stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טדי שרינגהאם

אדוארד פול (טדי) שרינגהאם (אנגלית: Edward Paul 'Teddy' Sheringham; נולד ב-2 באפריל 1966 בלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן התקפה בקבוצת וסטהאם יונייטד.
בעונת 1998/1999 זכה שרינגהאם עם קבוצת מנצ'סטר יונייטד בטרבל, שכלל את אליפות אנגליה, הגביע האנגלי וזכייה בליגת האלופות. במשחק גמר ליגת האלופות באותה עונה מול באיירן מינכן, כבש שרינגהאם שער שוויון לזכות מנצ'סטר בתוך תוספת הזמן, וכעבור שתי דקות בישל את שער הניצחון ותרם למהפך הדרמטי שחוללה קבוצתו במשחק.
שרינגהאם ממוקם במקום התשיעי בטבלת הכובשים בפרמייר ליג, עם 147 שערים, וממוקם במקום ה-19 במספר ההופעות בליגה. הוא מחזיק בתואר השחקן המבוגר ביותר שהבקיע שער בפרמייר ליג (החל מ-1992), ושחקן השדה המבוגר ביותר ששיחק בה. הוא הוסיף לשחק כדורגל מקצועני עד גיל 42, אז פרש במדי קולצ'סטר יונייטד, לאחר שצבר מעל ל-700 הופעות ליגה בכל הקריירה.
שרינגהאם, שחקן נבחרת אנגליה לשעבר, ייצג את נבחרתו בשני טורנירי מונדיאל (1998, 2002) ובטורניר יורו אחד (1996), ובסך הכל ערך במדיה 51 הופעות.
ב-2007 קיבל שרינגהאם תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית ממלכת בריטניה.
קריירת משחק > תחילת הקריירה

שרינגהאם החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מילוול בשנת 1982. שרינגהאם, שהיה אז בן 16, הרשים את צוות הסקאוטים של הקבוצה, במשחק ידידות של קבוצת הנוער בה שיחק. שרינגהאם כבש כבר בהופעתו השנייה במדי הקבוצה, במשחק חוץ מול בורנמות' בינואר 1984. במהלך שנת 1985 הושאל לשתי קבוצות שונות, ביניהן יורגודן השוודית, וכשחזר הפך במהרה לשחקן הרכב פותח בשורות מילוול. בעונת 1987/1988 השיגה מילוול את העלייה לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה, לאחר שזכתה באליפות ליגת המשנה. בעונה שאחריה היה שרינגהאם לראשון שכובש שער ביתי לזכות מילוול בליגה הבכירה. מילוול, שהובילה את הטבלה במשך מספר מחזורים בסיבוב הראשון, סיימה את העונה במקום העשירי, ובעונה שאחריה סיימה אחרונה בטבלה נשרה לליגת המשנה. הקבוצה השיגה הזדמנות לעלות בחזרה לליגה הבכירה עונה לאחר מכן, עונת 1990/1991, אך הפסידה בחצי גמר פלייאוף העלייה לברייטון. שרינגהאם סיים את העונה עם 37 שערים וזכה בתואר מלך השערים של ליגת המשנה, כשהוא כובש שלושער בארבעה משחקים שונים. יכולתו הגבוהה של שרינגהאם, בנוסף לעובדה כי המועדון לא הצליח להעפיל בחזרה לליגה הבכירה, סללו את דרכו לעבר קבוצה בכירה יותר, ושרינגהאם עזב עם סיום העונה. בתקופתו במילוול היה שרינגהאם למלך שערי הקבוצה בארבע עונות שונות, מתוכן שלוש ברציפות וביניהן בשתי העונות בליגה הבכירה. שרינגהאם שותף בכל אחד ממשחקי הליגה של הקבוצה בשתי עונות מלאות שונות, כולל עונתו האחרונה במועדון. עם עזיבתו, הוביל את טבלת המבקיעים של מילוול בכל הזמנים עם 111 שערים בכל המסגרות, הישג שהחזיק מעמד קרוב לשני עשורים. כיום הוא ממוקם שני בטבלה זו.
לקראת עונת 1991/1992, נמכר שרינגהאם בשני מיליון ליש"ט לקבוצת נוטינגהאם פורסט. שרינגהאם הוביל את טבלת הכובשים של קבוצתו באותה עונה עם 14 שערי ליגה ו-22 שערים בסך הכל, והקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני בליגה, והגיעה עד לגמר גביע הליגה שם הפסידה למנצ'סטר יונייטד. עונה אחר כך, עם היווסדה של הפרמייר ליג, היה שרינגהאם לשחקן נוטינגהאם פורסט הראשון שכובש לזכותה בליגה הבכירה החדשה, במשחק מול ליברפול. היה זה השער הראשון אי פעם ששודר בשידור חי ברשת סקיי ספורטס. שבוע אחר כך נמכר שרינגהאם לקבוצת טוטנהאם הוטספר.
קריירת משחק > טוטנהאם

