stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארל צ'אפק
ביוגרפיה ויצירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סיפוריו של צ'אפק מאופיינים בהומור, שנינות ואירוניה מפוכחת, אך גם בנקודת מבט אופטימית על בני האדם. יש המחשיבים אותו כאחד החלוצים של המדע הבדיוני האירופי, שעוסק בהשפעה של טכנולוגיות חדישות על החברה האנושית. ניתן להשוותו עם כותבים נוספים ששילבו ביצירותיהם מוטיבים של מדע בדיוני, דוגמת ג'ורג' אורוול ואלדוס האקסלי, אף כי נהוג לטעון כי התחזיות שלו אינן כה פסימיות כשלהם. דוגמה לנימה האופטימית שלו ניתן למצוא בספרו הרובוטים, שם מתוארת השתלטות רובוטים על האנושות, אך הסיפור מסתיים בנימה מפוייסת כאשר האהבה הופכת את הרובוטים לאנושיים. צ'אפק הביע חשש מפני הסכנות האורבות בדיקטטורות, בארגונים בעלי כוח בלתי מוגבל ובאובדן פרופורציות, תוך שהוא מנסה לעיתים להצביע על החיוב ולמצוא נקודות אור שבהן טמונה תקווה למין האנושי. בספרו המלחמה בסלמנדרות ניתן לראות את חששו זה ואת ההשלכות מרחיקות הלכת אשר צפה כי ינבעו מסכנות אלה, דבר ההגיוני לאור הביוגרפיה שלו והתנגדותו העזה למשטר הנאצי.
בספרים אחרים שלו עסק צ'אפק בשאלה "מהו ידע?" תוך הצגת המורכבות שיכולה לאפיין גם סיפורים שנדמים פשוטים. בעיקר בא הדבר לידי ביטוי בשלושת הרומנים שזכו לשם "הטרילוגיה הצ'כית": "הורדובל", "כוכב נופל" ו"חיים רגילים".
צ'אפק אף כתב מספר יומני מסע אותם אייר בעצמו, המתארים את נסיעותיו הרבות ברחבי אירופה.
בתחילת דרכו כתב קארל צ'אפק ביחד עם אחיו יוזף, אך בהמשך נפרדו דרכיהם. יוזף שם דגש על ציור וקארל על כתיבה, אם כי המשיך לאייר כמה מסיפוריו. סיבת היפרדותם הייתה אידאולוגית. יוזף היה קומוניסט ואילו קארל כתב רשימה תחת הכותרת: "למה אינני קומוניסט" שהטענה העיקרית בה הייתה שהקומוניזם אינו מטיב עם האדם אלא מחזק שררה ושלטון.
צ'אפק נפטר, מדלקת ריאות, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגיל 48, כשהוא שבור לב על הפקרת צ'כוסלובקיה לציפורני הנאצים בהסכם מינכן. עם הפלישה לצ'כיה באו הנאצים לחפשו בביתו, ואשתו הראתה להם את תעודת הפטירה. אחיו, יוזף צ'אפק, נעצר בידי הנאצים ונשלח אל מחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם שרד לאורך כל שנות מלחמת העולם השנייה אך נרצח בסיומה ממש, באפריל 1945 - שבועות בודדים לפני כניעת גרמניה הנאצית.
לאחר השתלטות הקומוניסטים על צ'כוסלובקיה, נאסרה הדפסת יצירותיו של צ'אפק, ורק בהדרגה הן הותרו שוב לפרסום. אחרי מותו ראו אור כל כתביו.
ביוגרפיה ויצירה > מבקרים

היו שביקרו את צ'אפק על אהדתו היתרה לשלטון וידידותו החזקה עם הנשיא תומאש מסריק. כמו כן ביקרו אותו על היותו עממי מדי: צ'אפק, שהיה דוקטור לפילוסופיה בוגר אוניברסיטאות פראג, ברלין ופריז כתב במכוון בצורה שתובן להמון, כי לא רצה שכתביו יהיו אליטיסטיים. למרות הביקורת, צ'אפק זכה לפופולריות רבה, ספריו תורגמו לשפות רבות והוא אחד הסופרים הצ'כים הראשונים שזכו להכרה בינלאומית.
פרסים ואותות הוקרה

