stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ורז' קיווייה
לקריאה נוספת

Georges Cuvier. 1817. Essay on the Theory of the Earth, 4th edition. In Baigrie, Brian S., ed. 2004. Scientific Revolutions: Primary Texts in the History of Science. Upper Saddle River, NJ: Prentice Hall.
Sapp, Jan. 2003. Genesis: The Evolution of Biology, Ch. 1: Evolution and Revolution. New York: Oxford University Press. p. 12.
Martin J. S. Rudwick, Georges Cuvier, Fossil Bones, and Geological Catastrophes: New Translations and interpretations of the primary texts, University of Chicago Press. P. 1-13
הערות שוליים

↑  Ellis (2003); "The Mosasaurs", page 196
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260091705171  PLWABN: 9810586668405606  BIBSYS: 90205342  BNC: 000327172  BNE: XX896482  BnF: cb12215786p (data)  Botanist: Cuvier  CANTIC: a10071647  CiNii: DA02579944  DSI: 7752  GND: 118677578  ICCU: UFIV072207  ISNI: 0000 0001 2098 7912  LCCN: n79144758  LNB: 000115689  Léonore: 97976  NDL: 00620547  NKC: jn20000601238  NLA: 35032897  NLG: 212369  NSK: 000513352  NTA: 068388136  RERO: 02-A003148641  SELIBR: 182950  SNAC: w6dg7hm9  SUDOC: 030819121  TePapa: 55206  Trove: 805517  ULAN: 500255890  VcBA: 495/92664  VIAF: 4981028   WorldCat (עם VIAF): 4981028 
קיווייה בצעירותו
חאק א-דין השני

|   |
| --- | --- |
 פטירה:  המאה ה־14 
 
חאק א-דין השני היה שליט יפאט לקראת סוף המאה ה-14, ובנו של אחמד אבן עלי. טאדסה טמרת כותב על שליט זה "המייסד של ממלכת אדאל כפי שאנו מכירים, שהחלה את מאבקה הארוך כנגד הממלכה הנוצרית (אתיופיה).
אף על פי שאל-מקריזי מציין שחאק א-דין ואחיו סעאד א-דין השני נולדו בבית המלוכה האתיופי, שניהם נהפכו להיות השליטים הגדולים של האסלאם בקרן אפריקה. חאק התחיל את הקריירה כפושע בעקבות מחלוקת בין סבו עלי אבן סאבר א-דין לדוד מולה אספה. טאדסה טמרת מזכיר שחאק היה איש שלמד הרבה מאוד תורה איסלאמית ובאותו הזמן נעשה המנהיג של הקבוצות האסלאמיות.
תוך שהוא מוקף בחסידים מרובים, הוא הכריז על מלחמה כנגד שני קרובי משפחתו. הוא פנה לקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס לעזרה, בסדרת התנגשויות הוא הביס את הצבא המשולב שלהם, ודוד מולה אספה נהרג בקרב. הקיסר האתיופי נכנס ליפאט, על מנת לוודא שסבו של חאק עדיין השליט של העיר, על אף שהוקמה בירה חדשה הנקראת וואהאל. (טרימינאם קורא לעיר זאת בשם וופאט). טאדסה טמרת כותב שהעברת הבירה עזרה לשמר את עצמאותה של יפאט, והחלה להשפיע על הממלכות השכנות דאווארו, האדייה ובלה.
חאק א-דין השני מלך כעשר שנים, עד שהוא נהרג בפעולה כנגד חייליו של הקיסר האתיופי. ישנו ויכוח לגבי שנת המוות שלו: אל-מקריזי כותב שחאק נהרג בשנת 776 על פי הלוח המוסלמי (לפי חישוב יוצא שהוא נהרג ב-1373 או 1374), אבל בספר ההיסטוריה של שושלת וואלשמה הוא מת בשנת 1386. הוויכוח ממשיך ואל-מקריזי טוען שהקיסר ששלט בחייו של חאק היה דווית הראשון, בזמן שהמקורות האתיופיים מציינים שמלכותו של חאק החלה בשלטונו של הקיסר ניואיה קראסטוס. טאדסה טמרת טוען שאל-מקריזי צודק בשנת המוות של חאק אך בילבל את הקיסר ניואיה מאריאם עם יורשו המפורסם יותר דווית הראשון, ריצ'רד פאנקהארסט, מקבל את התאריך והזיהוי של אל-מקריזי.
הערות שוליים

