stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח
פתוגנזה

אף שהפתוגנזה של המחלה אינה ברורה לאשורה, ישנם מספר גורמים שנצפו מעורבים בהתפתחות של סיבוך זה. בעוד שבכלל האוכלוסייה נגיף החצבת מעורר תגובה חיסונית תאית הגורמת לסילוקו, ובהמשך מתפתחת תגובה הומורלית הבונה את החיסון מפני הדבקות חוזרות, נמצא כי בשל פולימורפיזם גנטי, התגובה החיסונית בקרב הלוקים בדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח מנותבת לזרוע ההומורלית, דבר שאינו מאפשר מיגור של הנגיף. בנוסף, כאשר הנגיף מחולל מחלה בילדים קטנים מגיל שנתיים, המערכת החיסונית שלהם אינה בשלה דיה להתמודד עם הזיהום ולמגר אותו.
נגיף החצבת עושה שימוש בחלבון CD46 ובחלבון F לצורך הכניסה לתאי העצב. בתוך התא מוטציות שחלות במטען הגנטי של הנגיף מונעות את הזיהוי על ידי מערכת החיסון. נמצא שמוטציה בחלבון המשתית של המעטפת קשורה בהתפתחות הדלקת הטרשתית בהמשך. בתאי העצב הנגיף ממשיך להתרבות, אולם הוא אינו מביא להרס של התאים ונשאר רדום במשך שנים. לאחר שנים הנגיף מצית תגובה דלקתית נגד תאי העצב, אשר גורמת להרס נרחב של תאי מערכת העצבים, לרבות תאי עצב ותאי גלייה.
בשלבים המוקדמים של המחלה בצקת היא הממצא ההיסטולוגי הבולט, ונזק חמצוני נצפה בתאים הנגועים במהלך השנים הראשונות למחלה. בשלב הדלקת החריפה נצפות קופסיות הנגיף באוליגודנדרוציטים ובתאי העצב, בעוד שבאסטרוציטים מופיעים גופיפי הסגר גרעיניים. בהמשך מסנינים תאי דלקת את הרקמה סביב כלי הדם בקליפת המוח ובשכבה תחתיה, עם מראה ספוגי והרס מיאלין, דבר שגורם להרס תאי העצב. השינויים בולטים יותר באזורי המוח האחוריים ומתקדמים לפנים, תוך שהם אינם נוטים לערב את המוחון.
תסמינים וסימנים

לאחר תקופת דגירה ממוצעת של 10.8 שנים הביטויים הראשונים של דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח הם ירידה בהישגים הלימודיים ושינויים התנהגותיים באופי ובמצב הרוח. ככל שהמחלה מתקדמת חלה הידרדרות קוגניטיבית נוספת ומתפתחים פרכוסים מוקדיים או כלליים, הפרעות תנועה כגון מיוקלונוס ואטקסיה והפרעות ראייה. בשלבי המחלה המאוחרים הלוקים בה מגיבים לסביבתם עוד פחות, עם חולשה בארבעת הגפיים, טונוס ספסטי ורפלקסים גידיים ערים, לרבות רפלקס בבינסקי. מאפייני דלקת סיסטמיים ושל מערכת העצבים כגון חום או כאב ראש.
בשנת 1975 נערכה חלוקה של המהלך הקליני לארבעה שלבים:
| שלב | ביטוי קליני |
| --- | --- |
I: אי-שקט, שיטיון, התכנסות והימנעות חברתית, רדמת (לתרגיה) ונסיגה בדיבור
II: הפרעות תנועה: דיסקינזיה, דיסטוניה ומיוקלונוס
III: תסמונת חוץ-פירמידית וטונוס ספסטי
IV: ירידה בתפקוד קליפת המוח וסימנים של צמח, כישלון של מערכת העצבים האוטונומית ואילמות אקינטית.
בדיקות עזר > נוזל המוח והשדרה

באופן טיפוסי נוזל המוח והשדרה אינו מכיל תאים דלקתיים, וריכוז החלבון בו בגבולות התקין או מעט מוגבר. מתוך כלל החלבון בנוזל שיעור הגאמא-גלובולינים גבוה במידה ניכרת, מעל 20%. רמת נוגדנים נגד חצבת בנוזל גבוהה. ניתן לזהות נוכחות של הנגיף במוח באמצעות תרבית תאים, שבה מגדלים את הנגיף בשיטות מיוחדות, ב-PCR, אז ניתן לזהות את הגנום הנגיפי, ובאימונוציטוכימיה שבה מזוהה אנטיגן של הנגיף.
בדיקות עזר > דימות מוחי

