stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד בית לחמי
קורות חיים

בית לחמי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, הבכור משמונה ילדים, בנם של דבורה בת זלמן אוסובסקי ויוסף קומרוב. כילד עלה לארץ ישראל עם אמו ואחיו, והם השתכנו בשכונת נווה שלום. עם גירוש תל אביב נדדה המשפחה לפתח תקווה, עברה לאחר מכן לכפר סבא, ולבסוף לזכרון יעקב. לאחר שנה וחצי הצטרף אליהם אביו, שהחל לעבוד כמזכיר קהילת יפו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התעתמנה המשפחה, על מנת להישאר בארץ. לאחר המלחמה שבה המשפחה לתל אביב.
היה מבוגרי המחזור הראשון של הגימנסיה הרצליה וחבר בהסתדרות המצומצמת. לאחר סיום לימודיו שאף לעבוד כמורה, אולם על פי החלטת ההסתדרות המצומצמת יצא לקבוצת עבודה בדגניה, יחד עם חבריו למחזור א' של הגימנסיה ובהם דב הוז ואליהו גולומב, במסגרת גרעין ההכשרה החלוצית הראשון של הנוער העובד בארץ. גרעין זה עבד בדגניה א' ובכנרת. בנובמבר אותה שנה נרצחו שניים מחברי הקבוצה - משה ברסקי, ושבוע לאחר מכן יוסף זלצמן (מחברי קבוצת כנרת). מעשי הרצח זעזעו את חברי הקבוצה ואת היישוב כולו. לטענת אהוביה מלכין בספרו "האקטיביסט", "האירועים החמורים והמתיחות שהשתררה בעקבותיהם השפיעו על הגימנזיסטים השפעה עמוקה, שרישומה ניכר בכל מהלך חייהם".
בתקופת המלחמה גויס לצבא העות'מאני, נשלח לקורס קצינים בטורקיה ושירת כקצין בצבא הטורקי. הוצב ברוֹדוֹסְטוֹ, ליד קושטא. אז כבר היה נשוי ואב לילדה. בסוף מאי 1917 קיבל חופשה ושהה בארץ כ-7 שבועות. מאוחר יותר ניסה לערוק מהצבא, אולם בשל חשיפת מחתרת ניל"י באוקטובר 1917 לא היה לכך סיכוי. בית לחמי היה חבר פעיל בניל"י ואף נעצר בעקבות חשיפתה ושהה 11 יום במעצר בחיפה. גיסו רפאל אבולעפיה היה אחד הפעילים המרכזיים במחתרת זו ולפיכך החשש לגורל המשפחה היה רב. אמנם ידוע כי אנשי ניל"י אספו גם ידיעות בקרב בני היישוב ששירתו בצבא העותמאני, אולם לא ברור האם ובאיזו מידה בית לחמי עצמו היה מעורב בכך.
בינואר 1919 הגיע בית לחמי לצידון כדי להקים בית ספר עברי במקום בית ספר מרשת כי"ח, שנסגר עם פרוץ המלחמה. הקמת בית הספר התנהלה תוך קשיים למצוא מבנה מתאים ולהשיג ציוד ובשל חוסר משמעת של התלמידים שהעדיפו לעבוד לפרנסת המשפחה. עם זאת נמנו במוסד כ-90 תלמידים. בבית הספר לימדה גם אשתו, רחל, נכדתו של הרב יצחק משה השלישי אבולעפיה רבה הראשי של צידון (נפטר ב-1910). בסוף חודש סיוון תרע״ט ביקש בית לחמי, שבריאותו הייתה לקויה והרופא אסר עליו להמשיך ללמד, ממחלקת החינוך, להקדים את יציאת בית הספר לחופשה והמשפחה חזרה לארץ ישראל. החליף אותו בניהול בית הספר פנחס נאמן. אחר כך עברה המשפחה לארצות הברית, שם ניהל במשך שנים בתי ספר עבריים שונים והשלים את הדוקטורט. היה פעיל במוסדות החינוך היהודי באטלנטה, פיטסבורג ופילדלפיה. בארצות הברית נולדו לבני הזוג שני ילדים נוספים. לאחר קבלת תואר דוקטור במדעים מדויקים חזרה המשפחה לארץ ישראל ובית לחמי עבד כמורה בגימנסיה הרצליה.
נפטר ב-10 במרץ 1979 ונקבר בבית העלמין בחולון.
אחד מאחיו היה הפרופ' אברהם קמרון. אח אחר היה המהנדס ברוך ברוך, שהופקד על ביצוע העלאת עצמותיו של הרצל לארץ. אחותו לאה נישאה לשמעון קושניר.
משפחתו