↑  ישנה מחלוקת מי היה אביו ג'. ספנסר טרימינאם טוען בספרו אסלאם באתיופיה בעמוד 74 שאביו היה מוחמד אבן וואלשמה, אך לא מספק הסברים. טאדסה טמרת לעומת זאת כותב בספרו כנסייה ומדינה באתיופיה (1270 1527) בעמוד 147, שאביו היה מוחמד אבן עלי וכותב על היחסים ביניהם, לכן נכתב בערך זה שאחמד אבן עלי הוא כנראה אביו.
↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 147
↑  Taddesse Tamrat, p. 147.
↑  Taddesse Tamrat, p. 148.
↑  J. Spencer Trimingham ,Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 74
↑  Taddesse Tamrat, p. 154.
↑  Taddesse Tamrat, p. 148, 149.
↑  Richard Pankhurst, History of Ethiopian Towns (Wiesbaden: Franz Steiner Verlag, 1982), p. 57.
| שושלת וולאשמה |
| --- | --- | --- |
סולטנות יפאט • סולטנות אדאל
| סולטאנים | עלי אבן וולי אסמה • עומר אבן דונאיה • חאק א-דין הראשון • סאבר א-דין הראשון •  ג'מאל א-דין הראשון • עלי אבן סאבר א-דין • אחמד אבן עלי • חאק א-דין השני • סעאד א-דין השני • סאבר א-דין השני • מנסור א-דין • ג'מאל א-דין השני • בדלאי אבן סעאד א-דין • מוחמד אבן בדלאי • שמס א-דין אבן מוחמד • אבו בכר אבן מוחמד |  |
| ראו גם | הסכסוך האתיופי-סומלי • אחמד אבן איברהים אל-גאזי • מלחמת אתיופיה-אדאל |  |
ממלכות האימפריה האתיופית • היסטוריה של סומליה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: עלי אבן סאבר א-דין | שושלת וולאשמה | הבא: סעאד א-דין השני |
קניין ארבע אמות

קניין ארבע אמות במשפט העברי הוא תקנה שקבעו חז"ל, לפיה חפץ של הפקר שייך לאדם שחפץ זה נמצא בקרבתו (במרחק עד שני מטרים) והוא רוצה לזכות בו.
הגדרה פיזית

המושג "ארבע אמות" מופיע בכמה קישורים בהלכה.
בהלכות תחום שבת, השטח מוגדר כריבוע של 8*8 אמות, מכוון צפון-דרום, עם האדם באמצע (כלומר: ארבע אמות לכל כיוון).
בהלכות הוצאה בשבת, השטח מוגדר כריבוע של 4*4 אמות, מכוון צפון-דרום.
בהלכות תפילה, לדעת אחד הגאונים השטח שאסור לשבת ליד המתפלל הוא 2*2 אמות, אמה לכל כיוון וסך הכל ארבע אמות, ולדעת רוב הראשונים השטח מוגדר כ-8*8 אמות, ארבע אמות לכל כיוון.
לדעת הלבוש, בהלכות קניין, ההגדרה היא כמו בהלכות הוצאה, כלומר ריבוע של 4*4 אמות עם האדם באמצע.
התקנה וטעמה

בדרך כלל פעולת קניין והעברת בעלות מאדם לחברו דורשת מעשה מסוים, כגון משיכה של החפץ הנקנה, שמבטאת את ההסכמה בין הקונה למוכר, או, במקרה של זכייה מהפקר, את רצונו של הקונה לזכות בחפץ. קיימת אפשרות לזכייה בחפץ גם ללא מעשה, כאשר החפץ מגיע לשטח שבבעלות הקונה ("קניין חצר"), כשיש כוונה של המוכר והקונה שהגעת החפץ לשטח האמור תהווה פעולת קניין והעברת בעלות מזה לזה. דרכי קניין אלו הן מדאורייתא ונלמדות בתלמוד מפסוקים שונים במקרא.
התנא אבא כהן ברדלא חידש, ששטח בן ד' אמות סביב האדם נחשב כמעין "חצר" שלו, והחפץ הנמצא בו נחשב כשלו, גם אם שטח זה אינו בבעלותו של האדם, ובלשונו: "ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום". התלמוד מסביר שזוהי תקנת חכמים, שנועדה למנוע מריבות בין אנשים שמוצאים חפץ של הפקר: הראשון מביניהם שיתקרב לחפץ - זכה בו, ללא צורך בהרמתו.
בתלמוד הבבלי מובא שאמוראים שונים היקשו על שיטה זו ממשניות, ומכוח משניות אלו התלמוד מסייג את פרטי הדין (ראו להלן), אך לא הובא אמורא החולק במפורש על אבא כהן ברדלא. לעומת זאת בתלמוד הירושלמי מובאת דעת רבי יוחנן החולק וסובר שאין אדם זוכה במציאה עד שתבוא לידו.
התלמוד הירושלמי אף מביא מקור לקניין ארבע אמות מדברי דוד המלך”וְהִנֵּה בְעָנְיִי הֲכִינוֹתִי לְבֵית ה' זָהָב כִּכָּרִים מֵאָה אֶלֶף, וְכֶסֶף אֶלֶף אֲלָפִים כִּכָּרִים, וְלַנְּחֹשֶׁת וְלַבַּרְזֶל אֵין מִשְׁקָל”. כיצד מתיישב "בְעָנְיִי" עם עושר כה רב? מכאן שעושר זה לא הגיע לידיו של דוד המלך, אלא מיד בעמידתו סמוך לו (מסתבר - בזמן מלחמותיו) - הקדיש אותו לבית המקדש, וחלות ההקדש מוכיחה שהעמידה ליד הרכוש דיה לאפשר זכייה בו. הירושלמי מציע פירושים אחרים לפסוק, כגון ש"בעניי" פירושו - עוני יחסי בהשוואה לקב"ה, ולפיהם אין ראיה לדין זה. מסוגיית הירושלמי משתמע, אפוא, שקניין ארבע אמות איננו תקנת חכמים, אלא זהו דין תורה, לדעת הסוברים כך.[דרוש מקור][מפני ש...]
המקום

