stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשנצאישטוואנד

לשנצאישטוואנד (בהונגרית: Lesenceistvánd) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי לשנצאישטוואנד

בלשנצאישטוואנד חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ביער סמוך לכפר, השייך לצייד מקומי קיימות מצבות של יהודים שהיוו בעבר בית קברות של הקהילה המקומית, כיום קיימות שם כ-6 מצבות בלבד.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 27 |  |
| 1880 | 22 | 1,021 |
| 1910 | 15 |  |
| 1920 | 10 |  |
| 1930 | 9 |  |
| 1941 | 1 | 1,170 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בית הקברות היהודי בלשנצאישטוואנד
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת טפולצה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | טפולצה • אברהאמהג' • בדצ'ונטומאי • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש  • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מינדסנטקאלה • מונושטורפאטי • נמשגולאץ' • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לואיס בולוק

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1976 (בן 48) וושינגטון די. סי. שבארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.83 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת מישיגן
 דראפט:  בחירה מספר 42, 1999 מינסוטה טימברוולבס
 קבוצות כשחקן
 1999–2001    2001–2002   2002–2004    2004–2010   2010–2011   2012:  מולר ורונה   ארמאני מילאנו   אוניקאחה מאלגה   ריאל מדריד   קחאסול סביליה   אסטודיאנטס מדריד
 הישגים כשחקן
 חמישיית העונה ביורוליג (2001)   מלך הסלים של הסרייה א' (2002)   MVP של סדרת הגמר ב-ACB ‏(2005)
לואיס בולוק (באנגלית: Louis Bullock; נולד ב-20 במאי 1976 בוושינגטון די. סי.) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע. גובהו 1.83 מטר. בולוק נחשב לאחד השחקנים הטובים באירופה בעשור הראשון של המאה ה-21 ומעולם לא ירד מממוצע דו ספרתי של נקודות בעונה.
קריירה

בולוק נבחר במקום ה-42 על ידי מינסוטה טימברוולבס בדראפט 1999 והועבר מיד לאורלנדו מג'יק. למרות ששיחק במדי המג'יק בליגת הקיץ, הוא נחתך מהסגל לפני תחילת העונה ומעולם לא שיחק ב-NBA. את הקריירה הבוגרת שלו הוא החל באיטליה, בה שיחק שנתיים במולר ורונה (1999-01) ושנה אחת בארמאני מילאנו (2001/2002), אותה עזב לאחר סיום העונה הסדירה בליגה האיטלקית וחתם באוניקאחה מאלגה הספרדית בה שיחק שלוש שנים.
לקראת עונת 2004/2005 חתם בולוק בריאל מדריד. כבר בעונתו הראשונה בריאל, הוביל אותה לאליפות ה-ACB, כשהוא אף נבחר ל-‏MVP של סדרת הגמר. לאחר שנתיים זכה עם ריאל גם בגביע יול"ב ושוב באליפות ה-ACB. בעונת 2010/2011 עבר לשחק בקבוצה הספרדית קחאסול סביליה.
לאונרדו סיטי טאוור

| --- | --- |

 מיקום:  ישראל רמת גן, ישראל
 סוג המלון:  מלון עסקים
 גובה:  157.2
 חדרים:  167 (מלבד 200 יחידות דיור)
 קומות:  41
 מעליות:  13
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1998‏–2000
 אדריכל:  ברעלי-לויצקי-כסיף אדריכלים
 קואורדינטות:  32°05′04″N 34°47′58″E﻿ / ﻿32.084508333333°N 34.799472222222°E﻿ / 32.084508333333; 34.799472222222
 אתר המלון
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) לאונרדו סיטי טאוור(למפת תל אביב רגילה) לאונרדו סיטי טאוור(למפת גוש דן רגילה) לאונרדו סיטי טאוור(למפת גוש דן מוגדלת) לאונרדו סיטי טאוור  he לאונרדו סיטי טאוורhe לאונרדו סיטי טאוורמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מלון סיטי טאוור ומאחוריו מגדל משה אביב מכיוון כיכר המדינה בתל אביב
לאונרדו סיטי טאוור במתחם הבורסה ברמת גן, 2024.
לאונרדו סיטי טאוור הוא גורד שחקים הממוקם במתחם הבורסה ברמת גן ומשמש בחלקו כבית מלון ובחלקו בית דירות. הוא בעל 41 קומות ומתנשא לגובה של 157 מטרים, כולל תורן דקורטיבי בן שישה מטרים. בנייתו הושלמה בשנת 2000 והוא בין גורדי השחקים הגבוהים בישראל.
מבנה

סיטי טאואר נחשב למגדל שבו בית המלון הגבוה ביותר בישראל, אך קומותיו העליונות הן דירות מגורים. הוא נחשב לאחד מהמלונות העסקיים המובחרים בישראל. בבניין מעל ל-200 יחידות דיור כמו גם 167 חדרי מלון, סוויטות וחדרים מיוחדים.
בשלוש קומותיו הראשונות יש מרכז כנסים ואולמות אירועים. בתחתית הבניין נמצא מרתף חניה גדול, שהכניסה והיציאה ממנו נעשים דרך שער יחיד, מצב הגורם לעומס כבד מאוד בשער החניון בתחילתו ובסיומו של אירוע הנערך במלון.
במלון יש 13 מעליות - שלוש מעליות מהחנייה, שלוש מעליות מלון, ארבע מעליות לדיירי הבניין ושלוש מעליות לעובדי המלון.
היסטוריה

היוזמה להקמת הבניין החלה בשנת 1994, לאחר שעיריית רמת גן מכרה את המגרש בו שכנה בריכת השחייה "גלי גיל" לאיש העסקים יצחק תשובה. לאחר שהבריכה נהרסה החלה הקמתו בשנת 1997, בנוסף נכנסו לשותפות בפרויקט הקבלן אורי דורי וקבוצת האחים עופר. במרץ 1998 נחתם הסכם עם חברת "שרתון ישראל", שהייתה בבעלות המשותפת לחברת מלונות שרתון העולמית וחברת כור תעשיות, לניהול בית המלון שבפרויקט. בעקבות ההסכם קיבל המגדל את השם "שרתון סיטי טאוור".
עד קיץ 1998 נמכרו כ-60 דירות בפרויקט תמורת כ-30 מיליון דולר.
בשנים 2001–2002, צולמה במגדל הסדרה "סיטי טאוור", אשר סיפרה את מעלליהם הבדיוניים של הגרים בדירות המגורים שבקומות העליונות.
באוגוסט 2008 רכש את הזכויות במלון איש העסקים האמריקני יצחק טולדנו, תמורת 150 מיליון שקל. אך לאחר בדיקת נאותות ביטל את העסקה.
בשנת 2009 רכשה חברת פתאל ניהול מלונות את חברת אזורים תיירות שניהלה את מלונות שרתון בישראל. שליש מהבעלות על המלון עבר לידי חברת פתאל והיא אף החלה לתפקד כחברת הניהול של המלון, במקום שרתון. שם המלון שונה ל"לאונרדו סיטי טאוור".בפברואר 2010 רכשה פתאל את חלקו של אורי דורי במלון תמורת 19 מיליון שקל, והגדילה את חלקה בבעלות ל-50%.
בשנת 2017 החברה שהפעילה את אולמות הכנסים והשמחות בבניין פשטה את הרגל. באוקטובר 2017 רכש איש העסקים אלי להב את שלוש הקומות שבהן ממוקמים האולמות תמורת 39 מיליון שקל.
באוגוסט 2017 עיריית רמת־גן הורתה להרוס בריכת שחייה שהוקמה ללא היתר על מרפסת בדירה בקומה ה-36 של המגדל. הבריכה היוותה גם סכנת חיים עקב משקלה הרב והיה חשש ליציבות המרפסת.
פרשת סיטי טאוור

המלון זכה לפרסום כאשר חברת הכנסת נעמי בלומנטל נחקרה במשטרה, בדצמבר 2002, בחשד שמימנה אירוח במלון לחברי הליכוד, כשוחד בחירות. במאי 2003, היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, החליט לבקש מהכנסת להסיר חסינותה של בלומנטל, על מנת שניתן יהיה להגיש נגדה כתב אישום פלילי. בדצמבר 2003 הוגש נגדה כתב האישום, בו נטען כי במהלך הפריימריס בליכוד בדצמבר 2002, בלומנטל סיכמה עם מיכאל אלנקווה (פעיל בסניף הליכוד ביוקנעם) כי היא תממן אירוח של חברי מרכז הליכוד במלון. השניים סיכמו כי אלנקווה יארגן את האירוח, שבמהלכו הוא יפעל למען בחירתה של בלומנטל.
במרץ 2006 בלומנטל הורשעה בפרשה ונידונה ל–8 חודשי מאסר בפועל ו–10 חודשי מאסר על תנאי, ולקנס כספי. במרץ 2007, דחה בית המשפט המחוזי את הערעור שהגישה. פעיל הליכוד מיכאל אלנקווה נידון לשלושה חודשי עבודות שירות ותשעה חודשי מאסר על תנאי.
ראו גם

גורדי שחקים בישראל
הערות שוליים

↑  נועם שרביט, ‏תשובה, דורי והאחים עופר: עיריית ר"ג מסרבת לרשום את השטח של סיטי טאוור על-שמנו, באתר גלובס, 30 במרץ 2008
↑  עופר ודורי יקנו מתשובה 17% מסיטי טאואר, באתר גלובס, 29 בדצמבר 1997
↑  אלעד מלונות - מכניסה את כור-שרתון לגלי גיל, באתר גלובס, 26 במרץ 1998
↑  אביבה קרול, ‏כור-שרתון תנהל את מלון 'סיטי טאואר' של תשובה, דורי ועופר המוקם בר"ג, באתר גלובס, 25 במרץ 1998
↑  תשובה, דורי ועופר מכרו דירות ב-30 מיליון דולר בפרוייקט גלי-גיל, באתר גלובס, 6 ביולי 1998
↑  רוגל אלפר, פתטי ומצחיק - סיטי טאוור, 20:30, ערוץ 2, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2001
↑  אריאל רוזנברג, ‏מלון שרתון סיטי טאואר נמכר ליצחק טולדנו תמורת 150 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2008
↑  מיכאל רוכוורגר,אבי בר-אלי, העסקה למכירת שרתון סיטי טאואר לאיציק טולדנו במבוי סתום, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2008
↑  שרון ביידר, ‏אזורים צפויה להשלים את עסקת המלונות עם פתאל, באתר גלובס, 6 ביולי 2009
↑  מיכל מרגלית, ‏פתאל ותשובה הפכו לבעלים המלאים של שרתון סיטי טאוואר, באתר גלובס, 15 בפברואר 2010
↑  אלה לוי-וינריב, ‏אולמות סיטי טאואר והדר דימול בר"ג קרסו; החובות - 40 מ' ש', באתר גלובס, 8 במאי 2017
↑  שירי דובר, ‏רק בשמחות: אלי להב רכש 3 קומות בסיטי טאוור ב-39 מ' ש', באתר גלובס, 18 באוקטובר 2017
↑  שלומית צור, ‏נהרסה בריכה בשרתון סיטי טאוור שנבנתה במרפסת ללא היתר, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2017
↑  המשטרה: נגיש מסקנות פרשת "סיטי טאוור" עוד לפני הבחירות, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2002
↑  אסף זוהר, ‏הסתיימה חקירת המשטרה בפרשת "סיטי טאוור": צפוי כתב אישום נגד בלומנטל, באתר גלובס, 8 בינואר 2003
↑  כתב האישום נגד בלומנטל: שחיתות ומתן שוחד בחירות, באתר הארץ, 13 במאי 2003
↑  הארץ, כתב אישום הוגש נגד ח"כ נעמי בלומנטל ופעיל הליכוד מיכאל אלנקווה, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2003
↑  אסף כרמל, פרשת סיטי טאואר: בית המשפט גזר על ח"כ נעמי בלומנטל 8 חודשי מאסר בפועל ו-10 חודשי מאסר על תנאי, באתר TheMarker‏, 14 במרץ 2006
↑  יצחק דנון ושירות גלובס, ‏המחוזי דחה את הערעור של בלומנטל: צפויה לרצות 8 חודשי מאסר בפועל, באתר גלובס, 22 במרץ 2007
↑  מתן פריידין, פעיל הליכוד מיכאל אלנקוה מערער על הרשעתו בפרשת סיטי טאוור, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2006
לוהנר-פורשה היברידי מעורב

| --- | --- |

Lohner-Porsche Mixed Hybrid (צולם בשנת 1902)
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Lohner-Porsche-Elektromobil  Lohner-Porsche-Mixte-Voiturette
 יצרן:  פרדיננד פורשה ו-Lohner-Werke (אנ') במפעל הכרכרות Jakob Lohner & Co
 שנות ייצור:  1900–1905
 הרכבה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 סיווג:  Horseless carriage (אנ')
 משקל:  כ-4 טון (כולל סוללה שמשקלה עמד על 1.8 טון)
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בעירה פנימית, תפוקת מנוע 2.5 / 3.5 כ"ס, עם פרצים קצרים של 7 כ"ס  ארבעים וארבעה תאי סוללה עופרת של 80 וולט
 מהירות מרבית:  28-36 קמ"ש  56 קמ"ש (בתחרויות מרוץ מכוניות)
לוהנר-פורשה היברידי מעורב (באנגלית: Lohner-Porsche Mixed Hybrid, קרוי גם: Lohner-Porsche-Elektromobil) היא מכונית בסגנון Horseless carriage (אנ') אשר פותחה על ידי פרדיננד פורשה ו-Lohner-Werke (אנ') במפעל הכרכרות Jakob Lohner & Co.
"לוהנר-פורשה היברידי מעורב" היה כנראה הרכב הראשון בעולם בעל הנעה היברידית אשר יוצר בין השנים 1900–1905.
הדגם הוצג בתערוכה העולמית של פריז בשנת 1900.
תולדות הדגם

בשנת 1898 המהנדס פרדיננד פורשה, בן ה-23, בנה את המכונית הראשונה שלו, ה-"Chahner Electric Chaise". זאת הייתה המכונית עם ההנעה הקדמית הראשונה בעולם. המכונית השנייה של פורשה הייתה היברידית, והשתמשה במנוע בעירה פנימית כדי לסובב גנרטור שסיפק כוח ל-4 מנועים חשמליים הממוקמים במרכזי הגלגלים. על המצבר בלבד המכונית הייתה יכולה לנסוע כמעט 40 מיילים (כ-64 קילומטר). אבות טיפוס ראשונים היו בעלי הנעה דו-גלגלית, כלי רכב חשמליים המונעים על ידי סוללות עם שני מנועים רכובים על רכזת קדמית. גרסה מאוחרת יותר הייתה היברידית באמצעות מנועים חשמליים רכובים על רכזת בכל גלגל, המונעים על ידי סוללות וגנרטור מנועי בנזין.
שלדה וגוף עשויים עץ.
מנוע מוט-פנימי אחד המחובר להגה הקדמי, תפוקת מנוע 2.5 / 3.5 כ"ס, עם פרצים קצרים של 7 כ"ס.
ארבעים וארבעה תאי סוללת עופרת של 80 וולט. משך השימוש כשלוש שעות, מהירות מקסימלית כ-28 - 36 קמ"ש. משקל הסוללות עמד על 1.8 טון, כדי להניע את ארבעת המנועים החשמליים, ועלותם כ-15,000 כתרים אוסטריים (בשנת 1901).
העיצוב של דגם "לוהנר-פורשה היברידי מעורב" נחקר על ידי בואינג ונאס"א על מנת ליצור את רכב הנדידה הירחי של תוכנית אפולו. רבים מעקרונות העיצוב של הדגם "לוהנר-פורשה היברידי מעורב" השתקפו בעיצוב כלי רכב של היצרנית הבריטית רובר. הרעיון ההיברידי של הסדרה עומד בבסיס קטרי רכבת מודרניים רבים.
במרוצי מכוניות דגם "לוהנר-פורשה היברידי מעורב" הגיע למהירות של 56 קמ"ש, וזכה במספר גביעים בתחרויות מהירות באוסטריה.
בשנת 1906 נמכרו יותר מ-300 יחידות מהדגם.
תולדות הדגם > תצורות

2 מושבים + נהג, דגם פתוח קבריולה.
4 מושבים + נהג.
גלריה

"לוהנר-פורשה היברידי מעורב", שנת 1900
"לוהנר-פורשה היברידי מעורב"
לוגו היצרן "Jakob Lohner & Co"
ראו גם

פרדיננד פורשה
הערות שוליים

↑  "לוהנר-פורשה היברידי מעורב" hemmings.com/blog/2013/08/15/cars-of-futures-past-1901-lohner-porsche-semper-vivus-and-mixte
↑  "לוהנר-פורשה היברידי מעורב" ultimatecarpage.com/car/3456/Lohner-Porsche-Mixte-Voiturette
↑  לוהנר-פורשה - הסיפור האמיתי web.archive.org/web/20120722081056
↑  היסטוריה של מכוניות היברידיות / ראו "פרדיננד פורשה" שנת 1898 web.archive.org/web/20090904154040
↑  "לוהנר-פורשה היברידי מעורב" newatlas.com/back-to-the-future-electric-drive-lohner-porsche-at-the-la-auto-show
יצחק בדלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 איסטנבול, טורקיה 
 פטירה:  18 באפריל 2017 (בגיל 79 בערך) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס שולחן פאראלימפי 
 
יצחק בדלי (1938 – 18 באפריל 2017) היה שחקן טניס שולחן ישראלי, שייצג פעמיים את ישראל במשחקים הפאראלימפיים.
ביוגרפיה

בדלי נולד וגדל באיסטנבול, טורקיה, ובשנת 1948 עלו הוריו לישראל. אביו ניהל חנות למכירת תה בנחלת בנימין וכנער בדלי עבד עמו בחנות.
בדליי שירת בצה"ל בחיל הקשר ובשנת 1957 נשלח עם יחידתו לסייע בפינוי חצי האי סיני, שם היה בין נוסעי משאית צבאית שהתהפכה ונפצע קשה. בעקבות פגיעה בעמוד השדרה הוא נותר מרותק לכיסא גלגלים. לאחר תקופת שיקום ארוכה החל להתאמן בבית הלוחם ועסק בשחייה ובטניס שולחן.
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרה עם דני בן-משה בטורניר טניס שולחן לזוגות והם סיימו ברבע הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) התחרה עם יוסף מוגלניצקי בטורניר טניס שולחן לזוגות והם סיימו במקום השמיני. בתחרויות היחידים סיים במקום ה-33.
בדלי היה נשוי ואב לבת. הוא נפטר בגיל 79 ב-18 באפריל 2017. הוא הוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
לולה שנצר

אין תמונה חופשית
לוֹלָה שַנצֶר (Lola Schanzer; יוני 1903 – 31 בינואר 1998) הייתה מורה לפיתוח קול ישראלית, שביססה שיטת לימוד מיוחדת והעמידה דורות רבים של זמרים ושחקנים ידועי שם.
ביוגרפיה

לולה שנצר נולדה ביוני 1903 בסופיה שבבולגריה, במשפחה וינאית עשירה ושוחרת מוזיקה. בגיל 8 החלה ללמוד נגינה על פסנתר, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכה את לימודיה באקדמיה למוזיקה של וינה. במשך שנתיים למדה פסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי בסופיה, והשתלמה בזמרה, במחול ובפונטיקה בברלין.
בגיל צעיר נישאה למרצה לאמנות ופילוסופיה ועברה להתגורר עמו בבלגרד. כשהייתה בת 27 נפטר בעלה מסרטן, היא נישאה שוב לצייר יוגוסלבי, אך התגרשה ממנו לאחר שנתיים וחצי. נסעה ללמוד קלינאות תקשורת ופיתוח קול בלונדון ובקופנהגן. כשהחלה מלחמת העולם השנייה ברחה מבלגרד ושבה לסופיה, שם העבירה את כל שנות המלחמה. לאחר סיומה שבה לבלגרד ושמשה כפרופסור כבוד באקדמיה למוזיקה.
ב-1951 עלתה שנצר לישראל, התיישבה בתל אביב והחלה ללמד פיתוח קול. היכרות עם משה פלדנקרייז, הביאה לשיתוף פעולה הדוק ביניהם, ולביסוס שיטתה המיוחדת לשיפור ולפיתוח הביקורת העצמית והגופנית, ולהגדלת יכולתם הקולית והאמנותית של תלמידיה. שמה של לולה שנצר התפרסם בתעשיית הבידור הישראלית של שנות ה-60 וה-70, ואמנים בתחילת דרכם נהרו לביתה, בו ניהלה סטודיו לפיתוח קול. רבים מהם המשיכו לפקוד את ביתה ולעבוד יחד עימה במשך שנים ארוכות תוך כדי עבודתם והופעותיהם.
עם האמנים המפורסמים שלמדו אצלה נמנים אורי זוהר, חוה אלברשטיין, אורה זיטנר, רבקה רז, חיים טופול, נורית גלרון, שלמה וישינסקי, דורית ראובני, נירה גל, נתנאלה, נחמה הנדל ועפרה חזה.
שנצר לימדה בבית צבי ובסמינר הקיבוצים.
בשנות חייה האחרונות עברה לולה שנצר להתגורר בבית אבות בתל אביב, שם נפטרה ב-1998, בגיל 94, כשהיא ערירית וללא קרובי משפחה בארץ.
ב-2003 יצא לאור הספר "קולי זה אני", מדריך לפיתוח קול ודיבור המבוסס על שיטתה של שנצר, שנערך על ידי תלמידתה נירה גל. הספר נלמד עד היום במוסדות לימוד אקדמיים.
ספרה (לאחר מותה)

לולה שנצר, קולי זה אני: המדריך השלם לפיתוח קול ולדיבור; הרחיבה, השלימה וערכה: נירה גל, תל אביב: יוזמות הייליגר, תשס"ג 2003.
לקריאה נוספת

אריאלה שפירא, 'לולה שנצר: קולי זה אני, ואני זה גופי', מוזיקה מגזין על צלילים ואנשים, 14 (1988), 12–16.
הערות שוליים

↑  ראו גם: עדי כץ, עד שייגמרו לך המילים, באתר nrg‏, 25 בפברואר 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296819605171  VIAF: 97579198   WorldCat (עם VIAF): 97579198
יצחק אשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1964–1989 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבה 576  מפקד חטיבה 401  מפקד אוגדה 560  ראש מטה גיס 446
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנהל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים
 
יצחק אשל (נולד ב-1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, פיקד על חטיבה 401 ועל עוצבת עמוד האש.
ביוגרפיה

אשל הוא אחד מ-11 ילדיהם של סימה ושלמה אסולין. אחיו הצעיר הוא אל"ם אמנון אשל.
אשל התגייס לצה"ל ב-1964 ושירת במשך 35 שנים בחיל השריון. ב-1978 מונה למפקד גדוד שריון וב-1981 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת שריון במילואים, חטיבה 576. ב-1983 מונה למפקד חטיבה סדירה, חטיבה 401, ב-1985 מונה לסגן קצין שריון ראשי וב-1987 מונה למפקד אוגדה 560 בפיקוד הדרום בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כראש מטה גיס 446. השתחרר משירות הקבע ב-1989.
לאחר שירותו הצבאי, התמודד מספר פעמים על ראשות עיריית יבנה מטעם מפלגת העבודה, אך לא ניצח. הוא כיהן כחבר מועצת העיר, סגן ראש העיר ויו"ר ועדת בניין עיר. בבחירות להסתדרות הכללית שימש ראש מטה הבחירות של מרצ. ב-2001 מונה על ידי שר התחבורה אפרים סנה למנהל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, והוא כיהן בתפקיד עד יוני 2003. בנוסף כיהן כיו"ר עמותת ברית יוצאי מרוקו בישראל.
אשל בוגר תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
בנו אמיר היה מפקד חטיבה 600.
הערות שוליים

↑  דניאל דדון, מילואימניק בן 60: רנ"ג משה אסולין משמשית חזר לצבא בהתנדבות, באתר mynet‏ עפולה ועמק, 11 בספטמבר 2020
↑  אילנית שומרון, התושבים מהמרים: גוב ארי ינצח, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 14 בנובמבר 2008
↑  הבחירות המקומיות: תוצאות איזור דרום, באתר nrg‏, 12 בנובמבר 2008
יצחק אשר אלישיב

| --- | --- |

 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
יצחק אשר אלישיב (1871, תרל"א, סלוצק, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 23 באפריל 1955, תל אביב) היה פעיל ציוני ברוסיה ומו"ל עברי.
קורות חיים

יצחק אשר אלישיב נולד בסוף שנת תרל"א (1871) בעיירה סלוּצְק שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנם של טִילֶה, בעלת חנות מסחר, ומאיר אלישיב, קרובו של איזידור אלישיב ("בעל-מחשבות"). בגיל צעיר עזב את העיירה ונסע לעיר ורשה. שם הצטרף לחובבי ציון והיה לחבר אחוות "בני משה". נשלח כציר לקונגרסים הציוניים ה-4, ה-8, ה-9 וה-11. בוורשה היה ממייסדי ההוצאה העברית "אחיאסף" ומנהלה בשנים 1901–1903, וכן ממייסדי היומון העברי "הצופה" (1903–1905) והמו"ל והמנהל שלו.
בהמשך עבר אלישיב להתגורר בלודז', שם ייסד את סניף אגודת "חובבי שפת עבר" והיה יושב-ראשו, וכן היה סגן יו"ר האגודה הספרותית-מוזיקלית הציונית "הזמיר".
לפני מלחמת העולם הראשונה עבר למוסקבה, שם היה חבר הוועד הציוני, חבר ועד "תרבות" וחבר מרכז ציוני רוסיה.
ביתו, בכל אחת מהערים, היה בית ועד לצעירי הציונות.
בשנת תרצ"א 1930 עלה לארץ ישראל, לאחר שקיבל אישור מהשלטונות, בנה את הבית במזא"ה 27, תל אביב בעזרת האדריכל יוסף ברלין והמהנדס סעדיה גולדברג. בשנותיו האחרונות חי בצנעה בביתו שברחוב מזא"ה 27 בתל אביב.
אלישיב נפטר בביתו באביב 1955, נשכח, בתום מחלה ממושכת. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הערות שוליים

↑  יצחק אשר אלישיב באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528204705171  VIAF: 311793798   WorldCat (עם VIAF): 311793798 
יצחק אלישיב, אשתו פרידה שלומית והוריו
סעדיה גולדברג, יצחק אלישיב ויצחק רבינוביץ (אבא של בץ) בסיום הבנייה של מזא"ה 27 בתל אביב 1934
לאון דאבו

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1864 סאברן, צרפת 
 פטירה:  7 בנובמבר 1960 (בגיל 96) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Long Island National Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  ג'יימס אבוט מקניל ויסלר 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 
לאון דאבו (באנגלית: Leon Dabo;‏ 1864 – 1960) היה אמן נוף אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות ציורי ניו יורק שלו, ובמיוחד עמק ההדסון. בשיאו הוא נחשב לאמן דגול, וזכה לשבחים רבים. אחיו, סקוט דאבו, היה גם צייר.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לאון דאבו, הבכור משלושה אחים (היו לו גם חמש אחיות), אולי נולד בפריז, 9 ביולי 1864. מסמכים שנמצאו מציינים שהוא נולד בסברן. אביו אינס סקוט דאבו היה פרופסור לאסתטיקה ומלומד קלאסי, שהעביר את המשפחה לדטרויט, מישיגן בשנת 1870 כדי לברוח ממלחמת צרפת-פרוסיה. הוא השלים את השכלתו הרשמית של ליאון בלטינית, צרפתית וציור. לאחר מות אביו בשנת 1883, משפחת דאבו עברה לעיר ניו יורק, ואז מצא עבודה כמעצב אדריכלי, ופעל לפרנסת המשפחה כך שאחיו הצעיר סקוט, שנחשב למוכשר, יוכל להתמקד באמנותו. לאחר מכן הוא הפך לתלמיד של ג'ון לה פרג', ושניהם נשארו חברים קרובים עד מותו של לה-פרג'.
כשדאבו החליט להמשיך בלימודים בפריז, כתב לה-פרג' מכתבי המלצה, מה שאפשר לדאבו לפגוש את פייר פובי דה שאבאן, שהפך לחונך שלו, ולקבל את הכניסה לבית הספר לאמנות École nationale supérieure des des Arts. הוא למד גם באקדמיה des Beaux-Arts. אף על פי שהאימפרסיוניזם כבר בלט בשלב הזה, דאבו לא מצא את הסגנוו הזה לטעמו.
דאבו למד גם באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, אך הצורה המתהווה של האקספרסיוניזם הגרמני לא דיברה אליו והוא עבר לאיטליה, שם שהה שלוש שנים. אחריה חזר לשנה לננסי, בצרפת, לבסוף בילה זמן כלשהו בלונדון בסביבות 1886. בלונדון הכיר את ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, שהייתה לו השפעה עמוקה על סגנונו של דאבו.
בזמן שהיה בלונדון פגש דאבו את מרי ג'יין פורד, הם התחתנו בשנת 1889 ולזוג נולדו שני ילדים: מדלן הלן (נולדה בשנת 1891) ולאון פורד ג'ורג' (נ. 1892), ליאון וג'ני נפרדו בשנות העשרים. לאחר מותה של ג'ני בשנת 1945, דאבו התחתן רשמית עם הידועה בציבור שלו שחי איתה מאז שנות השלושים, סטפני אונטל.
ביוגרפיה > הצלחה אומנותית

הוא שב לניו יורק בשנת 1890 והחל את הקריירה שלו בציורי קיר, אך בראשית המאה העשרים פנה לצייר נופים במקום זה. במשך שנים נדחו ציוריו של דאבו מתערוכות על ידי השופטים הגדולים בארצות הברית, עד שהצייר הצרפתי המכובד אדמונד אמאן-ז'אן הכיר בכישרונותיו והחל להציג את עבודתו של דאבו בצרפת, ואז הוא זכה להצלחה גדולה. עבודותיו הוצגו במוזיאונים ברחבי העולם, כולל מוזיאון דו לוקסמבורג, הגלריה הלאומית של קנדה, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון, המוזיאון המטרופוליטן במנהטן והמוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון. המבקרים נתנו שבחים גדולים לציוריו.
ככל שההצלחתו של דאבו גדלה, היא נתקלה בקנאה מצד אחיו סקוט. לכל הדעות, ליאון תמך ללא הרף בעבודתו של אחיו ושניהם הציגו לעיתים קרובות יחד. הוא אפילו החזיק בייפוי כוח לשמש כנציג של סקוט מול קונים פוטנציאליים באירופה. כאשר סקוט נסע ללמוד בפריז בשנת 1902, ליאון כתב מכתבי המלצה עבורו. עם זאת, ביקורות בעיתונות היו בדרך כלל חיוביות יותר עבור ליאון, הקונים התעניינו יותר בעבודותיו של ליאון, והיא נמכרה יותר.
דאבו יישר קו עם האוונגרד האמנותי, והשתתף ב"תערוכה לאמנות עכשווית" בשנת 1908. מאוחר יותר באותה שנה הוא הציג עם איגוד האמנים, קבוצת אמנים שהתארגנה בלונדון וערכה תערוכות. בשנת 1909 אצר והשתתף בתערוכת אמנות בקולג׳ ראנד למדעי החברה ובשנת 1910 השתתף ב"תערוכה של אמנים עצמאיים "שנערכה על ידי חברי אסכולת אש קאן. הוא היה בין המייסדים של איגוד הציירים והפסלים האמריקניים, ובין המארגנים של תערוכת הארמורי לאמנות מודרנית בשנת 1913.