מיכיל דה רויטר
מלחמת הולנד–אנגליה השנייה

בשנת 1664, שנה לפני תחילת מלחמת הולנד–אנגליה השנייה, לכד רוברט הולמס (אנ') כמה תחנות סחר וספינות של חברת הודו המערבית ההולנדית בחוף מערב אפריקה, בניסיון לגרש בכוח את ההולנדים מהאזור. אף על פי שיוהאן דה ויט רצה להימנע ממלחמה כוללת עם אנגליה, הוא סבר שיש להגיב על פרובוקציה זו, והציע לפרלמנט לשלוח את הפלגה של דה רויטר מהים התיכון למערב אפריקה כדי לכבוש מחדש את המבצרים של חברת הודו המערבית. דה רויטר קיבל את הוראותיו במאלגה ב-1 בספטמבר 1664, ובתחילת החודש שאחריו, נכבשו מחדש כל המבצרים ההולנדים במערב אפריקה והפלגה הייתה מוכנה לחצות את האוקיינוס האטלנטי כדי לתקוף את הספנות האנגלית באיים הקריביים ואת ספינות הדיג בניופאונדלנד כתגמול.
לפעילותו של דה רויטר במימי אמריקה היו תוצאות פחות משביעות רצון מאלו שליד מערב אפריקה. כשהגיע לברבדוס בקריביים בסוף אפריל 1665 על סיפון ספינת הדגל שלו Spiegel (ספיחל; בתרגום ישיר "מראה" אך בשימוש הולנדי עשוי להתייחס גם לאחור או יותר פשוט לחלק האחורי של ספינה), הוא הוביל את הצי שלו בן שלוש עשרה ספינות לתוך מפרץ קרלייל (אנ'), תוך חילופי אש עם הסוללות האנגליות והרס רבים מהספינות שעוגנו שם. מאחר שלא הצליח להשתיק את התותחים האנגלים (אנ') ולאחר שספג אבדות משמעותיות ונזק ניכר לכלי השיט שלו, פרש למרטיניק הצרפתית לצורך תיקונים.
בהפליג צפונה ממרטיניק, דה רויטר לכד כמה כלי שיט אנגליים ומסר אספקה למושבה ההולנדית בסנט אוסטטיוס. לאור הנזק שספגו ספינותיו בברבדוס, הוא החליט שלא להתקיף את ניו יורק, לשעבר ניו אמסטרדם, שהייתה נחוצה, לו היו ההולנדים רוצים להשתלט מחדש על המושבה הולנד החדשה לשעבר שלהם. לאחר מכן המשיך דה רויטר לניופאונדלנד, לכד כמה ספינות סוחר אנגליות וכבש זמנית את העיירה סנט ג'ונס לפני שחזר לאירופה, והפליג צפונית לסקוטלנד כאמצעי זהירות.
בדצמבר 1664 תקף הצי האנגלי את צי סמירנה ההולנדי. אף על פי שהמתקפה נכשלה, אפשרו ההולנדים בינואר 1665 לספינותיהם לפתוח באש על ספינות מלחמה אנגליות כשהן מאוימות. מלחמה הוכרזה על ידי ההולנדים ב-4 במרץ 1665, בעקבות שתי התקפות אנגליות נוספות על שיירות הולנדיות, אחת ליד קאדיס ואחרת בתעלה למאנש. הצי ההולנדי היה בטוח בניצחון אבל הוא הכיל חלק ניכר של ספינות ישנות או חלשות. בשנה הראשונה של מלחמת הולנד–אנגליה השנייה, בקרב לואסטופט (אנ') ב-13 ביוני 1665, ספגו ההולנדים את התבוסה הקשה ביותר בהיסטוריה של הצי של הרפובליקה ההולנדית. לפחות שש עשרה ספינות אבדו, ושליש מאנשיהם נתפסו או נהרגו; ואן ואסנר היה בין ההרוגים.
עם שובו לרפובליקה, נודע לדה רויטר שוואן ואסנר נהרג בלאוסטופט. קורנליס טרומפ (אנ') מונה זמנית לפקד על צי הקונפדרציה לאחר הקרב, אך לא היה מקובל על משטרו של יוהאן דה ויט בגלל תמיכתו בעניין האורנג'יסטים (אנ'). דה רויטר היה נייטרלי מבחינה פוליטית, אך ביחסי ידידות עם יוהאן דה ויט ומקורביו. ההצלחות שלו במים רחוקים, שהבטיחו שהוא לא היה מעורב בקרב לואסטופט ומוכתם בתבוסה זו, הפכו אותו למועמד המובן מאליו לרשת את ואן וסנאר כמפקד הצי ההולנדי, דבר שעשה ב-11 באוגוסט 1665. לכן הוא מונה לתת אדמירל, דרגה שאז חלק עם שישה אחרים באדמירליות ההולנדיות.
בשנה השנייה למלחמה, 1666, ניצח דה רויטר בקרב ארבעת הימים (אנ') הקשה בין ה-1 ל-4 ביוני 1666. הפיצול של הצי האנגלי העניקה להולנדים יתרון מספרי ביום הראשון והשני של הלחימה. ההתקפה אנגלית על הצי ההולנדי העוגן ביום הראשון נתקלה בהתנגדות, ולאחר יומיים לחימה הצי האנגלי נסוג לעבר התמזה. עם זאת, הצי האנגלי תוגבר על ידי פלגה של ספינות תקינות בערב השלישי ונלחם בחוזקה ביום הרביעי, כך שטרומפ נראה קרוב לתבוסה אחר הצהריים, עד שדה רויטר הכריע את הקרב בהתקפת פתע וגרם ליריביו לסגת.
עם זאת, הצי האנגלי לא הושמד, וב-4 וב-5 באוגוסט ספגו ההולנדים אבדות קשות ונמלטו בקושי מאסון בקרב יום סנט ג'יימס (אנ'). לאחר הקרב האשים דה רויטר את קורנליס טרומפ בהתעלמות מהמתקפה האנגלית העיקרית על הצי ההולנדי, כשהעדיף לרדוף אחרי הפלגה האחורית האנגלית עד לחוף, מה שהוביל בסופו של דבר לפיטוריו של טרומפ. דה רויטר חלה אז במחלה קשה, והחלים בדיוק בזמן כדי לקבל את הפיקוד הנומינלי על הצי שביצע את הפשיטה על מדווי (אנ') ב-1667, השנה השלישית למלחמה. הפשיטה של מדווי הייתה חלק מתוכנית רחבה יותר של יוהאן דה ויט להנחית חיילים הולנדים בקנט או באסקס, ודה רויטר לא הסכים עם הקיבעון של דה וויט ששפך התמזה הוא הזירה הקריטית של המלחמה הימית ולא עם הפשיטה הזו. אף על פי שהפשיטה של מדווי הייתה תבוסה יקרה ומביכה עבור האנגלים, וכתוצאה מכך לאובדן אוניית הדגל האנגלית אה"מ רויאל צ'ארלס (אנ'), היא לא הביאה את ההצלחה שדה ויט ביקש, שכן השפעתה מבחינה פוליטית הייתה לעזור לצ'ארלס השני, מלך אנגליה ולשריו להצדיק מלחמה שלישית נגד הולנד.
התקפה הולנדית מתוכננת על המעגן האנגלי בהארוויץ' (אנ') בראשות דה רויטר בוטלה לאחר הכישלון בקרב מבצר לנדגארד (אנ'), בתום המלחמה. הסכם ברדה (אנ') הביא לסיומה של המלחמה.
בשנים 1667–1671 אסר דה ויט על דה-רויטר להפליג, כדי לא לסכן את חייו. בשנת 1669, נעשה ניסיון כושל להתנקש בחייו על ידי תומך של טרומפ, שניסה לדקור אותו בסכין לחם במסדרון הכניסה לביתו.