stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינג'ניואיטי

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| --- | --- |
סמליל מסוק המאדים של JPL
סמליל מסוק המאדים של JPL
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  המעבדה להנעה סילונית 
 יצרן:  נאס"א
 תאריך שיגור:  30 ביולי 2020
 משגר:  אטלס 5
 אתר שיגור:  LC-41, נמל החלל קייפ קנוורל
 אתר רשמי
 משימה
 מהירות:  אופקי 10 מטר לשנייה
 גרם שמיים:  מאדים
 אתר נחיתה:  מכתש ג'זרו
 תאריך נחיתה:  18 בפברואר 2021
 משך המשימה הכולל:  30 ביולי 2020 – הווה (107.4 שנייה) 
 מידע טכני
 משקל:  1.8 ק"ג
 כוח:  35-40 ואט־שעה
 אורך:  14 ס״מ 
 קוטר:  1.21 מ' 
 גובה:  80 ס"מ
 
הדמיה ממוחשבת של פריסתו ומשימתו של מסוק מאדים, מאת נאס"א
אינג'ניואיטי בטיסת המבחן הראשונה, כפי שצולם על ידי הרובר פרסווירנס. הסרטון מאת נאס"א
מסוק המאדים אינג'ניואיטי (באנגלית: Mars Helicopter Ingenuity, שם חיבה ג'יני) הוא מסוק רובוטי קואקסיאלי שהצטרף לרכב החלל הרובר פרסווירנס במשימתו במאדים. המסוק היה מחובר בצורה מקופלת לגחון של הרובר. משימתו של המסוק היא לבצע על המאדים מספר טיסות קצרות כדי לבחון את הטכנולוגיה. זהו כלי הטיס הממונע הראשון שנשלח למשימה על כוכב לכת מחוץ לכדור הארץ.
הרובר נחת על מאדים ב־18 בפברואר 2021, ואינג'ניואיטי היה צפוי להתחיל בטיסות המבחן שלו בתחילת אפריל, אך לבסוף לאחר מס' עיכובים טכניים, ב־19 באפריל 2021 המסוק טס לראשונה, וריחף לגובה של 3 מטרים.
מתחת לפאנל הסולארי של המסוק הדביקו המפתחים פיסה קטנטנה מהבד שציפה את כנף המטוס של האחים רייט בטיסה הממונעת הראשונה על כדור הארץ בשנת 1903. שדה התמרונים של אינג'ניואיטי על מאדים כונה בהתאם "שדה האחים רייט".
ב-25 בינואר 2024 לאחר 993 סול (כינוי ליממת מאדים), הוחלט על קרקוע המשימה עקב פגיעה באחד מלהבי המסוק שייתכן שקרתה בטיסה ה-72 והאחרונה ב-18 בינואר 2024.
טיסת המסוק היא אוטונומית; פקודות לטיסה נכתבות על ידי "טייסים" ב-JPL. הן משוגרות ומתקבלות אצל הרובר פרסווירנס, ונשלחות למסוק. חיישני המסוק (מצלמת הניווט, מד תאוצה, מד טווח לייזר) מאפשרים למסוק לתקן בזמן אמת את מסלולו במהלך הטיסה שתוכננה מראש.
רקע ונתונים

המסוק יוצר על ידי סוכנות החלל נאס"א. אחד המהנדסים הבכירים בצוות הפיתוח היה לואי אלבסיוני, פלסטיני יליד בית חאנון שברצועת עזה.
משקל המסוק 1.8 ק"ג (4 ליברות), מתוכם סוללת ליתיום־יון נטענת סולרית במשקל 273 גרם.
כשני־שלישים מתפוקת האנרגיה של הסוללות ישמשו לחימום הרכיבים האלקטרוניים שעל המסוק, מפני הטמפרטורות הנמוכות ששוררות על מאדים בשעות הלילה.
גובהו 80 סנטימטר וקוטר הרוטורים 1.2 מטר. המסוק הוא קואקסיאלי – יש לו שני זוגות להבים זה מעל זה הסובבים סביב אותו ציר בכיוונים מנוגדים, והוא מתוכנן לטוס באטמוספירה של מאדים שהיא דלילה פי מאה מזאת שעל פני כדור הארץ.
מהירות המסוק היא עשרה מטר לשנייה בטיסה אופקית, ושלושה מטר בטיסה אנכית.
במהלך 2019 עבר המסוק מספר ניסויים בהצלחה. המעבדה להנעה סילונית של נאס"א ציינה כי המסוק תוכנן כך שיוכל לבצע כחמש טיסות. עלות פיתוח המסוק הסתכמה בכשמונים מיליון דולרים, ואילו עלות תפעולו תסתכם, לפי הערכות, בכחמישה מיליון דולרים נוספים.
בדומה לרובר פרסווירנס, עליו הועמס, גם שמו של המסוק, Ingenuity (בעברית: כושר המצאה), נבחר במסגרת תחרות מתן שמות על ידי תלמידים ברחבי ארצות הברית.
| מאפייני הטיסה של אינג'ניואיטי |
| --- | --- |
מהירות להב: 2,400 סל"ד
מהירות קצה הלהב: > 0.7 מאך
זמן מבצע: 5–1 טיסות בתוך 30 ימי מאדים
זמן טיסה: 90 שניות
טווח טיסה מקסימלי: 50 מטרים
טווח רדיו מקסימלי: 1,000 מטרים
גובה מקסימלי מתוכנן: 5 מטרים
מהירות מרבית: אופקית: 10 מטרים לשנייה אנכית: 3 מטרים לשנייה
קיבולת סוללה: 35-40 ואט־שעה (130-140 קילו־ג'אול)
משימת מאדים

כשהוא מחובר לגחונו של הרובר, המסוק שוגר ב־30 ביולי 2020 מנמל החלל קייפ קנוורל ונחת במכתש ג'זרו שעל המאדים ב־18 בפברואר 2021.
ב־3 באפריל הוא שוחרר מגחון הפרסווירנס אחרי שהרובר טען את הסוללות שלו ל־100%. רגליו של המסוק נפרשו והרובר התרחק ממנו מעט. המסוק שרד את הלילה הראשון ללא אספקת חשמל מהרובר, בטמפרטורה של מינוס 90 מעלות צלזיוס, כשהוא מסתמך על חימום מהסוללות שלו בלבד. בשעות השמש הוא נטען מהפאנלים הסולאריים שלו.
מטרת המשימה הוגדרה מראש כהדגמת היכולת הטכנולוגית. אחרי ששלוש הטיסות הראשונות עברו בהצלחה את כל השלבים שתוכננו להן, מטרת המשימה שונתה להדגמת יכולת ביצועית, והמסוק גויס לעזרת פרסווירנס בסקירה ומיפוי של השטח.
הטיסה האחרונה

אינג'ניואיטי פעל במשך כמעט שלוש שנים, הרבה מעל 30 הימים שתוכנו לו. הוא שימש כדי למצוא מקומות בעלי עניין, ולאתר מסלול נוח לגישה עבור רכב החלל פרסווירנס. בטיסה 72, ב-18 בינואר 2024, פגעו להבי המסוק בקרקע בזמן הנחיתה.  על פי ההערכות, התקלה נגרמה בגלל שגיאת ניוט במכתש ג'זרו, בשטח של תלוליות חול אחידות שלא היו בו די נקודות ייחוס.   בעיות כאלה עשויות להימנע בעתיד כשתפעל מערכת GPS במאדים.
ב-25 בינואר 2024, הודיע מנהל נאס"א ביל נלסון על סיום המשימה של המסוק.  מיקומו הסופי של אינג'ניואיטי כונה על ידי צוות הפרויקט "גבעות ולינור" (ארץ בני האלמוות בעולם הפנטזיה של ג'. ר. ר. טולקין).
בימים שלאחר התאונה פקד מרכז הבקרה על אינג'ניואיטי לסובב באיטיות את הלהבים כדי לראות את הצל שלהם בזוויות שונות. המסוק צילם את הצללים, ובצל נראה שאחד הלהבים חסר. ב-26 בפברואר 2024, נאס"א פרסמה תמונות שצילם הרובר שהיה במרחק של כ-450 מטר מהמסוק, ובהן נראה הלהב מונח על החול במרחק של כ-15 מטר מהמסוק. בתמונה אחרת שצילם הרובר נראה אינג'ניואיטי ניצב על רגליו, ללא הלהב.
ב-16 באפריל 2024 לאחר מספר שידורים אחרונים והפסקת התקשורת שלו עם הרובר, אינג'ניואיטי שלח הודעת פרידה, והצוות בנאס"א טען לו תוכנה חדשה כדי להפוך אותו לתחנת חלל נייחת.
גלריה

ב-19 באפריל 2022, בטיסה ה-26, צילם אינג'ניואיטי את שרידי המגן העליון של הרובר פרסווירנס, מחובר בכבלים למצנח האולטרה-סוני.
התאמות למסוק המאדים
אנשי הצוות ומסוק המאדים
חיבור המסוק לחלק התחתון של הרובר
דיאגרמה המראה את רכיבי המסוק
"ספר היומן של הטייס הנומינלי לכוכבי לכת וירחים"
הסמכת כלי הטיס "אינג'ניואיטי" לטוס על המאדים
נתוני מד הגובה של טיסה 1
נתוני טיסה 2
פרארי (סרט, 2023)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של ברוק ייטס
 בימוי:  מייקל מאן
 הופק בידי:  מייקל מאו, גארת וסט, ג'ון לשר
 תסריט:  טרוי קנדי מרטין
 עריכה:  פייטרו סקליה
 שחקנים ראשיים:  אדם דרייבר פנלופה קרוז שיילין וודלי
 מוזיקה:  דניאל פמברטון
 צילום:  אריק מסרשמידט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  ניאון
 הקרנת בכורה:  21 באוגוסט 2023
 משך הקרנה:  130 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט שמבוסס על ספרים 
 תקציב:  95 מיליון דולר
 הכנסות:  20.9 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרארי (באנגלית: Ferrari) הוא סרט ספורט ביוגרפי אמריקאי משנת 2023 בבימויו של מייקל מאן, עם אדם דרייבר, פנלופה קרוז ושיילין וודלי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר הביוגרפי אנצו פרארי, האדם, המכוניות, המרוצים מאת ברוק ייטס (אנ') משנת 1991 המתאר את מאבקו של יצרן המכוניות אנצו פרארי בבעיותיו האישיות והעסקיות בקיץ 1957.
עלילת הסרט

קיץ 1957, אנצו פרארי (אדם דרייבר) נהג מרוצים בעבר ויצרן מכוניות מרוץ בהווה, נמצא בקשיים. בנו דינו מת שנה קודם מניוון שרירים והיחסים שלו עם אשתו לאורה (פנלופה קרוז) נמצאים בשפל לאחר שהיא מאשימה אותו כי לא טיפל כראוי בבנו.
החברה שלו נמצאת בצרות ולפני פשיטת רגל. לכן פרארי חייב להכניס לשותפות את פיאט וכדי להתאושש הוא חייב לנצח במירוץ היוקרתי מילה מילייה.
נהג המרוצים שלו אוג'ניו קסטלוטי (מרינו פרנקיטי) נהרג בעת אימונים במכונית המירוץ של פרארי. פרארי מחתים את נהג המרוצים הידוען אלפונסו דה-פורטגו (גבריאל לאונה), בן זוגה של השחקנית לינדה כריסטיאן (שרה גאדון).
פרארי מסתיר מאשתו את החיים הכפולים שהוא מנהל עם פלגשו לינדה לארדי (שיילין וודלי) ולהם בן משותף, פיירו (ג'זפה פסטינזה), כעת בן 12. כדי לנהל משא ומתן עם פיאט הוא חייב לרכוש את חלקה של לאורה בחברה שמסתכם ב-500.000 דולר. הוא נותן לה צ'ק דחוי בתנאי שלא תפדה אותו. בביקורה בבנק היא מגלה במקרה שלבעלה יש פילגש עם ילד. הוא מודה בכך והם מסכימים בינתיים כי ימשיכו בחייהם בנפרד והיא תתמוך בו ובחברה בתנאי שפיירו יקבל את השם פרארי רק לאחר מותה.
במרוץ היוקרתי משתתפים דה-פורטגו עם נהג המשנה שלו אדמונד נלסון (אריק האוגן) ונהג המרוצים הוותיק פייטרו טארופי (פטריק דמפסי). טארופי זוכה במקום הראשון אבל צמיג במכוניתם של פורטגו ונלסון מתפוצץ ומכוניתם מתעופפת ומתרסקת לתוך קהל הצופים. מפגיעת הרכב נהרגים דה-פורטגו, נלסון ותשעה צופים, בהם חמישה ילדים והממשלה מחליטה להפסיק את התחרות הזאת.
פרארי עומד למשפט אך מזוכה. לאחר מותה של לאורה ב-1978 מקבל פיירו את השם פרארי ומתמנה לסגן נשיא החברה.
צוות השחקנים

אדם דרייבר (ימין) מגלם את אנצו פרארי (שמאל)
| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אדם דרייבר | אנצו פרארי | יצרן חברת המכוניות "פרארי" |
| פנלופה קרוז | לאורה פרארי |  |
| שיילין וודלי | לינה לארדי | פלגשו של פרארי |
| שרה גאדון | לינדה כריסטיאן |  |
| גבריאל לאונה | אלפונסו דה-פורטגו | נהג מרוצים |
| ג'ק אוקונל | פיטר קולינס | נהג מרוצים |
| פטריק דמפסי | פיירו טארופי | נהג מרוצים |
| מישל סבויה | קארלו קיטי | מהנדס מכונות |
| מרינו פרנקיטי | אוג'ניו קסטלוטי | נהג מרוצים |
| ויאט קרנל | וולפגנג פון טריפס | נהג מרוצים |
| תומאסו בסיני | ג'אני אניילי | נשיא פיאט |
| ג'וזפה פסטינזה | פיירו לארדי/פרארי | בנו של אנצו פרארי |
| דומניקו פרטונטו | אדולפו אורסי | נשיא מזראטי |
| אריק האוגן | אדמונד נלסון | נהג מרוצים |
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך טקס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (בינלאומי) | 10 בפברואר 2024 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | פנלופה קרוז | מועמדות |  |
| פרס האקדמיה הבריטית לקולנוע | 18 בפברואר 2024 | הסאונד הטוב ביותר | אנג'לו בונאני, טוני למברטי, אנדי נלסון, לי אורלוף וברנרד וייזר | מועמדות |  |
| פרס גילדת שחקני המסך | 24 בפברואר 2024 | ההופעה הטובה ביותר של שחקנית בתפקיד משנה | פנלופה קרוז | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 3 במרץ 2024 | השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - דרמה | פנלופה קרוז | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 3 במרץ 2024 | הסרט הטוב ביותר - דרמה | "פרארי" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 3 במרץ 2024 | הצילום הטוב ביותר | אריק מסרשמידט | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 3 במרץ 2024 | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | מריה דג'ורקוביץ' וסופי פיליפס | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 3 במרץ 2024 | הסאונד הטוב ביותר (מיקס ועריכה) | טוני למברטי, אנדי נלסון, לי אורלוף וברנרד וייזר | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  AACTA International Awards, www.aacta.org (ב־Australian English)
↑  film, Guardian (2024-02-18). "Baftas 2024: the complete list of winners". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-19.
↑  Alli Rosenbloom, Lisa Respers France, SAG Awards 2024: Winners list, CNN, ‏2024-02-25 (באנגלית)
↑  Matt Neglia, The 2023 Satellite Award (IPA) Winners, Next Best Picture, ‏2024-03-04 (באנגלית אמריקאית)
נוסחת דרייק

פרנק דרייק ב־2008
נוסחת דרייק  המכונה גם "משוואת דרייק" היא נוסחה שפיתח האסטרונום האמריקאי פרנק דרייק בשנת 1960. באמצעותה ניסה לקבוע דרייק את מספר הציוויליזציות התאורטי בגלקסיית שביל החלב שיוכלו ליצור תקשורת רדיו עם האנושות, ובכך להגיע לאומדן של הסיכוי ליצור קשר עם חיים מחוץ לכדור הארץ באמצעות חישוב המכפלה של סדרת שברים כשיעור הכוכבים שחיים יכולים להתפתח בכוכבי הלכת שלהם.
הנוסחה היא:
כאשר:
N: מספר הציוויליזציות שמנסות ליצור עם האנושות תקשורת רדיו.
R^{*}: מספר הכוכבים בגלקסיה שלנו (שביל החלב).
f_{p}: החלק היחסי של הכוכבים שיש להם כוכבי לכת.
n_{e}: החלק היחסי של כוכבי לכת, שהתנאים עליהם מתאימים להתפתחות חיים.
f_{l}: הסיכוי שעל כוכב לכת עם תנאים מתאימים להתפתחות חיים, אכן יתפתחו כאלו.
f_{i}: הסיכוי שבכוכב לכת עם חיים, יופיעו בשלב כלשהו חיים אינטליגנטיים, שיפתחו ציוויליזציה.
f_{c}: אותו חלק של ציוויליזציות שיפתחו טכנולוגיות שפולטות אותות ניתנים לגילוי לחלל.
L: משך הזמן הממוצע שציוויליזציה כזו תמשיך לפלוט לחלל אותות ניתנים לגילוי.
על ידי הצבת פרמטרים לתוך הנוסחה, בהתייעצות עם מדענים שונים שכל אחד מומחה בתחומו (כימיה, ביולוגיה וכדומה), הגיע דרייק לערכים שונים עבור N. אלו נעו בין כמה ציוויליזציות בודדות ועד ל־50 מיליון.
אחד הפרמטרים שעודכן בעשור האחרון הוא  f_{p} - אחוז הכוכבים שיש להם מערכת פלנטרית. עד שנת 2019 התגלו כ־3872 כוכבי לכת חוץ שמשיים בכ־1200 מערכות פלנטריות שונות.
ב-18 באפריל 2018 שוגר טלסקופ החלל TESS שהחליף את טלסקופ החלל קפלר, ושיפר רבות את יכולת וקצב זיהוי כוכבי לכת חיצוניים, ולמעשה לשפר את הסיכוי לגלות כוכבי לכת דמויי ארץ, עליהם תיתכן, אולי, ציוויליזציה תבונית.
גורמים חסרים במשוואה

בספרם כדור הארץ הנדיר (Rare Earth), שהתפרסם בשנת 2000, מצביעים פיטר ווארד ודונלד בראונלי על שגיאה של דרייק. הספר מציג את "היפותזת כדור־הארץ הנדיר": חיים פשוטים (בקטריולוגיים) הם נפוצים מאוד ביקום; חיים מורכבים (בעלי־חיים רב תאיים, קל וחומר תבוניים) הם נדירים עד מאוד.
השגיאה, לפי היפותזת "כדור הארץ הנדיר", בחישוב של דרייק, ביסודו של דבר, הייתה בהנחה כי די לו לכוכב לכת שיהיה במרחק המתאים משמש הולמת כדי שיתפתחו עליו חיים מורכבים בסבירות גבוהה. למעשה, טוענים ווארד ובראונלי, עלינו לסקור כל אחת ואחת מהתכונות של כדור הארץ, ולהעריך מחדש את חשיבותה לקיום חיים.
ראו גם

פרדוקס פרמי
פרויקט סט"י
דיסקית פיוניר
תקליט הזהב של וויאג'ר
הודעת ארסיבו
תקשורת בין-כוכבית
הערות שוליים

↑  "Exoplanet and Candidate Statistics". NASA exoplanet archive. נבדק ב-15 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יוסף סידר
 הופק בידי:  אורן מוברמן דוד מנדיל גדעון תדמור
 תסריט:  יוסף סידר
 עריכה:  בריאן א. קייטס
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד גיר ליאור אשכנזי סטיב בושמי שארלוט גינסבורג מייקל שין דן סטיבנס יהודה אלמגור טלי שרון נטע ריסקין דב גליקמן
 מוזיקה:  ג'ון מיאקה
 צילום:  ירון שרף
 מדינה:  ארצות הברית ישראל
 חברת הפקה:  סרטי סוני 
 חברה מפיצה:  סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  קנדה 12 בספטמבר 2016 (TIFF) ישראל 9 במרץ 2017 ארצות הברית 14 באפריל 2017
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   norman2017
 sonyclassics.com/norman/
 דף הסרט ב־IMDb
 
נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי (באנגלית: Norman: The Moderate Rise and Tragic Fall of a New York Fixer) (מוכר גם בשם "אופנהיימר") הוא סרט דרמה אמריקאי-ישראלי בבימויו של יוסף סידר שיצא לאקרנים בשנת 2017. בין משתתפי הסרט: ריצ'רד גיר, ליאור אשכנזי, סטיב בושמי, שארלוט גינסבורג, מייקל שין, דן סטיבנס, יהודה אלמגור, נטע ריסקין, טלי שרון, דב גליקמן ועוד.
הצילומים לסרט החלו ב-8 בפברואר 2015 בניו יורק. זהו סרטו הראשון דובר האנגלית של הבמאי סידר.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בטליורייד לשנת 2016 וכן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו לשנת 2016.
תקציר העלילה

נורמן אופנהיימר (ריצ'רד גיר) הוא מאכער יהודי ניו יורקי חסר חשיבות, שמתיידד עם מיכה אשל (ליאור אשכנזי), פוליטיקאי ישראלי צעיר, ברגע של בדידות. כעבור שלוש שנים כשאותו פוליטיקאי נבחר במפתיע לראשות ממשלת ישראל ונהפך למנהיג בעל השפעה בעולם, חייו של נורמן משתנים באופן דרמטי.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ריצ'רד גיר: נורמן אופנהיימר
ליאור אשכנזי: מיכה אשל
שארלוט גינסבורג: אלכס גרין, משפטנית בקונסוליה הישראלית
דן סטיבנס: ביל קאוויש
מייקל שין: פיליפ כהן
סטיב בושמי: הרב בלומנטל
יהודה אלמגור: דובי, ראש לשכת ראש הממשלה
נטע ריסקין: חנה, עוזרת לראש הלשכה
טלי שרון: נעמי אשל, אשת ראש הממשלה
האנק עזריה: שמואל כץ
דב גליקמן: רון מאור
הערות שוליים

↑  "TIFF 2016 Adds Terrence Malick's 'Voyage of Time', Ken Loach's 'I, Daniel Blake', and More". Collider. 16 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ישראליים ובנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפרפר ופעמון הצלילה

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  רומן מאת ז'אן דומיניק בובי "פעמון הצלילה והפרפר"
 בימוי:  ג'וליאן שנאבל
 הופק בידי:  קתלין קנדי ג'ון קיליק
 תסריט:  רונאלד הארווד
 עריכה:  ג'ולייט וולפלינג
 שחקנים ראשיים:  מתייה אמלריק עמנואל סנייה מארי ג'וזה קרוז מקס פון סידוב אייזיק דה באנקול מרינה הנדס
 מוזיקה:  פול קנטלון
 צילום:  יאנוש קמינסקי
 מדינה:  צרפת ארצות הברית
 חברת הפקה:  Canal+, חברת קנדי/מרשל, France 3 
 חברה מפיצה:  פאתה, וודו, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 במאי 2007 (בצרפת)
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  Berck, פריז 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  $14,000,000
 הכנסות:  $19,703,577
 הכנסות באתר מוג'ו:   divingbellandthebutterfly
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפרפר ופעמון הצלילה (בצרפתית: Le scaphandre et le papillon) הוא סרט דרמה ביוגרפי, שמבוסס על ספרו של ז'אן דומיניק בובי.
בסרט מתוארים חייו של בובי לאחר שחטף שבץ, בגיל 42, ולקה במחלה נדירה הידועה בשם "תסמונת הנעילה". המחלה הותירה אותו צלול קוגניטיבית, אך משותק בגופו.
אף על פי שראה בשתי עיניו, החליטו הרופאים לתפור אחת מעיניו אשר לא תפקדה כראוי והייתה עלולה לגרום לזיהום, והשאירו לו עין אחת פקוחה שהייתה אמורה לשמש לו כחלון תקשורת עם העולם.
הסרט בוים על ידי ג'וליאן שנאבל, התסריט נכתב על ידי רונאלד הארווד, והכוכב הראשי היה מתייה אמלריק בתפקידו של בובי.
הסרט זכה בפרסים בפסטיבל קאן, גלובוס הזהב, באפט"א והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
עלילת הסרט

השליש הראשון של הסרט מסופר מנקודת מבטה של הדמות הראשית, בובי, המכונה בפי חבריו - ז'אן-דו.
הסרט נפתח כשבובי מתעורר מתרדמת, בבית החולים בארק-סור-מר בצרפת.
לאחר ניתוח ראשוני ואופטימי של המצב על ידי הרופא, נכנס נוירולוג ומסביר שבובי לקה ב"תסמונת הנעילה", מצב נדיר שבו המטופל סובל משיתוק בגופו, אבל נשאר צלול מבחינה קוגניטיבית.
הצופים שומעים את מחשבותיו של בובי, אשר נראות לו כדיבור, אך מתגלות בהמשך הסרט כמחשבות בלבד שהן בלתי נגישות לסובבים אותו, שבהם הוא מתבונן דרך עינו האחת.
מרפאה בעיסוק וקלינאית תקשורת מנסות לעזור לבובי לתפקד במידת האפשר. בובי אינו יכול לדבר, אבל הוא מפתח עם קלינאית התקשורת שלו דרך תקשורת מיוחדת, על ידי מצמוץ בעינו השמאלית: היא מקריאה את רשימת אותיות הא"ב, אות אחר אות, והוא ממצמץ לחיוב, כשהיא מקריאה את האות הנכונה, וכך מרכיב את המילה הנחוצה לכתיבתו.
במהלך הסרט אנו נחשפים לנקודות מבט חיצוניות על דמותו של בובי, בנוסף לחוויותיו מן העבר, וכן לפנטזיות שלו על חופים, הרים, ועל ארוחה רומנטית עם המטפלת שלו.
בהמשך מתגלה שבובי היה העורך של מגזין האופנה הצרפתי "Elle", ושקיבל הצעה לכתוב ספר האמור להתבסס על הספר "הרוזן ממונטה קריסטו", מנקודת מבט נשית.
הוא מחליט לכתוב ספר אחר, למרות מצבו, תוך כדי שימוש איטי ומעייף בשיטת התקשורת החדשה שלו.
בובי חותם על חוזה עם הוצאה לאור, ונציגת-ההוצאה מגיעה לבית החולים לצורך ההכתבה של הספר החדש.
הספר שהוא כותב, מתאר את ההרגשה שלו להיות הוא עצמו, כלוא בגופו-שלו, או במילים אחרות: כלוא בתוך "פעמון צלילה" (צרפתית: scaphandre). על פי בובי, גופו משול לחליפת צלילה ישנה עם קסדת פליז. לעומת זאת, האנשים סביבו רואים את נשמתו, עדיין חיה, כפרפר.
כתיבתו של בובי על מצבו וזיכרונותיו מתוארים במקביל עד רגע השבץ. בדרך אנחנו פוגשים את אם ילדיו (שהוא לא נישא לה מעולם), את ילדיו, את פילגשו, את חבריו ואת אביו.
הוא פוגש דמויות שחוו מצבים דומים ל"מלכודת" שלו: חבר שנחטף בביירות והוחזק בבידוד ארבע שנים, ואביו בן ה-92, שהיה לכוד בדירתו, כי היה חלש מכדי לרדת ארבעה גרמי מדרגות.
לקראת סוף הסרט, בובי מסיים לכתוב את זיכרונותיו וזוכה לשמוע את התגובות לספר.
עשרה ימים אחרי הוצאת הספר, בובי מת מדלקת ריאות.
צוות השחקנים הראשי

מתייה אמלריק - בתפקיד ז'אן דומיניק בובי
עמנואל סנייה - בתפקיד סלין דסמולין
אן קונסיני - בתפקיד קלוד מנדיביל
מארי ג'וזה קרוז - בתפקיד הנרייט דורן
אולץ לופז גרמנדיה - בתפקיד מארי לופז
פטריק צ'סנאיי - בתפקיד ד"ר לפאייג'
מקס פון סידוב - בתפקיד מר בובי האב
אייזיק דה באנקול - בתפקיד לורן
מרינה הנדס - בתפקיד ג'וזפין
נילס ארסטראפ - רוסין
אמה דה קאון - הקיסרית או'ני
הפקה

