stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן פרדריק אקרסברג
חיים אישיים

בשנת 1850 נישא יוהאן פרדריק אקרסברג ללורה מרטין האנסן (1821–1878).
אקרסברג מונה לאביר מסדר ואסה בשנת 1866 ומונה לאביר של המסדר הנורווגי המלכותי של סנט אולב בשנת 1870.
אקרסברג נפטר משחפת בסנדביקה, ליד כריסטיאניה.
גלריה

סירות בפיורד
קרחונים
עמק נורווגי
החיים בצפון
הערות שוליים

1 2  Leif Østby, Johan Fredrik Eckersberg, Store norske leksikon, 2020-02-26
↑  Sigurd Willoch, Johan Fredrik Eckersberg, Norsk kunstnerleksikon, 2017-02-20
1 2  Glenny Alfsen, Johan Fredrik Eckersberg, Norsk biografisk leksikon, 2020-02-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4098187  GND: 124489796  ISNI: 0000 0000 6683 7250  KulturNav: 076ffcd8-e30c-4447-9053-4ff532641868  LCCN: n95069847  RKD: 25411  ULAN: 500004343  VIAF: 64941241   WorldCat (עם VIAF): 64941241
ישראל מכטינגר

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1918 חלמניק, פולין
 נהרג:  5 בנובמבר 1956 (בגיל 38)
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול
 ידוע בשל:  מאדריכלי תל אביב
ישראל מכטינגר (18 ביוני 1918 – 5 בנובמבר 1956) היה יזם ומבוני תל אביב כעיר הלבנה טרום הקמת המדינה. ממובילי המעבר מסגנון אדריכלות אקלקטי לבין-לאומי.
ביוגרפיה

ישראל מכטינגר נולד בשנת 1918 בעיר חלמניק שבפולין, למרדכי, איש עסקים, ולשרה, עקרת בית. התחנך בקילצה שבפולין.
עלה לארץ ישראל בגיל 16, למד בבית ספר מונטיפיורי ושירת כנוטר. התגייס לצבא הבריטי ולאחר מכן נלחם במלחמת העצמאות במהלכה נפצע. חבר לאדריכל יהודה מגידוביץ' איתו בנה מספר בתים בתל אביב. נישא לאסתר (לבית זילבר). בתם היא ד"ר שרית סגל.
נפל במבצע סיני 1956, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
חשיבות עבודתו: מעבר מסגנון אדריכלי אקלקטי לבין-לאומי

בשנות השלושים של המאה העשרים התנהל בעיר תל אביב מאבק בין שתי אסכולות אדריכליות שונות. מחד גיסא, הוביל את המאבק האדריכל יהודה מגידוביץ', ומאידך גיסא, אדריכל העיר החדש, יעקב בן-סירה (שיפמן). מגידוביץ', שתכנן כבר מאות בתים בתל אביב, בעיקר בלב העיר ורחוב אלנבי, ייצג את האסכולה הישנה של מבנין אקלקטיים מפוארים. בן סירה, שפעל בעיקר באזור הצפון הישן, אך כמהנדס העיר היה אחראי על כל העיר, ייצג את האסכולה הבינלאומית המינימליסטית. לתוך הקלחת הזו נכנס היזם ישראל מכטינגר. לא פעם תיווך בין שני האדריכלים, כדי להגיע להסכמה. כך, למשל, בבניין שישראל מכטינגר בנה לעצמו בשנת 1931 ברחוב גאולה.
לבית מכטינגר ערך אדריכלי, הוא עונה על עקרונות הסגנון הבינלאומי (מודרני): הא-סימטריה במקום סימטריה, בניה ללא קישוטיות, הדגשה אופקית, הדגשת תפקוד חדר המדרגות, ופינה מעוגלת ביטוי לצורת האנייה. המיקום של המבנה, בעל חשיפה לציר מרכזי (רחוב אלנבי), תוכנן על ידי אדריכל מהמובילים בדורו ובעיר תל אביב, והוא מהמבנים הראשונים בהם עבר האדריכל יהודה מגידוביץ', לדרישתו של מכטינגר, מאדריכלות אקלקטית לסגנון הבינלאומי המודרני. תוכנית המבנה ערוכה במילון צורות מודרני, ניקיון צורני ללא עיטורים, שימוש בברזל במעקות המרפסות, אפיון חלון חדר המדרגות, ומשחק הנפחים. מבנה זה בסגנונו הבינלאומי, הוביל לפריצת דרך לא רק בסגנונו של מגידוביץ', אלא גם ביחס לסביבתו. באותה עת המבנים הסמוכים לו מצדדיו, מולו ומבנים נוספים ברחוב גאולה (ובחלקים גדולים של רחוב אלנבי) נבנו כולם בסגנון האקלקטי עדיין.
עבודות נבחרות

