stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריה אלקיים
פרסומים עיקריים

בשנת 2014 חשף אלקיים כי רבנות העיר פתח תקווה מסרבת לרשום את יוצאי אתיופיה לנישואין משום שהרב הראשי הספרדי של העיר הטיל ספק ביהדותם. החשיפה עוררה תהודה רבה ואלקיים עקב אחריה ופרסם התפתחויות בפרשה.
באותה שנה חשף אלקיים את הקלטות הרבנית עדינה בר-שלום נגד מנהיג ש"ס השר אריה דרעי. ההקלטות נחשפו על ידי אלקיים יום אחרי שש"ס הכריזה על הקמת מועצת הנשים של המפלגה ועוררו מבוכה גדולה בתנועה החרדית ספרדית.
בשנת 2016 חודשים לפני שהתאגיד השידור הישראלי החל את שידוריו, פרסם אלקיים את "תחקיר המוהלים", שבו נחשף כיצד מוהלים בכירים מעודדים את תלמידיהם חסרי הניסיון להתאמן על תינוקות חסרי ישע בני העדה האתיופית, וכן תינוקות של עובדים זרים מהפיליפינים וסודאן. בתחקיר נשמע המוהל הבכיר אליהו אסולין, מסביר לתלמידו שהם בסך הכל "בשר תותחים והכי קל ללמוד עליהם".
בשנת 2018 חשף אוריה אלקיים את פרשת יקבי ברקן. בתחקיר שעורר סערה ציבורית גדולה, נחשף כיצד הנהלת יקבי ברקן הדירה עובדים יוצאי אתיופיה מקווי המילוי של היין בשל פקפוק בד"ץ העדה החרדית ביהדותם. מנכ"ל היקב ז'יל אסולין נשמע מסביר לעובדים המודרים כי "ביזנס זה ביזנס". בעקבות החשיפה, אישי ציבור ופעילים חברתיים קראו לחרם על יינות ברקן. לאחר כמה ימים קבוצת "טמפו" הודיעה כי היא חוזרת בה מההחלטה, וכי העובדים יוצאי אתיופיה יחזרו לתפקידם המקורי. בתגובה, בד"ץ העדה החרדית עזב את יקבי ברקן.
באותה שנה פרסם אלקיים את "תחקיר הרשמים" שחשף את הרשימות השחורות של עולם הישיבות. על פי התחקיר, רשם בכיר אסף מידע על בחורי ישיבות קטנות וריכז אותו ברשימות על מנת לאתר מועמדים לישיבות היוקרתיות. הרשימות הללו הופצו בקרב רשמים נוספים ופגעו בסיכויים של תלמידים רבים להתקבל לישיבה יוקרתית, משום שנכתבו עליהם מילות גנאי חלקן על רקע מוצאם. התחקיר עורר סערה בעולם הישיבות החרדי.
ב-2018 חשף אלקיים כי משה הבלין הרב הראשי של קריית גת החליט כי נשים יוצאות אתיופיה בקייטרינג גדול בעיר, לא תוכלנה לבשל עד שלא תסופק לו הוכחה לגבי יהדותן. בעקבות התחקיר, החליטה מועצת הרבנות הראשית בנובמבר 2019 כי אין לבצע בירור יהדות על בסיס צבע עור ומוצא, לעובדים העוסקים בבישול בבתי עסק עם כשרות מהדרין. בנוסף, החליטה הרבנות הראשית לאמץ את פסיקתו של הרב עובדיה יוסף והכירה ביהדותם של קהילת ביתא ישראל.
ב-2019 חשף אלקיים כי כבאי בן העדה האתיופית הותקף על ידי קצין בתחנת רחובות באמצעות ביצה על ראשו, ואמירות גזעניות על רקע מוצאו. בתחנה טייחו את הפרשה והרחיקו את הכבאי יוצא אתיופיה לתחנה אחרת. גם סיפור זה גרר מחאה והפגנות מול תחנת כיבוי האש ברחובות.
באותה שנה פרסם אלקיים מה מתחולל בעמותת "בית חינוך עיוורים" בירושלים. בכתבה נחשף כיצד ראש הארגון, יהושע פולק, משתמש לצרכיו האישיים ברכב שנרכש במאות אלפי שקלים לטובת הילדים העיוורים.
ב-2020 חשף התנהלות של משטרת קריית מלאכי שכללה אלימות, גזענות והשפלות נגד יוצאי אתיופיה, תפירת תיקים לאזרחים שהגיעו להתלונן על פגיעה ברכושם, במטרה להציג מצג של ירידה בפשיעה בשטח שיפוטה של התחנה.
עבודתו העיתונאית של אלקיים מזוהה עם המאבק בגזענות ובאפליה כלפי יוצאי אתיופיה ואוכלוסיות נוספות בחברה הישראלית. כמו גם במאבק כנגד השחיתות בעיריות וגופים שונים.
הוקרה

