stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים
הסרט

דייוויד אטנבורו צועד במוזיאון להיסטוריה של הטבע של לונדון בלילה כששומר המוזיאון עוזב ואז נראים השלדים של היצורים הנכחדים חוזרים לחיים. דייוויד מציג את הארכיאופטריקס, יצור שהתגלה בידי ריצ'רד אוון והתברר כראשון העופות הידועים וכן נראה פסלו של אוון שהיה גם יוצר והבעלים הראשון של המוזיאון, את המואה הענקי דינורניס ועיט האסטי שהיה טורפו העיקרי, המסטודון שנחשב לראשונה לתנין טורף ענקי, עוף הדודו הנכחד, גיגנטופיתקוס שמוצג הולך על שתיים (דבר המצוי במחלוקת מדעית), עצלן הקרקע גלוסותריום וטורפו העיקרי - הסמילודון, גיגנטופיס טורף מריתריום, באיכתיוזאורוס הימי שדמה באורח חייו לדולפין מודרני, בעיצוב הדינוזאורים כמו האיגואנודון שהוצג לראשונה בצורה מוטעית, עור משומר של אדמונטוזאורוס, גולגולות מאובנות של טריצרטופס וטירנוזאורוס, ביצי זאורופודים ענקיים מאובנים וצאצאיהם ובשלד המפורסם של המוזיאון של דיפלודוקוס המכונה "דיפי".
לבסוף עולה השחר וכשהשומר של המוזיאון חוזר היצורים חוזרים להפוך לשלדים מתים. עם זאת שומר המוזיאון מוצא עלה בו האכיל אטנבורו את "דיפי", אך זה לא מעורר את חשדו. אטנבורו הולך כשהמקום נפתח למבקרים ללא חשד מהשומר.
הבחירות הכלליות בגרינלנד 1995

בבחירות הכלליות שנערכו בגרינלנד ב-4 במרץ 1995, שמרו הסוציאל-דמוקרטים שפעלו במפלגת סיומוט על מעמדם כמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, לאחר שהמפלגה זכתה ב-12 מתוך 31 המושבים.
שיטת הבחירות

31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
תוצאות

| מפלגה | קולות | אחוזים | מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סיומוט | 9,803 | 38.44% | 12 | 1 |
| סולידריות | 7,100 | 30.09% | 10 | 2 |
| אינואיט אטקטיגיט | 5,180 | 20.31% | 6 | 1 |
| מפלגת המרכז | 1,560 | 6.12% | 2 | 0 |
| התאחדות המועמדים | 1,193 | 4.68% | 1 | 1 |
| מפלגת הקוטב | 90 | 0.35% | 0 | 1 |
| הצבעות פסולות | 634 | - | - | - |
| סך הכול | 26,134 | 100,00% | 31 | 4+ |
| בעלי זכות בחירה/ אחוז המצביעים | 37,556 | 69.59% | - | - |
ערך זה הוא קצרמרבנושא בחירות ובנושא גרינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העץ של טולה

גזע העץ
העץ של טוּלֶה (בספרדית: El Árbol del Tule) הוא עץ מסוג ברוש מונטזומה (Taxodium mucronatum) הנמצא בתחומה של כנסייה בעיירה סנטה מריה דל טולה (אנ') שבמדינת אואחאקה במקסיקו.
העץ הוא בעל הגזע העבה ביותר בעולם. ב-2005 היקפו של העץ היה 36.2 מטרים וקוטרו 11.62 מטר. מאחר שהגזע מפורץ, נתוני הקוטר גבוהים במיוחד ולכן קוטרו המדומה, כאשר מחשבים אותו כמעגל הוא 9.38 מטר בלבד. ב-2001 צרפה אותו מקסיקו לרשימת האתרים המוצעים לבחירה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
המוזיאון למאבק המקדוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  סקופיה 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  8 בספטמבר 2011 
 קואורדינטות:  41°59′53″N 21°25′59″E﻿ / ﻿41.998055555556°N 21.433055555556°E﻿ / 41.998055555556; 21.433055555556
 mmb.org.mk
  (למפת סקופיה מוגדלת) המוזיאון למאבק המקדוני(למפת סקופיה רגילה) המוזיאון למאבק המקדוני
 
המוזיאון למאבק המקדוני (במקדונית: Музеј на македонската борба) הוא המוזיאון הלאומי של מקדוניה הצפונית ששוכן בעיר הבירה סקופיה. בניית המוזיאון החלה ב-11 ביוני 2008 והוא נפתח לקהל הרחב במלאת 20 שנה להכרזת העצמאות ב־8 בספטמבר 2011. המוזיאון ממוקם ליד המוזיאון הארכאולוגי, המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה, גשר האבן והנהר וארדאר.
המוזיאון מציג תקופות שונות מתחילת תנועות ההתנגדות נגד השלטון העות'מאני, עד להכרזת העצמאות מיוגוסלביה ב-8 בספטמבר 1991. במוזיאון, ישנם 13 תערוכות, יחד עם העותק המקורי של הכרזת העצמאות מ-1991.
גלריה

כיפת הויטראז' הראשית שנמצאת בתוך המוזיאון
המוזיאון בלילה, 2014
מבט על המוזיאון מצדו השני של הנהר וארדאר
המוזיאון בלילה, 2014
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2009

הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-2 ביוני 2009. מפלגת האופוזיציה אינואיט אטקטיגיט הפכה לגדולה ביותר בפרלמנט, וזכתה ב-14 מתוך 31 המושבים. ב-12 ביוני, מנהיג אינואיט אטקטיגיט, קופיק קלייסט, הפך לראש הממשלה הגרינלנדי הראשון שאינו ממפלגת סיומוט.
שיטת הבחירות

31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
תוצאות

| מפלגה | קולות | אחוזים | מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אינואיט אטקטיגיט | 12,457 | 44.06% | 14 | 7 |
| סיומוט | 7,567 | 26.76% | 9 | 1 |
| דמוקרטים | 3,620 | 12.8% | 4 | 3 |
| סולידריות | 3,094 | 10.94% | 3 | 3 |
| התאחדות המועמדים | 1,084 | 3.83% | 1 | 0 |
| סורלאט | 383 | 1.35% | 0 | חדשה |
| עצמאיים | 70 | 0.25% | 0 | 0 |
| הצבעות פסולות | 235 | - | - | - |
| סך הכול | 28,510 | 100,00% | 31 | 0 |
| בעלי זכות בחירה/ אחוז המצביעים | 39,990 | 71.29% | - | - |
ערך זה הוא קצרמרבנושא בחירות ובנושא גרינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלה קליינברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1929 
 פטירה:  אפריל 2023 (בגיל 93) 
 מדינה:  ישראל 
 
הֶלָה קליינברגר (18 במאי 1929 – אפריל 2023) הייתה ניצולת השואה ולוחמת פלמ"ח במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה

הֶלָה נולדה לעמליה ומשה וולף בעיירה אושוויינצ'ים, פולין; משפחה הייתה חסידית, אביה היה סוחר ובעל חנות בדים, אמה נפטרה בלידתה, אביה התחתן בשנית והיו לה חמישה אחים ואחיות. היא השלימה ארבע כיתות בבית הספר העממי הפולני. ב-1941 גורשה עם יהודי עיירתה לסוסנוביץ, בה חייתה שנה שלמה. ב-1942, בהיותה בת שלוש עשרה, נשלחה משפחתה למשלוחי המוות באושוויץ והֶלָה הועברה למחנה עבודה לנשים בעיר גרינברג בשלזיה, בו עבדה בבית חרושת לאריגה בייצור שמיכות לצבא גרמניה; היא שהתה במחנה עד גיל שש עשרה. בינואר 1945, כשהתקרבו הרוסים, נלקחה עם נשות המחנה לצעדת המוות לכיוון מערב והן הגיעו למחנה ברגן-בלזן. היא ברחה ביחד עם חברתה אידה שלוש פעמים עד שנתפסו. הֶלָה חלתה בטיפוס ושכבה בבית החולים. ב-15 באפריל 1945 הגיע הצבא הבריטי לברגן בלזן ושחרר את המחנה. בשואה איבדה הֶלָה וולף את כל משפחתה הקרובה ורוב משפחתה הרחוקה.
ביוזמת פולקה ברנדוט העבירה אותה הממשלה השוודית, עם פליטים נוספים, לפנימייה בשוודיה בחסות הסוכנות היהודית, שם שהתה שנה מגיל 16 עד 17. היא קיבלה סרטיפיקט והפליגה משוודיה לצרפת באונייה "קסטלהולם" וממרסיי לישראל באונייה "קאירו", כך היא עלתה לישראל במאי 1946 בעליה לגלית והגיעה לחיפה.
ביוגרפיה > העלייה לישראל והשירות בפלמ"ח

בהיותה בת שבע עשרה הגיעה הֶלָה וולף כחלק מעליית הנוער לקיבוץ גבעת השלושה בו התגוררה שנה וחצי, שם פגשה את נתן קליינברגר, בעלה לעתיד. בקיבוץ התגייסה ל"הגנה" וקיבלה הכשרה מבצעית בסיסית. בנובמבר 1947 הצטרפה עם חברתה יהודית טן-ברינק (לנדווירט)
לפלי"ם בקיסריה, הן חיכו שהקורס הימי יתחיל ועברו אימוני חי"ר, נשלחו למטבח בגבעת אולגה שם שהו כחודש. הן רצו להצטרף למערכה על ירושלים, ברחו מהמטבח והגיעו לבסיס הפלמ"ח בקיסריה, משם הועברו לשרונה, שם התאמנו במשך ארבעה חודשים ובסופם סופחו לפלוגה א' בגדוד הרביעי "הפורצים" של חטיבת הראל. מפקד הגדוד היה יוסף טבנקין, מפקד הפלוגה היה אורי בנר (בן-ארי), מפקד המחלקה היה רפאל איתן ומפקד הכיתה היה יגאל נאור (פרח).
היא לקחה חלק במבצעים נחשון, הראל, יבוסי ומכבי. היא עלתה לירושלים דרך חולדה ובלילה שבין 5/6 באפריל השתתפה בשיירת נחשון במסגרת מבצע נחשון. אחר-כך לקחה חלק בכיבוש הקסטל, כיבוש קאלוניה, כיבוש סאריס (היום שורש), ניסיונות לכיבוש צובה, כיבוש בית סוריכ, כיבוש בידו, כיבוש בית איכסא, קרב נבי סמואל, כיבוש קטמון בקרב סן סימון, כיבוש המשלטים סביב בית מחסיר וכיבוש בית מחסיר, כיבוש המסרק, כיבוש גבעת הרדאר וכיבוש דיר איוב.
הֶלָה וולף הייתה אחת מ-24 הלוחמים מגדוד הפורצים בפיקודו של דוד אלעזר שפרצו לעיר העתיקה. הם הגיעו במשוריינים ממעלה החמישה לימין משה, עלו להר ציון וכבשו אותו, פוצצו את שער ציון ופרצו אותו, רצו לעיר העתיקה וב-19 במאי הגיעו לרובע היהודי. וולף וטן-ברינק היו רובאיות בדרג המסתער בכל הקרבות שבהם השתתפו.
אחר-כך הֶלָה נפצעה ולאחר החלמתה השתתפה בשמירה על קיבוץ קריית ענבים.
היא סיפרה בריאיון לספר "פלמחאיות במלחמת תש״ח" מאת איה סבוראי־גוזס:
באתי לארץ, נערה בת שש עשרה, וקיבלו את פני בשאלה: למה הלכתם כצאן לטבח. נפגעתי. בין היתר זו הייתה הסיבה שלי להשתתף בקרבות. להוכיח שאני פייטרית. והייתה לי הדוגמה של הפרטיזניות, שלחמו ויכלו להילחם בנאצים."
ביוגרפיה > חיים בוגרים ומשפחה

משנודע לה שבן זוגה נתן קליינברגר נפצע קשה נסעה הֶלָה וולף לסעוד אותו בבית החולים. היא ליוותה אותו למספר שנים של טיפולי שיקום, מתוכן שנתיים בארצות הברית, שם נישאו. עם שובם לישראל עברו לגור בירושלים עקב לימודי המשפטים של נתן. אחר-כך התיישבו בחיפה בה מצא עבודה כעורך דין ואחר-כך כשופט. בשנות החמישים לחייה סיימה תואר ראשון בהצטיינות בספרות והיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה, למדה ספרנות ועבדה כספרנית בבית רוטנברג בחיפה עד יציאתה לגמלאות.
הֶלָה קליינברגר הייתה נשואה לנתן קליינברגר עד למותו בשנת 2014. בשנותיה האחרונות התגוררה בתל אביב.
נפטרה באפריל 2023. הותירה אחריה שני ילדים.
אזכורים לפועלה

הֶלָה קליינברגר הייתה אחת משלוש נשות פלמ"ח מחטיבת הראל עליהן נכתב בספרה של צביה כצנלסון בן-צבי "זה חוזר אלי" שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1989, והייתה הלוחמת היחידה ביניהן.
עדותה היא אחת משש יחידות לימוד בספר "תעודה וזהות: השואה בראי הספרות 1946-1938" בהוצאת המרכז לטכנולוגיה חינוכית במסגרת תוכנית הלימודים בספרות לחטיבת הביניים. ועל בסיסו הוצגה הצגה כחלק מתוכנית הלימודים לבתי הספר.
אורי בן ארי אמר עליה:
הסופר אהרן מגד כתב על הספר:
לעיון נוסף

