stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין הוד
אמנות ותרבות בעין הוד

בכפר חיים ופועלים ציירים, פסלים, מעצבים, מוזיקאים, אדריכלים, שחקנים, זמרים, משוררים, סופרים, רקדנים ועוד, בהם עשרה זוכי פרס ישראל. ברחבי הכפר פזורים עשרות פסלי חוצות ויצירות אמנות שיצרו אמני עין הוד.
עם השנים הוקמו בעין הוד גלריה מרכזית וגלריות פרטיות של אמני הכפר, סדנאות, אמפיתיאטרון ומוזיאון ינקו דאדא מנהלת המוזיאון והאוצרת הראשית היא רעיה זומר-טל. בגלריית האמנים המרכזית מוצגות תערוכות מתחלפות של אמני עין הוד ואמנים אורחים. ב-2021 נוספה "גלריה שתיים" המציגה אמנות עכשווית. מנהלת הגלריה והאוצרת הראשית היא צאלה קוטלר.
בחצר מוזיאון ינקו-דאדא מוצג קטע מחומת ברלין. קטע החומה מכוסה בגרפיטי, והוא הובא למוזיאון בשנת 1992 כחלק מתערוכה שהובאה ממוזיאון צ'ק פוינט צ'ארלי. בסיום התערוכה נרכש קטע החומה בעזרת תרומה.
בכפר עין הוד שוכן גם מוזיאון ניסכו לתיבות נגינה מכניות, ובו אוסף תיבות נגינה עתיקות וכלי מוזיקה מכנים.
גלריה

יוסף שאלתיאל (מימין) וסימה סלונים (במרכז) בסדנת הדפס-האבן בעין-הוד
שיעור ציור בעין הוד, 1964
מרסל ינקו בפתח בית הקפה "קפה הפוך", עין הוד, 1964
"תרגילים" פסל של לאון ברונשטיין בכניסה לכפר האמנים.
תיבת נגינה רגינה, מוזיאון ניסכו בעין הוד
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אודות עין הוד, באתר כפר האמנים עין הוד
↑  מנחם תלמי, "יש הוד בעין הוד" כפר הציירים השליו ממלא את לבך אהבה ממבט ראשון, מעריב, 4 ביולי 1958
↑  אלי אשכנזי, תושבי עין הוד מתחילים לאסוף את השברים, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2010
↑  מיכל רוזן, ‏6 שנים לאסון הכרמל: האמנים שיוצרים מתוך הכאב, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 בדצמבר 2016
↑  חתני וכלות פרס ישראל, באתר עין הוד כפר האומנים
↑  גלריית האמנים עין הוד, באתר עין הוד כפר האומנים
↑  יצירה #2762: חומת ברלין, באתר סקר אמנות הקיר בישראל
↑  מוזיאון ניסכו, באתר עין הוד כפר האומנים
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540470605171  BnF: cb13339609n (data)  LCCN: nr93051819  NKC: ge540928  VIAF: 148195460   WorldCat (עם VIAF): 148195460
נתן מיכאל גלבר

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1891 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 בספטמבר 1966 (בגיל 75) ירושלים 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  Gymnasium in Brody 
 
נתן מיכאל גֶלבֶּר (Nathan Michael Gelber;‏ 27 במאי 1891, למברג (לבוב), גליציה, אוסטרו-הונגריה – 24 בספטמבר 1966, ירושלים) היה היסטוריון של היהודים בפולין (ובפרט יהדות גליציה) במאות ה-19 וה-20 ושל ראשית הציונות, ופעיל ציוני.
קורות חיים

