מנחת קריית שמונה
היסטוריה

המנחת הוקם על ידי צה"ל לצרכים צבאיים, אך באוקטובר 1988 קיבלה חברת "סנונית תעופה" שהקים הטייס יונתן גבע, אישור להפעיל בו לראשונה טיסה אזרחית עם מטוס נוסעים מדגם דאש 6. בפברואר חנכה "סנונית תעופה" קו תעופה סדיר בין המנחת לנמל התעופה דב הוז בתל אביב, עם שלוש טיסות שבועיות. זמן קצר אחר כך החלה להפעיל גם טיסות לשדה התעופה עטרות בירושלים.
בשנת 1992 צברה חברת "סנונית תעופה" חובות, במקומה הקים יונתן גבע חברה חדשה בשם "סנונית נתיבי אוויר", במימון חברת השקעות דיסקונט. חברה זו המשיכה להפעיל את הטיסות לקריית שמונה במטוס מדגם שורט 360.
בפברואר 1993 ביטל מנהל התעופה האזרחית את רישיון ההפעלה של סנונית לאחר שלא עמדה בתנאיו והעבירה אותו לחברת ארקיע באופן זמני, במאי 1993 הודיע כי תערוך מכרז בנוגע להפעלה קבועה של הקו. במקביל ניסה יונתן גבע להכניס את איש העסקים הירושלמי עזרא בליליוס לשותפות בסנונית, אך הוא נסוג מההשקעה. חברת "מטיילי קריית שמונה" קיבלה את הרישיון להפעלת המנחת וזאת לאחר שהפעילה אותו עבור סנונית תעופה. חברת ארקיע המשיכה לטוס אליו.
בשנת 1997 הקימה חברת מטיילי קריית שמונה שני מבנים לשימוש הנוסעים ועובדי המנחת[דרוש מקור].
בשנת 1998 אושרה תוכנית לשיפוץ המנחת בעלות של 14 מיליון שקל, במימון משותף של משרד התעשייה והמסחר ומשרד התחבורה. באותה תקופה הגיעה היקף הפעילות במנחת לשיא, כאשר חברת ארקיע הפעילה לעיתים שש טיסות יומיות וגם חברת ישראייר החלה לטוס למנחת. הסיבה להקיף הפעילות הגדול היה מימון שסיפק צה"ל בעת ששהה בדרום לבנון, לקצינים ששירתו שם לצאת למרכז הארץ בטיסות מהמנחת. בקיץ 1999 הפסיקו ארקיע וישראייר את טיסותיהם הסדירות לקריית שמונה, עקב חוסר כדאיות כלכלית. לטענתן ההפסד בפעילות במקום נבע מעלויות גבוהות במיוחד אותן גבתה חברת "מטיילי קריית שמונה", בעלת הזיכיון ההפעלה שלו. היא גבתה מהן אגרת נחיתה לכל מטוס בסך 400 שקל, לעומת כ-60 שקל בשדה דב והיטל ביטחון של 270 שקל.
ביולי 1999 הסכימה חברת ארקיע לחדש את טיסותיה לקרית-שמונה לאחר ששר התחבורה, יצחק מרדכי, הסכים לסבסד חלק מהעלויות. החברה הפעילה 4 טיסות ביום לקרית-שמונה, למעט בתקופת של מתיחות ביטחונית. אחר כך ירדה התדירות לשתי טיסות יומיות כטיסות המשך לשתיים מטיסותיה של החברה לראש פינה, ב-1 בינואר 2004 הפסיקה את הטיסות והודיעה שתוסיף במקומן טיסה יומית לשדה התעופה בראש פינה.
בתחילת 2006 נפתח מבנה הטרמינל החדש של המנחת, ובמקביל זכתה חברת "טמיר שירותי תעופה" במכרז של משרד התחבורה להפעלתם של קווי התעופה לראש פינה ולקריית שמונה. לצורך הפעלת השירות החברה רכשה מטוס מדגם בריטיש אירוספייס ג’טסטרים בעלות של מיליון דולר. אולם ביולי 2006 הודיעה חברת טמיר תעופה לשר התחבורה כי תפסיק את הטיסות לקריית שמונה, בשל קשיים ביטחוניים ובירוקרטיים. בין השאר למרות שמבנה הטרמינל החדש הושלם, לא הותר לה להשתמש בו והיא פעלה ממבנה ארעי, בנוסף נאסר עליה להטיס תיירים ועובדים זרים עקב חוסר בציוד שיקוף ביטחוני. אולם אחר כך החלה הפעלת מבנה הטרמינל, והחברה המשיכה להפעיל שתי טיסות יומיות לשדה דב.
באוקטובר 2006 הפסיקה "טמיר שירותי תעופה" את הטיסות. זאת עקב סכסוך כספי עם חברת "מטיילי קריית שמונה" מפעילת המנחת שהגישה תביעה בסך מיליון שקל, בינואר 2007 אף הוטל עיקול על נכסי טמיר תעופה עקב התביעה. לאחר שהושגה פשרה חודשו הטיסות, אך ביוני 2007 הודיעה "טמיר שירותי תעופה" על הפסקת הפעילות.
בפברואר 2008 ועדת השרים לענייני חקיקה אישרה הצעת חוק של חברי הכנסת גלעד ארדן ורונית תירוש, המחייבת את הוספת מנחת קריית שמונה לרשימת שדות התעופה להן מחויבת רשות שדות התעופה להעניק שירותי קרקע, זאת במטרה להפקיע את הזיכיון ולאפשר את הפעלת המנחת מתקציב הרשות. אך הצעת החוק לא קודמה.
בשנת 2013 החליטה עיריית קריית שמונה להשכיר את המקום למטרת מרוצי מכוניות. באותה שנה נערך מפגן טיס לתמיכה בהמשך קיום הפעילות התעופתית במנחת. בינואר 2014 אגודת התעופה הכללית, מכללת תל-חי, מנחת קריית שמונה והחברה הכלכלית בקרית שמונה יזמו תוכנית חדשה להקמת מכללת תעופה במקום, במטרה בין היתר לשמר את מנחת קריית שמונה לפעילות מטוסים ולמנוע את הפיכתו למסלול למרוצי מכוניות.
הטרמינל הישן במנחת - צולם בקיץ 2011
הטרמינל החדש - צולם באפריל 2012
תרשים מנחת קריית שמונה
מנחת קריית שמונה, דצמבר 2021