stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוות על הנילוס
עיבודים לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון > פוארו של אגתה כריסטי

עיבוד לסדרת הטלוויזיה של רשת ITV בשם פוארו של אגתה כריסטי, נעשה לעונה התשיעית של התוכנית. כיכב בה דייוויד סושה בתור פוארו. כוכבי אורח כללו את אמילי בלאנט בתור לינט, ג'יי ג'יי פילד בתור סיימון דויל, אמה גריפית'ס מאלין בתור ג'קלין, ג'יימס פוקס בתור קולונל רייס, פרנסס דה לה טור בתור גברת אוטרבורן, זואי טלפורד בתור רוזלי אוטרבורן ודייוויד סול בתור אנדרו פנינגטון. הפרק צולם במצרים, כאשר רבות מהסצנות צולמו בספינת הקיטור "סודאן".
גרסה זו נשארה נאמנה במידה רבה לרומן, עם כמה שינויים קלים:
הדמויות של מיס באוורס, ג'ים פנת'ורפ וגידו ריצ'טי הושמטו לגמרי.
עקב השמטתו של ריצ'טי, סיבת העלייה לסירה שונתה. בעיבוד הוא נפגש עם פוארו לאחר שהיה בשליחות דיפלומטית. במקום לנסוע על כלי שיט ממשלתי, הוא מחליט לחזור איתו.
פוארו לא נתקל בג'קלין וסימון בלונדון, אלא בזמן חופשה במצרים, כשהראשון מתגרה ומייסר את האחרון ואת אשתו, לינט.
טים ורוזלי לא מתאהבים זה בזה באושר בסוף. במקום זאת, הוא מסרב בעדינות להתקדמות שלה במשמעות המעורפלת שהוא הומו, מה שמשתמע כעובדה מוטלת בספק.
גופתה של לואיז נמצאה בארון הבגדים שלה במהלך החיפושים של הספינה ולא מתחת למיטתה.
העיבוד משנה מרכיבי סצנה שונים בנוגע לניסיון הראשון להתנקש בחייה של לינט על ידי פנינגטון. בסצנה המתוקנת, התקרית מתרחשת במקדש ישן. חלק מהגג נופל וכמעט לוכד את לינט וסיימון. פוארו מתעמת עם פנינגטון על כך, בידיעה שהוא לא היה במקדש אלא על הגג באותה עת. הוא מגלה שהוא דפק אותו בטעות, לא בייאוש או מתוך כוונה להרוג. ג'קלין לא על הסירה כשזה קורה, וגם לא על גג המקדש, אלא ליד לינט וסימון, מתגרה בהם בידע על האלה מצרית עם תווי פנים של פרה.
נראה כי התייחסויות לאירועים מהחיים האמיתיים קבעו את הפרק הזה בסוף 1932, אף על פי שה"נורמנדי" נכנסה לשירות רק ב-1935. עם זאת, יש כאן קצת בלבול: פרגוסון מתייחס ל"מטורף שעומד להשתלט על השלטון בגרמניה", מה שמרמז על עלילה שמתרחשת שלפני 1933, אך צילום מאוחר יותר של תווית המטען של פנינגטון מציג את תאריך הפלגתו בנורמנדי כ"ינואר 1936".
עיבודים לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון > משחק מחשב

הרומן עובד לאובייקש מוסתר במשחק Agatha Christie: Death on the Nile, משנת 2007 על ידי Flood Light Games. השחקן מגלם את הרקול פוארו כשהוא מחפש בתאים שונים של האונייה בחיפוש אחר רמזים, ואז חוקר חשודים על סמך מידע שהוא מוצא.
עיבודים לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון > רומן גרפי

הרומן שוחרר על ידי HarperCollins כעיבוד רומן גרפי ב-16 ביולי 2007, שעיבד פרנסואה ריבייר וסולידור (ISBN 0-00-725058-4). זה תורגם ממהדורה שפורסמה לראשונה בצרפת על ידי מהדורות עמנואל פרוסט ב-2003 תחת הכותרת Mort sur le Nil.
עיבודים לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון > מוות על הנילוס (סרט, 2022)

עיבוד קולנועי בבימויו של קנת בראנה יוצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2022. מהווה המשך לסרט מ-2017 "רצח באוריינט אקספרס".
עיבודים לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון > מדע בדיוני

