stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגוטה קריסטוף
הערות שוליים

↑  בתיה גור, קריאות - שיפוט מהיר - ’המחברת הגדולה’, אגושה כריסטוף, מצרפתית נורית פסטרנק; הספרייה, כל העיר, 26 באוגוסט 1988
↑  תמי לוביץ, חישול והשירדות  - הצגה: "המחברת הגדולה", יפו, תיאטרון הסימטה, חדשות, 13 במרץ 1992
↑  רון שוורץ, ‏אסון התאומים, באתר גלובס, 5 בפברואר 2015
מיכאל הנדלזלץ, "המחברת הגדולה": נולדתי לפניך תאומים, באתר הארץ, 30 במאי 2015
↑  אורי קליין, "המחברת הגדולה": אגדה אכזרית, סרט בעייתי, באתר הארץ, 2 במאי 2014
↑  אסף רוט, "האנאלפבתית" של אגוטה קריסטוף מתאים בעיקר למעריציה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2021
נגה אלבלך, האוטוביוגרפיה של אגוטה קריסטוף מצטלבת עם הנובלה "כן" תומס ברנהרד, באתר הארץ, 26 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306839605171  PLWABN: 9810651117005606  BIBSYS: 90120204  BNE: XX1149315  BnF: cb120582526 (data)  CANTIC: a1214583x  CiNii: DA04896518  GND: 119263793  HDS: 047620  ICCU: CFIV088376  ISNI: 0000 0000 8177 8949  LCCN: n88117504  LNB: 000096780  NDL: 00469867  NKC: jo20010087034  NLA: 49782784  NLG: 66260  NLK: KAC199615501  NTA: 071637869  SUDOC: 053503325  TLS: Agota_Kristof  Trove: 1495343  VIAF: 111400548   WorldCat (עם VIAF): 111400548 
כריכת ההוצאה העברית של ספרה "המחברת הגדולה"
צמיחה כלכלית

.
צמיחה כלכלית היא גידול בייצור של מוצרים ושירותים במשק. המושג מתייחס לרוב להתנהגות משק לאומי, כלומר, מכלול הביצועים של כלל ענפי המשק (התוצר המקומי הגולמי, תמ"ג), לעיתים נעשה בו שימוש גם בהקשר צר יותר, לגבי ענף כלכלי מסוים (חקלאות, תעשייה, או המגזר העסקי למשל), ואף לגבי חברה ספציפית. בחישוב הצמיחה מתחשבים בשיעור התמ"ג לנפש, כלומר, מקזזים מהחישוב את ההשפעה של שינוי בכמות האוכלוסייה, ומתמקדים בשינוי כמות ההון הזמינה בממוצע לאדם.
תוצר המשק יבוא לידי ביטוי בכמות ההון הקיים בו, בגודל הייצוא ממנו, ובכל תפוקה אחרת של המשק. נתוני הצמיחה הם יחסיים - הם אינם מבטאים את גודל תפוקת המשק, אלא רק את השינוי החל בו. הנתון מוגדר לרוב לפי אופי שנתי (כשנאמר כי הצמיחה בסין ב-2005 הייתה 10%, למשל, המשמעות היא שתפוקת המשק הסיני בשנת 2005 גדלה ב-10 אחוזים לעומת התפוקה בשנה הקודמת). צמיחה נמדדת גם בתקופה קצרה יותר של רבעון, אך כדי שלא ליצור הטעיה עקב הבדלים עונתיים (באירופה, למשל, בחודשי הקיץ גדל משמעותית מספר התיירים לעומת חודשי החורף, אך אין הדבר משקף צמיחה), מושווה הרבעון לרבעון המקביל בשנה הקודמת.
פעמים רבות נתוני הצמיחה משמשים כנתון המרכזי לקביעת תפקודו של משק כלכלי - כך, ירידה בתוצר (צמיחה שלילית, או לחלופין צמיחה חיובית נמוכה) תעיד על האטה או מיתון במשק, וגידול בצמיחה יעיד על שיפור כלכלי. מכאן גם מהווה הצמיחה יעד מדיניות מרכזי.
חשיבות הצמיחה

לכל משק יש משאבים מוגבלים, ועל כן בני אדם נאלצים לבחור בין אפשרויות שונות לשימוש במשאבים, כפי שמבוטא על ידי עקומת התמורה. צמיחה כלכלית מגדילה את כמות המשאבים שבידי המשק ועל כן מאפשרת להפנותם לצרכים מרובים יותר. הדבר מתבטא בתזוזה ימינה של עקומת התמורה מעקומת תמורה L לעקומת תמורה H. צמיחה על כן נחשבת לגורם מרכזי במחקר הכלכלי.
צמיחה בהיסטוריה

