stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדור גלאובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1910 יאסלדאן, הונגריה 
 פטירה:  24 באוגוסט 1983 (בגיל 72) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת סגד 
 תפקידים:  רופא, orthopedian, אורתופד, מרצה באוניברסיטה 
 
אנדור גלאובר (בהונגרית: Glauber Andor; יאסלדאן, 31 באוקטובר 1910 – בודפשט, 24 באוגוסט 1983) היה דוקטור לרפואה (MD), כירורג אורתופד, פרופסור באוניברסיטה, קנדידט (דוקטורט .CSc) למדעי הרפואה (1959).
קורות חייו

אנדור גלאובר נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר הכללי מוריץ גלאובר ושל סרנה זור (Sohr). את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון הממלכתי לאיוש קושוט בפשטארז'בט ולאחר מכן למד בפראג ו־cסגד. הוא קיבל את התואר ברפואה כללית ב-1935 באוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד. כעבור שלוש שנים עבר את הבחינה ככירורג. בין השנים 1935-1938 עבד כמתמחה בבית הלאומי לילדים נכים, לאחר מכן המשיך שם כרופא מומחה בכירורגיה ולבסוף עד 1951 היה הרופא ראשי ומנהל המחלקה. בשנים 1951-1952 היה מרצה בכיר באוניברסיטה במרפאה האורתופדית של אוניברסיטת בודפשט לרפואה ושל אוניברסיטת זמלווייס לרפואה. בין 1953 לבין 1960 היה פרופסור חבר באוניברסיטה, ובין מרץ 1960 לבין 1980 היה פרופסור מלא, ראש המחלקה וראש הקתדרה. בין השנים 1953–1980 כיהן גם בתפקיד מנהל המרפאה ובשנים 1973–1983 היה המנהל של המכון הלאומי לאורתופדיה.
הוא נחשב לאחד מחלוצי חקר הכירורגיה האורתופדית בהונגריה. עבודתו מבוססת על החקירה הניסיונית של אוסטאוגנזה, נקע הירך המולד, מה שנקרא טיפול בקוקסארטרוזיס (coxarthrosis) ובתחום האבחון של גידולים סרטניים ולא סרטניים בעצמות. הוא גם השיג תוצאות משמעותיות בתחום השתלת העצם והתחדשות העצם והוכיח כי יכולת ההתחדשות של העצמות היא תכונה קבועה של הפריוסטאום, וכי ביטויה תלוי בגירויים הפועלים עליו.
אשתו הייתה אנה ברקוביץ, לה נישא ב-1938.
חבריות

מייסד ונשיא כבוד של החברה האורתופדית ההונגרית
חבר באגודת המנתחים הבינלאומית
חבר באגודה הבינלאומית לאורתופדיה וטראומה
חבר באגודת פורקיניה הצ'כוסלובקית
חבר באגודות האורתופדיות של גרמניה המערבית ושל גרמניה המזרחית
עבודותיו העיקריות

A nyomorékvédelem alapjai (Orvosok Lapja, 1945)
A poliomyelitis – Heine–Medin-féle megbetegedés – orthopediai következményeiről (Orvosok Lapja, 1947)
Nyomorékok rehabilitációja (Iparegészségügy, 1949)
Az arthrosis deformans okáról és gyógykezeléséről orthopediai szempontból (Orvosi Hetilap, 1950. 49.)
A térdízület sérülései (A traumatológia alapelemei. IV. kötet. Budapest, 1953)
A csípőízületi vitallium és acrylat arthroplasticák kérdései. Berend Endrével. (Orvosi Hetilap, 1956. 26.)
Orthopediai jegyzet (egyetemi jegyzet, Budapest, 1957, új kiadás: 1972)
Merthiolat oldatban tárolt csontok felhasználása. Lénárt Györggyel, Szilágyi Pállal. (Orvosi Hetilap, 1957. 49.)
Periostosis generalisata. Barta Ottóval, Vizkelety Tiborral. (Orvosi Hetilap, 1958. 2.)
Az os naviculare pseudoarthrosisának műtéti kezelése. Sillár Pállal. (Traumatológiai és Orthopediai Közlemények, 1958)
Adatok a csontregeneráció kérdéséhez (kandidátusi értekezés, Budapest, 1958)
Orthopediai csont- és ízületi elváltozások öregkorban (Orvosképzés, 1961)
A gyakorló orvos orthopediája (A gyakorló orvos könyvtára. Budapest, 1962)
A tibia adamantinomája. Juhász Jenővel. (Magyar Onkológia, 1963)
Rachitises betegek anabolikus hormonkezelésével szerzett tapasztalataink. Fernbach Józseffel, Sillár Pállal. (Gyermekgyógyászat, 1964)
Az orthopaedia tankönyve (egyetemi tankönyv, Budapest, 1965, 2. átdolgozott kiadás: 1969, 3. javított kiadás: 1973, 4. átdolgozott kiadás: 1978)
Gyógyuló infantilis scoliosis. Vizkelety Tiborral. (Gyermekgyógyászat, 1967)
Az orthopediai vizsgálat jelentősége újszülött- és csecsemőkorban a világrahozott csípőficam megelőzésében és gyógyításában. Többekkel. (Gyermekgyógyászat, 1974)
A csonttumorok diagnosztikája (Budapest, 1970)
A veleszületett csípőficam diagnosztikája. Vizkelety Tiborral. (Radiológiai Közlemények, 1974)
Csontdaganatok műtéti kezelése. (A Korányi Sándor Társaság tudományos ülései. XIV. A daganatok operabilitásának és áttétképződésének kérdései. Budapest, 1975)
A haemophilia orthopediai vonatkozásai. Lénárt Györggyel. (A haemophilia kezelésének és diagnosztikájának aktuális problémái. Szerk. Elődi Zsuzsa. Budapest, 1978)
Csontdaganatok. Monográfia. Csató Zsuzsával, Juhász Jenővel. (Budapest, 1980, németül: 1979)
Az orthopaedia tankönyve. Egyetemi tankönyv. Szerk. Barta Ottó. Írta többekkel. (Budapest, 1983).
פרסים והוקרה