שרינגהאם, בעונתו הראשונה בטוטנהאם, היה למלך שערי הפרמייר ליג הראשון, כשסיים את העונה עם 22 שערים, מתוכם 21 במדי טוטנהאם. עונה אחר כך, ב-1993/1994, שרינגהאם הוביל את טבלת הכובשים של קבוצתו עם 14 שערים, אך שיחק במהלך העונה 19 משחקים בלבד עקב פציעה, ובלעדיו הקבוצה הצליחה לסיים רק במקום ה-15 בטבלה. עונה אחר כך הקבוצה התאוששה והגיעה עד למקום החמישי. שרינגהאם הוסיף לשחק בקבוצה עד לסיום עונת 1996/1997. יכולת כיבוש השערים הגבוהה של החלוץ, ביחד עם הפופולריות שלו בקרב אוהדי טוטנהאם, הפכו אותו לאחד החלוצים המוערכים והטובים באנגליה. עם זאת, בגיל 31, שרינגהאם עדיין לא זכה בתואר משמעותי בקריירה.
קריירת משחק > מנצ'סטר יונייטד

ביוני 1997 שרינגהאם נמכר לקבוצת מנצ'סטר יונייטד תמורת 3.5 מיליון ליש"ט. הוא הוחתם כמחליפו של אריק קנטונה שפרש מכדורגל. משחק הליגה הראשון שלו בקבוצתו החדשה היה באצטדיון ווייט הארט ליין, במשחק חוץ מול קבוצתו הקודמת טוטנהאם. במהלך המשחק זכה שרינגהאם לקריאות בוז והקנטות מצד הקהל הביתי, שכעס על הצהרותיו של שרינגהאם בעת מעברו על חוסר הישגיות מצד טוטנהאם. בדקה ה-60, במצב של 0-0, החמיץ שרינגהאם פנדל, אך קבוצתו ניצחה לבסוף בתוצאה 0-2. שרינגהאם כבש 14 שערים בעונה זו, אך מנצ'סטר סיימה את העונה ללא אף תואר משמעותי.
עם פתיחת עונת 1998/1999, עלו שמועות על שחרורו הצפוי של שרינגהאם מהקבוצה, וזאת עקב החתמתו של דווייט יורק מאסטון וילה. שרינגהאם נשאר לבסוף בקבוצה, אך מיעט לקבל דקות משחק בעקבות שיתוף הפעולה הפורה של יורק עם אנדי קול בהתקפת יונייטד. שרינגהאם צבר 17 הופעות ליגה, מתוכן עשר בהרכב הפותח, בהן כבש שני שערים בלבד, אך קבוצתו זכתה באליפות ושרינגהאם זכה בתואר משמעותי ראשון בקריירה, בגיל 33. אמנם, לשרינגהאם היה תפקיד מכריע בסיום העונה. שבוע לאחר הזכייה באליפות, עלה שרינגהאם מהספסל במשחק גמר גביע ה-FA, וכבש את שערה הראשון של קבוצתו בדרך לניצחון 0-2 על ניוקאסל יונייטד וזכייה בגביע האנגלי. ארבעה ימים בלבד אחר כך, בגמר ליגת האלופות 1999 מול באיירן מינכן, שוב עלה מהספסל, ובזמן הפציעות, כשבאיירן מובילה 0-1, כבש את שער השוויון של קבוצתו. דקה אחר כך, בישל שרינגהאם בנגיחה לאולה גונאר סולשיאר את שער הניצחון של קבוצתו, שהשלימה זכייה בטרבל.
עונה אחר כך שוב זכתה יונייטד באליפות, ושוב זכה שרינגהאם להזדמנויות מועטות בלבד. למרות זאת, עונה אחר כך, ב-2000/2001, חזר שרינגהאם להיות שחקן מוביל בקבוצתו, הוביל את טבלת המבקיעים שלה באותה עונה עם 15 שערי ליגה ו-22 שערים בכל המסגרות, הוביל אותה לזכייה שלישית ברצף באליפות וזכה בשני תוארי כדורגלן השנה בליגה האנגלית, גם על ידי התאחדות שחקני הכדורגל וגם על ידי התאחדות עיתונאי הכדורגל.
קריירת משחק > שלהי הקריירה

