stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כושן רשעתים
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ה, עמוד א'.
↑  סדר עולם רבא פרק יב, באתר he.wikisource.org
↑  ירושלמי נזיר ט א, באתר he.wikisource.org
↑  נאמן, נדב, העבר המכונן את ההווה: עיצובה של ההיסטריוגרפיה המקראית בסוף ימי הבית הראשון ולאחר החורבן, ירושלים: תשס"ב, עמ' 77-43
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
בני קדם

הממלכות בלבנט במאה ה-9 לפנה"ס. חוקרים הציעו לזהות את בני קדם, בין היתר, עם הארמים והנבטים
בְּנֵי-קֶדֶם הוא שמו של עם נוודים המוזכר במקרא, אשר זהותו המדויקת אינה ידועה. בני קדם נדדו מזרחית לארץ ישראל, מחלקו הצפוני של המדבר הערבי, דרך המדבר הסורי באכה נהר פרת, ומכאן מקור שמם. במקרא הם מוזכרים לרוב בהקשר של עימותים עם אוכלוסיית הקבע של ספר במדבר. חוקרים נחלקו בדעותיהם בדבר זיהוים המדויק, בעוד שחלקם מציעים לזהות את בני קדם עם הארמים והשבטים הערביים של חצי האי ערב (דוגמת קדר והנבטים), אחרים טוענים כי לא מדובר בעם מסוים כלל, אלא בסך הכל בכינוי לקבוצה של שבטים שתחום מושבם העיקרי היה מזרחית לארץ ישראל.
אזכורים במקרא

ארץ בני קדם מוזכרת בספר בראשית כמקום אליו שילח אברהם את בני פילגשיו:
וְלִבְנֵי הַפִּילַגְשִׁים אֲשֶׁר לְאַבְרָהָם, נָתַן אַבְרָהָם מַתָּנֹת; וַיְשַׁלְּחֵם מֵעַל יִצְחָק בְּנוֹ, בְּעוֹדֶנּוּ חַי, קֵדְמָה, אֶל-אֶרֶץ קֶדֶם.
כאשר ברח יעקב מפני עשו אחיו, שרצה להורגו על שבערמה התברך מפי יצחק אביו בהתחזות לאחיו, הוא שם פניו אל 'ארץ בני קדם', באזכור זה ברור שהמדובר הוא על ארץ ארם נהריים:
וַיִּשָּׂא יַעֲקֹב רַגְלָיו וַיֵּלֶךְ אַרְצָה בְנֵי קֶדֶם.
בסיפור מלחמת גדעון מוזכרים מדיין, עמלק ובני קדם כמי שפלשו למרכז ארץ ישראל בהמוניהם, השחיתו את היבול ובזזו את מקורות המחייה של בני ישראל:
וְהָיָה, אִם-זָרַע יִשְׂרָאֵל וְעָלָה מִדְיָן וַעֲמָלֵק וּבְנֵי-קֶדֶם, וְעָלוּ עָלָיו.
בספר מלכים מוזכרים בני קדם בשל חוכמתם:
וַתֵּרֶב חָכְמַת שְׁלֹמֹה, מֵחָכְמַת כָּל-בְּנֵי-קֶדֶם, וּמִכֹּל, חָכְמַת מִצְרָיִם.
בספר ישעיהו מוזכרים בני קדם כחלק מנבואת הנחמה של הנביא ליהודה ולישראל כמי שיקבלו עונש יחד עם עמים נוספים, דוגמת פלשתים, אדום, מואב ועמון:
וְסָרָה קִנְאַת אֶפְרַיִם, וְצֹרְרֵי יְהוּדָה יִכָּרֵתוּ: אֶפְרַיִם לֹא-יְקַנֵּא אֶת-יְהוּדָה, וִיהוּדָה לֹא-יָצֹר אֶת-אֶפְרָיִם. וְעָפוּ בְכָתֵף פְּלִשְׁתִּים יָמָּה, יַחְדָּו יָבֹזּוּ אֶת-בְּנֵי-קֶדֶם...
בספר ירמיהו מוזכרים בני קדם בסמיכות לשבט קדר כחלק מנבואות הזעם אשר תבואנה מצד נבוכדנצר מלך בבל:
לְקֵדָר וּלְמַמְלְכוֹת חָצוֹר, אֲשֶׁר הִכָּה נבוכדראצור (נְבוּכַדְרֶאצַּר) מֶלֶךְ-בָּבֶל. כֹּה, אָמַר ה': קוּמוּ עֲלוּ אֶל-קֵדָר, וְשָׁדְדוּ אֶת-בְּנֵי-קֶדֶם.
בספר יחזקאל מוזכרים בני קדם כחלק מנבואות הזעם אשר תבואנה על עמון:
בֶּן-אָדָם, שִׂים פָּנֶיךָ אֶל-בְּנֵי עַמּוֹן; וְהִנָּבֵא, עֲלֵיהֶם. וְאָמַרְתָּ לִבְנֵי עַמּוֹן, שִׁמְעוּ דְּבַר-אֲדֹנָי יֱֹיִ: כֹּה-אָמַר אֲדֹנָי יֱֹיִ יַעַן אָמְרֵךְ הֶאָח אֶל-מִקְדָּשִׁי כִי-נִחָל, וְאֶל-אַדְמַת יִשְׂרָאֵל כִּי נָשַׁמָּה, וְאֶל-בֵּית יְהוּדָה, כִּי הָלְכוּ בַּגּוֹלָה. לָכֵן הִנְנִי נֹתְנָךְ לִבְנֵי-קֶדֶם לְמוֹרָשָׁה, וְיִשְּׁבוּ טִירוֹתֵיהֶם בָּךְ, וְנָתְנוּ בָךְ, מִשְׁכְּנֵיהֶם; הֵמָּה יֹאכְלוּ פִרְיֵךְ, וְהֵמָּה יִשְׁתּוּ חֲלָבֵךְ.
הערות שוליים

