stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסט (ארגון)
אסט בישראל > ועדת גלזר-תעסה לבדיקת הכתות בישראל

כפי שהיה בארצות הברית, כך גם בישראל, בצד חסידים נאמנים לאימון האסט, קמה גם התנגדות בחלק מהציבור. חלק מההתנגדות נבעה מהאווירה במפגשי הגיוס בהם ניסו המתנדבים, שכבר עברו את האימון, לשכנע את האורחים להירשם לאימון, וחלק מכך שחלק מהציבור ראה ב"אסט" ככת נוספת לארגונים ולפעילויות שניסו לגייס אליהן משתתפים ובדרך כלל נמשכו אל הפעילויות הללו צעירים.
בעקבות תלונות הולכות וגוברות ופרסומים מטרידים בתקשורת על ארגונים וכתות שונות, החליט בפברואר 1982, שר החינוך והתרבות זבולון המר, להקים ועדה בין־משרדית שתבדוק את הנושא. ליושב ראש הוועדה מונתה חברת הכנסת וסגנית שר החינוך מרים גלזר-תעסה, שפעלה כבר קודם בנושא הכתות המיסטיות מהמזרח, שלטענתה היוו איום ישיר על המסורת היהודית. הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל מנתה 17 איש, נציגי משרד המשפטים, משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הדתות, נציגי המשטרה וצה"ל ואנשי אקדמיה מתחומי הפסיכולוגיה, הסוציולוגיה והקרימינולוגיה; והיא הכינה רשימה של 10 כתות בישראל שאותם הוחלט לבדוק. הוועדה פעלה בשנים 1987-1982.
ה"אסט" בלט בדיווחי התקשורת על עבודת הוועדה כיוון ש"המרכז הישראלי לתקשורת" שכר את שירותיו של עורך הדין וחבר הכנסת אהוד אולמרט (בתקופה זו לחברי כנסת היה מותר לעסוק בעבודה נוספת) וזה עתר לבג"ץ נגד הוועדה, נגד שר החינוך המר ונגד חברתו לסיעת הליכוד מרים גלזר־תעסה בדרישה ש"אסט" לא תיכלל ברשימת הכתות מפני שאינה כת. בסופו של דיון, דחה בית המשפט העליון את העתירה והארגון נכלל בדו"ח, אך העתירה הביאה לעיכוב של כשנה וחצי בפרסום הדו"ח הסופי של הוועדה. בעקבות השינוי בארצות הברית, הארגון המשיך לפעול בישראל תחת השם "פורום לנדמרק".
הערות שוליים

↑  "This is It" היה התובנה המרכזית שאותה היו אמורים להפנים המשתתפים בסיום האימון
1 2  מיכל הוכשטט, 22 פעמים "אני אוהבת אותך", מעריב, 27 בדצמבר 1982 המשך
↑  צפרירה גור, מירוץ המרתון אל "זה", מעריב, 28 במרץ 1980 המשך
↑  מודעה: מכון "עידן" עורך מרתון, מעריב, 19 באוקטובר 1979
1 2 3  אבי רז, 254 אנשים נרשמו ל"חוויית אסט" בישראל, מעריב, 28 בנובמבר 1980
↑  מייקל לאם: "ורנר ארהרד, אבי האסט, עוד יבוא לישראל!", "העולם הזה", גיליון 2305 מ-4 בנובמבר 1981, עמוד 22
1 2  אלי שי, תופעה: מבוא לשטיפת המוח, כל העיר, 20 בפברואר 1981
1 2  יזהר באר, מדינת ישראל נגד הכיתות - ועדת תעסה־גלזר לחקר הכיתות בישראל מגבשת את מסקנותיה. השבוע כבר ניסחו טיוטה, כל העיר, 10 בדצמבר 1982
↑  אריה דיין, מה משותף ל,אסט' ולמלחמה בלבנון, כותרת ראשית, 3 באוגוסט 1983
↑  שוש גבאי, תזכורת או-טו-טו הם גומרים, חדשות, 19 במרץ 1985
↑  נורית דברת, אולמרט "ניצח" את תעסה-גלזר, מעריב, 20 בספטמבר 1985
↑  ארנה קזין, נעשה ונשמע - בכל חודש מצטרפים מאות ישראלים ל"פורום של לנדמרק", סדנה המבטיחה פריצת דרך בחיי המשתתפים בה, באתר הארץ, 12 באפריל 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n78062581  VIAF: 137187088   WorldCat (עם VIAF): 137187088
למת ז'ורדן

באנליזה מרוכבת, למת ז'ורדן היא תוצאה שימושית, המיושמת בדרך כלל ביחד עם משפט השארית כדי לחשב אינטגרלים קוויים (במישור המרוכב) ואינטגרלים לא אמיתיים. הלמה נקראת על שם המתמטיקאי הצרפתי קאמי ז'ורדן.
ניסוח הלמה

