stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסלאמיזם

אסלאמיזם, הידוע גם כאסלאם פוליטי, הוא אידאולוגיה דתית-פוליטית השמה דגש על יישום השריעה, אחדות פוליטית פאן-אסלאמית, הקמת מדינות אסלאמיות, התנגדות לשליטים מקומיים מוסלמים מתונים, ודחייה של השפעות לא-אסלאמיות (בעיקר כאלו המזוהות עם העולם המערבי).
הספרות האסלאמיסטית איננה מתמקדת ברובה במאבק בדתות אחרות, כי אם באידאולוגיות פוליטיות, שכן האסלאמיסטים נאלצו להתמודד מול תנועות מתחרות, כמו קומוניזם, במאבקם על תמיכת ההמונים. עוני רב ומתיחות בין-מעמדית הביאו לצמיחתן של תנועות סוציאליסטיות רבות ברחבי העולם המוסלמי במהלך המאה ה-20. ואולם התמוטטותה של ברית המועצות בשלהי המאה הביאה בסופו של דבר לירידה בהשפעתן של אידאולוגיות שמאליות. כתוצאה מכך, נותר האסלאמיזם בבחינת האידאולוגיה המהפכנית העיקרית בחברות המוסלמיות. העלייה הניכרת ברגש הדתי-מוסלמי, לצד העוינות הגוברת למערב ולישראל, הקנו לאידאולוגיה זו בסיס תמיכה נרחב.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 זכה האסלאמיזם, בדומה לתנועות פוליטיות אחרות הנגזרות מהאסלאם, לתשומת לב גוברת בתקשורת המערבית. התקשורת נוהגת לבלבל את המושג "אסלאמיזם" עם מושגים קשורים כגון "אסלאם", "פונדמנטליזם" ו"והאביזם". אף שקיימת חפיפה מסוימת בין המושגים, קיימת הבחנה אקדמית ביניהם. קבוצות אסלאמיסטיות רבות היו ועודן מעורבות בטרור, ולפיכך הוצבו כמטרות במלחמה בטרור שהכריז הנשיא האמריקני ג'ורג' בוש הבן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
היסטוריה > התנועה הדיובנדית

בהודו, התפתחה התנועה הדיובנדית בתגובה לפעולות בריטיות נגד מוסלמים, בהנהגתו של סיד אחמד חאן שקרא לרפורמה ולמודרניזציה של האסלאם. התנועה, ששמה נגזר מהעיירה ההודית דיובנד, פירשה את האסלאם באופן שעודד הכפפה מעמדית של נשים, אסר על שימוש בטכנולוגיות ובאמצעי בידור שונים, וקרא לפעול רק על סמך "תגליות" אלוהיות או ידע ברוח-האל (ולא על סמך ידע אנושי).
אף שהפילוסופיה הדיובנדית היא פוריטנית במהותה, ומבקשת לדחות השפעה זרה (הינדית או מערבית) על החברות המוסלמיות, היא לא הייתה אלימה במיוחד והתמקדה בעיקר בהקמת "מדרסות" (مدرسة), או בתי ספר הלכתיים-מוסלמיים. תנועת הטרור הרדיקלית טליבאן, ששלטה באפגניסטן עד 2001, וחזרה לשלוט באפגניסטן החל מ-2021, היא תוצר של הפילוסופיה הדיובנדית וה"מדרסות" הללו.
היסטוריה > סיד אבו אל-אעלא מודודי

סיד אבו אל-אעלא מודודי היה דמות דתית חשובה בהודו של ראשית המאה ה-20, ומאוחר יותר, לאחר קבלת העצמאות מבריטניה, בפקיסטן. תחת השפעת האידאולוגיה הדיובנדית, הוא קרא ליצירת מדינה אסלאמית שתפעל על פי השריעה, כפי שהיא מפורשת על ידי מועצת השורא. מודודי יסד את הג'מאעת אסלאמי (جماعت اسلامي, "הקהילה האסלאמית") בשנת 1941 ועמד בראשה עד 1972. ספרו רב ההשפעה, "לקראת הבנת האסלאם", מיקם את האסלאם בהקשר המודרני, ונקרא לא רק על ידי חכמי דת (עולמא) שמרניים אל גם על ידי רפורמטורים ליברלים כמו אל פרוקי, שבספרו "האסלאמיזציה של הידע" ביקש ליישם כמה מעקרונות המפתח של מודודי. החשוב שבעקרונות הללו היה התאמתו של האסלאם עם האתיקה המדעית המודרנית. כפי שניסח זאת מודודי:
"כל דבר ביקום הוא 'מוסלמי' כיוון שהוא מציית לאל בכך שהוא כפוף לחוקיו... משך כל חיי האדם, משלב העוברות ועד להפיכת הגוף לעפר אחרי המוות, כל רקמה בשריריו וכל גיד בגופו כפופים לדרך שהתווה החוק האלוהי. אפילו לשונו, העלולה להתכחש לאל או להתפלל לאלילים זרים, היא 'מוסלמית' בטבעה הבסיסי... האדם המתכחש לאל נקרא "כאפר" (كافر, גם: מסתיר) כיוון שהוא מסתיר באי-אמונתו את המושרש בטבעו ואת המגולם בנשמתו שלו. כל גופו מתפקד בכפוף לאינסטינקט הזה..."
בנוסף, השקפותיו של מודודי שללו מכל וכל החלת שלטון לא-מוסלמי על מוסלמים.
היסטוריה > האחים המוסלמים

