stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין מקנמרה
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ג'זמין | פרק: "Flight" |
| 2011 | רוק 30 | מייגן | פרק: "TGS Hates Women" |
| 2011 | גדולה מהחיים | אן לוגאן | פרק: "Ah, Men" |
| 2012–2013 | בית ספר לאמנויות לחימה | קלייר | 3 פרקים |
| 2012 | Glee | באנהאד #1 | פרק: "Makeover" |
| 2012 | סקיילר נגד המפלצת | מירה סנטלי | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2012 | Sketchy | איריס | סדרת רשת; פרק: "This Is 14" |
| 2013 | טאצ' (אנ') | אייבי וודס | פרק: "Reunions" |
| 2013 | ג'סי | ברין ברייטברט | 2 פרקים |
| 2013 | שעה מכושפת | ג'ודאנה | פרק: "Worry Dolls" |
| 2013 | משפחת רעם | טארה קמפבל | פרק: "Dinner Party" |
| 2014 | CSI | אנג'לה וורד | פרק: "Long Road Home" |
| 2014 | עובדים מצטיינים | היילי | פרק: "Beer Heist" |
| 2014 | בלתי נשכח (אנ') | קארי וולס הצעירה | פרק: "Reunion" |
| 2014 | Happyland | הרפר מונרו | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2014 | A Wife's Nightmare | ג'קי | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2014–2016 | רובוטריקים: רסקיו בוטס (אנ') | פרסיליה פינץ' | דיבוב; 6 פרקים |
| 2015 | משפחת פוסטר | אקטרינה | 3 פרקים |
| 2016 | הכריש (אנ') | ג'ינג'ר | פרק: "From the Ashes" |
| 2016 | Indiscretion | ליזי סימון | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2016–2019 | ציידי הצללים | קלריסה "קליירי" פריי | תפקיד ראשי (3 עונות); 55 פרקים |
| 2018 | זוג פלוס סלב (אנ') | שרה | פרק: "Home Insecurity" |
| 2018–2020 | החץ | מיה סמוק | תפקיד חוזר (עונה 7) תפקיד ראשי (עונה 8); 20 פרקים |
| 2019 | ספיריט ורוח חג המולד - לרכוב חופשי | סאלי ג'יסאפ | דיבוב; ספיישל של נטפליקס |
| 2019 | סופרגירל | מיה סמוק | פרק: "Crisis on Infinite Earths Part 1" |
| 2019 | באטוומן | מיה סמוק | פרק: "Crisis on Infinite Earths Part 2" |
| 2019, 2021 | הפלאש | מיה סמוק | 2 פרקים |
| 2020 | Day by Day | זואי | דיבוב; פרק: "Unspoken Truth" |
| 2021 | העמדה | ג'ולי לורי | 4 פרקים |
| 2021–2022 | The Burned Photo | קירה ברינגטון | פוקאסט; 6 פרקים |
| 2022 | Love, Classified | טיילור בלום | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2022–2023 | ווקר: אינדפנדנס | אביגיל "אבי" ווקר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2024 | True Justice: Family Ties | קייסי בארלו | סרט טלוויזיה של הולמרק |
לאסלו פאייר

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1842 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  9 בנובמבר 1906 (בגיל 64) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
לאסלו פאייר (בהונגרית: Fayer László; קצ'קמט, 2 ביוני 1842 – בודפשט, 9 בנובמבר 1906) היה עורך דין פלילי יהודי-הונגרי, משפטן, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (שנת 1894).
קורות חיים

לאסלו פאייר נולד במשפחה יהודית כבנם של אליהו פאייר, סוחר ושל רגינה שוורץ. את רוב שנות לימודיו התיכוניים בילה בקצ'קמט. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פשט בשנת 1870. הוא עבר תאונה בצעירותו ולמד קצרנות במהלך החלמתו. בתקופת לימודיו באוניברסיטה עבד בקצרנות. לאחר שסיים את לימודיו הפך לעובד במשרד הקצרנות של האספה הלאומית (פרלמנט) של הונגריה. הוא היה חבר מייסד באגודת הקצרנות ההונגרית בבודפשט ועורך השנתונים של האגודה. הוא פעל רבות לפיתוח ולשיפור הקצרנות.
משנת 1873 הפך למרצה באוניברסיטה ולאחר מכן מרצה בכיר, בשנת 1901 הפך לפרופסור למשפט הפלילי. הוא לימד משפט פלילי והליך פלילי. היה אחד החלוצים ההונגרים של החינוך המשפטי המעשי. כמרצה דגל ביצירה וביישום סמינרים עליהם הוענק לו תואר מרצה מצטיין. בשנת 1874 עבר את בחינות לשכת עורכי הדין, אחר כך עסק בהתמחות והפך לספרן של לשכת עורכי הדין. הוא נפטר בבודפשט בשנת 1906 והובא למנוחות בבית הקברות היהודי רחוב קוזמה בבודפשט. קברו הוכרז בשנת 1999 כאתר מוגן על ידי "הוועדה הלאומית לזיכרון ולכבוד".
עבודתו