"מברגן בלזן – לפלמח הראל", בתוך: צביה כצנלסון בן-צבי, זה חוזר אלי - לוחמות פלמ"ח מספרות: זיוה גולן, שושנה בקר, הלה קליינברגר: לוחמות פלמ"ח מספרות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989, עמ' 89-51; וכן אחרית דבר, עמ' 91–94.
במחנה  17–36, 1989, עמ' 7.
לאה שניר, "זיוה, שוש והֶלָה", על המשמר (מוסף ספרות לחג העצמאות, עורך: עמוס לויתן, עורך משנה: אילן שיינפלד), תש"ן (1990), עמ' 36–37.
אורי בן ארי בספרו אחרי!, ספרית מעריב 1994, מגולל בין היתר את פרשת גיוסן ולחימתן של הלה ויהודית מנקודת מבטו – עמ' 67–70; 85; 129.
איה סבוראי־גוזס, האשה בפלמ"ח: סיפור החוויה התרבותית, עין חרוד מאוחד, פברואר 1996, עמ' 132.
איה סבוראי־גוזס, פלמחאיות במלחמת תש"ח, קיבוץ דליה: מערכת, 1997, עמ' 85, 109, 113, 118, 255.
חיים ניראל (עורך), דפים שנותרו על השולחן־־: קובץ לזכרו: פרקי זיכרון ומחקר, ירושלים: העמותה להנצחת זכרו ופועלו של עוזי נרקיס, 2000, עמ' 278.
שאול דגן ואליהו יקיר, ספר לוחמי גדוד "הפורצים", פלמ"ח הראל הגדוד הרביעי, הוצאת צ' בן-צבי הפקות, 2004, עמ' 112.
משה ארנוולד, מצור בתוך מצור: רובע היהודי בירושלים העתיקה במלחמת העצמאות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, עמ' 335.
בלה גוטרמן, חנה יבלונקה ואבנר שלו (עורכים). אנחנו פה: ניצולי השואה במדינת ישראל, ירושלים: הוצאת יד ושם, 2008.
לתיאור הפריצה להר ציון ולאזכור שמה של הֶלָה ראו גם – צביקה דרור, הראל הקרב על ירושלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 188–189.
יואב רגב, פלמ"חאיות על המשמר, הוצאת אחיאסף, 2012, עמ' 22, 159–161.
כתבת מגזין, הערוץ הראשון, העשור לשחרור ירושלים, 1977, צילום: אסי רוסק.
מסמכים מארכיון מוזיאון הפלמ"ח

קסטות 15, 16 – סיפורן של לוחמות פלוגה ח' (הֶלָה =, שולה ויהודית), גדוד הפורצים – 18 בינואר 1986, מראיינת צביה כצנלסון בן-צבי, 39 עמודים.
ראיון עם הֶלָה – מראיינת צביה כצנלסון בן-צבי. נערך בביתה של הלה על הר הכרמל בחיפה. 20 בנובמבר 1986, 42 עמודים.
הֶלָה מתוך פגישה של החיפאיות, 2 עמודים.
עזרא מפַּלְמָ"ח צוֹבָה מראיין את הֶלָה ויהודית, הוקלט לבית יגאל אלון בגנוסר, קסטה 1, 22 עמודים.
אורי בן-ארי – משוחח עם צביה כצנלסון בנושא הֶלָה קליינברגר – 12 במרץ 1987, התיק של הלה קליינברגר, מדור "החברה בפלמ"ח", ארכיון המרכז לחקר כוח המגן שביד טבנקין, תק"ם, 20 עמודים.
יגאל נאור והֶלָה קליינברגר משוחחים עם צביה כצנלסון, יד טבנקין, 19 ביולי 1987, סליל 18, 2 קלטות, 36 עמודים.
לוחמות הראל בריאיון קבוצתי, 14 במאי 1985, קסטות 44–46, 54 עמודים.
חטיבת פלמ"ח – הראל / תש"ח. קרבות קטמון והר ציון / הֶלָה קליינברגר. מראיין: ניר מן. חיפה, 11 בדצמבר 1995, 6 עמודים.
טופס פרטים אישיים/קורות חיים של חברי וחברות הפלמ"ח, 4 עמודים.
הערות שוליים

↑  יהודית טן לנדווירט ברינק, מוזיאון הפלמ"ח
↑  יגאל נאור, מוזיאון הפלמ"ח
↑  לוח זמנים לקרבות הכיתה של הֶלָה קליינברגר מסר יגאל נאור, המ"כ של כתת-הֶלָה. בתוך: יגאל נאור והלה קליינברגר משוחחים עם צביה כצנלסון, יד טבנקין, 19 ביולי 1987, סליל 18, 2 קלטות, 36 עמודים.
↑  ספר לוחמי גדוד הפורצים, עמ' 112.
↑  חטיבת פלמ"ח – הראל / תש"ח. קרבות קטמון והר ציון / הֶלָה קליינברגר. מראיין: ניר מן.
↑  פלמחאיות במלחמת תש״ח, עמ' 118.
↑  יונית עפרון, אחיות, לוחמות ואימהות — אתוס ומציאות במבחן בנות דור 1948, עיונים בתקומת ישראל 10, 2000, עמ' 353–380, בעמ' 362, הערה 26
↑  "מברגן בלזן – לפלמח הראל", בתוך: צביה כצנלסון בן-צבי, זה חוזר אלי - לוחמות פלמ"ח מספרות: זיוה גולן, שושנה בקר, הֶלָה קליינברגר: לוחמות פלמ"ח מספרות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989, עמ' 89-51; וכן אחרית דבר, עמ' 91–94.
↑  העדות: הֶלָה קליינברגר מספרת לצביה כצנלסון בן-צבי שנת 45–1944, בתוך: תעודה וזהות  1938–1946: השואה בראי הספרות , פיתחה וכתבה את הספר: ד"ר מיכל פופובסקי, הוצאת המרכז לטכנולוגיה חינוכית, תשנ"ה 1994,  עמ' 74–93.
↑  בעמוד ב' בספר נכתב: "השירים והעדות שבספר זה מופיעים במקראה "מגוון" לכיתה ז וכלולים בתוכנית הלימודים החדשה בספרות לחטיבת הביניים".
↑  אורי בן-ארי – משוחח עם צביה כצנלסון בנושא הֶלָה קליינברגר – 12 במרץ 1987, התיק של הֶלָה קליינברגר, מדור "החברה בפלמ"ח", ארכיון המרכז לחקר כוח המגן שביד טבנקין, תק"ם, עמ' 5
↑  לאה שניר "זיוה, שוש והלה",  על המשמר  (מוסף ספרות לחג העצמאות), תש"ן (1990), עמ' 36.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423209305171  ISNI: 0000 0000 4698 9994  LCCN: nr91009226  VIAF: 56463682   WorldCat (עם VIAF): 56463682 
נתן והֶלָה קליינברגר, ירושלים, 1955
הֶלָה קליינברגר (מימין) ויהודית טן-ברינק (לנדווירט)
הטור של האלפים

| --- | --- |
 מדינות:  איטליה איטליה  אוסטריה אוסטריה
 חודש:  אפריל
 משך:  5 ימים
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1962
 מרוצים עד כה:  45
 מנצח ראשון:  איטליה אנצו מוזר
 מוביל במספר הניצחונות:  איטליה דמיאנו קונגו   (3 ניצחונות)
 מנצח אחרון:  צרפת רומן בארדה
 
הטור של האלפים (באנגלית: Tour of the Alps) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך באיטליה ובאוסטריה מאז 1962. עד 2017 נקרא המרוץ "ג'ירו דל טרנטינו" ונערך במחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה שבצפון איטליה. החל מ-2017 הוא נערך גם במדינת טירול שבמערב אוסטריה. המרוץ הוא חלק מסבב מרוצי ה-UCI ProSeries החל משנת 2020.
היסטוריה

המרוץ התחיל בשנת 1962, אז נוצח על ידי אנצו מוזר האיטלקי. משנת 1964 עד שנת 1979 המרוץ לא התקיים. בשנת 1986 המרוץ נערך במתכונת קבוצתית, כך שלא היה רוכב מנצח, אלא קבוצה מנצחת. הקבוצה הזו הייתה קבוצת קררה-אינוקספראן. קטע נגד השעון הראשון נערך ב-2012. מכיוון שהמרוץ מתקיים בסך הכל שבועיים לפני הג'ירו ד'איטליה, הוא מהווה באופן לא רשמי את ההכנה לג'ירו, ורוב הרוכבים שמתמודדים בג'ירו בשנים האחרונות, בדרך כלל גם משתתפים במרוץ הזה בשל התוואי הררי במרוץ וכהכנה אחרונה. המרוץ הוא למטפסים ושיאן הניצחונות במרוץ הוא דמיאנו קונגו שניצח ב-2004 וב-2006–2007.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | צרפת לוק לבלאן | פולטי |
| 1998 | איטליה פאולו סבולדלי | סאקו מאקינה פר קפה |
| 1999 | איטליה פאולו סבולדלי | סאקו מאקינה פר קפה |
| 2000 | איטליה סימונה בורגרזי | מרקאטון אונו-אלבאקום |
| 2001 | איטליה פרנצ'סקו קזגרנדה | פאסה בורטולו |
| 2002 | איטליה פרנצ'סקו קזגרנדה | פאסה בורטולו |
| 2003 | איטליה ג'ילברטו סימוני | סאקו מאקינה פר קפה |
| 2004 | איטליה דמיאנו קונגו | סאקו מאקינה פר קפה |
| 2005 | מקסיקו חוליו אלברטו פרס | קרמיקה פאנאריה-נאוויגייר |
| 2006 | איטליה דמיאנו קונגו | למפרה פונדטיאל |
| 2007 | איטליה דמיאנו קונגו | למפרה פונדיטאל |
| 2008 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | ליקוויגאס |
| 2009 | איטליה איוון באסו | ליקוויגאס |
| 2010 | קזחסטן אלכסנדר וינוקורוב | אסטנה |
| 2011 | איטליה מיקלה סקרפוני | למפרה-ISD |
| 2012 | איטליה דומניקו פוצוביבו | קולנגו-CSF ברדיאני |
| 2013 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | אסטנה |
| 2014 | אוסטרליה קאדל אוונס | BMC |
| 2015 | אוסטרליה ריצ'י פורט | קבוצת סקיי |
| 2016 | ספרד מיקל לנדה | קבוצת סקיי |
| 2017 | בריטניה גריינט תומאס | קבוצת סקיי |
| 2018 | צרפת טיבו פינו | FDJ |
| 2019 | רוסיה פאוול סיבאקוב | קבוצת סקיי |
| 2021 | בריטניה סיימון ייטס | קבוצת בייקאקסצ'יינג' |
| 2022 | צרפת רומן בארדה | Team DSM |
הלופרידול

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 4-[4-(4-Chlorophenyl)-4-hydroxypiperidin-1-yl]-1-(4-fluorophenyl)butan-1-one
 שמות מסחריים בישראל
 הלדול הלדול דקנואס הלופר פריקאט
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C21H23NClFO2 
 מסה מולרית:  375.140135 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  70%-60%
 מטבוליזם:  בכבד
 הפרשה:  בשתן ובצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם. בישראל כלולה בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  אוראלי, ורידי, שרירי
 מזהים
 קוד ATC:  N05AD01 
 מספר CAS:  52-86-8
 PubChem:  3559
 ChemSpider:  3438
 
הלופרידול (haloperidol) מוכרת בארץ בשם הלידול (Halidol). היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית. התרופה משווקת בישראל תחת השמות הלדול, הלדול דקונאס, הלופר ופריקאט.
שימושים רפואיים

התרופה משמשת בעיקר לטיפול בפסיכוזה חריפה ובמחלות נפש המלוות בפסיכוזה, כדוגמת סכיזופרניה ומאניה. התרופה משמשת במקרים נדירים יותר גם לטיפול בתסמונת טורט, הפרעה דו-קוטבית, שיטיון, היפראקטיביות, הפרעות אישיות וטיקים. כמו כן התרופה משמשת לעיתים גם לטיפול במחלות שרירים שונות, בהפרעות שונות במערכת העצבים, בפסיכוזה שמקורה בשימוש בסמים ובהקלה בתסמיני גמילה מאלכוהול וסמים אופיאטיים.
תופעות לוואי

להלופרידול תופעות לוואי רבות, וזהו חסרונה העיקרי של התרופה. תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה כוללות כאבי ראש, ישנוניות, עלייה במשקל, תנועות בלתי-רצוניות, רעד, נוקשות שרירים, סחרחורות והפרעות בתפקוד המיני. תופעות לוואי נדירות יותר של התרופה כוללות בין השאר התכווצויות שרירים, חום גבוה, בלבול, סינקופה, פריחה ועייפות קיצונית.
במקרים נדירים מאוד עלולה להופיע צהבת או תסמונת ארנב בעקבות שימוש ממושך בתרופה.
לקריאה נוספת

Principles of Pharmacology. David E. Golan. Insb 978-1-60831-270-2
הערות שוליים

1 2  הלופרידול באתר infomed
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הטופולוגיה הקו-סופית

בטופולוגיה, הטופולוגיה הקו-סופית (או טופולוגיית המשלימים הסופיים; באנגלית: Cofinite topology) מוגדרת על קבוצה  X, כך שנוצר מרחב טופולוגי שבו הקבוצות הפתוחות הן הקבוצה הריקה וכל הקבוצות שמשלימותיהן סופיות. מכך נובע שהקבוצות הסגורות הן בדיוק הקבוצות הסופיות והמרחב עצמו.
פורמלית, ניתן להגדיר את הטופולוגיה כ:
טופולוגיית זריצקי על עקום אלגברי היא הטופולוגיה הקו-סופית על נקודות העקום.
תכונות

כל תת-מרחב של הטופולוגיה הקו-סופית הוא גם קו-סופי.
כל קבוצה פתוחה לא-ריקה במרחב, מכילה את כל המרחב פרט למספר סופי של נקודות. לכן:
המרחב קומפקטי וקומפקטי סדרתית.
כאשר קבוצת הבסיס  X היא אינסופית, כל שתי קבוצות פתוחות לא-ריקות במרחב חותכות זו את זו, כלומר אין שתי קבוצות פתוחות לא-ריקות זרות. לכן מרחב טופולוגי המורכב מקבוצה אינסופית  X וטופולוגיה קו-סופית אינו מרחב האוסדורף.
הטופולוגיה הקו-סופית על מרחב X היא הטופולוגיה הגסה ביותר על מרחב זה המקיימת את אקסיומת ההפרדה T_{1}.
יתרה מזאת, טופולוגיה על  X מקיימת את  T_{1} אם ורק אם היא מכילה את הטופולוגיה הקו-סופית.
הטופולוגיה הקו-סופית על מרחב  X סופי היא הטופולוגיה הדיסקרטית (לכל  A\subseteq X מתקיים  |X\setminus A|\leq |X|<\infty ).
ראו גם

הטופולוגיה הקו-מנייתית
הטופולוגיה הקו-מנייתית

הטופולוגיה הקו-מנייתית (cocountable topology) על קבוצה נתונה היא הטופולוגיה בה הקבוצות הסגורות הן הקבוצות בנות המנייה (והקבוצה כולה). היא נקראת כך משום שקבוצה אשר משלימהּ הוא בן מנייה נקראת קבוצה קו-מנייתית (cocountable).
הגדרה

תהי  X קבוצה נתונה. נגדיר עליה את הטופולוגיה הבאה:
T=\{A\subset X:|A^{c}|\leq \aleph _{0}\}\cup \{\phi \}
זו אכן טופולוגיה; כדי להוכיח זאת, נוכיח את התכונות המקבילות על אוסף הקבוצות הסגורות:  T^{c}=\{A\subset X:|A|\leq \aleph _{0}\}\cup \{X\}.
הקבוצה כולה והקבוצה הריקה שם לפי הגדרה.
חיתוך כלשהי של קבוצות בנות מנייה מוכל באחת מהן, ולכן אף הוא בן מנייה.
איחוד מספר סופי של קבוצות בנות מנייה הוא בן מנייה.
טופולוגיה זו מכלילה במובן מסוים את הטופולוגיה הקו-סופית, בה הקבוצות הסגורות הן הסופיות (והקבוצה כולה).
תכונות

כל קבוצה  X עם הטופולוגיה הקו-מנייתית היא לינדלוף (מרחב בו לכל כיסוי פתוח קיים תת-כיסוי בן מנייה), אך איננה קומפקטית אלא אם  X סופית.
אם הקבוצה איננה בת מנייה, המרחב קשיר מסילתית ואף קשיר מסילתית מקומית.
המרחב מקיים את אקסיומת ההפרדה הראשונה, אך בדרך כלל איננו האוסדורף: זה קורה אם ורק אם  X עצמה בת מנייה, ואז הטופולוגיה היא דיסקרטית. בכל זאת, הגבולות של סדרות בה יחידים, שכן היא דיסקרטית סדרתית (כלומר, הסדרות היחידות המתכנסות בה הן הקבועות לבסוף).
הטור של בריטניה

| --- | --- |


לוגו המרוץ
 מדינות:  בריטניה בריטניה
 סוג:  מרוץ קטעים (8)
 חודש:  ספטמבר
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1945
 מרוצים עד כה:  48
 מנצח ראשון:  צרפת רובר באטו
 מנצח אחרון:  ויילס סטיבן ויליאמס
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
הטור של בריטניה (באנגלית: Tour of Britain; שם רשמי: OVO Energy Tour of Britain) הוא מרוץ אופני כביש שנערך בבריטניה משנת 1945 ומאז שמו והמתכונת שלו השתנה מספר פעמים. המרוץ הוא בדרג 2.פרו בסבב ה-UCI ProSeries, וביסס את מעמדו כמרוץ הקטעים הבכיר ביותר בבריטניה.
היסטוריה

המרוץ החל בשנת 1945 במתכונת חובבנית, אז ניצח בו רוברט באטו הצרפתי. המרוץ החליף את שמו פעמים רבות, הוא נקרא בשם "ברייטון–גלאזגו" בשנים 1946–1952 בשל המסלול שלו שהתחיל בברייטון והסתיים בגלאזגו.
ב-1958, חברה של שיווק, בקרת ייצור והפצה של חלב נכנסה כספונסרית החדשה של המרוץ. בעקבות כך המרוץ נקרא "Milk Race" משנת 1958 עד שנת 1987. בחלק מהשנים התקיים המרוץ פעמיים בשנה, כשלעיתים אחת הגרסאות הייתה חובבנית והשנייה חצי מקצועית. המהדורה המקצועית הראשונה של המרוץ התרחשה ב-1987 תחת השם "Kellogg's Tour", המרוץ נוצח על ידי ג'ואי מק'לאפלין המקומי. המרוץ המשיך להתקיים בגרסה המקצועית שלו בשם זה, עד 1998–1999, כשבשנים אלו נקרא "PruTour".
לאחר שלא התקיים בשנים 2000–2003, חזר המרוץ בשנת 2004 לפעילות וכלל הפעם רק את המרוץ המקצועני. ב-2014, עלה לדרג ה-HC בסבב האירופי של ה-UCI, ב-2020, הפך המרוץ לחלק מסבב ה-UCI ProSeries, שהחליף את סבב ה-HC. משנת 2017 עד היום ספונסר המרוץ הראשי היא חברת "OVO Energy".
מנצחים

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2004 | קולומביה מאוריסיו ארדילה | Chocolade Jacques-Wincor Nixdorf |
| 2005 | בלגיה ניק נוינס | קוויק סטפ אינרג'טיק |
| 2006 | דנמרק מרטין פדרסן | CSC |
| 2007 | צרפת רומן פייו | Agritubel |
| 2008 | צרפת ז'ופרואה לקואטר | Agritubel |
| 2009 | נורווגיה אדוואלד בואסון האגן | Team Columbia–HTC |
| 2010 | שווייץ מייקל אלבזיני | Team Columbia–HTC |
| 2011 | הולנד לארס בום | רבובנק |
| 2012 | אוסטרליה ניית'ן האס | גארמין–שארפ |
| 2013 | בריטניה בראדלי ויגינס | קבוצת סקיי |
| 2014 | הולנד דילן ואן בארלה | גארמין–שארפ |
| 2015 | נורווגיה אדוואלד בואסון האגן | MTN–Qhubeka |
| 2016 | בריטניה סטיב קמינגס | דיימנשן דאטה |
| 2017 | הולנד לארס בום | יומבו–ויסמה |
| 2018 | צרפת ז'וליאן אלאפיליפ | קוויק סטפ פלורס |
| 2019 | הולנד מת'יו ואן דר פול | קורנדון–קירקוס |
| 2021 | בלגיה ווט ואן ארט | יומבו–ויסמה |
| 2022 | ספרד גונזלו סראנו | קבוצת מוביסטאר |
| 2023 | בלגיה ווט ואן ארט | יומבו–ויסמה |
| 2024 | ויילס סטיבן ויליאמס | ישראל - פרמייר טק |
המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 כתובת:  "Plateforme 10", place de la Gare 17 
 מיקום:  לוזאן 
 מדינה:  שווייץ 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  יוני 2000 
 קואורדינטות:  46°31′07″N 6°37′26″E﻿ / ﻿46.51855°N 6.62398°E﻿ / 46.51855; 6.62398
 www.mudac.ch
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו
 
החזית הראשית של המוזיאון, כפי שהיא נראית דרך חלון הקתדרלה
המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו (בצרפתית: Musée de design et d'arts appliqués contemporains; בראשי תיבות: MUDAC) הוא מוזיאון, בעיר לוזאן, שבשווייץ, שמציג מיצגים מתחום העיצוב והאמנות השימושית של העת החדשה, בדגש על מיצגים מעשרות השנים האחרונות.
שתיים מהתערוכות שבמוזיאון הן קבועות והשאר מתחלפות. אחת התערוכות הקבועות עוסקת בעיצובים חדישים של זכוכית והיא מוצגת בקומתו השנייה של המוזיאון. התערוכה הקבועה השנייה מוצגת במרתף והיא אוסף פריטים מצריים וסיניים שהיו שייכים לאגיפטולוג ג'ייקובס אדוארד ברגר.
המוזיאון ממוקם במבנה לשימור, שנבנה בימי הביניים. הוא מצוי במרכז העיר וגובל בכיכר הקתדרלה של לוזאן. בראשית דרכו, שימש המבנה את פקידי השלטון ובמאה ה-14 הוסב לבניין בית ספר תיכון. בהמשך, הבניין הפך לרכושו של הקנטון. בשנת 1995 החל תהליך של הפיכת המבנה למוזיאון וביוני 2000 נפתח המוזיאון לקהל.
ראו גם

אוסף האמנות המנודה והגולמית
הטור של חבל הבסקים

| --- | --- |

 מדינות:  ספרד ספרד
 סוג:  מרוץ קטעים
 חודש:  אפריל
 משך:  6 ימים
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1924
 מרוצים עד כה:  63
 מנצח ראשון:  צרפת פרנסיס פליסייה
 מוביל במספר הניצחונות:  ספרדחוזה אנטוניו גונזאלס   ספרד אלברטו קונטדור (4 ניצחונות)
 מוביל מנצחי הקטעים:  ספרד דומינגו פרורנה (11 ניצחונות)
 מנצח אחרון:  ספרד חואן איוזו
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
הטור של חבל הבסקים (שם רשמי: Itzulia Basque Country; בספרדית: Vuelta al País Vasco; בבסקית: Euskal Herriko itzulia) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים מסבב ה-UCI World Tour הנערך בחבל הבסקים שבספרד. המרוץ הוא אחד ממרוצי הקטעים הגדולים בספרד כולה, אחרי הוואלטה אספניה וביחד עם הוולטה אה קטלוניה. המרוץ מתאים למטפסים ומושך אליו את טובי המטפסים בעולם ובספרד בפרט. הוא מתקיים בתחילת אפריל.
אלברטו קונטדור וחוזה אנטוניו גונזאלס הם שיאני הניצחונות במרוץ עם ארבעה כאלו כל אחד.