stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לין ביאו
תקרית לין ביאו > קרע עם מאו > הפיכה: פרויקט 571

לין, אשר תמיד נהג להתבודד, החל להסתגר במעונו. הוא שלח מכתב אל מאו, לפיו במידה ויבוצע טיהור חדש, הפעם נגדו, יהיה על מאו לאייש מחדש את כל המערך הפוליטי הקיים. מחליפים אפשריים יבואו רק מתוך ותיקי המפלגה, ובחירה בהן תהיה למעשה התכחשות לעקרונות "המהפכה התרבותית".
במקום לשבת ולחכות לטיהור, לין בחר לעזוב את עיר הבירה הוא יצא אל גואנגג'ואו אשר הייתה קרובה מאוד להונג קונג (דאז האימפריה הבריטית), מקום בו הוצב חיל צבאי הנאמן לו.
בנו של לין, לין לי-גואו אשר כונה ה"נמר" היה מקורב מאוד לאביו. הוא החל לגנות את פועלו האוטוקרטי של מאו. עוד במרץ 1971 הוא ושלושה מחבריו העלו את רעיונותיהם על הכתב:
פקידים בכירים חשים כעס אך אינם מעיזים לבטא את דעתם בגלוי;
איכרים סובלים ממחסור במזון ובלבוש;
צעירים משכילים נשלחו לכפרים: עבודת כפייה מוסווית;
המשמרות האדומים הוטעו ובתחילה נוצרו... כבשר תותחים [ולאחר מכן] כשעירים לעזאזל...
שכרם... של הפועלים הוקפא: ניצול מוסווה
כתבים אלו ועוד היו חלק מפלג רעיוני אנטי-מאואיסטי אשר תכנן את ביצוע "פרויקט 571" (571 במנדרינית זה: וּו-צִ'י-יִי; שהגייתן נשמעת דומה לאמירה שמשמעה "התקוממות מזוינת") מטרת המבצע הייתה להפיל את מאו, ולמנות את לין ביאו למנהיג העליון של סין. באותו החודש, החל מאו בדיונים שעסקו בשימוע של יה צ'ון, אשתו של לין.
במאי 1971 לין שבר את הכללים, ובזמן אירוח נורודום סיהאנוק, נסיך קמבודיה, נעדר מטקס ה-1 במאי בכיכר טיין-אן-מן. הוא הצטרף רק לאחר שג'ואו אנלאי המודאג התקשר אליו. לין הגיע, התיישב לצד מאו, אשר איתו סירב לדבר. הטקס החל דקה מאוחר יותר. כנהוג היה צלם רשמי במהלך הטקס. בראיון אשר התבצע שנים מאוחר יותר על אשר התרחש אמר:
"ראיתי את לין ביאו מתיישב במקומו וצילמתי מיד. לא התכוונתי שהתצלום יתפרסם. רציתי לחכות ש[מאו ולין] יתחילו לשוחח... אבל הם אפילו לא הסתכלו זה על זה... אחר כך לין ביאו קם והלך. חשבתי שהוא הלך לשירותים, אבל גם אחרי חצי שעה הוא לא חזר. התפלאתי שהסגן-יושב ראש משתהה זמן רב כל כך בשירותים. האמת היא שהוא עזב את המקום. כולנו נדהמנו. מיד לאחר שהמופע [בכיכר] נגמר, ראש הממשלה ג'ואו שאל אותי: "צילמת תמונה של סגן היושב-ראש לין?" אמרתי "אחת." הוא אמר, "מה בקשר לסרטים והטלוויזיה?" אמרתי שאני לא יודע. ראש הממשלה הורה להביא את הצוותים ונתן להם כזאת שטיפה, שהזקנים זוכרים אותה עד היום כאילו זה קרה אתמול."
לין נשאר במקום למשך פחות מדקה,. הוא לא בירך את איש מהנוכחים, ואף לא את הזוג המלכותי מקמבודיה. הוא עשה זאת מתוך הבנה, שמאו לא יבליג על העלבון. לין, מאוחר יותר, גם סירב להשתתף בביקור של ניקולאה צ'אושסקו ורעייתו, אלנה צ'אושסקו. לבסוף הוא ויתר, רק לאחר שאשתו יה צ'ון התחננה אליו שיעשה זאת למען שלומם.
תקרית לין ביאו > בריחה

