stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נולדג'
קריירה

מאז 2009, הוציא מעל 100 פרויקטים באמצעות בנדקמפ. בשנת 2010 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Klouds, באמצעות הלייבל "אול סיטי". בשנת 2012 הוציא אוסף רטרוספקטיבי של 53 רצועות על קלטת, אשר פורסם על ידי "ליבינג רקורדס". שיריו הם לעיתים קרובות שילוב של ז'אנרים שונים, בהם ג'אז, נשמה והיפ הופ.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו בלייבל "סטונס ת'רואו רקורדס", Hud Dreems, והפיק את הרצועה "Momma" באלבומו של קנדריק לאמאר, To Pimp a Butterfly, שזכה בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בשנת 2016. באותה השנה, הוציא יחד עם אנדרסון פאאק, כצמד בשם "נו-ווריז", את האלבום Yes Lawd!‎. עבודתו לצד אנדרסון פאאק זכתה לשבחי הביקורת. במרץ 2020 הוציא את 1988, אלבומו השני בלייבל סתונס ת'רואו רקורדס.
הערות שוליים

↑  Sussman, Jess (27 באוגוסט 2013). "Knxwledge Readies New EP and LP for All City". XLR8R. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stones Throw". Stonesthrow.com. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Knxwledge bio". Mtv.com. MTV. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fallon, Patrick. "Rapper Proof – How Hardworking LA Beatmaker Knxwledge Became the Most Known Unknown Producer in the Game". Xlr8r. Xlr8r. נבדק ב-24 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kendrick Lamar wins Best Rap Album GRAMMY". Grammy.com. נבדק ב-2020-03-15.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7df4df53-17ba-4099-90ff-c5528762c5a7
מנזר רילה

התמשיחים במנזר רילה
מגורי הנזירים
חצר המנזר
ארקדה במנזר
מנזר רילה (בבולגרית: Рилски манастир) הוא המנזר הגדול והמפורסם בבולגריה. הוא שוכן בעמק סמוך לנהר רילסקה בחלק המערבי של רכס הרי רילה, בשטחו של מחוז קיוסטנדיל. המנזר נחשב לאחד מאתרי התרבות והיעדים התיירותיים המרכזיים במדינה, והוא הוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1983.
היסטוריה

מנזר רילה הוקם בשנות השלושים של המאה ה-10 באתר בו נהגו נזירים להתבודד. במהלך השנים חרב המנזר, נבנה מחדש ושופץ פעמים רבות. בצורתו הנוכחית קיים המנזר מאמצע המאה ה-19. מייסדי המנזר, הם תלמידיו של איוון רילסקי (879-946), אשר היה עד לדעיכת האימפריה הבולגרית הראשונה, וביחד עם המלך פטר הראשון, הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית. בראשית ימיה של האימפריה הבולגרית השנייה, הועברו עצמותיו של רילסקי לבירה טרנובו.
בין המאות ה-10 וה-14, שינה המנזר את מיקומו מספר פעמים. במאה ה-14, השליט האזורי (דספוט), דראגוביל סטפן הרליו, אשר חלש על השטח סביב נהר סטרומה, ביצר את המנזר וחיזק את חומותיו, והקים את מגדל הרליוב במרכזו של המתחם בין השנים 1334–1335. במאה ה-15, בעת הכיבוש העות'מאני, ננטש המנזר לזמן קצר, אך הוא שב ואוכלס לקראת סוף אותה מאה. בשנת 1469 הוחזרו עצמותיו של רילסקי מוליקו טרנובו לקפלה שנבנתה ברילה, וכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים הוקמה במקום באותה שנה. כנסיית יוחנן הקדוש מרילה נבנתה בשנת 1746 וכנסיית תכריכי הבתולה הקדושה בשנת 1805. בהמשך עוטרו הכנסיות בפרסקאות ובגילופי עץ.
בליל 13 בינואר 1833 פרצה שרפה גדולה באתר, אשר החריבה לחלוטין את מתחם המגורים. לאחר השרפה הייתה התגייסות עממית רחבת היקף בבולגריה, הן במימון והן בידיים עובדות, בניסיון לשקם את האתר שהיה לסמל להתעוררות הלאומית הבולגרית ולהתחברותם של הבולגרים אל זהותם הסלאבית. אותה עת עבר המתחם כולו תהליך של בנייה מחדש שהחל ב-1834 ונמשך עד 1862. הקתוליקון המוקדש להולדת הבתולה הקדושה, תוכנן על ידי האדריכל פבל איבאנוביץ והוקם בין השנים 1835–1844. מגדל הפעמונים נוסף לו בשנת 1844, ואז הוקמו גם אגפי המגורים החדשים וצוירו פרסקאות על ידי תלמידי בתי הספר לאמנויות מבנסקו וסמוקוב השכנות.
בתקופה שלאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877), עם קבלת המעמד האוטונומי של הנסיכות בשנת 1878, הפך המנזר לאתר תרבותי ולימודי חשוב, כחלק מתהליך גיבושם של אזרחי המדינה לקהילה אחת. בתקופה זו רבו עולי הרגל למקום ונוספו מבנים רבים מסביב למנזר.
המתחם

מנזר רילה ממוקם בגובה 1,147 מטרים מעל פני הים במרכזו של יער סבוך. המנזר הוא מתחם פולחן, מגורים וחקלאות בשטח של כ-8,800 מ"ר. למתחם אדריכלות ייחודית ומבחוץ הוא נראה כמצודה, שלה חומות בגובה של 24 מטרים היוצרת צורת מחומש שונה צלעות. בחומות קבועות שתי כניסות בלבד המוגנות בשתי דלתות ברזל כבדות, והן מעוטרות באופן המצניע את ייעודן ומשלב אותן באווירה הכללית של המבנה. בתוך המתחם ישנן ארקדות קשתות ועמודי תווך, עם גרמי מדרגות ומרפסות המגולפות בעץ. במתחם מספר מבנים ועיקר הבנייה בו התרחש במאות ה-18 וה-19, עת פקד אותו שטף של עולי רגל כחלק מההתעוררות הלאומית הבולגרית. במרכז המנזר ניצב הקתוליקון ולידו מגדל הרליו.
המתחם > המתחם המרכזי

הקתוליקון - כנסיית הולדת הבתולה הקדושה - מאחר שהכנסייה הנוכחית גדולה מקודמתה בת המאה ה-14, תכנן אותה האדריכל פאבל איבאנוביץ כך שתוכל להתאים לאדריכלות ימי הביניים. הכנסייה נושאת חמש כיפות והיא מעוטרת מבפנים ומבחוץ בפרסקאות רבים, המתארים אירועים מן התנ"ך, כגון סיפור אדם וחוה, יום הדין האחרון ועוד. בתוך הכנסייה ציורי דיוקנאות של קדושים ובהם גם איוון רילסקי. כמו כן פנים הכנסייה מעוטר בגילופי עץ ייחודיים.
כנסיית הרליו ומגדל הרליו - הכנסייה הוקמה בתקופת השליט האזורי דראגוביל הרליו, אשר פיתח את האתר במאה ה-14 ובנה בו את הכנסייה הנושאת את שמו. הכנסייה הורחבה בסוף המאה ה-18. הרליו בנה גם מגדל הנושא את שמו ואשר הוקדש לקדוש איוון רילסקי. הוא מהווה דוגמה לאדריכלות פיאודלית בימי הביניים. הגישה לתוך המבנה, מתאפשרת דרך כניסה אחת בלבד בקומה הראשונה, וגרם מדרגות עץ מוביל ליתר הקומות. ארבע הקומות הראשונות אחידות בצורתן ושימשו כקסרקטין, ואילו הקומה החמישית היא קפלה מעוטרת בתבליטים ובציורים מהמאה ה-14.
מגורי הנזירים נבנו במאה ה-17 ובהם 110 תאי מגורים המשלבים מרפסות מקורות רחבות ומעוטרות בגילופי עץ. התאים מקושטים בתמונות ומרוהטים ברהיטי עץ. בכל תא מגורים מבואה, מטבח, חדר שינה וחדר עבודה. המגורים כוללים 30 חדרי אחסנה, חדר אוכל מרכזי, חדר אחראי מגורים, אולם טיפול בחולים, חדר שָמָש וספרייה. כמו כן קיימים מחסנים לכלי אוכל, ארבעה בתי תפילה - אחד בכל קומה, מאפייה, מחלבה וחדר שומרים.
המתחם > מבנים נוספים

בין המבנים אשר מחוץ למתחם הראשי, ניתן למנות את הבאים:
מעונות הנזירות. המעון הראשון, המכונה אורליצה, (בבולגרית Орлица), הוקם במאה ה-15 ועם הגידול באוכלוסיית המנזר, הוקם לידו במאה ה-18, המעון השני המכונה פצ'לינה, (Пчелина). ייחודם בצורתם המלבנית המוארכת של המזבחים שבהם, וכן בהיותם יחידה עצמאית מבחינת משק בית המובדלת מיתר המעונות.
המבדד (הרמיטאז'), על-שם איוון רילסקי הקדוש - המבדד הוא המבנה המרוחק ביותר מהמנזר והוא ממוקם בתוך מערת התבודדות מהמאה ה-10, אשר לה הוספו מאפיינים של בית מגורים, תוך שילובם במאפיינים הטבעיים של המערה.
המבדד (הרמיטאז'), על-שם לוקאס הקדוש - ממוקם מזרחית למנזר ומהווה את אזור ההתבודדות העיקרי.
המתחם > ספריית המנזר

הספרייה שבמנזר הוקמה מספר שנים לאחר הקמת המנזר עצמו, ובראשיתה הכילה בעיקר ספרות לימודית לחניכת פרחי כמורה, ספרי קודש וסידורי תפילה. חלק מכתבי היד, נכתבו על ידי תלמידיו של איוון רילסקי ובהם באורים לכתבי קודש שונים. החל מהמאה ה-17 נוספו למאגר הכתבים ספרי רפואה, מילונים וספרי פילוסופיה. חלק לא מבוטל של כתבי היד נכתבו לאורך השנים בחדרי העבודה במנזר עצמו. כך נוצר מאגר עצום של כתבי יד המתוארכים החל מהמאה ה-10 ועד למאה ה-19. מקצתם נדירים במיוחד, חלקם לוקטו וחלקם נוצרו במנזר. לאחר המצאת הדפוס, החלו להאגר במקום גם ספרים מודפסים, בעיקר כתבי קודש.
המתחם > מוזיאון המנזר

בשנת 1961 הוכר מוזיאון המנזר על ידי שלטונות בולגריה כמוזיאון לאומי, וב-1976 ניתן לו מעמד של אתר מורשת בולגרי. המוזיאון מציג מגוון חפצי קודש שנאספו לאורך השנים, פריטים בעלי ערך היסטורי וכתבי יד ייחודיים. המוזיאון מפורסם במוצג "הצלב של רפאיל", שהוא צלב מעץ שגולף על ידי הנזיר רפאיל, אשר בעזרת משקפי הגדלה, גילף על גבי הצלב 650 דמויות מיניאטוריות. העבודה על הצלב, שאורכו 81 ס"מ ורוחבו 43 ס"מ, ארכה 12 שנים ונסתיימה בשנת 1802, כאשר רפאיל איבד את מאור עיניו.
גלריה

מגדל הרליו
כתב יד שהופק בשם הצאר איוון שישמן, הופץ ב-21 בספטמבר 1378 ושמור בספריית המנזר
פרסקו המתאר את איוון רילסקי
הקפלה ליד ההרמיטאז' על-שם איוון רילסקי הקדוש
נולדה לתהילה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  בריאן פורבס
 הופק בידי:  בריאן פורבס
 תסריט:  בריאן פורבס
 עריכה:  טימוטי גי
 שחקנים ראשיים:  טייטום אוניל נאנט ניומן אנתוני הופקינס
 מוזיקה:  פרנסיס לה
 צילום:  טוני אימי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 ביולי 1978
 משך הקרנה:  127 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   internationalvelvet
 דף הסרט ב־IMDb
 
נולדה לתהילה (באנגלית: International Velvet) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1978 בבימויו של בריאן פורבס (אנ'), עם טייטום אוניל, נאנט ניומן (אנ') ואנתוני הופקינס בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך לנשיונל ולווט, התסריט נכתב על ידי בריאן פורבס בהשראת אירועים בעבר שתוארו ברומן "National Velvet" מאת אניד בגנולד (אנ') משנת 1935.
טייטום עברה אימוני רכיבה במשך מספר חודשים ומופיעה בקטעי הרכיבה ללא כפילים.
תקציר העלילה