דוד בית לחמי נישא לרחל בת שלמה אבולעפיה. דוד ורחל בית לחמי גרו בבית שבנו הורי רחל, שלמה ורבקה אבולעפיה, בשכונת נווה צדק ונולדו להם בארץ שני ילדים. רחל אבולעפיה נולדה בשנת תרנ"ה, 1895 בראשון לציון לשלמה ורבקה אבולעפיה. הורי אמה, פרץ יעקב ושפרה פרימן, היו ממייסדי המושבה וסבה נמנה עם חברי ועד חלוצי יסוד המעלה. מצד אביה הייתה נצר למשפחת אבולעפיה, מהוותיקות ביותר (במשך כמה מאות שנים) בארץ ישראל. על משפחה זו נמנים רבנים, מנהיגים ומחנכים רבים. הוריה של רחל היו בין מייסדי תל אביב. משחלה אביה ונסע עם אמה לביירות - שם אף נפטר לאחר זמן קצר - קיבלה על עצמה רחל, כילדה בת 13, את כל האחריות על משק הבית והטיפול באחיה ובאחיותיה הקטנים. באותן שנים, הסופר שמואל יוסף עגנון, אז עולה צעיר, שכר את עליית הגג של הבית וכתב שם את סיפורו "תמול שלשום", בו הוא מתאר את יפו ונווה צדק של תחילת המאה ה-19.
רחל אבולעפיה למדה בבית ספר לבנות בנווה צדק ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. הייתה מראשונות המורות העבריות ברחובות, בשנת 1919 לימדה בבית הספר העברי בצידון. לאחר שחזרה עם משפחתה מארצות הברית לארץ ישראל, חזרה לעסוק בהוראה.
במכתביו של משה שרת ובהערות בנו יעקב שרת, המוציא לאור של הספר "נתראה ואולי לא - מכתבים מהצבא העות'מאני 1916-1918", מוזכרים רבות דוד ורחל בית לחמי, ובין היתר מובא שם מכתב של רחל אל משה שרת, שנשלח מראשון לציון ב-8 בנובמבר 1917, בו היא מתארת את מצבם ומצב היישוב בעקבות חשיפת מחתרת ניל"י:
"ידידי הטוב! את מכתבך [לדוד בית-לחמי] קיבלתי הבוקר ומצאני שוב עגונה. הן דוד כבר נסע מלפני שבועיים ויעזבני שוב לאנחות. [---] על מכתבך שמחתי שמחה גדולה, כי כמה פעמים שאלתי עליך ואין איש יכול להשיבני דבר. ... אתה שואל את דוד שאלות אחדות שאוכל לענות עליהן גם אני, ואולם מה אענה לך, חביבי, לאחר שהרחיק נדוד, הן לא הייתה לו ברירה אחרת; אם שמעת או קלטה אוזנך שמץ דבר מכל הנעשה כאן, מכל מה שסובלים אחינו העברים ועוד יסבלו אחרי הקורבנות, קורבנות הזמן כמו [חברי ניל"י] שרה ארונסון, [ראובן] שוורץ מזיכרון ומנדלי ח'[נקין], אי אפשר היה לו [לדוד] בשום אופן להסתדר [לערוק ולהסתתר] כאן, ומוכרח היה לברוח מכל המהפכה לאחר שגם הוא טעם טעם של איסור [מאסר]. אחד-עשר יום היה אסור בחיפה ולמה? בשביל מה? כלום, על שנסע בעגלה אחת עם אמהּ של צלה [פיינברג, כלומר אמו של אבשלום]. [---] משה חביבי, אומללים אנו מאוד, נרדפים אנו, נרמסים, ואין לנו מוצא, אין קו אור אחד שיזרח לנו ויאיר לנו את החשכה. מיטב בחורינו לקחו, מיטב כוחותינו נקרבו על מזבחותיהם. ובשביל מי? למה? [---] כמה צר לי, כמה כואב לבי, שצעירים שכמותך מקדישים משחיתים את לשדם, את מרצם, את כוחותיהם הרוחניים וכישרונותיהם. למי? עבור מי? בזוכרי שאתה, דוידי ועוד רבים כמותכם כך משחיתים את שנותיכם הכי טובות, את מבחר כוחותיכם, תסמרנה שערותי. [---] היה בריא ולהתראות בקרוב, ידידתך המאחלת לך חיים ובריאות, רחל."
לדוד ורחל נולדו ארבעה ילדים: שלומית (גולדברג), נדביה, נגה ואלישיב.
רחל נפטרה ב-1987 ונקברה בבית העלמין שבחולון לצד בעלה.
הערות שוליים