נתן מיכאל גלבר נולד בלמברג שבגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב שבאוקראינה). אביו, נחמן, היה תעשיין ואיש ציבור, ציוני ומשכיל, חובב ספרות עברית (קרובו של המשורר יעקב אייכנבוים (גלבר), מחלוצי ההשכלה ברוסיה ופולין). מצד אמו, רגינה לבית לוין, היה בן למשפחת רבנים, מצאצאי ר' חיים הכהן רפפורט (אב"ד לבוב, ממנהיגי יהדות פולין במאה ה-18). קיבל בביתו חינוך דתי אדוק.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה המשיך ללימודים גבוהים: למד פילוסופיה באוניברסיטאות וינה וברלין ובשנת 1916 קיבל תואר דוקטור בווינה, על דיסרטציה בנושא "היהודים והתנועה הלאומית הפולנית בשנים 1860–1864" (Die Juden und die polnische Nationalbewegung in den Jahren 1860-1864).
בעת מלחמת העולם הראשונה שירת גלבר כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי.
מנעוריו היה גלבר פעיל בולט בתנועה הציונית. בעת לימודיו בגימנסיה היה פעיל בארגון הנוער "צעירי ציון" בגליציה, ובמהלך לימודיו בברלין ובווינה היה פעיל בארגון הציוני-אקדמי "עברייה" וממייסדי אגודת הסטודנטים העברית "התחייה" בווינה. בשנת 1913 ביקר בארץ ישראל.
משנת 1918 עד 1921 היה גלבר המזכיר הכללי של המשלחת המזרח–גליציאנית של הוועד הלאומי בווינה, ומ-1921 עד 1930 היה מזכירה הכללי של ההסתדרות הציונית באוסטריה.
בשנים 1927, 1929 ו-1933 היה מזכירו הכללי של הקונגרס הציוני העולמי. משנת 1931 עד 1940 היה נציג קרן היסוד במרכז אירופה, בווינה ובירושלים.
בראשית שנות ה-30 חי גלבר תקופה מסוימת בפולין.
ב-1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה גלבר לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
גלבר ניהל את קרן היסוד מ-1940 עד 1943. לאחר שנפצע בהתקפה על משרד הסוכנות היהודית בירושלים הוא יצא לגמלאות ב-1954.
גלבר פרסם מספר רב של מחקרים היסטוריים בגרמנית, פולנית ועברית.
עבד באנציקלופדיה יודאיקה וב-Jüdisches Lexikon ("הלקסיקון היהודי" בשפה הגרמנית) והיה מחברי מערכת "אנציקלופדיית ארץ ישראל" בשפה הפולנית (Encyklopedia palestyńska) שיצאה בוורשה בשנים 1938–1939. בין השנים 1921–1931 היה עורך היומון הווינאי היהודי Wiener Morgenzeitung ("וינר מורגנצייטונג") והשבועון היהודי Die Stimme ("די שטימה", 'הקול'). בשנים 1930–1931 ערך את העיתון Nasze Słowo בוורשה.
בנוסף כתב בכתבי עת מכובדים אחרים כמו הירחון להיסטוריה ומדעי היהדות (Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums) וב"כתב העת לסטטיסטיקה ודמוגרפיה של היהודים" (Zeitschrift für Statistik und Demographie der Juden).
לאחר השואה כתב מונוגרפיות על קהילות יהודיות בפולין שהוכחדו, אשר פורסמו בשורה של ספרי יזכור.
גלבר נפטר ב-24 בפסטמבר 1966.
ארכיונו שמור בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים.
משפחתו

בשנת 1915 נשא את שרה וישניצר. היה אב לבן ובת.
בנו עמנואל גלבר היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל, בדרגת אלוף-משנה, ושגריר.
כתביו > עריכה

אברהם לוינסון (כינס וערך), בהשתתפות נ.מ. גלבר, ביבליוגרפיה ציונית: מבחר הספרות הציונית להשתלמות והדרכה, ירושלים: הנהלת ההסתדרות הציונית, תש"ג.
היהודים והמרד הפולני: זכרונות של יעקב הלוי לוין מימי המרד הפולני בשנת 1830–1831; התקין לדפוס על פי כתבי יד המחבר, והוסיף עליו מבוא, נספחות והערות: נ"מ גלבר, ירושלים: מוסד ביאליק (ספריה היסטוריוגרפית), תשי"ג.
נ"מ גלבר (עורך), לבוב, כרך ד של "אנציקלופדיה של גלויות", ירושלים: חברת אנציקלופדיה של גלויות, תשט"ז 1956.
אריה באומינגר, מאיר בוסאק, נתן מיכאל גלבר (עורכים), ספר קראקא – עיר ואם בישראל, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט.
נ"מ גלבר (עורך), ספר זיכרון לדרוהוביץ, בוריסלב והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי דרוהוביץ, בוריסלב והסביבה, תשי"ט.
Twenty years’ Keren Hayesod; responsible editor: N.M. Gelber, Jerusalem: E. Pikovsky (issued by the Head Office of the Keren Hayesod), 1941.
כתביו > תרגום

מאָזעס פּאָרגעס (אנ'), 'זכרונות וועגן דעם פרנקיסטן הויף אין אָפענבאך'; תרגם מגרמנית ליידיש עם מבוא: נ.מ. גלבר, בתוך: רעדאקטירט א’ טשעריקאווער (רעדאקטאר), היסטאָרישע שריפטן (יידישער וויסנשאפטלעכער אינסטיטוט – היסטארישע סעקציע), כרך א, ורשה: קולטור-ליגע, 1929, עמ' 253–295. (יידיש: Die Erinnerungen von Moses Porges über den Frankistenhof in Offenbach, זיכרונותיו של משה פורגס על חצר הפרנקיסטים באופנבך על המיין)
ספר יובל לכבודו

