stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד מהדי מירבאקרי
הערות שוליים

↑  "وبگاه فرهنگستان علوم اسلامی". אורכב מ-המקור ב-2011-11-28.
↑  Saeid Golkar. "Iran after Khamenei: Prospects for Political Change". Middle East Policy Council. אורכב מ-המקור ב-2020-12-06.
↑  "آگهی نتیجه انتخابات مجلس خبرگان رهبری در استان البرز". Alborz Province Government (בפרסית). 28 בפברואר 2016. נבדק ב-28 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ayatollah Mirbagheri became the representative of the people of Semnan province in the leadership experts". Mehr News Agency (בפרסית). 2024-03-01. נבדק ב-2024-03-19.
↑  Ata Mahamad (2024-05-28). "Mohammad Mehdi Mirbagheri: Jalili Supporter or Future Supreme Leader?". Iran Wire. נבדק ב-2024-05-29.
↑  Rohollah Faghihi (2018-06-01). "Meet Iran's likely next hardliner-in-chief". al.monitor.com. נבדק ב-2024-05-29.
↑  הנשיא ג'לילי? "השהיד החי" שעשוי לנצח בבחירות באיראן, באתר ynet, 3 ביולי 2024
יוז'ף גרוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1892 טפולצה, הונגריה 
 פטירה:  9 באפריל 1945 (בגיל 53) מאוטהאוזן, אוסטריה 
 
יוז'ף גרוף (בהונגרית: Gróf József;‏ טפולצה, 27 בינואר 1892 – מאוטהאוזן, 1944) היה מעצב גרפי יהודי-הונגרי, מעצב פנים, מעצב בולים, מעצב רהיטים. גרוף זכה בפרסים רבים ויצירותיו מכל סוג שהוא השתתפו בתערוכות בהונגריה וברחבי אירופה. ניספה בשואה.
קורות חיים

יוז'ף גרוף נולד במשפחה יהודית כבנם של התעשיין מרק גרוף ושל פאני וייס. הוא השלים את לימודי האמנות שלו במכללה לאמנויות שימושיות (כיום שמה אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) בין השנים 1909–1912, לאחר מכן הפך לגרפיקאי ועסק באדריכלות פנים ועיצוב רהיטים. הוא יצר עיצוב כרזות, אריזות, עיצוב בולים, כריכת ספר ואיורי ספרים. יצירותיו הגרפיות הבולטות: עיטורים לספרו של ארתור קלטי "ריימונדו האומלל" (1920), עיטורי ספרים לשיריו של דניאל ברז'ני (מהדורת קלנר, 1921), פיק דאם של אלכסנדר פושקין (מהדורת Szacelláry, 1921) יצירתו של יוז'ף קטונה באנק באן, 1921. "האותיות בטעם של פעם", רצועות הקצה של חיתוכי העץ והמדבקות של יוז'ף גרוף מחזירות את טעמי הספרים של פעם."
הוא זכה בפרס הראשון בתחרות הבולים של המדינה ב-1919 ובפרס השני ב-1926. הוא הכין את עיצוב השער למגזין Magyar Fotográfia (צילום הונגרי), שחודש ב-1927.
גרוף היה אמן מצטיין של עיצוב רהיטים. בשנת 1920, פתח סדנה משותפת לעיצוב פנים עם האדריכל שאנדור פראגו (1891–1959), שם נוצרו רבים מהרהיטים המעוצבים שלהם. הוא הציג את עבודות עיצוב הפנים שלו בכמה תערוכות, למשל ב-1925 בתערוכת היובל של האגודה לאמנויות שימושיות.
גרוף הציג את הגרפיקה שלו בהיכל האמנות משנת 1924. בעבודותיו זכה במספר רב של מכרזים בהונגריה ומחוצה לה. הוא הציג ב-1927 בתערוכת אמנות הספר הבין-לאומית בלייפציג, ב-1928 ב-Press בקלן וב-1929 בתערוכה העולמית בברצלונה. Magyar Grafika, Magyar Iparművészet (גרפיקה הונגרית, עיצוב הונגרי) ומגזינים מקצועיים גרמניים תיארו ושיבחו גם הם את עבודתו הגרפית.
הוא גורש ב-1944 ומת במאוטהאוזן, המועד המדויק של מותו אינו ידוע.
חייו הפרטיים