עם סיום העונה, תם חוזהו בן ארבע השנים של שרינגהאם בקבוצה. בקיץ חתם החלוץ רוד ואן ניסטלרוי במנצ'סטר, מה שהגביר את התחרות על המקום בהרכב. שרינגהאם סירב להצעת יונייטד להארכת החוזה בשנה, וחזר לטוטנהאם בהעברה חופשית, שהייתה לאחת ההחתמות הראשונות של המאמן גלן הודל. עם חזרתו מונה שרינגהאם לקפטן הקבוצה. בעונת החזרה שלו טוטנהאם סיימה במקום התשיעי, הגבוה שלה מזה שש שנים, והגיעה לגמר גביע הליגה שם נוצחה על ידי בלקברן רוברס בתוצאה 1-2. הוא הוסיף לשחק בקבוצה עונה אחת נוספת עד לתום חוזהו, ובסך הכל בקדנציה השנייה בקבוצה ערך שרינגהאם 80 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 26 שערים.
שרינגהאם לא שב לשחק עוד בטוטנהאם, אך על תרומתו לקבוצה הוא נכנס ב-8 במאי 2008 להיכל התהילה של טוטנהאם הוטספר.
לקראת עונת 2003/2004 החליטה טוטנהאם שלא לחדש את חוזהו של שרינגהאם, והוא עבר בהעברה חופשית לקבוצת פורטסמות', בעונתה הראשונה אי פעם בפרמייר ליג. ב-26 באוגוסט 2003 שרינגהאם הפך למשחקן המבוגר בהיסטוריית הפרמייר ליג שכובש שלושער, לאחר שעשה זאת במשחק מול בולטון וונדררס. פורטסמות' הצליחה לשרוד בליגה בעונתה הראשונה, ובסיום העונה שרינגהאם שוחרר מהקבוצה שהחליטה שלא לחדש את חוזהו. שרינגהאם שותף ב-38 משחקים במדי פורטסמות' בכל המסגרות, בהן כבש עשרה שערים.
לקראת עונת 2004/2005 ירד שרינגהאם לליגת המשנה כשחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת ווסטהאם יונייטד. כבר בעונתו הראשונה כבש שרינגהאם 20 שערי ליגה, ובזכות יכולתו נבחר לשחקן העונה של ליגת המשנה. הוא נחל גם הצלחה קבוצתית, כשווסטהאם ניצחה בגמר פלייאוף ההעפלה את פרסטון נורת' אנד וחזרה לליגה הבכירה. בסיום העונה שרינגהאם האריך את חוזהו בקבוצה, והוסיף לשחק בה שתי עונות נוספות, עד שהיה בן 41, ובכך היה לרביעי בלבד בהיסטוריה של הפרמייר ליג שממשיך לשחק בה אחרי גיל 40. בעונות אלו צבר מספר הישגים שנגעו לגילו המבוגר, כשהיה לשחקן השדה המבוגר ביותר שמשחק בליגה הבכירה ולמבוגר ביותר שכובש בה. בנוסף, הוא היה למבוגר ביותר שמשחק בגמר הגביע האנגלי, בו הפסידה קבוצתו לליברפול לאחר בעיטות הכרעה. שרינגהאם היה היחיד שכבש בבעיטות ההכרעה לזכות קבוצתו, שהפסידה 1-3 בדו-קרב.
לקראת עונת 2007/2008, עם שחרורו מווסטהאם, עבר שרינגהאם לעונת פרישה במדי קולצ'סטר יונייטד מליגת המשנה, במדיה ערך 19 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים. בכל שנת 2008 הוא ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, וקבוצתו ירדה בסיום העונה לליגה השלישית. בסיום העונה, בגיל 42, שרינגהאם פרש ממשחק פעיל.
קריירת משחק > נבחרת אנגליה

שרינגהאם זכה להופעת בכורה בנבחרת אנגליה בגיל מאוחר יחסית. היה זה בשנת 1993, ושרינגהאם היה אז בן 27. בתקופתו של המאמן טרי ונבלס, שרינגהאם היה החלוץ המועדף לצידו של אלן שירר. שיתוף הפעולה ביניהם ברמה הבינלאומית היה בולט, והגיע לשיאו בטורניר יורו 1996, שנערך באנגליה. במשחק הסיום של שלב הבתים בטורניר גברה אנגליה על הולנד בתוצאה 1-4, מצמדים של שרינגהאם ושירר. אנגליה הגיעה עד לחצי גמר הטורניר, שם הודחה בדו-קרב בעיטות הכרעה מול גרמניה. שרינגהאם פתח בהרכב הנבחרת בכל חמשת משחקיה וכבש שני שערים. למרות שבאנגליה הנבחרת הייתה מוערכת מאוד על הישגיה במגרש, שרינגהאם יחד עם מספר שחקני נבחרת נוספים היו נתונים לביקורת ציבורית עוד לפני הטורניר, לאחר שצולמו שיכורים, משחקים משחקי שתייה ומתפרעים בטיסה תוך שהם גורמים נזק לרכוש.
שרינגהאם הוסיף להיות שחקן הרכב פותח גם בתקופתו של גלן הודל כמאמן, אך במהלך שנת 1998, עם פריצתו של מייקל אואן, איבד לו את המקום בהרכב. למרות זאת, שרינגהאם היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1998 בצרפת, ופתח בשני המשחקים הראשונים של אנגליה בשלב הבתים. הוא לא שותף במשחק השלישי ובשמינית הגמר, אז הודחה נבחרתו בפנדלים על ידי ארגנטינה.
קווין קיגן, המאמן שהוביל את הנבחרת ליורו 2000, לא זימן את שרינגהאם לסגל לקראת הטורניר. למרות זאת, פרישתו של אלן שירר ממשחק בינלאומי בתום הטורניר והגעתו של סוון גורן אריקסון לתפקיד המאמן ב-2001, בנוסף על יכולתו הגבוהה במנצ'סטר יונייטד באותה העונה, סללו את דרכו של שרינגהאם בחזרה לנבחרת. אריקסון נהג להשתמש בשרינגהאם לצורך חילוף טקטי מאוחר, בשל משחקו האלגנטי ויכולת החזקת הכדור שלו. שרינגהאם זכה ל-12 הופעות בינלאומיות בתקופתו של אריקסון, כולן כשחקן מחליף. במהלך מוקדמות מונדיאל 2002, כבש שרינגהאם שער חשוב עבור נבחרתו במשחק האחרון בשלב הבתים מול יוון, 15 שניות בלבד לאחר שנכנס כמחליף. אנגליה השיגה שוויון דרמטי בתוך תוספת הזמן, משער של דייוויד בקהאם, שהעלה אותה מהמקום הראשון בבית, והוריד את גרמניה למקום השני ולמשחקי הפלייאוף.
שרינגהאם זומן על ידי אריקסון לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002. הוא לא שותף במשחק הראשון של הנבחרת בשלב הבתים, אך עלה כמחליף בכל אחד מארבעת משחקיה הנותרים של אנגליה בטורניר, עד שהודחה על ידי ברזיל בשלב רבע הגמר, במה שהיה למשחקו האחרון של שרינגהאם במדי הנבחרת. שרינגהאם ערך 51 הופעות במדי אנגליה, מתוכן שש בטורנירי מונדיאל, וכבש 11 שערים.
לאחר הפרישה

