stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביקור חולים
מקור המצווה

מקורות למצווה זו בתנ"ך הם התגלותו של אלוהים לאברהם בעת שהיה בתקופת החלמה לאחר שמל את עצמו, וביקורו של הנביא ישעיהו אצל חזקיהו מלך יהודה כאשר חלה (מלכים ב', פרק כ' א').
חז"ל מפרשים את הפסוק על אברהם אבינו: "כִּי יְדַעְתִּיו לְמַעַן אֲשֶׁר יְצַוֶּה אֶת בָּנָיו וְאֶת בֵּיתוֹ אַחֲרָיו וְשָׁמְרוּ דֶּרֶךְ ה' לַעֲשׂוֹת צְדָקָה (ספר בראשית פרק י"ח י"ט) - זו ביקור חולים (מדרש רבה, בראשית, פרשה מט פסקה ד).ואת הפסוק "את הדרך ילכו בה" (שמות יח, כ), הם דורשים ילכו - זה ביקור חולים (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא ל/ב).
חז"ל הפליגו בחשיבות מצווה זו, ואמרו ש”כל המבקר את החולה נוטל אחד משישים מחוליו”. בדיון בכלל זה שואלים: אם כך, יבואו שישים איש וירפאהו, ועונים שכל מבקר נוטל אחד משישים ממה שנשאר. היא גם נקבעה כדברים שהאדם אוכל פירותיהם בעולם הזה, והקרן קיימת לו לעולם הבא. בתלמוד ישנם כמה וכמה סיפורים על חכמי ישראל שביקרו חולים וגם עזרו לריפוים.
קיום המצווה

נקבע שמצווה זו היא מהדברים שאין להם שיעור מבחינת כמותה, ואפשר לקיימה פעמים רבות ביום, אפילו אצל אותו חולה (תלמוד בבלי, מסכת נדרים דף לט/ב). ישנו דגש מיוחד בביקור "בן גילו" דווקא, שכנראה במקרה כזה יש לחולה ניחומים יתרים.
בספר "סדר היום" הושם דגש על חשיבות החיזוק הנפשי, השבת נפשו של החולה, ניחומו והקלת חוליו מעליו. ואילו בספר חכמת אדם נכתב שעיקר המצווה הוא להתפלל על החולה ולבקש עליו רחמים. עוד עולה מספר זה, כי בקהילת ברלין אף מינו אדם שהיה ממונה על ביקור חולים, הנקרא "גבאי ביקור חולים".
כמו כן נכתב כי יש לסייג חולים שאין לבקר אצלם, כמו אלו שמתביישים במחלתם, או כאלה שהביקור הוא לטורח להם. במקרה כזה, הולכים לביתם אך לא נכנסים לחדרם, שואלים לשלומם ובודקים אם ניתן לסייע.
ראו גם

ליצנות רפואית
עמותת משען לחולה
בריכת יער

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שלולית חורף 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°24′40″N 34°53′56″E﻿ / ﻿32.41108°N 34.89886°E﻿ / 32.41108; 34.89886
  (למפת נתניה מוגדלת) בריכת יער(למפת נתניה רגילה) בריכת יער(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בריכת יער(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בריכת יער
 
בריכת יער המוכרת גם בשם הישן בריכת עטא (מערבית: בּירְכֶּת עטא), היא שלולית חורף, המתמלאת מים בעונת החורף.
ברכת יער
צמחייה מיוחדת נמשכת אליה ובעלי חיים אופייניים לה שוהים בה. היא חלק מפארק השרון, גן לאומי לצד כביש 4, כביש  תל אביב חיפה. הבריכה היא שריד לביצות, שכיסו את כל האזור. הביצות האלה יובשו וברכת עטא היא השריד הגדול ביותר לביצות אלה.
בנובמבר 2024 הוכרזה בריכת יער כשמורת טבע.
יער בריכת עטא הוא חלק מיער חדרה שהתפרסם באידיליה "ביער בחדרה" של המשורר דוד שמעוני.
תיאור המקום

