ABS
נעילת גלגלים

בעת בלימה, מומר הכוח הקינטי של המכונית לחום על ידי חיכוך רפידות הבלם כנגד משטחים המחוברים אל הגלגל ומתוך כך, האטת סיבוב גלגלי הרכב. עם זאת, בעת בלימה חריפה במקרה חירום, או בלימה חזקה על גבי משטחים חלקלקים, יכול הבלם במכונית בה לא מותקנת מערכת
ABS לעצור לחלוטין את הגלגל. גלגל שפסק מלהסתובב מוגדר כגלגל "נעול", ואחיזתו בדרך קטנה בהשוואה לגלגל שאינו נעול כיוון שהוא מחליק על משטח הנסיעה, כמות אחיזת הכביש של הצמיג מוגבלת. בעזרת אחיזה זו מייצר הצמיג אחיזה בכביש ("Traction") עבור תפקודי האצה, היגוי ובלימה. במצב של בלימה ונעילת הגלגלים כאמור, הנהג מבקש להאט את הרכב יותר ממה שמגבלות האחיזה שלו מאפשרות, דבר הגורם להחלקת הצמיג. חסרונות נעילת הגלגלים הם:
אובדן יכולת היגוי: הפניית הרכב באמצעות היגוי מתבצעת בשילוב שני גורמים - זווית היגוי (סיבוב ההגה) וגלגול הצמיג. עם נעילת הגלגלים הקדמיים מופסק גלגול הצמיג ולכן אובדת יכולת ההיגוי של הרכב. ההגה ירגיש רך, ואולי ישאף להסתובב מעצמו לכיוון כלשהו, וכל ניסיון להפנות את הרכב באמצעותו לא יניב תוצאות היגוי מוכרות, וייתכן שמרחק העצירה יתארך עוד יותר (כי הרכב מחליק ולא 'מתגלגל' לפי הגלגלים), כיוון שהטיית הגלגלים תציב את דופן סוליית הצמיג כנגד הדרך (לדוגמה: אם הנהג יפנה את כל ההגה לימין אז בעצם יהיה הצד השמאלי ="הדופן" של הגלגל מנוגד להמשך הנסיעה \החלקה שאינו פונה ימינה), ולדופן זו אחיזה פחותה מזו של מרכז הצמיג (כלומר, לפי הדוגמה: השפעת הצד השמאלי של הגלגל להסיט את כיוון הנסיעה, קטנה מאשר ההשפעה של כל המרכז של הגלגל שמחליק על הכביש. ולכן הרכב ימשיך בכיוון ההחלקה ולא 'יקשיב' להגה). אובדן יכולת ההיגוי היא תופעה נפוצה אותה חווים נהגים במכוניות ללא ABS וזאת כיוון שהגלגלים הקדמיים שואפים להינעל לפני הגלגלים האחוריים, כיוון שמערכות הבלימה מעבירות אל הגלגלים קדמיים יותר כוח בלימה. כל אחיזת הכביש של הצמיגים נמצאת בשימוש לצורך הבלימה, ומסיבה זו לא נותר כוח הצמדה צידי עבור פעולת ההיגוי.
שחיקה מוגברת: עם החלקת הצמיג, ייווצר חיכוך בינו לבין הדרך. כלומר: ההאטה שהתבצעה על ידי חיכוך הרפידות והגלגל, תבוצע עתה על ידי חיכוך הצמיג והדרך. לכן, במצב של כביש יבש, נוטה הצמיג להישחק בקצב מוגבר. פעולה זו גורמת גם להארכת מרחק העצירה, כיוון ששכבת גומי מותך נבנית תחת הצמיג ומקטינה את החיכוך המאט.
הארכת מרחק הבלימה: נעילת ארבעת גלגלי המכונית בבלימה, מאפשרת עצירה מהירה למדי, ולרוב אף מספקת בהחלט, אפילו בדרכים חלקלקות (כביש רטוב, שעל גביו יש לגלגלים הנעולים נטייה לצוף). עם זאת, ניתן לקצר את מרחק הבלימה על ידי הימנעות מנעילת הגלגלים. עם זאת, בלימה חלשה מידי תאריך את המרחק יותר מאשר בלימה על גלגלים נעולים.