נתייחס לפונקציה מרוכבת ורציפה f המוגדרת על מסילה חצי-מעגלית:
שלה רדיוס חיובי R, הנמצאת בחצי המישור העליון ושמרכזה בראשית. אם הפונקציה f היא מהצורה:
עם פרמטר a חיובי, אז למת ז'ורדן היא האי-שוויון הבא עבור האינטגרל לאורך המסלול החצי-מעגלי:
כאשר שוויון בין אגף שמאל לחסם העליון שבאגף ימין מושג כאשר g מתאפסת בכל מקום על המסילה, ובמקרה זה שני האגפים הם זהותית אפס. טענה אנלוגית תופסת עבור מסלול אינטגרציה חצי-מעגלי בחצי המישור התחתון כאשר  0>a.
אם f רציפה על המסילה החצי-מעגלית CR בעבור R גדול במידה שרירותית ו-
(*)  \lim _{R\to \infty }M_{R}=0
אז לפי למת ז'ורדן:
 \lim _{R\to \infty }\int _{C_{R}}f(z)\,dz=0.
יישום של למת ז'ורדן

למת ז'ורדן מספקת דרך נוחה לחשב את האינטגרל לאורך הציר הממשי של פונקציות מהצורה  f(z)=e^{iaz}g(z) שהן הולומורפיות בחצי המישור העליון ורציפות בחצי המישור העליון הסגור למעט אולי מספר סופי של נקודות  z_{1},z_{2},...z_{n} במישור המרוכב. אינטגרלים מסוג זה מופיעים כאשר מוצאים התמרת פורייה או התמרת לפלס של פונקציות מסוימות, כך שלמת ז'ורדן היא שימושית ביותר בחישובים כאלו. כדי להיווכח בכך, נסתכל על המסילה הסגורה C שהיא שרשור המסלולים  C_{1},C_{2} הנראים באיור. לפי הגדרה
מכיוון שעל C2 המשתנה z הוא ממשי, האינטגרל השני הוא ממשי:
אגף שמאל יכול להיות מחושב בעזרת משפט השארית וכך נקבל, עבור כל R הגדול יותר מהמקסימום של  |z_{1}|,|z_{2}|,...|z_{n}|, ש-
כאשר  \operatorname {Res} (f,z_{k}) מסמל את השארית של f בנקודות הסינגולריות zk. לפיכך, אם f מקיימת את התנאי (*), אז לאחר לקיחת הגבול שבו רדיוס החלק המעגלי של המסילה R שואף לאינסוף, האינטגרל המסילתי לאורך C1 מתאפס לפי למת ז'ורדן ומתקבל ערך האינטגרל הלא אמיתי
דוגמה

הפונקציה
מקיימת את התנאי של למת ז'ורדן עבור כל  R גדול מ-0 ושונה מ-1, והפרמטר a שלה הוא 1. נשים לב שבעבור  R>1,
ולכן התנאי (*) תופס. מכיוון שהקוטב היחידי של f בחצי המישור העליון הוא ב־ z=i, היישום לעיל מניב
מכיוון ש־ z=i הוא קוטב פשוט של f ו־ z^{2}+1=(z+i)(z-i), מקבלים
כך ש-
תוצאה זו מדגימה את האופן שבו ניתן לחשב בקלות, בעזרת אנליזה מרוכבת, אינטגרלים שקשה לחשב בעזרת שיטות קלאסיות.
הוכחת למת ז'ורדן

לפי הגדרת האינטגרל המרוכב הקווי נקבל
בעוד אי שוויון המשולש בגרסתו האינטגרלית
נותן:
בעזרת שימוש בהגדרת MR כפי שמופיעה בניסוח של למת ז'ורדן ובסימטריה  \sin \theta =\sin(\pi -\theta ), נקבל
מקעירות גרף הפונקציה  \sin \theta  באינטרוול  \theta \in [0,\pi /2] נובע שהוא נמצא מעל הקו הישר שמחבר בין נקודות הקצה שלו  (0,0) ו- (\pi /2,1), ולפיכך
בעבור כל  \theta \in [0,\pi /2], מה שגורר גם
ראו גם

שיטות אנליטיות לחישוב אינטגרלים מסוימים
המסילה C היא השרשור של המסילות C1 ו-C2.
בארוויחה

