stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסוליית ארצות הברית בירושלים
היסטוריה > ירושלים המאוחדת

לאחר איחוד העיר בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, כדי להימנע ממראית עין של הכרה דה-פקטו באיחוד העיר, החליטה מחלקת המדינה ששני מבני הקונסוליה ימשיכו לפעול במקביל בשני חלקי העיר. מתחם הקונסוליה ברחוב אגרון שבמערב העיר שימש כבית הקונסול הכללי וכמשרדי הנהלת הקונסוליה ומרבית מחלקותיה, והמחלקה הקונסולרית פעלה עד 2010 במבנה הקונסוליה שבדרך שכם (ובהמשך במבנה חדש בשכונת ארנונה). בהדרגה, התרחב תפקוד הקונסוליה מעבר לאספקת שירותים קונסולריים שגרתיים והיא הפכה לזרוע של מחלקת המדינה העוסקת בדיווח על המצב הפוליטי והכלכלי בשטחי ירושלים ויהודה ושומרון. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נבנו קשרי עבודה בין הקונסולים הכלליים לבין גורמים בהנהגה הפלסטינית שהיו מעורבים בהשתתפות בוועידת מדריד ב-1991, ולאחר חתימת הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית מינתה מחלקת המדינה את הקונסול הכללי בירושלים כאחראי על קיום דיאלוג מתמשך עם ההנהגה הפלסטינית הרשמית. החל מ-2002, משאימץ הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את פתרון שתי המדינות כמדיניות רשמית של הממשל האמריקני, קיבלה הקונסוליה אחריות נוספת בסיוע להקמת מוסדות השלטון ומנגנוני הביטחון של מדינה מתוכננת זו, וכן קיבלה אחריות גם על שטח רצועת עזה מטעם מחלקת המדינה.
בשנת 2002 הודיעה הקונסוליה כי החליטה להעביר חלק מפעילויות הקונסוליה שלה במזרח ירושלים למתקן חדש שייבנה במערב העיר, בגלל הקשיים באבטחת הקונסוליה. הקונסוליה הגיעה להסכם לרכישת מגרש ברחוב דוד פלוסר 14 בשכונת ארנונה, חלק ממתחם מלון דיפלומט הסמוך. במקום ביקשה הקונסוליה לבנות בניין משרדים חדש, אך התנגדות התושבים הביאה לעיכוב בהשלמת המבנה. בשנת 2006, משהיה המתחם ברחוב אגרון צר מלהכיל את כל משרדי הקונסוליה ומחלקותיה, שכרה הקונסוליה את מבנה מנזר הלזריסטים השכן ומיקמה בו חלק ממשרדיה[דרוש מקור].
העברת הקונסוליה למבנה החדש הושלמה באוקטובר 2010. מלון דיפלומט עצמו שימש כמעון לעולים קשישים מאז 1991, וחוזה השכירות שלו חודש גם לאחר הקמת הקונסוליה. עם השלמת הבניין, עברה אליו המחלקה הקונסולרית מהבניין בדרך שכם, ובו התקיימה קבלת הקהל בענייני ויזות ושירותים קונסולריים אחרים. לשכת הקונסול, מעונו, הנהלת הקונסוליה ורבות ממחלקותיה המשיכו לפעול מן המתחם הראשי ברחוב אגרון.
היסטוריה > סגירת הקונסוליה

ב-6 בדצמבר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כך שארצות הברית מכירה רשמית בירושלים כעיר הבירה של מדינת ישראל, ועל כוונתו להתחיל בהכנות להעברת שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים. ב-14 במאי 2018 התקיים טקס רשמי לציון מעבר השגרירות מתל אביב לירושלים, למבנה המחלקה לשירותים קונסולריים של הקונסוליה ברחוב פלוסר.
ב-18 באוקטובר 2018 הודיע מזכיר המדינה מייק פומפאו על כוונת מחלקת המדינה להכפיף את הקונסוליה בירושלים לאחריות השגריר בישראל, ולמזג את פעילותה לתוך פעילות שגרירות ארצות הברית החדשה בירושלים. על פי הודעתו, הקשר עם האוכלוסייה הפלסטינית בירושלים, ביהודה ושומרון וברצועת עזה יימשך באמצעות "המדור לעניינים פלסטיניים", שיפעל כיחידה בתוך שגרירות ארצות הברית בישראל ולא עוד כמשלחת דיפלומטית עצמאית. החלטה זו מומשה במרץ 2019, והמבנים ששימשו את הקונסוליה בירושלים עברו לשימוש שגרירות ארצות הברית בישראל. בראיון לאתר "זמן ישראל" הסביר השגריר דייוויד פרידמן כי מי שביקשו להיות מוצבים בקונסוליה בירושלים נטו לגלות אהדה רבה יותר כלפי הפלסטינים, דבר שהוביל לדיווחים "חד-צדדיים" בנושאים הקשורים לזכויות אדם, להתנחלויות ולפלסטינים, לכן יזם את סגירתה.
ב-25 במאי 2021 הכריז מזכיר המדינה אנתוני בלינקן, במהלך ביקורו של בלינקן ברמאללה, כי "ארצות הברית תקדם את פתיחתה מחדש של הקונסוליה במזרח ירושלים. זאת במטרה לשרת את הפלסטינים בעיר ואת תושבי הגדה המערבית". אולם ביצוע ההחלטה התעכב. ב-28 באוקטובר 2021 אמר סגן מזכיר המדינה כי ארצות הברית תצטרך את הסכמת ישראל לפתיחת הקונסוליה שוב בירושלים. ב-6 בנובמבר 2021 אמר ראש הממשלה, נפתלי בנט, במסיבת עיתונאים כי "אין מקום לקונסוליה אמריקאית שמשרתת את הפלסטינים בירושלים". שר החוץ, יאיר לפיד, אמר כי "אם האמריקאים רוצים לפתוח קונסוליה ברמאללה, אין לנו בעיה עם זה אך לא בירושלים".
במהלך ביקור הנשיא ג'ו ביידן בישראל, ביולי 2022, נמסר כי ההחלטה על פתיחת הקונסוליה מחדש הוקפאה.
קונפוציוס

