stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקיתים
הצבא הסקיתי

בתחילת דרכו, היה הצבא הסקיתי מורכב בעיקר מפרשים, עם דגש על הקשתים הרכובים, אך בהמשך, על פי דיודורוס, פרסו הסקיתים גם מספר ניכר של חיילי רגלים. הדבר איננו מפתיע משום שהחברה הסקיתית החלה לעבור שינויים מחברת נוודים לחברת יושבי קבע עם צבירת ההון מהמסחר ומהפשיטות הרבות. רוב הפרשים הסקיתים היו קשתים קלים, המוגנים רק בשריון עור. כוח המחץ הסקיתי הורכב מפרשים כבדים שגם סוסיהם היו מוגנים בשריון. הטקטיקה הסקיתית כללה הטרדת האויב במטר חצים בעזרת הפרשים הרכובים והתשתו. כשהתערערו שורותיו, דהרו לתוכן הפרשים הכבדים במטרה לעשות שמות במערכו של האויב. אחרי שבירת האויב והברחתו, נהגו הסקיתים לנהל מרדף בעזרת הפרשים הקלים על מנת למוטטו סופית. החברה הסקיתית הייתה מיליטריסטית מאוד. כמעט כל הגברים וחלק ניכר מהנשים השתתפו בפשיטות ובקרבות. קשה להעריך את כוחו של הצבא הסקיתי, אך משערים שהוא עמד על כמה עשרות אלפי חיילים.
הצבא הסקיתי > כלי נשק > שריון

אחרי הפלישה למסופוטמיה, העתיקו הסקיתים את שריון הקשקשים שהיה בשימוש האשורים. שריון הקשקשים הסקיתי התאפיין בכיסוי כל חלקי גופו של הלוחם, כולל הקסדה, בלוחיות מתכת קטנות, בשונה מהשריון האשורי שכלל רק מעיל המכסה את גוף הלוחם. הקשקשים נתפרו כך שכל קשקש כיסה בדרך כלל שליש או חצי מהקשקש הסמוך, וכן כיסה את זה שמתחתיו, כך שחץ היה צריך לעבור שלושה או אף ארבעה קשקשים על מנת לפגוע בלוחם. במאה ה-6 לפנה"ס החלו מגני רגליים העשויים מיציקה שלמה של ארד להחליף את המכנסיים המרופדים בקשקשי מתכת.
בעוד שהחיילים הפשוטים השתמשו במגן עץ פשוט, השתמשה האצולה בדרך כלל במגן מסיבי המכוסה בברזל. המגן הורכב בצורה דומה לשריון הגוף עם קשקשי מתכת המכסים את הדופן החיצונית, אם כי נמצאו כמה מגנים שכוסו בלוח ברזל יחיד, והם נועדו ככל הנראה לשרת את האריסטוקרטים הבכירים. פריט חשוב נוסף היה חגורה רחבה, גם היא מכוסה בקשקשי מתכת, שנועדה להגן על הבטן. עם הזמן הלכה החגורה והצטמקה, עד שלבסוף נעלמה לחלוטין והבטן מוגנה בעזרת המעיל.
גם הסוסים הסקיתים היו מוגנים בשריון, שהיה בדרך כלל אריג בד עבה עם חתיכות מתכת המורכבות עליו, אם כי בצפיפות קטנה בהרבה מהשריון שלבש החייל.
הצבא הסקיתי > כלי נשק > כלי נשק התקפיים

נשקם העיקרי של הסקיתים הייתה הקשת. הייתה זאת קשת מורכבת הדומה בצורתה לאות סיגמה גדולה. הקשת הייתה בעלת משמעות כמעט מיתית לסקיתים ולוחמים רבים נקברו יחד עם קשתותיהם. הקשת הסקיתית הייתה מדויקת יחסית לשאר קשתות התקופה, ובשל גודלה הקטן התאימה מאוד לקשתים רכובים. למרות גודלה הקטן, היה כוח החדירה שלה גדול, ובקברים נמצאו שלדים עם ראשי חצים התקועים בעומק העצמות. גם בציורים עתיקים אפשר לראות לוחמים פצועים שחצי הסקיתים הצליחו לחדור דרך שריונם. מקורות עתיקים רבים מציינים שהחצים הסקיתים היו מורעלים. אשפת החצים הסקיתית הייתה גדולה למדי ואורכה היה בערך כשני שלישים מאורך הקשת. באשפה, פרט לקשת, היה מקום לכ-70–75 חצים.
גם לחרבות ולפגיונות (אקינקס) היו תפקידים חשובים בתרבות הסקיתית. מקורה של החרב הסקיתית היא ככל הנראה בחרב הקימרית. אורכה היה 60–70 ס"מ, והיא הייתה ישרה ומושחזת משני צידיה. הפגיונות היו בעלי צורה דומה, ואורכם נע בין 30 ל-40 ס"מ. עם הזמן חלו שינויים בעיצוב החרבות הסקיתיות. במאה החמישית אפשר למצוא חרב הדומה למשולש מוארך, וכמאה שנה לאחר מכן הופיעו חרבות המושחזות רק מצד אחד. הסקיתים גם השתמשו בחרבות קצרות בעלות עיקול קל, שמאז נודעו כ-"סכין סקיתי" או "סקית" (Schyte).
חניתות וכידונים היו גם כן בשימוש נרחב וכל לוחם צויד בדרך כלל בשניים ואף שלושה כידונים. הסקיתים השתמשו בדרך כלל בחניתות קצרות באורך של 1.7–1.8 מטר, אם כי נמצאו גם כמה רמחים ארוכים שהיו בשימוש הפרשים הכבדים. החנית הייתה קטלנית בטווח של עד 30 מטרים, אם כי השתמשו בהן גם בקרבות פנים מול פנים. הכידונים נועדו להטלה בלבד וחודיהם היו בעלי קצוות משוננים על מנת להקשות את הוצאתם מהפצע.
האלים הסקיתים

