stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבר אהרון (ירדן)
התייחסות ממשלת ירדן

באתר בג'בל הארון מבקרים גם עולי רגל יהודים וגם מוסלמים.
ממשלת ירדן רואה בקבר אהרן מסגד ואוסרת על תפילה יהודית במקום.
באוגוסט 2019 שיתפה קבוצת תיירים מישראל סרטון שבו הם רוקדים עם ספר תורה באתר. הירדנים החרימו חפצי דת מהקבוצה וסגרו את הפסגה בפני קבוצות זרות שלא אושרו לבקר שם ממשרדי הווקף. בסוף אותה השנה הוסרו המגבלות וכיום אפשרית גישה לקבר ללא הגבלה.
הערות שוליים

↑  Glenn Peterman and Robert Schick, תאור הסקר הארכיאולוגי שערכו פיטרמן ושיק בשנות ה-90', באתר מחלקת העתיקות של ממלכת ירדן
↑  פרויקט ג'אבל הארון הפיני, ממצאי מחקר ארכיאולוגי בין השנים 1997 ועד 2002, באתר Aaroninvuoren arkeologinen projekti (FJHP), ‏2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420434105171 
קבר אהרן, חדר תת-קרקעי מתחת למסגד
שרידי הכנסייה הביזנטית למרגלות ההר (2008)
יהודה ותמר (דה חלדר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ארנט דה חלדר 
 תאריך יצירה:  שנות ה־80 של המאה ה־17? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  103.1 ס״מ 
 גובה:  111 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  AG-100 (Leiden Collection) 
 
יהודה ותמר הוא ציור שמן של הצייר ההולנדי ארנט דה חלדר, אחד מתלמידיו הבולטים של רמברנדט ואן ריין. הציור נוצר בשנות ה-80 של המאה ה-17 ומתאר את הסיפור המקראי של יהודה ותמר מתוך גישה ייחודית המדגישה את המורכבות הפסיכולוגית של הדמויות. יצירה זו נחשבת לאחת החשובות ברפרטואר של דה חלדר בשל הטיפול הרגשי, הצבעוניות העשירה, והשימוש הדרמטי באור וצל המאפיינים את סגנונו. כיום, הציור מוצג באוסף ליידן והוא אחד מהגרסאות הבולטות ביותר של האמן לנושא זה. תיאורו של ארנט דה חלדר את יהודה ותמר משלב עומק פסיכולוגי, נאמנות היסטורית וחדשנות אמנותית. באמצעות התמקדות ברגשות הדמויות ובמורכבות סיפורם, יצר דה חלדר יצירה בעלת השפעה עמוקה. סגנונו הייחודי, שהושפע מרמברנדט אך התפתח לכדי טכניקות אישיות ומיוחדות, ממקם אותו כאחד הציירים הבולטים של סיפורי התנ"ך בתקופת תור הזהב ההולנדי.
רקע

ארנט דה חלדר, אחד מתלמידיו המובילים של רמברנדט ואן ריין, התעניין במיוחד בהיבטים האנושיים של סיפורי התנ"ך. ציוריו ההיסטוריים מתמקדים לרוב באינטראקציה הפסיכולוגית בין הדמויות יותר מאשר במחוות דרמטיות. אחד הציורים הבולטים ביותר בהקשר זה הוא תיאורו של הסיפור המקראי על יהודה ותמר.
רקע > הסיפור של יהודה ותמר

