stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציקלון ציקלונט
תמונות

"ציקלון ציקלונט", שנת 1904
"ציקלון ציקלונט", שנת 1904
"ציקלון ציקלונט", שנת 1904
לוגו היצרן
הערות שוליים

↑  Kathrin Chod: Cyklon Maschinenfabrik. In: Hans-Jürgen Mende, Kurt Wernicke (Hrsg.): Berliner Bezirkslexikon, Friedrichshain-Kreuzberg (=Edition Luisenstadt). Band 1: A bis O. Luisenstädtischer Bildungsverein, Haude und Spener, Berlin 2002, ISBN 3-89542-122-7
↑  Halwart Schrader: Deutsche Autos 1885–1920. 1. Auflage, Band 1, Motorbuch Verlag, Stuttgart 2002, ISBN 3-613-02211-7.
↑  "ציקלון ציקלונט" - תמונות hemmings.com/blog/article/cyklon-cyklonette
↑  "ציקלון ציקלונט" שנת 1904 כולל תמונות hymanltd.com/vehicles/5519-1904-cyklon-cyklonette
↑  "ציקלון ציקלונט" שנת 1904 stahlsauto.com/automobiles/1904-cyklon-cyklonette
↑  "ציקלון ציקלונט" bonhams.com/auctions
↑  "ציקלון ציקלונט" 3wheelers.com/cyklonette
↑  "ציקלון ציקלונט" שנת 1922 ebay.de/itm/Cyklon-Maschinenfabrik-Berlin-DIE-CYKLONETTE-Historische-Reklame-von-1922
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 25153409766641582680   WorldCat (עם VIAF): 25153409766641582680 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ציקלון ציקלונט".
ברבוס C V8

| --- | --- |

Brabus C V8
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Brabus" (אנ') (שם מלא: "BRABUS GmbH")
 שנות ייצור:  2000–2002
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 משקל:  1,605-1,635 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 3 שסתומים לצילינדר, 5.8 ליטר המפיק 400 כ"ס, ב-5,750 סל"ד, יחס דחיסה 10.4:1  V8 צילינדרים, 3 שסתומים לצילינדר, 6,034 סמ"ק המפיק 445 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 11.0:1
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  305 קמ"ש
 קשר:  מרצדס-בנץ C-קלאס
דגם מרצדס-בנץ C-קלאס (דור שני) עליו התבסס דגם "ברבוס C V8"
ברבוס C V8 (בגרמנית: Brabus C V8) היא מכונית סלון המוגדרת כמכונית קומפקטית ספורטיבית, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Brabus (אנ') (שם מלא: "BRABUS GmbH") אשר מבוססת על דגם מרצדס-בנץ C-קלאס של יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס.
"ברבוס C V8" יוצרה בין השנים 2000–2002.
דגם ה-"ברבוס C V8" (היה קרוי: Brabus C V8 W203) הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בפריז בשנת 2000.
דגמים

4 דלתות - סלון.
2 דלתות - קופה (יוצרו 19 יחידות).
מאפיינים

הדגמים יוצרו בסדרה מאוד מוגבלת.
4 דלתות (דגם סדאן).
2 דלתות - דגם קופה
5 נוסעים
מנוע הנעה אחורית
צמיגים קדמיים: 235/35ZR-19
צמיגים אחוריים: 265/30ZR-19
תאוצה 0-100 קמ"ש היא 4.5 שניות
מחיר היחידה: החל מ-99,900 אירו
ראו גם

מרצדס-בנץ C-קלאס
ברבוס רוקט
לקריאה נוספת

"ברבוס C V8" - תמונות
הערות שוליים

↑  "ברבוס C V8" autoexpress.co.uk/car-reviews/15017/mercedes-cv8-brabus
↑  "ברבוס C V8" - מפרט טכני supercars.net/blog/2001-brabus-c-v8
↑  "ברבוס C V8" בתערוכת המכוניות הבינלאומית בפריז - שנת 2000 fantasycars.com/brabus/c_v8_w203
↑  "ברבוס C V8" קופה, 2 דלתות auto-motor-und-sport.de/test/brabus-mercedes-c-v8-sportcoupe-klein-stark-schwarz
↑  "ברבוס C V8" - מפרט  טכני mbworld.org/forums/c32-amg-c55-amg-w203/60944-brabus-c-v8-s-version
↑  "ברבוס C V8" סלון fastestlaps.com/models/brabus-c-v8
↑  "ברבוס C V8"  carlist.my/recon-cars/hercules-black-pre-owned-2002-brabus-cv8-s-6-1-sedan
נרי פומפידו

