stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה.שטרן
הערות שוליים

↑  Find a Store | H.Stern, www.hstern.net
↑  שולמית קיסרי, ה.שטרן: כל הנוצץ - זהב, באתר ynet, 19 בנובמבר 2002
↑  אתר למטייל, חנות המפעל של שטרן - העושר בהתגלמותו - המלצה על חנות המפעל של ה. שטרן בריו דה ז'נרו באתר למטייל, באתר למטייל
↑  Scheyer, Ronit (2 במרץ 2008). "Alchemy for Fashionistas: Gold in an Array of Color". IDEX Magazine (באנגלית). נבדק ב-2017-06-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  70 שנה של יוקרה: ה. שטרן כמותג נחשק, באתר ynet, 28 באוקטובר 2017
↑  "H.Stern & Assouline host book launch". Assouline (באנגלית). 11 בפברואר 2016. אורכב מ-המקור ב-2016-10-27. נבדק ב-2017-06-26. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2001065022  VIAF: 144579950   WorldCat (עם VIAF): 144579950
דנווירגה

ציור של Lorenz Frølich, המלכה תירה מורה על הקמת הדנווירגה
מפת האזור שבו נבנתה הדנווירגה
החומה הראשית (Hovedvolden)
החומה המזרחית (Østervolden)
הדנווירגה כיום
דנווירגה (בדנית: Dannevirke) או דנוורק (בגרמנית: Danewerk, מילולית "עבודת עפר דנית") היא מערכת ביצורים דנית במדינת שלזוויג-הולשטיין בגרמניה. עבודות עפר הגנתיות ליניאריות חשובות אלו לאורך צוואר חצי האי יוטלנד היו יוזמה של הדנים בתקופת הברזל הנורדית (אנ') בסביבות 650 לספירה. בהמשך היא הורחבה פעמים רבות במהלך התקופה הוויקינגית של דנמרק ובשיא ימי הביניים. הדנווירגה שימש לאחרונה למטרות צבאיות בשנת 1864, במהלך מלחמת שלזוויג השנייה.
הדנווירגה מורכבת מכמה חומות, תעלות ומחסום מפרץ שליי (Schlei-Seesperrwerk). החומות נמתחות לאורך 30 קילומטרים, ממרכז המסחר הוויקינגי לשעבר של הדבי ליד העיירה שלזוויג (אנ') על חוף הים הבלטי במזרח ועד לשדות הביצות הנרחבים במערב חצי האי. אחת החומות (המכונה אוסטרוולדן - Østervolden), בין מפרצוני שליי (אנ') ואקרנפורדה (אנ'), הגנה על חצי האי שוואנזן (אנ').
על פי מקורות כתובים, החלה העבודה על הדנווירגה בהוראת המלך הדני גודפרד (אנ') בשנת 808. מחשש לפלישה של הפרנקים, שכבשו את פריזיה הפאגנית במהלך מאה השנים הקודמות ואת סקסוניה העתיקה (אנ') בשנים 772–804, החל גודפרד לעבוד על מבנה ענק כדי להגן על ממלכתו, והפריד בין חצי האי יוטלנד לבין הגבול הצפוני של האימפריה הפרנקית. עם זאת, הדנים היו מסוכסכים גם עם הסקסונים מדרום להדבי בתקופת הברזל הנורדית, ובחפירות ארכאולוגיות אחרונות עולה כי הדנווירגה הוקמה מוקדם הרבה יותר מתקופת שלטונו של המלך גודפרד, בסביבות 500 לספירה וכנראה הרבה לפני כן.
סמליות

האגדה מספרת כי המלכה תירה (אנ') הורתה לבנות את הדנווירגה. היא הייתה אשתו של המלך הראשון המוכר היסטורית של דנמרק, גורם הזקן (שלט בסביבות 936 עד בערך 958).
עם הופעתן של מדינות הלאום באירופה בתחילת המאה ה-19, הפכה הדנווירגה לסמל רב עוצמה עבור דנמרק ולרעיון של עם דני ייחודי ותרבות דנית (אנ'). לאורך המאה התשע עשרה נאבקו דנמרק וגרמניה פוליטית וצבאית על השליטה בשטח הידוע בכינויו Sønderjylland או Slesvig על ידי הדנים ושלזוויג על ידי הגרמנים. שתי מלחמות התנהלו על השליטה בשטח זה, מלחמת שלזוויג הראשונה (1848–1851) ומלחמת שלזוויג השנייה (1864), שבסופה הובסו הדנים והשטח סופח לפרוסיה ולאוסטריה, והפך מאוחר יותר לחלק מגרמניה. בהקשר עוין זה, מילאה הדנווירגה תפקיד חשוב, בתחילה כמחסום תרבותי נפשי נגד גרמניה, אך עד מהרה גם כביצורים צבאיים, שחוזקו באמצעות הצבת עמדות תותחים ומחפורות בשנת 1850, ושוב בשנת 1861.
בתחילת המאה ה-19 אומצה הדנווירגה ככותרת של כמה כתבי עת לאומיים דניים העוסקים במיוחד בשאלת האוטונומיה הדנית מול גרמניה, והבולטים שבהם פורסמו על ידי ניקולאי גרונטוויג. בתקופות מוקדמות יותר, הדנווירגה אכן הגדירה גבול תרבותי ולשוני בין פייפים דנים וגרמנים, אך הגבולות התרבותיים והלשוניים נעו בהדרגה צפונה, ובהגיע המאה ה-19 היה האזור עד צפונית מפלנסבורג בעיקר דובר גרמנית, אך נותר חלק מדנמרק.
ממצאים ארכאולוגיים