↑  "קדם, בני קדם", באתר לקסיקון המקרא
↑  Nabateans - Jewish Encyclopedia.
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
נדלים

| נדלים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: נדלים
שם מדעי
 Chilopoda ‏לטריי, 1817

נְדָלִים (שם מדעי: Chilopoda) היא מחלקה של מרבי-רגל. המינים המשתייכים למחלקה זו מאופיינים בקוטיקולה דקה המסייעת להם בריצה מהירה, אך חושפת אותם לסכנת ההתייבשות (או לקליטת מים יתרה). בשל כך הם פעילים רק בעונה הלחה ובשעות החשכה. בתקופת הקיץ היבשה הם מתחבאים בשכבות קרקע נמוכות שם נשמרת לחות גבוהה יותר. עד היום, ידועים כ-2,800 מינים הנפוצים בכל העולם; רובם שוכנים באזורים החמים של כדור הארץ.
כעבור שנתיים-שלוש הם מגיעים לבגרות המינית. אורך חייהם הוא 5–6 שנים.
הנָדָל הארוך ביותר, הוא המין רבנדל אמזונאס ענק הנמצא באמריקה הדרומית ואורכו מגיע לכ-30 סנטימטרים. הנדל הקטן בעולם, מגיע לכ-3 סנטימטרים.
אנטומיה

לנדלים גוף מוארך ודק, הבנוי פרקים-פרקים, כמו גופם של כל פרוקי-הרגליים. בראשם יש להם שלושה זוגות של גפי פה וזוג אחד של מחושים ארוכים. בכל אחד מפרקי גופם, יש להם זוג רגליים, ובסך הכל מגיע מספר רגליו של הנדל מ-30 עד 340, לפי המין. זוג הרגליים האחרון ארוך יותר מן האחרים, ברוב המקרים, ומצויד בכעין טפרים או דורבנות. ואילו זוג הגפיים הראשון הוא יוצא-דופן: רגליים אלה, הנקראות "רגלסות" (רגלי-לסת), הן רגליים קשות, חדות וחלולות, שבבסיסיהן מצויות בלוטת ארס.
הישרדות

הנדלים מחדירים באמצעות הרגלסות את ארסם לגוף טרפם או תוקפיהם. לכמה מן הנדלים יש ארס רעיל, ונשיכתם מכאיבה לאדם, ואם יש אלרגיה, אף מסכנת את חייו. הנדלים חיים מתחת לאבנים, במחילות בקרקע ומתחת לקליפות עצים.
הישרדות > תזונה

רובם יוצאים ממחבואם בלילה ומשחרים לטרף: טרפם הוא חרקים, פרוקי-רגליים אחרים וחסרי חוליות נוספים. המינים הגדולים ביותר מגוונים גם בחולייתנים קטנים ואף בעטלפים.
רבייה