רעייתו הראשונה הייתה קטלין וארגה (1900–1924), בתם של ארנה מאנו וארגה ושל ברטה הירשלר, איתה התחתן ב-15 בדצמבר 1921 בבודפשט. לאחר מות אשתו הוא נישא בשנית. אשתו השנייה הייתה אירן לאסלו, בתם של לאסלו ישראל ושל ארנסטינה רובוביץ', איתה התחתן ב-10 בספטמבר 1927.
לקריאה נוספת

Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: 1929. 322. o. Online elérés (לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת)
"A Magyar Könyv- és Reklámművészek Társasága bemutatkozó kiállításának katalógusa". MEK. 1930-04-12. נבדק ב-2014-07-13.
"A 121 éves és egy másik gróf". 2012-01-28. נבדק ב-2014-09-01.
S. Nagy Katalin (2006). Emlékkavicsok. Holocaust a magyar képzőművészetben 1938–1945. Budapest: Glória Kiadó. p. 119. ISBN 963-9283-99-1. (קטלין ש. נאג': אבני זיכרון. שואה באמנות ההונגרית 1938–1945)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a tapolcai izraelita hitközség születési akv. 4/1892. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14.
↑  "Halotti bejegyzése a tapolcai polgári halotti akv. 34/1962. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14.
↑  "Gróf József". Magyar Életrajzi Index.
↑  S. Nagy Katalin, i. m., 119. o.
↑  Bálint Aladár (1921). "Új könyvek". Nyugat (2. szám). נבדק ב-2014-09-01.
↑  Sümegi György (1999). "Pécsi József cikkei, tanulmányai (recenzió)". Fotóművészet. נבדק ב-2014-09-01.
↑  Ybl Ervin (1925). "Az Iparművészeti Társulat jubiláris kiállítása" (PDF). Magyar Iparművészet. 4.. נבדק ב-2014-09-01.
↑  "Varga Katalin halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1195/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári házassági akv. 888/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 342/1927. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-14.
יוז'ף אברהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1924 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 הוצאה להורג:  11 ביוני 1958 (בגיל 33) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הציבורי החדש בבודפשט 
 
יוז'ף אברהם (בהונגרית: Ábrahám József;‏ בודפשט, 20 בדצמבר 1924 – בודפשט, 11 ביוני 1958) היה יצרן כלים יהודי-הונגרי, טכנאי מכונות, מהפכן מרטיר של המרד ההונגרי (מכונה בהונגריה מהפכת 1956). הוא היה קורבן ודמות טראגית, שבתמימותו שנפל באשמת ריגול והוצא להורג.
קורות חייו

יוז'ף אברהם נולד במשפכה יהודית כבנו של יוז'ף אברהם (1868–1944), חייט ושל מריה קושובסקי (1889–1927). הוא היה בן שנתיים כשאמו מתה ואביו נרצח על ידי בריוני מפלגת צלב החץ ב-1944. הוא סיים רק שש כיתות בבית הספר היסודי ואז התחיל לעבוד והפך לשליח. ב-1941 החל ללמוד כיוצר כלים. הוא עבד כיצרן כלים משנת 1944, אך בהגיעו לגיל 18 נלקח למחנות שירות העבודה בנובמבר (עבודות כפייה לגברים יהודיים כבור הצבא ההונגרי). הוא נלקח בשבי באוקראינה בחזית המזרחית, ולבסוף חזר הביתה להונגריה בתחילת 1945. הוא סיים קורס ערב בבית ספר טכני להנדסת מכונות והחל לעבוד במפעל לציוד חשמלי לרכב. הצטרף כחבר במפלגה הקומוניסטית ההונגרית, אך גורש ממנה ב-1948. הוא הצטרף למפלגת העובדים ההונגרית ב-1953, אך גורש שוב כעבור שנתיים, על פי עדותו, משום שלא יכול היה לשלם אפילו את דמי החבר בשל העוני הרב בו היה שרוי. הוא התחתן ב-1950, אך התגרש מאשתו ב-1953. הוא התחתן בפעם השנייה ב-1955. נולד לו בן מנישואיו הראשונים.
במרד ההונגרי

