stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איינאו פרדה סנבטו
קריירה > עיתונאות

בשנת 1996 החל לכתוב בעיתון המקומי "צפון1 כרמיאל". ב־1998 החל לעבוד ככתב עליה וקליטה במקור ראשון, ובמקביל ניהל את תחנת הרדיו הפיראטית 'קול יהודי', שפנתה לעולים מאתיופיה בצפון הארץ. שנה לאחר מכן החל לכתוב טור שבועי במקומון "זמן ראשון–רחובות" מקבוצת מעריב.
בשנת 2004 מונה לכתב חברה וקליטה בעיתון "הארץ". בשנת 2005 הצטרף כתחקירן תוכנית מבט שני שבערוץ הראשון, ובשנת 2007 קודם לכתב בערוץ ופרש מתפקידו בעיתון הארץ. בין חשיפותיו של סנבטו ככתב הערוץ: פרשיית התעללות מינית בילדים במרכז קליטה שהביאה לסגירת בית הספר, זיוף תעודות דיין ורב על ידי מורים שביקשו להעלות את שכרם והתעללות של שוטרים בנערים עולים בגדרה. בשנת 2012 מונה שוב לכתב חדשות, הפעם ברשת ב'. מאמריו התפרסמו גם ב"ג'רוזלם פוסט", ב"ישראל היום", ובאתרי החדשות וואלה! NEWS,‏ News1 מחלקה ראשונה ו־Nrg.
קריירה > פעילות ציבורית ופוליטית

בשנת 2002 נאבקו בני הזוג סנבטו לפתיחת תיק נישואין במועצה הדתית בעיר בה גרו – ראשון לציון, ולא אצל הרב הראשי ליהדות אתיופיה בישראל – יוסף הדנה. מאבקם הצליח ובכך נקבע תקדים, בעקבותיו נרשמו כך זוגות נוספים. בשנת הלימודים ה'תשס"ב (2002–2003) חינך כיתה בתיכון לנוער נושר של רשת מכללות עתיד בבסיס פלמחים ששוכן בסמוך לראשון לציון. בשנת 2005 החל להדריך באלו"ט - אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם.
בשנת 2003 הצטרף סנבטו לתנועת "צב"ר – צעירים בעד ראשון" בראשות רז קינסטליך ואולג קומליק, שהתמודדה בבחירות המוניציפליות למועצת ראשון לציון. סנבטו שובץ במקום רביעי ברשימה, אך לבסוף לא נבחר למועצה. כמו כן, הקים בשנה זו שדולה בכנסת להשתלבות יהודי אתיופיה בישראל. בין הישגיה: קידום חוק העדפה מתקנת לבני העדה האתיופית במגזר הציבורי והכשרת מאבחנים פסיכולוגיים מקרב העדה. היה פעיל בסיעת הליכוד במטה נגד תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה.
במקביל, בשנים 2003–2005 ניהל סנבטו את "יצ'אלאל – עמותת יוצאי אתיופיה למען קידום הספורט בקהילה", הפועלת בערים אשדוד, יבנה ורחובות. כמו כן ניהל את עמותת תומ"ר – תרבות ומורשת יהודי אתיופיה, פעל להקמת המרכז למורשת יהדות אתיופיה ברחובות והיה מעורב בהקמת בית הספר על שם יונה בוגלה בעיר. ביוזמתו נקרא רחוב בראשון לציון על שם בוגלה. בשנים 2005–2006 פעל סנבטו להגנה על בתי עלמין יהודיים באתיופיה, שחוללו על ידי מקומיים לצרכים חקלאיים או מתוך אמונה טפלה בסגולותיהן של עצמות יהודים לרפואה ולפרנסה.
בשנת 2020 יצא עם קרוב משפחתו לאתיופיה, כדי להביא משם את עצמותיה של דודה-רבתא שלו, שנרצחה על רקע יהדותה. השניים שהו באתיופיה במשך מספר שבועות והצליחו להעלות את העצמות לקבר ישראל.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום השמיני ברשימת הציונות הדתית מטעם האיחוד הלאומי – תקומה.
חיים אישיים

מסורתי-דתי, נשוי למָרי מָרוּ סנבטו המבוגרת ממנו במספר שנים. מרה בוגרת תעודת הוראה, תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי, ותואר שני בייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב, והיא קצינת ביקור סדיר בעיר מגוריהם – ראשון לציון. הייתה חברת דירקטוריון המוסד לביטוח הלאומי ומועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. לבני הזוג שני ילדים.
הערות שוליים

