stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבירות מחשב
חדירה לחומר מחשב

סעיף 4 לחוק קובע עבירה של חדירה לחומר מחשב. עבירה זו היא עבירה מסוג עוון והעונש בצידה הוא 3 שנות מאסר. על פי הוראות הסעיף, "חדירה לחומר מחשב" תתבצע באמצעות התקשרות או התחברות עם מחשב, או עצם הפעלת מחשב - שלא כדין. מדובר באחת מעבירות המחשב הנפוצות, שאף היא מנוסחת בכלליות רבה ויכולה לכלול פעולות רבות כגון כניסה לאתר אינטרנט באמצעות שם משתמש וסיסמה של אדם אחר, כניסה למאגר נתונים ללא אישורו של בעל המאגר ואף כניסה למחשבו האישי של אדם מבלי שהחודר קיבל אישור לכך. סעיף זה יכול להתבצע תוך הפעלת ידע טכנולוגי רב (למשל באמצעות פריצה למחשב מרחוק) ואף באמצעים פרמיטיביים כגון הדלקת מחשב וכניסה אליו ללא הסכמת הבעלים או שליפת מידע מתוך מחשב באמצעות התקן USB.
חדירה לחומר מחשב כדי לעבור עבירה אחרת

סעיף 5 לחוק קובע עבירת המשך לעבירה בסעיף 4, והיא חדירה לחומר מחשב על מנת לעבור עבירה אחרת, עבירת פשע שהעונש בצידה הוא 5 שנות מאסר. בשונה מעבירת "חדירה לחומר מחשב" קלאסית, העבירה בסעיף 5 מציבה רף חומרה גבוה יותר לעבריין החודר לחומר מחשב במטרה לעבור עבירה אחרת, למשל:
חדירה למחשב על מנת לגנוב מידע.
חדירה למחשב על מנת לשבש הליכי חקירה.
חדירה למחשב על מנת לפגוע בפרטיות.
עבירה זו מצביעה על מידת תחכום גבוהה יותר מעבירה החדירה הרגילה ועל תעוזה רבה יותר, שכן עבריין המחשב משתמש במחשב או מבצע עבירה כלפי מחשב וזאת במסגרת מזימה פלילית רחבה יותר לביצוע עבירות פליליות נוספות.
פעולה אסורה בתוכנה

סעיף 6 לחוק קובע עבירה של פעולות אסורות בתוכנה. עבירה זו היא עבירת עוון והעונש בצידה הוא 3 שנות מאסר. על פי הוראות הסעיף, עריכת תוכנה המסוגלת לבצע פעולה מן הפעולות אלו מהווה עבירה פלילית:
שיבוש פעולתו התקינה של מחשב או הפרעה לשימוש בו.
מחיקת חומר מחשב, גרימה לשינוי בו, שיבושו בכל דרך אחרת או הפרעה לשימוש בו.
פעולות שתוצאתן מידע כוזב או פלט כוזב.
חדירה לחומר מחשב.
האזנת סתר.
פגיעה בפרטיות.
סעיף זה נוגע באוטומציה של עבירות המחשב ואוסר על יצירת תוכנה, מכל סוג שהוא, שביכלותה לבצע פעולה אסורה מהפעולות המנויות בחוק המחשבים. חשוב לשים דגש למונח "תוכנה המסוגלת" - עבירה זו ניתנת לביצוע גם מבלי שבוצעה פעולה אקטיבית כלפי מחשב ודי ביצירת תוכנה שביכולתה, באופן פוטנציאלי, לבצע עבירה לפי חוק המחשבים על מנת לבסס את העבירה המדוברת.
ראו גם

פשע מקוון
דיני מחשבים
חוק המחשבים
לקריאה נוספת

עו"ד נעמי אסיא ועו"ד רחל אלקלעי, עבירות מחשב בעשור החולף, שערי משפט, 2006
דויטש מ', "חקיקת מחשבים בישראל", עיוני משפט כב תשנ"ט, עמ' 427.
הערות שוליים

↑  רע"פ 02/5147 טננבאום נ' מ"י, תק-על 2238 (2002)
↑  סגן-ניצב מאיר זוהר, ראש מפלג עבירות מחשב, "חקירות עבירות מחשב", אתר משטרת ישראל, 23.6.2003.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
שגיאה 451

שגיאה 451 (באנגלית: HTTP 451) היא שגיאה בפרוטוקול התקשורת HTTP המוצגת בדפדפן כאשר המשתמש מנסה לצפות בדף אינטרנט שאינו זמין מסיבות משפטיות, כמו דף אינטרנט שצונזר על ידי ממשלה. המספר 451 מתייחס לספר פרנהייט 451, שבו ספרים הוצאו מהחוק.
דוגמאות שבהן יכולה להופיע שגיאה 451 כוללות דפים מהווים סכנה לביטחון הלאומי, או דפים המפירים זכויות יוצרים, פרטיות, חוקים למניעת חילול השם, או כל חוק אחר באותה מדינה.
עם זאת, במידה ולא ניתן לחשוף כי הדף הוסר בעקבות סיבה משפטית, חלק מהאתרים יאלצו להציג את שגיאה 404 או שגיאה דומה. שיטה זו ננקטת על ידי ספק האינטרנט לעיתים כאשר ישנו צו מניעה או איסור פרסום.
קוד השגיאה אושר ב-18 בדצמבר 2015.
ראו גם