מדליית ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (1948)
מדליית הצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1956)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1970)
מסדר הכבוד להונגריה הסוציאליסטית (1980)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: לקסיקון רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. 2001. הוצאת מכבי. בודפשט)
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגריים)
Névpont באתר נקודת שם.
Vízkelety Tibor: Dr. Glauber Andor (1910-1983) (1983. október 23.) Orvosi Hetilap, 124. évfolyam, 43. szám, 2595–2596. o. (טיבור ויזקלטי: לזכרו של ד"ר אנדור גלאובר. שבועון רפואי)
הערות שוליים

↑  Születési bejegyzésében Grauber családnéven.
↑  "Születési bejegyzése a jászladányi polgári születési akv. 377/1910. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Elhunyt Glauber Andor professzor". Magyar Nemzet. 1983-08-26. p. 4. נבדק ב-2021-02-19.
↑  "Húgának, Glauber Ilonának születési bejegyzése a jászladányi polgári születési akv. 204/1905. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-19.
↑  Egyetemi tanári kinevezés (1960. március 13.) Magyar Közlöny, 18. szám
↑  "Házasságkötés". Az Újság. 1938-12-24. p. 20. נבדק ב-2021-02-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1037 3490  LCCN: n80097056  NKC: xx0204918  VIAF: 7958534   WorldCat (עם VIAF): 7958534
אנדראה ברצאלי

אנדראה ברצאלי (באיטלקית: Andrea Barzagli; נולד ב-8 במאי 1981) הוא כדורגלן עבר איטלקי.
קריירת קבוצות

ברצאלי החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת רונדינלה קאלציו מפירנצה המקצוענית למחצה. ב-1998 עלה לקבוצה הבוגרת. לאחר תקופה קצרה בפיסטויזה שב לרונדינלה ממנה נמכר לפיאצ'נצה אך לא שיחק בה אלא הושאל לאסקולי קאלציו (מהעיר אסקולי פיצ'נו). עם אסקולי זכה באליפות הליגה די פרימה דיוויזיונה והקבוצה עלתה לסרייה ב'. בתום העונה הבאה, 2002/2003 נמכר לקייבו ורונה מההליגה הראשונה ובעונה הבאה עבר לפלרמו בה שיחק במשך ארבע עונות. ב-2008 עזב את הליגה האיטלקית ועבר לשחק בוולפסבורג הגרמנית תמורת דמי העברה של 12.5 מיליון אירו. בעונתו הראשונה שיחק במדי וולפסבורג במשך כל דקות המשחק של הקבוצה בליגה והיה שותף לזכייתה באליפות גרמניה. בעונתו השנייה שיחק ברוב משחקי הליגה.
קריירת קבוצות > יובנטוס

בינואר 2011 חזר לליגה האיטלקית וחתם ביובנטוס. יחד עם הקבוצה זכה בשמונה אליפויות רצופות, בעונות 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 וב-2018/2019.
ברצאלי נכלל בנבחרת השנה של הליגה האיטלקית בעונות 2011/2012 ו-2012/2013, ונבחר כמגן השנה בליגה האיטלקית לשנת 2012.
עם נבחרת איטליה