בריכת יער היא שטח קערורי המוצף מי-גשם בחורף. מי גשמים מתנקזים אליה מהשטח הקרוב, בייחוד מכיוון מזרח. זרמי המים נתקלים במחסום החוליות ונאגמים. קרקע הבריכה וסביבתה הקרובה, היא קרקע כבדה, המורכבת מטין מיובש, המונע את ספיגת המים וכך נוצר אגן הניקוז ובעקבותיו  הבריכה. בקיץ הבריכה מתייבשת כמעט לגמרי בשל שאיבת המים להשקיית עדרי צאן ובקר של משפחות בדואיות אחדות שהגיעו למקום בשנות ה-70 מהנגב[דרוש מקור]. הסביבה של פארק השרון מורכבת מחולות הסופגים את המים בקרקע, באופן יעיל ביותר ולכן גודלה של הבריכה אינו גדול.
בבריכה ובביצה שסביבה גדלה צמחייה אוהבת מים ועופות הבאים לַחְנוֹת בה, לבלות את החורף ואף לדגור במקום. הצמח האופייני לביצה הוא בוציץ סוככני, השולט ומהווה חגורה בפני עצמו. עוד אפשר להבחין במקום באגמון האגם, דוחן זוחל ודמסון כוכבני.
פרק מתולדות היישוב

בריכת יער היא שריד לביצות חדרה. באזור זה היו במאה ה-19 ביצות. מקור ליתושי הקדחת שפגעה ביישובים הערבים עד כלותם ואשר עשו שמות במתיישבי חדרה הראשונים. כדי להילחם בקדחת החליטו אנשי חדרה למסור חלק מאדמות הביצות לידי הנדיב הידוע, הברון רוטשילד.
בשנת 1895 הסכים רוטשילד, לאחר הפצרות רבות של מתיישבי חדרה ואגודת חובבי ציון, מייסדת המושבה, להתחיל בנטיעת האקליפטוס באזור הביצה. הסופר משה סמילנסקי ממייסדי חדרה מספר כי בקיץ 1896 הגיעו מאות "פועלים שחורים ממצרים, מומחים ליבוש ביצות ומנוסים בו וניגשו אל המלאכה". חלקם נפגעו ממחלת המלריה ובסופו של דבר  נטעו במקום עצי אקליפטוס רבים והביצות יובשו. בעיתון מאותה תקופה מסופר:
העבודה במושבה (חדרה) לייבש הבצות, אשר לקח עליו הנדיב, הולכת בזריזות: מאתיים אלף אלוני אקליפטוס יטעו שמה במרחק חמשה-עשר מטר בין אילן לאילן, למען יוכלו לזרוע בין האילנות.
מדריך זאב וילנאי משנת 1941 מספר כי "בימות הגשמים, בעונה גשומה מאד, המים מהביצה הזאת היו שוטפים את הכביש" (כביש חיפה-תל אביב, כביש 4, נסלל בשנת 1936).
ראו גם

שלולית חורף
פארק השרון
לקריאה נוספת

נופי הצומח של הארץ, מיכאל זהרי, עם עובד, תל אביב, 1980
78 טיולים ברחבי ישראל, צבי אילן, עם עובד, תל אביב, 1977
מדריך ארץ-ישראל - תל אביב, השרון, השפלה והנגב, ד"ר זאב וילנאי, ירושלים, 1950 (מהדורה ראשונה 1941)
פרקים בתולדות היישוב, משה סמילנסקי, הוצאת דביר, תל אביב. ת"ש.
הערות שוליים

↑  שמורת בריכת יער, באתר "טבע ונופים בישראל"
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
אזור הבריכה מבט ממערב - 1970
בית הכנסת הגדול של ליון

| --- | --- |

חזית בית הכנסת
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, בית כנסת ראשי 
 מיקום:  ליון
 מדינה:  צרפת צרפת
 זרם:  יהדות אורתודוקסית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1863–1864
 תאריך פתיחה רשמי:  1864 
 אדריכל:  אברהם הירש
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 
 קואורדינטות:  45°45′26″N 4°49′40″E﻿ / ﻿45.7571°N 4.8277°E﻿ / 45.7571; 4.8277
  (למפת ליון מוגדלת) בית הכנסת הגדול של ליון(למפת ליון רגילה) בית הכנסת הגדול של ליון(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בית הכנסת הגדול של ליון(למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בית הכנסת הגדול של ליון
 