בשנת 2016 עם סיום שירותו בגלי צה"ל זכה אוריה אלקיים בפרס מפקד גלי צה"ל למצוינות על תוכניתו "אלופינו מסובלים" ששודרה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה של אותה שנה.
בספטמבר 2018 דורג תחקיר יקבי ברקן שפרסם אלקיים, כאחד מעשרת הסיפורים העיתונאיים הגדולים של השנה.
בינואר 2019 נבחר אלקיים לרשימת "40 מתחת 40" של אתר "אייס".
הערות שוליים

↑  נועה פרייס‏, ניוד פנימי: אוריה אלקיים ישמש ככתב הדתות ובית הנשיא בתאגיד, באתר וואלה, 20 במרץ 2017
↑  אלכסנדר כץ, אוריה אלקיים יהיה כתב פנים וחברה בכאן; ומי יחליפו בדתות?, באתר אייס, 4 ביולי 2018
↑  הדס לבב, ‏מחאת יוצאי אתיופיה: כתבים וצלמים נפגעו בהפגנות, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2019
↑  אורלי הררי, אחרי כמעט שש שנים: אוריה אלקיים עוזב את התאגיד "כאן", באתר ערוץ 7, ‏2022-06-02
↑  עשרות מהעדה האתיופית מפגינים: "גזענות נוסח הרבנות הראשית", באתר www.maariv.co.il (ארכיון)
↑  אפליית יוצאי אתיופיה: "לעקור את הבעיה מהשורש", באתר www.maariv.co.il (ארכיון)
↑  צפו: מוהל שולח את תלמידיו 'להתאמן' על אתיופים, באתר "סרוגים", 28 בנובמבר 2016
↑  אהרן רבינוביץ, יהונתן ליס, יקבי ברקן מנעו מיוצאי אתיופיה לעבוד בייצור יין מטעמי כשרות; הרב הראשי יוסף: "גזענות טהורה", באתר הארץ, 26 ביוני 2018
↑  רעות עוזיאל, ‏יקבי ברקן: "אף עובד לא יזוז מתפקידו", באתר ‏מאקו‏, 27 ביוני 2018
↑  בד"ץ העדה החרדית הקפיא את הכשרות ליקבי ברקן, באתר כיפה, ‏2018-07-01
↑  "בחור סתום, פרענק": הרשימות השחורות של עולם הישיבות, באתר אקטואליק, ‏2018-07-08
↑  מנחם, אל תתקרבו לישיבה "שקוראת לך פרענק", באתר אקטואליק, ‏2018-07-09
↑  הרשימות השחורות לישיבות: הרשם נחשף בקולו - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים
↑  נתניהו מגיב לתחקיר כאן חדשות: לא מוכנים לקבל גזענות נגד יהודי אתיופיה - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  תחקיר הגזענות בקריית גת: בעקבות חשיפת כאן חדשות – שינוי בהנחיות, בערוץ כאן חדשות, 5 בנובמבר 2019
↑  לראשונה: הרבנות תכיר ביהדות של ביתא ישראל, באתר "סרוגים", 19 בינואר 2020
↑  גזענות בתחנת הכיבוי: כבאי ממוצא אתיופי הותקף בידי קצין, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  כבאי ממוצא אתיופי טען לגזענות - תושבי רחובות יצאו להפגנת תמיכה, באתר mynetrehovot.co.il (ארכיון)
↑  יהושע פולק, חרדי שמנצל עיוורים למטרותיו הוא., נבדק ב-2019-10-24
↑  בעקבות התנהלות היו"ר: התלמידים העיוורים במחאה, באתר "סרוגים", 31 במרץ 2019
↑  אלימות, גזענות והשפלות: שוטרים נגד יוצאי אתיופיה, כאן 11, 23 בפברואר 2020]
↑  כך הפכו בתחנת משטרה את חיי אזרחים חפים מפשע לסיוט, באתר חרדים 10, 25 במאי 2020
↑  דוד ורטהיים ומורן שריר‏, הטופ 10: דוד ורטהיים ומורן שריר מדרגים את הסיפורים הגדולים של השנה, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2018
↑  40 under forty, Ice
אמנון (דמות מקראית)

| --- | --- |

 לידה:  חברון
 נרצח:  ירושלים
 אב:  דוד 
 אם:  אחינועם היזרעאלית 
 בן או בת זוג:  תמר 
 
"אמנון ותמר" ציור מאת יאן סטיין
משרתי אבשלום הורגים את אמנון. תחריט צרפתי מתוך ספר משנת 1728
אונס תמר, ציור מעשה ידי אסטאש לה סואר
על פי המסופר בתנ"ך, אַמְנוֹן היה בנו הבכור של דוד המלך, מאחינועם היזרעאלית. ידוע במיוחד בשל אונס אחותו תמר.
מעשה האונס