במשניות במסכת פאה ובבא מציעא נאמר שעני הנופל על פאה והמוצא חפץ של הפקר ונופל עליו - אינו זוכה בו. על פי זה מסייג התלמוד את דברי אבא כהן ברדלא "בכל מקום", וקובע שתקנה זו לא נאמרה על שטח פרטי של אדם אחר, ואף לא על רשות הרבים שבה מהלכים אנשים רבים (ואין לאף אחד "ארבע אמות" המיוחדות לו, מחמת הדוחק; רש"י). הקניין חל רק בשטח הפקר או בשטח משותף/ציבורי שאין מהלכים בו בצפיפות.
אמנם חלק מהראשונים דחו תירוצים אלה, ופסקו כתירוץ הראשון בגמרא - שבנפילתו גילה הנופל שאינו חושב לקנות על ידי ד' אמותיו אלא על ידי נפילתו. ולפי זה אין הבדל בין רשות הרבים ושטח פרטי לבין שטח הפקר - בכל מקום יש קנין ד' אמות.
הכוונה לקנות

על פי שיטה אחת בתלמוד, שהוזכרה בפיסקה הקודמת, אין הקניין חל אלא אם העומד בצד החפץ התכוון לקנותו בדרך זו של קניין ארבע אמות. לעומת זאת, אם נפל עליו - הוכיח שכוונתו לזכות בו בדרך זו (וטעה בכך, שכן דרך זו איננה מועילה לקנות), ולכן לא זכה בה. להלכה נחלקו הראשונים האם נפילתו על החפץ מבטלת את קניינו, ולפי השיטה שנפילה איננה מבטלת את קניינו - תקנת חכמים חלה על אף שגילה דעתו שאין ברצונו לקנות על פיה; או מטעם אחר, שהנפילה לא מלמדת שאינו מתכוון לקנות בדרך זו, אלא מטרתו רק לכסות את החפץ לבל יקחוהו אחרים.
בקבלת גט

במשנה במסכת גיטין נאמר, שהזורק גט לאשתו ברשות הרבים, והוא קרוב אליה – היא מגורשת בו, כאילו נמסר בידיה או לרשותה הפרטית. התלמוד מסביר שהכוונה שהגט הגיע לארבע האמות הקרובות לה, ומקום זה נחשב כרשותה הפרטית, על פי ההלכה של קניין ארבע אמות.
יש בכך קושי, שכן קניין ארבע אמות הוא מדרבנן, כאמור, וכיצד יכולים חכמים לקבוע שאשה שמדאורייתא איננה נחשבת כמגורשת (שכן הגט לא הגיע אליה ממש) תיחשב כמגורשת? על כך משיבים הראשונים בשלושה אופנים: א. הדבר אפשרי על פי הכלל: הפקר בית דין הפקר, המקנה לחכמים זכות להעביר בעלות על חפץ מאדם לחברו, וממילא תקנת חכמים מגדירה את ארבע אמותיה של האשה כשייכות לה באופן מוחלט. ב. כדי להקל על גירושיה של אישה במקרה הצורך ולמנוע עגינות, הקלו חכמים להפקיע למפרע את קידושיה הראשונים. ג. לעניין גט ארבע אמותיה של האישה נחשבות כרשותה מדאורייתא, מאחר שאין על כך ערעור וויכוח. רק במקרה שבו יש ויכוח מי זכה בחפץ המקום אינו נחשב מדאורייתא כרשותו הבלעדית של האדם, ולכן נזקקו חכמים לתקן תקנה מיוחדת.
מכל מקום, מסקנת התלמוד היא שאין לגרש באופן זה, אלא בנתינה ישירות ליד האישה.
במכירה ומתנה

