stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקום בו מלאכים פוחדים לדרוך
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רופרט גרייבס | פיליפ הריטון |  |
| הלנה בונהם קרטר | קרולין אבוט |  |
| ג'ודי דייוויס | הרייט הריטו |  |
| הלן מירן | ליליה הריטון |  |
| ג'ובני ג'יודלי | ג'נו קארלה |  |
| ברברה ג'פורד | גב' הריטון |  |
| סופי קולמן | אירמה הריטון |  |
דיאנה מונדינו

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1958 (בת 66) קורדובה, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של קורדובה  IESE Business School (1986)  בית הספר לניהול של ייל (2018) 
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 
 
דיאנה אלנה מונדינו (נולדה ב-8 באוגוסט 1958) היא כלכלנית ליברטריאנית, אקדמאית ופוליטיקאית ארגנטינאית, המכהנת כשרת החוץ של ארגנטינה מאז 2023 תחת הנשיא חאבייר מיליי.
ביוגרפיה

מונדינו נולדה בשנת 1958 בקורדובה, במשפחה ממוצא איטלקי פיימונטי, ולמדה בבית הספר הציבורי חואן זורילה דה סן מרטין (אנ'). היא למדה כלכלה באוניברסיטה הלאומית של קורדובה, שם קיבלה מדליית זהב על ביצועיה האקדמיים וממוצע הציונים הטוב ביותר. היא גם החלה דוקטורט בכלכלה, אך לא השלימה את התואר בשל בעיות בירוקרטיות.
ב-1982 עברה מונדינו לספרד, והשלימה תואר שני בכלכלה ושיווק מאוניברסיטת נווארה (אנ'). עם סיום לימודיה שם בשנת 1986, מונדינו המשיכה את לימודיה בארצות הברית, והשלימה תואר שני מבית הספר לעסקים של קולומביה (אנ'), תואר בחינוך מנהלים מבית הספר לניהול ייל (אנ'), ותואר שני באתיקה מאוניברסיטת נוטרדאם.
מונדינו הקימה ב-1991 את חברת Rysk Analysis, ולאחר מכן עבדה בחברות שונות, ביניהן סטנדרד אנד פורס.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

מונדינו עבדה באוניברסיטת UCEMA (אנ') כפרופסור למימון בתואר ראשון במנהל עסקים ושיווק.
קריירה פוליטית

בשנת 2023 נכנסה מונדינו רשמית לפוליטיקה והתמודדה ברשימת בלה ליברטד אוונזה (אנ') במחוז בואנוס איירס. לאחר שהרשימה בה הייתה חברה השיגה 20.44% בבחירות, היא נבחרה לבית הנבחרים של ארגנטינה.
קריירה פוליטית > שרת החוץ

כשחאבייר מיילי נבחר לנשיא, התפטרה מונדינו ממושבה בבית הנבחרים של ארגנטינה ומונתה לשרת החוץ.
ב-30 באוקטובר 2024 פוטרה על ידי נשיא ארגנטינה חאבייר מיליי לאחר שהצביעה בעצרת הכללית של האו"ם בעד הצעה לא מחייבת הקוראת לארצות הברית להסיר את הסנקציות מקובה. ג'רארדו וורטהיין מונה במקומה.
דעותיה

ב-31 באוקטובר 2023, בראיון עם העיתונאי לואיס נובארסיו, עוררה מונדינו ביקורת כשהגנה על סחר באיברים.
בדומה למיליי, היא תומכת בישראל.
חיים אישיים

למונדינו יש נכסים של 5,027 מיליון פזו, מה שהופך אותה לעשירה בשרי בממשלת חאביר מיליי.
הערות שוליים

1 2  Vázquez, Bernardo (2023-05-29). "Quién es Diana Mondino, la economista que liderará la lista de diputados de Javier Milei en la Ciudad". Clarín (בספרדית). נבדק ב-2023-12-11.
↑  Página|12 (2023-12-07). "Juran los 130 diputados electos y se definen las autoridades de la Cámara | La nueva conformación del Congreso". PAGINA12 (בספרדית). נבדק ב-2023-12-11.
↑  "Quién es Diana Mondino, una economista ortodoxa que llevará las relaciones internacionales de Javier Milei". www.ambito.com. נבדק ב-2023-12-11.
↑  נשיא ארגנטינה חאבייר מיליי, פיטר הלילה את שרת החוץ שלו, באתר מעריב אונליין, 31 באוקטובר 2024
↑  "Mondino comparó el Matrimonio Igualitario con "tener piojos"". Perfil (בספרדית). 2023-11-03. נבדק ב-2023-12-11.
↑  Quién es Diana Mondino, una economista ortodoxa que llevará las relaciones internacionales de Javier Milei, www.ambito.com
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיאנה מונדינו".
מגפת הקורונה בארצות הברית

