stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Without You (מיני-אלבום)
רשימת רצועות

| Without You> מס' | Without You> שם | Without You> משך | Without You>  | Without You>  | Without You>  | Without You>  | Without You>  | Without You>  | Without You>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Dishes  | 2:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Mine (You Can't Find Love in Mollywood)  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Miss Me (Demo)  | 1:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Love Somebody  | 2:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 10:24 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 24 ביוני 2020 | הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליט | AWAL |  |
הערות שוליים

↑  לאוב, ג'וני סימפסון, דאלאס ג'יימס קוהלקה
1 2  Without You Lauv, genius (באנגלית)
↑  Without You - EP by Lauv (באנגלית)
| לאוב |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | How I'm Feeling • All 4 Nothing |  |
| אלבומי אוסף | I Met You When I Was 18 (The Playlist) |  |
| מיני-אלבומים | Without You |  |
| סינגלים | "I Like Me Better" • "Easy Love" • "There's No Way" • "I'm So Tired..." • "Drugs & the Internet" • "Sad Forever" • "Fuck, I'm Lonely" • "Feelings" • "Mean It" • "Modern Loneliness" • "Steal the Show" |  |
| השתתפות בסינגלים | "A Different Way" • "Make It Right" • "Slow Grenade" • "Kings & Queens, Pt. 2" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 70c2c20c-3647-43e6-9994-15a6cb506426
אאוחניו סייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1981 (בן 43) טמפיקו, מקסיקו
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  זמר, דוגמן
 http://eugeniosillerofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אאוחניו סייר (בספרדית: Eugenio Siller Margain; נולד ב-5 באפריל 1981) הוא שחקן, דוגמן וזמר מקסיקני הידוע בעיקר בהשתתפותו בטלנובלות "Rebelde" "יופי זה לא הכל" "ים של סודות", רבלדה, "אורורה" ו-"מלכת הלבבות".
קריירה

אאוחניו סייר החל את הקריירה שלו בשנת 1998 כשהופיע בפרסומות רבות ובהפקות תיאטרון. באותה שנה הקים עם אחיו הבכור ושני חברים נוספים את להקת "קלישה" (Klishé). מאוחר החל לפתח את קריירת הדוגמנות שלו באיטליה ובשנת 2005 סיים את קורס ה-CEA בבית הספר במקסיקו.
בשנת 2006 החל לשחק בגרסה המקסיקנית של "המורדים" בתפקיד לוסיאנו.
בשנת 2007 שיחק בסדרת הנוער "המיקוד" (Código Postal), בתפקיד רפאל רוחאס אלונסו, ובאותה שנה שיחק בסדרה "יופי זה לא הכל" (Al Diablo con los Guapos) בתפקיד אלחנדרו בלמונטה ארנגו.
בשנת 2009 שיחק בסדרה "החטא שלי" (Mi Pecado) בתפקיד ג'וליאן הוארטה אלדמה.
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה מבית טלמונדו, "אורורה" בתפקיד מרטין לובוס.
בשנים 2011–2012 שיחק בטלנובלה "היפה ממהנטן" בתפקיד כריסטובל פרקר.
בשנת 2014 כיכב בטלנובלה "מלכת הלבבות" לצד פאולה נונייז, לאורה פלורס, קתרין סיאצ'וקה וחואן סולר בתפקיד ניקולס נונייס\חוויאר בוליבר.
בשנים 2015–2016 שיחק בסדרה "מי זה מי?" לצד דנה פאולה בתפקיד פדרו "פריקו" פרז/לאונרדו פונטמאיור.
בשנת 2019 שיחק בסרט הדרמה הקולומביאני-ספרדי "Jesús de Nazaret" אודות ישו ושם גילם את יוחנן בן זבדי.
פילמוגרפיה

