stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריתמטיקה
הקשרים פילוסופיים

הפילוסופיה של המתמטיקה היא ענף פילוסופי העוסק בשאלות הנוגעות למדע המתמטיקה בפרט. מתוקף היות האריתמטיקה ענף מרכזי מאוד במתמטיקה, עולות סביבה שאלות פילוסופיות רבות אשר נוגעות ליסודות מהן "בנויה" המתמטיקה. כמו כן, שאלות רבות הנוגעות לפילוסופיה של האריתמטיקה, נושקות אף לתחומים אחרים, כגון תורת המספרים.
התפתחויות אריתמטיות רבות, הושפעו בתקופתן מהפילוסופיות והדתות אשר מהן הושפעו המתמטיקאים. כך, למשל, פילוסופיות קוסמולוגיות של דת הג'ייניזם ההודית הובילו לעיסוק מורחב של המתמטיקאים ההודים במספרים גדולים ולפיתוחים נלווים.
היחס הפילוסופי אל האריתמטיקה בכללותה הכתיב לא אחת את אופן ההתפתחות שלה במקומות ובזמנים שונים. היוונים הקדומים, למשל, התייחסו אל האריתמטיקה כאל תחום מדעי-מחקרי בנוסף להיותו כלי שימושי ולפיכך ניסו לבססו על מערכת של אקסיומות ומשפטים הנובעים מהם ותרמו לפיתוח וארגון הידע האריתמטי בתקופתם. הרומים, לעומתם, התייחסו אל האריתמטיקה כאל כלי טכני-יישומי ולפיכך לא התעמקו בחקרה ולא אמצו חלק מן הידע של קודמיהם היוונים.
דוגמה נוספת להשפעה פילוסופית על התפתחות המתמטיקה היא סוגיית ההתפתחות של המספר והמכלול הרעיוני שמאחורי האפס. במשך שנים רבות לא הוכר האפס כמספר בפני עצמו ויוצג כ"מקום ריק" בכתיבת מספרים. זאת, בין היתר, עקב הקושי הפילוסופי שעוררה המחשבה כי ניתן "לייצג שום דבר".
קיומם של מספרים, הוא נושא לתהיות פילוסופיות רבות. האם, ובאיזה מובן, קיימים המספרים? האם המספרים הם ישויות מוחלטות או פרי מערכת אקסיומות "סתמית"? האם ישנו הבדל בין משמעות קיומם של מספרים טבעיים לרציונליים, אי-רציונליים, טרנסצנדנטיים או אף מרוכבים? בהקשר זה ידועים דבריו של המתמטיקאי לאופולד קרונקר: "אלוהים ברא את המספרים הטבעיים, כל היתר הוא מעשה ידי אדם".
אף סביב הפעולות האריתמטיות עולות שאלות פילוסופיות רבות. למשל: האם הפעולות האריתמטיות המוכרות לנו הן מוחלטות, או תלויות במערכת הגדרות ואקסיומות "סתמיות"? האם ייתכנו מערכות אריתמטיות שבסיסן שונה באופן מהותי מן האריתמטיקה המוכרת לנו? ניתן לייצג שאלה זו באופן ציורי יותר: אם נפגוש חיזרים תבוניים, האם הבסיס האריתמטי עליו נשענת המתמטיקה שלהם יהיה זהה במהותו?
אריתמטיקה מודרנית

במתמטיקה המודרנית, המונח "אריתמטיקה" משמש, בהכללה, לתחום העוסק בקיום פתרונות למשוואות, או מערכות של משוואות, מעל השדות של תורת המספרים, ובמיוחד שדות מקומיים וגלובליים. תחום זה, הנקרא לפעמים גם אריתמטיקה גאומטרית, עוסק למשל בקיום פתרונות למשוואות כמו  \ x^{2}+6y^{2}+14z^{2}=n (כאשר n הוא מספר טבעי), כאשר המשתנים x,y,z צריכים להיות מספרים רציונליים.
אחת השאלות המרכזיות בתחום קשורה בהיקף התחולה של עקרון הסה, הקובע שבמקרים מסוימים, קיומו של פתרון למשוואה מעל כל השלמה של השדה K, מבטיח שקיים פתרון גם בשדה K עצמו. עקרון הסה חל על תבניות ריבועיות, אבל הוא נכשל, לדוגמה, עבור עקומים אליפטיים. פירושו של דבר הוא שלמשוואה מהצורה  \ y^{2}=x^{3}-ax+b (עם מקדמים רציונליים) יכולים להיות פתרונות מעל הממשיים ומעל כל שדה של מספרים p-אדיים, בשעה שאין לה פתרונות מעל הרציונליים. את המידה שבה נכשל עקרון הסה ניתן לכמת באמצעות חבורה הנקראת חבורת שפרביץ', שאותה מגדירים בכלים קוהומולוגיים. משערים שחבורה זו סופית, אך לעת עתה לא נמצאה לכך הוכחה.
האריתמטיקה נושקת גם לתורת השדות, בה מביאות שאלות אריתמטיות למחקר ענֵף של תכונות של שדות. כך למשל נחקרים "שדות Cn", שבהם מובטח פתרון למשוואות הומוגניות מסוימות, ושדות פסאודו-סגורים אלגברית, המחקים היבטים מסוימים של השדות הסגורים אלגברית.
יחס החברה לאריתמטיקה

