stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוקר טי
WWE

בשנת 2001, לאחר שה-WWF (לימים ה-WWE) קנתה את WCW, התסריט שילב אותו ומתאבקים אחרים מה-WCW בעלילה לפיה מתאבקי ה-WCW מנסים לפלוש לארגון החדש ולהשתלט עליו. האפמן המשיך להופיע בקרבות על תוארי ה-WCW מול קורט אנגל ורוק ודמותו המשיכה לזכות בתארים, כולל אלו של ה-WWF. כאשר עלילת הפלישה הגיעה לסיומה המשיכו תסריטאי ה-WWF לתת להאפמן תפקיד של מתאבק "רע".
בשנת 2002 צוותה דמותו של האפמן לדמותו של המתאבק גולדאסט. הצמד זכה לפופולריות רבה, אך בעיקר בגלל שיתוף הפעולה הקומי ביניהם. לאחר מכן דמותו צוותה לקבוצת "סדר עולמי חדש" (nWo) וכיכבה בקבוצה. על פי התסריט ראש הקבוצה, שון מייקלס, קינא בהצלחתו וזרק אותו מהקבוצה לאחר זמן קצר. מהלך זה נועד להפוך את האפמן למתאבק "טוב" ואכן הפופולריות של האפמן נסקה בשנה שלאחר מכן ודמותו נאבקה מול דמותו של טריפל H על אחד מהתארים הראשים של הארגון, אליפות העולם במשקל כבד, ברסלמניה 19.
בשנת 2004 עבר האפמן לתוכנית סמאקדאון שוב כמתאבק "רע" והוצב מול מתאבקים פופולריים כמו אדי גאררו ו"הקברן", אך למרות זאת התסריט לא איפשר לו לזכות בתארים, אשר חולקו לדמויות פופולריות אחרות, כמו זו של ג'ון סינה וג'ון "בראדשו" לייפילד (JBL).
בשנת 2005 התסריט צירף את שארמל, אשתו של האפמן, לעלילה כמנהלתו. על פי העלילה שארמל גרמה לסכסוך בינו לבין קורט אנגל, שכביכול היה מאוהב בה. הופעתה של שארמל זימנה להאפמן שוב את אור הזרקורים ושילוב הצמד, כאשר היא עוזרת לו בדרכי רמאות לנצח בקרבות המבוימים, הוביל אותם שוב לזכייה בתארים העיקרים של הארגון. שיא עלילתי מסוים נקבע כאשר האפמן התחרה על תואר אליפות ארצות הברית בסדרה של 7 קרבות מבוימים נגד כריס בנואה. במהלך הקרבות דמותו של האפמן הוצאה לאחר שהתסריט קבע כי מתח שריר. האפמן בחר בדמותו של רנדי אורטון לסיים את המלאכה, אך באופן רגיל לעלילות ה-WWE הדבר לא הסתיים בכך והאפמן התערב לטובתו של אורטון בקרב השביעי וכך "זכה" בסדרה ובתואר. בהמשך השנה דמותו של האפמן איבדה את האליפות שוב לבנואה, אך בעקבות הפופולריות הגואה שלו התסריט ייעד לו זכייה בטורניר "מלך הזירה" מול בובי לאשלי, מה שהקנה לו את הכינוי "מלך" ("קינג") וכן זכייה באליפות העולם במשקל כבד מול ריי מיסטריו. דמותו הגיעה לשיאה כאשר ניצחה בקרב את ג'ון סינה, שדמותו מחזיקה זמן רב בתוארי אליפות ב-WWE, ובכך הפכה ל"אלוף האלופים".
TNA

בTNA בשנת 2009 נכנס בוקר לקבוצת הילים בשם המיין איבנט מאפיה שכללה את סטינג, קורט אנגל, קווין נאש, סמואה ג'ו ואת סקוט סטיינר. במופע היאבקות של TNA המכונה "ויקטורי רואד" (בתרגום חופשי לעברית: הדרך לניצחון) בוקר וסקוט סטיינר זכו באליפות הזוגות של TNA. זמן מה לאחר מכן הם הפסידו את אליפות הזוגות ובוקר עזב את TNA.
החזרה ל-WWE

ברויאל ראמבל 2011 בוקר טי ערך הופעת חזרה מפתיעה וחזר ל-WWE בתור פרשן וקריין ברוסטר סמאקדאון. ב-5 באוגוסט 2012, וינס מקמהן קידם את האפמן לתפקיד הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון.
ב-2017 בוקר טי חזר ל-WWE והפך להיות אחד מהשדרנים של Raw.
חברי המיין איבנט מאפיה
בית הקברות של פאסי

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  20 בנובמבר 1820 
 שטח:  1.74 הקטאר
 מספר קבורים:  2,600 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  48°51′45″N 2°17′07″E﻿ / ﻿48.8625°N 2.2852777777778°E﻿ / 48.8625; 2.2852777777778
 he
 