צ'אפק קיבל את אות מסדר טומאש מסריק (Order of Tomáš Garrigue Masaryk), לאחר מותו בשנת 1991.
האסטרואיד 1931 Čapek שהתגלה על ידי האסטרונום לובוש קהואוטק ב-1969, נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2 3  רות בונדי באחרית דבר לסיפורים מהכיס תל אביב 97
↑  מרדכי איש-שלום, הצפון בעיני אמן, דבר, 17 במרץ 1972.
↑  תל־אביב ויפו: "R.U.R.‎" ב"אהל", דואר היום, 3 באפריל 1930; אורי קיסרי, דניאל, R.U.R.‎ וה"אהל", דואר היום, 5 במאי 1930.
↑  המגפה הלבנה באתר "הבימה"; א. ש. יוריס, "המגפה הלבנה" (לקראת הצגת הבכורה של "הבימה"), דבר, 23 בספטמבר 1938; לוג [לאה גולדברג], במות: "המגפה הלבנה" ב"הבימה", דבר, 30 בספטמבר 1938; א. ש. יוריס, "המגפה הלבנה" (הצגת בכורה ב"הבימה"), דבר, 17 בנובמבר 1938.
↑  האם (1939) באתר "הבימה"; "איך נשתנית כך?!", דבר, 5 בדצמבר 1939; אב"א אחימאיר, "האם" של חנה רובינא, חרות, 30 באוקטובר 1964 (ביקורת מ-1939); האם (1964) באתר "הבימה"; עזרא זוסמן, במות: "האם" ב"הבימה", דבר, 16 באוקטובר 1964; האם ב"הבימה", חרות, 16 באוקטובר 1964.
↑  ד. ב. מלכין, העולם בו אנו חיים, משמר, 15 במרץ 1946; יהודה בורלא, במעלה (על הצגת "העולם בו אנו חיים" לתיאטרון הקמרי), דבר, 28 במרץ 1946.
↑  צ'אפק בתיאטרון באר־שבע, דבר, 2 בינואר 1980; העולם של צ'אפק ועולמו של יוסף מילוא, דבר, 6 במאי 1980.
↑  (1931) Čapek In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_1932. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259298905171  PLWABN: 9810609479705606  BIBSYS: 90053337  BNE: XX1721445  BnF: cb11895069q (data)  CANTIC: a10674421  CiNii: DA00465092  GND: 118668250  ICCU: CFIV067335  ISNI: 0000 0001 2127 202X  LCCN: n50035042  LNB: 000027592  MusicBrainz: 3dd966a1-9f0a-4012-8b49-15e9ac34d8bd  NDL: 00430838  NKC: jk01021023  NLA: 35025702  NLG: 65803  NLK: KAC200704032  NSK: 000100775  NTA: 068634382  PIC: 387474  RERO: 02-A016305507  RKD: 248278  SELIBR: 218790  SNAC: w6pz59bs  SUDOC: 026765764  Trove: 799375  ULAN: 500387758  VcBA: 495/13105  VIAF: 34454129   WorldCat (עם VIAF): 34454129
מודל פח האשפה

מודל פח האשפה (באנגלית: Garbage can model) הוא מודל תאורטי שמטרתו לייצג את תהליך קבלת ההחלטות האקראי שמתקיים בארגונים המאופיינים באנרכיה מאורגנת. לפי המודל תהליך קבלת ההחלטות מורכב משלושה זרמים בלתי תלויים (בעיות, פתרונות ומשתתפים) שנזרקים אל פחי אשפה (המייצגים הזדמנויות בחירה). בתוך פחי האשפה לעיתים נוצרות התנגשויות בין הזרמים וכך מתקבלות החלטות. למודל תפקיד חשוב במחקר מינהל ציבורי.
איור של מודל פח האשפה
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות

מודל פח האשפה פותח על ידי כהן מארץ' ואולסון ב-1972 ומשקף את המציאות האקראית של קבלת החלטות בארגונים המאופיינים באנרכיה מאורגנת. מודל פח האשפה משמש על מנת להסביר ולייעל תהליכי קבלת החלטות בארגונים אלו. לדוגמה כדי שארגונים יוכלו ללמוד איך להשתמש ברעיונות ובמשאבים שהלכו לאיבוד בתהליך קבלת ההחלטות.
מודל פח האשפה מסתכל על ארגונים כאוסף של הזדמנויות החלטה שמיוצגים באמצעות פחי אשפה. אל פחי האשפה נזרקים זרמים בלתי תלויים של בעיות, פתרונות ומשתתפים. בתוך פחי האשפה האלה נוצרות התנגשויות בין הזרמים שבהם מתקבלות החלטות. בנוסף, קבלת ההחלטות תלויה גם במגבלות מסוימות כמו תזמון ודד ליינים.
הייחוד של המודל היא שהוא יוצא מנקודת הנחה שתהליך קבלת ההחלטות באנרכיות מאורגנת הוא כאוטי ואקראי. מפני שדברים רבים מתרחשים במקביל בשל אירועים שונים המתרחשים באנרכיות מאורגנות. על כן פעמים רבות, קיים קשר רופף בין זיהוי הבעיות ובין הפתרונות המוצעים, לדוגמה, במצבים שמוצעים פתרונות לבעיה בשעה שחלק מהמשתתפים אינם סוברים כי קיימת בעיה הדורשת פתרון. בנוסף, באנרכיות מאורגנות קיים שימוש מועט בכללי החלטה בירוקרטיים ובהיררכיה. כלומר קבלת ההחלטות אינה נובעת מתהליך מסודר המתחשב במציאות, סיבתיות ותכלית, במקום זאת קבלת ההחלטות משמשת כאמצעי להבניה של משמעות.
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות > פיתוח מודל פח האשפה

