stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לונה 24
מהלך המשימה

הגשושית כללה יחידת נחיתה על הירח, טיל ירח-כדור הארץ וקפסולת חזרה. הגשושית נבנתה במשרד לאבוצ'קין.
השיגור המוצלח בעזרת משגר פרוטון K בוצע ב-9 באוגוסט. ב-13 באוגוסט היא הגיע למסלול סביב הירח וביצע הקפות במשך מספר ימים. ב-18 באוגוסט בוצה נחיתה רכה באזור ים המשברים. לאחר הנחיתה בוצעה לקיחת דוגמה מהקרקע של הירח שהועברה לקפסולת חזרה. ב-19 באוגוסט בוצע שיגור מהירח. מסת הטיל עם קפסולת חזרה היה 512 ק"ג. ב-22 באוגוסט קפסולת החזרה התנתקה מהטיל. היא הייתה במשקל 35 ק"ג וכללה ציוד שידור, אנטנות ומצנח. על הקפסולה היו 170 גרם של חומר מהירח.
איתור מים בדגימות שהוחזרו

בפברואר 1978 פרסמו המדענים הסובייטים M. Akhmanova, B. Dement'ev, and M. Markov and Analytic Chemistry ממכון Vernadsky לגיאוכימיה וכימיה אנליטית מאמר הטוען לאיתור מים בוודאות גבוהה. המחקר שלהם הראה שהדגימות שהוחזרו לכדור הארץ על ידי הגשושית הכילו כ-0.1% מים במסה, כפי שניתן היה לראות בספקטרוסקופיה של בליעת אינפרא אדום (באורך גל של כ-3 מיקרומטר), ברמת זיהוי בערך פי 10 מעל הסף של מובהקות, אם כי "המחברים... לא היו מוכנים להתחייב במוניטין שלהם בהצהרה מוחלטת לפיה נמנע לחלוטין זיהום יבשתי. "ממצא זה ייצג את הזיהוי הראשון של תכולת מים על פני הירח, אם כי תוצאה זו לא אושרה על ידי חוקרים אחרים.
הערות שוליים

↑  Akhmanova, M.; Dement'ev, B.; Markov, M. (1978). "Possible Water in Luna 24 Regolith from the Sea of Crises". Geochemistry International. 15 (166).
קריית הרצוג

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  בני ברק 
 תאריך ייסוד:  1960
 על שם:  הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג
 קואורדינטות:  32°05′50″N 34°50′27″E﻿ / ﻿32.09733612°N 34.84095097°E﻿ / 32.09733612; 34.84095097
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) קריית הרצוג(למפת גוש דן רגילה) קריית הרצוג(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית הרצוג(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית הרצוג  he קריית הרצוגhe קריית הרצוגמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קריית הרצוג (או קריית הרב הרצוג) היא שכונה בצפון־מזרח העיר בני ברק, מצפון לרחוב ז'בוטינסקי. השכונה נבנתה בשנת 1960 ונקראה על שמו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
השכונה ממוקמת מצפון לפרדס כץ וגובלת מצד צפון באזור התעשייה של בני ברק ובשכונות עבר הירקון שבצפון תל אביב, ממזרח בכביש 4 (כביש גהה) ופתח תקווה וכן ברמת גן.
בשנות השמונים הורחבה השכונה, עם הקמת שכונת-הבת "נחלת סירוקה" על ידי ארגון צעירי אגודת ישראל ('צא"י').
תולדות השכונה

השכונה הוקמה על ידי חברת משהב בשיתוף המפלגה הדתית לאומית בארצות הברית ותוכננה על ידי יצחק פרלשטיין לכלול 2,100 יחידות דיור לזוגות צעירים ועולים חדשים. אבן הפינה לשכונה נורתה ב-18 במרץ 1964.
השכונה הוקמה עבור אוכלוסייה דתית לאומית ואף חרדית בחלקיה. בשנים האחרונות חלו תמורות באופי השכונה: האוכלוסייה החילונית הידלדלה, ובד בבד נרשמה הגירה שלילית של האוכלוסייה הדתית לאומית לטובת פתח תקווה, רעננה וגבעת שמואל. במקומם התיישבו בשכונה משפחות וזוגות צעירים מן המגזר החרדי. בשנות התשעים קלטה השכונה עולים חדשים מחבר המדינות. השכונה עברה תהליך התחרדות ונכון לשנות העשרים של המאה ה-21 כמעט כל האוכלוסייה בשכונה היא חרדית. עם דומיננטיות לזרם הספרדי.
אתרים בשכונה

