stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העברת מסרים
העברת מסרים ומנעולים

ניתן להשתמש בהעברת מסרים בתור אמצעי לבקרה על גישה למשאבים במערכת מקבילית או א-סינכרונית. אחת האלטרנטיבות העיקריות היא מניעה הדדית (mutual exclusion) או נעילה (locking). דוגמה למשאב יכול להיות זיכרון משותף, קובץ השמור על הדיסק או חלק ממנו, טבלה בבסיס נתונים או מספר שורות שלה.
בשימוש בנעילה, המשאב הוא משותף ותהליכים שרוצים לקבל גישה אליו (או לחלק ממנו) חייבים קודם לקבל מנעול (lock). ברגע שהתקבל המנעול, תהליכים אחרים חסומים מלגשת למשאב, ובכך מובטח שלא תתרחש השחתה של המשאב על ידי כמה תהליכים שכותבים אליו בו זמנית. לאחר שהתהליך שקיבל מנעול סיים לטפל במשאב, הוא משחרר את המנעול.
בפתרון המשתמש בהעברת מסרים, מניחים שהמשאב אינו חשוף, ושכל השינויים בו נעשים על ידי תהליך מנהל (handler) המקושר אליו, כך שהמשאב עצמו מוכמס (encapsulated). תהליכים המעוניינים לקבל גישה למשאב שולחים מסר בקשה ל-handler. אם המשאב (או חלק ממנו) זמין, ה-handler מבצע את השינוי המבוקש כפעולה אטומית. כלומר, בקשות מתנגשות לא מבוצעות עד שהבקשה הראשונה לא הושלמה. אם המשאב אינו זמין, הבקשה נשמרת בדרך כלל בתור של בקשות. התוכנית השולחת יכולה להחליט האם לחכות להשלמת הבקשה או לא.
ראו גם

שיטות הפצה בתקשורת נתונים
בקרת מקביליות
WebSphere MQ
ז'אן לואי גז דה בלזאק

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1597 אנגולם, צרפת 
 פטירה:  18 בפברואר 1654 (בגיל 56) אנגולם, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  אנגולם 
 שם עט:  J. L. D. B. 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פואטייה 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 זרם ספרותי:  ספרות הבארוק 
 
ז'אן לואי גז דה בלזאק (בצרפתית: Jean-Louis Guez de Balzac;‏ 31 במאי 1597 - 8 בפברואר 1654), סופר צרפתי.
חייו

ז'אן לואי גז היה בנו של ראש העיר אנגולם, בירת מחוז שאראנט שבדרום מערב צרפת, וירש מאביו את תואר האצולה "דה בלזאק". למד בבית הספר של מסדר הישועים, והחל ב-1612 באוניברסיטה של ליידן שבהולנד. ב-1621 הגיע לרומא כנציג של הקרדינל דה לה ואלט. ב-1623 הגיע לפריז והתפרסם בשל מכתביו למכריו ולאנשי חצר המלכות הצרפתי. הקרדינל רישלייה הבחין בכישרונותיו ומינה אותו לכותב דברי הימים של המלך לואי השלושה עשר. ב-1624 יצא לאור הכרך הראשון של מכתביו שזכה להצלחה רבה, והוא הפך לאחד מחשובי המשתתפים בחוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה בפריז.
החל ב-1627 הותקף בטענה שהעתיק מכתבי חכמי העולם העתיק ומכתביהם של סופרים אחרים. בתגובה, מאס בחיים הספרותיים של פריז ופרש לטירה המשפחתית שבמחוז מולדתו שבה המשיך בעבודתו הספרותית. ב-1631 פרסם את ספרו "הנסיך" שבו הוא מלמד סנגוריה על המלך לואי השלושה עשר ועל הקרדינל רישלייה. ב-1634 הוזמן להצטרף לאקדמיה הצרפתית שבה היה אחד החברים הראשונים, אם כי המשיך להתגורר בטירתו, וכנראה לא השתתף בישיבותיה. ב-1636 הופיעה המהדורה השנייה של מכתביו. הוא המשיך לכתוב מסות ומאמרים ובהם ביקורת ספרותית, בין היתר על ספר "המסות" של מישל דה מונטן. הוא כתב גם את "סוקרטס הנוצרי" שהיא מסה על תורת המוסר הדתי.
בשנותיו האחרונות חילק את כספו למטרות צדקה, ולפני מותו פרש למנזר בעיר אנגולם שבו נפטר ב-1654.
מכתביו של ז'אן לואי גז דה בלזאק, ששלט גם בשפות האיטלקית והספרדית, נועדו בעיקר כדי להשפיע על המשתתפים בחוגים הספרותיים לטהר את הלשון הצרפתית. מכתבים אלה מצטיינים בסגנון מדויק ובהיר, ומשום כך הוא נחשב למתכן הפרוזה בלשון הצרפתית, כשם שפרנסואה דה מאלרב נחשב למתכן השירה הצרפתית.
מארק אי. באסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1987 (בן 37) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 שם לידה:  מארק גריפין
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, תיכון טמאלפאייס 
 חברת תקליטים:  ריפבליק רקורדס 
 www.marcebassy.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק גריפין (באנגלית: Marc Griffin; נולד ב-9 באפריל 1987), המוכר בשם הבמה מארק אי. באסי (Marc E. Bassy), הוא זמר-יוצר אמריקאי. הוא היה הסולן בלהקת הפופ האמריקאית, 2AM Club (אנ'). לפני שהוציא סינגלים משלו, הוא היה פזמונאי שכתב לאמנים אחרים, כמו סי-לו גרין, שון קינגסטון, ויז קאליפה וטיי דולה סיין.
ביוגרפיה וקריירה

