stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון סן רמו
הערות שוליים

↑  מפת תל אביב 1935 (באנגלית) מאת זאב וילנאי בהוצאת סטימצקי, עם סימון המלון (צפיה בסריקה זמינה מתוך בנין הספרייה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מערכת האנציקלופדיה העירונית, המרחצאות החמים, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  מלון סן רמו, הארץ, 20 בדצמבר 1943
↑  בגן סן רמו תל אביב, המשקיף, 29 במאי 1939
↑  לאן? בוודאי לסן רמו, דבר, 19 ביולי 1938
↑  חידוש הקונצרטים וההצגות במלון "סן רמו" תל אביב, המשקיף, 11 ביולי 1943
↑  סן רמו משתפר והולך, הארץ, 13 בנובמבר 1941
↑  חתונת רבקה אברהם, הארץ, 26 בינואר 1936
↑  לפתיחת תערוכת האופנה העונתית הראשונה, הארץ, 12 באוקטובר 1945
↑  תערוכת אופנה גדולה עם בל, דבר, 30 באוקטובר 1936
↑  לטובת עזרת חולים, דואר היום, 26 באוקטובר 1931
↑  לוח היום והערב, הארץ, 18 באוקטובר 1937
↑  נשף ריקודים המסורתי, המשקיף, 25 בדצמבר 1939
↑  תל אביב/להקת העץ החלה בהצגותיה, המשקיף, 21 בפברואר 1940
↑  לי-לה-לו, המשקיף, 28 בספטמבר 1947
↑  הפתעה - ההופעה הכי מעניינת בארץ, הַבֹּקֶר, 13 במאי 1942
↑  הפצצה ליד סן רמו, דבר, 25 ביולי 1938
↑  פרשת אלטלנה, באתר עמותת חיל הים
↑  כיצד נקלע מטה הפלמח ל"פרשת אלטלנה", דבר, 2 באפריל 1976
↑  תנועת החרות, מעריב, 6 בספטמבר 1950
↑  מועצת עיריית ת"א לדירה אחרת, מעריב, 13 בספטמבר 1954
↑  הרישום לבתי ספר יתחיל ביום א', מעריב, 27 במאי 1952
↑  עירית ת"א רכשה בניין גדול, מעריב, 19 באפריל 1955
↑  משה מייזלס, מס־הכנסה ירש את הכנסת, מעריב, 8 באפריל 1956
↑  אהוד גוט, מלון גדול ייבנה בשטח בניין האופרה, מעריב, 29 ביולי 1971
↑  ביהמ"ש מייעץ להעביר לבג"ץ פינוי מבנה האופרה בתל אביב, דבר, 27 ביוני 1977
↑  יצחק דנון, ‏מגדל האופרה: אלרוב תשלם לגרוזה קשפיצקי 2.7 מיליון ש', באתר גלובס, 18 באפריל 2005
↑  אלנבי למטה, מעריב, 26 באוגוסט 1987
מרכז שיגור הלוויינים טאיואן

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 סוכנות אם:  מינהל החלל הסיני
 תאריך הקמה:  1968
 מטה מרכזי:  העיר שינזואו שבצפון שאנשי, סין
 קואורדינטות:  38°50′57″N 111°36′29″E﻿ / ﻿38.8491°N 111.608°E﻿ / 38.8491; 111.608
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז שיגור הלוויינים טאיואן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז שיגור הלוויינים טאיואן(למפת שאנשי רגילה) טאי-יואןמרכז שיגור הלוויינים טאיואן(למפת שאנשי מוגדלת) טאי-יואןמרכז שיגור הלוויינים טאיואן
 