בית הקברות של פאסי (בצרפתית: Cimetière de Passy) הוא בית קברות בשכונת פאסי, ברובע ה-16 של פריז, צרפת.
היסטוריה

בית הקברות הנוכחי החליף את בית הקברות הקודם (L'ancien Cimetière communal de Passy, שמוקם ברחוב לקן) שנסגר בשנת 1820.
בתחילת המאה ה-19, לפי הוראתו של נפוליאון, כול בתי הקברות בפריז יסגרו ויוחלפו בכמה בתי קברות גדולים יותר, וחדשים יותר, שיוקמו מחוץ לבירה. בית הקברות של מונמארטר נבנה בצפון, פר לשז נבנה במזרח, בית הקברות מונפרנאס נבנה בדרום. בית הקברות של פאסי היה תוספת מאוחרת יותר אולם הוא נבנה בהוראת אותו צו.
הכניסה הנוכחית של בית הקברות נבנתה בשנת 1934, ועוצבה על ידי רנה ברגר. חומת השמירה של בית הקברות מעוטרת בתבליט שעוצב על ידי לואי ג'אנטיאל. התבליט מנציח את החיילים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
אישים חשובים הקבורים בבית הקברות של פאסי

באו דאי (1919–1997), הקיסר האחרון של וייטנאם
נטאלי קליפורד בארני (1876–1972), סופרת ומשוררת אמריקאית ידועה, בעלת סלון ספרותי ואשת חברה לסבית של הבל אפוק.
ז'אן-לואי בארו (1910–1994), שחקן ובמאי; קבור עם אשתו, השחקנית מדלין רנו.
מריה קונסטנטינובנה בשקירצבה (1858–1884), אמנית רוסיה, מפורסמת בשל יומנה האישי.
טריסטאן ברנאר (1866–1947), מחזאי ומשורר יהודי-צרפתי.
מרסל דאסו (1892–1986), תעשיין מטוסים יהודי-צרפתי.
קלוד דביסי (1862–1918), מלחין צרפתי.
אנרי פרמן (1874–1958), חלוץ תעופה אנגלי-צרפתי.
אדגר פור (1908–1988), פוליטיקאי צרפתי.
גבריאל פורה (1845–1924), מלחין צרפתי.
פרננדל (1903–1971), שחקן קולנוע ותיאטרון צרפתי.
מוריס גמלן (1872–1958), מפקד צבא צרפת בתחילת מלחמת העולם השנייה.
קונסטנטין וירג'יל גאורגיו (1916–1992), סופר עיתונאי וכומר רומני.
ז'אן ז'ירודו (1882–1944), סופר, מחזאי ודיפלומט צרפתי.
הובר דה ז'יבנשי (1927–2018), מעצב אופנה צרפתי.
בית הקברות של פאסי עם מגדל אייפל ברקע
בכיף

בכיף הוא אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית "אינפקציה", שיצא בשנת 2005.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי הלהקה במשותף עם טל מטמור, והוא משלב בין מוזיקת פופ, מוזיקה אלקטרונית ומטאל. בדומה לקודמו, גם אלבום זה מתאפיין באווירה ההומוריסטית והנונסיקלית המזוהה עם סגנונה הייחודי של הלהקה.
מבין שירי האלבום יצאו כסינגלים "אם הדרך" ו"סרט של סקס", שלווה בקליפ בו רואים את חברי להקת "מוניקה סקס" מנגנים במקום חברי "אינפקציה". בנוסף, ניתן למצוא באלבום את "עין הנמר", גרסת כיסוי בעברית ל-"Eye of the Tiger" של Survivor ואת "זה היה ביתי", גרסה פארודית לשירו של מני בגר. הקטע הפותח את האלבום מכיל סימפול של השיר "פתח תקווה", שנכתב על ידי רימונה דינור והולחן על ידי דוד קריבושי שבוצע על ידי צוות הווי הנח"ל מתוך התוכנית "כמה טוב".
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | פתיחה  | 0:24 |
| 2. | בכיף  | 4:58 |
| 3. | כיף טראנס  | 1:31 |
| 4. | אם הדרך  | 2:41 |
| 5. | היום שלנו  | 3:10 |
| 6. | סרט של סקס  | 3:27 |
| 7. | זה עושה לי שמח  | 4:15 |
| 8. | שק"ם  | 0:53 |
| 9. | זה היה ביתי  | 2:43 |
| 10. | מה לאכול  | 2:29 |
| 11. | עין הנמר  | 3:35 |
| 12. | פולנים  | 3:11 |
| 13. | ולמרות הכל  | 3:28 |
| 14. | שלי  | 3:51 |
| 15. | שתיל  | 5:23 |
| 16. | אין לי  | 3:36 |
| 17. | אין לי 2  | 1:56 |
| 18. | יפן  | 2:40 |
| 19. | קיפוד קרח  | 2:42 |
| 20. | התגעגעתי  | 3:17 |
| משך כולל: | משך כולל: | 59:26 |
נגנים