נרי אלברטו פומפידו ברינאט (בספרדית: Nery Alberto Pumpido; נולד ב-30 ביולי 1957 בפרובינציית סנטה פה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן זכה פומפידו עם נבחרת ארגנטינה באליפות העולם במונדיאל 1986.
קריירת משחק

פומפידו החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת אוניון דה סנטה פה מעיר הולדתו, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 בספטמבר 1976. בשנת 1982 עבר לשחק בקבוצת ולס סארספילד, ולאחר שנתיים חתם בקבוצת הפאר הארגנטינאית, ריבר פלייט. שיא ההצלחה של פומפידו בריבר פלייט הייתה בשנת 1986. באותה עונה זכתה קבוצתו באליפות ארגנטינה, וכן זכתה בגביע ליברטדורס לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במפגש הגמר הכפול על אמריקה קאלי. פומפידו ספג רק שער אחד בסיכום שני המשחקים, בסיומם ניצחה ריבר בתוצאה המצטברת 3-1. ההצלחה של הקבוצה המשיכה גם במסגרת הגביע הביניבשתי. פומפידו שמר על רשת נקייה וריבר גברה במשחק 1-0 על סטיאווה בוקרשט, אלופת אירופה.
ב-7 ביולי 1987 נפצע פומפידו באצבעו במהלך אימון שגרתי של קבוצתו. באחד הזינוקים נתפסה טבעת הנישואיו שלו במסמר שבלט ממשקוף השער, ואצבעו נכרתה. הוא עבר ניתוח מיקרוכירורגי להשבת האצבע למקומה, וכעבור שבוע הודיעו הרופאים כי הרקמות באזור הגיבו היטב על אף השעות בהן האצבע הייתה מנותקת מהיד.
בעונת 1988/1989 עזב פומפידו לראשונה את ארגנטינה וחתם במדי ריאל בטיס הספרדית. בעונתו הראשונה בקבוצה לא הצליח פומפידו לסייע לקבוצתו לשרוד בליגת הבכירה, ולאחר הפסד במפגש המבחן הכפול מול טנריפה, ירדה הקבוצה לליגת המשנה. הקבוצה חזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. פומפידו החמיץ את כל העונה השלישית שלו בבטיס עקב פציעה שספג בטורניר מונדיאל 1990, ובלעדיו נשרה הקבוצה שוב, עונה אחת לאחר שעלתה, לליגת המשנה.
לאחר שנה של הפסקת פעילות חזר פומפידו ב-1991 למועדון הבית שלו, אוניון דה סנטה פה, אך לאחר שלא הצליח לסייע לה לשרוד בליגה הבכירה, פרש ב-1992 ממשחק פעיל, בגיל 35.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

פומפידו זומן לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 1982 על ידי המאמן ססאר לואיס מנוטי, וזאת על אף שלא ערך עדיין הופעות במדי הנבחרת, וזאת בזכות יכולתו במשחקי הליגה. הוא שימש כשוער שלישי, ולא זכה לדקות במהלך הטורניר. שנה אחר כך, תחת המאמן קרלוס בילארדו, ערך פומפידו את הופעת הבכורה שלו, מול פרגוואי.
למרות שאובלדו פיליול, שוערה הקבוע של הנבחרת, היה השוער הראשון לאורך כל מוקדמות מונדיאל 1986 במקסיקו, הוא לא זומן לבסוף לסגל לקראת מונדיאל 1986, ומי שתפס את מקומו היה פומפידו. הוא פתח בכל שבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר וספג חמישה שערים בלבד, תוך שהוא שומר שלוש פעמים על רשת נקייה. ארגנטינה, עם פומפידו בשערה, ניצחה את גרמניה המערבית במשחק הגמר בתוצאה 3-2 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
פומפידו פתח את מונדיאל 1990 כשוער הראשון של ארגנטינה, לפני סרחיו גויקוצ'אה, שהיה מחליפו גם בתקופתו בריבר פלייט. במשחק הפתיחה הפסידה ארגנטינה במפתיע לקמרון, לאחר שפומפידו ספג שער נגיחה באשמתו מראשו של הקמרוני פרנסואה אומאם-ביאיק. הכדור החלש עבר מתחת לגופו של פומפידו וחדר לרשת. במשחק השני של ארגנטינה בשלב הבתים, בדקה ה-11 של המשחק, התנגש פומפידו בחברו לנבחרת, חוליו אולרטיקואצ'אה, ושבר שתי עצמות ברגל ימין, השוקה והשוקית. הוא הוחלף בגויקוצ'אה, שבסדרה של הופעות מצוינות, במיוחד בעצירת פנדלים, העלה את ארגנטינה עד לגמר הטורניר. בעקבות הפציעה היה פומפידו מושבת לשנה מהמגרשים, ולא שב עוד לשחק במדי הנבחרת.
בסך הכל רשם פומפידו 36 הופעות במדי הנבחרת.
קריירה כמאמן

