stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודור רומבוץ
יצירתו > ראשית יצירתו

עבודותיו הראשונות היו בהשפעת מורו אברהם יאנסנס שהיה אחד האמנים הפלמיים הראשונים שציירו בסגנון שהושפע מקאראווג'ו בשילוב עם נטיות קלאסיות חזקות. הדבר נראה ברור בקומפוזיציה המוקדמת "צפאלוס ופרוקריס" (Cephalus ו-Procris) שצויר לפני שהאמן עזב לאיטליה. בשל תחושת התלת־ממדיות בציור, ושימוש בצורות קלאסיות רואים בכך את השפעת יאנסנס.
הקומפוזיציה של "שני המוזיקאים" צוירה ככל הנראה בתקופה האיטלקית של האמן. התלבושות האיטלקיות התנוחות האופיינות, האינדיקציה המעורפלת למרחב ועיבוד סטריאוטיפי של ראשים, ידיים ווילונות - מצביעים על סגנון שקדם לסצנות הז'אנר שצייר אחרי 1625.
יצירתו > ציור ז'אנר

רומבוץ זכה להצלחה לאחר שחזר מאיטליה, בתקופת הזוהר של סגנון קארוואג'ו בדרום הולנד בין השנים 1620–1640. הציורים שלו הם מציאותיים ואקספרסיביים. עבודתו בתקופה זו מאופיינת בפורמט אופקי ובמודל בולט הנראה לעיתים כפיסולי ומצביע על השפעת מורו אברהם יאנסנס. השימוש שלו באלכסונים בקומפוזיציה ובקיצור הפרספקטיבה, הימנעות מיצירת רקע קונבנציונלי בולטים ביצירה כמו "שחקני הקלפים". כמו ביצירתו של מורו יאנסנס, לדמויותיו של רומבוץ יש מראה כמעט פיסולי.
רומבוץ היה הצייר הפלמי הראשון שצייר מוזיקאים. סביר להניח שהוא פיתח סוג זה של ציור בהשפעה ישירה של יצירותיהם של חסידי קרוואג'יו שאת עבודותיהם ראה באיטליה ולא באמצעות המתווכים בהולנד. "נגן הלאוטה" של רומבוץ (1620) הוא דוגמה טובה להשפעת ולנטין דה בולון על הצייר הפלמי. ציירים פלמיים אחרים כמו ג'ייקוב ג'ורדנס, יאן קוססירס וג'יליס רמאיוס יאמצו בהמשך גם את סוג הציור של המוזיקאי הבודד.
נושאי "חמשת החושים" ו"שבעת החטאים" מופיעים לעיתים קרובות ביצירתו. "נגן הלאוטה" של רומבוטס (בערך 1620) אינו רק דיוקן של מוזיקאי אלא גם מרמז על חמשת החושים דרך האובייקטים הכלולים בקומפוזיציה: שמיעה (הלאוטה), טעם (הטנקארד), ריח (המקטרת), ראיה (תווי המוזיקה) והמגע (הסכין). ה"קטטה בקלפים" ו"שחקני השש-בש" (בערך 1620–1630) מביעים כעס בלתי מבוקר כנושא העיקרי של הציור. תיאורים מוסריים של חטא הזעם הקטלני (כעס) היו מסורת באמנות הצפונית במשך מאות שנים.
רומבוץ כלל באופן קבוע דיוקנאות של עצמו ושל אשתו בציורי הז'אנר שלו. דוגמה לכך היא "חבורת המוזיקליים עם בכחוס". בהתבסס על שני דיוקנאות התליון של אנתוני ואן דייק רומבוץ ואשתו עם בתם, מאמינים כי הזוג באמצע הקומפוזיציה בציור הזה מייצג את רומבוץ ורעייתו. אפשר לפרש את דמותם של השניים כזוג, מהעובדה שהאישה מניחה את ידה על זרועו של הגבר. זוגות שיצרו מוזיקה או שרו יחד היו נפוצים באמנות ובספרות של המאה ה-17, והיוו התייחסות פופולרית לאהבה. בנוסף, כוונון הלוטה על ידי המוזיקאי משמאל מיועד לסמל הרמוניה בנישואין. עוד האמינו שהמוזיקה משמשת גם כתרופה לצער. בקומפוזיציה המתוארת כאן מחובר העונג שבמוזיקה והאהבה שמוגברים על ידי היין שהביא בכחוס.
רומבוץ שיתף פעולה גם עם ציירים מומחים באנטוורפן שעבורם הוא בדרך כלל צייר את הדמויות בקומפוזיציות שלהם. דוגמאות לשיתופי פעולה כאלה הם "המטבח" (1630), שיתוף פעולה עם צייר טבע דומם אדריאן ואן אוטרכט - "המשפחה הקדושה", ושיתוף פעולה עם צייר הנוף יאן וילדנס.
יצירתו > אחרית יצירתו

