stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורות התפילה
הערות שוליים

↑  באתר ישיבת ברכת משה וב"המדף היהודי"
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416721305171  VIAF: 4251157527317927300000   WorldCat (עם VIAF): 4251157527317927300000
אדם ענב

| --- | --- |

סא"ל אדם ענב בסיום תפקידו כמפקד בסיס ציוד ותובלה פברואר 1967
 לידה:  25 בדצמבר 1921 כ"ד כסלו ה'תרפ"ב פשמישל, פולין
 פטירה:  23 בינואר 2012 (בגיל 90) כ"ח טבת ה'תשע"ב חיפה
 תאריך עלייה:  ספטמבר 1935
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  שם משפחה קודם - וינטרויב
 השתייכות:   ההגנה הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי  צבא הגנה לישראל חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 תקופת הפעילות:  1936–1968 (כ־32 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 חשמלאי בכלי שיט צבאיים קצין חשמל במשחתת ראש ענף לוגיסטיקה במחלקת ציוד מפקד  בסיס ציוד ותובלה מפקד יחידת הבינוי החילית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה         
 עיטורים
   אות ההגנה  עיטור לוחמי המדינה    אות המשמר   אות ההתנדבות     אות הלוחם בנאצים   כנפי צניחה. אות ותיקי הכוחות המזוינים הבריטים.
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מחלקת חשמל בחברת חיפה כימיקלים
 
אדם ענב (25 בדצמבר 1921 - 23 בינואר 2012) היה קצין בחיל הים בצה"ל בדרגת סא"ל, שהתמחה בנושאי חשמל ולוגיסטיקה. לאחר השירות ניהל מחלקת חשמל בחברת חיפה כימיקלים.
משפחה

ענב נולד ב-25 בדצמבר 1921 בעיר הפולנית פשמישל והיה בן יחיד להוריו אנה מבית שפכנר ובנימין וינטרויב. בנימין רכש מקצוע עורך דין בלבוב, במלחמת העולם הראשונה גויס כקצין בצבא הפולני נלחם בצד האוסטרו-הונגרי כנגד הרוסים. היה פעיל בתנועת בית"ר וראש התנועה בעיר פשמישל.
ב-15 בספטמבר 1935 עלתה המשפחה בנמל קונסטנצה על האניה פולוניה שהפליגה לנמל חיפה. תחילה הועסק אביו כפקיד בתנועת בית"ר ואחר כך עסק בנדל"ן.
כחבר ברית הציונים הרוויזיוניסטים שמו הופיע במודעות מטעם התנועה. בשנת 1938 ארגן האב מחאה ציבורית נגד ממשלת המנדט על הכוונה לתלייתו של עולה הגרדום שלמה בן-יוסף. על כך נעצר ונשלח בצו אדמיניסטרטיבי לשנת מאסר בכלא עכו.

למאסר הייתה משמעות כלכלית קשה למשפחה, ואמו של וינטרויב פנתה בבקשת עזרה כלכלית לזאב ז'בוטינסקי בלונדון. בכלא שהה שישה חודשים, בהם למד את החוק האנגלי והטורקי ששרר בארץ ישראל והפך לעורך דין.
לימודים

ענב למד בבסמ"ת במקצוע חשמל אצל פרופ' פרנץ אולנדורף. כאשר נאסר האב בשנת 1939 בכלא עכו, נאלץ ענב להפסיק את הלימודים ועסק בעבודות שונות. מספר חודשים בחברת שירות אקספרס, הובלה ושירות ימי בין ארצי. לאחר שעות העבודה למד בביתי הספר לשפות ומסחר "במעלה", שם רכש כישורי כתיבה במכונה וניהול פנקסי חשבונות.
תוך כדי לימודי החשמל, הצטרף ללימודי ימאות מעשית ושיט בבית ספר ימי של אגודת יורדי ים זבולון והפליג בסירות משוטים ומפרשים. האגודה קיימה הפלגות רבות לאורך חופי הארץ לתל אביב וחזרה. בהפלגות מפרשים הארוכות הגיעו לביירות ואף לפורט סעיד. ב-15 בספטמבר 1941 סיים את לימודי הימאות וניתנה לו דרגה של מדריך משנה.
שירות למדינה בדרך

