stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפגנות יוצאי אתיופיה
גזענות > פרשת הדם > מחאת 2006

בתחקיר עיתונאי שפרסמה חברת החדשות של ערוץ 2 בתאריך 31 באוקטובר 2006 נחשף כי לא נעשה שימוש בתרומות הדם של עולים מאתיופיה. בעקבות התחקיר התחדשו ההפגנות אודות פרשת הדם, הפעם בהובלת צעירים שהוריהם עלו מאתיופיה. בעקבות המחאה הבטיח שר הבריאות יעקב בן יזרי להקים ועדה מקצועית שתבחן כיצד ניתן לפתור את הסוגיה, אולם זו לא הוקמה בפועל. עם זאת הביאה המחאה לעדכון הנחיות מד"א ב-15 באפריל 2007, כך שילידי ישראל שהוריהם עלו מאתיופיה יוכלו לתרום דם, בדומה לשאר ילידי ישראל. על אף טענות מד"א משנת 2007 כי "מעולם לא נאסר על אתיופים ילידי ישראל לתת תרומת דם", עמדה ועדת נבון עוד בשנת 1996 על האבסורד שבפסילת דמם של ילידי הארץ רק בשל מוצא הוריהם והמליצה פה אחד לבטל הנחיה זו, אולם המלצותיה לא יושמו.
גזענות > פרשת הדם > מחאת 2013

בדצמבר 2013 סירב צוות מד"א להתרים דם מחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שעלתה מאתיופיה בגיל 3, בתואנה כי לבני העדה האתיופית יש "סוג דם מיוחד". בעקבות זאת סילק יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין את צוות מד"א מהכנסת והושמעו גינויים חריפים מצד נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ונבחרי ציבורי נוספים. מנהלת שירותי הדם של מד"א טענה כי צוות המתרימים נהג על פי נוהלי משרד הבריאות, אשר פוסלים לקיחת דם ממי ששהה שנה או יותר במדינה שבה שכיחות האיידס גבוהה. בעקבות המחאה הציבורית, שהקיפה הפעם גם מגזרים נוספים מלבד ציבור העולים מאתיופיה, מינתה שרת הבריאות יעל גרמן ועדה מקצועית במשרדה לצורך "בחינת תרומות דם מאוכלוסיות המוגדרות כיום כאוכלוסיות בסיכון", בראשות פרופסור מנפרד גרין.
גזענות > הדרת יוצאי אתיופיה משכונות מגורים

בינואר 2012 פורסמה כתבה בחדשות ערוץ 2 שבמסגרתה סיפרו תושבי קריית מלאכי כי הם אינם מעוניינים שבסביבתם יתגוררו תושבים מבני העדה האתיופית, בשל חשש מירידת ערך מחירי הדירות וההשפעה שתהיה, לדבריהם, לתושבים אלו על איכות המגורים בסביבה. בתוך כך, פורסם בכתבה על סירובם של כמה בעלי בתים בקריית מלאכי למכור דירות לבני העדה האתיופית. אחד מהם אמר כי "לאתיופים יש ריח של פצצת אטום".
לאחר הפרסום, ב-10 בינואר 2012 הפגינו כאלפיים מבני הקהילה האתיופית בקריית מלאכי ועמם אזרחים רבים קיימו תהלוכה לכיוון הרחבה המרכזית בעיר, שם התקיימה הפגנה נגד הגזענות כלפי יוצאי העדה האתיופית. המפגינים נשאו שלטים עליהם נכתב בין היתר "שחור זה רק צבע", "גזענות זה לא גזעי" ו"מכירים את ה-KKK?". כן התקבלו דיווחים כי כתובות "תג מחיר נגד אתיופים" רוססו על גבי מכוניות ועל קירות בתים ברחובותיה.
שרת הקליטה סופה לנדבר מסרה לקראת ההפגנה כי "צר לי לשמוע שבשנת 2012 קמים בציבור הישראלי גורמים עוינים לעולים החדשים, אשר לוקחים חלק פעיל במפעל הציוני". לנדבר ציינה כי בהיסטוריה הלא רחוקה "כולנו התחלנו כעולים בישראל, ואני מתביישת לגלות שבתוך עמנו מתגלים סימנים של חוסר סובלנות כה בוטה". עוד נמסר כי משרד הקליטה רואה בחומרה כל ביטוי אלים כלפי עולים חדשים וקורא לרשות המקומית כמו גם לציבור להוקיע תופעות כאלו מקרבם.
ב-18 בינואר כ-5,000 מפגינים, רובם בני העדה האתיופית, צעדו מרחבת הכנסת במחאה על הגזענות כלפיהם, וקיימו עצרת בגן העצמאות בירושלים. המפגינים נופפו בדגלי ישראל ונשאו שלטים שעליהם נכתב "כאן גרים בכיף גזענים", "היום זה אני, מחר זה אתה" ו"די לגזענות". כמו כן, הם צעקו "דור חדש דורש שינוי", "מי שלא קופץ גזען", "לא ניתן לשחור להיות מסכן".
אלימות משטרתית > הפגנות 2015 > אירוע הכאת החייל דמאס פיקדה (2015)

ב-27 באפריל 2015 פורסם סרטון המתעד תקרית בחולון, בו נראה שוטר יס"מ ומתנדב מכים את דמאס פיקדה, חייל ממוצא אתיופי. לאחר המקרה נעצר החייל פיקדה בגין תקיפת שוטרים. לימים תיאר השופט יורם דנציגר את האירוע:
בעקבות פרסום הסרטון השוטר הושעה והמתנדב שהיה באירוע הוצא משירות המשטרה. המקרה הועבר לחקירת המחלקה לחקירות שוטרים. בעקבות ההתעניינות הציבורית הועבר המקרה לבחינה אישית של היועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, אשר סגר את התיק הפלילי שנפתח נגד השוטר, בנימוק שהמתלונן היה ראשון להשתמש בכוח פיזי נגד השוטר. העניין הועבר לטיפול משמעתי במשטרה. בינואר 2017 החליט היועץ המשפטי הנכנס, אביחי מנדלבליט, לפתוח מחדש את תיק החקירה בנימוק שמבחינה עובדתית השוטר היה הראשון לפעול בכוח נגד המתלונן וכי לא ננקטו כל צעדים משמעתיים נגד השוטר, מכיוון שהוא פוטר מסיבות אחרות שלא קשורות לאירוע. בהמשך, הוצע לשוטר הסדר מותנה על פיו יודה השוטר בעובדות האירוע ולא יוגש נגדו כתב אישום. בג"ץ אישר את ההחלטה. באפריל 2019, בתום ארבע שנות הליכים משפטיים, נסגר התיק נגד פיקדה מחוסר אשמה.
אלימות משטרתית > הפגנות 2015 > תגובת הממשלה – הקמת הצוות למיגור גזענות נגד יוצאי אתיופיה

הממשלה הגיבה לאירועים אלו, בקידום של מדיניות ממשלתית לקידום שילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית, תוך שילוב מספר משרדי ממשלה לרבות: משרד החינוך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, משרד הבריאות וצוות יישום ומעקב אחר התוכנית בעלות כוללת של 192 מיליון ש"ח. הצוות שהוקם נקרא "הצוות למיגור גזענות נגד יוצאי אתיופיה", הוגדר כצוות בינמשרדי, שכולל נציגי ממשלה, נציגי נציבות שירות המדינה ומשטרת ישראל ונציבת שוויון הזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה והתעשייה. יו"ר הצוות נקבעה כאמי פלמור, מנכ"לית משרד המשפטים. הדו"ח המסכם של "הצוות למיגור גזענות נגד יוצאי אתיופיה", שנודע גם כ"דו"ח פלמור" הוגש בחודש אוגוסט 2016 וכלל סקירה ושיקוף של האירועים המשמעותיים שחוו יוצאי אתיופיה כגילויי גזענות ואפליה. הצוות בראשות פלמור הציג למעלה מ-50 המלצות, אותן אימצה ותקצבה הממשלה. מתוך 50 ההמלצות, 34 (67%) בוצעו, 8 (17%) בהליך ביצוע ו-9 (16%) טרם בוצעו (נכון למרץ 2019). בשנת 2019, בעקבות פרשת הריגתו של סלומון טקה, טענה שולה מולא, יושבת ראש אגודת יהודי אתיופיה בישראל כי ליחידה למאבק בגזענות במשרד המשפטים אין סמכות אמיתית.
אלימות משטרתית > הפגנות 2019 > פרשת הריגתו של יהודה ביאדגה

ב-18 בינואר 2019 יצא יהודה ביאדגה, צעיר הלוקה בנפשו לרחוב כשהוא עטוף בטלית ונושא סכין. משפחתו הזעיקה משטרה, וחמישים דקות לאחר הקריאה, ירה השוטר שהגיע למקום והרגו מטווח קצר. ב-30 בינואר 2019 הפגינו כעשרים אלף איש בתל אביב בדרישה להעמיד לדין את השוטר היורה ולחדול משיטור יתר אשר קיים לדבריהם כלפי צעירי העדה. בניגוד להפגנות משנת 2015, התאפיינה הפגנה זו ביחס מאופק הן מצד המשטרה והן מצד המפגינים, שהונהגו על ידי כהני העדה. מפקד מחוז תל אביב של המשטרה, ניצב דוד ביתן, טען כי "האירוע הוא גאווה גדולה לדמוקרטיה, תעודת כבוד לקהילת יוצאי אתיופיה ולשיתוף פעולה של המארגנים עם המשטרה". עם זאת, לקראת תום ההפגנה נעצרו 11 מפגינים לאחר שהשחיתו רכוש ופגעו בשישה שוטרים. לטענת המפגינים חסמה המשטרה את כל צירי התנועה באזור ההפגנה, וכן כיתרה את אחרוני המפגינים באמצעות מאות שוטרי יחידת הסיור המיוחדת של המשטרה.
אלימות משטרתית > הפגנות 2019 > פרשת מותו של סלומון טקה

ב-30 ביוני 2019 נהרג סלומון טקה כתוצאה מירי של קצין במשטרת ישראל שהיה בלבוש אזרחי. מותו הוביל לחידוש הפגנות יוצאי אתיופיה ברחבי ישראל; כשהמוחים טוענים נגד שיטור יתר, אלימות משטרתית והטיית ירי כלפיהם.
אלימות משטרתית > מחאת צדק לרפאל

מחאת צדק לרפאל החלה בעקבות פרשת דריסתו ומותו של הילד רפאל אדנה בן ה-4. המפגינים מחו כנגד האלימות המשטרתית, הגזענות והאפליה שחווים בני ובנות העדה האתיופית בישראל.
בחודש מאי 2023 דרסה קרול פסלר את רפאל אדנה בעת שנהגה ברכב פרטי, וכן את אחיו הגדול מתניה ואת סבו, בעת שחצו את שדרות בן-גוריון בנתניה. שלושתם נפצעו ורפאל נספה בזירת הדריסה. נהגת הרכב הפוגע הפקירה את הנפגעים והמשיכה בנסיעה מבלי להגיש עזרה או לדווח לרשויות על התאונה. למחרת הובאה בתה לחקירה במשטרה, הואיל וזו הייתה הבעלים הרשומה של הרכב. לאחר שהתברר שברכב נהגה קרול, התיק נגד ביתה נסגר. הפרקליטות ציינה כי בכוונתה להעמיד לדין את הנהגת בגין עבירת הפקרה, נוכח קשיים משפטיים בהאשמה בהריגה. הובהר כי על-פי ממצאי תיק החקירה, בוחני התנועה קבעו שהנהגת נהגה במהירות המותרת ולא יכלה להימנע מפגיעה באדנה. לפי דיווח בעיתון "הארץ", במשטרה ובפרקליטות אף שקלו לחקור באזהרה את הסבא לאור התנהלותו, אולם לאור הטרגדיה ו"הנסיבות המורכבות של המקרה", וכן לאור מדיניות התביעה שבמקרים מסוג זה לא מעמידים לדין קרוב משפחה - הוחלט להימנע מכך.
כחודשיים לאחר התאונה, עקב העיכוב שבהגשת כתב האישום כנגד מבצעת הדריסה וההחלטה לא להגיש כתב אישום נגד הבעלים הרשום של הרכב (שלא שהתה ברכב בעת ביצוע התאונה), התעוררה מחאה ציבורית. בין היתר טענה המשפחה כי החקירה לא הייתה יסודית, היו תצלומי אבטחה שלא נבחנו ועדים שלא נחקרו; כמו כן, טענה המשפחה כי הנהגת הדורסת ובתה פעלו לשבש הליכי חקירה.
חרף ממצאי החקירה ובניגוד לעובדות, מנעד טענות בדויות החלו תופסות תאוצה ברשתות החברתיות. במסגרת הבדיות הפופולריות, נטען כי בתה של קרול היא זו שפגעה באדנה, אף שהחקירה העלתה שאין לה קשר לכך. עוד נטען כי קרול וביתה החליטו לשבש את החקירה, ולקחו את הרכב למוסך על מנת להסתיר את סימני התאונה. נגד המשטרה נטען כי זו גבתה עדות מהסבא רק לאחר חודש וחצי, וכי העלימה מצלמת אבטחה שתיעדה את התקרית. עוד נטען, בסתירה לבדיית הטיוח, כי המדינה נמנעה מלהגיש כתב אישום כנגד הבת בשל גזענות. טענות אלו קנו להן שביתה בקרב רבים, והדבר הביא לידי כך שאלמונים השחיתו את מרפאת השיניים של ביתה של קרול.
ב-21 באוגוסט 2023 חסמו המפגינים את כבישי איילון לתנועה תוך כדי שהם דורשים צדק עבור רפאל.
בתגובה שוטרים השתמשו ברימוני הלם ומכתזיות בכדי לפזר את קהל המפגינים ועצרו כעשרה מהם. שוטר נדקר בכתפו.
בעקבות המחאה, ובצעד חריג, הפרקליטות אישרה למשפחת אדנה לצפות במצלמות מזירת האירוע.
לקריאה נוספת

Don Seeman, "One people, one blood": public health, political violence, and HIV in an Ethiopian-Israeli setting, Cult Med Psychiatry. 1999 Jun;23(2):159-95, PMID 10451801
Don Seeman. One people, one blood: Ethiopian-Israelis and the return to Judaism. Rutgers University Press, 2010. ISBN 978-0-8135-4936-1
ההפגנות בבחריין (2011)

| --- | --- |

 חלק מהאביב הערבי
 
 תאריכי המאבק:  14 בפברואר 2011 – 18 במרץ 2011 (33 ימים) 
 מקום:  בחריין בחריין
 קואורדינטות:  26°01′39″N 50°33′00″E﻿ / ﻿26.0275°N 50.55°E﻿ / 26.0275; 50.55
 אירועים קשורים
 האביב הערבי, המהפכה במצרים (2011), המהפכה בתוניסיה (2011-2010)
 
ההפגנות בבחריין (2011) היו סדרה של מחאות עממיות בבחריין. המחאות החלו על רקע "האביב הערבי" ובעקבות המהפכה בתוניסיה והמהפכה במצרים.
רקע

דרישותיהם הראשונות של המפגינים התמקדו בחופש פוליטי ושוויון בעבור האוכלוסייה השיעית שבממלכה, ולאחר מכן לסיום השלטון המונרכי. מוקד המחאות היה כיכר הפנינה שבמנאמה, בירת הממלכה. משפחת אל-חליפה הסונית שולטת בבחריין, אך הרוב השיעי התלונן זה זמן רב על מה שנראה לו כאפליה לרעה בקבלת משרות מדינה, דיור ובריאות. בניסיון לבלום את תסכולם הגובר של השיעים לנוכח הטלטלה שעוברת על העולם הערבי, הבטיח המלך חמד בן-עיסא אאל-ח'ליפה כי יעניק 1,000 דינר (כ-2,625 דולר) לכל משפחה, ואף רמז כי ישחרר 25 אזרחים שנעצרו בעקבות ניסיון ההפיכה בשנה שעברה. הוא גם הורה על הקצאת 417 מיליון דולר לטיפול בבעיות כלכליות וחברתיות, ובראשן סבסוד מוצרי מזון בסיסיים.
מהלך האירועים > פברואר 2011 > 4 בפברואר

ב-4 בפברואר התייצבו לראשונה מאות מול שגרירות מצרים במנאמה כדי להביע סולידריות עם המפגינים נגד שלטון מובארק במצרים.
מהלך האירועים > פברואר 2011 > 14 בפברואר - "יום הזעם"

ב-14 בפברואר כבערך 6000 מפגינים הפגינו בהפגנות ועצרות פוליטיות רבות בכל רחבי בחריין. המשטרה פיזרה הפגנות עם גז מדמיע, כדורי גומי ושוטגאנים בכל רחבי המדינה, פיזורים שהובילו לפצועים רבים ולאשפוזם של רבים מהמפגינים. בערך באותו היום נהרג עלי מושהימה משוטגאן משטרתי שירה לגבו מטווח קצר. הממשלה אמרה תחילה כי עלי היה חלק מקבוצה של 500 מפגינים שתקפה 6 שוטרים עם אבנים ומוטות ברזל. בנוסף טענה כי מלאי הגז המדמיע וכדורי הגומי של המשטרה באירוע אזל, מה שהוביל לשימוש בשוטגאנים כדי לפזר את ההפגנה. עדי ראייה שנכחו באירוע מסרו כי באותה שעה בה עלי נהרג, כלל לא התקיימה הפגנה במקום. הם מסרו כי ראו את עלי הולך עם קבוצת שוטרים שכיוונו את נשקם אליו. כאשר עלי התרחק מהם הוא נורה בגבו על ידי אחד השוטרים. מאוחר יותר המתינו מאות לבואו של עלי בכניסה לבית החולים אליו הובהל. משרד הפנים של בחריין הביע את צערו על המקרה והבטיח לחקור אותו.
מהלך האירועים > פברואר 2011 > 15-16 בפברואר

ב-15 בפברואר אלפי אנשים השתתפו בהלווייתו של עלי מושהימה. במהלך ההלוויה, פדהל אל מטרוק, נורה על ידי המשטרה בגבו מטווח קצר ומת מפצעיו שעות לאחר מכן. הממשלה אמרה כי פדהל היה חלק מקבוצה של כ-400 ממשתתפי ההלוויה שתקפו באבנים ובמוטות ברזל שוטרים. על פי עדי ראייה שנכחו בהלוויה, פדהל נורה כאשר התכופף לעזור למשתתף אחר בהלוויה שהתמוטט משאיפת גז מדמיע שנורה על ידי המשטרה. מפגינים, כועסים על המוות השני של מפגין חף מפשע, צעדו לכיכר הפנינה והחלו להקים במקום מאהל מחאה. עד הלילה התמלאה הכיכר בעשרת אלפים מפגינים. המשטרה לא ניסתה לפזר את ההתקהלויות בכיכר, בשל הוראה של המלך חמד בן עיסא אאל-ח'ליפה לאפשר למפגינים להביע את צערם על ידי נוכחות מוגברת בכיכר.
כתגובה למותם של שני המפגינים הכריזה פדרציית איגוד המסחר הראשי של בחריין על שביתה, שעתידה להתחיל ב-17 לפברואר. מפלגת אל-וויפק, המפלגה בעלת מספר המושבים הגדול ביותר בפרלמנט של בחריין בזמנו, הודיע על השהיית השתתפותה בפרלמנט. בהודעה שמסר המלך חמד לרגל החג המוסלמי מוולד א-נבי, הביע המלך את תנחומיו בפני העם הבחרייני על מותם של שני המפגינים והורה על הקמת ועדת חקירה שתחקור את אירועי היומיים שקדמו להודעה זו. במהלך יום זה נפצעו 25 אנשים, כולל 7 שנזקקו לטיפול רפואי בבית החולים.
ב-16 בפברואר, אלפי מפגינים המשיכו לפקוד את כיכר הפנינה. עדי ראייה תיארו הלך רוח חגיגי בקרב המפגינים, שכלל מפגינים המחלקים תה, קפה ומזון תוך כדי שיחות ודיונים על המצב בבחריין. בהמשך היום התקיימה הלווייתו של פדהל אל מטרוק שלוותה על ידי שיירה של כ-100 מכוניות של תומכי המלך חמד. המשטרה נמנעה מלהתערב בשני האירועים. באותו היום נפצעו רק 2 מפגינים.
מרוץ ה-GP2 Asia Series שאמור היה להתקיים בבחריין באותה שנה בוטל, כמו גם הגראנד פרי של בחריין במסגרת עונת 2011 של פורמולה 1.
מהלך האירועים > פברואר 2011 > 17 בפברואר - "יום חמישי העקוב מדם"

בסביבות 3 בבוקר 17 בפברואר ,כ-10,00 שוטרים נשלחו לפזר את מאהל המחאה בכיכר הפנינה, שכלל בערך 1,500 מפגינים. כוחות המשטרה היו חמושים באלות, מגינים, רימוני הלם, גז מדמיע ורובי שוטגאן. כ-231 מפגינים נפצעו במהלך הפשיטה של כוחות המשטרה על המאהל, כ-70 הוגדרו נעדרים ושלושה אנשים נהרגו על ידי המשטרה. שניים מהמפגינים שנהרגו, נורו בגבם מטווח קצר על ידי רובה שוטגאן משטרתי והאחד בירכו. הממשלה טענה כי הירי במפגינים התרחש בעת שתקפו את השוטרים בחרבות, פגיונות וכלי נשק אחרים. ועדת החקירה העצמאית של בחריין, שבאה לבדוק אירועים אלו, לא מצאה שום תימוכין לטענה זו של הממשלה ושום עדות לכך שהמפגינים היו חמושים. יום זה כונה "יום חמישי העקוב מדם".
הפשיטה הובילה להרס המאהל. לאחר הפשיטה, הכריזו כוחות הביטחון שהקמת מאהל המחאה הוא פעולה בלתי חוקית ומיקמו גדרות תיל סביב הכיכר. כשעה לאחר הפשיטה על הכיכר קבוצה של מפגינים החלה להתקדם בחזרה לעבר הכיכר. המשטרה ירתה בראשו של אחד המפגינים והרגה אותו. המשטרה טענה כי קבוצת מפגינים זו תקפה את השוטרים במוטות מתכת, חרבות, בקבוקי תבערה, אבנים וכלי נשק אחרים.
הממשלה הודיעה כי מצאה אקדחים, קליעים, כמות גדולה של סכינים, פגיונות, חרבות ודגלי חזבאללה בכיכר. במסיבת עיתונאים שערך שר החוץ של בחריין חאליד איבן אחמד אאל ח'ליפה, האשים השר את המפגינים בתקיפת השוטרים והביע את תדהמתו ממעשים אלו לכאורה. אל-וויפק, מפלגת הפעולה החברתית הדמוקרטית הלאומית ועוד 5 מפלגות אופוזיציה אחרות מסרו הצהרה משותפת בה שללו את טענת הממשלה כי המפגינים היו חמושים וגינו את "הטבח הנתעב" לדבריהם שבוצע על ידי המשטרה. כל 18 חברי מפלגת אל-וויפק, מפלגת האופוזיציה היחידה שמיוצגת בפרלמנט, הגישו את התפטרותם.
עימותים רבים פרצו בכל רחבי המדינה שעות אחרי הפשיטה המשטרתית. אחרי הצהריים צבא ההגנה של בחריין שלח טנקים ולפחות 50 נגמ"שים חמושים במכונות ירייה לבירת בחריין, מנאמה. מחסומים צבאיים נפרסו ברחובות העיר וסיורים צבאיים סיירו ברחבי הבירה. משרד הפנים של בחריין פרסם אזהרת שהייה ברחובות והצבא הזהיר כי הוא מוכן לנקוט בצעדי ענישה כדי להחזיר את הסדר.
לפי כתב של רשת אל ג'זירה באנגלית, בתי החולים היו מלאים בפצועים מהפשיטה המשטרתית, כולל צוות רפואי שהותקף על ידי המשטרה בעת שניסה להגיש עזרה רפואית לפצועים. עד הערב, אלפי מפגינים התאספו בבית החולים המרכזי שבו שהו 41 מאושפזים כתוצאה מההפגנות באותו היום. משרד הבריאות של בחריין טען בטלוויזיה הממלכתית כי המצב בבית החולים רגוע ומאושפזים בו רק 7 אנשים עם פציעות קלות ביותר.
מהלך האירועים > פברואר 2011 > 18-28 בפברואר

ב-18 בפברואר כוחות המשטרה החלו להשתמש באש חיה כנגד מפגינים, מתאבלים וכתבי חדשות, ירי שלפי הדיווחים גרם למספר רב של נפגעים. כוחות הביטחון ירו על פרמדיקים בזמן שפינו פצועים באמבולנסים ובתקרית אחת נהרג מפגין ועוד שניים נפצעו מאש חיה.
ב-19 בפברואר עזבו כוחות הצבא והמשטרה את הבירה מאנמה וממשלת בחריין מסרה שהיא פתחה בדו-שיח עם קבוצות אופוזיציה שתובעות רפורמות, וכי נסיך הכתר סלמאן מונה על ידי המלך להוביל את הדיאלוג עם האופוזיציה ולבנות אמון מצד כל הצדדים. בנוסף קרא סלמאן קרא ליום אבל לאומי על ששת ההרוגים במחאות של השבוע שעבר. בעקבות עזיבת כוחות הצבא והמשטרה החלו לזרום מפגינים לכיכר הפנינה.
באחר הצהריים של ה-22 בפברואר יצאו עשרות אלפי אזרחי בחריין לרחובות הבירה מאנמה למה שכונה "מצעד הנאמנות לקדושים המעונים". המצעד נערך לזכרם של המפגינים והאזרחים שנהרגו בהפגנות כנגד המשטר. המפגינים נשאו דגלי בחריין וצעקו מספר סיסמאות כגון:" העם רוצה להפיל את השלטון", "מצרים, תוניסיה, האם אנו שונים?" ו"לא שיעים, לא סונים, בחריינים!". העיתונים וסוכנויות הידיעות הפינגטון פוסט, הניו-יורק טיימס וקול אמריקה העריכו כי בהפגנה זו השתתפו מעל ל-100,000 איש (17% מאוכלוסיית בחריין כולה, נכון ל-2011). בעקבות ההפגנה חסרת התקדים הזו, הורה המלך חמד על שחרורם של 308 אסירים פוליטיים.
ב-26 בפברואר פיטר המלך חמד מספר שרים כדי לפייס את האופוזיציה.
ב-28 בפברואר הקיפו המפגינים את בניין האספה הלאומית של בחריין וחסמו את הגישה אליו למשך מספר שעות.
מהלך האירועים > 1-5 במרץ

ב-1 במרץ קראו שבע מפלגות האופוזיציה לקיום הפגנה. ההפגנה שזכתה לשם "עצרת האחדות הלאומית" התקיימה בהשתתפות של אלפי מפגינים.
ב-2 במרץ המפגינים המשיכו לפקוד את כיכר הפנינה, זאת בזמן שבמקביל התכנסו תומכים בממשלה במרכז אל-פתאח במאנמה, במפגן שיש הרואים בו הגדול בתולדותיה של בחריין.
ב-3 במרץ המשטרה השתמשה בגז מדמיע לפיזור התעמתות בין צעירים סונים (במקורם סורים, אוכלוסיית בחריין מורכבת נכון ל-2010 מ-54% תושבים זרים) לצעירים שיעים בחריינים בעיר חמד. הייתה זו התקרית הראשונה של עימות בין שיעים לסונים מתחילת ההפגנות בפברואר כנגד המלך. בהמשך היום הצהיר עבדול ג'ליל ח'ליל, מנהיג סוני בולט כי הם מוכנים לקבל את הצעתו של הנסיך סלמאן וממשלת בחריין לקיים דיאלוג אודות הנושאים החשובים להם.
ב-4 במרץ עשרות אלפי מפגינים התגודדו מחוץ למטה הטלוויזיה הממלכתית של בחריין, תוך קריאת קריאות כנגד שושלת אאל ח'ליפה והמלך חמד.
מהלך האירועים > 6-15 במרץ

ב-6 במרץ התכנסו אלפי מפגינים מחוץ למשרד ראש ממשלה של בחריין בעת שמתקיימת בבניין ישיבת ממשלה. המפגינים דרשו מראש הממשלה לפרוש מתפקידו. במקביל מאות מפגינים נותרו במאות האוהלים שנפרסו בכיכר הפנינה של מנאמה.
ב-8 במרץ ייסדו שלוש קבוצות שיעיות (תנועות "חאק", "וופק" ותנועת החירות של בחריין) את "הקואליציה למען רפובליקה בחריינית" וקראו לבטל את המלוכה במדינה ולהקים רפובליקה דמוקרטית במקום.
ב-9 במרץ, במחאה שהחלה במסגד ראס רומן, אלפי שיעים בחריינים צעדו לכיוון משרד ההגירה הבחרייני בבירה מנאמה והביעו את התנגדותם למתן אזרחות לסונים ממדינות אחרות המשרתים בצבא הבחרייני. עם זאת כדי להדגיש כי המחאה הייתה נגד מדיניות ההתאזרחות של הממשלה, ולא נגד האוכלוסייה הסונית של בחריין, צעקו המשתתפים גם סיסמאות על אחדות סונית-שיעית.
ב-10 במרץ, התפתחו עימותים בין הורים סונים מתאזרחים (בעיקר מסוריה ופקיסטן) להורים שיעים בבית ספר בעיר סער, לאחר שכמה מהתלמידים השיעים ערכו הפגנות נגד הממשלה. באירוע נפרד, השתתפו מורים, תלמידים והוריהם במחאה מול משרד החינוך בעיר עיסא, בדרישה להתפטרו של ד"ר מג'יד בן עלי א-נעימי, שר החינוך.
ב-13 במרץ, השוטרים השתמשו בגז מדמיע וכדורי גומי בניסיון למנוע מקבוצה של מאות מפגינים נגד הממשלה לחסום את מחוז המסחר של הבירה מאנמה, שם חנו המפגינים כבר יותר משבוע. המשטרה הקיפה את המפגינים גם בכיכר הפנינה, מוקד ההפגנות בבחריין במשך קרוב לחודש, תוך שהם יורים פצצות גז מדמיע. במקביל מפגינים אחרים החלו במספר צעדות לעבר יעדים בבירה וביניהם משרד ראש הממשלה, משרד החוץ ובניין הטלוויזיה הממלכתית. על פי עדויות שנאספו על ידי ארגון רופאים לזכויות אדם, השוטרים בבירה ירו לעבר המפגינים ירי חי והכו אותם באלות וקתות רובים. ממשרד הפנים של בחריין נמסר כי שמונה שוטרים נפצעו במהלך המבצע לפיזור המפגינים והסרת האוהלים. עובד בניין פקיסטני בשם אירפאן מוחמד, סבל מפגיעות מוחיות קשות ולשונו נקטעה לאחר שלכאורה הותקף באכזריות על ידי המפגינים נגד הממשלה. אחות במתחם הרופאי סלמניה דיווחה כי טיפלה בחמישה חולים הסבלו משאיפת גז בליל 13 במרץ. היא דיווחה כי הסימפטומים של החולים היו תואמים את הסיפטומים שגורם גז עצבים. רופאה בבית חולים אחר דיווחה לארגון רופאים לזכויות אדם כי המרכז הרפואי בו עבדה טיפל ב-26 חולים שסבלו מפציעות ירי של רובה שוטגאן ושאיפת גז באותו היום.
ב-14 במרץ הודיע סלמאן, נסיך הכתר של בחריין, כי יפתח בדיאלוג עם המפגינים לגבי רפורמות בשיטת הממשל ובשחיתות השלטונית. חודש מתחילת ההפגנות, הממשל העביר בקשה למועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ המורכבת מחמש מדינות מלבד בחריין (ערב הסעודית, כווית, קטר, עומאן ואיחוד האמירויות הערביות) לשלוח חיילים ושוטרים מכוח המגן של חצי האי ערב, אשר נחתו בבחריין באותו היום (14 במרץ 2011), בעיקר מסעודיה כדי להגן על מתקני מפתח במדינה, למשל מתקני הנפט והגז של המדינה. כ-5,000 חיילים סעודים ו-500 שוטרים מאיחוד האמירויות בליווי 150 כלי רכב משוריינים סעודים ועוד 50 כלי רכב קלים משוריינים. יום לאחר מכן, הכריז מלך בחריין על שלושה חודשיי מצב חירום שפירושו החלת חוקי חירום מיוחדים במדינה.
מהלך האירועים > 16-18 במרץ

ב-16 במרץ חלה הסלמה בעימותים שבמהלכם נורו שלושה מפגינים ונדרסו שלושה שוטרים. המפגינים הקימו מאהל מחאה ענק ממדים בכיכר הפנינה במנאמה, והחלו ליידות אבנים ובקבוקי תבערה על השוטרים שהשיבו בגז מדמיע והחלו לפנותם בכוח ובאלימות מהמקום. בתוך כמה שעות הסתיים הפינוי, ובסיומו פורסמה בטלוויזיה הודעה מטעם השלטונות הקוראת לאזרחים להימנע מהתקהלות, "למען ביטחונם". למרות זאת, זמן קצר לאחר מכן פרסמה תנועת הנוער של בחריין, שמילאה תפקיד מרכזי בארגון ההפגנות, קריאה לכל חבריה לצאת ולהפגין שוב באותו היום אחר הצהריים. השלטונות הגיבו בהכרזה על עוצר באזורים מסוימים במדינה, מ-16:00 ועד 4:00 למחרת בבוקר.
הבורסה בבחריין לא נפתחה ב-16 במרץ בעקבות הכרזת מצב החירום, יום לאחר מכן היא נפתחה מחדש. מאות עד כמה אלפי מפגינים סעודים בעיר קטיף ובעיירות הסמוכות הלה צעדו בין התאריכים 14 ל-18 במרץ תוך הפגנת סולידריות עם המפגינים הבחריינים שקראו להסגת כוח המגן של חצי האי ערב מבחריין. ההפגנות נערכו חרף האיסור הגורף שהטיל הממשל בריאד על הפגנות ומדיניות "אפס הסובלנות" שעליה הכריזה.
ב-17 במרץ הפגינו 100 אלף מפגינים במנאמה נגד המלך ובעד בחירות במדינה לציון שנה מתחילת הפגנות, כאשר עד אז נהרגו לפחות 91 אנשים, 5,400 נוספים נפצעו ולמעלה מ-3,000 נעצרו, כולל רבים שעונו בידי המשטר.
ב-18 במרץ הרסה הממשלה את הפסל בכיכר הפנינה שהיוותה את מוקד המחאות בבחריין ושימשה סמל לתנועת המחאה. שר החוץ הבחרייני, חאלד בין אחמד אאל-חליפה, אמר במסיבת עיתונאים כי הפסל, שגובהו כ-90 מטרים ונבנה כסמל להיותה של בחריין מרכז לשליית פנינים, נהרס על ידי הצבא עקב "הזיכרון הרע" שהוא מעורר. כך למעשה נסתיים גל המחאות המרכזי במדינה.
אחרית דבר

ב-21 במרץ הודיע מלך בחריין כי שירותי הביטחון במדינה טרפדו ניסיון הפיכה של מדינה זרה בארצו. בפגישה עם חיילים, הודה אל-חליפה לכוחות זרים שהגיעו לבחריין כדי לסייע לשלטונות להתמודד עם ההתקוממות העממית. "המזימה החיצונית נגדנו תומרצה במשך 20–30 שנה, עד שהקרקע הייתה בשלה לפעולה חתרנית נגד ביטחונה ויציבותה של בחריין. המזימה הזו נכשלה. אם המזימה הייתה מצליחה - היא הייתה גולשת בקלות גם למדינות אחרות במפרץ הפרסי", אמר מלך בחריין. בהתייחסותו לניסיון הפיכה של מדינה זרה התייחס למעשה לאיראן שעמה היחסים המתוחים ממילא, הידרדרו לשפל חדש בימים שקדמו להצהרה זו וכללו גירוש הדדי של דיפלומטים המוצבים בטהראן ובמנאמה. בבחריין, כמו גם בבתי המלוכה הסונים האחרים במפרץ הפרסי, חשדו כי איראן מנסה לרכוב על גל המהומות בעולם הערבי ולנצל את התקוממות השיעים בנסיכות הנפט כדי לבצע בה הפיכה. על-רקע זה נעצרו בימים האחרונים 6 גורמי אופוזיציה בבחריין בחשד לקשרים עם מדינות זרות. בין העצורים: בהם ראש התנועה השיעית וופק, חסן מושיימה, וכן מנהיג מפלגה חילונית.
ב-11 ביוני יותר מ-10,000 בני אדם השתתפו בהפגנת מחאה נגד המשטר בבחריין, סמוך לבירה מנאמה. מסוקי המשטרה חגו מעל ההפגנה במטרה להשגיח על המשתתפים. זוהי הפעם הראשונה בכמה חודשים בה נערכת הפגנה המונית נגד השלטון בבחריין. ההפגנה נערכת באישור המנהיגים הסונים במדינה.
עמוס האוזנר

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1950 (בן 74) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  תעודה ומדליית הוקרה מארגון הבריאות העולמי (31.5.1994)  פרס מפעל חיים מהעמותה הרפואית למניעה וגמילה מעישון בישראל ׁ(פברואר 2008).
 
עמוס דב האוזנר (נולד ב-22 ביוני 1950) הוא עורך דין ישראלי, המכהן כיו"ר המועצה הישראלית למניעת עישון וכחבר בוועד המנהל של מכון משואה. בעבר כיהן כחבר בית הדין העליון של ההסתדרות הציונית העולמית, כפרקליט ההסתדרות הציונית העולמית וכיועץ המשפטי של ההסתדרות הציונית העולמית.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת 1950 ליהודית ולגדעון האוזנר, לימים היועץ המשפטי לממשלה, ראש התביעה במשפט אייכמן, חבר כנסת ושר. כנער, התנדב האוזנר בבית חולים בירושלים, מטעם ארגון נוער לנוער (1966–1968). למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, כשבמהלך לימודיו היה חבר במערכת משפטים (כתב עת) ועוזר מחקר בשנים 1975–1976. בשנת 1976, סיים את לימודי המשפטים. לאחר סיום לימודיו השתלם במשרד עורכי דין בניו יורק בשנים 1977–1978 ועם חזרתו לישראל הצטרף למשרד עורכי דין של אביו בירושלים, בו הוא נכון ל-2021, עדיין פעיל.
במקביל לעבודתו, כיהן כחבר בית הדין הציוני העליון של ההסתדרות הציונית העולמית בשנים 1998–2006, כפרקליט ההסתדרות הציונית העולמית בשנים 2006–2010 וכיועצה המשפטי בשנים 2009–2010.
בנוסף, כיהן בהתנדבות כיו"ר של ועדות בחירות למנהלים קהילתיים בירושלים בשכונות נווה יעקב, הר נוף, תלפיות מזרח, גילה, חומת שמואל וגינות העיר בשנים 1997–2012.
האוזנר חבר בוועד המנהל של מכון משואה מאז 2011, וכן מרצה בנושא משפט אייכמן.