stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלנייה איירמאק'י M-346 מאסטר
היסטוריה מבצעית

ב-18 ביוני 2008, במהלך הסלון האווירי בפריז, הכריז שר הביטחון האיטלקי על רכישת תשעה מטוסי M-346. בכך היה חיל האוויר האיטלקי לראשון לרכוש ולהפעיל את המטוסים. ב-25 בפברואר 2009 על זכיית המטוס במכרז שפרסם איחוד האמירויות הערביות לאספקת 48 מטוסי אימון ומשימות קרב. בשנת 2010 תוקנה ההודעה ונמסר כי ההזמנה היא ל-20 מטוסים בגרסת אימון ו-20 מטוסים בגרסת קרב, ושמונה מטוסים נוספים שיועדו צוות אווירובטי. אולם במהלך 2010 פורסם כי חתימת הסכם הרכישה מתעכבת על רקע חילוקי דעות באשר לתכונות המטוסים וכי איחוד האמירות שוקל שוב רכישת מטוס אימון אחר, כמו הT-50 מתוצרת קוריאה אירוספייס אינדוסטריז מקוריאה הדרומית או הוק 128 מתוצרת BAE סיסטמס הבריטית.
ב-28 בספטמבר 2010 הוכרז כי חיל האוויר של סינגפור בחר לרכוש 12 מטוסי M-346 כמטוס אימון מתקדם משרד הביטחון הסינגפורי הודיע כי חוזה הרכישה הוא ל-12 מטוסי אימון, זאת באמצעות חברה סינגפורית פרטית (ST Aerospace) שתהיה אחראית לאחזקת המטוסים, בעוד חברת בואינג תספק מערכות לאימון הטייסים. בפברואר 2014 נמסר כי אספקת המטוסים מתקרבת לסיומה.
ב-18 בנובמבר 2011 התרסק אבטיפוס M-346 שהיה בתצוגה אווירית באבו דאבי בעת שהמריא בדרכו חזרה לאיטליה, צוות המטוס ניצל מן התאונה בעזרת כיסאות מפלט ללא פגיעות חמורות
בתחילת 2012 בחר חיל האוויר הישראלי במטוס ה-M-346 כמחליפם של מטוסי הסקייהוק המיושנים שלו, כמטוס לאימון מתקדם. ב-2 ביולי 2012 אושרה תוכנית הרכישה בכנסת והמטוס החל להיכנס לשירות חיל האוויר הישראלי במהלך שנת 2014, במסגרת טייסת ההדרכה, טייסת 102 ("הנמר המעופף"). המטוס זכה לכינוי לביא, כהוקרה לפרויקט הלביא שבוטל. בסך הכל רכש חיל האוויר הישראלי 30 מטוסים מדגם זה.
בדצמבר 2013 הודיעה חברת אלניה-איירמאקי כי זכתה במכרז של חיל האוויר הפולני למטוס אימון מתקדם. פולין רכשה שמונה מטוסים עם אופציה לארבעה נוספים בעתיד, וכן סימולטור טיסה ועזרי אימון שונים.
ב-22 במרץ 2016 נמסר כי חיל האוויר האיטלקי החליט לרכוש תשעה מטוסים נוספים, ובכך להכפיל את מספר המטוסים שברשותו. על פי הדיווח, ראשון המטוסים החדשים יימסר לחיל האוויר האיטלקי עוד ב-2016, והאחרון ב-2018.
החל מ-2010 נערכת החברה האיטלקית להשתתף במכרז הענק של חיל האוויר של ארצות הברית להחלפת מטוסי האימון המתיישנים שלו מדגם נורת'רופ T-38 טאלון. המכרז, הנקרא תוכנית T-X, הוא לייצור 350 מטוסי אימון, אך ייתכן שהחברה שתזכה במכרז תזכה במכרזים נוספים עבור מטוסי תקיפה קלים ומטוסי אימון עבור צי ארצות הברית, וייתכן שסך ההזמנות יעבור את 1,000 המטוסים. בין המתמודדים במכרז יהיו מטוס ה-KAI-T50A גולדן איגל, המיוצר בשיתוף פעולה בין חברות קוריאה אירוספייס אינדוסטריז ולוקהיד מרטין; מטוס המסומל T-X ומתוכנן בשיתוף פעולה בין חברות סאאב ובואינג; מטוס המיוצר על ידי חברת נורת'רופ גראמן; סקורפיון המיוצר על ידי חברות טקסטרון ואיירלאנד; וכן ה-M-346, המוצע על ידי אלניה איירמאקי. החברה האיטלקית תכננה בתחילה לגשת לבדה למכרז, ואם תזכה להעביר את ייצור המטוסים לארצות הברית. ואולם בהמשך החליטה על מציאת חברה בארצות הברית שתהיה הקבלן הראשי לייצור המטוס. בשלב הראשון של המכרז נמסר כי שיתוף הפעולה יהיה עם חברת ג'נרל דיינמיקס אך החברה האמריקנית נסוגה מהעסקה במרץ 2015. בתחילת 2016 הודיעה חברת ריית'יאון כי תשתף פעולה עם חברת אלניה איירמאקי, שבינתיים מוזגה לתאגיד לאונרדו-פינמכניקה. שתי החברות תיגשנה למכרז בשיתוף חברת CAE הקנדית, שתספק את מדמה הטיסה, וחברת האניוול, שתייצר את מנועי המטוס, שזכה לסימול המחודש T-100. ב-27 בספטמבר 2018 נמסר כי חברת בואינג זכתה במכרז, ותייצר את מטוס האימונים הבא בשיתוף חברת סאאב.
גרסאות

