stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי גרמניה–רוסיה
יחסים כלכליים

מחזור הסחר השנתי בין שתי המדינות עלה על 80 מיליארד דולר, ממש לפני הטלת הסנקציות. ההערכה היא כי הסנקציות ההדדיות כרוכים בירידה בהיקף הסחר הדו-צדדי של עד 20%, ופירושו הפסדים של מיליארדי דולרים לכלכלת גרמניה. בתחילת 2014, לפני פרוץ הסכסוך, היצוא הגרמני לרוסיה היה כשליש מכל היצוא של האיחוד האירופי לרוסיה, ויותר מ-6,200 חברות גרמניות פעלו ברוסיה עצמה.
כ-40% מהגז שצורכת גרמניה הגיע בצינורות רוסיים. גרמניה ייבאה קרוב ל-60% מצריכת גז המחצבים הכוללת של כלכלתה.
יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ו-6 קונסוליות בקלינינגרד, קרסנודר, נובוסיבירסק, סאראטוב, סנקט פטרבורג ויקטרינבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-8 קונסוליות בבון, דיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, לייפציג, מינכן, נירנברג ושטוטגרט.
המבנה ההיסטורי של שגרירות גרמניה בסנקט פטרבורג משמש מאז תום מלחמת העולם השנייה, סוכנויות ממשל מקומיות.
אלכסנדר לוקשנקו

אלכסנדר גריגורייביץ' לוּקָשֶׁנְקוֹ (ברוסית: Алекса́ндр Григо́рьевич Лукаше́нко; או אליאקסנדר ריהורביץ' לוקשנקה, בבלארוסית: Алякса́ндр Рыго́равіч Лукашэ́нка; נולד ב-30 באוגוסט 1954 מכונה גם "באטקה" שפירושו אבא) הוא מדינאי בלארוסי, המכהן כנשיא בלארוס מאז שנת 1994. רבים מייחסים לו התנהגות דיקטטורית (כגון מעצרים המוניים, זיוף בחירות ועינויי מתנגדים), והוא אף כינה פומבית לפחות פעם אחת את עצמו בתור "הדיקטטור האחרון של אירופה". תחת שלטונו של לוקשנקו, חלה פגיעה הדרגתית בזכויות האדם בבלארוס.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

לוקשנקו נולד ב-30 באוגוסט 1954 בעיירה קופוסט במחוז ויטבסק שבבלארוס הסובייטית. למד הוראת היסטוריה במכון להכשרת מורים באוניברסיטה הממלכתית של מוהילב בשנים 1971-1975; בהיותו סטודנט, היה מזכיר הקומסומול בבית ספר תיכון בעיר שקלוב. מ-1975 עד 1977 שירת בצבא הסובייטי, בק.ג.ב. ובמשמר הגבול של ברית-המועצות בתפקיד פוליטרוק. בשנים 1977–1978 שימש כמדריך מטעם הקומסומול במכללה מקצועית במוהילב.
ב-1980 חזר לשירות ביטחוני. ב-1982 מונה למזכיר סובחוז.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת

בשנת 1990 החל את הקריירה הפוליטית כאשר נבחר לסובייט העליון של בלארוס שבתקופה זו עוד הייתה חלק מברית המועצות. במסגרת פעילותו בסובייט הקים קבוצת צירים בשם "קומוניסטים בעד דמוקרטיה", שדגלה בהמשך השלטון הקומוניסטי בברית המועצות תוך שילוב של רעיונות דמוקרטיים מסוימים. לוקשנקו טען שהיה הציר היחיד בסובייט שהצביע בהצבעה חשאית כנגד פירוק ברית המועצות, אך הדבר אינו ודאי[דרוש מקור]. עם פירוק ברית המועצות חזר לתפקידו בסובחוז.
בתקופה זו היה גם אחד הפוליטיקאים שתמכו בדגל הלבן-אדום-לבן שאחר-כך התנגד לו וכן ניסה להתקבל לתנועת החזית הבלארוסית הלאומית בראשות זיאנון פזניאק, אותה הוציא מחוץ לחוק בהיותו נשיא.
בשנת 1993 מונה ליושב ראש הוועדה הפרלמנטרית למלחמה בשחיתות. בתפקיד זה יצא בעיקר נגד יושב ראש הפרלמנט סטניסלב שושקביץ' וראש הממשלה, ויאצ'סלב קביץ' שאותו כינה "ראש המאפיה הפרו-מוסקבאית".
נשיאות בלארוס > קדנציה ראשונה