↑  דוד שינה את שם משפחתו מקומרוב לבית לחמי. אהרון דולב, נציג הראשונים של "הגימנסיה", מעריב, 12 ביולי 1963
↑  במחזור הראשון למדו, בין השאר, התלמידים: משה שרת, אליהו גולומב, דב הוז, רבקה שרתוק (אחותו של משה שרת ולימים אשתו של הוז), צילה פיינברג (בתם של ישראל פיינברג ופניה בלקינד אחותו של אבשלום פיינברג) ומשה מנוחין (אביו של הכנר יהודי מנוחין)
↑  אלבום המשפחות עדת ראשון לציון
↑  באוניברסיטת קרנגי מלון שבפיטסבורג, למדו בתחילת שנות העשרים גם המהנדסים: אחיו ברוך וגיסו בוסתנאי אבולעפיה
↑  דוד תדהר (עורך), "ברוך ברוך (קומרוב)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5373
↑  מכתב 77 באתר העמותה למורשת משה שרת. משה שרת מזכירו לעיתים רבות במכתביו.
↑  קיים אוסף נגה בית לחמי
דוד בית הלחמי ב-1913
אחדים מראשוני תלמידי הגימנסיה הרצליה במדי הצבא הטורקי, קושטא 1916 - עומדים מימין לשמאל: שמואל ייבין, משה שרת, דב הוז. יושבים: משה גביצמן, אבשלום גיסין, דוד בית לחמי
בית אבולעפיה כיום בפינת הרחובות שלוש ורוקח
רביכה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  צרפת 
 
רביכה
הסמכה: רוטב מבוסס רביכה, עם ציר עוף, יין לבן ושמנת
במטבח הצרפתי, רְבִיכָה (בצרפתית: roux, "רוּ") היא תערובת של קמח ושומן המשמשת להסמכת רטבים ומרקים.
ישנם כמה סוגי רביכות חמות, בהן הקמח מטוגן בשומן (חמאה, בדרך כלל), עד להתרחשות תגובת מייאר. ההבדל בין הרביכות החמות נובע מנקודת העצירה של הטיגון.
רביכה לבנה (roux blanc) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון קצר. משמש להסמכת רטבים לבנים.
רביכה זהובה (roux blond) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון עד לקבלת גוון צהבהב. משמשת להסמכת רטבים זהובים.
רביכה חומה (roux brun) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון עד לקבלת גוון חום. משמשת להסמכת רטבים חומים.
רביכה קרה (beurre manie) היא רביכה המיועדת לשיפור סמיכות של רטבים לבנים, חומים, מרקים או נזידים שונים בשלב שבו כבר אי אפשר להכין רביכה רגילה.
להכנת רביכה קרה משתמשים בכמויות שוות של שומן וקמח ויוצרים כדוריות קטנות בעזרת חיכוך בכפות הידיים של הקמח והשומן. את הכדוריות ניתן להכניס למרק/רוטב ולפזרן בעזרת מטרפה ובחישה מהירה. לאחר בישול קצר מתמוססים כדורי הרביכה ומסמיכים את התבשיל. הוספת הרביכה הקרה היא באמצעות פיזורה על המרק/רוטב ולא על ידי יציקת המזון הנדרש להסמכה על הרביכה.
שיטות הסמכה אחרות

בליל קורנפלור - שיטת הסמכה לרטבים חומים בדרך-כלל. מקובל להשתמש ב-15–25 גרם קורנפלור בלולים בנוזל קר כגון: מים, יין, ברנדי, חלב וכדומה בכמות שווה לקורנפלור, להסמכת ליטר רוטב.
ניתן להסמיך באותה שיטה עם קמח תפוחי אדמה.
חומרי קשירה ועידון

ליאזון (liaison) - תערובת חלמונים ושמנת, מיועדת לקשירה ועידון טעם למרקים ולרטבים לבנים.
כמויות מקובלות:
ל-1 ליטר מרק: 100 סמ"ק שמנת, 1 חלמון.
ל-1 ליטר רוטב: 200 סמ"ק שמנת, 2 חלמונים.
להכנת הליאזון דרושה השוואת טמפרטורות לזו של התבשיל, המושגת בכך שמערבבים את השמנת עם החלמונים ולזה מוסיפים מעט מהתבשיל, כדי שהחלמון לא יקרש. בעקבות זה מרקים ורטבים שהושבחו על ידי ליאזון אסור להרתיח.
השלמה בחמאה או במרגרינה

Monte au beurre - מקובל ברטבים חומים ובמרקים מחיתיים.
הוספת החמאה/מרגרינה נעשית על ידי פיזור פתיתי חמאה/מרגרינה על פני הרוטב או המרק, והבלעתם בתוכו על ידי בחישה סיבובית מתמדת בעזרת מצקת עד להעלמות הפתיתים. אסור להרתיח לבל יצוף השומן.
דומינו (קומיקס)

| --- | --- |

דומינו, כפי שהיא מופיעה על עטיפת החוברת X-Force Vol.4 #7 מיולי 2014, אמנות מאת רוק-הי קים.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  New Mutants #98 (פברואר 1991)
 יוצרים:  פביאן ניצ'זה, רוב ליפילד
 גילום הדמות:  זאזי ביטס ("דדפול 2")
 מידע
 שם אמיתי:  נינה תורמן
 כינויים:  דום, סמנתה וו, תמרה וינטר, אלנה ולאדסקו, ג'סיקה מארי קוסטלו, לואיזה מנדוזה, ביאטריס, כריסטינה אליזבת' אליונזו, פרסילה סאתרלנד, הופ אלדרידג', וונדי זקן-לבן
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  שכיר חרב, גיבור-על
 כוחות:  כוחות לשינוי הסתברות, גמישות ורפלקסים משופרים, צלפית מיומנת ביותר ומזל.
 חברה בקבוצה:  אקס-מן, אקס פורס, שכירים עבור כסף, הפלוגה
 חברה לשעבר בקבוצה:  תאגיד אקס השישיה NSA
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ביאטריס (אם) לזרוס (אח מהונדס גנטית) ד"ר מילו תורמן (בעל, מת)
 אויבים:  הענק האדום 
 
