stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צלב האבירים של צלב הברזל
דרגות > צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים

סרט העיטור
סרט העיטור (גרסה שונה)
צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים
הלולאה עם עלי האלון, חרבות ויהלומים.
תנאי הזכאות: חרבות לצלב האבירים ומעשה גבורה, או הצטיינות בפיקוד קרבי, והעיטור הוענק לראשונה בתאריך 15 ביולי 1941.
היהלומים שובצו בעלי האלון של צלב האבירים. בסך הכול הוענקו 27 עלי אלון משובצים ביהלומים, לשני מפקדי צוללות, עשרה טייסים אלופי הפלות, קולונל אחד, וארבעה עשר גנרלים ופילדמרשלים.
טייסים: ורנר מלדרס (15 ביולי 1941), אדולף גאלאנד (28 בפברואר 1942), גורדון גולוב (3 באוגוסט 1942), הנס יואכים מרסיי (3 בספטמבר 1942), הרמן גרף (16 בספטמבר 1942), הלמוט לנט (7 ביולי 1944), היינץ וולפגנג שנאופר (14 באוקטובר 1944), ולטר נובוטני (19 באוקטובר 1943), הנס אולריך רודל (29 במרץ 1944), אריך הרטמן (8 באוגוסט 1944).
מפקדי צוללות: וולפגנג ליט (11 באוגוסט 1943), אלברכט ברנדי (21 בנובמבר 1944).
גנרל-פלדמרשלים: ארווין רומל (11 במרץ 1942), אלברט קסלרינג (19 ביולי 1944), ולטר מודל (17 באוגוסט 1944), פרדיננד שרנר (1 בינואר 1945).
קצינים וגנרלים: אדלברט שולץ (9 בינואר 1944), היאצינט פון שטראכוויץ (14 באפריל 1944), הנס הובה (20 באפריל 1944), סף דיטריך (8 באוגוסט 1944), הרמן באלק (31 באוגוסט 1944), הרברט גילה (19 בספטמבר 1944), הרמן-ברנהארד ראמקה (19 בספטמבר 1944), האסו פון מנטויפל (18 בפברואר 1945), תאודור טולסדורף (18 במרץ 1945), קרל מאוס (15 באפריל 1945), דיטריך פון זאוקן (8 במאי 1945).
דרגות > צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון מוזהבים, חרבות ויהלומים

סרט העיטור
סרט העיטור (גרסה שונה)
צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון מוזהבים, חרבות ויהלומים
הצד האחורי של צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון מוזהבים, חרבות ויהלומים
העיטור הזה תוכנן להינתן בסיום המלחמה ל־12 החיילים המצטיינים של הוורמאכט מכל הזרועות והדרגות, בפועל הוענק רק לטייס השטוקה הנס אולריך רודל בתאריך 29 בדצמבר 1944.
תנאי הזכאות: יהלומים לצלב האבירים ומעשה גבורה החורג מחובותיו של החייל.
לאחר המלחמה

מכיוון שצלב הקרס הופיע על עיטור צלב האבירים, ובעקבות איסור הצגת סמל זה במערב גרמניה, הממשלה הגרמנית הנפיקה מהדורה מחודשת של העיטור – בה הוחלף צלב הקרס בסמל עלי האלון הנטול משמעות פוליטית. העיטור החדש יועד לחלוקה לחיילים ותיקי מלחמת העולם השנייה שזכו בצלב האבירים בזמן המלחמה.
צלב האבירים עם עלי אלון וחרבות מההוצאה המחודשת של 1957
גשם בעיתו

| --- | --- |
 סינגל בביצוע רותי נבון
 יצא לאור:  1973 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  תלמה אליגון-רוז 
 לחן:  קובי אשרת 
 
"גשם בעיתו" הוא שיר שכתבה תלמה אליגון-רוז בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים, בסתיו 1973. השיר הולחן על ידי קובי אשרת ובוצע על ידי רותי נבון, והוא פורסם דרך חברת התקליטים "הד ארצי".
בשנת 2020 בוצע השיר על ידי חמישיית "זהו זה" וזכה לשבחים.
תוכן השיר

השיר נכתב על רקע מלחמת יום הכיפורים ועוסק בתקופה הקשה ובאי הוודאות שאפפה את הציבור הישראלי, וכן בסבל הרב שאיתו היו צריכות להתמודד משפחות החיילים.
בשיר מוצגת נערה המתגעגעת לאהובה - חייל שנמצא בשדה הקרב, והיא מאוכזבת לגלות שהגשם מגיע בזמנו מבלי להתחשב במה שמתרחש סביבו. אך היא בכל זאת "מבקשת" ממנו שיתחשב בה וברצונותיה ושייתן קצת זמן לאהבה. לבסוף הנערה משלימה עם העובדה שהגשם הגיע ומבקשת שימסור לאהובה נשיקה בשמה.
פרסום השיר

השיר 'גשם בעיתו' לא זכה לגדולות מראשית דרכו. הזמרת רותי נבון סיפרה שעם פרוץ המלחמה, חברת התקליטים 'הד-ארצי' פרסמה אלבום שמאגד שירי אמנים רבים אשר שרו עבור חיילי צה"ל. אחד השירים שמופיע באלבום היה 'גשם בעיתו'. השיר גשם בעיתו אומנם לא צלח כמו שאר השירים שיצאו באותו הזמן, אך בכל זאת הוא צבר אהדה עם השנים. לדעתה, הסיבה העיקרית לכך שהשיר זכה להשמעות רבות הוא מלל השיר, שלצערה עדכני גם בימינו.
ב-27 בספטמבר 2020, ערב יום הכיפורים, עלה פרק בנושא השיר "גשם בעיתו" בסדרת הרשת "שמועות" של תחנת הרדיו כאן 88, בה שוחחו עם אמנים על שמועות ומשמעויות של שירים שכתבו. בפרק רואיינו רותי נבון ותלמה אליגון-רוז, והיה הוא פרק סיום הסדרה.
ב-19 בפברואר 2024, התפרסם פרק בפודקאסט הפופולרי שיר אחד המספר על מקור השיר וסיפורו.
הערות שוליים

↑  אשרת, קובי, 1944- מלחין (אליגון-רוז, תלמה, 1944- (מחבר), באוסף המוזיקה הישראלית
↑  רותי נבון גשם בעיתו, באתר yosmusic.com, ‏2021-03-11
↑  מרב יודילוביץ', שירים של פחד וכאב, באתר ynet, 5 באוקטובר 2003
↑  שמועות - פרק 7: "גשם בעיתו" ומלחמה יום הכיפורים, נבדק ב-2024-01-11
↑  שיר אחד, באתר כאן, ‏19.2.2024
תהילה חכימי

| --- | --- |

חכימי, 2014
 לידה:  27 בפברואר 1982 (בת 42)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משוררת, סופרת
 שפות היצירה:  עברית
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם (2014) פרס ברנשטיין (2015) פרס היצירה לסופרים עבריים (2018)
 
תהילה חכימי (נולדה ב-27 בפברואר 1982) היא משוררת וסופרת ישראלית, מהנדסת מכונות בהכשרתה, זוכת פרס ברנשטיין לשנת 2015 עבור ספר ביכוריה "מחר נעבוד" ופרס היצירה לסופרים עבריים לשנת 2018.
ביוגרפיה

נולדה בדרום תל אביב וגדלה בגני תקווה. לה שלוש אחיות. שירתה כקצינה בגדוד קרקל. עבדה כמהנדסת מכונות. כיום עובדת כמנהלת פרויקטים בספריית בית אריאלה.
על יצירתה

פרסמה לראשונה שירים ב-2013 בכתב העת "מרחב", כתב העת "מעין", אסופת שירי באר שבע ועוד.
ספרה הראשון "מחר נעבוד" בעריכת עודד וולקשטיין ראה אור בקיץ 2014 בהוצאת טנג'יר.
ספרה השני, "במים" - נובלה גרפית, בשיתוף עם האמנית לירון כהן, ובעריכת עודד וולקשטיין, ראה אור בסתיו 2016.
ספרה השלישי, חֶבְרָה, ראה אור בסתיו 2018 בסדרת מעבדה של הוצאת רסלינג לספרות ישראלית מקורית, הסדרה בעריכת נעמה צאל.
חכימי זכתה בפרס לעידוד היצירה של משרד התרבות, בקטגוריית "משוררים בתחילת דרכם", מנימוקי השופטות:
"שיריה מעידים עליה שעינה הפקוחה ומבטה הרגיש לא מחסירים שום פרט ולא עושים הנחות. הדוברת בשירים חיה את חייה אך היא לא אוהבת את מה שהיא רואה או את מה שקורה לה בתוך העולם שבו היא חיה. את ביקורתה, גם כלפי עוולות ידועות ומוכרות זה מכבר, היא מבטאת מתוך ראייתה הייחודית, הצלולה."
חכימי ערכה את ספר הילדים "הילדים של הצהריים" מאת אביחי נזרי (כותב) ולירון כהן (מאיירת) שראה אור בהוצאת טנג'יר במרץ 2015, הספר זכה בפרס דבורה עומר לספרות ילדים לשנת 2015.
ספריה

2014 - מחר נעבוד, שירה, הוצאת טנג'יר
2016 - במים, נובלה גרפית, הוצאה עצמית
2018 - חֶבְרָה, פרוזה, מעבדה - ספרות ישראלית מקורית, הוצאת רסלינג
2023 - מקשה אחת, נובלה, הוצאת פרדס ומכון ון ליר
2023- יריתי באמריקה, רומן, הוצאת אחוזת בית
2024- אמא איקס, לוקוס (סדרת אידרה)
מדברי הביקורת > על "מחר נעבוד"

"החיבור המעניין שהיא יוצרת בין מנגנוני המכונה למנגנוני השפה הוא שנותן לספר את טעמו המיוחד...חכימי פורשת מרחב אפור, כהה ומדכא של מגדלי משרדים, חדרי ראיונות, דלפקי קבלה, בנקים, לשכות תעסוקה, שדות תעופה, מלונות אחידים ומנוכרים, מפעלים ובתי חרושת. זה מרחב שבו היחידים נמסרים ונבלעים, משמשים בעצמם יחידות מכניות, אך יש בידם גם היכולת להוציא את המכונה מכלל שימוש בכל רגע נתון...היא מצליחה לייצר את נקודת המבט האירונית, הכפולה, של מי שנבלע במכניות אך ורק כדי להקיא אותה מתוכו בדגם המשובש שלה; להיכפף לכוחות המשעבדים, מצד אחד, אך לשחק בכליהם ללא חשש ולחשוף את האבסורדיות שלהם, מהצד האחר" (שירה סתיו, ספרים הארץ)
מדברי הביקורת > על הנובלה הגרפית "במים"

"זה מסע נעדר גבולות בין מציאות להזיה, חלימה ופנטזיה, שבו גם היא הופכת ליעד למעקב. בעולם שבו מתערערת ההפרדה בין הפנים לחוץ, בין הפרט לחברה, בין האמת לבדיה והכל מתרוקן ממשמעות, מנסחת תהילה חכימי אמירה מדכדכת על הבדידות בעידן הגלובליזציה והריקנות של חברת השפע הקפיטליסטית בת־זמננו, המקדשת את תרבות הצריכה, העונג והמסחור... "במים" מתכתבת עם יצירותיו המאוירות של הרוקי מורקמי (כדוגמת "שינה", "המתקפה על המאפיה" ו"הספרייה המוזרה"), וכפי שמקובל לומר על כתיבתו "שהיא קלה לקריאה אבל קשה להבנה", גם "במים" מתגלה כמורכבת, חידתית ולא ניתנת לפענוח עד תום. כדי לא להסתחרר ולא לאבד עוגן סיפורי ביצירה רווית השכבות, הגדושה באי־סדר מכוון, המתענגת על הפירוק והשיבוש, ושזיכרונה של הגיבורה בה מטעה אותה, נדרשים מבט מעמיק וחקרני באיורים המרהיבים של לירון כהן וקריאה חוזרת בטקסט." (ורד לי, ספרים הארץ)
מדברי הביקורת > על "חברה"

"חכימי מרופפת את המשטור הפוליטי הנכון, ו"הולכת לאיבוד" אחרי המשמעויות החדשות שהיא מוצאת ביחסי העבודה. הכתיבה שלה נקראת לפעמים כתוואי של בהייה מתמשכת, שתנועתה מרומזת ודקה, ללא נרטיב סגור, ללא פאנץ' (הפרקונים בסיפור הראשון מסתיימים לפעמים באמצע המשפט, אפילו ללא נקודה). דווקא ברפיון הזה אפשר למצוא התרסה לא פחות החלטית נגד השעבוד להישגיות, ונגד החתירה הבלתי נלאית קדימה של עולם העבודה התאגידי. מתוך כך, זו גם התנגדות לחלחול של ערכיו לנורמות הספרותיות של ימינו." (קרן דותן, ישראל היום)
"חברות ותאגידים מככבים בספרות ובקולנוע פופולריים — לעיתים כישויות דרמטיות פעילות, ולעיתים כתפאורה וזירת התרחשות של עלילות אבירים רומנטיות שעברו הסבה לעולם העסקים המודרני ובהן גיבור נון־קונפורמיסט נלחם על חירותו מול מערכת דכאנית. הוא עשוי לצאת כמנצח ...; לעיתים (רחוקות וטרגיות) הוא מובס על ידי קריקטורה קפקאית של מנגנון אטום ואנונימי; ופעמים רבות הוא מסיים בסוג של השלמה ... אבל חכימי הולכת, בדרך נועזת ומרשימה, הרבה מעבר לזה, הן בחוויה והן בשפה: כי איש ואשת הארגון, בכל דפוסי ההתנגדות הספרותיים המסורתיים שלהם — מתמרדים בגלוי או מוחים בסתר, מתפשרים, משלימים, מזדהים לבסוף, או מעמידים פנים ומשחקים תפקיד במידה כזו או אחרת של התלהבות או דכדוך — מוצגים תמיד כאינדיבידואל מובחן, המודע, כמו קוראיו ויוצריו, לניגוד החד שבין אישיות עצמאית, המחפשת את עצמה ותרה אחרי אותנטיות, ובין ארגון חיצוני קר ומנוכר. המודל הרומנטי בבסיסו הזה הוא אולי הסיבה שקריאות רבות של ספרה של חכימי, משבחות ומהללות (ובצדק) ככל שתהיינה, התקשו, אולי מתוך אי־הכרה של החוויה הפוגשת שפה, לעמוד על הישגה הייחודי של הסופרת: לא ניגוד חד ומאבק כמעט־קלישאי על עצמאות, אלא היפוכו — תהליך התמוססות של אשליית האני הנמהל בקונסטרוקט המיוצר על ידי "חברה"." (עמוס נוי, ספרים הארץ)
פרסים

2015 - פרס למשוררים צעירים מטעם משרד התרבות
2015 - מקום שני בתחרות 'שירה על הדרך' עבור השיר 'ליעקב', מטעם עיריית תל אביב
2015 - פרס ברנשטיין לספרות עבור ספר ביכוריה "מחר נעבוד"
2018 - מלגת פולברייט לתוכנית הבינלאומית לכתיבה באוניברסיטת איווה, ארצות הברית
2018 - פרס היצירה לסופרים עבריים
2019 - מלגת פרדס של הספרייה הלאומית
2019 - פרס אקום לעידוד היצירה ע"ש שלמה טנאי
2020 - ציון לשבח מטעם פרס קק״ל עבור הספר -חברה
2023 - מועמדות ברשימה הארוכה לפרס ספיר על הרומן ׳יריתי באמריקה׳
חיים אישיים

חכימי בזוגיות עם תומר חרוב. לזוג בן יליד 2021. מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  דפנה לוי, "אני ממש סולדת מאנשים שמדברים על הספרים שלהם כאילו הם ילדו אותם", באתר ישראל היום, 23 במאי 2024
↑   שירה סתיו, "בעולם שלכם אני דרגה חמישית", באתר הארץ, 31 בדצמבר 2014
↑   ורד לי, "בַּמַּיִם": נובלה גרפית על נשיות, בדידות ותוגת הקפיטליזם, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2016
↑  קרן דותן, מרחפות בחלל, באתר ישראל היום, ‏28.2.2019
↑   עמוס נוי, "חֶבְרָה": תהילה חכימי יוצרת ספרות גדולה מחוויות עבודה שגרתיות, באתר הארץ, 22 בפברואר 2019
↑  גילי איזיקוביץ, עדי קיסר ויואב בן ארי בין זוכי פרס משרד התרבות למשוררים ולסופרים בראשית דרכם, באתר הארץ, 17 בפברואר 2015
↑  גילי איזיקוביץ, דורית רביניאן, רועי חסן ועדי קיסר הם בין הזוכים בפרס ברנשטיין, באתר הארץ, 8 ביולי 2015
↑  יובל פלוטקין, הוכרזו הזוכים בפרסי רה"מ לספרות עברית, באתר ynet, 9 בדצמבר 2018
↑  הכירו את סופרי העתיד, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 14.04.2019
↑  פרס אקו"ם לסופר דן בניה סרי, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520300505171  BnF: cb16991473z (data)  GND: 1175120189  ISNI: 0000 0004 4287 868X  LCCN: no2015054979  NSK: 000733551  VIAF: 310743282   WorldCat (עם VIAF): 310743282
סמיוטיקה

סמיוטיקה היא חקר הסימנים ומערכות סימנים. העיסוק המקורי של הסמיוטיקה התמקד בשפות טבעיות. עם הזמן הסמיוטיקה החלה לכלול מערכות סמלים נוספות כמו שפת תכנות, שפה פורמלית ומערכות סמלים (כמו קוד מורס או כתב ברייל).
בהמשך הסמיוטיקה התרחבה גם למערכות טבעיות שונות אשר יצרו תתי תחומים כמו ביו-סמיוטיקה, סוציו-סמיוטיקה, אתנו-סמיוטיקה, סמיוטיקה גרעינית וסמיוטיקה אבסטרקטית.
"סימיוזה" היא תהליך הפירוש של סימן או התהליך של יצירת משמעות.
תחום העיסוק

השאלה העיקרית שבה עוסקת הסמיוטיקה היא מה שמכונה, "בעיית האבטיפוס" (the prototype problem), כלומר בשאלה כיצד אנו מזהים עצמים שונים כבעלי משמעות זהה ומדוע נראה כי למרות יכולתנו לעשות זאת, אנו זקוקים תמיד גם לאבטיפוס המייצג את המשמעות הזו. לדוגמה: רובנו כנראה נדמיין שולחן כלוח עץ מרובע עם ארבע רגליים, ובכל זאת נזהה בקלות שולחנות בצורות שונות או עם מספר רגליים שונה מארבע, כשולחנות. השאלה היא אם כן, מה הופך את השולחן לבעל משמעות "שולחנית", ומדוע למרות יכולתנו להעניק משמעות כזו לעצמים שונים ומשונים, רובנו נתאר "סתם שולחן" כאותו אבטיפוס.
תחום העיסוק > סמיוטיקה והבלשנות המבנית

הבלשנות המבנית מנסה לתאר את המערכת הלשונית כמערכת של מסמנים. ככזאת, העיסוק בצימוד של "ערך" למסמן לשוני נתון הוא אחד העיסוקים העיקריים במחקר המבני אודות הלשון. רוב הבלשנים המשתייכים לאסכולה המבנית, מקבלים כנקודת המוצא שלהם את הניגוד הלשוני, כפי שהוגדר על ידי פרדינן דה-סוסיר, כמקור להיווצרותו של הערך הלשוני, תוך ניסיון להימנע מהשימוש במונח "משמעות" שאינו מוגדר באופן מדויק מספיק לטעמם ואי לכך מעורפל ולא מדעי דיו.
הבלשן הדני לואי יילמסלאו (Hjelmslev) בספרו "Prolegomena to a theory of language", המשיך לפתח את הרעיונות של סוסיר בדבר מסמן ומסומן, תוך ביקורת הן עליהם והן על הבלשנות המבנית של תקופתו. לתורתו הסמיולוגית הוא קרא בשם "גלוסומטיקה" - "מחקר יחידות שפה".
תחום העיסוק > סמיוטיקה חישובית

סמיוטיקה חישובית היא הניסיון להנדס את תהליך הסימון בצורה שניתנת למעקב. ניתן לתפוס סמיוטיקה חישובית כצורת חקירה של בינה מלאכותית וייצוג ידע, שמושרשת בתאוריית הסימנים.
תחום העיסוק > סמיוטיקה רפואית

סמיוטיקה רפואית חוקרת את הצורה שבה מפרשים חולים את הסימפטומים שלהם, ומעניקה חשיבות מיוחדת לדרך שבה חולה מתאר כאב או סימפטומים אחרים, שפיזיולוג אינו יכול לחוות או למדוד ישירות.
תחום העיסוק > סמיוטיקה גרעינית

סמיוטיקה גרעינית עוסקת ביצירת סמלים וסימנים שמטרתם למנוע מבני אדם לחדור לאתרי הטמנת פסולת גרעינית בעתיד הרחוק, בסדר גודל של 10,000 שנים ומעלה.
תחום העיסוק > סמיוטיקה ותורת הספרות

סמיוטיקה ספרותית כוללת את תורת הסימנים (וכן תורת התקשורת ותורת האינפורמציה) על פרשנות של יצירות ספרות. לעיתים קרובות נוטים סמיוטיקאים ספרותיים להשתמש בכלים וטכניקות של "מדעים קשים", כגון מתמטיקה וניתוח ממוחשב של טקסטים, לביקורת ספרותית.
סמיוטיקה וסוציולוגיה
אחרים, כמו החוקר הצרפתי רולאן בארת, ומרקסיסטים רבים, משתמשים בשיטות סמיוטיות כמכשיר לביקורת פוליטית וחברתית. מוצרי תרבות הפופ נעשו למטרות שכיחות לגישה הסמיוטית. בארת, למשל, פרסם מחקרים רבים המנתחים פרסומות, סדרות טלוויזיה, משחקי ילדים וכדומה. מחקרים אלה התפרסמו גם בעברית בספר "מיתולוגיות".
תחום העיסוק > סמיוטיקה בחינוך

סמיוטיקה בחינוך הוא תחום אשר התפתח מאוד בעולם החל מסוף המאה ה-20. בארצות הברית, באוסטרליה, באנגליה, בצרפת, בגרמניה, באיטליה, בספרד, בפינלנד, בדרום אמריקה וכו' קמו מגמות בבתי ספר לחינוך ובאוניברסיטאות, וכמו כן הוקמו קבוצות ומכוני מחקר. יישומיי סמיוטיקה בחינוך בודקים תרומתם של המודלים הסמיוטיים, ובמיוחד תרומתו של המודל הסמיוטי של הפילוסוף האמריקאי צ'ארלס פרס לסוגיות חינוך והוראה. ג' ל' למקה (J. L. Lemke) מאוניברסיטת שיקגו עוסק בניתוחי מולטימדיה ומשחקי מחשב וכן בניתוחים סמיוטיים בחינוך למדע.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 עסקו בצרפת ביישומי המודל הסמיוטי של גרימס L'ecole de Paris. קבוצת פרפיניאן וחבריה, ,G. Deledalle, Marty R. עסקו בהפצת המודל האמריקאי של פירס ויישומו בסוגיות חינוכיות. Benazet תלמידו של Marty, בנה מודל הערכה למולטימדיה חינוכיים המתבסס על המודל הסמיוטי של צ'ארלס סנדרס פירס.
Nicole Everaert-Desmedt פעילה בבלגיה בנושאי חינוך ויישומי הסמיוטיקה של פירס.
קיימים יישומי סמיוטיקה רבים בלימודי אמנות, בחינוך לתקשורת, ספרות, מוזיקה ומדעים. במיוחד בולט נושא החינוך המתמטי. קמו קבוצות רבות ונערכו כנסים בפינלנד, באוסטרליה, באנגליה בארצות הברית בנושא תרומת הגישה הסמיוטית לחינוך המתמטי. התחום זכה לפיתוח נרחב על ידי פול ארנסט (Paul Ernest) הבריטי וקבוצת "POME Philosophy of Mathematics Education" מקדישה מקום רב במחקר ביישומי הסמיוטיקה לחינוך המתמטי.
תת-התחום "סמיוטיקה חברתית" (Social Semiotics), פותח באנגליה על ידי גונתר קרסס (Gunther Kress) וכן על ידי מיכאל הולידי (Michael Halliday). זרם זה משפיע מאוד גם על המחקר בנושא החינוך המתמטי וכן החינוך הלשוני.
ההיסטוריה של הסמיוטיקה

ג'ון לוק הוא הראשון שטבע את המונח סמיוטיקה בשנת 1690 בחיבורו "מסה על שכל האדם".
צ'ארלס פירס (1839–1914), ממכונני האסכולה הפרגמטית בפילוסופיה, ייסד את הסמיוטיקה כתחום מחקר. צורה זו של סמיוטיקה מבוססת על התפיסה כי סימנים מורכבים מיחס משולש בין עצם, ייצוגו והנמען המפרש את הסימן.
פרדינן דה-סוסיר (1857–1913), ממייסדי הבלשנות המודרנית, יצר, בערך באותו זמן כמו פירס, תחום מחקר שקרא לו "סמיולוגיה". סוסיר ביסס מושג של הסימן כבנוי משני אלמנטים, מסמן ומסומן וקבע ששני אלו מקיימים ביניהם קשר שרירותי. יש דעה של חוקרים אחרים לפיה הקשר בין הסימן למסומן הוא טבעי ולא שרירותי; ראה הבקורת של אמיל בנבניסט. המחלוקות סביב שאלה זאת היא המחלוקת סביב טבע או הסכמה בלשון. אומברטו אקו גרם לקהל רחב להיוודע לסמיוטיקה על ידי פרסומיו השונים, שהמוכר בהם הוא A Theory Of Semiotics. אקו הכיר במפורש בחשיבותו של פירס.
סמיוטיקה התפתחה כענף של הסטרוקטורליזם, ורבים מחוקריה יצאו מאסכולה זו. עם זאת, מאז שנות השישים, כאשר הפוסט סטרוקטורליזם תפס מקום מרכזי בשיח האקדמי, הפכה הסמיוטיקה לכלי מרכזי בידיהם.
ההיסטוריה של הסמיוטיקה > סמיוטיקה ותורת המערכות המרוכבות

החל משנות ה-80 של המאה ה-20, לצד התפתחותה של היכולת לבצע סימולציות חישוביות, התפתח ענף מתמטי הקרוי תורת המערכות המרוכבות (Complex Systems Theory) המבקש להסביר באמצעים חישוביים, את הדינמיקה של תהליכים מורכבים ביותר, בתחום מדעי הטבע בעיקר (אסטרופיזיקה, תרמודינמיקה, אקולוגיה ועוד), אך גם בתחום מדעי החברה. כחלק ממחקר זה זוהה תהליך פשוט למדי שהחוקרים מכנים אותו "סמיוזה פתוחה" (Open-Ended Semiosis). מהמחקר עולה כי סמיוזה פתוחה היא אחד מהתהליכים הבסיסיים המתרחשים בכל מערכת שבה יצורים חיים מקיימים ביניהם אינטראקציה, ושניתן להסביר באמצעותה את האופן שבו נוצר שיתוף פעולה כתוצאה מאינטראקציות אלה. בהתאם למודל שפותח על-פי ממצאים אלה (בין היתר על ידי נורמן ל' ג'ונסון ממעבדות לוס-אלאמוס של ממשלת ארצות הברית), משמעות מוענקת לפרטי מידע (או סמלים במשמעותם הסמיוטית הרחבה), על ידי תהליך איטרטיבי של יצירת רשת של קשרים ביניהם ומציאת מסלולים אופטימליים ברשת זו. מודל זה מאפשר לבסס את הסמיוזה כגורם המרכזי ביצירתה של "אינטֶליגנציה סימביוטית" המבוססת על סוג של שיתוף פעולה בתוך קבוצה של פרטים, שמאפשר פתרון של בעיות מורכבות ביותר ביחס ליכולתם האינדיבדואלית של הפרטים בקבוצה. המחקר בתחום זה שופך אור על האופן שבו פועלות חברות של בעלי חיים בביצוע של משימות מורכבות (למשל, נדידת הציפורים), ואף על דרכי הפעולה של ארגונים אנושיים.
לקריאה נוספת

רולאן בארת, מיתולוגיות, מצרפתית: עידו בסוק, הוצאת בבל 1998.
רולאן בארת, יסודות בסמיולוגיה, מצרפתית: אבנר להב, הוצאת רסלינג, 2006.
פרדינן דה-סוסיר, קורס בבלשנות כללית. מצרפתית: אבנר להב (על פי המהדורה של שארל באיי ואלבר סשהיי, 1916). הוצאת רסלינג, תל אביב 2005.
דניאלה זבידה, הסמיוטיקה החינוכית להשבחת ההוראה והלמידה. הוצאת ספרי ניב, תל אביב 2017
Umberto Eco, Trattato di semiotica generale. Milano: Bompiani 1975.
Umberto Eco, A Theory of Semiotics. Bloomington: Indiana University Press 1976. ISBN 0-253-35955-4, ISBN 0-253-20217-5.
Louis Hjelmslev, Omkring sprogteoriens grundlaeggelse. Copenhagen 1943.
Louis Hjelmslev, Prolegomena to a Theory of Language. tr. by Francis J. Whitefield. Madison, Milwaukee & London: University of Wisconsin Press 1961.
הערות שוליים

1 2 3 4  Melnikova, E. V., & Melnikov, O. A. (2011). Scientific comprehension of the nature of information. Scientific and Technical Information Processing, 38(2), 99-104.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531624705171  BnF: cb11940671v (data)  GND: 4054498-9  LCCN: sh85119950  NDL: 00565707  NKC: ph126388
אובליקס וחבורתו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רנה גוסיני ואלבר אודרזו
 איורים:  אלבר אודרזו
 שפת המקור:  צרפתית
 תורגם לשפות:  אנגלית ספרדית עברית
 סוגה:  הומור
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1976 
 מספר עמודים:  48
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  דליה פלד מוציאים לאור בע"מ ומודן הוצאה לאור
 תאריך:  1985
 תרגום:  אורה כהן כץ
 סדרה
 סדרת ספרים:  אסטריקס
 ספר קודם:  אסטריקס מגלה את אמריקה 
 הספר הבא:  אסטריקס בבלגיה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990010460540205171
 
אובליקס וחבורתו (בצרפתית: Obélix et Compagnie) הוא הספר ה-23 בסדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס". הספר נכתב על ידי הסופר רנה גוסיני ואויר על ידי אלבר אודרזו, ויצא לאור במהלך שנת 1978. הספר תורגם לעברית בהוצאה לאור "דליה פלד מוציאים לאור בע"מ", בשיתוף עם הוצאת הספרים "מודן", בשנת 1985.
דמותו של אובליקס, גיבור הספר, מדורגת במקום ה-23 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר.
תקציר העלילה

הספר נפתח בכך שאובליקס, סתת וסבל מנהירים במקצועו, מביס לבדו חיל מצב רומי שלם, חדש וטרי כמתנת יומולדת.
בניסיון נוסף לכבוש את הכפר הגאלי הבלתי מנוצח, שולח יוליוס קיסר אל הכפר את קאיוס מוזרוס, צעיר רומאי מוכשר, על מנת שישחד את הגאלים ויהפוך אותם למנוונים, רודפי בצע וחמדנים.
קאיוס מוזרוס אכן מצליח לעשות זאת, על ידי כך שהופך את הכפר הגאלי למרכז ייצור של מנהירים. אך בסופו של דבר הדבר יוצא מכלל שליטה, אין למנהירים ביקוש ואוצרותיו של יוליוס קיסר מתרוקנים כדי לשלם לגאלים. בלית ברירה נוסע קאיוס מוזרוס לכפר כדי לעצור את ייצורם של המנהירים, והגאלים שמבינים את המזימה תוקפים את חיל המצב "כוחעצום" שבו הוא שוהה ומנצחים. הספר מסתיים בסעודה חגיגית, שבה חוגגים בני הכפר את ניצחונם על רומא והתרבות המודרנית.
דמויות ייחודיות לספר

קאיוס מוזרוס – צעיר רומאי שיוצא בשליחות הקיסר למשימה הבלתי אפשרית, להרוס את הכפר הגאלי.
שר המאה קרננוס – שר המאה בחיל המצב הרומאי "כוחעצום".
שר מאה חדמשמעותיוס – שר המאה החדש של חיל המצב "כוחעצום" המשמש כמתנת יום הולדת לאובליקס.
וכחנוס – תעשיין רומאי שהחל לייצר מנהירים ובכך הביא למפלתו של קאיוס מוזרוס.
מחוות

הצמד הקומי לורל והארדי מופיע בספר כזוג ליגיונרים שמסייעים בפריקת המנהירים של אובליקס.
דמותו של קאיוס מוזרוס היא פרודיה על הפולטיקאי הצרפתי ז'אק שיראק, ראש ממשלת צרפת דאז. כדי לסכל את תוכניתו של מוזרוס אסטריקס היה צריך רק להתעלם ממנה, מה שעשוי לרמז על כך שהמדיניות הכלכלית של שיראק, בעיני יוצרי הספר, גרועה עד כדי כך שהיא מביסה את עצמה.
הערות שוליים

↑  Peter Kessler, The complete guide to Asterix, לונדון: Hodder Children's Books, 1995, עמ' 49
אליהו נחום פרוש

רבי אליהו נחום פרוש 

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב אליהו נחום פרוש (תרנ"ב, 1892 -  כ"ח באלול תשט"ז, 4 בספטמבר 1956) היה משגיח בתלמוד תורה עץ חיים ומעסקני היישוב הישן בירושלים.
תולדותיו

נולד בירושלים, בנו של שלמה זלמן פרוש. בשנת תרנ"ח (1898), בהיותו בן שש, התייתם מאביו. אחיו, נפתלי צבי, נטל על עצמו את עול אחזקת הבית. למד בתלמוד תורה עץ חיים. נישא לגולדה צינה, בת חיים משה מסובאלק.
במשך שנים רבות שימש כמשגיח בתלמוד תורה עץ חיים, יחד עם הרב אריה לוין. חיבר מספר ספרי עזר לתלמידים. בין השאר הוציא לאורך השנים פרקים ממסכתות התלמוד הכוללים ליקוט של מפרשים, וכן הדפיס גמרות מפוסקות לתלמידים.
היה חבר הנהלת העדה החרדית. בשנות מלחמת העולם השנייה ייסד ארגון שמכר לתושבי ירושלים מזון במחירי הקרן. פעל למען החקלאים שומרי השמיטה בישראל וגייס עבורם תרומות, יחד עם שמואל זנוויל שפיצר. חיבר את הספר "החקלאות בתלמוד" ובו כינס את כל מאמרי חז"ל בענייני חקלאות.
היה בעל חוש מוזיקלי והלחין לחנים רבים.
בנו היחיד, הרב שלמה זלמן פרוש, היה תלמידו המובהק של הרב מטשיבין ושימש משגיח בישיבת טשיבין וכן בתלמוד תורה בעץ חיים כממלא מקום אביו. אחד מחתניו של הרב אליהו נחום פרוש הוא הרב בנימין זאב חשין.
אליהו נחום הפרוש נפטר ב-4 בספטמבר 1956 ונקבר בהר המנוחות.
אילן יוחסין משפחת פרוש

| ישראל פרוש | ישראל פרוש | ישראל פרוש | ישראל פרוש | ישראל פרוש | ישראל פרוש |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
חיבוריו

החקלאות בתלמוד - אוצר כל מאמרי חז"ל בענייני חקלאות המפוזרים בתלמוד ובמדרשים
ליקוטי גמרא לכל השנה – פרקים במסכתות הש"ס עם קטעי מפרשים
מפתח השלם לתלמוד בבלי: מסכת ברכות/
זיכרונות ראשונים. זיכרונות על חיי היישוב הירושלמי בעיר העתיקה ומחוצה לה במאה האחרונה.
הערות שוליים

↑  אליהו נחום פרוש באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309223205171  VIAF: 56365267   WorldCat (עם VIAF): 56365267
נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל

נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גינאה המשוונית.
הדירוג הנוכחי של נבחרת גינאה המשוונית ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-88 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,266.68 – עלייה של 6 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 49 נמדד לראשונה בפברואר 2015, והדירוג הנמוך ביותר 195 נמדד לראשונה בדצמבר 1998. הנבחרת העפילה פעמיים לגביע אפריקה לאומות בשני הטורנירים אותם אירחה. בשנת 2012 הגיעה לשלב רבע הגמר ובשנת 2015 רשמה את הישג השיא שלה כאשר סיימה רביעית.
כל גביעי העולם

1930 עד 1998 - לא נכנסה
2002 עד 2022 - לא העפילה