stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלבייה
הגלבייה בישראל

בישראל היו מספר מנהיגים דתיים שנהגו ללבוש גלביות: הרב עובדיה יוסף, הבאבא סאלי, הרב אמנון יצחק ועוד.
יעל גילעת, חוקרת אמנות ותרבות חזותית ומרצה במכללת אורנים, ההקשר הוא הקובע והשימוש בגלבייה בתרבות הישראלית הוא לא אל-זמני והוא עבר שינוי. בדומה לתפישה של הזהות המזרחית כמהותנית ועל־זמנית, גם המצאת המזרחיות היא משהו ששייך לחברה הישראלית.
על פי ההיסטוריונית וחוקרת האופנה אילה רז, מעבר לכך שהכוהנים בתקופה המקראית לבשו גלביות, אנשי העלייה השנייה שחשו שנכון עבורם להשתלב במרחב הארצישראלי, אימצו את סגנון הלבוש הערבי מכיוון שבמרחב היו ערבים.
מספר דמויות בולטות בעלייה זו: בצלאל שץ, מניה שוחט, רחל ינאית בן צבי ועוד, הפגינו את המעורבות שלהם בארץ דרך הזדהות עם הלבוש המקומי, וזו הפעם הראשונה שיהודים לבשו בתקופה המודרנית בארץ ישראל גלבייה.
שילה וויר (Shelagh Weir) אנתרופולוגית בריטית שחקרה את הבגדים בפלשתינה עד 1948, התייחסה במחקרה המובא בספר "Palestinian Costume" לסגנון הלבוש וההבדל בין גברים לנשים. על פי וויר, הבגדים המעוטרים של ערביי הארץ שילבו בין מסורות קדומות, לבוש טורקי וסגנון מודרני. הגלביות היו נפוצות יותר במצרים וצפון אפריקה ופחות בפלשתינה. בפלשתינה הגלביה הרחבה הייתה לבוש גברי, ואילו נשים לבשו מכנסיים ועליהם מעיל-שמלה ארוך. השמלה הנשית דמתה לגלביה, אך הייתה צרה ובעלת שרוולים צרים וארוכים, ופתח צוואר עמוק. תלבושת נוספת כללה חצאית ארוכה ועליה מעיל, דמוי גלביה עם שרוולים קצרים.
התפתחותה של הגלביה המקומית ככל הנראה לא נבעה מהקלילות האוורירית של הבגד והתאמתו לאזור, מאחר שבעבר הגלביה הייתה חלק מלבוש רב שכבות. שילובי הבדים, הרקמות ושאר פריטי הקישוט בבגד יצרו מראה אקלקטי ועשיר בפרטים. גם נשים כפריות ועניות יחסית נהגו לקשט את בגדיהן ברקמות נאות ומושקעות מאחר שהידע ברקמה, תפירה, צביעת בדים אריגה ועוד, היה נפוץ והעניק גם לנשים ממעמד כלכלי נמוך הזדמנות ליצור בגד ייחודי.
בשנות השבעים, לאחר מלחמת ששת הימים, נפתח בישראל שוק גדול של גלביות אותנטיות שהתרחש גם במנותק מהנטייה הכללית בעולם האופנה בשנים אלה. בשנים אלו הגלבייה נתפשה כפריט לבוש אופנתי ונוח. על פי רז, חזרתה של הגלבייה לאופנה מציינת מגמה הפוכה מזו של אנשי העלייה השנייה מאחר שבשנים אלו מדובר באקט של שליטה וניכוס של בגד שהוא סמן של תרבות אחרת ולא בניסיון להיטמע במרחב. הדמויות הבולטות שנהגו ללבוש גלבייה בתקופה זו: דן בן אמוץ, מנשה קדישמן ועוד. חברת האופנה משכית שהוקמה על ידי רות דיין ייצרה גלביות ועשתה שימוש בעבודות רקמה, צורפות ועוד של מזרחים ומזרחיות שהועסקו בייצור בחברה.
סוגים

גלבייה פשוטה: גלבייה פשוטה ויומיומית, עם כמות מינימלית של אריגים ועיצוב.
גלביית ערב: גלבייה העשויה ממגוון של חומרים ומכילה חרוזים, רקמה, דוגמאות תפירה, וכמו כן, אריגים שונים כגון משי, תחרה ואף צמר.
גלביית חתונה: נלבשת על ידי הכלה בחתונתה. היא דומה לגלבית הערב, אך בדרך כלל בעלת עיצוב ועיטור מוגזמים.
ראו גם

חג'אב
ג'ילבאב
כאפייה
הערות שוליים

1 2 3   רוויטל מדר, מזרחי, אשכנזי, פלסטיני לובשים גלבייה: למי יש הזכות התרבותית ללבוש אותה?, באתר הארץ, 5 ביוני 2015
↑  Shelagh Weir, Palestinian Costume, The British Library: The British Library, 1989
↑  masaot, מסע בעקבות הגלביה, באתר מסעות בגארדרובה, ‏2014-08-30
חברות הרכב A-WA מופיעות בגלביות עם רקמה בסגנון תימני
קנאביס (סם)

תפרחת קנאביס מיובשת
קנאביס או קנבוס הוא סם פסיכואקטיבי, המופק מחלקים שונים של צמח הקנאביס. הקנאביס מכונה גם גראס, ירוק, ויד (מאנגלית: grass, weed – דשא, עשב), מריחואנה (מספרדית מקסיקנית: Marijuana), או גנג'ה (מהינדית: Ganja, गांजा) כאשר הכוונה היא בדרך כלל לפרחי הצמח. סם הקנאביס קיים בצורות עיבוד שונות, וצריכתו מתבצעת בדרך של עישון ושאיפה, אידוי או אכילה (לאחר עיבוד). השפעתו נמשכת לרוב מספר שעות, והיא מתוארת לעיתים קרובות כמעצימת תחושות (לטוב ולרע) ומעוררת דמיון. תחת השפעת קנאביס מצטמצם תחום התודעה – המושפע עשוי להתרכז בדבר מה ולשכוח לחלוטין מן העולם שסביבו. מנגד רבים טוענים שמה שמצוי במוקד התודעה – בין אם מדובר בתחושה פיזית ובין אם מדובר בחוויה רגשית – מועצם במידה רבה.
החומרים הפעילים בסם הם חומרים ממשפחת הקנבינואידים, ובעיקר THC ו-CBD. לחומרים אלו השפעות פסיכואקטיביות ופיזיולוגיות שונות.
השימוש בקנאביס ידוע עוד מהעת העתיקה, אך בתחילת המאה ה-20 חלה עלייה משמעותית בשימוש בו למטרות הנאה ולמטרות רפואיות. כיום, הקנאביס נצרך כסם למטרות הנאה וכתרופה למספר מחלות ותסמינים.
הקנאביס הוא הסם הבלתי-חוקי הנפוץ בעולם (נפוצים ממנו רק הסמים החוקיים – קפאין, ניקוטין ואתנול). הוא מוגדר ברוב מדינות העולם כסם שייצורו, מכירתו וצריכתו בלתי חוקיים; באמנות בין-לאומיות המקובלות על רוב מדינות העולם נקבע שאספקת קנאביס איננה חוקית, אך בתחילת המאה ה-21 כ-40 מדינות החלו במדיניות רשמית של אי-הפללה או לגליזציה חלקית של צריכתו, בדרך כלל תחת הגבלות על הכמות המותרת.
בישראל, השימוש בסם למטרות רפואיות מוסדר באמצעות נוהל 106 של משרד הבריאות, והגוף המפקח על כך הוא היחידה לקנאביס רפואי (היק"ר)
השפעות

לצד ההשפעות המשכרות של סם הקנאביס, יש לו השפעות פיזיולוגיות רבות, מהן הגורמות נזק, ומהן חיוביות. שימוש קבוע בסם כרוך בהגברת הסיכון לבעיות בריאותיות שונות, כמו דלקת סימפונות כרונית או ירידה ביכולות קוגניטיביות, וכן סכנת התמכרות פסיכולוגית, אף על פי שמחקרים שונים מראים שהתמכרות זו נמוכה ופחותה משמעותית מזו הנגרמת בעקבות שימוש בסיגריות ובאלכוהול, בין היתר, מפני שאלו האחרונים ממכרים גם פיזית. לקנאביס השפעות פיזיולוגיות חיוביות כסם נוגד הקאות וכסם להרגעת השרירים, ואף נעשה בו שימוש בכמה יישומים רפואיים.
עובדות אלו, יחד עם ההיבטים החוקיים הנוגעים לאיסור על השימוש בסם, וההתנגדות הקיימת לאיסור זה, הביאו לעריכת מחקרים רבים בנושא. הנטייה של מרבית צרכני הקנאביס להשתמש במקביל בסמים אחרים (כגון אלכוהול וטבק) מסבכת את עריכת המחקרים, הנדרשים לבודד את הקנאביס מגורמי נזק אפשריים אחרים. במדינות שבהן השימוש בקנאביס אסור, יש גם קשיים פוליטיים וחוקיים לערוך מחקרים מסודרים. על זאת יש להוסיף את האינטרסים של המעורבים בסוגיה, מצד התנועות הקוראות ללגליזציה של השימוש בסם, ומצד חברות התרופות הפועלות לצמצום צריכתו וגורמי אכיפת החוק, המקשים על שקלול הנתונים.
בשנים האחרונות חלה עליה במעשנים, בפרט בני נוער, שחוו בהשפעת הקנאביס מאפיינים פסיכוטיים לטווח קצר וארוך, כולל הזיות והקאות כרוניות. לרוב השפעה זו תהייה זמנית ולא תישאר לצמיתות. מומחים תולים זאת בכך שיצרני הקנאביס העלו את רמת החוזק שלו. מחקרים רבים מצאו קשר בין שימוש כבד במריחואנה חזקה לבין התפתחות של הפרעות פסיכולוגיות, כולל סזיכופרניה, אם כי לא הוכח קשר סיבתי.
השפעות > השפעות מיידיות

טבען וחוזקן של ההשפעות המיידיות של צריכת קנאביס משתנות בהתאם לכמות, הזן, ההרכבה ומקור הצמח, שיטת הצריכה, תכונותיו הנפשיות והפיזיות של המשתמש (כמו סבילות אפשרית), וסביבת המשתמש בזמן הצריכה וההשפעה.
בהתאם לכך, אדם הצורך כמות סטנדרטית של קנאביס עשוי לחוות חלק מההשפעות הבאות (אך ייתכן שלא יחווה אותן):
שינוי במצב התודעה ובמצב הרוח: מצב רוח טוב המתואר כ"תחושת היי", תחושות שמחה או אופוריה, רוגע, חברותיות ושחרור עכבות.
שינוי בתפיסה חושית: הערכה מוגברת של גירויים חושיים (ריח, שמיעה וטעם), עיוות תפיסת הזמן והמרחב.
שינויים פיזיולוגיים: יובש בפה, דופק מוגבר, אדמומיות בעיניים (כתוצאה מהרחבת כלי הדם), אישונים מורחבים ותיאבון מוגבר.
פגיעה בריכוז: ירידה ביכולת הקואורדינציה ובריכוז, שהופכת פעולות כמו נהיגה או הפעלת מכונות כבדות למסוכנות באופן יחסי.
חוויה שלילית: תיתכן תחושת חרדה, פאניקה, תחושה מוגזמת של מודעות עצמית, ומחשבות פרנואידיות.
נמנום: תחושת עייפות והירדמות, אך מאידך פגיעה במנגנון שנת חלום.
אנשים שצורכים כמות גדולה של קנאביס עלולים לחוות חוסר התמצאות ודליריום, ועלולים לא לדעת היכן הם נמצאים, או באיזו שעה. בנוסף, מינונים גבוהים של קנאביס עשויים לגרום גם לתנודות חדות במצב הרוח, מחשבות מקוטעות, פרנויה, התקפי פאניקה, ורגשות של חוסר מציאות.
השפעות > השפעות ארוכות טווח

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ערבוב של מושגים, וכתיבה לא קוהרנטית.
לאחר עשרות שנים של מחקר בנושא, המחקר המקיף והעדכני ביותר שנעשה בנושא זה הוא דו"ח האקדמיה הלאומית למדעים, הנדסה ורפואה (אנ') משנת 2017, שבחן את כל הספרות המחקרית שבוצעה במשך 20 שנה (כ-10,000 מחקרים), במטרה לסכם את כל מה שידוע למדע על הסכנות הבריאותיות של הקנאביס. דו"ח האקדמיה הלאומית הניב 100 מסקנות, שסווגו על פי רמת מהימנות, בין המסקנות שיש לגביהן ראיות חד-משמעיות, דרך אלו שנתמכות בראיות מתונות בלבד, ועד להצגת השערות שלא נמצאו שום ראיות רציניות שתומכות בהן.
כך למשל, נכון לשנת 2017, ישנן ראיות חד-משמעיות שעישון קנאביס מגביר תדירות ותכיפות של סימפטומים של דלקת סימפונות. מחקרים מצאו ראיות מתונות שעשויות להצביע על כך שקנאביס מגביר תסמינים של מאניה והיפומאניה בקרב אנשים הלוקים בהפרעה דו־קוטבית, מגביר את הסיכוי להיווצרות הפרעת חרדה חברתית, מעלה במעט את הסיכוי לפתח דיכאון קליני, לצד סיכוי מוגבר למחשבות אובדניות, ניסיונות אובדניים וכן עלייה בסיכויי ההצלחה בעת ניסיון התאבדות. כמה מתופעות אלו ניכרות יותר בקרב משתמשים כבדים. תופעות אובדניות יכולות להיווצר באופן טבעי כתוצאה מתחושת ה"היי" או אופוריה שהקנאביס יכול לפעמים להשרות לצד תחושות חרדה שהוא יכול להשרות, לאחר שתחושת האופוריה פגה מבחינה פסיכולוגית קשה לאדם הסביר להרגיל עצמו לתחושות הרגילות שביום יום ולכן יכולה להיווצר מצוקה נפשית של דיכאון וחרדה. לאנשים צעירים או אנשים שלא מספיק מודעים לשברירות הנפשית שיש להם
או לאנשים שמתקשים לווסת את עצמם מבחינה רגשית יכולה להיווצר תחושת מצוקה גדולה מאוד כתוצאה מכך שתחושת האופוריה פגה. זאת אומרת שלא בהכרח שהקנאביס יצר באופן ישיר את המצב האובדני או את המצוקה הנפשית אבל הוא יכול ליצור מצב שלאנשים שיש להם בעיה בוויסות רגשי עלולים לחוות תחושת מצוקה כאשר השפעות האופוריה או החרדה שהקנאביס משרה פגות.
קנאביס ברוב המקרים אצל אנשים בעלי קושי נפשי לוויסות רגשות דווקא יכול להשרות תחושת ביטחון. תיאבון יצירתיות ותחושות חיוביות בסך הכל. התחושות השליליות יכולות להיווצר כאשר צריכת הקנאביס מסתיימת והאדם צריך לווסת את רגשותיו בצורה טבעית ללא השפעות הקנאביס. מצב שיכול להיות מאתגר לאנשים עם ובלי צריכת קנאביס וללא קנאביס בכלל התחושות יכולות אולי לאנשים מסוימים להיות עוצמתיות אפילו יותר.
מצד שני, דו"ח האקדמיה הלאומית הראה שלא נמצאו שום ראיות רציניות המצביעות על עישון קנאביס כמעלה סיכון לסרטן, כל עוד הקנאביס לא מעורב בטבק(הקישור אינו פעיל, 5.09.2024).
מחקרים משלימים מצביעים על כך שקנאביס מגביר את הסיכוי לירידה בתפקוד קוגניטיבי למשך מספר חודשים לאחר תום השימוש, אך העדויות באשר להשפעה ארוכת טווח שאינה חולפת אינן מספקות מסקנה ברורה.
מבחינת תסמינים חיוביים, דו"ח האקדמיה הלאומית מצא ראיות חד-משמעיות לכך ששימוש בקנאביס מסייע בטיפול בכאב כרוני למבוגרים, בשיפור הסימפטומים של תסמונת טרשת נפוצה, וכן בהקלה בבחילות ובהקאות הנגרמות על ידי כימותרפיה. המחקרים מצאו ראיות מתונות שעשויות להצביע על כך שקנאביס משפר את תוצאות השינה לטווח קצר אצל אנשים עם סוגים מסוימים של הפרעות שינה.
המחלוקת על הסכנה בשימוש בקנאביס

