stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס לות'ר
קריירה

הופעת הבכורה המקצועית של לות'ר הייתה בגיל 16, כאשר הופיע כג'ון בלייקמור ב'דאונט סאות' בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו ב-2014 בסרט העטור פרסים "משחקי חיקוי", התפקיד זיכה אותו בפרס "מעריצי הקולנוע הלונדוני" של "ביצוע הבכורה הצעיר של השנה". בשנת 2015, הוא הופיע בתפקיד משני בסרט "X+Y". בשנת 2016, הוא זכה לתפקיד הראשי שלו ושיחק את אליוט, לצד ג'ולייט סטיבנסון בסרט הבריטי "Departure".
בשנת 2016 גילם את הדמות קני בפרק "לשתוק ולרקוד" של סדרת המדע בדיוני האנתולוגית "מראה שחורה". הפרק קיבל אומנם ביקורות מעורבות, אך לות'ר זכה לשבחים ולהכרה משמעותית על ביצועיו. בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה "סוף הפאקינג עולם" לצד ג'סיקה ברדן. תפקיד זה גם זיכה את לות'ר בשבחי המבקרים.
בשנת 2020 גילם את אלכס גודמן בסרט המתח הצרפתי "המתרגמים".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Benjamin Britten: Peace and Conflict | בנג'מין בריטן |  |
| 2014 | משחקי החיקוי | אלן טיורינג בצעירותו |  |
| 2014 | X+Y | אייזק קופר |  |
| 2016 | Departure | אליוט |  |
| 2017 | להתראות כריסטופר רובין | כריסטופר רובין בגיל 18 |  |
| 2017 | פריק שואו | בילי בלום |  |
| 2018 | סיפורי רוחות | סימון ריפקינד |  |
| 2018 | Old Boys | מרטין אמברסון |  |
| 2020 | המתרגמים | אלכס גודמן |  |
| 2021 | הכרוניקה הצרפתית | מוריסוט |  |
| 2021 | הדו-קרב האחרון | שארל השישי, מלך צרפת |  |
| 2021 | Earwig | לורנס |  |
| 2022 | החולה האבוד | בסטיאן |  |
| 2023 | For people in trouble | — | סרט קצר; במאי ותסריטאי |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | הולבי סיטי | פרד במבר | פרק: "All Before Them" |
| 2016 | מראה שחורה | קני | פרק: "Shut Up and Dance" |
| 2017 | Carnage | ג'וזף | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2017 | אחוזת הווארד | טיבי | מיני-סדרה |
| 2017–2019 | סוף הפאקינג עולם | ג'יימס | תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים |
| 2020 | Unprecedented | זאק | פרק: "#1.4" |
| 2021–2022 | בית הינשוף | פיליפ | דיבוב; 4 פרקים |
| 2021–2023 | קייטנת האי | חבר של מילדרד / דמויות שונות | דיבוב; 3 פרקים |
| 2022 | Lloyd of the Flies | אבאקוס | דיבוב; 26 פרקים |
| 2022 | אנדור | קאריס נמיק | 4 פרקים |
| 2023 | The Cleaner | שאמאן | פרק: "The Shaman" |
| 2023 | ארנב הקטיפה | ארנב קטיפה | ספיישל טלוויזיוני  מועמד – פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר בתוכנית טלוויזיה/שידור אנימציה (2024) |
| TBA | Alien: Earth | סי.ג'יי | סדרת טלוויזיה עתידית של FX במסגרת זיכיון הנוסע השמיני |
הערות שוליים

↑  Patrick Hipes, Annie Awards: ‘Spider-Man: Across The Spider-Verse’ Takes Best Feature And Tops Winners List; ‘Blue Eye Samurai’ Dominates TV, Deadline, ‏2024-02-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385842405171  GND: 1050119908  ISNI: 0000 0004 4233 114X  LCCN: no2018004759  VIAF: 308194980   WorldCat (עם VIAF): 308194980
מנדל וינבך

| --- | --- |
הרב מנדל וינבך
הרב מנדל וינבך
 לידה:  24 בספטמבר 1933 ג' בתשרי תרצ"ד קנצ'וגה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 בדצמבר 2012 (בגיל 79) כ"ז בכסלו תשע"ג ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בדצמבר 2012 
 תחומי עיסוק:  חזרה בתשובה
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב חנא מנחם מנדל וינבך (ג' בתשרי תרצ"ד, 23 בספטמבר 1933 – כ"ז בכסלו תשע"ג, 11 בדצמבר 2012) היה ראש ישיבת אור שמח בירושלים.
תולדותיו