בית מכטינגר, רחוב גאולה 42, 1931.
אלנבי 53, 1935
אבן גבירול (לימים גולדנברג) 6, 1935
ראו גם

העיר הלבנה של תל אביב
לקריאה נוספת

גלעד דובשני, אדריכל יהודה מגידוביץ (תצלומים: אברהם חי), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.
יוהאן פלוגבייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1882 קניגשטיין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  21 באוקטובר 1951 (בגיל 69) שטוטגרט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1904–1945 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-221   מפקד דיוויזיית האבטחה ה-221   מפקד דיוויזיית ההכשרה ה-388   מפקד דיוויזיית ההכשרה ה-155   מפקד דיוויזיית קורלנד
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
יוהאן פלוגבייל (בגרמנית: Johann Pflugbeil;‏ 24 באוגוסט 1882 – 21 באוקטובר 1951) היה גנרל בצבא הנאצי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-24 באוגוסט 1882, והיה אחיו הבכור של קורט פלוגבייל. בשנת 1904 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-181 (הסקסוני המלכותי ה-15). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה ואף נפצע כמה פעמים, וב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-10 (הסקסוני), וב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד הלנדווהר בברסלאו, וב-1 ביוני 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-221, והשתתף עמה במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-221, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא כבש עמה את העיר ביאליסטוק, ולאחר מכן ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, ואף העלו באש את בית הכנסת יחד עם 700 יהודים שנאספו לתוכו. ב-11 באפריל 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית ההכשרה ה-388. במאי 1944 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית ההכשרה ה-155, וב-12 באוגוסט 1944 הוענק לו על פעולותיו בקרב מיטאו בלטביה עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בפברואר 1945 שונה שוב שם הדיוויזיה לדיוויזיית קורלנד, וזמן קצר לפני תום המלחמה הוא חזר לגרמניה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר פפולנגבייל בשטוטגרט, שם חי עד למותו ב-21 באוקטובר 1951.
ראו גם

הפוגרום ביהודי ביאליסטוק.
יוסט אמאן

| --- | --- |

 לידה:  1539 ציריך, הקונפדרציה השווייצרית הישנה 
 פטירה:  17 במרץ 1591 (בגיל 52 בערך) נירנברג, דוכסות בוואריה 
 הושפע על ידי:  וירגיל סוליס 
 
יוסט אמאן (בגרמנית: Jost Amman;‏ 5 ביוני 1539, ציריך – 17 במרץ 1591, נירנברג) היה חרט אמן, שרטט ואמן הדפסים ותחריטי עץ, שפעל בנירנברג במאה ה-16.
יצירתו

יוסט אמאן נולד בציריך למשפחת פרופסור באוניברסיטה. בשנת 1560 הוא עבר לנירנברג. בתחילת הדרך הוא עבר אצל וירגיל סוליס. לאחר פטירת סוליס בשנת 1561 אמאן התחיל לעבוד באופן עצמאי. בסך הכל הוא יצר כ-1500 הדפסים. אוסף גדול של היצירות שלו נמצא בקופפרשטיך-קבינט ברלין.
בשנת 1576 הוא יצר סדרת תחריטים של מלכי צרפת שהודפסו בפרנקפורט. הוא גם יצר איורים לספר הברית החדשה שפורסמה על ידי סיגיזמונד פייראבנד ולסקר טופוגרפי של בוואריה.
עבודה נוספת של האמן Panoplia Omnium Liberalium Mechanicarum et Seden-tariarum Artium Genera Continens כוללת 115 איורים.
איורים של אמאן מאופיינים בדיוק רב לפרטים. אף על פי שעבודותיו זכו להצלחה גדולה והוא קיבל הזמנות רבות, בסוף חייו הוא היה צריך לבקש עזרה כספית מקרובי משפחה בציריך.
יוהאן פרדריק קלמנס