מודל פח האשפה התבסס על סימולציה ממוחשבת שקודדה בפורטרן. הקוד לסימולציה נכלל כנספח במאמר המקורי של מפתחי המודל, שזאת הייתה הפעם הראשונה בו הופיע אלגוריתם ממוחשב במאמר בנושא מדעי החברה.
מודל זה ניסה להרחיב את תאוריות קבלת ההחלטות הארגוניות לתוך התחום הלא נודע, באותה תקופה, של אנרכיה ארגונית.
המודל, כשמו כן הוא, פח אשפה – אשפה שבמהותה אינה מסודרת וכך גם תהליך קבלת ההחלטות אינו מסודר.
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות > המאפיינים של אנרכיות מאורגנות

אנרכיות מאורגנות הם למשל ארגונים כמו מוסדות ציבור, מוסדות אקדמאים וארגונים לא חוקיים. המאפיינים הבולטים של אנרכיות מאורגנות:
מטרות לא ברורות - מטרות האנרכיה המאורגנת אינן ברורות, וסדר העדיפויות אינו מוגדר.
האמצעים לפתרון הבעיות אינם ברורים - אמצעים אלה מכונים גם טכנולוגיה. בפועל זה בא לידי ביטוי בכך שלפתרונות המוצעים על ידי המשתתפים אין השלכה ברורה, המשתתפים לא יודעים כיצד לפתור את הבעיות ולפתרונות המוצעים חסר תוקף.
השתתפות נזילה - המשתתפים בתהליכי ההחלטה, כלומר בזיהוי הבעיות, והצעת הפתרונות, באים והולכים ויש תחלופה של משתתפים. לכן לא תמיד ברור מי ייקח חלק כשעולה הזדמנות בחירה.
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות > הזרמים המשפיעים על תהליך קבלת ההחלטות באנרכיות מאורגנות לפי המודל

בעיות: בעיות צומחות בתוך ומחוץ לאנרכיה המאורגנת והן דורשות תשומת לב. הן תוצאה של פער או חוסר יכולת בניבוי העתיד, בין המצוי לרצוי. פתרון שימצא לבעיה לא בהכרח יביא לפתרונה.
פתרונות פוטנציאליים: מוצעים על ידי המשתתפים וקיימים בנפרד מהבעיות. לדוגמה בארגון הם יכולים להיות רעיונות שהעובדים מעוניינים לאמץ ולכן הם מציעים אותם ללא קשר לבעיות וכך נוצר מאגר פתרונות לארגון.
משתתפים: למשתתפים בתהליך קבלת ההחלטות יכולים להיות העדפות לבעיות ופתרונות מועדפים. העדפות נובעות מההבדל בין משתתפים- תפיסותיהם, הניסיון שרכשו, הערכים שמובילים אותם ובהכשרה שעברו.
הזדמנויות החלטה: מבחינת מודל פח האשפה הזדמנויות הבחירה הם פחי אשפה אליהם משליכים המשתתפים בעיות ופתרונות שונים בזמן שהם נוצרים. כלומר קיימת אנרכיה והזדמנויות ההחלטה אינן מובילות לתהליך פתרון בעיות שיטתי כפי שהיה ניתן לחשוב שייקרה. לדוגמה בארגון הזדמנות החלטה היא זמן אשר בו מצופה לקבל החלטות כמו שקורה בישיבות צוות. החלטות אפשריות הן למשל להוציא מוצר חדש, העסקת כוח אדם וחתימת חוזה.
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות > מגבלות של גישה למרחבים של הזדמנויות בחירה לפי מודל פח האשפה

לכל פח אשפה (הזדמנות בחירה) יש חוקי נגישות משלו. כלומר לא כול הבעיות, הפתרונות והמשתתפים בארגון יכולים לגשת אל כול הזדמנויות הבחירה. ישנם שלושה סוגים של מבני גישה (דמוקרטי, היררכי ותלוי מומחיות):
מבנה גישה דמוקרטי - זהו מבנה הגישה המשוחרר ביותר. כול המשתתפים, הבעיות והפתרונות יכולים להיכנס. מצד אחד, גישה זו מייצרת יותר פעילות (או אנרגיה) . מצד שני, היא עלולה לייצר מצבים שבהם הזרמים השונים מפריעים זה לזה. לכן נוצרת מגבלה של זמן שמושקע בכול בעיה ובמצב זה יש יותר אנרכיה.
מבנה גישה היררכי - ישנה עדיפות לשחקנים חשובים, בעיות ופתרונות קריטיים (למשל החלטות לגבי עתידו של הארגון סביר שיתקבלו על ידי העובדים בתפקידים ניהוליים).
מבנה גישה של מומחיות - מבנה זה תלוי במומחיות ופתוח לבעיות, פתרונות ומשתתפים שמתמצאים במומחיות מסוימת (למשל מהנדסים שמתעסקים בייעול מערכת המחשוב של ארגון [null מסוים]
בנוסף ישנן מגבלות גישה שתלויות בזמן כמו דד ליינים, עונות השנה, ימי עבודה.
מודל פח האשפה: קבלת החלטות באנרכיות מאורגנות > סוגי ההחלטות המתקבלות לפי המודל