M-346
T-346A
M-346LCA‏ (Light Combat Aircraft, מטוס קרב קל)
M-346FT‏ (Fighter Trainer, אימון/קרב)
T-100
מפעילות

איטליה איטליה
ישראל ישראל
סינגפור סינגפור
פולין פולין
יוון יוון
נתונים כלליים > מאפיינים כלליים

צוות: 2 (חניך ומדריך)
אורך: 11.49 מטר
מוטת כנפיים: 9.72 מטר
גובה: 4.76 מטר
שטח כנף: 23.52 מ"ר
משקל ריק: 10,165 ליברות (4,610 ק"ג)
משקל טעון: 14,770 ליברות (6,700 ק"ג)
משקל ההמראה מקסימלי: 20,945 ליברות (9,500 ק"ג)
הנעה: שני מנועי סילון האניוול F124-GA-200, בדחף של 6,250 ליברות כל אחד
נתונים כלליים > ביצועים

מהירות מרבית: 1,255 קמ"ש
מהירות הזדקרות: 176 קמ"ש
טווח: 1,981 ק"מ
תקרת שירות: 45,000 רגל (13,715 מטר)
קצב טיפוס: 6,705 מטר/דקה
עומס כנף: 285 ק"ג/מ"ר
יחס דחף: משקל: 0.84
נתונים כלליים > חימוש

תשע נקודות נשיאת חימוש: (2 בקצות הכנפיים [1/9]; 3 מתחת לכל כנף [2/3/4/6/7/8] ; 1 מתחת לגוף המטוס [5]) למגוון אמצעי חימוש, הכוללים מארזי תותחים, רקטות, פצצות, טילי אוויר-אוויר וטילי אוויר-קרקע (סה"כ עד 3 טון חימוש). נקודות חיבור 4/5/6 הן 'רטובות' (יכולות לשאת מכלי דלק נתיקים).
ראו גם

יאקובלב יאק-130
בואינג-סאאב T-7
KAI T-50 גולדן איגל
הונגדו L-15
אלפא רומיאו ספיידר

| --- | --- |

Alfa Romeo Spider, שנת 1983
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  alfaduetto
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1966–1993
 יחידות שיוצרו:  110,128
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Alfa Romeo Giulietta (750/101) (אנ')
 מודל אחריו:  Alfa Romeo GTV and Spider (אנ')
 חברת אם:  פיאט
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,250 מ"מ (סדרה ראשונה)  4,120 מ"מ (סדרה שנייה)  4,267 מ"מ (סדרה שלישית)  4,257 מ"מ (סדרה רביעית)
 רוחב:  1,635 מ"מ
 גובה:  1,290 מ"מ (סדרות ראשונה, שנייה, שלישית)  1,262 מ"מ (סדרה רביעית)
 משקל:  900-1,040 ק"ג (סדרה ראשונה)  990-1,040 ק"ג (סדרה שנייה)  1,020-1,070 ק"ג (סדרה שלישית)  1,100-1,110 ק"ג (סדרה רביעית)
 בסיס גלגלים:  2,250 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי סדרה ראשונה 4 צילינדרים, 1,290 סמ"ק המפיק 89 כ"ס  4 צילינדרים, 1,570 סמ"ק המפיק 108 כ"ס  4 צילינדרים, 1,779 סמ"ק המפיק 118 כ"ס, 132 כ"ס מנועי סדרה שנייה 4 צילינדרים, 1,290 סמ"ק המפיק 89 כ"ס  4 צילינדרים, 1,570 סמ"ק המפיק 110 כ"ס  4 צילינדרים, 1,774 סמ"ק המפיק 124 כ"ס  4 צילינדרים, 1,962 סמ"ק המפיק 132 כ"ס מנועי סדרה שלישית 4 צילינדרים, 1,570 סמ"ק המפיק 104 כ"ס  4 צילינדרים, 1,962 סמ"ק המפיק 125 כ"ס, 128 כ"ס מנועי סדרה רביעית 4 צילינדרים, 1,570 סמ"ק המפיק 109 כ"ס  4 צילינדרים, 1,962 סמ"ק המפיק 126 כ"ס
 מהירות מרבית:  198 קמ"ש (מנוע 2.0 ליטר)
 מעצב:  חברת פינינפארינה: המעצבים בטיסטה פינינפארינה ו-"Franco Martinengo"
אלפא רומיאו ספיידר (באיטלקית: Alfa Romeo Spider) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר תוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1966–1993.
דגם הקונספט אלפא רומיאו 2אטואוטנטה נבנה בשנת 2010 כמחווה לציון יום השנה ה -80 של פינינפארינה (אוטנטה באיטלקית פירושו 80) ואת המאה של  היצרנית אלפא רומיאו (נוסדה ב-1910). זהו גם מחווה לדגם אלפא רומיאו ספיידר.
סדרות "אלפא רומיאו ספיידר"