רעיונותיו של מודודי השפיעו באופן ניכר על סייד קוטב (سيد قطب) במצרים. קוטב היה מהוגיה המרכזיים של תנועת האחים המוסלמים, שנוסדה במצרים בשנת 1928 על ידי חסן אל-בנא, אף שפעילותה נאסרה בחוק בעקבות עימותים שונים עם הנשיא המצרי גמאל עבד אל נאצר, אשר כלא את פעיליה והוציא את קוטב להורג. התנועה ביקשה לשוב לעקרונות השריעה בטענה שאין בכוחם של הערכים המערביים להבטיח הרמוניה ואושר עבור המוסלמים. כיוון שרק ההדרכה האלוהית מסוגלת להוביל את האנושות לאושר, על המוסלמים לנטוש את הדמוקרטיה ולחיות על פי השריעה, היא רצון האל. האחים נמנו עם הקבוצות האסלאמיסטיות הראשונות שתמכו בג'יהאד (جهاد, מלחמת מצווה) נגד מי שאינם מאמצים את האסלאם. כדבריו של אל-בנה:
"אדמות [המוסלמים] נכבשו, וכבודם נרמס. אויביהם הם האחראים לניהול ענייניהם, ופולחניהם הדתיים נדחקו לשוליים במחוזותיהם... לפיכך מוטלת חובה אישית, שאין להתחמק ממנה, על כל מוסלמי להכין את ציודו ולהחליט להשתתף בג'יהאד, ולהתכונן לכך עד אשר תבשיל ההזדמנות..."
היסטוריה > תנועות הג'יהאד האסלאמי

תפיסות אלה אומצו במלואן על ידי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי אשר הוקם בשנות ה-70 על ידי פלג קיצוני של פעילי האחים המוסלמים. ארגון זה היה אחראי להתנקשות בנשיא המצרי אנואר סאדאת, והתמקד בפגיעה במנהיגיהן החילונים, הפרו-מערביים ומובילי הרפורמות של המדינות המוסלמיות. השקפות הארגון גובשו במסמך שחיבר מוחמד עבד א-סלאם פרג, ובו טען כי "אין ספק ששדה הקרב הראשון של הג'יהאד הוא השמדתם של המנהיגים הכופרים הללו והחלפתם בסדר אסלאמי שלם."
לקראת סוף שנות ה-70 הוקם פלג של הארגון ברצועת עזה, במה שהפך לימים לג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אשר ניהל מאז פעילות גרילה ומאוחר יותר טרור נגד מדינת ישראל, והתנגד באופן בלתי פוסק למדיניות הארגון לשחרור פלסטין החילוני ולמנהיגו יאסר ערפאת.
היסטוריה > והאביזם

ישות נוספת שהשפיעה באופן ניכר על המחשבה האסלאמיסטית הייתה התנועה הווהאבית בערב הסעודית. הווהאביסטים, שהופיעו באמצע המאה ה-18 בהנהגתו של מוחמד אבן עבד אל-והאב, האמינו אף הם כי מן ההכרח לחיות על פי תכתיביו החד-משמעיים של האסלאם, או במילים אחרות, לחיות כשם שחיו הנביא מוחמד ובני לווייתו בעיר מדינה במאה השביעית לספירה. כתוצאה מכך, הם התנגדו לחידושים והמצאות מערביות מתקופה זו ואילך, החל בקברים מסומנים וכלה בטלוויזיה וברדיו. הוואהבים אף ראו במוסלמים שלא נהגו כמותם כופרים, ולפיכך הפעילו אלימות נגדם. כאשר המלך עבד אל-עזיז אבן סעוד ייסד את ערב הסעודית בשנת 1932, הוא רומם את הוואהבים לשלטון לצידו, כיוון שהיו גורם חשוב במאבק לאיחוד חצי האי ערב תחת הנהגה אחת. עם עלייתו של אבן סעוד התפשטה התורה הווהאבית, ובמיוחד לאחר חרם הנפט שהוטל ב-1973 ועושר הנפט שזרם לערב הסעודית. הווהאביסטים ביקשו להמיר את האוכלוסייה כולה, והשתמשו בהונם הרב כדי להפיץ את פירושם הקיצוני לדת.
החזון האסלאמיסטי