בשנת 1994 התקבלה החוקה אשר קבעה את תפקיד הנשיא בבלארוס. בבחירות הנשיאותיות הראשונות בבלארוס העצמאית התמודדו שישה מועמדים, בהם לוקשנקו, זיאנון פזניאק, סטניסלב שושקביץ' וקביץ', שנחשב לבעל הסיכויים הטובים ביותר. לוקשנקו רץ עם מצע פופוליסטי שהבטיח מלחמה בשחיתות והעלאת משכורות לעובדי מדינה (שהיו הרוב המוחלט) והכה את התחזיות, כאשר זכה ל-45 אחוזי תמיכה בסיבוב הראשון ובסיבוב השני הביס את קביץ' כאשר זכה ב-80 אחוז.
כנשיא פעל לייצוב הכלכלה הבלארוסית, שסבלה מצמיחה שלילית עקב הכישלון בהתמודדות עם סוף עידן הכלכלה המתוכננת הקומוניסטית. הוא הכפיל, כמובטח, את המשכורות וביטל כמה מהרפורמות הקפיטליסטיות שהנהיג המשטר הקודם, אך לא הצליח לבלום את האינפלציה. ב-1995 עורר מחלוקת בינלאומית כאשר בריאיון לעיתון הגרמני "האנדלסבלאט" (Handelsblatt) הביע תמיכה בשלטון נשיאותי חזק הנוקט יד קשה והשווה עצמו לאדולף היטלר, שתחתיו "גרמניה הגיעה לשיא פריחתה".
בשנת 1996 הפרלמנט ניסה להדיחו, אך בסיוע מתווכים מטעם ממשלת רוסיה ההדחה בוטלה. ב-24 בנובמבר באותה שנה נערך משאל עם שבו הוחלפו שוב הדגל והסמל של המדינה לסמלים בצבעי אדום-ירוק שהיו נהוגים בתקופה הסובייטית (בהשמטת סמל הקומוניזם - הפטיש והמגל), רוסית הוכרזה כשפה הרשמית, והחוקה שונתה כך שסמכויות הנשיא הורחבו, ובין היתר ניתנה לו הזכות לפזר את הפרלמנט. הצעות אלה של לוקשנקו זכו במשאל, אם כי אחוז ההצבעה היה נמוך ומשקיפים בינלאומיים טענו כי היו בו זיופים. לוקשנקו ניצל מיד את הסמכויות החדשות ופיזר את הפרלמנט. לפרלמנט החדש הורשו להתמודד רק תומכים של לוקשנקו. תנועות אופוזיציה הוצאו מחוץ לחוק; חלק ממנהיגיהן נאסרו, חלק עזבו את בלארוס וכמה אישים אף נעלמו ללא עקבות. רוב אמצעי התקשורת העצמאיים הולאמו.
לוקשנקו החל בתהליך מחודש של "רוסיפיקציה" של בלארוס. הסמלים הלאומיים של בלארוס הוחלפו בסמלים סובייטיים, והשימוש בלשון הרוסית הורחב על חשבון הבלארוסית בכל תחומי החיים - ממשל, חינוך, תקשורת ועסקים. תנועות למען החייאת התרבות הבלארוסית העצמאית דוכאו. לוקשנקו נואם בדרך-כלל ברוסית, ורק ב-2007 נוספה גרסה בלארוסית לאתר האינטרנט הרשמי שלו, שעד אז הוצג רק ברוסית ובאנגלית.
ממשל לוקשנקו הביע תמיכה פומבית וקיים קשרים כלכליים וביטחוניים עם משטרים אנטי-מערביים בעיראק, באיראן, בסודאן ובסרביה. לאור זאת וכן לאור הגבלת הדמוקרטיה וחופש הביטוי הופנתה נגד לוקשנקו ביקורת קשה מצד האיחוד האירופי וארצות הברית והוא זכה לכינוי "הדיקטטור האחרון באירופה". רוסיה, לעומת זאת, קיימה קשרים טובים עם משטרו, ושתי המדינות אף הקימו ברית קונפדרטיבית בשם "האיחוד של רוסיה ובלארוס", שבמסגרתה שתי המדינות שמרו על עצמאות פוליטית אך ניסו לבצע אינטגרציה חלקית בתחומי הכלכלה ויחסי החוץ, ניסיון שנכון שטרם נשא פרי. למרות קיום הברית הזאת, לוקשנקו לא מיהר לבצע הפרטה ורפורמות קפיטליסטיות כפי שנעשו ברוסיה ושמר על כלכלה מתוכננת שסגנונה לא השתנה בהרבה מהתקופה הסובייטית.
נשיאות בלארוס > קדנציה שנייה