גריפין נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ב-9 באפריל 1987. מאוחר יותר, הוא עבר למיל ואלי (אנ') ולמד בבית הספר התיכון טמאלפאייס. ב-2005, הוא התחיל ללמוד מוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, אך פרש מהלימודים שנתיים מאוחר יותר, בשביל להקים את להקת הפופ האמריקאית, 2AM Club (אנ').‏
ב-29 ביולי 2014, הוא הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Only the Poets, Vol. 1.
הלהקה התפרקה ב-29 ביוני 2015. לאחר פירוק הלהקה, הוא הלך לגור אצל חבריו בלוס אנג'לס, קליפורניה, והתחיל לכתוב שירים לאמנים אחרים. מאוחר יותר, הוא הוחתם אצל ריפבליק רקורדס.
ב-4 בדצמבר 2015, הוא התארח בסינגל "Some Kind of Drug" של ג'י איזי. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-97 בבילבורד הוט 100, למקום ה-36 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-24 במצעד שירי הראפ.
ב-18 בדצמבר 2015, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, East Hollywood.
ב-6 במאי 2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'י איזי, את הסינגל "You & Me". הסינגל הגיע, בשיאו למקום השמיני במצעד השירים הקצביים, למקום העשירי בניו זילנד.
ב-5 באוגוסט 2016, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Groovy People. המיני-אלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-148 בבילבורד 200, ולמקום ה-21 במצעד ה-Heatseekers.
ב-30 ביוני 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי, קייל (אנ'), את הסינגל "Plot Twist". ב-1 בספטמבר 2017, יצאה גרסת רמיקס לשיר, בשיתוף הזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד.
ב-13 באוקטובר 2017, הוציא אלבום הבכורה שלו, Gossip Columns. האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-166 בבילבורד 200.
באוקטובר 2017, תכנן גריפין לצאת לסיבוב הופעות Bebe & Bassy Tour, בשיתוף פעולה עם הזמרת וכותבת השירים האמריקאית ביבי רקסה לתמיכה באלבום הבכורה שלו, Gossip Columns, ובמיני-אלבום של רקסה, All Your Fault: Pt. 2.‏ עם זאת, סיבוב ההופעות נחתך בשל בעיה רפואית שמנעה מרקסה לשיר. במרץ 2018, גריפין יצא לסיבוב הופעות עם הראפר האמריקאי רקס לייף ראג' (אנ')‏.
ב-9 בפברואר 2018, התארח יחד עם גוצ'י מיין בסינגל "Cool" של פליקס ין. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-39 בגרמניה, ולמקום ה-27 באוסטריה.
ב-5 באוקטובר 2018, הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Postmodern Depression.
ב-27 בספטמבר 2019, הוציא את אלבום המוזיקה השני שלו, PMD.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2017: Gossip Columns
2019: PMD
2021: Little Men
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2014: Only the Poets, Vol. 1
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: East Hollywood
2016: Groovy People
2018: Postmodern Depression
הערות שוליים

