stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל סלובניה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי, דגל הצי הצבאי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 קבלת מעמד רשמי:  27 ביוני 1991
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אופקי לבן-כחול-אדום (צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית) סמל סלובניה מוזח לשמאל)
 גרסאות נוספות

 
  דגל הצי האזרחי והמדיני
 יחס ממדים 2:3

 
 דגלון החרטום של הצי
 גרסאות היסטוריות
 דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה
 
   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי  היסטורי
 1945 - 1991
דגל סלובניה (בסלובנית: Zastava Slovenije) הוא דגלה הלאומי של סלובניה. עיצובו טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית: לבן, כחול ואדום, כשסמל סלובניה ממוקם בקנטון (הפינה השמאלית העליונה), על רקע הפסים הלבנים והכחולים.
לסמל צורת מגן, והוא מורכב מציור של שלוש פסגות הרים לבנים על רקע כחול, שמתחתיהן שני קווים גליים כחולים. מעל לפסגות ממוקמים שלושה כוכבים משושים בצבע זהב, המסודרים בצורת משולש. הפסגות מייצגות את הר טריגלב, הפסגה הגבוהה בסלובניה, הקווים הכחולים מייצגים את הים האדריאטי ונהרות מקומיים, והכוכבים לקוחים מסמל רוזני סלג'ה, שושלת אצילים סלובנית חזקה בחלק המאוחר של המאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15.
צבעי הדגל הם פאן-סלביים, אך שימשו כבר בסמלים מוקדמים יותר של סלובניה, ונחשבו לצבעיה הלאומיים גם לפני שהשתמשו בהם בדגל. הדגל בעיצובו הבסיסי הנוכחי עוצב בשנת 1848, במהלך מאורעות אביב העמים באירופה, כחלק מהמאבק של העמים הסלאבים באימפריה האוסטרו-הונגרית. עיצוב הדגל הושפע מדגל רוסיה.
הדגל המשיך להיות מזוהה עם סלובניה במהלך התקופה שסלובניה היוותה חלק מיוגוסלביה. בשנת 1945 הוצב כוכב אדום על הדגל ששימש את הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה. לאחר שסלובניה זכתה לעצמאות מיוגוסלביה, הכוכב הוסר והסמל החדש הוסף במקומו. הדגל אומץ באופן רשמי ב-27 ביוני 1991.
ב-2005 החלה ממשלת סלובניה במערכה שתכליתה לשנות או להחליף לגמרי את הדגל, כדי להגביר את ההכרה הבינלאומית בסלובניה, ובמיוחד כדי להבדילה מסלובקיה והדגל שלה.
ראו גם

סמל סלובניה
המנון סלובניה
גילי אבישר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1980 (בן 44 בערך) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  פיסול, מיצב 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2012) 
 www.giliavissar.com
 
גילי אבישר (נולד ב-1980) הוא אמן יוצר רב-תחומי ישראלי; העובד בפיסול, ציור, מיצב, מיצג ווידאו.
ביוגרפיה

גילי אבישר נולד ב־1980 בחיפה. ב-2003 סיים את לימודי התואר הראשון באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. ב-2007 החל את לימודי התואר השני בבצלאל אותם סיים בהצטיינות ב-2009.
לאורך השנים האחרונות שיתף פעולה אבישר עם רקדנים, כוראוגרפים ואמני מיצג, ויצר תפאורות, במות ותלבושות עבור קבוצות מחול ותיאטרון, ביניהן תפאורה ותלבושות ליצירות של להקת המחול יסמין גודר.
עבודותיו

אבישר מוכר בעיקר בזכות מיצבי בד גדולים ויצירות וידאו. עבודותיו רוויות צבע ופרטים והוא עושה שימוש בשאריות של בד, נייר, עץ, קרטון, וחומרים פלסטיים ברי השגה הנתפרים ומחוברים לכדי צורות ודימויים שהופכים מאוחר יותר לאובייקטים. עבודותיו נמצאות בשינוי תמידי: עבודה שהגיעה לסיום, מפורקת לחומרי גלם, אשר מעובדים ומאורגנים לכדי עבודה חדשה.
ב-2014 שהה אבישר שלושה שבועות בגלריה בקיבוץ בארי ויצר מתוך הסביבה הקיבוצית: אבישר, ליקט מחצר הקיבוץ חומרים וחפצים ליצירתו, תפר תחפושות, צילם בסביבה, ישן בגלריה ובנה את התערוכה "רזידנט" שנפתחה וננעלה באותו האירוע תערוכתו 'רזידנט'. הדגש בתערוכה היה על תהליך היווצרותה ולא על התוצר הסופי, שלא תוכנן מראש.
אבישר חבר ב-"Parasite", קבוצת אמנים בהנהגתה של דיאנה דלל, הנעה בין חללים מוזיאליים לחללים שמחוץ לעולם האמנות, שבהם הם נמצאים לזמן קצוב. ב-2015 הציגו את התערוכה "במקום אחר" בקומת הכניסה השקופה של מגדל 'אלקטרה סיטי' באזור התחנה המרכזית בתל אביב. אבישר הציג ליצני מריונטה, התלויים ברצועות ארוכות של סרטים צבעוניים הנמתחים בחלל העצום, כחבלי מפרשים של ספינות פיראטים, כנגד קירות הזכוכית ורצפת ותקרת הבטון.
"שמיים אחרים", היא עבודת טקסטיל מונומנטלית בצורת מפרשי ענק, עליה הוא עובד מ-2017. את המפרשים הציג בארבע גרסאות: ב-2018 בתערוכה "פרנקופיליה", שאצרה רז סמירה; ב-2019 במוזיאון מגדל דוד, בתערוכה Overall שאצר שחר אטואן; בגרסה אחרת כחלק פרויקט 'Parasite' במשכן לאמנות עין חרוד, כציור צמוד-קיר במסגרת התערוכה 'סיטואציה', ובתערוכה ״ארט ספארי״ בבוקרשט. המפרשים תלויים בקו אופק גבוה וממנו הם נפרשים על הרצפה. רצועות אדומות משמשות למתיחת חלק מהמרבדים הססגוניים כיריעות אוהלים, חלקם נמתחים בחלל בחבלים הקשורים לעוגנים המפוזרים על הרצפה, וכל עוגן הוא יצירה בפני עצמה. העבודה כולה עשויה בעבודת תפירה ורקמה שעליה תלויות מזכרות מעשה ידיו של אבישר או כאלו שמצא ורקם, וכן דימויים ומילים כתובות שנתפרו עליה במכונת תפירה.
השכלה

1999–2003 BFA, בצלאל.
2007–2009 MFA, בצלאל.
פרסים ומלגות

2009 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
2010 פרס אמן צעיר, ישראכרט ומוזיאון תל אביב
2012 פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט
2016 מענק מפעל הפיס לתרבות ואמנות, תוכנית השהות ארטפורט בתל אביב.
2017 מענק מפעל הפיס לתרבות ואמנות, תוכנית השהות ארטפורט בתל אביב.
2019 מענק מפעל הפיס לתרבות ואמנות
2019-20 מלגת "ארטיס" NYC
תערוכות יחיד

2010 – "פורטרט עצמי עם חתול", סדנאות האמנים, תל אביב.
2011 – "חיים מקבילים", גלריית רופרט פפב, דיסלדורף.
2012 – "שאריות אורבניות",גלריה קו 16, תל אביב
2013 – "צהוב פראי", פרויקט "טפילים", נחמני 22, תל אביב.
2015 – "לויתן", מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב
2017 – "חתך עדין", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב.
2017 – "שדים של חוסר סבירות", גלריית Koal, ברלין.
2019 – "טפילים" מוזיאון לאמנות עין חרוד.
הערות שוליים

↑  יסמין גודר, פעולה פשוטה, ‏24/2/2020
↑   איתן בוגנים, נתחיל מהסוף, באתר הארץ, 30 באפריל 2014
↑   עוזי צור, החדירה למגדל ההון: האמנות כסוס טרויאני, באתר הארץ, 3 ביולי 2015
↑  גילי אבישר, שמים אחרים, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-10-01
↑   עוזי צור, עוצם עין אחת | טפילים במשכן, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596936305171  GND: 1063378265  LCCN: no2015146667  VIAF: 177144782725233273917   WorldCat (עם VIAF): 177144782725233273917
גלידת תל חנן

| --- | --- |
מבנה גלידת תל חנן במיקום המקורי על הכביש הראשי, מאי 1993
מבנה גלידת תל חנן במיקום המקורי על הכביש הראשי, מאי 1993
 מידע כללי
 סוג:  רשת גלידריות 
 שימוש:  חנות גלידה
 כתובת:  דרך בר יהודה 103
 מיקום:  נשר, שכונת תל חנן
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  אורי וינברגר
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1961 במבנה ההיסטורי מבלד א-שייח' – הווה
 
גלידת תל חנן סניף נשר ברחוב בר יהודה בתל חנן, מרץ 2021
גלידת תל חנן היא רשת גלידריות ישראלית. ראשיתה בגלידריה שנוסדה בשנת 1961 בשכונת תל חנן בעיר נשר (אז מועצה מקומית קטנה) על הכביש הראשי שהוביל מחיפה לעמק יזרעאל (כיום נקרא דרך השלום בתל חנן). הגלידריה נוסדה בבית ערבי, שנשאר מבתי הכפר הערבי בלאד א-שייח' במרכז השכונה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נהרס המבנה, והגלידריה עברה למבנה לא רחוק משם, בדרך בר יהודה (כביש 752) מול המרכז המסחרי של שכונת תל חנן.
היסטוריה

בשנת 1961 נפתחה ביישוב על הכביש הראשי חנות לממכר גלידה בשם "גלידת תל חנן" גלידה אמריקאית רכה בטעם וניל ובתוספת קצפת וסירופים בטעמים מגוונים. החנות נפתחה במקום בו שכן לפני כן "קפה מסעדה רובין" בקונספט אמריקאי, וכללה דלפק גדול עם כיסאות בר לישיבה ליד הדלפק. גלידת תל חנן היוותה מקום בילוי מרכזי לתושבי היישוב והיישובים בסביבה. המבנה המקורי שבו נפתחה חנות הגלידה היה מבנה בית אבן ערבי אשר נהרס עם השנים. החנות קיימת עד היום בשכונה במבנה תעשייתי על הכביש הפנימי, וכן מחזיקה הגלידריה ארבעה סניפים נוספים ברחבי הארץ. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נפתח מול גלידת תל חנן גלידריה מתחרה בשם "גלידת קולורודו" באותו קונספט. הגלידריה נפתחה בבית ערבי ושכנה מול גלידת תל חנן בצידו הדרומי של הכביש הראשי. חנות זו נסגרה במהלך השנים.
לרשת מספר חנויות וחנויות לשעבר. החנות הראשית שוכנת בדרך בר יהודה 103 בעיר נשר. סניף אור עקיבא-בנימינה, סניף דלית אל-כרמל. נוסף על כך היו סניפים שנסגרו במשך השנים: סניף שנסגר ליד צומת קריית אתא בשדרות ההסתדרות 265, חיפה; סניף שנסגר בטיילת בת גלים; מכונת מכירת גלידה בתחנה המרכזית באילת, סניף בגבעת אולגה בתחנת דלק על כביש 2.
הערות שוליים

↑  גלידה תל חנן באתר easy
↑  יעל גרטי ואיוי לרר, הכי טובה ומשובחה: גלידה מדרום ועד צפון, באתר ynet, 22 ביוני 2007
גחן מיימי

| גחן מיימי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: Osbornictis
מין:: גחן מיימי
שם מדעי
 Genetta piscivora ‏אלן, 1919
תחום תפוצה


גחן מיימי (שם מדעי: Genetta piscivora) הוא מין של גחן ממשפחת הגחניים והוא טורף קטן המתמחה בחיים בקרבת מים והוא חי בטבע רק ברפובליקת קונגו. הוא אחד מהטורפים האפריקאים הנדירים ביותר. הוא שונה מעט מבני הסוג שלו ולעיתים הוא נחשב למין יחיד בסוגו בסוג Osbornictis.
מאפיינים

אורכו של הגחן 44–50 ס"מ ומשקלו עד 1.5 ק"ג. הפרווה של הגחן היא כתומה-ערמונית ובניגוד לקרוביו חסרת כתמים או פסים, כך שהוא מזכיר יותר את מיני הזבד. הראש חום עם לסת תחתונה לבנה ובין העיניים יש 2 פסים לבנים אנכיים. האוזניים קטנות, האף מעוגל ומשופם והזנב שחור ועבה.
גחן זה הוא יצור חשאי שקשה לצפות בו בטבע והוא חי ביערות הגשם של אגן הקונגו וליד הנהרות שלהם. הוא צד ליד גדות הנהר. מזונו העיקרי הוא דגים קטנים כמו שפמנוניים, בינית (ברבוס), קרפיונים וגם סרטנים, אותם הוא מוצא עם שפמו ותופס עם טפריו ושיניו החדים. לא ידועים פרטים רבים על הרגלי חייהם.
ראו גם