במסגרת זבולון התגייס לארגון ההגנה והקבוצה צורפה למחלקה הימית של ההגנה בחיפה. עם הסירות של זבולון היו נצמדים בלילות לאניות ופרקו נשק ותחמושת עבור ההגנה. הנערים של זבולון ניצלו את תנועתם לנמל חיפה להברחת אמצעי לחימה. על ענב הוטל מדי פעם להוציא ארגזי תפוזים לבדיקה. זאת עשה מבלי ידיעתו שהתפוזים היו רימוני מיילס. גם כאשר נודע לו על כך במקרה המשיך בעבודה המסוכנת כאשר נדרש.
ענב הוזמן לצאת לקורס חבלה ימית שהתקיים בגני התערוכה בתל אביב. הוריו לא הסכימו כי היה זה תקופת בחינות הבגרות. ענב לא התחשב בהתנגדות והתייצב בתל אביב אצל כתריאל יפה שהיה מפקד הקורס. היו אלה ההכנות למבצע של כ"ג יורדי הסירה. המשימה נשמרה בסודיות. ענב והמתאמנים לא ידעו על מטרת האימונים. כמעט בסוף הקורס ראה אותו מכיר של המשפחה וסיפר על כך לאביו. בנימין וינטרויב הגיע לכתריאל יפה ודרש לשחרר את ענב עד אחרי שיסיים את בחינות הבגרות. לענב לא הייתה ברירה חזר לחיפה. כחודש מאוחר יותר יצאו חבריו לדרכם ממנה לא שבו.
שירות בצי הבריטי

מ-9 במרץ 1940 הועסק ענב בצי הבריטי בנמל חיפה כחשמלאי אניות במעמד של עובד אזרחי. באוגוסט 1940 ביקש ענב התגייס לצי המלכותי הבריטי והגיש המלצות מאגודת יורדי ים זבולון וממקומות עבודה בהם הועסק. בספטמבר 1940 קיבל הודעה שבקשתו נרשמה ויפנו אליו כאשר יהיה צורך בשירותיו.
ב-15 ביוני 1942 נענתה בקשתו ועבר ממעמד של עובד אזרחי למגויס לצי המלכותי הבריטי. עבר הכשרה במחנה ליד עכו לאחר כמה חודשים שירות בנמל חיפה נשלח לבסיס בפורט סעיד. הצטרף לכח העבודה במספנת הצי ועובד בתיקוני כלי השיט של הצי הבריטי.
הוא שאף להפליג בים ולבקשתו צוות לספינה חמושה שתפקידה לשאת סירות גומי ואנשי קומנדו לפשיטות באיים היוונים. ענב היה אחראי לתחזק והפעיל את מערכות החשמל.
לקראת הפלישה לסיציליה הוצב ענב על Edinburgh Castle, אניה גדולה נושאת גייסות שנשאה נחתות קטנות. תפקידו היה בתחזוקת המערכות החשמליות. באנייה זאת השתתף בפלישת בעלות הברית לסיציליה בחודש יולי 1943.
בחודש פברואר 1946 השתחרר ענב מהצי הבריטי בדרגת רס"ר וחזר לחיפה. התקופה המוכרת כשירות ביטחוני שלוש שנים ותשעה חודשים.
קואופרטיב "אוריה"

לאחר השחרור ייסד ענב, יחד עם חברים למקצוע משוחררי הצי הבריטי, בית מלאכה לתיקוני חשמל באוניות בנמל חיפה. בנוסף לתיקוני במכשירי החשמל של אוניות הצי המסחרי פעלו אנשי בית המלאכה בסתר לשיפוץ אניות המעפילים שנתפסו ועגנו ליד שובר הגלים. מערכות חשמל מלאות הורכבו בהתקוה (אוניית מעפילים) ומדינת היהודים (אוניית מעפילים) הוכנו כדי לשמש את חיל הים הישראלי. הבריטים שלטו בנמל חיפה וענב וחבריו עלו עם כלי עבודה ומשפצים באין מפריע.
הקואופרטיב שנוסד במרץ 1946 ביצע התקנות זרם לבתי הקרור, שיכון חיילים משוחררים, "תורן" - בית מלאכה לעבודות מכניות, בית חרושת "ויטה", מספנת "גליה" בנמל חיפה, וחדרי קירור באטליזים. כמו כן לחברה הארץ ישראלית לתיקוני אוניות, התקנת מערכות חשמל בספינות דיג תיקונים באניות כולל באנית הנוסעים "קדמה". הקואופרטיב 'אוריה' סיים לפעול במרץ 1948 עקב גיוסו של ענב וכל חבריו לצה"ל למלחמת העצמאות.
בחיל הים הישראלי