↑  "On The Rise: Bay Area Singer Marc E. Bassy is R&B's Newest Hero". Rehab. Rehab Online Magazine. 27 באוגוסט 2014. ארכיון מ-2017-10-13. נבדק ב-13 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weber, Bo (22 בינואר 2016). "Interview With Rapper Marc E. Bassy". Music in Minnesota. ארכיון מ-2021-01-23. נבדק ב-2021-08-02. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2AM CLUB : Photo". ארכיון מ-2015-11-19. נבדק ב-2021-08-02.
↑  "Marc E. Bassy" (באנגלית). ארכיון מ-2018-03-08. נבדק ב-2018-03-07.
↑  "Bebe Rexha & Marc E. Bassy Reveal Joint Tour Dates". אורכב מ-המקור ב-2017-12-15. נבדק ב-2017-09-20.
↑  Rexha, Bebe (23 באוקטובר 2017). "After another appointment with my doctor today, I am on strict vocal rest until Thursday night due to an infection. I'm so sorry Texas". @BebeRexha (באנגלית). ארכיון מ-2021-08-02. נבדק ב-2017-12-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marc E. Bassy announces Spring 2018 tour in support of 'Gossip Columns'". AXS (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2018-03-06. נבדק ב-2018-03-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018050535  MusicBrainz: 723a441f-26d5-428c-8669-0f8b7276920f  VIAF: 7700153653261455900003   WorldCat (עם VIAF): 7700153653261455900003
וילה די צ'רטו גווידי

הלונטה של הווילה שצייר ג'וסטו אוטנס ב-1599
פנים הווילה
וילה מדיצ'י די צ'רטו גווידי (באיטלקית: Villa medicea di Cerreto Guidi), היא וילה השוכנת בקומונה צ'רטו גווידי (אנ') בנפת העיר המטרופולינית של פירנצה (אנ') במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת "הווילות של משפחת מדיצ'י", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. מ-2002 שוכן בין כותלי הווילה "המוזיאון ההיסטורי של ציד וטריטוריה" (Museo storico della caccia e del territori).
היסטוריה

הווילה, שנמצאת על גבעה הגובלת באזור המוגן על יד הביצה הנרחבת של פאדולה די פוצ'קיו (Padule di Fucecchio), נבנתה באתר בו הייתה טירה קודמת של הרוזנים ממשפחת גווידי, שהיא מקור שם היישוב. יוזם בניית הווילה היה קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, שיצר מבנה פשוט למדי למטרות ציד בסביבות 1555, מיד לאחר שהעיירה סופחה לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
האדריכל האחראי על התכנון אינו ידוע בוודאות. נהוג לייחס את תכנון המבנה לברנרדו בואונטלנטי, בהתייחס למבנים אחרים שתכנן. ידו בולטת במיוחד בבניית שני גרמי המדרגות הגדולים הסימטריים, שנמצאים גם בפרויקטים האחרים שלו, ומעניקים לווילה מראה מבצר מרשים. עם זאת, מחקרים אחרונים זיהו שגרמי המדרגות הגדולים נוספו לווילה, אחרי הקמת וילה די פראטולינו (1569–1575) ומבצר בלוודרה (1590–1595).
אחרי הבנייה במקום הגיע האדריכל דווידה פורטיני (Davide Fortini), לשעבר עוזרו של ניקולו טריבולו, שבשנת 1575 העביר את השרביט לאלפונסו פאריג'י (Alfonso Parigi) שככל הנראה השלים את הבניין. הערה שכתב אלפונסו עצמו על פיה בואונטלנטי "העביר את השרביט" לאדריכל החדש, מאוששת עוד יותר את ההשערה שזה היה פרויקט של בואונטלנטי. החלוקה המקורית של החללים הפנימיים של הווילה מרמזת על תפקיד צבאי אפשרי, בשל חדרים עם תקרות נמוכות וחדרים ששיכנו בהם סוסים ובעלי חיים אחרים.
הווילה שימשה לרוב בכל עונות השנה, הן למסעות ציד והן כנקודת עצירה במהלך הנסיעות התכופות בין פירנצה ופיזה או ליבורנו. ב-15 ביולי 1576 התרחש בווילה הרצח האכזרי של איזבלה דה מדיצ'י (בתו של קוזימו הראשון) על ידי בעלה פאולו ג'ורדנו אורסיני, אולי בעזרת רוצחים שכירים. האישה נרצחה בחניקה כעונש בגין בגידה. באותה תקופה הייתה הווילה שייכת לדון ג'ובאני דה מדיצ'י, אחיה של איזבלה, אשר במותו (1621) השאיר את רכושו לאחיינו דון לורנצו דה מדיצ'י. לאחר מותו של דון לורנצו, שלא נולדו לו ילדים, הווילה עברה לאחיו קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, שהעניק אותה לבנו, הקרדינל לאופולדו דה מדיצ'י (1671).
כאשר הווילה עברה לידי הקרדינל, בוצע ארגון מחדש פנימי כדי להקנות למבנה מבנה מגורים ואלגנטי יותר. עם מותו של לאופולדו (1675) הווילה עברה לקוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, וזמן קצר אחר כך הוכנו שתי רשימות מלאי (1705 ו-1728), מסמכים יקרי ערך שמיידעים אותנו כיצד הווילה התעשרה בציורים יקרי ערך (מאת אלסנדרו אלורי (Alessandro Allori), מטאו רוסלי (Matteo Rosselli) ואנדריאה דל סרטו) וטפטין, שחלקם זוהו אולי כמתוכננים על ידי ג'ובאני סטרדאנו (Giovanni Stradano).
הווילה הועברה לבעלות משפחת לורן לאחר ששושלת מדיצ'י הגיעה לקיצה (1738). היא נמכרה ב-29 במאי 1780 למשפחת טוניני מפיסטויה. מאוחר יותר היא נמכרה למשפחת מגי מליבורנו בשנת 1821, שהכינה את המעבר לכנסיית הקהילה הסמוכה סן לאונרדו, דרך פורטיקו מסיבי. לאחר מכן היא נרכשה על ידי מדלנה דוטי, אלמנה ממשפחת פיליקאיה בשנת 1885, שהעניקה אותה לחתנה ג'ובאני גדס, שדאג לריהוט, ולציורים של רוג'רו פוקארדי בחדר בקומת הקרקע, המתארים את נכסי משפחות דוטי ופיליקאיה. בשנת 1966 מכר אותה הבעלים, רודולפו גדס, לגליאנו בולדריני, ששלוש שנים לאחר מכן תרם אותה למדינת איטליה בתנאי שתהפוך אותה למוזיאון לאומי.
פנים הווילה