ניר טרטר – קלידים ושירה
גיא שמי – גיטרה
גיא בן שטרית – גיטרה
עמרי הנגבי – תופים
ירון שראל – בס
טל מטמור – גיטרה ומחשב
פיטר רוט – גיטרה אקוסטית וקולות ב"סרט של סקס"
בית הקול

| --- | --- |

 שיוך:  דרכי נשימה עליונות 
 תיאור ב:  Riemann's Music Dictionary 
 מזהים
 לטינית (TA98):  larynx 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A06.2.01.001 
 TA2 (2019):  3184 
 FMA:  55097 
 קוד MeSH:  A04.329 
 מזהה MeSH:  D007830 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0023078 
 
תמונה אנדוסקופית של בית הקול
הסבר אנטומי של בית הקול
בֵּית הַקוֹל (או תֵּבַת קוֹל. בלועזית: Larynx, לָרִינְקְס) הוא איבר בגרונם של יונקים ובעלי חוליות רבים אחרים, הממוקם בקדמת הצוואר מעל קנה הנשימה באזור בו מתפצל הגרון לקנה הנשימה והוושט. בית הקול עשוי תשעה חלקי סחוס, ביניהם מכסה הגרון, סחוס התריס, וסחוס טבעתי, שקשורים יחד על ידי רצועות של שרירים ומרופדים בקרום רירי.
באנטומיה של הלרינקס
ניתן לראות 9 סחוסים:
3 גדולים [thyroid, cricoid, epiglottic] ו-3 זוגות קטנים [arytenoid, corniculate, cuneiform].
בית הקול משמש למעבר אוויר מן הלוע אל הריאות ובו מאוחסנים מיתרי הקול המרפדים את שני צדיו. בית הקול אחראי גם על יצירת הצלילים האנושיים, על גובה הקול ועוצמתו. מידת הקִרבה בין מיתרי הקול השונים משתנה בהתאם למרחב של בית הקול והיא שקובעת אם נוצר בסיס החיתוך עבור העיצורים הסדקיים או שמופקות הקוליות והמנושפות של העיצורים הנחתכים בבסיסי חיתוך אחרים.
ראו גם

רככת בית הקול
הערות שוליים

↑  איך אומרים בעברית?.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555613605171  BnF: cb11935562m (data)  GND: 4139922-5  LCCN: sh85074745  NDL: 00566802  NKC: ph269127  TA98: A06.2.01.001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלוז

| --- | --- |

בי. בי. קינג, אמן בלוז
 מקורות סגנוניים:  שירי עבודה ושירים דתיים של האפרו-אמריקאים
 מקורות תרבותיים:  מוזיקה מערב אפריקאית שהובאה לדרום מזרח ארצות הברית על ידי עבדים אפרו-אמריקאים בעיקר לדלתא של נהר המיסיסיפי
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה • בס • תופים • פסנתר • מפוחית פה • סקסופון • טרומבון • חצוצרה
 פופולריות מיינסטרים:  פופולריות נרחבת עד שנות ה-50 המהלכים ההרמונים וה"תווים הכחולים" (blue notes) הנפוצים בבלוז השפיעו רבות על סגנונות מוזיקליים מערביים לאורך כל המאה ה-20
 נגזרות:  ג'אז • רית'ם אנד בלוז • רוקנרול • רוק • מוזיקת נשמה • רגאיי • סקא
 תת-סוגות
 קאנטרי בלוז • דלתא בלוז • ג'אז בלוז • בוגי ווגי • בלוז מתקדם
 סוגות היתוך
 בלוז רוק • בלוז סול
 סצינות אזוריות
 בלוז בריטי • בלוז אירופאי • בלוז סט. לואיס • טקסס בלוז • הבלוז של שיקגו
 נושאים קרובים
 סולם בלוז
 