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  13 בינואר 2020 – אפריל 2023 (כ־3 שנים)
 במדינות או באזורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקרי מוות:  1,134,000
 מקרי הדבקה:  107,042,460‏   • 804,811 מהם חולים פעילים     • 1,089 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  105,073,304‏ רענון נתונים
 נזק:  תחלואה גבוהה ומשבר כלכלי חריף מאד
  
 
מגפת הקורונה התפשטה לארצות הברית בינואר 2020. מאז נרשמה התפרצות של המחלה בכל מדינות ארצות הברית והטריטוריות שלה, וארצות הברית הייתה למדינה שבה מספר החולים והמתים מהמחלה הוא הגדול ביותר.
רקע

מחלת הקורונה התגלתה לראשונה בעיר ווהאן בדצמבר 2019. היא התפשטה לעבר ארצות נוספות בעולם. מקרה הקורונה הראשון דווח ב-27 בינואר 2020. אדם בן 35 ששב לארצות הברית מביקור משפחתי בעיר ווהאן ב-15 בינואר, לקה בשיעול וחום והגיע לטיפול במרפאה במחוז סנוהומיש שבמדינת וושינגטון.
ב-29 בינואר הוקם כוח המשימה של הבית הלבן להתמודדות עם הנגיף. בראשות הצוות הועמד בשלב מסוים סגן הנשיא מייק פנס, והוא כולל כמה רופאים בכירים במדינה כמו אנתוני פאוצ'י ודברה בירקס, יחד עם אנשי ממשל בתחומים הרלוונטיים לטיפול במשבר. יומיים לאחר מכן הכריז הממשל על מצב חרום רפואי, והוטלו הגבלות על כניסת אנשים מסין.
הממשל החל לבצע בדיקות לגילוי נגיפי קורונה בחודש פברואר, אך התגלה שחלק מהן לא היו יעילות.
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), המליצו להימנע מנסיעות לא חיוניות לסין, איראן, מלזיה, בריטניה, ו-26 מדינות אירופאיות החתומות על אמנת שנגן.
ב-31 בינואר הועברה תקנה שעל פיה כל הטיסות מסין ינותבו ל-11 נמלי תעופה שם יעברו הנוסעים מיון והוכנו בהם תשתיות להסגר על פי הצורך. בנוסף אזרחים אמריקאים שהגיעו ממחוז חוביי בסין בו פרצה המחלה ואזורים אחרים בסין, נדרשו עם הגיעם להיכנס לבידוד ביתי למשך 14 ימים.
בין הצעדים שננקטו כתוצאה מהתפרצות המחלה היו ביטול אירועי ספורט ועצירת הליגות השונות. בנוסף בוטלו או נדחו ברחבי ארצות הברית מופעי תיאטרון, פסטיבלי מוזיקה וכינוסים מקצועיים, ומוזיאונים.
הנשיא דונלד טראמפ המליץ להימנע מהתכנסות של מעל עשרה אנשים במקומות סגורים, ולאוכלוסייה המבוגרת להימנע מלצאת מהבית. בהמשך לחץ לפתוח מקומות.
ציר זמן > ינואר

מקרה ההידבקות הראשון בקורונה דווח במדינת וושינגטון ב-21 בינואר 2020, אצל אדם ששב מביקור משפחתי בסין. לאחר שבועיים שוחרר מאשפוז. לאחר מספר ימים מועטים דווח על מקרה הידבקות שני, בעיר שיקגו בקרב אשה ששבה מהעיר ווהאן.
מקרה רביעי אושר ב-26 בינואר, אף הוא בקרב אדם שהגיע מווהאן למחוז לוס אנג'לס. הממשל האמריקאי פינה מהעיר וואהן דיפלומטים ובני משפחותיהם וכן אזרחים אמריקאים. הם הושמו בהסגר עם נחיתתם.
ב-30 בינואר נרשם בשיקגו מקרה ההידבקות הראשון של אדם בתוך ארצות הברית לאחר שאדם נדבק מזוגתו ששבה מסין, שהיא החולה השנייה שנמצאה. למחרת נרשם בארצות הברית המקרה השביעי, לאחר שאדם נמצא נושא את הנגיף במדינת קליפורניה. מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית הורתה באותה עת על חובת בידוד ביתי לכל מי שהגיע ממחוז חוביי בשבועיים שקדמו. על אזרחים זרים ששהו בסין בשבועיים שקדמו, נאסר להיכנס לארצות הברית.
ציר זמן > פברואר

מקרים נוספים של חולים בקורונה המשיכו להתגלות רבים מהם בקרב מי ששבו מסין.
ב-5 בפברואר נתגלה המקרה ה-12 ברחבי ארצות הברית. החולה תושב ויסקונסין שב מבייג'ינג וידוע שנדבק שם. באותו יום פונו כ-350 אזרחים ממחוז חוביי והם נלקחו לבידוד בן 14 ימים בשני בסיסי חיל האוויר. פינוי נוסף מסין נעשה גם לאחר מכן.
ב-17 בפברואר נחתו בארצות הברית 338 אמריקאים שפונו על ידי הממשלה מהספינה דיימונד פרינסס, שנותרה נצורה בנמל יוקוהמה שביפן, לאחר שעל סיפונה התגלו הידבקויות בקורונה בקרב רבים מנוסעיה. הנוסעים נשלחו לבידוד בבסיסים צבאיים, כשחלקם התגלו כחולים.
ב-27 בפברואר הצהיר נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, כי רמת הסיכון של ארצות הברית נמוכה ביותר.
ב-29 בפברואר דווח על מקרה המוות הראשון בארצות הברית כתוצאה מקורונה. האדם שמת במדינת וושינגטון היה בסביבות גיל 50.
ציר זמן > אפריל

ב-9 באפריל, הודיע משרד הבריאות האמריקאי כי מהמאגר הלאומי האסטרטגי של ארצות הברית אזל כמעט לחלוטין ציוד רפואי וציוד מגן. ב-13 באפריל, הוכרז מצב חירום בכל חמישים המדינות, לראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית. עד ל-14 באפריל, רוב המושלים פרסמו הנחיה לתושבים להישאר בבתים.
מספר המובטלים[דרושה הבהרה] הוא כ-22 מיליון. קרן ההלוואות[דרושה הבהרה] שמטרתה היא סיוע לעסקים קטנים, במטרה לסייע להם להמשיך לשלם משכורות לעובדים, הודיע היום[דרושה הבהרה] כי היא נותרה בלי מימון. התקציב, שנועד עבור עסקים המעסיקים 500 עובדים או פחות, אזל, לאחר שכ-1.4 מיליון הלוואות ניתנו לעסקים שונים. מזכיר האוצר האמריקני, סטיבן מנוחין, הבטיח כי יפעל להעברה של תקציב נוסף בקונגרס. הקרן היא חלק מחבילת ההטבות שפורסמה ב-25 במרץ.
פורסם כי היקפי תחלואה גבוהים במיוחד התגלו בקרב ציבורים אפרו-אמריקאים בארצות הברית, והם היוו למעלה מ-70% מהחולים והמתים במספר אזורים, אף במקרים בהם שיעורם באוכלוסייה נמוך בהרבה. ההסברים לכך הזכירו את העובדה שארצות הברית אינה מדינת רווחה, ושאותן אוכלוסיות נתונות יותר מאחרים במצב סוציו-אקונומי נמוך, חוסר נגישות לשירותי רפואה טובים (ולעיתים היעדר ביטוח רפואי כלל), מגורים באזורים צפופים, שימוש בתחבורה ציבורית ועיסוק בענפים שממשיכים לעבוד גם בתקופת הקורונה.
בסוף החודש אושרו תקציבים למבצע מהירות שיא.
ציר זמן > מאי

בתחילת מאי, ארצות הברית הייתה המדינה עם מספר המתים הגדול ביותר מהנגיף בעולם. היא החלה בצעדים משמעותיים לפתיחת חיי המסחר והכלכלה, לצד נתונים קודרים מאוד על המשך התפשטות הנגיף במדינה. מדינות רבות בארצות הברית, בעיקר דלילות האוכלוסין שבהן, הכריזו על ביטול של רוב המגבלות על אזרחיהן ומלבד 11 מדינות שנפגעו קשה מהתפשטות הנגיף, יתר מדינות האיחוד כבר הכריזו על הקלות משמעותיות בסגר.
ההחלטה התקבלה בעידודו של הממשל ותחת לחץ של מפגינים הדורשים את פתיחתה של הכלכלה. מסמכים רשמיים של הממשל חזו כי עד תחילת חודש יוני יוכפל קצב התמותה במדינה ויגיע ל-3,000 מתים ביום. בתחזית הקודרת ציינו גם שיעור הידבקות של מאתיים אלף בני אדם ביממה אחת. גל ההפגנות נגד סגירת עסקים ונגד צעדי ריחוק חברתי שהגבילו את הצמיחה הכלכלית הושווה במאמרים רבים בעיתונות לפעולות הליגה נגד מסכות של סן פרנסיסקו שהתנגדה להוראה לחבוש מסכות בתקופת השפעת הספרדית.
ב-9 במאי, דווח על 14.7% אבטלה. בנוסף למיליוני המובטלים, כ-5.1 מיליון עובדים נוספים חוו צמצום משרות באפריל. ביחד, שיעורם הגיע ל-22.8%. הצמיחה שהושגה בשנים שחלפו מאז המשבר העולמי ב-2008 אבדה. באמצע מאי, דווח שכ-90 אלף עובדים אמריקאים נאלצו לשהות באוניות תענוגות מאז מרץ. ב-23 במאי, היו כמעט מאה אלף מתים מדווחים מהנגיף.
ב-24 במאי פרסם העיתון "הניו יורק טיימס" בשערו רשימה של אלף מקורבנות המגפה בארצות הברית.
ראו גם

תאודור רוזוולט (CVN-71)
מגפת הקורונה בעיר ניו יורק
אליזבת יאנג-ברוהל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1946 אלקטון, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בדצמבר 2011 (בגיל 65) טורונטו, קנדה 
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס  ניו סקול 
 מנחה לדוקטורט:  חנה ארנדט 
 מוסדות:  אוניברסיטת וסליין (1974–1991)  קולג' הוורפורד 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1986) 
 
אליזבת יאנג-ברוהל (באנגלית: Elisabeth Young-Bruehl, נולדה כאליזבת בוקלי יאנג, באנגלית: Elisabeth Bulkley Young;‏ 3 במרץ 1946 – 1 בדצמבר 2011) הייתה אקדמאית, פסיכותרפיסטית ופסיכואנליטיקאית אמריקאית. היא פרסמה מגוון ספרים, בעיקר ביוגרפיות של חנה ארנדט ואנה פרויד. הביוגרפיה שלה על ארנדט משנת 1982 זכתה בפרס הארקורט הראשון ואילו ספרה "האנטומיה של הדעות הקדומות" זכה בפרס איגוד המוציאים לאור האמריקאי לספר הטוב ביותר בפסיכולוגיה בשנת 1996. היא הייתה חברה באגודה הפסיכואנליטית של טורונטו ומייסדת שותפה של Caversham הפקות, חברה המייצרת חומרים חינוכיים פסיכואנליטיים.
חייה

משפחתה של יאנג-ברוהל מצד אמה ניהלה חוות חלב על קרקע ליד ראש מפרץ צ'ספיק, והייתה פעילה בפוליטיקה המקומית של מרילנד. אביה וסבה של אמה (שהיה עורך עיתון) היו משכילים והחזיקו בספרייה פרטית גדולה. סבתה מצד אמה הייתה ממשפחות הוקר ובולי של קונטיקט, צאצאית של מהגרי ה"מייפלאואר". משפחת אביה הייתה מווירג'יניה. כמה מהם הוכשרו בתאולוגיה בקולג' של ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה, שם נמצא בית המשפחה, "בית מאופין-דיקסון". היא גדלה במרילנד ובדלוור, שם לימד אביה גולף באופן מקצועי.
לאחר מכן למדה בקולג' שרה לורנס, שם למדה כתיבת שירה אצל מיוריאל רוקייסר. יאנג-ברוהל עזבה את הקולג' כדי להצטרף לתרבות הנגד של ניו יורק של אמצע שנות ה-60, אבל אז השלימה את לימודי התואר הראשון שלה ב־The New School (אז "בית הספר החדש למחקר חברתי"). שם הכירה והתחתנה עם רוברט ברוהל, ממנו התגרשה מאוחר יותר. במקביל לכך שהתאורטיקנית הפוליטית חנה ארנדט הצטרפה לפקולטה לתואר שני בבית הספר החדש, נרשמה יאנג-ברוהל ללימודי דוקטור בפילוסופיה. ארנדט הפכה למנטורית של יאנג-ברוהל והמנחה שלה לדוקטורט. היא סיימה את לימודי הדוקטורט בשנת 1974. יאנג-ברוהל קיבלה מינוי בפקולטה בשנה שלאחר מכן ללמד פילוסופיה בקולג' לספרות (Letters), באוניברסיטת ווסליאן בקונטיקט.
בשנה שלאחר מכן, לאחר שחנה ארנדט מתה בגיל 69, פנו כמה מחבריה המהגרים של ארנדט ליאנג-ברוהל כדי שתיקח על עצמה את משימת כתיבת הביוגרפיה של ארנדט. הספר שיצא לאור ב-1982 כתוצאה מכך מהווה עד היום את העבודה הקנונית בנושא. הוא תורגם לשפות רבות, כולל עברית (בשנת 2010), ומהדורה שנייה באנגלית יצאה בשנת 2004.
עבודתה של יאנג-ברוהל על הביוגרפיה של ארנדט העניקה לה עניין הולך וגובר בפסיכואנליזה. בשנת 1983, היא נרשמה להכשרה פסיכואנליטית קלינית בניו הייבן, קונטיקט. במרכז ללימודי הילד של ניו הייבן פגשה כמה מעמיתיה האמריקאים של אנה פרויד, והוזמנה להיות הביוגרפית של אנה פרויד, מה שהוביל לספר מ-1988 "Anna Freud: A Biography". ספר זה זכה למהדורה שנייה בשנת 2008, עם הקדמה חדשה.
בשנת 1991 עזבה יאנג-ברוהל את ווסליאן ועברה לפילדלפיה, שם לימדה במשרה חלקית בקולג' האוורפורד והמשיכה בהכשרתה הפסיכואנליטית באיגוד פילדלפיה לפסיכואנליזה. את לימודיה אלה סיימה ב-1999. היא התחילה פרקטיקה פרטית כתרפיסטית, תחילה בפילדלפיה ואחר כך בעיר ניו יורק. לאורך כל הזמן הזה, המשיכה לפרסם ספרים, כולל אוספים ממאמריה ואת הספר עטור הפרסים "האנטומיה של דעות קדומות" .  ספרה האחרון, Childism: Confronting Prejudice Against Children, פורסם לאחר מותה, בשנת 2012, בהוצאת ייל .
יאנג-ברוהל מתה מתסחיף ריאתי ב-1 בדצמבר 2011.   היא הייתה בת 65.
פרסומים

קונור קרוז אובריאן: הערכה (כותבת שותפה: ג'ואן ל' הנדרסון. הוצאת פרוסניום, 1974,מסת"ב 0-912262-33-8 )
חופש והפילוסופיה של קארל ג'ספרס (הוצאת אוניברסיטת ייל, 1981, מסת"ב 0-300-02629-3 )
חנה ארנדט: בשל האהבה לעולם – ביוגרפיה (תרגום מאנגלית: אילנה דגני בינג; עריכה מדעית: יהונתן אלשך), הוצאת רסלינג, תל אביב, 2010. (הוצאת אוניברסיטת ייל 1982,מסת"ב 0-300-02660-9 ; מהדורה שנייה הוצאת אוניברסיטת ייל, 2004,מסת"ב 0-300-10588-6 )
Vigil (רומן, הוצאת אוניברסיטת לואיזיאנה, 1983,מסת"ב 0-8071-1075-2 )
אנה פרויד: ביוגרפיה (Summit Books, ניו יורק, 1988,מסת"ב 0-671-61696-X )
Mind and the Body Politic (Routledge, Independence, Kentucky, 1989,מסת"ב 0-415-90118-9 )
הקדמה לספר בין גיהנום לתבונה: מאמרים מתוך עיתון ההתנגדות "קרב", 1944-1947 (הוצאת אוניברסיטת ווסליאן, 1991,מסת"ב 0-8195-5189-9 )
דמויות יצירתיות, (Routledge, 1991,מסת"ב 0-415-90369-6 )
פרויד על נשים: מקראה (עורכת) (נורטון, 1992,מסת"ב 0-393-30870-7 )
Global Cultures: a Transnational Short Fiction Reader (עורכת Wesleyan University Press, 1994,מסת"ב 0-8195-6282-3 )
האנטומיה של דעות קדומות (הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1996,מסת"ב 0-674-03190-3 ),
הקדמה להוצאה מחודשת משנת 1997 של ספרו של דייוויד סטפורד-קלארק משנת 1965, מה פרויד באמת אמר: מבוא לחייו ולמחשבתו (ספר שוקן, 1997,מסת"ב 0-8052-1080-6 )
בכפוף לביוגרפיה: פסיכואנליזה, פמיניזם וכתיבת חיי נשים (Harvard Univ Press, 1999,מסת"ב 0-674-85371-7 ),
Cherishment: a Psychology of the Heart (מחבר שותף: פיית' בת'לארד. עיתונות חופשית, 2000,מסת"ב 0-684-85966-1 )
איפה אנחנו נופלים כשאנחנו מתאהבים? (מסות, עיתונות אחרת (NY), 2003,מסת"ב 1-59051-068-2 )
למה ארנדט חשובה (הוצאת אוניברסיטת ייל, 2006,מסת"ב 978-0-300-12044-8 )
ילדותיות: התמודדות עם דעות קדומות נגד ילדים (הוצאת אוניברסיטת ייל, 2012,מסת"ב 978-0-300-17311-6 )
הערות שוליים

