stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וני אינגליש 3.0
הפקה

במאי 2017 הוכרז כי רואן אטקינסון יחזור לגלם את ג'וני אינגליש.
ב-3 באוגוסט 2017 הודיעה חברת Working Title Films על תחילת ההפקה והצילום של הסרט עם הבמאי דייוויד קר.
ראו גם

ג'וני אינגליש
ג'וני אינגליש חוזר
הערות שוליים

↑  Steve Bennett, Rowan Atkinson to make Johnny English 3 : News 2017 : Chortle : The UK Comedy Guide, www.chortle.co.uk (באנגלית)
בורג

ערך זה עוסק במסמר מחורץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ברגים בגדלים וסוגים שונים
בורג עם ראש בצורת משושה עם אוגן וחריץ בצורת צלב (פיליפס)
דימוי תהליך ההברגה
בורג הוא אביזר חיבור והרכבה עם תבריג חיצוני. בדומה למסמר, שימושו העיקרי הוא הידוק פריטים על ידי החדרתו לנקב קיים או נקב שנוצר עקב החדרת הבורג. בורג הוא אחת משש המכונות הפשוטות ומכפיל את הכוח המופעל עליו כדי לחדור את החומר, באמצעות עיקרון של יתרון מכני.
קיימות שתי משפחות ברגים: ברגים עם תבריג גלילי להידוק עם אום, המתאימים לכל סוגי החומרים, וברגים קוניים המיועדים להחדרה בעיקר לעץ או לחומרים אחרים.
לעיתים קרובות בחומרים כמו עץ נעשה קדח מקדים על מנת להקל את החדרת הבורג.
החומרים מהם ברגים עשויים לרוב הם פלדה, פלדת אל-חלד, פליז, ארד, טיטניום, עץ ופלסטיק.
בורג ימני ושמאלי

כיוון התבריג חשוב בהרכבה, ובעיקר לשחרור של ברגים. על מנת לחסוך בעבודה, בשחיקה של התבריג, ובהפעלה של מכונות אוטומטיות, יש לדעת את כיוון התבריג. ידיעה כזו חשובה במיוחד במקרים שנדרש כוח לשחרור הבורג, כדי לא להפעיל כוח שיחזק את הבורג, ואולי ישבור את ההברגה. בתכנון חלקים נעים, יש להביא בחשבון שהכוחות הפועלים עלולים לגרום לבורג להשתחרר, במקרה של כיוון תבריג לא נכון.
בורג ימני ושמאלי > בורג ימני

את רוב הברגים, יש להבריג, בעזרת מברג, בכיוון השעון אל תוך קדח שעובד בו תבריג מתאים, באמצעות כלי ייעודי הקרוי מברג. או בעזרת סכין חריטה על מחרטה.
בורג ימני מבריגים על פי כלל יד ימין. ומשחררים לפי הכלל המשלים, כלל יד שמאל. וגם ההפך נכון: כאשר מבריגים בורג לפי כלל יד ימין, או שהשחרור לפי כלל יד שמאל, מדובר בבורג ימני.
בורג ימני ושמאלי > בורג שמאלי

קיימים גם ברגים המוברגים נגד כיוון השעון - ברגים המחזקים גלגלים ימניים של משאיות, למשל, הם בעלי תבריג הפוך, על מנת שתנועת הגלגלים לא תשחרר את הברגים מהתבריג.
בורג שמאלי מבריגים על פי כלל יד שמאל: כאשר אגודל יד שמאל מצביע לתוך ההברגה, אז ההברגה של בורג שמאלי תעשה לפי הכיוון בו מצביעות אצבעות יד שמאל, כאשר הן מכופפות. ומשחררים לפי הכלל המשלים, כלל יד ימין. וגם כאן, אם האצבעות המכופפות של יד שמאל מצביעות על כיוון הסיבוב בעת חיזוק הבורג, ואגודל יד שמאל מצביע על כיוון התקדמות הבורג, זהו בורג שמאלי.
סוגי ראש

הידוק הבורג למקומו נעשה לרוב באמצעות מברג או ביט המורכב על מקדחה או מברגה המתאים בצורתו לחריץ על ראש הבורג. צורות חריצים נפוצות:
ראש חרוץ בפס
ראשים חרוצים בדוגמת צלב ("פיליפס")
ראשים חרוצים בדוגמת צלב משופר ("פוזידרייב")
כוכב ("טורקס")
כוכב משופר ("טורקס פלוס")
בעלי שקע משושה ("אלן")
בעלי שקע משולש.
ברגים אחרים הם בעלי ראשים בצורת משושה בולט בגודל מסוים. ברגים אלו מהדקים באמצעות מפתח ברגים ביט תואם או "בוקסה" בגודל מתאים המורכבת על ראש הבורג.
הרכבה ופירוק