בלוז (מאנגלית: Blues, מילה המבטאת עצב) הוא סגנון מוזיקלי ווקאלי ואינסטרומנטלי המבוסס על הסולם הפנטטוני ובאופן טיפוסי על מאפייני מהלך הרמוני בן 12 תיבות. הבלוז משתייך לסוגת המוזיקה השחורה. הוא עבר גלגולים רבים מסגנון עממי בשדות הכותנה בדלתא של המיסיסיפי ועד לבלוז רוק של סוף שנות השישים כסגנון. עם זאת, הבלוז מורגש בכל סגנונות המוזיקה הפופולרית.
ההנחה הרווחת היא שמקורו של הבלוז הוא בארצות הברית, בשירת העבדים האפריקנים. שירה זו כללה שירי עבודה, שירי דת וכן מאפיינים של מוזיקה אפריקנית שורשית. סגנון זה נחשב לפואטי, מלודי, הרמוני ובעל קצב מיוחד משלו, דבר המבדיל אותו מכל סגנון מוזיקלי אחר.
כאשר נכנסו כלי הנגינה החשמליים לשימוש מאסיבי במוזיקה בשנות החמישים, הבלוז היווה את הבסיס ללידתו של הרוק אנד רול, אשר סימן עידן חדש בתולדות המוזיקה. הבלוז השפיע רבות על המוזיקה הפופולרית והוביל ליצירת שלל סגנונות המהווים את כובד המשקל של המוזיקה המערבית המודרנית: הג'אז, רית'ם אנד בלוז, רוק, מטאל, קאנטרי ואף השפעות מסוימות על מוזיקה קלאסית מודרנית.
מאפיינים אמנותיים > המוזיקה

כיוון שהבלוז נבנה במקור כמוזיקה שבה מאלתרים היה חשוב שהבסיס שלו יהיה קבוע וברור לכולם. לכן היה חשוב לשמור על הפשטות, ועל מנת לשמור על הפשטות אומצו חוקים מאוד נוקשים לשירי הבלוז. הבלוז הוא שיר מלנכולי, לרוב איטי, בעל הרמוניות סינקופיות והרמוניות המכילות תווים מונחתים (במול). בשיר בלוז כמעט תמיד יהיו 12 תיבות בבית והן יהיו מסודרות באחת מכמה תבניות בסיסיות. שתי התבניות הכי בסיסיות של הבלוז, שאפשר לומר שהן הבסיס שלו הן: 3 סדרות בנות 4 תיבות כל אחת, והסדרה השנייה היא חזרה על הראשונה. השורה האחרונה מאולתרת על רקע ליווי קבוע. התבנית השנייה בנויה על רצף של אקורדים מז'ורים המתייחסים לסולם המקורי (הסולם לפני שעבר שינוי לבלוז). הרצף הוא: 5 1 4 5 1 1 4 4 1 1 4 1. כאשר כל מספר מייצג את האקורד בסולם (אם הסולם הוא דו מז'ור אז האקורדים הםׁׁׁׁ (C F C C F F C C G F C G) מספר התיבות שכל אקורד מנוגן משתנה בין תבנית לתבנית. התחושה הריתמית בבלוז נקראת "שאפל" והיא מתקבלת מחלוקת כל רבע לשני חלקים לא שווים באורכם ("שמיניות סווינג") בערך יחסי של שני שלישים (חלק ראשון של הרבע) לשליש (חלק שני של הרבע). המוטיבים בשיר הבלוז הטיפוסי חוזרים על עצמם שוב ושוב, ולרוב במהלך השיר אין "הפתעות" קצביות או מוזיקליות.
הבלוז מאופיין במשפט מוזיקלי שחוזר על עצמו פעמיים, ובתשובה למשפט. המנגינה בנויה כך שההתחלה והסוף של כל קטע יהיו בעלי תבנית זהה. יש מבנה פואטי חד משמעי הן בטקסט והן במוזיקה שמזוהה כבלוז. אמני בלוז יכולים להוסיף למבנה הבסיסי צבע וקישוטים, אך המבנה תמיד נשאר.
אקורדים ברמה שביעית - "ספטאקורדים" - הם אקורדים שכיחים בבלוז. האקורדים בנויים כ-1 3 5 קלאסי בתוספת של טרצה קטנה אחרי ה-5. האקורדים יוצרים טריטונים, היוצרים אווירה מלנכולית. "כיפוף תווים" (Bending) הוא טכניקה שבה מעוותים את התו המנוגן בחצי טון כלפי מעלה. בגיטרה חשמלית הכיפוף נעשה על ידי מתיחת המיתר המנוגן כלפי מעלה (ראו פירוט בפריטה על גיטרה). במפוחית הכיפוף נעשה לרוב כלפי מטה. הייחודיות של הכיפוף היא בעובדה שאפשר לשמוע את כל המרעדים בין חצי טון אחד להבא. ישנם גם כיפופים כפולים ובחלק מהכלים יש גם כיפופים הפוכים.
התבנית המוזיקלית של הבלוז משמשת בסיס לג'אז מחד, ולרוק מאידך.
מאפיינים אמנותיים > המילים

מילות הבלוז פשוטות בדרך כלל, ישירות וכנות ומדברות על חיי היומיום, על אהבה ועל עבודה, מנקודת מבט מלנכולית בעיקרה. במילות השירים, כמו גם במוזיקה, יש מוטיבים של קריאה ותגובה. כך לדוגמה, בשיר Five Long Years, שנכתב במקור על ידי אדי בויד והושר על ידי מאדי ווטרס, אריק קלפטון ועוד רבים אחרים, יש שימוש בולט במיוחד בקריאה ותגובה, וכן במוטיב הבלוזי של חזרה.
Have you ever been mistreated?
You know just what I'm talking about.
Have you ever been mistreated?
You know just what I'm talking about.
היסטוריה > מקורות הבלוז

למרות שמקורות הבלוז אינם ניתנים להוכחה, ההנחה הרווחת היא שמקורו של הבלוז הוא בשילוב של שירי נשמה עם שירתם של העבדים השחורים בארצות הברית במאה ה-19. מטבע הדברים, בשל היותם עבדים, לא ידעו קרוא וכתוב, על אחת כמה וכמה שלא ידעו תווים. אך כשעבדו בשדות הכותנה, היו שרים שירים עצובים שהמציאו בעל-פה, ואשר ביטאו את מצוקתם או שירים שנשזרו בהם קטעי נבואות נחמה מהתנ"ך. שירים אלה נקראו "שירי עבודה" (Work Songs) או "שירי עצבות" (sorrow songs) והיוו תשתית לבלוז.
עם שחרור העבדים במחצית השנייה של המאה ה-19, החלה מוזיקת הבלוז להתפתח ולהתפשט אל מעבר לשדות הכותנה. תמלילי השירים החלו להיות מתוחכמים יותר ושולבו בהם ציניות והסתכלות וביקורת אירונית על מצבם. זמרים שחורים היו עומדים במרכז כיכרות הערים והיו שרים לקהל הרחב, ממש כשם שעשו זמרי הקאנטרי הלבנים באותה תקופה. צורה זו של בלוז ווקאלי (השימוש בכלי נגינה בשנים אלו, הסתכם, לכל היותר, בליווי שולי ופשוט אשר נועד לתת קצב) הייתה נפוצה באותה תקופה באזור הדלתא של מיסיסיפי, הכוללת את המדינות מיסיסיפי, ארקנסו, אלבמה ולואיזיאנה.
בתחילת המאה ה-20, החל הבלוז לצבור פופולריות באזורים נוספים ברחבי ארצות הברית, בין השאר בעקבות הגירה מאסיבית של שחורים מהדלתא לערים צפוניות יותר (כגון שיקגו). אז גם התפרסמו יצירות הבלוז הראשונות: "ממפיס בלוז" (1912) ו"סיינט לואיס בלוז" (1914) מאת ויליאם כריסטופר הנדי (שמכונה לעיתים "אבי הבלוז"), ו"ג'לי רול בלוז" (1915), מאת ג'לי רול מורטון. הבלוז אף השפיע על מלחינים קלאסיים, כגון הפסנתרן ג'ורג' גרשווין, שהלחין את היצירה התזמורתית "רפסודיה בכחול" (1924).
בתחילת שנות ה-20 של המאה, הבלוז החל לשקוע ולאבד מהפופולריות שלו, בשל עלייתו של סגנון מוזיקלי חדש: הג'אז, אשר לימים הושפע רבות מהבלוז.
היסטוריה > מהפכת הגיטרה החשמלית

בשנות הארבעים החל הבלוז בתהליך של חזרה למרכז תעשיית המוזיקה. זאת, בעקבות המצאתה של הגיטרה החשמלית בשנת 1930. מבלי לדעת תווים, לקחו נגני הבלוז לידיהם את הגיטרה החשמלית והחלו לאלתר. הם למדו אלו תווים מתאימים לאלו, וכך פיתחו את שני סולמות הבלוז, הסולמות הפנטטוניים (המלה פנטה= 5 ביוונית), אשר כוללים בסה"כ 5 תווים כל אחד (סולם מז'ורי למעט הדרגות הרביעית והשביעית וסולם מינורי למעט הדרגות השנייה והשישית). הם לא הסתפקו בפריטה רגילה על המיתרים, והוסיפו גלישות של האצבעות לאורך המיתרים (סלייד) ומתיחות מיתרים כלפי מעלה (בנד). פעולה זו האחרונה גרמה לעיוות הצליל ולהגבהתו ההדרגתית. הם אף השתמשו בספטאקורדים, אקורדים אשר להם נוסף התו השביעי בסולם (ספט= 7 ביוונית). הספטאקורדים שימשו לליווי לאלתור. ליווי זה נוגן בקצב נגינה איטי של צליל ארוך וצליל קצר לסירוגין.
לכל צורת הנגינה החדשה שפותחה, צורפו שירי הבלוז הישנים, שירי העבודה. וכך נוצרה מוזיקת הבלוז ה"משודרגת", אשר נוסף על השירה, כללה גם נגינה מפותחת. הבלוז החדש היה בעיקר אינסטרומנטלי, והדגש החזק ניתן לכלים, ובמיוחד לגיטרה החשמלית.
היסטוריה > מבלוז לרוק אנד רול