| שנה | טלנובלה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Rebelde | לוסיאנו | תפקיד חוזר |
| 2006-2007 | ים של סודות | רפאל רוחאס אלונסו | תפקיד מוביל |
| 2007-2008 | יופי זה לא הכל | אלחנדרו בלמונטה ארגנו | תפקיד ראשי |
| 2009 | החטא שלי | חוליאן הוארטה אלדמה | תפקיד ראשי |
| 2011-2010 | אורורה | מרטין לובוס | תפקיד ראשי |
| 2011-2012 | היפה ממהנטן | כריסטובל פרקר | תפקיד ראשי |
| 2014 | מלכת הלבבות | ניקולס נונייס\חוויאר בוליבר דה רוסס | תפקיד ראשי |
| 2015-2016 | מי זה מי? | פדרו "פריקו" פרז / לאונרדו פונטמאיור | תפקיד ראשי |
| 2021–2022 | מי הרג את שרה? | חוזה מריה | תפקיד ראשי (3 עונות); 24 פרקים |
אבי פרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1943 (בן 81) איסטנבול, טורקיה
 מוקד פעילות:  ישראל
 עיסוק:  מתופף
 כלי נגינה:  תופים
 
אבי פרין (נולד ב-22 ביוני 1943) הוא מתופף ישראלי.
Under a Blood Red Sky (אלבום)

| סקירת ציון> ציוני ביקורות.מקור | סקירת ציון> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
שיקגו טריביון: 
אנטרטיינמנט ויקלי: A-
פיצ'פורק: 9.0/10
רולינג סטון: 
מדריך האלבומים של רולינג סטון: 
וילג' ווייס: A-
Under a Blood Red Sky (תחת שמיים אדומים כדם) הוא אלבום בהופעה חיה של להקת הרוק האירית U2. האלבום הופק על ידי ג'ימי איובין ויצא ב-7 בנובמבר 1983 בחברת איילנד רקורדס.
היסטוריה

האלבום כולל הקלטות חיות משלוש הופעות מסיבוב ההופעות War מקולורדו ומבוסטון שבארצות הברית ומסנקט גורסהאוסן שבגרמניה.
לאלבום נלווה סרט בהופעה חיה אשר נקרא "U2) "U2: Live at Red Rocks: Under a Blood Sky בהופעה חיה ברד רוקס: תחת שמים אדומים כדם). שלא כמו האלבום, הסרט צולם כולו באמפיתיאטרון רד רוקס ב-5 ביוני 1983. הביצוע לשיר "Sunday Bloody Sunday" בהופעה תואר על ידי מגזין הרולינג סטון כאחד מ-"50 הרגעים ששינו את ההיסטוריה של הרוקנרול".
שם האלבום מגיע משורה בשיר "New Years Day".
גרסה של האלבום שעבר רימסטרינג יצאה ב-29 בספטמבר 2008 יחד עם DVD של ההופעה מרד רוקס.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי U2, המילים נכתבו על ידי בונו.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> מיקום/תאריך הקלטה | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Gloria  | באמפיתיאטרון רד רוקס ב-5 ביוני 1983 | 4:32 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | 11 O'Clock Tick Tock  | בבוסטון, מסצ'וסטס ב-6 במאי 1983 | 4:34 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Will Follow  | סנקט גורסהאוסן, גרמניה ב-20 באוגוסט 1983 | 3:36 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Party Girl  | באמפיתיאטרון רד רוקס ב-5 ביוני 1983 | 2:52 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> מיקום/תאריך הקלטה | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Sunday Bloody Sunday  | סנקט גורסהאוסן, גרמניה ב-20 באוגוסט 1983 | 4:55 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | .The Electric Co  | סנקט גורסהאוסן, גרמניה ב-20 באוגוסט 1983 | 5:18 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | New Year's Day  | סנקט גורסהאוסן, גרמניה ב-20 באוגוסט 1983 | 4:29 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | 40  | סנקט גורסהאוסן, גרמניה ב-20 באוגוסט 1983 | 3:36 |  |  |  |  |  |  |
הערות
במהלך הביצוע של ".The Electric Co" בונו כלל קטע קצר באורך של 27 שניות מהשיר "Send in the Clowns" של סטיבן סונדהיים. כאשר "Under a Blood Red Sky was" יצא, U2 לא הצליחו לקבל אישור ולשלם את דמי הרישוי התמלוגים הנחוצים על מנת לכלול את השיר של סונדהיים באלבום. כאשר סונדהיים התנגד, U2 הסכימו לשלם לו קנס של 50,000 דולר על כך שהשתמשו ללא רשות בשיר ולא לכלול את הקטע בהוצאות הבאות של האלבום.
משתתפי האלבום

