stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיזם קולורדו-ביג תומפסון
היסטוריה

המיזם נבנה על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית, שייך לה ומתופעל בעיקר על ידה. בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-19 הגיעו חקלאים בצפון-מזרח קולורדו למסקנה שזכויות המים באזור הוקצו מעבר לכמות הזמינה. על מנת לשרוד את התקופה השחונה, היה צורך בהספקת מים נוספת. קודם לתקופת אגן האבק, הסתמכה החקלאות באזור זה של המדינה על מקורות כמו בולדר קריק (Boulder Creek), סנט וראין קריק (St. Vrain Creek), ליטל תומפסון (Little Thompson River), ביג תומפסון (Big Thompson River) וקש לה פודר (Cache La Poudre River), כולם, חלק מאגן הניקוז של הנהר סאות פלאט (South Platte River) והם זורמים לנהר סאות פלאט לפני שהנהר מגיע לגרילי בקולורדו. במטרה לחפש פתרון, פנו החקלאים ונציגיהם ללשכת הטיוב. בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20 נמצא הפתרון: להסיט את המים באמצעות מנהרה באורך 21.2 קילומטרים מתחת לקו פרשת המים של אמריקה והפארק הלאומי הרי הרוקי (הכניסה המערבית למנהרה ב-40°14′28.16″N 105°48′07.36″W﻿ / ﻿40.2411556°N 105.8020444°W﻿ / 40.2411556; -105.8020444 והכניסה המזרחית ב-40°19′39.85″N 105°34′46.34″W﻿ / ﻿40.3277361°N 105.5795389°W﻿ / 40.3277361; -105.5795389).
כמות המים שאמורה הייתה לעבור מהצד המערבי למזרחי הייתה גדולה ואי אפשר היה לבנות את המיזם בלא פיצוי לתושבי המדרון המערבי בגין המים הנשלחים מזרחה. עקב כך, הרכיב הראשון שנבנה במסגרת המיזם היה סכר גרין מאונטיין (Green Mountain Dam) ומאגר המים שמאחוריו, מתקן במדרון המערבי שתוכנן לספק דרישות מים עתידיות באגן העליון של הנהר קולורדו. המיזם אושר על ידי נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1937. הבנייה החלה בגרין מאונטיין באזור הצפוני של מחוז סאמט (Summit) ב-1938. הבנייה נמשכה במרבית עשרים השנים הבאות.
יתרונות

בעוד שהמיזם נבנה במקור למטרות חקלאות, הוא משרת צרכים רבים כולל הספקת מים לתעשייה ומי שתייה לערים, הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, נופש, וסיוע לדגה ולחיות הבר. עם זאת, מסוף המאה ה-20 השתנו הצרכנים של המים ורובם מיועדים לשתייה ולתעשייה, מאשר להשקיה.
המיזם משרת מעל ל-33 ערים ועיירות בצפון-מזרח קולורדו, כולל פורט קולינס, גרילי, לוולנד (Loveland), אסטס פארק (Estes Park), בולדר וסטרלינג, המשתרעים על שבעה מחוזות, ומספק מקור מים שניוני לכ-830,000 תושבים ולהשקיית שטח של 2,500 קילומטרים רבועים. אף שזכויות המים מאפשרות להטות עד 380 מיליון מטרים מעוקבים בשנה, בפועל מוטים כ-270 מיליון מטרים מעוקבים בממוצע בשנה. הפרש הגובה של כ-600 מטרים מהרי הרוקי למישורים שלפניהם מאפשר ליצור חשמל. שש תחנות כוח שבמיזם מייצרות בממוצע 759 מיליון קילוואט שעה בשנה. כמו אספקת המים, החשמל המיוצר הוא משלים. חשמל המופק במיזם הוא מקור לצריכת שיא של חשמל ומשווק על ידי מחלקת האנרגיה של ארצות הברית באמצעות מנהל כוח של האזור המערבי (Western Area Power Administration).
מערכת איסוף המים במדרונות המערביים

מערך נרחב של מאגרי מים, משאבות, צינורות ותעלות בצד המערבי של הרי הרוקי משמשים לאגור מים ממקורותיו של הנהר הקולורדו, כמו גם שני יובלים, קוטונווד קריק (Cottonwood Creek) והנהר פרייזר (Fraser River). אגם גרנבי (Lake Granby), השוכן במזרח מחוז גרנד הוא מתקן האגירה העיקרי של מיזם C-BT, כשהקיבולת שלו 665 מיליון מטרים מעוקבים. את המאגר סוכרים סכר גרנבי בגובה 91 מטרים וסוללות משנה באורך 3,878 מטרים.
מאגר קוטונווד נבנה בקוטונווד קריק, השוכן מערבית לאגם גרנבי. מאגר וינדי גאפ (Windy Gap Reservoir) הוא מתקן הטיה קטן השוכן בצמוד למפגש הנהרות קולורדו ופרייזר, כ-8 קילומטרים במורד הזרם מגרנבי. מים מהנהר פרייזר, כמו גם פלגים אחרים הזורמים לקולורדו מעבר לסכר גרנבי, מוטים בנקודה זו ונשאבים מזרחים לאגם גרנבי. מיזם וינדי גאפ לא שייך ללשכת הטיוב, אלא לחברת המים העירונית הצפונית (Northern Water Municipal District), קונסורציום של שש ערים של רכס פרונט. עם זאת, מיזם זה משתמש במתקני האגירה ובאמצעי החלוקה כמו מיזם C-BT.
מאגם גרנבי המים מועלים לגובה של 38 מטרים אל תעלה המובילה את המים לאגם שדואו מאונטיין (Shadow Mountain Lake), השוכן על נהר הקולורדו מערבית לאגם גרנד הטבעי. שני גופי המים מחוברים בתעלה קצרה מה שמאפשר זרימה חופשית אל פתח הכניסה של מנהרת אלווה ב. אדמס שעל החוף המזרחי של אגם גרנד. המים זורמים אז לאורך 21.2 קילומטרים מתחת לקו פרשת המים של אמריקה דרך מנהרת אדמס, היכולה להוביל עד 16 מטרים מעוקבים של מים בשנייה אל המדרון המזרחי.
מערכת איסוף המים במדרונות המערביים > המערכת ההידרואלקטרית של המדרון המזרחי

מהרגע שהמים יוצאים ממנהרת אדמס מעט דרומית-מערבית לאסטס פארק, המערכת מבוססת על כוח המשיכה בלבד, כשהמים צונחים מגובה של כ-850 מטרים אל מרגלות הרי הרוקי מערבית ללוולנד. היציאה המזרחית של התעלה שוכנת במאגר הפורטל המזרחי (East Portal Reservoir), מאגר ויסות קטן בנהר וינד (Wind River). מכאן המים מובלים דרך סיפון הפוך מעבר לעמק אספן קריק (Aspen Creek valley), וצונחים 62 מטרים לאגם מריס (Marys Lake), שם הם מפעילים את תחנת הכוח אגם מריס (Marys Lake Powerplant) בת ה-8.1 מגה-ואט. אגם מריס הוא אגם טבעי קטן שהורחב במטרה ליצור מאגר מווסת שניוני. המים צונחים אז 157 מטרים לתחנת הכוח אסטס בעלת כושר ייצור של 45 מגה-ואט באגם אסטס, שנוצר על ידי סכר אולימפוס (Olympus Dam) על נהר ביג תומפסון באסטס פארק. אגם אסטס נועד לווסת הן את הזרימה ממי מיזם C-BT והן את הזרם הטבעי של הנהר ביג תומפסון.
מאגם אסטס המים זורמים מזרחה דרך מנהרות אולימפוס ופול היל (Pole Hill) אל תחנת הכוח פול היל בהספק של 38.2 מגה-ואט, שבו המים צונחים בגובה של 251 מטרים, ואז זורמים דרך מנהרת רטלסנייק (Rattlesnake Tunnel) הקצרה לאגם פיינווד (Pinewood Lake). המים נכנסים אז למנהרת בולד מאונטיין (Bald Mountain Tunnel), מזרחה אל המקום בו הם צונחים בפעם האחרונה מגובה 322 מטרים אל תחנת הכוח פלטאיירון (Flatiron Powerplant) בת ה-94.5 מגה-ואט. מתעלת הפליטה של תחנת הכוח המים זורמים למאגר פלטאיירון שממנו המים מחולקים למדרון המזרחי.
מערכת איסוף המים במדרונות המערביים > מתקני החלוקה למרגלות ההרים

מהרגע שהמים מגיעים למאגר פלטאיירון, הם מתפצלים לשני ענפים המחלקים מים לאזור באורך 80 קילומטרים לאורך פרוזדור רכס פרונט, מפורט קולינס סמוך לדנוור. הענף הצפוני כולל את תעלת ההספקה הורסטות (Horsetooth Supply Canal) ומנהרות המובילים מים בכוח הכבידה למאגר הורסטות. המאגר נוצר על ידי ארבעה סכרים בגבעות מערבית לפורט קולינס והקיבולת שלו היא 187 מיליון מטרים מעוקבים של מים. מוצא המים בקצה הצפוני של המאגר אל תוך תעלת ההזנה צ'ארלס הנסן (Charles Hansen Feeder Canal), שמספקת מים לחקלאות בעמק קש לה פודר. יש מוצא מים קטן יותר בקניון סולג'ר (Soldier Canyon) המספק מים לאזור פור קולינס.
מים הזורמים לענף הדרומי חייבים להישאב לתוך אגם קרייטר, השוכן מערבית לברתהוד (Berthoud). קיבולת המאגר 138 מיליון מטרים מעוקבים של מים. בזמנים של צריכת שיא בחשמל אפשר להשיב מים מאגם קרייטר לאגם פלטאיירון באמצעות משאבה. המים זורמים דרומה מאגם קרייטר לתוך תעלת האספקה סנט וראין (St. Vrain Supply Canal), המספקת מים לנהרות ליטל תומפסון וסנט וראין קריק. מהקצה של תעלת סנט וראין מתמשכת תעלת האספקה של בולדר קריק (Boulder Creek Supply Canal) דרומה אל נהר בולדר קריק, ותעלת האספקה של סאות פלאט (South Platte Supply Canal) נמשכת מכאן לצפון-מזרח עד לנהר סאות פלאט.
הערות שוליים

↑  Windy Gap Project
↑  Colorado: Estes Powerplant
↑  Flatiron Hydroelectric Plant, United States of America
מאגר פלטאיירון סמוך לאגם קרייטר במחוז לרימר
שמואל סיראט

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1930 כ"ב בחשוון ה'תרצ"א ענבה, אלג'יריה
 פטירה:  10 בפברואר 2023 (בגיל 92) י"ט בשבט ה'תשפ"ג ירושלים, ישראל
 מדינה:  צרפת, ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 בפברואר 2023 
 מעסיק:  המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח 
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של צרפת 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2010)  קצין בלגיון הכבוד (1998)  פרס האגודה לידידות יהודית-נוצרית בצרפת (1998)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (1999) 
 
הרב רנה-שמואל סיראט או סירא (בצרפתית: René-Samuel Sirat;‏ 13 בנובמבר 1930 – 10 בפברואר 2023) היה הרב הראשי של צרפת בין השנים 1981–1988 ובהמשך כרב הראשי בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת.
ביוגרפיה

נולד בבון, אלג'יריה (כיום – ענבה) ב-13 בנובמבר 1930 (כ"ב בחשוון ה'תרצ"א). והיה הרב הראשי הראשון של הקונסיסטוריה ממוצא ספרדי.
שימש כפרופסור וכראש המכון ללימודי עברית ויהדות במכון הלאומי לשפות ולאומי המזרח (INALCO) שבפריז בין השנים 1965–1992.
בשנת 2011 עלה לישראל והתיישב בירושלים. הוא המשיך בקשריו עם הקהילה היהודית בצרפת ובפעילותו הציבורית. היה מעורב רבות בדיאלוג הבין-דתי בין יהודים, נוצרים ומוסלמים, ואף נפגש מספר פעמים עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בשנת 2019 הוענק לו "אות מופת הדור לחינוך יהודי בגולה" על-ידי הארגון העולמי של בתי הכנסת והקהילות האורתודוקסיות והמועצה העולמית לחינוך תורני. בין נימוקי הוועדה: "בהערכה לדמותו כהוגה דעות, בעל שיעור קומה, איש של פיוס, שלום ודיאלוג, שהשפעתו הקרינה על המעלה הרוחנית של הקהילה היהודית בצרפת ושל הקהילות היהודיות הפרנקופוניות בישראל מזה חצי מאה. על היותו מופת של מנהיגות יהודית רוחנית, מקור הסמכות המוסרית והדתית.....על כל המאמצים שעשה, על מנת להשרות רוח של פתיחות, דיאלוג והבנה הדדית בין הדתות השונות, לקידום חזון השלום והאהבה לזולת."
הלך לעולמו בירושלים ב-10 בפברואר 2023, י"ט בשבט ה'תשפ"ג.
לקריאה נוספת

מיכאל עלוש (מפי הרב סירא), אמונה ותקווה - הרב הראשי רנה שמואל סירא (אוטוביוגרפיה), גני תקווה: טפר, 2020
הערות שוליים

↑  אסתר בנבסה, תולדות יהודי צרפת, האוניברסיטה הפתוחה, 2004, עמ' 260.
↑  אליענה גורפינקיאל, אוהב שלום, מקור ראשון, גליון שבת, 17.2.2023, עמ' 4
↑  שרה ללו, ריאיון עם רנה שמואל סיראט לשעבר הרב הראשי של צרפת, באתר TOUT ISRAËL, ‏10 במאי 2013
↑  אות מופת הדור בחינוך יהודי יוענק לרב דרוקמן ולרב פרופ' סיראט, באתר ערוץ 7, 29 בדצמבר 2019
↑  Décès de l’ancien Grand Rabbin de France René-Samuel Sirat, Times Of Israel, ‏10 בפברואר 2023 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268194205171  PLWABN: 9810686262805606  BnF: cb12148855v (data)  GND: 118994824  ISNI: 0000 0001 1678 0118  LCCN: no97015707  NKC: pna20231192135  NTA: 15537849X  SUDOC: 029976987  VIAF: 79066959   WorldCat (עם VIAF): 79066959 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לנצ'יה דדרה

| --- | --- |

Lancia Dedra
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לנצ'יה
 שנות ייצור:  1989–1999
 יחידות שיוצרו:  418,084
 הרכבה:  איטליה איטליה  ספרד ספרד
 מודל קודם:  לנצ'יה פריזמה
 מודל אחריו:  לנצ'יה ליברה
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  משפחתית גדולות
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  Type Three platform (אנ')
 אורך:  4,340 מ"מ (דגם סדאן)  4,343 מ"מ (דגם סטיישן)
 רוחב:  1,700 מ"מ
 גובה:  1,430 מ"מ (דגם סדאן)  1,446 מ"מ (דגם סטיישן)
 משקל:  1,060 ק"ג (דגם סדאן)  1,330 מ"מ (דגם סטיישן)
 בסיס גלגלים:  2,540 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 1.6 ליטר, 1.8 ליטר, 2.0 ליטר  4 צילינדרים, 2.0 ליטר (מגדש טורבו) מנוע טורבו דיזל 4 צילינדרים, 1.9 ליטר המפיק 90 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
לנצ'יה דדרה (באיטלקית: Lancia Dedra) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים  1989–1999 באיטליה וספרד.
תצורות "לנצ'יה דדרה"

4 דלתות - סדאן.
5 דלתות - סטיישן.
"לנצ'יה דדרה"

5 נוסעים.
סוגי מנוע: מנועי בנזין, מנועי דיזל.
מנוע הנעה קדמית.
"לנצ'יה דדרה" > דגמים

"1.6 i.e." - יוצר בין השנים 1989 - 1994, 1994 - 1998.
"1.6 i.e. (cat)" - יוצר בין השנים 1992 - 1994.
"1.6 16v" - יוצר בין השנים 1998 - 1999.
"1.8 i.e. bialbero" - יוצר בין השנים 1989 - 1994.
"1.8 16v" - יוצר בין השנים 1996 - 1997.
"1.8 16v V.V.T. (fasatura variabile)" - יוצר בין השנים 1996 - 1999.
"2.0 i.e. bialbero" - יוצר בין השנים
"2.0 Automatic" - יוצר בין השנים 1992 - 1997.
"2.0 16v" - יוצר בין השנים 1994 - 1996.
"2.0 16v integrale" - יוצר בין השנים 1994 - 1997.
"2.0 Turbo 8v HF" - יוצר בין השנים 1991 - 1994.
"1.9 turbo ds" - יוצר בין השנים 1989 - 1993.
"1.9 turbo ds cat" - יוצר בין השנים 1993 - 1999.
"לנצ'יה דדרה" > מנועים (4 צילינדרים)

1,581 סמ"ק המפיק 75 כ"ס, 90 כ"ס, 103 כ"ס (מנועי בנזין).
1,756 סמ"ק המפיק 105 כ"ס, 109 כ"ס (מנועי בנזין).
1,747 סמ"ק המפיק 113 כ"ס, 131 כ"ס (מנועי בנזין).
1,995 סמ"ק המפיק 113 כ"ס, 115 כ"ס, 117 כ"ס, 139 כ"ס (מנועי בנזין).
1,995 סמ"ק המפיק 165 כ"ס, 172 כ"ס, 180 כ"ס (מגדש טורבו (מנועי בנזין).
1,929 סמ"ק המפיק 90 כ"ס, 92 כ"ס (מנועי טורבו דיזל).
תמונות

"לנצ'יה דדרה"
"לנצ'יה דדרה"
"לנצ'יה דדרה" - מבט ללוח מחוונים
"לנצ'יה דדרה" - מבט לתא הנהג
"לנצ'יה דדרה"
"לנצ'יה דדרה"
"לנצ'יה דדרה" - סטיישן
"לנצ'יה דדרה" - סטיישן
"לנצ'יה דדרה" - סטיישן
"לנצ'יה דדרה" - סטיישן
ראו גם

לנצ'יה
לנצ'יה 2000
לנצ'יה פריזמה
ניקולאי מנשוטקין

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1842 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 בפברואר 1907 (בגיל 64) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  רוסיה
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג  Saint Peter's School 
 מוסדות:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  Yegor Wagner, Vasily Omeliansky 
 
ניקולאי אלכסנדרוביץ מנשוטקין (רוסית: Никола́й Алекса́ндрович Меншу́ткин‏; 24 באוקטובר 1842, סנקט פטרבורג רוסיה – 5 בפברואר 1907, סנקט פטרבורג) היה כימאי רוסי שהיה תלמיד של מנדלייב.
גילה את התהליך, הנקרא על שמו "תגובת מנשוטקין", להפיכת אמין שלישוני למלח אמוניום רביעוני (quaternary ammonium salt) באמצעות תגובה עם הלואלקאן.
סוסא אטלנטי

| סוסא אטלנטי |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: סוסא
מין:: סוסא אטלנטי
שם מדעי
 Sousa teuszii ‏קוקנטל, 1892
תחום תפוצה


סוסא אטלנטי (שם מדעי: Sousa teuszii) הוא מין של דולפין מהסוג סוסא החי באוקיינוס האטלנטי שממערב לחופי אפריקה. כמו רוב בני הסוג גם צבעו הוא ורדרד והגב שלו קמור מעט.
מאפיינים

אורכו הממוצע של מין זה 1.2-2.5 מטרים ומשקלם 75–150 ק"ג. הם בעלי ראש גדול ולסתות גדולות עם שיניים רבות וסנפירי גפיים גדולים ומעוגלים. סנפיר הגב והזנב גם הם גדולים וצבע הגוף ורדרד.
הם חיים בחבורות קטנות וחברותיות של 2–10 פרטים באוקיינוס האטלנטי שממערב לחופי אפריקה וניזונים מדגים קטנים כמו סרדינים ודגי בורי או דיונונים. הם חיים באזור החופים של אפריקה ובחופי מנגרובים וגם בשפלי נהרות כמו הניז'ר אך לא הרחק משם. תפוצתם מסהרה המערבית בצפון עד לחופי קמרון. הם לא נפוצים באוקיינוס הפתוח, ככל הנראה כדי להתגונן מטורפים כמו כרישים ומהאורקה.
דולפין זה מצוי בסכנה עקב פגיעה מרשתות, דיג יתר ומזיהום הים. מצב שימור נוכחי הוא סכנת הכחדה חמורה.
הערות שוליים

↑  סוסא אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דולפיניים |
| --- | --- | --- |
| לווייתן דלוע-ראש (סוג ומין יחיד) | לווייתן דלוע-ראש |     |
| קטלן (סוג ומין יחיד) | קטלן |     |
| קטלן גמדי (סוג ומין יחיד) | קטלן גמדי |     |
| עבשן קטלני (סוג ומין יחיד) | עבשן קטלני |     |
| נתב | נתב גדול-סנפיר • נתב קטן-סנפיר |     |
| דולפין מצוי | דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפין מצוי ארוך-חוטם |     |
| דולפין לווייתני | דולפין לווייתני צפוני • דולפין לווייתני דרומי |     |
| דולפין הנהרות | טוקוקסי • דולפין גיאנה |     |
| סוסא | סוסא גיבן • סוסא הודי • סוסא אטלנטי • סוסא אוסטרלי |     |
| סטנלה | סטנלה מפוספסת • סטנלה ארוכת-חרטום • סטנלת קליימן • סטנלה פאנטרופית • סטנלה אטלנטית |     |
| דולפין תלום-שן (סוג ומין יחיד) | דולפין תלום-שן |  |
| דולפינן | דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • דולפינן אוסטרלי |  |
| דולפין קטן | דולפין צ'יליאני • דולפין דרום-אפריקאי • דולפין לבן-ראש • דולפין קומרסון |  |
| גרמפוס אפור (סוג ומין יחיד) | גרמפוס אפור |  |
| דולפין פראסר (סוג ומין יחיד) | דולפין פראסר |  |
| דולפין בקבוקי | דולפין פסיפי לבן-צד • דולפין מזנק • דולפין וילסון • דולפין שחור-סנטר • דולפין לבן-גב • דולפין אטלנטי לבן-צד |  |
| דולפין סלוד-סנפיר | דולפין איראוואדי • דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי |  |
בן-ציון כרמל

| --- | --- |

כרמל רכוב על גמל, בעקבות אליהו נאוי, עדלוידת פורים, באר שבע, 1973
 לידה:  1936 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1997 (בגיל 61 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מפלגה:  מפלגת העבודה הישראלית 
 
בן-ציון "בנץ" כרמל (1936–1997) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בקזחסטן, מזכיר מועצת הפועלים בבאר שבע, וסגן ראש העיר באר שבע. כמחזיק תיק התרבות בעיר קידם את הקמתם של מועדון השחמט העירוני, בת-דור באר שבע, תיאטרון באר שבע והסינפונייטה הישראלית באר שבע. בשנת 1997 זכה באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה

כרמל נולד וגדל בתל אביב. בוגר הגימנסיה הרצליה במגמת חקלאות והיה חבר בתנועת הצופים. בשנים 1959–1965 מונה על אגף התעסוקה והקליטה במשרד העבודה במחוז הדרום.
בקיץ 1972 בהיותו יו"ר האגודה לתרבות וחברה בבאר שבע יזם כרמל פרויקטים רבים. ביחד עם השחקניות נעמי בלומנטל, מרגלית סטנדר וזכריה לירז, את הקמת "בימת באר שבע", שלימים הפכה לתיאטרון באר שבע. בשנת 1973 יזם את הקמת התזמורת הקאמרית (לימים הסינפונייטה הישראלית באר שבע), את מועדון השחמט באר שבע ביחד עם אליהו לבנט ואת בת-דור באר שבע ביחד עם עליזה וולף.
בבחירות לרשות עיריית באר שבע בנובמבר 1978 התמודד כרמל לראשות העיר כנציג מפלגת המערך והפסיד לראש העיר המכהן אליהו נאווי. הוא קיבל 7472 קולות (20.99ֵ%) והרשימה שלו קיבלה 5 מנדטים במועצת העיר. נאווי שחבר לרשימת "לתמורה" הבלתי מפלגתית קיבל 14888 קולות (41.82%) ורשימתו זכתה ב-9 מנדטים.
כמזכיר מועצת הפועלים בבאר שבע העביר כרמל את ניהול מפעל "חסין אש" לידי העובדים.
בבחירות לרשות עיריית באר שבע בתחילת 1989 התמודד כרמל לראשות העירייה כנציג מפלגת המערך וקיבל 8999 קולות שהם 24.0% מהקולות. הרשימה שלו קיבלה 8211 קולות, שהקנו לו 5 מנדטים במועצת העיר. הוא הפסיד ליצחק רגר מהליכוד שזכה בראשות העיר עם 22,648 קולות (60.3%).
שר החוץ שמעון פרס מינה אותו ב-1993 לשגריר ישראל בקזחסטן הראשון.
בשנת 1997 הוענק לכרמל עיטור יקיר באר שבע.
הנצחה

שדרות בנ"ץ כרמל, הן קטע הדרך ממחלף חטיבת הנגב המוביל לאנדרטת הנגב, לבית הלוחם באר שבע ולשכונת רמות. הן מסתיימות בצומת שדרות אורי צבי ודרך אביטל אביגדור.
הערות שוליים

1 2  פסטיבל השחמט בבאר שבע נפתח בהשתתפות 5 רבי-אמנים ובינהם - ויקטור קורצ'נוי, דבר, 19 בפברואר 1978
↑  שלמה גבעון, אלה מועמדי שש הרשימות - בבחירות למועצת פועלי באר שבע, מעריב, 16 בספטמבר 1965
↑  נסיון חדש להקמת תיאטרון בבאר שבע, דבר, 24 באוגוסט 1972
↑  משולם עד, נאווי מול כרמל - ראש העיר רצה להכשיל את יריבו אך עשה לו שרות טוב, דבר, 11 באוגוסט 1978
↑  ילקוט הפרסומים 2484, 1 בדצמבר 1978, עמוד 301
↑  ילקוט הפרסומים 3632, 13 במרץ 1989, עמוד 1978
אבי שומר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בפברואר 1956 (בן 68) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מנכ"ל צומת ספרים
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
אבי שומר (נולד ב-21 בפברואר 1956) הוא המנכ"ל ואחד הבעלים של רשת "צומת ספרים".
ביוגרפיה

שומר נולד בירושלים, גדל בשכונת בית וגן ולמד בתיכון בויאר. לאחר שירותו הצבאי למד שנתיים באוניברסיטה העברית בירושלים (יחסים בינלאומיים ומדע המדינה).
ב-1981, בגיל 25, פתח שומר את חנות הספרים הראשונה שלו, "המקור", בשכונת רמות אשכול. בהמשך פתח חנויות נוספות והקים את רשת "יריד הספרים".
בשנת 2002, כשרשת "יריד הספרים" מנתה 17 סניפים, היא התמזגה עם רשת "צומת ספרים", שמנתה 14 סניפים. ומאז שומר הוא מנכ"ל החברה המאוחדת, והפך אותה לרשת ספרים מהגדולות בישראל, עם כ90 סניפים. הרשת בניהולו בלטה במבצעים למכירת ספרים מוזלים, כגון "4 במאה" (ארבעה ספרים במאה ש"ח). מבצעי הוזלה אלה עוררו זעם בקרב חלק מהמו"לים, שנאלצו להוריד את מחירי ספריהם.
על התחרות במתחרה העיקרית, רשת "סטימצקי", אמר שומר:
שומר מעורב בפעילות פילנתרופית ויושב בחבר הנאמנים של  עמותת חיים - למען ילדים חולי סרטן בישראל.
שומר נבחר על ידי איגוד המפרסמים בישראל לאיש השיווק של חודש ינואר 2008.
שומר נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  נורית קדוש, אבי השיטה: אבי שומר מדפדף את המבקרים, באתר nrg‏, 23 בדצמבר 2011
↑  משה בנימין, איש השיווק של ינואר: אבי שומר, מנכ"ל צומת ספרים, אתר ביזפורטל,‏ 27 בינואר 2008
כאמראן באקרי לנכראני

כאמראן באקרי לנכראני (בפרסית:  کامران باقری لنکرانی; נולד ב-16 בספטמבר 1965) הוא רופא ופוליטיקאי איראני.
כאמראן באקרי לנכראני נולד בשנת 1965. הוא למד רפואה באוניברסיטה רפואית בשיראז, והתמחה בגסטרואנטרולוגיה. בשנת 1992 סיים פוסט-דוקטורט. הוא עבד בבית החולים המקומי ואחר כך חזר לתפקידי ניהול באוניברסיטה שבה למד. הוא גם היה פעיל במערכת הבריאות הממשלתית.
בשנת 2005 הוא מונה לתפקיד שר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2009.
לאחר סיום תפקידו כשר, חזר לנכראני לעבוד באוניברסיטה רפואית בשיראז.
איתמר פרת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 (בן 91 בערך) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מתרגם, עורך ספרותי, גאולוג, משורר
 שפות היצירה:  עברית, הולנדית ואנגלית
 תחום כתיבה:  שירה
 יצירות בולטות:  מילות השיר "אסיף"
 בת זוג:  עתליה זילבר
 
איתמר (איתקה) פרת (נולד ב-1933) הוא משורר, עורך, סופר, מתרגם וגאולוג ישראלי.
קריירה

במהלך חייו הרבה פרת ליצור ולכתוב, אך הטקסטים לא ראו אור ולא הגיעו לקהל הרחב, אלא נותרו יצירות שנכתבו "למגירה", חוץ משיר אחד, "אסיף" (ראו להלן). לדברי פרת, הוא כתב במהלך השנים הרבה שירים, בשלוש שפות (עברית, הולנדית ואנגלית), וגם תרגם שירים של אחרים, ולא מעט מהם טובים בעיניו כמו "אסיף", ואף יותר טובים, אך מעולם לא עשה שום מאמץ לפרסם את שיריו. השירים נותרו מפוזרים לאורך שנים, וחלק אבדו.
פרת מתאר את הסוגה הספציפית שלו ככתיבה לאדם ולרגע ("מקאמה"). זה כולל פתקים, הקדשות, אירועים וכו'. הטווח הוא רחב – חגים, משפחה, חברים ללימוד, לצבא, לעבודה, לקורסים, לטיולים. לדבריו רובם ככולם מוצלחים למדי, ספוגי הומור (לפעמים סרקסטי מדי), אבל מטבע הדברים הם עבור חוג קטן, וזר לא יבין – אם כי זר בהחלט יוכל ליהנות מהרבה דברים, בלי לחוש את העוקץ.
באוקטובר 2013, לאחר שמלאו לו 80 שנה, יזמה משפחתו את הוצאת ספר שיריו "חגיגת אסיף", שמכיל עשרות רבות של שירים, מקאמות ותרגומי שירה, שכתב פרת משחר נעוריו ועד הגיעו לגיל 80. מדובר באותן יצירות שבמשך כל השנים נשמרו במגרה. בהפקת הספר והוצאתו לאור סייעו אשתו השנייה ואחיו, הגרפיקאי עמרם פרת, שעיצב אותו. בדצמבר 2020 יצאה מהדורה שנייה, מקוונת, של הספר "חגיגת אסיף".
בין עבודותיו כמתרגם, כסופר כעורך וכגאולוג:
"הקוסם מארץ עוץ" מאת: ל. פרנק באום (תרגום מאנגלית), הוצאת מודן, 1979.
"עלילות דון קישוט" (מהדורה לילדים בעיבוד של שולמית רונאל), 1984.
"ילדי כוכבים" מאת: קלרה אשר-פינקהוף (תרגום מהולנדית), הוצאת יד ושם, סדרה לנוער ע"ש קורצ'אק, 1991.
"פרי התאווה" מאת: קארל חלסטרה ון לון (תרגום מהולנדית), הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2003.
"אבני הכותל המערבי וכותלי הר הבית" בכתב העת "אריאל", תמוז תשס"ז (יולי 2007).
"אני אכתוב את התנ"ך", הוצאת ספרי ניב, 2022.
קריירה > השיר "אסיף" ("אסוף את המעשים")

השיר "אסיף" - המוכר יותר בשם "אסוף את המעשים" לפי שורתו הראשונה - נכתב לזכר אחותו תרצה רבינוביץ', שנהרגה בתאונת דרכים בשנת 1976 בערב חג הסוכות. השיר הולחן על ידי נעמי שמר וזכה להצלחה גדולה ולביצועים רבים.
משפחתו

בתו, חמוטל פרת, הייתה בעבר מפיקה ועורכת תוכניות טלוויזיה. היום היא מנחה פדגוגית ומנחת קבוצות המתמחה בפיתוח מקצועי של אנשי חינוך.
בנו, אילון פרת, הוא עיתונאי חוקר בעיתונות הכתובה ובטלוויזיה ומפיק ומביים של סרטים תיעודיים.
בנו, תומר פרת, הוא פובליציסט (כתב ב"הארץ"), בלוגר וסופר. עסק גם בעיצוב גופי תאורה.
בנו, יפתח פרת, הוא מוזיקאי.
אשתו השנייה, עתליה (תלי) זילבר, הייתה מתרגמת ועורכת, זוכת פרס טשרניחובסקי.
אחיו, עמרם פרת, היה גרפיקאי בכיר ומאייר.
הערות שוליים

↑  גדעון אלמגור ואיתמר פרת, חוף הים התיכון של ישראל, חמישית, ירושלים: המכון הגיאולוגי, 2020
↑  הספר בתרגומו ראה אור בהוצאת עם עובד, סדרת "אופקים".
↑  ראו ערכים "Clara Asscher-Pinkhof" בוויקיפדיה ההולנדית ובוויקיפדיה הגרמנית.
↑  ילדי כוכבים, אתר יד ושם.
1 2  אחרי 80 שנה - סיפורו של איתמר פרת, בראיון שערך עמו אילון פרת, אתר יוטיוב, 17 באוקטובר 2013.
↑  "אסיף". ריאיון עם המחבר, מאת אסף פרת. אתר TheMarker,‏ 24 באוקטובר 2012.
↑  חגיגת אסיף - איתמר פרת, באתר www.e-vrit.co.il
↑  איתמר פרת, כותב השיר "אסיף", מספר עליו ועל נסיבות כתיבתו, בראיון שערך איתו אילון פרת. אתר יוטיוב, 18 באוקטובר 2013; "אסיף". ריאיון עם המחבר, מאת אסף פרת. אתר TheMarker,‏ 24 באוקטובר 2012.
↑  חמוטל פרת באתר אישים.
↑  סרטון שמציג בקצרה חלק מהעשייה של אילון פרת.
↑  חגית גינזבורג, תומר פרת ראה את האור. באתר כלכליסט, 1.12.14.
↑  משב רוח מרענן בליל הסדר האחרון באתר עלוני קיבוץ עין שמר, עלון 12 (2013) (5916) כה ניסן תשע"ג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266309205171  LCCN: n91106870  VIAF: 97365689   WorldCat (עם VIAF): 97365689
שמואל זעפרני

| --- | --- |

הרב זעפרני (מימין) והרב מנחם בורשטין בכנס בירושלים, אייר תשע"ח
 לידה:  20 בדצמבר 1954 כ"ה בכסלו ה'תשט"ו טבריה, ישראל 
 פטירה:  26 באוגוסט 2022 (בגיל 67) כ"ט באב ה'תשפ"ב ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 באוגוסט 2022 
 רבותיו:  מרדכי אליהו
 
הרב שמואל זעפרני (כ"ה בכסלו ה'תשט"ו, 20 בדצמבר 1954 – כ"ט באב ה'תשפ"ב, 26 באוגוסט 2022) היה ראש ישיבת המאירי בירושלים וסגן ראש מכללת ליפשיץ בירושלים. היה עוזרו האישי (משמש בקודש) של הרב מרדכי אליהו.
ביוגרפיה

נולד בטבריה, לחנה ולרב שמעון זעפרני. לאחר כמה שנים עברה משפחתו לשכונת בית וגן בירושלים. כילד למד תורה אצל סבו הרב מרדכי ואצל אביו. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה ובישיבת "בית שמואל" בחדרה – בה היה מדריך ור"מ. התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים.
שימש כר"מ בישיבת "בית שמואל" בחדרה. בשנות ה-80 נבחר לשמש כראש לשכתו של הראשון לציון והרב הראשי לישראל הרב מרדכי אליהו, ובתפקיד זה כיהן עד פטירתו של הרב אליהו. בשנת ה'תשנ"ה בהוראתו של הרב אליהו החלו הרב זעפרני וד"ר יעקב הדני בהקמת ישיבת המאירי, המשלבת לימודים, שירות צבאי במסגרת ההסדר ולימודים לתואר אקדמי. הוא עמד בראשות הישיבה עד דצמבר 2021, אז פרש מסיבות רפואיות.
הרב זעפרני היה נשוי למירה, אב לחמישה בנים והתגורר בירושלים.
נפטר בכ"ט באב תשפ"ב לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן בה חלה ב-2020, ונקבר בהר המנוחות.