קוד מצב של HTTP
1963 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1963  בספרות |  |
< · 1961 · 1962 – 1963 – 1964 · 1965 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1963 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים > סיפורת

היינריך בל – המוקיון
פייר בול – כוכב הקופים
חוליו קורטאסר – קלאס
איאן פלמינג – בשירות הוד מלכותה
נטליה גינצבורג – לקסיקון משפחתי
ג'ון לה קארה – המרגל שחזר מן הכפור
אליסטר מקלין – תחנת זברה אינה עונה
סילביה פלאת' – פעמון הזכוכית
מריו ורגס יוסה – העיר והכלבים
קורט וונגוט – עריסת חתול
מוריס ווסט – נעלי הדייג
ספרים נבחרים חדשים > ספרי ילדים ונוער

נורמן ברידוול – קליפורד הכלב האדום (הספר הראשון בסדרה של 80 ספרים)
מדלן ל'אנגל – קמט בזמן
מוריס סנדק – ארץ יצורי הפרא
דוקטור סוס – Hop on Pop (אנ')
ספרים נבחרים חדשים > מחזות

רולף הוכהוט – ממלא המקום
ספרים נבחרים חדשים > ספרי עיון

חנה ארנדט – אייכמן בירושלים
חנה ארנדט – על מהפכה
בטי פרידן – המסתורין הנשי
נולדו

24 במאי – מייקל שייבון, סופר אמריקאי
23 ביוני – ליו צשין, סופר מדע בדיוני סיני
25 ביוני – יאן מרטל, סופר קנדי
23 באוקטובר – גורדון קורמן, סופר ילדים ונוער קנדי-אמריקאי
23 בדצמבר – דונה טארט, סופרת אמריקאית
נפטרו

29 בינואר – רוברט פרוסט, משורר אמריקאי (נולד ב-1874)
11 בפברואר – סילביה פלאת', משוררת וסופרת אמריקאית (נולדה ב-1932)
18 בפברואר – בפה פנוליו, סופר פרטיזן אנטי-פשיסט ומתרגם איטלקי (נולד ב-1887)
4 במרץ – ויליאם קרלוס ויליאמס, סופר אמריקאי (נולד ב-1883)
28 במאי – יון אגרביצ'אנו, סופר, עיתונאי וכומר רומני (נולד ב-1882)
3 ביוני – נאזים חכמת, משורר ומחזאי טורקי (נולד ב-1892)
1 באוגוסט – תיאודור רות'קה, משורר אמריקאי (נולד ב-1908)
27 באוגוסט – ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, סופר ומשורר אפרו-אמריקאי (נולד ב-1868)
3 בספטמבר – לואיס מקנייס, משורר ומחזאי אנגלי ממוצא אירי (נולד ב-1907)
9 בספטמבר – ארנסט קנטורוביץ', היסטוריון יהודי-גרמני-אמריקאי (נולד ב-1895)
11 באוקטובר – ז'אן קוקטו, משורר וסופר צרפתי (נולד ב-1889)
אוקטובר – יולן פלדש, סופרת יהודייה-הונגרייה (נולדה ב-1902)
13 בנובמבר – מרגרט מארי, אגיפטולוגית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, והיסטוריונית אנגלית ילידת הודו (נולדה ב-1863)
22 בנובמבר – אלדוס האקסלי, סופר בריטי (נולד ב-1894)
22 בנובמבר – ק.ס. לואיס, סופר ילדים אירי (נולד ב-1898)
25 בדצמבר – טריסטן צארה, משורר יהודי-צרפתי יליד רומניה (נולד ב-1896)
פרסים

פרס נובל לספרות: יורגוס ספריס
ק.ס. לואיס
פרוטוקול איסטנבול

פרוטוקול איסטנבול הוא מדריך לחקירה אפקטיבית ולתיעוד עינויים, יחס אכזרי, בלתי אנושי או משפיל. הפרוטוקול התקבל ב-1999 על ידי האומות המאוחדות כסט כללים מנחים לתיעוד עינויים. על פי הכללים המנחים בפרוטוקול מתבצעות הערכות לאנשים שעברו עינויים. הממצאים בהערכות אלו משמשים בחקירות של תלונות על עינויים ויכולים לשמש כראיות בהליכים משפטיים ולסייע לגופי החקירה במקרים של עינויים.
רקע ומטרות