הסיפור המקראי של יהודה ותמר מופיע בספר בראשית, פרק ל"ח. יהודה, בנו הרביעי של יעקב ולאה, חיתן את בנו הבכור ער עם תמר. עם זאת, ער נמצא רע בעיני ה' ונענש במוות. לפי חוק הייבום, תמר ניתנה לבנו השני של יהודה, אונן, שגם הוא מת לאחר שסירב למלא את חובתו ולהקים זרע לאחיו. כאשר יהודה מנע מבנו הצעיר שלה להתחתן עם תמר, היא התחפשה לזונה ופיתתה את יהודה, שלא זיהה אותה. יהודה הבטיח לשלוח גדי מן הצאן כתשלום והשאיר בידי תמר ערבונות – חותמו, פתיליו ומטהו. מאוחר יותר, כאשר נודע כי היא הרה, הוא האשים אותה בזנות וגזר עליה עונש מוות, אך תמר חשפה את הערבונות, ויהודה הודה בטעותו. מהאיחוד שלהם נולדו התאומים פרץ וזרח, כאשר פרץ הפך לאחד מאבות דוד המלך ולבסוף גם של ישו לפי הברית החדשה.
רקע > הפרשנות האמנותית של דה חלדר

ציורו של ארנט דה חלדר מתאר את המפגש בין יהודה לתמר באופן שונה מציורים מסורתיים אחרים. במקום להתמקד במחוות דרמטיות, דה חלדר שם דגש על המתח הפסיכולוגי שבין הדמויות. בציור, הצופה כמעט מרגיש את האינטימיות שבין השניים, מה שמחדד את עוצמת הסיטואציה. אחד ההיבטים הייחודיים ביצירתו של דה חלדר הוא ההתמקדות בחולשות האנושיות של הדמויות המקראיות. הציור מבליט לא רק את התחכום של תמר אלא גם את הפגיעות של יהודה. הבעת הפנים ושפת הגוף של הדמויות חושפות ניתוח מורכב של הסיפור המקראי.
השוואה לייצוגים אמנותיים אחרים

תיאורי הסיפור של יהודה ותמר באמנות נדירים יחסית באמנות ימי הביניים. אפילו סדרות הדפסים מאוחרות יותר, מתקופת הרנסאנס והמאות שלאחר מכן, שהתמקדו בגברים שהיו קורבנות לתחבולות נשים—קטגוריה שיהודה יכול להיכלל בה—אינן כוללות בדרך כלל את הזוג הזה. חשיבות מיוחדת להתפתחות הנושא באמנות המאוחרת יש לשתי סדרות הדפסים של מארטן ואן חמסקרק (1498–1574). כל אחת מארבע התחריטים/תחריטי הנחושת המרכיבים את הסט מציגה סצנה שונה, כאשר מסירת הערבונות לצד הדרך מהווה מבוא לסיפור. ואן חמסקרק תיאר סצנה זו כבר בשנת 1532 בציור גדול ממדים שהיה תלוי בטירת גרונוולד בברלין עד 1945, ואז נעלם. ציורו של ואן חמסקרק כולל מוטיבים מסוימים החוזרים על עצמם בעבודתו של דה חלדר, כגון הקרבה של הדמויות לצופה, ידה המפתה של תמר על סנטרו של יהודה, ורגליהם המונחות זו לצד זו—מוטיב המדגיש את אופייה המיני של הסצנה. באמנות של הרפובליקה ההולנדית במאה ה-17, רוב התיאורים של יהודה ותמר מציגים את המפגש שלהם לצד הדרך ואת מסירת הערבונות (בראשית ל"ח: 14–18). עם זאת, לרוב מדובר בציורים עם דמויות קטנות על רקע נוף עשיר. למרבה ההפתעה, אין תיאור של הנושא המיוחס באופן ודאי לרמברנדט, עם זאת, פרדיננד בול, תלמידו של רמברנדט, צייר גרסה בשנת 1644 בה הדמויות מופיעות באורך שלושה רבעים. בגרסתו של דה חלדר, במיוחד בציור שנמצא באוסף ליידן, קיימת תחושה של ריסון לצד מתח פנימי חזק. אף שתמר עוטה רעלה, כפי שמתואר בתנ"ך (בראשית ל"ח:15), דה חלדר מצייר אותה כשהרעלה מורמת מעט, ומאפשר לצופה לראות את הבעת פניה. בחירה אמנותית זו שונה מגרסאות אחרות של דה חלדר לנושא, שבהן תמר נותרת מכוסה לחלוטין.
סמליות ופרשנויות תאולוגיות