ישנם מספר דברים שיכולים לקרות בתהליך קבלת ההחלטות. ראשית, במקרים רבים החלטה אינה מתקבלת. למשל ישנה ישיבה שבה אף אחד לא מצליח להחליט על בעיה, או להציע פתרונות, אמנם עולים עוד ועוד רעיונות אך לא נעשה בהם שימוש. דבר אחר שיכול לקרות זה שמתקבלת לגבי פתרון אך הוא אינו פותר בעיה. ישנן שתי דרכים שמצב כזה עלול לקרות בו. ראשית, על ידי התעלמות (oversight) מתקבלות החלטות מבלי שהן עונות על בעיות. הדרך השנייה היא על ידי מנוסה (flight) במקרים אלה אנשים מחכים שהבעיה תיעלם ואז בוחרים פתרון ומרגישים שהם פתרו אותה. דוגמה אפשרית היא בעיה שעוברת לטיפולה של מחלקה אחרת בארגון ולמרות שהיא עדיין קיימת נוצרת אשליה שהיא נפתרה. ולבסוף וישנם המצבים האידיאלים שבהם בעיות נפתרות כלומר מתקבלת החלטה שפותרת את הבעיה.
מודל פח האשפה וזיכרון ארגוני

למרות הגדרתו כמודל, למעשה זוהי הכוונה לידע ולפתרונות הקיימים בארגון עצמו - אותם יש לאתר וליישם בצורה האופטימלית.
מפתחי המודל טענו כי מאחר שהמציאות הארגונית של ארגונים אלו חשופה כל העת לבעיות ולפתרונותיהן והמצב השכיח בהם הוא בו המפגש היעיל בין בעיה-פתרון/משתתפים-הזדמנויות, אינו תואם אחד עם השני - קבלת ההחלטות לא מתבצעת וההחלטות 'נזרקות' לפח האשפה הארגוני. כפועל יוצא, הם נאלצים לשלוף פתרונות מתוך מאגר הזיכרון הארגוני שלהם, כאשר, פח האשפה למעשה הוא הזיכרון הלא מסודר של הארגון.
לפיכך, הפתרונות אותם הם מאמצים אינן מתקיימות בתהליך קבלת החלטות של בחירה בין אפשרויות שונות אלא מעין 'כיבוי שריפות'
בשונה מתאוריות קבלות החלטות מסורתיות, בסיס המודל הוא בניתוק בעיות, פתרונות וקבלת החלטות אחת מהשנייה - החלטות ספציפיות אינן מתקיימות בתהליך המסודר של בעיה ופתרונה, אלא הן תוצאה של רצף של מספר אירועים, המתרחשים בארגון, שאינם תלויים אחד בשני.
מאחר שהחלטות המתקבלות בארגון עצמו ומחוץ לו נשמרות, הזיכרון הוא בבסיסו של מודל פח האשפה. הטיפול בבעיה שמתעוררת, נעשה בחיפוש, בתוך הזיכרון הארגוני, אחר הנושאים המתאימים וקרובים לבעיה זו והתאמתם לסיטואציה החדשה שהתעוררה.
לפיכך, במודל זה לא מאמצים שיטות ופתרונות הקיימות מחוץ לארגון אלא רק את אלה הקיימות בעברו של הארגון.
שימושים פרקטיים במודל

ניתן לתאר באמצעות מודל פח האשפה כיצד החלטות מתקבלות בארגונים שיש להם את המאפיינים של אנרכיה מאורגנת. וכך ניתן למעשה לייצר אסטרטגיות לייעול תהליכי קבלת החלטות בארגון. למשל על ידי הבנה שתהליך קבלת ההחלטות הוא כאוטי ושפתרונות לאו דווקא מוצעות בצמוד לבעיות ארגון יכול לנקוט באסטרטגיה של עיצוב פתרונות לבעיות עתידיות ולאו דווקא לאלה העומדות על סדר היום. הארגון למעשה יכול לקבל החלטה אסטרטגית להשקיע מאמצים ומשאבים בתרחישים עתידיים אפשריים. על ידי עידוד של עובדי הארגון לספק רעיונות (לבעיות ופתרונות) ובכך לייצר מפגשים יעילים בין המשתתפים. למרות שמשתמע מהאמור שמודל פח האשפה הוא על גבול המזל, המציאות מראה שמודל זה מוכיח את עצמו.
במחקרים נמצא כי בתהליך קבלת החלטות, ארגונים שנקלעו למצבים של אנרכיה, הצליחו בפתרון בעיות בזכות השקעתם בבניית תרחישים עתידיים ופתרונותיהם.
המודל מעודד יצירתיות ומקוריות בנוגע למציאת פתרונות, שברוב המקרים, מוצאים להם שימוש בעתיד, ולפיכך, ככל שגדל מאגר הפתרונות בארגון, הסבירות להשתמש בהן בעתיד גדלה.
שימושים פרקטיים במודל > מודל פח האשפה במדיניות ציבורית