בשלבים מוקדמים של המחלה דימות תהודה מגנטית (MRI) הוא לרוב תקין, אולם עם התקדמות המחלה ניתן לראות בפרוטוקול T2 אזורים של אות גבוה בחומר הלבן ובגזע המוח.
בדיקות עזר > אלקטרואנצפלוגרם

אלקטרואנצפלוגרם (EEG) עשוי להדגים בשלבים הראשונים של המחלה האטה בלתי ספציפית בהולכה החשמלית, אך בשלבים מתקדמים יותר מופיע דפוס מחזורי אופייני של פרצי גלים איטיים וחדים בעלי מתח חשמלי גבוה כל 3–8 שניות, שלאחריהם פרקי זמן עם פעילות רקע חלשה.
אבחנה

האבחנה של דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח מבוססת על הקריטריונים על שם דייקן (Dyken). מתוך שני קריטריונים ראשיים ושניים משניים, נדרשים לאבחנה שני הקריטריונים הראשיים ועוד אחד משני, אולם אם המאפיינים אינם טיפוסיים ייתכן צורך גובר באבחנה היסטולוגית בביופסיה או בנוכחות גנום נגיפי בדגימות נוזל המוח והשדרה.
| --- | --- |
קריטריונים ראשיים: נוגדנים נגד נגיף החצבת בכיל של 1:4 ומעלה בנוזל המוח והשדרה או 1:256 בדם
קריטריונים ראשיים: הסתמנות קלינית טיפוסית או לא-טיפוסית (פרכוסים, שלב I ארוך, הופעת המחלה בינקות או בבגרות)
קריטריונים משניים: ממצאים אופייניים ב-EEG
קריטריונים משניים: רמות גלובולין בנוזל המוח והשדרה גבוהות מ-20% מסך החלבון בנוזל
קריטריונים משניים: ממצאים היסטולוגיים אופייניים בביופסיית מוח
קריטריונים משניים: שיטות מולקולריות לזיהוי נגיף החצבת עם המוטציות המתאימות.
אבחנה > אבחנה מבדלת

האבחנה המבדלת לדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח כוללת בשלבים המוקדמים תסמונות אפילפטיות והפרעות פסיכיאטריות, ועם הירידה הקוגניטיבית והפרעות התנועה גם זיהומים נגיפיים אחרים של המוח, טרשת נפוצה, לויקודיסטרופיה, מחלת קרויצפלד-יעקב ומחלות מטבוליות.
טיפול

למחלה אין טיפול מרפא, ועיקר הטיפול הוא טיפול תומך, לרבות טיפול מכוון לפרכוסים, אם מופיעים. אינוזין פרנובקס היא תרופה אנטיויראלית בעלת השפעות על מערכת החיסון, אשר נוסתה בהצלחה מסוימת במטופלים עם דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח. תופעות הלוואי שלה כוללות הפרעות ברמות חומצת השתן ובחילות. אינטרפרון אלפא הוא תרופה בעלת השפעות על מערכת החיסון, שכאשר ניתנת בהזרקה ישירות לנוזל המוח והשדרה, לאור חדירותה הנמוכה את מחסום דם-מוח, נוסתה גם כן עם הצלחה מסוימת. תרופות אנטיויראליות אחרות, כגון ריבווירין ולמיבודין אינן יעילות. סטרואידים ואימונוגלובולינים בעירוי תוך-ורידי (IVIg) אינם מומלצים כיום כטיפול למחלה.
מניעה

החיסון לחצבת, הנכלל בחיסון MMRV, מונע את ההידבקות בחצבת ואת סיבוכי המחלה, לרבות דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח. הנגיף המוחלש הניתן בחיסון אינו גורם להתפתחות סיבוך זה.
פרוגנוזה

דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח היא מחלה קטלנית, הגורמת לתמותה בדרך כלל תוך שנה עד שלוש שנים מהופעת התסמינים. ישנם דיווחים על הפוגות ספונטניות בקרב 5% מהחולים במחלה.
הערות שוליים