במחקר ההיסטורי יש קושי גדול להעריך את היקף הצמיחה הכלכלית לפני המאה ה-14, בהיעדר נתונים מדויקים על גודל האוכלוסייה, ההכנסה והמחירים. עם זאת, ההערכה היא שעד סוף המאה ה-10 לא התרחשה באירופה צמיחה כלכלית. לאחר מכן, במיוחד במאה ה-12 וה-13 ראתה אירופה צמיחה כלכלית משמעותית, אולם בעיקר עקב גידול באוכלוסייה. דבר דומה קרה בסין במאות שלאחר מכן.
למעשה, לפני המהפכה התעשייתית, שיצרה קפיצות טכנולוגיות ששינו את הכלכלה וגרמו לצמיחה בקנה מידה גדול, צמיחה הייתה צמודה כמעט לחלוטין לגודל האוכלוסייה ולהון.
עם הופעת הקטר הראשון. גלגלי התעשייה באירופה ובעולם שלימים ייקרא המערבי החלו לנוע בקצב הולך וגובר, כשהפעילות החקלאית שהיוותה מאז ומעולם את רובה של הכלכלה מאבדת בקצב גדל והולך את מקומה לתעשייה.
על פי ההערכות המקובלות לשכלול היסטורי של הצמיחה, ניתן לראות את ראשית העלייה במדד החל משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, והתגברות משמעותית יותר בעיקר החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19. בשנים אלו בלטה בריטניה במידת הצמיחה שלה והייתה בעלת הכלכלה החזקה ביותר במובן זה. ההגמוניה הבריטית על מידת הצמיחה התטשטשה במפנה המאה ה-20, כאשר היא החלה לחלוק את הפסגה עם ארצות הברית, שזינקה באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 והגדילה משמעותית את הפער מהמעצמות האחרות.
השימוש במושג "צמיחה" במובנו המקובל בראשית המאה ה-21, נעשה רק לאחר מלחמת העולם השנייה, בה פותח לראשונה המושג לפיו נמדדת הצמיחה - התוצר הלאומי הגולמי. בשנים אלו, ובמיוחד שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הייתה הצמיחה בשיאה. משנות ה-50 זינקו במדדי הצמיחה כל המעצמות המערביות (כולל מדינות דוגמת יפן, שאימצו מוסדות כלכליים מערבים) והצטרפו בנתוני הצמיחה הגבוהים לארצות הברית, שעדיין בלטה בשיעור בצמיחה שלה. החל משנות ה-90 החלו לזנק במדדי הצמיחה גם בכלכלות לא-מערביות שהיו נחשבות קודם לכן למתפתחות, ובראשן כלכלות סין והודו.
בעשור השני של המאה ה-21 עמד קצב הצמיחה העולמי הממוצע על סביבות 3%. התפיסה הרווחת לקראת סוף העשור היא שהצמיחה היא יציבה וצפויה להימשך, אולם יש האטה במידת הצמיחה העולמית, ובמיוחד בכלכלות המפותחות, וספציפית במערב אירופה. גם בשווקים המתעוררים שנהנים מצמיחה גבוהה, ניכרת מגמת ירידה בצמיחה לעומת ראשית העשור.
צמיחה שלילית

צמיחה, כשמה, מבטאת גידול בתוצר המשק, אך לעיתים המשק אינו נהנה מגידול אלא מקיטון - מצב זה של ירידה בתוצר הכולל של משק מכונה צמיחה שלילית.
צמיחה שלילית נדירה בדרך כלל, בעיקר בשל גידול האוכלוסייה - מגמת גידול האוכלוסייה ברוב מדינות העולם מביאה עימה יותר כוח בגיל העבודה, המביא עמו תועלת כלכלית, ותורם לצמיחה. מסיבה זו, צמיחה של 1% בישראל למשל תהווה מיתון, שכן גידול זה בתוצר קטן מגידול האוכלוסייה, ולכן המשמעות היא פחות תוצר לאדם.
גורמי צמיחה