האלה הראשית של הסקיתים הייתה טאביטי, בת-דמותה של היסטיה, אלת הבית והאח היוונית. אל ראשי נוסף הוא אל-החרב, המזוהה עם אל המלחמה היווני ארס. לאל זה בלבד הם מקימים מזבחות ומקדשים.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, ע' סקיתים, חיים תדמור
↑  תרגום "קדמוניות היהודים" לאנגלית
↑  הרודוטוס, ספר ד, פרקים 73–75
↑  קעקועים ומריחואנה
↑  'קומיס' ובשר סוס
↑  הרודוטוס, ספר ד', פרק 63
↑  ראו הערה בהמשך על שימוש הביזנטים בכינוי "סקיתים"
↑  הרודוטוס, ספר ד', פרקים 120–142
↑  הרודוטוס, ספר ד', פרק 59
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565758305171  BnF: cb11935892c (data)  GND: 4055278-0  LCCN: sh85119194  NDL: 00571666  NKC: ph138539 
ציור מודרני של פרש סקיתי המוגן בשריון קשקשים וחמוש בגרזן, חרב וקשת.
למורים (על-משפחה)

| למורים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
על־משפחה:: למורים
שם מדעי
 Lemuroidea ‏גריי, 1821
תחום תפוצה


למורים (שם מדעי: Lemuroidea) היא על-משפחה של פרימטים קטנים הנפוצים רק באי מדגסקר, שליד חופי אפריקה הדרום מזרחית.
הם יותר קטנים מרוב הקופים, יש להם עיניים גדולות יותר, ייתכן שאבותיהם דמויי הגלגו שחיו באפריקה, הגיעו ליבשת לפני 65 מיליון שנה ומאז התפתחו לקבוצות שונות. המין הגדול ביותר מהלמורים היה למור ענק ששקל יותר מגורילה.
הלמורים חיים על העצים ואוכלים מזון מהצומח ומהחי. עקב שהייתם באי מבודד יש להם מעט טורפים טבעיים הכוללים את משפחת טורפי מדגסקר ובראשם הפוסה, עקב מדגסקר ואיה זרונית מדגסקרית.
מיון

ישנם קרוב ל-50 מיני למורים המתחלקים ל-5 משפחות ועוד 3 שנכחדו.
על-משפחה למורים (Lemuroidea )
משפחה למוריים (Lemuridae )
סוג ומין יחיד למור זנב-טבעת או למור קטה (Lemur catta)
סוג למור עדין (Hapalemur)
סוג למור צווארון (Varecia)
סוג למור (Eulemur)
סוג ומין יחיד למור במבוק ענק (Prolemur simus)
משפחה למורי קוף (Archaeolemuridae) - נכחדה
משפחה למורי ספורט (Lepilemuridae )
סוג למור ספורט (Lepilemur)
משפחה למורי קואלה (Megaladapidae) - נכחדה
משפחה למורי עצלן (Palaeopropithecidae) - נכחדה
משפחה דאובנטוניים (Daubentoniidae )
סוג ומין יחיד: איי איי - (Daubentonia madagascariensis)
משפחה אינדריים (Indridae )
סוג בו מין יחיד אינדרי (Indri indri)
סוג סיפאקה (Propithecus)
סוג למור צמרירי (Avahi)
משפחה למורים צמריים (cheirogaleidae )
תת-משפחה Cheirogaleinae
סוג בו מין יחיד קיפוף ארך רגליים (Allocebus trichotis)
סוג למור מירזה (Mirza)
סוג למור עכברי (Microcebus)
סוג למור זעיר (Cheirogaleus)
תת-משפחה Phanerinae
סוג למור פאנר (Phaner)
יוזף יוסטוס סקליגר