קריירת האימון של פומפידו החלה בשנת 1999 במקום בו החל וסיים את הקריירה המקצועית שלו כשחקן, אוניון דה סנטה פה. הוא אימן במועדון למשך שתי עונות, לפני שעבר לקדנציה ראשונה במועדון הבכיר בפרגוואי, אולימפיה. הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע ליברטדורס בשנת 2002, לאחר שניצחה בפנדלים בסיום הגמר הכפול מול סאו קייטנו מברזיל.
שנה אחר כך עבר לראשונה לליגת העל המקסיקנית שם אימן את טיגרס והוביל אותה בהצלחה במשך שנה וחצי, עד שב-15 בנובמבר 2004 התפטר לאחר שהרגיש חוסר תמיכה מצד נשיא המועדון.
לאחר שעזב את טיגרס פומפידו לא אימן במשך קרוב לשנה, עד שבאוקטובר 2005 חזר לארגנטינה כשהתמנה למאמנה של ניואל'ס אולד בויס. הוא סיים את דרכו במועדון כעבור שמונה חודשים, ביולי 2006, ובשנתיים שלאחר מכן רשם קדנציות קצרות בוראקרוס המקסיקנית אותה אימן כארבעה חודשים ובאל-שבאב אותה אימן במשך פחות מחצי שנה.
לאחר ששבת מפעילות למשך כשנתיים, חזר פומפידו ב-2010 לקדנציה קצרה של כחצי שנה כמאמנה של אולימפיה. ב-23 בדצמבר 2011 חזר בשנית לארגנטינה, תחילה לקבוצת גודוי קרוס אותה אימן כארבעה חודשים, וב-3 בספטמבר 2012 חזר פעם נוספת לאוניון דה סנטה פה, אך הפעם התפטר לאחר שלושה חודשים בעקבות יכולת ירודה של קבוצתו.
תארים > תארים כשחקן

גביע ליברטדורס: 1986
אליפות ארגנטינה: 1985/1986
הגביע הביניבשתי: 1986
אליפות העולם: 1986 (מקום ראשון), 1990 (מקום שני)
תארים > תארים כמאמן

גביע ליברטדורס: 2002
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1976 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 2 | 0 |
| 1977 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 7 | 0 |
| 1978 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 13 | 0 |
| 1979 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 28 | 0 |
| 1980 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 42 | 0 |
| 1981 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 45 | 0 |
| 1982 | ולס סארספילד | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 33 | 0 |
| 1983 | ולס סארספילד | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 45 | 0 |
| 1984 | ריבר פלייט | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 46 | 0 |
| 1985 | ריבר פלייט | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 9 | 0 |
| 1985/1986 | ריבר פלייט | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 27 | 0 |
| 1986/1987 | ריבר פלייט | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 17 | 0 |
| 1987/1988 | ריבר פלייט | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 22 | 0 |
| 1988/1989 | ריאל בטיס | ספרדליגת העל הספרדית | 34 | 0 |
| 1989/1990 | ריאל בטיס | ספרדליגת המשנה הספרדית | 33 | 0 |
| 1990/1991 | ריאל בטיס | ספרדליגת העל הספרדית | 0 | 0 |
| 1991/1992 | אוניון דה סנטה פה | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 37 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 440 | 0 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ארגנטינה> שנה | נבחרת ארגנטינה> הופעות | נבחרת ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1983 | 3 | 0 |
| 1984 | 7 | 0 |
| 1985 | 1 | 0 |
| 1986 | 9 | 0 |
| 1987 | 1 | 0 |
| 1988 | 3 | 0 |
| 1989 | 6 | 0 |
| 1990 | 6 | 0 |
| סה"כ | 36 | 0 |
על שוטים ואנשים