חוקרי כלכלה דנו במגוון של גורמים העשויים לתרום לצמיחה. אלו כוללים:
גידול בפריון העבודה, לעיתים רבות בשל פיתוח טכנולוגי או בשל גילוי ושימוש מקורות אנרגיה חדשים, כגון השימוש בדלקים פוסילים שהוביל לצמיחה כלכלית מהירה כגון השימוש בפחם במהלך המהפכה התעשייתית או בנפט וגז טבעי במהלך המהפכה הטכנולוגית ועד ימינו.
השיטה המשפטית כלכלית הנהוגה באותה מדינה והצורה שבה היא משפיעה על הכלכלה, כפי שנחקר על ידי ענף ניתוח כלכלי של המשפט.
מחקר מדעי - גילויים מדעיים תורמים לצמיחה. על כן, ישנם כלכלנים הממליצים על מחקר מדעי כמנוע צמיחה. אחרים מעלים ספקות בעניין ומצביעים על דוגמאות נגדיות, כמו העדר מחקר מדעי בהונג קונג שהראיתה שיעורי צמיחה גבוהים, וצמיחה נמוכה מאוד ביפן בשנות ה-90 של המאה ה-20, למרות השקעה רבה במחקר מדעי.
השקעה בתשתיות - רב הכלכלנים סוברים שהשקעה בתשתיות כמו כבישים, גשרים, מסילות ברזל, חשמל ומים תורמות לצמיחה. עם זאת, ישנם המפקפקים בחשיבות שיפור התשתיות לצמיחה.
עידוד השקעות, בעיקר של גורמים חיצוניים: עידוד בעלי הון להשקיע בשוק המקומי, עניין זה יתבטא פעמים רבות בבניית מפעלים, ריכוז פעילויות במשק זה או הרחבת פעילויות קיימות. התרומה של השקעות אלה לצמיחה תתבטא בדרך כלל באמצעות יצירת מקומות עבודה, וכן הזרמת הון למשק והזרמת מטבע חוץ, התורם לייסוף המטבע המקומי, וככלל מהווה סימן להתעוררות המשק (בהודו למשל, הנחשבת לשוק מתעורר במיוחד, נהוג לציין כי השקעות החוץ במגמת עלייה תלולה על מנת להדגים התעוררות זו).
שיעור התעסוקה בכוח עבודה: לשיעור התעסוקה בשוק העבודה השפעה מכרעת על הצמיחה - מספר עובדים גדול יותר משמעותו למשק הכנסה גבוהה יותר.
הגדלת שעות עבודה וקיצור ימי חופשה יגדילו את התוצר, עד לרמה מסוימת.
תיעוש: בנייה מאסיבית של מפעלים, בעיקר של תעשייה כבדה. כפי שניתן לראות מדוגמאות היסטוריות (צמיחה של מאות אחוזים במשק הסובייטי בתוכנית החומש הראשונה), או צמיחה בשיעור דו ספרתי בסין בשנים האחרונות[דרוש מקור], תיעוש, ובעיקר כזה בעל אופי אינטנסיבי ומאסיבי, מוביל במהרה לגידול דרסטי בתפוקת המשק.
כמו כן, פעולות תיעוש יובילו בדרך כלל ליצירת מקומות עבודה רבים, שלרוב אף אינם דורשים השכלה או הכשרה מיוחדת, ולכן יתאימו לשכבות נרחבות בחברה, שכבות שבאופן מסורתי לא צלחו בהשגת עבודה.
מדינות מפותחות אל מול מדינות מתפתחות

לצמיחה משמעויות שונות בכלכלות איתנות ומפותחות לעומת משמעותה בכלכלות חלשות הנמצאות ברמת תיעוש ופעילות מסחרית נמוכה. עבור כלכלה מתפתחת, צעדים קלאסיים שיינקטו, כדוגמת תיעוש מהיר, או ליברליזציה של המשק יביאו עימם לרוב נתוני צמיחה מרשימים.
יש הטוענים כי בכלכלתה של מדינה מפותחת, הנמצאת כבר ברמת תיעוש גבוהה ומצויה בכלכלת שוק יציבה, יש פחות מקום לרפורמות מרחיקות לכת בכלכלה, ופחות מקום לצמיחה - כלומר פוטנציאל הצמיחה שלהן יהיה קטן יותר משל כלכלה מתפתחת. מסיבה זו הכלכלות בהן קצב הצמיחה הוא הגבוה ביותר הן דווקא אלה של המדינות המתפתחות, בעוד בקרב המדינות המפותחות, קצב הצמיחה יציב ועל פי רוב אינו עולה אל מעבר אחוזים בודדים.
מהצד השני - יש האומרים שירידת קצב הצמיחה נובע ממקור אחר. במדינות מתפתחות הצומחות במהירות מבוצעות בעיקר רפורמות של תיעוש וליברליזציה, בזמן שבמדינות מפותחות יש תופעה הפוכה של הגברת הרגולציה, התערבות הממשל במשק, ושיפור בשירותי הממשל החורג מהיקף הצמיחה. מדינות שנמנעות ממגמה זו ממשיכות לצמוח באופן מהיר אף על פי שכלכלתן נחשבת למפותחת.
משמעויות הצמיחה