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1749 Goleniów, רפובליקת פולין 
 פטירה:  5 בנובמבר 1831 (בגיל 81) קופנהגן, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תקופת הפעילות:  1768–1831 (כ־63 שנים) 
 בן או בת זוג:  Marie Jeanne Clemens 
 
יוהאן פרדריק קלמנס (בדנית: Johan Frederik Clemens‏; 29 בנובמבר 1749 – 5 בנובמבר 1831) היה דפס דני ויצר תחריטים.
ראשית חייו

קלמנס נולד בגולנאו (היום גולניוב) ליד שצ'צ'ין בפומרניה, ליוהאן דייוויד קלמנס, ורעייתו אנה פרנקן. האב, יחד עם בנו יוהאן, עברו לקופנהגן כשהילד עוד היה צעיר למדי.
הוא ביקש להתחיל את הכשרתו באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות כבר בשנת 1760 בגיל 11. הוא נרשם להכשרה, אך נדחה על ידי מאסטר הציור האנס קליאו כצעיר וקטן מדי. הפסל סיימון קארל סטנלי התעניין בילד, ובעזרתו הגיע יוהאן לבית הספר לציור בשנת 1761. הוא הוכשר הן כצייר דקורטיבי, והן כצייר אומן.
בשנת 1764 כשהיה בן 15 קלמנס היה בהכשרה אצל אמן ציור שם התחיל לעבוד עם עבודות קישוט פשוטות. כשהפך לחניך ציור הוא נכנס להכשרה בסטודיו של יוהאן אדוורד מנדלברג. מנדלברג השתמש בחניכים מוכשרים רבים לביצוע הפרויקטים הרבים שלו. כאן למד קלמנס להכיר את ניקולאי אבידגור, פרדריק לודוויג בראדט, יוהנס סמואל לימן וכישרונות צעירים מוכשרים אחרים מהאקדמיה לאמנות, שחלקם השיגו תהילה בשנים הבאות.
בשנת 1765 הוא כבר זכה במדליוני הכסף הקטנים והגדולים של האקדמיה. ז'אק סאלי, מנהל האקדמיה, יעץ לילד להפוך לפסל, אך הוא היה מעוניין להפוך לחרט נחושת. המליצו לו להתאמן אצל יוהאן מרטין פרייסלר, אך פרייסלר לא גילה בו עניין עד שקלמנס הכין הדפס המבוסס על תחריט של ז'אן דולה. כשהתרשם מעבודה זו, הפך פרייסלר לחברו המסור והפטרון של קלמנס. קלמנס התאמן אצל פרייסלר בין 1769–1770.
עד מהרה זכה בפטרון בעל השפעה נוספת, הצייר פיטר קרמה, שהמליץ עליו לפסל יוהנס וידוולט. קלמנס יצר תחריטים על סמך האיורים של וידוולט למהדורה מפוארת של "פדר פאארס" של לודוויג הולברג בשנת 1772, והעניק לצעיר הכנסה ראויה לפרנס את עצמו ואת אביו. וידוולט הפך לחברו ולפטרונו לכל החיים.
נסיעה לפריז

בעזרתו של וידוולט, קלמנס קיבל מלגת נסיעות לארבע שנים והצליח לעזוב את קופנהגן בשנת 1774. נסע ישירות לפריז, שם הושפע מהטכניקה והסגנון של צ'ארלס-ניקולה קוצ'ין. קלמנס היה פרודוקטיבי וחרט דיוקנאות רבים במהלך שהותו בפריז. הוא התארס גם עם מארי ז'אן קרבואה כשהיה שם.
הוא פיתח מוניטין כאמן בפריז, והאקדמיה הציעה לקבל אותו כחבר, בתנאי שיפיק יצירה חדשה ואיכותית. במקביל נסתיימה קצבת הנסיעות שלו, הוא נשאר עוד זמן קצר, וחזר לקופנהגן ב-1778, עם חניית ביניים בשווייץ.
חזרה לקופנהגן