בונו – שירה
דה אדג' - גיטרה, קלידים, קולות רקע, גיטרה בס ב-"40"
אדם קלייטון - גיטרה בס, גיטרה ב-"40"
לארי מולן ג'וניור - תופים
מצעדים ותעודות

| מדינה | מיקום שיא | תעודה | מכירות |
| --- | --- | --- | --- |
| קנדה |  | פלטינה כפולה | 200,000+ |
| צרפת |  | פלטינה | 300,000+ |
| גרמניה |  | פלטינה | 500,000+ |
| הממלכה המאוחדת | 2 | פלטינה משולשת | 900,000+ |
| ארצות הברית | 28 | פלטינה משולשת | 3,000,000+ |
הערות שוליים

↑  סטיפן תומאס ארלואין, Under a Blood Red Sky – U2, הכל מוזיקה, 6 ביוני 2017
↑  גרג קוט, You, Too, Can Hear The Best Of U2, שיקגו טריביון, 6 בספטמבר 1992
↑  ביל וימן,
 U2's Discography, אנטרטיינמנט ויקלי, 29 בנובמבר 1991
↑  סקוט פלגנהוף, U2: Under a Blood Red Sky, פיצ'פורק, 29 בספטמבר 2008
↑  כריסטופר קונולי, U2: Under A Blood Red Sky, רולינג סטון, 19 בינואר 1984
↑  עורכים: ניית'ן בראקט וכריסטיאן הוארד, מדריך האלבומים של רולינג סטון, 2004
↑  רוברט כריסטגאו, Christgau's Consumer Guide, וילג' ווייס, 21 בפברואר 1984
↑  LIVE AT RED ROCKS AND UNDER A BLOOD RED SKY, U2.com, ‏11 באוגוסט 2008
1 2  CRIA Certification Results:U2, ‏15 באוקטובר 2007
↑  Bundesverband Musikindustrie, BVMI | Datenbank (בגרמנית)
↑  Official Albums Chart Top 100, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  "Top 200 Albums". Billboard. נבדק ב-2017-06-25.
1 2  "Gold & Platinum - RIAA". RIAA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-06-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 880334fc-8365-36b9-b212-6cafa92879e5
The Orb

| --- | --- |

ה-Orb בהרכב עם אלכס פטרסון (שמאל) ותומאס פלמן בהופעה ב-2005
 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 סוגה:  טכנו, טכנו אמביינטי, דאב, מוזיקת אמביינט, אלקטרוניקה, אמביינט האוס, IDM 
 חברת תקליטים:  Big Life, Kompakt, איילנד רקורדס, קולומביה רקורדס, קרוליין רקורדס 
 www.theorb.com
 חברים
 אלכס פטרסון
 חברים לשעבר
 ג'ימי קאוטי כריס וסטן אנדי פלקונר אנדי יוז סימון פיליפס ניק ברטון דום בקן תומאס פלמן
 
