stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחותי איילין (סרט, 1955)
תקציר העלילה

רות שרווד (בטי גארט) ואחותה איילין (ג'נט לי) מגיעים לעיר הגדולה ניו יורק מקולומבוס (אוהיו) כדי למצוא את מזלם. רות רוצה להיות סופרת ואיילין רוצה להיות שחקנית. הן מחפשות דירה ופוגשות בפאפא אפופולוס (קורט קסנר) שמציע להם דירת "מציאה" בבניון הדירות שברשותו. מתברר שהדירה נמצאת מתחת למדרכה וכל מי שעובר יכול להציץ וכן קו של רכבת תחתית עובר בסמוך ומרעיד את הקירות המתקלפים. מחוסר ברירה הן משלמות "לחודש ניסיון".
רות פוגשת את עורך העיתון "מנהטר" בוב בייקר (ג'ק למון) ומוסרת לו מספר סיפורים שכתבה. הוא ממהר לחופשה אך מייעץ לה לכתוב על חוויותיה בעיר ולא סיפורים דמיוניים. היא כותבת לפי עצתו על אחותה איילין ובוב מפרסם זאת וגברים רבים רוצים להתקשר ולקבוע פגישה עם איילין. לבוב היא מספרת שאיילין אינה קיימת והיא מספרת זאת על עצמה.
איילין נדחית בקבלה להצגה. היא נכנסת לסניף של וולגרינס ופוגשת שם את המוזג פרנק ליפינקוט (בוב פוסי) ואת הכתב צ'יק קלארק (טומי ראל), שניהם מחזרים אחריה. כאשר פרנק מוצא לה הצגה לאודישן, שניהם מצטרפים אליה אך היא בורחת משם כי נאמר לה שעליה להתפשט. בינתיים פרנק וצ'יק רוקדים בחוץ.
לבסוף יוצאים פרנק, צ'יק, רות ואיילין לבלות במסעדת "אל מרוקו" שם רואה רות את בוב עם צעירה ומשתדלת להתחמק ממנו. הארבעה עוזבים את המסעדה ושרים ביחד "תנו לי תזמורת". השכן האתלט שלהם, טד לומיס (דיק יורק) גר עם חברתו הלן וכאשר אמה באה להתארח הוא מבקש לגור אצל האחיות.
בוב מזמין את רות לדירתו ומנסה להתחיל אתה אבל היא מתחמקת ממנו.
פרנק ואיילן רוקדים ושרים על אהבה אבל כשהוא רואה את טד מציץ מדירתם הוא מאשים את איילין שהיא "בוהמית" והיא מתרגזת ונפרדת ממנו.
האחיות מיואשות ומתחילות לארוז כדי לחזור לאוהיו.
צ'יק רוצה לבקר את איילין ולסלק את רות מהדירה. הוא מודיע לה על משימה עיתונאית - לסקר ביקור של אניית חיל הים הברזילאי. היא מתקבלת בתשואות על ידי המלחים שרצים אחריה ברחבי מנהטן ורוקדים "קונגה". היא מגיעה לדירה והמלחים אחריה. תושבים רבים מצטרפים למהומה. המשטרה אוסרת אותם והקונסול הברזילאי משחרר אותם ומעניק לרות ולאיילין אותות כבוד.
בוב מתוודה על אהבתו ומפרסם את סיפוריה ופרנק מביא לאיילין שוקלד והם מתפייסים. האחיות מחליטות להישאר בניו יורק.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'נט לי | איילין שרווד |  |
| בטי גארט | רות שרווד |  |
| ג'ק למון | רוברט "בוב" בייקר | עורך כתב עת |
| בוב פוסי | פרנק ליפינקוט | חבר של איילין |
| טומי ראל | צ'יק קלארק | כתב |
| קורט קסנר | אפופולוס | בעל בית |
| דיק יורק | טד לומיס | שכן |
| לוסי מרלו | הלן | חברתו של טד |
אופנה בישראל

הדוגמנית הישראלית תמי בן-עמי מדגמנת בגד ים של גוטקס, 1980
אופנה ישראלית מתייחסת לתחום עיצוב האופנה ולתחום הדוגמנות בישראל.
עם השנים הפכה ישראל למרכז בינלאומי לאופנה ולעיצוב. לאורך השנים מעצבים ישראלים רבים הציגו את הקולקציות שלהם בתצוגות אופנה מובילות, כולל בשבוע האופנה בניו יורק.
היסטוריה

מפעל הטקסטיל הישראלי אתא נוסד בשנת 1934 בכפר אתא על ידי התעשיין היהודי הצ'כי אריך מולר. המפעל התמחה בתחילה ביצור בגדי עבודה ומדים, ושיקף באותה העת את הפריחה של האידאולוגיה הציונית והסוציאליסטית באותה העת. את שם של המפעל בחר הסופר העברי ש"י עגנון. א.ת.א הם ראשי התיבות של המילים העבריות "אריגי תוצרת ארצנו". בשנות ה-60 עיצבה מעצבת האופנה הישראלית לולה בר אבנר ליין שמלות אופנתיות בצבעים עזים עבור אתא לבקשת אלמנתו של מולר. בשנות השמונים נסגר המפעל של אתא ובמקום בו עמד המפעל הוקמה שכונת מגורים.
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל רות דיין, אשתו של משה דיין, ייסדה את החברה הממשלתית משכית אשר עסקה בייצור אופנה וסייעה ביצירת מקומות עבודה לעולים חדשים תוך התמקדות במסורות שהביאו עימם קהילות המהגרים היהודיות שעברו לישראל. בשנת 1955 פגשה דיין לראשונה את מעצבת האופנה פיני לייטרסדורף, אשר במהלך 15 השנים הבאות תעצב עבור משכית בגדים ואביזרים שונים. השניים שיתפו פעולה בתערוכה משותפת של משכית במוזיאון דיזנגוף (כיום מוזיאון תל אביב). משכית התמקדה בין היתר בייצור טקסטיל, ביגוד, חפצי אמנות ותכשיטים.
בשנת 1956 הקימה התעשיינית ומעצבת האופנה הישראלית לאה גוטליב את חברת בגדי הים גוטקס, שתהפוך בהמשך ליצואנית מובילה של בגדי ים מעוצבים.
את פרטי האופנה שיצאו מישראל לאורך השנים לבשו לאורך השנים נשים מפורסמות כמו ג'קי קנדי, הנסיכה דיאנה, קתרין הפבורן, אליזבת טיילור, ושרה ג'סיקה פרקר. ביונסה וליידי גאגא לבשו שמלות בעיצוב מחוך מתכתי של אלון ליבנה, וביונסה הזמינה את ליבנה לייצר עבורה את התלבושות אותם היא לבשה עבור סיבוב ההופעות העולמי שלה "Mrs. Carter Show" שהתקיים בשנת 2013. ליבנה עיצב בהמשך גם את התלבושות של חלק מהדמויות הראשיות בסדרת סרטי "משחקי הרעב".
משכית, אשר נסגרה בתחילה בשנת 1994, נפתחה מחדש בשנת 2013 בתמיכת התעשיין המיליארדר סטף ורטהיימר והשתתפה באותה שנה בשבוע האופנה של מרצדס בנץ במוסקבה (אנ').
שבוע האופנה הישראלי

בשנת 2011 אירחה תל אביב את שבוע האופנה הראשון שלה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 כאשר המעצב האיטלקי רוברטו קוואלי הוזמן כאורח כבוד.
בשנת 2015, במהלך קיומו של שבוע האופנה השלישי, 21 מעצבים ישראלים הציגו את יצירותיהם בפני קהל אשר כלל 24,000 אנשים, כ-100 עיתונאים מרחבי העולם, עשרות קמעונאים, וסלבריטאים ישראלים שונים.
ראו גם

תרבות ישראלית
מכללת שנקר להנדסה ועיצוב
פרויקט מסלול
לקריאה נוספת

אילה רז, "שינוי סגנונות", ספרי ידיעות, 1996.
נורית בת יער, "אמנות האופנה הישראלית", רסלינג, 2009.
הערות שוליים

↑  What’s New in Tel Aviv, by David Kaufman, March 2008.
↑  Fashion Week: Gottex(הקישור אינו פעיל), 9 September 2008.
1 2  Tsur, Doron. (12 October 2010) "When the guns fell silent", Haaretz. Retrieved on 8 September 2011.
↑  "ATA: Factory, Fashion Dream".
↑  Atwan, Shahar (12 באוקטובר 2011). "The History of Israel, Best Told in Khaki and Sandals". נבדק ב-4 באפריל 2018 – via Haaretz. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prêt-à-pioneer". jpost.com. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baharir, Ruth Perl (14 באפריל 2016). "Iconic Israeli Fashion Brand Reinvents Itself". נבדק ב-4 באפריל 2018 – via Haaretz. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Shachar Atwan. "A Leitersdorf showcase". Haaretz. נבדק ב-3 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Atwan, Shachar (22 בנובמבר 2013). "Breathing New Life Into Legendary Israeli Fashion Brand Maskit". נבדק ב-4 באפריל 2018 – via Haaretz. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andrea Heiman (23 באפריל 1993). "Good Gottex! Women Seeking Bold, Slimming Swimwear Make Israeli Company No. 1 in America". Los Angeles Times. נבדק ב-29 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "From rags to riches: Israeli fashion rediscovered". ON PINS AND NEEDLES.
↑  "Meet The Hottest Israeli Fashion Designers Who Dress The Stars". nocamels.com. 17 ביוני 2015. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Friedman, Vanessa (15 ביולי 2014). "Fashion During Wartime". נבדק ב-4 באפריל 2018 – via NYTimes.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Merle Ginsberg (2011-11-21). "Roberto Cavalli Shows Spring 2012 Collection at First Ever Tel Aviv Fashion Week". The Hollywood Reporter. נבדק ב-21 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chabbott, Sophia. "For Israeli Designers, Tel Aviv Fashion Week Highlights More Than Style". glamour.com. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
דוגמניות ישראליות, 1950
איש הציפורים מאלקטרז (סרט)

| --- | --- |
כרזת איש הציפורים מאלקטרז
כרזת איש הציפורים מאלקטרז
 בימוי:  ג'ון פרנקנהיימר 
 הופק בידי:  הרולד הכט
 תסריט:  רומן: איש הציפורים מאלקטרז של Thomas E. Gaddis תסריט:  גאי טרוספר
 עריכה:  אדוארד מן
 שחקנים ראשיים:  ברט לנקסטר קרל מלדן טלי סוואלס תלמה ריטר בטי פילד אדמונד או'בראיין
 מוזיקה:  אלמר ברנסטין 
 צילום:  ברנט ג'ופי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 ביולי 1962 
 משך הקרנה:  143 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט כלא, סרט דרמה 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש הציפורים מאלקטרז (באנגלית: Birdman of Alcatraz) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1962 בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר, עם ברט לנקסטר בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן הביוגרפי "איש הציפורים מאלקטרז" מאת תומאס גאדיס (אנ') שיצא לאור ב-1955 ומתאר את סיפורו של האסיר רוברט סטראוד. הספר הביא לפרסומו של סטראוד ברחבי ארצות הברית ולהקלה בתנאי מאסרו. בסרט מגלם את דמותו של גאדיס, אדמונד או'בראיין, המופיע בתחילת הסרט ובסופו ומלווה בקולו את התפתחות העלילה. הפרטים בספר ובסרט לא חופפים במלואם את המציאות.
תקציר העלילה

שנת 1912, רכבת מובילה אסירים לבית הכלא הפדרלי לוונסוורת' בקנזס. ברכבת נמצא רוברט סטראוד (ברט לנקסטר) המרצה מאסר ממושך על רצח שביצע באלסקה. חום גבוה שורר בקרון וסטראוד שובר חלון. בהגיעם לבית הכלא מורה המנהל הרווי שומייקר (קרל מלדן) להעבירו לתא בידוד.
בחדר האוכל מסתכסך סטראוד עם אחד השומרים ודוקר אותו למוות. הוא נידון לעונש מוות. אימו, אליזבת סטראוד פונה לדרגים הגבוהים ביותר בוושינגטון די. סי. ונפגשת עם אשתו של הנשיא וודרו וילסון שלבסוף ממיר את עונש המוות במאסר עולם.
יום אחד בעודו הולך בגשם שוטף בחצר כלא הוא מבחין בדרור קטן, חומל עליו ומטפל בו. הוא יצר קשר טוב עם הסוהר שלו רנסום (רוברט ברנדון) שעוזר לו בפרטים שונים. לבסוף הוא מקבל אישור ממנהל הכלא להחזיק את הציפור. שכנו הקרוב, פיטו גומז (טלי סוואלס) מקבל גם כן אישור להחזיק קנריות אך מוסר לו אותן לטיפול. תוך זמן קצר מתמלא תאו של סטראוד בכלובי ציפורים. הוא גם מקבל כתבי עת על ציפורים וכאשר מתפשטת בהן מחלה ורובן מתות, הוא מצליח לרקוח להן תרופה. הוא מפרסם את ממצאיו ומחקריו בעיתוני צפרות ומתפרסם.
יום אחד מבקרת אותו בכלא אלמנה חובבת ציפורים בשם סטלה ג'ונסון (בטי פילד) היא מתרשמת ממנו ולא אכפת לה שהוא אסיר שפוט למאסר עולם. היא מציעה לו שותפות בעסק לתרופות לציפורים והוא מסכים. בינתיים נחקק חוק של הממשל הפדרלי שאוסר על אסירים להחזיק חיות מחמד בתאיהם. סטלה ואליזבת מעוררות את דעת הציבור וסטראוד מורשה באופן חריג להמשיך בפעילותו.
אליזבת לא סובלת את סטלה ודורשת מסטראוד להינתק ממנה. כשהוא מסרב היא מנתקת את הקשר איתו. סטראוד מציע לסטלה נישואים כדי שבתור נשוי לא יעבירו אותו למדינה אחרת. הנישואים שלהם נערכים בטקס אזרחי בכלא. זה לא עוזר לסטראוד והוא מועבר לכלא אלקטרז שם הוא לא יכול להמשיך בפעילות עם הציפורים. הוא מבקש מסטלה להפסיק לבוא אליו ולבנות את חייה מחדש ומתחיל לכתוב ספר על מדיניות הכליאה אך השלטונות אוסרים עליו לפרסמו.
ב-1946 פורץ מרד אסירים בכלא וסטראוד לא מצטרף ומעביר לבסוף את כלי הנשק למנהל שומייקר.
לבסוף, בשנת 1959 מועבר סטראוד לכלא נוח יותר בספרינגפילד (מיזורי). על הרציף בסן פרנסיסקו הוא נפגש עם הסופר גאדיס (אדמונד או'בראיין), מודה לו והם מתחבקים. כל בקשותיו לשחרור על תנאי נדחות. הוא מת שנה לאחר הפקת הסרט.
פרסים

ברט לנקסטר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
טלי סוואלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
תלמה ריטר הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
כמו כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, שחור-לבן.
אורי ברנר (מלחין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1974 (בן 50) מוסקבה,  רוסיה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מלחין, מוזיקאי, מעבד
 סוגה:  מוזיקה קלאסית מודרנית
 כלי נגינה:  פסנתר, בסון
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
 http://www.uribrener.com/
 
אורי (יורי) ברנר (נולד ב-17 ביולי 1974) הוא מלחין, מוזיקאי ומעבד ישראלי.
ביוגרפיה

אורי ברנר נולד במוסקבה למשפחת מוזיקאים: אמו היא כנרת שניגנה באופרה, ואביו נגן בסון שהיה חבר בתזמורת הסימפונית של ברית המועצות לשעבר.
את לימודי המוזיקה החל בגיל צעיר ביותר. בשנת 1980 התקבל כתלמיד בבית הספר המרכזי למוזיקה של הקונסרבטוריון ע"ש צ`ייקובסקי במוסקבה, שם למד נגינה בפסנתר ובבסון ומאוחר יותר גם הלחנה. בשנת 1991, אחרי שנתיים במכללת המוזיקה "גנסין" במוסקבה, במגמות פסנתר, בסון והלחנה, היגר לגרמניה שם המשיך להשתלם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן ואחר כך בקונסרבטוריון "סווילינק" באמסטרדם, אצל הפרופ' דאן מאנקה. בהמשך למד קומפוזיציה בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש רוברט שומאן בדיסלדורף, בהדרכת פרופ' מנפרד טרויאן. בשנת 1996 עלה עם רעייתו ארצה.
במהלך תקופת לימודיו בגרמניה והולנד היה פעיל כנגן מבצע בקונצרטים, שכללו הופעות באולם ויטגשטיין, תיאטרון דיסלדורף ועוד, וכן בהופעות ג'אז, ביג בנד וכלייזמר. בנוסף היה נגן הבסון הראשון בתזמורת הסימפונית הצעירה של העיר אאכן בגרמניה.
אורי ברנר לקח חלק בכיתות אמן עם מלחינים חשובים כדיטר דאלמוט, דטלב גלארנט ואחרים. הוא כתב מוזיקה לסרט קצר של ראלף ריוקהואר, שהוקרן פעמים רבות בערוץ הראשון של הטלוויזיה הגרמנית, בפסטיבלים שהתקיימו ברחבי גרמניה ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים.
יצירותיו של אורי ברנר יצאו לאור על ידי מרכז המוזיקה הישראלי והמכון למוזיקה ישראלית ובוצעו במסגרות קונצרטים, פסטיבלים וסדנאות ברחבי הארץ, אירופה, ארצות הברית וקנדה. הוא כתב למעלה מ-50 יצירות למגוון הרכבים וסגנונות ובהם: סונטות לפסנתר, מוזיקה קאמרית הכוללת שתי רביעיות מיתרים, יצירות לתזמורת גדולה ותזמורת מיתרים, פרקי תהילים למקהלה ולתזמורת, סימפוניה קונצ'רטנטה לויולה ותזמורת סימפונית ועוד.
זכה בפרסים יוקרתיים ובמלגות הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, בפרס "קלון" למלחינים צעירים, הוכר כמלחין מצטיין מטעם משרד התרבות, במלגת הנשיא לדוקטורנטים מצטיינים בלימודי הדוקטורט לקומפוזיציה, אותם הוא משלים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2006 זכה בפרס ראש הממשלה למלחינים.
בשנים האחרונות יצאו לאור שני תקליטורים הכוללים מיצירותיו ובימים אלה רואה אור אלבום הבכורה שלו שהוקלט בחברת "הליקון".
אורי ברנר מקדיש את רוב הופעותיו לשילובים של אלתורים חופשיים עם מוזיקה כתובה ומשתף פעולה עם אמנים ידועים מהארץ ומחו"ל. על בסיס פעילות זו ייסד בשנת 2004 את קבוצת "טאבולה ראסה", שהופיעה ברחבי הארץ וביצעה הקלטות רדיו רבות.
בין השנים 2008–2023 היה מלחין הבית של הסינפונייטה הישראלית באר שבע והרבה מיצירותיו זכו לביצועים של התזמורת תחת מאסטרו דורון סלומון כמנצח ואחרים.
בקיץ 2010 התארח בהופעה של הזמר החרדי יעקב שוואקי בקיסריה וניגן את שירו של שוואקי "מהרה", מתוך אלבומו הראשון "שמעתי".
ב-2016 התמנה אורי למנהל המוזיקלי של תיאטרון "מיקרו" בירושלים. כיום מנהל את קונסרבטוריון רון שולמית.
פרסים

2017 - פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
הערות שוליים

↑  מהרה - שוואקי קיסריה 2 | Meheira - Shwekey Caesarea II, נבדק ב-2022-07-26
↑  אמיר מנדל, ג'זיסט וחמישה מוזיקאים קלאסיים יחלקו 300 אלף שקל, פרס רה"מ, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303821305171  VIAF: 297866318   WorldCat (עם VIAF): 297866318
איש הפנדה

פנד האדום (במקור איש הפנדה) היא רצועת קומיקס ישראלית עלילונים. הרצועה מופיעה בכתב-העת "עיניים" מאז הראשון שבגליונות. את העלילונים בסדרה כותב תמיר ראונר ומצייר נעם נדב. שני ספרים יצאו בהוצאת "עיניים" המקבצים את הפרקים יחד.
תקציר העלילה

פנד נבדל משאר בני-האדם עקב העובדה שהוא מצויר על נייר בצבע פסטל אדום. צבעי פסטל מוכרים גם כתור "צבעי פנדה" ומכאן שמה של הדמות. למעשה פנד לא נולד ככולם אלא היה בתחילה אך ורק קשקוש פשוט על מפית נייר. על יצירתו אחראית דמות אחרת בסדרה, נער בשם יואב אשר חיכה להזמנתו, שוקו ועוגה, ובינתיים צייר בצבע פסטל אדום שמצא בבית קפה. פנד גר עם יואב והוריו כבן לכל דבר.
כל עלילון בסדרה קשור בנושא של גיליון "עיניים" שבו פורסם.
דמויות

פנד - גיבור הסדרה. מצויר על נייר בצבע פסטל אדום. במקרים רבים הוגה תוכניות וממציא המצאות בעלות יעילות פחות או יותר גדולה. מנגן בגיטרה.
יואב - יוצרו של פנד. מנגן בסקסופון. גר עם פנד ועם הוריו דוד ונגה.
רותי - חברתו הטובה של פנד ומושאת אהבתו. פמיניסטית, באחד העלילונים חלילה ביקשה מהספר תסרוקת כמו שלה.
עודד - חברו הטוב של פנד. טבעוני. מושא אהבתה של חלילה, אחותו הקטנה של פנד. עיוור צבעים.
חלילה - אחותו הקטנה של פנד. נוצרה גם היא על ידי יואב. הסיבה לשמה היא שרבות לפני שנוצרה הכין לעצמו פנד "משפחה" קטנה מנייר גזור כשלאחותו קראו חלילה ולאחיו קראו חס. צבעה (צהוב) שונה מזה של פנד.
דוד ונגה - הוריו של יואב.
הערות שוליים

↑  פנד, סיפורו של הפנד האדום, באתר טקסט
אטיקי אודוס

| --- | --- |


מחלף "שד' קיפיסיאס" (11)
 מידע כללי
 על שם:  מחוז אטיקה 
 סיווג:  כביש אזורי
 אורך:  76 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 מיקום
 ערים ראשיות:  מחוז אטיקה 
 כבישים מסתעפים:  A642, A64, A62, A65
 אתר רשמי
 
מחלף "שדה התעופה" (20/K2)
הכביש לכיוון אלפסינה
אטיקי אודוס (יוונית Αττική Οδός, "דרך אטיקה") הוא כביש אגרה בבעלות פרטית בחבל אטיקה ביוון. הכביש המקיף את אתונה ממזרח ומצפון, מהווה כביש טבעת לעיר. הקטע העיקרי של אטיקי אודוס ידוע גם ככביש מהיר A6, וממנו מסתעפים ארבעה קטעי דרך משלימים (A62, A64, A642 ו-A65) המהווים חלק מהמיזם.
אטיקי אודוס מחובר למערכת הכבישים המהירים של יוון באמצעות כביש A1 המוביל לסלוניקי ולצפון יוון וכביש A8 המוביל אל הפלופונסוס. הכביש הוא חלק מכביש טראנס אירופי E94. אורכו הכולל של אטיקי אודוס הוא 76 ק"מ, והוא תרם רבות להפחתת עומסי התנועה וזיהום האוויר במרכז העיר.
היסטוריה

בנייתו של אטיקי אודוס החלה בשנת 1997 והכביש נפתח לתנועה במספר שלבים, כאשר השלב הראשון נפתח במקביל לפתיחתו של שדה התעופה הבינלאומי החדש של אתונה על שם אלפתריוס וניזלוס. באותה עת נפתח לתנועה גם קטע קצר מכביש A62 המהווה את כביש הכניסה אל שדה התעופה.
בחודש ספטמבר 2002 החלה בניית מסילת רכבת בין שני מסלולי הדרך משדה התעופה של אתונה עד מחלף דימוקרטיאס. מסילת הרכבת נפתחה לשירות סדיר של רכבת הפרוורים של אתונה (Προαστιακός, פרואסטיאקוס) ב-2004, והיא כוללת קו נוסעים המוביל משדה התעופה במזרח ועד לעיר קורינתוס במערב, עם חיבור לתחנת הרכבת לריסיס במרכז אתונה. בהמשך חוברה גם מערכת הרכבת התחתית של אתונה אל מסילת הרכבת שבאטיקי אודוס, וקו 3 של הרכבת התחתית ממשיך גם הוא על מסילה זו אל שדה התעופה.
בסוף שנת 2003 נפתח ציר אימיטוס לתנועה. ציר זה הידוע גם ככביש A64, וכולל גם קטע קצר המסומן ככביש A642, מוביל מתואי הכביש העיקרי דרומה, לאורך מורדותיו הצפוניים והמערביים של הר אימיטוס ולעבר פרווריה המזרחיים של העיר. בקטע זה מנהרות רבות בשל קרבתו להר, והן נחפרו בשיטת Cut and paste ("חיתוך וכיסוי"), שיטה בה חופרים תעלה במקום המיועד לשמש כמנהרה, ויוצקים את גג המנהרה לאחר סלילת הכביש. באותה עת הושלמה בנייתו של הציר העיקרי לכל אורכו, משדה התעופה ועד אלפסינה.
ציר אגלאו (Αιγάλεω) המסומן ככביש A65 והמהווה את כביש הטבעת המערבי של העיר, מאנו ליוסיה אל מפרץ אלפסינה, נמצא לקראת סיום סלילתו.
תוכניות להמשך פיתוח הכביש

מעבר לציר אגלאו הנמצא לקראת השלמה, מתוכננים מספר מיזמים שיעמידו את אורכו הכולל של הכביש על 141 ק"מ:
הארכת הציר העיקרי דרומה לכיוון לאווריו.
הארכת כביש A62 דרום מערבה לכיוון ווליאגמני.
הארכת כביש A64 מזרחה עד לנמל רפינה המרכז חלק ניכר מתנועת הנוסעים הימית אל אתונה וממנה.
נתונים טכניים

הכביש כולל שני מסלולי תנועה, כשבכל אחד מהם שניים או שלושה נתיבים וכן שוליים רחבים המיועדים לתנועת רכב חירום. הכביש כולל 52 מנהרות ומאות גשרים ומעברים עיליים ותחתיים. בקטע הכביש העיקרי 21 מחלפים (כולל תחנות אגרה), ולאלה נוספים 6 מחלפים ותחנות אגרה בציר אימיטוס (מחלפים אלה מסומנים באות Y היוונית). בציר אגלאו 4 מחלפים נוספים. עלותו של המיזם כולו מוערכת ב-2,6 מיליארד אירו.
אגרה

הכביש מתפקד ככביש אגרה והתשלום עבור הנסיעה בו נגבה במחלפי הכניסה אליו ובקצותיו. התשלום אינו מושפע מאורך הנסיעה בכביש, אך הוא מדורג בהתאם לסוג הרכב ומשקלו. התשלום נעשה באמצעות כרטיסי מנוי במספר מסלולי חברות, או בתשלום חד פעמי לפקידי האגרה בכניסות אל הכביש.
בטיחות

אטיקי אודוס נחשב לאחד הכבישים הבטוחים באירופה והוא נבנה לפי תקני בטיחות מחמירים הכוללים הפרדה מסלולית מלאה, שוליים רחבים למעבר רכב חירום, גידור, מערכת תאורה מקיפה ואספלט חדשני המפחית את סכנת ההחלקה. בנוסף מצויד הכביש בחיישנים לניתור רמות הפחמן החד-חמצני, במנהרות ובמערכת אוטומטית לאוורורן, וכן שילוט אלקטרוני מתעדכן. לאורך הכביש פזורות מאות מצלמות המעבירות את תמונות הכביש בזמן אמת אל מרכז השליטה והבקרה סמוך למחלף פאניה. ממרכז זה מופעלות יחידות סיור המסוגלות להעניק סיוע במקרה הצורך.
מסלול הכביש > כביש A6 (הציר המרכזי)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | אטיקי אודוס (אפטוקינטודרומוס 6)  אורך: 47 ק"מ | אטיקי אודוס (אפטוקינטודרומוס 6)  אורך: 47 ק"מ | אטיקי אודוס (אפטוקינטודרומוס 6)  אורך: 47 ק"מ |

|  |  | מחלפים ממערב למזרח | מחלפים ממערב למזרח | מחלפים ממערב למזרח |
| סוג מחלף | מספר המחלף | שם המחלף | גישה לכבישים | לכיוון |
|  |  -- 6 | אלפסינה-מערב ΔΥΤΙΚΗ ΕΛΕΥΣΙΝΑ |   | קורינתוס, פטרס, פלופונסוס |
|  |  -- 6 | אלפסינה-מערב ΔΥΤΙΚΗ ΕΛΕΥΣΙΝΑ |   | פיראוס, אתונה |
|  | 1 | מנדרה ΜΑΝΔΡΑ |   | תבן, מנדרה |
|  | 1 | מנדרה ΜΑΝΔΡΑ |  | אלפסינה, פיראוס, אתונה |
|  | 2 | מגולה ΜΑΓΟΥΛΑ | מגולה ΜΑΓΟΥΛΑ | מגולה ΜΑΓΟΥΛΑ |
|  | 3  | מחלף מתוכנן | מחלף מתוכנן | מחלף מתוכנן |
|  |  | שער אגרה רופקי (אטיקי אודוס-מערב) ΡΟΥΠΑΚΙ | שער אגרה רופקי (אטיקי אודוס-מערב) ΡΟΥΠΑΚΙ | שער אגרה רופקי (אטיקי אודוס-מערב) ΡΟΥΠΑΚΙ |
|  |  | אזור מנוחה רופקי ΡΟΥΠΑΚΙ | אזור מנוחה רופקי ΡΟΥΠΑΚΙ | אזור מנוחה רופקי ΡΟΥΠΑΚΙ |
|  | 4 | אספרופירגוס ΑΣΠΡΟΠΥΡΓΟΣ | אספרופירגוס ΑΣΠΡΟΠΥΡΓΟΣ | אספרופירגוס ΑΣΠΡΟΠΥΡΓΟΣ |
|  | 5 2 | ציר אגלאו ΑΙΓΑΛΕΩ ΠΕΡΙΦΕΡΕΙΑΚΗ ΟΔΟΣ |   | אנו ליוסיה |
|  | 5 2 | ציר אגלאו ΑΙΓΑΛΕΩ ΠΕΡΙΦΕΡΕΙΑΚΗ ΟΔΟΣ |   | אגלאו, פטרופוליס |
|  | 6 | פיליס ΦΥΛΗΣ |  | זפירי, אנו ליוסיה, קמטרו |
|  | 7 | דימוקרטיאס ΔΗΜΟΚΡΑΤΙΑΣ |  | ארכנס, אגיוס אנריירי, אגלאו |
|  | 8 | אתונה-צפון/מטמופרפוסי ΜΕΤΑΜΟΡΦΩΣΗ |   | למיה, לאריסה, סלוניקי |
|  | 8 | אתונה-צפון/מטמופרפוסי ΜΕΤΑΜΟΡΦΩΣΗ |   | אתונה-מרכז, פיראוס |
|  | 9 | אירקליו (אתונה) ΗΡΑΚΛΕΙΟ |  | פפאקי, אירקליו (אתונה), נאה יוניה |
|  | 10 | קימיס ΚYΜHΣ |  | האצטדיון האולימפי (אתונה) |
|  | 11 | קיפיסיה ΚΗΦΙΣΙΑ |  | חלנדרי, קיפיסיה, פילותאי |
|  | 12 | פנדלי ΠΕΝΤΕΛΗ |  | פנדלי, ווריליסיה, חלנדרי |
|  | 13 | דוקיסיס פלאקנטיאס ΔΟΥΚΙΣΣΗΣ ΠΛΑΚΕΝΤΙΑΣ |  | ציר אימיטוס: אגיה פרסקווי, חולרגוס |
|  | 13 | דוקיסיס פלאקנטיאס ΔΟΥΚΙΣΣΗΣ ΠΛΑΚΕΝΤΙΑΣ |  | הר פנדלי, פנדלי, ווריליסיה |
|  | 14 | אנתוסה ΑΝΘΟΥΣΑ | אנתוסה ΑΝΘΟΥΣΑ | אנתוסה ΑΝΘΟΥΣΑ |
|  | 15 | מרתונס ΜΑΡΑΘΩΝΟΣ |  | רפינה, מרתון, נאה מקרי |
|  | 15 | מרתונס ΜΑΡΑΘΩΝΟΣ |  | אגיה פרסקווי |
|  | 16 Y7 | לאונדריו/אתונה-מזרח ΛΕΟΝΤΑΡΙΟ/ΑΝΑΤΟΛΙΚΗ ΑΘΗΝΑ |  | ציר אימיטוס: גליקה נרה |
|  | 16 Y7 | לאונדריו/אתונה-מזרח ΛΕΟΝΤΑΡΙΟ/ΑΝΑΤΟΛΙΚΗ ΑΘΗΝΑ |  | ציר אימיטוס: פליני, ספטה, פיקרמי |
|  | 17 | קנדזה ΚΑΝΤΖΑ | קנדזה ΚΑΝΤΖΑ | קנדזה ΚΑΝΤΖΑ |
|  |  | אזור מנוחה קנדזה ΚΑΝΤΖΑ | אזור מנוחה קנדזה ΚΑΝΤΖΑ | אזור מנוחה קנדזה ΚΑΝΤΖΑ |
|  | 18 | פאניה ΠΑΙΑΝΙΑ | פאניה ΠΑΙΑΝΙΑ | פאניה ΠΑΙΑΝΙΑ |
|  |  | שער אגרה קורופי (אטיקי אודוס-מזרח) ΚΟΡΩΠΙ | שער אגרה קורופי (אטיקי אודוס-מזרח) ΚΟΡΩΠΙ | שער אגרה קורופי (אטיקי אודוס-מזרח) ΚΟΡΩΠΙ |
|  | 19  | קורופי ΚΟΡΩΠΙ | מחלף מתוכנן | מחלף מתוכנן |
|  | 20 K2 | אתונה-שדה התעופה ΑΕΡΟΔΡΟΜΙΟ ΑΘΗΝΩΝ |  | אתונה-שדה התעופה |
|  | 20 K2 | אתונה-שדה התעופה ΑΕΡΟΔΡΟΜΙΟ ΑΘΗΝΩΝ |  | מרקופולו, קראתאה, לאווריו |
|  | 20 K2 | אתונה-שדה התעופה ΑΕΡΟΔΡΟΜΙΟ ΑΘΗΝΩΝ |  | קורופי, ווליאגמני |
מסלול הכביש > כביש A62 (ציר שדה התעופה)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | שדה התעופה-הכביש המהיר לאתונה (אפטוקינטודרומוס 62) אורך: 4 ק"מ | שדה התעופה-הכביש המהיר לאתונה (אפטוקינטודרומוס 62) אורך: 4 ק"מ | שדה התעופה-הכביש המהיר לאתונה (אפטוקינטודרומוס 62) אורך: 4 ק"מ | שדה התעופה-הכביש המהיר לאתונה (אפטוקינטודרומוס 62) אורך: 4 ק"מ |

|  |  | מחלפים מצפון מזרח לדרום מערב | מחלפים מצפון מזרח לדרום מערב | מחלפים מצפון מזרח לדרום מערב | מחלפים מצפון מזרח לדרום מערב |
| סוג מחלף | סימון המחלף | שם המחלף | גישה לכבישים | לכיוון |  |
|  | K1 | אתונה-השער הדרומי | אתונה-השער הדרומי | אתונה-השער הדרומי |  |
|  | K2 20 | אתונה-שדה התעופה |   | אתונה, אלפסינה, קורינתוס, פטרס, למיה, לריסה, סלוניקי |  |
|  | K2 20 | אתונה-שדה התעופה |  | מרקופולו, קראתאה, לאווריו |  |
|  | K2 20 | אתונה-שדה התעופה |  | קורופי, ווליאגמני |  |
מסלול הכביש > כביש A64 (ציר אימיטוס)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | כביש 64 (אפטוקינטודרומוס 64) ציר אימיטוס אורך: 20 ק"מ | כביש 64 (אפטוקינטודרומוס 64) ציר אימיטוס אורך: 20 ק"מ | כביש 64 (אפטוקינטודרומוס 64) ציר אימיטוס אורך: 20 ק"מ | כביש 64 (אפטוקינטודרומוס 64) ציר אימיטוס אורך: 20 ק"מ |

|  |  | מחלפים מדרום לצפון | מחלפים מדרום לצפון | מחלפים מדרום לצפון | מחלפים מדרום לצפון |
| סוג מחלף | מספר המחלף | שם המחלף | גישה לכבישים | לכיוון |  |
|  | Y1 | קטחאקי ΚΑΤΕΧΑΚΗ |  | קטחאקי, אליניקו, גליפדה, גלטסי |  |
|  |  | שער אגרה קטחאקי ΔΙΟΔΙΑ ΚΑΤΕΧΑΚΗ | שער אגרה קטחאקי ΔΙΟΔΙΑ ΚΑΤΕΧΑΚΗ | שער אגרה קטחאקי ΔΙΟΔΙΑ ΚΑΤΕΧΑΚΗ |  |
|  | Y2 | פפאגוס ΠΑΠΑΓΟΣ |  | פפאגוס, חולרגוס, נאו פסיכיקו |  |
|  | Y3 | דימוקריטוס ΔΗΜΟΚΡΙΤΟΣ |  | נאו פסיכיקו, אגיה פראסקווי |  |
|  |  |   | 2 מסלולים: 360 מטר | 2 מסלולים: 360 מטר | 2 מסלולים: 360 מטר |
|  |  |   | 2 מסלולים: 570 מטר | 2 מסלולים: 570 מטר | 2 מסלולים: 570 מטר |
|  | Y4 -- | אגיה פראסקווי ΑΓΙΑ ΠΑΡΑΣΚΕΥΗ |  | סלוניקי, פטרס, קורינתוס |  |
|  | Y5 | גליקה נרה צפון ΒΟΡΕΙΑ ΓΛΥΚΑ ΝΕΡΑ | מחלף עתידי | מחלף עתידי | מחלף עתידי |
|  | Y6 | גליקה נרה ΓΛΥΚΑ ΝΕΡΑ |  | גליקה נרה, פאניה, קורופי |  |
|  | Y7 16 | לאונדאריו ΛΕΟΝΤΑΡΙΟ |   | אתונה, סלוניקי, פטרס, קורינתוס |  |
|  | Y7 16 | לאונדאריו ΛΕΟΝΤΑΡΙΟ |   | שדה התעופה, לאווריו, קראתאה, סוניו |  |
|  |  | שער אגרה פליני ΔΙΟΔΙΑ ΠΑΛΛΗΝΗ | שער אגרה פליני ΔΙΟΔΙΑ ΠΑΛΛΗΝΗ | שער אגרה פליני ΔΙΟΔΙΑ ΠΑΛΛΗΝΗ |  |
|  | Y8 | פליני ΠΑΛΛΗΝΗ |  | פליני, נאה מקרי, מרתון, רפינה |  |
מסלול הכביש > כביש A642 (ציר חיבור בין הכביש העיקרי וציר אימיטוס)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | כביש 642 (אפטוקינטודרומוס 642) אורך: 1 ק"מ | כביש 642 (אפטוקינטודרומוס 642) אורך: 1 ק"מ | כביש 642 (אפטוקינטודרומוס 642) אורך: 1 ק"מ | כביש 642 (אפטוקינטודרומוס 642) אורך: 1 ק"מ |  |

|  |  | מחלפים מצפון לדרום | מחלפים מצפון לדרום | מחלפים מצפון לדרום | מחלפים מצפון לדרום |  |
| סוג מחלף | סימון המחלף | שם המחלף | גישה לכבישים | לכיוון |  |  |
|  | 13 -- | דוקיסיס פלקנטיאס ΔΟΥΚΙΣΣΗΣ ΠΛΑΚΕΝΤΙΑΣ |    | סלוניקי, פטרס, קורינתוס |  |  |
|  | -- Y4 | אגיה פראסקווי ΑΓΙΑ ΠΑΡΑΣΚΕΥΗ |  | קטחאקי, פליני, שדה תעופה, לאווריו, קורופי | קטחאקי, פליני, שדה תעופה, לאווריו, קורופי | קטחאקי, פליני, שדה תעופה, לאווריו, קורופי |