בחלק מהחדרים, במיוחד בקומת הקרקע, שרדו ציורי קיר דקורטיביים, המתוארכים בעיקר לתקופה הנאו-קלאסית, וכן נוף עם חורבות שנמצאים בלוג'יה הצפונית.
כיום יש בווילה אוספים רבגוניים, ממקורות שונים, החל מאגף של פריטים מרומא העתיקה, אגף רומנסקי-גותי, ציורים מימי הביניים ועד המאה השמונה עשרה (כולל יצירות יקרות של גוארצ'ינו, לוויניה פונטנה ועוד), ריהוט וחפצים של אמנות איטלקית ואסלאמית.
הריהוט הנוכחי של הווילה הורכב מחדש ככל האפשר על בסיס תיאורים מרשימות מלאי היסטוריות. חלק מהריהוט העתיק (שראשיתו במאות השש-עשרה, השבע-עשרה והתשע עשרה) מקורו במחסנים מפירנצה, ואילו חלק אחר הוא חלק מהמורשת משנת 1844 מהאנטיקוואר אנטוניו קונטי, או זה של סטפנו ברדיני (רכישות של המדינה 1996). מוצגים ארבעה שטיחי קיר של "העונות", שאף על פי שלא היו במקור בווילה, הם יכולים לתת מושג על השטיחים שקישטו את הווילה בעבר.
הפורטרט באורך מלא של איזבלה דה מדיצ'י מנציח את המקום בו נרצחה לכאורה ועד שנבזזה במלחמת העולם השנייה נשמרה גם מה שנאמר כי היא עניבת החנק ששימשה להתנקשות.
פורטרטים אחרים של מדיצ'י הם של קוזימו הראשון במדי ההכתרה, שהתרחשה ב-5 במרץ 1570 ושל דון פרנצ'סקו דה מדיצ'י בקורסלטו (בסביבות 1615).
המוזיאון ההיסטורי של ציד וטריטוריה