במהלך מהפכת 1956, השתתף בהקמת מפלגת הנוער המהפכנית ההונגרית, אך לא השתתף בסכסוכים המזוינים ברחובות. בדצמבר פנה אליו אדם שפגש במהלך המהפכה וביקש ממנו לרשום צעירים אמינים שאפשר לסמוך עליהם שימשיכו במאבק. אברהם סירב. עוד לפני סוף השנה נסע לווינה בהמלצת עמית, שסייע לו בעבר בסכומי כסף נכבדים. שם פגש קצין מודיעין אמריקאי לכאורה, "בובי", שביקש ממנו לארגן רשת ריגול בהונגריה. הוא נתן לו כלים שונים למילוי תפקידו והבטיח לו כסף עבור עבודתו. לאחר שובו הביתה, בפברואר 1957, הוא שיתף בארגון את עובד המתכת אנדראש נאג', עמיתו לשעבר, שהשיג אז כלי איתור מנמל התעופה הצבאי הסובייטי בדברצן ונתן לאברהם ספר הדרכה על איתור. בינתיים, אברהם גייס כמה ממכריו ועמיתיו. באוגוסט הם צילמו את שדות התעופה סקשפהרוואר וטקל (Tököl), ובעזרת חבר ששירת בצבא בקישקונפלג'האזה, הם ציירו שם את שדה התעופה. אברהם שילם למשתתפים בארגון בחלקי אופנוע שהושגו ממקום עבודתו. הוא ניסה להימלט ממשימה זו מספר פעמים כי בעצבנותו לא היה מסוגל להתמודד עם ההתרגשות. שנה אחרי יום השנה לפרוץ המהפכה, ב-23 באוקטובר 1957 הוא נעצר.
יוז'ף אברהם נשפט על ידי המועצה המיוחדת של בית המשפט הצבאי בבודפשט בראשות רב-סרן דיולה גאשפאר ב-1958. ב-27 במרץ הוא נמצא אשם בהשתתפות פעילה בהתארגנות נגד סדר המדינה הדמוקרטית של העם, חוסר נאמנות שבוצעה על ידי שימוש בתפקיד כפקיד ציבור, שתי עבירות של מעבר גבול בלתי חוקי וגניבה שבוצעו שוב ושוב, ונידון למוות. על אף שהתובע התנגד לאישום של חציית גבול בלתי חוקית, מאחר שהוכרזה חנינה למי שחצה את הגבול ללא אישור בתקופה שבה שהה אברהם באוסטריה, בית המשפט מצא את אברהם אשם גם באישום זה. בשלב השני, המועצה המיוחדת של המכללה הצבאית של בית המשפט העליון בראשות לוטננט קולונל יאנוש סימלר ב-9 ביוני 1958 אשררה את פסק הדין של הערכאה הראשונה.
בערכאה הראשונה גזר בית המשפט רק עונש מאסר על אנדראש נאג', אך גזר דינו הוחמר למוות.
אברהם הוצא להורג ב-11 ביוני בחצר הכלא הלאומי של בודפשט.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Ábrahám József és társai pere. HM HIM Hadtörténelmi Levéltár XI. 22. 010/1958 (משפטו במסמכי הארכיב של ההיסטוריה הצבאית)
1956 Kézikönyve III. Megtorlás és emlékezés. A kézikönyv főszerkesztője Hegedűs B. András, a kötetet szerkesztette Kende Péter. 1956-os Intézet. Budapest, 1996. (זיכרון הנקמה של השלטון)
Eörsi László: 1956 mártírjai. 225 kivégzett felkelő. Budapest a forradalom napjaiban. Szentpétery Tibor fotóival. Rubicon-Ház, Budapest, 2006. (המרטירים הוצאו להורג -225 איש)
Gosztonyi Péter: Föltámadott a tenger... 1956 (Budapest, 1989) (וגעש הים)
Halottaink 1956. II. (Budapest, 1989) (המתים שלנו)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest X. kerületi állami halotti akv. 828/1958. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-11.
↑  "Arcok 1956-ból – Ábrahám József". Infostart.hu (בהונגרית). נבדק ב-2021-07-11.
↑  "Nemzeti Örökség Intézete - Ábrahám József". Nemzeti Örökség Intézete - Ábrahám József (באנגלית). נבדק ב-2021-07-11.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוז'ף אברהם".
יקבי ראשון לציון (שיר)

מכונות היקב בראשון לציון בשלהי המאה ה-19
חביות יין במרתף יקב ראשון לציון (צולם בין 1920-1900)
"יִקְבֵי רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן" ("כְּשֶׁנָּמוּת יִקְבְּרוּ אוֹתָנוּ ...") הוא פזמון עברי המתבסס על שיר השתייה הצרפתי הנודע "Chevaliers de la table ronde" ("אבירי השולחן העגול"), ולחנו הוא כלחן השיר המקורי. מחבריו אלמוניים, והוא חובר כנראה בשנות ה-40 של המאה ה-20.
על השיר