פרוטוקול איסטנבול מספק קווים מנחים לאנשי רפואה, בריאות הנפש ועורכי דין המעוניינים לבדוק ולקבוע האם אדם מסוים עבר עינויים, ולדווח על הממצאים לבית המשפט או למנגנון בדיקה אחר. הפרוטוקול מפרט סטנדרטים ותהליכים בינלאומיים מוכרים לגבי תיעוד והכרה בסימפטומים של קורבנות עינויים, כדי שהתיעוד יוכל לשמש אחר כך כראייה משפטית.
המעמד המשפטי של הפרוטוקול

פרוטוקול איסטנבול נוסח במשותף במשך שלוש שנים על ידי 75 מומחים מתחומי המשפט, הרפואה וזכויות האדם. את ניסוח הפרוטוקול יזמו קרן זכויות האדם של טורקיה (HRFT) והסניף האמריקני של ארגון רופאים לזכויות אדם (PHR USA). בניסוח השתתפו יותר מ-40 ארגונים בין-לאומיים העוסקים בזכויות אדם. מבחינה משפטית, פרוטוקול איסטנבול הוא מסמך בלתי מחייב. עם זאת, המשפט הבינלאומי מחייב ממשלות לחקור ולתעד מקרי עינויים וצורות אחרות של יחס אכזרי, בלתי אנושי או משפיל ולהעניש את המענים באופן אפקטיבי וחסר פניות. פרוטוקול איסטנבול מסייע לממש את המחויבות הזו. הפרוטוקול פורסם על ידי נציבות זכויות האדם של האו"ם ותורגם לשש שפות.
היסטוריה

הרעיון לכתיבת הפרוטוקול עלה מצרכים שנבעו מהעבודה היומיומית של קרן זכויות האדם של טורקיה עם קורבנות עינויים ומסוגיות שעימן התמודדו מומחים לתיעוד פורנזי בטורקיה. באופן ספציפי, המפגש הראשון לעבודה על הפרוטוקול שהתקיים ב-1996, נגע לסוגיית מותו של באקי ארדואן, שעונה על ידי שוטרים בטורקיה ונפטר כתוצאה מהעינויים שלוש שנים קודם לכן. הפעילה שבנם קורור פינג'אנג'י וארגוני זכויות אדם בטורקיה טענו כי חקירת מותו של ארדואן טויחה. באקי ארדואן נפטר בבית חולים אליו הועבר לאחר עשרה ימים במשמורת. נתיחה שלאחר המוות שביצעו הרשויות הצביעה על כך שהוא נפטר כתוצאה משביתת רעב, אולם בשל החשדות החליטה הסתדרות הרופאים הטורקית להפיק דו"ח אלטרנטיבי המצביע על כך שארדואן נפטר כתוצאה מעינויים שעבר.
הכרה בינלאומית בפרוטוקול

פרוטוקול איסטנבול נשלח לנציבות זכויות האדם של האו"ם באוגוסט 1999. הן העצרת הכללית של האו"ם והן מועצת זכויות האדם של האו"ם המליצו למדינות להשתמש בפרוטוקול ככלי למאבק בעינויים. ב-2003 הדגיש הנציב המיוחד של האו"ם לענייני עינויים את חשיבותו של פרוטוקול איסטנבול ככלי שיסייע למדינות לפתח מנגנוני בדיקה עצמאיים ובלתי תלויים של עינויים, כמו גם שירותים פורנזיים עצמאיים שיסייעו בגיבוש הערכות פורנזיות. ב-23 באפריל 2003, בהחלטה הנוגעת לזכויות אדם ומדע פורנזי, ציינה מועצת זכויות האדם של האו"ם את הפרוטוקול ככלי יעיל למאבק בעינויים. כמו כן התייחסה המועצה לחלקו של הפרוטוקול בגיבוש מנגנוני חקירה עצמאיים שיסייעו במניעת עינויים. בנוסף להכרה מהאו"ם, פרוטוקול איסטנבול מאומץ גם על ידי מספר גופים אזוריים: הנציבות האפריקאית לזכויות אדם התייחסה לפרוטוקול בעצרת ה-32 שלה באוקטובר 2002. במפגש צוין כי כל ההאשמות בעינויים וביחס בלתי אנושי, אכזרי או משפיל צריכות להיבחן באופן אפקטיבי, חסר פניות ולפי הקווים המנחים של הפרוטוקול. האיחוד האירופי התייחס לפרוטוקול במסמך קווים מנחים של האיחוד לגבי עינויים ויחס אכזרי, בלתי אנושי או משפיל במדינות שלישיות. המסמך אומץ על ידי הפרלמנט של האיחוד ב-2001.
שימוש בפרוטוקול איסטנבול בישראל

