מקורות
היסטוריה > לאחר השלמת המוביל הארצי

ב-1964 הושלמה בנייתו של המוביל הארצי, שנחנך על ידי יאיר מדוצקי, ובשנים 1964 ו-1965 נבנה -
המוביל המלוח נועד להטות את מי המעיינות המלוחים ולמנוע את זרימתם לכנרת, במטרה להוריד את רמת המליחות של מי הכנרת המסופקים ל"מוביל הארצי". אורך המפעל להטיית המעיינות המלוחים כ-22 ק"מ, והוא עובר במקביל לחוף המערבי של הכנרת, ממעיינות נור (טבחה) ועד דרומית לשפך הכנרת לירדן. בתחילה קלט המפעל מעיינות מלוחים בלבד. בהמשך הוזרמו למפעל זה גם שפכי היישובים הנמצאים לאורכו, כדי למנוע את זיהום מי הכנרת. בשלב הראשון נקלטו שפכי טבריה, גינוסר ואתרי הנופש הנמצאים לאורך החוף המערבי. במהלך השנים נוספו השפכים של צפת ומגדל.
במסגרת שדרוג המפעל ושיקום נהר הירדן הדרומי, הניחה "מקורות" שלושה מובלים שונים: קו מים מליחים מנור עד אלומות להולכת המים המליחים - מים אלו יותפלו בעתיד במורד הירדן ויסופקו לחקלאות; קו תמלחת נפרד להולכת מים מליחים בריכוז גבוה, שמקורם במעיינות חמי טבריה; קו שפכים ייעודי להולכת שפכי העיר טבריה למט"ש ביתניה. פרויקט נוסף נועד להטות את מעיין פוליה ולהטות גם אותו למפעל.
במהלך שנות הפעלתו מנע המפעל את חדירתם של כ-2.5 מיליון טון כלורידים למי הכנרת.
1965 - התפלת מי ים באילת בשיטת האיוד - עד אמצע שנות השישים הייתה אילת עיירה קטנה צמאה למים. פיתוחה המרשים של עיר התיירות המודרנית והמשגשגת התאפשר רק לאחר ש"מקורות" פתרה את מצוקת המים בעיר הדרומית והחמה ביותר בישראל, אשר איננה מחוברת למערכת המים הארצית, באמצעות התפלה. בשנת 1965 הפעילה "מקורות" את המתקנים הראשונים להתפלת מי ים באילת, בשיטת האיוד. בשל צריכת האנרגיה הגבוהה בשיטה זו חיפשה החברה תהליך אלטרנטיבי, והייתה חלוצה בשימוש בטכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה, החסכונית באנרגיה. לאחר פיתוח הטכנולוגיה, הקימה "מקורות" מתקני התפלה גדולים בקנה מידה עולמי להתפלת מים מליחים שמקורם בקידוחים באזור, על מנת לספק מי שתייה לאילת וליישובי הערבה.
1969 - קידוחים ראשונים ברמת הגולן  - בתום מלחמת ששת הימים החלה "מקורות" בהתארגנות לאספקת מים להתיישבות היהודית החדשה ברמת הגולן. בשלב הראשון הקימה "מקורות" מפעל ש"דחף" מים מהכנרת לרמה דרך תחנה בצומת קורסי. בשלב השני ביצעה "מקורות" קידוחים מקומיים ברחבי הרמה. זאת במטרה למצוא מקורות מים נוספים לצורכי ההתיישבות והחקלאות במקום.
1969 - הקמת מפעל השפד"ן - מפעל השפד"ן (שפכי גוש דן) הוקם על מנת לטפל בשפכי הערים שבאזור גוש דן. הוא נמצא בבעלות "איגוד ערים דן לביוב ואיכות הסביבה", חברות בו שבע עיריות ומחוברים אליו יישובים נוספים. חברת "מקורות" אחראית על הפעלת המט"ש (מכון טיהור שפכים). בראשית דרכו של המפעל התבצע הטיפול בשפכים באגני חמצון. עם הרחבת המפעל וצירופן של ערים נוספות אומצה שיטת טיפול מתקדמת יותר, הדורשת שטחים מצומצמים בהרבה: בוצה משופעלת (שיטה מכנית-ביולוגית לטיפול בשפכים). המט"ש נחשב לגדול ולמתקדם מסוגו במזרח התיכון, ומטפל בכ-130 מיליון מ"ק שפכים בשנה.