הדגם קרוי גם "Alfa Romeo Spider (Duetto)" (איט').
סדרות "אלפא רומיאו ספיידר" > סדרה ראשונה - יוצרה בין השנים 1966-1969

יוצרו 13,678 יחידות.
קרויה גם "Osso di seppia" (באיטלקית).
"Spider 1600" (יוצר בין השנים 1966-1967, יוצרו 6,324 יחידות).
"1750 Spider Veloce Euro" (יוצר בין השנים 1967-1969, יוצרו 2,500 יחידות).
"1750 Spider Veloce US" (יוצר בין השנים 1968-1969, יוצרו 2,000 יחידות).
"Spider 1300 Junior" (יוצר בין השנים 1968-1969, יוצרו 2,680 יחידות.
סדרות "אלפא רומיאו ספיידר" > סדרה שנייה - יוצרה בין השנים 1970-1982

יוצרו 51,811 יחידות.
קרויה גם "Coda tronca" (באיטלקית).
"1750 Spider Veloce" (יוצר בין השנים 1970-1973, יוצרו 4,027 יחידות).
"Spider 1300 Junior" (יוצר בין השנים 1970-1977, יוצרו 4,557 יחידות).
"2000 Spider Veloce" (יוצר בין השנים 1971-1982, יוצרו 38,379 יחידות).
"Spider 1600 Junior" (יוצר בין השנים 1972-1981, יוצרו 4,848 יחידות).
סדרות "אלפא רומיאו ספיידר" > סדרה שלישית - יוצרה בין השנים 1983-1989

יוצרו 37,208 יחידות
קרויה גם "Aerodinamica" (באיטלקית).
"Spider 2000" (יוצר בין השנים 1982-1989, יוצרו 29,210 יחידות).
"Spider 1600" (יוצר בין השנים 1983-1989, יוצרו 5,400 יחידות).
"Spider Quadrifoglio Verde" (יוצר בין השנים 1985-1989, יוצרו 2,598 יחידות).
סדרות "אלפא רומיאו ספיידר" > סדרה רביעית - יוצרה בין השנים 1990-1993

יוצרו 21,407 יחידות.
קרויה גם "Ultima" (באיטלקית).
"Spider 2000" (יוצר בין השנים 1990-1993, יוצרו 18,456 יחידות).
"Spider 1600 (יוצר בין השנים 1990-1992, יוצרו 2,951 יחידות).
תצורות "אלפא רומיאו ספיידר"

גג מתקפל.
גג קשיח (אופציונלי בסדרות שלישית ורביעית).
תמונות

"אלפא רומיאו ספיידר", שנת 1965
"אלפא רומיאו ספיידר", שנת 1967
"אלפא רומיאו ספיידר", שנת 1968, מנוע 1,750
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה ראשונה - מבט לתא הנהג
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה ראשונה
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה שנייה
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה שנייה
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה שלישית
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה שלישית - מבט לתא הנהג
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה רביעית, שנת 1990 (גג קשיח)
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה שלישית (גג קשיח)
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה רביעית
"אלפא רומיאו ספיידר", סדרה רביעית
ראו גם

