stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאופיפול

| --- | --- |
סמל טאופיפולסמל טאופיפול

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז חמלניצקי חמלניצקי
 שטח:  4.63 קמ"ר
 גובה:  268 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,000 (2024)
 קואורדינטות:  49°50′N 26°24′E﻿ / ﻿49.833°N 26.400°E﻿ / 49.833; 26.400
 אזור זמן:  UTC+2
 http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=26.07.2008&rf7571=36882
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםטאופיפול(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםטאופיפול(למפת מחוז חמלניצקי רגילה) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.טאופיפול(למפת מחוז חמלניצקי מוגדלת) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.טאופיפול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טאופיפול (באוקראינית: Теофіполь; בפולנית: Teofipol; ביידיש: טשאַן) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

בשנת 1420 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובמאה ה-18 נקרא בשמו הנוכחי, על שם בת אצולה פולנית. במאה ה-18 נבנה בעיירה ארמון.
יהודי טאופיפול

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-2,900 יהודים, רוב תושביה. בתקופה הסובייטית פעלה ביישוב מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-6 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה ואת יהודי כפרי הסביבה בגטו שהוקם בה. בינואר 1942 נרצחו כ-970 היהודים שנותרו בגטו זה.
רוברט יוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1938 סידני, אוסטרליה 
 פטירה:  6 באוגוסט 2012 (בגיל 74) הברונקס, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  רוברט סטדלי פורסט יוז
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סידני 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  1964–2009 (כ־45 שנים) 
 פרסים והוקרה:  צלב סנט ז'ורדי (2006)  קצין במסדר אוסטרליה (10 ביוני 1991)  אוצר לאומי חי של אוסטרליה 
 
רוברט סטדלי פורסט יוז AO (באנגלית: Robert Studley Forrest Hughes;‏ 28 ביולי 1938 – 6 באוגוסט 2012) היה מבקר אמנות, סופר ומפיק אוסטרלי. הוא תואר ב-1997 על ידי רוברט בוינטון, מהניו יורק טיימס, כ-"מבקר האמנות המפורסם ביותר בעולם".
יוז זכה להכרה נרחבת על ספרו וסדרת הטלוויזיה שלו על אמנות מודרנית, The Shock of the New (אנ'), ועל תפקידו רב השנים כמבקר אמנות במגזין טיים. הוא ידוע בעיקר רב המכר שלו, The Fatal Shore, ספר על היסטוריית הנידונים באוסטרליה. יוז, הידוע בביקורותיו השנויות במחלוקת על אמנות, היה בדרך כלל שמרני בטעמו, על אף שלא השתייך למחנה פילוסופי מסוים. כתיבתו נודעה בעוצמתה ובאלגנטיות שלה.
ביוגרפיה

יוז נולד בסידני, אוסטרליה, ב-28 ביולי 1938. אביו וסבו מצד אביו היו עורכי דין. אביו של יוז, ג'פרי פורסט יוז, היה טייס במלחמת העולם הראשונה, עורך דין ומנהל חברה. כשהיה רוברט בן 12, הוא מת מסרטן ריאות. אמו של רוברט הייתה מרגרט אייר סילי, לבית וידאל. אחיו הבכור הוא הפוליטיקאי האוסטרלי, תומאס אייר פורסט יוז (אנ')‏. ליוז יש אח נוסף בשם ג'פרי ואחות נוספת בשם קונסטנס.
יוז גדל ברוז ביי, סידני, והתחנך במכללת סיינט איגנטיוס (אנ'). בהמשך חייו, הוא למד אמנויות ואדריכלות באוניברסיטת סידני. כשלמד באוניברסיטה, הוא היה חבר בקבוצת פוש (אנ') השמאלנית והאנרכיסטית, שקידמה חופש מיני.
קריירה > בתור מבקר אמנות