The Orb הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית שנוסד בשנת 1988 על ידי אלכס פטרסון וג'ימי קאוטי. בזכות הסאונד הפסיכדלי הייחודי להם, ההרכב היה פופולרי במיוחד בקרב באי מסיבות ורייבים בזמן שהם "יורדים" מהסמים שלקחו. אלבום הבכורה שלהם משנת 1991, "The Orb's Adventures Beyond the Ultraworld", השפיע ופרץ את הדרך לסגנון האמביינט האוס (אנ') שהתהווה בסוף שנות ה-80 בבריטניה בעוד "U.F.Orb" שיצא לאור אחריו הצליח במצעד הבריטי וייצג את השיא המסחרי של הז'אנר.
האוֹרבּ התחילו כתקליטני אמביינט ודאב בלונדון, וההופעות המוקדמות שלהם נוצרו בהשראת אמנים אלקטרוניים משנות ה-70, בעיקר בריאן אנו, Cluster ו-קרפטוורק. לאורך השנים ה-Orb שמרו על אסתטיקת המדע הבדיוני האופיינית להם, אף על פי שהיו שינויים רבים בהרכב, כולל עזיבתם של קאוטי וחברים ההרכב כריס וסטון, אנדי פלקונר, סיימון פיליפס, ניק ברטון ואנדי יוז. פטרסון נשאר החבר הקבוע היחיד, שהמשיך לעבוד כ-Orb עם המפיק השווייצרי-גרמני תומאס פלמן (אנ'), ומאוחר יותר, עם מרטין "Youth" גלובר. השימוש הבלתי מורשה של פטרסון ביצירות של אמנים אחרים הוביל למחלוקות מרובות, בעיקר עם ריקי לי ג'ונס.
בהופעות החיות שלהם בשנות ה-90, האוֹרב השתמשו במכשירים לקלטות אודיו דיגיטליות שהותאמו למיקס וסימפול, לפני המעבר למחשבים ניידים ומדיה דיגיטלית אחרת. עם מופעי אור צבעוניים ודימויים פסיכדליים, ההופעות שלהם עוררו לעיתים קרובות השוואות לפינק פלויד, שהגיטריסט שלה, דייוויד גילמור, שיתף איתם פעולה מאוחר יותר באלבום "Metallic Spheres" ב-2010. אלבום האולפן השישה עשר שלהם, "Abolition of the Royal Familia" יצא לאור ב-27 במרץ 2020.
היסטוריה > 1991–1994: פטרסון ווסטון

בשנת 1991, פטרסון הזמין את טכנאי האולפנים אנדי פלקונר להצטרף ל-Orb. אחריו הצטרף טכנאי האולפן כריס "ת'ראש" וסטון (אנ'), וסטיב הילאג' (אנ'), גיטריסט בלהקת הרוק המתקדם גונג (אנ') שפטרסון פגש בזמן שתקלט בלונדון. יחד עם המפיק תומאס פלמן (אנ') ה-Orb יצרו מספר שירים נוספים עבור אלבומם הראשון, "The Orb's Adventures Beyond The Ultraworld". ההקלטה נעשתה במהלך שלושה השבועות בלא פחות משישה אולפנים ועם כעשרים מוזיקאים חיצוניים. היכולות הטכניות של פלקונר ווסטון ועבודת הגיטרה של הילאג' אפשרו לקבוצה ליצור צלילים פנורמיים המתארים היבטים של מסע בחלל, כגון שיגור אפולו 11. האלבום נמכר היטב בבריטניה וזכה לשבחים על האיזון בין מוזיקת אמביינט, האוס ושימוש בסאמפלים. "The Orb's Adventures Beyond The Ultraworld" נחשב לפורץ דרך בשינוי האופן שבו מוזיקאים רואים סאמפלים וכיצירה חלוצית בז'אנרים של מוזיקת אמביינט ודאנס. לאחר הקלטת האלבום אנדי פלקונר עזב את ההרכב, ותרומתו האחרונה הייתה בסשן של האורב אצל ג'ון פיל. באוקטובר 1991 ה-Orb יצאו למסע ההופעות הראשון שלהם בארצות הברית לקדם את ההוצאה לאור של האלבום בגרסה ערוכה בדיסק בודד בלייבל "Mercury Records" (אנ').
בסוף 1991 ובתחילת 1992 כתבו פטרסון ווסטון את הסינגל הבא שלהם, "Blue Room", יחד עם ג'ה וובל (אנ'), הבסיסט של PiL, וקלידנית להקת גונג, מיקט ז'ירודי. על אף אורכו – כמעט 40 דקות – "Blue Room" נכנס למצעד הבריטי במקום 12 והגיע לשיא במקום 8 והוא הסינגל הארוך ביותר אי פעם במצעדים. האורב קידמו את הסינגל הזה עם הופעה ב-Top of the Pops (אנ')שכונתה "אוונגארד אגדי", שבה פטרסון ווסטון שיחקו שחמט בחליפות חלל על רקע צילומי דולפינים וגרסה ערוכה של "Blue Room". ביולי 1992, האלבום "U.F.Orb" יצא לאור, וההשקה בארצות הברית לוותה בסינגל השני מהאלבום, "Assassin". "‏U.F.Orb" הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי והכה את מבקרי המוזיקה בהלם בכך שהמעריצים אהבו את מה שעיתונאים תפשו כרוק מתקדם. למרות הצלחת ה-Orb, פטרסון ווסטון העדיפו להימנע מפרסום אישי ובמקום זאת לאפשר למוזיקה שלהם להיות מוקד תשומת הלב. בגלל האנונימיות החלקית הזו והרכב החברים המתחלף של האורב, הם מוכרים לעיתים קרובות יותר כקולקטיב מוזיקלי מאשר כ"להקה".
במהלך השנה וחצי הבאות, פטרסון ווסטון המשיכו להפיק חומרים חדשים, ועזבו את הלייבל Big Life לטובת חוזה עם איילנד רקורדס. ב-1993 יצא לאור אלבום ההופעה "Live 93", לקט שירים מהופעות חיות שלהם באירופה ובאסיה, בהרכב שככל את פטרסון, וסטון, המפיקים ניק ברטון וסיימון פיליפס, כמו גם טכנאי האודיו אנדי יוז, שהחליף בעבר את וסטון. הפקת האולפן הראשונה של ה-Orb בלייבל החדש הייתה "‏Pomme Fritz",‏ EP כאוטי עם שימוש רב בסאמפלים מוזרים והיעדר הרמוניות קונבנציונליות. למרות שהאלבום הגיע למקום השישי במצעד הבריטי, המבקרים קטלו אותו וכינו אותו "שרבוט".. באוגוסט 1994, וסטון עזב את האורב ופטרסון המשיך לעבוד עם יוז ופלמן.
היסטוריה > 1995–2001: פטרסון, פלמן ויוז