↑  James R. Dawson, Jr, Cellular Inclusions in Cerebral Lesions of Lethargic Encephalitis, Am J Pathol. 1933 Jan; 9(1): 7–16.3.
1 2 3 4 5  Jafri SK, Kumar R, Ibrahim SH, Subacute sclerosing panencephalitis - current perspectives. Pediatric Health Med Ther. 2018 Jun 26;9:67-71.
↑  Bellini WJ, Rota JS, Lowe LE, Katz RS, Dyken PR, Zaki SR, Shieh WJ, Rota PA, Subacute sclerosing panencephalitis: more cases of this fatal disease are prevented by measles immunization than was previously recognized. J Infect Dis. 2005 Nov 15;192(10):1686-93.
1 2  Karen L. Roos, Kenneth L. Tyler, Encephalitis, Harrison's Principles of Internal Medicine, 20th Edition, McGraw-Hill Companies, 2018
1 2  Gutierrez J, Issacson RS, Koppel BS, Subacute sclerosing panencephalitis: an update. Dev Med Child Neurol. 2010 Oct;52(10):901-7.
↑  Measles Clinical Presentation, באתר eMedicine
↑  Kannan  L, Garg SK, Arya R, Sankar MJ, Anand  V. Treatments for subacute sclerosing panencephalitis. Cochrane Database of Systematic Reviews 2013, Issue 12. Art. No.: CD010867.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סריקות MRI המדגימות דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח, בזמן ההתייצגות הראשונה (A ו-B) ו-3 חודשים לאחר מכן (C ו-D), ברצף T1‏ (A ו-C) וברצף T2‏ (B ו-D)
ד'תרע"ט

ד'תרע"ט (4679)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 918 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 29 באוגוסט 919. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרע"ח

ד'תרע"ח (4678)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-20 בספטמבר 917 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 918. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תרע"ז

ד'תרע"ז (4677)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-31 באוגוסט 916 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 19 בספטמבר 917. שנה מסוג זשה, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לפי ההלכה, בשנת ד'תרע"ז מתחיל מחזור חמה בן 28 שנים, ולכן מברכים את ברכת החמה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ברכת החמה ביום רביעי כ"ט באדר ב' - 26 במרץ 917 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז).
היסטוריה של עם ישראל
דויד חיים דיווקר

| --- | --- |

המחזאי דויד חיים דיווקר סביבות שנת 1858
 לידה:  23 במרץ 1830
 פטירה:  16 בנובמבר 1889 (בגיל 59)
 מדינה:  הודו הבריטית 
 תחום כתיבה:  תיאטרון
 
המחזאי דויד חיים דיווקר עם אמו חנהבאי (נולדה למשפחת דנדקר) סביבות שנת 1863
דויד חיים דיווקר (23 במרץ 1830 – 16 בנובמבר 1889) היה משורר, סופר, עיתונאי ומראשוני כותבי מחזות הדרמה ושחקני התיאטרון מקרב קהילת בני ישראל ההודית.
דיווקר פרסם מעל ל-8 ספרים, ביים ותרגם מחזות לשפת האורדו - ואף שיחק בחלק ממחזות אלה
צאצא לשמואל יחזקאל דיווקר ומשפחת הקומאדן מוקאדם.
קורות חיים

ההיסטוריה הידועה של משפחתו מתחילה באדם בשם באוואג'י שנולד בסביבות 1650 בכפר דיוו שבאזור קונקאן שבהודו, אביו חיים דויד דיווקר (1800 – 5 במאי 1854) היה נכדו של שמואל יחזקאל דיווקר, מקים בית הכנסת הראשון של הקהילה בשנת 1796. שם אימו היה חנה (חנהבאי-נולדה רבקה דנדקר) מקימת בית הכנסת "בית האלוהים" בכפר פן בשנת 1863.
דיווקר נולד ב-23 במרץ 1830 בבומביי (כיום מומבאי) בהודו המנדטורית. הוא גדל בבית מיוחס בקרב הקהילה, ומשפחתו הייתה מנהיגת הקהילה ונושאי התואר "קומאדן מוקאדם".
קריירה

דויד הוציא לאור עיתון בשם "מקלט ישראל" שהוצאתו הופסקה ב-30 בספטמבר 1877. כתב כ-8 ספרים ביניהם אוסף תפילות לנביא משה וספר היסטוריה על קהילת בני ישראל בהודו שפרסם במחצית השנייה של המאה ה-19.
דויד כתב וביים ואף שיחק במספר מחזאות שתרגם לאורדו מאנגלית, הינדית ושפות אחרות בהם: "הסוחר מוונציה" בה שיחק את באיסיניו, "רומיאו ויוליה" בה שיחק את רומיאו, "שאח ג'אהן", "שאהאפורי" ועוד.
דויד אף עודד רבים מקרב צעירי הקהילה לעסוק במקצועות הכתיבה והמשחק מכיוון שטענתו הייתה שעל קהילה תרבותית לדאוג לפתח תרבותה ועיסוקיה באומנות וברוחניות.
מעמדו בקהילה