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1540 אז'ן, צרפת 
 פטירה:  21 בינואר 1609 (בגיל 68) ליידן, הרפובליקה ההולנדית 
 שם לידה:  Joseph Juste Scaliger 
 ענף מדעי:  כרונולוגיה, מתמטיקה, אסטרונומיה, פואטיקה, פילולוגיה, היסטוריה, תאולוגיה 
 מקום מגורים:  בורדו, ז'נבה, פריז, ליידן 
 מקום לימודים:  College of Guienne (1558)  סורבון (1562)  קולז' דה פראנס 
 מנחה לדוקטורט:  Adrianus Turnebus 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (26 באוגוסט 1593–1609)  אוניברסיטת ז'נבה 
 תלמידי דוקטורט:  תומאס ארפניוס 
 
יוזף סקליגר
יוזף יוסטוס סקליגר (בצרפתית: Joseph Justus Scaliger;‏ 5 באוגוסט 1540 – 21 בינואר 1609) היה מלומד ומנהיג דתי צרפתי ממוצא איטלקי, אפיגרף ומגדולי הפילולוגים בכל הזמנים. נודע כמי שהרחיב את תחום ההיסטוריה הקלאסית כך שתכלול גם את תולדות היהודים, הפרסים, הבבלים והמצרים, בנוסף ליוונים ולרומאים. כתב היד השלם היחיד של התלמוד הירושלמי, המכונה כתב יד ליידן, שמצוי בידינו הגיע מעזבונו וקרוי על שמו.
חייו

סקליגר נולד באז'ן שבדרום-מערב צרפת, ילדו העשירי ובנו השלישי של הרופא והמלומד יוליוס קיסר סקליגר, ומינקות חונך על ברכי הלשון והספרות הלטינית. בגיל 12 נשלח עם שני אחים צעירים ללמוד בקולז' דה גִיֶין בבורדו, אך שב הביתה בגלל מגפת דבר בשנת 1555 והיה לעמית ולבלר של אביו. בגיל 18 נתייתם מאביו, ונסע ללמוד בסורבון. הוא החל ללמוד יוונית מאדריאנוס טורנבוס, אך מהר מאוד החליט שיהיה יותר יעיל ללמוד לבד, ובמהירות עצומה למד את השפה על בוריה והקיף את הספרות היוונית הקלאסית. לאחר ארבע שנים בסורבון יצא למסע באיטליה ואחר כך באנגליה וסקוטלנד, כמלווהו של בן האצולה לואי דה שסטנייה.
בשנת 1570 הוזמן על ידי ז'אק קִיָיא (Jacques Cujas) ללמוד פילוסופיה של המשפט בוואלנס שמדרום לליון. סקליגר שהה בוולנס שלוש שנים וזכה לא רק ללמוד מקִיָיא אלא גם להשתמש בספרייתו הגדולה. בעקבות טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ברח לז'נבה, שם נתמנה לפרופסור. הוא הרצה שם על "אורגנון", מכלול כתבי הלוגיקה של אריסטו, ועל "דה פיניבוס" ("על תכליות הטוב והרע") של קיקרו, אולם לא נהנה ממתן הרצאות ולכן שב לצרפת בשנת 1574. במשך 20 השנים הבאות שהה בצרפת כאורחו של לואי דה שסטנייה, ובהן הניח את היסודות לפילולוגיה המודרנית. בשנת 1583 המציא שיטה לספירת ימים רציפה, כדי להתגבר על הקושי בחישוב תאריכים שנוצר מהלוח הגרגוריאני. השיטה נקראת 'יום יוליאני'. בשנת 1593 נענה להפצרות מצד חבר הנאמנים של אוניברסיטת ליידן שבהולנד לשהות באוניברסיטה, לאחר שהובטח לו שלא יצטרך ללמד ויוכל לחקור כאוות נפשו.
סקליגר למד עברית וערבית וקרא את המקרא בעברית, כמקובל באותה תקופה. אך בניגוד למקובל הוא ביקש ללמוד גם את הספרות התלמודית, שבה ראה המשך ישיר למקרא. סקליגר פגש בליידן משומד בשם פיליפ פרדיננד, שלימדוֹ תלמוד ומקורות יהודיים אחרים, ובתמורה סידר סקליגר לפרדיננד משרת עוזר הוראה.
לקריאה נוספת

יוסף גייגר, תלמוד והיסטוריה עתיקה - מקצוע אחד או שניים?, היסטוריה 11, אדר א' תשס"ג, עמ' 10–12.
Mesolabium, 1594
לקטין

לקטינים הם חלבונים קושרי סוכר, בעלי ספציפיות גבוהה אל הסובסטרט שלהם. הודות לתכונה זו, ללקטינים תפקיד מכריע בזיהוי הביולוגי של תאים בעזרת חלבונים.
מבנה ההמגלוטינין
לדוגמה: ישנם חיידקים מסוימים אשר משתמשים בלקטינים על מנת להיצמד לתאים של הפונדקאי שלהם בזמן הדבקתו.
השם "לקטין" (באנגלית lectin) נגזר מהמילה הלטינית legere, שמשמעותה הוא 'לבחור'.
היסטוריה

