stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1998
חבר השופטים

חברי המושבעים כללו את האנשים הבאים:
ארצות הברית – יהודי מנוחין (ראש)
אוקראינה – ואדים ברודסקי
צרפת - ז'רארד קאוסה
פרידריך דוליגאל
סלובקיה – ג'ק מרטין הנדלר
גאורגיה – ננה יאשווילי
אריק קושנר
רוסיה - אלכסיי ליובימוב
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "Eurovision Young Musicians 1998: About the show". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2014. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision Young Musicians 1998: Participants". youngmusicians.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2014. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
קונצרטהאוס, וינה. מקום האירוויזיון של מוזיקאים צעירים 1998.
איאן פייזלי

איאן ריצ'רד קייל פייזלי, ברון באניסייד (באנגלית: Ian Richard Kyle Paisley, Baron Bannside;‏ 6 באפריל 1926 – 12 בספטמבר 2014) היה איש כמורה פרוטסטנטי ופוליטיקאי יוניוניסטי-לויאליסטי מצפון אירלנד. הקים את הכנסייה הפרסביטריאנית החופשית של אלסטר ועמד בראשה 57 שנים (1951–2008). חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת מטעם המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP), ואחר כך מטעם המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (DUP) אותה הקים ובראשה עמד מ-1973 ועד פרישתו ב-2010 (37 שנה).[דרושה הבהרה] בין השנים 1979 ו-2004 היה נציג צפון אירלנד בפרלמנט האירופי. בשנת 2007, לאחר שנים רבות של פעילות אנטי-קתולית ואנטי-רפובליקנית נחרצת, ועל-אף שהתנגד להסכם יום שישי הטוב, הסכים פייזלי לעמוד בראש ממשלת אחדות לאומית, לצד סגנו, מרטין מקגיניס, ממפלגת שין פיין הקתולית. פייזלי (בן ה-82 באותה עת) פרש ממשרת השר הראשון של צפון אירלנד כעבור שנה מסיבות בריאות.
בשנת 2010 העניק לו ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון תואר אצולה של ברון ומעמד של לורד לימי חייו וחבר המועצה המלכותית.
קורות חיים > פעילות דתית

נולד במחוז ארמה. אביו, שהיה מטיף בפטיסטי עצמאי, לחם במלחמת העולם הראשונה במסגרת כוח המתנדבים מאלסטר. פייזלי למד בקולג' הפרסביטריאני התאולוגי בבלפסט (Reformed Presbyterian Theological College in Belfast). בשנת 1946 הכתיר אותו אביו לכומר מטיף. פיילי הטיף בכנסייה הפרסביטריאנית האירית לאוונגליזם קיצוני (פרשנות מילולית של כתבי הקודש), היה אנטי-קתולי רדיקלי וראה בכל פיוס בין זרמים פרוטסטנטים לקתולים "אקומניות" (חתירה לאיחוד זרמים) וכניעה. בשנת 1951 פרש מהכנסייה הפרסביטריאנית של אירלנד ויצר את הכנסייה הפרסביטריאנית החופשית של אלסטר, שחרתה על דגלה פונדמנטליזם והתבדלות מכל זרם אחר. נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 מנו תומכי כנסייה זו כ-12,000 איש, פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית צפון אירלנד. אולם, למרות גודלה הזעיר של עדתו, הפך פייזלי, בזכות דרשותיו הקיצוניות והפרובוקטיביות לדובר מוכר של הלויאליזם הפרוטסטנטי. ב-1977 יצא במסע נגד הומוסקסואליות בכותרת: "הצילו את אירלנד מסדומיות", ב-1988 הכריז על האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"אנטיכריסט" במסגרת ישיבה של הפרלמנט האירופי.
קורות חיים > פעילות פוליטית לפני 1970

