stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התוויה

ברפואה, הַתְוָיָה (בלועזית: אִינְדִיקַצְיָה), או הוֹרָיָה, היא מצב או גורם שבגינו מוצדק לתת לחולה טיפול רפואי, לבצע בו הליך רפואי או לערוך לו בדיקה רפואית, כל זאת לצורך הטבה במצבו. למשל, ישנה הצדקה לתת אנטיביוטיקה לחולה עם זיהום חיידקי חמור. התוויה רפואית היא מוחלטת כאשר ההצדקה למתן הטיפול, לביצוע ההליך או לעריכת הבדיקה אינה מותנית בתנאים נוספים. התוויה יחסית משמעה שהטיפול עשוי לשפר את מצבו של החולה, אולם ישנם שיקולים אשר יכולים להשפיע על ההחלטה למתן הטיפול.
עבור כל טיפול, למשל תרופות, קיים בכל מדינה גוף מפקח הקובע מהן ההתוויות עבור מתן הטיפול, ואלה רשומות הן בקובץ רישום התרופה והן בעלון לצרכן. בארצות הברית הפיקוח על התוויות הטיפולים נמצא בידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ובישראל אחראי לכך משרד הבריאות. כתוצאה מההבדלים בין רשויות הפיקוח השונות, ייתכן מצב שבו טיפול יאושר עבור התוויה מסוימת במדינה אחת ולא באחרת. בנוסף, שימוש בתרופה שלא לפי התוויה (off-label) איננו אסור, אלא במקרים שהוא מפר הנחיות אתיות או תקנות בטיחות הקשורות בתרופה. שימוש כזה נפוץ בתרופות ניסיוניות או בשימושים ניסיוניים לתרופות קיימות. מחקר שהתפרסם בשנת 2016 מצא כי שימוש בתרופות שלא לפי התוויה מגביר את הסיכון להתפתחות תופעות לוואי כתוצאה מהן.
התוויית נגד

בדומה להתוויה, הַתְוָיַת נֶגֶד (קוֹנְטְרָה-אִינְדִיקַצְיָה), או הוֹרָיַת נֶגֶד, היא מצב או גורם השולל הצדקה למתן טיפול רפואי, ביצוע הליך רפואי או עריכת בדיקה רפואית, כל זאת מחשש שמא ייגרם למטופל נזק מכך. בפועל, בהתקיים התוויית נגד חל איסור על מתן אותו טיפול רפואי.
התוויית נגד גם היא עשויה להיות מוחלטת או יחסית. אם התוויית הנגד היא מוחלטת, אין אף מצב סביר שבו ניתן להמליץ על הטיפול, בשל החשש לסיבוכים חמורים הנובעים מהטיפול, ואף למוות. למשל, קיימת התוויית נגד למתן אספירין לילדים ובני נוער החולים במחלה נגיפית, מחשש שמא יפתחו תסמונת ריי. אם התוויית הנגד היא יחסית, הטיפול נחשב כמגביר סיכון לסיבוכים, אלא שייתכנו מצבים שבהם הצורך בטיפול עולה על הנזק הצפוי ממנו, או שקיימות דרכים להפחית את הסיכון, על אף הטיפול. למשל, ישנה התוויית נגד יחסית לבדיקות רנטגן בזמן היריון, אך לעיתים ימליץ רופא בכל זאת לערוך את הבדיקה, לשם אבחון וטיפול במחלה קשה, כמו שחפת.
הערות שוליים

↑  התוויה רפואית, באנציקלופדיית הבריאות של מכבי שירותי בריאות
↑  Eguale, Tewodros; Buckeridge, David L.; Verma, Aman;  et al. (2016-01-01). "Association of Off-label Drug Use and Adverse Drug Events in an Adult Population". JAMA Internal Medicine. American Medical Association (AMA). 176 (1): 55-63. doi:10.1001/jamainternmed.2015.6058. ISSN 2168-6106. PMID 26523731.
↑  הערך התווית נגד, באתר InfoMed
1 2  התווית נגד, באנציקלופדיית הבריאות של מכבי שירותי בריאות
↑  Sinatra, Raymond S.; Jahr, Jonathan S.; Watkins-Pitchford, J. Michael (14 באוקטובר 2010). The Essence of Analgesia and Analgesics. Cambridge University Press. p. 253. ISBN 978-1-139-49198-3. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרציף המערבי

הרציף המערבי (בצרפתית: Quai ouest) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס.
אודות המחזה

"הרציף המערבי" נכתב לפי הזמנת ה"קומדי פרנסז" ב-1985.
המחזה הועלה לראשונה ב- Théâtre Nanterre-Amandiersבין ה-24 באפריל 1986 ל-29 ביוני 1986 בבימויו של פטריק שרו. שיחקו בו בין השאר מריה קזרס, ז'אן מארק טיבו, ז'אן פול רוסיון, קתרין ייגל ואיזק דה בנקולה.
תקציר העלילה