אמנון חשק בתמר, אחותו מאב. על אהבת אמנון לתמר נאמר במסכת אבות: "כל אהבה התלויה בדבר – בטל דבר בטלה אהבה, וכל אהבה שאינה תלויה בדבר – אינה בטלה לעולם. איזו היא אהבה שהיא תלויה בדבר? זו אהבת אמנון ותמר. ושאינה תלויה בדבר? זו אהבת דוד ויהונתן." בעצת רעהו, יונדב בן שמעה, התחזה אמנון לחולה, הוביל את תמר למגוריו, אנס אותה – וגירש אותה מביתו בבושת פנים.
לאחר היוודע מקרה האונס לדוד, מצוין כי הוא כעס על אמנון אך מעבר לכך לא נקט שום פעולה מעשית כדי לתקן את העוול. את מקומו תפס אבשלום, בנו השלישי של דוד המלך (ומעכה בת תלמי מלך גשור). הוא הכניס את תמר לביתו ונמנע ממגע עם אמנון. המלבי"ם כתב בפירושו, כי לא דיבר אבשלום עם אמנון מרע ועד טוב, בגלל רוב השנאה שהייתה בלבו על הדבר הזה, שאם היה מוכיחו היה לבסוף גם מפייסו. לאחר שנתיים שבהן ישבה תמר בבית אבשלום ארגן אבשלום חגיגה לרגל הגז בבעל חצור, אליה הזמין את כל אחיו הנסיכים למשתה. קודם לכן נתן אבשלום ל"נעריו" הוראה להרוג את אמנון בעת שיהיה שיכור. לאחר שביצע את זממו ברח אבשלום לבית סבו המלך תלמי בגשור.
מעשה האונס > פרשנות מסורתית

יש פרשנות הטוענת כי תמר פגעה באמנון בדרך זו או אחרת, על אף שאין לכך אחיזה בטקסט המקראי עצמו. רש"י כתב על פי חז"ל: "נימא נקשרה לו ועשאתו כרות שפכה", כלומר באמצעות שערה שנקשרה לאבר מינו היא הצליחה לסרס את אמנון. הרלב"ג אומר כי: "שנתעצמה כפי יכלתה לחלוק על רצונו, ואולי הכאיבה אותו בזה ההתעצמות שהיה ביניהם, או אמרה לו דברי חרפות, ולזה שנאה". הרד"ק מפרש את שנאת אמנון כמעשה האלוהים: "זאת השנאה הייתה סבה מאת השם כדי להגדיל החרפה בשלחו אותה מביתו ויהיה אבשלום יותר שונא אותו עד מות עד שחשב להורגו". סיפור מעשה האונס ורצח אמנון מקושר לסיפור הקודם – מעשה דוד ובת שבע – כתיאור אימות נבואת נתן הנביא לדוד "ועתה, לא תסור חרב מביתך" ובתורו מקושר לסיפורים הבאים אחריו.
הגרי"ד סולובייצ'יק כותב על אמנון ומעשה האונס:
כבר בתנ"ך מוצאים אנו סיפור המתאר איך נהפך החטא לתועבה, ואיך נרדף החוטא ומתייסר לא על ידי יצר הטוב החלש ורפה האונים, אלא על ידי יצר היופי שהוא רב עוצמה, אגרסיבי ורב-תחבולות. כוונתי למסופר בשמואל ב' פרק יג.: "ויהי אחרי כן ולאבשלום בן דוד אחות יפה ושמה תמר ויאהבה אמנון בן דוד" (פסוק א'). אם המקרא מעיד עליה שיפה הייתה, אין לנו כל ספק שיפה הייתה באמת, ואנו יכולים לתאר לעצמנו עד כמה קסמה לו תמר לאמנון בן דוד. רגע אחד לפני החטא עוד חשב אמנון בוודאי כי תמר היא המייצגת יופי שאין למעלה הימנו, הדר ותפארת. הללו מלאו אותו באהבה עזה כל כך שבגללה חטא ועשה אותה "נבלה … כאחד הנבלים" (פסוקים י"ב–י"ג). כל זה היה לפני החטא, אבל מיד לאחריו (פסוק ט"ו): "וישנאה אמנון שנאה גדולה מאוד, כי גדולה השנאה אשר שנאה מאהבה אשר אהבה". הוא שנא אותה עתה שנאה גדולה מאוד לא מחמת ייסורי מצפון שנתייסר בהם, אלא מחמת כך שפתאום ראה עד כמה איננה יפה, עד כמה כעורה היא ומאוסה היא. החטא היה לו תועבה. בגללו הוא בא לשנוא את עצמו – וממילא שנא אותה. לחטא השפעה מזוכיסטית. אמנון שנא את עצמו והעביר את שנאתו לתמר העלובה על לא אשם בכפה. אותה תמר היפה להפליא – נהפכה בעיניו לסמל התועבה והשנאה. כל כך שנואה ומאוסה נעשתה בעיניו, עד שלא הסתפק בכך שקרא לה: "קומי לכי" אלא "ויקרא את נערו משרתו ויאמר אליו: שלחו נא את זאת מעלי החוצה ונעל הדלת אחריה" (פסוק י"ז) גם שמה של תמר חמודת נפשו נעשה לו לתועבה "את זאת"! – הוא אינו יכול להעלות את שמה על שפתיו, רגשות התועבה והטומאה המקיפים אותו, חונקים אותו, "ונעל הדלת אחריה"! – הוא נתקף פחד מפניה. רק לפני שעה אחת כה העריץ אותה וכה אהב אותה – והנה עתה כולו תיעוב מפניה.
מעשה האונס > פרשנויות מודרניות