קינגדון משתמש במודל פח האשפה כדי לענות על השאלה מדוע ישנם נושאים שהופכים לחלק מהאג'נדה של הממשלה ומדוע יש נושאים שיורדים מהפרק. הוא מציג את מודל זרמי המדיניות (policy streams) המבוסס על שלושה זרמים, שקשורים ודומים לשלושת היסודות של מודל פח האשפה: בעיות, חלופות מדיניות (פתרונות), ופוליטיקה (משתתפים). קינגדון רואה זרמים אלה כעצמאים במידה מסוימת. זרמים אלה נפגשים בחלון מדיניות (הזדמנויות בחירה) ומההתנגשויות ביניהם מתקבלת החלטה. כלומר, כול הזרמים האלה צריכים להתלכד יחד באותו הזמן אחרת חלון ההזדמנויות נסגר. המודל של קינגדון צוטט רבות ומשתמשים בו הרבה בתחום של מדיניות ציבורית על אף הביקורת לגביו שהוא לא ברור דיו.
שימושים פרקטיים במודל > מודל פח האשפה ותהליך המחקר בפסיכולוגיה

במחקר מ-1981 מארטין מדגימה כיצד מודל פח האשפה מתקיים במחקר מדעי בתחום הפסיכולוגיה. לטענתה בניגוד למה שמלמדים תהליך המחקר אינו רציונלי וליניארי. כלומר תהליך המחקר הרציונלי גורס כי סדר הדברים הם שקודם מעלים בעיה תאורטית אז עורכים מחקר, מנתחים את התוצאות ולבסוף מאוששים/ דוחים את הטענה. לטענתה של מארטין מדעי החברה הם סוג של אנרכיה מאורגנת ולכן היא משתמשת במודל פח האשפה כדי לתאר כיצד תהליך המחקר באמת מתרחש. לפיכך מארטין גורסת כי תהליך המחקר הוא למעשה רצף של החלטות על מה ללמוד ובאיזה מתודות להשתמש. היא לוקחת את ארבעת הזרמים של מודל פח האשפה: בעיות, פתרונות, הזדמנויות בחירה ומשתתפים ומזווגת להם את המקבילה שלהם במחקר הפסיכולוגי. הבעיות במחקר פסיכולוגי הן תאורטיות, המשתתפים בהחלטה הם המשאבים שיש למחקר, הזדמנויות הבחירה הן המתודות של איסוף הנתונים וניתוחם והפתרונות הם התוצאות האמפיריות והאינטרפטציות התאורטיות. במחקרה היא מראה כיצד סדר הדרכים לבצע מחקר אינו ליניארי כפי שנהוג ויותר דומה לתהליך האקראי שמתואר במודל פה האשפה.
לקריאה נוספת

ג'ניס .א ומאן .ל. 1991. תהליך קבלת החלטות, הוצאת משרד הביטחון.
דרי, ד. 1996. יסודות המנהל הציבורי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
Sproull. L., Weiner. S., and Wolf. D. (1979). Organizing an Anarchy: Belief, Bureaucracy, and Politics in the National Institute of Education. Reviewed Work, Journal of Higher Education, 51, 94-99.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Michael D. Cohen, James G. March, Johan P. Olsen, A Garbage Can Model of Organizational Choice, Administrative Science Quarterly 17, 1972, עמ' 1–25 doi: 10.2307/2392088
1 2  John Kingdon, Agendas, alternatives, and public policies, 2, Longman, 2003
1 2 3 4 5 6  McFarland, Daniel and Charles Gomez., 4, Organized Anarchy, 1, Coursera, 2013, עמ' 60-77
↑  גדעון דורון, להחליט ולבצע:פרקים במדיניות ציבורית, רחובות: כיוונים, 1986
↑  Rawat, & Morris, Kingdon's “Streams” Model at Thirty: Still Relevant in the 21st Century?., Politics & Policy, 2016, עמ' 608-638
↑  Joanne Martin, A Garbage Can Model of the Psychological Research Process, American Behavioral Scientist, 1981
ואצלב האוול