על מנת להגביר את החיכוך בתוך התבריג כדי למנוע את שחרור הבורג, ניתן להרכיב דיסקה קפיצית בין ראש הבורג למשטח. כדי שהבורג או הדיסקה הקפיצית לא יפגעו בפני החומר לתוכו הוברג, ניתן להוסיף דיסקת מתכת שטוחה ומחוררת ביניהם.
כאמור, מידע מוקדם על כיוון התבריג מסייע בהרכבה, ובעיקר בפירוק.
בשחרור ברגים שהוברגו בכוח רב או שהיו מהודקים במשך שנים והצטברה בהם חלודה ניתן להיעזר בזרוע מגבירת מומנט או ב"אימפקט דרייבר"/מברג דפיקה" שהוא מכשיר הממיר כוח של מכת פטיש לתנועה סיבובית המשחררת את הבורג. אימפקט דרייבר מאולתר קרוי בעגה "מברג רוסי" ועיקרו הכאה באיזמל ופטיש על היקף ראש הבורג לשם שחרורו. לעיתים הדרך היחידה להוצאת בורג היא קדיחתו - דבר שלרוב נעשה עקב שחיקת ראש הבורג.
במקרים בהם ההברגה היא בתוך חומר מתכתי הנוטה לחלודה, נעשה שימוש בתרסיס שמן המקטין את החיכוך וממיס את החלודה ובכך מסייע לשחרור הבורג.
היסטוריה

בעוד שהשערה מהשנים האחרונות מייחסת את יצירת בורג ארכימדס לסנחריב, מלך אשור, ממצאים ארכאולוגיים וציורים המעידים על שימוש במבנה דמוי בורג מופיעים רק בתקופה ההלניסטית. ההשקפה המקובלת גורסת שהמכשיר הוא המצאה יוונית, שככל הנראה הומצאה על ידי איש האשכולות ארכימדס, שחי במאה ה-3 לפנה"ס. על אף שבורג ארכימדס דומה במבנהו לבורג מודרני, הוא לא שימש כאביזר חיבור, אלא שימש לשאיבת מים.
עוד קודם לכן, במאה ה-4 לפנה"ס, תואר הבורג על ידי המתמטיקאי היווני ארכיטס. עד למאה הראשונה לפני הספירה, בירגי עץ כבר נפוצו ברחבי העולם הים תיכוני כרכיב במכבשי ברגים ששימשו לכבישת שמן זית ולכבישת מיץ ענבים בתהליך ייצור יין. השימוש בבירגי מתכת לחיבור שני רכיבים, החל באירופה רק במאה ה-15 לספירה.
מברגי כף יד קיימים מאז ימי הביניים (לכל המאוחר משנת 1580), אך ככל הנראה הפכו למוצר נפוץ רק לאחר שנת 1800, כאשר החלו להשתמש בחיבורי הברגה באופן תדיר. לפני שברגים החלו לשמש לחיבור, רוב החיבורים בוצעו בעבודות נגרות ועיבוד. מרבית החיבורים נעשו באמצעות סיכות, יתדות, שגמים ומגרעות, מסמרים, ריתוך וסוגים רבים של קשרים. לפני אמצע המאה ה-19, נעשה שימוש בפין פציל, ובמסמרות לבניית ספינות. לעיתים השתמשו גם בדבק, אך השימוש בו לא היה מאוד נפוץ. לקראת סוף המאה ה-18 התאפשר השימוש בברגים כמרכיב לצורכי חיבור בעקבות הופעת מכונות שאפשרו ייצור המוני שלהם. שיפורים נוספים באפשרויות לייצור המוני של ברגים, הובילו לירידה גדולה במחירי הברגים לאורך המאה ה-19.
בשנת 1821 נבנה מפעל הברגים הראשון בארצות הברית על ידי הארדמן פיליפס. תומאס לוור, מומחה לייצור ברגים, הובא מאנגליה כדי לנהל את המפעל. הברגים יוצרו באמצעות ליפוף חוט ברזל. מפעל הברגים לא זכה להצלחה מסחרית ונכשל, בסופו של דבר, עקב העלות הנמוכה יותר בייצור ברגים מחודדים. הוא הפסיק לפעול בשנת 1836.
לאורך המאה ה-19, הצורות הנפוצות ביותר של ראש הבורג היו חריצים ישרים פשוטים. הצורות הללו קלות לעיבוד שבבי ושירתו את רוב השימושים בצורה סבירה. בשנת 1908, פיטר רוברטסון (P. L. Robertson) הקנדי רשם פטנט על הראש בעל השקע המרובע. בשנת 1911 החל השימוש בראש המשושה שמוברג באמצעות מפתח אלן. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, המציא איש העסקים האמריקאי הנרי פיליפס (אנ') את בורג פיליפס, שזכה לפופולריות רבה.
בשנות ה-40 ארגון התקינה הבין-לאומי הגדיר סטנדרטיזציה של צורת הבורג, ששיפרה את תהליך הייצור ואת השימוש בו.
ניתוח מתמטי של הבורג כמכונה פשוטה