שנה לאחר פרישתו, ב-2009, זכה שרינגהאם להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בקיץ 2012 נטל שרינגהאם חלק בשני משחקי ידידות מרובי כוכבים. בחודש מאי שותף שרינגהאם בניצחון נבחרת אנגליה על נבחרת שאר העולם, במשחק צדקה ליוניצ"ף. הקבוצות הורכבו מכדורגלני עבר מפורסמים, ובמהלכו פצע שרינגהאם בתיקול את השף גורדון רמזי, לפני שכבש את שער השוויון של אנגליה בדרך לניצחון 1-3. כשבוע לאחר מכן, שותף שרינגהאם במשחק ראווה למטרות צדקה בין ותיקי מנצ'סטר יונייטד לוותיקי ריאל מדריד. גם במשחק זה כבש שרינגהאם, הפעם את השער האחרון במשחק בהקפצה מעל השוער, שקבע את תוצאת הסיום, 2-3 לריאל מדריד.
במאי 2014, מונה שרינגהאם לתפקיד מאמן ההתקפה של קבוצת ווסטהאם יונייטד, במדיה שיחק במשך שלוש עונות. הוא זכה לשבחים על שינוי הסגנון ההתקפי של הקבוצה, שהוביל את הקבוצה לפתיחת עונה טובה ב-2014/2015, במהלכה אף זכה חלוץ הקבוצה, דיאפרה סאקו, בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג לחודש אוקטובר 2014.
תארים > תארים קבוצתיים

אליפות אנגליה (3): 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001
ליגת האלופות: 1998/1999
הגביע האנגלי: 1998/1999
מגן הקהילה: 1997
הגביע הביניבשתי: 1999
תארים > תארים אישיים

מלך השערים של הפרמייר ליג: 1992/1993
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל): 2000/2001
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל): 2000/2001
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: 2009
איקר מוניאין

אִיקֶר מוּנִיָאִין גוֹניי (בבסקית: Iker Muniain Goñi, נולד ב-19 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני בסן לורנסו מליגת העל הארגנטינאית. בשל סגנון משחקו וקומתו, הוא כונה בתקשורת "מסי הספרדי". מוניאין בילה את כל הקריירה שלו באתלטיק בילבאו, כמעט 16 שנים במועדון ולמעלה מ-550 הופעות. הופיע הופעת בכורה לראשונה ב-2009 כשחקן הצעיר ביותר שאי פעם שיחק משחק רשמי במועדון, בגיל 16. הוא עזר לקבוצתו להגיע לגמר הליגה האירופית ב-2012 וכן לארבעה גמרים בגביע המלך בתשע שנים, אם כי בכל פעם סיים בצד המפסיד. ב-2022 הוא הפך לשחקן השישי שרשם 500 הופעות במועדון. בצעירותו היה נחשב לאחד מהשחקנים הספרדים הצעירים המוכשרים ביותר.
מוניאין רשם 59 הופעות עבור נבחרת ספרד בקבוצות הנוער, וזכה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2011 וב-2013. הוא גם השתתף באולימפיאדת 2012, באותה שנה בה הייתה הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הבוגרת. הוא נבחר שוב לסגל הנבחרת הבוגרת ב-2019, וכבש שער בינלאומי שני שבע שנים אחרי שכבש את הראשון.
קריירת מועדונים > שנים מוקדמות