↑  Elisabeth Young-Bruehl, Vigil, Louisiana State University Press, 1983, מסת"ב 0-8071-1075-2.
↑  Excerpted reviews of The Anatomy of Prejudices (אורכב 14.05.2008 בארכיון Wayback Machine), Harvard University Press. Retrieved November 29, 2006.
↑  Caversham Productions (אורכב 02.01.2011 בארכיון Wayback Machine) Retrieved January 17, 2011.
1 2 3 4 5  "Elisabeth Young-Bruehl - Faith Bethelard - Ying Li". אורכב מ-המקור ב-6 בפברואר 2005. נבדק ב-2011-09-25. {{cite web}}:  (עזרה), see references.
1 2  "Elisabeth Young-Bruehl Papers Collection 2000-68 Preliminary Inventory" (PDF). Wesleyan University. נבדק ב-2018-05-21.
↑  Elisabeth Young-Bruehl, Hannah Arendt: For Love of the World, Second Edition, Yale University Press, 2004, מסת"ב 0-300-10588-6
↑  Biographical data from Elisabeth Young-Bruehl || Faith Bethelard || Ying Li, combined with publication dates of her works.
↑  Margalit Fox (5 בדצמבר 2011). "Elisabeth Young-Bruehl, Who Probed Roots of Ideology and Bias, Dies at 65". nytimes.com. נבדק ב-30 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Elisabeth Young-Bruehl, 1946–2011 (אורכב 25.01.2012 בארכיון Wayback Machine)". hannaharendtcenter.org. Retrieved December 3, 2011.
↑  "Table of contents". אורכב מ-המקור ב-14 במאי 2008. נבדק ב-21 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Table of Contents". אורכב מ-המקור ב-5 במאי 2006. נבדק ב-21 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270151205171  PLWABN: 9810540673105606  BIBSYS: 90353371  BNE: XX1150393  BnF: cb11887907x (data)  CANTIC: a20190621  CiNii: DA00678118  GND: 143422103  ISNI: 0000 0001 1472 1616  LCCN: n81043126  LNB: 000010276  NDL: 00796384  NKC: jn20020204007  NLA: 35625164  NLK: KAC200800967  NSK: 000457077  NTA: 069027617  RERO: 02-A003992759  SUDOC: 026675420  Trove: 1019671  VIAF: 49220585   WorldCat (עם VIAF): 49220585
השמלה (תופעת אינטרנט)

השמלה הייתה תופעת אינטרנט משנת 2015 שבמרכזה צילום של שמלה. הצופים לא הסכימו אם השמלה הייתה כחולה ושחורה, או לבנה וזהובה. התופעה חשפה הבדלים בתפיסת הצבע האנושי והפכה לנושא של מחקר מדעי במדעי המוח ובחקר הראייה.
מקור התופעה בתצלום של שמלה שפורסם ברשת החברתית פייסבוק. השמלה הייתה אכן בצבע שחור וכחול, אך תנאי התצלום גרמו לרבים לראותה כלבנה וזהובה, מה שיצר דיון ציבורי ער ברשתות החברתיות. בתוך כשבוע, יותר מעשרה מיליון ציוצים בטוויטר הזכירו את השמלה. קמעונאית השמלה, Roman Originals, דיווחה על עלייה במכירות וייצרה גרסה חד פעמית בלבן וזהב שנמכרה למטרות צדקה.
בפברואר 2015, כשבוע לפני חתונתם של גרייס וקייר ג'ונסטון מהאי קולונסיי שמסקוטלנד, אם הכלה, ססיליה בלסדייל, צילמה שמלה בחנות שמצפון לצ'סטר שבאנגליה. בליסדייל התכוונה ללבוש את השמלה בחתונה ושלחה את התמונה לגרייס. השמלה הייתה בצבע כחול עם תחרה שחורה. עם זאת, גרייס אמרה לאמה שהיא חשבה שהשמלה שבתמונה היא בצבע לבן עם תחרה זהובה.
לאחר שגרייס פרסמה את התמונה בפייסבוק, גם חבריה ברשת החברתית לא הסכימו על צבעי הבגד.
כמה ימים לאחר החתונה, ב-26 בפברואר, מקניל פרסמה מחדש את התמונה לבלוג שלה בטאמבלר, ויצרה דיון ציבורי נוסף סביב התמונה.
תגובות > התפשטות ויראלית ראשונית

קייטס הולדרנס, שניהלה את עמוד הטאמבלר עבור BuzzFeed במשרדי האתר בניו יורק, קיבלה הודעה ממקניל שביקשה עזרה בפתרון מחלוקת הצבע של השמלה. היא לא התייחסה לכך, אך בסוף אותו היום ראתה שהעניין קיבל כ-5,000 אזכורים, מספר גדול יחסית לרשת חברתית זו. טום כריסט, מנהל הנתונים של טאמבלר, אמר שבשיאו העמוד קיבל 14,000 צפיות בשנייה (או 840,000 צפיות בדקה), הרבה מעל בנתונים הרגילים הממוצעים.
הולדרנס הראה את התמונה לחברים אחרים מצוות המדיה החברתית של BuzzFeed, שמיד החלו להתווכח על צבעי השמלה. היא יצרה סקר פשוט למשתמשי טאמבלר. עוד באותו היום הסקר משך מאות אלפי תגובות ומתעניינים, והיה לאחד המקרים הוויראליים ביותר ברשת החברתית עד אותו הזמן.
התמונה הפכה לתופעת אינטרנט עולמית ברחבי המדיה החברתית. בטוויטר, משתמשים יצרו את ההאשטאגים "#whiteandgold", "#blueandblack" ו-"#dressgate" כדי לדון בדעותיהם לגבי צבע השמלה והתיאוריות סביב טיעוניהם. הדיון עורר עשרות אלפי ציוצים תוך שעות. התמונה גם גררה דיונים הנוגעים לטריוויאליות של העניין בכללותו; הוושינגטון פוסט תיאר את המחלוקת כ"דרמה שחילקה כוכב לכת". כמה מאמרים העלו בהומור שהשמלה עלולה לגרום למשבר קיומי על אופי הראייה והמציאות, או שהוויכוח עלול לפגוע ביחסים בין אישיים. אחרים בחנו מדוע אנשים מקיימים ויכוח כה גדול על עניין שלכאורה טריוויאלי.
תגובות > פופולריות

בערב שבו פרסם BuzzFeed את המאמר, מדען המוח של מכללת ולסלי ביוויל קונווי התייחס לתופעה לכתב Wired. בבוקר שלאחר מכן, השיחה הפכה לוויראלית אף היא.
ידוענים רבים התייחסו לעניין וחלקו ביניהם על צבעי השמלה. בין האישים שהתייחסו לעניין, ניתן למנות את טיילור סוויפט (שציוצה בטוויטר בעניין גרר מאות אלפי תגובות), ג'יידן סמית', פרנקי מוניז, דמי לובאטו, מינדי קאלינג וג'סטין ביבר, אנה קנדריק, בי.ג'יי נובאק, קייטי פרי, ג'וליאן מור ושרה היילנד, קים קרדשיאן, קניה ווסט, לוסי הייל, פיבי טונקין, ליידי גאגא, דייוויד דוכובני, אלן דג'נרס ואריאנה גרנדה. פוליטיקאים, סוכנויות ממשלתיות ופלטפורמות מדיה חברתית של מותגים גדולים (למשך אדובי ופיצה האט) כתבו גם הם פוסטים הומוריסטיים. אף מגישת הטלוויזיה אלכס ג'ונס לבשה את השמלה במהדורת הלילה של The One Show. בסופו של דבר, השמלה הייתה הנושא של 4.4 מיליון ציוצים בטוויטר בתוך 24 שעות.
בן פישר מה- New York Business Journal דיווח שהעניין במאמר הראשון של BuzzFeed על השמלה הציג צמיחה אנכית במקום פונקציית גאוס כתופעה ויראלית, מה שהוביל את BuzzFeed להקצות שני צוותי עריכה ליצור מאמרים נוספים על השמלה כדי להניע פרסומות ועד 1 במרץ, המאמר המקורי של BuzzFeed זכה ליותר מ-37 מיליון צפיות. השמלה צוטטה על ידי פרשן CNN, מל רובינס, כתופעה ויראלית בעלת התכונות הנדרשות של הטיה חיובית המשלבת "יראת כבוד, צחוק ושעשוע".
תגובות > פרסום צבעי השמלה

השמלה אושרה ככחול מלכותי עם תחרת זהב מהקמעונאית Roman Originals. על אף שהייתה זמינה גם בגרסאות אחרות (אדום, ורוד ושנהב עם תחרות שחורות). הפרסום הוביל לעלייה נוספת במכירות. ב-28 בפברואר, הודיעו רומן אוריג'ינלס שהם ייצרו שמלה אחת לבנה וזהובה למכירה פומבית.
ב-3 במרץ הופיעו בני הזוג ג'ונסטון, בליסדייל ומקניל כאורחים במופע של אלן דג'נרס בארצות הברית, מה ששיקף והגביר את החשיפה לעניין.
עד 1 במרץ, יותר משני שלישים ממשתמשי BuzzFeed שנשאלו השיבו כי השמלה לבנה וזהובה. יש אנשים שהציעו שהשמלה משנה צבעים בעצמה. כלי תקשורת ציינו שהתמונה נחשפה יתר על המידה והייתה באיזון לבן ירוד, מה שגרם לצבעים שלה להיתפש כאחרת.
הסברים מדעיים

אין קונצנזוס מדוע השמלה מעוררת תפיסות כה מופרכות ושונות. מדעני המוח ביוויל קונווי וג'יי נייץ מאמינים שהמחלוקת היא תוצאה של האופן שבו המוח האנושי תופס צבע והתאמה כרומטית. קונווי מאמין שזה קשור לאופן בו המוח מעבד את הגוונים השונים של שמי אור יום וטען כי "מערכת הראייה מסתכלת על הדבר הזה, ומנסה להפחית את ההטיה הכרומטית של ציר אור היום... אנשים או מפחיתים את הצד הכחול, ובמקרה זה הם רואים לבן וזהב או בסופו של דבר עם כחול ושחור."
תיאוריות דומות פורסמו על ידי פול נוקס מאוניברסיטת ליברפול, שקבע שמה שהמוח מפרש כצבע עשוי להיות מושפע מהמכשיר שבו צופים בתצלום, או מהציפיות של הצופה עצמו. אניה הורלברט ושותפיה בחנו את הבעיה גם מנקודת המבט של תפיסת צבע. הם ייחסו את ההבדלים בתפיסה לתפיסה אינדיבידואלית של קביעות צבע.
מדען המוח והפסיכולוג פסקל וליש קבע כי בעוד שגירויים מעורפלים מטבעם היו ידועים למדע הראייה במשך שנים רבות, אך מקרה השמלה הוא הגירוי הראשון מסוג זה בתחום הצבע שהובא לידיעת המדע על ידי המדיה החברתית. הוא מייחס תפיסות דיפרנציאליות להבדלים בהארה ובקדימות הבד, אך גם מציין שהגירוי הוא מאוד חריג במידה שהתפיסה של רוב האנשים אינה משתנה. אם כן, השינוי הוא רק בסקאלות זמן ארוכים מאוד, מצב חריג עבור גירויים דו-יציבים, כך שלמידה תפיסתית עשויה להתרחש במקרה כזה. בנוסף על כך, הוא טען שהדיונים על הגירוי הזה אינם קלים, שכן הדיון יכול לשקף כיצד אנשים שונים יכולים לראות את העולם בצורה שונה. דניאל הרדימן-מקרטני מהמכללה לאופטומטריסטים הצהיר שהתמונה הייתה מעורפלת, מה שמרמז שהאשליה נגרמה מאור צהוב חזק שמאיר על השמלה, ותפיסה אנושית של צבעי השמלה ומקור האור על ידי השוואתם לצבעים אחרים, וכן בגלל השוואה לחפצים אחרים בתמונה.
The Journal of Vision, כתב עת מדעי העוסק בחקר הראייה, הודיע במרץ 2015 כי יפורסם גיליון מיוחד על השמלה עם הכותרת A Dress Rehearsal for Vision Science. המחקר המדעי הראשון בקנה מידה גדול על השמלה פורסם ב- Current Biology שלושה חודשים לאחר פרסום התמונה. המחקר, שכלל 1,400 נשאלים, מצא כי 57 אחוז ראו בשמלה כחולה ושחורה, 30 אחוז ראו אותה כלבנה וזהובה, 11 אחוז ראו אותה כחולה וחומה, ושניים אחוז דיווחו עליה כ"אחרת". נשים ואנשים מבוגרים ראו באופן לא פרופורציונלי את השמלה כלבנה וזהובה. עוד גילו החוקרים שאם השמלה הוצגה בתאורה מלאכותית בצבע צהוב, כמעט כל הנשאלים ראו את השמלה כשחורה וכחולה, בעוד שהם ראו בה לבן וזהובה אם לתאורה המדומה הייתה הטיה כחולה מחקר אחר ב- Journal of Vision, מאת פסקל וליש, מצא שאנשים שהיו משכימי קום נטו יותר לחשוב שהשמלה מוארת באור טבעי, תופסים אותה כלבן וזהובה, וש"ינשופי לילה" ראו בשמלה כחולה ושחור.
מחקר שנערך על ידי Schlaffke et al. דיווח כי אנשים שראו את השמלה כלבנה וזהב הראו פעילות מוגברת באזורים הקדמיים והפריאטליים של המוח. אזורים אלו נחשבים כקריטיים בפעילויות קוגניציה גבוהות בתפיסה החזותית.
מורשת

השמלה נחשבה לאחת מתופעות האינטרנט הבולטות בשנת 2015. הצלמים המקוריים של התמונה, בליסדייל ובן זוגה פול ג'ינקס הביעו מאוחר יותר תסכול וחרטה על כך ש"נשארו לגמרי מחוץ לסיפור" שיצר תופעה שיצאה מכלל שליטה. בדרום אפריקה, צבא הישע השתמש בשמלה בקמפיין של 2015 כדי להעלות את המודעות לאלימות במשפחה, עם הסיסמה: "למה כל כך קשה לראות שחור וכחול?"  ביולי 2023, קייר ג'ונסטון הואשם בניסיון רצח של אשתו, גרייס, לאחר שנים של אלימות ואיומים במשפחה.
ראו גם

חוק הטריוויאליות של פרקינסון