ב-1 ביוני 1948 גויס ענב לצה"ל והוצב לחטיבת כרמלי. בדצמבר 1948 הצליח לעבור לחיל הים. תפקיד ראשון מונה לרס"ר מחנה האימונים של חיל הים בטירת כרמל. ענב הסביר שהוא בעל מקצוע חשמלאי אניות ויוכל לשרת טוב יותר בשירות בים.
בקשתו מולאה חלקית והוא הועבר למחלקת הנדסה שנמצאה ברחוב העצמאות בחיפה. ושימש קצין פיקוח על מתקני החשמל של חיל הים. במשך שנה וחצי. כחצי שנה שירת באח"י אילת (א-16) ויצא איתה לשפוצים בנמל נאפולי.
בחיל הים הישראלי > השתלמות בארצות הברית

בתחילת מאי 1951 נשלח להשתלמות מטעם חיל הים בארצות הברית. באותה טיסה היה גם ראש הממשלה דוד בן-גוריון שיצא פעם ראשונה לארצות הברית. ענב שוחח עם ראש הממשלה ואף קיבל ממנו עותק חתום של הנאום אותו התכוון לשאת בפני הממשל בוושינגטון.
ההשתלמות נערכה בבית הספר של משמר החופים של ארצות הברית בגרוטון, מדינת קונטיקט. שם השתלם במקצוע חשמל אניות בהצטיינות יתירה ועבר קורס טלפרינטר בהצטיינות. ענב העריך מאוד את הלימודים ולקראת הסיום כתב מכתב תודה והערכה למפקד הבסיס

הישגיו של ענב צוינו על ידי מפקדי בסיס ההדרכה והועברו לידיעת הרמטכ"ל. האלוף מאיר זורע ראש מחלקת הדרכה כתב ”הרמטכ"ל הורני להביע לך את הערכתו על השגיך  בקורס אשר השתתפת בו ... השגיך בהשתלמותך הוסיפו כבוד לך ולצבא הגנה לישראל.”
אדם ענב בחזית בית הספר של משמר החופים של ארצות הברית בגרוטון קונטיקוט נובמבר 1951
אדם ענב במדים בהירים בתמונת הסיום של קורס חשמלאי אניות בכירים במשמר החופים של ארצות הברית נובמבר 1951
תעודת סיום קורס חשמל אניות במשמר החופים של ארצות הברית בציון 95.2.
בחזרתו מונה להיות ראש מדור חשמל כלי שיט במחלקת הנדסה של חיל הים. בשנת 1954 עבר ענב קורס מתקדם של חיל הים שנערך בבסיס ההדרכה בבת גלים.
אדם ענב, ראשון בשמאל בשורת היושבים, בקורס פיקוד מתקדם בבסיס ההדרכה בחיל הים 1954.
קליטת המשחתות

בשנת 1955 נשלח לאנגליה בצוות הטכני שיפקח על השיפוץ של המשחתות. לקראת הנסיעה שונה את שם המשפחה מ"וינטרויב" ל"ענב".

במשחתות היה ענב הקצין האחראי על נושא החשמל והמכשור בשתי משחתות מסדרה Z שנרכשו מהצי הבריטי. עסק בהכשרת המערכות למצב כוננות מבצעית והוספת ציוד חשמלי חדש. תכנן התקין והרכיב מערכות חשמליות. שיפץ גנרטורים מנועים וציוד בקרה בזרם ישר וזרם חילופין ופיקח על עבודות המספנות. עם סיום השיפוצים נעשה ענב קצין החשמל של אח"י יפו (ק-42) וקצין החשמל הבכיר של שייטת המשחתות. הוא היה אחראי על כל הציוד החשמלי, מכשירים, בקרה, ואלקטרוניקה. בתפקיד זה השתתף בקרב נגד האבראהים אל-אוול.
משלחת קליטת המשחתות עם אנשי הקהילה היהודית בליברפול.
סרן אדם ענב קצין חשמל אח"י יפו פותח את מחסן מחלקת חשמל שהפך לפאב.
מחלקת חשמל במשחתת אח"י יפו אפריל 1956
מחלקת חשמל במשחתת אח"י יפו באנגליה אפריל 1956
תפקידים מקצועיים

בשנת 1958 עבר למפקדת חיל הים ועסק בתפקידים שונים המחייבים השכלה של מהנדס חשמל ואלקטרוניקה. התמנה לראש ענף ציוד 5 שהיה אחראי על הלוגיסטיקה וקיבל דרגת סגן-אלוף. היה מנחה מקצועי בכיר בנושא חשמל ומכשירים בחיל הים.
בשנת 1963 נעשה סגן מפקד מספנת חיל הים ביוני 1964 קיבל את הפיקוד על יחידת אחסנה ימית עד נובמבר 1966.
תפקיד אחרון בחיל הים היה מפקד יחידת הבינוי שעסקה בכל נושאי בינוי המעגנים והמחנות של חיל הים. בתפקיד זה היה בעת מלחמת ששת הימים.
לאחר שחרורו משירות הקבע נמנה ענב על כוחות מילואים במשך 22 שנה ופעל בתחום הטכני לוגיסטי במסגרת מספן הציוד. תום שירות ביטחון בספטמבר 1990
חגיגת יום חיל הים 1961 עם האלוף יוחאי בן נון בחדר הקצינים של אניית צים 'הר כנען'.
מסיבה משותפת למספנת חיל הים ושייטת הצוללות לרגל סיום המוצלח של שיפוץ אח"י תנין (צ-71), 1963.
מסיבת יום חיל הים בשנת 1964 על האנייה 'בילו'
אדם ענב עם קבוצת צועדים בצעדת ארבעת הימים לירושלים 1966
סא"ל אדם ענב מוסר את 'פרס המטבח הטוב' לצוות המשחתת אח"י אילת פברואר 1967
מפקדי יחידת אחסנה ימיתבביקור בבסיס ציוד ותובלה מארח אל"ם עמנואל כרמי משמאל. 1982.
חיים אזרחיים

עם השחרור מצה"ל הוציא ענב רישיון כחשמלאי ראשי לביצוע עבודות חשמל. ונעשה מנהל מחלקת חשמל בחברת חיפה כימיקלים. בתפקיד זה זכה להערכה כעובד מצטיין ובעיקר על שמירת נושאי הבטיחות בעבודות המחלקה. ענב התנדב משמר האזרחי ושירת בו שנים רבות. תרם באופן קבוע לקרן לב"י למען ביטחון ישראל.
חיים אישיים

בתחילת שנת 1945 הכיר ענב את אדית גרוס, ילידת זגרב, שהגיעה עם עליית הנער מיוגוסלביה ומשפחתה הושמדה בשואה. הזוג נישא בטקס צנוע ברבנות בירושלים ב-20 ביולי 1945 ונולדו להם שני בנים.
ראו גם

מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
שייטת המשחתות
לקריאה נוספת

אריה מנצ’ר (עורך), ספר פשמישל, תל אביב: ארגון יוצאי פשמישל בישראל, תשכ"ד 1964. (ספר יזכור)
ראובן ריהן ריאיון עם אדם ענב, פרויקט תיעוד תולדות חיל הים, עמותת חיל הים, מוסד הרצל לחקר הציונות – אוניברסיטת חיפה, בביצוע דניאלה רן, 16 ביולי 1996.
אדם ענב ד"ר בנימין וינטרויב – ביוגרפיה עבור מכון ז'בוטינסקי, יולי 2011.
בנימין וינטרויב, קורות חיי ארכיון מכון ז'בוטינסקי דצמבר 1965.
ביאורים

↑  מימין לשמאל האב בנימין הנער אדם בבגדי מלח והדוד נחום וינטרויב. יושבות האם אנה הדודה פרימה ואשת הדוד נחום וינטרויב.
↑  הסמל אדם ווינטראוב נעשה סא"ל אדם ענב.
↑  עומדים מימין לשמאל: אריה ברוש, לא ידוע, אריה פלדי, לא ידוע, בנימין תלם, יצחק דביר והדר קמחי. יושבים מימין לשמאל: אליהו אורן, יוסף בן שמואל, חיים רפאלי, מפקד הקורס אלכס שור, סגן מפקד הקורס יעקב עציון, יהושע (שוקה מקובר) מרום ואדם ענב.
↑  מימין לשמאל בשורה העליונה: עקיבא פסטרנק ויהודה אשכנזי.  בעומדים: דן אדלר, ישראל פלד, אדם ענב, ישראל נשר, דב יערי, חיים שחק, עמי פרידמן ועמנואל כרמי.
הערות שוליים

