stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלון הררי (זמר)
דוגמאות לביצועיו בסוגות שונות > יצירות קלסיות

ביצוע של "G.F.Handel - "Mi palpita il cor, אתר יוטיוב, 28 ביוני 2014.
ביצוע של ‏Stabat Mater", Vivladi RV 621", אתר יוטיוב, 8 בנובמבר 2014.
דוגמאות לביצועיו בסוגות שונות > פיוטים תימניים

ביצוע של הפיוט התימני "אהבת הדסה", אתר יוטיוב, 7 באפריל 2014.
ביצוע של הפיוט התימני "לנר ולבשמים", אתר יוטיוב, 27 ביוני 2015.
דוגמאות לביצועיו בסוגות שונות > שירים עבריים

ביצוע של "ברית עולם" מאת מתי כספי, אתר יוטיוב, 22 במאי 2016.
ביצוע של "שיר ערש על הים" שהלחין נחום נרדי, אתר יוטיוב, 31 במרץ 2014.
הערות שוליים

1 2  "קצת גבוה" עם יאיר ניצני, כתבה מאת ג'ייסון דנינו-הולט. אתר nana10,‏ 15/01/2013.
↑  אלון הררי-קונטרה טנור. אתר "חוג".
↑  הררי אלון, קונטרה טנור. אתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024472329  LCCN: no2016089253  RERO: 02-A014074555  VIAF: 1369146936688613781276   WorldCat (עם VIAF): 1369146936688613781276 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלון הררי (זמר)".
שלומי שם-טוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 53 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
שלומי שם-טוב (נולד ב-1972) הוא פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה

את לימודי הפסנתר החל אצל הדסה ביריביס והמשיך אצל אריה ורדי באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. הוא בוגר התיכון לאמנויות תלמה ילין והשתתף ביחידת הנגנים הצעירים של מרכז טארג למוזיקה בעין כרם, ירושלים. את שירותו הצבאי עשה כמוזיקאי מצטיין.
שלומי שם-טוב זכה שנה אחר שנה במלגות של קרן התרבות אמריקה ישראל ובמענקי קלרמונט. בהיותו בן 13 ניגן לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה ובהמשך הופיע עם תזמורות אחרות בישראל, כמו גם עם הפילהרמונית של לונדון, תזמורת ריגה, התזמורת הקאמרית של סנקט פטרבורג והתזמורת הסימפונית של פראג. במשך השנים הופיע בקונצרטים קאמריים באירופה, בארצות הברית, בקנדה ובארגנטינה ובפסטיבלי מוזיקה באירופה, בירושלים ובכפר בלום. לאחר חידוש היחסים בין ישראל לרוסיה הוזמן להופיע במוסקבה.
שם-טוב מקליט לקול המוזיקה ולרשתות רדיו זרות בעולם. זכה בפרס מיוחד בתחרות "אומברטו מיכֶּלי", במילאנו, איטליה.
ב-2011 הצטלם שם-טוב לסרט "פיניטה לה קומדיה" של ויקטור בראון, בו הוא מגלם את דמותו של בטהובן הצעיר. שם-טוב גם ניגן והקליט את המוזיקה לסרט.
גלעד קרני

ערך זה עוסק בוויולן. אם התכוונתם לכדורסלן, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 57 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר מנהטן למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  ויולה 
 giladkarni.com
 
גלעד קרני (נולד ב-1968) הוא ויולן ישראלי, שניגן בפילהרמונית של ניו יורק ובתזמורת דויטשה אופר ברלין, שם ניגן גם עם התזמורת הממלכתית של ברלין בניצוח דניאל בארנבוים. כיום הוא ויולן ראשי בתזמורת טונהאלה שבציריך. בנוסף להיותו סולן ונגן בהרכבי מוזיקה קאמרית, קרני נמנה עם מייסדי רביעיית הוברמן, שעמה הופיע לראשונה בקרנגי הול. מאז הופיע קרני בקרנגי הול עם רביעיית גוארנרי.
קרני ניגן עם תזמורות רבות באירופה, בדרום אפריקה, בארצות הברית ובישראל והשתתף בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ברחבי העולם וכן בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
פרסים ואותות הוקרה

