stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון דן ירושלים
הערות שוליים

↑  יוקם מלון מפואר על "הגבעה הצרפתית", מעריב, 16 ביוני 1971
↑  אמרקאי ממוצא איטלקי יוזם מלון במזרח ירושלים, מעריב, 31 במרץ 1970
נמרוד הלפרן, משפחת פריצקר הנפיקה את רשת הייאט - וגייסה 950 מיליון דולר, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2009
↑  היום המועד האחרון להגשת התנגדות להקמת מלון "הייאט" על הר הצופים, דבר, 9 בנובמבר 1971
ועדת הפנים נגד צורת מלון "הייאט", דבר, 24 במאי 1972
↑  בג"צ דחה שתי עתירות - בעד ונגד הקמת מלון היאט בירושלים, דבר, 15 ביוני 1973
↑  אבן פינה למלון במזרח-ירושלים, דבר, 3 בנובמבר 1971
↑  אלכס ליבק, יהודה ליטני, נוהל שכנים, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2007
עמירה הס, עיריית ירושלים מתכוונת להרוס בתי פלשתינאים, באתר הארץ, 14 באפריל 2001
↑  מיכאל יעקובסון, ממבצר הר הצופים להזיה של רמות פולין: האדריכלות הישראלית במזרח , באתר Xnet‏, 5 ביוני 2017
↑  מלון רג'נסי ירושלים בע"מ - דוח תקופתי ליום 31 בדצמבר 2014, באתר מאיה (הודעות לבורסה)
↑  שרגא מקל, "הייאט ריג'נסי" בקשיים; התיירים מסרבים להתארח במזרח ירושלים, מעריב, 20 באפריל 1988
שרגא מקל, בעלי מלון הייאט ריג'נסי בירושלים דורשים מהממשלה מיליוני דולרים, מעריב, 11 במאי 1988
↑  דן ארקין, מנכ"ל הייאט בירושלים: איננו סוגרים את המלון, מעריב, 21 ביולי 1988
↑  אברהם פלג, שגרירים מחרימים אירוע עם הנשיא במלון הייאט רג'נסי, מעריב, 18 במאי 1988
↑  עירית רוזנבלום, מלון הייאט רג'נסי בירושלים: רק הצליינים באים, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2001
↑  עמוס הראל, המתנקש קרא לזאבי, המתין שיסתובב וירה בו, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2001
↑  עירית רוזנבלום, זאבי מתנגד להקמת בית מעצר ליד מלון הייאט בירושלים, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2001
↑  משבר המלונאות: הייאט רג'נסי וכלל תיירות פועלות לדחיית החזר הלוואות, באתר גלובס, 6 באפריל 2003
רג'נסי - גירעון של 105 מיליון שקל בהון החוזר, באתר הארץ, 4 באפריל 2003
↑  בג"ץ 4776/03
↑  אושרה להפקדה תוכנית בית המעצר, באתר גלובס, 2 באוגוסט 1999
↑  הייאט רג'נסי עתר לביהמ"ש בבקשה לאפשר לו לערער על ההחלטה להקים לידו בית מעצר, באתר גלובס, 17 בפברואר 2002
↑  בג"ץ: הקמת מבנים שלטוניים ציבוריים בתחומי ירושלים חיונית, גם אם מדובר במבני ציבור בלתי אטרקטיביים, באתר גלובס, 9 במאי 2005
↑  נטע סלע, לאחר שמונה חודשים בהן התגוררו בבתי מלון, עזבו 27 משפחות בדרך לאתרי הקראווילות., באתר ynet, 9 באפריל 2006
↑  בעלי השליטה ברג'נסי מוכרים 44% מהחברה, באתר גלובס, 13 במאי 2008
↑  עירית רוזנבלום, רשת דן רכשה את מלון רג'נסי בהר הצופים בירושלים ב-47 מיליון דולר, באתר הארץ, 13 במאי 2010
↑  שלי אפלברג, קבוצת חג'ג' השלימה את רכישת השלד הבורסאי מלון רג'נסי, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2011
Born in the U.S.A.