↑  רות אגלש וגריר פיי קשמן, חדשות ערוץ 1 מציעה חוזה ראשון לכתב אתיופי  (באנגלית), באתר ג'רוזלם פוסט, ‏3 בספטמבר 2007
↑  אבי מספין, עוד התנהגות משטרתית אלימה כלפי נערים יוצאי אתיופיה, אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה
↑  רגב גולדמן, לראשונה בראשון לציון: רחוב ייקרא על־שם מנהיג מהקהילה האתיופית, באתר nrg‏, 6 במרץ 2011
↑  איינאו פרדה סנבטו, אתיופיה התחייבה בפני משלחת מישראל להגן על בתי קברות, באתר הארץ, 5 ביוני 2006
↑  איינאו פרדה סנבטו, כ-2,000 קברי יהודים הושחתו באתיופיה בשש השנים האחרונות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2005
↑  איינאו פרדה סנבטו, 21 בתי עלמין יהודיים חוללו באתיופיה, באתר ערוץ 7, 18 בפברואר 2005
↑  חנן גרינווד, לא בלי אמי: המסע הנועז של אזזאו להעלאת עצמות אמו שנרצחה באתיופיה, באתר ישראל היום, 5 בנובמבר 2020
↑  ערן סויסה, מרו סנבטו - חברת מועצה חדשה ברשות השנייה, באתר nrg‏, 18 בנובמבר 2009
↑  אור שדה, גאווה ודעה קדומה: תכירו את מרה מרו סנבטו, באתר nrg‏, 16 בינואר 2012
איווקו טרקר

| --- | --- |

Iveco Trakker
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  איווקו (ר"ת של Industrial Vehicle Corporation)  IVECO Spain  Iveco Argentina S.A (ארגנטינה)  Iveco Venezuela (ונצואלה)  Iveco a brand of CNH Industrial) Iveco Brasil) ברזיל  Iveco South Africa  (דרום אפריקה)  Iveco-AMT (צר') רוסיה  Hongyan (צר') (שותפות 50 אחוז פיאט-"איווקו" ו-50 אחוז "Shanghai Automotive Industry Corporation" (אנ') (סין)  חברת משאיות ואוטובוסים בשותפות (Joint venture (אנ')) עם "פיאט-איווקו" (לוב)  National Trucks Manufacturer (צר') (ניגריה)
 שנות ייצור:  2004 - הווה
 הרכבה:  איטליה איטליה  ספרד ספרד  לוב לוב  ניגריה ניגריה  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית  דרום אפריקה דרום אפריקה  ברזיל ברזיל  ארגנטינה ארגנטינה  ונצואלה ונצואלה  רוסיה רוסיה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  Iveco EuroTrakker 
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  7,412 מ"מ  7,997 מ"מ  8,267 מ"מ  8,312 מ"מ  9,257 מ"מ  9,437 מ"מ  9,662 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 משקל:  72-18 טון
 בסיס גלגלים:  3,200 מ"מ  3,500 מ"מ  3,820 מ"מ  4,200 מ"מ  4,500 מ"מ  4,800 מ"מ  5,100 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי טורבו-דיזל 6 צילינדרים, בטור, 8,709 סמ"ק המפיק 310 כ"ס, 360 כ"ס  6 צילינדרים, בטור, 12,882 סמ"ק המפיק 410 כ"ס, 500 כ"ס, 560 כ"ס
 
איווקו טרקר (באיטלקית: Iveco Trakker) היא קשת רחבה של דגמי משאיות כבדות, כולל משאיות סמי-טריילר המיועדים למגוון שימושים אזרחיים וצבאיים כולל לשימוש ארוך טווח, להובלת סחורות כבדות למרחקים גדולים, מתוצרת יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי רכב צבאיים איווקו חברת בת של פיאט אשר מיוצרים באיטליה משנת 2004.
בנוסף מיוצרים דגמי "איווקו טרקר" על ידי חברות בת של "איווקו" בארצות: ספרד, ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה, דרום אפריקה
בארצות קוריאה הדרומית, רוסיה, לוב, ו-הרפובליקה העממית של סין מיוצרים דגמי "איווקו טרקר" באמצעות חברות מקומיות שותפות עם פיאט-"איווקו".
"איווקו טרקר"

סגנון גוף: "Cab over" - הוא סגנון גוף של משאית, אוטובוס או טנדר עם חזית אנכית, "פנים שטוחות" או מכסה מנוע למחצה, כאשר תא הנהג של המשאית יושב מעל (או מקדימה) הציר הקדמי. מבנה זה מנוגד למשאית קונבנציונלית שבה המנוע מותקן מול הנהג
בדגמי "איווקו טרקר" מורכבים מנועים 8.7 ליטר ו-12.9 ליטר מסדרה "Iveco Cursor" (איט')
מנועי טורבו-דיזל
דגמי "איווקו סטרליס" למטרות תובלה נרכשו על ידי צבא פולין, צבא שווייץ, צבא גרמניה, צבא ספרד וצבא בנגלדש
"איווקו טרקר" > סוגי קבינות