בשנת 1779 הוא נבחר כחרט המלכותי, בתמיכתו המועילה של וידוולט, וקיבל שכר שנתי באמצעותו יכול היה לפרנס את משפחתו. הוא היה עסוק בעשיית דיוקנאות למשפחת המלוכה והאצולה בעשר השנים הבאות.
הוא חזר לפריז להתחתן עם ארוסה, מארי ז'אן קלמנס, ב-27 באוגוסט 1781. הוא לימד את רעייתו, שכבר הייתה אומנית, את אומנות התחריט בלוח נחושת, והיא השתלבה במהירות בסביבה האמנותית הדנית.
אביו של קלמנס נפטר בשנת 1782. באותה שנה קיבלה מארי ז'אן הזמנה להצטרף לאקדמיה לאמנות כציירת פסטל. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שזכו בכבוד זה. אולם, היא מעולם לא העבירה את עבודת ההגשה שהוקצתה לאקדמיה, ולכן מעולם לא מילאה את תנאי החברות.
קלמנס תפס עמדה מרכזית בחיים האמנותיים באותה תקופה, והיה משתתף נלהב בדיונים המדעיים והפילוסופיים של ההשכלה. במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 שיתף פעולה עם ניקולאי אבידגור בשורה של סאטירות וביקורות חברתיות, דתיות ופוליטיות. היו לו קשרים הדוקים עם חוגים פוליטיים בני זמנו.
עם כישרונו היצירתי העצום המוניטין של קלמנס בדנמרק הלך וגדל, והוא היה בחברה טובה עם בני דורו ניקולי אביגורד, יוהאן מרטין פרייסלר, יוהאן אדוארד מנדלברג, יוהנס וידוולט וינס יול.
עבודות בברלין ובלונדון

בשנת 1787 הוזמן קלמנס לברלין לעשות תחריט המבוסס על ציור של האנגלי א.פ. קנינגהאם, "בית פרידריך הגדול לרכיבה לאחר תמרונים בפוטסדם". הוא קיבל אישור מלכותי ונסע לשם בשנה שלאחר מכן. הוא גר בברלין ארבע שנים והיה קשה לו לעבוד עם קונינגהם. הוא קיבל חברות באקדמיה בברלין בשנת 1788, ויצירותיו הוצגו באקדמיה של ברלין באותה שנה.
רעייתו נפטרה משחפת בשנת 1791 בברלין והותירה אחריה בן, בן תשע. שני ילדים נוספים מתו צעירים.
עם השלמת המשימה בברלין קלמנס נסע בשנת 1792 באישור מלכותי ללונדון כדי לעבוד על תחריט חדש המבוסס על מותו של גנרל ריצ'רד מונטגומרי בהתקפה על קוויבק, 31 בדצמבר 1775. עבודה זו הביאה לו עבודות נוספות עבור הדפסים מבוססי על כמה ציורים אחרים של ג'ון טרומבול בנג'מין ווסט ואחרים.
בלונדון נישא לאן ריס בשנת 1795.
שנים אחרונות

הוא חזר לדנמרק בשנת 1795. הוא קיבל דירה באקדמיה בשנת 1797, ושימש כגזבר האקדמיה מספר פעמים בשנים הבאות.
התחריט שלו "קרב קופנהגן" נוצר בשנת 1801, והתבסס על ציור של כריסטיאן אוגוסט לורנץ. הוא תיאר את הקרב בהנהגתו של האדמירל הוריישו נלסון, חלק מההתקפה האנגלית על קופנהגן (1801) במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שהגיעה לשיאה ב-2 באפריל 1801. תחריט זה היה פופולרי מאוד בימיו ונתלה בבתים רבים כהפגנת פטריוטיות. הוא גם מוכר כאיור הטוב והאמין ביותר לקרב הזה.
הוא מונה לפרופסור בתחריט נחושת באקדמיה בשנת 1813 לאחר שעבר מספר פעמים, ולבסוף פרופסור בבית הספר לציור מודלים בשנת 1818 בגיל 70.
רעייתו השנייה נפטרה בשנת 1824.
הוא מת ב-5 בנובמבר 1831, בגיל 81.
הערות שוליים

↑  kid.dk (באנגלית אמריקאית)
↑  Koldinghus - Clemens: Battle at Rheden, web.archive.org, ‏2011-07-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14960515x (data)  GND: 116543248  ISNI: 0000 0001 1649 1623  KulturNav: 29a53abd-8698-4e53-80eb-11459c323d05  LCCN: n2017001782  NKC: ola2013758799  RKD: 17166  SUDOC: 074473778  TePapa: 452  ULAN: 500010134  VIAF: 56881310   WorldCat (עם VIAF): 56881310 
יוהאן פרדריק קלמנס, מותו של גנרל מונטגומרי בקרב קוויבק
יוהאן פרדריק קלמנס, קרב קופנהגן 1801
כבוד ונקמה