שימוש בפרוטוקול איסטנבול מתבצע גם בישראל, בעבודה משותפת של הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל ושל קרן זכויות האדם של טורקיה (HRFT). בינואר 2012 החלה הכשרה של מתנדבים, רופאים ומומחים בבריאות הנפש מישראל לתיעוד עינויים לפי פרוטוקול איסטנבול. הוועד הכשיר עד היום קרוב ל-20 אנשי רפואה לעבודה עם קורבנות עינויים לפי הפרוטוקול, בתהליך של שנתיים. הערכות פורנזיות לקורבנות עינויים מתבצעות באופן שוטף על ידי מומחי הוועד, וחלק מההערכות מוגשות כחוות דעת במסגרת עתירות של הוועד לבג"ץ. ב-2014 יצא לאור מדריך של הוועד על יישום פרוטוקול איסטנבול בישראל, המפרט את אופן יישום הפרוטוקול בבתי חולים ובערכאות משפטיות. המדריך הוא סיכום של יום עיון שערך הוועד בשיתוף ההסתדרות הרפואית בישראל באותה שנה.
הערות שוליים

↑  טויחה
עיכבון

עיכָּבוֹן (בריבוי: עִכְבוֹנוֹת) הוא זכות משפטית לחזקה בנכס עד לתשלום חוב של בעל הנכס למחזיק בו. שיטות משפט שונות נבדלות בהיקף ההכרה בזכות העיכבון. על פי רוב הדעות במשפט העברי, קיימת לבעל חוב זכות עכבון רחבה. לעומת זאת, המשפט הישראלי, מעניק זכות עכבון רק במקרים ספציפיים המוגדרים בחוק או שהוסכמו מראש בין הצדדים.
הכלל

עיכבון הוא זכות הניתן לבעל חוב לנהוג בסעד עצמי של החזקת נכס מוחשי (מיטלטלין או מקרקעין) של חייב כאמצעי ללחוץ על החייב לשלם את חובו, ללא היזקקות לערכאות שיפוטיות. זכות העכבון כוללת פטור מאחריות נזיקית מנזקים הנגרמים מכך שהעכבון מופעל.
במשפט הישראלי

סעיף 11 לחוק המיטלטלין קובע את קיומה של זכות עכבון, אך אינו קובע מתי קיימת זכות כזו.
זכות העיכבון מוכרת במשפט הישראלי במספר הקשרים, כגון זכותו של קבלן לעכב בידו נכס שמכר לו מזמין העבודה עד לתשלום עבור שירותיו, האמורה בסעיף 5 לחוק חוזה קבלנות, או הזכות המופיעה בסעיף 31 לחוק המכר, זכותו של מוכר לעכב את הממכר עד תשלום מלוא המחיר, כנגדה עומדת זכותו של הקונה לעכב את הממכר אם זה כבר נמסר לידיו, ועליו להחזירו למוכר, עד קבלת כספו בחזרה.
בנוסף לזכויות עכבון הקבועות בחוק, החוק אף מתיר לצדדים להסכם לקבוע זכות עכבון אחרת בהסכם ביניהם.
פנים לזכות העכבון

סעיף 11 לחוק המיטלטלין המגדיר את העיכבון כזכות על פי דין, בשילוב סעיף 1 לפקודת פשיטת הרגל, מבהירים את שני פניה של זכות העיכבון:
הפן הפרוצדורלי: האפשרות לנושה לעכב פיזית נכס שאינו שלו בגין אי תשלום המגיע לו והכל מבלי שיסתכן באחריות נזיקית בעוולת עיכוב נכס שלא כדין.
הפן הבטוחתי: מכוחו מהווה בעל העיכבון נושה מובטח בפירוק או פשיטת רגל (לא תקף לגבי עיכבונות ציבוריים אלא רק על עכבון פרטי).
תנאים לקיום זכות העיכבון

החוק הישראלי, בסעיף 11 לחוק המיטלטלין, מכיר בזכות עכבון בתנאים הבאים:
קיום חוב מעסקה ספציפית שהגיע מועד פירעונו. לעיתים קשה להבחין בין קו הגבול של עסקה אחת לכמה עסקאות כמו במקרה של ספק וקמעונאי שיש להם מערכת יחסים מתמשכת, הסכם מסגרת וביצועיים חודשיים. ככל שהזמן בין המשלוחים הוא קצר יותר שלא מצריך משא ומתן שוב, אלא רק ביצוע- יהיה ניתן לראות כי מדובר בעסקה אחת. אם זו עסקה ארוכה המכילה רק הסכם מסגרת אחד לכל התקופה גם כן יראו בזה עסקה אחת.
הנכס נשוא העכבון הגיע לידי בעל החוב ברשות החייב ולא נתפס על ידי בעל החוב
העכבון מופעל בתום לב.
עיכבון מול משכון

העכבון הוא זכות לעכב, להבדיל ממשכון שהוא זכות לממש. כלומר, בעיכבון אין זכות למעכב לפנות להוצל"פ על מנת לממש את הנכס ולהיפרע מהתמורה. הזכות לעכב אפקטיבית רק אם שווי הנכס המעוכב עולה על גובה החוב, אחרת לא יהיה לחייב תמריץ לשלם. מלבד זאת, משכון ניתן ליצור רק בהסכמת שני צדדים לעומת עכבון שיכול להיווצר גם מכוח הדין.
עיכבון כזכות קניינית