בסיפור הקצר של קוני ויליס "מוות על הנילוס", קבוצה של תיירים אמריקאים בדרך לחופשה במצרים. הגיבורה קוראת את ספרה של אגתה כריסטי ובדיבור עם האחרים מעירה על העלילה שלו ועל הסרט שנעשה על בסיסו. סדרה של אירועים מוזרים ובלתי מוסברים יותר ויותר גורמת לה להבין שהיא והאחרים מתו ונכנסו לעולם הבא של מצרים העתיקה. העותק שלה של ספרה של כריסטי הופך לספר המתים המצרי העתיק, והיא עומדת לעמוד בפני גזר דינו של אנוביס. עם זאת, זה לא בדיוק אותו המוות הבא בו האמינו המצרים הקדמונים. בגרסה המתוקנת, הרקול פוארו הוא אל למחצה רב עוצמה, וקריאה אליו יכולה לספק הגנה מסוימת לנפש הנאבקת.
הערות שוליים

↑  The Observer 31 October 1937 (Page 6)
↑  John Cooper and B.A. Pyke. Detective Fiction – the collector's guide: Second Edition (Pages 82 and 86) Scholar Press. 1994. ISBN 0-85967-991-8
↑  American Tribute to Agatha Christie
↑  University of Glasgow page on play
↑  Published in "The Year's Best Science Fiction - Eleventh Annual Collection", Edited by Gardner Dozois, St. Martin's Press, New York, 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: e9d87678-7654-4734-8dba-cbcffa60c5d5 
אוניית "סודאן" שימשה בסדרה פוארו של אגתה כריסטי לסיפור (בכיכובו של דייוויד סושה) ב-2004.
מלון וינטר פאלאס
מוטו גוצי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  קרלו גוצי, ג'ורג'יו פארודי 
 תקופת הפעילות:  1921–הווה (כ־103 שנים) 
 חברת אם:  פיאג'ו 
 מיקום המטה:  מנדלו דל לאריו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  אופנוע 
  
 www.motoguzzi.com
 
מוטו גוצי (באיטלקית: Moto Guzzi) היא חברה איטלקית לייצור אופנועים, והוותיקה ביותר באירופה.
החברה הוקמה בשנת 1921 במנדלו דל לאריו, איטליה, ומהווה חלק משמעותי בהיסטוריה של ייצור האופנועים של איטליה. בין תרומותיה הרבות לעולם מרוצי האופנועים ולתעשייה ככלל, מרכז האופנועים הראשון, מנהרת רוח ומנוע שמונה צילינדרים.
היסטוריה

בדומה לחברות אחרות עם פעילות ארוכת שנים בתחום, גם מוטו גוצי חוותה מחזורי עסקים שונים ומספר בעלויות שנמשכו תקופות זמן שונות.
היסטוריה > היסטוריה

מוטו גוצי הוקמה על ידי שני טייסי מטוסים ומכונאי איתו שירתו בחיל האוויר האיטלקי: ג'ורג'יו פארודי, ג'ובאני רבלי וקרלו גוצי. שלושתם, ששובצו לאותה טייסת מחוץ לעיר ונציה, התקרבו על אף שהגיעו מרקע סוציו-אקונומי שונה. הם שאפו להקים ביחד חברת אופנועים לאחר תום המלחמה. פארודי (בנם של בעלי ספינות ג'נוביות עשירים) מימן את המיזם, ראולי (כבר טייס מפורסם ורוכב אופנועים) קידם את מכירות האופנועים במרוצים וגוצי היה אחראי להנדסה של האופנועים. רבלי מת ימים ספורים לאחר סיום המלחמה, והונצח בכנפי הנשר היוצרים את לוגו החברה.
החברה התבססה בגנואה והמטה שלה ישב במנדלו. האופנועים הראשונים נשאו את השם "GP"‏ (Guzzi-Parodi), אך במהרה התחלף שם המותג ל"מוטו גוצי".
החל משנות ה-70 ועד לשנת 2000 החברה הייתה בעלות של "דה טומאזו". בשנת 2004 היא נרכשה על די "פיאג'ו".
הערות שוליים

↑  Ian, Ian (11 ביולי 2017). The Complete Book of Moto Guzzi. Motorbooks. p. 257. ISBN 978-0-7603-5221-2. נבדק ב-19 בפברואר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Moto Guzzi — a century of Italian innovation - Bikesure". Bikesure Blog (באנגלית בריטית). 2021-02-08. נבדק ב-2021-02-25.
↑  de Burton, Simon (4 באפריל 2014). "Legend of Lombardy: The Moto Guzzi story". Classic Driver. נבדק ב-19 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Closen, Uli (במרץ 2013). Italian Custom Motorcycles. Veloce Publishing Ltd. p. 70. ISBN 978-1-845843-94-6. נבדק ב-19 בפברואר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Moto Guzzi Celebrates 90th Anniversary". Motorcycle.com. Vertical Scope. 15 במרץ 2011. ארכיון מ-12 באוקטובר 2012. נבדק ב-6 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Carlo Guzzi" (באיטלקית). אורכב מ-המקור ב-4 בינואר 2008. נבדק ב-5 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Moto Guzzi website – Tradizione – The Origins". Moto Guzzi.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4201532-7  VIAF: 233747491   WorldCat (עם VIAF): 233747491
מאורת הדרקון (סדרת משחקים)