לבסוף בספטמבר לין ביאו הסכים לברוח מסין עם משפחתו. בנו לי-גואו דרש שלפחות ינסו ליזום התנקשות פוליטית במאו, דבר שלין ביאו שקל בתחילה, אך לבסוף ויתר על האפשרות. לאחר שרעיון ההתנקשות והתוכניות לביצוע נפסלו כבלתי אפשריים, הוחלט להמלט. בערב ה-12 בספטמבר, בעוד מאו ופמלייתו ישנו, תכננו משפחת לין את בריחתם. לצוות המטוס נאמר כי המשפחה נעה לדאליין, מקום נופש חביב ביותר עליה ועל כן לא עלה חשש בתא הטייס.
לי גואו ביקש מאחותו דודו להיות מוכנה ליציאה בבוקר. היא נותרה נאמנה למאו, גם כיוון שפחדה כי אביה החולה לא ישרוד במחנות הריכוז לעריקים אם ייתפס. על כן דיווחה ליחידת משמר שהייתה מוצבת בסמוך לווילה המשפחתית בדאליין. כאשר מידע זה הגיע לאוזניו של ג'ואו אנלאי, החל האחרון לפקח על תנועת המטוסים. באמצעות נאמני בנו, לין ביאו הבין שיש סכנה לתוכנית המילוט, והחליט לצאת עוד באותו הלילה ולא לחכות ליום שלמחרת.
במבצע בריחה השתתפו לין ביאו, אשתו, בנו וחבר בנו ביחד עם מנהל משק הבית. במהלך הנסיעה לשדה התעופה, יחידת משמר, שזיהתה את ניסיון המילוט, קראה להם לעצור את המכונית. בתגובה, מנהל משק הבית במכונית ביקש לעצור את המכונית, ירד ונס על חייו. לאחר כחצי שעת נסיעה הגיעה משפחת לין למטוס הוקר-סידלי טריידנט בנמל התעופה בשאנחאיגואן, דאליין, בעוד מכוניות משטרה נעות מאחוריהם. הטריידנט המריא בחיפזון בשעה 00:32 13 בספטמבר עם משפחת לין, ללא דודו, ועם נהג המשפחה וחברו של לי-גואו.
כדי לחמוק מן המכ"ם, היה עליהם לטוס נמוך, טיסה אשר בזבזה דלק רב. הם שינו מסלול טיסה אל סיביר, כדי לנחות בהקדם. אך כעבור שעתיים, מעל הערבה האסייתית ברפובליקה העממית של מונגוליה, כאשר הדלק אזל כמעט לגמרי, המטוס נאלץ לבצע נחיתת אונס והתרסק. לין ביאו נהרג בהתרסקות, יחד עם כול שאר נוסעי המטוס.
ראו גם

פנג דה-חואי
ז'ו דה
מאו צ'ה טונג
ליו שאוצ'י
ג'ואו אנלאי
דונג ביוו
לקריאה נוספת

צ'יאנג קאי שק - הגנרליסימו והאומה שאיבד
‏Lin Biao, The Selected Works of Lin Biao, CreateSpace Independent Publishing Platform, 2011-10-28, ISBN 978-1-4664-8161-9. (באנגלית)‏
הערות שוליים

↑  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 361
↑  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 660–661
↑  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 625
↑  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 626
↑  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 672
↑  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 676
1 2  מאו - הסיפור הבלתי נודע, עמוד 679
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278329405171  PLWABN: 9810602231005606  BIBSYS: 90167811  BnF: cb12172787c (data)  CiNii: DA14119169  GND: 118573055  ISNI: 0000 0001 1462 3477  LCCN: n50062077  NDL: 00626841  NKC: js20091109009  NLA: 36732285  NSK: 000667819  NTA: 069384096  RERO: 02-A000105543  SELIBR: 71464  SUDOC: 027639533  Trove: 1440069  VIAF: 88047076   WorldCat (עם VIAF): 88047076
צ'ארלס ריד

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1814 איפסדן, אוקספורדשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 באפריל 1884 (בגיל 69) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  וילסדן 
 מקום לימודים:  מודלין קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1851 
 בן או בת זוג:  Unknown  לורה אליסון 
 צאצאים:  צ'ארלס ליסטון ריד 
 