↑  מכתב א, רמבא, המזכיר הפרטי של ז'בוטינסקי 25 בנובמבר 1938, מברך ומודיע כי ענינה של משפחת וינטרויב הופנה ליצחק דוד בוקשפן מראשי צה"ר בארץ ישראל. אך לא ברור אם עזרה התקבלה.
↑  התקוה לק-22 ומדינת היהודים כאח"י אילת (א-16) בהתאמה.
↑  מכתב אג"מ/מהד 29 באפריל 1952, באוסף משפחת ענב.
↑  התמונה באדיבות אלי לוי, מופיע בראשון מימין.
↑  התמונה באדיבות אלי לוי, מופיע ראשון מימין בשורת היושבים.
↑  ש. ה. ברגמן, ספר פשמישל, דבר, 25 בדצמבר 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012844772305171 
משפחת וינטרויב בפשמישל פולין, 1927
אדם מימין וחניך בית הספר הימי של זבולון אגודת יורדי ים מלווים חברה בביקור בתל אביב, מאי 1940
רס"ר אדם ענב בצי המלכותי הבריטי 1942
אישור הסמכה של חיל הים הישראלי בימיו הראשונים, המסמיך ארבעה קציני ים יוצאי הצי המלכותי הבריטי לתפקיד מפקחים באניות החיל.
אימג'

ערך זה עוסק בקריאת התוכן של אמצעי לאחסון נתונים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אִימֶג' (באנגלית: Image) הוא קובץ לאחסון תוכנו של אמצעי לאחסון נתונים כגון דיסק קשיח או תקליטור. קובץ אימג' נוצר על ידי קריאת הסקטורים של המדיה המקורית, וצירוף הנתונים שנקראו אל קובץ האימג' - כך שהקובץ שנוצר הוא עותק של הנתונים ואופן הסידור שלהם. ייתכן כי מטעמי חיסכון במקום, זמן או נפח אחסון קובצי האימג' יעברו דחיסת נתונים לעומת המקור. חלק מהשיטות ליצירת קובצי אימג' לא כוללות שטחי אחסון שאינם בשימוש.
שימושים

גיבוי
העתקה
שדרוג חומרת האחסון תוך שמירה על נתונים קיימים
הפצת תוכנה
פריסה מהירה/זהה
יצירת כוננים וירטואליים
ניתוח תוכן כוננים
סוגי קבצים

דמות ISO
NRG
DMG
GHO
IMA
IMZ
IMG
QCOW
תוכנות ליצירת אימג'

Norton Ghost
CloneDVD
IsoBuster
Nero
Acronis True Image
Ashampoo
ראו גם

אתחול אמצעי לאחסון נתונים
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורות הגז

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  לאור הגז 
 בימוי:  ג׳ורג׳ קיוקור 
 הופק בידי:  ארתור הורנבלאוו ג'ונייר 
 תסריט:  ג'ון ואן דורטן, ג'ון בלדרסטון, וולטר ריש, פטריק המילטון 
 עריכה:  ראלף וינטרס 
 שחקנים ראשיים:  אינגריד ברגמן   שארל בואייה   ג'וזף קוטן
 מוזיקה:  ברוניסלב קפר 
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 1944
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פשע, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה, פילם נואר, מלודרמה 
 תקציב:  2.068 מיליון דולר
 הכנסות:  4.613 מיליון דולר
 פרסים:  שני פרסי אוסקר   פרס גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
אורות הגז (באנגלית: Gaslight; נקרא "אורות דועכים" כשהופץ לראשונה בארץ ישראל המנדטורית) הוא סרט מתח בבימויו של ג'ורג' קיוקור. תסריט הסרט מבוסס על מחזה באותו שם מאת פטריק המילטון משנת 1938. המחזה עוּבד לראשונה לסרט בשנת 1940. סרטו של קיוקור הוא הגרסה הקולנועית השנייה של המחזה. בסרט שיחקו אינגריד ברגמן, שארל בואייה, ג'וזף קוטן ואנג'לה לאנסברי.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר לבואייה, השחקנית הטובה ביותר לברגמן ושחקנית המשנה הטובה ביותר ללאנסברי (שבעבורה הייתה זו הופעת הבכורה בקולנוע). ברגמן זכתה על משחקה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (הראשון שלה) ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
עלילה