לקטינים נתגלו לראשונה לפני יותר מ-100 שנה בצמחים. היום ידוע שהם נמצאים באופן נרחב בכל עולם החי.
התיאור הראשון של השימוש בחלבוני קישור היה של המגלוטינין ונעשה על ידי פטר הרמן סטילמארק (Peter Hermann Stillmark) בעבודת הדוקטורט שלו, שאותה הציג בשנת 1888 באוניברסיטת טרטו, אחת האוניברסיטאות הוותיקות באימפריה הרוסית. סטילמארק בודד המגלוטינין מזרעים של צמח הקיקיון (Castor Oil Plant). חלבונים אלה היו רעילים מאוד ונקראו ריצין.
גלקטינים הם סוג של לקטינים. בשנת 1975 ביוכימאי ישראלי בשם ויויאן טייכברג גילה את הגלקטין הראשון.
תפקודים ביולוגיים

רוב הלקטינים אינם בעלי תפקוד אנזימטי. לקטינים קיימים בצורה נרחבת בטבע. הלקטינים יכולים להיקשר לפחמימה מסיסה אך גם לפחמימה המהווה חלק מגליקופרוטאין או לפחמימה המהווה חלק מגליקוליפיד.
תפקודים ביולוגיים > תפקוד בבעלי חיים

בעוד שבצמחים קיימת ההשערה שלקטינים נקשרים לגליקופרוטאינים על גבי התא, בבעלי חיים קיים קישור חוץ תאי לגליקופרוטאינים וכן קישור תוך תאי.
דוגמה לקישור: קיימים לקטינים אשר נמצאים על גבי תאי כבד של יונקים, שמזהים באופן ספציפי שאריות גלקטוז. משערים כי רצפטורים (קולטנים) חוץ תאיים אלה אחראים על הסרת גליקופרוטאינים מסוימים ממחזור הדם.
לקטינים משמשים לתפקודים ביולוגיים שונים כמו בקרה של אדהזיה של תאים בזמן סנתוז גליקופרוטאינים וכן בקרה על רמות החלבונים בדם.
לקטינים גם ידועים בתפקודם החשוב במערכת החיסון. הם מזהים פחמימות שנמצאות רק בפתוגנים (גורמי מחלות), או שאינם אמורים להימצא בתאי הפונדקאי. דוגמה לכך היא לקטין קושר מנוז.
תפקודים ביולוגיים > תפקוד בצמחים

תפקוד הלקטינים בצמחים עדיין אינו ידוע בוודאות. בהתחלה סברו, שהלקטינים הכרחיים לשם קישור חיידקי הרוזוביה לשורשי הצמחים. חיידקים אלה חיוניים לצמחים. סברה זו נדחתה לאחר קיום מספר מחקרים בנושא.
ריכוזי הלקטינים הגדולים, המצויים בזרעים, יורדים עם התפתחות הנבט, מה שיכול אולי להעיד על תפקוד אפשרי של הלקטינים בתהליכי הנביטה וההתפתחות של הנבט. ייתכן אף כי תפקודם נעוץ ביכולת ההישרדות של הזרע עצמו.
שימושים במדע, ברפואה ובמחקר רפואי > שימוש ברפואה ובמחקר רפואי

הלקטינים משמשים ברפואה לזיהוי סוג הדם. חלק מהגליקוליפידים והגליקופרוטאינים, הנמצאים על גבי תאי דם אדומים, יכולים להיות מזוהים על ידי לקטינים. דוגמאות לכך הם לקטינים מסוג מסוים של שעועית המשמשים לזיהוי תאים, השייכים לסוג דם A1 ולקטינים מאולקס (שיח קוצני), המשמשים לזיהוי אנטיגן מסוג דם H.
שימושים במדע, ברפואה ובמחקר רפואי > שימוש בחקר זיהוי פחמימות על ידי חלבונים

לקטינים מצמחי קטנית משמשים כמודלים להבנת הבסיס המולקולרי של איך חלבונים מזהים פחמימות. השימוש בלקטינים אלה נוח, מכיוון שהם קלים להשגה ויש להם מגוון רחב של ספציפיות לסוכר. מבנם הקריסטלי הביא לגילויים חשובים בתחום האינטראקציות בין פחמימות וחלבונים.
שימושים במדע, ברפואה ובמחקר רפואי > שימוש בלוחמה ביולוגית

דוגמה אחת לאפשרויות שימוש בלקטינים בלוחמה ביולוגית היא השימוש בריצין, אשר מבודד מזרעי הצמח קיקיון מצוי. השפעתו של הריצין ניכרת במניעת כניסת חלבונים לתוך התאים וכן בגרימת עיכוב בסינתזת חלבונים, דבר אשר יביא למות התא.
הערות שוליים