בתלמוד הירושלמי סובר ריש לקיש שתקנה זו נאמרה הן במוצא אבדה וזוכה בה מן ההפקר והן בקניין מאדם אחר, כגון מתנה. רבי יוחנן שם צמצם את הדין, ויש גרסאות שונות בשיטתו.
הראשונים חלוקים בהבנת עמדתו של התלמוד הבבלי בנושא: יש שהסיקו מן הטעם בתלמוד לתקנה זו, שלא יריבו, שמדובר רק במציאה. לעומתם, יש שלמדו מן הלשון המכלילה: "ארבע אמותיו של אדם קונות לו בכל מקום" שמדובר גם על מכירה ומתנה.
בקטן וקטנה

בתלמוד מובאות דעות שונות בשאלה האם גם לילדים קטנים תיקנו חכמים קניין ארבע אמות. הדבר נובע מכך שקניין ארבע אמות הוא הרחבה של "קניין חצר", כאמור, וקיומו של קניין חצר בילדים קטנים אינו ברור. מסקנת התלמוד, שלילדה קטנה יש קניין ארבע אמות, כשם שהתורה הגדירה אותה כמסוגלת לקבל גט, בעוד לילד קטן אין קניין ארבע אמות, וכך נפסק בשולחן ערוך.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך אורח חיים שצו, משנה ברורה שם
↑  שולחן ערוך אורח חיים שמט
↑  אוצר הגאונים ברכות לא ב, קצג
↑  לדוגמה-תוספות ברכות לא ב
↑  הלבוש, חושן משפט רסח, ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ז, עמוד ב'
↑  כך ביארו הב"י והב"ח בחו"מ סי' רס"ח, וכן הדרישה בסי' רמ"ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד א' וחידושי הרמב"ן שם: "דשוינהו רבנן כחצרו".
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא מציעא,  פרק א', הלכה ד'
↑  רמב"ן ו'יפה עיניים' בבבא מציעא שם; וראו "פני משה" לירושלמי שם. בבבלי רבי יוחנן בשם רבי ינאי מסכים להלכה זו של קניין ארבע אמות.
↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ב, פסוק י"ד
↑  משנה, מסכת פאה, פרק ד', משנה ג'
↑  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק א', משנה ד'
↑  ע' שטמ"ק בשם ר"ן
↑  בבלי, שם
↑  זהו הסבר חלופי בתלמוד למשניות הנ"ל, שאומרות שנפילה על החפץ איננה מזכה אותו למוצאו.
↑  שתי הדעות ברמ"א בחושן משפט סימן רסח סעיף א
↑  'מחנה אפרים' הלכות קניין משיכה, סימן ד
↑  משנה, מסכת גיטין, פרק ח', משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ע"ח, עמוד א'
↑  רש"י שם ד"ה ד' אמות שלו
↑  הר"ן בפירושו על הרי"ף, גיטין מ ב; טכ"כ בשטמ"ק ב"מ בשם תלמיד רבינו פרץ
↑  רמב"ן בגיטין שם. לדעתו דין זה נאמר כהוראת שעה או בשעת השמד. אולי כוונתו שאנשים שהיו אסורים בכלא נאלצו לעיתים לזרוק גט לנשותיהם שעמדו ברחוב הסמוך.
↑  רבי מנחם המאירי, בבא מציעא שם
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ע"ח, עמוד ב'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת פאה,  פרק ד', הלכה ב'
↑  על פי גרסת הרמב"ן בבבא מציעא י, א דעתו שהדין נאמר רק בגט, ולא במתנה ומציאה. על פי גרסת הריטב"א שם דעתו שהדין נאמר במציאה, אך לא במתנה.
↑  הראב"ד בהשגתו על הרמב"ם משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות זכייה ומתנה, פרק ד', הלכה ט'.
↑  רמב"ם שם
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י', עמוד ב'
↑  חושן משפט סימן רמג סעיף כג
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מארק גיו

מארק גיו פאס (בספרדית: Marc Guiu Paz; נולד ב-4 בינואר 2006) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בצ'לסי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

