stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין פדוטובה ואחרים נגד רוסיה
הערות שוליים

1 2  European court urges Russia to acknowledge same-sex unions, AP NEWS, ‏13 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Is there a positive obligation on Russia to legalise same-sex unions under the European Convention on Human Rights?, voelkerrechtsblog.org (באנגלית)
↑  <img Alt='' Src='https://Secure.gravatar.com/Avatar/366c64bfb6be326b78ecb047150adedb?s=32, #038;d=mm, #038;r=g' Srcset='https://Secure.gravatar.com/Avatar/366c64bfb6be326b78ecb047150adedb?s=64, #038;d=mm, #038;r=g 2x' class='avatar avatar-32 photo' height='32' width='32' loading='lazy' /> Giulio Fedele says, Here we go again? Is Fedotova and Others just splitting hairs when it comes to same-sex couples?, Strasbourg Observers, ‏5 באוקטובר 2021 (באנגלית)
↑  Володин предложил судьям ЕСПЧ уйти в отставку из-за призыва к РФ признать однополые браки, ТАСС
1 2  Political Homophobia and European Court of Human Rights: Russia Is Called to Protect Same-Sex Unions, www.jurist.org (באנגלית)
↑  Толстой считает, что России не следует покидать Совет Европы из-за решения ЕСПЧ, ТАСС
↑  Will Russia Yield to the ECtHR?, Verfassungsblog (בגרמנית)
↑  Stephanos Stavros, MA v Denmark and Fedotova and Others v Russia: Judicial Activism in Protecting the Right to Family Life? | OHRH (באנגלית)
↑  Article 14 ECHR in the Closet, voelkerrechtsblog.org (באנגלית)
↑  Commissioner publishes observations on the absence of legal recognition of same-sex relationships in Poland, Commissioner for Human Rights (באנגלית)
אירינה פדוטובה ובת זוגה אירינה שיפיטקו במהלך טקס נישואיהן במוסקבה, 2009
פסיכו

ערך זה עוסק בסרט משנת 1960. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  "פסיכו" מאת רוברט בלוך
 בימוי:  אלפרד היצ'קוק 
 הופק בידי:  אלפרד היצ'קוק 
 תסריט:  ג'וזף סטפנו
 עריכה:  ג'ורג' תומסיני 
 שחקנים ראשיים:  אנתוני פרקינס ורה מיילס ג'ון גאווין מרטין בלסם ג'ון מקלנטייר ג'נט לי
 מוזיקה:  ברנרד הרמן 
 צילום:  ג'ון אל. ראסל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Shamley Productions
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 ביוני 1960
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, אימה פסיכולוגית, סרט אימה, מותחן פסיכולוגי, סרט סלאשר, סרט בלשי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  $806,948
 הכנסות:  $32,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   psycho
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (ג'נט לי) 
 סרט הבא:  פסיכו 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'נט לי בסצנת המקלחת המפורסמת
הבית בהוליווד ששימש לצילומי הסרט (תצלום מנובמבר 2006)
פְּסִיכוֹ (באנגלית: Psycho) הוא סרט אימה ומותחן אמריקאי משנת 1960 שבוים בידי אלפרד היצ'קוק, ומככבים בו אנתוני פרקינס, ורה מיילס, וג'נט לי. התסריט, שכתב ג'וזף סטפנו, מבוסס על רומן באותו שם של רוברט בלוך. הרומן נכתב בהשראת סיפור פשעיו של הרוצח ושודד הקברים מוויסקונסין, אד גיין, שגר כמה עשרות קילומטרים מביתו של בלוך.
הסרט מתאר מפגש בין מזכירה בשם מריון קריין (ג'נט לי), שמתאכסנת במוטל מבודד לאחר שגנבה כסף מהמעסיק שלה, ובין בעליו ומנהלו של המוטל, נורמן בייטס (אנתוני פרקינס), ואת האירועים שמתרחשים בעקבות המפגש.
הסרט זכה להצלחה כספית ולביקורות טובות, והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. הוא נחשב כיום לאחד הסרטים הטובים ביותר שיצר היצ'קוק, וליצירת אמנות קולנועית. הוא מדורג לעיתים קרובות בין הסרטים הגדולים של כל הזמנים, ונחשב לאבן דרך חשובה בתולדות הקולנוע, ובפרט התפרסם בהצגתה של רמה קולנועית חדשה של אלימות ומיניות, בעיקר בסצנה המפורסמת של רצח אישה במקלחת. לאחר מותו של היצ'קוק ב-1980, הפיקו סרטי יוניברסל שני סרטי המשך, פריקוול ורימייק, וסרט טלוויזיה ספין אוף. בשנת 1992, נבחר הסרט לשימור על ידי ספריית הקונגרס בלשכת רישום הסרטים הלאומית של ארצות הברית.
עלילה

