טריאסטה
היסטוריה > תחת בית הבסבורג

טריאסטה נשלטה על ידי בית הבסבורג משנת 1382 עד 1919 כמעט בלא הפסקה, וחסותה של אוסטריה הפכה לשלטון מלא. העיר רכשה מעמד ייחודי ב-1719, כאשר קרל השישי העניק לה ולרייקה מעמד של נמל חופשי, וזה הורחב בידי מריה תרזה והוחל על העיר כולה. בין שתי הערים – רייקה ה"הונגרית" וטריאסטה ה"אוסטרית" – החל מתפתח מאבק על השליטה בסחר בים האדריאטי. בתקופתם של מריה תרזה ויוזף השני התפתחה העיר באופן משמעותי והוקמו בה רבעים על שמם של הקיסרים (Borgo Teresiano ו-Borgo Giuseppino בהתאמה).
נפוליאון בונפרטה כבש את העיר ב-1797 אך היא הושבה לשליטה אוסטרית במסגרת הסכם קמפו פורמיו (Campo Formio) שנחתם ב-17 באוקטובר 1797. ההסכם, שהעביר את השליטה בוונציה לאוסטריה, סימן את קצה של ההגמוניה המסחרית הוונציאנית באזור ואת תחילת פריחתה של טריאסטה כנמל האדריאטי החשוב ביותר. היקף תנועת האוניות השנתית בנמל טריאסטה גדל מ-5,442 בשנת 1802 לפי שניים מאה שנה לאחר מכן, וכמות הסחורה שעברה דרכו צמחה לכ-4.5 מיליון טון בשנה. הסחורות העיקריות שעברו דרך הנמל כללו קפה, סוכר, ופירות טרופיים כמו גם יין, שמן, כותנה, עץ ומכונות.
ב-1805 נכבשה שוב העיר בידי הצרפתים לפרק זמן קצר, ובשנת 1809 כבש אותה נפוליאון בשלישית. הפעם, במסגרת הסכם שנברון מ-14 באוקטובר 1809, הייתה טריאסטה לחלק מהפרובינציות הצרפתיות של איליריה עד 1814. תקופה קצרה זו, שבה נשאה העיר בתואר "העיר החופשית הקיסרית טריאסטה" (Reichsunmittelbare Stadt Triest), הותירה את רישומה בעיר בדמות מספר מבנים קלאסיים כדוגמת בניין האופרה "תיאטרון ורדי" שתכנן מתאוס פרטש (ראו להלן).
במחצית הראשונה של המאה ה-19 נוסדו בעיר חברות ביטוח כמו "אסיקורציוני ג'נראלי" (Assicurazioni Generali) ב-26 בדצמבר 1831 ו"לויד אוסטריה" (Austrian Lloyd Trieste) ב-1833, ומספנות, בהן מספנת "סן מרקו" ב-1839 ומספנת "ג'וזפה טונלוס" ב-1852. עוד נפתחו בעיר סניפי בנקים, וקווי ספנות חיברו אותה ליעדים שונים. בזמן המהפכה באיטליה ב-1848 נשארה העיר נאמנה לאוסטריה, שמרה על התואר Città Fedelissima, והמשיכה להתפתח גם לאחר מכן. ב-1857 נפתחה מספנה נוספת בסנט'אנדראה (Sant'Andrea), ובמוג'ה מדרום לעיר קמה מספנת "המוסד הטכני של טריאסטה" (STT, Stabilimento Tecnico Triestino) שהייתה מסוגלת לבנות ספינות במשקל של עד 20,500 טון. עוד נפתחה בשנה זו מסילת הרכבת הדרום-אוסטרית, שקישרה את העיר לווינה (ראו גם מסילת זמרינג).
ב-1849 הייתה טריאסטה, יחד עם האזור המקיף אותה, ליחידה מדינית נפרדת במסגרת האימפריה, בשם "החוף האדריאטי" (Litorale Adriatico) או "מחוז החוף" (Küstenland). עם זאת, האוכלוסייה האיטלקית בעיר החלה לקדם את שאיפותיה הבדלניות. המחאה הגיעה לשיאה בניסיון התנקשות בקיסר פרנץ יוזף בעת שביקר בעיר ב-1882 לרגל יובל 500 שנות שלטון הבסבורגי במקום. העיר נותרה בחזית המאבק האיטלקי נגד השליטה האוסטרו-הונגרית עד מלחמת העולם הראשונה והייתה לאחת מנקודות התסיסה באימפריה, אך למרות זאת המשיכה בתנופת הפיתוח. הנמל התרחב וגדל, במטרה לתת מענה להיקף המסחר שגדל עם פתיחת תעלת סואץ ב-1869 והוספת יעדי סחר חדשים כמו מצרים, טורקיה וסוריה. התפתחות העיר לא נבלמה גם כשניטל ממנה מעמד האזור החופשי ב-1891 ויוחד לנמל בלבד.
העיר הגיעה לשיא פריחתה בתחילת המאה ה-20, ונודעה כעיר קוסמופוליטית שבה התגורר רוב איטלקי לצד סלובנים ובני עמים אחרים, בעיקר דוברי גרמנית. שפת השלטון הייתה גרמנית ושפות היומיום היו איטלקית וניב ונטי מקומי, שהחליפו את ניב הטרג'סטינו (Tergestino) הפורלני. בדומה לרייקה הסמוכה, הייתה האוכלוסייה מחוץ לעיר סלובנית ברובה. העיר הייתה חלק מ"הריביירה האוסטרית" ופקדו אותה סופרים רבים, בהם איטלו זבבו, אומברטו סאבה וג'יימס ג'ויס.