גיו, שנולד בגרנולרס, מחוז ברצלונה, קטלוניה, החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של "פנייה בארסלוניסטה סנט סלוני", קבוצת אוהדים של ברצלונה מהלה ליגה. ב-2013 הוא הצטרף לאקדמיית לה מאסיה של ברצלונה, ושיחק בקבוצות הנוער שלה. הוא זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת ביוני 2023, לקראת משחקי קדם העונה מול סלטה ויגו וויסל קובה. גיו ערך את הופעת הבכורה הבלתי רשמית שלו בקבוצה נגד ויסל קובה, כשהחליף במחצית את רוברט לבנדובסקי.
ב-11 באוקטובר 2023 הוא זומן לקבוצה הבוגרת למשחק במסגרת עונת 2023/2024 בלה ליגה נגד גרנדה, אך לא שותף בו. באותו חודש הוא נבחר על ידי הגרדיאן לרשימת השחקנים הטובים ביותר שנולדו ב-2006 ברחבי העולם. ב-22 באוקטובר ערך גיו את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה, כשנכנס בדקה ה-79' וכבש לאחר 34 שניות בלבד את שער הניצחון. בכך הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה שכובש בהופעת הבכורה שלו.
ב-25 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2–1 על שחטאר דונצק במסגרת המחזור השלישי של שלב הבתים בעונת 2023/2024. ב-13 בדצמבר כבש את שער הבכורה שלו במפעל בהפסד 2–3 לרויאל אנטוורפן.
ב-1 ביולי 2024 הועבר גיו לצ'לסי מהפרמייר ליג תמורת סכום של 6 מיליון אירו.
קריירה בנבחרת

גיו מייצג את ספרד ברמות הנוער. הוא הופיע במדיה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 והעפיל עימה לחצי הגמר.
הערות שוליים

↑  "Who is Barca's Marc Guiu? A goalscorer in the shadows". ספורט. 7 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-10-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קרדאו, ז'ורדי (3 ביוני 2023). "Xavi ya mira hacia el futuro: se lleva cuatro juveniles a Vigo" [צ'אבי כבר מסתכל לעתיד: הוא לוקח ארבעה שחקני נוער לוויגו]. relevo.com (בספרדית). נבדק ב-2023-10-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The debutants against Vissel Kobe - one by one". מועדון הכדורגל ברצלונה. 6 ביוני 2023. נבדק ב-2023-10-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  חאווייר גסקון (8 באוקטובר 2023). "Marc Guiu, el '9' que más gusta a Deco" [מארק גיו, ה-'9' שדקו הכי אוהב]. מונדו דפורטיבו (בספרדית). נבדק ב-2023-10-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The FC Barcelona squad for the trip to Granada". מועדון הכדורגל ברצלונה. 7 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-10-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Next Generation 2023: 60 of the best young talents in world football, Guardian, 11 באוקטובר 2023
↑  ‏גיו בן ה-17 עשה היסטוריה, ברצלונה ניצחה 0:1 את בילבאו, באתר ספורט1, 22 באוקטובר 2023
"אני לא נושם!": מארק גיו והבכורה ההיסטורית, באתר ערוץ הספורט, 23 באוקטובר 2023
 "הוא הסתכל עליי בפרצוף של 'תכניס אותי!'": הערב החלומי של גיו, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2023
"חיכיתי לזה כל חיי": הבכורה ההיסטורית של "נער הזהב" החדש של ברצלונה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2023
↑  ממשיכה לאכזב: ברצלונה נכנעה 3:2 לאנטוורפן, באתר ONE‏, 13 בדצמבר 2023
↑  Marc Guiu, worldfootball.net
הקלאש

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1976–1986 (כ־10 שנים)
 סוגה:  פאנק רוק, רגאיי פאנק, גל חדש
 חברת תקליטים:  סי בי אס רקורדס
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2003)  MOJO Awards 
 www.theclash.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ו סטראמר מיק ג'ונס פול סימונון טופר הידון
 
הקלאש (באנגלית: The Clash) הייתה להקת פאנק בריטית משפיעה שפעלה מאמצע שנות השבעים ועד אמצע שנות השמונים. הלהקה, שחרגה מהכיוון הראשוני של הפאנק, הן בפן המוזיקלי ששילב גם השפעות של סקא, פאנק (Funk), דאב, רגאיי, רוקבילי והן בפן המילולי שהיה פוליטי מאוד, הייתה ועודנה אחת הלהקות המשפיעות ביותר מאז עליית מוזיקת הרוק בשנות החמישים.
הרכב הלהקה והשנים הראשונות

