stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח באודסה
הטבח ב-22–24 באוקטובר

הרומנים האשימו את היהודים בפיצוץ במפקדה, והם השתמשו בזה כתירוץ לטבח ומעשי הזוועה שעשו, כאשר רצחו 5,000 יהודים באודסה, ב-23 באוקטובר. תחילה הם ירו בהם בקבוצות של בין 30 ל-40 יהודים, וחלקם נתלו.
אחר הצהריים רוכזו למעלה מ-25,000 יהודים ונלקחו החוצה לשערי הכפר דלניק. כאשר הגיעו לשערים, הופנו 50 יהודים אל תוך התעלות ונורו למוות בידי סגן קולונל ניקולאי דלאנו בעצמו. הרומנים חששו שמעשי הרצח יימשכו זמן רב מדי והובילו את השאר, כ-22,000 יהודים, לתוך מבני אחסון גדולים שבהם עשו בורות למכונות ירייה. הדלתות נסגרו וסגן קולונל ניקולאי דלאנו הורה לחייליו לירות לתוך המבנים. על מנת להבטיח שאיש לא נותר בחיים, הם העלו את המבנים באש בשעה 17:00. ביום שלמחרת, הושלכו רימונים אל תוך אחד המבנים. יהודים אחרים נאספו בכיכר הנמל, רוססו בגז, והועלו באש. למעלה מ-22,000 גופות נמצאו בקברים המוניים לאחר המלחמה.
בין 35,000 - 40,000 מהיהודים שנותרו בחיים הועברו לגטו שנמצא בפרוור של העיר סלובודה שמרבית המבנים בו כבר היו הרוסים כליל, ועקב כך הם נשארו לגור ברחוב למשך 10 ימים, בין 25 באוקטובר ל-3 בנובמבר, וכתוצאה מכך יהודים רבים קפאו למוות.
מעשי טבח נוספים ביהודים באודסה

ב-28 באוקטובר, החל טבח נוסף בעיר, כאשר 4,000 - 5,000 יהודים רוכזו בתוך אורוות ונורו למוות. בסוף דצמבר נרצחו 50,000 יהודים נוספים ממחנה הריכוז בוגדנובקה. חודש אחד מאוחר יותר נלקחו 10,000 יהודים בצעדת מוות לשלושת מחנות הריכוז בגולטה.
בינואר הושלם תהליך ההשמדה, לאחר חיסולם של היהודים הנותרים בסלובודה. בין 12 בינואר ל-23 בינואר הועברו 19,582 היהודים האחרונים בקרונות משא לברזובקה, ומשם למחנות הריכוז בגולטה. שנה וחצי מאוחר יותר נרצחו כמעט כל היהודים בגולטה.
הגדרת הטבח באודסה

אף שעל עובדת קיום הטבח לא הוטל ספק ממשי בידי היסטוריונים, לכמה מהם יש נתונים שונים בקשר למספר הנרצחים, במידה מסוימת כיוון שלטבח אודסה יש מספר הגדרות שונות. חלקם מחשיבים את הרציחות של יהודי אודסה כטבח וחלקם קוראים לרצח העם בטרנסניסטריה בידי הגרמנים, הרומנים ובעלי בריתם, כטבח.
הדיווחים הרשמיים של השלטון הרומני בשואה, טוענים שבעיר אודסה, מ-18 באוקטובר 1941, ועד אמצע מרץ 1942, רצח הצבא הרומני, בסיוע של רשויות אזוריות, כ-25,000 יהודים וגירש למעלה מ-35,000, שרובם נרצחו בשלב מאוחר יותר של המלחמה. הדיווחים מציינים גם פרטים על 50,000 יהודים שנרצחו בבוגדנובקה, ועשרות אלפים שנרצחו בגולטה וסביבתה. הספרייה היהודית הווירטואלית מדווחת על 34,000 יהודים שנרצחו באירועי 22–25 באוקטובר, ועל פי מוזיאון השואה האמריקאי "הכוחות הרומניים והגרמניים רצחו כמעט 100,000 יהודים באודסה במהלך שליטתם בעיר."
לאחר המלחמה > משפטם של פושעי מלחמה

משפטם של מבצעי הטבח באודסה הכבושה וסביבת דלניק הסמוכה ב-21–22 באוקטובר 1941 החל בבית הדין העממי בבוקרשט. הוא הסתיים ב-22 במאי 1945. גנרל ניקולאי מאצ'יצ'י (Nicolae Macici) נמצא אשם בביצוע הטבח, ונידון למוות. עוד 28 חברים בכוחות הרומניים ששלטו באודסה נענשו במאסרים בכלא, בין שנה אחת למאסר עולם. ב-1 ביולי 1945, מיכאי הראשון, מלך רומניה, המיר את עונשו של מאצ'יצ'י למאסר עולם. מאציצי מת לבסוף בשנת 1950 בכלא איוד (Aiud).
לאחר המלחמה > הנצחה