| --- | --- |

 שיר הנושא:  "Only Fools and Horses"
 סוגה:  סיטקום
 יוצרים:  ג'ון סאליבן
 כותבים:  ג'ון סאליבן
 בימוי:  מרטין שרדלו (1981) ברנרד תומפסון (1981) ריי באט (1982–1983, 1985–1987) סוזן בלבין (1985) מנדי פלטשר (1986) טום דאו (1988–2003, 2014)
 שחקנים:  דייוויד ג'ייסון ניקולס לינדהרסט לנרד פירס (1981–1984) באסטר מריפילד (1985–1996)
 פסקול:  רוני הייזלהרסט (1981) ג'ון סאליבן (1981–2003, 2014)
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  7 + 16 פרקי ספיישל
 מספר פרקים:  64
 תוכנית המשך:  הדשא ירוק יותר (2005–2009) אבנים וחטיפים (2010–2011)
 הפקה
 חברת הפקה:  BBC
 הפצה:  BBC Worldwide 
 אתר צילומים:  פקהאם, לונדון, אנגליה בריסטול, אנגליה וסטון-סופר-מייר ומלמסברי בווילטשיר
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 1
 תקופת שידור מקורית:  8 בספטמבר 1981 – 3 בפברואר 1991 פרקי ספיישל: 25 בדצמבר 1985 - 25 בדצמבר 2003
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
על שוטים ואנשים (באנגלית: Only Fools and Horses) היא קומדיית מצבים בריטית שיצר וכתב ג'ון סאליבן. בין השנים 1981–1991 שודרו בערוץ BBC One בבריטניה שבע עונות של הסדרה, וכן 16 פרקי ספיישל לחג המולד, ששודרו עד שנת 2003. פרקי הסדרה משודרים בשידורים חוזרים בערוץ הקומדיה Gold, ולעיתים ב-BBC One.
סיפור העלילה מתרחש בפקהאם שבדרום-מזרח לונדון. בסדרה מככבים דייוויד ג'ייסון בתפקיד דרק "דל בוי" טרוטר, סוחר שאפתן, ניקולס לינדהרסט בתפקיד אחיו הצעיר רודני טרוטר, ולנרד פירס בדמות הסבא שלהם. אחרי מותו של פירס ב-1984 הוחלפה דמות הסבא בדמות הדוד אלברט בגילומו של באסטר מריפילד, שהופיעה לראשונה בפברואר 1985. הסדרה עוקבת אחרי נקודות השיא והשפל בחייהם של בני משפחת טרוטר בניסיונותיהם להתעשר.
הסדרה זכתה בקביעות באחוזי צפייה גבוהים. הפרק "Time on Our Hands" (הפרק האחרון בהשתתפות הדוד אלברט) מחזיק בשיא הצפייה של פרק סיטקום בבריטניה, בו צפו 24.3 מיליון איש. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, לפופולריות בקרב הקהל הרב, ובפרסים רבים בהם פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, פרס הטלוויזיה הלאומית ופרס Royal Television Society. כמו כן זכו ג'ון סאליבן ודייוויד ג'ייסון בפרסים אישיים. ב-2004 נבחרה הסדרה לסיטקום הטוב ביותר בסקר של ה-BBC.
הסדרה השפיעה על תרבות הממלכה המאוחדת ותרמה מילים אחדות לשפה האנגלית. בעקבות התוכנית נוצר מגוון רב של מוצרי מרצ'נדייזינג בהם ספרים, קלטות וידאו, DVD, צעצועים ומשחקי לוח. סדרת ספין אוף בשם "הדשא ירוק יותר" שודרה במשך ארבע עונות בבריטניה מ-2005 עד 2009. סרטי פריקוול בשם "אבנים וחטיפים", שודרו בשלושה פרקי ספיישל בשנים 2010 ו-2011. פרק בסדרה שודר במרץ 2014 במסגרת התוכנית ספורט ריליף בכיכובו של דייוויד בקהאם. ב-2017 עלתה לשידור סדרה דוקומנטרית בת חמישה פרקים בשם "The Story of Only Fools and Horses" בערוץ Gold. הסדרה כוללת צילומים נדירים מארכיון טרוטר, ורגעים שנוצרו מחדש על ידי המשפחה והחברים של דל בוי.
תקציר עלילה