אלפא רומיאו
הערות שוליים

↑  אלפא רומיאו duetto alfaduetto.it
↑  דגמי אלפא רומיאו בשנות השישים שבעים / ראו "אלפא רומיאו ספיידר"  web.archive.org/web/20070219155731/http://www.alfaromeo.com.au/default
↑  "אלפא רומיאו ספיידר", 1600 fcaheritage.com/en-uk/heritage/stories/alfa-romeo-spider-1600-duetto
↑  "אלפא רומיאו ספיידר" (duetto) bresciaoggi.it/dalla-home/nato-a-brescia-il-mito-proibito-del-duetto
↑  "אלפא רומיאו ספיידר" 1971-1975 - מפרט automoto.it/catalogo/alfa-romeo/spider/spider--1971-95
↑  "אלפא רומיאו ספיידר" דגם "Spider Quadrifoglio Verde", שנת 1986 catalog.com/car/1986/214370/alfa_romeo_spider_2_0_quadrifoglio_verde
אלקטרו-אוסמוזה

אלקטרו-אוסמוזה (או זרימה אלקטרו-אוסמוטית) היא תנועה של זורם עקב הפעלת שדה חשמלי בצינור קפילרי, ממברנות או מיקרו-תעלות. חשיבותה של תופעה זו נובעת מכך שגודל המהירות בזרימה אלקטרו-אוסמוטית תלוי באופן ליניארי בעוצמת השדה שהופעל, בחומר ממנו עשויה התעלה ובתכונות של הנוזל, אך לא בממדי התעלה. אלקטרו-אוסמוזה היא מרכיב חיוני בטכניקות הפרדה כימיות, בעיקר באלקטרופורזה קפילרית. אלקטרו-אוסמוזה יכולה להתרחש במים לא מסוננים טבעיים, וגם בתמיסות בופר.
איור סכמטי של זרימה אלקטרו-אוסמוטית
היסטוריה

תופעת אלקטרו-אוסמוזה תוארה לראשונה בשנת 1809 על ידי פ. פ. רויס מאגודת מוסקבה לחקר טבע (רוסית: Московское общество испытателей природы).
הוא הראה כי מים יכולים לזרום דרך פקק העשוי מחרסינה כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי.
חרסינה מורכבת מחלקיקים צפופים של סיליקה ומינרלים אחרים, ומים זורמים ברווחים הצרים שבין חלקיקים אלה בדיוק כפי שזה היה קורה דרך שפופרת זכוכית. כל שילוב של אלקטרוליט (נוזל המכיל יונים חופשיים) ומוצק מבודד יגרום לאלקטרו-אוסמוזה, אך לשילוב של מים וסיליקה ההשפעה של האפקט היא ניכרת במיוחד, אם כי מתקבלות בדרך כלל מהירויות זרימה נמוכות - רק כמה מילימטרים לשנייה.
הגורם להיווצרות הזרימה

בגלל שיווי המשקל הכימי הקיים בין משטח המוצק ותמיסת האלקטרוליט נוצרת שכבה של יונים ניידים בעלי מטען חשמלי קבוע קרוב למשטח המוצק, המכונה השכבה החשמלית הכפולה (ראו Electrical double layer).
כאשר מופעל שדה חשמלי המטען החשמלי בשכבה החשמלית הכפולה מתחיל לנוע הודות לכוח קולון וגורם לזרימה של כל הנוזל.
זאת הסיבה למקור השם: אלקטרו-אוסמוזה.
משוואות הזרימה לזרימה אלקטרו-אוסמוטית

נכתוב את משוואות נאוויה-סטוקס ואת משואת הרציפות למקרה של אלקטרו-אוסמוזה. עבור נוזל בלתי-דחיס: 

משוואת הרציפות היא:
משוואת התנע, בכתיב וקטורי, קרוב למשטח:
כאשר  {\vec {U}} מהירות הנוזל,  \rho  צפיפות הנוזל,  \mu  צמיגות הנוזל,
 {\frac {D{\vec {U}}}{Dt}} נגזרת מלווה,  {{\rho }_{E}} צפיפות המטען החשמלי בשכבה חשמלית הכפולה
ו {{\vec {E}}_{ext}} עוצמת השדה החשמלי ו-p הוא הלחץ
 כמו כן מתקיים:  {{\vec {E}}_{ext}}=-\nabla (\phi +\psi ) כאשר  \phi  הוא פוטנציאל חשמלי הודות לשדה חיצוני שהופעל ו \psi  הוא פוטנציאל זטה על פני המשטח המוצק.
בנוסף מתקיימת משוואת לפלס המתארת את הפוטנציאל החשמלי הודות לשדה חיצוני שהופעל:
{{\nabla }^{2}}\phi =0
כמו כן, מתקיימת משוואת פואסון המתארת את הפוטנציאל החשמלי הודות לשדה הפנימי שנובע מפוטנציאל זטה:
{{\nabla }^{2}}\psi =-{\frac {{\rho }_{E}}{\varepsilon }} כאשר  \varepsilon  הוא קבוע דיאלקטרי.
עבור מקרה חד־ממדי נקבל שהמהירות רחוק מהמשטח היא קבועה ואחידה בחתך:
u=-{\frac {\varepsilon \xi }{\mu }}E כאשר  \xi  הוא סימון חילופי לפוטנציאל זטה. הביטוי האחרון נקרא משוואת הלמולץ-שמולוצ'ובסקי.
נהוג להגדיר את המוביליות האלקטרו-אוסמוטית בצורה הבאה:
{{\mu }_{EO}}=-{\frac {\varepsilon \xi }{\mu }} ואז מקבלים שעבור מוביליות קבועה - המהירות יחסית לעוצמת השדה שהופעל:  u={{\mu }_{EO}}E.
הסדר גודל של מוביליות, {{\mu }_{EO}}, הוא  {{10}^{-8}}[{\frac {{m}^{2}}{V}}].
שימושים