הסרט "לא אכפת לי אם ההיסטוריה תזכור אותנו כברברים" משנת 2018 עוסק בטבח באודסה. הסרט היה נציג רומניה עבור פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91, אך לא נבחר.
בעיר אודסה הוקם שלט הנצחה לזכר קורבנות הטבח.
הערות שוליים

↑  Ivan Cristi, Bătălia de la Odessa עמוד 4 (ברומנית)
↑  Ivan Cristi, Bătălia de la Odessa עמוד 5 (ברומנית)
↑  Barraclough, Leo (3 באוגוסט 2018). "Oscars: Romania Selects 'Barbarians' as Academy Awards Entry". Variety. נבדק ב-3 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
שלט הנצחה לנספי השואה באודסה
המשחקים הפיתיים

האצטדיון בדלפי בו נערכו המשחקים הפיתיים. מדרגות האבן משמאל נוספו בתקופה הרומית.
קן התחלת המרוצים באצטדיון בדלפי.
המשחקים הפיתיים או המשחקים הדלפיים היו חלק מהמשחקים הפאן-הלניים שנערכו ביוון העתיקה - והם דגם מוקדם של משחקים אולימפיים. המשחקים נערכו החל משנת 582 לפנה"ס אחת לארבע שנים במקדש אפולון בדלפי לכבודו של האל אפולון.
המשחקים נערכו מדי שנתיים: שנתיים לפני ושנתיים לאחרי כל אולימפיאדה, ובין המשחקים הנמאיים והמשחקים האיסתמיים, כחלק מהמחזור הארבע שנתי של המשחקים - האולימפיאד.
היסטוריה

המשחקים החלו במאה ה-6 לפנה"ס. בניגוד למשחקים האולימפיים, המשחקים הפיתיים כללו גם תחרויות של מוזיקה ושירה. תחרויות אלה קדמו לתחרויות הספורט. תחרויות הספורט נוספו למשחקים הפיתיים בשלב מאוחר יותר, בהשפעת המשחקים האחרים. תחרויות הספורט היו זהות לאלה שנערכו במשחקים האולימפיים. תחרות המרכבות (מרכבות הרתומות לארבעה סוסים) נערכה בהיפודרום של העיר, בקרבת חוף הים.
מקדש דלפוי (או "פיתו", על שם נחש הפיתון המיתולוגי שאפולו הרגו) שכן בשטח העיר הפוקית קריסה, ולפי האגדה הקים אפולו את המקדש שהתנשא בצורת מדרגה על גבי מורד תלול מתחת לצוקי פרנסוס הזקופים. אזור זה שימש סלע מחלוקת בין תושבי דלפוי וקריסה. הראשונים הזעיקו את ערי הצפון, הקימו ברית דתית כחבר שיפרוש חסותו על המקדש ויהיה מופקד על עריכת המשחקים. אין זה הפעם היחידה שמוקד תחרותי מתמסד כתוצאה ממריבה בין כמה ערים, ובסיומה מתנהלים משחקי ספורט מקודשים המנציחים את השלום ביניהן.
המנצחים עוטרו בזר עלי דפנה.
"הרכב מדלפי" - פסל רוכב במרוץ המרכבות.
הוצאת אמנות