נולד בגליציה, בנם של יחזקאל-שרגא ושרה-גיננדל וינבך. בשנת תרצ"ח (1938), ערב מלחמת העולם השנייה, היגר עם משפחתו לארצות הברית והם התגוררו בפיטסבורג שבפנסילבניה. למד בישיבת תורה ודעת, והיה מקורב לרב משה פיינשטיין.
בשנת תש"כ (1960) נישא לשיינדל לאם, ניצולת השואה. בשנת תשכ"ב (1962), שנתיים לאחר נישואיו, עלה לישראל והתיישב בירושלים.
בתחילת שנות ה-70 ייסד עם הרבנים נח וינברג ונטע שילר את ישיבת "שמע ישראל" לחוזרים בתשובה. כעבור זמן פרש הרב וינברג ובד בבד הוסב שם הישיבה ל"אור שמח" והרב וינבך המשיך לעמוד בראשה עד מותו. הוא ביסס את שיטתו לקירוב ליהדות על ידי לימוד עיוני של סוגיות התלמוד, כמקובל במסורת הישיבות ה'רגילות'.
חיבר, ערך ותרגם ספרים בשפה האנגלית בנושאים תורניים שונים, ובהם ממשלי החפץ חיים ופירוש המלבי"ם למגילת אסתר שיצאו במהדורות רבות. פרסם מאמרי מחשבה והשקפה בכתבי עת שונים בישראל ובארצות הברית. היה מרצה מבוקש במסגרות תורניות רבות, בעברית ובאנגלית. היה ממייסדי "הסמינר החדש" בירושלים והרצה בפני תלמידות הסמינר. התמנה על ידי הרב שך ליושב-ראש הוועדה הרוחנית של העיתון יתד נאמן באנגלית.
התגורר בשכונת מטרסדורף והיה ממייסדי בית המדרש "היכל שמואל" בשכונה. התגורר בבניין מרכזי בשכונה, שבין דייריו רבנים ואישי ציבור ידועים ובהם הרב אליעזר גולדשמידט, הרב חיים פינחס שיינברג, קלמן כהנא והרב זבולון זק"ש.
נפטר בחג החנוכה, כ"ז בכסלו תשע"ג, 11 בדצמבר 2012, ונקבר בהר המנוחות.
אשתו, שיינדל וינבך, היא סופרת ומתרגמת. היא עומדת בראש מספר ארגוני חסד וגמ"חים ובהם ארגון "יד ליד" הפועל מביתם. בנו, הרב משה וינבך, הוא דרשן ומשפיע.[דרוש מקור]
ספריו

On wings of prayer :mesholim and illuminations on daily prayers by the Chofetz Chaim and other Torah greats throughout the centuries
Turnabout :the Purim story : Megilas Esther in novelette form based on the
Malbim’s commentary
One hundred and twenty seven insights into Megillas Esther
The weekly daf :insights and lessons on daf yomi
Love of the Land :A compendiuim of selections from Torah and historical sources which express the special relationship between the people of Israel and the Land of Israel
TalmuDigest
The magic elixir
חנה ובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1948 (בת 76) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  רבקה שזורי 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  צבי ובר 
 
חנה ובר (שמה הספרותי רבקה שזורי; נולדה ב־1948) היא סופרת חרדית ישראלית הכותבת בעיקר לילדים בגילאי תחילת קריאה.
קורות חייה

נולדה בירושלים בשם חנה רבקה יעקבוביץ. אביה הוא הרב חיים יוסף יעקבוביץ, ממייסדי ישיבת קול תורה. גדלה בשכונת רחביה, ולאחר מכן בשכונת בית וגן. למדה בבית הספר חורב, ובסמינר למורות בירושלים. נישאה לרב צבי ובר, ולהם 16 ילדים. כיום הם גרים בשכונת נווה יעקב בירושלים, שם משמש בעלה כרב הקהילה החרדית בשכונה.
בשנת 1975 הצטרפה לצוות הכותבות של שבועון הילדים הדתי "זרקור", והחלה לכתוב תחת השם הספרותי רבקה שזורי וכן תחת השם חנה בן חי. בהמשך היא כתבה בשבועון מרווה לצמא וכן במוסף ילדים שמצורף לשבועון "משפחה". סדרת הסיפורים הראשונה שכתבה היה "בבית שלנו", סיפור פשוט בשפה קלילה המספר את אורח חייהם של משפחה חרדית ואפיזודות קטנות המאפיינות משפחה כזו המונה חמש נפשות.
מדור הילדים הפופולרי ב"זרקור" המשיך בהפסקות קלות עד היום ועבר כמה שינויי שם ושנויי תפאורה (שמות משפחה שונים, מקום מגורים שונה למשפחה), אבל הסגנון נשאר כשהיה.
ספרה הראשון "בבית שלנו" בו לוקטו ממבחר מהסיפורים השבועיים שפורסמו בשבועון, יצא בהוצאת "זרקור" בשנת 1984 ולאחר כרך שני יצאו גם ספריה האחרים.
בשנת 1988 החלה לכתוב בעיתון זרקור סיפור בהמשכים לנוער תחת השם "במעלות התורה", סיפור המתאר נער חרדי בגיל בר המצוה ואת שנתו הראשונה בישיבה קטנה. הסיפור נכתב מתוך הכרות קרובה עם בניה שלמדו בעצמם בישיבה, והספר מבטא את לבטי הבחור החרדי הצעיר. הסדרה זכתה לפופולריות בקרב קוראי העיתון, ויצאה כספר מיד עם סיום פרסומה בעיתון.
שזורי כתבה גם סיפורים קצרים תחת השם הספרותי "חנה בן חי", הוציאה לאור שני קובצי סיפורים תחת שם זה בשמות: "תעלומת הכף הכחולה" ו"כי בא מועד".
אחד מסיפוריה שיצאו לאור כספר הוא הסיפור "ילדה קטנה של פעם", שהוא כעין אוטוביוגרפיה על חוויותיה כילדה קטנה בירושלים של ימי הצנע.
בשנת 2015 עזבה את זרקור.
רשימת ספרים