צַ'ארְלְס רִיד (באנגלית: Charles Reade; 8 ביוני 1814 –  11 באפריל 1884) היה סופר ומחזאי בריטי, הידוע בעיקר בזכות הרומן ההיסטורי "המנזר והאח".
קורות חיים

צ'ארלס ריד נולד באיפסדן (אנ'), אוקספורדשייר, לג'ון ריד ואן מארי סקוט-וורינג, והיו לו לפחות ארבעה אחים. הוא למד במודלין קולג', אוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר ראשון בשנת 1835, והפך לעמית בקולג' שלו. לאחר מכן הוא היה דיקן לאמנויות וסגן נשיא, וקיבל את התואר Doctor of Civil Law (אנ') בשנת 1847. הוא הצטרף ללינקולן אין (אנ') (אחת מאכסניות המשפט) בשנת 1836; הוא נבחר כעמית וינריאן (Vinerian Fellow, פרופסור למשפטים באוקספורד) ב-1842, והצטרף ללשכת עורכי הדין ב-1843. הוא שמר על חברותו במודלין כל חייו, אבל לאחר שקיבל את התואר, הוא בילה את רוב זמנו בלונדון. ויליאם וינווד ריד (אנ'), ההיסטוריון רב ההשפעה, היה אחיינו.
מוניטין

ריד הפך בלתי אופנתי בתחילת המאה ה-20 - "זה יוצא דופן לפגוש כל מי שקרא אותו מרצונו", כתב ג'ורג' אורוול במאמר על ריד - אבל במהלך המאה ה-19 ריד היה אחד הסופרים הפופולריים ביותר בבריטניה. הוא לא זכה להערכה רבה בקרב המבקרים. ההערכה הבאה של ג'סטין מקארתי, שכתב ב-1872, אופיינית:
כמעט בכל הסיפורים נושם אוויר עז ובריא של מטרה כנה ונשגבת. היעדר מוחלט של התחסדות, העמדת פנים ורמאות מאפיין אותם. מגוון מפתיע של כוח תיאורי, בו זמנית נועז, רחב ומציאותי הוא אחד היתרונות הגדולים שלהם. מר ריד יכול לתאר קרב ים, סערה, חישול פרסה, פגעי הצפה, עיטור שמלת גברת, כוונון פסנתר, בדיוק ובלהט שווים לכאורה. למר ריד לא חסרה שום איכות הדרושה כדי ליצור מספר סיפורים רב עוצמה, בעוד שהוא נבדל מכל מספרי סיפורים גרידא בעובדה שיש לו מטרה חברתית גדולה לשרת כמעט בכל מה שהוא מתחייב לפרטים. יותר מכך אני לא מאמין שהוא כזה, או, על אף העדויות למשהו עוד יותר נשגב המופיעות ב'כריסטי ג'ונסטון' וב'מנזר והאח', אני לא חושב שהוא יכול היה להיות כזה אי פעם. הוא דוגמה מפוארת של הכתב המיוחד המודרני, שניחן במתנה נוספת וייחודית של היכולת להפוך את הכתבה שלו לצורת סיפור מרגש. אבל נדרש משהו יותר מזה, משהו נשגב מזה, כדי ליצור סופר גדול שהעולם יזכור תמיד. מר ריד הוא ללא תחרות בשורה השנייה של סופרים אנגלים, אבל הוא לא שייך לשורה הקדמית. ההצלחה שלו הייתה גדולה בדרכה, אבל זה לתקופה ולא לזמן.
הסופר ג'ורג' אורוול סיכם את המשיכה לספרים של ריד כ"אותו קסם שמוצאים בסיפורי הבלשים של ר. אוסטין פרימן (אנ'), או באוסף הדברים המוזרים של לוטננט-קומנדר גולד (אנ') - הקסם של ידע חסר תועלת", והמשיך ואמר כי:
ריד היה איש של מה שאפשר לכנות למידה אנציקלופדית בפרוטה. הוא החזיק במלאי עצום של מידעים בלתי מקושרים שכישרון סיפורי תוסס אפשר לו לדחוס לתוך ספרים שבכל מקרה יתקבלו כרומנים. אם יש לך סוג של מוח שאוהב תאריכים, רשימות, קטלוגים, פרטים קונקרטיים, תיאורי תהליכים, חלונות ראווה של גרוטאות ומספרים מהעמוד האחורי של השבועון Exchange and Mart (אנ'), סוג המוח שאוהב לדעת בדיוק איך עבדה קטפולטה מימי הביניים או רק אילו חפצים הכיל תא כלא משנות הארבעים של המאה ה-19, אז אתה לא יכול שלא ליהנות מריד.
במהלך הקריירה שלו, ריד הפורה היה מעורב בכמה סכסוכים ספרותיים שכללו האשמות בגנבה ספרותית. הוא הגן על עצמו בתוקף, אך פעל לגבי שאילה ספרותית בסטנדרטים רופפים יותר מאלו של היום. ריד נדון לעיתים קרובות במחקרים על עמדות מתפתחות כלפי גנבה ספרותית.
לריד מיוחס הציטוט: "זרע מחשבה, ואתה קוצר מעשה; זרע מעשה, ואתה קוצר הרגל; זרע הרגל, ואתה קוצר אופי; זרע אופי, ואתה קוצר גורל". בימינו הוא מותאם לרוב ל:
שים לב למחשבותיך כי הן הופכות למילים שלך; שים לב למילים שלך כי הן הופכות למעשיך; שים לב למעשיך כי הן הופכות להרגלים שלך; שים לב להרגלים שלך כי הם הופכים לאופי שלך; שים לב לאופי שלך כי זה הופך להיות הגורל שלך.
גזרי העיתונים, המחברות והתכתובות של ריד מצויים כיום בספריית לונדון (אנ').
נישואים ומשפחה

