stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהבת אפריל
תקציר העלילה

ניק קונובר (פט בון) מגיע משיקגו לחוות סוסים בקנטקי של דודתו הנרייטה (ז'נט נולן) ובעלה ג'ד ברוס (ארתור או'קונל) אותם לא ראה מאז שהיה ילד. הוא מגיע לשם בהוראת בית משפט לאחר שנתפס נוהג ברכב גנוב ורישיונו נשלל ממנו. מטרת שליחתו למקום הזה היא להרחיקו מחבריו העירוניים בשיקגו.
הדוד ג'ד מקבל אותו בקרירות מופגנת גם בגלל עברו העברייני וגם בגלל שהוא משווה בינו לבין בנו המחונך, שנהרג במלחמת קוריאה. מאז מות בנו הזניח ג'ד את החווה ומכר את כל הסוסים חוץ מ"טגפייר" שהיה אהוב על בנו. לאחר שניק מראה את כישוריו כמכונאי ומתקן את הטרקטור והטרנטה של ג'ד, משתנה יחסו של ג'ד אליו.
ניק מתוודע לשתי בנות משפחת טמפלטון שלאביהן יש חוות סוסים גדולה. פראן (דולורס מייקלס) הבכורה שיש לה כבר חבר וליז (שירלי ג'ונס) הצעירה והנמרצת. שתיהן מתאהבות בניק וקנאה סמויה שוררת ביניהן. הן מזמינות אותו לנשף בו הוא שר את "אהבת אפריל".
היחסים בין ניק וליז יודעים מעלות ומורדות, היא כועסת עליו כשהוא מכנה אותה כ"חברמנית" (good sport).
ג'ד מתחיל לאמן את ניק ברכיבת מרוץ סוסים עם עגלה דו-אופנית (אנ') הקשורה ל"טגפייר". ליז מעודדת אותו אבל פעם אחת הוא שוכח להכניס את טגפייר לאורווה בעת שיורד גשם שוטף. הסוס חולה בדלקת ריאות וניק וליז שוכבים לידו עד שהוא מתאושש.
פראן מציעה לערוך תחרות מהירות בין רכבה לטרנטה של ניק. ניק מסרב בתחילה כי אסור לו לנהוג אך לא עומד בלחץ. בעת הנסיעה נכנסת פראן בגדר ונגרם נזק לרכבה. היא מדווחת לחברת הביטוח כי ברכב השני נהג ניק והדיווח מועבר למשטרה.
ניק מנצח בתחרות אך השוטר המקומי רוצה לעצור אותו בגלל נהיגה בעת שלילת רישיון. כולם מעידים שהם נהגו ולא ניק אך לבסוף מודה ניק שהוא היה הנהג. השוטר מבין את דקות העניין, גוער בניק על שהציג את חבריו כשקרנים ועוזב. כולם שבים שמחים לחווה ושרים את "אהבת אפריל".
Freedom (שיר של מריאם שנגליה)

"Freedom" (בעברית: "חופש") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הגאורגית מריאם שנגליה. את השיר כתבו קטי גביסזיאני ובוקה קרטוזיה, והוא יצא לאור ב-14 במרץ 2025. עתיד לייצג את גאורגיה באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
תחרות הזמר של האירוויזיון > בחירה פנימית

ב-14 במרץ 2025 הודיע תאגיד השידור הגאורגי (GPB) כי השיר "Freedom", בביצועה של שנגליה, ייצג את גאורגיה בתחרות האירוויזיון 2025. שנגליה ניסתה בעבר לייצג את גאורגיה בשנת 2020, כאשר השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית הריאליטי לבחירת נציג גאורגיה, Georgian Idol, וסיימה במקום השישי. השיר נבחר מתוך 18 מועמדויות שהתקבלו על ידי GPB, לצד 20 שירים נוספים שהוגשו על ידי מלחינים זרים.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) עתיד לפצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2025 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. גאורגיה שובצה להתחרות בחלקו השני של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-15 במאי.
הערות שוליים