בפרשנות מודרנית לסיפור טענה אריאלה דים-גולדברג, סופרת עברית וחוקרת מקרא, כי אונס תמר היה מעשה שכוון גם כנגד אבשלום. לשיטתה, אמנון רצה להפוך את תמר לזונה ואת אבשלום אחיה – לאחי הזונה. דים-גולדברג סבורה כי הטלת פגם בייחוסו של אבשלום נועדה לבטל את הסיכויים להרחבת האימפריה של דוד אל מעבר לגבולות המסורתיים של ישראל ולברית עם השכנים הארמיים.
ניסן אררט טוען שסיפור אמנון ותמר משתייך לחטיבת הפרקים י"ג–כ' בשמואל ב' שגיבורם הוא אבשלום ושאבשלום הוא זה שדאג להסית את אמנון לאנוס את תמר כדי לארגן אמתלה לרציחת אחיו הבכור וסילוקו מהקרב על ירושת מלכות אביו.
רצח אמנון

רצח אמנון מתרחש בספר שמואל ב', פרק י"ג. אבשלום, אחיו של אמנון מאב, רוצח אותו.
רצח אמנון > הרקע לרצח

אבשלום היה אחיה של תמר מצדו אמו ואביו, ואחיו של אמנון מצד אביו. לפי המסופר, לאחר מעשה האונס, לקח אבשלום את תמר לביתו כדי להגן עליה, ואחרי שנתיים שבהן שהתה בביתו, החליט להוציא לפועל מעשה נקמה. אבשלום ארגן סעודה לכל אחיו, בני דוד, כדי לחגוג את חג הגז. לפני כן הורה אבשלום לאנשיו להרוג את אמנון כשיהיה שיכור מיין. אנשיו הוציאו את התוכנית לפועל ורצחו את אמנון.
רצח אמנון > המניע לרצח

לכאורה, ניתן היה לחשוב כי מאחורי רצח אמנון עומד מניע פוליטי: אבשלום מעוניין להרוג את אמנון משום שהדבר יהפוך אותו מועמד למלוכה. אולם בפועל, נראה שהדבר אינו כך: המספר המקראי מדגיש וחוזר שכוונתו של אבשלום הייתה אך ורק להגן על טובתה של תמר, והוא הונע מתוך סלידה מחוסר הרגישות והצדק סביב מקרה האונס.
רצח אמנון > השלכות הרצח

מיד לאחר הרצח, בני המלך דוד שהיו בסעודה ברחו מהמקום כי חששו שאבשלום עומד להרוג גם אותם. לדוד הגיעה שמועה שכל בניו מתו בסעודה, ובתגובה הוא ועבדיו החלו להתאבל על מות בניו. יונדב שומע על כך ומוסר לדוד את החדשות המדויקות, לפיהן אמנון לבדו מת.
אבשלום בורח לבית סבו, תלמי מלך גשור, מתוך פחד מתגובת אביו. לפי אחת הפרשנויות, הוא מעדיף להסתתר בגשור מחוץ לבית סבו, מכיוון שהוא חושש שסבו יסגיר אותו לדוד.
בני דוד חוזרים אל דוד המלך ומתאבלים ביחד איתו על מות אחיהם אמנון. בתום האבל דוד רוצה לראות את אבשלום שוב, ואינו מעוניין לתקוף אותו.
רצח אמנון > הרצח כביטוי לעונש שניתן לדוד

בספר שמואל ב', פרקים יא'–יב', מופיעה פרשת דוד ובת שבע. הפרשה מסתיימת בהופעת נתן הנביא המכריז על שלושה עונשים שבהם ייענש דודו בשל חטאיו בפרשה זו: הבן שייוולד לדוד ובת שבע ימות, בני משפחתו של דוד ירצחו זה את זה, ונשותיו של דוד יילקחו ממנו ויעברו לכל אדם שירצה לקחתן. רצח אמנון מהווה ביטוי לעונש השני: אבשלום בנו של דוד רוצח את אמנון אחיו.
יחס משפחתי

