stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום ולנטיין
קישור לאהבה רומנטית > חצר האהבה

התיאור הראשון של ה-14 בפברואר כחגיגה שנתית של אהבה מופיע לראשונה ב"אמנת חצר האהבה". האמנה, שנכתבה כביכול על ידי שארל השישי, מלך צרפת, במונט-לה-ז'ולי ב-1400, מתארת מסיבות פזרניות בנוכחות מספר חברים בחצר המלכותית, שכללו משתים, תחרויות הפלה ברומח ותחרויות שירה, שירי אהבה וריקודים. כחלק מהאירוע, הנשים הנוכחות הקשיבו והכריעו בוויכוחים בין אוהבים. לא בנמצא תיעוד נוסף של אירועים אלה, ואף אחד מן האנשים המצוינים בכתב לא הופיע במונט-לה ז'ולי, מלבד מלכתו של שארל, איזבו מבוואריה, שייתכן כי בדתה הכול בזמן שחלתה.
קישור לאהבה רומנטית > שירת ולנטינוס

השיר המוקדם ביותר ששרד הוא רונדל מהמאה ה-15 שנכתב בידי שארל הראשון, דוכס אורליאן לאשתו שהתחיל כך:
Je suis desja d'amour tanné

Ma tres doulce Valentinée.
באותו הזמן, הוחזק הדוכס במצודת לונדון לאחר שְׁבִיָּתוֹ בקרב אז'נקור ב-1415.
השירים המוקדמים ביותר באנגלית הופיעו כנראה במכתבי פסטון, שנכתבו ב-1477 על ידי מרג'רי ברואואס לאישהּ לעתיד, ג'ון פסטון, "ולנטיין הטוב והאהוב שלי" ("my right well-beloved Valentine").
כמו כן, יום ולנטינוס מוזכר בעיצבון על ידי אופליה במחזה המלט (1600-1601)):
To-morrow is Saint Valentine's day,
All in the morning betime,
And I a maid at your window,
To be your Valentine.
Then up he rose, and donn'd his clothes,
And dupp'd the chamber-door;
Let in the maid, that out a maid
Never departed more.
בתרגום לעברית:
מחר יום האהבה הקדוש,

מהבוקר, מהזריחה,

ואני אהיה הבתולה בחלון,

אהובתך שלך.
אז הוא קם לבוש למשעי,

פתח את הדלת שלו

והכניס ת'בתולה, כדי שהיא

לא תצא בתולה, לא לא לא.
המשורר המטאפיזי ג'ון דאן השתמש במעשיית נישואי הציפורים כנקודת התחלה לאפיטלמיום (שיר שבח והלל ליום החתונה ולכבוד הזוג הצעיר) של חגיגת נישואיהם של אליזבת, בתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ופרדריק החמישי ביום הקדוש.
Hayle Bishop Valentine whose day this is

All the Ayre is thy Diocese

And all the chirping Queristers

And other birds ar thy parishioners

Thou marryest every yeare

The Lyrick Lark, and the graue whispering Doue,

The Sparrow that neglects his life for loue,

The houshold bird with the redd stomacher

Thou makst the Blackbird speede as soone,

As doth the Goldfinch, or the Halcyon

The Husband Cock lookes out and soone is spedd

And meets his wife, which brings her feather-bed.

This day more cheerfully than ever shine

This day which might inflame thy selfe old Valentine.
ניתן לעקוב אחר מקורות השיר "ורדים הם אדומים" (Roses are Red), הנפוץ בימינו עד מאוד בהקשר יום ולנטיין, עד לאפוס "המלכה הקסומה" (The Faerie Queene) של אדמונד ספנסר מ-1590:
She bath'd with roses red, and violets blew,
And all the sweetest flowres, that in the forrest grew.
בתרגום חופשי:
היא רחצה בוורדים אדומים ובסיגליות כחולות

ובפרחים המתוקים ביותר אשר ביער צמחו
את הקלישה המודרנית של יום ולנטינוס הקדוש ניתן למצוא באוסף שירי ערש באנגלית של גמר גורטון (Gammer Gurton) מ-1784:
The rose is red, the violet's blue,
The honey's sweet, and so are you.