לסיפור יהודה ותמר יש משמעות מיוחדת בנצרות, שכן מערכת היחסים בין השניים הביאה להולדת פרץ, אשר לפי הבשורה על-פי מתי (1:3) ולוקאס (3:33) היה מאבותיו של דוד ומכאן גם מאבותיו של ישו. תמר מופיעה אפוא בעץ היוחסין כמייסדת השושלת המלכותית שממנה יצאו דוד ושלמה—וכן ישו. חשיבותה של תמר בגנאלוגיה של ישו מסבירה את מקומה המרכזי בספרות הפטריסטית ובפרשנות המקרא המאוחרת. לדוגמה, תמר מזוהה עם אקלסיה (ekklesia), שילדה תאומים ליהודה, בנו של יעקב. בקריאות אחרות, מסירת המטה והחותם ליהודה מפורשת כרמז לישו, שמסר לכנסייה את אוצרותיו: חותם האמונה והאמונה בצלב.
היבטים טכניים ושימור

הציור בוצע על בד ארוג בינוני, כאשר בצדו האחורי נראים סימני יסוד בצבע עופרת אדומה. הצבע נמרח בשכבות שקופות ודקות ליצירת עומק ברקע, בעוד הדמויות צוירו בשכבות צבע עבות ואטומות יותר. האזורים המודגשים, כגון השרוול של תמר ושולי הגלימה של יהודה, נחרטו בצבע רטוב באמצעות קצה המברשת, בדומה לטכניקות שהיו בשימוש אצל רמברנדט. דימות באינפרה-אדום חשף שינויים קלים בהרכב הציור, בעיקר בתנוחת ידו השמאלית של יהודה ובאצבעות של תמר. הציור עבר שימור ושחזור בשנת 2007, במהלכם הוסרה חתימה מזויפת שנשאה את השם "רמברנדט f." מצב הציור נותר טוב לאחר השימור.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Judah and Tamar, The Leiden Collection (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 194835 
"תמר ויהודה" בגרסתו של פרדיננד בול
סאפריה

| --- | --- |

מפה המציינת את מיקומו של הכפר 1932
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 קואורדינטות:  31°59′36″N 34°51′03″E﻿ / ﻿31.99338889°N 34.85093056°E﻿ / 31.99338889; 34.85093056 
 he
סאפריה (בערבית: السافرية, נכתב גם ספריא או אל-סאפריה) היה כפר ערבי בנפת יפו. במלחמת העצמאות, במהלך מבצע חמץ, הכפר נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני ותושביו גורשו או ברחו.
היסטוריה

השם "סאפריה" פירושו בערבית סורית בוקר, או זריחת השמש. הכפר היה מוכר בתקופה הביזנטית והצלבנית בשם שפריאה, והוא מסומן בצורה מקוטעת במפת מידבא.
בשטח הכפר נמצאו שרידי ישוב עתיק שכונה ח'רבת סובטרה.
האני אל-קינדי, מלומד מוסלמי בן המאה ה-8, נקבר בסאפריה. הח'ליף עומר השני משושלת בית אומיה הציע לו את משרת נציב מחוז פלסטין, אך אל-קינדי סירב.
משנת 1517 היה הכפר סאפריה חלק מהאימפריה העות'מאנית, ובשנת 1596 נרשם בקדסטר העות'מאני, כחלק מנפת רמלה. על פי הרישום, בכפר התגוררו 53 משפחות, שמנו 292 תושבים, כולם מוסלמים. הם שילמו שיעור מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים, לרבות חיטה, שעורה, גידולי קיץ, שומשום, כרמים, עצי פרי, עיזים וכוורות, וכן מספר הכנסות נוספות. אלה הכניסו 18,800 אקצ'ה לקופת הווקף.
בשנת 1838 צוין סאפריה על ידי אדוארד רובינסון כאחד הכפרים שנצפה מראש המסגד הלבן ברמלה. הוא ציין שזהו כפר מוסלמי במחוז לוד.
בשנת 1863 אוזכר הכפר על ידי ויקטור גרן, שמנה בו 450 תושבים, וציין שיש בו מסגד השוכן בצילו של עץ תות עתיק, וסביבו מטעים של טבק ואבטיחים. רשימת הכפרים העות'מאנית משנת 1870 מנתה 29 בתים ואוכלוסייה של 134 נפש. ספירה זו כללה רק גברים. הכפר מופיע גם במפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882.
בתקופת המנדט