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 גובה:  252 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,093 (2010)
 קואורדינטות:  55°43′00″N 37°16′00″E﻿ / ﻿55.716666666667°N 37.266666666667°E﻿ / 55.716666666667; 37.266666666667 
 אזור זמן:  UTC+3
 http://blv.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבארוויחה(למפת רוסיה רגילה) סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבארוויחה(למפת מחוז מוסקבה רגילה) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבהבארוויחה(למפת מחוז מוסקבה מוגדלת) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבהבארוויחה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בארוויחה (ברוסית: Барви́ха) הוא כפר בנפת אודינצובו שבמחוז מוסקבה אשר ממוקם ליד הכביש המהיר רובליובו-אוספנסקויה על הנהר סמינקה, כשני קילומטרים מצפון לכפר באותו שם, סמוך לאזור המכונה רובליובקה. הכפר נחשב לאחד היישובים היוקרתיים ברוסיה ורוב תושביו בעלי הכנסות גבוהות. עיקר הבנייה ביישוב מתאפיינת בבנייה נמוכה של וילות וקוטג'ים והוא מצטיין בחזותו ובאיכות החיים שהוא מציע לתושביו וידוע מאז התפתחותו במאה ה-19 כאזור לנופש עילית ובו דאצ'ות ובתי קיץ של עשירי רוסיה וגם מעון מגורים נשיאותי.
תחבורה

הכפר נמצא על הכביש המהיר רובליובו-אוספנסקויה המוביל לכביש הטבעת של מוסקבה. בנוסף תחנת הרכבת בארוויחה משרתת את הכפר ומקשרת אותו עם מוסקבה והרכבות נוסעות לפודולסק ולבלארוס. התחנה נחנכה ב-1927.
אתרים בעלי עניין

הכפר נמצא באזור הנחשב ליוקרתי מאוד כשמחירי הנדל"ן בו הם מהגבוהים ברוסיה. בתחומי הכפר נמצא מתחם היוקרה בארוויחה Luxury Village (במקור: Барвиха Luxury Village) ובו מרכז בידור ומסחר, שתוכנן על ידי האדריכל פאבל ליסיחין. המתחם כולל רחובות מ-37 בוטיקים, אולם אירועים בן 750 מקומות, בית מלון ושתי מסעדות. עיצוב הפנים במתחם בוצע על ידי מעצבים מאיטליה, צרפת וארצות הברית. המתחם פועל מאז שנת 2005.
בתחומי הכפר נמצאת אחוזת מיינדורף, המשמשת כמעון המגורים של נשיא רוסיה. בסמוך לה פועל גם מרכז נופש והבראה שבעבר שימש את ממשלת ברית המועצות משנת 1935 וכיום זהו אתר בבעלות ממשלתית.
בתרבות ובאמנות

הכפר מהווה אתר צילומים עבור תעשיית הקולנוע הרוסית וסרטים וסדרות טלוויזיה שונות הופקו בו, או גוללו התרחשויות בכפר, כדוגמת סרט ההמשך של הבוגאטיר האחרון: שורש הרע, הסרט "חתונה בכאילו", סדרות הטלוויזיה השוטר מרובליובקה (ששודרה מאז 2016) ו"בארוויחה", סדרת טלוויזיה על תלמידים מבית ספר יוקרתי בכפר בארוויחה, ששודרה בשנים 2009–2010 בערוץ THT.
הערות שוליים

↑  Московская областная Дума. Закон № 64/2005-ОЗ от 28 февраля 2005 г. «О статусе и границах Одинцовского муниципального района и вновь образованных в его составе муниципальных образований», в ред. Закона № 6/2007-ОЗ от 1 февраля 2007 г.
↑  תולדות הכפר, (ברוסית)
↑  Мария Фадеева. Luxury village. Снаружи внутрь. «Архитектурный вестник» №4, 2007 г.
↑  האתר הרשמי של אולם האירועים בארוויחה
↑  Барвиха Luxury Village
↑  Новости сладкой жизни
↑  האתר הרשמי של בית ההבראה בארוויחה
| מחוז מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | קרסנוגורסק |   |
| יישובים | אודינצובו • אוזיורי • אורחובו-זויבו • איוואנטייבקה • איסטרה • אלקטרוגורסק • אלקטרוסטאל • אלקטרואוגלי • אפרילבקה • בארוויחה • בלאשיחה • ברוניצי • גוליצינו • דדובסק • דזרז'ינסקי • דמיטרוב • דולגופרודני • דומודדובו • דרזנה • דובנה • וריה • וידויה • וולוקולמסק • ווסקרסנסק • ויסוקובסק ז'וקובסקי • זראיסק • זווניגורוד • חימקי • חוטקובו • טלדום • יאחרומה • יגורייבסק • ליקינו-דוליובו • לובניה • לוסינו-פטרובסקי • לוחוביצי • ליטקארינו • ליוברצי • מוז'איסק • מיטישצ'י • נארו-פומינסק • נוגינסק • סרגייב פוסאד • סרפוחוב • סולנצ'נוגורסק • סטראיה קופאבנה • סטופינו • פאבלובסקי פוסאד • פרסווסט • פודולסק •  פריאזינו • פרוטווינו • פושקינו • פושצ'ינו • צ'רנוגולובקה • צ'כוב • קאשירה • קלין • קולומנה • קורוליוב • קוטלניקי • קרסנוארמייסק • קרסנוזאבודסק • קרסנוזנאמנסק • קובינקה • קורובסקויה • ראמנסקויה • ראוטוב • רושאל • רוזה •  שאטורה • שצ'לקובו |   |
| מושלים | אנטולי טיאג'לוב • בוריס גרומוב • סרגיי שויגו • אנדריי וורוביוב |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • הדומה המחוזית • ממשלת המחוז • משטרת המחוז |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge736839 
בארוויחה Luxury Village
בניין סוני (טוקיו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירוני רב-קומות, מבנה לשעבר 
 כתובת:  Sukiyabashi 
 מיקום:  טוקיו
 מדינה:  יפן 
 בעלים:  סוני 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 15 באפריל 1966
 תאריך פתיחה רשמי:  29 באפריל 1966 
 תאריך פירוק:  2017 
 אדריכל:  יושינובו אשיארה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 קומות:  8 
 