בחפירות ארכאולוגיות בשנים 1969–1975 נקבע, בעזרת תיארוך באמצעות טבעות עצים, כי המבנה העיקרי של הדנווירגה נבנה בשלושה שלבים בין השנים 737 לספירה ל-968 לספירה, לכן היא בת זמנם של סוללת אופה על הגבול בין ויילס לאנגליה, מבנה הגנתי גדול נוסף משלהי המאה ה-8.
ממחקרים אחרונים עולה כי הדנווירגה לא נבנתה רק, ואפילו לא בעיקר, למטרות צבאיות. הארכאולוג הנינג הלמות אנדרסן (Henning Hellmuth Andersen) מצא כי בשלב מוקדם הייתה ה"חומה" הראשית מורכבת מתעלה בין שתי סוללות נמוכות. ההיסטוריון טען כי הקוגרבן (בדנית: Kovirke) מדרום לחומה הראשית מורכב מסוללה המלווה בתעלה בצדה הצפוני, דבר שהיה מביא לתוצאה הפוכה מהתוצאה המבוקשת של ביצורים עבור הדנים. במקום זאת, הבנייה העיקרית, בשלב המוקדם ביותר שלה, והקוגרבן היו תעלות שיט. קיומו של קיצור דרך לשיט בין הים הבלטי לים הצפוני דרך השליי במזרח והנהרות טרין (אנ') ואיידר (אנ') במערב הוכר זה מכבר, אך היסטוריונים האמינו בעבר כי סירות הועברו בין השליי לטרין כשהן מונחות על גבי בולי עץ.
תיארוך חדש באמצעות פחמן-14 בשנת 2013 העלה כי השלב השני החל בסביבות 500 לספירה, והביצורים המוקדמים עתיקים אף יותר מזה. תיארוכים קודמים באמצעות פחמן-14 תארכו חלק מהבנייה המוקדמת למחצית השנייה של המאה השביעית, והדנדרוכרונולוגיה מוכיחה גם שהבנייה שנבדקה החלה זמן לא רב לאחר 737, כ-70 שנה לפני שלטונו של המלך גודפרד.
גודל

אורכה של הדנווירגה כ-30 קילומטרים, וגובהה נע בין 3.6 ל-6 מטרים. בימי הביניים, חיזקו את המבנה באמצעות גדר כלונסאות וקירות אבן, והיא שימשה את מלכי דנמרק כנקודת כינוס למסעות צבאיים דניים, כולל סדרת פשיטות צלבניות על הסלאבים בדרום האזור הבלטי. בפרט, ולדמר הראשון, מלך דנמרק (המכונה "הגדול") מהמאה ה-12 חיזק את חלקי הדנווירגה באמצעות קיר לבנים, שאיפשר המשך שימוש צבאי במבנה חשוב אסטרטגי זה. החלקים המחוזקים של המבנה מכונים כתוצאה מכך בדנית בשם Valdemarsmuren (מילולית: "החומה של ולדמר").
שלבים בבניין של הדנווירגה

דנווירגה 1 – Hovedvolden ("החומה הראשית"), Nordvolden ("החומה הצפונית"), Østervolden ("החומה המזרחית")
Hovedvolden: מהנחל רידר או (Rheider Au) עד לאגם קטן הקרוי דנווירגה סו (Dannevirke Sø). זה היה הקטע העיקרי של הדנווירגה. בגובה 2 מטרים וברוחב 12 מטרים.
Nordvolden: מהגדה הצפון-מזרחית של דנווירגה סו, וצפונה כ-7 קילומטרים.
Østervolden: באורך של כ-3.3 קילומטרים, ומגנה על חצי האי שוואנזן (אנ').
מבנה תת-מימי באורך 900 מטרים במפרץ שליי
דנווירגה 2 – Kovirke ("עבודת-פרה") / Kograben ("חפיר-פרה" או "חפיר מחוז")
דנווירגה 3 – Hovedvolden ("חומה ראשית"), Krumvolden ("חומה מעוקלת"), Buevolden ("חומה קשתית"), Dobbeltvolden ("חומה כפולה"), Forbindelsesvolden ("החומה המקשרת") / Margarethenwall (בגרמנית" חומת מרגרט").
דנווירגה 4 – החיזוק מחדש של ה-Hovedvolden ("חומה ראשית"), הסתיים ב-954, ו-Forbindelsevold חדשה נבנתה מ-964 עד 968. משערים שהאראלד הראשון, מלך דנמרק היה אחראי על בנייה זו.
דנווירגה 5 – Forbindelsesvolden‏, Krumvolden ו-Hovedvolden
דנווירגה 6 – Hovedvolden ו-Thyraborg
הדנווירגה החלה לאבד מחשיבותה במאה ה-14, הן בזכות עלויות איושה והן בפיתוחם של בליסטרות, טרבושה ומכונות מצור דומות.
מלחמות שלזוויג הראשונה והשנייה > מלחמת שלזוויג הראשונה