פרס ראשון בתחרות רשות השידור הישראלית על הביצוע הטוב ביותר (1991)
פרס שלישי בתחרות "בריאן" לכלי מיתר בארצות הברית (1992)
פרס שלישי בתחרות ARD במינכן, גרמניה (1993)
פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לוויולה בטריאסטה, איטליה (1994)
הערות שוליים

↑  A young and dynamic orchestra, Tonhalle-Orchester Zürich (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329927505171  PLWABN: 9810543827205606  BnF: cb165339836 (data)  GND: 1013040732  ISNI: 0000 0003 7185 038X  LCCN: no2009048466  MusicBrainz: c781ca6e-edcb-4389-9b60-228544ce9217  VIAF: 7500152684031223430008   WorldCat (עם VIAF): 7500152684031223430008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רני קלדרון

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 53 בערך) ישראל 
 מוקד פעילות:  באר שבע, ישראל
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
 עיסוק:  מנצח, מלחין, פסנתרן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה
 כלי נגינה:  פסנתר 
 שיתופי פעולה בולטים:  הסינפונייטה הישראלית באר שבע
 
רני קלדרון (נולד ב-1972) הוא מנצח, מלחין ופסנתרן ישראלי. משנת 2023 הוא המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
לימודים

קלדרון נולד בישראל ולמד נגינה בפסנתר אצל בנימין פרל ופנינה זלצמן. הוא המשיך תחת הדרכתה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. במקביל למד תורת המוזיקה אצל יצחק סדאי וניצוח אצל שלום רונלי-ריקליס ונעם שריף. את לימודי הניצוח המשיך אצל מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. במהלך לימודיו באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בתל אביב, זכה בתואר מצטיין דקאן הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב ב-1995. כמו כן זכה במלגת קרן שרת למנצחים בשנים 1997–1998.
מגיל צעיר עבד כמדריך זמרים, בין השאר בסדנת האופרה בתל אביב. משנת 1996 החל לעבוד כפסנתרן חזרות עם זמרי אופרה ומדריך זמרים באופרה הישראלית. בנוסף השתלם קלדרון בסגנונות האופראים השונים אצל מאסטרו ברונו ריגצ'י בפירנצה, ז'אנין רייס בפריז, ריכרד טרימבורן וריטה לאוינג במינכן, וטום קריסטוף בדרזדן.
רני קלדרון שולט בתשע שפות: עברית, אנגלית, איטלקית, צרפתית, גרמנית, רוסית, ספרדית, לטינית ויוונית עתיקה.
אילן וירצברג

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1951 (בן 73) ישראל באר שבע, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 סוגה:  רוק, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, קלידים
 חברת תקליטים:  CBS ישראל NMC 
 שיתופי פעולה בולטים:  שמוליק קראוס, נורית גלרון, גלי עטרי
 www.virtzberg.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אילן וירצברג (נולד ב-12 בספטמבר 1951) הוא מלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי, גיטריסט וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

וירצברג נולד ב-1951 בבאר שבע, כבן בכור לבני וירצברג, ניצול השואה שעסק ביערנות, ולרחל. כשהיה בן 17, שם אביו קץ לחייו. אחותו של אילן, דליה וירצברג, היא פעילה למען זכויות מתמודדי נפש.
עבר להתגורר בתל אביב לאחר סיום שירותו בצה"ל. את השכלתו רכש באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין, באוניברסיטת תל אביב, במגמת תאוריה וקומפוזיציה. וירצברג החל את הקריירה שלו בסוף שנות ה-70 והושפע בעיקר מלהקת הביטלס, אריק קלפטון וג'ימי הנדריקס וממוזיקה של שנות ה-60.
וירצברג הפיק ועיבד אלבומים לאומנים רבים (שברובם הגדול גם ניגן ושר קולות רקע), בהם נורית גלרון ("תחת עץ האהבה" עם יוסי בנאי), גלי עטרי, שמוליק קראוס (גלגל מסתובב, אחרי עשרים שנה), עפרה חזה וחוה אלברשטיין. כמו כן יצר אלבומים אישיים רבים, ובשיתוף שמעון גלבץ גם את האלבום הייחודי "בציר טוב", המבוסס על שיריה של יונה וולך. האלבום דורג במקום ה-18 ברשימת "100 האלבומים הישראליים הטובים" של העיתון "ידיעות אחרונות". וירצברג הלחין גם משיריהם של המשוררים אלזה לסקר-שילר, דוד אבידן, נתן זך ואבות ישורון. כמו כן הלחין מוזיקה לסרטים, ובהם "מאחורי הסורגים", "אחד משלנו" (שיר הנושא, "מה אתה בכלל יודע על אהבה" בביצוע גידי גוב), "אל עצמי", "חיוך הגדי", "דרך הנשר", "הדרך לעין חרוד", "משחקים בחורף" ו"איים בחוף".
את חותמו על המוזיקה העברית ב-45 השנים האחרונות ניתן לאתר, בין היתר, בעשייתו המוזיקלית של ערן צור באלבומו "אתה חברה שלי" ובזו של רונה קינן ושל להקת "המכשפות". בנוסף לכך, הלחין את השיר "זה יבוא פתאום" עבור עפרה חזה. השיר נכלל באלבומה, "כל הנשמה".
וירצברג הוא אב לבן.
דיסקוגרפיה

