stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המגיד ממזריטש
מנהיג תנועת החסידות

לאחר פטירת הבעל שם טוב בחג השבועות ה'תק"ך (1760), נבחר המגיד לממלא מקומו. לפי מסורות שונות, לאחר פטירתו של הבעש"ט, מונה רבי צבי בן הבעל שם טוב - למנהיג החסידים, אך לאחר שנה אמר רבי צבי במפתיע שאביו ביקר אצלו בחלום והורה לו למסור את שרביט ההנהגה לרבי דב בער. מסורת אחרת מספרת על מינויו של המגיד ממזריטש לתפקיד, על ידי מבחן שערך הבעל שם טוב: כל אחד מתלמידיו נתבקש לומר 'מהי העצה נגד הגאוה'. התשובה של רבי דב בער הייתה: 'אין עצה נגד גאווה. כי כשנמצאים על הר אפילו לא יודעים שאנו על הר, ואפשר רק להתפלל להנצל מהגאווה'. תשובה זו נתקבלה על דעת מורו ומיד הוא מינה את הרב דב בער ליורש, עוד בחייו.
הוא התיישב בעיירה מזריטש, שהפכה למרכז תנועת החסידות. תחת הנהגתו גדלה התנועה והרחיבה את מסגרתה. לכל מקום שלח מסבירים מבין תלמידיו, שעשו נפשות לחסידות בכל מדינת פולין ואף מחוצה לה.
הנהגתו הייתה שונה משל קודמו הבעל שם טוב כאשר זה האחרון הרבה לנסוע עם תלמידיו לכל סביבותיו על מנת להפיץ חסידות ולחולל ישועות בעוד רבי דב בער ישב בעירו מעזריטש ולא יצא ממנה כמעט, למעט בסוף ימיו כשעבר לעיר אניפולי. מצד שני שלח את תלמידיו לארצות שונות כדי להפיץ את תורתו, ולהזים את הטענות נגד שיטתו, בייחוד בווילנה שבליטא ובברודי שבגליציה.
חסידים מספרים שלרבו הבעש"ט היו "שישים גיבורים", כלומר - שישים תלמידים מובחרים, "אריות החבורה" שהפיצו את תורתו ברחבי אירופה, אך לתלמידו רבי דב בער היו מאה ועשרים תלמידים, כפול מרבו. הקבלה זו הושוותה לאלישע, תלמידו של אליהו הנביא, שגם השפעתו הייתה כפולה משל מרבו.
בתקופת הנהגתו, הפכה התנועה החסידית לנפוצה ופופולרית, דבר שהתאפשר בעיקר היות שישב במחוז פודוליה, אשר היווה את מרכז יהדות פולין באותה העת. חסידויות מוכרות רבות בימינו נוסדו על ידי תלמידי המגיד. בנו היה רבי אברהם המלאך, ונינו היה רבי ישראל פרידמן מרוז'ין מייסדה של חסידות רוז'ין, שהסתעפה ברבות השנים למספר גדול של חסידויות, ביניהם סדיגורא, שטפנשט, הוסיאטין, בויאן, בוהוש ועוד.
תורתו דיברה על הצורך בדבקות בבורא ועל הצורך לעשות כל מעשה לשם שמיים. בתורתו ירדה באופן יחסי קרנו של לימוד הנגלה, וגם בשל כך העלה עליו את חמתם של המתנגדים.
בבית מדרשו של המגיד עסקו התלמידים גם בהלכה. כשהובאו לפניהם שאלות בהלכה למעשה התפלפלו התלמידים והביאו את מסקנותיהם להכרעת המגיד. בנוסף לכך יצאו מבית מדרשו החמרות ותקנות הלכתיות שחלקן התפשט גם בקהילות אחרות. בחצרו של המגיד היו מהראשונים שהחמירו ללוש ולאפות מצות מתחילה ועד סיום תוך 18 רגעים, החמרה שהתפשטה בחלק מקהילות ישראל. תלמידיו גם נמנעו ונזהרו מאכילת מצה שרויה, זהירות שהתקבלה בעיקר בקהילות החסידים. השוחטים במזריטש, בעידוד המגיד, תיקנו שהשחיטה תיעשה ב"סכינים מלוטשים". תקנה שהתפשטה בדורות הבאים גם בקהילות אחרות.
המגיד חיפש תלמיד ראוי לערוך מחדש את ההלכות הנצרכות בחיי היום יום מהשולחן ערוך (אורח חיים ויורה דעה), וליקוט ההלכות מהספרות ההלכתית מהזמן שחלף מעת כתיבת השולחן ערוך של הבית יוסף, ולהוסיף עליהם את טעמי ההלכות שאינם מופיעים בשולחן ערוך. המגיד הטיל את המשימה על תלמידו רבי שניאור זלמן מלאדי שהתחיל במלאכה בשנת תק"ל בעודו יושב בבית מדרשו של המגיד, והספיק להוציא תוך שנתיים, עוד לפני פטירת רבו, קובצי הלכות אחדים מהשולחן ערוך שלו, שולחן ערוך הרב.
בשנת תקל"ב חזר המגיד לרובנו, עיר מולדתו. זמן מועט לפני פטירתו נמלט ממגפה, והתיישב בעיר אניפולי, בה נפטר ונקבר בי"ט בכסלו תקל"ג.
מתלמידיו ויורשיו