המחזה מתרחש בהאנגר שיצא מכלל שימוש בנמל הישן, שבינו לבין מרכז-העיר חוצץ נהר, ברובע נטוש של עיר נמל מערבית גדולה.
מוריס קוך בן הששים נוסע להאנגר במכוניתו ביחד עם אשתו מוניק פונס בת הארבעים ושתיים. מוריס עוזב את אשתו לבדה באוטו, אומר לה לחזור לביתה ויוצא לכיוון הנהר, במטרה לשים קיץ לחייו, ואומר שהוא יחזור מאוחר יותר הבייתה.  הסיבה לכך היא שהוא ניהל פיקדון כספי של נזירות והכסף נעלם מבלי שהוא יודע להיכן, מה שמטיל כתם על שמו הטוב ומבייש אותו.
בהגיעו לשם הוא פוגש את שארל בן העשרים ושמונה ואת עבאד שחור העור בן השלושים. מוריס מנסה לשכנע את שארל ועבאד, חברים ומהגרים שעובדים ביחד, שיעזרו לו להתאבד. מוניק נשארת במקום כי היא חוששת לבעלה, שאינו יודע להסתדר לבדו. להאנגר מגיעים אנשים נוספים הגרים ברובע: קלייר, בת הארבע עשרה אחותו של שארל; פאק בן העשרים ושתיים שמעוניין להשכיב את קלייר; ססיל, בת הששים אמם של שארל וקלייר, שמנסה לנצל את האנשים האמידים שנקרו בדרכה לתועלתה; רודולף בן החמישים ושמונה, אביהם של שארל וקלייר ובעלה של ססיל, שמאז המלחמה חרב עליו עולמו והוא בקושי מתפקד.
הרציף המערבי בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

תיאטרון באר שבע – הצגת בכורה: 28 ביולי  1996
יוצרים: מתרגם – דורון תבורי, במאי – גדי רול, מעצב תפאורה - איתן לוי, מעצבת תלבושות - ברברה הניצקה, מלחין - אלדד לידור, מעצב תאורה - ז'אן לוק שאנונה.
שחקנים: חנה מרון, אלון אבוטבול, ח'ליפה נאטור, גדליה בסר, לאורה ריבלין, לונה יקר, שבתאי קונורטי, דורון תבורי – עבאד.
בית צבי - הצגת בכורה: 4 בפברואר 2018
הצרצר והנמלה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הצרצר והנמלה" מאת איזופוס
 בימוי:  וילפרד ג'קסון 
 הופק בידי:  וולט דיסני 
 תסריט:  פינטו קולביג, ויליאם קוטרל, ג'ו גרנט
 מדבבים:  פינטו קולביג, דורותי קומפטון
 מדבבים בעברית:  אוהד שחר, טליה ברקאי
 מוזיקה:  לי הרליין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 10 בפברואר 1934 ישראל 16 ביוני 2022
 משך הקרנה:  כ-8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה, סרט קומדיה
 סרטים בסדרה:  סימפוניות טיפשיות
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצרצר והנמלה (באנגלית: The Grasshopper and the Ants) הוא סרט קצר מונפש מוזיקלי אמריקאי, מסוגת פנטזיה וקומדיה, אשר מבוסס על משל בעל אותו שם המיוחס לאיזופוס. הסרט, אשר משמש כסרט ה-42 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", בוים על ידי וילפרד ג'קסון, נכתב על ידי פינטו קולביג, ויליאם קוטרל וג'ו גרנט, הופק על ידי וולט דיסני והולחן על ידי לי הרליין. הסרט הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ב-10 בפברואר 1934. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
הסרט נחשב לאחד הסרטים הבולטים שהופקו במסגרת סדרת הסרטים, כאשר עיבוד שלו הופיע בספר קומיקס שיצא לאור על ידי Dell Comics. בסרט מושר על ידי הופ הצרצר השיר "The World Owes Me a Living" שנכתב על ידי הרליין ולארי מורי, שלימים הפך להיות מזוהה עם דמותו של גופי והופיע בהפקות נוספות.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי עם עליית שירות הסטרימינג דיסני+ ב-16 ביוני 2022.
עלילה