איקר מוניאין, יליד פמפלונה, נווארה, הצטרף בגיל 12 לאקדמיה של ענקית הבאסקים והקבוצה הגדולה ביותר באזור שנולד בו, אתלטיק בילבאו. כישרונו זוהה במהירות. כבר בינואר 2009, בגיל 16 ו-16 ימים בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון, בילבאו אתלטיק, בליגה השלישית בספרד, ואף כבש את שערו הראשון שם זמן קצר לאחר מכן.
עלייתו המטאורית של מוניאין נמשכה כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-30 ביולי 2009, במשחק במסגרת מוקדמות הליגה האירופית מול יאנג בויז. לאחר שנכנס כמחליף, הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במדי אתלטיק בילבאו במשחק רשמי מזה 94 שנה, בגיל 16 שנים, 7 חודשים ו-11 ימים בלבד. שבוע לאחר מכן, במשחק הגומלין בשווייץ, הוא אפילו הצליח לכבוש את שערו הראשון, וקבע שיא נוסף בספרים של המועדון.
באוגוסט 2009 קבע שיא נוסף. מוניאין פתח בהרכב במשחק הפתיחה של הליגה הספרדית מול אספניול, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם עבור המועדון בליגה הבכירה בספרד. יכולת הבקעת השערים שלו נמשכה גם באירופה, שם מצא שוב את הרשת מול אוסטריה וינה.
ב-4 באוקטובר 2009, מוניאין הגיע להישג נוסף: הפך לשחקן הצעיר ביותר שכבש שער בליגה הספרדית באותה תקופה, בגיל 16 שנים ו-289 ימים. שיא זה נשבר מאוחר יותר על ידי פבריס אולינגה ממאלגה בשנת 2012. למרות פציעה קלה שהשביתה אותו לתקופה קצרה, מוניאין חתם על חוזה מקצועי ראשון בדצמבר 2009, בתוקף עד 2015. הוא חזר למגרש זמן קצר לאחר מכן, כבש שער כמחליף ובישל את שני השערים במשחק שלאחר מכן. הוא סיים את עונת הבכורה המרשימה שלו בקבוצה הבוגרת עם סך הכל 35 הופעות ו-6 שערים בכל המפעלים.
קריירת מועדונים > 2010-2020

מוניאין הפך לשחקן הרכב קבוע בעונת 2010/2011, שם שיחק כקיצוני שמאל תחת המאמן חואקין קאפארוס. הוא כבש שער בדקה האחרונה בהפסד 1–2 מול אוסאסונה בעיר הולדתו פמפלונה. עם זאת, החגיגה גרמה לו צרות. הוא קיבל כרטיס צהוב על כך שהרים את ידו לאוזנו, מחווה שהייתה מכוונת לקבוצת נעוריו (שיחק בטקסנטריה בפמפלונה לפני שהצטרף לאתלטיק). משמעות הדבר הייתה השעיה אפשרית עקב צבירת כרטיסים צהובים, אך היא בוטלה מאוחר יותר. מוניאין חזר למגרש במשחק הדרבי הבא מול ריאל סוסיאדד, שם כבש שער נוסף בניצחון ביתי 2-1.
בעונת 2011/2012 השתתף מוניאין ב-58 משחקים, כבש תשעה שערים והוביל את קבוצתו לגמר הליגה האירופית וגמר גביע המלך. למרות שמועות העברה שקשרו אותו עם מעבר מבילבאו בתחילת 2012, כשנותרו לו שלוש שנים בחוזה, מוניאין בסופו של דבר נשאר. תפוקת השערים שלו ירדה בעונה שלאחר מכן, עם שער אחד בלבד ב-33 הופעות בליגה. עם זאת, השער הבודד הזה הגיע ברגע מכריע ב-10 במרץ 2013, הבטיח ניצחון ביתי מול ולנסיה והרגיע את חששות הירידה.
מוניאין חזר לכושר הבקעה ב-1 בדצמבר 2013, באצטדיון סן ממס החדש שנפתח לאחרונה. שערו גרם לברצלונה להפסיד את משחק הליגה הראשון שלה באותה עונה. הוא המשיך במומנטום החם שלו 18 ימים מאוחר יותר, וחגג את יום הולדתו ה-21 עם צמד בניצחון 0–4 בגביע מול סלטה ויגו, שהבטיח את העפלת קבוצתו לשלב הבא. למרות רגעים מבריקים אלה, כלי תקשורת מסוימים הטילו ספק אם התפתחותו של מוניאין כשחקן התייצבה לאחר שנות העשרה המפוצצות שלו.
קריירת מועדונים > 2010-2020 > פציעות בברך

קריירתו של מוניאין לקחה תפנית ב-4 באפריל 2015, במהלך משחק מול סביליה. הוא ספג פציעה קשה - קרע ברצועה הצולבת הקדמית (ACL) בברך השמאלית - שהשביתה אותו מהמשך העונה, כולל גמרים של גביע המלך וקופה דה אספניה. החלמתו התעכבה בגלל סיבוכים, אך הוא סוף סוף חזר למגרש ב-20 בדצמבר כמחליף, במקומו של איניאקי ויליאמס בהפסד בבית ללבאנטה.
מוניאין חזר להרכב בדצמבר 2015 ושיחק באופן עקבי עד מכה קשה נוספת. ב-28 בספטמבר 2017, הוא קרע שוב את ה-ACL שלו, הפעם בברך ימין, במהלך משחק בליגה האירופית מול זוריה לוהנסק. פציעה זו איימה לסיים את העונה שלו. עם זאת, לאחר היעדרות מפרכת בת שישה חודשים, הוא חזר באופן משמח כמחליף במשחק ליגה בחוץ מול ויאריאל ב-9 באפריל 2018, ואף כבש את השער השלישי של קבוצתו בניצחון 3-1.
בהפגנת נאמנותו לאתלטיק בילבאו, מוניאין חתם על חוזה חדש בנובמבר 2018, שהאריך את שהותו עד 2024, עסקה יוצאת דופן למדי שלא כללה סעיף יציאה. הוא הצהיר על מחויבותו: "לא רציתי סעיף יציאה כי אני לא רוצה שיהיה לי מחיר או שאעמוד למכירה. אני רוצה ללכת יד ביד עם אתלטיק עד הסוף... אני רוצה להיות כאן לשאר הקריירה שלי ולעזור למועדון להשיג דברים גדולים". בעקבות עזיבתם של שחקני מפתח בשנת 2019, הוא מונה לקפטן המועדון וחגג עשור בקבוצה הראשונה.
קריירת מועדונים > 2020 עד העזיבה

ב-19 בינואר 2020, מוניאין הפך לשחקן ה-18 בהיסטוריה של אתלטיק שמשחק 400 משחקים רשמיים, נגד סלטה ויגו. ביולי של אותה שנה, המשחק ה-420 שלו שבר עוד שיא מועדון, ועקף את איסמאל אורסאיס. ב-8 בנובמבר, הוא רשם את ההופעה ה-430 שלו ונכנס לטופ 10 (משתווה לסך הכל של חוליאן גררו) בגיל 27 בלבד.
בתחילת 2021, עם סגנון משחק התקפי יותר תחת המאמן החדש מרסלינו, מוניאין רשם שמונה בישולים בשלושה מפעלים בין 17 בינואר ל-15 בפברואר (משפר את הסך הכל שלו מעונות שלמות קודמות), כולל שניים בגמר הסופר קופה הספרדי בו זכתה קבוצתו בתואר. באפריל של אותה שנה הוא עלה לשחק בגמרי גביע המלך 2020 (שנדחה עקב מגפת הקורונה) ו-2021, שניהם נערכו באצטדיון לה קרטוחה הריק (אותו אצטדיון בו זכתה בסופר קופה) עקב מגבלות המגפה. אתלטיק הפסידה במשחק הראשון 0–1 לריאל סוסיאדד, כאשר מוניאין שבר אמונה טפלה בכדורגל לפני שריקת הפתיחה על ידי נגיעה בגביע (נחשב ל"מזל רע"), אך זכה לשבחים על ספורטיביות בכך שנשאר על המגרש לאחר השריקה האחרונה כדי להריע למנצחים. כחשש מפציעה לפני המשחק בגמר השני שנערך שבועיים לאחר מכן, הוא הצהיר בפני העיתונות "גביעים ותארים לא נזכרים או הולכים לאיבוד בגלל שמישהו נוגע בהם או לא. הם נזכרים על המגרש, וזו המציאות היחידה", אך הפעם צוין כי שמר את ידיו הרחק מהפרס; למרות זאת קבוצתו הובסה 0–4 על ידי ברצלונה והוא הוחלף במחצית כאשר התוצאה הייתה 0-0, ולא שותף יותר באותה עונה, כאשר החמיץ את שמונת משחקי הליגה האחרונים.
ב-31 באוקטובר 2021, מוניאין הבקיע שער שוויון מאוחר בדרבי הבסקי באמצעות בעיטה חופשית והתבלט שוב בספורטיביות שלו בכך שניחם את השוער היריב אלכס רמירו, שחקן עבר של בילבאו, שטעות שלו הובילה לשער. בפברואר 2022, הוערך שיצר 60 הזדמנויות כיבוש בליגה, ו-72 בכל המפעלים, המספר הרב ביותר של כל שחקן בספרד. למרות שהדיחו את ברצלונה וריאל מדריד מהגביע המקומי, הם הפסידו בחצי הגמר לולנסיה וסיימו את העונה בלה ליגה במקום השמיני, מחוץ למקומות שמובילים לאירופה.
מוניאין ערך את ההופעה ה-500 שלו עבור אתלטיק במחזור הראשון של עונת 2022/2023 נגד מיורקה, והגיע לציון דרך בגיל צעיר יותר מחמשת השחקנים האחרים שעשו זאת. הוא זכה לכבוד בטקס קבלת פנים לאחר המשחק הזה, וזכה לקבל מזכרת משניים מאותם אנשים - חוסה אנחל איריבר וסוסאטה - על המגרש לפני המשחק מול ולנסיה שישה ימים לאחר מכן. לאחר פתיחת עונה מבטיחה תחת המאמן ארנסטו ואלוורדה, הקבוצה שוב סיימה במקום השמיני והפסידה בחצי גמר הגביע, הפעם לאוסאסונה. הוא שותף באופן קבוע אך הפך יותר לשחקן ספסל, ועלה מהספסל ב-11 מתוך 30 משחקי הליגה שלו.
אתלטיק גם פתחה את עונת 2023/2024 בצורה חזקה, אך מוניאין שיחק מעט מאוד במחצית הראשונה של העונה, כאשר ואלוורדה העדיף את אויהאן סאנסט כקשר ההתקפי הפותח ואת אלכס ברנגר כמחליף. ב-30 בספטמבר מול ריאל סוסיאדד, הוא הגיע ל-542 הופעות עבור המועדון, עקף את השיא של טשטצ'ו רוחו עבור שחקן שדה ופיגר רק אחרי איריבר. בגמר גביע המלך מול מיורקה, הוא הוכנס כמחליף בתחילת ההארכה כאשר התוצאה הייתה 1-1. הוא החמיץ את המסגרת בבעיטה חופשית, ולאחר מכן הבקיע את הפנדל שלו בדו-קרב הפנדלים שהגיע אחרי כן; ברנגר כבש את הפנדל המנצח, והקבוצה זכתה בתואר בפעם הראשונה מזה 40 שנה.
למרות שצפו שיישאר לקראת קמפיין הליגה האירופית הקרוב, ב-24 באפריל 2024 הודיע מוניאין כי יעזוב את אתלטיק ב-30 ביוני, ויסיים תקופה של 15 שנה במועדון, בה הפך לשחקן עם מספר ההופעות השני בגובה בתולדות המועדון; הוא הצהיר שהוא מרוצה מהתזמון של עזיבתו לאחר שזכה בגביע, ויש ספקולציות שהוא יעבור לשחק מחוץ לספרד כדי להמשיך בקריירה שלו.
קריירה בינלאומית