דרק "דל בוי" טרוטר (בגילומו של דייוויד ג'ייסון) הוא סוחר טיפוסי מדרום לונדון. הוא גר בדירה של המועצה בבית רב קומות, דירה 127 בבית נלסון מנדלה, בשכונת פקהאם שבדרום לונדון. אם כי הצילומים נערכו במגדל הרלץ' באקטון ומאוחר יותר בבריסטול. בבית גרים איתו אחיו הצעיר רודני טרוטר (ניקולס לינדהרסט) והסבא הישיש (לנרד פירס). אמם ג'ואן מתה כשרודני היה ילד, ואביהם הסתלק זמן מה אחר כך. דל הפך לראש המשפחה והיה דמות אב לרודני. למרות הפרש הגילים ביניהם, האישיות והמראה השונים שלהם, בין האחים יש קשר ממושך והדוק.
העלילה מתמקדת בעיקר בנסיונותיהם חסרי התוחלת של האחים דל ורודני להתעשר ולהפוך למיליונרים באמצעות תוכניות מפוקפקות לקנייה ומכירה של מוצרים באיכות ירודה ובלתי חוקיים. בין המוצרים שהם מנסים למכור מצלמות וידאו של הצבא הרוסי, צבע צהוב בוהק, ובובות מין הממולאות בגז נפיץ. הם מחזיקים ואן בעל שלושה גלגלים מדגם רלייאנט ריגל. השם המסחרי שלהם הוא "Trotters Independent Traders" והם סוחרים בעיקר בשוק השחור. הם אינם משלמים מיסים, וגם אינם דורשים כסף מהמדינה. כדבריו של דל "הממשלה לא נותנת לנו כלום, אז אנחנו לא נותנים כלום לממשלה".
בתחילה היו הדמויות העיקריות דל בוי, רודני וסבא, ועם הופעות מזדמנות של מטאטא הרחובות טריגר (רוג'ר לויד-פק) ושל סוחר המכוניות המשומשות בויסי (ג'ון צ'אליס). עם הזמן נוספו שחקנים חדשים, רובם מיושבי הפאב "נאגס הד", כגון בעל הפאב מייק (קנת' מקדונלד), נהג המשאית דנזל (פול בארבר) מיקי פירס הצעיר (פטריק מארי), ואשתו הפלרטטנית של בויסי, מרלין (סו הולדרנס). אמנם במרכז הסדרה היו בני משפחת טרוטר, שאר הדמויות צברו פופולריות בזכות עצמן, ותרמו לסיפורי העלילה וההומור.
עם השנים התרחבו סיפורי העלילה, ולעיתים נוספה דרמה לקומדיה. הפרקים הראשונים היו עצמאיים ברובם, ובמשך הזמן התפתחו קווי עלילה מתמשכים שהוזכרו שוב בפרקים הבאים. הסבא נפטר, אחרי שהשחקן שגילם אותו נפטר, וצורף לסדרה אחיו הצעיר הדוד אלברט (באסטר מריפילד). אחרי שנים רבות של חיפושים מוצאים גם דל בוי וגם רודני בנות זוג בדמותן של ראקל (טסה פיק-ג'ונס) וקסנדרה (גווינת' סטרונג). לדל בוי וראקל נולד ילד דמיין (שגולם על ידי חמישה שחקנים, האחרון שבהם היה בן סמית'). רודני וקסנדרה מתחתנים, נפרדים ואז חוזרים שוב להיות יחד. קסנדרה מפילה את עוברה, אבל לבסוף נולד לה ולרודני תינוק. רודני מגלה מי הוא אביו האמיתי. בסופו של דבר מצליחים האחים טרוטר להפוך למיליונרים, ואז הם מפסידים את כל הונם, ואחר כך מצליחים להחזיר לעצמם חלק מרכושם.
דמויות ושחקנים

דרק אדוארד "דל בוי" טרוטר (דייוויד ג'ייסון) – דל בוי הוא סוחר טיפוסי מדרום לונדון המוכן למכור כל דבר כדי לעשות כסף.
רודני טרוטר (ניקולס לינדהרסט) – אחיו הצעיר של דל בוי, נאיבי ומושפע בקלות.
סבא (לנרד פירס) – הסבא של דל בוי ורודני, בעזרתו הסדרה כוללת שלושה דורות נפרדים.
הדוד אלברט (באסטר מריפילד) – אחיו הצעיר של סבא, ימאי זקן שמרבה לספר אנקדוטות מתקופת המלחמה.
טריגר (רוג'ר לויד-פק) – חבר של דל ורודני, מיושבי הפאב "נאגס הד". במהלך הסדרה הפכה דמותו ל"שוטה הכפר".
בויסי (ג'ון צ'אליס) – סוחר מכוניות משומשות, סנוב עם צחוק של מכונת ירייה. בויסי ואשתו מרלין היו הדמויות הראשיות בסדרת הספין-אף "הדשא ירוק יותר".
רקל טרנר (טסה פיק-ג'ונס) – בת זוגו של דל טרוטר ואם בנם דמיין
קסנדרה טרוטר (גווינת' סטרונג) – חברתו ואחר כך אשתו של רודני.
מרלין בויסי (סו הולדרנס) – אשתו של בויסי, שבתחילת הסדרה היא אינה נראית אלא רק מוזכרת בעיקר על ידי בעלה. בהמשך היא מופיעה ורצונה בילד הוא אחד מקווי העלילה הנמשכים.
דנזל טולסר (פול בארבר (אנ')) – חבר של דל בוי מימיו בבית הספר, הוא נהג משאית שחור מליברפול.
מיקי פירס (פטריק מארי (אנ')) – חבר של רודני.
מייק פישר (קנת' מקדונלד (אנ')) – בעל הפאב "נאגס הד".
דמיין טרוטר (שחקנים שונים) – בנם של ראקל ודל טרוטר.
סיד (רוי הת'ר (אנ')) – בעל בית הקפה המקומי.
הפקה > אתרי צילום

