stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרק קילמר
ביוגרפיה

קילמר נולד וגדל בפורט אנג'לס (אנ') שבוושינגטון. שני הוריו היו מורים בבית ספר ציבורי. בשנת 1996 קיבל תואר ראשון ביחסי ציבור עם דיפלומה בלימודים אמריקאיים מטעם בית הספר ע"ש וודרו וילסון ליחסים בין-לאומיים של אוניברסיטת פרינסטון. לשם השלמת לימודי הדוקטורט שלו, קילמר זכה במלגת מרשל. לאחר מכן השלים במכללת גרין טמפלטון של אוניברסיטת אוקספורד לימודים אלה תוך התמחות במדיניות סוציאלית (Social policy). טרם כניסתו לחיים הפוליטיים היה קילמר יועץ עסקי עבור התאגיד "מקינזי ושות'". כמו כן, הוא היה מנהל לשימור עסקי במועצה לפיתוח כלכלי במחוז טקומה-פירס ונאמן במכללה הקהילתית של טקומה.
בשנת 2004 התמודד קילמר על ייצוג מחוז הבחירה ה-26 בבית הנבחרים של וושינגטון מול נציגת המחוז המכהנת לויס מקמהן, חברת המפלגה הרפובליקנית. הוא גבר עליה ביחס של 50% לעומת 48%, פער של 1,009 קולות. ב-2006 החליט בוב אוק, חבר הסנאט של וושינגטון, לפרוש מהחיים הפוליטיים. בעקבות זאת קילמר התמודד לבחירות להחלפתו של אוק במחוז הסנאט ה-26. הוא ניצח את ג'ים היינס הרפובליקני עם שישים אחוזים מקולות הבוחרים. בבחירות אמצע הכהונה של 2010 נבחר בבחירות לתקופת כהונה שנייה עם 59% מהקולות. ב-2007 נמנה קילמר בין שלושת הסנאטורים הדמוקרטים בוושינגטון שהצביעו נגד הצעת חוק שתאפר לאיגודי עובדים להוציא דמי מיקוח של עובדים לא-חברים באיגוד למטרות פוליטיות מבלי לקבל את רשותם תחילה.
לאחר חלוקה מחודשת של מחוזות הקונגרס בוושינגטון, בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2010, החליט חבר הקונגרס הדמוקרטי נורם דיקס (אנ') לפרוש. בעקבות זאת הכריז קילמר על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של וושינגטון. הוא זכה בין היתר לתמיכת "סיאטל טיימס" (אנ'), העיתון השכיח ביותר בוושינגטון, שכינה אותו "פותר בעיות שיכול להיות דו-מפלגתי". בבחירות הכלליות בנובמבר הוא ניצח את המועמד הרפובליקני ביל דריסקול עם 59% מקולות הבוחרים, וזכה במרב קולות הבוחרים בכל ששת מחוזות וושינגטון השוכנים בתחומי מחוז הקונגרס. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2013, מיד עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
קילמר הוא תומך נלהב במדינת ישראל. ב-2013 העניק את חסותו לחוק השותפות האסטרטגית ארצות הברית–ישראל (United States–Israel Strategic Partnership Act of 2014). ב-5 עד 11 באוגוסט אותה שנה אף ביקר בירושלים במסגרת משלחת חברי קונגרס דמוקרטים אל ישראל. במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית דורג קילמר במקום ה-33 מבין חברי הקונגרס הדו-מפלגתיים ביותר.
ב-9 בנובמבר 2023, לקראת בחירות 2024, הכריז קילמר על פרישתו מהחיים הפוליטיים. כהונתו תמה בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  רייצ'ל לה קורטה, Unions get OK for political spending, באתר Seattle PI‏, 13 באפריל 2007 (באנגלית)
↑  Rep. Norm Dicks won’t seek re-election, באתר פנינסולה דיילי ניוז, 2 במרץ 2012 (באנגלית)
↑  U.S. Congressmen see Israel at work and play, באתר משרד החוץ, 30 באוגוסט 2013 (באנגלית)
↑  The Lugar Center - McCourt School Bipartisan Index, מסמך מאת The Lugar Center (באנגלית)
↑  אנתוני אדרגנה, Derek Kilmer announced Thursday he would not seek reelection to his House seat in Washington state, באתר פוליטיקו, 9 בנובמבר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1270409492  ISNI: 0000 0000 4996 2156  LCCN: nr2004007402  US Congress: K000381  VIAF: 68878615   WorldCat (עם VIAF): 68878615
אצטדיון מנדיסורוצה