לריד ולאשתו המנוחה הייתה בת מאומצת. הוא ניתק את היחסים איתה לאחר שהיא ברחה בגיל שש עשרה עם שחקן. לאחר שבעלה נטש אותה, היא עבדה כשחקנית במשך מספר שנים. היא הופיעה 2000 פעמים בהפקה של ("זה אף פעם לא מאוחר מדי לתקן" של ריד. היא הופיעה בסופו של דבר חסרת כל בבית עבודה בקנט.
כתבים נבחרים

Gold! (1853, play)
Masks and Faces (play)|Masks and Faces (1852, play)
Peg Woffington (1853, novel)
Christie Johnstone (1853, novel)
The Courier of Lyons (1854, play. Also known as The Lyons Mail)
Clouds and Sunshine and Arts (1855)
It Is Never Too Late to Mend (1856, novel)
The Course of True Love Never Did Run Smooth (1857)
White Lies (1857, novel)
The Box Tunnel (1857, short story. Only published in book form in America)
Autobiography of a Thief (1858, novelette about a train robbery)
Jack of All Trades. 1858. (novelette about the elephant Mademoiselle D'Jeck)
Love Me Little, Love Me Long (1859, novel)
A Good Fight and Other Tales (1859)
The Eighth Commandment (1860)
The Cloister and the Hearth (1861)
Hard Cash (1863, novel)
Griffith Gaunt; or, Jealousy (1866, novel)
Foul Play (1869, novel)
Put Yourself in His Place (1870, novel)
A Terrible Temptation (1871, novel)
Shilly-Shally (1872, unauthorized stage adaptation of Anthony Trollope's Ralph the Heir)
A Simpleton (1873)
The Wandering Heir (1873)
Trade Malice (1875)
A Woman Hater (1877)
Golden Crowns (1877)
Drink (1879)
The Lyons Mail (1877)
Single Heart and Double Face (1884, novel)
A Perilous Secret (1884, novel)
לקריאה נוספת

Buchanan, Robert (1887). "Charles Reade: A Souvenir." In: A Look Round Literature. London: Ward & Downey, pp. 308–313.
Coleman, John (1903). Charles Reade as I Knew Him. London: Treherne & Company.
Dawson, William James (1905). "Charles Reade." In: The Makers of English Fiction. New York: F.H. Revell Co., pp. 164–178.
Elwin, Malcolm (1931). Charles Reade. A Biography. London: Jonathan Cape.
Diamond, Michael (2003). Victorian Sensation, Or, the Spectacular, the Shocking, and the Scandalous in Nineteenth-Century Britain. London: Anthem ISBN 1-84331-150-X, pp. 209–211,236–239
Howells, William Dean (1895). "Charles Reade." In: My Literary Passions. New York: Harper & Brothers, pp. 191–197.
Murray, David Christie (1897). "Charles Reade." In: My Contemporaries in Fiction. London: Chatto & Windus, pp. 16–31.
Purnell, Thomas (1871). "Mr. Charles Reade." In: Dramatists of the Present Day. London: Chapman & Hall, pp. 127–140.
Quiller-Couch, A.T. (1896). "Charles Reade." In: Adventures in Criticism. London: Cassell & Company, pp. 129–136.
Reade, Charles L., and Compton Reade (1887). Charles Reade, Dramatist, Novelist, Journalist: A Memoir. London: Chapman and Hall.
Swinburne, Algernon Charles (1886). "Charles Reade." In: Miscellanies. London: Chatto & Windus, pp. 271–302.
ביאורים

