stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיגאנהינגה

| גיגאנהינגה |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן-סוף פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נחשוניים
סוג:: גיגאנהינגה
מין:: Giganhinga kiyuensis
שם מדעי
 Giganhinga ‏Rinderknecht & Noriega, 2002

גיגאנהינגה (שם מדעי: Giganhinga; מילולית: "נחשון ענק") הוא סוג של עוף ימי קדום ממשפחת הנחשוניים שבסדרת הסולתאים, אשר התקיים בין המיוקן לפליסטוקן באמריקה הדרומית.
תיאור

המאובנים שלו התגלו באורוגוואי וארגנטינה בתצורות: "Camacho Formation"‏, "the San José Formation" ו-"the Libertad Formation" וכנראה גם "Ituzaingó Formation" ואלה כללו שרידים לא שלמים וכבדי משקל של אגן ירכיים ושל עצם הירך והוא תואר ב-2002 בידי החוקרים Rinderknecht & Noriega, כאשר תחילה הוא נחשב לסוג של עוף אימה עקב גודלו ומקום הימצאו. עם זאת מבנה העמנות הזכיר מבנה דחוס המתאים לעופות מים קרובים לשקנאים ודומה ביותר לזה של הנחשוניים והקורמורניים. הסוג מכיל מין יחיד Giganhinga kiyuensis - הקרוי על שם חופי "Kiyü" שבדרום אורוגוואי, סמוך לשפכי הריו דה לה פלטה.
עוף זה היה גדול מאוד ומדידה דומה ביחס לנחשון אמריקאי משווה שגובהו הגיע ל-1.5 מטר ולמשקל של 12 עד 17.7 ק"ג, אם כי מספר חוקרים מעריכים את המשקל בזהירות מאחר שעופות רבים בעלי צפיפות עצמות נמוכה יחסית, המקטינה את משקלם. ככל הנראה עקב משקלו היה חסר יכולת תעופה וכנראה ששחה וצלל מתחת למים במרדף אחר דגים. ככל הנראה משקלו עזר לו בתמרון וברדיפה אחרי טרף.
הערות שוליים

↑  Areta, J. I.; Noriega, J. I.; Agnolin, F. (2007). "A giant darter (Pelecaniformes: Anhingidae) from the Upper Miocene of Argentina and weight calculation of fossil Anhingidae". Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie - Abhandlungen. 243 (3): 343–350. doi:10.1127/0077-7749/2007/0243-0343.
↑  Rinderknecht, A.; Noriega, J.I. (2002). "Un nuevo género de Anhingidae (Aves: Pelecaniformes) del Plioceno–Pleistoceno del Uruguay (Formación San José)". Ameghiniana. 39 (2): 183–191. Archived (PDF) from the original on 2022-05-09. Retrieved 2022-05-05
אלי דיין

אלי דיין (נולד ב-25 באוקטובר 1949) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש עיריית אשקלון וכחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
ביוגרפיה

דיין נולד במרוקו, בנם השני מתוך עשרה של יוסף וסימי דיין. הוא עלה לישראל בשנת 1963 והתגורר בשכונת שמשון באשקלון. דיין למד בבית הספר התיכון הדתי באשקלון, שירת בחיל השריון והשתחרר בדרגת סגן. הוא בוגר האוניברסיטה העברית ועורך דין במקצועו, את ההתמחות עשה במשרדו של שמואל תמיר. היה ממקימי עודד תנועה של מתנדבים בשכונות מצוקה וערי פיתוח. בשנת 1978 בגיל 30 התמודד על ראשות עיריית אשקלון ונחשב בעל סיכויים קלושים לזכות בתפקיד אל מול שני תתי האלופים שהשתתפו במירוץ אריה קרן ונתן ניר. אולם באופן מפתיע עלה דיין לסיבוב השני אל מול אריה קרן שזכה
במספר הקולות הרב ביותר (28%). לקראת הסיבוב השני הודיע המערך על תמיכה בקרן והליכוד על תמיכה בדיין, ובבחירות ניצח דיין בקבלו 54% מהקולות. דיין כיהן בתפקיד זה 13 שנים רצופות עד 1991.
דיין היה פעיל במפלגת תמ"י ושובץ במקום הרביעי ברשימתה לכנסת העשירית ובמקום השלישי ברשימתה לכנסת ה-11, אך לא נכנס לכנסת. בבחירות לכנסת ה-12 התמודד ברשימת המערך, ונבחר לראשונה לכנסת. בכנסת ה-13 שימש כיושב ראש סיעת העבודה ויושב ראש הקואליציה. ב-24 ביולי 1995, עם מינויו של יוסי ביילין לשר הכלכלה והתכנון, מונה דיין להחליפו כסגן שר במשרד החוץ והחזיק בתפקיד זה תחת שרי החוץ שמעון פרס ואהוד ברק.
דיין לא נבחר לכנסת ה-14, וחזר לעיסוקיו הקודמים כעורך דין. הוא גם שב לעסוק בפוליטיקה המקומית באשקלון, ונבחר בשנת 2003 למועצת עיריית אשקלון לאחר שרשימתו "בשביל הפרנסה שלך" זכתה במנדט אחד. כיהן כחבר מועצת העיר עד שנת 2008.
כיום מכהן כיו"ר קרן אשקלון.
חיים אישיים

דיין מתגורר בשכונת אפרידר שבאשקלון, נשוי ללינדה, מורה לאנגלית, אב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  דני צדקוני, ארבעה רצים באשקלון, דבר, 30 באוגוסט 1978
↑  אשקלון, קרן ודיין יתמודדו שוב, מעריב, 8 בנובמבר 1978
↑  נתן ניר, מעריב, 16 בנובמבר 1978
אברהם רותם, במספר רשויות כבר קבעו, מעריב, 20 בנובמבר 1978
↑  עזרא ינוב, עו"ד אלי דיין, מעריב, 22 בנובמבר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499211205171  VIAF: 308283405   WorldCat (עם VIAF): 308283405 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכס מילר

אלכס מילר (נולד ב-4 באפריל 1977) הוא פוליטיקאי שכיהן חבר הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו. יו"ר אגף העובד העולה ושת"פ עם מוסדות לאומים של מדינת ישראל בהסתדרות החדשה. סגן יו"ר לשכת הקשר עם הכנסת וממשלה בהסתדרות החדשה. יו"ר הדירקטוריון של רשת עמל-הרב תחומי. חבר דירקטוריון בחברה למרכזי תרבות וספורט.
ביוגרפיה

אלכס מילר נולד במוסקבה בירת ברית המועצות בשנת 1977, ועלה לישראל בשנת 1992.
בשירותו הצבאי שירת כמכונאי בכיר בטייסת פאנטומים ומשם המשיך לתעשייה האווירית.
את דרכו הפוליטית החל כיו"ר אגודת הסטודנטים במכללה האקדמאית "אורט" בתל אביב, ולאחר מכן נבחר לסגן יו"ר ארגון הסטודנטים הארצי. הוא סיים לימודיו לתואר ראשון בהוראה ולתואר שני במדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בבחירות לכנסת ה-17 נבחר מטעם סיעת ישראל ביתנו, והיה לצעיר חברי הכנסת השבע עשרה ביום השבעתה. בכנסת זו כיהן כיו"ר ועדת משנה לקידום, מחקר ופיתוח של מקורות אנרגיה חלופיים ויישומם, וכן כמ"מ יו"ר ועדת משנה לעניין השכלה גבוהה ושכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה.
כמו כן, היה חבר בוועדות שונות בכנסת: ועדת הכלכלה, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המדע והטכנולוגיה, הוועדה לזכויות הילד, חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בעניין האזנות סתר, וכן מ"מ בוועדת החוץ והביטחון.
במהלך כהונתו בכנסת יזם מספר חוקים, ובהם:
חוק זכויות הסטודנט.
תיקון לפקודת מס הכנסה, המאריך את תקופת הזכאות לנקודות זיכוי עבור חיילים משוחררים משנתיים לאחר השחרור מצה"ל לשלוש שנים לאחר השחרור.
חוק הפיקוח על מכונים פסיכומטריים (יחד עם סילבן שלום ויוחנן פלסנר).
חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-15 ברשימת ישראל ביתנו לכנסת, ונבחר שוב גם לכנסת ה-18.
בכנסת ה-18 נבחר מילר לכהן כסגן יושב ראש הכנסת, וכחבר בוועדות החינוך והכספים; כן הגיש למעלה מחמישים הצעות חוק בנושאים שונים, בהן: "חוק הנכבה", האוסר על ציון יום העצמאות של מדינת ישראל כיום אבל, חוק יום הסטודנט הלאומי, חוק הצבעת אזרחים ישראלים בחו"ל, פטור ממס על מלגות לסטודנטים, חוק מתן זכויות סטודנט לתלמידים בבתי ספר לאמנות, דמי אבטלה לעצמאים ועוד.
ב-8 בנובמבר 2010 מונה מילר לפי ההסכמים הקואליציוניים ליו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת. הוא כיהן בתפקיד זה עד יוני 2012.
בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום ה-33 ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו ולא נבחר לכנסת. לאחר בחירתו של ראובן ריבלין לתפקיד נשיא מדינת ישראל, חזר לכהן כרמל שאמה הכהן כח"כ, ובעקבות מינויו של שאמה-הכהן באוגוסט 2014 לשגריר ישראל ב-OECD והתפטרותו מהכנסת, חזר מילר לכהן כחבר הכנסת. כהונתו בכנסת הסתיימה במרץ 2015, עם השבעת הכנסת העשרים.
ב-18 בינואר 2021 מונה אלכס מילר לתפקיד יו"ר הדירקטוריון של רשת עמל-הרב תחומי. ב-14 בספטמבר הוא מונה על ידי בית הנבחרים של ההסתדרות לתפקיד יו"ר אגף העובד העולה ושת"פ עם מוסדות לאומים של מדינת ישראל.
חיים אישיים

מילר גרוש ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  אמנון מרנדה, הכנסת אישרה את חוק זכויות הסטודנט, באתר ynet, 29 במאי 2007
↑  יהלי מורן זליקוביץ', לראשונה: יפורסם חלק מהבחינה הפסיכומטרית, באתר ynet, 27 באוקטובר 2008
↑  אריק בנדר, כרמל שאמה הכהן ימונה לשגריר כמינוי אישי של ליברמן באתר דה פוסט, 3 באוגוסט 2014
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת החינוך והתרבות (2003-1949) | שושנה פרסיץ • אלימלך-שמעון רימלט • משה קול • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אברהם שכטרמן • אהרן ידלין • אורה נמיר • נחמן רז • מיכאל בר-זוהר • דליה איציק • אברהם בורג • עמנואל זיסמן • זבולון אורלב |  |
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט (מ-2003) | מלי פולישוק-בלוך • אברהם פורז • אילן שלגי • מיכאל מלכיאור • זבולון אורלב • אלכס מילר • עינת וילף • עמרם מצנע • יעקב מרגי • ניצן הורוביץ • רם שפע • שרן השכל • יוסי טייב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 13276363X  VIAF: 198930794   WorldCat (עם VIAF): 198930794
טסלה אנרג'י

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 חברת אם:  טסלה מוטורס 
 מיקום המטה:  פרמונט 
 ענפי תעשייה:  תעשייה סולארית, תעשיית הסוללות, תעשיית אנרגיה מתחדשת 
 מוצרים עיקריים:  Tesla Powerpack, פאנל סולארי, גג סולארי של טסלה, פאוורוול, רעף סולארי 
  
 www.tesla.com/de_de/energy
 
טסלה אנרג'י היא חברת בת של טסלה בתחום האנרגיה הנקייה. החברה מפתחת, בונה, מתקינה ומוכרת מערכות לייצור אנרגיה סולארית פוטו-וולטאית, מוצרים לאחסון אנרגיה של סוללות, וכן מוצרים ושירותים נלווים אחרים למגורים, מסחר ולקוחות תעשייתיים.
החברה הוקמה ב-2016 לאחר שטסלה רכשה את חברת SolarCity ומיזגה אותה עם חברת Zep Solar. סולאר-סיטי שנוסדה ב-4 ביולי 2006, על ידי פיטר ולינדון ריב, בני דודיו של מנכ"ל טסלה, אילון מאסק, נרכשה בעלות של כ-2.6 מיליארד דולר ומוזגה עם פעילות מוצרי אחסון הסוללות ליצירת טסלה אנרגיה.
מוצרי החברה כללו, נכון ל-2021, פאנלים סולאריים, מערכת רעפים סולאריים בשם Tesla Solar Roof, ממיר בשם "Tesla Solar Inverter", מכשיר לאחסון אנרגיה ביתי בשם פאוורוול, ומערכות אחסון אנרגיה בקנה מידה גדול המכונות פאוור-פק ומגה-פק.
בשנת 2020 פרסה החברה מערכות אנרגיה סולארית המסוגלות לייצר 205 מגה וואט (היא דורגה שלישית במתקני שמש למגורים בארצות הברית) ופרסה 3 GWh של מוצרי אחסון אנרגיה של סוללות.
מטה החברה ממוקם בעיר פרימונט, באיסט ביי במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Walsh, Bryan (17 באפריל 2008). "The Environment - Green Start-Up Companies - Solar City". Time (באנגלית אמריקאית). ISSN 0040-781X. נבדק ב-11 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "2013 Top 250 Solar Contractors". Solar Power World. נבדק ב-19 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Annual report Form 10-K 2020 Tesla Inc". U.S. Securities and Exchange Commission. נבדק ב-9 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ברוך אזניה

ברוך אזניה (אייזנשטדט) (19 בספטמבר 1905 – 6 ביולי 1994) היה עסקן ציבורי וחבר הכנסת.
ביוגרפיה

נולד בפינסק שהייתה אז תחת שלטון רוסיה, למד משפטים בקניגסברג בירת פרוסיה המזרחית ולאחר סיום לימודיו עבד כעורך דין בדנציג. במקביל, החל את פעילותו הציונית בתנועת הבונים וב-1929 מונה כמזכיר הוועד המרכזי של פועלי ציון, הציונים-סוציאליסטים בגרמניה. ביוני 1931 נבחר כנציג דנציג לקונגרס הציוני, בעת היותו חבר פועלי ציון ימין.
אזניה עלה לארץ ישראל ב-1933 והצטרף ל"קיבוץ ג" (גבעת חיים), שם עבד כמורה. הוא היה מדריך של קבוצת עליית הנוער בתל יוסף, בשנת 1935. לקראת סוף 1935 יצא לקונגרס הציוני בלוצרן ונשאר בשליחות התנועה בגרמניה עד 1937. בדצמבר 1935 נעצר על ידי הנאצים בעת היותו בברלין, במסגרת מעצר של חברי החלוץ.
היה מפעילי הקיבוץ המאוחד ואחרי הפילוג ב-1952 השתייך לפלג שהקים את גבעת חיים איחוד והיה פעיל באיחוד הקבוצות והקיבוצים.
בשלהי הכנסת הראשונה, אחרי התפטרותם של השל פרומקין ואבא חושי מהכנסת, היה אזניה הבא בתור ברשימת מפא"י והושבע כח"כ בשלהי כהונת הכנסת הראשונה. מאז כיהן עד תום כהונת הכנסת השישית.
ברוך אזניה לימד בבית הספר התיכון ע"ש רופין (נקרא כעת "קריית החינוך ע"ש בן-גוריון") במועצה אזורית עמק חפר במגמה הכלכלית-אזרחית.
נקבר בקיבוצו, גבעת חיים איחוד.
הערות שוליים

↑  ציר דנציג לקונגרס - לאגף העבודה, דבר, 26 ביוני 1931
↑  הנוער מגרמניה בתל יוסף, דבר, 2 ביולי 1935
↑  ברוך אזניה, אתר גבעת חיים איחוד
↑  מאסר חברי החלוץ בברלין, דבר, 16 בדצמבר 1935
↑  מסרו הצהרת אמונים, הארץ, 13 בפברואר 1951
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313421305171  GND: 1270531786  ISNI: 0000 0003 8152 1416  LCCN: nr96041650  VIAF: 261603017   WorldCat (עם VIAF): 261603017
דב זכין

דב זכין (29 בספטמבר 1922 – 4 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם והמערך.
קורות חיים

זכין נולד בברנוביץ' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1937. בסיום לימודיו בכפר הנוער בן שמן, שהה תקופת מה בקיבוץ מרחביה. בשנת 1940 נמנה עם מייסדי קבוצת להבות, שעברה הכשרה בכרכור, ובשנת 1945 הקימה את קיבוץ להבות הבשן. זכין ניסח את מגילת היסוד של הקיבוץ ותקופה מסוימת היה מזכיר הקיבוץ.
בשנת 1946 ייסד זכין את סניף "ברית פועלי ארץ ישראל" בוואדי עארה. היה חבר השומר הצעיר, מפ"ם והקיבוץ הארצי ונשלח מטעמם למחנות המעפילים בקפריסין (1947), לקנדה (1948) ולארצות הברית (1950, 1952, 1963).
כיהן כמזכיר תנועת השלום בין השנים 1959–1961, והיה חבר מזכירות מפ"ם ודובר מפ"ם במשך שנים רבות. בשנת 1965 ארגן הפגנת מחאה נגד בואו לישראל של שגריר גרמניה, רולף פאולס. בשנת 1968 נבחר למזכיר המדיני של מפ"ם. זכין נמנה עם המחנה של מאיר יערי ויעקב חזן במפ"ם והיה מהדוחפים להשתתפות במערך עם מפלגת העבודה.
בשנים 1969–1977 כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם מפ"ם במסגרת המערך. בין השאר דרש להגביר את המאמץ לגבות מס אמת. בשנת 1979 היה ראש המחלקה לקשרי חוץ במפ"ם ובשנים 1981–1984 חזר לכנסת העשירית. לאחר מכן היה חבר הנהלת הסוכנות.
בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  יוצא ליוגוסלביה, מעריב, 22 ביולי 1959
↑  מ. מייזלס, כל המפלגות מבטיחות קימוצים, מעריב, 19 במאי 1961
↑  אברהם רותם, "פאולס הביתה" - צעקו הכרזות בהפגנת הדומיה בתל אביב, מעריב, 10 באוגוסט 1965
↑  מ. מייזלס, שני מזכירים חדשים במפ"ם, מעריב, 23 במאי 1968
↑  יהושע ביצור, ועדת הכספים דנה בצמצום הוצאות עיסקיות במפעלים, מעריב, 28 בספטמבר 1970
↑  מ. שמריהו, משלחת מרומניה לישראל, מעריב, 13 במאי 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524783405171  ISNI: 0000 0000 4292 267X  LCCN: no91019578  VIAF: 315205740   WorldCat (עם VIAF): 315205740
אנזו צ'אטו

אנזו ז'יאני צ'אטו אמביאיי (בצרפתית: Enzo Gianni Tchato Mbiayi נולד ב-23 בנובמבר 2002 במונפלייה שבצרפת) הוא כדורגלן קמרוני-צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מונפלייה מליגת העל הצרפתית ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים

צ'אטו גדל במחלקת הנוער של אנז'ה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-3 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 2-1 לברסט במסגרת המחזור ה-30 בליגת העל הצרפתית לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

ב-10 ביוני 2023 ערך צ'אטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בתיקו 2-2 נגד נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
חיים אישיים

צ'אטו הוא בנו של כדורגלן נבחרת קמרון בעבר ביל צ'אטו (אנ').
הערות שוליים

↑  Liste des Lions Indomptables sélectionnés pour la CAN 2023 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל הקמרונית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
↑  Enzo Tchato passe professionnel באתר הרשמי של מונפלייה, 23 במאי 2022 (בצרפתית)
| נבחרת קמרון – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אונדואה •  2 מוקודי •  3 אנגמלאו •  4 וו •  5 טולו •  6 קמן •  7 אנז'י •  8 זמבו אנגיסה •  9 מגרי •  10 אבובקאר •   11 נקודו •  12 טוקו אקמבי • 13 אטבה •  14 צ'מאדו • 15 גונסאלס • 16 אפאסי • 17 נייו • 18 יונגווה • 19 מומבניה • 20 אליוט • 21 קסטלטו • 22 אנצ'אם • 23 אנגפנדואטנבו • 24 אוננה • 25 בוקלה • 26 צ'אטו • 27 דואלה • מאמן: סונג |  1 אונדואה •  2 מוקודי •  3 אנגמלאו •  4 וו •  5 טולו •  6 קמן •  7 אנז'י •  8 זמבו אנגיסה •  9 מגרי •  10 אבובקאר •   11 נקודו •  12 טוקו אקמבי • 13 אטבה •  14 צ'מאדו • 15 גונסאלס • 16 אפאסי • 17 נייו • 18 יונגווה • 19 מומבניה • 20 אליוט • 21 קסטלטו • 22 אנצ'אם • 23 אנגפנדואטנבו • 24 אוננה • 25 בוקלה • 26 צ'אטו • 27 דואלה • מאמן: סונג | קמרון |
ולדימיר ארטיומוב

ולדימיר ארטיומוב (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Артёмов; ‏נולד ב-7 בדצמבר 1964, ולדימיר) היה מתעמל סובייטי. אלוף אולימפי (סיאול 1988), בעל 10 מדליות, מהן 6 זהב באליפויות העולם במחצית השנייה של שנות ה-80.
ביוגרפיה

ולדימיר ארטיומוב נולד בולדימיר והחל להתאמן בגיל 8. הוא התאמן באותו מועדון בו התאמן ניקולאי אנדריאנוב, גם הוא יליד ולדימיר. ארטיומוב למד במכון למורים בעיר ואחר כך היה מלמד במכון בו למד.
בשנת 1980 ארטיומוב ניצח באליפות ברית המועצות נועד ובשנת 1981 החל להשתתף בתחרויות בוגרים. החל מתחילת שנות ה-80 הוא נכלל בנבחרת של ברית המועצות שהייתה בין החזקות בעולם. במסגרת  זו הוא זכה במספר מדליות קבוצתיות ואישיות באליפויות העולם.
בשנת 1984 ברית המועצות החרימה את המשחקים האולימפיים. בשנת 1988 באולימפיאדת סיאול ארטיומוב היה בין הכוכבים הגדולים של הנבחרת וזכה ב-5 מדליות מהם 4 זהב.
בשנת 1989 ארטיומוב בפעם האחרונה השתתף בתחרויות אליפות העולם. בשנת 1990 הוא עזב את ארצו ועבר עם משפחתו לארצות הברית. מאז הוא מתגורר בארצות הברית ועוסק באימון ילדים במועדון שהקים.
שימוש האדם הקדמון באש

שחזור של הומו ארקטוס, שהיה ככל הנראה ההומיניד הראשון שידע להשתמש באש
השגת שליטה באש על ידי האדם הקדמון במהלך התקופה הפלאוליתית התחתונה או התיכונה, הייתה נקודת מפנה באבולוציה של האדם שאפשרה לבני האדם להתרבות במהירות בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, בישול משותף, הגדלת סוגי המזונות הזמינים, ביעור שטחים, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים.
עדויות > מזרח אפריקה

הרמזים המוקדמים ביותר לשימוש אנושי באש מגיעים מאתרים ארכאולוגיים שונים במזרח אפריקה, כדוגמת צ'סאובנג'ה בסמוך לאגם ברינגו, אתר קובי פורה על חוף אגם טורקאנה ואולורגסאיליה בקניה. הממצאים בצ'סאובנג'ה כוללים גושי אדמה שרופים בני 1.42 מיליון שנים. ניסויים הראו כי החרסית הייתה צריכה להיות מחוממת לטמפרטורה של 400°C על מנת להתקשות.
בקובי פורה, באתרים FxJjzoE ו-FxJj50, התגלו עדויות לשליטה על אש על ידי הומו ארקטוס לפני 1.5 מיליון שנים, בצורת גוון אדמדם של חומרי משקע שיכול להיווצר רק מחימום בטמפרטורות שבין 200°C ל-400°C‏.
בגדב שבאתיופיה נמצאו רסיסים של טוף מולחם באתר 8E, שנראו כאילו נשרפו, אבל ייתכן שבעירה חוזרת של הסלעים אירעה כתוצאה מפעילות געשית מקומית. רסיסים אלו נמצאו בין החפצים מהתרבות האשלית שיצר הומו ארקטוס.
במרכז עמק אוואש, נמצאו שקעים של חרסית אדמדמה בצורת חרוט שיכלו להיווצר בטמפרטורה של 200°C. משערים כי היו אלו גזעי עצים שנשרפו הרחק מבית הגידול שלהם. בעמק אוואש נמצאו גם אבנים חרוכות, אך באותו אזור נמצא גם טוף מולחם שמקורו געשי.
עדויות > אפריקה הדרומית

עדות קדומה ביותר לשימוש באש ידועה ממערת וונדרוורק (Wonderwerk). ניתוח מיקרוסקופי של האדמה בשכבת התרבות האשלית הקדומה בתוך המערה, שגילה כמיליון שנים לפני זמננו, הצביע על נוכחות חומר שרוף (פיסות מיקרוסקופיות של צמחים ועצמות בעלי חיים) באתרו.
עדויות אפשריות לשימוש קדום של הומינידים באש נמצאה בסוורטקרנס שבדרום אפריקה. כמה עצמות חרוכות נמצאו בין הכלים האשליים, כלי העצם, ועצמות בעלי חיים שעליהם סימני חיתוך מעשה ידי אדם. באתר זה התגלו גם כמה מהעדויות המוקדמות ביותר לאכילת בשר אצל ההומו ארקטוס. ב"מערת המוקדים" (Cave of Hearths) שבדרום אפריקה נתגלו משקעים חרוכים בני 700,000 שנים עד 200,000 שנים, כמו באתרים נוספים כמו מערת מונטגו (Montagu‏; 200,000 עד 58,000 שנים) ובמערות שפך הנהר קלסייס (Klasies‏ 130,000 עד 120,000 שנים).
באש נעשה שימוש כדי לחמם אבני סילקריט על מנת להקל על עיבודן לפני הפיכתן לכלים על ידי תרבות סטילביי (Stillbay).‏ מחקר זה זיהה לא רק אתרי סטילביי בני 72,000 שנים, אלא אתרים שייתכן שהם בני עד 164,000 שנים.
עדויות > המזרח הקרוב

באתר האשלי בגשר בנות יעקב בישראל, נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות שגילן כ-790,000 עד 690,000 שנים לפני זמננו. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית הומו ארקטוס או הומו ארגסטר כאשר ישב באתר. במערת קסם נמצאה עדות לשימוש קבוע באש מלפני 382,000 שנים עד סביב 200,000 שנים, התרבות האשלו-יברודית. מהכמות הרבה של עצמות חרוכות וגושי האדמה שעברו חימום מתון משערים החוקרים כי בסמוך לאש התבצעה שחיטה, צלייה וצריכה של בעלי חיים. בדומה לכך, מיפוי של רצף השכבות מהתקופה הפלאוליתית התחתונה עד התיכונה במערת תנור, העלה שריכוזים משמעותיים של פריטי צור מסותתים שרופים מופיעים רק בשכבות בנות 350,000 שנים ומעלה, דהיינו בתחילת התרבות האשלו-יברודית של סוף התקופה הפלאוליתית התחתונה. לדעת חלק מהחוקרים, העדויות ממערת קסם ומערת תנור מצביעות על כך ששימוש רגיל ויומיומי באש ושליטה מלאה בה, להבדיל משימוש מזדמן שלא שינה בהרבה את אורחות החיים, החל רק בתקופה זו.
עדויות > המזרח הרחוק

בשִׂיחוֹאוּדוּ (Xīhóudù) במחוז שאנשי שברפובליקה העממית של סין נתגלתה עדות לשרפה – שינוי צבע של עצמות יונקים. מקום נוסף בסין הוא אתר אדם יואנמואו במחוז יונאן שבו נמצאו עצמות יונקים מושחרות.
בטריניל שבג'אווה, נמצאו עצמות מושחרות דומות ושכבות של פחמי עץ בין המאובנים של ה"הומו ארקטוס".
עדויות > המזרח הרחוק > ג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן

בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן (Zhōukǒudiàn) שבבייג'ינג נתגלו עדויות לשימוש באש שהן בנות מיליון וחצי עד 500,000 שנים. העדויות כוללות עצמות חרוכות, חפצי עץ חרוכים, פחמי עץ, אפר, ושרידי מדורות לצד מאובני הומו ארקטוס בשכבה 10 באתר 1 (אתר אדם פקין). עדות זו מגיעה מאתר 1 בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן, שבו נתגלו מספר עצמות בגוונים אחידים בין שחור לאפור. בדיקת העצמות קבעה שהצבע מאפיין עצם שעברה שרפה ולא תוצאה מהכתמה במנגן. שכבה 10 בעצמה תוארה כאפר עם צורן, אלומיניום, ברזל ואשלגן שנוצרו בתהליך ביולוגי, אבל חסרים בתערובת תוצרים של אפר עץ כדוגמת מקבצים סיליקטיים. עובדה זו גרמה לצוות חוקרים בראשות ד"ר סטיב ויינר ממכון ויצמן למדע להגיע למסקנה כי לא מדובר באפר ממדורה, אם כי יש החולקים על מסקנות מחקר זה. בין הממצאים שרידים אפשריים של מדורות "מיוצגים על ידי חתיכות חומות צהובות של חומר אורגני, המעורב ברסיסי אבן גיר וטין חום כהה בשכבות דקות, חרסית וחומר אורגני". האתר עצמו אינו מוכיח כי האש הוצתה בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן, אך הימצאותן של עצמות חרוכות יחד עם כלי אבן מראה כי לכל לפחות בני אדם שלטו על האש בתקופה בה שכנו במערה בג'וֹאוּקְוֹאוּדְייֵן.
עדויות > אירופה

עדויות לשימוש באש על ידי הומו ארקטוס נמצאו בכמה אתרים באירופה. העדות העתיקה ביותר נתגלתה בוורטשסולוש (Vértesszőlős) שבהונגריה, שם, לצד שרידי שלד של הומו ארקטוס שקיבל את הכינוי "סאמו" (Samu), נתגלו עצמות חרוכות, אבל לא פחם עץ. באתרים שבטוראלבה (Torralba) ובאמברונה (Ambrona) שבספרד נתגלו כלי אבן אשליים בני חצי מיליון שנים עד 300,000 שנים, בצד עץ ופחם-עץ.
בסָן-אֵסְטֵב-זָ'נְסוֹן (Saint-Estève-Janson) שבצרפת קיימות עדויות לחמישה אתרי מדורות ואדמה שהאדימה. מדורות אלו תוארכו לתקופה שלפני 200,000 שנים.
על פי העדות הממוצעת שליטה נרחבת באש החלה רק לפני 125,000 שנים.
שינויים בהתנהגות

שינוי משמעותי חל בהתנהגותם של בני האדם עקב השליטה באש והאור שהביאה. הפעילות לא הוגבלה יותר לשעות האור. נוסף על כך, חלק מהיונקים והחרקים העוקצים מתרחקים מאש ועשן. גם התזונה השתפרה בעזרת חלבונים שעברו תהליך בישול.
ריצ'רד רנגהם (Wrangham) מאוניברסיטת הרווארד טוען כי ייתכן שבישול של מזונות צמחיים גרם להרחבת המוח בכך שאפשר לפחמימות מורכבות במזונות עמילניים להתעכל בקלות יותר ובפועל אפשר לבני האדם לספוג קלוריות נוספות.
שינויים בתזונה

אן בראוור סטאהל (Stahl) טענה שבשל הרכיבים הבלתי ניתנים לעיכול של צמחים כגון תאית ועמילן טבעיים, לא היו חלקים בצמח כמו גבעולים, עלים מפותחים, שורשים מעובים ופקעות חלק מתזונת ההומינידים לפני הופעת האש. במקום זאת כללה התזונה חלקים מצמחים שהיו עשויים מסוכרים פשוטים ופחמימות כדוגמת זרעים, פרחים ופירות בשרניים. הימצאות רעלנים בזרעים ובמקורות דומים של פחמימות השפיעה אף היא על התזונה. גלוקוזידים ציאנוגניים המצויים בפשתן ובמניהוט מצוי מנוטרלים באמצעות בישול. שיניו של ה"הומו ארקטוס" ושחיקת שיניו משקפים צריכה של מזונות כדוגמת בשר נוקשה, וירקות שורש פריכים.
צליית בשר, כפי שמעידות העדויות של עצמות חרוכות ומושחרות של יונקים, מקילה על אכילת הבשר ומאפשרת שיפור התזונה בכך שעיכול הבשר נעשה קל יותר. כמות האנרגיה הנדרשת לעיכול בשר מבושל נמוכה מזו הנדרשת לעיכול בשר חי, והבישול גורם לקרישת קולגן וגם רקמות חיבור אחרות, "פותח מולקולות פחמימות קשורות בצפיפות לשם ספיגה קלה יותר". בישול גם הורג טפילים וחיידקים הגורמים להרעלת מזון.