↑  Jiandani, Sanjay (Sergio) (2025-03-14). "Georgia: Mariam Shengalia will fly to Basel with 'Freedom'". ESCToday (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2025-03-15.
↑  "Mariam Shengelia to represent Georgia at Eurovision 2025". 1TV (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2025-03-15.
↑  Bijuvignesh, Darshan (2025-03-14). "🇬🇪 Georgia: Mariam Shengelia to Eurovision 2025 with "Freedom"". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-03-15.
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How to watch the Semi-Final Draw for the Eurovision Song Contest 2025". Eurovision.tv (באנגלית). EBU. 2025-01-27. נבדק ב-2025-01-27.
↑  Farren, Neil (2025-01-28). "Eurovision 2025: Semi-Final Allocation Draw Held in Basel". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-01-28.
קרול (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  The Price of Salt 
 בימוי:  טוד היינס
 הופק בידי:  אליזבת קארלסן, סטפן וודלי, כריסטין ואשון
 תסריט:  פיליס נאגי
 עריכה:  אפונסו גונוולאוס
 שחקנים ראשיים:  קייט בלאנשט רוני מארה שרה פולסון ג'ייק לייסי קייל צ'נדלר ג'ון מגארו   קורי מייקל סמית'
 מוזיקה:  קרטר בורוול
 צילום:  אדוארד לחמן
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Film4 Productions, Killer Films, Number 9 Films 
 חברה מפיצה:  The Weinstein Company
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בנובמבר 2015
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, lesbian-related film, סרט להט"בי, סרט דרמה, סרט חג המולד, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, ניו ג'רזי 
 תקופת התרחשות:  1952, 1953 
 תקציב:  11.8 מיליון דולר
 הכנסות:  40.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   carol
 פרסים:  הפרס הבין-לאומי לשחקנית הטובה ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי (קייט בלאנשט)  Dorian Award for Film of the Year  Dorian Award for LGBTQ Film of the Year  הפרס הבינלאומי לשחקנית המשנה של מכון הסרטים האוסטרלי (רוני מארה)  קוויר פאלם 
 carolfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קרול (באנגלית: Carol) הוא סרט קולנוע אמריקאי/בריטי מסוגת דרמה בבימויו של טוד היינס. תסריט הסרט נכתב על ידי פיליס נאגי, והוא מבוסס על הספר "The Price of Salt" של פטרישה הייסמית'. בסרט משחקים קייט בלאנשט, רוני מארה, שרה פולסון, קורי מייקל סמית', ג'ייק לייסי וקייל צ'נדלר. עלילת הסרט מתרחשת בתחילת שנות ה-50 בניו יורק ומגוללת את סיפורו של רומן בין שתי נשים במעמדות ובגילאים שונים.
הסרט התחרה על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2015, וזכה בפרס השחקנית הטובה ביותר עבור משחקה של מארה. הסרט גם היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, חמישה פרסי גלובוס הזהב ותשעה פרסי באפט"א.
טוד היינס, קייט בלאנשט ורוני מארה בפסטיבל קאן - 2015
מבצע כתר המערב

מבצע כתר המערב היה מבצע צבאי שערכה אוגדה 98 של צה"ל במסגרת התמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל במדינת חמד. במהלך המבצע כוחות מחטיבת גבעתי, חטיבה 7 וחטיבת עוז פשטו על שכונת "מדינת חמד" בצפון מערב ח'אן יונס. במהלך הקרב נהרגו 58 מחבלים ונעצרו עשרות אחרים, וכן אותרו תשתיות טרור ואמל"ח. בקרב נהרגו 2 חיילים ישראלים. ב-25 במרץ הודיע דובר צה"ל כי מבצע כתר המערב הושלם וכי במהלכה נסרקו עשרות רבות של תשתיות טרור ובוצעו למעלה ממאה תקיפות אוויריות.
מהלך המבצע

על פי הערכות מודיעיניות שהתקבלו במהלך הלחימה בח'אן יונס, עלה שבפרויקט המגורים מדינת חמד, שנבנה במימון קטר, קיימות תשתיות טרור ומחבלים שנמלטו מזירות הקרב בח'אן יונס והסתתרו בו. הוקם ציר פינוי הומניטרי שדרכו התאפשרה יציאת אזרחים מחוץ לשטח האש. כ-8,500 מתושבי הפרויקט פונו על ידי צה"ל. ביניהם נתפסו 85 מחבלים בנקזי היציאה, חלקם היו מעורבים במעשי הטבח ב-7 באוקטובר 2023. הכוחות חילקו לתושבים המפונים חבילות מזון לרגל חודש הרמדאן, שהכילו מוצרי מזון בסיסיים וברכות חג מצה"ל.
בלילה שבין 2 ל-3 במרץ 2024, חיל האוויר פתח ב-50 תקיפות במשך כ-6 דקות. במקביל לאחר התקיפות האוויריות הליליות, נכנסה בחשאי אוגדה 98 למתחם. צוותי הקרב של חטיבת גבעתי וחטיבה 7 כיתרו את השכונה, ולוחמי הקומנדו פשטו רגלית על תשתיות הטרור במקום. בין האתרים שהותקפו היו מחסני אמצעי לחימה, דירות מסתור ותשתיות שמשמשות בכירים בחמאס.
ב-6 במרץ נהרג לוחם יחידת עוקץ מפיצוץ מטען במהלך היתקלות מול מחבלים בשכונה. בקרב נפצעו קשה שלושה לוחמים מחטיבת הקומנדו ושני לוחמים מיחידת עוקץ.
בהמשך המבצע פשטו לוחמי יחידת אגוז על תשתיות טרור ואיתרו אמצעי לחימה, חיסלו עשרות מחבלים ועצרו מחבלים שנכנעו לכוחות. במהלך הסריקות מחבלים פתחו באש לעבר הלוחמים, החיילים איתרו אותם באמצעות רחפן והשיבו ירי. הלוחמים שיגרו טיל מטאדור לעבר החדר בדירה בו שהה המחבל, תוך הימנעות מפגיעה באישה ושני ילדים ששהו בחדר הסמוך. בנוסף, במהלך הפעילות פשטו לוחמי יחידת אגוז על משרדו של סמג"ד בחטיבת ח'אן יונס, אחמד כלאב.
ב-14 במרץ פורסם כי בצה"ל העריכו שהפעולה הצבאית בשכונת חמד לקראת סיומה. הפלסטינים דיווחו כי כוחות צה"ל נסוגו משכונת חמד. ב-25 במרץ דובר צה"ל הודיע כי לוחמי עוצבת הקומנדו סיימו פעילות של כעשרה ימים בשכונת חמד, במהלכה נסרקו עשרות רבות של תשתיות טרור ובוצעו למעלה ממאה תקיפות אוויריות.
במהלך המבצע נמצא נשקו האישי מסוג מיקרו-תבור של מפקד חטיבת הנח"ל יהונתן שטינברג שנלקח על ידי המחבלים לאחר שנפל בקרב במתקפת הפתע על ישראל. הנשק נמצא על ידי לוחמי חטיבת הקומנדו בשכונת חמד בח'אן יונס.
הערות שוליים

