המלחמות ההוסיטיות
שימוש בקרונות מלחמה ונשק חם

בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 נרשם שימוש הולך וגובר בנשק חם בפעולות מצור הן על ידי מגינים והן על ידי תוקפים. משקל, חוסר דיוק ושימוש מסורבל בסוגים מוקדמים הגבילו את העסקתם לפעולות סטטיות ומנעו שימוש רחב יותר בשדה קרב פתוח או על ידי אנשים אזרחיים. עם זאת, היעדר מונופולים של הגילדות ודרישות הכשרה נמוכות הובילו למחירם הנמוך יחסית. זה יחד עם יעילות גבוהה נגד שריון הובילו לפופולריות שלהם להגנת הטירה והעיר.
כאשר החל המרד ההוסיטי בשנת 1419, המיליציות ההוסיטיות היו תלויות במידה רבה בציוד חקלאי שעבר הסבה ובנשק שנבזז מנשקי הטירה והעיר, כולל נשק חם מוקדם. המיליציה ההוסיטית כללה בעיקר אנשים פשוטים ללא ניסיון צבאי קודם, וכללה גברים ונשים כאחד. השימוש בקשתות צולבות ובנשק חם הפך להיות קריטי מכיוון שנשקיע אלו לא דרשו הכשרה מקיפה, וגם יעילותם לא הסתמכה על הכוח הפיזי של המפעיל.
כלי נשק שימשו לראשונה בשטח כמוצא אחרון זמני יחד עם עגלה מבוצרת. המיליציות ההוסיטיות בהנהגתו של יאן ז'יז'קה ניצחו באופן משמעותי במספר התקפות פתע של פרשים כבדים במהלך קרב נקמיז' בדצמבר 1419 וקרב סודומזר במרץ 1420. בקרבות אלו, ז'יז'קה הפעיל כרכרות תובלה כעגלות מבוצרות כדי לעצור את תנועת הפרשים של האויב. המשקל העיקרי של הלחימה נשען על אנשי מיליציה חמושים בנשק קר, אולם כלי נשק היורים מאחורי ההגנה של העגלה המבוצרת הוכח כיעיל מאוד. בעקבות ניסיון זה, הורה ז'יז'קה על ייצור המוני של עגלות מלחמה על פי תבנית אוניברסלית וכן ייצור סוגים חדשים של כלי נשק שיתאימו יותר לשימוש בשדה הקרב הפתוח.
לאורך 1420 ורוב 1421 השימוש הטקטי ההוסיטי בעגלה ובנשק חם היה הגנתי. קיר הקרונות היה נייח ונשק חם שימש לשבור התקפה ראשונית של האויב. לאחר מכן, כלי נשק מילאו תפקיד עזר שתמך בעיקר בהגנה מבוססת נשק קר בגובה קיר העגלה. התקפות הנגד נעשו על ידי חיל הרגלים והפרשים החמושים בנשק קר מחוץ לעגלה המבוצרת.
השימוש הנייד הראשון בקרונות מלחמה ונשק חם התרחש במהלך פריצת הדרך ההוסיטית של הכיתור הקתולי בגבעת ולדאז' (צכ') בנובמבר 1421 במהלך קרב ז'לוטיץ (צכ'). העגלות וכלי הנשק שימשו בתנועה, בשלב זה עדיין רק הגנתית. ז'יז'קה התחמק מהמחנה הראשי של האויב והעסיק את העגלות המבוצרות הנעות על מנת לחפות על חייליו הנסוגים.
הקרב האמיתי הראשון שבה מילאו כלי נשק את התפקיד העיקרי התרחש חודש לאחר מכן במהלך קרב קוטנה הורה. ז'יז'קה מיקם את כוחותיו בין העיירה קוטנה הורה שהבטיחה ברית לעניין ההוסיטי לבין המחנה הראשי של האויב, והשאיר אספקה בעיירה המוגנת היטב. אולם התקוממות של תושבי עיירות גרמנים אתניים הובילה את העיר לשליטת הצלבנים.
בשעות הלילה המאוחרות בין 21 ל-22 בדצמבר 1421, הורה ז'יז'קה לצאת להתקפה על המחנה הראשי של האויב. ההתקפה בוצעה באמצעות קיר עגלות הנעות בהדרגה. במקום פשיטות חיל הרגלים הרגילות מעבר לקרונות, ההתקפה נשענה בעיקר על שימוש בנשק מטווח מהקרונות הנעים. שימוש לילי בנשק חם הוכח כיעיל ביותר, לא רק מבחינה מעשית אלא גם מבחינה פסיכולוגית.
שנת 1421 סימנה לא רק שינוי בחשיבות כלי הנשק, מנשק עזר לכלי נשק ראשוני של המיליציה ההוסית, אלא גם את הקמתה של דיאטת צ'אסלב של חובה חוקית רשמית לכל התושבים לציית לקריאה לנשק של הממשלה הזמנית הנבחרת. לראשונה בהיסטוריה האירופית של ימי הביניים, זה לא הוקם כדי למלא חובות כלפי אדון פיאודלי או לכנסייה, אלא כדי להשתתף בהגנה על המדינה.
עיצוב כלי ירייה עבר פיתוח מהיר במהלך מלחמות ההוסיטים והחזקתם האזרחית הפכה לדבר מובן מאליו לאורך המלחמה וכן לאחר סיומה ב-1434. המילה píšťala המשמשת לסוג אחד של כלי נשק אישי ששימש את ההוסיטים, תותח יד (צכ'), מאוחר יותר מצאה את דרכה בגרמנית ובצרפתית לאנגלית כמונח אקדח. שם של תותח ששימש את ההוסיטים, הוביצר, הוליד את המונח האנגלי, "howitzer‏" ("houf" שפירושו "קהל" על השימוש המיועד שלו בירי אבן ויריות ברזל נגד כוחות אויב המוניים). סוגים אחרים של כלי נשק הנפוצים בשימוש על ידי ההוסיטים כללו האקובניצה (צכ'), נשק חי"ר כבד יותר מ-píšťala. בכל הנוגע לתותחים, מלבד houfnice, ההוסיטים השתמשו ב-"bombarda" (מרגמה) ו-"dělo" (תותח).