ב-18 באוגוסט 1872 דויד נבחר לכהן כ"קומאדן מוקאדם" של בית הכנסת "סמאג'י הסאג'י", בית הכנסת הראשון של הקהילה שנבנה על ידי אבותיו לאחר הדחת בני-דודיו, חסקאל (יחזקאל) ואחיו אהרון שהנהיגו בשיתוף אך הודחו מתפקידם על ידי מועצת זקני העדה בשל חילוקי דעות, שימוש לא ראוי בכוחם כמנהיגי הקהילה ובשל חוב כספי שנצטבר לבית הכנסת עקב השקעותיהם והלוואותיהם הבלתי מובנות. חסקאל (יחזקאל) אברהם דיווקר הקים בית תפילה נפרד ב-1872 בשם "כנסת בני-ישראל".
דויד שימש כמנהיג הקהילה ומנהיג בית הכנסת הישן עד למותו, תחת פיקוחו אף הורחב בית הכנסת ופעילות העדה התרחבה לתחומים חדשים מבחינתם ובכך נפתחו בפניהם הזדמנויות רבות נוספות.
העברת התפקיד בירושה למשפחת דיווקר למעשה נפסקה לאחר מותו בטרם עת של דויד, והתואר "קומאדן מוקאדם" שימש רק כתואר כבוד אך למעשה נשללו בדיעבד תפקידיהם של משפחת דיווקר כמנהיגי העדה, אך המשפחה תמיד שימשה כחלוצה גם בשנים הבאות מקרב העדה. בני משפחת דיווקר היו בין חלוצי העלייה למדינת ישראל.
דויד נקבר בבית העלמין מזגאו בעיר בומביי בשנת 1889.
חיים אישיים

דיווקר התחתן עם חנה לפני היותו בן 20, והיה למנהיג הקהילה בתואר "קומאדן מוקאדם" עד למותו ב-16 בנובמבר 1889 בבומביי. היה האחרון שהחזיק בתפקיד בפועל מקרב בני משפחתו.
בתו היחידה אלישבע (אליזבת) התחתנה עם הרופא סולומון אברהם אירולקר, אחד מנכדיו היה הרופא אברהם סולומון אירולקר, רופאו האישי של המהטמה גנדי (מוהנדס קרמצ'נד גנדי) ובתו של הרופא, ליילה (אירנה) אירולקר התחתנה עם נשיא קפריסין ה-6 גלפקוס קלירידיס.
ראו גם

בני ישראל (הודו)
שמואל יחזקאל דיווקר
לקריאה נוספת

David Haeem Divekar, History of the Bene Israel in India-1874
David Haeem Divekar, Kirtans on Prophet Moses
אליעז ראובן-דנדקר, הענף השונה-סיפור צאצאיו של יצחק בן דאדא קמודן דיווקר, הוצאת קמודן מוכאדם, 2016
אליעז ראובן-דנדקר, הג'אמט-א.נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, הוצאת קמודן מוכאדם, 2020, עמ' 40-42
דויד הילברט