בשנת 2001 לוקשנקו זכה בבחירות לקדנציה נוספת; מועמד האופוזיציה המוביל היה ולדימיר הנצ'ריק. תוצאות הבחירות הוכרו רק על ידי רוסיה ומספר מדינות אנטי-מערביות. מצע הבחירות והסגנון השלטוני של לוקשנקו לא השתנו הרבה בקדנציה שנייה זו.
ב-17 באוקטובר 2004, באותו יום עם הבחירות לפרלמנט, נערך משאל עם על ביטול הגבלת כהונת הנשיא לשתי קדנציות. על-פי התוצאות הרשמיות 79 אחוז מהמצביעים תמכו בהסרת המגבלה והדבר סלל את דרכו של לוקשנקו להתמודדות נוספת על נשיאות.
נשיאות בלארוס > קדנציה שלישית

בשנת 2006 התמודד לוקשנקו פעם נוספת בבחירות לנשיאות. הבחירות היו אמורות להיערך בחודש יולי, אך הוקדמו ל-19 במרץ, בניגוד לחוקה. מול לוקשנקו התמודדו מועמדי האופוזיציה אלכסנדר מילינקביץ' ואלכסנדר קאזולין, וכן סיארהיי היידוקביץ', שנחשב ל"מועמד־דמה" שהביע תמיכה בלוקשנקו; ביום הבחירות היידוקביץ' עצמו אמר כי הצביע בעד לוקשנקו. על-פי התוצאות הרשמיות לוקשנקו זכה לתמיכה של כ-80 אחוז מהמצביעים. מילינקביץ' וקאזולין ערכו מספר הפגנות המוניות בבירה מינסק אך בתוך פחות מחודשיים שניהם נעצרו על ידי המשטרה. מילינקביץ' שוחרר לאחר 15 ימים ואילו קאזולין נשלח לכלא לחמש שנים וחצי.
נשיאות בלארוס > קדנציה רביעית

בדצמבר 2010 התמודד לוקשנקו פעם נוספת בבחירות לנשיאות וזכה שוב בניצחון, גם הפעם בליווי תלונות על זיוף קולות ומחאות אופוזיציוניות שלא נשאו פרי.
במהלך הקדנציה, בשנת 2012, התערב לטובת ראש המוסד הישראלי בעבר מאיר דגן לקבלת תרומת כבד להשתלה, לה סורב במדינות שונות בעולם.
נשיאות בלארוס > קדנציה חמישית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
באוקטובר 2015 התמודד אלכסנדר לוקשנקו פעם נוספת בבחירות לנשיאות בלארוס וזכה בניצחון סוחף (על-פי התוצאות הרשמיות לוקשנקו זכה לתמיכה של כ-80% מהמצביעים), בבחירות שהוחרמו על ידי מפלגות האופוזיציה ובליווי תלונות רבות על זיוף קולות.
ב-16 במרץ 2020 לוקשנקו בצל האיום של נגיף הקורונה במדינתו הוא עודד עבודה בשדות והנעת טרקטורים כדרך להתגבר על המגפה: "אתם רק צריכים לעבוד, במיוחד עכשיו, בכפר [... ] שם, הטרקטור ירפא את כולם. השדות מרפאים את כולם". בהערותיו הנוספות על המגפה, מנהיג בלארוס התייחס אליה כ"פסיכוזה" וב-28 במרץ, שיחק משחק הוקי ובהמשך הצהיר בראיון: "עדיף למות על הרגליים, מאשר לחיות על הברכיים [...] ספורט, במיוחד על קרח, טוב יותר מכל תרופה אנטי-ויראלית, זה הדבר האמיתי". לפני כן, בישיבה רשמית, הציע לוקשנקו "להרעיל" את נגיף הקורונה באמצעות וודקה, כמו גם להיכנס לסאונה כתרופה הטובה ביותר למוות. ביולי 2020 הודיע כי חלה בנגיף.
נשיאות בלארוס > בחירות לקדנציה שישית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקראת הבחירות ב-9 באוגוסט 2020 נעצרו מספר אנשים שניסו להתמודד בבחירות, תוך ביקורת של האופוזיציה על פגיעה בהוגנות הבחירות. בסופו של דבר סבטלנה טיכאנובסקאיה, רעייתו של אחד המתמודדים שנעצרו, איחדה מאחוריה את שורות האופוזיציה והגישה את מועמדותה. לאחר הבחירות שנערכו ב-9 באוגוסט ועדת הבחירות של בלארוס פרסמה כי לאחר ספירה חלקית של הקולות לוקשנקו הביס את טיכאנובסקאיה עם למעלה מ-80% מהקולות, בעוד האופוזיציה טענה שהבחירות לא היו הוגנות והתוצאות זויפו, מה שהוביל להפגנות גדולות במדינה. ב-25 בפברואר 2024 הודיע אלכסנדר לוקשנקו כי יתמודד שוב בבחירות לנשיאות ב-2025. בבחירות לנשיאות שנערכו ב-26 בינואר 2025 ניצח לוקשנקו עם 87.6% מקולות הבוחרים ברחבי המדינה.
חיים אישיים