Born in the U.S.A. (בתרגום חופשי: יליד ארצות הברית של אמריקה) הוא אלבום האולפן השביעי של המוזיקאי והזמר האמריקאי ברוס ספרינגסטין. האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה; שבעה משיריו שוחררו כסינגלים, וכל השבעה הגיעו לעשירייה הפותחת במצעדי הפזמונים בארצות הברית. האלבום עצמו הוא האלבום המצליח ביותר של ספרינגסטין, ומופיע ברשימות האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים עם מכירות של כ-30 מיליון עותקים.
בספטמבר 1981, בעקבות סיום מסע ההופעות "The River Tour", שכר ספרינגסטין חווה בקולטס נק, ניו ג'רזי. בחודשים שלאחר מכאן עבד בחווה על שירים חדשים, והקליט גרסאות דמו מתוך רצון להקליט אותם באולפן בשלב מאוחר יותר. בינואר 1982, ספרינגסטין ולהקת הליווי הקבועה שלו, האי סטריט בנד, החלו לעבוד על הקלטות אולפן לשירים אלו. עם זאת, ספרינגסטין חש שחלק מהשירים פחות מתאימים להקלטה עם להקה, ובספטמבר 1982 הוציא את גרסאות הדמו שלהם באלבום "Nebraska". השירים מקולט נק והעבודה על הקלטות האולפן שלהם היוו את הבסיס להמשך העבודה על אלבום אולפן חדש, שנמשכה עד מרץ 1984. אל האלבום נבחרו 12 שירים, מתוך יותר מ-60 שהוקלטו בשנתיים של העבודה על האלבום. שירי האלבום הם בבסיסם שירי רוק אנד רול, בהם משלב ספרינגסטין השפעות של פופ. בשירי האלבום ממשיך ספרינגסטין לעסוק בנושאים שהעסיקו אותו באלבומיו הקודמים, בין השאר בקשיי מעמד הפועלים, תחושות פטריוטיות, וביחסים אישיים.
שיר הנושא של האלבום, "Born in the U.S.A.", עוסק בחייל החוזר ממלחמת וייטנאם למציאות כלכלית קשה והעדר אפשרויות. נושא השיר עומד בניגוד למוזיקה האנרגטית של הפזמון. ניגוד זה גרם לרבים להבין את השיר באופן מוטעה ולהתייחס אליו כאל המנון פטריוטי, תוך פספוס הביקורת החברתית הנוקבת.
השיר "Dancing in the Dark" נכתב כשהאלבום כבר היה כמעט גמור, בעקבות בקשה של ג'ון לנדאו שחשב שחסר לאלבום סינגל. השיר, בסגנון פופ, הפך ללהיט הגדול ביותר של ספרינגסטין.
עטיפת האלבום מראה את ברוס ספרינגסטון מאחור, עומד לפני דגל ארצות-הברית כשהוא לבוש ג'ינס כחול, טי-שירט לבן, וכובע בייסבול אדום בכיס הג'ינס. התמונה, שצולמה על ידי אנני ליבוביץ', מדורגת בין עטיפות התקליטים הטובות בכל הזמנים.
הוצאה לאור