במקביל לפעילות דתית פעל פייזלי גם בזירה הפוליטית ובזירת קרבות הרחוב. כפעיל פוליטי צעיר בשנות השישים הציג התנגדות תקיפה לכל ניסיון פיוס עם הלאומיות האירית והפך ל"סמן ימני" של המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP). בפרט תקף פייזלי את חתירתו של ראש ממשלת צפון אירלנד דאז (ויו"ר המפלגה), טרנס או'ניל, ליצירת שלום-בית תוך שיח עם קתולים מתונים, ויתורים מסוימים ועצימת-עין, אותם תקף פייזלי כבגידה. ב-1965 הוביל מסע תוך-מפלגתי להדחת או'ניל מתפקידו. ב-1966 יסד עם פורשים אחרים את המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP).
בשנת 1964 דרש מכוח השיטור הצפון-אירי להסיר את דגל הטריקולור של אירלנד מעל בניין משרדי מפלגת שין פיין בבלפסט (שהונף בניגוד לחוק, שלא נאכף על מנת שלא לגרום למהומות). הסרת הדגל גרמה ליומיים של מהומות בעיר. באפריל 1966 יסד יחד עם אחרים מיליציה אלימה בשם "מתנדבי אלסטר הפרוטסטנטים" (Ulster Protestant Volunteers), שפעלה עד 1969. הוא היה שותף גם ביצירת שתי מיליציות קצרות-ימים נוספות, "הכוח השלישי" (Third Force)‏ ב-1981 ו"התנגדות אלסטר" (Ulster Resistance)‏ ב-1986. בינואר 1969 ארגן והוביל (יחד עם רונלד באנטינג) הפגנת-נגד בלתי חוקית מול הפגנת האגודה לזכויות האדם (שדרשה שוויון זכויות לקתולים בצפון אירלנד) במחוז ארמה, ונשפט לשלושה חודשים בכלא.
בעימות שערך מול הנציגה הקתולית הסוציאליסטית הצעירה ברנדט דוולין, הטיחה בו דוולין שהיוניוניזם אינו צודק ואינו הוגן. ענה לה פייזלי "אני מעדיף להיות בריטי מלהיות הוגן" (I would rather be British than fair)‏. ב-1970 נבחרו הן פייזלי והן דוולין כנציגי שני הפלגים הניצים לפרלמנט הבריטי והתקשורת של אותה עת הרבתה לעמת בין שני ההפכים המושלמים ולדווח עליהם זה בצד זו. בין השניים אף נוצר קשר אישי בלתי-אמצעי וחיבה אישית מעבר לחילוקי הדעות הקוטביים.
קורות חיים > מ-1970 ואילך

ביוני 1970 נבחר פייזלי לראשונה לחבר הפרלמנט בווסטמינסטר, במחוז הבחירה צפון אנטרים (North Antrim), מטעם המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP). בינואר 1971 פרש מן המפלגה וייסד עם אחרים את המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (DUP). ב-1973 נבחר כיו"ר המפלגה וכיהן במשרה זו ברציפות עד פרישתו ב-2010. במקביל לתפקידו בפרלמנט הבריטי, ייצג פייזלי את מפלגתו במסגרות הפוליטיות הפנימיות של צפון אירלנד. ב-1979 נבחר לפרלמנט האירופי, ושב ונבחר לכהן בו כנציג צפון-אירלנד במסגרת המשלחת הבריטית מדי בחירות עד שפרש מהבחירות לפרלמנט האירופי ב-2004.
פייזלי המשיך להוביל קו רדיקלי וב-1985 הצליח לשכנע את יריביו מהמפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP), המתונה יותר, להתנגד להסכם האנגלו-אירי שנועד להשיג רגיעה בצפון-אירלנד בתמורה למעורבות מסוימת של ממשלת הרפובליקה של אירלנד. לפני ואחרי חתימת ההסכם הוביל מסע בכותרת "Ulster Says No", בשיאו הפגינו כ-200,000 איש במחאה מול בניין עיריית בלפסט. ההסכם התפורר לבסוף עקב פעילות הטרור של הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA).
לקראת סוף שנות התשעים הסכים פייזלי להשתתף בוועידת כל המפלגות בצפון אירלנד למעט השין פיין ושיתף פעולה בשיחות השלום שניהל ג'ורג' מיטשל. פייזלי ומפלגתו פרשו מהדיונים לאתר שהותר לנציגי השין פיין להשתתף בהם. מאז הוביל פייזלי את ההתנגדות להסכם יום שישי הטוב שנחתם באפריל 1998 וזכה לאשרור נרחב במשאלי עם בצפון אירלנד ובאירלנד. בבחירות לאספה של צפון אירלנד ב-2003 זכתה ה-DUP בראשות פייזלי ב-25.6% מהקולות ועברה לראשונה את ה-UUP כמפלגה היוניוניסטית הגדולה ביותר.
עוד ב-12 ביולי 2006 הצהיר פייזלי במהלך נאומו במצעד של "מסדר אורנג'" היוניוניסטי בבלפסט ש"אנשי השין פיין אינם מתאימים לשיתוף פעולה עם אנשים הגונים ואינם מתאימים לממשלה". בבחירות שהתקיימו ב-7 במרץ 2007 זכתה מפלגתו של פייזלי ברוב והגדילה את כוחה ל-36 מושבים באספה של צפון אירלנד. שלושה שבועות לאחר מכן היה חייב פייזלי, לפי הסכם יום שישי הטוב, להרכיב את ממשלתו בשיתוף הקתולים או להחזיר את המנדט. בהסכמת ממשלת בריטניה נדחה המועד בשישה שבועות ופייזלי הוביל את נציגות מפלגתו לשיחות עם מנהיג השין פיין, ג'רי אדמס. ב-8 במאי הושבע פייזלי בן ה-81 כראש ממשלת צפון אירלנד ("השר הראשון") בראש ממשלת אחדות לצד סגנו, איש השין פיין, מרטין מקגיניס. השניים יצרו יחסי עבודה טובים, אך פייזלי הישיש ביקש לפרוש מתפקידו בשל סיבות בריאותיות ב-5 ביוני 2008.
יחסו לישראל