| --- | --- |

 לידה:  551 לפנה"ס הַר נִי (אנ'), לוּ (אנ'), שושלת ג'ואו
 פטירה:  479 לפנה"ס (בגיל 72 בערך) Si River, לו 
 שם לידה:  孔丘 
 מקום קבורה:  Cemetery of Confucius 
 השקפה דתית:  קונפוציאניזם 
 זרם:  קונפוציאניזם
 תחומי עניין:  מדע המדינה, אתיקה
 עיסוק:  פילוסוף, מורה, סופר 
 השפיע על:  ין חווי, מנזיוס, ז'אן צ'יו, ג'ונג יואו, ז'אן גנג, מין סון, ז'אן יונג, בו שאנג, יואו ז'וו, דוואנמו צה, שו'ן קואנג, ין ין, טו ווי-מינג, ג'וואנסון שה, ג'ואנג דזה, ג'ו שי, גוטפריד וילהלם לייבניץ, כריסטיאן וולף
 מדינה:  שושלת ג'ואו
 יצירות ידועות:  המאמרות 
 בן או בת זוג:  Qiguan Shi 
 צאצאים:  Kong Li 
 
ציור קיר של קונפוציוס מתקופת שושלת האן המערבית (בין 202 לפנה"ס ל-9 לספירה)
קונפוציוס (גרסה לטינית של שמו הסיני; שם משפחה: קונג 孔, שם פרטי: צ'יו 丘, כינוי: ג'ונג ני 仲尼; בסינית: 孔夫子; בפין-יין: Kǒng Fūzǐ, קוֹנְג-פוּ דְזְה, 551 לפנה"ס – 479 לפנה"ס), היה חכם סיני שייסד, על סמך דרכם וחכמתם של מלכים סינים קדומים, את אסכולת "רו" (儒), או בשמה המערבי "קונפוציאניזם", דרך של תיקון עצמי וחברתי והנהגה מדינית, בעלת השפעה מרכזית על התרבות הסינית במהלך הדורות.
קונפוציוס סבר שלימוד ספרי החכמה העתיקים, בצירוף מחשבה, מביא לידי המעשה המוסרי. לפי המסורת הסינית, הוא ערך את "הקלאסיקה של השירים", את "הקלאסיקה של המסמכים", את "הקלאסיקה של הטקסים", פירש את "ספר התמורות", וחיבר את "רשומות האביבים והסתוים". אמריו ושיחותיו של קונפוציוס נאספו על ידי תלמידיו, או על ידי תלמידי תלמידיו, לספר "המאמרות", שהתקבל כספר היסוד של הקונפוציאניזם.
קונפוציוס הורה בעיקר אנושות (אורח חיים מוסרי שלם, נאמנות ואמפתיה, דאגה לבריות), ומאמץ אמיתי וממשי ללמוד ולעשות. הדרך שהורה קונפוציוס מסוכמת בכלליות בתחילת הספר "לימוד הגדול" באופן הבא: "דרך לימוד הגדול: להאיר אור המידות, לאהוב את העם, ולנוח בתכלית הטוב".
הדרך, שלימד קונפוציוס, פותחה ופורשה בדורות הבאים על ידי דזנג דזה, דזה-סה, מנג-דזה (מנציוס), ושון-דזה; בתקופת שושלות טאנג וסונג פורשה והועמקה על ידי החכמים הנאו-קונפוציאנים (במיוחד ג'ו שי); הייתה מקור השראה לגדולי המשוררים הסינים, כגון טאו יואן-מינג ודו פו; שימשה בתקופת שושלות מינג וצ'ינג יסוד לבחינות הקבלה לפקידות (שירות המדינה) של הקיסרות הסינית; באופן כללי עיצבה, לכל הפחות עד למהפכה הקומוניסטית, את האופי והשקפת העולם של העם הסיני; והשפיעה על רוב התרבויות של המזרח הרחוק.
חייו