חיי היום-יום דורשים מהאדם לבצע פעילויות אריתמטיות פשוטות כחלק מהתנהלותו השגרתית. כך, למשל, שימוש בפעולות אריתמטיות פשוטות נעשה בבישול, בנהיגה, בקריאת שעון, בתכנון כלכלת הבית ולצרכים רבים נוספים. כלים בסיסיים מתחום האריתמטיקה נחשבים לחלק בלתי נפרד מן האוריינות. נוסף על כך, האריתמטיקה היסודית מהווה את הבסיס ההכרחי לרכישת ידע מתקדם יותר במתמטיקה, כאשר המתמטיקה בכללותה נחשבת כדיסציפלינת מדע מרכזית; הידע המתמטי בכללותו מהווה לא אחת מדד מרכזי בקביעת השכלתו הפורמלית של אדם (למשל, במבחן הפסיכומטרי או ה-SAT לצורך קבלה ללימודים אקדמאיים). לפיכך, מקנה החברה חשיבות רבה לרכישת מיומנויות אריתמטיות כבר בגיל צעיר.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה העברית, ע"ע אריתמטיקה ומתמטיקה.
שמעון דגן (בעריכת ד"ר דב ירדן), תולדות המתמטיקה הקדומה, הוצאת דביר, 1955.
A Course in Arithmetic, J.-P. Serre, Springer-Verlag.
הערות שוליים

↑  Davenport, Harold (1999). The Higher Arithmetic: An Introduction to the Theory of Numbers (7th ed.). Cambridge, England: Cambridge University Press.
↑  ניתן לראות מעין אנלוגיה בין הדברים לבין תורתו של הפסיכולוג השווייצרי ז'אן פיאז'ה בנושא הפסיכולוגיה ההתפתחותית. להרחבה, ראו היסטוריה של האריתמטיקה.
↑  ישנם מספר ממצאים המאשרים כי האדם הקדמון השתמש בגורמים חיצוניים לחישוביו, באמצעות חריטת סמלים על חומרים שונים כגון עצמות ואבנים, בין השנים 70,000 לפנה"ס ל-3,400 לפנה"ס, התקופה בה הומצא הכתב. ניתן לקרוא על ממצאים אלו בציר הזמן הזה שבוויקיפדיה האנגלית.
↑  ראו היסטוריה של האריתמטיקה#מצרים העתיקה להרחבה ולצפייה בספרות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294694905171  GND: 4002919-0  LCCN: sh85007163  NDL: 00570203  NKC: ph118605 
עצם אישנגו – ממצא המתוארך לתקופה שלפני 20–22 אלף שנה, ומעיד על רמתו המתמטית של האדם בתקופה זו.
הספרות הבבליות – ניתן להבחין בנקל בשיטת הקיבוץ המשנית בה השתמשו הבבלים.
כריכת ספרו של דיופנטוס "אריתמטיקה" משנת 1621 בתרגום ללטינית.
לוח החיבור מספק הגדרה פשטנית לפעולת החיבור
אף שלוח הכפל המלא מ-1 עד 10 מכיל 100 מכפלות, ניתן לשנן את כולו על ידי 36 מכפלות בלבד. בתמונה זו ניתן לראות את 36 המכפלות הללו בלוח הכפל, כאשר שאר הכפולות הוצאו מן הלוח.
גרסה של ספרות ברהאמיניות כפי שהיו מקובלות במאה הראשונה לפנה"ס. מספרות אלו התפתחו הספרות המערביות המוכרות לנו.
לוח הכפל – זוהי טבלה המספקת הגדרה פשטנית לפעולות הכפל. לוח זה מופיע בבסיס דואודצימלי: בסיס 12.
רינת הופר

| --- | --- |

 לידה:  1966 (בת 59 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (2005) 
 
רינת הופר (נולדה בשנת 1966) היא מאיירת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