ולווט בראון (נאנט ניומן) גרה בבריטניה יחד עם בן זוגה ג'ון סיטון (כריסטופר פלאמר). היא הייתה נשואה ובהריון ולאחר שנפלה מסוס ואיבדה את עוברה היא התגרשה. אחיה דונלד היגר לאריזונה שם נישא ונולדה להם בת בשם שרה (טייטום אוניל). הוא ואשתו נהרגו בתאונת דרכים וולווט אימצה את שרה.
שרה היא בת 12 ומסרבת לקבל מרות, בורחת לעיתים קרובות ולא מקובלת בכיתה פרט לאלן סיטון (דניאל אבינרי) שמנסה לעזור לה. היא נוהגת לרכב על הסוס "פאי" שבעבר רכבה עליה ולווט והגיעה למקום ראשון בגרנד נשיונל ונפסלה בגלל גילה הצעיר והתחזות לגבר אך הפכה לגיבורה לאומית.
סייח נולד לפאי ושרה קוראת לו "אריזונה פאי" ולווט קונה לה את הסייח ושרה מטפחת אותו ורוכבת עליו שעות רבות. שני נערים מכיתתה רודפים אחריה בפראות ונהרגים בתאונה.
שרה רוצה להמשיך בתחרויות ולהתאמן אצל המאמן המפורסם קפטן ג'ונסון (אנתוני הופקינס). ולווט וג'ון תומכים בה כספית. היא מתקדמת וטסה לתחרות בקונטיקט שם היא מכירה את הרוכב האמריקאי סקוט סונדרס ומתפחחת אהבה. בתחרות היא מגיעה למקום שני.
כעת מתארגן ג'ונסון לתחרות רכיבה במשחקים האולימפיים בארצות הברית. שרה כבר בת 18 וג'ונסון מצרף אותה לנבחרת הבריטית כרוכבת רזרבית בשלושת ימי תחרות (אנ'). לאחר ששני רוכבים בריטים פרשו מהתחרות, מצרף אותה ג'ונסון לתרות. היא עוברת עם "אריזונה פאי" את כל המכשולים אך באחרון היא נופלת ופורקת את הכתף.
לאחר טיפול קצר כולם מציעים לה לפרוש אך היא מסרבת וברכיבת המכשולים האחרונה היא מצטיינת ומביאה את הנבחרת הבריטית לזכות במדליית זהב.
שרה נשארת בארצות הברית ונישאת לסקוט. הם מגיעים לבריטניה ושרה נותנת לולווט את מדליית הזהב שלה ומציגה בפני סקוט את ולווט וג'ון בתור הוריה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טייטום אוניל | שרה ולווט בראון |  |
| נאנט ניומן | ולווט בראון |  |
| כריסטופר פלאמר | ג'ון סיטון |  |
| אנתוני הופקינס | קפטן ג'ונסון | מאמן |
| סוזן ג'יימסון | מראיינת בטלוויזיה |  |
| ג'פרי בירון | סקוט סונדרס | רוכב אמריקאי |
| ג'ייסון ווייט | רוג'ר | רוכב בריטי |
| שרה בולן | בת' | רוכבת בריטית |
| דניאל אבינרי | אלן וילסון |  |
מרסלינו נונייס

מרסלינו איגנסיו נונייס אספינוסה (בספרדית: Marcelino Ignacio Núñez Espinoza; נולד ב-1 במרץ 2000 ברקולטה שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת צ'ילה.
קריירת מועדונים

נונייס גדל במחלקת הנוער של אוניברסידד קאתוליקה. הוא ערך 64 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הצ'יליאנית, בהן הבקיע שמונה שערים. הוא זכה עם המועדון פעמיים באליפות צ'ילה ופעמיים בסופר קאפ הצ'יליאני.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם נונייס בנוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ויגאן את'לטיק במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023. ב-31 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 להאל סיטי במסגרת המחזור השלישי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 37 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירה בינלאומית

נונייס היה חלק מסגל נבחרת צ'ילה לטורניר קופה אמריקה 2021, אך לא שיחק בטורניר.
ב-9 בספטמבר 2021 ערך נונייס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה, בהפסד 3-1 לנבחרת קולומביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-1 בפברואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-2 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צ'ילה לטורניר קופה אמריקה 2024.
תארים

אליפות צ'ילה (2): 2020, 2021
הסופר קאפ הצ'יליאני (2): 2020, 2021
הערות שוליים

↑  City sign Chile international Marcelino Núñez באתר הרשמי של נוריץ' סיטי, 2 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  Nómina de La Roja para la Copa América באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הצ'יליאנית, 10 ביוני 2021 (בספרדית)
↑  Nómina oficial – Selección Chilena – CONMEBOL Copa América EE.UU. 2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הצ'יליאנית, 13 ביוני 2024 (בספרדית)
| נבחרת צ'ילה – קופה אמריקה 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בראבו (ק) •  2 מנה •  3 מריפאן (שלב הבתים)/ולנסיה (רבע גמר) •  4 איסלה •  5 רוקו •  6 סיירלטה •  7 פינארס •  8 וידאל •  9 מנס •  10 סאנצ'ס •   11 ורגאס •  12 אריאס • 13 פולגאר •  14 גלדמס • 15 גונזלס • 16 מורה • 17 מדל • 18 וגאס • 19 אלרקון • 20 אראנגיס • 21 פאלסיוס • 22 בררטון • 23 קסטלון • 24 אריאגדה • 25 נונייס • 26 מונטס • 27 אראנגויס • 28 באזה • מאמן: לאסארטה |  1 בראבו (ק) •  2 מנה •  3 מריפאן (שלב הבתים)/ולנסיה (רבע גמר) •  4 איסלה •  5 רוקו •  6 סיירלטה •  7 פינארס •  8 וידאל •  9 מנס •  10 סאנצ'ס •   11 ורגאס •  12 אריאס • 13 פולגאר •  14 גלדמס • 15 גונזלס • 16 מורה • 17 מדל • 18 וגאס • 19 אלרקון • 20 אראנגיס • 21 פאלסיוס • 22 בררטון • 23 קסטלון • 24 אריאגדה • 25 נונייס • 26 מונטס • 27 אראנגויס • 28 באזה • מאמן: לאסארטה | צ'ילה |
| נבחרת צ'ילה – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 בראבו •  2 סואסו •  3 מריפאן •  4 איסלה •  5 דיאס •  6 גלדמס •  7 נונייס •  8 אוסוריו •  9 דאבילה •  10 סאנצ'ס •   11 ורגאס •  12 אריאס • 13 פולגאר •  14 סבאלה • 15 ואלדס • 16 ליכנובסקי • 17 פאבס • 18 אצ'בריה • 19 בולאדוס • 20 גררו • 21 קטלאן • 22 בררטון • 23 קורטס • 24 פרס • 25 קוסביץ' • 26 פרננדס • מאמן: גארקה |  1 בראבו •  2 סואסו •  3 מריפאן •  4 איסלה •  5 דיאס •  6 גלדמס •  7 נונייס •  8 אוסוריו •  9 דאבילה •  10 סאנצ'ס •   11 ורגאס •  12 אריאס • 13 פולגאר •  14 סבאלה • 15 ואלדס • 16 ליכנובסקי • 17 פאבס • 18 אצ'בריה • 19 בולאדוס • 20 גררו • 21 קטלאן • 22 בררטון • 23 קורטס • 24 פרס • 25 קוסביץ' • 26 פרננדס • מאמן: גארקה | צ'ילה |
נולדו להרוג

| --- | --- |
 סוגה:  סרט טבע 
 מנחים:  מת'יו מורגן
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  31 
 הפקה
 מפיק:  אנדרו קארל ווילק
 חברת הפקה:  אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק 
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  48 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק 
 תקופת שידור מקורית:  2001–2004
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
נולדו להרוג (באנגלית: Built for the Kill; מכונה גם טורפים מטבעם) היא סדרת טבע אמריקאית של החברה נשיונל ג'יאוגרפיק ששודרה בין 2001 ל-2004 ב-5 עונות בקריינותו של מת'יו מורגן. בסדרה ישנם 31 פרקים באורך 48 דקות. הסדרה שודרה גם בישראל בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ובערוץ National Geographic WILD, בYes ובHOT, בשידורים חוזרים. כמו כן היא יצאה בכמה מארזי DVD.
כל אחד מפרקי הסדרה עוסק במגוון בעלי חיים טורפים (או בכמה פרקים אוכלי נבלות או מוצצי דם) ודרכי הציד שלהם וגם דרכי ההתגוננות של הנטרפים בקשר לאותו נושא. חלק מהנושאים עוסקים באזור חיות של הטורפים ואחרים בשיטות הציד או בסוג הטורף. הצילומים הם אוספי תצלומים שצולמו בידי אנשי נשיונל ג'יאוגרפיק, המלווים במגוון אפקטים ותרשימים, המושכים את העין גם לנושאים שאינם נראים לצופה (למשל תרשים על פעילות של דגי חשמל או תצלמה תרמית של חושי נחשים). לפני כל פרק ישנו פתיח קצר של תמונות בעלי חיים. לאחר שבעת הפרקים הראשונים השתנה הפתיח לתצלומים אחרים אך המוזיקה נשארה.
בשנת 2011 שודרו עוד 4 פרקים לסדרה, בהם מלווים טורף אחד (אריה, עמלץ לבן, דוב קוטב ותנין) וכנראה שיצאו עוד פרקים דומים.
מרדכי ואנונו (תצלום)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צלם:  דניאל לנדאו עבור זום 77
 תאריך יצירה:  21 בדצמבר 1986 
 טכניקה וחומרים:  הדפסת-כסף
 ממדים בס"מ
 רוחב:  30.2
 גובה:  24
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  B01.0082 (מס' מוזיאון)
 מיקום:  מוזיאון ישראל ירושלים
 
"מרדכי ואנונו" הוא תצלום עיתונאי המתעד בדיעבד את חטיפתו של מרדכי ואנונו, מי שכונה "מרגל האטום" הישראלי, על ידי המוסד.
תיאור

ב-9 בנובמבר 1986 הודיע מזכיר הממשלה כי מרדכי ואנונו נמצא מעצר בידי משטרת ישראל, לאחר 40 יום בהם לא נודע גורלו. ב-21 בדצמבר הובילה המשטרה את ואנונו לבית המשפט המחוזי בירושלים לשם הארכת מעצר שנייה. בדרכו לשם רשם ואנונו את דבר חטיפתו באיטליה ואת פרטי טיסתו מלונדון לרומא על כף ידו בשפה האנגלית:
Vanunu M was hijacked in Rome. ITL. 30.9.86, 21:00. Came to Rome by fly BA504
(בעברית: ואנונו מ' נחטף ברומא. איטליה. 30.9.86, 21:00. הגיע לרומא בטיסה BA504)
ואנונו הראה את כף-היד לעיתונאים שבאו לסקר את הארכת המעצר דרך חלון הזכוכית של הרכב להובלת עצורים ("זינזאנה"). אחד הצלמים, דניאל לנדאו, שפעל מטעם מסוכנות הצילום "זום 77" הצליח לצלם אותה, לפני ששני שוטרי מג"ב שהיו ברכב מנעו זאת מוואנונו. הצנזורה הצבאית אסרה על פרסום התצלום והפרטים שבו, אולם עיתון ה-"Evening Standard" הלונדוני פרסם את הפרטים, תוך הפרת צו איסור הפרסום. בתחילה פורסם התצלום בעיתונות כשהפרטים בכף היד מושחרים. אולם, לאור התהודה העולמית של האירוע, התירה הצנזורה, ב-22 בדצמבר, את חשיפת הפרטים.
התצלום הוצג במסגרת התערוכה "מסגרת זמן: מאה שנות צילום בארץ-ישראל", שהתקיימה במוזיאון ישראל בשנת 2000. לאחר התערוכה נתרם עותק התצלום לאוסף המוזיאון.
הערות שוליים

↑  יעקב מנור, היד של מרדכי ואנונו: התביעה והפיצוי הכספי, באתר ynet, 9 בפברואר 2014
↑  ראו: THE WORLD; Israeli Prisoner Shows His Hand, The New York Times, December 28, 1986
משט יום העצמאות

משט יום העצמאות ה-61, חופי תל אביב-יפו
משט יום העצמאות הוא משט שנערך מדי שנה ביום העצמאות בישראל, ובו שטים כלי השיט המתקדמים ביותר של חיל הים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-1960, ביום העצמאות ה-12, נערך המשט לצד מטס יום העצמאות ומצעד צה"ל, בשנה זאת הוצגה לראווה במהלך המשט הצוללת החדשה של חיל הים, "אח"י תנין".
ב-1998, במהלך חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, נערך המשט מול חופי תל אביב-יפו, בשילוב עם מטס יום העצמאות. במשט צפו למעלה ממאה אלף אנשים.
ב-2011, ביום העצמאות ה-63 של מדינת ישראל, יצא המשט מחיפה והמשיך עד חופי אשקלון. שנה לאחר מכן, ביום העצמאות ה-64 של ישראל, החליטה מערכת הביטחון שעל אף קיום המטס המסורתי של יום העצמאות, לא יתקיים המשט המסורתי, וזאת לאור הקיצוץ בתקציב משרד הביטחון.
ב-2015, יום העצמאות ה-67 של ישראל, התקיים המשט במפרץ אילת על ידי פלוגת הביטחון השוטף שמקום מושבה בבסיס אילת. במשט השתתפו הדבורות, הנחשולים והצרעות.
ב-2021, ביום העצמאות ה-73 של ישראל, לקחו במשט חלק כ-150 כלי שיט, ששטו בין חופי הרצליה לחופי תל אביב-יפו. המשט התקיים בסימן הצעדה למתנדבים, שניקו את חופי הים התיכון לאחר אסון הזיהום בזפת של חופי ישראל.
ב-2022, יום העצמאות ה-74 של ישראל, התקיים המשט במפרץ אילת.
ב-2024 הוחלט לבטל את מטס ומשט יום העצמאות, בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  עצמת צה"ל תופגן במצעד, הצופה, 29 באפריל 1960; המשך
↑   מפגן חיל האויר יום העצמאות 1998, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:02:51)
↑  כתבי nrg מעריב, ישראל חוגגת את יום העצמאות ה-63: תפוסה מלאה בפארקים, באתר nrg‏, 10 במאי 2011
↑  קובי פינקלר, מערכת הביטחון החליטה כי ביום העצמאות הקרוב, לא יתקיים המשט המסורתי. לעומתו, המטס של חיל האוויר יתקיים., באתר ערוץ 7, 15 באפריל 2012
↑  יואב זיתון ואביטל להב, בוטל משט יום העצמאות: "בגלל קיצוץ התקציב", באתר ynet, 15 באפריל 2012
↑  יואב זיתון, איתי בלומנטל ורענן בן צור, חוגגים עצמאות במטס חיל האוויר ובבסיסים, באתר ynet, 23 באפריל 2015
↑  איפה חוגגים? אירועי יום העצמאות ה-67 לציבור הדתי, באתר "סרוגים", 22 באפריל 2015
↑  כתבי ynet, ישראל בת 73 והחגיגות בעיצומן: "כמה חיכינו לעצמאות הזו", באתר ynet, 15 באפריל 2021
↑  לאור הים הגבוה: לא יתקיים המשט המתוכנן בהרצליה, באתר "סרוגים", 4 במאי 2022
↑  יואב זיתון, בעקבות המלחמה: צה"ל ביטל את מטס ומשט יום העצמאות, באתר ynet, 29 במרץ 2024
משט יום העצמאות במפרץ אילת, יום העצמאות ב-2010
מעשי הטבח ההמוניים בפלטו (2023)

| חלק מסכסוך השודדים הניגרי, ההתקוממות של בוקו חראם |
| --- | --- |

האזור המדיני שבו התרחשו הטבחים (רמת פלטו)
 תאריך:  23 בדצמבר 2023 - 25 בדצמבר 2023
 מקום:  בוקוס, בארקין לאדי
 מטרה:  חקלאיים ברומים נוצרים
 קואורדינטות:  9°34′00″N 8°55′00″E﻿ / ﻿9.56667°N 8.91667°E﻿ / 9.56667; 8.91667
 סוג:  פיגוע ירי, הצתה
 הרוגים:  160
 פצועים:  300+
 מבצע:  מיליציות פולאיות
 מספר מפגעים:  לא ידוע
 מניע:  ג'יהאד
 he
 
מ-23 עד 25 בדצמבר 2023, שורה של התקפות מזוינות התרחשו ברמת פלטו שבניגריה. המשטרה הניגרית ייחסה את הפיגועים למיליציות מוסלמיות מקומיות הנאבקות כחלק מסכסוך השודדים הניגרי (אנ'). בין המיליציות, ייתכן כי נאבקו הסניף המערב-אפריקאי של דאעש, אנסארו או בוקו חראם. חברי המיליציות תקפו כ-20 קהילות כפריות בבוקוס ובבארקין לאדי, הרגו 160 ופצעו מעל ל-300.
רקע

פלטו היא אחת מ-36 המדינות המרכיבות את ניגריה, וממוקמת במרכז ניגריה. לאורך השנים סבלה מסכסוכים דתיים ואתניים ארוכים, בעיקר בין רועי הבקר הפולאים הנוודים שהם מוסלמים ברובם, ובין החקלאים הברומים שרובם נוצרים. היו תקיפות דומות נוספות בין השניים, בשנת 2022 וגם במספר פעמים בשנת 2023.
עם זאת, הטבחים ההמוניים אשר התרחשו בדצמבר 2023, נחשבו לקטלניים ביותר במדינה מזה שנים רבות של מאבק, וגם זכו לסיקור תקשורתי, מכיוון שהתרחשו בחג המולד.
הטבחים

הטבחים התרחשו ב-24 בדצמבר בבוקוס ובבארקין לאדי והתרחשו במספר רחב של כפרים. אותם הטבחים הותירו 79 הרוגים בבוקוס ו-17 בבארקין לאדי. התוקפים החמושים והמאורגנים פעלו מבסיסים מאולתרים שבנו ביערות במדינות הסמוכות ובהמשך הרגו ופצעו מספר רב יותר של ברומים.
תוצאה

ההתקפות עוררו זעם והתושבים דרשו צדק והגנה מטעם הממשלה. המושל כיילב מוטפוונג גינה את ההתקפות, אך תגובתו עמדה בפני ביקורת. אמנסטי אינטרנשיונל קראה לחקירה עצמאית. הקהילות הבינלאומיות, ביניהן האו"ם, האיחוד האירופי, האיחוד האפריקאי וארצות הברית, הביעו גינוי והציעו תמיכה.
הערות שוליים

↑  At least 140 villagers killed by suspected herders in weekend attacks in north-central Nigeria, AP News, ‏2023-12-26 (באנגלית)
↑  AYODELE OLUWAFEMI, ‘Many killed’, properties razed as gunmen attack Plateau communities, TheCable
↑  Plateau State governor: How ova 115 pipo die for Plateau attacks, 64 communities displaced, BBC News Pidgin, ‏2023-12-25
↑  France-Presse, Agence (2023-12-25). "At least 160 dead and 300 wounded after attacks by armed gangs in Nigeria". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-12-27.
↑  A. B. C. News, At least 140 killed by suspected herders in dayslong attacks in north-central Nigeria, ABC News (באנגלית)
↑  Plateau State Governor, Mutfwang Laments How Terrorists Had Occupied Schools In Barkin Ladi For Five Years Before Attacks | Sahara Reporters, saharareporters.com
↑  Solomon Odeniyi, Probe Plateau attack, Amnesty Int'l urges FG, Punch Newspapers, ‏2023-12-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tinubu ya yi tir da harin Filato wanda aka kashe 'fiye da mutum 140', BBC News Hausa, ‏2023-12-26 (בהאוסה)
מעשי הטבח בקרמניצ'קה ובנמצקה

האנדרטה לנרצחים בקרמניצ'קה
מעשי הטבח בקרמניצ'קה ובנמצקה היו סדרה של רציחות המוניות שהתרחשו בסלובקיה מנובמבר 1944 ועד פברואר 1945, לאחר דיכוי המרד הסלובקי במהלך מלחמת העולם השנייה. הרציחות נערכו ליד הכפרים קרמניצ'קה ונמצקה שבקרבת העיר באנסקה ביסטריצה על ידי גרמנים ומשתפי פעולה סלובקים. הם רצחו על פי הערכה 1,250 עד 1,650 איש, רבים מהם יהודים.
הרציחות בסלובקיה נערכו על ידי אנשי איינזצגרופה H, שהוקם על מנת להשלים את השמדת היהודים שם. הטבח בשני הכפרים בוצע על ידי אנשי איינזצקומנדו 14, אחת מיחידות המשנה של איינזצגרופה H.
הטבח

לאחר חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה קמה בסלובקיה מדינה עצמאית בראשותו של יוסף טיסו, אשר שיתפה פעולה עם גרמניה הנאצית. חרף זאת התקיימה בסלובקיה התנגדות מסוימת לממשלו של טיסו ולגרמנים. היא הבשילה בקיץ 1944 למרד שבו השתתפו עשרות אלפי לוחמים. מוקד המרד היה בעיר באנסקה ביסטריצה. במהלך המרד נמלטו אל העיר יהודים רבים כדי להציל את עצמם מהרדיפות נגדם.
המרד לא צלח, ודוכא בתוך חודשיים על ידי כוחות גרמניים ויחידות משמר הלינקה, ארגון פשיסטי סלובקי ששיתף פעולה עם הגרמנים. כ-2,500 יהודים, פרטיזנים וחשודים כפרטיזנים נעצרו על ידם ונכלאו בתנאים קשים בבית הכלא בבאנסקה ביסטריצה. בין העצורים היו הצנחנים הארץ-ישראלים חביבה רייק, רפאל רייס וצבי בן יעקב, שפעלו להצלת יהודים בסלובקיה.
הטבח > הרציחות בקרמניצ'קה

ב-5 בנובמבר החלו הגרמנים להסיע אסירים מהכלא אל הכפר קרמניצ'קה (Kremnička) שמדרום לבאנסקה ביסטריצה, אל תעלה נגד טנקים שנחפרה על ידי הפרטיזנים הסלובקים. טבעת שומרים הקיפה את האתר. האסירים הובלו בקבוצות אל שפת התעלה, אולצו לכרוע ברך על שפתה, נורו בעורפם והושלכו לתוך התעלה. כמה מהאסירים קפצו לתוך התעלה בניסיון להימלט, אך הגרמנים איתרו אותם בתוכה וירו בהם. אנשי משמר הלינקה השתתפו ברציחות ובאבטחה ההיקפית.
רציחות נוספות התקיימו ב-20 בנובמבר (282 קרבנות), 12 ו-19 בדצמבר, 5 ו-20 בינואר 1945, וב-19 בפברואר. בסך הכל נרצחו בקרמניצ'קה 747 אנשים, מהם 211 נשים ו-58 ילדים. כמחצית מהקרבנות היו יהודים. בין הנרצחים ב-20 בנובמבר היו גם הצנחנים רייק ורייס.
הטבח > הרציחות בנמצקה

בינואר 1945 החלו הגרמנים לרצוח אסירים גם בכפר נמצקה (Nemecká) שממזרח לבאנסקה ביסטריצה. המקום נבחר משום שהיה בו כבשן אבן, ששימש את הגרמנים על מנת לשרוף את גופות הנרצחים. הם נורו והושלכו אל תוך האש, ולפעמים גם נזרקו לתוכה כשהם חיים. אפרם הושלך לנהר הרון (אנ'), מיובליו של הדנובה. הרציחות נערכו מ-4 בינואר ועד 11 בינואר על ידי גרמנים ואנשי משמר הלינקה. כיוון שהגופות נשרפו לא ידוע מספרם המדויק של הקרבנות שנרצחו שם, והוא מוערך בכ-500 עד 900. ביניהם היו יהודים, צוענים, פרטיזנים, וכן אמריקאים, צרפתים וסובייטים. כדי לטשטש את עקבות הפשע שביצעו רשמו הגרמנים בספרי בית הכלא בבאנסקה ביסטריצה רישומים מזויפים שהעידו כי האסירים שנרצחו שוחררו ממנו.