"AT Active Time" - תא נהג קצר
"AD Active Day" - תא נהג ארוך כולל מיטה
"איווקו טרקר" > סוגי הנעות

4x2
4x4
6x4
6x6
8x8
גלריה

"איווקו טרקר"
"איווקו טרקר 310"
"איווקו טרקר 410"
"איווקו טרקר 500"
"איווקו טרקר 450"
"איווקו טרקר" - יחידה רפואית בצבא גרמניה
"איווקו טרקר" מכלית לתדלוק מטוסים בצבא בנגלדש
"איווקו טרקר"
"איווקו טרקר" בצבא פולין
"איווקו טרקר" בצבא ספרד
"איווקו טרקר" בצבא ספרד
"איווקו טרקר 350" - כבאית
"איווקו טרקר" - כבאית
ראו גם

איווקו
הערות שוליים

↑  היסטוריה של איווקו 1985–1994 web.archive.org/web/20120626132047
↑  איווקו ספרד accentglobal.com/newsletters/issue-n18/iveco-spain-a-truck-every-six-minutes
↑  איווקו טרקר iveco.com/en-us/press-room/kit/Pages/Trakker
↑  איווקו טרקר iveco.co.nz/Product/trakker
↑  איווקו - אתר רשמי iveco.com/Pages/Iveco-brands
↑  איווקו טרקר ivecodefencevehicles.com/Pages/Products/logistic-vehicles
איימריק לאפורט

איימריק לאפורט (בצרפתית: Aymeric Laporte; נולד ב-27 במאי 1994 באז'ן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-ספרדי, המשחק בעמדת הבלם באל נאסר שמשחקת בליגת העל הסעודית ובנבחרת ספרד.
קריירה

איימריק לאפורט נולד וגדל באז'ן שבצרפת והוא נין לסבי-רבא ממוצא בסקי (חבל ארץ בספרד), החל לשחק כדורגל ורוגבי בגיל חמש עד שהצטרף לאקדמיית הנוער של אתלטיק בילבאו לאחר ששיחק במספר מועדונים קטנים בצרפת. ב-28 בנובמבר 2012, ערך לאפורט את הופעת הבכורה שלו במדי אתלטיק בילבאו בניצחון החוץ של קבוצתו 0–2 על עירוני קריית שמונה בישראל במסגרת הליגה האירופית. ב-9 בדצמבר באותה שנה, ערך לאפורט את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה כששיחק דקה אחת בניצחון 0–1 על סלטה ויגו. בשבוע לאחר מכן, שיחק לאפורט בהרכב הפותח של בילבאו בניצחון 0–1 על מיורקה ולאחר מכן הפך לשחקן סגל בקבוצה הבוגרת באופן רשמי כשהאריך את חוזהו עד לשנת 2015. בחודש ינואר 2013, האריך לאפורט את חוזהו בעונה נוספת ונקבע לו סעיף שחרור בסך 27 מיליון וחצי אירו.
לאפורט הפך לשחק הרכב קבוע באתלטיק בילבאו כשהוא משחק גם כמגן שמאלי. ב-28 באוקטובר 2013, כבש לאפורט את שער הבכורה שלו במדי אתלטיק בילבאו במשחק נגד חטאפה. בסיום אותה עונה, נבחר לאפורט לנבחרת העונה של הלה ליגה על ידי העיתונאים בספרד. ביוני 2015, האריך לאפורט את חוזהו באתלטיק בילבאו עד לשנת 2019, כשסעיף השחרור שלו זינק לסכום של 50 מיליון אירו. לאחר שהפסיד יחד עם בילבאו בגמר גביע המלך הספרדי לברצלונה שיחק לאפורט עם בילבאו בצמד משחקים בסופר קאפ הספרדי.
ב-13 ביוני 2016 האריך לאפורט את חוזהו באתלטיק בילבאו עד לשנת 2020 כשסעיף השחרור שלו מהקבוצה יעמוד על סכום של 65 מיליון אירו.
ב-30 בינואר 2018 חתם לאפורט במנצ'סטר סיטי עבור 57 מיליון ליש"ט, סכום שיא עבור המועדון.
קריירה בינלאומית