רינת הופר נולדה וגדלה בחולון. למדה בבית הספר התיכון תלמה ילין בגבעתיים.
בגיל 16 החלה לפרסם שירים מאוירים ב"מעריב לנוער". שירתה בצה"ל כמעצבת ומאיירת בשבועון "במחנה". בשנים 1986–1990 למדה במחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל, וסיימה לימודיה בהצטיינות ושהתה תקופה בארצות הברית.
עבדה כמאיירת עצמאית עבור העיתונים "מעריב" ו"ידיעות אחרונות", מגזינים, משרדי פרסום והוצאות ספרים. איירה ספרי ילדים ובהם "פעם הים היה מרק" מאת שירה גפן, "כזה חבר" מאת נירה הראל ו"כובע קסמים" מאת לאה גולדברג. כתבה שירי ילדים, ביניהם את מרבית שירי מופע "ענן על מקל" בכיכובם של עידן אלתרמן וירדן בר-כוכבא.
הופר נשואה ואם לשלושה.
ספריה

בשנת 1995 החלה לכתוב ספרי ילדים ולאייר אותם, ופרסמה את הספרים (כולם, מלבד הראשון) בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. בין ספריה ישנן שתי סדרות: "סיפורי איילת" (4 ספרים), ו"סיפורוני" (5 ספרים).
"ציידת הנמשים" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995)
"ארון הבגדים של שירה" (1999)
"שירים מקופסאות גפרורים" (2001)
"איילת מטיילת" (2002) - הראשון בסדרת סיפורי איילת
"חנן הגנן" (2003)
"מפלצת סגולה" (2004)
"אותיות במיץ שטויות" (2005)
"יום של תום" (2006)
"הצב בצבוץ" (2007)
"קפודה עם מזוודה" (2008)
"החתולה של איילת" (2009) - השני בסדרת סיפורי איילת
"מי ראה את איילת" (2009) -- השלישי בסדרת סיפורי איילת
"שבלול בצנצנת" (2011)
"הגמד הגבוה/ הענק הנמוך" (2011)
"שנה עם שני" (2012)
"אבוקדו" (2013)
"גלילונה" (2013)
"ענן על מקל" (2014)
"ציפי וצוף" (2015)
"ענת שתיים שלוש" (2016)
"הדלת הירוקה חלק ראשון" (2017)
"הדלת הירוקה חלק שני" (2017)
"מישו" (2017)
"אלטע זאכן" (2018)
"הסינור של רוני" (2018) - הראשון בסדרת סיפורוני
"רוני מוכר בלונים" (2019) - השני בסדרת סיפורוני
"רוני חיש וחוש" (2020) - השלישי בסדרת סיפורוני
"רוני לבד" (2021) - הרביעי בסדרת סיפורוני
"רוני ונעמה" (2021) - החמישי בסדרת סיפורוני
"ספר על יד" (2021)
"המונמון" (2022)
"איילת והתיק האדום" (2023) - הרביעי בסדרת סיפורי איילת
בשנת 2010 יצא לאור ספרה הראשון למבוגרים, "טמונות". שיריה הולחנו למופע המלווה בדיסק, "ענן על מקל".
בשנת 2015 נחנך בחולון גן שעשועים בהשראת סיפרה "מפלצת סגולה" במסגרת פרויקט גני סיפור.
בשנת 2022 עלתה לשידור בערוץ הופ! הסדרה "חנן הגנן וחברים", אשר מלווה בשירים וסיפורים שנכתבו על ידה.
זכתה בפרס נחום גוטמן לאיור ובעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער עבור "ציידת הנמשים", בציונים לשבח בפרס בן יצחק של מוזיאון ישראל ובפרס זאב לספרות ילדים ונוער על הספר "חנן הגנן".
לקריאה נוספת

נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 130–139
הערות שוליים

↑  רינת הופר, באתר הפנקס
↑  גן סיפור מפלצת סגולה, באתר עיריית חולון
↑  IBBY, Honour List (1996), May 1996, p.33.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303441805171  GND: 1124556664  ISNI: 0000 0000 4967 1367  LCCN: nr94029317  VIAF: 61429181   WorldCat (עם VIAF): 61429181
גבינה צהובה

גבינה צהובה חתוכה לקוביות
גבינה צהובה (מגרמנית: Gelbkäse) הוא שם גנרי המקובל בישראל למספר סוגי גבינות קשות, בעלות צבע אחיד הקרוב לצהוב (באופן טבעי או בשל הוספת צבעי מאכל), כגון מותגי הגבינות "עמק", "גלבוע", "נעם" ועוד. בגבינות אלה שיעור הלחות 40%–50% מים. הן מוצקות, אך נחתכות בקלות בסכין וניתנות לפריסה במכונת חיתוך.
המונח "גבינה צהובה" מקורו בתרגום מילולי מגרמנית, ונעשה שגור בעברית הישראלית, ונפוץ במתכונים בעברית, אך אינו בשימוש בשפות אחרות, למעט גרמנית ופולנית.
מקור הצבע