על אף שמקום ההתרחשות של הסדרה הוא בפקהאם שבלונדון, רוב הפרקים צולמו בבריסטול ובסביבותיה. חזית הבניין "בית נלסון מנדלה" צולם ב"וייטמיד האוס" באשטון שבבריסטול. רוב הצילומים נערכו במרכז הטלוויזיה של ה-BBC (אנ') בלונדון.
לקריאה נוספת

Clark, Steve (1998). The Only Fools and Horses Story. BBC Books. ISBN 0-563-38445-X.
Weber, Richard; Sullivan, John (2000). Only Fools and Horses: Bible of Peckham Vol 1. BBC Books. ISBN 0-563-53818-X.
Sullivan, John; Clark, Steve (2000). Only Fools and Horses: Bible of Peckham Vol 2. BBC Books. ISBN 0-563-55177-1.
Sullivan, John (2001). Only Fools and Horses: Bible of Peckham Vol 3. BBC Books. ISBN 0-563-53745-0.
Webber, Richard; Dr John Sullivan (2003). The Complete A-Z of Only Fools and Horses. Orion. ISBN 0-7528-6025-9.
הערות שוליים

↑  James Tapper (1 במאי 2005). "The biggest TV audience ever... it is now". London: Mail On Sunday. נבדק ב-30 בדצמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Awards for "Only Fools and Horses"". IMDb. נבדק ב-13 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Britain's Best Sitcom". BBC. אורכב מ-המקור ב-2017-07-07. נבדק ב-13 בספטמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Gold commissions two Sir David Jason Specials". UKTV. נבדק ב-19 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Time On Our Hands Episode Shows Front Door
↑  Rodney's marriage certificate shows 41 Nelson Madela House, although it was Flat 127
1 2  Only Fools and Horses at the BFI's Screenonline
↑  "Scrooge Bristol City Council turns off Christmas lights at Del Boy's old tower block in Bristol". 15 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372055105171  LCCN: n2012016084  VIAF: 233381098   WorldCat (עם VIAF): 233381098 
מכונית הרלייאנט ריגל של האחים טרוטר
פיאט דאון טאון

| --- | --- |

Fiat Downtown
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1993 כמכונית קונספט
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  איטליה איטליה
 אורך:  2,500 מ"מ
 רוחב:  1,490 מ"מ
 משקל:  700 ק"ג (ריק, כולל מצבר)
 מפרט טכני
 מנוע:  2 מנועים חשמליים, כל מנוע מפיק 9.0 כ"ס
 מהירות מרבית:  100 קמ"ש
 מעצב:  Chris Bangle (אנ')
פיאט דאון טאון (באיטלקית: Fiat Downtown) היא מכונית קונספט, עירונית בתצורת מכונית מיקרו, האצ'בק אשר הוצגה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בשנת 1993.
בממדיה קטנה יותר מדגם פיאט 500.
מפרט טכני

"פיאט דאון טאון" הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של טורינו) בשנת 1993.
גוף הפיאט דאון טאון בנוי מפלסטיק, השלדה בנויה מאלומיניום.
3 מושבים, 2 מושבי הנוסעים הורכבו חלקית מאחורי מושב הנהג.
2 דלתות.
2 מנועים חשמליים.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
הסוללה המורכבת מגופרית ונתרן ממוקמת בחלק האחורי של הרכב.
טווח הטעינה - 300 ק"מ (במהירות 50 קמ"ש).
מערכת היגוי - במרכז הדשבורד (הנהג מפעיל את מערכת ההיגוי לא בצד שמאל או ימין (בארצות הממלכה המאוחדת, הודו, קפריסין ועוד של הדשבורד, שזאת צורת הנהיגה הקונבנציונלית). (ראו תמונה)
מפרט טכני > סוללה גופרית - נתרן

