stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היכל התהילה (תוכנית טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  רועי ברק, ‏התוכניות המדוברות ברשת: "היכל התהילה" במקום השלישי, באתר גלובס, 1 ביוני 2011
↑  ערן סוויסה, היכן התהילה? אבי ביטר הודח מ"היכל התהילה", באתר nrg‏, 14 ביוני 2011
| איגי וקסמן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אדום • לא מחכה יותר לדוור • בעדינות • מסתובבים |  |
| ערכים קשורים | איפה הילד? • אשלי וקסמן בקשי (בת דודה) • חמי רודנר • ישי אדר • "היכל התהילה" • "יפה לך" |  |
| איגי וקסמן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| אדום | "תישא אותי לאשה" • "תהרוג אותי לאט" • "אדום" • "אין לי מה לומר לך" • "מאוד פרוע" • "פחד" • "יש לי חברה" |  |
| לא מחכה יותר לדוור | "לא מחכה יותר לדוור" • "בדרך למילווקי" • "קח את מה שיש בי" • "שיר הנגב" • "לעצום עיניים" • "תיפצע כשתרוץ אלי שוב" |  |
| בעדינות | "צופה בך" • "רק רגע" • "איש קטן למטה" • "עוד קצת" • "בעדינות" |  |
| מסתובבים | "תמיד אוהב תמיד נפגע" • "משחקת עם בובות" • "דולי פרטון" |  |
| סינגלים אחרים | "בטי בם" • "יש בו אש" • "רק בשביל לקבל חיבוק" • "יש עוד סיכוי" • "אורות וצללים" • "בוא איתי" • "הלכנו לאיבוד" • "הספוט עליי" • "כלום לא קרה" |  |
המלחמה האנגלו-צרפתית (1557–1559)

המלחמה האנגלו-צרפתית בשנים 1557–1559 הייתה חלק מהמלחמה האיטלקית בשנים 1551–1559. בעקבות התבוסה הצרפתית בקרב סן קנטן (1557) נכנסה אנגליה למלחמה. בתגובה, הצרפתים הטילו מצור על קאלה. בעקבות כישלון באמצע 1557, התקפה מחודשת כבשה את המבצרים המרוחקים של ניוליי ו-Rysbank וקאלה הייתה נצורה.
אירועים

ב-1 בינואר 1558, החלוץ הצרפתי הטיל מצור על Sangatte ועל Fréthun Nielles, וחיל הצבא ביצר את פורט ריסבן למחרת. ב-3 בינואר עברה הארטילריה לפורט ניוליי ב-Rysbank. תומאס, לורד וונטוורת', המום לחלוטין מהתקפת המחץ, מסר את מפתחות העיר לצרפתים ב-7 בינואר. השלל שנטלו הצרפתים היה יותר ממה שקיוו לו: מזון לשלושה חודשים וכמעט 300 רובים.
עד מהרה נפלו גם ההגנות האנגליות של גינס והאמס. אנרי השני, מלך צרפת הגיע לקאלה ב-23 בינואר 1558. צרפת כבשה מחדש את השטח האחרון שאיבדה במלחמת מאה השנים ושמה קץ למאתיים שנות לחימה בין אנגליה לצרפת. הממשל הצרפתי החדש ביצע תיחום יעיל במיוחד של הגבול, יצר חלוקה חדשה של אדמות חקלאיות, ארגן מחדש את 24 הקהילות, ובנה מחדש כפרים וכנסיות. לא נגרם נזק לתושבים האנגלים: לאחר לילה די לא נוח הם נשלחו תחת ליווי לסירות הממתינות וניתן להם מעבר בטוח מעבר לתעלת למאנש.
באנגליה היה הלם וחוסר אמון על אובדן הטריטוריה היבשתית האחרונה הזו. האגדה מספרת שכמה חודשים לאחר מכן המלכה מרי, על מיטת דווי, אמרה לגבירותיה: "כשאמות ואנותח, ימצאו את פיליפ וקאלה רשומים על ליבי".
תוצאה

שלום קאטו-קמברזי (1559) אישר שהצרפתים ישמרו על כיבושיהם באזור קאלה.
הערות שוליים

↑  Groot, Wim de (2005). The seventh window: the king's window donated by Philip II and Mary Tudor to Sint Janskerk in Gouda (1557). Uitgeverij Verloren. p. 25. ISBN 978-90-6550-822-5. נבדק ב-5 בפברואר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Tony Jaques (2007). Dictionary of Battles and Sieges: A-E. Greenwood Publishing Group. p. 184. ISBN 978-0-313-33537-2. נבדק ב-27 באפריל 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The London encyclopaedia: or Universal dictionary of science, art, literature, and practical mechanics, comprising a popular view of the present state of knowledge. 1829. p. 15. נבדק ב-5 בפברואר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Peace of Cateau-Cambrésis". Encyclopaedia Britannica. Retrieved 25 September 2019.
המרכז הרפואי האוניברסיטאי אוטרכט

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1999 
 שירותים
 מיטות:  1,000 
 www.umcutrecht.nl/nl/
 גאוגרפיה
 כתובת:  Heidelberglaan 
 מיקום:  אוטרכט, הולנד
 קואורדינטות:  52°05′19″N 5°10′47″E﻿ / ﻿52.088611°N 5.179722°E﻿ / 52.088611; 5.179722
 he
 
מראה הקמפוס הנוכחי של המרכז הרפואי
המרכז הרפואי האוניברסיטאי אוטרכט הוא בית חולים ציבורי בעיר אוטרכט שבהולנד. זהו בית החולים הגדול ביותר בעיר ובו למעלה מ-1,000 מיטות אשפוז וכ-11,000 עובדים. בית החולים מסונף לאוניברסיטת אוטרכט. הוא מוסמך כאחד מ-11 מרכזי טראומה בהולנד.
המרכז הרפואי הנוכחי נוצר בשנת 1999 על ידי איחוד בית החולים האוניברסיטאי אוטרכט, בית החולים לילדים על שם וילהלמינה והפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אוטרכט.
בית החולים האוניברסיטאי, שנפתח בשנת 1872, שכן בעבר בתוך העיר. באמצע שנות השמונים עבר לקמפוס חדש בשוליה המזרחיים של העיר, בשכנות לקמפוס העיקרי של האוניברסיטה. הבניינים שבהם שכן בעבר נהרסו ברובם או הוסבו לבנייני מגורים. בית החולים לילדים נפתח ב-1888 וב-1999 עבר לבניין חדש בשכנות לבית החולים הכללי. בקמפוס החדש שוכנים גם בנק דם ובית החולים הצבאי המרכזי בהולנד. בנייני הקמפוס מקושרים ביניהם במעברים תת-קרקעיים.
המרכז הרפואי האוניברסיטאי חבר בפדרציה של בתי החולים האוניברסיטאיים בהולנד.
המלחמה האנגלו-צרפתית (1213–1214)

המלחמה האנגלו-צרפתית הייתה סכסוך גדול מימי הביניים שהעמיד את ממלכת צרפת מול ממלכת אנגליה ומדינות שונות אחרות.
המלחמה

אנגליה נלחמה בניסיון לרסן את כוחו העולה של פיליפ השני, מלך צרפת ולהשיב לעצמה את הנחלות היבשתיות של האימפריה האנגווינית שאיבד ג'ון, מלך אנגליה עשור קודם לכן. היא נחשבת באופן נרחב כמלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה והגיעה לסיומה בקרב המכריע על בובינס, שם פיליפ הביס את אנגליה ובעלות בריתה.
דוכסות נורמנדי, שהייתה בעבר אתר של סכסוך בין ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה לפיליפ השני, הפכה להיות אחת הנקודות החמות של המלחמות האנגלו-צרפתיות של ימי הביניים, שכן מלך אנגליה נאלץ להגן על נחלה יבשתית כל כך קרובה לפריז. בשנת 1202 פתח פיליפ השני בפלישה לנורמנדי, שהגיעה לשיאה במצור שנמשך שישה חודשים על שאטו גייאר, שהוביל לכיבוש הדוכסות ושל השטחים השכנים.
בשנת 1214, כאשר האפיפיור אינוקנטיוס השלישי כינס ברית של מדינות נגד צרפת, הצטרף אליה ג'ון. בעלות הברית פגשו את פיליפ ליד בובינס והובסו תבוסה מכרעת. הניצחון הצרפתי הביא לכיבוש פלנדריה ושם קץ לניסיונות נוספים של ג'ון להשיב את השטחים האבודים שלו.
הסכסוך הזה היה פרק של מאבק בן מאה שנים בין בית קאפה ובית פלנטג'נט על תחומי האנגווינים בצרפת, שהחל עם עלייתו של הנרי השני לכס המלכות האנגלי ב-1154 ויריבותו עם לואי השביעי, והסתיים עם הניצחון של לואי התשיעי על הנרי השלישי בקרב טיילבורג ב-1242.
לאחר מכן

לאחר מסעות המלחמה הצבאיים ההרסניים בצרפת ואובדן חלק גדול מתחומי האנגווינים, המלך ג'ון הפך יותר ויותר לא פופולרי ומלחמת אזרחים פרצה באנגליה כשהלורדים קראו עליו תיגר. כמה מהברונים המורדים, מול מלך חסר פשרות, פנו לנסיך לואי, בנו ויורשו של המלך פיליפ ונכדו של הנרי השני, מלך אנגליה. למרות ייאוש מאביו והאפיפיור אינוקנטיוס השלישי, לואי הפליג לאנגליה עם צבא ב-14 ביוני 1216, כבש את וינצ'סטר ובמהרה שלט במחצית מהממלכה האנגלית. אבל בדיוק כשנדמה היה שאנגליה עומדת להיות שלו, מותו הפתאומי של המלך ג'ון באוקטובר גרם לברונים המורדים לנטוש את לואי לטובת בנו בן התשע של ג'ון, הנרי השלישי.
עם ויליאם מרשל בתפקיד יורש העצר, קריאה לאנגלים "להגן על ארצנו" נגד הצרפתים הובילה להיפוך היוצרות בשדה הקרב. לאחר שצבאו הוכה בלינקולן ב-20 במאי 1217 וצי בראשות יוסטאס הנזיר, שניסה להביא תגבורת צרפתית, הובס מול חופי סנדוויץ' ב-24 באוגוסט, לואי נאלץ לעשות שלום על פי תנאי האנגלים.
הסעיפים העיקריים של הסכם למבת' היו חנינה למורדים אנגלים, לואי התחייב שלא לתקוף שוב את אנגליה ו-10,000 מארק ניתנו ללואי. ההשפעה של ההסכם הייתה שלואי הסכים שהוא מעולם לא היה מלך אנגליה הלגיטימי.
הערות שוליים

↑  Alan Harding (1993), England in the Thirteenth Century (Cambridge: Cambridge University Press), p. 10. According to L'Histoire de Guillaume le Marechal Louis became "master of the country".
הבחירות לנשיאות ישראל (1978)

הבחירות התשיעיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-19 באפריל 1978, בעקבות סיום תקופת כהונתו בת חמש השנים של הנשיא הרביעי אפרים קציר.
קציר החליט שלא להתמודד שוב על הכהונה, ובמקום זאת שב לפעילותו המדעית. בכך היה לנשיא היחיד עד אז שכיהן כהונה אחת בלבד בתפקיד (חיים ויצמן נבחר לכהונה שנייה ב-1951, שנתיים לאחר שנבחר לראשונה לתפקיד, מכיוון שכהונת הנשיא הייתה מוצמדת בשעתו לכהונת הכנסת).
סקירת הבחירות

בראשית 1978 הכריז הנשיא אפרים קציר כי אין בדעתו להתמודד שנית לנשיאות המדינה. המאבק על הנשיאות נפתח ויצחק נבון החליט שוב להציג את מועמדותו מטעם המערך, אם כי היסס תחילה. אל בחירות אלו הגיע עשיר בניסיון פוליטי, כשהוא זוכה לתמיכה מרובה בקרב חברי סיעתו. הליכוד עמד אז בשלטון, והשר חיים לנדאו הציע לראש הממשלה מנחם בגין להעמיד את הפיזיקאי יצחק שוה כמועמד הקואליציה מטעם הליכוד. גישושים שערך נבון הראו כי בנוסף לתמיכת המערך, במועמדותו יתמכו גם אגודת ישראל והסיעות הערביות, ואולם מולו יתייצב הגוש הגדול של הליכוד. נבון החליט להשיג את תמיכת המפד"ל על מנת להתמודד כשווה מול שווה. משאמר יהודה בן-מאיר, ממנהיגי המפד"ל, כי על מפלגתו להצביע לשוה (על אחת כמה וכמה שהוא אדם חובש כיפה ומועמד ראש הממשלה), תקוותיו של נבון נגוזו והוא החל להטיל ספק במועמדותו.
התפנית במערכת הבחירות אירעה לקראת סוף מרץ 1978. שר הדואר לשעבר אלימלך-שמעון רימלט, יו"ר המפלגה הליברלית הישראלית (אז אחת ממרכיבי סיעת הליכוד), הציג את כוונתו להתמודד לנשיאות. בגין והקואליציה כבר הציבו מועמד משלהם לנשיאות, ונוסף על היחסים המתוחים בין רימלט ובגין, נוצר קרע בין תנועת החרות לליברלים. גם בעבור המפד"ל העיבה מועמדותו של רימלט בשל היותו רב קונסרבטיבי. בשלב זה נראה היה כי אפסו סיכוייו של נבון סיכוי להשיג רוב, והוא החליט להסיר את מועמדותו. שעות אחדות לפני כן שאל את רימלט, שעוד לא הכריז באורח רשמי על מועמדותו, אם יציג מועמדותו במידה ויסיר את שלו. לאחר שרימלט השיב בחיוב, הכריז נבון על פרישתו.
לאחר שנבון הסיר את מועמדותו, המערך היה כמרקחה. נבון הסביר כי בתנאים שנוצרו אין לו רוב ואין טעם בהתמודדותו. במליאת הכנסת התחוללה מהומה רבתי בין תנועת החרות למפלגה הליברלית. הראשונים השתלחו באחרונים על שהציגו מועמד משלהם מול זה של בגין. בינתיים במפד"ל גבר החשש שמא הנשיא הבא של מדינת ישראל יהיה רב קונסרבטיבי. מספר ימים לאחר הסרת מועמדותו, פגש נבון בזבולון המר וביהודה בן-מאיר במסדרונות הכנסת. המר שאל את נבון מדוע הסיר את מועמדותו, ונבון השיב ברוגז כי בן-מאיר אמר לו שהמפד"ל תתמוך בשוה. המר ההמום זעם על בן-מאיר שלא תיאם זאת לפניו והבטיח לנבון כי המפד"ל תתמוך בו בבחירות באופן מוחלט.
לאור התפתחויות אלה, כשלנבון הובטחו תמיכות המערך, המפד"ל והמפלגות הערביות, הבין בגין כי שוה לא יוכל לנצח, שכן קולות המפלגה הליברלית הובטחו לרימלט. משכך, הורה בגין לעוזריו לדחוק בשוה להסיר את מועמדותו, על מנת להימנע ממבוכה, והלה הסיר את מועמדותו. עם הסרת מועמדותו של שוה, הודיע נבון לרימלט כי נוכח שינוי הנסיבות, בכוונתו לשוב ולהתמודד. שעה קלה אחר כך הסיר גם רימלט את מועמדותו, ונבון הודיע לעיתונות כי הוא חוזר למירוץ הנשיאותי. נבון נותר המועמד היחיד, ובבחירות עצמן זכה ב-86 קולות. בי"ב בניסן ה'תשל"ח, 19 באפריל 1978, נבחר ללא מתנגדים לתפקיד נשיא מדינת ישראל.
תוצאות הבחירות

נבון נבחר ללא מתנגדים, והושבע לתפקיד ב-29 במאי באותה השנה.
| המועמד | מפלגה | מפלגה | קולות |
| --- | --- | --- | --- |
| יצחק נבון |  | המערך | 86 |
| נגד | נגד | נגד | 0 |
| פתק לבן | פתק לבן | פתק לבן | 23 |
| פתקים פסולים | פתקים פסולים | פתקים פסולים | 0 |
| לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | 11 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 120 |
הערות שוליים

↑  יצחק נבון: אינני מועמד לנשיאות, דבר, 3 בינואר 1978
↑  יצחק נבון, כל הדרך, 2015, עמ' 314
↑  הליברלים החליטו להציג מועמדות רימלט לנשיאות המדינה, דבר, 17 במרץ 1978
↑  עימות בין רימלט לבגין, דבר, 31 במרץ 1975
↑  רימלט מסכים לרוץ, דבר, 21 במרץ 1978
↑  יצחק נבון, כל הדרך, 2015, עמ' 315
↑  נבון המועמד; רימלט פורש, דבר, 30 במרץ 1978
הורידוס (טריצרטופס)

הורידוס הטריצרטופס במוזיאון מלבורן באוסטרליה
הורידוס הוא השם שניתן למאובן NMV P256878 הכולל שלד כמעט שלם של טריצרטופס שנתגלה במונטנה, ארצות הברית ונמצא היום במחקר ותצוגה במוזיאון מלבורן במלבורן, אוסטרליה.
גילוי

ב-2014 התגלה באדמה פרטית במונטנה שלד כמעט שלם של טריצרטופס, הנחשב לאחד השלדים השלמים ביותר מתקופת הדינוזאורים שנמצאו. המאובן כונה "הורידוס" (Horridus) על שם המין Triceratops horridus. למאובן - שהוא 85% שלם - יש יותר מ-266 עצמות, גולגולתו שלמה ב-98% ומשקלה כ-261 ק"ג, והוא כולל את כל חוליות עמוד השדרה. משקלו הכללי יותר מטונה (בחיים הוא שקל הרבה יותר), גובהו 2–2.5 מטרים ואורכו כמעט 7 מטרים.
תצוגה ומחקר

ב-2021 נרכש המאובן על ידי מוזיאון ויקטוריה במלבורן, אוסטרליה והוא נמצא בתצוגה החל ממרץ 2022. המוזיאון הוציא ספרון מאויר בן כ-100 עמודים שנכתב על ידי ד"ר אריך פיצג'רלד, אוצר האוספים הפלאונטולוגיים של המוזיאון, ומסכם את הידוע על הטריצרטופס עם דגש על המאובן הנ"ל.
לקריאה נוספת

Dr. Erich Fitzgerald, Triceratops: A Natural History, Melbourne Museums Victoria, 2022, מסת"ב 9781921833571
הערות שוליים

↑  יוגב ישראלי, 7 מטר אורך וקרניים ארוכות: שוחזר טריצרטופס שחי לפני 67 מיליון שנה, באתר ynet, 17 במרץ 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבילבילים

| --- | --- |

 סוגה:  הנפשה
 מדבבים בעברית:  אורית אמיר ענת פורת ירון חי מנשה מומי לוי ניקולט אלגרנטי אפרת רונן גלית דהן אסנת שטרית
 ארץ מקור:  צרפת צרפת קנדה קנדה
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  130 
 הפקה
 חברת הפקה:  CINAR Films France Animation Ravensburger Film & TV
 הפצה:  אולפני קוקי ג'אר 
 אורך פרק:  כ-5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Canal J (צרפת) France 3 (צרפת) CBC Television (קנדה) TVOntario (קנדה)
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית (עונה ראשונה)  ערוץ הופ! (עונה שנייה)
 תקופת שידור מקורית:  4 בספטמבר 1996 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הבילבילים (באנגלית: The Babaloos) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-קנדית, שהופקה על ידי CINAR Films,‏ France Animation ו-Ravensburger Film & TV. הסדרה שודרה במקור החל משנת 1995 עד 1996, כאשר היא שודרה בצרפת בערוצים Canal J ו-France 3, ובקנדה בערוצים CBC Television ו-TVOntario. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית ובהמשך גם בערוץ הופ!.
תקציר העלילה

הסדרה מספרת על חבורה של חפצי בית אשר גרים בבית פרברים, בכל פעם שמגיע לילה וכולם ישנים הם מתעוררים לחיים ופעילים. בין הדמויות ניתן לראות את גברת מזלג, כפית, קערון, מברשת השיניים, מגבון ואמו ועפרון ההרפתקן והחכם ועוד דמויות נוספות. בכל פרק הם נתקלים בבעיה והם מנסים לפתור אותה לפני שהשעון המעורר יצלצל והילד יתעורר. בעונה השנייה הפרקים מתרחשים במעונוע שנמצא בשדה ובחוף הים.
הארמייה השלישית (מצרים)

| --- | --- |
 סמל הארמייה השלישית דגל צבא מצרים
דגל צבא מצרים
 פרטים
 מדינה:  מצרים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־56 שנים) 
ארמיית השדה השלישית (בערבית: الجيش الثالث الميداني) היא ארמייה של צבא מצרים שהוקמה ב-1968 ומפקדתה נמצאת בסואץ. החל מ-31 בינואר 2015 הארמייה משויכת לפיקוד המאוחד לאזור שממזרח לתעלת סואץ, שהוקם בתאריך זה. מפקדה הקודם של הארמייה השלישית, אוסאמה עסכר, מונה למפקד הפיקוד המאוחד. למפקד הארמייה השלישית מונה מוחמד עבדולה.
מלחמת יום הכיפורים > סדר הכוחות

מפקד הארמייה - לִוַאא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל
מפקד מטה הארמייה - מייג'ור ג'נרל מוסטפא שאהין
מפקד הארטילריה הארמיונית - מייג'ור ג'נרל מוניר שאש
יחידות הארמייה:
דיוויזיית החי"ר השביעית, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד בדאווי סעיד אחמד, יועדה לחצות את התעלה מדרום לאגמים המרים ולתקוף בכיוון מעבר הגידי. הדיוויזיה כללה שלוש חטיבות:
חטיבת חי"ר 11
חטיבה חי"ר 12
חטיבה ממוכנת 8
דיוויזיית חי"ר 19, בפיקוד בריגדיר גנרל יוסוף עפיפי מוחמד, יועדה לחצות את התעלה מצפון לעיר סואץ (ליד מעוז "מפצח") ולתקוף בכיוון מעבר המיתלה. הדיוויזיה כללה שלוש חטיבות:
חטיבת חי"ר 5
חטיבת חי"ר 7
חטיבה ממוכנת 2
דיוויזיה ממוכנת 6, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבול פתח מוהרם, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 22
חטיבה ממוכנת 113
חטיבה ממוכנת 1 (פעלה כחטיבה עצמאית)
דיוויזיית שריון 4, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבד אל-עזיז קביל, יועדה לתקוף בצפון גזרת הארמייה, לחצות את התעלה מדרום לאגמים המרים ולתקוף מצפון לג'בל אום-מחצה לכיוון רפידים. הדיוויזיה כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 2
חטיבת שריון 3 (צורפה לדיוויזיית חי"ר 19)
חטיבה ממוכנת 6
חטיבה עצמאית אמפיבית 130, בפיקוד עקיד (קולונל) מחמוד שועייב, התארגנה ערב המלחמה באזור שלופה שליד כברית.
חטיבה עצמאית משוריינת 25, בפיקוד קולונל חלמי בדאווי (צורפה לדיוויזיה 7)
מלחמת יום הכיפורים > השתתפות במלחמה

כחלק ממבצע בדר שפתח את מלחמת יום הכיפורים בזירת הדרום, הייתה הארמייה השלישית אחראית בצבא המצרי על חלקה הדרומי של חזית תעלת סואץ: ממפרץ סואץ ועד החלק הצפוני של האגם המר הגדול (על החלק הצפוני בחזית הייתה אחראית הארמייה השנייה). במהלך המבצע צלחו יחידות של הארמייה את תעלת סואץ והשתלטו על חלקו הדרומי של קו בר-לב.
לקראת סיום המלחמה, בימים 24-22 באוקטובר 1973, כיתרו כוחות צה"ל את הארמייה השלישית בשטח שזו כבשה ממזרח לתעלת סואץ, לאחר שאוגדה 162 הצליחה להשתלט על המרחב שממערב לתעלת סואץ עד לנמל עדביה. כיתור הכוח המצרי, שנותר עם מזון ומים לארבעה ימים בלבד, הביא למתיחות גבוהה ביותר בין ארצות הברית וברית המועצות. לחצה של ארצות הברית על ישראל לאפשר מעבר מים ומזון לארמייה הנצורה הוביל בהמשך להתקרבות מדינית בין מצרים וארצות הברית.
מלחמת יום הכיפורים > קרבות בהם השתתפה הארמייה השלישית

מבצע בדר
הקרב עם חטיבה 130 ביומה הראשון של המלחמה
קרב השריון ב-14 באוקטובר, ובתוכו, קרב ואדי מבעוק.
המארב לחטיבה 25 המצרית
כיתור הארמייה השלישית של מצרים
קרב העיר סואץ
לקריאה נוספת

לואא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל, מפקד הארמייה השלישית, פיתוח ההתקפה לעבר המעברים ההרריים, עמ' 222-216 (תרגום: פסח מלובני)
לואא' (אלוף) עבד אל-מונעם ואצל, פקודת היום של מפקד הארמייה השלישית, 6 באוקטובר 1973 מתוך הספר זאב שיף, רעידת אדמה באוקטובר, הוצאת זמורה ביתן, 1974 באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
הערות שוליים

1 2  דני אשר, ‏חטיבת הנחתים האמפיבית המצרית 130 במלחמת יום הכיפורים – כוח משפיע או אפיזודה, שריון 41, באתר "יד לשריון"
1 2 3  דני אשר, השריון המצרי לקראת מלחמת יום-הכיפורים - חולשותיו ותחליפיו, שריון 19, באתר יד לשריון
↑  דו"ח מעוז "מפצח", עמ' 2, באתר חטיבה 14, 9 בדצמבר 2012
חזית סיני בשלבי הפתיחה של מלחמת יום הכיפורים. הארמייה השלישית המצרית בדרום הגזרה
מפת הכוחות בסיום מלחמת יום הכיפורים, הארמייה השלישית היא הכתם האדום שבדרום תעלת סואץ
הבחירות לנשיאות ישראל (1998)

הבחירות השלוש-עשרה לנשיאות ישראל התקיימו בכנסת בו' באדר ה'תשנ"ח, 4 במרץ 1998, בעקבות סיומה הצפוי של תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של הנשיא המכהן עזר ויצמן.
ויצמן בחר להתמודד שוב על המשרה, ולמרות המסורת על פיה אין קוראים תיגר על נשיא מכהן, הוחלט בליכוד להעמיד מועמד נגדי מטעם המפלגה לתפקיד.
המועמדים

עזר ויצמן: הנשיא המכהן, אלוף בצה"ל ומפקד חיל האוויר, שר הביטחון וחבר הכנסת, מאדריכלי הסכם השלום עם מצרים. אחיינו של הנשיא הראשון חיים ויצמן.
שאול עמור: ראש עיריית מגדל העמק במשך כעשרים שנה, חבר כנסת מכהן מטעם הליכוד, לימים שר בממשלה ושגריר ישראל בבלגיה.
בנוסף נעשה ניסיון מצד תנועת מנהיגות יהודית להריץ את הפרופסור לפיזיקה ואסיר ציון ירמיהו ברנובר כמועמד לכהונה, אך בהיעדר תמיכה של עשרה חברי כנסת כנדרש בסעיף 6 של חוק יסוד: נשיא המדינה, לא נכלל ברנובר לבסוף בהצבעה.
תוצאות הבחירות

| המועמד | מפלגה | מפלגה | קולות |
| --- | --- | --- | --- |
| עזר ויצמן |  | העבודה | 63 |
| שאול עמור |  | הליכוד | 49 |
| פתק לבן | פתק לבן | פתק לבן | 7 |
| פתקים פסולים | פתקים פסולים | פתקים פסולים | 0 |
| לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | 1 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 120 |
בעקבות ניצחונו הושבע ויצמן לכהונתו השנייה.
לאחר הבחירות

על מנת למנוע מקרה נוסף בו יאלץ נשיא מכהן להתמודד על הארכת כהונתו, חוקק עוד באותה השנה תיקון לחוק יסוד: נשיא המדינה, אשר מונע מנשיא לכהן ביותר מתקופת כהונה אחת, אך מאריך את תקופת הכהונה הבודדת לשבע שנים, במקום חמש.
שנתיים לאחר הבחירות התפטר ויצמן מהתפקיד עקב חקירה שנפתחה נגדו בחשד לקבלת סכומי כסף לא מדווחים בעת שכיהן כחבר הכנסת ושר. עקב כך נערכו בחירות מוקדמות לנשיאות, בהן ניצח במפתיע מועמד הליכוד משה קצב את מועמד ישראל אחת שמעון פרס.
הערות שוליים

↑  צעד קטן בדרך ארוכה, אתר מנהיגות יהודית, 11 באפריל 2007
סטיקר המביע תמיכה במועמדותו של פרופ' ברנובר
המועצה המחוקקת האימפריאלית

| --- | --- |
כוכב הודו
 מדינה:  הראג' הבריטי
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי (1861–1919) בית מחוקקים דו-ביתי (1919–1947)
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1861 – 14 באוגוסט 1947 (כ־86 שנים)
 רשות קודמת:  Council of the Governor General of India 
 רשות יורשת:  האספה החוקתית של הודו, האספה החוקתית של פקיסטן
 
המועצה המחוקקת הקיסרית (באנגלית: Imperial Legislative Council, כונתה גם המועצה המחוקקת המרכזית והמועצה המחוקקת ההודית (Indian/Central Legislative Council)) הייתה הגוף המחוקק של הראג' הבריטי. ב־1853 הופרדה הרשות המחוקקת מהרשות המבצעת במסגרת האשרור המחודש של שלטונה של חברת הודו המזרחית הבריטית על ידי הפרלמנט הבריטי, וב־1861, תחת חוק מועצות הודו, קיבלה המועצה את שמה הרשמי.
המועצה הפכה לבית מחוקקים דו-ביתי לאחר כניסת חוק ממשלת הודו, 1919, לתוקף, ופוזרה ב־14 באוגוסט 1947 ערב עצמאות הודו, כשהיא מוחלפת באספה החוקתית של הודו והאספה החוקתית של פקיסטן.
הערות שוליים

1 2  Prannath Malhan, The Two Councils Theory of Macaulay and Dalhousie: An Interprepation of the Charter Acts of 1833 And 1853, Proceedings of the Indian History Congress vol. 5, 1941, עמ' 524–30‏, JSTOR 44304809
↑  Atul Chandra Patra, Landmarks in the Constitutional History of India, Journal of the Indian Law Institute vol. 5, no. 1, 1963, עמ' 81–131‏, JSTOR 43950332
↑  , K. Sarwar Hasan, Columbia University Lectures, Pakistan Horizon vol. 69, no. 1, 2016, עמ' 27–37‏, JSTOR 44988248
1 2 3  Ilbert, Courtenay, The Indian Councils Act, 1909, Journal of the Society of Comparative Legislation vol. 11, no. 2, 1911, עמ' 243–54‏, JSTOR 752520
↑  Md. Rashiduzzaman, The central legislature in British India: 1921 to 1947, 1964, עמ' 10
↑  Md. Rashiduzzaman, The central legislature in British India: 1921 to 1947, 1964, עמ' 15
↑  Governmant of India act, Part II, s. 14
↑  Government of India Act 1935, s. 18
המועצה המחוקקת של אסאם

| --- | --- |
 מדינה:  אסאם
 סוג:  וידהאן פרישד, בית מחוקקים דו-ביתי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1913 – 14 באוגוסט 1947 (כ־34 שנים)
 הרכב
 מספר מושבים:  21 – 22
 
       כללי (10)        מוסלמים (6)        אירופאים (2)        ממונים (4)
 
המועצה המחוקקת של ביהר (בהינדי: असम विधान परिषद; באנגלית: Assam Legislative Council) הייתה מועצה מחוקקת ובית עליון במחוז אסאם של הודו הבריטית.
היסטוריה

המועצה המחוקקת של אסאם הוקמה ב־1913, כפיצול מהמועצה המחוקקת של מזרח בנגל ואסאם שהוקמה ב־1905, שב־1909 היו במועצה זו 40 חברים, חמישה מהם ייצגו את אסאם. המועצה המחוקקת הנפרדת שהוקמה לאסאם הייתה בעלת 24 חברים, 13 שמונו על ידי המושל ו־11 נבחרים. ב-1919 חוקק חוק ממשלת הודו, 1919, שהגדיל את המועצה ל־53 חברים החל מאפריל 1921. 41 מהמושבים במועצה נבחרו על ידי מחוזות בחירה, ו־12 הנותרים מונו על ידי המושל, כשהם מתחלקים לשבעה בעלי תפקידים בממשל וחמישה ללא תפקידים נוספים. המועצה הייתה גוף קבוע שלא עמד לבחירות מלאות, אך כשליש בקירוב מחבריו עמדו לבחירה מדי שנה שלישית.
ב־1935 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק ממשלת הודו, 1935, שקבע את נוהלי האספות המחוקקות במחוזות הודו הבריטית, ובו נקבע כי באסאם יהיה בית מחוקקים דו-ביתי, וכי המועצה המחוקקת תהיה בית עליון, לצד האספה המחוקקת של אסאם שתהיה בית תחתון. מספר חברי הבתים העליונים נקבע לכרבע מחברי הבתים התחתונים, ונקבע כי באסאם לא יפחות מספר חברי המועצה מ־21 ולא יעלה על 22, שחולקו לעשרה מושבים כללים (הינדואים), 6 מוסלמים, 2 לאירופאים, ועד ל־4 שימונו בידי מושל המחוז.
בעת חלוקת הודו ב־14 באוגוסט 1947 הועבר מחוז סילהט למזרח פקיסטן, דבר שהקטין את שטח המחוז, ובעקבות כך בוטלה המועצה, והאספה המחוקקת הייתה לבית מחוקקים חד-ביתי.
ביולי 2013 קיבלה האספה המחוקקת של אסאם חוק להקמתו מחדש של המועצה המחוקקת. החוק הוגש בפני הפרלמנט ההודי, אך לא קודם.
הערות שוליים

1 2  G. C. Malhotra, Chapter 24: Assam Legislative Assembly, Cabinet Responsibility to Legislature: Motions of Confidence and No-confidence in Lok Sabha and State Legislatures, Lok Sabha Secretariat, 2004, עמ' 207, ISBN 978-81-200-0400-9
↑  Government of India Act 1935, Part III: The Goverors' Provinces, Chapter III: The Provincial Legislature
↑  Government of India Act 1935,  Fifth Schedule (עמ' 263)
↑  Assam legislature to be bicameral | Guwahati News, The Times of India, ‏15 באוגוסט 2013
↑  The Assam Legislative Council Bill, 2013, PRS Legislativa Reseasrch
הבחירות לנשיאות ישראל (2007)

הבחירות החמש-עשרה לנשיאות ישראל נערכו במליאת הכנסת ב-13 ביוני 2007, כ"ז בסיוון ה'תשס"ז.
תום כהונת קצב

ב-8 ביולי 2006 נודע על פגישה שקיים הנשיא קצב עם היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, ובה התלונן על ניסיון סחיטה כלפיו מצד עובדת לשעבר במשרדו, על רקע איום בהגשת תלונה על הטרדה מינית, אך עד מהרה הפך הנשיא ממאשים לנאשם. סערה תקשורתית פרצה, ובעיתונים פורסמו עדויות של מספר נשים שעבדו עמו לאורך השנים ותיארו הטרדות מיניות ועבירות מין אחרות מצדו. ב-23 באוגוסט החלה חקירתו האישית של הנשיא קצב.
ב-25 בינואר אישרה ועדת הכנסת את בקשתו של קצב לנבצרות זמנית, לתקופה מרבית של שלושה חודשים, ויושבת ראש הכנסת דליה איציק החלה לכהן כממלאת מקומו. ב-21 באפריל אושרה לו תקופת נבצרות נוספת, עד לסיום כהונתו כנשיא, עם תום שבע שנות כהונה (על פי הלוח העברי) ב-15 ביולי 2007.
ב-28 ביוני נחתם הסדר טיעון בין קצב לפרקליטות המדינה ובו סוכם כי קצב יודה ויורשע בסעיפים של ביצוע מעשה מגונה, הטרדה מינית והטרדת עד. במסגרת ההסכם התחייב קצב להתפטר מתפקידו. ואכן, למחרת החתימה הגיש קצב את התפטרותו שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2007, שבועיים לפני המועד המקורי של סיום כהונתו.
המועמדים

שמעון פרס: ראש ממשלת ישראל השמיני, חתן פרס נובל לשלום, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת זה 48 שנים. חבר הכנסת המכהן מטעם קדימה.
ראובן (רובי) ריבלין: חבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד. יושב ראש הכנסת ה-16 ושר התקשורת בממשלת ישראל העשרים ותשע. עורך דין במקצועו.
קולט אביטל: דיפלומטית וחברת כנסת מטעם סיעת העבודה-מימד.
הרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל לשעבר וחתן פרס ישראל, שקל להתמודד על התפקיד, אך בסופו של דבר ויתר על כך.