לאחר עזיבתו של וסטון הצטרף פלמן הצטרף להקלטות האולפן של ההרכב במשרה מלאה, אך לא תמיד השתתף בהופעות חיות. פטרסון, יוז ופלמן סיימו את העבודה על האלבום "Orbus Terrarum", עליו עבדו פטרסון ווסטון. האלבום שיצא ב-1995, הציג סאונד יותר ארצי ו"אורגני" מאשר המוזיקה הטריפית-מדע-בדיונית מהאלבומים הקודמים. האלבום קיבל ביקורות שליליות בעיתונות הבריטית, שתיארה אותו כ"גנרי" וכנקודת שפל ביצירתיות של פטרסון. האלבום גם הרחיק רבים ממעריצי ההרכב, והגיע רק למקום ה-20 במצעד הבריטי. לעומת זאת, מבקרים אמריקאים העניקו לו שבחים רבים, כולל הרולינג סטון שציין אותו כאלבום החודש ושיבח את הזרימה הסימפונית שלו המלווה ב"שנינות הבריטית הייחודית".
לאחר סיבוב הופעות עולמי ארוך הפיקו ה-Orb, עם אנדי יוז וסטיב הילאג', את אלבומם הבא "Orblivion" שחזר לסאונד הרחפני-חללי שלהם. אף על פי ש-"Orblivion" הוקלט במאי 1996, הוא יצא לאור כמעט שנה לאחר מכן, עקב רצונה של איילנד רקורדס לקדם אותו כהמשך לאלבום הטכנו-רוק Pop של U2.‏ "Orblivion" נמכר היטב באירופה וגם בארצות הברית, שם הגיע ל-Billboard Top 200. הסינגל הראשון של מהאלבום, "Toxygene", הגיע למקום ה-4 בבריטניה – המיקום הגבוה ביותר עבור ההרכב. למרות מכירות טובות, האלבום התקבל בקרירות בעיתונות הבריטית. כמו עם האלבום הקודם, גם לגבי "Orblivion" המבקרים האמריקאים היו חיוביים יותר, כולל רולינג סטון, ששיבחו את "הניגודיות של כאוס וצלילים נעימים".
פטרסון ופלמן, יחד עם השותפים הקבועים יוז, ניק ברטון ופיליפס, כתבו והפיקו את האלבום "Cydonia" שתוכנן לצאת לאור ב-1999, אך מכיוון שאיילנד רקורדס הייתה בתקופה של ארגון מחדש עקב רכישתה זמן קצר לפני כן על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ, האלבום יצא לאור רק ב-2001. האלבום מיזג מוזיקת פופ, טראנס ואמביינט-דאב, ולדברי המבקרים היה גיבוב של שירה תפלה ואמביינט חסר דמיון. NME קטלו את האלבום וכתבו שהקהל המתאים היחיד לו הם רייברים המחפשים נוסטלגיה. ה-Orb נתפשו על ידי העיתונות הבריטית כמי שעברו את השיא. לאחר צאת האלבום עזב יוז עזב את ההרכב.
היסטוריה > 2001–2004: פטרסון, פלמן ופיליפס

