stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיג'מות
בעקבות הסדרה > סדרות בת

הפיג'מות בקפה קר סול - מיני-סדרה בהפקת טדי הפקות, ששתי עונותיה (2007–2008) מנו 49 פרקים באורך 5 דקות ושודרו בערוץ HOT Games. סדרה זו מתארת את חייהם של הפיג'מות כמלצרים בבית קפה שבבעלותו של דובל'ה (קובי פרג').
הפיג'מות במופע של דובל'ה (2009) - סדרת בת ל"קפה קר-סול" ובמרכזה דמותו של דובל'ה ומתרחשת מאחורי הקלעים של תוכנית האירוח של דובלה. שודר בערוץ HOT Games.
מנדלבאום בלש פרטי - שודרה בערוץ הילדים בעונה הראשונה ובלוגי בעונה השנייה, בסדרה גרי עבד כבלש במשרד חקירות פרטי משלו.
בעקבות הסדרה > איחוד בבידוד

ב-14 באפריל 2020 הועלה סרטון לערוץ היוטיוב של עודד פז בשם "הפיג'מות - איחוד בבידוד". הסרטון הופץ בעקבות הסגר החלקי בישראל כחלק מהמאבק במגפת הקורונה. הוא נערך כוועידת וידאו בין כל חברי הלהקה לדורותיה וכן גם את גרי ורובי דואניאס.
בעקבות הסדרה > עודד פז והקסדות

בשנת 2021 השיק עודד פז מופע המציג שירים ומערכונים מתוך הסדרה, בהפקתו ועיבודו של ישי סוויסה. מופע הבכורה התקיים ב-28 באוקטובר לאחר פרישתו מערוץ הילדים אחרי 18 שנה. בהופעות מנגנת להקה חיה ("הקסדות" כאזכור ללהקת הקסדות שקדמה לפיג'מות לפני מעברם לתל אביב בעת שגרו בנתניה) ומופיעים שלל אמנים אורחים, כגון אילן רוזנפלד, יניב פולישוק, דנה פרידר, יוני בלוך, אלונה טל, טל שגב, גיא מזיג, לי בירן, עדן מאירי, טל מוסרי, ג'קו אייזנברג, רוני דואני ועוד.
סקירת הסדרה > עונות

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 23 | 23 | 6 ביולי 2003 | 31 ביולי 2003 |
|  | 2 | 19 | 19 | 28 במרץ 2004 | 2 במאי 2004 |
|  | 3 | 20 | 20 | 1 ביולי 2004 | 27 ביולי 2004 |
|  | 4 | 25 | 25 | 13 באוגוסט 2006 | 17 בספטמבר 2006 |
|  | 5 | 36 | 36 | 1 בספטמבר 2008 | 27 באוקטובר 2008 |
|  | 6 | 25 | 25 | 1 בספטמבר 2010 | 10 באוקטובר 2010 |
|  | 7 | 25 | 25 | 1 בספטמבר 2011 | 9 באוקטובר 2011 |
|  | 8 | 25 | 25 | 19 במאי 2013 | 30 ביוני 2013 |
|  | 9 | 25 | 25 | 4 בינואר 2015 | 15 בפברואר 2015 |
סקירת הסדרה > פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 199 | 1 | פרק אמריקאי | רובי דואניאס | רובי דואניאס וקובי פרג' | 4 בינואר 2015    |
| 200 | 2 | הפרק ששפרה באה | רובי דואניאס | קובי פרג' ואילן רוזנפלד | 5 בינואר 2015    |
| 201 | 3 | הקוסם מארץ עוץ | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 6 בינואר 2015    |
| 202 | 4 | הפסקת החשמל הגדולה | רובי דואניאס | רובי דואניאס וימית סול | 7 בינואר 2015    |
| 203 | 5 | צמחוני נגד מנדלבאום - חלק ט' | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 11 בינואר 2015    |
| 204 | 6 | רדיו צנרת | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 12 בינואר 2015    |
| 205 | 7 | תולדות האומנות | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 13 בינואר 2015    |
| 206 | 8 | הרשימה | רובי דואניאס | יובל סגל | 14 בינואר 2015    |
| 207 | 9 | גרסת כיסוי | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 18 בינואר 2015    |
| 208 | 10 | מפולי שלג | רובי דואניאס | רובי דואניאס וימית סול | 19 בינואר 2015    |
| 209 | 11 | התא | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 20 בינואר 2015    |
| 210 | 12 | זה לא מופרך | רובי דואניאס | אילן רוזנפלד ויובל סגל | 21 בינואר 2015    |
| 211 | 13 | עצת אחינועם | רובי דואניאס | רובי דואניאס וימית סול | 22 בינואר 2015    |
| 212 | 14 | נאג'יג'וס | רובי דואניאס | אילן רוזנפלד ועודד פז | 26 בינואר 2015    |
| 213 | 15 | עלייתו ונפילתו של מני פירה | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 27 בינואר 2015    |
| 214 | 16 | המבורגרוני | רובי דואניאס | רובי דואניאס ויניב פולישוק | 28 בינואר 2015    |
| 215 | 17 | ג'ורה מכה שנית | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 1 בפברואר 2015    |
| 216 | 18 | סינדרום ירושלים | רובי דואניאס | רובי דואניאס וימית סול | 2 בפברואר 2015    |
| 217 | 19 | שנקל | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 3 בפברואר 2015    |
| 218 | 20 | אומ-ללה | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 4 בפברואר 2015    |
| 219 | 21 | פספוסי פספוסים | רובי דואניאס | רובי דואניאס | 8 בפברואר 2015    |
| 220 | 22 | מוזות | רובי דואניאס | רובי דואניאס וימית סול | 9 בפברואר 2015    |
| 221 | 23 | רדיו צנרת - הסרט | רובי דואניאס | רובי דואניאס ואלי דראי | 10 בפברואר 2015    |
| 222 | 24 | הלחשן | רובי דואניאס | עודד פז ויובל סגל | 11 בפברואר 2015    |
| 223 | 25 | התנשאי לי? | רובי דואניאס | עודד פז ויובל סגל | 15 בפברואר 2015    |
הערות שוליים