הפופולריות של תנועת קרוואג'יו איבדה את חשיבותה אחרי שנת 1630. רומבוץ נטש את מאפייניהם תוך מעבר לפלטת צבעים בהירים יותר. דוגמה טובה לכך היא "הנישואין המיסטיים של קתרינה הקדושה". הסגנון המאוחר הזה מתקרב ליצירתו המאוחרת של רובנס, איתו הוא שיתף פעולה במימוש הקישוטים לכניסתו המפוארת של הקרדינל אינפנטה פרדיננד לאנטוורפן בשנת 1635. יצירה מאוחרת שהושפעה ישירות על ידי רובנס היא "ההורדה מהצלב" (1636), המבליטה בבירור את השפעתו של רובנס באותו נושא, בערך שני עשורים קודם לכן.
הערות שוליים

1 2 3  Hans Vlieghe. "Rombouts, Theodoor." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 18 July 2016
1 2  אוסף עבודות תנכיות ודתיות של רומבוץ
1 2  De liggeren en andere historische archieven der Antwerpsche sint Lucasgilde van 1453–1615, edited and published by Ph. Rombouts and Th. van Lerius, Antwerp, 1872–1876, p. 450 (in Dutch)
1 2 3 4  Frans Jozef Peter Van den Branden, Geschiedenis der Antwerpsche schilderschool, Antwerpen, 1883, p. 885-889 (in Dutch)
1 2 3  Theodoor Rombouts at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
↑  Theodore Rombouts, Card Players at Otto Naumann Ltd.
1 2  Theodoor Rombouts at the Kremer Collection
1 2 3  Theodoor Rombouts, A Young Soldier at Adam Williams Fine Art
1 2 3 4  Matthias Depoorter, Theodoor Rombouts at Baroque in the Southern Netherlands
1 2  Theodoor Rombouts at the Prado Museum encyclopedia (in Spanish)
↑  J. Richard J. Judson, 'Gerrit van Honthorst: A Discussion of his Position in Dutch Art', Springer, 1 Dec 2013, p. 68
↑  Theodoor Rombouts, The lute player at the Kimbell Art Museum
↑  Theodoor Rombouts, Card and backgammon players. Fight over cards at the National Gallery of Denmark
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810567767105606  BNE: XX1410150  BnF: cb149284868 (data)  BPN: 08826633  GND: 128979968  ISNI: 0000 0000 6634 5627  LCCN: no2023042744  NTA: 387654011  RKD: 67881  SNAC: w6gq8tnw  TePapa: 32113  ULAN: 500006497  VIAF: 35522898   WorldCat (עם VIAF): 35522898 
תאודור רומבוץ, נגן הלאוטה
תאודור רומבוץ, אצל רופא השיניים
תאודור רומבוץ, מוזיקאים עם בכחוס
תאודור רומבוץ, ישו וחלפני הכספים במקדש.
יאן קוססירס

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1600 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  4 ביולי 1671 (בגיל 70) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ציורי בארוק פלמיים 
 יצירות ידועות:  Ecce Homo 
 
יאן קוססירס (בהולנדית: Jan Cossiers;‏ 15 ביולי 1600 – אנטוורפן 4 ביולי 1671, אנטוורפן) היה צייר פלמי. העבודות המוקדמות ביותר שלו היו עבודות ז'אנר המתארות סצנות של חיי המעמדות הנמוכים. בהמשך הקריירה שלו צייר בעיקר נושאים היסטוריים ודתיים וכן דיוקנאות. קוססירס היה אחד הציירים המובילים באנטוורפן לאחר מותו של רובנס בשנת 1640 ואחד הצבעוניים המקוריים ביותר בפלנדריה מהמאה ה-17.
ביוגרפיה