ישראל קלויזנר, רפאל מאהלר, דב סדן (עורכים), ספר היובל: מוגש לכבוד ד"ר נ.מ. גלבר לרגל יובלו השבעים, תל אביב: "עולמנו", תשכ"ג 1963.
לקריאה נוספת

'גלבר, נתן מיכאל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 133–134. (הספר בקטלוג ULI)
יהודה סלוצקי, 'ד"ר נתן מיכאל גלבר ז"ל ד"ר נתן מיכאל גלבר ז"ל (ל"ג בעומר תרנ"א – יום הכפורים תשכ"ז)', ציון לא (תשכ"ו), 222–224. (גישה באתר Jstor)
מנחם גלרטר, 'ד"ר נתן מיכאל גלבר ז"ל', גשר 13, 1 (תשכ"ז), 87–94.
גצל קרסל, 'שניים שהלכו: על נ"מ גלבר וא' יערי', מאזנים כד (מז), תשכ"ז, עמ' 64–65.
ביבליוגרפיה:
הוגו גולד, 'כתבי ד"ר נ.מ. גלבר: רשימה ביבליוגרפית', בתוך: ישראל קלויזנר, רפאל מאהלר, דב סדן (עורכים), ספר היובל מוגש לכבוד ד"ר נ.מ. גלבר לרגל יובלו השבעים, תל אביב: "עולמנו", תשכ"ג, עמ' 237–264.
Walter Tetzlaff, 2000 Kurzbiographien bedeutender deutscher Juden des 20. Jahrhunderts, Lindhorst 1982.
הערות שוליים

1 2  מת ההיסטוריון נתן מיכאל גלבר, מעריב, 25 בספטמבר 1966
↑  "מדינת היהודים" של ד'ישראלי, דבר, 31 באוקטובר 1947; ד"ר גדליה אלקושי, התכנית היתה של יל"ג!: תכנית משנת 1877 על יסוד מדינה יהודית שיוחסה לדישראלי, דבר, 1 באוגוסט 1958, המשך.
↑  מיכאל הנדל, ספרים: התנועה הציונית בגליציה, דבר, 13 בפברואר 1959.
↑
↑  ביקורות: מ. אג"ף, אנציקלופדיה של גלויות – לבוב, חרות, 18 בינואר 1957, המשך; מ. הניש, ספרי עדות על הגולה: ספר זכרון ליהדות לבוב, דבר, 1 במרץ 1957; ד"ר מ. הנדל, ספרים: "לבוב" בעריכת נ. מ. גלבר (סדרת "אנציקלופדיה של גלויות" תשט"ז), דבר, 7 במרץ 1958.
↑  ביקורת: ד"ר מיכאל הנדל, ספר קראקא, דבר, 4 בדצמבר 1959.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261658505171  PLWABN: 9810603016505606  BnF: cb16016530z (data)  GND: 127165487  ISNI: 0000 0001 2358 5708  LCCN: no91015254  NKC: zmp2016919618  NTA: 067981941  Trove: 1177966  VIAF: 42851637   WorldCat (עם VIAF): 42851637
ישראל סגל (עיתונאי)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 במאי 1944 ד' בסיון ה'תש"ד פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 בספטמבר 2007 (בגיל 63) ט"ו בתשרי ה'תשס"ח ישראל ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  חורב  ישיבת היישוב החדש  ישיבת פוניבז' 
 
ישראל סגל (26 במאי 1944 – 27 בספטמבר 2007) היה עיתונאי, מגיש טלוויזיה וסופר ישראלי יוצא בשאלה.
ביוגרפיה

ישראל סגל נולד למשפחה דתית מודרנית בשכונת שערי חסד בירושלים לאשר מרדכי ולפעסילה פנינה סג"ל הלוי ולמד בילדותו בבית הספר "חורב". אחיו הבכור, הרב דן סגל, השפיע על שליחתו לישיבות חרדיות, בהן ישיבת היישוב החדש בתל אביב וישיבת פוניבז' בבני ברק. בגיל 19 יצא בשאלה והפך לחילוני. בעקבות זאת הביא אחיו לנידויו בחברה החרדית, ובין השניים שררה יריבות חריפה. בספריו תיאר ישראל סגל בין השאר את מאמצי אחיו להרחיקו מהמשפחה. כשנפטר אביהם, הביא אחיו לגירושו מהלוויה.
לאחר שעזב את הישיבה התגייס לצה"ל ושירת במחנה שבטה, שם התיידד עם אמנון דנקנר, שהשאיל לו ספרים שסייעו לסגל להשלים פערים בהשכלתו הכללית. אחר כך עבר סגל לגור בתל אביב והתיידד עם אנשי בוהמה, בהם: דן בן-אמוץ, עמוס קינן ויגאל תומרקין.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