את דרכו הראשונה במדים הלאומיים החל ברצאלי בנבחרת איטליה עד גיל 21, והיה שותף לזכייתה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2004 ובזכייתה במדליית ארד באולימפיאדת אתונה 2004. עם הנבחרת הבוגרת זכה במונדיאל 2006, נכלל בסגל ליורו 2008, והיה שותף להעפלה לגמר ביורו 2012 ולמקום השלישי בגביע הקונפדרציות 2013. ברצאלי נמנה עם סגל הנבחרת האיטלקית גם במונדיאל 2014.
ב-13 בנובמבר 2017 הודיעה על פרישתו מנבחרת איטליה לאחר התיקו 0-0 עם נבחרת שוודיה שמנע מאיטליה לעלות למונדיאל 2018 אחרי 60 שנה.
תארים > קבוצתיים

אליפות הסרייה ד': 1998/1999
אליפות הליגה השלישית: 2001/2002
אליפות גרמניה: 2008/2009
אליפות איטליה (8): 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019.
הסופר קאפ האיטלקי: 2012, 2013, 2015
הגביע האיטלקי: 2014/2015, 2015/2016
תארים > נבחרת

אליפות אירופה עד גיל 21: 2004
מדליית ארד באולימפיאדת אתונה 2004 (עד גיל 21)
גביע העולם בכדורגל: 2006
תארים > אישיים

נבחרת העונה של הסרייה א': 2011/2012, 2012/2013
שחקן ההגנה של העונה בסרייה א': 2012
אפרים ניימרק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1860 כ"ג בתשרי תרכ"א לאכווע
 פטירה:  אחרי ה'תרצ"ח, 1938 גרודנו, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  פולין, פלשתינה (א"י) 
 תאריך עלייה:  14 בספטמבר 1880
 מקום מגורים:  לאכווע, פולין. טבריה ירושלים, ישראל. ושוב גרודנו, פולין
 פעילות בולטת:  נוסע
 
אפרים ניימרק (תשיעי משמאל בשורת העומדים השנייה), עם חברי "החלוץ" בהכשרה בחלקת הגן בסלובודקה, ב-29 ביולי 1919, לרגל ביקור משלחת אמריקנית עם הנרי מורגנטאו (האב)
אפרים ניימרק (כ"ג בתשרי ה'תרכ"א, 9 באוקטובר 1860 – אחרי ה'תרצ"ח, 1938) היה נוסע, עיתונאי, סופר, פעיל ציוני, וחבר בהנהגת הקהילה היהודית בגרודנה.
ביוגרפיה

אפרים ניימרק נולד לרב מנחם מנדל ולאמו, בשמחת תורה תרכ"א, בעיר לאכווע, בט' תשרי תרמ"א הגיע עם משפחתו לנמל יפו - ארץ ישראל, וגר בירושלים עד חודש תמוז של שנה זו, לאחר מכן התגורר בטבריה.
בשנת תרמ"ד בהיותו בן עשרים ושלוש החל לנדוד בארצות המזרח, במסעו ביקר בקהילות יהודיות באיראן, כורדיסטן, סוריה, בוכרה ואפגניסטן, את רשמי מסעו פרסם לבקשת נחום סוקולוב בעיתון האסיף תרמ"ט, תחת הכותרת מסע בארץ קדם, אברהם יערי הדפיס את מאמריו אלו בספר.
משנת תרמ"ז פרסם כתבות ומאמרי מדע, מטבריה, ירושלים, קונסטנטינופול, וגרודנה, בעיתוני התקופה - הצבי, הצפירה, והמליץ, על הרוב חתם בשמו ולעיתים חתם בפסבדונימים: "פלוני וסופר" "טברני" "האמנם".
בשנת תרנ"א הפסיק את עבודתו הספרותית למעט תרגום של מגילת רות לאספרנטו.
החל משנת תרמ"ט התעסק בפעילות ציונית בגרודנה, ואף הקים ארגון בשם "שפה ברורה" ללימוד השפה העברית, בין השנים תרע"ו-תרע"ט נבחר להנהגת הקהילה היהודית בגרודנה.
במלחמת העולם הראשונה בנו מנחם גויס לצבא ונהרג בגבול פרוסיה בכ' אלול ה'תרע"ד בהיותו בן עשרים וארבע.
בשנת תר"פ נשרף ביתו על ידי הבולשביקים.
ניימארק הוסיף ונבחר שוב ושוב למועצת הקהילה בגרודנה, במועצה האחרונה שנבחרה ב-6 בספטמבר 1938 נבחר להנהלה בתפקיד פקיד, מטעם מפלגת "שומרי תורה בפרבר" אשר היוותה לשון מאזניים בין מפלגת החרדים למפלגת הבונד, היה גם חבר בוועד החינוך של גימנסיית "יבנה" בגרודנה.
לקריאה נוספת

גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, מרחביה: ספרית פועלים, כרך ב (ט-ת), תשכ"ז, עמ' 456.
הערות שוליים

↑  בן צבי בן משה בן הלל חתנו של רבי יחיאל היילפרין.
↑  עמ' 39-75
↑  פלוני וסופר נוסף הוא יעקב יצחק ינובסקי מחבר ספר הקולות יחדלון ואחרים
↑  מפי ניימרק עצמו, מצוטט אצל יערי, מבוא ל'מסע בארץ הקדם', להלן 'קישורים חיצוניים', עמ' מב
↑  אנציקלופדיה של גלויות: גרודנה, עמ' 320.
↑  אנציקלופדיה של גלויות: גרודנה, עמ' 434.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506208005171  GND: 1158960824  ISNI: 0000 0000 5336 3113  LCCN: no2003037585  NTA: 333062493  VIAF: 55286621   WorldCat (עם VIAF): 55286621 
עטיפת ספרו 'מסע בארץ הקדם'
הנגב

ערך זה עוסק בחבל ארץ בדרום ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 בירת האזור גאוגרפי (והעיר הגדולה ביותר):  באר שבע
 שטח:  13,000 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הר רמון 
 קואורדינטות:  30°30′00″N 34°55′00″E﻿ / ﻿30.5°N 34.916666666667°E﻿ / 30.5; 34.916666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הנגב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הנגב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת הנגב
מפת ישראל כשהנגב מודגש
נחל צין
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
בתים טיפוסיים בעיר הבדואית רהט
הַנֶּגֶב (בערבית: النقب – מעבר ההר, תעתיק: אל-נקבּ, ובהגייה בדואית: "אל-נגב") הוא אזור גאוגרפי המשתרע בחלקה הדרומי של ארץ ישראל. הנגב הוא חלק מרצועת המדבריות העולמית, וזו הסיבה לתנאי האקלים השוררים בו. הנגב מכסה כ-58% משטח מדינת ישראל, ובחלקו הקטן הוא נמצא מחוץ לה.
קיימות הגדרות שונות לתיחום המדויק של הנגב, שניתנו על ידי חוקרים שונים. עם זאת, מקובל כי ארץ הַנֶּגֶב המקראית, שנפלה בנחלות שבט יהודה ושבט שמעון, השתרעה באזור צפון הנגב של ימינו בלבד, מערד במזרח ועד גרר במערב. זאת, בעוד שמרכז הנגב של ימינו הוא למעשה מדבר צין, שהיווה גבולה הדרומי של ארץ כנען, ודרום הנגב של ימינו הוא למעשה חלקו המזרחי של מדבר פארן הגדול, שבמרכז חצי האי סיני. המילה "נגב" משמשת בתנ"ך גם לציון כללי של הכיוון דרום.
גאוגרפיה

צורתו של הנגב כצורת משולש חד זוויות, הנמצאת בקצה הדרומי של ישראל בים סוף לחוף אילת. שתי זוויותיו האחרות נמצאות האחת (המזרחית) בחלקו הדרומי של ים המלח והשנייה (המערבית) בים התיכון, מול נפת אשקלון. שטחו של הנגב הישראלי הוא כ-13,000 קילומטרים רבועים והוא כולל את נפת באר שבע וחלק מנפת אשקלון.
גאוגרפיה > גבולות גאוגרפיים