גחן מצוי
זבד אפריקאי
גחניים
הערות שוליים

↑  גחן מיימי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| גחניים |
| --- | --- | --- |
| זבד דקל אוסטוני (סוג ומין יחיד) | זבד דקל אוסטוני |   |
| זבד לוטראי (סוג ומין יחיד) | זבד לוטראי |   |
| זבד דקל הוסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל הוסי |   |
| זבד דקל מפוספס (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מפוספס |   |
| בינטורונג (סוג ומין יחיד) | בינטורונג |   |
| זבד דקל קטן-שיניים (סוג ומין יחיד) | זבד דקל קטן-שיניים |   |
| זבד דקל סולאווסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל סולאווסי |   |
| זבד דקל מסיכתי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מסיכתי |   |
| גחן דקלים | גחן דקלים אסייתי  • גחן דקלים חום  • גחן דקלים זהוב |   |
| זבד אפריקאי (סוג ומין יחיד) | זבד אפריקאי |   |
| גחן | גחן אבסיניקה • גחן אנגולי • גחן בורלון • גחן מצוייץ • גחן מצוי • גחן ג'ונסטון  • גחן פנתרי • גחן פארדין  • גחן מיימי • גחן מלכותי  • גחן סרוולניה • גחן האוסה  • גחן הכף • גחן ענק |  |
| לינסנג | לינסנג אפריקני • לינסנג לייטוני |  |
| זבד הודי | זבד הודי ענק • זבד הודי מלברי  • זבד מנומר ענק • זבד מלאי |  |
| זבד הודי קטן (סוג ומין יחיד) | זבד הודי קטן |  |
דווינה

ערך זה עוסק בנהר במזרח אירופה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1,020 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  678 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  87,900 קמ"ר
 מוצא:  רוסיה
 גובה מוצא הנהר:  221 מטרים
 יובלים:  Turaŭlianka, Viata, Lužasnianka, Strunka, Usvyacha, Bieĺčyca, Lučosa, Ula, Kryvinka, Bikloža, Obaĺ, Nača, Sarjanka, Jazvinka, Sosnіca, Mīlgrāvis, Aiviekste River, Shevinka, Valynka, Zmiejka, Poguļanka, Sechna, Biazuńja, Meritsa, Volta, Radžu, Indrica, Prudok, Hapaka grāvis, Biarozavy Mastok, Somnica, Šuņica, Meļņička, Riga, Dzisna, Ushacha, Mezha, Dubna River, Velesa, Kasplya, Rosica, Ogre River, פאלאטה, Drysa, Chernoguzka, Vitsba River, Toropa, Mārupīte, Laucesa, Kamenka, Olekte, Drujka, Zhizhitsa, Vužyca, Dvinka, Buļļupe, Pērse, Korotyshka 
 שפך:  מפרץ ריגה, הים הבלטי
 מדינות באגן הניקוז:  בלארוס בלארוס, לטביה לטביה, רוסיה רוסיה, ליטא ליטא, אסטוניה אסטוניה
 
 אגן הניקוז של נהר דווינה
 
דווינה המערבי או נהר הדאוגבה (לטבית: Daugava, גרמנית: Düna, פינית: Väinänjoki, רוסית: Западная Двина, בלארוסית: Заходняя Дзьвіна, Zachodniaja Dźvina) הוא נהר באירופה, הזורם בארצות: רוסיה, בלארוס ולטביה, שבה הוא הנהר העיקרי. הוא מהווה חלק מן הגבול הבינלאומי בין בלארוס ללטביה. אורך הנהר 1,020 ק"מ, ושטח האגן שלו 87,900 קמ"ר. הנהר מתחיל בגבעות ולדאי במחוז טבר ברוסיה ממשיך דרך מחוז סמולנסק, משם לבלארוס (חבל ויטבסק), לטגליה בלטביה, והעיר ריגה עד שנשפך למפרץ ריגה בים הבלטי.
הנהר מחובר באמצעות תעלות לנהר הברזינה ולנהר הדנייפר.
על הנהר נמצאות הערים החשובות:
ויטבסק
דאוגבפילס
ריגה
השם בשפה הרוסית, "דווינה המערבי" נועד להבחינו מנהר דווינה הצפוני. על הנהר שלושה סכרים הידרו-אלקטריים, ורביעי מתוכנן.
דוריגנתוס

| דוריגנתוס |
| --- | --- |
 
תקופה
יורה תחתון, 180 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
משפחה:: רמפורינקוסיים
סוג:: דוריגנתוס
שם מדעי
 Dorygnathus ‏וגנר, 1860

שלד של דוריגנתוס במבט מלמעלה
דוריגנתוס (שם מדעי: Dorygnathus; משמעות השם: "לסתות חנית") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הרמפורינקוסיים שחי בתקופה יורה תחתון לפני 180 מיליון שנה. הוא עופף מעל הימים הרדודים שמעל אירופה הקדומה.
מאפיינים

לדוריגנתוס הייתה מוטת כנפיים של 1.5 מטר והכיל שרירי תעופה חזקים. הוא היה פרימיטיבי יחסית לפטרוזאורים והיה בעל שיניים גדולות שבלטו החוצה וזנב ארוך דמוי-חנית. מבנה שיניו מרמז על תזונתו מדגים שחיו בימים. ייתכן שהוא עף מעליהם וחטף דגים שעלו לפני המים, בדרך דומה לגיזרן מודרני.
הוא התגלה בגרמניה ב-1860 ותואר בידי החוקר הגרמני יוהאן אנדראס וגנר. לצידו חיו פטרוזאורים קטנים נוספים כמו הרמפורינקוס והקמפילוגנתואידס (Campylognathoides) מאותה משפחה.
דוד זלמן צימבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1894 
 פטירה:  22 במאי 1961 (בגיל 67) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
דוד זלמן צימבר (ט"ז בניסן תרנ"ד, 22 באפריל 1894 – 22 במאי 1961) היה מייסד, מנהל כללי ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת הביטוח מנורה, פעיל בוועד הארצי של קרן היסוד.
קורות חייו

נולד בעיר פביניץ, שבפולין, למשה מאיר צימבר ולריצה מרים בת רבי יוסף ויטלזון. צימבר עסק במסחר והיה פעיל בעבודה ציונית בארגונים שונים. ב-1923 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1934 נשא לאישה את רחל, בת אברהם ונטורה ונולדה בתם מרים צימבר. ב-1935 הקים את "משרד לאחריות כללית בע"מ" שהיה סוכן מורשה של חברת החיתום לוידס. ב-1939 החל המשרד לתפקד כחברת ביטוח לכל דבר. ב--1948 שינה את שמה ל"מנורה משרד לאחריות ולביטוח משנה בע"מ", וב-1958 פרש מניהולה.
היה פעיל במגבית ההתגייסות ובוועד למען התיאטרון הלאומי הבימה, יו"ר איגוד סוכני הביטוח, חבר הוועד המרכזי של האיגוד הישראלי של חברות הביטוח.
הערות שוליים

↑  החלטה קרובה בענין הסחורות המוחרמות, הַבֹּקֶר, 24 בינואר 1949
גילי דישון

גילי דישון (נולדה בשנת 1972), היא אתלטית ישראלית בעבר. פעמיים אלופת ישראל (1987 ו-1990) ואלופת המכביה (1989) בריצת 100 מטר. הייתה שותפה לשיא ישראל בריצת שליחות 4x100 מטר.
ביוגרפיה

דישון התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
ביוגרפיה > 1987

בשנת 1987 קבע דישון בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש לנערות בנות 15 בתוצאה של 7.84 שניות. שיא זה החזיק מעמד 28 שנים ונשבר על ידי ניצן לוי ממכבי ראשון לציון (7.83 שניות). ובריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 12.22 שניות, תוצאת השנה בישראל.
ביוגרפיה > 1987 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.35 שניות.
בתחרות שנערכה בסוונסי, ויילס ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם איריס גלעד, דליה נבות ואורית קולודני, בשיא ישראלי חדש של 46.91 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים (47.43 שניות).
ביוגרפיה > 1988

בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ 1988 קבעה דישון בריצת 60 מטר שיא אישי חדש של 7.78 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של שרונה פיקסלר (7.70 שניות).
ביוגרפיה > 1989

בתחרות שנערכה ביוני 1989 קבעה דישון בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש לקדטיות של 11.99 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של אסתר רוט-שחמורוב (11.45 שניות). שיא זה החזיק מעמד 26 שנים ונשבר על ידי דיאנה ויסמן (11.98 שניות). ובריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 24.40 שניות, התוצאה השלישית בטיבה של אתלטית ישראלית, באותה העת. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במחוז אנטרים, צפון אירלנד היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם תמי בלוך, פועה נייגר ועידית מורלי, בשיא ישראלי חדש של 46.66 שניות.
ביוגרפיה > 1989 > אלופת המכביה ה-13

בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.13 שניות, לפני ליזה גוריפ מבריטניה (12.22 שניות) ואורית קולודני מישראל.
ביוגרפיה > 1990

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 זכתה דישון במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.39 שניות.
הערות שוליים

1 2 3  50 התוצאות הטובות בישראל - ריצת שליחות 4x100 מטר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  ניצן לוי שברה שיא בן 28 שנים, שיא גם לסגד, באתר ONE‏, 2 בפברואר 2015
↑  אלכס פרלסמן, גילי דישון במוקד ההתעניינות באליפות גילאי 16 בא"ק, מעריב, 30 באפריל 1987
↑  50 התוצאות הטובות בישראל - ריצת 60 מטר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 התוצאות הטובות בישראל - ריצת 100 מטר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 התוצאות הטובות בישראל - ריצת 200 מטר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
גיטה הלאס

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1889 ליפיק, קרואטיה 
 פטירה:  8 במאי 1968 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Holzer Margit 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט (8 בדצמבר 1908) 
 בן או בת זוג:  Sándor Révész (23 ביוני 1928–29 בספטמבר 1959) 
 
גיטה הלאס (במקור עד 1900 מרגיט הולצר, בהונגרית: Halász Gitta; ליפיק (היום בקרואטיה), 15 באוגוסט 1889 – בודפשט, 8 במאי 1968) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה. בין שתי מלחמות העולם בבית האופרה של בודפשט הייתה סוברט קולורטורה מובילה (סוברט היא סוג של קול אופראי של סופרן, המופיעה לעיתים קרובות כדמות נשית באופרה ובתיאטרון).
ביוגרפיה

גיטה הולצר נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף הולצר (הלאס), מנהל דואר ושל אילונה ביר. בשנת 1906 הפכה לסטודנטית במחלקה הפרטית לשירה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, אך בסוף 1908 הפסיקה את ללימודיה שם והמשיכה בווינה ולאחר מכן בבודפשט, אצל ד"ר גזה לאסלו.
הלאס החלה את הקריירה שלה בעונת 1917–1918 בתיאטרון העיר רייכנברג (ליברץ) (שם התיאטרון כיום: Divadlo Františka Xavera Šaldy), תיאטרון שהווה קרש קפיצה לכוכבים עתידיים רבים באותה התקופה. משם הוחתמה על חוזה על ידי בית האופרה של בודפשט בסתיו 1918. הלאס הופיעה לראשונה שם ב-22 בספטמבר 1918. באופרה של אמיל אבראני "דון קיחוטה". היא ביססה את הקריירה שלה על ידי כניסה כמחליפה במקום הזמרת מריה שאמשון בתפקיד נורי באופרה בשם "תחתית ההרים" ארבעה שבועות לאחר מכן. עד מהרה הפכה לחברה עסוקה בלהקה, ושרה תפקידי סוברט וסופרן לירי כאחד. הוא הייתה משתתפת חיונית בכל האופרות של מוצרט. יכולות המשחק שלה היו מצוינות כמו השירה שלה. היא הופיעה באופן קבוע גם בערבי אורטוריה. הלאס התארחה גם בגרמניה מספר פעמים.
ב-23 ביוני 1928, בבודפשט, ביוזפוורוס, נישא לשאנדור רווס, רופא נשים-מנתח. היא אמנם המירה את יהדותה בנצרות ב-1 בדצמבר 1938 כדי שתוכל להמשיך להופיע (מייד אחרי פרסום החוק היהודי הראשון בהונגריה), אולם זה לא עזר לה כבר בשלב זה ובוודאי בשל החוק היהודי השני לאחר מכן והחוק היהודי השלישי בעקבותיו, היא הורחקה מהאופרה כבר בשנת 1939, היא הורשתה לחזור לאופרה רק אחרי השואה בתום מלחמת העולם השנייה. באחד התפקידים האהובים עליה, החטיפה מן ההרמון, היא הופיעה כבלונדה כבר ב-14 באפריל 1945. היא פרשה לגמלאות בשנת 1948 ואז קיבלה את התואר "חברה לנצח". במרץ 1949 חזרה לבמה פעם אחת נוספת, שוב כבלונדה.
לאחר פרישתה לימדה שירה. בעלה נפטר ב-29 בספטמבר 1959, וגיטה הלאס חיה עוד תשע שנים אחריו כאלמנה.
תפקידיה