יאן קוססירס היה בנם של אנטון, צייר צבעי מים, ומריה ואן קליף. הוא הוטבל בקתדרלה באנטוורפן ב־15 ביולי 1600. את הכשרתו הראשונה קיבל מאביו ואז עבר לסטודיו של הצייר הפורטרטים והצייר ההיסטורי הבולט קורנליס דה פוס.
הוא נסע לאקס-אן-פרובנס בצרפת בשנת 1623, שם שהה ולמד אצל הצייר ההולנדי אברהם דה פריס. הוא ביקר ברומא, שם נרשם באוקטובר 1624. ברומא הוא ככל הנראה ראה עבודות של קרוואג'יו, שהשפיעו רבות על עבודתו. הוא חזר לאקס-אן-פרובאנס בשנת 1626. כאן פגש את ניקולאס-קלוד פאברי דה פיירסק, ההומניסט המפורסם וחברו הקרוב של פיטר פול רובנס. פיירסק המליץ על קוסיירס לפני רובנס. הוא גם נפגש עם אמנים פלמיים והולנדים אחרים כמו סימון דה פוס ויוהאן גרלוף, כפי שמוצג בדיוקן הקבוצתי של סימון דה פוס המכונה "התכנסות מעשנים ושתיינים". דיוקן זה אמור להראות את שלושת האמנים נהנים מעישון ושתייה במהלך שהותם באקס-אן פרובאנס.
יאן קוססירס חזר לאנטוורפן בשנת 1627. בשנה שלאחר מכן הוסמך כמאסטר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן. ייתכן שבמשך זמן קצר הוא היה מחובר לסדנה של רובנס. ככל הנראה, רובנס בחר בקוססירס שילווה אותו למדריד בשנת 1628, אך הוריו של קוססירס התנגדו לרעיון. בשנת 1630 נישא קוסיירס עם ג'ואנה דארגון בכנסיית סנט ג'יימס באנטוורפן. הוא הפך לדיקן גילדת לוקאס הקדוש בשנת 1640. ב־26 ביולי באותה שנה התחתן בפעם השנייה למריה ואן דר וויליגן. הוא גם היה באחווה לגברים נשואים שהוקמה על ידי המסדר הישועי.
בשנות ה-30 של המאה ה-17 הצליח קוססירס להשיג מספר עבודות גדולות בזכות התערבות רובנס. הוא סייע לרובנס בשנת 1635 בעיטורי כניסתו המרשימה של הקרדינל אינפנטה פרדיננד. רובנס קיבל את הניהול הכולל של פרויקט זה. הוא סייע עוד בעבודת רובנס בקישוט טוררה דה לה פרדה, בית הצייד של פיליפ הרביעי מספרד ליד מדריד. קוססירס צייר סצנות מיתולוגיות לאחר עיצובם על ידי רובנס.[2] אמנים אחרים באנטוורפן כמו האחים קורנליס דה פוס ופול דה ופס עבדו גם הם במשימה גדולה זו.
קוססירס נהנה מחסותם של מושלי דרום הולנד כמו הקרדינל אינפנטה פרדיננד והארכידוכס לאופולד וילהלם מאוסטריה. לאחר מותו של רובנס בשנת 1640 הוכר כאחד מציירי ההיסטוריה המובילים בפלנדריה וקיבל עבודות רבות למען הרפורמציה. הוא גם היה צייר פורטרטים של הבורגנות העשירה.
היו לו תלמידים רבים ובהם יאן קארל ואן ברמט, גרה מלזן, ז'אק (ג'ייקוב) דה לנה, ז'אק דה לנגה, קרל ואן סבוין ופרנסיסקוס ואן ורביסט.
יצירה > כללי

יאן קוססירס היה אמן רב גוני שעבד בנושאים שונים כמו דיוקנאות, ז'אנר וציורי היסטוריה. ישנה התפתחות ברורה בקריירה שלו, שלא הייתה דומה לזו של בני דורו באנטוורפן כמו סימון דה פוס ותיאודור רומבוס.
קוססירס התחיל את דרכו כצייר סצנות ז'אנר בסגנון קרוואג'ו. בהמשך הוא היה מעורב בביצוע קומפוזיציות דתיות ומיתולוגיות שהיו חלק מעבודות הגדולות של בית המלאכה של רובנס בשנות ה-30 של המאה ה-17. לאחר מותו של רובנס הוא הפך לאחד הציירים המובילים של יצירות דתיות בפלנדריה.
יצירה > ציורי ג'אנר

עבודותיו המוקדמות של ג'אן קוססירס היו תיאורים של נושאים מחיי המעמדות הנמוכים, כמו הבן האובד בבית מרזח, חברות עליזות, מעשנים, שתיינים, שחקני קלפים, נגנים, מגידי עתידות וכו '. חלק מהעבודות הללו חזרו על נושא חמשת החושים, הפופולרי באמנות הז'אנר הפלמי. בעבודות המוקדמות הללו הוא מושפע מקארווג'ו עם תאורה על ידי מקור אור יחיד על מנת ליצור אפקט ועומק ודרמה. דוגמה ליצירה שצוירה בתקופה מוקדמת זו היא "מגדת העתידות" המתארת גבר בתחפושת אלגנטית מאוד ששומע את עתידו מאישה צוענייה. האיש אינו מודען כי הוא קורבן לנוכל שגונב מכיסו. האור נופל על האיש ויוצר אפקט דרמטי. קוססירס יצר גרסאות רבות לנושא זה. נושא אחר, שקוססירס חזר על עצמו מספר פעמים הוא הנושא של "הבן האובד".
יצירה > ציורים היסטוריים