בית הכנסת הגדול של ליון (בצרפתית: Grande synagogue de Lyon) שוכן ברחוב quai Tilsit ברובע ה-2 של העיר ליון. המבנה הנאו-ביזנטי נבנה בשנים 1863–1864, והוכרז כמבנה היסטורי מוגן בשנת 1984.
היסטוריה

הקהילה היהודית המצומצמת הייתה מאוחדת בתחילת המאה ה-19 עם קהילת מרסיי. עם התרחבות הקהילה לקראת אמצע המאה יסדה הקהילה רבנות מקומית, אך התפילות נערכו בדירות ומבנים שכורים. בשנת 1857 יצר הקיסר נפוליון השלישי קונסיסטוריה אזורית שריכזה תחתיה את הקהילות היהודיות ממחוז הרון-אלפ: לואר, איזר, אן, יורה, סון-אה-לואר, ודוב. ב-24 ביוני 1858 אויש לראשונה תפקיד של רב ראשי לאזור.
בשנת 1862 הקצתה העירייה חלקת קרקע ב-quai Tilsit לבניית בית הכנסת, ותכנון הבנייה הופקד בידי האדריכל יהודי הצעיר אברהם הירש (1823-1913), שמאוחר יותר מונה לאדריכל הרשמי של ליון. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-20 במאי 1863, ושנה לאחר מכן ביוני 1864 הוא נחנך בהשתתפות גורמי שלטון צבאיים ואזרחיים ונציגי דתות אחרות.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

במהלך המלחמה זרמו לליון החפשית מספר גדול של פליטים יהודים מכל רחבי צרפת. בית הכנסת היה סגור למשך חודשיים בלבד במהלך קיץ 1944, לאחר שהרב ומשפחתו גורשו.
במהלך תפילת ערבית שנערכה בבית הכנסת בערב שבת ב-10 בדצמבר 1943, החל החזן לזמר את הפיוט לכה דודי, וכנהוג, נעמדו המתפללים לקראת הבית האחרון של הפיוט והפנו את פניהם מערבה לעבר הדלת כדי לקבל את השבת. ברגע זה הוטלו שני רימוני יד אל תוך אולם בית הכנסת על ידי שני אלמונים שנמלטו מהמקום ברכב. העובדה שהיו רק שמונה פצועים קל, הוסברה על ידי חלק מהמתפללים בכך שמיקומם ברגע ההתקפה הרתיע את התוקפים. התוקפים לא זוהו מעולם.
ב-13 ביוני 1944 נכנסה המיליציה הצרפתית לבית הכנסת ועצרה את כל הנוכחים. הם הועברו למחנה הריכוז דראנסי ונשלחו לאושוויץ ב-31 ביולי 1944. בעדותו בסיום המלחמה סיפר יוג'ין וויל כי כאשר חזר לבית הכנסת ב-2 בספטמבר 1944, יום השחרור של ליון, הוא מצא אותו ”במצב נורא, אולם ההיכל שימש כבית מרזח מקומי למיליציה, שלטי הנצחה לחיילים שנהרגו במלחמה שימשו כמטרה להשחתה, כמו גם ספרי התורה, ספרי קודש היו מפוזרים לכל עבר, מנורות, כיסאות וספסלים הושחתו.”
לאחר השחרור כיהן הרב דוד פויירוורקר כרב הראשי של ליון. הוא ביטל את השימוש בעוגב בבית הכנסת בשבתות וחגים, ובין היתר חיתן במקום את הורי הרב הראשי העתידי-הנוכחי של ליון, רישאר וורטנשלאג.
היסטוריה > כיום

הקונסיסטוריה של ליון הממוקמת בתוך אגף בבנין היא המוסד היהודי העתיק ביותר בליון. היא מתאמת פעילויות חינוך ותרבות בבתי כנסת שונים במרכז הרון-אלפ, וכן אחראית לפעילויות חברתיות רבות לסיוע לנזקקים וחולים. בליון חיים כיום כ-40,000 יהודים, ויש בה כ-35 בתי כנסת שמכסים את כל גוני היהדות הצרפתית.
בית הכנסת עבר בשנת 2008 שיפוצים נרחבים בעלות של כחצי מיליון אירו שנאספו מתרומות, וכן מהעירייה שהעניקה כ-90 אלף יורו.
המבנה