מבין שש המכונות הפשוטות, הבורג הוא המורכב ביותר לניתוח מתמטי. אחד המאפיינים של הברגה נתונה הוא מומנט ההברגה, שהוא המומנט המינימלי  \tau _{min} הנדרש כדי להבריג את הבורג לנקב מסוים עבור כוח לחיצה נתון, מומנט אשר מתחתיו הבורג לא יוכל להסתובב. מומנט מינימלי זה תלוי במקדם החיכוך הסטטי  \mu _{s} בין הבורג לתבריג, ברדיוס הבורג  r, בזווית התבריג  \alpha  (שמכונה גם זווית פסיעה) ובכוח הלחיצה  W המופעל אשר מדביק את הבורג לנקב.
כדי לפתח ביטוי עבור  \tau _{min}, נוח להמשיג את הבורג עצמו למישור משופע המלופף סביב ציר מרכזי בזווית פסיעה  \alpha , ואת האינטראקציה המכנית בין הבורג לתבריג למשקולת המונחת על מישור משופע שעליה פועל כוח אנכי  W וכוח אופקי  F שעומד ביחס לישר למומנט הסיבוב המופעל על הבורג. כוח זה נתון בקשר:  F={\frac {\tau _{min}}{r}}. על מנת שהבורג יסתובב, צריכה להתפתח החלקה של המשקולת על המישור המשופע, כלומר שקול הכוחות במקביל למישור צריך לגבור על החיכוך הסטטי. לפיכך, ניתן לרשום:
פתרון המשוואות וחילוץ  F נותן:
ולכן מומנט ההברגה המינימלי הוא:
הערות שוליים

↑  Stephanie Dalley and John Peter Oleson (January 2003). "Sennacherib, Archimedes, and the Water Screw: The Context of Invention in the Ancient World", Technology and Culture 44 (1).
↑  Am_Wood_Screws (PDF), אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-10-08, נבדק ב-2010-04-30.
↑  Rybczynski 2000, pp. 34, 66, 90.
↑  J. Thomas Mitchell (3 בפברואר 2009). Centre County: From Its Earliest Settlement to the Year 1915. Penn State Press. pp. 39–. ISBN 978-0-271-04499-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Screw (באנגלית), נבדק ב-2022-07-26
↑  U.S. Patent 161,390.
↑  From Phillips to Allen: A History of Screws and Screwdrivers, ThoughtCo (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4128855-5  NDL: 00568148  NKC: ph127879 
בורג ימני: כאשר אגודל יד ימין מצביע לתוך התבריג, הכיוון שמותווה בעת כיפוף האצבעות האחרות הוא הכיוון בו נדרש לסובב את הבורג כדי לחזק אותו למקומו.
דגם תלת־ממדי של בורג שטוח בעל ראש בדוגמת צלב (לחצו להגדלה)
בראן (מונטנגרו)

| --- | --- |
סמל בראןסמל בראן

 מדינה:  מונטנגרו מונטנגרו
 מחוז:  בראן
 ראש העיר:  ווקה גלובוביץ'
 תאריך ייסוד:  1862
 שטח:  717 קמ"ר
 גובה:  703 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,073 (2011)
  ‑ צפיפות:  49 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  42°50′24″N 19°51′36″E﻿ / ﻿42.84000°N 19.86000°E﻿ / 42.84000; 19.86000
 אזור זמן:  UTC +1
 www.berane.me
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מונטנגרו מוגדלת) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי בראן(למפת מונטנגרו רגילה) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי בראן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בראן (במונטנגרית: Беране) היא העיר השמינית בגודלה במונטנגרו, ובירת מחוז בראן שבמזרח המדינה. העיר שוכנת על גדת נהר לים (Lim), בתחומי הסנג'ק ההיסטורי של נובי פאזאר.
היסטוריה