בשנות ה-30 של המאה ה-17 התחבר קוססירס לפיטר פאול רובנס והחל לצייר נושאים מההיסטוריה. דוגמאות לכך הן הסצנות המיתולוגיות שצייר לאחר עיצובו של רובנס כמו "פרומתאוס והאש", "נרקיסוס" ו"יופיטר ולייקון". במהלך תקופה זו עבודתו הושפעה בצורה מונומנטלית מעבודות של רובנס, והוא סייע לו בעבודות גדולות. לאחר מותו של רובנס הוא הצליח למלא את החסר שהשאיר רובנס בסטודיו העצום וסיפק ציורי מזבח לכנסיות הרבות בפלנדריה הקתולית וגם לשוק הפתוח.
עבודותיו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-17 היו צבעוניות מאוד, וניתן לייחס זאת להשפעתו של רובנס. בעבודותיו המאוחרות לוח הצבעים התעמק יותר ועבודות המברשת שלו נהיו בנוסח יותר חופשי. הקומפוזיציות שלו בתקופה מאוחרת זו מדגישות את הפאתוס של הדמויות באמצעות ביטויים רגשיים מוגזמים ומחוות תוססות. דוגמה לכך הוא "המלקות לישו" . בין ציוריו הדתיים המאוחרים נמצא גם "התשוקה הגדולה של ישו" (1655–6) בכנסיית במכלן.
יצירה > דיוקנאות

יאן קוססירס קיבל את הכשרתו מציירי דיוקנאות מובילים כמו קורנליס דה פוס ואברהם דה פריס. לפיכך הוא למד את הכישורים הדרושים כדי לספק את הדרישה של הבורגנות האמידה עבור דיוקנאות פרטניים וקבוצתיים.
דיוקנאותיו מאופיינים בדמיונם הרגיש, בתובנה פסיכולוגית ואלגנטיות. ב"דיוקן ג'נטלמן" יאן קוססירס הצליח להציג את אופיו של השומר באמצעות פרטים כמו יד שמאלו שנחה בביטחון ליד המותן.
יאן קוססירס עבר בחוג של צייר הז'אנר הפלמי המפורסם אדריאן ברואר, שהיה ידוע בין השאר בזכות הטרוניות שלו, כלומר תרגול ציורי ראש או פנים, החוקרים סוגי הבעות. ברואר צייר סצנת בית מרזח בשם "המעשנים", שכלל דיוקנאות בסגנון טרוניה של יאן קוססירס יחד עם הציירים יאן גווינץ, יוס ואן קרייסק (1600–1671), יאן דוידזון דה הם וברואר עצמו (בערך 1636). יאן קוססירס הוא הדמות השנייה מימין ונראה שיש לו עשן בפה, כאילו טועם אותו לפני שנושף. משמעות של סוג זה של דיוקן קבוצתי הוכפלה כמייצגת גם את אחד מחמשת החושים (במקרה זה חוש הטעם). יאן קוססירס גם צייר מספר דיוקנאות ז'אנר המייצגים את חמשת החושים. במקביל, ניתן לראות דיוקנאות כטרוניות. דוגמאות לכך הן דיוקנאות של אדם שמביט בכוס הריקה שלו, ודיוקן "ג'נטלמן", שנאמר כי הוא אדריאן ברואר. על פי ההערכה, הציורים הם חלק מסדרה על חמשת החושים.
כפי שהיה מקובל בעולם האמנות של אנטוורפן באותה תקופה, קוססירס שיתף פעולה עם אמנים מומחים אחרים, שעבורם הוא צייר את הדמויות. ידוע שהוא שיתף פעולה עם צייר הדומם וצייר בעלי החיים אדריאן ואן אוטרכט בסצנת מטבח (מתאריך 1639). קוססירס צייר את דיוקנותיהם של ואן אוטרכט ואשתו קונסטנציה במטבח בתוך פריטי המטבח - לובסטר, דגים וירקות שצייר ואן אוטרכט.
יצירה > רישומים

קוססירס היה רשם של דיוקנאות של ילדים, כולל ילדיו. הוא ערך סדרת ציורי דיוקן של בני משפחתו. כל אחד מהרישומים ממוספר בצד שמאל למעלה ומזהה את המצויר בשמו ומתוארך לשנת 1658. הסדרה מאופיינת בטיפול האינטימי ובאפקטים של חיים. הדיוקנאות ששרדו מתארים רק את בני האמן ולא את חמש בנותיו.
הערות שוליים