בפיניקס שבאריזונה מריון קריין ואהובה סם לומיס רוצים להינשא, אך לא יכולים מכיוון שסם שקוע בחובות, וחייב לשלם דמי מזונות גבוהים לאשתו לשעבר. יום אחד מריון נשלחת בעבודתה להפקיד בבנק סכום כסף נכבד, 40,000 דולר, של לקוח עשיר, אך בוחרת לברוח עם הכסף לקליפורניה, שם סם גר. במהלך נסיעתה לסם מריון מתעייפת, חונה בצד הכביש וישנה בתוך המכונית. למחרת מעיר אותה שוטר דרכים, שמזהיר אותה שמסוכן לישון בתוך המכונית, ומציע לה שבעתיד תלון במלון. לאחר דבריו, מריון ממשיכה בנסיעתה, אך מבחינה שהשוטר עוקב אחריה. מתוך חשש שהוא זיהה את מספר המכונית שלה, היא מחליפה את מכוניתה אצל סוחר מכוניות משומשות.
בעודה ממשיכה בנסיעתה לקליפורניה מתחיל גשם שוטף, ומריון מחליטה למצוא מקום לישון בו. היא סוטה מהכביש הראשי מבלי להבחין בכך, ומגיעה למלון דרכים מבודד בשם "מוטל בייטס", שם היא פוגשת את מנהל המלון, נורמן בייטס, חובב פחלוץ עופות. מריון מחליטה להעביר את הלילה במלון הדרכים, ונרשמת בשם בדוי. נורמן מציע לה לאכול איתו בחדרו.  לאחר שהיא שומעת מחדרה ויכוח שפורץ בין נורמן לבין אמו, הם אוכלים במקום זה במשרדו. במהלך הארוחה הם מפתחים ביניהם שיחה, שבמהלכה נורמן נעשה עצבני לאחר שמריון מציעה לו לשים את אמו במוסד. לאחר שנורמן נרגע, הוא מספר לה שהיה שמח לעזוב, אך אינו יכול לנטוש את אמו החולה. מתברר שמחלתה של אמו של נורמן היא נפשית, ובזמן שמריון מתקלחת, נראית דמות מגיעה לחדרה, ודוקרת אותה למוות (לצלילי היצירה "הרצח"). לאחר הרצח, נורמן מגיע לחדרה ומוצא את גופתה במקלחת. הוא מזועזע, אך מיד מנקה את הדם בטבעיות, מכניס את גופתה של מריון לתא המטען, ומטביע את המכונית בביצה כדי להעלים ראיות.
ביום למחרת, סם וליילה, אחותה של מריון, פוגשים בלש פרטי בשם מילטון ארבוגסט שנשכר על ידי איש העסקים שממנו מריון גנבה את הכסף, כדי שימצא אותה ואת הכסף. ארבוגסט מאתר את מלון הדרכים שבו מריון התגוררה, ונכנס לביתו של נורמן כדי לחפש רמזים, אך גם הוא נרצח. ליילה וסם מודאגים מאי חזרתו של ארבוגסט, ומחליטים לנסוע בעקבותיו למלון, כשהם מתחזים לזוג נשוי. ליילה פורצת לביתו של נורמן, בעוד סם מחפש רמזים בחדרה של מריון. כאשר ליילה רואה שנורמן מתקרב לבית, היא מסתתרת במרתף, ומגלה אישה יושבת בגבה אליה. היא מסובבת אותה ומגלה לזוועתה כי זוהי גופה. באותו רגע מתגלה הרוצח האמיתי, נורמן בייטס עצמו, לבוש בבגדי אישה וחבוש בפאה (גם כן לצלילי היצירה "הרצח"). כאשר נורמן מתכוון לרצוח את ליילה, סם מגיע, ומצליח להשתלט על נורמן מספיק זמן עד שהמשטרה מגיעה.
בסוף הסרט, מסביר פסיכיאטר לליילה ולסם כי אמו של בייטס מתה, וכי נורמן סובל מפיצול אישיות (האישיות השנייה היא של "האם"). לאחר שהוא מסביר את דבריו, הצופים שומעים את מחשבותיו של נורמן והאישיות של "אמו" משתלטת עליו לחלוטין. בסצנה האחרונה של הסרט, מראים את מכוניתה של מריון נגררת מהביצה.
צוות שחקנים

אנתוני פרקינס - נורמן בייטס
ג'נט לי - מריון קריין
ורה מיילס - ליילה קריין
ג'ון גאווין - סם לומיס
מרטין בלסם - בלש מילטון ארבוגסט
אלפרד היצ'קוק - הופעת אורח
סרטי המשך ורימייק

שלושה סרטי המשך הופקו: "פסיכו 2" (1983), "פסיכו 3" (1986), ו"פסיכו 4: ההתחלה" (1990), שהיה פריקוול חלקי לסרט טלוויזיה שנכתב על ידי מחבר התסריט המקורי, ג'וזף סטפנו. אנתוני פרקינס חזר לתפקידו כנורמן בייטס בכל שלושת סרטי ההמשך, וגם ביים את הסרט השלישי. הקול של אמא של נורמן בייטס שומר על ידי שחקנית הרדיו וירג'יניה גרג למעט "פסיכו 4", שם שיחקה את התפקיד אוליביה האסי. ורה מיילס גם שחזרה את תפקידה של ליילה קריין ב"פסיכו 2". סרטי ההמשך התקבלו היטב, אך נחשבו נחותים מהמקור.
"מלון בייטס" היה פיילוט טלוויזיה ספין אוף כושל ששודר מאוחר יותר כסרט טלוויזיה (לפני שחרורו של "פסיכו 4"). אנתוני פרקינס סירב להופיע בפיילוט, כך שהופעת הקמע של נורמן גולם על ידי קורט פול, שהיה הפעלולן של פרקינס על "פסיכו 2" ו-3. בשנת 1998, גאס ואן סנט ביים גרסה מחודשת של פסיכו. הסרט הוא בצבע וכולל שחקנים שונים, אבל מלבד זה הוא רימייק שהעתיק במדויק את הסצנות של הסרט המקורי, כולל תנועות המצלמה ועריכה.
הסרט "היצ'קוק" (2012) בכיכובו של אנתוני הופקינס, מתאר את שלבי הפקתו של "פסיכו".
"בייטס מוטל" היא סדרת פריקוול המתארת את חייהם של נורמן בייטס ואמו נורמה לפני האירועים המתוארים בסרטו של היצ'קוק.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "פסיכו", עמ' 144–146
הערות שוליים

↑  The 100 Greatest Movies of All Time. New York: Entertainment Weekly Books, 1999
↑  Motion Picture Purgatory: Psycho
↑  Psycho is the top listed Hitchcock film in The 100 Greatest Movies of All Time by Entertainment Weekly, and the highest Hitchcock film on AFI's 100 Years... 100 Movies.
↑  "Psycho reviews". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2010-04-17.
↑  Leigh, p. 113
↑  Ebert, Roger Psycho III. Roger Ebert' Movie Home Companion. Kansas City: Andrews and McMeel, 1991
↑  "Psycho III". Variety. 1986-01-01. נבדק ב-2006-11-26.
↑  Ebert, Roger (1998-12-06). "Review of Psycho (1998 film)". Chicago Sun-Times. נבדק ב-2007-11-03.
| אלפרד היצ'קוק |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | גן התענוגות (1925) • נשר ההר (1927) • הדייר (1927) ‏• הטבעת (1927) • במורד הגבעה (1927) • אשת החקלאי (1928) • קלת דעת (1928) • השמפניה (1928) • תושב האי מאן (1929) • סחיטה (1929)   ג'ונו והפייקוק (1930) • רצח! (1930) • אלסטרי מתקשרת (1930) • משחק העור (1931) • מארי (1931) • עשיר וזר (1931) • מספר 17 (1932) • וולטרס מוינה (1934) • האיש שידע יותר מדי (1934) • ‏ 39 המדרגות (1935) סוכן חשאי (1936) • סבוטז' (1936) • צעירים ותמימים (1937) • הגברת הנעלמת (1938) • ג'מייקה אין (1939)   רבקה (1940) כתב חוץ (1940) • מר וגברת סמית' (1941) • חשד (1941) • חבלן (1942) • צל של ספק (1943) • סירת הצלה (1944) • בכבלי השכחה (1945) • נודעת (1946) • משפט פאראדין (1947) • החבל (1948) • תחת חוג הגדי (1949)   פחד במה (1950) זרים ברכבת (1951) • אני מתוודה (1953) • אליבי (1954) • חלון אחורי (1954) • לתפוס גנב (1955) • מי רצח את הארי? (1955) • האיש שידע יותר מדי (1956) • הנאשם (1956) • ורטיגו (1958) • מזימות בינלאומיות (1959)   פסיכו (1960) הציפורים (1963) • מארני (1964) • המסך הקרוע (1966) • טופז (1969)   פרנזי (1972) מזימות (1976)   |  |
| ראו גם אלפרד היצ'קוק מגיש • היצ'קוק • עלמה רוויל • בייטס מוטל | ראו גם אלפרד היצ'קוק מגיש • היצ'קוק • עלמה רוויל • בייטס מוטל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588661905171  PLWABN: 9810681326505606  BIBSYS: 90863091  BnF: cb119599863 (data)  CANTIC: a12095825  GND: 4309064-3  LCCN: n88192020  NDL: 001155288  SUDOC: 027593398  VIAF: 182718880   WorldCat (עם VIAF): 182718880
צרת רבים חצי נחמה

