הטיות פוליטיות בתקשורת
הטיות בתקשורת הישראלית > טענות על הטיה כלפי ימין

לפי הדיפלומט נדב תמיר, סיקור החדשות בארץ "נוטה באופן מובהק לימין". לדבריו, התבססות של כתבים על מקורות רשמיים גורמת לכך שהמידע יוצג באופן שנוח למדינה, וכך לדוגמה "פלסטיני שפגע בחייל יוצג כמחבל, ומתנחל שפגע בפלסטיני כאזרח שהגן על עצמו". תמיר מוסיף כי כתבים רבים מתייחסים להחלטות האו"ם ומוסדות בין-לאומיים אחרים נגד ההתנחלויות והכיבוש כהחלטות אנטי-ישראליות (ולעיתים אף אנטישמיות), גם אם מובילות אותן מדינות שהן ידידות של ישראל, ואפילו אם העמדה המובעת בהחלטה תואמת את עמדתם של ישראלים רבים.
לפי אמיתי זיו מעיתון "הארץ", למקורות ימניים יש את שיעורי החשיפה הגבוהים ביותר, והטענה שלתקשורת נטייה שמאלה היא "שקר". זיו התבסס על סקר TGI, המתייחס לשיעורי החשיפה של אמצעי התקשורת השונים. כך לדוגמה, בנוגע לעיתונים, "ישראל היום" נמצא במקום הראשון, עם שיעור חשיפה של מעט מעל ל-38% בחציון השני של 2015. לפי זיו, מדובר ב"עיתון הבית של בנימין נתניהו, וככזה הוא ימני מובהק". שני ברשימה הוא "ידיעות אחרונות", עם שיעור חשיפה של 35%. לפי זיו, למרות שהעיתון נוהג למתוח ביקורת על נתניהו, הוא "מחבק את ליברמן", מאופיין במיליטריזם ואף בלאומנות. במקום השלישי, עם חשיפה של 5.7% בלבד, נמצא "הארץ", שלדבריו נחשב "עיתון שמאלני".
טענות דומות העלה העיתונאי אביב לביא, שטען כי קיימת "רשימה הולכת ומתארכת של כלי תקשורת שמחזיקים באופן מוצהר בקו ימני ומתנחלי: "מקור ראשון", ערוץ 20, רדיו גלי ישראל, "בשבע". אליהם צריך להוסיף את שני כלי התקשורת שנמצאים (כמו "מקור ראשון") בבעלותו של פטרון ראש הממשלה, שלדון אדלסון: "ישראל היום", שופרו הלא-רשמי של בנימין נתניהו, ו-nrg. מול כל אלה יש רק כלי תקשורת אחד בעל תעודת זהות שמאלית מובהקת: "הארץ". עיתון אחד במצב עדין, מול כל הימין". בנוסף, לפי לביא, התקשורת הישראלית מאופיינת בהדרה של ערביי ישראל.
לעומת הטענות של הימין כלפי התקשורת הישראלית, רבים בשמאל הישראלי טוענים כי בזמן מלחמות התקשורת הופכת למגויסת ולפטריוטית. כך למשל הם מציינים כי בתחילת האינתיפאדה השנייה ובמיוחד בימי מבצע חומת מגן הייתה לתקשורת הישראלית נטייה חזקה ימינה. ההאשמות כלפי התקשורת הן, כי היא מהווה תקשורת מגויסת, שאיננה מתייחסת כמעט בכלל למצבו החמור של האויב, ונוטה להציג את הכול מזווית הראיה הישראלית בלבד. יש הטוענים כי ראיית התקשורת את האינתיפדה כאירוע לאומני ולא כאירוע חברתי, משקף אף הוא את התגייסותה.
כך, לדוגמה, לעיתים מדווחת התקשורת על התקפה פלסטינית מבלי לדווח על כך שהיא נעשתה כתגובה לפעולה ישראלית, או תוך שיבוש סדר הדברים כך שיקשה על הקורא להבין את ההקשר.
דוגמה נוספת לטענות בדבר הטיה בתקשורת התרחשה בזמן מלחמת לבנון הראשונה – ביומונים השונים, להוציא עיתון "הארץ", התפרסמו כתבות אופטימיות (דווח, למשל על ירידה של 50% במספר הגנבות באזור גוש דן, ברומזם שיש קשר בין הירידה למלחמה) ולא נשמע אף קול מפקפק באותם עיתונים. הגדיל לעשות עמירם ניר מ"ידיעות אחרונות" בטור המערכת ביום הראשון ללחימה, ה-6 ביוני 1982 תחת הכותרת "שקט, יורים":
עכשיו אין אופוזיציה, אין ליכוד ומערך, אין דתיים וחילוניים, עשירים ועניים, ווזווזים וצ'חצ'חים. עכשיו כולנו עם אחד, במדים, עכשיו יורים. שקט.
עוד מקרה מפורסם התרחש בזמן כיבוש הבופור. ראש הממשלה דיווח כי הבופור נכבש "ללא אבדות", אף על פי שהיה ידוע ששישה חיילים של סיירת גולני, ביניהם מפקד הפלס"ר, רס"ן גוני הרניק, נהרגו בעת הלחימה. התקשורת עצמה דיווחה על "גבורה עילאית" ו"חירוף נפשות", אך לא ציינה את נושא האבדות. רק בחינה מדוקדקת של מודעת האבל הראתה תמונה אחרת: "על מותו של רס"ן גוני הרניק, בעת כיבוש הבופור, מתאבלת תנועת שלום עכשיו".
בעקבות תחקירי "עד כאן", עמותה ששלחה תחקירנים סמויים לארגוני שמאל רדיקלי בישראל, ששודרו בהרחבה בתוכנית "עובדה" עם אילנה דיין ובחדשות 2 (2016), האשימו גורמים בשמאל את התקשורת בכך שהיא מצטרפת למסע הרדיפה וההכפשה של ארגוני השמאל בידי הימין.
טענה אחרת לגבי הטיה היא זו לפיה מתוך שהעיתונות מבוססת על לאום (ובישראל גם על שפה אקסקלוסיבית), כל מונחיה וצורת חשיבתה נסמכים על הגדרות לאומיות. לטענה זו מספר רבדים, והיא רווחת מאוד בחוגי האקדמיה ובמחקר התקשורתי:
התקשורת הישראלית נתונה לביקורת של רשויות המדינה, ולכן היא מנסה לרצותן.
התקשורת המסחרית מעוניינת ברווחים, ולכן לא תרצה להרגיז את הקהל (היהודי, במקרה הזה).
העיתונאים נאלצים לעולם להישען על מקורות ממסדיים, משום שאלו צומתי המידע שבהם עובר רוב המידע, ולכן לגורמים ממשלתיים יש לעולם יתרון רב על פני קוראי תגר. תפיסה זו נכונה לימין ולשמאל כאחד.
מאז הקמתו של ערוץ 20, כיום עכשיו 14, סגל הערוץ מואשם רבות בהטיות לימין ואמירת אי אמת לטובת הימין ובעיקר לטובת בנימין נתניהו.