מלחמת שלזוויג הראשונה החלה ב-31 במרץ 1848, אך פרוסיה לא התערבה עד לתקרית ימית ב-19 באפריל. לכן, ב-23 באפריל, הצעיד הגנרל פרידריך פון וראנגל את 12,000 חייליו הפרוסים מול התנגדות דנית חלשה בביצורים של הדנווירגה, ולאחר קרב קצר ליד העיירה דנווארק גרם לצבא דנמרק לסגת ותפס את העיר שלזוויג. שביתת נשק שנחתמה ב-2 באוגוסט 1848 גרמה לפרוסים לפנות את שלזוויג-הולשטיין אך לא סיימה את המלחמה. בעימותים נוספים בשנתיים אחר כך התחוללו קרבות בסביבת הדנווירגה אך לא ישירות בה. חוזה שלום סופי נחתם ב-8 במאי 1852.
מלחמות שלזוויג הראשונה והשנייה > מלחמת שלזוויג השנייה

השימוש הצבאי האחרון בדנווירגה היה במהלך מלחמת שלזוויג השנייה בשנת 1864. במיוחד בגלל הסמליות הלאומנית הרגשית שהוזכרה לעיל, דעת הקהל בדנמרק ובצבא הדני ציפתה שהקרב המתקרב יתקיים לאורך הדנווירגה. לאחר מאות שנים של נטישה וריקבון, שוחזרו ביצורי דנווירגה באופן חלקי, חוזקו והיו מצוידים בארטילריה בשנת 1850 וב-1861. במלחמת שלזוויג השנייה, התרחשה התכתשות מוקדמת מדרום לדנווירגה, אך שום קרב לא התקיים על הדנווירגה עצמה. כאשר המפקד הדני הראשי, הגנרל דה מזה, הסיג את כל חייליו לחפירות ליד דיבל (Dybbøl), עקב איום בלתי צפוי של כיתור מכיוון שמפרץ שליי ושטחי הביצה שבין הדנווירגה והוסום קפאו לחלוטין בחורף קשה. ואפשר היה לעבור אותם בקלות, והשטח דרומית לדנווירגה נכבש מיד על ידי הצבא הגרמני המתקדם. נסיגה זו הפתיעה את צבא אוסטרו-פרוסיה, וכמעט כל צבא דנמרק הצליח להשלים את הפינוי. אולם זה הביא לנטישה של כלי ארטילריים כבדים חשובים, ונותר עניין של ויכוח היסטורי מדוע הרכבת לפלנסבורג מעולם לא שימשה כראוי לפינוי. הידיעה על הנסיגה היוותה זעזוע גדול לדעת הקהל הדנית שראתה בדנווירגה בלתי ניתנת לחדירה, והגנרל דה מזה פוטר מיד מפיקודו. הדנווירגה נשארה בבעלות גרמנית מאז.
במלחמת העולם השנייה

בעקבות פלישת בעלות הברית לנורמנדי במהלך מלחמת העולם השנייה, חשש הוורמאכט כי פלישה שנייה של בעלות הברית עשויה להתרחש דרך דנמרק, ותכנן להפוך את חומת האדמה לתעלה נגד טנקים כדי להתמודד עם איום זה. אם ההצעה הייתה מיושמת, היא הייתה הורסת את המבנה.
לשמע התוכניות, התקשר הארכאולוג הדני, סורן טלינג (Søren Telling), שהיה מודע לכך שכל המחקר הארכאולוגי נמצא בסמכותו האולטימטיבית של ראש האס אס היינריך הימלר, גם לראש המחלקה הארכאולוגית של האס אס, האננארבה ("המשרד למורשת אבות"), וכן להימלר עצמו. טלינג טען בתוקף נגד השמדת שריד חשוב מ"ציוויליזציה ארית", והימלר אישר לו להפסיק את בניית התעלה נגד טנקים. הוא הודיע לטלינג כי תישלח פקודה בכתב, אך ייקח כמה ימים עד שתגיע. לאחר מכן נסע טלינג לאתר והורה לקציני הפיקוד על הוורמאכט לעצור מיד את תהליך הבנייה. כאשר סירב מפקד הוורמאכט המקומי, טלינג איים עליו בפעולות תגמול מצד האס אס. הבנייה הופסקה, והפקודה בכתב של הימלר הגיעה כעבור יומיים תוך ביטול הפקודות המקוריות של הוורמאכט. מאוחר יותר התיישב טלינג בסמוך לאתר וראה עצמו אפוטרופוס עליו עד מותו ב-1968.
הערות שוליים