בית הכנסת מורכב משני בניינים שמופרדים על ידי חצר קטנה. בבניין הראשון, שנמצא על הרחוב, שוכנים משרדי הקונסיסטוריה ורב העיר, וכן אולם אסיפות ואולם שיעורים ולימודי תורה.
המבנה השני שממוקם בפנים החצר משמש כהיכל תפילה גדול והוא מחולק לשלשה: התווך המרכזי הבנוי לגובה, שבמרכזו כיפה צבועה בכחול, המוקפת בשישה עשר חלונות מקושתים חצי עגולים המחדירים אור טבעי להיכל. בצידי ההיכל ישנם מעברים-חללים נמוכים, שמופרדים מהתווך על ידי שנים עשר עמודים המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל. בראש כל עמוד כזה תבליטים וכותרות בסגנון הסדר הקורניתי או הסדר המשולב.
בצידי האולם, מעל לחללים הנמוכים ומעל פרוזדור הכניסה, קיימת עזרת נשים עם מעקות של עמודי אבן. אולם התפילה מכיל 320 דוכני עץ כמקומות ישיבה לגברים, ו-235 בעזרת נשים.
המבנה > גלריה

מבט כללי על פני בית הכנסת
הכיפה בתווך
הבימה וארון הקודש
עזרת נשים
הערות שוליים

↑  אלן קאהן, השבתות שלא שוכחים לעולם!, באתר ליהדות אלזס ולורן (בצרפתית)
↑  "השק של בית הכנסת הגדול של ליון" (צרפתית)
תרשים אדריכלי של בית הכנסת הגדול בליון
שעורה תרבותית

.
| שעורה תרבותית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: שעורה
מין:: שעורה תרבותית
שם מדעי
 Hordeum vulgare ‏לינאוס, 1753
שיבולת שעורה. יכולה להופיע גם ללא מלענים
שעורה תרבותית (שם מדעי: Hordeum vulgare), המכונה בקיצור שעורה, היא מין תרבותי בסוג שעורה שבמשפחת הדגניים. השעורה היא צמח עשבוני חד שנתי או רב שנתי ויש לה ציצית שורשים. התפרחת של השעורה היא שיבולת והפרי הוא גרגר.
השעורה מהווה, יחד עם החיטה, מקור ראשוני לפחמימות. שני הדגנים האלה היו בין היבולים המבויתים הראשונים של האדם, במהלך התקופה הנאוליתית בסהר הפורה, כבר לפני יותר מ-10,000 שנים.
בהשוואה לחיטה ערכם הכלכלי של גרגרי השעורה נמוך בהרבה. בהתאם לכך, קמח שעורה היה מזונם של עניים, ושל בהמות הבית. השעורה משמשת גם כחומר גלם לייצור בירה.
השעורה יכולה לצמוח גם באזורי בצורת, דלים בגשם, שהחיטה אינה יכולה לצמוח בהם. היא נפוצה מאוד מן הקוטב הצפוני ועד לאזורים הטרופיים שבדרום. בהתאם לכך השעורה נחשבת גידול המזון החמישי בחשיבותו בעולם.
ישנם כ־30 מינים של שעורה, שישה מהם גדלים בר בישראל.
השעורה במקורות היהדות

השעורה נִמְנֵית עם שבעת המינים שהתברכה בהם ארץ ישראל, ומוזכרת פעמים רבות במקורות היהודיים. השעורה היא גם אחת מחמשת מיני דגן.
ביחד עם השעורה נמנה במשנה גם שיבולת-שועל אשר אינם כלאיים, ולכן על פי חלק מהחוקרים, דוגמת פרופסור יהודה פליקס, שיבולת-שועל שבמשנה מזוהה כזן של שעורה. בארץ ישראל ובמצרים השעורה מבשילה בסוף אפריל – תחילת מאי, לפני החיטה אשר מבשילה מאוחר יותר. על פי המתואר בספר שמות, במהלך מכת הברד, הושמד יבול השעורה אשר כבר הבשילה, אולם יבול החיטה לא נפגע מכיוון שעוד לא הבשיל. סדר הבשלה זה גם משתמע מסיפורה של רות, אשר מלקטת שעורים בבית לחם מ"תְחִלַּת קְצִיר שְׂעֹרִים" ונשארת לבסוף "לְלַקֵּט עַד כְּלוֹת קְצִיר הַשְּׂעֹרִים וּקְצִיר הַחִטִּים". בתנ"ך, משמש המונח "קציר השעורים" לציין את זמן האביב בו מתבצע קציר השעורים.
קורבן העומר הובא בט"ז בניסן מראשית הקציר של השעורים, והקרבתו פתחה את עונת הקציר. קורבן נוסף שהובא משעורים הוא מנחת הסוטה (כמתואר בפרשת נשא ובמסכת סוטה). אלו הן שתי המנחות היחידות שדינן לבוא מן השעורים, כל יתר המנחות דינן לבוא מהחיטים.
גרגרי השעורה נחשבים כבעלי גודל יחסית קבוע, ועל כן הם משמשים לציון מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה.
השעורה נחשבת כפחותה לחיטה ואף נחשבת פעמים למאכל בהמה. ובגלל מחירה הנמוך הייתה נחלתם של בני העניים. אצל הקראים נהוג לאכול מצה מקמח שעורים מכיוון שזה "לחם עוני".
צורת אכילה

לגרגר השעורה יש ערך תזונתי גבוה.
בישראל השעורה מוכרת בעיקר כגריסים וכגריסי פנינה (מקולף), כמו כן ניתן למצוא לחמים שמכילים קמח שעורים כתוספת. השימוש בקמח שעורים כרכיב עיקרי אינו מקובל בתעשיית הלחם מאחר תכולת הגלוטן בשעורה נמוכה מאוד, תכונה המביאה לכך שהבצק המופק מקמח שעורים קשה ולא גמיש. בהתאם לכך השעורה מגודלת בעיקר למספוא.
השעורה משמשת לייצור של לתת המשמש לבירה ולמשקאות חריפים נוספים, וכן למשקאות חמים, בהם תה שעורה וקפה ד'אורזו.
בשביל הטיבטים השעורה מהווה מאכל יסודי ומשמשת אותם למגוון של מאכלים. הצ'מפה הוא קמח שעורה קלוי שהטיבטים מוסיפים אותו לתה (דייסת הצ'מפה), הקמח הקלוי מתגבש בתחתית ספל התה ונאכל תוך כדי שתיית התה, הקמח הקלוי משמש להכנת דייסות מבלי צורך לבשל. הד'ירו – גוש דייסה סמיכה במיוחד הוא המקבילה הטיבטית לאורז או ללחם.
גידול שעורה

השעורה נזרעת בעיקר באזורים שחונים ובאדמות דלות שבהם לא ניתן לגדל חיטה. זאת משום שכמות הגשם הדרושה להצלחת הגידול היא מזערית – כ-22–250 מ"מ לעונה והיא הדגן החורפי העמיד ביותר למליחות הקרקע. על כן היא מחליפה את החיטה גם במקומות שבהם חלה המלחה הדרגתית של שדות השלחין. נוסף על יתרונות אלו, במקרים של הפסקה גדולה בין הגשמים נבטי השעורה מצטיינים ביכולת שלהם להתאושש גם אחרי התייבשותם.
גידול שעורה > יצרני שעורה עיקריים

| --- | --- |
רוסיה: 72,000 קמ"ר
קנדה: 45,000 קמ"ר
אוקראינה: 37,000 קמ"ר
טורקיה: 36,000 קמ"ר
ספרד: 33,000 קמ"ר
אוסטרליה: 30,000 קמ"ר
מרוקו: 23,000 קמ"ר
ארצות הברית: 21,000 קמ"ר
עיראק: 12,000 קמ"ר
איראן: 10,000 קמ"ר
בישראל גודלה שעורה בשנת 1970 על 174.4 קמ"ר, בשנת 1980 על 267 קמ"ר ובשנת 1990 על 146.8 קמ"ר. מאז הייתה ירידה חדה בגידול השעורה במקביל לירידה כללית בגידולי השדה. בשנת 2000 גודלה שעורה על שטח של 20.3 קמ"ר בלבד ולאחר מכן גודלה על שטח של 70–80 קמ"ר.
מושגים הקשורים בגידול או עיבוד השעורה

חריש – יצירת תלמים בשדה, כחלק משלב עיבוד האדמה לקראת זריעה.
זריעה – פיזור הזרעים לתוך התלמים החרושים וכיסויים באדמה.
קציר – חיתוך ואיסוף שיבולי השעורה הבשלה באמצעות מגל או חרמש בשיטה הידנית, או באמצעות קומביין תבואות בשיטה הממוכנת.
גורן – משטח פתוח המשמש לאיסוף שיבולי השעורה לאחר הקציר, כדי לדוש אותן (ראו להלן).
דיש – הפרדת גרעיני השעורה מהשיבולים היבשות בעזרת הכאה במקל, דריכה של רגלי בהמות, או בעזרת גרירת מורג.
זרייה – נעשית אחרי הדיש. אחרי שמפרקים את גרעיני התבואה מהשיבולים, זורקים את הגרעינים באוויר במקום שיש בו רוח; הרוח מעיפה את הקליפות (ה"מוץ"), והגרעינים – שהם כבדים יותר – נופלים על הארץ.
מַתְבֵּן – מבנה מקורה המשמש לאחסון השעורה לאחר הדיש או גבעולי השעורה (לאחר הפרדת הגרגרים ולצורך מאכל לבהמות).
איסום – אחסון השעורה במבנה סגור הנקרא אסם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  ליבנה, מ', (1996). גן רחל – מדריך לצמחי המקרא וארץ ישראל. דפוס "תרבות מולכו" בע"מ.
↑  יעל קחל, יצוא בטטות מישראל
↑  ספר שמות, פרק ט', פסוקים ל"א–ל"ב
↑  מגילת רות, פרק א', פסוק כ"ב
↑  מגילת רות, פרק ב', פסוק כ"ג
1 2  זהר עמר, השעורה כמציאות וסמל במגילת רות, על אתר ב, עמ' 43–47
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ט', עמוד א'
↑  שטחי גידול חקלאיים, שנתון סטטיסטי לישראל 2009
↑  מתבן – Wikibbutz, באתר wikibbutz.beeri.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282998205171  BnF: cb12290802j (data)  GND: 4156898-9  HDS: 027662  LCCN: sh85011875  NKC: ph230281 
גרגרי שעורה
Hordeum vulgare
שדה שעורה
זרייה
אלומות שעורה לאחר הקציר, ציור משנת 1872
ג'נט ג' אפס

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1970 (בת 54) סירקיוז, ניו יורק 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוטית בשירות נאס"א
 לאום:  אמריקאית ארצות הברית
 השכלה:  מכללת לה מוין  Corcoran High School 
 עיסוק בעבר:  קצינת מודיעין טכנית ב-CIA
 תקופת השירות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  235 ימים, 4 שעות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ג'נט ג' אפס באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 משלחת 69, 70, 71 לתחנת החלל
 / 
 
ג'נט ג'. אפס (באנגלית: Jeanette J. Epps; נולדה ב-3 בנובמבר 1970) היא אקוונאוטית ואסטרונאוטית אמריקאית. נבחרה במסגרת כיתת האסטרונאוטים של 2009, וטרם טסה לחלל.
ביוגרפיה

אפס נולדה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, והיא בוגרת בית הספר תומאס ג'. קורקורן בעיר. בשנת 1992 השלימה תואר ראשון בפיזיקה במכללת לי-מאיון. בשנת 1994 קבלה תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2000 השלימה דוקטורט בתחום זה.
ג'נט קיבלה מלגה מנאס"א בשנים 1996–1998. בנוסף, היא ייצגה את אוניברסיטת מרילנד בשנים 2003–2004 ושנת 2008 בפקולטה לחלל והנדסה.
לאחר סיום התואר השני, אפס החלה לעבוד בחברת פורד כמומחית טכנית במעבדת המחקר המדעית, שם פיתחה פטנט לזיהוי מקום התנגשות של כלי רכב. ב-2002 הצטרפה ל-CIA, שם היא עבדה במשך יותר מ-7 שנים כקצינת מודיעין טכנית. היא קיבלה תגמולים ופרסים רבים על עבודתה שם.
ביולי 2009 אפס נבחרה לאסטרונאוטית בנאס"א כחלק מ-14 האסטרונאוטים של המחזור ה-20 של האסטרונאוטים של נאס"א. לאחר בחירתה החלה לעבור התמחות הכוללת הכרת ותפעול מערכות תחנת החלל הבינלאומית, פעילות חוץ-רכבית (EVA), אימון טיסה T38, הכשרת מים והישרדות במדבר. אפס סיימה את הכשרתה כאסטרונאוטית ב-2011.
אפס חברה במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (American Institute of Aeronautics and Astronautics, AIAA) וב"אגודה למען מדע וציבור" (Society for Science and the Public). בריאיון שנתנה לאחר בחירתה לאסטרונאוטית, אפס אמרה כי אחד מתחביביה הוא עבודה עם ילדים בתחומי מדעים וטכנולוגיה על מנת להצמיח דור של סקרנים ומדענים לעתיד.
בשנת 2014 הפכה לאקוונאוטית כאשר שהתה 9 ימים במעבדה התת-ימית אקווריוס במהלך משימת NEEMO 18. המשימה, שהתרחשה בין התאריכים 21–29 ביולי 2014, כללה דימוי הליכת חלל מתחת למים.
בינואר 2016 הכריזה נאס"א כי אפס תהיה מהנדסת טיסה וחלק מצוות משלחות 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית. עם מינוי זה אפס אמורה הייתה להיות האפרו-אמריקאית הראשונה ששוהה כצוות במהלך משימה ארוכת טווח על תחנת החלל הבינלאומית.
אולם, בינואר 2018 נאס"א הכריזה שאפס הוחלפה מהמשלחת והגיבוי שלה, סרינה אוניון-צ'נסלור תהיה במקומה.
באוגוסט 2020, הודיעה נאס"א כי אפס תשתתף בטיסת הבואינג המתוכננת (בואינג סטארליינר) לתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה > משלחת 70/71/72

במרץ 2024 אפס טסה לחלל בטיסה  SpaceX Crew-8 כחברת צוות. היא הצטרפה למשלחת מס' 70 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדראס מוגנסן. לאחר סיום פעילות המשלחת היא הצטרפה למשלחת מס' 71 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קונוננקו ועברה למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של סוניטה ויליאמס. היא חזרה לכדור הארץ באוקטובר 2024.
הערות שוליים

↑  Jeanette J. Epps, אתר בית הספר להנדסה ע"ש א. ג'יימס קלארק באוניברסיטת מרילנד (באנגלית)
1 2  "Jeanette J. Epps ביוגרפיה רשמית" (PDF). NASA. באוגוסט 2018. נבדק ב-6 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)(באנגלית)
↑  "In Their Own Words: Jeanette J. Epps": ריאיון עם אפס לאחר היבחרה לאסטרונאוטית, אתר נאס"א (באנגלית)
↑  "NASA Announces Two Upcoming Undersea Missions". NASA. 10 ביוני 2014. נבדק ב-26 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bergin, Chris (11 ביוני 2014). "NEEMO returns with two new underwater missions". NASAspaceflight.com. נבדק ב-24 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Karen Northon (4 בינואר 2017). "NASA Assigns Upcoming Space Station Crew Members". NASA press release 17-001. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eric Berger (19 בינואר 2018). "NASA has pulled Jeanette Epps just months before her first flight". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  NASA Astronaut Jeanette Epps Joins First Operational Boeing Crew Mission to Space Station.
DSM

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פסיכיאטריה, פסיכולוגיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1952 (מהדורה ראשונה)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב משתנה בהתאם למהדורה
 
DSM (ראשי תיבות באנגלית של Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders; בעברית: מדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות) הוא ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי, שמטרתו לאבחן ולסווג את הפרעות הנפש על פי תסמיניהן. את הספר מוציאה לאור האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית.
מטרת הסיווג של ה-DSM היא ליצור שפה אחידה ולשמש כלי עזר לתקשורת המקצועית. הסיווג יועד להיות מדריך פרקטי גמיש ותפקודי עבור האבחנות הפסיכיאטריות, אשר יכול לשמש לצרכים של הקלינאי, לצורכי חינוך לחוקרים במקצועות הרפואה, הביולוגיה, הפסיכולוגיה ובמקצועות בריאות הנפש, ולאנשי מינהל ומשפט.
היסטוריה

