stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעלה רחבעם
היסטוריה > הקמה

היישוב מנציח את שמו של רחבעם זאבי שהיה מתומכי ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון ונרצח על ידי מתנקש פלסטיני. הוא עלה על הקרקע ב-18 באוקטובר 2001, יום לאחר הרצח וכתגובה לו. בטקס העלייה על הקרקע נכחו מח"ט גוש עציון, אלוף-משנה ירון בוים, וראש המועצה האזורית גוש עציון, שאול גולדשטיין. במקום הוצבו שישה קרוואנים ששימשו תחילה למגורי 10 רווקים, ושתי משפחות נוספות. טקס העלייה על הקרקע נערך במקום בו חודש קודם לכן נרצחה שרית עמרני מההתנחלות נוקדים, בפיגוע ירי בכביש המחבר בינה לבין תקוע.
את המאחז יזמו דרור בר לבב וגידי קלמן, שקבעו עם הקמתו, שהיישוב יהיה מבוסס על 3 עקרונות: אין גדר, עבודה עברית בלבד ושילוב של דתיים-חילונים, רווקים ומשפחות החיים בצוותא.
היסטוריה > מעמד חוקי

מכיוון שמעלה רחבעם הוקם לאחר מרץ 2001, התאריך שעל פי התחייבותו של אריאל שרון לג'ורג' בוש במפת הדרכים מאחזים שהוקמו אחריו יפונו, הוצא למאחז צו תיחום. באוגוסט 2004 חתם ראש הממשלה שרון ושר הביטחון שאול מופז על צו פינוי למאחז מעלה רחבעם. אך לאחר שהוצא רשמית צו תיחום (שאוסר על אנשים להימצא במאחז), הוא לא בוצע
בפברואר 2006 עתרה תנועת שלום עכשיו לבג"ץ בדרישה לפנות את המאחז בהתאם לצו התיחום שניתן לו. ב-13 במאי 2009 בג"ץ הוציא צו על תנאי, המורה למדינה לנמק בתוך 90 יום מדוע אינה מפנה שישה מאחזים לא חוקיים, בהם מעלה רחבעם. ב-23 בספטמבר 2009 ביקרה ביישוב ועדת החוץ והביטחון של הכנסת. תחילה הודיעה המדינה בתשובה לעתירה כי הצו ימומש והמאחז יהרס, אך בהמשך התחייבה להרוס רק את המבנים במקום שנבנו על קרקע פרטית פלסטינית, וכל מה שנבנה על אדמות מדינה, יוסדר. אך גם בהתחייבות זו המדינה לא עמדה. בנובמבר 2013 הורו שופטי בג"ץ לפנות בתוך חצי שנה כל מה שמצוי על קרקע פרטית במעלה רחבעם, ולהודיע היכן עומדים הליכי ההסדרה של הבנייה על אדמות המדינה. במאי 2014, בעקבות הוראת בג"ץ, הרס המנהל האזרחי שמונה מבנים במאחז שנבנו על קרקע פרטית. במקביל החלה המדינה בהכשרת שאר שטח המאחז.
בנובמבר 2017, חשף עיתון "הארץ" כי החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית העניקה 50 דונם של קרקע פרטית פלסטינית למאחז ב-2002, לצורך נטיעות. זאת, על אף שלא הייתה לה כל זכות על הקרקע. אחר כך גם נחשף כי החטיבה להתיישבות סיפקה הלוואות מסובסדות למאחז.
היסטוריה > עימותים ביישוב

בפברואר 2004, שלושה תושבי מעלה רחבעם נעצרו, והודו שירו לעבר חמישה רועים פלסטינים מהכפר תקוע הסמוך. השלושה סיפרו לחוקריהם כי ירו בעקבות סכסוך מתמשך סביב הבעלות על הקרקעות באזור. הרועים נפצעו קל ונזקקו לאשפוז.
בסוף 2015, על רקע התקדמות הליכי הסדרת המאחז כיישוב קבע, נוצר עימות בין המתיישבים והנהגת המתנחלים. תושבי המאחז ביקשו לקיים יישוב בעל אופי כפרי ולחלקו למגרשים רחבים במיוחד, בעוד הנהגת המתנחלים ביקשה לבנות בצפיפות המקובלת ביתר יישובי גוש עציון. מאז, מנותק היישוב מרשת החשמל ומרשת המים והתושבים רוכשים מים באופן פרטי ומשתמשים באנרגיה סולרית.
בעקבות התפתחויות אלו, נוצרו עימותים אלימים בין מתיישבי היישוב עצמם, שבמהלכם תושבים הציתו מבנים משותפים ובתים של תושבים אחרים ביישוב. נכון לנובמבר 2022, גרים ביישוב 32 משפחות.
הערות שוליים