| --- | --- |
 בימוי:  Lauro David Chartrand-DelValle 
 הופק בידי:  סטיבן סיגל
 תסריט:  סטיבן סיגל
 שחקנים ראשיים:  סטיבן סיגל דארן שאלאווי Claudiu Bleonț 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Paramount Home Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2010 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, רומנית, רוסית 
 סוגה:  סרט פעולה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כבוד ונקמה (באנגלית: Born to Raise Hell, נולד לגדל גיהנום) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2010, בבימויו של לאורו צ'ארטרנד בהשתתפות סטיבן סיגל שגם כתב והפיק את הסרט, דארן שאלאווי ודן בדאראו. הסרט צולם ברומניה, לא הוקרן מסחרית בבתי קולנוע אלא הופץ כ-DVD מאז אפריל 2011.
עלילה

אחרי פיגועי 11 בספטמבר, ממשל ארצות הברית הבין שסמים היו אחראים למימון רוב תאי הטרור. זו הסיבה שהם יצרו ומימנו את "המטה הבינלאומי למלחמה בסמים" (IDTF).
בובי (רוברט) סמואלס (סטיבן סיגל) עומד בראש צוות IDTF בבוקרשט. שישה חודשים קודם לכן, שותפו של בובי נהרג. עכשיו, המטה שלח אליו שותף חדש בשם סטיב. אשתו של סטיב היא בחודש השמיני להריונה, והוא שואף להיות בבית בעת הלידה, כדי לראות את הלידה של הילד שלו.
לברון הסמים הרוסי דמיטרי יש אישה ובן צעיר, שאינם מודעים לעסקי הסמים שלו. לאחרונה, דימיטרי יצר שותפות סחר בסמים עם קוסטל, רומני שמנהל את "רומא אייס", אחד המועדונים הפופולריים ביותר בבוקרשט. קוסטל ואנשיו מתמחים בפלישות לבתים של אנשים עשירים, גנבת כל מה שהם יכולים והריגת המשפחה. במהלך כל פלישה, קוסטל עצמו אונס והורג את האישה. בנוסף, קוסטל משתמש בבחורות צעירות על מנת לבריח סמים לאנגליה.
קוסטל חייב לדימיטרי כסף עבור סמים שרכש ממנו.
במהלך פשיטה, בובי עוצר את ברוס שמוכן לשתף פעולה ומספר לבובי שדימיטרי הוא ספק הנשק והסמים באזור ודרך דימיטרי אפשר להגיע לקוסטל. בובי שולח את ברוס אל דימיטרי במטרה להשיג סמים ועוקב אחריו אולם דימיטרי חושד, מזהה את רכב המעקב ושולח את אנשיו לשם. בובי ואנשיו מכים את אנשיו של דימיטרי.
בהמשך, בובי עוצר את רכבו של דימיטרי, דימיטרי מכה עם ראשו בשמשת המכונית ומנפץ אות ומאשים את בובי בכך שהכה אותו. דימיטרי לא מוכן לסייע לבובי במעצרו של קוסטל, בובי נאלץ לשחרר את דימיטרי ודימיטרי שולח את אנשיו להרוג את ברוס.
בובי ואנשיו פושטים על מקום אחסון סמים של קוסטל, לכן קוסטל לא יכול לכסות את חובו לדימיטרי ודימיטרי מאיים עליו כי קוסטל ימות אם הוא לא יבוא עם הכסף. קוסטל ואנשיו פושטים לביתו של דימיטרי והורגים את אשתו של דימיטרי. אנשיו של דימיטרי מצליחים להבריח את קוסטל ושארית אנשיו וקוסטל מגיע למועדון במטרה לאסוף כסף ולהימלט. בינתיים בובי ואנשיו מגיעים למועדון. בקרב יריות נפצע סטיב אנושות וקוסטל מצליח להימלט.
דימיטרי מגיע אל בובי ומציע שיתוף פעולה בתפיסת קוסטל, דימיטרי הורג את מי שהרג את אשתו ובובי נאבק בקוסטל והורג אותו.
הערות שוליים

↑  כוח שלא קיים במציאות
כבוד הלבנון

גליונו הראשון של כבוד הלבנון, כמוסף בתוך גליונו הראשון של "הלבנון". בשער: חידושי תורה של הרבנים משה יהודה לייב זילברברג ויהוסף שוורץ
כבוד הלבנון היה כתב עת תורני שנדפס בתור המוסף התורני של עיתון "הלבנון".
היסטוריה