סעיף 1 לפקודת פשיטת הרגל בחוק הישראלי מקנה לבעל העיכבון מעמד של נושה מובטח בפירוק או פשיטת רגל (לא תקף לגבי עיכבונות ציבוריים אלא רק על עכבון פרטי).
בעל העיכבון אמנם לא יכול למכור את הנכס אולם הוא רשאי שלא לשחרר אותו (דומה לה"א). מטרת המפרק זה להגדיל את הנכסים העומדים לחלוקה כך שסביר להניח כי המפרק/נאמן יפדה את הנכס כדי לשחררו. משום שלמעכב יש עדיפות בחדלות פירעון -> עכבון זה זכות קניינית.
בפס"ד רשות שדות התעופה, נקבע כי סעיף 11 לחוק המטלטלין אינו מקנה כשלעצמו את סעד העיכבון, אלא מדובר בהסדר כללי אשר קובע את דרך ההפעלה של זכות העיכבון, מהותה והיקפה, אם וכאשר קמה זכות כזו לפי הוראת חוק ספציפית המקנה זכות עיכבון. יש לחפש מקור מוסמך בדין לזכות עכבון, שכן סע' 11 הוא אינו המקור (חוץ מחוק חוזה קבלנות וחוק המכר גם סע' 9 לחוק השומרים, סע' 12 לחוק השליחות ועוד).
באותו פס"ד נקבע גם כי זכות העיכבון היא קניינית וגוברת על משכון במצב של חדל"פ או פשיטת רגל משני טעמים: 1. להבטיח חיי מסחר תקינים- תיקונים שוטפים הם הכרחיים. 2. תיקון הנכס והשבחה- הקבלן משפר אותו ולכן יש לו עדיפות בנכס.
בנוסף, הזכיר הפס"ד את חוק רשות שדות התעופה הקובע כי לרשות תעופה יש זכות עיכבון. נקבע כי עיכבון של רשות ציבורית חל רק בפן הפרוצדורלי ולא נותן יתרון בחדלות פירעון (אין פן בטוחתי). מכאן שהעכבון יהיה יעיל מבחינתה רק אם החייב בר-פירעון.
בפס"ד המשביר נקבע כי ההלכה הקובעת כי עיכבון יכול לגבור גם על משכון קודם נכונה רק לגבי עיכבון של קבלן. הסיבה לכך היא שהקבלן משביח את הנכס בכך שהוא מתקן אותו. לא בהכרח צריך השבחה בפועל כמו תיקון, יכולה להיות שמירה שתביא לכך שערכו של הנכס לא ירד ועדיין זה יחשב להשבחה. עכבון שאינו אצל קבלן לא יגבור על משכון קודם.
בפס"ד ארבן בית המשפט מגדיר שאם החוב לא קצוב או קיימת מחלוקת לגבי גובה החוב, המעכב צריך להודיע לבעל הנכס על גובה הסכום ומהיכן נוצר.
אי עמידה באחד מתנאי הסף גורמת לאיבוד זכות העיכבון וחושפת את המעכב שלא כדין – לתביעה.
הסבר על סע' 11 לחוק המטלטלין אשר מתחלק לחמישה סעיפים קטנים