בעונת הרבייה, לאחר חיזור הנמשך שעות, מפריש זכר הנדל נרתיק של ספרמטופור על הקרקע וטווה סביבו רשת קורים. הנקבה קולטת את תאי הזרע בפתח המין שלה. לאחר ההפריה היא מטילה ביצים. יש מיני נדלים שנקבותיהם שומרות על הביצים ועל הצעירים הבוקעים מהן.
רבנדל ארסי
נדלים הנפוצים בישראל

בישראל מצויים ארבעה סוגי נדלים, שכל אחד מהם נמנה עם משפחה שונה:
אצנדל (או "נדל ארוך-רגליים") - בעל מערכת הנשימה המפותחת ביותר, המאפשרת מהירות רבה. בעל 15 זוגות רגליים המתארכות לקראת הקצה האחורי של הגוף. האצנדל הוא נדל קטן, שאורכו עד 3 סנטימטרים, צבעו חום וארסו אינו מסוכן לאדם.
קטנדל (או "נדל דק") - בעל פרקים ורגליים רבות, חסר עיניים ומרבה להתחפר. אורכו מגיע עד 3 סנטימטרים, צבעו חום וארסו אינו מסוכן לאדם.
"נדל שונה-פרקים" (או "נדליל") - בעל פרק ארוך ואחריו קצר וכן הלאה. בעל עשרות עיניים מכל צד של ראשו. אורכו עד 15 סנטימטרים וארסו אינו מסוכן לאדם. צבעו צהוב בהיר.
רבנדל ארסי (שם מדעי: Scolopendra) - בעל 26 פרקי גוף (האחרונים חבויים), אורכו מגיע עד ל-17 סנטימטרים. גופו הגדול עומד טוב יותר מפני התייבשות. בעל צבעי אזהרה - צהוב ושחור ורגליו בעל צבע אדום. מכונה גם ארבעים רגל וכונה בעבר רבנדל. הסוג רבנדל מצוי בכל הארץ, ארסו רעיל ונשיכתו מכאיבה מאוד ועלולה לעיתים לגרום לנפיחות, לחום ולהקאות אצל הרגישים לארס, או תינוקות. המין הנפוץ ביותר הוא Scolopendra cingulata.
ראו גם

רבי-הרגליים
דרך שלמה

| --- | --- |
דרך שלמה
דרך שלמה
 מידע כללי
 על שם:  הכפר סָלָמֶה ששכן בסמוך והכפר המקראי שַׁלְמָה
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  8
 שכונה:  דרום העיר
 
 קואורדינטות:  32°03′17″N 34°46′14″E﻿ / ﻿32.05475°N 34.770638888889°E﻿ / 32.05475; 34.770638888889
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) דרך שלמה(למפת גוש דן רגילה) דרך שלמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך שלמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דרך שלמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרך שלמה במפגשה עם דרך קיבוץ גלויות
דרך שַלְמָה (ידועה גם כדרך סלמה או רחוב סלמה) היא דרך מרכזית בעיר תל אביב-יפו, המתחילה במתחם חצרות יפו ומדרחוב בת עמי ליד אולם נגה ביפו ומסתיימת בדרום תל אביב. בעבר הייתה ראשיתה של הדרך ההיסטורית יפו-לוד וחיברה את יפו עם הכפר הערבי סָלָמֶה, ממזרח לעיר והייתה גבולה הדרומי של העיר תל אביב.
לאחר קום המדינה שונה שמו של הכביש לרחוב 310 ולאחר מכן לדרך שלמה על שם הכפר שַׁלְמָה,[דרושה הבהרה] ששכן ככל הנראה בסמוך ליפו, ואשר נזכר בספר מקבים א':
"וירא נקנור כי נודעה עקבתו, ויצא בחרב לקראת יהודה על יד כפר שַׂלמה"
הקטע המערבי של הדרך מכיכר השעון עד שדרות ירושלים נקרא כיום רחוב מרזוק ועזר על שם שניים מנידוני קהיר. מזרחה משם עוברת הדרך ליד בניין מטה משטרת תל אביב ע"ש רב ניצב דוד קראוס של משטרת ישראל, במקום שבו עמדה לפני כן שלוחת המטה של משטרת ישראל, ומסתיימת ליד התחנה המרכזית החדשה של תל אביב בפינת רחוב לבנדה. את הדרך חוצים הרחובות הראשיים: דרך קיבוץ גלויות, רחוב הרצל, רחוב עליה/שוקן ושדרות הר-ציון. ברחוב שלמה מספר מקומות בילוי כגון מועדון ההופעות "סאבליים", המועדון למוזיקה שחורה "ג'י-ספוט", מועדון הריקודים "קו מילניום" ו"אקטיבי" שנפתח במקומו לאחר סגירתו, מועדון הבארבי שעבר מרחוב שלמה בשנת 2001, וכן מקומות בילוי נוספים בסמטאות היוצאות מהרחוב.
היסטוריה