ההיסטוריון חסן מוחמד עוואד נולד בסאפריה בשנת 1932. הוא כתב ספר על סאפריה, בו הוא מתאר אותה כך:
אל-סאפריה נמצאת בלב מישור החוף הפלסטיני, בדיוק באמצע המשולש בין יפו, לוד ורמלה, משני צידיה של מסילת הרכבת המשתרעת בין יפו ללוד. סאקיה נמצאת מצפון, צרפנד אל-עמאר וצרפנד אל-ח'ראב מדרום, והעיר רמלה נמצאת בדרום מזרח.
סאפריה מוקפת במטעי תפוזים, עם פירות צהובים-אדמדמים זהובים המכסים את כל העץ, ואור מוזהב מכסה את כיפות המקומות הקדושים, ובהן משתקפות קשתות בענן בצבעים עזים.
אל-סאפריה מחוברת לעיירות השכנות ברשת כבישים, שהחשובה שבהן היא מסילת הברזל המחברת אותה ליפו ולוד. שתים עשרה רכבות, נוסעים ומשא, עוברות בה מדי יום, בקצב של רכבת אחת לשעה, בנוסף לכביש סלול המקשר אותו עם יפו, לוד ורמלה, ועוד דרכי עפר מרובות המקשרות אותה עם שאר הכפרים שמסביב.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל נמנו בסאפריה 1,306 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל נמנו 2,040 תושבים ב-489 בתים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נמנו 3,070 תושבים על 12,842 דונם של קרקע, מתוכם שימשו 3,539 דונם לגידול פירות הדר ובננות, 3,708 למטעים, 3,032 לגידול דגנים, ו-95 דונם סווג שטחים בנויים. בסקר מצוין גם ש-1,722 דונם מאדמות הכפר שייכים ליהודים, המגדלים בהן פירות הדר.
בסאפריה היו שני בתי ספר יסודיים, אחד לבנים ואחד לבנות. בבית הספר לבנים הייתה ספרייה ובה עשרות ספרים, ושטח חקלאי ששימש להוראת החקלאות. מנהל בית הספר עד 1948 היה פרופסור עבד אל-ג'באר אחמד שהאב מענבתא, בוגר בית הספר החקלאי כדורי. הוא נשאר בכפר עד שנכבש.
בשנת 1929 דווח כי תושבי הכפר מחזיקים בשטחים רבים של פרדסים מניבים.
ב-17 בנובמבר 1933 ביקרו בסאפריה הנציב העליון ונציגי משרד המושבות בלווית מוסא אל-עלמי, וקיבלו ממושל מחוז לוד, רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, נתונים אודות אוכלוסיית הכפר ופיתוח החקלאות בו. נציג תושבי סאפריה ביקש משלטונות המנדט להפסיק את ההגירה היהודית ולמנוע מכירת קרקעות ליהודים.
בכפר פעל מועדון כדורגל שהוקם בשנת 1920. מועדון נוסף הוקם ב-1940 ופעל בכפר עד שנכבש.
בתקופת המרד הערבי הגדול ביצעו תושבי הכפר פעולות טרור רבות נגד מוסדות המנדט הבריטי ונגד יהודים. הם הצטרפו לשביתה הכללית של מפלגת אל-איסתקלאל ב-20 באפריל 1936, ולאחר מכן ביצעו פיגועים רבים שכוונו בעיקר לרכבות מלוד ליפו שעברו דרך הכפר. הם חיבלו במסילות הרכבת וגרמו להתהפכותה, הניחו מוקשים מתחת לרכבות, וביצעו פיגועי ירי. הבריטים, בתגובה, ביצעו תקיפות אוויריות בכפר ופוצצו מספר בתים בו. ב-20 בספטמבר פשטו כ-400 חיילים בריטיים על הכפר, ירו בתושבים ופוצצו בתים נוספים.
בספטמבר 1936 חיבלו תושבי הכפר במגדל מים בראשון לציון ושרפו מספר מבני עץ.
תושבים רבים מבני הכפר נעצרו ונכלאו. ב-13 בדצמבר 1938 גזר בית המשפט הצבאי בירושלים עונש מוות על שניים מתושבי הכפר, בגין החזקת נשק וירי לעבר כוחות הצבא, וכעבור שבוע הם הוצאו להורג. אדם שלישי שנעצר איתם נידון למאסר עולם בשל היותו מתחת לגיל 18. העימותים בין תושבי הכפר לבריטים נמשכו, עם הפוגות מעת לעת, עד שנת 1939. באותה שנה נהרג אחד ממנהיגי הכוחות החמושים בכפר, ואחרים נעצרו או ברחו.
לאחר 1948