הסרט מתחיל כשרואים את הופ הצרצר מנגן בכינור שלו, רוקד ואוכל עלים. לפתע הוא מבחין בכמה נמלים שעובדות קשה באיסוף מזון וצוחק עליהן. הוא קורה לאחת הנמלים ואומר לה שיש אוכל על כל עץ ולכן הוא לא רואה סיבה לעבוד, ומתחיל לרקוד איתה ולשיר "The World Owes Me a Living". בהמשך מגיעה מלכת הנמלים ורואה את הנמלה רוקדת במקום לעבוד, וכאשר הנמלה מבחינה בה היא מיד חוזרת לעבוד. המלכה זועמת על הצרצר שלא עובד ומזהירה אותו כשיגיע החורף הוא ישנה את המנגינה שלו. הצרצר דוחה בשמחה את אזהרת המלכה ואומר שהחורף עוד רחוק.
הסתיו עובר ומגיע החורף. הצרצר משתרך בשלג, כאשר קר לו והוא רעב. הוא מוצא עלה אחד, אך הוא מתפוצץ לפני שהוא מספיק לאכול אותו. בינתיים, הנמלים חוגגות ואוכלות את המזון המאוחסן שלהן. הצרצר דופק בדלתם ומתמוטט, כאשר הנמלים נושאות אותו פנימה, מאכילות אותו ומחממות אותו. מלכת הנמלים מתקרבת אליו, והצרצר מתחנן אליה שתאפשר לו להישאר. היא אומרות לו שרק מי שעובד רשאי להישאר, ומבקשת ממנו לקחת את הכינור שלו. כשהוא חושב שהוא מגורש ומתחיל לעזוב, המלכה אומרת לו להתחיל לנגן והוא עושה זאת בשמחה.
מדבבים

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| הופ הצרצר | פינטו קולביג | אוהד שחר |
| מלכת הנמלים | דורותי קומפטון | טליה ברקאי |
הפקה והפצה

הסרט הקצר, שמבוסס על המשל "הצרצר והנמלה" המיוחס לאיזופוס, הופק כחלק מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות" כשהוא ה-42 בו. בספטמבר 1933 החלה העבודה על הסרט, כאשר הוא בוים על ידי וילפרד ג'קסון ונכתב על ידי פינטו קולביג, ויליאם קוטרל וג'ו גרנט. הנפשתו של הופ הצרצר החלה ב-8 בנובמבר 1933, כאשר תהליך הצביעה נעשה בשיטה הנקראת "טכניקולור". האנימטורים שעבדו על הסרט כוללים את ארט באביט, לס קלארק, יו הנסי, דיק הומר, אלברט הורטר, דיק לנדי, המילטון לוסק, תומאס מקימסון, האולי פראט, ביל רוברטס, לאונרד סברינג, בן שרפסטין, אדוארד סמית', פרנצ'י דה טרמודן, קארל אורבאנו וסיי יאנג.
הסרט הולחן על ידי לי הרליין שגם היה שותף, יחד עם לארי מורי, לכתיבת השיר "The World Owes Me a Living" שהופיע בו בביצוע הופ הצרצר שדובב על ידי פינטו קולביג, שבאותה תקופה דיבב גם את גופי, שלימים השיר הפך להיות מזוהה איתו והופיע בהפקות נוספות. מפיק הסרט הוא וולט דיסני, כאשר הוא הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ב-10 בפברואר 1934.
מאז הפצת הסרט הוא הופץ ב-DVD ו-VHS, כמו כן הוא שודר בטלוויזיה, בין היתר במסגרת התוכנית "עולמו המופלא של דיסני" וסדרת הטלוויזיה "Sing Me a Story with Belle". בהמשך הסרט נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+.
הערות שוליים

1 2  דבון בקסטר, Disney’s “The Grasshopper And The Ants” (1934), באתר Cartoon Research‏, 23 בנובמבר 2016
התוכנית הגדולה לשינוי הטבע

כרזת תעמולה בו מופיעים סטלין ומפה של יערות שיוקמו כחלק מהתוכנית
התוכנית הגדולה לשינוי הטבע (ברוסית: Великое преобразование природы) הוא שמו של פרויקט שאפתני שהוצע בידי שליט ברית המועצות יוסיף סטלין בעקבות הבצורת שהתרחשה במדינה החל מ-1946 והרעב שלאחריה ב-1947, שעל פי ההערכות הביא למותם של בין 500,000 למיליון בני אדם.
התוכנית אושרה על ידי מועצת השרים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-20 באוקטובר 1948 והוכרזה על ידי הממשלה. שֵם התוכנית שימש גם כמוטו שלה למטרות תעמולה, בהתאם למסורת פולחן האישיות של סטלין.
ביצוע התוכנית

במסגרת התוכנית בוצעו מספר פרויקטים רחבי היקף שביקשו לרתום את הטבע לצורכי האדם: יצירת קרקעות חקלאיות חדשות באמצעות בירוא יערות, בניית ערים חדשות ומתקנים הידרואלקטריים, הקמת שוברי רוח וניסיון לשלוט במזג האוויר ובאקלים. בין השאר, נבנו מספר תעלות השקיה באזור הערבות של דרום ברית המועצות ובמדבריות מרכז אסיה. פרויקט אחר שהוצע הוא שתילת חגורת מגן רחבה של עצים, או "רצועת יער", בדרום ברית המועצות כפי שבוצע במישורים הצפוניים של ארצות הברית בשנות ה-30.
התוכנית נועדה להתבצע עד 1965, אך הופסקה לאחר מותו של סטלין ב-1953 וספגה ביקורת קשה בתקופת הדה-סטליניזציה.
הערות שוליים