בצפון: מאחר שהנגב הוא האזור הדרומי הצחיח של ארץ ישראל, גבולו הצפוני נקבע על פי כמות המשקעים הממוצעת. קו של 300 מ"מ גשם בשנה (בממוצע) עובר מנקודה צפונית ליריחו, דרך נקודה הנמצאת 1 ק"מ צפונית לקיבוץ שובל (או 20 ק"מ צפונית לעיר באר שבע) ועד נקודה דרומית לעזה. קו של 200 מ"מ גשם עובר מצפונית ליריחו, דרך מושב אוהד, הקיבוצים גבולות וסופה ועד לאל-עריש. מקובל למתוח את גבולו הצפוני של הנגב בקו העובר צפונית לבקעת באר שבע ונמתח מדרום ים המלח ועד לנפת אשקלון.
במערב: בצפון-מערב עובר גבולו של הנגב לאורך מישור החוף הדרומי עד רפיח או אל-עריש. בהמשך, בצד מערב-דרום-מערב, גובל הנגב בחצי האי סיני. גם כאן אין תיחום גאוגרפי אחיד, אולם הגבול המקובל בימינו עובר לאורך הגבול הבין-לאומי בין ישראל למצרים (קו עקבה רפיח). יש הרואים בואדי אל-עריש את גבולו המערבי של הנגב.
במזרח: מדרום ים המלח, דרך הערבה, עד עקבה (המהווים חלק מן השבר הסורי אפריקני). גם כאן מקובל להשתמש בגבול הבין-לאומי שבין ישראל לירדן כגבול הנגב, אף על פי שגבול זה משייך לנגב את החלק הישראלי של הערבה בלבד ולא את חלקה הירדני. מבחינה גאוגרפית הערבה היא יחידה אחת, ולכן בהגדרה גאוגרפית גרידא, יש לכלול את הערבה כולה בגבולות הנגב או להשמיט את כולה.
בדרום: חוף אילת והרי אילת.
גאוגרפיה > יחידות גאוגרפיות

בקעת הנגב: בקעה המפרידה בין הרי יהודה להרי הנגב ומהווה בקעת משנה של הרי השבר הסורי אפריקני, אף על פי שלא כמו כל הבקעות, היא איננה מתחברת ויוצאת מהשבר הסורי אפריקני אלא אל מישור החוף.
חולות חלוצה: שטח חולי ממערב לבקעת הנגב ועד למישור החוף. מתאפיין בגבעות חוליות.
מערב הנגב (או "הנגב המערבי"): מקובל לאפיין אזור זה בתור היחידה המישורית והחולית המשתרעת דרומה מאשקלון ועד כ-20 ק"מ ממזרח לגבול רצועת עזה (ולמעשה מבחינה גאוגרפית כוללת את הרצועה עצמה) וכוללת יישובי גבול רבים, שבשנות ה-2000 קיבלו את הכינוי "עוטף עזה".
הר הנגב: שורת רכסים מקבילים בכיוון צפון-מזרח – דרום-מערב. הרכסים משתפלים במתינות לכיוון מערב ובתלילות לכיוון מזרח. שיא הרכסים מגיע ל-1,037 מטר בהר רמון. בתוך הר הנגב מצויים מכתשים המהווים תופעה גאולוגית ייחודית.
מדבר פארן: משתרעים מדרום להר הנגב, מהערבה ועד לסיני. אזור מישורי ברובו המהווה את רוב אגן הניקוז של נחל פארן.
הרי אילת: יש הרואים בהם חלק מסיני, אך היות שמבחינה מדינית נמצאים בתחום ישראל, מקובל לשייך אזור זה לנגב.
גאוגרפיה > מאפיינים

הנגב הוא חבל ארץ מדברי ברובו. בנגב ערוצי נחלים, רובם המוחלט נחלי אכזב: בקיץ וברוב החורף מים אינם זורמים בהם כלל. עם זאת, כשיורד גשם חזק זורמים בנחלים אלו שיטפונות.
גאוגרפיה > החי והצומח בנגב