פרות הרועות עשב, מניבות חלב המכיל בטא-קרוטן, חומר מסיס בשומן ובעל צבע כתום. לחלב פרה צבע צהבהב בהיר משתי סיבות: אחוז השומן בחלב וריכוז הבטא-קרוטן בתוכו נמוכים; השומן בחלב מצוי בטיפות זעירות (globule) עטופות קרום המחזיר אור ומעניק לחלב את צבעו. גבינות קשות מכילות שיעור שומן גבוה, וכן מבנה טיפות השומן בהן נהרס בתהליך הייצור, ולכן צבען עז יותר.
פרות הניזונות מתערובת מניבות חלב לבן, והגבינות העשויות ממנו לבנות גם כן, על-כן מוסיפים לגבינות הקשות המיוצרות בישראל צבע מאכל - אנאטו או בטא-קרוטן. גבינות מחלב תאו, עז וכבשה לבנות בכל מקרה.
היסטוריה

גבינת "עמק" (גבינה מסוג אדם מתוצרת תנובה), הייתה הגבינה הקשה הראשונה שיוצרה בישראל, ונחשבה למוצר בסיסי לפחות עד שנות השמונים של המאה ה-20. היא נמכרה בפרוסות ובגושים והייתה נפוצה במטבחים קיבוציים וצבאיים ובמרכולים השיתופיים שדרכם בעיקר שווקו מוצרי מזון. היא נקראה בשם "גבינה צהובה" כדי להבדילה מסוגי גבינות אחרים שהיו זמינים (כגון גבינה ניגרת המוכרת כגבינה לבנה, גבינת קוטג', גבינה מותכת). כינוי זה ממשיך להיות בשימוש גם לאחר כניסת מגוון רחב של סוגי גבינות מייצור מקומי ומייבוא לשוק הישראלי.
נמכרים גם תחליפי גבינה צהובה חלקם טבעוניים, הדומים בטעמם ובמראם לגבינה צהובה, אך מיוצרים מרכיבים צמחיים או מחלב רזה בתוספת שמן צמחי.
הערות שוליים

↑  ראו Sauermilchkäse בוויקיפדיה בגרמנית, שם מתוארת החלוקה לגבינות צהובות וגבינות עובש
↑  אודות עמק, אתר תנובה
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלטת גבינות צהובות ולבנות
התפייסות

| --- | --- |

כריכת הספר "אחרי שלבשתי פיג'מה" בו התפרסם השיר לראשונה
 שיר בביצוע שלומית כהן-אסיף
 יצא לאור:  1982
 שפה:  עברית 
 
"התפייסות" הוא שיר ילדים מאת המשוררת והסופרת שלומית כהן-אסיף. השיר התפרסם לראשונה בשנת 1982 בספר "אחרי שלבשתי פיג'מה" עם איוריה של אורה איתן, בהוצאת שוקן לילדים. השיר פורסם גם בספר "נשיקה בכיס ועוד נשיקה: דברים למי שאוהבים" עם איוריה של הילה חבקין בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
מבנה השיר ותכניו

השיר בנוי מבית אחד. בשיר ישנן שורות ארוכות ושורות קצרות.
השיר מתאר את מצוקתו של הדובר בגלל הריב שנוצר בינו לבין חברו. הדובר רוצה להתפייס אך אינו יודע איך לעשות זאת. הוא מתלבט ומהסס, הוא נבוך ולחוץ אך יודע כי הוא רוצה להתפייס. מצד אחד בולט רצונו העז של הדובר בשיר להתפייס אך מצד שני, בכל ניסיונותיו (האם לטלפן, האם לכתוב מכתב, מתהלך בחדר) מורגשת הססנות. השורות הארוכות בשיר מבטאות את הרצון של הדובר להתפייס והשורות הקצרות מבטאות הססנות, בושה, לחץ והתלבטות.
שימושים חינוכיים

השיר נלמד במערכת החינוך היסודית והגיל הרך, בנושא חברות, סכסוך בין חברים, התפייסות ובקשת סליחה. נושאים אלה משותפים לרוב הילדים ומעסיקים אותם בחיי היום יום.
ביצועים

השיר זכה למספר ביצועים, המוכר ביותר הוא של הזמר אריק איינשטיין, בלחנו של יוני רכטר. השיר הופיע באלבום שירי ילדים של אריק איינשטיין ויוני רכטר - "הייתי פעם ילד", בשנת 1989. ביצוע אחר של השיר הוא של השחקן רמי ברוך.
הערות שוליים