ב-8 בפברואר 2011, בגיל 18 בלבד, ערך מוניאין את הבכורה שלו בנבחרת ספרד עד גיל 21 במשחק מול דנמרק, במקומו של אדריאן לופס. לאחר מכן, הוא זומן על ידי המאמן לואיס מייה לסגל ששיחק באליפות אירופה לנוער 2011, השתתף בכל המשחקים וזכה עם הנבחרת בתואר השלישי שלה בקטגוריה זו והעפיל לאולימפיאדת הקיץ 2012.
ב-24 בפברואר 2012 זומן מוניאין לראשונה לנבחרת הבוגרת, למשחק ידידות מול ונצואלה. חמישה ימים לאחר מכן, הוא החליף את ססק פברגאס בדקה ה-74 בניצחון 0–5 במלאגה. מאוחר יותר באותה שנה, באולימפיאדת הקיץ בלונדון, הוא ערך שתי הופעות כשספרד הודחה בשלב הבתים מבלי לכבוש שער.
מוניאין רשם 31 הופעות בנבחרת עד גיל 21, שהיה שיא לאומי במשך שלוש שנים לפני שנשבר על ידי ג'רארד דאולופאו. בשנת 2019, לאחר שהציג יכולת טובה בנבחרת, הוא נבחר לסגל הבוגרת לשני משחקי מוקדמות יורו 2020; הוא שיחק את המשחק השני שלו יותר משבע שנים לאחר הראשון, כמו גם את הבכורה שלו בתחרות רשמית, כמחליף בניצחון 0–2 על מלטה ב-26 במרץ.
מוניאין שיחק גם עבור נבחרת חבל הבסקים הלא רשמית.
חיים אישיים

למוניאין יש שני בני דודים גדולים שהם גם כדורגלנים, שניהם היו שחקני נוער באתלטיק ושיחקו לצידו לתקופה קצרה בבילבאו. אדריאן גוניי, קשר, רשם מספר הופעות בקבוצה הבוגרת לפני שיצא לקריירה בליגה השלישית בספרד, וחוליאן גוניי, קיצוני, עבר בסופו של דבר לברקאלדו גם בליגה השלישית.
בנו של מוניאין נולד בפברואר 2015, כאשר השחקן הודיע על ההריון של חברתו באוגוסט 2014 באמצעות מחווה שביצע בזמן שחגג את השער שלו נגד נאפולי בפלייאוף של ליגת האלופות. הוא מעריץ של סרחיו אגוארו, וקרא לכלב הלברדור שלו קון על שם שחקן נבחרת ארגנטינה; הכינוי האישי של מוניאין, "בארט סימפסון", ניתן לו על ידי פרננדו אמורבייטה בשל האופי השובב שלו, כמו גם הקומה הנמוכה שלו והשיער הבלונדי שלו.
לאחר שהתחייב לקעקע את גביע הליגה האירופית על גופו אם אתלטיק בילבאו תזכה בגמר 2012, דבר שלא קרה, מוניאין כן קעקע את גביע הסופר קופה הספרדי על רגלו בשנת 2015 בעקבות הניצחון של הקבוצה (למרות שלא השתתף במשחקים עקב פציעה). קעקוע נוסף על העורף שלו, "XIX", (19 בספרות רומיות) מציין את תאריך הלידה שלו ושל אחיו, והיה במקור מספר החולצה המקורי שלו באתלטיק במשך מספר עונות למרות שלבש את המספר 27 כשחקן נוער שעלה לקבוצה הבוגרת בעונת הפריצה שלו, ובשנת 2016 עבר למספר 10 המסורתי שלו.
תארים