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1862 ממלכת פרוסיה (1803-1892) קניגסברג, פרוסיה
 פטירה:  14 בפברואר 1943 (בגיל 81) גרמניה הנאצית גטינגן, פרוסיה, גרמניה
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות גטינגן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קניגסברג  Collegium Fridericianum 
 מנחה לדוקטורט:  פרדיננד לינדמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן 
 תלמידי דוקטורט:  מקס דן, Max Mason, פליקס ברנשטיין, אדוארד קאסנר, Georg Hamel, Charles Haseman, Earle Raymond Hedrick, Anne Lucy Bosworth Focke, Rudolf Fueter, ארנסט הלינגר, Haskell Curry, Margarethe Kahn, David Clinton Gillespie, Andreas Speiser, הוגו שטיינהאוס, Charles Noble, אלפרד האר, Oliver Dimon Kellogg, Teiji Takagi, הרמן וייל, Klara Löbenstein, סרגיי נתנוביץ' ברנשטין, Kurt Schütte, ריצ'רד קוראנט, Rudolf Schimmack, Paul Hertz, ארהרד שמידט, Erich Hecke, Wilhelm Ackermann, Otto Blumenthal, Werner Boy, Paul Kirchberger, Albert Kraft, Hugo Kistler, Lubov Zapolskaya, Sophus Marxsen, Legh Wilber Reid, Otto Zoll, William D. Cairns, Karl Sigismund Hilbert, Johannes Otto Mühlendyck, Rudolf Schimmack, Jakob Grommer, Hellmuth Kneser, Robert König, Fritz Beer, Hans Bolza, Georg Lütkemeyer, Gerhard Janßen, Eva Koehler, Kurt Schellenberg, Willi Windau, Michael Feldblum, Walther Rosemann, Edgar Jerome Townsend, Ugo Napoleone Giuseppe Broggi, Wilhelmus David Allen Westfall, Gottfried Rückle, Heinrich Dörrie, Bernhard Baule, Alexandru Myller, Wallie Abraham Hurwitz, אוטו נוגבאוור, Ludwig Föppl, Hans von Schaper, קורט גרלינג, Heinrich Behmann, Arnold Schmidt, Gabriel Sudan, Arthur Robert Crathorne, Johann Oswald Müller, Walter Lietzmann, Paul Funk, Albert Andrae, Georg Prange, Hyman Levy 
 פרסים והוקרה:  מדליית גתה לאמנות ומדעים (1942)  פרס לובצ'בסקי (1903)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1907)  חבר זר של החברה המלכותית (21 ביוני 1928)  פרס בויאי (1910)  פרס פונסלה (1903)  מדליית קוטניוס (1906)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Käthe Hilbert 
 צאצאים:  Franz Hilbert 
 תרומות עיקריות
 משפט הבסיס של הילברט, מרחבי הילברט.
 
דויד הילברט (גרמנית: David Hilbert; ‏23 בינואר 1862 – 14 בפברואר 1943) היה מתמטיקאי גרמני, שהשפיע רבות על המתמטיקה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הן הודות לתרומתו הישירה והן בשל השפעתו על אחרים.
תולדות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דויד הילברט נולד ב-23 בינואר 1862 בעיירה ולאו (Wehlau) שליד קניגסברג, שהייתה באותה עת בירתה של פרוסיה המזרחית. בשנת 1880 החל ללמוד באוניברסיטת קניגסברג, שם התיידד עם הרמן מינקובסקי. בשנת 1885 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של פרדיננד לינדמן. בשנים 1886–1895 כיהן כפרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1892 נישא לקטה ירוש, וכעבור שנה נולד בנם יחידם.
בשנת 1888 פרסם פליקס קליין, בכתב העת Mathematische Annalen שבעריכתו, מאמר מאת הילברט, שבו פתר הילברט את הבעיה המרכזית של תורת האינווריאנטים, בהראותו שלכל מערכת אינווריאנטים יש בסיס סופי. לפרסום המאמר התנגד פאול גורדן, מראשי העוסקים בתחום, שטען כי הוכחתו של הילברט "אינה מתמטיקה. זו תאולוגיה". בשנת 1895 הביא קליין את הילברט לאוניברסיטת גטינגן, שנחשבה באותה עת למרכז המחקר המתמטי המוביל בעולם. הילברט שימר את תהילתה של גטינגן עד לפרישתו בשנת 1932, והפך למתמטיקאי החשוב בדורו. על שיתוף הפעולה בין קליין להילברט כתב ההיסטוריון של המדע ליאו קורי:
הילברט היה חופשי מדעות קדומות לאומניות או גזעניות. חרף ההתנגדות בגרמניה לצירוף יהודים לסגל האקדמי, הילברט תמך בהצלחה במינוים של שני יהודים לפרופסורים: הרמן מינקובסקי ב-1902 ואדמונד לנדאו ב-1909. כאשר קליין פרש, מינה הילברט את המתמטיקאי היהודי ריצ'רד קוראנט למחליפו. הילברט תמך גם באמי נתר, מתמטיקאית יהודייה שההתנגדות למינויה, בעשור השני של המאה ה-20, נבעה בעיקר מהיותה אישה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התקיימה מחלוקת בפילוסופיה של המתמטיקה בין הילברט לבין ל.א.י בראואר. בראואר תמך באינטואיציוניזם ואילו הילברט דגל בפורמליזם. המחלוקת הפכה לאידאולוגית כאשר בראואר הציג עצמו כ"אלוף הגרמניות הארית". כאשר בראואר מנע פרסום מאמרים של אוסטיודן בכתב העת Mathematische Annalen, הדיח אותו הילברט מעריכת כתב העת.
תרומותיו של הילברט