כל 3,560 תושבי הכפר גורשו או ברחו במהלך מבצע חמץ באפריל-מאי 1948. על פי דיווח של יונייטד פרס, כוחות ישראליים כבשו את סאפריה ב-20 במאי 1948, כחלק מקרבות האצ"ל ברמלה.
ב-13 בספטמבר 1948 היה סאפריה אחד מ-14 כפרים פלסטינים שבן-גוריון ביקש להרוס, כדי למנוע את חזרתם של תושבי הכפר. על אדמותיו הוקמו צפריה, כפר חב"ד, תוחלת, אחיעזר וחלק משכונות ראשון לציון.
בשנת 1992 תוארו שרידי הכפר בספרו של וליד ח'אלדי: "שני בתי הספר, מבני בטון ארוכים עם פתחים וחלונות מלבניים, עדיין קיימים ואף שופצו. מספר בתים, חלקם מבני לבנים ואחרים מבני בטון, נותרו אף הם, נטושים או מאוכלסים במשפחות יהודיות. הם פשוטים מבחינה ארכיטקטונית, בעלי דלתות וחלונות מלבניים ורוב גגותיהם שטוחים. שיחי צבר ומגוון עצים צומחים לאורך דרך הכפר העתיקה, וביישוב פזורים עצי שקמה וברוש."
רוב צאצאיהם של בני הכפר מתגוררים כיום בעמאן. הם נפגשים מעת לעת, ומאוגדים בקבוצת פייסבוק. לדבריהם, צאצאי בני הכפר מונים כיום כ-60,000 איש.
הערות שוליים

↑  שמואל אביצור, נתל אילון (מוצררה) - מקורותיו ומוצאיו, ידיעות עיריית תל אביב, 15 במרץ 1955.
↑  הכצעקתם?, דבר, 23 בדצמבר 1929.
↑  ביקורי הנציב העליון, הא' והג' מאפיי ומר פארקינסון במחוז הדרום, דואר היום, 21 בנובמבר 1933.
↑  סיפורו של הכפר הנטוש אל-סאפריה, באתר "Arab48", ‏16 באוקטובר 2020 (בערבית).
↑  Spiro Munayyer, The Fall of Lydda, Journal of Palestine Studies Vol. 27, No. 4 (Summer, 1998), עמ' 87.
↑  וליד ח'אלדי, היסטוריה קצרה של הכפר אל-סאפריה (מחוז יפו) (בערבית).
↑  בחירת ועד חדש לאגודת תושבי סאפריה בירדן, ‏17 ביוני 2012 (בערבית).
↑  אנשי היישוב אל-סאפריה בירדן מקיימים פגישה ראשונה, ‏17 בפברואר 2014 (בערבית).
↑  السافرية al-Safiriyya, קבוצת פייסבוק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr97040108   WorldCat (עם LCCN): nr97-040108
חלוציות