בית הוצאת אמנות ברחוב שינקין בתל אביב (שהפך אחר כך לבית עיתון "דבר")
לוחית זיכרון על "בית אמנות" ברחוב פרוג 6 בחולון
הוצאת אמנות הייתה הוצאת ספרים עברית שנוסדה ב-1917 והתקיימה עד שנות הארבעים. ההוצאה נודעה בתרגום ספרי ילדים ונוער מפורסמים לעברית.
ההוצאה נוסדה ב-1917 על ידי שושנה פרסיץ בעיר מוסקבה עם סניף באודסה. ב-1920, עקב המהפכה הבולשביקית, עברה לפרנקפורט שבגרמניה, ובסוף 1925 עברה לארץ ישראל וקבעה את משרדה הראשי בבית לב בשדרות רוטשילד בתל אביב. במרץ 1927 עברו משרדי ההוצאה לרחוב יהודה הלוי ולאחר מספר שנים עברה לבניין משלה ברחוב שינקין. ההוצאה פעלה ללא כוונות רווח, ופעילותה הייתה מסובסדת ועל כן לא נפגעה מהמשבר בענף הספרים בסוף שנות ה-20 בארץ ישראל. בשנת 1937 בקשה ההוצאה לעבור לבית לודז'יה. לאחר מכן עברו לחולון למבנה תעשייתי הנמצא כיום ברחוב פרוג 6 בשכונת אגרובנק, אך לאחר שנים מעטות אולצה לעזוב את הבניין לאחר שהופקע לצבא הבריטי ולבסוף נמכר.
עד שנת 1942 הוציאה ההוצאה כ-500 ספרי קריאה. היא העסיקה מתרגמי בית שכללו את משה בן-אליעזר, יצחק ליב ברוך, שמעון הלקין, שלמה הרברג, מנחם זלמן וולפובסקי, יוסף ליכטנבום, יצחק למדן, אביגדור המאירי, אמיל פוירשטיין, יעקב פיכמן, ישורון קשת, מנחם קפליוק ויעקב שטיינברג.
ההוצאה נודעה בעיקר ב"סדרת עלומים" בה תורגמה מיטב הספרות העולמית לילדים ולנוער לעברית על ידי מתרגמים כיצחק למדן וישראל דושמן. הסדרה נערכה ברוב שנותיה על ידי אריה ליב סמיאטיצקי ובין הספרים שתורגמו במסגרתה היו "עלובי החיים", "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", "הרפתקאותיו של האקלברי פין", "פינוקיו", וספריהם של ויקטור הוגו, הנריק סנקביץ', ז'ול ורן וצ'ארלס דיקנס.
בנוסף התפרסמה בהוצאה ספרייה ראשונה בעברית שיועדה לגיל הרך בשם "גמליאל" ובה סיפורים קצרים, בעיקר ממקור רוסי, שאוירו באיורים המקוריים של האמנים הרוסים שכונו בכל חוברות גמליאל "חבורת ציירים, אפטר, מוצלמכר, קרבצוב וחיגר". בין השאר ראה אור בסדרה זו סיפורו של חיים נחמן ביאליק, "התרנגולים והשועל".
תחום נוסף בו התמחתה ההוצאה היה עיבוד ספרים בחוכמת ישראל לבתי הספר, בהם ספרי הרמב"ם, יהודה הלוי ושירת ימי הביניים שיצאו ביוזמת מחלקת החינוך בארץ ישראל בחוברות שכונו "מגילות" וסדרת ספרים בהיסטוריה של עם ישראל בעריכת ר' בנימין וש. בן-ציון.
ההוצאה התייחדה בכך שהיא ניקדה את כל ספריה, גם אלו המיועדים למבוגרים, מתוך אמונה ש"הנקוד עיקר חשוב, חובה ראשונה, בעבודתינו לתחיית הלשון ותקנתה". כן כללה ההוצאה בחלק מספריה מילון בסוף הספר.
ההוצאה הציעה מינויים על ספריה במסגרת "ספריית לכֹּל" וכדי לעודד הצטרפות קיימה הגרלה של פרסים כספיים בין החותמים. שושנה פרסיץ החזיקה מספר שנים ברשת חנויות ספרים בשם "הכל לנוער", בהן יכלו בני נוער לרכוש מספרי ההוצאה ולהחליף ספרים שנקראו, בדומה לספרייה.
לקריאה נוספת

איילה גורדון, איורים עבריים, הספר העברי המאויר לילדים, העידן הבינלאומי 1900–1925, הוצאת מוזיאון נחום גוטמן, 2005. פרקים 7 ו-8 דנים בהוצאת אמנות ובספריית "גמליאל".
הערות שוליים

↑  הוצאת אמנות, דבר, 7 בספטמבר 1925.
↑  הוצאת אמנות, דבר, 15 בפברואר 1926.
↑  הוצאת אמנות עברה, דבר, 11 במרץ 1927.
↑  תערוכה של מכשירי לימוד וחינוך, דבר, 20 באוקטובר 1931.
1 2 3  תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל מאז העלייה הראשונה, עמ' 249.
↑  במועצת עירית תל אביב, דבר, 4 באוקטובר 1937.
↑  אל קהל הקוראים בארץ, דבר, 3 בפברואר 1929
↑  הוצאת אמנות, על הוצאת אמנות, דבר, 18 בפברואר 1926.
↑  פרויד, דבר, 30 במאי 1969.
↑  הגרה ראשונה של ספריית לכל, דבר, 25 במאי 1932.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365956705171  PLWABN: 9812404616905606  LCCN: nr99011163  VIAF: 46151431622056302617   WorldCat (עם VIAF): 46151431622056302617
בית הקברות וסט פוינט

בית הקברות וסט פוינט (באנגלית: West Point cemetery) הוא בית קברות צבאי היסטורי, הנמצא בתחומי הקמפוס של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במדינת ניו יורק. נקברו בו בוגרים של האקדמיה ואנשי סגל שלה, מהם שנהרגו בקרב מראשית המאה ה-19 ועד היום.
אתר בית הקברות