בין תרומותיו הישירות היו עבודתו על שמורות (אינווריאנטות), בה הוכיח את "משפט הבסיס של הילברט", עבודתו בתורת המספרים האלגברית, האקסיומטיזציה של הגאומטריה האוקלידית באמצעות "מערכת האקסיומות של הילברט", הנחת הבסיס לאנליזה הפונקציונלית עם ניסוח הגרסה הראשונית של "מרחבי הילברט", והסיוע שלו לאלברט איינשטיין בניסוח תורת היחסות הכללית.
הילברט ידוע גם בשל תרומותיו העקיפות וההנהגה החזקה שסיפק לעולם המתמטיקה:
בקונגרס הבינלאומי השני של המתמטיקאים שנערך בפריז בשנת 1900, הציג הילברט רשימה של 23 בעיות מתמטיות חשובות שלא נפתרו עד זמנו.
אחדות מהן נפתרו מאז, אחדות הוכחו כבלתי פתירות, ואחדות עדיין נותרו פתוחות בימינו.
הילברט היה ממובילי הזרם הפורמליסטי בפילוסופיה של המתמטיקה. הפרויקט השאפתני ביותר שלו היה תוכנית הנקראת "תוכנית הילברט", שלפיה יש לבסס את כל המתמטיקה על אקסיומות באופן פורמלי כך שניתן יהיה לבדוק את תקפות כל משפט על בסיס אקסיומות אלו (כלומר לבנות תורה עקבית, אפקטיבית ושלמה). הפרויקט הסתיים שלא כפי שתכנן הילברט, לאחר שקורט גדל הוכיח כי תוכנית כזו אינה ניתנת לביצוע.
הילברט עסק גם בפופולריזציה של המתמטיקה, ודוגמה מובהקת לפעילותו בתחום זה היא סיפור "המלון של הילברט", הממחיש את התכונות המיוחדות של מושג האינסוף.
הנצחה

בשנת 1970 מכתש על הירח נקרא על שמו של הילברט.
בשנים 1991–1996 הפדרציה העולמית לתחרויות לאומיות למתמטיקה העניק פרס על שם הילברט עבור הישגים בהוראת מתמטיקה. בין המקבלים הראשונים של הפרס היה ארתור אנגל.
ראו גם

יסודות המתמטיקה
פילוסופיה של המתמטיקה
פורמליזם (מתמטיקה)
תוכנית הילברט
23 הבעיות של הילברט
גאומטריה ואלגברה
ניסוח פורמלי וריגורוזי של אקסיומות הגאומטריה האוקלידית-מערכת האקסיומות של הילברט.
משפט הבסיס של הילברט
משפט האפסים של הילברט
משפט הילברט בגאומטריה דיפרנציאלית
משפט הילברט 90
עקומת הילברט
שדה המחלקה של הילברט
תורת המספרים האלגברית
פתרון בעיית וארינג.
תורת שדות המחלקה.
בעיית רימן-הילברט
אנליזה
מרחב הילברט
התכנסות חלשה (מרחב הילברט)
התמרת הילברט
משפט הילברט ומשפט הפירוק הספקטרלי
אופרטור הילברט-שמידט
פיזיקה
תורת היחסות הכללית
פעולת הילברט - פיתוח הפעולה של יחסות כללית.
גזירת משוואות השדה של איינשטיין באמצעות עקרון הפעולה המינימלית.
לקריאה נוספת

Corry, Leo (2004) David Hilbert and the Axiomatization of Physics (1898–1918): From Grundlagen der Geometrie to Grundlagen der Physik, New York: Springer, ISBN 9048167191
הערות שוליים