↑  Anders Bøgh. "Valdemarstiden 1157–1241". danmarkshistorien.dk (בדנית). Aarhus University.
↑  "Dannevirke" (בדנית). Gyldendal Business.
↑  Telling, Søren, 1895-1968, dansk eventyrer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544104805171  BnF: cb12183822h (data)  LCCN: sh91006381  SUDOC: 030421349  VIAF: 28144647637855647001   WorldCat (עם VIAF): 28144647637855647001
האני ליפס

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1924 רוטרדם, הולנד 
 פטירה:  19 בנובמבר 2012 (בגיל 88) Laren, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 פרופיל ב-IMDb
 
האני ליפס (בהולנדית: Hannie Lips;‏ 16 ביולי 1924 – 19 בנובמבר 2012) הייתה מנחה וקריינית טלוויזיה הולנדית מטעם רשות השידור ההולנדית KRO.‏ ב-1958, ליפס הנחתה את המהדורה ה-3 של תחרות האירוויזיון, שנערכה בעיר הילברסום בהולנד. בנוסף, בין השנים 1960–1962, הנחתה את קדמי האירוויזיון של הולנד. היא גם שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה דוגמת "Hokus Pokus, dat kan ik ook" ובסרטים כמו "Redt een kind". היא סיימה את הקריירה על מסך הטלוויזיה ב-1966.
ליפס נפטרה בהולנד בגיל 88 בעיר הולדתה, לרן.
הערות שוליים

↑  "Omroepster Hannie Lips (88) overleden - Binnenland | Het laatste nieuws uit Nederland leest u op Telegraaf.nl [binnenland]". Telegraaf.nl. אורכב מ-המקור ב-2012-11-23. נבדק ב-2012-11-23.
↑  "Eurovision presenter and Dutch TV icon Hannie Lips passes away". 30 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 13978357  ISNI: 0000 0003 8770 5638  MusicBrainz: 2a159f67-ad6b-4ac9-9355-ec40f5a65f87  NTA: 071250239  VIAF: 280757907   WorldCat (עם VIAF): 280757907 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האינקוויזיציה של גואה

כרזה של האינקוויזיציה של גואה
האינקוויזיציה של גואה פעלה כמשרד חקירות האינקוויזיציה הפורטוגזית במדינת גואה בתת-היבשת ההודית והייתה אחראית גם על חלקים אחרים באימפריה הפורטוגזית באסיה. היא הוקמה ב-1560, דוכאה חלקית בין 1774 ל-1778, והופסקה כליל ב-1812.
הקמת האינקוויזיציה באה בעקבות בקשתו של פרנסיסקו חאווייר מז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל בעקבות ביקורו במדינה.
האינקוויזיציה הוקמה על מנת להעניש "אנוסים" – יהודים ומוסלמים שהמירו דתם לקתוליות, וצאצאיהם, שהיו חשודים כי הם ממשיכים לקיים את דת אבותיהם בסתר. בגואה האינקוויזיציה גם שמה לה למטרה להילחם במקומיים אשר המירו את דתם מהינדואיזם או מאסלאם והיה נראה כי הם חזרו לקיים את מצוות דתם הקודמת. האינקוויזיציה גם רדפה קתולים (לא מומרים) אשר ניסו להגן על המומרים, להפריע לפעולותיה ועוד. למרות שמטרתה המוצהרת הייתה לשמר את האמונה הקתולית ולחזקה, בפועל פעלה לפיקוח חברתי על התושבים ההודים, וכשיטה להחרמת רכושם של קורבנותיה ולהעשיר את אנשי האינקוויזיציה.
תחת האינקוויזיציה נרצחו מאות אם לא אלפי יהודים בגואה, רובם מקרב עדת השינגילי, שנקראו מאוחר יותר "קהילת יהדות קוצ'ין". בתי הכנסת הוחרבו או הוסבו לכנסיות, מצבות בתי העלמין נופצו, ואלפים נאנסו לנצרות.
עד המאה ה-20 עוד ניתן היה למצוא כתובות בעברית[דרושה הבהרה], אך אלה נעלמו עם הזמן מהתפוררות או נקברו תחת האדמה.
דפורסט קלי

