אדריכלות גוגי
היסטוריה

ראשיתו של גוגי היא בארכיטקטורה של הזרם מודרני של שנות ה-30. אלן הס, אחד הסופרים הבקיאים ביותר בנושא, כותב בספרו גוגי: אדריכלות צידי הדרך האולטרה-מודרנית (Googie: Ultra Modern Road Side Architecture) כי הניידות בלוס אנג'לס בשנות ה-30 התאפיינה בשטף הראשוני של כלי הרכב ותעשיית השירות שהתפתחה כדי לספק את צורכיהם. עם הגידול בבעלות על כלי רכב, כבר לא היה הכרח להתמקד רק במרכזי ערים אלא ניתן היה להתפשט גם לפרברים, שם ניתן היה לשלב מרכזי עסקים באזורי מגורים. הפרברים הציעו פחות עומס תוך הצעת אותם עסקים, אבל עם נגישות לרכב. במקום חנות אחת מרכזית הממוקמת במרכז העיר, לעסקים היו כעת חנויות מרובות באזורים פרבריים. מגמה חדשה זו חייבה בעלי עסקים ואדריכלים לפתח דימויים חזותיים כדי שהלקוחות יזהו את העסק תוך נסיעה בכביש. ארכיטקטורה צרכנית מודרנית זו התבססה על תקשורת.
מסעדות הדריב-אין החדשות, הקטנות והפרבריות היו בעיקר שלטי ארכיטקטורה המפרסמים את העסק לטובת כלי רכב הנוסעים על הכביש. זה הושג על ידי שימוש בבחירות סגנון נועזות, כולל עמודי חשמל גדולים עם שלטים מוגבהים, אותיות ניאון מנצנצות וביתנים עגולים. הס כותב כי בגלל הגידול בייצור ההמוני ובנסיעות בשנות ה-30 של המאה ה-20, סטרים ליין מודרני הפך לפופולרי בגלל צלליות האנרגיה הגבוהות שהעיצובים החלקלקים שלו יצרו. במבנים אלה היו קצוות מעוגלים, עמודים גדולים ופנסי ניאון, וכולם סימלו, לטענת הס, "כוחות בלתי נראים של מהירות ואנרגיה", המשקפים את זרם הניידות שהביאו מכוניות, קטרים וצפלינים .
סטרים ליין, בדומה לגוגי, תוכנן להיראות עתידני כדי לאותת על תחילתו של עידן חדש - עידן הרכב וטכנולוגיות אחרות. שירותי דרייב אין כמו דיינר, אולמות קולנוע ותחנות דלק שנבנו עם אותם עקרונות שפותחו כדי לשרת את העיר האמריקאית החדשה. מתקני דרייב אין קידמו תכנון אדריכלי מכוון מכוניות, שכן הן נבנו בסגנון תועלתני, אקספרסיבי, מעגלי ומוקף בחניון, ואפשרו לכל הלקוחות גישה שווה ממכוניותיהם. התפתחויות אלה בתכנון מוכוון צרכנים קבעו את הבמה עבור סגנון הגוגי בשנות ה-50, מכיוון שבמהלך שנות מלחמת העולם השנייה והקיצוב שהן הביאו, גרמו לעצירת ההתפתחות בשל החסכנות שנכפתה על הציבור האמריקני.
עם השגשוג המתגבר של ארצות הברית בשנות ה-50, מעצבים אמריקאים חגגו את השפע החדש עם עיצובים אופטימיים. התפתחות האנרגיה הגרעינית ומציאות הטיסות לחלל שבו את דמיונו של הציבור באשר לעתיד. ארכיטקטורת גוגי ניצלה מגמה זו על ידי שילוב אנרגיה בעיצוב שלה עם אלמנטים כמו בומרנג, אלכסונים, התבקעויות אטום וצבעים בהירים. לדברי הס, האדריכלות המסחרית הושפעה מרצונותיו של ההמון. הציבור נשבה בקסמן של החלליות והאנרגיה הגרעינית, ולכן, כדי להפנות את תשומת ליבם, אדריכלים השתמשו בהם כמוטיבים בעבודתם. מבנים שימשו כדי לתפוס את תשומת ליבם של נהגים מאז המצאת המכונית, אך במהלך שנות החמישים הסגנון הפך נפוץ יותר.
לעיתים קרובות חולקים על זהותו של האדריכל הראשון שהתנסה בסגנון, אם כי וויין מקאליסטר היה ככל הנראה האדריכל הראשון והמשפיע על תחילת הסגנון במסעדת "בוב'ס ביג בוי" ב-1949 בברבנק . מקאליסטר התחיל בעיצוב מסעדות אופנתיות בדרום קליפורניה, שהובילו לסדרת מסעדות הדריב-אין של הסטרים ליין המודרני בשנות ה-30; אף שלא הייתה לו הכשרה רשמית כאדריכל, הוצעה לו מלגה בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת פנסילבניה בשל המיומנות שלו. מקאליסטר פיתח מותג לרשתות בתי קפה על ידי פיתוח סגנון מותאם לכל לקוח - מה שאיפשר גם ללקוחות לזהות בקלות את חנות מהכביש.
בנוסף למקאליסטר, בין אדריכלי גוגי היצירתיים היו גם ג'ון לאוטנר, דאגלס הונולד, וחברי הצוות של לואיס ארמט ואלדון דייוויס מהפירמה ארמט את דייוויס, שהוקמה ב-1947 בנוסף, מי שסייעה בפיתוח הסגנון הייתה המעצבת הלן לי פונג, חברת הפירמה ארמטאת דייוויס. כשהיא הצטרפה למשרד במהלך שנת 1951, היא יצרה חללי פנים גוגיים כמו אלה של בית הקפה של ג'וני בשדרות וילשייר ושדרת פיירפקס, מסעדת נורמס הראשונה, ובנין הולידיי בואוול בשדרות קרנשו.
העניין שגילתה אמריקה בטיסות לחלל השפיע משמעותית על הסגנון הייחודי של ארכיטקטורת גוגי. במהלך שנות החמישים הפכו הטיסות לחלל למציאות לראשונה בהיסטוריה. בשנת 1957 שיגרה ברית המועצות את ספוטניק 1, הלוויין הראשון מעשה ידי אדם שהקיף את המסלול סביב כדור הארץ. ברית המועצות שיגרה אז את ווסטוק 1 שנשא את האדם הראשון, יורי גגרין, למסלול סביב כדור הארץ בשנת 1961. ממשלות אייזנהאואר וקנדי הפכו את התחרות עם הסובייטים למאבק על הדומיננטיות בחלל והציבו אותה בעדיפות לאומית בעלת דחיפות וחשיבות ניכרת. זה סימן את תחילתו של מה שמכונה "המרוץ לחלל ".
שלטים בסגנון גוגי מתהדרים בדרך כלל בזוויות חריפות ונועזות, שנועדו להציע את התכונות האווירודינמיות של ספינת טילים. כמו כן, באותה תקופה, הארכיטקטורה הייחודית הייתה סוג של אקספרסיוניזם אדריכלי, שכן רקטות חלל היו חידושים טכנולוגיים באותה תקופה.