דומינו (באנגלית: Domino) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן וסדרת הבת אקס פורס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #98 מפברואר 1991, כאשר נבלת-העל קופיקאט התחזתה לה. הופעתה המלאה הייתה בחוברת X-Force #8 ממרץ 1992. הדמות נוצרה על ידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב ליפילד.
דומינו הוא האלטר אגו של נינה תורמן, מוטאנטית בעלת כוחות לשינוי הסתברות, בדומה ללונגשוט ולחתולה השחורה, שנולדה כתוצאה מתוכנית ממשלתית סודית ליצירת הנשק המושלם. כמו כן, היא צלפית מיומנת ביותר, ומשתמשת בכישוריה כשכירת חרב. שותפתו ומאהבתו של קייבל, מנהיגה של קבוצת אקס פורס המיליטנטית.
את דמותה של דומינו בסרט הלייב אקשן "דדפול 2" גילמה השחקנית זאזי ביטס.
היסטוריה פרסומית

דומינו הופיעה בתחילה כדמות ראשית בהרצת X-Force הראשונה, ובחוברת ה-11 בסדרה התגלתה כמתחזה. דמותה האמיתית של דומינו הופיעה בפלאשבק בחוברת השמינית בסדרה, שהציגה את עברו של קייבל. דומינו האמיתית הצטרפה לקבוצת אקס פורס בחוברת ה-30 בסדרה, לאחר שהופיעה באופן חוזר לאורך ההרצה, והייתה חברה בקבוצה ודמות ראשית במשך תקופה ארוכה. מאוחר יותר כיכבה הדמות בשתי מיני-סדרות סולו - אחת שנמשכה 3 גיליונות בין ינואר-מרץ 1997, ושנייה בעלת 4 חוברות שפורסמו בין יוני-אוגוסט 2003. נוסף לכך הייתה דומינו דמות ראשית בהרצת האקס פורס השנייה, והופיעה באופן חוזר בהרצת Cable & Deadpool.
דומינו הייתה לחלק מקבוצת האקס פורס החדשה של וולברין החל מהחוברת השמינית בהרצת החוברות אודות הקבוצה, שפורסמה בין אפריל 2008-ספטמבר 2010 למשך 28 חוברות. עקב הצלחת ההרצה כיכבו דומינו ווולברין במיני סדרה בשם X-Force: Sex and Violence, בכתיבתם של קרייג קייל וכריסטופר יוסט ובאיורו של גבריאל דל'אוטו. לאחרונה הייתה דומינו דמות ראשית בסדרת החוברות Cable and X-Force, שנכתבה על ידי דניס הופלס ואוירה על ידי סלבדור לרוקה במשך 19 חוברות שפורסמו בין פברואר 2013-מרץ 2014.
ביוגרפיה בדיונית > מקור, השישיה

דומינו נוצרה כחלק מתוכנית רבייה ממשלתית סודית בשם פרויקט ארמגדון, שמטרתה הייתה ליצור את הנשק המושלם לצורכי הממשלה. דומינו נולדה בשם נינה לביאטריס, אחת מחברות התוכנית, והייתה הנבדקת היחידה שנשארה בחיים, אם כי כוחות שינוי ההסתברות והמזל שלה נחשבו לכישלון בעיני התוכנית. בשל כך, ביאטריס חילצה את נינה מזרועות התוכנית, והותירה אותה לגדול בכנסיית הלב הקדוש בשיקגו. כשבגרה עזבה נינה את הכנסייה, ונעשתה לשכירת חרב. במסגרת פעילותיה כשכירת חרב הושכרה נינה בידי ה-NSA לשמש כשומרת הראש של המדען הגאון מילו תורמן, שהאינטלקט הרחב שלו גרם לו להפוך למטרתם של ארגוני טרור שונים. נינה ומילו התאהבו והתחתנו, הוא זה שהעניק לה את הכינוי "דומינו" בשל עורה הלבן והכתם השחור בעינה, סימן ההיכר של תוכנית הרבייה. השניים הופרדו לאחר פשיטה של ארגון A.I.M, שלאחריה מילו האמין כי היא נהרגה.
זמן מה לאחר מכן נעשתה דומינו חברה בקבוצת "השישיה", יחידת שכירי חרב שהונהגה בידי המוטאנט קייבל, שמלבדה היו חברים בה ג'. וו. ברידג', גאריסון קיין, גריזלי והאמר. בתחילה נשכרו חברי הקבוצה בידי סוחר הנשק מר טוליבר, ששלח חיילים להורגם אחרי שהתגלה כי סטרייף, אויבו המושבע של קייבל, מנהל את נתיבי סחר האופיום של טוליבר. בהמשך הושכרה הקבוצה לפשיטה על אחד מבסיסי ארגון הידרה, ממנה נחלצו בקושי רב. אחרי שגילו כי הועסקו בידי ארגון A.I.M כחלק מהקרב בין שני הארגונים, יצאה הקבוצה למאבק נגד סטרייף באורוגוואי. השישה לחמו עד דרכם עד למרכז הבקרה, שם האמר החל להוריד את קבציו של סטרייף לתוך דיסק. כאשר סטרייף הגיע למקום, נוצר עימות שבסופו האמר שותק, קיין נפצע, וקייבל נטש את חברי הקבוצה כשסטרייף פוצץ את בסיסו. דומינו נמלטה, והמשיכה בדרכיה.
ביוגרפיה בדיונית > אקס פורס