תומכי האידאולוגיה האסלאמית, האסלאמיסטים, מבססים על הדת את הפעילות הפוליטית והתרבותית-חברתית במדינה. עמדתם מרחיקה ממוקדי הפעילות הפוליטית את מי שאינו מוסלמי: כ-18 מיליון תושבים, רובם נוצרים, וכן כמה אלפי יהודים. על פי הגישה הקיצונית של האידאולוגיה האסלאמית ההרחקה אמורה לכלול גם כ-21 מיליון מוסלמים שאינם סונים, ששייכים לזרמים שיעיים שונים. אולם הזרם המרכזי של האסלאמיסטים תומך בהרחקה חלקית בלבד על ידי מניעת השתלבותם של הלא-מוסלמים בתפקידי ממשל רמי דרג (ראשי מדינות, מושלים ושופטים). עמדתם מתבססת על העיקרון שתפקידיהם של בעלי המשרות האלה הם לאו דווקא חילוניים באופיים אלא גם דתיים, כמו הנחיית התפילות, יישום חוקי השריעה ופיקוד על המאמינים במלחמת הקודש – הג'יהאד. האסלאמיסטים הקיצונים היו מעדיפים, כאמור, שכל מי שאינו מוסלמי יורחק מכל תפקיד מדיני או ממשלתי בכל דרג שהוא. מבחינתם מי שאינו מוסלמי צריך להתקיים כמיעוט מוגן (אהל ד'ימה), לנהל את ענייני קהילתו בכוחות עצמו ולשלם ג'יזיה – מס גולגולת. כל עוד יכבדו הקהילות הלא-מוסלמיות את הרוב המוסלמי ויכירו בריבונות של המדינה המוסלמית, הן זכאיות ליחס של כבוד, חמלה וסובלנות דתית. על פי הגישה הזאת, כל המוסלמים הם שווי ערך, ולא משנה מהו מוצאם האתני ומהי השתייכותם הלאומית או מהי תרבותם. משום כך המוסלמים שאינם ערבים – הכורדים (בעיראק ובסוריה), הברברים והשחורים (במאוריטניה ובסודאן) – אינם נחשבים מיעוטים. קבוצות מוסלמיות לא ערביות אלה מונות יותר מ-20 מיליון בני אדם. מובן שמוסלמים שאינם ערבים מקבלים בברכה את הסדר המדיני שמקורו בחזון האסלאמי, ומי שאינו מוסלמי מרגיש בעולם הערבי מאוים ומנוכר.
תנועות אסלאמיסטיות מרכזיות

בין-לאומי – האחים המוסלמים (קבוצות ארציות), ארגון אל-קאעידה, המדינה האסלאמית (דאעש)
מרכז אסיה – חזב א-תחריר התנועה האסלאמית במרכז אסיה
דרום אסיה – אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה
אפגניסטן אפגניסטן – טליבאן
פקיסטן פקיסטן – לשקאר-א-טייבה
אלג'יריה אלג'יריה – חזית הגאולה האסלאמית, התנועה הסלפית להטפה ולקרב (GSPC), הקבוצה האסלאמית החמושה (GIA)
ארצות הברית ארצות הברית – אומת האסלאם
מצרים מצרים – אל-גמאעה אל-אסלאמיה, הג'יהאד האסלאמי המצרי, גמאעת א-תכפיר ואל-היג'רה
מרוקו מרוקו – הארגון האסלאמי לוחמני מרוקאי
לבנון לבנון – חזבאללה
הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית – חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
עיראק עיראק-כורדיסטן – ג'מאעת א-תוחיד ואל-ג'יהאד, התנועה האסלאמית בכורדיסטן
ישראל ישראל – התנועה האסלאמית בישראל
איראן איראן – המנהיג העליון של איראן ומשמרות המהפכה האסלאמית, ה"מטה להנצחת זכר השהידים של התנועה האסלאמית העולמית."
ראו גם

פאן-אסלאמיזם
אסלאם קיצוני
טרור אסלאמי
ג'יהאד
מוג'אהדין
הג'יהאד הסלפי
איסלמו-פשיזם
מערבנות
חוק חילול השם באיראן
לקריאה נוספת