סעחף 11(א) לחוק המטלטלין מגדיר מהי זכות העכבון- עיכבון הוא זכות על פי דין לעכב מיטלטלין כערובה לחיוב עד שיסולק החיוב (למרות שבסע' 11(ה) נאמר כי זכות העכבון יכולה להיות גם מכוח הסכם ולכן זוהי לא הגדרה מלאה).
סעיף 11(ב) קובע כי אם עלה שווי המיטלטלין המעוכבים על שווי החיוב במידה בלתי סבירה, זכאי החייב לשחרור מקצת המיטלטלין אם הם ניתנים להפרדה לחלקים. אם המטלטל המעוכב שוויו רב מאוד לעומת החוב של החייב הנושה צריך לבוא לקראת החייב ולשחרר מהחזקתו חלק מהחפץ (אם זה אפשרי, כמובן).
סעיף 11(ג) קובע כי החייב זכאי לשחרר את המיטלטלין מן העיכבון במתן ערובה מספקת אחרת לסילוק החיוב- סע' שמחיל תום לב על הזכות לעכב, אם החייב מעוניין להחליף את הנכס מכל סיבה שהיא אין להתאכזר אליו ולסרב אלא יש לאפשר לו לעשות זאת, כל עוד לערובה החלופית השווי זהה או קרוב מאוד לנכס המקורי שעוכב.
סעיף 11(ד) קובע שאם הוציא הנושה מרצונו את המיטלטלין המעוכבים משליטתו, יפקע העיכבון. מכאן ניתן ללמוד כי החזקה בחפץ המעוכב היא תנאי לעכבון, ברגע שהנושה אינו מחזיק פיזית בנכס הוא מאבד את עדיפותו בנכס ובכך את הכוח שהעכבון נותן לו- אין לזכות שלו משמעות יותר.
סעיף 11(ה) קובע כי מקום שיש עיכבון במקרקעין, יחולו הוראות סעיף זה גם עליו; כן יחולו הוראות סעיף זה על עיכבון על פי הסכם, כשאין בהסכם הוראות אחרות לעניין הנדון. למרות שחוק זה הוא חוק המטלטלין ולכן חל בעיקרו על מטלטלין, בס"ק ה' יש הוראה יוצאת דופן שעוסקת במקרקעין- הוראות סעיף 11 יחולו גם על עכבון זה. ס"ק זה גם מזכיר לראשונה עכבון הסכמי ומחיל גם עליו את הוראות סעיף 11 אך מסייג וקובע כי במידה ונקבע בהסכם הוראות אחרות הולכים לפי ההסכם. זה מראה שזכות העכבון אינה רק זכות כדין לעכב נכס כערובה לחיוב לפי סעיף 11(א) אלא עכבון נוצר גם מכוח הסכם. בפס"ד ש"א (מחוזי חי') 11197/03 תעשיות אלקטרוכימיות (1952) בע"מ סעיף 11(ה) פורש כך שכאשר מדובר בעיכבון הסכמי, הצדדים יכולים לבחור לקבוע כי מדובר בעיכבון כללי, להבדיל מעיכבון מיוחד. עכבון כללי אינו מחייב קשר ישיר בין החיוב הכספי ובין הנכס המעוכב, וזה מאפשר לנושה לעכב כל נכס על מנת להבטיח סילוק חובות אחרים בגין שירותים אחרים שנתן הנושה לחייב.
כך למשל, הצדדים להסכם למתן שירותים רשאים לקבוע בו כי לספק השירות תהא זכות עיכבון על הנכסים הקשורים לשירות הספציפי וכן על הנכסים הקשורים לכל התשלומים להם זכאי נותן השירות מאת בעל הנכסים והסכמה חוזית זו מרחיבה את העיכבון מכוח הדין ומקנה לנותן השירות זכות עיכבון על הנכס האחרון שהגיע לידיו, בגין כל חובותיו של הצד המפר כלפיו ולא רק בגין חובו בקשר לנכס זה.
ראו גם

אחריות נכסים
הערות שוליים

↑  על זכות העיכבון, אתר דעת
↑  צבי נח, ‏זכות העיכבון, באתר גלובס, 9 ביולי 2000
↑  ע"א 790/85 רשות שדות התעופה נ' גרוס ואח', פ"ד מד(3) 185
↑  ע"א 5789/04 המשביר הישן, גאלרי רשת בתי אופנה בע"מ נ' לוגיסטיקר בע"מ, תקדין- עליון 2007(2) 3957
↑  רע"א 5095/93 פ.א. ארבן בע"מ נ' גבי א.ג.ר שותפות לבניין ופיתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4131273-9  NARA: 10636761
מרשם המקרקעין

מרשם המקרקעין הוא מערכת בה מתועדות זכויות או פעולות משפטיות, הנוגעות לזהות בעלי זכויות הקניין במקרקעין באזור מסוים. מקרקעין הם אחד מסוגי הרכוש החשובים ביותר, כאשר מרבית פעולות האדם (מגורים, עסקים, חקלאות וכן הלאה) מתבצעות על גבי מקרקעין כלשהם. נוסף על כך, מקרקעין נוטים להיות יקרים יחסית (פעמים רבות, רכישת מקרקעין היא העסקה הגדולה ביותר שאדם יבצע בחייו) וקיימת נטייה להחזיק בהם למשך פרקי זמן ארוכים יחסית (בהשוואה למיטלטלין ולזכויות מסוימות, כגון ניירות ערך סחירים). לפיכך, ישנה חשיבות מכרעת לרישום הזכויות בהם, באופן כזה שהרישום יהיה מהימן ויבטיח במידה הרבה ביותר את זכויותיהם הקנייניות של בעלי הזכויות במקרקעין. ככלל, זכויות קנייניות במקרקעין הן נצחיות ומעת רישומן, הן ממשיכות להתקיים ללא הגבלת זמן. הזכות אמורה להשתנות או לחדול מלהתקיים רק אם בעליה הסכים להעבירה, לשנותה או לבטלה.
קיימות מגוון שיטות לרישום מקרקעין, ביניהן מרשם פרטי, מרשם שטרות ומרשם זכויות. בשיטת מרשם השטרות, מרשם המקרקעין שואף לתעד את שרשרת הפעולות וההעברות שנעשו לגבי מקרקעין מסוימים. השיטה המודרנית יותר היא שיטת מרשם הזכויות, במסגרתה מרשם המקרקעין מתעד את הזכויות עצמן ומספק הכרעה חותכת בדבר זהות בעלי הזכויות.
בישראל, הגוף המנהל את מרשם המקרקעין הוא הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין במשרד המשפטים, המכונה "טאבו".
רקע היסטורי

דוגמה מוקדמת לפרויקט דמוי מרשם מקרקעין ניתן למצוא בספר יום הדין (Domesday Book), שנערך באנגליה בשנת 1086 בהוראת המלך ויליאם הראשון. אזכור לפרויקט רישום מקרקעין מסוג זה ניתן למצוא גם בתנ"ך כאשר הנביא ירמיהו מדבר על ספר "המקנה", "ספר החתום" ו"ספר הגלוי" שמאגד תחתיו את כל נכסי המדינה. אליהו-משה גנחובסקי התייחס לאזכור זה בעת דיוני הכנסת על חוק נכסי המדינה.
במסגרת המשפט המקובל, בימי הביניים ומספר מאות לאחריהם, לא התקיים רישום מרכזי של בעלות בנכסי מקרקעין. כל בעל מקרקעין נדרש להחזיק את אישורי הרכישה (שטרות) המצביעים על כל שרשרת הבעלות על הקרקע, מאז נקודת הזמן הראשונה בה הקרקע הוקצתה לבעלים הראשונים. אוסף אישורי הרכישה, אם אכן הצביע על כך שהבעלים הנחזה הוא הבעלים החוקי, נקרא "good root of title". במקרה כזה, אדם היה יכול לרכוש את המקרקעין מהבעלים הנוכחי ולהיות בטוח במידה גבוהה יחסית, אך לא בוודאות, שלא יופיע צד שלישי הטוען שהמקרקעין שייכים לו. זו היא שיטה של מרשם פרטי. המרשם הפרטי יכול היה לכלול עשרות מסמכים ואחזקתו הטילה קושי ניכר על בעלים פרטיים. בנוסף, אירעו מקרי רמאות בהם אנשים מכרו קרקעות לשני אנשים שונים. בארצות המשפט הקונטיננטלי התנהלה שיטה דומה.
בעקבות הבעיות האמורות, התפתחה בהדרגה שיטה של רישום מרכזי של הזכויות במקרקעין, במרשם מקרקעין המנוהל על ידי גוף שלטוני. מרשם זה התנהל בשיטה של מרשם שטרות (deeds registration(אנ')), במסגרתה שטרי הקניין נדרשו להיות מוגשים לרישום במרשם המקרקעין. עם זאת, השיטה לא העניקה ודאות מוחלטת למי שהסתמך על המרשם. ראשית, לא תמיד סיפק המרשם "שורה תחתונה" ברורה באשר לזהות בעלי הזכויות במקרקעין; המרשם היה רק רשימה של פעולות ושטרות, שלעיתים אף לא נוהלה לפי מיקום המקרקעין, אלא בסדר כרונולוגי. שנית, במקרים רבים שטרות לא הוגשו לרישום. שלישית, לא ניתן תיאור מדויק של המקרקעין, במרשם או בשטרות עצמם; במקום זאת, המקרקעין תוארו לפי עצמים פיזיים שבגבולותיהם (עץ, דרך וכדומה) או לפי שמות השכנים – נתונים שנטו להשתנות במרוצת הזמן.
באמצע המאה ה-19 הונהגה בדרום אוסטרליה שיטת מרשם חדשה המכונה שיטת טורנס. זו היא שיטה של מרשם זכויות (title registration). שיטה זו הונהגה בארץ ישראל על ידי שלטונות המנדט הבריטי. בשיטת טורנס, המדינה ממפה את המקרקעין, מחלקת אותם לגושים וחלקות בשיטה הנקראת קדסטר ומנהלת רישום של הזכויות בכל חלקה. רישום הזכויות נעשה לאחר תהליך של הסדר זכויות במקרקעין, במהלכו מופקת "שורה תחתונה" קניינית בדבר זהות בעלי הזכויות, משרשרת ההעברות והשטרות ההיסטורית. בעלי זכויות אלו הם הנרשמים במרשם הזכויות. הרישום הוא של הזכויות עצמן ולא של שטרות או פעולות. מעיון במרשם המקרקעין, ניתן להסיק מסקנה ברורה וחותכת לגבי בעלי הזכויות. רק זכות שנרשמה במרשם המקרקעין היא זכות קניינית תקפה.
שיטה זו הופכת את מרשם המקרקעין לזירה שבה עובר הקניין מיד ליד. רק מועד הרישום במרשם המקרקעין (לא מועד כריתת החוזה או חתימת שטר הקניין) הוא המועד בו מתבצעת העסקה ובו מועברת הזכות במקרקעין. אם לא התבצע רישום, לא הועברה כל זכות. תפיסה זו מייתרת את חקירת ההיסטוריה וממקדת את העברת הזכויות בתוכן הרשום. מידע שאינו מופיע במרשם מאבד את הרלוונטיות שלו. שיטה זו מייעלת מאוד את חיי המסחר השוטפים והופכת אותם לנוחים יותר, במיוחד כאשר היא משולבת עם הסדר משפטי של תקנת השוק. לפי כללי תקנת השוק בישראל, מי שרכש זכות במקרקעין בתמורה ובהסתמכות בתום לב על מרשם הזכויות, יקבל לידיו זכות קניינית תקפה גם אם היה פגם בשרשרת ההעברות הקודמות (לדוגמה, אם מי שמכר לו את המקרקעין נרשם כבעליהם בתרמית).
בישראל