↑  הכרת שלומית כהן אסיף
אורה איתן

| --- | --- |

אורה איתן
 לידה:  28 במרץ 1940 (בת 84) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל
 פרסים והוקרה:  פרס נחום גוטמן לאיור (1988)  פרס אנדרסן למאיירים (1978)  פרס אנדרסן למאיירים (2006) 
 
מאיורה
מראה בתערוכה "אורה איתן מאיירת" במוזיאון נחום גוטמן לאמנות (2012)
אורה איתן (נולדה בתל אביב ב-28 במרץ 1940) היא מאיירת וסופרת ילדים ישראלית. איירה מעל ל-100 ספרים, רובם הגדול בישראל וחלקם בחו"ל. מרצה בכירה בדימוס באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" ירושלים.
קורות חיים

אורה איתן נולדה בתל אביב ב-1940 לזאב ודבורה זנדהאוז. סיימה את לימודיה במחלקה לגרפיקה ב"בצלאל", ירושלים בשנת 1961.
משנת 1964, עסקה באיור לתחומים שונים.
איור לעיתונים: "למרחב", "הארץ שלנו", "מוניטין", "צ'ופר", ו"פילון".
ברובם פרסמה טורים אישיים וסיפורים מאוירים. ב"פילון" הייתה ציירת העיתון וחברת מערכת.
איוריה מלווים ספרים של ח.נ. ביאליק, לאה גולדברג, אנדה עמיר, עמוס עוז, אורי אורלב, נורית זרחי, חיה שנהב, נירה הראל, יהודה אטלס ואחרים.
השתתפה במעל ל-20 תערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם. ב-1990 הציגה תערוכת יחיד ב-Widener Library(אנ'), אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג'. וב-2012 תערוכת יחיד במוזיאון נחום גוטמן לאמנות בתל אביב.
משנת 1977 ועד 2009 לימדה איור במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" ירושלים, ועוטרה כיקירת המחלקה לתקשורת חזותית בשנת 2010. כמו כן הייתה מרצה אורחת בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד (אנ').
שמעון זנדהאוז הוא אחיה הצעיר.
הייתה נשואה לפרופ' איתן צ'רנוב שנפטר ב-2002 ממחלת הסרטן, אם לדן ונועה.
על עבודתה

איוריה משופעים בטכניקות מגוונות, ומאופיינים ברעננות סגנונית.
"אם 'סגנון' הוא יותר מכול 'הצורה הקבועה – ולפעמים היסודות, התכונות, והמבע הקבועים – באמנותו של יחיד או של קבוצה', כניסוחו פרופ' מאייר שפירו, הרי שאורה איתן חומקת מן ה'קבוע' ומן היציב כמו מאש, ומסרבת להיכנע לעוּלם." כך כותבת עליה האוצרת טלי תמיר.
מאפיין נוסף לעבודותיה של אורה איתן הוא ההתייחסות העמוקה ומלאת הכבוד לטקסט, המהווה גורם מכונן בקביעת הסגנון והטכניקה של האיור: "לשפה השפעה מכרעת על אופן הטיפול בצד החזותי של הספר... יש להיות קשוב לדקויות של מלאכת הכתיבה: המבנה, המקצב, המוזיקליות ומצלול המילים", כך אורה איתן מתוך אותו מאמר.
איוריה של אורה איתן, על כל גווניהם וסגנונם, לעולם לא מאבדים את נקודת המבט הילדותית, ושומרים בכך על תמימות וכוח חיים ילדותי:
"...האמנות של איתן אמנם נטועה בילדות. אפילו כשהיא מדברת על אמצעי הביטוי העומדים לרשותה, היא משווה את עצמה בלי משים לילד בחנות צעצועים."
מתוך "כתמי פיח, כתמי אור – על שמלת השבת של אורה איתן" מאת מרית בן ישראל.
פרסים

ספריה של איתן זיכו אותה במעל ל-20 פרסים ואותות בישראל ובעולם:
היא הראשונה שזכתה במדליה ע"ש בן יצחק מטעם מוזיאון ישראל ("חגיגה של שירים", עם עובד 1978) ופעמיים נוספות זכתה במדליה עבור: "קאובוי דני", הוצאת שבא 2006.
ועבור "גן שלנו אני ואתם", עם עובד, 1986, אותה חלקה עם אחיה שמעון זנדהאוז, מעצב הספר.
כמו כן, הייתה הראשונה שזכתה בפרס נחום גוטמן לאיור בשנת 1988 עבור: "תרנגולת כחולה", "גן שלנו אני ואתם", "אבל הבטן מסתירה".
זכתה פעמיים בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער: ב-1978 עבור "חגיגה של שירים", וב-2006 עבור "קאובוי דני" של קריסטין לומיס.
מספריה > בישראל

יותם הקסם, יאנוש קורצ'אק, עם עובד, תל אביב, 1964
מלחמות אוטרברי, סי.די. לואיס, עם עובד, תל אביב 1965
כל השבט הזה, ישראל לרמן, עם עובד, תל אביב, 1966
סוד הגן הנעלם, פרנסס ה. ברנט, יזרעאל, תל אביב, 1967
הנעליים של טנבורי, שמעון בלס, לוין אפשטיין, תל אביב, 1970
מי מפחד מעקרת הבית, נירה הראל, לוין אפשטיין, תל אביב, 1971
הצעצועים שלי, יואש ביבר, מסדה, תל אביב, 1971
הכלב נפת, אורה איתן, עם עובד, תל אביב, 1974
מעשה בחמור, אורה איתן, עם עובד, 1975
חגיגה של שירים, בחר:מנחם רגב, עם עובד, תל אביב, 1977
עלילות טיף טף, נירה הראל, מסדה, תל אביב, 1978
ילדת-חוץ, נורית זרחי, זמורה ביתן, תל אביב, 1978
סומכי, עמוס עוז, עם עובד, תל אביב, 1978
גר אצלנו מלאך, יעקב שביט, הדר, תל אביב, 1979
לא לגרש את נני, נורית זרחי, ספרית פועלים, תל אביב, 1979
סבתא סורגת, אורי אורלב, כתר, ירושלים, 1980
האי ברחוב הציפורים, כתר, ירושלים, 1981
כלב ציד משלי, יועש ביבר, עם עובד, תל אביב, 1982
על ההר יושב ענק, חיה שנהב, עם עובד, תל אביב, 1982
לכל עשב יש מלאך, הרב יצחק אבידור הכהן, שוקן, תל אביב, 1982
בואו עננים, לאה גולדברג, ספרית פועלים, תל אביב, 1983
גדי קטן רוצה חבר, חיה שנהב, עם עובד, תל אביב, 1983
על צד שמאל, אורי אורלב, כתר, ירושלים, 1984
גן שלנו, בעריכת מירי ברוך, עם עובד, תל אביב, 1985
תרנגולת כחולה, חיה שנהב, עם עובד, 1987
עלה של זהב, לאה גולדברג, ספרית פועלים, תל אביב, 1988
אפשר להשאיר הודעה, נירה הראל, עם עובד, תל אביב, 1989
גן שלנו-חי צומח, בעריכת מירי ברוך, עם עובד, תל אביב, 1989
באה המלכה למלך, נורית זרחי, מסדה, רמת גן, 1992
אני רוצה שאמא, יהודה אטלס, שבא, תל אביב, 1994
היה הייתם שני קופים, דויד גרוסמן, עם עובד, תל אביב, 1996
לילה בא, בתרגום דויד גרוסמן, שבא, תל אביב, 1997
קאובוי דני, כריסטין לומיס, בתרגום אורה איתן, שבא, תל אביב, 2005
שירים ופזמונות לילדים, ח.נ. ביאליק, כרמל, ירושלים, 2007
דוד ירח בשמים, אנדה עמיר, דביר, 2010
מספריה > בארצות הברית

No Milk, Jeniffer A.Ericsson;Tambourine-William Morrow, New York, 1993
Sun Falling, Night Calling, Laura Lueck; Simon & Schuster; New York,1994
Inch by Inch, David Mallet;Harper Collins;New York 1995
Hanna's Sabbath Dress, Izthak Damiel;Simon & Schuster;New York,1996
Fukuikan Shoten inc;Tokyo, 1998
Little Wild Parrot, Tony Johnson;Tambourine-William Morrow, New York' 1996
Cowboy Bunnies, Christine Loomis;Putnam, New York, 1997
Astro Bunnies,Christine Loomis;Putnam, New York,2001
Up Bear Down Bear, Trudy Harris;Hughton-Miffin;Boston,2001
Georgia Rises, A Day in a life of Georgia O'keeffe, Kathryn Lasky, Farrar,Straus,Giroux, 2008
לקריאה נוספת

נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 66–77
הערות שוליים

↑  IBBY, IBBY Honour List (1956-1980), April 1980, p.28.
↑  IBBY, IBBY Honour List (2006), June 2006, p.51. .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270655  NLI: 987007260594705171  PLWABN: 9810631764605606  GND: 1199987166  ISNI: 0000 0000 8184 8791  LCCN: n83027285  NKC: xx0170787  NLK: KAC200803728  NTA: 18642874X  SUDOC: 242344453  VIAF: 116109544   WorldCat (עם VIAF): 116109544
אסתר קל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1930 שיאוליאי, ליטא 
 פטירה:  25 בספטמבר 2018 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 עיסוק:  סופרת, עיתונאית ועורכת
 שפות היצירה:  עברית 
 בן זוג:  גדעון שמר דני מולד
 מספר צאצאים:  1
 