ב-1975 נשא לאישה את גלינה זלנרוביץ'. לבני הזוג שני בנים - ויקטור, אשר שימש בתפקיד יועץ לביטחון לאומי ודמיטרי, העומד בראשות מועדון ספורט נשיאותי. ללוקשנקו בן נוסף, ניקולאי, אשר נולד מחוץ לנישואין וההערכות הן שאמו היא אירינה אבלסקיה, אשר הייתה הרופאה האישית של לוקשנקו.
ב-30 באוגוסט 2024 הוענק ללוקשנקו עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית.
הערות שוליים

↑  Павел Шеремет, Светлана Калинкина - СЛУЧАЙНЫЙ ПРЕЗИДЕНТ
↑  איזבלה גינור, אלכסנדר לוקאשנקו, המכונה "ז'ירינובסקי של בלארוס", מוביל בבחירות לנשיאות, הארץ, 26 ביוני 1994
↑  יוסי מלמן, ‏כך הפכה ישראל לעיניים והאוזניים של המערב בכל הנעשה בסוריה, באתר מעריב אונליין, 14 בספטמבר 2018
↑  "Belarussian Leader Proposes 'Tractor' Therapy For Coronavirus". The Moscow Times. 16 במרץ 2020. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Belarus president plays hockey, says global coronavirus measures are result of 'psychosis'". The Moscow Times. 31 במרץ 2020. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Лукашенко: «Хоккей — лучшее антивирусное лекарство!»" (ברוסית). 28 במרץ 2020. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Post-Soviet strongmen prescribe vodka, hockey and folk medicine against coronavirus". 31 במרץ 2020. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  רודן בלארוס, שאמר שהקורונה היא "פסיכוזה", נשא את הנגיף, באתר וואלה, 28 ביולי 2020
↑  סוכנויות הידיעות, 3,000 עצורים בבלארוס, מנהיגת האופוזיציה: אני ניצחתי, באתר ynet, 10 באוגוסט 2020
↑  Pierre Emmanuel Ngendajumana, Lukashenko to run for Belarus president again in 2025: Report. Politico, February 25, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300076105171  PLWABN: 9810558759705606  BnF: cb14400511f (data)  GND: 123402107  ISNI: 0000 0001 1473 4994  LCCN: n99003996  LNB: 000241673  NKC: jo2002152376  NTA: 237920387  RERO: 02-A008820760  SELIBR: 245461  SUDOC: 099270307  VIAF: 61522459   WorldCat (עם VIAF): 61522459
ייבוש בריסוס

תהליך ייבוש בריסוס (spray drying) הוא שיטה לייצור אבקה יבשה מתוך תערובת נוזלית או תרחיף, על ידי ייבוש מהיר באוויר חם. השיטה משמשת להכנת אבקות בתעשיית המזון, התרופות והכימיה. יתרון שיטת הייבוש הוא שגודל גרגרי האבקה הנוצרים אחיד וקטן יחסית. התהליך כולל פיזור התרחיף המקורי באמצעות נחיר רסס בעל טיפות קטנות, ומעבר בזרם אוויר חם לייבוש ואיסוף במכל.
ניתן לשלב את השיטה עם מיקרו-אנקפסולציה, כלומר עטיפה של החלקיקים בקליפה מגנה. שימוש זה חשוב במיוחד בתעשיית התרופות לשחרור מבוקר של התרופה. העטיפה ניתנת ליצירה על ידי הוספת החומר המגן לתרחיף המקורי, כאשר בתהליך הריסוס החומר המגן נוטה להתרכז בפני הטיפה, וכך כאשר הטיפה מיובשת נשאר חלקיק האבקה עטוף בחומר המגן.
יחסי הממלכה המאוחדת – שוודיה

| יחסי הממלכה המאוחדת – שוודיה |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: שוודיה