 קואורדינטות:  35°40′20″N 139°45′47″E﻿ / ﻿35.6720839°N 139.7631687°E﻿ / 35.6720839; 139.7631687
 www.sonybuilding.jp
  (למפת טוקיו מוגדלת) בניין סוני(למפת טוקיו רגילה) בניין סוני
 
בניין סוני היה מבנה גבוה בשכונת גינזה שבטוקיו, יפן. הוא מוקם בצומת סוקיבאשי (Sukiyabashi) פינת ארומי-דורי (Harumi-dori), וכניסה אליו התאפשרה ישירות מיציאה B9 בתחנת הרכבת בגינזה.
הבניין עוצב על ידי האדריכל היפני יושינובו אשיארה בסגנון פוסט-מודרני, ונפתח ב-29 באפריל 1966.
אולם התצוגה הראשי חולק לקומות מעל לקומה 6, כאשר כל רבעון של אולם התצוגה גבוה ב-90 סנטימטרים מהקודם, זאת על מנת ליצור אולם תצוגה רציף.
ב-1992 שופץ הבניין,[דרוש מקור] והחלק החיצוני שוחזר לאופן בו נראה במקור. רפפות ואריחים חיצוניים הוחלפו, דלתות כניסה חדשות הותקנו, והכיכר בפינת הצומת שופצה. החזית המקורית, תצוגת אור המורכבת ממספר רב של צינורות קרן קתודית 5 אינץ', הוחלפה עם 74 לוחות אלומיניום. גם פנים המבנה שופץ.
ב-2017 הבניין נסגר, ובאותה שנה נהרס. בשטח הבניין הוקם באופן זמני פארק סוני, ובאותו השטח צפוי עד 2022 להיבנות בניין סוני החדש.
ראו גם

בניין סוני, ניו יורק
הערות שוליים

↑  "Sony Building: Access". sonybuilding.jp. Sony Enterprise Co., Ltd. נבדק ב-10 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Sony Building: History". sonybuilding.jp. Sony Enterprise Co., Ltd. אורכב מ-המקור ב-2013-12-25. נבדק ב-10 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
אן לקטון

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1955 (בת 69) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בורדו 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (2021)  Prix de l'Équerre d'Argent (2011)  Heinrich Tessenow Medal 
 
אן לקטון (בצרפתית: Anne Lacaton; נולדה ב־2 באוגוסט 1955) היא אדריכלית צרפתייה. החל משנת 1987 היא מנהלת יחד עם שותפה ז'אן פיליפ־ואסאל (אנ') את משרד האדריכלים Lacaton & Vassal. השניים זכו במשותף בפרס פריצקר לשנת 2021. בעבודתה שמה לקטון דגש על דיור בר השגה, והיא דוגלת בתכנון מנקודת מבט אקולוגית וחברתית, ובבנייה בת־קיימא.
ביוגרפיה