בימי הביניים נקראה שטחה של בראן המודרנית בודימליה. בעיקר גרו כאן סרבים, נתיני מדינת ראסקה. מאז אותה תקופה שרדו כאן כמה מתחמי מנזר, בתי המגורים לשעבר של הבישופים והמטרופולינים. בשנת 1455 כבשו כוחות האימפריה העות'מאנית את היישובים העיקריים באזור וכללו אדמות אלה בסנג'אק של נובופאזאר. בשנת 1682 הקימו הטורקים את העיר בראן. צריפים הוקמו על גדה אחת של הנהר, ובניינים אזרחיים עם הרמזים בצד השני, ולכן חלק מהעיר המודרנית עדיין שומר על תוויו המזרחיים ונקרא הרמה. סרבים ומונטנגרים לא אהבו את השלטון הטורקי - הם ניהלו מאבק ארוך ועקשן עם הכובשים. בקרבות, התקוממויות וקרבות לעצמאות חלפו כמעט כל המאה ה-19. במלחמת הבלקן הראשונה, באוקטובר 1912 תקפו כוחות מונטנגרו את העיר בירי תותחים והטילו עליה מצור.
בין השנים 1949–1992 נקראה העיר איוואנגרד, על שם איוואן מילוטינוביץ'; מנהיג פרטיזנים במלחמת העולם השנייה.
ערים תאומות

לבראן ארבע ערים תאומות:
סרביה סוקריצ'ה, סרביה(ממאי, 1985)
איטליה טראמו, איטליה(מיולי, 1985)
קוסובו פץ', קוסובו(מאפריל, 1998)
רוסיה קוסטרומה, רוסיה(מדצמבר, 2005)
הערות שוליים

↑  .travel-mne.ru, Беране
↑  המלחמה, הצפירה, 13 באוקטובר 1912
↑  מלחמה תהיה, הצבי, 13 באוקטובר 1912
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2005029893  NKC: ge1044953  VIAF: 151479053   WorldCat (עם VIAF): 151479053
ג'ואל ויטבורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בנובמבר 1939 וואוואטוסה, ארצות הברית 
 פטירה:  14 ביוני 2022 (בגיל 82) מנמוניי פולס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' אלמהורסט  אוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי  תיכון מנומוניי פולס 
 
ג'ואל קארבר ויטבורן (באנגלית: Joel Carver Whitburn;‏ 29 בנובמבר 1939 – 14 ביוני 2022) היה סופר והיסטוריון מוזיקה אמריקאי, האחראי על הקמת סדרת הספרים של Record Research.
ביוגרפיה

ויטבורן נולד בוואוואטוסה (אנ'), ויסקונסין, ב-29 בנובמבר 1939. הוא החל לאסוף תקליטים כשהיה נער, נרשם לראשונה לבילבורד ב-1953, וכשבילבורד הוט 100 הוצג ב-1958 התחיל לרשום את מיקומי התקליטים בתרשים בכרטיסי אינדקס. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון מנומוניי פולס ב-1957, הוא למד בקולג' אלמהרסט ובאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, אך לא קיבל תואר מאף אחד מהמוסדות.
קריירה

ויטבורן עבד על הפצת תקליטים עבור RCA באמצע שנות ה-60, תוך שימוש בסטטיסטיקות התרשים שלו כדי ליידע תחנות רדיו, לפני שהקים חברה עצמאית משלו, Record Research, Inc. ב-1970. הוא הרכיב צוות חוקרים כדי לבחון בפירוט את כל מצעדי המוזיקה והווידאו של הבילבורד, וקבע הסדר רישוי עם בילבורד.
מאז, החברה פרסמה ספרי עיון המבוססים על נתונים ממצעדי המוזיקה הפופולרית השונים ועד היום פרסמה למעלה מ-200 ספרים, 50 מהם נמצאים בקטלוג Record Research. מחקריו משתרעים משנת 1890 ועד היום ומכסים ז'אנרים רבים. הספרים של ויטבורן נמצאים בשימוש נרחב בתעשיית הבידור (במיוחד בתעשיית תקליטני הרדיו) וחובבי מוזיקה ברחבי העולם.
פרסום הדגל שלו היה Top Pop Singles, אשר כיסה את ההיסטוריה של מצעדי הסינגלים הפופולריים של בילבורד, בעיקר בילבורד הוט 100. המהדורה האחרונה, Top Pop Singles 1955–2018, יצאה ביוני 2019. ויטבורן היה גם מחבר הסדרה Top 40 Hits, בהוצאת ספרי בילבורד. המהדורה התשיעית, המכסה את השנים 1955 עד 2009, יצאה לאור ב-2012.
חיים אישיים

ויטבורן היה אספן נלהב של תקליטי פטיפון, עם אוספים נרחבים בכספות התת-קרקעיים שלו. האוסף שלו כולל עותק של כמעט כל תקליט של 78 סל"ד, סינגל של 45 סל"ד, אריכי-נגן ותקליטורים שהגיעו למצעדי הבילבורד. בשנת 2013, על פי ההערכות, האוסף שלו מכיל למעלה מ-200,000 סינגלים.
ויטבורן היה נשוי לפרנסס (לבית מודגט), ונולדה להם בת, קים. הוא נפטר בביתו במנומוניי פולס, ויסקונסין, בגיל 82 ב-14 ביוני 2022.
הערות שוליים

1 2 3  Sandomir, Richard (17 ביוני 2022). "Joel Whitburn, Tireless Researcher of Music Charts, Dies at 82". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. ארכיון מ-2022-06-20. נבדק ב-17 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Joel (Carver) Whitburn". Contemporary Authors. Detroit: Gale. 2002. (נדרשת הרשמה)
↑  "Joel Carver Whitburn". jsonline.com (באנגלית). Milwaukee Journal Sentinel. 17 ביוני 2022. ארכיון מ-2022-07-01. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Unterberger, Andrew (14 ביוני 2022). "Joel Whitburn, Legendary Chart Historian and Reference Book Author, Dies at 82". Billboard. ארכיון מ-2022-06-14. נבדק ב-15 ביוני 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Horowitz, Rick (26 במרץ 1995). "The Music Man His Charting Ways Have Made Joel Whitburn America's Foremost Pop Music Authority". The Buffalo News (באנגלית). ארכיון מ-2023-11-27. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Horowitz, Rick (30 ביוני 1995). "Listmania: Joel Whitburn is on top of the charts". Deseret News (באנגלית). ארכיון מ-2024-01-19. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Greenberg, Steve (15 ביוני 2022). "Joel Whitburn: An Appreciation of the Ultimate Chart Historian". Billboard. ארכיון מ-2023-05-29. נבדק ב-18 ביוני 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Willman, Chris (14 ביוני 2022). "Joel Whitburn, Pop Chart Expert Who Published Hundreds of Books, Dies at 82". Variety. ארכיון מ-2023-10-15. נבדק ב-18 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Joel Whitburn's Top Pop Singles 1955–2018". Recordresearch. אורכב מ-המקור ב-2020-10-01. נבדק ב-17 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Billboard Books' Newest Stars". Billboard: 106. 1 ביוני 1996. ארכיון מ-2024-04-29. נבדק ב-19 במאי 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Whitburn, Joel (18 ביולי 2012). The Billboard Book of Top 40 Hits, 9th Edition: Complete Chart Information about America's Most Popular Songs and Artists, 1955-2009 (באנגלית). Clarkson Potter/Ten Speed. ISBN 978-0-307-98512-5. ארכיון מ-2022-06-19. נבדק ב-19 ביוני 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Tamarkin, Jeff (14 ביוני 2022). "Joel Whitburn, Who Turned Passion for Records Into Chart Research, Dies at 82". Best Classic Bands. ארכיון מ-2023-06-04. נבדק ב-19 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kennedy, Mark (18 ביוני 2022). "Pioneering pop music chart analyst Joel Whitburn dies at 82". AP NEWS (באנגלית). ארכיון מ-2023-11-24. נבדק ב-19 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430433305171  PLWABN: 9810635594605606  BIBSYS: 90628080  BnF: cb13770314r (data)  CiNii: DA03476073  GND: 130465321  ISNI: 0000 0001 0987 8483  LCCN: n50083270  LNB: 000213792  MusicBrainz: c47cb302-3ff2-4ded-8fbb-62f6659f0bb9  NKC: xx0204385  NLA: 35603714  NTA: 071751076  SUDOC: 139136274  Trove: 1011383  VIAF: 74034143   WorldCat (עם VIAF): 74034143
ג'ון ברימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1914 מקאלסטר, ארצות הברית 
 התאבד:  7 בינואר 1972 (בגיל 57) מיניאפוליס, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Allyn Smith, Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Resurrection Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, קלייר קולג', South Kent School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  שירי חלום 
 בן או בת זוג:  איילין סימפסון (1942–1956) 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1952)  פרס הספר הלאומי (1969)  הפרס להנצחת שלי (1949)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1967)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (1966)  פרס בולינגן (1969)  פרס פוליצר לשירה (1965)  פרס ראסל לוינס לשירה  Julian Corbett Prize in Naval History 
 
ג'ון אלין ברימן (באנגלית: John Allyn Berryman;‏ 25 באוקטובר 1914 – 7 בינואר 1972) היה מגדולי המשוררים האמריקאים המודרניים, והוא נמנה עם מייסדי אסכולת שירה וידויית לצד אלן גינסברג, סילביה פלאת', אן סקסטון ועוד.
קורות חיים

ברימן נולד במק'אלסטר שבאוקלהומה. אביו היה ספסר קרקעות. בגיל 12 היה עד להתאבדותו של אביו ביריית רובה. חוויה זו רדפה אותו לאורך חייו והשפיעה עמוקות על יצירתו. אימו נישאה מחדש שלושה חודשים לאחר מות האב, והמשפחה עברה להתגורר בניו יורק. ברימן למד באוניברסיטת קולומביה והצליח בלימודי הספרות.
בגיל 25 החל ללמד באוניברסיטה, ולצד כתיבת השירה פיתח קריירה אקדמית מזהירה. הוא כתב עבודות נחשבות על שייקספיר, וולט ויטמן, סול בלו ועוד, ונחשב למורה מבריק ומרתק. בגיל 43 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת מינסוטה, אבל הדיכאון והאלכוהוליזם שמהם סבל שיבשו את חייו; הוא נהג להתאשפז בשל מצבו לפחות אחת לשנה.
את עיקר פרסומו קנה בעקבות פרסום "77 שירי חלום", שעליו זכה בפרס פוליצר. בשנת 1968 פרסם את הכרך השני של "שירי חלום", ומהדורה מאוחדת של השניים יצאה לאור שנה לאחר מכן. ברימן יצר בתוך מסגרת צורנית מגבילה: "שירי חלום" בנויים כל אחד משלושה בתים בני שש שורות מחורזות. כל שיר מתאר באופן אסוציאטיבי רגש המתעורר בדמות המרכזית, הנרי - אדם יצרי וחסר עכבות - לנוכח אירוע יומיומי.
בשיר חלום מס' 76, "הווידוי של הנרי", כותב ברימן:
in a modesty of death I join my father

who dared so long agone leave me.

A bullet on a concrete stoop

close by a smothering southern sea

spreadeagled on an island, by my knee.

—You is from hunger, Mr Bones.
אריה זקס כתב במבוא לתרגום 39 מ"שירי חלום" (מתוך קרוב ל-400): "ברימן עשה לשפה האמריקנית מעשה שכרות. הוא המציא לשון שירה שנתנה לו חופש משכר". כמתרגם נטל לעצמו זקס חירות יצירתית גדולה והיה "יותר ברימן מברימן" בהכניסו לתרגום שיבושי לשון שלא היו כלל במקור.
ב-1970 ביצע ברימן תפנית נוספת בסגנון יצירתו ב"אהבה ותהילה". הסגנון הדיבורי המופגן והרמיזות המיניות המתריסות זכו לביקורת שלילית ברובה, אך היוו מקור השראה למשוררים צעירים.
הניו יורק טיימס הגדיר את סגנונו המיוחד במילים: "ג'אזי, רצוף תפניות משונות ותחביר מעוקם". כשהתבקש להסביר את סגנונו שובר המוסכמות אמר ברימן: "I set up The Dream Songs as hostile to every visible tendency in both American and English poetry."
בגיל 58 קפץ אל מותו מגשר שדרות וושינגטון במיניאפוליס שבמינסוטה. יצירתו האחרונה, "הזיות וכו'", ראתה אור לאחר מותו.
מיצירותיו

הופיע בתרגום לעברית:
שירי חלום, תרגום אריה זקס, מסדה 1978
Homage to Mistress Bradstreet, 1953
77 Dream Songs, 1964
Berryman's Sonnets, 1967
His Toy, His Dream, His Rest, 1968
Love & Fame, 1970
Delusions, Etc 1972
בריטן נורמן איילנדר

בריטן נורמן איילנדר (באנגלית: Britten-Norman BN-2 Islander) הוא דגם של מטוס נוסעים קל, דו מנועי. האיילנדר נבנה על ידי חברת בריטן נורמן. האיילנדר עדיין מיוצר והוא אחד מדגמי המטוסים המסחריים הנמכרים ביותר מעולם שיוצרו באירופה. למרות שתוכנן בשנות ה-60 של המאה ה-20, למעלה מ-750 מטוסים עדיין היו בשירות מפעילים מסחריים  ברחבי העולם בתחילת המאה ה-21. הוא שימש במשך השנים גם כמטוס תובלה קלה עבור למעלה מ-30 חילות אוויר וכוחות צבאיים ברחבי העולם.
המטוס משמש לטיסה המסחרית הקצרה בעולם הנמשכת 53 שניות, טיסה שמחברת בין שני איים בארכיפלג אורקני שמצפון לסקוטלנד, ומחזיקה בשיא גינס.
היסטוריה

בשנת 1953, בריטן-נורמן הוקמה במטרה להסב ולהפעיל מטוסי ריסוס חקלאיים. בשנת 1963, החלה החברה לעבוד על פיתוח מה שיהפוך לאיילנדר, לאחר שחשה שיש דרישה למטוס פשוט וזול. המייסדים, ג'ון בריטן ודזמונד נורמן, הבחינו בצמיחה המהירה של תחום התעופה האזורית, והגיעו למסקנה שלקיבולת יש ערך גבוה יותר עבור מפעילים בתחום זה מאשר טווח או מהירות שיוט, לפיכך האיילנדר פותח בדגש על קיבולת המטען על פני שני התכונות הללו.
ב-13 ביוני 1965, האב הטיפוס הראשון ערך את טיסת הבכורה שלו, מופעל על ידי זוג מנועי בוכנה מדגם רולס רויס/קונטיננטל IO-360B; רק ארבעה ימים לאחר מכן, אב הטיפוס הוצג בסלון האווירי בפריז. ב-20 באוגוסט 1966, אב טיפוס שני ביצע את טיסת הבכורה שלו. ב-24 באפריל 1967 ביצע האיילנדר הראשון מייצור סדרתי את טיסת הבכורה שלו; הוא קיבל את אישור רשות התעופה הבריטנית באוגוסט 1967, וקיבל את אישור רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית בדצמבר 1967.
הייצור הראשוני של האיילנדר החל במפעל בריטן-נורמן בעיירה במברידג' באי וייט; עם זאת, תוך שנים ספורות החברה גילתה שהיא לא יכולה לייצר את המטוס בקצב מספק כדי לעמוד בביקוש מצד הלקוחות. כדי להרחיב את הייצור, נחתם הסכם עם חברת Intreprinderea de Reparatii Material Aeronautic (IRMA)  (אנ') מרומניה, בתחילה להרכבת מטוסים בצורת ערכה, שנשלחה לאחר מכן לבריטניה להשלמה. באוגוסט 1969 ביצע האיילנדר הראשון בייצור רומני את הטיסה הראשונה שלו. IRMA הוכיחה את עצמה בייצור כלכלי ויעיל של המטוס, לעיתים בכמות של כ-30-40 מטוסים בשנה, ובסופו של דבר הפכה לאתר הייצור העיקרי של האיילנדר. ב-1977 קיבלה IRMA חוזה לייצור של 100 מטוסים נוספים; מנקודה זו ואילך, החברה ייצרה את כל מטוסים הבאים.
במאי 1970 נערכה  טיסת הבכורה של גרסה צבאית של המטוס "בריטן נורמן דפנדר".
למרות ההצלחה המסחרית של האיילנדר, חברת בריטן-נורמן חוותה קשיים כלכליים בסוף שנות ה-60, שבסופו של דבר הוביאו את החברה לפשיטת רגל, באוקטובר 1971. הבעלות על החברה עברה אחר כך דרך מספר בעלים. קבוצת Fairey Aviation רכשה את בריטן-נורמן ב-1973. ב-1978 החברה נמכרה ל-Oerlikon-Bührle (בעליה של Pilatus Aircraft משווייץ, לכן חלק מהמטוסים שייצרו נקראים פילאטוס בריטן-נורמן איילנדר). ב-1998 Oerlikon-Bührle מכרה את החברה לחברת Litchfield Continental  . חברה בשם B-N Group רכשה את הנכסים של בריטן-נורמן בשנת 2000.
בספטמבר 2023 הודיעה החברה כי ייצור מבנה המטוס יעבור חזרה למפעל ההיסטורי של החברה בעיירה במברידג' באי וייט, לאחר כ-65 שנה בהם קו הייצור של מבנה המטוס היה ברומניה. החברה מקווה להגיע לקצב ייצור של 12-16 מטוסים בשנה באתר תוך שלוש שנים.
מטוסי איילנדר בישראל