פייזלי היה תומך של הציונות ומדינת ישראל. הוא אף הבחין בקווי דמיון רבים בין מאבקיה של מדינת ישראל מול הטרור הערבי לבין מאבקם של הפרוטסטנטים מול הטרור של ה-IRA‏.
חייו הפרטיים

ב-1956 נשא פייזלי לאשה את איילין קאסלס. לזוג נולדו חמישה ילדים. שרון (Sharon), רונדה (Rhonda, לשעבר פוליטיקאית במפלגתו של אביה), צ'רית' (Cherith), קייל (Kyle, שהמשיך את דרכו של אביו כמטיף) ואיאן (Ian Paisley Jr, המכהן כיום אף הוא כחבר הפרלמנט מטעם מחוז צפון אנטרים ומטעם מפלגת אביו DUP).
ציטוטים נבחרים

"אני מעדיף להיות בריטי מלהיות הוגן" (I would rather be British than fair) - לברנדט דוולין, 1968‏
"אני מגנה אותך כאנטיכריסט״ - לאפיפיור יוחנן פאולוס השני במסגרת ישיבה של הפרלמנט האירופי ב-1988‏
"לעולם אל תתבלבל בין 'לשבת לצדך' ל'להיות לצדך'" (Never confuse sitting on your side with being on your side) - לחבר הפרלמנט ג'רמי הנלי, 1990‏
"לעולם לא אשב עם ג'רי אדמס, הוא (אדמס) יישב עם כל אחד. הוא יישב עם השטן. למעשה, אדמס כבר יושב עם השטן" - ביחס למנהיג שין פיין, 1997‏
לקריאה נוספת

Bruce, Steve. (1986), God Save Ulster! The Religion and Politics of Paisleyism. Oxford: Clarendon.
Marrinan, Patrick. (1973), Paisley: Man of Wrath. Tralee: Anvil Books.
Moloney, Ed and Pollak, Andy (1986), Paisley. Dublin: Poolbeg.
Smyth, Clifford. (1987), Ian Paisley, Voice of Protestant Ulster. Edinburgh: Scottish Academic Press.
הערות שוליים

↑  Religion, Identity and Politics in Northern Ireland p. 158
1 2  כתבה, הניו יורק טיימס, 12 באוקטובר 1988 (Ulster Protestant Interrupts Pope, Yelling 'Antichrist!')
↑  "הכוח השלישי" באתר האוניברסיטה של אלסטר
↑  "התנגדות אלסטר" באתר האוניברסיטה של אלסטר
↑  מהומות בכניסת פייזלי לכלא, גלאזגו הראלד, 30 בינואר 1969
1 2  מאמר ב-republican-news.org, 5 באפריל 2001
↑  גבריאל שטרסמן, באווירת מלחמת אזרחים יצעד היום "מצעד התפוז" באלסטר, מעריב, 13 ביולי 1970
↑  A Flower Grows in Ireland מאת Ron Wilson עמוד 22
↑  כרונולוגיה של ההסכם האנגלו-אירי של 1985
↑  תוצאות הבחירות לאספה של צפון אירלנד, נובמבר 2003
↑  הבחירות לאספה של צפון אירלנד, 2007
↑  הארץ‏, תידחה העברת הממשל בצפון אירלנד, באתר וואלה, 25 במרץ 2007
↑  בשנות התשעים לציון יום הולדתו של חיים הרצוג, התקיימה טיסה מיוחדת ביין תל אביב לבלפסט, במסיבת עיתונים בבלפסט הוא עודד את תושבי המקום לבוא ולבקר בישראל למרות חשושתם. היה זו הצלחה מרובה ועד היום בעיריית בלפסט שוהה פלקט על אירוע זה
↑  כתבה ג'רוסלם פוסט, 18 במרץ 2009 (Ian Paisley launches Northern Ireland Friends of Israel)
↑  ארכיב הפרלמנט הבריטי
↑  מירון רפופורט, אין דבר כזה "סכסוך בלתי-פתיר", 30 במרץ 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277672505171  PLWABN: 9810688235605606  BnF: cb12062254n (data)  GND: 119479362  ISNI: 0000 0000 7863 4864  LCCN: n50051819  NLA: 35406216  NTA: 072783273  SELIBR: 378215  SUDOC: 028878302  Trove: 941449  UKPARL: TmDinYu7  VIAF: 79426950   WorldCat (עם VIAF): 79426950 
פייזלי וסגנו מק'גיניס עם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וו. בוש
אלביט (מינרל)

