stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זרע התאנה הקדושה
עלילה

אימאן, עורך דין איראני, ממונה לשופט חוקר בבית המשפט של המהפכה האסלאמית. הוא מגלה במהרה כי לא קיבל את התפקיד עקב כשרונותיו אלא מתוך ציפייה שייאשר גזרי דין מוות בקלות ומבלי לבחון את הראיות. המחאות באיראן מתגברות ואימאן נדרש שוב ושוב לאשר פסק דין מוות שאינו יכול לבחון. הדילמה המוסרית מערערת אותו, והוא מתאר את התלבטויותיו וצערו לאשתו, נג'מה.
כחלק מצעדי הזהירות הננקטים מחשש לנקמה עממית הוא נדרש להישאר בעילום שם, ולהיזהר מלעשות מעשים מנוגדים לשלטון או כאלו שעשויים לשמש כאמצעי ללחוץ עליו. מסיבה זו הוא מצווה על בנותיו, רזבן וסאנה, להימנע מפעילות ברשתות החברתיות.
רזבן וסאנה עוקבות בטלפונים הסלולריים שלהן אחר המחאות הגואות באיראן עקב מותה של מהסא אמיני ותומכות במוחים. נג'מה, מעוניינת לשמור על הצלחתו וכבודו של בעלה, מפצירה בבנות להתרחק מהמחאות ומחברות מהפכניות. סדאף, חברה קרובה של רזבן, משתתפת בהפגנה נגד חובת לבישת החיג'אב ונורית בפניה. נג'מה נעתרת להפצרות בנותיה ומגישה לה עזרה ראשונה. סדאף נעצרת זמן קצר לאחר מכן, ונג'מה מסכימה בלב כבד לנסות ולפעול לטובתה לבקשת בנותיה. את כל פעילותן למענה של סדאף הן מסתירות מאימאן.
אימאן נאלץ להמשיך ולאשר גזרי דין מוות מדי יום והדבר טורד את מנוחתו. אקדח שקיבל מטעם העבודה נעלם באופן מסתורי, מה שעלול לגרום לו לאבד את עבודתו ואף להיכנס לכלא. תחושת הפרנויה שלו גוברת והוא משוכנע כי אחת מבנות משפחתו היא שלקחה את האקדח. הוא מאלץ אותן להיפגש עם עמיתו החוקר אלירזה, שחוקר אותן בצורה משפילה. אימאן מסביר לבנות משפחתו הנסערות כי איבד בהן אמון, וממשיך להאשים אותן בעקשנות.
פרטיו של אימאן ומשפחתו נחשפים ברשתות החברתיות, אנשים מזהים אותו כשהוא מסתובב ברחוב והוא חש איום על חייו. הוא לוקח את משפחתו אל בית ילדותו בהרים מתוך כוונה להסתתר בו בתקופה הקרובה. בטרם העזיבה הוא מקבל מעמית אקדח נוסף לצורכי ביטחון, שכן האקדח האבוד טרם נמצא.
במהלך הנסיעה זוג שנוסע במכונית סמוכה מזהה את אימאן ומתחיל לעקוב אחריו. אימאן סוטה מהדרך, מוביל אותם למקום נטוש ומתעמת איתם מחוץ למכונית. במהלך העימות סאנה מגלה לרזבן ונג'מה כי היא זו שגנבה את האקדח וגם לקחה אותו איתה. בינתיים מחוץ למכונית אימאן מצליח לאיים על הזוג באמצעות האקדח החדש שלו.
כאשר הם מגיעים אל הבית אימאן חוזר שוב על האשמתו, ומתעקש כי אחת מבנות המשפחה לקחה את האקדח האבוד. הוא חוקר אותן אל מול מצלמה ומנסה לסחוט מהן הודאה. רזבן מתוודה בלקיחת האקדח כדי להגן על אימה ואחותה, אך כאשר אביה מתעקש שתביא אותו אליו היא לא מוצאת את האקדח במקום בו חשבה שסאנה הניחה אותו.
אימאן כולא את רזבן ונג'מה, בעוד סאנה מסתתרת עם האקדח ולומדת באמצעות סרטוני יוטיוב כיצד לתפעל אותו. בסופו של דבר היא מצליחה ללכוד את אימאן ולשחרר את אימה ואחותה. הן מנסות להימלט, אך אימאן מצליח להשתחרר ורודף אחריהן. כשהוא מצליח לתפוס את נג'מה, סאנה ורזבן מגיעות למקום וסאנה מאיימת עליו עם האקדח. אימאן נע לעברה והיא יורה בבהלה באדמה שתחתיו. האדמה קורסת במפתיע, ואימאן נופל אל הבור שנפער.
במהלך הסרט משולבים סרטונים שצולמו בטלפונים ניידים מתוך המהומות שהתחוללו באיראן. הסרט מסתיים ברצף צילומים המתארים נשים מפגינות ברחובות טהרן.
שחקנים