לקטון נולדה בסנט פרדו־לה־ריבייר, אקיטן החדשה, צרפת. בשנת 1980 סיימה לימודי אדריכלות בבית הספר הגבוה לאדריכלות בבורדו (ENSAPBx). במהלך לימודיה הכירה את ז'אן־פיליפ ואסאל, שעתיד להפוך לשותפה המרכזי ליצירה לאורך כל הקריירה שלה. בשנת 1984 סיימה תואר שני בתכנון עירוני באוניברסיטת בורדו. בתקופת לימודיה ביקרה מספר פעמים את ואסאל, ששהה בניז'ר כחלק מהתנסות בתכנון עירוני. התנאים הדלים שבהם יצרו המקומיים אדריכלות וחומרי הגלם הפשוטים שעשו בהם שימוש השפיעו עליה עמוקות, והטביעו את חותמם בתפיסה האדריכלית שלה. בניז'ר גם בנו השניים את הפרויקט הראשון שלהם – בקתת קש.
בשנת 1987 הקימו לקטון וואסאל בפריז את משרד האדריכלים Lacaton & Vassal, והם משתפים פעולה מאז ועד היום.
לאורך השנים היא מילאה תפקידים במגוון מוסדות אקדמיים יוקרתיים בעולם, ביניהם בית הספר הטכני הגבוה במדריד, בית הספר הפוליטכני הפדרלי בלוזאן, אוניברסיטת פלורידה, אוניברסיטת ניו־יורק בבאפלו ואוניברסיטת הרווארד. כיום לקטון מתגוררת ועובדת בפריז.
פרויקטים בולטים (Lacaton & Vassal) > בית לטפי (1993)

בית לטפי (Latapie House) שבפלוארק, צרפת הוא אחד מהפרויקטים המוקדמים שתכנן הצמד. הבית הוזמן על ידי זוג הורים צעירים לשני ילדים מהמעמד הבינוני־נמוך. לקטון וואסאל הצליחו לשלש את השטח המבונה שהלקוחות היו יכולים לקבל תמורת אותו התקציב בנסיבות אחרות, באמצעות עיצוב חסכוני ושימוש בחומרי גלם מקומיים. החזית המערבית הפונה לרחוב מכוסה ביריעות מתכת מודולריות הניתנות להסרה והרכבה בהתאם לכמות האור והפרטיות הרצויה. החזית המזרחית, הפונה אל החצר, בנויה מזגוגיות פוליקרבונט שקופות ונסיגות, שיוצרות חממה. החממה מתאימה לשימושים מגוונים וניתנת לאוורור טבעי בקיץ.
פרויקטים בולטים (Lacaton & Vassal) > דיור ציבורי במילוז (2005)

בשנת 2005 הוזמנו לקטון וואסאל להשתתף במיזם דיור ציבורי נסיוני בלב העיר מילוז. הם תכננו מבנה דו קומתי שחולק ל־14 יחידות דיור, כך שכל יחידה מתפרשת על שתי קומות. על מנת להקטין את טביעת הרגל האקולוגית של הפרויקט הושקעה תשומת לב רבה בתכנון האקלים הפנימי של המבנה: הותקנו מערכות אוורור טבעיות, אמצעי הצללה מודולריים ווילונות תרמיים. המבנה תוכנן כך שאזורי השימוש בבית ישתנו בהתאם לעונות השנה ולשעה ביום. השימוש בבנייה טרומית קלה אפשר הוזלה משמעותית של עלויות הבנייה ובכך הגדלה של החלל המוקצה לכל משפחה.
פרויקטים בולטים (Lacaton & Vassal) > בית הספר הגבוה לאדריכלות בנאנט (2009)

בית הספר הגבוה לאדריכלות בנאנט (École Nationale Supérieure d’Architecture de Nantes) היה אחד ממבני הציבור הראשונים שתכננו לקטון וואסאל. הוא המשיך את הקו האדריכלי שלהם, עם זגוגיות פוליקרבונט גדולות המורכבות על שלדת פלדה ובקרת אקלים טבעית. החללים הפנימיים של בית הספר מאפשרים שימושים מגוונים בהתאם לצרכיו הדינמיים של המוסד, וגג המבנה יכול לתפקד גם כמרחב למידה
פרויקטים בולטים (Lacaton & Vassal) > (2017) Cité du Grand Parc

Cité du Grand Parc הוא מיזם דיור ציבורי שנבנה בשנות ה־60 בעיר בורדו. המיזם מכיל למעלה מ־4,000 יחידות דיור, מתוכן 530 חודשו בידי לקטון וואסאל. נוספו להן מרפסות רב־תכליתיות ואזורים המיועדים לגידול צמחייה, קירות הוחלפו בזגוגיות שקופות ומערכת האוורור שודרגה. התהליך כולו בוצע ללא פינוי של הדיירים מהבניין וללא שינויים משמעותיים במבנה הבניין. הפרויקט מהווה דוגמה לטרנספורמציה בת־השגה של מיזם דיור ציבורי, בתקופה שבה מתחמים כמוהו נמצאים בסכנת הריסה.
סגנון ומשנה אדריכלית