הסרט מגולל את סיפורה של פאולה אלקיסט (אינגריד ברגמן), שבילדותה הייתה עדה לרצח דודתה אשר גידלה אותה, זמרת האופרה אליס אלקיסט. הופעתה של הילדה בזירת הרצח מפריעה לרוצח למצוא את תכשיטיה המוחבאים של הדודה. פאולה נשלחת לאיטליה לפיתוח קול אצל המאסטרו גוארדי (אמיל ראמאו), שהיה גם המורה לזמרה של דודתה. היא מתאהבת בנגנו של המאסטרו, גרגורי אנטון (שארל בואייה), והם מחליטים להתחתן.
גרגורי מעוניין לגור בלונדון, בעוד פאולה נרתעת מלחזור לשם בגלל זיכרונותיה מליל הרצח. לבסוף היא מתרצה והם עוברים לגור בבית דודתה המנוחה. כשהם עורכים סיור בבית, פאולה מגלה מכתב מאדם בשם סרגיס באוור, שנשלח אל דודתה יומיים לפני הירצחה. גרגורי נראה נסער מגילוי המכתב והוא חוטף אותו מידיה של פאולה.
בתקופת מגוריהם המשותפים בבית, גרגורי משכנע בהדרגה את פאולה כי היא הולכת ומאבדת את שפיות דעתה, כשעל מנת לחזק את תחושתה הוא מספר לה שגם לאימה הייתה מחלת נפש. גרגורי עושה זאת כי הוא בעצם סרגיס באוור, רוצח דודתה. הוא רוצה לחפש את התכשיטים שלא הספיק לשדוד בליל הרצח, ומעוניין שרעשי החיפוש שלו בבית יתפרשו על ידי אשתו כיצירי הדמיון החולני שלה. פאולה אכן מפרשת כך את הרעשים. התנהגותה המפוחדת מטילה אימה על המשרתת ננסי אוליבר (אנג'לה לאנסברי), ואילו פאולה מצידה משוכנעת שהמשרתת שונאת אותה.
פאולה פוגשת במקרה את בלש המשטרה בריאן קמרון (ג'וזף קוטן), שהעריץ את דודתה המנוחה. הוא שם לב להתנהגותו המוזרה של בעלה ובעזרת המשרתת ורכלנית השכונה מפענח את רצח דודתה של פאולה. לבסוף, הבלש מצליח להיכנס לביתם של בני הזוג ולהחזיר לפאולה את הביטחון בשפיותה. הוא מגלה לה את תוכניתו של בעלה וניגש לעצור אותו – זמן קצר אחרי שהוא גילה את התכשיטים המוחבאים. אחרי שבעלה כבר קשור לכיסא, פאולה נוקמת בו בכך שמעוררת בו את האשליה, שהיא תעזור לו לברוח ולהתחמק מהמעצר, מהמשפט ומההוצאה להורג.
צוות שחקנים

אינגריד ברגמן – פאולה אלקיסט אנטון
שארל בואייה – גרגורי אנטון
ג'וזף קוטן – בריאן קמרון
מיי וויטי – בסי טוויטס
אנג'לה לאנסברי – ננסי אוליבר
ברברה אוורסט – אליזבת' טומפקינס
אמיל ראמאו – מאסטרו גוארדי
פרסים ומועמדויות

מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
זכייה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אינגריד ברגמן)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (שארל בואייה)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנג'לה לאנסברי)
מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'ון ואן דורטן, וולטר ריש וג'ון בלדרסטון)
מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ג'וזף רוטנברג)
זכייה בפרס אוסקר לניהול האמנותי הטוב ביותר (סדריק גיבנס, ויליאם פרארי, אדווין ויליס ופול הדנישסקי)
זכייה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (אינגריד ברגמן)
בתרבות

בעקבות המחזה של המילטון ושני הסרטים המבוססים עליו, נטבע בשנות השישים המונח גזלייטינג (בעברית: גזלות דעת), המתאר מניפולציה שמטרתה לגרום לאדם לפקפק בתפיסת המציאות שלו.
הערות שוליים

↑  קובץ התצלומים Newer Jerusalem של THE MATSON PHOTO SERVICE, תמונה 4: כיכר ציון על דרך יפו.
↑  האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, APA Dictionary of Psychology Definition of Gaslighting, dictionary.apa.org (באנגלית)
↑  "gaslight". Oxford English Dictionary (Online ed.). Oxford University Press. (Subscription or participating institution membership required.) 1969 S. C. Plog Changing Perspectives in Mental Illness 83 It is also popularly believed to be possible to 'gaslight' a perfectly healthy person into psychosis by interpreting his own behavior to him as symptomatic of serious mental illness.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015017178  VIAF: 313506183   WorldCat (עם VIAF): 313506183
אלה וורסט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק קיץ, נקניק נא 
 
אַלֶה ווּרְסְט מילולית "נקניקיית מרצע" (בגרמנית: Ahle Wurst) ושמות נוספים, היא נקניקיית חזיר קשה המיוצרת בצפון מדינת הסן, גרמניה.
מאפיינים

שמה הוא צורה דיאלקטית של Alte Wurst - "נקניקייה ישנה". לאלה וורסט יש מעמד גאוגרפי מוגן בגרמניה (g.g.A), הכינוי מותר לשימוש רק עבור נקניקיות המיוצרות באזור צפון הסן סביב בירתה המקומית קאסל.
בהתאם לצורה היא נקראת גם "Stracke" אם הוא מוארך או "Runde" אם הוא עגול.
אלה וורסט היא נקניקייה מבשר חזיר ובייקון. מתובל רק במלח ופלפל שחור, יש הבדלים אזוריים בחומרים ויש קצבים שמוסיפים אגוז מוסקט, ציפורן, סוכר, שום, כמון, רום או ברנדי.
בייצור מסורתי רק חזירים כבדים מעובדים כטריים (כשהבשר עדיין חם) והנקניקייה מיוצרת מנתחי בשר איכותיים. היישון האיטי בלחות גבוהה יחסית הוא סימן ההיכר של הנקניקייה. ניתן לעשן את הנקניקיה או לייבשה באוויר.
לקריאה נוספת

רשימת מזונות מעושנים
הערות שוליים

↑  Projektteam der 16. Witzenhäuser Konferenz 2008 (2009). Abenteuer Nahrung - weißt Du was Du isst?. Dokumentationsband 16. Witzenhäuser Konferenz 02. bis 06. Dezember 2008. kassel university press GmbH. p. 112. ISBN 978-3-89958-682-4. נבדק ב-8 באפריל 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Nordhessische Wurstspezialitäten. Was bedeutet "Ahle" oder "Stracke"? - RACK & RÜTHER GmbH". www.rackruether.de (בגרמנית). נבדק ב-2022-07-01.
↑  Heinrich Keim: Nordhessische Ahle Worscht. Eine Wurst mit Kultstatus. Wartberg Verlag, Gudensberg-Gleichen 2005, מסת"ב 3-8313-1595-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7860569-6
איור אופנה

איור אופנה של ג'ורג' ברביר בשם La Belle Dame sans Merci, איור 47, מתוךGazette du Bon Ton, גיליון 6, 1921
איור אופנה (באנגלית:‏ Fashion Illustration) הוא אמנות המביעה רעיונות של אופנה בצורה של איור, רישום וציור. הוא משמש בעיקר את מעצבי האופנה בהפצת ובדיקת רעיונותיהם. סקיצות אופנה ממלאות תפקיד מרכזי בעיצוב לתצוגה מקדימה ומשרתות את הדמיית העיצוב לפני תפירת בגדים אמיתיים.
היסטוריה

איור אופנה, שנעשה בתחריטים, מתוארך למאה השש עשרה לתקופת המסעות הגדולים וגילוי שטחים חדשים בראשית העת החדשה. היו אלה אוספי איורים של התלבושות מהשטחים שהתגלו.
לקראת סוף המאה השבע עשרה פורסמו העיתונים הראשונים של אופנה, במיוחד בצרפת בתקופת שלטונו של לואי ה-14. היו אלה "סקירות האופנה הראשונות". פרסומים אלה התפתחו והגיעו לשיאם עד סוף המאה ה-18. פריז, הפכה לבירת האופנה, ובירת איורי האופנה. לאחר המהפכה הצרפתית, מרכז הפרסום החשוב של האופנה עבר מפריז לגרמניה ולאחר מכן לאנגליה, מדינות שנטו להעתיק את הייצור הצרפתי.
תחילת איור האופנה המודרני, ממוקמת סביב תחילת המאה ה-19. בסוף המאה התשע עשרה יצירתיות האיור עלתה על זו של הצילום. אבל שני ייצוגים האלה היו זה לצד זה בתחילת המאה העשרים. איור אופנה נתפס יותר כמלאכה מאשר כצורה של אמנות ציורית.
היסטוריה > איור מודרני מוקדם