בסוללה זו אנו מוצאים גופרית נוזלית באלקטרודה החיובית, בעוד שבשלילית נתרן נוזלי אחד, מופרד על ידי אלקטרוליט קרמי β - אלומינה במצב המוצק, אשר מאפשר רק ליוני Na + לעבור דרכו, לחבר את הגופרית ויוצרים פוליסולפידים של נתרן.
שלב פריקה 2Na + 4S = Na2S4
תהליך זה הפיך מאחר שיישום אנרגיה חשמלית משחרר את היונים החיוביים של הפוליסולפיד נתרן דרך האלקטרוליט לרפורמה בנתרן היסודי. לכל תא יש מתח של 2 וולט ולמרות שהוא פועל בטמפרטורות בסדר גודל של 300 מעלות צלזיוס, הוא בעל יעילות מרבית של 89%.
תמונות

"פיאט דאון טאון"
"פיאט דאון טאון"
"פיאט דאון טאון"
"פיאט דאון טאון"
ראו גם

מכונית קונספט
רכב חשמלי מונע מצבר
מכונית מיקרו
פיאט טרה-פי-אונו
הערות שוליים

↑  "פיאט דאון טאון" web.archive.org/web/20150214165931
↑  "פיאט דאון טאון" כולל תמונות carstyling.ru/en/car/1993_fiat_downtown/images
↑  "פיאט דאון טאון" carsfromitaly.net/fiat/concepts/downtown
↑  "פיאט דאון טאון"קונספט diseno-art.com/encyclopedia/concept_cars/fiat_downtown
↑  נתרן גופרתי (Na2 (Sx)), נתרן פוליסולפיד, נתרן פוליסולפידים
רולס-רויס קולינן

| --- | --- |

Rolls-Royce Cullinan, שנת 2019
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Rolls-Royce Motors
 שנות ייצור:  2018 – הווה
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  Sport utility vehicle
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  5,341 מ"מ
 רוחב:  2,164 מ"מ
 גובה:  1,835 מ"מ
 משקל:  2,753 – 2,660 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  3,295 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 6,749 סמ"ק המפיק 571 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1 (מגדש טורבו כפול, מנוע BMW סדרה "BMW N74" (אנ')) סוג מנוע "N74B68"  V12 צילינדרים, 6,749 סמ"ק המפיק 600 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1 (מגדש טורבו כפול, מנוע BMW סדרה "BMW N74" (אנ')) סוג מנוע "N74B68" (מיוצר מנובמבר 2019)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 8 מהירויות, מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ') מסוג "ZF 8HP transmission" (אנ')
 צריכת דלק:  15 ליטר ל-100 ק"מ (ממוצע)
 מעצב:  Giles Taylor
רולס-רויס קולינן (באנגלית: Rolls-Royce Cullinan) הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) מפואר, המוגדר כמכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס המיוצר משנת 2018 בבריטניה.
"רולס-רויס קולינן" הוא ה-SUV הראשון שמייצרת היצרנית רולס-רויס.
בחודש מאי 2024 רולס רויס חשפה מתיחת פנים לקולינן,
שינויי העיצוב מתמקדים בעיקר בחזית עם יחידות תאורה שונות ושילוב תאורה בסבכת הפסים הענקית, כמו גם אופציה לחישוקי ענק ("23). בסביבת הנהג עודכנו העיצוב והגרפיקה של לוח מחוונים הדיגיטלי ושל מסך המגע. סמל המותג (Spirit of Ecstasy) נוסף מתחת לשעון האנלוגי ומול הנוסע מלפנים יש פאנל חדש ומואר עם כיתוב שם הדגם.
יש גם אפשרויות רבות יותר לבחירת סוג וצבע הגימור בתא הנוסעים לרבות אפשרויות דיפון מטקסטיל ומסיבי במבוק. גימור הפנים של הדלתות מורכב מ-408,284 נקבים בקוטר של בין 0.8 ל-1.2 מ"מ שנעשו בעבודת יד על-ידי אומן יחיד. כבעבר תא המטען נפתח בשני חלקים עם שליפה חשמלית של צמד כיסאות ושולחן לפיקניק ספונטני בחיק הטבע.
על בנזין בלבד: מערכת ההנעה נותרה ללא שינוי. V12 כפול מגדשים בנפח 6.75 ליטר עם 563 כ"ס או 600 כ"ס בגרסת Black Badge בחיבור לתיבת שמונה הילוכים אוטומטית והנעה כפולה קבועה. גם שאר המערכות המכניות נותרו ללא שינוי, לרבות היגוי אקטיבי לגלגלים האחוריים ומתלי אוויר אדפטיביים ומוטות מייצבים אקטיביים עם מחשב ניהול הניזון גם מהמצלמה סורקת הדרך ומתאים את פעולתם לתוואי שמלפנים.
מאפיינים