מאיר ליטבק (עורך), אסלאם ודמוקרטיה בעולם הערבי, 1998
עמנואל סיון, קנאי האסלאם, הוצאת עם עובד, 1986
אוריה פורמן, אסלאמיון: דת וחברה במשנתם של נאמני האסלאם בני זמננו, 2001
עמנואל סיון, גבריאל א' אלמונד ור' סקוט אפלבי, קנאות דתית מודרנית יהדות, נצרות, אסלאם, הינדואיזם. הוצאת ידיעות אחרונות, 2004
בנימין בן סימון, תובנות על ארגון אל-קאעידה, 2011
הערות שוליים

↑  Mozaffari, Mehdi,, Islamism : a new totalitarianism, Boulder, Colorado: Lynne Rienner, 2017
↑  Lewis,Bernard ,“The Roots of Muslim Rage”,The Atlantic Monthly, Sep 1990, Vol. 266, pp. 47–60
↑  לואיס, ברנרד, מה השתבש?, הוצאת דביר, תל אביב, 2004.
↑  R. Hrair Dekmejian," Islam in Revolution: Fundamentalism in the Arab World",NY: Syracuse University Press, 1995
↑  סיון, עמנואל, "קנאי האסלאם", הוצאת עם עובד, תל אביב, 1986.
↑  Osman, Tarek., Islamism : a history of political Islam from the fall of the Ottoman Empire to the rise of ISIS, New Haven: Yale University Press, 2017
↑  המזרח התיכון בפתח המאה ה-21, תל אביב: מטח : המרכז לטכנולוגיה חינוכית ישראל. משרד החינוך, תשס"ג - 2003, עמ' 59. (בעברית)
↑  פגישה אישית עם טלי ליפקין שחק,דקה 6:45, גלי צה"ל, 21 נובמבר 2015
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph811005  TDVİA: islamcilik
ראניה, מלכת ירדן

המלכה ראניה ב"חדר הצהוב" בבית הלבן בוושינגטון, 2009
ראניה אל-עבדאללה (בערבית: رانيا العبدالله, שם נעוריה: אל-יאסין; נולדה ב-31 באוגוסט 1970) היא המלכה הרעיה של ירדן.
ביוגרפיה

ראניה אל-יאסין נולדה בכווית, לפייצל סדקי אל-יאסין ואלהאם יאסין, פלסטינים שמוצאם בטולכרם.
ראניה למדה בתיכון "ניו אינגליש סקול" בכווית סיטי. השלימה תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטה האמריקאית בקהיר (1991). עם סיום לימודיה, עבדה תקופה קצרה בשיווק ב-Citibank, ולאחר מכן בחברת אפל בעמאן.
ראניה נישאה למלך עבדאללה השני ב-10 ביוני 1993 ונולדו להם ארבעה ילדים: הנסיך חוסיין (28 ביוני 1994), הנסיכה אימאן (27 בספטמבר 1996), הנסיכה סלמה (26 בספטמבר 2000) והנסיך האשם (30 בינואר 2005). ב-7 בפברואר 1999, כשהייתה בת 29 בלבד, הוכתרה למלכת ירדן.
פעילות פוליטית

לאחר שהפכה לגברת הראשונה של הממלכה, עסקה המלכה ראניה בנושאים לאומיים ובינלאומיים בתחומי איכות הסביבה, בריאות, ילדים ונוער ונושאים אחרים. בתחילת 2011, במה שנתפס כחלק מאירועי האביב הערבי, נמסר על מחאות בירדן בשל השתתפותה הפעילה בישיבות עם פוליטיקאים בכירים מהעולם, והטייתה את התקציב הממלכתי, לטובת הפליטים הפלסטינים בירדן, בני עמה.
בספטמבר 2007 שודר ב-CNN ראיון של פריד זקריה עם ראניה. בראיון אמרה ראניה, כי היא אינה מתנגדת לבחירתן האישית של נשים ללבוש את הרעלה המוסלמית, החג׳אב, כל עוד זה לא נכפה עליהן. היא ציינה, כי לדעתה חובה שתהיה לנשים מוסלמיות מודרניות הזכות ללבוש כל רעלה, מבחירתן האישית וללא ״לחץ״ על ידי פרשנות שמרנית של החוק האסלאמי בחברה. ראניה עצמה נצפתה לובשת רעלה או כובע מסוגנן בחתונות מתוקשרות ובזמן פגישות עם האפיפיור ברומא.
בראיון נוסף ל-CNN אחרי טבח שבעה באוקטובר טענה ראניה כי אין הוכחה לדברי ג'ו ביידן, נשיא ארצות הברית, על כך שערפו ראשי ילדים ישראליים, ולדבריה ישראל מבצעת מעשים אכזריים במסווה של הגנה עצמית.
פעילות פוליטית > פעילות לאומית > חינוך ובריאות