מרכז שיגור הלוויינים טַאיוּאַן, (בסינית: 太原卫星发射中心, באנגלית: Taiyuan Satellite Launch Center או TSLC) הידוע גם בכינוי בסיס 25 (בסינית: 二十五基地), הוא קוסמודרום המיועד לשיגור לוויינים של הרפובליקה העממית של סין.
TSLC ממוקם בנפת קלאן, שבמחוז שאנשי. הוא השני משלושת אתרי שיגור שתוכננו במרץ 1966 ונכנס למבצעיות מלאה ב-1968.
הבסיס נמצא ברום של 1,500 מטרים מעל פני הים. הגובה יחד עם מזג האוויר היבש מהווים תנאים אידיאליים לאתר שיגור מסוגו.
הקוסמודרום משמש בעיקר כדי לשגר לוויינים מטאורולוגיים, לווייני משאבי כדור הארץ ולוויינים לשימוש מדעי על גבי משגרי צ'אנג ז'נג למסלול מסונכרן שמש. TSLC הוא בסיס שיגור מרכזי עבור טילים בליסטיים בין-יבשתיים ומשמש גם כאתר לניסויים יבשתיים בטילים המשוגרים מצוללות (SLBM).
באתר קיימים מרכז משימה ומוקד שליטה ובקרה מתקדמים טכנולוגית. ההגעה אליו מתאפשרת בשני קווי רכבת המתחברים עם מסילת נינגוו-קלאן.
כני שיגור

במתחם הוקמו מספר כני שיגור:
LS-7 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
LS-9 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
LS-9A מתאים לשיגורים של משגרים צ'אנגג'נג 6
LS-16 פותח לשיגורים של משגרים צ'אנגג'נג 6 וקואיג'ואו.
ממנצ'יזאורוס

| ממנצ'יזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
יורה עליון, 160–145 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
משפחה:: ממנצ'יזאוריים
סוג:: ממנצ'יזאורוס
מינים
  M. constructus  M. hochuanensis  M. sinocanadorum  M. youngi  M. anyuensis  M. jingyanensis
שם מדעי
 Mamenchisaurus

ממנצ'יזאורוס (שם מדעי: Mamenchisaurus, לעיתים נכתב גם כממנכיזאורוס) הוא זאורופוד מתחילת תור היורה ואחד הדינוזאורים הגדולים ביותר במזרח אסיה. הוא חי באזור סין כ-150 מיליון שנים לפני זמננו. הוא נקרא על שם האזור ממנצ'י בסין בו נתגלה.
מאפיינים

הממנצ'יזאורוס ידוע בזכות צווארו הארוך, באורך של כ-13–14 מטר. בצווארו קיימות 19 חוליות, יותר משל כול דינוזאור אחר שנמצא. למרות אורכו צווארו היה קל, עקב העצמות החלולות שבצווארו הארוך. חוקרים חושבים שצווארו נישא באורח אופקי, ושילחך צמחים נמוכים.
הטורסו של הממנצ'יזאורוס קטן יחסית לשאר חלקי גופו. זנבו ארוך כמעט כמו הצוואר, וצורתו כצורת שוט. רגליו היו חזקות וגדולות ובעלות 4 ציפורניים.
אורכם של רוב מיני הממנצ'יזאורוס היה כ-26 מטרים (85 רגל) ומשקלם כ-3 פילים. ב-1993 נתגלה המין Mamenchisaurus sinocanadorum שהיה גדול באופן ניכר משאר המינים. אורכו הוערך כנע בין 26 ל-35 מטר, עם צוואר באורך 17 מטר ו"צלע צוואר" (אנ') באורך 4.1 מטר (ארוכה יותר מכל מין דינוזאור אחר). משקלו הוערך כנע בין 25 ל-60 טון מטרי. באחד המוזיאונים ישנו שלד משוחזר של ממנצ'יזאורוס סינוקנדורום באורך 35 מטרים (115 רגל) שהתבסס על ממצאים שלא פורסמו, אך על מספר זה יש מחלוקת ויש הסבורים שהממנצ'יזאורוס סינוקנדורום היה קטן יותר (אנ').
בתרבות

הממנצ'יזאורוס נראה בסרט פארק היורה: העולם האבוד בו מספר פרטים נראים לצד הציידים הצדים דינוזאורים. לא ברור אם גם הם ניצודו עקב גודלם.
בנוסף הם נראים בכמה משחקי מחשב של הסדרה כמו בפארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution, Jurassic World Evolution 2 ומשחק ה-Game Gear‏ "The Lost World: Jurassic Park".
הממנצ'יזאורוס נראה גם בסדרה מהפכת הדינוזאורים לצד גואלונגים מטופשים שעולים על פרט ששוחה באגם.
גלריה