| --- | --- |

דפורסט קלי בכנס מסע בין כוכבים, בשנת 1988
 לידה:  20 בינואר 1920 אטלנטה, ג'ורג'יה
 פטירה:  11 ביוני 1999 (בגיל 79) וודלנד הילז
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1947–1998 (כ־51 שנים) 
 מקום לימודים:  Decatur High School 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
דפורסט קלי בתפקיד ליאונרד מק'קוי ב"מסע בין כוכבים"
ג'קסון דפורסט קלי (אנגלית: Jackson DeForest Kelley;‏ 20 בינואר 1920 - 11 ביוני 1999) היה שחקן קולנוע אמריקאי. פרסומו הגדול ביותר הגיע מתפקידו כדוקטור ליאונרד "עצמות" מק'קוי, בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
ביוגרפיה

נולד באטלנטה, ג'ורג'יה. כילד השתתף כזמר במקהלת הכנסייה. הוא קיבל גם תפקידי סולו, ומאוחר יותר הופיע גם בתחנת רדיו מקומית באטלנטה. כתוצאה מהופעות אלה זכה בחוזה הופעות עם לו פורבס ותזמורתו בתיאטרון פארמאונט בעיר.
בגיל 17 קלי הגיע ללונג ביץ' בקליפורניה, במטרה לבלות עם דודו במשך שבועיים. המקום מצא חן בעיניו, והוא נשאר שם שנה. לאחר מכן חזר לג'ורג'יה, אך החליט לשוב לקליפורניה באופן קבוע. הוא מצא עבודה בניקיון, אותה החליף מאוחר יותר בעבודה כמפעיל מעלית במלון. בלונג ביץ' הופיע עם קבוצת התיאטרון של לונג ביץ' בערב, כאשר בבוקר הוא ממשיך לעבוד לפרנסתו.
ב־1942 פגש את אשתו, קרולין, ששיחקה באחת ההצגות בהן השתתף במסגרת קבוצת התיאטרון. עקב המלחמה, גויס קלי לחיל האוויר והוצב בניו מקסיקו. לאחר מכן הועבר לקולבר סיטי, שם שיחק בסרט הדרכה של הצי האמריקאי. ב־7 בספטמבר 1945 התחתן עם קרולין אצל כומר שהשיא בחינם אנשי צבא. את טבעות הנישואין האינדיאניות קנו תמורת 25 סנטים.
"צייד כישרונות" של אולפני פארמאונט גילה אותו משחק בסרט ההדרכה, והציע לו עבודה כשחקן. הוא ביצע מספר רב של תפקידים לפני שהגיע לשחק ב"מסע בין כוכבים", בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. סרטו הראשון היה "פחד בלילה", בו שיחק בתפקיד ראשי. הסרט הצליח מאוד וביסס את מעמדו של דפורסט קלי כשחקן מוביל. ב-1957 שיחק ב"עץ החיים" וב-1959 שיחק במערבון "עיר היצרים", שניהם בבימויו של אדוארד דמיטריק.
בסדרה "מסע בין כוכבים" שיחק בין 1966 ל־1969, וכן בסרטים המבוססים על הסדרה. בנוסף הופיע כשחקן אורח בפרק הראשון של מסע בין כוכבים: הדור הבא בשנת 1987.
ביוגרפיה > מותו

דפורסט קלי נפטר מסרטן הקיבה בבית החולים של קרן הקולנוע והטלוויזיה בוודלנד הילז, לאחר אשפוז של שלושה חודשים. הוא הראשון מבין חברי הצוות העיקריים של הסדרה המקורית שהלך לעולמו. לפניו נפטר השחקן מארק לנארד, שגילם את סארק, אביו של הוולקן ספוק. ב-2005 נפטר השחקן ג'יימס דוהאן, שגילם את המהנדס מונטגומרי "סקוטי" סקוט.
האקאינדה היצ'ילמה

האקאינדה היצ'ילמה (באנגלית: Hakainde Hichilema; נולד ב-4 ביוני 1962) הוא הנשיא השביעי והנוכחי של זמביה. נבחר לתפקיד ב-24 באוגוסט 2021, לאחר שניצח בבחירות הכלליות בזמביה 2021 (אנ') את הנשיא היוצא אדגר לונגו. הוא מנהיג המפלגה המאוחדת לפיתוח לאומי (אנ') מאז 2006, לאחר מותו של מייסד המפלגה אנדרסון מזוקה.
היצ'ילמה היה אחד מיריביו של אדגר לונגו, נשיא זמביה משנת 2015 עד 2021. בשנת 2017 נעצר היצ'ילמה והואשם בבגידה, מהלך שנתפס בניסיון של לונגו להשתיקו. לאחר מספר חודשים שוחרר והאישום בבגידה בוטל.
קורות חייו