יוז, אמן ומשורר שאפתן, נטש את לימודי האוניברסיטה בכדי להפוך תחילה לקריקטוריסט, ולאחר מכן למבקר אמנות של כתב העת של סידני The Observer, בעריכתו של דונלד הורן (אנ')‏. יוז כתב מספר מאמרים עבור המגזין האוסטרלי, Oz (אנ')‏, המגזין האמריקאי, The Nation והמגזין הבריטי, The Sunday Mirror.
ב-1961, בעודו סטודנט, יוז נקלע למחלוקת כאשר מספר מחבריו לספסל הלימודים טענו במאמר בעיתון סטודנטים כי העתיק ממוזיקאים ומאמנים, כמו טרנס טילר (אנ') ולאונרד בסקין (אנ').‏
יוז עזב את אוסטרליה לאירופה ב-1964. הוא התגורר זמן מה באיטליה, ועבר לגור בלונדון ב-1965. כשהיה בלונדון, הוא כתב מספר מאמרים למספר מגזינים. בין המגזינים שהוא כתב היו המגזינים הספקטייטור, דיילי טלגרף, הטיימס, ו-The Observer, ותרם לגרסה הלונדונית של Oz. ב-1970, לאחר שמונה למבקר אמנות במגזין האמריקאי, טיים, הוא עבר לגור בניו יורק.
ב-1966, פרסם יוז את הספר The Art of Australia. הספר מדבר על ההיסטוריה של האמנות באוסטרליה.
יוז כתב וקריין את הסדרה בת שמונה חלקים של ה-BBC‏, The Shock of the New (אנ'). התוכנית, שהופקה על ידי לורנה פגרם (אנ'), דיברה על התפתחות האמנות המודרנית, מאז האימפרסיוניזם. ג'ון אוקונור, מהניו יורק טיימס, אמר כי: "תסכימו או לא תסכימו, לא תשתעממו. מר יוז פרובוקטיבי באופן שובה לב."
ב-1997, הוא הוציא את סדרת הטלוויזיה American Visions, שסיקרה את ההיסטוריה של האמנות האמריקאית מאז המהפכה האמריקאית. ב-2002, הוא הוציא את סרט התיעודי על פרנסיסקו דה גויה, Goya: Crazy Like a Genius. ב-2004, הוא הוציא את סדרת הטלוויזיה The NEW Shock of the New, שמהווה עדכון לסדרת הטלוויזיה מ-1980, The Shock of the New.‏ הוא פרסם את הכרך הראשון של ספר זיכרונותיו, Things I Didn’t Know, ב-2006.
קריירה > כעיתונאי והיסטוריון

ב-6 ביוני 1978, יוז, יחד עם הרולד הייז (אנ'), הגיש בתוכנית האקטואליה 20/20. בשל ביקורת חריפה שנשמעה על התוכנית, פוטרו שני המגישים, והוחלפו עם העיתונאי האמריקאי, יו דאונס (אנ').
ב-1987, יוז הוציא את הספר The Fatal Shore. הספר מדבר על השנים הראשונות של הקולוניזציה הבריטית באוסטרליה, ובמיוחד ההיסטוריה וההשפעות החברתיות של מערכת הנידונים בבריטניה. הספר מתייחס גם לסיבות ההיסטוריות, הפוליטיות והסוציולוגיות שהובילו להתיישבות הבריטית באוסטרליה. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, יוז היה תומך בולט של התנועה הרפובליקנית האוסטרלית (אנ')‏. ב-2000, הוא הוציא את סדרת הטלוויזיה, Australia: Beyond the Fatal Shore. במהלך צילומי הסדרה, יוז היה מעורב בתאונת דרכים כמעט קטלנית.
חיים אישיים

יוז הכיר את אשתו הראשונה, דן אמרסון, בלונדון ב-1967. יחד עם אשתו, היה מעורב בקבוצת פוש (אנ') השמאלנית והאנרכיסטית, שקידמה חופש מיני. הם התגרשו ב-1981. בנם, דנטון, ילדו היחיד של יוז, נקרא על שמו של המהפכן הצרפתי, ז'ורז' דנטון. בנו, דנטון יוז, שהיה פסל במקצועו, התאבד באפריל 2001.
יוז נישא בשנית לוויקטוריה ויסלר ב-1981. הם התגרשו ב-1996.
ב-1999, יוז היה מעורב בתאונת דרכים כמעט קטלנית דרומית לברום, אוסטרליה המערבית, שאליה הובהל במצב קשה לבית החולים בפרת'. לאחר תאונת הדרכים, יוז היה בתרדמת למשך חמישה שבועות. ב-2003, הודה יוז באשמה בנהיגה מסוכנת ונקנס ב-2,500 דולר אוסטרלי. יוז מגולל את סיפור תאונת הדרכים והחלמתו בפרק הראשון של ספר הזיכרונות שלו מ-2006, Things I Didn't Know‏.
ב-2001, יוז התחתן בשלישית עם האמנית והמנהלת האמנותית האמריקאית, דוריס דאונס (אנ')‏.
לאחר מחלה ממושכת, יוז מת בבית החולים קלווארי (אנ'), בברונקס, ניו יורק, ב-6 באוגוסט 2012.
ספריו שתורגמו לעברית