↑  פיג'מות שרות, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2003
↑  עודד פז - הערוץ הרשמי, הפיג'מות - איחוד בבידוד, ביוטיוב, ‏14 באפריל 2020
↑  הללי שפנצר‏, "אני באתי בשביל המוזיקה!", צעק עודד פז על הבמה. אלא שהקהל בא מסיבה אחרת, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2021
| הפיג'מות |
| --- | --- | --- |
| להקת הפיג'מות | אילן • אלונה • דנה • ימית • נתן • עודד • קובי |  |
| דמויות נוספות | גרי מנדלבאום • רוני • גברת ברכה קירשנברג • מר לטין • שמעון צמחוני • בדש השטן • רובי דואניאס • שייקה פולי וגברי •  אלברט השיפוצניק |  |
| סדרות בת | הפיג'מות בקפה קר סול • הפיג'מות במופע של דובל'ה • מנדלבאום בלש פרטי |  |
| יוצרים ותסריטאים | יוני גרא • רובי דואניאס • אלי דראי • אורי הלוי • אריק זילברמן • דודו ירדני • טמירה ירדני • יובל סגל • עודד פז • קובי פרג' • יואב צפיר • אלעד קוריש • חן קלימן • איציק קריחלי • אילן רוזנפלד |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: –  2009: חצויה | פרס נבחרי הילדים לסדרת השנה   2003: הפיג'מות   2010: הפיג'מות | הבא: 2004: אדומות  2011: אליפים |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2005: שלישיית מה קשור | פרס נבחרי הילדים למצחיקן השנה   2008–2010: הפיג'מות  | הבא: 2011–2012: אורי חזקיה |
מלחמת ששת הימים

ערך זה עוסק במלחמה בין ישראל למדינות ערב בשנת 1967. אם התכוונתם למלחמת ששת הימים האבחזית, ראו .
מלחמת ששת הימים היא מלחמה שפרצה בבוקר יום 5 ביוני ונמשכה עד 10 ביוני 1967 (כ"ו באייר – ב' בסיוון ה'תשכ"ז), בין ישראל לבין מצרים, ירדן וסוריה, שנעזרו במדינות ערביות נוספות כגון עיראק, לבנון, ערב הסעודית ועוד. המלחמה הסתיימה בניצחון מובהק של ישראל.
המלחמה פרצה לאחר תקופת ההמתנה המתוחה, שהחלה עם חסימת מצרים את מצרי טיראן לשיט ישראלי. במהלך תקופת ההמתנה נעשו כמה ניסיונות להגיע לפתרון דיפלומטי למשבר. בתום ההמתנה, פתחה ישראל במלחמה במבצע מוקד שבו הושמד חיל האוויר המצרי, וישראל זכתה ביתרון ראשוני אדיר.
במהלך המלחמה כבשה מדינת ישראל מידי מצרים את סיני ורצועת עזה, מידי סוריה את רמת הגולן ומידי ירדן את יהודה ושומרון ובכללם מזרח ירושלים. סך כל השטח שנכבש היה גדול פי שלושה משטחה של מדינת ישראל לפני המלחמה.
השלכות המלחמה בתחומי הפוליטיקה הפנימית של המדינות שהשתתפו בה, הגאוגרפיה המדינית, הכלכלה האזורית, הגאופוליטיקה ומהלך המלחמה הקרה מרחיקות לכת וממושכות.
הרקע למלחמה