ההרכב הראשון של הקלאש כלל את ג'ו סטראמר (שירה וגיטרה), מיק ג'ונס (גיטרה), פול סימונון (שירה וגיטרה בס) וטרי צ'יימס (תופים). הלהקה הוקמה ב-1976 בלונדון כחלק מהגל הראשון של הפאנק. סטראמר היה חלק מלהקת פאבים וגויס ללהקה החדשה על ידי ג'ונס וסימונון שהיו חברים בלהקה שהקדימה את הפאנק ונקראה לונדון SS.
סימונון בחר את שם הלהקה (שפירושו התנגשות, עימות) בהתאם לכותרות העיתונים באמצע 1976, שעסקו במהומות על רקע המצוקה הכלכלית והאבטלה ששררו אז בבריטניה, שנשלטה על ידי הלייבור. מנהל הלהקה ברנרד רודז שעבד עם מלקולם מקלארן (מפיק הסקס פיסטולס) סידר להם סיבוב הופעות ראשון כלהקת חימום של הסקס פיסטולס ובסתיו של אותה שנה הוחתמה הלהקה על חוזה הקלטות על ידי חברת CBS.
ב-1977 הם יצאו לסיבוב הופעות עצמאי שנקרא כשם הסינגל הראשון שלהם - "White Riot". בהמשך אותה שנה הם הוציאו את האלבום הראשון שלהם שנשא את שם הלהקה. גם מסע ההופעות וגם האלבום זכו להצלחה לא רעה בבריטניה אך חברת התקליטים חשבה שהחומר אינו מתאים לארצות הברית ולא הפיצה שם את התקליט הראשון. החומר בתקליט הראשון היה אופייני ללהקות הפאנק באותה תקופה עם שירים קצרים, קצב תזזיתי ותמלילים תוקפניים. אבל, כבר בתקליט זה אפשר לראות את כישרונם של סטראמר כתמלילן של הלהקה ושל ג'ונס כמלחין שהתבלט מעל רוב הלהקות החדשות שהוקמו בשנים אלו. כבר בתקליט זה הם הדגימו חלק מהייחוד שלהם בכך שלקחו שיר רגאיי קלאסי "Police and Thieves" והפכו אותו בעיבוד המיוחד שלהם לשיר "חדש" ובעל אופי אחר.
ב-1978 יצא אלבומם השני של הקלאש - "Give 'em Enough Rope". באלבום זה הוחלף המתופף ועתה היה זה ניקי "טופר" הידון שניגן בתופים והפך לחלק מהרביעייה שהרכיבה את הלהקה בשנותיה החשובות ביותר. האלבום הגיע למקום השני במצעד המכירות הבריטי אך לא זכה לאותה הצלחה בארצות הברית ולא נכנס שם ל-100 האלבומים המובילים במכירות.
מסרים פוליטיים וחברתיים

כמו להקות פאנק רבות אחרות, גם הקלאש תקפו בשיריהם את המונארכיה ואת האריסטוקרטיה באנגליה ובעולם. אך בניגוד לפאנקיסטים האחרים שדגלו בניהיליזם ובאנרכיזם, הקלאש הטיפו בשיריהם, שהכילו טקסטים פוליטיים בעלי מסר ברור, לסולידריות עם תנועות לשחרור עמים, עם תנועות נגד גזענות ובאופן כללי, סולידריות עם המעמדות הנמוכים ובמאבקם בממסד.
בקונצרט שנערך ב-1977 על ידי הליגה האנטי נאצית בבריטניה עורר ג'ו סטראמר סערה כשלבש חולצה עם סמל סיעת הצבא האדום (תנועת באדר מיינהוף) שנחשבה כתנועת טרור. הוא טען בראיון שנערך עמו כי אינו תומך בפלגי הטרור האיטלקיים והגרמניים, אלא מעוניין ביצירת מודעות לקיומם של הארגונים. נראה שכדי להוכיח את סלידתו מהטרור כתב את השיר "Tommy Gun" המגנה את השימוש באלימות ככלי מחאה.
הקלאש הציעו גם תמיכה לתנועות כמו הצבא האירי הרפובליקני והארגון לשחרור פלסטין ותמכו בתנועות שחרור מרקסיסטיות בדרום ומרכז אמריקה. שם אלבומם הרביעי "!Sandinista" הוא כשם תנועת השחרור המרקסיסטית שפעלה בניקרגואה, החזית הסנדיניסטית. הקלאש היו מעורבים ישירות בתנועות שעוררו מחלוקת בבריטניה כמו: "הליגה האנטי נאצית" ו"רוק נגד הגזענות". לאורך כל הקריירה שלהם הם הירבו להשתתף במופעים שאורגנו לקידום מטרות חברתיות ופוליטיות.
הכסף מעולם לא היה מניע עיקרי אצל הקלאש. אמנם, בדרך כלל, הם לא הופיעו חינם, אבל גם כשהיו בשיא הצלחתם הכרטיסים להופעותיהם ומחירי המזכרות נשארו במחירים סבירים. ככל שגדלה הצלחתם נעשו הקלאש מודאגים מהניגוד בין הצלחתם המסחרית ובין התמיכה האידאולוגית שלהם בשכבות הנמוכות וניגוד נוסף שהיה קיים בין האנרגיה שלהם כלהקת פאנק ובין רצונם לשלב סגנונות מוזיקליים שונים ביצירה שלהם. הם ניסו לפתור את הבעיה הראשונה בכך שהאלבומים שהוציאו שהיו כפולים ומשולשים נמכרו במחיר של אלבום רגיל. וזאת, על חשבון התמלוגים שהיו מגיעים להם. כמו כן, הם נהגו בשנים הראשונות להצלחתם להזמין את מעריציהם אל מאחורי הקלעים כדי להימנע מתדמית הכוכבים האופפת להקות מצליחות.
London Calling