| --- | --- |

 מיקום:  ויטוריה, חבל הבסקים, ספרד
 קואורדינטות:  42°50′14″N 2°41′17″W﻿ / ﻿42.837111°N 2.688044°W﻿ / 42.837111; -2.688044
 תקופת הפעילות:  27 באפריל 1924 – הווה (100 שנה)
 הורחב:  1999
 בעלים:  עריית ויטוריה
 מפעיל:  דפורטיבו אלאבס
 קבוצות:  דפורטיבו אלאבס
 מושבים:  19,840
 ממדי משטח:  105x68 מר'
 http://www.deportivoalaves.com/club/instalaciones/
 he
 
אצטדיון מֵנְדיסוֹרוֹצַה (בבסקית: Mendizorrotza; בספרדית: Mendizorroza, נהגה מנדיסורוסה) הוא אצטדיון כדורגל בעיר ויטוריה שבספרד, ומשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת דפורטיבו אלאבס מלה ליגה. תכולת האצטדיון היא 19,840 מקומות ישיבה. האצטדיון הוא השלישי בותיקותו בספרד, והוא פעיל מעל 100 שנים מאז פתיחתו ב-1924.
היסטוריה

נפתח ב-27 באפריל 1924, זהו אצטדיון הכדורגל השלישי בותיקותו בכדורגל המקצועי הספרדי, לפני אל מולינון ומסטאייה.
במהלך ההיסטוריה עבר האצטדיון מספר שיפוצים. החשוב שבהם היה ההרחבה שבוצעה ב-1999, תוך יצירת יציעים חדשים בפינות להגדלת הקיבולת של האצטדיון ל-19,840 המושבים הנוכחיים.
בדצמבר 2016, הכריז נשיא, המועדון ג'וסאן קוורג'טה, על תוכנית של מודרניזציה והרחבה של האצטדיון, שתביא תביא את קיבולתו ל-28,000. בשל הבעיות הכלכליות שנגרמו על ידי מגפת הקורונה בספרד, ביוני 2020 אישר המועדון שהפרויקט יתעכב בשנה לפחות.
גלריה

האצטדיון ב-2017
פנים האצטדיון ב-2016
האצטדיון מבחוץ
פנים האצטדיון ב-2021
הערות שוליים

1 2  Cinco cosas que quizá no sabías de Mendizorroza, Página web oficial de LALIGA | LALIGA (בספרדית)
↑  Javier Lekuona, Mendizorroza se ampliará hasta los 28.000 espectadores, Diario AS, ‏2018-06-25 (בספרדית)
↑  EFE, El Alavés pospone la obra del nuevo Mendizorroza, Diario de Noticias de Navarra, ‏2020-06-27 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 5b8e3c01-2ae3-4517-9dd6-d91fd81980eb
סטיבן ניל

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1958 (בן 67) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  בירקבק, אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של הלשון 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  אנגליה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
סטיבן רוי אלברט ניל (באנגלית: Stephen Roy Albert Neale; נולד ב-9 בינואר 1958) הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת ראטגרס, ניו ג'רזי. הוא מומחה לפילוסופיה של הלשון, ועיקר עיסוקו במשמעות ופרשנות (interpretation). כמו כן הוא עוסק בהיסטוריה של הפילוסופיה האנליטית, והוא אחד מגדולי המומחים בעולם בתאוריית התיאורים של ברטרנד ראסל, בפילוסופיה של פול גרייס ודונלד דייווידסון, ובמשפחה של טיעונים פורמליים הידועים בכינוי 'טיעוני קלע' (Slingshot arguments). הכתבים הידועים ביותר מפרי עטו הם ספריו Descriptions מ-1990 ו- Facing Facts מ-2001, והמאמרים "Meaning, Grammar and Indeterminacy" מ-1987 ו- "Term Limits" מ-1993.
ביוגרפיה אקדמית