צמיחה גבוהה יותר תוביל הגדלת הון המדינה, וכן הגורמים הפרטיים הפעילים בה. גידול זה מוביל בדרך כלל לשיפור השירותים מהמדינה (גידול בתקציבים השונים), והגידול בהכנסות הגורמים הפרטיים עשוי להוביל להגדלת משכורות העובדים ולהאצת יזמותם במשק המדובר, וכל אלה - לעלייה ברמת החיים.
עם זאת, יש רבים המערערים על המעמד הדוגמטי כמעט של נתוני הצמיחה העומד בבסיס מדיניותן הכלכלית של מדינות וארגונים כלכליים רבים. עימם נמנים:
ז'אק ז'נראו, מחבר המאמר "צמיחה איננה פיתוח".
קליפוד קוב, ממחברי המאמר "אם התמ"ג עולה, למה אמריקה יורדת?"
ג'ון קנת גלבריית, מחבר "חברת השפע" והמדינה התעשייתית החדשה".
כותבים אלו ואחרים טוענים כי הנהנים הגדולים, ולעיתים אף הבלעדיים של הצמיחה הם השכבות החזקות וכמו כן יטענו כי החתירה המתמדת של מדינות רבות לגידול הצמיחה לא באה כדי לשפר את ביצועי המשק, אלא כדי להשריש במשק אופי ליברלי-קפיטליסטי, לכן, פעמים רבות חתירה זו לעבר הגדלת הצמיחה תכלול פעולות קפיטליסטיות מובהקות כמו הקטנת מיסים, הקטנת קצבאות, חיזוק המעסיקים על פני העובדים, או הענקת הטבות למשקיעים ולבעלי הון.
קיימת ביקורת נוספת על התעלמות המושג "צמיחה כלכלית" מנזקים אקולוגים וסביבתיים, כאשר ארגונים ירוקים טוענים כי הנזק שנגרם לכדור הארץ ולכלכלה העולמית כתוצאה מהתחממות הגלובלית אינו משוכלל בחישובים אלו טרגדיה הידועה בשם "הטרגדיה של נחלת הכלל", אלמנט זה ואחרים אינם באים לידי ביטוי בנתוני הצמיחה, ועלולים ליצור מצג שווא, לדוגמה - הקמתה של תחנה לייצור חשמל מפחם תהווה תועלת כלכלית אם זו תהיה יעילה ותיצור מקומות עבודה חדשים, אך למעשה, ייתכן כי נזקיה הסביבתיים של תחנה זו מביאים לכך שזו מהווה נטל כלכלי ולא נכס, או לכל הפחות תועלתה הכלכלית תהיה קטנה יותר מכפי שתוצג בנתוני הצמיחה.
מאידך, טענה נגדית היא, כי הצמיחה היא האינדיקציה הטובה ביותר, גם אם לא מושלמת, למצב המשק.
בניתוח הצמיחה יש לשים לב גם למספר פרמטרים המשפיעים על החיסכון הלאומי, ובכמה הם גדלו לעומת התוצר הלאומי:
היבוא
הצריכה (סך הצריכה הפרטית והממשלתית)
היצוא
ההשקעות (וליתר דיוק ההשקעה הנקייה = ההשקעות פחות הפחת על ההשקעות).
כאשר אומרים, למשל, כי צמיחה היא מוטת יבוא, הכוונה היא כי היבוא גדל בקצב מהיר יותר מאשר קצב הצמיחה, הוא הדין גם לגבי המדדים האחרים אשר הוזכרו כאן.
בדרך כלל, מקובל להתייחס באופן שלילי לצמיחה מוטת יבוא או צריכה (ובעיקר, כאשר היא מוטת כל אחד משני המדדים הללו, או כאשר סך צירופם יחד גדל בקצב מהיר מקצב הצמיחה). באותה מידה, מקובל בדרך כלל להתייחס באופן חיובי לצמיחה מוטת יצוא או השקעות (ובעיקר כאשר היא מוטת כל אחד משני המדדים הללו, או כאשר סך צירופם יחד גדל בקצב מהיר מקצב הצמיחה). הסיבה לכך היא שכאשר סך היבוא והצריכה גדל בקצב מהיר מקצב הצמיחה, אזי שיעור החיסכון הלאומי ביחס לתוצר הלאומי ירד, בעוד ששיעור זה יעלה כאשר סך היצוא וההשקעות הנקיות גדל בקצב מהיר יותר מקצב הצמיחה. הגדלת היבוא היא גורם המשפיע לרעה על החיסכון הלאומי ואילו הגדלת היצוא וההשקעה הנקייה משפיעים לחיוב על החיסכון הלאומי. כמו כן, הגדלת הצריכה (ממשלתית ופרטית כאחת) אמורה, בדרך כלל, לגרום לגידול ביבוא ולהקטנת היצוא, אף שהשפעת הצריכה כשלעצמה על החיסכון הלאומי היא נייטרלית.
צמיחה בישראל