מטבע הדברים, בשל אופיו המדברי של הנגב, אוכלוסיית בעלי החיים והצמחייה שבו צריכה להסתגל ולשרוד תנאים קשים, שהעיקריים בהם הם מחסור במים, צל ומקורות מזון כמו גם חום גבוה במהלך היום וקור בלילה.
בשל כך, רובה המוחלט של הצמחייה באזור היא צמחייה מדברית שלא צורכת כמות רבה של מים, ויכולה לשרוד את הבדלי הטמפרטורות והמחסור במים. לרוב, הצמחייה לא צבעונית אלא בצבעי אפור, חום וירקרק דהוי. בשנות האלפיים נעשו ניסיונות לטעת עצים וצמחים בנגב כדי להרבות את הצל ומקורות המזון לבעלי החיים הצמחוניים.
עברונה היא הנקודה הצפונית ביותר בעולם בה ניתן למצוא דקל מסוג דום מצרי.
אוכלוסיית בעלי החיים מוצאת פתרונות אחרים לחום והצחיחות: רובם של בעלי החיים ישנים ומסתתרים ביום; הזוחלים והמכרסמים הקטנים, לדוגמה, מתחפרים בדרך כלל במאורות בחול, ועם בוא הערב ורדת הטמפרטורות יוצאים בעלי החיים ממסתורם למרעה או לחלופין למציאת ציד. בעלי חיים אחדים, כמו גם צמחים רבים, נפוצים בקרבת נאות מדבר, שם לעיתים קרובות זורמים מים ושורר צל.
רוב היונקים הצמחוניים, כגון צבאים, יעלים, שפני סלע וראמים (שנכחדו מנופי הארץ זה מכבר אך החל תהליך החזרתם לטבע) מורגלים לקבל את רוב כמות הנוזלים שהם צריכים מליחוך עלים המכילים מים. הטורפים הנפוצים הם שועלים, תנים, צבועים, זאבים, וגם מספר מועט מאוד של נמרים הנפוצו בעיקר בקרבת מצפה רמון והמכתש שבקרבתו.
בנגב נפוצים גם מספר סוגי עופות דורסים, ביניהם ניתן למנות את המין נשר מקראי בסוג נשר ואת עוזניית הנגב שנכחדה מנוף הנגב בעקבות ציד לא חוקי.
בעבר היו נפוצים בנגב בעלי חיים רבים, שבימינו חיים בעיקר בסוואנה האפריקנית. בהם האריות, שנכחדו מנופי ישראל במהלך המאה העשירית לספירה והמין "יען הנגב" בסוג יענים, שנכחד מהטבע בארץ ישראל במאה העשרים, בעקבות ציד. בעבר גם נמרים וראמים היו נפוצים הרבה יותר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתקופת האבן הקדומה היה הנגב אחד המעברים דרכם התפשט האדם המודרני הקדום מאפריקה לכיוון אסיה ואירופה. היה זה המעבר היבשתי היחידי ולפיכך ככל הנראה העיקרי. בנגב נמצאו ממצאים אופייניים לתרבות המוסטרית במקומות כמו הר הנגב, נחל הבשור ורמת מטרד. הממצאים העיקריים הם כלי צור ועצמות בעלי חיים שניצודו.
הכתוב במקרא מציין מספר יישובים חשובים שהיו בנגב, ביניהם באר שבע, ערד וגרר:
”עַל כֵּן קָרָא לַמָּקוֹם הַהוּא בְּאֵר שָׁבַע”
לאחר תקופת התנחלות השבטים בצפון הנגב ישבו בני שבט יהודה, ובדרומו – בני שבט שמעון.
לפי סיפורי המקרא, הנגב היה בשליטת ממלכת שלמה, ובהמשך עברה השליטה לממלכת יהודה שהתפצלה מממלכת ישראל המאוחדת. בסוף תקופת ממלכת יהודה פלשו לנגב האדומים ואחריהם – הנבטים, שהקימו בנגב ממלכה מפוארת, ששרידים ממנה ניתן לראות בפטרה שבירדן. לאחר הנבטים כבשו את הנגב הערבים ומאות שנים אחריהם – העות'מאנים. מאז תקופת ממלכת יהודה לא התיישבו יהודים באופן קבוע בנגב, וזאת עד תחילת המאה העשרים, שבה החלו ניסיונות ליישוב ארץ ישראל לקראת הקמת המדינה.
היסטוריה > לקראת הקמת המדינה ולאחריה