אחד מיסודותיה של קריית הרצוג וסמלה המוכר הוא תל אבו זיתון, הנקרא גם "הר הבדואים". למרגלות התל הוקם פארק שעשועים לילדי העיר בשם פארק גבעת הזית. בתקופת הקמת המדינה התגלה כי הר הבדואים שימש כמחבוא לחיילים בתקופת מלחמה בזמן שלטון הטורקים ואף לפני כן. עד היום ניתן למצוא בחלקו הלא משופץ כניסות לבונקרים תת-קרקעיים. פסגת התל מגודרת. עד לסוף המאה העשרים שכנה למרגלות התל ביצה שגבלה באזור התעשייה של העיר. כיום יובשה הביצה וכמעט אין זכר לקיומה. בסמוך לתל פועלת רכבת משא.
צפונית לקריית הרצוג נמצאות עתודות הקרקע האחרונות של בני ברק ונכון ל-2021 מוקמת שם שכונה חדשה בשם "בני ברק צפון". בנוסף לכך, השכונה קרובה לתחנת גשר אם המושבות של הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן.
בתי כנסת וקהילות בשכונה

מוסדות תורה וחינוך הפועלים בתחומי השכונה: ישיבת ברכת יוסף; ישיבת נחלת שלמה; ישיבת אור אליצור של הרב מסעוד בן שמעון; וכמו כן הישיבה התיכונית בני עקיבא בני ברק המוכרת יותר בשם "ישיבת קריית הרצוג" על שם השכונה בה היא שוכנת.
בתי הכנסת המרכזיים בשכונה הם "בית הכנסת האשכנזי המרכזי", "היכל שלמה", ושטיבלאך זיו יהודה. מאז שנת 2010, השכונה בעלת צביון חרדי מובהק. הוקמו בשכונה כמה בתי כנסת המאגדים תחתיהם קהילות מגוונות של הציבור החרדי, בעיקר מהמגזר הליטאי והספרדי המתגורר בשכונה.
בשכונה אף קיים סניף של תנועת "בני עקיבא", אך עקב הידלדלות האוכלוסייה הדתית-לאומית בשכונה בעשור האחרון, מספר בני הנוער הפוקדים את הסניף כיום מצומצם.
בנוסף שוכן בשכונה רבי מאיר רוזנבוים, אדמו"ר חסידות פרמישלאן, שחצרו נמצאת ברחוב אברבנאל.
ראו גם

שכונת פרדס כץ
הערות שוליים

↑  כיצד אפשר להפעיל מעליות כשרות גם לדתיים בשבת, מעריב, 12 במרץ 1964
↑  טקס יריית אבן הפינה לקרית הרב הרצוג נערך בבני ברק, חרות, 19 במרץ 1964
↑  גיא נרדי, ‏בני-ברק: אופק חדש לעיר הצפופה ביותר בישראל, באתר גלובס, 27 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013034676605171
קרמה (נוביה)

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  סודאן 
 קואורדינטות:  19°36′03″N 30°24′35″E﻿ / ﻿19.600802°N 30.409731°E﻿ / 19.600802; 30.409731
  (למפת סודאן מוגדלת) אומדורמאן ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד אריתריאה אתיופיה הרפובליקה המרכז אפריקאית  דרום סודאןקרמה(למפת סודאן רגילה) אומדורמאן ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד ארית- ריאה  אתיופיה רמ"א דרום סודאןקרמה
 