הנושא שרוי במחלוקת עזה ועתירת אמוציות הן מצד המתנגדים לשימוש והן מצד התומכים, מה שגורם לקושי בראייה אובייקטיבית של הדברים.
מחלוקת לדוגמה בין התומכים למתנגדים היא תוצאת מחקר שהתפרסם ב-2012, מחקר שהחל ב-1973 בהשתתפות 1,000 ילדים בני 13, כאשר רק אצל אלה שהחלו לעשן מריחואנה לפני שהגיעו לגיל 18 התגלתה ירידה ברמת האינטליגנציה. מסקנת החוקרים הייתה שהחומר פוגע במוח שנמצא בשלבי התפתחות. הועלתה ביקורת באשר לתקפות שיטת המחקר וממצאיו, ומחקר נגדי שהתפרסם ב-2014, שנערך בקרב 2,612 ילדים ובחן את נתוני ה-IQ של הנבדקים כאשר היו בני ובנות 8 – ושוב כאשר הגיעו לגיל 15 – ובו נלקחו בחשבון פקטורים נוספים כגון שימוש באלכוהול, עישון סיגריות, רקע משפחתי, היסטוריה התנהגותית וחינוך מוקדם. מחקר עדכני זה לא מצא מתאם בר מדידה בין שימוש מתון בקנאביס וירידה באינטליגנציה, אך מצא ירידה מעטה (3%) באינטליגנציה עבור משתמשים כבדים יותר שצרכו קנאביס לפחות 50 פעמים.
המחלוקת על הסכנה בשימוש בקנאביס > טיעונים נגד שימוש בקנאביס

ישנם מספר נימוקים נפוצים נגד השימוש בקנאביס, ורובם מתמקדים בסיכון להשפעות פיזיולוגיות או נפשיות שליליות. חששות נפוצים:
צריכה ממושכת של קנאביס בעישון גורמת נזק בלתי הפיך לדרכי הנשימה.
קנאביס הוא גורם חלקי בהתפתחות של סכיזופרניה. הוא אינו הגורם היחידי שמשפיע על התפרצות המחלה, אך האפקט הוא משמעותי, ושימוש בסם מכפיל את הסיכוי לחלות במחלה. קיים קשר הדדי בין נטייה לסכיזופרניה לצריכת קנאביס, מכיוון שהופעת הסכיזופרניה מובילה לסיכוי גבוה יותר לשימוש בקנאביס.
הסכנה העיקרית בטווח הקצר היא התקף פראנויה, המופיע בעיקר אצל משתמשים חדשים בקנאביס. זאת בעיקר בעת שימוש במינונים גבוהים כבר בשימושים הראשונים.
עילפון בחלק מהמשתמשים הטריים שנוטלים מינון מופרז, או מקבלים מינון מופרז מבלי לדעת שהם נוטלים את הסם.
בפעמים הראשונות תיתכן ירידה משמעותית בלחץ הדם לזמן קצר. מסוכן בשילוב בעיות רפואיות מסוימות.
טכיקארדיה (האצה בקצב הלב), מסוכנת בשילוב בעיות רפואיות מסוימות.
תסמינים שליליים כגון: חיוורון, איבוד תחושה בגפיים, קור עז, איבוד תחושה חלקי בלשון-קושי בדיבור, וסחרחורות.
הסכנה העיקרית בטווח הקצר היא התקף פראנויה, המופיע בעיקר אצל משתמשים חדשים בקנאביס.
המחלוקת על הסכנה בשימוש בקנאביס > טיעונים נגד שימוש בקנאביס > תאוריית סם המעבר והקשר לסמים אחרים

מאז שנות החמישים עלה החשש כי הקנאביס הוא "סם מעבר", שממנו עוברים המשתמשים לסמים קשים יותר כמו קוקאין והרואין.
בין המחקרים שנערכו בנושא, יש התומכים בטענה זו, בעוד שאחרים לא מצאו לה ראיות.
מנגד, ישנן טענות הפוכות. תומכי הלגליזציה סבורים שעצם מעמדו הלא-חוקי של הסם מגביר עבור המשתמשים בו את הנגישות לסוחרים העוברים על החוק, וכך הוא דווקא מגדיל את הסיכוי לשימוש בסמים קשים. לטענתם, דווקא הלגליזציה תקטין את היכולת של הקנאביס לשמש כסם מעבר.
דו"ח האקדמיה הלאומית משנת 2017, שהוא המחקר המקיף ביותר שנעשה עד אז בנוגע להשפעות הקנאביס, מצא ראיות מתונות שעשויות להראות שקיים קשר בין שימוש קבוע בקנאביס לבין התמכרות לחומרים ממכרים אחרים, כמו סמים קשים, טבק או אלכוהול.
המחלוקת על הסכנה בשימוש בקנאביס > טיעונים בעד התרת הסם בחקיקה

רבים מהתומכים בלגליזציה של סם הקנאביס טוענים כי גם צריכת חומרים פסיכואקטיביים כמו אתנול וניקוטין היא מסוכנת, ויכולה לגרום לנזקים חמורים יותר מאלו שנגרמים מצריכת קנאביס. אם סמים אלו הם חוקיים, אין סיבה שקנאביס לא יהיה חוקי.
שכיחות ההפרעות הפסיכוטיות בקרב צרכני קנאביס נמוכה מאוד ועומדת על כ-1%, ויתרה מזאת, לא ברור האם השכיחות שונה מזו שבאוכלוסייה שאינה צורכת את הסם. כמו כן, בניגוד למחקרים המראים קשר בין צריכת קנאביס לפסיכוזות, קיימים מחקרים המוכיחים כי פסיכוזות נגרמות דווקא מצריכת סמים אחרים (למשל, אלכוהול), בעוד שקנאביס דווקא עשויים לשמש כטיפול בפסיכוזות. עישון של קנאביס שאינו מעורב בטבק אינו מעלה את הסיכון לפריצת נפחת או סרטן. עם זאת, יש ראיות לכך שמעשני קנאביס כבדים עלולים לסבול מהשפעות שליליות כגון דלקת סימפונות או שיעול, בדומה למעשני טבק.
היסטוריה > עד העת החדשה

בין הביולוגים, דוגמת ריצ'רד רג'לי בספרו "The Lost Civilizations of the Stone", יש הסכמה על כך שמקורו של צמח הקנאביס בהרי ההימלאיה. יש ראיות לעישון קנאביס כבר בתקופה הנאוליתית, למשל בזרעי קנאביס חרוכים שנמצאו במחתת-גחלים באתר קבורה נאוליתי. נתיניה של האימפריה הפרסית היו עורכים שריפות טקסיות של מדורות קנאביס עצומות, כדי לחשוף את עצמם, ואת השבטים השכנים, לעשן המדורה. קנאביס היה ידוע גם לאשורים, שקיבלו אותו מהשבטים האריים. הוא שימש אצלם לטקסים דתיים, ונקרא קוּנוּבּוּ – "התרופה לעצבות". במהלך חפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל ערד נתגלה מקדש יהודאי מימי בית ראשון, ובו "שני מזבחות, בשמאלי הונחה לבונה שנשרפה באמצעות שומן מן החי, ואילו על המזבח השני הונח קנביס שגללי בעלי חיים שימשו כדלק הבערה שלו". השמאנים של הסקיתים והדאקים, שאף אליהם הגיע הסם מן השבטים האריים, היו שורפים את הפרח כדי להשרות טראנס.
עלי קנאביס יבשים נמצאו בצמידות למומיה בת 2,800 שנים של שמאן בשינג'יאן שבסין; משערים שמומיה זו השתייכה לשושלת שאנג.
השימוש בקנאביס כסם משכר היה נפוץ בהודו בסביבות המאה החמישית.
הקנאביס עובד שם בשלוש צורות:
תערובת עישון מעלים ופרחים, דומה למריחואנה המודרנית, שנקראה "גאנג'ה".
משקה בריכוז נמוך הכולל גבעולים ועלים של הצמח (מופק מצמחים הגדלים פרא), שנקרא "בהאנג".
חומר קשה בריכוז גבוה, המופק משרף הקנאביס, דומה לחשיש. נקרא "צ'אראס" (או "ג'אראס").
השימוש בקנאביס היה ידוע בין בני המעמדות הנמוכים שהיו משתכרים ממנו בסוף היום, וגם בין בני הקאסטות הגבוהות שהשתמשו בו למטרות דתיות, וכתחליף לאלכוהול (האסור עליהם).
מהודו התפשט השימוש בקנאביס כסם משכר לשאר אסיה ולמזרח התיכון. ישנם הטוענים כי השימוש בקנאביס במזרח התיכון בעת העתיקה התפתח במקביל לשימוש בהודו, אך הראיות לכך מצומצמות. בניגוד לעדויות הכתובות הרבות בספרי הדת ההודים, קיימים אזכורים מעטים של הסם בכתובים מהמזרח התיכון. במקרא אין השימוש האישי בסמים מוזכר כלל, ובכתבים היווניים קיימים רמזים בלבד לשימוש בקנאביס, ופירושם שנוי במחלוקת.
בימי הביניים התפשט השימוש בקנאביס (בעיקר בצורת חשיש) במזרח התיכון וחדר לתרבות האסלאמית. בשל האיסור הדתי על שתיית משקאות חריפים, החשיש הפך לסם נפוץ בקרב המוסלמים, ועודנו כזה. בשלב זה השימוש בקנאביס כסם עוד לא היה קיים באירופה, אך היה מוכר לאירופים כתופעה מזרחית: הפלישה הערבית לספרד במאה ה-10 חשפה את האירופים לסוד "סם הקסם מהמזרח". הסם זכה לתשומת לב מיוחדת בעקבות פעילות כת אל-חשישיון שסביבה נקשרו מיתוסים ואגדות רבות. על פי הנטען, חברי הכת הרבו לעשן חשיש לפני יציאתם לפעולות קרביות (כגון התנקשויות), ומכאן שמם.
במחקר היסטורי שערך זהר עמר, נמצא שהשימוש בחשיש לצורכי הנאה עד כדי התמכרות היה שכיח בארץ ישראל, בסוריה ובמצרים בימי הביניים, בעיקר בקרב הסופים. השימוש המופרז בסם שהופק מהחשיש יצר עם הזמן בעיה חברתית חמורה באסלאם. תחילה הוא היה מוגבל לחוג מיסטיקנים מצומצם, אך התפשט במהרה לחוגים נרחבים באוכלוסייה, בעיקר בקרב דלת העם. האורתודוקסיה המוסלמית ניסתה להילחם בתופעה זו, אך לא תמיד נחלה הצלחה.
היסטוריה > המאה ה-19 וה-20