רבי שניאור זלמן מלאדי
רבי אהרן הגדול מקרלין
רבי מנחם מנדל מוויטבסק
רבי מנחם נחום מצ'רנוביל
רבי אלימלך מליז'נסק ואחיו רבי משולם זושא מאניפולי
רבי לוי יצחק מברדיצ'ב
רבי זאב וולף מז'יטומיר
רבי אברהם הכהן מקליסק
רבי שלמה מקרלין
רבי ישעיה מדינוביץ
רבי פנחס הורוביץ
רבי יעקב שמשון משיפיטובקה
רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה
רבי לייב שרה'ס
בנו, רבי אברהם המלאך
רבי עוזיאל מייזליש
רבי שלמה לוצקר
רבי חיים חייקא מאמדור
רבי יהודה לייב הכהן
רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ
רבי יעקב יצחק הורוביץ
רבי אשר צבי מאוסטראה
רבי אברהם חיים מזלוטשוב
רבי ישראל מפולוצק.
רבי צבי הערש מנדבורנה
תורתו

המגיד לא כתב ספרים, דבריו נרשמו ונמסרו על ידי תלמידיו. במשך השנים נדפסו שבעה ספרי ליקוט מתורתו, המנויים להלן, חלקם יחד עם תורת רבו הבעש"ט ותורת חבריו תלמידי הבעש"ט. רוב התורות בספרים חופפים אם כי בשינויי נוסח. מהשוואת הנוסח בספרים ובכתבי יד סבורים החוקרים ששבעת הספרים הראשונים נעתקו מאותם מקורות בכתב יד שמקורו ברשימות רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
מגיד דבריו ליעקב - ליקוטי אמרים - נערך בחייו ועל פי בקשתו של המגיד. הודפס לראשונה בקאריץ, שנת ה'תקמ"א על ידי שלמה לוצקר, ובתוספת "לקוטים חדשים" בקאריץ ה'תקמ"ד.
מהדורה מדעית - רבקה ש"ץ אופנהיימר, מגיד דבריו ליעקב, למגיד דב בער ממזריטש, מהדורה ביקורתית על פי כתבי-יד עם מבוא, פירוש, הערות ומפתחות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ו-1976 (מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת: תש"ן-1990).
לקוטים יקרים - נוסח הנהגות תלמידי הבעל שם טוב. יצא לאור בלמברג בשנת תקנ"ב על ידי ר' שמואל סגל בודק מק"ק לבוב, מכתב יד שהיה ברשות רבי משולם פייבוש הלר. המדפיס מייחס את הדברים לבעש"ט, המגיד, רבי מנדל מפרמישלאן ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
אור תורה - הודפס בקוריץ, שנת ה'תקס"ד. מכתב יד שהיה בידי רבי ישעיה מדינוביץ'.
כתבי קודש - לעמבערג תרכ"ב, מכתב יד שהיה בידי רבי ישראל מקוז'ניץ. הוציא לאור הרב משה הכהן, יחד עם תורות מהבעל שם טוב, רבי לוי יצחק מברדיטשוב ורבי ישראל מקוז'ניץ.
אור האמת - מכתב ידו של ר' צבי חסיד שהעתיק מכתב ידו של רבו רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. הוציא לאור ר' משה מרדכי לבטוב נכדו של ר' צבי חסיד. הודפס בהוסיאטין, שנת ה'תרנ"ט.
לקוטי אמרים - מכתבי הרב אליעזר ספרא ששמע ממורו הרב מנחם מנדל מוויטבסק, לעמבערג תרע"א.
שמועה טובה - מכתב יד מיוחס לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב, ורשה תרצ"ח.
צוואת הריב"ש - על פי רוב החוקרים, אלו הנהגות שנאמרו בבית המדרש של המגיד ממזריטש ולכל המובא בו יש מקבילות בספרים הנ"ל.
תורת המגיד ממזריטש - ליקוט מהספרים הנזכרים, ומאסף של אמרות המופיעות בספרי אדמו"רי החסידות בשמו, יצא על ידי הרב ישראל יעקב קלפהולץ, תשכ"ט. מהדורה חדשה, הוצאת מישור, בני ברק תשע"א.
בנוסף לכך חיברו תלמידיו ספרים מתורתם ובהם ציטטו את דבריו בתוספת ביאור משלהם, לפעמים בשמו ולפעמים אף בעילום שמו. בין הספרים שהרבו לצטטו: אור המאיר, קדושת לוי, מאור עיניים, אורח לחיים ודרכי ישרים (ז'יטומיר תקס"ה, חיבור מרבי מנחם מנדל מפרמישלן ומביא הנהגות מהבעש"ט והמגיד ממזריטש).
תלמידו הרב פנחס הורוביץ, חיבר את הספר "פנים יפות" בו ציטט רבות מתורת רבו המגיד, אך בספר הנדפס לא מופיעים הדברים בשם רבו. לפי מסורת חסידית המוציא לאור הראשון השמיט את ייחוס הדברים לרבו המגיד החסידי. בשנת תשע"א (2011) נדפס לראשונה ספר נוסף מכתב ידו של הרב הורוביץ בשם "פנים יפות תנינא" ובו הוא מצטט במפורש תורות רבות ששמע מרבו.
תורתו > סידור המגיד