↑  СТАЛИНСКИЙ ПЛАН ПРЕОБРАЗОВАНИЯ ПРИРОДЫ
↑  Государственная лесополоса
↑  החלטת הממשלה בעניין התוכנית
↑  Julius Gy Fabos, Land-use planning: from global to local challenge, New York: Chapman and Hall, 1985, p. 60.
↑  James R. Fleming, "Fixing the Weather and Climate: Military and Civilian Schemes for Cloud Seeding and Climate Engineering", in: Lisa Rosner, The technological fix: how people use technology to create and solve problems, New York: Routledge, 2004, p. 185 (and 197).
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התעוררות (סדרת סרטים)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  תעודה
 בימוי:  אסף סודרי, ברק הימן, גל גבאי, דניאל סיון, זיו שמש, טלי שמש, יוסי בלוך, לביא ונונו, מויש גולדברג, נאוה מזרחי, ניר הורוויץ, עדי ברש, ראובן ברודצקי, רותי שץ, רן טל, שירלי ברקוביץ', תאופיק אבו ואיל, תומר יוסף
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  19
 הפקה
 חברת הפקה:  טלי שמש, אסף סודרי
 אתר צילומים:  ישראל
 אורך פרק:  כ-10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 רשת שידור בישראל:  yes דוקו
 תקופת שידור מקורית:  07 באוגוסט 2011 – 07 בספטמבר 2011
 קישורים חיצוניים
 http://yes.walla.co.il/?w=2/7853
התעוררות היא סדרת סרטי תעודה קצרים ישראלים, 19 במספר, ששודרו בערוץ yes דוקו, החל מ-7 באוגוסט 2011. הסרטים מתעדים את המאבקים החברתיים ברחבי הארץ ונותנים במה עדכנית למהפכה החברתית של קיץ 2011.
בין יוצרי הסרטים: אסף סודרי, ברק הימן, גל גבאי, דניאל סיון, זיו שמש, טלי שמש, יוסי בלוך, לביא ונונו, מויש גולדברג, נאוה מזרחי, ניר הורוויץ, עדי ברש, ראובן ברודצקי, רותי שץ, רן טל, שירלי ברקוביץ', תאופיק אבו ואיל, תומר יוסף.
התאחדות הצופים והצופות של מצרים

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1914 
 מיקום המטה:  קהיר 
 www.egyptscouts.com
 
התאחדות הצופים והצופות של מצרים (בערבית: الاتحاد العام للكشافة والمرشدات) הוא הגוף המאחד את ארגון הצופים ואת ארגון המדריכות (הצופות) של מצרים.
הצופים במצרים הוקמו בשנת 1914 והצטרפו לארגון הצופים העולמי בשנת 1922 כאשר מצרים קיבלה עצמאות מבריטניה. "תנועת המדריכות" הוקמה בשנת 1913 והצטרפה לאגודה העולמית למדריכות ב-1931. בהתאחדות פועלים כיום 79,611 צופים (נכון ל-2011) ו-92,000 מדריכות (נכון ל-2003).
קבוצת הצופים הראשונה הוקמה באלכסנדריה על ידי הבריטים ששהו במקום.
רוב גדודי הצופים במצרים משויכים לבתי-ספר, מועדונים, כנסיות ומסגדים. קבוצות צופים בוגרות יותר משויכות לתיכונים ולאוניברסיטאות.
הצופים המצרים משחקים תפקיד חשוב בשירות הקהילתי. הם מעורבים בפרויקטים של פיתוח המדבר, מחנות עבודה, התרמות דם, שירותי עזרה ראשונה ועוד.
הצופים מקבלים אימון מקצועי ואת המיומנויות הדרושות כדי לסייע בפיתוח הקהילות. הם לומדים את החשיבות של שתילת עצים במקומות בהם אין יערות, אנרגיה יעילה וחשיבות השימוש במיומנויות כמו נגרות, חשמל ואינסטלציה.
מבנה התנועה

צופי מצרים מורכבים מארבעה ארגונים גדולים:
הצופים הבנים (Boy Scouts)
צופי ים
צופי אוויר
המדריכות הבנות
לכל אחד מארגונים אלה יש מרכזים בכל 26 המחוזות של מצרים. ועדות התיאום של כל ממשל מארגנות את הפעילות ואת שיתופי הפעולה בין הארגונים.
לארגון הצופות המדריכות יש שלוש קבוצות גיל:
הבראוניז
המדריכות
הרוברס
המרכז הבינלאומי לצופיות של קהיר הוא בנין בעל 6 קומות ליד האצטדיון הבינלאומי של קהיר והוא מארח צופים מכל העולם יחד עם אורחים ומבקרים שונים. בנוסף, במצרים קיים גם מרכז לאומי לצופיות בשם אל-סילין.
המוטו הצופי הוא "קוּן מוּסטדיין" או كن مستعداً, "היה נכון" בערבית. שם העצם ל"צופה" יחיד הוא "קַשַף" או كشاف בערבית.
הסמל של צופי מצרים משלב בתוכו את ארבעת הארגונים הגדולים ביחד עם הלוטוס.
קבוצות צופים בינלאומיות במצרים