קרמה הייתה עיר הבירה של תרבות קרמה ושכנה בשטחה של סודאן של ימינו לפני לפחות 5,500 שנה. קרמה הוא אחד האתרים הארכאולוגיים הגדולים ביותר בנוביה העתיקה. לאורך עשרות שנים התקיימו בה חפירות נרחבות ומחקר ענף, כולל מציאת אלפי גלופות, קברים וחשיפת רובעי המגורים של העיר המרכזית המקיפה את הדפופה המערבית, מקדש מלבני בוץ שבו נערכו טקסים.
ההתיישבות הראשונה במקום הייתה של ציידים-לקטים בתקופה המזוליתית, כ-10,000 שנים לפני זמננו. בין 5150–5550 לפני הספירה, היה האתר נטוש ברובו, אולי בגלל ירידה בזרימת הנילוס במהלך תקופה זו. הפסקה שנייה בהתיישבות התרחשה בין 3450–4050 לפני הספירה, ככל הנראה כתוצאה מזרימה מינימלית מהנילוס הלבן. בסביבות שנת 3000 לפני הספירה התפתחה חקלאות והחלה מסורת תרבותית סביב קרמה. קרמה התפתחה מאוחר יותר למרכז עירוני גדול שנבנה סביב מקדש טיט גדול הידוע בשם הדפופה המערבי, אשר נבנה לאחר 1750 לפני הספירה. בין השנים 1550–2550 לפני הספירה הוקמה חברה ממלכתית, כאשר התיעוד הארכאולוגי מעיד על ירידה משמעותית בגידול הבקר בסביבות 1750 לפני הספירה. עדויות לייצור ועיבוד נחושת (אנ') מופיעות בין השנים 2200–2000 לפני הספירה בקירוב. כעיר בירה וכמקום קבורה מלכותית, קרמה שופכת אור על המבנה החברתי המורכב שהתקיים בחברה זו.
תקופות התיישבות

טרום קרמה (בערך 3500–2500 לפני הספירה) ללא שלב תרבות קבוצה C.
קרמה המוקדמת (בערך 2500–2050 לפני הספירה) תרבות קבוצה C שלב Ia–Ib
קרמה התיכונה (בערך 2050–1750 לפני הספירה) תרבות קבוצה C שלב Ib–IIa
קרמה הקלאסית (בערך 1750–1580 לפני הספירה) תרבות קבוצה C שלב IIb–III
קרמה הסופית (בערך 1580–1500 לפני הספירה) תרבות קבוצה C שלב IIb–III
קרמה המאוחרת – 'הממלכה החדשה' (בערך 1500–1100? לפני הספירה)
חפצי קרמה

בשנת 1700 לפני הספירה, התקיימה בקרמה אוכלוסייה של לפחות 10,000 איש. חפצי האמנות של קרמה שונים מאלו של מצרים העתיקה בנושא ובקומפוזיציה, ומאופיינים בכמויות נרחבות של פאיאנס כחול, שהקרמנים פיתחו טכניקות לעבודה איתם ללא תלות במצרים, ובעבודתם עם קוורציט מזוגג ושיבוצים אדריכליים.
חפצי קרמה > בית הקברות של קרמה וקברי המלוכה

בקרמה ישנו בית קברות עם למעלה מ-30,000 קברים. בית הקברות מראה תבנית כללית של קברים גדולים המוקפים בקברים קטנים יותר, דבר המצביע על ריבוד חברתי. האתר כולל בגבולו הדרומי תלי קבורה, כאשר קוטרם של ארבעה מהם הוא עד 90 מטרים. מאמינים כי אלו הם קבריהם של המלכים האחרונים של העיר, שחלקם מכילים מוטיבים ויצירות אמנות המשקפות אלוהויות מצריות כמו הורוס. בדרך כלל, ניתן להבחין בהשפעה מצרית בקבורות רבות, במיוחד בכל הנוגע לראיות חומריות כגון כלי חרס וכלי קבר. לדוגמה, קרמיקה מצרית מאווריס בתקופת ביניים השנייה, כגון כלי תל אל-יהודיה, שהתגלתה בתוך קברי קרמה. בנוסף, חפצים כגון חותמות חרפושית וקמעות באופן נרחב, מה שמעיד על סחר רב עם מצרים העתיקה כמו גם חילופי רעיונות תרבותיים. בית הקברות שימש גם לקבורת מלכי השושלת ה-25 או "נפאטה" של ממלכת כוש מנוביה העליונה (הדרומית).
ראו גם

תרבות קרמה
ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה
יעל בלארי

| יעל בלארי |
| --- | --- |
גולגולת של היעל  פוחלץ של היעל
תקופה
פליוקן-הולוקן כ-5,300,000–5,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
סוג:: מיוטראגוס
מין:: יעל בלארי
שם מדעי
 Myotragus

יעל בלארי (שם מדעי: Myotragus balearicus; מילולית מיוונית: "עז-עכבר בלארית") הוא מין נכחד של מפריט פרסה מקבוצת היעלים, אשר השתייך לסוג מיוטראגוס (Myotragus), וחי בין הפליוקן להולוקן באיים מיורקה ומנורקה שבאיים הבלאריים מלפני 5.3 מיליון שנה עד שנכחד לפני 5,000 שנה. יעל זה הוגדר ב-1909 בידי דורותיאה בייט (אנ'), ומחקר שנערך באוניברסיטה בברצלונה הגיע למסקנה שאף על פי שהיא קרוי עז הוא קרוב יותר לכבשים.
מאפיינים

יעל זה, שעבר גמדיות איים, הגיע לגובה 50 סנטימטרים בכתפיים ולמשקל של 50 עד 70 קילוגרם בממוצע. הוא היה קטן יחסית ליעלים והיה בעל מבנה עיניים שפנו קדימה כמו עיני טורפים ופרימטים, בניגוד למרבית הפרסתנים ורוב היונקים הצמחוניים שהם בעלי עיניים מצידי הגולגולת. הדבר נבע ממיעוט הטורפים באי ומתנאי החיים של היעל על הצוקים התלולים. הוא היה בעל לסת תחתונה ארוכה בעלת חותכות בולטות, אך בלסת העליונה כמעט שלא בלטו שיניים. החוטם שלו היה קצר ומעל ראשו בלטו זוג קרניים קצרות עם עיקול קטן. ככל הנראה היו קרניים על ראשיהם של שני הזוויגים.
היעל הבלארי היה כנראה אוכל עלים של שיחים וצמחייה עשבונית ופחות ליחך עשבים. נראה שהצמחייה באי הייתה פזורה מכדי לתמוך בעדרי פרסתנים גדולים ולא נמצאו מאובני עשבים. הוא חי באי לצד הנורלאגוס, גדול הארנבאים מעולם ששקל 30 קילוגרם.
גשר שדרות בן גוריון

| --- | --- |
החלק המזרחי של הגשר שדרות בן גוריון, נובמבר 2020
החלק המזרחי של הגשר שדרות בן גוריון, נובמבר 2020
 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 שימוש:  כלי רכב, רוכבי אופניים ולהולכי רגל
 מיקום:  מודיעין‏־מכבים־רעות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2023
 חברת בנייה:  חברת אולניק וחברת וי. גולד
 חומרי בנייה:  בטון
 מידות
 אורך:  200 מטר
 גובה:  20 מטר
 מידע טכני
 מסלולים:  2
 נתיבים:  שני נתיבים לכלי רכב, נתיב הולכי רגל ונתיב רוכבי אופניים
 קואורדינטות:  31°54′10″N 34°57′25″E﻿ / ﻿31.902872°N 34.956951°E﻿ / 31.902872; 34.956951
 he
 
גשר שדרות בן-גוריון או גשר נחל ענבה השלישי או גשר כביש 4 פנימי הוא גשר לכלי רכב, רוכבי אופניים ולהולכי רגל במודיעין-מכבים-רעות, העובר מעל נחל ענבה ומחבר את הפארק הטכנולוגי לכביש 431 ולתחנת הרכבת פאתי מודיעין. על הגשר עובר שדרות בן-גוריון המתחבר לכביש 431.
החלק המזרחי של הגשר נבנה ונפתח לתנועה בשנת 2014 והחלק המערבי של הגשר נבנה על ידי חברת אולניק וחברת וי. גולד ונפתח לתנועה בשנת 2023.
מבנה הגשר ותיאור

הגשר הוא באורך של כ-200 מטר ומתנשא לגובה של כ-20 מטרים, הוא כולל 7 נציבים ו-6 מפתחים של כ־35 מטר כל אחד. הגשר בנוי מקורות טרומיות דרוכות בדריכת קדם. הגשר, בעצם, מהווה זוג של גשרים צמודים, שנבנו בשנים שונות.
כבשני סיד

מתחת לגשר ובקרבתו נמצאים מספר כבשני סיד מתקופות שונות. בעתיד מתוכנן לקום באזור פארק ארכאולוגי.
הערות שוליים

↑  נפתח לתנועה כביש 4 הפנימי, 1 ביולי 2014 ,אתר mcity
↑  פארק הכבשנים, מוזיאון פתוח לתעשיית הסיד בנחל ענבה, מודיעין. ד"ר אבי ששון, אדר' רפי רייש, 2007.
האישה באגם

| --- | --- |

עטיפת הספר בהוצאת כתר, 2013.
 מידע כללי
 מאת:  ריימונד צ'נדלר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח, רומן
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1943 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  2013
 תרגום:  אסף שור
 מספר עמודים:  280
 סדרה
 ספר קודם:  The High Window 
 הספר הבא:  The Little Sister 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003649169
 
האישה באגם הוא רומן מאת ריימונד צ'נדלר, שיצא בשנת 1943. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו, בלש משטרה וחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס בעברו.
עלילת הספר

עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה. כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת? בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
הערות שוליים

↑  ריימונד צ'נדלר, השינה הגדולה, הוצאת כתר, שנת 2005, פרק 2 עמוד 11, "אני בן שלושים ושלוש, למדתי פעם במכללה ואני עדיין מסוגל לדבר אנגלית אם יש צורך. במקצוע שלי כמעט אין בכך צורך. עבדתי בעבר אצל מר ויילד, התובע המחוזי, כחוקר. החוקר הראשי שלו אדם בשם ברני אולס, התקשר אלי ואמר שאתה רוצה לפגוש אותי. אני לא נשוי כי אני לא אוהב נשות שוטרים".
↑  ריימונד צ'נדלר, "האישה באגם", הוצאת כתר, שנת 2013, עמוד 49.
↑  ריימונד צ'נדלר, "האישה באגם", הוצאת כתר, שנת 2013, עמוד 181.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1346723508
ליונל פיינינגר

| --- | --- |

ליונל פיינינגר. איור של אמיל אורליק, 1906
 לידה:  17 ביולי 1871 ניו יורק
 פטירה:  13 בינואר 1956 (בגיל 84) ניו יורק
 מקום קבורה:  בית עלמין מאונט הופ 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי 
 תקופת הפעילות:  1893–1949 (כ־56 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם
 הושפע על ידי:  רובר דלונה 
 בן או בת זוג:  Julia Feininger 
 צאצאים:  Lore Feininger, תאודור לוקס פיינינגר, Laurence Feininger, אנדראס פיינינגר 
 
ליונל פיינינגר, שני משמאל, 1925
ליונל צ'ארלס אדריאן פיינינגר (Lyonel Charles Adrian Feininger, ‏17 ביולי 1871 – 13 בינואר 1956) היה צייר גרמני-אמריקאי ממוצא יהודי, ממובילי התנועה האקספרסיוניסטית.
קורות חיים

פיינינגר נולד בניו יורק. אביו, קארל פיינינגר, היה כנר ממוצא יהודי גרמני, ואמו, אליזבת, הייתה פסנתרנית וזמרת. מגיל צעיר ניגן בפסנתר ובגיל 16 נסע עם משפחתו לברלין. תחילה חשב להשלים את לימודיו במוזיקה, אולם בגרמניה החליט לעסוק באמנות. פיינינגר התקבל לאקדמיה לאמנות בברלין, ובשנת 1891 החל לעבוד כקריקטוריסט ומאייר. בשנת 1901 הוא התחתן עם אחותו של מברו אדמונד פירסט. ב-1906 הם עברו לפריז. ב-1911 הציג ב"סלון האמנים העצמאים", שם הכיר את יצירותיהם של האמנים הקוביסטים והושפע מן התפיסה הגאומטרית הקוביסטית.
ב-1912 פיתח פיינינגר קשרים עם חברי הקבוצה האמנותית "הגשר", ובפרט עם אריך הקל וקרל שמידט-רוטלוף. בשנים 1919–1932 לימד בבית הספר באוהאוס, עד 1925 בויימאר ובהמשך בדסאו. קרל גרוסברג היה בין תלמידיו.
פיינינגר היה חבר בקבוצת "ארבעת הכחולים" (Die Blaue Vier), יחד עם פאול קלה, וסילי קנדינסקי ואלכסיי פון ז'אבלנסקי. הקבוצה הוקמה ב-1923, וקיימה הרצאות ותערוכות משותפות, ביניהן תערוכה בארצות הברית ב-1924.
עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הקשתה על חייו של פיינינגר. יצירתו סווגה כאמנות מנוונת, בית הספר "באוהאוס" נסגר, והוא ואשתו היו ממוצא יהודי. בני הזוג הגרו לארצות הברית בשנת 1936.
פיינינגר נפטר בניו יורק בשנת 1956, בגיל 84.
ב-2011 הוצגה במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית תערוכה רטרוספקטיבית מיצירותיו.
קורות חיים > חייו הפרטיים

ב-1901 נישא פיינינגר לקלרה פוּרסט, ביתו של הצייר גוסטב פורסט. נולדו להם שתי בנות. ב-1905 נפרד ממנה אחרי שפגש את יוליה ברג (1881–1970). פיינינגר וברג נישאו ב-1908. בניהם היו הצלם אנדראס פיינינגר (1906–1999)‏, לורנס פיינינגר (1909–1976), ותאודור לוקס פיינינגר (1910–2011), שנודע כצלם וצייר.
הערות שוליים

↑  ליונל פיינינגר באתר הספרייה והמוזיאון לקריקטורות באוניברסיטת מדינת אוהיו
↑  "הקתדרלה", תחריט של פיינינגר למניפסט היסוד של הבאוהאוס, אפריל 1919, באתר הניו יורק טיימס
↑  ‏ Lyonel Feininger: At the Edge of the World 
באתר מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
↑  Andreas Feininger, 92, Dies; Portrayed New York in Photos, הניו יורק טיימס, 20 בפברואר 1999
↑  ‏ T. Lux Feininger, Photographer and Painter, Dies at 101, הניו יורק טיימס, 13 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463308105171  PLWABN: 9810669364305606  AAG: 1283  BIBSYS: 90507006  BNE: XX1143545  BnF: cb11902487b (data)  CiNii: DA03472571  GND: 118532308  ICCU: CFIV105722  ISNI: 0000 0001 1026 3494  KulturNav: d47da3fd-e2a9-49c9-a10e-83e2aa71977d  LCCN: n50001305  LNB: 000152290  MusicBrainz: ff9b6c81-f6ca-45ac-adf9-c405878f81c2  NDL: 00466359  NGV: 3920  NKC: ola2003162772  NLA: 36514899  NLK: KAC202277286  NSK: 000198444  NTA: 068436270  PIC: 15981  RERO: 02-A003236211  RKD: 27564  SNAC: w6t72jnk  SUDOC: 027380505  TePapa: 739  Trove: 1266209  ULAN: 500115308  VcBA: 495/10948  VIAF: 49225327   WorldCat (עם VIAF): 49225327
ונוס בפרווה

| --- | --- |

עטיפת הספר באנגלית
 מידע כללי
 מאת:  לאופולד פון זאכר-מאזוך
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  נובלה
 הוצאה
 מקום הוצאה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תאריך הוצאה:  1870
 הוצאה בעברית
 תרגום:  כן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001806550
 
כרזת הסרט "ונוס בפרווה" מ-1994
ונוס בפרווה (בגרמנית: Venus im Pelz) היא נובלה שכתב הסופר האוסטרי לאופולד פון זאכר-מאזוך בשנת 1870, ונחשבת לידועה שביצירותיו. הנובלה הייתה אמורה להיות חלק מסדרה של שש נובלות שמאזוך תכנן לכתוב, בשם הכולל "מורשת קין". רק שתי הנובלות הראשונות הושלמו – "ונוס בפרווה" היא הראשונה שבהן. ההשראה לנושאים ולדמויות שבנובלה הגיעה מחייו של מאזוך עצמו. ונדה פון דונאייב, הדמות הנשית המרכזית בנובלה, מבוססת על דמותה של פאני פיסטור, אשתו של מאזוך. בשנת 1998 יצאה הנובלה לאור גם בעברית, בתרגומו של שלמה טנאי.
תקציר העלילה

סיפור המסגרת עוסק באדם שחולם לשוחח עם ונוס על אהבה, בעודה לובשת פרווה. מספר הסיפור, ששמו אינו מוזכר, מספר על חלומותיו לחברו, סוורין, שמגלה לו כיצד יוכל להשתחרר ממשיכתו לנשים אכזריות: באמצעות קריאת יצירה ספרותית בשם "זכרונותיו של אדם סופר-חושני". יצירה ספרותית זו מספרת את סיפורו של סוורין פון קוסיימסקי, אשר אהבתו העזה לאישה, ונדה פון דונאייב, גורמת לו לבקש ממנה להתייחס אליו כאל עבד שלה, ולעודד אותה להשפיל אותו יותר ויותר. סוורין מתאר את תחושותיו באותן סיטואציות כחזקות וכחושניות ביותר. סוורין וונדה נוסעים לפירנצה שבאיטליה. בדרכם לשם מאמץ סוורין את השם "גרגור", שם גנרי רוסי למשרת, ונוטל על עצמו את תפקיד משרתה של ונדה. בפירנצה, מתייחסת אליו ונדה באכזריות הולכת וגוברת, ואף מגייסת לעזרתה שלוש נשים אפריקאיות, שמשפילות ומכות אותו.
הקשר בין ונדה לסוורין מגיע לנקודת משבר, כאשר ונדה עצמה פוגשת את גבר חלומותיה, אלקסיס פפדופוליס, ומבקשת להתמסר לו ולקבל את מרותו. בסוף הסיפור, סוורין, מושפל על ידי מאהבה החדש של ונדה, מאבד את רצונו להישלט, ומצהיר שגברים צריכים לשלוט בנשים, עד שיגיע היום שבו הנשים ישתוו לגברים בחינוך ובזכויות.
השפעות תרבותיות

המונח "מזוכיזם", המתאר מצב שבו אדם נהנה מכאב ומהשפלה וזקוק להם כדי להגיע לגירוי מיני, קרוי על שמו של מחבר הנובלה.
הנובלה עובדה לסרטי קולנוע שלוש פעמים: ב-1967, ב-1969, וב-1994. הסרט מ-1994 זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנקט פטרבורג שברוסיה. סרט נוסף המבוסס על הנובלה ועל חייו של מחברה יצא לאקרנים בשנת 2009.
להקת הוולווט אנדרגראונד הקליטה שיר בשם "Venus in Furs", שהושפע מהנובלה ועסק בסאדו-מזוכיזם ובבונדג'. השיר נכתב על ידי לו ריד והופיע באלבום הבכורה של הלהקה משנת 1967, "The Velvet Underground and Nico". השיר זכה מאוחר יותר לגרסאות כיסוי רבות.
שירה של להקת ההבי מטאל האמריקאית מרילין מנסון, "Doll-Dagga Buzz-Buzz Ziggety-Zag", מתוך אלבומם "The Golden Age of Grotesque", מתייחס לנובלה, וכולל בתוכו את המשפט: "we've got our Venus not in Furs but in uniform".
להקת הבלאק מטאל הבריטית "קריידל אוף פילת'" הקליטה בשנת 1998 שיר בשם "Venus In Fear", המתייחס אף הוא לנובלה.
חבר להקת "סוזי והבנשיז", סטיבן סוורין, בחר בשמה של הדמות הראשית בנובלה כשם המשפחה של שמו הבימתי.
בסרטו של ג'ון קמרון מיטשל מ-2006, "שורטבאס", אחת הדמויות, שהיא דומינטריקס (אישה עריצה), נקראת סוורין.
"ונוס בפרווה" היה שם הקוד שניתן לגרסה 6.0 של תוכנת עריכת התמונות אדובי פוטושופ.
"ונוס בפרווה" הוא שמו של סרט מ-2013 שכתב וביים רומן פולנסקי, בכיכובה של עמנואל סנייה, המבוסס על מחזה של דייוויד אייבס. עלילת הסרט עוסקת בבמאי תיאטרון המחפש אחר שחקנית שתככב בהפקה של "ונוס בפרווה", ועל מאבק כוחות המתפתח בינו לבין שחקנית מסתורית המתייצבת לאודישן למחזה.
רמיגיוס

| --- | --- |

 לידה:  437 Cerny-en-Laonnois, צרפת 
 פטירה:  13 בינואר 533 (בגיל 96 בערך) ריימס, צרפת 
 חג:  15 בינואר 
 
פסל של רמיגיוס בכנסיית רמיגיוס הקדוש (אנ'), סימפלוולד, הולנד.
רמיגיוס (בלטינית: Remigius) או רמי (בצרפתית: Remy או Rémi) (437 לערך – 13 בינואר 533) היה ממנהיגיה החשובים של גאליה במחצית ה-2 של המאה ה-5. הוא היה הבישוף של ריימס ומכונה "השליח אל הפרנקים". בחג המולד, 25 בדצמבר 496, הוא הטביל לנצרות את כלוביס הראשון, מלך הפרנקים.
הטבלת כלוביס, שהובילה לכ-3000 מומרים נוספים, הייתה אירוע חשוב בהתנצרות הפרנקים (אנ'). בגלל מאמציו של כלוביס, הוקמו מספר רב של כנסיות בארצות שקודם לכן היו פגניות באימפריה הפרנקית, שיצרו מגוון אורתודוקסי מובהק של נצרות לראשונה בארצות הגרמאניות, שרובן הומרו קודם לכן לנצרות אריאנית.
הכרה נוצרית