במהלך הקריירה שלו הוציא וירצברג 16 אלבומים גם כזמר סולן, ובהם אחד אינסטרומנטלי ("Love Under the Water"), ושני אוספים.
דיסקוגרפיה > אלבומים

"בציר טוב" עם שמעון גלבץ - 1982, (2002 - הוצאה מחודשת עם שלושה קטעים שלא הופיעו באלבום המקורי - "שיר - הקראה", "איש טוב אוהב את פיתיה", "החיילים יצאו לדרך")
"משני צידי הכדור" - 1985 ("על מדרגות התיאטרון", "כל הלילה מעל ההר")
"מה שנשאר" - 1990
"באת כמו עשן" - 1995
"כל זמן שאתה מנגן" עם דלית גלעדי - 1998
"Love Under the Water" - ‏1999
"זה בא במפתיע" - 2001
"זמן גיטרות" - 2004
"בלוז קוסמי" עם טל וייס - 2006
"בזמן אמת" - 2009
"מערבולת מותר ואסור" - 2012
"הלילה לא שחור - 2014
להשמיע קול חזק - 2016
הַפֶּצַע וְהַמַּרְפֵּא - 2018
קלים כמו ענן - 2021
בתוך הרעש הגדול - 2022
אחרי הכל - 2024
דיסקוגרפיה > אוספים

"זה היה אצלי בידיים" - 1997 - אוסף שירים שהלחין וירצברג ובוצעו על ידי זמרים שונים
"האוסף הפרטי", שירים מתוך אלבומי הסולו" - 2010
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, סיפורו של בני וירצברג, עוזרו בכפייה של מלאך המוות מאושוויץ, ד"ר יוזף מנגלה, באתר הארץ, 13 בפברואר 2009
↑  דליה וירצברג, סיפור המשפחה, בבלוג עולם כמנהגו נוהג, 7 בינואר 2018
↑  100 האלבומים הישראלים הטובים, באתר ynet, 30 בספטמבר 2005
↑  משה קוטנר, אילן וירצברג מבקש את עזרת הציבור למימון לאלבומו הבא, באתר הארץ, 13 בינואר 2014
↑  גל מור, יורדים מהרדיו, עולים לרשת, באתר ynet, 16 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301424105171  BnF: cb166037011 (data)  GND: 1172110735  ISNI: 0000 0000 6906 1726  MusicBrainz: d40045e5-48a8-45d1-ada5-fd6b141369e4  VIAF: 97428185   WorldCat (עם VIAF): 97428185
מיכאל שנהב

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1963 (בן 61) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת בר-אילן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
ד"ר מיכאל שנהב ביחד עם כיתת דמודתים במסגרת מגמת המוזיקה של מטרו
מיכאל שנהב (נולד ב-24 במרץ 1963) הוא פסנתרן, מנצח ומלחין ישראלי.
חייו