זמן מה לאחר מכן נחטפה דומינו בידי טוליבר, והוחלפה בשכירת החרב משנת הצורה קופיקאט. קופיקאט נשלחה לרגל אחר קייבל, וסייעה לו להפוך את קבוצת המוטאנטים החדשים לקבוצת אקס פורס המיליטנטית והאלימה. דומינו הוחזקה בשבי כשנה שלמה, עד שמזימותיו של טוליבר נחשפו. קייבל מצא את דרכו לבסיסו של טוליבר באיטליה, שם איתר את דומינו לצד קופיקאט הפצועה. קייבל לחם בשכיר החרב דדפול, שאחת מטעויותיו גורמת לשחרורה. אחרי שהביסו את דדפול יצאו קייבל ודומינו נגד טוליבר, שנהרג לכאורה בפיצוץ מסוקו. לאחר שנכשל בניסיון לאיתור האקס פורס, ביקש קייבל מדומינו לאתרם ולהשגיח עליהם לפני שהשתגר מהמקום. בחיפושים אחר האקס פורס נתקלה דומינו בגריזלי והאמר, שסייעו לה לאתרם כדי להשיג את נקמתם בקייבל. היא הצטרפה לאקס פורס אחרי ששוחחה עם קייבל, שמצא את קבוצתו במהלך אירועי "שירת התליין".
בשהותה באקס פורס נקלעה דומינו לעימות עם חברי הבוזזים דונלד פירס וליידי דת'סטרייק, שחטפו את מילו וניסו לבצע הורדה של מוחו לתוך מחשב. דומינו סכלה את תוכניתם, במחיר חייו של בעלה. במהלך אירועי "מבצע אפס סובלנות" הותקפה דומינו בידי זקיפת פריים סנטינל בשם אקטארינה גרייזנובה, המחפשת נקמה בדומינו לאחר שהיא גרמה לנפילתה לתרדמת בימיה כסוכנת CIA. אקטארינה השתילה בדומינו מכשיר שפגם בכוחותיה ויכולותיה, דבר שגרם לה להאמין כי היא חסרת תועלת, והוביל אותה לעזוב את האקס פורס. היא ביקרה אצל רופאה שהצילה בעברה, שאמרה כי הסרת המכשיר תלווה בשיתוק קבוע. מאוחר יותר נאלצה דומינו לסכל לבדה ניסיון לשוד בנק, דבר שמשך אליה תשומת לב מצד סוכנות ה-FBI. בלי קשר לאירועים הקודמים, סוכנות האינטרפול שכרה את דומינו לשמש כשומרת הראש של הנבל ארקייד, שחיפש שומר ראש חדש, והורו לה לרגל עבורם. במסגרת המשימה נאלצה להילחם בחברה לאקס פורס, שאטרסטאר. דומינו נפגשה עם חבר האקס פורס החדש בדלאם, שהסכים לסייע לה נגד אקטארינה בתמורה לעזרה במציאת אחיו הנעדר. בדלאם השתמש בכוחותיו להשבתת המכשיר שהושתל בדומינו, שחזרה לקבוצת האקס פורס אחרי קרב נגד אקטארינה.
דומינו עזבה את האקס פורס כדי לשוב לדרכיה כשכירת חרב, אך חזרה אליהם כאשר נעשתה למטרתו של המתנקש מרקוס צ'ונג, מוטאנט בעל היכולת להמית את מטרותיו. בתקופה זו פיטר ויסדום הנהיג את האקס פורס, ואחותו ארגנה את מותו של צ'ונג. לאחר שאחותו יצאה נגדם ונהרגה, פירק ויסדום את האקס פורס. דומינו הצטרפה לתאגיד אקס, ארגון עולמי האחראי על הגנת מוטאנטים ברחבי העולם, והוצבה בהונג קונג לבקשתו של צ'ארלס אקסבייר. כאשר שותפתה נהרגה הזעיקה דומינו את האקס-מן, ולצידם חשפה את אחת ממזימותיו של ג'ון סאבליים ושחררה את המוטאנט קסורן.
ביוגרפיה בדיונית > לזרוס, קייבל ודדפול, האקס פורס של וולברין