ואצלב האוול (בצ'כית: Václav Havel; ‏5 באוקטובר 1936 – 18 בדצמבר 2011) היה מחזאי וסופר צ'כי, מראשי מתנגדי המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, נשיא המדינה האחרון אחרי נפילת הקומוניזם והנשיא הראשון של הרפובליקה הצ'כית. זוכה פרס גנדי לשלום.
קורות חיים

האוול נולד ב-1936 בפראג למשפחה אמידה שמצד אביו הייתה מעורבת בעסקי הבידור והקולנוע ומצד אמו בדיפלומטיה. בעקבות השתלטות הקומוניסטים על המדינה ב-1948 נושלה המשפחה מנכסיה ומשום שהוגדרה כ"בורגנית-ריאקציונרית", נודתה. כבן למשפחה כזו נאסרו על האוול לימודים בתחום האומנות, והוא למד שנתיים באוניברסיטה הטכנית של פראג.
ב-1959, אחרי שירות צבאי של שנתיים, החל לעבוד בתיאטרון בתור פועל במה. בשלב זה של חייו החל ללמוד דרמה בהתכתבות וגם לכתוב מחזות בעצמו. המחזה הראשון שלו, "מסיבת גן", הועלה ב-1963. ב-1964 נישא לאולגה שפליכלובה.
ב-1996 נפטרה אשתו אולגה ממחלת הסרטן, וגם בגופו של האוול עצמו, שהיה מעשן כבד, התגלה סרטן הריאות. חלק גדול מראותיו נכרתו, אך למרות שמועות על מותו הקרב הוא התאושש, ועורר סערה חדשה כשנישא בינואר 1997 לשחקנית דאגמאר ושקרנובה הצעירה ממנו ב-17 שנה. האוול נפטר ב-2011 בביתו מסיבוכים של מחלת COPD.
פעילות פוליטית

ב-1968, עם תחילת מאורעות "האביב של פראג", נעשה האוול מעורב יותר בפוליטיקה, וכתב מאמר נועז שבו קרא לרב-מפלגתיות. אחרי הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה הוא נסחף יותר ויותר לפעילות פוליטית, הפך ל"דיסידנט" והוחרם במולדתו. ב-1975 כתב מכתב פומבי לנשיא המדינה גוסטב הוסאק בו קרא לשינוי מדיניות הממשל. במכתב הוא מתאר את הצורה בה המשטר משליט את מרותו:
"מהפחד לאבד את משרתו, המורה מלמד דברים בהם אינו מאמין; מהפחד לעתידו התלמיד חוזר אחריו; מהפחד שלא יתאפשר לו להמשיך בלימודיו האיש הצעיר מצטרף לתנועת הנוער ומשתתף בפעולותיה, מה שלא יהיו; מהפחד שתחת השיטה המפלצתית של קרדיט פוליטי לבנו או לבתו לא יהיו מספיק נקודות בשביל להירשם לבית-ספר, האב 'מתנדב' לכל פעולה שנדרשת ממנו וכך נוצרת אשליה של חברה שמאוחדת מאחורי המנהיגות"
ב-1977 היה מראשי התארגנות האינטלקטואלים "אמנה 77" שקראה לממשלה לכבד את זכויות האדם ובעקבות מעורבות זו הושלך לראשונה לבית הסוהר. אחרי שנאמר לו שהתנועה גוועה והוא הבטיח להפסיק את פעילותו בה, הוא שוחרר. עם שחרורו גילה שהשלטונות שיקרו לו, בנוסף לתחושת האכזבה מהתנהגותו הוא. ב-1979 השתתף בהקמת ארגון שתמך במתנגדי המשטר ומשפחותיהם, ובעקבות כך נשלח לכלא לארבע שנים, אחרי שסירב להצעה לצאת לגלות.
בתחילת 1989 האוול נשלח שוב למאסר של תשעה חודשים על כך שעמד ברחוב בעת שסטודנטים הניחו זרים ביום השנה ה-20 למותו של יאן פאלאך שהצית את עצמו במחאה על הפלישה הסובייטית באוגוסט 1969. המחאה הציבורית שהתעוררה גרמה לשחרורו במאי.
עם תחילת מהפכת הקטיפה ב-17 בנובמבר 1989, היה האוול מחוץ לפראג. כעבור יומיים הוא היה מראשי מקימי "הפורום האזרחי" שהוביל את המהפכה ויחד עם אלכסנדר דובצ'ק הסתמן כמועמד אפשרי לנשיאות המדינה במעבר מהדיקטטורה לדמוקרטיה. ראשי הפורום הגיעו למסקנה שהוא עדיף על דובצ'ק שרצה מאוד בתפקיד, והטילו על האוול לבשר לדובצ'ק על ההחלטה. לבסוף דובצ'ק התמנה ליושב ראש הפרלמנט, וב-29 בדצמבר הפרלמנט, שעדיין היה בהרכבו מהתקופה הקומוניסטית, בחר בוואצלב האוול לנשיא צ'כוסלובקיה לתקופת ביניים עד שייבחר פרלמנט חדש בבחירות חופשיות. ביולי 1990 בחר אותו הפרלמנט החדש לתקופת כהונה של שנתיים.
כהונה כנשיא צ'כוסלובקיה וצ'כיה