דרך שלמה  (או דרך סלמה) החלה במעגל תנועה בפינת שדרות ירושלים (יפו) שנקרא בשם: "כיכר סלמה" שהיה למעשה "העתק מוקטן" של כיכר דיזנגוף בתל אביב ומשם המשיכה מזרחה אל הכפר הערבי שנקרא באותו השם. הבניין הראשון שהוקם באותה כיכר (שדרות ירושלים 11 פינת סלמה 2) שימש בתור חניון ותחנת יציאה עבור כירכרות ממנה יצאו אל כמה מקומות ברחבי הארץ.
כיכר השעון נבנתה בשנת 1906 כמרכז שלטוני אזורי של האימפריה העות'מאנית. כאמור, חיברה דרך שלמה בין הכפר סלמה ששכן באזור ליפו. לאחר פרעות תרפ"א ומאורעות תרפ"ט שימשה דרך שלמה כקו הגבול בין יפו ליישוב העברי בתל אביב. בשנת 1927 הוקם בדרך שלמה משק הפועלות הראשון על מנת לשמש כמרכז הכשרה לעולות לעבודה בחקלאות ובעת הקמת שכונת התקווה ב-1935 שימשה דרך שלמה כדרך הגישה העיקרית לשכונה.
במהלך מלחמת העצמאות בוצעו מתקפות כלפי השכונות הדרומיות מהכפר סלמה שריכז אליו כנופיות מהאזור . המתקפות נבלמו על ידי כוחות ההגנה ותושבי הכפר נטשו אותו במהלך המלחמה. לאחר קום המדינה שונה שם הכביש לדרך שלמה במטרה לשוות לו ציביון יהודי יותר, אך השם העברי לא נקלט.
הבנייה באזור זה מאופיינת במבנים עתיקים שנשתמרו מתקופות מוקדמות יחד עם בניינים מודרניים. כשאר שכונות דרום תל אביב מאופיין האזור בהזנחה.
ראו גם

רחובות תל אביב-יפו
כפר שלם
מבצע חמץ
הערות שוליים

↑  http://www.tlv100.net
↑  ששכן במקום בו נמצאת היום שכונת כפר שלם, הקרויה גם היא על שם הכפר
↑  סמדר שפי, רגע לפני חגיגות המאה, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2008
↑  http://www.lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=12795 התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1909 - 1934, פרופ' גדעון ביגר
↑  עפ"י מדריך רחובות העיר שפורסם על ידי עיריית ת"א-יפו
↑  http://www.ahuzatbait.org.il/Index.asp?ArticleID=290&CategoryID=252&Page=1
↑  http://edu.tel-aviv.gov.il/matnasim/dani/comcenter/Index.asp
↑  שכונת התקווה ושכונת עזרא
↑  http://adhalom.blogspot.com/2006/04/blog-post_114473534095896213.html
הקצה המזרחי של דרך סלמה, מבט מערבה. במקום בו ניצבת כיום התחנה המרכזית החדשה של תל אביב היה בעבר פרדס ובסמוך לו בית באר. בית זה נגדם עם בניית התחנה, ודרך סלמה הוסטה כך שהיא עוברת דרך חורבותיו
מחנה עולים

עולים מתימן מקימים סוכה במחנה העולים שער-מנשה, תשרי תשי"א (1950)
צריף במעברת שבות עם, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
פנים של צריף במעברת שבות עם, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
מחנות עולים היו למקומות היישוב הזמני של העולים החדשים, שהגיעו בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. חסרונם הגדול היה באווירה שהם יצרו: שוכני המחנות קיבלו את כל צורכיהם מהממסד ולא נדרשו לצאת לעבודה. המוסדות ראו בכך פתרון זמני, אך הוא נמשך מעבר לזמן המצופה. היו לכך תוצאות שליליות בתחום מוסר העבודה - צורת מחיה זו הורידה את המוטיבציה לחזור לחיים סדירים. השיטה הייתה למעמסה על התקציבים הציבוריים וכך אט אט נסגרו המחנות ונהיו למעברות, שבהן כל תושב אחראי לקיומו.
הקמת מחנות העולים