לאפורט ייצג את כל נבחרות הנערים והנוער של צרפת, הוא היה חלק מהנבחרת צרפת עד גיל 19 ששיחקה באליפות אירופה לנבחרות צעירות לשנת 2013 וגם נבחר ל-11 המצטיינים של הקמפיין.
באוקטובר 2015, ציפה לאפורט לזימון לסגל נבחרת צרפת ליורו 2016 ולאחר שלא זכה לכזה התלבט האם לייצג את נבחרת ספרד בכדורגל כיוון שלו גם שורשים ספרדיים. בחודש ספטמבר 2016 זומן לסגל נבחרת צרפת לקראת צמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 נגד בולגריה והולנד אך לאפורט לא זכה לדקות בצמד המשחקים.
ב-11 במאי 2021 הודיע לאפורט כי בחר לייצג מעתה את נבחרת ספרד. ב-24 במאי נכלל לאפורט רשמית בסגל נבחרת ספרד לקראת יורו 2020.
ב-4 ביוני 2021 ערך לאפורט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בתיקו 0-0 נגד נבחרת פורטוגל במשחק ידידות.
ב-23 ביוני 2021 כבש לאפורט את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק נגד נבחרת סלובקיה במסגרת טורניר היורו 2020.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר יורו 2024 וזכה איתה בגביע (זכייה רביעית לנבחרת ספרד).
תארים > קבוצתיים

הסופר קאפ הספרדי: 2015
אליפות אנגליה (5): 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023
גביע אנגלי: 2018/2019, 2022/2023
גביע הליגה (4): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
מגן הקהילה: 2018
ליגת האלופות: 2022/2023
הסופר קאפ האירופי: 2023
הרכב העונה בלה ליגה: 2013/2014
הערות שוליים

↑  "איימריק לאפורט עבר לסיטי עבור 65 מ' יורו", באתר ערוץ הספורט, 30 בינואר 2018
↑  ‏החלטה ששווה גביע? לאפורט בחר לייצג את נבחרת ספרד, באתר ספורט1, 11 במאי 2021
↑  "בומבאסו": לאפורט יזומן לסגל ספרד ליורו, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2021
↑  בדרך לייצג את "לה רוחה": איימריק לאפורט הפך לאזרח ספרד, באתר ישראל היום, ‏12 במאי 2021
↑  ‏סרחיו ראמוס מחוץ לסגל ספרד ליורו: "כואב, אך אולי זה עדיף", באתר ספורט1, 24 במאי 2021
↑  OFICIAL Lista de convocados para la Copa Mundial de Fútbol de la FIFA Catar 2022 באתר פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, 11 בנובמבר 2022 (בספרדית)
| נבחרת ספרד – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 דה חאה •  2 אספיליקווטה •  3 ד. יורנטה •  4 פאו טורס •  5 בוסקטס •  6 מ. יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 מורנו •  10 טיאגו •   11 פראן טורס •  12 גרסיה • 13 סאנצ'ס •  14 גאיה • 15  • 16 רודרי • 17 רואיס • 18 אלבה • 19 אולמו • 20 אדאמה • 21 אויארסבאל • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 26 פדרי • מאמן: לואיס אנריקה |  1 דה חאה •  2 אספיליקווטה •  3 ד. יורנטה •  4 פאו טורס •  5 בוסקטס •  6 מ. יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 מורנו •  10 טיאגו •   11 פראן טורס •  12 גרסיה • 13 סאנצ'ס •  14 גאיה • 15  • 16 רודרי • 17 רואיס • 18 אלבה • 19 אולמו • 20 אדאמה • 21 אויארסבאל • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 26 פדרי • מאמן: לואיס אנריקה | ספרד |
| נבחרת ספרד – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 סאנצ'ס •  2 אספיליקווטה •  3 גרסיה •  4 פא. טורס •  5 בוסקטס •  6 יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 גאבי •  10 אסנסיו •   11 פר. טורס •  12 ויליאמס • 13 ראיה •  14 באלדה • 15 גייאמון • 16 רודרי • 17 פינו • 18 אלבה • 19 סולר • 20 קרבחאל • 21 אולמו • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 25 פאטי • 26 פדרי • מאמן: אנריקה |  1 סאנצ'ס •  2 אספיליקווטה •  3 גרסיה •  4 פא. טורס •  5 בוסקטס •  6 יורנטה •  7 מוראטה •  8 קוקה •  9 גאבי •  10 אסנסיו •   11 פר. טורס •  12 ויליאמס • 13 ראיה •  14 באלדה • 15 גייאמון • 16 רודרי • 17 פינו • 18 אלבה • 19 סולר • 20 קרבחאל • 21 אולמו • 22 סראביה • 23 סימון • 24 לאפורט • 25 פאטי • 26 פדרי • מאמן: אנריקה | ספרד |
| נבחרת ספרד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה |  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה | ספרד |
איפון

איפּוֹן (בקאנג'י: 一本, מילולית: "נקודה אחת מלאה") הוא הניקוד הגבוה ביותר שספורטאי, אמן לחימה יכול להשיג בקרב אמנויות לחימה יפניות כגון: ג'ודו, ג'ו ג'יטסו, קראטה וקנדו.
בג'ודו