↑  איריס בר-טל, מגזין 'נשים', חודש ודי: לכו לראות את פריחת החלמוניות, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2013
1 2  ריכב רובין, מעלה הטרנספר, באתר הארץ, 19 במאי 2002
↑  ליד ההתנחלות נוקדים יוקם היום מאחז חדש - "מעלה רחבעם", באתר הארץ, 18 באוקטובר 2001
↑  תושבת נוקדים נרצחה בפיגוע ירי; הקבינט לדיון על המשך הפסקת האש, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2001
↑  דניאל בן סימון, אף אחד לא יירד מהגבעה, באתר הארץ, 4 ביוני 2003
↑  יובל יועז, נדב שרגאי, שרון הורה להפסיק המגעים עם המתנחלים על המאחזים הלא חוקיים, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2004
1 2  יובל יועז, שלום עכשיו עתרה לפינוי 6 מאחזים נוספים בגדה, באתר הארץ, 1 בפברואר 2006
↑  תומר זרחין, בג"ץ הורה למדינה להסביר מדוע אינה מפנה מאחזים, באתר הארץ, 14 במאי 2009
↑  סיור ועדת חוץ וביטחון בגוש עציון: לב הקונצנזוס, באתר nrg‏, 23 בספטמבר 2009
↑  חיים לוינסון, הממשלה לבג"ץ: כל המאחזים על קרקע פרטית יוסרו עד סוף השנה, באתר הארץ, 7 במרץ 2011
↑  חיים לוינסון, בג"ץ בביקורת חסרת תקדים: "אין לסמוך על התחייבויות המדינה בפינוי מאחזים", באתר הארץ, 18 בנובמבר 2013
↑  חיים לוינסון, הסתיים פינוי המבנים במאחז מעלה רחבעם, באתר הארץ, 14 במאי 2014
↑  חיים לוינסון, המדינה תכשיר ארבעה מאחזים שהתכוונה להרוס, באתר הארץ, 16 במאי 2013
↑   יותם ברגר, החטיבה להתיישבות השתלטה על קרקע של פלסטינים והקצתה אותה למאחז בלתי חוקי, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2017
↑   יותם ברגר, החטיבה להתיישבות סייעה במשך 20 שנה לממן הקמת מאחזים לא חוקיים, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2018
↑  יהונתן ליס, שלושה מתנחלים הודו שירו לעבר פלשתינאים מתקוע, באתר הארץ, 24 בפברואר 2004
↑   חיים לוינסון, בשביל מייסדי המאחזים, הכשרתם היא לא תמיד חדשות טובות, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2015
↑  על הקו עם דליק ווליניץ, טלנובלה ברחבעם: המאחז הקטן ששרד בגידות ונקמות - ימה וקדמי, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016
נטיעות עצים ביישוב, מאי 2006
אברהם בן אליעזר הלוי

| --- | --- |

שער הספר משרא קטרין, קושטא ה'ר"ע
 לידה:  1460? ה'ר"כ בערך ספרד 
 פטירה:  בין השנים 1535-1530 בין השנים ה'ר"צ-ה'רצ"ה ארץ ישראל, ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–1529 
 תחומי עיסוק:  מקובל, ראש ישיבה
 רבותיו:  רבי יצחק גאקון, רבי יצחק הכהן שולאל, רבי אברהם בן נחמיאש
 
 תפקידים נוספים:  מחשב קיצין
 
רבי אברהם בן אליעזר הלוי (הזקן; ה'ר"כ, 1460 בערך – בין ה'ר"צ–ה'רצ"ה, 1530–1535). היה מקובל, ראש ישיבה, ומחשב קיצין.
חייו

רבי אברהם נולד בספרד שלפני הגירוש, בשנת ה'ר"כ בקירוב. הוא נשא את אמו של רבי משה קאשטרו בזיווגה השני, שהייתה אחותו של רבי אברהם זכות, מחבר ספר יוחסין השלם. ואחיו של רבי שלמה הלוי. רבו בקבלה היה רבי יצחק גאקון שחיבר ספרים רבים בתורת הקבלה, וכן של דודו רבי אברהם בן נחמיאש.
בשנת ה'רנ"ב (1492) גורש מספרד, ויש משערים שעבר לפורטוגל. בהמשך הגיע לאיטליה, ולפני שנת ה'רס"ח (1508) הגיע ליוון. בשנת ה'ר"ע (1510) היה בקושטא, ואחר כך יצא למצרים. עלה לארץ ישראל לא יאוחר משנת ה'רע"ג (1513) והתגורר בירושלים, שם למד בישיבתו של רבי יצחק הכהן שולאל, נגיד מצרים הגולה. רבי אברהם היה מחשובי חכמי הישיבה, ולימים אף עמד בראשה.
בשבתו בירושלים כתב מספר אגרות, שעל פי פרטים שונים המופיעים בהם עמלו החוקרים לתארך את הביוגרפיה שלו. אגרות אלו משמשות מקור רב ערך גם לחקר ההיסטוריה של ירושלים בימים אלו, ויש בהם גם חידושים קבליים שונים.
דעות החוקרים חלוקות בדבר שנת עלייתו לירושלים. יש המאחרים אותה לשנת ה'רפ"ג, ולדבריהם התיידד עם רבי יצחק שולאל עוד במצרים והם עלו יחד לירושלים. אך לדעת י. פראור הוא עלה לירושלים מוקדם יותר, שכן באיגרת ששלח לרבי יצחק שולאל למצרים הוא שאל אותו בדבר המלאכים, ונראה שאיגרת זו נכתבה לפני עלייתו של שולאל לירושלים בשנת ה'רע"ז, ולא אחרי שובו למצרים.
מכתביו וחיבוריו