1970 - טיפול ביולוגי באמצעות דגים - מאז שנות ה-70 פיתחה "מקורות" שיטה ל"טיפול ביולוגי" במטרדים כמו אצות, חלזונות ובעלי חיים זעירים המצויים במים. יצורים אלו מתרבים בתוך המאגרים, מזהמים ומעכירים), החדרת הקולחים למי תהום באמצעות שדות החדרה לצורך סינון טבעי ולשיפור איכותם. את המים המושבים מפיקה "מקורות" באמצעות קידוחי שאיבה ומספקת אותם לנגב באיכות המתאימה להשקיית גידולים חקלאיים ללא הגבלה. ב-1970 נחנכה תחנת "מנשה", תחנת השאיבה הראשונה שנכנסה לפעולה לאורך "המוביל הארצי", במטרה להגביר את כושר הזרימה וההולכה של המים לדרום הארץ. באותה שנה הושלמה בנייתן של תחנות ראשון לציון וצומת זהר. יחד איתן נכנסו לפעולה בזו אחר זו תחנות מבטחים וטל-אור. מאז שנות ה-70 פיתחה "מקורות" שיטה ל"טיפול ביולוגי" באצות, חלזונות ובעלי חיים זעירים המצויים במים. יצורים אלו מתרבים בתוך המאגרים, מזהמים, מעכירים את המים ומוסיפים להם ריח וטעם לוואי לא רצויים. הטיפול מתבצע באמצעות דגים הממלאים את תפקיד "הסניטרים", ומבוסס על עקרונות תורת האקולוגיה. על פי תורה זו המטרדים השונים הקיימים בגופי המים הם חוליות במארג המזון המתפתח במים ומהווים מזון טבעי לדגים השונים, כמו דג הכסיף ודג הקרפיון גדל-הראש.
הדגים "הסניטרים" אוכלים את האצות ואת בעלי החיים מבלי לזהם את המים, ובכך תורמים לשיפור איכות המים של "המוביל הארצי". כמו כן משמשים דגים ויצורי מים אחרים המצויים במאגרים או במכשירי בקרת מים מתוחכמים שמפעילה "מקורות", למעקב רציף אחר האיכות התברואית של המים המסופקים לשתייה.
1973 – הקמת חברת הבת "מקורות בינוי ופיתוח בע"מ" - ייעודה של חברת "מקורות בינוי ופיתוח" היה אספקת שירותים מקצועיים בתחום התשתית למפעל המים של "מקורות" ולגורמים אזרחיים. היא הייתה מעורבת בהקמת סכרים וסוללות במפעלי ים המלח, בסלילת כבישים ובהנחת קו צינור הדלק הגדול אילת-אשקלון, בסלילת מסלולי נחיתה ובהכשרת רחבות חניה למטוסים בנמל התעופה לוד. חברת "מקורות" בינוי ופיתוח קלטה את חברת צמ"כ ושתי יחידות ביצוע אזוריות – דרום וצפון. בשל קשיים בניהול ובארגון פורקה החברה בשנת 1984.
1973 – שיטת האוסמוזה ההפוכה - בראשית שנות השבעים החל בארצות-הברית יישום של טכנולוגיית האוסמוזה הפוכה בתהליך ההתפלה. "מקורות" חזתה את הפוטנציאל הטמון בתהליך, פיתחה והתאימה אותו לתנאים הסביבתיים האופייניים ולצרכים המיוחדים של אזור ים המלח, הערבה הדרומית ואילת והחלה ליישם טכנולוגיה זו, החסכונית בצריכת אנרגיה, באמצעות מתקנים קטנים להתפלת מי קידוחים מלוחים, כדי לפתור את בעיית מי השתייה בערבה ולספק מי שתייה ליישובים באזורים שאינם מחוברים לרשת הארצית.
1978 – התפלת מים מליחים באילת –סבחה א' וסבחה ב' - לאחר בדיקת טכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה שפותחה בארצות הברית, פיתוחה והתאמתה לצרכים בארץ, הקימה "מקורות" באילת מתקני התפלה גדולים בקנה-מידה בין-לאומי –סבחה א' וסבחה ב', המשמשים להתפלת מים מליחים שמקורם בקידוחים באזור. מים אלה, שהם בעלי מליחות גבוהה, מתאימים לשתייה לאחר התפלתם.
1979 - "הקו השלישי לירושלים"