הלם החדש, תרגמה דורית כהן, הוצאת עם עובד, 1989.
החוף הגורלי: סיפור הגליית אסירים לאוסטרליה 1868-1787 והקמת אוסטרליה החדשה, תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת דביר, 1994.
פובליוס טרנטיוס אפר

| --- | --- |

 לידה:  185 לפנה״ס קרתגו, אימפריית קרתגו 
 פטירה:  159 לפנה״ס (בגיל 26 בערך) סטימפאלוס, יוון 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
פובליוס טרנטיוס אַפֵר (בלטינית: Publius Terentius Afer) היה מחזאי בתקופת הרפובליקה הרומית, שהתמחה בקומדיות, ביניהן "הסריס". הוא חי סביב 195 עד 159 לפנה"ס, בתקופת ראשית השירה הלטינית.
טרנטיוס כתב שישה מחזות והפיק אותם להצגות בשנים 166 עד 160 לפנה"ס. המחזות נשארו מקובלים לאורך הדורות. הם נמצאו במאות כתבי יד מימי הביניים והרנסאנס, הודפסו לראשונה בשטרסבורג ב-1470 ואחד מהם הוצג בפירנצה ב-1475. רוזוויתה מגנדרסהיים, חלוצה בין מחזאי אירופה, כתבה במאה ה-10 גרסאות נוצריות ליצירות טרנטיוס. יצירתו של טרנטיוס שימשה ללימוד השפה הלטינית בבתי ספר.
ביוגרפיה

טרנטיוס היה עבד משוחרר ממוצא צפון-אפריקאי, ומכאן השם Afer, שפירושו "אפריקאי" בלטינית. את שמו הרומי, כמו גם חינוכו, קיבל מן המשפחה שברשותה היה ושבידיה שוחרר.
טרנטיוס נולד בקרתגו כנראה בשנת 195/4 לפנה"ס והיה עבדו של הסנאטור טרנטיוס לוקאנוס. ישנם מקורות עתיקים הטוענים שטרנטיוס היה בעל מראה טוב, וכתוצאה מכך אדונו העניק לו את החופש שלו ובסיס טוב בחינוך הליברלי.
לא נמצאו עדויות רשמיות המסבירות כיצד טרנטיוס נתפס ונלקח לעבדות. יש הסוברים שהוא נלכד במלחמה, אך ההיסטוריון הרומאי מהמאה הראשונה לפנה"ס, פנסטלה (אנ'), שלל אפשרות זאת משום שטרנטיוס נולד ומת בין סוף המלחמה הפונית השנייה לתחילת המלחמה הפונית השלישית. בנוסף, אילו טרנטיוס היה נתפס על ידי נומידיאנים או גטוליאנים, הוא לא יכול היה להגיע לידיו של גנרל רומאי, כי הפעילות המסחרית בין הרומאים לעם הצפון-אפריקאי לא החלה עד לאחר חורבן קרתגו.
לאחר שחרורו מן העבדות בילה בקרב האצולה הרומית הצעירה, ופעל במסגרת "החוג הסקיפיוני", שהתרכז סביב סקיפיו אמיליאנוס והיווה חצר תרבותית, בה התרכזו משוררים, פילוסופים והיסטוריונים. טרנטיוס קיים קשרים אינטימיים עם גברים רבים בדרגה גבוהה, ביניהם סקיפיו אמילאנוס וגאיוס לאליוס (אנ'). סביר להניח כי המראה החיצוני שלו היה אחד הסיבות לקשריו המיוחדים עם אותם אנשים. לפי הביוגרפיה של סווטוניוס מהמאה השנייה לספירה, בסופו של דבר טרנטיוס לא הרוויח מיחסיו עם הגברים החזקים כמו סקיפיו, לאליוס או פוריוס (אנ'). כלומר, למרות היחסים האינטימיים עם אותם גברים הם לא סיפקו לו ממון משלו. הוא עבר תהליך של רומניזציה במובן החיובי – ילד פלא מקרתגו שהגיע לרומא להתחנך ועלה לגדולה – דבר אשר עורר בקרב הרומאים גאווה.
טרנטיוס מת שנה לאחר עליית מחזהו האחרון "האחים", בשנת 159 לפנה"ס בגיל 35. הוא עזב את העיר רומא, בגיל 25, יצא ליוון ומעולם לא חזר. ככל הנראה הוא מצא את מותו במהלך שהותו ביוון. הסיבות למסעו ליוון מוסברות באופנים שונים. סויטוניוס מצביע על שתי סיבות: הראשונה היא שלאחר פרסום הקומדיות הוא יצא ליוון לשם הסחת דעת ולהימלט מרכילויות של הסביבה. הרכילות הייתה שהוא השתמש ביצירותיהם של אחרים כשלו. הסיבה השנייה היא שהוא רצה להתמצא במנהגים ומאפיינים יווניים שלפי דעתו לא הצליח להציגם כראוי בהצגותיו. בנוסף האופן שבו הוא מת אינו ברור. המשורר הרומאי, קינטוס קוסקוניוס (Quintus Cosconius) כתב שטרנטיוס אבד בים כשחזר מיוון עם 108 מחזות מעובדים של מנאנדרוס. ישנן עדויות המצביעות על כך שהוא נפטר בעיר העתיקה סטימפאלוס (אנ') שבארקאדיה, לאחר שחלה מרוב צער ועצבנות על אובדן המטען שלו, ששלח על ידי הספינה, ואיתו המחזות החדשים שכתב.
יצירות ששרדו