יום החג של רמיגיוס בצרפת ובכנסייה הקתולית המסורתית בבריטניה ובארצות הברית נחגג ב-1 באוקטובר.
הוא זוכה לכבוד ב-1 באוקטובר.גם בכנסייה האנגליקנית ובכנסייה האפיסקופלית.
מורשת

רשימת הכנסיות המוקדשות לרמיגיוס:
כנסיית רמיגיוס הקדוש (אנ') - כנסייה קתולית בסימפלוולד, הולנד
לונג קלוסון (אנ') - כנסייה אנגליקנית בכפר לונג קלוסון, לסטרשייר
Stoke Holy Cross (אנ') - כנסייה אנגליקנית בכפר Stoke Holy Cross בדרום נורפוק (אנ')
Seething Norfolk. כנסיית המגדל העגול של הכנסייה האנגליקנית המוקדשת למרגרט הקדושה ולרמיגיוס הקדוש
כנסיית רמיגיוס הקדוש, כנסייה קתולית בהאכט (אנ'), בלגיה
כנסיית רמיגיוס הקדוש של אנגליה בכפר הת'רסט (אנ'), נורפוק, אנגליה.
לקריאה נוספת

יעקובוס דה ווראגין, אגדת הזהב, 1 באוקטובר: "רמיגיוס הקדוש".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  St. Remigius, האנציקלופדיה הקתולית
1 2  אורה לימור, "כלוביס ותקופתו במקורות אחרים", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק ב, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ 50.
1 2  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק א, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 24, הערה 30.
1 2 3  Remigius, St, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק א, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ 21–22, 24.
↑  אורה לימור, "כלוביס ותקופתו במקורות אחרים", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק ב, עמ 52.
↑  Sidonius Apollinaris, Letters, Book IX, p. viii: To the Lord Bishop Principius
↑  Sidonius Apollinaris, Letters, Book IX, p. vii: To the Lord Bishop Remigius
↑  Jacobus de Voragine, The Golden Legend, "St. Remigius
↑  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק א, עמ 38.
↑  A. Hauck. Remigius of Reims
↑  The Calendar, The Church of England
↑  St Remigius, Hethersett
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282083205171  PLWABN: 9810658669405606  BnF: cb13169939p (data)  CANTIC: a10492926  GND: 100318169  ISNI: 0000 0000 7985 8480  LCCN: nr97031288  NTA: 183201094  RERO: 02-A017559199  SUDOC: 027470881  VcBA: 495/85032  VIAF: 19816895   WorldCat (עם VIAF): 19816895
אוגוסט מרסייה

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1833 אראס, צרפת 
 פטירה:  3 במרץ 1921 (בגיל 87) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול פוליטקניק 
 דרגה:  גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 ההתערבות הצרפתית במקסיקו 
 עיטורים
 קצין גבוה בלגיון הכבוד (7 בפברואר 1895)  מפקד בלגיון הכבוד (15 בפברואר 1890)  מנהיגות במסדר דנבורג 
 
אוגוסט מרסייה (בצרפתית: Auguste Mercier‏; 8 בדצמבר 1833 – 3 במרץ 1921) היה גנרל צרפתי.
קריירה צבאית

הוא נולד בעיר אראס שבחבל נור-פה דה קאלה בצפון צרפת. ב-1852 התקבל לאקול פוליטקניק שהיה ברובע הלטיני של פריז. הצטיין בלימודיו ובחר לשרת בחיל התותחנים. הוא שירת במקסיקו במשך ההרפתקה הצבאית של צרפת במדינה זו (1863–1867), ולקח חלק במלחמת צרפת–פרוסיה (1870). ב-1884 התמנה לבריגדיר גנרל, ב-1888 - למנהל כללי של שירותי המלחמה, ב-1889 - למפקד חטיבה (בצבא הצרפתי - דרגה גבוהה מזו של בריגדיר גנרל) וב-1893 - לשר המלחמה. יצאו לו מוניטין כאיש צבא פיקח, מדבר בקצרה ובעל זיכרון יוצא מן הכלל.