מצרים ושותפותיה הערביות עשו צעדים רבים שאיימו על הביטחון והכלכלה של ישראל. הן גירשו את כוח החירום של האומות המאוחדות מסיני, חסמו את מצרי טיראן לשיט ישראלי, הכפיפו לפיקוד צבאי מצרי את צבאות סוריה וירדן וחילות משלוח עיראקים וסעודים. מצרים הזרימה יחידות צבא רבות לחצי האי סיני, וריכוז הצבא המצרי בחצי האי סיני יצר איום, שאילץ את ישראל לגייס את כוחות המילואים שלה, תוך פגיעה קשה בפעילות המשקית. כניסת כוחות עיראקיים לירדן, בדרכם לגדה המערבית, יצרה איום לחלוקת שטחה של ישראל לשניים על ידי תקיפת "מותניה הצרות" – רצועת החוף באזור נתניה שחיברה את צפונה עם דרומה.
הרקע למלחמה > המצב הפנימי במדינות ערב

מלחמת סיני הסתיימה בתבוסה של הכוחות המצריים, אך ברית המועצות וארצות הברית הפעילו לחץ כבד על ישראל לסגת מחצי האי סיני. ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, הסכים, בעקבות הלחץ של שתי המעצמות, לפנות את חצי האי סיני ורצועת עזה בתהליך שהסתיים במרץ 1957, אך הודיע שסגירה של מצרי טיראן לשיט ישראלי תהווה עילה למלחמה. ארצות הברית התחייבה לדאוג להבטחת חופש המעבר של ישראל במצרי טיראן. כוח חירום בינלאומי של האו"ם הוצב בצד המצרי של הגבול עם ישראל ובשארם א-שייח' וכתוצאה מכך נשאר נתיב השיט במפרץ אילת פתוח לשיט הישראלי.
בשנות ה-60 חלה התדרדרות ביחסי ישראל עם שכנותיה הערביות. בינואר 1964 התכנסה ועידת הפסגה הערבית הראשונה והתקבלו בה שלוש החלטות חשובות:
הטיית מקורות נהר הירדן.
הקמת מפקדה ערבית משותפת, שתעצים את כוחן הצבאי של מדינות ערב.
הקמת הארגון לשחרור פלסטין, אש"ף. ב-1965 החל אש"ף, בתמיכה סורית, לבצע פעולות חבלה וטרור נגד ישראל.
בספטמבר 1962 הודח מוחמד אל-בדר, המלך הטרי של צפון תימן בהפיכה צבאית יזומה על ידי מהפכנים, שראו את הדגם שלהם במהפכת הקצינים החופשיים המצרית, והחלה מלחמת האזרחים של צפון תימן בין תומכי המלך, שזכו לעזרת ערב הסעודית, ירדן ובריטניה ובין תומכי ההפיכה. מצרים תמכה במהפכנים ושלחה יחידות מצבאה לסייע להם. הימצאות חלק מהצבא המצרי בתימן הרחוקה חיזק בישראל את הביטחון שמצרים לא עומדת לצאת למלחמה נגדה, למרות הנאומים המתלהמים של מנהיגיה. כדי שהכוחות המצריים (כמעט שליש מהצבא המצרי) יישארו רתוקים בתימן, גם ישראל סייעה למלוכנים בהצנחת אספקה (מבצע רוטב).
הרקע למלחמה > מהלכים מוקדמים

ב-23 בפברואר 1966 תפס את השלטון בסוריה פלג של קצינים סורים צעירים בעלי מדיניות אנטי מערבית בראשותו של סלאח ג'דיד, וכונן את משטר הנאו-בעת׳. המשטר החדש פנה לכיוון ברית המועצות וחיפש תמיכה וסיוע במצרים. ח׳אלד בקדש, המנהיג הגולה של המפלגה הקומוניסטית הסורית, שב לארצו, ולממשלה צורף, על בסיס אישי, שר קומוניסטי. המשטר החדש הזדהה עם הפלג הסיני בעולם הקומוניסטי ושאף להיות "קובה של המזרח התיכון".
מצרים, שבזיכרון מנהיגיה עדיין היה טרי פירוק רע"ם, לא נחפזה להושיט סיוע לסוריה. יתר על כן, סוריה ומצרים היו חלוקות בגישתן לדרך ההתמודדות מול ישראל. מצרים טענה שצריך לבנות כוח ערבי מאוחד, להגיע לעליונות צבאית מול ישראל, למצוא חלון הזדמנויות מדיני ואז לתקוף אותה ולהשמיד אותה, אך אין לפתוח במלחמה לפני שהתקיימו התנאים אלו. נאצר עצמו אמר: "מי שרוצה מלחמה חייב להכין ולהתכונן, אחרת הוא בוגד במולדתו ובעמו". הסורים גרסו שצריך לנהל מלחמת גרילה ממושכת שתביא להתמוטטות ישראל, דוגמת מלחמת אלג'יריה, ולשם כך תמכו באש"ף. שר החוץ הסורי, אבראהים מאח'וס, הכריז: "אנו מאמינים במלחמת השחרור העממית. זה הפתרון היחיד. מלחמות השחרור של אלג'יריה ווייטנאם מהוות דוגמאות טובות ביותר".
בין ישראל ובין סוריה, תחת הממשל החדש, היו שלושה מוקדי מתיחות: הסכסוך על הטיית מקורות הירדן, הסכסוך על הקרקעות של האזור המפורז, והתמיכה הסורית בפעולות חבלה נגד ישראל. סביב מוקדים אלה עלתה המתיחות בהתמדה, תוך סכנה של הידרדרות למלחמה.
הרקע למלחמה > מהלכים מוקדמים > המעורבות הסובייטית

ברית המועצות, במסגרת המלחמה הקרה, שאפה להקים כוח ימי צבאי בים התיכון שיאזן את הצי האמריקאי ששהה בו. לתחזוקו של כוח כזה נזקקה ברית המועצות לנמלים מארחים ולבסיסי לוגיסטיקה ביבשה. המדינות הקומוניסטיות השוכנות לחופי הים התיכון, יוגוסלביה ואלבניה, לא הביעו נכונות לכך. לכן בחיפושיה אחר נמלים מארחים, הגיעה ברית המועצות למצרים ולסוריה, שהסכימו לכך וקיבלו בתמורה תמיכה מדינית וסיוע צבאי וכלכלי.
קובעי המדיניות בברית המועצות הגיעו כנראה למסקנה שמתיחות גוברת בין ישראל ובין ארצות ערב תשרת את האינטרסים שלהם – ארצות ערב יזדקקו לנשק הסובייטי ולתמיכתה בזירה הבינלאומית ומתיחות זו תערער את המשטרים הערבים הפרו-מערביים.
ברית המועצות תמכה במשטר הסורי החדש (האגף השמאלי של מפלגת הבע'ת הסורית), שתפס את השלטון ב-23 בפברואר 1966, ויצאה במתקפת תעמולה נגד ישראל. ב-2 במאי 1966 נחתם בין ברית המועצות ובין סוריה הסכם צבאי, והדבר פורסם ברבים. בתגובה פרסמה ישראל, ב-19 במאי, ידיעות על אספקת מטוסים וטנקים אמריקאיים לצה"ל. ב-3 במאי 1967 העבירה ברית המועצות דיווח כוזב לקע"מ על הערכות כוחות ישראליים בעוצמה של 14 חטיבות על גבול סוריה בכוונה לתקוף ב-17 במאי. השגריר הסובייטי בישראל סירב להזמנה לסייר בגליל העליון ולהיווכח שלא היו דברים מעולם. הדיווח עורר אצל נאצר חשש שמתקפה שכזו עלולה לפגום במעמדו באזור ולסחוף אותו למלחמה שלא הוא יקבע את עיתויה, או לחלופין השתלב בתוכניותיו התוקפניות והוא הזדרז לנצל את ההזדמנות אף על פי שקציניו עדכנו אותו שאין ממש בדיווח ואפילו סוריה לא העמידה את כוחותיה בכוננות. נאצר ריכז כוחות צבא בסיני.
ברית המועצות חיזקה את יחסיה גם עם מצרים – באמצע מאי הגיעה למצרים משלחת סובייטית רמת דרג בראשות ראש ממשלת ברית המועצות, אלכסיי קוסיגין. בהודעת הסיכום תמכה ברית המועצות ב"מאבקן של מדינות ערב נגד התככים התוקפניים של האימפריאליזם המערבי ובהשבת הזכויות החוקיות לערביי פלסטין". להשלמת התמונה, ב-22 במאי התייעץ נאצר עם השגריר הסובייטי לפני הכרזתו על חסימת מצרי טיראן לשיט ישראלי ולשיט אל ישראל, וב-25 במאי סגן שר החוץ הסובייטי מסר לשגריר הישראלי גינוי חריף בתואנה שישראל מרכזת כוחות מול סוריה ומחרחרת מלחמה.
לאחר שירדן חתמה על הברית עם מצרים, הנמיכה ברית המועצות את הטונים וניסתה להרגיע את המצב, אך ללא הועיל בשלב זה.
הרקע למלחמה > מהלכים מוקדמים > הממד הגרעיני

