stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיוון עירוני
הערות שוליים

↑  Kihato, Caroline, ed. Urban diversity: Space, culture, and inclusive pluralism in cities worldwide. Woodrow Wilson Center Press, 2010
1 2  Fainstein, S. S. (2005). Cities and diversity: should we want it? Can we plan for it?. Urban affairs review, 41(1), 3-19.
1 2 3 4 5 6  Vertovec, S. (2017). Understanding Urban Diversity. [video] [Accessed 16 Feb. 2020].
↑  Salama, A. M. (2012). Urban space diversity in Doha. Urban Design, 2012 (124), 17-19.
↑  ליאור רגב, ג'יין ג'ייקובס, באתר שפת רחוב, ‏2018-11-18
↑  Young, I. M. 1990.Justice and the politics of difference. Princeton: Princeton Univ. Press..
↑  Sandercock,L.1997. Towards Cosmopolis: Planning for multicultural cities. New York: John Wiley.
↑  Portes, A., & Stepick, A. (1993). City on the edge: The transformation of Miami. Berkeley: University of California Press
↑  Ulf Hannerz, Soulside: Inquiries into Ghetto Culture and Community, New York: Columbia University Press, 1969
↑  Gans, H. J. (1982). Urban villagers. New York: Simon and Schuster.
↑  LaRuffa, A. L., & ANTHONY, L. (1971). San Cipriano; life in a Puerto Rican community (Vol. 1). Taylor & Francis.
↑  LaRuffa, A. L. (1988). Monte Carmelo: An Italian-American Community in the Bronx (Vol. 9). Routledge
↑  Baumann, G. (1996). Contesting culture: Discourses of identity in multi-ethnic London (Vol. 100). Cambridge University Press
↑  Anderson, E. (2011). The cosmopolitan canopy: Race and civility in everyday life. WW Norton & Company.
↑  Wise, A., & Velayutham, S. (Eds.). (2009). Everyday multiculturalism. Springer.
↑  Binnie, J., Holloway, J., Millington, S., & Young, C. (2006). Cosmopolitan urbanism (p. 1). London: Routledge.
↑  Amin, A. (2013). Land of strangers. Identities, 20(1), 1-8
↑  Burayidi, M. A. (Ed.). (2015). Cities and the politics of difference: Multiculturalism and diversity in urban planning. University of Toronto Press.
↑  Fincher, R., & Iveson, K. (2008). Planning and diversity in the city: Redistribution, recognition and encounter. Macmillan International Higher Education.
↑  עומר וולף, המעמד היצירתי והעיר היצירתית | אורבנולוגיה
↑  Romann, M., & Weingrod, A. (2014). Living together separately: Arabs and Jews in contemporary Jerusalem. Princeton University Press.
1 2  אלפסי, נ., & פנסטר, ט. (2005). The National City and the International City: Jerusalem and Tel Aviv/העיר הלאומית והעיר העולמית: ירושלים ותל אביב בעידן של גלובליזציה. סוציולוגיה ישראלית, 265-293.
↑  פדן, י', התחדשות עירונית – היבטים חברתיים בתכנון, באתר במקום, ‏2014-12-11
גלונית הסלעים

| גלונית הסלעים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: גלונית
מין:: גלונית הסלעים
שם מדעי
 Ballota saxatilis ‏Presl, 1822
גַּלּוֹנִית הַסְּלָעִים (Ballota saxatilis Sieber ex C.Presl, שם עברי קודם בלוטת הסלעים), בן-שיח ים-תיכוני ממשפחת השפתניים. הוא צמח סלעים אופייני, שגדל על מחשופים של סלעים קשים ומפיק מהם מים גם בקיץ. ניתן לזהותו גם ללא פרחים, לפי הגביע היבש.
מאפייני המין

בן שיח נמוך, מסועף וגובהו נע בין 30 ל-60 ס"מ. הצמח נשיר חלקית - עלוותו מתחדשת בעוצמה באמצע נובמבר וניכרת עד סוף יולי, ואז במהלך הקיץ והסתיו מרבית עליו נושרים, אך הוא ממשיך להטמיע בעלים המעטים הנותרים. הוא אינו ריחני. לפי הגביע היבש קל לזהות את הצמח גם כשהוא ללא פרחים.
הגבעולים רבועים גדלים ללא כיוון מסוים. הפטוטרת קיימת וללא לוואים.
העלים נגדיים, פשוטים, רכים עבים ושעירים. הטרף מעוגל עד דמוי ביצה, בסיסו דמוי לב ושפתו חרוקה (שיניים מעוגלות) ואינה גלונית. העירוק מרושת. העורקים בולטים ומנוצים.
התפרחות חיקיות (יוצאות מחיק עלה) מסוג מסוימת ודו-בדית. הפרחים ערוכים דורים דורים הרחוקים זה מזה לאורך גבעול התפרחת. בכל דור פרחים צפופים. עלי התפרחות ארוכים מדור הפרחים.
הפרחים דו מיניים, בעלי עטיף כפול ודו-שפתניים (שתי השפתיים ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ), מוארכים וצבעם סגול בהיר.
הגביע, שאורכו 6 עד 8 מ"מ, דמוי משפך שפתחו צר ובעל 10 עורקים. הוא מאוחה עלים עד שפתו ומסתיים ב-10 שיניים ברורות. בגלונית מצויה יש 10 שיניים ואילו בגלונית פלשתית ובגלונית מבאישה רק 5 שיניים. השיניים משולשות, חדות ומסתיימות בחוד דוקרני קצר והן כמעט שוות וערוכות לסירוגין, שן ארוכה ושן קצרה. הגביע היבש משתייר ועוטף את הפרודות (הזרעים) ושיניו נעשות קוצניות במקצת.
הכותרת, שאורכה 12 מ"מ, צבעה סגול בהיר. צינור הכותרת חבוי כולו בתוך הגביע. השפה העליונה של הכותרת זקופה וקמורה. השפה התחתונה פרושה ואונתה האמצעית מפורצת.
האבקנים, שמספרם 4 מעורים ביצור הכותרת וחבויים מתחת לשפה העליונה.
הפרי הוא מפרדת ופרודותיו קהות.
בית גידול

גלונית הסלעים היא צמח סלעים שמוגבל לבתי גידול טבעיים והרריים. הוא גדל על סלעים חשופים ובסדקי סלעים ובמצוקים בשל סלע גיר קשה בחבל הים-תיכוני ובחבלי המדבר וספר-המדבר של ישראל. הוא שורד במרומי הרים של דרום סיני על סלעי גרניט וגיר קשה ושל החרמון.
תפוצה בישראל ובעולם

תפוצתה העולמית של גלונית הסלעים משתרעת בארצות מזרח הים התיכון וגם לאזור האירנו-טורני. מין זה מצוי בחרמון, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בגלעד, בעמון ובאדום; נדיר בגולן ונדיר מאוד במדבר שומרון. פורח בסוף החורף וראשית הקיץ, מסוף מרץ ועד אמצע ספטמבר.
הערות שוליים

↑  מיכה לבנה ודוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאויירת - כרך 11 – צמחים בעלי פרחים ב', רעננה: ישראל. משרד הבטחון. ההוצאה לאור, 1986, עמ' 68-69
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גואלדו טדינו

רוקה פלאה
צלחת קרמיקה אומבריאנית מסורתית
גואלדו טדינו (באיטלקית: Gualdo Tadino בלטינית: Tadinum) היא קומונה ועיר עתיקה במחוז פרוג'ה בצפון-מזרח אומבריה, במרכז איטליה. בעיירה כ-15,000 תושבים והיא ממוקמת במורדות המערביים של הר פנה שבהרי האפנינים. העיר נמצאת 47 ק"מ צפונית-מערבית לפרוג'ה.
היסטוריה

לגואלדו יש היסטוריה ארוכה ובמקור הייתה עיירה אומבריאנית שנודעה בשם טרסינה Tarsina. היא נכבשה על ידי הרומאים ב-266 לפנה"ס. העיירה הייתה תחנה על דרך ויה פלמיניה ונקראה על ידי הרומאים טדינום (Tadinum).
בשנת 217 לפני הספירה נהרסה על ידי חילות חניבעל. הרס דומה נגרם גם בשנת 47 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר וב-410 לספירה על ידי אלריק מלך הוויזיגותים.
ב-552 לספירה, הביס המצביא הביזנטי נרסס את מנהיג האוסטרוגותים המלך טוטילה, במה שמכונה כיום קרב טגינאה, שסלל את הדרך לכיבוש איטליה כולה על ידי הביזנטים (כיבוש שהחזיק מעמד 13 שנים בלבד). מיקומו המדויק של שדה הקרב אינו ידוע, אבל מקובל על מרבית החוקרים כי הוא נמצא ממערב לעיר, במישור המכונה "טאינו". סברה זו קיבלה אישוש בשנת 2004.
העיר העתיקה שרדה מלחמה זו, אך נהרסה 400 שנים מאוחר יותר, בשנת 966, על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי. היא נבנתה מחדש אך נהרסה פעם נוספת בשריפה בשנת 1237. לאחריה, נבנתה העיר מחדש בפקודת הקיסר פרידריך השני בשנת 1239.
האתרים המרכזיים

מצודת פלאה (Rocca Flea), מצודה מהמאה ה-12 השולטת על העיר ונמצאת במזרחה. מהווה כיום את המבנה ההיסטורי הבולט בעיר.
כנסיית סן פרנצ'סקו (Chiesa Monumentale di San Francesco), כנסייה מהמאה ה-13, ובה פרסקאות מהמאה ה-15, מעשה ידיו של מטאו דה גואלדו (אנ').
כנסיית סנטה קיארה (Chiesa di Santa Chiara) (המאה ה-13).
ארמון הפודסטה (Palazzo del Podestà)
מגדל העיר (Torre Civica).
קתדרלת גואלדו טדינו (Duomo di Gualdo Tadino), עם מזרקה חיצונית המיוחסת לאנטוניו דה סנגאלו האב (אנ') (המאה ה-16).
הגלריה העירונית, הכוללת עבודות של מטאו דה גואלדו ואחרים.
כלכלה

העיר הייתה מפורסמת בימי הביניים בייצור כלי קרמיקה ומיוליקה. בסוף המאה ה-20, חודשה תעשיית הקרמיקה והעיירה משמשת מרכז חשוב לייצור תעשייתי של קרמיקה ושל אביזרי אמבטיה.
באזור העיר יש מעין המשמש לייצור מים מינרלים על ידי חברת "רוקטה" (Rocchetta) שהיא החברה המובילה באיטליה במכירת מים מוגזים. החברה הגיעה לגואלדו טדינו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. כעשור לאחר הגעתה החלה התנגדות של תושבי המקום להמשך פעילות החברה ולשאיבת מי המעיינות באזור על ידה בטענה של ניצול חסר הבחנה של מי האזור. התושבים נתמכים על ידי ארגוני שמירת הסביבה הקוראים למדיניות בת קיימא בכל הנוגע לשמירה על מקורות מים.
תחבורה

בחלקה המערבי של העיירה יש תחנת רכבת שהיא חלק מהקו המחבר את אנקונה לרומא. זמן הנסיעה לאנקונה הוא כ-1:45 שעות ולרומא כשעתיים. העיירה נמצאת בקצהו הצפון-מזרחי של הכביש המדינתי SS 444 (איט'), שאורכו 33 ק"מ ובקצהו השני נמצאת אסיזי.
הערות שוליים

↑  Rocchetta Brio Blu, אתר חברת רוקטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564655405171  BnF: cb136225822 (data)  GND: 4448061-1  LCCN: n84100400  MusicBrainz: fe61433c-3452-4545-85eb-4f023f453be2  NKC: ge769859  SUDOC: 146764315  VIAF: 124763606   WorldCat (עם VIAF): 124763606
גמולוגיה

יהלומים
גֶּמוֹלוֹגְיָה היא תורת אבני החן, או מדע חקר אבני החן, והיא תת-ענף של המינרלוגיה העוסקת באבנים וגבישים טבעיים באופן כללי, ושל הגאולוגיה. מקור השם במילה האנגלית גֶ'ם (gem), שפירושה אבן-חן.
מקצוע הגמילוג עוסק במיון וסיווג האבנים, זיהויין, תיעוד צורתן, המבנה הגבישי שלהן, אופן ליטושן, פגמים באבן ותכלילים. כן הוא עוסק בהערכת השווי של אבני חן. מרבית העיסוק בגמולוגיה מתבצע במעבדה גמולוגית.
ענף נוסף של המקצוע עוסק בעבודה המעשית של ביקוע וליטוש אבני חן גולמיות באופן המיטבי. העוסק במקצוע הגמולוגיה נקרא גמולוג.
סוגי האבנים

אבני החן הן ברובן גבישים (קריסטלים) אאהודרלים (בעלי צורה מושלמת) או סבהדרלים (בעלי צורה כמעט מושלמת) של מינרלים שונים.
נהוג לחלק אבני חן למספר קטגוריות:
אבנים יקרות - כגון יהלומים, ספיר או ברקת (איזמרגד), נדירות בטבע וניתן למצוא אותן רק בסביבות מאוד מיוחדות. לחלקן מבנה גבישי המקנה להן תכונות אופטיות ייחודיות וכן תכונות פיזיקליות המקשות את עיבודן. שילוב של גורמים אלו בתוספת פיקוח בינלאומי הוא הסיבה למחירן הגבוה.
אבני חן / אבנים חצי יקרות - כגון קוורץ או גארנט, בעלות נפיצות גבוהה יותר ופשוטות יותר לעיבוד, ולפיכך גם מחיריהן יחסית נמוכים יותר.
אבנים סינתטיות - אבנים מעשה ידי אדם שנוצרו באופן מלאכותי כאבן המצויה בטבע.
אבנים מעשה ידי אדם - תצורות גביש סנטטיות שאינן מופיעות באופן אחר בצורה טבעית בכדור הארץ.
אבנים אורגניות - אבנים הנוצרות בטבע, כתוצאה של תהליך אורגני, שנחשבות כאבני חן ואף עונות להגדרה של מינרל, כגון פנינה או ענבר.
כמו כן, ניתן לייצר חיקויים לאבני חן מזכוכית, שלה הרכב כימי כמו לגביש הקוורץ, אולם היא בעלת מבנה אמורפי להבדיל מהמבנה הגבישי המסודר המוביל ליצירת גביש הקוורץ ותכונותיו האופטיות הייחודיות.
סיווג גבישים

גבישים מסווגים ומוערכים לפי מספר קריטריונים מוגדרים:
יופי - הצבע, מידת הברק, פגמים פנימיים באבן ואופן הליטוש של האבן.
עמידות - מדד המורכב משלושה מדדים פנימיים:
קשיות - עמידות בפני שריטות, ויכולת החריטה בחומרים אחרים. יהלום הוא החומר הקשה ביותר בטבע (לעניין זה ראו סולם מוס)
קשיחות - עמידות האבן בפני שבירה וסדיקה.
עמידות - עמידות כימית להשפעות חיצוניות כגון חומצה, חום, אור, תהליכים כגון חימצון, וחשיפה לכימיקלים אחרים (כמו דטרגנטים).
נדירות - מידת הימצאותה של האבן בטבע. אבן עשויה להיות נדירה בשל החומרים המרכיבים אותה או בשל מורכבות הנסיבות הטבעיות המאפשרות את היווצרותה, ואף בשל הקושי הכרוך בכרייתה.
אבנים יקרות מוערכות גם לפי גודלן ומשקלן, אם כי לא תמיד אבן גדולה מאותו סוג תהיה יקרה יותר מאבן קטנה, והמחיר מושפע גם מפגמים באבן המסוימת, או צורת הליטוש, אם אין מדובר באבן גולמית. לעיתים, השווי הכולל של מספר אבנים קטנות שהופקו מאבן אחת גדולה יהיה גבוה יותר מאשר השווי של האבן הגדולה המקורית. לעיתים החלוקה לאבנים קטנות מתבצעת עקב פגמים שישנם באבן הגדולה, או עקב מיעוט הקונים המסוגלים לרכוש אבן גדולה במיוחד ששוויה עשוי להיות גבוה מאוד.
גמולוגיה ברפואה המשלימה

העיסוק בקריסטלים בתחום הרפואה המשלימה והמיסטיקה קרוי גם הוא גמולוגיה, ובהקשר זה מיוחסות לקריסטלים תכונות אנרגטיות האמורות להשפיע על הגוף והנפש.
ראו גם

ג'י. סי. איי. - מרכזים גמולוגים בינלאומיים
גרייס בדיאקו

| --- | --- |
 ענף מדעי:  סטטיסטיקה 
 מקום לימודים:  בית ספר אצ'ימוטה  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת גאנה 
 פרסים והוקרה:  מסדר הוולטה (2008) 
 
גרייס בדיאקו היא סטטיסטיקאית מגאנה.
ביוגרפיה

היא בעלת תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מאוניברסיטת גאנה (1977), ותואר דוקטור בדמוגרפיה מאוניברסיטת פנסילבניה שהוענק לה ב-1988. כן עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מישיגן בתחום של סקרי דגימה.
תחילת הקריירה המקצועית של בדיאקו הייתה כסטטיסטיקאית בממשלת גאנה. משנת 2000 עד 2004 הייתה ראש המחלקה לדמוגרפיה בחטיבת הסטטיסטיקה של האו"ם, שם הייתה אחראית לכתיבה של שלושה פרסומים מתודולוגיים של הארגון. ב-2004 מונתה לעמוד בראש הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של גאנה, ומילאה תפקיד זה עד 2012. במסגרת תפקידה זה הייתה אחראית לביצוע ופרסום של מספר רב של מחקרים, כולל מחקר על רמת החיים בגאנה, מחקר על רמת הפשיעה, וסקר האוכלוסייה והדיור. כיום היא יועצת לוועדת הפיתוח הלאומית של ממשלת גאנה, ועומדת בראש המועצה המנהלת של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של המדינה. במסגרת תפקידה הנוכחי היא נוטלת חלק משמעותי בעיצוב תוכנית הפיתוח של גאנה ל-40 השנים הבאות.
פרסים

בדיאקו זכתה בעיטור מסדר הוולטה, ונבחרה כעמיתה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה.
גרנאים

| גרנאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גרנאים
משפחות
 גרניים (Geraniaceae)  פרנקואיים (Francoaceae)
שם מדעי
 Geraniales ‏ברכטולד ופרסל, 1820
גרנאים (שם מדעי: Geraniales) הם סדרה קטנה של צמחים דו־פסיגיים, הכוללת שתי משפחות בלבד: גרניים ופרנקואיים. המשפחה הגדולה בסדרה היא משפחת הגרניים (Geraniaceae) הכוללת 8 סוגים ו-816 מינים. בצמחיית הבר של ישראל וסביבתה מיוצגת משפחה זו על ידי 3 סוגים ו-30 מינים: גרניון, מקור-חסידה ובהק. בצמחיית הנוי והתרבות מיוצגת המשפחה על ידי מינים רבים מהסוג פלרגוניום. משפחת הפרנקואיים (Francoaceae) כוללת 8 סוגים ו-36 מינים בסך הכול. למשפחה זו אין נציגים בצמחיית הבר ולא בצמחיית הנוי בישראל.
לגרנאים חשיבות כלכלית מועטה. מספר מינים בסוג Pelargonium (שייך למשפחת הגרניים) משמשים להפקת שמנים אתריים לתעשיית הבשמים, וכן כצמחי נוי. בנוסף, כמה מינים ממשפחת הגרניים משמשים כצמחי נוי וכצמחי מרפא.
מיון

סדרת הגרנאים כוללת, על־פי המיון המודרני, שתי משפחות בלבד: המשפחה החשובה שבהן היא משפחת הגרניים (Geraniaceae) והמשפחה השנייה היא משפחת הפרנקואיים (Francoaceae).
לפי הסיווג המסורתי, נהגו לשייך לסדרת הגרנאים משפחות נוספות כמו חמציציים (Oxalidaceae), פשתיים (Linaceae), מלפיגיים (Malpighiaceae), ומשפחת מרבה-חלב (Polygalaceae). עם זאת, כיום החמציציים מסווגים בסדרה נפרדת לסדרת החמציצאים (Oxalidales), הפשתיים משויכים לסדרה החדשה מלפיגאים (Malpighiales), הכוללת גם את משפחת המלפיגיים, ואף משפחת מרבה-חלב הועברה לסדרת הקטניתאים (Fabales), בדומה למשפחות אחרות.
לפי הסיווג המסורתי, נהגו לשייך לסדרת הגרנאים משפחות נוספות כמו חמציציים (Oxalidaceae), פשתיים (Linaceae), מלפיגיים (Malpighiaceae) ומשפחת מרבה-חלב (Polygalaceae). עם זאת, כיום החמציציים מסווגים בסדרה נפרדת, סדרת החמציצאים (Oxalidales), הפשתיים משויכים לסדרה החדשה מלפיגאים (Malpighiales), הכוללת גם את משפחת המלפיגיים, ואף משפחת מרבה-חלב הועברה לסדרת הקטניתאים (Fabales), בדומה למשפחות אחרות.
משפחת פרנקואיים הורחבה מאז APG III, ונוספו אליה שתי משפחות קטנות: Vivianiaceae ו-Melianthaceae, וכן מספר שמות נרדפים כמו: Greyiaceae, Bersamaceae Ledocarpaceae, Rynchothecaceae.
מאפייני הסדרה המסורתית כוללים צמחים עשבוניים עם פרחים דו-מיניים. ברוב המשפחות, הפרחים סימטריים ("נכונים"), ובמקרים שבהם הם אינם סימטריים, הפרח אינו משוכלל, כלומר חסרים בו איברים מסוימים. האבקנים בדרך כלל מאוחים בבסיסי זיריהם ומסודרים בשניים או שלושה דורים, שכל אחד מהם כולל 5 אבקנים, אך לעיתים הפרח מכיל רק דור אחד של אבקנים. השחלה עילית, ובדרך כלל מורכבת מ-5 מגורות חד-זרעיות או דו-זרעיות, כאשר השליות הן זוויתיות.
הערות שוליים

↑  Geraniaceae Juss, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2-4-2024
↑  Geraniaceae Juss, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-7-2023
↑  גרניים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 215-7
↑  Francoaceae, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 492-8
אירה ויגדורצ'יק

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1964 (בת 60) מוסקבה
 מדינה:  ישראל
 תאריך עלייה:  1979
 פעילות בולטת:  מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית 2006–2016, 2021-2017
 מקצוע:  מאמנת התעמלות אומנותית
אירה ויגדורצ'יק (נולדה ב-8 במרץ 1964) היא מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית, לשעבר, בין השנים 2006–2016, 2017–2021. מאמנת נבחרת רוסיה בהתעמלות אומנותית קבוצתית בין השנים 2023-2021. מאמנת ראשית במועדון עירוני להתעמלות חולון, החל משנת 1988.
ויגדורצ'יק עוסקת באימון התעמלות אמנותית כ-35 שנה, ונחשבת מומחית בתחומה.
ביוגרפיה

ויגדורצ'יק התגוררה במוסקבה עד עלייתה לישראל ב-1979. לדבריה, ילדותה ברוסיה המסוגרת והאנטישמית גרמה לה להבליט את יהדותה לאחר עלייתה ארצה, ולשאוף להגיע להישגים בתחום הספורט עבור מדינת ישראל.
בשנת 1988 השלימה ויגדורצ'יק את לימודיה במכון וינגייט לחינוך גופני ובאותה שנה ייסדה את מועדון עירוני חולון. בשנת 1994 יצאה נבחרת ישראל, על בסיס המועדונים עירוני חולון והפועל ראשון, לתחרות קבוצתית ראשונה בהתעמלות אומנותית ג׳וניור בסלוניקי יוון. בשנת 1997, בפעם הראשונה במדינת ישראל, יצאה נבחרת ישראל בוגרות, על בסיס מועדון עירוני חולון, לאליפות אירופה ביוון, וסיימו במקום השמיני בגמר התחרות.
מועדון עירוני חולון להתעמלות אומנותית מונה כ-300 מתעמלות ברמות שונות וכלל עשרות מתעמלות שייצגו את מדינת ישראל באליפויות עולם ואליפויות אירופה, ביניהן איילת זוסמן, עדי שטרום, קרן קסטנבאום, מורן שאשא, ליטל מרון וליטל באומוול. מתוך המועדון 6 מתאמנות הגיעו לגמר אולימפי. באולימפיאדת בייג׳ינג ב-2008 הגיעו במקצה הקבוצתי רחלי ויגדורצ׳יק, מריה סבנקוב, ורוניקה ויטנברג ואלונה דבורניצ׳נקו, לגמר האישי הגיעה אירה ריסנזון. לגמר באולימפיאדת טוקיו ב-2020 הגיעה אופיר דיין למקצה הקבוצתי. מועדון עירוני חולון ייסד בישראל את גרנד פרי חולון ואת גרנד פרי אילת, ואירח את אליפות אירופה בהתעמלות אומנותית בשנת 2016. בהדרכת הובילה את נבחרת ישראל להשתתפות ראשונה בגמרים אולימפיים ובמשך 3 אולימפיאדות: בייג׳ינג 2008, ריו 2016 וטוקיו 2020.
כמאמנת נבחרת ישראל

בשנת 2006 התמנתה ויגדורצ׳יק למאמנת ראשית של נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית. הנבחרת השתתפה בתחרויות רבות מסביב לעולם תחת אימונה, והגיעה להישגים רבים כולל זכייה במדליות בתחרויות חשובות. לאורך תקופת אימונה הרבתה ויגדורצ'יק להתנסח באופן שנוי במחלוקת, ועוררה כותרות רבות בתקשורת בשל התבטאויותיה.
בשנה הראשונה למינויה כמאמנת, הגיעה הנבחרת לגמר אליפות אירופה במקצה קבוצתי, בתחרות שנערכה במוסקבה, רוסיה. בשנת 2007, באליפות העולם שהתקיימה בפטרס, יוון, הגיעה הנבחרת בהשתתפות ויגדורצ׳יק, סבנקוב, ויטנברג, דבורניצ׳נקו ופיסצקי לגמר במקום השישי, והעפילה לראשונה לאולימפיאדה.
לפני המשחקים האולימפיים בריו 2016 פורסם כי ויגדורצ'יק בעטה באחת מחברות הנבחרת והסערה אף העמידה בספק את נסיעתה לאולימפיאדה. ויגדורצ'יק טענה כי מדובר בקנוניה שנועדה לאפשר למאמנת אחרת לצאת במקומה לאולימפיאדה. בעקבות המקרה הוקמה ועדה שלא מצאה דופי בהתנהלותה של ויגדורצ׳יק, ובסופו של דבר היא טסה עם המשלחת לברזיל. בספטמבר 2016 לאחר תום האולימפיאדה, הסתיים חוזה ההעסקה שלה.
במרץ 2017 מונתה שוב לתפקיד מאמנת הנבחרת. חודשים לאחר מינויה החלו ניסיונות להדיחה. ויגדורצ'יק טענה כי מדובר בניסיון פוליטי, והחל מאבק בינה ויו"ר האיגוד רז פלד. המאבקים נמשכו חודשים רבים וכללו שימוע שנערך לויגדורצ'יק ובהחלטה של 7 נגד 6 להדיחה. ויגדורצ'יק פנתה לבית הדין לעבודה בתביעה לבטל את פיטוריה ולתת סעד זמני נגד הפיטורים. לאחר שבקשתה נדחתה ערערה ויגדורצ'יק לבית הדין הארצי לעבודה בירושלים, וב-1 במרץ 2018 קבע הרכב של חמישה שופטים כי נפלו ליקויים משמעותיים בפיטוריה, והיא הוחזרה בצו בית משפט לאימון נבחרת ישראל עד להכרעה בתיק. במקביל כונסה אספה כללית של איגוד ההתעמלות ובה הוחלט על הדחתו של פלד מתפקידו ומהנהלת איגוד ההתעמלות.
כחודש לפני הופעת המשלחת במשחקים האולימפיים בטוקיו 2021, נחשפה קלטת האזנת סתר אשר ממנה עולה לכאורה כי ניסתה לחבל בסיכויי נציגת ישראל לזכות במדליה בתחרות האישית. הנהלת האיגוד החליטה עקב הסמיכות הגדולה למשחקים האולימפיים לטפל בנושא רק לאחר תום המשחקים. ויגדורצ'יק לא הכחישה את הדברים אך כינתה אותם פייק ניוז.
בנובמבר 2021 עברה למוסקבה לאמן את נבחרת רוסיה לקראת אולימפיאדת פריז 2024. במאי 2023 חזרה ויגדורצ׳יק לישראל והקימה את נבחרת ההתעמלות אסתטית הראשונה של ישראל שעלתה לגמר וסיימה במקום עשירי באליפות העולם בקזחסטן. בימים אלה היא מאמנת באגודת עירוני חולון ומעבירה מאסטר-קלאס בארץ ובעולם והרצאות בתחומי מצוינות, איתור ופיתוח כישרונות, תפקוד במצבי לחץ, התמודדות עם כישלון והצלחה וכן את סיפורה האישי.
הישגים בולטים > כמאמנת אישית

תחת אימונה והנחייתה האישיים של ויגדורצ׳יק, הייתה אירה ריסנזון למתעמלת הישראלית הראשונה שזכתה במדליות באליפויות אירופה ואליפויות עולם ואף הגיעה לגמר האולימפי:
מדליית זהב של אירה ריסינזון, בגימנסיאדה בקאן, צרפת בשנת 2004
גמר אולימפי באולימפיאדת בייג׳ינג ב-2008
מדליית ארד של אירה ריסינזון, בתחרות אוניברסיאדה, בבלגרד, סרביה בשנת 2009
מקום חמישי של אירה ריסינזון, באליפות העולם, במיו, יפן בשנת 2009
הישגים בולטים > כמאמנת נבחרת ישראל > אליפויות אירופה

מדליית ארד באליפות אירופה בתחרות קרב רב ב-2014
מדליית כסף במשחקי אירופה ב-2015.
מדליות זהב, כסף וארד באליפות אירופה ב-2016
מדליית זהב באליפות אירופה 2020
מדליית ארד, כסף וזהב באליפות אירופה ב-2021
הישגים בולטים > כמאמנת נבחרת ישראל > אליפויות העולם

באליפות העולם בפטרס שביוון ב-2007, זכתה נבחרת ישראל במקום שישי בשני גמרים, והעפילה לאולימפיידת 2008. הנבחרת כללה את ויגדורצ׳יק, סבנקוב, ויטנברג, דבורניצ׳נקו ופיסצקי.
באליפות העולם באיזמיר שבטורקיה בספטמבר 2014, זכתה נבחרת ישראל במדליית הכסף בתרגיל האלות. הנבחרת כללה את קושבצקי, מיירין, לבינה, פילו וליחבר, וזכתה בתוצאה של 16.983 נקודות, אחרי נבחרת ספרד (17.433 נקודות) ולפני נבחרת בלארוס שהגיעה למקום השלישי (עם 16.6 נקודות). זהו הישג השיא של הנבחרת בענף זה, נכון לרגע הזכייה. בנוסף, סיימה הנבחרת גם במקום החמישי בתרגיל הקרב רב בתוצאה של 33.766 נקודות, ובמקום השישי בתרגיל 3 כדורים ו-2 סרטים בתוצאה של 16.850 נקודות.
באליפות העולם בשטוטגרט שבגרמניה בספטמבר 2015, סיימה נבחרת ישראל במקום ה-6 בקרב רב. בנוסף, סיימה במקום ה-5 בתרגיל עם 5 סרטים ובמקום ה-6 בתרגיל עם 2 חישוקים ו-4 אלות.
באליפות העולם בבאקו שבאזרבייג׳ן בשנת 2019, סיימה נבחרת ישראל בהשתתפותן של דיין, קרמקנקו, שפושניקוב, בן רובי, וקסמן ורייץ במקום השישי בקרב-רב, ובמקום הרביעי בתרגיל כדור.
הישגים בולטים > כמאמנת נבחרת ישראל > אולימפיאדות

ויגדורצ'יק אימנה את נבחרת ישראל, שכללה את קטיה פיסצקי, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב ואלונה דבורניצ'נקו, לקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008, וסיימה את תפקידה כמאמנת הנבחרת אשר סיימה במקום השישי בתחרות הקרב רב.
בשנת 2014 חזרה לאמן את הנבחרת, שכללה את אלונה קושבצקי, אידה מיירין, קארינה ליחבר, יובל פילו ויקטרינה לבינה לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אולימפיאדת ריו 2016, בה הנבחרת העפילה לגמר וסיימה במקום השישי.
באולימפיאדת טוקיו 2020 הובילה את נבחרת ישראל שכללה את אופיר דיין, יאנה קרמקנקו, קארין וקסמן, נטלי רייץ ויוליה טלגין, בה הנבחרת העפילה לגמר מהמקום הרביעי וסיימה במקום השישי.
דמותה בתרבות הפופולרית

דמותה שימשה כבסיס לסדרת מערכונים בסדרה "אנחנו במפה" של שלישיית מה קשור. הסדרה הציגה מאמנת קשוחה של נבחרת התעמלות אומנותית בשם זינה. ויגדורצ'יק זעמה על הגחכת דמותה וטענה כי הדמות מציגה אותה ואת יתר מאמני הנבחרת כאכזריים, וכי היא שוקלת לתבוע את יוצרי הסדרה על הוצאת לשון הרע.
חיים אישיים

היא הייתה נשואה לאייזיק ויגדורצ'יק ולהם 3 ילדים. בשנת 2017 התגרשה וכיום היא מתגוררת עם בן זוגה אילן אזבי. בתה רחלי ויגדורצ'יק היא מתעמלת ומאמנת התעמלות אמנותית.
הערות שוליים

1 2  אסי ממן, "מומחית": ברוסיה התייחסו למינוי של ויגדורצ'יק, באתר ynet, 1 בדצמבר 2021
↑  שיחת נפש עונה 6: אירה ויגדורצ'יק
↑  בן מיטלמן, ‏פרסום ראשון: אירה ויגדורצ'יק מסיימת את תפקידה, באתר ‏מאקו‏, 26 בספטמבר 2016
↑  מונו צמד מחליפים לפלד באיגוד ההתעמלות, באתר ‏מאקו‏, 29 בינואר 2018
↑  גולן חזני, דעה: ההשתלחות של ויגדורצ'יק באשרם - אחד האירועים החמורים בתולדות הספורט הישראלי, באתר כלכליסט, 5 ביולי 2021
↑  בן גולדפריינד, ‏זהב לישראל באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2020
↑  שירי אלג'ם, ‏הנבחרת סיימה חמישית בגמר תרגיל הסרטים, באתר ערוץ הספורט, 13 בספטמבר 2015
↑  אסי ממן, אירה ויגדורצ'יק תאמן את נבחרת רוסיה, באתר ynet, 28 בנובמבר 2021
↑  שרון דוידוביץ', אירה ויגדורצ'יק: "אני שוביניסטית מאוד, אישה לא צריכה להיות שווה לגבר", באתר ynet, 12 בינואר 2016
ג'ון סטיבנס הנסלו

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1796 רוצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 במאי 1861 (בגיל 65) Hitcham, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום מגורים:  אנגליה 
 השכלה:  קולג' סנט ג'ון 
 מעסיק:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן או בת זוג:  Harriet Jenyns 
 
ג'ון סטיבנס הנסלו (באנגלית: John Stevens Henslow;‏ 6 בפברואר 1796 - 16 במאי 1861) היה מדען ואיש דת אנגלי. אחד מתלמידיו הידועים היה צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה.
שנותיו הראשונות

נולד ברוצ'סטר' קנט שבאנגליה, בן בכור למשפחה של סוחרים אמידים. עוד בצעירותו הוריו החלו לטעת בו את אהבת הטבע. לאחר מספר שנים בבית ספר מקומי, נשלח הנסלו בגיל תשע ללמוד בבית ספר קמברוול (Camberwell). שם פגש את ג'ורג' סמואל, מורה לאומנות בבית הספר, שהיה גם חוקר חרקים חובב. סמואל עודד את הנסלו להקים אוסף חרקים משלו.
באותן שנים, כנראה בעזרתו של סמואל, יצר הנסלו קשרי ידידות עם שני חוקרי חרקים מכובדים: ויליאם ליץ' (William Elford Leach), זואולוג שעבד במוזיאון הבריטי; וג'יימס סטיבנס, חוקר חרקים ידוע. חוקרים אלו טיפחו את הצעיר הסקרן שהפך לבעל ידע בתחום החרקים עוד לפני שהחל את לימודיו הגבוהים.