קנה מידה של גודלם של מיני הממנצ'יזאוריים
ממנצ'יזאורוס יונגי
שלד של ממנצ'יזאורוס סינוקנדורום
ציור של ממנצ'יזאורוס
ראו גם

שינג'יאנגטיטאן
הערות שוליים

↑  ד"ר תומאס ר. הולץ הבן,  נספח סוגי הדינוזאורים (הסברים), מעודכן לינואר 2012.
↑  Paul, G.S., 2010, The Princeton Field Guide to Dinosaurs, Princeton University Press.
מעבר ריכטהופן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  פרדיננד פון ריכטהופן 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 אורך הרכס:  15 מיל 
 קואורדינטות:  66°01′00″S 62°42′00″W﻿ / ﻿66.0167°S 62.7°W﻿ / -66.0167; -62.7
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמעבר ריכטהופן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמעבר ריכטהופן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר ריכטהופן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר ריכטהופן
 
מעבר ריכטהופן (באנגלית: Richthofen Pass) הוא מעבר הרים בין הר פריטצ'ה לבין קיר סלע המצוי צפונית לפסגת מקארול, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המעבר כ-1.5 קילומטרים.
אורכו של המעבר כ-24 קילומטרים, והוא משתרע לכיוון מערב- מזרח.
היסטוריה > גילוי המעבר

המעבר התגלה וצולם לראשונה בשנת 1902, על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, שחקרה את האזור בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
נורדנשלד חשב כי מדובר בעמק.
המעבר התגלה שנית ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1955, אשר גילה כי מדובר במעבר הרים.
היסטוריה > מקור השם

נורדנשלד, אשר חשב שמדובר בעמק, קרא למעבר "עמק ריכטהופן" (בגרמנית: Richthofen Tal; בצרפתית: Vallée Richthofen) על שמו של הברון פרדיננד פון ריכטהופן, גאוגרף וגאולוג גרמני.
לקריאה נוספת

• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, Springfield, Virginia, , P 109
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר רוחבו של המעבר כ-10 מטרים.
↑  מידע גאוגרפי
↑  מידע היסטורי על שמו של המעבר
מפעלי המלחת באומברסטון ובסנטה לאורה

מפעלי המלחת באומברסטון ובסנטה לאורה (בספרדית: Oficinas salitreras de Humberstone y Santa Laura) הם שני מפעלים לכריית מלחת וזיקוק אשלגן חנקתי, אשר היו פעילים בעבר, ואשר הוכרזו בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית. המפעלים שוכנים במדבר אטקמה בצפונה של צ'ילה, במרחק של 47 ק"מ ממזרח לעיר איקיקה שבמחוז טרפקה (Tarapacá).
מאז ההכרזה המפעלים היו ברשימת האתרים בסיכון עד הסרתם ב-2019 עקב הפעולות של הרשויות הצ'יליאניות לשימור האתר וניהול נכון יותר שלו.
רקע היסטורי