Thou art my love and I am thine;

I drew thee to my Valentine:

The lot was cast and then I drew,
And Fortune said it shou'd be you.
מוצרי ולנטיין

ב-1797 מוציא לאור בריטי הוציא ספר בשם 'משורר הוולנטיין לגבר הצעיר' (The Young Man's Valentine Writer), שכלל עשרות שירי חיזור ואהבה למחזר הצעיר שאינו מסוגל לכתוב בעצמו. בתי דפוס החלו לייצר מספר מוגבל של כרטיסים עם שירים שכונו "גלויות ולנטיין מכניות" Mechanical Valentines. מאז המאה ה-19 החל ייצור המוני של כרטיסי ברכה לכתיבה בכתב יד.
מוצרי ולנטיין נעשו כה פופולריים באנגליה בתחילת המאה ה-19 עד שייצורם עבר למפעלים. ירידה בעלות שילוח הדואר במאה ה-19 לוותה במסירה פחות אישית של כרטיסי היום, אך הפכה אותה לקלה יותר. כמו כן, התאפשרה לראשונה שליחה אנונימית של גלויות. אפשרות זו מוצעת כסיבה להופעה הפתאומית של שירים מלאי חיים בתקופה הוויקטוריאנית שנחשבת לחסודה.
60,000 כרטיסי ולנטיין נשלחו בדואר בבריטניה ב-1835 על אף דמי הדואר הגבוהים. מוצרים מהודרים המעוטרים בתחרה אמיתית ובסרטים הופיעו באמצע המאה ה-19, וגם מתחרת נייר לכשהומצאה. באוסף כרטיסי הברכה של לאורה סדון באוניברסיטת מטרופולין מנצ'סטר ישנן 450 גלויות ולנטיין המתוארכות לתחילת המאה ה-19, שהודפסו על ידי המוציאים לאור הגדולים של התקופה. האוסף מוין ונרשם בקטלוג בספרה של לאורה סדון מ-1996, "כרטיסי ולנטיין ויקטוריאניים" (Victorian Valentines).
בארצות הברית, החל לראשונה ייצור המוני של תבליטי תחרה למכירה זמן קצר לאחר 1847 על ידי אסתר האולנד (1828-1904) מווסטר, מסצ'וסטס. אביה ניהל חנות ספרים ומכשירי כתיבה גדולה, אבל האולנד קיבלה השראתה מכרטיס ולנטיין אנגלי שקבלה משותף עסקי של אביה. מסוקרנת מרעיון ייצור גלויות דומות, הניעה האולנד את עסקהּ באמצעות ייבוא תחרה ועיטורים פרחוניים מאנגליה. כתב בירחון האמריקאי גרהמ'ס (Graham's American Monthly) חזה ב-1849 בכתבו: "יום ולנטיין הקדוש הופך להיות... לא, בעצם הפך להיות, חג לאומי." הנוהג האנגלי של שליחת כרטיסי ולנטיין היה מבוסס מספיק על מנת שישמש מקדם עלילה בנובלה "וידויי מר האריסון" (Harrison's Confessions) מ-1851. מאז 2001 איגוד כרטיסי הברכה (Greeting Card Association) מעניק את פרס אסתר האולנד ל"בעלי חזון בתחום הגלויות" (Esther Howland Award for a Greeting Card Visionary).
במחצית השנייה של המאה ה-20, נוהג החלפת הכרטיסים הורחב לכל סוגי המתנות: ורדים, שוקולדים עטופים בסאטן אדום, קופסאות בצורת לב. המסחר ביום ולנטיין באמצע המאה נראה כמבשר את מסחורם הקרב של חגים נוספים בארצות הברית.
בממלכה המאוחדת, חצי מהאוכלוסייה מוציא כ-1.3 מיליארד לירות שטרלינג בשנה על כרטיסים, פרחים, שוקולדים ומתנות נוספות. מוערך כי 25 מיליון כרטיסים נשלחים בשנה.
מנהגים מסורתיים > מסורות מקומיות

ישנן מסורות אירופאיות עממיות שונות הקשורות בקדוש ולנטינוס וביום המוקדש לו.
מנהגים מסורתיים > מסורות מקומיות > בריטניה

מנהגים מודרניים של שליחת כרטיסי ברכה, פרחים, שוקולדים ומתנות אחרות מקורם בממלכה המאוחדת. אולם מנהגים אזוריים עדיין מתקיימים במקומות שונים באנגליה. בנורפוק, דמות בשם "ג'ק ולנטיין" דופקת על הדלת האחורית ומשאירה ממתקים ומתנות לילדים. על אף שהשאיר דברי חמדה, ילדים רבים פחדו מהדמות המסתורית.
מנהגים מסורתיים > מסורות מקומיות > סלובניה