בשנת 2001, האורב, בהרכב עם פטרסון, פיליפס ופלמן הצטרפו למסע ההופעות של Area:One (אנ')– פסטיבל מוזיקה נודד שארגן מובי עם פול אוקנפולד, ניו אורדר ואמנים אלטרנטיביים ואלקטרוניים אחרים. למרות הצטרפות ה-Orb לאמני מיינסטרים במהלך סיבוב ההופעות, פטרסון ופלמן הוציאו ב-2002 את ההקלטות הבאות שלהם בסדרה של EP בפרופיל נמוך בלייבל הגרמני Kompakt (אנ') וזכו להצלחה וביקורות חיוביות.
אף על פי שהסגנון המוזיקלי שלהם השתנה במקצת מאז שנות ה-90, ה-Orb המשיכו להשתמש בצלילים סינתטיים משונים באלבום "Bicycles & Tricycles" מ-2004 שזכה לביקורות מעורבות. כדי לקדם את האלבום, הלהקה החלה בסיבוב הופעות בבריטניה עם אמן הדאב Mad Professor (אנ'). על אף שהאורב עדיין משכו קהל גדול, הגרדיאן ציין שהם חסרים את האינטנסיביות שאפיינה את ההופעות הקודמות שלהם.
היסטוריה > 2004–2007: פטרסון ופלמן

לאחר שני EP נוספים בלייבל Kompakt, האורב (כעת רק פטרסון ופלמן) הוציאו את "Okie Dokie It's The Orb on Kompakt", שהציג חומרים חדשים בנוסף לגרסאות מעובדות של השירים הקודמים שלהם בלייבל. בשלב זה, על פי AllMusic, תומאס פלמן הפך לדמות היצירתית העיקרית בהרכב. "אוקי דוקי" היה הרבה יותר ממוקד ופחות "מטופש" משני האלבומים הקודמים,, ולפי Pitchfork Media, "קשה לומר היכן [פטרסון] בתמונה". ההקלטות של האורב עם Kompakt החזירו להם הרבה מהאמינות המוזיקלית שלהם בקרב העיתונות והראו שהם יכולים "להזדקן בחן".
היסטוריה > 2007–הווה

אלבום האולפן הבא של ה-Orb,‏ "The Dream", יצא ביפן ב-2007 ובשנה שלאחר מכן בארצות הברית ובבריטניה. פלמן נעדר מהאלבום, ופטרסון התאחד עם Youth ואליהם הצטרף טים בראן מ-Dreadzone. באלבום חוזרים האורב לסאונד של תחילת שנות ה-90, עם שירה ייחודית ומגוון סאמפלים.
לאחר איחוד מחדש של פטרסון עם תומאס פלמן הודיע הלייבל British Malicious Damage Records (המנוהל על ידי חברי Killing Joke) במאי 2009 על אלבום האולפן התשיעי של ה-Orb בשם "Baghdad Batteries (Orbsessions Volume III)". בניגוד לשני האלבומים הראשונים בסדרת "Orbsessions", שיצאו לאור ב-2005 ו-2007 והיו אוספים של הקלטות, "Baghdad Batteres" כלל חומרים חדשים לגמרי שהוקלטו באולפן של פלמן בברלין.
ה-Orb הוציאו לאור את האלבום "Metallic Spheres" באוקטובר 2010, בהשתתפות דייוויד גילמור מפינק פלויד. הוא יצא לאור בקולומביה רקורדס.
בשנת 2012, עבדו ה-Orb עם מוזיקאי הדאב לי "סקראץ'" פרי (אנ') על אלבום רגאיי בשם "The Orbserver in the Star House" שהוקלט בברלין במשך תקופה של מספר חודשים וכלל את הסינגל "Golden Clouds", המבוסס על גרסה ראשונית של "Little Fluffy Clouds".
ב-22 ביוני 2018, יצא לאור אלבום האולפן החמישה עשר של האורב‏, "No Sounds Are Out of Bounds".
ה-Orb הוציאו את אלבום האולפן השישה עשר שלהם, "Abolition of the Royal Familia" ב-27 במרץ 2020. הוא כולל תרומות של Youth, רוג'ר אינו, גאודי, דייוויד הארו, וסטיב הילאג' ומיקט ז'ירודי.
דיסקוגרפיה

The Orb's Adventures Beyond the Ultraworld (1991)
U.F.Orb (1992)
Orbus Terrarum (1995)
Orblivion (1997)
Cydonia (2001)
Bicycles &amp; Tricycles (2004)
Okie Dokie It's the Orb on Kompakt (2005)
The Dream (2007)
Baghdad Batteries (Orbsessions Volume III) (2009)
Metallic Spheres (2010) (עם דייוויד גילמור)
The Orbserver in the Star House (2012)
More Tales from the Orbservatory (2013)
Moonbuilding 2703 AD (2015)
COW / Chill Out, World! (2016)
No Sounds Are Out of Bounds (2018)
Abolition of the Royal Familia (2020)
Prism (2023)
Without You (שיר של אנדרסון פאאק)

| --- | --- |
 שיר בביצוע אנדרסון פאאק בהשתתפות רפסודי
 מתוך האלבום Malibu
 יצא לאור:  15 בינואר 2016
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 סוגה:  היפ הופ • R&B
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:19
 חברת תקליטים:  ארטקלאב • אמפייר • OBE • סטיל וול
 כתיבה:  כותבים שונים
 הפקה:  9th Wonder
 
Without You הוא שיר שהקליט הזמר-יוצר האמריקאי אנדרסון פאאק בשיתוף הראפרית האמריקאית רפסודי, ומופיע באלבום האולפן השלישי שלו, Malibu. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2016, ביחד עם האלבום עצמו.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אנדרסון פאאק, רפסודי, 9th Wonder, היאטוס קיוטה והופק על ידי 9th Wonder. השיר משלב בתוכו את סגנונות ההיפ הופ וה-R&B, המאפיינים שירים נוספים מתוך האלבום.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה

נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-17.9 מיליון.
הערות שוליים

↑  אנדרסון פאאק, רפסודי, 9th Wonder, היאטוס קיוטה
↑  Anderson .Paak - Malibu | Album Review, Consequence of Sound, ‏2016-01-19 (באנגלית)
↑  Sarah Bazzy, The Evolution of Anderson .Paak, Highlander, ‏2019-11-26 (באנגלית)
1 2  Without You (feat. Rapsody), נבדק ב-2020-04-04
| רפסודי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | The Idea of Beautiful • Laila's Wisdom • Eve |  |
| מיני-אלבומים | The Black Mamba • Beauty and the Beast • Crown |  |
| מיקסטייפים | Return of the B-Girl • Thank H.E.R. Now • For Everything • She Got Game |  |
| סינגלים | "You Should Know" • "Power" • "Sojourner" • "Ibtihaj" |  |
| שירים אחרים | "Complexion (A Zulu Love)" • "Without You" • "OooWee" • "The Law" |  |
| ערכים קשורים | רוק ניישן • ג'מלה רקורדס |  |
Woman Don't You Cry for Me

| --- | --- |
לייבל הסינגל הבריטי מ-1977
לייבל הסינגל הבריטי מ-1977
 שיר בביצוע ג'ורג' האריסון
 מתוך האלבום Thirty Three & 1/3
 יצא לאור:  19 בנובמבר 1976
 סוגה:  רוק
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  3:18
 חברת תקליטים:  דארק הורס רקורדס
 כתיבה:  ג'ורג' האריסון
 לחן:  ג'ורג' האריסון 
 הפקה:  ג'ורג' האריסון, טום סקוט
 