הסרט צולם בצרפת עם צוות שחקנים דוברי צרפתית, אף על פי שהוא היה מיועד להיות מופק בארצות הברית על ידי סרטי יוניברסל והתסריט היה במקור באנגלית, בכיכובו של ג'וני דפ.
לדבריו של התסריטאי רונאלד הארווד, הבחירה בשנאבל כבמאי הייתה בעקבות המלצתו של דפ.
עם זאת, סרטי יוניברסל נסוגו מההפקה, וחברת פאטה (Pathé) לקחה את הפרויקט כעבור שנתיים. דפ עזב את הפרויקט בשל התנגשות עם לוח הזמנים של הסרט "שודדי הקאריביים".
הסרט הופק לבסוף על ידי פאטה ו-France 3 Cinéma בשיתוף עם Banque Populaire Images 7 וחברת ההפקה האמריקנית קנדי/מרשל, ובהשתתפות Canal+ ו-Ciné Cinémas.
שנאבל מספר, שהשפעתו על הסרט נובעת מחוויותיו האישיות: "אבי חלה וגסס. הוא היה נפחד מהמוות. הוא שכב במיטה והיה בביתי, כשקבלתי את התסריט של "הפרפר ופעמון הצלילה". בזמן שאבי גסס, אני קראתי את תסריטו של רונאלד הארווד. זה תרם לי מאפיינים רבים שיכולים לתת לסרט מבנה שונה לגמרי. כצייר, כמישהו שלא רוצה לצייר ציור שנראה כמו הציור האחרון שלו, חשבתי שזו פלטה מצוינת. אז באופן אישי ואומנותי הכל התחבר".
על פי העיתון "ניו יורק סאן", שנאבל התעקש שהסרט יצולם בצרפת, והתנגד ללחצים של חברות ההפקה שהסרט יהיה דובר אנגלית, מתוך אמונה שהשפה העשירה של הספר המקורי, מתאימה יותר. הוא אפילו למד צרפתית בעצמו כדי לביים את הסרט.
הארווד סיפר סיפור שונה במקצת: חברת פאטה רצתה לעשות את הסרט גם באנגלית וגם בצרפתית, ולכן לוהקו לסרט שחקנים דוברי שתי השפות. אבל "כולם ידעו בסתר ששתי גרסאות יהיו יקרות יותר מדי".
כמה אספקטים לגבי חייו האישיים של בובי הם פרי דמיונו של שנאבל ובהם יחסיו עם אם ילדיו וחברתו.
ביקורת

עד סוף יולי 2008, אתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes דיווח, בהתבסס על 142 ביקורות, ש-94% מהמבקרים כתבו על הסרט ביקורות טובות. אתר הביקורות Metacritic דיווח שמתוך 36 ביקורות, הציון הממוצע של הסרט היה 92 (מתוך 100).
הסרט דורג אצל 23 מבקרי סרטים ברשימת עשרת המקומות הראשונים של 'הסרט הטוב ביותר לשנת 2007', ממקום ראשון עד מקום שביעי ו-9 מבקרים מיקמו אותו במקום הראשון.
פרסים ומועמדויות

הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2007, ושנאבל זכה בפסטיבל בפרס ה"הבמאי הטוב ביותר". הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, זכה בפרס באפט"א ובפרס לומייר. שנאבל זכה גם בפרס הבמאי הטוב ביותר בטקס פרס גלובוס הזהב ה-65, שבו זכה הסרט גם בפרס הסרט הזר הטוב ביותר.
פרסים
טקס פרסי באפט"א ה-61
פרס התסריט המעובד הטוב ביותר
טקס פרס גלובוס הזהב ה-65
פרס הסרט הזר הטוב ביותר
פרס הבמאי הטוב ביותר
פסטיבל קאן ה-60
פרס הבמאי הטוב ביותר
הפרס הגדול הטכני
ההנהלה הארצית של הביקורת
הסרט הזר הטוב ביותר
אגודת מבקרי הסרטים של בוסטון
הבמאי הטוב ביותר
הצילום הטוב ביותר
הסרט הזר הטוב ביותר
מבקרי הסרטים של ניו יורק ברשת
הסרט הטוב ביותר
מועמדויות
טקס האוסקר ה-80
הבמאי הטוב ביותר
התסריט המעובד הטוב ביותר
הצילום הטוב ביותר
העריכה הטובה ביותר
אודות הספר

בובי כתב את הספר במשך 10 חודשים, 4 שעות כל יום. כאמור, הוא איית את הספר אות אחר אות, כשהוא ממצמץ 200,000 מצמוצים לערך, בשיעור של 2 דקות למילה בממוצע. הספר יצא לאור בצרפת ב-6 במרץ 1997, ונמכר ב-25,000 עותקים ביום הראשון להוצאתו, ו-150,000 בשבוע הראשון. במהרה הספר הפך לרב-מכר ברחבי אירופה, ומספר המכירות עמד על מיליונים. בובי זכה לשמוע את הביקורות, כמו שמתואר גם בסרט, אך מת יומיים לאחר הוצאת הספר לאור.
בעודו בחיים, צולם בובי לסרט דוקומנטרי קצר, "מעצר בית", באורך 25 דקות של הבמאי הצרפתי ז'אן ז'אק בייני. הסרט תיעד את בובי המשותק בגופו, וכן את תהליך כתיבת הספר.
הספר היווה גם השראה ללהקה UK States בשיר "אין לי רגליים" ("I Have No Legs").
מני פאר

| --- | --- |

מני פאר, 2013
 לידה:  6 בספטמבר 1946 תל יצחק, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 בספטמבר 2014 (בגיל 67) תל אביב, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1971–2014 (כ־43 שנים)
 
מני פאר בגיל 19, 1965
מני יחד עם חבריו דודו טופז ויגאל שילון
מני פאר (6 בספטמבר 1946 – 3 בספטמבר 2014, י' באלול ה'תש"ו – ח' באלול ה'תשע"ד) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

פאר נולד בשם מנחם באואר בקיבוץ תל יצחק, וגדל בתל אביב. הוא למד בתיכון עירוני ד' בעיר (בין השאר, עם יגאל שילון, דודו טופז, וטוביה צפיר). למד באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בתולדות האמנות ופילוסופיה.
הוא בוגר מחזור ב' של הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
ביוגרפיה > משחק

פאר שיחק בתיאטראות האהל, תיאטרון באר שבע, תיאטרון בית ליסין ובמסגרות תיאטרון אחרות. הופיע במספר סרטי קולנוע, בהם "חסמבה ונערי ההפקר", "סלומוניקו", ובסרט ההמשך "יהיה טוב סלומוניקו", "שרית", "בדרנית בחצות" ו"דמיונות".
היה בעל טור קבוע בשם "ממני אליכם" בשבועון המוזיקה והבידור "להיטון".
בחנוכה 2008 השתתף בהצגה "טופלה טוטוריטו" בבימויו של מנחם גולן.
השתתף בתפקיד עצמו בסדרות "השיר שלנו" ו"דני הוליווד".
בשנת 2013 החל לשחק במחזמר "אלדורדו" בתפקיד הקצין בוגנוב, הפקה של מנחם גולן, לפי מחזה של יגאל מוסינזון, שנודע בעיקר כסרט קולנוע.
ביוגרפיה > הנחיה

הנחה תוכניות רדיו וטלוויזיה בקול ישראל ובערוץ הראשון, בהן "עלי כותרת", "שעה טובה", "סיבה למסיבה", "אולפן קיץ", "ממני", "אצל מני" ו"בין הכיסאות". הוא הנחה כנסים וערבי בידור, כגון תחרות מלכת היופי, טקסי סיום באקדמיה, והיה כרוז במכירות פומביות.
בשנת 2008 הנחה את התוכנית "שיחות חיות" ברצועת הילדים והנוער של הערוץ הראשון. תוכנית שעסקה בבעלי חיים.
בשנותיו האחרונות הנחה מופעי זמר שונים ברחבי הארץ, שבהם שילב סיפורים שהם פרי התחקירים שערך בשידורי הרדיו ובטלוויזיה. בין המופעים: "לי כל שיר נושא סיפור" - על תולדות הזמר העברי, "קומה פרימה" – שירי פסטיבל סן רמו ו"קרייזי לאב" – תרבות שנות ה-60.
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

הוא הרצה בנושא זיוף בתולדות האמנות ובנושא תרבות היין, כמו המופע "נכנס יין, יצאה תרבות".
ביוני 2010 מונה לעורך המגזין "יין, גורמה & אלכוהול".
פאר הרצה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל.
חיים אישיים

מני פאר היה בן זוגה של קרני, איתה ערך מסיבת חתונה בספטמבר 1972 (אשר לא כללה טקס נישואין), ולהם שלושה בנים.
באפריל 2014 חשף בעמוד הפייסבוק שלו כי הוא חולה בסרטן. ב-3 בספטמבר 2014 נפטר מהמחלה, שלושה ימים לפני שמלאו לו 68 שנים.
הערות שוליים

↑  סגל מרצים אוניברסיטת אריאל
↑  מני פאר: "אני נאבק במחלת הסרטן", באתר וואלה, 15 באפריל 2014
↑  מערכת, הפנים האמיתיות של מני פאר, באתר nana10‏, 29 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312100205171  ISNI: 0000 0000 8901 1769  MusicBrainz: 3b90a03f-dc52-4f08-b34c-f8c78b8f6313  VIAF: 129555666   WorldCat (עם VIAF): 129555666