↑  לוחמי עוצבת הקומנדו סיימו פעילות של כעשרה ימים בשכונת חמד בעזה, באתר זמן ישראל, 25 במרץ 2024
↑  יואב זיתון, לוחמים חילקו ארגזי מזון לרמדאן: מבצע "כתר המערב" והניסיון לעמת בין חמאס לעזתים, באתר ynet, 4 במרץ 2024
↑  לילך שובל, מבצע "כתר המערב": לאחר שכיתרו שכונה בחאן יונס - לוחמי הקומנדו השמידו תשתיות טרור, באתר ישראל היום, 4 במרץ 2024
↑   כך נראה מבצע 'כתר המערב' של אוגדה 98 בחאן יונס, באתר צה"ל, 4 במרץ 2024
↑  ניר דבורי, ‏הותר לפרסום: סמ"ר דויד ששון נפל בקרב בדרום הרצועה, 5 נפצעו קשה, באתר ‏מאקו‏, 6 במרץ 2024
↑  גלנט ברקע ניסיון החיסול של עיסא: "יש הצלחות, כולל ביממות האחרונות", באתר חדשות 13, 11 במרץ 2024
↑  עוזי ברוך, תיעוד ממצלמת הקסדה: לוחמי אגוז פשטו וחיסלו מחבלים, באתר ערוץ 7, 19 במרץ 2024
↑    נועם אמיר, ‏בצה"ל מעריכים: הפעולה בשכונת חמד בחאן יונס לקראת סיום, בעיתון מקור ראשון, 14 במרץ 2024
↑  161 ימים למלחמה | עדכונים שוטפים, באתר ynet, 15 במרץ 2024
↑  לוחמי עוצבת הקומנדו סיימו פעילות של כעשרה ימים בשכונת חמד בעזה, באתר זמן ישראל, 25 במרץ 2024
עצמה, המרכז לאגודות ספורט עצמאיות

| --- | --- |
 ענפי ספורט:  אגרוף, אופניים, אתלטיקה, בייסבול, ג'ודו, דאיה, הוקי גלגליות, הוקי קרח, החלקה על גלגליות, החלקה על הקרח, היאבקות, התעמלות, חתירה, טאקוונדו, טיסנאות, טניס, טניס שולחן, טריאתלון, כדורגל, כדוריד, כדורסל, כדורעף, כדורת, כדורת דשא, משיכת חבל, ניווט ספורטיבי, סופטבול, סקווש, סקי מים, פטנק, קיק בוקס, קליעה, קראטה, קריקט, קרלינג, רוגבי, ריקודים סלוניים, רכיבה על סוסים, שחייה, שחמט, שיט, ברידג' וטיפוס ספורטיבי.
 יושב ראש:  רו"ח איתן ברק
 מנכ"ל:  מירי שלו
 תאריך ייסוד:  1987
 