כנשיא נקט האוול קו וסגנון עצמאיים שלא פעם עוררו מחלוקת, והביכו את הממשלה. כך היה בעת שהוא התנצל בפני הגרמנים שגורשו מחבל הסודטים, או כששמר על יחסים קרובים עם הדלאי לאמה למורת רוחה של ממשלת הרפובליקה העממית של סין.
כאשר החלו להישמע קולות התומכים בפירוק המדינה הצ'כוסלובקית, האוול הביע את התנגדותו, וב-20 ביולי 1992 כאשר הפירוק נראה בלתי נמנע התפטר מהנשיאות, מבלי שנבחר לו יורש, ופרש מהחיים הפוליטיים. האוול הצהיר שהוא יסרב להיות נשיא של מדינה צ'כית נפרדת, אך כאשר הפירוק בוצע ב-1 בינואר 1993 התמודד על נשיאות הרפובליקה הצ'כית החדשה, נבחר לנשיאה הראשון ב-26 בינואר, והחל לכהן החל מ-2 בפברואר. גם כנשיא הרפובליקה הצ'כית נקט האוול בקו עצמאי למורת רוחה של הממשלה בראשות יריבו ואצלב קלאוס.
בינואר 1998, אחרי משבר כלכלי ופוליטי במדינה נבחר האוול לקדנציה נוספת כנשיא, אולם רק לאחר סיבוב שני, וברוב של קול אחד. האוול היווה גורם מרכזי בהצטרפות הרפובליקה הצ'כית לנאט"ו, הן כלפי פנים, תוך כדי התנגשות עם הממשלה, והן כלפי חוץ כאשר השתמש במעמדו הבינלאומי על מנת לשכנע את נאט"ו לקבל את מדינתו לשורותיה.
עם סיום תקופת כהונתו השנייה ב-2 בפברואר 2003, התקשה הפרלמנט הצ'כי לבחור את מחליפו, ורק לאחר כמה שבועות ללא נשיא נבחר יריבו ואצלב קלאוס למחליפו.
האוול היה מועמד מספר פעמים לזכייה בפרס נובל לשלום. בשנת 2003 זכה בפרס גנדי לשלום. באותה שנה קיבל את פרס "שגריר של מצפון", מטעם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, אשר הכיר בו בעבר כאסיר מצפון.
יחסים עם מדינת ישראל

האוול גילה יחס חם למדינת ישראל, וערך שני ביקורים רשמיים: הראשון באפריל 1990, חודשים ספורים אחרי שנבחר לנשיא צ'כוסלובקיה, והשני בספטמבר 1997. ביקורו האחרון בישראל היה ב-2008 אז היה אורחו של שמעון פרס בדיוני ועידת הנשיא.
ביולי 2010 ייסד האוול ביחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים את "יוזמת ידידי ישראל" – "Friends of Israel Initiative", שמטרתה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים. בין היוזמים האחרים היו חוסה מריה אסנאר ראש ממשלת ספרד לשעבר, פיאמה נירנשטיין סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי, מרצ'לו פארה לשעבר יו"ר הסנאט האיטלקי, אלחנדרו טולדו נשיא פרו לשעבר, דייוויד טרימבל ראש ממשלת צפון אירלנד לשעבר וזוכה פרס נובל לשלום, ותומכי ישראל אחרים ממנהיגי אירופה, ארצות הברית והעולם. אירוע ההשקה של היוזמה התרחש בבניין הפרלמנט הבריטי, כשהמארחים הם "אגודת הנרי ג'קסון" וחבר הפרלמנט הבריטי יהודי מטעם המפלגה השמרנית רוברט חלפון.
בשנת 2006, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2015 נקראה על שמו כיכר בחיפה.
לקריאה נוספת

ואצלב האוול, העולם נברא במאמר, תרגמה מצ'כית: רות בונדי, ספרית פועלים, 1991.
הערות שוליים

↑  ידיעה באתר אמנסטי, 18 בדצמבר 2011
↑  האתר של "יוזמת ידידי ישראל"
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  פרוטוקול מועצת עיריית חיפה, 7 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279047805171  PLWABN: 9810646552705606  BIBSYS: 99005264  BNC: 000136184  BNE: XX1120254  BnF: cb119070414 (data)  CANTIC: a1942307x  CiNii: DA01875861  GND: 118709259  ICCU: CFIV107630  ISNI: 0000 0001 2321 5475  LCCN: n80007710  LNB: 000027931  MusicBrainz: db4d9427-7fa9-4927-a5a4-f8b306c87d5c  NARA: 10580628  NDL: 00468071  NKC: jk01040240  NLA: 36512880  NLG: 64338  NLK: KAC201509208  NSK: 000102058  NTA: 071078967  RERO: 02-A027667632  SELIBR: 210871  SNAC: w6nq2wcd  SUDOC: 026916525  Trove: 1265114  ULAN: 500249687  VcBA: 495/296745  VIAF: 109312616   WorldCat (עם VIAF): 109312616 
(ואצלב האוול 2010)
דויטשה בנק פארק

| --- | --- |


 כינוי:  אצטדיון היער
 על שם:  קומרצבנק 
 שמות קודמים:  ואלדשטדיון (1925–2005)   קומרצבנק ארנה (2005–2020)
 מיקום:  פרנקפורט, גרמניה
 קואורדינטות:  50°04′07″N 8°38′43″E﻿ / ﻿50.068611°N 8.645278°E﻿ / 50.068611; 8.645278
 אבן יסוד:  1925
 תקופת הפעילות:  21 במאי 1925 – הווה (99 שנים)
 שופץ:  1953, 1974, 2005
 הורחב:  1937
 עלות הבנייה:  150 מיליון אירו
 בעלים:  פרנקפורט 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  גרקן, מארג ושות' 
 קבוצות:  איינטרכט פרנקפורט
 מושבים:  60,800 (כולל יציעי עמידה) 51,500 (מושבים בלבד)
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 www.deutschebankpark.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פרנקפורט מוגדלת) דויטשה בנק פארק(למפת פרנקפורט רגילה) דויטשה בנק פארק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דויטשה בנק פארק (בגרמנית: Deutsche Bank Park) הוא אצטדיון ספורט בעיר פרנקפורט שבמדינת הסן, גרמניה ומשמש לבית עבור קבוצת הבונדסליגה הגרמנית איינטרכט פרנקפורט. האצטדיון מוכר בשמו המקורי ואלדשטדיון (בגרמנית: Waldstadion, אצטדיון היער). האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1925 ושופץ מספר פעמים מאז. השיפוץ האחרון היה בהכנות לקראת גביע הקונפדרציות 2005 ו-מונדיאל 2006. עם קיבולת של 51,500 צופים, אצטדיון זה הוא אחד מעשרת אצטדיוני הכדורגל הגדולים בגרמניה. האצטדיון היה אחד מ-9 האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 2011 ואירח ארבעה משחקים בטורניר כולל משחק הגמר. בין השנים 2005 ל-2020 שמו הרשמי של האצטדיון היה קומרצבנק ארנה (בגרמנית: Commerzbank Arena).
קומפלקס הספורט, אשר נמצא בבעלות עיריית פרנקפורט, כולל את האצטדיון ומתקני ספורט אחרים כמו: בריכת שחיה, קומפלקס טניס ומתחם כדורעף חופים. בסמוך לאצטדיון נמצאת תחנת רכבת לאומית אשר הופכת את המתחם לנגיש יותר לכולם.
מונדיאל 2006

אצטדיון זה הוא אחד ממספר אצטדיונים אשר אירחו את מונדיאל 2006.
במהלך המונדיאל אירח האצטדיון חמישה משחקים:
אנגליה 1 - 0  פרגוואי, שלב הבתים
קוריאה הדרומית 2 - 1  טוגו, שלב הבתים
פורטוגל 2 - 0  איראן, שלב הבתים
הולנד 0 - 0  ארגנטינה, שלב הבתים
ברזיל 0 - 1  צרפת, רבע הגמר
גלריה

מבט מבפנים
האצטדיון ממבט על
מראה האצטדיון בשנת 2001 לפני ששודרג לקראת מונדיאל 2006
כיכר המדינה

| --- | --- |

 מבט מלמעלה על כיכר המדינה
 מידע כללי
 על שם:  מדינת ישראל
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו
 רחובות מסתעפים:  רחוב ה' באייר, רחוב ויצמן, רחוב ז'בוטינסקי
 
 קואורדינטות:  32°05′12″N 34°47′23″E﻿ / ﻿32.08666667°N 34.78972222°E﻿ / 32.08666667; 34.78972222
  מפת מיקום  מפה מפורטת  תבנית:לשוניות2  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר המדינה היא כיכר עגולה במרכז תל אביב. היא הכיכר הגדולה ביותר בישראל. את הכיכר מקיף "רחוב ה' באייר".
הכיכר תוכננה בידי הארכיטקט אוסקר נימאייר, בשיתוף האדריכלים הישראלים ישראל לוטן ואבא אלחנני שתכננו את מבני המגורים שסביבה. סביב הכיכר עובר רחוב עגול, רחוב ה' באייר, שהוא צומת לשני רחובות מרכזיים: רחוב ויצמן העובר מצפון לדרום, ורחוב ז'בוטינסקי העובר ממערב למזרח. כן מתחברים לכיכר מספר רחובות קטנים נוספים.