בתופעת הזרימה האלקטרו-אוסמטית נעשה שימוש במכשירים של מיקרו-זרימה (ראו מיקרופלואידיקה), אנליזה ועיבוד של קרקע ואנליזה כימית, והמאפיין המייחד של כל המערכות האלו הוא נוכחות של משטחים טעונים, העשויים בדרך כלל מתחמוצת. להלן מספר שימושים:
אחד היישומים הבולטים של שימוש באלקטרו-אוסמוזה במכשירים של מיקרופלואידיקה הוא לצורך מחקר רפואי. אחד הקשיים של מחקר רפואי הוא ערבוב והפרדה של נוזלים ברמה האטומית. הבנה טובה יותר של בקרת הזרימה על ידי אלקטרו-אוסמוזה תעזור לחוקרים לערבב ולהפריד נוזלים, מה שיכול לתרום רבות למחקר המיקרוביולוגי והפרמקולוגי.
משאבה אלקטרו-אוסמוטית (ראו Electroosmotic pump) הא מכשיר הגורם להיווצרות זרימה או מפל לחץ עקב הפעלת שדה חשמלי. אחד משימושי משאבה אלקטרו-אוסמוטית הוא שאיבת מים מאזורים מוצפים.
משתמשים באלקטרו-אוסמוזה לייבוש של כבול, חומר שמשמש כחומר דלק במדינות רבות.
בתא דלק אפקט האלקטרו-אוסמוזה גורם לפרוטונים לנוע דרך ממברנת אלקטרוליט פולימרי (PEM) על ידי כך להעברת של מולקולות מים מאנודה לקתודה.
ראו גם

אלקטרופורזה
פוטנציאל זטה
מיקרופלואידיקה
Electroosmotic pump
Electrical double layer
הערות שוליים

↑  Bruus, H. (2007). Theoretical Microfluidics. ISBN 0-19-923509-0.
↑  Kirby, B.J. (2010). Micro - and Nanoscale Fluid Mechanics: Transport in Microfluidic Devices: Chapter 6: Electroosmosis. Cambridge University Press.
↑  Wise, D.L. and Trantolo, D.J. (ed.). Remediation of Hazardous Waste Contaminated Soils.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link)
↑  Skoog. Principles of Instrumental Analysis. ISBN 0-495-12570-9.
↑  Ducree, Jen. Welcome to Jens Ducrée's myFluidix.com!.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4151945-0 
אולקטרו-אוסמוזה מתרחשת בין כל אלקוטרוליט ומוצק מבודד
אמירות ולנסיה

| --- | --- |

 
 שטח אמירות ולנסיה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1010 
 תאריכי פירוק:  1094 
 ישות יורשת:  Lordship of Valencia 
 
אמירות ולנסיה (נקראת גם: טאיפת ולנסיה, בערבית: طائفة بلنسية) הייתה אמירות מוסלמית שהתקיימה בתקופת ימי הביניים באזור ולנסיה שבספרד. ולנסיה קיבלה עצמאות ממדינת אומיה של קורדובה בסביבות 1010, והיא הפכה לממלכה קטנה (טאיפה). ב-1065 נכבשה אמירות ולנסיה בידי אמירות טולדו. בהמשך נפלה האמירות לידיו של אלפונסו השישי, מלך לאון.
בשנת 1145, לאחר נפילת מוראביטון, שוב השיגה אמירות ולנסיה עצמאות. בשנים 1147–1172 הייתה האמירות תחת שליטתו של איבן מרדניש (אנ'). ב-1172 נכבשה האמירות על ידי הח'ליפה האלמוחדית (אנ'). בשנים 1229–1238 הייתה האמירות תחת שליטתו של זיין איבן מרדניש עד לכיבושה על ידי כתר אראגון בשנת 1238.
הדת הרשמית של האמירות הייתה אסלאם. נוצרים (מהכנסייה הקתולית) ויהודים רבים התגוררו באמירות וקיבלו מעמד ד'ימי.
הערות שוליים