בסביבות תחילת 1947 הגיעה הסוכנות היהודית להסדר עם הבריטים שעל פיו יורשו חלק מהשוהים במחנות המעצר בקפריסין להגיע לארץ ישראל על בסיס הסרטיפיקטים של החודש או הרבעון הבא ובלבד שהם ישהו במחנה מעצר בפיקוח בריטי עד הגיע תורם לקבל סרטיפיקט. בהתאם לכך, במהלך שנת 1947 הגיעו לישראל מדי חודש 750 עולים ששהו בממוצע במשך שלושה חודשים במחנה המעצר בעתלית. בגלל העומס במחנה המעצר בעתלית, במקרים רבים הועברו העולים טרם שחרורם למחנה העולים בקריית שמואל שבחיפה שהיה גם הוא מחנה מעצר בפיקוח בריטי, אולם הוסכם שהשומרים בו יהיו שוטרים יהודיים של משטרת המנדט. הסוכנות היהודית הייתה אחראית לניהול הפנימי של המחנות בעתלית ובקריית שמואל ושירותי בריאות ניתנו על ידי ארגון הדסה. בהתאם לכך הוצג מחנה העולים בקריית שמואל כמחנה עולים ראשון, בעל קיבולת של כ-700 עולים. בחצי הראשון של שנת 1947 הוקם גם בית עולים נווה חיים ליד חדרה, עבור עולים שלא מצאו קורת גג לאחר שחרורם מעתלית או מקריית שמואל. השהות הממוצעת של עולים בנווה חיים הייתה כשלושה שבועות.
לקראת הסיכוי לעליית 100,000 עולים ממחנות העקורים הכינה הסוכנות היהודית אלפי יחידות דיור בערים ובמושבות ובנוסף לכך עשרה מחנות עולים, בין השאר מחנה עולים ליד כפר אז"ר בעל קיבולת של 200 נפש. אולם עד דצמבר 1947 רובם נותרו ריקים ומחנות עולים פעלו אז במחנה המעצר בעתלית (שבו היו 1,400 עולים בנובמבר), בקריית שמואל ובחדרה.
לאחר החלטת החלוקה של האו"ם, עוד לפני תום המנדט הבריטי, התגבר זרם העולים לארץ ישראל והם שוכנו על ידי הסוכנות היהודית במחנות עולים נוספים שהוקמו במחנות צבא שפונו על ידי הצבא הבריטי במרכזי היישוב היהודי. בשלב זה הוקם מחנה העולים בפרדס חנה וכן הוקמו מחנות ברעננה, בית ליד, בנימינה וראש העין. לאחר מכן הוקמו מחנות עולים ביישובים באר יעקב (על חלק ממחנה צריפין), קריית אליהו (חיפה), קריית מוצקין (מחנה צבאי מול תחנת הרכבת), רחובות (בדרום העיר) וירושלים (באזור תלפיות). במחנות העולים שוכנו רק עולים אשר לא הסתדרו לבד הודות ליוזמה אישית או קרובים בישראל. המחנות פעלו במתכונת מחנות העקורים באירופה, כאשר הסוכנות היהודית דואגת לכל מחסורם של העולים עד עזיבתם את המחנה.
בסוף שנת 1948 היו בישראל 20 מחנות עולים שהכילו 35,000 עולים וקיבולת מקסימלית של עד ל-50,000 איש. זמן השהות של העולים במחנות התארך ולקראת סוף 1948 עולים נותרו במחנות יותר מחודש מכיוון שלא נמצאו להם מקומות מגורים.
תנאי המחנות