על פי המסורת קונפוציוס נולד בשנת 551 לפנה"ס בעיר צ'ופו, אז בירת מדינת לוּ וכיום שייכת לנציבות ג'ינינג, בדרום מערב מחוז שאנדונג שבמזרח סין. לפי האגדה, ניבא צ'ילין (יצור מהמיתולוגיה הסינית) שבפיו לוח ירקן את בואו לעולם.
קונפוציוס התייתם מאב בגיל שלוש וגדל עם אמו הענייה. בגיל 19 התחתן ונולד לו ילד אך נישואיו לא עלו יפה. מסופר שקונפוציוס עבד כרועה צאן, בוקר, פקיד ומנהל חשבונות. בהיותו בן 23 נפטרה אימו, והוא התאבל עליה במשך שלוש שנים.
קונפוציוס מונה לשר המשפטים במדינה בה נולד וגדל והנהיג רפורמות רבות במחוז. הוא מלא את תפקידו באופן שהיטיב עם התושבים, אך התפטר בגלל תפקוד לקוי, לדעתו, של דוכס מדינת לוּ. לאחר מכן יצא למסע ברחבי סין בחיפוש אחר מקום שיוכל להנהיג על פי עיקרי אמונתו. משלא מצא, חזר למדינתו. קונפוציוס היה ידוע בתשוקתו לספרי חכמה קדומים ולכן ייסד בית ספר לנערים שנועד ללמד דרכי התנהגות.
קונפוציוס נפטר בגיל 72. הוא נקבר בבית הקברות קונג לין שבמחוז צ'ופו.
קונפוציאניזם

דרכו של קונפוציוס עוברת על הגבול שבין חכמת מוסר לבין דת. מחד, הוא אמר שאדם צריך להתהלך בדרך השמים, שזה מה שהוא משתדל לעשות, ושהשמים מכירים אותו ואת דרכו; והוא שם דגש על טקסים (לי). מאידך, הוא מיעט לדבר על טרנסצנדנטיות, ועסק בעיקר במוסר בין אדם לעצמו ובין אדם לחברו ובתיקון החברה האנושית.
כתב לין יוטאנג: "הקונפוציאניזם דגל בסדר חברתי רציונלי מתוך גישה מוסרית, המבוססת על תיקון עצמי; כיוון לסדר פוליטי המיוסד על סדר חברתי, מבקש הרמוניה פוליטית המושגת על ידי הרמוניה מוסרית באדם עצמו".
אמר קונפוציוס: "אנושות (רן) מאפיינת את האדם. להרגיש חיבה טבעית לקרובי משפחתנו זה הביטוי הנעלה ביותר של אנושות. צדק הוא ההכרה מה צודק ונכון. לכבד את אלו הערכיים יותר מאיתנו זה הביטוי הנעלה ביותר של צדק. מידת הרגשות שעלינו להרגיש לקרובי משפחתנו, ודרגות הכבוד שעלינו לרחוש לאנשים ערכיים, מכוננים את הצורות וההבחנות של הסדר החברתי".
קונפוציאניזם > מוסר

עבור קונפוציוס, רצון וטבע אמיתיים, ושלמות מידות פנימית, הם היסוד למעשים ולטקסים ולמוזיקה. מאידך, אהבת אנושות דורשת לאהוב ללמוד התנהגות נאותה, ובלי טקסים (לי) ההתנהגות אינה ישרה.
במרכז מחשבתו של קונפוציוס המושג רן (אנושות, שלמות המידות, אהבת הבריות), מושג מורכב, שאפשר לפרשו כהצגת הטבע האמיתי, בהתאם לטקסים (לי), ועל יסוד סימפתיה לאחרים. מצפון ואלטרואיזם הן נקודות ההתחלה של רן. מצפון, להיטיב לקרוב ולרחוק. אלטרואיזם, מה ששנוא עליך אל תעשה לאחרים.
מבחינה מוסרית הדגיש קונפוציוס את עדיפותה של דוגמה אישית על פני מערכות חוקים מוגדרות ומוכתבות. לרוב, קונפוציוס מעביר את מסריו באמצעות משלים וכפלי משמעויות, ולא באמצעות חוקים מוגדרים. על כן, את דבריו יש להבין בהקשרם המקורי, ולא לפרשם כלשונם.
אמר קונפוציוס: "לעשות את המיטב בעבור אחרים ולהיות כן בדבריך, יהיו אלו העקרונות המנחים אותך. אל תתחבר עם מי שאינו טוב כמוך. בעשותך טעויות, אל תפחד לתקן את דרכיך".
קונפוציאניזם > תכונותיו וחובותיו המוסריות של איש המוסר

רן – "חסד", או "אנושיות", היסוד המוסרי העיקרי – הפך מילה נרדפת למוסר.
יי - צדק, חובה מוסרית.
ג'ה – חכמה, בינה, דעת – שכל ישר, הבחנה בין טוב לרע.
סיאו – כיבוד האבות – במקור מושג זה התייחס לפולחן אבות המשפחה, אך הקונפוציאניזם הרחיב את משמעותו גם לכיבוד הורים.
לי – "טקסים", נימוסים נאותים, דרך ארץ. החובה לשמור על כללי הטקס נועדה לתיקון הסדר החברתי.
נאמן, מסור ומתחשב, פועל על פי תחושת צדק.
רחב אופקים, ביקורתי.
עליו להשקיע בתיקון עצמו (מבחינה רוחנית) למטרת שירות ציבורי – תפקידו האולטימטיבי.
"איש המוסר - המוסר טבעו, הוא מיישמו תוך תשומת-לב לנימוסים נאותים, מביעו על ידי היותו צנוע, ובאמיתות דבריו משלימו".
קונפוציאניזם > חוק ופוליטיקה

עמדותיו של קונפוציוס בנושא פוליטיקה נבעו מעמדותיו בנושא מוסר. קונפוציוס טען שמערכת החוקים צריכה להתבסס על המוסר הטבעי של בני האדם, כלומר על נטיותיהם הטבעיות של הבריות. הוא התנגד לחוקים שאינם מתבססים על ההיגיון, ולחוקים שנאכפים בעיקר באמצעות פחד.
קונפוציוס טען שהציות לחוק צריך לנבוע מתחושת בושה, במובן חובה מוסרית. על פיו, כאשר אדם מרגיש אשמה כשהוא אינו מציית לחוק, העונש מגיע עוד לפני הפשע.
הנוסטלגיה והשאיפה לעבר רווחות מאוד בתורתו הפוליטית של קונפוציוס. הוא שאף לחזור לתקופת מנדט השמים, ולהביא שלום ושגשוג לעולם.
קונפוציוס אומנם תמך בשלטון הקיסרות הסינית אך בכתביו ניתן למצוא עדויות רבות להגבלות על השלטון, והדגיש את חשיבות ההנהגה הנכונה. קונפוציוס טען שאם הקיסר מנהיג כשורה, הצורך בפקודות מתמעט. קונפוציוס השווה בין יחסי קיסר-נתין ליחסי אב ובנו, ושם דגש על כבוד הדדי והתייעצות.
צ'י קאנג דזה שאל את קונפוציוס על ממשל. השיב קונפוציוס: "למשול זה לתקן. אם אתה דוגמה ליושר, מי יעז להיות לא ישר?".
מורשתו

הקונפוציאניזם, תורתו של קונפוציוס, היא אחת מהתורות החשובות ביותר בפילוסופיה המזרחית, וקונפוציוס נחשב עד היום לאחד מהפילוסופים הסינים החשובים ביותר, ואחד ממעצבי התרבות הסינית.
עם השנים דחק הקונפוציאניזם אסכולות פילוסופיות אחרות בסין, כמו המוהיזם והלגליזם, ונהיה לאסכולה העיקרית בסין ובמזרח בכלל. הקונפוציאניזם הפך במשך השנים לשילוב בין דת לאסכולה פילוסופית, ובמשך שנים רבות הוא נחשב ל"דת המדינה" בסין.
תלמידיו ותלמידי תלמידיו של קונפוציוס הפיצו ופירשו את דבריו, ועקב ההיקף והכלליות של דבריו הם פורשו בדרכים שונות. לדוגמה, טענתו של קונפוציוס כי טבע בני-האדם זהה בלידתם, פורשה על ידי מנג-דזה (מנציוס), שטבע האדם טוב מיסודו, ועל ידי שון-דזה שטבע האדם רע מיסודו.
כיוון שקונפוציוס היה מזוהה עם תפיסת "חינוך לכל", לאחר ימיו, עם התבססות הקונפוציאניזם, גישה זו השפיעה יותר ויותר על החינוך המקובל בקיסרות הסינית. עצם הנגשת החינוך לעוד שכבות אוכלוסייה מלבד האליטה היא חלק מהגורמים שהובילו בהדרגה לכך שהחינוך בסין החל להתבדל מזה של המזרח התיכון – שהיה המתקדם יותר בתקופות מוקדמות יותר – בכך שתלמידים יכלו להתקבל למשרות הפקידות על בסיס יכולותיהם, ולא על בסיס מעמדם של ההורים.
באלף השני לספירה, החכמים הנאו-קונפוציאנים העמיקן את דרכו של קונפוציוס ופירשוה באופן מטפיזי תוך זיקה כלשהי לדאואיזם ובודהיזם, אליהם באופן כללי התנגדו. ג'ו שי פירש את הכתבים הקונפוציאנים הקדומים, כונן את ארבעת הספרים כספרי היסוד של הקונפוציאניזם, וממנו ואילך הנאו-קונפוציאניזם היה לפרשנות המקובלת ביותר לדרכו של קונפוציוס. מחשבתו של קונפוציוס החלה גם להתפשט לעולם המערבי הודות לפעולתם של ראשוני הסינולוגים. בלט במיוחד מיקלה רוג'רי, מיסיונר איטלקי שתרגם את ארבעת הספרים ללטינית.
במאה ה-20, בעקבות המהפכה התרבותית של מאו דזה-דונג, הקונפוציאניזם נאסר בסין כמתנגד למרקסיזם, והוא הפסיק להיות הזרם העיקרי בסין. למרות זאת, מאז 2012 החלה בסין התעניינות מחודשת בקונפוציאניזם. מכל מקום, במאה השנים האחרונות הקונפוציאניזם נלמד באופן נרחב על ידי סינולוגים מערביים ומזרחיים כאחד.
קברו של קונפוציוס בצ'ופו הפך לאתר תיירות תרבותית, ואף מוקד עלייה לרגל עבור רבים. כיום פועלים למעלה מ-2,000 מקדשים קונפוציאניים ברחבי סין.
מכון קונפוציוס הוקם על שמו וזכרו של קונפוציוס, תחת משרד החינוך הסיני ובעל שלוחות ברחבי העולם כולו. המכון מספק תוכניות ללימודי התרבות והשפה הסינית, כולל התרבויות השונות הקיימות בה. בנוסף, מספק המכון מלגות לימודים מלאים חינם לתלמידים שונים מרחבי העולם.
ראו גם