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  NaAlSi3O8
 מערך קריסטלוגרפי:  טריקליני
 צורת הגביש:  גבישים דמויי תיבה. לגביש הטיפוסי חתך מלבני או ריבועי. גבישים תאומים נפוצים מאוד באלביט. לעיתים נוצרים גבישים מסיביים.
 צבע:  בדרך כלל לבן (מקור שמו אלבוס – לבן בלטינית) או חסר־צבע, אך לעיתים מוצאים בו גוונים של כחול, צהוב, כתום וחום
 ברק:  זגוגי עד עמום עקב בליה, פנינתי על משטחי פצילות
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום (לעיתים רחוקות שקוף)
 פצילות:  מושלמת במישור אחד וטובה במישור השני. יוצרת מנסרות של זווית ישרה
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  6-6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.61
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קוורץ, טורמלין, מוסקוביט
אַלְבִּיט (מלטינית: אלבוס - לבן) הוא מינרל סיליקטי.
האלביט הוא סוג של  פְּלַגְיוֹקְלז (מיוונית: "שבירה נטויה", סוג של פצלת השדה). הפלגיוקלז הוא שורת מינרלים איזומורפית מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט. בשורת בואן האלביט הוא המינרל האחרון מבין סדרת המינרלים של הפלגיוקלז המתגבש מתוך מגמה מתקררת, ולכן הוא נפוץ בסלעים המתגבשים בתחום הביניים, כלומר סלעים בינוניים כדוגמת הסיאניט, או בסלעים המתגבשים אחרונים, כלומר סלעים חומציים כדוגמת הגרניט.
האלביט שייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי. כלומר, הוא בנוי מרשת תלת־ממדית של ארבעה טטרהדרונים בדומה לקוורץ, אלא שבאחד מהטטרהדרונים מוחלף הצורן הארבע־ערכי באלומיניום שהוא תלת־ערכי ולכן נוסף לסריג פיצוי חשמלי בדמות קטיון נתרן.
איי נגלה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים שלמה 
 קואורדינטות:  9°05′00″S 160°15′19″E﻿ / ﻿9.0832384312582°S 160.25524426487°E﻿ / -9.0832384312582; 160.25524426487
 שטח:  386 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איי שלמה 
  (למפת איי שלמה מוגדלת) הוניארה בואלה טולאגי גיזו פפואה גינאה החדשה  ים שלמה ים האלמוגים האוקיינוס השקטאיי נגלה(למפת איי שלמה רגילה) הוניארה בואלה טולאגי גיזו פפואה גינאה הח.  ים שלמה ים האלמוגים האוקיינוס השקטאיי נגלה
 
איי נגלה (באנגלית: Nggela Island) הם קבוצת איים במחוז המרכזי של איי שלמה, מדינה השוכנת בצדו המערבי של האוקיינוס השקט. קבוצת האיים נקראה בעבר איי פלורידה.
בין האיים היותר חשובים בקבוצת איי נגלה הם "נגלה סול", טולאגי, גווטו ו-טנמבוגו. השם האי פלורידה עצמו משמש גם את האי נגלה סול, הגדול בקבוצה.
היסטוריה

קבוצת איי נגלה ממוקמים צפונית לאי המפורסם גוודלקנל, בו התרחש קרב גוודלקנל המפורסם במלחמת העולם השנייה; האי נגלה סול שימש כבסיס לחיל משמר יפני באפריל, 1942 כחלק ממאמצם להקמת בסיס ימי באי השכן גווטו. ב-7 באוגוסט של אותה שנה, כוחות המארינס של צבא ארצות הברית נחתו באי כדי לחפות על תקיפת טולג'י השכנה. האי נגלה סול לא הפך מפורסם כמו גוודלקנל, למרות שגם הוא שירת כבסיס חשוב לפעולות המאמץ המלחמתי האמריקני בפסיפיק למשך כל זמן המלחמה. כהמשך לשחרור האמריקני של האיים מהשלטון היפני, הוקם באיים בסיס ימי אמריקני. האי שימש כמרכז לאספקת מים עבור הצי האמריקני, בזכות בארות המים המתוקים הנמצאות באי.
אירינה פרס