המגיד התפלל בסידור נוסח האר"י בכתב יד שהיה בידו, לפי המסורת הוא ביקש מתלמידיו ובמיוחד מתלמידו רבי ישראל הופשטיין המכונה המגיד מקוז'ניץ, להגיה ולתקן אותו. הסידור עבר בירושה לבנו רבי אברהם המלאך, ואחריו עבר מדור לדור, בן אחר בן אצל אדמור"י בית רוז'ין, עד לאדמו"ר רבי נחום דובער פרידמאן, ובימינו נמצא בידיים פרטיות.
בשנת תשע"ה נחשף הסידור לפני חוקרים חסידיים, וממחקר ראשוני מתגלה כי בסידור אכן מצויים מאות תיקונים בכתב יד בין השורות ועל הגליונות. כתב יד של ההגהות הוא של המגיד מקוזניץ. יש הגהות נוספות שלטענת רב שכונת נוה אחיעזר יצחק ישעיה וייס הן מרבי שניאור זלמן מלאדי.
מאמרותיו

(על רבו הבעש"ט): "הלואי היו מנשקים את התורה באותה אהבה, שהיה מורי מנשק את הילדים בהוליכו אותם אל החדר כשהיה "באהעלפער" (מסייע למלמד בחדר)"
"דע מה למעלה ממך" - דע שכל הנעשה למעלה בעולמות העליונים, הכול הוא ממך, על ידי עבודת האדם
כל מנעול יש לו מפתח המכוון לו ופותחו. אבל יש גנבים חזקים היודעים לפתוח בלי מפתח: הם שוברים את המנעול. כך ניתן לפענח כל סוד של העולם על ידי ההשתקעות המיוחדת המכוונת לו. אבל הקדוש ברוך הוא אוהב את הגנב השובר את המנעול. הרי זה האדם השובר את ליבו למען השם.
שלמה מיימון מביא כמה אמרות מחסיד של רבי דב בער ממזריטש
"והיה כנגן המנגן ותהי עליו רוח ה'" (מלכים ב' ג' פסוק ט"ו) כל זמן שאדם משמש בבחינת פועל, אינו מוכשר לקבל את השפעתה של רוח הקודש; לתכלית זו עליו לשמש בבחינת כלי ניגון ולהיות רק פעול. פירושו של הכתוב אפוא כך: כשהמנגן (עבד אלוהים) נעשה דומה לכלי הניגון (כנגן), אז תנוח עליו רוח אלוהים
"יהי כבוד חברך חביב עליך כשלך"(מסכת אבות) בידוע שלא ימצא אדם שום תענוג בזה שייתן כבוד לעצמו: מעשה כזה יהיה מגוחך ביותר. ואולם כיוצא בזה מגוחך הוא לתת ערך גדול לכבוד שחולק לנו אדם אחר, שהרי הערך הפנימי שלנו לא יתווסף על ידי כך אף במשהו. לפיכך כוונת המאמר כך היא: יהי כבוד חברך (הכבוד שחולק לך חברך) חביב עליך כשלך (ככבוד שאתה חולק לעצמך, כלומר נקלה בעיניך כמותו)
לקריאה נוספת

שמואל אבא הורודצקי, החסידות והחסידים, א, ירושלים תרפ"ג, עמ' [עז]-קב
שמעון דובנוב, תולדות החסידות, תל אביב תר"ץ-תרצ"א, עמ' 77–87
ר. פרידמן, המגיד הגדול ממזריטש: ספור חייו ופעליו של רבי דב בער ממזריטש
חנוך גליצנשטיין, ספר התולדות - המגיד ממזריטש, קה"ת, תשל"ו
נתנאל לדרברג, השער לאַין - תורת החסידות בהגותו ותורתו של רבי דוב בער המגיד ממזריץ', סדרת מאה שערים, הוצאת ראובן מס תשע"א
אבינועם ביר, "המסע ביעד - טבעה של החוויה המיסטית בהגות המגיד ממזריץ", דעת 81 (2016), עמ' 278–299
בנימין בראון, ‏"עלייתו של המגיד ממזריטש להנהגת התנועה החסידית (1760–1772)", ציון, פז (תשפ"ב), עמ' 37–101, באתר Academia.edu
זאב קיציס, המורים הגדולים של החסידות, ידיעות ספרים 2023, עמ' 56–83
דיזולב

מעבר דיזולב בין שתי תמונות סטילס.
דיזולב (ובעברית הַשְׁלָבָה) הוא חלק מתהליך גמר-ההפקה (פוסט-פרודקשן) של עריכת סרט או סרטון, ומשמש כמעבר הדרגתי בין תמונה אחת לאחרת, או בין שוט אחד לשוט אחר.
המונחים "פייד אין" ו"פייד אאוט" משמשים לתיאור מעבר מתמונה ריקה וממנה. זאת בניגוד לקאט, בו אין מעבר כזה. הדיזולב משמש כמעבר המבצע חפיפה בין שני שוטים, בדרך כלל בסוף סצנה אחת ותחילת הבאה, אך ניתן לשימוש גם בעריכת מונטאז'. בדרך כלל, אך לא תמיד, השימוש בדיזולב מתקיים כדי לרמוז שפרק זמן עבר בין שתי סצנות.
יצירת האפקט