בסלובניה, הקדוש ולנטינוס או "זדרבקו" היה אחד מקדושי האביב, קדוש הבריאות, הדבוראים והצליינים. פתגם אומר שהקדוש ולנטינוס מביא עמו את המפתח לשורשים - צמחים ופרחים מתחילים לצמוח ביום הזה. הוא נחגג כיום שבו העבודה בכרמים ובשדות מתחילה. נאמר גם כי הציפורים מציעות זה לזה להינשא באותו היום. פתגם אחר אומר: "Valentin – prvi spomladin" (ולנטינוס -קדוש האביב הראשון), ובמקומות מסוימים (במיוחד בקרניולה הלבנה), הקדוש ולנטינוס מסמן את תחילת האביב.
רק לאחרונה החל להיחגג בסלובניה יום ולנטינוס כיום האהבה. יום האהבה באופן מסורתי היה ה-12 במרץ, יום הקדוש גרגורי, או ה-22 בפברואר, יום הקדוש וינסנט. פטרון האהבה היה הקדוש אנתוני, שיומו נחגג ב-13 ביוני.
מנהגים מסורתיים > ציון היום בזרמי הנצרות

14 בפברואר נחגג כ"יום ולנטינוס הקדוש" בזרמים נוצריים שונים. למשל, בקרב האנגליקנים בדרגת 'הנצחה' בלוח השנה של קדושיהם. יום חגו של הקדוש ולנטינוס מצוין גם בלוח הקדושים של הכנסייה הלותרנית.
עם זאת, בגרסה מ-1969 של לוח ימי הקדושים הקתולי, יום חגו של קדוש ולנטינוס ב-14 בפברואר הוסר מהלוח הרומי הכללי לטובת לוחות שנה מסוימים (מקומיים או לאומיים) תוך נימוק ש"על אף שזיכרון ולנטינוס הקדוש הוא עתיק, יצוין רק בלוחות מסוימים, שכן, מלבד שמו, מקום ומועד פטירתו, דבר אינו ידוע עליו".
בבלצן (מלטה), המקום בו מספרת המסורת שנמצאו שרידיו של הקדוש, וכן אצל קתולים מסורתיים מכל העולם בכנסייה האורתודוקסית המזרחית שמקפידים על לוח השנה הישן, נחגג יום ולנטינוס הקדוש ב-6 ביולי. מקור המסורת הזאת לפני קביעת לוח המועדים בידי מועצת הוותיקן השנייה. הכנסייה האורתודוקסית המזרחית מציינת את חג האהבה של הקדוש המעונה ולנטינוס, הבישוף של אינטרמנה, ב-30 ביולי.
השערות בדבר מקור פגאני

ההסקה המשוערת של קיום מנהגים לבביים ביום זה החלה כחלק מאספנות עתיקות במאה ה-18, במיוחד בהובלת אלבן באטלר, מחבר הספר Butler's Lives of Saint, וזו המשיכה גם בקרב מלומדים משכילים עד ימינו. במיוחד רווח הרעיון שנוהגי יום ולנטינוס הקדוש המשיכו כאמור את נוהגי החג הרומי לופרקליה. רעיון זה התקבל ללא ביקורת, והועלה שוב ושוב, בגרסאות שונות עד היום.
אין עדות לקשר בין יום הקדוש ולנטינוס ובין חג פולחן רומי כלשהו, מלבד טענות של כותבים רבים. לחגיגות לא היה הקשר של אהבה רומנטית עד שירתו של ג'פרי צ'וסר במאה ה-14.
מקורות מודרניים פופולריים נוהגים לקשר בין חגי פברואר הגרקו-רומים, שלכאורה מוקדשים לפיריון ולאהבה, ובין יום ולנטינוס, ואולם לפני צ'וסר במאה ה-14, כלל לא היה קשר בין קדוש בשם ולנטינוס ובין אהבה רומנטית. קישורים כמו אלה שתוארו לעיל, התמקדו יותר בהקרבה מאשר באהבה רומנטית. בלוח השנה האטי, התקופה בין אמצע ינואר ובין אמצע פברואר נקראה החודש גמליון, שהוקדש לנישואיהם הקדושים של זאוס ושל הרה.
ברומא העתיקה, לופרקליה, היה חג פולחן הקשור בפוריות, ונחגג בין ה-13 בפברואר ל-15 בו. היה זה חג מקומי בעיר רומא. חג כללי יותר היה יוּנוֹ-פבּרוּאָה, שמשמעו "יונו המטהר" או "יונו הטהור", שנחגג ב-13–14 בפברואר. האפיפיור גלסיוס הראשון (492-496) ביטל את לופרקליה. מספר חוקרים העלו השערה שגלסיוס הראשון החליף את לופרקליה עם חגיגת טיהורה של מריה ב-14 בפברואר, וטענו שזה מקור הקשר האהבה הרומנטית של המועד, ואולם אין לכך אינדיקציה היסטורית. כמו כן, התאריכים אינם תואמים, שכן בתקופת גלסיוס הראשון, החג נחוג רק בירושלים, בתאריך ה-14 בפברואר, משום שבעיר זו, נחגג חג המולד ב-6 בינואר. על אף שנקרא "טיהורה של מריה", התמקד נושאו של יום זה בעיקר בהופעת ישו בבית המקדש. יום חג הטיהור בירושלים ב-14 בפברואר הפך לחג המציין את הופעת ישו בבית המקדש ב-2 בפברואר, כפי שהוצג לרומא ולמקומות אחרים במאה ה-6, לאחר זמנו של גלסיוס הראשון.
אלבן באטלר בספרו Lifes of the Principal Saints - "חייהם של קדושים עיקריים", העוסק בקדושים בשנים 1756–1759, טוען ללא הוכחה כי בלופרקליה שלפו גברים ונשים שמות מכד כדי למצוא זיווגים, ושמקורם של מכתבי ולנטינוס הוא מנוהג זה. במציאות, המנהג צמח בימי הביניים, ללא קשר ללופרקליה, כשגברים שלפו שמות של נשים לזיווג. אנשי דת נוצריים נאבקו בנוהג זה. כך למשל, פרנציסקוס מסאל, סביב 1600, החליף נוהג זה באחר, שבו נשים היו שולפות שמות של שליחים נוצריים מוקדמים מהמזבח. עם זאת, מנהג דתי זה תועד כבר במאה ה-13, במהלך חייה של הקדושה אליזבת מהונגריה, ולכן ייתכן כי מדובר במקור אחר.
לקריאה נוספת