המוסף התורני "כבוד הלבנון" נספח לעיתון "הלבנון" מיד מגיליונו הראשון, ונדפס יחד עמו מדי גיליון. הוא ליווה את "הלבנון" לאורך כל שנות קיומו, ונדפס עמו גם בעת גלותו בפריז ובמיינץ.
על דפי "כבוד הלבנון" התנהלו פולמוסים רבניים בהם אחד הפולמוסים המפורסמים ביותר במאה ה-19: פולמוס חידוש עבודת הקורבנות, שראשיתו בהצעת הרב קלישר בספרו דרישת ציון ובתגובת רבי דוד פרידמן ב"כבוד הלבנון" בה עורר רשימת בעיות הלכתיות הכרוכה בחידוש ההקרבה, תגובה שהולידה משא-ומתן ממושך.
ראוי לאזכור בהקשר זה פולמוס שהתנהל בין שלמה זלמן חיים הלברשטאם (שזח"ה) שייצג את עמדת תנועת חכמת ישראל ובין הרב יצחק דב במברגר מווירצבורג באשר למידת נאמנותו של שד"ל - שנחשב שמרן מדי בעיני הראשונים וחדשן מדי בעיני השמרנים - לתפיסה המסורתית.
כותבים בולטים

בין כותבי המאמרים ב"כבוד הלבנון" בולטות דמויות תורניות מן היישוב הישן בירושלים, כמו: הרב משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא, רבי שמואל סלנט ורבי מאיר אוירבך; והחוקר הרב יהוסף שוורץ. גם אישים בולטים מהאליטה התורנית במזרח אירופה השתתפו בו: רבי חיים ברלין (אז רבה של יליזבטגרד), רבי אלכסנדר משה לפידות מראסיין, רבי צבי הירש קלישר מטורון, רבי אלעזר הלוי איש הורוויץ מווינה, רבי יוסף זכריה שטרן, רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ, רבי אליהו גוטמכר מגריידיץ, המלבי"ם, רבי דוד פרידמן מקרלין (אז במוהילב), רבי מרדכי גימפל יפה מרוז'ינוי ורבי עזריאל הילדסהיימר.
התפרסמו בכתב העת גם מחקרים וסקירות של אנשי מחקר יהודים ידועים, בהם: הרב יחיאל מיכל פינס, יעקב ספיר, אליקום כרמולי, אדולף נויבאואר, שניאור זק"ש, אברהם אליהו הרכבי ואברהם ברלינר.
לקריאה נוספת

שושנה הלוי, מפתח הלבנון, ירושלים: יד בן-צבי, תשל"ד, 1974.
יהודה רובינשטיין ויצחק רפאל, הלבנון ו„כבוד הלבנון”, בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 162–168.
כיס האשכים

| --- | --- |

שק האשכים
 שיוך:  מערכת הרבייה הגברית 
 אספקה עורקית:  anterior scrotal arteries, posterior scrotal arteries 
 ניקוז ורידי:  וריד האשך 
 ניקוז לימפטי:  Superficial inguinal lymph nodes 
 עצבוב:  posterior scrotal nerves, anterior scrotal nerves, genital branch of genitofemoral nerve, perineal branches of posterior femoral cutaneous nerve, anterior cutaneous branch of iliohypogastric nerve
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1237) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  scrotum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.4.03.001 
 TA2 (2019):  3693 
 FMA:  18252 
 קוד MeSH:  A05.360.444.661 
 מזהה MeSH:  D012611 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0036471 
 