"Woman Don't You Cry For Me" הוא שיר של המוזיקאי הבריטי ג'ורג' האריסון, שיצא לאור כרצועה הפותחת את אלבומו Thirty Three & 1/3 משנת 1976.
רקע

האריסון החל לכתוב את השיר בגטבורג, שוודיה, בשנת 1969. יחד עם חברו, הגיטריסט אריק קלפטון, היה האריסון באותה תקופה בסיבוב הופעות באירופה עם Delaney & Bonnie and Friends. דילייני ברמלט הושיט להאריסון גיטרת סלייד, איתה החל מיד לנגן איתה. אחת היצירות הראשונות של האריסון בהן עשה שימוש בכלי הכלי הייתה "Woman Don't You Cry For Me". מאוחר יותר הוא אמר כי ייתכן ששם השיר הוצע על ידי ברמלט. השיר כמעט נכנס לאלבומו המשולש משנת 1970, All Things Must Pass, אך במקום זאת הופיע באלבום Thirty Three & 1/3, שיצא בשנת 1976. במאי 1977 הופיע השיר גם כבי-סייד לסינגל השלישי מתוך האלבום בבריטניה, "It's What You Value".
"Woman Don't You Cry for Me" הוא אחד מכמה שירים בהשראת צוואר בקבוק של האריסון מהתקופה - "Sue Me, Sue You Blues", "I Dig Love", "Māya Love" ו-"Hari's on Tour (Express)" ושירים אחרים.
משתתפים

ג'ורג' האריסון - שירה, גיטרות סליידים, טמבורין, נבל פה
דייוויד פוסטר - קלאבינט
ריצ'רד טי - עוגב
וילי וויקס - גיטרה בס
אלווין טיילור - תופים
טום סקוט - סקסופון בריטון
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Thirty Three & 1/3 (CD booklet). George Harrison. Dark Horse Records. 2004. p. 2.
↑  אלן קלייסון, George Harrison, 2003, עמ' 280, ISBN 1-86074-489-3
↑  קייט בדמן, The Beatles Diary Volume 2: After the Break-Up 1970–2001, 2001, עמ' 209, ISBN 0-7119-8307-0
↑  George Harrison, I Me Mine, Chronicle Books (San Francisco, CA, 2002), p. 234.
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6158add3-0672-4ad7-92d8-a385fd0a6e86
The Fame Ball Tour

The Fame Ball Tour הוא סיבוב הופעות הראשון של הזמרת וכותבת השירים האמריקאית ליידי גאגא לקידום אלבומה הראשון, The Fame. הופעותיה בצפון אמריקה החלו בחודש מרץ ואחריהם נכתבו גם תאריכים באוקיאניה ובאירופה. לאחר מכן הופיעו במהרה תאריכים באסיה, שתי הופעות בפסטיבל "V" בבריטניה שחלק מההכנסות הכרטיסים שלהם נתרמו לצדקה, ושתי הופעות בצפון אמריקה שנדחו מחודש אפריל. גאגא תיארה את הסבב "כמוצג במוזיאון טיולים המשלב את קונספט אמנות הפופ של האמן אנדי וורהול". היא תכננה למופע מספר גרסאות שיתאימו למקומות שבהם היא מופיעה באותו רגע.
המופע כלל ארבעה קטעים, כאשר כל קטע עוקב אחרי סרטון מעבר לקטע הבא שמסתיים עם הדרן. רשימת השירים כללה שירים מאלבום הבכורה בלבד. גאגא הופיעה על הבמה בתלבושות חדשות, אחת מהן כללה שמלה חדשנית שעוצבה כולה מבועות או שמלה קצרה וכסופה עם משולש גדול במרכזה, היא גם הופיעה בחלק מההופעות עם שיר חדש ולא מוכר בשם, "Future Love". שינויים קטנים בקונספטים של הקטעים החלו להשתנות לאחר הופעותיה בצפון אמריקה. הופעותיה זכו לשבחים רבים מהמבקרים שהחמיאו לקולה החזק וחוש האופנה המיוחד שלה וליכולתה, "לשלוף את התיאטרון כמו אמן מקצועי".