המוזיאון ההיסטורי של ציד וטריטוריה (Museo storico della caccia e del territori) נחנך ב-28 בספטמבר 2002, והוא מוקדש בעיקר לכלי נשק לציד וצליפה, בחלקו ממורשת ברדיני, בחלקו מכלי נשק שיצאו משימוש של רשויות המשטרה, בחלקם תרומות זמניות והשאלות.
כלי הנשק מוצגים בתיבות תצוגה עתיקות שהיו בעבר במוזיאון כלי הכסף (Museo degli argenti) בפאלאצו פיטי בפירנצה, בחדרים בקומה הראשונה, ואילו החרבות והנשק הקר ממוקמים בחדר בקומת הקרקע. בין הפריטים הטובים ביותר ישנם כמה כלי נשק שהיו שייכים לדוכס הגדול לאופולד השני ולפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ב-14 בדצמבר 2013 נפתחה תערוכה ("משה והשחזורים האחרים") - במוזיאון ההיסטורי של ציד וטריטוריה - שהציגה כמה יצירות אמנות ששוחזרו שנה קודם לכן שהיו חלק ממורשת ברדיני. הפרט המרכזי של התערוכה היה הציור "משה ובנות יתרו" מאת אלסנדרו גרדיני (Alessandro Gheradini‏, 1690–1700).
המוזיאון אירח גם תערוכה המוקדשת לפעילות הציד שנפתחת, למעשה, עם השטיח המתאר את "ציד חזיר הבר", מווילה פוג'ו א קאיאנו. התערוכה נערכה בין אוקטובר 2014 לינואר 2015.
גלריה

האולם המרכזי בווילה די צ'רטו גווידי
ג'וזפה זוקי, וילה די צ'רטו גווידי ב-1744
הלוג'יה הדרומית
שער הכניסה לגן
חדר בקומת הקרקע
תצוגת כלי נשק חם
"ניצחון מינרווה", ציור על תקרת האולם
לקריאה נוספת

Isabella Lapi Bini, Le ville medicee. Guida Completa, Giunti, Firenze 2003.
Daniela Mignani, Le Ville Medicee di Giusto Utens, Arnaud, 1993.
וולברהמפטון

| --- | --- |
נוף וולברהמפטון
נוף וולברהמפטון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מערב המידלנדס
 מחוז:  וסט מידלנדס
 תאריך ייסוד:  985
 שטח:  69.44 קמ"ר
 גובה:  163 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  250,970 (2012)
  ‑ צפיפות:  3,407 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  52°35′N 2°08′W﻿ / ﻿52.583°N 2.133°W﻿ / 52.583; -2.133
 אזור זמן:  UTC
 www.wolverhampton.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים וולברהמפטון(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים וולברהמפטון(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי וולברהמפטון(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי וולברהמפטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וולברהמפטון (באנגלית: Wolverhampton, ‏האזנהקובץ:En-uk-Wolverhampton.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר ומטרופולין אזורי במחוז וסט מידלנדס שבאנגליה. היא גם אחד ממרכזי התעשייה, המסחר והאקדמיה העיקריים במחוז סטאפורדשייר. "וו'טון" או "וולבס", כפי שהעיר מכונה בפי רבים, ממוקמת צפונית-מערבית לשכנתה הגדולה יותר, ברמינגהאם. אוכלוסייתה של וולברהמפטון, המשתרעת על פני 69.44 קמ"ר, מנתה בשנת 2006 כ-236,900 תושבים. זוהי העיר השלוש-עשרה בגודלה באנגליה.
העיר קרויה על שמה של הנזירה הסקסונית ליידי וולפרונה, אשר ייסדה את היישוב (או ליתר דיוק, את המנזר שסביבו התפתח מאוחר יותר) בשנת 985 לספירה. במאה ה-13 הייתה וולברהמפטון לעיירת מסחר משגשגת, ובעיקר בענף הצמר. במאה ה-16 התפתחה בעיר תעשיית מתכות יציבה, שהתמקדה בייצור מפתחות ומנעולים. חרשי ברזל ונחושת הקימו גילדה משמעותית בעיר.
הימצאותם של מצבורי פחם וברזל בקרבת העיר הביאו לפריחה תעשייתית ניכרת במאה ה-19, ולאורך התקופה הוויקטוריאנית נחשבה וולברהמפטון לעיירה עשירה לכל דבר. כתוצאה מכך העיר הייתה ועודנה מוקד משיכה למהגרים רבים: במאה ה-19 היו אלה אירים וולשים שחיפשו בעיר את מזלם; כיום רוב המהגרים מגיעים מהאיים הקאריביים, מדרום-מזרח אסיה וממזרח אירופה.
בשנת 1927 הותקנו בעיר רמזורים, המצאה שטרם נראתה עד אז באנגליה. כיום העיר נהנית ממערכת תעבורה משוכללת, הכוללת אוטוסטרדות, רכבת תחתית, וכן נמל תעופה קטן.
וולברהמפטון היא מקום מושבו של עיתון הערב הנקרא ביותר בבריטניה, ה"אקספרס אנד סטאר". בשנת 1835 הוקם בעיר המוסד העירוני למכניקה. היה זה גלגולו הראשון של המוסד האקדמי המרכזי בעיר, אוניברסיטת וולברהמפטון, אשר זכתה למעמד אוניברסיטה מוכרת בשנת 1992. מוסד חינוכי מפורסם אחר בעיר הוא בית הספר לדקדוק של וולברהמפטון, אשר הוקם בשנת 1514 וככזה נחשב לאחד מבתי הספר העתיקים באנגליה שעודם פעילים כיום.
לזכותה של קבוצת הכדורגל המקומית, וולברהמפטון וונדררס, שלושה תוארי אליפות.
המרכזים הקוריאניים לבקרת מחלות ומניעתן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 משרד אחראי:  משרד הבריאות והרווחה
 סוכנות אם:  Ministry of Health and Welfare 
 סוכנות בת:  Korea National Institute of Health 
 תאריך הקמה:  18 בדצמבר 2003 
 מנהל:  יונג און-קיונג
 עובדים:  862
 www.cdc.go.kr/cdc_eng/
 קואורדינטות:  36°38′23″N 127°19′45″E﻿ / ﻿36.639599°N 127.329265°E﻿ / 36.639599; 127.329265
 he
 