אצל זכרים של בני אדם ויונקים אחרים, כיס האשכים או שק האשכים הוא קפל עור השוכן מתחת לפין, אשר מכיל את האשכים.
דפנות כיס האשכים עשויות מכמה שכבות; אלו מוקפות במעטה של עור מקומט בעל פיגמנטציה חזקה יחסית. בין השכבות נמנות: החיתולית השטחית, שכבה של רקמת חיבור המכילה סיבי שריר, ושלוש שכבות של חיתולית שמקורן בשכבות שריר של דופן חלל הבטן.
סיבי שריר בחבל הזרע תורמים בוויסות הטמפרטורה בכיס האשכים על ידי כיווצו של הכיס לעבר הגוף כשקר והרחקתו מהגוף כשחם וזאת על מנת לעזור לאשכים לייצר כמה שיותר תאי זרע, כיוון שהם מייצרים אותם בצורה מהירה בטמפרטורה של 3–5 מעלות צלזיוס מתחת לטמפרטורת הגוף; דהיינו, 32-34 מעלות.
בתוך חלל האשכים קיימים הגלימה הנרתיקית, שהיא שק קטן המכיל מעט נוזל, המפחית את החיכוך ומגן על האשכים בעת תנועתם; ועילית האשך, שהוא חבל מוארך ומכווץ שאורכו כ-6 מטרים, אשר אוגר את תאי הזרע עד הגיעם לבשלות.
כיס אוויר

כיס אוויר (באנגלית: Clear-air turbulence) הוא הכינוי שניתן לתופעה של מערבולות ושינויי לחץ נסתרים באוויר, שעלולים לגרום לטלטלות לא נעימות במהלך טיסה ואף לנזק למטוס או לתכולתו.
כ-10 אחוזים מהמטוסים שנקלעים לכיס אוויר נפגעים.[דרוש מקור]
הטלטולים הנגרמים בעת כניסה לכיס אוויר הם משני סוגים, טלטולים מעלה ומטה או טלטולים מצד אל צד. כשהמטוס עובר מעל זרמי אוויר עולים, הוא נדחף כלפי מעלה בקצב לא אחיד וכשהוא עובר את השפעת זרם האוויר הוא שב לגובה הקודם וכך נוצרים הטלטולים מעלה ומטה.
בעת טיסה בגובה רב מטוסים נקלעים לעיתים לתוך זרם סילון וזה עלול לגרום לטלטולים מצד אל צד עד שהמטוס נחלץ מזרם. אם כיוון הזרם תואם את כיוון הטיסה, זרם הסילון עשוי לקצר את הטיסה ולהביא לחיסכון בדלק.
המטוסים בנויים כך שיוכלו להתמודד עם כיסי האוויר בהצלחה.
בשנת 1891 נעזר המהנדס הגרמני אוטו ליליינטל בזמן שבחן את הדרוויצר גלייטר בכיסי אוויר שהגיעו למהירות של 10 מטר בשנייה.
הערות שוליים

↑  אוטו ליליינטל centennialofflight.net/essay/Prehistory/lilienthal
יקטרינה פשקובה

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1876 סומי, אוקראינה 
 פטירה:  26 במרץ 1965 (בגיל 88) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית 
 בן או בת זוג:  מקסים גורקי 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל (1958) 
 
יקטרינה פבלובנה פשקובה (ברוסית: Екатерина Павловна Пешкова, née Волжина‏; 26 ביולי 1876 - 26 במרץ 1965) הייתה פעילת זכויות האדם והומניטרית (אנ') סובייטית, אשתו הראשונה של הסופר מקסים גורקי.
לקריאה נוספת

ארקדי ווקסברג, רצח מקסים גורקי - הוצאה להורג סודית. (ספרי אניגמה: ניו יורק, 2007. ISBN 978-1-929631-62-9)
יעל ונסים לוי, רופאיה של ארץ ישראל "1948-1799, הפרק 'אקטרינה פשקובה (גורקי) (1887-1965) ועליית הרופאים הציונים מברית המועצות', הוצאת איתי בחור 2012.
הערות שוליים

↑  ב. בר-תקווה, "אם" אסירי ציון ברוסיה, הצופה, 13 באפריל 1965
↑  מת ד"ר אריה אלוטין מוותיקי הרופאים בת"א, מעריב, 12 בנובמבר 1979
↑  ישראל קרגמן, מניה שטרקמן ורלינסקי, דבר, 19 באוקטובר 1980
↑  נפתלי קראוס, הרבי נדון למוות, מעריב, 21 ביולי 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425937905171  PLWABN: 9810579309805606  BnF: cb16407454d (data)  GND: 132470357  ISNI: 0000 0000 5303 6075  LCCN: no98089889  NKC: js2013746727  NTA: 161949665  SELIBR: 396029  SUDOC: 14730038X  VIAF: 35617633   WorldCat (עם VIAF): 35617633
יקטרינה קורולקובה

יקטרינה אנטונובנה קורולקובה (באנגלית: Yekaterina Antonovna Korolkova; אוגוסט 1900–1950) הייתה אחות בבית חולים פסיכיאטרי, חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