שנהב נולד בירושלים, אח לאמנית דינה שנהב.
שנהב בוגר תואר ראשון בקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת פרופ' אבל ארליך, תואר שני באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת פרופ' ארליך ואנדרה היידו, ותואר שלישי בקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת גדעון לבינסון. הלחנתו קלאסית-מודרנית (בת זמננו). הושפע מהמלחין ארנולד שנברג.
נשוי בשנית ואב לארבע בנות ובן, עמם הוא מתגורר בכפר סבא.
הוא ריכז את מגמת המוזיקה בתיכון "מור מטרו ווסט" ברעננה ושם בתפקידו הוא מורה להרמוניה ולקומפוזיציה.
אמו היא הסופרת חיה שנהב, המוכרת בעיקר בזכות ספרה "מיץ פטל".
מגיל צעיר הוא עוסק בהלחנה. יצירותיו בוצעו על ידי תזמורות שונות, כמו התזמורת הקאמרית רמת גן, תזמורת המהפכה וסימפונט רעננה, וחלקן הוקלטו ושודרו בקול המוסיקה.
יצירתו הבולטת ביותר של שנהב הייתה האופרה לילדים "מעשה בחצי ירח", לליברית מאת חיה שנהב, בכיכוב זמרים מתוכנית האופרה סטודיו של האופרה הישראלית. עם הסולנים נמנו עינת אורנשטיין, אינאס מסאלחה, הילה בג'יו, עמית פרידמן ואלינאר לבני. היצירה הועלתה לראשונה במרץ 2004, ובשנת 2005 זכתה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה. האופרה מגוללת סיפורה של ציירת השבה אל דמיון שזכרה מילדותה לאחר שאזלו רעיונותיה האמנותיים. בהפקה נטלו חלק 150 זמרים, נגנים, רקדנים וניצבים.
בספטמבר 2008 הועלתה במסגרת אירועי חג המוזיקה הישראלית ה-11 במספר יצירתו של התיאטרלית-מוזיקלית של שנהב "הלנה מטרויה רוקדת על הדלפק", למילותיהן של המשוררות דפנה דרוקר, מרגרט אטווד, ודליה רביקוביץ'. את היצירה ביצע שנהב עצמו בשיתוף עם זמרת הסופרן רינת גולדמן.
2022 סיים בהצלחה חצי איירון-מן בטריאתלון טבריה.
שנהב הוא טבעוני.
עמיקם קימלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 69 בערך) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  סקסופון 
 
עמיקם קימלמן (נולד ב-8 בינואר 1956 בירושלים) הוא נגן סקסופון, מעבד ומלחין. כיהן כמנכ"ל בית הספר למוזיקה רימון. היה חבר בהרכבי הג'אז "משיכת יתר" ו-"Hard Jazz Knights".
קריירה

קימלמן שירת בצה"ל כנגן ומעבד בתזמורת חיל האוויר. בוגר האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב ומכללת ברקלי למוזיקה. קימלמן ניגן, הלחין ועיבד מוזיקה למוזיקאים רבים בישראל, כגון גידי גוב, יהורם גאון, אלון אולארצ'יק, שלום חנוך, נורית גלרון ועוד. קימלמן שימש גם כמעבד מוזיקלי ליצירות מחול לבמה ולריקודי עם של הכוריאוגרף שלמה ממן.
עבד בבית הספר רימון מיום הקמתו. בשנת 1990 מונה למנהל האקדמי של בית הספר. בשנת 2001 מונה גם למנהל הכללי של בית הספר, תפקיד אותו נשא עד 2014. לאחר מכן ממשיך להימנות עם צוות המורים בבית הספר. משמש גם כמנצח וכמנהל המוזיקלי של תזמורת הג'אז של תל אביב. קימלמן מוביל את חמישיית "The Human Factory", ומשמש כמנהל האמנותי של לייבל הג'אז הישראלי "Jazz972".
מכהן גם כראש מגמת המוזיקה "ביכורים" בחבל אשכול.
ב-1992 הלחין את פסקול הסרט "קיץ אצל אריקה".
ב-2015 יזם את הפסטיבל הבינלאומי יפוג'אז ומנהלו האומנותי.
דיסקוגרפיה

אלטונאליות (1987)
משיכת יתר (1988), במסגרת להקת משיכת יתר
The Human Factory (2006)
ג'אז ביטלס (2010)
המנגינות הגדולות של מיקי גבריאלוב (2010), בהרכב "חמישיית עמיקם קימלמן"
הערות שוליים

