stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכסות פפאלץ-צווייבריקן
מקור הדוכסות

הנסיכות הוקמה בשנת 1444 והתממשה בשנת 1453 על ידי חלוקה של רוזנות פפאלץ-זימרן-צווייבריקן, אשר הוקמה בשנת 1410 עבור שטפן, בנו השלישי שנותר בחיים של הנסיך הבוחר רופרכט השלישי. בשנת 1444, שטפן ירש את רוזנות ולדנץ מחותנו, פרידריך השלישי, רוזן ולדנץ. זה איפשר לו לחלק את רכושו בין בניו, פרידריך הראשון ולודוויג הראשון, מה שעם התפטרותו בשנת 1453, שטפן עשה: הבן הבכור פרידריך הראשון קיבל את רוזנות שפונהיים יחד עם התואר "רוזן שפונהיים", וקיבל גם את המחצית הצפונית של פפאלץ-צווייבריקן. הבן הצעיר, לודוויג הראשון, קיבל את רוזנות ולדנץ מירושה של סבו ואת החצי הדרומי של פפאלץ-צווייבריקן-זימרן, שכלל את רוזנות צווייבריקן לשעבר, שנרכשה על ידי נסיכות הבוחר מפפאלץ ב-1385. בין התארים של שטפן היו "הרוזן פלטין מהריין" וה"דוכס בבוואריה". שני הבנים ירשו את הזכות להשתמש בתארים אלה, וזו הסיבה ששתי הנסיכויות החדשות שנוצרו, פפאלץ-זימרן ופלטות-צווייבריקן, תוארו בדרך כלל כרוזנויות פלטין ולעיתים כדוכסויות.
היסטוריה > המאה ה-15

בתקופת שלטונו של לודוויג הראשון, שניהל ארבעה סכסוכים לא מוצלחים נגד בן דודו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אבדו הרוזנויות של לאמבסהיים, וואכנהיים וולדבקלהיים לנסיכות הבוחר מפפאלץ. פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה מסוכסך גם עם נסיכות הבוחר מפפאלץ, מינה את לודוויג הראשון לפלדמרשל שלו והכיר בפפאלץ-צווייבריקן כדוכסות. לודוויג הראשון עורר את הכרייה ופישט את ניהול הדוכסות.
בתחילה הייתה מייזנהיים הבירה. ב-1477 איימה נסיכות הבוחר מפפאלץ על מייזנהיים והבירה נאלצה לעבור לצווייבריקן, שם היא נשארה עד 1793.
כנסיית אלכסנדר (גר') היא הכנסייה העתיקה ביותר ב-Zweibrücken, כנסיית אולם פרוטסטנטית מאוחרת גותית שנבנתה מ-1493 עד 1514 כמתנה מאלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן לאחר שובו מעלייה לרגל לארץ הקודש; בקריפטה שלה קבורים צאצאי רוזני ודוכסי הענף.
היסטוריה > המאה ה-16

לאחר מותו של לודוויג, הדוכסות לא חולקה. צוואתו חייבה את הדוכסים אלכסנדר וקספר לשלוט בדוכסות במשותף. עם זאת, אלכסנדר הכריז על אחיו הבכור חולה נפש, נעל אותו ושלט לבדו בדוכסות. אלכסנדר גם ניהל מלחמה בנסיכות הבוחר מפפאלץ; חייליו בזזו את פאלץ במהלך מלחמת לנדסהוט. ב-1505, כשהמלחמה הסתיימה בהחלטה קיסרית, הועבר שטח מסוים מנסיכות הבוחר מפפאלץ לפפאלץ-צווייבריקן. אלכסנדר חתם על הסכם ירושה עם הנסיך הבוחר החדש פיליפ, ששיפר במידה ניכרת את היחסים בין שתי המדינות.
אלכסנדר ולודוויג השני הציגו את העדפת הבן הבכור, הכלל לפיו כל הנסיכות תעבור מעתה והלאה בירושה לידי הבן הבכור. בישוויילר נרכשה בשנת 1542, בתקופת העוצרות של רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ. בשנת 1544 התפצל הענף הזוטר של פפאלץ-ולדנץ. בשנת 1553, רוזנות לוצלשטיין (כיום לה פטיט-פייר (צר') באלזס) נרכשה מנסיכות הבוחר מפפאלץ. הרוזן וולפגנג פיזר את המנזרים בשטחו, ובכך הגדיל את הכנסותיו, וכן רכש את שטחו של מנזר דיסיבודנברג. בשנת 1557, הוא ירש את רוזנות פפאלץ-נויבורג, חצי ממחוז "הינדר" ("ההמשך") של שפונהיים ומחצית מלורדות גוטנברג מהפאלץ במסגרת חוזה היידלברג; זה הביא ליותר מהכפלת הטריטוריה שלו. בשנת 1558, הוא פיזר את מנזר הורנבך ולקח את שטחו ואת חצי רוזנות מולסהיים. בשנת 1559, קו הנסיך הבוחר נכחד ווולפגנג ירש חלק ברוזנות שפונהיים. הוא השתמש ברווחים הגדולים הללו כדי להעניק לכל אחד מחמשת בניו שטח מסוים: רוזנות פפאלץ-נויבורג ופפאלץ-צווייבריקן, שנפלו בידי בנו השני של יוהאן הראשון ב-1569, והענפים הלא-ריבוניים פפאלץ-זולצבאך, פפאלץ-ווהנשטראוס-פארקשטיין ופפאלץ-בירקנפלד.
היסטוריה > המאה ה-17

במהלך מלחמת שלושים השנים נכבשה הדוכסות על ידי כוחות קיסריים ויוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן נאלץ לברוח למץ. בנו ויורשו פרידריך חזר ב-1645. כאשר פידריך מת ללא יורש זכר בשנת 1661, ירש אותו בן דודו פרידריך לודוויג. במהלך שלטונו, הארץ נכבשה על ידי צרפת ב-1676. צווייברוקן הייתה נחלה של בישוף מץ, שסופחה לצרפת. בשנת 1680 צרפת סיפחה גם את צווייבריקן. ב-1681 מת פרידריך לודוויג בגלות, ללא צאצאים זכרים.
הסכם רייסווייק משנת 1697 החזיר את הדוכסות לבעליה החוקיים, שהיה בן דודו שהודח פעם אחת של פרידריך לודוויג, הרוזן קרל השני מקליבורג, שהיה גם מלך שוודיה כקרל האחד עשר.
היסטוריה > המאה ה-18

האיחוד האישי עם שוודיה נמשך עד מותו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה ב-1718. כשקרל השנים עשר מת ללא ילדים, הכתר השוודי עבר בירושה לידי אחותו אולריקה אלאונורה, ואילו צווייבריקן נמסרה לבן דודו גוסטב, דוכס צווייבריקן. בשל כך, המלך הפולני הגולה סטניסלאב לשצ'ינסקי, אשר מונה לרוזן פפאלץ-צווייבריקן בשמו של קרל השנים עשר בשנת 1714, נאלץ לעזוב שנה לאחר מותו ב-1719.
משנת 1725 עד 1778, הרוזנים התגוררו בטירת צווייבריקן; לאחר מכן הם עברו לטירת קרלסברג ליד הומבורג, כדי להדגיש את תביעתם לרשת את דוכסות בוואריה. בני המשפחה השלטת נקברו בכנסיית הטירה במייזנהיים ולאחר מכן בכנסיית אלכסנדר בצווייבריקן (נפגעה קשות במלחמת העולם השנייה).
גוסטב היה הרוזן האחרון בקו קלייבורג; כאשר מת ב-1731 ללא יורש זכר, הדוכסות נתפסה על ידי האימפריה. בשנת 1734, הקיסר מינה את  כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-בירקנפלד לרוזן צווייבריקן. בירקנפלד התפצלה מצווייבריקן לענף זוטר ב-1584. בנו כריסטיאן הרביעי המיר את דתו לקתולית ב-1758.
בתקופת שלטונו של כריסטיאן הרביעי, פיצול האזור צומצם על ידי חילופי שטחים. לדוגמה, בשנת 1768, אודרנהיים וחצי ממולסהיים הועברו לנסיכות הבוחר מפפאלץ, בתמורה לנויבורג, רוזנות הגנבאך, רוזנות זלץ ומנזר זלץ. בשנת 1776 חולק מחוז "ההינדר" של שפונהיים בין צווייבריקן ובאדן, כאשר צווייבריקן קיבלה את קסטלאון, טראבן-טרבאך עם שטארקנבורג ואלנבך, ובאדן קיבלה את בירקנפלד, פראונבורג והרשטיין. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שלח כריסטיאן כוח בפיקוד בנו כריסטיאן פון צווייבריקן שנלחם לצד הצבא הצרפתי, ואף השתתף בקרב יורקטאון.
בשנת 1793 כבשה הרפובליקה הצרפתית הראשונה את הגדה השמאלית של הריין, לרבות את שטחה של צווייבריקן. הסיפוח הצרפתי של שטח זה הוכר על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה בסעיף סודי של הסכם קמפו פורמיו שנחתם ב-17 באוקטובר 1797. ב-4 בנובמבר 1797, השטח הכבוש שולב במחוז הצרפתי Mont-Tonnerre שזה עתה נוסד, עם בירתו במיינץ. הכחדת הענפים הבכירים של ויטלסבאך ב-1799 הפכה את הרוזן פלטין האחרון מצווייבריקן, מקסימיליאן יוזף, לנסיך הבוחר ממבוואריה, כמקסימיליאן הרביעי יוזף, כמו גם הנסיך הבוחר מפפאלץ, כמקסימיליאן השני יוזף.
היסטוריה > המאה ה-19

פפאלץ-צווייבריקן חדלה רשמית מלהתקיים על ידי הסכם לינוויל ב-1801, שאישר והכיר בינלאומית בסיפוחים הצרפתיים שנקבעו בחוזה קמפו פורמיו.
בשנת 1806 הפך מקסימיליאן יוזף למלך בוואריה, בתור מקסימיליאן הראשון יוזף, ותפקיד הנסיך הבוחר חדל להתקיים.
לאחר קונגרס וינה ב-1815, חלקים מסוימים מהרוזנות לשעבר הוחזרו למקסימיליאן יוזף, מלך בוואריה, יחד עם חלקים מנסיכות הבוחר לשעבר ושטחים שהיו בעבר בבעלות משפחות שונות. מקסימיליאן יוזף מיזג את השטחים הגדה השמאלית הללו כדי ליצור את מחוז הריין (גר'), שהיה ידוע לאחר 1837 פשוט בשם פפאלץ ולפעמים נקרא פפאלץ הריינית (גר'). אזור זה מתכתב במידה רבה עם אזור פפאלץ המודרני ומחוז סארפפאלץ.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27  Huberty, Michel; Giraud, Alain; Magdelaine, F. and B. (1985). L'Allemagne Dynastique, Tome IV Wittelsbach. France: Laballery. pp. 37–40, 43–45, 54–57, 64–65, 73, 80–88, 101, 104, 108–109, 119, 123, 140–141, 143–147, 202–208, 275–279, 336–337, 340–348. ISBN 2-901138-04-7.
↑  Hudlet, Richard B. (1993). 500 Jahre Alexanderskirche Zweibrücken, 1493-1993 : Betrachtungen zur Geschichte einer Kirche und einer Stadt [500 years of Alexander's Church Zweibrücken, 1493-1993: Reflections on the history of a church and a city] (בגרמנית). Zweibrücken: Protestantische Kirchengemeinde Zweibrücken-Mitte [Protestant parish of Zweibrücken-Mitte]. ISBN 9783924171186. OCLC 34658300.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552706405171  GND: 4045464-2  LCCN: n82162657  VIAF: 267996576   WorldCat (עם VIAF): 267996576 
קרל השנים עשר, מלך שוודיה (1682-1718). דיוקן מאת יוהאן היינריך וודקינד
ארמון צויברוקן
דיוויזיית השדה התשיעית של הלופטוואפה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוקטובר 1942 – ינואר 1944 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-9 (בגרמנית: 9. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באמצעות צוות קרקע עודף של הלופטוואפה ושירתה בחזית המזרחית מסוף 1942 עד יוני 1944. היא הוכתה קשות במהלך המתקפה הסובייטית בינואר 1944 ליד לנינגרד. מאוחר יותר היא אוחדה עם דיוויזיית הרגלים ה-225.
היסטוריה

דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-9, הוקמה באוקטובר 1942 במזרח פרוסיה, באזור התמרון של חיילי אריס, בפיקודו של אוברסט הנס ארדמן. היא נועדה לשרת כחיל רגלים, אנשיה נמשכו ברובם מגדוד האוויר ה-62. בדצמבר 1942, היא הוקצתה לקבוצת ארמיות צפון בחזית המזרחית. היא הוצבה בגזרה ליד לנינגרד, והגנה על קווי החזית שלה במשך יותר מ-12 חודשים.
מפקדים

אוברסט הנס ארדמן (אוקטובר 1942–ספטמבר 1943)
אוברסט אנטון-קרל לונגין (ספטמבר–נובמבר 1943)
גנרל לויטננט פול וינטר (נובמבר 1943)
אוברסט ארנסט מיכאל (נובמבר 1943–ינואר 1944)
אוברסט היינריך גירקנס (ינואר 1944)
דגל אורגון

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  15 באפריל 1925
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול, סמל המדינה במרכז, מעליו הכיתוב "מדינת אורגון" ומתחתיו "1859".
 גרסאות נוספות

 
  צדו האחורי של דגל
דגל מדינת אורגון (באנגלית: Flag of Oregon) הוא בעל רקע כחול ועליו סמל מדינת אורגון הנתמך על 33 כוכבים המייצגים את היותה של אורגון המדינה ה-33 של ארצות הברית. מעל לסמל כתוב באנגלית "מדינת אורגון" ומתחת לסמל מצוינת שנת ההצטרפות של אורגון לארצות הברית – "1859". בצד האחורי של הדגל מצויר בונה. יחס אורך לגובה של הדגל הוא 3:5.
דגל אורגון הוא בין הבודדים בעולם שיש להם תמונות שונות משני עבריהם, דבר שמייקר מאוד את ייצור הדגל. דגל נוסף כזה הוא זה של פרגוואי.
גיגה ניו יורק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חרושת 
 מיקום:  באפלו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  טסלה מוטורס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2014
 תאריך פתיחה רשמי:  2014 
 קואורדינטות:  42°51′33″N 78°50′12″W﻿ / ﻿42.8591°N 78.8366°W﻿ / 42.8591; -78.8366
 אתר רשמי
 he
 
גיגה ניו יורק (באנגלית: Giga New York) או גיגה מפעל 2 (Gigafactory 2) הוא מפעל של SolarCity, חברת בת של טסלה לייצור תאים פוטו-וולטאיים, בבאפלו, ניו יורק. המפעל בבעלות מדינת ניו יורק, והוקם על שרידי מפעל פלדה לשעבר. בניית המפעל החלה בשנת 2014 והסתיימה בשנים 2016–2017.
בשנת 2013 תוכנן האתר של גיגה ניו יורק כמרכז להנבטה עסקית בתחום האנרגיה הנקייה. SolarCity רכשה ב 2014 את Silevo שמוזגה לתוך טסלה שנתיים לאחר שהמפעל תוכנן. המפעל, בשותפות עם פנסוניק, החל בהרכבה מוגבלת של מודולים פוטו-וולטאיים בשנת 2017 באמצעות תאי PV יפניים מיובאים. היא החלה בייצור מסחרי של מודולים בשנת 2017. בשנת 2018, SolarCity החלה בייצור של תאי שמש בודדים. בסוף 2019 או בתחילת 2020 טסלה החלה בהתקנה מסחרית של גרסה 3 למוצר "Solar Roof" שלה.
בתחילת 2020 הגדילה טסלה את מספר העובדים במפעל ליותר מ-1,500, אך פנסוניק הפסיקה לייצר פאנלים סולאריים במפעל בשנת 2020. עקב מגפת הקורונה, התעסוקה במפעל פחתה במחצית הראשונה של 2020.
התחייבות למשרות

בשנת 2018 התחייבה טסלה לספק 1,460 משרות במפעל עד אפריל 2020. בתחילת 2020 מספר זה עלה ל-1,834, כולל 376 עובדי פנסוניק שתוכננו לעזוב עד ספטמבר. אולם בשל מגפת הקורונה, התעסוקה במפעל פחתה ל-474 נכון ליום 30 באפריל 2020, והחברה ביקשה וקיבלה שנה נוספת (עד 2021) כדי לעמוד ביעדי הגיוס שלה. עד ספטמבר 2020 חידשה החברה את גיוסה במפעל.
הערות שוליים

↑  Musk, Elon [@elonmusk] (25 בינואר 2020). "Going with nomenclature of Giga [most widely understood location name] vs Giga #, so Giga Shanghai, Giga Nevada, Giga New York & Giga Berlin" (Tweet). נבדק ב-2020-01-26 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robinson, David (31 באוגוסט 2017). "6 things to watch as Panasonic gears up to start production". The Buffalo News. נבדק ב-4 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kolodny, Lora. "Tesla releases a new version of Solar Roof tiles, aiming to revitalize its clean energy business", CNBC, October 25 2019
1 2 3  Robinson, David. "Analysis: Tesla's solar slump is proof of the pandemic's destructive power", Buffalo News, July 23, 2020
1 2  O'Kane, Sean. "Panasonic to resume work at Tesla’s New York solar factory this week", The Verge, May 19, 2020
↑  Whalen, Ryan (29 במאי 2020). "Tesla Says Success Temporarily Tanked by Coronavirus in New Jobs Report". spectrumlocalnews.com. נבדק ב-2020-08-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ferris, Dacia J. "Tesla Energy ramps hiring at Giga New York for accelerated solar production", Teslarati, September 9, 2020
| חברת טסלה |
| --- | --- | --- |
| דגמים | מודל 3 • מודל Y • מודל X • מודל S • רודסטר • סייברטראק • סמי • סייברקוואד |  |
| מפעלים | פרימונט • גיגה נבדה • גיגה שאנגחאי • גיגה ברלין • גיגה ניו יורק • גיגה טקסס |  |
| אנרגיה | טסלה אנרג'י (SolarCity) • טסלה מגה-פק • פאוורוול |  |
| טכנולוגיה | Giga Press |  |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |  |
גמר ליגת האלופות 1993

גמר ליגת האלופות 1993 התקיים באצטדיון האולימפי במינכן, גרמניה ב-26 במאי 1993, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת 1992/1993 היא אולימפיק מרסיי הצרפתית, שניצחה במשחק את מילאן האיטלקית בתוצאה 1–0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-38 של גביע אירופה לאלופות, והראשונה בהיסטוריה במתכונת ליגת האלופות. שיטת הטורניר נשמרה מהעונה הקודמת, בה הוצג לראשונה שלב בתים.
באזיל בולי, מגנה של מרסיי ויליד חוף השנהב, כבש שבנגיחה את השער היחיד במשחק בדקה ה־43 לאחר הגבהת כדור קרן של עבדי פלה, והעניק למרסיי את מרסיי את הגביע בפעם הראשונה בתולדותיה, שנתיים לאחר הופעתה הראשונה בגמר 1991 בו הפסידה בדו־קרב בעיטות עונשין לכוכב האדום בלגרד. מרסיי הייתה לקבוצה הצרפתית הראשונה, והיחידה עד כה, שזוכה בתואר אלופת אירופה. רק שתי קבוצות צרפתיות הופיעו לפניה בגמר אליפות אירופה (סטאד ריימס ב־1956 ו־1959, וסנט אטיין ב־1976), ורק שתי קבוצות אחריה (מונקו ב־2004 ופריס סן-ז'רמן ב־2020). כולן הפסידו בגמר. עבור מילאן הייתה זו הופעה שישית בגמר, לאחר שזכתה בעבר ארבע פעמים בתואר. היה זה משחק גמר אליפות אירופה שני מתוך שבעה גמרים רצופים בו משחקת קבוצה איטלקית. שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת 1991/1992. מילאן זכתה באליפות איטליה בפער של 12 נקודות מיובנטוס, בעוד מרסיי זכתה באליפות צרפת בפעם הרביעית ברציפות, בפער של שש נקודות מיריבתה מונקו.
לאחר הגמר התברר כי מרסיי הייתה מעורבת לכאורה בשערוריית הטיית משחקים (בו היא שילמה לואלנסיין על מנת שתפסיד, וכך תוכל מרסיי להבטיח את אליפות צרפת שבוע לפני הגמר), ובעקבות כך ירד המועדון לליג 2 ונאסר עליו להשתתף בכדורגל האירופי בעונת 1993/1994. כך נמנע ממרסיי להגן על תוארה בעונת 1993/1994, ולהשתתף כאלופת אירופה בגביע הביניבשתי ובסופר קאפ האירופי (מילאן, סגניתה, מילאה את מקומה במפעלים אלו). מכיוון שמכירת המשחקים נעשתה רק במשחקי הליגה, תוארה של מרסיי כאלופת אירופה לא נשלל ממנה.
מרסל דסאי, שעלה בהרכב מרסיי, עבר בעונה הבאה לשורותיה של מילאן שזכתה בגמר 1994, ובמדיה היה לשחקן הראשון בתולדות הטורניר שזוכה בתואר שנתיים ברציפות עם שתי קבוצות שונות. גמר זה התברר בדיעבד כמשחקו האחרון בקריירה של כוכבה ההולנדי של מילאן, מרקו ואן באסטן בן ה־28, שזכה באמצע העונה בכדור הזהב בפעם השלישית. לאחר שהוחלף בדקה ה־86 עקב פציעה בקרסול, הוא יבלה את השנתיים הבאות בניסיונות החלמה עד שיודיע על פרישתו באוקטובר 1995.
הקבוצות

| מועדון | הופעות קודמות בגמר (בכתב מודגש: זכיות) |
| --- | --- |
צרפת מרסיי: 1 (1991)
איטליה מילאן: 5 (1958, 1963, 1969, 1989, 1990)
הדרך אל הגמר > מרסיי

מרסיי החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול גלנטורן מצפון אירלנד. היא צלחה את השלב עם ניצחון 8–0 בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני פגשה מרסיי את דינמו בוקרשט מרומניה. לאחר שוויון 0–0 בחוץ, הצליחה הקבוצה לנצח 2–0 בבית בזכות צמד שערים של אלן בוקסיץ', והעפילה לשלב הבתים, בלא שספגה שער חובה בשני הסיבובים הראשונים. בהגרלת שלב הבתים הוגרלה מרסיי לבית א', לצידן של גלאזגו ריינג'רס, קלאב ברוז' וצסק"א מוסקבה. ריינג'רס היוותה יריבה ראויה למרסיי, שלא הצליחה לנצח אותה בצמד המפגשים בין השתיים, וכמו מרסיי סיימה את שלב הבתים ללא הפסד. אך מרסיי צברה ניצחון אחד יותר מיריבתה, והעפילה לגמר מהמקום הראשון בפער של נקודה. מרסיי רשמה צמד ניצחונות ביתיים מרשימים בשלב זה, 3–0 על קלאב ברוז' ו-6–0 על צסק"א, ונהנתה מיכולת כיבוש גבוהה של פרנק סוזה (5 שערים) ואלן בוקסיץ' (4 שערים), בדרך לגמר השני בתולדותיה.
הדרך אל הגמר > מילאן

מילאן החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול אולימפיה ליובליאנה הסלובנית. היא צלחה את השלב עם ניצחון 7–0 בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני פגשה מילאן את סלובן ברטיסלאבה הצ'כוסלובקית, ושוב השלימה ניצחון כפול. לאחר 1–0 בחוץ, הביסה מילאן את יריבתה 4–0 בבית, והעפילה לשלב הבתים עם מאזן מושלם של ארבעה ניצחונות וללא שערי חובה. בהגרלת שלב הבתים הוגרלה מילאן לבית ב', לצידן של גטבורג, פורטו ופ.ס.וו. איינדהובן. מילאן הפגינה יכולת משכנעת והעפילה לגמר עם מאזן מושלם של שישה ניצחונות משישה משחקים. כבר במשחק הפתיחה של שלב הבתים כבש מרקו ואן באסטן רביעייה לרשתה של גטבורג, בניצחונה של מילאן 4–0. השחקן היחיד שכבש לחובתה בטורניר בכל הופעותיה עד לגמר היה רומאריו, חלוצה הברזילאי של פ.ס.וו ומלך השערים של הטורניר, במשחק בו ניצחה מילאן 2–1 באיינדהובן. מילאן העפילה מהמקום הראשון לגמר, בפעם השישית בתולדותיה, עם מאזן מושלם של עשרה ניצחונות בעשרה משחקים בכל שלושת השלבים, ומאזן שערים 23–1 לזכותה.
המשחק > סיכום

מילאן, תחת המאמן פאביו קאפלו, הגיעה למשחק הגמר כפייבוריטית לזכייה. עקב חוקי אופ"א באותה תקופה, על פיהם ניתן היה לשתף רק שלושה שחקנים שאינם מקומיים בכל קבוצה, החליט המאמן קאפלו להותיר מחוץ לסגל את רוד חוליט ההולנדי, זבונימיר בובאן הקרואטי ודיאן סביצ'ביץ' היוגוסלבי. מנגד הגיעה מרסיי, עם מאמנה הבלגי ריימונד גותאלס, ללא איגור דוברובולסקי הרוסי, רפאל מרטין ואסקס הספרדי ופרנסואה אומאם-ביאיק הקמרוני.
מילאן פתחה טוב יותר את המשחק, וכמעט שהצליחה לעלות ליתרון, לאחר שהגבהה של מרקו ואן באסטן מימין מצאה את ראשו של דניאלה מסארו שנגח את הכדור בסמוך לקורת שערו של פביאן בארטז. מנגד, תיקול כדור במרכז המגרש הביא להתקפה מתפרצת של מרסיי. רודי פלר נכנס לתוך הרחבה ובעט שטוח למרכז שערו של סבסטיאנו רוסי שהדף, והכדור החוזר הורחק לקרן.
מילאן שלטה במתרחש במגרש, והתקרבה שוב לכיבוש, כשמסארו התנהל עם הכדור בתוך הרחבה עד שמסר בעקבו לואן באסטן, שבעט ברגל שמאל תוך כדי סיבוב כדור חזק שנהדף על ידי בארטז. מילאן הוסיפה להפעיל לחץ על שערה של מרסיי, ומסארו השתלט על כדור גובה לתוך הרחבה ובעט מזווית קשה כדור חזק וגבוה, שנהדף שוב על ידי בארטז.
שתי דקות לסיום המחצית הראשונה, עלתה מרסיי ליתרון. עבדי פלה פרץ באגף הימני ותוקל על ידי פאולו מלדיני. הכדור ספק פגע בפלה לפני שיצא, אך השופט העניק כדור קרן למרסיי. פלה הגביה את הכדור לרחבה, והבלם באזיל בולי נגח לפינה ופנימה, 1–0 למרסיי.
במהלך המחצית השנייה מילאן כמעט והשיגה את השוויון. כדור קרן מצא את ראשו של פרנק רייקארד שנגח תוך כדי נפילה, הכדור פגע בקרקע לפני שנקלט על ידי בארטז. ז'אן-פייר פאפן שעלה כמחליף ניסה לחלץ את הכדור מידיו של בארטז בהרמת רגל גבוהה שכמעט פגעה בשוער. מרסיי המשיכה להתגונן, והצליחה לשמור על התוצאה ולנצח 1–0 בדרך לזכייה בתואר.
המשחק > פרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 במאי 1993   CET 20:15 | צרפת אולימפיק מרסיי | 1–0 | איטליה מילאן | האצטדיון האולימפי, מינכן צופים: 64,444 שיפוט: קורט רות'ילסברגר (שווייץ) |
| 26 במאי 1993   CET 20:15 | באזיל בולי  43' | (סיקור) |  | האצטדיון האולימפי, מינכן צופים: 64,444 שיפוט: קורט רות'ילסברגר (שווייץ) |
המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אולימפיק מרסיי :               מילאן
לאחר המשחק

ב-21 בינואר 2006 חשף שחקנה לשעבר של מרסיי, ז'אן ז'אק איידלי, בספרו האוטוביוגרפי כי לשחקני הקבוצה הוזרקו חומרים ממריצים ערב המשחק. למרות קריאה של אנשי מילאן לחקור את הטענות ובמידת הצורך אף לשלול את הגביע ממרסיי ולהעבירו למילאן, הטענות הוכחשו על ידי חבריו של איידלי לקבוצה, ונשיא המועדון לשעבר אף איים לתבוע אותו על הוצאת דיבה.
הערות שוליים

↑  Marco Imarisio, Oggi su 7 Marco van Basten: «Ho visto la depressione. Ma adesso sono sereno», Corriere della Sera, ‏2020-02-28 (באיטלקית)
↑  שחקן מארסיי של 1993: הזריקו לנו חומר אסור בגמר מול מילאן, באתר וואלה, 21 בינואר 2006
| משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 |  |
| ליגת האלופות | 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
גיגה נבדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חרושת 
 מיקום:  נבדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  טסלה מוטורס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2014
 תאריך פתיחה רשמי:  2014 
 מידות
 שטח:  5,800,000 רגל רבועה 
 קואורדינטות:  39°32′31″N 119°26′24″W﻿ / ﻿39.542°N 119.44°W﻿ / 39.542; -119.44
 www.tesla.com/gigafactory
  (למפת נבדה מוגדלת) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.גיגה נבדה(למפת נבדה רגילה) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.גיגה נבדה he
 
גיגה נבדה (באנגלית: Tesla Giga Nevada או גיגה-מפעל 1) הוא מפעל לייצור סוללות ליתיום-יון ורכיבים חשמליים של חברת טסלה, הנמצא במחוז סטורי, נבדה. המפעל, הממוקם מחוץ לעיר רינו, נמצא בבעלות חברת טסלה ומופעל על ידה. המפעל מספק את מארזי הסוללות לרכבים החשמליים של החברה, למעט רכבי החברה שמיוצרים בסין (בגיגה שנגחאי). המתקן ממוקם במרכז התעשייה טאהו רינו (TRIC) והעסיק כ-7,000 עובדים בסוף 2018, עם יעד העסקה של קרוב ל-10,000 ברחבי המדינה. תוכניות ייצור עתידיות עשויות לעבור גם לנבדה.
המפעל החל בייצור מוגבל של פאוורוול ופאוורפאק ברבעון הראשון של 2016 באמצעות תאי סוללה המיוצרים במקום אחר, והחל בייצור המוני עצמאי של תאים בינואר 2017. מושל נבדה, בריאן סנדובל, העריך כי נבדה תוכל ליהנות מיתרון כלכלי[דרושה הבהרה] של 100 מיליארד דולר במשך שני עשורים מהקמתו והפעלתו של המפעל. אירוע הפתיחה התקיים ב־29 ביולי 2016.
גיגה-מפעל 1, מיושר לצפון האמיתי, דבר שנעשה כך שניתן למפות את הציוד באמצעות GPS. המפעל תוכנן כך שיספק את צריכת החשמל של עצמו באמצעות שילוב ניצול של אנרגיה סולארית, רוח ומקורות גיאו-תרמיים. בסיום הבניה היה הבניין עם השטח הגדול בעולם והשני בגודלו בנפח. לאחר השלמת תוכנית הבנייה המלאה יכיל המפעל 200,000 פנלים סולריים להפקת חשמל.
בשנת 2019 יצאה טסלה לשוק עם מוצר אחסון אנרגיה מהפכני בהיקף גדול ממדים בשם מגה-פק, שמיוצר בגיגה נבדה.
ראו גם

קמפוס רדמונד
גיגה שנגחאי
גיגה ברלין
גיגה טקסס
גיגה ניו יורק
אפל פארק
הערות שוליים

↑  "Elon Musk Debuts the Tesla Powerwall". YouTube. 2015-04-30.
↑  "Tahoe Reno Industrial Center".
↑  Wald, Matthew L. (2014-09-04). "Nevada a Winner in Tesla's Battery Contest". The New York Times.
↑  "Tesla to Cut Price on Chinese Model 3 With CATL Battery". Bloomberg.com (באנגלית). 2020-10-01.
↑  "Tesla Gigafactory 1 now employs over 3,000 workers as it becomes biggest battery factory in the world". Electrek (באנגלית אמריקאית). 2018-08-21.
↑  Nash, James; Ohnsman, Alan (2014-09-05). "Nevada Lures Tesla Plant With $1.3 Billion in Tax Breaks". Bloomberg.
↑  https://www.yahoo.com/news/elon-musk-says-tesla-moving-hq-181109558.html
↑  "Tesla Unveils Model 3". Tesla. 2016-03-31.
↑  Johnston, Adam (2016-01-08). "Tesla Starts Off 2016 By Producing & Delivering Powerwall". CleanTechnica.
↑  Randall, Tom (2017-01-04). "Tesla Flips the Switch on the Gigafactory". Bloomberg.com. אורכב מ-המקור ב-2017-01-04.
↑  Nash, James; Ohnsman, Alan (2014-09-05). "Nevada Lures Tesla Plant With $1.3 Billion in Tax Breaks". Bloomberg.
↑  "Tesla sets July 29 date for Gigafactory Grand Opening event". Teslarati. 2016-05-27.
↑  Musk, Elon (באפריל 2017). "Elon Musk: The future we're building – and boring". TED Talk. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  O'Kane, Sean (2018-11-30). "Tesla will live and die by the Gigafactory". The Verge.
| חברת טסלה |
| --- | --- | --- |
| דגמים | מודל 3 • מודל Y • מודל X • מודל S • רודסטר • סייברטראק • סמי • סייברקוואד |  |
| מפעלים | פרימונט • גיגה נבדה • גיגה שאנגחאי • גיגה ברלין • גיגה ניו יורק • גיגה טקסס |  |
| אנרגיה | טסלה אנרג'י (SolarCity) • טסלה מגה-פק • פאוורוול |  |
| טכנולוגיה | Giga Press |  |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |  |
דיוויזיית השדה ה-21 של הלופטוואפה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 1942 – 9 במאי 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
דיוויזיית השדה ה-21 של הלופטוואפה (בגרמנית: 21. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1942 על בסיס דיוויזיית השדה של הלופטוואפה מיינדל, והועמדה תחת פיקוד ריכרד שימפף. ב-1 בנובמבר 1943 הוכפפה הדיוויזיה לוורמאכט, ושמה שונה לדיוויזיית השדה ה-21. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ובנובמבר 1944 רוב יחידותיה שולבו בדיוויזיה ה-329. מטה הדיוויזיה והיחידות הכפופות לו המשיכו להילחם בכיס קורלנד, עד לכניעת הכוחות הגרמניים בכיס ב-9 במאי 1945.
מפקדים

ריכרד שימפף (1 בדצמבר 1942–12 באוקטובר 1943)
רודולף אדוארד ליכט (12 באוקטובר 1943–1 באפריל 1944)
רודולף גולטש (1 באפריל 1944–8 באפריל 1944)
רודולף אדוארד ליכט (1 באפריל 1944–18 באוגוסט 1944)
אלברט הנצה (18 באוגוסט 1944–16 בפברואר 1945)
אוטו בארט (16 בפברואר 1945–9 במאי 1945)