אתר בית הקברות, המשקיף על נהר ההדסון, הוכרז כבית הקברות של האקדמיה ב-1817, אך כבר קודם לכן שימש כאתר קבורה לתושבי אזור וסט פוינט ולנופלים במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
שטח בית הקברות הורחב מספר פעמים מאז הקמתו, והוא משתרע כעת על פני כ-50 דונם. הזכאים לקבורה בו הם בוגרי האקדמיה ואנשי הסגל שלה שנהרגו בקרב או נפטרו, מי שמתו בעת הצבתם באקדמיה ובני משפחותיהם של כל אלו. בסך הכל נטמנו בו למעלה מ-8,000 איש וביניהם 24 חיילים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס ו-25 ממפקדי האקדמיה. בשנים האחרונות נקברו בו בוגרים של האקדמיה שנהרגו בקרבות במלחמות בעיראק ובאפגניסטן.
בתחומי בית הקברות ניצבים מספר מבנים ואנדרטאות:
ליד הכניסה לבית הקברות ניצב בית התפילה הישן של הצוערים (Old Cadet Chapel), שהקמתו הושלמה ב-1837. מצויים בו לוחות זיכרון לגנרלים של הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקנית ולבוגרי האקדמיה שנהרגו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
בשטח בית הקברות ניצבות מספר אנדרטאות לזכר אנשי האקדמיה, שנהרגו בקרבות בתחומי ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בית המשגיח של בית הקברות הוקם ב-1872. כיום הוא משמש כבניין המטה של המפקח הכללי של האקדמיה (שהוא המבקר ונציב הקבילות שלה).
אישים ידועים שנקברו בבית הקברות

וינפילד סקוט – הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית (1841 - 1861) ומפקד הכוחות האמריקניים במלחמת ארצות הברית–מקסיקו;
רוברט אנדרסון – מפקד בסיס פורט סאמטר, שהופגז בקרב הראשון של מלחמת האזרחים האמריקנית;
ג'ורג' ארמסטרונג קסטר - מפקד בחיל הפרשים במלחמת האזרחים האמריקנית ובמלחמות האינדיאנים. הוא נהרג בקרב ליטל ביגהורן ב-1876;
אלכסנדר פאץ' – מפקד הארמייה השביעית באירופה במלחמת העולם השנייה;
ג'יימס גאווין – מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 במלחמת העולם השנייה (1944-45);
נורמן קוטה – מגיבורי הנחיתה בחוף אומהה בפלישה לצרפת, שם שירת כסגן מפקד הדיוויזיה ה-29;
דוד מרכוס – האלוף הראשון של צה"ל, שנהרג במלחמת העצמאות;
ויליאם וסטמורלנד – מפקד כוחות ארצות הברית במלחמת וייטנאם (1964-68) וראש מטה צבא ארצות הברית;
אדוארד היגינס וייט – מראשוני האסטרונאוטים בתוכנית אפולו. הוא נספה בתאונת אימונים במרכז החלל קנדי.
בית התפילה הישן של הצוערים
בית המשגיח
אנדרטת הצוערים
ראו גם

בית הקברות הלאומי ארלינגטון
הערות שוליים

↑  להרחבה ראו כאן.
↑  להרחבה ראו כאן.
ארכנה

| --- | --- |

 אב:  אידמון 
 אחים:  פלנקס 
 בן או בת זוג:  פלנקס 
 צאצאים:  קלוסטר 
 
ציור מאת פאולו ורונזה המתאר את ארכנה בעבודתה
אתנה וארכנה
אָרַכְנֵה (ביוונית: Αράχνη) היא דמות במיתולוגיה היוונית. היא הייתה אורגת מוכשרת מאוד, שקראה תיגר על אלת החכמה אתנה. כעונש על ההיבריס שלה, הפכה אותה אתנה לראשונת העכבישים.
הסיפור

המשורר הרומאי אובידיוס, מביא בחיבורו הידוע "מטמורפוזות", את הגרסה המורחבת ביותר של הסיפור. על פי אובידיוס, ארכנה הייתה עלמה מלידיה, אשר "מוצאה מדלים ודל מעונה". אמה מתה עליה, ואת אומנות האריגה למדה מאידמון מהעיר קולופון. עד מהרה היא עשתה לה שם בלידיה כאורגת מוכשרת, ואפילו הנימפות באו כדי לזון את עיניהן ביצירותיה, "כי אכן אומנות טהורה היא".
ארכנה הייתה כה גאה במעשה ידיה, עד שטענה שהיא מסוגלת לארוג טוב יותר מאתנה - אלת החכמה, האמנות, הצדק והאריגה. אתנה לבשה צורה של אשה זקנה, ויעצה לארכנה להתגאות במעשה ידיה בקרב בני האנוש, אך לא לקרוא תיגר על האלים שהם בני אלמוות. ארכנה לעגה לזקנה, והצהירה שהיא טובה יותר באריגה מאתנה, והעובדה: אתנה אינה מגיעה להתמודדות "למה לא באה? למה תתחמק ממלחמת?". אתנה הזועמת פשטה מיד את דמות הזקנה וניצבה מול ארכנה במלוא הדרה. ארכנה סירבה בגאוותה להיכנע והשתיים ניגשו מיד לתחרות.
אתנה רקמה את העימות שלה עם פוסידון - אל הים. השניים התחרו מי יהיה הפטרון של העיר אתונה. האתונאים בחרו באתנה. ארכנה לעומת זאת בחרה להציג שלל סצנות המציגות את פשעיהם של האלים. אתנה זעמה על הנושא שבו בחרה ארכנה אולם "על אף קנאתה לא יכלה לגנות את הרקם". לפיכך היא קרעה בזעם את האריג המושקע, וחבטה בארכנה. ארכנה האומללה תלתה את עצמה, אולם אז נכמרו עליה רחמיה של אתנה, והיא הפכה אותה לעכביש תוך שהיא מצהירה: "ככה חיי סוררה, אך על חבל המשיכי חייך!". אובידיוס מסיים את הסיפור במילים: "אך עדיין היא רוקמת את רקמתה ובדמות עכביש היא טווה את חוטיה".
פליניוס הזקן טוען שהיה לה בן בשם קלוסטר, אשר נודע גם הוא כמחדש בתחום האריגה. הסיפור כולו הוא ככל הנראה משל המתיימר לטעון שהאדם למד את האריגה מהעכביש.
ארכנה בתרבות הפופולרית

המונח "ארכנופוביה" משמש כיום לתיאור פוביה ספציפית של אדם מעכבישים.
אסטרואיד 407 Arachne שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמה.
בסדרת הטלוויזיה "הרקולס: המסעות המופלאים" מתוארת ארכנה כמפלצת אשר חציה אדם וחציה עכביש. בספר "אות אתנה", השלישי בסדרת "גיבורי האולימפוס", מאת ריק ריירדן, מתוארת ארכנה כשומרת של הפסל "אתנה פרתנוס" אשר נגנב בידי הרומאים.
בסדרה "על טבעי", בעונה השישית, בפרק 13, מתוארת ארכנה כאישה הצדה גברים צעירים כדי להתרבות.
הערות שוליים

↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי.
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 13
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 10
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 8
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורות 14-16
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 18
↑  אובידיוס היה רומאי, ולכן הוא מכנה את אתנה בשמה הרומי - מינרווה
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורות 23-25
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורות 26-33
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 42
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורות 70-81
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורות 103-128
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 129
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורה 136
↑  אובידיוס, "מטמרפוזות", ספר שישי, שורות 144-145
↑  פליניוס, "תולדות הטבע", ספר שביעי, עמוד 57
↑  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Arachne", 1873
↑  (407) Arachne In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_408. ISBN 978-3-540-29925-7.
↑  הפרק של על טבעי באתר סדרות טי וי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011339953505171  BnF: cb124050757 (data)  GND: 123681065  LCCN: nb2019012893  SUDOC: 033155348  VIAF: 205157641039938221309   WorldCat (עם VIAF): 205157641039938221309
הוצאת בלומסברי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון (23 ביוני 1994–BMY) 
 מייסדים:  נייג'ל ניוטון 
 מיקום המטה:  לונדון 
  
 www.bloomsbury.com
 
הוצאת בלומסברי (באנגלית: Bloomsbury Publishing plc) היא חברת הוצאה לאור בריטית של ספרי סיפורת ועיון. היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון. המשרד הראשי של החברה ממוקם בבלומסברי, אזור בקצה הדרומי של רובע קמדן, במרכז העיר לונדון. יש לה משרד הוצאה לאור בארצות הברית הממוקם בעיר ניו יורק, משרד הוצאה לאור בניו דלהי בהודו, ומשרד מכירות בסידני, אוסטרליה. הצמיחה של החברה בשנות ה-2000, מיוחסת בעיקר לסדרת ספרי פנטזיה המצליחה "הארי פוטר", מאת ג'יי קיי רולינג, ומשנת 2008, לפיתוח חטיבת ההוצאה לאור האקדמית והמקצועית שלה.
היסטוריה

הוצאת בלומסברי הוקמה בשנת 1986 על ידי יזם אמריקני, נייג'ל ניוטון, בן למשפחה עשירה, שהגיעה בשנת 1973 ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג'. ניוטון נשאר בבריטניה, והחל בקריירה בעסקי הספרים, ועבד במספר הוצאות ספרים מהגדולות בעולם. ניוטון החליט להקים הוצאה בה יהיו לסופרים נתח גדול יותר בהכנסות, הוא גייס מספר עובדים ותיקים בענף, חיבר תוכנית עסקית מפורטת בת 50 עמודים. ובספטמבר 1986, גייס הון של 2.9 מיליון דולר מקרנות הון סיכון.
הצוות שגייס הצליח כבר בשנת 1987, להוציא לאור תשעה רבי-מכר. ב-1990 התרחבה ההוצאה לצרפת שפרסמה את ספר הזיכרונות של הציירת פרנסואז ז'ילו על פבלו פיקאסו ואנרי מאטיס. הצלחה מוקדמת נוספת הייתה ההוצאה לאור של הרומנים של הסופרת הבריטית ג'ואנה טרולופ. ב-1993 הדפיסה ההוצאה 1.3 מיליון עותקים של הפרק הראשון של ספר שלה וחילקה אותו יחד עם עותקים של העיתון סאנדיי טיימס. והספר קפץ מיד למקום הראשון ברשימת רבי המכר.
במאי 1994 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת לונדון, גייסה 5.5 מיליון ליש"ט והחלה לפעול גם בארצות הברית. עד שנת 1997 פרסמה ההוצאה 59 רבי-מכר, והסופרים שאת ספריהם פרסמה זכו ב-25 פרסים ספרותיים, כולל פרס נובל, פרס פוליצר ופרס בוקר.
בשנת 1997, עורך ההוצאה בארי קנינגהם בחר לפרסם את הספר "הארי פוטר ואבן החכמים" של ג'יי קיי רולינג, לאחר ש-12 בתי הוצאה אחרים דחו את כתב היד ושילם לה מקדמה של 1,500 ליש"ט. ביוני 1997 פרסמה הוצאת בלומסברי את "הארי פוטר ואבן החכמים" עם הדפסה ראשונית של 1,000 עותקים, מתוכם 500 הופצו לספריות. חמישה חודשים לאחר מכן, זכה הספר בפרס הראשון שלו, פרס הספרים של נסטלה. באוקטובר 1998, פורסם הספר בארצות הברית, אם כי בהוצאה אחרת שלה נמכרו הזכויות, הוצאת "סקולסטיק" (Scholastic). בהמשך תרגום הספר לשפות רבות, ויחד עם ספרי ההמשך הפך לרב מכר בינלאומי. עד שנת 2003 מכרו 4 הספרים הראשונים בסדרה 200 מיליון עותקים והם תורגמו ל-55 שפות. כשיצא לאור הספר החמישי בסדרה, "הארי פוטר ומסדר עוף החול", בסוף 2003, נמכרו בתוך 24 השעות הראשונות לפתיחת החנויות כ-1.7 מיליון עותקים, ממוצע של 20 ספרים בשנייה. שיא בהיסטוריה של הספרות. המהדורה הראשונה של הספר השישי שוב שברה שיאים, שבבריטניה הודפסה ב-1.7 מיליון עותקים, ואילו בארצות הברית בכ-10 מיליון עותקים.
את המזומנים שהצטברו בקופתה, בין השאר הודות להארי פוטר, ניצלה ההוצאה על מנת להרחיב את תחומי פעילותה. החברה ביצעה כמה רכישות, והתרחבה בארצות הברית ובגרמניה. כמו כן, ניצלה החברה את קופת המזומנים להשקעה בסופרים חדשים.
הערות שוליים

1 2 3  סוד ההצלחה של הוצאת בלומסברי הבריטית, באתר גלובס, 19 בפברואר 1997
↑  זכרונות /  חיי עם מאטיס, חדשות, 4 בדצמבר 1990
↑  רויטרס, "הארי פוטר" הביא לצמצום הפסדי המו"ל האמריקאית סקולסטיק במחצית, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2005
סוכנויות הידיעות, המו"ל האמריקאית סקולסטיק נתקעה עם 2.5 מיליון עותקים של הכרך השישי בסדרת ספרי הארי פוטר, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2005
↑  שירות רויטרס, לונדון, ‏קסמיו של הארי פוטר הכפילו את רווחי הוצאת בלומסברי, באתר גלובס, 28 במרץ 2001
↑  אן דיילי, ‏סיפור יותר גדול מבקהאם, באתר גלובס, 22 ביוני 2003
↑  שירי לב-ארי, הארי פוטר שובר את שיאי מכירות הספרים, באתר הארץ, 14 ביולי 2005
↑  שירות גלובס, ‏קצב המכירות של "הארי פוטר" השישי רשם שיא בארה"ב - 150 אלף בשעה, באתר גלובס, 18 ביולי 2005
↑  מיכל רמתי, הוצאת הספרים בלומסברי מתכוננת לחיים אחרי ספרי "הארי פוטר", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369666805171  PLWABN: 9811289265005606  BnF: cb17062173b (data)  CiNii: DA04480553  GND: 106536895X  ISNI: 0000 0004 0423 0540  LCCN: n88072136  MusicBrainz: f8047ffa-4f0b-4201-a599-60f1d592f42a  NDL: 00987913  NKC: olak20191029483  SNAC: w6bt3t7d  SUDOC: 113644639  VIAF: 127945522   WorldCat (עם VIAF): 127945522
בנימין בן אברהם

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה-13
 כינוי:  רבי בנימין הרופא
 תחומי עיסוק:  פייטן פוסק ומשורר
 רבותיו:  אביגדור הכהן 
 שם השושלת:  משפחת הענוים 
 
רבי בנימין בן רבי אברהם בן רבי יחיאל הרופא ממשפחת הענוים (חי ופעל במאה ה-13, סביב השנים ד'תתקנ"ה-ה'נ), היה פוסק, פרשן, משורר ופייטן יהודי רומי, ואחיו הגדול של רבי צדקיה בן אברהם.
השכלתו הרחבה כללה שליטה יסודית בספרות ההלכה, ידע במתמטיקה ובאסטרונומיה, ושליטה באיטלקית, לטינית, יוונית, ערבית, עברית וארמית.
חייו

משפחת הענוים ישבה בעיר רומא מדורי דורות - מסורת המשפחה סיפרה שאבותיה הובאו לשם בימי טיטוס - ועל בניה הקדומים נמנה רבי נתן מרומי, בעל הערוך. דודו של רבי בנימין, בנימין ב"ר יחיאל, היה מחכמי הדור, ובני משפחתו היו מרבניה הבולטים של רומא: אחיו הם רבי משה בן אברהם (פייטן, ממנו ידועות לנו שתי סליחות שחיבר על שריפת התלמוד בפריז), ר' יחיאל בר אברהם, וצעיר האחים רבי צדקיה בן אברהם בעל שבלי הלקט. רבי בנימין היה המפורסם שבאחים. ר' יהודה הרופא (ריבב"ן) היה בן דודו, ונכד דודו היה ר' יחיאל בן יקותיאל, בעל 'תניא רבתי' ו'מעלות המידות'.
רבותיו היו רבי אביגדור כהן צדק מווינה, מבעלי התוספות וגדול פוסקי דורו באוסטריה, וכן רבי מאיר ב"ר משה מסיציליה, חכם חשוב באיטליה שהיה מתלמידי חכמי שפיירא (רבי שמחה ורבי יהודה החסיד) ורבם של כל חכמי בני משפחת הענוים.
פעילותו הציבורית החלה בשנת ד'תתקצ"ט (1239), כאשר המומר ניקולס דונין קרא לאפיפיור גרגורי התשיעי להורות על החרמת התלמוד ורדיפת לומדיו. מעשיו של דונין גרמו ליהודי רומא אימה גדולה, וכפי הנראה בעקבות כך אף גזרו תענית ציבור. באותו זמן - ואולי אפילו באותו יום צום - חיבר רבי בנימין את הפיוט "מי אברח לעזרה", הבנוי באקרוסטיכון של שנים-עשר בתים.
בסופו של דבר אכן בוצע זממו של דונין בהצלחה רבה, כאשר ביוני 1242 (או 1244), לאחר משפט פריז, נשרפו בפריז וברומא עשרות אלפי כתבי יד תלמודיים, וכן נהרס בעקבות כך בית הקברות היהודי ברומא. מאורעות אלה עוררו את המשורר רבי בנימין לחבר את הפיוט "לבי נרתע", שבו הוא מקונן עמוקות על גורל עם ישראל ומבקש בתחנונים מאלוהים לנקום את חילול המתים.
רבי בנימין התכתב לא מעט עם רבו רבי אביגדור כהן, והפנה אליו שאלות הלכתיות רבות. כמו כן, בספרו של אחיו רבי צדקיה - 'שבלי הלקט' - מופיעות הלכות רבות משמו של רבי בנימין.
לצד גדלותו בהלכה, היה רבי בנימין אף פייטן פורה ושיריו ופיוטיו מהווים מנעד יצירה נרחב, הנע בין סאטירות שנונות לקינות יגון מרות. מפיוטיו נשתמרו כ-40 פיוטים, ביניהם פיוטי תפילה שונים שבחלקם הופיעו לאחר מכן במחזור מנהג בני רומי ובחלקם גנוזים עדיין בכתבי יד. מפיוטיו הנפוצים ביותר היא הסליחה למנחת יום הכיפורים "בת עמי לא תחשה", שנפוצה בקהילות ישראל לאחר כניסתה לסדר הסליחות האשכנזי ליום כיפור קטן.
מחידושיו

פירושים והלכות שונות בשם רבי בנימין מובאים בחלק מספרי הראשונים כגון בספר אחיו רבי צדקיה בספרו 'שבלי הלקט', וכן על ידי בן משפחתו רבי יחיאל בן רבי יקותיאל בן רבי בנימין בספרו המיוחס לו, 'תניא רבתי', שם הוא מובא בכינוי "החבר ר' בנימין בר' אברהם הרופא", כאשר לעיתים הוא מוזכר בברכת החיים ולעיתים בברכת המתים, "זצ"ל". עוד מובאים דבריו ההלכתיים בספר התדיר של רבי משה בן יקותיאל די רוסי.
מקצת מההלכות המובאות בשמו:
בספר התניא נכתב בשמו שהטעם לאכילת מצה לאפיקומן זכר לקרבן פסח (ולא מרור), הוא מכיוון שהמצה בזמן הזה חיובה מדאורייתא, לכך עושים ממנה זכר לפסח שאף הוא חיוב מהתורה, ולא מהמרור שחיובו רק מדרבנן.
בספר התניא נכתב בשמו שהטעם שנופלים על צד שמאל בנפילת אפיים הוא משום שהשכינה נמצאת לצד ימין, ולכן נמצא שכאשר הנופל נוטה על שמאלו פניו כנגד השכינה.
עוד הובא בשמו בספר התניא שיש לטחון החיטים קודם פסח, מאחר שמתחממים בטחינתן.
לפעמים מובאים בשמו פירושים בארוכה על תפילות שונות, כגון על תפילת מוסף של ראש חודש.
חיבוריו

רבי בנימין כתב ספרים בנושאים מגוונים: הלכה, מוסר, פרשנות, מניין המצוות, פירושי תפילות, אסטרונומיה, ועוד. מחיבוריו:
משא גיא חזיון - שיר סאטירי המכוון נגד יהירותם של העשירים והאצילים, (נדפס בריווא דטרינטו, שנת ה'ש"ך, ובלמברג, 1860).
פרוש אלפביטין - פירוש על י"ג פיוטים בארמית שנכתבו לשבועות. במסה זו הוא ניכרת שליטתו בשפות איטלקית, לטינית, יוונית וערבית.
מנחם חיים שמלצר, ‏פרוש אלפביטין, הוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה, 1977, באתר Academia.edu
ספר ידידות - יצירה פולחנית, שנעלמה. החיבור מוזכר על ידי רבי בנימין בהקדמה ל'ספר יראים' במהדורה המקוצרת שעשה לספר.
שער עץ חיים - שיר בענייני אתיקה מעשית, בצורת אמירות מוסריות. השיר מסודר לפי אותיות האלפבית. כל פרק עוסק במידה אחת מהמידות. בין הנושאים שטופלו הם אהבה, נאמנות, רמאות, הודאה, בושה, גאווה, צדקה. השיר נדפס בפראג, 1598, והודפס מחדש ב'קובץ על יד' (מקיצי נרדמים, ה'תרמ"ד, 1884).
הגהות לפירוש רש"י על התנ"ך, וכן הגהות על פירוש בן משפחתו רבי שבתי בר שלמה מן הענוים לשאילתות דרב אחאי.
סוד (או סדר) העיבור - כללים להכנת לוח שנה - בחיבור זה ניכר הידע המתמטי והאסטרונומי שלו. כתב היד הזה שימש מאוחר יותר כמה סופרים שכתבו באותו נושא.
קיצור ספר יראים - מהדורה מקוצרת ושונה לספר יראים של רבי אליעזר ממיץ.
הערות שוליים

↑  ראו יחיאל בן יקותיאל, הרופא, תניא, באתר היברובוקס.
↑  ספר התניא ראו יחיאל בן יקותיאל, הרופא, תניא, באתר היברובוקס.
↑  ראו כאן.
↑  כגון כאן
↑  משא גיא חזון, ריווא דטרינטו, ה'ש"ך, באתר היברובוקס
↑  משא גיא חזיון, למברג, 1860, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089741006  ISNI: 0000 0000 5309 2413  LCCN: nr2003036337  VIAF: 711145857129122922832   WorldCat (עם VIAF): 711145857129122922832
הוצאת אנדלוס

| --- | --- |

הלוגו של הוצאת אנדלוס
 נתונים כלליים
 מייסדים:  יעל לרר
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  ספרים, ספרי עיון, שירה, רומנים היסטוריים
 מנכ"ל:  גיל תגר
  
 http://www.andalus.co.il
 
הוצאת אנדלוס היא בית הוצאה לאור העוסקת בעיקר בתרגום ספרות ערבית לשפה העברית.
היסטוריה

ההוצאה הוקמה בשנת 2000 על ידי יעל לרר. אל-אנדלוס הוא השם שנתנו המוסלמים לחבלי הארץ בהם שלטו בחצי האי האיברי במאה ה-8 עד המאה ה-15. תקופה זו, תור הזהב של יהדות ספרד, אופיינה בפריחה תרבותית של היהודים בספרד תחת השלטון המוסלמי, ובהפריה הדדית של התרבות הערבית והתרבות היהודית. חזון ההוצאה הוא החייאת תקופה זו על ידי הפגשת ישראלים דוברי עברית עם מבחר הספרות הערבית בת זמננו.
ההוצאה פרסמה עד כה עשרים ושניים כותרים. בין המשוררים והסופרים שכתביהם יצאו בהוצאה ניתן למצוא את: הפלסטינים מחמוד דרוויש, סירין אלחוסייני שהיד, טהא מוחמד עלי וג'ברא אבראהים ג'ברא; הלבנונים אליאס ח'ורי, הודא ברכאת וחנאן אלשיח'; הסודאני א-טייב סאלח; המרוקאים מוחמד בראדה ומוחמד שוכרי; והיהודי יוצא מרוקו סמי שלום שטרית. כמו כן יצאו לאור שלושה ספרי אמנות של האמן שריף ואכד, הקטלוג "דיוקן עצמי - אמנות נשים פלסטינית" במהדורה תלת-לשונית: בעברית, ערבית ואנגלית וספרה של היוצרת הקנדית נעמי קליין, דוקטרינת ההלם.