האינקה ותושבים מקומיים אחרים באזור הפיקו חנקות עוד לפני בוא הספרדים לאמריקה הדרומית, ועשו בהן שימוש כדשן אותו פיזרו בשדותיהם.
האירופאים הראשונים בצפונה של צ'ילה כרו את החנקה ושלחו אותה על גבי חמורים ללימה כדי לייצר ממנה אבק שרפה. הצורך הגובר במינרל בסוף המאה ה-18 הביא לחיפוש מרבצים חדשים ברחבי מדבר אטקמה, ובאותה עת פותחה שיטה לייצור אשלגן חנקתי. מפעלי המלחת הראשונים נפתחו ב-1810 ופעלו בשיטות פרימיטיביות. החומר הופק מהאדמה בעבודת יד, הורתח והונח לייבוש בשמש. בשנות ה-20 של המאה ה-19 יצאו משלוחי המלחת הראשונים לבריטניה, צרפת ולארצות הברית. בתחילה יועד החומר לתעשיית הנשק, אך בשנות ה-30 של המאה ה-19 התגלו סגולותיו גם כדשן, והביקוש לו עלה באופן חד לשם שימוש בשדות הדגנים בארצות הברית, ארגנטינה וברוסיה, במטעי הקפה בברזיל ובמטעי קנה הסוכר בקובה וברפובליקה הדומיניקנית. צ'ילה הפכה עד מהרה לספקית החנקה הטבעית החשובה בעולם, ובאמצע המאה ה-19 השתכללו המכרות באזור ואתרי הייצור הפכו לממוכנים. במכרות הוקמו עיירות עבור העובדים, והנחת מסילות רכבת שהובילה אל החוף, איפשרה את החלפת בהמות המשא ואת הגדלת התפוקה.
מלחמת האוקיינוס השקט, המכונה גם "מלחמת המלחת", פרצה ב-1879 בין צ'ילה לבין פרו ובוליביה, והסתיימה בהשתלטותה של הראשונה על אזורי הייצור. בשנת 1890 הגיעו רווחי המדינה ממפעלי המלחת לסך של כמחצית מכלל הכנסותיה, ובשנת 1913 היוו כ-80% מהיקף הייצוא. אולם מלחמת העולם הראשונה גרמה למכה קשה לענף - נתיבי הים הפכו לבלתי בטוחים וגרמניה, שהייתה אחת מארצות היעד החשובות למלחת, הקימה תעשייה מקומית לייצור אשלגן חנקתי מלאכותי. למרות ארגון מחדש של הענף והכנסת שיטות ייצור מתקדמות, הוא לא הצליח להתאושש, ובשנות ה-30 של המאה ה-20, רק עשירית מצריכת המלחת בעולם הגיעה מצ'ילה. נתון זה המשיך והתדרדר ובשנות ה-50 של המאה ה-20 עמד על 3% בלבד.
המפעל באומברסטון הוקם על ידי פרו בשנת 1862, ונודע תחילה בשם "לה פלמה" (La Palma). ב-1889 הוא היה אחד ממרכזי התעשייה הגדולים באזור, והתגוררו בו 3,000 איש. בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את התעשייה הוא נסגר, ונפתח מחדש בשמו הנוכחי בשנת 1933 על ידי צ'ילה. עד סוף העשור, גדל המקום בניגוד למגמה העולמית של שקיעת הענף, והעיירה אכלסה כ-3,700 איש. המפעל בסנטה לאורה שנחנך ב-1872, היה קטן משכנו, ובשנת 1920 התגוררו בו 450 משפחות בלבד. ב-1959 נסגרו שני המפעלים והוצאו למכירה ב-1961. הם נקנו על ידי משקיע פרטי בסכומים נמוכים. ב-1970 הם הוכרזו כמונומנטים לאומיים, אך הדבר לא מנע את המשך התדרדרותם כתוצאה ממעשי שוד ומוונדליזם. כאשר בעליה של הקרקע פשט את הרגל ב-1995, הם נמסרו לניהול המדינה, אשר העבירה אותם לתקופה של שלושים שנים ל"ארגון מוזיאון המלחת", מלכ"ר המנהל אותם כיום.
האתרים