בדצמבר 1979 יצא בבריטניה אלבומם השלישי "London Calling". אלבום זה נחשב על ידי רבים כפסגת היצירה של הקלאש ונחשב גם כאחד מאלבומי הרוק הטובים ביותר בהיסטוריה של הרוק.
מגזין הרוק האמריקאי רולינג סטון בחר ב"לונדון קולינג" בסוף שנת 1989 כאלבום הטוב ביותר בשנות השמונים (למרות שיצא בכלל בשנות ה-70. המגזין נאחז בעובדה שבארצות הברית יצא האלבום בינואר 1980). "לונדון קולינג", שמו של האלבום וגם של שיר הנושא שלו, נלקחו ממילות הפתיחה בתוכנית של ה-BBC והזכירו את פתיחת שידוריו של שדר הרדיו האמריקאי אדוארד מורו ששידר לארצות הברית מלונדון המופצצת במלחמת העולם השנייה. בהתאם לכך, שיר הנושא הוא בעל אופי אפוקליפטי ומנבא שואה גרעינית, עידן קרח חדש, שיטפון ורעב. האלבום היה כפול, וכאמור, נמכר במחיר של אלבום רגיל. חברת התקליטים של הקלאש רצתה שיהיה זה אלבום רגיל כדי שיהיה אפשר להוציאו מהר לשוק, אך הלהקה והמפיק דרשו להמשיך לעבוד ובסופו של דבר ניצחו בוויכוח.
באלבום ניכרות השפעות חזקות של הרוק האמריקאי הבסיסי (עיצוב עטיפת האלבום היה מחווה למלך הרוק אלביס פרסלי, שתקליטו הראשון עוצב באופן דומה). הקלאש נחשפו ביתר שאת למוזיקה הזו בשני סיבובי הופעות שערכו בארצות הברית במהלך שנת 1979. סיבוב ההופעות הראשון שלהם בארצות הברית שהיה קצר ונערך במשך שלושה שבועות בפברואר 1979 נקרא פרל הארבור והלהקה אירחה בכל הופעותיה את אמן הרוק הוותיק בו דידלי. שיאו של מסע ההופעות היה באולם הפלאדיום בניו יורק שבו נכחה צמרת הרוק האמריקאי באותו זמן וגם כל המבקרים החשובים שיצאו מגדרם בתשבחות להופעה האנרגטית של הקלאש. 
הסיבוב השני של הלהקה היה בחודשים ספטמבר ואוקטובר באותה שנה וגם הוא היה מוצלח מאוד. בעקבות הופעות אלו הכניסה הלהקה לאלבום גרסאות כיסוי לשירים אמריקאים ישנים כמו: "Brand New Cadillac" ,"Revolution Rock" ו-"I Fought the Law" (רק בגרסה האמריקאית של האלבום). כמו כן, ניכרות באלבום גם השפעות חזקות של רגאיי וסקא. כל השירים המקוריים באלבום נכתבו, כמו בשני האלבומים הראשונים, על ידי הצמד הקבוע סטראמר וג'ונס חוץ משיר אחד - "The Guns of Brixton" שהיה אחד מלהיטי האלבום ונכתב על ידי סימונון. מילות השיר תוקפניות במיוחד והשיר מתחיל במילים:
When they kick at your front door
How you gonna come
With your hands on your head
Or on the trigger of your gun
עוד להיטים גדולים באלבום היו השירים "Train in Vain" ו-"Clampdown". האלבום זכה לפרסום רב ולהצלחה מסחרית לא רעה. בבריטניה הוא הגיע למקום התשיעי במצעדי המכירות ובארצות הברית רק למקום ה-27.
ההצלחה בארצות הברית

לאחר יציאת "London Calling" ערכה הלהקה במרץ 1980 סיבוב הופעות נוסף בארצות הברית שזכה להצלחה גדולה. בהמשך השנה יצא אלבום אוסף של הלהקה שהופץ רק בארצות הברית (ובאנגליה בשנת 1991) ונקרא "Black Market Clash".
האלבום הבא של הלהקה היה "!Sandinista" אלבום משולש יצא בספטמבר 1980. הקהל הרחב לא קיבל את "סנדיניסטה!" בהתלהבות. האלבום הגיע רק למקום ה-19 במצעד המכירות, רוב המבקרים קטלו אותו אך השבועון הניו יורקי בעל האורינטציה השמאלנית - "וילג' ווייס", בחר בו כאלבום השנה של 1980. גם באלבום זה המשיכו הקלאש לניסיונות בסגנונות מוזיקליים חדשים מבחינתם כמו ג'אז, היפ הופ, מוזיקה קאמרית ולופ של סרט הקלטה בדומה ל-"Revolution 9" של הביטלס. הלהקה יצאה לסיבובי הופעות ארוכים מאוד והופיעה גם באסיה ובאוסטרליה.
מתחים, התפוררות ופירוק