העיקרון המנחה הבסיסי שנמצא בלב העשייה האדריכלית של לקטון הוא האמונה בכך שאדריכלות נועדה לשרת את המשתמשים בה. כחלק מתפיסה זו היא סבורה שבניגוד לפרקטיקה הרווחת, תכנון מיטבי מתבצע מן הפנים אל החוץ; יש לתכנן ראשית את רמת הדירה או הבית הפרטי תוך מחשבה על צורכי הדיירים, ורק לפיה לקבוע את תוכנית־העל. לקטון מאמינה שהנורמות הרווחות בנוגע לתכנון מגורים לא מתאימות ליושבים בהם ומגבילות אותם, הן מבחינת גודל והן מבחינת השימושים אפשריים. בפרויקטים שלה היא שמה דגש על תוספת מרחב רב־תכליתי לטובת המשתמשים, שאותו יוכלו לייעד לשימושים שונים.
לקטון מדגישה את הרתיעה שלה מהריסה של בניינים ומבנייה מאפס. בתור אדריכלית שמתעניינת במיוחד בשיקום וחידוש רקמות אורבניות קיימות, ובייחוד פרויקטים של דיור ציבורי, לקטון מעדיפה לספק פתרונות לליקויים שבקיים (מבנה או אלמנטים טבעיים), לאתר ולשמר את האיכויות שלו ולמצוא דרך לנצל אותן על מנת לשפר את חיי הדיירים. גישה זו מיטיבה הן עם הדיירים, שלא נאלצים לעזוב את ביתם, והן עם איכות הסביבה; לקטון מאמינה שהימנעות מבנייה חדשה וטרנספורמציה של הקיים היא התגלמות רעיון השימוש החוזר באדריכלות.
אספקט מרכזי נוסף ביצירה האדריכלית של לקטון הוא הניסיון להפוך דיור ציבורי איכותי לנגיש יותר. היא עושה זאת על ידי בנייה טרומית, שימוש בחומרי בניין מקומיים והימנעות מהריסה ובנייה חדשה. לקטון לא מתייחסת אל תקציבים מוגבלים לפרויקטים כאל מגבלה, אלא כאל חלק אינטגרלי מהתפיסה האדריכלית הסוציאלית שלה, שמתמרץ אותה לעשות שימוש בבנייה ירוקה ולספק מרחב מחיה גדול ככל האפשר בתמחור נמוך ככל האפשר. היא שמה דגש מיוחד על הקשר בין בנייה ואקלים – ברבים מהפרויקטים שתכננה שילבה אמצעים לבקרה טבעית על האקלים הפנימי, והיא מצדדת בבנייה ירוקה מטעמים סביבתיים וכלכליים. לדידה, בנייה אקולוגית, דיור בר השגה ואיכות חיים גבוהה אינן מטרות סותרות, אם כי אם יעדים משלימים, המשתלבים לכדי מציאות אורבנית מיטבית עבור האדם, החברה והסביבה. לקטון מתנגדת להפרטת שוק הדיור, ומאמינה שהחלטות משמעותיות בעולם האדריכלות והדיור צריכות להיות כפופות לאינטרס הציבורי בלבד.
הוקרה (Lacaton & Vassal)

כלת אלבומי האדריכלות הצעירה לשנת 1991, צרפת
הפרס הלאומי המצוין לכישרונות אדריכליים צעירים לשנת 1999, צרפת
פרס אריך שלינג לשנת 2006
פרס קרלסרוהה – קיימות ויזמות בדיור, מדריד לשנת 2006
הפרס הלאומי המצוין לאדריכלות לשנת 2008, צרפת
פרס Equerre d’Argent לשנת 2011 (יחד עם פרדריק דרואו)
פרס פריז לאור יום ורכיבי בניין לשנת 2011
פרס רולף שוק לאומנות ויזואלית לשנת 2014
התערוכה התלת־שנתית לאדריכלות בליסבון – Life Time Achievement לשנת 2016
האקדמיה הצרפתית לאדריכלות – מדליית זהב לשנת 2016
פרס סימון לאדריכלות – The Living Places לשנת 2016 (יחד עם פרדריק דרואו)
מדליית היינריך טסנוב לשנת 2016
הפרס הגלובלי לאדריכלות בת־קיימא לשנת 2018 (יחד עם פרדריק דרואו)
פרס מיס ואן דר רוהה לשנת 2019
פרס פריצקר לשנת 2021
ראו גם

