stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשחק של גנרל בלוטו
פתרונות אפשריים למשחק

נבחן מהם הפתרונות האפשריים למשחק, עבור הדוגמה הנ"ל. אם כל אחד מן המפקדים משחק בצורה אסטרטגית, כיצד עליהם לחלק את חייליהם?
ניתן לראות שלכל שחקן יש חמש עשרה אסטרטגיות אפשריות:
(4,0,0),(2,2,0),(3,1,0),(2,1,1),(0,4,0),(0,0,4),(2,0,2),(0,2,2),(3,0,1),(1,0,3),(1,0,3),(1,3,0),(0,1,3),(0,3,1),(1,2,1),(1,1,2).
כל האסטרטגיות הן למעשה פרמוטציות של ארבע האסטרטגיות הימניות ביותר: (4,0,0),(2,2,0),(3,1,0),(2,1,1).
נראה את האסטרטגיות האפשריות במטריצה הבאה (ב - ניצחון לבלוטו, ק - ניצחון לקיז'ה, ת - תיקו):
מכיוון שבדוגמה שלנו לשני השחקנים אותו מספר חיילים, מסימטריה, ערך המשחק הוא 0. התבוננות במטריצה לעיל, מראה שאין אסטרטגיה טהורה המבטיחה תשלום 0 (כלומר, ניצחון או תיקו) ולכן בדוגמה זו אין אסטרטגיה אופטימלית טהורה. עובדה זו אינה מפתיעה, שכן - לעיתים קרובות, לא קיים שיווי משקל נאש באסטרטגיות טהורות. לרוב, כמו בדוגמה לעיל, עבור מספר גדול של שדות קרב ומספר חיילים גבוה, לכל אסטרטגיה טהורה ניתן למצוא אסטרטגיה טהורה אחרת שמנצחת אותה. במקרים כאלו, האסטרטגיה האופטימלית נתונה באסטרטגיות מעורבות ולא באסטרטגיות טהורות.
בדוגמה זו, שיווי משקל באסטרטגיות מעורבות מתקבל אם נבחר בהסתברות 1/9 בכל אחת מן האסטרטגיות הבאות: (2,2,0),(2,0,2),(0,2,2),(3,1,0),(3,0,1), (1,0,3),(1,3,0),(0,1,3),(0,3,1).
בנוסף, אפילו אם קיים שיווי משקל באסטרטגיות טהורות, ככל שמספר החיילים גדול יותר, כך יהיה קשה יותר לחשב אותו, וזאת בשל מספר האסטרטגיות האפשריות הרבות העומדות בפני כל שחקן. עבור K=3, כאשר N=M=8, לכל שחקן 45 אסטרטגיות אפשריות. כאשר N=M=13, קיימות 105 אפשרויות ועבור N=M=20 קיימות 231 אסטרטגיות אפשריות.
מספר האסטרטגיות עבור כל שחקן עם n חיילים ו-k שדות קרב אפשריים הוא:
f(n,k)={\binom {n+k-1}{k-1}}={\frac {(n+k-1)..(n+2)(n+1)}{(k-1)!}}
ראו גם

תורת המשחקים
ג'ון פורבס נאש
הערות שוליים

↑  "Econometrica", כרך 21 גיליון 1, ע' 91 ואילך, באתר JSTOR.
↑  המאמר המקורי
דוגמה למשחק של גנרל בלוטו
הספר השחור (ארנבורג וגרוסמן)

הספר השחור של וסילי גרוסמן ואיליה ארנבורג
הספר השחור (ביידיש: מערדער פונ פעלקער-מאטעריאלנ וועגנ די רעציכעס פונ די דייטשישע פארכאפער אינ די צייטווייליק אקופירטע סאוועטישע ראיאנענ, ברומנית: Cartea Neagră, ברוסית: О злодейском повсеместном убийстве евреев немецко-фашистскими захватчиками во временно оккупированных районах Советского Союза и в лагерях Польши во время войны 1941-1945) הוא על פי כותרת המשנה שלו 'ספר עדויות ומסמכים על הרצח הנפשע והטוטלי של היהודים בידי הכובשים הגרמנים הפשיסטים באזורים הכבושים זמנית בברית המועצות ובמחנות ההשמדה בפולין בימי המלחמה בשנים 1941-1945'.
וסילי גרוסמן ואיליה ארנבורג היו במהלך מלחמת העולם השנייה כתבים צבאיים סובייטים ממוצא יהודי, שהתלוו לצבא האדום - חלק ממנגנון התעמולה הסובייטי למען איתנות העורף ולהגדרת מטרת המלחמה והאמצעים להשיגה לחייל בחזית. גרוסמן אף היה נוכח בכניסה למחנות מיידנק וטרבלינקה. לצד תפקידם התעמולתי פרסמו השניים כתבות על הקורות את היהודים בתקופה זו בשטחי ברית המועצות ופולין. כבר ב-1943 התכונן ארנבורג לכתוב ספר תיעודי ועד סוף 1944 כבר היה מוכן הנוסח הראשוני. תוך כדי המלחמה וביתר שאת עם סיומה יהודים רבים קרבנות וניצולים, ושאינם יהודים, כולל סופרים ומשוררים, התחילו להעביר לשניים מסמכים, יומנים וזיכרונות לצורך פרסומם בספר. בראשית 1945 הועבר הנוסח הראשון לוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שארנבורג היה אחד מחבריו. צילומים של כתב היד נשלחו לארצות הברית, לארץ ישראל ולרומניה.
הספר הודפס בברית המועצות ביידיש, בהוצאת "דער עמעס", במוסקבה, ב-1946. בארצות הברית הובא התוכן בספר שחור באנגלית, שבתוכנו היו אירועי השואה בכל ארצות אירופה. ארנבורג ביקר ברומניה ב-1945 ולא ברור אם ביוזמתו או ביוזמת מארחיו היהודים הופק נוסח מצומצם של ספרו והוצא לאור ברומנית בשם Cartea Neagră ("הספר השחור").
בברית המועצות התעכבה ההוצאה לאור של הספר ברוסית. השלטון הסובייטי התקשה להגדיר את האתניות היהודית כלאום, על אחת כמה וכמה להבליט את סבלם של היהודים על פני סבלם של שאר הלאומים המרכיבים את ברית המועצות. סוגיה אחרת המודגשת בכתב היד שהתעמולה הסובייטית התקשתה לעכל הייתה מידת שיתוף הפעולה של אזרחים סובייטים, בעיקר אוקראינים, שכניהם של היהודים, עם הנאצים, בהשמדת היהודים. הספר לא הוצא לאור, וכשפוזר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי וחלק מחבריו הוצאו להורג, פורק סדר הדפוס של כתב היד וכתב היד עצמו נגנז.
על בסיס העתק שהגיע למוסד הישראלי המרכזי להנצחת השואה פורסם ב-1980 על ידי פליקס דקטור תרגום לרוסית בירושלים. ב-1981 פורסם תרגום לאנגלית בארצות הברית. בשנת 1991 יצא לאור תרגום של הספר בעברית בהוצאת עם עובד.
הערות שוליים

↑  ז'אן אנצ'ל, תולדות השואה - רומניה, כרך שני, עמוד 991, הוצאת יד ושם.
↑  וסילי גרוסמן ואיליה ארנבורג, תרגום: מיכל ליטובסקי, הספר השחור, תל-אביב: עם עובד, 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3988162985482486300009   WorldCat (עם VIAF): 3988162985482486300009
ווט טיילר

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1341? קנט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  15 ביוני 1381 (בגיל 40) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 
מותו של ווט טיילר
וולטר טיילר (מאנגלית: Walter Tyler), המכונה ווֹט טיילר (Wat Tyler; ‏4 בינואר 1341 – 15 ביוני 1381) היה מנהיג מרד האיכרים באנגליה בשנת 1381.
קורות חיים

פרטים מועטים ידועים על חייו של טיילר קודם למרד האיכרים. ההיסטוריונים סבורים כי טיילר נולד באסקס, אולם בעת תחילת מרד האיכרים התגורר בקנט. לא ידועה סיבת מעברו מאסקס לקנט.
קורות חיים > מרד האיכרים

השמועות בדבר מרידה בקרב המעמדות הנמוכים בצרפת ובפלנדריה עוררו את איכרי אנגליה למרוד בעצמם. ג'ון בול וג'ק סטרו החלו להטיף כנגד הפאודליזם, מתוך השקפה אגליטרית (דרישה לשוויון זכויות מעמדי).
בעת עלייתו לשלטון של המלך ריצ'רד השני, לאחר מותו של המלך אדוארד השלישי, היה ריצ'רד בן 14 בלבד. בשל גילו הצעיר משלו הדוכסים לנקסטר, יורק וגלוסטר בשמו. בתקופה זו ערכו הדוכסים מספר מתקפות כושלות כנגד צרפת. המיסוי הנדרש למימון מתקפות אלה - אשר כלל מס דרכים, ומס על חיטה, הכבידו על האיכרים ופשוטי העם.
המורדים לא יצאו כנגד המלך עצמו (באשר גם הם הכירו בזכותו האלוהית לשלוט) אלא כנגד הדוכסים, אשר לטענת המורדים, בגדו במלך ופגעו בסמכותו.
בעקבות הטלת מס הדרכים, יצא טיילר בראש קבוצת איכרים ותפס את השלטון בקנטרברי. בעקבות ניצחון זה התקדם לעבר העיר לונדון ונכנס אל העיר בראש צבא איכרים המונה כ-50,000 לוחמים.
טיילר חצה את גשר לונדון בלא התנגדות, נכנס אל מצודת לונדון, כלא את סיימון סדברי, ארכיבישוף קנטרברי הלא פופולרי, וכרת את ראשו. המורדים המשיכו לארמון סאבוי, העלו אותו באש והרגו את דודו של המלך.
ריצ'רד מוולינגפורד נפגש עם המלך ריצ'רד השני והגיש לו את דרישות המורדים. המלך נפגש עם צבא המורדים באזור מייל אנד והבטיח לבחון את דרישותיהם, ולפעול להפחתת המיסים הלא פופולריים.
בעוד ש-20,000 מחייליו המתינו באזור סמית'פילד, טיילר רכב לבדו להיפגש עם המלך. טיילר נפגש עם המלך בנוכחות הלורד ראש העיר של לונדון, סר ויליאם וולוורת'. לא ברור מה התרחש בפגישה, אולם ככל הנראה טיילר העליב את המלך בן ה-15, וסר ויליאם וולוורת' שלף את בייסלארד ודקר את טיילר שהיה בלתי חמוש. ראלף דה סטאנדיש, אחד משומרי המלך, דקר אף הוא את גופתו של טיילר ווידא את מותו.
מותו של טיילר הביא לסיום מרד האיכרים.
הנביא המהורהר (דונטלו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  דונטלו
 תאריך יצירה:  1418–1420
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 רוחב:  64 ס״מ 
 גובה:  193 ס״מ 
 עומק:  44
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון הדואומו פירנצה שבאיטליה
 
הנביא המהורהר (באיטלקית: Profeta pensieroso) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בשנת בין השנים 1418–1420 ומתאר נביא. הוא נחצב בגודל טבעי (193x64x44 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
היסטוריה

פסל זה הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא חסר הזקן ועקדת יצחק, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו.
פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
תיאור היצירה

זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית. הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא המהורהר או הנביא המזוקן בגלל הרושם המודגש בידי היד, אשר אוחזת בסנטר כשאצבע אחת מושטת לעבר הלחי. הפסל מאופיין בריאליזם רב ואנרגטי כמו מיטב היצירות של דונטלו.
הראש מזכיר במאפייניו את סן מרקו, אשר פוסל על ידי דונטלו מספר שנים קודם לכן. תווי הפנים של הנביא מכווצים וחסרי הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק אשר קפלי הבגדים שלו יוצרים. המבט מופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב.
לקריאה נוספת

Rolf C. Wirtz, Donatello, Könemann, Colonia 1998. ISBN 3-8290-4546-8
הערות שוליים

↑  
"Donatello - Bearded Prophet". אוניברסיטת פנסילבניה. (באנגלית)
↑  
"Donatello's Prophets On View at Florence's Baptistery". Italy Magazine. (באנגלית)
↑  
"DONATELLO. IL PROFETA IMBERBE, IL PROFETA BARBUTO O PENSIEROSO E IL PROFETA GEREMIA". arte.it. (באיטלקית)
הנביא חסר הזקן (דונטלו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  דונטלו
 תאריך יצירה:  1416–1418
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 רוחב:  64 ס״מ 
 גובה:  190 ס״מ 
 עומק:  64
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון הדואומו פירנצה שבאיטליה
 
הנביא חסר הזקן (באיטלקית: Profeta imberbe) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1416–1418 ומתאר נביא מטיף. הוא נחצב בגודל טבעי (190x63x64 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
היסטוריה

פסל זה הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא המהורהר ועקדת יצחק, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו.
פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
תיאור היצירה

זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית ולכן הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא חסר הזקן או הנביא עם הקלף. הפסל נוצר בהשראת דגם המטיף הקלאסי והוא מאופיין בריאליזם רב. הפסל משמר תחושת אנרגטיות כמו מיטב היצירות של דונטלו, אשר ככל הנראה השתמש בידידו פיליפו ברונלסקי כדוגמן.
תווי הפנים של הנביא מכווצים וחסרי הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק אשר קפלי הבגדים שלו יוצרים. ההצבעה לעבר הקלף שהוא אוחז בידו מדגישה את חשיבות נבואתו, אולם האותיות שככל הנראה נכתבו על הקלף, אינן נראות עוד. המבט מופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב.
לקריאה נוספת

Rolf C. Wirtz, Donatello, Könemann, Colonia 1998. ISBN 3-8290-4546-8
הערות שוליים

↑  
"Donatello - Beardless Prophet". אוניברסיטת פנסילבניה. (באנגלית)
↑  
"Donatello's Prophets On View at Florence's Baptistery". Italy Magazine. (באנגלית)
↑  
"DONATELLO. IL PROFETA IMBERBE, IL PROFETA BARBUTO O PENSIEROSO E IL PROFETA GEREMIA". arte.it. (באיטלקית)
הנרי טיילור

הנרי טיילור (באנגלית: Henry Taylor;‏ 17 במרץ 1885 - 28 בפברואר 1951) היה שחיין בריטי, אלוף אולימפי בעל 8 מדליות מהן 4 זהב ושיאן עולם. הוא זכה ב-3 מדליות זהב מאולימפיאדה אחת, שיא בריטי שהושווה לאחר 100 שנה בשנת 2008 על ידי רוכב האופניים כריס הוי.
ביוגרפיה

טיילור נולד באולדהאם שבלנקשייר לג'יימס, כורה פחם ואליזבת טיילור. ביל, אחיו הבוגר, גידל אותו לאחר מותם של הוריו בהיותו ילד צעיר והוא זה שלימד אותו לשחות, בתעלת הולינווד. בראשית דרכו הוא התאמן בשחייה בפארק אלכסנדרה שבעיר מגוריו, ובהמשך התאמן במועדון השחייה במרחצאות של צ'דרטון הסמוכה. הוא עבד למחייתו במפעל לטווית כותנה.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה טיילור במדליית זהב במשחה ל-1 מייל בתוצאה של 28:28.0 דקות, לפני חברו לנבחרת ג'ון ארתור ג'רוויס (30:07.6 דקות) ואוטו שיף מאוסטריה (30:53.4 דקות), במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:26.0 דקות, אחרי שיף (6:24.0 דקות דקות) וג'רוויס ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x250 מטר חופשי, אחרי הונגריה (16:52.4 דקות) וגרמניה (17:16.2 דקות).
ביוגרפיה > שיאן עולם

חודשיים לאחר המשחקים האולימפיים שבר טיילור במשחה ל-880 יארד את השיא העולמי (שיא זה הוכר כשיא גם במשחה ל-800 מטר).
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת לונדון (1908) זכה טיילור ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:36.8 דקות, לפני פרנק בוריפר מאוסטרלאסיה (5:44.2 דקות) ושיף (5:46.0 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 22:48.4 דקות, לפני חברו לנבחרת תומאס בטרסבי (22:51.2 דקות) ובוריפר (22:56.2 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:55.6 דקות, לפני הונגריה (10:59.0 דקות) וארצות הברית (11:02.8 דקות), בשלב חצי הגמר קבעה נבחרתו שיא עולם חדש של 10:53.4 דקות.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה טיילור במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:28.6 דקות, אחרי אוסטרלאסיה שקבעה שיא עולם חדש של 10:11.2 דקות וארצות הברית (10:20.2 דקות). בנוסף הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:48.2 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי לאחר שלא סיים את המשחה בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 24:06.4 דקות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס טיילור לצי המלכותי הבריטי. הוא המשיך לשמור על כושר כששחה סביב האוניה שלו שעגנה באגן המים סקפה פלו. הוא השתתף בקרב יוטלנד. עם סיום המלחמה הוא חזר לשחות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה טיילור במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:37.2 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 10:04.4 דקות ואוסטרליה (10:25.4 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 6:01.2 דקות וכן השתתף במשחה ל-1500 מטר חופשי אך לא סיים אותו.
טיילור פרש משחייה תחרותית בשנת 1926. הוא ספג מפלה לאחר שהפאב שבבעלותו בדובקרוס נסגר עקב קשיים כלכליים, הוא עבד כבלן במרחצאות בצ'דרטון ונאלץ למכור את מרבית הפרסים שבהם זכה על מנת לגייס מעט כסף למחייתו. הוא מעולם לא התחתן ונפטר אלמוני חסר כל בשנת 1951.
תארים והשגים

בשנת 1969 זכה טיילור להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  אולימפיאדת אתונה שנערכה בשנת 1906, נחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות. למרות שמדליות הוענקו בה הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
הר הוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,975 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס נפטון 
 קואורדינטות:  83°55′00″S 56°05′00″W﻿ / ﻿83.9167°S 56.0833°W﻿ / -83.9167; -56.0833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הוקס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הוקס
 
הר הוקס (באנגלית: Mount Hawkes) הוא הר ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,975 מעל פני הים; והוא הנקודה הגבוהה ביותר ברכס נפטון.
ההר הוא ההר הגבוה ביותר במתלול וושינגטון, והוא ממוקם לצידו המזרחי של עמק ג'ונס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

רכס נפטון (ובו ההר) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הר הוקס) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של קומנדר ויליאם מ. הוקס (William M. Hawkes), מצי ארצות הברית, שהיה הטייס משנה בטיסה בה התגלה ההר; הוקס השתתף כטייס משנה בטיסה של המטוס Que Sera Sera, ב-31 באוקטובר 1956, שהיה המטוס הראשון שנחת בקוטב הדרומי.
ראו גם