↑  MIDDLE AGE, Castellón Arqueológico
↑  Taifa of Valencia, Academic Dictionaries and Encyclopedias (באנגלית)
↑  247valencia, FOOD, LANGUAGE AND ARCHITECTURE: THE REMNANTS OF MUSLIM VALENCIA • 24/7 Valencia, 24/7 Valencia, ‏2024-04-03 (באנגלית בריטית)
↑  Valencia, TerraEnVision (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדרו בובל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1962 (בן 61) קלגורלי, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו בובל (באנגלית: Andrew Bovell;‏ נולד ב-23 בנובמבר 1962) הוא מחזאי ותסריטאי אוסטרלי פעיל בתחום התיאטרון, הקולנוע והטלוויזיה.
ביוגרפיה

אנדרו בובל נולד בעיר מכרות קלגורלי, באוסטרליה המערבית ועד לא מכבר התגורר באדלייד, בדרום אוסטרליה. אחר כך חי תקופה בניו יורק בארצות הברית. כעת חזר לגור באדלייד הילס בדרום אוסטרליה.
בשנת 1992 כתב את התסריט לסרט "רק לרקוד" יחד עם באז לורמן שזהו גם סרטו הראשון  כבמאי. בובל ולורמן קיבלו מועמדות לפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר על עבודתם בסרט.
בשנת 1996 יצר את המחזה "Speaking in Tongues" שעובד על ידו לקולנוע בשם "לנטנה" (Lantana) וזכה לפרסום באירופה ובאמריקה. יצירו זו זיכה את בובל בפרס אוגי (Awgie Award).
מחזה ותסריט זה פורסם מאוחר יותר בהוצאה לאור Currency Press בקובץ מחזות, שכלל את "After Dinner" ‏ (1988),"Holy Day" ‏ (2001), "Scenes from a Separation" (נכתב עם חני רייסון) (1995) ו "?Who's Afraid of the Working Class" נכתב עם פטרישה קורנליוס, מליסה ריווס, כריסטוס ציולקס ואייריני ולה והוא מורכב מחמשה מחזות קצרים המתארים חייהם של אנשים החיים בעוני ובשולי החברה, הנאבקים להישרדות. (1998). Who's Afraid of the Working Class? עובד לקולנוע בסרט "Blessed".
מחזהו משנת 2008 -hen the Rain Stops Falling (כשיפסיק הגשם) זכה לפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה ובפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת קווינסלנד.
פרסים ואותות כבוד

מדליית המאה של אוסטרליה על תרומה לאמנות ולחברה
9 פעמים - פרס "אוגי" של איגוד הסופרים האוסטרלים - על המחזה הטוב ביותר או על התסריט הטוב ביותר
הפרס לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בסן סבסטיאן - על הסרט Blessed
2008: פרס ראש ממשלת מדינת ויקטוריה על המחזה When the Rain Stops Falling
2008: פרס ראש ממשלת קווינסלנד על המחזה - When the Rain Stops Falling
מחזות

After Dinner - 1989
Scenes from a Separation 1998
2002 - Holy Day - זכה בפרס "אוגי" ליצירה לבמה ולפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה
1998 - Who's Afraid of the Working Class? - הפרס "אוגי" (1999) (יחד עם פטרישה קורנליוס, מליסה ריוובס, כריסטוס ציולקס ואייריני ולה) למחזה הטוב ביותר וליצירה החדשה הטובה ביותר, הפרס Victorian Green Room, הפרס לספרות של ראש ממשלת קווינסלנד
1997 - Speaking in Tongues - פרס "אוגי" (1997) ליצירה לבמה
2008 - When the Rain Stops Falling -בכורה - בפסטיבל אדלייד לאמנויות (2008), הפרס לספרות של ראש ממשלת קווינסלנד (2008), הפרס לספרות של ראש ממשלת ויקטוריה, הפרס Victorian Green Room לשנת 2009, הפרס "אוגי" ליצירה לבמה, הפרס לתיאטרון של סידני ליצירה האוסטרלית הטובה ביותר
2013 - The Secret River לפי הרומן מאת קייט גרנוויל - הוצג על ידי Sydney Theatre Company
תסריטים