↑  מוסדות שבהם היו כלואים אנשים עם מחלת נפש. מוסדות אלו קדמו לבית החולים הפסיכיאטרי המודרני.
↑  אנשים שקונים ומפרקים ספינות ישנות, כדי להציל חלקים שמישים, ומוכרים את השאר כגרוטאות.
הערות שוליים

↑  "E. A. Reade, 'The Benefice of North Stoke ...'". St John's College.
1 2 3 4 5 6 7  Reade, Charles, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Reade, Charles (1860). The Eighth Commandment. London: Trübner & Co. pp. 169–170.
1 2  Orwell, George Charles Reade
↑  McCarthy, Justin (1872). "Charles Reade." In: Modern Leaders: Being a Series of Biographical Sketches. New York: Sheldon.
↑  Charles Reade
↑  'RAVENSWOOD NOTES', January 22, Townsville Daily Bulletin, 31 January 1914, p. 12, hosted at The Trove, National Library of Australia
↑  "Gold! : A drama, in five acts".
↑  Super, R. H. (1988). The Chronicler of Barsetshire. University of Michigan Press. pp. 308–12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274845105171  PLWABN: 9810705951105606  BNE: XX869703  BnF: cb12035026z (data)  CANTIC: a11231191  GND: 118788051  ISNI: 0000 0001 2130 3033  LCCN: n50043928  LNB: 000188256  NKC: xx0020315  NLA: 35444335  NTA: 06901079X  SNAC: w6bg2swp  SUDOC: 02853316X  Trove: 955015  VcBA: 495/127288  VIAF: 44314913   WorldCat (עם VIAF): 44314913 
צ'ארלס ריד, דיוקן שלו ככותב, מאת צ'ארלס מרסייה, 1870 בקירוב
כרזת תיאטרון מתוך "אף פעם לא מאוחר מדי לתקן"
"צ'ארלס ריד", מאויר על ידי פרדריק ואדי (1872)
יובל דיין

ערך זה עוסק בזמרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית. אם התכוונתם לתסריטאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1994 (בת 30)  אשדוד, ישראל ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  זמרת, שחקנית
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר
 חברת תקליטים:  ארומה מיוזיק
 www.yuvaldayan.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
יובל דיין לוי (נולדה ב-28 בדצמבר 1994) היא זמרת, פזמונאית, מלחינה ושחקנית ישראלית.
דיין זכתה לפריצה המוזיקלית שלה בשנת 2012, כאשר השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית הכישרונות המוזיקלית The Voice ישראל ופרשה בשלב חצי הגמר. מאז הוציאה לאור שני אלבומי אולפן, שזכו להצלחה רבה והגיעו למעמד "אלבום פלטינה". דיין זכתה בתואר "זמרת השנה" לשנת ה'תשע"ד, ב"מצעד השנתי של ישראל" של ערוץ 24 והאתר "מאקו".
ביוגרפיה

דיין נולדה וגדלה באשדוד לרחל, עובדת בעיריית אשדוד, ולדוד, עובד בנמל אשדוד. היא האמצעית משלושה ילדים, ומגיל צעיר אהבה לנגן ולשיר. אותרה כמחוננת בכיתה ג', למדה בתוכנית "מופ"ת" בכיתת מחוננים גם בתיכון והשתתפה באולימפיאדות המדע הבינלאומיות.
בדצמבר 2013 התגייסה לצה"ל, ל"להקת קיטבג" של חיל החינוך והנוער.
קריירה

הקריירה המוזיקלית של דיין החלה כאשר השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המוזיקה "The Voice ישראל". באודישן שרה את השיר "שאריות של החיים". דיין פרשה בחצי גמר של התכנית. לאחר הצלחתה בתוכנית, ביצעה את השירים העצמאיים: "מסונוורת" ו"יותר מדי".בשנה זו חתמה גם על הסכם ייצוג עם חברת ארומה מיוזיק.
קריירה > 2013–2014: אלבום בכורה "לאסוף"