 
מרכז עצמה (מבוטא: עוצמה) הוא עמותה המשמשת כבית לספורטאים ולמועדוני ספורט כאחד, הפועלת למען קידום הספורט ומימוש היכולות תוך הדגשה ערכית של שמירה על כללי ההגינות, ההתמדה, הישגיות וטיפוח רוח ההתנדבות בספורט הישראלי. מרכז עצמה הוקם בשנת 1987. הקמתו כגוף א-פוליטי נועדה לאגד ולארגן מועדוני ספורט עצמאיים בענפי הספורט השונים.
בראש המרכז עומדת הנהלה המורכבת משבעה חברים מתנדבים, ולצדם מנגנון עובדים מצומצם. למרכז "עצמה" כ-15,000 ספורטאים (70% מתוכם ילדים ובני נוער) בכ-200 מועדוני ספורט בכל רחבי הארץ בלמעלה מ-40 ענפי הספורט האולימפיים ולא אולימפיים.
מרכז "עצמה" יצר בעשור הקודם מהפיכה באופן התקצוב גופי הספורט במדינה והביא לכך שעשרות ענפים, מועדונים וקבוצות זוכים לתקצוב מהמוסדות השונים למען קידום הפעילות הספורטיבית, בענפים האולימפיים והלא-אולימפיים. מהפכת התקצוב התקיימה במקביל להנחלת עקרונות ספורט הוגן, ניהול שקוף ועשייה ללא לאות למען הספורט, החתירה להגינות בספורט, מניעת אלימות, קידום ספורטאים צעירים, סיוע למועדונים ולספורטאים מצטיינים ועידוד התרומה לקהילה – הם חלק ממטרותיה של מרכז "עצמה" אשר יושגו תוך שיתוף פעולה הדוק עם משרד התרבות והספורט, מרכזי ספורט אחרים, ארגונים בינלאומיים ובעיקר עם הנהלות המועדונים.
מטרות הארגון

עידוד וקידום הפעילות בכל ענפי הספורט ברחבי הארץ, במטרה להגיע להישגים, תוך שמירה על כללי הגינות, משחק הוגן ומניעת אלימות.
סיוע ותמיכה מקרנות "עצמה" - בקבוצות, ספורטאים ומאמנים -  בגין הישגים, הישגיות ותרומה לקהילה.
עידוד קיום פעילות ספורט תחרותית ועממית.
קידום היכולת המקצועית של מנהלי המועדונים במטרה להגיע לניהול יעיל ותקין של המועדונים.
סיוע למועדונים לפעול באופן עצמאי מבחינה ניהולית, מקצועית וכספית.
הגינות בספורט

מרכז עצמה רואה את נושא ההגינות בספורט ושמירת כללי המשחק ההוגן כאחת ממטרות היסוד שלו ופועל כל העת למען עידוד ההגינות ומניעת האלימות בספורט. המרכז מעודד יצירת מסגרות ספורטיביות בכל שכבות הגילאים ובעיקר לילדים ונוער, תוך מתן דגש על שילוב בין הפעילות הספורטיבית והחינוכית שלהם לבין הטמעת ההגינות והסובלנות וההקפדה על קיום הכללים, החוקים והתקנות של הספורט. יו"ר המרכז, רו"ח איתן ברק, הוא חבר בארגון ה-European fair play movement ‏(E.F.P.M) ובמועצה למניעת אלימות אשר הוקמה על פי חוק איסור אלימות בספורט תשס"ח 2008.
פעילות המרכז

מרכז "עצמה" רואה חשיבות בפיתוח וטיפוח מועדונים, קבוצות, ספורטאים ומאמנים ברחבי הארץ זאת תוך מתן דגש על הצד הניהולי והחינוכי. המרכז משמש כגוף מטה ומסייע בשירותים מרכזיים למען קידום הספורט בין מועדוניו.
בין יתר פעולותיו של המרכז - החל משנת 2008 מעניקה "עצמה" מלגות ומענקי הישג לספורטאיה בטקס שנתי. הקריטריונים לקבלת מענקי הישג הם על בסיס הישגיות המפורסמים מדי שנה על ידי ועדת המלגות של המרכז. בד בבד מוענקים מלגות גם לספורטאים הפעילים למען הקהילה ומקדמים ערכים של הוגנות והגינות בספורט. בשנת 2012 ייצגו את ישראל שלושה ספורטאים ממועדונים המשתייכים למרכז "עצמה" במשחקים האולימפיים – "עצמה" העניקה מלגות חודשיות לספורטאים אלו אשר משתייכים לסגל האולימפי – אליס שלזינגר, טומי ארשנסקי וגולן פולק.
בשנת 2013 תמך מרכז "עצמה" בספורטאי המרכז הלא אולימפיים שיצאו להתחרות במשחקים העולמיים, שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בין התאריכים 25 ביולי ל-4 באוגוסט 2013. המרכז מקדם פעילות למען אורח חיים בריא ופעיל ומעודד שילוב של רפואה ותזונה תחת השם "נפש בריאה בגוף בריא".
לאורך השנים תומך המרכז במפעלי ספורט שונים כגון אולימפיאדת הילדים, מרוצים עירוניים ועוד.
ענפי ספורט