2001 - Lantana
2009 - מבורך
יחד עם אחרים:
1992 - רק לרקוד (עם באז לורמן וקרייג פירס)
1998 - Head On (עם מיירה רוברטסון ואנה קוקינוס)
2006 - The Book of Revelation (עם אנה קוקינוס) - לפי רומן של רופרט תומסון
2010 - Edge of Darkness (עם ויליאם מונהן) בכיכובו של מל גיבסון, מבוסס על סדרת מתח של הטלוויזיה הבריטית בבימויו של מרטין קמפבל ועם תסריט של טרוי קנדי מרטין
2016 - Things I Know To Be True
TBA - ‏ Stoner
בתרגום לעברית

כשיפסיק לרדת הגשם (When the Rain Stops Falling) – בתרגומו ובימויו של ניר ארז – הועלה ב־2013 בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין בתל אביב
דברים שאני יודעת (Things I Know To Be True) - בתרגומו של דורי פרנס - הועלה ב-2019 בתיאטרון בית לסין (בשיתוף עם תיאטרון חיפה) בבימויו של משה נאור
אסטלי קופר

| --- | --- |

דיוקן של אסטלי קופר. צויר על ידי תומאס לורנס, סביב 1830
 לידה:  23 באוגוסט 1768 נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בפברואר 1841 (בגיל 72) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  Anne Cocks (12 בדצמבר 1791–?)  Catherine Jones (5 ביולי 1828–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1801)  עמית החברה המלכותית 
 
פסלו של אסטלי קופר בקתדרלת סנט פול
סֶר אֶסְטְלִי פֶּסְטוֹן קוּפְּר (באנגלית: Sir Astley Paston Cooper, 1st Baronet‏; 23 באוגוסט 1768 – 12 בפברואר 1841) היה מנתח ואנטומיסט בריטי, שתרם תרומות לאוטולוגיה (אנ') (רפואת האוזניים), כירורגיית כלי דם, האנטומיה והפתולוגיה של בלוטות החלב והאשכים, והפתולוגיה והניתוח של הבקע.
ביוגרפיה

קופר נולד בברוק הול (אנ') בנורפוק ב-23 באוגוסט 1768 והוטבל בכנסיית הקהילה ב-9 בספטמבר. אביו, ד"ר סמואל קופר, היה כומר של הכנסייה האנגליקנית; אימו, מריה סוזנה ברנסבי (אנ') הייתה מחברת של מספר רומנים. בגיל שש עשרה הוא נשלח ללונדון והופקד תחת הנרי קלין (אנ') (1750–1827), מנתח בבית החולים סיינט תומאס. מהתחלה הוא התמסר ללימודי האנטומיה, והייתה לו הזכות להשתתף כמאזין בהרצאותיו של ג'ון האנטר (אנ'). ב-1789 הוא מונה למדגים של אנטומיה בבית החולים סיינט תומאס, שם ב-1791 הפך למרצה משותף עם קלין לאנטומיה וכירורגיה, ובשנת 1800 מונה למנתח בבית החולים גאי'ס (אנ') עם מות דודו, ויליאם קופר.
בשנת 1802 קיבל קופר את מדליית קופלי בגין שני מאמרים שנקראו בפני החברה המלכותית של לונדון על הרס עור התוף ונבחר לעמית של אותה חברה באותה שנה. ב-1805 הוא לקח חלק פעיל בהקמת האגודה הרפואית והכירורגית של לונדון (אנ'), ובשנת 1804 פרסם את החלק הראשון, וב-1807 את החלק השני, חלק מעבודתו הגדולה בנושא הבקע, שהוסיפה במידה רבה כל כך למוניטין שלו, בשנת 1813 עלתה הכנסתו המקצועית השנתית ל-21,000 לירות שטרלינג. באותה שנה הוא מונה לפרופסור לאנטומיה השוואתית בקולג' המלכותי לכירורגים של אנגלית (אנ') והיה פופולרי מאוד כמרצה.
בשנת 1817 קופר ביצע את הניתוח המפורסם שלו של קשירת אבי העורקים הבטני לטיפול במפרצת; ובשנת 1820 הוא הסיר ציסטה חלבית (אנ') נגועה מראשו של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. כחצי שנה לאחר מכן קיבל תואר ברונט, שמכיוון שלא היה לו בן, אמור היה התואר לעבור לאחיינו ובנו המאומץ, אסטלי קופר. הוא מונה למנתח הראשי של ג'ורג' הרביעי ב-1828. הוא כיהן כנשיא הקולג' המלכותי לכירורגים של אנגליה ב-1827 ושוב ב-1836, והוא נבחר לסגן נשיא החברה המלכותית ב-1830. בשנת 1821, הוא נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים. הוא מת ב-12 בפברואר 1841 בלונדון, והוא קבור, על פי בקשתו, בקריפטה של הקפלה של תומאס גאי, ברחוב סנט תומאס (באתר המשותף כעת לקינגס קולג' לונדון ולבית החולים גאי'ס). פסל בדמותו שהכין אדוארד הודג'ס ביילי הוצב בקתדרלת סנט פול.
קופר גר בבית גדברידג' (Gadebridge House) בעיירת השוק המל המפסטד (אנ'). בשל השפעתו, וגם בלחץ תושבים אחרים, השתדלנות הנמרצת שלו הבטיחה שקו הרכבת הראשי של לונדון לבירמינגהם נבנה מדרום לעיירה במקום דרכה, מסלול טבעי יותר. זה הוביל לכך שלאזרחי המל המפסטד לא הייתה תחנת רכבת בעירם.
כיום קופר זכור באזור עם מספר שמות רחובות מקומיים (אסטלי קופר פלייס בכפר הולדתו, ברוק, בנורפוק), (הרחובות אסטלי ופסטון בהמל המפסטד), ובית הספר אסטלי קופר, לשעבר גרובהיל בית הספר, שנקרא על שמו ב-1984.
עבודות