↑  שמות אלטרנטיביים: Jan Caussiers, Jan Coetsiers, Jan Cotsiers, Jan Coutsiers
1 2 3 4 5 6  Nicholas Turner, European Drawings 4: Catalogue of the Collections, Getty Publications, 2001, p. 123-125
1 2  Julius Samuel Held, Flemish and German Paintings of the 17th Century, Detroit Institute of Arts Wayne State, p. 25-26
1 2  De liggeren en andere historische archieven der Antwerpsche sint Lucasgilde van 1453-1615, edited and published by Ph. Rombouts and Th. van Lerius, Antwerp, 1872-1876, p. 665 (in Dutch)
1 2  Jan Cossiers at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2 3 4 5 6  Hans Vlieghe. "Cossiers, Jan." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 20 Feb. 2015
↑  Gathering of Smokers and Drinkers at the Louvre
↑  Joost vander Auwera, Rubens, l'atelier du génie : autour des oeuvres du maître aux Musées royaux des beaux-arts de Belgique: exposition, Bruxelles, Musées royaux des beaux-arts de Belgique, 14 septembre 2007 - 27 janvier 2008, Lannoo Uitgeverij, 2007, p. 45
1 2  Katlijne Van der Stighelen and Arnout Balis. "Vos, de (i)." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 20 Feb. 2015
↑  Jan Cossiers (Antwerp 1600-1671), The Fortune Teller at Christie’s
1 2  Jan Cossiers (Antwerp 1600-1671), The Parable of the Prodigal Son at Sotheby’s
↑  Recently discovered signature of Jan Cossiers ends debate on authorship in the Prado Archived 22 December 2015 at the Wayback Machine, at Codart, Tuesday, 15 September 2015
↑  Johannis Cossiers biography in: Arnold Houbraken, De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen, (1718
↑  Jan Cossiers (Antwerp 1600-1671), Portrait of a gentleman, half-length, in a black coat and lace collar at Christie’s
↑  Ingrid A. Cartwright, Hoe schilder hoe wilder: Dissolute Self-Portraiture in Seventeenth-Century Dutch and Flemish Art, Advisors: Wheelock, Arthur, Ph.D., 2007 Dissertation, University of Maryland University of Maryland (College Park, Md.), p. 8
↑  Jan Cossiers (Antwerp 1600–1671), A young man (the painter Adriaen Brouwer?) holding a jug, from a series depicting the five senses, at Dorotheum
↑  Adriaen van Utrecht and Jan Cossiers, 'Kitchen still life with the portraits of Adriaen en Constancia van Utrecht', dated 1639, at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604638105171  PLWABN: 9810615288505606  BnF: cb149719531 (data)  BPN: 17110227  GND: 123138140  ISNI: 0000 0000 6661 8795  KulturNav: a6108e69-428a-40a7-9746-7bb28f61dc12  LCCN: no2011187918  RKD: 18572  SUDOC: 230036325  ULAN: 500030838  VIAF: 37189933   WorldCat (עם VIAF): 37189933 
יאן קוססירס, ארוחה חגיגית
יאן קוססירס, מגדת העתידות
יאן קוססירס, נרקסיסוס
יאן קוססירס, גבר מתבונן בכוס ריקה
יאן קוססירס, דיוקן של נער - ייתכן בנו של הצייר
10 Attitudes

| --- | --- |

 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון סטיוארט ג'ודי טנוטה סקוט קנדי אלכסנדרה פאול ג'ים ג'יי. בולוק שון קנן דייוויד פאוסטינו 
 מוזיקה:  דייוויד בנואה (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2001 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט להט"בי, קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
10 Attitudes הוא סרט קומדי רומנטי אמריקאי-להט"בי, שיצא לאקרנים ב-2001. הסרט בוים על ידי מייקל או. גלנט (Michael O. Gallant).‏
עלילה