בזמנה לבדה החליטה דומינו לחפש את אמה כדי ללמוד על עברה, וחקירתה הובילה אותה לגילוי כי פרויקט ארמגדון עודנו פעיל. דומינו איתרה בסיס של הארגון בפלורידה, ושם מצאה ילד מוטאנטי בשם לזרוס, שחזותו החיצונית דומה לשלה. לזרוס התגלה כאחיה למחצה וכתוצר הסופי של תוכנית הנשק המושלם, והשניים הותקפו בידי קבוצת כמרים קיצוניים המתנגדים לפעילות הפרויקט וחפצים במותם. מנהיגת חבורת הכמרים התגלתה כביאטריס, אמם של דומינו ולזרוס, שנהרגה לכאורה בידי דומינו בניסיון להצלת חייו של לזרוס. דומינו הביאה את לזרוס להשגחת כנסיית הלב הקדוש, ממנה נחטף מאוחר יותר ונהרג בידי ביאטריס. לאחר מכן הושכרה דומינו בידי סוכנות הביון S.H.I.E.L.D לשמש כחברה בקבוצת השישיה החדשה, שנשלחה לתקוף את קייבל אחרי שהוא הקים את האי המרחף פרובידנס. חברי הקבוצה נסוגו לאחר מאבק, ודומינו התאחדה עם קייבל. היא הושכרה לעצור את פעילויותיו של דדפול באומת רומקיסטן הבדיונית, בהם התנקשות בחייו של מרסק הדגלים, דיקטטור האומה. לבסוף הייתה זו דומינו שהרגה את מרסק הדגלים, שמותו היה חלק מתוכניתו של קייבל להשתלטות על רומקיסטן. לאחר שיחה עם האזרח V ניסתה דומינו להרוג את קייבל, אחרי ששוכנעה כי יוביל את רומקיסטן לאבדון.
במהלך אירועי "מלחמת אזרחים" הנהיגו דומינו, שאטרסטאר וקאליבן פשיטה על אחוזת אקסבייר בניסיון לשחרור המוטאנטים ששמרו על כוחותיהם לאחר אירועי "בית אם", והוחזקו בניגוד לרצונם באחוזה. דומינו נשארה בפרובידנס לצד קייבל, עד לחורבן האי ומותו לכאורה של קייבל. היא חזרה לדרכיה כשכירת חרב, הושכרה בידי ג'. וו. ברידג' להצטרף לכוח משימה נגד המעניש לצד סילבר סייבל וקונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין, והייתה היחידה שהאמינה בחפותו בסדרת רציחות סדרתיות.
דומינו הצטרפה לקבוצת האקס פורס החדשה שהונהגה בידי וולברין, ושימשה כצוות תקיפה מיוחד וסודי שנשלח בידי סייקלופס למשימות סודיות. היא הצטרפה לאקס פורס באירועים המובילים לאירועי "נקרושה", לאחר שסייעה להם באיתור ונטרול המעלים ושיבוטים של חברי המשוטטים. היא התבקשה באופן אישי בידי וולברין להניח פרחים על קברה של אהובתו הקבורה ביפן. בבית הקברות מוצאת דומינו את ליידי דת'סטרייק, ספיירל וכימרה, המנסות לקחת את גופתה של חברת האקס-מן לשעבר רבנש. נבלות-העל בורחות עם גופתה של רבנש, ודומינו לוקחת את גופתה של ג'ין גריי למניעת לקיחת הגופה בידי המלכה האדומה. דומינו הייתה הראשונה שגילתה את זהותו הסודית של הענק האדום, שאיסף צוות מיוחד להריגתה. הקרב בין האקס פורס לצוותו של הענק האדום מסתיים כשדומינו מסכימה לשמור על שתיקה.
לאחר שהופיעה פצועה במפקדת האקס פורס חוברת דומינו לוולברין, שמסכים לסייע לה אחרי שהוא מגלה כי גילדת המתנקשים וארגון היד דורשים את מותה אחרי שהיא הושכרה בידי גילדת המתנקשים נגד היד, וצוות הליווי שלה נהרג. כחברת האקס פורס השתתפה דומינו באירועי "מלחמת המשיח" ו"הביאה השנייה", במהלכם קייבל הפציע מחדש וברשותו משיחת המוטאנטים הופ סאמרס. קבוצת האקס פורס פורקה כשגילויה נחשף לכלל חברי האקס-מן
ביוגרפיה בדיונית > פילוג, שכירים עבור כסף