שני האתרים שוכנים במרחק של כ-1.5 ק"מ זה מזה, ומכסים יחדיו שטח של 5,850 דונם. הם ממוקמים ברמת הפאמפה (Pampa) בגובה של 1,000 עד 1,200 מטר, המשתרעת בין הרי האנדים ממזרח, לרכס הרי החוף של צ'ילה ממערב. הפאמפה היא אחד המדבריות הצחיחים בעולם, ולא יורדים בה משקעים כלל. משרע הטמפרטורות גדול ונע בין 30°C ביום ל-2°C בלבד בלילה. שני האתרים משלימים זה את זה - בסנטה לאורה השתמרו המתקנים התעשייתיים, בעוד שבאומברסטון נשמר בעיקר המרקם העירוני של עיירת העובדים. המבנים בשני האתרים אינם בשימוש למעט מספר קטן של בניינים המשמשים את המבקרים בהם.
העיירה באומברסטון נבנתה לפי תוכנית שתי וערב, ובמרכזה כיכר מרכזית שבה ניצבו מבני ציבור. בכיכר נטעו עצים והוקמה פרגולה, ורוב המבנים סביבה הוקמו בין 1934 ל-1939. המבנים כוללים שוק ששכן במבנה בטון בן קומה אחת, תיאטרון משוחזר בסגנון אר דקו, חנות כלבו ובה מאפייה ומתקני קירור, בריכת שחייה עשויה מלוחות מתכת, בית מלון, מועדון חברתי וקפלה. במקומות אחרים באומברסטון השתמרו בניין המנהלה מ-1883 אשר נבנה בסגנון קולוניאלי בריטי, בית חולים, בית ספר ומספר מתקני ספורט. בתי המגורים בעיירה פשוטים. הם עשויים מעץ אשוח, והם בני קומה אחת. הגגות עשויים מלוחות מתכת והקירות החיצוניים כוסו בסטוקו. הם התחלקו לבתים לזוגות נשואים, לבתי רווקים ולבתים גדולים יותר בהם התגוררו אנשי המקצוע. רוב מבני הייצור נהרסו וכל שנותר מהם הוא ארובה בגובה של 40 מטר, מספר סככות ומספר בורות ששימשו בתהליך ההפקה.
כל אזור המגורים בסנטה לאורה נהרס, וכל שנותר מהעיירה הוא הכיכר המרכזית, בניין המנהלה ובית הספר. מאידך, באתר זה השתמרו מתקני הייצור באופן טוב יותר מאשר באומברסטון, אם כי רובם במצב של התפוררות. אלה כוללים אזור ענק בשטח של 300,000 מ"ר ששימש לאחסון אשלגן חנקתי, סככות בנות ארבעה מפלסים ובגובה של 17 מטר, שבהן הופק המינרל מהעפרות, ארובת לבנים שניצבה בסמוך למכלי ההרתחה, ומכלי עץ למים ששימשו לתהליך. עוד השתמרו מכלים תת-קרקעיים לאחסון העפרות בתחילת תהליך הייצור, שלוש טחנות ששימשו לטחינתן, מסועים להסעתן ועוד.
ראו גם

סוול
הערות שוליים

1 2  The Humberstone and Santa Laura Saltpeter Works site (Chile), removed from the List of World Heritage in Danger
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16179678-3  VIAF: 180890646   WorldCat (עם VIAF): 180890646 
מבני מגורים באומברסטון
הריסות באומברסטון
התיאטרון באומברסטון
בריכת השחייה באומברסטון
מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה 
 הגוף המעניק:  נשיא איטליה 
 תקופת הפרס:  27 בינואר 1947 – הווה (77 שנים) 
 
מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי (באיטלקית: Stella della solidarietà italiana) הוא עיטור לאומי שניתן על ידי הנשיא הראשון של הרפובליקה האיטלקית, אנריקו דה ניקולה, בשנת 1947, לאזרחים ואנשי צבא גולים ולנתינים זרים, עבור תרומתם היוצאת דופן למען שיקום איטליה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2011 שינה נשיא הרפובליקה האיטלקית ה-11, ג'ורג'ו נפוליטנו את השם ומהות העיטור ל"מסדר כוכב איטליה", עבור שימור וקידום היוקרה הלאומית מחוץ לאיטליה, לקידום יחסי ידידות ושיתוף פעולה עם מדינות אחרות וקשרים עם איטליה.
מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי (1947–2011)

בשנת 2001 שונה הסמל ונשא את הכיתוב Solidarietà Italiana המכיל תיאור של השומרוני הטוב. העיטור ניתן על פי צו של נשיא הרפובליקה, ראש המסדר, בהמלצת שר החוץ האיטלקי.
מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי (1947–2011) > שלושת התארים עם הסרטים התואמים

| סרט   (1947–2001) | סרט   (2001–2011) | דרגה | התואר המלא באיטלקית | מספר האותות   (עד דצמבר 2006) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | מחלקה 1 / קצין בכיר | Grande Ufficiale dell'Ordine della Stella della solidarietà italiana | 643 |
|  |  | מחלקה 2 / מפקד | Commendatore dell'Ordine della Stella della solidarietà italiana | 3,415 |
|  |  | מחלקה 3 / אביר | Cavaliere dell'Ordine della Stella della solidarietà italiana | 6,507 |
מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי (1947–2011) > מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי נלבש באופן הבא

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

סרט
| קצין בכיר | מפקד | אביר |
| קצין בכיר | מפקד | אביר |
מסדר כוכב איטליה (מנובמבר 2011)

חידוש נוסף בעיטור הוא סדר המחלקות, אשר עלה משלוש לחמש: אביר הצלב הגדול, קצין בכיר, מפקד, קצין ואביר, בתוספת המעמד המיוחד של אביר כבוד הצלב הגדול.

בשנת 2012 הוענקו 400 עיטורים:
אביר הצלב הגדול: 10
קצין בכיר: 60
מפקד: 70
קצין: 100
אביר: 160
מסדר כוכב איטליה (מנובמבר 2011) > מסדר כוכב איטליה נלבש באופן הבא

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

סרטים
| אביר כבוד הצלב הגדול | אביר הצלב הגדול | קצין בכיר | מפקד | קצין | אביר |
| סרט   (2011–2020) | דרגה | מספר האותות   (1947–2020) |
| --- | --- | --- |
|  | אביר כבוד הצלב הגדול | 2 |
|  | אביר הצלב הגדול | 23 |
|  | קצין בכיר | 1391 |
|  | מפקד | 4809 |
|  | קצין | 473 |
|  | אביר | 11039 |
מצר פנולה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  65°10′00″S 64°07′00″W﻿ / ﻿65.1667°S 64.1167°W﻿ / -65.1667; -64.1167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצר פנולה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצר פנולה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר פנולה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר פנולה
 
מצר פנולה (באנגלית: Penola Strait) הוא מצר ים בארכיפלג וילהלם, באזור ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של המצר 20 קילומטרים, ורוחבו הממוצע 3.7 קילומטרים.
המצר מפריד בין איי ארגנטינה, איי פטרמן, והאי הובגארד, לבין החוף המערבי של ארץ גרהאם, שבין כף קלוס וכף טאקסן.
היסטוריה > גילוי המצר

הראשונים שהפליגו לאורכו של המצר הייתה המשלחת האנטארקטית הבלגית, בפיקודו של אדריאן דה ז'ארלש.
הפלגה זו אירעה ב-12 בפברואר 1898.
המשלחת האנטארקטית הבלגית מיפתה את המצר באופן גס.
המצר מופה באופן מדויק יותר ב-10 במרץ 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
המצר מופה מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצר ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
רימיל נתן למצר את שמו ב-10 במרץ 1936.
המצר נקרא על שם הספינה "פנולה", שהייתה ספינת המשלחת.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 168
• Defense Mapping Agency 1992, , P 356
• National Imagery and Mapping Agency 2002, , P 143
• Tretyak K., Golubinka Y., Kulchytskyy A., Babiy L. (2008), , In: Capra A., Dietrich R. (eds) Geodetic and Geophysical Observations in Antarctica. Springer, Berlin, Heidelberg. https://doi.org/10.1007/978-3-540-74882-3_8
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
מלון סבוי (לונדון)

| --- | --- |


 מיקום:  WC2R 0EZ London
 דירוג:  5 כוכבים סופריור
 סוג המלון:  מלון יוקרה
 חדרים:  267
 אטרקציות:  בריכת שחייה חדר כושר
 בעלות:  Fairmont Hotels and Resorts 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  6 באוגוסט 1889
 אדריכל:  Thomas Edward Collcutt 
 קואורדינטות:  51°30′36″N 0°07′13″W﻿ / ﻿51.509898°N 0.120215°W﻿ / 51.509898; -0.120215
 האתר הרשמי
 he
 