אחרי מסע ההופעות של "Sandinista" החלו להתעורר בעיות בתוך הלהקה והיא התחילה להתפורר. תחילה, פוטר המתופף טופר הידון בשל שימוש בסמים. במקומו הוחזר לתפקיד המתופף הראשון של הלהקה (שניגן לעיתים עם הלהקה בהופעות גם לפני עזיבת הידון) טרי צ'יימס. שני חברי הלהקה המרכזיים, סטראמר וג'ונס החלו להסתכסך. לבעיות הללו לא היה בתחילה ביטוי חיצוני ובחודש מאי 1982 הלהקה הוציאה את האלבום המצליח ביותר שלה מבחינה מסחרית "Combat Rock". באלבום בלטו שני הלהיטים "Rock the Casbah" ו-"Should I Stay or Should I Go". שני השירים זכו לקליפים ששודרו בתדירות גבוהה בערוץ MTV דבר שהגביר את הפופולריות ואת המכירות של האלבום. כמו כן, הופיעו באלבום השירים "Ghetto Defendant" שבו הופיע המשורר אלן גינסברג ו-"Red Angel Dragnet" אשר מתייחס לסרט נהג מונית. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד המכירות האמריקאי וקיבל אלבום פלטינה. באנגליה הגיע האלבום למקום השני במצעד המכירות. עם סיום מסע ההופעות שבא בעקבות האלבום, ושבחלקו היו הקלאש להקת החימום של להקת המי, עזב את הלהקה טרי צ'יימס שהיה משוכנע שהלהקה אינה יכולה להמשיך ולהתקיים עם העימותים הפנימיים הקיימים בה. הלהקה צרפה אליה כמתופף חדש את פיט הווארד שניגן איתה במסע הופעות קצר בארצות הברית שהסתיים ב-28 במאי 1983 בהופעה בפסטיבל סן ברנרדינו לפני קהל של 150,000 צופים. הייתה זו הופעתו האחרונה של מיק ג'ונס בלהקה.
בספטמבר 1983 סילקו סטראמר וסימונון את מיק ג'ונס מהלהקה. הסיבה לכך, לטענתם, הייתה התנהגותו הבעייתית והשאיפות המוזיקליות שלו שהיו מגוונות מדי לטעמם. במקומו הם צירפו שני גיטריסטים חדשים, וינס וויט וניק שפארד. הלהקה, שהייתה עכשיו בת חמישה חברים, החלה במסע הופעות שנקרא "Out of Control" ונמשך על פני כל שנת 1984 באנגליה, באירופה ובארצות הברית. בדצמבר 1984 הופיעו הקלאש פעמיים ברובע בריקסטון שבלונדון. ההכנסות מהמופעים הוקדשו לתמיכה בשביתת הכורים הגדולה שהתנהלה אז בבריטניה.
מבחינה מוזיקלית היה קיים בלהקה באותו זמן הפוטנציאל לחזור לימים הטובים שלה, בייחוד מהבחינה של האנרגיות החדשות שהביאו חברי הלהקה החדשים. אבל, הכימיה והאמון בין שני הדורות בלהקה לא עלו יפה. בתחילת 1985 נכנסו חברי הלהקה לאולפן כדי להקליט אלבום חדש. ההקלטות באולפן היו מלוות באי סדר ובבעיות בין חברי הלהקה ובין מנהלם – ברנרד רודז שהעדיף מכונות תופים וסינטסייזרים על הנגינה הרגילה של הלהקה, בישל מחדש שירים והשמיט חלק משיריהם החדשים שנוגנו במסע ההופעות שקדם לאלבום. סטראמר שהבין שכך לא יוכלו להמשיך לעבוד, לקח את הלהקה ויצא איתה למסע הופעות מאולתר בצפון אנגליה ובסקוטלנד כאשר חלק מההופעות היו חינם והתקיימו בפינות רחוב ובברים.
הלהקה הופיעה גם במספר פסטיבלים באירופה וב-27 ביולי 1985 התקיימה הופעתה האחרונה, כחלק מפסטיבל רוק שנערך באתונה, לעיני 40,000 צופים באצטדיון פאנאתינאיקו. בנובמבר 1985 יצא לאור אלבומה האחרון של הלהקה "Cut the Crap". האלבום היה כישלון מבחינה מסחרית וגם קיבל ביקורות גרועות וב-1986 פרק סטראמר את הלהקה באופן רשמי.
ב-1988 יצא לאור אלבום אוסף של הלהקה תקליטים, "סיפורה של הקלאש".