הממד הגרעיני של מלחמת ששת הימים צף במאמר שפרסם הפרשן הצבאי יוסי מלמן. המאמר חושף כי הגילויים שיוחסו לתת-אלוף יצחק יעקב ובגינם הועמד למשפט באשמת עבירות של מסירת ידיעה סודית ללא סמכות ובכוונה לפגוע בביטחון המדינה, נגעו להיערכות בישראל, בתקופת הכוננות שקדמה למלחמה, להפעלת נשק גרעיני או הפעלתו כמוצא אחרון אם ישראל תיקלע לעמדת הפסד וסכנת השמדה בעימות הצפוי – מבצע שמשון. מלמן הסתמך על פרסומים זרים וספרים על הנושא, ולדבריו מתברר כי על רקע החששות לגורל המדינה בתקופת הכוננות נתקבלה ההחלטה לערוך הכנות ולהעמיד לכשירות מבצעית את פצצת הגרעין שהצליחה ישראל לפתח עד אז.
ממד גרעיני אחר למלחמה נחשף בשתי גיחות צילום בגובה רב מעל הכור הגרעיני בדימונה ב-17 וב-25 במאי, שהגרסה הישראלית מייחסת את ביצוען למטוסי מיג 21 של חיל האוויר המצרי ואילו החוקרים איזבלה גינור וגדעון רמז מייחסים למטוסי מיג 25 של חיל האוויר הסובייטי. הגיחות עוררו חרדה עמוקה בצמרת הישראלית ו"קריטיות להבנת צה"ל והדרג המדיני את כוונות מצרים".
הרקע למלחמה > מהלכים מוקדמים > תקריות צבאיות והכרזות

ב-14 ביולי 1966 השמיד חיל האוויר הישראלי את הציוד ההנדסי הסורי שפעל להטיית מקורות הירדן, ובקרב אוויר הופל מטוס מיג 21 סורי. ב-15 באוגוסט נתקעה ספינת משמר ישראלית על שרטון בחוף המזרחי של הכנרת, שהיה בריבונות ישראלית, אך הגבול עם סוריה עבר במרחק 10 מטרים מקו המים והסורים חצו אותו תכופות. בקרב לחילוץ הספינה הופלו שני מטוסים סוריים. המתיחות הביטחונית הייתה זרז לניסיון הפיכה צבאי כושל של הגנרל הסורי ח'אטום בספטמבר 1966.
בנאום לראש השנה התבטא הרמטכ"ל, יצחק רבין, בנושא המתיחות עם סוריה ואמר: "הבעיה עם סוריה היא במהותה התנגשות עם המשטר". נאום זה, ממנו השתמע שישראל רוצה לשנות את המשטר בסוריה, עורר תגובות קשות בעולם הערבי, בברית המועצות ואפילו בישראל, וראש הממשלה נזף ברמטכ"ל. בתגובה הודיעה סוריה על חידוש המאמץ להטיית מקורות הירדן ועל הגברת הסיוע לאש"ף.
בעקבות המתיחות הגוברת בין ישראל ובין סוריה, נאלצה מצרים לנקוט צעדים שיביעו תמיכה בסוריה. עבד אל-מוחסן כאמל מורתגי, מפקד כוחות היבשה של מצרים, הודיע שמצרים תגיב בחריפות על כל תוקפנות ישראלית נגד סוריה, ובעקבות דבריו יצאה משלחת צבאית מצרית לסוריה. בעקבות זאת צורפו לממשלה הסורית כמה שרים פרו-נאצריסטים. ב-4 בנובמבר נחתם הסכם הגנה בין מצרים ובין סוריה. הסכם זה קבע שבעת מלחמה יקבל הרמטכ"ל המצרי את הפיקוד על צבאות שתי המדינות. במקביל לאירועים אלה, ברית המועצות הזהירה ושבה והזהירה את ישראל מפגיעה בסוריה. בישראל גברו החששות בעקבות ההסכם הזה והיא הודיעה, ב-6 בנובמבר 1966, על הארכת שירות החובה בצה"ל בארבעה חודשים, לשנתיים וחצי.
במאמריו של מוחמד חסנין הייכל ב"אל אהראם", ששימשו כביטאון של השלטון המצרי, הובהר שמצרים לא תבוא לעזרת סוריה בתקריות גבול מוגבלות, אלא רק במלחמה הכוללת.
הרקע למלחמה > מהלכים מוקדמים > פעולת סמוע

פעולת מיקוש בדרום הר חברון, בנובמבר 1966, בסמוך לקו הירוק, גרמה למותם של שלושה חיילים ישראלים ופציעתם של שישה נוספים. בתגובה יצאה ישראל לפעולת תגמול, שחרגה מעבר לתכנון המקורי ובמהלכה היו נפגעים רבים, מרביתם חיילים ירדניים.
בעקבות פעולה זו החלו מהומות נגד חוסיין, מלך ירדן בכל הגדה המערבית וישראל ספגה את גינויה של ארצות הברית על כך שהכתה בגורם הלא נכון (הגורמים בממשל האמריקאי רמזו שארצות הברית 'תבין', אם ישראל תתקוף בפעם הבאה את סוריה)[דרוש מקור].
הרקע למלחמה > הידרדרות למלחמה > ועידות הרמטכ"לים

בדצמבר 1966 התכנסה בדמשק מועצת הרמטכ"לים הערבים. הרמטכ"ל המצרי, מוחמד פאוזי, שהגיע בראש משלחת ארצו, פעל להידוק שיתוף הפעולה הצבאי ולצמצום התמיכה באש"ף. המשך התיאומים נערך בכינוס נוסף של מועצת הרמטכ"לים בדמשק ב-8 במרץ 1967.
הרקע למלחמה > הידרדרות למלחמה > המארב האווירי