צרת רבים חצי נחמה הוא ביטוי, שמשמעותו היא שצערו של היחיד זוכה לנחמה חלקית כשמדובר בצרה שלה שותפים גם אחרים. לביטוי מקורות בחז"ל וניסוחים שונים בדברי הראשונים, אך בניסוחו המדויק הוא מופיע החל במאה ה-15, בפירוש מהרש"א. ביטוי נגדי גורס "צרת רבים - נחמת שוטים".
מקור הביטוי

במדרש רבה מפרש רבי יוחנן בשם רבי עקיבא את הפסוק "בצר לך ומצאוך כל הדברים האלה באחרית הימים" כך: ”כל צרה שהוא של יחיד - צרה; וכל צרה שאינה של יחיד - אינה צרה”.
בפסיקתא רבתי התפרש הפסוק "מה אעידך? ומה אדמה לך, הבת ירושלים? מה אשוה לך ואנחמך, בתולת בת ציון? כי גדול כים שברך - מי ירפא לך!" (איכה ב, יג) כקריאת שבר של ירמיהו על אי היכולת להשוות את שברונה של ירושלים לאסונות אחרים, כך שתמצא בהם נחמה, כדרך העולם לנחם כך.
לפי כמה פרשנים, רבי יוחנן נקט סוג כזה של ניחום אבלים, כשסיפר למי שמת בנו על עשרת בניו שמתו בחייו, ואף הראה לו עצם מגופו של העשירי.
בספר החינוך כתב שמצוות תקיעת השופר ביום הכיפורים של שנת היובל, המכריזה כי על בעלי העבדים לשחרר אותם לחופשי, נועדה כדי לעורר לב הבריות ולחזק נפשם לקיים מצווה זו "בראותם כי דבר השוה הוא בכל הארץ ושהכל עושים כן, נצטוינו על זה, שאין דבר שיחזק לבות בני אדם כמו מעשה הרבים, וכמאמר החכם, צער רבים נחמה".
כלשונו, מופיע הביטוי לראשונה בפירוש מהרש"א למסכת גיטין. נוסח דומה, "צער רבים חצי נחמה", נמצא בפי המגיד לרבי יוסף קארו.
הביטוי השתרש בספרות האחרונים, שלעיתים תמהים מהו מקורו.
משמעות הביטוי וביקורת

הרמב"ם רואה נחמה זו כטבע האדם. כך הוא מבאר את הטעם לכך שבמות הכהן הגדול יכול הרוצח בשגגה לצאת מעיר המקלט חופשי מחשש נקמת גואל הדם, על פי עיקרון זה שמות הכהן, שהוא צרת רבים, ישמש נחמה לגואל הדם: ”כי דבר זה בטבע האדם, כל מי שאירעו מפגע, אם נפגע זולתו בכמותה או יותר חמורה ממנה, מוצא בכך נחמה על פגעו”.
רבי יהונתן אייבשיץ מציין כי ישנם שני סוגים של נחמה. האחד הוא "נחמה אמיתית", כגון נחמת הרופא לחולה בבשורה שהוא עתיד להירפא ולפיכך לא ידאג מהיסורים שהם מנת חלקו כעת, והשני הוא "נחמה מקרית", "שיאמרו לו, וכי לבדך קרה זה, הלא רבים שתו מן כוס פורענות! וכאומרם צרת רבים חצי נחמה".
יש שלא הסכימו עם תוכנו של הביטוי, וראו אותו לגנאי. בספר מגיד מישרים, מעיר המגיד לבית יוסף שנחמה כזאת אינה ראויה לחכמים. הרב בצלאל זאב שפרן תמה על מהות הנחמה הזאת: "הכי בצרה שלא תבא צרעת ממארת לכל באי עולם, יפיג בזה צערו עד שתהיה בעיניו חצי נחמה? אין זה כי אם רע לב וקנאת איש מרעהו!". כדי ליישב את תמיהתו הוא מפרש שכוונת חז"ל הייתה להשתתפות רבים בצרת היחיד בתפילה ובקשת רחמים, ובכך ישיג היחיד חצי נחמה, שהרי "תפילה עושה מחצה".
באבות דרבי נתן מסופר כי כשמת בנו של רבן יוחנן בן זכאי, נכנסו תלמידיו לנחמו. התלמידים ניסו את כוחם בנחמה באמצעות הזכרת אישים בתנ"ך שמתו בניהם וקיבלו תנחומים, ורבן יוחנן דחה דברי תנחומים אלו, בטענה שאלו רק מוסיפים על צערו:
"נכנס רבי אליעזר וישב לפניו. ואמר ליה: רבי, רצונך אומר דבר אחד לפניך? אמר לו: אמור. אמר לו: אדם הראשון היה לו בן ומת, וקבל עליו תנחומין... אף אתה קבל תנחומין. אמר לו: לא די לי שאני מצטער בעצמי, אלא הזכרת לי צערו של אדם הראשון? נכנס רבי יהושע ואמר לו: רצונך אומר דבר אחד לפניך? אמר לו: אמור. אמר לו: איוב היו לו בנים ובנות ומתו כולם ביום אחד, וקבל עליהם תנחומין, אף אתה קבל תנחומין... אמר לו: לא די לי שאני מצטער בעצמי, אלא שהזכרת לי צערו של איוב? נכנס רבי יוסי וישב לפניו. אמר לו: רבי, רצונך אומר דבר אחד לפניך? אמר לו: אמור. אמר לו: אהרן היו לו שני בנים גדולים ומתו שניהם ביום אחד, וקבל עליהם תנחומין... ואף אתה קבל תנחומין. אמר לו: לא די לי שאני מצטער בעצמי, אלא שהזכרתני צערו של אהרן? נכנס רבי שמעון ואמר לו: רבי, רצונך אומר דבר אחד לפניך? אמר לו: אמור. אמר לו: דוד המלך היה לו בן ומת, וקבל תנחומין, ואף אתה קבל תנחומין... אמר לו: לא די שאני מצטער בעצמי, אלא שהזכרתני צערו של דוד המלך?"
כמשקל נגד לביטוי, נפוץ הביטוי "צרת רבים - נחמת שוטים", שמקורו בפלא יועץ.
הערות שוליים

↑  דברים רבה (וילנא) פרשת ואתחנן פרשה ב.
↑  דברים ד, ל.
↑  פסיקתא רבתי פיסקא ל - נחמו נחמו.
↑  תלמוד בבלי, בבא בתרא, קטז, א, על פי פירוש יערות דבש, חלק א דרוש ד ואחרים. בספר מגיד מישרים (פרשת מקץ (מהדורה בתרא) מסתייג מפרשנות זו, בטענה שנחמה כזאת איננה ראויה לחכמים, ומפרש את הנהגת רבי יוחנן בדרך אחרת.
↑  חידושי אגדות למהרש"א, גיטין נח, א.
↑  מגיד מישרים פרשת מקץ (מהדורה בתרא).
↑  יש המביאים אותו בשם חז"ל מבלי לציין מקור, כך למשל רבי חיים פלאג'י בספרו חיים ביד (סימן קכה אות ו). ויש שתמהו על מקורו, כך למשל שו"ת הרב"ז ילקוט החנוכי סימן לא.
↑  מורה נבוכים, תרגום הרב יוסף קפאח, חלק שלישי, פרק מ.
↑  יערות דבש חלק א דרוש ד.
↑  שו"ת רב"ז, ילקוט החנוכי סימן לא.
↑  פלא יועץ, ערך אהבת רעים.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צרת רבים חצי נחמה".
פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט

| --- | --- |
 תיאור:  פרס מדעי
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  ראש ממשלת ישראל 
 תקופת הפרס:  2013–הווה (כ־11 שנים) 
 אתר רשמי
 
ג'ורג' אולה חתן פרס נובל לכימיה ל-1994, אחד משני הזוכים הראשונים בפרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט
פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט, או בשמו המלא פרס ראש הממשלה לחדשנות עולמית בתחום תחליפי נפט לתחבורה על שם אריק ושילה סמסון, הוא פרס בסך מיליון דולר, עליו החליטה ממשלת ישראל במאי 2013, במשותף, עם קרן היסוד והתורמים בני הזוג סמסון. הפרס ניתן על ידי ראש ממשלת ישראל, מדי שנה החל מנובמבר 2013, "בגין חדשנות מדעית וטכנולוגית פורצת דרך בתחום המחקר, הפיתוח או ההטמעה של טכנולוגיות, המקטינות את השימוש העולמי בנפט בתחבורה". זהו הפרס הגדול בעולם בתחום תחליפי נפט לתחבורה. ישראל שואפת, בין השאר בעזרתו, להשתחרר מהתלות הלאומית והעולמית בנפט, כדי לשנות סדרי עולם, גם ברמה האסטרטגית אזורית וגם ברמה הכלכלית, בנוסף לשינוי המציאות הסביבתית.
תהליך כינון הפרס

ב-7 בפברואר 2010 החליטה ממשלת ישראל (הקדנציה השנייה של בנימין נתניהו) על "מאמץ לאומי לפיתוח טכנולוגיות, המקטינות את השימוש העולמי בנפט בתחבורה (להלן: תחליפי נפט) ולחיזוק תעשיות עתירות ידע בתחום זה". הוקמו צוות היגוי וועדה מדעית למיפוי המחקר בתחום תחליפי נפט, ואחת מהמלצות צוות ההיגוי הייתה לכונן פרס חדש, אותו יעניק ראש הממשלה, לחדשנות עולמית בתחום זה.
ב-30 בינואר 2011 אימצה הממשלה את המלצות צוות ההיגוי, לרבות ההמלצה על ייסוד הפרס, ובמאי 2013, כשנתיים וחצי אחר כך, משנמצא המימון לפרס, הוחלט בממשלה באופן פורמלי על הקמתו.
תהליך בחירת הזוכים

המועמדים לקבלת הפרס הם מומלצי נשיאי אוניברסיטאות מישראל ומהעולם. לאחר עבודת מיון וסינון של משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, נבחרים הזוכים על ידי ועדת שופטים בינלאומית המגישה את המלצתה לאישורו של חבר הנאמנים של הפרס, בראשות פרופסור יצחק אפלויג, לשעבר נשיא הטכניון.
נכון ל-2015, חבר הנאמנים, הבוחן את ההמלצות לפרס ומחליט על הזוכים, כולל בנוסף לפרופסור אפלויג גם את ראש המועצה הלאומית לכלכלה פרופסור יוג'ין קנדל, המדענית הראשית במשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל פרופסור נורית ירמיה, יו"ר קרן היסוד מודי זנדברג, חתן פרס נובל פרופסור אהרן צ'חנובר, ארבעה מדענים בעלי שם נוספים מהעולם ונציג מטעם משפחת סמסון, התורמים.
הזוכים > 2014

הזוכים בפרס ב-2014:
פרופסור מיכאל גרצל מהמכון הטכנולוגי הפדרלי השווייצרי בלוזאן.
פרופסור תומאס מאייר, מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
פרופסור מיכאל גרצל הוא ראש מעבדת הפוטוניקה במכון השווייצרי. הוא פיתח סוג חדש של תא סולארי, "תא Grätzel", אשר נחשב לתא הסולארי היעיל והזול ביותר הידוע כיום. תא גרצל מבוסס על חלקיקי צבע רגישים, המחקים את תהליך הפוטוסינתזה, כלומר, הוא יודע להפוך אנרגיית אור, לאנרגיה חשמלית, כמו עלי הצמחים בטבע. האנרגיה החשמלית הנוצרת כך, יכולה לשמש, הן ישירות במנוע חשמלי והן, לחלופין, לפירוק מים למימן וחמצן, שני גזים, אשר ניתן להשתמש בהם כתחליפים לדלק לתחבורה. כלומר, מימוש המצאתו יאפשר לייצר מכוניות חשמליות, שיוטענו על ידי אור, או לחלופין, שייסעו על מים במקום על בנזין.
פרופסור תומאס מאייר, מהאוניברסיטה של צפון קרולינה הוא ראש המרכז הלאומי לדלקים מבוססי שמש, בארצות הברית. מחקריו הבסיסיים על תהליכי העברת האלקטרונים, בעקבות חשיפה לאור שמש, איפשרו להבין איך ניתן להמיר אנרגיית שמש לאנרגיה חשמלית ובעצם, איך ניתן יהיה לבצע "פוטוסינתזה מלאכותית". על בסיס ההבנה הזו ניתן היה לעבור לפיתוחים הטכנולוגיים של תאים כמו "תאי גרצל", העושים "פוטוסינתזה המלאכותית" ויוכלו בעתיד להניע כלי רכב על אור או על מים, במקום על בנזין.
הזוכים > 2015

הזוכים לשנת 2015 הם:
פרופסור ג'יי קיסלינג מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי - בזכות מחקריו מתחום הנדסה גנטית, אשר מאפשרים הפיכת ביומאסה תאית, שאינה משמשת למזון, לדלקים פחמניים הזהים בתכונותיהם לדלקים בהם משתמשים לתחבורה.
פרופסור ג'ון גודאינף מאוניברסיטת טקסס באוסטין - פורץ דרך במחקר של בטריות נטענות מסוג ליתיום-יון. מחקריו והמצאותיו הן הבסיס לפיתוחן של סוללות נטענות אשר משמשות כיום בטווח רחב מאוד של שימושים ובכלל זה מכוניות חשמליות וטלפונים סלולריים.
הזוכים > 2016

הזוכים לשנת 2016 הם:
פרופסור מרקורי קנצ'ידיס מאוניברסיטת נורת'ווסטרן - על פיתוח חומרים ננו-תרמו-אלקטריים (מוליכים למחצה) המשפרים משמעותית את יעילות ההמרה של חום לאנרגיה חשמלית.
פרופסור גרגורי סטפנופולוס מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס - על עבודתו החלוצית בתחום הנדסה מטבולית שתרמה משמעותית לקידום ההנדסה של חיידקים לייצור דלק ביולוגי.
הזוכים > 2017

הזוכים לשנת 2017 הם:
פרופסור ג'נס נילסן מהאוניברסיטה הטכנולוגית קלמרס (שוודיה) - על גילוי מנגנון מולקולרי חדש המעניק לזן "מהונדס" של שמרים את היכולת לייצר אתנול, המשמש כדלק, בטמפרטורה מעל ל-40 מעלות צלזיוס.
פרופסור ג'ין-מארי טרסקון מקולז' דה פראנס (צרפת) - על פיתוח חומרים חדשניים לאלקטרודות ולאלקטרוליטים חדשים, שהגדילו בצורה משמעותית את יכולת האחסון והיעילות של סוללות ליתיום נטענות.
הזוכים > 2018

הזוכים לשנת 2018 הם:
פרופסור דורון אורבך מאוניברסיטת בר-אילן, הזוכה הישראלי הראשון בהיסטוריה של פרס זה, זכה בפרס על תרומתו פורצת הדרך לפיתוח בטריות מסוג חדש, בהן בטרייה חדשנית מבוססת מגנזיום. למחקריו פוטנציאל גדול להביא לפיתוח בטריות חדשניות להנעת מכוניות חשמליות ובכך להוות תחליף לדלק פוסילי-נוזלי. פרופסור אורבך תרם תרומות חשובות גם למחקר הבסיסי של בטריות, וגם לפיתוח יישומים בשיתוף עם התעשייה כגון חברת הכימיקלים הגדולה בעולם BASF, וחברת ג'נרל מוטורס. פרופסור אורבך מוביל באקדמיה את התוכנית הלאומית להנעה חשמלית לתחבורה הכוללת 23 קבוצות מחקר.
דוקטור לרס פיטר לינדפורס וצוותו מחברת NESTE מפינלנד פיתחו שיטות חדשניות להכנת דלק ביו דיזל מחומרי פסולת אורגניים, כגון שמנים מהחי ושמני בישול משומשים. על בסיס התהליך החדשני חברת נסטה מייצרת מיליוני טונות בשנה של ביו דיזל המשמש להנעת משאיות ואוניות. שימוש בדלקים אלו עשוי להקטין את פליטת גז החממה ב-90% ובכך לתרום למאבק בהתחממות הגלובלית.
הזוכים > 2019

הזוכים לשנת 2019 הם:
פרופסור לאונרד שולמן: פרופסור שולמן הוא פרופסור באוניברסיטת קל טק, ובעל תרומות חשובות במגוון תחומים במדעי המחשב. זכה בפרס על תרומתו להמצאת קודי עצים ופיתוחם, מושג מהפכני שמאפשר תקשורת עמידה בפני שגיאות בסביבה אינטראקטיבית.
טלי דקל: מדענית מחקר בכירה בגוגל, קיימברידג', סיימה את הפוסט-דוקטורט ב-MIT. בין עבודותיה הבולטות ניתן לציין אינטגרציה של סצנות המצולמות ממספר מצלמות, שחזור מודלים תלת־ממדיים מתוך תמונה בודדת על ידי שימוש בלמידה עמוקה, וכן שילוב קול ותמונה שמטרתו "לבודד" אינפורמציה קולית אינדיבידואלית מתוך קהל רחב. בנוסף, היא זוכה במלגת רוטשילד לאחר הדוקטורט ופרס הפוסט-דוקטורט הלאומי לקידום נשים במדע.
פרס למחקרים פורצי דרך:
פרופסור עמנואל פלד, אוניברסיטת תל אביב: שייך למדענים החלוצים שפיתחו את טכנולוגיות הסוללה הנטענות וליתיום יון. הוא גם חלוץ בפיתוח של כמה מערכות סוללות אחרות, כולל סוללות ליתיום במצב מוצק, ליתיום-גופרית, סידן-תיוניל כלוריד וסוללות חמצן נתרן. פרופ' פלד גייס גם תרומה מרשימה לפיתוח תאי דלק ישירים מתנול ישיר ולתחום הקטליזה האלקטרונית לתאי דלק בכלל. הוא הממציא והמפתח של דגם ה-Solid-Electrolyte-Interphase (SEI) לסוללות אלקליות-מתכת לא-מימיות. מודל זה מהווה שינוי פרדיגמה בהבנת סוללות ליתיום ובכך אפשר לפתח סוללות בטוחות, עמידות בעלות הספק גבוה יותר ובעלות נמוכה יותר. הוא פיקח על למעלה מ-70 סטודנטים לתארים מתקדמים ופוסט-דוקטורט. עמנואל פלד היה מייסד משותף של שלוש חברות הזנק הקשורות לאנרגיה. הוא זכה במחקר מחלקת הסוללות של החברה האלקטרוכימית, מחקרי לנדאו, עמותות הסוללות הבינלאומיות (IBA), פרסי המדענים המצטיינים של החברה הכימית, ופרס מפקד MAFAT (Israel MOD). הוא נבחר לעמיתו של החברה האלקטרוכימית והחברה הבינלאומית לאלקטרוכימיה.
המדען הדרום קוריאני, פרופסור סאנג יופ לי, קאיסט: פרופסור לי תרם משמעותית לפיתוח דלקים ביולוגיים יעילים שיכולים להחליף נפט באמצעות מנועי בעירה פנימית. הוא הוכיח גישות מגוונות לפיתוח דלקים חלופיים באמצעות טיפול יעיל בפסולת ביומסה, תהליכי תסיסה, שימוש בחיידקים, פיתוח דלק ביולוגי ועוד. ד"ר סאנג יופ לי הוא פרופסור להנדסה כימית וביו מולקולרית במכון המתקדם למדע וטכנולוגיה בקוריאה (KAIST) ודיקן מכוני KAIST. עמיתו באקדמיה הקוריאנית למדע וטכנולוגיה, האקדמיה הלאומית להנדסה קוריאה, האגודה האמריקאית לקידום המדע, האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה, המכון האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית, האקדמיה העולמית למדעים והאקדמיה הלאומית לממציאים בארצות הברית, וחבר זר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית והאקדמיה הלאומית להנדסה ארצות הברית. הוא יו"ר משותף של המועצה העתידית העולמית בנושא ביוטכנולוגיה בפורום הכלכלי העולמי.