יצירותיו של טרנטיוס ששרדו:
האחים (Adelphoe) – עלה ב-160 לפנה"ס במשחקי הלוויה לכבוד המדינאי והמצביא הרומי, אמיליוס פאולוס.
הסריס (Eunuchus) – עלה ב-161 לפנה"ס, במשחקים המגאליים.
האישה מאנדרוס (Andria) (אנ') – הועלה בשנת 166 לפנה"ס, במשחקים המגאליים.
פורמיו (Phormio)(אנ') – 161 לפנה"ס, במשחקים הרומיים.
המענה־את־עצמו (Heauton Timorumenos) (אנ') – 163 לפנה"ס, במשחקים המגאליים.
החמות (Hecyra)(אנ') – עלה שלוש פעמים:
165 לפנה"ס, במשחקים המגאליים.
160 לפנה"ס, במשחקי הלוויה לכבוד המדינאי והמצביא הרומי, אמיליוס פאולוס.
160 לפנה"ס, במשחקים הרומיים.
העלאת המחזות להצגות ומידת הפופולריות שלהם ושל טרנטיוס

מסופר כי כשטרנטיוס הציע לבכירים רומאים בעלי משרות ציבוריות להעלות את מחזהו הראשון מבין השישה, "האישה מאנדרוס", הם הפצירו בו ראשית לקרוא אותו בפני המשורר קאסיליוס (אנ'). לאחר שבא לביתו של המשורר כשסעד, נאמר שטרנטיוס קרא את תחילת המחזה כשהוא יושב על ספסל ליד ספתו של האיש משום שלא היה לבוש כראוי. אך לאחר כמה שורות הוא הוזמן לתפוס את מקומו ליד השולחן. לאחר מכן הוא עבר על שאר המחזה וזכה לאהדה והערצה רבה. יתר על כן, מחזה זה וחמשת האחרים שכתב והועלו בתיאטרון התקבלו בציבור באותה מידה. אחד ממחזותיו ששבר שיא בתיאטרון הרומי הוא המחזה "הסריס". הוא הוצג פעמיים באותו יום והרוויח יותר כסף מכל קומדיה אחרת שהוצגה – כ-8,000 ססטרטיוס (מטבע רומית).
לעומת זאת, ההופעות של המחזה "החמות" הופסקו באמצען בשני הניסיונות הראשונים. אי-היכולת לבצע את ההופעה בשלמותה נתפס ככישלון דרמטורגי של המחזאי ולאי שביעות רצון מצד הקהל. מכך אפשר להניח שכמחזאי היה חסר תמיכה עממית (אך לא מצדם של האריסטוקרטים והפטרונים). אבל ישנן סיבות לכך שההופעות הופסקו שלא מצביעות על כישלון ישיר של טרנטיוס. ההופעה הראשונה הופסקה בעקבות המונים מבחוץ שהפריעו למהלכה התקין. כלומר ההופעה לא ננטשה על ידי קהל שלא היה מרוצה מההצגה. ככל הנראה בעת הזו, נפוצו שמועות על מתאגרף ולוליין שהביאו קהל רב להתאסף בכניסה לאזור התיאטרון אשר מנע את המשך ההצגה. בהופעה השנייה, הקהל דווקא נהנה מההופעה עד השלב בו נופצו שמועות על קרב גלדיאטורים באותו מקום. הדבר גרם להמון להתפרץ לתיאטרון ולגרש את הקהל של טרנטיוס.
מבקר ספרות רומאי, וולקטיוס סדיגיטוס (Volcatius Sedigitus), שדירג את 10 הקומדיות הטובות ביותר בסגנון ה"פאבולה פליאטה" (אנ') (קומדיות רומיות המבוססות על יצירות יווניות ועולמם הבדיוני ממוקם ביוון), מיקם את טרנטיוס במקום השישי. במקומות הגבוהים יותר הוא מיקם את המחזאים: קסיליוס סטטיוס (Caecilius Statius) פלאוטוס (Plautus), נביוס (Naevius) ועוד. לא נמצאו מקורות המעידים על אילו קריטריונים לדירוג התבסס אותו מבקר. קיימות השערות הטוענות שוולקטיוס רק קרא את המחזות ולכן דירג אותם רק על בסיס פרמטרים ספרותיים ולא על פי הפרמטרים פרפורמטיביים והחדות התיאטרלית של המחזות.
טרנטיוס והמסורות של "הקומדיה הרומית החדשה"