המרכזים הקוריאניים לבקרת מחלות ומניעתן (בראשי תיבות: KCDC; בקוריאנית: 질병관리본부) הוא ארגון תחת משרד הרווחה והבריאות של קוריאה הדרומית האחראי על השתלת איברים וקידום בריאות הציבור באמצעות ניהול מניעה, הסגר, ניסוי ומחקר על מחלות זיהומיות, מחלות ופגיעות כרוניות ונדירות. הארגון נוסד בדצמבר 2003.
היסטוריה

יולי 1949: מרכז הבריאות המרכזי הוקם תחת משרד הבריאות
ינואר 1960: שמם למכון הבריאות המרכזי
אוגוסט 1960: שם שונה למכון הלאומי לבריאות
דצמבר 1963: התמזגה עם המעבדות הכימיות הלאומיות, המעבדה הלאומית לרפואת עשבים והמכון הלאומי להכשרה לבריאות הציבור
פברואר 1967: שם שמו למכון הלאומי להכשרה בבריאות הציבור
נובמבר 1981: שם שמו למכון הלאומי לבריאות
דצמבר 1994: אורגן מחדש תחת משרד הבריאות והרווחה
דצמבר 2003: שונה ל-KCDC הנוכחי
דצמבר 2010: העביר את המטה שלה לאוסונג
ארגון > מנהל KCDC

מינהל
הלשכה לתיאום תכנון
המרכז למוכנות ותגובת חירום לבריאות הציבור
המרכז לבקרת מחלות זיהומיות
המרכז לבקרת מעבדה במחלות זיהומיות
המרכז למניעת מחלות
המרכז לשיתוף איברים בקוריאנית
ארגון > סוכנויות

המכון הלאומי לבריאות בקוריאה
תחנת הסגר לאומית
הסגר שדה תעופה אינצ'ון
הסגר גונסאן
הסגר אולסן
הסגר בוסאן
הסגר מוקפו
הסגר גימאהי
הסגר אינצ'ון
הסגר יוסו
הסגר פוהאנג
הסגר מסן
הסגר טונגיונג
הסגר דונגהי
הסגר ג'ג'ו
הערות שוליים

↑  "질병관리본부 연혁" [History of KCDC] (בקוריאנית).
↑  "Organization of KCDC".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398103905171  GND: 1085853985  ISNI: 0000 0004 5986 5949  LCCN: no2006025139  NLK: KAB201400163  VIAF: 135500177   WorldCat (עם VIAF): 135500177
התנגדות בתקופת מלחמת העולם השנייה

ההתנגדות בתקופת מלחמת העולם השנייה הקיפה את כל ארצות הכיבוש שהיו תחת שלטון מדינות הציר וכן גורמים בקרב הצבא, התעשייה והגופים האזרחיים במדינות הציר עצמן.
במהלך המלחמה הוקמו מספר גופי התנגדות גם לבעלות הברית, תחילה במהלך המערכה בצפון אפריקה, ולאחר פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, גם בגרמניה הנאצית.
ההתנגדות למדינות הציר > מחתרות