גבר גאה שעובד בקייטרינג מווסט הוליווד (אנ'), ג'וש סטיבנס, בשנות ה-30 לחייו מסיים את מערכת היחסים שלו שהייתה למשך כעשר שנים עם בן זוגו שבגד בו עם גבר אחר. חברו של ג'וש, ברנדון, התערב עם ג'וש שהוא יכול למצוא את בן זוגו המתאים בתוך עשרה דייטים, או אם אף אחד מ-10 הדייטים לא יתאים לג'וש, הוא יחזור לעיר הולדתו בקליבלנד שבמדינת אוהיו.
ג'וש מניח שהדייט הראשון שלו, ג'ימי השתמש בסמים כאשר ג'ימי חזר במהירות מהשירותים. הדייט השני שלו, ברייס, מעניק לג'וש מגזין מלא בכתביו של ברייס על פניהם של ידוענים, כולל סימונם של ידוענים גבריים הטרוסקסואליים שברייס מעריץ. הדייט השלישי, בילי, רוצה שג'וש יהיה מעורב בשלישייה שהציע חברתו של בילי, שג'וש דוחה. הדייט הרביעי שג'וש מתארך בקצרה במצעד הגאווה לוס אנג'לס (אנ') עם חייל מחיל הנחתים של ארצות הברית ונער ממסיבה כללשהי. ג'וש נכנס לדירה של הדייט החמישי שלו שככל הנראה היה רק סטוץ.
לדייט השישי שלו, הוא הולך לסאונה, שג'וש לא רוצה להיות בו. הדייט השביעי שלו, סטיבן, נוזף בזעם על הברמן על שהניח לימון על המשקה שלו במקום ליים שביקש וזורק את הלימון על הברמן. כשג'וש מסיים את הדייט, סטיבן מתיז את המשקה על ג'וש. הדייט השמיני ”לא עושה דבר מלבד לדבר על עצמו”. הדייט התשיעי שלו, ליאו, הוסטלר שג'וש פגש במפגש טיפול קבוצתי, חושף את עברו האפל אל ואחרי הדייט הראשון שלהם, אז מקיים יחסי מין עם ג'וש בניגוד לרצונו של ג'וש לצאת איתו יותר, וגורם לג'וש להצטער ולהרגיש כמו אחד המלווים של ליאו. הדייט העשירי והאחרון, ניק, בהתחלה נראה הדייט המושלם של ג'וש לאחר מספר דייטים שלהם. עם זאת, ניק לא הגיע לדייט האחרון עם ג'וש, שאינו מודע על נישואיו הפעילים של ניק עם אשתו ועל ניהול רומן עם מלכת דראג. בדיכאון, ג'וש שותה כל הלילה.
בשבוע שלאחר מכן, לאחר עשרת הדייטים הכושלים, ג'וש מחליט לחזור לקליבלנד לזמן מה. בתחנת הרכבת הוא פוגש את חברו לבית הספר לשעבר, ג'ק לנגפורד, שהיה הבריון של ג'וש כשהיו בתיכון, שגם הוא הולך לקליבלנד ואז חושף את עצמו כהומו בכך שהוא אומר לג'וש שג'ק סיים את מערכת היחסים שלו עם החבר שלו. בשעה ששניהם הולכים לרכבת לקליבלנד, ג'ק מודה באשמתו בכאב שגרם לג'וש ושואל אותו איך לפצות על התקופות הרעות.
דמויות

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
ג'ייסון סטיוארט (אנ'): ג'וש סטיבנס
ראסטי אפדגרף: לייל
בן קרואוולי: טוד
ג'וזף כהן: ג'וש בצעירותו
ג'ים ג'יי. בולוק (אנ'): טקס
כריסטופר קוואן: ברנדון
פריץ גריב: ג'ק לנגפורד
שון קנן (אנ'): קרייג
לידיה ניקול: קלארי
אלכסנדרה פאול (אנ'): לסלי
ג'ודי טנוטה (אנ'): גלנדה
מייקל לי הרינג: ג'ימי
סקוט קנדי (אנ'): ברייס
דייוויד פאוסטינו: בילי
דייוויד סקוט באייר: צ'אד
בראיין שיינה: ראיין
פבריק טסנדו: ג'אן לוק
היליארד גס: סטיבן
טוני רסמוסן: מרטי
ג'ואי ויירה: לאו
סקוט לרסון: ניק
הפקה

ב"מאחורי הקלעים" של הסרט, המסופרת על ידי הבמאי מייקל או. גלנט והשחקן ג'ייסון סטיוארט (אנ'), חשפה כי הסרט ברובו בלי תסריט, כלומר מאולתר, שסטיוארט לא ידע בעיקר על הרקע של הדמויות ומה יקרה אחר כך במאמץ להיות מופתעים, וכי כמה סצנות צולמו מחדש. בנוסף, הסצנות שנמחקו (או ככל הנראה התוצאות) של הדייט החמישי של ג'וש סטיבנס, ראיין, מאמן אישי בקראנץ' פיטנס (אנ'), מציגות את הרקע הרומנטי של ג'וש במהלך האימונים שלהם, ראיין מזמין אותו לדירתו, וראיין מעסה אותו על שולחן עיסוי (אנ') שבדירתו.
הפצה

הסרט הופיע במספר פסטיבלי קולנוע להט"בים. הוא הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי הגאה בפילדלפיה (אנ') ב-2001. הוא הוקרן פעם אחת בתיאטרון וילמה (אנ') ב-10 ביולי 2001. כמו כן, נערכה הקרנה אחת ב-4 בספטמבר 2001, במסגרת הפסטיבל הסרטים הגאה השנתי ה-14 באוסטין. כמו כן, הסרט הוקרן פעם נוספת ב-14 בספטמבר 2002, במסגרת פסטיבל הקולנוע הגאה השנתי באינדיאנפוליס, בו ביצע השחקן ג'ייסון סטיוארט (אנ') את הסטנד-אפ שלו לפני הקרנת הסרט ואירח קבלת פנים ששמורה ”לבעלי מעבר בפסטיבל”. הסרט גם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטים גאים בברצלונה ב-2002. הסרט הופץ דרך DVD ב-23 בנובמבר 2004. לאחר מכן, הוא הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים Out In Africa ב-2006.
ביקורת