המשק הישראלי, על אף היותו צעיר יחסית בקרב השחקניות הגדולות בזירה העולמית, ידע כמה וכמה תמורות משמעותיות בטרם הגיע אל מקומו הנוכחי.
ממסד מאורגן יחסית, בסיס כלכלי של כמה עשרות שנים וסיוע בריטי ממושך, הביאו את ישראל לעמדת פתיחה יוצאת דופן ביחס לשכנותיה במזרח התיכון. אף על פי שהייתה שרויה במלחמת העצמאות, עדיין נהנתה ישראל מצמיחה חיובית, עובדה מפתיעה ויוצאת דופן במיוחד, שחזרה על עצמה מספר פעמים.
בתחילת שנות החמישים, בעקבות הוצאות ממשלתיות גבוהות לצורך קליטת העלייה המאסיבית והצורך בהזרמת כספים לצורכי ביטחון, ידעה ישראל משבר כלכלי חריף (תקופת הצנע), בו המשק סבל ממיתון והאטה כוללת. אך לגידול המאסיבי באוכלוסיית ישראל בשנותיה הראשונות יחד עם ההשקעה המאסיבית שנעשתה בתשתיות, כמו גם המתיחות בינה לבין מדינות ערב, שהביאה את ישראל לפיתוח סדיר ובקנה מידה רחב של אמצעי לחימה, ומשמעותי לא פחות מכך כספי השילומים מגרמניה - כל אלה הביאו את ישראל בסופו של דבר חזרה אל צמיחה כלכלית. מלחמת ששת הימים הביאה עימה פריחה מחודשת לכלכלה הישראלית, שהפיגה לחלוטין את המיתון שקדם למלחמה, ובשנים שלאחריה נהנה המשק מצמיחה גבוהה.
נאמנה למסורת כי ההשפעה הגדולה ביותר על הכלכלה הישראלית באה מהכיוון המדיני-ביטחוני, הביאה עימה מלחמת יום הכיפורים משבר קשה ביותר למשק הישראלי והאטה משמעותית ביותר בהתנהלותו, כשכמעט כל התחומים נפגעו ממשבר זה.
המשק הישראלי המשיך בדשדושו גם בשנות השמונים (נוסף לקיפאון הכולל גם משבר מניות הבנקים הפתאומי). המשק החל להתייצב רק באמצע עשור זה (שנות ה-80), בעיקר בזכות שורה של שינויים מהותיים בו - שעיקרם היה צמצום ההתערבות הממשלתית. בעקבות רפורמות אלו, וכן בשל גלי עלייה מאסיביים (ולמרות פרוץ האינתיפאדה הראשונה), המשק הישראלי פרץ לגאות צמיחה אדירה עם תחילת שנות התשעים. על אף האטה מסוימת באמצע שנות ה-90, חזר המשק הישראלי בשלהי העשור לנתוני צמיחה גבוהים - בעיקר בזכות ענף ההיי טק שזכה לפריחה חסרת תקדים. פריחה זו קיבלה מכה כואבת בסוף שנת 2000, בעקבות מיתון עולמי, ובעיקר - פרוץ האינתיפאדה השנייה.
לאחר המיתון שעבר המשק הישראלי עם פרוץ האינתיפאדה (הצמיחה ב-2001 הייתה 0% לעומת כשמונה אחוזים ב-2000) חזר המשק הישראלי, יחד עם רוב משקי העולם, להפגין ביצועים חיוביים יותר, כאשר בעשור השני של המאה ה-21 המשק הישראלי הוא מבעלי הצמיחה הגבוהה במערב.
ראו גם

כלכלת שוק
תוצר לאומי גולמי
עקומת התמורה
כלל הזהב של שיעור החיסכון
הנס האירופאי
צמיחה כלכלית במהלך המהפכה הטכנולוגית
צמיחה כלכלית ברפובליקה העממית של סין
Leapfrogging
הערות שוליים

↑  ליאו ליידרמן, מה מניע צמיחה כלכלית לאורך זמן?, באתר אוניברסיטת תל אביב, דקה 9:10
↑   מוטי בסוק, נתניהו: "היעד המרכזי - צמיחה, צמיחה ועוד פעם צמיחה", באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2013
↑  Gerald A. Hodgett, A Social and Economic History of Medieval Europe, page 90
↑  Gerald A. Hodgett, A Social and Economic History of Medieval Europe, pages 92-96
↑  פרופ' יצחק שיחור-מקיסרות על למעצמת על, דקות 12:30-9:00
1 2 3 4  ליאו ליידרמן, מה מניע צמיחה כלכלית לאורך זמן?, באתר אוניברסיטת תל אביב, החל מדקה 19:16
↑  Carlos Sabillon, World Economic Historical Statistics, pages 46-47
↑  Carlos Sabillon, World Economic Historical Statistics, pages 48-50
↑  Lynn Hunt et al., The Making of the West, Peoples and Cultures: A Concise History (Since 1340), 3rd ed., vol. 2 (Boston: Bedford/St. Martins, 2010) 831–832.
↑  ניצה (קלינר) קסיר, פריון העבודה בישראל, מגמות מקרו במשק הישראלי", נובמבר 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4066527-6  HDS: 013821  NDL: 00565455  NKC: ph114429 
עקומת תמורה
אייפקס פרטנרס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 מיקום המטה:  לונדון 
 ענפי תעשייה:  קרן השקעות פרטיות, קרן הון סיכון 
  
 www.apax.com
 
אייפקס פרטנרס (באנגלית: Apax Partners) היא קרן השקעות פרטית וקרן הון סיכון, שמשרדיה הראשיים בלונדון ופועלת בכל רחבי העולם. מאז ייסודה ובמשך כ-30 שנה הייתה הקרן מעורבת בהנפקות שונות והשקעות במספר רחב של תחומים, ובהם: טכנולוגיה וטלקומוניקציה, רפואה, שירותים פיננסים ועסקיים, קמעונאות וצריכה. החל משנת 2005 חדרה לשוק הישראלי באופן מאסיבי ורכשה את השליטה בחברות בזק, תנובה ופסגות בית השקעות, וכן השקיעה בחברות הייטק. משרדי החברה בישראל נמצאים במגדל המוזיאון בתל אביב.
תולדות הקרן