אירועי הפילוג בין וולברין וסייקלופס הובילו לפיצול האקס-מן לשני צוותים, אחד המונהג בידי וולברין במחוז ווסטצ'סטר באחוזת אקס שהוסבה ל"בית הספר לילדים מחוננים ע"ש ג'ין גריי", ושני המונהג בידי סייקלופס באי אוטופיה", סן פרנסיסקו. דומינו, שלא ראתה את עצמה כמורה בבית ספרו של וולברין, הצטרפה לאקס-מן של סייקלופס באוטופיה והייתה לחלק מצוות האבטחה על אוטופיה, בהנהגתה של סטורם. היא חברה לדרדוויל נגד מדען מטורף, ולקחה חלק באירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", בהם לחמה בשנית בענק האדום. היא עוזבת את האקס-מן ואוטופיה בתום הקרב, ומצטרפת לקבוצת אקס פורס החדשה של קייבל. היא סייעה לצוות האקס פורס החדש של קייבל אחרי שצוותו הקודם פורק, והצטרפה אליהם זמן מה לאחר מכן. היא נשארה בקבוצה אחרי שהופ סאמרס "פיטרה" את קייבל ולקחה את המנהיגות על האקס פורס.
דומינו נראתה במהלך אירועי חידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה" כמנהיגת קבוצת שכירי החרב "שכירים עבור כסף", וצירפה אליה את איש המכונה, איש הגורילה וטֵבח. הם סייעו לדדפול בשחרור נערה נגאסונית נפיצה, והשניים מצטרפים לקבוצה.
רגעי קסם

רגעי קסם היא תוכנית רדיו מוזיקלית שמשודרת החל משנת 1983 ברשת ב' של קול ישראל. שידורה של התוכנית נמשך גם בתחנת הרדיו "כאן ב'" של תאגיד השידור הציבורי.
היסטוריה

התוכנית רגעי קסם שודרה לראשונה בשנת 1983 ברשת ב' של קול ישראל. בתוכנית שודרו שירים לועזיים בסגנון האולדיז משנות ה-50 ה-60 וה-70 של המאה העשרים.
התוכנית מוגדרת בפתיח התוכנית כ"רצף של שירים ישנים ואהובים". היא שודרה כמעט ברציפות לאורך השנים ברשת ב' בימים א-ה בין השעה 14:00 ל-15:00, ונעימת הפתיחה שלה המלווה את התוכנית מאז היווסדה היא Charmaine של מאנטובאני ותזמורתו. את התוכנית ערך אפרים וייל איש קול ישראל מאז הקמתה. בסוף שנות השמונים כשפרש לגמלאות, ערכה את התוכנית עליזה דיסטניק עד לשנת 2012. משפרשה לגמלאות החליפה אותה בתפקיד חיה זל.
בשנת 2008 זכתה רגעי קסם בפרס תוכנית המוזיקה המצטיינת במסגרת כנס הרדיו.
בשנת 2015 החליט מנהל קול ישראל שמעון אלקבץ להעביר את התוכנית לרשת א', לאחר הפסקה קצרה שהייתה בשידור התוכנית. עם חידוש התוכנית היא נערכה והוגשה על ידי גדי ליבנה. התוכנית משודרת כיום על ידי ליבנה, בתחנת כאן ב של תאגיד השידור הציבורי.
בשנת 2016 הוציאה קול ישראל לאור אלבום אוסף כפול עם להיטי התוכנית בשיתף חברת הליקון.
במרץ 2018 הוחלט להחזיר את התוכנית לרשת ב', בהגשתו של גדי ליבנה בשעה 15:00.
הערות שוליים

↑   Charmaine - Mantovani, The King of Strings Live Concert, בביצוע תזמורת מאנטובאני, סרטון  באתר יוטיוב
↑  יעקב בר-און, ‏זמן קסם: מה עמד מאחורי בחירת השירים של הנוסטלגיות הגדולות, באתר מעריב אונליין, 11 בספטמבר 2016
↑  ענת קם‏, רזי ברקאי זכה בפרס שדרן הרדיו המצטיין, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2008
↑  עידן יוסף, רגעים חסרי קסם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 במאי 2015
↑  אלכסנדר כץ, התכנית 'רגעי קסם' חוזרת לרדיו: תשודר ברשת א', באתר אייס, 6 במאי 2015
קן ואטאנבה

| --- | --- |

קן ואטאנבה, 2007
 לידה:  21 באוקטובר 1959 (בן 64) קודייה, ניאיגטה שביפן
 שם לידה:  Kensaku Watanabe 
 מדינה:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 בן או בת זוג:  Kaho Minami (3 בדצמבר 2005–17 במאי 2018) 
 צאצאים:  Dai Watanabe, Anne Watanabe 
 פרסים והוקרה:  מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר
 http://www.kdash.jp/kdash/profile/watanabe_ken/
 פרופיל ב-IMDb
 
קן ואטאנבה (ביפנית: 渡辺 謙; ‏נולד ב־21 באוקטובר 1959) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה יפני, מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2003 על תפקידו בסרט "הסמוראי האחרון".
ביוגרפיה