רבי אברהם הרבה לכתוב על הגאולה וכמעט שלא השאיר מקור בספרות המרובה על הגאולה שלא עסק בו. לדעתו, שנת ה'רפ"ד (1524) או ה'רפ"ח תהיה שנת הפקידה, על פי הפסוק בפרשת קורח "וְהִנֵּה פָּרַח מַטֵּה אַהֲרֹן לְבֵית לֵוִי - וַיֹּצֵא פֶרַח, וַיָּצֵץ צִיץ, וַיִּגְמֹל שְׁקֵדִים", היא הגאולה השלישית מארבע הגאולות ושנת ה'ר"צ (1530) תהיה שנת הגאולה הסופית. את אמונתו זו פרסם במכתבים רבים ששיגר לאיטליה, ובשנת ה'ר"ע, 14 שנה לפני תחילת התהליך המיוחל, בהיותו בקושטא אף הדפיס ספר בשם "משרא קטרין", העוסק בחישוב הקץ האמור בספר דניאל. בספרו וגם באיגרת הוא סקר את המאורעות והמלחמות שבין הטורקים ליריביהם בזמנו, והוציא מהם רמזים להתקרבותה של הגאולה. גיסו, רבי אברהם זכות, חישב אף הוא בספר יוחסין את קץ הגאולה לשנת ה'ר"צ (1530).
באגרותיו הביא גם ידיעות רבות ששמע על עשרת השבטים, ורובן על מלחמות הביתא ישראל. מכתבו על עשרת השבטים התפרסם על ידי אדולף נויבאואר ב"קובץ על יד", ד, עמ' 24. לדעת גרשום שלום הוא זה שכתב גם את האיגרת שפרסם נאיבואיר שם (עמ' 34), איגרת המספרת בשמחה על ניצחונותיהם של הטורקים באי רודוס, בהונגריה ובדלמטיה ומספר על אותות הגאולה שנראו במקומות שונים.
כשנשאל רבי אברהם בשנת ה'רפ"ה למה לא באה תחילת הגאולה בשנת רפ"ד כפי שצפה, השיב שנראה לו שהגאולה אכן החלה בשנה זו, אלא שראשונים להיגאל היו בני ראובן מעשרת השבטים, ותוך זמן קצר תושלם הגאולה ותקיף את כל שבטי ישראל (קריית ספר שנה ז עמ' 442 ואילך).
כמו כן חיבר ספר בענייני הגאולה הכתוב כפירוש לנבואת הילד נחמן קטופא, שעל פי המסורת חי בארץ ישראל לפני שנים רבות, והתנבא נבואות סתומות אודות קץ הגאולה. בספרו זה הוא כותב שחיבר את הפירוש בשעה חטופה שאינה לא יום ולא לילה כיוון שעיקר עסקו הוא בתלמוד. רבי אברהם מפירושא עמד בחליפת מכתבים עם בן עירו, ישראל, שעלה לירושלים והיה ממקורביו של רבי אברהם הלוי, וזה שלח לו לאיטליה את נבואת נחמן עם פירושו של רבי אברהם הלוי. חיבור זה נשאר במספר כתבי יד, ונבואתו של הילד נחמן עצמו יצאה לאור כנספח לספר "נגיד ומצוה", לרבי יעקב צמח, בקושטנדינא, תפ"ו.
בסופו של אחד מכתבי היד של פירוש נבואת הילד, כתב נחום בן זכריה אלקושי ברימיני בשנת 1560: שמע ישראל, חי ה' הכול שקר וכזב, ואמר החכם פתי יאמין לכל דבר. השוטה המחבר הזה חלם חלום שיבא משיח בשנת ר"ץ וכתב ספר זה כולו על זה היסוד הרעוע והמקולקל, ושמעתי משל אומר מה שהחמור רצה כן בא לו בחלום. רשימה זו מורה על האכזבה הרבה ששררה באיטליה כאשר המשיח לא בא בזמן שנקבע על ידי רבי אברהם.
חיבורים נוספים שלו, הנמצאים בכתב יד, הם ספר אוהל מועד, וספר זיכרון על פירושו של רש"י על התורה, מאמר היסד ספר מסורת החכמה, ספר אמרפל המכיל כוונות קבליות לקידוש השם, וביאור של שיר השירים וקהלת.
ראו גם

יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16
לקריאה נוספת

גרשום שלום, המקובל ר' אברהם בן אליעזר הלוי - קריית ספר, שנה ב, תרפ"ה-תרפ"ו, עמ' 269–273 ,101–141. המאמר יצא לאור בשנת תרפ"ה גם כספר נפרד, בשם המקובל ר' אברהם בן אליעזר הלוי, ונוספו בו: א. "דברי ס' חכמתא רבתא (לשלמה המלך) המובאים במשרא קטרין" לר' אברהם הלוי; ב. מסורת החכמה לאברהם הלוי; ג. מכתב מר' אברהם הלוי; ד. "לקוטים מפירוש נבואת הילד", שחיבר ר' אברהם הלוי; ה. מבוא (הקדמה ופרק ז) לס' סולם העלייה (לר' יהודה בן משה אלבוטיני).
גרשום שלום ומלאכי בית-אריה, תשל"ח, מאמר משרא קטרין לר' אברהם בן אליעזר הלוי, קוסטאנטינה ר"ע, מהדורת צילום ירושלים.
אברהם יערי, שליחים מארץ ישראל לעשרת השבטים, סיני, ו עמ' קסז.
ישעיהו פראור, לבקורת אגרות ירושלמיות מן המאה הט"ו והט"ז, ירושלים א עמ' קמט והלאה.
אברהם דוד, עלייה והתיישבות בארץ-ישראל במאה הט"ז, ירושלים תשנ"ג, עמ' 154.
מוטי בנמלך, "אנוסי פורטוגל בראשית המאה הט"ז לאור מגילת סתרים לר' אברהם בן אליעזר הלוי", ציון, ע"ג (תשס"ח), עמ' 297–323.
הערות שוליים

↑  הוא חתום ראשון על מכתבם של תלמידי רבי יצחק שולאל משנת ה'רפ"א
↑  ציץ הוא בגימטריה קץ (צ+י=ק), פָּרַח מרמז על שנת רפ"ח, יצ-צי-ץ הם ר"צ - 290 (י'=10 ו-צ'=90), ו'לְבֵית לֵוִי' רומז על מחבר הספר
↑  ארבע הגאולות הרמוזות בספר דניאל. בניגוד למקובל (שעל פיהן הגאולות הן: יציאת מצרים (וחורבן שילה), בית ראשון (וחורבנו), בית שני (וחורבנו), ובית שלישי לעתיד לבוא, הרב הלוי פירש שהגאולות הן: יציאת מצרים-ובית ראשון, בית שני, תחילת הגאולה מגלות ספרד, וגאולה סופית זמן קצר אחר כך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258167205171  GND: 1053644698  ICCU: CFIV332890  ISNI: 0000 0000 8219 7476  LCCN: n79149923  NKC: jo2016904767  VIAF: 38204906   WorldCat (עם VIAF): 38204906
שלמה זלמן ברויאר

הרב שלמה זלמן בּרוֹיֶאר (בכתיב יידי: ברייער; בכתב לטיני: Breuer; י"ז בתמוז ה'תר"י, 27 ביוני 1850, שנטו (Pilisvörösvar) – ו' באב תרפ"ו, 17 ביולי 1926, פרנקפורט) היה רב גרמני ממוצא הונגרי, רבה של פאפא ושל קהל עדת ישורון בפרנקפורט.
ממנהיגי היהדות האורתודוקסית במערב אירופה, חתנו וממלא-מקומו של רש"ר הירש. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, בהרכבה הראשון.
ביוגרפיה

נולד בעיירה שנטו בממלכת הונגריה, לרב מרדכי ברויאר, חניך ישיבות הונגריה ולשרה, בתו של הרב שמעון וינר, ראשון תלמידי החת"ם סופר בהונגריה, ותלמידו של מהר"ם בנט. כשנהיה בר מצווה, עבר לגור אצל סבו בלוולויריני ולמד אצלו את שיטתם הלמדנית של רבותיו, עד הגיעו לגיל שבע עשרה. סבו העניק לו היתר הוראה, והוא עבר ללמוד בישיבת פרשבורג אצל רבי אברהם שמואל בנימין סופר ה"כתב סופר", אצלו למד עד פטירתו של האחרון בינואר 1872, ואחר כך אצל בנו ה"שבט סופר", רבי שמחה בונם סופר.
הוא נקשר לאחד מרבני הישיבה הרב נטע וולף, שהעניק לו חסות כאשר החלה להתפרסם בישיבה השמועה כי בהשפעת כתביו של רש"ר הירש החליט לעמוד בבחינות הבגרות ולרכוש השכלה אקדמאית. כאקט הרתעתי הוא סולק מן הישיבה ונסע לווינה, אך חזר לאחר ימים ספורים מן הבירה האוסטרו-הונגרית מחשש לירידה ברמתו הרוחנית. בישיבת פרשבורג נחשב לאחד התלמידים החריפים ביותר שלו.
שנים ספורות לאחר פטירת רבו ה"כתב סופר", והוא בן 26, עבר למיינץ לשמש כמורה פרטי לבניו של הרב שמואל בונדי, במקביל השלים את לימודיו לתואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, והדיסרטציה שלו הייתה חיבור פילוסופי-היסטורי על קאנט. אף שרכש השכלה כללית לשם קבלת התואר שנועד לסייע לו לקבל משרות רבניות בהמשך דרכו, טען בנו יצחק ברויאר שלא ייחס חשיבות לעצם ההשכלה. גם לפי משה לוונטהל, לא ראה ברויאר בהשכלה האקדמית דבר נצרך וחיוני כחלק מתפיסת "תורה עם דרך ארץ", אלא טקטיקה בלבד.
בתקופת היותו במיינץ הכיר את ציפורה (סופי) הירש, בתו של רש"ר הירש והם נישאו. לאחר נישואיו, בשנת תרל"ו-1876, בהיותו בן 26, הוצע לו כס הרבנות בפאפא, משרה שעמדה פנויה במשך 18 שנה עקב המתיחות בתוך קהילה שהייתה שייכת לוועד הארצי האורתודוקסי אך הייתה בה סיעה גדולה של נאולוגים שפרשו לזמן קצר והסתפחו אליה מחדש. בתקופת כהונתו בפאפא (עד תחילת שנת 1890) היה נתון לעינם הבוחנת של רבנים שמרנים שחשדו מטבע הדברים בטוהר כוונותיו של "רב מן המערב" בעל השכלה, אך אף על פי שאיפשר לימודי חול לבחורי ישיבתו, מחוץ למסגרת הישיבה, זכה לאמון הציבור.
בעקבות פטירת חמיו בשנת 1888, החליט ועד הקהילה למנוע מגיסו הרב ד"ר מנדל הירש לשמש כרב תחת אביו. בפועל הוצעה המשרה לרב הירש הבן, אך הוא נתבע לוותר על משרתו כמנהל בית הספר הריאלי של "קהל עדת ישורון", בטענה שאביו התפטר ממשרה זו כדי למלא היטב את תפקיד הרב. הירש הציע כי ימלא את תפקיד המטיף, ולצדו יכהן "משנה לרב", לתפקיד זה הציע את הדיין רבי גרשון פוזן. ועד הקהילה סירב, והזמין את הרב ברויאר להתמודד על התפקיד. מולו הוזמן להתמודד על התפקיד בתמיכת הברון וילהלם פון רוטשילד, הרב ד"ר אביעזרי זליג אוירבך מהלברשטט. ברויאר זכה ב-200 קולות מול 85 ליריבו וקיבל את המשרה.
עם כניסתו לתפקידו כרבה של פרנקפורט החרדית, הקים בה ישיבה שלימודי הקודש בה נערכו בסגנון הישיבות ההונגריות, עם שיעור מרכזי מפי ראש הישיבה שנמשך לעיתים שעות, לצד לימודי חול ומתן אפשרות ללמוד במקביל באוניברסיטה. לפי יעקב כ"ץ, עצם הקמת הישיבה הייתה סטייה ממורשת הרש"ר, שדגל במודרניות בחינוך, אך למרות זאת היא נהגה לפי שיטת "תורה עם דרך ארץ." עם זאת, ההתנגדות ב"עדת ישורון" לישיבה, מוסד שנחשב ארכאי, הייתה כה מרובה עד שכמעט לא היה לה ביקוש ורוב תלמידיה הגיעו עם הרב מהונגריה. אולם לדברי יצחק ברויאר, בנו של רש"ז ונכדו של רש"ר, הקצה כבר רש"ר הירש עם הקמת בית הספר שלושה חדרים שבהם תכנן להקים ישיבה. טענה זו הוצגה בידי חוקר מאוחר כהמצאה. לצד הישיבה הוקם גם מוסד שנועד לתלמידים בגילאי בית הספר היסודי והתיכוני. הוא עמד בראשות הישיבה במשך 36 שנים והעמיד אלפי תלמידים, עד פטירתו בו' באב תרפ"ו, 17 ביולי 1926, בפרנקפורט.
משפחתו

גיסו היה שלום גולדשמידט, יו"ר "ארגון אגודות ישראל המקומיות באשכנז".
שמעון ברויאר (נולד ב-1878) שנפטר בילדותו
רבי רפאל ברויאר (1881–1932), רב באשפנבורג, גרמניה. מועמדותו להחליף את אביו ברבנות 'עדת ישורון' עוררה פולמוס גדול בקהילה.
רבי יוסף ברויאר (1882–1980), ממשיך דרכו של אביו בראשות ישיבת פרנקפורט, רב קהל "עדת ישורון" בניו יורק וממנהיגי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית
ד"ר יצחק ברויאר (1883–1946) - ממנהיגי והוגי הדעות של אגודת ישראל, אביהם של יעקב בר-אור ופרופ' מרדכי ברויאר
ד"ר משה ברויאר (1885–1957) בלשן ומרצה ללטינית ויונית עתיקה באוניברסיטת פרנקפורט
חנה (נולדה 1888) וד"ר אדמונד מייאר מקלן - שעמד בראש ארגון "קרן התורה"
פרופ' שמשון ברויאר (1891–1974) - מתמטיקאי, אביהם של הרב מרדכי ברויאר, זאב זכריה ברויאר והמתמטיקאי פרופ' שלמה ברויאר, וסבו של הפרופסור לתלמוד דוד הנשקה.
דר. יהושע ברויאר (1892–1959) - רופא ילדים אביהם של הצדיק החסידי ר' שלמה ברויאר מניו יורק, סופי ברויאר אשתו של המתמטיקאי פרופ' שלמה ברויאר
לקריאה נוספת

יעקב רוזנהיים, כתבים, ח"א, בני ברק תש"ל: רבי שלמה זלמן ברויאר [רבה של פרנקפורט], עמ' רמג-רנ. (התפרסם במקור ב"איזראעליט" אוגוסט 1926)
הרב ברייער זצ"ל ופעולתו, נדפס בראש ספרו דברי שלמה, ניו יורק, תש"ח, עמ' 5–19
הערות שוליים

↑  הרב מאיר שפירא מלובלין, נהג לכנותו בשל כך "הכותל המערבי". אהרן סורסקי, נצוצי אור המאיר, בני ברק תשל"ד, עמ' כ.
↑  עדות נכדו של רבו ה"כתב סופר", בנו של ה"שבט סופר", רבי עקיבא סופר, לימים רבה האחרון של פרשבורג וראש ישיבת פרשבורג בפרשבורג ובירושלים. מצוטטת אצל: בנימין זאב יעקבזון, אשא דעי למרחוק, תשכ"ז, עמ' רד.
↑  בעניין זה ראו בספרו של בנו, ד"ר יצחק ברויאר, דרכי, ירושלים תשמ"ח, עמ' 27: ”משהייתה בכיסו התעודה המעידה על "השכלה חילונית" פנה עורף לצמיתות ל"חכמת אדום", על מנת שלא לשוב אליה עוד לעולם. איני מאמין שלאחר זאת חזר ונטל בידו "ספר חול"”.
↑  לוונטהל, שררה שהיא עבדות: סוגיות ברבנות הקהילה, ירושלים, מהדורה שנייה תשע"ב, עמ' 99.
↑  פאפא, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
↑  יעקב רוזנהיים, זכרונות, פרק חמישי.
↑  יעקב כ"ץ, במו עיניי, הוצאת כתר 1989. עמ' 57-59.
↑  לפי מתיאס מורגנשטרן, "טענות מאוחרות שהירש ודאי ביקש להקים ישיבה בחייו הומצאו על ידי שרידי הנאו-אורתודוקסים באגודת ישראל". Matthias Morgenstern, From Frankfurt to Jerusalem: Isaac Breuer and the History of the Secession Dispute in Modern Jewish Orthodoxy, Brill 2002. עמ' 216-217.
↑  בנימין זאב יעקבזון, אשא דעי למרחוק, הוצאת נצח, בני ברק תשכ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312350905171  GND: 1163126535  ISNI: 0000 0000 6676 4194  LCCN: nr95047462  NTA: 262914425  SNAC: w6h135rw  SUDOC: 229892809  VIAF: 35178786   WorldCat (עם VIAF): 35178786 
קבר אביו
גבעת סלעית

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  ישראל ישראל
 מחוז:  יהודה ושומרון
 מועצה אזורית:  ערבות הירדן
 תאריך ייסוד:  2001
 גובה:  150- מטרים
 דת:  יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בהתנחלות:  16 משפחות
 קואורדינטות:  32°21′49″N 35°30′33″E﻿ / ﻿32.3636931737°N 35.509056046933°E﻿ / 32.3636931737; 35.509056046933 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) גבעת סלעית(למפת צפון השומרון רגילה) גבעת סלעית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת סלעית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת סלעית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גבעת סלעית הוא התנחלות דתית בצפון בקעת הירדן הנחשבת באופן רשמי לשכונה במחולה. מהיישוב ניתן לראות בכיוון מזרח נוף אל עבר צפון בקעת הירדן, אזור בקעת בזק, הרי הגלעד, בכיוון צפון את עמק בית שאן והגלבוע והכפר כרדלה, בכיוון מערב ניתן לראות את הר בזק ומאחז שירת העשבים, ובכיוון דרום את היישובים רותם ומשכיות ואת כביש 578 (דרך אלון).
היסטוריה

גבעת סלעית הוקמה ב-2001 לאחר רצח סלעית שטרית בפיגוע הירי בצומת מחולה באותה שנה במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-2012 פעל משרד הביטחון להסדרת היישוב, המנהל האזרחי קידם את הכשרתו ב-2013. ב-2017 פרסם משרד הבינוי והשיכון כי הוא מקדם את הכשרת היישוב., וב-6 באוגוסט 2019 אושרה סופית חוקיות המקום
נכון ל-2022 מתגוררות ביישוב 16 משפחות.
באוקטובר 2016 הוקמה חווה חקלאית בסמוך לגבעת סלעית.
ב"הארץ" נטען שהמקום מהווה אדמה פרטית פלסטינית, ותושביו מונעים מפלסטינים לרעות את צאנם בסמיכות אליו.
הערות שוליים

↑  דו"ח בצלם וכרם נבות, זה שלנו, זה גם כן מדיניות ההתנחלות הישראלית בגדה המערבית (עמ' 8)
↑  גבעת סלעית - עמוד ענן, באתר amudanan.co.il
↑  פליקס פריש, ישראלית נרצחה בפיגוע ירי בבקעה, באתר ynet, 25 בספטמבר 2001
↑  משרד הביטחון פועל להכשרת "גבעת סלעית", באתר ערוץ 7, ‏2012-07-16
↑  המנהל האזרחי קידם אישור 800 יח"ד ביו"ש, באתר ערוץ 7, ‏2013-11-25
↑  10,000 תושבים חדשים בבקעת הירדן, באתר GOV.IL
↑  תוכנית 301/2 ערבות הירדן
↑   עמירה הס, מאחז בלתי חוקי חדש נבנה בצפון בקעת הירדן, בידיעת הרשויות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2016
דלה איינוגבה

במידלה מת'יו איינוגבה (באנגלית: Bamidele Mathew Aiyenugba; נולד ב-20 בנובמבר 1983) הוא כדורגלן עבר ניגרי אשר שיחק בעמדת השוער.
קריירה

איינוגבה התחיל את הקריירה המקצועית בשנת 1998 במדי קאוורה סטארס. ב-2001 עבר לקבוצת אניימבה ושימש תחילה כמחליפו של וינסנט אניימה. עם עזיבתו של אניימה לבני יהודה תל אביב ב-2005 קיבל איינוגבה את אפודת השוער הראשון. בשנת 2007 עבר איינוגבה גם הוא לבני יהודה לאחר שאניימה עבר להפועל תל אביב ואיינוגבה הובא כמחליפו. במאי 2012 האריך בשנתיים את חוזהו בבני יהודה. בתום עונת 2013/2014 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן העפיל עמה בחזרה לליגת העל. ב-28 ביולי הפועל אשקלון הודיעו על החתמתו של איינוגבה. ולאחר יום הודיע שהוא נשאר. ב-2 באוגוסט חתם רשמית בהפועל אשקלון. ב-25 ביולי 2018 חתם איינוגבה בהפועל אכסאל מהליגה הלאומית. ב-3 באוקטובר 2019 חתם איינוגבה בהפועל עפולה. בחודש ינואר של אותה עונה שוחרר מהמועדון. ב-12 באוגוסט 2020 חזר איינוגבה לאחר 13 שנה בישראל לניגריה, וחתם בקבוצת נעוריו קאוורה סטארס.
בנבחרת ניגריה משחק איינוגבה מאז 2005. בשנת 2011 שוערה הראשון של הנבחרת, וינסנט אניימה, רב עם מאמן הנבחרת סמסון סיאסיה ונשאר מחוץ לסגל לקראת המשחק נגד מדגסקר במסגרת מוקדמות אליפות אפריקה. בעקבות זאת, הפך איינוגבה לשוערה הראשון של הנבחרת לאחר שפתח בשער ולא ספג, וגרם לניצחונה של הנבחרת.
פיטר ספרן

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1965 (בן 59) לונדון, בריטניה
 שם לידה:  פיטר ספרן
 מדינה:  בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  מפיק, מנהל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  בית הספר למשפטים אוניברסיטת ניו יורק
 יצירות בולטות:  "אנאבל" • "אנאבל: הבריאה"
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר ספרן (באנגלית: Peter Safran; נולד ב-22 בנובמבר 1965) הוא מפיק ומנהל קולנוע בריטי–אמריקאי.
ביוגרפיה

פיטר ספרן נולד ב-22 בנובמבר 1965 בלונדון, בריטניה. לאחר שגדל בבריטניה, סיים ספרן את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון. הוא קיבל את תואר ה-J.D. שלו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק. הוא עבד כעורך דין תאגידי בניו יורק, לפני שהפך לעוזר ב-UTA.
קריירה

הוא הפך למנהל ב-Gold-Miller Co ונשאר שם עד 1998. לאחר מכן, הוא היה מנהל בברילשטיין-גריי במשך חמש שנים, לפני שהוא מונה לנשיא ברילשטיין-גריי בשנת 2003. כנשיא, הוטל עליו לנהל מחלקה עם למעלה מ-200 לקוחות, ביניהם בראד פיט, ג'ניפר אניסטון, אדם סנדלר, ניקולס קייג' וקורטני קוקס. אחיו, טאד ספרן, כתב את התסריט של "סופשבוע ארוך" שהפיק פיטר. הוא עזב את ברילשטיין-גריי בשנת 2006, כדי להקים את חברת ספרן, ולקח עימו את כל רשימת הלקוחות שלו.
כמנהל, ייצג את שון קומבס, אדם שנקמן, דייוויד הייד פירס, ג'ניפר לופז, ברוק שילדס וג'סיקה סימפסון.
באוקטובר 2022 מונה לעסוק בצד העסקי של DC Studios, לצד ג'יימס גאן.
פילמוגרפיה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  הפקה 1997: "איש הטיל" (הפקה משותפת)  2004: "ג'ימיני גליק בלה לה ווד"  2008: "דיזסטר מובי"  2008: "PG פורן" (סדרת רשת)  2008: "על גופתה המתה"  2008: "פגוש את הספרטנים"  2009: "חדשה בעיר"  2010: "הערפד הראשון שלי"  2010: "קבור"  2011: "בנות"  2011: "שוד משותף"  2011: "פיל לבן"  2012: "ATM"  2012: "אהבת אמת"  2013: "נסיעה ממולכדת"  2013: "שעות"  2013: "לזמן את הרוע"  2013: "מיינדסקייפ"  2013: "משחקי למות מרעב"  2013: "הלילה הכי טוב אי פעם"  2014: "אנאבל"  2015: "מכון אטיקוס"  2015: "מהיר במיוחד!"  2015: "מחנה קיץ"  2015: "קדושות מעונות"  2016: "הבחירה"  2016: "לזמן את הרוע 2"  2016: "הניסוי של בלקו"  2016: "מוקש"  2016: "מרחב זחילה"  2016: "זאבים בפתח"  2017: "אנאבל: הבריאה"  2017: "הראוי"  2017: "הצליבה"  2017: "קו הדממה"  2018: "הנזירה"  2018: "אקוומן"  2019: "שהאזאם"  2019: "אנאבל חוזרת הביתה"  2021: "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן"  2021: "יחידת המתאבדים"  2022: "אקוומן 2: הממלכה האבודה"  2022: "אני רוצה אותך חזרה"  2023: "שהאזאם! 2: זעם האלים"  2025: "The Conjuring: Last Rites"  TBA: "ראשי המדינה |  הפקה בפועל 1998: "חסר טעם" (הפקה משותפת בפועל)  2000: "המיוחדים" (הפקה משותפת בפועל)  2000: "מת לצעוק"  2003: "נוח לך?"  2004: "קוני וקרלה"  2004: "הריונות לגבות"  2005: "סופשבוע ארוך"  2006: "השוד" (3 פרקים)  2009: "האהבה היוונית שלי"  2015: "מקומות אפלים" תודות מיוחדות 2001: "קיץ אמריקני חם ורטוב"  2006: "חלקלק"  2006: "כלום גדול"  2009: "הבת החדשה"  2010: "סופר"  2018: "היעד... חתונה" |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  WebCite query result, www.webcitation.org
↑  Peter Safran, www.cinema.com
1 2  Chris Gardner, Chris Gardner, Brillstein-Grey prez exits, Variety, ‏2006-01-23 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Michael Fleming, Michael Fleming, Safran makes a move for Brillstein-Grey, Variety, ‏1998-01-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Michael Fleming, Michael Fleming, Brillstein-Grey taps new prez, Variety, ‏2003-06-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Long Weekend (2005), IMDb (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379409505171  PLWABN: 9810683731905606  BNE: XX4837081  ISNI: 0000 0000 7141 4906  LCCN: n2009046353  NLK: KAC2020L5549  NTA: 419327487  RERO: 02-A018937106  SUDOC: 259828092  VIAF: 91062205   WorldCat (עם VIAF): 91062205
העלייה מגרמניה

העלייה מגרמניה לארץ ישראל הייתה בעלת השפעה רבה על חיי היישוב והמדינה שבדרך. מרבית העולים מגרמניה (וממדינות בעלות תרבות גרמנית) הגיעו לארץ בשנים 1933–1939, אם כי היו מעטים שהגיעו גם לפני או אחרי תקופה זו. העלייה מגרמניה הייתה שונה באופייה ובהרכבה מעליות אחרות באותה תקופה. חלק גדול מהעולים מגרמניה היו בעלי מקצועות חופשיים והיקלטותם ביישוב שינתה את אופיו במגוון של תחומים כמו מדע, מוזיקה, אדריכלות, רפואה ומשפט. העלייה מגרמניה נתנה גם תנופה לחיי המשק והכלכלה ביישוב.