הניסיון הראשון ליישב את הנגב ממניעים ציוניים היה הקמת היישוב רוחמה בשנת 1911, ניסיון שלא עלה יפה בגלל תנאי המדבר. הניסיון הבא של הציונות ליישוב הנגב אירע בשנת 1943, אז הוקמו שלושת המצפים: רביבים, בית אשל וגבולות.
בלילה שבין 5 ל-6 באוקטובר 1946, הוקמו, ביוזמת הסוכנות היהודית, "11 הנקודות", בתגובה לתוכנית מוריסון גריידי. במסגרת התוכנית, אמורה הייתה ארץ ישראל להתחלק לשלושה חלקים: 17% כמדינה יהודית, 40% כמדינה ערבית ו-43% כמחוז בריטי שעיקרו השתרע על אדמת הנגב. תוכנית זו נדחתה הן על ידי המנהיגות הערבית והן על ידי הסוכנות היהודית. הקמת היישובים נעשתה על מנת לתפוס אחיזה באדמת הנגב ובסופו של דבר סייעה בהכללת הנגב בגבולות המדינה. ביוני 1947 ביקרה בנגב ועדת החקירה אונסקו"פ מטעם האו"ם והתרשמה מצינור המים החדש ומיכולת המתיישבים היהודים לקיים חקלאות באזור. בסופו של דבר הצעת החלוקה של האומות המאוחדות כללה את רוב שטחו של הנגב בשטח המיועד להקמת המדינה היהודית.
לאחר הקמת מדינת ישראל, עם הסרת המגבלות שהוטלו על ידי ממשלת המנדט, תמך דוד בן-גוריון ביישוב הנגב ופיתוחו, ואכן הוקמו בו יישובים רבים. המתיישבים פיתחו גם שיטות חקלאות מפותחות טכנולוגית שיתאימו לגידול באקלים הנגב, ועד היום מתפרנסים חלק מהתושבים מחקלאות.
במהלך שנות השבעים החל גל נוסף של התיישבות בנגב, בעיקר באזור הערבה ואילת, וזאת בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, שהחדיר תקווה לשיתוף פעולה כלכלי ומדיני עם המצרים, שיתוף פעולה שיוכל לבסס התיישבות בנגב.
גל התיישבות נוסף החל בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. עולים רבים התיישבו בנגב, בעיקר בעיירות פיתוח כדוגמת דימונה וירוחם[דרוש מקור].
כיום, רוב האוכלוסייה היהודית מתרכזת בערים הגדולות, לדוגמה אילת, מצפה רמון, דימונה ובאר שבע (העיר הגדולה בנגב) ובנוסף לערים ולעיירות הפיתוח, יש המתגוררים בקיבוצים ובמושבים שונים.
על אף ששטח הנגב הוא כ-60% משטחה של מדינת ישראל, מתגורר בו רק חלק קטן מאוד מאוכלוסיית המדינה. ישראל מנסה לעודד אזרחים לעבור לגור בנגב, וזאת על ידי תמריצים שונים. כיום מהווים הבדואים חלק נכבד מאוכלוסייה בנגב (ראו הרחבה בפסקה הבדואים בנגב).
במאי 2024 החלה הכנסת בהליכי שינויי חקיקת חוק הרשות לפיתוח הנגב, התשנ"ב–1991, להגדרת גבולות הנגב של ישראל מחדש, כך שיכללו גם יישובים ביהודה ושומרון שנמצאים מדרום לקו 115 ברשת ישראל. בין השאר, מדובר על יישובים דוגמת קריית ארבע והמועצה האזורית הר חברון. השטחים הפלסטיניים הוחרגו בהגדרות אלה.
כלכלה והשכלה גבוהה

בעבר, עד לפני הקמת מדינת ישראל, רובם המכריע של התושבים היו בדואים, וכלכלתם התבססה על רעיית צאן. רוב שטחו של הנגב, מלבד צפונו – אזור באר שבע, אינו מתאים לעיבוד חקלאי, אם בשל הבדלי הטמפרטורות הקיצוניים בין היום והלילה ואם בשל חוסר במים ובתשתיות מתאימות להשקיה. עם הקמת המדינה והתפתחות האזור, החלו לפעול בנגב מפעלי עיבוד פוספטים, ותחום התיירות התפתח אף הוא. עד היום, רוב כלכלת הנגב מתבססת על מפעלי עיבוד פוספטים – בעיקר באזור הר צין, כריית מעט נחושת באזור תמנע וכן שאיבת מעט גז טבעי שהתגלה בקרבת ערד.
בשנת 2013 הוקם בבאר שבע פארק ההייטק גב-ים נגב, ויחד עם מעבר צה"ל דרומה נפתחו מאות ואלפי משרות חדשות. הפארק מהווה מקור משיכה בתחום התעסוקה וקרבתו הפיזית לאוניברסיטת בן-גוריון אף הצמיחה לא מעט מיזמים משותפים. בפארק ישנן חברות טכנולוגיה בין-לאומיות גדולות ובכל שנה מתווספות לפארק חברות נוספות. הפארק מהווה חלק מרובע החדשנות בעיר ומוקמים בו מרכזים טכנולוגיים ליזמים.
באזור הנגב קיימים מקורות פרנסה תיירותיים, קיימים מספר בתי מלון ואף אכסניות נוער ו"מאהלים" רבים שמטרתם לתת לתלמידים ואנשים רבים החפצים לטייל בנופו הייחודי והטבעי של הנגב אפשרות ללינה זולה יחסית. מוקד רוב הטיולים הוא באזור הערבה, בהר הנגב, בסביבות אילת ובמכתשים הטבעיים – המכתש הגדול (מכתש ירוחם), המכתש הקטן ומכתש רמון.
האוניברסיטה בנגב היא אוניברסיטת בן-גוריון, המציעה לסטודנטים חיי קהילה תוססים, מעונות בכמה מתחמים מסביב לאוניברסיטה ומחקר עשיר ומגוון המבטא גם קשרים בין-לאומיים ענפים. הרבה סטודנטים לוקחים חלק בחיי הקהילה בעיר ויוצרים מעורבות מקומית באמצעות מיזמים שונים. מלבד אוניברסיטת בן-גוריון קיימות עוד מספר מכללות, ישיבות ומדרשיות קטנות.
מזה שנים מועלות כלפי ממשלת ישראל תלונות רבות על הזנחת הנגב ואוכלוסייתו, דבר המתבטא במחסור במקומות עבודה, בפערי שכר בין הדרום למרכז ישראל ובהזנחה של התשתיות באזור, לעומת מרכז ישראל וצפון המדינה. כמו כן, תושבי הדרום מלינים על בניית עיירות פיתוח – ערים מתפתחות שהאוכלוסיות בהן מורכבות לרוב מבעלי מעמד סוציו-אקונומי וכלכלי נמוך. בשנים האחרונות החלה מדינת ישראל ליישם תוכניות רבות לצמצום הפערים בין המשאבים המוקצים לנגב לשאר המדינה. ניתן מעמד מיוחד לערי הפיתוח, הושקעו תקציבים בהרחבת קווי הרכבת ליישובים בנגב הצפוני, מה שיאפשר מעבר מהיר מן הנגב למרכז הארץ ובניית בסיס צה"ל גדול לקצינים בנגב.
חוות הבודדים בנגב – דרך היין

