stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת וולוז'ין
סדר הלימוד בישיבה

הלימוד בישיבת וולוז'ין היה מבוסס על שלושה כללים:
רשות ביד כל לומד ללמוד מה (המסכת בתלמוד) שלבו חפץ
הרוצה להחכים יעסוק בדיני ממונות, שסדר נזיקין מועיל וינעם לתלמיד
אין כלי מחזיק ברכה יותר מן הבקיאות
פרטים מדויקים על דרכה הלימודית של הישיבה ישנם רק מימי הנצי"ב, ולפיהם שילבה הישיבה לימודי בקיאות ועיון ברמה גבוהה. כל תלמיד היה חופשי לבוא אל השעורים של ראש־הישיבה או לא לבוא. בישיבה הקפידו על סדר לימוד בקיאות בו למדו את כל הש"ס כסדרו. השיעורים ניתנו כסדר על כל דף גמרא, בהספק של דף ליום בימי השבוע, וחזרה על כל דף שתים עשרה פעמים בממוצע. בימי שישי למדו את פירוש הרא"ש על חמשת הדפים שלמדו כל השבוע. לרוב התלמידים היו יסודות טובים לתלמוד: רבים מהם ידעו את הש"ס כולו עוד לפני שהגיעו לישיבה, חלקם ידעו מסכתות ישר והפוך, וחלקם היו לומדים בישיבה עצמה לצד המסכת הנוכחית את המסכת הבאה כולה כדי להתכונן לשיעור הראשון עליה (שאצל רבי חיים מוולוז'ין היה מקיף אותה ואת מפרשיה אגב לימוד המשנה ודף הגמרא הראשון). על בסיס זה היוותה הישיבה את המוקד להתפתחות העיון האשכנזי המרכזי בישיבות עד היום, על בסיס שיטת הלימוד המחודשת של רבי חיים מבריסק.
רבי ברוך הלוי אפשטיין מספר בספרו "מקור ברוך" שראש הישיבה (הנצי"ב-דודו) לא הרשה לתלמידים ללמוד מעבר לגפ"ת כלימוד ראשוני. ישיבת וולוז'ין הייתה "ישיבה ללא הפסקה" והתקיימו בה משמרות לימוד עשרים וארבע שעות ביממה. בישיבה התקיים פולמוס בנוגע ללימוד המוסר, וכאם הישיבות הליטאיות הנאמנות לדברי הגר"א התנגדו בישיבה זו לחסידות.
בתקופת כהונתו של הנצי"ב, שרחש אהדה רבה למפעל ההתיישבות בארץ ישראל, והיה חבר פעיל בתנועת "חובבי ציון", הוקמו אגודות סתרים של "חיבת ציון" בישיבה. הראשונה נוסדה בשנת תרמ"ה בשם "נס ציונה" (שהרוח החיה שבה היה הרב איסר זלמן מלצר), שלא בידיעת הנצי"ב, ונסגרה לאחר שהמשטרה גילתה את פעולתה, והשנייה בשם "נצח ישראל" נוסדה בשנת תר"ן בידיעתו.
כולל בראדסקי

מסגרת לימודים שהתקיימה בוולוז'ין החל משנת תרמ"ו התקיימה בזכות תרומתו של הנדיב הידוע ישראל ברודסקי, בעל בית חרושת לסוכר בקייב. במסגרת זו למדו עשרה מהמובחרים בתלמידי ישיבת וולוז'ין שנקראו "הברודסקאים" לתקופה של חמש שנים, תלמידים אלה התחייבו לכללים תובעניים יותר משאר תלמידי הישיבה.
לרוב לא נשארו ברודסקאים למשך כל חמש השנים ולפני סיום מסלול הכולל נתמנו לרבני ערים.
ראשי הישיבה

ר' חיים מוולוז'ין - ראש הישיבה הראשון ומייסדה (תקס"ג-תקפ"א, 1821-1803).
ר' יצחק מוולוז'ין - בנו של רבי חיים (תקפ"א-תר"ט, 1849-1821).
ר' אליעזר יצחק פריד - בנו של ר' הלל וחתנו של ר' יצחק (תר"ט-תרי"ג, 1853-1849).
הנצי"ב - חתנו של ר' יצחק (תרי"ג-תרנ"ב, 1892-1853).
ראשי הישיבה > המשנים לראשי הישיבה

ר' יחיאל מיכל ממינסק, מחבר הספר לזכר לישראל (ה'תקס"ג-ה'תק"ע, 1810-1803).
ר' הלל פריד - חתנו של ר' חיים (תקע"א-תקפ"א, 1821-1811).
ר' אברהם שמחה מאמצ'יסלב - בן אחיו של ר' חיים (תקפ"א-תקפ"ז, 1827-1821).
ר' אליעזר יצחק פריד - נכדו של ר' חיים (תקפ"ז-תר"ט, 1849-1827).
הנצי"ב - חתנו של ר' יצחק (תר"ט-תרי"ג, 1853-1849).
ר' יוסף דב (יושע בער) סולובייצ'יק - בן נכדתו של ר' חיים (תרי"ג-תרכ"ה, 1865-1853).
ר' חיים הלל פריד - בנו של ר' אליעזר יצחק (תרכ"ה-תרכ"ז, 1867-1865).
ר' רפאל שפירא - חתנו של הנצי"ב (תר"ל-תרמ"א, 1881-1870).
ר' חיים סולובייצ'יק מבריסק - חתנו של ר' רפאל (תרמ"א-תרנ"ב, 1892-1881).
ר' חיים ברלין - בנו של הנצי"ב (תר"ן-תרנ"ב, 1892-1890).
ראשי הישיבה > ראשי הישיבה בתקופה החדשה

ר' רפאל שפירא - חתנו של הנצי"ב (תרנ"ה-תרע"ה, 1915-1895).
ר' יעקב שפירא - בנו של ר' רפאל (תרפ"ב-תרצ"ו, 1936-1922).
ר' חיים וואלקין - חתנו של ר' יעקב (תרצ"ו-ת"ש, 1940-1936).
תלמידים בולטים

בישיבת וולוז'ין למדו הרבה תלמידי חכמים שהתפרסמו אחר כך, ובהם:
תלמידים בולטים > בתקופת רבי חיים מוולוז'ין

הרב יוסף זונדל מסלנט - רבו של הרב ישראל ליפקין מסלנט, מייסד תנועת המוסר, באחרית ימיו שימש כמורה הוראה של העדה האשכנזית בירושלים.
הרב אליהו גולדברג - רבה של בוברויסק.
הרב יעקב ברוכין בעל "משכנות יעקב".
הרב יצחק מינקובסקי. בעל "קרן אורה". אחיו הצעיר של בעל "משכנות יעקב".
הרב דוד טביל ממינסק בעל "נחלת דוד".
הרב דוד מנובהרדוק בעל "גליא מסכת".
הרב יוסף מסלוצק.
הרב דוב בר יפה מטורץ - חותנו של הרב נחום הכהן קוק (שינה מכ"ץ בגלל החשש מגיוס לצבא הרוסי), שהיה סבו של הרב קוק (אבי אביו, הרב שלמה זלמן הכהן קוק).
הרב מנחם מנדל - ר"מ בישיבת מינסק
הרב יוסף מקריניק
הרב שמואל סלנט - רבה ומנהיגה של עדת האשכנזים בירושלים במשך כ-44 שנים, ואב"ד של הקהילה האשכנזית בירושלים במשך כ-70 שנים.
הרב אליהו מקאליש בעל "יד אליהו" שהתפרסם כ"רבי אליהו רגולר".
הרב מרדכי מינסקר עמד בראש ישיבה (קלויז) בעיר מינסק ועלה לירושלים בשנת תקצ"ו (1836).
תלמידים בולטים > בתקופת רבי יצחק מוולוז'ין

הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין - רב בנובוזיבקוב ונבהרדק, בעל ערוך השולחן.
הרב יעקב יוסף (חריף) רבה הראשי של ניו-יורק.
הרב שמואל מוהליבר - ממייסדי תנועת "חיבת ציון", מאבות הציונות הדתית. הקים את בני ציון - אחד הארגונים הראשונים של חיבת ציון ואת קבוצת חובבי ציון הראשונה בוורשה.
הרב מרדכי גימפל יפה - רבה של רוז'נוי וראש ישיבה ביהוד.
הרב אליהו חיים מייזל - רבה של לודז'.
הרב מרדכי אליאשברג- רבה של בויסק.
הרב יצחק יעקב ריינס - רבה של לידא וראש ישיבת לידא, מייסד המזרחי.
הרב ישראל איסר שפירא - רב באוגוסטוב ובמזריטש.
הרב מאיר פיימר מסלוצק.
תלמידים בולטים > בתקופת הנצי"ב ורבי חיים מבריסק

הרב חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק - שימש גם כר"מ ומגיד השיעור המרכזי לצד הנצי"ב, וחיבר חידושים על ספרו ההלכתי הגדול של הרמב"ם, "משנה תורה".
הרב אהרן וולקין - בעל שו"ת זקן אהרן וספרים נוספים.
הרב שמעון שקופ - מחבר "שערי יושר" וראש ישיבה.
הרב חנוך אייגש מווילנה - מחבר ה"מרחשת". נספה בשואה.
הרב מלכיאל צבי טננבוים - רבה של לומז'ה ומחבר שו"ת "דברי מלכיאל".
הרב זליג ראובן בנגיס - רב במזרח אירופה. עלה לארץ ישראל בתרצ"ח לכהן כראב"ד העדה החרדית בירושלים, ולאחר פטירת הרב יוסף צבי דושינסקי כיהן כגאב"ד "העדה החרדית". מחבר "לפלגות ראובן".
הרב אברהם יצחק הכהן קוק - למד בישיבת וולוז'ין כשנה ושלושה חודשים עד חתונתו. לאחר עלותו לארץ ישראל בכ"ח באייר תרס"ד שימש כרב יפו והמושבות עד תרע"ד, ובתפקידיו האחרונים כיהן כרבה של ירושלים (טבת תר"ף-ג' באלול תרצ"ה), הרב הראשי האשכנזי לארץ ישראל (מתרפ"א) וראש ישיבת מרכז הרב (מתרפ"ד).
הרב חיים עוזר גרודזנסקי - מחבר שו"ת אחיעזר.
הרב ברוך דוב ליבוביץ - ראש ישיבת "כנסת בית יצחק" (שבמקורה מסלבודקה והתפרסמה כישיבת קמניץ).
הרב איסר זלמן מלצר - ראש ישיבת עץ חיים בירושלים ומחבר ספרי "אבן האזל" על "משנה תורה" של הרמב"ם.
הרב משה מרדכי אפשטיין - ראש ישיבת חברון (שמקורה בישיבת "כנסת ישראל" בסלבודקה, שעלתה כולה לחברון, ואחרי פרעות תרפ"ט, עברה לירושלים), ומגדולי ראשי הישיבות. גיסו של הרב מלצר.
הרב שלמה פוליצ'ק - שנודע בכינויו "העילוי ממייצ'יט". כיהן כראש ישיבה בישיבת "תורה ודעת" הידועה בשמה ישיבת לידא לצד הרב יצחק יעקב ריינס שהקימה, ואחר כך כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שבמסגרת ישיבה-אוניברסיטה בניו יורק שבארצות הברית.
הרב אליהו דב ברקובסקי - משגיח בישיבת נובהרדוק, ישיבת לידא וישיבת תל אביב.
הרב יוסף זונדל הוטנר - רבה של איישישוק.
הרב ברוך הלוי אפשטיין - מחבר ה"תורה תמימה" ו"מקור ברוך", בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין בעל "ערוך השלחן".
הרב אהרן הימן - רב בלונדון, מחבר "תולדות תנאים ואמוראים".
הרב מאיר בר-אילן (ברלין) - בנו של הנצי"ב, ממנהיגי תנועת המזרחי.
הרב מנחם נחום קפלן (רבי נחומק'ה מהורודנא) - רבו של החפץ חיים.
הרב יצחק ניסנבוים - מרבני הציונות הדתית ונשיא המזרחי בפולין.
הרב אהרן שמואל תמרת - רבה של מילייציץ והוגה-דעות.
הרב שלום רקובסקי - מגדולי התלמידי חכמים בירושלים, ואחר כך ראש ישיבה ב"ישיבת רבנו יצחק אלחנן".
הרב אברהם דוב כהנא שפירא - רבה האחרון של קובנה.
הרב יעקב שמחה ריטוב - רב העיר וראש עדת יהודי אוסיפוביץ שבחבל מינסק. בנו הבכור ישראל ריטוב היה ממנהיגי החלוץ בפולין ובהמשך יו"ר קרן היסוד.
הרב יהודה ליב דון יחיא - מראשי תנועת המזרחי, ומרבני הציונות הדתית, שימש ברבנות תחת אביו בדריסה, ואחר כך בשקלוב ובצ'רגינוב.
הרב נתן מיליקובסקי - רב ומחנך ופעיל ציוני. סבו של בנימין נתניהו.
הרב שמואל יצחק הילמן - לימים רבה הראשי של גלאזגו - חותנו של הרב יצחק הלוי הרצוג.
הרב בן ציון מיטבסקי - רבה של לבדובה, בעל 'בני ציון'.
כמו כן למדו בה גם כאלו שהתפרסמו בתחומים שונים (לא תורניים):
זאב קלונימוס ויסוצקי - כונה "מלך התה של רוסיה". למד בוולוז'ין ארבע שנים והתפרסם בעסקנותו הציבורית ובחברת התה שהקים (ויסוצקי).
המשורר חיים נחמן ביאליק - למד בוולוז'ין שנה וארבעה חודשים.
אלתר דרויאנוב, מחבר "ספר הבדיחה והחידוד" ופעיל ציוני.
הסופר אבא בלושר - למד בישיבה יחד עם ביאליק.
הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי - למד בוולוזין כשנתיים.
צבי בנימיני, מייסד רמת השרון ויושב הראש הראשון של מועצת רמת השרון.
ראו גם רשימת בוגרים נוספים מישיבת וולוז'ין
ראו גם

אגודות סתר ציוניות בישיבת וולוז'ין
לקריאה נוספת

משה שמואל שפירא, ר' משה שמואל ודורו, ע' 94-39, ניו-יורק תשכ"ד.
משה צבי נריה, פרקי ולוז'ין, ירושלים תשכ"ד.
משה צינוביץ, עץ חיים: תולדות ישיבת וולוז'ין, תשל"ב
שאול שטמפפר, הישיבה הליטאית בהתהוותה, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2005
בן־ציון קליבנסקי, כצור חלמיש: תור הזהב של הישיבות הליטאיות במזרח אירופה, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2014
ש. ל. ציטרון, מלחמת הדינסטיות בישיבת וולוזין, רשומות, א', אודסה תרע"ח, עמ' 123–135
תנחום פרנק, תולדות בית ה' בוולוז'ין.
דב אליאך, אבי הישיבות
הגדה של פסח וולוז'ין
מקור ברוך - זכרונותיו של הרב ברוך אפשטיין מישיבת וולוז'ין [דרושה הבהרה]
מאיר בר-אילן, מוולוז'ין עד ירושלים
יצחק נוסנבוים, עלי חלדי, ע' 46-40.
עמנואל אטקס ושלמה טיקוצ'ינסקי (עורכים), ישיבות ליטא- פרקי זכרונות, ירושלים: מרכז זלמן שזר ומרכז דינור, 2004,
כתבי פנחס טורברג, ניו יורק ה'תשי"ג
מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, פרקי וולוז'ין תרמ"ח: עולם האצילות, צרור מכתבים מאת בר-בי-רב. חולון: בית דבורה ועמנואל, תשמ"ד 1984.
ישראל קלוזנר, תולדות נס ציונה בוולוז'ין, ירושלים תשי"ד
מנחם מנדל זלוטקין, ישיבת וולוז'ין בתקופת ביאליק, שביבים א, פריז תשט"ו (נדפס שנית בתוך: אטקס וטיקוצ'ינסקי, ישיבות ליטא – פרקי זכרונות, עמ' 182–192)
ישיבת וולוז'ין בתוך Bezalel Narkiss Index of Jewish Art, Center for Jewish Art, Hebrew University of Jerusalem
הערות שוליים

↑  הרב משה צבי נריה, "פרקי ולוז'ין"
1 2 3 4 5 6  משה שמואל שמוקלר, תולדות רבנו חיים מוואלוזין, וילנא: בדפוס ש. פ. גארבר, תשס"ט (1909), עמ' 53-32
↑  ספר "נפש החיים", שער ד, פרק א
↑  המכתב התפרסם לראשונה בירחון הפלס שנה שנייה, חוברת שלישית (טבת תרס"ב), בשם "לחוקרי קדמוניות", עמ' 140–143, המכתב נדפס גם ב'תולדות ר"ח מוואלוזין', מאת הרב מ. ש. שמוקלר ווילנא תרסי'ט, מעמ' 38, ובמקורות לתולדות החנוך בישראל, מאת הר"ש אסף, כרך - ד', ירושלים תש"ג, עמ, ק"ע.
↑  הפלס, שם, עמ' 293, שמוקלר שם, אסף שם עמ' קעג
↑  רוח החיים למסכת אבות ג, יז
↑  מאיר ברלין, מדברי הרב מאיר ברלין, הצופה, 22 בדצמבר 1944
↑  שמואל ק. מירסקי, ישיבת וולוזין
1 2 3  מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, תולדות ישיבת עץ חיים
↑  תולדות הגר"ח, ע' 33
↑  נפתלי צבי יהודה ברלין,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'וולאזין, הצפירה, 16 ביולי 1886
↑  אבי לזר, הגאון רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק, באתר Tog
↑  הרב בן ציון ידלר, בטוב ירושלים, עמ' שעב-שעג. שלמה זלמן זוננפלד, האיש על החומה, חלק ב, עמוד 8.
↑  ראו למשל: הרב מאיר בר-אילן, מוולוז'ין עד ירושלים, פרק 17
↑  א, סי' מ"ד
↑  מקור ברוך, עמ' תתר"ג
↑  ישראל שפירא, נכד המקורב טוען: הסיבה לסגירת וולוז'ין - "רצח בסכין", באתר כיכר השבת
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף יט עמוד א
↑  דוגמה לשני הכללים הראשונים: העילוי ממייצ'ט למד בעיון בשנתו הראשונה בישיבה את מסכת בבא קמא.
↑  לפי עדות הרב איסר זלמן מלצר
↑  צינוביץ, עץ-חיים, עמ' 179
↑  יצחק ריבקינד, ראש ישיבה אלמוני בוולוז'ין - ר' יחיאל מיכל מנשויז, תדפיס מתוך: ספר טורוב, בוסטון תרצ"ח, עמ' 6; הרב חיים קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, הדרום, ניסן תשל"ב, עמ' 171
↑  יצחק ריבקינד, ראש ישיבה אלמוני בוולוז'ין - ר' יחיאל מיכל מנשויז, תדפיס מתוך: ספר טורוב, בוסטון תרצ"ח, עמ' 5 הערה 7; הרב חיים קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, הדרום, ניסן תשל"ב, עמ' 171
↑  אבא בלושר, ביאליק בוולוז'ין, וולוז'ין בביאליק: זיכרון לחבר-ישיבה שהיה ואיננו עוד, ולישיבה שאיננה עוד..., מו"ל לא ידוע, קווינס, תרצ"ה, 1934
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296312405171 
מבנה הישיבה כיום
משה בן ארוש

משה בן ארוש (נולד ב-22 במרץ 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי והקשר האחורי בבית"ר ירושלים והפועל ירושלים, וכיום מנהל מקצועי בקבוצת בית"ר נורדיה ירושלים.
קריירה

בן ארוש נולד בשכונת מוסררה שבירושלים, וגדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת 1980/1981 יחד עם אלי אוחנה ואבי כהן.
בתקופתו במחלקת הנוער שיחק בן ארוש בעמדת הבלם בנוער, אך בבוגרים הרבה לשחק בעמדת הקשר האחורי, מאחר שעמדה זו הייתה מאוישת על ידי חנן אזולאי הוותיק. לעיתים תופקד בן ארוש כמחליפו של אזולאי בעמדת הבלם. בן ארוש ניחן בבעיטות חזקות. בעונת 1984/1985 כבש שער בבעיטה מ-35 מ' במשחק נגד מכבי נתניה באצטדיון בלומפילד ששימש אז את הקבוצה במשחקיה הביתיים.
בן ארוש היה בורג מרכזי בעונת האליפות הראשונה של בית"ר ירושלים בעונת 1986/1987 וכן בזכייה בשלושה גביעי מדינה בין השנים 1984-1989. בן ארוש שיחק בבית"ר 10 עונות רצופות (למעט עונת השאלה בהפועל ירושלים בעונת 1987/1988), וצבר 183 הופעות ו-6 שערים. כמו כן, שימש בן ארוש כקפטן בחלק מהעונות.
בעונת 1990/1991 עבר בן ארוש ליריבה העירונית, הפועל ירושלים, ועזר לה לעלות לליגת הבכירה בעונת 1995/1996. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל. בתווך שיחק זמן קצר בהפועל פתח תקווה (כדורגל) וקרוב לשנתיים בהפועל אשדוד.
בן ארוש הופיע פעם בודדת במדי נבחרת ישראל, בשנת 1990.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבד בתור מנהל מקצועי ואחראי מחלקת נוער במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים בין השנים 2011–2013.
בעונת 2014/2015 הצטרף בן ארוש כמנהל מקצועי לקבוצת אוהדים בית"ר נורדיה ירושלים שקמה באותה עונה על מנת להילחם בגזענות והאלימות שמאפיינים את חלק מאוהדי בית"ר.
חיים אישיים

בן ארוש מתגורר בצור הדסה ומשמש כמנהל אחזקה במלון אלדן בירושלים. לבן ארוש שלושה ילדים.
תארים

אליפות המדינה (1): 1986/1987
גביע המדינה (3): 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989
אלוף האלופים (1): 1985/1986
גביע ליליאן (1): 1984/1985
הערות שוליים

1 2 3 4  אשר גולדברג‏, "הקללות היו זוועה, סיפור קללות", באתר וואלה, 30 בספטמבר 2022
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שמיני, משה בן ארוש, עמוד 137, הוצאת Media41LTD
↑  משה בן ארוש באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  שבוע הבא: בית"ר נורדיה עולה למגרש באתר mynet, ‏ 12 באוקטובר 2014
↑  רון עמיקם,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'17 המופלאים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008
י"ז בסיוון

י"ז בסיוון הוא היום השבעה עשר בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השבעה עשר בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. י"ז בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז".
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום טוב במגילת תענית על כיבוש העיר מגדל צור (מגדל שרשן או בית צור) על ידי החשמונאים.
אירועים היסטוריים ביום זה

א'תרנ"ו – על פי סדר עולם פרק ד', ביום זה נחה תיבת נח על הרי אררט.
נולדו

ה'תרס"ט – ישעיה ברלין, פילוסוף פוליטי (נפטר ב-ה'תשנ"ח)
ה'תשי"ז – הרב יורם אברג'ל, ראש מוסדות "רב פעלים".
ה'תשכ"ב – פאולה עבדול, זמרת
נפטרו

ה'תרל"ב – רבי אהרן מקרלין (השני), האדמו"ר הרביעי בשושלת קרלין (נולד ב-ה'תקס"ב)
ה'תרנ"א – רבי מאיר יונה ברנצקי, רבה של סוויסלוץ' (נולד ב-ה'תקע"ז)
ה'תרע"ג – הרב צבי הירש ברוידא, מנהל ישיבת תלמוד תורה בקלם (נולד ב-ה'תרכ"ה)
ה'תשל"ה – ישראל ג'ייקובסון, יו"ר אגודת חסידי חב"ד
ה'תשנ"ב – מרדכי ארדון, מגדולי ציירי ישראל (נולד ב-ה'תרנ"ו)
ה'תשס"ו – מיכאל כספי, עורך דין ישראלי
ה'תש"ע – אריה לובה אליאב, פוליטיקאי, הוגה דעות ואיש עשייה מהבולטים בציונות של ערב קום המדינה ולאחריה (נולד ב-ה'תרפ"ב)
ט"ז בסיוון – י"ח בסיוון
סיוון
סטיב קוגן

| --- | --- |

קוגן, 2017
 לידה:  14 באוקטובר 1965 (בן 59) מידלטון, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Tony Ferrino 
 מדינה:  אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-העשור של 1980 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר  Manchester School of Theatre 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן ג'ון "סטיב" קוגן (באנגלית: Stephen John "Steve" Coogan; נולד ב-14 באוקטובר 1965) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ומפיק אנגלי. קוגן ידוע בעיקר בזכות גילום הדמות הקומית אלן פרטרידג' בסדרות טלוויזיה, תוכניות רדיו וסרטים שונים. למרות שקוגן פרץ להכרת הציבור בתחילת הקריירה בזכות התפקידים הקומיים אותם הוא גילם, הוא נודע לימים גם כשחקן אופי בתפקידים ראשיים בסרטי דרמה.
במהלך הקריירה שלו קוגן קיבל ארבעה פרסי באפט"א והיה מועמד לפרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב.
קוגן ייסד גם את חברת ההפקות Baby Cow Productions אשר הייתה אחראית לאורך השנים למספר רב של הפקות בטלוויזיה ובקולנוע.
ביוגרפיה

קוגן נולד ב-1965 בעיירה מידלטון שבמחוז לנקשייר, אנגליה. הוריו הם קת'לין ואנתוני קוגן. הוא גדל באלקרינגטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי והתחנך כנוצרי קתולי.
קוגן גילה יכולות חיקוי מרשימות כבר בגיל צעיר ושאף ללמוד בבית ספר לדרמה, לאחר שכשל בבחינות הקבלה לבתי הספר הנחשבים בלונדון נרשם קוגן ללימודי משחק בבית הספר לדרמה "בית הספר מנצ'סטר לתיאטרון".
קריירה

קוגן החל את קריירת המשחק הקומית שלו כמנחה בתוכניות רדיו והתגלה בדמותו של המנחה אלן פרטרידג' המזוהה עמו ובזכות דיבוב בסדרה הסאטירית "Spitting Image". בתוכנית עבד קוגן עם הקומיקאי ג'ון תומאסון איתו יצר ביחד את תוכנית המערכונים "The Dead Good Show" בעבורה זכה קוגן לשבחים. במהלך שנות ה-90 הרבה לשחק בדמותו של אלן פטרידג' בסדרות הקומיות "I'm Alan Partridge" ו"
Knowing Me Knowing You with Alan Partridge" ששודרו ברשת BBC. כישרונו הקומי זימן לקוגן גם הצעות לתפקידי קולנוע באותן שנים, מתוכן בחר לשחק בעיבוד הקולנועי של הקומיקאי והשחקן טרי ג'ונס לספר הילדים "הרוח בערבי הנחל" ובפנטזיה של פרנק אוז "מפתח הקסמים".
בשנת 2001 קוגן כתב ושיחק בתפקיד הראשי בקומדיה "שוטר על תנאי", על כתיבת התסריט ביחד עם הנרי נורמל הועמד לפרס באפט"א. קוגן זכה לפרוץ באופן רשמי בבריטניה בשנת 2002 בזכות הופעה בדרמה הקומית של הבמאי מייקל וינטרבוטום "אנשי המסיבות" בתור העיתונאי טוני וילסון המתעד את סצנות המוזיקה בעיר מנצ'סטר של שנות ה-70. תפקידו המרשים בסרט זימן לקוגן הזדמנויות הוליוודיות, בין היתר: תפקיד ראשי בהפקת הענק של וולט דיסני "מסביב לעולם בשמונים יום" בה שיחק קוגן בתור הממציא פיליאס פוג, תפקיד משני בפנטזיה "הקסם של אלה" והשתתפות בסרטו של ג'ים ג'אמרוש "קפה וסיגריות".
ב-2005 שיחק בעיבוד הקולנועי "A Cock and Bull Story" לרומן "טריסטרם שנדי" ובדרמה הקומית האמריקאית "סופים טובים" בתפקיד משני שזכה להערכה. ב-2006 הופיע קוגן בדרמה התקופתית של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתפקיד הדיפלומט האוסטרי פלורימונד קלוד והשתתף בקומדיה של שון לוי "לילה מוטרף במוזיאון" בתפקיד הקיסר הרומאי אוקטביוס, אותו גילם גם בסרט ההמשך "לילה מוטרף במוזיאון 2 - הקרב על סימת'וניאן", וגם בסרט השלישי בסדרה לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר.
ב-2008 שיחק קוגן בקומדיות "המלט 2" בתור המורה לדרמה דנה מרשצ'ז ו"רעם טרופי" של בן סטילר בתור דמיאן קוקבורן הבמאי הבריטי של סרט המלחמה. בשנת 2009 שיחקה בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בכיכובה של הילרי דאף. בשנת 2010 שיחק קוגן בסרט ההרפתקאות של כריס קולומבוס "פרסי ג'קסון וגנב הברק" בתפקיד האל האדס ובקומדיות: "המסע" ו"החבר'ה האחרים" בתור הפושע המולטי מיליונר דייוויד הרשן. ב-2012 שיחק קוגן בדרמה הקומית "רובי ספרקס" בתפקיד הסופר הבריטי לנגדון ת'רפ ובדרמה "בעיניים של מייזי".
בשנת 2013 זכה קוגן לחשיפה עולמית ותקשורתית על עבודתו בדרמה של סטיבן פרירס "פילומנה". קוגן הפיק, כתב את תסריט הסרט וכיכב בו בתפקיד הראשי בתור העיתונאי מרטין סיקסמית' לצידה של ג'ודי דנץ'. קוגן זכה על התסריט שכתב ביחד ג'ף פופ בפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר. הוא היה מועמד גם לשני פרסי אוסקר על התסריט ועל הסרט הטוב ביותר לשנת 2013, אך לא-זכה באף אחד משינ המועמודיות. בשנה זו חזר קוגן גם לגלם את דמותו של המנחה אלן פרטרידג' בקומדיה "Alan Partridge: Alpha Papa" ודיבב בסרט האנימציה "גנוב על המיניונים" את דמותו של סיילס ראמסבוטום.
חיים אישיים

לקוגן ילדה אחת מזוגיות שניהל עם עורכת הדין אנה קול בשנים 1992–1996. הוא נישא בשנת 2005 לקרוליין היקמן, אך הם התגרשו בשנת 2008.
במהלך שנותיו כשחקן נאבק קוגן בהצלחה באלכוהוליזם ממנו סבל בחייו האישיים.
פילמוגרפיה

מפתח הקסמים (1995)
הרוח בערבי הנחל (1996)
שוטר על תנאי (2001)
אנשי המסיבות (2001)
קפה וסיגריות (2003)
מסביב לעולם בשמונים יום (2004)
הקסם של אלה (2004)
טריסטרם שנדי (2005)
סיפורים קצרים על אהבה (2005)
האליבי (2006)
לילה מוטרף במוזיאון (2006)
מארי אנטואנט (2006)
שוטרים לוהטים (2007)
למצוא את אמנדה (2008)
רעם טרופי (2008)
המלט 2 (2008)
לילה מוטרף במוזיאון 2 (2009)
בסוד העניינים (2009)
מה שעולה למעלה (2009)
החבר'ה האחרים (2010)
פרסי ג'קסון וגנב הברק (2010)
המסע (2010)
מרמדיוק (2010)
אחינו האידיוט (2011)
בעיניים של מייזי (2012)
רובי ספרקס (2012)
מבטה של אהבה (2013)
גנוב על המיניונים (2013)
פילומנה (2013)
לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר (2014)
המיניונים (2015, דיבוב)
רועים וקצבים (2016)
יוצא מן הכלל (2016)
החיים הסודיים של חיות המחמד (2016, דיבוב)
גנוב על העולם (2017, דיבוב)
ארוחת הערב (2017)
בית אידיאלי (2018)
אין לך תחליף (2018)
השמן והרזה (2019)
הפרופסור והמשוגע (2019)
מצוץ מהאצבע (2019)
Greed‏ (2019)
גנוב על החיים (2024) - דיבוב
The Penguin Lessons‏ (2025)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

רגעים קטנים של אושר (2015)
סט זוגי ‏(2022) - גם תסריטאי
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | פרס באפט"א לטלוויזיה | הופעת הבידור הקלה הטובה ביותר | Knowing Me Knowing You | מועמדות |  |
| 1995 | פרס באפט"א לטלוויזיה | ההופעה הקומית הטובה ביותר | Pauline Calf's Wedding Video | מועמדות |  |
| 1998 | פרס באפט"א לטלוויזיה | ההופעה הקומית הטובה ביותר | I'm Alan Partridge | זכייה |  |
| 1998 | פרס באפט"א לטלוויזיה | הקומדיה הטובה ביותר (תוכנית או סדרה) | I'm Alan Partridge | זכייה |  |
| 2002 | פרס באפט"א לטלוויזיה | הקולנוען החדש הטוב ביותר | The Parole Officer | מועמדות |  |
| 2003 | פרס באפט"א לטלוויזיה | ההופעה הקומית הטובה ביותר | I'm Alan Partridge | מועמדות |  |
| 2003 | פרסי אמפייר | השחקן הבריטי הטוב ביותר | אנשי המסיבות | מועמדות |  |
| 2005 | פרס סטלייט | שחקן המשנה הטוב ביותר | הכול לטובה | מועמדות |  |
| 2011 | פרס באפט"א לטלוויזיה | ההופעה הקומית הטובה ביותר – גבר | The Trip | זכייה |  |
| 2013 | פרס באפט"א לטלוויזיה | ההופעה הקומית הטובה ביותר – גבר | אלן פרטרידג' | זכייה |  |
| 2013 | פסטיבל הסרטים של ונציה | התסריט הטוב ביותר | פילומנה | זכייה |  |
| 2013 | פרסי אוסקר | הסרט הכי טוב | פילומנה | מועמדות |  |
| 2013 | פרסי אוסקר | התסריט המעובד הטוב ביותר | פילומנה | מועמדות |  |
| 2013 | פרס גלובוס הזהב | התסריט הטוב ביותר | פילומנה | מועמדות |  |
| 2013 | פרס באפט"א לקולנוע | הסרט הכי טוב | פילומנה | מועמדות |  |
| 2013 | פרס באפט"א לקולנוע | הסרט הבריטי הטוב ביותר | פילומנה | מועמדות |  |
| 2013 | פרס באפט"א לקולנוע | התסריט המעובד הטוב ביותר | פילומנה | זכייה |  |
| 2013 | פרס הקולנוע הבריטי העצמאי | השחקן הטוב ביותר | פילומנה | מועמדות |  |
| 2013 | פרס הקולנוע הבריטי העצמאי | התסריט הטוב ביותר | פילומנה | מועמדות |  |
| 2017 | פרס באפט"א לטלוויזיה | ההופעה הקומית הטובה ביותר – גבר | Alan Partridge's Scissored Isle | זכייה |  |
| 2018 | פרס באפט"א לקולנוע | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | השמן והרזה | מועמדות |  |
| 2018 | פרס הקולנוע הבריטי העצמאי | השחקן הטוב ביותר | השמן והרזה | מועמדות |  |
| 2024 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקן הטוב ביותר | The Reckoning | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  BAFTA Television 2024: The Winners and Nominations, www.bafta.org, ‏2024-03-15 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422297805171  PLWABN: 9810616585905606  BNE: XX1363724  BnF: cb14066852v (data)  GND: 1019234393  ISNI: 0000 0001 1488 4749  LCCN: nb98028099  MusicBrainz: 445b5fbd-4453-413a-9946-943f09a9555f  NKC: xx0040479  NTA: 243377614  SUDOC: 118130110  VIAF: 19886197   WorldCat (עם VIAF): 19886197
קונסטנס וו

| --- | --- |

קונסטנס וו בפרימיירת הסרט "נוכלות בלי חשבון" בפסטיבל טורונטו, 2019
 לידה:  22 במרץ 1982 (בת 42) ריצ'מונד, וירג'יניה
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  שחקנית טלוויזיה וקולנוע
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס  Douglas S. Freeman High School 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קונסטנס וו (באנגלית: Constance Wu; נולדה ב-22 במרץ 1982) היא שחקנית אמריקאית.
וו התפרסמה בשל תפקידה הראשי בסדרה "חמוץ מתוק" של רשת ABC בתפקיד אם המשפחה ג'סיקה הואנג (2015–2020). על תפקידה הקולנועי כרייצ'ל צ'ו בקומדיה הרומנטית "עשיר בהפתעה" משנת 2018 הייתה מועמדת בין היתר לפרס גילדת שחקני המסך ופרס גלובוס הזהב; וו היא האישה האסיאתית הרביעית שמועמדת לפרס זה.
בשנת 2017, וו נכללה ברשימת "טיים 100" של האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ביוגרפיה

קונסטנס וו נולדה בריצ'מונד, וירג'יניה. השלישית מבן ארבע בנות. הוריה היגרו לארצות הברית מטאיוואן: אביה הוא ביולוג ופרופסור לגנטיקה באוניברסיטת קהיליית וירג'יניה (אנ'), ואמה היא מתכנתת מחשבים. וו סיפרה שהסבים והסבתות שלה היו חקלאי במבוק עניים וכיוון שלא התאפשר להם לרכוש השכלה הם לא ידעו קרוא וכתוב.
במהלך לימודיה בתיכון במחוז הנרייקו, החלה להופיע בתיאטרון המקומי; היא השתתפה בתוכנית בת שישה חודשים במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. בשנת 2005 סיימה לימודי תואר ראשון במשחק בקונסרבטוריון לאמנויות התיאטרון באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס. היא ציינה את במאי הקולנוע עטור הפרסים אנג לי כמקור השראה. וו למדה פסיכובלשנות ושקלה להמשיך ללימודי תואר שני בקלינאות תקשורת באוניברסיטת קולומביה לפני שהחליטה לעבור ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.