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  פנטזיה, אנימציה, משחק הרפתקאות ממוחשב
 פיתוח:  RDI Video Systems, Software Projects, Motivetime, Elite Systems, Sullivan Bluth Studios, Don Bluth Interactive, Dragonstone Software
 הוצאה לאור:  Cinematronics, CSG Imagesoft, Leland Corporation, Data East, Ubisoft, Digital Leisure
מאורת הדרקון (באנגלית: Dragon's Lair) הוא סדרת משחקי וידאו שנוצרו על ידי ריק דייר (אנ').
המשחק הראשון בסדרה פותח במקור כמכונת ארקייד על ידי חברת Cinematronics ויצא במקור לאולמות הארקייד במהלך 1983. המשחק היה מבוסס על טכנולוגיית לייזר דיסק, והכיל גרפיקה יוצאת דופן בהשוואה למשחקי וידאו אחרים שיצאו לשווקים באותה התקופה. לאורך השנים פותחו גרסאות שונות של המשחק למספר פלטפורמות אחרות, אף על פי כן, מכיוון שבאותה התקופה שום טכנולוגיה שהייתה זמינה לשימוש ביתי לא יכלה להכיל תוכן באיכות של סרטי לייזרדיסק, יצאו בפועל גרסאות עם תוכן באיכות נמוכה בהרבה לפלטפורמות האחרות. משחק ההמשך "Dragon's Lair II: Time Warp" פותח עוד במהלך 1984 אך יצא לאולמות הארקייד רק ב-1991. בעוד שהגרפיקה של משחק ההמשך זכתה לשבחים, האינטראקטיביות שלו הייתה מיושנת בהשוואה לדור החדש של משחקי הארקייד ובשל כך הוא לא הצליח להפוך לפופולרי כמו המשחק המקורי בזיכיון.
שני המשחקים המרכזיים בזיכיון נחשבים למשחקים קלאסיים אשר זוכים לעיתים רבות לגרסאות מחודשות בדורות החדשים של קונסולות המשחקים.
בעקבות ההצלחה של המשחקים נוצרה גם סדרת אנימציה של "מאורת הדרקון" ששודרה במקור ברשת ABC בשנת 1984 וכמו כן הופקה גם סדרת קומיקס של "מאורת הדרקון" שפורסמה במקור בשנת 2003.
בשנת 1989 רנדי לינדן יצר גרסת המשחק מתאימה למחשבי Amiga.
המשחקים בזיכיון

Dragon's Lair(אנ') - (1983;‏ ארקייד, 3DO, Jaguar, CD-i, DOS, Windows, Macintosh, Nintendo DS, Nintendo DSi, PlayStation 3, PSP, SEGA CD, Xbox 360, Android, iOS)
Dragon's Lair II: Escape from Singe's Castle‏(אנ') (1987;‏ Amiga, Atari ST, Commodore 64, DOS, ZX Spectrum)
Dragon's Lair II: TimeWarp‏(אנ') (1990;‏ Amiga, Atari ST, Macintosh, DOS, Windows)
Dragon's Lair III: The Curse of Mordread‏(אנ') (1992;‏ Amiga, Atari ST, DOS)
Dragon's Lair 3D: Return to the Lair‏(אנ') (2002;‏ PlayStation 2, GameCube, Windows, Xbox)
משחקיות

במשחקים השחקן מסוגלים לשלוט על ארבעה לחצנים - למעלה, למטה, שמאלה, ימינה ולחצן ההתקפה. במהלך המשחק השחקן צריך להגיב להנחיות שמופיעות על המסך אשר בתגובה מציגים את סצנת האנימציה הבאה במשחק או את סצנת האנימציה שמוצגת כאשר השחקן נהרג והמשחק נגמר. כאשר משחקים בכל אחד מהמשחקים בזיכיון מבלי למות המשחק אמור להימשך בסביבות 12 דקות בלבד. בסך הכל כל המשחקים בזיכיון מכילים בסביבות 22 דקות של תוכן, אשר הם 50,000 פריימים של אנימציה שהופקה מבעוד מועד, כולל מספר סצנות בהם הגיבור נהרג, ומספר סצנת המוצגות בתרחיש בו המשחק מסתיים מבעוד מועד.
הדמויות הראשיות