הממלכה המאוחדת: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 450,295
אוכלוסייה
69,381,250: 10,636,207
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,140: 55,778
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי הממלכה המאוחדת–שוודיה הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין ממלכת שוודיה.
היסטוריה

האי הבריטי היה נתון לפלישות ויקינגים מסקנדינביה, ובכלל זה מאזור שוודיה של ימינו, מסוף המאה ה-8 עד המאה ה-11, וחלקם התמזג עם האנגלו-סקסונים באנגליה.
במהלך מלחמת תשע השנים לחמו האנגלים והשוודים באותו צד, אולם במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, מלחמת הירושה האוסטרית, ובמהלך מלחמת שבע השנים, לחמו שתי המדינות זו כנגד זו. במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה שוודיה לצד בריטניה נגד צרפת, ובשנת 1814 קיבלה כתגמול על סיועה את השליטה בנורווגיה.
בשנת 1973 הצטרפה בריטניה לאיחוד האירופי, ובשנת 1995 הצטרפה גם שוודיה לארגון.
בשנת 2017, שוודיה הצטרפה לכוח התגובה המהירה הצבאית בראשות בריטניה, שנועד להיות גמיש יותר ולהגיב מהר יותר מברית נאט"ו הגדולה יותר. הוא השתמש בתקנים ובדוקטרינות של נאט"ו, כך שהוא יכול לפעול בשיתוף עם נאט"ו, האו"ם או קואליציות רב לאומיות אחרות.
בשנת 2022 בריטניה התחייבה להגן על שוודיה אם המדינה תותקף, כאשר ראשי הממשלה בוריס ג'ונסון ומגדלנה אנדשון חתמו על ברית הגנה.
ביקורים רשמיים

בין ה-28 ביוני ל-1 ביולי 1954 גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה והמלכה לואיז ביקרו ביקור רשמי את אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובתמורה היא הגיעה לביקור רשמי בשוודיה, בסטוקהולם ובגטבורג בין ה-8 ל-10 ביוני 1956. מאוחר יותר, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה ביקר ביקור רשמי בבריטניה בין ה-8 ל-11 ביולי 1975, ואילו אליזבת החזירה ביקור מאוחר יותר, בין ה-25 וה-28 במאי 1983.
המלוכה

מלך שוודיה הנוכחי קרל השישה עשר גוסטב, ניצב כיום במקום ה-283 בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל היותו צאצא של סופיה מהנובר. מאידך, אליזבת השנייה לא זכאית לרשת את הכתר השוודי, מכיוון שאיננה לותרנית, דבר אשר נדרש על פי החוק השוודי. חלק מחברי משפחת המלוכה השוודית הם בריטים, חתנו של מלך שוודיה ובעלה של מדלן, נסיכת שוודיה, כריסטופר אוניל, הוא אזרח בריטי, ואף ילדיו הנסיכה לאונור והנסיך ניקולס, הם אזרחים בריטים. אף בעבר, מרגרט, נסיכת קונוט, אשתו הראשונה של המלך גוסטב השישי אדולף, וכן אשתו השנייה לואיז, נסיכת באטנברג היו חברות בית המלוכה הבריטי. כמו כן, הנסיכה ליליאן, דוכסית האלנד - אשתו של הנסיך ברטיל, דוכס האלנד, הייתה ממוצא וולשי.
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ואשתו סופי, דוכסית אדינבורו ייצגו את משפחת המלוכה הבריטית בכל החתונות המלכותיות של ילדיו של מלך שוודיה.
בשתי המדינות קיימות תנועות רפובליקניות קטנות, אשר קוראות לביטול המונרכיה ולהפיכת המדינה לרפובליקה.
יחסים דיפלומטיים

שוודיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-14 קונסוליות בבלפסט, ברייטון, קארדיף, דובר, אדינבורו, גלאזגו, גרימסבי, ג'רזי, לרוויק, ליברפול, מנצ'סטר, ניוקאסל, סאות'המפטון וסטורנווי.
בריטניה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם בלבד.
יחסי הונדורס–ספרד

| יחסי הונדורס–ספרד |
| --- | --- |
הונדורס: ספרד


הונדורס: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
112,090: 505,370
אוכלוסייה
10,931,457: 47,898,410
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,401: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,147: 33,001
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי הונדורס–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין הונדורס לספרד. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובארגון המדינות האיברו-אמריקניות.
היסטוריה > קולוניזציה ספרדית

בספטמבר 1502 הגיע כריסטופר קולומבוס לצפון הונדורס בהפלגה הרביעית שלו לאמריקה. בשנת 1524 נחת הקונקיסטאדור הספרדי גיל גונסלס דבילה, בדרכו לניקרגואה, בהונדורס של ימינו. עם הגעתו לחוף הונדורס, על מנת להקל על עומס ספינותיו כדי שיגיע בשלום לחוף, הוא הורה להשליך כמה סוסים לים ובשל פעולה זו, נקרא הנמל החדש "פוארטו דה קבאלוס" ("נמל הסוסים"). דבילה ייסד את היישוב הספרדי הראשון בהונדורס, לו קרא "סן גיל דה בואנה ויסטה".
בשל הקשיים בכיבוש האזור לנוכח התנגדותן העזה של הילידים, הגיע הכובש הספרדי של האצטקים במקסיקו ימינו, הרנאן קורטס, להונדורס בראש צבא כדי לסייע בכיבושו, ורק בשנת 1539 הצליחו הכוחות הספרדיים להשתלט על האזור כולו. שטחה של הונדורס הפך במהרה באופן רשמי לחלק מהאימפריה הספרדית תחת שלטון המשנה של ספרד החדשה, שבסיסה במקסיקו סיטי, ונוהל על ידי הקפטן הכללי של גואטמלה שבסיסו בסנטיאגו דה גואטמלה.
היסטוריה > עצמאות

בשנת 1808 הוכתר ז'וזף בונפרטה כמלך ספרד וכמה מושבות אמריקאיות ספרדיות החלו להכריז על עצמאותן מספרד. כיוון שהונדורס ורוב מדינות אמריקה המרכזית נשלטו על ידי מקסיקו סיטי; ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד בשנת 1810. בשנת 1821 הכריזה תוכנית איגואלה על מקסיקו כמלוכה חוקתית. הונדורס הכריזה על עצמאותה מספרד ב-15 בספטמבר 1821 ובחרה להצטרף לאימפריה המקסיקנית בפיקוד הקיסר אגוסטין דה איטורבידה.
במרץ 1823 התפטר הקיסר אוגוסטין ומקסיקו הפכה לרפובליקה. הונדורס החליטה להיפרד ממקסיקו ב-1 ביולי 1823. הונדורס, יחד עם קוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה וניקרגואה הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. בשנת 1839 התמוססה הפדרציה המרכז אמריקאית והונדורס הפכה לאומה עצמאית.
היסטוריה > לאחר העצמאות

ב-17 בנובמבר 1894, הונדורס וספרד כוננו יחסים דיפלומטיים עם חתימת חוזה שלום וידידות. לאחר העצמאות קהילה קטנה של קטלאנים היגרה להונדורס. בספטמבר 1977 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד את ביקורו הראשון והיחיד בהונדורס.
ביוני 2009 הודח נשיא הונדורס מנואל סלאיה על ידי כוחות צבא ונאלץ לצאת לגלות. כתוצאה מההפיכה, גירשה ספרד את שגריר הונדורס במדריד שתמך בהדחתו של הנשיא סלאיה מהשלטון. במהלך השנים כמה אלפי הונדורסים היגרו לספרד וחיפשו הזדמנויות טובות יותר. הקהילה ההונדורסאית הגדולה ביותר בספרד (ובאירופה כולה) ממוקמת בעיירה ז'ירונה שבמחוז קטלוניה.
היחסים בין שתי המדינות

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם לאום כפול (1966); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (1972); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1981); הסכם תחבורה אווירית (1992); הסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1994); הסכם על שיתוף פעולה תרבותי, חינוכי ומדעי (1994); הסכם לסיוע דיפלומטי הדדי (1995) ואמנת הסגרה (1999).
תחבורה