פאייר היה אחד החברים והמייסדים של אגודת המשפטנים ההונגרית, תחילה היה המזכיר ומשנת 1903 סגן הנשיא של האגודה. הוא היה עורך כתב העת המשפטי ההונגרי Themis בין השנים 1876–1880. בין השנים 1890 עד 1906 היה עמית בכיר ומאוחר יותר עורך "כתב העת למשפטים". הוא גם היה חבר במערכת הלקסיקון הגדול של פאלאס. אסף, הציג והסביר את החוק הפלילי של שנת 1843. המונוגרפיות במשפט הפלילי וספרי הלימוד באוניברסיטאות שהורכבו על ידו הם עבודות היסוד של הספרות המשפטית ההונגרית. תחומי המחקר העיקריים שלו היו המשפט הפלילי, ההליך הפלילי ודיני ההליך הפלילי. הוא השתייך לאסכולה של המשפט הפלילי הקלאסי כעורך דין פלילי מהותי ולבית הספר הליברלי כעורך דין פלילי. פאייר היה פעל ברפורמה במערכת המשפט ההונגרית ובהליכים הפליליים. בכתביו הוא התנגד שוב ושוב בנחישות לעינויים ולעונש מוות.
הוא היה חבר בוועד של "החברה למדעי החברה" ומשנת 1894 היה חבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
כתביו

לביצוע רפורמה בתביעה הפלילית שלנו. בודפשט: פרנקלין, 1884
הליך פלילי בפני בתי המשפט. ממקורות נהוגים. בודפשט: פרנקלין, 1885
שיטת התביעה הפלילית ההונגרית שפועלת כיום (1887);
למקרה פריביל. בודפשט: 1855
רפורמה במערכת העונשין שלנו. שלושת הכרכים ביחד. בודפשט: פרנקלין, 1889-1893
תיקים פליליים לשימוש סמינריוני. תיקון 2. והתרחב. בודפשט: פרנקלין, 1893
לימודי משפט פלילי ופרוצדורה (1894);
מדריך למשפט פלילי הונגרי. בודפשט: פרנקלין, 1895-1896
כרך 1 352 עמ'.
כרך 2 600 עמ'.
הגנה על הבית בחוק הפלילי ההונגרי (1895);
קודקס דה דליקטיס eorumque poenis pro tribunalibus regni Hungariae. בודפשט: אתנאום, 1899
הנחיית ההליך הפלילי ההונגרי (1899).
מדריך למשפט פלילי הונגרי. מהדורה 2 מורחבת בהרחבה. בודפשט: פרנקלין, 1900. כרך 1
מדריך למשפט פלילי הונגרי. המהדורה השלישית המורחבת. בודפשט: פרנקלין, 1905
כרך 1 447 עמ'.
כרך 2 555 עמ'.
אוסף חומרים מהצעות החוק הפלילי משנת 1843. בודפשט : האקדמיה ההונגרית למדעים, 1896-1902
כרך 1 703 עמ'.
כרך 2 543 עמ'.
כרך 3 618 עמ'.
כרך 4 433 עמ'.
הקו המנחה של מערכת התביעה הפלילית ההונגרית. מהדורה רביעית שעוצבה מחדש לחלוטין. בודפשט: פרנ, 1905
לקריאה נוספת

ביוגרפיה של לאשלו פאייר. ספריית הפרלמנט – הפורטל המשפטי ההונגרי.
לקסיקון יהודי הונגרי. גישה מקוונת
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1891–1914
הערות שוליים

↑  Kovács I. Gábor, Kiss Zsuzsanna, Takács Árpád: Magyarországi egyetemi tanárok életrajzi adattára 1848–1944 I. Zsidó és zsidó származású egyetemi tanárok
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117503401  ISNI: 0000 0001 1048 9813  LCCN: n2008035254  VIAF: 29003212   WorldCat (עם VIAF): 29003212 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאסלו פאייר".
המצבה של לאסלו פאייר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (5-1-7).
אפקט ריבאונד

תגובת ריבאונד (באנגלית Rebound effect), או אפקט הריבאונד, או תופעת הריבאונד, היא הופעה מחדש של סימפטומים שהיו נעדרים או נשלטים בזמן נטילת תרופה. האפקט מופיע כאשר אותה תרופה מופסקת, או מופחתת במינון. במקרה של הופעה חוזרת, חומרת התסמינים לרוב גרועה יותר מרמות הקדם-טיפול.
דוגמאות

כדורי שינה. למשל תרופות במשפחת הבנזודיאזפין. כגון זולפידם, ועוד. עם הפסקת הטיפול לנדודי שינה, הסימפטומים חוזרים בגדול.
תרופות ממריצות. למשל ריטלין. עם הפסקת הטיפול, תופעות ADHD חוזרות וגדלות.
נוגדי דיכאון למשל תרופות ממשפחת SSRI. עם הפסקת הטיפול תופעות דיכאון חוזרות, ומחמירות.
תרופות אנטי-פסיכוטיות.
תרופות אדרנרגיות אלפא-2. למשל אוקסימטזולין. עם סיום זמן האפקט של התרופה, הגודש באף עלול להחמיר.
הערות שוליים

↑  תגובת ריבאונד של תרופה - נשאל בתאריך 29/04/2021 - אתר Doctors, באתר Doctors
מרד הלגיון הצ'כוסלובקי

מרד הלגיון הצ'כוסלובקי היה מרד של יחידות צ'כוסלובקיות בצבא הרוסי נגד השלטון הבולשביקי במהלך 1918–1919. המרד הסתיים בפיוס ופינוי הלגיון דרך ולדיווסטוק לצ'כוסלובקיה.
רקע

הלגיון הצ'כוסלובקי שהורכב משבויי מלחמה אוסטרו-הונגריים ממוצא צ'כי וסלובקי החל לפעול כחלק מצבא האימפריה הרוסית במהלך שנת 1917. כבר בסתיו 1914 הוקמה יחידה על בסיס צ'כים שהתגוררו בתחומי האימפריה הרוסית עוד לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. החל ממרץ 1915 הצבא הרוסי החל לקלוט שבויי מלחמה ולקראת סוף 1915 הוקם גדוד חי"ר שכלל כ-2,100 חיילים. לקראת סוף 1916 היחידה גדלה לחטיבה של כ-3,500 לוחמים בפיקוד קצין רוסי בדרגת קולונל. בפברואר 1916, בפריז, הוקם ועד לאומי בראשות טומאש מסריק ואדווארד בנש.
לאחר מהפכת פברואר, ממשלת המעבר הרוסית הכירה בוועד הלאומי כנציג הצ'כים והסלובקים ברוסיה. במהלך מתקפת יוני, יחידה צ'כוסלובקית הייתה בחוד החנית של המתקפה ופרצה את החזית. בעקבות ההצלחה, הסכים לאוור קורנילוב להקמת יחידות נוספות. במאי 1917 טומאש מסריק הגיע לרוסיה ונפגש עם ראשי הממשל הרוסי. באוקטובר 1917 הגיע היקף היחידות הצ'כוסלובקיות לכ-39,000 לוחמים. היחידות היו ממוקמות בשטח אוקראינה המזרחית. בהגיע הידיעות אודות מהפכת אוקטובר הודיעו ראשי הלגיון שהם ממשיכים לתמוך בממשלת המעבר הרוסית, ואף השתתפו בקרבות בקייב נגד תומכי סובייט המקומיים.
בהתאם לבקשת הוועד הלאומי, ממשלת צרפת הכירה בלגיון הצ'כי כחלק של צבא צרפת, והוא קיבל פקודה להתכונן למעבר לצרפת.
1918

המעבר לצרפת היה ניתן לביצוע רק דרך החלק של רוסיה שהיה תחת שליטה סובייטית. בהתאם לכך, כוחות הלגיון הפסיקו כל פעולות נגד הממשל הסובייטי ואף סירבו לעזור לאוקראינים במאבקם נגד הבולשביקים. בעקבות כך ב-16 בפברואר 1918 טומאש מסריק קיבל הודעה מהממשל הסובייטי שהוא לא מתנגד למעבר הלגיון לצרפת. לאור זאת, מסריק סירב לבקשות של מיכאיל אלכסייב ולאוור קורנילוב לתמוך במאבקם. במקביל, קצינים רוסים הוחלפו בהדרגה בקצינים צ'כים וסלובקים.
לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק, יחידות הלגיון עזבו את שטח אוקראינה, שברובו עבר לשליטה גרמנית, והתמקמו באזור הוולגה. כל מעייניהם של ראשי הלגיון נתונים לזירוז מעבר הכוח לצרפת. הדרך הקצרה הייתה דרך נמלי ארכנגלסק ומורמנסק. אולם היה חשש שדרך זו תהיה מסוכנת מדי עקב הקרבה לכוחות גרמנים. בסופו של דבר סוכם על העברת הלגיון לוולדיווסטוק דרך הרכבת הטרנס-סיבירית ומשם לצרפת. ב-7 במרץ 1918 עזב מסריק את רוסיה, תוך מתן הנחיה לא להתערב בענייניה הפנימיים.
ב-26 במרץ, יוסיף סטלין חתם על הסכם עם ראשי הלגיון על הסדרת המעבר הבטוח. היה מתוכנן להעביר 63 רכבות ו-40 קרונות בכל אחד מהם. הרכבת הראשונה יצאה לדרכה ב-27 במרץ והגיעה ליעד תוך חודש. לקראת מאי 1918, יחידות הלגיון התפזרו לאורך כל מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית שאורכה אלפי קילומטרים.
לקראת קיץ 1918 היוהצבא האדום והצבא הלבן רק בתחילת התארגנותם, ולכן הלגיון הצ'כוסלובקי היה הכוח הצבאי המאורגן היחיד בשטח. בנוסף לכך, בהתאם להסכם שגובש הם היו צריכים להעביר חלק מהנשק שברשותם לסובייטים.
הגרמנים חששו מהגעה לחזית של יחידה צ'כוסלובקית גדולה ולכן לחצו על הסובייטים לעכב את המעבר. בלחץ הגרמנים, ב-21 באפריל 1918, שר החוץ הסובייטי שלח מברק לסובייט קרסנויארסק לפעול לעצירת המעבר. כאשר לצ'כים נודע על ההנחיה הם חשבו שמדובר בכוונה סובייטית למסור אותם לידי הגרמנים כשבויי מלחמה.
במקביל להעברת צ'כים וסלובקים מזרחה לכיוון ולדיווסטוק, התבצע מעבר שבויים הונגרים מן השבי הרוסי מערבה להונגריה. בתחנות מסוימות, באו במגע אלה עם אלה. ב-14 במאי אחד מן החיילים הצ'כים נהרג על ידי ההונגרים. חבריו מצאו את הרוצח והוא הוצא להורג. המתח בקרב הצ'כוסלובקים גדל עוד יותר מבעבר. ב-16-20 במאי בצ'ליאבינסק התקיימה ועידה של נציגי הלגיון. סוכם להפסיק את העברת הנשק, וכללית, להפסיק שיתוף פעולה עם הבולשביקים, וכן לפעול בכוח הזרוע לזירוז המעבר לוולדיווסטוק. בהתאם לפקודת לאון טרוצקי, ראשי הלגיון שהיו במוסקבה נעצרו. כמו כן הועבר מברק לכל מוסדות השלטון באזורים הרלוונטיים לפעול לפירוק הלגיון מהנשק ועצירת מעברו למזרח.
במהלך יוני 1918 כוחות הלגיון הביסו כוחות של הצבא האדום במספר קרבות. מדינות ההסכמה הודיעו שהן רואות בלגיון חלק מכוחות שלהם, ויתייחסו בחומרה רבה לכל ניסיון לעצור את מעברו למזרח.
בתמיכת כוחות הלגיון, השלטון הסובייטי בערים לאורך מסילת הברזל נפל, והוקמו מוסדות שלטון שתמכו בכינון מחדש של האספה המכוננת הרוסית. כתוצאה מפעילות זו, השלטון הסובייטי בכל המרחב מנהר וולגה ועד לחופי האוקיינוס השקט הופסק. אלא שבסתיו 1918 הוקמה הרפובליקה הצ'כוסלובקית, והמוטיבציה של חיילי הלגיון להילחם בשטח רוסיה פחתה. בנובמבר 1918 שר ההגנה של צ'כוסלובקיה הגיע לאזור. הוא נתן פקודה להעביר את העמדות לכוחות של אלכסנדר קולצ'ק ולזרז את המעבר מזרחה.
1919

ב-27 בינואר, מפקד הלגיון, יאן סירובי, הכריז על אזור מסילת הברזל כשטח בשליטת הלגיון. מעשית סדר העברת הרכבות במסילה נקבעה על ידי מפקד כוחות צרפת באזור.
במהלך נסיגת אלכסנדר קולצ'ק מזרחה, רכבות הלגיון למעשה סתמו את המסילה ולא נתנו ליחידות של הצבא הלבן לנצל אותה. ב-12 בנובמבר 1919 עזב קולצ'ק את אומסק, אך לאור הקושי להתקדם במסילה הוא הגיע לקרסנויארסק רק כעבור חודש. לאור ההתקדמות האיטית של קולצ'ק וכוחותיו לאורך המסילה, שלטונו באירקוטסק נפל. הכוח הצבאי שבראשות קולצ'ק נחלש עד כדי כך שהקרון האישי שלו הוצמד לרכבת של הצ'כוסלובקים, וגם מטען של זהב ממשלתי הועבר לאחריות שומרי הלגיון.
ב-7 בפברואר נחתם הסכם בין הבולשביקים לבין ראשי הלגיון לפיו קולצ'ק ומטען זהב הועברו לבולשביקים והצ'כים קיבלו מעבר חופשי לוולדיווסטוק. כל הצדדים עמדו בתנאי ההסכם.
בדצמבר 1919 עזבו אוניות ראשונות עם חיילי הלגיון את ולדיווסטוק. בסך הכול הועברו 72,644 חיילים וקצינים ב-42 אוניות. הפינוי הסתיים במהלך שנת 1920.
חיילי הלגיון בולדיווסטוק
ועדת העבודה והרווחה

| --- | --- |
 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ייסוד הוועדה:  1949
 יו"ר:  ישראל אייכלר (יהדות התורה)
 חברים
 הליכוד: טלי גוטליב, אלי דלל, עמית הלוי, אתי עטייה  יש עתיד: דבי ביטון, מאיר כהן  המחנה הממלכתי:  ש"ס:  הציונות הדתית: מיכל וולדיגר  עוצמה יהודית:  אלמוג כהן  ישראל ביתנו: יבגני סובה  רע"ם: וליד אל-הואשלה  חד"ש-תע"ל: עאידה תומא סלימאן  העבודה: אפרת רייטן
 אתר רשמי
 
ועדת העבודה והרווחה של הכנסת עוסקת בענייני עבודה, תעסוקה ורווחה, אשר פועלת ברציפות החל הכנסת הראשונה ועד פיזור הכנסת ה-20. לאחר שלא אוישה במהלך הכנסת ה-21 וה-22 בשל אי הקמת ממשלה, בכנסת ה-23 אישרה מליאת הכנסת את הצעת הוועדה המסדרת להקימה כוועדה מיוחדת בענייני רווחה ועבודה שתפעל עד להקמת הוועדות הקבועות. בראשות הוועדה המיוחדת עמדה עאידה תומא סלימאן מהרשימה המשותפת, עד להיבחרו של חיים כץ לראשות הוועדה. בעקבות הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הוועדה פוצלה - לוועדת העבודה והרווחה, ולוועדת הבריאות. יו"ר ועדת העבודה והרווחה הנוכחי הוא ישראל אייכלר ממפלגת יהדות התורה.
תחומי אחריות > כוועדה לענייני עבודה ותעסוקה

בתור ועדה לענייני עבודה ותעסוקה, עוסקת הוועדה בבעיות אבטלה, העסקה ותנאי עבודה. למשל, באי־העסקת עובדים על רקע דת, גיל, גזע, מוצא ומין שאסורה על פי החוק. כמו כן אחראית הוועדה למצב תנאי העבודה הקיימים במקומות עבודה שונים בארץ. הוועדה גם אחראית לענייני אבטלה.
תחומי אחריות > כוועדה לענייני רווחה וסעד

בתור ועדה לענייני רווחה וסעד דואגת הוועדה לטיפול בקשישים, בנכים, באלמנות, ביתומים ובנפגעי פעולות איבה, וכן בקצבאות ילדים, במשפחות חד-הוריות ובמשפחות מתחת לקו העוני.
תחומי אחריות > כוועדה לענייני בריאות

בתור ועדה לענייני בריאות עד הכנסת ה-24, הוועדה דנה בשלל נושאים הקשור במערכת הבריאות הממלכתית כמו בתי החולים, קופות החולים, סל הבריאות, מערכת בריאות הנפש וכן בתנאי עבודה של עובדי מערכת הבריאות וזכויות המטופלים במערכת הבריאות.
גופים תחת פיקוח הוועדה

משרד הרווחה והביטחון החברתי
המוסד לביטוח לאומי
משרד העבודה
שירות התעסוקה
המוסד לבטיחות ולגיהות
יושבי ראש הוועדה

|  | כנסת | שנות פעילות | יושב ראש | תמונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הכנסת הראשונה | 1951-1949 | עקיבא גוברין (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 2 | הכנסת הראשונה | 1951-1949 | פנחס לבון (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 3 | הכנסת הראשונה | 1951-1949 | אברהם רקנטי (ועדת השירותים החברתיים) |  | תנועת החרות |
| (1) | הכנסת השנייה | 1955-1951 | עקיבא גוברין (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 4 | הכנסת השנייה | 1955-1951 | בנימין אבניאל (ועדת השירותים החברתיים) |  | תנועת החרות |
| 5 | הכנסת השנייה | 1955-1951 | אריה אלטמן (ועדת השירותים החברתיים) |  | תנועת החרות |
| (1) | הכנסת השלישית | 1959-1955 | עקיבא גוברין (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 6 | הכנסת השלישית | 1959-1955 | משה ארם (ועדת השירותים החברתיים) |  | אחדות העבודה - פועלי ציון |
| (1) | הכנסת הרביעית | 1961-1959 | עקיבא גוברין (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 7 | הכנסת הרביעית | 1961-1959 | נחום ניר-רפאלקס (ועדת השירותים החברתיים) |  | אחדות העבודה - פועלי ציון |
| (1) | הכנסת החמישית | 1965-1961 | עקיבא גוברין (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 8 | הכנסת החמישית | 1965-1961 | משה ברעם (ועדת העבודה) |  | מפא"י |
| 9 | הכנסת החמישית | 1965-1961 | נחום ניר-רפאלקס (ועדת השירותים החברתיים) |  | אחדות העבודה - פועלי ציון |
| (8) | הכנסת השישית | 1969-1965 | משה ברעם (ועדת העבודה) |  | המערך, העבודה |
| 10 | הכנסת השישית | 1969-1965 | משה ארם (ועדת העבודה) |  | המערך, העבודה |
| 11 | הכנסת השישית | 1969-1965 | שלמה רוזן (ועדת השירותים החברתיים) |  | מפ"ם, המערך |
| 12 | הכנסת השביעית | 1974-1969 | שושנה ארבלי-אלמוזלינו (ועדת העבודה) |  | המערך |
| 13 | הכנסת השביעית | 1974-1969 | חייקה גרוסמן (ועדת השירותים החברתיים) |  | המערך |
| (12) | הכנסת השמינית | 1974-1977 | שושנה ארבלי-אלמוזלינו (ועדת העבודה) |  | המערך |
| (13) | הכנסת השמינית | 1974-1977 | חייקה גרוסמן (ועדת השירותים החברתיים) |  | המערך, מפ"ם |
| 14 | הכנסת התשיעית | 1981-1977 | מנחם פרוש |  | אגודת ישראל |
| 14 | הכנסת העשירית | 1984-1981 | מנחם פרוש |  | אגודת ישראל |
| 15 | הכנסת האחת עשרה | 1988-1984 | אורה נמיר |  | העבודה |
| 15 | הכנסת השתים עשרה | 1992-1988 | אורה נמיר |  | המערך, העבודה |
| 16 | הכנסת השלוש עשרה | 1996-1992 | יוסי כץ |  | העבודה |
| 17 | הכנסת השלוש עשרה | 1996-1992 | עמיר פרץ |  | העבודה |
| 18 | הכנסת הארבע עשרה | 1999-1996 | מקסים לוי |  | ליכוד-גשר-צומת, גשר |
| 19 | הכנסת החמש עשרה | 1999-2003 | דוד טל |  | ש"ס |
| 20 | הכנסת החמש עשרה | 1999-2003 | יאיר פרץ |  | ש"ס |
| 21 | הכנסת השש עשרה | 2003-2006 | שאול יהלום |  | מפד"ל |
| 22 | הכנסת השש עשרה | 2003-2006 | חיים כץ |  | הליכוד |
| 23 | הכנסת השבע עשרה | 2006-2009 | משה שרוני |  | גיל, צדק לזקן |
| 24 | הכנסת השבע עשרה | 2006-2009 | יצחק גלנטי |  | גיל |
| (22) | הכנסת השמונה עשרה | 2013-2009 | חיים כץ |  | הליכוד |
| (22) | הכנסת התשע עשרה | 2015-2013 | חיים כץ |  | הליכוד |
| 25 | הכנסת העשרים | 2019-2015 | אלי אלאלוף |  | כולנו |
| (22) | הכנסת העשרים ושלוש | 2020-2021 | חיים כץ |  | הליכוד |
| 26 | הכנסת העשרים וארבע | 2021-2022 | אפרת רייטן  |  | העבודה |
| 27 | הכנסת העשרים וחמש | 2023 -מכהן | ישראל אייכלר |  | יהדות התורה |
הערות שוליים

| ועדות הכנסת |
| --- | --- | --- |
| קבועות | ועדת החוקה, חוק ומשפט • ועדת החוץ והביטחון • ועדת החינוך, התרבות והספורט • ועדת הכלכלה • ועדת הכנסת • ועדת הכספים • ועדת המדע והטכנולוגיה • ועדת העבודה והרווחה • ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות • הוועדה לביטחון לאומי • ועדת הבריאות • הוועדה לענייני ביקורת המדינה • ועדת הפנים והגנת הסביבה • הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי • הוועדה למיזמים ציבוריים |  |
| היסטוריות | ועדת השירותים הציבוריים • ועדת השקיפות • ועדת הרפורמות • ועדת הגיוס • הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי • הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן • הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה • ועדת הקורונה • ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים |  |
| מיוחדות  (הפועלות כיום) | הוועדה המיוחדת לפניות הציבור • הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל • הוועדה לזכויות הילד • הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל • הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים |  |
| שונות | ועדת האתיקה • ועדת הפירושים • ועדת חקירה פרלמנטרית • הוועדה המסדרת |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העבודה (1949–1977): | עקיבא גוברין • פנחס לבון • עקיבא גוברין • משה ברעם • עקיבא גוברין • משה ארם • משה ברעם • שושנה ארבלי-אלמוזלינו |  |
| יושבי ראש ועדת השירותים הציבוריים (1949–1977): | אברהם רקנאטי • בנימין אבניאל • אריה אלטמן • משה ארם • נחום ניר-רפאלקס • שלמה רוזן • חייקה גרוסמן-אורקין |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (1977–1999): | מנחם פרוש • אורה נמיר • יוסי כץ • עמיר פרץ • מקסים לוי |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות (1999–2021): | דוד טל • יאיר פרץ • שאול יהלום • חיים כץ • שאול יהלום • יצחק גלנטי • משה שרוני • חיים כץ • אלי אלאלוף • חיים כץ |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (מ-2021): | אפרת רייטן • ישראל אייכלר |  |
מנתון

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 מדינה:  ממלכת בית תלמי 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה, מצרית 
 
מַנֶתּוֹן (ביוונית: Μανέθων, או מַנֶתּוֹס Μανέθως וגם מַנֶתּוֹ) היה היסטוריון מצרי-הלני וכוהן של הדת המצרית, בתקופה התלמית במאה ה-3 לפנה"ס, בזמנו של תלמי השני, פילדלפוס. מנתון חיבר את החיבור "דברי ימי מצרים", שמשתמשים בו רבות לצורך קביעת הכרונולוגיה הפרעונית בפרט, ושל עמי העולם העתיק בכלל.
קורות חייו

מנתון היה כוהן מצרי במוצאו, ועל פי אחת המסורות נולד בסבניטוס ("עיר העגל הקדוש") שבצפון הדלתא, המזוהה היום עם סאמאנוד שממערב לזרוע דאימטיה של הנילוס. עיר זו הייתה עיר המקור והמושב של השושלת הפרעונית השלושים הסבניטית (343-380 לפנה"ס), וחשיבותה הייתה רבה אף בימי מנתון עצמו.
מנתון פעל בתקופת שלטונם של שני המלכים התלמיים הראשונים, ובעיקר בימי תלמי השני פילאדלפוס (246-284 לפנה"ס). בהסתמך על תעודת פפירוס משנת 241 לפנה"ס המזכירה את שמו, ניתן להניח כי הוא המשיך לחיות לפחות עד שנות מלכותו הראשונות של תלמי השלישי אורגטס הראשון (221-246 לפנה"ס).
מנתון שימש ככל הנראה כוהן גדול במקדש לאל אמון בהליופוליס, אך גם עשה לקבלת והפצת פולחן האל היווני סרפיס במצרים.
על פי פלוטרכוס, פסל שהובא למצרים בהוראת תלמי סוטר הוכרז כפסל סרפיס על ידי שני אנשי דת בכירים, טימותאוס ומנתון.
מנתון היה הראשון מבין סופרי מצרים שכתב על תולדות ארצו ודתה בלשון היוונית.
חיבורו על מצרים

מנתון כתב כמה חיבורים, אך החוקרים חלוקים בנוגע למספרם ולזהותם המדויקת. חיבורו הנודע והחשוב ביותר, "דברי ימי מצרים" (Αἰγυπτιακά, "איגיפטיאקה"), שנזכר בשמו בחיבור הפולמוסי "נגד אפיון" של יוסף בן מתתיהו, נתחבר בשנת 270 לפנה"ס לערך והוקדש לתלמי השני פילדלפוס, שקרוב לוודאי גם יזם את כתיבתו. הוא מספר את דברי ימיה של מצרים, כפי שמצא מנתון בכתבים ההירוגליפים המצריים הקדומים.
רק קטעים בודדים ממנו נשמרו שם, אך נוספו עליהם רשימות מלכים, שנערכו כתקציר ונשמרו בכתבי הסופרים הנוצרים המאוחרים: סקסטוס יוליוס אפריקנוס, באונומסטיקון של אוסביוס וכן אצל ההיסטוריון גאורגיוס סינקלוס מהמאה התשיעית.
ה"אגיפטיקה" נסמכה על מידע אותנטי קדום, שעליו צירף גם קטעי ספרות המבוססים על כתובות הירוגליפיות וכן דברי פרשנות. לחיבורו יש עניין רב אצל חוקרי תולדות מצרים העתיקה, ומשתמשים בו רבות לצורך קביעת הכרונולוגיה הפרעונית בפרט, ושל עמי העולם העתיק בכלל. חלוקת ההיסטוריה המצרית לפי שושלות נשענה בעצם על כתבי מנתון. בחיבורו יש רשימה של 32 שושלות מצריות, עם שמות המלכים בכל שושלת. מנתון אינו נותן כרונולוגיה מוחלטת, אלא סדר השושלות, סדר המלכים וחלק קטן משנות השלטון.
החיבור נחלק ל-3 ספרים:
מהתקופה הפרהיסטורית (האלף ה-4 לפנה"ס) עד השושלת ה-11.
מהשושלת ה-12 עד השושלת ה-19.
מהשושלת ה-20 עד נכתנבו השני (המאה ה-4 לפנה"ס), אחרון הפרעונים של השושלת ה-30.
על פי גיאורגיוס סינקולוס, מנתון חיקה את הסופר ברוסוס, כוהן בבלי לאל מרדוך, שכתב את החיבור "דברי ימי בבל" והקדיש אותו לאנטיוכוס הראשון. יוסף בן מתתיהו הזכיר את שניהם כראשוני הסופרים הלא-יווניים מהמזרח, שכתבו ספרי "קדמוניות" ביוונית. ספריהם דומים במבנה הספרותי (מחולקים ל-3), בהקדשת כתיבתם לפטרוניהם המלכים היווניים, ובמטרת כתיבתם: להוכיח לעולם היווני את עתיקות תרבותם. מנתון ביקש להציג את מצרים כערש הציוויליזציה שממנה יצאו כל התרבויות, כולל התרבות היוונית.
יוסף בן מתתיהו מציין שמנתון "הרבה להוכיח את הרודוטוס" על כך שכתב "שקרים" על המצרים מתוך בורות.
מנתון על מוצא היהודים

גרסת מנתון על מוצא היהודים מופיעה בספרו של יוסף בן מתתיהו, "נגד אפיון". יוספוס מביא אותה בשני חלקים ומציג אותם בשני מקומות נפרדים בספרו.
מנתון על מוצא היהודים > החיקסוס

בספר השני של החיבור "דברי ימי מצרים", סוקר מנתון את רשימת המלכים ששלטו במצרים ומספר שבתקופת שלטונו של מלך בשם טימַיוס אירעה פלישה גדולה של זרים למצרים:
”ופתאום באו מארצות המזרח אנשים בני-בלי-שם, וגברו חילים, ועלו על ארצנו למלחמה וכבשו אותה באפס יד ותפשו את נשיאי הארץ ואחרי זאת שרפו את הערים באכזריות חמה ואת מקדשי האלים החריבו עד היסוד, ובכל יושבי הארץ התעמרו בשנאה את אלה הכו נפש ואת אלה כבשו לעבדים עם טפם ונשיהם.”
מנתון מגלה כי לעם הפולש קראו "חִקסוס", הלחם המילים "חִק" (Hyk, "מלך" בכתב החרטומים העתיק הקדוש) ו"סוֹס" (רועה), כלומר "המלכים הרועים". מנתון מוסיף לכך ש"יש אומרים, כי האנשים האלה ערבים". יוסף בן מתתיהו מעיר שבספר אחר של מנתון מופיע פירוש הפוך לשם "חיקסוס", אמין יותר בעיניו: "רועים-עבדים". המילה "חִק" כתובה שם אחרת, בה"א (אות נשימה) ולא באל"ף, ומשמעותה "עבדים שבויי מלחמה".
הפולשים הקימו אחד מהם למלך, שישב בעיר ממפיס ושלט על מצרים העליונה ומצרים התחתונה, ומאוחר יותר ביצר את העיר אווריס כנגד סכנת פלישה ממזרח של האימפריה של אשור. מנתון טוען כי ששת מלכי החיקסוס הראשונים ניסו ללא הרף "לעקור את המצרים מהשורש" ומספר שלאחר 510 שנות שלטון של שושלות מלכי החיקסוס, התקוממו מלכי תבאי ושאר חלקי מצרים ופתחו נגדם במלחמה ארוכה, עד שהחיקסוס גורשו ממצרים, ברחו לאווריס והתבצרו בה. בנו של מלך מצרים צר על העיר, אך לא הצליח לכבוש אותה ולכן הגיע עם יושביה להסכם לפיו יוכלו לעזוב את העיר ואת מצרים ללא פגע. רק בשלב זה חושף מנתון את זהותם של 240 אלף בני החיקסוס שגורשו ממצרים:
”והם יצאו מארץ מצרים...למשפּחותיהם עם כל רכושם...ופנו ללכת דרך המדבר אל סוריה, אולם יראו את שלטון האשורים...ועל כן בנוּ להם עיר בארץ הנקראה בזמננו בשם יהודה...וקראו לה בשם ירושלים.”