אסתר קַל (‏10 בינואר 1930 – 25 בספטמבר 2018) הייתה סופרת עברייה, עיתונאית ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה כאסתר קליין בי' בטבת תר"ץ (1930) ליהודה וללאה לבית פולונסקי בעיר שאוולי שבליטא, במשפחה בת שתי בנות.
אביה, טכנאי שיניים במקצועו, הגיע לארץ ראשון וקנה בית ברחוב ביאליק. לאחר כחצי שנה, בשנת 1935 עלתה גם האם לארץ ישראל עם בנותיה.
המשפחה השתקעה בתל אביב ואסתר החלה ללמוד בבית הספר בכיתה א', בלא ידיעת עברית.
החלה לכתוב בגיל 12 בעיתון בית הספר. למדה בבית הספר החקלאי "עיינות". בגיל 15, הוציאה אביה מן הפנימייה, בניגוד לרצונה, כדי שתעבוד ותסייע לפרנסת המשפחה. החלה לפרסם שירים כנערה בביטאון תנועת הנוער העובד "במעלה".
התגייסה לפלמ"ח ב-1947, תחילה לגדוד השלישי בחטיבת יפתח ועברה הכשרה בקיבוץ דפנה.
מחלקתה השתתפה בקרב על נבי יושע, בו נהרג גם החבר שלה. לאחר מכן הועברה למטה הפלמ"ח במלון "ריץ" בתל אביב. שם הוצבה בשירות הרפואי (לימים חיל הרפואה). לאחר פירוק הפלמ"ח הוצבה לשרת ביפו.
בשנת 1951 הצטרפה למערכת העיתון "הארץ", ועבדה בשבועון "הארץ שלנו", תחילה כמזכירת המערכת.
ד"ר הורוביץ, עורך ספרותי בעיתון עברת את שמה ל"קל".
בשנות עבודתה בעיתון פרסמה מאות רשימות קצרות, מאמרים, ביקורות ורשימות הדרכה לנוער. הייתה בין הראשונות בעיתונות העברית שכתבה על נושאים אינטימיים, בפרט של בנות, מתוך נקודת ראות של הדרכה והשתלבות בעולם המבוגרים.
ספרה הראשון, המדריך המאויר "לבת, וגם לבן לא יזיק לדעת", ראה אור ב-1956.
הייתה חברה בארגון סופרי הילדים והנוער "סומליו"ן".
קל הגישה תוכניות ברדיו. בשנות ה-60 המליץ לה מפקד "גלי צה"ל", בנו צור, להצטרף לצוות. היא הגישה את התוכנית "מאוחר בבוקר עם אסתר קל". בשנות ה-80 הגישה תוכנית ברשת ב' של "קול ישראל".
לאחר יציאתה לגמלאות הקליטה מעל 500 ספרים בהתנדבות עבור הספרייה המרכזית לעיוורים.
קל הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה השחקן גדעון שמר. נישאה בשנית לעיתונאי דני מולד. לשניים נולד בן.
התגוררה ברמת גן.
אסתר קל נפטרה ב-25 בספטמבר 2018 ונטמנה בבית העלמין ירקון.
ספריה

לבת, וגם לבן לא יזיק לדעת, איורים – הנס קאופמן, תל אביב, 1956
רסיסים, רישומים – אלישבע נדל-לנדאו, תל אביב, 1960
לילות חמים, סיפורים, רישומים ועטיפה – אלישבע נדל, תל אביב, 1962 (תורגם ליידיש על ידי משה ברנשטיין בשם "הייסע נעכט", תל אביב: קווים פארלאג, תשמ"א–1980.)
לאט, רשימות, אילוסטרציות – גד אולמן, תל אביב, 1963
הרחוב הקטן, ציירה אלישבע נדל-לנדאו, תל אביב, 1963
דורון ואני, טיולים אחר הצהרים, ציורים – אלישבע לנדאו, תל אביב, 1966
החצי הקטן, רשימות, תל אביב, 1966
חוט המשי הדק, עיטורים – אלישבע לנדאו, תל אביב, 1968
אבא שוב יצא למילואים, משרד הביטחון, 1970
איזה מין אנחנו?, ספר הדרכה לבני הנעורים, הוצאת א. לוין אפשטיין (מודן), 1975
מבית המרקחת הפרטי שלי, תל אביב, 1977
נגיעות ישירות, עיצוב דני קרמן, גוונים, תל אביב, 1977
אסתר על הקו, איורים – גיורא רוטמן, תל אביב, 1978
האנשים שאני אוהבת, איורים – אלישבע לנדאו, תל אביב, 1979
מאוחר בבוקר, ציורים גד אולמן, תל אביב, 1981
הכל לטובה, איורים – הילה חבקין, תל אביב, 1984
כולנו, שנרטבנו בגשם הזה, יחסי אנוש לבני הנעורים, תל אביב, 1985
מחשבות עגולות, ציורים הילה חבקין, תל אביב, מודן, 1986
ימים בלי יהודה, תל אביב, 1987; סיפורים על חברה הפסיכיאטר, ד"ר יהודה פריד
אני, משפחתי וכל השאר, ציירה מיכל ברגרפרוינד, תל אביב, מודן, 1990
חיבוקי-טוב, האיורים מאת אנרי מאטיס, תל אביב, גוונים, 2004
מה, על מה ונפלא, צבעונים הוצאה לאור, 2010
החתונה הנכונה, תל אביב, הוצאת צבעונים, 2013
קפה כזה, צבעונים הוצאה לאור, 2014
הכול בסדר, צבעונים הוצאה לאור, 2016
הערות שוליים