למרכז "עצמה" מסונפים מועדונים מענפי הספורט הבאים: אגרוף, אופניים, אתלטיקה, בייסבול, ג'ודו, דאייה, הוקי גלגליות, הוקי קרח, החלקה על גלגליות, החלקה על הקרח, היאבקות, התעמלות, חתירה, טאקוונדו, טיסנאות, טניס, טניס שולחן, טריאתלון, כדורגל, כדוריד, כדורסל, כדורעף, כדורת, כדורת דשא, משיכת חבל, ניווט, סופטבול, סקווש, סקי מים, פטנק, קיק בוקס, קליעה, קראטה, קריקט, קרלינג, רוגבי, ריקודים סלוניים, רכיבה על סוסים, שחיה, שחמט, שיט, ברידג' וטיפוס ספורטיבי.
שניאור זלמן פוגצ'וב

| --- | --- |

שניאור זלמן פוגצ'וב (כנראה במוסקבה, בסביבות 1920)
 לידה:  1878 או 1879 תרל"ט
 פטירה:  19 בינואר או 21 בינואר 1934 ה' בשבט תרצ"ד
 תאריך עלייה:  1924
 בת זוג:  סוניה (שֶיינה) לבית מָטוּסוֹבסקי
שניאור זלמן פּוּגַצ׳וֹב (שם משפחתו המעוברת: עמיאב; ביידיש: פּוגאטשאָוו; בפולנית: Sz. Pugaczow;‏ תרל"ט, 1878 / 1879 – 19 בינואר או ה' בשבט תרצ"ד, 21 בינואר 1934) היה מחנך עברי ציוני ועסקן חינוך ותרבות בוורשה, במוסקבה, בברלין ובארץ ישראל. איש החינוך העמלני המתקדם, שעשה פרסום רב לרעיונותיו של הפדגוג הרוסי סטניסלב שאצקי. מחלוצי בית הספר העברי המודרני בפולין, מייסד ומנהל בית ספר התיכון העברי הראשון במוסקבה, מנהל לשכת "תרבות" בברלין ולאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1924, מנהל "כפר ילדים" שבגבעת המורה.
ביוגרפיה > מאוקראינה לוורשה

פוגצ'וב נולד בשנת תרל"ט בעיירה קוֹנוֹטוֹפּ שבפלך צ'רניגוב, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של דובה ויעקב, שהיה מורה בישיבה. משפחתו, כיתר תושבי העיירה, השתייכה לחסידות חב"ד. קיבל חינוך יהודי מסורתי וסיים את לימודיו בישיבה, וכשבגר נחשף להשכלה והחל ללמוד שפות ולימודים כלליים. שימש כמורה לעברית בעיירה זלטופול, ולמד לבחינת בגרות באופן אקסטרני.
בשנת 1899 עבר לעיר ורשה שבפולין הרוסית. בוורשה הכיר את סוניה (שֶיינה) מָטוּסוֹבסקי, בת גילו וילידת אוקראינה כמותו (בת העיר קרֶמֶנצ'וּג), שלמדה רפואת שיניים בעיר. ב-1902 נישאו השניים, ובין השנים 1906 ל-1913 נולדו בוורשה ארבעת ילדיהם.
בשנות עיסוקו בהוראה רכש לעצמו פוגצ'וב מוניטין כמחנך. בשנת 1904 (או אף קודם לכן, בתרס"ג) פתח עם עמיתו המחנך חיים אהרן קפלן "חדר מתוקן" בשם "התחיה" ברח' קַרמֶליצקָה (‏Karmelicka)‏ 23 שבשכונת מוּרָאנוב בוורשה.
שם גם התקרב למחנך והסופר ש"ל גורדון (שניהל גם הוא חדר מתוקן), ויחד איתו היה מראשי אגודת "חובבי שפת עבר", שנוסדה בעיר בשנת 1907 (פוגצ'וב היה חבר ועד האגודה ומזכיר הוועד).
עוד היה מיודד עם רופא הילדים, הפדגוג והסופר יאנוש קורצ'אק וכן עם הרופא והבלשן לודוויג זמנהוף.
בשנת תרס"ח פרסם ספרון ביידיש בשם "וואָס איז אזוינס דער חדר מתוקן?" ('מהו החדר המתוקן?'), שבו ביקש להסביר להורים את המושג החדש.
בסביבות שנת 1909 פרש פוגצ'וב מהחדר המשותף לו ולש"ל גורדון (שלימים התפתח לבית ספר של ממש, ופעל עד מלחמת העולם השנייה), וייסד ברח' מַריאנסקה (Mariańska)‏ 6 חדר מתוקן (או בית ספר, училище) משל עצמו. בחדר הוצעו לימודים יהודיים מתקדמים ולצדם תוכנית לימודים כלליים רחבה, שבה נכללו לימודי רוסית, פולנית ואריתמטיקה. הוא התחיל עם שכבת לימוד אחת או שתיים, ומדי שנה נפתחה בו שכבה חדשה. בשנת 1913, שבה פעלו בו חמש כיתות, עבר המוסד לרשות ועד ההורים, וכעבור זמן קצר גם נכנס תחת חסותה והשגחתה הרוחנית של אגודת "חובבי שפת עבר" בוורשה.
בחדר המתוקן שניהל פוגצ'וב למדו תלמידים רבים. בין מוריו היה המחנך והסופר הצעיר בנימין כספי.
פוגצ'וב היה מראשוני המורים שלימדו "עברית בעברית", ונחשב לאחד ממייסדי בית הספר העברי המודרני.
ליד בית הספר התקיימו שיעורי ערב בעברית לתלמידים מבתי ספר כלליים, וכן שיעורים לילדים בני חמש, שבהם נלמד הדיבור העברי דרך משחק, זמרה, סיפורים וכדומה.
בדיווח ביומון העברי הוורשאי "הצפירה" מסוף שנת הלימודים 1914 נמסר כי בחינות הגמר של הכיתה החמישית, שרוב תלמידיה עשו בבית הספר של פוגצ'וב את כל חמש שנות הלימוד, "הוכיחו, כי התלמידים סגלו להם אמנם את ידיעת השפה והספרות העברית העתיקה והחדשה, בגבולות האפשרות לפי תנאי הילדים בזמן הזה, בקיאים באופן מצוין בתורה, בנביאים, ירמיהו וישעיהו, תהלים, באגדות התלמוד והמדרש, מקצת במשנה, דיני ישראל ומנהגיו ועוד. ואפשר לאמר, כי גומרי המחלקה [=הכיתה] יודעים את השפה העברית ועברו בה קורס שלם ומלא".
בשבתו בוורשה הרצה בענייני חינוך יהודי מתקדם והטיף לציונות. את ביתו ניהל כבית עברי (עם ילדיו דיבר רק עברית; עם אמם דיברו הילדים רוסית, ובהמשך עברו לעברית).
כבעל רקע חב"די, הניגון החסידי היה שגור על פיו. הוא היה בעל קול נעים ונחשב ל"בעל מנגן", ובימים הנוראים נהג לעבור לפני התיבה באולם "חובבי שפת עבר".
באביב 1914 השתתף כציר במועצת המורים העבריים ברוסיה, שהתכנסה בעיר קייב בראשות הלל זלטופולסקי. חיבר ספרי לימוד וקריאה.
באותה שנה היה פוגצ'וב חלק מקבוצת מחנכים וסופרים (בהם בעל מחשבות ויוסף הפטמן) שתכננו להוציא כתב עת לילדים יהודים בעריכת קורצ'אק – תוכנית שהתבטלה עקב פרוץ המלחמה.
ביוגרפיה > אחריתו ומשפחתו