בתחילת דרכו כעיתונאי, עבד סגל בכתבי העת "העולם הזה" ו"בול". בשנים 1971–1973 שימש ככתב בתוכנית "ענייני היום" של קול ישראל. בשנת 1974 הצטרף לטלוויזיה הישראלית, תחילה ככתב לענייני בריאות, ולאחר מכן כעורך וכמגיש בנושאי חדשות. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה פרש והצטרף ככתב מדיני לשבועון "כותרת ראשית". בשנים 1985–1988 שימש כשליח "קול ישראל" והטלוויזיה הישראלית באירופה. סגל גם ערך תוכניות חדשותיות ויומני חדשות בקול ישראל ושימש עורך "מבט" עד 1990. כמו כן בשנות ה-90, היה מנחה מחליף בתוכניות "פופוליטיקה" ו"מוקד", ויצר כתבות עבור תוכנית התחקירים מבט שני.
בשנת 1987 נחשף כי סגל וניסים משעל רכשו מאיש העסקים מיכאל אלבין, אופציות בחברת ההשקעות "נשואה", אותם מכרו ברווח. עלה חשד כי הדבר נעשה עבור תמורה כל שהיא, אך היועץ המשפטי יוסף חריש קבע כי לא הייתה במעשיהם משום עבירה פלילית; ושהמשטרה לא הוכיחה שניתנה כל תמורה. הוחלט להעמיד אותם לדין משמעתי בפני בית־הדין למשמעת של עובדי רשות השידור, שזיכה את השניים.
בשנת 1990 החל לכתוב טור שבועי בעיתון כל העיר.
בשנת 1991 היה סגל בין מייסדי עמותת הל"ל, שמטרתה לסייע ליוצאים בשאלה מהחברה החרדית בישראל. במסגרת פעילות זו תמך בעיתונאי ואיש העסקים אדם שוב, שיצא לשאלה באותה עת, ומשפחתו של סגל הפכה למעין משפחה אומנת שנייה של שוב. מאוחר יותר עבדו השניים יחד בחדשות ערוץ 2. לימים כינה שוב את סגל: "אבי ומורי".
בשנים 1992–1993 שימש עורך מגזין החדשות של ליל שישי "יומן" בערוץ הראשון. אחר כך היה בין מנחי תוכניות האקטואליה "ערב חדש" ו"מוסף המוספים" בטלוויזיה הלימודית ובאוקטובר 1993 חזר לערוץ הראשון.
בדצמבר 1998 החל לערוך את תוכנית האקטואליה "משעל חם" שהגיש ניסים משעל במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. במקביל החל ב-2001 להגיש את התוכנית "סגל יוצא לתרבות", תוכנית ראיונות בנושאי תרבות.
בינואר 2002 החל לערוך את תוכנית האקטואליה "הלילה עם גבי גזית", במסגרת חברת החדשות של ערוץ 2. אולם לאחר חצי שנה הוחלט על הפסקת התוכנית, בגלל תלונות על "נטייתה שמאלה". בנובמבר 2002 חזר לערוך את התוכנית "משעל חם", ומדי פעם אף השתתף בתוכנית כחבר פאנל.
בתחילת 2006 עמד בראש קבוצה שהתמודדה במכרז להפעלת ערוץ הכנסת, שכללה את חברת החדשות של ערוץ עשר ואולפני הבירה ירושלים, אך הקבוצה לא זכתה במכרז.
ביוגרפיה > כסופר

סגל כתב מספר ספרים המבוססים על אירועים בחייו, תוך שילוב תיאורים ספרותיים. בספריו מתוארים מאבקים פנימיים וקשיים עצומים בתהליך יציאתו בשאלה. דוגמה בולטת לכך היא ספרו "וכי נחש ממית?", שראה אור בשנת 2004 והיה אחד מחמשת המועמדים הסופיים לקבלת פרס ספיר לשנת 2005.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

ב-8 במרץ 2007 לקה בלבו במהלך נהיגה, והתנגש עם רכבו במעקה הבטיחות בנתיבי איילון. בשל התאונה אושפז לתקופה של חודש. הוא נכנס לתרדמת במשך מספר חודשים עד להתעוררותו. הוא העלה על הכתב את תחושותיו ואת המראות שראה לאחר שהיה במצב של מוות קליני, כולל תיאור חוויית מפגש עם אביו המנוח. הוא התאושש וחזר לביתו. כחצי שנה לאחר מכן, ב-27 בספטמבר 2007, נפטר לאחר שבוע של אשפוז בבית החולים הדסה עין-כרם בירושלים בעקבות שטף דם במוחו.
משפחתו החרדית בראשות אחיו הרב דן סגל החרימה את הלווייתו ואף לא ישבה שבעה בהוראת הפוסק החרדי הרב יוסף שלום אלישיב. בסביבתו של הרב אלישיב הכחישו כי נתן הוראה כזו.
חיים אישיים

הותיר אחריו אישה ושני ילדים - אורי ונועה. הוא נקבר בקיבוץ מעלה החמישה.
ספריו

החזון איש מת באמצע שעור התעמלות – לילדים, צייר יקי קאופמן, גבעתיים: מסדה, 1988.
לעוף כמו צפור – לילדים, צייר דוד מוסקוביץ, גבעתיים: מסדה, 1989.
נעילה – בעריכת צרויה שלו, ירושלים: כתר, 1990. ISBN 9650700307
אחד משנינו – ירושלים: כתר, 1995. ISBN 978-965-07-0504-6
וכי נחש ממית? – ירושלים: כתר, 2004. ISBN 9650712925
זוגות בודדים – כתר, 2008.
כדורעף

משחק כדורעף נשים
נבחרת ישראל נגד נבחרת ברית המועצות, אליפות העולם בכדורעף, ברית המועצות 1952
כדורעף הוא ענף ספורט תחרותי ואולימפי של משחקי כדור, בו משחקות שתי קבוצות במגרש המורכב משני חלקים ואשר באמצעו עוברת רשת שמפרידה בין שני חלקי המגרש. המטרה במשחק היא לגרום לכדור לפגוע במגרש היריב, תוך העברתו מעל הרשת דרך תחום המעבר (האנטנות). כל קבוצה יכולה לגעת בכדור עד כשלוש פעמים כדי להעביר את הכדור לקבוצה השנייה מעל הרשת דרך תחום המעבר. גרסה נוספת של כדורעף היא כדורעף חופים.
תחרויות בין קבוצות כדורעף נערכות במסגרת ליגת כדורעף, במסגרת משחקי גביע, בתחרויות בינלאומיות ובטורנירים למיניהם.
ההיסטוריה של הכדורעף

הכדורעף הומצא ב-9 בפברואר 1895, על ידי ויליאם ג. מורגן, אז מנהל החינוך הגופני בימק"א בעיר הוליוק, מסצ'וסטס. חוקי המשחק שהמציא מורגן נלקחו ממשחקים אחרים, כמו טניס וכדוריד. הוא קבע שיהיו שישה שחקנים לכל קבוצה, ושבאמצע המגרש תעבור רשת, והמטרה תהיה שהכדור יפגע בחלקה של הקבוצה היריבה.
הכדורעף הובא לאירופה על ידי חיילי ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה.
ב-1947 נוסדה הפדרציה הבינלאומית לכדורעף. אליפויות העולם נערכו לראשונה ב-1949 לגברים וב-1952 לנשים. ב-1964 הצטרף המשחק למשחקים האולימפיים והחל משנת 1996 לאולימפיאדות התווספו תחרויות של כדורעף חופים.
שדה המשחק והציוד

המגרש: גודלו של מגרש הכדורעף באולמות הוא רוחב של תשעה מטרים ואורך של 18 מטרים. בכדורעף חופים גודל המגרש הוא 8X16 מטרים. באמצע המגרש יש קו רוחבי המפריד את שתי החלקות של שתי הקבוצות. בכל חלקה יש קו הנקרא "קו השלוש" או "קו ההתקפה" והוא נמצא שלושה מטרים מקו האמצע. קו זה מחלק את השחקנים לשחקני הקו הקדמי ושחקני הקו האחורי. על השחקנים בקבוצה להסתדר בשש עמדות. העמדות ממוספרות מ-1 עד 6, החל מהעמדה הימנית בקו האחורי נגד כיוון השעון. כלומר, עמדות מספר 4, 3 ו-2 הן בקו הקדמי ועמדות מספר 5, 6 ו-1 הן בקו האחורי.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 2 | 3 | 4   |
| 1 | 6 | 5   |
כאשר קבוצה זוכה בנקודה, כשלפני כן הקבוצה היריבה הכתה מכת פתיחה, הקבוצה מבצעת חילוף של עמדה אחת בכיוון השעון הנקרא "רוטציה" או "סֶבֶב". שחקן בעמדה 2 עובר לעמדה 1, שחקן בעמדה 1 עובר לעמדה 6 ושחקן בעמדה 6 עובר לעמדה 5 וכך הלאה. השחקן בעמדה 1 פותח את מכת הפתיחה.
הכדור: הכדור עשוי מעטה עור או עור סינתטי וגמיש ובתוכו פנימית מגומי או חומר דומה.
בתחרויות עולמיות יש רק סוג כדור אחד שבו אפשר להשתמש והוא מחברת MIKASA - MVA200
הרשת: רוחב הרשת הוא מטר אחד. בחלקה העליון ישנו פס בד לבן בולט בעובי של שבעה סנטימטרים. משני צידי הרשת, במרחק של תשעה מטרים בדיוק, ניצבות "אנטנות" המסומנות בקווקוו אדום לבן, והן מסמנות את תחומי המגרש מעל גובה הרשת.
גובה הרשת משתנה בהתאם לגיל ולמגדר השחקנים:
ליגות הבוגרים - גברים: 243 ס"מ.
ליגות הבוגרות - נשים: 224 ס"מ.
ליגות הנוער - 243 ס"מ.
ליגות הנערים - 235 ס"מ.
ליגות של תלמידים - הגובה של הרשת משתנה בהתאם למין ולקבוצת הגיל.
מערכות