היצ'ילמה נולד בזמביה, בכפר במחוז מונזה. סיים ב-1986 תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת זמביה, ותואר שני במנהל עסקים, מימון ואסטרטגיה עסקית באוניברסיטת ברמינגהאם בבריטניה. כיהן כמנכ"ל של מספר חברות עסקיות, בהן שלוחת פרייס ווטרהאוס קופרס בזמביה.
היה פעיל במפלגה המאוחדת לפיתוח לאומי, שהייתה עד 2021 מפלגת אופוזיציה. לאחר מותו של מהיג המפלגה אנדרסון מזוקה ב-2006 היצ'ילמה נבחר למנהיג המפלגה. המפלגה התמודדה במספר מערכות בחירות בזמביה.
בבחירות לנשיאות בינואר 2015 מול הנשיא המכהן אדגר לונגו הוא הפסיד בפער זעום של 1.66% מהקולות, וטען שהתוצאות זויפו. בבחירות לנשיאות באוגוסט 2016 שוב הובס בדוחק.
באפריל 2017 נעצר היצ'ילמה בחשד לבגידה והואשם בניסיון להפיל את הממשלה. הוא שהה ארבעה חודשים בכלא בתנאים קשים. נשיא זמביה לשעבר קנת קאונדה בא לבקרו, וסירבו לתת לו להיכנס. נשיא אחר, אולוסגון אובסנג'ו, הצליח לבקרו בכלא. המדינאי מוסי מיימנה הגיע לזמביה לצפות בהליכים המשפטיים שננקטו נגד היצ'ילמה, וסירבו לתת לו להיכנס למדינה. לבסוף, לאחר לחץ ציבורי, שוחרר היצ'ילמה והאישומים בוטלו. לאחר שחרורו הוענק לו אות החופש האפריקאי.
היצ'ילמה התמודד על הנשיאות בפעם השישית בבחירות שנערכו ב-12 באוגוסט 2021, וזכה בתפקיד.
היצ'ילמה נשוי ואב לשלושה ילדים. חבר הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
דפורטיבו לוגו

קלוב דפורטיבו לוגו (בספרדית: Club Deportivo Lugo S.A.D), הידועה גם בשם קיצור לוגו, היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לוגו שבגליסיה. הקבוצה משחקת באצטדיון אנסו קארו המכיל 7,114 מקומות ישיבה.
היסטוריה

מאז הקמתה בשנת 1953 בילתה לוגו את רוב זמנה בליגות הנמוכות בספרד, ואת מרבית שנותיה בילתה בליגה הרביעית. בסוף עונת 1972/1973 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ובפעם היחידה עד היום, לליגות האזוריות, אך כבר לאחר עונה בודדת שבה סיימה במקום הראשון עלתה בחזרה לליגה הרביעית. בסוף עונת 1978/1979 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית, אך כבר לאחר עונה בודדת שבה סיימה במקום 18 ירדה בחזרה לליגה הרביעית. בתום עונת 1991/1992 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הספרדית השנייה, אך שוב פעם כבר לאחר עונה בודדת ירדה בחזרה לליגה השלישית.
בתום עונת 2011/2012 חזרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר 20 שנה, תחת המאמן קיקה סטיין.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
עונות

לה ליגה: 0 עונות.
הליגה הספרדית השנייה: 9 עונות. (כולל עונת 2019/20)
הליגה הספרדית השלישית: 23 עונות.
הליגה הספרדית הרביעית: 34 עונות.
ליגות אזוריות: עונה 1.
הערות שוליים

↑  "DATOS" (בספרדית). דפורטיבו לוגו. נבדק ב-26 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הגושרים (אתר ארכאולוגי)

| --- | --- |

שכבה IV, ראשית כלקוליתית קדומה
 מידות
 שטח:  80 דונם 
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הנאוליתית, התקופה הכלקוליתית 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  ז'אן פרו, תמר נוי 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  33°13′31″N 35°37′28″E﻿ / ﻿33.225173608335°N 35.624465243983°E﻿ / 33.225173608335; 35.624465243983
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הגושרים(למפת אצבע הגליל רגילה) הגושרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגושרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגושרים
 
אתר הגושרים הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי, השוכן בחלקו הצפוני של קיבוץ הגושרים, מצפון לכביש 99. שטחו משתרע על כ-80 דונם. האתר יושב על מדף טרוורטין רחב, בגובה של 120 מטר מעל פני הים; כ-20 מטר מעל אגם החולה. האתר מתוארך לתקופה הנאוליתית הקדם-קירמית ג' ועד התקופה הכלקוליתית הקדומה (3,500-6,000 לפנה"ס). בזכות סמיכות האתר לביצות אגם החולה, נחלים שופעי מים ושטחי אדמה פוריים, תושביו עסקו בעיקר בחקלאות, צייד ודייג למחייתם. באתר נמצא מגוון רחב ועשיר של ממצאים, המזכיר אתרים פרהיסטוריים אחרים הסמוכים לנהרות, בצפון סוריה, לבנון, אנטוליה וצפון עיראק.
היסטוריית החפירות באתר