ערך זה עוסק במושג העוסק בפעולות ראשוניות. אם התכוונתם לספר צלליות של מאיר גור אריה, ראו .
חלוציות היא מעשה ראשוני של אדם או קבוצה. המונח מתייחס לרוב לפעולה הנוגעת לתחילת ההתיישבות, הגעה לשטח חדש לצורך בחינתו או בנייתו, מחקר או פיתוחים חדשים בתחומם. חלוציות תיתכן גם במשמעות צבאית, שפירושה הגעה של כוח מצומצם לפתיחת שטח, להנחת יסודות כלשהם או הקדמת כוחות גדולים.
אטימולוגיה

הביטוי חלוציות מגיע מן השורש ח־ל־ץ. יש שקישרו לפועל "חָלַץ" בהוראת: שלף, הוציא; שהחלוץ יוצא מתוך הקהל ומוביל את הדרך. או משום שהוא הלוחם שפשט ("חלץ") את בגדיו המיותרים ומוכן לצאת למלחמה. אחרים קישרו למילה "חלצים", שהחלוץ הוא מי שחגור כלי מלחמה בחלציו. (יש שהסבירו באופן דומה את הגיזרון של חָמוּשׁ). יש להביא תימוכין לדעה זו, שבמקרא "חלוץ" מתורגם "מזרז", כלומר חגור כלי מלחמה.
בתנ"ך

מעשה החלוציות טמון עוד בימי התנ"ך, כמסופר בספר במדבר, פרק ל"ב על חלוצי העם העברי בארץ ישראל: "ועבר לכם כל חלוץ את הירדן לפני ה'...ונכבשה הארץ...".
בציונות

כבר בראשית ימיה של הציונות עלה נושא החלוציות כמעשה מרכזי במטרותיה. פעולות חלוציות ראשונות לקראת סוף המאה ה-19 היו קיום העלייה הראשונה והקמת מושבותיה. בשנים מאוחרות יותר היו החלוצים בין היתר, אותם אנשים אשר עברו בארצות מוצאם בגולה הכשרות מקצועיות לקראת עלייתם לארץ ואלו אשר עלו לארץ והתיישבו בה. תנועת "החלוץ" שהוקמה ב-1917 בידי יוסף טרומפלדור, הייתה כוח חלוצי מרכזי באותן שנים. החלוצים עסקו בהקמת התיישבות חקלאית, כאשר פעלו בשנים שלאחר מכן חלוצי העלייה השנייה, העלייה השלישית. חלוצי התיישבות גם המשיכו להגיע בעליה הרביעית למרות כינוייה - "העלייה הבורגנית".
בציונות > תיאור החלוץ

התואר "חלוץ" היה למושג נשגב במפעל הציוני, דוד בן-גוריון הגדיר חלוציות כך:
"מה זאת חלוציות? זוהי הכרה בשליחות היסטורית והתייצבות ללא תנאי וללא רתיעה מכל קושי וסכנה - לרשות השליחות הזאת. --- חלוציות - זהו הכשרון המוסרי וההכרח הנפשי לחיות יום יום לפי צו המצפון ולפי תביעת היעוד."
זאב ז'בוטינסקי תיאר פגישה שלו מ-1916 עם טרומפלדור, בה הוסבר לו על מושג החלוץ:
בציונות > לאחר הקמת מדינת ישראל

