stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוח שנה (כלי)
לוח קיר

לוח קיר הוא לוח שנה עשוי דפי נייר, שתלוי על הקיר. הגרסה הנפוצה של לוח זה מציגה בדף אחד חודש אחד, וכן מקובלים, אף נפוצים פחות, לוח קיר המציג שבוע בכל דף או יום אחד בלבד בכל דף. בנוסף למימוש המטרה הפונקציונלית של לוח שנה, משמש לוח זה (בעיקר בגרסתו החודשית) כאלמנט קישוטי, שבו מופיעים צילומי נוף, ציורים, תצלומי דוגמניות וכדומה. לעיתים ניתנים לוחות קיר על ידי יצרנים ונותני שירות כאמצעי פרסום, ובמקרה זה כולל הלוח רכיב המציין את דבר המפרסם.
יומן

יומן הוא לוח שנה שצורתו כצורת ספר או מחברת. כל זוג עמודים סמוכים משמש, בדרך כלל, להצגתו של שבוע אחד, אם כי קיימים גם יומניים יומִיים וחודשִיים. השימוש ביומן היה מקובל מאוד כאמצעי לרישום פגישות, לשימוש אישי ולשימוש משרדי. עם התפתחות המחשוב השימוש בו הולך ומצטמצם, עקב המעבר לתחליפים אלקטרוניים.
לוח עד

לוח שנה שאינו מציין את ימות השבוע, ומתאר לוח שנה לפי שיטה אחת בלבד (למשל, רק לוח עברי או רק לוח גרגוריאני). הלוח מיועד לרישום תאריכים חשובים, כך שיישמרו לשנה הבאה.
חודש אוגוסט מתוך לוח שנה תאילנדי. הלוח עשוי אסופת דפי חודשים המוצמדים למודעת פרסומת.
לוח שנה (אפל)

| --- | --- |
 

 מפתח:  אפל
 מחזור חיים:  10 בספטמבר 2002 – הווה (22 שנים) 
 גרסה אחרונה:  7.0 (22 באוקטובר 2013) 
 מערכת הפעלה:  OS X, iOS
 סוג רישיון:  קנייני
 קטגוריה:  לוח שנה

 OS X
 תאריך השקה:  10 בספטמבר 2002 (לפני 22  שנים ו־28  ימים)
 גרסה אחרונה:  8.0  ב־16 באוקטובר 2014 (לפני 9  שנים, 11  חודשים ו־23  ימים)

 iOS
 תאריך השקה:  17 ביוני 2007 (לפני 17  שנים, 3  חודשים ו־21  ימים)
 גרסה אחרונה:  8.3 (12F69/12F70)  ב־8 באפריל 2015 (לפני 9  שנים ו־6  חודשים)
 
 Calendar
 
לוח שנה (באנגלית: Calendar; לשעבר iCal) הוא יישום לוח שנה אישי שנעשה על ידי חברת אפל ופועל על מערכת ההפעלה OS X.
היסטוריה

iCal היה יישום לוח השנה הראשון עבור OS X שהציע תמיכה במספר לוחות שנה לסירוגין בשרתי WebDAV. התוכנה פורסמה במקור להורדה ללא תשלום עבור Mac OS X v10.2 ב-10 בספטמבר 2002, הוא הגיע יחד עם מערכת ההפעלה כiCal 1.5. גרסה 2 של iCal שוחררה כחלק של Mac OS X 10.4. גרסה 3 כחלק של Mac OS X 10.5, גרסה 4 כחלק של Mac OS X 10.6, גרסה 5 כחלק של Mac OS X v10.7 וגרסה 6 כחלק מOS X v10.8.
היסטוריה > השם

אפל קיבלה רישיון לשם iCal ממערכת ההפעלה Brown Bear שהשתמשה בו ליישום לוח השנה שלה מאז שנת 1997. עם שחרורה של OS X v10.8 ביולי 2012, iCal נקראה Calender (לוח שנה), בדומה לגרסת הiOS.
היסטוריה > פיתוח

פיתוח iCal הוא די שונה מתוכנה אחרת של אפל משום שהיא תוכננה באופן עצמאי על ידי צוות צרפתי קטן שעבד "בסתר" בפריז, בראשותו של ז'אן-מארי הולוט, חברו של סטיב ג'ובס. מאז, הפיתוח של iCal הועבר למפקדה האמריקנית של אפל בקופרטינו.
ליפסי

| --- | --- |
האי ליפסי. מבט מנמל האי
האי ליפסי. מבט מנמל האי
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקארפאתי
 קואורדינטות:  37°18′N 26°45′E﻿ / ﻿37.300°N 26.750°E﻿ / 37.300; 26.750
 ארכיפלג:  האיים הדודקאנסיים
 שטח:  15.84 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  790 (2011)
 על שם:  קליפסו 
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןליפסי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןליפסי
 מיקום האי בדודקאנסיים
 
ליפסי (ביוונית: Λειψοί) הוא אי באיים הדודקנאסיים שביוון. האי ממוקם דרומית לאי סאמוס וצפונית לאי לרוס.
מקור השם

האי מזוהה כאיי הנימפה קליפסו אשר התאהבה באודיסאוס על פי המיתולוגיה היוונית. מקור שמו של האי מבוסס על מסורת זו.
גאוגרפיה

שטחו של האי 17.350 קמ"ר, באי מתגוררים, נכון לשנת 2011, 790 תושבים (צפיפות אוכלוסין של 46 נפשות לקמ"ר).
מעבורות מקשרות את האי עם נמל פיראוס.
היסטוריה

שמו של האי מוזכר על לוח שיש מהמאה השלישית לפני הספירה.
ההתיישבות הראשונה באי מקורה ככל הנראה במאה ה-16 לפני הספירה. באי התגלו שרידים מהתקופה המיקנית ומתקופות מאוחרות יותר. ישנה סברה כי במקום בו ניצב הכפר המרכזי של האי ניצב האקרופוליס של האי בעת העתיקה.
באתר הכנסייה פנגיה התגלו שרידים של אגן טבילה בצורת צלב, וככל הנראה מדובר בקהילה נוצרות שהתיישבה במקום עוד בראשיתה של הנצרות.
בתקופה הביזנטית סבל האי מתקיפות שודדי ים ומספר תושבי האי פחת. האי עצמו הפך למקום מושבם של שודד ים.
בשנת 1088 הוענק האי למנזר פטמוס, ובמהלך שש מאות השנים שלאחר מכן שימש האי כאתר מראה וכחווה חקלאית של המנזר.
בשנת 1308 נכבש האי (יחד עם יתר איי הדודקאנסיים) על ידי מסדר האבירים של יוחנן הקדוש מירושלים.
בשנת 1522 נכבש האי על ידי העות'מאנים והפך לחלק מהאימפריה העות'מאנית, ונותר בשליטתם עד מלחמת העצמאות של יוון בשנת 1821. בעקבות הסכם קונסטנטינופול מה-9 ביולי 1832 שב האי לשליטה עות'מאנית. בשנת 1912 נכבש האי על ידי כוחות איטלקיים, ובשנת 1943 על ידי צבא גרמניה הנאצית. האי שוחרר בשנת 1945 על ידי צבא בריטניה, והיה זמן קצר תחת שלטון בריטי. בשנת 1948 הפך האי לחלק מיוון.
כלכלה

כלכלת האי מתבססת על דיג, תיירות וגידולים מקומיים כגון דבש, יינות, גבינות ומוצרי חלב.
מאיס עלי

"מאיס עלי" (מארמית: [הוא, בעלי] מאוס עלי) היא עילת גירושין מרכזית, מאז המשנה ועד לימינו. במרכזה השאלה האם כופים על בעל לגרש את אשתו הטוענת שאיננה מעוניינת עוד להמשיך בקשר האישות עמו משום שהוא "מאוס עליה". עילה זו היא מהנושאים המורכבים והטעונים בדיני הגירושין בהלכה היהודית (גם לבעל עומדת עילת גירושין של "מאוסה עלי" כלפי אשתו, ונעשה בכך שימוש לעיתים, אולם השימוש בטיעון זה על ידי האישה משמעותי יותר מסיבות שונות, ובעיקר לאור בעיית מסורבות הגט). כבר מראשית דרכה – במשנה ובתלמוד (כתובות סג ע"א – סד ע"א) – התאפיינה הלכה זו בדינאמיות ניכרת כלשונו של רבנו ירוחם: "הרבה תקנות נתקנו בה". אך לא פחות משמעותית מהדינאמיות ההלכתית היא הקוטביות הרבה בין הדעות השונות באשר לכוחה של טענת מאיס עלי: מן הצד האחד, אלו המעניקים לאישה את הזכות לקבל את גיטה בעל כורחו של בעלה, ולעיתים אף משאירים בידה מגוון זכויות כלכליות. מן הצד השני, אלו השוללים מכל וכל כפיית גט, ובד בבד פוגעים בזכויותיה הכלכליות של האישה.
מרידה בספרות התלמודית

חכמי המשנה הטילו סנקציות כלכליות על אישה המורדת על בעלה (כפי שהוטלו סנקציות על איש המורד באשתו, אם כי במקרה האחרון הסנקציות נצברות לאט יותר). סנקציות אלו גובשו (ולעיתים שונו) במספר שלבים, מהמשנה ועד לשלהי התקופה התלמודית ותקופת הסבוראים, ואלו הוסיפו להתעצב גם בימי הגאונים שלאחר חתימת התלמוד. כך מתאר רב שרירא גאון תהליך זה :
כך ראינו: ששורת הדין הייתה מעיקרא שאין מחייבין את הבעל לגרש את אשתו אם בקשה גירושין... ואחר כך התקינו תקנה אחרת שיהו מכריזין עליה ארבע שבתות זו אחר זו... ואף על פי כן, לא היו מחייבין את הבעל לכתוב לה גט... והתקינו שמשהין אותה כשתובעת גירושין שנים עשר חדש שמא יתפייסו ואם לא יתפייסו לאחר שנים עשר חדש כופין את הבעל וכותב לה גט. ואחרי רבנן סבוראי... תקינו... וכופין אותו וכותב לה גט לאלתר ויש לה מנה מאתים. ובזאת אנו מתנהגין היום כשלש מאות שנה ויותר. אף אתם עשו כן.
טיבה של ה"מרידה" נתון בתלמוד לפרשנויות שונות. הפרשנות שהתקבלה על ידי הראשונים והאחרונים היא כי מרידה משמעה סירוב מתמשך לקיים יחסי אישות עם בן הזוג. התלמוד בוחן גם את המוטיבציה למרידה, ומבחין בין שתי אפשרויות: אישה הטוענת שבעלה מאוס עליה ("מאיס עלי"), וזו הטוענת כי היא מעוניינת בבעלה, אך מבקשת לצער אותו ("בעינא ליה ומצערנא ליה"). האחרונה נחשבת כמורדת, וחלות עליה כלל המגבלות והסנקציות המפורטות בסוגיה. הראשונה, מאיס עלי, לפי דעת אמימר (עמדה שנפסקה להלכה), איננה נחשבת כמורדת, ולא חלות עליה מכלול הסנקציות המפורטות במשנה ובתלמוד. ברם, מבחינה סמנטית, גם אישה הטוענת מאיס עלי מכונה בספרות כ"מורדת", ולמעשה מרבית הדיון ההלכתי בסוגיית מורדת, בוודאי בימינו, הוא ביחס לאישה הטוענת מאיס עלי. אומנם, לא חלות עליה הלכות המורדת כפרטיהן במשנה, ולפיכך אין היא מורדת במשמעות ההלכתית הצרה שבסוגיה, אולם היא חלק מהמכלול הנדון בסוגיה, והלכותיה עולות ומתגבשות (ושנויות במחלוקת) מתוך הסוגיה.
שני היבטים כלכליים עיקריים נוגעים להלכת המורדת, ובנסיבות מסוימות הם חלים גם על אישה הטוענת מאיס עלי: הפסד הכתובה והפסד מזונות. מטבעו של ההיבט הכלכלי ("ממונא") שהוא איננו נושא טעון והמחלוקות המתעוררות בגינו אינן חריפות, כך ששינוי לגביו אפשרי בקלות יחסית – כפי שאכן קרה לאורך ההיסטוריה של ההלכה (החל מתקנת הגאונים, להלן, ועד ימינו). שאלה אחרת, כבדת משקל וטעונה יותר, היא האם מורדת, ובפרט זו הטוענת "מאיס עלי", זכאית להתגרש גם בניגוד לרצון בעלה (ככל הנראה בכפיית הבעל מדין "כופין אותו עד שיאמר רוצה אני"). שאלה זו היא לב ליבו של המתח ההלכתי בסוגיה.
שני צמתים בסוגיה התלמודית פותחים פתח לכפיית גירושין. האחד, דעת אמימר (שנזכרה לעיל), לפיה על אישה הטוענת "מאיס עלי" לא חלים דיני המורדת, אלא: "לא כייפינן לה", דהיינו: לא כופים אותה. פרשנות מצמצמת של גישה זו היא כי לא מטילים על האישה סנקציות כלכליות (למשל: הפסד הכתובה ושלילת הזכות למזונות). אלא שפרשנות זו מותירה את מערך היחסים בין בני הזוג בעימות וללא פתרון. פרשנות חלופית היא כי לא כופים על האישה להישאר בקשר הנישואין, ובפשטות: מחייבים את הבעל לגרשה, כפי שמשתמע מפירושו של רש"י למשפט זה. השני, סיומה של הסוגיה, בה נקבע (בתקנה מאוחרת, ככל הנראה תקנה מתקופת הסבוראים) כי יש להמתין שנים עשר חודשים, ובהם האישה איננה זכאית למזונות: "ומשהינן לה תריסר ירחי שתא אגיטא, ובהנך תריסר ירחי שתא לית לה מזוני מבעל" (כתובות סד ע"א). תקופה זו היא המתנה "אגיטא" (=על הגט), ובמשתמע: לאחריה זכאית האישה לקבל את גיטה. כך אכן הבינו הגאונים, שראו בכפיית גט תקנה תלמודית, השייכת לרובד מאוחר, סבוראי.
פסיקת בתי הדין בישראל > הסתייגות מן השימוש בעילה זאת

פסיקתם הברורה של השולחן ערוך והרמ"א, מלמדים על שלילת הכפייה בעילת 'מאיס עלי', ובמידה ברורה גם חיוב גט בעטיה. בדרך זו הלכו אכן רבים מן הפוסקים והדיינים. ההסתייגות מכפיית גט בטענת מאיס עלי ניכרה בפסיקה הרבנית לאורך השנים שלא נטתה להצדיק חיוב גירושין בעילה זו. טענת מורדת לגווניה שימשה בעיקר כאמצעי בידי הבעל להפסיד את האישה מנכסיה, ובפרט – מחובתו לשלם את מזונותיה וכתובתה. אכן, אחת הביקורות הנפוצות שהושמעו לאורך השנים כנגד טיפולם של בתי הדין במסורבות גט עסקה בחוסר רצונם של הדיינים לעשות שימוש אפקטיבי בעילת מאיס עלי.[
קולות של הסתייגות מחיוב גט בעילת 'מאיס עלי' נשמעים גם במאה ה-21. כך, למשל, שני דיינים ותיקים ביקרו את המגמה ההולכת ומתרחבת של חיובי גט בעילה זו, כמנוגדת להלכה הפסוקה.
פסיקת בתי הדין בישראל > עליית השימוש בעילה והרחבתה

בניגוד לקולות אלו, בבית הדין הולך ומתרחב השימוש במאיס עלי לצורך חיוב גט והטלת סנקציות על הבעל הסרבן. במקרים שונים אף מציינים הדיינים כי כיום 'מנהג בתי הדין' הוא לחייב בגט בעילה זו, ודאי כשיש לאשה אמתלא ברורה. ניתן לשער כי גורם מרכזי לעליית השימוש בעילה הוא השפעת המציאות החברתית שאינה סובלנית כלפי החזקת נשים במסגרת נישואים בניגוד לרצונן. הבסיס ההלכתי עליו מסתמכים רבים מן הדיינים הוא מאמר שכתב הדיין הרב חגי איזירר בשנת תשנ"ד. במאמר זה מנתח הרב איזירר את תשובת הרב קוק שנזכרה לעיל, מסיק ממנה שיש חיוב בגט לטוענת מאיס עלי באמתלא ברורה וטוען, שאילו היו הדיינים מכירים אותה בעבר, עמדת רבים מהם הייתה משתנה לטובת חיוב בגט.
כיוון שני בבתי הדין, אותו הוביל הרב אוריאל לביא, מאמץ את העמדה השוללת חיוב גט בטענת מאיס עלי. עם זאת, עמדה זו מצדדת בהטלת סנקציות ('הרחקות') על הבעל הסרבן, בהתאם לדבריו של רבינו תם שנידונו לעיל. היו שציינו אם כך, שאין משמעות מעשית להבחנה בין שני הכיוונים.
מהלך משמעותי נוסף בבתי הדין הוא מתן פרשנות מרחיבה לעילת 'מאיס עלי' (שצועד יד ביד עם אפשרות השימוש בעילה זו להטלת סנקציות על הבעל). בעוד הגישה השמרנית סוברת שיש לפרשה כפשוטה: חוסר יכולתה של האשה לקיום יחסי אישות מחמת סלידתה מהבעל, הרי שרבים מן הדיינים סבורים שיש לפרשה בצורה מרחיבה וסובייקטיבית. לדידם המאיסות אינה צריכה להיות מיחסי האישות דווקא, אלא משמעה כל טענה המשקפת קרע וריחוק בין בני הזוג. עמדה זו מאמצת למעשה את גישתו החדשנית של הדיין הרב שמואל ברוך ורנר שכתב בשנות הששים של המאה הקודמת כי יש לחלק בין העילה המביאה למאיסות ובין המאיסות עצמה, כאשר המאיסות עצמה היא הגורם המצדיק חיוב בגט, גם אם העילה המביאה למאיסות איננה מספיקה, מהבחינה ההלכתית, כדי לחייב בגט.
המשמעות היא כי טענת מאיס עלי הפכה בשנים האחרונות ל'עילת סל' המשמשת את בתי הדין גם כאשר האשה כלל לא טוענת לקיומה של מאיסות כזו. הסובייקטיביות של העילה מאפשרת לבתי הדין לחייב בגט ולהטיל סנקציות על בעלים סרבנים במקרים בהם העילה הישירה שיש כלפיהם אינה מספיקה לכך, בהיעדר הוכחות או מסיבות אחרות. למשל: כאשר האשה טוענת שהבעל בוגד בה או כאשר היא מעלה טענות לאלימות מסוגים שונים המופעלת כלפיה, ומתקשה להוכיח את טענותיה. גם טענות אחרות של האשה, שאינן קיימות במצאי העילות הקלאסי של ההלכה, מתורגמות לעיתים לעילת 'מאיס עלי'.
לקריאה נוספת

יעקב וינרוט, דין המורדת (עבודת דוקטור, אוניברסיטת תל אביב תשמ"א)
אברהם בארי, חיוב הבעל במזונות אשתו בדיני ישראל: המורדת ומזונותיה (עבודת דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן – הפקולטה למשפטים, תשמ"ב)
ירחמיאל ברודי "כלום היו הגאונים מחוקקים", שנתון המשפט העברי יא-יב 279, 300-298 (התשמ״ו)
אלימלך וסטרייך, "עלייתה ושחיקתה של עילת המורדת", שנתון המשפט העברי כא 123 (תשנ"ח-תש"ס)
אבישלום וסטרייך, "'ומעולם לא עלתה על דעת חכמי התלמוד כפייה זו לעולם' (חידושי הרמב"ן, כתובות, סג ע"ב) על כפיית גט בהלכת המורדת במשנה ובתלמוד", מחקרי משפט כה 563 (2009)
יהודה יאיר בן מנחם "'ותנהג את בנותי כשבויות חרב'?! על פסיקת בתי הדין הרבניים בטענת 'מאיס עלי' באמתלה מבוררת" משפחה במשפט ו-ז 217 (2014-2013)
אבישלום וסטרייך, ועמיחי רדזינר, "מהפכנות ושמרנות בפסיקת בית הדין הרבני: על אכיפת גירושין בטענת 'מאיס עלי'", עתיד להתפרסם בעיוני משפט מב (2020)
לאיוש מאניאי

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1912 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1964 (בגיל 52) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Mandl Lajos 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1932) 
 פרסים והוקרה:  פרס יאסאי מארי (1953)  אמן מצטיין של הונגריה (1960) 
 בן או בת זוג:  ז'וז'ה שימון (1940–1964) 
 צאצאים:  ז'וז'ה מאניאי 
 
לאיוש מאניאי (במקור מַנְדְל-Mandl, בהונגרית: Mányai Lajos; בודפשט, 10 בפברואר 1912 – בודפשט, 24 בנובמבר 1964) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס מארי יאסאי, ופרס האמן המצטיין. בתו הייתה השחקנית ז'וז'ה מאניאי זוכת פרס קושוט.
ביוגרפיה

לאיוש מאנדל נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד מאניאי, זמר אופרה (בריטון), ושל פלורה קראוס. לאיוש בחר בפרוזה במקום לשיר. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1933 והחל את דרכו בברטיסלבה, ובקאפושוואר. תקופת שהייתו בדברצן משנת 1937 תחת הנהלתו של ארפאד הורוואט הייתה מכריעה בהתפתחות המשחק שלו.
משנת 1939, כתוצאה מהחוק היהודי השני, הוא לא יכול היה להיות חבר באגודה מקצועית. במשך שנים במהלך מלחמת העולם השנייה עד 1944 יכול היה להופיע רק בתיאטרון גולדמארק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ורק בפני קהל יהודי. בשנת 1940 התחתן עם השחקנית ז'וז'ה שימון (מקודם וייס), ששיחקה וביימה גם היא בחברת "המגורשים מהבמה ההונגרית", כלומר השחקנים והשחקניות היהודים. אחרי המלחמה, בשנת 1945 הם נסעו יחד לאוראדיה, שם הפך ז'וז'ה שימון למנהלת התיאטרון ההונגרי, והשחקן לאיוש מאניאי עבד תחתיה. הם שיחקו יחד בהרבה יצירות. עקב געגועיו הם שבו לבודפשט בשנת 1947 יחד עם אשתו. מאניאי קיבל חוזה מהתיאטרון הלאומי של בודפשט. בתם, ז'וז'ה מאניאי, נולדה בשנת 1949. משנת 1950 היה חבר בתיאטרון צבא העם ההונגרי (תיאטרון הקומדיה של בודפשט ששונה שמו לזמן מה), אך בשנת 1954 חזר לתיאטרון הלאומי ושיחק שם עד מותו. בשנותיו האחרונות הופיע לעיתים קרובות גם בתיאטרון "הבמה העליזה".
בשנת 1953 קיבל את פרס יאסאי מארי. בשנת 1960 הוענק לו פרס האמן המצטיין. הוא התבלט על הבמה בכוחו המאפיין דמויות שונות וההומור הסאטירי שלו. תפקידיו המפורסמים ביותר היו בידרמן (מקס פריש:"בידרמן וההצתות") והמנהל סאבו (בלה גאדור:"חור בביוגרפיה"). בחייו הפרטיים, היה אדם חברתי "בוהמי", שצרך סיגריות וקפה רבים, שבנוסף למחלת הלב שלו יכול היה לגרום למותו המוקדם.
תפקידי במה

קריסלדה (מולייר: בית ספר לנשים)
המנהל סאבו (בלה גאדור: חור בביוגרפיה)
בידרמן (מקס פריש: בידרמן וההצתות)
סר קרופטס (GB Shaw: Craft of Warrenné)
בורג'ס (GB Shaw: Candida)
בפטיסט (שייקספיר: אילוף הסוררת)
לורד הייסטינגס (שייקספיר: ריצ'רד השלישי)
פנטלונה (גולדוני: משרת שני אדונים)
ז'ורדיין (מולייר: אזרח
אורגון (Molière: Tartuffe)
גסלר (שילר: וילהלם טל)
האב מקולאנו (לאסלו נמט: גליליאו)
לנין (גורבטוב: נעורי האבות)
סרטים > סרטים עלילתיים

Talpalatnyi föld (1948)
Szabóné (1949)
Ludas Matyi (film, 1949) (1949)
Dalolva szép az élet (1950)
Gyarmat a föld alatt (1951)
Teljes gőzzel (1951)
Civil a pályán (1952)
Erkel (1952)
A harag napja (1953)
Állami Áruház (1953)
Föltámadott a tenger (1953)
Fel a fejjel (film, 1954) (1954)
Dollárpapa (1956)
Az élet hídja (1956)
A csodacsatár (1956)
Éjfélkor (1957)
Két vallomás (1957)
A nagyrozsdási eset (1957)
Micsoda éjszaka (1958)
Férjhez menni tilos (1964)
סרטים > סרטי טלוויזיה

חווה בסערה (1958)
שלא אחיה, אם זה לא נכון! (1962)
כדורונת (1962)
קיץ בעיר המים (1964)
משחקי רדיו

האריה האדום (1962) תפקיד מוזג המשקאות בפונדק
לאסלו בלאשי: שיר מעל הנהר (1963)
לקריאה נוספת

אורשויה קווארי: לאיוש מאניאי= Terasz.hu
בעמוד הבית של  OMIKE
לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון תיאטרון קטן. העורך הראשי: פרנץ הונט. בודפשט, 1969
לקסיקון הקולנוע ההונגרי. בודפשט, ארכיון הסרטים הלאומי ההונגרי, 2005.
לקסיקון חדש של רוואי. עורך ראשי אישטוואן טרשויה. 1996
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספרים ההונגרי
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári születési akv. 152/1912. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 1876/1964. folyószáma alatt".
↑  Élete vége felé Budapesten az V. Nyáry Pál u. 10. sz. házban laktak.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7931 3229  VIAF: 121380006   WorldCat (עם VIAF): 121380006
ליז רובין יעקבסן

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1882 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  18 ביוני 1961 (בגיל 79) Sankt Lukas Stiftelsen, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השכלה:  N. Zahle's School 
 בן או בת זוג:  Jacob Peter Jacobsen (9 ביולי 1903–?) 
 פרסים והוקרה:  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (1952) 
 
אליזבת "ליז" יעקבסן (בדנית: Lis Jacobsen) (לבית רובין) הייתה פילולוגית, ארכאולוגית וסופרת דנית. היא חקרה את תולדות השפה הדנית והתמחתה גם ברונות. הייתה לה השפעה מרכזית על מגוון תחומי המחקר העוסקים בשפה הדנית.
יעקבסן נולדה למשפחה יהודית אמידה: אביה היה מרכוס רובין (1854–1923), מנהל הבנק הלאומי של דנמרק, ואמה הייתה קאיה דוידסן (1854–1909).
לאחר שסיימה את לימודיה פנתה ללימודי הוראה ב-1903. באותה השנה גם התחתנה עם ההיסטוריון פטר יעקבסן. בשנת 1904 החלה ללמוד פילולוגיה סקנדינבית באוניברסיטת קופנהגן, שם זכתה בשנת 1907 במדליית זהב עבור מאמרה "מתי וכיצד נפרדה השפה הנורדית לענפיה השונים" (Naar og hvorledes har det fællesnordiske Sprog spaltet sig i forskellige Grene). היא השלימה את הלימודים למוסמך ב-1908, ובשנת 1910 הייתה לאישה הראשונה בדנמרק לקבל תואר דוקטור בבלשנות נורדית. הדוקטורט שלה נקרא "מחקרים בהיסטוריה של השפה הדנית מחוק אריק ועד התנ"ך של כריסטיאן השלישי" (Studier til det danske Rigssprogs Historie fra Eriks Lov til Chr. III.s Bibel).
לאחר שהבינה את המגבלות על חקר השפה הדנית בשל היעדר טקסטים ומילונים נאותים, היא ייסדה בשנת 1911, בתמיכתם של כריסטיאן ארסלב וקארל ס' פטרסן, את החברה לשפה וספרות דנית (Det danske sprog- og litteraturselskab או DSL) שבראשה עמדה עד 1931, ולאחר מכן שימשה שם כמנהלנית. דרך החברה פורסמו מחקריה הרבים של יעקובסן.
אחרי מלחמת העולם השנייה, יעקבסן המשיכה לארגן וליזום מפעלים נוספים, כדוגמת "התרבות הנורדית" (Nordisk Kultur) ו"הלקסיקון הנורדי של ימי הביניים" (Kulturhistorisk Leksikon for nordisk Middelalder) שהושלמו ב-1979. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 עבדה על מילון הדנית המודרנית (Nudansk Ordbog) ועל מילון המילים הנרדפות (Synonymordbogen).
פרסומים

Lis Jacobsen, Guterlov og Gutersaga, København 1910 (תרגום)
1912 Lis Jacobsen, Kvinde og Mand, København: Gyldendal,
Lis Jacobsen, Svenskevældets Fald. Studier til Danmarks Oldhistorie i filologisk og runologisk, Lys; København 1929
Lis Jacobsen og Erik Moltke, Danmarks Runeindskrifter, København 1942
Lis Jacobsen, Politikens Blå Ordbøger: Nudansk Ordbog, Politikens Forlag, København 1953.
הערות שוליים

↑  Díaz-Andreu, Magarita; Sorensen, Marie Louise Stig (2005). Excavating Women: A History of Women in European Archaeology. Routledge. pp. 214-234.
↑  "Lis Jacobsen" (in Danish). Den Store Danske: Dansk Biografisk Leksikon
1 2  Díaz-Andreu-  Sorensen, Excavating Women: A History of Women in European Archaeology, pp. 214-234.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263360305171  PLWABN: 9810703059505606  BIBSYS: 90361116  BnF: cb109060783 (data)  GND: 118963309  ISNI: 0000 0001 1364 7418  LCCN: n80017947  NLA: 35817707  NTA: 071224149  SELIBR: 272176  SUDOC: 15766029X  Trove: 1101348  VcBA: 495/205540  VIAF: 18021581   WorldCat (עם VIAF): 18021581
מאן NLxx3F

| --- | --- |

MAN NLxx3F, דגם "NL323F", מופעל על ידי אגד בירושלים
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  MAN Truck & Bus (אנ')
 שנות ייצור:  1998 - הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  MAN NLxx2F (898)
 חברת אם:  מאן
 אורך:  10,500–12,000 מילימטרים (10.5–12.0 מטרים)
 רוחב:  2,500–2,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 24 שסתומים, המפיק 220 כ"ס (מנוע טורבו-דיזל)  6 צילינדרים, המפיק 310 כ"ס, (מנוע המופעל על ידי גז טבעי דחוס)  6 צילינדרים, מנוע המופעל על ידי גז פחמימני מעובה
 הילוכים:  תמסורת  תוצרת "Voith DIWA" (אנ')  תמסורת תוצרת "ZF"
מאן NLxx3F (בגרמנית: MAN NLxx3F) היא סדרת שלדות אוטובוסים נמוכי רצפה המיוצרת על ידי חברת מאן. הסדרה מיוצרת משנת 1998 והיא יורשת לסדרת הדור הקודם NLxx2F שייצורה הופסק באותה שנה.
ממאפייני "מאן NLxx3F"

אוטובוס חד-סיפוני
דלתות כניסה: 1–3
אוטובוס נמוך-רצפה
3 סוגי מנועים: מנוע טורבו-דיזל, מנוע המופעל על ידי גז טבעי דחוס, מנוע המופעל על ידי גז פחמימני מעובה
ארצות ייצוא

השלדות מיוצאות למספר מדינות בהן בדרך כלל לא מתבצעת רכישה של אוטובוסים מוגמרים תוצרת החברה, ביניהן ישראל.
ישראל ישראל
ספרד ספרד
הממלכה המאוחדת  הממלכה המאוחדת (בריטניה)
סינגפור סינגפור
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
אוסטרליה אוסטרליה
דגמים

בסדרה מספר דגמים כאשר שלושה מביניהם נמצאים בשימוש בישראל.
"NL223F"
"NL233F"
"NL243F"
"NL263F": דגם זה הורכב בישראל עד 2006 והיה בשימוש בדן ואפיקים בלבד.
"NL273F"
"NL283F"
"NL313F: דגם זה הורכב בישראל עד 2009 והיה בשימוש במספר רב של מפעילות ביניהן אגד שבה דגם זה נכנס לשימוש ב 2001, דן, אפיקים, נתיב אקספרס והשאטלים בנמל התעופה בן-גוריון.
"NL323F": זהו הדגם הנוכחי המורכב בישראל החל מ-2010 ונמצא בשימוש באגד ודן בלבד.
גלריה

"מאן NLxx3F" דגם "NL 323 F"
"מאן NLxx3F"
"מאן NLxx3F"
"מאן NLxx3F" דגם "NL 323 F"
"מאן NLxx3F" דגם "NL 323 F" - מבט למושבי הנוסעים
"מאן NLxx3F" דגם "NL 263 F"
"מאן NLxx3F" דגם "NL 263 F"
"מאן NLxx3F" דגם "NL 273 F"
"מאן NLxx3F" דגם "NL 323 F" של חברת דן בארץ.
ראו גם

מאן SG
מאן NG272
מאן NL262
הערות שוליים

↑  דגמי "NL223F" בברצלונה) busphoto.eu/list.php
↑  "מאן NLxx3F" דגם "NL323F" landtransportguru.net/man-a22
↑  "מאן NLxx3F" דגם "NL323F" landtransportguru.net/man-a22
ליזה בנצ'וק

אליזה בנצ'וק (נולדה ב-28 ביוני 2007) היא מתעמלת אומנותית לשעבר, הייתה חברה בנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית ואלופת העולם בקרב-רב קבוצתי (2023).
קריירה

בנצ'וק נולדה למשפחה ספורטיבית. אביה דימיטרי, היה שחיין מקצועי בבלרוס. אחיה סטניסלב בן ה-23 הוא אלוף ישראל בג'ודו לשנת 2021 במשקל עד 100 ק"ג. היא החלה להתאמן בהתעמלות אומנותית בגיל 4 במועדון הפועל ראשון לציון ובנערותה הייתה חלק מהנבחרות הצעירות של ישראל.
בתחילת שנת 2023 היא הצטרפה לנבחרת הבוגרת (לצידן של רומי פריצקי, דיאנה סברצוב, אופיר שחם, הדר פרידמן ושני בקנוב) והתאמנה תחת הדרכתה של איילת זוסמן. בנצ'וק הייתה למתעמלת הגיבוי של הנבחרת, בעיקר בתרגיל החישוקים. התחרות הראשונה בסבב העולמי בה היא נכללה בנבחרת הייתה בחודש מרץ בתחרות מסוג גביע העולם באתונה שביוון. בתחרות זו זכתה הנבחרת במדליות זהב בתרגילי הקרב-רב ו-5 חישוקים, ובמדליית כסף בתרגיל 3 סרטים ו-2 כדורים. עוד בשנת 2023 היא זכתה בין היתר במדליות בתחרויות בסבב העולמי וביניהן שלוש מדליות כסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרויות מהסבב העולמי שנערכו בסופיה שבבולגריה, בבאקו שבאזרבייג'ן, ובמילאנו שבאיטליה.
באליפות העולם 2023 אשר נערכה בולנסיה שבספרד, זכתה בנצ'וק עם הנבחרת לראשונה במדליית הזהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתי, כאשר הן סיימו במקום הראשון עם ציון משוקלל של 70.800, לפני סין במקום השני (70.050) וספרד במקום השלישי (68.600). זו הייתה מדליית הזהב הראשונה של ישראל באליפויות העולם בהתעמלות אומנותית. בהמשך התחרות הן זכו במדליית זהב נוספת, בתרגיל הסרטים והכדורים.
באליפות אירופה 2023 שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן, היא זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי כאשר הן סיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 67.300, אחרי בולגריה במקום הראשון (68.050) ולפני אזרבייג'ן שבמקום השלישי (65.400). עוד באותה האליפות הן זכו במדליית כסף בתרגיל הסרטים והכדורים ובמדליית ארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
במהלך הקריירה סבלה בנצ'וק מספר פעמים משברי מאמץ. בינואר 2024 פרשה בנצ'וק מהנבחרת, כחצי שנה לפני אולימפיאדת פריז 2024, מסיבות אישיות.
הערות שוליים

1 2  ליאור ברטל, ‏ליזה בנצ'וק, חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית, פורשת: "הגעתי לשיא אחרי הזכייה באליפות העולם", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 בינואר 2024
1 2  סתיו איפרגן, חצי שנה לפני האולימפיאדה - חברה בנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית החליטה לפרוש, באתר ynet, 6 בינואר 2024
↑  אורן אהרוני, "זהב וכסף לנבחרת ההתעמלות האמנותית בגביע העולם ביוון", 19 במרץ 2023, ישראל היום
↑  Gymnastics - World Cup Rhythmic Gymnastics - Athens 2023 - Results באתר The Sports (באנגלית)
↑   עידו רקובסקי, נבחרת ישראל זכתה במדליית הזהב באליפות העולם בהתעמלות אמנותית, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2023
↑  רותם פלדברג, ‏היסטוריה: זהב לנבחרת ההתעמלות האמנותית, באתר ערוץ הספורט, 25 באוגוסט 2023