לפי חלק מהדעות בחז"ל, הייתה תמר בתו של דוד המלך מאשת יפת תואר שהיא גויה שבוית מלחמה שהתגיירה מאוחר יותר. במקרה כזה לפי ההלכה תמר איננה מתייחסת אחר אביה, והיא אחות אבשלום מאמו; על כן תמר הייתה מותרת להינשא לאמנון, כיוון שלא היה אחיה מהבחינה ההלכתית. דעה זו בחז"ל באה להסביר את דברי תמר האומרת ”דַּבֶּר נָא אֶל הַמֶּלֶךְ, כִּי לֹא יִמְנָעֵנִי מִמֶּךָּ” (שמואל ב' י"ג, יג).
חוקרים מודרניים מציעים שמכיוון שאמנון ותמר היו אחים רק מאב ולא אחים מאם, היו מותרים להנשא בהתאם לחוק המקראי הקדום הנזכר לגבי אברהם האומר על שרה אשתו ”וְגַם אָמְנָה אֲחֹתִי בַת אָבִי הִוא אַךְ לֹא בַת אִמִּי, וַתְּהִי לִי לְאִשָּׁה” (בראשית כ, יב).
שימושים מאוחרים בשמות אמנון ותמר

הפרח אמנון ותמר קיבל את שמו מתרגום של שאול טשרניחובסקי לאגדת עם רוסית על אח ואחות נאהבים שנתנו את שמם לפרח. בתרגומו, השתמש טשרניחובסקי בשמות אמנון ותמר המקראיים.
הסופר אברהם מאפו השתמש בשמות אמנון ותמר בספרו "אהבת ציון" ונטען שכוונתו הייתה "לתקן" את הרושם של הקשר המקורי המעוות.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה ט"ז
↑  יוסף דוב סולובייצ'יק, על התשובה, ההסתדרות הציונית העולמית המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה (תשל"ה). עמודים 115-116
↑  אריאלה דים אהבה התלויה בדבר: עיון בסיפור אמנון ותמר, נדפס ב"הספרות" 28, 1979. עמודים 104-107
↑  ניסן אררט, אמת וחסד במקרא, ספרית אלינר, ירושלים תשנ"ג, עמודים 242-269
↑  יאיר איכר, מערכת היחסים בין אמנון, תמר ואבשלום, באתר דעת
↑  יאיר איכר, מערכת היחסים בין אמנון, תמר ואבשלום, באתר דעת
↑  יאיר איכר, מערכת היחסים בין אמנון, תמר ואבשלום, באתר דעת
↑  גליה סמו, דוד ובת שבע, באתר מקראנט
↑  ראו רמב"ם, משנה תורה, הלכות מלכים ומלחמות ח', י'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522674605171  GND: 119557444  VIAF: 3283527   WorldCat (עם VIAF): 3283527
תסמונת המוליטית-אורמית

| --- | --- |

שברי תאי דם אדומים כפי שניתן לראות בחולי תסמונת המוליטית–אורמית
 תחום:  המטולוגיה 
 טיפול:  eculizumab 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  982025 
 MeSH:  D006463
 סיווגים
 ICD-11:  3A21.2 
 