בתגובה לתקיפות חקלאים ישראלים שעיבדו את הקרקעות הסמוכות לאזורים המפורזים על ידי צבא סוריה, ב-7 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי מוצבים סוריים וסוללות תותחים בדרום רמת הגולן. בעקבות זאת הוזנקו לאוויר מטוסי קרב סורים, והתפתח קרב אווירי בין מטוסים סורים וישראלים, במהלכו הופלו שישה מטוסים סורים, חלקם מעל דמשק. היום היה יום חגיגות מפלגת השלטון הסורית, הבעת', ועל פי הרמטכ"ל יצחק רבין, הפלת המטוסים נועדה להשפיל את השלטון הסורי, להעביר לו מסר שימנע ממנו להתגרות בישראל ואולי אף להפיל את המשטר. משה דיין טען שהפעולה הוכיחה שסוריה לא מסוגלת להגן על שמי דמשק ויוקרתה הלאומית נפגעה קשה.
סוריה תבעה ממצרים את קיום הסכם ההגנה ודרשה שיתוף פעולה ממדינות ערב בתגובה חריפה נגד ישראל. ב-10 באפריל הגיעה לדמשק משלחת מצרית בראשות מפקד חיל האוויר המצרי וב-18 באפריל הגיעה משלחת נוספת בראשות ראש ממשלת מצרים, מחמד סלימאן. הצדדים סיכמו על עריכת מצעד צבאי לרגל יום יציאת הכוחות הצרפתים מסוריה ועל הידוק שיתוף הפעולה למען שחרור פלסטין.
בעקבות תביעת סוריה וההתרעות הסובייטיות על ריכוזי כוח ישראלים בגבול סוריה, התחיל הצבא המצרי להכניס את כוחותיו לחצי האי סיני. הידיעות על ריכוזי הכוח הישראלים הוכחשו על ידי ישראל ועל ידי כוחות האו"ם באזור, אך מצרים, שתחילה לא האמינה לידיעות אלה, הבינה בעקבות ההתרעות הסובייטיות החוזרות ונשנות שיש הזמנה סובייטית לפתוח במהלכים צבאיים נגד ישראל, הזמנה המבטיחה גיבוי של ברית המועצות.
הרקע למלחמה > הידרדרות למלחמה > התקוטטות בין מנהיגי מדינות ערב

כדי לשקם את מעמדו לאחר פעולת סמוע, כינס המלך חוסיין, יחד עם נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, ועידה כלל ערבית. במהרה הפכה הוועידה לזירת הפניית אצבעות מאשימות בין ארצות ערב לבין עצמן: מצרים וסוריה האשימו את ירדן על ש"הפקירה את הפלסטינים" בכך שסירבה להציב חיילים עיראקים או סעודיים בשטחה, לפי התוכנית של המפקדה הכל ערבית. ירדן האשימה את מצרים כי היא "מתחבאת מאחורי הסינר של כוחות האו"ם בסיני" וסוריה הואשמה כי היא "מוכנה להילחם עד החייל המצרי האחרון". האשמות אלו יצרו מבוכה רבה בקרב השלטון במצרים, שניסה להצניע את העובדה שכוח או"ם יושב בשטחו, כמו גם מבוכה רבה לנשיא סוריה, נור אל-דין אל-אתאסי, שנהג להתפאר בכך שסוריה לא מפסיקה לתקוף את ישראל.
כדי למזער את הנזקים בדעת הקהל הערבית, סוריה הגבירה את ההפגזות הארטילריות על יישובי הגליל ואת העימותים על השטחים המפורזים. ישראל, בעיקר בלחצו של הרמטכ"ל, יצחק רבין, הפגיזה והפציצה מטרות ברמת הגולן והפילה מספר מיגים סוריים בקרבות אוויר. אחת הסיבות לתקיפות הסוריות הייתה כניסה של טרקטורים ישראלים לשטחים מפורזים מתוך ניסיון לתפוס חזקה עליהם על ידי עיבודם, דבר שהיה מנוגד לאינטרס הסורי.
המלך חוסיין, שחיפש "להשוות את התוצאה" עם מנהיגי סוריה ומצרים, החל ללעוג באמצעות הרדיו הרשמי של ממלכתו למנהיגים אלו: "חלק מהמטוסים הסוריים נפלו בשטח ירדן ומתברר כי היו חמושים בטילי דמה מעץ", לעג לכישלון של הצבא הסורי. הוא לעג למצרים על כך שלא התערבה והתחבאה מאחורי כוחות האו"ם.
ב-21 במאי התפוצצה ברמת׳א שבירדן מכונית תופת ששלחו הסורים, ובפיצוץ נהרגו 16 אנשים ונפצעו 28. הירדנים הגיבו בניתוק יחסים מלא עם סוריה.
האווירה בישראל ערב המלחמה

ב-15 במאי, בעיצומו של יום העצמאות תשכ"ז, צלחו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני. בכך הכניס נשיא מצרים את ישראל למצב חירום, שכונה "תקופת ההמתנה", והסתיים ביציאתה של ישראל למלחמה.
תקופת ההמתנה לוותה בחרדה ציבורית גדולה וגיוס מילואים נרחב. נעשו ניסיונות אחדים למנוע את המלחמה על ידי פעילות דיפלומטית ענפה, אך הם לא נשאו פרי. בין השאר הודיעה ארצות הברית שתנסה לארגן את פריצת המצור על נמל אילת על ידי שיירת ספינות של מדינות ימיות שונות, אך במגעים של האמריקאים עם המדינות המועמדות למשלוח ספינות, רק הממלכה המאוחדת והולנד הסכימו להשתתף, לכן ארצות הברית זנחה את הרעיון ונתנה לישראל הסכמה שבשתיקה לפעול כראות עיניה.
המתינות של ההנהגה המדינית, הניסיון להימנע מעימות, גיוס המילואים ותדמיתו ההססנית של אשכול בעקבות נאומו ב-28 במאי גרמו לתחושות קשות בציבור וביקורת מצד הפיקוד בצה"ל. להרגעת הרוחות ב-1 ביוני הורחבה הממשלה ונוצרה ממשלת אחדות לאומית שמנתה 111 חברי כנסת תוך צירוף סיעות רפ"י וגח"ל ומשה דיין קיבל את תיק הביטחון.
האווירה בישראל ערב המלחמה > מפקדי צה"ל במלחמת ששת הימים

| מפקדי צה"ל במלחמת ששת הימים> תפקיד | מפקדי צה"ל במלחמת ששת הימים> דרגה | מפקדי צה"ל במלחמת ששת הימים> שם |
| --- | --- | --- |
| ראש המטה הכללי | רא"ל | יצחק רבין |
| סגן הרמטכ"ל | אלוף | חיים בר-לב |
| ראש אג"ם | אלוף | עזר ויצמן |
| ראש אגף המודיעין | אלוף | אהרן יריב |
| ראש אגף אפסנאות | אלוף | מתי פלד |
| מפקד חיל האוויר | אלוף | מרדכי הוד |
| מפקד חיל הים | אלוף | שלמה אראל |
| עוזר ראש אג"ם | אלוף | רחבעם זאבי |
| אלוף פיקוד הצפון | אלוף | דוד אלעזר |
| ראש מטה פיקוד הצפון | אל"ם | דן לנר |
| אלוף פיקוד המרכז | אלוף | עוזי נרקיס |
| ראש מטה פיקוד המרכז | אל"ם | ברוך בר-לב |
| אלוף פיקוד הדרום | אלוף | ישעיהו גביש |
| ראש מטה פיקוד הדרום | אל"ם | אריה שחר |
| קצין צנחנים ראשי | אל"ם | אהרן דוידי |
| קצין הנדסה ראשי | אל"ם | אלחנן קליין |
| קצין תותחנים ראשי | אל"ם | ישראל בן אמיתי |
| קצין חימוש ראשי | אל"ם | חיים דומי |
| קצין קשר ראשי | אל"ם | משה גדרון |
| קצין רפואה ראשי | אל"ם | אליהו גילון |
| ראש הגנה אזרחית | אל"ם | שמואל גודר |
| הרב הצבאי הראשי | אלוף | שלמה גורן |
| מפקד אוגדה 36 בפיקוד הצפון | אלוף | אלעד פלד |
| ראש מטה אוגדה 36 בפיקוד הצפון | אל"ם | משה פלד |
| מפקד אוגדה 31 בפיקוד הדרום | אלוף | אברהם יפה |
| מפקד אוגדה 38 בפיקוד הדרום | אלוף | אריאל שרון |
| מפקד אוגדה 84 בפיקוד הדרום | אלוף | ישראל טל |
| מפקד חטיבת גולני | אל"ם | יונה אפרת |
| מפקד חטיבה 2 | אל"ם | יהודה גביש |
| מפקד חטיבה 3 | אל"ם | עמנואל שקד |
| מפקד חטיבה 4 | אל"ם | משה יטבת |
| מפקד חטיבה 5 | אל"ם | זאב שחם |
| מפקד חטיבה 7 | אל"ם | שמואל גונן |
| מפקד חטיבה 8 | אל"ם | אברהם מנדלר |
| מפקד חטיבה 9 | אל"ם | אהרון אבנון |
| מפקד חטיבה 10 | אל"ם | אורי בן ארי |
| מפקד חטיבה 11 | סא"ל | יהודה רשף |
| מפקד חטיבה 14 | אל"ם | מרדכי ציפורי |
| מפקד חטיבה 37 | אל"ם | אורי רום |
| מפקד חטיבה 45 | סא"ל | משה בר כוכבא |
| מפקד חטיבת ירושלים | אל"ם | אליעזר אמיתי |
| מפקד חטיבה 55 | אל"ם | מרדכי גור |
| מפקד חטיבה 60 | אל"ם | מנחם אבירם |
| מפקד  חטיבת צנחנים 80 | סא"ל | דני מט |
| מפקד חטיבה 99 | אל"ם | יקותיאל אדם |
| מפקד חטיבה 200 | אל"ם | יששכר שדמי |
| מפקד חטיבה 520 | אל"ם | אלחנן סלע |
| מפקד חטיבת הצנחנים | אל"ם | רפאל איתן |
האווירה בארצות ערב לפני פרוץ המלחמה

בסדרת מאמרים שפרסם מוחמד חסנין הייכל ב"אל אהראם", החשוב בעיתוני העולם הערבי באותה תקופה, נטע חסנין את הרעיון שהתנסות הצבא המצרי בלחימה בתימן משביחה את עוצמתו ומצמיחה דור קצינים טוב יותר, קצינים בעלי יכולת הנהגה קרבית. מאמרים אלה יצרו את הרושם שהצבא המצרי כבר מוכן להתמודדות עם הצבא הישראלי ואפילו ההנהגה המצרית הלכה שולל אחרי רושם זה.
לצד מאמרי "אל אהראם", תחנת הרדיו הפופולרית "סאות אל ערב", ובעיקר מנהלה והקריין הראשי שלה, אחמד סעיד, שהיה מקורב לגמאל עבד אל נאצר ותומך נלהב של הנאצריזם, ניהלו מסע הסתה נגד ישראל, מסע נלהב יותר ויותר ככל שצעדי מצרים עברו ללא תגובה תקיפה של ישראל. אחמד סעיד נקט בלשון עממית מתלהמת בסגנון הסיסמה "את הגברים נזרוק לים ואת הנשים ניקח לנו" והתחרה עם אחמד שוקיירי בתוקפנות ובבוטות יחסם לישראל.
אחמד שוקיירי, יושב ראש הארגון לשחרור פלסטין, אמר, בתשובה לשאלה מה יהיה גורל הישראלים לאחר ניצחון ערבי, בצורה גלויה ביותר: "אלה שישרדו יישארו בפלסטין. אני מעריך שאף אחד מהם לא ישרוד".
האווירה בארצות ערב לפני פרוץ המלחמה > ההיערכות למלחמה במצרים

ערב המלחמה היו למצרים בחצי האי סיני וברצועת עזה חמש דיוויזיות חיל רגלים ושתי דיוויזיות משוריינות. ב־14 במאי 1967 הכריז נאצר על גיוס כללי לצבא מצרים.
האווירה בארצות ערב לפני פרוץ המלחמה > ההיערכות למלחמה בירדן

ערב המלחמה היו לירדנים בגדה המערבית שבע חטיבות חיל רגלים – שלוש בשומרון, שתיים באזור ירושלים, אחת בהר חברון ואחת ביריחו. שני גדודי קומנדו מצריים הגיעו בטיסה לרבת עמון. כוח אווירי עיראקי הוצב בסמוך לגבול הירדני וחטיבת חיל רגלים עיראקית הייתה בתהליך כניסה לירדן.
האווירה בארצות ערב לפני פרוץ המלחמה > ההיערכות למלחמה בסוריה

הצבא הסורי סבל ממחסור חמור בקצינים, שנבע מהטיהורים שנערכו בכל פעם שהשתנה השלטון, במסגרתם סולקו מהצבא הקצינים המזוהים עם השליטים הקודמים. חוסר היציבות השלטונית בסוריה גרם לכך שעיקר כוחו של הצבא הסורי וחלק מיחידותיו המובחרות הופנו כלפי פנים, והוצבו באזור דמשק כדי לשמור על השלטון.
הצבא הסורי היה ערוך למגננה. ב-24 במאי טסו ראש ממשלת סוריה והרמטכ"ל הסורי לתיאום תוכניות למצרים. בפגישה עם הבכירים המצרים הוסכם שבמקרה של מתקפה ישראלית נגד מצרים, סוריה תתקוף מגבולה ויופעל חיל האוויר הסורי. ההחלטות נוסחו בקווים כלליים, אולם לא נקבעו תוכניות מבצעיות ספציפיות. הסכמות אלו הן שאפשרו לסורים להימנע מהצטרפות מלאה למלחמה בימים הראשונים.
בחזית רמת הגולן הוצבו כוחות בסדר גודל של ארבע חטיבות חיל רגלים ושלוש חטיבות משוריינות (כ-250 טנקים). למרות המתיחות הגואה הסורים לא שינו את היערכותם לפני המלחמה ורק לאחר פרוץ הקרבות הופעלו מפקדות החירום. מפקדת החזית בפיקוד הרמטכ"ל הסורי אחמד סוידאני התמקמה בקוניטרה.