השיטה המקצרת את מרחק הבלימה למינימום האפשרי, היא זו שבה כל האחיזה מנוצלת ליצירת צמידה עבור בלימה. נקודה זו נמצאת על סף הנעילה. בלימה זו קרויה "בלימת סף", כלומר: על-סף הנעילה. ניתן להשיג אותה במספר דרכים:
בלימה לסירוגין: שיטה ישנה, ששימשה ברכבים ישנים, שבלמיהם נטו להישחק ולהתחמם מהר. בשיטה זו, לוחצים על דוושת הבלם, ומשחררים את הלחץ, ואז לוחצים בשנית, וחוזר חלילה. באופן תאורטי, בלימה זו מאפשרת לעבור דרך נקודת שיא הבלימה מספר פעמים ללא צורך במיומנות רבה מצד הנהג. עם זאת, התרחיש המצוי הוא בלימה ב"פמפום" מאוד לא יעיל, אשר מאריך את מרחק העצירה, ואינו משפר את יכולת ההיגוי ויציבות הרכב.
בלימה מתגברת: זוהי שיטה יעילה יותר, בה נלחצת דוושת הבלם באופן פרוגרסיבי תוך "גישוש" אחר נקודת טרום הנעילה. לאחר הגעה לנקודה זו, שומר עליה הנהג בעזרת שינויים מתמידים בלחץ הבלם, לרוב על ידי הרפיה ממושכת ואיטית של הדוושה במהלך הבלימה. הבעיה בבלימה זו היא שעד ההגעה לנקודת הבלימה, קיים פרק זמן לא מבוטל שבו הנהג בולם חלש מידי. בנוסף, קיים צורך במיומנות גבוהה לצורך זיהוי נקודת שיא הבלימה והשמירה עליה. זוהי אגב סוג הבלימה שכלפיו נוטים נהגים באופן אינסטקטיבי ובלתי-מודע, כיוון שהרגלי הנהיגה שלנו מתבססים על בלימה עדינה וחלקית, ולכן הנטייה הטבעית היא לבלום חלש ולהגביר, גם במקרים של חשש מהחלקה ומפגיעה מאחור.
בלימה נסוגה: זוהי השיטה המקובלת בנהיגה ספורטיבית, כיוון שהיא מאפשרת ניצול מקסימלי של הבלמים, וכך מאפשרת לנהגי מרוץ לבלום באופן מתמיד וזורם בנקודת שיא הבלימה, וכך לבלום מאוחר ככל האפשר לפני פניה, לצורך כניסה איטית לסיבוב. בשיטה זו, כוח הלחיצה הוא החזק ביותר בתחילת התהליך (בניגוד לגישה הפרוגרסיבית), מכיוון שדווקא אז קיים צורך גדול בהאטה חזקה יותר, מכיוון שכוח ההתמדה (אינרציה) הדוחף את המכונית גדול יותר, עקב מהירותה הגבוהה. לאחר מכן, מרפה הנהג בהדרגתיות מן הדוושה ומעביר את כל יתרת השטח (=המרחק) המוקדש לבלימה לפני הסיבוב בהרפיה הדרגתית של דוושת הבלם, כדי לשמור את הגלגלים בנקודה של סף הנעילה. בהוראת מצבי חירום בנהיגת כביש, מקובל להורות שיטה זו כאשר בתחילת התהליך לוחץ הנהג על הדוושה בכל כוחו ונועל את הגלגלים, ורק אז משחרר אותם מהנעילה. טעות האנוש הנפוצה במצב זה היא בלימה חלשה מידי, או שחרור גדול מידי של הבלם.
בלימה במלוא-העוצמה: זוהי שיטת בלימה היוצאת מנקודת הנחה שבמצב חירום, בו הנהג נתקף בהלה, אי אפשר לסמוך על פתרונות אנושיים, ולכן יש לבלום בכל הכוח. בלימה זו תנעל את הגלגלים או, לחלופין, תפעיל את מערכת ה-ABS, אם הרכב מצויד בשכמותה.