אף שהספר מקובל מאוד ואולי דווקא משום כך, התעוררו מחלוקות עזות סביב חלקים ממנו. דוגמה בולטת לכך היא הקביעה שהופיעה במהדורה השנייה (DSM-II), ולפיה הומוסקסואליות היא הפרעה נפשית. קביעה זו הוסרה בשנת 1973 במסגרת שינויים רבים בספר, שהנהיג עורכו של ה-DSM השלישי, רוברט שפיצר.
DSM-I – המהדורה הראשונה, יצאה לאור בשנת 1952, ונכללו בה 60 הפרעות נפשיות.
DSM-II – המהדורה השנייה, יצאה לאור בשנת 1968, נכללו בה 145 הפרעות.
DSM-III – המהדורה השלישית, יצאה לאור בשנת 1980, נכללו בה 230 הפרעות.
DSM-III-R – המהדורה השלישית המתוקנת, יצאה לאור בשנת 1987.
DSM-IV – המהדורה הרביעית, יצאה לאור בשנת 1994.
DSM-IV-TR – המהדורה הרביעית המתוקנת, יצאה לאור בשנת 2000.
DSM-5 – המהדורה החמישית, יצאה לאור במאי 2013.
DSM-V-TR – המהדורה החמישית המתוקנת, יצאה לאור בשנת 2022.
DSM-5, מקובלת ורווחת ברוב העולם המערבי: מרבית הפסיכולוגים והפסיכיאטרים לומדים אותה ופועלים לפיה. זהו המצב גם באקדמיה בישראל, אך במערכת הבריאות הישראלית מקובל לאבחן מחלות פסיכיאטריות על פי סעיפיהן ב־ICD (במהדורתו הנוכחית ICD-11).
האבחון עד למהדורה האחרונה (DSM-5) נערך על פי חמישה צירים:
ציר I – ההפרעות הנפשיות העיקריות ולקויות למידה (כולל רוב הפרעות ההתפתחות, סכיזופרניה, דיכאון מז'ורי ועוד)
ציר II – הפרעות אישיות ופיגור שכלי
ציר III – בעיות רפואיות שמשפיעות על ההפרעה
ציר IV – תנאים סביבתיים שתורמים להפרעה
ציר V – הערכת תפקוד כוללת (GAF) מ-0 עד 100
האבחון על פי שיטת צירים זו בוטל במהדורה הנוכחית, DSM-5. במקומה נקבעת אבחנה על פי מידת החומרה והפגיעה התפקודית של ההפרעה.
שיטת הסיווג נועדה במקור לצורכי אבחון ומחקר, אך בהמשך החלה לשמש גם את חברות הביטוח.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יש הטוענים כי לספר כוח רב בכל הקשור בעצם הגדרת הנורמליות בחברה המערבית. תופעות שנמצאות בו, מוכרות לשם הכרה ביטוחית הן של חברות פרטיות והן של המדינה, התופעות המתוארות מאפשרות טיפול והתערבות (גם בכפייה) רפואית ולמעשה מהווה ספר זה תשתית להפעלת כוח על יחידים מתוך מטרה להבריא אותם. נקודת המבט הפילוסופית של הספר היא כי התופעות הפתולוגיות המצויות בו אינן היסטוריות אלא אובייקטיביות, וככאלה הן מצדיקות התערבות.[דרוש מקור]
ראו גם

הפרעה נוירו-התפתחותית
לקריאה נוספת

DSM-5-TR – המהדורה החמישית המתוקנת המלאה, שנת 2022, באתר MrEdsCircleofTrust.com
Stuart A. Kirk, Herb Kutchins, The Selling of DSM: The Rhetoric of Science in Psychiatry, Aldine Transaction, 1992
הערות שוליים

↑  ח. מוניץ, א. אליצור, ש. טיאנו, מ. נוימן, "פרקים נבחרים בפסיכיאטריה", מהדורה שישית, "דיונון הוצאה לאור", שנת 2016
↑
DSM-5-TR – המהדורה החמישית המתוקנת המלאה, שנת 2022, באתר MrEdsCircleofTrust.com
מהדורות DSM-5 ו־DSM-IV-TR