ביולי 2005, בשיתוף עם משרד החינוך הירדני, השיקו המלך והמלכה פרס שנתי למורים בירדן. המלכה היא גם יושבת הראש של מוזיאון הילדים האינטראקטיבי הראשון בירדן. המוזיאון נפתח במאי 2007, ומכוון לעודד ולטפח למידה לאורך כל החיים, לילדים ולמשפחותיהם. באפריל 2008, המלכה השיקה את תוכנית ״מדרסתי״ (״בית הספר שלי״), שותפות ציבורית-פרטית אשר מכוונת לרהט מחדש 500 מבתי הספר הציבוריים בירדן בטווח זמן של חמש שנים. בתחום ההשכלה הגבוהה, תוכנית המלגות ע״ש המלכה ראניה משתפת פעולה עם מספר אוניברסיטאות מסביב לעולם. היא יושבת הראש של האיגוד המלכותי הירדני למודעות בריאותית.
פעילות פוליטית > פעילות לאומית > פעילות קהילתית

הפרויקט הראשון של המלכה ראניה היה הקמת קרן נהר הירדן (JRF) ב-1995, גוף חוץ-ממשלתי הפועל לעידוד אוכלוסיות עם הכנסה נמוכה.
לצד זאת המלכה הקימה את תוכנית נהר הירדן לילדים (JRPC), כדי להציב את רווחת הילדים מעל אג׳נדות פוליטיות ואיסורים חברתיים. דבר זה הוביל להקמתה של התכנית קרן נהר הירדן לביטחון של ילדים ב-1998, אשר פועלת כדי להגן על ילדים בסיכון של אלימות במשפחה, והוציאה לפועל קמפיין ארוך טווח, כדי להעלות את המודעות הציבורית בנוגע לאלימות כנגד ילדים. מותם של שני ילדים בעמאן, כתוצאה מאלימות במשפחה, בתחילת 2009, הובילה את המלכה ראניה לקרוא לפגישת חירום של גורמים ממשלתיים ולא ממשלתיים כדי לדון בכשלים של המערכת.
ב-2009, כדי לחגוג עשור להמלכתו של בן זוגה, המלכה ראניה השיקה פרס לגיבורים קהילתיים, כדי לרכז תשומת לב להישגים של יחידים וקבוצות אשר סייעו לקהילות שלהם.
פעילות פוליטית > פעילות לאומית > נוער

המלכה ראניה אמרה כי חלק מרכזי בחינוך, הוא הקניית כלים לאנשים צעירים כדי שיוכלו לתפקד בצורה המיטבית בסביבת העבודה.
המלכה יזמה ב-2003 את קרן אל-עמאן לעתיד היתומים, ושיתפה פעולה עם אוניברסיטאות מסביב לעולם כדי לספק מלגות לתלמידים ירדנים שלומדים מחוץ לירדן. היא תומכת בארגון יזמים צעירים, אשר הוקם ב-1999 אך התמסד לכדי עמותה בירדן על ידי המלכה, ב-2001. במסגרת תפקידה כשגרירה אזורית של INJAZ, המלכה לימדה ובאה במגע עם צעירים ממדינות אחרות. היא גם השיקה את הנוכחות של INJAZ במקומות אחרים בעולם הערבי. ב-2008, בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ, היא השיקה את קמפיין ״מחזקים מיליון בני נוער ערבים עד 2018״, אשר הגיע במקור מ-INJAZ.
פעילות פוליטית > פעילות בינלאומית

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: סדר כרונולוגי, פירוט יתר.
פעילות פוליטית > פעילות בינלאומית > חינוך בינלאומי