מחנות רבים היו מחנות צבא בריטים לשעבר ותנאי החיים בהם היו קשים. העולים שוכנו בחדרי שינה גדולים ובין משפחה למשפחה הפרידה מחיצה מאולתרת. לאחר שהתמלאו חדרי שינה אלו, הוקמו פחונים ואוהלים. שירותים ומקלחות הוקמו מחוץ לאזורי המגורים ושימשו מספר משפחות רב. כדי להתמודד עם קשיי הקליטה של המדינה בראשיתה, מונתה הסוכנות היהודית לספק את מרבית צורכי העולים. העולים אכלו בחדרי אוכל משותפים ללא תשלום וכך גם לא שילמו על כל יתר השירותים שקיבלו. ככל שגדל זרם העולים היה הנטל הכלכלי על הסוכנות היהודית רב יותר. בכמה מחנות דווח על מחסור במזון, המזון הדל גרר הידרדרות במצב הבריאותי של העולים והיה קרקע נוחה להתפשטות מגפות. המחסור ברופאים ובציוד רפואי הקשה אף הוא.
שיעורי האבטלה במחנות היו גבוהים ביותר. מציאת עבודה הייתה קשה, שכן בחברה הישראלית כולה היה שיעור אבטלה גבוה בתקופה זו ובנוסף, מוקמו רוב המחנות בפריפריה. בנוסף רק מעטים מבין תושבי מחנות העולים היו מוכשרים למקצוע כל שהוא. ברשימה שנעשתה בתחילת 1950 בכל מחנות העולים למעט "שער העלייה", התגלה כי מבין 85,081 העולים במחנות, רק 5,721 היו בעלי מקצוע ועוד 221 היו בעלי מקצועות חופשיים.
בשל ארעיות המחנות לא התפתחה מערכת חינוך משמעותית במחנות העולים, יחד עם זאת הוקמו בכמה מן המחנות גנים ובתי ספר. המורים והגננות נשלחו על ידי משרד החינוך. הצורך בהקמת מוסדות חינוך עלה ככל שהתארך משך הזמן שבו נותרו העולים במחנות. ילדים רבים במחנות נשלחו למוסדות של עליית הנוער, ארגון ויצו קלט גם הוא נערים ונערות מהמחנות, בעיקר יוצאי אירופה, אם כי הורים רבים התנגדו לשלוח את ילדיהם מפאת אובדן ההכנסה של ילדיהם, כיוון שהילדים סייעו בפרנסת המשפחה. בכל מחנה עולים היה מבנה שנועד להיות מעין בית תרבות. היו בו מעט עיתונים ופחות מזה ספרים. המורים שלימדו את הילדים העבירו לעיתים שיעורי ערב למבוגרים בבתי התרבות. על פי רוב לא התפתחה שום התארגנות תרבותית מתוך המחנה. תושבי המחנות היו מנותקים כמעט לחלוטין מהחברה הישראלית. הדבר נבע ממיקום המחנות, מקשיי השפה של העולים, ומתחושת העליונות של הוותיקים על העולים. מעטים העולים שקראו עיתונים או האזינו לרדיו.
העיקרון שנקבע במחנות העקורים בגרמניה אומץ גם בישראל במחנות העולים:
כל צרכיו של העולה על הממסד, לרבות שרותי חינוך ובריאות.
המגורים במחנה הם זמניים.
העולה אינו יוצא לעבודה.
העולה זכאי לדמי כיס.
בסוף 1949 הגיע מספר העולים במחנות ל-90,000 נפש. מטעם הממסד מונתה מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית לטפל באחזקת המחנות. עלות האחזקה הייתה בסכום שהיה למעלה משליש תקציבה של מחלקה זו.
קיומם של המחנות הפך להיות חבית חומר נפץ: מצד אחד, אנשים ללא עתיד, ללא תעסוקה ומצד שני, הוכחה לאוזלת ידה של מדינת ישראל ביכולת להביא לידי פתרון את בעיית העקורים. לא עבר זמן ונמצא הפתרון לבעיה: מחנות העולים הפכו להיות מעברות עולים, עם מבנים זמניים ויציאה לעבודה סדירה עד אשר יימצא פתרון המגורים הסופי.
הערות שוליים

↑  מחנה מעבר לעולים בקריית שמואל, דבר, 7 בפברואר 1947
↑  Memorandum by Ch. Yassky, 18 July 1947 in Jewish Agency for Palestine, Yehoshua Freundlich, Zvi Ganin, Political Documents of the Jewish Agency: January-November 1947, pages 468-469
↑  מחנה עולים מוקם ליד כפר אז"ר, דבר, 2 בפברואר 1947
↑  ברכה חכם, לויכוח על קליטת עליה, דבר, 8 בדצמבר 1947
↑  מרים קצ'נסקי, "המעברות", מתוך: עולים ומעברות, 1948–1952, יד בן צבי, תשמ"ז, באתר מט"ח
↑  League for Labor Palestine, Jewish Frontier Association, Jewish frontier, 1949, page 40
אקוויפר החוף