בנוסף לצופי מצרים, צופי אמריקה (Boy Scouts of America) שולחים לקהיר ולאלכסנדריה חניכי צופים הפועלים כ"צופים בודדים" ומתנדבים במדינה.
פעילות בינלאומית

בשנת 2017 נבחרו צופי מצרים לארח את ועידת הצופים העולמית ה-42 שהייתה צפויה להתקיים בקיץ 2020 בשארם א-שייח' ובעקבות מגפת הקורונה נדחתה לשנת 2021.
הערות שוליים

↑  Egyptian Federation for Scouts and Girl Guides | arab.org (באנגלית)
↑  Member Organisation - Egypt, WAGGGS (באנגלית)
↑  Postponement of the World Scout Conference and Youth Forum, World Scout Conference & World Scout Youth Forum, ‏2020-04-27 (באנגלית)
הנסיך פארוק מחזיק באות "הצופה הראשון של מצרים"
הקרב על שאנגחאי

הקרב על שאנגחאי (במנדרינית: 淞沪会战; ביפנית: 第二次上海事変) נודע גם בתור תקרית שאנגחאי השנייה (בהמשך לתקרית שאנגחאי הראשונה), התרחש בין 13 באוגוסט – 26 בנובמבר 1937 היה הקרב המשמעותי הראשון במלחמת סין–יפן השנייה. הקרב כונה לאחר המלחמה "הסטלינגרד של היאנגצה" על שום גודלו, משמעו ואכזריותו.
היחסים בין סין ליפן הידרדרו במהלך שנות ה-30. יפן כבשה את מנצ'וריה והשליטה שם ממשלת בובות בשם מנצ'וקוו תחת הקיסר הסיני לשעבר פויי. לאחר תקרית גשר מרקו פולו נותקו כל היחסים הדיפלומטים והחלה מלחמה ללא הכרזה רשמית.
בתקווה להכניע את ממשלת הקוומינטנג במהרה, פעל המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי לתנועה דרך שאנגחאי אל עבר הבירה הסינית נאנג'ינג. הקרב, אשר היה מהקשים ביותר במלחמה, הסתיים בניצחון יפני מוחץ, ואחריו התקדמו היפנים במעלה נהר היאנגצה אל הבירה הסינית, שם התרחש הקרב על נאנג'ינג ואחריו גם אירע הטבח ההמוני בנאנג'ינג.
הקדמה לקרב > סין ויפן ערב תחילת המלחמה

התפשטות האימפריאליזם היפני בעבר מזרח אסיה החל עם רסטורציית מייג'י באמצע המאה ה-19. לאחר מלחמת העולם הראשונה רוב המעצמות כגון האימפריה הבריטית, האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, האימפריה הרוסית והאימפריה הקולוניאלית הגרמנית (כעת רפובליקת ויימאר) נחלשו והשפעתם במשחק הבין-לאומי פחתה. מצב זה אפשר למעצמות חדשות כגון הרפובליקה הפולנית השנייה, ממלכת נג'ד וחג'אז והאימפריה היפנית להתרחב. סין אשר הייתה שרויה בתקופת המצביאים במסגרתה המדינה הייתה למעשה מפורקת בין אילי מלחמה היוותה מרכז של אוצרות טבע כגון פחם ונפט, משאבים אותם יפן הייתה צריכה על בסיס יום יומי בשביל להאכיל את התעשייה הגוברת שלה והסתמכה עליהם רק ממסחר עם האימפריה הבריטית וארצות הברית.
עקב הצורך במשאבים, ביחד עם רגש הלאומיות הגובר במדינה והשפל הגדול יפן הייתה זקוקה למשאבים ועינייה נעו לעבר סין המפורקת. בשנת 1931 יפן ביימה את תקרית מוקדן אשר שימשה לה לתירוץ המצדיק את הפלישה היפנית למנצ'וריה. לאחר כיבוש מנצ'וריה יפן התקינה מדינת בובה בשם מנצ'וקוו אשר תופעלה בידי ממשלת בובות בראשות קיסר סין לשעבר, פויי. המדינה אשר הייתה אמורה להפגין קבלה רב-אתנית הייתה למעשה מדינה תחת שלטון צבאי יפני, שהוחזקה על ידי קבוצת ארמיות בצבא היפני הקיסרי, שכונתה צבא קוואנטונג. עם הזמן המשיכו סכסוכי הגבול בין סין ליפן עד אשר בשנת 1936 הייתה בחזקת יפן גם מונגוליה הפנימית (ממשלת הבובות של מנג-ג'יאנג).
בינתיים בתוך סין התרחשה בשנים 1926–1928 המשלחת הצפונית בה המפלגה הלאומית (קוומינטנג) בראשות צ'יאנג קאי שק נלחמה באילי המלחמה מצפון לגואנגדונג עד אשר כבשה את בייג'ינג וקבעה את בירתה בנאנג'ינג.
המשלחת הצפונית הביאה לאיחוד רוב סין תחת הממשלה הלאומית אך לא עבר זמן רב וסכסוך פנימי בתוך המפלגה הוביל לטבח שאנגחאי בו הפלג הימני במפלגה טבח בפלג השמאלי הקומוניסטי. תומכי האידאולוגיה הקומוניסטית אשר ברחו מהטבח הכריזו על פרישת המפלגה הקומוניסטית של סין מהקוומינטנג ובכך החלה מלחמת האזרחים הסינית בין שני הצדדים. בשנת 1936 לאחר תקרית שיאן נאלץ צ'אנג קאי שק להסכים להקמת חזית מאוחדת עם הקומוניסטים נגד יפן.
הקדמה לקרב > תחילת המערכה על שאנגחאי