ב-1969 הקים אלן פטריקוף את קרן פטריקוף בארצות הברית, ב-1972 הקים איש העסקים היהודי הבריטי רונלד כהן יחד עם מוריס טכניו את קרן MMG בלונדון, שהפכה מאוחר יותר לאייפקס. ב-1977 החלו שתי הקרנות לשתף פעולה במסגרת אייפקס פרטנרס, וב-2002 התמזגו שתי הקרנות לגוף אחד, תחת ניהולו של היו"ר רונלד כהן.
הקרן פועלת בדרך המאפיינת קרנות הון פרטיות. היא מגבשת קבוצות של משקיעים פרטיים וגופים מוסדיים, ומשקיעה את כספיהם בחברות עם פוטנציאל גידול. מדיניות הקרן בדרך כלל לרכוש גרעיני שליטה המאפשרים לה להשתתף בניהול פעיל של החברות הנרכשות, ולהשביחן. לאחר פרק זמן מסוים מוכרת את חלקה בחברות תוך כדי מימוש רווח. בדרך זו הייתה מעורבת ב-10 השנים האחרונות בהשקעות והנפקות בהיקף של 35 מיליארד דולר. בין החברות בהן השקיעה: קלווין קליין, חברת האופנה טומי הילפיגר, travelex (מהגדולות בעולם בשוק המרת מטבע חוץ), france telecom, אזימוט אחזקות, inmarsat (חברת לוויין בריטית). אחת העסקאות הגדולות ביותר של הקרן, רכישת yell בית הוצאה לאור לונדוני של מדריכי טלפון, הניבה לקרן תשואה של 150 אחוז.
משרדי החברה ממוקמים ב-30 שלוחות במרכזי עסקים גדולים באירופה, אסיה וארצות הברית, והיקף פעילותה בכל רחבי העולם נאמד בכ-20 מיליארד דולר.
ב-2008 הודיע סר רונלד כהן על פרישתו, ובמקומו התמנה מנכ"ל הקרן מרטין האלוסה.
השקעות בישראל

נציגות מקומית של קרן אייפקס כקרן הון סיכון פעילה בישראל החל מ־1994, בהשקעה של כ־40 מיליון דולר. עד 1999 גדלה הקרן להשקעות בישראל ל־100 מיליון דולר, רובם בחברות טכנולוגיה. בשנת 2000 הודיעה הקרן הישראלית על מיזוגה עם הקרן האירופאית, ועל כוונה להגדיל באופן ניכר את ההשקעות בישראל, לסכום של כ־600 מיליון דולר, הצהרה שהגיעה לביצוע בשנת 2004, כאשר רוב ההשקעה מרוכז בחברות טכנולוגיה.
החל מ־2005 השתנתה האסטרטגיה של הקרן בהשקעותיה בארץ ומהשקעה בחברות טכנולוגיה בתחילת דרכן הפכה להיות האסטרטגיה השקעה בחברות ותיקות והשגת שליטה בחברות ענק או חברות להן מונופול בשוק הארצי, והעלאת מחירי המוצרים של החברה לאחר קנייתה על מנת להחזיר את ההשקעה. דוגמאות לאסטרטגיה זו הם ההשקעות בחברת בזק (2005), תנובה (2007) ובית ההשקעות פסגות (2010).
ב-2005 רכשה הקרן בשותפות עם גורמים עסקיים אחרים את גרעין השליטה של חברת בזק בסכום של 4.2 מיליארד ש"ח. במקביל המשיכה להשקיע ב-44 חברות סטארט-אפ מקומיות, ובהן: קומטאץ', לנאופטיקס, מודם ארט, ואחרות.
בחודש נובמבר 2007 רכשה החברה יחד עם מאיר שמיר את גרעין השליטה בחברת תנובה בהיקף של כמיליארד דולר. במהלך שלוש שנים מקניית גרעין השליטה הרוויחה הקרן יותר ממיליארד דולר בדיבידנדים שמשכה ובעליית ערך המניות שבבעלותה.
בסוף 2010 רכשה קרן אייפקס כ־76.8% מבית ההשקעות פסגות מקרן יורק במחיר של כ־2.71 מיליארד שקל.
ב-2 באוקטובר 2011 נאלצה זהבית כהן, מנכ"לית הקרן בישראל מאז 2006, להתפטר מתפקידה כיו"ר תנובה ופסגות עקב חקירת הרשות להגבלים עסקיים בחשד כי תנובה הסתירה, לכאורה, מידע מהרשות. כהן החליפה את חנוך ברקת, שכיהן בתפקיד זה לפניה.
ב-22 במאי 2014 מכרה אייפקס את תנובה לחברת ברייט פוד מסין לפי שווי של 8.6 מיליארד שקל חדש, אחת העסקאות הגדולות ביותר בישראל מאז ומעולם.
בשנת 2017 רכשה קרן אייפקס את טן חברה לדלק תמורת 166 מיליון ש"ח.
ביוני 2017 רכשה הקרן 55% מרשת החנויות "מקס סטוק", לפי שווי חברה של כ-300 מיליון ש"ח. בספטמבר 2020 הונפקה מקס סטוק בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 1.7 מיליארד ש"ח.
במאי 2021 מכרה קרן אייפקס את "פסגות" תמורת 910 מיליון ש"ח לחברת "אלטשולר שחם גמל", שהיא חברה בת של "אלטשולר שחם. ההפסד של קרן אייפקס מהשקעתה ב"פסגות" הוא יותר מחצי מיליארד ש"ח.
קרן אייפקס השקיעה 21 מיליון דולר בחברת ההזנק גלובל-אי אונליין, ומימשה השקכה זו ב-729 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  רותם שטרקמן, רווח של מיליארד דולר ב-3 שנים - ובתנובה לא מבינים על מה המאבק, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2011
↑  יורם גביזון, הרווח של איפקס מתנובה: מיליארד דולר בשלוש שנים, באתר TheMarker‏, 27 באפריל 2011
↑  עידו באום, לדור סגר התיק הפלילי נגד פסגות; תשלם קנס עתק של 150 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2010
↑  אילנית חיות, ‏עכשיו זה סופי: תנובה נמכרת לתאגיד המזון הסיני ברייט-פוד לפי שווי של 8.6 מיליארד שקל, באתר גלובס, 21 במאי 2014
↑  גולן חזני, קרן אייפקס תרכוש את רשת תחנות הדלק טן לפי שווי של 166 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 10 בינואר 2017
↑  שני מוזס, ‏אייפקס רוכשת 55% מרשת מקס סטוק לפי שווי של כ-300 מ' ש', באתר גלובס, 6 ביוני 2017
↑   מיכאל רוכוורגר, שווה יותר מפסגות: זהבית כהן הצליחה להנפיק את מקס סטוק לפי שווי 1.7 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 14 בספטמבר 2020
↑   מיכאל רוכוורגר, אסא ששון, עסקת פסגות נסגרה: השליטה הועברה מאייפקס לאלטשולר תמורת 910 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 12 במאי 2021
↑  גולן חזני, האקזיט החלומי של אייפקס על גלובל־אי: פי 35 על הכסף, באתר כלכליסט, 2 באוקטובר 2023
פוסט-קפיטליזם