בנובמבר 2000, כהוקרה על עשייתה של המלכה ראניה למען ילדים ונוער, הזמינה קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF) את המלכה להצטרף ליוזמתה להנהגה עולמית. המלכה עבדה לצד ראשי מדינות אחרים, ביניהם נשיא דרום אפריקה לשעבר, נלסון מנדלה, למען שיפור רווחתם של ילדים. בינואר 2007, הוכתרה על ידי UNICEF כנציגה המכובדת הראשונה עבור הילדים. באוגוסט 2009, מונתה ליו"ר עולמית של כבוד של יוזמת האומות המאוחדות לחינוך עבור נשים (UNGEI).
ב-2002 המלכה ראניה הצטרפה לחבר הנאמנים של הקרן הבינלאומית למען נוער, שבסיסה בבולטימור שבמדינת מרילנד בארצות הברית. בספטמבר 2006 המלכה ראניה הצטרפה גם לחבר הנאמנים של קרן האומות המאוחדות, קרן הפועלת לקדם מטרות של האומות המאוחדות.
במרץ 2009 נפגשה המלכה ראניה עם ילדים ונשים בדרום אפריקה. המלכה ראניה ונשים אחרות הקריאו ביחד סיפורים קצרים מתוך The Big Read לילדים בניסיון לעודד אוריינות. אחד מהסיפורים הקצרים, ״מאהא מההרים״, נתרם על ידי המלכה ראניה.
במהלך מסע לארצות הברית באפריל 2009, המלכה הצטרפה לפעילות החינוך של חברת בית הנבחרים האמריקאי ניטה לאווי והיועץ המיוחד לנשיא ג׳ין שפרלינג, כדי להשיק את The Big Read כחלק מקמפיין העולמי הקורא לחינוך בסיסי לכל ילדי העולם. היא זכתה לאירוח על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית, מישל אובמה, באותו מסע.
באוגוסט 2009, הייתה המלכה ראניה אחת המקימות והמובילות של קמפיין 1GOAL Education for All, לצד גארי ליניקר וכדורגלנים מפורסמים אחרים, באצטדיון ומבלי בלונדון. המלכה ראניה היא גם המקימה והמובילה של קמפיין 1GOAL, שמטרתו הייתה לאחד את האוהדים של מונדיאל 2010, במהלך אירוע הספורט הגדול בעולם, בקריאה למנהיגי העולם להעניק חינוך ל-75 מיליון ילדים שאינם רשומים בבתי ספר. ב-6 באוקטובר 2009 המלכה ראניה השתתפה בהשקה העולמית של 1GOAL ביחד עם ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון, נשיא FIFA ג׳וזף בלאטר, נשיא דרום אפריקה ג׳ייקוב זומה וראשי מדינה אחרים. המלכה דיברה על הצורך להפוך את ״הטרגדיה הזאת להצלחה״ וקראה למנהיגים פוליטיים לבצע את ההתחייבויות שלהם לסיוע.
ב-2008 המלכה ראניה השתתפה בקמפיין "בשמי" (In My Name) של יוטיוב. היא הופיעה לצד will.i.am, החבר בלהקת בלאק אייד פיז, בסרט ״End Poverty - Be the Generation״ (סיימו את העוני - היו הדור), אשר עודד ראשי מדינות מסביב לעולם לעמוד בהתחייבויות שהם ביצעו בשנת 2000 בפסגת המילניום.
פעילות פוליטית > פעילות בינלאומית > דיאלוג בין-תרבותי

המלכה ראניה פעלה בנושא של דיאלוג בין-תרבותי ודיאלוג בין-דתי, כדי לאפשר הבנה, סובלנות וקבלה מסביב לעולם. היא נעזרה במעמד שלה כדי לנסות לקרוא תיגר על מה שהיא מכנה תפיסות שגויות בעולם המערבי על העולם הערבי. מגזין פורבס דירג את המלכה ראניה ב-2011 כאחת מ-100 הנשים החזקות ביותר. המלכה ניהלה קמפיין להבנה גוברת בין תרבויות בפורומים בכירים, כמו אוניברסיטת הרווארד, קרן סקול והפורום לכלכלה בג׳דה.
המלכה ראניה הופיעה רבות בטלוויזיה, בפרט הופעה בת חצי שעה ב-17 במאי 2006, במופע של אופרה וינפרי. בהופעה זאת המלכה דיברה על מה שהיא כינתה ״תפיסות שגויות״ אודות אסלאם ותפקידן של נשים באסלאם. עבור עבודתה בגישור בין תרבויות היא זכתה בפרס צפון-דרום ממועצת אירופה במרץ 2009, וכן הייתה הזוכה הראשונה בפרס חזון יוטיוב (YouTube Visionary Award) בנובמבר 2008, וכן בפרס עושה-השלום (PeaceMaker Award) מטעם ארגון זרעים של שלום.
במאי 2009, המלכה ראניה נכחה בוועידת המנהיגים הצעירים העולמית בצד הירדני של ים המלח, כדי לדבר על האתגרים הסוציו-אקונומיים אשר עומדים בפני המזרח התיכון. המלכה ארגנה טיולים עבור הנוכחים בוועידה שבהם הם ביקרו בבתי ספר מקומיים בירדן וכן במוסדות של קרן נהר הירדן.
פעילות פוליטית > פעילות בינלאומית > מיקרו מימון