בתחום כירורגיית כלי דם ומחזור הדם המוחי (אנ'), קופר היה הראשון שהדגים בניסוי את ההשפעות של קשירה דו-צדדית של עורקי הצוואר בכלבים והציע טיפול במפרצת על ידי קשירת כלי הדם. ב-1805 פרסם בכרך הראשון של טרנזקציות רפואיות-כירורגיות, תיאור של ניסיונו לקשור את העורק התרדמני לטיפול במפרצת בחולה. בשנת 1808 הוא ניסה את אותו הדבר עם עורק הכסל החיצון עבור מפרצת במפשעת ובשנת 1817 הוא קשר את אבי העורקים עבור מפרצת בעורק הכסל החיצון.
קופר היה אנטומיסט וזיהה כמה מבנים אנטומיים שלא תוארו בעבר, שרבים מהם נקראו על שמו.
רבים מדגימות הניסוי והניתוח המקוריות של קופר מוחזקים כעת באוספים של מוזיאון גורדון לפתולוגיה (אנ').
הערות שוליים

1 2  Dictionary of National Biography, 1885-1900/Cooper, Astley Paston
1 2 3 4 5  1911 Encyclopædia Britannica/Cooper, Sir Astley Paston
↑  "Gadebridge House, Hemel Hempstead". Hertfordshire Genealogy.
↑  "Astley Cooper: Surgeon to rich and famous". Dacorum Heritage Trust.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435543205171  BIBSYS: 2024064  BNE: XX5451817  BnF: cb10466165d (data)  GND: 117698326  ISNI: 0000 0001 0865 9035  LCCN: n84803226  NDL: 001202558  NKC: nlk20000082178  NLG: 214297  NTA: 070686807  SELIBR: 340344  SNAC: w6m07j9q  SUDOC: 120016737  Trove: 1148779  VcBA: 495/119695  VIAF: 5715157   WorldCat (עם VIAF): 5715157
אסטורגוסוכוס

| אסטורגוסוכוס |
| --- | --- |

תקופה
סוף אוליגוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
סוג:: אסטורגוסוכוס
מין:: Astorgosuchus bugtiensis
שם מדעי
 Astorgosuchus

אסטורגוסוכוס (שם מדעי: Astorgosuchus) הוא סוג נכחד של תנינאי אשר התקיים בסוף האוליגוקן של אסיה. המאובנים שלו נמצאו בפקיסטן. סוג זה תואר ב-2019 והוא כלל מין אחד – Astorgosuchus bugtiensis. מין זה כבר תואר ב-1908 כשייך לסוג תנין, בו התנינים החיים. עם זאת הוא לא השתייך למשפחת התניניים אלא לקבוצה קרובה.
האסטורגוסוכוס היה טורף באורך של 7 עד 8 מטרים וטורף-על בתקופתו. עקב גודלו הוא יכל לצוד אפילו פרצרתריום. הדבר ידוע עקב סימני נשיכה שנמצאו על עצמות של פרקרתריומים שנמצאו. עם זאת חיות אלה היו יונקי היבשה הגדולים מעולם, עם אורך של מעל 8 מטרים, גובה של 5.5 מטר בכתפיים ומשקל של בין עשר לעשרים טון, כך שהם לא היו טרף פשוט. התנין הענקי ניזון כנראה רק מפרטים צעירים או חולים שהתקרבו למים.
התנין הענקי נכחד עם סיום האוליגוקן, אז שינויי האקלים ייבשו את היערות והמישורים והכחידו את הקרנפים הענקיים וכך גם את התנינים.
אסטורגוסוכוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
אסטורגוסוכוס, באתר GBIF (באנגלית)
הערות שוליים

↑  "The story of rhinos and how they conquered the world"