מיסאג זארה - אימאן
מאהסה רוסטאמי - רזבן
סוהילה גולסטאני - נג'מה
סטארה מאלכי - סאנה
ניושה אחשי - סדאף
מקור השם

משמעות שמו של הסרט מתייחסת לפיקוס קדוש, עץ שמפזר את זרעיו על עצים אחרים, חונק אותם, ומצמיח אחד חדש במקומם. זוהי התייחסות מטאפורית למשטר התאוקרטי באיראן והצורה בה התפתח.
רקע

לבמאי מוחמד רסולוף היו במהלך הקריירה התנגשויות רבות עם שלטונות החוק באיראן על רקע הסרטים שיצר. ב-2010 נעצר על הסט, הואשם בצילומים ללא אישור ונידון לשש שנות מאסר. בהמשך הופחת עונשו לשנת מאסר אחת. בשנים שלאחר מכן נמנע ממנו להשתתף בפסטיבלים ברחבי העולם בהם הוצגו סרטיו, ודרכונו אף נשלל לתקופה מסוימת.
ב-2017, כשחזר מהקרנת סרטו "A Man of Integrity" בפסטיבל הקולנוע בטליורייד נעצר בנמל התעופה של טהרן, דרכונו הוחרם והוא חויב להגיע לדיון בבית המשפט. בנוסף, נאסר עליו להמשיך וליצור סרטים. ב-23 ביוני 2019 גזר עליו בית המשפט של המהפכה האסלאמית שנת מאסר ואיסור יציאה מהמדינה למשך שנתיים, ואסר עליו השתתפות פוליטית וחברתית בגין "תעמולה נגד המדינה".
ב-2020 זומן רסולוף לרצות את שנת המאסר שנגזרה עליו. עורך דינו של רסולוף הודיע כי לא יסגיר את עצמו אלא יערער על גזר הדין, מתוך תקווה שעונש המאסר יידחה עקב מגפת הקורונה שכבר גרמה לשחרורם של אסירים רבים באיראן.
ביולי 2022 נעצר רסולוף שוב בעקבות פרסום הצהרה המגנה את האלימות שהפגינה הממשלה כנגד מפגינים. בפברואר 2023 שוחרר מהכלא עקב מצבו הבריאותי. במאי באותה השנה סיפר רסולוף כי הוזמן לקחת חלק בפסטיבל קאן 2023 ולשמש כאחד כאחד מחברי הגוף הבוחר, אך נאלץ לדחות ההזמנה עקב איסור היציאה מהארץ שהוטל עליו. פרסום זה הוביל לקמפיין שקרא לאפשר לבמאי לצאת מארצו.
לקראת פסטיבל קאן 2024 נודע כי סרט של רסולוף בשם "זרע התאנה הקדושה" יוקרן בפטיבל. הפרסום גרם לכך שאחדים ממפיקי הסרט זומנו על ידי הרשויות האיראניות לחקירה, נאסר על חלק מהשחקנים לעזוב את הארץ, והם סיפרו כי נדרשו לבקש מהבמאי להסיר את סרטו מהפסטיבל. ב-8 במאי 2024 הודיע עורך דינו של רסולוף כי הבמאי נידון לשמונה שנות מאסר, הלקאות, קנס והחרמת רכושו. הטיעון הרשמי לגזר הדין התבסס על הצהרותיו בנוגע ליצירת סרטים, פעולות שלדעת בית המשפט היו דוגמה לקנוניה מתוך כוונה לבצע פשע כנגד ביטחון המדינה.
צילומי הסרט היו בעיצומם כאשר התקבל גזר הדין, רסולוף הגיש ערעור והמשיך לעבוד על הסרט. הוא הספיק להשלים את הצילומים כאשר הערעור נדחה, והוא הבין שעליו לעזוב את הארץ כדי לא להיעצר. הוא הבריח את הגבול בעזרת אנשים שפגש בעבר בבתי הכלא באיראן והגיע לעיירה עם קונסוליה גרמנית. כיוון שדרכונו הוחרם על ידי השלטונות האיראנים הוא הזדהה באמצעות טביעת אצבע, קיבל מסמך זמני והועבר לגרמניה, בה התגורר בעבר. תהליך הבריחה לקח 28 ימים. הוא תיאר אותה כ-"מסע מתיש, ארוך, מסובך ומייסר". מלבד רסולוף גם השחקניות מאהסה רוסטאמי וסטארה מאלכי שמגלמות את בנותיו של אימאן הצליחו לצאת מאיראן.
רסולוף הספיק להשתתף בפתיחת פסיטבל קאן ולצעוד על השטיח האדום, שם החזיק בתמונתם של השחקנים מיסאג זארה וסוהילה גולסטאני שלא הצליחו לעזוב את איראן, ומתמודדים עם האשמות בהפצת שחיתות, זנות, וקנוניה נגד הביטחון הלאומי. "זרע התאנה הקדושה" זכה לתשואות הארוכות ביותר מבין הסרטים שהשתתפו בפסיטבל, ובסיומו זכה בפרס מיוחד של חבר השופטים.
הפקה

רסולוף הגה את הסרט לאחר שריצה תקופת מאסר ב-2022, תקופה שחפפה להתקוממויות עממיות באיראן בעקבות מותה במעצר המשטרה של מהסא אמיני. בין השאר ביסס רסולוף את התסריט וסיפורו של אימאן על מפגש מקרי בכלא עם פקיד בכיר שהתוודה כי הוא "מבוהל ונבוך עמוקות" מעבודתו.
"היו לי מספר רעיונות הקשורים לפסיכולוגיה של אנשים כמו אימאן, אנשים שעובדים עבור המשטר באיראן - אלה שחקרו אותי, אלה שמדכאים אמנים באמצעות צנזורה", סיפר רסולוף. "תהיתי: מי הם? איך הם חושבים? איך הפסיכולוגיה שלהם עובדת? למה אני לא יכול לחשוב כמוהם?"
צילומי הסרט ארכו 70 יום שהתפרסו על פני שלושה חודשים מסוף דצמבר 2023 ועד מרץ 2024, כיוון שלא התאפשר לצלם ברציפות. העבודה נעשתה בחשאי, מיקומים נשלחו לעיתים קרובות לשחקנים ולצוות קטן רק כמה שעות לפני הצילומים. לפעמים הצוות היה מגיע ונאלץ להתפזר במהרה כיוון שהמפיקים הבחינו באנשים חשודים בקרבת מקום וחששו כי הם נציגי הרשויות. סצנות רחוב צולמו בזהירות יתירה, ובדרך כלל כללו רק סצנות שבהן הנשים היו לבושות חיג'אב. כדי לעקוף את הצורך בצילומי המחאות בהן נשים היו ללא חיג'אב השתמש רסולוף בסרטונים אמיתיים מהמחאות. רסולוף עצמו השתדל להתרחק מסט הצילומים, וניהל אותו באמצעות שני עוזרים שאחד מהם עבד עם הצוות הטכני והשני עם השחקנים והמעצבים.
עריכת הסרט נעשתה על ידי אנדרו בירד, עורך גרמני. הוצאת הסרטונים לעריכה הייתה מורכבת, והצילומים נשלחו למספר חשבונות שונים מתוך מטרה לעקוף את הצנזורים וסוכני המודיעין הממשלתיים. בירד לא מבין פרסית, וכאשר רסולוף לא היה זמין הוא השתמש בטיוטה ראשונית שהייתה ברשותו כדי לנחש מה קורה בסצנות שערך.
במהלך הצילומים נודע לרסולוף על עונש המאסר שנגזר עליו. הוא המשיך בצילומים והסתמך על כך שתהליך הערעור יהיה ארוך, בפרט שבמהלכו חלה חופשה בת שבועיים עקב הנורוז, ראש השנה האיראני. לאחר החג אישר בית המשפט לערעורים את גזר הדין, ורסולוף נאלץ להחליט בתוך חלון זמן של שעתיים אם להישאר באיראן או להימלט. הוא השאיר את המכשירים האלקטרוניים שלו בבית ונמלט למקום בטוח, ממנו עבר אחר כך את הגבול ברגל. הוא המשיך לעבוד על הסרט גם תוך כדי הנסיעה אל מעבר הגבול.
רסולוף העביר שבועיים בדרכים בטרם הגיע לגרמניה, במהלכם המשיך לשלוח לבירד הוראות עריכה. אחד מאנשי הצוות שעבדו על הסרט הצליח לטוס להמבורג ולמסור את הכונן הקשיח למקום בו נערך הפוסט-פרודקשן בגרמניה.
חברות ההפקה המעורבות ביצירת הסרט היו Run Way Pictures בגרמניה ו-Parallel45 בצרפת. מלבד רסולוף השתתפו בהפקה אמין סדראי, מאני טילגנר, רוזיטה הנדיג'ניאן וז'אן כריסטוף סימון. סוכנות הסרטים Films Boutique שבסיסה בברלין ניהלה את זכויות המכירה של הסרט ברחבי העולם.
הפצה

הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-24 במאי 2024 בפסטיבל קאן. עוד קודם ההקרנה רכשה נאון (אנ') את זכויות ההפצה לסרט בצפון אמריקה והודיעה על כוונתה להוציא אותו בהמשך השנה. לאחר ההקרנה רכשה Lionsgate UK (אנ') את זכויות ההפצה בבריטניה ובאירלנד, Gaga Corporation את זכות ההפצה ביפן, ואילו ניו סינמה את זכות ההפצה בישראל.
הקרנת הבכורה של הסרט בצפון אמריקה הייתה ב-30 באוגוסט 2024 בפסטיבל הקולנוע ה-51 של טלורייד, וב-5 בספטמבר בפסטיבל הסרטים בטורונטו.
בישראל הוקרן הסרט בבכורה ב-2 בינואר 2025, כסרט הפתיחה של פסטיבל חיפה.
בבתי הקולנוע עלה הסרט לראשונה ב-18 בספטמבר 2024 בצרפת. בארצות הברית יצא הסרטים לאקרנים בהפצה מוגבלת ב-27 בנובמבר 2024.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 94 אחוזי טריות המבוססים על 89 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.2/10. הקונצנזוס באתר הגדיר את הסרט: "כתב אישום צורב נגד שלטון מדכא, בין אם הוא של אומה או בתוך הבית. זרע התאנה הקדושה מתפקד הן כדרמה משכנעת והן כאמירה פוליטית רבת עוצמה".
באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 85 המבוסס על 25 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה אוניברסלית'.
באתר IndieWire הוכתר הסרט כ-"יצירת המופת המטרידה ביותר של רסולוף". באתר ביקורות הקולנוע רוג'ר איברט הוגדר הסרט "עוצמתי, זועם, מופתי", ובאתר The A.V. Club: "דרמה בוערת כמו מותחן פוליטי וצורבת כמו סרט תיעודי".
המבקרים הדגישו במיוחד את הביקורת הפוליטית שהסרט מביע על המצב באיראן, ועמדו על ההקבלה שהסרט מציב בין מצבה של המדינה למצבם המשפחתי של גיבורי הסרט. ביקורת בוראייטי סיכמה: "המצב שרסולוף מתאר כמעט ואינו מוגבל לאיראן. יש הדים לגרמניה הנאצית ולסין של ימינו באופן שבו אזרחים ממוצעים נכנעים, בעוד הלחצים להלשין על השכנים מזכירים את המדיניות הסובייטית שלפני הפרסטרויקה. הגאונות של רסולוף באה בהתמקדות באיך הדינמיקה הזו מתרחשת בתוך משפחה, מה שהופך אותה לאישית". בביקורת בהוליווד ריפורטר נכתב: "כשרסולוף מצלם קטעים וסיפורים אמיתיים אנחנו מבינים שמה שעובר על המשפחה הוא הרחבה של מה שאיתו התמודדה המדינה כולה". הלוס אנג'לס טיימס ציין: "על ידי הפיכת הפוליטי לאישי, רסולוף מזהיר אותנו שהדיכוי מתחיל בבית".
ביקורות > מחלוקת סביב המועמדות לאוסקר

באוגוסט 2024 נבחר "זרע התאנה הקדושה" להיות נציגה של גרמניה כמתמודד על פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-97. תהליך הבחירה היה באמצעות ועדה בלתי תלויה של תשעה חברים, והסרט נבחר מתוך רשימה של שלושה עשר סרטים, שכללה גם את זוכה פרס הקולנוע הגרמני "Dying". חבר השופטים הסביר בהצהרת הבחירה: "זוהי יצירה יוצאת דופן של אחד הבמאים הגדולים של הקולנוע העולמי, שמצא הגנה בגרמניה מפני שרירותיות המדינה באיראן. אנו שמחים מאוד לדעת שרסולוף בטוח בארצנו, ואנחנו מאוד מרוצים שהוא ייצג את גרמניה באוסקר".
מבקרים מסוימים מתחו ביקורת על ההחלטה לשלוח כנציגה של גרמניה סרט שאינו קשור כלל למדינה. העיתונאי ומבקר הקולנוע הנס גיאורג רודק התלונן: "הסרט מתרחש באיראן, צולם כולו באיראן, כל השחקנים איראנים, התסריטאי והמלחין, הצלם והבמאי גם הם איראנים. אף מילה בגרמנית לא נאמרת בסרט, רק פרסית". הוא ציין כי פרצה בחוקי האוסקר מאפשרת לשלוח סרט כנציגה של המדינה כאשר היא שותפה במימון שלו בלי קשר לשפה אותה הוא דובר, וכי הגוף הבוחר הגרמני מחליט בהתאם לסיכויי הסרט להצליח באוסקר, מבלי לתת את הדעת על השאלה האם הסרט מייצג את המדינה. "מדי שנה כמעט מאה מדינות שולחות את הסרטים הטובים ביותר שלהן לאוסקר. הטובים שלהן, לא כאלו שנטלו באמצעות ניכוס תרבותי".
הבמאי ומבקר הקולנוע הגרמני רודיגר זוכסלנד הגדיר את ההחלטה: "סטירת לחי גדולה לכל היוצרים והמפיקים הגרמנים".
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס איגוד המבקרים האמריקני | 4 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר לא בשפה האנגלית | "זרע התאנה הקדושה" |  מקום שלישי |  |
| פרס גלובוס הזהב | 5 בינואר 2025 | הסרט הזר הטוב ביותר | "זרע התאנה הקדושה" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר - בינלאומי | "זרע התאנה הקדושה" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | התסריט המקורי הטוב ביותר | מוחמד רסולוף | מועמדות |  |
שאול בלכרוביץ'

שאול בלכרוביץ
שאול בּלֶכָרוביץ' היה מוזיקאי, מלחין, מעבד ומנצח מקהלות יהודי ליטאי.
קורות חיים

בן למשפחת חזנים (אחיו אברהם בלכרוביץ היה חזן נודע בארגנטינה).
ניצח בקובנה על המקהלה ע"ש יואל אנגל, שמנתה 40 זמרים וזמרות וביצעה אורטוריות, קנטטות ושירי עם בעברית ויידיש (הסולנית הייתה יונה (אנה) ורשבסקי).
הוא לימד זמרה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. בעת המלחמה נדדה המשפחה בברית המועצות, והוא הועסק על ידי מקהלות הצבא האדום. אחריה שבו לווילנה, כעת בירת ליטא הסובייטית. ב-1956 היה ממייסדי מקהלת הפולקלור היהודי בווילנה "אנחנו כאן", בעזרת בתו עליזה, והיה מנצחה הראשון (חברי הלהקה עלו לארץ ב-1971). המקהלה התפרסמה ב-1970 עם שירם "כחול ולבן" ("כחול ולבן זה צבע שלי"). השיר, שחיבר ישראל רשל (שבעצמו עלה ב-1971), היה להמנון מחאה של "יהודי הדממה" – יהודי ברית המועצות שביקשו לעלות לישראל.
שני ילדיו, שעלו לישראל בראשית שנות ה-70, גם הם מוזיקאים. בתו עליזה בלכרוביץ-גולדברג היא מנצחת מקהלות וזמרת, ניצחה על מקהלת "אנחנו כאן".
 בנו מישה בלכרוביץ' הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, מנהל מוזיקלי, מנצח ופסנתרן, הפעיל בעיקר בתחום המוזיקה לתיאטרון. בניו של מישה אף הם מוזיקאים: שחר בלכרוביץ' הוא נגן סקסופון וטל בלכרוביץ' הוא זמר-יוצר.
הערות שוליים

↑  'Blecharovitz, Abraham,' in: Who's Who in World Jewry, 1955, p. 86.
↑  דב לוין (עורך), ליטא (כרך ח של פנקס הקהילות), ירושלים תשנ"ו, עמ' 537; זבולון פורן (עורך), ספר הזיכרון לקהילת יורבורג-ליטא, ירושלים: איגוד יוצאי יורבורג בישראל, תשנ"א 1991, עמ' 108. ראו תצלום קבוצתי של המקהלה בשנת 1930, בתוך: דב ליפץ, נתן גורן [ואחרים] (עורכים), יהדות ליטא (תל אביב תשל"ב), בעמוד התמונות הראשון שאחרי עמ' 287 בכרך ב (תמונה 1043).
↑  ל. קניג, מוקדם מדי!: תיאטרון יהודי בוילנה, דבר, טור 1, 12 בפברואר 1960.
↑  אתר להקת "אנחנו כאן"; מרב יודילוביץ', להקת "אנחנו כאן" מציינת יובל, באתר ynet, 5 בנובמבר 2006; "אנחנו כאן" - להקת הפולקלור הישראלית חוגגת יובל, באתר "הבמה", 15 בנובמבר 2006.
↑  כחול ולבן, באתר שירונט.
↑  רחל פרימור, מחבר "כחול לבן" בין העולים מבריה"מ שבאו הבוקר לישראל, מעריב, 30 במרץ 1971, המשך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307349705171  VIAF: 299205840   WorldCat (עם VIAF): 299205840
ערן שני

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 46 בחטיבה 401  מפקד חטיבת מרכבות הפלדה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
ערן שני הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף משנה במילואים שפיקד על חטיבת מרכבות הפלדה ושימש כראש מטה עוצבת עידן.
ביוגרפיה

שני התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קצינים שימש כמפקד מחלקת טנקים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בקורס קציני שריון. בשנים 2009–2011 שימש כמפקד גדוד 46 בחטיבה 401. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בשנים 2015–2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה ובמקביל לראש מטה עוצבת עידן. בנובמבר 2017 הוחלט למנותו לראש תוכניות צבא יבשה דיגיטלי וחופת אתר בזרוע היבשה.
בשירות המילואים משמש קצין אג"ם של אוגדה 99.
חיים אישיים

שני מתגורר ברמת גן, נשוי ולו 3 ילדים. משמש קתין ביטחון בתחנת הכח רוטנברג.
הערות שוליים

↑  איתן גליקמן וצחי דבוש, אסון במשפחת השריון, באתר ynet, 24 בנובמבר 2016.
↑  גל פרל פינקל, "גם חיזוק זרוע היבשה", באתר זמן ישראל, 3 בדצמבר 2019.
↑  שמעון צוקרמן, חטיבת מרכבות הפלדה 847 מוסבת לטנקי מרכבה סימן 4, ביטאון חיל השריון, גיליון 51 ינואר 2018, עמוד 37.
↑  יואב זיתון ואסף זגריזק, חייל צה"ל נהרג בהתהפכות טנק באימון בגולן, באתר ynet, 24 בנובמבר 2016.
↑  https://www.idf.il/מאמרים/מבזקים/רשימת-מינויים-2711/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010206052805171  VIAF: 23162982568286061411   WorldCat (עם VIAF): 23162982568286061411
רייצ'ל זגלר

| --- | --- |

זגלר, 2023
 לידה:  3 במאי 2001 (בת 23) האקנסק, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  רייצ'ל אן זגלר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 עיסוק:  שחקנית, יוטיוברית, זמרת
 מקום לימודים:  Immaculate Conception High School 
 פרסים והוקרה:  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית הטובה ביותר (2021)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רייצ'ל אן זגלר (באנגלית: Rachel Anne Zegler; נולדה ב-3 במאי 2001) היא שחקנית, יוטיוברית וזמרת אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי לשנת 2021 על תפקידה בסרט "סיפור הפרברים". מוכרת גם בשל כיכובה בסרט הלייב-אקשן "שלגיה".
ראשית חייה

זגלר נולדה בניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. אביה ממוצא פולני, ואמה קולומביאנית. לה אחות גדולה בשם ג'קלין.
קריירה

במהלך שנות נעוריה כיכבה זגלר בהפקות תיאטרון מקומיות שונות, בין היתר בתפקיד סרינה ב"לא רק בלונדינית", קוזט ב"עלובי החיים", אריאל ב"בת הים הקטנה" ובל ב"היפה והחיה".
לזגלר ערוץ יוטיוב פעיל מאז חודש אוגוסט 2015 בו היא מפרסמת תכנים אישיים כמו ולוגים וגרסאות כיסוי לשירים שונים.
בשנת 2021 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Let Me Try".
זגלר ביצעה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה כמריה בסרטו של סטיבן ספילברג, "סיפור הפרברים", לצד אנסל אלגורט ב-2021. היא נבחרה על ידי ספילברג מתוך כשלושים אלף נשים ונערות שהגישו מועמדות לתפקיד לאחר שספילברג פרסם הודעת ליהוק בחשבון הטוויטר שלו. תפקידה זכה לשבחים והיא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ב-25 בפברואר 2021 פורסם כי זגלר הצטרפה לצוות השחקנים של סרט ההמשך לסרט גיבורי-העל מבית DC "שהאזאם! 2: זעם האלים". ב-22 ביוני של אותה השנה פורסם כי זגלר עתידה לגלם את דמותה של שלגיה בחידוש הלייב אקשן הקולנועי לסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" של דיסני לצד גל גדות, שייצא במרץ 2025. זגלר דיבבה את הדמות הראשית בסרט ההנפשה המוזיקלי "תחת כישוף".
בשנת 2023 עלה הסרט בכיכובה "משחקי הרעב: בלדה לנחשים וציפורי שיר", פריקוול של הסרט משחקי הרעב. בסרט היא משחקת את לוסי גריי ביירד, הדמות הנשית הראשית.
מאוקטובר 2024 ועד פברואר 2025, זגלר גילמה את יוליה בהפקה מחודשת של "רומיאו ויוליה" בבימוי סם גולד, שעלתה בברודוויי. במחזה, גולד משלב אלמנטים של תרבות דור ה-Z, עם התמקדות במוזיקה עדכנית ותחושת מודרניות, אך הטקסט נשמר כפי שנכתב במקור על ידי שייקספיר. ההצגה מלווה במוזיקה של ג'ק אנטונוף.
במרץ 2025 הוכרז כי זגלר תגלם את אווה פרון במחזמר "אוויטה" שיעלה בלונדון, בבימויו של ג'יימי לויד. זו תהיה הופעת הבכורה שלה בוסט אנד והיא היא תהיה בין הכוכבות בעלות השכר הגבוה ביותר על בימת לונדון בעונה זו. ההצגה תעלה בתיאטרון London Palladium למשך 12 שבועות, בין 14 ביוני ל-6 בספטמבר 2025.
סכסוכים ותקריות

זגלר ספגה ביקורות רבות מאז נכנסה לתודעה הציבורית, בין היתר על כך שלא הוזמנה לטקס האוסקר 2022, על כך שבחרה תפקיד בסרט "שהאזאם" מסיבות כלכליות, ועל כך שהתבטאה בנושאי גזענות וסקסיזם בתעשיית הבידור. תגובות שליליות הגיעו גם בשל מוצאה הקולומביאני של זגלר שמגלמת את שלגיה, ובתגובה לכך היא הביעה גאווה בייצוג הלטיני בדמותה. במהלך שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו, זגלר דיברה על הצורך להגן על שחקנים מהשימוש בבינה מלאכותית, על רקע כך שהיא עצמה נסרקה באמצעות מאות תמונות לצורכי אפקטים דיגיטליים. בנוסף, לקראת עליית הסרט "שלגיה" בכיכובה, עוררה זגלר מחלוקת נוספת מול קהל שמרני בשל התבטאויות על הסרט המקורי של "שלגיה ושבעת הגמדים". לדבריה, הדמות החדשה של שלגיה "לא חולמת על אהבת אמת" אלא על "להפוך למנהיגה שהיא מאמינה שהיא יכולה להיות". זגלר תיארה את הסרט המקורי כ"מיושן מאוד מבחינת רעיונות על תפקידי נשים בעמדות כוח" והיא גם ביקרה את התמקדות הסרט המקורי בסיפור אהבה ואמרה: "יש פוקוס גדול על סיפור אהבה עם גבר שעקב אחריה, מוזר.". ה"דיילי מייל" פרסם כי מקורות טענו כי לזגלר יצא שם של "לא צפויה", ודיסני שקלו להוציא אותה מהתפקיד במהלך הצילומים ב-2022.
סכסוכים ותקריות > תקרית האוסקר

ב-20 במרץ 2022, נחשף על ידי זגלר שהיא לא הוזמנה להשתתף בטקס פרסי אוסקר ה-94 כדי לתמוך בעמיתיה מ"סיפור הפרברים", על כך כתבה בתגובה באחד מהפוסטים שלה באינסטגרם: ”ניסיתי הכול אבל נראה שזה לא קורה. אצפה ברגע המכריע מהספה שלי ואהיה גאה בעבודה הקשה שלנו [...] אני מקווה שיתרחש נס כלשהו ברגע האחרון ואוכל לחגוג את הסרט שלנו”.
אנטרטיינמנט ויקלי ציין כי האולפנים שמאחורי הסרטים המועמדים הם אלה שקובעים את הקצאות הכרטיסים למועמדים בסרט הטוב ביותר, למעט מועמדים לקטגוריות אחרות ולמגישי פרסים. לאחר מכן הגיעה תגובתו של ראס טמבלין, שגילם את ריף בעיבוד הקולנועי משנת 1961 אמר, ”כחבר באקדמיה וכריף המקורי, הרשו לי לומר: זו חובתכם למצוא לרייצ'ל מושב באוסקר... כשהם אומרים שהייצוג חשוב, זה מה שזה אומר. אנא עשה את זה כמו שצריך.”.
למחרת, האקדמיה הזמינה אותה להיות מגישה בטקס, כשלוח הצילומים שלה לסרט "שלגיה" נקבע מחדש כדי לאפשר לזגלר לנסוע מלונדון ללוס אנג'לס כדי להשתתף בטקס. זגלר והשחקן האוסטרלי ג'ייקוב אלורדי, הגישו יחדיו את פרס האוסקר לאפקטים הוויזואליים הטובים ביותר.
סכסוכים ותקריות > תקרית הפוסט האנטי-ישראלי

ב-13 באוגוסט 2024, זגלר, שמככבת בגרסת הלייב אקשן של "שלגיה" לצד השחקנית הישראלית גל גדות, פרסמה ציוץ שבו הודתה לעוקביה על 120 מיליון הצפיות בטריילר החדש של הסרט תוך 24 שעות בלבד. זגלר ניצלה את הפלטפורמה שלה לציין את דעתה על המצב במזרח התיכון בעקבות מלחמת חרבות ברזל וכתבה: "ותמיד תזכרו, תשוחרר פלסטין". זגלר ידועה בעמדותיה הפוליטיות הפומביות, במיוחד בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, והיא פרסמה בעבר מספר ציוצים וסטורי ברשתות החברתיות שבהם הביעה תמיכה בפלסטינים. גדות נמנעת מהתייחסות ישירה להצהרותיה של זגלר. באוקטובר 2024, במהלך ראיון עם מגזין "וראייטי", אמרה זגלר על התקרית: ”אני לא חושבת שלכל ידוען שמשמיע הצהרה פוליטית יש את התשובות. אבל יש לנו את הפלטפורמה לשתף קישורי תרומה כדי לוודא שהאנשים האלה יקבלו את הכסף, הטיפול והסיוע שהם צריכים שהאנשים בשלטון לא נותנים להם. אם זה אומר שזה יכול ליפול עלינו להיות בעמדות כוח בצורה מועילה, אז אני שמחה לעשות את זה.”.
סכסוכים ותקריות > התבטאויות לאחר בחירת טראמפ לנשיא

בנובמבר 2024, זגלר פרסמה התנצלות באינסטגרם על תגובתה לבחירתו מחדש של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית. בתגובה המקורית שלה, זגלר כתבה בין היתר: "הלוואי שתומכי טראמפ, מצביעיו וטראמפ עצמו לעולם לא ידעו שלום", "יש מחלה עמוקה מאוד במדינה הזו" ו"עוד ארבע שנים של שנאה מובילות אותנו לעולם שבו איני רוצה לחיות". זגלר פרסמה התנצלות לאחר הדברים: ”אני רוצה להתנצל בכנות על הפוסט שפרסמתי על הבחירות. נתתי לרגשותיי להשתלט עליי. שנאה וכעס הרחיקו אותנו מהשלום וההבנה, ואני מצטערת שתרמתי לשיח השלילי. השבוע היה רגשי עבור רבים מאיתנו, אך אני מאמינה שלכל אדם זכות לדעה משלו, גם אם היא שונה משלי. אני מחויבת לתרום באופן חיובי לעתיד טוב יותר.”. התגובה המקורית של זגלר עוררה ביקורת רבה ברשת החברתית X, שם תומכי טראמפ תקפו אותה וקראו להחרים את הסרט "שלגיה" בכיכוכבה. מגין קלי כינתה את זגלר "חזירה" בשל הערותיה, וטענה כי דיסני יצטרכו להפיק מחדש את הסרט.
חיים אישיים

החל מתחילת שנת 2021, זגלר נמצאת במערכת יחסים עם השחקן ג'וש אנדרס ריברה (אנ'), ששיחק עמה תחילה בסרט "סיפור הפרברים", ומאוחר יותר השניים גם כיכבו יחדיו בסרט "משחקי הרעב: בלדה לנחשים וציפורי שיר".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | סיפור הפרברים | מריה וסקז |  |
| 2023 | שהאזאם! 2: זעם האלים | אנתיאה |  |
| 2023 | משחקי הרעב: בלדה לנחשים וציפורי שיר | לוסי גריי ביירד |  |
| 2024 | Y2K (אנ') | לורה |  |
| 2024 | תחת כישוף | הנסיכה אליאן | דיבוב |
| 2025 | שלגיה | שלגיה |  |
תפקידי תיאטרון

| שנה | הצגה | תפקיד | מיקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024–2025 | רומיאו ויוליה | יוליה | תיאטרון Circle in the Square, תיאטראות ברודוויי |
| 2025 | אוויטה | אווה פרון | תיאטרון London Palladium, ווסט אנד |
דיסקוגרפיה > סינגלים

2021: "Let Me Try"
2024: "Man Of The House"
דיסקוגרפיה > השתתפות באלבומים

| שיר | שנה | מבצעים נוספים | אלבום |
| --- | --- | --- | --- |
| "Balcony Scene (Tonight)" | 2021 | אנסל אלגורט | West Side Story (Original Motion Picture Soundtrack) |
| "One Hand, One Heart" | 2021 | אנסל אלגורט | West Side Story (Original Motion Picture Soundtrack) |
| "Tonight Quintet" | 2021 | מייק פייסט, דייוויד אלוורז, אריאנה דבוז, אנסל אלגורט | West Side Story (Original Motion Picture Soundtrack) |
| "I Feel Pretty" | 2021 | אילדה מייסון, אנה איזבל, אנדריאה בארנס, טנאירי סאדה ואסקז, יסמין אלרס, ג'מילה ולסקז, אנליס צ'פרו | West Side Story (Original Motion Picture Soundtrack) |
| "A Boy Like That/I Have a Love" | 2021 | אריאנה דבוז | West Side Story (Original Motion Picture Soundtrack) |
| "The Hanging Tree" | 2023 |  | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |
| "Nothing You Can Take From Me" | 2023 | להקת הקאבי | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |
| "The Ballad Of Lucy Gray Baird" | 2023 |  | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |
| "The Old Therebefore" | 2023 |  | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |
| "Lucy Gray (part 1)" | 2023 |  | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |
| "Pure As A Driven Snow" | 2023 | להקת הקאבי | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |
| "Lucy Gray (part 2)" | 2023 |  | The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes (Music From & Inspired By) |