יקטרינה עבדה כאחות סניטרית בבית החולים הפסיכיאטרי שבשכונת קולמובו שבעיר נובגורוד. היו לה שני ילדים - בת בשם יקטרינה ווסיליבנה, ילידת 1922 ובן בשם וסילי וסיליביץ', יליד 1926. אחת מחברותיה לעבודה, מיליה רייזיק, שהייתה יהודייה סייעת לרופא שיניים, גרה בסמוך למתחם בית החולים יחד עם בתה פרידה רבינוביץ' וסבתה של פרידה. אביה של פרידה שעבד כרופא פסיכיאטרי, הוצא להורג ב-1938 . הנאצים הוציאו את החולים מן העיר והשמידו אותם ובאופן זה פינו את מבני בית החולים על מנת שהסגל הקיים יטפל בשבויי מלחמה ובפצועים נאצים.
כשהסגל עבד בבית החולים, ילדי האחיות והרופאים שהו במתחם. בחורף 1941 כשירד השלג הראשון, הילדים יצאו לשחק בשלג ובמקום התפוצץ פגז. לילד אחד נערף ראשו, ילדים רבים נפצעו ובהם פרידה בת ה-8, שספגה רסיסים בשתי רגליה. באותו חורף, הנאצים ירו למוות בווסילי, בנה של יקטרינה, שכן חשדו שהוא פרטיזן.
בשל חששה של מיליה מגורלה ומגורל סבתה של פרידה והחשש שיעצרו על ידי השלטון הנאצי, בקשה מחברתה יקטרינה לטפל בבתה אם ייתפסו. מיליה והסבתא שולחו על ידי הנאצים ויקטרינה אימצה את פרידה וטיפלה בה עם שחרורה מבית החולים, כאילו הייתה הבת שלה. יקטרינה הטבילה את פרידה לנצרות, דאגה לה למסמכי לידה חדשים וכן לשינוי שמה לליובה קורולקובה בסיועו של כומר.
לכל אורך תקופת השלטון הנאצי בעיר, ורה ניקולאיבנה, אחייניתה של יקטרינה, שעבדה במטבח אצל הגרמנים, הביאה להן אוכל, שהיה חיוני להשרדותן.
בסוף שנת 1943, פרידה, יקטרינה ואמה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה, הופנו יחד עם הצוות הרפואי למחנה ריכוז בשיאולאי שבליטא. שם שיכנו אותן במגורי החיילים והן שהו שם למשך כשלושה חודשים. לאחר מכן, יחד עם הצוות הרפואי במקום, הן הועברו לכפר יוניטקי במרחק 17 ק"מ משיאולאי בו שכן בית חולים רוסי לנכים ושם שהו עד להגעת הצבא הסובייטי.
ב-1944, לאחר שחרור ליטא בידי הצבא הסובייטי, השלוש חזרו לקולמובו.
לאחר המלחמה

אחרי השחרור פרידה נשארה לגור עם אמה ואחותה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה ואולגה אנטונובנה. יקטרינה נסעה לגרמניה והצליחה להשיב את בתה שנשלחה לעבודות כפייה בגרמניה. ב-1945 הגיע לביתה של יקטרינה דוד של פרידה. הוא ביקש לקחת עימו את פרידה ללנינגרד, אולם פרידה סירבה להיפרד ממשפחתה החדשה שטיפלה בה לאחר מות אמה. עם זאת, כאשר הדוד פריד הגיע בשנית, יקטרינה שכנעה את פרידה להצטרף אליו שכן היא שוכנעה שפריד יוכל לספק לה חיים וחינוך טובים יותר. פרידה שמרה על קשר עם יקטרינה עד שזו מתה ממחלת הסרטן. יקטרינה נקברה בנובגורוד בבית הקברות פיטרוב.
בשנות ה-90 עלתה פרידה לישראל.
הכרה והנצחה

ב-15 בנובמבר 1999, יד ושם הכיר ביקטרינה קורולקובה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים במוסקבה, בירת רוסיה. שמה של קורולקובה מונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
הערות שוליים

1 2 3  The Righteous Among the Nations Database , Korolkova Yekaterina, יד ושם
1 2  עדויות ומסמכים בתיק מס' 8710 מארכיון יד ושם.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יקטרינה קורולקובה".