לאחר שעזב את כפר ילדים, ב-1931, עבר פוגצ'וב עם משפחתו לתל אביב, שם התגוררה המשפחה בדירה שכורה ברחוב המגיד.
הוא שכר שני בתים ברמת גן, אסף אנשי צוות (בהם כמה שבאו איתו מכפר ילדים) ופתח "כפר ילדים" ברוח דומה. במוסד פרטי זה ברמת גן התחנכו כ-35 ילדים, בהם ילדים מתל אביב שהוריהם לא יכלו לחנכם בעצמם, תלמידים מהסביבה (אשר לנו בבתי הוריהם) וכן יתומים. בין התלמידים היו יצחק ישר (לימים אדריכל) ובתו של אביגדור המאירי אסתר (אסתי).
בנו של פוגצ'וב, המוזיקאי עמנואל עמירן, הורה מוזיקה בשני כפרי הילדים שניהל.
כעבור כשנתיים, בשנת 1933, לקה פוגצ'וב בגידול מוחי ונאלץ להפסיק את פעילותו החינוכית והציבורית; את ניהול המוסד מסר לאחד המורים. בסוף אותה שנה נסע לעבור ניתוח בבית החולים של רובע לַיינץ בווינה (גר') (כיום רובע היצינג), אך נפטר שם בטרם נותח, בינואר 1934, כשלצידו בתו הבכורה בת-עמי. בן 55 במותו, נקבר בבית הקברות היהודי בעיר.
במשך שנים ביקשו בני משפחתו, ידידיו וחניכיו להעלותו לקבורה בארץ. לבסוף, בראשית שנת 1950, בהשתדלותם של שליח הסוכנות היהודית בווינה אשר בבלי ואשתו צופיה בבלי, נמצאו שרידיו בבית הקברות, הועלו לישראל ונטמנו בבית העלמין המשותף של קיבוץ ומושב מרחביה, ליד השטח שבו פעל כפר ילדים.
ארכיונו – ובו יומנים והתכתבויות מעבודתו כמחנך עברי במוסקבה, ורשה ותרבות, וברלין (1909–1924), וכן עבודתו בבתי ספר עבריים בוורשה, במוסקבה, בתרבות בברלין, ייסוד וניהול כפר הילדים שעל גבעת המורה, כפר הילדים ברמת גן, פעילות ציבורית חינוכית (1909–1933) – שמור בארכיון לחינוך יהודי שבבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
פוגצ'וב הותיר את אשתו וארבעת ילדיו. בתו בת-עמי אלישיב (1906–1986) הייתה שחקנית "הבימה" (אשתו הראשונה של השחקן שמעון פינקל).
בנו עמנואל עמירן (1909–1993) היה מלחין קלאסי ופופולרי, מאבות הזמר העברי, ומחנך מוזיקלי, שכיהן מ-1949 כמפקח הראשון על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך.
מתתיהו עמירן (1910–1983) היה עובד משרד הביטחון.
ובנו הצעיר אביגדור פוגצ'וב (1913–1996) המשיך אף הוא את דרכו של אביו, כיהן כמנהל המחלקה לנוער וספורט של עיריית תל אביב בשנות ה-60 וה-70 והיה ממייסדי המדרשה למדריכי נוער של עיריית תל אביב.
אלמנתו של פוגצ'וב, סוניה, שבחייו לא עסקה במקצועה אלא עבדה לצידו כמנהלת המשק במוסדות החינוך שניהל, עבדה לאחר פטירתו לצד אחיה, שהיה רופא שיניים ברחוב שינקין בתל אביב.
נפטרה בשנת 1973, במחצית השנייה של שנות התשעים לחייה.
בן אחיה היה הצייר משה מָטוּס (מטוסובסקי) (1908–1958).
כתביו