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2011, 2013
השחקן הצעיר של השנה בלה ליגה: 2011
קבוצת העונה בלה ליגה: 2021/2022
הסופר קאפ הספרדי (2): 2015, 2021
גביע המלך הספרדי (3): 2020, 2021, 2024
ליידי בירד ג'ונסון

קלודיה אלטה טיילור ג'ונסון (באנגלית: Claudia Alta Taylor Johnson) הידועה כליידי בירד ג'ונסון (Lady Bird Johnson‏; 22 בדצמבר 1912 – 11 ביולי 2007) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1963–1969.
ביוגרפיה

קלודיה נולדה בקרנק שבטקסס למיני פאטילו טיילר (Minnie Patillo-Taylor) ולתומאס ג'פרסון טיילור (Thomas Jefferson Taylor), בעל אדמות אמיד, ולה שני אחים גדולים. הכינוי "ליידי בירד" ניתן לה עוד בהיותה פעוטה על ידי המטפלת שלה אליס טיטל, שאמרה שהיא "יפה כליידי בירד" (purty as a ladybird במקור). לא ברור אם הכוונה המקורית הייתה לציפור או למושית השבע, הקרויה בעגה הבריטית והאמריקאית "ליידי בירד".
אבותיה הגיעו לווירג'יניה במהלך המאות ה-17 וה-18, כנראה כמשרתים חוזיים, כמו רוב המהגרים הראשונים למושבה זו. לאביה, יליד אלבמה, שורשים אנגליים, ולשיים ודניים. אמה, גם היא ילדת אלבמה, ממוצא אנגלי וסקוטי.
ליידי בירד למדה בבית ספר התיכון מרשל במרשל שבטקסס, ולמדה עיתונות ואמנות בבית הספר האפיסקופלי על שם מרים הקדושה לבנות, ובאוניברסיטת טקסס באוסטין.
ליידי בירד נישאה ללינדון ג'ונסון ב-17 בנובמבר 1934 בכנסייה האפיסקופלית על שם מרקוס הקדוש שבסן אנטוניו טקסס, ולבני הזוג נולדו שתי בנות - לינדה בירד ג'ונסון רוב ולוסי באיינס ג'ונסון.
בשנת 1943 רכשה ג'ונסון תחנת רדיו מקומית באוסטין, הודות לקשרים הפוליטיים של בעלה. בהמשך קיבלה התחנה מונופול על שידורי טלוויזיה באזור, הודות לעמדה הפוליטית של בעלה.
ליידי בירד הייתה פעילה לאורך השנים למען איכות הסביבה, ואף שכנעה את מדינת טקסס לזרוע פרחי בר לאורך הכבישים במדינה.
בשל חשיבות איכות הסביבה בעיניה, בהיותה הגברת הראשונה של ארצות הברית החלה בפרויקט ייפוי ושיקום בירת ארצות הברית במטרה לשפר את תנאי המגורים בוושינגטון. בעקבות מאמציה החלו בפרויקטים של שיקום שכונות בכל רחבי ארצות הברית. כמו כן היא פעלה למען תוכניות ייפוי הדרכים ברחבי המדינה באמצעות קביעת הגבלה על מספר השלטים בצדי הדרכים ונטיעת עצים ופרחים בצדי הדרכים.
לאחר שבני הזוג עזבו את הבית הלבן ושבו להתגורר בטקסס, המשיכה ליידי בירד בקידום פרויקטים של איכות הסביבה. היא ייסדה את המכון הלאומי לחקר פרחי הבר, הקרוי כיום על שמה - מכון פרחי הבר ליידי בירד ג'ונסון.
ב-1977 העניק לה הנשיא ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית, וב-1984 זכתה במדליית הזהב של הקונגרס.
עד שנות ה-90 המשיכה ליידי בירד להשתתף באירועים רשמיים, אולם בשנת 1993 סבלה משבץ והתעוורה. ב-2002 עברה שבץ נוסף ולא הייתה מסוגלת לדבר וללכת.
ליידי בירד הייתה האדם שאובטח הכי הרבה שנים על ידי השירות החשאי של ארצות הברית, יותר שנים מכל אדם אחר בהיסטוריה של המדינה. היא נפטרה בבית חולים באזור מגוריה בטקסס בגיל 95.
על שמה קרוי פארק ליידי בירד ג'ונסון בוושינגטון די. סי.