קיימת טיסה ישירה בין מדריד לסן פדרו סולה במטוסי אייר אירופה.
יחסי סחר

בשנת 2017 הסתכם הסחר בין הונדורס לספרד ב-158 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של הונדורס לספרד כולל: דגים, מולים, סרטנים וקפה. הייצוא העיקרי של ספרד להונדורס כולל: חומרי גלם, מוצרים תעשייתיים וחומר המשמש לתעשיית המכניקה והבנייה (בעיקר מוצרי פלדה) ותעשיית הפארמה-כימיה. בשנת 2016 הסתכמו ההשקעות הספרדיות בהונדורס ב-4.8 מיליון אירו. חברות רב לאומיות ספרדיות כמו Mapfre וזארה פועלות בהונדורס.
נציגויות דיפלומטיות

הונדורס מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליה כללית בברצלונה.
ספרד מחזיקה בהונדורס שגרירות בטגוסיגלפה.
יחסי הממלכה המאוחדת – מצרים

| יחסי הממלכה המאוחדת – מצרים |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: מצרים


הממלכה המאוחדת: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 1,001,450
אוכלוסייה
69,381,250: 117,611,425
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,140: 3,366
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי הממלכה המאוחדת–מצרים הם מערכת היחסים ההדדית בין הרפובליקה הערבית של מצרים והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. הקשרים בין המדינות חזקים, וכוללים שיתוף פעולה בפוליטיקה, ביטחון, סחר וחינוך.
היסטוריה > השלטון הבריטי

התקופה הראשונה של השלטון הבריטי (1882-1914) נקראת לעיתים קרובות "חסות סמויה". במהלך תקופה זו ח'דיוות מצרים נשארה פרובינציה אוטונומית של האימפריה העות'מאנית. בנובמבר 1914 הצטרפה האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז, ובעקבות כך הכריזה בריטניה באופן חד-צדדי, על חסותה על מצרים. הח'דיב השולט הודח ויורשו, חוסיין כאמל, הכריז על עצמו כסולטאן מצרים בדצמבר 1914.
היסטוריה > עצמאות מצרים מהממלכה המאוחדת

בדצמבר 1921, השלטונות הבריטים בקהיר הטילו משטר צבאי ושוב גירשה את סעד זע'לול. ההפגנות שוב הובילו לאלימות, ובעקבות כך התקבלה ההצעה של הנציב העליון, לורד אלנבי, ובריטניה הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאות מצרים ב-28 בפברואר 1922, ביטול החסות והקמת ממלכת מצרים. עד ההסכם האנגלו-מצרי (1936), הממלכה הייתה עצמאית רק להלכה, כיוון שהבריטים שמרו על השליטה ביחסי החוץ, תקשורת, הצבא והשליטה בסודאן האנגלו-מצרית. בין השנים 1936-1952, הבריטים המשיכו לשמור על נוכחות צבאית ויועצים פוליטיים במצרים, אם כי ברמה מופחתת.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים בריטים השתמשו במצרים כבסיס לפעילות ברחבי האזור.
הצבא הבריטי התרכז בשנת 1947 באזור תעלת סואץ, אולם הרגשות הלאומנים, האנטי-בריטיים המשיכו לגדול לאחר המלחמה. המהפכה המצרית בשנת 1952 הפילה את בית המלוכה המצרי, חיסלה את הנוכחות הצבאית הבריטית במצרים, והקימה את הרפובליקה של מצרים המודרנית.
היסטוריה > משבר סואץ 1956

בשנת 1956, נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר הלאים את תעלת סואץ, אשר היה נתיב מים חיוני, אשר דרכו רוב הנפט האירופי הגיע מהמזרח התיכון. בריטניה וצרפת, אשר שתפו פעולה עם ישראל, פלשו למצרים על מנת לתפוס את התעלה ולהפיל את נאצר. אולם ארצות הברית, בראשות הנשיא דווייט ד. אייזנהאואר, התנגדה בתוקף, באמצעות לחץ מדיני וכלכלי, וכפו על שלושת הפולשים לסגת. ראש ממשלת בריטניה, אנתוני אידן, הושפל ובשל כך התפטר מתפקידו זמן קצר לאחר מכן. בעקבות כך התחזק מעמדו של נאצר כמנהיג הלאומיות הערבית, והדרך הייתה פתוחה עבור חדירה רוסית לתוך המזרח התיכון.
היחסים המודרניים

היחסים כיום כוללים שיתוף פעולה צבאי, כגון הדרכה, ביקורים, ועדת חבר העמים לקברי מלחמה בהליופוליס ואל-עלמיין. כמו כן קיים תיאום עבור מעבר לספינות מלחמה בתעלת סואץ.
בשנת 2010, לאחר זמן רב של משא ומתן עם אוניברסיטת לונדון, מצרים החזירה 25,000 חפצים עתיקים, חלקם עוד מתקופת האבן. הפריטים כוללים חוד חנית נדיר, כמו גם כלי חרס מן המאה השביעית לפנה"ס, אשר נושאים את טביעות האצבעות של היצרנים שלו.
הממשלה הבריטית תמכה במהפכה המצרית בשנת 2011.
על פי מפקד האוכלוסייה בבריטניה בשנת 2001, כ-24,700 ילידי מצרים מתגוררים בבריטניה. המשרד הלאומי לסטטיסטיקה מעריך כי בשנת 2009 המספר עמד על 27,000.
בשלהי 2014, לשכת המסחר המצרית-בריטית (EBCC) פרסמה דו"ח המפרט את היקף הסחר בין שתי המדינות, אשר גדל באופן משמעותי בשנה זו. היצוא הבריטי למצרים גדל ב-15%, בעוד היצוא המצרי לבריטניה גדל על ביותר מ-30%. הדו"ח הזכיר את פרויקט תעלת סואץ החדשה של מצרים, וההתאוששות הכלכלית בעקבות שלוש שנים של מהומות מאז המהפכה בשנת 2011 אשר תרמו להישג הזה.
יחסים דיפלומטיים

בריטניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר ו-3 קונסוליות בערים אלכסנדריה, ע'רדקה ושארם א-שייח', ואילו מצרים מצדה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד.
שגריר מצרים הנוכחי בבריטניה הוא כאמל נאצר, ואילו השגריר הבריטי במצרים הוא ג'ון קאסון.
אריזת ואקום

נקניק סלמי ארוז באריזת ואקום
אריזת ואקום היא שיטת אריזה הכוללת שאיבת אוויר מהאריזה ואטימתה לאחר מכן. תחילה מוצבים הפריטים במכל פלסטיק מוצק או גמיש, לאחר מכן נשאב האוויר מהמכל ולבסוף הוא נאטם לכדי אריזה. מטרותיה העיקריות של אריזת הוואקום הן להיפטר מהחמצן בתוך האריזה על מנת להאריך חיי מדף של מזון; ובשימוש במכל גמיש כמו שקיות פלסטיק, להקטין את נפח האריזה כדי לחסוך במקום. שאיבת האוויר מהמכל יוצרת בתוכו ואקום, ומכאן שמה של השיטה.
אריזת ואקום מפחיתה את כמות החמצן, מגבילה את התפתחותם של חיידקים אווירניים ופטריות, ומונעת התאדות של רכיבים נדיפים. שימוש נפוץ לאריזת ואקום הוא אחסון לתקופות זמן ארוכות של מזון יבש כמו דגנים, אגוזים, בשר משומר, דג מעושן, גבינות וצ'יפס. ניתן אף לאחסן מזון טרי לתקופות זמן קצרות יותר, כמו ירקות, בשר טרי ומזון נוזלי.
אריזת ואקום מקטינה באופן ניכר את נפחם של פריטים שאינם פריטי מזון. לדוגמה, ניתן לאחסן פריטי לבוש וכלי מיטה בשקיות פלסטיק ולשאוב מתוכן את האוויר באמצעות שואב אבק או מכונת אריזת ואקום ייעודית. שיטה זו לעיתים משמשת לדחיסת אשפה ביתית במקומות בהן נגבה תשלום עבור כל שקית זבל מלאה שמפונה.
ניתן להשיג מוצרי אריזת ואקום לשימוש ביתי, העושים שימוש בין היתר בשקיות פלסטיק, פחיות, בקבוקים וצנצנות שימורים.
במקרים בהם מזון רגיש, לדוגמה צ'יפס, עלול להימעך בגלל תהליך הכיווץ שנוצר באריזת ואקום, קיים פתרון חלופי שעיקרו החלפת הגז בתוך האריזה בגז אחר שאינו מכיל חמצן. במקום להוציא את האוויר מהאריזה ולאטמה, האוויר מוחלף בחנקן ורק לאחר מכן נאטמת האריזה. מכיוון שהחמצן מפונה בתהליך זה, יתרון השימור באריזת ואקום נשאר.