אתר הגושרים נחפר מספר פעמים על ידי מספר ארכאולוגים. כל אחד מהם הוסיף ממצאים חדשים ותגליות נוספות מהן ניתן ללמוד רבות על האתר. הממצאים הראשונים נחקרו על ידי ז'אן פרו, והוא תארך אותם לתקופה הנאוליתית הקירמית. בשנים 1978 ו-1980 נחפר שטח קטן על ידי תמר נוי, מטעם מוזיאון ישראל.
נמרוד גצוב ערך באתר מספר חפירות מטעם רשות העתיקות: בשנים 7–1996 ביצע שתי חפירות הצלה שנעשו בעת הרחבת כביש 99 העולה מקריית שמונה להר חרמון. בשנת 1999 ערך גצוב חפירה שהתמקדה בשוליים הדרום-מערביים של האתר, על שטח של 0.2 דונם. חפירות נוספות התבצעו בשנת 2004 בצפון קיבוץ הגושרים במסגרת חפירת בדיקה במקום בו הונח צינור ניקוז. ובסוף שנת 2007 ממזרח לנחל הקורן. החפירה האחרונה באתר הגושרים נערכה בשנת 2012 בשטח ההרחבה הצפוני של הקיבוץ, בניהול אנו ברון, מטעם רשות העתיקות.
האתר נסקר במשך כ-50 שנה על ידי אמנון אסף, מנהל מוזיאון האדם הקדמון בקיבוץ מעיין ברוך, אשר ליקט ממצאים רבים המוצגים היום במוזיאון.
האתר והממצאים > השכבות העיקריות והתקופות המיוצגות בהן

שכבה VI - נאוליתית קדם -קירמי ג' (PPNC)
שכבה V - נאוליתית קירמי
שכבה IV - ראשית כלקוליתית קדומה
שכבה III - כלקוליתית קדומה
שכבה II - סוף כלקוליתית קדומה
שכבה I - פני השטח - תקופות מאוחרות
האתר והממצאים > מבנים באתר

בחפירות האתר התגלו מבנים בנויים אבן בזלת מהתקופה המתוארכת לסוף התקופה הנאוליתית הקרמית 2 (PN2) שעל רצפתם ממצאים רבים: כלי צור, אבני שחיקה מבזלת, נתזי אובסידיאן (זכוכית געשית), מעט חרוזים, עצמות בעלי חיים וקבורת אדם, ביניהם מבנים הנראים כמצבות פולחניות ובהן שילוב של גולגולת בקר ביסודות המבנה.
בשכבה IV נמצאו יסודות מבנים רבועים, וביניהם מבנה מעוגל, אשר שימש כנראה במה פולחנית. המבנים נבנו בשני מקבצים שביניהם שטח פתוח ובהם מבנים רבים שנבנו לבנים, על יסוד אבן. בלב המבנים נמצא בור חפור בקרקע ששימש כנראה לאשפה, ובו כמויות גדולות של חרסים. ממצאים אלה שייכים לתרבות ואדי רבה הארץ-ישראלית (נאולית קרמי), בשילוב אלמנטים מתרבות חלף הצפונית, אשר התגלו לראשונה בארץ באתר הגושרים, והיו ידועים עד כה רק מאתרים פרהיסטוריים בסוריה ובצפון מסופוטמיה.
האתר והממצאים > כלי צור

באתר נמצאו מאות אלפי כלי צור, ביניהם להבי מגל, כילפות (סוג של כלי דו-פני) וראשי חיצים. אחד הכלים האופייניים אשר נמצא באתר זה, הוא סכין צור ארוכה, עשויה צור לווחי. באתר נחפרו אלפי פריטי אובסידיאן המיובאים מאנטוליה. הגושרים הוא האתר בעל מכלול האובסידיאן הגדול בישראל. האובסידיאן מעיד על קשרים עם הצפון המרוחק כמעט אלף ק"מ, כבר בתקופה קדומה זו.
האתר והממצאים > כלי אבן