בקולנוע, האפקט נוצר בעזרת מדפסת אופטית וחשיפה כפולה בין פריים לפריים. בעריכת וידאו ליניארית או שידור חי בטלוויזיה, האפקט נוצר על ידי ביון (אינטרפולציה) מתחים של אות הווידאו. בעריכת וידאו לא ליניארית, דיזולב נעשה באמצעות תוכנה, על ידי ביון בהדרגה בין ערכי RGB של כל פיקסל בתמונה. האודיו, מוצלב בין שני הפסקולים בהדרגה גם, אם נבחר לעסוק בו בנוסף.
שימוש

השימוש בקאט ובדיזולב נעשה בדרכים שונות. קאט במצלמה משנה את הפרספקטיבה ממנה הסצנה נראית, כאילו הצופה עובר לפתע למקום אחר, ורואה את הסצנה מזווית אחרת.
לפייד ולדיזולב בדרך כלל משך של שנייה אחת או שתיים (24-48 פריימים), למרות שאלו יכולים להשתנות עקב העדפה מסוימת של הבמאי או העורך. דיזולב קצר (6-12 פריימים) משמש לרוב לריכוך מעברים קשים שיכולים לגרום לצופה לסלידה. ניתן להשתמש במעבר גם כדי להימנע מג'אמפ קאט.
מבחינה עלילתית, אורך הדיזולב מוכתב על ידי האווירה או הקצב שמכתיב הבמאי. לדוגמה, בסיקוונס הפתיחה ב"אזרח קיין", הדיזולב בין המאסטר שוטס הוא איטי, בעקבות התחושה המשתלטת של מורבידיות, אותה רצה אורסון ולס להעביר לצופה. בסיקוונס "News on the March" (מונטאז'), לעומת זאת, הדיזולב קצר בהרבה ובכך יוצר תחושה של חיוניות לחיי הדמות הראשית המסתורית.
הדיזולב נפוץ ביותר בקולנוע הקלאסי (ראו "עריכה אנליטית"), אך כיום נמצא פחות בשימוש. השימוש באפקט פחת כאשר יוצרי סרטים הושפעו מבמאי הגל הצרפתי החדש והשימוש החדשני שלהם בג'אמפ קאט, תוך שהיעדר נרטיב ליניארי הפך נפוץ יותר. נראה כי האפקט נוצל בצורה הטובה ביותר בקולנוע שחור-לבן, שבו דרגות של אפור מעורבבות ולא גוני צבע תואמים.
שימוש בדיזולב נעשה בצורה מינימלית ברוב הסרטים, בעקבות הטעם הסגנוני הספציפי שהוא משאיר. דבר נדיר הוא לצפות בסצנה המתחילה בדיזולב וגם נגמרת בו. דוגמה אפקטיבית אך נדירה לכך נראית בסרט "מקום תחת השמש", בבימויו של ג'ורג' סטיבנס, לאחר הסיקוונס בו הפרוטגוניסט של מונטגומרי קליפט הטביע את שלי וינטרס.
ראו גם

ז'ורז' מלייס
עריכה (קולנוע)
הערות שוליים

↑  מילים משתלבות, האקדמיה ללשון העברית
מעלה הצופים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 אורך:  400 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  רמת גן
 שכונה:  מרכז העיר א'
 
 קואורדינטות:  32°04′56″N 34°48′40″E﻿ / ﻿32.082111111111°N 34.811138888889°E﻿ / 32.082111111111; 34.811138888889
 תבנית:לשוניות2
 
מעלה הצופים הוא רחוב ברמת גן. הרחוב הוא ללא מוצא ועולה מכיוון רחוב ארלוזורוב לכיוון פסגת הר שאול ויורד מצידו השני. הרחוב תוחם את גן שאול מצדו המערבי. ברחוב מספר בניינים לשימור ונקודות עניין היסטוריות.
תוואי הדרך של הרחוב הופיע לראשונה בתוכנית "עיר גנים" של ריכרד קאופמן אשר תכנן גינות ציבוריות במעלה גבעות עיר גנים (לימים רמת גן). הרחוב היה אמור להוביל למבנה ציבורי בראש הגבעה אך מבנה זה מעולם לא נבנה. ממעלה הרחוב ניתן היה לצפות על הסביבה ואף להשקיף על חופי תל אביב, ייתכן ומשום כך קיבל את שמו. בשנת 1949 נסלל הרחוב לראשונה.
במשך השנים התגוררו ברחוב מספר שגרירים, ביניהם השגריר הפרסי והשוודי. היום מתגורר ברחוב השגריר הבריטי במבנה על מגרש של 2.85 דונם.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20, שכן בבניין מספר 25 אחד מבתי הנחושת שנבנו בארץ במהלך העלייה החמישית.
בניינים בעלי עניין