מטוס האיילנדר הראשון הגיע לישראל ב-1969 ונכנס לשירות בחברת "יעף", ועד אפריל 1970 כבר היו ברשותה שלושה מטוסים. "יעף" גם שימשה כסוכנת של היצרנית בישראל. בנובמבר 1971 חברת תעופה "נתיב" החלה להפעיל טיסות במטוס איילנדר ממנחת בצת בגליל המערבי לנתב"ג ועטרות.
בתחילת שנות השבעים רכשה את האיילנדר "חברת כנף לתעופה כללית", שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע. שהפעילה את המטוסים למנחתים ביעדים הקצרים (שדה תימן ליד באר שבע, מנחת בר-יהודה ליד מצדה, סדום, מנחת ספיר ליד עין יהב, מנחת מצפה רמון, מנחת קריית שמונה ושדה תעופה חיפה). ביוני 1973 רכשה כנף-ארקיע את פעילות חברות "יעף" ו"נתיב" והיא הפעילה באותה עת 11 מטוסי איילנדר. בהמשך רכשה מטוסים שלושה מטוסים נוספים, ב-1976 היו ברשותה 14 מטוסים.
ערב מלחמת יום הכיפורים סבל חיל האוויר הישראלי ממחסור במטוסי סיור קלים. עקב כך עם פרוץ הקרבות נחכרה על ידי צה"ל טייסת אזרחית קלה שכללה 11 מטוסים. מטוסים אלו העבירו במשך המלחמה אח"מים ומפקדים מחזית לחזית וכמו כן העבירו דו"חות מודיעין מהמפקדות לחזיתות. המטוסים הגיעו לחיל האוויר מחברת כנף, עשרה מהם היו מסוג "איילנדר" ואחד צ'ייפטין. המטוסים הוטסו בעיקר על ידי טייסים יוצאי חיל האוויר שרובם גויסו למילואים במלחמה. למרות המחסור בכוח האדם הצליחה הטייסת להפעיל את מטוסיה והשתלטה במהלך המלחמה על כ-70 אחוזים מטיסות הטייסות הקלות. הסיבה לנתח הגדול לו זכו המטוסים האזרחיים הייתה נעוצה בכך שהם היו גדולים יותר ממטוסי הטייסת הקלה של חיל האוויר ויכלו לשאת יותר מטען. המטוסים הצטרפו לכוחות חיל האוויר כבר ב-6 באוקטובר והשתחררו בתחילת פברואר, לאחר ארבעה חודשים. המטוסים, שבשלושת הימים הראשונים למלחמה לא פעלו מחשש לפגיעה בהם, טסו שעות רבות ותרמו לחיזוק כוחו של חיל האוויר בטיסות הפנים והקישור.
בחיל האוויר שרתו באופן רשמי ארבעה מטוסים, שני מטוסים שנתרמו על ידי נדבנים מחו"ל, בשנות השבעים ופעלו במסגרת טייסת הסיור והקישור הקלה (כיום טייסת 135 "מלכי האוויר"), ושני מטוסים שגייסו מחברת ארקיע לאחר מלחמת יום הכיפורים. המטוסים שהופעלו בחיל האוויר התאפיינו במכלי דלק משולשים שהותקנו בקצה הכנף. מאחר שכח האדם הדרוש להטסת המטוסים לא היה מצוי בחיל האוויר, הם הופעלו בעיקר על ידי טייסי מילואים. בשלב כלשהו הועברו המטוסים לאימון תובלה וניווט בביס"ט ובהמשך הוחלט להוציאם משרות.
ב-17 באוגוסט 1995 מטוס איילנדר (4X-CCO מס. יצרן 139B) שהופעל על ידי חברת "ברק שירותי תעופה", ירד מהמסלול בעת שהמריא מנמל התעופה חיפה לקפריסין.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 המשיך האיילנדר לשמש בקווי תעופה סדירים בישראל, בין היתר במרץ 1998 החלה חברת ארקיע להפעיל קו תעופה בין מנחת ציקלון שליד כרמיאל לשדה דב, עם מטוס איילנדר. וב-2002 חברת עיט שירותי תעופה ותיירות החלה להפעיל קו טיסה סדיר ממנחת פיק ברמת הגולן אל מרכז הארץ, עם מטוס איילנדר.
תמונות

| --- | --- |
בריטן נורמן איילנדר במוזיאון חיל האוויר בחצרים: בריטן נורמן איילנדר במוזיאון לתעופה וחלל במנחת ראשון לציון