↑  אלטונאליות באתר סטריאו ומונו
↑  בית החרושת האנושי באתר סטריאו ומונו
↑  ארי קטורזה, ה"ג'אז ביטלס": נקמת היורמים, באתר ynet, 4 באוגוסט 2000
↑  המנגינות הגדולות של מיקי גבריאלוב באתר סטריאו ומונו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263692105171  MusicBrainz: f2f2654d-f00f-40bc-b0a6-6801ec71c98c  VIAF: 298966597   WorldCat (עם VIAF): 298966597 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוראל גולן

| --- | --- |

הפסנתרנים דוראל גולן וויקטור סטניסלבסקי, בתום נגינה בפסנתר בארבע ידיים 2012
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
דוראל גולן היא פסנתרנית, ילידת ישראל. נמנית עם הבולטים והמצטיינים בקרב הדור הצעיר של צמרת הפסנתרנים הישראלים אשר רכשו לעצמם מוניטין בינלאומיים.
מנגנת בקביעות על במות חשובות בישראל וברחבי העולם וזוכה לשבחי הביקורת.
גולן סיימה בהצטיינות יתרה את לימודי התואר הראשון והשני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב בכיתתו של פרופ' אריה ורדי.
זכתה בקביעות במלגות של קרן התרבות אמריקה ישראל מאז 1992 וכן זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות לאומיות ובינלאומיות רבות, בהן ברמן, מרסלה, רובין, כץ, קלרמונט ועוד.
ניגנה עם תזמורות רבות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, וכסולנית עם תזמורות תחת שרביטם של מנצחים ידועים ביותר מ-40 מדינות באסיה, אירופה, אמריקה הצפונית והדרומית, אפריקה והמזרח התיכון. בין היתר ניגנה עם הפילהרמונית בברלין, הקונצרטחבאו באמסטרדם, המוזיקפראיין בווינה, והבולשוי תיאטר במוסקבה.
הופיעה לצד אמנים נודעים כמו מרתה ארחריץ', דניאל בארנבוים, מאוריציו פוליני וולדימיר אשכנזי בפסטיבלים בינלאומיים מהחשובים בעולם,  בהם פסטיבל גנט בבלגיה, פסטיבל הרוהר בגרמניה ופסטיבל גרגייב ברוטרדם, וכן הופיעה במשכן הכנסת ובבית הנשיא.
ניגנה והקליטה לתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות ברחבי העולם.
אדוארדו פוקריני

| --- | --- |
חסיד אומות העולם, אדוארדו פוקריני
חסיד אומות העולם, אדוארדו פוקריני
 לידה:  6 ביוני 1907 קארפי, איטליה
 פטירה:  27 בדצמבר 1944 (בגיל 37) הרסברוק, גרמניה הנאצית
 מדינה:  איטליה
 עיסוק:  עיתונות, ביטוח והכנסייה
 מידע חסיד אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  לא שרד
 מקום ההצלה:  גבול איטליה - שווייץ
 אופן ההצלה:  זיוף מסמכים ודרכונים
 תאריך הכרה:  1969
 מקום ההכרה:  יד ושם, ירושלים, ישראל
 אופן הנצחה:  שמו מופיע על קיר חסידי אומות עולם ביד ושם
 מספר היהודים שהציל:  105
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (1 בינואר 1969) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אדוארדו פוקריני
 www.odoardofocherini.it
 
אדוארדו פוקריני
פוקריני ומשפחתו
אדוארדו פוקריני (באיטלקית: Odoardo Focherini; נולד ב-6 ביוני 1907 – נספה ב-27 בדצמבר 1944) היה חסיד אומות העולם ועיתונאי איטלקי קתולי מהעיירה קארפי בפרובינציית מודנה שבצפון איטליה, אשר הציל 105 יהודים באיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי איטליה. בשנת 1969 הכיר יד ושם בפוקריני כחסיד אומות העולם. בשנת 2013 הוכר כמרטיר וכמבורך על ידי הכנסייה הקתולית.
פוקריני במיראנדולה, 1929.
ביוגרפיה

נולד ב-6 ביוני 1907 בעיירה קארפי שבפרובינציית מודנה, בנם השלישי של טוביה (Tobia) פוקריני ומריה ברטצ'יני (Bertacchini) ואח לג'נינה ואוגו פוקריני. אשר מוצאם מטרנטינו. למשפחתו הייתה חנות, שנוהלה על ידי אביו. אחרי מות אמו בשנת 1909, נישא אביו מחדש לטרזה מרייג'י' (Teresa), אשר ילדה את מריה תרזה (פוקריני) במסגרת הנישואים החדשים, אח שלישי לפוקריני. הוא ומשפחתו היו חלק מהקהילה הקתולית בעירו. למד כבר בגיל רך בבתי ספר קתוליים והחל מגיל 17 לקח חלק בפעולות ארגוניות ופעולות סעד מטעם ארגונים קתוליים בייחוד בתחום העזרה ליתומים. בשנת 1924, עוד בשנות העשרים לחייו, היה ממקימי "ל'אספיראנטה", העיתון הקתולי הראשון לילדים. בזמנו החופשי הפנוי הוא הקדיש את עצמו לפעילויות כנסייתיות, כגון כנסים חברתיים ודתיים, כנסים דמוגרפיים, והכוונה של חברת רכיבה על אופניים. בשנים ההן קידם את תנועת הצופים בקארפי. הוא היה מעורב בפעילויות של הכנסייה הקתולית המקומית וארגן אירועים חברתיים, דתיים ותרבותיים כחלק ממעורבותו. היו לו חברים, הוא אהב לקרוא, לשיר ולנגן באקורדיון.
פוקריני נפגש לראשונה עם מריה מרצ'סי בחופשה בעיר טרנטו שבמחוז טרנטינו שבצפון איטליה. בשנת 1925 הם התארסו, וב-9 ביולי 1930 הם נישאו. לבני הזוג נולדו שבעה ילדים בין השנים 1931 ל-1943: אולגה, מדאלנה, אטיליו, רודולפו (נפטר ב-15 ביולי 2018), ג'יאנה, קלרה ופאולה. הוא רצה שהילד השמיני ייקרא סנדרה או סנדרו (תלוי במין), אך לבני הזוג לא נולד ילד נוסף.
הוא עבד מספר שנים בחנות של אביו, ובשנים 1930–1942 עסק בארגון אירועים חשובים, לרבות קונגרסים קתוליים. במהלך השנים החל לכתוב בעיתונים מקומיים ולאומיים באיטליה, עד שהוצע לו להצטרף למועצת המנהלים של העיתון "העתיד של איטליה" (L’Avvenire d’Italia) (איט') בשנת 1933. ב-1 בינואר 1934 החל לעבוד בתאגיד הביטוח הכנסייתי האגודה הקתולית הסוציאלית של ורונה (Società Assicurazione Cattolica di Verona) כסוכן בסניף מודנה. הוא הפך בהמשך למפקח וביצע את עבודתו באזורים מודנה, בולוניה, ורונה, ופורדנונה. בשנת 1936 מונה לנשיא הפעולה הקתולית Azione Cattolica (אנ'), ארגון קתולי איטלקי נפוץ ולא פוליטי שנשלט באופן ישיר על ידי בישופים. ראה את הערך המקורי. האפיפיור, פיוס האחד עשר, שיבח אותו על תרומתו והעניק לו את תואר מסדר סילבסטר הקדוש (אנ'). בשנת 1938 מינה פוקריני את העיתונאי ג'יאקומו למפרונטי לעיתון, לאחר שהאחרון פוטר מעבודתו הקודמת כתוצאה מחוקי הגזע.
נפילתו בשבי הנאצים

הנאצים גילו את רשת ההברחה של פוקריני, וב-11 במרץ 1944, לאחר שהצליח להבריח את ד"ר דונטי, ארבו הנאצים לפוקריני בבית החולים בקארפי והצליחו לעצור אותו. הכומר דנטה סאלה נעצר גם הוא, ושוחרר לאחר מכן. פוקריני לא הורשה לראות את משפחתו שוב, ויומיים לאחר מעצרו בבולוניה הוא נלקח לכלא מונטה בסאן ג'ובאני שבבולוניה. שם הוא נכלא ללא משפט עד 5 ביולי. לאחר מכן, הועבר למחנה הריכוז פוסולי, נשלח למחנה הריכוז בולצאנו. שם הוא נכלא עד שהועבר ב-4 באוגוסט לאדמת גרמניה והגיע למחנה הריכוז פלוסנבירג בגרמניה, ב-7 בספטמבר 1944. לאחר מכן, הועבר לידי הנאצים למחנה הרסברוק, חלק מרשת המחנות של מחנה הריכוז פלוסנבורג.
פוקריני נספה במחנה זה ב-27 בדצמבר 1944, בערב חג המולד, עקב זיהום ברגלו שלא טופל.
משפחתו לא ידעה מה עלה בגורלו עד שנמסרה להם הודעה רשמית ב-4 ביוני 1945, לאחר תבוסת הנאצים והפשיסטים.
המילים האחרונות שלו תועדו בידי הנאצים והן היו:
" אני מכריז כי אני מת באמונה הקתולית הטהורה ביותר ובשליחות מלאה של רצון אלוהים".
גופתו של אדוארדו לא נמצאה מעולם, אך טבעת הנישואין שלו, שאותה הצליח לשמור מהנאצים, נותרה והוברחה בדרך נס מן הכלא בחזרה אל אשתו.
הכרה בפועלו

פוקריני הצליח לשלוח 166 מכתבים למשפחתו במהלך שהותו במחנות הריכוז שפורסמו בספר: "Odoardo Focherini - Martire della Libertà: Il Camino di un Giusto" בשנת 1994.
במכתבים שאדוארדו הצליח לשלוח, הן בחשאי והן בגלוי אל אשתו, הוריו וחבריו, הוא מעיד על החודשים הקשים שעבר במחנות הריכוז. הוא השתמש במספר רב מאוד של תחבולות על מנת לשמור על קשר עם יקיריו, כתב מכתבי אהבה לאשתו ושקע במחשבות על ילדיו, אותם השאיר במצב קשה ולא בטוח.
לאדוארדו נולדו 7 ילדים, 15 נכדים ו-21 נינים.
המוטיבציה למחויבותו להצלת יהודים באה לידי ביטוי במשפט שמופיע בקיר הזיכרון במוזיאון ההיסטורי בקארפי (Memorial Museum and Monument for Racial and Political Deportees), ואשר נאמר על ידי פוקריני בפגישתו האחרונה עם גיסו, ברונו מרצ'סי:
"אילו ראית גם אתה, כפי שראיתי אני במו עיני במקום זה, מהו הסבל של היהודים ומה העינויים שמענים אותם, היית רק מתחרט על כי לא עשית די למענם, על כי לא הצלת מספר גדול יותר מהם".
הכרה בפועלו > הכרה כחסיד אומות העולם

על הצלתם של יהודים בזמן השואה, הוכר פוקריני כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם בשנת 1969, יחד עם דון דנטה סאלה.
באלבום חסידי אומות העולם ביד ושם נרשם בשנת 1969 שהאב דנטה סאלה, כומר הקהילה בסן מרטינו שפינו ליד מירנדולה, המשיך את פעילותו יוצאת הדופן של פוקריני בסיוע ליהודים לעבור לשווייץ, גם לאחר שפוקריני נתפס.
הכרה בפועלו > הכרה כקדוש מעונה (מרטיר) והבירוך לקראת קדושה

תהליך הקדשתו של פוקריני כקדוש נוצרי החלה בשנת 1996, כאשר הבישוף המחוזי של קארפי הכין מסמך רשמי לשם כך. האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר חתם בשנת 2012 על צו המעיד על מות הקדושים של פוקריני והוא הוקדש ב-15 ביוני 2013 בטקס ביום שבת במקום הולדתו, קארפי כמרטיר. בנדיקטוס השישה עשר אמר כי היה:
"דוגמה בלתי נשכחת של בעל נוצרי טוב, שממשיכה להיות חשובה לכנסייה גם היום. עדות זו של אור ואומץ לב מזכיר לכולם אדם, אשר כמו ישו הקריב עצמו למען הצלת אחים".
יותר מ-5,000 בני אדם נכחו בעת שהכנסייה הקתולית הכריזה עליו כמבורך בזכות מאמציו להצלת חיי אדם. הכנסייה הכירה בו כמרטיר.
בין הנוכחים היו בני משפחתו של פוקריני וכן משפחות היהודים שהציל ואסירים אחרים ממחנות השבויים הנאציים. את ההקדשה ניהל הקרדינל אנג'לו אמטו (אנ') (Angelo Amato), האחראי על הקהילה לענייני הקדושים, בייצוגו של האפיפיור פרנציסקוס.
פוקריני מכונה גם "אוסקר שינדלר" האיטלקי, וגם חסיד אומות העולם הראשון, שמת למען הצלת יהודים במהלך השואה ואשר בורך גם על ידי הכנסייה.
הפוסטלטור (אנ') הנוכחי לתהליך הקדשה(אנ') זו הוא הכומר הפרנציסקני ג'ובאן ג'וזפה קליפנו.
הכרה בפועלו > פעולות הכרה נוספות