בבית שלנו (2 חלקים)
נא להכיר משפחת נהיר (2 חלקים)
ילדה קטנה של פעם
במעלות התורה
תעלומת הכף הכחולה (תחת השם 'חנה בן חי')
כי בא מועד (תחת השם 'חנה בן חי')
תרגום

"ההנקה אומנותה של האם", יצא לאור על ידי ארגון "לה לצ'ה", 1982
מיריסצ'יה

| מיריסצ'יה |
| --- | --- |
 איור
תקופה
קרטיקון עליון, 108 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: קומפסוגנתוסיים
סוג:: מיריסצ'יה
מין:: Mirischia asymmetrica
שם מדעי
 Mirischia

מיריסצ'יה (שם מדעי: Mirischia; משמעות השם מיוונית: "מפרק ירך נפלא") הוא סוג של דינוזאור קטן ממשפחת הקומפסוגנתוסיים. בשנת 2000 דווח שנמצא על ידי חופר לא חוקי במדינת פרנמבוקו, ברזיל. בשנת 2004 סווג וקיבל את שמו מהחוקר הבריטי דארן נאיש. המאובנים כללו בעיקר עצמות רגליים ואגן וכן כמה צלעות. דינוזאור זה חי בסופו של הקרטיקון לפני 108 מיליון שנה.
הוא היה טורף דו-רגלי באורך 2.1 מטר ומשקל 7 ק"ג בממוצע והיה בעל זנב ארוך ששימש לאיזון. תכונה ייחודית שנמצאה בדינוזאור הייתה שקיות אוויר לאורך העצמות שבצידם הימני היו בעלי חריצים גדולים. דבר זה ידוע כיום רק מעופות, מה שמרמז על הקשר בינו לעופות המודרניים. בנוסף העצמות של הדינוזאור היו קלות ורזות מאוד.
הוא היה קרובו של הקומפסוגנתוס מאנגליה של היורה ואולי מאבותיהם של ראשוני הטירנוזאורים.
לנטנה ססגונית

| לנטנה ססגונית |
| --- | --- |
 לנטנה ססגונית
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: ורבניים
סוג:: לנטנה
מין:: לנטנה ססגונית
שם מדעי
 Lantana camara ‏לינאוס, 1753
לַנְטָנָה סַסְגּוֹנִית (שם מדעי: Lantana camara) היא שיח ירוק עד מסוג לנטנה (אנ'), ממשפחת הוורבניים, שמוצאו במרכז ודרום אמריקה הטרופית. הובא לישראל כצמח נוי, כנראה באמצע המאה ה-20, אך הוא התפשט כפליט תרבות ונמצא כיום ברשימות צמחים פולשניים של המשרד להגנת הסביבה.
מאפיינים

לצמח עלים פשוטים מסורגים, בעלי שפה משוננת. הפריחה בתפרחת ססגונית, כשם המין, בגווני אדום-כתום-צהוב; פורח בישראל בחדשים אפריל עד אוקטובר. הפירות באשכול הדומה בצורתו לפירות הפטל, ירוקים בתחילה וסגולים בהבשלתם. הפירות הסגולים כשהם מתפוצצים פולטים רעל בשם לנטנין אשר מתפרק בעת הבשלת הפרי.
הצמח מוכרז פולשני, בנוסף לישראל גם באיים באוקיינוס השקט, אוסטרליה, ניו זילנד, סין, דרום-מזרח אסיה, מערב אפריקה, קניה, מדגסקר, איים באוקיינוס ההודי, הודו, דרום אפריקה, זמביה, זימבבווה וטורקיה.
גלריה