תנועות התנגדות לגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו בכל מדינה כבושה וכן במדינות הציר עצמן - גרמניה, אוסטריה ואיטליה. ההתנגדות התבצעה באמצעים מגוונים, בין היתר אי ציות אזרחי, הפצת דיסאינפורמציה ותעמולה אנטי נאצית ואנטי פשיסטית, הסתרת לוחמי צבאותיהן של בעלות הברית, כגון טייסים שמטוסם הופל בשטחי הכיבוש של הנאצים ומשתפי הפעולה עמם, ולוחמה והשתלטות על שטחים, בעיקר במזרח אירופה ובסיוע צבאות סדירים, בעיקר בסיוע הצבא האדום.
בין המחתרות הגדולות היו תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה, שכללה את ארמייה קריובה, ארמייה לודובה, קבוצת אנשי היער (Leśni) (אנ'), תנועת ההתנגדות האיטלקית (אנ'), ועדת השחרור הלאומית (אנ') באיטליה, תנועת ההתנגדות הצרפתית, המחתרת הקומוניסטית בצרפת, המאקי, צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, המחתרת הבלגית (אנ'), המחתרת הנורווגית, המחתרת היוונית והמחתרת ההולנדית. גם בגרמניה הנאצית הייתה תנועת התנגדות לנאצים.
בריטניה, למרות שלא נכבשה, הכינה יחידות התנגדות לנאצים. גוף ההתנגדות הגדול היה "תנועת ההתנגדות הבריטית" (British resistance movement). הוא הוכן על ידי סוכנות הביון הבריטית, ה-SIS. גוף ההתנגדות המשני שהוכן היו "יחידות המשלוח" - Auxiliary Units (אנ') (שאין לבלבלן עם חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם השנייה (אנ')). יחידות אחרות של מדינות שלא נכבשו, כגון המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית וכן מנהלת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ייסדו תאים מחתרתיים או תמכו בתאי מחתרת קיימים במדינות הכיבוש הנאצי.
ההתנגדות למדינות הציר > פרטיזנים

הפרטיזנים פעלו בעיקר במזרח אירופה, וחלק משמעותי מהם היו סובייטים (אנ'). הם לחמו בשטחים גדולים, בעיקר ביערות המדינות הבלטיות, בלארוס ואוקראינה. תחילת פעילותם הייתה ביחידות קטנות, אך בהדרגה גדלו היחידות עד שהגיעו לגודל של עשרות אלפי לוחמים. יחידות אלה פעלו במתואם עם הצבא האדום, קיבלו בהצנחה אספקה של מזון, נשק, ציוד רפואי וציוד תומך לחימה, ופעלו בעורף האויב הגרמני.
רוב הפרטיזנים (למשל רוב אנשי הארמייה קריובה) התנגדו להצטרפות יהודים לשורותיהם ולעיתים אף הסגירו אותם לגרמנים. לעומת זאת, בקרב הארמייה לודובה הקטנה יותר, התקבלו יהודים בתור לוחמים.
ההתנגדות למדינות הציר > חסידי אומות העולם

בין גופי ההתנגדות היו מספר ארגונים או קבוצות מחתרת שסייעו ליהודים, ניסו להצילם, סיכנו את חייהם ולא קיבלו על כך תמורה. חוק יד ושם קובע שהתואר "חסיד אומות העולם" יוענק לאלו מביניהם שמעשה ההצלה שלהם הוכר על ידי הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם כעומד בקריטריונים אלה. התואר ניתן רק ליחידים ולא לארגונים, אך ישנם ארגונים ויישובים שרבים מחבריהם או תושביהם קיבלו את האות - למשל הארגון הפולני ז'גוטה, הכפר ניולנדה בהולנד, הכפר לה שמבון-סור-ליניון ועוד.
ההתנגדות למדינות הציר > התנגדות יהודית בשואה

לאחר שהתקבל מידע מהימן על רצח היהודים באמצעות אנשי קשר מחוץ לגטאות, ולאחר שהחלו אקציות גירוש מהגטאות, החלו יושבי הגטאות, בעיקר צעירים ובהם חברי תנועות נוער, להתארגן לקראת התנגדות מזוינת. ההתנגדות היהודית בנשק כללה מרידות בגטאות ובמחנות הריכוז והעבודה; בריחה והברחת יהודים ליערות המדינות הבלטיות, בלארוס ואוקראינה; לחימה פרטיזנית ביערות; חברות במחתרות וביחידות התנגדות בבלגיה ובצרפת; שותפות במרד הסלובקי וכן בשורות הפרטיזנים של טיטו ביוגוסלביה; וכן הסתתרות והסתרה של יהודים. אסירים יהודים מרדו בטרבלינקה באוגוסט 1943, בסוביבור באוקטובר 1943 ובאושוויץ-בירקנאו באוקטובר 1944.
ההתנגדות לבעלות הברית