כמות גדולה מאוד של כלי אבן (כלים שאינם מיוצרים מצור) נמצאה באתר ומספרם מסתכם בכ-3000 פריטים. רוב כלי האבן עשויים בזלת, חלקם מאבן גיר, אבן חול, וממינרלים שונים. האתר מתייחד בממצאי תעשיית כלי בזלת מפותחת מהתקופה הנאוליתית, נראה שחומר הגלם עובד ברמת הגולן, ומשם הובאו גושים קטנים לאתר התעשייה שם עוצבו כלי הבזלת באופן סופי.
פריטים מעניינים המיוחסים לתרבות ואדי רבה, אלו אבני קלע בעלות צורה אובלית המזכירה גרעיני זיתים. בסה"כ התגלו באתר 23 אבני קלע, עשויות אבן גיר לבנה, גודלם הממוצע: 35x55 מ"מ, ומשקלם הממוצע- 70 גרם. העדויות הארכאולוגיות מצביעות על כלכלה המבוססת על חיות משק ומעט מאוד ציד של חיות בר. מכאן, שאבני הקלע שימשו את רועי העדרים לשמירה על עדריהם מפני טורפים. הקלע אפשר לצלוף במדויק בבעלי חיים שאיימו על העדר. אפשרות נוספת היא שהאבנים שמשו לקרבות בין אוכלוסיות שונות, בין חקלאים לרועים למשל.
בשכבה VI המתוארכת לתקופה הכלקוליתית הקדומה, נמצאו עשרות כלים דמויי דיסקוס, רובם עשויים גיר, ומיעוטם עשוי אבן חול ובזלת. אשר מהותם אינה ברורה. ייתכן ששמשו כמכסים, או לעיבוד עור, צמר או עץ, אולי לצייד, וייתכן ששימשו כחפץ שווה ערך לסחר חליפין. חלק מהכלים נמצאו שבורים, משקלם הממוצע עומד על 300 גרם. כלים אלה נפוצים בכל הלבנט, ובעיקר בעמק החולה.
האתר והממצאים > חותמות

בשכבה IV המתוארכת לתקופה הכלקוליתית הקדומה, התגלו חותמות טביעה מאבן, מעוטרות בדגמים הנדסיים, בבעלי חיים ומסכות של פני אדם. החותמות מוצגות היום במוזיאון ישראל ובמוזיאון מעיין ברוך. ככל הנראה, חלק מהחותמות היו קמעות או תליונים. חוקרים שעבדו על חותמות דומות במסופוטמיה, שיערו שהן שמשו לצורכי ניהול ביישוב, או למסחר עם אוכלוסייה נוודית שעברה במקום.
רב החותמות עשויות אבן גיר וקלציט, המצויה בסביבת האתר, וחלקן עשויות אבן כלוריט ירקרקה שמוצאה בסוריה ומצפון לה. על רובן עיטור גאומטרי חרוט, ולחלקן ידית נקב. גודלן 9–39 מ"מ. בין החותמות בולט חותם טביעה עם ציור של אנטילופה ותומר. המכלול האמנותי שהתגלה באתר מרשים ויוצא דופן ביחס לאתרים ארכאולוגים בארץ ישראל.
האתר והממצאים > צלמיות

הצלמיות שהתגלו באתר, חלקן משכבה IV מהכלקוליתית הקדומה, וחלקן נאסף מפני השטח. הן מגוונות ומעניינות: התגלו 9 צלמיות עשויות מעצם ומאבן של אדם וחיה. ממצא זה יוצא דופן ביחס לאתרים אחרים בארץ ישראל. שלוש צלמיות הן של אייל. שתי צלמיות הן של נשים זקופות חרותות על אבן גיר, ומתוארכות לאלף ה-5 לפנה"ס. אין לדעת אם הן נעשו באתר או הובאו אליו. שתיהן עשויות על לוח אבן מעובד ומלוטש היטב. בשתיהן נשברו הראש והחלק התחתון של הרגליים. העיטור עשוי בחריתה עדינה משני צדי הלוח, המציינת את המפשעה, הרגליים והאחוריים, וכן נקודה המציינת את הטבור. הסגנון דומה לצלמיות מהתרבות הח'לפית במסופוטמיה, ומצפון הלבנט.
צלמית נוספת שנמצאה היא של ראש גבר דמוית חרוט, מגולפת וחרותה באבן גיר שטוחה. ניתן להבחין בלבוש וייתכן זקן חרוטי. עוד צלמית שנמצאה באתר עשויה אבן גיר קשה מגולפת בדמות אדם, ועליה מעט חריתות המציינות את הידיים. הבולטת ביותר היא צלמית שנחרטה על גבי עצם ובה מתוארת אישה שאיבר מינה מודגש ועל חזה צוירה אנטילופה שלוחכת מעץ תמר.
האתר והממצאים > עצמות בעלי חיים

ממצא העצמות מהחפירה, הניב ידע רב המקיף 2000 שנה לערך החל מהתקופה הנאוליתית הקדם קירמית ג', ועד סוף התקופה הנאוליתית הקירמית ובעיקר על תהליך הביות. באתר נמצאו עצמות בקר, עזים וחזירים. עזים כנראה היו קלות ביותר לביות, עקב הסתגלותם הקלה לתנאים משתנים. הן היו המשאב המרכזי ממנו התפרנסו בלבנט במשך תקופה ארוכה. נראה שבתחילה החזירים לא בויתו, אלא ניצודו ובשלב מאוחר יותר החלו בביותם. החזירים המבויתים היו קטני ממדים. ככל הנראה הם בויתו בצפון והובאו לגושרים.