בז'אנר המכונה "הקומדיה הרומית החדשה" (Roman New Comedy) או "קומואדיה פליאטה" (Comoedia Palliate) או "פאבולה פליאטה" המחזאי מצד אחד נצמד לנורמות המקובלות אך מצד שני גם מתרחק מהן בכמה היבטים.
טרנטיוס והמסורות של "הקומדיה הרומית החדשה" > פרולוגים

טרנטיוס חורג מהמסורת על ידי שימוש בפרולוגים שלו לטיפול בבעיות שמעסיקות אותו כאמן, ומשאיר לדמויותיו להציג את הרקע הדרוש לעלילתו. פרולוגים אלה מספקים לנו הצצות מעניינות לחייו המקצועיים של המחזאי ואל האסתטיקה השונה שבאמצעותה הסתגל המחבר למקורותיו היווניים. הבולט ביותר בהקשר זה הוא המחלוקת על המנהג של טרנטיוס ב-"Contaminatio" - הכנסת סצנות נפרדות ממקור יווני אחד לעיבודו הלטיני למחזה יווני אחר. במחזותיו המאוחרים יותר ישנן עדויות לכך שהוא השתמש ב-Contaminatio כדי להחיות את עלילת הקומדיות הרגועות שלו. (במחזה "האחים", למשל, הוא מוסיף סצנה קלה וחסרת תועלת לחלוטין של סרסור שהוכה ומלגלג).
אך הפרולוגים של טרנטיוס מתארים את חיבוריו כנאמנים למסורות המבוססות של הקומדיה הרומית החדשה. הדובר/השחקן שמציג את הפרולוג ממשיך להריע על דבקותו של המחזאי במסורת, טכניקה שמושכת לשני כיוונים סותרים: מצד אחד, הוא מבטיח כי המופע הקרוב תואם את המסורת המבוססת. מצד שני, הוא עשוי להעלות חשדות כי איכשהו הדבקות של התוכנית במסורת דורשת הגנה או הסבר, מה שמרמז שטרנטיוס טוען נואשות שיצירותיו החדשניות באמת מסורתית אחרי הכל. בסופו של דבר, הפרולוגים מזמינים ומעצימים את הקהל לשפוט בשאלה הזו.
טרנטיוס והמסורות של "הקומדיה הרומית החדשה" > שפה

טרנטיוס כתב את מחזותיו בשפה הלטינית.
על פי המסורת של הפליאטה, נדרש עיבוד למקורות היווניים שיכלול לא רק שינויים בעלילה, באפיון הדמויות ובבימוי, אלא גם שינוי בהבעה סמנטית.
השפה של טרנטיוס שונה בצורה מובהקת מהנורמות של הפליאטה ונראה שנועדה לשחזר את הדיקציה החלקה של מחזאי מנאנדרוס בשפה הלטינית. השפה והדיבור במחזותיו מאופיינים כמאופקים, נטורליסטים/טבעיים ביחס למחזאים אחרים בני תקופתו. שפה ודיבור מסוג זה חושפים את אופי הדמויות בבירור ומאפשרים התקדמות בעלילה. בניגוד למחזאים אחרים כמו פלאוטוס, קסיליוס ועוד, השפה בשביל טרנטיוס כמעט נראית אמצעי למטרה ולא מטרה בפני עצמה. השפה שלו מייצגת העדפה ולא הבשלה של הז'אנר או של השפה הלטינית במהלך העשורים הראשונים של המאה השנייה לפנה"ס. הוא בחר לאמץ את הסגנון הלשוני-מסורתי של הז'אנר ויש שיגידו שהוא היה מעוות את השפה בניגוד למוסכמות בקומדיה. אך היו כאלו ששבחו אותו על שפתו כמו יוליוס קיסר והמדינאי והפילוסוף, קיקרו.
טרנטיוס והמסורות של "הקומדיה הרומית החדשה" > אופן בימוי ותיאטרליות