סטיבן ניל הצטרף למחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת רטגרז ב-1999. קודם לכן שימש כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1990 - 1999), פרופסור לפילוסופיה בקולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון (1996 - 1997), וכמרצה לפילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון (1988 - 1990). את הדוקטורט הוא השלים באוניברסיטת סטנפורד (1988), תחת הנחייתו של ג'ון פרי. הוא זכה במלגת גוגנהיים (2002), במלגה מהקרן הלאומית למדעי הרוח, במלגת אורח של ה- (Rockefeller Foundation (1995, שהה כפרופסור אורח מאוניברסיטאות רבות, ביניהן אוניברסיטאות סטנפורד, אוקספורד, לונדון ואיסלנד.
מחקר

עיקר עיסוקו של ניל הוא בפילוסופיה של הלשון במובן הרחב של המושג, אשר מאפשר יצירת קשר משמעותי בין תחום זה לבין בלשנות גנרטיבית, פילוסופיה של הרוח, מדעים קוגניטיביים, לוגיקה פילוסופית, מטאפיזיקה, התאוריה של פרשנות משפטית ותורת הספרות. ליבת עבודתו של ניל קשורה בשאלות הנוגעות לפרשנות, הקשר (context), מבנה (structure) וייצוג (representation). בכתביו תומך ניל בתיאורית התיאורים של ראסל, בתאוריות של אנאפורה, בתיאורית המשמעות מבוססת ההתכוונות (intention-based) של גרייס, ובגישה כללית למשמעות ופרשנות שאותה הוא מכנה 'פרגמטיזם לשוני'. עבודתו בעלת ההשפעה ביותר עסקה בתת-היקבעות (underdetermination) וחוסר ההיקבעות (indeterminacy) של שימושים מסוימים בתיאורים לא שלמים (נושא אשר מופיע שוב ושוב לאורך עבודתו, החל בספרו Descriptions מ-1990 וכלה במאמריו מ-2005 "This, That and the Other" ו- "A Century Later"), וכן בטיעון קלע שבו נעשה שימוש לראשונה על ידי קורט גדל (אשר נבחן בספרו מ-2001 Facing facts). ניל הוא אינטנציונליסט ופרגמטיסט בנוגע לפרשנות של שפה מדוברת וכתובה, ומבחינה זו עבודתו מעוגנת באופן מובהק במסורת הגרייסיאנית. עם זאת, ניל הוא קוויניאני בעמדתו בנוגע לאי-היקבעות בתחום המשמעות, וחומסקיאני בגישתו האמפירית לתחביר ולייצוג מנטלי. היבטים שונים של תאוריות מתחום התחביר והלוגיקה הפורמלית ממלאים תפקיד מרכזי בעבודותיו. גישתו למושג האמת היא ריאליסטית (ולא פרגמטיסטית), אם כי הוא לא מביע דעה מפורשת בנוגע לערך ההסברי של שימוש בעובדות בדיון הפילוסופי באמת.
מחקר > פרשנות

העיסוק בפרשנות נמצא בבסיס עבודתו של ניל. תפיסות מסורתיות של פרשנות לוקות, לדעתו, מן הבחינות הבאות:
הן אינן מטפלות כראוי באי-הסימטריה של הקשרים בין יצרנים וצרכנים של מבעים לשוניים.
לפיכך הן אינן מבחינות כראוי בין השאלה המטאפיזית מה קובע את משמעות המבעים של דובר או כותב מסוימים, לבין השאלה האפיסטמית כיצד משמעות זאת מזוהה.
הן אינן מכירות במידה מספקת באילוצים הקיימים על יצירת כוונות לשוניות.
הן אינן מכירות בצורות נפוצות של תת-היקבעות (כגון אלה בהן עוסקים חוקרי-פרגמטיקה, ואלה המטופלות על ידי תאוריות רלוונטיות).
הן אינן מכירות בכך שאי היקבעות מן הסוג המקושר בדרך כלל למה שדוברים וכותבים רומזים (imply) אליו, יכול להשפיע גם על מה שהם אומרים (למשל, כאשר הם משתמשים בתיאורים לא שלמים).
הן מסתמכות באופן לא נכון על ניתוחים פורמליים של מושג ההקשר, אשר מקורם בלוגיקות אינדקסיקליות (indexical logics).
הן מתאפיינות באמונה חסרת ביסוס מספק בקיומם הטרנסצנדנטי של "מה שנאמר" ("what is said"), מה שנרמז ("what is implied") ומה שמצוין ("what is referred to").
הן מגזימות בהערכת יכולתה של סמנטיקה קומפוזיציונלית (compositional) מסורתית למלא תפקיד בהסברים של השימושים השונים שעושים בני אדם בשפה למטרות תקשורת.
שילוב זה של עמדות מציב את ניל כנגד רלטיביסטים ופוסט סטרוקטורליסטים בדיונים בסוגיות מסוימות, וכנגד סמנטיקאים פורמליים בדיונים בסוגיות אחרות.
מחקר > השפעות