↑  Susumu Nakahara, Avraham Raz, Biological Modulation by Lectins and Their Ligands in Tumor Progression and Metastasis, Anti-cancer agents in medicinal chemistry 8, 2008-1, עמ' 22–36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560518605171  BnF: cb121221076 (data)  LCCN: sh85075672
קורט פון שלייכר

קוּרְט פוֹן שְׁלַייכֶר או בשמו המלא: קורט פרדיננד פרידריך הרמן פון שלייכר (בגרמנית: Kurt Ferdinand Friedrich Hermann von Schleicher‏; 4 באפריל 1882 – 30 ביוני 1934, ‏Kurt von Schleicherקובץ:De-Kurt von Schleicher.oga‏Ⓘ‏) היה איש צבא בדרגת גנרל ופוליטיקאי גרמני שכיהן כקנצלר האחרון של רפובליקת ויימאר לפני עליית היטלר לשלטון.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת הקריירה

פון שלייכר נולד בברנדנבורג לאב שהיה איש צבא. אחרי שסיים את הכשרתו בבית הספר לקצינים, התגייס לצבא הפרוסי בשנת 1900 בדרגת לויטננט. בבית הספר לקצינים התחבר עם פרנץ פון פאפן ובמהלך שירותו הצבאי התחבר עם אוסקר פון הינדנבורג, בנו של פאול פון הינדנבורג. חברויות אלו השפיעו בהמשך על התפתחות הקריירה שלו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שימש פון שלייכר כאיש מטה של הגנרל וילהלם גרנר, שהפך להיות פטרונו.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם הראשונה

עם תום המלחמה בחר פון שלייכר להישאר בצבאה המצומצם של גרמניה, הרייכסווהר וקודם במהירות בדרגותיו. הוא תיפקד כאיש הקשר הראשי בין הצבא לרשויות האזרחיות. למרות השקפותיו האוטוריטריות הוא האמין שלצבא יש תפקיד חברתי באיחוד שכבות החברה השונות והתנגד לתוכנית הממשלתית לסייע לאחוזות היונקרים.
פון שלייכר הפך לדמות משפיעה מאחורי הקלעים בממשלתו של הקאנצלר היינריך ברינינג שבה שימש כעוזרו של שר ההגנה וילהלם גרנר. בסופו של דבר פון שלייכר, שפיתח יחסי חברות עם הנשיא פאול פון הינדנבורג, הסתכסך עם ברינינג וגרנר ותככיו הביאו לנפילת הממשלה במאי 1932.
פון שלייכר מונה לשר ההגנה בממשלתו של הקאנצלר החדש פרנץ פון פאפן. בסופו של דבר הסתכסכו פון שלייכר ופון פאפן וכאשר לאחר בחירות נובמבר 1932 לא יכלה הממשלה לקבל רוב ברייכסטאג, התפטר פון פאפן ופון שלייכר ירש אותו כקנצלר גרמניה החדש.
פון שלייכר קיווה להשיג רוב ברייכסטאג על ידי איחודם של קבוצות האינטרסים השונות בפוליטיקה הגרמנית תחת ממשלה אוטוריטרית יעילה. הוא יצר מגעים עם איגודי העובדים הסוציאל-דמוקרטים והנוצרים והפלג השמאלי של המפלגה הנאצית בראשותו של גרגור שטרסר.
למרות הצלחה ראשונית במגעים, בסופו של דבר שני הצדדים דחו את חיזוריו של פון שלייכר. בינתיים הקאנצלר המודח פון פאפן התחיל לשכנע את הנשיא פון הינדנבורג בצורך להקים ממשלה חדשה בראשותו של אדולף היטלר שבה יהיה פון פאפן סגן הקאנצלר. פון פאפן גם הסית נגד פון שלייכר תוך שהוא מגנה את סגנון התנהלותו ואת ניסיון שיתוף הפעולה שלו עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. כתוצאה מזה סירב הינדנבורג לפזר את הרייכסטאג ולתת לממשלת פון שלייכר סמכויות חירום. פון שלייכר התפטר ב־28 בינואר 1933 והיטלר ירש אותו כקנצלר גרמניה יומיים לאחר מכן.
מכיוון שבחודשי שלטונו האחרונים ניסה פון שלייכר להביא לחזרת המונארכיה בראשות בית הוהנצולרן, ראו בו הנאצים אויב לשלטונם עקב קשריו בצבא. כאשר החליט היטלר לחסל את הנהגת ארגון האס אה ביוני 1934 (כחודשיים לפני מותו של הינדנבורג), ופתח במרחץ דמים המכונה "ליל הסכינים הארוכות", ניצל את ההזדמנות להיפרע מאויביו בעבר ומדמויות המהוות סיכון עתידי, גם ללא קשר לאס אה. פון שלייכר הואשם בניסיון הפיכה וחבירה לראש האס אה, ארנסט רהם. בין קורבנות הטבח היו גם פון שלייכר ואשתו, שנרצחו בביתם על ידי יחידת קומנדו של האס אס ב-30 ביוני 1934. חקירת הרצח הסתיימה בהוראה מגבוה ללא תוצאות והעדה היחידה למעשה, עוזרת הבית, טבעה באגם סמוך כשנה לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  פון שלייכר הוא הקנצלר האחרון שכל כהונתו (הקצרצרה) הייתה ברפובליקת ויימאר, אבל בפועל הוא הקנצלר הלפני-אחרון שלה. הקנצלר האחרון של רפובליקת ויימאר הוא מי שהביא את סופה - היטלר.
↑  טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 23, מסת"ב 978-965-13-2964-7
| הקנצלרים של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| הקיסרות הגרמנית | הנסיך אוטו פון ביסמרק • הרוזן לאו פון קפריבי • כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט • הנסיך ברנהרד פון בילוב • תאובלד פון בתמן-הולווג • גאורג מיכאליס • הרוזן גאורג פון הרטלינג • הנסיך מקסימיליאן מבאדן • פרידריך אברט |  |
| רפובליקת ויימאר | פרידריך אברט • פיליפ שיידמן • גוסטב באואר • הרמן מילר • קונסטנטין פרנבאך • יוזף וירט • וילהלם קונו • גוסטב שטרזמן • וילהלם מרקס • הנס לותר • וילהלם מרקס • הרמן מילר • היינריך ברינינג • פרנץ פון פאפן • קורט פון שלייכר |  |
| גרמניה הנאצית | אדולף היטלר • יוזף גבלס • לוץ שוורין פון קרוזיק (ראש השרים) |  |
| הרפובליקה הפדרלית של גרמניה | קונראד אדנאואר • לודוויג ארהארד • קורט גאורג קיזינגר • וילי ברנדט • הלמוט שמידט • הלמוט קוהל • גרהרד שרדר • אנגלה מרקל • אולף שולץ |  |
פורטל גרמניה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פרנץ פון פאפן | קנצלר גרמניה  1932-1933 | הבא: אדולף היטלר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267507105171  PLWABN: 9810539440705606  BnF: cb14571433b (data)  GND: 118608037  ISNI: 0000 0000 8195 6506  LCCN: n82004872  NKC: hka2014824669  NLA: 35506621  NTA: 07204618X  SNAC: w6cv5dpp  SUDOC: 050611941  Trove: 977990  VIAF: 8180339   WorldCat (עם VIAF): 8180339
יוסף חיים שרים

הרב יוסף חיים שרים
הרב יוסף חיים שרים (ה'תרי"א, 1851 - ו' בטבת ה'תש"ט, 7 בינואר 1949) היה שד"ר ושליח ארץ ישראל בגולה מטעם העדה הספרדית.
ביוגרפיה

נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 לנעמה ולשלום שרים, ובגיל שנתיים עלו עמו הוריו ומשפחתו לארץ ישראל, והשתכנו בירושלים. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ובשנת ה'תרל"ד (1874) נישא לשמחה (אלגרה).
בשנת ה'תרמ"ב (1882), בהיותו בן 31 יצא כשליח ארץ ישראל לארצות הגולה, מטעם העדה הספרדית בארץ ישראל, והיה שליח הראשונים לציון, החל מהרב יעקב שאול אלישר וכלה ברב בן ציון מאיר חי עוזיאל וכן הביא את הכספים לרב מני לבניית בית החולים עץ החיים בחברון ובנוסף הביא תרומות להקמתו של בית החולים משגב לדך וכן גם עבור בית הכנסת האיסטנבולי בנחלת שבעה לבקשתו של הרב קמחי ובנוסף הביא את התורמת ואת הגבאי להקמת ישיבת פורת יוסף. במהלך מסעותיו למד שמונה שפות והגיע אף לסינגפור. בנו הבכור, שלום, נולד בשנת 1878 ונפטר מספר שנים אחר כך. בשנת 1900 הוא ביקר במומביי ובכלכותה והתקבל בכבוד רב. לכבוד ביקורו, חברי הקהילה היהודית בכלכותה תרמו כספים לעיר חברון.
בשנת 1900, פרסם הרב יוסף חיים שרים בעיתון "מגיד מישרים" הודעה בערבית. בהודעה פנה לקהילות היהודיות בערים; סינגפור הונג קונג ושאנגחאי שיתרמו כספים עבור היישוב היהודי בחברון. בשנת 1918, כאשר התפטר החכם הבאשי של קהילת יהודי בגדאד, הוצע לו התפקיד, אך סירב.
הלך לעולמו בשנת ה'תש"ט (1949), בהיותו כבן 98, והשאיר אחריו ארבעה ילדים (חנה, יהודה, יעל ויום-טוב). בשנת 1977 ערכה עיריית ירושלים טקס פתיחה לרחוב על שמו, בנוכחות משפחתו. רחוב זה קיים כיום בשכונת רמת שרת. על שמו הוקם בית כנסת "עוד יוסף חי" ברחוב שד"ל בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
ספריו