פוסט-קפיטליזם הוא מצב שבו כבר לא יהיה ניתן לתאר את המערכות הכלכליות של העולם כצורות של קפיטליזם. אנשים שונים ואידאולוגיות פוליטיות שונות העלו השערות מה יגדיר עולם כזה. על פי כמה תיאוריות מרקסיסטיות קלאסיות ומספר תיאוריות מתחום האבולוציה החברתית, חברות פוסט-קפיטליסטיות עשויות להיווצר כתוצאה מהתפתחות ספונטנית ככל שהקפיטליזם מתיישן. אחרים מציעים מודלים להחלפה מכוונת של הקפיטליזם. הבולטים שבהם הם סוציאליזם ואנרכיזם.
היסטוריה

בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 החל גל של מחקרים וספרים שפרסמו שביקשו לחקור ולתאר את עתיד הקפיטליזם.
בשנת 1993 התווה אבי תורת הניהול המודרנית פיטר דרוקר התפתחות אפשרית של החברה הקפיטליסטית בספרו "חברה פוסט-קפיטליסטית". הספר קבע כי ידע, ולא הון, אדמה או עבודה, הוא הבסיס החדש של עושר. המעמדות של חברה שהיא לחלוטין פוסט-קפיטליסטית צפויים להיות מחולקים לעובדי ידע או עובדי שירות, בניגוד לבעלי ההון ומעמד הפועלים של החברה הקפיטליסטית. בספר, דרוקר העריך שהמהפך לפוסט-קפיטליזם יושלם בשנים 2010–2020. דרוקר טען גם שיש לחשוב מחדש על מושג הקניין הרוחני על ידי יצירת מערכת רישוי אוניברסלית. צרכנים יהיו מנויים על מידע ותוכן על פי עלות ומפיקים יפעלו מתוך ההנחה שהכל מועתק ומופץ באופן חופשי דרך הרשתות החברתיות.
בשנת 2013, פרסם הכלכלן תומא פיקטי את ספרו "קפיטל במאה ה-21", מחקר מעמיק על מקורות אי השוויון, אשר התריע כי הקפיטליזם הדורסני יצר פערי שוויון אדירים.
בשנת 2015, על פי העיתונאי הבריטי פול מייסון, עליית אי-השוויון בהכנסות, חזרה על מחזורי פריחה ומשבר שגורם הקפיטליזם, ותרומת הצריכה הקפיטליסטית חסרת הרסן הגורמת לשינויי האקלים הביאו כלכלנים, הוגים פוליטיים ופילוסופים להתחיל לשקול ברצינות כיצד תיראה ותתפקד חברה פוסט-קפיטליסטית. הפוסט-קפיטליזם צפוי להתאפשר עם התקדמות נוספת בתחום האוטומציה וטכנולוגיית המידע - שניהם גורמים למעשה לעלויות הייצור לרדת לכמעט אפס.
הפילוסופים ניק סרניצ'ק ואלכס ויליאמס מזהים משבר ביכולתו ובנכונותו של הקפיטליזם להעסיק את כל האוכלוסייה, וטוענים כי "יש אוכלוסייה הולכת וגדלה של אנשים שנמצאים מחוץ לעבודה פורמלית, מבוצעת, ומסתפקים בקצבאות רווחה מינימליות, בעבודות קיום בלתי פורמליות, או באמצעים לא חוקיים".
בספרו "כיצד יסתיים הקפיטליזם?" משנת 2016, מתאר הכלכלן והסוציולוג הגרמני וולפגנג סטריק כיצד הקפיטליזם עשוי להגיע לסיומו. סטרייט טוען כי מכיוון שהקפיטליזם העכשווי סובל מחמש הפרעות - ירידה בצמיחה, אוליגרכיה, צמצום המרחב הציבורי, שחיתות ואנרכיה בינלאומית - שכרגע אין שום גורם פוליטי שמתמודד איתן, הקפיטליזם ימשיך לסגת עד לניוון ולנקודה שבה הוא עלול להסתיים.
הסוציולוג האמריקאי פיטר פרייז, בספרו "ארבעה עתידים: החיים לאחר הקפיטליזם" משנת 2016, טוען שהקפיטליזם בצורתו הנוכחית לא יוכל להחזיק מעמד זמן רב. ומפרט ארבעה תרחישים עתידיים: שתי אוטופיות (קומוניזם וסוציאליזם) ושתי דיסטופיות (משטר שפרייז מכנה Rentism ושלטון אימים המכונה Exterminism ומבוסס על השמדה שיטתית ומכוונת של המעמדות הנמוכים).
טכנולוגיה כמניעה לפוסט קפיטליזם