פלישת לנטנה ססגונית למטע אבוקדו נטוש בפרדס חנה
הערות שוליים

↑  ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור, מסמך מדיניות בנושא: מיני צמחים פולשניים בשטחים מוגנים ופתוחים באזור המרכז, פברואר 2005, באתר המשרד להגנת הסביבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549213505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
א. פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בת 59 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
א. פְרִידְמָן הוא שם העט של לֵאָה פְרִידְמָן (נולדה בכ"ז באב ה'תשכ"ו, 12 באוגוסט 1966) מורה, מרצה, סופרת, תסריטאית ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

פרידמן נולדה כבת בכורה במשפחה של תשעה ילדים. בילדותה גדלה בקהילה החרדית בנתיבות, אביה היה הרב עמרם אביטן ממקימי ישיבת הנגב ומחבר ה"ביאור הראשון" על הש"ס. אמה ייסדה את בית יעקב בנתיבות. פרידמן למדה בבית ספר יסודי בית יעקב במושב תפרח, שהיה אז בית ספר קטן ואליטיסטי[דרוש מקור] בניהולה של הרבנית חיה פינקוס, בסמוך לישיבת תושיה. בספרה "ברירת מחדל" היא מרבה לתאר את הנוף במושב ואת הדמויות שחיו בו וחרצו את רישומם עליה. מגיל צעיר עסקה בכתיבה סביב נושא השואה.
כשהגיעה פרידמן לגיל תיכון עברה המשפחה לירושלים כדי לאפשר לבנות המשפחה ללמוד בסמינר ללא פנימייה. פרידמן למדה בסמינר הישן וקיבלה בשנת 1986 תעודת הוראה עם התמחות בעברית. היא למדה לתואר ראשון אקוויוולנטי בהיסטוריה ובמחשבת ישראל במכון ההשתלמויות של בית יעקב בירושלים. בשנת 2005 סיימה בהצטיינות תואר שני במכללת ירושלים בהיסטוריה ובמחשבת ישראל. בלימודי ההיסטוריה התמחתה בעיקר בהיסטוריה של השואה. בשנת 2008 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בתקשורת במכללת ליפשיץ. בשנת 2009 קבלה דיפלומה בעריכת לשון מטעם מכללת ליפשיץ. היא סיימה תואר שני נוסף בחינוך.
עבודותיה על הרבי מפיאסצנא "רב חובל באנייה טובעת" ו"עידוד בתופת - דרכי העידוד של הרבי מפיאסצ'נא בגטו ורשה על פי דרשותיו באש קודש" הופצו באלפי עותקים על ידי חסידות פיאסצנא בישראל בשנים 2000–2001. בשנת 2003 כתבה וערכה חמש חוברות הכנה למסע לפולין, על מחנות השמדה שונים. החוברות יצאו לאור מטעם מכון ההשתלמויות למורות של בית יעקב בארץ ישראל ותורגמו לאנגלית עבור ארגון נשות אגודת ישראל בארצות הברית.
בספריה היא מרבה לעסוק בשאלות של זהות יהודית ובחשיבותה של ההלכה. סגנונה ונושאי הכתיבה שלה נחשבים לפורצי דרך בציבור החרדי. אף על פי שספריה נכתבים לציבור החרדי ועליו, הם מעוררים עניין רב בציבור הכללי.
בשנת 2013 זכתה במקום הראשון מטעם חממה ליוצרות חרדיות של קרן גשר לקולנוע רב תרבותי עבור תסריט שכתבה בשם "פריצת דיסק". תסריט זה זכה לתמיכתה של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והוא בשלבי פיתוח.
במשך השנים כתבה בכינויים שונים בעיתונות החרדית: משפחה, בקהילה, מדור "בריא לדעת" באתר בחדרי חרדים, באתר הידברות ובירחון שלהם. ועוד.
משמשת מרצה לעיון במדרשי חז"ל, ספרות, חקר השואה תקשורת ותסריטאות, במכוני השתלמות למורות ברחבי ישראל. פרידמן מתגוררת בירושלים, נשואה ואם לשישה.
ספריה

מידע גורלי הוצאת פלדהיים, ירושלים, 2001. יצא בלמעלה מעשר מהדורות. תורגם לאנגלית כ-"Nothing but the truth". זהו רומן המתאר את חייה של נערה רפורמית המתקרבת ליהדות שמגלה שבועיים לפני חתונתה שהיא פסולת חיתון.
ברירת מחדל הוצאת פלדהיים, ירושלים,2007, רומן המתאר אישה חרדית, יועצת במשרדי ראש הממשלה, המתמודדת עם אתגרי התקופה, ועם הקונפליקט בין חיי רווחה לחיי לימוד תורה.
מבחן חוזר הוצאת יפה נוף, ירושלים, 2008, רומן המתאר את חטאו של רופא שהחליף את בנו הנולד עם תסמונת דאון בתינוק בריא.
רחובות אדם הוצאת פלדהיים, ירושלים, 2011, אסופת סיפורי חיים.
צבי ובבי כבר לא רבים ספר ילדים, יצא לאור על ידי תורת חיים, הוצאה לאור בשנת 2000, סיפור על ידידות בין צבים ובני דודים.
גול התרנגול, הוצאת פלדהיים, ירושלים, 2002. תורגם לאנגלית Rufus the rooster - ספר ילדים, סיפורו של תרנגול נבון ומוכשר הרוצה להשתלט על הלול בכל מחיר.
כבשה שחורה הוצאת המחברת, ירושלים, 2009. תורגם לאנגלית The star sheep ולצרפתית La brebbis noire - ספר ילדים, המספר על כבשה שחורה המתמודדת עם צבעה השחור ועם טבעה של החברה, זוכה להצלחה רבה, ומלמד כמה דברים על כוחו של רצון.
עגונה - הוצאת מיזליק ירושלים, 2019 - רומן המתאר את חייה של אישה עגונה עקב ספק מות בעלה.
עד שבא רבי יורם - הוצאת מוסדות קול רינה 2019. ספר ביוגרפי המשרטט את חייו ופועלו של הרב יורם אברג'ל.
אלמן + חמש - הוצאת ספרייתי 2022. פורסם בהמשכים בעיתון "בתוך המשפחה" וזכה לתגובות נלהבות. סיפור התמודדות של אלמן, המנסה בכל כוחו לשמור על שלמות משפחתו, לאחר פטירת אשתו מסרטן. כנגדו ניצבות אמו הדאגנית והעובדת הסוציאלית החשדנית, שהופכות את ההתמודדות שלו לקשה ומאתגרת עד למאוד.
פילמוגרפיה

סרט תיעודי של מסע לפולין, מסע "לכו ונלכה" להקמת מצבה לשרה שנירר, אב תשס"ג, 2003.
2011 תסריט "שאנז אליזה 29" שביתה בטרמינל "דה גול" בפריז מפגישה בין כלה גויה לחמותה החרדית, במהלך המפגש הכפוי, מתגלה סוד דרמטי שחושף שהכלה הגויה היא ואימה יהודיות.
2013 תסריט "פריצת דיסק" זוכה בפרס מקום ראשון מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי במסגרת חממה ליוצרות חרדיות.
2019 תסריט "רכבת של ידיים" סיפורה של גוטקה -ילדה יהודייה שחוצה את פולין במסע בריחה ייחודי לבודפשט. מפיקה מיכל כץ.
אברהם סטפנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 1944 כ"ח בסיוון ה'תש"ד תל אביב, המנדט הבריטי 
 פטירה:  9 באפריל 2021 (בגיל 76) כ"ז בניסן ה'תשפ"א ירושלים, ישראל 
 השכלה:  ישיבת חברון כנסת ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 באפריל 2021 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה
 רבותיו:  הרב מאיר חדש, הרב יחזקאל סרנא
 
הרב אברהם סטפנסקי (כ"ח בסיוון ה'תש"ד, 19 ביוני 1944 – כ"ז בניסן ה'תשפ"א, 9 באפריל 2021) היה ראש ישיבת נתיבות יעקב בירושלים.
ביוגרפיה

סטפנסקי נולד בתל אביב לגיננדל ומיכאל סטפנסקי. כבר בגיל 13 החל ללמוד בישיבת חברון, ששכנה אז בשכונת גאולה בירושלים. בישיבה היה תלמיד מובהק של המשגיח רבי מאיר חדש ושל ראש הישיבה רבי יחזקאל סרנא. לאחר שבע שנות לימוד בישיבה, כשהוא בן עשרים, נשלח לכהן כמגיד שיעור בישיבת לוצרן בשווייץ. בתפקיד זה נשא כארבע שנים. בנוסף כיהן כשנה וחצי כמגיד שיעור בישיבת אנטוורפן בבלגיה.
בהיותו בן עשרים וארבע נישא לשרה, לימים מחנכת ומנהלת במכון בית יעקב למורות ("הסמינר הישן") בירושלים, והם התגוררו בשכונת סנהדריה המורחבת. לאחר נישואיו מונה לר"מ בישיבת קמיניץ בירושלים. בהמשך כיהן כר"מ גם בישיבת בית התלמוד שבראשות הרב דב שוורצמן וכן בישיבת קול תורה.
לאחר מכן החל לכהן כראש ישיבת זרע יצחק בהר נוף, ובשנת ה'תשנ"ו (1996) פרש ממנה עקב חילוקי דעות בהנהלת הישיבה אודות דרכה של הישיבה, לאחר שנועץ ברבי הלל זקס, והקים בבניין ישיבת בית התלמוד בסנהדריה המורחבת את ישיבת נתיבות יעקב, שנחשבת לאחת הישיבות הקטנות הטובות בירושלים. בישיבה היה מוסר שיעור יומי וועדים לבני שיעור ג' ושיחות לכלל בני הישיבה. בישיבה שיטת חינוך ייחודית, המתאפיינת בנתינת עצמאות יחסית לבחורים.
נפטר ממחלת הסרטן בכ"ז בניסן ה'תשפ"א, כשהוא בן 76.
הערות שוליים

↑  חדשות אברכים
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עומר וערי

| --- | --- |

 לידה:  1903 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1972 (בגיל 69 בערך) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  عمر أمين سليمان خميس سليمان الوعري 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י), ירדן 
 השכלה:  המכון הפלסטיני למשפט 
 דת:  אסלאם
 
מימין, לפי הסדר: גנרל סעאדה אל-ג'לאד, עומר אל-וערי ואחמד שוקיירי עומדים לפני כיפת הסלע על הר הבית, בירושלים, 1954
עומר אמין סולימאן ח'מיס סולימאן וערי (בערבית: عمر أمين سليمان خميس سليمان الوعري; 1903–1972) היה פוליטיקאי פלסטיני ששימש כראש עיריית ירושלים המזרחית בשנים 1952–1955.
ביוגרפיה > שנות חייו המוקדמות

עורך הדין חאג' עומר אמין סולימאן חמיס סולימאן וערי (אבו אל-אמין) נולד בשנת 1903 בירושלים, שהייתה חלק ההאימפריה העות'מאנית, וסיים את לימודיו שם. הוא קיבל תעודת משפטים מהמכון הפלסטיני למשפטים.
ביוגרפיה > קריירה בתקופת המנדט הבריטי

וערי הצטרף למשטרת המנדט ב-1 ביולי 1920, במשך 15 שנה, במהלכן מילא מספר תפקידים, כולל סגן התובע הציבורי בשכם במשך שלוש שנים, ומורה למשפטים בבית הספר המשטרתי הפלסטיני. הוא הפך לקפטן בשנותיו האחרונות במשטרה. ב-24 ביוני 1935 מונה לפרקליט הממשל המרכזי, ולאחר מכן כפרקליט הכתר. ב-10 ביולי 1947 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים. ב־24 באפריל 1948 הוא מונה לראש בית המשפט המחוזי בירושלים וכסוכן לרשם הראשי של בתי המשפט בארץ ישראל.
לאחר סיום המנדט הבריטי נבחר לנשיא איגוד העובדים שפעלו בממשלת המנדט כדי להגן על זכויותיהם.
ביוגרפיה > קריירה בתקופת השלטון הירדני בירושלים

ב-21 במאי 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, ובהוראת שלטונות הצבא הערבי הירדני, הקים את בית הדין הצבאי כדי לדון בסוגיות הקשורות לביטחון ולסדר הציבורי. ב-16 ביוני 1948 מונה לראש בית המשפט המחוזי בירושלים. ב-1 בינואר 1949 מונה לשופט בבית המשפט העליון לערעורים בירושלים ובגדה המערבית של ירדן. ב-29 ביוני 1949 החל לעסוק במקצוע עריכת הדין, ובינתיים וב-18 באוגוסט 1951 התגייס עם קבוצת עורכי דין ירושלמיים בולטים, שהם יחיא חמודה, חנה עטאללה, ג'ברה אלנקר, עיסא עקל, נסרי נאסר, עזיז שחאדה, וופיק יונס אל-חוסייני בפרשת הריגתו של הוד מלכותו המלך עבדאללה הראשון בן אל חוסיין.
ביוגרפיה > קריירה בתקופת השלטון הירדני בירושלים > ראש עיריית ירושלים המזרחית

ב-23 באוקטובר 1951 נבחר לחבר מועצת עיריית ירושלים. ב-12 במרץ 1952 מונה לראש מועצת עיריית ירושלים וכך היה עד סוף 1955. באותה עת יצחק קריב היה ראש עייריית ירושלים המערבית. במהלך תקופה זו ביצע מספר פרויקטים להטמעת השירותים הדרושים לעיר הקודש (ירושלים), לרבות פרויקטי מים וביוב, ופתיחת הדרכים הנדרשות לעיר, בנוסף להרחבת גבולות עיריית ירושלים כך שיכללו את השטחים הסמוכים. בתפקידו כראש עיריית ירושלים, קיבל את המלך סעוד בן עבדולעזיז אל סעוד, מלך ממלכת ערב הסעודית והמלך חוסיין בן טלאל, מלך הממלכה ההאשמית של ירדן ב-1953, במהלך ביקורו של המלך סעוד באלקודס אל. - שריף.
ביוגרפיה > כעורך דין

לאחר 1955 עבד עם צוות עורכי דין בגדה המערבית להקמת מועצת לשכת עורכי הדין בירושלים ולקבלת אישור מלכותי בעניין זה מהמלך חוסיין בן טלאל מירדן.
ביוגרפיה > סיוע הקמת בתי המשפט של לוב

בשנת 1957 עזב ללוב, שם השתתף בהקמת בתי משפט לוביים מודרניים לבקשת ממשלת לוב בראשות המלך אידריס הראשון אל-סנוסי באותה תקופה. שהותו שם נמשכה עד 1959.
ביוגרפיה > בית החולים האסלאמי אל-מקאסד בירושלים

לפני מלחמת ששת הימים ב-1967 נערכו בירושלים בחירות לגוף המנהלי של אגודת הצדקה האסלאמית אל-מקאסד, ומכיוון שהיו שתי רשימות שהתמודדו בבחירות והתחרות החריפה, הוסכם - לאחר התערבותם של מספר אישים פלסטינים - לבחור אנשים נייטרליים מחוץ לשתי הרשימות הללו. שייח' עבדול חמיד אל-סיה, הוד מעלתו השייח' סעד אלדין אל-עלמי, עורך הדין עומר וערי, עורך הדין איברהים בכר, עורך הדין חאפז תהבוב, המהנדס איברהים אל-דקק ואחרים נבחרו להיות חברים בגוף המנהלי הבא. כמה חודשים חלפו מאז המינוי הזה, אבל מלחמת יוני התרחשה.
ביוגרפיה > ימיו האחרונים

לאחר שחזר לירושלים ב-1959, המשיך לעסוק במקצוע עריכת הדין, ובנוסף, נבחר לחבר לשכת עורכי הדין הירדנית במועצה העשירית (15 במאי 1959 - 10 במרץ 1960) ובמועצה ה-12 (10 במרץ 1960 - 15 במרץ 1962).
אל-חאג' עומר וערי נפטר בחודש אפריל 1972 בירושלים, בגיל 69.
הוקרה

במהלך שנות עבודתו השונות הוא זכה במספר כיבודים, החשובים שבהם:
מסדר ההצטיינות, אשר הוענק לו על ידי נשיא הרפובליקה הספרדית, פרנסיסקו פרנקו, בשנת 1952.
מדליית אביר מהממשלה הבריטית.
חיי משפחה

הוא נישא לגב' יוסרה קאסם מוסטפא אלתרהי, איתה יש לו חמש בנות ושני בנים:
איקבל וערי - נולדה בנובמבר 1928 ומתה ב-11 בינואר 2021 בירושלים.
סועד וערי - נולדה ב־1932 ומתה ב-3 במרץ 2015 בירושלים.
לילה וערי - נולדה ב-1932 ומתה בינואר 1990 בירושלים.
היפה וערי - נולדה ב-1933 ומתה ב-24 בדצמבר 2016 בירושלים.
קאות׳אר וערי - נולדה ב-1934 ומתה ב-24 באוגוסט 2018 בירושלים.
מוחמד אמין וערי - נולד ב-6 באפריל 1942.
מאמון וערי - נולד ב-21 בפברואר 1944.
הערות שוליים

↑  "من مقتنيات دائرة المكتبة الوطنية الأردنية". 12 באוקטובר 2019. נבדק ב-12 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "الملك سعود في القدس الشريف". 15 במאי 2020. נבדק ב-12 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  كتاب “مشاهير الرجال في المملكة الأردنية الهاشمية – الحلقة الأولى" للناشر مرسي الأشقر – مطبعة الروم الأرثوذكس لعام 1955.
עורך דין עומר וערי בשנת 1927, קצין במכללה לשוטרים בירושלים
עורך דין עומר וערי כסנגור בתיק ההתנקשות במלך עבדאללה הראשון, מלך ירדן ב-1951.
הביקור המלכותי של המלך סעוד בן עבדולעזיז, מלך ממלכת ערב הסעודית, ומלך חוסיין מהממלכה ההאשמית של ירדן בירושלים ב-1953.
עומר וערי בפגישה עם המלך חוסיין להקמת לשכת עורכי הדין הירדנית עם עורך הדין עבדול-חאלק יגמור ועורך הדין ג'ברה אל-אנקר 1955.
עומר וערי בארמון אלחמרה בטריפולי, לוב 1958.
עזריאל קרליבך

| --- | --- |

עזריאל קרליבך, 1 במאי 1942 (צילם: זולטן קלוגר)
 לידה:  7 בנובמבר 1908 י"ג בחשוון ה'תרס"ט לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  11 בפברואר 1956 (בגיל 47) ל' בשבט ה'תשט"ז תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 השכלה:  אוניברסיטת פרידריך וילהלם  ישיבת טלז  אוניברסיטת המבורג  ישיבת מרכז הרב 
 תקופת הפעילות:  1920–1956 (כ־36 שנים)
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב (1956) 
 
עזריאל גוֹטהֶלף קַרְלֵיבַּך (Esriel Gotthelf Carlebach) (י"ג בחשוון ה'תרס"ט, 7 בנובמבר 1908 – ל' בשבט ה'תשט"ז, 11 בפברואר 1956) היה עיתונאי ופובליציסט בתקופת היישוב ובימי ראשית מדינת ישראל. שימש עורכו הראשון של העיתון "ידיעות אחרונות" ומאוחר יותר מייסדו ועורכו הראשון של העיתון "מעריב".
קורות חיים > שנים ראשונות

קרליבך נולד בעיר לייפציג שבקיסרות הגרמנית בשנת 1908 כנצר לשושלת של רבנים תלמידי רבי עקיבא איגר. סבו, הרב שלמה קרליבך, היה רבה של העיר ליבק. אביו, אפרים קרליבך, היה בן 20 כאשר נתמנה לרבה של לייפציג, ובה הקים בית ספר להנחלת השכלה כללית-יהודית רחבה. לבנו קרא על שם רבו, הרב עזריאל הילדסהיימר, מראשי היהדות האורתודוקסית בגרמניה. בן דודו היה הזמר החסידי שלמה קרליבך. דודו של עזריאל קרליבך היה הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך, רבה של המבורג, ועסקן נמרץ עבור הישיבות באירופה.
כבר בגיל 12 כתב עזריאל קרליבך מסה מקיפה על יצירתו של י"ל פרץ, שאותו קרא במקור. בגיל 15 יצא ללמוד בישיבות טֶלְז בליטא. בשנים 1927–1929 למד בישיבת מרכז הרב בירושלים, אצל הרב קוק, ונסמך לרבנות, אולם אחר כך שב לגרמניה והפסיק לשמור מצוות. למד באוניברסיטאות ברלין והמבורג וקיבל תואר דוקטור למשפטים.
קורות חיים > כעיתונאי

הפך לכתב של עיתונים יהודיים, ובהם היומון היידי הוורשאי "הײַנט" ו"הארץ". היה פעיל בחוגים חרדיים, כמו גם בתנועת צעירי מזרחי. כתב סדרת מאמרים המתארת את מסעותיו ברחבי גרמניה, כולל התקלות עם בריונים אנטישמים שהכו אותו ופגעו בכליותיו. ב-1931 מונה לעורך של השבועון היהודי "Israelitisches Familienblatt" בהמבורג.
בשנת 1932 החליט לבצע רעיון מהפכני, כאשר נסע לברית המועצות כדי להתרשם מחיי היהודים במשטר הקומוניסטי. לאחר מכן פרסם ברבים את מסקנותיו מהמסע, שלפיהן אין שום אפשרות ורקע מתאימים לצמיחת חיים יהודיים. מהלך זה הביא לניסיון התנקשות בו מטעם הנוער הקומוניסטי בהמבורג ב-3 בינואר 1933. באותה מידה לא היסס לתקוף גם את המשטר הנאצי, וכך נכלל ב-29 במרץ 1934 ברשימה השחורה של 37 בוגדים במולדת, שהתירה את שלילת חירותו והחרמת רכושו (ברשימה זו נכלל גם פרופ' אלברט איינשטיין). כדי להתהלך חופשי ברחובות ברלין, נהג ללבוש, בסיכון רב, מדי אס אה.
בשנת 1937 עלה לארץ ישראל. הוא הצטרף למערכת "הארץ" ובהמשך עבר לכתוב בעיתון "הצופה". בשנת 1939 היה לעורכו הראשון של העיתון "ידיעות אחרונות".
בשנת 1948, בהיותו עורך "ידיעות אחרונות", נפל סכסוך בינו לבין הבעלים של העיתון, יהודה מוזס. קרליבך חש שמוזס מנסה להשפיע על תוכני העיתון, ולמנוע פרסום שעלול לפגוע במפרסמים של העיתון. קרליבך ראה בכך פגיעה אתית בתפקידו של העיתון. הקש ששבר את גב הגמל היה כאשר נשלח קרליבך לדיונים באו"ם שעסקו בתוכנית החלוקה ב-1947. קרליבך, שרצה שידיעותיו הבלעדיות יגיעו ראשונות, שלח אותן בטלגרף "דחוף", בתוספת מחיר, והיה משוכנע שמוזס יהיה מאושר מהסקופים שסיפק לעיתון. במקום זה קיבל מברק ובו שלוש מילים: Stop cabling urgent (אנגלית: "הפסק לטלגרף דחוף").