בין השנים 1931–1937 התרחשו מספר רב של סכסוכי גבולות והתנגשויות בין הקוומינטנג, המפלגה הקומוניסטית הסינית והאימפריה היפנית. הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הגיעו להסדר נגד יפן לאחר תקרית שיאן. כאשר בשנת 1937 התרחשה תקרית גשר מרקו פולו היחסים הדיפלומטים לא נסגרו בבת אחת, אלא נמשכו מגעים להסדר. ב-12 באוגוסט הגיעו אף שליחים דיפלומטים מבריטניה וצרפת אשר לא רצו לראות עוד תקרית שאנגחאי אשר תפגע בתפוקתה הכלכלית של עיר הנמל.
בינתיים באותה העת החלו מגעים לידידות בין מדינות הציר; גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית ליפן האימפריאליסטית אשר יצרה יחסים אלו מחשש בעליית כוחם של השניים הראשונים. בברית המועצות חל חשש מכל אפשרות שיפן וכוחות הציר (אשר כולם היו אנטי-קומוניסטים) יאחדו כוחות נגד האינטרנציונל ה-3 (עוד לפני מבצע ברברוסה ליפן הייתה באמת תוכנית לכיבוש המזרח הרחוק הרוסי ורוב סיביר אשר נודעה בתור מבצע קאנטוקן). בשביל לטפל בכך שיפן תישאר עסוקה המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, יוסיף סטלין דאג להכניס חפרפרת הנאמנה לכוחות הקומוניסטים בתוך שורות צבא הקוומינטנג אשר תצית סכסוך בטוח בין סין ליפן.
בעת הגיעה העת כוחות הקוומינטנג בראשות ג'אנג גה-גונג, הלא הוא החפרפרת הקומוניסטית קיבלו רשות מידי המטה הכללי של צבא הקוומינטנג לפקד על הצד בו נמצאה הפעולה היפנית הרבה ביותר בנמל שאנגחאי (בנמל שאנגחאי הייתה פעולת מסחר בין-לאומית מסביב לשעון. היו מתיישבים בריטים, צרפתים ואפילו בלגים, כל פלג מתיישב באזור התנועה והמסחר של מדינתו. כך היה גם עם הצד היפני בנמל). לאחר שלוש תקריות אותן ביימו הכוחות כניסיונות תקיפה של כוחות יפנים הכוחות של ג'אנג גה-גונג התנקשו בסגן יפני על שייטת. ההתנקשות בסגן הייתה נקודת הפתיחה של הקרב על שאנגחאי.
הקרב > מערכה ראשונה