בספטמבר 2003, המלכה ראניה קיבלה הזמנה להצטרף לחבר הנאמנים של הקרן הבינלאומית לסיוע קהילתי (FINCA). מהלך זה הגיע לאחר מערכת יחסים שהחלה ב-2002, שבה המלכה סיפקה תמיכה ודוברות עבורם. בתור שליחה של שנת המיקרו מימון הבינלאומית של האומות המאוחדות ב-2005, המלכה יצרה מיקרו עסקים ירדנים. ב-2008 המלכה סייעה להקמה של הסניף הירדני של FINCA, בפברואר 2008.
פעילות פוליטית > אונליין

המלכה ראניה עושה שימוש ברשתות חברתיות מקוונות כגון יוטיוב, פייסבוק, אינסטגרם וטוויטר.
פעילות פוליטית > אונליין > YouTube

ב-30 במרץ 2008 המלכה השיקה את ערוץ ה-YouTube הרשמי שלה. המלכה ביקשה מאנשים לשלוח אליה שאלות בנוגע לאסלאם ולעולם הערבי, השיבה לשאלות והסבירה את עמדתה בנוגע לסטריאוטיפים על ערבים ומוסלמים. לאחר חמישה חודשים היא פרסמה סרטים על נושאים שכללו טרור, הזכויות של נשים ערביות ורצח על חילול כבוד המשפחה.
המלכה ראניה גם מקשרת בין ראיונות נוכחיים שלה לערוץ היוטיוב שלה, כגון ראיון שהיא נתנה לוולף בליצר ב-CNN באפריל 2009. המלכה גם מעלה סרטונים על נושאים אחרים בפעילות שלה, כגון הפעילות שלה לתמוך בפעילות של אונר״א בעזה לאחר מבצע עופרת יצוקה.
פעילות פוליטית > אונליין > פייסבוק

המלכה ראניה מחזיקה חשבון בפייסבוק אשר שואף ליצור מגע עם אנשים ולבצע דיאלוג חוצה תרבויות. לצד סרטוני היוטיוב שלה, ניתן למצוא בחשבון הפייסבוק של המלכה תמונות מחייה הפרטיים.
פעילות פוליטית > אונליין > טוויטר

לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בירדן, במאי 2009, המלכה ראניה החלה לעשות שימוש בפלטפורמת המיקרו-בלוגינג טוויטר, עם שם המשתמש @QueenRania. כאשר הפורום הכלכלי העולמי נערך בים המלח בירדן, ביוני 2009, המלכה ערכה את הראיון הראשון שלה בטוויטר, בו ענתה על חמש שאלות מהציבור הרחב.
כאשר המלכה הצטרפה לטוויטר, היא גם נתנה ריאיון ל-TechCrunch, תחת הכותרת ״כיצד טוויטר יכול לשנות את העולם״. בראיון זה המלכה צוטטה כאומרת ״כדי לעשות שינוי חברתי דרך שימוש במדיה חברתית: מייצרים קהילה של תומכים אשר יכולים לעשות שימוש בקולות שלהם בשם אלה שאין להם קול, או לנצל את כישוריהם והידע שלהם והמשאבים כדי לשים יותר ילדים בכיתות לימוד או להפעיל לחץ על הנציגים הנבחרים כדי לשים את נושא החינוך בראש סדר העדיפויות.״
הפרסומים של המלכה בטוויטר נוגעים לעיתים לחייה האישיים וכוללים תמונות שלה ושל משפחתה, ולעיתים הפרסומים עוסקים בנושאים רציניים יותר. המלכה פרסמה בעבר על טייפון בפיליפינים, על הבחירות באיראן ב-2009, שלום במזרח התיכון, קידומה של ירדן, חינוך בינלאומי ומיזמים כגון 1GOAL. המלכה גם ספגה ביקורת, למשל, בעקבות ציוציה על ההפיכה בתוניסיה ב-2011.
פרסומים

בתור מחווה למלך חוסיין, ביום השנה הראשון למותו, המלכה ראניה הפיקה את הספר ״מתנת המלך״, ספר ילדים אודות המלך חוסיין. רווחים מהוצאת הספר נתרמו לילדים נזקקים ברחבי ירדן.
ספרה השני של המלכה ראניה יצא תחת התואר ״יופי נצחי״ (Eternal Beauty), אותו היא כתבה על חגיגות יום האם 2008 ומספר את סיפור שיחתה של ילדה צעירה עם כבשה צעירה, בעוד היא מחפשת את הדבר היפה ביותר בעולם. הספר יצא לאור כחלק מתחרות של עיריית עמאן על סיפורי אמהות.
״החלפות סנדביצ׳ים״ הוא ספר שנכתב בהשראת אירוע שקרה למלכה ראניה בילדותה. הסיפור הוא על לילי וסלמה, שתי חברותיה הטובות ביותר, אשר מתווכחות על הטעם ״הדוחה״ של הסנדביצ׳ים של שתיהן, אחד עם חומוס ואחד עם חמאת בוטנים וריבה. לאחר מכן הילדות מתגברות על הריב ומכילות את ההבדלים ביניהן. במאי 2010 הספר הגיע לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ביקורת והאשמות שחיתות