חלק גדול מהספקולציות סביב גורלה המוצע של המערכת הקפיטליסטית נובעות מתחזיות לגבי שילוב עתידי של הטכנולוגיה בכלכלה. האבולוציה והתחכום ההולך וגובר של אוטומציה, טכנולוגיית מידע ואינטליגנציה מלאכותית כאמור מאיימים על מקומות עבודה ומדגישים סתירות פנימיות בקפיטליזם, שלכאורה יביאו בסופו של דבר לקריסתו.
טכנולוגיה כמניעה לפוסט קפיטליזם > אוטומציה

שינויים טכנולוגים שהגבירו את האבטלה בעבר היו מכונות שהפחיתו את הצורך בעבודה פיזית אנושית. כמו שסוסים שהועסקו פעם, אך בהדרגה התיישנו על ידי המצאת הרכב. דוגמה מודרנית לאבטלה טכנולוגית היא החלפת קופאים קמעונאיים בקופות בשירות עצמי. ההמצאה והפיתוח של בינה מלאכותית נחשבים לאיים על משרות בהיקף חסר תקדים. הפרופסורים קרל בנדיקט פריי ומייקל אוסבורן מאוניברסיטת אוקספורד העריכו ב-2016 כי 47 אחוז מהמשרות בארצות הברית נמצאות בסכנת אוטומציה. אם זה מוביל לעולם שבו אין עוד צורך בעבודה אנושית, ייתכן שמודלי מערכת השוק הנוכחיים שלנו, הנשענים על מחסור, יצטרכו להסתגל או להיכשל. נטען כי זה היווה גורם ביצירתם של רבים ממה שדייוויד גרייבר מכנה 'עבודות בולשיט', בעיקר מנגנונים בירוקרטים גדולים, בהם ייצור של דבר אינו המטרה, אלא שמשרות אלו קיימות רק מסיבות כגון מתן תועלת של מעמד חברתי והרגשת חשיבות לאנשים המנהלים מנגנונים בירוקרטים אלו.
הפילוסוף ניק סרניסק, מחבר הספר "ממציאים את העתיד: פוסט-קפיטליזם ועולם ללא עבודה", טוען שבעקבות הגברת האוטומציה יש לחלק את העבודה באופן שוויוני יותר, כך שכל האנשים יוכלו לעבוד פחות, ובנוסף נוכל לייצר דרכים נוספות שבאמצעותן אנשים יוכלו לקבל הכנסות ולא רק באמצעות משכורת.
טכנולוגיה כמניעה לפוסט קפיטליזם > טכנולוגיית מידע

נאמר כי פוסט-קפיטליזם אפשרי בשל שינויים גדולים שטכנולוגיית המידע חוללה בתחילת המאה ה-21. זה טשטש את הקצוות בין עבודה לזמן פנוי ושחרר את הקשר בין עבודה לשכר. באופן משמעותי, המידע מאכל את יכולתו של השוק לקבוע מחירים בצורה נכונה. המידע נמצא בשפע וסחורות מידע ניתנות לשכפול חופשי. למוצרים כמו מוזיקה, תוכנה או מאגרי מידע יש אמנם עלות ייצור, אך ניתן להעתיק אותם אינסוף פעמים לאחר שנוצרו לראשונה. אם מנגנון המחירים הרגיל של הקפיטליזם שורר, אז מחיר כל מוצר שאין לו עלות ייצור בעצם ייפול לאפס. חוסר המחסור הזה הוא בעיה עבור המודלים הכלכליים, שמנסים להתמודד איתו באמצעות פיתוח מונופולים בדמות חברות טכנולוגיה ענקיות, כדי לשמור על מידע מוגבל בעל ערך מסחרי. אך סחורות משמעותיות רבות בכלכלה הדיגיטלית הן כעת בחינם ובקוד פתוח, כמו לינוקס, פיירפוקס וויקיפדיה.
גישות

פילוסופיות פוליטיות ושיטות כלכליות שונות מציעות גישות רבות כיצד להתמודד עם פוסט-קפיטליזם או אף לקדם אותו: