stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיי הציפורים

| --- | --- |
 סוגה:  סדרות טבע
 יוצרים:  BBC
 מנחים:  דייוויד אטנבורו 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  דייוויד אטנבורו
 מפיקים בפועל:  Mike Salisbury 
 חברת הפקה:  BBC Natural History Unit, PBS 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  21 באוקטובר 1998 – 23 בדצמבר 1998
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
יען בסוואנה בנמיביה.
קוליברי מעופף.
צלוב-מקור בפתיחת אצטרובלים.
בז נודד עם טרפו.
גזרן בעת דיג עם מקורו הארוך.
קקדו דקלים מתופף עם ענף על גזע.
זכר שכווי ענק קורא לנקבות.
אורג שתפן מציץ מקינו הענקי.
טבלן מצויץ מאכיל את גוזליו.
מושבת פלמינגויים זוטרים באגם בוגוריה, קניה.
חיי הציפורים (באנגלית: The Life of Birds) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC והיא אחת מסדרות ה-BBC העוסקות בחייהם של בעלי חיים על פי קבוצותיהם, כמו הסדרות "חיי היונקים" או "החיים בדם קר". סדרה זו מתמקדת במיני עופות שונים, בהתפתחותם, בהרגליהם ובצורות הסתגלותם למגוון צורות חיים. הסדרה מלווה בהסבריו של החוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו.
סדרה זו שודרה בבריטניה באוקטובר-דצמבר 1998. כמו כן נכתב ספר המבוסס על הסדרה שתורגם לעברית.
זמזומית המדבר

| זמזומית המדבר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אספרגיים
סוג:: זמזומית
מין:: זמזומית המדבר
שם מדעי
 Bellevalia desertorum ‏איג ופיינברון-דותן, 1931

זמזומית המדבר (שם מדעי: Bellevalia desertorum) היא צמח ממשפחת האספרגאים. הזמזומית היא גאופיט ממשפחת האספרגיים (במיון ישן: ממשפחת השושניים).
מקור השם

מקור שמה של זמזומית המדבר הוא מקול הזמזום שנוצר כאשר ממוללים את תפרחתה וממקום גידולה במדבר. הזמזומית נקראת גם "פעמוני גשם", בשל תצורת עליה המזכירה פעמון, ובשל פריחתה בעונת החורף, עת יורדים הגשמים[דרוש מקור]. שמו המדעי קרוי על שם הבוטנאי הצרפתי בן המאה ה-17.
מאפיינים

זמזומית המדבר היא צמח בעל בצל, פקעת או קנה שורש מעובה. פרחי הצמח קטנים, צינוריים, צפופים ובשרניים, וצבעם כחול או ורוד. לפרח צינור בעל עלים מאוחים, ובקצהו שש אונות מפורדות, שאורכן מגיע לכרבע מאורך הצינור, ובבסיס כול אונה אבקן. עוקצי הפרחים קצרים מאוד, והם אינם מתארכים רבות במהלך הפריחה. גבעול הפריחה קצר ומגיע לאורך של 5–10 ס"מ. 
עלי זמזומית המדבר שטוחים, פרושים על הקרקע, לעיתים בצורה מפותלת, ועל פניהם שקעים לבנים. זמזומית המדבר פורחת בחודשי החורף, מדצמבר עד מארס.
תפוצה

זמזומית המדבר גדלה בערבה, בנגב ובמדבר יהודה. אפשר למצוא אותה במקומות רבים במדבר, באזורים שבהם יש פחות מ-150 מ"מ גשם לשנה.
הערות שוליים

1 2  עזי פליטמן, קלרה חן, אבינעם דנין ואבישי שמידע, צמחי ישראל בתמונות, מסדה, 1983, עמ' 230
↑  Sara Gold, Avraham Plotnitzky, Professor Amram Eshel, זמזומית המדבר, באתר www.wildflowers.co.il
↑  "זמזומית המדבר – פורחת במדבר ובספר (ינואר 2017) - כלנית". כלנית. נבדק ב-2017-06-07.
הממשלה האוטונומית המאוחדת של המונגולים

| --- | --- |


 ממשל
 משטר:  מדינת בובות של האימפריה היפנית
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  27 באוקטובר 1937
 פירוק:   
 מיזוג המדינה למדינת מנגג'יאנג:  1 בספטמבר 1939
 ישות קודמת:  הרפובליקה הסינית (1912–1928) הרפובליקה הסינית
 ישות יורשת:   מנגג'יאנג
 
הממשלה האוטונומית המאוחדת של המונגולים (בסינית: 蒙古联盟自治政府) הייתה מדינת בובות של האימפריה היפנית במונגוליה הפנימית שהתקיימה מ-1937 ועד 1939.
היסטוריה

בעקבות תקרית גשר מרקו פולו, חיילים יפנים היו להוטים לכבוש את מונגוליה הפנימית ואכן, ב-14 באוקטובר 1937 כבשו היפנים את חוחחוט. כבר ב-27 באוקטובר התקיימה הוועידה המונגולית השנייה בעיר הוהוט (וועדה שהתקיימה לאחר לחצים יפנים) והממשלה האוטונומית המונגולית המאוחדת הוקמה יום לאחר מכן.
יחד עם ממשלות בובות אחרות במונגוליה, כמו הממשלה האוטונומית של דרום צ'האר והממשלה האוטונומית של צפון שאנשי, הקימו את הוועדה המשותפת המונגולית-ג'יאנגסו לניהול עניינים כלליים בתוך מונגוליה הפנימית ושאנשי. ב-1 בספטמבר 1939 אוחדו 3 המדינות לתוך מדינת מנגג'יאנג, אף היא הייתה מדינת בובות של האימפריה היפנית.
ראו גם

מנצ'וקוו
מונגוליה הפנימית
הערות שוליים

↑  "第二节　伪蒙疆政府，内蒙古区情网，2011-4-14 [Section 2: Puppet Mengjiang Government, Inner Mongolia District, 2011-4-14]". אורכב מ-המקור ב-2017-02-17.
↑  Jinhai, Sudebilike (2007). History of Inner Mongolia. Inner Mongolia University Press. p. 151.
↑  Qi, Jianmin (2002). 日本陆军与"蒙疆联合委员会" [Japanese Army and "Mengjiang Joint Committee"]. Research on the War of Resistance against Japan, Issue 2.
וירגיל ווידריך

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1967 (בן 57) זלצבורג, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לקולנוע של וינה 
 https://www.widrichfilm.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ווירגיל ווידריך (בגרמנית: Virgil Widrich; נולד ב-16 במאי 1967) הוא במאי, תסריטאי, יוצר סרטים ואמן מולטימדיה אוסטרי.
ווידריך עובד על מספר רב של סרטים ופרויקטים בתחום המולטימדיה, באופן חלקי בשותפויות יצירתיות. הוא ידוע בראש ובראשונה בזכות סרטיו הקצרים הרבים והפרויקטים בתחום המולטימדיה שבהפקתו.
קורות חיים

ווידריך נולד בעיר זלצבורג ובילה את שנות ילדותו בבית בן יותר מחמש מאות שנה על הר Mönchsberg בעיר זו. הוריו הם העיתונאי הנס ווידריך וגרהייד, שם נעורים קופלוויזר. בילדותו הכיר ווידריך אמנים כמו פטר הנדקה שהיה שכנו, ואת וים ונדרס, שהיה אורח תכוף בבית הוריו.
בגיל 13 שנה קיבל ווידריך את המצלמה הראשונה שלו, מצלמת סופר 8. עוד באותה שנה הוא צילם שלושה סרטים – "My Homelife", "בשר מטוגן" ו"שלוש פעמים אולף". לאחר מכן יצר את הסרט המצויר "גם צבע יודע לחלום". בגיל 15 הוא צילם את הסרט "מפלצת בזלצבורג" שבו הוא שיתף פעולה לראשונה עם שחקנים. את המפלצת הזועמת הוא יצר באמצעות טכניקת Stop-motion. בשנת 1983 הוא החל לעבוד על הסרט "Vom Geist der Zeit" ("על אודות מאפייני הזמן הזה"). אפילו ציוניו הנמוכים בבית הספר לא מנעו ממנו להשלים את סרטו הראשון שהפך ללהיט לאחר שהשקיע בו 14 חודשי צילומים. ווידריך עבד במקביל גם בפסטיבל זלצבורג כניצב וכאחראי על האביזרים בתיאטרון כדי לממן את הפקת סרטיו. בנוסף, החל לעסוק בתחום המחשבים בשנת 1984.
לאחר שנבחן בבחינת הבגרות בבית הספר התיכון האקדמי בזלצבורג הוא למד באקדמיה לקולנוע של העיר וינה, שאותה הוא עזב כעבור שבועות מעטים כדי לעבוד על תסריט לסרט מדע בדיוני, שאותו הוא לא השלים מעולם. יחד עם שני שותפים הוא ייסד בשנת 1987 את חברת השאלת הסרטים Classic Films שמטרתה העיקרית הייתה להשאיל סרטי אומנות. מאוחר יותר הוא הפך עוזרו של John Bailey, צלם ובמאי, ובשנת 1990 עשה את דרכו להוליווד כדי לעבוד עמו על קומדיית המדע הבדיוני "The Search for Intelligent Life in the Universe". לאחר שהוא מכר את Classic Films בשנת 1991 פנה ווידריך שוב לתחום המחשבים וחקר את האפשרויות שתחום זה הציע כדי ליצור באמצעותו אמנויות. הפרויקט הגדול ביותר שבו השתתף ווידריך כמפיק היה פסטיבל חדש לסרטים אוסטריים, שהושק בשנת 1993 תחת השם "Diagonale" (אז עדיין בזלצבורג). בשנה השנייה הוא הקים גם מסד נתוני סרטים. מסדי נתונים נוספים בתחום הקולנוע נוצרו בשלבים מאוחרים יותר, וכמו כן הוא שיתף פעולה באותה התקופה גם בפרויקט שעסק במספר CD-ROM אינטראקטיביים.
בשנת 1997 שב ווידריך לעסוק באופן אינטנסיבי בסרטים פרי יצירתו, וכך נוצר הסרט "tx-transform" שהוצג בהצלחה בפסטיבל Ars Electronica. במהלך תקופה זו שב ווידריך לכתוב מפעם בפעם את התסריט ל"בהיר יותר מן הירח" שאותו הוא הפך לסרט בשנת 1999. הסרט הוצג בהצגת בכורה בשנת 2000 בעיר רוטרדם. הפרויקט הבא שלו היה Copy Shop. לאחר הצגת הבכורה בשנת 2001 זכה הסרט בסך הכל בשלושים וחמישה פרסים, היה מועמד לזכייה בפרס אוסקר והוקרן בערוצי טלוויזיה רבים וביותר ממאתיים פסטיבלי סרטים. סרטו הקצר הבא של ווידריך, "Fast Film", היה גם הוא להצלחה, זכה ב-36 פרסים בינלאומיים והוקרן ביותר מ-300 פסטיבלי סרטים. לאחר מכן עבד ווידריך על פרויקטים בתחום המולטימדיה ובהפקת סרטים בהזמנתן של חברות שונות (בשנת 2001 נוסדה חברת checkpointmedia AG שמנהלה הכללי הוא ווידריך). יחד עם מפיקים נוספים בתחום הקולנוע הוא ייסד את חברת הפקות הסרטים Amour Fou אשר שמה לעצמה למטרה לקדם את הפקתם של סרטים עם דגש על אסתטיקה, בראש ובראשונה של יוצרים צעירים. ווידריך נמנה עם חבר השופטים של פסטיבל Ars Electronica בשנת 2004 וכיהן באיגוד במאי הקולנוע האוסטרי בין השנים 2004 - 2007. בנוסף, הוא חבר באקדמיה האוסטרית לסרטים. בין השנים 2007 - 2010 לימד וירגיל ווידריך "אמנות דיגיטלית" כפרופסור באוניברסיטה לאמנות שימושית בווינה. משנת 2010 הוא מנהל גם את מסלול הלימודים "אמנות ומדע" לתואר שני באותו המוסד.
זמד

זמד (בגעז: ዘመደ) הוא מושג השארות בשפה האתיופית. למושג מספר משמעויות, הראשונה היא הבחנה בין קרוב שהוא "זמד" למונח "באד" שמשמעותו "זר". המשמעות השנייה היא קרובי קרבת דם עד לשבעה דורות והוא מנוגד למונח "אמץ'" שמציין קרבת נישואין.
מטרת המושג היא סיוע בשמירה על טווח ביטחון של שבעה דורות, הנשמר בין המחותנים בקהילת ביתא ישראל. בעדה ישנם כמה סוגים של קרבת משפחה ושל שייכות או אי שייכות וניתן לחלקם למספר קבוצות עיקריות:
י סיגה זמד : (קרובי הבשר) - אלו אשר יש עמם קשרי דם ישירים דרך אביהם או אמם.
י קורטניה זמד: (הקרוב ההחלטי) - המשפחה הגרעינית שהיא הדור הראשון והשני, ועליהם ניתן לסמוך במקרה של נקמת דם.
י קרב זמד: (הקרוב הקרוב) - הם קרובי המשפחה מדרגה שלישית/רביעית.
י רוק זמד: (הקרוב הרחוק) - קרובי המשפחה מקרבה חמישית עד שביעית.
י גביצ'ה זמד: (קרוב משפחה מנישואין) - הם קרובי הדם של בן/בת הזוג.
נישואין בזמד

ההלכה בעדה החשיבה את הזמד בתור אחים ואחיות ולכן אסרה נשואים לטווח שבעה הדורות, מקור האיסור בספר ויקרא:
וְאִישׁ אֲשֶׁר יִקַּח אֶת אֲחֹתוֹ בַּת אָבִיו אוֹ בַת אִמּוֹ וְרָאָה אֶת עֶרְוָתָהּ וְהִיא תִרְאֶה אֶת עֶרְוָתוֹ חֶסֶד הוּא וְנִכְרְתוּ לְעֵינֵי בְּנֵי עַמָּם עֶרְוַת אֲחֹתוֹ גִּלָּה עֲו‍ֹנוֹ יִשָּׂא
מעבר לסיכון הגנטי שבנישואי קרובי משפחה שעלול ליצור עיוותים בצאצאים ומחלות שונות, המחקר האנתרופולוגי מלמד, כי האיסור על קיום יחסי מין בין קרובי משפחה הוא טאבו נפוץ מאוד בתרבויות האנושיות, בין היתר משום שהלכה למעשה מהווה סיכון על המשכיות הגזע האנושי. אף על-פי-כן, הגדרת "קרוב משפחה" לעניין האיסור על גילוי עריות אינה אחידה ומשתנה מתרבות לתרבות. כך בתרבות אחת מקובל כי קרובי משפחה מדרגה שנייה יתחתנו ואילו באחרת חל איסור של עד שבעה דורות, כמו בקהילת ביתא ישראל.
גם בנצרות האורתודוקסית האתיופית יש איסור נישואים עד שבעה דורות, אזכורים לכך יש כבר מהמאה ה-2 לספירה ולכן מעריכים שהמנהג הזה קדום עוד יותר, היום מקובל בנצרות האורתודוקסית שמספיקה הרחקה של לפחות חמישה דורות.
בקהילת ביתא ישראל, כאשר שני קרובים התחתנו בשוגג, הם התגרשו ברגע שהתבררה הטעות ולא המשיכו להביא ילדים לעולם בחטא. לפני העלייה לישראל היה נהוג שההורים היו אלו ששידכו את ילדם, ובהיעדרם היו עושים זאת הסבים או קרובי משפחה אחרים. מאחר שהמבוגרים הכירו את כל קרובי משפחתם והיו יכולים להוועץ בקרובים נוספים, לא היה סביר שתיווצר בעיה של נישואי קרובים. לאחר העלייה לישראל וההתנתקות מהמסורת, צעירים רבים מוצאים את בן/בת זוגם בעצמם, ואינם יודעים את השושלת המשפחתית כפי שצריך. כך נוצר מצב שבו צעירים הביאו קרובת משפחה רחוקה לביתם ולאחר בדיקה וספירת דורות שעשו בני המשפחה הסתבר לצעירים שהם קרובי משפחה האסורים בנישואין. בגלל היווצרות מקרים כאלו יש מבין זקני העדה כאלה שפחות מחמירים ונותנים אישור להתחתן עם "הקרוב הרחוק" (5-7 דורות). חלק מחברי הקהילה הצעירים והמאוהבים מפרים את המנהג ומתחתנים למרות הקרבה המשפחתית. במקרים כאלו המשפחה המורחבת יחד עם שאר העדה יוצאת בקריאת חרם על הזוג ומנתקים את הקשרים עימם.
נישואין בזמד > פתרונות

על מנת למנוע נישואי קרובים יש שמחנכים את ילדיהם לזכור את כל קרובי המשפחה. הרב ד"ר אביעד סטולמן, מהיישוב אפרת, משיב לשאלה שנשאל לגבי נישואי קרובים, ומשיב שרצוי שיעשו תחילה בדיקה גנטית לשלילת מומים מולדים אפשריים. אם התוצאה תהיה חיובית, הם רשאים להינשא זה לזה. בהתחלה הרב מעלה שאין למנהג זה זכר בתלמוד שאותו הקהילה לא הכירה, הרב משיב שיש אפילו מצווה להינשא לאחיינים ביהדות הרבנית:
בהתאם לכך, ההלכה לא רק התירה אלא אף המליצה לאדם לישא את בת אחותו, כמבואר בתלמוד הבבלי יבמות סב ע"ב ובסנהדרין עו ע"ב: "הנושא בת אחותו ... עליו הכתוב אומר 'אז תקרא וה' יענה'".
בהמשך הרב מנסה ליישב את הסכסוך שייווצר בין המשפחה המורחבת והקהילה לזוג וכותב שאפילו אם ההורים מתנגדים אין לשמוע להם לפי דעת הפוסקים הרבניים.
ראו גם

המספר שבע ביהדות
בירור יהדות
הערות שוליים

↑  Wolf Leslau, "Zamada" in Comparative Dictionary of Geʻez (Classical Ethiopic): Geʻez-English, English-Geʻez, with an index of the Semitic roots, Otto Harrassowitz Verlag, 1987, ISBN 9783447025928, p. 638
↑  3=[Edward Ullendorf, Ethiopia and The Bible, The Schweich Lectures, The British Academy, Published by The Oxford University Press, first published 1968, Reprinted 1989, 1992, 1997, Oxford University Press, Great Clarendon Street, Oxford OX2 6DP, United Kingdom, ISBN 0-19-726076-4]
↑  נישואים  באתיופיה בקרב נוצרים תיגריים  ומוסלמים : http://www.ethiopiantreasures.co.uk/pages/marriage.htm
↑  אבישי מקונן, שבע דורות - הדגמה של ספירת דורות בקרב עולים ותיקים וההינתקות מהמסורת של הדור הצעיר, באתר YouTube.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
וירגיל סוליס

| --- | --- |

וירגיל סוליס במלאכתו, מעשה ידי חברו בלתזר ינישן לאחר מותו
 לידה:  1514 נירנברג, דוכסות בוואריה 
 פטירה:  1 באוגוסט 1562 (בגיל 48 בערך) נירנברג, דוכסות בוואריה 
 תקופת הפעילות:  1530–1562 (כ־32 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 צאצאים:  האנס סוליס, אנדרס סוליס, ניקולאוס סוליס 
 
וירגיל סוֹליס ( לעיתים וירגיליוס סוליס; בגרמנית: Virgil Solis;‏ 1514 – 1 באוגוסט 1562) היה חרט אמן, שרטט ואמן הדפסים ותחריטי עץ, שפעל בעיר הולדתו נירנברג במאה ה-16.
יצירתו

הדפסיו של וירגיל סוליס נמכרו בנפרד, ואף עיטרו ספרים רבים. הדפסים רבים שנשארו עם חתימתו, נוצרו ככל הנראה בידי עובדי הסדנה שלו. לאחר מותו המשיכה אלמנתו להפעיל את הסדנה והיא התקיימה גם בראשית המאה ה-17.
איוריו, בחיתוך עץ, לספרי אובידיוס, הקנו לו את שמו וזכו לפרסום עצום, אף שחלקם מבוססים על איורי האמן הצרפתי ברנאר סלומון (אנ') שקדם לו. הם הודפסו במהדורות רבות והועתקו גם בספרים אחרים ובתרגומים לשפות רבות.
אמן תחריטי העץ השווייצרי-גרמני יוסט אמאן היה עוזרו של סוליס לפני שפתח סדנה משלו.
ויליאם טרנר (צייר)

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1799
 לידה:  23 באפריל 1775 מיידן ליין, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בדצמבר 1851 (בגיל 76) Cheyne Walk, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  קתדרלת סנט פול בלונדון 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור נוף, ציור, איור 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 הושפע על ידי:  ג'ושוע ריינולדס, תומאס מלטון 
 יצירות ידועות:  הטמרייר הלוחמת, דייג בים (אנ'), קרב טרפלגר (אנ'), גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה, ספינת העבדים, השחר אחרי המבול (אנ'), שריפת בתי הפרלמנט (אנ'),  סערת שלג: חניבעל וצבאו חוצים את האלפים (אנ'), תעלת צ'יצ'סטר (אנ'), מזח קאלה (אנ')
 חתימה:  
 
"מנזר מר סבא בישימון עין גדי" (סביבות 1834)
מזח קאלה (1801)
"השחר שלאחר המבול" (1843)
ג'וזף מלורד ויליאם טרנר (באנגלית: Joseph Mallord William Turner;‏ 23 באפריל 1775 – 19 בדצמבר 1851) היה צייר אנגלי, שנודע בעיקר בזכות ציורי הנוף שלו, שפיתח בהשראת ציירי הנוף ההולנדים לפניו. טרנר התעמק בעיקר בציורי נוף והתמקד בעיקר במשחק האפקטים השונים של האור. טרנר השפיע על האימפרסיוניסטים הצרפתים ונחשב למייצג הזרם הרומנטי באנגליה.
קורות חייו ופועלו

טרנר נולד בלונדון לאב שהיה יצרן פאות נכריות ושהפך לספר. אמו סבלה ממחלת נפש אחרי מותה של אחותו הצעירה. בהיותו בן עשר שנים שלח אותו אביו להתגורר אצל דודו בעיירה ברנטפורד (אנ') שממערב ללונדון, שם גילה את הציור. בגיל אחת עשרה כבר הספיק לצייר ציורים רבים, שאביו הציג בחלון הראווה של המספרה שלו. ב-1790 התקבל ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות, ובקיץ של אותה שנה הציג ציור בצבעי מים בתערוכת האקדמיה. ב-1796 הציג את ציורו הראשון בצבעי שמן, ומאז הוצגו ציוריו בתערוכות האקדמיה במשך כל ימי חייו.
ב-1798 התקבל טרנר כחבר האקדמיה המלכותית לאמנות. ב-1802 יצא למסע בשווייץ ובצרפת, ולמד במוזיאון הלובר בפריז. הוא הרבה לנסוע באירופה וביקר פעמים רבות באיטליה. טרנר לא נישא מעולם, אך הייתה לו פילגש, שרה דאנבי, שילדה לו שתי בנות. ב-1804 נפטרה אמו, אחרי שהתגוררה בבית מחסה לחולי נפש. אביו, שהתגורר אצלו במשך כשלושים שנה ועזר לו בעבודה בסטודיו שלו, נפטר ב-1829, והוא נתפס להתקפות של דיכאון.
טרנר הוא דוגמה לציור הרומנטי באנגליה הן בנושאים והן בטכניקה המיוחדת לו. הוא צייר נוף אנגלי טיפוסי, ועסק ברישומים של צמחייה ונופי נהר. עם השנים עבר לציור באורח חופשי וכתמי יותר, שנבע מטיוליו בחיק הטבע ומהתרשמותו ממזג האוויר באנגליה (גשום וערפילי). טרנר הושפע גם מהטכנולוגיה המתקדמת. ציוריו הרומנטיים עוסקים במאבקים בין כוחות הטבע, במרחבים אינסופיים ובקדמה הטכנולוגית, ומספר רב מציוריו התמקד בספינות מפרש ויקטוריאניות. הצבעים מתמזגים, האווירה מטושטשת, סערות בטבע, שריפות כמטפורה למצוקתו הנפשית של טרנר. הטכניקה שלו היא להשתמש בצבעי שמן על בד כבצבעי מים. הוא הפיק שקיפויות, מעברי צבע רכים. 
טרנר מת בביתו בלונדון ב-1851, ובהתאם לצוואתו נקבר בקתדרלת סנט פול. בצוואתו הועיד את כספו לעזרה לאמנים עניים, והוריש את כל ציוריו לאומה הבריטית. עשרים שנה אחרי מותו העביר הפרלמנט הבריטי חוק שאיפשר להשאיל את תמונותיו למוזיאונים שמחוץ ללונדון.
ב-1982 נוסד על שמו פרס טרנר הניתן מדי שנה מטעם גלריית טייט לאמנים בריטיים בתחום האומנות העכשווית.
ב-20 בפברואר 2020 הוכנסו למערכת הכספים בבריטניה שטרות בערך של 20 ליש"ט ועליהם דיוקנו של ויליאם טרנר.
ציורי המקרא