תוכנית דרך היין היא תוכנית של מדינת ישראל, בהובלת מועצה אזורית רמת הנגב, ששמה למטרה להוסיף חיים ועניין למרחבים הגדולים של הנגב על מנת למשוך עליו מטיילים ומתיישבים. התוכנית כללה 30 מיקומים להקמת חוות חקלאיות שבהם קיימת הסכמה כללית של כל הגופים הנוגעים לדבר. את החוות הציעו לכל יזם פרטי המעוניין, שנדרש להגיש בקשה מלווה בתוכנית עסקית ורעיונית ולקבל כל האישורים לעלות לשטח.
בתחילת דרכה נתקלה התוכנית בהתנגדויות מצד החברה להגנת הטבע וכן מצד גופים נוספים אשר נדחו בבג"ץ ואפשרו לתוכנית להמשיך כמתוכנן ולהקים 23 התיישבויות חדשות.
הבדואים בנגב

הבדואים הם חלק ניכר מאוכלוסיית הנגב. נכון לסוף 2021 חיים באזור הנגב כ-280,000 בדואים, כמחציתם תושבי העיר רהט ועיירות הקבע – כסייפה, ערערה בנגב, שגב שלום, תל שבע, חורה ולקיה, והשאר הם תושבי יישובים מוכרים וכפרים לא מוכרים, המרכיבים את הרשויות מועצה אזורית אל קסום ומועצה אזורית נווה מדבר.
עד קום המדינה קיימו הבדואים בנגב אורח חיים נוודי למחצה – מגורים קבועים וגידולים חקלאיים בעונת החורף ונדודים עם עדרי הצאן בעונת הקיץ. בשנות הארבעים חיו בנגב כ-75,000 בדואים. במלחמת העצמאות ברחו רבים מהם, ואז נותרו בנגב כ-11,000 בלבד.
אחרי קום המדינה רוכזו הבדואים באזור הסייג בין דימונה, ערד ובאר שבע. לאחר סיום הממשל הצבאי בשנת 1966, החלה המדינה בבנייה של עיירות קבע ובעידוד התושבים לעבור אליהן. במקביל, ניסו המדינה מצד אחד והבדואים מצד שני להביא לרישום הקרקע על שמם על ידי תביעות בעלות ותביעות-נגד.
ב-2003 הוכרו מספר כפרים בלתי מוכרים ואוגדו במסגרת המועצה האזורית אבו בסמה.
ב-2008 הגישה "הוועדה להסדרת התיישבות הבדואים בנגב" בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג סדרת המלצות להסדרת תביעות הבעלות על הקרקע של הבדואים בנגב וסוגיית ההכרה בכפרים הבלתי מוכרים. ממשלת ישראל הכריזה על אימוץ ההמלצות.
פרנסתם של הבדואים בנגב בעבר התבססה על חקלאות – רעיית צאן משולבת בגידולי שדה, בעיקר שעורה ודורה. מצבם הכלכלי והסוציו-אקונומי של הבדואים בנגב אינו טוב. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שבע עיירות הקבע הבדואיות ממוקמות בשמונת המקומות האחרונים בדירוג הסוציו-אקונומי.
ראו גם

הבדואים בנגב
המוביל הארצי
מרכז המבקרים השער לנגב
מועצת הנגב