוד לטלוויזיה של המחזה בוים בידי ג'וזף לוסי בהפקת American Film Theatre, הופק ב-1975, כשאת דמותו של גליליאו גילם חיים טופול.
עלילת המחזה עוסקת בחייו המאוחרים של גלילאו גליליי, המדען האיטלקי הדגול, שנרדף בידי הכנסייה הקתולית, בשל הפצת תגליותיו המדעיות. המחזה עוסק בנושאים, כגון הקונפליקט בין  דוגמטיזם לעובדה מדעית וכן יכולת העמידה מול דיכוי.
גרסאות המחזה

לאחר הגירתו לארצות הברית מגרמניה הנאצית (עם חניות ביניים בארצות שונות, בהן ברית המועצות), ברכט תרגם ושיכתב את המחזה בשיתוף פעולה עם השחקן צ'ארלס לוטון.

תוצר מאמציהם היה ל'גרסה האמריקאית' השנייה של המחזה, שנקראה רק 'גליליאו' (Galileo).
בספטמבר 1947, ברכט זומן להופיע בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית בחשד לקומוניזם. הוא העיד בפני הוועדה ב-30 באוקטובר 1947, ועזב לאירופה ב-31 באוקטובר. הוא בחר לשוב לגרמניה המזרחית והמשיך לעבוד על המחזה, כעת שוב בשפה הגרמנית. הוא חש שהדיוקן האופטימיסטי של עולם המדע אותה הציג בשתי הגרסאות הראשונות של המחזה, דרשה שיכתוב בעולם שאחרי הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי, בו חוסר ההיגיון המדעי והפוטנציאל המזיק שלו היו הרבה יותר גלויים לעין. 

מאטז' דאטר הציג השוואה זמינה ומפורטת בין הגרסה המוקדמת, האמריקאית והגרסה הגרמנית הסופית. 

ב-2013 התקיימה הצגת הבכורה של הפקת הלהקה השייקספירית המלכותית לתרגום חדש של "חיי גליליאו",

פרי עטו של הסופר המתארח שלהם מרק רבנהיל בתיאטרון סוואן בסטרטפורד שעל נהר איבון.
תקציר העלילה

גלילאו גליליי סובל מחסרון כיס. סטודנט שמגיע ללמוד אצלו מספר לו על אודות המצאה חדשה, הטלסקופ ("השפופרת המצחיקה הזאת שהם מוכרים באמסטרדם").

גליליאו מעתיק את ההמצאה ומוכר אותה לרפובליקה של ונציה בהציגו אותה כהמצאתו שלו.
גליליאו משתמש בטלסקופ על מנת לאשש את המודל ההליוצנטרי של מערכת השמש שגילה קופרניקוס. ההוכחה הייתה נגד האמונה העממית וגם הדוקטרינה של הכנסייה. הוא פרסם אותה בשפה האיטלקית, במקום בלטינית, השפה המדעית המסורתית, על מנת שתהיה נגישה להמוני העם. נישואי בתו לאהובה, צעיר בעל אמצעים, נכשלים בשל מיאונו של גליליאו למשוך ידיו מהתורה החדשנית. גליליאו מובא לוותיקן לשם חקירה. אחרי שמאיימים עליו בעינויים, הוא מתכחש לתורה שלו. תלמידיו מוכים הלם בשל כניעתו.
גליליאו, כעת זקן ושבור, חי במעצר בית. אנדריאה, תלמידו לשעבר, מבקר אותו. גליליאו נותן לו ספר (הדיסקורס) המכיל את כל תגליותיו המדעיות, ומבקש ממנו להבריח אותו מחוץ לאיטליה, על מנת שיופץ בחו"ל. אנדריאה נוכח כעת לדעת שפעולותיו של גליליאו היו הרואיות ושהוא התכחש לתורתו רק כדי לשטות ברשויות הכנסייה. אולם, גליליאו עומד על כך שאין לכך דבר עם הרואיות והוא כתב את הספר פשוט מתוך עניין עצמי.
בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