היו מספר תאי מחתרת שפעלו נגד בעלות הברית. יחידות גרילה איטלקיות פעלו נגד הבריטים בצפון אפריקה בין השנים 1941-1943, במהלך המערכה בצפון אפריקה. תנועת ההתנגדות הנאצית "אדם-זאב" (Werwolf) (אנ') בשטחי הכיבוש של בעלות הברית בגרמניה לא הגיעה לגודל משמעותי ולא קיימה פעולות משמעותיות. במדינות הבלטיות פעלו יחידות התנגדות לברית המועצות שנקראו "אחי היער" (Forest Brothers, (אנ') ובאסטונית: Metsavennad). יחידות אלה - ויחידות דומות ברומניה, בולגריה, אוקראינה וצ'צ'ניה החלו את פעולתן בתקופת כיבוש המדינות הבלטיות בשלהי מלחמת העולם השנייה (אנ'), והמשיכו לפעול נגד הכיבוש הסובייטי עד שנות השישים.
בחזית האוקיינוס השקט לא ידוע על מקרי התנגדות מאורגנת של יפנים נגד בעלות הברית, אם כי התנגדות של פרטים נמשכה מספר שנים לאחר כניעת האימפריה היפנית. בין עשרות המקרים של התנגדות יפנית (אנ') ידוע מקרהו של היראו אונודה שנכנע רק כשלושים שנה לאחר המלחמה.
הערות שוליים

↑  Atkin, Malcolm (2015). Fighting Nazi Occupation: British Resistance 1939-1945. Barnsley: Pen and Sword. pp. Chapter 11.
↑  על הפרטיזנים, באתר יד ושם
↑  התנגדות יהודית ומרידות יהודיות באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566056005171  BnF: cb11940388r (data)  LCCN: sh85148515  NKC: ph115901
וינסטון סטרצל

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1980 (בן 44) קייפטאון, דרום אפריקה 
 מידע אישי
 שם בשפת המקור:  Winston Sterzel 
 ניו מדיה
 advchina.net
 
וינסטון פרדריק סטרצל (באנגלית: Winston Frederick Sterzel; נולד ב-17 באוגוסט 1980), הידוע בעיקר בכנוי היוטיוב שלו SerpentZA, הוא בלוגר ויוטיובר דרום-אפריקאי שחי בשנג'ן, סין, מאז שנות העשרים של חייו. ערוץ היוטיוב שלו פופולרי, עם מעל חצי מיליון עוקבים, ומתמקד במגוון סוגים של חוויות שחווים זרים מערביים הגרים או מבקרים בסין.
ביוגרפיה

סטרצל ממוצא גרמני-בריטי, אך נולד וגדל בדרום אפריקה. הוא עבר לסין בשנות העשרים של חייו, לאחר ביקור עסקים בסין בשנת 2005, והחל לעבוד כמורה לאנגלית.
בשנת 2015 היה אחד מ-12 דרום-אפריקאים שהתפרסמו כאשר נעשתה עליהם כתבת פרופיל ברדיו סין הבינלאומי.
הוא החל להעלות סרטוני וידאו כבר בשנת 2007, ובשנת 2016 אף עזב את עבודתו, והפך להיות וולוגר במשרה מלאה, עם סרטונים שמתמקדים בחיים בסין. לעיתים מעלה סרטונים על נושאים שנויים במחלוקת בסין כמו היחסים עם הונג-קונג, ובהם הוא משלב ראיונות עם מקומיים.
תחום נוסף שעסקו בו הסרטונים הוא טיולים ברחבי סין עם אופנוע, יחד עם חברים, כמו מת'יו טיי, עליהם אף הוציא את הסרטים  התעודיים - Conquering Southern China‏, ו - Conquering Northern China‏ . בנוסף לערוצים הפרטיים, הוא גם מנהל, יחד עם טיי את הערוץ ADVChina.
למשך תקופה מסוימת היה המקים והבעלים של עסק של אופנועי "Custom" בשם "Churchill Custom Motorcycles", אשר אינו פעיל יותר בסוף 2018 אמר כי הרצון ליצירת סרטוני איכות על סין, יחד עם מפגש בעייתי שנערך לו עם נציגי הממשל, גרמו לו לחשוב על לעזוב את סין.
באוקטובר 2021 היו לערוץ הפרטי שלו כ-885,000 מנויים ומעל 151 מיליון צפיות.