הומו ארקטוס
גילוי וסיווג > מאובני "אדם פקין"

מאובני ארקטוס מסין התגלו לראשונה ב-1921 על ידי הגאולוג השוודי יוהאן גונאר אנדרסון (אנ') והפלאונטולוג האמריקני וולטר גריינג'ר. הם ביקרו באזור בייג'ינג ("פקין" בהגייה שהייתה מקובלת במערב) במטרה מוצהרת לגלות מאובנים, ומקומיים כיוונו אותם למחצבה סמוכה בגבעת לונְגְגוּשָׁאן (Longgushan) בסמוך לכפר ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן (בסינית 周口店, באנגלית Zhoukoudian או "צ'וקוטיין" Choukoutien). הפירוש המילולי של השם לונְגְגוּשָׁאן הוא "גבעת עצמות הדרקון" ("עצמות דרקון" ו"שיני דרקון" הם כינויים נפוצים בסין למאובנים, אשר על-פי המסורת הסינית ניחנים בסגולות ריפוי פלאיות). על פי הסיפורים, הבחין אנדרסון בשברי קוורץ שאינם שייכים לאזור מבחינה גאולוגית, וניחש מיד שהם הובאו למקום על ידי בני אדם קדומים, אולם החפירות שלהם במקום העלו בתחילה רק מאובנים של שיני אדם.
האנטומאי הקנדי דייווידסון בלק (Davidson Black), ששמע על הממצאים והתלהב, הצליח להשיג מלגה מקרן רוקפלר לביצוע חפירה מאורגנת יותר במקום, וממצאים משמעותיים החלו להיחשף החל משנת 1929. בסך הכול התגלו כמה עשרות פרטים עד 1937, מתוכם 14 גולגולות חלקיות, 11 לסתות תחתונות, חלקי שלד שונים, שיניים רבות וכן אלפי כלי-אבן מסותתים מהתרבות האשלית. מאובנים אלו, שהוחזקו במוזיאון בבייג'ינג, היו מקור גאווה לאומית לסינים בשל היותם ראיה לקיום קדום של בני-אדם בסין, והם קיבלו בתחילה את השם המדעי "סינאנתרופוס פקיננסיס" ("אדם סיני מפקין" = Sinanthropus pekinensis).
בלק חקר את המאובנים עד פטירתו בטרם-עת ב-1934, ואחרי-כן הם תוארו בפירוט על ידי האנטומאי היהודי-גרמני פרנץ ויידנרייך (Franz Weidenreich) ועוזרתו לוסיל סוואן, שגם הכינו מהם העתקי גבס ברמת דיוק גבוהה מאוד. ב-1941, בעת הפלישה היפנית לסין, נארזו המאובנים המקוריים ונשלחו למוזיאון האמריקני לתולדות הטבע על מנת להגן עליהם, ואולם במהומה ובערפל הקרב הם נעלמו, ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלם, אף שהנשיא ריצ'רד ניקסון הורה בזמנו על חקירה מיוחדת בתקווה להשיבם כמחווה דיפלומטית בעת ביקורו המפורסם בסין בשנת 1972. מאובנים אלו מוכרים כיום רק מן ההעתקים והתיאורים המצוינים של ויידנרייך, ואין חולקים על דעתו של ארנסט מאייר שהם שייכים למין הומו ארקטוס.
נפח המוח הממוצע של גולגולות ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן הוא 1,043 סמ"ק. אף אחת מהגולגלות איננה מושלמת לחלוטין, אך הן דומות מאוד וכל חלק מהן נמצא במספר גולגולות, כך שוויידנרייך היה מסוגל לשחזר על פיהן מודל שלם של גולגולת טיפוסית. מודל זה לא התחשב בהבדלים הקלים שבין גולגולות זכרים ונקבות, ולאחרונה הציג הפלאואנתרופולוג האוסטרלי איאן טאטרסאל שחזור משופר מעט המסתמך רק על הגולגולות הנחשבות לזכרים. התיארוך של מאובני ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן היה בעייתי במשך שנים רבות, ולרוב הוערך ב-500 אלף עד 230 אלף שנים לפני זמננו, אך בשנת 2009 מחקר חדש בשיטה הרדיומטרית אלומיניום-26/בריליום-10 קבע את גיל השכבות בהן התגלו המאובנים העתיקים יותר ל-780 אלף עד 680 אלף שנה, ואת גיל השכבות הצעירות יותר ל-500 אלף עד 400 אלף שנה.
מאז אובדן מאובני אדם פקין המקוריים, התגלו מאובני ארקטוס נוספים בג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן ובמספר אתרים נוספים ברחבי סין, כמו חֶשְׂייֵן (Hexian), לָאנְטְייֵן (Lantian) ונאנג'ינג, וכן במערת תאם חויין (Tham Khuyen) שבצפון וייטנאם. מרפאים ורוקחים מסורתיים בסין נוהגים עד היום לטחון מאובני אדם ומאובנים אחרים לאבקה הנמכרת במחיר גבוה בשל סגולות ריפוי פלאיות המיוחסות לה. מספר מאובנים סיניים ניצלו מגורל זה ברגע האחרון, כאשר נרכשו בחנויות רפואה ובשווקים, ולעיתים אף כיוונו המוכרים את החוקרים לאתרים עשירים בממצאים פלאונטולוגים.
בשנת 2022 התגלו שרידיו של הומו ארקטוס במחוז חוביי שבסין, בין השרידים גולגולת שלמה במצב שימור מעולה.