מידות טובות
מנציוס
ג'ונג יואו
לקריאה נוספת

אמירה כץ (תרגום, מבוא והערות), מאמרות קונפוציוס, הוצאת מוסד ביאליק
כה אמר קונפוציוס, מסינית: אורי קפלן, איור: C.C. Tsai, פרפנצ'ה הוצאה לאור.
הערות שוליים

↑  Riegel 2012, online
↑  ג'ו שי, "צ'ו צו לו-יי, 19:2a
↑  Liu Wu-Chi, Confucius, His Life and Time, New Tork: Philosophical Library, 1955, עמ' 176
↑  "Confucius (Stanford Encyclopedia of Philosophy)". Plato.stanford.edu. Retrieved 2010-11-07.
↑  ספר המאמרות 19.5
↑  ספר המאמרות 20.3
↑  ספר המאמרות 15.3
↑  Lin Youtang, The Wisdom of Confucius, New York: Random House, 1938, עמ' 6
↑  ספר המאמרות 3.3
↑  ספר המאמרות 17.8
↑  Fung Yu-Lan, A History of Chinese Philosophy, London: George Allen & Unwin, 1952, עמ' 69
1 2  FUng Yu-Lan, The Spirit of Chinese Philosophy, London: Kegan Pual, Trench, Trubner, 1947, עמ' 17
↑  בלשון סינית המילים למשול (צ'נג - 政) ולתקן (צ'נג - 正) הן מילים נרדפות שמשמעותן גם ממשלה
↑  יונת אשחר, לומדים מההיסטוריה, באתר מכון דוידסון, ‏30 באוגוסט, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310545205171  PLWABN: 9810633322205606  BIBSYS: 7009259  BNC: 000040353  BNE: XX881775  BnF: cb11909957g (data)  CANTIC: a11062289  CiNii: DA00581694  GND: 118565036  ISNI: 0000 0001 2143 0614  LCCN: n80050515  LNB: 000002119  MusicBrainz: f392a00c-dfd7-4165-a031-468afcbbc5e3  NDL: 00622965  NKC: jn19981001645  NLA: 35030509  NLG: 89928  NLK: KAC199631156  NSK: 000001350  NTA: 070920664  RERO: 02-A003467160  SELIBR: 192466  SNAC: w63j3v50  SUDOC: 026952238  Trove: 1452080  ULAN: 500355288  VcBA: 495/12146  VIAF: 89664672   WorldCat (עם VIAF): 89664672 
ציור המאה ה-8 של קונפוציוס, מבוסס על ציור מקורי שאבד.
קברו של קונפוציוס
החופשה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ננסי מאיירס
 הופק בידי:  ננסי מאיירס
 תסריט:  ננסי מאיירס
 עריכה:  ג'ו הוטשינג 
 שחקנים ראשיים:  קמרון דיאז   קייט וינסלט   ג'וד לאו   ג'ק בלאק
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  דין קונדי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה, סרטי יוניברסל, רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בדצמבר 2006
 משך הקרנה:  138 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט חג המולד, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  $85,000,000
 הכנסות:  כ-$205,135,175 (ברחבי העולם)
 הכנסות באתר מוג'ו:   holiday
 www.the-holiday-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
החופשה (באנגלית: The Holiday) הוא סרט קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים ב-8 בדצמבר 2006, בבימויה של ננסי מאיירס ובכיכובם של קמרון דיאז, קייט וינסלט, ג'וד לאו וג'ק בלאק.
פרטי עלילה