עם סינגל הבכורה שלה, לאסוף, שיצא בפברואר 2013, הופיעה דיין בתוכנית חצי הגמר של העונה השנייה של The Voice ישראל, השיר זכה להצלחה, והגיע למקום ראשון במצעדים של מדיה פורסט וגלגלצ.
במאי 2013 הוציאה דיין את הסינגל השני שלה מתוך האלבום, "עד שתחזור". באוגוסט הוציאה דיין את הסינגל השלישי שלה: "פעם אחת".
באוקטובר 2013 יצא לאור הסינגל הרביעי של יובל דיין, "אל תאמר". השיר זכה להצלחה מיידית והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ ומדיה פורסט. באותה שנה זכתה דיין בתואר "זמרת השנה" של ערוץ 24 ואתר מאקו. בדצמבר 2013 התגייסה לצה"ל, ללהקת חיל החינוך והנוער.
ב-19 בינואר 2014 יצא הסינגל החמישי שלה, "צבעים", יחד עם אמיר דדון, השיר הגיע למקום שלישי במצעד מדיה פורסט.
בפברואר 2014 יצא אלבומה הראשון לאסוף, ודיין החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה. במאי 2014, הוציאה לאור את הסינגל "מי אני מולם" בגרסת ההופעה, והשיר זכה להשמעות רבות ברדיו.
קריירה > 2015–2017: אלבום שני "ליבי ער"

ביולי 2015, יצא לאור הסינגל הראשון, "בשעה טובה", מתוך אלבומה השני של דיין. השיר זכה להצלחה ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
ב-17 במרץ 2016, הוציאה לאור את האלבום "ליבי ער" וכסינגל את שיר הנושא של האלבום. ב-19 ביוני אותה שנה, הוציאה דיין שיר נוסף מתוך האלבום, "שעה חלפה". הסינגלים הבולטים מהאלבום היו; "בדיוק כמו הירח" ו"לילותיי", שזכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ. השיר הגיע למקום ה-21 במצעד השנתי של גלגלצ של שנת תשע"ז.
קריירה > 2017–הווה: פרויקטים נוספים

בדצמבר 2017 יצא השיר "תשאל את המים".
במרץ 2018 יצא שיר שני "הסוף הטוב הזה", וביולי 2018 יצא שיר שלישי בשם "דמעות שקופות". באותה שנה גילמה דיין את מיקה במחזמר "מיקה שלי", שעלה בתיאטרון הבימה בשנת 2018, ומבוסס על שירי יאיר רוזנבלום.
ב-7 בינואר 2019 הוציאה את "לפתוח את הלב". ב-20 במאי 2019, עלתה לשידור העונה החמישית של התוכנית המוזיקלית "The Voice ישראל", בה דיין משמשת מנטורית עם שלומי שבת, וב-1 בדצמבר של אותה שנה, פרסמה דיין את השיר "מי אוהב?".
באוגוסט 2020 הוציאה את השיר "שרק תחייך", שזכה להצלחה, והגיע למקום ראשון במצעד הרשמי של גלגלצ. בדצמבר באותה השנה, הוציאה דיין את השיר "כוחך הרם", שהיה שיר הנושא של הסרט התיעודי "צלצולי פעמונים", המתאר את חייה של הזמרת אהובה עוזרי. בקליפ שולבו קטעים מהסרט. ב-8 במרץ 2021, דיין הוציאה לאור את הסינגל "אתה בכולם". ב-15 ביוני 2021, הוציאה דיין לאור את הסינגל "קרוב בינינו" ובאוקטובר "עד שגעגוע יחלוף". באותו השנה, גילמה דיין את הזמרת שושנה דמארי, בסדרת הטלוויזיה "פלמח" בערוץ TeenNick לילדי yes.
ב-16 ביוני 2022 הוציאה את השיר "אשדודית באליטה", שכתבה יחד עם רביד פלוטניק. שיר בו היא משתפת על הילדות באשדוד, הפרסום בגיל צעיר ותהליך החזרה בתשובה.
ב-14 ביולי 2022 ביצעה במשכן הנשיא את השיר "לו יהי", לצד הזמר רן דנקר בפני נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן בעת ביקורו בישראל. בסיום ההופעה נמנעה מללחוץ את ידו המושטת של ביידן בשל היותה שומרת נגיעה. למחרת פרסמה דיין פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו הסבירה שסוכם מראש שלא תהיה לחיצת יד ביניהם, והבהירה נסיבות נוספות שהובילו לתקרית. חמישה ימים לאחר מכן שלח הנשיא ביידן לדיין מסר באמצעות שגריר ארצות הברית בישראל תומאס ריצ'רד ניידס, ובו נאמר: "תודה שהיית נאמנה לאמונה שלך, תודה בשם העם האמריקני על שירתך היפהפייה".
באוקטובר 2022 הוציאה לאור את הסינגל "יהיה מי שיאהב אותך ככה".
במאי 2023 הוציאה את הסינגל "תישארי את". בספטמבר הוציאה את הסינגל "עומדת במקום", שהגיע למקום ה-12 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
באוקטובר 2023 הוציאה את "תשמרי על הלב" שנכתב לבקשת אם שכולה. הוא פורסם בצל מלחמת חרבות ברזל.
קריירה > 2024: אלבום שלישי "ניגונים"