רמת הוקס - הר בארץ ויקטוריה, הנקרא אף הוא על שם ויליאם הוקס.
לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , P 236
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע גאוגרפי
1 2 3 4 5 6 7  מידע היסטורי על רכס נפטון
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע היסטורי
↑  מידע היסטורי על רמת הוקס
| רכס פורסטל |
| --- | --- | --- |
| רכסים | שלוחת אבלה |  |
| הרים | הר לצ'נר |  |
| פסגות | דירדאל • ואטס • פיירל |  |
| מצוקים | מצוק קמפ • סלע קואל |  |
| נונאטאקים | אקרמן • בלאנט • ואנגאד |  |
| קרחונים | צ'יימברס |  |
| שדות שלג | מידיאן • סאלי |  |
| מסיב דופק |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אדג' |  |
| עמקים | עמק דייוויס (אנטארקטיקה) |  |
| הרים | אינגלנד • ווקר • נויברג |  |
| נונאטאקים | בראון • ראושיו |  |
| אגמים | אגם פורלידס |  |
| מצוקים | מצוק פורלידס |  |
| מצוקי בוייד | נונאטאק קוקס • סלע רנקין |  |
| אתרים נוספים בהרי פנסקולה |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | קרחון אקדמי |  |
| מפלי קרח וזרמי קרח | מפל הקרח אמונדסן • זרם הקרח פאונדיישן |  |
| רמות | מישור אירקווי |  |
| הרים וגבעות | גבעות הימלברג • מסיב פורד • פסגות קסטר |  |
| נונאטאקים ומצוקים | סלעי אדג' • נונאטאק פרל |  |
הפנוטיפ המורחב

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ריצ'רד דוקינס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  ביולוגיה אבולוציונית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת אוקספורד 
 מקום הוצאה:  אנגליה 
 תאריך הוצאה:  1982 
 סדרה
 ספר קודם:  הגן האנוכיי 
 הספר הבא:  השען העיוור 
 
הפנוטיפ המורחב הוא ספר עיון משנת 1982 של הביולוג ריצ'רד דוקינס, שבו הציג המחבר מושג ביולוגי בעל אותו שם. הרעיון המרכזי של הספר הוא שאין להגביל את הפנוטיפ לתהליכים ביולוגיים כמו ביוסינתזה של חלבונים (אנ') או גידול רקמות, אלא להרחיב את כל ההשפעות שיש לגן על סביבתו, בתוך או מחוצה לגוף של האורגניזם הבודד.
דוקינס מחשיב את הפנוטיפ המורחב כהמשך ל"גן האנוכיי" (1976) המיועד לביולוגים מקצועיים, וכתרומתו העיקרית לתיאוריה האבולוציונית.
הספר השחור (קרפ)

| --- | --- |

עטיפת הספר השחור המקורי
 מידע כללי
 מאת:  מתתיאס קרפ 
 שפת המקור:  רומנית 
 סוגה:  עיון 
 נושא:  שואת יהודי רומניה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1947 
 