אחרי שנים של קשר רומנטי לא יציב בין איריס (קייט וינסלט), בחורה בריטית כפרית, ובין ג'ספר בלום (רופוס סוול), שהוא גם קולגה שלה בעבודה, מודיע ג'ספר על אירוסיו לאשה שאתה בגד באיריס. לבה של איריס נשבר והיא מחליטה שעליה להתרחק מג'ספר ולהפסיק לחלוטין את הקשר הרומנטי ביניהם. היא מציעה את ביתה להחלפה באינטרנט, תמורת בית אחר, לתקופה של שבועיים, בה היא מקווה לשהות הרחק ולשכוח מג'ספר.
במקביל, אמנדה (קמרון דיאז), בחורה אמריקנית מלוס אנג'לס, מגלה שבן זוגה, אית'ן (אדוורד ברנס), בגד בה. היא זורקת אותו, אך מתקשה להתגבר על הפרידה, ולכן מחליטה לצאת לחופשה ולנסוע הרחק לזמן מה, כדי שלא להרגיש לבד בתקופת החגים. היא מתחברת לאתר החלפת הבתים, שם היא מתכתבת עם איריס, והשתיים מחליטות להחליף את בתיהן לתקופה של שבועיים.
איריס מתלהבת מאוד מביתה הענק והמאובזר של אמנדה בלוס אנג'לס, אך אמנדה לעומת זאת לא נהנית מאווירת הכפר המנומנמת, ומחליטה לשוב הביתה יום למחרת בואה. אך בלילה מתדפק על דלתה גרהאם (ג'וד לאו), אחיה הגדול של איריס, כשהוא בגילופין לאחר שחזר מבילוי בפאב השכונתי. הוא מספר לאמנדה כי אחותו מלינה אותו לפעמים בביתה, לאחר שהוא שותה בפאב הסמוך לביתה, מפני שאינה רוצה שינהג שיכור הביתה. אמנדה מרשה לו להישאר, מה שמוביל ללילה רומנטי משותף, שבעקבותיו היא מחליטה להישאר בכל זאת באנגליה.
בינתיים, בלוס אנג'לס, איריס מרוצה מהמרחק ומהבית. היא פוגשת את מיילס (ג'ק בלאק), בחור שעובד עם אמנדה בחברה להפקת פסקולים, ובין השניים נרקמת ידידות שהופכת בהמשך לאהבה רומנטית. במקביל נתקלת איריס בקשיש ארתור אבוט (אלי וולך), שהיה פעם תסריטאי מוערך בהוליווד, וכיום מתגורר סמוך לביתה של אמנדה. איריס נקשרת לארתור ומחליטה לעזור לו לשקם את עצמו ולהיכנס לכושר, על מנת להגיע לערב הוקרה שמתכננים לכבודו. ארתור, שבהתחלה מסרב להגיע לאירוע, בשל צניעותו ובשל חששו להיראות כצל לימי תפארתו, משתכנע לבסוף, ומגיע מלא גאווה אל הערב שתוכנן עבורו.
באותו הזמן באנגליה, לאחר לילה רומנטי אחד וכמה ימי בילויים, מחליטה אמנדה להפתיע את גרהאם בביתו. כאשר היא מגיעה היא מופתעת לגלות שהנשים מהן קיבל גרהאם שיחות במהלך הימים האחרונים, אוליביה וסופי, הן לא אחרות מאשר שתי בנותיו הקטנות. היא מגלה שהוא אלמן ושתי בנותיו נקשרות אליה .
לבסוף, איריס משתחררת מאהבתה לג'ספר, נפרדת ממנו סופית ומתחילה קשר רומנטי עם מיילס. אמנדה מתאהבת בגרהאם, האהבה האמיתית הראשונה שלה ומשתחררת מהדפוסים הנוקשים שלפיהם נהגה לחיות.
צוות השחקנים