תסמונת המוליטית–אורמית (באנגלית: Hemolytic–uremic syndrome) היא קבוצה של הפרעות דם, המאופיינות בכמות כדוריות דם אדומות נמוכה, אי ספיקת כליות חריפה ומספר נמוך של טסיות נמוכות. תסמינים ראשוניים כוללים בדרך כלל שלשול דמי, חום, הקאות וחולשה. לאחר מכן מתרחשות בעיות בכליות וירידה בכמות טסיות הדם עם התקדמות השלשול. בעוד שילדים נפגעים יותר, מבוגרים עשויים לסבול מתוצאות גרועות יותר. סיבוכים עשויים לכלול בעיות נוירולוגיות ואי ספיקת לב.
רוב המקרים מתרחשים לאחר שלשול זיהומי עקב סוג ספציפי של E. coli הנקרא O157:H7. גורמים אחרים למחלה עשויים להיות זיהום בחיידקי סלמונלה, שיגלה, סטרפטוקוקוס פנאומוניה, או כתופעת לוואי של תרופות מסוימות. המנגנון הבסיסי כולל בדרך כלל ייצור של טוקסין השיגה (shiga toxin) על ידי החיידקים. תסמונת המוליטית–אורמית שאינה טיפוסית (באנגלית: Atypical hemolytic–uremic syndrome) נובעת לעיתים קרובות ממוטציה גנטית והיא בעלת הסתמנות קלינית שונה. עם זאת, שניהם עלולים לגרום לדלקת רחבה ולקרישי דם מרובים בכלי דם קטנים, מצב המכונה מיקרואנגיופתיה תרומבוטית.
הטיפול כולל טיפול תומך ויכול לכלול דיאליזה, סטרואידים, עירויי דם או פלסמפרזיס. שכיחות התסמונת היא כ-1.5 נפגעים על כל 100,000 בני אדם, ופחות מ-5% מהם נפטרים כתוצאה מהתסמונת. מבין יתר הנפגעים, עד כ-25% סובלים מבעיות מתמשכות בכליות. תסמונת המוליטית–אורמית הוגדרה לראשונה כתסמונת בשנת 1955. המדינה עם השכיחות הגבוהה ביותר של תסמונת המוליטית–אורמית היא ארגנטינה והיא ממלאת תפקיד מפתח בחקר מצב זה. בארצות הברית, ההיארעות הכוללת של התסמונת נאמדת ב-2.1 מקרים לכל 100,000 נפשות בשנה, עם שכיחות שיא בגילאי חצי שנה ועד ארבע שנים. תסמונת המוליטית –אורמית וזיהומי E. coli הגורמים לה היו מקור לפרסום שלילי רב עבור ה-FDA, תעשיות הבשר ומסעדות המזון המהיר מאז שנות ה-90, במיוחד בזיהומים הקשורים למסעדות ג'ק-אין-דה-בוקס.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Cody, EM; Dixon, BP (בפברואר 2019). "Hemolytic Uremic Syndrome". Pediatric Clinics of North America. 66 (1): 235–246. doi:10.1016/j.pcl.2018.09.011. PMID 30454746. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Salvadori, M; Bertoni, E (6 באוגוסט 2013). "Update on hemolytic uremic syndrome: Diagnostic and therapeutic recommendations". World Journal of Nephrology. 2 (3): 56–76. doi:10.5527/wjn.v2.i3.56. PMC 3832913. PMID 24255888. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  "Hemolytic uremic syndrome". Genetic and Rare Diseases Information Center (GARD) (באנגלית). נבדק ב-21 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Benz, K; Amann, K (2010). "Thrombotic microangiopathy: new insights". Current Opinion in Nephrology and Hypertension. 19 (3): 242–247. doi:10.1097/MNH.0b013e3283378f25. PMID 20186056. S2CID 25429151.
↑  Noris, M; Remuzzi, G (2009). "Atypical hemolytic–uremic syndrome". N Engl J Med. 361 (17): 1676–1687. doi:10.1056/NEJMra0902814. PMID 19846853.
↑  "Hemolytic–uremic syndrome: bilateral necrosis of the renal cortex in acute acquired hemolytic anemia". Schweiz Med Wochenschr (בגרמנית). 85 (38–39): 905–9. בספטמבר 1955. PMID 13274004. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rivero, MA; Passucci, JA; Rodriguez, EM; Signorini, ML; Tarabla, HD; Parma, AE (2011). "Factors associated with sporadic verotoxigenic Escherichia coli infection in children with diarrhea from the Central Eastern Area of Argentina". Foodborne Pathogens and Disease. 8 (8): 901–6. doi:10.1089/fpd.2010.0800. PMID 21492023.
↑  Rivas, M; Caletti, MG; Chinen, I; Refi, SM; Roldán, CD; Chillemi, G; Fiorilli, G; Bertolotti, A; Aguerre, L; Sosa Estani, S (2003). "Home-prepared hamburger and sporadic hemolytic uremic syndrome, Argentina". Emerging Infectious Diseases. 9 (9): 1184–6. doi:10.3201/eid0909.020563. PMC 3016759. PMID 14531383.
↑  Rivero, MA; Padola, NL; Etcheverría, AI; Parma, AE (2004). "Enterohemorrhagic Escherichia coli and hemolytic–uremic syndrome in Argentina". Medicina. 64 (4): 352–6. PMID 15338982.
↑  "What is HUS?" (PDF).
1 2  "Hemolytic–uremic syndrome". Pediatr Rev. 22 (11): 365–9. בנובמבר 2001. doi:10.1542/pir.22-11-365. PMID 11691946. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555525405171  NKC: ph134803 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
באת' סוולט

| --- | --- |

כניסה למערה
 מידע כללי
 מדינה:  אנגליה
 קואורדינטות:  51°19′22″N 2°45′30″W﻿ / ﻿51.32269°N 2.75838°W﻿ / 51.32269; -2.75838
 עומק:  37 מטרים (121 רגל)
 אורך:  76 מטרים (249 רגל)
 גאולוגיה:  אבן גיר
 מספר כניסות:  2
 גישה:  חינם
באת' סוולט (באנגלית: Bath Swallet) היא מערה קארסטית בבורינגטון קומבה על גבעות מנדיפ בסומרסט, אנגליה.
הכניסה למערה

הכניסה למערה מאופיינת במעבר צר, בו מצטברת צמחייה רקובה, שלעיתים חוסמת חלק מהמעבר. המעבר מוביל לאזור שבו נדרשת זחילה על פני חלוקי נחל, ולאחר מכן ממשיך דרך חללים צרים המובילים לבסיס בעומק של כ-20 מטר. בתוך המערה חוצה זרם מים דק את החללים. אף על פי שהכניסה דורשת מאמץ מסוים כדי להתגבר על הצמחייה והמעברים הצרים, היא מאפשרת גישה למערכת המערות המורכבת. ניסיונות חפירה לכיוון מזרח לא צלחו, בשל חוסר יציבות הקרקע.
מסלול

המסלול של המערה מחולק לשני מקטעים עיקריים. המקטע הראשון מתאפיין באזור בו הסלעים השחוקים מצביעים על כיוון הירידה, וכולל קטע זחילה מעל סדקים וצוקים, שמסתיים בחדר פנימי בעל תאורה מועטה. המקטע השני מתחבר למערה השנייה דרך מעבר הממוקם מתחת לרמת הכניסה ובצד הנגדי. המעבר נעשה באמצעות תעלה המחוברת בחבל, תוך שימוש בטכניקות טיפוס ובסולמות חפירות.
הערות שוליים