מבחינת הנמצא על הבמה והתפאורה אפשר לראות את אותם אלמנטים שנמצאים בקומדיות אחרות. אפשר למצוא את אותו כינוס נופי של רחוב עם שלוש דלתות, כניסות צדדיות, ומזבח בשכונה יוונית, המסכות והתלבושות המוכרות לדמויות הקומיות, הופעה רציפה ללא הפרדה של קטעי המקהלה. מבחינת האווירה הבימתית, אף על פי שטרנטיוס אכן מתרפק על סצנות קומיות טיפוסיות ויכול להקריב קוהרנטיות דרמטורגית לטובת אפקטים קומיים רגעיים, הקומדיה שלו נראית פחות סוערת משל פלאוטוס. בניגוד לצורות המשחק המסורתיות ניכר שבמחזות של טרנטיוס הוא מנמיך את העוצמה ואת הקצב. לדוגמה, תמונות עם דמות העבד שרץ לשאת חדשות חשובות, הן מקובלות בקומדיה הרומית החדשה. טרנטיוס אכן מציב תמונות כאלה במחזותיו, אבל בצורה פחות תזזיתית מאשר פלאוטוס. דוגמה נוספת לשונות בינו לבין פלאוטוס היא שפלאוטוס נוהג להשתמש בהצגותיו ב"סלפסטיק" (Slapstick) – כלי הקשה העשוי משני מקלות שמחוברים זה לזה בקצה, והמפיק קול של חבטה או מכה (למשל: כאשר דמות עבד מכה או חובטת בעבד אחר). טרנטיוס לעומת זאת אמנם לא מתנגד ל"סלפסטיק" אך משתמש בו פחות ביצירותיו יתרה מכך, הבמה בהצגותיו של טרנטיוס היא פחות מרהיבה והיא אינה צפופה. בעוד שהצגותיו של פלאוטוס כוללות מספר רב של ניצבים שקטים כמו: חיילים, בריונים, יצאניות וכו, בהופעות של טרנטיוס ניצבים אלו מופיעים לעיתים רחוקות.
רוב החוקרים סבורים כי יוצרים רומאים, שמעבדים יצירות יווניות, הוסיפו דמויות ליצירת תמונות עם ארבעה דוברים במקביל, מנהג שלא נמצא בשרידי הקומדיה היוונית. טרנטיוס עשה זאת גם, אך הוא מציג את הדובר הרביעי באופן לא בולט במשך כמה שורות לאורך מחזותיו. הוא גם נטה להפוך את המונולוגים היווניים לדיאלוגים בין שתי דמויות. תכונה זו, יחד עם הפיכת המונולוגים היווניים לדיאלוגים, מעניקה למחזותיו מסה יציבה ותנופה קדימה יותר מאלה של פלאוטוס.
הקומדיה הרומית נהנית לזייף את מוסכמות הבמה שלה. טרנטיוס מנצל מוסכמה זו ללא התייחסות גלויה לבימוי. למשל ב"אישה מאנדרוס", דמותו של סימו הזקן חושב שזעקות של נערה בלידה "מבוימות" כדי שהוא ישמע (הנערה היא בעצם מושא אהבתו של בנו וסימו מתנגד לאיחוד). סימו שואל את העבד האם הוא חושב "שהוא כזה אידיוט", שהוא יכול להאמין לתעלול של לצעוק ברחוב את מה שצריך ללחוש בחדר השינה. סימו מפרש לא נכון אירועים ומרמה את עצמו; הבדיחה מצליחה מכיוון שההבנה הלא נכונה שלו מניחה מוסכמה תיאטרלית מסורתית.
טרנטיוס, כמו פלאוטוס, מעסיק את הקהל שלו עם מוסכמות תיאטרליות מסורתיות ובלתי מציאותיות כמו סצנות האזנה, בהן שיחה קופאת, כך שהמאזין יכול להגיב כאשר רק הקהל שומע את ההערה. כאשר טקסטים ותרגומים מודרניים של טרנטיוס מעידים על תוויות שאינן נשמעות על ידי כל הדמויות על הבמה כ"הצידה", עלינו להתנגד לרפלקס כדי להבין זאת כאל לחישות טבעיות ולא כהערה ישירה לקהל.
השראה יוונית לכתיבתו של טרנטיוס