אירינה נתנובנה פרס (ברוסית: Ирина Натановна Пресс, באוקראינית: Ірина Натанівна Пресс; ‏10 במרץ 1939 – 22 בפברואר 2004), הייתה אתלטית סובייטית-יהודייה. היא אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב.
קורות חיים

אירינה פרס נולדה בחרקוב, אוקראינה. אחותה המבוגרת טמרה אף היא אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 3 זהב באותן אולימפיאדות. הן כונו "האחיות פרס".
קורות חיים > אלופה אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) זכתה פרס במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 10.93 שניות, לפני קרול קווינטון מבריטניה (10.99 שניות) וגיזלה קולר-בירקמאייר מגרמניה (11.13 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 10.91 שניות אותו שיפרה בשלב חצי הגמר בתוצאה של 10.77 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.39 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה בולגריה בשנת 1961 זכתה פרס במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 10.90 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרס במדליית זהב בקרב חמש בשיא עולם חדש של 5,246 נקודות (ריצת 80 מטר משוכות: 10.7 שניות - 1, הדיפת כדור ברזל: 17.16 מטר - 1, קפיצה לגובה: 1.63 מטר - 4, קפיצה לרוחק: 6.24 מטר - 4, וריצת 200 מטר: 24.7 שניות - 6), לפני מרי ראנד מבריטניה (5,035 נקודות) וגלינה ביסטרובה בת ארצה (4,956 נקודות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 10.62 שניות ובמקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.71 מטר.
לאחר סיום הפעילות הספורטיבית בשנת 1966 עבדה במוסדות הספורט במוסקבה.
שאלה בדבר המגדר

הייתה שאלה בדבר זהותן המגדרית של האחיות פרס. אחת מהטענות הייתה שהן אנדרוגינוס ודעה אחרת סברה שמדובר בהזרקת הורמונים זכריים על מנת לחזקן. המלעיזים כינו אותן "האחים פרס". שתי האחיות נעלמו מזירת הספורט לאחר שנת 1966 שבה הוחלט על חובת בדיקת המגדר (בוטלה בסידני 2000).
הערות שוליים

↑   אמיר ענבר, התעלומה האולימפית של האחיות הסובייטיות, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2014
|  אלופות אולימפיות - ריצת 100/80 מטר משוכות (נשים) |
| --- | --- | --- |
| 80 מטר משוכות | (1932): בייב דידריקסון ארצות הברית • (1936): טרביזונדה ואלה איטליה • (1948): פאני בלנקרס-קון הולנד • (1952): שירלי סטריקלנד אוסטרליה • (1956): שירלי סטריקלנד אוסטרליה • (1960): אירינה פרס ברית המועצות • (1964): קארין בלצר גרמניה • (1968): מורין קיירד אוסטרליה |  |
| 100 מטר משוכות | (1972): אנלי ארהרדט מזרח גרמניה • (1976): יוהנה שאלר-קליר מזרח גרמניה • (1980): ורה קומיסובה ברית המועצות • (1984): בניטה פיצג'רלד-בראון ארצות הברית • (1988): יורדנקה דונקובה בולגריה • (1992): וולה פאטולידו יוון • (1996): לודמילה אנגקוויסט שוודיה • (2000): אולגה שישיגינה קזחסטן • (2004): ג'ואנה הייס ארצות הברית • (2008): דון הרפר ארצות הברית • (2012): סאלי פירסון אוסטרליה • 2016: בריאנה רולינס ארצות הברית • 2020: ג'סמין קמאצ'ו-קווין פוארטו ריקו • 2024: מסאי ראסל ארצות הברית |  |
|  אלופות אולימפיות בקרב חמש וקרב 7 (נשים) |
| --- | --- | --- |
| קרב חמש | (1964) אירינה פרס ברית המועצות • (1968) אינגריד בייקר מערב גרמניה • (1972) מרי פיטרס בריטניה • (1976) זיגרון זיגל מזרח גרמניה • (1980) נאדז'דה טקצ'נקו ברית המועצות |  |
| קרב 7 | (1984) גליניס נאן אוסטרליה • (1988) ג'קי ג'וינר קרסי ארצות הברית • (1992) ג'קי ג'וינר קרסי ארצות הברית • (1996)  ע'אדה שועאע סוריה • (2000) דניס לואיס בריטניה • (2004) קרולינה קלופט שוודיה • (2008) נטליה דוברינסקה אוקראינה • (2012) ג'סיקה אניס בריטניה • (2016) נפיסטו ת'יאם בלגיה • (2020) נפיסטו ת'יאם בלגיה • (2024) נפיסטו ת'יאם בלגיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812077659505606  VIAF: 413162422733732460007   WorldCat (עם VIAF): 413162422733732460007
איי מרשל במשחקים האולימפיים