↑  /
↑  סופרת הילדים והנוער והמשוררת אסתר קל הלכה לעולמה, באתר ynet, 26 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301464305171  GND: 1219469939  ISNI: 0000 0000 6667 1860  LCCN: n84074777  SUDOC: 234152591  VIAF: 44713803   WorldCat (עם VIAF): 44713803
יחידת האחזקה האווירית 22

| --- | --- |

סמל היחידה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  יחידת תחזוקה
 בסיס האם:   בסיס תל נוף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים)
 מקים היחידה:  סא"ל מאיר סטול
 מלחמות:  מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת לבנון השנייה, מערכת צוק איתן
 פיקוד
 יחידת אם:  להק הציוד
יחידת האחזקה האווירית 22 (בראשי תיבות: יא"א 22) היא יחידת האחזקה הגדולה והמרכזית של חיל האוויר הישראלי. היחידה, הממוקמת בבסיס תל נוף, משויכת למערך הטכני של חיל האוויר, כפופה ישירות לראש להק ציוד והיא הרמה הטכנית הגבוהה ביותר (דרג ד') לכלי טיס ומערכות.
הטיפול האחזקתי ברמת דרג א' (הכנת מטוס לטיסה ותיקון תקלות בכלי הטיס) מתבצע בטייסות הטיסה ואילו הטיפול האחזקתי ברמת דרג ב' (טיפול בתקלות מורכבות ותקלות במכלולים, אחזקה מונעת ואחזקה שוטפת) מתקיים בטייסות התחזוקה בכל בסיסי חיל האוויר. דרג ג' שהיה נהוג בעבר בתחזוקה של מערכות מוטסות בוטל.
ביחידה משרתים מעל לאלף חיילי חובה, אנשי קבע, אזרחים עובדי צה"ל וקצינים במקצועות טכניים שונים.
היסטוריית היחידה > שנות ה-40: צעדים ראשונים טרום הקמת היחידה

ראשית היחידה בבתי המלאכה שהוקמו עם הקמתו של שירות האוויר של ההגנה בנובמבר 1947 במרתפי הטמפלרים בשרונה בתל אביב. המקום נבחר בשל קרבתו לשדה התעופה שדה דב שהיה בסיס התעופה המרכזי של שירות האוויר ובשל העובדה שבמרתפי הטמפלרים ניתן היה להסתיר את המטוסים והמכלולים שבטיפול.
היחידה הוקמה באופן רשמי ב-6 במרץ 1949 בשם "כנף 22" בשדה עקיר (עקרון, לימים בסיס חיל האוויר תל נוף). משימתה של כנף 22 הייתה "להעניק שירותי תחזוקה לכלי טיס שהם מעבר לכושר הביצוע של היחידות השונות של החיל" - דרג ד'. הבחירה בשדה עקיר כמשכנה החדש של יחידת האחזקה המרכזית של חיל האוויר הייתה טבעית שכן זהו בסיס גדול אשר שימש בין השאר כבסיס האחזקה המרכזי של חיל האוויר המלכותי הבריטי בתקופת המנדט.
בחודש יולי שנת 1949 שונה שמה של כנף 22 ליחידת האחזקה האווירית - יא"א 22. בשנה זו הוקמו גם תשתיות בינוי חדשות ומתקני ההרצה הראשונים למנועים ולמדחפים והיחידה החלה לפעול כיחידה צבאית מסודרת. בתחילת דרכה עסקה היחידה בתחזוקת מטוסי B17, דקוטה, ספיטפייר, מוסטנג ועוד.