stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר פרנקל
ביוגרפיה

נולד בברלין ב-1906 למשפחה יהודית אמידה, בעלת "בנק פרנקל". שמו המלא היה פריץ מאיר (הוגו-היינריך), על שם שני סביו ועל שם המשורר היינריך היינה שהיה נערץ על אביו פליקס-עוזר. אימו הייתה מרגריטה לבית פיק, והיו לו שתי אחיות. משפחתו הייתה מתבוללת ורחוקה מיהדות וציונות. פרנקל החל לגלות עניין בשפה העברית כנער, ועסק בלימוד השפה בעצמו ובעזרת מורה פרטי, ובהמשך בחקר מקורן של מילים וקרבתן לשפות שמיות. בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער היהודית-ציונית "בלאו וייס", כיהן בתפקידים בתנועות הנוער הציוניות בברלין ובלייפציג כמנהל סניף הקרן הקיימת, ופרסם מספר מאמרים בביטאון התנועה הציונית בגרמניה, "יודישע רונדשאו", עד 1938.
בשנת 1919 היה פרנקל בין התלמידים הראשונים בבית הספר ללשון העברית של ד"ר משה זמורה. הוא החל להתעניין במילים בעברית המתחדשת, במטרה לאגדן בקבוצות, למיינן במילון, בחרוזים וכדומה. פרנקל למד באוניברסיטת גיסן בתחום לשונות שמיות, ועסק בקרבת מילים וביטויים זהים או קרובים בעברית ובלשונות השמיות.
פרנקל עזב את גרמניה ב-1933 ועלה לישראל. בני משפחתו נספו בשואה. הוא השתקע בירושלים ונישא למרים ויגדרהויז. עבד במוסדות הלאומיים ובקרן היסוד, ובמקביל המשיך בחקר השפה העברית והוראת העברית לעולים חדשים. כתב מאמרים בעיתונים "הצופה", "הבוקר", "דואר היום", "הארץ", "דבר", "העולם", "ידע עם", "בצרון" ו"תלפיות". לאורך השנים פרסם ארבעה ספרים וכ-700 מאמרים. היה שותף בחבר היועצים וסייע להפקת "המילון החדש" של אברהם אבן-שושן.
פרופ' ראובן מירקין, מזכיר האקדמיה ללשון העברית, כתב אודותיו במאמר לציון 100 שנה להולדתו של פרנקל: ”אהבתו האמיתית של מאיר פרנקל נתונה הייתה לעיסוק בלשון העברית ... רשימת מאמריו מדהימה בגודלה (קרוב ל-700 רשימות) ובהיקף נושאיה. מאיר פרנקל עקב אחר התפתחותה של העברית החדשה ובייחוד אחר חידושיה המילוניים.”
משה קול כתב בספרו "מורים וחברים": ”"תרומתו העיקרית של מאיר פרנקל הייתה בחקר הלשון. הוא היה בלשן חשוב שהתחקה אחרי הקשרים בין השפה העברית ובין השפות האירופיות. חודשים אחדים לפני מותו זכה לראות את ספרו הגדול בשפה הגרמנית, שהופיע בהוצאת ראובן מס, בו ניסה להוכיח את הקשר בין השפה העברית והשפה ההינדו-גרמנית העתיקה, והשורשים המשותפים לשתיהן. על ספרו זה קמו חולקים וגם היו לו תומכים, אולם הכל היו מלאי התפעלות מעבודת הנמלים העצומה שצרר מאיר פרנקל בספר זה שבכתיבתו השקיע שנות עמל רבות. זהו מחקר מיוחד במינו, שאין דומה לו, ואשר יעורר ויכוחים בעתיד."”
מפרסומיו

טיולים בגן-השעשועים של הלשון, הוצאת דר" פטר פרוינד (11 עמ') תש"ו 1946
לשון העם, בצירוף מילון, הוצאת ד"ר פטר פרוינד מס' 36 (72 עמ') תש"ט 1974
מחקרי לשון, הוצאת ד"ר פטר פרוינד מס 33 (34 עמ') תש"ח 1947
ליקוטי לשון, הוצאת ד"ר פטר פרוינד מס 41 (216 עמ') תשי"ב 1952
פולקלור לשוני של יהודי ברלין, "עדות" שנה ב' חוברת א-ב עמודים 116-121.
ZUR THEORIE DER LAMED – HE -STAMME, הוצאת ראובן מס, ירושלים (319 עמ') 1970
DER THEORIE DER AYIN - WAW - UND DER AYIN – JUD- STAMME, ירושלים (32 עמ') 1970
ZUR DEUTUNG EINIGER KONTRAKTIONNEN IM HEBRAEISCHEN, De "SEFARAD" xviii 1958 (עמודים 51-59)
Drei verkannte Flussigkeitsbenennungen im Hebraischen, De "SEFARAD" xxvii 1967 (עמודים 3-11)
Jifchuw Deutfche Juden im Alter Zur Geschiehte des Kolel Holland und Deutschland
הערות שוליים

↑  כתב העת יקינתון חוברת 214, ינואר 2007
↑  משה קול, "מורים וחברים", כרך ג' הוצאת מ' ניומן תשל"ז עמ' 149-151
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504335905171  ISNI: 0000 0000 6672 0933  LCCN: nr99029684  VIAF: 57264264   WorldCat (עם VIAF): 57264264
כל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו

בהלכה, כל שאינו בזה אחר זה, אפילו בבת אחת אינו הוא כלל שאמר רבה, כי כל שתי פעולות שלא ניתן לבצען בזה אחר זה, מכיוון שחלותה של האחת מונעת את השנייה, לא ניתן לבצען בפעם אחת.
דוגמה לכלל זה, הם דברי המשנה במסכת קידושין לפיהם לא ניתן לקדש שתי אחיות בבת אחת, כשם שלא ניתן לקדשן בזו אחר זו בגלל איסור ערווה.
מחלוקת הרשב"ם והתוספות

הרשב"ם והתוספות נחלקו בגדר ההלכה. רבה אומר במסכת גיטין, כי למרות שקיימת מחלוקת בין רבי יהודה הנשיא לחכמים אם ניתן לשחרר חצי עבד על ידי שטר, ולפי שיטת חכמים לא ניתן לשחרר חצי עבד על ידי שטר שחרור, אומר רבה שאם הוא מוציא מרשותו את כל העבד, למרות שלא שחרר אותו לחלוטין, למשל כאשר שחרר חצי מהעבד ומכר את חציו השני, באופן כזה חל השחרור, למרות שהשחרור הוא לחצאין.
על כך הקשה תלמידו אביי מברייתא האומרת, כי אדם שכתב את כל נכסיו לשני עבדיו, הם קנו את הנכסים ואת עצמם בתוכם, כך שכל אחד קנה את מחצית מעצמו ומחצית מגופו של חבירו, ועל העבדים לשחרר זה את זה כדי להיות בני חורין לחלוטין. בברייתא אחרת נפסק כי באופן כזה הם אינם משוחררים; ואם כן אנו רואים, שקיימת מחלוקת תנאים בנושא. רבה תירץ, כי החילוק פשוט; אם הוא כותב שני שטרות נפרדים, ובכל אחד הוא מקנה חצי מהנכסים לאחד מהעבדים, בכזה אופן קיימת אכן דעת חכמים שלא ניתן לשחרר את העבד לחצאין, אך אם הוא מקנה את שניהם יחד בשטר אחד לשניהם, באופן כזה חל השחרור.
מחלוקת הרשב"ם והתוספות > שיטת הרשב"ם

הרשב"ם, מסביר כי דין זה של רבה הוא לשיטתו, שכל דבר שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו, ולכן כשם שלא ניתן לשחרר חצי עבד בנפרד, כך לא ניתן לשחרר שני חצאים מהעבד בפעם אחת.
מחלוקת הרשב"ם והתוספות > שיטת התוספות

על כך מקשים התוספות, שלא ניתן לומר שכאן קיימת הבעיה של "כל שאינו" וכו', וראיה לדבר, שהרי אם ישחרר את העבד לגמרי ברור שהשחרור יחול, ואילו בשתי אחיות, אם יקדש אותן יחד לא יחולו הקידושין כלל, ומכאן שהבעיה בשחרור חצי מהעבד היא רק כאשר הוא משחרר כל חצי באופן נפרד, ולא כאשר הוא משחרר את החצי האחד יחד עם החצי השני.
מכאן מוכיח התוספות, כי הכלל כל שאינו בזה אחר זה אומר רק, כי כאשר שתי חלויות מפריעות ומנוגדות בעצמיותן זו לזו, אומר הכלל כי כשם שהן מונעות אחת את חלות השנייה בזה אחר זה, כך הן מונעות זו את זו בבת אחת, ולכן ניתן לשחרר שני חצאים מהעבד כאשר הדבר מתרחש בפעם אחת, שכן כאן הכלל אומר שלהפך; שתי החלויות מסייעות זו לזו, והפרדתן זו מזו היא הבעיה.
הרשב"ם, שאינו מסכים לדברי התוספות, סובר ככל הנראה שהכלל כל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת, הוא לאו דווקא מכיוון שאותה בעיה הקיימת בשני הדברים כשהם בזה אחר זה, קיימת גם כאשר היא בבת אחת, אלא שגם כאשר הבעיה אינה קיימת כאשר הדברים מתבצעים בבת אחת, לא ניתן להחילם בבת אחת, אם לא ניתן לבצעם בזה אחר זה.
סיבת הכלל

האחרונים נחלקו, האם דין זה, שכל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו, הוא מכיוון שהחלויות מנוגדות זו לזו בזו אחר זו הן גם מונעות אחת את חלות השנייה בבת אחת, או שמא מכיוון שהמעשים סותרים זה את זה בבת אחת הם סותרים זה את זה בבת אחת. בין שתי הדעות, יהיה חילוק הלכתי כאשר החלות נעשית מאליה בידי שמים ולא בידי אדם. האור שמח מכריע כצד השני, ומביא ראיה לדבריו מתוספות הכותב שבקדושה הבאה מאליה בידי שמים ניתן להחיל שני דברים הסותרים זה את זה בבת אחת.
אחת משתי חלויות המפריעה לשנייה

רבי חיים סולובייצ'יק חוקר, מה יהיה באופן שרק אחד משני הדברים סותר זה את זה ולא השני, ומכריע כי מדובר במחלוקת ראשונים.
במסכת נדרים הגמרא מסתפקת מה יהיה הדין באדם שאמר לאשתו על נדר מסוים, שהוא מקיים ומפיר אותו בבת אחת, ומסקנת הגמרא היא כי "כל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו". הרשב"ם מסביר את הגמרא כי לא חלה לא ההקמה ולא ההפרה, ואילו הרמב"ם פוסק שההקמה חלה ורק ההפרה אינה חלה.
מסביר רבי חיים בדעת הרמב"ם, כי בעוד שההקמה היא סתירה מהותית להפרה, שכן דין הוא שאחרי הקמת הנדר לא ניתן להפיר אותו, הרי שההפרה אינה סתירה במהותה להקמה, שכן גם נדר שהופר - ניתן היה מצד החלות להקים אותו, אלא שהדבר לא אפשרי מכיוון שאחרי שהנדר הופר הוא לא קיים יותר, ולא ניתן להקים נדר שאינו קיים. אם כן, סבור הרמב"ם, שמכיוון שההקמה אינה מופרעת על ידי ההקמה, היא חלה. אבל הרשב"ם סבור, שכל שני דברים שאין ניתן להחיל כל אחד משניהם בזה אחר זה, לא ניתן גם להחיל אותם בבת אחת, למרות שרק אחד משניהם מפריע לחלות השני.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף נ', עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף נ', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף מ"ב, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ס"ט, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף נ', עמוד ב'; משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ט', הלכה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף מ"ב, עמוד א'.
↑  מובא בתוספות ד"ה הא שם.
↑  על פי הסבר המהר"ם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ט', עמוד ב'.
↑  בחידושי רבינו חיים הלוי הלכות נדרים. הסבר זה מובא בספר "אישים ושיטות" עמ' 53 כדוגמה לשיטת בריסק.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ט, עמוד ב'.
לאורה סיניוטקינה

לאורה סיניוטקינה (בלטבית: Laura Siņutkina; נולדה ב-13 בפברואר 2003) היא כדורגלנית לטבית המשחקת בעמדת השוערת בפ.ס. מטה ובנבחרת לטביה.
קריירה > קריירת נבחרות

סיניוטקינה ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת לטביה הבוגרת ב-17 בספטמבר 2020, בהפסד 0–9 לאיסלנד. בהופעתה השנייה בנבחרת הפסידה נבחרתה 0–20 לאנגליה, כשסיניוטקינה עומדת בשער במחצית הראשונה וסופגת בה שמונה שערים.
הערות שוליים

↑  Laura Siņutkina, פדרציית הכדורגל הלטבית
↑  Latvia vs islande, פדרציית הכדורגל הלטבית
↑  Latvia vs anglija, פדרציית הכדורגל הלטבית
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאורה סיניוטקינה".
ליברטאס

| --- | --- |

 תפקיד:  אלת החירות
 תרבות:  מיתולוגיה רומית 
 
דמותה של ליברטאס על מטבע דנאריוס מימי גאיוס קסיוס לונגינוס (נפטר 42 לפנה"ס)
ליברטאס על גב 20 ראפן שווייצרי
ליברטאס (בלטינית: Libertas) הייתה אלה במיתולוגיה הרומית והתגלמות רעיון החירות.
מקדשיה והשראתה