איי מרשל השתתפו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בשלוש האולימפיאדות בהן נטלו האיים חלק, ייצגו אותה ספורטאים בודדים בענפי האתלטיקה, השחייה, הטאקוונדו והרמת המשקולות. את ההישג הגבוה ביותר רשמה מרימת המשקולות מת'לין סאסר, שסיימה במקום ה-11 באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקי החורף לא השתתפו איי מרשל מעולם.
ראו גם

איי מרשל במשחקים האולימפיים לנוער
איגואנית קצרת-קוצים ננסית

| איגואנית קצרת-קוצים ננסית |
| --- | --- |
 איגואנית קצרת-קוצים ננסית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנות
משפחה:: לטאות מקרינות
סוג:: איגואנית מקרינה
מין:: איגואנית קצרת-קוצים ננסית
שם מדעי
 Phrynosoma douglasii ‏בל, 1828
תחום תפוצה
 בכתום – האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית באדום – האיגואנית קצרת-הקוצים

איגואנית קצרת-קוצים ננסית (שם מדעי: Phrynosoma douglasii), מין לטאה קטנה השייכת לסוג איגואנית מקרינה בצפון-מערב ארצות הברית. בעבר היא שכנה גם באזורים הסמוכים בקנדה.
אטימולוגיה וטקסונומיה

בתחום תפוצתה בארצות הברית הלטאה קרויה pygmy short-horned lizard, אבל גם בטעות נפוצה, "קרפדה מקרינה" ("horned toad"), בגלל מבנה גופה, אם כי היא זוחל ולא דו-חי. גם השם המדעי של הסוג Phrynosoma מתייחס לכך, מיוונית עתיקה "גוף קרפדה". סיומת שם המין douglasii מנציחה את הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas‏; 1834-1799), שעל שמו גם אשוח דאגלס.
לעיתים קרובות מתבלבלים בין איגואנית קצרת-קוצים ננסית למין הקרוב אליו איגואנית קצרת-קוצים (Phrynosoma hernandesi) שיש לו אותו מבנה גוף בסיסי הכולל קשקשים מחודדים קטנים (קוצים) סביב הראש והגב. עד שנבדק הגנום המיטוכונדריאלי, נחשבו השניים כמשתייכים לאותו מין. כיום מקובל כי הם שני מינים שונים, כשתחום התפוצה של האיגואנית קצרת-קוצים הננסית הוא צפון-מערב ארצות הברית, בעוד שתחום התפוצה של איגואנית קצרת-קוצים משתרע על תחום נרחב במרכז אמריקה הצפונית מקנדה ועד מקסיקו. כאשר מציבים את שניהם זה בצד זה קל להבדיל בין שניהם, כשאיגואנית קצרת-קוצים ננסית קטנה בהרבה. איגואנית קצרת-קוצים היא מין מגוון מאוד כשאוכלוסיות גאוגרפיות שונות מפגינות שינויים בצבע, דפוס וגודל, כשחלק ממוסדות המחקר מונים חמישה תת-מינים שונים. הבדל נוסף הוא שכמו לטאות מקרינות אחרות משתמשת איגואנית קצרת-קוצים בהתזת דם מעיניה נגד טורפים, בעוד שלאיגואנית קצרת-קוצים ננסית אין יכולת כזו.
תיאור

האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית היא מין הלטאה המקרינה הקטן ביותר. אורכה נע מ-3 ועד 6 סנטימטרים מהחרטום ועד פתח הביב, כשהנקבות גדולות במעט מהזכרים. גופה שטוח ורגליה קצרות. מבנה זה מונע ממנה לנוע במהירות, אבל מצד שני מאפשר קיבה גדולה ואפשרות להכלת מספר גדול של עוברים. כמו כל הזוחלים הם אקטותרמיים, כלומר חום גופם מגיע ממקורות חיצוניים כמו השמש, ושטח הפנים הגדול של גבם מאפשר להם לקלוט יותר חום. הקוצים המעטרים את ראשה ואת גופה קטנים יחסית בהשוואה למיני לטאות מקרינות אחרות. לאיגואנית פרופיל אף סלוד ורגליים קצרות. שולי הגוף מעוטרים בשורה אחת של קשקשים מחודדים, בעוד שקשקשי הבטן חלקים. האיגואנית מתמזגת היטב בסביבה וקשה להבחין בה כשהיא קפואה במקומה. צבע חלקה העליון הוא אפור, צהבהב או חום-אדמדם, ויש כ-12 כתמים כהים גדולים על גבה. כשטמפרטורת הגוף של האיגואנית נמוכה צבע הגב כהה ומאפשר לקלוט טוב יותר את חום השמש. לאחר שהלטאה מתחממת הגוון נעשה בהיר יותר. בטנה לבנה. הזנב קצר, ובניגוד למיני לטאות אחרות הוא אינו צומח מחדש אם הוא נקטע. לטאה בת יומה זהה ללטאה בוגרת, אבל אורכה 2.2 סנטימטרים מחרטום ועד קצה זנבה, והיא אינה עוטה קוצים.
תפוצה

תחום התפוצה של האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית הוא באזור הגאוגרפי של האגן הגדול והשטחים הסובבים אותו באמריקה הצפונית, מצפון קליפורניה ונבדה דרך מזרח אורגון ווושינגטון ומרבית חלקה הדרומי והמזרחי של מדינת איידהו. בעבר היא שכנה גם בקצה הדרומי המרכזי של קולומביה הבריטית בעמק אוקנאגן (Okanagan), וב-1898 נאספו פרטים שלה משם. אבל ארבעה סקרים שנערכו באזור בעשרים השנים משנות ה-90 של המאה ה-20 לא גילו ולו פרט בודד. מכיוון שאין שום עדות מוצקה ב-50 השנים האחרונות לקיומה בקנדה, ואף על פי שמדי פעם יש דיווחים ממטיילים שראו אותה, ההנחה המקובלת היא שהלטאה נכחדה מקנדה.
בית גידול

האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית שוכנת במגוון בתי גידול. בדרך כלל היא שוכנת באגנים מדבריים או על רכסי ההרים או במורדות המתונים בתנאי שיש עליהם מספיק קרקע. הקרקע חייבת להיות רכה ומנוקזת היטב על מנת שהלטאה תוכל לחפור בה מאורות להגנה, לשמירת חום הגוף ולאיתור טרף. הצמחייה בבית הגדול חייבת להיות דלילה על מנת לאפשר ללטאה תנועה וקליטת חום השמש, אבל לא דלילה מדי על מנת לאפשר לה הגנה מהשמש בצל.
רבייה ואורח חיים

בניגוד למרבית מיני הלטאות האחרים האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית אינה מטילה ביצים והצאצאים בוקעים מן הביצה בעודה בצינור הביצים, והנקבה משריצה צאצאים מפותחים במלואם. תופעה זו נקראת השרצה או "ילודת חיים" (Vivipary). בזוחלים השרצה אופיינית למינים החיים באקלים קר יחסית, או שעונת הפעילות קצרה, שכן היא מאפשרת להגן על הביצים בתוך גוף האם, שהטמפרטורה שלו מעט גבוהה מטמפרטורת הסביבה. ההזדווגות מתרחשת מיד לאחר שהלטאות מתעוררות מתרדמת החורף. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בהיותן בנות שלוש. ההיריון נמשך כשלושה חודשים, והנקבה משריצה כ-15 ולדות חיים.
אורך החיים המשוער של האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית בטבע הוא חמש שנים. אף שהאיגואנית קצרת-הקוצים הננסית עמידה לקור יותר מכל לטאה מקרינה אחרת היא חייבת לחפש מחסה בחורף. היא חופרת מאורה רדודה ונכנסת לתרדמת חורף שבמהלכה מואט מאוד קצב המטבוליזם. האיגואנית מתעוררת מתרדמת החורף משלהי מרץ ועד תחילת יוני.
המזון העיקרי של האיגואנית הם נמלים, בייחוד נמלת קציר. לטאות בוגרות ניזונות מחסרי חוליות אחרים כדוגמת חיפושיות, חגבים ושבלולים. הם מתחילים בחיפוש מזון לאחר שהתחממו בשמש הבוקר והוא נפסק בחום הצהריים המחייב את הלטאה למצוא מחסה. את הצרכים במים ממלאה האיגואנית מטל, מטיפות גשם הזורמות מגבה אל פיה או מהטרף.
לאיגואנית קצרת-הקוצים הננסית יש טורפים רבים, כולל עופות, נחשים וזאב ערבות. אמצעי ההגנה העיקרי של האיגואנית הוא הסוואה ובשעת סכנה היא קופאת במקומה ומתמזגת היטב בסביבתה. מטורפים איטיים היא תימלט או תנפח את גופה ותבצע תנועות מאיימות. הקוצים הקטנים שעל גופה הם אמצעי התרעה מינימלי, אבל יעיל כנגד טורפים הבולעים את טרפם בשלמות דוגמת נחשים.
הערות שוליים