גופות של יהודים ברחוב ואסילה פונטה ביאשי, בזמן הפרעות - התמונה מופיעה בספר השחור
גופות של יהודים ברחוב ביאשי, בזמן הפרעות - התמונה מופיעה בספר השחור
הספר השחור (רומנית: Cartea Neagră) עם תת-הכותרת "סבלותיהם של היהודים מרומניה 1940-1944" (Suferinţele Evreilor din România 1940-1944) נכתב ברומנית זמן קצר אחרי מלחמת העולם השנייה על ידי מתתיאס קרפ, ויצא לאור ברומניה.
הספר יצא לאור לראשונה בשנים 1947-1948 בהדרגה, בשלושה כרכים עם הקדמה שכתב הרב ד"ר אלכסנדר שפרן. לפי ראשית דבר, שכתב מתתיאס קרפ, הספר היה אמור להיות מורכב מארבעה כרכים, אך הוצאת הכרך הרביעי המתוכנן (Ardealul de Nord), על צפון טרנסילבניה, לא יצאה לפועל. הכרך הראשון (Legionarii şi rebeliunea) כולל סקירה כללית והתמקדות בתקופת שלטון הלגיונרים ובמרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט. הכרך השני (Guvernul Antonescu şi războiul) מתמקד בשלטונו של יון אנטונסקו ובפרעות יאשי. הכרך השלישי (Tragedia Transnistriană) דן בטרגדיה של טרנסניסטריה.
אברם בונאצ'יו, שהיה שר המשפטים של רומניה בעת הופעת הספר, כתב הקדמה עבור הספר, אבל ברגע האחרון, כשההדפסה כבר החלה, ביקש למשוך את השתתפותו בספר, לכן רק כמה עותקים יצאו לאור עם הקדמתו.
קרפ, שהיה מזכיר פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה בתקופת נשיאותו של וילהלם פילדרמן, התחיל לאסוף את החומר התיעודי עבור הספר כבר ביוני 1940 ועבר לארגון שיטתי באביב 1943. הספר מכיל מקורות רבים והפניות מדויקות למסמכים וחוקים מהתקופה. הוא אינו מתיימר להכיל את כל העוולות שנעשו ליהודים תחת השלטון הרומני, אבל זהו ללא ספק המחקר המקיף ביותר שנערך בשנים הראשונות שלאחר מלחמת העולם השנייה.
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, נעלמו עותקי הספר מהמדפים, לא יצאו מהדורות נוספות, למרות הביקוש, ומעט העותקים שנשמרו בספריות מרכזיות בודדות, נשמרו לקריאה בלבד במדורים מוגבלים, שלציבור הרחב לא הייתה גישה אליהם.
בשנת 1996, חמישים שנה לאחר המהדורה הראשונה, יצאה מהדורה שנייה בהוצאת דיוג'נה (Diogene) עם הקדמות של ראדו פלוריאן וגולדשטיין-גורן (משתתף במימון המהדורה) והערות של העורכת, ליאה בנימין. במהדורה זו יש בכרך הראשון 290 עמודי תוכן ו-15 עמודי תצלומים באיכות ירודה. בכרך השני יש 198 עמודי מלל ו-16 עמודי תצלומים באותה איכות ירודה. הכרך השלישי כולל 526 עמודי מלל ו-6 עמודי תצלומים מטושטשים. על העטיפה האחורית-חיצונית של הספרים מודפס תצלום מפרעות יאשי. ליאה בנימין התאימה את המהדורה למקורות ביבליוגרפיים עדכניים ובדקה את המסמכים. בכל בדיקותיה נמצאה רק טעות אחת, כאשר הצהרה של מיכאי אנטונסקו בממשלה יוחסה ליון אנטונסקו.
לקריאה נוספת

מתתיאס קרפ, הספר השחור מהדורה שנייה, הוצאת דיוג'נה 1996. (ברומנית)
הערות שוליים

↑  הוצאת דיוג'נה מתמחה בספרות עיונית ושייכת למכון של "מועדון אונסקו - חברה ותרבות" (Clubul UNESCO – Societate si cultură)
הנרי הרביעי, חלק ראשון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1597 
 סדרה
 הספר הבא:  הנרי הרביעי, חלק שני 
 