בג'ודו, איפון הוא ניצחון מוחלט. השגת איפון מסיימת באופן מיידי את הקרב. איפון יוענק עבור כל אחד מהמקרים הבאים:
הטלת היריב על גבו, בכוח ובמהירות, תוך כדי שליטה.
ריתוק גב היריב למזרן למשך 20 שניות.
הכנעת היריב על ידי חניקה או בריח.
עונש הנסוקו-מאקה ליריב, כלומר עונש פסילה, שווה ערך לאיפון.
הטלת היריב בניקוד וואזארי(אנ') ולאחר מכן ריתוקו למשך כ-10 שניות.
הטלת היריב בניקוד וואזארי ולאחר מכן הטלת היריב בניקוד וואזארי בשנית.
אובדן הכרה/עילפון של היריב בעקבות חניקה.
שבירת המרפק של היריב בעקבות בריח.
בקראטה

בקראטה, איפון הוא ניצחון מיידי והוא מוענק כאשר הספורטאי מבצע טכניקה התקפית בצורה טובה וליריב הזדמנות קטנה להגן.
ניקוד זה מוענק במקרים של בעיטות מוצלחות לראשו של היריב או הטלות ג'ודו שמיד אחריהן מגיעות מכות נוספות.
הערות שוליים

↑  מדריך ניקוד בג'ודו, אתר 'judoinfo.com'
↑  ‏"The Judo Handbook", ‏רוזן הוצאה לאור, גוגל ספרים
אלוף האלופים 2019

אלוף האלופים 2019 היה המהדורה ה-24 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי). המשחק נערך ב-20 ביולי 2019 בין מכבי תל אביב, אלופת ליגת העל לעונת 2018/2019, לבין בני יהודה תל אביב, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2018/2019.
בעונה שלפני כן זכתה הפועל חיפה לאחר ניצחון 4–5 על הפועל באר שבע בדו-קרב פנדלים.
בתום 90 דקות גברה מכבי תל אביב על בני יהודה תל אביב 0–1 משער של ארון שוינפלד.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 ביולי 2019   | ישראל מכבי תל אביב | 1–0 | ישראל בני יהודה תל אביב | אצטדיון המושבה, פתח תקווה צופים: 8,169 שיפוט: ישראל אלי חכמון |
| 20 ביולי 2019   | ארון שוינפלד  28'   |  |   | אצטדיון המושבה, פתח תקווה צופים: 8,169 שיפוט: ישראל אלי חכמון |
הערות שוליים

↑  רז אמיר, ‏התואר הראשון: מכבי ת"א מחזיקת אלוף האלופים, באתר ONE‏, 20 ביולי 2019
אלבן ברג

ערך זה עוסק במלחין אוסטרי. אם התכוונתם לרביעיית מיתרים אוסטרית, ראו .
| --- | --- |

תרשים של אלבן ברג שצויר על ידי אמיל שטומף
 לידה:  9 בפברואר 1885 וינה, אוסטריה
 פטירה:  24 בדצמבר 1935 (בגיל 50) וינה, אוסטריה
 שם לידה:  Albano Maria Johannes Berg 
 מקום קבורה:  בית הקברות של היצינג 
 מוקד פעילות:  וינה 
 תקופת הפעילות:  1907–1936 (כ־29 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 זרם:  המאה ה-20, אקספרסיוניזם, מוזיקה רומנטית, האסכולה הווינאית השנייה
 סוגה:  אופרה, שיטת שנים-עשר הטונים 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Helene Berg 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלבן מריה יוהנס ברג (בגרמנית: Alban Maria Johannes Berg;‏ 9 בפברואר 1885, וינה – 24 בדצמבר 1935, וינה) המלחין אוסטרי מן האסכולה הווינאית השנייה. ברג היה בו-זמנית רומנטיקן ומודרניסט המשתמש בשיטת שנים עשר הטונים.
ביוגרפיה