המלכה ראניה הואשמה בשחיתות כאשר בפברואר 2011 מנהיגי 36 שבטים בדואים הוציאו הצהרה שבה הם דורשים ממלך ירדן ״להחזיר לאוצר המדינה את האדמות והחוות אשר ניתנו למשפחת יאסין״. בית המשפט המלכותי דחה את טענותיהם, בעודו אומר שהחותמים על ההצהרה ״הם אינם המנהיגים של השבטים״, וכן דחה את הטענות בנוגע לנתינת אדמה בתור מתנה וכי בדיקה פשוטה ברישומי האדמות יראה אחרת. ב-17 באוקטובר 2019 פרסמה ראניה בדף הפייסבוק שלה איגרת לציבור הרחב שבה היא דוחה את כל הביקורת שהוטחה בה במהלך השנים האחרונות, וטענה כי מתנהל נגדה קמפיין הכפשה בלתי הוגן וכי היא התאפקה שלא להגיב עליו במשך כמה שבועות אך החליטה בסופו של דבר לשבור את שתיקתה.
מפעם לפעם, מוסלמים אדוקים מבקרים אותה על שמצד אחד מזדהה כמוסלמית אך מצד שני לא עוטה חיג'אב.
נישואין ומשפחה

ראניה פגשה את עבדאללה בן אל-חוסיין, שהיה נסיך באותו הזמן, בארוחת ערב בינואר 1993. חודשיים לאחר מכן הם הודיעו על כך שהם מאורסים. ב-10 ביוני 1993 נישאו. לזוג ארבעה ילדים:
יורש העצר חוסיין בן עבדאללה (נולד ב-28 ביוני 1994)
הנסיכה אמאן בינת עבדאללה (נולדה ב-27 בספטמבר 1996)
הנסיכה סלמה בינת עבדאללה (נולדה ב-26 בספטמבר 2000)
הנסיך האשם בן עבדאללה (נולד ב-30 בינואר 2005)
בן זוגה הוכתר למלך ירדן ב-7 בפברואר 1999, והכריז עליה כמלכה ב-22 במרץ 1999. בלי הכרזתו היא הייתה זוכה לתואר נסיכה בת-זוג, כמו אמו של המלך, מונא אל-חוסיין.
תפקידים

בנובמבר 2000, קרן המטבע של האו״ם לילדים (UNICEF), הזמינה את המלכה ראניה להצטרף למיזם המנהיגות העולמי שלה.
בפורום הכלכלי העולמי שבדאבוס, בינואר 2007, המלכה ראניה מונתה להיות השגרירה הדגולה הראשונה לילדים.
באוגוסט 2009 המלכה ראניה מונתה להיות יושבת הראש העולמית של 1GOAL.
ביולי 2009, האו״ם מינה את המלכה ראניה להיות יושבת הראש של כבוד של יוזמת האומות המאוחדות לחינוך עבור נשים (UNGEI).
באפריל 2009, הקמפיין העולמי לחינוך, במהלך שבוע הפעילות העולמית שלהם, מינו את המלכה ראניה להיות יושבת הראש של כבוד שלהם.
במהלך 2002, המלכה ראניה הצטרפה לחבר הנאמנים של הקרן הבינלאומית למען נוער, המבוססת בבולטימור שבמדינת מרילנד בארצות הברית.
בספטמבר 2002, המלכה ראניה הפכה לחברה בחבר הנאמנים של הפורום הכלכלי העולמי. היא גם הפכה לחברה בחבר הנאמנים של הפורום למנהיגות בינלאומית צעירה והייתה יושבת הראש למינויים בוועדת הבחירה, ביולי 2004, כאשר הפורום נוסד.
בספטמבר 2006, המלכה ראניה הצטרפה לחבר הנאמנים של הקרן של האומות המאוחדות.
ראניה היא חברה בוועדת למען כל ילד של ברית GAVI, שותפות ציבורית-פרטית שמטרתה לשפר את הנגישות של מדינות עולם שלישי לחיסונים.
ראניה היא חברה של כבוד בוועדת הייעוץ הבינלאומית למרכז הבינלאומי לחקר נשים (ICRW).
המלכה ראניה היא אחת מיושבי הראש של האוניברסיטה הערבית הפתוחה.
היא יושבת הראש של כבוד של הסניף הירדני של מבצע חיוך (Operation Smile).