הדף הראשון של המחזה, מהדורת הפוליו הראשונה, 1623
הנרי הרביעי, חלק ראשון (באנגלית: Henry IV, Part 1; מסומן בקיצור 1H4) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר. המחזה השני ברביעיית מחזות ה"הנריאנה" הכוללת בנוסף את המחזות ריצ'רד השני, הנרי הרביעי, חלק שני והנרי החמישי. עלילת המחזה משתרעת מסוף 1402 ועד אמצע 1403 והוא נכתב לא מאוחר מ-1597 (כיוון שהחל משנה זו מופיעות שלל התייחסויות לדמותו הצבעונית של סר ג'ון פלסטף). ב-1599 ראה המחזה אור במהדורת קוורטו. העדות הישירה המוקדמת ביותר להעלאת המחזה על הבימה היא מהצגתו על ידי אנשי הלורד צ'מברלין בחצר השגריר הפלמי ב-6 במרץ 1600. המקורות ההיסטוריים למחזה הם הכרוניקות של רפאל הולינסהד (המהדורה משנת 1587) ו-The Union of the Two Noble and Illustrate Families of Lancastre and Yorke מאת אדוארד הול. על אף שמו, ועל אף העובדה שהשתלשלות האירועים בהם הוא עוסק מתחילה לפני התחלתו ומסתיימת לאחר סופו - המחזה הוא יצירה שלמה ועצמאית.
הדמויות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  המלך וחצרו הנרי הרביעי, מלך אנגליה  הנסיך האל, בנו, לימים הנרי החמישי, מלך אנגליה  ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד, בנו השני של המלך (לפי המחזה, למעשה היה בנו השלישי)  וסטמורלנד - ראלף נוויל, הרוזן השני מווסטמורלנד  וולטר בלאנט - חייל, מתומכי ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר חבורת רחוב איסטצ'יפ, באיסט אנד של לונדון סר ג'ון פלסטף, אביר שמן, חברו של הנסיך האל  נד פוינס, חברו של הנסיך האל בצעירותו  ברדולף, חברם של פלסטף והנסיך האל  פטו  גברת קוויקלי - פונדקאית בפונדק "ראש חזיר הבר"  פרנסיס - מוזג בפונדק  וינטר - בעל הפונדק  גדשיל  שני שליחים  נער אורווה |  מורדים נורת'מברלנד, הנרי פרסי, הרוזן הראשון מנורת'מברלנד  תומאס פרסי, רוזן ווסטר, אחיו של נורת'מברלנד  הוטספור, הנרי פרסי "הוטספור" (הרתחן), בנו של נורת'מברלנד  מורטימר, גיסו של הוטספור  אווין גלינדור, ראש המורדים מויילס  ארצ'יבלד דאגלס, ראש המורדים מסקוטלנד  סר ריצ'רד ורנון  ריצ'רד לה סקרופ, ארכיבישוף יורק  סר מייקל, חברו של סקרופ  קייט, ליידי פרסי, אשתו של הוטספור ואחותו של מורטימר  ליידי מורטימר (קתרין), בתו של גלינדור ואשתו של מורטימר אחרים האחראי על משק הבית של המלך (צ'מברלין)  שריף  גנן ועוזרו  לורדים, קצינים, שליחים ואנשי חצר |
רקע

אירועי המחזה מתרחשים כשנתיים לאחר תום המחזה הקודם, "ריצ'רד השני": הכתרתו של בולינגברוק למלך הנרי הרביעי ורצח ריצ'רד השני בכלאו.
שלטונו של הנרי הרביעי איננו יציב, בשל חוסר-השקט עקב מה שנתפס כגזלת הירושה של קודמו על הכס. הקרע העיקרי של המלך הוא מול משפחת פרסי, שסייעה לו לעלות לכס המלך ואדמונד מורטימר, מי שנבחר על ידי ריצ'רד השני להיות יורשו. סכסוכים בגבולות אנגליה עם ויילס וסקוטלנד מונעים מהנרי ליישם את התוכנית עליה הכריז בתום "ריצ'רד השני" לצאת למסע צלב לארץ הקודש. לצרותיו הפוליטיות של הנרי הרביעי מצטרפת גם התנהגותו של בנו ויורשו, הנסיך האל, שנטש את הארמון ומתרועע בפונדקים במזרח לונדון עם חברה מפוקפקת והוללת. חברו הטוב של האל הוא פלסטף, אביר שמן, זקן ושיכור, אך מלא שמחת חיים וכריזמה, המהווה לו אב חלופי ואוהב. כך, מתמקד המחזה בשלוש קבוצות: המלך, נאמניו ואנשי חצרו מחד; המורדים במלך מאידך וחבורתו הצוהלת של הנסיך האל, המספקת סצנות קומיות וליריות המקנות מנוח מהעלילה הפוליטית הסבוכה. המלך עצמו נמצא רוב הזמן ברקע מאחורי אנשיו וקציניו והדמות הבולטת בחבורת המורדים היא דמותו של הוטספור.