"רולס-רויס קולינן" קרוי על שם היהלום הגולמי הגדול ביותר שנתגלה עד כה, הקרוי: קולינן.
"רולס-רויס קולינן" משווק ממאי 2018.
5 דלתות, דלתות אחוריות מוגדרות כ"דלתות התאבדות" (ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון התנועה).
4-5 מושבים.
מנוע קדמי - 6.8 ליטר.
מנוע בנזין מתוצרת BMW.
סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4.
נפח תא מטען: 560 / 1,930 ליטר.
מחיר הדגם הבסיסי של "רולס-רויס קולינן" בשנת 2020 עמד על 325,000 דולר.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 5.2 שניות (מנוע 6,749 סמ"ק המפיק 571 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 4.9 שניות (מנוע 6,749 סמ"ק המפיק 600 כ"ס).
זיהום אוויר: פליטת פחמן דו-חמצני 341 גרם ל-1 ק"מ.
תמונות

"רולס-רויס קולינן", שנת 2019
"רולס-רויס קולינן"
"רולס-רויס קולינן"
"רולס-רויס קולינן" - מבט ל"דלתות ההתאבדות" האחוריות
"רולס-רויס קולינן", שנת 2019
"רולס-רויס קולינן", שנת 2018
"רולס-רויס קולינן"
"רולס-רויס קולינן" - מבט לתא המטען האחורי ולמושבים הנשלפים
"רולס-רויס קולינן" - מבט ללוח מחוונים
"רולס-רויס קולינן", שנת 2019 - מבט לתא הנהג
ראו גם

רולס-רויס
הערות שוליים

↑  "רולס-רויס קולינן" אב-טיפוס press.rolls-roycemotorcars.com/rolls-royce-motor-cars-pressclub/article/detail/T0280959EN/effortless-everywhere:-the-rolls-royce-cullinan
↑  "רולס-רויס קולינן" slashgear.com/rolls-royce-cullinan-suv-prototype-teaser
↑  cartube, רולס רויס קולינן 2024 החדש נחשף, באתר cartube, ‏2024-05-07
↑  פרויקט "רולס-רויס קולינן" שנת 2019 caradvice.com.au/554381/rolls-royce-project-cullinan-suv-coming-in-2019
↑  "רולס-רויס קולינן" fr.motor1.com/news/241572/rolls-royce-cullinan
↑  "רולס-רויס קולינן" nicecarsinfo.com/2017-rolls-royce-suv-cullinan
↑  אדריכלות של יוקרה: הלב של "רולס-רויס קולינן" bmwblog.com/2018/10/11/architecture-of-luxury-the-heart-of-the-new-rolls-royce-cullinan
↑  "רולס-רויס קולינן" cars.com/research/rolls_royce-cullinan
↑  "רולס-רויס קולינן" autocar.co.uk/car-review/rolls-royce/cullinan
מריה לאון

מריה פילאר לאון סבריאן (בספרדית: María Pilar León Cebrián; נולדה ב-13 ביוני 1995), המכונה "מאפי לאון", היא כדורגלנית ספרדייה, המשחקת בעמדת הבלם בברצלונה שבליגת העל הספרדית ובנבחרת ספרד. הייתה חלק מקבוצת שחקניות שסירבו לשחק בנבחרת בשל התנאים שם ולא שחקה בגביע העולם בכדורגל נשים 2023 בו זכתה ספרד.
קריירה > נעורייה ותחילת דרכה

לאון נולדה ב-13 ביוני 1995, לחבייאר ופילאר בלה אלמוזרה במחוז סרגוסה. היא התחילה לשחק כדורעף בגיל 7, ולאחר מכן עברה לשחק קטרגל. בגיל 11 גילה אותה המנהל הספורטיבי של סרגוסה כששיחקה כדורגל עם אחיה בסופרמרקרט והיא הצטרפה למועדון.
קריירה > סרגוסה (2011 - 2013)

אחרי שנתיים בקבוצת המשנה של סרגוסה, לאון ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבכירה של סרגוסה בגיל 16 מול ברצלונה. היא שיחקה במועדון במשך שנתיים וערכה את משחקה האחרון במדי סרגוסה בשנת 2013 בגמר הגביע, בהפסד 0–4 לברצלונה.
קריירה > אספניול (2013 - 2014)

בגיל 18 הצטרפה לקבוצת אספניול ושחקה בה למשך עונה אחת בלבד. ההופעות שלה במהלך העונה גרמו לזימונה לנבחרת ספרד ולהתעניינות מצד אתלטיקו מדריד שסיימה את העונה במקום ה-3.