הרוח החלוצית לא פסקה עם קום המדינה. בראשית המדינה הוקמו האחזויות נח"ל על ידי הממשלה. בעקבות מלחמת ששת הימים קמו התנחלויות ביהודה ושומרון, בחצי האי סיני, רצועת עזה ורמת הגולן.
בספרו "חזון ודרך" הגדיר דוד בן-גוריון את החלוציות כתופעה יהודית שראשיתה "באיש השח"ל [=שירות חלוצי לישראל] הראשון" - אברהם אבינו, שיצא מחרן "הלוך ונסוע הנגבה". על פי בן-גוריון
חלוציות: "זוהי קודם כל אי-השלמה עם המציאות. אין עם בעולם שיש בתולדותיו גילויי אי-השלמה כתופעה מתמדת, יסודית, אורגנית כאשר יש לאומה היהודית [...] הדברים לא התחילו עם התנועה הציונית, והמפעל הציוני לא התחיל עם הקונגרס הציוני הראשון. יסוד פתח-תקווה קדם לקונגרס, מקוה-ישראל קדם לפתח תקווה, והפרדס של מונטיפיורי קדם אף למקוה ישראל. הדבר שנתחדש בדורותינו - ההתנדבות האקטיבית, רצון המהפכה והכיבוש החיובי. חלוצי ישראל לא הסתפקו עוד באי-כניעה פסיבית, אלא גמרו אומר לשנות גורלם בעצם ידיהם ולבנות לעצמם חיים חדשים. הופיעה חלוציות בונה וכובשת [...] וכל אשר יש לנו בארץ עכשיו הוא פרי מהפכה היוצרת".
חלוציות היא הנושא המרכזי לשנת העצמאות ה-75 למדינת ישראל.
ראו גם

ציונות וגופניות
לקריאה נוספת

בעז נוימן, תשוקת החלוצים, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
מאמרים
שמואל אלמוג, החלוציות כתרבות חלופית, ציון נ"ח (3), תשנ"ג, עמ' 329–346.
הערות שוליים

↑  ריב"ג, השרשים חלץ.
↑  רד"ק, השרשים, חלץ
↑  דוד בן-גוריון, חזון ודרך, כרך שני, תש"י-1950, עמ' 263.
↑  קביעת הנושא המרכזי לשנת העצמאות ה-75 למדינת ישראל, החלטה מספר 1870 של ממשלת ישראל השלושים ושש, משנת 2022, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  ביקורת: דנה קפלן וגל לוי, להשתוקק ולכבוש ארץ, המרחב הציבורי 4, 2010, עמ' 177–182
| ציונות ישראל |
| --- | --- | --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |  |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |  |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |  |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |  |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |  |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |  |
ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548384205171 
חלוצים אוכלים ארוחת צהריים בשדות חוות מגדל. צולם ב-1912 על ידי הצלם יעקב בן דב
חלוצים במגדל בתקופת העלייה השנייה, 1912
עולם מושלם (סרט, 1993)

| --- | --- |

 בימוי:  קלינט איסטווד 
 הופק בידי:  מרק ג'ונסון 
 תסריט:  ג'ון לי הנקוק 
 עריכה:  ג'ואל קוקס 
 שחקנים ראשיים:  קווין קוסטנר מרי אליס ריי מקקינון Linda Hart Cameron Finley Wayne Dehart Paul Hewitt ברוס מק'גיל Marco Perella Leo Burmester קלינט איסטווד בראדלי ויטפורד לורה דרן Keith Szarabajka T.J. Lowther Lucy Lee Flippin ג'ון מ' ג'קסון בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  לני נילהאוס 
 צילום:  ג'ק נגרין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Malpaso Productions 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בינואר 1994 
 משך הקרנה:  138 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט פשע, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  טקסס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   perfectworld
 דף הסרט ב־IMDb
 
עולם מושלם (באנגלית: A Perfect World) הוא סרט דרמה ופשע אמריקאי משנת 1993, בבימויו של קלינט איסטווד. הסרט מתרחש בטקסס של שנת 1963, ועוקב אחר אסיר נמלט החוטף ילד בן שמונה ומשתמש בו כבן ערובה, בעוד אנשי החוק מנהלים אחריהם מצוד. במהלך המנוסה, נרקמת בין הפושע לילד מערכת יחסים מיוחדת, המשקפת את הגבול המטושטש בין טוב ורע.
אף על פי שהסרט לא זכה להצלחה קופתית בצפון אמריקה והכניס רק 31 מיליון דולר ליציאתו בנובמבר 1993, הוא הצליח להכניס 104 מיליון דולר בחו"ל בסכום כולל של 135 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט זכה לשבחי המבקרים על משחק (במיוחד מקווין קוסטנר), בימוי, עריכה, נושאים, צילום ותפאורה מוזיקלית. זה גם נחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר של איסטווד על ידי כמה מבקרים ומעריצים.
עלילה

הסרט מתרחש בטקסס, 1963. אסיר נמלט בשם בוץ' היינס (קווין קוסטנר) חוטף ילד בן שמונה בשם פיליפ פרי (טי. ג'יי. לואות'ר) ומשתמש בו כבן ערובה. במהלך המנוסה, נרקמת בין השניים מערכת יחסים מיוחדת, שבה בוץ' מספק לפיליפ את דמות האב החסרה לו, ובונה עבורו עולם שלם של חלומות. במקביל, איש חוק מזדקן (קלינט איסטווד) ופסיכולוגית ילדים (לורה דרן) מנהלים אחריהם מצוד, כשהם מלווים בצי של מסוקים, מכוניות משטרה ואנשי היחידה המיוחדת של טקסס.
צוות השחקנים

קווין קוסטנר – בוץ' היינס, אסיר נמלט החוטף את פיליפ.
קלינט איסטווד – רד גארנט, איש חוק ותיק המנהל את המצוד אחר בוץ' ופיליפ.
לורה דרן – סאלי גרבר, פסיכולוגית ילדים המסייעת במצוד.
טי. ג'יי. לואות'ר – פיליפ פרי, הילד בן השמונה שנחטף על ידי בוץ'.
ביקורות

הסרט עולם מושלם זכה לביקורות חיוביות עם יציאתו. באתר Rotten Tomatoes הוא מחזיק בציון של 81%, המבוסס על 36 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סרט דרמה מותח ומרגש, עם הופעה מצוינת של קווין קוסטנר ובימוי מדויק של קלינט איסטווד." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 71 מתוך 100, המבוסס על 20 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
הערות שוליים

↑  Phipps, Keith (22 בספטמבר 2021). "Every Clint Eastwood–Directed Movie, Ranked". Vulture. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Clint Eastwood directed movies: 15 greatest films ranked from worst to best". Gold Derby. 16 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Orlandini, Gino (9 בדצמבר 2021). "The 15 Best Clint Eastwood-Directed Movies, Ranked". /Film. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Every Movie Clint Eastwood Has Directed Ranked from Worst to Best". Screen Rant. 27 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "12 Best Clint Eastwood Directed Movies". Moviefone. 13 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2008483342
צ'יצ'סטר

| --- | --- |
סמל צ'יצ'סטרסמל צ'יצ'סטר

מרכז העיר וצלב השוק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  אנגליה אנגליה
 מחוז:  מערב סאסקס
 שטח:  8.61 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  29,407 (2021)
 קואורדינטות:  50°50′11″N 0°46′45″W﻿ / ﻿50.8365°N 0.7792°W﻿ / 50.8365; -0.7792 
 אזור זמן:  UTC
 http://chichestercity.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים צ'יצ'סטר(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים צ'יצ'סטר(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי צ'יצ'סטר(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי צ'יצ'סטר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צ'יצ'סטר (באנגלית: Chichester) היא עיר קתדרלה, קהילה ורובע במערב סאסקס, אנגליה. זוהי העיר היחידה במערב סאסקס והיא בירת המחוז.
העיר נוסדה כיישוב רומי ועיירת שוק אנגלו-סקסונית מרכזית מהתקופה, החל מתקופה הנורמנית וימי הביניים הייתה צ'יצ'סטר גם מרכז דתי חשוב עם יסוד הדיוקסיה של צ'יצ'סטר והקמת קתדרל במאה ה-12.