דיור ציבורי
קיימות
הערות שוליים

1 2  ביוגרפיה של אן לקטון, ספריית אדריכלות של אוניברסיטת באפלו, באתר web.archive.org, ‏2016-10-09
1 2 3 4 5 6  ביוגרפיה וקריירה של אן לקטון וז'אן־פיליפ ואסאל, עמוד המידע של פרס פריצקר, באתר www.pritzkerprize.com
1 2  ביוגרפיה וקריירה של אן לקטון, אקדמיית קונסט, באתר www.adk.de (בגרמנית)
1 2 3 4 5  Ten key projects by Pritzker Prize-winners Anne Lacaton and Jean-Philippe Vassal, Dezeen, ‏2021-03-17 (באנגלית)
1 2 3 4 5  הרצאה של אן לקטון, יוטיוב, נבדק ב-2021-11-18
1 2 3 4 5  האתר הרשמי של לקטון וואסאל, באתר lacatonvassal.com
↑  הרצאה של לקטון וואסאל, באתר www.youtube.com
↑  ריאיון של אן לקטון, באתר יוטיוב
↑  Holcim Foundation for Sustainable Construction info@holcimfoundation.org, ביוגרפיה וקריירה של אן לקטון, באתר Holcim Foundation website
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  דף מידע מתוך האתר הרמי של לקטון וואסאל
↑  אתר הפרס הלאומי המצוין לאדריכלות, משרד התרבות הצרפתי
↑  אתר פרס רולף שוק
↑  Global Award for Sustainable Architecture, Cité de l'architecture & du patrimoine (באנגלית)
↑  פרס מין ואן דר רוהה, באתר www.miesarch.com
| זוכי פרס פריצקר |
| --- | --- | --- |
| 1979–2000 | פיליפ ג'ונסון (1979) • לואיס ברגאן (1980) • ג'יימס סטירלינג (1981) • קווין רוש (1982) • איי אם פיי (1983) • ריצ'רד מאייר (1984) • הנס הוליין (1985) • גוטפריד בוהם (1986) • קנזו טנגה (1987) • גורדון בנשפט ואוסקר נימאייר (1988) • פרנק גרי (1989) • אלדו רוסי (1990) • רוברט ונטורי (1991) • אלוורו סיזה (1992) • פוהימיקו מאקי (1993) • כריסטיאן דה פורצמפאר (1994) • טדאו אנדו (1995) • רפאל מונאו (1996) • סוורה פהן (1997) • רנצו פיאנו (1998) • נורמן פוסטר (1999) • רם קולהאס (2000) |  |
| 2001–2020 | ז'אק הרצוג ופייר דה מרון (2001) • גלן מורקוט (2002) • ירן אוטזון (2003) • זהא חדיד (2004) • תום מיין (2005) • פאולו מנדס דה רושה (2006) • ריצ'רד רוג'רס (2007) • ז'אן נובל (2008) • פטר צומטור (2009) • קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (2010) • אדוארדו סוטו דה מורה (2011) • ואנג שו (2012) • טויו איטו (2013) • שיגרו באן (2014) • פריי אוטובאן (2015) • אלחנדרו ארוונה (2016) • קרמה פיג'ם, רמון וילאלטה ורפאל ארנדה (2017) • בלקרישנה דושי (2018) • אראטה איסוזקי (2019) • איבון פארל, שלי מקנמארה (2020) |  |
| 2021 ואילך | אן לקטון, ז'אן-פיליפ וסל (2021) • דייבדו פרנסיס קרה (2022) • דייוויד צ'יפרפילד (2023) • ריקן יאמאמוטו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426273305171  BIBSYS: 1032560  BNE: XX4441050  BnF: cb13531494k (data)  CiNii: DA19750593  GND: 122761073  ISNI: 0000 0001 2132 5806  LCCN: nr98003142  NSK: 000322899  RKD: 241010  SUDOC: 050475339  ULAN: 500229533  VIAF: 51600779   WorldCat (עם VIAF): 51600779
בלגורוד

מרכז קניות "שדרות אופנה"
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד
בֶּלְגוֹרוֹד (ברוסית: Бе́лгород) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בלגורוד. העיר ממוקמת על שפת נהר סוורסקי דונץ, כ-695 ק"מ דרומית ממוסקבה וכ-40 ק"מ מהגבול עם אוקראינה. פירוש השם בלגורוד - "עיר לבנה". בעיר מתגוררים כ-330 אלף תושבים.
בעיר קיימים שבעה מוסדות להשכלה גבוהה.
יסוד כלכלת העיר - מפעלי גיר. בסביבות העיר קיימים מרבצי גיר באיכות גבוהה.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1596 כמבצר בגבול הדרומי של רוסיה. בתחילת המאה ה-18 לאחר סיפוח אוקראינה חשיבות העיר כמבצר גבול ירדה ובשנת 1785 המבצר סיים את תפקידו המבצעי.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-25 באוקטובר 1941. היא נכבשה שוב על ידי הצבא האדום ב-9 בפברואר 1943. נכבשה שוב על ידי הוורמאכט ב-18 במרץ 1943 במסגרת קרב חרקוב השלישי שהוביל ליצירת "מבלט קורסק". הגרמנים תקפו את המבלט מסביבות בלגורוד ובסביבתה התנהל קרב קורסק שהיה קרב השריון הגדול בהיסטוריה. בבלגורוד נמצאת דיורמה גדולה המדגימה את הקרב הזה.
דגל העיר