דירק הנועז - הגיבור הראשי בסדרת המשחקים. דירק הוא אביר, אשר לובש שריון וחמוש בחרב, והוא האדם היחיד שמסוגל להציל את הנסיכה דפני מהדרקון האימתני סינג. במשחקים דירק צריך להתמודד עם אתגרים מסוכנים רבים. בשני המשחקים הראשונים מדובב את הדמות דן מולינה.
הנסיכה דפני - הדרקון סינג נוהג לחטוף את הנסיכה דפני ודירק הנועז נאלץ תמיד להציל את הנסיכה.
סינג הדרקון - אנטגוניסט הראשי בסדרת המשחקים שחוטף את הנסיכה דפני.
מדיות נוספות בזיכיון > סדרת טלוויזיה

בעקבות ההצלחה של המשחק הראשון בזיכיון נוצרה בהמשך סדרת טלוויזיה מצוירת המבוססת על עלילת המשחק שכללה 13 פרקים בני חצי שעה. הסדרה שודרה במקור ברשת ABC מ-8 בספטמבר 1984 עד 27 באפריל 1985.
מדיות נוספות בזיכיון > סדרת קומיקס

בשנת 2003 חברת CrossGen הפיקה ופרסמה סדרת קומיקס המבוססת על המשחק אשר שילבה גם אלמנטים מהעיבוד הטלוויזיוני של המשחק.
הערות שוליים

↑  טל פרוסט.., ביקורטרו: Dragon's Lair, באתר ynet, 1 בינואר 2012
↑  "Review: 'Dragon's Lair' returns on Blu-ray Disc". CNN.com. 18 במאי 2007. נבדק ב-15 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Enter The Dragon's Lair" (PDF). Games Magazine. בפברואר 2008. נבדק ב-29 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Conversion Capers" (PDF). Retro Gamer. במאי 2007. נבדק ב-20 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Service, Marc Saltzman Gannett News. "CNN.com - New 'Dragon's Lair' disappoints - Feb 13, 2003". edition.cnn.com. נבדק ב-29 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harris, Craig (27 באוקטובר 2010). "Dragon's Lair Trilogy Review". IGN (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-29 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑
↑  "Dragon's Lair". Animator's Newsletter (8): 39. Spring 1984. נבדק ב-2 במאי 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562743905171  LCCN: sh85039292
מילת ספירה

| --- | --- |

מילת הספירה הכללית 'gè'. במנדרינית, בכתב מפושט ובכתב מסורתי.
מילות ספירה (סינית מסורתית - 量詞, סינית מפושטת - 量词, תעתיק פין-יין - liàngcí) הן מילים מיוחדות בשפות הסיניות הבאות לפני שם עצם במשפט ומשמשות כמגדיר (דטרמינטור) להשתייכותו של שם העצם לקטגורית עצמים מסוימת ולכמותו. מילות הספירה התפתחו מיחידות מידה שונות ושמות עצם כלליים בסינית הקלאסית העתיקה, ומשמעותן כיום היא לספירה כמותית של עצמים (כמו יחידות מטריות לספירת מידות), כשלכל קטגוריית עצמים מסוימת - מילת ספירה לעצמה. כך למשל במשפט 三把椅子 (שלושה כיסאות) המילה 把 (שמשמעותה המקורית היא 'ידית') משמשת כמילת ספירה לקטגוריית העצמים בעלי ידית (אליה משתייכים גם כיסאות). לכן תרגום של כל מורפמה כשלעצמה (אך לא תרגום מילולי) יהיה 'שלוש ידיות - כיסאות'. מאחר שכללי הדקדוק הסיני דורשים התייחסות כמותית גם לעצם יחיד (השוה a chair באנגלית) הרי שמילות ספירה לעצם - יחיד יכולות להחשב אף כצורה מסוימת של יידוע.

לעצמים שאינם משתייכים דקדוקית לאף אחת מקטגוריות מילות הספירה משמשת מילת הספירה הכללית 个 (בכתב מסורתי - 個) הנהגית כ-'גִה' במנדרינית. בנוסף, יכולה מילת ספירה זו לשמש במקומה של כל מילת ספירה אחרת, אך במקרים מסוימים הפיכה מסוג זה אינה מקובלת תרבותית.
מורדרד

"סר מורדרד" (1902) מאת הנרי ג'אסטיס פורד
מורדרד או מודרד (באנגלית: Mordred או Modred, בוולשית: Medrawt) הוא דמות באגדת המלך ארתור, הידוע כבוגד שלחם במלך ארתור בקרב קמלן, בו הוא נהרג וארתור נפצע אנושות.
באגדת המלך ארתור