בשנת 238 לפני הספירה, בטרם התחוללה המלחמה הפונית השנייה, עלתה ליברטאס למעלת אלה, לאחר שהייתה לאורך זמן במעמד קדושה לצד אלות אחרות המגלמות ערכים טובים. טיבריוס גרקכוס ציווה על בניית המקדש הראשון לכבודה על גבעת האוונטין ובתוכו נשמרו טבלאות מפקדי אוכלוסין. מקדש נוסף נבנה בשנים 58–57 לפנה"ס על גבעת הפאלאטיום, אף היא בין שבע גבעות רומא, על ידי פובליוס פולכר. הארמון נבנה על אתר ביתו של קיקרו שהיה אז בגלות, בכך שהאתר הוכרז קדוש פולכר הביא לכך שהאדמה לא תיושב. עם שובו לרומא טען קיקרו כי הכרזת האדמה כקדושה אינה תקפה ובכך קיבל בחזרה את הקרקע והרס את המקדש. בשנת 46 לפנה"ס הסנאט הרומי קיבל החלטה לבנות מקדש נוסף לכבודה ולהקדישו לכבוד יוליוס קיסר, אולם המקדש לא נבנה ותחת זאת הוצב פסל קטן של האלה בפורום רומאנום.
ליברטאס, לצד אלות רומיות אחרות, הייתה השראה לסמלים מודרניים רבים, כולל פסל החירות, קולומביה ומריאן.
מטבעות רבים לאורך ההיסטוריה נשאו את דמותה של ליברטאס, החל מעת כהונתו קצרת הימים של גלבה (68–69). דמותה של ליברטאס הוטבעה על מטבעות 5, 10, ו-20 ראפן שווייצרי.
ליברטאס כסמל

בחלק מן המטבעות שטבע אנטונינוס פיוס מופיעה ליברטאס ובידה הימנית פּילֶאוּס (אנ'), כובע לֶבֶד מחודד, הדומה למצנפת פריגית, הקרויה גם "מצנפת החירות". מצנפת זו חבשו עבדים משוחררים ביום בו הוענקה להם חירותם, והיא משמשת כסמל לליברטאס. כאשר עבד שוחרר לחופשי על ידי אדוניו ראשו גולח והוא חבש את המצנפת. הקריאה המסורתית servos ad pileum vocare עודדה עבדים להתגייס למלחמה אשר בסופה, אם ישרדו, יקבלו את חירותם.
דמותה של ליברטאס הייתה מוכרת ברומא העתיקה כמי שמחזיקה בידה מטה הקרוי "מטה החירות (אנ')" (בלטינית: (vindicta או festuca) אשר שימש אותה באופן טקסי במעמד שחרור עבדים (אנ') (Manumissio vindicta).
לקריאה נוספת

דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 127945652  VIAF: 190806716   WorldCat (עם VIAF): 190806716
כל עוד בלבב

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  חן קלימן
 כותבים:  חן קלימן
 בימוי:  רומן שומונוב
 שחקנים:  אלכס זילברג עידו טאקו יסמין גנדיס אברהם ארנסון אורנית אדרי רותם קינן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  צפריר קוחנובסקי מירי עזרא
 מפיקים בפועל:  קינן אלדר קלאודיה שמיאה-רוסטפורובסקה
 חברת הפקה:  TTV
 הפצה:  כאן חינוכית
 צלמים:  דניאל קדם
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק: ענבר דוד
 אורך פרק:  34 דקות
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  24 באפריל 2022 – 27 באפריל 2022
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
כל עוד בלבב היא סדרת דרמה ישראלית שנוצרה ונכתבה בידי חן קלימן ובוימה בידי רומן שומונוב. הסדרה החלה את שידוריה ב-24 באפריל 2022 ושודרה בכאן חינוכית ובכאן.
בסדרה שיחקו עידו טאקו, אברהם ארנסון, אלכס זילברג, יסמין גנדיס ונוספים. הסדרה כולה צולמה בפולין בהפקה של TTV בשיתוף עם קרן ג'נסיס, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי וקרן מיימונידיס.
ב-12 ביוני 2023, הסדרה זכתה בטקס הענקת הפרסים של פסטיבל BANFF בפרס בקטגוריית סדרה מתוסרטת לנוער הטובה ביותר.
ב-27 בספטמבר 2023 פורסם כי הסדרה מועמדת לפרס אמי הבינלאומי.
תקציר הסדרה

הסדרה מתארת את מסעם לפולין של קבוצת נערים והתהליכים החברתיים המתרחשים ביניהם במהלכו. במרכז העלילה עומדים יחסיהם של קובי, נער ציוני נלהב וערכי, ושני, נערה ממוצא אוקראיני שמחפשת מידע על קורות משפחתה בשואה.
שחקנים ודמויות

קובי (עידו טאקו) – נער ערכי ציוני נלהב המתאהב בשני במהלך המסע בפולין.
שני (אלכס זילברג) – נערה צינית ומרוחקת המתקשה להתחבר למסע, שתחילה שונאת את קובי אך בהמשך מתאהבת בו.
לי (יסמין גנדיס) – חברתה הטובה של שני.
עומרי (אברהם ארנסון) – חברו הטוב של קובי.
רונה (אורנית אדרי) - נערה ציונית שיצאה למסע בשל משפחתה שאיבדה בשואה.
אורן (רותם קינן) – המדריך של הצעירים שמספר להם אודות השואה.
רבקה (דורית פלד הרפז) – ניצולת שואה שמלווה את המסע.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 4 | 4 | 24 באפריל 2022 | 27 באפריל 2022 |
סקירת סדרה > פרקים

העונה הראשונה עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 והסתיימה 4 ימים יותר, 27 באפריל של אותה השנה. הסדרה נגמרה בעונתה הראשונה.
| מ'ס פרק | שם פרק | אורך בדקות | תאריך שידור מקורי ישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הלם | 32 | 24 באפריל 2022 |
| 2 | פחד | 35 | 25 באפריל 2022 |
| 3 | כעס | 37 | 26 באפריל 2022 |
| 4 | תקווה | 34 | 27 באפריל 2022 |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | סדרת הנוער של השנה | כל עוד בלבב | מועמדות |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן ראשי בסדרת נוער | אברהם ארנסון | מועמדות |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן ראשי בסדרת נוער | עידו טאקו | מועמדות |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקנית אהובה בסדרת נוער | יסמין גינדיס | מועמדות |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | פריצת השנה במשחק | אלכס זילברג | מועמדות |
הערות שוליים

↑  כאן 11 בהישג מטורף: זו הסדרה שזכתה בפרס בינלאומי יוקרתי, באתר אייס, 13 ביוני 2023
↑  דורית אסרף מזרחי, "כל עוד בלבב" של כאן חינוכית מועמדת לפרס האמי הבינלאומי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 בספטמבר 2023
ליברטאד

ערך זה עוסק בספינת מעפילים שהפליגה מבולגריה ב-1940. אם התכוונתם למועדון כדורגל מהעיר אסונסיון שבפרגוואי, ראו .
| --- | --- |
אוניית המעפילים "ליברטאד"
אוניית המעפילים "ליברטאד"
 ארגון:  ברוך קונפינו
 קורות ההפלגה
 נמל המוצא:  נמל וארנה, בולגריה
 מספר מעפילים:  380 איש
 רב החובל:  צייקוב
 יום היציאה:  13 ביוני 1940
 מקום ההגעה:  מול זכרון יעקב
 יום ההגעה:  18 ביולי 1940
 נתפסה:  18 ביולי 1940 על ידי משחתות בריטיות ונגררה לנמל חיפה. המעפילים נעצרו למשך כשנה במחנה המעצר בעתלית.
 נתוני האונייה
 סוג האונייה:  מפרשית
 שם קודם:  Шипка (עברית:שִיפְּקָה)
 תאריך רכישה:  אפריל 1940
 תפוסה:  90 טונות
 אורך:  30 מ'
 רוחב:  8 מ'
 גודל הצוות:  3-5 אנשי צוות
 הנעה:  מנוע אחד
נתיב ההפלגה של הליברטאד
ליברטאד (בספרדית: "חירות") היא ספינת מעפילים שיצאה מנמל וארנה שבבולגריה ב-13 ביוני 1940 כחלק ממפעל ההעפלה הפרטי של ד"ר ברוך קונפינו כשעל סיפונה 380 מעפילים מבולגריה ומהונגריה. ב-18 ביולי 1940 הגיעה הליברטאד אל מול חופי זכרון יעקב, ונתפסה על ידי הבריטים. היא נגררה לנמל חיפה ומעפיליה נאסרו למשך כשנה במחנה המעצר בעתלית.
רקע ורכישת הספינה

ב-9 בינואר 1940 נחתו בחופי ישראל 505 מעפילי הרודניצ'אר ד' שהפעיל ד"ר ברוך קונפינו במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי שלו מבולגריה ודרכה. נערכו הכנות להפלגתה החמישית של הספינה, אך לחץ כבד שהפעילה הממשלה הבריטית על ממשלת בולגריה הוביל לאיסור הפלגותיה של הרודניצ'אר מבולגריה למטרות העפלה. בין קונפינו לאברהם רומנו יושב ראש קהילת פלובדיב נחתם חוזה להובלת מעפילים נוספים והופעל עליו לחץ כבד למימוש החוזה אשר כלל איום בהליכים משפטיים. במקביל, לחץ מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב על קונפינו להוציא אל מחוץ לגבולות בולגריה כ-250 יהודים, "נתינים זרים" אשר גורשו ממקומות מגוריהם במסגרת "המסע לגירוש נתינים זרים".
קונפינו רכש את המפרשית "שיפקה" בת 90 הטונות, אשר הייתה בנויה מעץ, אורכה 30 מטרים ורוחבה 8 מטרים. לספינה היו שלושה מפרשים, סירת הצלה אחת ל-8 אנשים ולא נמצאו בה חגורות הצלה. בספינה הותקן מנוע אחד, אשר כבר בתחילת ההפלגה פסק מלפעול. שם המפרשית שונה ל"ליברטאד" ובעת הפלגתה היא הניפה את דגל אורוגוואי. המפרשית הותאמה להובלת נוסעים, אם כי בדוחק רב. בבטן הליברטאד הוכשרו 240 דרגשים במרווח של 40 סנטימטרים האחד מהשני ועל הסיפון הותקן מבנה עץ ארעי ובו 80 דרגשים. צוות המפרשית מנה שלושה אנשים. רב רובל רוסי בשם צ'ייקוב, מכונאי מצ'כוסלובקיה ונווט בולגרי.
לפי דיווחו של ז'אק טולידו, נשיא הקהילה היהודית בווארנה, עלו על הליברטאד 360 מעפילים. 264 מיהודי בולגריה ומתוכם 199 "נתינים זרים" ו-96 מארצות נוספות, בעיקר מהונגריה. הספינה הותאמה אך בקושי להובלת 320 מעפילים, ו-40 המעפילים העודפים שעלו אליה לנו במקומות מזדמנים על סיפונה. המעפילים שילמו בעד הנסיעה בפנגו הונגרי או בלבות, והצטיידו על חשבונם במזון לשבוע ימים. אחד המעפילים ציין כי נדרש לשלם 10,000 לבות (כ-1,000 דולרים אמריקניים) בגין ההפלגה. עם זאת, לפי רישומיו של קונפינו שילמו הנוסעים בסך הכל סכום של 182,900 לבות (ממוצע של כ-500 לבות למעפיל), וסכום נוסף של 140,200 לבות נתרם על ידי קהילות יהודיות, בעיקר קהילת וארנה. את ההפלגה סיים קונפינו בגירעון של 240,000 לבות. עוד עולה לפי עדויות המעפילים, כי המשטרה הבולגרית העלתה בכוח מספר מעפילים נוספים, ובפועל הפליגו על הליברטאד 380 מעפילים. מידע זה תואם את דיווחי המשטרה הבריטית לגבי מספר המעפילים שנעצרו.
ההפלגה

הליברטאד הפליגה מווארנה וכבר בתחילת הדרך התקלקל מנועה והיא נגררה לנמל בורגס על ידי ספינת דיג מקומית. לפי עדויות מעפילים, חובל המנוע בכוונה תחילה, אם על ידי מי מהנוסעים או על ידי המכונאי הצ'כי אשר תואר כ"שיכור" והועלה בכוח לספינה על ידי המשטרה הבולגרית. לאור מצבה של הספינה, סירבו המעפילים להמשיך בהפלגה ואף ניקבו את מכל המים היחיד שלה במטרה למנוע את הפלגתה. המשטרה הבולגרית סירבה לאשר את המשך שהייתה, והוטל על ספינת גרר צבאית להובילה למים הטריטוריאליים של טורקיה. לאחר לחץ של הנוסעים, הסכים רב החובל של הגוררת לגרור אותה עד לפתח נמל איסטנבול, אך השלטונות הטורקיים לא הרשו לנוסעיה לשהות בנמל. לבסוף מצאו מקום עגינה בצ'אנקאלה שבדרום מצרי הדרדנלים, שם דאגו להם אנשי הקהילה היהודית למזון ולמים. המנוע לא תוקן והספינה המשיכה בעזרת מפרשים דרומה לים האגאי, ולאחר מספר ימים הגיעה לעיירה סיגרי(אנ') בחופו של האי היווני לסבוס. כאן זכו נוסעי האונייה ליחס טוב יותר, כשמכונאי מקומי עזר בתיקון המנוע וניתנו להם מזון ומים. לאחר כשבועיים המשיכה הספינה בדרכה, אך בלב ים פרצה בה מגפת טיפוס.
תנאי השהות של המעפילים על סיפון ה"ליברטאד" היו קשים. כדי להתרחץ היו הגברים קושרים סביב עצמם חבל וקופצים לים, והנשים היו מתרחצות על גבי הסיפון בעזרת דלי מי ים, כשהן מסתירות זו את זו בשמיכות ובבדים בזמן הרחצה (מספר נשים החזיקו שמיכות סביב המתרחצת). עשיית הצרכים נעשתה ישירות לים. מי שהיה צריך ללכת לשירותים נתלה מהסיפון החוצה וכן במספר מקומות הותקנו מעין תאי עץ שבלטו מחוץ לסיפון וברצפתם היה חור דרכו נעשו הצרכים. כיוון שבבטן הליברטאד שרר חום כבד וכן בגלל הצפיפות, העדיפו רבים לישון על הסיפון. הדבר היה כרוך בסכנה, כיוון שלספינה לא היה קיר מעקה בחלק מהמקומות והייתה סכנה של נפילה לים במהלך השינה.
ב-8 ביולי חלפה הליברטאד בסמוך לאיוס, ב-9 ביולי לפנות בוקר חלפה על פני האי קוס, ובהמשך עגנה שוב בחוף הטורקי. ב-17 ביולי לפנות בוקר חלפה הליברטאד ליד קפריסין, וב-18 ביולי הגיעה לקרבת חופי ארץ ישראל מול זכרון יעקב, ונתפסה על ידי הבריטים. האונייה נגררה לחיפה והמעפילים נאסרו לשנה במחנה המעצר בעתלית. רב החובל של האונייה ושני אנשי הצוות. הקברניט, שהיה נוצרי רוסי, מצא מקלט בכנסייה הרוסית בטבחה שלחוף הכנרת והתגורר בה מספר שנים.
בעת לכידת הספינה היה מצבה כה רעוע עד כי כאשר נגררה על ידי ספינת חיל הים הבריטי נשבר הגה ה"ליברטאד" שלא יכול היה לעמוד בעומס השיט המהיר.
הערות שוליים

↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת - עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939 - 1949, הוצאת עם עובד, 2004, עמוד 68.
↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עמודים 78-81.
1 2  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עמוד 360.
↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עמוד 312-313.
↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עמודים 281-282.
↑  עובדי אנית מעפילים נאסרו, דבר, 22 באוגוסט 1940
ליאון צ'ולגוש

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1873 דטרויט, מישיגן, ארצות הברית 
 הוצאה להורג:  29 באוקטובר 1901 (בגיל 28) אובורן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 חתימה:   
 
ליאון פרנק צ'ולגוש (באנגלית: Leon Frank Czolgosz;‏ 5 במאי 1873 – 29 באוקטובר 1901) היה אנרכיסט אמריקאי שהתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי.
ביוגרפיה

צ'ולגוש נולד בדטרויט, מישיגן כאחד מתוך שמונה ילדים להורים ממוצא פולני-קתולי, פאבל ומריה צ'ולגוש. את החווה המשפחתית בקליבלנד, אוהיו, בה גדל, עזב בגיל עשר בצאתו לעבוד במפעל. כשהיה בן 12 מתה אימו בעת לידה. את עבודתו איבד לאחר שהשתתף עם עובדים אחרים בשביתה. ב-1898 שב במצב נפשי רעוע לבית אביו ואמו החורגת, אשר עם אמונתם הקתולית לא הסתדר.
בתקופה זו החל להתעניין בסוציאליזם ובאנרכיזם. הוא קרא עיתונים אנרכיסטים ואף שמר גזירי עיתון שדיווחו על ההתנקשות במלך איטליה אומברטו הראשון ב-1900. הוא התלהב לשמע נאום של המנהיגה האנרכיסטית אמה גולדמן ולאחר מכן נפגש עימה. הוא לא התקבל בחוגים האנרכיסטים וכאיש לא מוכר שדיבר בצורה בוטה וגלויה על מעשי אלימות, נפל עליו החשד שהוא סוכן חשאי המנסה לחדור לשורותיהם.
בקיץ 1901 עקב צ'ולגוש אחרי גולדמן, שנסעה לנאום בשיקגו. שם נודע לו על ביקורו הצפוי של הנשיא ביריד הפאן-אמריקני בבאפלו. הוא נסע לבאפלו ורכש שם ב-2 בספטמבר אקדח מסוג איבר ג'ונסון, הזהה לזה ששימש את גיבורו גאטנו ברשי לרצח המלך אומברטו.
ב-6 בספטמבר 1901, ניגש לנשיא המבקר בתערוכה, תוך כדי שהוא מסתיר את אקדחו במטפחת, עד שהתקרב אליו וירה בו פעמיים מטווח אפס. כדור אחד החטיא אולם השני פגע בבטנו.
האיש שעמד מאחורי צ'ולגוש הכה אותו בערפו וגרם לו להפיל את אקדחו. הקהל ניסה להכות את צ'ולגוש אולם הנשיא ביקש מהם לחוס עליו.
למרות שהפצע לא היה קטלני, הנשיא מת מזיהום שנגרם מן הפציעה ב-14 בספטמבר, כשבוע לאחר הירי.
לצ'ולגוש מונו שני סנגורים, אולם הוא סירב לדבר עמם, הוא גם סירב לתקשר עם הפסיכיאטר שהגיע לבדוק את שפיותו.
צ'ולגוש נשפט במהירות הבזק ב-23 בספטמבר 1901, נמצא אשם ברצח ונידון למוות. אחיו וגיסו ביקרו אותו בתאו לפני הוצאתו להורג.
ב-29 באוקטובר הוצא להורג בבית הסוהר באובורן, ניו יורק, בכיסא חשמלי. מילותיו האחרונות היו: "הרגתי את הנשיא כי הוא היה אויבם של האנשים הטובים - האנשים העובדים. איני מצטער על פשעי".
אחיו פנה לסוהר בבקשה לקבל את הגופה לצורך קבורה הולמת אולם נענה בסירוב.
צ'ולגוש נקבר במתחם בית הסוהר, לתוך ארון קבורתו נזרקה חומצה גופרתית, על מנת להאיץ את התכלות גופתו.
חפציו הועלו באש על ידי רשויות בית הסוהר.
תמונת מעצרו
כלב ים נזירי הוואי

| כלב ים נזירי הוואי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי ים
סוג:: כלב ים נזירי
מין:: כלב ים נזירי הוואי
שם מדעי
 Neomonachus schauinslandi ‏מטשי, 1905
תחום תפוצה


כלב ים נזירי הוואי (שם מדעי: Neomonachus schauinslandi) הוא מין בסוג כלב ים נזירי והמין היחידי שנותר בסוג, לאחר היכחדות המין כלב ים נזירי קריבי. כלב ים נזירי זה מצוי בסכנת הכחדה ונפוץ באיי הוואי. שמו ניתן לו בשל ראשו העגול המכוסה בשערות קצרות, המזכיר מראה נזיר מימי הביניים. ייתכן ששמו משקף גם את העובדה שכלב הים הנזירי חי חיים בודדים יותר, בהשוואה לכלבי ים אחרים שמתאספים לעיתים במושבות גדולות. מקורו של כלב הים הנזירי הוואי הוא מאבות קדמונים שהתקיימו לפני זמן רב והם הקדמונים שבמשפחת כלבי הים, אלו נפרדו מכלבי הים האחרים לפני כ-15 מיליון שנה.
תיאור

לכלבי הים הנזיריים הוואי הבוגרים עור חום במקצת. כלבי הים הצעירים הם כסופים עם בטן, בית חזה וצוואר לבנים. הגורים שחורים וצמריים עם שיער קצר ורך. משקלו של כלב ים בוגר 180–270 ק"ג בעוד שמשקלו של גור הוא כ-11–15 ק"ג.
עיקר פעילותם היא בלילה, אז הם צוללים בחיפושם אחר מזון, ואילו במהלך שעות היום החמות הם נחים. הם מסוגלים לצלול לעומקים של 500 מטרים ואף יותר.
ההזדווגות נעשית תחת המים. רוב ההמלטות מתרחשות בין מרץ ליוני לאחר היריון האורך עד 11 חודש, כשבדרך כלל נולד גור אחד בכל המלטה. הנקבות ממליטות ומניקות את גוריהן על החוף. הגורים נגמלים מיניקה בגיל שישה שבועות. במהלך זמן ההנקה ממעטת האם לאכול ומפחיתה עד 90 ק"ג ממשקלה.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בסביבות גיל חמש שנים. תוחלת חייהם של כלבי הים הנזיריים נעה בין 25 ל-30 שנים.
אוכלוסייה ושימור

כלבי הים הנזיריים הוואי נמצאים בסכנת הכחדה. על פי סקר שנערך ב-2016, חיים פחות מ-1,400 פרטים. כלב הים הנזירי הוואי הוכר באופן רשמי כמין בסכנת הכחדה ב-23 בנובמבר 1976 ובימינו הוא מוגן על פי חוק.
במהלך השנים האחרונות חלה ירידת באוכלוסייתם של כלבי הים עקב ההתפשטות המהירה של פעילות האדם אף לאזורים המבודדים והמנותקים באיי הוואי הצפוניים. בעבר נודעה לכלבי הים הנזיריים חשיבות כלכלית והם ניצודו בשל בשרם, שמן, או עורם. בהוואי, הגורמים הבאים תרמו לירידה באוכלוסייתם: מוות מטריפה בידי כרישים, ירידה בשיעור הישרדותם של הגורים כתוצאה מהפרעות האדם, הרעלה, יחס זכרים גבוה ביחס לנקבות במהלך תקופת הרבייה והסתבכות ברשתות דיג.
הערות שוליים

↑  כלב ים נזירי הוואי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Hawaiian monk seal  - Population Size and Threats. NOAA Fisheries
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550615205171