"דבר יוסף" - לקט דרשות שנשא ברחבי העולם, ונמצאו על ידי נכדו, 34 שנה לאחר פטירתו.
"רחשי לב" - אוטוביוגרפיה על חייו ודרשות נוספות שנשא ברחבי העולם
לקריאה נוספת

השליח הנודד - על שליח ארץ-ישראל, אברהם בן יעקב, הוצאת נכדו נוריאל שרים (1998)
גירוי מוחי עמוק

צילום רנטגן של גולגולת, שבו נראות שתי אלקטרודות של גירוי מוחי עמוק, הממוקמות בתוך המוח
גירוי מוחי עמוק (באנגלית: DBS, Deep Brain Stimulation) הוא טיפול נוירולוגי ופסיכיאטרי, המבוסס על גירוי חשמלי של אזורים במוח. לצורך הטיפול מתבצעת השתלה כירורגית של אלקטרודה באתר המטרה בתוך המוח ומותקן קוצב תת-עורי המשגר אליה אותות חשמליים.
הטיפול נועד להקל על איכות חייהם של אנשים הסובלים מתסמינים מוטוריים טורדניים שאינם חולפים בטיפול תרופתי, או שהטיפול התרופתי מלווה בתופעות לוואי חמורות. הוא משמש לטיפול במחלות שונות בהן מחלת פרקינסון, דיסטוניה, אפילפסיה והפרעה טורדנית-כפייתית.
בשנים האחרונות נעשים מחקרים על מנת להרחיב את הטיפול למגוון רחב יותר של מחלות נוירולוגיות ופסיכיאטריות, כגון: דיכאון, תסמונת טורט ומחלת אלצהיימר.
המערכת המושתלת בגוף מורכבת מקוצב חשמלי המעביר אותות חשמליים ומאלקטרודות המושתלות במוח ויוצרות את הגירוי החשמלי. גירוי זה משנה את האותות במוח אשר יוצרים את תסמיני המחלה, ובכך מביא לשיפור בתסמינים. פעילותו של הקוצב החשמלי נשלטת מבחוץ, ובכך מאפשרת להפסיק או לווסת את השפעת הטיפול במקרה הצורך.
מנגנוני הפעולה שדרכם משפיע הגירוי המוחי העמוק על תפקודו של המוח אינם ברורים לחלוטין, אולם קיימות השערות רבות. אחת ההשערות היא שהתדר הגבוה של המכשיר (>100 Hz), גובר על התדר הנמוך הקיים במוח (11–30 Hz) ובכך מוביל לשיפור בתסמינים מוטוריים כגון רעידות וקשיחות שרירים.
החדרת אלקטרודות של המערכת אל תוך המוח
מהלך הניתוח

הניתוח נעשה בשני שלבים; בשלב הראשון מחדירים חוט דק למוח, אשר בקצוותיו מצויות אלקטרודות. האלקטרודות ממוקמות במדויק באתר המוח הנושא את האותות הלא תקינים המייצרים את הסימפטומים, ולכן מיקום האלקטרודה משתנה בהתאם למחלה המטופלת. משום שמיקום האלקטרודות תלוי בתגובותיו של המטופל לגירוי החשמלי בזמן הניתוח, החלק הראשון של הניתוח נעשה בהרדמה מקומית בלבד.
לאחר מכן, בשלב השני, מוחדר קוצב (הנקרא נוירוסטימולטור) מתחת לעור, באזור הבטן או החזה. הנוירוסטימולטור מחובר לאלקטורודות שבמוח ויוצר את הזרם החשמלי המועבר בהן.
אופן פעולת המערכת

המערכת בנויה מאלקטרודות, כבל וקוצב חשמלי בו יש סוללה.
אופן פעולת המערכת > כבל

כבל שעובר בין הקוצב לאלקרודות ומעביר עליו את הזרם החשמלי.
אופן פעולת המערכת > אלקטרודות

האלקטרודות ממוקמות באזורים שונים במוח, המהווים צומת מרכזית בתפקוד המוח ולכן לגירוים יכולה להיות השפעה רחבה על המוח.
לאלקטרודה המוחדרת למוח פוטנציאל שלילי, ולכן היא מושכת אליה יונים טעונים חיובית, ודוחה יונים טעונים שלילית. משיכת היונים הטעונים יוצרת שדה חשמלי במוח אשר פותח את קולטני הנתרן שנמצאים על הנוירונים.
השדה החשמלי שנוצר גורם לפוטנציאל פעולה בסביבת התא, כלומר שינוי מהיר במתח החשמלי שבין פנים התא לסביבתו החיצונית, הקרוי דחף עצבי. בעקבות שינוי זה, נוצר אות חשמלי העובר בתא העצב ומשמש להולכה ועיבוד של מידע בתא. כך, האלקטרודה מאפשרת שליטה על המסר המועבר לנוירונים, ובכך השפעה על פעולות העצבים במוח.
אופן פעולת המערכת > הסוללה

הסוללה ממוקמת בקוצב ומייצרת את הזרם הרשמלי. זאת, בעקבות ריאקציה כימית המתרחשת בין אלקטרודות הסוללה, לחומר מוליך (אלקטרוליט) ומאפשרת את יצירת הפרש הפוטנציאלים בין הקתודה (אלקטרודה שלילית), לבין האנודה (אלקטרודה חיובית). הפרש הפוטנציאלים גורם לשחרור יונים חיוביים ושליליים ויצירת זרם חשמלי.
היונים החיובים שהשתחררו, נעים לכיוון הקטודה, אולם היונים השליליים לא מסוגלים לעבור דרך האלקטרוליט. לכן, חיבור קצוות הסוללה לחוט תיל ממתכת אשר מוליך חשמל, מוביל לנדידת האלקטרונים דרכו, ובכך נוצר הזרם החשמלי.
בתהליך הגירוי, הזרם החשמלי מובל דרך כבל מהסוללה אל האלקטרודות שבמח בקצבים קבועים ומוגדרים.
אופן פעולת המערכת > קוצב חשמלי

הקוצב הוא מכשיר הממוקם מתחת לעור באזור הבטן או החזה, ואחראי על שליחת האותות החשמליים המבצעים את הגירוי המוחי.
הזרם החשמלי מיוצר על ידי הסוללה, ולאחר מכן מועבר אל המוח דרך הכבל והאלקטרודות באותות קבועים אותם מווסת הקוצב. לשם כך, הקוצב קובע מעגל (cycle) אחד כאשר בחלקו הוא קובע אות חשמלי נמוך ובחלקו הוא קובע אות חשמלי גבוה, שמהווה את האות הנשלח לאלקטרודות. חזרה על ה-cycle יוצרת את שליחת האותות בקצב קבוע.
כך, הקוצב שומר על עוצמת האות, תדירות האותות ורוחב הפולס המתאימים, במטרה להביא לשיפור בתסמינים ללא תופעות לוואי משמעותיות. ניתן לשלוט על הקוצב באמצעות שלט הנמצא מחוץ לגוף, ולשנות את התדרים בעת הצורך, עד למציאת התדר הנכון.
פיתוחים ושימושים עתידיים

קיימים מחקרים רבים והתפתחויות רבות בתחום הגירוי החשמלי, בין המחקרים השונים:
שימוש בקוצב חשמלי כדי לחסום פעילות חשמלית לא תקינה המתרחשת בעת התקפים אפילפטיים. לפולסים החשמליים יש יכולות להשפיע על מעגלי העצבים ובכך לסייע בהפסקת ההתקפים, ובבקרה על המחלה.
גירוי מוחי עמוק ככלי יעיל עבור חולים הסובלים מהפרעה פסיכאטרית, הפרעה טורדנית כפייתית. זאת בזכות הקשר התפקודי של האמיגדלה- אינסולה, אשר דרך גירוי מוביל לירידה בהשפעתן אחת על השנייה. דבר זה הוביל לשיפור במצב הרוח ובחרדה שחשו המטופלים. ניסויים מסוג אלו מצביעים על התקדמות במתן טיפול למחלות פסיכאטריות דרך גירוי מוחי עמוק וצעדי מחקר משמעותיים שנעשים בתחום זה.
נמצא כי ההליך של גירוי מוחי עמוק אכן מטפל בסימפטומים מוטוריים ומשפר את איכות החיים של החולים בפרקינסון, אך עלול לגרום לתופעות לוואי נוירופסיכאטריות שליליות כמו אימפולסיביות. לכן, ישנן שאלות קליניות שטרם קיבלו מענה, כגון האם התפלגות שדה הגירוי קשורה לאותם תסמינים נוירו- פסיכאטריים, אילו רשתות מוח אחראיות להתפתחות הסימפטומים האלו, והאם ניתן לצפות זאת מראש לפניי הניתוח? מסקנות שעלו מתוך ניסוי שנעשה בנושא ומעקב אחר מטופלים לאחר הניתוח, מציעים להשתמש בטרקטוגרפיה (הדמיה) כדי לחזות את ההשפעות השליליות הניורופסיכאטריות. תוצאות הניסוי מדגישות את חשיבות מיקומן המדויק של האלקטרודות, שנמצא כי מונע את תופעות הלוואי הללו.