בפברואר 2024 הוציאה את האלבום "ניגונים", ובו שבעה שירים מסורתיים. את האלבום הוציאה בעקבות מתקפת 7 באוקטובר, "מתוך שאיפה לבצר את השורשים אחרי המהלומה שעם ישראל ספג". מתוך האלבום הוציאה את השיר "תפילה לעני" כסינגל לתחנות הרדיו.
ב־13 במאי 2024 הופיעה בטקס הדלקת המשואות בלילו של יום העצמאות ה־76 למדינת ישראל, וביצעה עם דפנה אליקים בת ה־15, שנחטפה לעזה במתקפת הפתע על ישראל ושוחררה בפעימה השלישית של עסקת נובמבר, את השירים "אור" (של שושנה דמארי) ו"שהשמש תעבור עלי" (של ירדנה ארזי).
קריירה > 2024: אלבום רביעי "תישארי את"

ביוני 2024 הוציאה את האלבום "תישארי את", הכולל אחד עשר שירים, בהם הסינגלים "תישארי את" ו"עומדת במקום", האלבום תוכנן לצאת באוקטובר 2023, והוצאתו נדחתה בשל מלחמת חרבות ברזל.
שדרנית רדיו

בשנת 2023 הגישה דיין תוכנית רדיו בגלגלצ כ"מגישה אורחת", התוכנית בהגשתה שודרה בין החודשים יוני-ספטמבר.
חיים אישיים

בשנת 2016 החלה דיין בתהליך חזרה בתשובה. היא סיפרה שעוד קודם לכן ביקרה בלילות שבת בבית כנסת. כיום היא מגדירה את עצמה דתייה. דיין מתגוררת בהרצליה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: לאסוף
2016: ליבי ער
2024: ניגונים
2024: תישארי את
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2021: תשאל את המים
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | זמרת השנה | מועמדות |
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏זמרת השנה של ישראל: יובל דיין, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2014
↑  ליאור אבני, זמן הדרום, כוכבת "The Voice", יובל דיין: "הייתי בשוק טוטאלי", באתר nrg‏, 19 בינואר 2012
↑  רז שכניק, יובל דיין: "טבעי לי לשיר גם מול גברים. לא מרגיש לי שזה פוגע בדתיות", באתר ynet, 17 בספטמבר 2021
↑  גיל משעלי, ‏אין דה ארמי נאו: יובל דיין התגייסה, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2013
↑  mako מוזיקה, ‏מתחפששת: יובל דיין חוגגת את השחרור מצה"ל בשיר חדש, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2015
↑   יובל דיין - מסונוורת, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:36)
↑   יובל דיין - יותר מידי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:29)
↑  יובל דיין הקמבק והחוזה החדש, באתר אשדוד נט, ‏9 ביולי 2012
↑  יובל דיין - "עד שתחזור"
↑   יובל דיין ואמיר דדון - צבעים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:20)
↑  אסף נבו, ‏יובל דיין מוציאה אלבום בכורה: "לאסוף", באתר ‏מאקו‏, 20 בפברואר 2014
↑  "צריך טונה של אומץ": יובל דיין על ההופעה הראשונה בחייה, באתר של ערוץ 14
↑  וואלה תרבות‏, המצעד הישראלי השנתי של גלגלצ ו-וואלה! NEWS, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2017
↑  Yuval Dayan, יובל דיין - לפתוח את הלב, נבדק ב-2019-01-07
↑  בביצוע שלה ל"כוחך הרם" יובל דיין מעניקה מחווה מרגשת לאהובה עוזרי ז"ל, באתר מעריב אונליין, 6 בדצמבר 2020
↑  רן דנקר ויובל דיין - לו יהי & Let it be | ביקור ג'ו ביידן בישראל, נבדק ב-2022-07-17
↑  עדו בן פורת, שומרת נגיעה: יובל דיין סירבה בנימוס ללחוץ את ידי הנשיא ביידן, באתר ערוץ 7
↑  מערכת ישראל היום, יובל דיין סירבה ללחוץ את ידו של ביידן: "נשארתי נאמנה לערכיי", באתר ישראל היום, 14 ביולי 2022
↑  רן בוקר, יובל דיין: "מי שטען שאין לי דרך ארץ - שיתנצל בפני ההורים שלי", באתר ynet, 15 ביולי 2022
↑  שגריר ארה"ב מגיב ליובל דיין בשמו של ביידן, באתר כיכר השבת, ‏2022-07-19
↑  קשת ברגסון, ‏יובל דיין ונינט טייב בשיתוף פעולה ראשון, באתר "סרוגים", 19 באוקטובר 2022
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏יובל דיין בשיר חדש: "רצון להישאר נאמנה לעצמי", באתר "סרוגים", 28 במאי 2023
↑  יובל אראל, יובל דיין – עומדת במקום, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 6 בספטמבר 2023
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר web.archive.org, ‏2 באוקטובר 2023
↑  יובל דיין בשיר חדש שנכתב לבקשת אם שכולה: "תשמרי על הלב", באתר www.inn.co.il
↑  יובל דיין - תשמרי על הלב, נבדק ב-2023-10-26
↑  יובל דיין באלבום חדש שהוקלט בחודש האחרון - אלבום ניגונים מזווית נשית, באתר ערוץ 7, 13 בפברואר 2024
↑  יובל דיין ודפנה אליקים – אור / שהשמש תעבור עלי (Prod. By Tal Forer), באתר יוטיוב
↑  אחרי דחייה של 8 חודשים: יובל דיין משחררת את האלבום שתוכנן לתשרי, באתר ערוץ 7, 17 ביוני 2024
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏לא רק זמרת: התפקיד החדש של יובל דיין, באתר "סרוגים", 15 ביוני 2023
↑  גלגלצ/תוכניות/יובל-דיין, באתר glz.co.il
↑  דרור גלוברמן, ‏"לשמור שבת זו ההחלטה הכי טובה שלקחתי", באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2017
↑  רז שכניק, יובל דיין: "טבעי לי לשיר גם מול גברים. לא מרגיש לי שזה פוגע בדתיות", באתר ynet, 17 בספטמבר 2021
↑  אפרת וכטל, ‏מגיל 17 אני לא עוצרת. אני נחה בשבתות, באתר ‏מאקו‏, 24 בפברואר 2022
↑  אריאל פייגלין, יובל דיין מספרת: "זה הרגע שלי בשבת", באתר ערוץ 7, 12 במרץ 2022, בדיקה אחרונה ב־14 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581012805171  MusicBrainz: 5a2ba6d9-d605-4c87-8cd4-efc80c43a4e3  VIAF: 316747272   WorldCat (עם VIAF): 316747272 
דנקר ודיין מופיעים בפני ג'ו ביידן ויצחק הרצוג במשכן הנשיא, יולי 2022
כרים בנזמה

כרים מוסטפא בנזמה (בצרפתית: Karim Mostafa Benzema; בערבית: كريم مصطفى بنزيما; תעתיק מדויק: כרים מֻצטפא בנזימא; נולד ב-19 בדצמבר 1987 בליון) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ באל-איתיחאד. בנזמה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק ליון, שיחק 14 שנים בריאל מדריד והוא השחקן הזר עם הכי הרבה הופעות ושערים בתולדות המועדון. הוא זוכה כדור הזהב לשנת 2022, והיה לצרפתי הראשון שזוכה בפרס מאז 1998. שחקנה לשעבר של נבחרת צרפת, עד לפרישתו במונדיאל 2022.