↑  log_books:log_book_2022:2022-03-02_bath_swallet_to_rod_s_pot_through_trip [Cheddar Caving Club], cheddar-caving-club.org.uk
↑  Bath Swallet - Mendip Cave Registry Site Details, www.mcra.org.uk
↑  Bath Swallet to Rods Pot, caving.susu.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סימון אסירים במחנות ריכוז נאציים

טבלה עם סימוני האסירים השונים ששימשה את סגל האס אס במחנה דכאו לצורכי לימוד
אסירים במחנות ריכוז נאציים, באזורי הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, סומנו בעיקר באמצעות תגים של משולשי בד צבעוניים, שנתפרו על חולצת האסיר ומכנסיו.
בין מחנות הריכוז השונים לא שררה אחידות בשיטת סימון האסירים. בשלהי מלחמת העולם השנייה פחת השימוש בסימון, שהפך יותר ויותר אקראי, ללא קשר הכרחי למאפייניו האישיים של האסיר.
אסירים יהודים הולנדים. ניתן להבחין באות N על רקע מגן דוד עם שני צבעים. בוכנוואלד, 1941
שיטת הקידוד

צורת המשולש לסימון אסירים נבחרה על פי צורת משולש האזהרה הנפוץ בתמרורי דרכים. התגיות הנפוצות ביותר היו:
משולש אדום לאסירים פוליטיים - חברי איגודים מקצועיים, קומוניסטים, בונים חופשיים, אנרכיסטים (חלק מהאנרכיסטים סומנו במשולש שחור כ"א-סוציאליים").
משולש ירוק לפושעים מועדים כך סומנו רוצחים, גנבים, שודדים, רמאים, וכדומה.
משולש כחול ל"מהגרים": כל אלה שעזבו את גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון מסיבות פוליטיות ושבו לאחר זמן מה. כולם היו חשודים כמרגלים וחתרנים, וב-1935 ניתנו הוראות להכניסם ל"מחנות חינוך", מהם שוחררו לפי החלטת הגסטאפו. גם לאחר מכן, הם היו נתונים בסכנת מעצר מחדש.
משולש סגול ל"פרשני המקרא", אנשים שמטעמי מצפון התנגדו לשירות צבאי, כאשר הקבוצה העיקרית שבהם הייתה עדי יהוה.
משולש ורוד להומוסקסואלים ולפושעי מין.
משולש שחור לאסירים "א-סוציאליים", בהם צוענים, שבשלב מאוחר יותר ענדו משולש חום, מפגרים, משתמטים מעבודה, זונות, לסביות, וחלק מן האנרכיסטים והפמיניסטיות.
משולש חום לצוענים (לאחר שהופסק תיוגם במשולש שחור).
כמו כן, היה נהוג לציין בפס דק מעל המשולש אסירים חוזרים - כאלה ששבו למחנה לתקופת מאסר נוספת לאחר שנעצרו שוב או ששהו במחנה אחר.
קטגוריה קטנה של אסירים הייתה "Sonderaktion Wehrmacht": אלה היו חיילי ורמאכט בעייתיים שנשלחו למחנה זקסנהאוזן. היו 800 אסירים כאלה בסך הכל, ו-70 מהם מתו במחנה. הם סומנו במשולש אדום הפוך.
יהודים סומנו בשני משולשים, המונחים זה על גבי זה, היוצרים צורת מגן דוד. המשולש התחתון, שקודקודו פונה מעלה היה צהוב לסימון יהודי, ואילו המשולש העליון שקודקודו מטה, סימן את אופי האסיר כמפורט ברשימת צבעי המשולשים. סימונים אלה ליהודים היו נהוגים במחנה הריכוז אושוויץ עד ל-30 ביוני 1944. החל מ-1 ביולי 1944 סומנו האסירים היהודים באופן זהה לזה של האסירים שאינם יהודים, אלא שנוסף להם פס צהוב במקביל לצלע העליונה של המשולש.
ביניהם היו גם אסירים שסומנו על היותם "מחללי גזע", כלומר, יהודים בקשרים עם ארים. הגברים סומנו במשולש טבעתי שחור על משולש צהוב, ואילו הנשים סומנו במשולש צהוב על משולש שחור.
חלק מן האסירים נשאו גם אות לטינית גדולה במרכז המשולש לסימון השתייכותם הלאומית. כך, האות B סימנה בלגים, F - צרפתים,
N - הולנדים (בגרמנית: Niederländer)‏, I - איטלקים, P - פולנים, S - ספרדים, T - צ'כים (בגרמנית: Tschechen)‏, U - הונגרים (בגרמנית: Ungarn). לאסירים בפלוגת עונשין נוסף עיגול שחור מתחת למשולש. לאסירים שניסו לברוח נוסף עיגול אדום מתחת למשולש.
נוסף לתגים, היו אסירים שסומנו כאסירים מיוחדים, ואלה אולצו לענוד סרט חום סביב הזרוע.
.
מספר אסיר