וואָס איז אזוינס דער חדר מתוקן?, ורשה: די יודישע ערציהונג (דפוס סטאראוואלסקי), תרס"ח. (ביידיש)
פארוואס דארפען מיר א העברעאישע שול, ורשה: תרבות בפולניה, תרפ"ב 1922. (ספרון) (יידיש: 'לשם מה זקוקים אנו לבית ספר עברי')
המורה – בונה התרבות: הרצאה שנקראה בוועידה המכוננת להסתדרות תרבות עולמית בחדש אייר תרפ"ג בברלין: מכתב אל המורים, מאת הלשכה המרכזית של הסתדרות תרבות העולמית, ברלין: הלשכה המרכזית של תרבות העולמית, תרפ"ג. (ספרון)
כפר ילדים בעמק יזרעאל: חוברת לנער ולעם, תל אביב: .דפוס אמנות ארץ ישראל, תרצ"א 1930
תולדות המפעל החנוכי: כפר ילדים (למשפט הקהל), תל אביב: (דפוס הארץ), תרצ"א. (ספרון)
כפר ילדים רמת גן שע"י תל אביב; בהנהלת ש"ז עמיאב (פוגצ’וב); שנה ראשונה; סקירה על החיים בכפר ילדים, תל אביב: (דפוס הארץ), 1932. (ספרון)
גלריית תמונות

ש"ז פוגצ'וב ליד הכניסה לבית הכנסת בכפר ילדים
פוגצ'וב יושב בין קבוצת תלמידים ואנשי צוות: המורה לציור אריה אלואיל (מימין), צבי זהר (לצידו) ומנהל המשק והמדריך החקלאי דב יפה (משמאל)
סוניה פוגצ'וב עם ילדיה, בסביבות 1920; משמאל, בכיוון השעון: מתתיהו (עמירן), עמנואל (עמירן), בת-עמי (אלישיב) ואביגדור (פוגצ'וב)
העברת ארונו של פוגצ'וב לישראל, וינה, סוף 1949 (ראשון משמאל: אשר בבלי, נציג הסוכנות היהודית בווינה)
המצבה שעל קברו של שניאור זלמן פוגצ'וב במרחביה
ברכת האילנות

נוסח ברכת האילנות תלוי על עץ, קיבוץ לוטן
הרב פינחס מנחם אלתר, הרב זלמן ברוך מלמד ויעקב כץ (כצל'ה) בברכת האילנות בבית אל
שלט המזמין עוברים ושבים לברך את ברכת האילנות בתוך חצר פרטית שבעיר בית"ר עילית
בִּרְכַּת הָאִילָנוֹת היא אחת מברכות הראייה הנאמרת פעם אחת בשנה בחודש ניסן כשרואים את פריחתם של אילנות מאכל. מטרת הברכה להודות לבורא על היופי והשפע שברא בעולמו.
מדיני הברכה