פילוסופים בעלי השפעה חשובה על ניל הם J. L. Austin, Noam Chomsky, Donald Davidson, Gareth Evans, Jerry Fodor, Paul Grice, Saul Kripke, John Perry, W. V. Quine, Bertrand Russell, Dan Sperber ו- Deirdre Wilson. בין אלה שכתבו דוקטורט בהנחייתו של נמצאים Herman Cappelen מאוניברסיטת אוסלו, Josh Dever מאוניברסיטת טקסס באוסטין, Eli Dresner מאוניברסיטת תל אביב ו- Angel Pinillos מאוניברסיטת מדינת אריזונה.
פרסומים > ספרים

Descriptions MIT Press, 1993. (Originally published 1990.) ISBN 0-262-64031-7
 
Facing Facts Oxford University Press, 2002. (Originally published 2001.) ISBN 0-19-924715-3
פרסומים > מאמרים נבחרים

On Location. In Situating Semantics: Essays in Honour of John Perry. MIT Press 2007, pp. 251–393.
 
Pragmatism and Binding. In Semantics versus Pragmatics. Oxford University Press, 2005, pp. 165–286.
 
A Century Later. In Mind 114, 2005, pp. 809-871.
 
This, That, and the Other. In Descriptions and Beyond. Oxford University Press, 2004, pp. 68–182.
 
No Plagiarism Here. Times Literary Supplement. February 9, 2001, pp. 12–13.
 
Meaning, Truth, Ontology. In Interpreting Davidson. Stanford: CSLI, (2001) pp. 155-197.
 
On Representing". In The Library of Living Philosophers: Donald Davidson. L. E. Hahn (ed.), Illinois: Open Court, (1999) pp. 656-669 

Coloring and Composition. In Philosophy and Linguistics Boulder: Westview Press, 1999, pp. 35-82. 

Context and Communication. In Readings in the Philosophy of Language. Cambridge: MIT Press (1997), pp. 415-474.
 
Logical Form and LF. In Noam Chomsky: Critical Assessments Routledge, 1993, pp. 788–838.
 
Term Limits. Philosophical Perspectives 7, 1993, pp. 89-124.
 
Paul Grice and the Philosophy of Language. Linguistics and Philosophy15, 5, 1992, pp. 509–59.
 
Descriptive Pronouns and Donkey Anaphora. Journal of Philosophy 87, 3, 1990, pp. 113-150.
 
Meaning, Grammar, and Indeterminacy. Dialectica 41, 4, 1987, pp. 301–19.
פרסומים > על עבודתו של ניל

Facts, Slingshots and Anti-Representationalism: On Stephen Neale’s Facing Facts. Edited by Gerhard Preyer and Georg Peter, Protosociology, Vol. 23.
אצטדיון באלאידוס

| --- | --- |

 שמות קודמים:  אצטדיון באלאידוס
 כתובת:  Avda. de Balaídos s/n, 36210
 מיקום:  ספרד ויגו, גליסיה, ספרד
 קואורדינטות:  42°12′43″N 8°44′25″W﻿ / ﻿42.211861°N 8.740328°W﻿ / 42.211861; -8.740328
 אבן יסוד:  1925
 תקופת הפעילות:  30 בדצמבר 1928 – הווה (96 שנים)
 שופץ:  2004
 הורחב:  1967, 1982
 בעלים:  עיריית ויגו
 מפעיל:  סלטה ויגו
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ח'נארו דה לה פואנטה אלברס 
 מושבים:  24,791
 ממדי משטח:  105 מ' × 68 מ'
 he
 
האצטדיון העירוני באלאידוס (גליסית: Estadio Municipal de Balaídos, תעתיק: באלאיד'וס), הידוע גם בשם אבנקה-באלאידוס (בספרדית: Abanca-Balaídos) מטעמי חסות, הוא אצטדיון כדורגל בעיר ויגו שבספרד, ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל סלטה ויגו, מהליגה הספרדית.
היסטוריה

ב-1924 קבוצה של אנשי עסקים עשתה צעד ראשון לבניית האצטדיון ורכשה שטח של 75,000 מטר מרובע שעליו עתיד היה להיבנות האצטדיון. לאחר שנתיים הוקמה החברה שעסקה בבניית האצטדיון בפועל.
האצטדיון נחנך לראשונה ב-30 בדצמבר 1928 כאשר המשחק הראשון היה בין סלטה ויגו הביתית לקבוצה הבסקית ריאל אוניון. במשחק נכחו 22,000 צופים ושחקנה של סלטה ויגו, גראסיליאנו, היה לכובש הראשון בהיסטוריה של האצטדיון. המשחק הסתיים בתוצאה 7-0 לקבוצה הביתית.
לקראת מונדיאל 1982 עבר האצטדיון שיפוץ, שני במספר, כאשר אחד היציעים נבנה מחדש, שניים שופצו ובנוסף נבנה יציע חדש.
במונדיאל האצטדיון אירח שלושה משחקים בסיבוב הראשון במסגרת בית א':
14 ביוני: איטליה איטליה 0-0 פולין פולין
18 ביוני: איטליה איטליה 1-1 פרו פרו
23 ביוני: איטליה איטליה 1-1 קמרון קמרון
בעונת 2002/2003 העפילה סלטה ויגו לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות, ובשל כך נאלץ לעבור שיפוץ על מנת לעמוד בדרישות של אופ"א לאירוח משחקים במפעל.
שיא הצופים למשחק באצטדיון נקבע בשנת 1982, כאשר 45,000 צופים נכחו במשחק מול חטאפה.
בשנת 2015 החל האצטדיון לעבור תהליך מודרניזציה הדרגתי במסגרתו יבנו היציעים מחדש קרוב לכר הדשא, גג חדש יותקן מעל היציעים ומעטפת האצטדיון תחודש. בשנת 2023 הסתיימה בנייתו מחדש של היציע המזרחי.
גלריה

היציע המערבי
היציע הדרומי לפני שנבנה מחדש
היציע הדרומי, 2000
הערות שוליים

↑  Concluye la campaña de altas para la temporada 2023/24 con más de 20.000 abonados, RC Celta, ‏2023-08-03 (ב־European Spanish)
↑  Novo Balaídos באתר StadiumD
↑  Atlántico, Marcador se abre al público, Atlántico, ‏2023-05-06 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a92e7c4d-24fa-45cd-93a5-2704e29e6bc1
אצטדיון מטרופוליטנו

| --- | --- |

 כינוי:  אצטדיון לה פיינטה
 שמות קודמים:  וונדה מטרופוליטנו (2017-2022)  האצטדיון האולימפי של מדריד (1994–2017)
 כתובת:  Avenida de Luis Aragonés, 4. 28022
 מיקום:  ספרד מדריד, קהילת מדריד, ספרד
 קואורדינטות:  40°26′10″N 3°35′58″W﻿ / ﻿40.43611°N 3.59944°W﻿ / 40.43611; -3.59944
 אבן יסוד:  1990
 תקופת הפעילות:  6 בספטמבר 1994 – 2004 (כ־9 שנים)
 שופץ:  2017-2011
 הורחב:  2011–2017
 עלות הבנייה:  45 מיליון אירו (בניית האצטדיון ב-1994)  240 מיליון אירו (ההרחבה בשנים 2011–2017)
 בעלים:  קהילת מדריד (1994–2002)   עיריית מדריד (2002–2017)   אתלטיקו מדריד (2017–הווה)
 מפעיל:  אתלטיקו מדריד
 משטח:  דשא
 אדריכל:  קרוס אי אורטיס 
 קבוצות:  אתלטיקו מדריד (2017-הווה)   ראיו מחדאונדה (2018)
 מושבים:  20,000 (לפני ההרחבה)   68,456‏ (אחרי ההרחבה)
 ממדי משטח:  105 × 68 מטרים
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מדריד מוגדלת) אצטדיון מטרופוליטנו(למפת מדריד רגילה) אצטדיון מטרופוליטנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון מטרופוליטנו (בספרדית: Estadio Metropolitano), שבעבר שימש בתור האצטדיון האולימפי של מדריד (בספרדית: Estadio Olímpico de Madrid), או בשמו הרשמי אצטדיון ריאד אייר מטרופוליטנו (Riyadh Air Metropolitano), הוא אצטדיון הממוקם במדריד, שנפתח בשנת 1994. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל אתלטיקו מדריד, ומכיל 68,456 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון השלישי בגודלו בספרד אחרי הקאמפ נואו והסנטיאגו ברנבאו.
האצטדיון שימש לאירועי אתלטיקה עד שנת 2004. בשנת 2002 אירח האצטדיון את אליפות העולם באתלטיקה של ה-IAAF. בחודש יוני 2005 ביצע ארגון הטרור הבסקי אט"א פיגוע בסמוך לאצטדיון, אך זה הסתיים ללא נפגעים.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-90, מועצת הספורט של קהילת מדריד קידמה את הצעתה של העיר לארח את אליפות העולם באתלטיקה בשנת 1997, והתחילו לבנות אצטדיון אולימפי במזרח מדריד.
בניית האצטדיון התחילה בשנת 1990 על בסיס עיצוב שהוצע על ידי האדריכלים אנטוניו קרוז וילאלון ואנטוניו גרסיה אורטיז. הבנייה הושלמה בשנת 1993, ואילו חנוכת האצטדיון התקיימה בספטמבר 1994.
אירוח אליפות העולם באתלטיקה 1997 הופקד בסופו של דבר בידיה של אתונה. במהלך העשור הראשון לקיומו אירח האצטדיון אירועי ספורט ותרבות, עד שבשנת 2004 הוא ננטש.
בשנת 2004 נסגר האצטדיון עקב התוכנית להרחבתו כחלק מהצעתה של מדריד לארח את אולימפיאדת 2016. לאחר זכייתה של ריו דה ז'ניירו באירוח המשחקים האולימפיים, הוגשו הצעות רבות על עתידו של האצטדיון, והוחלט שהבעלות על האצטדיון תועבר לאתלטיקו מדריד, והיא זו שתישא בעלויות ההרחבה, שהתחילה בשנת 2011. האצטדיון החדש החליף את אצטדיון ויסנטה קלדרון כביתה של אתלטיקו מדריד, החל מעונת 2017/18. ב-9 בדצמבר 2016, המועדון הודיע כי שמו של האצטדיון המשופץ יהיה "ונדה מטרופוליטנו" - ונדה עקב חסות מסחרית, ומטרופוליטנו על שמו של האצטדיון ההיסטורי של אתלטיקו לפני ששיחקה בוויסנטה קלדרון.
בשנת 2019 אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות לשנה זו, בו גברה ליברפול על טוטנהאם הוטספר בתוצאה 2-0.
גלריה

מראה האצטדיון לפני השיפוץ, מרץ 2012
מראה כללי של האצטדיון לפני השיפוץ, פברואר 2014
מראה האצטדיון ביום פתיחתו המחודשת, 16 בספטמבר 2017
מראה פנים האצטדיון במהלך משחק של נבחרת ספרד נגד ארגנטינה, מרץ 2018
מראה האצטדיון המחודש, נובמבר 2018
הערות שוליים

↑  El Metropolitano se agranda y tiene 500 localidades más, ‏7 בספטמבר 2019
↑  ניר בן יליד, ‏זהות בין עירונית: הקרב החם בין אתלטיקו לריאל, באתר ערוץ הספורט, 8 באפריל 2017
| מדריד  |
| --- | --- | --- |
| כיכרות מרכזיות | פוארטה דל סול • פלאסה מאיור • פלאסה דה סיבלס • פלאסה דה קולון • פלאסה דה אספניה • פלאסה דה קסטייה • פלאסה דה לה ויה • פלאסה דה סנטה אנה |  |
| רחובות חשובים | גראן ויה • שדרת פראדו • שדרת רקולטוס • שדרת קסטיאנה |  |
| אנדרטות ומונומנטים | שער אלקלה • שער הניצחון • שער טולדו • שער סן ויסנטה • אובליסק קאחה |  |
| מבנים ואתרים בעלי חשיבות | הארמון המלכותי • ארמון סיבלס • התיאטרון המלכותי • קתדרלת אלמודנה • פארק בואן רטירו • מקדש דבוד • שער אירופה • AZCA • CTBA • אל רסטרו • נואבוס מיניסטריוס |  |
| מוזיאונים | מוזיאון הפראדו • מוזיאון תיסן בורנמיסה • מוזיאון ריינה סופיה |  |
| תחבורה | נמל התעופה מדריד-בראחס • הרכבת התחתית • הרכבת הפרברית • הרכבת הקלה • תחנת אטוצ'ה • תחנת צ'מרטין • תחנת פרינסיפה פיו |  |
| ספורט | ריאל מדריד • אתלטיקו מדריד • אצטדיון סנטיאגו ברנבאו • פלאסיו ויסטלגרה • קאחה מחיקה • אצטדיון ויסנטה קלדרון • אצטדיון מטרופוליטנו • ארמון הספורט • לס ונטאס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8c06ab01-3b29-466f-81dd-52847b6d2e37
לואי אלתוסר

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1918 Bir Mourad Rais, אלג'יריה הצרפתית, צרפת 
 פטירה:  22 באוקטובר 1990 (בגיל 72) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, אִיוְולִי֫ן, צרפת 
 שם לידה:  Louis Pierre Althusser 
 מקום קבורה:  Cimetière de Viroflay 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר, lycée du Parc 
 מוסדות:  אקול נורמל סופרייר 
 זרם:  מרקסיזם, הסטרוקטורליזם
 תחומי עניין:  פילוסופיה פוליטית, כלכלה
 עיסוק:  עורך, מרצה באוניברסיטה, פוליטיקאי, פילוסוף 
 הושפע מ:  מרקס, מקיאבלי, שפינוזה, פרויד, גראמשי, פסקל
 השפיע על:  מישל פוקו, באדיו, גידנס, באטלר, איגלטון, רנסייר
 מדינה:  צרפת 
 יצירות ידועות:  For Marx, Ideology and Ideological State Apparatuses (work level), Reading Capital (work level), Philosophy and the Spontaneous Philosophy of the Scientists (work level) 
 בן או בת זוג:  Hélène Rytmann (?–נובמבר 1980) 
 
לואי פייר אלתוסר (בצרפתית: Louis Pierre Althusser‏; 16 באוקטובר 1918 – 22 באוקטובר 1990) היה פילוסוף מרקסיסט צרפתי, אשר רצח את אשתו.
אלתוסר נולד באלג'יר ולמד באקול נורמל סופרייר שבפריז, שם הפך לאחר שנים למורה נערץ לפילוסופיה. הוא היה דמות אקדמית בולטת בקרב המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ואחד התאורטיקנים המרקסיסטיים החשובים של המאה ה-20. בהגותו קרא תיגר על החשיבה המרקסיסטית האורתודוקסית, ושינה את הנחות היסוד שלה לגבי חברה, היסטוריה, אידאולוגיה, מדינה והסובייקט. אלתוסר נחשב לאחד התורמים המרכזיים למהפך הסטרוקטורליסטי שאירע בהגות הצרפתית בשנות ה-60, יחד עם קלוד לוי-שטראוס, ז'אק לאקאן ומישל פוקו, כתגובת נגד לזרם האקזיסטנציאליסטי.
ביוגרפיה > נעוריו

אלתוסר כתב שתי אוטוביוגרפיות, "L'Avenir dure longtemps" (העתיד נמשך זמן רב) ו"העובדות". מסמכים אלו מספקים את מירב הידע על חייו.
אלתוסר נולד באלג'יריה הצרפתית, בעיר בירמנדראיס (Birmendreïs). הוא נקרא על שם דודו שנהרג במלחמת העולם הראשונה. לאחר מות אביו, עבר עם אמו ואחותו הצעירה למרסיי, שם עברו עליו שאר שנות ילדותו. ב-1937 הצטרף לתנועת הנוער הקתולית. הוא הצטיין בלימודיו והתקבל למוסד היוקרתי אקול נורמל סופרייר שברחוב אולם שבפריז. הוא גויס לצבא במלחמת העולם השנייה, ולאחר נפילת צרפת נכלא במחנה שבויים גרמני. שם פגש את ז'אק מרטן (Martin) והחל מעברו אל הקומוניזם. הוא נותר במחנה במשך שארית המלחמה, שלא כמו מרבית חבריו, שברחו כדי לחזור ולהילחם – דבר שייסר אותו אחר-כך.
ביוגרפיה > בריאותו