מעשיו יוצאי הדופן של פוקריני הוזכרו לאורך השנים בדרכים רבות באיטליה.
בין העיטורים שהוענקו לפוקריני הייתה "מדליית הזהב" של איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, במילאנו ב-1955, שניתנה לאשתו תוך ציון כי פוקריני פעל ללא לאות, במשך תקופה ארוכה, לסייע ליהודים ובמיוחד להציל את אלה שנרדפו".
ראנצו גטנייה, נשיא האיגוד אמר בהצהרה כי:
"זכרונו של פוקריני ואהבתו לחיים לא יישכחו וכי הזיכרון ימשיך להיות מקור להשראה עבור הדורות בעתיד. פוקריני היה אדם אמיץ בעל ערכים ועקרונות נעלים, אשר שילם בחייו על האידאלים שלו"
בשנת 2007, ממשלת איטליה העניקה לו את מדליית הזהב על הצטיינות אזרחית (medaglia d'oro al merito civile) (איט') על מסירותו ועל הקרבתו של פוקריני.
בנוסף, הוועד היהודי-האמריקאי (AJC) אמר על פוקריני כי:
"פעל בסולידריות על בסיס העקרונות המוסריים של שתי הדתות ומעשה זה יוצר קשר נוסף בין נוצרים ליהודים, דבר המעשיר עוד יותר את הדיאלוג ביניהם. מקווה שההכרה והזיכרון של האמונה העמוקה והאנושיות של אדוארדו פוקריני תהיה לברכה עבור כל עמי העולם".
בשנת 2012 זיהתה הרשות האזורית של אמיליה-רומניה (la Soprintendenza Regionale dell'Emilia-Romagna) את הערך ההיסטורי של ארכיון הזיכרון של אדוארדו פוקריני, קרן שנולדה, והלכה וגברה עם הזמן, הודות למשפחת פוקריני (ובמיוחד הבת הבכורה אולגה), שאוספת את מכתביו של פוקריני ואת התצלומים עם יהודים ניצולים ומגורשים לשעבר, מוסדות וגופים ציבוריים ופרטיים העוסקים בזיכרון, מקורות ביבליוגרפיים, הקלטות שמע, קטעי וידאו, תמונות וספרים.
ארבעה רחובות נקראים על שמו בעיריות של מחוז מודנה של קארפי (Carpi), מיראנודלה (Mirandola), סן פוסידיניו (San Possidonio) ופורמג'ין (Formigine). בית הספר היסודי ברומו (אנ') (Val di Non, TN) ובית ספר תיכון בקארפי.
לקריאה נוספת

Odoardo Focherini - martire della libertà: Il camino di un giusto, carcere e dai campi di concentramento è a cura di don Claudio Pontiroli, mentre S.E Mons. Alessandro Maggiolini ha scritto la prefazione. Non esiste casa editrice, la stampa è stata fatta da Baraldini di Finale Emilia, 1994
Odoardo Focherini: Il Sorriso Distintivo Della Santità - Maria Peri, Ilaria Vellani, Francesco Manicardi
Giacomo Lampronti, Mio Fratello Odoardo, ed.L'Avvenire d'Italia, 1948
Un "giusto tra le nazioni": Odoardo Focherini (1907-1944) : dall'Azione cattolica ai lager nazisti, Giorgio Vecchio, EDB, 2012
Lettere dalla prigionia e dai campi di concentramento, 1944: a cura di Odoardo Semellini, Maria Peri, Ulderico Parente EDB, 2013
Susan Zuccotti, The Italians and the Holocaust: Persecutiuon, Rescue, and Survival. University of Nebraska Press, 1996
Olga Focherini, Questo ascensore è vietato agli ebrei: i ricordi della figlia di Odoardo Focherini, giusto fra le nazioni e beato della Chiesa, a cura di Odoardo Semellini, prefazione di Moni Ovadia, Bologna, EDB, 2015
מסמך של משרד החוץ משנת 2007 מרומא לירושלים
Zenit News Agency - The world Seen from Rome, June 1, 2003.