משחק כדורעף מורכב ממערכות. במשחקים רשמיים משחקים בשיטת הטוב מחמש מערכות (הקבוצה הראשונה שמגיעה ל-3 מערכות מנצחת), במשחקי ילדים ומשחקים לא רשמיים משחקים לפעמים בשיטת הטוב משלוש מערכות.
בכל מערכה הזוכה היא הקבוצה שמגיעה ל-25 נקודות, עם הפרש של שתי נקודות. כלומר, תיאוריטית מערכה יכולה להימשך לנצח כל עוד אף אחת מהקבוצות לא מובילה ב-2 נקודות. במערכה האחרונה (החמישית בשיטת הטוב מחמש או השלישית בשיטת הטוב משלוש) מנצחת הקבוצה הראשונה שמגיעה ל-15 נקודות בתנאי שיש יתרון של שתי נקודות.
הקבוצות מחליפות חלקות אחרי כל מערכה ובאמצע המערכה המכרעת (כאשר אחת הקבוצות מגיעה לשמונה נקודות). בין המערכות ישנה הפסקה של שלוש דקות ברוטו.
נקודות

כל עבירה מזכה את הקבוצה היריבה בנקודה, ללא שום קשר לקבוצה שהכתה את מכת הפתיחה.
שיטה זו היא חדשה יחסית ובעבר היה נהוג שרק אם העבירה היא לזכות הקבוצה שהכתה את מכת הפתיחה היא זכתה בנקודה, ואילו העבירה היא לזכות הקבוצה שקיבלה את מכת הפתיחה היא ביצעה חילוף עמדות אך לא זכתה בנקודה. בשיטה הקודמת (שהייתה נהוגה עד 1999) שיחקו בכל המערכות עד 15 נקודות.
שיטת הניקוד הישנה עדיין נהוגה בכדורעף חופים, שבו משחקים בשיטת הטוב משלוש מערכות של 21 נקודות.
סוגי המכות

יש מספר סוגי מכות בכדורעף:
מכת פתיחה (סרב) - ישנם שני סוגי מכות פתיחה: מכת פתיחה תחתית ומכת פתיחה עילית.
תחתית מתבצעת כשהיד מכה את הכדור מלמטה כלפי מעלה, ועילית במצב שהכדור מוכה מלמעלה. ברמה תחרותית משתמשים כיום כמעט רק בפתיחה עילית כי היא יותר קשה לקבלה על ידי הקבוצה היריבה.
מכת פתיחה מוגשת בכדורעף אולמות תוך שמונה שניות לאחר שריקת השופט, ובכדורעף חופים תוך חמש שניות.
מכה תחתית - מתבצעת על ידי חיבור של כפות הידיים של השחקן המבצע, והדיפה של הכדור באמצעות האמות. המכה התחתית משמשת שחקן לרוב בתרחישים הבאים: קבלה של מכת פתיחה מהקבוצה היריבה, הגנה מהתקפה של הקבוצה היריבה, מסירה (במצבי קיצון/מסירה של ליברו מתוך הקו הקדמי).
מכה עילית - מתבצעת כשהכדור בא במגע עם שתי כפות הידיים של השחקן המבצע, כשהן מעל גובה הראש. המכה העילית משמשת שחקן בעיקר למטרות מסירה, אך יכולה לשמש שחקן גם בקבלה של סרב, הגנה, ובמצבים אחרים.
מכת הנחתה - מתבצעת על ידי מכה חזקה ביד אחת מעל הרשת תוך כדי קפיצה, במטרה להעביר את הכדור בכוח לחלקת היריב.
חסימה - בלימת התקפה של שחקן יריב בשתי ידיים מעל הרשת. חסימה היא המצב היחיד שבו לשחקן מותר להעביר את הידיים מעבר לרשת, ובכדורעף אולמות היא איננה נחשבת כנגיעה לצורך מניין שלוש המכות המותרות (בכדורעף חופים החסימה כן נחשבת כנגיעה). שחקן שנגע בכדור בעת ביצוע חסימה רשאי לגעת בכדור פעם נוספת.
3 המכות שהוצגו אינן מחייבות, ובמקרי קיצון רבים שחקנים משתמשים בטכניקות אחרות ואף בחלקי גוף שונים. בשביל לשחק בצורה אפקטיבית, עדיף לקבוצה לפעול לפי שלושת השלבים (קבלה, מסירה והתקפה).
הקבוצות

קבוצת כדורעף עולה למשחק עם שישה שחקנים רגילים, ולרוב גם שחקן "ליברו". השחקנים המשחקים במשחק ראשונים נקראת "השישייה/השבעיה הפותחת". במהלך מערכה מאמן/ראש הקבוצה רשאי לבצע עד כשישה חילופים.
קבוצה יכולה לכלול לכל היותר 12 שחקנים ושני שחקני "ליברו", מאמן, עוזר מאמן, מעסה ורופא.
מועדון כדורעף

מועדון כדורעף פועל לעיתים כמועדון עצמאי, שעיסוקו בכדורעף בלבד, ולעיתים במסגרת מועדון ספורט שבו נכללים ענפי ספורט נוספים.
במועדון כדורעף פעילות פעמים רבות קבוצות כדורעף אחדות, כגון קבוצת בוגרים וקבוצת נוער.
בכדורעף המקצועני, מועדון כדורעף הוא נכס הנמצא בבעלותו של משקיע, וכאשר מדובר בקבוצה מצמרת הליגה העליונה, מחירה עשוי להיות גבוה מאוד ולהגיע למיליוני שקלים.
טווח תקציבי מועדוני הכדורעף בעולם הוא רחב, ולרוב הוא תלוי באזור בו הם נמצאים. לרוב מועדונים מקצועיים זוכים ל"ספונסר", נותן חסות המפרסם על מדיהם את שמו ובתמורה נותן לקבוצה סכום קבוע. הכנסות נוספות מתקבלות ממכירת זכויות שידור, פרסום באצטדיונים במהלך המשחקים, מוצרים נלווים ומכירת כרטיסים למשחקים.
מועדונים חותמים עם שחקניהם על חוזי תעסוקה למשך מספר שנים תמורת משכורת, הכוללת גם בונוס בגין הישגים אישיים או קבוצתיים.
ההגרלה

לפני המשחק השופט הראשי מבצע הגרלה לשם קביעת הפתיחה הראשונה במערכה הראשונה.
מי שמנצח בהגרלה יכול לבחור:
או את הזכות לפתוח או לקבל את חבטת הפתיחה (ניתן לבחור בקבלת מכת הפתיחה) או את אחת החלקות (את צד המגרש).
המפסיד בהגרלה מקבל את האפשרות הנותרת.
אם מגיעים למערכה חמישית מבצעים הגרלה נוספת כדי לקבוע שוב איזו קבוצה תהיה באיזה צד ולשם קביעת הפתיחה.
פסילה/עבירה

הקבוצה היריבה מקבלת נקודה במקרים הבאים:
כאשר הכדור נופל בחלקת קבוצתך.
כאשר הוא מוצא בידי הקבוצה החוצה, מחוץ לתחומי המגרש.
כאשר שחקן הקבוצה נוגע ברשת או באנטנות תוך כדי פעולת משחק.
כאשר הקבוצה הכתה בכדור יותר משלוש מכות, (חסימה אינה נספרת במנין המכות לצורך זה).
כאשר שחקן מכה שתי מכות רצופות בכדור (חסימה אינה נספרת במנין המכות לצורך זה).
כאשר שחקן פותח, ואינו מצליח להעביר את הכדור לצד הנגדי של הקבוצה השנייה.
כאשר שחקן פותח דורך על קו הרוחב של המגרש או המשכו בעת מכת הפתיחה או לפניה.
כאשר שחקן קו אחורי מבצע פעולה התקפית מתוך תחום ההתקפה, שמסומן בקו מקביל לרשת במרחק שלושה מטרים ממנה.
כאשר שחקן קו אחורי מבצע פעולת חסימה או ליברו (ר' להלן) מבצע ניסיון חסימה או חסימה.
כאשר שחקן עובר עם כל כף הרגל את קו האמצע מתחת לרשת (מותר לעבור לצד היריב מחוץ לרשת במהלך המשחק).
כאשר ישנה עבירת מיקום (עומדים בסדר לא נכון במגרש) של קבוצה.
כאשר ישנה עבירת חילוף מקומות: שחקן פותח (סרב) מכה פתיחה במקום שחקן אחר שאמור להכותה.
כאשר הכדור עובר מעל מסך. מסך - אנשים המנופפים עם ידיהם כדי להסתיר את מעוף הכדור או כאשר שחקנים מסתירים את השחקן הפותח (סרב) על ידי עמידתם.
כאשר השופט הראשי מכריז עונש על עבירה לא ספורטיבית שנעשתה על ידי אחד מהשחקנים או אנשי הצוות.
כאשר שחקן קדמי מנחית כדור מתוך תחום ההתקפה כשהכדור כולו נמצא מעל גובה הרשת שהוצא מאצבעותיו של שחקן הליברו מתוך תחום ההתקפה.
כאשר הכדור מועף ונוגע באדם או גוף זר.
כאשר שחקן מבצע סחיבה\משיכה - הכדור נתפס לו בידיים ולא מוצא מהידיים במהירות.
כאשר השופט הראשי שורק לאישור מכת פתיחה, יש לשחקן הפותח שמונה שניות לפתוח. אם עברו שמונה השניות נרשמת עבירה.
כדור ההגשה (הסרב) עובר לקבוצה שזכתה בנקודה האחרונה.
במקרה שיש עבירה דו צדדית יתבצע כדור חוזר.
במקרה שיש החזקה בו זמנית בכדור מעל הרשת של שחקני שתי הקבוצות אין 'כדור מוחזק' וממשיכים לשחק.
חוקים נוספים > פסק זמן

בכל מערכה, כל קבוצה זכאית לבקש שני פסקי זמן. כל פסק זמן אורך 30 שניות בדיוק ומתבצע מחוץ לתחומי המגרש המסומנים.
בליגה העולמית, ישנם שני פסקי זמן טכניים נוספים כשאחת הקבוצות מגיעה לשמונה נקודות ולשש עשרה נקודות במערכות הראשונה עד הרביעית - במערכה החמישית אין פסקי זמן טכניים.
חוקים נוספים > חילופי שחקנים

כדי לבצע חילופי שחקנים, אין להיכנס לפני שיצא השחקן המוחלף. יש לעמוד על קו השלוש במגרש, להחזיק שלט ובו מספרו של השחקן המוחלף, והשחקן המוחלף מקבל את השלט ויוצא ונותן אותו למזכירות.
במשחקים רשמיים מותרים עד שישה חילופי שחקן למערכה. שחקן שפתח במערכה והוחלף רשאי לחזור לשחק רק במקום השחקן שהחליף אותו, וזה אינו יכול להיכנס לשחק פעם נוספת באותה מערכה. במקרים בהם שחקן נפצע, ובאופן חוקי הקבוצה לא יכולה להחליף אותו, ניתן להתעלם מהמגבלות הללו.
תפקידים > ליברו

שחקן מיוחד הרשאי לשחק רק בקו האחורי. הוא יכול להיכנס ולצאת באופן חופשי במקום אחד השחקנים בקו האחורי בכל הפסקה בין הנקודות במשחק. ליברו אינו רשאי להתקיף את הכדור (קרי: להכות את הכדור אל מגרש היריב מעל גובה הרשת), לבצע ניסיון חסימה, לחסום או להגיש מכת פתיחה. כמו כן אסור לשחקן להכות בכדור מעל גובה הרשת, אם הוא נמסר על ידי הליברו מתוך קו ההתקפה מעל הראש. יש אפשרות לרשום בטופס השיפוט עד שני שחקני ליברו, ומעונת 2011–2012 הוכנס חוק חדש המאפשר להחליף בין שני שחקני הליברו מספר לא מוגבל של פעמים. הליברו אינו רשאי לשחק בתפקיד של שחקן רגיל, והוא לובש בגד בצבע שונה משאר שחקני הקבוצה כדי שניתן יהיה לזהותו בקלות.
בניגוד לשאר השחקנים, בתפקיד הליברו אין יתרון לשחקנים גבוהים אלא לרוב להפך, הליברו צריך להיות שחקן זריז בעל תגובות מהירות המצטיין במשחק ההגנה.
תפקידים > מוסר (מגיש)

שחקן שאחראי למסור, בדרך כלל במסירה עילית אל המנחיתים. המוסר עומד בדרך כלל סמוך למרכז הרשת כשרגליו בזווית של כ-90 מעלות ביחס לכיוון הרשת. כאשר הוא נמצא בקו האחורי השחקנים מסתדרים כך שהמוסר יוכל לרוץ במהירות למקומו הרצוי ליד הרשת.