פובליוס טרנטיוס נודע ביצירת הדמויות ובניית העלילות באופן עקבי. זאת בניגוד למחזאי הרומאי הפורה, טיטוס מאקיוס פלאוטוס, שגם הוא כתב מחזות מסוג "פאבולה פליאטה". מבחינה סגנונית טרנטיוס נראה קרוב יותר לסגנונו של המחזאי היווני מנאנדרוס. לפי הפרופסור פיטר בראון, לטרנטיוס אמנם חסרה שמחת חיים בסגנון שלו (דבר שקיים ומאפיין את מחזותיו של פלאוטוס) אך סגנונו בולט בעיקר באינטליגנציה שלו. בנוסף בראון טוען כי המחזאי התייחס למקורותיו היווניים במידת חופשיות מסוימת אשר ניתנת לניתוח ופרשנות. כך גם הרלוונטיות של מחזותיו לסוגיות רומיות ניתנות לניתוח ופרשנות, גם כאשר הם נשארים בלבוש יווני באופן עקבי.
היו אחדים שטענו כי טרנטיוס עשה סוג של תעמולה לתרבות היוונית בתוך הרפובליקה. אבל הוא אינו רומז במחזותיו ובפרולוגים שלו שהוא מודע למשימה כזו ולא נמצאו עדויות נוקבות המצביעות על כך.
יצירותיו שתורגמו לעברית

פובליוס טרנטיוס אפר. האישה מאנדרוס. תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1994.
פובליוס טרנטיוס אפר. פורמיו. תרגמה מלטינית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1995.
פובליוס טרנטיוס אפר. הסריס. תרגמה מלטינית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1999.
פובליוס טרנטיוס אפר. האחים. תרגמה מלטינית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Antony Augoustakis, Ariana Traill, John Thorburn. Chichester, Introduction, A Companion to Terence, .Chichester, West Sussex U.K.; Malden, Mass: Wiley-Blackwell, 2013
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  George Fredric Franko, Antony Augoustakis, Ariana Traill, John Thorburn (ע), Terence and the Traditions of Roman New Comedy, A Companion to Terence, Chichester, West Sussex U.K.; Malden, Mass: Wiley-Blackwell, 2013
↑  John R. Porter., Introduction to Roman New Comedy, Academia.edu., ‏2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290483505171  PLWABN: 9810594760305606  BIBSYS: 90195366  BNC: 000178741  BNE: XX994147  BnF: cb118876898 (data)  CANTIC: a11494414  CiNii: DA00358605  GND: 118621335  ICCU: CFIV069531  ISNI: 0000 0001 2137 1407  LCCN: n79066715  LNB: 000100284  MusicBrainz: 25bd4e45-135c-44d1-a633-d5b99978fdec  NDL: 00458485  NKC: jn19981002199  NLA: 35543748  NLG: 219015  NLK: KAC200505784  NSK: 000085104  NTA: 069297487  RERO: 02-A000161435  SELIBR: 96383  SNAC: w69905xw  SUDOC: 026672588  Trove: 990486  VcBA: 495/52009  VIAF: 66462384   WorldCat (עם VIAF): 66462384
מאליבו

ערך זה עוסק בעיר בקליפורניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
חותם מאליבוחותם מאליבו

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  לוס אנג'לס (מחוז) לוס אנג'לס
 שטח:  51.354428 קמ"ר
 גובה:  32 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  10,654 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  251.22 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  34°02′06″N 118°41′42″W﻿ / ﻿34.035°N 118.695°W﻿ / 34.035; -118.695 
 אזור זמן:  UTC -8
 www.ci.malibu.ca.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מאליבו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מאליבו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמאליבו(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמאליבו    העיר מאליבו במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאליבו (באנגלית: Malibu) היא עיר חוף במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית העיר בשנה זו הייתה 10,654 תושבים.
העיר משתרעת על פני רצועה באורך של 43.5 קילומטרים לאורך חוף האוקיינוס השקט. היא ידועה בחופיה, באקלים הנוח השורר בה, במגורים המפוארים והיקרים שבה ובידוענים הגרים בה.
העיר שוכנת על מפרץ סנטה מוניקה שמשתרע ממאליבו ועד לחצי האי פאלוס ורדס.
שטפניה הלאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במרץ 1914 טולנה, הונגריה 
 פטירה:  18 בינואר 1978 (בגיל 63) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Stern Stefánia 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופאת ילדים, רופאת ריאות 
 בן או בת זוג:  אישטוואן טימאר (1937–1978) 
 
שטפניה הלאס, (במקור שטרן, בהונגרית: Halász Stefánia; טולנה, 13 במרץ 1914 – בודפשט, 18 בינואר 1978) הייתה דוקטור לרפואה (MD) יהודייה-הונגרייה, רופאת ילדים ורופאת ריאות, קנדידטית למדעי הרפואה ("דוקטורט קטן" - .CSc) (1970), אשתו של עורך הדין אישטוואן טימאר, קצין בשרות הביטחון של הונגריה.
קורות חייה

שטפניה שטרן נולדה במשפחה יהודית כבתם של דז'ה שטרן (1883–1914), סוחר עצים ושל מריה הופמן, לבורנטית. אביה מת ממש בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ואמה הפכה לאשתו של מהנדס המכונות בלה הלאס, שקרא לה על שמו. היא סיימה את בחינות הבגרות בגימנסיה לבנות ארז'בט סילאג'י בבודפשט. הוא השלימה את לימודיה באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבלה את התואר ברפואה ב-1938. בין השנים 1938-1942 עבדה כמתמחה בבית החולים לילדים ברחוב מדאראס, בודפשט. בשנת 1942 הוסמכה כמומחית לרפואת ילדים, בשנת 1957 כמומחית למחלות ריאה ובשנת 1959 כמומחית למחלות ריאה ילדים. בשנים 1945–1946, הייתה רופאה מומחית ומנהלת מרפאות הילדים של "הסיוע הלאומי" בטרזווארוש ובארז'בטווארוש. בשנים 1946–1948 הייתה עוזרת פרופסור ומרצה במרפאת ילדים מס' 1 בבודפשט, ובשנים 1948–1951 הייתה עוזרת פרופסור (ומרצה) קלינית במחלקת הילדים של בית החולים ברחוב פטרפי שאנדור. בין 1951 לבין 1978 הייתה הרופא הראשית של הסנטוריום הממלכתי לילדים Szabadság-hegy, ומשנת 1957 הייתה מנהלת ההכשרה לאחיות קלמטה (Calmet­ta). ב-1960 סיימה את לימודיה במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת ערב למרקסיזם-לניניזם. בין 1961 לבין 1964, הייתה דוקטורנטית במלגה של ועדת ההסמכה המדעית של האקדמיה ההונגרית למדעים. קנדידטית למדעי הרפואה משנת 1971 (למעשה דוקטורט). היא הייתה חברה במספר איגודים מקצועיים מקומיים וזרים, עסקה בשחפת ילדים וביעילות חיסון BCG. לשמה קשור פיתוח של עבודת מניעה מרפאתית ויישום נכון של מניעה איזוניקידלית.
הלאס הייתה חברה:
במועצת המנהלים של קבוצת המומחים לריאות של הסתדרות האגודות הרפואיות ההונגריות
במועצת המנהלים של האגודה הבינלאומית למחלות ריאה ילדים
יו"ר המדור למחלות ריאות ילדים
חברה בצלב האדום ההונגרי משנת 1948
משפחתה

בעלה ד"ר אישטוואן טימאר (1913–1991) היה עורך דין וקצין בשרות הביטחון, הם התחתנו ב-1937 בבודפשט. אין כל תיעוד על כך (כפי שנטען) שבדצמבר 1938 שניהם המירו את דתם לדת הקתולית.
ילדיהם:
אנדראש טימאר (1940–) מהנדס
אנה טימאר (1944–) משפטנית, עורכת דין
קריסטינה טימאר (1944–), רופאה
פרסים והוקרה

עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג כסף (1971)
רופאה דגולה (1975)
מדליית זיכרון ליובל השחרור
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניה במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950 132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
שטפניה הלאס בנקודת שם