לאחר המלחמה יכול היה אלתוסר להשתתף סוף-סוף בקורסי האקול נורמל סופרייר. ואולם, בשל בריאותו הרופפת, נפשית וגופנית, קיבל טיפול חשמלי (electroconvulsive therapy) ב-1947. מתקופה זו ואילך סבל אלתוסר ממחלות נפש תקופתיות, עד סוף ימיו. בית הספר גילה התחשבות במצבו, והותיר לו לגור בגפו במרפאה של המוסד. אלתוסר חי עשורים רבים בתוך ה-ENS, למעט תקופות אשפוז.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם

בשנת 1946 פגש אלתוסר את הלן ריטמן (Hélène Rytman), מהפכנית ממוצא יהודי-לטבי, שהייתה מבוגרת ממנו בשמונה שנים. מאז הייתה הלן לבת לווייתו של אלתוסר עד שזה רצח אותה בשנת 1980.
אלתוסר הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית (CPF) ב-1948, בתקופה בה אינטלקטואלים דוגמת מרלו-פונטי החלו לאבד את אמונם במפלגה. באותה שנה עבר אלתוסר את מבחני ה-agrégation (מבחנים לקבלת משרת הוראה במערכת החינוך הציבורית בצרפת) בפילוסופיה, עם דִּיסֶרְטַצְיָה על הגל, דבר שאפשר לו להפוך למדריך באקול נורמל סופרייר. בין תלמידיו הרבים הנחה אלתוסר גם את הפילוסופים מישל פוקו ואלן באדיו, ואת הפסיכואנליטיקן הלקאניאני ז'אק-אלן מילר.
לאחר הקונגרס המפלגתי העשרים ב-1956, מנהיג ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב החל להוקיע את משטרו של סטלין. עבור מרקסיסטים רבים, כולל רוז'ה גרודי (Garaudy), התאורטיקן המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. פירוש הדבר היה איחוי השורשים ההומניסטיים של המחשבה המרקסיסטית, כמו למשל ב"תיאורית הניכור". אלתוסר, עם זאת, התנגד למגמה זו והזדהה, גם אם בזהירות, עם הקו הביקורתי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
בחודשים מאי-יוני 1968, כשבפריז התחולל מרד הסטודנטים, היה אלתוסר בטיפול בשל התקף דיכאון, בקליניקה באזור פריז, ללא תקשורת עם החוץ. מאוחר יותר, למרות המעורבות של רבים מתלמידיו במאורעות, בחר לאמץ את הקו הרשמי של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, שתארה את הסטודנטים כקורבנות של שמאלנות "ילדותית", ואת האירועים כ"התקוממות אידאולוגית של המוני הנוער המחונך". כתוצאה מכך תקפו את אלתוסר לא מעט תומכים שלו בעבר. כתוצאה מהביקורת, תיקן כמה מעמדותיו, בטענה שכתביו המוקדמים כללו טעויות. בעבודותיו המאוחרות שינה באופן ניכר את כתיבתו.
ב-1977 חתם אלתוסר על עצומה שניסח מישל פוקו יחד עם אינטלקטואלים נוספים על העצומה לביטול גיל ההסכמה בצרפת בנוגע לדה-קרימינליזציה של יחסי מין בהסכמה עם קטינים (מתחת לגיל 15 - גיל ההסכמה בצרפת).
ביוגרפיה > שנות השמונים > רצח אשתו ומותו

ב-16 בנובמבר 1980 חנק אלתוסר למוות את אשתו. לפני כן היה שרוי מזה זמן בחוסר יציבות נפשית. על נסיבות המקרה ישנם עדיין ויכוחים, כשחלק טוענים שמדובר במעשה מכוון, ואילו אחרים רואים בו תאונה. אלתוסר טען שאינו זוכר במדויק את האירוע. אלתוסר אובחן כסובל מאחריות מופחתת, ולכן לא נשפט, אלא אושפז במקום זאת בבית החולים הפסיכיאטרי סנט-אן. הוא נותר באשפוז עד 1983. לאחר שחרורו עבר לגור בצפון פריז וחי בהתבודדות כשהוא ממעט לפגוש אנשים ואיננו עובד עוד, למעט על האוטוביוגרפיה שלו. הוא נפטר מהתקף לב ב-22 באוקטובר 1990 בגיל 72.