אלבן ברג נולד בווינה, השלישי מארבעת ילדיהם של יוהנה וקונרד ברג. אביו ניהל עסק מסחר מצליח והמשפחה הייתה הבעלים של מספר נכסים ביונה באיסורים הכפריים של אוסטריה. המשפחה חיה חיי נוחות עד מותו של האב ב-1900.אלבן,  רק ב-1904 הוא קיבל לראשונה חינוך מוזיקלי פורמלי מידיו של שנברג, אצלו למד קונטרפונקט, הרמוניה ומ-1907 גם הלחנה. בהדרכתו של שנברג כתב, בין השאר, חמש טיוטות לסונאטות לפסנתר ושירים, ביניהם "שבעה שירים מוקדמים" (Sieben frühe Lieder); שלושה מהם היו היצירות הראשונות שלו שבוצעו בקונצרט פומבי.
יצירות אלו טבועות כבר בחותמו של ברג המאוחר, וניכרת בהן השפעתו העזה של שנברג. אם ביצירות שכתב עד שהפך לתלמידו של שנברג ניכר עירוב סגנונות הססני בין בראהמס, שומאן, הוגו וולף ודביסי, הרי שחמש הטיוטות לסונטות כבר קרובות בסגנונן לסונאטה אופוס 1, סונאטה בת פרק אחד שהיא הישג בלתי-רגיל עבור מלחין בתחילת דרכו. מן הרביעית שבהן הוא שאב את הנושא לאינטרלוד במערכה השלישית של ווצק. יצירות אחרות שכתב ב"תקופת שנברג" הן ארבעה שירים, אופ' 2 ורביעיית המיתרים אופ' 3.
בשנים אלו פיתח ברג מאוד את הכתיבה המוֹנִיסטית, כלומר הלחנה המבוססת על נושא או אלמנט יחיד, בניגוד לכתיבה הקלאסית שהייתה לרוב דואליסטית והתבססה על הנגדה בין שני נושאים. בכך הביאו ברג ושנברג אל שיאה מגמה שהלכה והתחזקה במשך כל התקופה הרומנטית. כך למשל הסונאטה אופ' 1 נובעת כולה מן המוטיב הפותח ומן הקוורטה העולה שבבסיסו. גם לאחר שסיים ללמוד אצל שנברג נשאר ברג ידידו הקרוב וראה בו מעין דמות-אב. שנברג עצמו התפתח מבחינה מוזיקלית כתוצאה מן ההפריה ההדדית בין שני הגאונים, ובשנים בהן לימד את ברג כתב שנברג כמה מיצירותיו הטובות ביותר.
ברג היה חלק מן האליטה התרבותית בווינה, אשר הייתה אחד ממוקדי התרבות העולמיים במפנה המאה העשרים. בחוג חבריו היו המלחינים אלכסנדר פון זמלינסקי ופרנץ שרקר, הצייר גוסטב קלימט, הסופר קרל קראוס, הארכיטקט אדולף לוס, המשורר פטר אלטנברג ואשת החברה אלמה מאהלר. ב-1906 הכיר ברג את הזמרת הלנה נאהובסקי ונשא אותה לאישה ב-1911 על אף התנגדות הוריה.
הצלחות ראשונות

באותה השנה עברו ברג ואשתו לברלין. למרות הריחוק הגאוגרפי חש המלחין כי הוא עדיין שרוי בצילו של מורו הדגול, אשר לא היסס להעביר עליו ביקורת מוחצת כשראה זאת לנכון. שנברג אף היה דורש מברג לבצע עבורו משימות ו"סידורים" בתחום המוזיקה ובתחומים אחרים, ומטיח בו מילים קשות אם לא היה שבע-רצון. ב-1915 חדלו לדבר זה עם זה, ורק כעבור שנים יכלו שוב להתייחס זה לזה כשווים, לאחר הפרסום הבינלאומי שהביאו לברג הסוויטה הלירית והאופרה ווצק.
ב-1912 כתב ברג את היצירה הראשונה החשובה שלו המשוחררת מהשפעותיו של שנברג: "חמישה שירים תזמורתיים לטקסטים של גלויות מאת פטר אלטנברג", אופ' 4 (Fünf Orchesterlieder nach Ansichtkartentexten von Peter Altenberg). שניים מתוכם בוצעו בווינה ב-1913 (בניצוחו של שנברג) וגרמו מהומה בקהל עד שהיה צורך להפסיק את הקונצרט. רק ב-1953 בוצע המחזור בשלמותו בפעם הראשונה. זוהי אחת היצירות הטובות ביותר של ברג - מחזור של שירים קצרים מאוד אך דרמטיים ומלאי פתוס, לטקסטים פילוסופיים ובלתי-סנטימנטליים.
שיא הקריירה

בשנים 1915–1918 שרת ברג בצבא האוסטרי, ובזמן אחת החופשות ב-1917 הוא החל לעבוד על האופרה ווצק, המבוססת על המחזה הבלתי-גמור "וויצק" מאת גאורג ביכנר. הוא סיים את כתיבתה רק ב-1922, ושלושה קטעים מתוכה בוצעו ב-1924. הביצוע השלם הראשון היה ב-1925 בניצוחו של אריך קלייבר בברלין, ולראשונה זכה ברג בפרסום עולמי כחדשן ומהפכן. ווצק נחשבת לאחת מהדוגמאות המשובחות ביותר של כתיבה אטונאלית והיא השפיעה על דור שלם של מלחיני המאה העשרים.
אם כי חלק מהנושאים ב"ווצק" כוללים את כל שנים-עשר הטונים, עדיין לא ניתן לקרוא לה יצירה דודקפונית. ברג התחיל להתקרב לדודקפוניות בהדרגה בקונצ'רטו הקאמרי שלו (Kammerkonzert) ובמיוחד בסוויטה הלירית (Lyrische Suite). יצירה זו, הכתובה לרביעיית מיתרים והשפיעה עמוקות על בלה בארטוק, מתארת (בין השאר תוך שימוש בצפנים מוזיקליים) את הרומן שניהל ברג עם חנה פוקס-רובטין, אחותו של הסופר פרנץ ורפל. עובדה זו נתגלתה במקרה, רק בשנת 1976. הסוויטה הלירית בוצעה לראשונה ב-1927.
בשנת 1929 החל ברג לעבוד על האופרה לולו, המבוססת על שני מחזות מאת פרנק ודקינד. הוא עבד על כתיבת האופרה עד 1935, כאשר מותה של מאנון גרופיוס, בתם של ולטר גרופיוס ואלמה מאהלר גרם לו להפסיק את כתיבתו ולפנות לקונצ'רטו לכינור. כיוון שכך, נותרה האופרה בלתי-גמורה, וברג לא הספיק להשלים את המערכה השלישית.
הקונצ'רטו לכינור הוא אולי היצירה המפורסמת ביותר של ברג. הוא קרא לו "לזכרו של מלאך", והקדיש אותו לזכרה של מאנון גרופיוס, בתם של ולטר גרופיוס ואלמה מאהלר, שמתה בגיל שמונה עשרה ממחלה קשה. מותה לווה בייסורים רבים, והמוזיקה משקפת זאת באופן גאוני. זוהי סדרת הצלילים עליה מבוסס הקונצ'רטו:
התווים הראשונים בסדרה הם טרצות, מרווחים בעלי צלצול נקי וטהור. אם מדלגים על כל צליל שני מקבלים את הקווינטות שמייצגים המיתרים הפתוחים בכינור. ארבעת הצלילים האחרונים הם פתיחת הכוראל של באך "Es ist genug" ("רב לי"), כוראל שהטקסט שלו עוסק בייסורים בלתי נסבלים עלי אדמות. הכוראל, באורח נדיר, נפתח בטטרקורד של טונים שלמים היוצר טריטון, מרווח הקשור לסבל וייסורים, וההירמון של באך (אשר ברג מצטט בסוף הקונצ'רטו) דיסוננטי ורווי צער.
הקונצ'רטו בוצע לראשונה בידי הכנר לואי קראסנר ב-19 באפריל 1936. ברג לא זכה לשמוע את ביצוע הבכורה, כיוון שמת, כנראה כתוצאה מהרעלת דם שנגרמה מעקיצת חרק, בערב חג המולד, 1935. הוא היה בן חמישים במותו.
לקריאה נוספת

האנס פרדיננד רדליך, אלבאן ברג, תרגום: יצחק הירשברג, הוצאת עידית, 1958. (הספר בקטלוג ULI)
Christopher Hailey (ed.), Alban Berg and his World, Princeton University Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Theodor W. Adorno, Alban Berg, Master of the Smallest Link, Cambridge University Press, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
Constantin Flores, Alban Berg: Music as Autobiography, Peter Lang Pub., 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Bryan R. Simms, Berg, Oxford University Press, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
David Gable, Robert Morgan (eds.), Alban Berg: Historical and Analytical Perspectives, Clarendon Press, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
Karen Monson, Alban Berg, Houghton Mifflin Company, 1979 (הספר בקטלוג ULI)
Bryan R. Simms, Alban Berg: a Research and Information Guide, Routledge, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Douglas Jarman, "Berg, Alban (Maria Johannes)", Grove Music Online, January 20 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258532005171  PLWABN: 9810566078505606  BIBSYS: 90171035  BNC: 000039189  BNE: XX993287  BnF: cb13891383d (data)  CANTIC: a10472460  CiNii: DA01391559  GND: 118509322  ICCU: RAVV029827  ISNI: 0000 0001 2095 9444  LCCN: n50007790  LNB: 000037592  MusicBrainz: f61c909a-db95-4a61-bc23-65a86e0d2907  NDL: 00620354  NKC: jn20000600819  NLA: 35017609  NLG: 64292  NLK: KAC199602266  NSK: 000127851  NTA: 07027505X  RERO: 02-A002992875  RKD: 219191  SELIBR: 177453  SNAC: w66q1vn5  SUDOC: 027281337  Trove: 792147  ULAN: 500242092  VcBA: 495/202426  VIAF: 37101072   WorldCat (עם VIAF): 37101072
אליסאנוס

אליסאנוס או אליסאונוס (Alisanos או Alisaunus) הוא אל ממיתולוגיה הקלטית שפולחנו התקיים בגאליה, באזור קוט-ד'אור שבבורגון ובאזור אקס-אן-פרובאנס של ימינו.
אליסאנוס היה ככל הנראה אל עצי החוזרר (עצי הפירוס) (rowan) - עץ מקודש עבור הקלטים, אשר סימל את החודש בלוח השנה הקלטי. ייתכן שהעיר הקדומה אלסיה שבגאליה נקראה על שמו.
אלוף האלופים 2023

אלוף האלופים 2023 היה המהדורה ה-28 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי). המשחק נערך ב-22 ביולי 2023 בין מכבי חיפה, אלופת ליגת העל לעונת 2022/2023, לבין בית"ר ירושלים, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2022/2023.
בעונה שלפני כן זכתה הפועל באר שבע לאחר ניצחון 4–3 על מכבי חיפה בדו-קרב פנדלים.
בתום 90 דקות ניצחה מכבי חיפה בתוצאת 3–1.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביולי 2023   | ישראל מכבי חיפה | 3–1 | ישראל בית"ר ירושלים | אצטדיון סמי עופר, חיפה צופים: 27,953 שיפוט: ישראל יגאל פריד |
| 22 ביולי 2023   | צ'רון שרי  58'  דין דוד  84'  ענאן ח'לאילי  90+4'   |  | פרד פריידיי  45' | אצטדיון סמי עופר, חיפה צופים: 27,953 שיפוט: ישראל יגאל פריד |
| --- | --- |
              מכבי חיפה :               בית"ר ירושלים
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, אלוף האלופים ופתיחת העונה: המנהלת פרסמה את הלו"ז של עונת 2023/2024, באתר וואלה, 14 במרץ 2023
↑  גידי ליפקין, ‏הקהל וההוצאות יתחלקו 50:50 באלוף האלופים, באתר ONE‏, 20 בדצמבר 2021
איפוליטו איריגוז'ן

איפוליטו איריגוז'ן (בספרדית; Hipólito Yrigoyen: ‏12 ביולי 1852 – 3 ביולי 1933) היה פוליטיקאי ארגנטינאי ששימש פעמיים נשיא ארגנטינה, בין השנים 1916–1922 ושוב בין השנים 1928–1930. בתקופת כהונתו היה אחראי לרפורמות חברתיות שגרמו לעלייה ברמת החיים של מעמד הפועלים בארגנטינה.
ביוגרפיה

איריגוז'ן נולד וגדל בבואנוס איירס, הוא למד באוניברסיטת בואנוס איירס ולאחר מכן היה מורה. בשנת 1891 יסד יחד עם דודו לאנדרו אלם את מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR). בעקבות התאבדותו של אלם בשנת 1896 הפך אירגוז'ן למנהיג המפלגה. בתפקיד זה הוביל מלחמה עיקשת במשטר בטענה שנבחר על ידי זיופים, ונאבק למען בחירות חופשיות ודמוקרטיות.
בשנת 1905 הובילה מפלגתו מרד צבאי נגד המשטר שדוכא במהירות. עם זאת, הלחץ הכבד שהפעילו איריגוז'ן ותומכיו ברחבי המדינה הוביל את הנשיא רוקה סאנס פניה לתיקון בחוקה והענקת זכות בחירה חשאית לכל אזרח, דבר שלא היה קיים לפי כן.
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה (1922-1916)

בבחירות שנערכו בשנת 1916 הביס איריגוז'ן את יריביו ונבחר לנשיאות בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בתולדות ארגנטינה. בכהונה זו הרבה להתעמת עם המפלגות השמרניות על ידי שימוש בסמכויות פדרליות על מנת להראות את שליטתו במחוזות שלא היו נאמנים אליו.
בתחום הכלכלי הובילה מדיניותו בתחילה לשגשוג ולצמיחה כלכלית. הוא הוביל את ארגנטינה לעצמאות אנרגטית על ידי הקמת חברה לאומית לנפט, ופיתח את התעשיות הצבאיות במדינה. אולם לאחר שנת 1919 עלתה האינפלציה בצורה תלולה ומשבר כלכלי פקד את המדינה.
במדיניות החוץ שמר איריגוז'ן על הנייטרליות של ארגנטינה במלחמת העולם הראשונה, עובדה שסייעה לכלכלה הארגנטינאית. הוא תמך במהפכה המקסיקנית והביע התנגדות למעורבות האמריקנית בניקרגואה.