גלילאו בתיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 21 ביולי 1962
יוצרים: מתרגם – דן מירון, במאי – סם בֶּסֶקוב, מעצב תפאורה – ארנון אדר, מעצבת תלבושות – ריטה קליין, מלחין מוזיקה - הנס אייזלר.
שחקנים: גליליאו - זלמן לביוש (זכה על תפקידו בפרס מועדון "מילוא"), פילוסוף החצר, וואני - נתן כוגן, וירג'יניה - גילה אלמגור, הקרדינל הזקן - אריה קסבינר, אברהם בן-יוסף, רחל מרכוס, יוסף ידין, אביבה מרקס, יהודה פוקס.
גליליאו גליליי בתיאטרון חיפה – הצגת בכורה: 15 בספטמבר 1979
יוצרים: מתרגם - אברהם עוז, במאי – יוסף מילוא, מעצב תפאורה – יגאל תומרקין, מלחין מוזיקה - אלכס כגן.
שחקנים: גליליאו - יוסי בנאי, ראש האינקוויזיציה - שרגא הרפז.
גלילאו בתיאטרון באר שבע – הצגת בכורה: 2012
יוצרים: מתרגם – עידו ריקלין, במאי – עידו ריקלין, מעצבת תפאורה – טליה אוטולנגי, מעצבת תלבושות – נטע הקר, מעצבת תאורה – עדי שימרוני, מלחין מוזיקה – דורי פרנס, מעצב תנועה – גיא אלון.
שחקנים: גלילאו - אמיר קריאף, פולגאנציו וקוזימו דה מדיצ'י המבוגר - אורן כהן, וירג'יניה וקוזימו דה מדיצ'י הצעיר – יונית טובי, סוכנת ביתו של גלילאו - אדווה עדני, הקרדינל ברבריני - גיא אלון, סאגרדו - יוסי צברי, לודוביקו, ארוסה של וירג'יניה - ירמי רייך, אנדריאה - תום חגי, הקרדינל האינקוויזיטור (רוברטו בלרמינו) - רודיה קוזלובסקי.
תרגום לעברית

ברטולט ברכט, חיי גליליאו, תרגם והוסיף מבוא והערות: אברהם עוז. תל אביב: הוצאת אור עם, תשמ"ב/1982.
ביבליוגרפיה

Brecht, Bertolt. 1952. Galileo. Trans. Charles Laughton. Ed. Eric Bentley. Works of Bertolt Brecht Ser. New York: Grove Press, 1966.ISBN 0-8021-3059-3. p. 43–129.
Brecht, Bertolt. 1955. Life of Galileo. In Collected Plays:Five. Trans. John Willett. Ed. John Willett and Ralph Manheim. Bertolt Brecht: Plays, Poetry and Prose Ser. London: Methuen, 1980. ISBN 0-413-69970-6. p. 1–105.
Willett, John. 1959. The Theatre of Bertolt Brecht: A Study from Eight Aspects. London: Methuen. ISBN 0-413-34360-X.
הערות שוליים

↑  "גליליאו" מאת ברטולט ברכט בתיאטרון קורונט, באתר אוניברסיטת דרום קליפורניה
↑  Willett (1959, 46–47).
↑  McNeil, Dougal (2005). "A new, sharper light: Laughton’s Galileo". The many lives of Galileo: Brecht, theatre and translation's political unconscious. Bern, Switzerland: Peter Lang Academic. pp. 45–47. ISBN 3-03910-536-1.
↑  McNeil (2005: 63; 111–113)
↑  Danter (2001)
↑  "חיי גליליאו" בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית
↑  ברטולט ברכט, חיי גליליאו, תרגם והוסיף מבוא והערות: אברהם עוז.
תל אביב: הוצאת אור עם, תשמ"ב/1982, עמ' 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4099144-1  VIAF: 185854211   WorldCat (עם VIAF): 185854211
חורבת ניסיה

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  15 דונם 
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הישראלית, התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°53′50″N 35°13′45″E﻿ / ﻿31.8972132°N 35.22909882°E﻿ / 31.8972132; 35.22909882
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) חורבת ניסיה(למפת דרום השומרון רגילה) חורבת ניסיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת ניסיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת ניסיה
 
חורבת ניסיה היא אתר ארכאולוגי בתחומי היישוב פסגות בהרי בנימין. דעת מיעוט במחקר מזהה את האתר עם העיר המקראית העי.
האתר והממצאים