בשעה 09:00 ב-13 באוגוסט כוחותיו של ג'אנג גה-גונג החלו חילופי יריות עם חיל המוצב היפני ברובע העיר בזביי. לאחר החזרת אש מהצד היפני יחידת הרגלים 88 (מאומנת בידי כוחות גרמניים) החלה בפעולת תגמול בירי מרגמה. ירי לא סדיר המשיך עד לשעה 16:00 בצהריים כאשר המטה הכללי היפני הורה לשייטות הממוקמות בדלתה של נהר היאנגצה ונהר הואנגפו להתחיל ירי סדיר אל עבר העיר. באמצע הלילה, גנרליסימו צ'יאנג קאי שק הורה לג'אנג גה-גונג להתחיל תקיפת פתע למחרת. בשעה 03:00 עוד לפני צאת החמה החל ירי של חיל האוויר של הרפובליקה הסינית על שייטות ומרכזי מסחר יפנים. באותו היום, 14 באוגוסט הממשלה בנאנג'ינג הכריזה על מלחמת הגנה (自衛抗戰聲明書) נגד יפן, פעולה שהחלה רשמית את הקרב.
התוכנית הסינית לדחוף את הכוחות היפנים אל נהר הואנגפו וליצור פעולת כיתור צבאי כדי למנוע הגעה של כל תגבורת התממשה רק כמה מטרים במרחק מההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי. הכוחות היפנים החזיקו את המתקפה בזכות ביצורים אשר החזיקו מעמד נגד קנה הוביצר 150 מילימטרים (התותח החזק ביותר שהיה בידי הכוחות הסינים באותה עת). הכוחות הסינים הצליחו להתקדם רק במקרים של שימוש מתמיד במקלעים.
הכוחות של צ'ן צ'נג אשר הגיעו ב-18 באוגוסט לא הצליחו להחזיק את קו האש לזמן רב עקב אימונים לא מספקים ושימוש יפני בטכנולוגיה צבאית גבוהה יותר כגון אמצעי לחימה נגד טנקים. נגד טנקים חסינים יותר היפנים כיתרו את הכוחות ושרפו אותם בעזרת להביור שכן יפן לא חתמה על אמנות ז'נבה. הכוחות הסינים כמעט הצליחו לדחוף את היפנים אל עבר הנהר אך מספר האבדות עלה בקצב מדאיג מה שהביא לעצירת ההתקדמות.
רק בליל 22 באוגוסט נהרגו 90 קצינים ומעל 1,000 חיילים מיחידת הרגלים 36 בלבד. בין חיילי היחידה ה-36 היה אף חייל שביצע פיגוע התאבדות בעת התפוצץ ליד טנק יפני. באותו לילה יחידות הרגלים היפניות ה-3, 8 וה-11 החלו בתנועה לעבר החוף הצפון-מזרחי של שאנגחאי תחת הגנה ימית מהפגזות. חיילים סינים הועברו אל עבר החוף שם החלו לראשונה בקרב התנגשויות באזורי התיישבויות חקלאית ולא אזורים עירוניים.
הקרב > מערכה שנייה

עקב אבדות גוברות הכוחות הסינים נאלצו לסגת מהחוף מערבה לפנים העיר, פעולה שפתחה את הדרך לתגבורת יפנית מעבר ים סין המזרחי. ב-23 באוגוסט החלה נחיתה של כוחות יפנים מיוחדים אשר נודעו בתור "כוח המשלחת לשאנגחאי" תחת גנרל איוונה מטסוי. הכוחות המיוחדים נפגשו עם התנגדות סינית מוכנה. הסינים השתמשו במלחמת חפירות נגד החיל המיוחד כמו גם הפצצה מוגברת. כוחות תגבורת מהצד הסיני הגיעו במהרה והחל קרב חוף קשה אשר נמשך שבועיים עד אשר הכוחות הסינים, מותשים ותחת אבדות קשות נסוגו.
לאורך ההתנגשות על החוף הייתה פעולה אווירית ימית ויבשתית מרובה אך מתוך בעיות לוגיסטיות של הכוחות הסיניים נרשם אחוז הצלחה גבוה של העברת אוניות אספקה יפניות דרך ההפגזות הסיניות. הקרב ירד ברובו להתנגשות יבשתית ואיבוד חיים גבוה. בתוך הקרב הכוחות התנגשו בתוך בתים מפורקים.
הכוחות היפנים המשיכו לדחוף את הסינים ללא כל התנגשות כוחות מסיבית עד שכזו הגיעה בעיירה הקטנה לודיאן מצפון שאנגחאי, העיירה שימשה נקודת מפנה בדרכים מערבה לתוך סין. הקרב החל ב-11 בספטמבר והתמשך על חוף ים סין המזרחי עד לעיר סוג'ואו במחוז ג'יאנגסו. הכוחות הסינים פעלו בשימוש מורחב של אספקה אשר כלל במידה רחבה ארטילריה, מסכי עשן ותמיכה של כוחות שריון. למרות מספרם הגבוהה, ניסיון ההגנה על לודיאן התברר כבלתי אפשרי בשביל הכוחות הסיניים, עקב כוח האש היפני החזק, הכוחות הסיניים נכנסו למצב הגנה ממנו לא יחלו להתחיל מתקפת-נגד.
לאורך חודש אוקטובר התקיימה מערכת מלחמה חדשה על עבר יונזאובין אשר התמשכה די והותר כמו המערכה על לודיאן.
הקרב > מערכה שלישית

בין 27 באוקטובר ל-26 בנובמבר התרחשה המערכה השלישית של הקרב. בליל 26 באוקטובר התקבלה החלטה במטה הכללי של צבא הקוומינטנג וכבר באותו הלילה החלה תנועה של נסיגת הכוחות הסינים מהמטרופולין של מרכז שאנגחאי מערבה. כמעט כל החופים מסביב לעיר כבר נלקחו וצ'יאנג קאי-שק הורה לנסיגה כללית אך לא מלאה מערבה ממרכז העיר. בו בזמן התקיימה ישיבת חבר הלאומים בבריסל, בירת בלגיה וצ'יאנג קיווה שהמעצמות המערביות יתערבו במלחמה ויעצרו את האימפריה היפנית כמו שקרה קרוב ליובל קודם לכן בהתערבות המשולשת לאחר מלחמת סין–יפן הראשונה.
תוכניתו המקורית של צ'יאנג הייתה ליצור קו הגנה מרכזי על נהר וו-ג'ונג ומשם להכות את הכוחות היפניים כמה שרק אפשר עד אשר תגיע תגבורת. למרות זאת, בתוך 3 חודשי לחימה על העיר כמעט כל האוגדות איבדו את רוב כוחם עד אשר אוגדה ממוצעת הייתה בעלת כוח אדם ויכולת צבאית של רגימנט אחד בלבד. כעת נדרשו בין 8 ל-12 יחידות סיניות כדי להישתוות ליחידה יפנית אחת. לי דזונגז'ן, באי צ'ונג-שי, ג'אנג פאקוי ועוד גנרלים רבים התעקשו שהכוחות הסיניים צריכים לסגת לקו הגנה בשאנגחאי. ב-28 באוקטובר צ'יאנג הגיע לקו האש בשביל להעלות את מורל חייליו. למרות כל פעולות החיזוק יומיים מאוחר יותר הכוחות היפנים עברו את נהר הוו-ג'ונג וראש כוחות הצבא הסיני, בסכנת כיתור חמורה, נסג לעבר הבירה.
לאחר הנסיגה של הכוחות הסיניים, חיל כוח המשלחת לשאנגחאי נע על עבר מסילת הברזל המרכזית של שאנגחאי ולקח כוח על מרכזי המסחר ומשם גם על כל העיר. חלקים גדולים של העיר נהרסו בהפצצות ארטילריה והפצצות אוויריות. המפורסמת שבהם היא ההפצצה של יום שבת העקוב מדם על מסילת רכבת מרכזית בעיר. הנמלים גם הם נפגעו ויכולת המסחר אל עבר העיר נחלש. אחד המקומות היחידים אשר נותרו די נקיים מההרס הוא אזור ההתיישבות בינלאומית שאנגחאי.
חשיבות ותוצאות

לאחר הקרב הכוחות היפנים כאמור התקדמו אל עבר נאנג'ינג שם התרחש מאוחר יותר הקרב על הבירה הסינית. לפי היסטוריונים רבים הקרב הקשה הוא זה אשר גרם לשימון מכונת המלחמה היפנית ועל האבדות היפנים הרבים טבח ננקינג היה למעשה פעולת תגמול.
לקרב על שאנגחאי חשיבות היסטורית גדולה שכן הוא השפיע בצורה קריטית על המשך מלחמת סין–יפן השנייה ושם את הכוחות היפנים במצב של עליונות צבאית גבוהה מעל הצבא הסיני.
ראו גם

מלחמת סין–יפן השנייה
צ'יאנג קאי שק
טבח ננקינג
פומימרו קונואה
המחלקה לענייני פנים (אוסטרליה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  אוסטרליה 
 סוכנות אם:  ממשלת אוסטרליה 
 סוכנות בת:  המשטרה הפדרלית של אוסטרליה 
 תאריך הקמה:  20 בדצמבר 2017 
 מטה מרכזי:  קנברה 
 www.homeaffairs.gov.au
 
המחלקה לענייני פנים (באנגלית: The Department of Home Affairs) היא משרד הפנים של ממשלת אוסטרליה האחראי לביטחון לאומי, אכיפת חוק, ניהול מצבי חירום, בקרת גבולות, הגירה, פליטים, אזרחות, ביטחון תעבורה ועניינים רב-תרבותיים. המחלקה כוללת גם סוכנויות פדרליות כמו המשטרה הפדרלית האוסטרלית, משמר הגבול וארגון הביון והביטחון האוסטרלי.
המחלקה הוקמה רשמית ב-20 בדצמבר 2017 על בסיס המחלקה לשעבר להגירה והגנה על גבולות. המחלקה לענייני פנים נתפסת כגרסה אוסטרלית של משרד הפנים של הממלכה המאוחדת או המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
סוכנויות בת

ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (ASIO)
המשטרה הפדרלית האוסטרלית (AFP)
נציבות המודיעין הפלילי האוסטרלי (ACIC) (אנ')
מרכז דו"חות וניתוח עסקאות האוסטרלי (AUSTRAC) (אנ')
המכון האוסטרלי לקרימינולוגיה (AIC) (אנ')
משמר הגבול האוסטרלי (ABF) (אנ')