ככל ברכות הראייה, אין חובה על האדם לתור אחר אילנות מלבלבים ולברך ברכה זו, והברכה נתקנה רק על הרואה, מכאן כתבו כמה פוסקים שאנשים אינם רגילים בדרך כלל לברך ברכה זו[דרוש מקור].
בפוסקים מובא כי יש להשתדל ולקיים ברכה זו, ומזכירים שמנהג תלמידי חכמים להקפיד לברך את הברכה אחת בשנה.
מקור הברכה היא בדברי רב יהודה המובאים בתלמוד:
אמר רב יהודה: האי מאן דנפיק ביומי ניסן וחזי אילני דקא מלבלבי, אומר: 'ברוך שלא חיסר בעולמו כלום, וברא בו בריות טובות ואילנות טובות, להתנאות בהן בני אדם'
.
הפוסקים דקדקו בלשון התלמוד ולמדו כמה הלכות למשל:
מקום הברכה: מלשון התלמוד "האי מאן דנפיק" (=מי שיוצא), דקדק הרב חיים פלאג'י, כי יש לצאת אל מחוץ לעיר למקום שבו עצים רבים. רבים דחו את דבריו והתירו לברך גם תוך העיר, וגם על עצים הגדלים בחצר פרטית.
זמן הברכה: מלשון "ביומי ניסן" המובא בתלמוד עולה כי זמן הברכה הוא בחודש ניסן דווקא. אולם יש הסוברים שלשון זה לאו דווקא ואפשר לברך כל השנה.. חלק מן הפוסקים כתבו שאם ברך בחודש אדר יצא ידי חובה בדיעבד ואינו יכול לברך שוב, וכן אדם שלא ברך בחודש ניסן שיברך בחודש אייר. אמנם, על פי הקבלה יש לברך רק בחודש ניסן.
כמות העצים: מלשון "אילני" המופיע בתלמוד הבינו חלק מהפוסקים כי יש לברך דווקא על שני אילנות מאכל, על פי הכלל מיעוט רבים שניים. יש אף פוסקים שכתבו שעדיף לכתחילה שיהיו שני אילנות ממינים שונים. מנגד, אחרים כותבים שדי בעץ אחד אפילו לכתחילה, והשימוש בלשון "אילני" משמש כלשון דיבור ולא בדווקא, כפי שמוצאים גם במקומות נוספים. הרב אפרים גרינבלט העיד כי ראה את הרב משה פיינשטיין מברך על אילן אחד.
לבלוב: מלשון "אילני דמלבלבי" יש הלומדים כי יש לברך רק כשרואה את הניצנים, אבל אם רואה את העץ לאחר שגדל הפרי, פטור מלברך מספק.
כמו כן הפוסקים כתבו כי יש לברך דווקא על עצי פרי ולא על עצי סרק, ורבי עקיבא איגר מסתפק אם יש מניעה לברך כשעצי הפרי הם בתוך שלש שנות ערלה שאי אפשר ליהנות מפריה ופוסק שבחוץ לארץ שספק ערלה מותר אז ראוי להנות ממנו ויכול לברך.
מדיני הברכה > ברכה בשבת

יש אומרים שאפשר לברך את ברכת האילנות בשבת אולם יש מן הפוסקים שאסרו למשל רבי חיים פלאג'י כותב שאין לברך ביום השבת, מחשש שהמברך עלול לקחת בידו את הפרחים להריח בהם (ויעבור על איסור מוקצה) או לקטוף פרי מהעץ (איסור תולש). בשם כף החיים, נאמר כי האיסור הוא מבחינה קבלית - של בירור הניצוצות, ובשבת יש איסור בורר. הרב עובדיה יוסף דחה חשש זה של קטיפת פרחים, וכך דעת חלק מהפוסקים. אך הרב מרדכי אליהו חשש לדעה זו וכתבו שאין לברך ברכת האילנות בשבת וכן דעת רבים מהאחרונים.
מדיני הברכה > ברכה לנשים

אף על פי שנשים לא מקיימות מצוות שהזמן גרמן, יש פוסקים שכתבו כי נשים כן מברכות ברכת האילנות, ולשיטה זו, ברכת האילנות לא מוגדרת מצווה שהזמן גרמה, משתי סיבות:
כאמור לעיל, לפי רוב הפוסקים, מותר לברך את הברכה גם לאחר חודש ניסן, ויוצא אם כן שאינה תלויה בזמן, אלא בתופעה של הלבלוב.
גם לפי הדעה שאין לברך אלא בניסן, ההגבלה אינה קשורה ל"זמן גרמא", מפני שהיא תלויה בתופעת טבע ולא בתקופת השנה. בנוסף, לא מדובר ב"מצווה" אלא בברכת הראייה, והכלל של "זמן גרמא" אינו חל עליה.
אך לדעת הרב מרדכי אליהו כיוון שיש בדבר מחלוקת אם זה נחשב למצות עשה שהזמן גרמא, נשים ספרדיות לא תברכנה. במקום זאת הוא הציע פתרון אחר, האשה תשמע את הברכה מבעלה, והוא יכוין להוציאה ידי חובה, והיא תכוון לצאת בברכתו, וכך תוכל לקיים מצווה זו.
שינויי נוסחאות

ישנן נוסחאות שונות לברכה למשל המדקדק שלמה זלמן הנאו שהעדיף לשון המקרא על לשון חז"ל החליף "כלום" ב"דבר", המדקדק יצחק סטנוב בסידורו "ויעתר יצחק" החליף "ואילנות טובות" ב"ואילנות טובים", ויש המוסיפים את המילים "ונאות" ו"כדי", ועוד.
נוסח ק"ק תימן בלדי: בָּרוּךְ אַתָּה יְיָ אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם, שֶׁלֹּא חִסַּר בְּעוֹלָמוֹ כְּלוּם, וּבָרָא בוֹ בִּרְיוֹת טוֹבוֹת, כְּדֵי לְהִתְנַאוֹת בָּהֶם בְּנֵי אָדָם: