stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולימאן סיסה
קורות חיים

סולימאן נולד בבמקו וגדל במשפחה מוסלמית. הוא למד בתיכון בדקר, וחזר למאלי בשנת 1960 לאחר שזו זכתה בעצמאותה.
הקריירה שלו החלה כעוזר מקרין לסרט דוקומנטרי על מעצרו של פטריס לומומבה. דבר זה עורר את רצונו ליצור סרטים משלו, והוא קיבל מלגה לבית הספר לקולנוע וטלוויזיה של מוסקבה.
בשנת 1970, סולימאן חזר למאלי והצטרף למשרד ההסברה כצלם, שם הפיק סרטי תעודה וסרטים קצרים. שנתיים לאחר מכן, הוא הוציא את הסרט הראשון באורך בינוני "Cinq jours d’une vie" (בתרגום חופשי לעברית "חמישה ימים בחיים") אשר מספר את סיפור של נער צעיר אשר נושר מבית הספר והופך לגנב קטנוני בשביל לחיות ברחוב. סרט זה הופיע לראשונה בפסטיבל הסרטים קרתגו.
בשנת 1974 סולימאן הפיק את סרטו הראשון באורך מלא "Den muso" (בתרגום חופשי לעברית "הנערה"), אשר מספר את סיפורה של נערה אילמת צעירה שנאנסה, נכנסה להיריון ונדחתה על ידי המשפחה ואביו של הילד. הסרט צונזר על ידי שר התרבות של מאלי, וסולימאן נעצר ונכלא, כשהסיבה הרשמית הייתה בשל קבלת מימון צרפתי לסרט.
ארבע שנים לאחר מכן, סולימאן הפיק את הסרט "Baara" (בתרגום חופשי לעברית "עבודה"), שקיבל פרס בשנת 1979. בשנת 1982, הוא הפיק את "Finyé" (בתרגום חופשי לעברית "רוח"), המספר על בני נוער שמורדים נגד הממסד. סרט זה זיכה אותו בפרס נוסף בשנת 1983.
בשנים 1984–1987 הוא הפיק את הסרט "Yeelen" (בתרגום חופשי לעברית "אור"), סרט על גיל העמידה שזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 1995 הוא הפיק את הסרט "Waati" (בתרגום חופשי לעברית "זמן") שהתחרה על פרס דקל הזהב באותה השנה.
סולימאן היה נשיא "UCHICAGO", איחוד יוצרי ויזמי הקולנוע והאמנות של מערב אפריקה.
נפטר ב-19 בפברואר 2025.
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

"L’aspirant" ‏(1968)
"Source d’inspiration" ‏(1968)
"L’homme et ses idoles" ‏(1975)
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא

"Dégal à Dialloubé" ‏(1970)
"Fête du Sanké" ‏(1971)
"Cinq jours d’une vie" ‏(1972)
"Den muso" ‏(1975)
"Baara" ‏(1978)
"Chanteurs traditionnels des Iles Seychelles" ‏(1978)
"Finye" ‏(1982)
"Yeelen" ‏(1978)
"Waati" ‏(1995)
"Tell Me Who You Are" ‏(2009)
הערות שוליים

↑  Yeelen
↑  Waati
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444638505171  BnF: cb126958373 (data)  GND: 122243439  ISNI: 0000 0000 7989 369X  LCCN: no96056305  NKC: js20060804002  NTA: 087244039  RERO: 02-A003108333  SUDOC: 050127608  VIAF: 32121011   WorldCat (עם VIAF): 32121011
שלומי כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 57 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12 (ברק)  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד חטיבת אלכסנדרוני  ראש מטה עוצבת המפץ  נספח צה"ל ברומניה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן
 עיטורים
 אות הצטיינות על פעילות מבצעית בלבנון ,1995.
 תפקידים אזרחיים
 כיהן כחבר מועצת עיריית חיפה (2014).
 
שלומי כהן (נולד ב-1968) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת אלכסנדרוני במלחמת לבנון השנייה.
קורות חייו

כהן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בחטיבה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד, וכקצין האג"ם של החטיבה. בשנת 1995, בהיותו סגן מפקד גדוד 51, פיקד כהן על כוח מן הגדוד אשר הרג חמישה פעילי חזבאללה שארבו לכוחות צה"ל בקרבת הכפר רב א-תלאתין הסמוך לטייבה שבלבנון. אלוף פיקוד הצפון העניק לכהן תעודת הערכה על שום אומץ הלב שגילה בלחימה. לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל, מונה למפקד גדוד 12 (ברק), והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת גולני. בשנת 2000 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הצפון.
לאחר מכן שימש כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. במלחמת לבנון השנייה פיקד על חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת חיל רגלים במילואים, והוביל אותה בלחימה בגזרה המערבית בדרום לבנון במרחב הכפרים רג'מין, שיח'ין וג'יבין במשך חמישה עשר ימים. במהלך הלחימה הרגו לוחמי החטיבה עשרות מחבלים, שבו שלושה מחבלי חזבאללה והשמידו אמצעי לחימה רבים. כמו כן כבשה החטיבה בזמן קצר את הצומת המקשרת בין הכפרים רג'מין ושיחין, שטח מפתח אוגדתי שאפשר את הכרעת הקרב במרחב, וסיפקה סיוע הומניטארי לכמה עשרות אזרחים לבנונים, ובכלל זה מתן סיוע רפואי. בעקבות ערכי הלחימה והמוסר שהפגין גדוד 7012 של החטיבה, עליו פיקד סא"ל רוני בן חיים, במלחמה, העניק אלוף פיקוד הצפון, גדי איזנקוט, בספטמבר 2007 לגדוד צל"ש אלוף "על שהראה דבקות במשימה וחתירה לניצחון, אחריות, דוגמה אישית, משמעת ומקצועיות".
לאחר המלחמה שימש כראש מטה עוצבת המפץ. לאחר תאונת אימונים בה נהרג חייל המילואים אסף וקסמן הואשם בהתרשלות יחד עם מפקד הכיתה, המ"פ והמג"ד. בתפקידו הבא שימש כנספח צה"ל ברומניה, והיה אמון על השבת גופות חללי צה"ל לאחר התרסקות מסוק יסעור של חיל האוויר בעת תרגיל משותף עם חיל האוויר הרומני. בשנת 2013 הורשע בהתרשלות ונגזר עליו חודש וחצי מאסר על תנאי.
בשנת 2014 נבחר כחבר במועצת עיריית חיפה מטעם סיעת "מהפך בחיפה" בראשות יעקב בורובסקי. ביולי 2016 מונה למנכ"ל קניון נהריה.
בוגר קורס חי"ר מתקדם בצבא ארצות הברית (פורט בנינג) בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים.
הערות שוליים

↑  שלמה כהן, באתר "בהשקט ובבטחה".
1 2  אנשיל פפר, התרסקות המסוק ברומניה | 13 שנה אחרי האסון בשאר יישוב, מצא עצמו שלומי כהן שוב באתר התרסקות, באתר הארץ, 28 ביולי 2010.
↑  אהוד ערן, "תמצית געגוע - סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון", ידיעות ספרים, 2007, עמוד 219.
↑  איתן רבין, "כוח של חיילי גולני הרג חמישה מחבלים שארבו לשיירה של צה"ל בדרום לבנון'", הארץ, 20.01.1995.
↑  אביחי בקר, "סוסי הפרא נשברו", הארץ, ‏ 01.01.1999.
↑  אביחי בקר, גולני שלי, גולני שלהם, הארץ, ‏ 08.10.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  רועי קורן, הצבא מתנתק מהמילואמיניקים, באתר TheMarker‏, 17 באוגוסט 2006.
↑  רועי שרון, אות הצטיינות למ"פ שהודח והוחזר, באתר nrg‏, 13 במרץ 2007
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, "קורי עכביש", הוצאת ידיעות ספרים, 2008, עמוד 444.
↑  נחום ברנע, "מסעותי עם פנקס", ידיעות ספרים, 2008, עמודים 169-179.
↑  צפריר רינת, עמוס הראל, יואב שטרן, ארבעה חיילי שריון נהרגו מירי טילי נ"ט, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2006.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 314.
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, "קורי עכביש", הוצאת ידיעות ספרים, 2008, עמוד 395.
↑  יובל פיס, חוקר מלחמת לבנון השנייה מציג: הבעיות האמיתיות שהתגלו בשטח, סופהשבוע, ‏ 09.08.2013.
↑  אלישיב שמשי, "עוד ניצחון כזה... על רוח לחימה במלחמת לבנון השנייה", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2013, עמודים 197-198.
↑  צל"ש יחידתי - גדוד 7012 חטיבת אלכסנדרוני, באתר הגבורה, מתוך "אתר הגבורה"
↑  עמוס הראל, ארבעה קצינים יואשמו בגרימת מוות ברשלנות של חייל המילואים אסף וקסמן, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2008
↑  אחיקם משה דוד, מות אסף וקסמן: מאסר על תנאי ונזיפה לקצינים שהורשעו ברשלנות, באתר nrg‏, 24 בינואר 2013.
פיניאס

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון
 בירת הכפר:  Gastoúni 
 על שם:  Pineios 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  13,327 (2011)
 קואורדינטות:  37°51′42″N 21°17′06″E﻿ / ﻿37.8618°N 21.285°E﻿ / 37.8618; 21.285 
 https://dimos-pineiou.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןפיניאס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןפיניאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פיניאס (ביוונית Πηνειός) היא עירייה ביחידה האזורית אליס, במערב יוון, יוון. מקום מושבה של העירייה הוא בעיירה גסטוני.
שטח העירייה של 161.496 קמ"ר. השם נקרא על שם נהר פיניוס .
עירייה

העירייה פיניאס הוקמה ברפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 על ידי מיזוג של שלוש העיריות לשעבר הבאות, שהפכו ליחידות עירוניות:
גסטוני
טרגנו
ורטולומיו
הערות שוליים

↑  "Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)" (PDF) (ביוונית). National Statistical Service of Greece.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פיניאס".
פליקס ומאירה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מקסים ז'ירו
 הופק בידי:  סילבן קורביי, ננסי גרנט
 תסריט:  מקסים ז'ירו, אלכסנדר לפבר
 עריכה:  מטייה בושאר מאלו
 שחקנים ראשיים:  הדס ירון לוזר טברסקי מרטין דוברה
 מוזיקה:  אוליבייה אלרי
 צילום:  שרה מישרה
 מדינה:  קנדה קנדה
 חברה מפיצה:  Funfilm
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 2014
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית, יידיש
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ונציה, מונטריאול/אוטרמונט 
 הכנסות באתר מוג'ו:   felixandmeira
 פרסים:  Toronto International Film Festival Award for Best Canadian Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פליקס ומאירה (Félix et Meira) הוא סרט קולנוע קנדי משנת 2014 בבימויו של מקסים ז'ירו (אנ'), עם הדס ירון, לוזר (לייזר) טברסקי ומרטין דוברה בתפקידים הראשיים.
הסרט זכה בפרס הסרט הקנדי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו. הדס ירון ולוזר טברסקי זכו בפרס השחקנים הטובים ביותר בפסטיבל הסרטים בטורינו.
מקסים ז'ירו זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי "Canadian Screen Awards" – ההפקה, הבימוי, הצילום, העצוב האמנותי והשחקנית הראשית (הדס ירון).
השחקן לוזר (לייזר) טברסקי היה בעברו בחור חרדי נשוי מברוקלין שחזר בשאלה.
הסרט דובר אנגלית יידיש וצרפתית ועלילתו מתרחשת בשכונה חרדית במונטריאול ומתארת אישה צעירה נשואה מן הקהילה היהודית האורתודוקסית של מונטריאול, שמוצאת קורטוב של חרות מן הכבלים של הדת דרך הקשר עם גבר חילוני שמתאבל על מותו של אביו.
תקציר העלילה

מלכה (הדס ירון) היא צעירה יהודית חרדית שנשואה לשולם (לוזר טברסקי) ואם לתינוקת, אלישבע. הם גרים בשכונה חרדית במונטריאול. מלכה אינה מרוצה מחייה ומגלה לחברתה רות (מליסה וייס) שאינה רוצה עוד ילדים. היא אוהבת להאזין למוזיקה מודרנית למורת רוחו של בעלה. המתח ביניהם גדול. מלכה מנצלת את הזמן שבעלה בחוץ (לא ברור במה הוא עוסק) והיא משוטטת עם אלישבע ברחובות מונטריאול, נכנסת לחנות אוכל כשר ונתקלת בפליקס.
פליקס (מרטין דוברה) הוא רווק הסועד את אביו הגוסס תיאודור (בנואה ז'יראר). מלכה מזדהה בפניו כ"מאירה" אך בתחילה לא נענית לחיזוריו. הם נפגשים שוב והוא מראה לה את העולם הגדול, לוקח אותה למועדון לילה בו הם רוקדים, קונה לה מכנסים, מלמד אותה טניס שולחן ועוד. היא מורידה את הפאה ומסתכלת לו בעיניים. עד אז לא הביטה אף פעם ישירות בפני גבר.
מאירה נמשכת אליו וכעבור זמן קצר מגלה שולם את הקשר ביניהם. הוא עוקב אחריהם ברחוב, מכה את פליקס ומאירה הכנועה לא מגיבה וחוזרת אליו.
החיים בין בני הזוג לא טובים ושולם נפגש עם פליקס ומגלה שם פתק שכתב האב לפליקס לפני מותו ובו הוא מתנצל שהציק לו כדי להתאים את עצמו למשפחה. שולם מוותר ומאירה חוזרת לפליקס עם אלישבע והם נוסעים לטיול בוונציה.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| הדס ירון | מלכה/מאירה |  |
| לייזר טברסקי | שולם |  |
| מרטין דוברה | פליקס |  |
| מליסה וייס | רות | חברה של מאירה |
| בנואה ז'יראר | תאודור | אבא של פליקס |
| אן אליזבת בוסה | קרולין | אחותו של פליקס |
עמק הפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מישור, עמק 
 נתונים ומידות
 שטח:  47,820 קמ"ר 
 מיקום
 מיקום:  פיימונטה, אמיליה-רומאניה, לומברדיה, ונטו 
 קואורדינטות:  45°19′49″N 9°47′56″E﻿ / ﻿45.330277777778°N 9.7988888888889°E﻿ / 45.330277777778; 9.7988888888889
 
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןעמק הפו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןעמק הפו
 
תצלום אוויר של עמק הפו
מפה הידרוגרפית של נהר הפו
מוצא נהר הפו בהרי האלפים המערביים
מראה בעמק על רקע האלפים
חווה בדרום לומברדיה
תעלת ברנטה
מראה בסקרדובארי בדלתת הפו
עמק הפו, המכונה גם המישור הפדני או פדניה, הוא עמק רחב ידיים בצפונה של איטליה.
צורתו כשל משולש באורך של 650 ק"מ ממזרח למערב, התחום בהרי האלפים מצפון, הרי האפנינים מדרום והים האדריאטי ממזרח. במרכזו של העמק זורם נהר הפו ממערב למזרח, והוא שהעניק לעמק את שמו. בהקשר הפוליטי מקובל לעיתים להשתמש גם בכינוי "פדניה" (Padania) לתיאור שטחו של העמק ומורדות ההרים המקיפים אותו. עמק הפו משתרע על פני שטח של כ-46,000 קמ"ר, אם כי הגדרת שטחו המדויקת משתנה בהתאם לגוף המגדיר אותה. "רשות אגן נהר הפו" (Autorità di bacino del fiume Po), שהוקמה בשנת 1989 על מנת לפקח על שימושי המים בעמק, כוללת בשטחו גם את יובליו בצפון איטליה, באזור האלפים. הגדרת ארגון האו"ם לאיכות הסביבה כוללת את היובלים בהרי האלפים והאפנינים, אולם אינה כוללת את שפך נהר הפו אל הים האדריאטי באזור ונטו. ככלל, העמק משתרע בשטחם של המחוזות פיימונטה, לומברדיה, אמיליה, ונטו וליגוריה, וכן בשטחם של קנטון טיצ'ינו והאזור הדובר איטלקית בקנטון גראובינדן שבשווייץ. עוד מקובל לכלול בעמק את מישור ונטו-פריולי (Pianura veneto-friulana) השוכן צפונית-מזרחית לו, ואשר אינו קשור לנהר הפו. עמק הפו הוא אחד האזורים המתועשים והמאוכלסים באיטליה ובאירופה כולה, ומספר תושביו מוערך בכ-20 מיליון.
גאולוגיה

עמק נהר הפו מהווה, יחד עם הים האדריאטי, את מקום מפגשם של שני לוחות טקטוניים יבשתיים – הלוח האפריקאי מדרום והלוח האירו-אסיאתי מצפון. לפני כ-5 מיליון שנים היה העמק מפרץ של הים האדריאטי, אך בתהליך מתמיד של השקעת שפכים ומשקעי אדמה שהובלו על ידי נהר הפו מהרי האלפים והאפנינים אל שפך הנהר, התרחב העמק מזרחה לעבר הים האדריאטי. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 פחתו משקעי האדמה והאפר בים האדריאטי בשל בניית תעלות מי ים עמוקות באזור ונציה, אך תהליך בנייתה של דלתת הנהר ממשיך גם כיום.
גאוגרפיה

עמק הפו כולל שני סוגי טופוגרפיה: במרכז העמק – "המישור נמוך" (la bassa pianura), ולרגלי ההרים – "המישור הגבוה" (l'alta pianura). מקור המושגים בקו הרוחב הגאוגרפי ולא בגובה הטופוגרפי, אם כי המישור הגבוה אכן גבוה מהנמוך גם מבחינה טופוגרפית.
המישור הגבוה יבש, ובחלקים מסוימים אף יבש מכדי לתמוך בחקלאות בעל. אדמתו עשויה קרקע חולית מחלחלת אשר איננה מאפשרת היקוות מים. אזור זה המכונה גם "המישור היבש" (pianura asciutta), מיוער ומכוסה לרוב שיחים נמוכים.
חלקו המרכזי של העמק באזור לומברדיה ומערב אמיליה, הוא אזור פורה ביותר המאפשר חקלאות, בשל שכבת הקרקע הבלתי חדירה או החדירה באופן חלקי, המשתרעת קרוב יותר אל פני הקרקע. לכן זכה גם לשם "מישור ההשקיה" (pianura irrigua).
נהר הפו עצמו, אשר שימש בעבר להשקיית השדות בעמק, ולשתייה לתושביו, מזוהם כיום על ידי שפכים ודשנים, ועל כן תושבי הסביבה נאלצים לסמוך על מערכות השקיה נפרדות המבוססות על מי תהום הנשאבים מבארות ברחבי העמק.
אקלים

אקלים העמק ממוזג בחלקו וסובטרופי-לח בחלקו האחר. החורף קר ולח, ולעיתים פוקדת קרה את העמק. בעבר היה העמק מכוסה שלג בחורפים, אולם בשנים האחרונות בשל התחממות כדור הארץ, שוב אינו מושלג. חודשי הקיץ חמים ולחים, אולם לעיתים פוקדות את העמק סופות רעמים וברד בחודשים אלה. תופעה שכיחה בעמק היא ערפל הנוצר בשל הלחות הגבוהה השוררת בעמק המוקף בהרים כמעט מכל צדדיו. מאז שנות השישים נוסף לערפל גם הערפיח (עירוב של ערפל וזיהום אוויר), הנובע מהתיעוש המסיבי ומצפיפות האוכלוסייה בעמק.
עקב שינויי האקלים ומיעוט גשמים, דווח ביוני 2022 על בצורת באזור, מים מועטים לגידולים החקלאיים וקצוב צריכת המים לתושבים.
הערות שוליים

↑  עמק הפה על פי תוכניות איכות הסביבה של האו"ם
↑  Pianura Padana, megalopoli come Bombay
↑  בצורת קשה בצפון איטליה: נהר הפו מצטמק, באתר ynet, 29 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558090805171  GND: 4046436-2  LCCN: sh85103637  NKC: ge243742  VIAF: 315128864   WorldCat (עם VIAF): 315128864
עיריית מינסק

| --- | --- |


 
 מידע כללי
 מדינה:  בלארוס 
 תחום שיפוט:  מינסק 
 סוכנות אם:  לשכת נשיא בלארוס
 סוכנות בת:  משטרת מינסק
 תאריך כניסה:  2014
 יו"ר:  אנדריי שורץ
 מטה מרכזי:  שדרות העצמאות 8, מינסק
 http://minsk.gov.by
 
עיריית מינסק, רשמית הוועד המבצע העירוני של מינסק (בבלארוסית: Мінскі гарадскі выканаўчы камітэт) היא הרשות המבצעת של העיר מינסק, האחראית לכל ענייני העיר וניהולה.
מוסד הניהול של העיר הוקם כבר בשנת 1917, אך הפך לגוף ביצועי לאחר התפרקות ברית המועצות, כגוף הניהול של בירת בלארוס. העירייה אחראית לניהול כל הגופים הקשורים לניהול העיר, לרבות: משטרת מינסק, חברת הבנייה מינסק-סטרוי, הרכבת התחתית של מינסק, חברת התחבורה מינסק-טרנס.
בניין העירייה