מילות השיר מכריזות בעליזות על היקב שנקרא "כרמל" במושבה ראשון לציון, המלא וגדוש בחביות ובקבוקי יין אדום, המוגש כביכול לעוברים ושבים על ידי עלמות ועלמים בכוסות ובגביעים; בשל זמינות היין הֶערב ומגישיו החינניים, כדאי להקבר ביקב בראשון לציון, באופן מטפורי, כלומר לשכון בו לתמיד.
חשיבותו הכלכלית של היקב בראשון לציון בחברה היישובית הקטנה (כחמישים אלף נפש בשנת 1900), והיותו מקור לפרנסתו של מגזר יצרני רחב, אשר כלל משפחות איכרים ופועלים רבים, תרמו לצירופו של השיר "יקבי ראשון לציון" אל מחרוזת השירים הנהוגה על המפעל הציוני בארץ ישראל. נהגו לשיר אותו במסיבות, תהלוכות וחגיגות ביישוב והוא זכה לביצועים רבים, בדרך כלל מקהלתיים. בתקופת מלחמת העצמאות חוברה גרסה מקברית למילות השיר ולחנו, שהתייחסה לאבדות הרבות שספגו שיירות האספקה לירושלים הנצורה, וכוחות "ההגנה" וחטיבת הראל של הפלמ"ח.
מילות השיר

| --- | --- |
כְּשֶׁנָּמוּת יִקְבְּרוּ אוֹתָנוּ  בְּיִקְבֵי רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן.    שָׁם יֶשְׁנָן עֲלָמוֹת  הַמַּגִּישׁוֹת כּוֹסוֹת  מְלֵאוֹת יַיִן אָדֹם אָדֹם.   : כְּשֶׁנָּמוּת יִקְבְּרוּ אוֹתָנוּ  בְּיִקְבֵי רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן.    שָׁם יֶשְׁנָם עֲלָמִים  הַמַּגִּישִׁים גְּבִיעִים  מְלֵאִים יַיִן אָדֹם אָדֹם.   
בזכרונותיו ממלחמת העצמאות פרסם משה בן-שחר נוסח שונה של השיר:
כשנמות יקברו אותנו

ביקבי ראשון לציון.

שם ישנן בחורות

המגישות כוסות

מלאות יין אדום־אדום

שם ישנן בחורות

המחלקות נשיקות

בשפתיים אדמדמות
לקריאה נוספת

דוד אסף, שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי, הוצאת עם עובד, 2019, הפרק "'כשנמות יקברו אותנו' - מנוחה נכונה עם כוס של יין", עמ' 157–171.
הערות שוליים

↑  ראו תרגום קרוב יותר למקור, מאת מרים ילן-שטקליס: מילות השיר "אבירים של שולחן עגול" והאזנה לו, באתר זמרשת.
↑  דוד אסף, שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי, הוצאת עם עובד, 2019, עמ' 166
↑  ראו: יקבי ראשון לציון, באתר זמרשת.
↑  רק תמול היה הדבר..., חרות, 11 במאי 1951, המשך
מאגר המאיירים המדעיים של שטוטגרט 1450–1950

מאגר המאיירים המדעיים של שטוטגרט 1450–1950 (בקיצור DSI) הוא מאגר נתונים ביבליוגרפיים מקוון ובו מידע אודות אנשים שאיירו יצירות מדעיות שפורסמו מזמן המצאת הדפוס, בסביבות 1450, ועד 1950; החתך האחרון נבחר מתוך כוונה להחריג מאיירים הפעילים כעת. המאגר כולל את מי שעסקו במגוון תחומים, לרבות איור אסטרונומי, בוטני, זואולוגי ורפואי.
מסד הנתונים ממוקם בשרתי אוניברסיטת שטוטגרט. התוכן מוצג באנגלית, והגישה אליו חופשית. נכון לינואר 2020, בדף הבית של האתר נכתב כי מסד הנתונים כולל למעלה מ-12,500 מאיירים. ניתן לחפש באתר לפי 20 שדות.
הציבור הרחב רשאי להגיש הצעות לערכים נוספים, או תיקונים, אך אלו כפופים לביקורת עריכה לפני שיתווספו למאגר.
לקריאה נוספת

Hentschel, Klaus (2012-10-03). "The Stuttgart Database of Scientific Illustrators 1450–1950: Making the Invisible Hands Visible". Spontaneous Generations: A Journal for the History and Philosophy of Science. 6 (1): 182–191. doi:10.4245/sponge.v6i1.17156free{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
Hentschel, Klaus; Himmel, Torsten (2018). "Die Stuttgarter Database of Scientific Illustrators 1450-1950 (DSI)".  In Peggy Bockwinkel; Beatrice Nickel; Gabriel Viehhauser (eds.). Digital Humanities. Perspektiven der Praxis (בגרמנית). Berlin.
הערות שוליים

↑  Lightman, Bernard (2016-02-01). A Companion to the History of Science. John Wiley & Sons. p. 237. ISBN 978-1-118-62075-5.Lightman, Bernard (2016-02-01). A Companion to the History of Science. John Wiley & Sons. p. 237. ISBN 978-1-118-62075-5.
↑  "Home page". Database of Scientific Illustrators. נבדק ב-8 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Submit a new Entry". Database of Scientific Illustrators. נבדק ב-3 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
יוזף אנטון קוך

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1768 Elbigenalp, אוסטריה 
 פטירה:  12 בינואר 1839 (בגיל 70) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  רומא 
 מקום לימודים:  האקדמיה הממלכתית לאמנויות היפות שטוטגארט 
 תקופת הפעילות:  2023–1839 
 
יוזף אנטון קוך (בגרמנית: Joseph Anton Koch‏; 27 ביולי 1768 - 12 בינואר 1839) היה צייר אוסטרי נאו-קלאסי ומאוחר יותר השתייך לתנועת הנצרתיים הרומנטית הגרמנית.
ציירת אנה שטיינר-קניטל הייתה קרובת משפחתו.
ביוגפריה

יוזף אנטון קוך היה בנו של סוחר טירולי שלימד את עצמו את צעדיו האמנותיים הראשונים. את הכשרתו הראשונה קיבל באאוגסבורג, שם השתייך לסדנתו של הפסל איגנאץ אינגרל. בשנת 1785 הוא קיבל מענק מהנסיך-הבישוף של אוגסבורג, קלמנס ונצלאוס פון זקסן. המענק איפשר לו להשתתף כתלמיד בבית ספר לאמנות בשטוטגרט, שם היה אמור לקבל הכשרה אמנותית מקיפה. עם זאת, משנת 1791 ואילך, הזדהה קוך עם רעיונות המהפכה הצרפתית, כך שנעצר בגין "חשד פוליטי" ואוים בהדחה על ידי הנהלת בית הספר. הוא צפה לסנקציה הזאת ועזב את בית הספר ללא הסמכה.
בשנת 1794, עם מענק של פטרונו גאורג נוט, הצליח קוך לנסוע לאיטליה. הוא ביקר בסלרנו ובפסטום בשנת 1795 ולבסוף התיישב ברומא, שם למד אצל הקלאסיקאי הגרמני אסמוס יאקוב קרסטנס, שהשפיע על יצירות הדמויות שלו ביצירותיו. משנת 1797 עבד כשרטט וכחרט ומאייר עבודות של הומרוס ושייקספיר.
לאחר שהות בווינה (1812–1815) חזר קוך לרומא והפך לאחד האישים המצטיינים בחוג האמנים של תנועת הנצרתיים. הייתה זו חבורת אמנים צעירים, ובהם פטר פון קורנליוס, יוזף פון פוריך, יוהאן פרידריך אוברבק, פרנץ פפור, וילהלם פון שדו, יוליוס שנור פון קרולספלד ופיליפ וייט. הם התאספו עד מהרה סביב קוך והתבססו עליו אמנותית.
על פי הצעתו של הצייר גוטליב שיק, אותו הכיר מבית הספר, התמסר קוך יותר ויותר לציור שמן, בעקבות הדוגמה הצרפתית של הציירים ניקולא פוסן וקלוד לורן. משנת 1803 החל קוך לחקור את האזור שמסביב לרומא. הוא ליווה את עמיתיו יוהאן כריסטיאן ריינהרט, פרידריך אוליבייה ופרנץ הורני.
בשנת 1806 התחתן קוך עם קסנדרה רנאלדי, שהייתה באותו גיל. היו להם שלושה ילדים. האדריכל המפורסם מהמאה ה-19 גאיטאנו קוך הוא צאצא של אנטון קוך. הצייר יוהאן מיכאל ויטמר הפך לחתנו.
פטר פון קורנליוס הפקיד בידיו חלקים מציור בית מאסימו, שם עבד קוך בין השנים 1824–1829 על מחזור ציורי קיר עבור "הקומדיה האלוהית" של דנטה.
קוך צייר עד סוף ימיו, אך נשאר עני למרות הכרה אמנותית. רק כמה שבועות לפני מותו, הציע לו הקיסר פרדיננד הראשון מאוסטריה קצבה נדיבה.
בגיל 71 נפטר ג'וזף אנטון קוך ב-12 בינואר 1839. הוא קבור בוותיקן בקמפו סנטו טאוטוניקו ליד בזיליקת פטרוס הקדוש.
יצירה

עבודתו המאוחרת של יוזף אנטון קוך מאופיינת בשילוב של קומפוזיציה דמויות בפנורמות נוף גדולות. המשטחים מעוצבים בצורה חדה ושומרים על צבעים בהירים. למרות תשומת הלב לפרטים, הדגש הוא על ההרכב ההרמוני של נופי האלפים, כאשר אין לטעות בכוונה האידיאלית והמיתית.
הציור Der Schmadribachfall שלו, שצויר בין השנים 1805–1811 נחשב לתחילתו של ייצוג נוף הררי עצמו. הוא מביע כי נושא הנוף ראוי לתמונה בפני עצמו, ולא משמש רק כרקע. עם זאת, עדיין לא מדובר בשמירה מדויקת וטופוגרפית נכונה של פני הנוף, אלא מוצג כנוף הרואי, עולם נטול סכסוכים, אחדות הטבע והאדם.
מאחורי הכיוון החדש הזה הייתה גם תפיסה תרבותית חדשה: בשונה מהמאה ה-18 שבה ההרים עדיין נתפסו כמשהו מאיים, במאה ה-19, הם הפכו למייצגי מקום אידיאלי, שלל ביטחון, שקט ויופי. לכן בתקופה הזאת התיירות האלפינית החלה להתפתח.
הוא תרם ציורים לספרו של אלכסנדר פון הומבולדט על מסעו לאמריקה (1805).
גלריה

נוף עם נוח
נוף הררי עם מפל
נוף עם רועה באביב
נוף הירואי עם קשת
נוף הררי עם נזיר רוכב
חטיפת פרוספרינה
מפל מים בסוביקו
נוף עם בילעם
הערות שוליים

↑  Rines, George Edwin, ed. (1920). "Koch, Joseph Anton" . Encyclopedia Americana.
↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds., Koch, Joseph Anton, The New International Encyclopædia
↑  German masters of the nineteenth century: paintings and drawings from the Federal Republic of Germany, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273474605171  PLWABN: 9810689444005606  BIBSYS: 97027483  BNE: XX4977459  BnF: cb11999421z (data)  CiNii: DA05138934  DSI: 10824  GND: 118724010  HDS: 022478  ISNI: 0000 0001 2136 9104  KulturNav: 045b9d5b-6fd3-45e6-af3d-7593277f630a  LCCN: n85120831  LNB: 000339642  MusicBrainz: 198a56e7-432d-4b71-bed5-11172c7961b9  NKC: xx0191733  NTA: 070511616  RERO: 02-A003463438  RKD: 45213  SIKART: 4023352  SNAC: w66q2120  SUDOC: 028089871  TePapa: 1280  ULAN: 500000663  VcBA: 495/94799  VIAF: 64802393   WorldCat (עם VIAF): 64802393
יהושע צבי טבצ'ניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1896
 פטירה:  פברואר 1971 (בגיל 74) ניו יורק, ארצות הברית
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית סקופסקי, בית הדקל
 
יהושע צבי (גרישה) טבצ'ניק (תבורי) (24 באוגוסט 1896 – פברואר 1971) היה אדריכל ישראלי-אמריקאי שפעל בארץ ישראל ובארצות הברית. עבודתו הייתה משופעת במוטיבים מזרחיים ויהודיים. תבליטים של מנורת שבעת הקנים, עיטורים של מגן דוד וויטראז'ים של עיטורי דקלים, עצי תמר, רימונים ומעקות גג דמויי קרנות המזבח שהיו בבית המקדש בירושלים.
ביוגרפיה

טבצ'ניק נולד בעיירה דובובה במחוז אומן שבאוקראינה לרב קלמן טבצ'ניק, רב בעיר אודסה ולחוה בת הרב משה אהרון ברדיצבסקי ואחותו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. עד גיל 12 למד בישיבה ואחר כך למד בבית ספר לאומנות באודסה במשך שלוש שנים ועוד שלוש שנות התמחות. ב-1912 הגיע לירושלים והשתלם בבצלאל, אדריכלות בסגנון עברי שיצר בוריס שץ. חזר לרוסיה ועבד כאדריכל עצמאי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1919 עלה לארץ ישראל באוניה רוסלאן עם אשתו נדיה והם התגוררו בתל אביב. הוא החל לתכנן בתים בתל אביב, במושבות הדרום ובירושלים. ב-1921 תכנן את שכונת נורדיה ויעץ לוועד תושבי תל נורדוי.
בתל אביב נולדו שתי בנותיו תמרה ואסתר. טבצ'ניק בחר לבנות ולעטר את הבניינים שתכנן עם מוטיבים יהודים מובהקים כמו תמר, ולכן הוסיף לשם משפחתו הלועזי שם עברי תבורי. בשנת 1923 ניגש למכרז על תפקיד אדריכל העיר תל אביב אותו הפסיד ליהודה מגידוביץ.
במהלך בניית "בית דוד" ברחוב אלנבי 79, הסתכסך עם יהודה מגידוביץ', בשערורייה שלימים זכתה בכינוי "שביתת דוד", פועלי הבניין בתל אביב לא היססו במהלך השביתה אפילו לשגר אליו איומים אלימים, והוא חשש לחייו. בשנת 1925, פחות משש שנים לאחר עלייתו לארץ, עבר להתגורר בברוקלין, ניו יורק ושם המשיך בעבודתו כאדריכל. מבין הבתים שבנה שם ידוע מבנה בית כנסת שנבנה בסגנון עברי ויהודי, בסגנון שאפיין את הבתים שבנה בתל אביב.
קיים אוסף מאמרים, תרשימים ובעיות מתמטיות שכתב טבטצ'ניק בין השנים 1938 ל-1967. המסמכים נקראים "על המטאפיזיקה של המציאות והתיאוריה המאוחדת של היקום שלנו". התרשימים כוללים תרשימי יישור לאדריכלים ומהנדסים, משוואות למסלולים של כוכבים וכוכבי לכת, וזהויות של האלמנט הרביעי.
עבודות נבחרות > ישראל

בית היתומים דיסקין – שכונת גבעת שאול במערב ירושלים
בית סקופסקי – רחוב נחלת בנימין 5, תל אביב
בית הדקל (בית איסר כהן) – רחוב נחלת בנימין 8, תל אביב
בית לייטס-סורוקה – רחוב נחלת בנימין 10, תל אביב
בית ולודבסקי – רחוב קלישר 15, תל אביב
בית אלכסנדר פרומקין – רחוב נחלת בנימין, תל אביב
בית עו"ד אלחנן קרבסרסקי – רחוב אלנבי 73, תל אביב
בית שמואל דוד – רחוב אלנבי 79, תל אביב
הבית הירוק – רחוב יהודה הלוי 2, תל אביב
עבודות נבחרות > ניו יורק

The Allendale Co-op, at 34-24 82nd St. Jackson heights NY (1937)
The Saybrook at 85-10 34th Ave. Jackson heights NY
(1936-1937) Belvedere Apartments at 84-12 35th Ave. Jackson heights NY
Berkeley Hall at 77-12 35th Ave. Jackson heights NY
Berkeley Apartments at 35-25 77th Ave. Jackson heights NY
(1937) Fairway Hall at 76-09 34th Ave. Jackson heights NY
(1937) Griswold Hall at 86-10 34th Ave. Jackson heights NY
גלריה

בית סקופסקי, נחלת בנימין 5, תל אביב
בית היתומים דיסקין, שכונת גבעת שאול במערב ירושלים
בית הדקל, נחלת בנימין 8, תל אביב
בית לייטס-סורוקה, נחלת בנימין 10, תל אביב
בית שמואל דוד, רחוב אלנבי 79, תל אביב
ראו גם

הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  מלחמת הפועלים, באתר VTLV,‏ 24 בפברואר 2023
↑  בית שמואל דוד, באתר לוטוס הזהב
↑  Joshua Tabatchnik Scientific Papers, University of Tennessee Knoxville (באנגלית)
↑  שלט: תל אביב – מבנים לשימור – נחלת בנימין 5, בית סקופסקי, באתר שלט-ו-פדיה
↑  שלט: תל אביב – מבנים לשימור – נחלת בנימין 10, באתר שלט-ו-פדיה
↑  שלט: תל אביב – מבנים לשימור – קלישר 15, בית ולודבסקי, באתר שלט-ו-פדיה
↑  הספד לבית הירוק ברחוב יהודה הלוי 2, באתר מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (ע"ר)
↑  The Allendale
↑  Belvedere Apartments
↑  Fairway Hall
↑  The Griswold Building
כימרת רפאים שחורה

| כימרת רפאים שחורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כימראים
תת־סדרה:: Chimaeroidei
משפחה:: כימרות קצרי חוטם
סוג:: Hydrolagus
מין:: כימרת רפאים שחורה
שם מדעי
 Hydrolagus homonycteris

כימרת רפאים שחורה (Hydrolagus homonycteris), היא מין במשפחת הכימריים. המין חי בסמוך לחופי אוסטרליה וניו זילנד, בדרום-מערב האוקיינוס השקט.
למרות שלעיתים הכימרה נתפסת ברשת, אינה בסכנה והיא מוגדרת כ"ללא חשש" על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN).
טקסונומיה ואטימולוגיה

כימרת הרפאים השחורה תוארה על ידי דומיניק א. דידייה בשנת 2008. שם הסוג שלו, Hydrolagus, מגיע מהמילים היווניות הידרו, שפירושן "מים" ולגוס, שפירושו "ארנבת". השם הספציפי, homonycteris, מורכב מהמילה homo, המילה הלטינית לאדם, ו-nycteris, עטלף. שמו נלקח על שם תומאס א. גריפית'ס, פרופסור באוניברסיטת ווסליאן באילינוי, שתלמידיו כינו אותו "איש עטלף".
לכימרה קירבה טקסונומית לכימרת התהומות.
תיאור

צבעה נע בין שחור לחום כהה וקוץ בעל ארס בסנפיר הגב.
שוני בין הזויגים:
תוחלת חיים וגודל-
נקבות- בין 4 ל-6 שנים ומגיעות ל-70 סנטימטרים.
זכרים- בין 2 ל-3 שנים ומגיעים ל-60 סנטימטרים.
תפוצה ובית גידול

כימרת הרפאים השחורה חיה בדרום-מערב האוקיינוס השקט מול חופי דרום-מזרח אוסטרליה, בניו זילנד מרכס מערב נורפוק ועד למישור קמפבל. באוסטרליה היא חיה בעומק של 870–1,450 מטר ובניו זילנד ב־500–1,400 מ'.
הערות שוליים

↑  כימרת רפאים שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Capuli, Estelita Emily. "Hydrolagus homonycteris, Black ghostshark". FishBase. נבדק ב-28 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Didier, Dominique A. (2008-01-01). "Two new species of the genus Hydrolagus Gill (Holocephali: Chimaeridae) from Australia".  In Last, P.R.; White, W.T.; Pogonoski, J.J. (eds.). Descriptions of new Australian chondrichthyans. CSIRO Marine and Atmospheric Research. pp. 349–356.
לורנצו לוטו

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  1480 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  1556 (בגיל 76 בערך) לורטו, איטליה 
 לאום:  איטלקים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  הרנסנס הגבוה, מנייריזם 
 יצירות ידועות:  Allegory of Virtue and Vice, שושנה והזקנים, Portrait of a gentleman in his studio, Suardi Chapel 
 
לורנצו לוטו (באיטלקית: Lorenzo Lotto‏; סביבות 1480, ונציה – 1557, לורטו) היה צייר איטלקי בתקופת הרנסאנס. סגנונו חריג יחסית, ומאחר ועיקר פעילותו הייתה בערים פרובינציאליות בצפון איטליה, איננו ידוע כמו המקבילים שלו באותה התקופה שפעלו בעיר הולדתו ונציה דוגמת ג'ורג'ונה או טיציאן.
נהוג לסווגו כחלק מהאסכולה הוונציאנית של אותה תקופה, לאור ההשפעה המורגשת של בליני וג'ורג'ונה על יצירותיו בתחילת דרכו. צייר בעיקר נושאים דתיים. הביוגרפיה של לוטו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.