אקוויפר החוף הוא אקוויפר (שכבת סלע המכילה מים) במדינת ישראל. האקוויפר משתרע על פני כ-120 ק"מ לאורך חוף הים התיכון, מאזור הכרמל עד רצועת עזה, ברצועה הנמשכת מקו החוף במערב ועד 7–20 ק"מ מזרחה. נקרא גם "אקוויפר הפלייסטוקן", על שם השכבות הגאולוגיות העיקריות המרכיבות אותו. הוא המקור העיקרי למים ברצועת עזה.
עוביו של האקוויפר החופי הוא של 160–180 מטר ותחום השתרעותו מגיע עד 20 ק"מ מהחוף. המים באקוויפר זה נאגרים בתוך חול, אבן חול וכורכר. קיבולת המים היא 20 מיליארד מטרים מעוקבים. רוב המים באקוויפר מגיעים ממי גשמים. שאר המים מגיעים מנחלים ושיטפונות שמקורם באזור ההר, אך מחלחלים לקרקע במישור החוף.
המקור העיקרי של מים טבעיים שפירים במשק המים בישראל הוא מי התהום. בישראל שני אקוויפרים מרכזיים של מי תהום - אקוויפר החוף ואקוויפר ירקון תנינים (המכונה גם אקוויפר ההר). מקורות המים הטבעיים של ישראל ובעיקר מי התהום נתונים בסכנת זיהום והמלחה הולכת וגדלה, כתוצאה מפעילות תעשייתית, דלקים, פעילות חקלאית ושאיבת יתר של האקוויפרים השונים, המביאה לירידת מפלסיהם וחדירת מים מלוחים לתוכם. גורם נוסף הוא הזרמת השפכים מרצועת עזה. גורם חשוב להקטנת חלחול מי גשמים לאקויפר הוא סלילת נתיבים נוספים לאורך כביש החוף והרחבת נתיבי הרכבת שמשמעה הפיכת שטחים בעלי פוטנציאל חלחול בשולי הכביש הקיים לשטחים אטומים, מהם ניגרים המים לנקזים. לפיכך, התכנית מקטינה את פוטנציאל החלחול לאקוויפר. הרשות הממשלתית למים וביוב מופקדת על שמירת איכות מקורות המים הטבעיים והלא טבעיים, על שיקומם, על טיובם ועל מניעת זיהומם.
למעלה מ-65% מאוכלוסיית ישראל מתגוררת על פני האקוויפר והדבר גורם לנזקים - פגיעה באיכות המים. שטח האקוויפר באזורים העירוניים הוא גדול יחסית וכתוצאה מכך אין חלחול של מי גשמים אל האקוויפר והדבר גורם לזיהום והמלחה של המים כך שכל הבארות אשר בעבר היו מחוץ לעיר וכתוצאה מהבינוי המואץ והתפשטות העיר נמצאות הבארות כיום בתחומי הערים והם לא בשימוש.
מי התהום באקוויפר החוף חשופים מאוד לזיהום משתי סיבות:
מעל אקוויפר החוף נמצא האזור המיושב ביותר במדינת ישראל. מעליו ישנם יישובים רבים, מפעלים, תחנות-כוח, שדות חקלאיים, מזבלות ועוד, וכל אלה פולטים מזהמים ורעלים רבים, הזורמים אל מי התהום.
מתבצעת שאיבת יתר של מי תהום מאקוויפר החוף הגורמת לשינוי כיווני הזרימה ולחדירה של מי ים דרך הפן הביני לתוך האקוויפר ולהמלחת המים שבו.
הפתרון לצמצום זיהום מי האקוויפר הוא הסדרת השפכים שלא יחלחלו לאדמה ופיקוח על מפעלי תעשייה.
הפתרון לצמצום המלחת מי האקוויפר הוא צמצום השאיבה מאקוויפר החוף ופיתוח מקורות מים חלופיים. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרו בארות רבות באזור זה בעקבות מקרים של המלחת מי התהום וזיהומם.
ראו גם