במחנה הריכוז אושוויץ נוספה על שיטת סימון האסירים באמצעות משולשי בד צבעוניים על הבגד, אף שיטת סימון ייחודית בקעקוע מספר האסיר על גופו. שיטה זו לא יושמה במחנות ריכוז אחרים. לאסירים שנמצאו כשירים לעבודה (להבדיל מאלה שנשלחו מיידית להשמדה) ניתן מספר אסיר אשר נרקם על חולצת האסיר ואף קועקע על גופו. קעקוע מספרי אסיר החל באושוויץ בסתיו 1941. תחילה נעשה שימוש בתבנית שבה סודרו מחטים באורך של כסנטימטר בצורת המספר, לאחר מכן הייתה התבנית מוצמדת במכה לחלק השמאלי העליון בחזה האסיר ומיד לאחר הסרתה היה דיו נמרח אל תוך החורים המדממים. הראשונים להיות מקועקעים היו אלפי שבויי מלחמה סובייטים.
בחודש מרץ 1942 החלו אסירים במחנה אושוויץ II (בירקנאו) להיות מסומנים במספר אסיר מקועקע. הקעקוע בדיו כחול בוצע בידי אסירים מיומנים כחלק מתהליך הקליטה של האסיר. מספר האסיר קועקע על חלקה הפנימי או החיצוני של האמה. משמאל למספרו הייחודי של האסיר קועקעה אות, או אותיות לטיניות, אשר שימשה לזיהוי סדרות של אסירים. האותיות AU (קיצור של Auschwitz) שימשו לזיהוי שבויי מלחמה סובייטים, האות Z לצוענים (גרמנית: Zigeuner). אסירים יהודים סומנו לרוב במשולש משמאל למספר.
החל מאביב 1943 כל האסירים במחנה הריכוז אושוויץ קועקעו, הן אלה שהגיעו לאחר מועד זה ואף אסירים ותיקים שהיו כבר במקום אותה עת. יוצאי הדופן היחידים אשר זכו לפטור מקעקוע מספר אסיר היו אסירים לא יהודים בעלי אזרחות גרמנית, ואסירים שהגיעו למקום לצורך "חינוך מחדש" או "חינוך לעבודה" והוחזקו במחנה נפרד.
במחנה העבודה אושוויץ מונוביץ מוספרו האסירים במספור רץ לפי זמן הגעתם למחנה. פרימו לוי (שעל זרועו קועקע 174517) מתאר בספרו "הזהו האדם" כיצד המספרים מתמצתים את שלבי ההשמדה של יהדות אירופה:
”"ותיקי המחנות לומדים מהם הכל: מתי הגעת למחנה, באיזה משלוח, ומכאן יודעים מאיזו ארץ באת. כל אחד חש יראת כבוד למספרים 30,000 עד 80,000. נותרו מהם רק כמה מאות, והם שרידי גטאות פולין. כדאי לפקוח עין כאשר אתה נושא ונותן עם איזה 116,000 או 117,000: נותרו מהם רק כארבעים, אך הם יוונים מסלוניקי: הם יכולים להפילך בפח. בעלי המספרים הגבוהים הם נושאים לבדיחות רבות כמו טירונים בצבא או 'ירוקים' באוניברסיטה".”
החל מ-13 במאי 1944 החלו אסירים יהודים גברים מקבלים מספרי אסיר בסדרות A ולאחריה B (במקום המשולש שהיה נהוג עד אותה עת). נשים החלו מקבלות מספרים בסדרות אלה ב-16 במאי 1944. סדרה A לגברים ניתנה בסדר רץ עד למספר 20,000, אולם עקב טעות, נשים קיבלו מספרי אסיר בסדרה זו עד למספר 30,000. עם סיום סדרה A, החלו האסירים מקבלים מספרים בסדרה B. הכוונה המקורית הייתה להמשיך ולסמן אסירים בסדרות רציפות לפי סדר האותיות הלטיני, 20,000 אסירים בכל סדרה, שחרור המחנה ב-27 בינואר 1945 ותבוסת גרמניה שיבשו תוכנית זו.
הסופר יחיאל די-נור תיאר את חייו בישראל עם המספר על היד:
קעקוע KL

במחנה מיילץ, שהיה מחנה עבודה והוסב למחנה ריכוז, סומנו האסירים לאחר ההסבה בכתובת KL - ראשי תיבות של Konzentrationslager - (בגרמנית: "מחנה ריכוז"). הכתובת קועקעה על זרוע ידם הימנית.
ראו גם

הטלאי הצהוב
לקריאה נוספת

בניין על מגרש ריק - סיפורו של משה יעקובוביץ' מאת: שלומי רוזנפלד (2018) בהוצאת רוזנפלד-יעקובוביץ'