האזכור הראשון של מורדרד (בו הוא מכונה מודרדוס) נמצא בספר "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae), אשר נכתב על ידי ג'פרי ממונמות' בשנת 1136 לערך. בספר, מורדרד מתואר כאחיינו וכבוגד של ארתור. מסופר כי ארתור השאיר את מורדרד אחראי לכס המלוכה בזמן שהוא חצה את תעלת למאנש כדי להילחם בנציב הרומי, לוסיוס. במהלך היעדרו, מורדרד הכתיר עצמו למלך ונאף עם אשתו של ארתור, גווינביר. ג'פרי לא מציין עד כמה גווינביר שיתפה פעולה עם מעשיו של מורדרד, אלא כותב כי המלכה "הפרה את נדריה" וכי הוא "מעדיף לא לומר דבר בעניין." בעקבות זאת, ארתור שב לבריטניה ולחם נגד מורדרד בקרב קמלן, ולבסוף הרג אותו. ארתור נפצע אנושות בקרב ונשלח לאבלון.
קשר משפחתי

העדויות בנוגע לקשר המשפחתי בין מורדרד וארתור אינן חד-משמעיות, אך כיום מורדרד ידוע כבנו הממזר של ארתור מאחותו למחצה, מורגן, למרות שבעיבודים מודרניים, דמותה של מורגן מיוחסת לזו של מורגן לה פיי. בספרות המוקדמות, מורדרד נחשב לבנה הממזר של מורגן, שהייתה ידועה בשם אנה, מבעלה, המלך לוט מאורקני. אחיו הביולוגיים ואחיו למחצה של מורדרד הם גאווין, אגרביין, גאהריס וגארת'.
מטאילורוס

| מטאילורוס |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן-אמצע פליסטוקן, כ-8,000,000–11,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: מטאילורוס
מינים
 Metailurus boodon  Metailurus major  Metailurus mongoliensis  Metailurus ultimus
שם מדעי
 Metailurus ‏זדנסקי, 1924
תחום תפוצה


מטאילורוס (שם מדעי: Metailurus; מילולית: "חתול ביניים") הוא סוג של חתול מתת-משפחת השנחרבים אשר התקיים בין המיוקן לפליסטוקן באירואסיה, אמריקה הצפונית ובאפריקה.
סוג חתול זה הוגדר ב-1924 בידי החוקר האוסטרי אוטו זדנסקי (אנ') ממצאים ממחוז גאנסו, ברפובליקה העממית של סין והוא כלל מספר מינים בעלי קשר מעורפל. המין Metailurus minor גם שויך לסוג זה אך הופרד לסוג אחר - יושי שהיה בעל מבנה אתלטי יותר. כמו כן היה קרובו של הדינופליס הגדול יותר.
במראהו חתול זה נחשב ליותר פרימיטיבי ופחות "שנחרבי" ממינים אחרים מהקבוצה, בכך שהיה בעל ניבים יותר דקים עם פחות "להב" ויותר קצרים שלא בלטו החוצה מפיו, אך עדייו היו גדולים יחסית לבעלי ניבי חרב כמו בני משפחת הנימרווידיים או לנמר הערפילי שגם הוא בעל ניבים די ארוכים. חתול זה היה קטן יחסית במשקל של 40 עד 80 קילוגרם ובאורך של עד 2 מטרים, אך הוא היה בעל גפיים ארוכות יחסית שעזרו לו לנוע במהירות יותר.
הוא היה סוג פרימיטיבי יחסית של שנחרבי והיה קל משקל באופן יחסי. הטרף שלו כלל מיני איילים, חזירים או צבאים קדומים, ואולי הוא צד אותם בחבורות קטנות כמו אריות. הוא נכחד במשך הפליסטוקן לקראת סיום תקופת הקרח האחרונה.
מחוז קולובארה

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה סרביה
 בירת המחוז:  ולייבו
 תאריך ייסוד:  29 בינואר 1992 
 שטח:  2,474 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  174,513 (2011)
  ‑ צפיפות:  70.5 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  44°16′00″N 19°53′00″E﻿ / ﻿44.266666666667°N 19.883333333333°E﻿ / 44.266666666667; 19.883333333333 
 http://www.kolubarski.okrug.gov.rs/
 he
 
קוֹלוּבארה (בסרבית: Колубарски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במערב המדינה. בירת המחוז היא ולייבו על גדות נהר הקולוברה. במחוז ישנה עיר אחת, מספר עיירות, ומאות כפרים.
דמוגרפיה

| שנה | אוכלוסייה    |
| --- | --- |
1948: 192,572
1953: 201,411
1961: 202,630
1971: 202,990
1981: 205,094
1991: 200,560
2002: 192,204
2011: 174,513
תיירות

מקומות התיירות והבילוי העיקריים במחוז קולובארה הם כפרי הנופש Divčibare (אנ') ו-Vrujci (אנ').
ראו גם

מחוזות סרביה
מהומות 1919 במצרים

הפגנות בקהיר, מרץ 1919
מהומות 1919 (בערבית: ثورة 1919) היו גל מהומות שנמשך כארבעה חודשים כנגד הפרוטקטורט של האימפריה הבריטית במצרים. המהומות נחשבות לאירוע מכונן בהתפתחות הלאומיות המצרית המודרנית ובאתוס מאבק העם המצרי לעצמאות. המהומות נשאו אופי מהפכני, ומכונות עד היום בפי המצרים המהפכה המצרית (אלת'ורה אלמצריה), אף על פי שלא הייתה זו מהפכה במובן הקלאסי של החלפת שלטון.
בשונה ממהפכות אחרות בהן היה מעורב שינוי סוציו-אקונומי בחברה, לא התקיים שינוי שכזה במצרים. מטרת הלאומנים המצריים שהנהיגו את ההתקוממות האזרחית הייתה פיתוח כלכלי, עידוד היוזמה הפרטית של המצרים והשתחררות מתלות כלכלית מלאה בבריטניה. המנהיגות המהפכנית באה משכבת העילית בחברה המצרית, אך המהומות עצמן הקיפו את כל שכבות האוכלוסייה המצרית; מהפלאח המצרי בכפר הנידח, עד לתושבי הערים הגדולות; סטודנטים ותלמידי בתי הספר, קופטים ומוסלמים, גברים ואף נשים. הישגיה הפוליטיים של ההתקוממות היו מוגבלים. אמנם, המצרים קבלו עצמאות רבה יותר מהבריטים, אך לא עצמאות מלאה, והנוכחות הצבאית והמדינית הבריטית במצרים נמשכה בקנה מידה גדול גם לאחר תום המהומות.
מפלגת אל-ופד, שאך זה הוקמה, מילאה תפקיד חשוב במהומות. בעזרת תעמולה נרחבת הגיעו רעיונותיה לכפרים הנידחים ביותר והשפיעו על העם המצרי. הצלחתה מיוחסת לארגון המסועף שלה ולאישיותו של מנהיגה, סעד זע'לול. ייחוד נוסף של המהומות היה המיזוג שנוצר בין המעמד הנמוך של הפלאחים המצריים ובין האידאולוגיה הלאומנית של מפלגת אל-ופד. ההתקוממות לוותה בפרצי אלימות שלובו על ידי התעמולה של מפלגת אל-ופד. אלימות זו היוותה תקדים, שכן עד לפרוץ המהומות הפגין העם המצרי בדרך כלל סבילות. הפלאחים המצרים חיו בשיגרת חייהם הדלה ומיעטו להתערב בחיים הפוליטיים. את ההתקוממות העממית תיאר הסופר נגיב מחפוז:
היום השני התחיל מאז שעות הבוקר המוקדמות בשביתה כללית, ובה השתתפו כל בתי הספר על דגליהם, והמונים רבים של אזרחים. מצרים קמה לתחייה בדמותה של ארץ חדשה המשכימה בהמוניה אל הכיכרות, למאבק, לאחר שכלאה את זעמה זמן רב... ההפגנה צעדה באון וחלפה על פני בתיהם של נציגי מדינות הזרות, מכריזה על מחאתה בשפות שונות.
קיימת מחלוקת בשאלה, האם המהומות הן תוצאה של תוכנית מאורגנת מראש, או שהן תוצאה של התפרצות ספונטנית מצד האוכלוסייה. חלק מההיסטוריונים גורסים שהארגונים והמפלגות המצריים נוצרו במהלך המהומות, והמנהיגים הם תוצר לוואי שלהן. אף על פי שסעד זע'לול ומנהיגים אחרים יכלו לצפות את ההסלמה, לא הייתה להם תוכנית מובנית לפרוץ המהומות ולאופי האלים שלבשה ההתקוממות.
רקע

לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת האימפריה העות'מאנית, נוצרו תנאים להתגבשות התנועות הלאומיות במצרים.
רקע > רקע כלכלי

השגשוג והתלות בבריטניה לפני מלחמת העולם הראשונה - הרפורמה המינהלית שהנהיגו הבריטים בחקלאות מאז שכבשו את מצרים בשנת 1882, הביאה שגשוג ללא תקדים ועושר למספר קטן של בעלי קרקעות. גידול הכותנה במצרים היה הענף המרכזי עליו התבססה הכלכלה המצרית. אולם הרווחה הייתה זמנית; עיבוד הכותנה תחת החשש ממונופול אמריקאי על שוק הכותנה הביא למצוקה בקרב המצרים. האמרת מחירי המזון והגידול בממדי העוני היוו זרז לעליית תנועות פוליטיות.
השפעת מלחמת העולם הראשונה על הכלכלה - בשנותיה הראשונות של המלחמה הפסיד ענף הכותנה המצרי יותר מעשרים מיליון לירות. לאחר הירידה במחירי הכותנה חלה עלייה חדה, מ-38$ לקנטר בשנת 1916 ל-90$ לקנטר בשנת 1919. כתוצאה מכך החלו בעלי הקרקעות להסב את השטחים אשר שימשו לגידול חיטה לשטחי גידול כותנה. הייתה זו הסיבה העיקרית לצניחה באספקת המזון ולעלייה במחירי מוצרי המזון.
במקביל למחסור התגברה תופעת הספסרות בסחורות ובשירותים והנטל הכבד ביותר נפל על הפלאחים, על מעמד השכירים הנמוך ועל המובטלים. הממשלה ניסתה להתגבר על המחסור בחיטה ובדלק על ידי סבסוד מחיריהם. גביית מסי הקרקע על ידי הממשלה המצרית נדחתה בנובמבר 1915 ונערכו סידורים לכך שהממשלה המצרית תרכוש כותנה בשוק החופשי בשם הממשלה הבריטית. כמו כן, נאלצה כלכלת מצרים להסתגל לדרישות המלחמה; איכרים נדרשו לתת את יבוליהם ובהמותיהם לידי הצבא הבריטי ובניינים הוחרמו לצורכי הצבא. בשל המלחמה, נשכחו ענייני מנהליים והחלה שחיתות במנהל. על אף שהכלכלה המצרית יצאה נשכרת מהמלחמה והיקפי מחזורי הכספים עלו, סבלו השכבות הנמוכות מתקופה רצופת קשיים. צמצום היבוא בשל המחסור בתובלה ימית, נוכחות הצבאות הזרים במצרים והירידה בהיצע החיטה ובגידולים חקלאיים אחרים שהומרו בגידול כותנה, הביאו להתפתחותה של אינפלציה. מדד המחירים עלה מ-100 ב-1914 לרמה של 211 ב-1918 ול-312 ב-1920. הסובלים העיקריים ממצב זה היו הפרולטריון העירוני והעובדים השכירים.
מהומות 1919

על פי חלק מההיסטוריונים, פרצו מהומות 1919 באופן ספונטני, כאשר התעמולה, הארגונים והמנהיגים התגבשו במהלכן. ההתפרצות הייתה בלתי מתואמת ואת המהומות החלו סטודנטים מבית הספר למשפטים, אליהם הצטרפו פקידי ממשל ומאוחר יותר בעלי מקצועות אחרים, עד שהקיפו המהומות את האוכלוסייה כולה. מנהיגה הבולט של המהומות, סעד זע'לול, זכור עד היום כגיבור לאומי בהיסטוריה המצרית המודרנית, כאשר הלהט שלו להשגת העצמאות המצרית הביאה לתמיכה והשתתפות גורפת של ההמונים במסע התעמולה הלאומי תוך שילוב אקטיביזם לוחמני כנגד הכיבוש הבריטי.
מהומות 1919 > תחילת המהומות

השלב הראשון במהומות החל ביום שלאחר הגליית סעד זע'לול. על רקע ידיעות סותרות בשל הצנזורה הבריטית, ידעו על כך בתחילה רק חברי אל-ופד. למחרת כבר שמעו על כך סטודנטים מבית הספר למשפטים, והם החלו בשביתה על דעת עצמם. הסטודנטים ארגנו תהלוכה שתעבור בבית אלאמה, משכנו של זע'לול, כדי להשיג את אישורם של חברי אל-ופד לפעולתם ופגשו שם בעבד אלעזיז פהמי, חבר המשלחת שביקש שלא יפעילו אלימות ויניחו לחברי אל-ופד לפעול בצורה שקולה. המפגינים נתקלו בדיכוי בריטי חמור, אך עוצמת המהומות גברה. ב-10 במרץ 1919, כללה השביתה את כל ציבור הסטודנטים. למחרת הצטרפו לשביתה בעלי מוניות, חשמליות ואוטובוסים והושבתו העסקים במשרדי הממשלה ובאולמות בתי המשפט בקהיר. בתגובה בוצעו מעצרים והיה שימוש באש מצד הרשויות הצבאיות. השביתה התרחבה וכללה פקידי ממשל, עורכי דין ואזרחים, פועלים ופלאחים. ב-16 במרץ הצטרפו אף נשים להפגנות, משאיות ניזוקו ונותקו קווי טלפון. בערי הפרובינציה, שהצטרפו להפגנות מאמצע מרץ, הוקמו מועצות אוטונומיות וקהיר נותקה מהאזורים הכפריים. הפלאחים שהתקוממו באזורים הכפריים תרמו להרס ולרציחות. הדרך הראשית נחסמה, תחנות רכבת וגשרים נהרסו, מחסני אספקה צבאיים נשרפו ואירופאים נרצחו בדם קר.
השלב הראשון של המהומות התאפיין בהפגנות ופעולות טרור שנעשו על ידי סטודנטים שהתארגנו תוך כדי מאבק ללג'נת אלטלבאת אלתנפיד'יה. הם השתייכו לנאדי אלמדארס אלעליא והשקפתם ייצגה את פירושם של הצעירים לשאלה המצרית. חסן יאסין, מנהיג הארגון, משך אליו צעירים נוספים והם הרכיבו את הזרוע הצבאית של מפלגת אל-ופד. אנשי הזרוע היוו את המארגנים הבכירים של הפעולות בשלב הראשון. עד קיץ 1919 נהרגו במהומות כ-800 מצרים, 31 זרים אירופאים ו-29 חיילים בריטים.
מהומות 1919 > השלב השני במהומות

בתגובה, מינו השלטונות הבריטיים בלונדון את גנרל אדמונד אלנבי במקום סר רג'ינלד וינגייט, אשר ניסה לגרום לפילוג בקרב ההנהגה הלאומית המצרית. הוא שחרר את סעד זע'לול וחבריו שהוגלו למלטה. בשל הצהרתו של הלורד קרזון, שר החוץ בממשלת בריטניה, על המשך השליטה הבריטית במצרים, החלה שביתת עובדי הממשלה ב-2 באפריל אשר נמשכה שלושה ימים. ב-7 באפריל, ננטשו שנית כל משרדי הממשלה כאות שמחה על שחרור המנהיגים מהגלות. המשלחת מטעם מפלגת אל-ופד הורשתה לצאת לפריז ובד בבד הוגבר הלחץ בתוך מצרים ומספר שביתות המחאה הוכפל. במקביל הוקמה משטרה לאומית שתפקידה היה לשמור על הסדר ולהוציא לפועל את הוראות הוועדה המרכזית (אללג'נה אלמרכזיה) שהקימו ראשי המחאה.
מלבד הוועדה המרכזית, היו גם ועדות מנהליות, שהחלו את פעולתן במקום ועדות שהפסיקו את פעילותן בשל מעצרי חבריהן. הוועדה המרכזית החלה במשא ומתן עם ממשלתו של רשדי פאשה כדי להביא להסכמתה על שביתה כלל ארצית למען הכרה במנדט של המשלחת לפריז. מטרתה השנייה של הוועדה הייתה חיסול מעמד הפרוטקטורט ומטרתה השלישית החלפת הממשל הבריטי בממשל מצרי. השביתות נמשכו מספר שבועות, והגנרל אלנבי פיטר את כל השובתים מקרב פקידי הממשל ולאחר שאיים בהוצאה להורג של המסיתים לשביתה, נשברה שביתת הפקידים הממשלתיים והם חזרו לעבודתם. עתה עמדו הסטודנטים ואנשי המקצוע בראש הנהגת המהומות. בשל ההצהרה שסיימה את שביתת פקידי הממשל וחיזקה את מעמד הפרוטקטורט, התפטר ראש הממשלה.
לחברי המשלחת בפריז נודע, שהנשיא וילסון הכיר במעמד הפרוטקטורט הבריטי במצרים. פעולות המשלחת בפריז התבססו משום כך על גיוס תמיכה בקרב דעת הקהל באירופה, באמצעות עיתונים, מגזינים וחוגים פוליטיים. ב-28 באפריל, התקיים דיון בוועידה על השאלה המצרית. טיעונם של המצרים היה שאם השתתפות במלחמה מהווה תנאי מחייב המעניק לגיטימציה לאומות להרים את קולן בוועידה הרי שתנאי זה כולל גם את מצרים. אך למצרים נכונה אכזבה מכיוון שגם דוקטרינות וילסון וגם התעמולה כנגד הבריטים לא יכלו להביא להחלטת הוועידה על חיסול הפרוטקטורט במצרים. כישלון זה סימן את סוף השלב השני במהומות וזירת הפעילות עברה מעתה לקהיר.