כריסטופר לורנס, מבקר הקולנוע של Stonewall News Northwest, מתח ביקורת בדצמבר 2004 על המשחק, על האלתור כ-”[קו] גבול רדוד”, על איכות השמע ועל השימוש ב-”מצלמת וידאו ביתית” כחלק מצילומי הסרט. אף על פי כן, לורנס שיבח את הופעותיהם של ג'ייסון סטיוארט (אנ'), ג'ודי טנוטה (אנ') וכריסטופר קוואן, שלורנס אפיין אותו כ-”מתוק מקסים ומשכנע יותר מרוב הגברים האחרים.” דון וילמוט מבקר הקולנוע של Filmcritic.com, דירג את הסרט 3 מתוך 5 כוכבים, וביקר את הסרט על כך שהגזים בקלישאות בסצנת ההיכרויות הגאה של ווסט הוליווד (אנ') ”[ו]סיומו המטריף”. ווילמוט גם מתח ביקורת על זמן הפקת הסרט.
ריצ'רד פרופס מ-The Independent Critic דירג את הסרט כ-"B+" ו-3.5 מתוך 4 כוכבים, וכינה אותו ”מהנה” למרות היותו אחד מ-”סרטים מוזרים ורעים”. פרופס כינה גם את הסיום כ-”מרענן וכתוב היטב”. דון קלמיה מ-Pride Source מתח ביקורת ב-2016 על הסרט כ-”צפוי”, וכתב כי: ”הסיפור מוכר בהרבה מדי” ולא רלוונטי לאלה החיים מחוץ לווסט הוליווד (אנ'). קלמיה אף מתח ביקורת על המחזרים הפוטנציאליים של הגיבור הראשי כ-”טלטולים ממוחזרים” שכבר נעשו בסרטים אחרים והגזמה של קלישאות ווסט הוליווד (אנ'). עם זאת, הוא שיבח את הסיום כ-”או. הנרי'-איש'”, ”ההיבט המקורי ביותר של הסיפור”, ומתאים יותר למאמינים ב-”אגדות”.
הערות שוליים

↑  "Section C: Companies and Staff". Hollywood Creative Directory (58th ed.). Fall 2006. p. 144. ISBN 1-92893-650-4.
1 2 3 4  Calamia, Don (12 באפריל 2016). "Jason Stuart video has entertaining moments but few original thoughts". Pride Source. ארכיון מ-2019-09-02. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה) Calamia does not name characters whom he describes respectively as an "unemployed cokehead" and a "self-important bore".
↑  מרבית הסנצות מהדייט החמישי ירדו מהסרט. ראו הפקה
↑  Michael Gallant; Jason Stuart. 10 Attitudes: 'Behind the Scenes'.
↑  "Fest Shorts". Philadelphia City Paper. ביולי 5–12, 2001. ארכיון מ-2019-09-02. נבדק ב-2 בספטמבר 2019 – via My City Paper. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "aGLIFF 2001 Schedule". The Austin Chronicle. 24 באוגוסט 2001. ארכיון מ-2019-09-02. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brodsy, Alyson; Brandon Morley (13 בספטמבר 2002). "Indy to host gay film festival". Indiana Daily Student. ארכיון מ-2019-09-02. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Crabtree, Eric A. (2002). "Jason Stuart's Back at the Capitol City Comedy Club". Ambush Magazine. Vol. 20, no. 23. Austin, Texas. ארכיון מ-2019-09-01. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Willmott, Don (2004). "10 Attitudes film review". Filmcritic.com. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mix of mainstream, arty at gay and lesbian fest". Independent Online. South Africa. 26 במרץ 2006. ארכיון מ-2019-09-02. נבדק ב-2020-03-31. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Lawrence, Christohper (בדצמבר 2004). "Reviews & Previews: Music & Video – 10 Attitudes" (PDF). Stonewall News Northwest. p. 19. ארכיון (PDF) מ-2016-01-20. נבדק ב-2020-03-31. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Propes, Richard. "10 Attitudes Review". The Independent Critic. ארכיון מ-2019-09-02. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
פטר סניירס