בניין העירייה במינסק, הוא מבנה ממשלתי בשדרות העצמאות 8 שבעיר מינסק, המאכלס הן את העירייה והן את מועצת נבחרי העם של מינסק, הפרלמנט העירוני.
הבניין בו 5 קומות ונבנה בשנים 1963–1964 על פי פרויקט של האדריכלים מוסינסקי וסיסוייב.
ראש העיר

כיום תפקיד ראש העיר נקרא יושב ראש הוועד המבצע של מינסק והוא נקרא כך מאז הקמת הוועדה בשנת 1917. קדם לה תפקיד מושל העיר מינסק, שהיה תפקידו של האחראי לניהול ענייני העיר מאז 1879.
אין בחירות לראשות העיר, במקום זאת הוא ממונה על פי צו נשיאותי מאת נשיא בלארוס, בהמלצת מועצת נבחרי העם של מינסק.
ראש העיר > מושלי מינסק

אלכסנדר פטרוב (אוגוסט 1879 - ינואר 1886)
ניקולאי טרובצקוי (פברואר 1896 - 1902)
אלכסנדר מסין-פושקין (1903 - 1905)
פאבל קורלוב (מאי 1905 - 1906)
יאקוב ארדלי (1906 - נובמבר 1912)
אלכסיי גירס (נובמבר 1912 - אפריל 1915)
אנדריי צ'רניאבסקי (אפריל 1915 - אוגוסט 1916)
ולדימיר דרוצקוי-סוקולנינסקי (1917)
ראש העיר > ראשי העיר בתקופה הסובייטית

בוריס פוזנר (מרץ - יולי 1917)
איסידור ליובימוב (יולי - אוגוסט 1917)
קארל לאנדר (ספטמבר - אוקטובר 1917)
ויקטור יארקין (מרץ 1918 - מאי 1919)
קזימיר טיכובסקי (יולי - ספטמבר 1919)
פריץ קיוסה (דצמבר 1920 - דצמבר 1921)
אדולף גטנר (ינואר 1922 - דצמבר 1923)
סרגיי קארפ (ינואר - מרץ 1924)
אדם סלבינסקי (מרץ - יולי 1924)
סטפן יאצקביץ' (אוגוסט 1924 - אפריל 1929)
ניקיפור אקסיוצ'יץ (אפריל 1929 - דצמבר 1930)
יוסיף וולודקו (פברואר 1931 - מרץ 1933)
אנטון קורנבסקי (מאי 1933 - ינואר 1934)
ימליאן ז'וקוביץ' (מרץ 1934 - יוני 1937)
קונסטנטין בודארין (ספטמבר 1940 - יוני 1941; יולי 1944 - אוגוסט 1945)
איוואן פארומצ'יק (אוגוסט 1945 - מרץ 1946)
קונסטנטין דלוגאשבסקי (אפריל 1946 - יולי 1954)
וסילי שראפוב (יולי 1954 - ינואר 1968)
מיכאיל קובאליוב (ינואר 1968 - ינואר 1977)
גנאדי ברטאשביץ' (ינואר - יוני 1977)
סטניסלב לוקאשביץ' (יוני 1977 - ינואר 1980)
גאורגי טראזביץ' (ינואר 1980 - אוגוסט 1983)
ולרי פצ'ניקוב (אוגוסט 1984 - דצמבר 1985)
ולדימיר מיכאסיוב (דצמבר 1985 - מאי 1990)
ראש העיר > ראשי העיר מאז 1990

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
מיכאיל מריניץ' (אוקטובר 1990 - אפריל 1991)
אלכסנדר גרסימנקו (אפריל 1991 - ינואר 1995)
ולדימיר ירמושין (ינואר 1995 - פברואר 2000)
מיכאיל פאבלוב (מרץ 2000 - יוני 2009)
ניקולאי לאדוטקו (יוני 2010 - נובמבר 2014)
אנדריי שורץ (מנובמבר 2014)
ראו גם

נשיא בלארוס
מינסק
הערות שוליים

↑  Архітэктура Беларусі: Энцыклапедычны даведнік.. — Мн.: БелЭн, 1993. — 620 с. — ISBN 5-85700-078-5
↑  РУКОВОДИТЕЛИ ГОРОДА (С 1879 ГОДА)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 138154380947230290943   WorldCat (עם VIAF): 138154380947230290943
סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים

המכתבים הכוזריים או התכתובת הכוזרית הם שלושה מכתבים המתארים את התגיירות הכוזרים: מכתב בשמו של חסדאי אבן שפרוט (915–975), שר בכיר ומנהיג יהודי בקורדובה, אל יוסף מלך כזריה, בו הוא מבקש מידע על ממלכת הכוזרים ועל יהדותם, מכתב בשמו של יוסף מלך הכוזרים האמור להיות תשובה למכתבו של חסדאי ומכתב מכותב המציג עצמו כנתין של המלך הכוזרי, המופנה כנראה אף הוא לחסדאי, כתשובה לשאלות דומות. האותנטיות של המכתבים וסיפור ההתגיירות של הכוזרים המתואר במכתבים אלה, נתונים במחלוקת רבת שנים בין החוקרים.
סיפור ההתגיירות באיגרת חסדאי אבן שפרוט אל יוסף מלך הכוזרים

איגרת חסדאי אבן שפרוט אל יוסף מלך הכוזרים היא חלק מחליפת מכתבים בין יוסף, מלך הכוזרים לחסדאי אבן שפרוט.
באיגרת פונה חסדאי אל מלך כזריה ומבקש פרטים על ממלכתו ועל התגיירות הכוזרים.
חסדאי מספר במכתב שתמיד שאל את שלוחי הארצות המגיעים לספרד על מצבם של בני עמו. סוחרים מח'וראסאן סיפרו לו "כי יש ממלכת ליהודים נקראים על שם אל-כזר", על המרחק בינה ובין ביזנטיון ("אלקושטנטניה") על המלך יוסף ועל קשרי המסחר בין ארצם ובין ממלכת הכוזרים. חסדאי, שנדהם והתמלא שמחה לשמע הדברים, שלח שליח בשם יצחק בר נתן עם איגרת ומתנות למלך הכוזרים ולקיסר ביזנץ. הקיסר עיכב את השליח במשך שישה חדשים ושלחו בחזרה בטענה כי בינו ובין ממלכת הכוזרים יש מלחמות וים סוער. חסדאי שב ושולח שני שליחים ומביע תקווה שאיגרת זו, שנתן בידיהם, תגיע למלך. הוא מבקש מהמלך שיצווה על הסופרים שיכתבו לו תשובה שלמה ומבטיח כי אם השמועות על הממלכה היהודית תתאמתנה, הוא יעזוב את משרתו הרמה ויצא לדרך הארוכה אל ממלכת הכוזרים.
על אף שנדהם לשמוע על הממלכה היהודית, והוא שואל את המלך "איך הייתה נפילת ישראל במקום ההוא", נראה מן המשך כי יש דברים הידועים לו: "ואבותינו ספרו לנו" כי המקום נקרא הר שעיר ובגלל גזרות הגיעו לשם ו"ישישי דור קדמוני" סיפרו על גזירת שמד שבעטיה גנזו במערה ספרי תורה וספרי קודש והיו מתפללים במערה ולמדו את בניהם להתפלל עד שברבות הימים שכחו את המערה ואת התפילות.
בהמשך איגרתו פונה חסדאי אל המלך בשאלות רבות: מאיזה שבט הוא? מי הם מלכי הארץ ומהם נוהגי הורשת המלוכה? מהו שטחה של ארצו ומהם גבולותיה? האם היא גשומה או מושקה? מה גודל צבאה ועל כמה מדינות היא שולטת? עם אילו עמים הוא נלחם? באיזו שפה מדברים בארצו? והאם המלחמה דוחה שבת? ו"אם יש אצלכם זכר לחשבון קץ הפלאות אשר אנו מחכים זה כמה שנים".
נראה שהאגרות היו קיימות כבר במאה ה-11, שכן רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני מתייחס אליהן בספר שמתוארך בין השנים 1090 ו-1105. הוא מפקפק באמינותן וחושש כי הן זיוף, וכותב "לא ידעתי אם אמת היה הדבר שנתגיירו הכוזרים שהם מבני תוגרמה או לא". מקור יהודי נוסף שמזכיר את סיפור ההתגיירות ואת ההתכתבות הוא ספר הקבלה שנכתב על ידי אברהם אבן דאוד.
מכתב חסדאי ותשובת המלך יוסף פורסמו לראשונה רק בדפוס ב-1577 בידי יצחק עקריש בקובץ "קול המבשר". בין החוקרים יש הסבורים שגם איגרת חסדאי וגם תשובת המלך הכוזרי נכתבו בידי מנחם בן סרוק מזכירו של חסדאי. חוקרים אחרים מטילים ספק באותנטיות של המכתבים ומניחים שהם יצירה ספרותית פסבדואפיגרפית.
האיגרת כתובה בסגנון האופייני למכתבים דיפלומטיים בתקופה. ראשיתו בהקדמה של אקרוסטיכון מחורז של 25 השורות הראשונות היוצר את שמו המלא של הכותב: "אני חסדאי בר יצחק בר עזרא שפרוט". החוקרים משערים שהקדמה זו, ונראה שגם המכתב כולו נכתבו על ידי מזכירו של חסדאי, מנחם בן סרוק.
סיפור ההתגיירות במכתב יוסף מלך הכוזרים אל חסדאי אבן שפרוט

שני הנוסחים הידועים של המכתב, הנוסח שפורסם על ידי עקריש ב"קול המבשר" והנוסח של פירקוביץ', כמעט זהים בתוכנם, אך יש ביניהם שינויי סגנון ושפה רבים. נוסח פירקוביץ' ארוך מעט יותר מנוסח עקריש, אך הסיומת בנוסח עקריש, המתייחסת לשאלתו של חסדאי בדבר הציפייה לגאולה והבעת תקווה לפגישה עם חסדאי, חסרה בנוסח פירקוביץ'.
המכתב נפתח בדברי שבח מקובלים בכבודו של חסדאי ובהבעת שמחה על המכתב ששלח. הכותב מציין כי "כבר היו בין אבותינו דרישת שלום והדבר הזה שמור בספרינו ידוע לכל זקני ארצינו" הוא מזכיר את השאלות המופיעות במכתב חסדאי ועונה עליהן. לשאלה על מוצאם של הכוזרים עונה הכותב כי עמו הוא מצאצאי כזר, בנו השביעי של תוגרמה, בנו של יפת. אבות אבותיו נלחמו בתושבי הארץ הקודמים וגרשו אותם. אחרי דורות, לפי נוסח עקריש קם מלך חכם וירא אלוהים בשם בולאן מלאך ה' נראה אליו בחלום פעמיים והמלך וכל "שריו ועבדיו קיבלו את הדין ונכנסו תחת כנפי השכינה". הסיפור על מלך שמלאך מופיע בחלומו מופיע גם ב"ספר הכוזרי". המלאך שב וביקש מהמלך שיבנה לאלוהים משכן. המלך טען שאינו יכול כי אין לו כסף וזהב. המלאך הורה לו לצאת למלחמה והבטיח שינצח בה וימצא "שני אוצרות, אחד של כסף ואחד של זהב", וכך היה. בעזרת הממון הזה בנה המלך "אוהל וארון ומנורה ושולחן ומזבחות וכלי הקודש", ואלה קיימים עד היום. גם בספר הכוזרי נזכרים מטמונים שכנראה באמצעותם בנו הכוזרים "בֵּית הַמִּקְדָּשׁ עַד שֶׁהֵקִימוּ תַבְנִית הַמִּשְׁכָּן אֲשֶׁר עָשָׂה משֶׁה".
אחרי התגיירות המלך ועמו ניסו מלכי הנוצרים והמוסלמים לשכנע את הכוזרים לחזור בהם. הם שלחו את חכמיהם ובוויכוח שהתקיים ביניהם ובין חכם יהודי ניצח החכם היהודי. בעקבות הניצחון נימולו המלך ועבדיו והמלך קרא לחכמים שיבואו ויפרשו לו את התורה והמצוות. אחד מבני בניו של בולאן, מלך בשם עובדיה, "חידש את המלוכה וחזק את הדין כראוי וכהלכה. והוא בנה את בתי כנסיות ובתי מדרשות. והוא קבץ את חכמי ישראל ונתן להם כסף וזהב ופרשו כ"ד ספרים ומשנה ותלמוד ומחזורות של חזנים"... אחרי המלך הזה קמה לכזריה שושלת מלכים מזרעו ולכולם שמות עבריים: חזקיה, מנשה, חנוכה, יצחק, זבולון, משה, נסי, אהרון, מנחם ובנימין. כותב המכתב, יוסף בן אהרון המלך, הוא "מלך בן מלך בן מבני מלכים ולא יוכל זר לשבת על כיסא אבותי".