אקוויפר ההר
אקוויפר החרמון
הערות שוליים

↑  מפות, באתר Google docs.
↑  תמר לביא, האיום השקט שמגיע מרצועת עזה, באתר זווית - סוכנות ידיעות למדע ולסביבה, ‏30 ביוני 2019
↑  חברת נתיבי איילון, נתיבים מהירים בכביש 2 - מקטע נתניה וינגייט: סקירה הידרוגיאולוגית, באתר נתיבי איילון, ‏דצמבר 2017
| גאולוגיה של ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | הבקע הסורי-אפריקני • הלוח הלבנטיני • הקשת הסורית • אגם עובדיה • ימת הלשון • מצוק ההעתקים |  |
| צפון | גאולוגיה של הכרמל • גאולוגיה של הגולן • שדה א-שמה • שקע הבזלת של דלתון • אקוויפר החרמון • הר הגלבוע • קרן עין גב • מחצבות חפציבה • פארק הסלעים |  |
| מרכז | אקוויפר ההר • אקוויפר החוף • בורג' אל-מלח • חמאם אל-מליח  • מדבר יהודה |  |
| דרום | מכתשים בנגב • קיר האמוניטים • קניון באר שבע-עזה • בקעת תמנע • הקניון האדום • הרי אילת • השילד הערבו-נובי • לשון ים המלח |  |
לערכים נוספים
מסננת

.
מסננת עדינה עם ידית ארוכה ו"אוזן" בחלקה העליון, מאפשרת הן תלייתה כשאינה בשימוש והן הצבתה מעל כיור, סיר או קערה מבלי שתישמט פנימה.
יצרן מסננות, הדפס עץ מ-1568
מִסְנֶנֶת (או "מְסַנֶּנֶת", נקראת גם כְּבָרָה או נָפָה) היא כלי מטבח קעור ומחורר המשמש לסינון מוצרי מזון.
מסננות עשויות בדרך כלל מתכת דקה (אלומיניום או פלדת אל חלד) או פלסטיק. ישנן מסננות בצורת קערה עם ידית ארוכה, לפעמים עם "אוזניים" לאיזונן על דפנות כיור, סיר או קערה, כך שיטפטפו מטה. אחרות הן מעין קערה עם שתי ידיות אחיזה עגולות משני צידיהן ובסיס המאפשר הצבת המסננת, למשל בתוך כיור, כדי לאפשר לנוזלים לזרום ממנה. ישנן מסננות בגדלים שונים, וגם גודל החרירים משתנה.
שימוש נפוץ במסננת גדולה הוא לאחר בישול פסטה, כדי לרוקן את מי הבישול מהפסטה. לעיתים מטרת הסינון אינה להיפטר מהנוזלים אלא להפריד בינם לבין המוצקים, כך למשל סינון מרק, כאשר הנוזל ניגר מהמסננת כדי להפרידו מהמוצקים (שעשויים לשמש גם הם למאכל, ביחד או בנפרד מהמרק). טכניקה כזו משמשת גם להכנת רגל קרושה וגספצ'ו.
מסננות עם חרירים קטנים משמשות בין השאר לחליטת תה ולזריית אבקת סוכר בשכבה דקה על מאפים.
קוסקוס מבשלים באמצעות כלי רב קומות, שחלקו העליון הוא כעין מסננת לאידוי הסולת באדי הירקות והבשר המתבשלים מתחתיה.
מסננת מיוחדת משמשת לטיגון עמוק כדי להקל על הוצאת המזון מהשמן. היא בעלת חרירים רחבים וידיות, מונחת בתוך סיר בו מורתח שמן ומכניסים לתוכה את המזון הדורש טיגון, למשל רצועות או פרוסות תפוחי אדמה להכנת טוגנים. בגמר הטיגון הרשת נשלפת להוצאת המזון.
ניתן להשתמש במסננת להכנת גבינות ביתיות, על ידי סינון מוצרי חלב כגון חלב, שמנת ויוגורט דרך בד דקיק בתוך מסננת.
לניפוי קמח משתמשים לעיתים בנפה - מסננת עשויה רשת צפופה מאוד, לעיתים צורתה מרובעת.
כף דמויות מסננת משמשת לשליית פריטי מזון (כגון בשר וירקות) מתוך מרק או תבשיל אחר.
ילדים משתמשים במסננות משחק מפלסטיק, בשלל צבעים וצורות, למשחק בארגז החול או על שפת הים.
אמביסטומה מנומרת

| אמביסטומה מנומרת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: בעלי זנב
תת־סדרה:: סלמנדרות
משפחה:: סלמנדרות חפרפרת
סוג:: סלמנדרות חפרפרת
מין:: אמביסטומה מנומרת
שם מדעי
 Ambystoma maculatum ‏שו, 1802
תחום תפוצה


אמביסטומה מנומרת (שם מדעי: Ambystoma maculatum) היא מין של סלמנדרה מהמשפחה סלמנדרות חפרפרת החיה במזרח ארצות הברית וקנדה בין נובה סקוטיה, דרך ימת סופיריור ודרומה עד לג'ורג'יה הדרומית וטקסס.