הכניסה למלון סבוי
מלון סבוי (באנגלית: Savoy Hotel) הוא בית מלון הממוקם בסטרנד, בסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון. הוא נבנה בידי האמרגן ריצ'רד ד'וילי קארט ומומן ברווחי אופרות גילברט וסאליבן שלו. המלון נפתח ב-6 באוגוסט 1889, והיה הראשון בקבוצת המסעדות והמלונות סבוי, שהייתה בבעלותה של משפחת קארט במשך למעלה ממאה שנה.
היה זה גם מלון המותרות הראשון בבריטניה, שהציג תאורת חשמל ברחבי המלון, מעליות, אמבטיות בתוך רוב החדרים המרוהטים בפאר, מים זורמים קרים וחמים וחידושים אחרים. קארט שכר את המנהל סזאר ריץ ואת השף אוגוסט אסקופייה, שביססו נורמות חסרות תקדים של שירות, בידור והסעדה שמשכו משפחות מלוכה, אורחים שועי עולם,  וסועדים עשירים נוספים. וינסטון צ'רצ'יל לקח תכופות את ממשלתו לאכול ארוחת צהריים במלון.
המלון היה ליוזמה המוצלחת ביותר של קארט. להקות המלון, Savoy Orpheans, ו-Savoy Havana Band, התפרסמו, ובדרנים אחרים (שהתארחו לעיתים קרובות בסבואה) כללו את ג'ורג' גרשווין, פרנק סינטרה, Lena Horne ונואל קאוורד. אורחים נודעים אחרים כללו את אדוארד השביעי, אנריקו קארוזו, צ'ארלי צ'פלין, הארי טרומן, ג'ודי גרלנד, בייב רות', לורנס אוליבייה, מרילין מונרו, ג'ון ויין, המפרי בוגארט, אליזבט טיילור, ברברה סטרייסנד, בנימין נתניהו, החיפושיות ורבים נוספים.
המלון מנוהל כיום בידי Fairmont Hotels and Resorts. הוא מכונה "המלון המפורסם ביותר בלונדון."
ונותר אחד מהמלונות היוקרתיים והמפוארים ביותר בלונדון, המכיל 268 חדרים ומשקיף על נופו של נהר התמזה אל מול Savoy Place ורציף התמזה.
המלון נסגר בדצמבר 2007 בשל שיפוץ מקיף ופתח את דלתותיו מחדש באוקטובר 2010. עלות השיפוץ נאמדה ב-220 מיליון פאונד, היות שבעיה מבנית עיכבה את ביצועו.
מסעדת המלון
לובי המלון
לובי
מבואה
פואיה
חזית המלון
לקריאה נוספת

Ainger, Michael (2002). Gilbert and Sullivan – A Dual Biography. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0195147693.
Augustin, Andreas and Andrew Williamson (2002). Photography by Rupert Tenison. The Savoy, London, The Most Famous Hotels in the World series. ISBN 3-902118-04-0
Beebe, Lucius. The Savoy of London. 1979
Calman, Mel (1964). Savoy Sketchbook, Aztec Design. ISBN 0-9524782-0-X
Chapple, Kevin and Jane Thorne (eds) (1993). Reflected Light: The Story of the Savoy Theatre
Contarini, Paulo. The Savoy Was My Oyster
Dorelli, Peter; Craddock, Harry (1999). The Savoy Cocktail Book. ISBN 1-86205-296-4
Jackson, Stanley (1964) The Savoy: the Romance of a Great Hotel. New York: LCCN 63-8604
Jackson, Stanley (1989). The Savoy: A Century of Taste Frederick Muller
MacKenzie, Compton (1953). The Savoy of London. London: George Harrap & Co.
Nicol, Jean (1952) Meet me at the Savoy. London: Museum Press
"Famous Hotels in the World - London: The Savoy". 4Hoteliers. 30 October 2006.
הערות שוליים