אמנון ז'קונט, "בית הדפוס שהמציא את חג האהבה", כותרת, פברואר 2005
ביאורים

↑  למשל, מקור אחד טוען בטעות כי "האפיפיור גלסיוס הראשון ערבב בין חג הקדוש ולנטינוס ובין חג הלופרקליה, כדי להרחיק פולחנים פגאניים".


Seipel, Arnie, The Dark Origins Of Valentine's Day, Nation Public Radio, February 13, 2011
↑  Ansgar, 1976, pp. 60–61. The replacement of Lupercalia with Saint Valentine's celebration was suggested by researchers Kellog and Cox. Ansgar says "It is hardly credible, then, that Pope Gelasius could have introduced the feast of the Purification to counteract the Lupercalia, and in fact the historical records of his pontificate give no hint of such an action."
↑  Ansgar, 1976, pp. 60–61. This feast is celebrated 40 days after the Nativity. In Jerusalem the Nativity was celebrated on January 6, and this feast in February 14. But, in the West and even in Eastern places such as Antioch and Alexandria, Nativity was celebrated on December 25, and this Purification was not celebrated. When this feast was introduced to Rome, it was directly placed in February 2. Around that time, Jerusalem adopted the Nativity date of December 25 and moved the Purification to February 2.
פרס דן דוד

| --- | --- |

 תיאור:  פרס למצוינות בחקר העבר האנושי.
 מדינה:  ישראל 
 סכום הזכייה:  1,000,000 דולר אמריקאי 
 תקופת הפרס:  2002–הווה (כ־23 שנים) 
 נקרא על שם:  דן דוד 
 www.dandavidprize.org
 
סמליל פרס דן דוד הקודם
ג'ימי ויילס מקבל את הפרס בשנת 2015
פרס דן דוד הוא פרס שמעניקה קרן דן דוד בשיתוף אוניברסיטת תל אביב. החל משנת 2022 הפרס ניתן עבור תרומה משמעותית לחקר ההיסטוריה ותחומי הידע האחרים הקשורים לעבר האנושי. הפרס הוא מענק של 300,000 דולר לכל אחד מתשעה אנשי מקצוע יוצאי דופן בדיסציפלינות ההיסטוריות (היסטוריונים, חוקרי תולדות האמנות, ארכאולוגים, אנשי מדעי הרוח הדיגיטליים, אוצרים, יוצרי סרטים תיעודיים, וכל אלה אשר מעמיקים את הידע וההבנה שלנו על העבר), אשר נמצאים בשלבים המוקדמים או בשלבי הביניים של הקריירה שלהם. 300,000 דולר נוספים מממנים תוכנית בתר-דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. סך הפרס השנתי עומד על 3 מיליוני דולרים, כך שהוא הפרס הגדול בעולם בתחום ההיסטוריה.
עד לשנת 2021 העניק הפרס שלושה מענקים שנתיים על סך מיליון דולר עבור מחקר רב תחומי וחדשני בשלושה ממדי זמן: עבר, הווה ועתיד. זוכי הפרס תרמו 10 אחוזים מכספי הפרס שלהם עבור מלגות לתלמידי דוקטורט ובתר-דוקטורט בכל העולם אשר מצטיינים בתחומי המחקר של הזוכים.
תולדות הפרס