רישום זכויות במקרקעין בישראל נערך בשלושה פנקסים: פנקס הזכויות, פנקס הבתים המשותפים ופנקס השטרות. בפנקס הראשון רשומים מקרקעין שעברו תהליך של הסדר לפי שיטת טורנס. בפנקס השני רשומים המקרקעין, הן מוסדרים והן לא מוסדרים, בהם נרשם בית משותף. בפנקס השלישי רשומים מקרקעין שלא עברו את תהליך ההסדר.
רישומים בפנקסי המקרקעין מתבצעים על בסיס שטר. כל מסמך, שעל יסודו נרשמת פעולה או שינוי אחר בתוכן הפנקס, נרשם כשטר ומקבל מספר שטר. הן שטרות במובנם הקלאסי (שטר מכר, שטר משכנתה וכדומה) והן מסמכים אחרים (כגון צו רישום בית משותף) הם בגדר שטר לעניין זה. בנסח הטאבו ניתן לראות את מספר השטר שעל פיו בוצע הרישום. מידע זה שימושי, בין היתר, במקרה שנדרש להזמין את השטר המקורי מלשכת רישום המקרקעין על מנת לעיין בו.
בישראל > פנקס הזכויות

פנקס הזכויות הוא הפנקס בו מופיעות החלקות שעברו את תהליך ההסדר ואינן רשומות כבית משותף (פועל יוצא, הן אינן רשומות באחד משני הפנקסים האחרים). מרבית שטח המקרקעין בישראל רשום בפנקס הזכויות. בפנקס הזכויות מתנהל הרישום לפי חלוקה לגוש וחלקה. "חלקה" היא יחידה רצופה של מקרקעין, בתוך גוש, שהיא היחידה הבסיסית לגביה מתקיימות זכויות קניין. לגבי כל חלקה מתקיימת לפחות זכות קניין אחת – זכות הבעלות. הווה אומר, לכל חלקה יש בעלים, לצד זכויות נוספות שעשויות (אך לא חייבות) להתקיים בה, כגון חכירה, משכנתה וזיקת הנאה. אם באופן כלשהו, נוצר מצב בו אין בעלים למקרקעין מסוימים, המדינה נעשית הבעלים של אותם מקרקעין.
הרישום הראשון בפנקס הזכויות מתבצע לאחר השלמת תהליך הסדר הזכויות במקרקעין ונרשמים בו הבעלים הראשונים של היחידה הרישומית החדשה – החלקה.
בישראל > פנקס הבתים המשותפים

בית משותף הוא "בית שיש בו שתי דירות או יותר והוא נרשם בפנקס הבתים המשותפים". בפנקס הבתים המשותפים, מתווספת לגוש ולחלקה רמת רישום שלישית – תת-החלקה. כל דירה רשומה כתת-חלקה והיא מהווה יחידה רישומית נפרדת ונושא לזכויות קניין נפרדות מהדירות האחרות. ברוב המקרים, בית משותף רשום על חלקה אחת ואותה חלקה (הכוללת את הרכוש המשותף ואת תתי החלקות שהן דירות) מהווה את הבית המשותף. לעיתים רחוקות יותר, בתים משותפים נרשמים על מספר חלקות בו זמנית. במקרה כזה, הרישום במרשם המקרקעין מתנהל לגבי כל החלקות יחדיו; נסחי הטאבו המרוכזים של כל אחת מהחלקות יהיו זהים האחד למשנהו.
מקרקעין הנרשמים בפנקס הבתים המשותפים יכולים להיות מקרקעין מוסדרים או לא מוסדרים. לרוב, המקרקעין הם מוסדרים והיו רשומים בפנקס הזכויות לפני רישומם כבית משותף.
בישראל > פנקס השטרות

פנקס השטרות הוא הפנקס בו מתנהל רישומם של מקרקעין לא מוסדרים – מקרקעין רשומים שלא עברו תהליך של הסדר זכויות לפי שיטת טורנס – שאינם רשומים כבית משותף. נכון ל-2015, המקרקעין הלא מוסדרים משתרעים על כ-4% משטח המדינה. בפנקס השטרות מתנהל הרישום לפי חלוקה לגוש שומה וחלקה או לפי חלוקה לספר ודף. הפנקס מבוסס על שיטת מרשם השטרות. למרות אופיו ההיסטורי של מרשם השטרות, נסח טאבו המופק מפנקס השטרות אינו מציג את רשימת השטרות והפעולות שבוצעו במקרקעין, אלא דומה לנסח המופק מפנקס הזכויות, בכך שהוא מציג מעין "מסקנה סופית" בדבר זהות בעלי הזכויות במקרקעין. עם זאת, החוק קובע כי הרישום לגבי מקרקעין לא מוסדרים הוא רק ראיה לכאורה לתוכנו (בניגוד לרישום לגבי מקרקעין מוסדרים, שהוא ראיה חותכת).