ואטאנבה נולד בעיירה קודייה שבמחוז ניאיגטה ביפן, לאם מורה בבית ספר ולאב שעסק בקליגרפיה.
לאחר שסיים את לימודיו עבר ואטאנבה לטוקיו, שם החל לעבוד בתיאטרון מקומי. הופעת הקולנוע הראשונה שלו הייתה בשנת 1984 בדרמת המלחמה היפנית "הילדים של מקרת'ור". לאחר מכן השתתף ואטאנבה במספר סדרות טלוויזיה מקומיות, בעקבותיהן זכה לפופולריות ברחבי יפן.
בשנת 1989 בזמן צילומיו לסרט המקומי "גן עדן וארץ", חלה ואטאנבה בלוקמיה מיאלואידית חריפה. לאחר מספר טיפולי כימותרפיה שב ואטאנבה לסט הצילומים, אך שנתיים לאחר מכן חלה החמרה במצבו. לאחר שיפור במצבו הבריאותי חזר ואטאנבה לקולנוע היפני וזכה ב"פרס האקדמיה היפנית" על משחקו בסרט "קיזונה". ב-2002 זכה ואטאנבה ב"פרס האקדמיה היפנית" השני שלו, הפעם על תפקידו בסרט "ג'נזי: שנת אלף האהבה".
בשנת 2003 שיחק ואטאנבה בסרט אמריקאי ראשון, "הסמוראי האחרון", לצידו של טום קרוז. בסרט גילם את דמותו של הסמוראי לורד קאטסומאטו, המנהיג האחרון בשושלת עתיקה של סמוראים. על תפקידו קיבל ואטאנבה מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ובכך הפך לשחקן היפני השביעי בהיסטוריה שמקבל מועמדות לפרס אוסקר. בנוסף קיבל ואטאנבה גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה קיבל ואטאנבה את "פרס האקדמיה היפנית" השלישי שלו, על תפקידו בסרט "שחר של יום חדש".
בשנת 2005 השתתף ואטאנבה במותחן הפעולה שובר הקופות של כריסטופר נולן "באטמן מתחיל", בו גילם את דמותו של ראס-אל-גול, אויבו של באטמן. לאחר מכן שיחק ואטאנבה לצידן של ג'אנג דזה יי וגונג לי, בדרמה הרומנטית זוכת 3 פרסי האוסקר "זכרונותיה של גיישה".
ב-2006 שיחק ואטאנבה בתפקיד ראשי בדרמת המלחמה ההיסטורית של קלינט איסטווד, "מכתבים מאיוו ג'ימה". בסרט גילם את טדאמיצ'י קוריבאישי, הגנרל בצבא האימפריה היפנית שניהל את מגננת הכוחות היפניים במהלך קרב איוו ג'ימה. ב-2007 זכה וואטאנבה ב"פרס האקדמיה היפנית" הרביעי שלו, על משחקו בסרט "זיכרונות של מחר". קן זכה בפרס זה בשנת 2010, על משחקו בסרט "Shizumanu Taiyō". בשנה זו שיחק ואטאנבה גם בסרט האמריקאי שובר הקופות התחלה, בתפקיד סאיטו.
באוקטובר 2016 שיחק בסרטו של גאס ואן סנט, "ים של עצים" (The Sea of Trees) לצד נעמי ווטס ומתיו מקונוהיי.
בשנת 2022 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "טוקיו וייס" של רשת HBO Max; המבוססת על סיפור אמיתי שיצא כספר בשם זהה משנת 2009 מאת ג'ייק אדלשטיין.
חיים אישיים

לוואטאנבה בן בשם דאיי ואטאנבה, גם הוא שחקן, ובת בשם אן ואטאנבה, דוגמנית, מאשתו הראשונה יומיקו ואטאנבה. ב-2005 התחתן ואטאנבה בשנית, עם השחקנית והמפיקה קאהו מינמי.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

הילדים של מקרת'ור (1984)
טמפופו (1986)
ברוך שובך מר מקדונלד (1998)
הסמוראי האחרון (2003)
זכרונותיה של גיישה (2005)
באטמן מתחיל (2005)
זיכרונות של מחר (2006)
מכתבים מאיוו ג'ימה (2006)
עוזר הערפד (2009)
שאנגחאי (2010)
התחלה (2010)
גודזילה (2014)
ים של עצים (2016)
רובוטריקים: האביר האחרון (2017) - דיבוב
אי הכלבים (2018) - דיבוב
בל קנטו (2018)
גודזילה: מלך המפלצות (2019)
פוקימון: הבלש פיקאצ'ו (2019)
פוקושימה 50 (2020)
היוצר (אנ') (2023)
הממלכה של קנסקי (TBA) - דיבוב
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

טוקיו וייס (2022-הווה)
קוריאה הדרומית במשחקים הפאראלימפיים

קוריאה הדרומית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בתל אביב (1968), ומאז שלחה משלחת ספורטאים לכל אחד ממשחקי הקיץ. במשחקי החורף נטלה קוריאה הדרומית חלק לראשונה בהמשחקים הפאראלימפיים אלברוויל (1992).
קוריאה הדרומית אירחה את המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) ואת המשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018).