בית מלכה ושלמה אָסְט, מעלה הצופים 1: שלמה אסט יליד 1896, הפליג לארצות הברית בשנת 1913 שם הצטרף לגדוד העברי ואיתם עלה ארצה. בשנת 1920 התחתן עם מלכה לבית ביאקוביץ והשניים הקימו משק חקלאי ורפת באזור אבו כביר ליד הסופר יוסף חיים ברנר. בשנת 1934 החליט לעבור לבית דירות בדומה למייסדים אחרים מאותה תקופה. את הבניין בנה המהנדס יעקוב דצ'קובסקי בשנת 1934 בסגנון בינלאומי, הקומה הראשונה הוגדרה כקומת מסחר והעליונות למגורים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, בצעד שגרר מחאה של תושבי הרחוב, נהרס הבניין מן היסוד תוך שימור החזית המקורית.
בית לשינסקי, מעלה הצופים 7א':
וילה בסגנון הבינלאומי, נבנתה על ידי האדריכלית לוטה כהן, אחת האדרכליות הראשונות בישראל.
בית הפועלים, מעלה הצופים 14:
בשנת 1923 הוקם בראש הגבעה "בית הפועלים" ששימש כבית תרבות של פועלי רמת גן ועובדי בתי החרושת באזור. המבנה, צריף עץ קטן הוחלף בשנת 1925 בבית אבן. עם גידול מספר הפועלים הוחלט בשנת 1934 להרוס את המבנה ולבנות במקומו מבנה גדול יותר אך לאור התנגדויות פוליטיות לוועד הפועלים ובתמיכתו של אברהם קריניצי סירבו בעירייה לאשר את המבנה החדש. לבסוף כפשרה הוחלט להקים את המבנה בשיפולי הגבעה ולא על ראשה. בשנת 1937 נבנה על ידי הסתדרות העובדים "בית הפועלים החדש", מבנה בסגנון הבינלאומי תוכנן על ידי אדריכל אריה שרון ונועד להחליף את בית הפועלים הראשון שנבנה על ראש הגבעה. הבית שימש כמקום מפגש לאסיפות, הרצאות ולימודים ובו דנו ועד הפועלים של ההסתדרות בזכויות הפועלים שבנו את העיר רמת שהתפתחה התעשייה בקצב מהיר. בשנת 1957 הושכר המבנה לתנועת העבודה והוא שימש כבית ספר להכשרת אקדמאים לשילוב בשוק העבודה. בשנות התשעים רכשה עריית רמת גן אשר החליטה לשמר את המבנה והגדירה אותו כבעל ערך היסטורי. הערייה החליטה לשכן בו את שבט "צופי עלית רמת גן" שביצעו בו שיפוץ יסודי תוך שמירה על החזות המקורית.
בית סיניגליה, מעלה הצופים 15:
בית הדירות של האגרונום מריו סיניגליה נבנה על ידי המהנדס אריה סולומון בשנות ה-30 והתגוררו בו בשכירות עולים רבים מאיטליה, רובם מפירנצה, בעקבות כך כונה הרחוב "הגטו האיטלקי".
בית מריו אוטולנגי, מעלה הצופים 17:
נבנה בשנת 1947 בסגנון הרומנטי על ידי האדריכל ג. בנימין צ'יוידאלי. משפחת אוטולנגי עלתה מפירנצה בשנת 1938 והתגוררה בתחילה בשכירות בבית סיניגליה, אחיו של מריו ג'ורג'יו התגורר ברחוב שרת. לאחר שהבית של ג'ורג'יו הוחרם על ידי המטכ"ל עברה המשפחה המורחבת להתגורר יחדיו בבניין החדש בדירות צמודות. הבית מוגדר לשימור.
בית מוריס פישר, מעלה הצופים 19:
בשנת 1933 בנה מוריס פישר את ביתו בבית מספר 19, את הוילה בת שתי הקומות תכנן האדריכל קרל רובין בסגון באוהאוס והיא מוגדרת כיום ברשימות רמת גן כמבנה לשימור.
בניינים בעלי עניין > סמטת המעלות

סמטת המעלות, היא סמטה ללא מוצא היורדת בירידה תלולה יחסית ממרכז הרחוב לכיוון רחוב ארלוזורוב. שם הסמטה נקבע ב-17 באפריל 1933 בישיבת מועצת העירייה. וגם היא כוללת כמה בניינים לשימור:
בית ליברמן, סמטת המעלות 2:
נבנה בשנות 20–30 בסגנון אקלקטי בשנות ה-40 הוסב לפנסיון הירשברג ומאז שנות ה-50 משמש כמעון שגריר בריטניה.
בית הפלס, סמטת המעלות 3:
נבנה בשנת 1933 בסגנון הבנלאומי. מעון הפלס נבנה כמעונות שיתופיים, שלוש קומות ושלוש דירות בקומה.
בית יעקב הרשברג, סמטת המעלות 5:
נבנה בשנת 1941 בסגנון הרומנטי על ידי האדריכל בנימין צ'לנוב. שימש את שגריר ארצות הברית בישראל ביחד עם הבית הצמוד מספר 7.
בית מיכאל ברנשטיין, סמטת המעלות 7:
הוילה נבנתה בשנת 1938 בסגנון בינלאומי מפואר ושימשה ביחד עם סמטת המעלות 5 את שגריר ארצות הברית בישראל.
הערות שוליים

↑  י' שלוה, תושבים מדשדשים בחולות, חרות, 29 באוגוסט 1949
↑  מנהל התכנון, באתר mavat.iplan.gov.il
↑  מיכל מרגלית, ‏קביעה סופית: חנייה לכל דירה בפרויקט ארלוזורוב 36 בר"ג, באתר גלובס, 19 ביוני 2012
↑  גיא נרדי, ‏אחוזת הבאוהאוס בר"ג הפכה לווילה ועוד 12 דירות, באתר גלובס, 31 במאי 2018
בית הפועלים
מפעל "משי זקס" בצומת דרך ז'בוטינסקי החשמונאים, ברקע ניתן לראות את גבעת שאול. בראש הגבעה משמאל לימין ניתן לראות את: בית הנחושת, בית הפועלים (רק את הגג מציץ מאחורי הגבעה), בית מוריס פישר, בית סיניגליה, בית ליברמן?, צולם בשנת 1938.
אין מיסוי ללא ייצוג

אין מיסוי ללא ייצוג (באנגלית: no taxation without representation) הוא סלוגן שנוצר באמצע המאה ה-18 במושבות האמריקניות וביטא את אחת התלונות המרכזיות של שלוש עשרה המושבות כנגד הכתר הבריטי. טענה זו הייתה אחד הצידוקים האידאולוגיים המרכזיים למלחמת העצמאות האמריקנית. רבים ממתיישבי הקולוניות האמריקניות סברו כי היעדר ייצוג ישיר של המושבות בפרלמנט הבריטי מהווה הפרה של זכויותיהם כנתינים בריטים. הפרה זו הייתה הטעם לכך שבעיני המתיישבים האמריקאים חוקי המיסוי הבריטיים לא היו חוקתיים. מנגד, טענו הבריטים כי גם באנגליה עצמה, חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה אינו מיוצג באופן ישיר בפרלמנט והפרלמנט מייצג באופן סמלי (Virtual representation) את כלל הנתינים הבריטים ועל כן אין צורך בייצוג ישיר של כל חלק באוכלוסייה.
המהפכה האמריקנית

עד 1765, המונח היה בשימוש בבוסטון, והפוליטיקאי המקומי ג'יימס אוטיס היה למזוהה ביותר עם המשפט מיסוי ללא ייצוג הוא טיראניה (Taxation without representation is tyranny).
שימוש מודרני

כיום משמש הביטוי במחוז קולומביה, המחוז האמריקאי הפדרלי המשמש כבירת ארצות הברית ואשר תושביו אינם מיוצגים בקונגרס האמריקאי וחרף כך מחויבים בתשלום המיסים הפדרליים, כדי למחות נגד מצב זה. החל משנת 2000, מנפיקה מחלקת התחבורה של העיר לוחיות רישוי הנושאות את הסלוגן, בנוסח "מיסוי ללא ייצוג". הנשיאים ביל קלינטון וברק אובמה הורו להתקין לוחיות רישוי כאלה בלימוזינות הנשיאותיות שלהם.
ראו גם

מרד מיסים
הערות שוליים

↑  תושבי המחוז אומנם בוחרים נציגים לקונגרס, אך נציגים אלה הם משקיפים חסרי זכות הצבעה.
פסל ברונזה של ג'יימס אוטיס
לוחית רישוי סטנדרטית של מחוז קולומביה הכוללת את הסיסמה "מיסוי ללא ייצוג"
מזקף הבאר

תבנית:מבנה
מזקף הבאר הוא מבנה בטון גבוה ומבוצר אשר הוקם במחצית שנות השלושים בלב השטח החקלאי שבין העיר חולון מצפון וראשון לציון מדרום. המבנה, שנועד במקור לשמש כעמדת הגנה לפועלים היהודים בתקופת המרד הערבי הגדול, חזר לשמש את כוחות ההגנה שאבטחו את דרך הביטחון שנסללה עם פרוץ מלחמת העצמאות. המבנה מתוכנן לשימור כחלק מפיתוח אתרי מורשת דרך הביטחון.
הקמת המזקף בתקופת המרד הערבי הגדול

במחצית השנייה של שנות השלושים, בתקופת המרד הערבי הגדול, הותקפו יישובים יהודיים בכל רחבי הארץ. סכנה מיוחדת ארבה לחקלאים יהודים שיצאו מגבולות היישוב ועבדו בשטחים החקלאיים שסביבו. כחלק מאמצעי ההגנה שנועדו לשמור על ביטחונם של החקלאים ולשמור על הרכוש והיבולים, הוקמו בנקודות אסטרטגיות עמדות הגנה מהן יכלו אנשי המגן לצפות על השטחים שסביב העמדה ולהתריע על התקרבות של כוחות עוינים.
עמדה מסוג זה הוקמה מצפון ליישוב נחלת יהודה, בלב שטחי הפרדסים הרחבים שרובם היו בבעלות יהודית. העמדה הגבוהה הוקמה על הבאר שסיפקה מים להשקיית הפרדסים, ונועדה לאבטח בשעות היום את הפועלים שעבדו בפרדסים ולשמור בשעות הלילה על מתקני הבאר ועל עצי הפרדסים. העמדה נבנתה במועד לא ברור בין השנים 1936–1938. לא ידוע מי תכנן את הקמת העמדה ומי בדיוק בנה אותה.
במהלך שנת 1939 דוכא המרד הערבי על ידי כוחות הצבא הבריטי, ולא היה עוד צורך בעמדת ההגנה. מבנה הבטון הגבוה נותר נטוש בלב שטחי הפרדסים הרחבים שבין חולון וראשון לציון.
השימוש במזקף בתקופת מלחמת העצמאות

עם פרוץ מלחמת העצמאות החלו ערביי הכפר יאזור לתקוף את התחבורה היהודית שנסעה דרך הכפר מתל אביב לראשון לציון. התקפות אלו, שגבו קורבנות בנפש, חייבו את ההגנה לסלול את דרך הביטחון שעקפה את הכביש הראשי ואיפשרה לכלי הרכב לנוע במסלול חלופי. הכשרת הדרך החלה בחודש דצמבר 1947.
לאחר המתקפה בה מצאו את מותם שבעת הנוטרים עברה התחבורה היהודית אך ורק בדרך הביטחון. הדרך שיצאה מתל אביב דרך שכונת עזרא המשיכה בתוך מקוה ישראל לחולון, ומשם דרך חוסמסה ושכונת מולדת לנחלת יהודה. הערבים המשיכו לתקוף את התחבורה היהודית והטמינו מוקשים לאורך דרך הביטחון. לצורך השמירה על הביטחון בדרך הקצתה ההגנה כוחות רבים. תחילה הוטלה המשימה על לוחמי הפלמ"ח, שהוחלפו במחצית חודש פברואר 1948 בחיילים מגדוד 51 של חטיבת גבעתי. כוחות גבעתי ישבו בשכונת מולדת ובסביבתה, ועסקו בפעילות מתמדת לאבטחת הדרך. בלילה נערכו מארבים וביום בוצעו סיורים לגילוי  מוקשים. המכוניות הורשו לעבור רק לאחר בדיקת הדרך.
לאורך הדרך הוקמו מזקפי הגנה נייחים שאוישו כל שעות היום. הבריטים התנכלו לשומרים במזקפים והיו מקרים בהם החרימו את כלי הנשק שברשותם. מזקף הבאר, שניצב על תוואי דרך הביטחון, נוצל גם הוא כאחד המזקפים ששימשו לשמירה על הדרך ועל הנוסעים בה.
מזקף הבאר, כמו גם יתר אתרי דרך הביטחון, שירתו את כחות ההגנה במשך כחמישה חודשים, מאז חודש דצמבר 1947 ועד סוף חודש אפריל 1948.
מצב המזקף כיום

בעקבות מבצע חמץ, במסגרתו נכבשו הכפרים הערבים שסביב העיר יפו, יכולה הייתה התחבורה היהודית לחזור ולהשתמש בדרך הראשית מתל אביב אל מושבות הדרום ולא היה עוד צורך בקיומה של דרך הביטחון. כוחות ההגנה ששמרו על הדרך הועברו לחזיתות אחרות, והמזקפים שהוקמו לאורך הדרך ננטשו. גם מזקף הבאר ננטש ונותר בלב אזור הפרדסים כמזכרת לתקופה הביטחונית הקשה בה היה נתון האזור.
מזקף הבאר ממוקם על הגבול בין שטח העיר חולון ושטח העיר ראשון לציון. למרות שמעת לעת נתפס המבנה על ידי פולשים שעברו להתגורר בו מבלי שהרשויות עשו דבר לפינוי הפולשים, מבחינה רשמית הוא הוכר כמבנה לשימור מחמיר ושולב בתוכנית שימור האתרים של עיריית חולון והן בתוכנית שימור האתרים של עיריית ראשון לציון.
גם במצבו הנוכחי משמש מזקף הבאר כנקודה המושכת מטיילים, בדגש על טיולים העוקבים אחר תוואי דרך הביטחון ההיסטורית ועל אתרי הקרבות מתקופת מלחמת העצמאות
מזקף הבאר שולט על סביבתו ממרומי הגבעה עליה הוא ניצב
מזקף הבאר במבט מכיוון מערב
מזקף הבאר במבט מכיוון צפון מערב
מזקף הבאר במבט מכיוון דרום מערב
הערות שוליים

1 2  תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, יולי 2012, אתר מספר 10 במסמך
↑  התקפות על שיירות מכוניות, דבר, 12/12/1947
↑  שנים נהרגו וחמשה נפצעו ביאזור, דבר, 22/12/1947
↑  סלילת דרך הביטחון מראשון לציון - לחולון, המשקיף, 26/12/1947
↑  פורק נשק ממגינים בדרך החדשה מדרום לת"א, המשקיף, 03/02/1948
↑  המזקף השומר על דרך הביטחון
↑  מזקף הבאר - דרך הביטחון תש"ח
↑  תוכנית לשימור אתרים בראשון לציון, 10.10.2018, אתר מספר 98 ברשימה
↑  אורי דביר, טבע הדברים, הימים הבטוחים: מת"א לראשון בדרך הביטחון, באתר ynet, 7 בפברואר 2011
↑  מחולון אל עמק לוד ובמורד נחל איילון וחזרה דרך מקוה ישראל
מזקף הבאר במפת דרך הביטחון (מספר 9 במפה)
מועצת המטבע פלשתינה (א"י)

| --- | --- |
סמל מועצת המטבע הארצישראלית

משכן הסוכן של מועצת המטבע פלשתינה (א"י), בבנק ברקליס דומיניון קולוניאול ואוברסיס שבכיכר אלנבי בירושלים (כיום כיכר צה"ל).
 פעילות:  מועצת מטבע
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 מטה הארגון:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1927 – יולי 1952 (כ־25 שנים) 
 
מועצת המטבע פלשתינה (א"י) הייתה מוסד מוניטרי בריטי, אשר החל לפעול בשנת 1927, והיה אחראי על הנפקת המטבע של ארץ ישראל המנדטורית. מקום מושבה של מועצת המטבע היה בלונדון, והיא נוהלה על ידי משרד המושבות. נציגות מועצת המטבע בארץ, הייתה בסניף בנק ברקליס דומיניון קולוניאול ואוברסיס בירושלים. מועצת המטבע סיימה את תפקידה בשנת 1952.
רקע

האימפריה הבריטית, נהגה לנהל במושבותיה, במדינות חסותה ובמנדטים, הסדרים כלכליים שהתבססו על ריכוז המדיניות המוניטרית בבריטניה והנפקת מטבע מקומי, תמורת הפקדה של ליש"ט.
נוהג זה הקנה לבריטניה יתרונות כלכליים, שהיקפם התברר בתקופת מלחמת העולם השנייה. השיטה הקנתה למעצמה מקורות אשראי נוחים למימון הוצאות המלחמה במדינות החסות.
בהתאם לאותם כללים נהגה ממשלת המנדט גם בארץ ישראל.
ב- 1927 מינה שר המושבות את חברי המועצה, ומשרדו פרסם את תחומי אחריותה ויעדיה, אשר כללו גם את עבר הירדן.
שיטת העבודה של המועצה

השיטה על פיה נהגה מועצת המטבע הארצישראלית, הייתה זהה בתוצאותיה לשיטה בה מטבע של מדינה מושתת על בסיס יתרות הזהב שלה. למעשה משנת 1927 אז החליפה הלא"י את הלירה המצרית, כהילך החוקי בארץ ישראל המנדטורית, הנפיקה המועצה שטרות כסף ביחס של 1 : 1 לא"י כנגד ליש"ט. באופן זה ללא"י היה כיסוי של 100 אחוז, דבר שהקנה אמינות למטבע הארץ ישראלי.
לשיטה זאת היו יתרונות וחסרונות, מצד אחד, היא הבטיחה המרה חופשית בשער חליפין מאוזן וקבוע, ובכך עודדה סחר חוץ חופשי וכניסת מט"ח לארץ אך מצד שני מנעה השיטה מהממשלה המקומית לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית.
בתקופת המנדט אמנם נטתה דעת הקהל המקומית בעד שיטת המטבע, וצידדה ביוקרה שהעניקה הליש"ט ללא"י, אך הבנקים המקומיים לא ראו במועצת המטבע תחליף לבנק מרכזי, ממנו יוכלו לקבל סיוע בזמנים קשים, ואת יתרות הנזילות החזיקו בשוק הכספים של לונדון.
שטרי הכסף של המועצה

הצעות להנפקת מטבע ייחודי לארץ ישראל, עלו כמה פעמים החל משנת 1917. ההצעה החמישית ביוזמת בנק אנגלו-פלשתינה היא שהביאה לכינוסן של ועדות המטבע שעל בסיס דיוניהם הוקמה מועצת המטבע.
שטרי הכסף של מועצת המטבע היו השטרות הראשונים שהונפקו עבור ארץ ישראל, נכנסו למחזור ביום שני, ה-1 בנובמבר 1927, ושמשו הליך חוקי גם בעבר הירדן וברצועת עזה. ערכי השטרות בסדרה היו 500 מיל, 1 לא"י, 5 לא"י, 10 לא"י, 50 לא"י ו-100 לא"י. שטרי הכסף היו בצבעים שונים, ונשאו ציורים של מגדל דוד, כיפת הסלע, המגדל הלבן, וקבר רחל.
במשך כל שנות פעילותה של המועצה לא שונה עיצוב השטרות, למעט תאריכי ההנפקה וחתימות חברי המועצה.
שטרי הכסף של המועצה > אובדן משלוחי שטרות

שטרי הכסף שהונפקו על ידי המועצה הודפסו בבריטניה, ונשלחו לארץ ישראל באוויר או בים. בין השנים 1936-1944, אבדו 3 משלוחים כאלה, עקב טביעתן של שתי אוניות והתרסקותו ושריפתו של מטוס אחד. בשלושת המשלוחים יחד אבד סך כולל של שטרות בשווי של 2,100,000 לא"י.
המועצה פרסמה את דבר האובדן, בתוספת המספרים הסידוריים של השטרות בעיתון הרשמי. הציבור הוזהר לא לקבל ולא להשתמש בשטרות.