↑  איגואנית קצרת-קוצים ננסית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Jane Manaster, Horned lizards
1 2 3 4  Pygmy short-horned lizard
איגואנית קצרת-קוצים ננסית ברכס אומטנום במדינת וושינגטון
אירינה סלוצקאיה

אירנה אדוארדובנה סלוצקאיה (באנגלית: Ирина Эдуардовна Слуцкая; נולדה ב-9 בפברואר 1979) היא מחליקה אמנותית על הקרח רוסייה בעבר ממוצא יהודי. סגנית אלופה אולימפית (סולט לייק סיטי 2002), זוכת מדליית ארד אולימפית (טורינו 2006), פעמיים אלופת עולם (נאגנו 2002 ומוסקבה 2005), 3 פעמים סגנית אלופת (1998, 2000 ו-2001), 7 פעמים אלופת אירופה (1996, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005 ו-2006) יותר מכל ספורטאי אחר בהיסטוריה ו-4 פעמים אלופת רוסיה (2000, 2001, 2002 ו-2005) ביחידות.
ביוגרפיה

סלוצקאיה נולדה וגדלה במוסקבה, בת יחידה לאבא יהודי מהנדס ואמא רוסיה אורתודוקסית מורה, שהשתתפה בעבר בתחרויות בסקי למרחקים. היא גדלה כנוצריה אורתודוקסית. היא החלה להתאמן בהחלקה אמנותית על קרח בגיל 4 על ידי אמא שלה. מגיל 6 היא הצטרפה למועדון ספורט מוסקביץ' בהדרכתה של ז'אנה גרומובה.
באליפות העולם לנערות שנערכה בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית בשנת 1994 היא זכתה במדליית ארד בתחרות ליחידות. שנה לאחר מכן, היא זכתה באליפות העולם לנערות שנערכה בבודפשט, הונגריה במדליית זהב בתחרות ליחידות.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בסופיה, בולגריה בסוף ינואר 1996 היא זכתה במדליית זהב לראשונה בקריירה שלה, לפני סוריה בונלי מצרפת אלופת אירופה היוצאת לאחר שזכתה 5 שנים ברציפות ומריה בוטירסקאיה בת ארצה. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה במרץ היא זכתה במדליית ארד, אחרי מישל קוואן מארצות הברית ואלופת העולם היוצאת צ'ן לו מסין.
באולימפיאדת נאגנו (1998) היא סיימה במקום חמישי בתחרות ליחידות.
ביוגרפיה > סגנית אלופה אולימפית ואלופת עולם

באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) היא זכתה במדליית כסף אחרי שרה יוז שדורגה רביעית לאחר התכנית הקצרה אך הבריקה בתוכנית הארוכה ולפני מישל קאוון וסשה כהן שלושתן מארצות הברית. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בנאגנו, יפן היא זכתה במדליית זהב לפני מישל קאוון, פומי סוגורי מיפן וסשה כהן.
באליפות אירופה שנערכה בליון, צרפת בינואר 2006 זכתה סלוצקאיה בפעם השביעית במדליית זהב, יותר מכל ספורטאי אחר בהיסטוריה. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת טורינו (2006) היא זכתה במדליית ארד אחרי שיזוקה אראקאווה מיפן וסשה כהן.
חיים אישיים

באוגוסט 1999 נישאה סלוצקאיה לחברה, סרגיי מכאייב. לזוג נולד בן בשנת 2007 ובת בשנת 2010. בשנת 2016 הם התגרשו. בשנת 2018 היא נישאה בשנית לאיש עסקים, אלכסיי גוברין.
סבתא של סלוצקאיה מתגוררת בנתניה ולכן ניסו לשכנע אותה להתחרות עבור ישראל.
הערות שוליים

↑  רמי היפש, הארמיה הרוסית רוצה סוויפ, באתר הארץ, 27 בינואר 2005