stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רינלדו ד'אסטה (1655–1737)
ביוגרפיה

רינלדו נולד ב-26 באפריל 1655 במודנה, לפרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה וללוקרציה ברבריני, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן. בילדותו פנה רינלדו לקריירה דתית, וב-2 בספטמבר 1686 אף הוסמך כקרדינל.
בשנת 1694 מת אחיינו פרנצ'סקו השני ד'אסטה, דוכס מודנה, ורינלדו עלה לשלטון במקומו. ב-11 בפברואר 1696 התחתן רינלדו עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים. בשנת 1702 ברח רינלדו עם משפחתו לבולוניה, בשל פלישת הצבא הצרפתי, כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, וחזר לעיר רק בשנת 1707 לאחר שהכוחות הגרמניים כבשו את העיר בחזרה מידי הכוחות הצרפתיים. ב-29 בספטמבר 1710 מתה אשתו שרלוטה במודנה, בעת לידת בתה האחרונה שנולדה מתה. בהסכם השלום לאחר המלחמה, רכש רינלדו את דוכסות מירנדולה, אך איבד את השליטה בקומקיו. בשנת 1721 ניסה רינלדו לשקם את יחסיו עם ממלכת צרפת, ולשם כך חיתן את בנו פרנצ'סקו עם שארלוט אגליי ד'אורליאן, בתו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, אשר הביאה עמה נדוניה של 1.8 מיליון ליברות.
בתו אנריקטה התחתנה עם אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה, אולם לאחר מותו בשנת 1731, תפסה אליזבטה פארנזה את דוכסות פארמה עבור בנה קרלו הראשון, דוכס פארמה. בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, ורינלדו שמר בתחילה על עמדה נייטרלית, אם כי בסתר תמך באוסטרים. בהמשך שוב נכבשה הדוכסות על ידי הצבא הצרפתי, ורינלדו נאלץ לעבור שוב לבולוניה עד לאחר הסכם השלום, שבו קיבל רינלדו את רוזנות נובלארה ובאניולו. ב-26 באוקטובר 1737 מת רינלדו במודנה, ובנו פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-11 בפברואר 1696 התחתן רינלדו עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בנדטה מריה ארנסטה ד'אסטה (1697–1777).
פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (1698–1780), התחתן עם שארלוט אגליי ד'אורליאן.
אמליה ג'וזפינה ד'אסטה (1699–1778), התחתנה עם המרקיז דה וילנוף.
ג'אן פדריקו ד'אסטה (1700–1727).
אנריקטה ד'אסטה (1702–1777), התחתנה עם אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה, ולאחריו התחתנה עם ארנסט לאופולד מהסן-דרמשטדט.
קלמנטה ד'אסטה (1708).
בת מתה (1710).
רפי כהן (חלוץ)

רפי כהן (נולד ב-21 באוגוסט 1974), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

כהן נולד בטירת כרמל, עיר הולדתו של ראובן עטר, האחראי העיקרי לקריירת המשחק של כהן.
עטר זיהה את כישרונו של החלוץ הצעיר כהן והמליץ לו להצטרף למסגרת מסודרת, קבוצת הנערים של מכבי חיפה.
הקבוצה הבוגרת הראשונה בה שיחק הייתה מכבי אור-עקיבא בליגה ב`. כהן הניחן במהירות וחדות רבה, הרבה להבקיע. בסיום העונה עבר יחד עם מאמנו להפועל כרמיאל לה עזר להעפיל לליגה א` בה כבש 23 שערים ודורג כסגן מלך השערים במחוז הצפוני.
ב-1997, אחרי שנבחן ללא הצלחה במכבי חיפה חתם בעירוני ראשון לציון ונטל חלק בהישרדות הקבוצה בליגת העל.
בעונת 1999/2000, ביקש אלי כהן, מאמן מכבי חיפה דאז מהנהלת הקבוצה להחתים את כהן. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש החלוץ הפורה 18 שערים, מבלי לשחק בהרכב הפותח ברוב העונה. בשתי העונות הבאות מיעט החלוץ לשחק ולמרות זאת כבש בשתיהן יחד 18 שערים.
בעונת 2002/2003 שיחק בשורות מכבי חיפה בשלב הבתים של ליגת האלופות והתכבד בכיבוש שער באולד טראפורד נגד מנצ'סטר יונייטד. עם תחילת העונה, שב לארץ ממבחנים באנגליה החלוץ יעקובו איגביני לאחר שלא זכה לרישיון עבודה ורפי כהן ירד לספסל, עליו בילה את רוב העונה.
עם מכבי חיפה זכה כהן בתארים הראשונים בחייו, שתי אליפויות מדינה. כשנתמנה רוני לוי לתפקיד המאמן, עבר כהן לשחק בקבוצת בני סכנין עמה זכה בגביע המדינה.
בהמשך, נדד כהן בין קבוצות קטנות דוגמת הפועל עכו, סקציה נס ציונה, הפועל בני טמרה והפועל אום אל-פחם מליגה א' צפון.
כהן הרבה לכבוש שערים במדי אום אל-פחם והוביל את טבלת מלך השערים בליגה א'. ב-29 בינואר 2008 סיכם כהן על מעברו לקבוצת בני יהודה אך הפועל אום אל-פחם סירבה לשחררו ומנעה ממנו לחזור לשחק בליגה הבכירה.
לאחר ששיחק במספר קבוצות נוספות בליגות הנמוכות, פרש כהן בקיץ 2011 לאחר ששיחק בעונתו האחרונה בקריירה בקבוצת בית"ר חיפה.
לאחר הפרישה החל כהן לעבוד ברשות הספורט בעיריית חיפה ולאמן קבוצת ילדים במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
רכבת המפרץ

קו המתאר המתוכנן לרכבת המפרץ
רכבת המפרץ, הידועה גם כרכבת מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, הוא פרויקט מסילתי, שמטרתו לחבר בין כל שש המדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. אורך המסילות יהיה באורך כולל של 2,177 ק"מ. עלות הפרויקט מוערכת בכ-250 מיליארד דולר. תאריך הסיום נידחה מספר פעמים בעבר, ונכון לדצמבר 2023 הוא 2030.
כל אחת משש המדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ אחראית ליישום הפרויקט שנמצא בשטחה, ותקים קווי ותחנות רכבת, ומסופי משא משלה. העלות תתחלק בין כל שש המדינות באופן יחסי לאורכה של רשת הרכבות בכל מדינה.
הפרויקט עומד במכשולים בשל אתגרים עם מימון הפרויקט שהוחרפו בשל מחירי הנפט הנמוכים, וחוסר ההתאמה בין האינטרסים של שש המדינות המעורבות. מועד סיום הפרויקט הצפוי אינו ודאי, לאור חוסר הבהירות בהיקף המדויק ובמודל התפעול של המיזם.
רשת

מסילת הרכבת המתוכננת תתחיל בכווית סיטי, תעבור דרך דמאם ופורט באה (ער') בערב הסעודית, אבו דאבי ואל-עין באיחוד האמירויות הערביות, ולאחר מכן להיכנס לעומאן דרך סוחאר, ויסתיים במסקט. מדמאם, יהו מסילות רכבת לבחריין דרך כביש המלך חמד (אנ') המוצע, ולקטר דרך נמל סלווה. גשר הידידות הבחרייני–קטרי (אנ') המוצע יחבר בין בחריין לקטר, ויספק מסילת רכבת נוספת.
שלוש תחנות מוצעות להיבנות בבחריין. לאחר הכניסה לבחריין מדמאם, התחנה הראשונה בקו תהיה בנמל ח'ליפה בן סלמאן, ואחריה תחנות בנמל התעופה הבינלאומי בחריין ובאיי אמוואג'. מאיי אמוואג', הקו יפנה לקטר.
הטבלה הבאה מציגה את אורך מסילות הרכבת בכל מדינה:
| מדינה | אורך קו |
| --- | --- |
כווית כווית: 145 קילומטרים (90 מיל)
בחריין בחריין: 36 קילומטרים (22 מיל)
קטר (מדינה) קטר: 283 קילומטרים (176 מיל)
ערב הסעודית ערב הסעודית: 663 קילומטרים (412 מיל)
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות: 684 קילומטרים (425 מיל)
עומאן עומאן: 306 קילומטרים (190 מיל)
תשתית

הוצעה להקים רשות רכבות של ה-GCC שתפקח על פיתוח הרשת. עם זאת, לא הוקמה אף רשות משותפת שמפקחת על הפרויקט, וכיום מדינות מבצעות את הפרויקט באופן עצמאי.
רכבת המפרץ צפויה להגביר את התנועה החופשית במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ על ידי מתן נסיעה ללא הפרעה מכווית לעומאן. לאזרחי GCC יש כניסה ללא ויזה למדינות זה של זה. הרכבת צפויה גם להגביר את הסחר בתוך המדינות החברות ב-GCC, על ידי מתן שירותי הובלת מטענים. לדברי מזכ"ל הפדרציה של לשכות המסחר והתעשייה של ה-GCC, עבדול רחים חסן נאקי, הרכבת תספק יותר מ-80,000 משרות ישירות ועקיפות ברגע שהיא תופעל.
תשתית > רכבות

ברכבת המפרץ, כל הרכבות יהיו עם קטרי דיזל. רכבות נוסעים יפעלו במהירות של 220 קמ"ש, בעוד שרכבות המשא יוגבלו למהירויות של 80–120 קמ"ש.
רפואה ראשונית, שניונית, שלישונית ורביעונית

ההבחנה בין רפואה ראשונית, שניונית, שלישונית ורביעונית (באנגלית: Primary, Secondary, Tertiary and Quarternary Medicine) משמשת לצורך הבדלה בין רמות שונות של טיפול רפואי שעשוי אדם לקבל, לרבות מידת הידע והניסיון הרפואיים ומורכבות האמצעים הטכנולוגיים הדרושים על מנת להעניק לו טיפול זה.
רפואה ראשונית

רפואה ראשונית היא ההערכה והטיפול הראשוניים הניתנים לאדם הסובל ממחלה או מפציעה כלשהם. הם ניתנים בדרך כלל על ידי רופא ממיין (כמו רופא משפחה) או רופא בחדר מיון, אך גם על ידי אחות במרפאה או חובש בשדה או באמבולנס. הציוד הרפואי הנדרש לצורך הטיפול בשלב זה איננו מורכב. הוא עשוי לכלול למשל מיכשור למדידת סימנים חיוניים (דופק, לחץ דם, טמפרטורה וריוויון חמצן) ומכונה לצילומי רנטגן.
רפואה שניונית

רפואה שניונית ניתנת על ידי בעלי מקצוע שעברו התמחות בתחום רפואי מסוים – למשל רופא אורתופד, קרדיולוג או אונקולוג, אך גם אחות או אח שעברו התמחות בתחום רפואי ספציפי. המטופל מופנה אליהם בדרך כלל בשלב הרפואה הראשונית, בהתאם להערכת מצבו והסימפטומים שלו בשלב הטיפול הראשוני. טיפול שניוני יכול להינתן בבית חולים אך גם במרפאה. האמצעים הטכנולוגיים הנדרשים לצורך מתן טיפול זה הם מורכבים יותר ועשויים לכלול למשל בדיקות בטכניקות הדמיה שונות (למשל אולטרסאונד, טומוגרפיה ממוחשבת ואף דימות תהודה מגנטית), הנעשות על ידי בעלי מקצוע שהוכשרו לכך.
רפואה שלישונית

רפואה שלישונית ניתנת למטופל על ידי רופאים מומחים, שעברו התמחות נוספת בגזרה ספציפית של תחום מומחיותם. לדוגמה, אלו הם אורתופד שהתמחה בניתוחי עמוד השדרה, קרדיולוג שהתמחה בצינתור כלי הדם בלב, כירורג פלסטי המטפל בכוויות או אונקולוג שהתמחה בטיפול במחלות ממאירות ספציפיות. הטיפול בשלב זה ניתן בדרך כלל במסגרת בית חולים ועל ידי ציוד רפואי ייעודי מתקדם המצוי רק בו והדורש מומחיות לשם הפעלתו (לדוגמה - מכונת לב-ריאה או ציוד לרדיותרפיה). תוצאות הטיפול הרפואי במחלה או בפציעה של אדם עשויות להיות טובות יותר במידה והוא טופל בשלב מוקדם בטיפול שלישוני.
רפואה רביעונית

רפואה רביעונית היא גרסה מתקדמת של טיפול שלישוני. היא כוללת פרוצדורות רפואיות שאינן שכיחות והדורשות מומחיות רפואית גבוהה במיוחד. אלו הם טיפולים רפואיים ניסיוניים מסוימים או ניתוחים מורכבים, שאינם נערכים לעיתים מזומנות (לדוגמה – השתלת יד או פנים). משום שטיפולים אלו אינם שכיחים, הם גם אינם ניתנים בכל מרכז רפואי אלא רק באלו שצברו את המומחיות והאמצעים הטכנולוגיים המיוחדים הדרושים לכך.
ככל שפרוצדורה רפואית מהשלב הרביעוני נעשית מקובלת ושכיחה יותר, היא עשויה לעבור להיות מסווגת לתחום הרפואה השלישונית.
הערות שוליים

↑  רופא משפחה הוא לעיתים בעל תואר מומחה במקצועו, וככזה שייך למעשה לתחום הרפואה השניונית.
↑  http://www.wisegeek.com/what-is-tertiary-care.htm.
רוברט ריד (משפטן)

רוברט ריד, הברון ריד מאלרמיוור (באנגלית: Robert Reed; נולד ב-7 בספטמבר 1956) הוא משפטן ושופט סקוטי, המכהן החל ב-11 בינואר 2020 כנשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת במקום ברנדה הייל.
קורות חייו

רוברט ריד נולד בסקוטלנד ב-7 בספטמבר 1956. הוא למד וחונך בג'ורג' ווטסון קולג' באדינברו, ונוסף על כך למד משפטים בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת אדינבורו.
מאוחר יותר, סיים ריד דוקטורנט במשפטים בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, התזה שלו הייתה בנושא "בקרה משפטית על סיוע ממשלתי לתעשייה".
פרסים ואותות כבוד

בשנת 2015 ריד נבחר להיות חבר באגודה המלכותית של אדינבורו. לורד ריד קיבל גם תואר של כבוד (High Steward) מאוניברסיטת אוקספורד והחליף את לורד רודג'ר כמשקיף בקולג' באליוול באוקספורד.
חיים אישיים

ריד נשוי לג'יין מילן, ליידי ריד משנת 1988 ולזוג שתי בנות.
הערות שוליים

↑  Biographies of the Justices, supremecourt.uk
↑  Lord Robert Reed of Allermuir, Royal Society of Edinburgh (באנגלית בריטית)
↑  The Right Honourable Lord, Balliol College, University of Oxford (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136997880  ISNI: 0000 0000 3789 5558  LCCN: n2001093311  NTA: 339328711  SUDOC: 067233724  UKPARL: 1fWyn9hn  VIAF: 26414959   WorldCat (עם VIAF): 26414959 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצת 60 מטר

ריצת 60 מטר היא מקצוע באתלטיקה. הריצה הייתה חלק מהתחרויות באולימפיאדת פריז (1900) ואולימפיאדת סנט לואיס (1904), אך לאחר מכן הוצאה מהמשחקים האולימפיים. כיום, תחרויות אלה מתקיימות רק כחלק מתחרויות האתלטיקה באולם.
שיא עולם

שיאים בריצת 60 מטר מוכרים רק כשהם נקבעים באולם. שיאים בריצת 60 מטר באצטדיון לא נחשבים לשיא, אלא לתוצאה הטובה ביותר.
שיא עולם > נשים

אירינה פריבלובה (רוסיה רוסיה), מחזיקה בשיא לנשים - 6.92 שניות.
שיא עולם > גברים

כריסטיאן קולמן (ארצות הברית ארצות הברית), מחזיק בשיא לגברים - 6.34 שניות.
שיא ישראל > נשים

דיאנה ויסמן, מחזיקה בשיא הישראלי 7.20  שניות. השיא נקבע ב-18 במרץ 2022
שיא ישראל > גברים

אלכסנדר פורחומובסקי, מחזיק בשיא הישראלי - 6.68 שניות. השיא נקבע בסמרה ב-21 בפברואר 1999.
התוצאות הטובות בכל הזמנים

נכון ל-17 בפברואר 2024
התוצאות הטובות בכל הזמנים > נשים

| מקום | תוצאה | שם | מדינה | תאריך | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6.92 | אירינה פריבלובה | רוסיה רוסיה | 11 בפברואר 1993 | מדריד |
| 2 | 6.94 | אליה הובס | ארצות הברית ארצות הברית | 18 בפברואר 2023 | אלבקרקי |
| 2 | 6.94 | ג'וליאן אלפרד | סנט לוסיה סנט לוסיה | 11 במרץ 2023 | אלבקרקי |
| 4 | 6.95 | גייל דיברס | ארצות הברית ארצות הברית | 12 במרץ 1993 | טורונטו |
| 4 | 6.95 | מריון ג'ונס | ארצות הברית ארצות הברית | 7 במרץ 1998 | מאבאשי |
| 6 | 6.96 | מרלין אוטי | ג'מייקה ג'מייקה | 14 בפברואר 1992 | מדריד |
| 6 | 6.96 | יקטריני תאנו | יוון יוון | 7 במרץ 1999 | מאבאשי |
| 6 | 6.96 | מוג'ינגה קמבונדג'י | שווייץ שווייץ | 18 במרץ 2022 | בלגרד |
| 9 | 6.97 | לוורן ג'ונס-פרט | איי הבתולה של ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית | 6 בפברואר 2010 | שטוטגרט |
| 9 | 6.97 | מוריאל אהורה | חוף השנהב חוף השנהב | 2 במרץ 2018 | ברמינגהאם |
| 11 | 6.98 | שלי-אן פרייזר-פרייס | ג'מייקה ג'מייקה | 9 במרץ 2014 | סופוט |
| 11 | 6.98 | אליין תומפסון | ג'מייקה ג'מייקה | 18 בפברואר 2017 | ברמינגהאם |
התוצאות הטובות בכל הזמנים > גברים

| מקום | זמן | שם | מדינה | תאריך | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6.34 | כריסטיאן קולמן | ארצות הברית ארצות הברית | 19 בפברואר 2018 | אלבקרקי, ניו מקסיקו |
| 2 | 6.39 | מוריס גרין | ארצות הברית ארצות הברית | 3 בפברואר 1998 | מדריד |
| 3 | 6.40 | רוני בייקר | ארצות הברית ארצות הברית | 18 בפברואר 2018 | אלבקרקי |
| 4 | 6.41 | אנדרה קסון | ארצות הברית ארצות הברית | 14 בפברואר 1992 | מדריד |
| 4 | 6.41 | מרסל ג'ייקובס | איטליה איטליה | 19 במרץ 2022 | בלגרד |
| 6 | 6.42 | דוויין צ'יימברס | בריטניה בריטניה | 7 במרץ 2009 | טורינו |
| 6 | 6.42 | סו בינגטיאן | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 3 במרץ 2018 | ברמינגהאם |
| 6 | 6.42 | טרייבון ברומל | ארצות הברית ארצות הברית | 10 בפברואר 2023 | קלמסון |
| 9 | 6.43 | טים הארדן | ארצות הברית ארצות הברית | 7 במרץ 1999 | מאבאשי |
| 9 | 6.43 | נואה ליילס | ארצות הברית ארצות הברית | 17 בפברואר 2024 | אלבקרקי |
טבלת המדליות באליפויות עולם > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מדינה |   |   |   | סה"כ |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 7 | 6 | 4 | 17 |
| 2 | ג'מייקה ג'מייקה | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 3 | הולנד הולנד | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4 | חוף השנהב חוף השנהב | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 5 | איי בהאמה איי בהאמה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | יוון יוון | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | ברית המועצות ברית המועצות | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | בריטניה בריטניה | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 10 | בלגיה בלגיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 11 | בולגריה בולגריה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | רוסיה רוסיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | גרמניה גרמניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | קנדה קנדה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14 | צרפת צרפת | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 17 | בלארוס בלארוס | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | קובה קובה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | גבון גבון | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | איי הבתולה הבריטיים איי הבתולה הבריטיים | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | שווייץ שווייץ | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | אוקראינה אוקראינה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | סלובניה סלובניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 18 | 18 | 18 | 54 |
טבלת המדליות באליפויות עולם > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מדינה |   |   |   | סה"כ |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 8 | 7 | 1 | 16 |
| 2 | בריטניה בריטניה | 3 | 3 | 4 | 10 |
| 3 | קנדה קנדה | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 4 | ניגריה ניגריה | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 5 | יוון יוון | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | קובה קובה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | ג'מייקה ג'מייקה | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 7 | סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 9 | גאנה גאנה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | נמיביה נמיביה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | רוסיה רוסיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | איטליה איטליה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 13 | קטר (מדינה) קטר | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14 | אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14 | בלגיה בלגיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14 | ברזיל ברזיל | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 17 | 18 | 16 | 51 |
שא טין

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 רשות מחוקקת:  Sha Tin District Council 
 על שם:  Sha Tin 
 שטח:  69.4 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתחום מנהלי:  684,800 (2020)
 קואורדינטות:  22°23′14″N 114°11′42″E﻿ / ﻿22.3871°N 114.195°E﻿ / 22.3871; 114.195 
 http://www.districtcouncils.gov.hk/st/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקום התחום וסמל המועצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שא טין (בסינית: 沙田區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 69.46 קמ"ר, והאוכלוסייה בו הגיעה בשנת 2001 ל-27,000 איש. צפיפות האוכלוסין בו היא 8,842 איש לקמ"ר.
בשא טין ממוקמת האוניברסיטה הסינית של הונג קונג ובגבול המחוז עם מחוז טאי פו ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת ה-KCR עוצרת במקום בשני קווים; הקו המזרחי וקו טאי מו שאן.
נהר שינג מאן

נהר שינג מאן (城門河) - אורכו 7 קילומטרים ורוחבו המרבי 200 מטר. הנהר זורם באזור טאי ואי דרך שא טין ונשפך לים בנמל טולו. לגדות נהר שינג מאן מתנשאים בנייני מגורים גבוהים, מבני תעשייה וכפרים שונים.
אזורים

טַאי וַאי (大圍)
פוֹר טַאן (火炭)
ווֹ צֶה (禾輋)
שִׁיַאמֶן (石門)
סְיוּ' לֶק יוּ'אֶן (小瀝源)
יוּ'אֶן צַ'או קוֹק (圓洲角)
מַא לְיוּ שַׁאי (馬料水)
מַה אוֹן שַׁאן (馬鞍山)
ש. הורוביץ ושות'

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  שותפות
 מייסדים:  הארי סאקר, שלום הורוביץ
 תקופת הפעילות:  1921–הווה (כ־103 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  עריכת דין
 עובדים:  350
  
 s-horowitz.com
 
ש. הורוביץ ושות' הוא משרד עורכי דין ישראלי שמרכזו בתל אביב. המשרד נוסד בשנת 1921, והוא משרד עורכי הדין הוותיק בישראל.
היסטוריה

המשרד נוסד בשנת 1921 בירושלים על ידי עורך הדין הארי סאקר. שנה לאחר מכן הצטרף למשרד עורך הדין שלום הורוביץ, מיד עם עלייתו מאנגליה לארץ ישראל. ב-1929 פרש סאקר מהמשרד וחזר לאנגליה. בשנת 1933 הצטרף אברהם לוין כשותף במשרד, והמשרד קיבל את השם "ש. הורוביץ ושות'".
רבים מהלקוחות הראשונים של "ש. הורוביץ ושות'" היו חברות בריטיות שעסקו בפעילות עסקית בארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי. עם זאת, המשרד, שהיה ממוקם בסמוך לבית המשפט הישן במגרש הרוסים, נכנס במהירות לתהליך של הקמת תשתית למדינת ישראל העתידית. שלום הורוביץ ייעץ למוסדות הבולטים במדינה, בהם האוניברסיטה העברית בירושלים, המרכז הרפואי הדסה, מכון ויצמן למדע, חברת החשמל והסוכנות היהודית. עד מהרה עסק בפרויקטים הראשונים של משאבי הטבע, האנרגיה והתשתיות במדינה, כולל מפעלי ים המלח ותחנת הכוח נהריים. במשא ומתן ראשון מבין רבים של המשרד עם מינהל מקרקעי ישראל, קיבל הורוביץ את האישור להחכיר את אדמות הביצות לשעבר של עמק החולה לשימוש חקלאי.
בשנת 1940 פתח המשרד סניף ראשון בתל אביב. סמוך למועד זה פרש הורוביץ מהמשרד, וניהולו עבר לידי אברהם לוין. בשנת 1965 הצטרף למשרד עורך הדין אמנון גולדנברג.
בשנת 1986 עבר המשרד לבניין משלו, ברחוב אחד העם 31 בתל אביב, שבו הוא שוכן עד היום.
במאי 2021 התמזג משרד אשר חלד, העוסק בדיני עבודה וביטחון סוציאלי עם משרד "ש. הורוביץ ושות'", לראשונה בתולדותיו.
באוקטובר 2022 מונו שלושה שותפים: עורכי הדין בני שפר, עמית שטיינמן וערן בצלאל, לעמוד בראש המשרד, במקומם של עורכי הדין שוקי חורש, אלקס הרטמן וטל בנד, שעמדו בראש המשרד במשך שנים רבות. באותה עת כלל המשרד כ־350 עובדים, בהם כ־200 עורכי דין.
עם עורכי הדין שעבדו במשרד נמנים נשיא בית המשפט העליון אשר גרוניס, שופטי בית המשפט העליון אלפרד ויתקון, צבי טל וענת ברון וראש לשכת עורכי הדין בישראל, עמית בכר. עם המתמחים במשרד נמנים הפרופסורים דיויד גילה ואייל גרוס, העיתונאית ד"ר אילנה דיין וד"ר יורם טורבוביץ'.
הערות שוליים

↑  הבית שבו התגורר ש. הורוביץ, בין השנים 1931-1956, ברחוב אחד העם 20 בשכונת טלביה בירושלים, הוא בניין לשימור, והוא כיום משכנו של משרד עורכי דין אחר: משרד רשף את שיף (צלי רשף ויונתן שיף).
↑  חן מענית, ‏100 שנה אחרי שנוסד: משרד ש.הורוביץ ממזג לשורותיו פירמה אחרת, באתר גלובס, 12 במאי 2021
↑  ניצן שפיר, ‏חילופי דורות במשרד עורכי הדין ש.הורוביץ: 3 שותפים מנהלים חדשים, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2022;
ניצן שפיר, ‏"הרפורמה המשפטית תפגע באטרקטיביות להשקעות זרות": ראיון עם המנהלים החדשים של משרד ש. הורוביץ, באתר גלובס, 24 בינואר 2023
↑  אלה לוי-וינריב, ‏משרד ש. הורוביץ מקים מועדון בוגרים לעורכי הדין והמתמחים שעבדו בו במשך 88 שנים, באתר גלובס, 2 במרץ 2009
משרדי ש. הורוביץ בתל אביב
רוברט גאנט

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1968 (בן 56) טמפה, פלורידה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  המרכז למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  אוניברסיטת פנסילבניה  George D. Chamberlain High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט גאנט (גונזלס לשעבר) (באנגלית: Robert Gant; נולד ב-13 ביולי 1968) הוא שחקן אמריקאי, שנודע בשל תפקידו בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "הכי גאים שיש" בתור בן ברוקנר.
ביוגרפיה

גאנט נולד בטמפה, פלורידה. הוא התחיל לשחק בפרסומות טלוויזיה והצטרף לארגון השחקנים SAG בגיל 10 בפלורידה. הוא למד לתואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת פנסילבניה ולמד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בזמן שהוא למד משפטים הוא מעולם לא ויתר על התשוקה האמיתית שלו, משחק, והופיעה בכמה הופעות תיאטרון. קריירת המשפטים שלו הייתה שהביאה אותו ללוס אנג'לס.
כשהוא התקבל לעבודה בחברת עורכי הדין הגדולה בעולם "Clifford Chance". השלוחה בלוס אנג'לס נסגרה תוך מספר חודשים ולכן גאנט החליט להקדיש את כל זמנו למשחק.
קריירה

בשנת 2001 החל גאנט להופיע בטלוויזיה בסדרת הדרמה "הכי גאים שיש" בתפקיד בן ברוקנר, התפקיד הידוע ביותר שלו עד כה. לפני "הכי גאים שיש" הוא הופיע בסדרה "פופולרי" של "NBC" וב"קרוליין בעיר" של "NBC". גאנט הופיע כשחקן אורח בסדרות שונות כמו "חברים", "הארון של וורוניקה", "מלרוז פלייס", "אלן", "השגחה" ו"Becker". הוא הופיע גם בסרטים עצמאיים כמו "הקונצרט", "Fits and Starts", ו-"מריה וברוס" בכיכובם של ג'וליאן מור ומתיו ברודריק.
ביוני 2004, גאנט ביחד עם חברו השחקן קדי הופמן (השחקן הראשי של המחזמר "המפיקים") צילמו את הסרט הקצר "Billy's Dad is a Fudgepacker", במחווה לסרטים החינוכיים של שנות ה-50.
בשנים 2015–2016 שיחק בשתי עונותיה הראשונות של סדרת גיבורי העל "סופרגירל" בדמותו של זור-אל (אנ').
בשנת 2018 השתתף בתפקיד משני בסדרת הדרמה "13 סיבות" מבית נטפליקס.
קריירה > פעילות

בשנת 2003, גאנט קיבל פרס מיוחד בנוגע לזכויות האדם במעמד היכל העיר ניו יורק. מקבלים אחרים היו שרון גלס וגייל הרולד, שחקנים נוספים מהסדרה "הכי גאים שיש" וגם רוב מרשל, שירלי מקליין וסטיב דלדרי, הבמאים של המחזמר "שיקגו".
בשנת 2003, גאנט יחד עם חברי קאסט נוספים של "הכי גאים שיש" התכבדו לקבל אות כבוד מטעם "The National Stonewall Democrats" על יצירה והצגה של משפחות גייז אוהבות ושמחות מכל הווריאציות.
במאי באותה השנה ה-"National Gay and Lesbian Task Force"‏ (NGLTF) כיבד את גאנט בטקס השנתי שלהם בפרס המנהיגות בוושינגטון הבירה. בשנת 2006 העניק ארגון הלהט"ב "הקמפיין לזכויות אדם" לגאנט את פרס השוויון בארוחת הערב השנתית של הארגון.
הזמן של גאנט בהוליווד לא מוקדש כולו למשחק. בנוסף עם השותפים שלו צ'אד אלן וכריסטופר רקסטאר הם הקימו חברת הפקות לסרטים ולטלוויזיה בשם "Mythgarden". הם עובדים על מספר פרויקטים שלכולם יש התמקדות כלשהי בנושא הגייז והם מפתחים מספר פרויקטים לקולנוע ולטלוויזיה.
בזמן שגאנט תורם מזמנו למספר ארגונים פוליטיים וארגוני התנדבות, "נושא התורן" שלו הוא הזדקנותם של בני הקהילה הגאה. הוא תומך בארגונים כמו "SAGE" (שמעניק שירותי הגנה לאוכלוסיית הלהט"ב המבוגרת) וה-"GLEH" (בית אבות לאוכלוסיית להט"ב המבוגרת). הוא גם מפתח אתר שקשור כולו לאוכלוסיית להט"ב המבוגרת ובנושאים שקשורים ומשפיעים עליהם.
נכון לשנת 2007, גאנט מתגורר בלוס אנג'לס.
פילמוגרפיה > קולנוע

נקמה מרה (1994) - סרט טלוויזיה
נופי העיר: לוס אנג'לס (1994)
הרקולס (1997, דיבוב)
ללמד את גברת טינגל (1999)
החוזה (1999)
מרי וברוס (2004)
Save Me ‏(2007)
חי! (2007)
משלוח מיוחד (2008) - סרט טלוויזיה
Kiss Me Deadly‏ (2009) - סרט טלוויזיה
מסכת הנינג'ה (2009) - סרט טלוויזיה
עץ הישועה, 1951 – פורטרט של ג’יימס דין (2012)
Summer of Dreams ‏(2016) - סרט טלוויזיה
The Thinning ‏(2016)
אהבה זה כל מה שאתה צריך (2016)
מילדה (2017)
A Million Happy Nows ‏(2018)
Wedding of Dreams ‏(2018) - סרט טלוויזיה
מפת הדברים הקטנים והמושלמים (2021)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

אלן (1994)
אלה הם חיי (1994)
מלרוז פלייס (1994, 1996)
My Wildest Dreams‏ (1995)
אבא חורג, אמא חורגת (1995)
High Tide ‏(1996)
Townies ‏(1996)
החיים עם רוג'ר (1997)
חברים (1997)
הכדור חוזר לקופר (1997)
מיטות נשיקה (1997)
ראש מעל העקבים (1997)
Night Stand‏ (1997)
קרוליין בעיר (1998-1997)
אופנה ותוכן (1998)
אי האשליות (1998)
בקר (1999)
הבוקר שאחרי (1999)
לינצ'ס (2000)
הארון של ורוניקה (2000)
צעירים לנצח (2001-2000)
V.I.P. ‏(2002)
פרובידנס (2002)
הכי גאים שיש (2005-2002)
המפענחת (2005)
פפר דניס (2006)
CSI: זירת הפשע (2007)
ניפ/טאק (2008)
ריק וסטיב (2009) - דיבוב
CSI: ניו יורק (2009)
טרייסי אולמן - מצב האומה (2009)
קאסל (2009)
CSI: מיאמי (2009)
Personal Affairs‏ (2009)
בונז (2010)
שוות בקליבלנד (2010)
90210 (2010)
מייק ומולי (2011)
גירושים מאושרים (2011)
סודות ההתבגרות (2011)
Free Agents ‏(2012)
חסרי בושה (2012)
וגאס (2013)
NCIS ‏(2013)
סדנה לעצבים (2013)
בייבי דאדי (2013)
שון מציל את העולם (2013)
צעירים חסרי מנוח (2017-2013)
אנשי המחר (2014)
על המגרש (2014)
מחשבות פליליות (2015)
סופרגירל (2016-2015)
קייסי אנדרקאבר (2016)
אמא אמריקאית (2016)
הוואי חמש-אפס (2017)
13 סיבות (2018-2017)
משפחת פוסטר (2018)
למה נשים רוצחות (2019)
בית המשפט! (2019)
צרות טובות (2019)
פילמוגרפיה > תיאטרון

עובדים
של מי החיים האלו בכלל?
חנות קטנה ומטריפה
גריז
המסתורים של אדווין דרוד
Taming of the Shrew
The Mikado
ריאל בטיס (כדורגל נשים)

מועדון הכדורגל ריאל בטיס נשים (בספרדית: Real Betis Balompié Féminas), ובקיצור ריאל בטיס נשים (בספרדית: Real Betis Féminas), הוא מועדון כדורגל נשים ספרדי מהעיר סביליה, המשחק בליגת העל הספרדית. המועדון נוסד בשנת 2009 בשם מועדון הכדורגל אסאר (בספרדית: Azahar Club de Fútbol, ובקיצור Azahar CF), ובשנת 2011 הקבוצה הבוגרת הפכה למחלקת כדורגל הנשים הרשמית של ריאל בטיס.