↑  על דבריו של גורדן, ראו מאמרו של Roger Cooke, "Life on the mathematical frontier: legendary figures and their adventures, ב- Notices of the AMS, April 2010, עמוד 467.
↑  Abraham Fraenkel, How German Mathematicians Dealt With the Rise of Nazism, Tablet, February 8, 2017
↑  ליאו קורי, "מתמטיקאים יהודים בגטינגן: 1895–1933", זמנים, אביב 1999.
| 23 הבעיות של הילברט |
| --- | --- | --- |
דויד הילברט
| בעיות פתורות (פותרים) | השערת הרצף (גדל, כהן) • הבעיה השנייה של הילברט (גדל, גנצן) • השלישית (דן) • השביעית (גלפונד, שניידר) • העשירית • השלוש-עשרה (ארנולד) • הארבע-עשרה (נגטה) • השבע-עשרה (ארטין) • התשע-עשרה (דה ג'יורג'י, נאש) • העשרים • העשרים ואחת • העשרים ושתיים |  |
| בעיות פתורות חלקית (פותרים) | הבעיה הרביעית של הילברט • החמישית (גליסון) • התשיעית (ארטין) • האחת-עשרה (הסה) • החמש-עשרה • השמונה-עשרה |  |
| בעיות פתוחות | הבעיה השישית של הילברט • השמינית • השתים עשרה • השש-עשרה • העשרים ושלוש |  |
בעיות המילניום של מכון קליי • בעיות לנדאו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262651805171  PLWABN: 9810681206805606  BIBSYS: 90168520  BNE: XX830461  BnF: cb120531861 (data)  CANTIC: a11071138  CiNii: DA00700760  GND: 11855090X  ICCU: CFIV060996  ISNI: 0000 0001 0895 6224  LCCN: n50034850  LNB: 000086664  MGP: 7298  NDL: 00443295  NKC: jn19990003503  NLA: 35193993  NLG: 74755  NLK: KAC199612340  NSK: 000413170  NTA: 068369808  RERO: 02-A003371133  SELIBR: 237454  SNAC: w6hd7xmh  SUDOC: 028762770  Trove: 859783  VIAF: 46779749   WorldCat (עם VIAF): 46779749 
על מצבתו של הילברט חרוטות המילים "אנחנו חייבים לדעת. אנחנו נדע."
דלקת כבד נגיפית

| --- | --- |
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  775507 
 MeSH:  D006525
 סיווגים
 ICD-10:  B15, B19 
 ICD-11:  1E5Z 
 
דלקת כבד נגיפית (באנגלית: Viral hepatitis) היא מחלה זיהומית אשר משפיעה בעיקר על הכבד ונגרמת לרוב על ידי חמישה נגיפים עיקריים: הפטיטיס A, הפטיטיס B (היחיד תחת קבוצה זו מסוג DNA ולא RNA), הפטיטיס C, הפטיטיס D, הפטיטיס E. לנגיפים הללו תסמינים קליניים דומים - החל ממחלה קלה ואף לא מורגשת ועד למחלה קשה עם השלכות מסכנות חיים הכוללות בין היתר התפתחות של שחמת הכבד וסרטן הכבד.
סוגי הנגיפים

קיימים מספר סוגים של נגיפים הפטיטיס האחראים לדלקת כבד נגיפים.
|  | הפטיטיס A | הפטיטיס B | הפטיטיס C | הפטיטיס D | הפטיטיס E |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דרכי הדבקה | אנטרלית (מזון או מים מזוהמים) | פרנטלית (דם נגוע, אם-עובר, ציוד רפואי מזוהם וכן יחסי מין לא מוגנים) | פרנטלית (דם נגוע, אם-עובר, ציוד רפואי מזוהם) | פרנטלית (דם נגוע, אם-עובר, ציוד רפואי מזוהם) | אנטרלית (מזון או מים מזוהמים) |
| סיווג | Picornavirus | Orthohepadnavirus | Hepacivirus | Deltavirus | Hepevirus |
| קבוצה | +ssRNA | +dsDNA | +ssRNA | −ssRNA | +ssRNA |
| אנטיגנים |  | HBsAg,HBeAg | Core antigen | Delta antigen |  |
| תקופת דגירה | 20–40 ימים | 45–160 ימים | 15–150 ימים | 30–60 ימים | 15–60 ימים |
| סוג המחלה | קלה; חריפה (נדיר) | חמור (נדיר); כרונית (90% מהילודים, פחות מ-10% מהנדבקים אחרי גיל 5) | סבקלינית; כרונית (70%). | תלוי בהפטיטיס B: בהדבקה בו-זמנית של שניהם המחלה תהיה זהה להפטיטיס B, בהפטיטיס B כרונית יחריף את התסמינים. | חולים רגילים: קלה; נשים בהריון - חמורה; |
| חיסון | 10 שנים הגנה | הגנה לכל החיים | לא קיים |  |  |
סוגי הנגיפים > נגיף הפטיטיס A