ifj. Ábrányi Kornél: Don Quijote — Királyleány
Eugen d’Albert: Hegyek alján – Nuri
Beethoven: Fidelio — Marcellina
Georges Bizet: Carmen – Frasquita
Donizetti: Don Pasquale — Norina
Gluck: Orfeusz és Eurüdiké — Ámor
Charles Gounod: Faust – Siebel
Hubay Jenő: Karenina Anna — Kitty
Engelbert Humperdinck: Jancsi és Juliska – Juliska
Kacsóh Pongrác: János vitéz – A francia királykisasszony
Leoncavallo: Bajazzók — Nedda
Pietro Mascagni: Parasztbecsület – Lola
Giacomo Meyerbeer: A hugenották – Urbain
Giacomo Meyerbeer: Észak csillaga – Praszkovia
Carl Millöcker: A kolduskirály – Bronislawa
Mozart: Az álruhás kertészlány — Bianca
Mozart: Szöktetés a szerájból — Blondchen
Mozart: Don Juan — Zerlina
Mozart: Figaro lakodalma — Susanna; Cherubino
Mozart: Così fan tutte — Despina
Wolfgang Amadeus Mozart: A varázsfuvola – Első hölgy; Papagena
Jacques Offenbach: Hoffmann meséi – Giulietta
Pergolesi: Az úrhatnám szolgáló — Serpina
Poldini Ede: Farsangi lakodalom — Stanci
Puccini: Bohémélet — Musette
Puccini: Gianni Schicchi — Lauretta
Johann Strauss jun.: A denevér — Adél
Johann Strauss jun.: A cigánybáró – Arzéna
Richard Strauss: A rózsalovag — Sophie
Richard Strauss: Arabella – Kártyavetőnő
Verdi: Álarcosbál — Oscar
Giuseppe Verdi: Falstaff — Alice Ford
Richard Wagner: A walkür – Ortlinde
Weber: A bűvös vadász — Ännchen
Ermanno Wolf-Ferrari: A négy házsártos — Felice
לקריאה נוספת

100 שנה לבית האופרה של בודפשט. עורך פרנץ שטאוד בודפשט, 1984. מו"ל מוזיקלי. ISBN 9633305241
לקסיקון של נשים הונגריות. נערך על ידי מרגיט בוזאי עם הקדמה וחלק היסטורי. בודפשט, 1931.
פטר וארנאי : לקסיקון האופרה. בודפשט, 1975. הוצאת מוזיקה. ISBN 9633301076
גיטה הלאס במאגר המידע של בית האופרה הממלכתי ההונגרי
מאמר מאת ויקטור לאני מהלקסיקון ההונגרי לאמנויות הבמה
Operissimo.com
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami házassági akv. 780/1928. folyószáma alatt.
↑  A budapesti belvárosi r. kath. plébániahivatal által 3490/1938. sz. a. kiállított bizonyítvány szerint.
גיטה הלאס (אורביין) וארז'י שאנדור (מרגרט ואלואה) מאיירבר ההוגנוטים (1931)
גליה אקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בת 49 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חופשי
 
גליה אקר (נולדה בשנת 1975), היא אלופת ישראל בשחייה בעבר.
ביוגרפיה

אקר התאמנה בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים ומכבי ירושלים. כבר בהיותה בת 13 זכתה בתואר שחיינית מצטיינת ארצי לבנות גילה.
ביוגרפיה > 1989 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכתה אקר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.04 דקות, לפני עינת גבאי ממכבי חיפה (1:03.29 דקות) ותמי לוין מהפועל הוד השרון בית ברל (1:03.76 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 29.13 שניות, אחרי ענת לויט מהפועל הוד השרון בית ברל (28.34 שניות) ורויטל וילנאי ממכבי תל אביב (28.72 שניות).
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, שני שיאים והרבה תקוות, מעריב, 7 באוגוסט 1988
↑  אלכס פרלסמן, הברק של הדס ורוית, מעריב, 20 באוגוסט 1989
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גן יעקב

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1964 
 אדריכל:  יעקב רכטר, אברהם קרוון 
 בעלות:  עיריית תל אביב-יפו 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:   תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°04′25″N 34°46′46″E﻿ / ﻿32.07361111°N 34.77930556°E﻿ / 32.07361111; 34.77930556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גן יעקב(למפת תל אביב רגילה) גן יעקב(למפת גוש דן רגילה) גן יעקב(למפת גוש דן מוגדלת) גן יעקב  he גן יעקבhe גן יעקבמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כתובת הנצחה בכניסה לגן יעקב
שלט הסבר בגן יעקב
גן יעקב, המעבר והשקמים
המעבר בין כיכר הבימה לשדרות ח"ן
גן יעקב הוא גן בתל אביב, במתחם הבימה בין היכל התרבות, תיאטרון הבימה וביתן איל עופר, בין הרחובות תרס"ט ודיזנגוף. הגן תוכנן על ידי האדריכל יעקב רכטר ונקרא על שמו של יעקב סוראסקי (1928-1952), בנו של הבנקאי אליאס סוראסקי ממקסיקו שתרם להקמתו.
הקמת הגן

גן יעקב הוקם על גבעה, שנמצאת בין בית הבימה והיכל התרבות. במקור תוכנן להקים על גבעה זאת את מוזיאון תל אביב ועל כן נבנה בית הלנה רובינשטיין בסמוך לה. אולם, על מנת לשמר את עצי השקמה העתיקים והעבותים שצמחו על הגבעה, הוחלט לבנות את מוזיאון תל אביב במיקומו הנוכחי ולהקים במקום גן שישתלב עם השקמים.
את הגן תכנן האדריכל יעקב רכטר עם אדריכל הנוף אברהם קרוון, והוא נחנך בשנת 1964. על תכנון הגן קיבל רכטר את פרס רוקח בשנת 1965. יעקב רכטר תכנן גם את היכל התרבות, שנחנך בשנת 1957 ואת ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות, משנת 1960.
הגן בנוי בשני מפלסים. הכניסה אל המפלס התחתון היא מצד בית הבימה ושדרות תרס"ט ובה מוצבים ספסלים בפינות צל מוריקות. משם עולות מדרגות אל מפלס הביניים, היוצא אל רחוב דיזנגוף מול שדרות ח"ן, והלאה, משני העברים, אל הגבעות שהשתמרו מן הגבעה המקורית, ועליהן עצי השקמה עבי הגזע. במקור, למעט עצי השקמה, לא היו בגן עצים נוספים ועל כן הוא היה שטוף שמש במהלך היום.
בין גן יעקב להיכל התרבות מפרידה בריכת מים צרה וארוכה. המפלס העליון של הגן מוקף מעקה בטון, שמטפסים עולים בעמודיו ומשתלשלים מעליו כלפי מטה.
שיפוץ הגן

במסגרת השיפוצים הכלליים באזור כיכר התרבות בשנת 2010, נכלל גם גן יעקב. בשיפוץ הורדה הרמפה מכיוון שדרות ח"ן ונוצר מעבר רציף בין כיכר הבימה לבין השדרות. כמו כן שוקמו השקמים והוסרה צמחייה עבותה.
גלריה

המפלס התחתון לפני השיפוץ
המפלס העליון לפני השיפוץ
המפלס התחתון לאחר השיפוץ
שני המפלסים בגן
הגן הנעול
הערות שוליים

↑  ביתן הלנה רובינשטיין המחודש ייפתח בשבוע הבא, מעריב, 10 בנובמבר 1964
↑  "גן יעקב" ייחנך היום בת"א, דבר, 21 במאי 1964
↑  גן בן שתי קומות ייחנך היום בתל-אביב, חרות, 21 במאי 1964
↑  פרס רוקח חולק למתכנני בית אל על וגן יעקב, דבר, 14 באוקטובר 1965
↑  חסר ארגז חול, מעריב, 3 במרץ 1965
דוד זרחין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 932 בחטיבת הנח"ל  מפקד גדוד גפן  מפקד עוצבת הגולן
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
דוד זרחין הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד בעבר על עוצבת הגולן.