שטחו של האתר הוא כ-15 דונם, ועל פי ההערכות חיו בו כ-400 נפש. באתר נמצאו שרידי יישוב כנעני, בהם במה שנשתמרה היטב. היישוב היה מיושב גם בתקופה הישראלית, בתקופת בית שני ובתקופה הביזנטית, ואולי אף מאוחר מכך. באתר קיימים שרידי מבנים, מערות קבורה, יקב, שני מקוואות טהרה חשמונאיים, בית בד ואולי גם שרידי חומה. בצפון-מערב האתר נמצאת מערת מסתור מימי מרד בר כוכבא.
עיקר הממצאים באתר הם מתקופת הברזל ומתקופת בית שני. באתר נתגלו תכשיטים, חרפושיות מצריות, צלמיות, כלי נשק וכלי חרס החל מתקופת הברונזה התיכונה. כמו כן, נמצא מטבע מימי המרד הגדול. בצדו האחד נכתב "שנת שתיים" ומוטבע ציור של אמפורה, ועל צדו השני נכתב "לחירות ציון" לצד ציור של עלה גפן. המטבע מופיע כיום בסמלו של יקב פסגות שמיקומו המקורי היה בסמוך לאתר, והעתק שלו מוטבע על חלק מיינות היקב. נמצא גם מטבע מימי אדריאנוס. הממצאים הניידים נמצאים כיום במוזיאון רוקפלר.
סמוך לאתר הארכאולוגי נבנתה בריכת אגירה לרחצה, הנקראת "עין יוסף", על שמו של יוסף בן-יוסף, תושב פסגות.
זיהוי עם העי המקראית

החל משנת 1979 חפרה את האתר משלחת חוקרים אמריקנית בראשות ד"ר דייוויד ליווינגסטון. המשלחת חפרה את האתר במשך 16 עונות חפירה, עד שנת 2002. לדעת ליווינגסטון, חורבת ניסיה היא העיר המקראית העי. זיהוי זה מסתמך בראש ובראשונה על מיקומה הגאוגרפי של העי שנמצאת מזרחית לבית אל המקראית, כמתואר במסע אברהם ובספר יהושע.
ליווינגסטון חלק על הזיהוי המקובל של בית אל המקראית בכפר ביתין הצפוני לחורבת ניסיה, וזיהה אותה דווקא בעיר הפלסטינית אל-בירה. באתר ישנם ממצאים המעידים על יישוב כנעני מתקופת הברזל, עובדה היכולה להלום את הזיהוי.
רוב החוקרים לא קיבלו את זיהויו של ליווינגסטון. בין הטיעונים לשלול את מיקומה של העי בחורבת ניסיה הם: זיהויה של בית אל בביתין ולא באל-בירה; הכפר קטן מכדי להלום את התיאור המקראי על 35,000 לוחמים ו-12,000 נופלים; מהפסוקים עולה כי העי הייתה עיר מרכזית שהיו לה עיירות לוויין; המקרא מספר כי העי נשרפה ואילו באתר אין עדויות לשריפה, היעדר חומות בצורות ושערים, ועוד. עם זאת, ליווינגסטון המשיך לטעון כי חורבת ניסיה היא העי, ופרס את טענותיו בספר.
למרות אי-ההסכמה הגורפת עם הזיהוי של ליווינגסטון, במקרים רבים מוצג המקום כ"אתר העי" (כולל בשלט הכניסה לאתר). סמוך לאתר הוקמה שכונה של היישוב פסגות המכונה "מבוא העי" או "שכונת העי". בשלטי ההכוונה הרשמיים נקרא האתר "הכפר העברי הקדום".
לקריאה נוספת

דייוויד ליווינגסטון, Khirbet Nisya 1979-1986: a Report on six Seasons of Excavation, 1989 (באנגלית).
הערות שוליים

↑  המערה והמטבע באתר יקב פסגות
↑  1925 - 2013
↑  ספר בראשית, פרק י"ב, פסוק ח'
↑  ספר יהושע, פרק ז', פסוק ב'
↑  ספר יהושע, פרק ח', פסוק א': "רְאֵה נָתַתִּי בְיָדְךָ אֶת מֶלֶךְ הָעַי וְאֶת עַמּוֹ וְאֶת עִירוֹ וְאֶת אַרְצוֹ".
↑  ספר יהושע, פרק ח', פסוק כ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498869205171  GND: 1152851160 
במה כנענית בכפר
בית בד תת-קרקעי
שלט הכניסה לאתר, שבו נטען שזהו מיקומה של העי
חדשות.קום

| --- | --- |

סמליל האתר
 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 http://www.hadashot.com/
 
חדשות.קום הוא אתר אינטרנט שהוקם בשנת 1999, ביוזמת חברת בזק בינלאומי והעיתונאי יאיר פידל, והיה אתר החדשות הראשון ברשת בעברית.
בתקופת הקמת האתר, היו מעט אתרי תוכן בעברית באינטרנט, והעיתונים הגדולים (ידיעות אחרונות, הארץ ומעריב) עדיין התלבטו האם לפתוח אתר חדשות, מחשש לפגיעה בהכנסותיהם מהעיתונים המודפסים.
באתר חדשות.קום עבדו מספר כתבים צעירים שהשתחררו משירות צבאי בגלי צה"ל, וכן מספר כתבים מקול ישראל. מספר הכניסות לאתר היה גדול יחסית לאותה תקופה - כ-3,000 ביום, אך מרבית המבקרים היו מחוץ לישראל.
חברת בזק בינלאומי מימנה את האתר במשך חצי שנה. לאחר מכן, בגלל אילוצים רגולטוריים, רכשה בזק בינלאומי את האתר "וואלה", שהיה באותן שנים שער הכניסה לאינטרנט, ויצאה מההשקעה באתר חדשות.קום (הרגולטור לא איפשר לחברת האם בזק לרכוש את האתר וואלה, לכן היא הורתה לבזק בינלאומי לרכוש אותו). בעקבות זאת נכנס בנק מרכנתיל דיסקונט להשקעה באתר, ומימן אותו למשך שנה נוספת.
בתחילת שנת 2001, בעקבות משבר בועת הדוט קום, הופסק מימון האתר על ידי בנק מרכנתיל. בחודש ספטמבר של אותה שנה, ביום הכיפורים, האתר נסגר.
הערות שוליים

↑  ג'ודי מלץ, ‏מרכנתיל משקיע בחדשות.קום, באתר גלובס, 18 במאי 2000
↑  שלומי כץ, עוד קורבן למשבר האינטרנט: האתר חדשות.קום נסגר, באתר ynet, 11 באוקטובר 2001
ויליאם יואל

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1794 לנקסטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 במרץ 1866 (בגיל 71) קיימברידג', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, פילוסופיה, תאולוגיה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  Dallam School  Lancaster Royal Grammar School  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  הרצאת בייקר (1848)  המדליה המלכותית (1837)  עמית החברה המלכותית  פרס סמית'  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  Chancellor's Gold Medal 
 בן או בת זוג:  Everina Frances Ellis (1 ביולי 1858–ערך בלתי־ידוע) 
 תרומות עיקריות
 חקר הגאות והשפל, חקר היסטוריית מדע
 
ויליאם יואל וחתימתו
וִילְיַאם יוּאֶל (אנגלית: William Whewell, בתעתיק מדויק: הְיוּאֶל;‏ 24 במאי 1794 – 6 במרץ 1866) היה איש אשכולות אנגלי: מדען רב תחומי, כומר אנגליקני, פילוסוף, תאולוג והיסטוריון של המדע.
ביוגרפיה

יוּאֶל נולד בעיר לנקסטר שבאנגליה. אביו, שהיה נגר, ציפה כי יוּאֶל יעסוק אף הוא במקצוע זה, אבל ההצלחה לה זכה יוּאֶל במתמטיקה בבית הספר היסודי בלנקסטר ובתיכון בהברשם (Heversham) זיכתה אותו במלגת לימודים בטריניטי קולג', קיימברידג' (1812), מוסד בו עתיד היה לבלות את שארית חייו. יוּאֶל סיים את לימודיו בקולג' ב-1816, והגיע למקום השני (המכונה באנגלית בטרמינולוגיה המיוחדת לאוניברסיטת קיימברידג' second Wrangler) ברמה העליונה של מבחני המתמטיקה היוקרתיים של אוניברסיטת קיימברידג' המכונים טריפוס (Tripos).
ב-1817 התמנה יוּאֶל כנשיא ה-Cambridge Union Society, מועדון הדיבייט הוותיק בעולם, ואחר־כך התקבל כחבר מן המניין וכמרצה בטריניטי קולג'. הוא היה "פרופסור למינרלוגיה" (משרה שנפתחה בקיימברידג' ב-1808 והופסקה ב-1931) מ-1828 ועד 1832, ומ-1838 ועד 1855 שימש במשרת "פרופסור לפילוסופיה של המוסר" (בקתדרה על שם נייטסברידג', אז היה התואר קרוי "תאולוגיה מוסרית וקזואיסטיקה שמימית"), אחת מהמשרות הוותיקות בקיימברידג' והקיימת עד היום. ב-1841 החליף יוּאֶל את ד"ר כריסטופר וורדסוורת כמנהל טריניטי קולג' (Master במינוח הייחודי לאוניברסיטת קיימברידג') והחזיק במשרה זו עד 1866. הוא התמנה גם לסגן־הקנצלר של האוניברסיטה ב-1842.
יוּאֶל מת בקיימברידג' ב-1866 כתוצאה מנפילה מסוסו.
הישגיו

אחד הדברים המייחדים את יוּאֶל הוא התחומים השונים והמגוונים בהם עסק. בזמן בו מדענים הלכו והתמקצעו בתחום מסוים ולעיתים בענף מוגדר של התחום נראה יוּאֶל כשריד מתקופה קדומה שבה ניסו אנשי מדע את כוחם במעט מכל דבר. הוא כתב ספרים בתחומי המכניקה, הפיזיקה, הגאולוגיה, האסטרונומיה והכלכלה, ותוך כדי כך הוא גם מצא זמן לחבר שירה, לכתוב "מסת ברידג'ווטר", לתרגם לאנגלית את עבודותיו של יוהאן וולפגנג פון גתה, ולכתוב דרשות ומסכתות תאולוגיות.
הישגיו > רשימת נושאים בהם עסק יוּאֶל ועליהם כתב

אוקיינוגרפיה - יוּאֶל חקר את נושא הגאות והשפל באוקיינוסים (מחקר שבגינו זכה במדליה היוקרתית של החברה המלכותית ב-1837).
אסטרונומיה - "עיון באסטרונומיה ובפיזיקה כללית ככל הנוגע לתאולוגיה טבעית" (Astronomy and General Physics considered with reference to Natural Theology‏), 1833 – מסת ברידג'ווטר (ראו בהערות השוליים).
אסטרוביולוגיה בספר על ריבוי העולמות (Of the Plurality of Worlds‏), 1854 חלק יוּאֶל על ההסתברות של חיים מחוץ לכדור הארץ.
מתמטיקה – יוּאֶל ערך מחדש את ספרו של אייזק בארו (Isaac Barrow‏ 1677-1630) עבודות מתמטיות (Mathematical Works‏), 1860
אדריכלות - יוּאֶל התעניין בהיסטוריה של האדריכלות במהלך כל חייו. הוא ידוע בעיקר בשל כתביו בנושא אדריכלות גותית במיוחד בשל ספרו הערות ארכיטקטוניות על כנסיות גרמניות (Architectural Notes on German Churches‏ הודפס לראשונה ב-1830). בעבודתו זו ביסס יוּאֶל מינוחים מדויקים עבור הכנסיות הגותיות הגרמניות והעלה את תורת התפתחות הסגנון. עבודתו משויכת אל ה"מגמה המדעית" של הכותבים על אדריכלות, יחד עם תומאס ריקמן (Thomas Rickman) ורוברט ויליס (Robert Willis).
משפטים - יוּאֶל תרגם וערך של ספרו של המשפטן והפילוסוף ההולנדי הוגו גרוטיוס (Hugo Grotius או גם Huig de Groot, חי 1645-1583) על חוקי השלום והמלחמה (De jure belli ac pacis‏), 1853. ספר זה דן בתנאים למלחמה צודקת ובכללי המשפט הטבעי החלים בתקופת מלחמה.
חינוך - יוּאֶל כתב את המסה על חינוך ליברלי באופן כללי, עם התייחסות מיוחדת ללימודים הראשיים של אוניברסיטת קיימברידג' (Of a Liberal Education in General, with particular reference to the Leading Studies of the University of Cambridge‏), 1845.
נאולוגיזם (המצאת מילים חדשות) - אחת מתרומותיו הגדולות ביותר של יוּאֶל למדע הייתה יכולת יצירת מילים חדשות בשפה האנגלית. הוא התכתב לעיתים קרובות עם רבים בתחומי העניין שלו ועזר להם ליצור שמות לתגליותיהם. למעשה, יוּאֶל הוא שטבע את המילה "scientist" (באנגלית - "מדען", עד אז הוא היה קרוי "פילוסוף טבע" ["natural philosopher"]), הוא גם תרם את המונחים הבאים: "physicist" (פיזיקאי), "consilience" (איחוד הידע בין ענפי למידה שונים), "Catastrophism" (קטסטרופיזם - התאוריה שכדור הארץ עוצב בסדרת אסונות טבע כלל-עולמיים אלימים קצרי חיים), ו-"Uniformitarianism" (אוניפורמיטאריאניזם - התאוריה שכדור הארץ עוצב על ידי אותם כוחות הפועלים בטבע כל הזמן), והיה זה יוּאֶל שהציע למייקל פאראדיי את המונחים "אנודה" ו"קתודה".