| --- | --- |
פטר פאול רובנס, דיוקן של פטר סניירס
 לידה:  24 בנובמבר 1592 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  29 בינואר 1667 (בגיל 74) בריסל, בלגיה 
 יצירות ידועות:  A siege of a city, thought to be the siege of Gulik by the Spanish under the command of Hendrik van den Bergh, 5 September 1621-3 February 1622, The Battle of Fleurus, 1622, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פטר סניירס (בהולנדית: Peter Snayers;‏ 1592–1667) היה צייר פלמי, שנודע בזכות סצנות הקרב הפנורמיות שלו, תיאורים של התקפות פרשים, תקיפת כפרים, שיירות וסצנות צייד. הוא ביסס את המוניטין שלו בעיקר באמצעות סצנות הקרב הטופוגרפיות שלו, המספקות מבט ממעוף הציפור על שדה הקרב. עוד צייר נופים גדולים ודיוקנאות של האצולה. שיתף פעולה באופן קבוע עם ציירי נוף מקומיים וגם עם פטר פאול רובנס.
לאחר שהתחיל את הקריירה שלו באנטוורפן, עבר לבריסל. הוא היה האיקונוגרף הצבאי הראשי של בית המלוכה בבריסל, וצייר החצר וקיבל דרגת סגן-אלוף.
ביוגרפיה

סניירס נולד באנטוורפן ושם הוטבל ב-24 בנובמבר 1592. אביו לודוויק היה השליח העירוני של אנטוורפן בבריסל. הוא נרשם כתלמידו של סבסטיאן פרנקס בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנת 1612. סבסטיאן פרנקס היה צייר קרב וז'אנר בולט. בשנת 1613 הפך סניירס למאסטר בגילדה.
בשנת 1618 התחתן סניירס עם אנה שוט, בת דודה של הצייר קורנליס שוט. ילדם הראשון קורנליוס הוטבל ב-8 בספטמבר 1620. סניירס הצליח כאמן. באנטוורפן המשפחה התגוררה בתנאי מותרות.
סניירס הצטרף לגילדת הציירים בבריסל ב-16 ביוני 1628. הוא הפך לאזרח בבריסל באותו זמן. על פי ההערכות, הוא עבד אצל הארכידוכס אלברט (נפטר בשנת 1621) בעת שחי באנטוורפן. הוא מונה לצייר החצר על ידי הארכידוכס. סניירס עבר ככל הנראה לבריסל במטרה לנצל הזדמנויות בחצרו של הארכדוכסית איזבלה, אלמנתו של הארכידוכס ומלכת דרום הולנד.
לאחר מותה של איזבלה בשנת 1633, סניירס הפך לצייר החצר עבור שני המושלים הבאים, הקרדינל-אינפנטה פרדיננד (אנ') מאוסטריה (1634-1641) והארכידוכס ליאופולד (וילהלם) (1647 עד 1656). עבורם הוא צייר סצנות של קרבות על פי המסורת של שטיחי קיר מהמאה השש-עשרה. הוא צייר דיוקנאות של אנשי האריסטוקרטיה בבריסל וכן נופים גדולים. הוא עבד גם אצל פטרונים בולטים אחרים. גולת הכותרת בקריירה שלו הייתה משימה של ציור 22 תמונות קרב של האלוף אוטביו פיקולומיני (אנ').
בזמן שעבד בבריסל ביקר בקביעות בעיר הולדתו אנטוורפן אך מעולם לא שב לגור בה. הוא שיתף פעולה עם ציירים באנטוורפן כמו פטר פאול רובנס בכמה הזדמנויות, כולל על מחזור חייו של הנרי הרביעי שלא נגמר (1628–1630). הן בתקופת אנטוורפן והן בתקופת בריסל שלו, הוא התערבב באליטה של תקופתו. הוא טיפס בסולם החברתי ושאף לחיות אורח חיים דומה לזה של האריסטוקרטים בימיו. לפיכך, הוא היה דוגמה לאצולה של המאה ה-17 של אזרחים מצליחים.
בין תלמידיו היה אדם פרנס ואן דר מולן (אנ') שהפך לצייר קרב ידוע וצייר חצר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
אין תיעוד לגבי מותו של סניירס אך ההערכה שהוא נפטר בבריסל בשנת 1667.
יצירתו > כללי

פטר סניירס ידוע בעיקר כצייר קרבות, התקפות צבאיות, פשיטות על כפרים ושוד של שיירות. הוא צייר דיוקנאות של אריסטוקרטיה בבריסל ונופים גדולים. בנוסף, הוא יצר סצנות צייד שונות ומעט יצירות דתיות. לבסוף השלים כמה יצירות המציגות תהלוכות פומביות של הגילדות והמיליציה האזרחית.
מבחינה סגנונית, הצביעה שלו הייתה מאופקת יותר מזו של המורה שלו ומשקפת את מגמה בציור הפלמי וההולנדי.