הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה – 2001
ההיערכות לבחירות

עם תחילת מערכת הבחירות התברר כי החוקים הנוגעים למערכת הבחירות אינם מותאמים למערכת בחירות לראשות הממשלה בלבד (במיוחד חוק מימון מפלגות) וכמו כן הועלו חששות כבדים בדבר היכולת של ועדת הבחירות המרכזית להתארגן להצבעה תוך 60 יום בלבד. לבסוף מאמץ מרוכז שנעשה על ידי ועדת הבחירות המרכזית והכנסת הצליח לפתור את הבעיות. בין השאר הוחלט כי בשל הזמן הקצר לא תהיה אפשרות לערער על פנקס הבוחרים.
בחצות 21 בדצמבר נסגרה רשימת המועמדים. על אף שפוליטיקאים רבים (בהם פרס, נתניהו, אלי ישי ושאול יהלום) הכריזו על כוונתם להתמודד, לבסוף התברר כי רק שני המועמדים הצפויים - ברק ושרון - מתמודדים.
מערכת הבחירות הייתה ככלל רדומה ביותר, בין השאר תרמו לכך אי השתתפות מרבית המפלגות, אי התלהבות מהמועמדים שנתפסו כברירת מחדל ובעיקר התחושה שבוטאה על ידי לימור לבנת ב-28 בנובמבר, לפיה: "כל מי שיעמוד בראש הליכוד יהיה ראש הממשלה הבא של ישראל. גם אילו העמדנו מטאטא בראשנו, וזה לא יהיה, מטאטא ינצח את ברק שהולך הביתה ושאין לו עוד שום סיכוי להיות ראש ממשלה", במערכת בחירות זו נעשה בפעם הראשונה בישראל שימוש משמעותי באינטרנט למטרת תעמולת בחירות.
רוב תשדירי הבחירות עשו שימוש מסיבי בילדים ובצה"ל, דבר שגרם למישאל חשין, ראש ועדת הבחירות המרכזית, להודיע כי הם גורמים לו לאי נחת משפטית. לאחר תקופה קצרה אף צינזר חשין מספר תשדירים שבהם הופיעו ילדים אולם התיר את השימוש בתצלום הצנחנים בכותל המערבי כחלק מתשדירי הימין לאחר שמפלגת שינוי עתרה נגד השימוש בו. כמו כן, נוצלו הערוצים הפיראטיים של ש"ס (שמנהיגה, הרב עובדיה יוסף, קרא להצביע לשרון) וכן ערוץ 7 לתעמולת בחירות, דבר שהביא את חשין להוציא צו האוסר זאת.
תעמולת הבחירות אותה ניהלה העבודה הייתה בעיקרה שלילית והתמקדה בהתקפות אישיות על שרון, בעיקר בנושא מלחמת לבנון הראשונה בו הואשם בגלוי באי אמירת אמת למנחם בגין, בהפרת הוראות הממשלה ובגרירת ישראל למלחמה מיותרת שגבתה חללים. כמו כן, הוצגו מסקנות ועדת כהאן שהורתה כי שרון יפוטר מתפקידו כשר ביטחון בשל הטבח בסברה ושתילה כפוסלות אותו לכל תפקיד ביטחוני ואף הוגשה עתירה לבג"ץ בעניין. במגזר הערבי הופצו על ידי יוסי ביילין תמונות זוועה מהטבח בסברה ושתילה. ברק התנצל על השימוש בהן, אך ביילין נמנע מלעשות כן. בעבודה ניסו פעמים רבות ליזום עימותים טלוויזיוניים בין ברק ושרון, אולם נתקלו בהתנגדות הליכוד שהסתמך על התקדים שיצר ברק במערכת הבחירות הקודמת.
בתשדיר הבחירות המרכזי הוצגו מעשיה של ממשלת שרון העתידית בצבעים קודרים במיוחד - איסור תנועה בשבת, גיוס כללי ואף סגירת נמל התעופה לטיסות אזרחיות. ברק הפיץ ידיעות בעולם הערבי ובתקשורת הרוסית כי בחירת שרון פירושה מלחמה.
בתחילת תעמולת הבחירות הודה ברק בכך שלא תיקשר עם הבוחרים והבטיח לשפר את דרכיו.
מערכת הבחירות לוותה במתחים רבים בתוך מפלגת העבודה, כאשר קריאות חוזרות ונשנות להחלפת ברק בפרס, הן מבית והן מבחוץ, פגעו במאמצי ברק למרות הכחשותיו של פרס. כמו כן, נפוצו שמועות על פילוג במפלגה לאחר המפלה הצפויה. אפילו טקס המעבר של מטה המפלגה לירושלים לא הצליח להביא למפגן אחדות למרות נוכחתו של פרס. במהלך מערכת הבחירות נעזר ברק בעיקר בגופים שסייעו לו בבחירות 1999, כמו "דור שלום", אולם ברמה פחותה.
מרצ נקטה בקמפיין שלילי דומה לזה של העבודה בתכניו אולם קיצוני ממנו.
מערכת הבחירות של הליכוד התמקדה בהצגת שרון כסבא חביב עם הכבשים והנכדים בחווה וכמי שיביא שלום עם הערבים. לעומת זאת, הוצג ברק כמי שמחלק את ירושלים, תוך ניצול אהוד אולמרט שבבחירות הקודמות טען שלא ייתכן כי ברק יחלק את ירושלים. כמו כן, הצליח שרון לגייס את בנימין נתניהו ודן מרידור לתמיכה בו. שרון דיבר על הקמת ממשלת אחדות לאחר הבחירות, אפשרות שהוכחשה נמרצות על ידי ברק. ברק הזכיר את קיצוניות ממשלתו הצפויה של שרון והזכיר התבטאויות של מנהיגי ימין, כמו אביגדור ליברמן שדרש שישראל לא תירתע מלאיים, במקרה של תוקפנות אסלאמית, על טהראן ועל סכר אסואן. ההתקפות בעניין לבנון הביאו את שרון להזכיר כי בטבח סברה ושתילה ערבים הרגו ערבים.
התמשכות התהליך המדיני היוותה נושא מרכזי במערכת הבחירות. קבלת מתווה קלינטון על ידי הממשלה בסוף דצמבר גרמה למתקפה חריפה של הליכוד. ועידת טאבה שנערכה ב-21-27 בינואר ספגה ביקורת חריפה כ"מכירת חיסול" של ממשלה שאיבדה את אמון העם ואף הוגשו נגדה עתירות לבג"ץ, שנדחו ב-25 בינואר. גם התרחשותו של פיגוע בטולכרם ב-23 בינואר, במהלך ימי הוועידה, תרמה לכעס בימין. באמצע ינואר אף הואשם פרס בניסיון לתאם עם ערפאת הרגעת השטח על מנת לסייע לברק, לעומת זאת הפלסטינים גילו נטייה למסמס את המגעים המדיניים, אולי מתוך חוסר נכונות להתפשר, ואולי מתוך אמונה כי ממשלת ברק תיפול. גם אנשי שרון ניהלו מגעים עם הרשות הפלסטינית במהלך מערכת הבחירות, פעולה שהותקפה בידי ברק שרמז אף לשחיתות בשל קשרי המתווכים עם הקזינו ביריחו. לאחר הבחירות התברר כי מגעים אלו נוהלו בעיקרם עם מוחמד ראשיד, יועצו הכלכלי של ערפאת. במהלך מערכת הבחירות טרח שרון להדליף לעיתון הארץ את תוכניתו המדינית. מתקפות כמו זו של ראש ממשלת לבנון רפיק אל חרירי שטען כי בחירת שרון תהיה הכרזת מלחמה לא הביאו לשינוי משמעותי. גם ריאיון עם שרון בניו יורקר שבו הגדיר את ערפאת כשקרן ורוצח לא עורר בציבור חששות מניצחונו.
בתחילת ינואר חלה התדרדרות במערכת הבחירות כאשר מטה שרון האשים את מטה ברק בהפצת מידע רפואי כוזב על שרון. באותה תקופה גם חל המאבק המשמעותי היחידי ברחוב כאשר בשלטים עם סיסמת העבודה "אסור לחזור לימי שרון", נמחקה המילה אסור.
לאורך כל המערכה, נותר ברק בפיגור משמעותי אחרי שרון. מרבית ראשי המגזר הערבי קראו להצבעה ב"פתק לבן" (למעשה פתק צהוב ריק שלא נספר) בעניין הפתק הלבן אף הוגשו עתירות לבג"ץ לאפשר את ספירתם במניין הקולות הכשרים אולם העתירות נדחו.
ב-21 בינואר נראה היה כי מערכת הבחירות תופסת תאוצה כאשר אילאיל קומיי, תלמידת בית ספר, האשימה את שרון בהלם קרב של אביה במלחמת לבנון, אולם העניין דעך עד מהרה, בין השאר בשל ההתעלמות הכמעט מוחלטת של שרון מהנושא ואי ניצולו לתעמולת הבחירות של ברק.
בתחילת פברואר התעוררה הסערה הקטנה האחרונה במערכת הבחירות כאשר נפגש שרון עם ראשי ערוץ 2 ואמר להם שהתקשה להתרכז בזמן הפגישה עם קונדוליזה רייס בשל רגליה החטובות, דבר שהביא להאשמת שרון בסקסיזם. כמו כן, התגברו השמועות כי שרון "מועלם" על ידי מטהו מתוך הנחה כי הופעות שלו רק ירעו את מצבו. לעומת זאת, במפלגת העבודה התגברו תחושות הייאוש וגם מאמץ אחרון שנעשה לטובת ברק לא הצליח להתרומם.