צייר הדיוקנאות האיטלקי ג'ובאני בולדיני נחשב בעיני חבריו לאחד ממאיירי האופנה הראשונים ששמם מוכר. כתב העת Journal des dames et des modes היה מגזין אליטיסטי שהפגיש בין ציירים, מעצבים וסופרים, והשאיר מקום גדול להמחשת אופנה.
לפני מלחמת העולם הראשונה, פריז חזרה להיות בירת האופנה, וגם מרכז אמנות איור אופנה - ציירים, משוררים, מעצבים, מלחינים, אנשי תיאטרון היו מתחככים זה בזה. יצירתו של איריב הביאה את האיור לדרגת האמנות, והניחה את היסודות לציורים מהמאה העשרים.
האמנויות הדקורטיביות של התקופה, כמו אר נובו, קוביזם או אר דקו, השפיעו על איור האופנה שהיווה השתקפות של הזמן; ההשראה של מאיירים הגיעה בעיקר מהתיאטרון.
היסטוריה > תור הזהב

המגזינים האמריקאים Harper's Bazar או ווג, Femina הצרפתית או L'Officiel, מפרסמים את השמות הגדולים ביותר של המאיירים והמעצבים של אותו הזמן. המגזינים הופכים לחיוניים בהפצת אופנה. עיצוב אופנה הופך להיות פחות סטטי, אין לו עוד גישה אמנותית, אלא יותר תיאורית, והוא מכוון לסגנונות משנה של לבוש - חיי יומיום, אופנת עילית לקוקטיילים ועוד.
גם התנועה הסוריאליסטית נכנסה למגזיני אופנה האיור מתפתח גם לכיוון של "ריאליזם חדש" שעובר לאוריינטציה אמנותית יותר. אבל המהפכה בצילומי אופנה תפסה בהדרגה את מקום האיור, כאשר כל תחום אימץ בהדרגה את הטכניקה המתאימה לו: הצילום למאמרי אופנה והאיור לפרסום 19. הצילום במקביל לאיור נהנה מהתפתחויות אלה.
מלחמת העולם השנייה משנה את התפתחות האיור ופרסום האופנה. חלק מהמאיירים גויסו לצבא, אחרים היגרו מאירופה לארצות הברית. באופן כללי הפרסום היה מצומצם בתקופת המלחמה והפצת המגזינים לא הייתה סדירה. לאחר המלחמה הדברים השתנו: כמה מאיירים ותיקים נעלמו, והופיעו חדשים במקומם.
שקיעה והתחדשות

המגמה שהחלה לפני המלחמה - הגבלת תקציבי האיור לטובת הצילום, מצאה את ביטויה. בשנות השישים תחום האופנה עובר מהפכה: בירת האופנה עברה מפריז ללונדון, הלבוש המוכן יחולל מהפכה בביגוד בשנים הבאות, פופ-ארט והתנועה ההיפית, ישפיעו על איור האופנה.
הצילום שולט בעולם האופנה, וצלמי האופנה הם המאסטרים הגדולים. האיור לא מצא מקלט אפילו במגזינים לנערות מתבגרות. אף על פי כן, נותרו כמה מגזיני אופנה, במיוחד מקצועיים, שבהם התפרסמו עבודות המעצבים בגרפיקה.
משנות השמונים נראה כי איור אופנה מצא מקום קטן בפרסומים. החל להופיע המגזין La Mode en peinture, מגזין אופנה אוונגרדי, מאויר במלואו. בארצות הברית הופצה גרסה החדשה של המגזין Vanity Fair.
בשנות האלפיים נראה שהאיור מחזיר לעצמו מקום בעולם האופנה. טכניקות האיור שבשימוש מערבבות שיטות ישנות ומודרניות ואימוץ העיצוב בכלים דיגיטליים.
מאיירים מפורסמים

פול איריב
כריסטיאן בראר
מקס הוף
רנה גריאו
אירווין קרוסטווייט
לילה דה נובילי
ברנרד בלוסאק
אנדי וורהול
אנטוניו לופז (מאייר)
הערות שוליים

↑  The truth about fashion illustration sketches: Types, Time and Money, sewingnpatterns, ‏2017-01-18 (באנגלית בריטית)
↑  Cally Blackman (trad. de l'anglais), 100 ans d'illustration de mode, Paris, Eyrolles, août 2007, 384 p.
↑  William Parker Dessins de mode : Vogue, Paris, Thames & Hudson, 2010, 240 p.
↑  Marnie Fogg, Tout sur la mode : Panorama des chefs-d’œuvre et des techniques, Paris, Flammarion, coll. 2013 (2013), 576 p.
↑  Borrelli, Laird. (2000). "Fashion Illustration Now," Thames & Hudson Ltd., London. (p 6-175)
↑  Paton, Elizabeth (2016-09-15). "Fashion Returns to the Drawing Board". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-09-27.
איור במגזין אופנה צרפתי, 1904
איור אופנה, שנות האלפיים