stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבל מצדה
היסטוריה

רעיון הרכבל במצדה הועלה כבר בשנת 1955 עת החלו המחשבות על הקמת מלון בעין בוקק, 15 קילומטר דרומית למצדה, אליה יעלו התיירים ב"מסילת כבלים". לקראת החפירות הקים חיל ההנדסה רכבת כבלים חשמלית למצדה ממחנה החופרים ממערב למצדה, לצורך העלאת ציוד החפירה והשחזור.
בשנת 1963 הציעה הנהלת אגד להקים רכבל לפסגת המצדה מצידה המזרחי. ההצעה נדחתה על ידי משרד התיירות וגורמים אחרים, שכן אז עיקר העניין בביקור במצדה היה הטיפוס לפסגה.
במהלך החפירות הארכאולוגיות במצדה של יגאל ידין ב-1965, שב והועלה הרעיון להקים רכבל למצדה על ידי מועצה אזורית תמר שראתה בו מכשיר לפיתוח התיירות באזור. בחינת החלופות לגישה להר מצאה שרכבל יהיה זול יותר מהקמת כביש מערד אל האתר. באוקטובר 1966 הוחלט על ידי ועדה של רשות הטבע והגנים, המועצה האזורית ומשרדי התחבורה והתיירות להקים רכבל מהצד המזרחי של מצדה אל רחבה בצד המערבי, ממנה יעלו המבקרים בשביל הסוללה. ההצעה נבחרה לאחר שהאפשרות להעלות כלי רכב אל המצדה נשללה בגלל הפגיעה בהר והקמת כביש שיחבר את הצד המזרחי והמערבי נדחתה בגלל מחסור במשאבים. להחלטה היו מתנגדים ששללו בכלל הקמת רכבל במצדה בגלל הפגיעה בחוויית הטיפוס למצדה. הרכבל תוכנן לכלול 20 קרוניות שכל אחת תישא עד 4 אנשים.
בסוף 1966 פורסם מכרז להקמת הרכבל והפעלתו, אך בתום המכרז נמצא שלא הוצעו הצעות. במקום זאת הוחלט להוציא למכרז רק את הקמת הרכבל ולא את הפעלתו, שתיעשה על ידי רשות הטבע והגנים. חברה שווייצרית תכננה את הרכבל, אולם מלחמת ששת הימים שינתה את סדרי הקדימויות והקמת רכבל בחרמון תפס קדימות על פני הרכבל למצדה. בפברואר 1968 מחה פרופ' יגאל ידין על העיכוב בהקמת הרכבל, שבהיעדרו, לטענת ידין, רק מעטים באים לבקר במצדה.
ביולי 1968 פורסם שנמצא המשקיע להקמת הרכבל. בינתיים הוסבה התכנית מרכבל אל הרחבה שלפני שביל הסוללה, לרכבל שיעלה ישירות אל פסגת ההר. המשקיע, איש עסקים יהודי אמריקני, בשם ארנולד קגן, ביקש הלוואה בהתאם לתנאי אזורי הפיתוח, ממשרד התיירות לצורך הקמת הרכבל.
עבודות ההקמה החלו בפברואר 1970 על ידי חברת ברנדלה (Brändle) השווייצרית יחד עם קבלן ישראלי בשם פוגטש. המהנדס ההונגרי, גיאורג סשי שבנה גם את רכבל ראש הנקרה, היה אחראי על תכנון ובניית הרכבל. הרכבל נחנך שנה אחר כך ב-11 בפברואר 1971. עם פתיחת הרכבל ביקש שר הדתות, זרח ורהפטיג, לכבד את זכר הנופלים במצדה בהימנעות מהפעלת הרכבל בשבת אך בקשתו לא התקבלה.
זמן הנסיעה ברכבל, שאורכו 840 מטר, והעפיל מ-250 מטר מתחת לפני הים לגובה של 18 מטר מעל פני הים, היה שלוש וחצי דקות ובמהלך היום הוא פעל מדי חצי שעה. שני הקרונות היו בעלי תפוסה של 40 איש כל אחד. עלות הקמת הרכבל הייתה למעלה ממיליון לירות ועלות נסיעה בודדת נקבעה לארבע לירות למבוגר ו-3 לירות לילד.
בערד טענו שפתיחת הרכבל פגעה בתיירות בעיר כי התיירים העדיפו להגיע למצדה ממזרח ולעלות ברכבל. בתחילת 1973 הורחבה קיבולת הרכבל מ-500 איש לשעה ל-650 איש לשעה.
בשנים 1997–1998 עבר המקום שיפוץ נרחב, מערכות הרכבל המכניות נרכשו מחברת פון רול הולדינג (אנ')
השווייצרית וקרונותיו הוחלפו. מיקום התחנה העליונה שונה, ונבנה גשר תלוי המאפשר למוגבלי תנועה להיכנס לאתר ללא טיפוס במדרגות.
בעד ונגד

התומכים ברכבל טענו שהמוני תיירים הגיעו למרגלות המצדה ונמנעו מלטפס אליו בגלל המאמץ. נטען גם שלתיירים לא היה זמן מספיק גם לטפס למצדה וגם לבקר בעין גדי.
להקמת הרכבל היו מתנגדים ששללו את רעיון העלייה למצדה שלא בטיפוס או התנגדו לפגיעה בנוף. יהודה אלמוג צוטט כאומר:
זאב משל, אחד מחוקרי מצדה, ארגן ועד ציבורי נגד הרכבל בגרסתו הראשונית שרק עקפה את המצדה אל רחבת הסוללה. בתזכיר שהפיץ העלה את הטענות הבאות:
הרכבל נעשה תוד התעלמות מיחודה של מצדה.
מסלול הרכבת חודר אל השטח שבקרבתה המיידית.
השטח מסביב למצדה יפגע.
הרכבת לא תביא פתרון של ממש לבעיות התחבורה באזור.
היו גם שהעלו חששות כלכליים לגבי הקמת הרכבל:
עם שינוי התוכנית לרכבל שיעלה למרום ההר, התגברו ההתנגדויות על הפגיעה בנוף.
התנגדות אחרת הגיעה מצד המפד"ל אשר חששה שהרכבל יופעל בשבת ויהיה בכך, לטענת שר הדתות, זרח ורהפטיג, חילול זכרם של גבורי מצדה.
הערות שוליים

↑  יאיר קוטלר, מלון ומרחצאות בעין בוקק, הארץ, 28 בדצמבר 1955
↑  רכבת כבלים חשמלית למצדה, על המשמר, 21 באוגוסט 1963
עזרא ריבליס, מחר-האות להסתערות על צפונות מצדה, על המשמר, 14 באוקטובר 1963
החפירות החדשות במצדה, הצופה, 18 באוקטובר 1963
↑  יהודה הגדרתי, סכסוך תחבורה עלול להעיב על הביקורים במצדה המשוחזרת, הַבֹּקֶר, 28 בדצמבר 1965; המשך
↑  תותקן רכבת כבלים למצדה, דבר, 18 בינואר 1965
↑  יציעו להפעיל רכבת־כבלים לפיסגת מצדה, מעריב, 21 ביוני 1965
↑  הצעה לבנות רכבת כבלים במצדה, על המשמר, 28 באוקטובר 1965
↑  צבי אילן, החלטה להקים רכבת כבלים במצדה, למרחב, 19 באוקטובר 1966
↑  בניית רכבת כבלים למצדה תושלם עד לחורף הבא, על המשמר, 5 בינואר 1967
↑  סיעת המפד"ל תפעל לביטול המכרז על בניין "רכבל" למצדה, הצופה, 26 בינואר 1967
↑  יונה כהן, מה עושים לפיתוח התיירות?, הצופה, 26 באפריל 1967
↑  החרמון מתחרה במצדה, מעריב, 29 בנובמבר 1967
↑  יגאל ידין, כל שעשינו במצדה אינו מנוצל בשל חוסר מעלית לעליה להר, דבר, 23 בפברואר 1968
↑  רכבל למצדה, על המשמר, 16 ביולי 1968
1 2  ש. גבעון, החולם למרגלות מצדה, מעריב, 25 באפריל 1969
↑  משקיע אמריקני יבנה רכבל למצדה, למרחב, 13 ביוני 1969
↑  הרכבל במצדה - לשלב ביצוע, על המשמר, 14 באוקטובר 1969
↑  למצדה, מעריב, 5 ביוני 1970
↑  שלמה גבעון, בשלוש וחצי דקות אל פסגת מצדה, מעריב, 11 בפברואר 1971
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1971
↑  רכבל ל־400 אלף נוסעים במצדה, על המשמר, 3 בנובמבר 1969
↑  הופעל הרכבל למצדה, דבר, 12 בפברואר 1971
↑  אלי אייל, פלוס 600 במרחק 25 דקות ממינוס 400, מעריב, 29 במרץ 1972
↑  1.2 מיליון ל"י יושקעו במצדה ובקיסריה, דבר, 19 במרץ 1973
↑  צבי אילן, אביזר זר לאתר, למרחב, 19 בפברואר 1971
1 2  אבנר מיכאלי, בל תפול מצדה קרבן לאינטרסים כלכליים, למרחב, 29 במרץ 1967
↑  מתחילים לכבל במצדה, למרחב, 13 בנובמבר 1969
↑  נפתחה הוועידה למען השבת, דבר, 12 במאי 1969
היופעל הרכבל במצדה בשבת, הצופה, 19 בנובמבר 1969
יהושע ביצור, הרכבל במצדה בשבתות, מעריב, 25 במרץ 1971
שיתוק רפה חד

| --- | --- |

דימות תהודה מגנטית שלהתנפחות עמוד השדרה שנגרמה על ידי שיתוק רפה חד (AFM)
 שמות נוספים:  Acute flaccid paralysis with interior myelitis, Acute flaccid myelitis
 תחום:  נרולוגיה
 שכיחות:  נדיר
 גורם:  באופן כללי לא ידוע, אך חושבים שהגורם נגיפי
 תסמינים:  חולשה, תגובות רפלקסיביות מופחתות, קושי בלבלוע או לדבר
 אבחון:  הדמיה רפואית, בדיקת הולכה עצבית, בדיקת נוזל המוח והשדרה
 טיפול:  טיפול סימפטומטי, פיזיוטרפיה, הנשמה מלאכותית מכנית
 סיבוכים:  בעיות נשימה, אצירת שתן
 פרוגנוזה:  משתנה
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  C000629404
שיתוק רפה חד/שיתוק דמוי פוליו (AFM) הוא מצב חמור של חוט השדרה. התסמינים כוללים הופעה מהירה של חולשת זרועות או רגליים וירידה ברפלקסים. קושי בהזזת העיניים, דיבור או בבליעה עלולים להתרחש גם כן. לפעמים, חוסר תחושה או כאב עשויים להיות נוכחים. סיבוכים יכולים לכלול קשיי נשימה.
הסיבה לרוב המקרים אינה ברורה נכון לשנת 2018. יותר מ-90% מהמקרים האחרונים עקבו אחר זיהום נגיפי קל, כגון אנטרו וירוס. בעוד שפוליו יכול לגרום ל-AFM, מאז 2014, הוא לא היה מעורב במקרים בארצות הברית. המנגנון הבסיסי כרוך בפגיעה בחומר האפור של חוט השדרה. האבחון עשוי להיבדק על ידי הדמיה רפואית של עמוד השדרה, בדיקת אלקטרומיוגרפיה ובדיקת נוזל המוח והשדרה.
הטיפול כולל טיפול פליאטיבי. ניתן להמליץ על פיזיותרפיה. מדי פעם נדרשת הנשמה מלאכותית מכנית כדי לעזור למטופל לנשום. התוצאות. המצב נדיר ומופיע לרוב בילדים. פחות מאחד מכל 500,000 ילדים מושפע בשנה בארצות הברית. למרות שהמחלה אינה חדשה, לא הייתה עלייה במספר המקרים מאז 2014 בארצות הברית. בשנת 2018 אומתו 233 מקרים בארצות הברית.
סימנים ותסמינים

התסמינים כוללים:
קושי להזיז את העיניים או צניחת עפעפיים
צניחת פנים או חולשה
קושי בבליעה או דיבור מעורפל
חולשה פתאומית של היד או הרגליים
סיכום המצב על ידי המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בשנת 2014:
סממנים נפוצים כוללים חולשת גפיים חריפה ומציאות ייחודיות ב-MRI של חוט השדרה מכילים פצעים שאינם מחלימים, ובגדול מוגבלים לחומר אפור. ברוב המקרים, הפצעים האלו התפרשו ליותר משכבה אחת של חוט השדרה. לחלק גם היה דיספונקציה חריפה של עצבי גולגולת עם פצעי קשרים בגזע המוח שאינם משתפרים. אף אחד מן הילדים שחלו מהמחלה חוו מצב נפשי שונה או פרכוסים. לאף אחד לא היה פצעים בקורטקס, תת-קורטקס, גנגליונים בזליים, או, תלמי ב-MRI. רוב הילדים דיווח על מחלה נישמתית (נפוצה כגון: צינון) כ-שבועיים לפני הפיתוח של התסמינים הנרולוגיים.
גורמים

מחקרים רבים התמקדו בנגיף ה-Nonpolio enterovirus 68 (EV-D68) ו-71 (EV-A71), גורם שכיח למחלת ידיים, כף הרגל והפה בתינוקות וילדים צעירים, חברים במין enterovirus D ו-enterovirus A, בהתאמה, כגורם חשוד. כמה ראיות תומכות בתפקיד סיבתי של EV-D68. Coxsackievirus A16 עשוי גם למלא תפקיד במקרים מסוימים.
דו"ח שבועי של תחלואה ותמותה משנת 2014 ציין את הקושי לבסס סיבתיות על ידי הנגיף. אבינדרה נאת', המנהלת הקלינית של המכון הלאומי להפרעות נוירולוגיות ושבץ ונשיאת האגודה הבינלאומית לנוירו-וירולוגיה, השוותה את המצב לחקירות הממושכות שהובילו לאישור של HIV כגורם לאיידס. בתגובה להצעה שייתכן שה-Enterovirus משתלט על תפקיד הפוליו, אמר Nath כי EV-D68 היה הרבה פחות אלים והתפשט הרבה יותר לאט מפוליו, ושבניגוד לפוליו, רק מקרים בודדים של שיתוק נראו בכל אלף ילדים שנדבקו. הוא גם הציע שיש להעריך גם מבוגרים עם מחלות בדרכי הנשימה עבור חסרים נוירולוגיים, וכי יש להתייחס למחלה זיהומית כגורם כאשר חולים מציגים תסמינים נוירולוגיים.
דו"ח שלאחר מכן תיאר 29 מקרים של AFM הקשורים ל-EV-D68 באירופה בשנת 2016, וציין, "אלה כנראה מייצגים רק את קצה הקרחון".
CDC רואה ב-2018 שנת שיא, מקרים מתועדים שנתיים של AFM הגיעו לשיא של 238 ברחבי הארץ. התפוצה הנמוכה יחסית בשנת 2020 עשויה לשקף את השימוש באמצעים להפחתת זיהומים במגפת COVID-19.
בגלל הזינוק של EV-D68 בשנת 2022 רשת Health Alert (HAN) פרסמה הודעה לספקי שירותי בריאות ובתי חולים. ה-CDC הזהיר רופאים שגילויי EV-D68 המשיכו להיות גבוהים. "אתרי מעקב זקיפים מדווחים על שיעור גבוה יותר של חיוביות EV-D68 בילדים שהם רינו-וירוס או אנטרו-וירוס חיוביים בהשוואה לשנים קודמות", כתבה הסוכנות. על הרופאים להיות מודעים ל"פוטנציאל לעלייה במקרי AFM בשבועות הקרובים". CDC קורא לספקי שירותי בריאות לשקול את EV-D68 כגורם אפשרי למחלות נשימתיות חריפות וקשות ולעלייה פוטנציאלית במקרי AFM.
אבחון

AFM מאובחנת על ידי בדיקת מערכת העצבים של האדם בשילוב עם סקירת תמונות של חוט השדרה. רופא יכול לבחון את מערכת העצבים של האדם ואת המקומות בגוף שבהם יש לו חולשה, טונוס שרירים ירוד וירידה ברפלקסים. בנוסף, רופא יכול לבצע הדמיית תהודה מגנטית כדי להסתכל על המוח וחוט השדרה של אדם, לעשות בדיקות מעבדה על נוזל המוח השדרה (CSF, הנוזל סביב המוח וחוט השדרה), ויכול לבדוק הולכה עצבית (דחף שנשלח לאורך סיב עצב) ותגובה.
אבחון של שיתוק דמוי פוליו (AFM) מצריך שיתוק גפיים חריף ולפחות נגע אחד בחומר אפור בחוט השדרה. CSF צריך להראות pleocytosis (אנ').
מניעה

ה-CDC ממליץ, "כדי למנוע זיהומים באופן כללי, אנשים צריכים להישאר בבית אם הם חולים, לשטוף את ידיהם לעיתים קרובות במים וסבון, להימנע ממגע קרוב (כגון מגע ולחיצת ידיים) עם חולים, ולנקות ולחטא משטחים הננגעים לעיתים קרובות."
טיפול

הטיפול כולל טיפול פאליטיבי. ניתן להמליץ על פיזיותרפיה. מדי פעם נדרש אוורור מכני לתמיכה בנשימה.
לא ברור אם אימונוגלובולין, קורטיקוסטרואידים, חילופי פלזמה או תרופות אנטי-ויראליות שימושיים.
תוצאות

מחקרים מ-2014 עד 2017 הצביעו על תוצאה גרועה עבור מקרים רבים. שבעה מתוך 61 מקרים עם EVD68 שזוהו ולשמונה מעקבים ארוכי טווח היו החלמה מלאה; שני מקרי מוות תוארו באנשים עם דחיקה חיסונית חמורה (אחד עם EVD68 ואחד עם EVD68 ו-coxsackie A16 שזוהו).
שישה מתוך 10 ילדים בדנבר נשלחו הביתה לטיפול חוץ. חלק מהילדים עם מקרים קלים ובינוניים החלימו חלקית מחולשת גפיים זמנית אך עדיין סובלים מחולשה קבועה, בעוד שאלו עם מקרים חמורים יותר פחות החלימו. פיזיותרפיה אינטנסיבית וריפוי בעיסוק עשויים להועיל להחלמה.
אפידימיולוגיה

דפוס עונתי נראה בהתפרצויות, עם עלייה ניכרת במקרים המדווחים בסוף הקיץ ותחילת הסתיו.
ה-CDC קבע והגיש ל-GenBank רצפים גנומיים מלאים או כמעט מלאים עבור שלושה זנים ידועים של הנגיף, שהם "קשורים גנטית לזנים של הנגיף EV-D68 שהתגלו בשנים קודמות בארצות הברית, אירופה ואסיה. "
בעוד שנראה כי שיעורי התסמינים השיתוקיים נמצאים בקורלציה עם מספר הזיהומים בדרכי הנשימה, בדיווחים אנקדוטליים ראשוניים, המקרים אינם מקובצים בתוך משפחה או בית ספר, דבר המצביע על כך שהשיתוק כשלעצמו אינו מדבק ישירות, אלא מתעורר כסיבוך נדיר מאוד. של הזיהום השכיח בדרכי הנשימה.
מקרים של מחלות דומות דווחו בקנדה, צפון אירופה ויפן. מעל 90% מהמקרים המדווחים הם בילדים.
היסטוריה

קבוצה בטקסס דיווחה שהבחינה בדפוס בשנת 2013 של אחד עד ארבעה מקרים בשנה עם מאפיינים דומים של פוליו.
בשנת 2014, הדוח השבועי של CDC Morbidity and Mortality Report ושיחת ועידה של CDC Clinician Outreach and Communication Activity, ציינו שבמקרים רבים היו כאבי צוואר, גב או גפיים, אך חוץ מזה, אלו שנפגעו היו בדרך כלל תקינים. תחושה בגפיים שלהם. כמה משתתפים בשיחת הוועידה דנו האם כאב, שייחלש מאוחר יותר, עשוי להקדים את תחילת השיתוק.
דו"ח מאוקטובר 2014 תיאר התפרצויות בקליפורניה ובקולורדו, והציע כי מספר המקרים עשוי להיות 100 או יותר ברחבי ארצות הברית. האבחנה כללה היסטוריה רפואית מפורטת, הדמיית MRI וביטול דלקת חוד השדרה רוחבית או תסמונת גייאן בארה כגורמים אפשריים. רופאים השתמשו ברשימת תפוצה מקוונת כדי לתקשר על מקרים דומים באלבמה וקנזס. מקבץ המקרים הידוע הגדול ביותר היה בקולורדו, עם 29 בסך הכל, 12 מהם דווחו מאוגוסט ואילך של אותה שנה.
שלושה מתוך ארבעה מקרים שטופלו באלבמה כללו חוסר יכולת מוחלט להזיז זרוע אחת, שמזכירה פגיעה עצבית היקפית:
בית החולים רחמים לילדים, שהיו לו שלושה או ארבעה מקרים בשנת 2014, דיווח כי תמונות ה-MRI והתסמינים מחקים מקרוב פוליו. הם דיווחו: "התפרצות פתאומית של שיתוק רפוי בגפיים בודדות או מרובות ללא ממצאים תחושתיים, בדיקות ה-MRI מראות עלייה אחידה באות קרני הגחון של חוט השדרה - זה בדיוק אותו אזור של חוט השדרה המושפע מפוליו... כמעט לכל החולים יש עלייה בתאי הדם הלבנים בנוזל השדרה. לחלק מהחולים יש ממצאים בגזע המוח וממצאים בעצב הגולגולתי".
מתוך 64 מטופלים שעומדים בקריטריונים של ה-CDC לפני 29 באוקטובר 2014, 80% סבלו ממחלה נשימתית קודמת ו-75% דיווחו על חום בימים שקדמו לחולשת הגפיים, שהתחילה בדרך כלל בפתאומיות. עד 20 בנובמבר, מספר המקרים המאושרים עמד על 88 מ-29 מדינות.
ה-CDC ביקש מרופאים לספק מידע על מקרים העומדים בקריטריונים אלה: מטופלים שאובחנו לאחר 1 באוגוסט 2014, שלא מלאו להם 22, מראים התחלה חריפה של חולשת איבר מוקד, עם פגיעה בחוט השדרה המוגבלת במידה רבה לחומר האפור ההודמה על ידי MRI.
בנובמבר 2018, ה-CDC דיווח שהם חוקרים 286 מקרים, עם לפחות 116 מקרים מאושרים ב-31 מדינות. ה-CDC מקים כוח משימה לחקור את הסיבות ולמצוא טיפולים.
הערים המטרופוליניות של איטליה

הערים המטרופוליניות של איטליה
הערים המטרופוליניות של איטליה (באיטלקית: Città metropolitane d'Italia) הן מאז 2015 ישויות בחלוקה מנהלית של איטליה, סוג מיוחד של נפה. העיר המטרופולינית, כהגדרתה בחוק, כוללת עיר ליבה גדולה והעיירות הסמוכות הקטנות יותר הקשורות אליה באופן הדוק בהקשר לפעילות כלכלית ושירותים ציבוריים חיוניים וכן ביחסי תרבות ומאפיינים טריטוריאליים.
היסטוריה

החוק המקורי משנת 1990 ייחד כערים מטרופוליניות את הקומונות של טורינו, מילאנו, ונציה, ג'נובה, בולוניה, פירנצה, רומא, בארי, נאפולי והעורף שלהם בהתאמה, תוך שמירה על הזכות של אזורים אוטונומיים לייחד אזורים מטרופוליניים בשטחם. בשנת 2009 נוספה רג'ו די קלבריה לרשימה. האזורים המטרופוליניים שייוחדו על ידי המחוזות האוטונומיים היו: קליארי בסרדיניה; קטניה, מסינה ופלרמו בסיציליה.
ב-3 באפריל 2014 אישר הפרלמנט האיטלקי חוק שהקים 10 ערים מטרופוליניות באיטליה, למעט המחוזות האוטונומיים. ארבעה נוספים נוספו אחר כך. החלוקה לערים המטרופוליניות החדשות נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2015.
ממשל

עיר מטרופולינית מורכבת מעיר מרכזית, המשמשת כמושב השלטון, ומהקומונות הסובבות אותה (comuni). בראש כל עיר מטרופולינית עומד ראש עיריית מטרופולין (sindaco metropolitano), הנעזר בגוף מחוקק, המועצה המטרופולינית (consiglio metropolitano), ועל ידי מועצה לא מחוקקת, ועידת המטרופולין (conferenza metropolitana).
ראש עיריית המטרופולין הוא המנכ"ל של העיר. ראש העיר מייצג, מכנס ומנהל את ישיבות המועצה המטרופולינית, מנהל את משרדי עירייה, מפקח על תפקוד שירותי העיר ומכין את תקציב העיר. ראש עיריית קומונת בירת הנפה הפך אוטומטית לראש העיר המטרופוליני.
המועצה המטרופולינית היא הגוף המחוקק הראשי של העיר המטרופולינית. היא מציעה חוקים ותיקונים לוועידת המטרופולין, ומאשרת תוכניות, תקנות וכללים שהגיש לה ראש עיר המטרופולין כדוגמת התקציב. המועצה מורכבת מראשי ערים וראשי מועצות אזוריות של כל קומונה במטרופולין שנבחרו מביניהם תוך שימוש חלקי ברשימה פתוחה וייצוג פרופורציונלי, עם מושבים שהוקצו בשיטת ג'פרסון. חברי מועצת המטרופולין נבחרים למשך חמש שנות כהונה. קולות לחברות במועצה המטרופולינית משוקללים על ידי קיבוץ קהילות של אוכלוסייה מסוימת לתשע קבוצות כך שקולות של ראשי הערים ומועצות העיר של הקבוצות המאוכלסות יותר שוות יותר מאלו של קבוצות עם פחות אוכלוסיות. מספר חברי מועצת העיר המטרופולינית תלוי באוכלוסייתה: בערים מטרופוליניות עם אוכלוסייה של 3 מיליון ומעלה יש 24 חברי מועצה; בערים מטרופוליניות עם מעל ל-800,000 תושבים, אך פחות מ-3 מיליון תושבים יש 18 חברי מועצה; בכל ערי המטרופולין האחרות יש 14 חברי מועצה.
ועידת המטרופולין מאמצת או דוחה חוקים ותיקונים שאושרו על ידי המועצה המטרופולינית. זהו הגוף המאשר האולטימטיבי לתקציב העיר. הפעולות בוועידה דורשות הצבעות של לפחות שני שלישים מהקומונות בעיר המטרופולינית ורוב האוכלוסייה התושבים הכללית. הוועידה מורכבת מכל ראשי הערים של הקומונות בעיר המטרופולינית.
תפקידים

ערים מטרופוליניות מבצעות את הפונקציות הבסיסיות של נפה. עם זאת, פונקציות מסוימות שהועברו להם כוללות, אך אינן מוגבלות ל:
תכנון ובנייה מקומיים;
מתן שירותי משטרה מקומיים;
תיאום תחבורה ושירותי עיר.
ערים מטרופוליניות

| עיר מטרופולינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה (ינואר 2019) | צפיפות אוכלוסייה (לקמ"ר) | תאריך | ראש עיר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רומא | 5,352 | 4,342,212 | 811 | 3 באפריל 2014 | וירג'יניה ראג'י (M5S) |
| מילאנו | 1,575 | 3,250,315 | 2,064 | 3 באפריל 2014 | ג'וזפה סאלה (PD) |
| נאפולי | 1,171 | 3,084,890 | 2,634 | 3 באפריל 2014 | לואיג'י דה מאג'יסטריס (DemA) |
| טורינו | 6,829 | 2,259,523 | 331 | 3 באפריל 2014 | קיארה אפנדינו (M5S) |
| פלרמו | 5,009 | 1,252,588 | 250 | 4 באוגוסט 2015 | לאולוקה אורלנדו (עצמאי) |
| בארי | 3,821 | 1,251,994 | 328 | 3 באפריל 2014 | אנטוניו דאקרו (PD) |
| קטניה | 3,574 | 1,107,702 | 310 | 4 באוגוסט 2015 | סלבו פולייזה (FI) |
| פירנצה | 3,514 | 1,011,349 | 288 | 3 באפריל 2014 | דריו נרדלה (PD) |
| בולוניה | 3,702 | 1,014,619 | 274 | 3 באפריל 2014 | וירג'יניו מרולה (PD) |
| ג'נובה | 1,839 | 841,180 | 457 | 3 באפריל 2014 | מרקו בוצ'י (FI) |
| ונציה | 2,462 | 853,338 | 347 | 3 באפריל 2014 | לואיג'י ברוניארו (עצמאי) |
| מסינה | 3,266 | 626,876 | 192 | 4 באוגוסט 2015 | קטאנו דה לוקה (UdC) |
| רג'ו קלבריה | 3,183 | 548,009 | 172 | 3 באפריל 2014 | ג'וזפה פאלקומטה (PD) |
| קליארי | 1,248 | 431,038 | 345 | 4 בפברואר 2106 | מסימו צדה (עצמאי) |
הערות שוליים

↑  Law 8 June 1990 n. 142
↑  Legge 5 maggio 2009, n. 42
↑  Addio alle vecchie Province, è legge il Ddl Delrio. Forza Italia: è un golpe
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "LEGGE 7 aprile 2014, n. 56" (PDF). ponmetro.it/. Pon Metro. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2019-08-13. נבדק ב-2020-06-24.
ועידת האג (1969)

כנס הפתיחה של ועידת האג
ועידת האג או פסגת האג, התקיימה ב-1 וב-2 בדצמבר 1969 ביוזמתו של ז'ורז' פומפידו שכיהן באותה תקופה כנשיא צרפת, ובתמיכה של וילי ברנדט קנצלר גרמניה.
לוועידה היו מספר מטרות: שילוב אינטרסים של מנהיגי הקהילה האירופית לחיזוק והעמקת הקהילה, השגת הסכמה על נושאים תקציביים, קידום הצטרפות של מדינות נוספות וגם שיתוף פעולה טכנולוגי, והתקדמות לקראת איחוד כלכלי ומוניטרי. ועידת האג היוותה שלב מכריע בתהליך האינטגרציה האירופית.
משתתפים

בוועידה השתתפו שש המדינות המקימות של הקהילה האירופית - שלוש מדינות בנלוקס (בלגיה הולנד ולוקסמבורג) צרפת, גרמניה ואיטליה.
עוד בטרם הקמת הוועידה, צרפת, בהנהגתו של שארל דה גול, הטמיעה מדיניות כלכלית שמבוססת על חקלאות. היא עשתה זאת בקושי רב ולאחר ניסיונות שכנוע רבים כלפי המדינות החברות האחרות. בנוסף, צרפת חששה מהצטרפותה של בריטניה לקהילה, משום שהחקלאות בבריטניה לא הייתה מפותחת דיה, על כן היא חששה שהמדיניות המבוססת חקלאות שהטמיעה, עתידה להשתנות.
רקע > משבר הכיסא הריק

"משבר הכיסא הריק" הוא כינוי למחלוקת בין מנהיגי המדינות החברות בקהילה האירופית לגבי האופן בו יש להמשיך לקדם את תהליך האינטגרציה האירופית.
בשנת 1965, עלתה הצעה לפתח את כלכלת הקהילה האירופית באופן עצמאי וללא תלות בכלכלת המדינות החברות, באמצעות לקיחת המיסים על הייבוא במקום דמי החברות המדינתיים. בנוסף ההצעה כללה מתן סמכות פיקוח תקציבית לפרלמנט האירופי ומעבר לקבלת החלטות במועצה ברוב מיוחד ולא פה אחד, כפי שהיה נהוג קודם לכן. צרפת הייתה המתנגדת היחידה להצעה זו, וכתוצאה מהתנגדות זו, נשיא צרפת, שארל דה גול, החזיר את נציגיה של צרפת מהפרלמנט בבריסל והצהיר שלא ישובו עד שצרפת תקבל את מבוקשה. מהלך זה מנע מהקהילה לפעול ולקדם החלטות, וגרם למשבר דיפלומטי חמור שנמשך כשישה חודשים.
על מנת לפתור משבר זה, נוסחה פשרה שכונתה "פשרת לוקסמבורג" ב-1966, בה נקבע שהחלטות הקהילה יתקבלו ברוב קולות ולא פה אחד, חוץ מנושאים בעלי חשיבות לאומית. בנוסף, במסגרת הפשרה הוחלט למשוך את ההצעה לתקציב קהילתי עצמאי, ונאסר על חברי הנציבות להעביר ביקורת פומבית על עמדותיהם של ראשי המדינות החברות. כמו כן, נאסר על העברת הצעות של הנציבות לידי הפרלמנט האירופי לפני שהן הוצגו למועצת השרים הרלוונטית, בהתאם לדרישותיו של דה גול.
למרות הפשרה, משבר הכיסא הריק גרם נזק והשאיר חותם על הקהילה. כתוצאה מכך החברות בה נמנעו מלהגיש הצעות מדיניות במשך תקופה ארוכה. בנוסף, נדחתה בקשתה של בריטניה להצטרפות לקהילה עקב התנגדותה של צרפת, מה שהדגיש את הקיפאון בתהליך קבלת ההחלטות וחוסר האמון בקהילה. לבסוף, אף על פי ש"פשרת לוקסמבורג" היוותה צעד חשוב בדרך לפתרון המשבר, נראה היה שרק התפטרותו של דה גול תביא לסיומו, ואכן לאחר תבוסתו במשאל עם שנערך ב-28 - באפריל 1969, התפטר דה גול ובמקומו נחבר ז'ורז' פומפידו. בעזרת קנצלר גרמניה וילי ברנדט, הוביל פומפידו לכינוס המדינות לוועידת האג בדצמבר 1969. בכינוס זה הוחלט להגיע להסכמה בנושאים שגרמו לפרוץ "משבר הכיסא הריק" ולהוציא את היחסים בין המדינות מהקיפאון שבו שררו, על ידי פעולה בשלושה צירי התקדמות: השלמה, התרחבות והעמקה.
שלושת צירי ההתקדמות > ציר ההשלמה

במהלך הוועידה, שש המדינות הסכימו שתקופת המעבר בת 12 השנים של הקהילה האירופית הכלכלית (ה - EEC)-הגיעה לסיומה המוצלח, אך הן גם הסכימו שנותרה עוד עבודה ושנותרו עוד בעיות רבות לפתור.
בעיות כגון מימון הCAP (ה-Common Agricultural Policy),שהיווה את רוב תקציב הקהילה, העמדות השונות שהיו לכל מדינה בנושאים כלכליים, וגם בעיית האינפלציה שפקדה את צרפת ב-1968, טרם הוועידה. לאחר שקלול של בעיות אלו, החליטו המדינות החברות להחליף את תזרימי הכסף ומקורות המימון של הקהילה מתרומות ותמיכה של כל מדינה בנפרד, למשאבים של הקהילה באופן כללי. נוסף על כך הן התחילו לסלול את הדרך לאיחוד כלכלי ומונטארי אירופאי.
שלושת צירי ההתקדמות > ציר ההתרחבות הגאוגרפית

היה ברור מתחילת הוועידה, שהצלחתה תהיה תלויה בפתירת סוגיית היחסים עם המדינות השכנות שלא חברות בקהילה האירופית. צרפת הייתה היחידה שהתנגדה למשא ומתן לגבי צירוף מדינות נוספות, אך לאחר התפטרותו של דה גול, ג'ורג' פומפידו, שהחליף אותו, נקט בעמדה יותר פרגמטית כלפי בריטניה. בנוסף, קנצלר גרמניה, וילי ברנדט, טען שמדיניות החוץ של הקהילה חייבת לכלול את כל המדינות המבקשות להצטרף אליה, על מנת להפוך את אירופה למה שהיא נועדה להיות. שניהם ביחד הצליחו להשיג את ההסכמה הרחבה הדרושה, וכעת ניתן היה להמשיך לעבודות ההכנה לקראת ההתרחבות הראשונה, שכללה את בריטניה, אירלנד, דנמרק ונורווגיה (שלבסוף החליטה להישאר מחוץ לקהילה האירופית).
נושא אחד שהקשה מעט על התהליך היה המדיניות הכלכלית הקהילתית שהתבססה על חקלאות. היות שהמגזר החקלאי הבריטי היה קטן יחסית, נוצר מצב בו בריטניה תיאלץ לתרום לתקציב יותר משתרוויח ממנו. עניין זה לא סוכם סופית, ובריטניה הצטרפה על אף חוסר הסכמתה. במעמד זה נקבע העיקרון המנחה בהתרחבות הקהילה: מדינות חדשות המבקשות להצטרף יאלצו לקבל את חוקי הקהילה ולא יהיה ניתן לשנות אותם או לקיים משא ומתן לגביהם. לבסוף, בשנת 1973, הצטרפו לקהילה האירופית בריטניה, אירלנד ודנמרק. תוך כדי תהליך ההצטרפות, הוחלט לחתום על הסכם סחר חופשי גם עם מדינות אפטא (The European Free Trade Association – EFTA) ביולי 1972.
שלושת צירי ההתקדמות > ציר ההעמקה

הוחלט עוד בוועידה, לתת דגש לאינטגרציה אירופאית ולהאיץ את תהליך האיחוד הכלכלי והמוניטרי, למטרת הרחבה והעמקה של הכוח והאחריות של מוסדות הקהילה.
צרפת הציעה להרחיב את שיתוף הפעולה לתחומים כמו טכנולוגיה, אנרגיה ותחבורה, אך שאר המדינות בחרו לא לסבך יתר על המידה את המשא ומתן עם המדינות שעתידות להצטרף (בריטניה, אירלנד, דנמרק). אם זאת הן כן הסכימו על בחירת שיטה לבחירות ישירות לפרלמנט האירופי, הקמת בסיס לאוניברסיטה אירופית, רפורמה לקרן אירופית סוציאלית, פיתוח טכנולוגיה בתוך הקהילה ולהעניק תנופה מחודשת למחקר בנושא אנרגיה אטומית בתוכנית היורואטום (Euroatom).
כדי לאפשר העמקה מוסדית שכזו, היה צורך באיחוד מוניטארי של כלל המדינות החברות, ולשם כך הוחלט בוועידה להפקיד את המחקר בנושא מדיניות מוניטרית לוועדה של מומחים בראשות ראש ממשלת לוקסמבורג ושר הכלכלה פייר וורנר, (Pierre Werner) שייצרו מערכת של שערי חליפין למדינות החברות.
שלושת צירי ההתקדמות > יישום

בסיומה של ועידת האג, שש המדינות החברות בקהילה דנו באופן הטמעת ההחלטות שהתקבלו. אף על פי שההחלטות בנושא רגולציה כלכלית לא גרמו למחלוקת רבה, והיו לרוב תחת הסכמה רחבה, השש התקשו עדיין להסכים על אינטגרציה פוליטית נוספת.
בסופו של דבר ההחלטות שנתקבלו אומצו על ידי השש בהתאם לדו"ח שפורסם על ידי היועצת הפוליטית למשרד החוץ הבלגי, אתיאן דוינון, ב-27 באוקטובר 1970. מטרת הדו"ח היתה, בין היתר, לקדם שיתוף פעולה פוליטי בין המדינות, על ידי פגישות חצי שנתיות של שרי החוץ, ורבע שנתיות של היועצים הפוליטיים שלהם. הדוח אף סייע לקיים דיונים חסרי מגבלות וקשיים משפטיים בין שש המדינות, שבהמשך נהפכו לתשע בעקבות ההתרחבות הראשונה.