ויליאם טרנר יצר ציורים של נופי המקרא לפי מתוות ורישומים של נוסעים שביקרו בארץ ישראל. 26 מתוכם עובדו לתחריטים ופורסמו לראשונה ב-1836 בכרכי "איורי נוף למקרא" (Landscape Illustrations of the Bible) שהפיקו האחים פינדן (Finden). הציורים הראו את נופי ים המלח, בריכות שלמה, בית לחם, נצרת, הר סיני, יריחו, קבר רחל, יפו וכמה ממראות ירושלים. ב-1979 הוצגה במוזיאון ישראל תערוכה של רישומים ואקוורלים בשם "טרנר וכתבי הקודש" שאצר החוקר מרדכי עומר. בהקדמה לקטלוג התערוכה כתב עומר על גורל האקוורלים של טרנר, על השפעת המקרא והברית החדשה על ציוריו, על ציורים מקראיים אחרים שצייר ועל האמנים שהכינו את הסקיצות שעל-פיהן עיבד טרנר את ציוריו אלה.
מציוריו החשובים

סופת שלג: חניבעל חוצה את האלפים (אנ') (1812)
"שריפת בתי הפרלמנט (אנ')" (סביבות 1834)
ספינת העבדים (1840)
גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה (1844)
השחר אחרי המבול (אנ') (1843)
אזכורים בתרבות

הסרט עטור השבחים "מר טרנר (אנ')" מ-2014, שיצר מייק לי, מתאר את חייו ואת דרכי עבודתו של הצייר.
הערות שוליים

↑  הודעת בנק אנגליה
↑  יהושע בן-אריה, ‏"נופה של ארץ ישראל בציורי מקרא במאה הי"ט", קתדרה 60, תמוז תשנ"א – יוני 1991, עמ' 116–140
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269175705171  PLWABN: 9810653788305606  AAG: 1763  AGSA: 3654  BIBSYS: 14033680  BNE: XX865570  BnF: cb121510346 (data)  CANTIC: a10166099  CiNii: DA00374237  DSI: 3290  GND: 11862475X  HDS: 031018  ISNI: 0000 0001 2145 4990  KulturNav: fd3fe9b9-7f94-4a3a-81d8-816ef2ebd386  LCCN: n79060712  LNB: 000157400  MusicBrainz: 47cb71ff-bcf9-41b1-8532-9689f59763e1  NDL: 00459271  NGV: 6891  NKC: jn20000701851  NLA: 35751158  NLG: 220926  NLK: KAC199627992  NSK: 000008165  NTA: 068543573  RERO: 02-A000164461  RKD: 78519  SELIBR: 277878  SIKART: 9598989  SNAC: w6057d6v  SUDOC: 027332446  TePapa: 25484  Trove: 1070883  ULAN: 500026846  VcBA: 495/17458  VIAF: 100900492   WorldCat (עם VIAF): 100900492 
עם ישראל חי
"שריפת בתי הפרלמנט" (1834)
היסטוריה של הקולנוע הישראלי (2009)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רפאל נג'ארי
 הופק בידי:  אמיר פיינגולד, ברונו נהון, פליסי רובלין, פול רוזנברג
 עריכה:  שון פולי
 צילום:  עודד ישראלי
 מדינה:  ישראל ישראל צרפת צרפת
 חברת הפקה:  אמיר פיינגולד הפקות, סרטי זדיק, סרטי יונייטד קינג, ארטה צרפת
 הקרנת בכורה:  גרמניה פברואר 2009 איטליה יוני 2009 קנדה ספטמבר 2009 יפן אוקטובר 2009
 משך הקרנה:  208 דקות (2 חלקים, כ-108 דקות כל אחד)
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  תעודה
 דף הסרט ב־IMDb
היסטוריה של קולנוע ישראלי הוא סרט תיעודי משנת 2009 בבימויו של רפאל נג'ארי.
תוכן

הסרט מקיף שני חלקים:
הקולנוע הישראלי מ-1932 עד 1978
הקולנוע הישראלי מ-1978 עד 2007
הסרט הוא ניסיון אמנותי ראשון מסוגו לסכם את קורותיו של הסרט הישראלי, החל בקולנוע הציוני המגויס, אשר ביקש להצדיק את הקיום היהודי המתחדש בארץ ישראל בשנות ה-30, וכלה בקולנוע המסחרי והאמנותי של שנות ה-60; החל בצמיחת ייצוגים עדתיים ומקומיים בשנות ה-70 ובהתעוררות הפוליטית של שנות ה-80 לנוכח החרפת הסכסוך בין הישראלים לפלשתינאים, וכלה בקולנוע המגוון, האישי והפיוטי של שנות ה-90 ושנות האלפיים.
הסרט כולל ראיונות מצולמים עם נפתלי אלטר, מוחמד בכרי, חיים בוזגלו, יוסף סידר, סלים דאו, שמוליק דובדבני, רונית אלקבץ, נורית גרץ, עמוס גיתאי, מנחם גולן, איתן גרין, אמיר הראל, אברהם הפנר, נחמן אינגבר, אורי קליין, דובר קוסאשווילי, משה מזרחי, אבי מוגרבי, יעל מונק, ג'אד נאמן, אבי נשר, שולי רנד, זאב רווח, מרק רוזנבאום, דניאל וקסמן, קרן ידעיה.
הסרט הופק בתמיכת פרויקט קולנוע של קרן רבינוביץ'.
פסטיבלים ומועמדויות

פסטיבל ברלין - פנורמה, גרמניה 2009
פסטיבל טורונטו - קטגוריה "עיר לעיר", קנדה 2009
פסטיבל טוקיו - מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר באסיה, יפן 2009
ראו גם

חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי
הערות שוליים

↑  "תולדות הקולנוע הישראלי", באתר "פרויקט קולנוע"
↑   "היסטוריה של הקולנוע הישראלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
זאב בן אריה

ערך זה עוסק במדריך טיולים וחוקר. אם התכוונתם לשגריר ישראלי, ראו .
| --- | --- |

זאב בן אריה באייווברי, יולי 2018
 לידה:  1961 (בן 63 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
זאב בן אריה (נולד בירושלים ב-1961) הוא מדריך טיולים ישראלי המשלב אלמנטים רוחניים בהדרכותיו. הוא בנם של שרה ופרופסור יהושע בן אריה. בן אריה הוא דוקטור למדעי הדתות. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת חיפה בנושא: "מקומות קדושים בישראל".
ביוגרפיה > מסעות רוחניים

בן אריה הוא מדריך טיולים משנת 1984. במהלך השנים שינה את אופי ההדרכה שהוא מעביר. הוא עורך טיולים המבוססים על מחקר רוחני ומחקר בעקבותיהם של מורים רוחניים. הוא מחברם של ספרים העוקבים אחר דתות שונות בעולם, תרבויותיהן, טקסיהן, ובעיקר דרכן המיסטית להתחבר אל האלוהים. הוא מכוון את טיוליו על מנת ללמוד מקרוב את המהלכים התנועתיים, הריקודים, הטקסיים, והמיסטיים, על סוגיהם ומהותם, תוך כדי שהות במקום עצמו שבו מתקיים האירוע. הוא מכוון דרכו כך שהוא והתיירים המצטרפים אליו, יוכלו להשתלב באירועים עצמם, כחלק מהיחד הזה, מהאחדות של כלל המשתתפים. דרכו זו מאפשרת לימוד ישיר ואנתרופולוגי, מתוך מגע קרוב ודיאלוג עם האנשים המבצעים את הטקסים. תהליך זה מקרב אותו למשמעות המיסטית המכוונת והרלוונטית למטיילים שמצטרפים אליו.
ביוגרפיה > השפעה סופית ואוניברסלית

החל משנת 2000 בן אריה מדריך סיורים בחו"ל בנושאים שבהם התמחה, במסגרת סיורים אלו מבקרים המשתתפים בפסטיבלים של סופים ברחבי העולם, ביישובים רוחניים, במקומות מקודשים וכך המשתתפים בסיוריו, מתעמקים בדתות ובתרבויות השונות בעולם. זאב גם מרצה על מסעות אלו והופיע בתוכניות רבות בטלוויזיה וברדיו.
בשנת 2009 התחבר בן אריה לסופים בצורה אחרת. הוא כותב עליהם לא רק ממבט גאוגרפי, או היסטורי, אלא מנסה לחדור לעובי הקורה של מהותם. בספר אחר, ועל סמך דבריו של תומר פרסיקו, בן אריה חוקר מרכיבים אחרים בתהליכים הרוחניים של קבוצות העידן החדש:
אור מיסטי בבלקן: (בספרו זה) בן אריה מדבר על זרם מיסטי שונה, במקום שונה:"מסע בעקבות נצרות אחרת" מגיש לקורא מעין מדריך טיולים/מסעות רוחניים בבלקן, תוך התייחסות לזרמי הנצרות המיוחדים שצמחו באזור. בן אריה מספר על ההשפעות הגנוסטיות שחלחלו לנצרות הבלקנית, ולאחר מכן מגיש סקירה מהירה על הנצרות בבולגריה, מקדוניה, קוסובו, מונטנגרו, אלבניה וביתר פירוט על זרם חדש, בעל מאפיינים גנוסטיים, הנקרא האחווה הלבנה האוניברסלית,.. חלק זה עניין אותי במיוחד משום שאת התנועה הזו הקים פטר דנוב, שהשפיע על אחד מהמורים הרוחניים הוותיקים בארץ, שלמה קאלו. דנוב מציג למעשה נצרות ניו-אייג'ית, המנבאת את הגעתו של "עידן הרוח", בו הנצרות הממוסדת תיעלם למעשה, והכל יקיימו קשר ישיר עם האל,
זאב בן אריה הוא בנו של פרופסור יהושע בן אריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואחיו של אשר בן אריה. זאב בן אריה מתגורר ביישוב הקהילתי לוטם. הוא הקים בית הארחה הממוקם בהרי סופיה, לא הרחק ממקום ההתכנסות של האחווה הלבנה הבולגרית, בהרי רילה. ניתן לראות זאת בתמונה של העטיפה האחורית, בספרו: "יופיו של הוורד - טיולי תרבות ורוח" שיצא לאור בשנת 2019.
ספריו

מקדש אדם, אדריכלות מקודשת איטליה - ירושלים. על משמעות מבנה המקדש של קהילת דמנהור.
אור מיסטי בבלקן, מסע בעקבות נצרות אחרת, 112 עמודים, אריאל (הוצאת ספרים) ירושלים 2011.
זאוויה, סיפורו של מסדר סופי שאזליה יאשרוטיה בישראל, 119 עמ', הוצאת אריאל י-ם 2011.
אור על גבי אור, מסע בעקבות הסופים, הספר נכתב בשיתוף עם ע'סאן מנסארה, 280 עמ', הוצאת "ענבר לינה כפרית", ד. מורן 2006.
לאהוב יותר, מסע בעקבות הדרווישים המחוללים. הוצאת פראג 2012
חיפוש אחר האמת, מסע באימן, הוצאת פראג, 288 עמודים, 2018
יופיו של הוורד - טיולי תרבות ורוח, הוצאת פראג, 2019
סופים בבלקן אלבניה קוסובו, בוסניה, טיולי תרבות ורוח, הוצאת פראג, 2019
מסתורין יווני טיולי תרבות ורוח ביוון, הוצאת פראג 2019
לב הבלקן סרביה, מקדוניה, מונטנגרו, הוצאת פראג 2019
מסתרי ארון הברית, טיולי תרבות ורוח באתיופיה הוצאת פראג 2019
הפלא השביעי - טיולי תרבות ורוח במצרים וירדן, הוצאת פראג 2019
מסתורי עבר הקווקז, הוצאת פראג, 2019
סופים במרכז אסיה, הוצאת פראג, 2019
הפלא השביעי, הוצאת פראג, 2020
איטליה המקודשת, הוצאת פראג 2020
אנגליה בעקבות הגביע הקדוש, הוצאת פראג, 2020
אמנות ורוחניות באלפים, הוצאת פראג, 2021
שניים שהם אחד, הסיפור על עומר רייס והזאויה בעכו, הוצאת פראג, 2021
תרבות האלה בישראל, גן העדן האבוד של הפרהיסטוריה, הוצאת פראג, 2021
האלים באים, תחילת ההיסטוריה בישראל, הוצאת פראג 2021
לגעת בקדושה, תפישה חדשה לגבי המשכן ובית המקדש, הוצאת פראג 2022
דרך הדקל, מסלול העלייה לרגל מעכו לירושלים, הוצאת פראג 2022
גבירתנו של ישראל, התגלויות מריה ומחרוזת הרוזרי, הוצאת פראג 2022