| שחקנ/ית | דמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| קמרון דיאז | אמנדה וודס | בחורה מלוס אנג'לס המנהלת חברה מצליחה להפקת טריילרים. מחליפה דירה עם איריס. |
| קייט וינסלט | איריס סימפקינס | בחורה מכפר קטן באנגליה העובדת ככתבת בדיילי טלגרף. מחליפה דירה עם אמנדה. |
| ג'וד לאו | גרהאם סימפקינס | אחיה הגדול של איריס. אלמן ואב לשתי בנות שעובד כעורך ספרים. מתאהב באמנדה. |
| ג'ק בלאק | מיילס דומנוט | מלחין לסרטים הוליוודים ועובד יחד עם אמנדה. מתאהב באיריס. |
| אלי וולך | ארתור אבוט | שכן של אמנדה. תסריטאי מפורסם מתקופת הזהב של הוליווד אשר איריס מתיידדת איתו. |
| אדוורד ברנס | אית'ן איברס | בן זוגה של אמנדה בהתחלה. נפרדו לאחר שניהל רומן. |
| רופוס סוול | ג'ספר בלום | קולגה של איריס והאקס שלה שבגד בה עם בחורה אשר לה הוא מתארס. |
| שאנין סוסאמון | מאגי | שחקנית קולנוע ובת זוגו של מיילס שלאחר מכן בוגדת בו. |
| ג'ון קרסינסקי | בן | עובדיה של אמנדה בחברה להפקת טריילרים. |
| קתרין האן | בריסטול | עובדיה של אמנדה בחברה להפקת טריילרים. |
| שרה פאריש | האנה | קולגה של איריס וחברתה הטובה. |
| לינדזי לוהן | עצמם | מופיעים כהופעת קמאו ללא קרדיט בסצנה קצרה כשחקנים בטריילר לסרט בדיוני בשם "תרמית", אשר אמנדה ועובדיה צופים לאחר שערכו אותו. |
| ג'יימס פרנקו | עצמם | מופיעים כהופעת קמאו ללא קרדיט בסצנה קצרה כשחקנים בטריילר לסרט בדיוני בשם "תרמית", אשר אמנדה ועובדיה צופים לאחר שערכו אותו. |
| אודט אנאבל |  | מגלמים זוג מתנשק בסרטון אשר מיילס עורך בסצנה הפותחת של הסרט. |
| אלכס או'לאפלין |  | מגלמים זוג מתנשק בסרטון אשר מיילס עורך בסצנה הפותחת של הסרט. |
| דסטין הופמן |  | מופיע כהופעת קמאו ללא קרדיט כגבר בחנות בלוקבסטר. |
אנדרו ויליאם מלון

אנדרו ויליאם מלון (באנגלית: Andrew William Mellon‏; 24 במרץ 1855 – 26 באוגוסט 1937) היה בנקאי, איש עסקים ותעשיין שכיהן בתפקידים שונים בממשל האמריקאי ובהם שגריר ארצות הברית בבריטניה ומזכיר האוצר של ארצות הברית מה-4 במרץ 1921 עד ה-29 בפברואר 1932.
ראשית חייו

מלון נולד בפיטסבורג. אביו היה בנקאי ממוצא סקוטי-אירי. הוא למד באוניברסיטה של פיטסבורג ועזב לפני שסיים את התואר שלו.
מגיל צעיר, מלון התמחה בכספים. ב-1872 הפך את עסקי הפחם והעץ של אביו לרווחיים. ב-1880 הצטרף לבנק של אביו, וכעבור שנתיים הפך לבעלים של הבנק. הוא היה אחד מהאנשים העשירים ביותר בכל ארצות הברית, וכמות המס ששילם הייתה השלישית בגודלה, כשרק ג'ון ד. רוקפלר והנרי פורד שילמו יותר מס ממנו. בתפקידו כשר האוצר, הונו הוערך בכ-300–400 מיליוני דולרים.
מזכיר האוצר

מלון מונה לתפקיד מזכיר האוצר בידי וורן הרדינג עם הפיכתו לנשיא ב-1921. הוא נשאר בתפקיד כמעט אחת-עשרה שנים, גם תחת הנשיאים קלווין קולידג' והרברט הובר.
הרדינג קרא לרפורמה במערכת המס, העלאת מכסי המגן, עדכון מסי המלחמה ויצירת מערכת תקציב פדרלית, עקרונות בהם מלון תמך. הוא היה רפובליקני שמרן, ולא אהב את ההוצאה הממשלתית הגבוהה ללא מקורות הכנסה או חסכונות. הוא הגיע להסכמים עם מדינות אירופה בנוגע לחובות מימי מלחמת העולם הראשונה. ב-1931, טען שגרמניה לא תבצע שמיטת חובות.
מזכיר האוצר > תוכנית מלון

אחת ממטרותיו הגדולות של מלון הייתה להקטין את החוב מימי המלחמה. לכן הוא נאלץ להגדיל הכנסות ולהקטין הוצאות. הוא האמין ששיעורי מס גבוהים מדי עודדו התחמקות ממס, ושהורדת מיסים תועיל דווקא לעלייה בהכנסות עקב עליה בתשלומים, ותגביר את ההשקעות בעסקים. תוכניתו כללה ארבע נקודות עיקריות:
הורדת מס ההכנסה המרבי מ-77% ל-24%.
הורדת מיסים על הכנסות נמוכות מ-4% לחצי אחוז בלבד.
הפחתת מס על נכסים כדי למנוע התחמקות ממס.
חיסכון בהוצאות: פיטורי עובדים ממשלתיים, קיצוץ בגודל השטרות כדי לחסוך בדיו ובניירות.
מלון עדיין תמך במס הכנסה פרוגרסיבי, אולם טען ששיעור מס של 25% או פחות יעודד את העשרים לשלם. המס המרבי ירד מ-73% ל-58% ב-1922, ל-50% ב-1923, 46% ב-1924, 25% ב-1925, ול-24% ב-1929. גם מיסים על הכנסות נמוכות יותר ירדו בהתאם.
ב-1926 באו 65% מההכנסה ממסים מהכנסות של 300,000 דולר ומעלה, לעומת 20% בלבד ב-1921. נטל המס על השכבות הנמוכות צנח.
מלון הפחית את החוב הציבורי משיא של שלושים ושלושה מיליארד דולרים ב-1919 ל-16 מיליארד ב-1929, אולם השפל הגדול הוביל שוב לעלייה בחוב. שיעור המס המרבי עלה ל-80% ב-1935 והממשלה העלתה מיסים כדי לפצות על אובדן ההכנסה.
תוכנית המס חיזקה את מעמד העירוניים לעומת הכפריים. רפובליקנים מאזורים חקלאיים, כמו הדרום, המערב והמערב-התיכון, התנגדו לתוכנית כיוון שהתנגדו לעליית כוח העיר. מלון האמין שקיצוץ במס לעשירים יעזור לכלכלה יותר מנטל מס גבוה.
מזכיר האוצר > השפל הגדול

עם תחילת השפל איבד מלון מהפופולריות שלו. הוא התנגד למעורבות ממשלתית, וטען שיש להותיר לשוק לנקות את עצמו. הנשיא הובר התנגד לכך וניהל מדיניות של מעורבות ממשלתית.
את רוב הזמן בין 1929 ל-1931, הקדיש מלון לגביית חובות מימי המלחמה. הוא הואשם שהייתה לו מניה בארגון שמכר אלכוהול. מלון טען שאת המניות הוא מכר לפני מינויו לתפקיד מזכיר האוצר.
מזכיר האוצר > הליכים להדחתו

בינואר 1932, 25,000 גברים מובטלים מפנסילבניה ("צבא קוקס") צעדו לוושינגטון כדי למחות בפני הקונגרס והובר להתחיל בתוכנית עבודה. הובר, מחשש לאלימות מצד הקומוניסטים, הורה על חקירה. החקירה גילתה כי מלון מימן את הצעדה. לא ידוע מה היו המניעים שלו, אולם האירוע פגע קשות בהובר. בינואר 1932, חברי קונגרס תומכי רוזוולט קראו להתפטרות של מלון. מלון קיבל כתב מינוי כשגריר בבריטניה והתפטר בפברואר. לאחר שנה, הוא פרש מהחיים הפוליטיים.
מותו

ב-1935, ממשל רוזוולט (ששנא את מלון בגלל השקפתו הכלכלית) האשים את מלון בהעלמת מס. לאחר שנתיים, ולאחר מותו של מלון, הוא זוכה מכל האישומים.
מלון מת ב-26 באוגוסט 1937.
רחוב יפו

ערך זה עוסק ברחוב בירושלים. אם התכוונתם לדרכים אחרות בשם זה, ראו .
| --- | --- |

רחוב יפו
 מידע כללי
 על שם:  הדרך מהעיר ליפו
 מיקום
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  מרכז העיר
 
 קואורדינטות:  31°47′11″N 35°12′36″E﻿ / ﻿31.78644167°N 35.21010833°E﻿ / 31.78644167; 35.21010833
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב יפו הוא רחוב מרכזי בירושלים, בעל היסטוריה רבת שנים. ראשיתו בדרך יפו, הציר דרכו היו יוצאים מן העיר העתיקה של ירושלים, מערבה לכיוון העיר יפו ששימשה כעיר הנמל של ירושלים.
במשך עשרות שנים במאה ה-19 ובמאה ה-20 היה הרחוב רחובה הראשי של ירושלים שמחוץ לחומות ומרכז העסקים הראשי (מע"ר) שלה. עם השקת הרכבת הקלה בירושלים בראשית העשור השני של המאה ה-21, נותר הרחוב כציר תחבורה ראשי בעיר.
הרחוב חוצה את העיר ממזרח למערב. תחילתו בשער יפו שבחומת העיר העתיקה, דרך מרכז העיר, ועד צומת היציאה מירושלים בשדרות ויצמן. לאורך הרחוב כמה כיכרות ואתרים ידועים של העיר, בהם: כיכר צה"ל, כיכר ספרא, כיכר ציון, כיכר הדוידקה, צומת יפו-המלך ג'ורג' (צומת האיקסים), התחנה המרכזית, וכן דרכי גישה למדרחוב העירוני - מדרחוב בן-יהודה וכן לשוק מחנה יהודה. לכל אורכו מצויים מאות חנויות ובתי עסק שונים.
מאז 2007 חלק מרחוב יפו הוא המדרחוב הארוך בישראל, באורך כקילומטר וחצי, בין כיכר צה"ל לשוק מחנה יהודה.
עקב התמורות הרבות שחלו ברחוב לאורך השנים כתב עליו האדריכל וחוקר ירושלים דוד קרויאנקר כך: ”במשך כ-150 שנה מהווה עקומת העליות והמורדות בתולדות רחוב יפו בבואה נאמנה של תהליכי שגשוג והידרדרות, בירושלים בכלל ובמרכז העיר בפרט.”