האלבום יצא לאור בחברת קולומביה רקורדס ב-4 ביוני 1984. בארצות הברית, הוא נכנס למקום ה-9 במצעד הבילבורד 200 בשבוע של ה-23 ביוני, והגיע למקום הראשון כעבור שבועיים. הוא נשאר בעשירייה הפותחת של המצעד במשך 84 שבועות, ובמצעד עצמו במשך כמעט 3 שנים. האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה גם במדינות אחרות בעולם. זהו האלבום המצליח ביותר של ספרינגסטין מבחינה מסחרית, ומופיע ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים עם מכירות של כ-30 מיליון עותקים.
כחלק משיווק האלבום, שבעה משיריו יצאו כסינגלים, כשחמישה מהם מלווים בווידאו קליפים. הראשון ביניהם היה "Dancing in the Dark", שיצא כסיגנל עוד לפני יציאת האלבום, ב-9 במאי 1984. הווידאו קליפ של השיר ביים בריאן דה פלמה, והוא צולם בהופעה של ספרינגסטין בסיינט פול, מינסוטה. לקראת סיום השיר בקליפ מעלה ספרינגסטין לבמה מעריצה צעירה, המשוחקת על ידי קורטני קוקס, שהייתה אז שחקנית צעירה ולא מוכרת, ורוקד עמה.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ברוס ספרינגסטין.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Born in the U.S.A.  | 4:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Cover Me  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Darlington County  | 4:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Working on the Highway  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Downbound Train  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | I'm on Fire  | 2:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | No Surrender  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Bobby Jean  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I'm Goin' Down  | 3:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Glory Days  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dancing in the Dark  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | My Hometown  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 46:41 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Stephen Holden, ‏Springsteen Scans the American Dream, New York Times, May 27,1984
↑  Steve Inskeep, Vince Pearson, and Barry Gordemer, What Does 'Born In The U.S.A.' Really Mean?, NPR, March 26, 2019
↑  Caryn Rose, ‏"Bruce Springsteen’s ‘Born In The U.S.A.’ at 30: Classic Track-By-Track Album Review", במגזין בילבורד, 4 ביוני 2014
↑  The 100 Best Album Covers of All Time, באתר הרולינג סטון, 18 ביולי 2024
| אלבומי השנה של רולינג סטון |
| --- | --- | --- |
| 1978–1979 | 1978: הרולינג סטונז – Some Girls ‏• 1979: ניל יאנג – Rust Never Sleeps |  |
| 1980–1989 | 1980: הקלאש – London Calling ‏• 1981: הרולינג סטונז – Tattoo You ‏• 1982: ברוס ספרינגסטין – Nebraska ‏• 1983: אר.אי.אם. – Murmur ‏• 1984: ברוס ספרינגסטין – Born in the U.S.A. ‏• 1985: ראשים מדברים – Little Creatures ‏• 1986: פול סיימון – Graceland ‏• 1987: ברוס ספרינגסטין – Tunnel of Love ‏• 1988: מידנייט אויל – Diesel and Dust ‏• 1989: ניל יאנג – Freedom |  |
| 1990–1999 | 1990: שינייד או'קונור – I Do Not Want What I Haven't Got ‏• 1991: אר.אי.אם. – Out of Time ‏• 1992: אר.אי.אם. – Automatic for the People ‏• 1993: נירוונה – In Utero ‏• 1994: הול – Live Through This ‏• 1995: פי ג'יי הארווי – To Bring You My Love ‏• 1996: בק – Odelay ‏• 1997: בוב דילן – Time Out of Mind ‏• 1998: לורן היל – The Miseducation of Lauryn Hill ‏• 1999: Rage Against the Machine – The Battle of Los Angeles |  |
| 2000–2009 | 2000: אמינם – The Marshall Mathers LP ‏• 2001: בוב דילן – Love and Theft ‏• 2002: בק – Sea Change ‏• 2003: אאוטקאסט – Speakerboxxx/The Love Below ‏• 2004: קניה וסט – The College Dropout ‏• 2005: קניה וסט – Late Registration ‏• 2006: בוב דילן – Modern Times ‏• 2007: מ.י.ה. – Kala ‏• 2008: טיוי און דה רדיו – Dear Science ‏• 2009: יו 2 – No Line on the Horizon |  |
| 2010–2019 | 2010: קניה וסט – My Beautiful Dark Twisted Fantasy ‏• 2011: אדל – 21 ‏• 2012: ברוס ספרינגסטין – Wrecking Ball ‏• 2013: ומפייר ויקנד – Modern Vampires of the City ‏• 2014: יו 2 – Songs of Innocence ‏• 2015: קנדריק לאמאר – To Pimp a Butterfly ‏• 2016: ביונסה – Lemonade ‏• 2017: קנדריק לאמאר – Damn ‏• 2018: קארדי בי – Invasion of Privacy ‏• 2019: אריאנה גרנדה – Thank U, Next |  |
| 2020–הווה | 2020: טיילור סוויפט – Folklore ‏• 2021: אוליביה רודריגו – Sour ‏• 2022: ביונסה – Renaissance ‏• 2023: סיזה – SOS |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 3c39a076-8e52-38f2-8076-260d0672fb23
דילברט

ערך זה עוסק ברצועת קומיקס מאת סקוט אדמס. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה המבוססת על הקומיקס, ראו .
| --- | --- |

 מידע קומיקס
 יוצר:  סקוט אדמס
 סוגה:  הומור
 תקופת פרסום מקורית:  16 באפריל 1989 – הווה (35 שנים)
 סינדיקציה:  United Feature Syndicate
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  Andrews McMeel Publishing
 Dilbert.com
 
דילברט היא רצועת קומיקס אמריקאית פופולרית מאת סקוט אדמס. הקומיקס ידוע בתכניו הסאטיריים על סביבת המשרד ועל ההיי-טק. דילברט, הדמות הראשית, מתמודד עם טיפוסים משרדיים מעצבנים ומצבים מביכים. רצועות הקומיקס של החלו להופיע ב-16 באפריל 1989. לדילברט עשרות מוצרים נוספים, כולל בובות, סטיקרים ותחתונים; סדרת טלוויזיה מצוירת ומשחק מחשב.
מוטיבים מרכזיים בעלילה

הרצועות בסדרה התמקדו בתחילה בעיקר בדמותו של דילברט, מהנדס במקצועו ובנפשו, ובכלב המחמד שלו, דוגברט, כאשר רוב הפעולות מתרחשות בביתם. עלילות רבות התפתחו סביב טבעו ההנדסי של דילברט והמצאותיו הביזאריות. אלו התערבבו עם סיפורים על השאיפות המגלומניות של דוגברט. בהמשך, המיקום של רוב הרצועות בסדרה עבר למקום העבודה של דילברט בחברה טכנולוגית גדולה, והקומיקס החל לבקר בסאטיריות את עולם ההיי-טק האמריקאי ואת הווי העבודה המשרדית.
הסדרה מתמקדת בעיקר בסביבת העבודה שיוצר הבוס - מנהלו של גילברט, עולם קפקאי של בירוקרטיה מעכבת שמתרכזת רק בטובתו שלו ובפוליטיקת משרדים פשוטה, אשר עומדת בניגוד לדרך הנכונה לפרודקטיביות, בעוד היכולות והניסיונות של העובדים לא זוכים לתגובה נאותה. רוב ההומור מגיח מההחלטות המטופשות שעושות הדמויות, כתגובה לניהול השגוי של המשרד.
דמויות > הדמויות הראשיות

דילברט - הדמות הראשית ברצועת הקומיקס. דילברט הוא מהנדס מוכשר בוגר MIT. למרות שרעיונותיו נבונים ומהפכניים בבסיסם, הם לא מגיעים למימוש, כתוצאה מחוסר יכולתו להילחם בעבורם. עמיתיו לעבודה מצליחים לעצבן אותו בקלות, ובדרך כלל הוא מגיב באופן סרקסטי וציני. דילברט הוא רווק מושבע, כתוצאה מכישוריו החברתיים הדלים. דילברט מצויר בדרך כלל ללא פה או עיניים, ובכל הרצועות בסדרה (מלבד הרצועות הראשונות) העניבה שלו מעוקמת והקצה שלה מצביע מעלה; אדמס לא נתן הסבר מפורש לעניבה שנוגדת את חוקי הכבידה, ורק אמר שהיא מבהירה את חוסר ההתאמה של דילברט לסביבה. הסבר נוסף שנתן אדמס ב-FAQ של דילברט היה שדילברט "רק שמח לראותך" (רמז לזקפה). באחד הספרים אדמס מספר שהוא אמר למעריצים של דילברט שכשדילברט יאבד את בתוליו עניבתו תתיישר. זה קרה באחד הקומיקסים המאוחרים, בזמן שהוא יצא עם ליז, שמגלמת את חברתו מדי פעם. בסטריפים מאוחרים, הפה מאויר רק לעיתים רחוקות, כאשר דילברט אוכל, מופתע או מתעצבן. בסדרת הטלוויזיה הפה שלו מאויר רק כשהוא מדבר.
הבוס - המנהל של דילברט, הסיוט של כל עובד. הוא דואג למרר את חיי עובדיו לצורך קידומו ותדמיתו בפני מנהליו, תוך כדי הצטיינות ברשעות וטפשות. מוסר, מקצועיות או דאגה לעובדים הם דברים זרים לו, והוא מתעלם מהם בכל הזדמנות. נוסף על כך, הבוס מאותגר טכנולוגית, דבר אשר מוסיף לניכור שנוצר בינו לבין עובדיו.
וולי - מהנדס אשר עובד עם דילברט באותה חברה, אך בניגוד אליו חסר כל שאפתנות או רצון לתרום לחברה. את רוב יומו הוא מבלה בשוטטות ברחבי המשרד עם כוס קפה ביד, והיצירתיות שבו באה לידי ביטוי בדרכים חדשות להסתיר את חוסר הפרודוקטיביות שלו.
אליס - המהנדסת היחידה במחלקה של דילברט. היא החרוצה מבין כל הדמויות, דבר המתבטא בכמות השעות הנוספות שהיא עובדת. היא אינה מתמודדת היטב עם ציניות או טיפשות, ופעמים רבות מאיימת להשתמש ב"אגרוף המוות" (Fist Of Death) נגד חלק מעובדי המשרד.
אשוק המתמחה - מהגר אשר עובר תקופת התמחות בחברה. על אף שהוא הדמות בעלת היצירתיות הגדולה ביותר, כל רעיונותיו נדחים בשל ביורוקרטיה, פוליטיקה או סתם רשעות בחברה.
דוגברט - דוגברט הוא כלב המחמד של דילברט, אך רק לעיתים רחוקות הוא מתנהג כחיית מחמד. הוא מתייחס לרוב האנשים בזלזול, ובפרט אל דילברט, עובדה אשר לא מונעת ממנו בכל זאת להציל את דילברט מדי פעם. אחד מחלומותיו הוא לכבוש את העולם ולהעביד בפרך את כל בני האנוש, והוא השיג מצב זה מספר פעמים דרך היפנוזה או בנשף מסכות.
רטברט - רטברט (או לפי סטריפים מוקדמים יותר, XP-39C²) הוא דמות עכברוש. הוא לא יועד בתחילה להיות דמות קבועה ברצועה, אלא חלק מסדרת קומיקס אחרת המתמקדת בניסוייו המרושעים. רטברט הוא האופטימיסט המושלם. תמיד חביב ושמח, אך לא אהוב על ידי סובביו.
קטברט - דמות חתול, מנהל משאבי האנוש בחברה. מפיק הנאה רבה בחיפוש אחר דרכים חדשות לגרום סבל לעובדיו.
קרול המזכירה - המזכירה האיומה ששונאת את העבודה ומשעשעת את עצמה בהתעללות בכל מי שבסביבתה.
האלבונים - האלבונים באים מאלבוניה. אלבוניה היא מדינת "עולם רביעי", מלאה בחזירים, אשר כל תושביה חיים בבוץ.
בוב הדינוזאור - יום אחד החליט דילברט שלא יכול להיות שכל הדינוזאורים נכחדו, וכך צץ לו בוב. בוב הוא יצור שמח וטיפש, אשר מבלה את רוב זמנו בעשיית וודג'ים לאנשים (משיכת התחתונים של הקורבן לכיוון הראש).
דמויות > דמויות המשנה

אמא של דילברט - אשה בשנות ה-50 לחייה, בעלת חוש טכני מפותח מאוד, דבר המרמז על מקור היכולות הטכנולוגיות של דילברט. אביו של דילברט לא מוזכר למעט פרט אחד שהוא נמצא במסעדת "אכול כפי יכולתך" ומתכוון להישאר שם עד שבאמת יאכל כפי יכולתו.
מורדק - האחראי לתחזוק רשת המחשבים של החברה. הוא מאמין שתפקידו לגרום לשימוש ברשת להיות כמה שיותר קשה ומסובך.
עובד הזבל - עובד הזבל החכם בעולם. מגיע מדי פעם על מנת לספק פתרונות לבעיות מורכבות אשר לא ניתנות לפתרון.
נעים גרסיה

נעים גרסיה גרסיה (בספרדית: Naim García García נולד ב-11 ביוני 2002 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ראסינג פרול, אשר משחקת בסגונדה דיויסיון RFEF, בהשאלה מלגנס.
קריירת מועדונים

גרסיה גדל במחלקות הנוער של קולמנאר אורחה, ריאל מדריד ולגנס. ב-7 במרץ 2019 חתם על חוזה מקצועני ראשון בלגנס. בעונת 2021/2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
ב-31 בינואר 2023 הושאל גרסיה עד לתום עונת 2022/2023 לפונפראדינה מהליגה הספרדית השנייה. הוא ערך 16 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-24 בינואר 2024 הושאל גרסיה עד לתום עונת 2023/2024 לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, אשר משחקת בפרימרה דיוויסיון RFEF.
ב-21 בינואר 2025 הושאל לראסינג פרול מסגונדה דיויסיון RFEF.
הערות שוליים

↑  El canterano Naim García firma su primer contrato profesional con el C.D. Leganés באתר הרשמי של לכנס, 7 במרץ 2019 (בספרדית)
↑  El C.D. Leganés y la S.D. Ponferradina acuerdan la cesión de Naim García באתר הרשמי של לגנס, 31 בינואר 2023 (בספרדית)
↑  BARCELONA SEAL DEAL FOR NAIM GARCÍA באתר Get Spanish Football News, ‏ 24 בינואר 2024 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נעים גרסיה".
אביתר בנאי (אלבום)

אביתר בנאי הוא אלבום הבכורה של הזמר והיוצר הישראלי אביתר בנאי שראה אור בשנת 1997 על ידי חברת הד ארצי.
עם הוצאת האלבום, הוא זכה להצלחה גדולה והגיע למעמד של אלבום פלטינה כפול לאחר שמכר למעלה מ-80 אלף עותקים ונחשב לאחד האלבומים הטובים והמשפיעים בישראל.
רקע, יצירה ושירים

את האלבום הפיק חיים שמש, ובין מעבדיו היו צח דרורי, אסף אמדורסקי וקורין אלאל.
האלבום ידוע בטקסטים עמוקים וחשופים מבחינה רגשית העוסקים בנקודות קשות בנפש האדם, בין היתר בנושאים של מערכות יחסים ובטרגדיות, וביחס של האנושות אליהם.
בין השירים הבולטים באלבום: "שמתי לי פודרה", "יש לי סיכוי", "מתי נתנשק", "אבות ובנים", "כלום לא עצוב" ו"תתחנני אלי".
בשנים שלפני הוצאת האלבום, בנאי היה מופיע במקומות שונים וקטנים עם שיריו וזכה לפופולריות הודות לכישרון המוזיקלי וסגנון הכתיבה שלו. שירי האלבום הם בעצם שיריו שהופיע איתם בשנים שלפני הוצאת האלבום.
בשנת 2012 הוציאה חברת "הד ארצי" הוצאה מחודשת לדיסק עם מאסטרינג מחודש ודיסק עם הקלטות מוקדמות ודמו לשני שירים חדשים שלא נכללו באלבום: "בשנייה אחת" ו"תכף נתחבא". בנוסף יצא לאור דיסק עם הפרק המוקדש לתיעוד יצירת האלבום בסדרה "האלבומים" ששודרה בערוץ 8 ב-2012. בשנת 2009 דלפה לרשת קלטת דמו שהקליט בנאי עם ביצועים אקוסטיים לשירים מהאלבום, ובה עוד 3 שירים שלא יצאו לעולם: "לחמניות על המדף", "מתנה" ו"קח סכין".
ב-2022 וב-2023, בנאי הופיע עם האלבום במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב ובקיסריה לרגל 25 שנים לצאת האלבום. הופעתו בקיסריה יצאה כאלבום הופעה, "בחזרה לאלבום הראשון".
קבלה

האלבום זכה להערכה יוצאת דופן מצד מבקרי המוזיקה ולמעמד של אחד האלבומים הטובים והמשפיעים בישראל.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום הרביעי ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
לכבוד חגיגות 70 שנה למדינת ישראל (2018) ערך העיתון ישראל היום את "מצעד ה־70", שבו בחרו מומחים את "אביתר בנאי" לאלבום האולפן הישראלי הטוב בכל הזמנים.
רשימת רצועות

פתיחה (1:06)
לחן - אביתר בנאי;
עיבוד – צח דרורי;
צ׳לו – דנה וקסמן;
ויולה – עמוס בועזסון;
כינור – ירון פרנסקי
יש לי סיכוי (2:55)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד והפקה – קורין אלאל;
עיבוד מיתרים – צח דרורי;
תופים – רועי שקד;
באס – ניר גרף
הדוב והנחש (3:22)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד, הפקה, גיטרות, באס, תופים וקלידים – אסף אמדורסקי
מתי נתנשק (3:16)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד, הפקה, קלידים, קולות – קורין אלאל;
גיטרות – אבי סינגולדה ועמי איילי;
תופים – ז'אן פול זימבריס;
באס – ניר גרף
מנגינה יקרה (2:57)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד, הפקה, באס, תופים וקלידים – אסף אמדורסקי;
עיבוד מיתרים – צח דרורי;
צ'לו – דנה וקסמן;
ויולה – עמוס בועזסון;
כינור – ירון פרנסקי;
קולות – קורין אלאל
שן לידי (2:44)
מילים, לחן, פסנתר, עיבוד, ושירה - אביתר בנאי;
הפקה – עמי איילי;
בשיר משתתפת אמו של אביתר, שמחה בנאי, בו היא שרה קטע מ"שכב בני" של עמנואל הרוסי ושלום חריטונוב.
שמח שבאת (2:27)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד – צח דרורי;
הפקה – עמי איילי;
פסנתר – צח דרורי;
צ'לו – דנה וקסמן
שמתי לי פודרה (3:25)
מילים - מתוך ספר הילדים "סיפורי אמא אווזה" בתרגומו של אורי סלע;
לחן - אביתר בנאי;
שירה – אביתר בנאי ואפרת בן צור;
עיבוד, הפקה, באס, תופים וסימפולים – אסף אמדורסקי;
גיטרות – אבי סינגולדה
תיאטרון רוסי (2:35)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד והפקה – קורין אלאל;
תופים – ז'אן פול זימבריס;
באס – ניר גרף;
עיבוד מיתרים ומחשב – צח דרורי;
צ'לו – דנה וקסמן;
ויולה – עמוס בועזסון;
כינור – ירון פרנסקי
אקדח (3:48)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד – צח דרורי;
הפקה – עמי איילי;
מחשב – צח דרורי;
צ'לו – דנה וקסמן;
ויולה – עמוס בועזסון;
כינור – ירון פרנסקי
כלום לא עצוב (2:42)
מילים, לחן ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד, הפקה וגיטרות – קורין אלאל;
תופים – ז'אן פול זימבריס;
באס – ניר גרף;
קלידים – אביתר בנאי;
מקהלה – אורנה בנאי וקורין אלאל
אבות ובנים (3:50)
מילים, לחן, פסנתר, עיבוד, ושירה - אביתר בנאי;
הפקה – עמי איילי
תתחנני אלי (2:52)
מילים, לחן, פסנתר ושירה - אביתר בנאי;
עיבוד – אביתר בנאי ושלומי פריג'; 
הפקה – עמי איילי
הערות שוליים

↑  תרבות, אביתר בנאי, מהתחלה, באתר ישראל היום, 21 בינואר 2012
1 2    אלחנן סמואל, ‏כלום לא עצוב, אך איך תוכל להתעלם?, בעיתון מקור ראשון, 20 באוגוסט 2021
↑  כל ההתחלות קלות, מוסף 7 לילות, ידיעות אחרונות עמוד 6, 15 בפברואר 2008
| אביתר בנאי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | "אביתר בנאי" (1997) • "שיר טיול" (1999) • "עומד על נייר" (2005) • "לילה כיום יאיר" (2009) • "יפה כלבנה" (2013) • "לשונות של אש" (2017) • "החיים מתחילים לנגן" (2021) • "עוגן במים" (2023) • שיחות שלום (2024) |  |
| אלבומי הופעה | "Live at TEDER" ‏(2022) • "בחזרה לאלבום הראשון" (2023) |  |
| שירים נבחרים | "מתי נתנשק" • "שמתי לי פודרה" • "תיאטרון רוסי" • "כלום לא עצוב" • "תחרות כלבים" • "אבא" • "אותיות פורחות באוויר" • "לילה כיום יאיר" • "עד מחר" • "יפה כלבנה" • "פרגולה" • "עד האהבה" • "רחמים" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 30a4b3be-e5e2-354f-840d-c0794a0065ce
נשיא ארצות הברית

נשיא ארצות הברית של אמריקה (באנגלית: President of the United States, ובקיצור הרווח POTUS) הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת הנבחר של ארצות הברית. הנשיא עומד בראש הממשל הפדרלי, והוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
הנשיא נבחר באמצעות העם בבחירות לא ישירות באמצעות חבר האלקטורים לכהונה בת ארבע שנים. התיקון ה-22 לחוקה, שאושר בשנת 1951, מגביל את הנשיא מבחירה לכהונה שלישית מלאה.
45 בני אדם שירתו בתפקיד זה. הנשיא הנוכחי וה-47 של ארצות הברית הוא דונלד טראמפ. והוא בעד ישראל
הדרישות לתפקיד

בפרק 2 לחוקת ארצות הברית נקבעו הדרישות ההכרחיות למועמדים לתפקיד הנשיא: נולד כאזרח ארצות הברית או אזרח ארצות הברית בלידתו (במקור: natural born citizen), בן 35 לפחות, ותושב ארצות הברית במשך 14 שנים לפחות. הדרישה לאזרחות מלידה מונעת ממהגרים להתמודד על התפקיד. כך למשל היה במקרה של מושל קליפורניה לשעבר, ארנולד שוורצנגר, שהוא יליד אוסטריה, ויש שקראו לשינוי החוק, כך שיאפשר לו להתמודד על הנשיאות. הצעות לבטל את הדרישה עלו מספר פעמים, אולם לא הגיעו עד כדי שינוי החוקה.
הביטוי החוקתי "אזרח מלידה" מותיר מקום נרחב לפרשנות. לא ברור האם מי שנולד להורים אזרחי ארצות הברית מחוץ לגבולה, או מי שנולד בארצות הברית להורים שאינם אזרחים (וזכה לאזרחות מכוח התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית), נחשב לאזרח מלידה. התשובה לשאלה האם אזרחים כגון אלה יכולים לכהן כנשיאים, היא ככל הנראה חיובית, אך מעולם לא עמדה למבחן משפטי. הסנאטור ג'ון מקיין, יליד אזור תעלת פנמה היה מועמד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית ב-2008, בלי שעלו ספקות לגבי כשירות וכך גם הסנאטור בארי גולדווטר המועמד מטעם הרפובליקנים בבחירות ב-1964, שנולד באריזונה, בשעה שזו הייתה טריטוריה אמריקאית בלבד, ולא מדינה ממדינות האיחוד.
סמכויות הנשיא

הנשיא הוא ראש הזרוע המבצעת של הממשל הפדרלי. מלבד מינוי חברי ממשלו, הוא ממנה שגרירים, צירים, קונסולים, שופטי בית המשפט העליון ושופטים פדרליים, ואת שאר פקידי הממשל הפדרלי (על כל המינויים דרוש אישור של הסנאט). בארגונים הממשלתיים עובדים כ-4 מיליון אנשים (כמיליון מהם משרתים בכוחות המזוינים).
הנשיא הוא המפקד העליון (Commander in Chief) של הצבא, הצי ושל המשמר הלאומי של כל מדינה בארצות הברית, כאשר זה מגויס לשירות הממשלה הפדרלית.
הנשיא רשאי לתבוע דיווח בכתב על פעילות משרדי הממשלה השונים.
הנשיא יכול להוציא צווים נשיאותיים.
הנשיא בעל זכות הענקת חנינה על עבירות של חוקים פדרליים.
הנשיא יכול לחתום על אמנות בינלאומיות (הן זקוקות גם לאישור הסנאט ברוב של שני שלישים).
הנשיא בעל האפשרות להמלצה על חוקים שידונו בקונגרס, ומחויב למסור בפניו דיווח על מצב האומה.
הנשיא חותם ומחיל את תוקף החוקים שנתקבלו בקונגרס. אם הוא מתנגד לחוק מסוים, יש לו זכות להטיל עליו וטו שימנע את כניסת החוק לתוקף (הקונגרס יכול לעקוף זכות וטו זו אם יצליח להשיג רוב מיוחס של שני שלישים בשני בתיו).
על הנשיא וממשלו לדאוג שכל חוקי הקונגרס יוצאו לפועל בנאמנות ולאכוף אותם.
הנשיא מקבל את כתבי ההאמנה של שגרירים ונציגים זרים אחרים.
תהליך הבחירה

השלב הראשון בתהליך הבחירה המודרני לנשיאות הוא הבחירות המקדימות ("פריימריז") שעורכות שתי המפלגות הגדולות (הדמוקרטית והרפובליקנית), ובהן נבחרים המועמדים לנשיאות. המועמד המנצח בוחר את מועמדו לתפקיד סגן הנשיא, ובהמשך נערכות הבחירות הכלליות לנשיאות (הנשיא וסגנו הם בעלי התפקידים היחידים שנבחרים על ידי כלל הציבור האמריקני – חברי הקונגרס נבחרים כנציגי מדינות או מחוזות בחירה, ובעלי תפקידים אחרים ממונים על ידי הממשל).
שיטת הבחירות לנשיאות איננה ישירה (כזו שבה הזוכה הוא זה שזכה לרוב קולות הבוחרים) אלא באמצעות חבר האלקטורים. כל מדינה בוחרת נציגים לחבר האלקטורים והוא זה אשר בוחר את הנשיא. מספר האלקטורים בכל מדינה נקבע לפי מספר הנציגים בבית הנבחרים (שהוא יחסי לגודל האוכלוסייה ונקבע אחת לעשור) ועוד מספר הנציגים בסנאט (שהוא שניים בכל המדינות). מספר האלקטורים הקטן ביותר הוא שלושה ונכון ל-2016, קיימות שמונה מדינות עם מספר כזה של אלקטורים. לבירה וושינגטון די. סי. מוקצה מספר האלקטורים של המדינה הקטנה ביותר (שלושה). ארבע המדינות עם מספר האלקטורים הגדול ביותר בעשור השלישי של המאה ה-21 הן קליפורניה (54), טקסס (40), ניו יורק (28) ופלורידה (30). בכל המדינות למעט נברסקה ומיין (לשתיהן מספר אלקטורים מועט, יחסית), מועמד שזכה ברוב הקולות במדינה מסוימת, גורף את כל קולות האלקטורים של אותה מדינה. מסיבה זאת, מערכת הבחירות של שני המועמדים מתמקדת בעיקר במדינות ה"מתנדנדות", בהן אין יתרון ברור למפלגה מסוימת. ייתכן מצב שבו מועמד זוכה ליותר קולות כלליים (מה שמכונה "Popular Vote") אך פחות קולות אלקטורליים, ולכן מפסיד בבחירות (למשל אל גור, שהפסיד בבחירות 2000 לג'ורג' ווקר בוש, והילרי קלינטון שהפסידה לדונלד טראמפ בבחירות 2016).