דגל בלגורוד הוא סמל לאחדות ולאינטראקציה של תושבי העיר. הדגל הנוכחי אושר ב-22 ביולי 1999 על פי החלטת מועצת הצירים של העיר בלגורוד מס' 321 ונכנס למרשם הרלדיקה של הפדרציה הרוסית עם מספר רישום 978 ב-2002.
הדגל (בד כחול עם פס לבן בתחתית) מתאר אריה צהוב העומד על רגליו האחוריות ומעליו מתנשא נשר לבן. סמלי העיר הם בני יותר מ-300 שנה והופיעו בתקופת שלטונו של פיוטר הראשון. הצאר הרוסי העניק את הסמל לאנשי בלגורוד לכבוד הניצחון על השוודים בקרב על פולטבה (1709). בשנת 1712 הופיע הסמל על דגלו של גדוד בלגורוד, שהביס את האויב, ובשנת 1727 הוא הפך לסמלו של המחוז החדש שהוקם.
הערות שוליים

↑  Решение Белгородского городского Совета депутатов от 22.07.1999 № 321 «О внесении изменений в решение городского Совета депутатов от 18 июня 1999 года № 279 „Об утверждении Положения о флаге города Белгорода“» (אורכב [חסר תאריך] ב guest-belgorod.ru [Error: unknown archive URL])
↑  Флаг Белгорода: описание символа города, значение цветов и история создания, ‏2021-09-01 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566918305171  BnF: cb14523174j (data)  GND: 4005409-3  LCCN: n83220990  MusicBrainz: d5929583-ce0a-4135-8308-ad31c3489220  NKC: ge562025  SUDOC: 192084569  VIAF: 316601262   WorldCat (עם VIAF): 316601262
בריגדה-גנרל

.
| --- | --- |
 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  בונדסוור
 מערכת הדרגות:  דרגות הבונדסוור
 היררכיה:  קצינים
 מקבילת נאט"ו:  OF-6
 מקבילת צה"ל:  תת-אלוף
 מקבילת הצבא:  בריגדה-גנרל
 מקבילת חיל האוויר:  בריגדה-גנרל
 מקבילת חיל הים:  פלוטילן-אדמירל
 
בריגדה-גנרל (בגרמנית: Brigadegeneral, בקצרה: BrigGen) היא דרגת הגנרל הנמוכה בחשיבותה בצבא הגרמני (הר) ובחיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה), והיא מקבילה לדרגת בריגדיר גנרל.
דרגה

הדרגה היא מקבילה לדרגת OF-6 בנאט"ו, וכן לפלוטילן-אדמירל בדויטשה מרינה, או גנרל-ארזאץ, גנרל-אפותקר, ואדמירל-ארזאץ בשירותי הרפואה של הבונדסוור.
סימני הדרגה

על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש כוכב זהב אחד בין שני עלי אלון מוזהבים.
| צבא היבשה | חיל האוויר | מדי שירות |
| --- | --- | --- |
|  בריגדה-גנרל (מדי שדה)  בריגדה-גנרל (בדימוס)  |   בריגדה-גנרל (מדי שדה)  גנרל-ארזאץ (שירותי הרפואה)  גנרל-ארזאץ (רפואת שיניים)  |   טלאי צווארון (ימין)  טלאי צווארון (שמאל)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: אוברסט |   דרגות הבונדסוור  בריגדה-גנרל | דרגה בכירה: גנרל-מיור |
הדר נמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באפריל 1960 (בת 64) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
הדר נמיר (נולדה ב-21 באפריל 1960) היא מחלוצות המאבק לשוויון זכויות ללהט"ב בישראל. פעילה בקהילה הגאה וחברה בארגוניה מראשית שנות ה-80. אחת הלסביות הראשונות בישראל שנחשפו בתקשורת הכתובה והאלקטרונית, תחילה בשם בדוי ולאחר מכן בשמה האמיתי וללא הסתרה.
ביוגרפיה

הדר נמיר נולדה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ט', ושירתה בצבא כמדריכת חובשים. למדה פיזיותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון. עבדה בארגוני זכויות אדם ובארגוני נשים, ביניהם מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ובזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות. משנת 1996 ועד 2010 עבדה באגודה לזכויות האזרח בישראל כרכזת פניות ציבור בסניף תל אביב, ובשנים 2008–2010 כרכזת פניות הציבור הארצית של האגודה. כיום היא עובדת במוקד לאזרחים ותיקים של המשרד לשוויון חברתי, בתפקיד רכזת תחום עושק אזרחים ותיקים.