נגיף הפטיטיס A הוא נגיף RNA, ממשפחת ה-picornavirus. לנגיף זה יש תקופת דגירה של כחודש בגוף, כאשר ניתן למצוא נוגדנים לנגיף זה במהלך מחלה חריפה, כאשר רמות אמינו-טרנספרז בכבד מוגברות וכאשר ניתן למצוא אנטיגנים של הנגיף בצואה. בשלב המחלה החריף, הגוף מייצר נוגדני IgM נגד הנגיף אולם לאחר מכן הגוף מייצר נוגדנים מסוג IgG אשר הופכים להיות הנוגדנים השולטים למשך כל החיים, ואדם הנושא אותם מחוסן מפני הדבקה מחדש בנגיף. על כן, כדי לאבחן את שלב המחלה החריפה, יש להדגים בסרום של הנבדק החולה נוגדנים מסוג IgM. כיום קיים חיסון להפטיטיס A- הן חיסון פסיבי עם נוגדני IG והן חיסון אקטיבי עם נגיפים מומתים. החיסון של זנים מומתים הראה בטיחות, יעילות ויכולת חיסונית טובה במניעת הידבקות בהפטיטיס A, ובישראל חיסון להפטיטיס A נמצא בשגרת החיסונים בטיפת חלב וניתן בגיל שנה (מנה ראשונה) ובגיל שנתיים (מנת דחף). חיסון יכול להינתן גם לאוכלוסיות בסיכון, כגון מטיילים הנוסעים לאזורים אנדמיים שבהם יש שיעור גבוה יותר של הנגיף, נשאים כרוניים של הפטיטיס B ו-C, עובדי מעבדה החשופים להפטיטיס A בבדיקות צואה, חיילים ואוכלוסיות מוגדרות נוספות.
סוגי הנגיפים > נגיף הפטיטיס B

נגיף הפטיטיס B הוא נגיף DNA, עם מבנה קומפקטי, מעגלי וקטן, המסוגל לקודד ארבעה סטים של תוצרים וירליים עם מבנים מורכבים מאוד. היכולת הזו מושגת באמצעות ארבעה גנים החופפים זה לזה- S, C, P, ו- X. הגן S עצמו מקודד לחלבון המעטפת הגדול, הנקרא גם HBsAg. הגן P מקודד לפולימרז, הגן C מקודד לשני חלבונים- האחד, HBeAg- הוא חלבון מסיס ומופרש מהנגיף, המעיד על מידת הרפליקציה של הנגיף ויכולת ההדבקה היחסית שלו, והשני הוא HBcAg- חלבון ליבה תוך תאי. הגן X מקודד ל- HBxAg – אשר הרלוונטיות הקליניות שלו כיום אינה ידועה, ייתכן והוא מביא לתהליך יצירת סרטן על ידי היקשרות ל- p53.
סוגי הנגיפים > נגיף הפטיטיס C

נגיף ההפטיטיס C הוא נגיף RNA, ממשפחת ה-Flaviviridae. נגיף זה מקודד ל-10 חלבונים ויראליים שונים. חלבונים אלו כוללים את חלבון הליבה, שני חלבוני מעטפת הקרויים E1 ו- E2, חלבון ממברנלי הנקרא p7, וחלבונים מבניים שונים. הנגיף עצמו לא עובר אינטגרציה לתוך הגנום של המאכסן, אולם הוא בעל זמן רפליקציה מהיר יחסית (10 בחזקת 12 ויריונים פר יום). הסיבה לכך שכיום אין חיסון מפני נגיף זה נעוצה בעובדה שריבוי המוטציות בו מביאות לקושי בתגובה החיסונית כנגון- גם כאשר נוצרים נוגדנים, הם לטווח קצר.
סוגי הנגיפים > נגיף הפטיטיס D

לעיתים, הדבקה בהפטיטיס B מתרחשת יחדיו עם הדבקה בהפטיטיס D. נגיף הפטיטיס D הוא נגיף מסוג RNA, אשר "נזקק" לנגיפים אחרים על מנת לפעול. משך ההדבקה בנגיף ההפטיטיס D תלוי במידת הזמן של הזיהום בהפטיטיס B (ולא יכול לעלות עליה).
סוגי הנגיפים > נגיף הפטיטיס E

הפטיטיס E הוא נגיף קטן יחסית, המועבר דרך מערכת העיכול, ומביא להפטיטיס חריפה בעיקר ובאזורים יחסית ספציפיים כגון הודו, אסיה, אפריקה ומרכז אמריקה. כיום אין מבחנים סרולוגיים רוטיניים לצורך איתור זיהום בנגיף.