קרן דן דוד נוסדה בשנת 2000 כשבקופת הקרן 100 מיליוני דולרים, תרומתו של איש העסקים והפילנתרופ דן דוד.
פרס דן דוד הוקם מתוך מטרה לתת כבוד למחקר חדשני ורב תחומי שחצה גבולות מחקריים מקובלים. בכל שנה הוענקו שלושה פרסים של מיליון דולר בתחומים שונים לאנשים שתרמו תרומה יוצאת דופן לאנושות.
לקראת יום השנה ה-20 לפרס, בשנת 2021, יצא פרס דן דוד בדרך חדשה, מתוך הכרה בירידה בתמיכה העולמית במדעי הרוח ובהיעדרם היחסי של פרסים משמעותיים בתחומים אלה. הפרס המחודש מתמקד בתמיכה במחקר מצטיין בתחומי הידע ההיסטוריים ובהערכה לחוקרים ולאנשי מקצוע שעבודתם מאירה את העבר האנושי באור חדש ומעשירה את השיח הציבורי באמצעות ידע היסטורי מעמיק.
בעקבות החלטת ממשלת ישראל השלושים ושבע על ביטול חוק עילת הסבירות, ביולי, 2023, הודיעה קרן דוד שהיא מפסיקה לתמוך במיזמים ופרויקטים חדשים הקשורים לממשלה, אך תמשיך לתמוך במיזמים של גופים ממשלתיים כמו רשות העתיקות ורשות הטבע והגנים. הקרן תמשיך בחלוקת הפרסים לחוקרים צעירים מהארץ ומהעולם הלומדים באוניברסיטת תל אביב.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2002

ממד זמן העבר: "היסטוריה". ספריית מכון ורבורג בלונדון.
ממד זמן ההווה: "טכנולוגיה, מידע וחברה". דוקטור דניאל היליס(אנ').
ממד זמן העתיד: "מדעי החיים". פרופסור ג'ון סולסטון, פרופסור רוברט ווטרסון (אנ') ופרופסור סידני ברנר.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2003

ממד זמן העבר: "פלאונטולוגיה": פרופסור מישל ברונה (אנ').
ממד זמן ההווה: "דפוס ומדיה אלקטרונית": ג'יימס נאכטווי(אנ') והבמאי פרדריק וויזמן(אנ').
ממד זמן העתיד: "קוסמולוגיה ואסטרונומיה": פרופסור ג'ון בקל(אנ').
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2004

ממד זמן העבר: "ערים: מורשת היסטורית": רומא, איסטנבול וירושלים.
ממד זמן ההווה: "מנהיגות: שינוי עולמנו": דוקטור קלאוס שוואב.
ממד זמן העתיד: "מדעי המוח": פרופסור עמירם גרינולד, ווליאם ניוסום (אנ') רוברט וורץ (אנ').
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2005

ממד זמן העבר: "ארכאולוגיה": גרהם ברקר(אנ') וישראל פינקלשטיין.
ממד זמן ההווה: "האומנויות המציגות: סרט, תיאטרון, ריקוד, מוזיקה": הבמאי פיטר ברוק.
ממד זמן העתיד: "מדעי החומר": פרופסור ג'ורג' ויטסיידס(אנ'), פרופסור ס.נ.ר. ראו(אנ'), פרופסור רוברט לנגר(אנ').
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2006

ממד זמן העבר: "שימור מורשת תרבותית": הצ'לן הסיני יו-יו מה.
ממד זמן ההווה: "עיתונאים מהמדיה המודפסת": מוניקה גונזלס (אנ'), גואנוואן מוחמד(אנ'), מגדי עלאם(אנ') ואדם מיצ'ניק(אנ').
ממד זמן העתיד: "ריפוי סרטן": ג'ון מנדלסון(אנ') ויוסף שלזינגר.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2007

ממד זמן העבר: "היסטוריה": ז'אק לה גוף.
ממד זמן ההווה: "מוזיקה עכשווית": פסקל דוספן(אנ') וזובין מהטה.
ממד זמן העתיד: "אנרגיה": ג'רי אולסון (אנ'), שרה קורץ וג'יימס הנסן(אנ').
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2008

ממד זמן העבר: "השתקפות העבר ביצירות ההווה": עמוס עוז, טום סטופארד ואטום אגויאן.
ממד זמן ההווה: "אחריות חברתית": אל גור.
ממד זמן העתיד: "מדעי כדור הארץ": אלן מוזלי-תומפסון (אנ'), לוני ג. תומפסון(אנ') וג'פרי אגלינטון (אנ').
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2009

ממד זמן העבר: בתחום "אסטרופיזיקה – ההיסטוריה של היקום": פאולו דה-ברנרדיס(צר'), אנדרו לאנג(אנ') ופול ריצ`רדס.
ממד זמן ההווה: בתחום "מנהיגות": טוני בלייר.
ממד זמן העתיד: בתחום "בריאות הציבור העולמית": רוברט גאלו(אנ').
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2010

ממד זמן העבר: בתחום "הצעדה אל הדמוקרטיה": ג'ורג'ו נפוליטנו.
ממד זמן ההווה: בתחום "ספרות – סיפורה של המאה ה-20": אמיטאב גוש, מרגרט אטווד.
ממד זמן העתיד: בתחום –"מחשבים וטלקומוניקציה": מיכאל רבין, לאונרד קליינרוק (אנ'), גורדון מור.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2011

ממד זמן העבר: "אבולוציה": פרופ' מרכוס פלדמן.
ממד זמן ההווה: "קולנוע וחברה": האחים כהן.
ממד זמן העתיד: "זיקנה - התמודדות עם אתגר": פרופ' סינתיה קניון, פרופ' גארי רובקון.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2012

ממד זמן העבר: היסטוריה, ביוגרפיה: רוברט קונקווסט ומרטין גילברט.
ממד זמן ההווה: אמנות פלסטית: ויליאם קנטרידג' (William Kentridge).
ממד זמן העתיד: חקר הגנום: דייוויד בוטשטיין(אנ'), קרייג ונטר (Craig Venter) ואריק לנדר.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2013

ממד זמן העבר: ג'פרי לויד(אנ').
ממד זמן ההווה: מישל סרס(אנ'), ליאון ויזלטיר(אנ').
ממד זמן העתיד: אסתר דופלו, אלפרד סומר.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2014

ממד זמן העבר: שאול פרידלנדר, פייר נורה וכריסטוף צ'יזבסקי(אנ').
ממד זמן ההווה: ג'ון א. הרדי (אנ'), פיטר סנט ג'ורג'-היסלופ(אנ') ברנדה מילנר.
ממד זמן העתיד: מרווין מינסקי.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2015

ממד זמן העבר: פיטר בראון ואלסנדרו פורטלי (אנ')
ממד זמן ההווה: ג'ימי ויילס מייסד ויקיפדיה
ממד זמן העתיד: מייקל ווטרמן(אנ'), דייוויד האוסלר(אנ') וסיירוס קוטיה(אנ')
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2016

ממד זמן העבר: ההיסטוריוניות אינגה קלנדינן (אנ'), ארלט פארג'(אנ')
ממד זמן ההווה: הכלכלנים אנתוני אטקינסון (אנ'), פרנסואה בורגיניון(אנ') וג'יימס הקמן
ממד זמן העתיד: חוקרי הננוטכנולוגיה פול אליוויסטוס (אנ'), צ'ד מירקין(אנ') וג'ון פנדרי(אנ')
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2017

ממד זמן העבר: פרופ' סוונטה פבו, גנטיקאי אבולוציוני שוודי ופרופ' דייוויד רייך, גנטיקאי אמריקני.
ממד זמן ההווה: הסופרים א"ב יהושע וג'מייקה קינקייד.
ממד זמן העתיד: פרופ' ניל גרלס (Neil Gehrels), אסטרופיזיקאי אמריקאי, ומנהל המרכז לאסטרופיזיקה במרכז גודארד של נאס"א ופרופ' שריניוואס קולקארני (Shrinivas Kulkarni), אסטרונום הודי-אמריקני, מהמחלקה לאסטרופיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2018

ממד זמן עבר: פרופ' לוריין דאסטון(אנ'), היסטוריונית של המדע, מנהלת מכון מקס פלנק להיסטוריה של המדע, ברלין; פרופ' אוולין פוקס קלר, פיזיקאית, היסטוריונית של המדע, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ארצות הברית; פרופ' סימון שפר(אנ'), היסטוריון של המדע, אוניברסיטת קיימברידג', בריטניה.
ממד זמן הווה: פרופ' יחזקאל עמנואל(אנ'), חוקר בתחומי הרפואה והביואתיקה, אוניברסיטת פנסילבניה, פילדפלפיה, ארצות הברית; פרופ' יונתן גלובר(אנ'), פילוסוף בריטי, קינגס קולג', לונדון; הברונית מרי וורנוק(אנ') (2019-1924), פילוסופית, לונדון, בריטניה.
ממד זמן עתיד: פרופ' קרלו קרוצ'ה(אנ'), רפואה גנטיקה מולקולרית, אוניברסיטת מדינת אוהיו, ארצות הברית; פרופ' מרי-קלייר קינג, חקר הגנטיקה וסרטן, אוניברסיטת וושינגטון, סיאטל; פרופ' ברט ווגלסטין(אנ'), אונקולוגיה ופתולוגיה, בית ספר לרפואה ע"ש ג'ון הופקינס, בולטימור, ארצות הברית.
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2019

ממד זמן עבר: פרופ' קנת' פומרנץ, פרופ' סנג'איי סוברהמניאם
ממד זמן הווה: פרופ' מייקל איגנטייף, עיתונאים ללא גבולות
ממד זמן עתיד: כריסטיאנה פיגרס
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2020

ממד זמן עבר: לוני באנץ' - מנהל הסמית'סוניאן, פרופ' ברברה קירשנבלט-גימבלט
ממד זמן הווה: פרופ' דבורה דיניז, פרופ' גיטה סן
ממד זמן עתיד: פרופ' אמנון שעשוע, דמיס האסביס
חתני הפרס (2002-2021) > שנת 2021

ממד זמן עבר: פרופ' אליסון בשפורד, פרופ' קת'רין פארק ופרופ' קית' ואיילו
ממד זמן הווה: ד"ר אנתוני פאוצ'י
ממד זמן עתיד: פרופ' זליג אשחר, ד"ר קרל ג'ון וד"ר סטיבן רוזנברג
חתני הפרס לאחר השינוי (מאז 2022) > שנת 2022

נאנה אופוריאטה עיים - תולדות האמנות ומוזיאולוגיה באפריקה
בארט אלמור - היסטוריה סביבתית
מרים ברוסיוס - תרבות חומרית ותולדות המוזיאונים בהקשר קולוניאליסטי
קימברלי וולש - היסטוריה משפטית של הדרום בארצות הברית
אפתימיה ניקיטה - ביוארכאולוגיה וחקר עצמות של אגן הים התיכון
טיירון פרימן - היסטוריה של הפילנת'רופיה בקהילות אפרו-אמריקאיות
ורנה קרבס - אתיופיה בימי הביניים וקשרים בין אפריקה לאירופה
נטליה רומיק - שימור החיים היהודיים באירופה המזרחית וחקר מקומות מסתור בשואה
קריסטינה ריצ'רדסון - היסטוריה של העולם המוסלמי בימי הביניים ובני הרומא ("צוענים")
שנת 2023
סהיד אדרינטו - היסטוריה של ניגריה המודרנית
אנה אנטיץ' - היסטוריה של הפסיכיאטריה והפסיכלוגיה במזרח אירופה ובעולם
כרמה בן יוחנן - מתחים בין דתיים, במיוחד בין יהודים לנוצרים, אחרי השואה
אליס ברטון - היסטוריה של המחקר הגנטי במזרח התיכון
סטפני ג'ונס-רוג'רס - היסטוריה של עבדות ומעורבותן של נשים בסחר העבדים
קריסטה גוף - היסטוריה של מיעוטים בברית המועצות, במיוחד מיעוטים-בתוך-מיעוטים באזרבייג'ן
צ'או טאיינה מאינה - מדעי הרוח הדיגיטליים ושימוש בכלים דיגיטליים כדי לתעד ולספר את ההיסטוריה של קניה
אדם קלולו - היסטוריה של הכניסה של אירופאים למזרח אסיה, במיוחד אירופאים ביפן, וכן שימוש באמצעים דיגיטליים כמו מציאות רבודה כדי ללמד היסטוריה
אניטה רדיני - ביוארכאולוגיה עם התמקדות בשיניים ובשכבות האבק שנכלאות בתוך השיניים ומה הן מלמדות אותנו על החיים והסביבה של אנשים בעבר
שנת 2024
קישה נ. בליין – היסטוריונית של ארצות הברית במאה ה-20, בדגש על היסטוריה של נשים שחורות
בנג'מין ברוזי – חוקר של הדת בסין, שעבודתו עוסקת גם בהיסטוריה המוקדמת של הבודהיזם בסין, וגם באופן שבו נרטיבים דתיים עתיקים התגלגלו לאמונות וטקסים דתיים באסיה העכשווית
ססיל פרומון – חוקרת תולדות האמנות שבוחנת את התרבות הוויזואלית, החומרית והדתית של אפריקה, אירופה ואמריקה הלטינית בעת החדשה המוקדמת
קט ג'רמן – ביו-ארכאולוגית והיסטוריונית שמתמחה בתזונה, בהגירה ובעידן הוויקינגי
דניאל יוטה – היסטוריון תרבותי של אירופה. מחקריו משתמשים בחפצים מוכרים ובפרקטיקות תרבותיות יומיומיות כאמצעים להבנת תרבויות העבר לאורך תקופות ארוכות
סטוארט מ. מקמנוס – היסטוריון גלובלי של העת החדשה המוקדמת, שעבודתו מקשרת בין אזורים גאוגרפיים שעל פי רוב נחקרים בנפרד – צפון אמריקה, אמריקה הלטינית, מערב אפריקה, ודרום סין
קת'רין אוליבריוס – היסטוריונית חברתית של מחלות, שעבודתה מדגימה כיצד מגפות בעבר השפיעו על אופייה של החברה ועל תפיסות של אזרחות וקפיטליזם
קתרז'ינה פרסון – היסטוריונית ציבורית של השואה וסגנית מנהלת מוזיאון גטו ורשה. פרסון הובילה את פרסום המהדורה המדעית החדשה של ארכיון רינגלבלום (המכונה גם ארכיון "עונג שבת")
טריפורדמן סינג – היסטוריון של דרום מזרח אסיה, סינג בוחן את המפגש של האזור עם קולוניאליזם, את תהליך הדקולוניזציה, ובמיוחד את לידתה של הדמוקרטיה בהודו
האמן (האמן ומרגריטה)

| --- | --- |

 שם ספר:  האמן ומרגריטה
 יוצרים:  מיכאיל בולגקוב 
 מידע
 כינויים:  האמן
 גיל:  כבן 38
 מין:  זכר
 מקצוע:  היסטוריון, סופר
 דמויות קשורות
 משפחה:  מרגריטה ניקולייבנה, מאהבת
 
האמן הוא דמות ספרותית מתוך הרומן "האמן ומרגריטה" של מיכאיל בולגקוב. דמותו מופיעה לראשונה בפרק 13 - “הופעתו של הגיבור". אדם כבן 38 השוהה בבית-חולים לחולי-נפש, מתגנב בחצות לחדרו של המשורר איוון בְּלִיבַּיִת השוהה בבית חולים הנ"ל בגין מאורע גרוטסקי (התחקות אחר וולנד ), לדידו, תייר או מרגל אשר מעורב במותו של ברליוז (ראש אגודת האסוציאציות הספרותיות במוסקבה),  במשכן-הסופר גריבויידוב. זהו האמן. האמן מתעב צעקות ומתיירא מחושך. הוא מגלה את לבו לאיוון ומספר כי גנב מהאחות הראשית צרור-מפתחות, ולכן ביכולתו לצאת אל המרפסת המשותפת המתארכת לאורך הקומה. "מדוע אינך נס אל נפשך?” שואל איוון "או שמא הקומה רמה?“ כי "הנני נטול-בית”, עונה האמן. הוא מגנה את שיריו של איוון ואומר: "אל נא כתוב עוד".
עיסוקיו

האמן עמל כהיסטוריון במוזיאון במוסקבה ותרגם מ-5 שפות: אנגלית, צרפתית, גרמנית, לטינית ויוונית. באחד הימים הוא זוכה במאה אלף רובל בלוטו; הוא התפטר מעבודתו, שכר דירת שני חדרים צנועה, מעין מרתף, והחל לכתוב את הרומן שלו אודות פונטיוס פילטוס, הוא ידע כי יחתום אותו במילים: "הפרוקורטור החמישי של ארץ יהודה האביר פונטיוס פילטוס." אך לדאבון לבו כשניסה להוציאו לאור, שלושת עורכי-ספרות: לטונסקי, ארימן, ודפנוביץ’ נמנעו מפרסומו. עקב כך, הוא שקע בדיכאון ושרף את כתב-היד .
אהבתו

הוא מגולל בפני איוון בליבית את סיפור היכרותו עם בחירת ליבו – מרגריטה: הם נפגשו לראשונה בטברסקיה בידה החזיקה זר פרחים צהובים שהיו בעיניו מבחילים. היא פנתה לסמטה והוא התחקה אחר עקבותיה. היא נעצה בו מבטה ועיניה היו גלמודות ושאלה: "האם הינך אוהב את פרחיי?” "לא
“ השיב האמן. הוא אומר לאיוון: “אהבה קפצה עלינו כליסטים מזוין". מרגריטה הייתה נשואה, אך עם מאהבה, האמן, התראתה בערבים בדירתו. בהמשך דרכיהם נפרדות. האמן מסולק מדירתו בשל מכתב קובלנה-פלילית מאת אלוזיי מוגרץ’ - שכנו. הם נפגשים שוב לאחר שמרגריטה פונה לוולנד בבקשה להתראות עם אהובה עם תום נשף השטן.
מותו

האמן מת במרתפו לאחר שלגם יין מורעל של עזאזלו, אך לאמיתו של דבר גופתו מצויה בחדר מספר 118 בבית-החולים לחולי-נפש. למעשה, הוא זוכה לחיי שלווה ומצטרף לסוויטה של וולנד יחד עם אהובתו אל מסע מעל פני האדמה.
בנז'מן מנדי

בנז'מן מנדי (בצרפתית: Benjamin Mendy; נולד ב-17 ביולי 1994 בלוז'מו שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הפ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית.