stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונתן זקס
קורות חייו > הרב הראשי של בריטניה

בשנת 1991 החליף את הרב לורד יעקובוביץ כרב הראשי של בריטניה. לאחר בחירתו בתפקיד ביקש שנה כדי ללמוד את תפקיד הרבנות. בתפקידו זה שם דגש על החינוך היהודי.
הרב זקס הקפיד על שימור הקו האורתודוקסי של הרבנות הראשית הבריטית, אף שהדבר עלה לו בביקורת ובעימותים. ב-1997 החרים את הלווייתו של הרב הרפורמי והידוען הוגו גרין (אנ'), אך השתתף בטקס אזכרה לכבודו. במכתב לאב בית דין לונדון הרב חנוך דב פאדווא הצטדק בטענה שבא להוקיר את "אותו האיש" כניצול שואה ולא כאיש דת, וכי צעדי פיוס כאלה נדרשו גם כדי למנוע מהרפורמים "מהרסי ומחריבי הדת" לתבוע עצמאות מהממסד בראשותו. המכתב הודלף לתקשורת ועורר שערורייה. במקרה נוסף, ב-2003, גיבה בית-כנסת בבורנמות' שמנע עלייה לתורה מלואיס ג'ייקובס – שסולק מק"ק כנסת ישראל ב-1961 באשמת כפירה בתורה מן השמים. ב-2002 כתב בספרו 'לכבוד השוני' כי "אלוהים דיבר אל האדם בשפות רבות, בנצרות לנוצרים ואסלאם למוסלמים". הדבר עורר ביקורת וחשש בקרב רבני ק"ק כנסת ישראל, ובדיון מיוחד במנצ'סטר הסביר זקס כי לא התכוון אלא לדברי הרמב"ם במשנה תורה (הלכות מלכים ומלחמות, פרק י"א, הלכה ד') כי "וכל הדברים האלו של ישוע הנוצרי, ושל זה הישמעאלי שעמד אחריו אינן אלא ליישר דרך למלך המשיח". המשפט הוסר במהדורה הבאה.
במהלך כהונתו כרב ראשי הקים את ה"עמותה היהודית לאתיקה בעסקים", כתב העת "Women's Review", ואת הקרן "המשכיות יהודית" העוסקת בהסברה נגד התבוללות. במהלך כהונתו כרב הוציא בכל שנה ספר מהגותו, בנוסף היה בעל טור בסאנדיי טיימס והגיש פינה בשם "המחשבה היומית" בערוץ הרדיו BBC Radio 4.
החל מ-2004 הוציא את "Covenant & Conversation" - "שיג ושיח" עלונים שבועיים ובהם דברי תורה על פרשת השבוע. תוך כדי כהונתו מונה לנשיא המועצה לנוצרים ויהודים.
ביולי 2009 הוענק לו התואר "הברון זקס מאולדגייט", והוענק לו מושב לכל חייו בבית הלורדים הבריטי, הרב זקס ישב באזור ה"ספסלים שממול" (cross benches), בו ישבו לורדים א-מפלגתיים.
בשנת 2013 פרש מתפקיד הרב הראשי של בריטניה, והוחלף על ידי הרב אפרים מירוויס. בצאתו מתפקידו יצא על ידי תלמידיו ומוקיריו ספר מאמרים לכבודו בשם "מורשה קהילת יעקב" בהוצאת מגיד.
קורות חייו > לאחר הרבנות

ייעץ לג'ון מייג'ור, טוני בלייר וגורדון בראון. לרב זקס היו קשרים טובים גם בבית המלוכה הבריטי, בפרט עם צ'ארלס, נסיך ויילס.
הרב זקס הרבה להיפגש עם אנשי דת ופוליטיקאים בעולם ושאף ליצור דו-שיח בין הדתות כמו גם בין מנהיגי העולם. הוא ראה את תפקידו כפילוסוף המעורב בחיי המעשה וביקש להביא לידיעת מנהיגי העולם את הגישה היהודית, כפי שהוא רואה אותה, לשאלות הפילוסופיות הגדולות, כמו גם לסוגיות המוסריות העומדות על סדר היום. כחלק מגישה זו הרבה להרצות על נושאים אלו, הרצה בין השאר בותיקן, TED, הפרלמנט האירופי ועוד.
גם לאחר עזיבתו את הרבנות המשיך לשדר ב-BBC את פינתו הקבועה "המחשבה היומית". ב-2018 הוציא את הסדרה "מוסריות במאה ה-21". הסדרה קיבלה מועמדות ב-2019 לפרס סנדפורד סנט מרטין.
נפטר ב-7 בנובמבר 2020 כ' בחשוון ה'תשפ"א לאחר התמודדות עם מחלת סרטן. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
הונצח בין השאר במכון מחקר באוניברסיטת בר-אילן. ארכיון האישי הופקד בספרייה הלאומית.
פרסים והוקרה

1995 - פרס ירושלים, על תרומה לחיי היהודים בתפוצות
2004 - פרס גרומאייר, על ספרו "לכבוד השוני"
2010 - פרס הרב נורמן לאם, מהישיבה יוניברסיטי
2010 - פרס אברהם קויפר, מאוניברסיטת קיימברידג'
2011 - פרס אקומני לסובלנות ולהבנה דתית וחברתית על-שם לדיסלב לסט, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (ישראל)
2011 - פרס כתר תורה, מהאוניברסיטה הפתוחה (ישראל).
2013 - פרס נאמני סנדפורד סנט מרטין, על תרומתו לחיי הדת בבריטניה
2014 - מדליית קנטרברי, על תרומתו להגנה על חופש הדת, מאת קרן בקט לחופש הדת.
2014 - פרס כץ, על תרומתו להתאמת ההלכה בחיים המודרניים.
2014 - פרס שומר ציון, מאת מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים באוניברסיטת בר-אילן, על תרומתו לחיים היהודיים בתפוצות (ישראל)
2015 - פרס הרמב"ם, על טיפוח יהדות משמעותית ומוסרית
2016 - פרס טמפלטון (אנ'), בסכום של 1.1 מיליון דולר. על תרומה יוצאת דופן לממד הרוחני בעולם
2016 - פרס בראדלי, על תרומה אינטלקטואלית לציבור האמריקאי
2017 - פרס אירווינג קריסטול, (אנ') פרס מטעם AEI המוענק לאנשים שתרמו תרומה אינטלקטואלית או מעשית יוצאת דופן, לשיפור מדיניות הממשלה, הרווחה החברתית וההבנה של המערכת הפוליטית
2018 - פרס Beacon of Light, מארגון StandWithUs, על פעילות למען העם הישראלי והיהודי
2018 - פרס מפעל חיים, מאת העיתון ג'ואיש ניוז, על תרומתו ליהדות ולחברה הבריטית
2021 - פרס בראשית הוענק לאלמנתו לאחר פטירתו על ידי נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג
בנוסף קיבל הרב זקס תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות רבות, ביניהם: האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת תל אביב, הטכניון, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת סנט אנדרוז, ישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת בזל, אוניברסיטת קיימברידג' ומאוניברסיטת בר-אילן.
השקפתו

הרב זקס נחשב להוגה שדוגל בפתיחות תרבותית. הוא ביקר את הגישה החרדית המתבדלת מהעולם ומהתרבות הכללית. הרב זקס הדגיש את החשיבות של שילוב לימוד המדעים עם לימוד התורה, כבסיס להבנה עמוקה יותר של העולם ושל מקומנו בו.
בין יסודות הגותו מנה את "היהדות כקול של התקווה בשיחה האנושית, בניגוד לשיח של הטרגדיה היוונית". את הדת הוא ראה כקריאה רדיקלית לאדם לקחת אחריות על הסובב אותו ולא להיכנע לגורמים שרירותיים, דטרמיניסטיים או שלטוניים: "היחידים אינם חסרי אונים לנוכח כוחות אל-אישיים... אנו יכולים לשנות את עצמנו, ובאמצעות מערכות יחסים מיוסדות-ברית עם אחרים, אנו יכולים לשנות גם את העולם".
העיקרון השני שלו היה "הכבוד לשוני": היהדות היא הדת המונותיאיסטית היחידה שאינה מתיימרת להחזיק במונופול על הדת, ולכן היא רואה בחיוב את הדיאלוג עם דתות וזרמים אחרים. בספרו "לכבוד השוני", כתב על גירוש "השד האפלטוני", כלומר השתחררות המחשבה המערבית מהטענה שישנה אמת אוניברסלית אחת ושכל בני האדם זהים. לדעתו, מחשבה זו היא שעומדת בבסיסן של מלחמות הדת, הג'יהאד והאידאולוגיות הטוטליטריות, על כל הסבל הנורא שגרמו, והיא גם זו שעלולה להפוך את הגלובליזציה לתופעה המחסלת תרבויות מקומיות ומסורות ייחודיות.
העיקרון השלישי של הרב זקס היה חשיבות חיי הרוח. לדבריו, בניגוד לתפיסתו של ניטשה שצידד ברעיון העוצמה, היהדות עוסקת בעוצמת הרעיון. העם היהודי היה הראשון בהיסטוריה שהעניק חינוך לכל בניו – 1,800 שנה לפני שהרעיון הזה אומץ באנגליה (ראו תקנת יהושע בן גמלא).
עיקרון נוסף של הרב זקס היה האחריות היהודית לתיקון העולם כולו ומכאן גם החובה לחבר בין ההגות היהודית וההגות הכללית. עוד טען כי היהדות היא התרבות היחידה בהיסטוריה שתור הזהב שלה נמצא בעתיד ולא בעבר.
עמוס עוז אמר על הרב זקס כי הוא "אחד היהודים הבולטים ביותר בדור שלנו, לא רק בגלל ספריו הנפלאים, לא רק בגלל עבודתו הקשה כמנהיגם של רבים באנגליה ובהם גם לא יהודים, אלא בראש ובראשונה כי הוא אחד האנשים היחידים שמציעים לנו דיאלוג קשה".
בתקופת האינתיפדה השנייה העביר ביקורת פומבית על פעולות ישראל ביהודה ושומרון ובעזה. בריאיון שהעניק לעיתון "הגארדיאן" אמר ש"מתרחשים בגדה ובעזה דברים שכיהודי גורמים לי אי-נוחות רבה".
בספר "הבית שאנו בונים יחד", הרב זקס מציג ניתוח של האתגרים העומדים בפני החברה הבריטית במאה ה-21 והצעה לקראת בניית חברה טובה יותר. הרב זקס מבקר את הגישה הרב-תרבותית וטוען כי היא מחזקת פילוגים חברתיים במקום לגשר עליהם. במקום גישה זו, הוא מציע לבנות נרטיב לאומי משותף שיעניק תחושת שייכות ויעוד משותף. בנוסף, זקס מדגיש את החשיבות של חיזוק מושג "טובת הכלל", של פיתוח תרבות של נימוס ואחריות, ושל ההגנה על מרחבים נייטרליים מפני פוליטיזציה.
במקביל, הרב זקס מדגיש את החשיבות של כבוד הדדי ושיתוף פעולה בין קבוצות שונות בחברה. הוא מציע גישה של אינטגרציה, שאינה מובילה להתבוללות, תוך הכרה בשונות התרבותית והדתית. הספר מציע רעיונות מעשיים לקידום שוויון, אחדות חברתית ופתרון סכסוכים בין קבוצות שונות. הרב זקס קורא לכל אזרח לקחת חלק פעיל בבניית עתיד טוב יותר, תוך הדגשת חשיבות הנתינה ותחושת השייכות.
השקפתו > סיפור יציאת מצרים כסיפור מכונן בתרבות המערבית

לדעת הרב זקס, סיפור יציאת מצרים, אינו רק סיפור מקראי לאומי, אלא סיפור שהשפיע עמוקות על תולדות הפוליטיקה במערב. לדעתו, הרפורמציה, המצאת הדפוס ותרגום התנ"ך לשפות רבות תרמו להפצת המסר המקראי בקרב ההמונים. זה המקור "שממנו שאבו אנשים השראה לנתץ כבלי עבר ולבנות חברה חדשה על אדני החירות". הוא שימש כבסיס רעיוני למאבקים רבים למען חירות ושוויון, בפרט בבריטניה ובארצות הברית. מנהיגים כגון אוליבר קרומוול וג'ון אדמס ראו בארצותיהם את מימוש חזון יציאת מצרים. הרעיון של "עם נבחר" המוביל את האנושות אל החירות הפך לחלק מהזהות האמריקנית, והשפיע על הכרזת העצמאות ועל חוקה. כמו כן, הוא היווה השראה לשחורים אמריקנים כאשר נאבקו להשגת זכויות אזרח.
ההשפעה העמוקה של סיפור יציאת מצרים עדיין ניכרת בפוליטיקה המערבית והיא נובעת, לדעת הרב זקס, מהרעיונות המרכזיים הטמונים בו: שוויון מול אלוהים, הזכות לחירות, המאבק לצדק, והאמונה בהשגחה עליונה. רעיונות אלו היוו בסיס למאבקים נגד עריצות ושלטון רודני, ונתנו השראה למנהיגים דתיים ופוליטיים. הרב זקס סובר שדווקא המהפכות שהושפעו מהמקרא הצליחו לייצר חברה חופשית יותר, בניגוד למהפכות שהושפעו מהפילוסופים.
ספריו

הרב זקס חיבר כעשרים ספרים, שבהם הוא פורש השקפת עולם רחבה על תפקיד הדתות, הגלובליזציה, אתיקה ואחריות חברתית, עתידה של היהדות ועוד.
תרגום ופירוש לסידור בהוצאת קורן.
משבר וברית: מחשבה יהודית מודרנית ופוסט־מודרנית, תרגמה: שרה פרידמן, ירושלים: מאגנס, 2000
ישראל – חלומות ומציאות: דו-שיח, בשיתוף עמוס עוז, רמת גן: המחלקה למדע המדינה של אוניברסיטת בר-אילן, 2002
רדיקלית אז, רדיקלית עכשיו: מורשת הדת העתיקה בעולם, תרגם: מנשה ארבל, ירושלים: שלם, 2007
לכבוד השוני: כיצד נוכל למנוע את התנגשות התרבויות?, תרגם: צור ארליך, ירושלים: טובי, 2008, זוכה פרס גרוומאייר (אנ')
לרפא עולם שבור: החיים כקריאה לאחריות, תרגם: צור ארליך, ירושלים: טובי, 2010
השותפות הגדולה: הדת, המדע וחיפוש אחר המשמעות, תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2013
פסח על שום מה?: הגדה של פסח בביאור ובתוספת מאמרים, תרגמה: ברוריה בן ברוך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2015
לא בשם האל: אל מול האלימות הדתית, תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2016
שיג ושיח: קריאות חדשות בפרשת השבוע (שני כרכים), תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2017
מועדים לשיחה: קריאות חדשות בחגי ישראל, תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2019
בלשון עתיד: חזון ליהודים וליהדות בתרבות הגלובלית, תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2021
רעיונות משני-חיים: קריאות חדשות בפרשת השבוע, תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2021
מוסריות: שיקום הטוב המשותף בעידן מפולג, תרגם צור ארליך, ספרי מגיד, קורן, 2022
הבית שאנו בונים ביחד - בנייה מחדש של החברה, תרגום: ברוריה בן ברוך, ספרי מגיד, קורן, 2023
שיעורים במנהיגות - קריאות חדשות בפרשת השבוע, תרגם צור ארליך, ספרי מגיד, קורן, 2023
אני מאמין: קריאות חדשות בפרשת השבוע, תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2024
עשרה נתיבים אל ה', תרגם: הרב אמנון בזק, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2024
ספריו > ספרים נוספים באנגלית

Traditional alternatives: Orthodoxy and the future of the Jewish people, לונדון: מכללת היהודים, 1989
Tradition in an Untraditional Age: essays on modern Jewish thought, הרטפורדשייר: ולנטין מיצ'ל (אנ'), 1990
The persistence of faith: religion, morality & society in a secular age, לונדון: וויידנפלד וניקולסון (אנ'), 1991
Arguments for the sake of heaven: emerging trends in traditional Judaism, מרילנד: ג'ייסון ארונסון (אנ'), 1991
One people?: tradition, modernity, and Jewish unity, לונדון: ספריית ליטמן לתרבות יהודית, 1993
Will we have Jewish grandchildren?: Jewish continuity and how to achieve it, הרטפורדשייר: ולנטין מיצ'ל, 1994
Community of Faith, לונדון: חלבן, 1995
Torah studies: discourses by the Lubavitcher Rebbe Rabbi Menachem M. Schneerson, ברוקלין: קה"ת, 1996
The Politics of Hope, לונדון: ג'ונתן קייפ (אנ'), 1997
Morals and markets: seventh annual IEA Hayek Memorial Lecture
 עם פרשנות מאת נורמן פ' בארי (אנ'), רוברט דיווידסון ומייקל נובק (אנ'), לונדון: המכון לעניינים כלכליים (אנ'), 1999
Celebrating Life: finding happiness in unexpected places, לונדון: פאונט, 2000
The Koren mesorat harav siddur: nusah Ashkenaz (תרגום התפילות), עם פרשנות המבוססת על שיעורי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בוסטון)
NY: OU, ירושלים: קורן, 2011
The Koren Siddur nusaḥ Sefarad (מבוא, תרגום ופירוש), ירושלים: קורן, 2015
The Koren Siddur nusaḥ Ashkenaz (מבוא, תרגום ופירוש), ירושלים: קורן, 2015
The Koren Siddur for Shabbat and Ḥagim (תרגום), ירושלים: קורן, 2015
The Koren ani tefilla Shabbat siddur (תרגום), עם פירוש מאת הרב ד"ר ג'יי גולדמינץ, ירושלים: קורן, 2016
The Koren Rav Kook Siddur: with commentary based upon the teachings of Rabbi Avraham Yitzḥak haKohen Kook (תרגום התפילות), בתרגום ובעיבוד הרב בצלאל נאור, ירושלים: קורן, 2017
The Koren shalem siddur (תרגום ופירוש), ירושלים: קורן, 2017
לקריאה נוספת

אביתר לרנר, ‏הסיפור היהודי: הזהות היהודית בהגותו של הרב יונתן זקס, אקדמות לא (עמ' 59–73), אדר ב ה'תשע"ט (2019)
אלון שלו, ‏שגרירם של ישראל, השילוח, 30 בנובמבר 2020
שרגא ביק, "רדיקלית שם, שמרנית כאן: פלורליזם דתי, חילון ושאלות של כוח בהגותו של הרב יונתן זקס", מחקרי ירושלים במחשבת ישראל כו, 2021, עמ' 521–553 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דב שוורץ, "הרב יונתן זקס ז"ל: יהדות כדגם", ציונות דתית: היסטוריה, רעיון, חברה ו, תשפ"א, עמ' 5 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
נתן קוטלר, ‏חידושו של הרב יונתן זקס זצ"ל בשאלת הרוע בעולם, המעין תמוז תשפ"א
ביאורים

↑  שנת הוצאת המקור: 1992
↑  שנת הוצאת המקור: 2001
↑  שנת הוצאת המקור: 2002
↑  שנת הוצאת המקור: 2005
↑  שנת הוצאת המקור: 2011
↑  שנת הוצאת המקור: 2013
↑  שנת הוצאת המקור: 2015
↑  שנת הוצאת המקור: 2009 ו־2012
↑  שנת הוצאת המקור: 2017
↑  שנת הוצאת מקור: 2009
↑  שנת הוצאת המקור: 2018
↑  שנת הוצאת מקור: 2020
↑  שנת הוצאת מקור: 2007
↑  שנת הוצאת המקור: 2015
↑  שנת הוצאת מקור: 2016
↑  חלופות מסורתיות: אורתודוקסיה ועתידו של העם היהודי
↑  מסורת בעידן לא מסורתי: מאמרים על מחשבת ישראל היהודית המודרנית
↑  נצחיות האמונה: דת, מוסר וחברה בעידן חילוני
↑  מחלוקת לשם שמיים: מגמות מתפתחות ביהדות המסורתית
↑  עם אחד?: מסורת, מודרניות ואחדות יהודית
↑  האם יהיו לנו נכדים יהודים?: המשכיות יהודית והדרך אליה
↑  לימוד תורה: שיחות מאת הרבי מליובאוויטש, הרב מנחם שניאורסון
↑  הפוליטיקה של התקווה
↑  מוסר ושווקים: ההרצאה השנתית השביעית לזכר האייק של המכון לעניינים כלכליים
↑  חוגגים את החיים: למצוא אושר במקומות לא צפויים
↑  סידור קורן מסורת הרב: נוסח אשכנז
↑  סידור קורן נוסח ספרד
↑  סידור קורן נוסח אשכנז
↑  סידור קורן לשבת ולחגים
↑  סידור קורן לשבת אני תפילה
↑  סידור קורן הרב קוק: עם פרשנות המבוססת על משנת הרב אברהם יצחק הכהן קוק
↑  סידור קורן השלם
שאר ישוב (אוניית מעפילים)

| --- | --- |

אונית המעפילים "שאר ישוב"
 ארגון:  המוסד לעלייה ב'
 קורות ההפלגה
 מפקד האונייה:  מנחם כהן, דוד בן-חורין
 גדעוני:  עובד שדה
 יום היציאה:  7 באפריל 1947
 נתוני האונייה
 תאריך רכישה:  (נחכרה)
 הדחק:  350 טון
 אורך:  25 מטר
 מהירות:  8 קשר
שאר ישוב בחוף, 1947
מסלול ההפלגה של "שאר ישוב"
שְׁאָר יָשׁוּב הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". נקראה על שם מילות הפסוק בתנ"ך, ספר ישעיהו, פרק י', פסוק כ"ב.
תולדותיה > "ג'אן פאולו" – אוניית משא

"ג'אן פאולו" הייתה אוניית משא חופים באורך 25 מטר, היו בה ארובה אחת, תורן אחד, חדר הסקה בירכתיים ומחסן גדול.
שימשה להובלת משאות לאורך החופים, והייתה רשומה באיסטנבול.
תולדותיה > "ג'אן פאולו" – אוניית משא > רכש והכנה

לאחר שנרכשה על ידי המוסד לעלייה ב', נבנתה בה קונסטרוקציה של צינורות מתכת ל-620 מיטות ברזנט בשש קומות. הוקמו מרפאה של שני חדרים, מטבח, שישה תאי שירותים. היו בה שתי סירות, כל אחת לעשרה איש, וכן מזון ומים ל-14 יום. כמות המים 40 טון בחמישה מכלים, ופחם ל-12 ימי הפלגה.
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם מנחם כהן, לצדו דוד בן חורין ויצחק לנדאור (בחלק מההפלגה).	הגדעוני היה עובד שדה.
רב החובל והצוות שכלל קצין ראשון, שלושה מלחים, שני מכונאים, שלושה מסיקים וטבח, היו איטלקים.
תולדותיה > "ג'אן פאולו" – אוניית משא > המעפילים

770 המעפילים, נאספו מאתרים אחדים; מהם 483 גברים, 280 נשים, 9 ילדים, ותינוק שנולד בדרך; רובם בגיל 25. רוב המעפילים נאספו בבוליאסקו, (במבנה שכונה 'הארמון') ליד גנואה, באיטליה (ומיעוטם הועלו אליה מהאונייה "אלברטינה" במהלך ההפלגה). השלטונות האיטלקים לא התערבו בהתארגנות לקראת ההפלגה.
האונייה נקשרה לסלע במרחק כ-40 מטר מהחוף.
ב-7 באפריל 1947, הגיעו המעפילים, והועברו אליה באמצעות סירות גומי.
האחראי באתר ההעמסה מטעם הפלי"ם היה אליעזר טל.
בשעה 03:00 החלו המעפילים לעלות אל סיפון האונייה.
בשעה 04:30 הסתיימה העברתם.
על-פי התוכנית הייתה הספינה צריכה להיפגש עם "השומרת" (כינויה של אוניית המעפילים "תיאודור הרצל"), בנקודה סמוך לקלדוניה שבחופי טורקיה, ולהעביר אליה את המעפילים לשם הפלגה לארץ. ואחר כך להמשיך לאלכסנדרטה, להצטייד במים ופחם ולחזור לאיטליה. אופציה נוספת הייתה להעביר את המעפילים לאונייה "אלברטינה".
תולדותיה > "ג'אן פאולו" – אוניית משא > ההפלגה

הפליגה ב-7 באפריל 1947 בשעה 05:00 מגנואה באיטליה, כשעל סיפונה 619 מעפילים.
יצאה ללא תקלות מבוליאסקו, כאשר נתיב השיט המתוכנן עבר בחוף המערבי של איטליה, דרך מצר מסינה, הים האגאי, מפרץ ספיניצה, כף מטפן, כרתים, רודוס, ולאורך החוף המצרי לכיוון חיפה.
ב־10 באפריל בשעות אחר הצהריים עברה הספינה את מיצר מסינה, כשהמעפילים מסתתרים מתחת לסיפון.
במהלך הדרך התבטלה ההעברה ל"תיאודור הרצל", מפני שלא היה עימה קשר וכיוון שהיא הגיעה כבר לארץ ישראל ב-13 באפריל.
ב־12 באפריל הודיעו כי עליה להיפגש עם "אלברטינה" כדי לקבל 151 מעפילים נוספים.
למחרת פרצה סערה ונתקבלה הודעה כי מנוע "אלברטינה" מקולקל ויש להמתין לה ליד כף מטפן.
ב־14 באפריל 06:00 נכנסה הספינה לעגון במפרץ ספיניצה, חוף שומם ובו ארבעה עובדי מגדלור יוונים.
ב־17 באפריל ב-15:00 התקיימה הפגישה עם "אלברטינה" מחוץ למפרץ, במרחק חמישה מיל מכף מטפן.
ב־19 באפריל 03:00, הועברו המעפילים הנוספים. דוד בן חורין מלווה האלברטינה הצטרף. רב החובל האיטלקי ויצחק לנדאור חזרו עם "אלברטינה" לאיטליה. לאחר ההעברה, הוחלף שם הספינה ל GALATA, טושטשו סימני הזיהוי האיטלקים והונף דגל טורקי.
עמוסה ב-770 מעפילים עשתה האנייה את דרכה לחופי ארץ ישראל.
תולדותיה > "ג'אן פאולו" – אוניית משא > עימות עם הבריטים

ב־21 באפריל בשעה 14:00 הופיע לראשונה מטוס בריטי. מטוס נוסף הופיע מאוחר יותר ליד פורט סעיד, וכן משחתת.
ב־22 באפריל הצטרפה עוד משחתת. בצוהרי אותו יום הגיעו שתי משחתות נוספות.
המעפילים הונחו על ידי המלווים, כי אם יתגלו על ידי מטוס, יש להמשיך לשמור על קשר, עד שיעלו חיילים בריטים על הסיפון. יש להסתיר את רב החובל והמלווים כדי לחלצם בשלב מאוחר יותר.
כאשר התגלו על ידי הבריטים ומשחתות החלו ללוותם, הגיעה הוראה להתנגד באופן פסיבי מחוץ למים הטריטוריאליים, ואחר כך להסכים להגיע לחיפה ולהניח לבריטים לעלות על הסיפון.
אבל בפועל בוצעו הוראות שונות והתכוננו לעימות, כשהכוונה הייתה להגיע לחיפה באור יום, כדי שהמאבק ייערך לעיני כל.
המעפילים חולקו לקבוצות ואספו גרוטאות ומקלות לניהול קרב פנים אל פנים.	
ב־22 באפריל נדרשו להפליג לכיוון חיפה, כשארבע משחתות סובבות אותם.
ב־23 באפריל הצטרפו שתי משחתות נוספות.
שתיים מהן נגחו משני צדי הספינה, ירו פצצות גז וסילוני מים, וחיילים בריטים חמושים באלות ונשק זינקו אל הסיפון.
מנחם כהן ניהל קרב אישי נגד שני נחתים בריטים על שליטה בחדר ההגאים. ב-08:30 הסתיימה ההשתלטות הבריטית.
באותו יום, ב-23 באפריל, הועברו המעפילים לאוניות שהפליגו למחנות המעצר בקפריסין.
על פי הוראות נכנסו המלווים לסליק שהיה במכל המים בחלק הקדמי של המחסן. המעפילים נעלו את הפתח לאחר שנכנסו לתוכו. למחרת חולצו בשלום מנחם כהן, דוד בן חורין ועובד שדה, על ידי פועל הניקיון של חברת 'העוגן' (סולל בונה).
נתנאל בירב פיומי

| --- | --- |
 לידה:  1090 
 פטירה:  1165 (בגיל 75 בערך) ד'תתקכ"ה
 תקופת הפעילות:  ?–1165 
 השתייכות:  רבני תימן, ראשונים
 תחומי עיסוק:  מוסר, פילוסופיה
 חיבוריו:  "גן השכלים", לוח שנה, ספר דקדוק (?)
 
רבי נתנאל בירב פיומי (חי במחצית הראשונה של המאה ה-12, נפטר בשנת ד'תתקכ"ה, 1165, לערך) נגיד וראש רבני תימן בראשית המאה ה-12, פילוסוף, מחבר הספר "גן השכלים".
גן השכלים

חיבורו העיקרי של ר' נתנאל הוא הספר "גן השכלים". שמו המקורי של הספר הוא "בֻּסְתַּאן אַלעִקוּל" - חיבור מוסרי פילוסופי שנכתב סביב שנת ד'תתק"ז (1147). שבעת פרקי הספר עוסקים באחדות האל, האדם כעולם קטן, קיום המצוות, תשובה, ביטחון בה', ימות המשיח והעולם הבא. בספר ניכרת בקיאותו של ר' נתנאל בכל מכמני ספרות ההלכה והמחשבה, לא רק בספרות המחשבה היהודית, אלא גם במכמני ספרות הפילוסופיה והמידות הערביים.
על פי עדותו, כתב רבי נתנאל את ספרו בעקבות  ספרו של רבנו בחיי אבן פקודה, "חובות הלבבות" (התפרסם סביב שנת 1080) עליו הוא חולק בעניינים יסודיים ועקרוניים.
הוא מתפלמס עם המוסלמים שטענו שכביכול התורה שונתה במהלך הדורות. על כך השיבם מתוך הקוראן, כי התורה לעולם לא תשונה כיוון שדברי ה' הם נצחיים. הוא מצטט את דברי הקוראן בסורת אל-מאאידה פסוק 42 המדבר על בני ישראל "איך ישפטוך ובידיהם התורה שבה משפטי אלוה, ומשפטי אלוה לא ישכחו לעולם". בפולמוסו הוא מוכיח שהקוראן לא בא להחליף את תורת משה גם לשיטת המוסלמים הטוענים שהקוראן הוא התגלות אלוהית אל מוחמד: "לכן על כל אומה להתנהג במה שהגיע לה ובא לידה ותלך אחרי נביאיה וכהניה וראשיה, ולא נשאר אף אחד בלי תורה, שהכל מאל אחד ואליו וחוזרים, והכל מתפללים אליו ופונים אליו".
רבי נתנאל והרמב"ם

ר' נתנאל מוכר גם מאיגרת תימן ששלח הרמב"ם אל בנו ויורשו של ר' נתנאל - ר' יעקב. בפתיחת האיגרת מהלל הרמב"ם את האב ובנו בשבחים רבים, וכך הוא כותב: "לכבוד גדולת קדושת מרנא ורבנא יעקב החכם והנבון הנחמד היקר הנכבד, בן כבוד גדולת קדושת מרנא ורבנא נתנאל בירב פיומי הנגיד המיומן, נגיד ארץ תימן, ראש הקהילות ושוע המקהלות, רוח ה' תניחנו".
בהמשך האיגרת מתאר הרמב"ם כיצד הגיעה אליו השמועה בדבר מותו של ר' נתנאל כשהיה בדרכו מ"המערב" (מגרב) לארץ ישראל, וזו לשונו: "וכאשר יצאנו מן המערב לחזות בנועם ה' ולבקר מקום קדשו, שמענו כי נחה נפשו, ימציאהו אלהי צדקו וטובו, יבא שלום וינוח על משכבו, וישלח ליה מלאכי רחמין, וינוח ויעמוד לגורלו לקץ הימין, וזה לך ידידנו יקירנו מחמד נפשנו, האות כי האלהים רצה מעשהו ויכפיל שכרו, ויקרא לו שלום באמרו כי אתה בנו, ותעמוד על כנו, להקים דת וחוקה, לשמור משפט וצדקה, לשמור מצותו ודתו, לאחוז בבריתו. יהי ה' אלהיך עמך כאשר היה עם אבותיך, אל יעזבך ואל יטשך, ויתן לך לב רחב לשפוט עמו, ולא ימושו דבריו מפיך ומפי זרעך כנאומו, ותחת אביך תהיה לנגיד עמו, וייטיב אלהים את שמך משמו".

לדעת הרב יוסף קאפח (שההדיר את גן השכלים), ניכרת השפעת ספרו של ר' נתנאל על חיבורו הפילוסופי הגדול של הרמב"ם, "מורה נבוכים" (שגם אותו ההדיר הרב קאפח).
חיבורים נוספים של ר' נתנאל

רבי נתנאל ייסד לוח עיבורי שנים המבוסס על "עיגול דרב נחשון", כלומר, מחזור רמ"ז (247) שנים, שהוא חוזר חלילה, לפי שיטת אותה קביעה. לוח זה נזכר על ידי רבי שמריה בר עזרא הלוי שכתב: "לפי שאני הלכתי בעקבות מה שקבע אותו הגאון נתנאל בן פיומי ז"ל, אלא שהמעתיקים שינו את אשר קבע".
פ. קוקובצוב פרסם את "יתר הפליטה" מחיבור אנונימי המכונה "ספר דקדוק לשון הערבית ולשון עבר". קוקובצוב משער שהמחבר נתנאל הוא רבי נתנאל בירב פיומי.
משפחתו

אחיו הצעיר של רבי נתנאל היה פייטן בשם רבי דניאל בירב פיומי. שלושה פיוטים שלו נכללים בסליחות יום הכיפורים של יהודי תימן. הראשון מפיוטיו מתחיל במילים "דרכי שבעה רועים" והשני "דעת האל בקשי" וראשי חרוזיהם "דניאל", והשלישי מתחיל "דרכך הטיבי" וראשי חרוזיו "דניאל בירב פיומי".
לקריאה נוספת

הרב יוסף קאפח (מתרגם ומהדיר), ספר "גן השכלים" לרבנו נתנאל בירב פיומי, האגודה להצלת גנזי תימן, ירושלים. תשי"ד
הרב יוסף קאפח (מתרגם ומהדיר), "איגרת תימן", בתוך: הנ"ל, איגרות הרמב"ם.
הערות שוליים

↑  גן השכלים, עמ' קיד
↑  משה הלברטל, הרמב"ם, מרכז זלמן שז"ר לתולדות ישראל, 2009, עמ' 49
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506315305171  GND: 1157793401  NKC: ola20241233247  VIAF: 10242896   WorldCat (עם VIAF): 10242896
ריאליזם ספקולטיבי

ריאליזם ספקולטיבי (באנגלית: Speculative Realism) היא תנועה פילוסופית-קונטיננטלית (או פוסט-קונטיננטלית) שחבריה מחזיקים בעמדות של "ריאליזם אונטולוגי" אשר מציבות את האובייקט במרכזן, בניגוד לתפיסות פוסט-קאנטיאניות מקובלות (אותן חברי התנועה מכנים בביקורתיות "קורלציוניזם" או "פילוסופיה של גישה").  חברי התנועה מתנגדים לרעיון הקאנטיאני לפיו המציאות היא ביסודה תוצר בלעדי של ההכרה, ומבקשים "לשחרר" את הממשות מההכרה האנושית ולאפשר את הנגישות החלקית לממשות זו בכוח הדמיון.
מקורו של שם התנועה הוא בכנס שנערך תחת שם זה במכללת גולדסמית'ס (אנ'), אוניברסיטת לונדון באפריל 2007. את הכנס הנחה אלברטו טוסקאנו (אנ') ממכללת גולדסמית'ס, והרצו בו גרהם הרמן מהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר, קוונטין מייאסו מאקול נורמל סופרייר בפריז, ריי בראסייה מהאוניברסיטה האמריקאית בביירות (אז באוניברסיטת מידלסקס), ואיאן המילטון גרנט מאוניברסיטת מערב אנגליה. הקרדיט למונח "ריאליזם ספקולטיבי" מיוחס בדרך כלל לבראסייה, אף על פי שמייאסו השתמש קודם לכן במונח "מטריאליזם ספקולטיבי" כדי לתאר את עמדתו שלו.
כנס שני, שכותרתו "ריאליזם ספקולטיבי/מטריאליזם ספקולטיבי", התקיים באניברסיטת מערב אנגליה ביום שישי, 24 באפריל 2009, שנתיים לאחר האירוע המקורי בגולדסמית'ס. הפאנל כלל את ריי בראסייה, איאן המילטון גרנט, גרהם הרמן ואלברטו טוסקאנו (במקום מייאסו, שלא הצליח להגיע).
ביקורת על "קורלציוניזם" או "פילוסופיה של גישה"

אף על פי שהוגי הריאליזם הספקולטיבי חלוקים בנוגע לסוגיות רבות, הם חולקים התנגדות משותפת למה שהם מפרשים כפילוסופיות של סופיות אנושית בהשראת ו"המהפכה הקופרניקאית השנייה" שהוביל עמנואל קאנט והמסורת הפילוסופית שצמחה מהגותו.
מה שמאחד את ארבעת חברי הליבה של התנועה הוא ניסיון להתגבר הן על "קורלציוניזם"  (correlationism; תאימות) כפי שמכנה זאת מייאסו ועל "פילוסופיות של גישה" (philosophies of access) כפי שמכנה זאת הרמן. מושגים אלו נקשרים בהגותו של קאנט. מייאסו מגדיר בספרו After Finitude (אחרי הסופיות) את הקורלציוניזם כ"רעיון שלפיו תמיד תהה לנו גישה לקורולציה בין חשיבה לבין הוויה, ולעולם לא לאחד המושגים בנפרד מהאחר". "פילוסופיות של גישה" לפי הרמן הן הפילוסופיות המעניקות קדימות לאדם על פני ישויות אחרות, כלומר קדימות לגישה של האדם לעולם. שני הרעיונות מבטאים צורות של אנתרופוצנטריות, אותה הריאליזם הספקולטיבי מבקש לדחות.
כל ארבעת הוגי הליבה בתוך הריאליזם הספקולטיבי (מייאסו, הרמן, בראסייה, גרנט) פועלים לביטול צורות הפילוסופיה האלה המעניקות פריווילגיה לאדם, ומעדיפים צורות מובחנות של ריאליזם כנגד צורות האידיאליזם הדומיננטיות בפילוסופיה הקונטיננטלית העכשווית.