↑  ג'ונתן פרין, הבעלים הסעודי מעמיד את סבוי למכירה, באתר London Evening Standard,‏ 16 באפריל 2009
↑  ברוכים הבאים לסבוי, מלון בהנהלת פיירמונט, באתר fairmont.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570632405171  GND: 7735530-1  LCCN: n87944030  MusicBrainz: b079f4db-aabd-44c2-833f-ceb9ff679fd7  VIAF: 172216581   WorldCat (עם VIAF): 172216581
מסאפיה

| --- | --- |
 מדינה:  יוון יוון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  13,327 (2011)
 קואורדינטות:  38°45′N 23°19′E﻿ / ﻿38.75°N 23.32°E﻿ / 38.75; 23.32 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמסאפיה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמסאפיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מסאפיה (ביוונית Μεσσάπια) היא עירייה לשעבר באובואה, יוון. מקור השם בנהר העתיק מספיוס, העובר במרכז האי. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה דירפיס-מסאפיה, שהיא יחידה עירונית.
שטחה של היחידה העירונית: 433.26 קמ"ר
אוכלוסייה: 13,327 (2011).
מקום מושבה של העירייה היה בפסחנה.
הערות שוליים

↑  "Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)" (PDF) (ביוונית). National Statistical Service of Greece. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-21.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלון סאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מלון 
 מיקום:  בת ים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  יצחק טולדנו
 קואורדינטות:  32°00′45″N 34°44′14″E﻿ / ﻿32.012416666667°N 34.737361111111°E﻿ / 32.012416666667; 34.737361111111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מלון סאן(למפת גוש דן רגילה) מלון סאן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מלון סאן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מלון סאן  he מלון סאןhe מלון סאןמפת __ בת ים (in English: Bat Yam) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ חולון (in English: Holon) מדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מלון סאן היה מלון שפעל במשך כ-30 שנה בחוף ימה של בת-ים עד שנהרס בשנת 2012 ובכך היה למבנה הגדול ביותר שנהרס בישראל על ידי חומר נפץ. על השטח שפונה קם מלון חדש בעל שם זהה.
היסטוריה

בניין מלון סאן נבנה בשנות ה-70 בתכנון האדריכל יצחק טולדנו (שתכנן גם את מלון דבורה בתל אביב). הבניין נבנה בסטנדרט בנייה גבוה נכון לאותה תקופה ונקרא בתחילתו מלון "פאן אמריקן". המלון בן 14 הקומות התנשא לגובה של 40 מטרים וכלל בריכת שחייה, מגרשי טניס ואולמות כנסים ואירועים אשר נחשבו חדשניים בזמן הקמתם. ב-1974 פרצה שרפה במלון ומאז החלה הידרדרות איטית במעמדו, על אף שיפוץ רחב היקף שנעשה בו. במשך הזמן המלון החליף מספר שמות ונקרא בין היתר מלון "מרינה" ובהמשך גם "סאן". בשנות ה-90 הוסבו חלק מדירות המלון למגורי עולים חדשים, עקב הצורך לשכן עולים רבים ממדינות ברית המועצות לשעבר שהגיעו לעיר בת ים בשנים אלה. סופו של המלון בגלגולו הנוכחי הגיע בשנת 2005 כאשר בעלי המלון מכרו את הקרקע והמלון ננטש. לאחר נטישתו הפך המלון לפיל לבן, מפגע אסתטי וסביבתי, והיה אף מוקד לפעילות של כת השטן.
המלון עמד נטוש עד שנת 2012, בה החלה הריסתו. תחילה ההריסה בוצעה על ידי כדור מתכת כבד אך שיטה זו התגלתה כלא יעילה והוחלט לפוצץ את המלון במקום. ב-6 בנובמבר 2012 הוצמדו 25 קילוגרם חומר נפץ לעמודי התמיכה של המלון ולאחר הפעלת המטען מבנה המלון הנטוש קרס תוך 14 שניות.
נבנה במקום קומפלקס של מלונאות ומסחר הכולל מרכז כנסים ומלון שנקרא "סאנסט". בנייתו הופסקה, והחלה מחדש בתחילת 2020. לאחר מכן המלון נתקע שוב בשלבי בנייה ובמאי 2024 הבעלים יהושע גוטמן קיים מגעים עם יזם הנדל"ן ראובן אלה למכירת המלון.