אתרי הנידונים האוסטרליים
אתרי הנידונים > טסמניה

אחוזות וולמרס ובריקנדון: חוות חקלאיות אלו נבנו ליד לונגפורד שבטסמניה ב-1817, ובהם הועסקו אסירים על ידי המתיישבים בתמורה למזון וביגוד, בהתאם לחוזה עם הממשל הקולוניאלי. שתי החוות הוחזקו ברצף על ידי שישה דורות של אותה משפחה (ארצ'ר), החל מ-1820 ועד ימינו. החוות הוספו לרשימת אתרי המורשת הלאומית של אוסטרליה בנובמבר 2007, מאחר שהם הוגדרו כבעלי חשיבות לאומית רבה בגין הקשר ההדוק שלהם למערכת הקונסיגנציה של האסירים. באחוזת וולמרס נמצאים 18 מבנים, ובאחוזת בריקנדון קיימים 20 מבנים מסוגים שונים.
מפעל הנשים קסקיידס: בית סוהר זה הוקם במושבת העונשין שבארץ ואן דימן, בה נמצא כיום החלק המערבי של בירת טסמניה הובארט. מטרת המפעל בעת פתיחתו ב-1828 הייתה להפריד בין הנשים לבין ההשפעות השליליות והפיתויים של הובארט, ובנוסף להגן על החברה מפני השפעתן הבלתי מוסרית והמשחיתה. למן תחילת הפעלתו ועד סגירתו ב-1856 שהו במפעל כ-25,000 נשים, והוא הוצג על ידי ממשלת בריטניה כסמל לשאיפתה להיאבק בפשיעה וליישם את מדיניותה הקולוניאלית. מיקומו הגאוגרפי של המפעל היה באזור ביצתי ומבודד, והיו בו גם בית חולים ומרפאה. המפעל הוא מפעל הנשים היחיד שבו נותרו מספיק שרידים המסייעים להבין כיצד בדיוק נראו מפעלי נשים. כיום משמש המפעל כמוזיאון הכולל שלוש מתוך חמש החצרות המקוריות חצרות אלו הן אזורי כליאה המוקפים על ידי חומות גבוהות, וגודל החצרות הוא 42 על 60 מטרים. האוסף הארכאולוגי של האתר כולל כ-2,000 מוצגים. המפעל מנוהל על ידי רשות ניהול האתר ההיסטורי פורט ארתור.
האתר ההיסטורי מכרות הפחם: אתר זה היה במשך 15 שנים (1833–1848) תחנת עונשין ובאותה עת גם מכרה הפחם הפעיל הראשון של ארץ ואן-דימן. אף שהפעלת המכרה על ידי הממשלה נפסקה, כריית הפחם נמשכה עד שנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי מפעיל פרטי שהשתמש גם הוא באסירים. לאחר מכן ננטש המכרה ולא נעשה בו שימוש נוסף. כיום כולל האתר את שרידי מגורי האסירים, אנשי המנהלה והצבא, מחצבה, תשתית התחבורה של המחנה, וארבעה ראשי בורות כרייה (pitheads).
תחנת המבחן דרלינגטון שכנה בצפון האי ההררי מריה, הממוקם מול חופה המזרחי של טסמניה. התחנה פעלה בין 1825 ל-1832 כמושבת עונשין, ובין 1842 ל-1850 שימשה כתחנת מבחן. התחנה הייתה מקום כליאה עם תנאים קשים, ושיקום האסירים שנכלאו בה נעשה באמצעות עבודה מחוץ לכותלי הכלא, כגון במחצבות אבן גיר. התחנה מורכבת מקסרקטינים אחדים שנבנו מסביב לחצר מרכזית בצורת האות האנגלית U, ובנוסף להם מספר מבנים מנהליים. מבנים ובניינים אחדים מתקופה זו שרדו ללא פגע, אך מבנים אחדים נחרבו כמעט לחלוטין. בין 1825 ל-1850 נכלאו במקום אסירים פוליטיים, ולאורך כל תקופת פעילות התחנה נכלאו האסירים המסוכנים ביותר בתנאי בידוד. לאחר סגירת תחנת המבחן שימשו המבנים כחווה חקלאית, מפעל לייצור סיד, וכיום כפארק.
פורט ארתור היא כיום עיירה קטנה עם נמל ים, הממוקמת במפרץ קרנרבון במרחק 60 קילומטרים דרומית-מזרחית לבירת טסמניה הובארט. תחנת עונשין זו פעלה בין 1830 ל-1877, ותנאי השהייה בה כללו עבודת כפייה מסוכנת, ענישה גופנית ומעקב צמוד אחר האסירים. האסירים הועסקו במספר מקומות כגון מספנות הנמל, מחצבות, וטחנת מים שהופעלה בכח ידני. בעיירה נמצאים שרידיהם של עשרות מבנים אזרחיים וצבאיים, וכן בית חולים ובית משוגעים. בפוינט פר שמול העיירה נבנו בתי מלאכה ובית כלא שיועדו ל-3,500 ילדים בגיל 9 עד 18, על מנת לשקם אותם באמצעות שיטות גופניות וחינוכיות, אך תוך הענקת השכלה בסיסית בלבד. בית הכלא הזה נסגר ב-1849. בשלהי המאה ה-19 הפכה פורט ארתור לעיירה רגילה, אך לאחר מכן נחרבה בשרפה. בשנות ה-50 החלה להתפתח תעשיית תיירות מקומית, וכיום העיירה היא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר באוסטרליה.