בשנות החמישים, הבלוז עבר שינוי מהפכני נוסף. כאמור, קצב הבלוז חזר, אך לא רק בצורתו המקורית, אלא גם בצורה של רוק אנד רול, או בקיצור, רוק'נרול– גרסה הרבה יותר מהירה ושמחה לבלוז. בניגוד ליוצרי הבלוז, אומני הרוק'נרול ברובם היו לבנים. הרוק'נרול ירש מהבלוז את הקצב ואת טכניקת הנגינה בשלמותם, על כן, בלוז (בגרסתו האינסטרומנטלית) ורוק'נרול הם סגנונות אחים, בלתי ניתנים להפרדה. אף-על-פי-כן, אומני הרוק'נרול הוסיפו גם מספר חידושים, כגון, שירה שמחה, קצב תופים מהיר, ופריטה הרבה יותר מהירה על אקורדים מז'וריים יותר. מוזיקת הרוק'נרול הייתה מוזיקה סוחפת שלוותה בריקודי זוגות סוערים. חלק גדול מאמני הבלוז-רוק'נרול הוסיפו גם גיטרות אקוסטיות בנוסף לגיטרות החשמליות, ואף הולחנו שירי בלוז-רוק'נרול במיוחד עבור גיטרה אקוסטית.
היסטוריה > השפעות הבלוז

תרבות הרוק אנד רול הלבנה הססגונית, אשר הגיעה לשיאה בשנות השישים, דחקה בהדרגה את רגלי תרבות הבלוז השחורה. אך מבחינה אומנותית, הבלוז המשיך לפרוח גם בשנות השישים והשבעים, אם כי, בצלו של הרוק, ההולך ומתעצם. עם זאת, כי כל יוצרי הרוק ינקו את יסודותיהם והשראתם מהבלוז.
הבלוז השפיע מאוד על תעשיית המוזיקה הבריטית שלאחר מלחמת העולם השנייה, וחותמו מורגש ברבים משירי הביטלס, ובמוזיקה של הרולינג סטונז, הקרים וציפורי החצר. גם בשירים אמריקאיים רבים ניכרות השפעות הבלוז.
ראו גם

רוק אנד רול
רוק
בלוז רוק
הערות שוליים

↑  The Origins of Blues Music: A Journey Through Time - The Maestro Behind the Blues: W.C. Handy and the Birth of a Genre, באתר blueschronicles.com
| רוק |
| --- | --- |
בלוז רוק • גלאם רוק • גראנג' • פולק רוק • רוק אינסטרומנטלי • רוק אלטרנטיבי • הארד רוק • רוק גותי • רוק מתקדם • רוק פסיכדלי • רוק קל • רוק דרומי • סטונר רוק • רוק קלאסי • פופ רוק • פאנק רוק • קאנטרי רוק 
סצנות אזוריות
בריטפופ • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • רוק ישראלי • רוק ברזילאי
סגנונות מהם נוצר הרוק: זרמים שיצאו מתוך הרוק
מוזיקת קאנטרי • בלוז • רוק אנד רול: הבי מטאל • פאנק
ערכים נוספים
פופ • להקות רוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282546405171  BNE: XX536851  BnF: cb11975253n (data)  GND: 4132568-0  LCCN: sh85015115  NDL: 00970020  NKC: ph118940 
רוברט ג'ונסון, אחד מסמלי הבלוז ומהמוזיקאים רבי ההשפעה בדלתא בלוז ובכלל
פרטיטורה של היצירה "סנט לואיס בלוז", 1914
בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 קואורדינטות:  32°04′21″N 34°50′02″E﻿ / ﻿32.07241944°N 34.83388056°E﻿ / 32.07241944; 34.83388056
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'(למפת גוש דן רגילה) בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'  he בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'he בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'מפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הפינה הדרום-מזרחית של בית הקברות. בין היתר נראים קבריהם של: הרב שך, הרב זבולון גרז, הרב פינחס שרייבר, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב ראובן יוסף גרשונוביץ, הרב זלמן רוטברג, הרב נחום אבא גרוסברד והרב שלמה שמשון קרליץ
בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' או בקיצור בית הקברות פוניבז' הוא בית קברות יהודי לשומרי שבת, השוכן בדרום בני ברק, סמוך לבית הקברות שומרי שבת הוותיק. עם הקמתו תכנן הרב יוסף שלמה כהנמן, ראש ישיבת פוניבז' ומייסדה, להעלות לקבורה בו את עצמותיהם של הגאון מווילנה והחפץ חיים, אך הרעיון לא התממש.
היסטוריה

בית הקברות הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי מייסד ישיבת פוניבז', הרב יוסף שלמה כהנמן. נקברו בו נדבנים שתרמו לאחזקת מוסדות פוניבז' וכונו "נציבים". בחלקו הדרום-מזרחי הוקצה מתחם מיוחד לרבני ישיבת פוניבז' ובראשם הרב כהנמן עצמו. הקבר הראשון שנכרה בבית הקברות הוא של הרבנית גוטל שך, רעייתו של ראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך, שהובאה למנוחות בי"ח בשבט תשכ"ט. קברו של הרב שך עצמו הוא היחיד מבין קברי רבני הישיבה הממוקם במתחם עצמאי. הקבר חריג גם במראהו ובגודלו והוא משמש מוקד עלייה לרגל במיוחד בערבי ראש חודש.
בין הקבורים בבית הקברות: ראשי ורבני ישיבת פוניבז' לדורותיהם ובכללם הרב יחזקאל לוינשטיין, הרב שמואל רוזובסקי, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, וכן הרב רפאל ברוך טולדנו, הרב משה שמואל שפירא, והרב גדליה נדל. במתחם בית הקברות מצוי האוהל ובו קבריהם של אדמו"רי חסידות אלכסנדר.
בין אישי הציבור הקבורים בבית הקברות, ראשי עיריית בני ברק בעבר משה בגנו ושמואל וינברג.
הערות שוליים

↑  נח זבולוני, ארון הגאון מווילנה יובא לארץ, חרות, 24 במאי 1960.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בצל מטוגן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מרכיבים עיקריים:  בצל 
 
בצל מטוגן הוא מרכיב המשמש לתיבול מאכלים. הוא עשוי בצל שנקצץ וטוגן בשומן, טעמו מתקתק ועשיר ומרקמו רך או פריך, בהתאם לצורת ההכנה.
הכנה

בצל מטוגן מוכן בדרך כלל כחלק ממתכון, לרוב בשלבים מקדימים של הכנתו. בשלב הראשון הבצל נקצץ, ולאחר מכן מטוגן בשומן. קיימות דרכים רבות להכנת הבצל, והתוצאות שונות במעט בין דרך לדרך. פעמים רבות משקפות הדרכים השונות להכנת בצל מטוגן את המטבח ממנו מקור המנה.
להלן הווריאציות העיקריות:
קיצוץ הבצל - קיצוץ גס, בינוני, דק ודק מאוד.
סוג השומן בו נעשה שימוש: השומנים הנפוצים הם שמנים צמחיים מזוככים, שמן זית (אופייני למטבחים ים תיכוניים), חמאה (אופייני למטבח הצרפתי), ושומן חזיר (אופייני לצפון ומזרח אירופה).
מידת הטיגון, הקובעת את צבעו של הבצל המטוגן, החל בשקוף, דרך צבע זהוב, ועד לקרמל כהה.
טיגון הבצל עם מעט שמן בכלי פתוח מוביל למרקם רך. טיגון עמוק מייצר מרקם פריך.
לעיתים מוסיפים לבצל במהלך הטיגון קמח או עמילן תירס. טכניקה זו מיועדת להסמכה של רטבים או מרקים שהבצל המטוגן חלק מהם.
הכנה > הכנה תעשייתית

בצל מטוגן מיוצר גם באופן תעשייתי, וניתן לרכישה במרכולים. המוצר נפוץ בכמה צורות:
מוקפא
מיובש בצורת שבבים
מיובש וטחון
שימושים

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 קלוריות:  346 קק"ל
 חלבונים:  2 ג'
 פחמימות:  17.1 ג'
 שומן:  29.5 ג'
 שומן רווי:  2.2%
 כולסטרול:  0 מ"ג
 נתרן:  169 מ"ג
 מקור: https://www.dorot.co.il/מוצרים/בצל-קצוץ-מטוגן-טרי-קפוא/
לבצל מטוגן שימושים מגוונים במטבחים רבים. להלן מספר מאכלים אופייניים בהם נעשה שימוש בבצל מטוגן:
שימושים > מטבחים מזרח אירופאיים

פירה
כבד קצוץ
סלט ביצים
שימושים > מטבח אמריקאי

קסרול שעועית ירוקה
שימושים > סקנדינביה

תוספת פופולרית לנקניקיה בלחמנייה
שימושים > מטבח הודי

גרסאות של ביריאני
שימושים > מטבח ים תיכוני

פילאף
מג'דרה
ראו גם

טבעות בצל
תגובת מייאר
בלרמינו בגאטי

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1905 Lari, איטליה 
 פטירה:  7 באוקטובר 1990 (בגיל 84) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השכלה:  בית הספר הפרנציסקני למקרא 
 מקצוע:  ארכאולוג, מורה
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
בֶּלַרמינוֹ קמילו בַּגאטי (Bellarmino Camillo Bagatti; לארי (אנ'), בנפת פיזה, איטליה, 11 בנובמבר 1905 – ירושלים, 7 באוקטובר 1990) היה נזיר פרנציסקני וארכאולוג שעשה את רוב שנותיו בארץ ישראל.
חייו ופועלו

בלרמינו בגאטי הצטרף בנעוריו למסדר הפרנציסקני. ב-1928, בגיל 23, הוסמך לכמורה. גילה עניין מיוחד באמנות והשתלם במכון האפיפיורי לארכאולוגיה נוצרית. ב-1934 קיבל תואר דוקטור על מחקרו בקטקומבות של קומודילה ברומא, שבהן חפר בשנים 1933–1934. ב-1935 הצטרף כמוֹרה וכחוקר לסגל בית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים. פעילותו התמקדה בשלושה תחומים: תרגומים מוּערים של כתבי צליינים לארץ הקודש, חֶקֶר ארכאולוגי של אתרים נוצריים קדומים וחקר הישרדותם והשפעתם של יהודים-נוצרים במאות הראשונות לנצרות.
בשנים 1968–1978 ניהל את בית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים, ושנים רבות לימד בסמינר התאולוגי של משמורת ארץ הקודש.
בגאטי ניהל חפירות ארכאולוגיות בהר האושר (1936), באתר כנסיית הביקור בעין כרם (1938), בכנסיית אל-קובייבה (1940–1944), בכנסיית המולד בבית לחם (1948–1951), במתחם כנסיית דומינוס פלוויט בהר הזיתים (1953–1955), בנצרת (1954–1971), בנחל שיח בהר כרמל (1960-1961). כמו כן חפר בירדן – בהר נבו (1935) ובאתר ח'רבת אל-מֻחַיַּט שם (בתקופות שונות).
בגאטי ייסד יחד עם עמיתו סילבסטר סאלר (Saller) את כתבי העת בארכאולוגיה בהוצאת בית הספר הפרנציסקני למקרא – Collectio Maior (מאז 1941) ו-Liber Annuus (מאז 1951). פרסומיו השונים כוללים 20 ספרים ומאות מאמרים.
בלרמינו בגאטי מת ב-7 באוקטובר 1990 במנזר סן סלוודור בירושלים, והוא קבור בבית הקברות הקתולי בהר ציון.
הערות שוליים

↑  Studium Theologicum Hierosolymitanum
↑  במהלך מלחמת העולם השנייה נכלא על ידי שלטונות המנדט הבריטי עם הפרנציסקנים האיטלקים והגרמנים במחנה המעצר באמאוס-קוביבה, ובתקופה זו עסק בחקר האתר
↑  רשימת פרסומיו, לפי סדר הופעתם מ-1929 ועד 1989, הובאה בשנתון SBM Liber Annuus 40) 1990) של בית הספר הפרנציסקני למקרא, עמ' 397–443
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298985105171  PLWABN: 9810579357705606  BIBSYS: 10012148  BNE: XX842962  BnF: cb122976031 (data)  CANTIC: a11716101  GND: 132808951  ICCU: CFIV054640  ISNI: 0000 0001 1025 8468  LCCN: n50019413  NKC: uk20181009430  NLA: 35011825  NTA: 069258651  RERO: 02-A002960026  SUDOC: 031834906  Trove: 789183  VcBA: 495/70803  VIAF: 44363381   WorldCat (עם VIAF): 44363381
בעיית ההתאמה של פוסט

בעיית ההתאמה של פוסט היא בעיה ידועה במדעי המחשב, שתוארה לראשונה בשנת 1946 בידי אמיל פוסט ומהווה דוגמה פשוטה יחסית (ועל כן שימושית) לבעיה בלתי כריעה, כלומר שאינה ניתנת לפתרון באמצעות מודלי החישוב המקובלים (ובפרט על ידי מחשב).
תיאור הבעיה

הבעיה עוסקת במחרוזות - רצפי אותיות מעל אלפבית כלשהו. נתונה קבוצה סופית של זוגות של מחרוזות (בלי מגבלה על האורכים האפשריים שלהן), מהצורה  (a_{1},b_{1}),(a_{2},b_{2}),\dots (a_{n},b_{n}).  השאלה היא האם ניתן לבחור חלק מהזוגות (אולי יותר מפעם אחת) ולשרשר את כל ה- \ a_{i} בזוגות שנבחרו ואת ה- \ b_{i} בזוגות שנבחרו (כלומר, לכתוב אותם בזה אחר זה) כך ששני השרשורים יתנו את אותה המחרוזת.
בכתיבה פורמלית, השאלה היא האם קיימת סדרת אינדקסים,  \ i_{1},i_{2},\dots i_{k}, כולם בתחום  \ 1,\dots ,n  כך ש- \ a_{i_{1}}a_{i_{2}}\dots a_{i_{k}}=b_{i_{1}}b_{i_{2}}\dots b_{i_{k}}.