במהלך המאה ה-19 השתמשו האירופים בקנאביס בעיקר כתרופה לשיכוך כאבים (צמח הקנאביס שימש בייצור סיבים, והיווה גידול חשוב ומרכזי עבור תעשיית האריגים). כיבוש מצרים בידי נפוליאון היה הגורם העיקרי לחדירת השימוש בקנאביס כסם לאירופה. החיילים והמדענים שחזרו ממצרים הביאו עימם ידע על תכונותיו המשכרות, שיצר עניין ציבורי ומדעי. עם זאת, השימוש בסם בצרפת החל בקרב חוגים מצומצמים בלבד: אמנים, סופרים ואינטלקטואלים. השימוש העממי הנרחב במדינות המערב החל בארצות הברית.
את צמח הקנאביס גידלו בארצות הברית, כמקור לסיבים, עוד מראשית ההתיישבות המערבית בה. שימוש בצמח כסם הופיע בתחילת המאה ה-20. רבים מייחסים את החדירה הראשונים של השימוש להשפעתם של מהגרים מקסיקנים ושל נוכחותם של חיילים אמריקאים במרכז אמריקה. בשנות ה-20 וה-30 הוא נקשר בתרבות הג'אז, שרבים מאמניה הבולטים השתמשו בסם. בשנות ה-60 התרחב השימוש במהירות בקרב האוכלוסייה הצעירה, והיווה את אחד מסממניה של המהפכה התרבותית שהתרחשה בתקופה הזו וקודמה בין היתר גם על ידי ילדי הפרחים. התרחבות זו בשימוש, בארצות הברית, הקרינה על שאר ארצות המערב.
כתוצאה מתהליך ההתפשטות שהתרחש מסוף המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20, סם הקנאביס הפך מתופעה מקומית בהודו ובמזרח התיכון לתופעה כלל עולמית. השימוש נפוץ גם במדינות מפותחות, כמו אנגליה או גרמניה, וגם במדינות העולם השלישי (אפריקה, דרום אמריקה וכדומה). בד בבד עם התפשטות הסם, מספר גדֵל והולך של ממשלות החלו להתנגד לו, והוא הפך לבלתי חוקי ברוב מדינות העולם.
היסטוריה > במאה ה-21

במאה ה-21 קנאביס הפך לסם הלא חוקי הנפוץ ביותר בעולם.
עם התפתחות המסחר בקנאביס, החלו מגדלים לשנות את הסם כך שהשפעתו חזקה יותר ממה שהייתה בעבר. מחקר שבחן דגימות שהוחרמו בארצות הברית משנת 1995 ועד שנת 2014, הראה שעוצמת החומרים הפעילים בסם הקנאביס גדלה בערך פי 3 בתוך 20 שנים. מחקר זה העלה חששות שכיום, יותר מבעבר, שימוש בקנאביס עלול לגרום לתופעות שליליות חריפות, במיוחד בקרב מתבגרים.
היסטוריה > שימוש למטרות דתיות או רוחניות

לקנאביס היסטוריה ארוכה של שימוש פולחני בכתות פרמקולוגיות (כתות המקדשות שימוש בסם כלשהו) ברחבי העולם. זרעי קנאביס שהתגלו על ידי ארכאולוגים בפאזיריק שברוסיה הסיבירית.
בהודו, היה הסם בשימוש על ידי סדהויים (קדושים הינדים) נודדים דורות רבים, ובתקופה המודרנית אימצה זאת תנועת הראסטפארי. כמו תנועת הראסטפארי, גם כתות גנוסטיות מודרניות מסוימות טוענות שקנאביס הוא "עץ החיים". דתות מאורגנות אחרות שנוסדו במהלך המאה ה-20 ומחשיבות את הקנאביס לפולחן הן "משרד ה-THC", "דרך ההרמוניה האינסופית", "קאנתאיזם", "עצרת הקנאביס", ו"כנסיית התודעה".
בישראל, שרידי קנאביס נמצאו על שני מזבחות בתל ערד המתוארכים למאה ה-8 לפני הספירה. החוקרים שגילו את השרידים הללו הציעו כי באותה התקופה נעשה שימוש בקנאביס בממלכת יהודה לשימוש פסיכואקטיבי פולחני.
היסטוריה > סם אמת

המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS), סוכנות מודיעין של ממשלת ארצות הברית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה השתמשה בקנאביס כסם אמת. סם האמת האפקטיבי ביותר שפותח במעבדות הסוכנות בבית החולים סנט אליזבת' בתחילת שנות הארבעים היה מריחואנה מרוכזת שגרמה לנחקר להיות "משוחרר בלשונו וחופשי בשיתוף המידע שלו".
במאי 1943 רב-סרן ג'ורג' האנטר וייט ארגן פגישה עם אוגוסטו דל גראסיו, בריון של ברון הפשע הניו יורקי לאקי לוצ'יאנו. וייט הציע לדל גראסיו סיגריות של טבק מעורבב עם ריכוז THC ממריחואנה. דל גראסיו דיבר בפתיחות לאחר מכן על הלוגיסטיקה של עסקי ההרואין של לוציאנו. במקרה אחר הגדיל וייט את כמות ה-THC עד כדי כך שדל גראסיו התעלף לשעתיים וצעק "אני דולפין!".
דרכי העיבוד והצריכה של קנאביס

את צמח הקנאביס ניתן לעבד בכמה צורות:
ייבוש של פרחי נקבת הקנאביס, אשר עשירים בבלוטות שרף. התוצר קרוי "מריחואנה" ומכיל את החומרים הפסיכואקטיבים (הקנבינואידים) של הקנאביס.
מקור השם "מריחואנה" (Marijuana) הוא בכינוי המקסיקני לקנאביס. השם נפוץ בארצות הברית בשנות ה-30 והועדף על מקבילותיו, יש האומרים כחלק מתעמולה נגד השימוש בסם שניסתה לשייך את תרבות העישון להשפעה זרה ולא מקומית. אגדה אורבנית, כנראה חסרת בסיס, טוענת כי מקור השם בשתי בחורות מקסיקניות בשם מרי וחואנה.
למריחואנה שלל שמות בסלנג הישראלי, כשבין המפורסמים שבהם: עשב, ירוק, ירק, גאנג'ה, ואחרים.
ריכוז של שרף הכולל בעיקר טריכומות (שערות הצומחות על הצמח, ומכילות את ריכוז החומרים הפעילים הגבוה ביותר בו) הממוצים במעיכה או באופן כימי ("חשיש").
שפשוף השרף מן החלקים העשירים בבלוטות (התוצר קרוי "צ'אראס" או "ג'אראס").
מיצוי או זיקוק של חלקי הצמח שריכוז הקנבינואידים בהם גבוה באמצעות ממס תעשייתי כמו בוטאן, אתאנול וכדומה, ליצירת שמן חשיש (או חמאת חשיש).
שמן חשיש הוא שמן תמציתי הנע בין צמיג מאוד לנזיל. הוא נצרך באמצעות עישון (לרוב על ידי להבים או מאדה המעוצבים במיוחד, או שמושחים חומר אחר לעישון בשמן ומעשנים אותו), או אכילה (בתוך "עוגיות חשיש" וכדומה). השמן חזק משמעותית מהקנאביס עצמו, בשל הריכוז הגבוה של החומרים הפעילים בו.
השמן הטהור והחזק ביותר נעשה אך ורק מהפרחים והעלים של נקבת הקנאביס המכילים טריכומות מרוכזות. הנ"ל מונחים בתוך תעלה ונשטפים על ידי ממסים כדי להפריד את השרף מחומר הצמח. לאחר מכן מטהרים את תערובת הממס על ידי סינון ואידוי הממס. התוצאה תהיה בצק בצבעים הנעים מענבר לירוק כהה. הבצק יהיה נזיל ושקוף למחצה לאחר סינון וניתן לדללו.
ישנם כמה אופני שימוש בסם: עישון (בסיגריה), במכשיר אידוי, המאדה את הקנאביס ללא שריפת חומרי הצמח, במקטרת, ב"צ'ילום", שהוא כלי העשוי כצינור מתרחב, או בנרגילה עשויה לשם כך הקרויה "באנג"; אכילה או שתייה של קנאביס, פעמים רבות אחרי המסה בחמאה ושימוש בה בבישול מזון. במיוחד מוכרות עוגיות שבין מרכיביהן חמאת קנאביס.
החומר הפעיל THC מופיע בצמח הגולמי כ-THCA, אשר צריך לעבור תהליך דקרבוקסילציה על מנת להפוך ל-THC ולהשפיע על הצרכן. כאשר הקנאביס נצרך באכילה, האפקט יהיה נמוך בהרבה אלא אם כן החומר יעבור תהליך דקרבוקסילציה. אמנם THCA הוא חומר משכך כאבים עדין ואנטי דלקתי, אך הוא אינו נקשר ביעילות אל קולטני המערכת האנדוקנבינואידית בגוף האדם כמו THC. תהליך הדקרבוקסילציה קורה כאשר מחממים את המריחואנה בעישון, אידוי וכדומה, או כאשר החומר מופק באמצעות מיצוי באלכוהול. כאשר הקנאביס נצרך באכילה, עליו לעבור תהליך של חימום בחום גבוה (160 מעלות) על מנת להפוך THCA ל־THC.
THC הוא ליפופילי (נקשר היטב לשומן), ומסיסותו במים נמוכה: 2.8 גרמים לליטר.
מעמדו החוקי של הסם

במאה ה-20 התרחש ברחבי העולם תהליך של איסור חוקי על שימוש בקנאביס, על סחר בו ועל ייצורו.
ב-1937 נאסר הקנאביס בארצות הברית, בחקיקה פדרלית. אף על פי שהסם כבר היה אסור בחלק ממדינות העולם (למשל, בבריטניה מאז 1928), החקיקה האמריקאית נחשבת לאירוע מרכזי בתולדות האיסור והתרחבותו הבין-לאומית. על פי עמדת המחוקק האמריקאי, הקנאביס הוצא אל מחוץ לחוק על מנת להגן על הציבור מפני השפעותיו המזיקות. מאז, הוצא הקנאביס מחוץ לחוק ברוב מדינות העולם, ואיסור זה גובה באמנות בין-לאומיות.
מעמדו החוקי של הסם > מעמד חוקי ברחבי העולם

באמנות בין-לאומיות (אמנה בדבר סמים נרקוטיים – 1961, האמנה בדבר חומרים פסיכוטרופיים – 1971 ואמנת האו"ם נגד סחר בסמים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים – 1988), המקובלות כמעט על כל מדינות העולם, נקבע שאספקת קנאביס איננה חוקית.
חלק מהמדינות ממשיכות להחזיק במדיניות נוקשה כלפי שימוש בקנאביס. בארצות-הברית השימוש במריחואנה למטרות הנאה אישית הותר ב־10 מדינות, ובכמה מדינות נוספות הופחתה חומרת העבירה של החזקה בסם והשימוש בו מ"פשע" ל"חטא". ב-23 מהן (נכון לאפריל 2015) שימוש רפואי בסם הוא חוקי ומוסדר. למרות זאת, לפי החוק הפדרלי התקף בכל ארצות הברית, הקנאביס מסווג כסם בדרגת הסיכון הגבוהה ביותר, שבה מסווגים הסמים הממכרים ביותר, וגם שימוש רפואי איננו חוקי בהתאם לחוק זה. ברבות ממדינות העולם השלישי הענישה על אחזקת קנאביס היא חמורה וכוללת עונשי מאסר ארוכים, ולעיתים עונשי מוות של סוחרים.
מדינות רבות, ובכללן ישראל וארצות הברית, אוסרות החזקת זרעי קנאביס חיים, אך הם ניתנים לרכישה חופשית באחדות ממדינות אירופה.
טיעונים מרכזיים נגד לגליזציה מוחלטת של הסם הם שצריכה עקבית ובלתי מבוקרת של קנאביס גורמת להתמכרות פסיכולוגית ושהיא בעלת השפעות שליליות על האדם והחברה (לכן ראוי שיינתן רק כקנאביס רפואי בהתוויות ספציפיות). סוגיה שלילית נוספת שהוכחה מעבר לכל ספק היא הסכנה הגלומה בקנאביס לאנשים בעלי נטייה פסיכוטית. מקרים רבים של התפרצות פסיכוטית אירעו עקב שימוש בלתי זהיר ונטול פיקוח בקנאביס. סוגיה נוספת שמבוססת היטב במחקר היא ששימוש תדיר (כמה פעמים בשבוע) בקנאביס מוביל להתדרדרות במוטיבציה ובתפקוד של חלק גדול מהמשתמשים.
טיעוני נגד, שגם להם יש תמיכה רבה במחקר, הם שההשפעות השליליות המיוחסות לקנאביס מופרזות במידה רבה, שההתמכרות לקנאביס נדירה, ושלקנאביס השפעות מועילות רבות. לקנאביס ישנה השפעה חיובית הן בטיפול רפואי והן בתפקיד חברתי, כתחליף שסכנתו ורעילותו נמוכות מאוד לעומת סמים נפוצים אחרים דוגמת אלכוהול ו"סמי מסיבות" דוגמת אמפטמינים וברביטורטים שהנזק המוכח שבהם גדול הרבה יותר ואינו שנוי במחלוקת. רעילותו של הקנאביס נמוכה מאוד, ולא קיימים מקרים מוכחים של מוות ממנת יתר.