stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלאני לורן
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | הגשר | ליזבת' |  |
| 2001 | Ceci est mon corps | קלרה |  |
| 2002 | נשיקות צרפתיות (אנ') | קרול |  |
| 2003 | Snowboarder | סיליה |  |
| 2004 | Une vie à t'attendre | נערה במפעל |  |
| 2004 | רפסודיית האורז (אנ') | סבינה |  |
| 2004 | Le Dernier jour | לואיז |  |
| 2005 | ליבי החסיר פעימה (אנ') | חברה של מינסקוב |  |
| 2006 | ימים של תהילה (אנ') | מרגריט |  |
| 2006 | Dikkenek | נטשה |  |
| 2006 | אל תדאגו, אני בסדר (אנ') | אליס "לילי" טליאר | פרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר (אנ') פרס לומייר לשחקנית המבטיחה ביותר (אנ') |
| 2007 | L'Amour caché | סופי |  |
| 2007 | Le Tueur | סטלה |  |
| 2007 | La Chambre des morts | לוסי | מועמדת פרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר (אנ') |
| 2008 | פריז (אנ') | לטיסיה |  |
| 2008 | De moins en moins |   | סרט קצר; במאית ותסריטאית |
| 2009 | החצי השני (אנ') | קלואי |  |
| 2009 | ממזרים חסרי כבוד | שושנה דרייפוס | מועמדת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (אנ') |
| 2009 | הקונצרט | אן מארי ז'קה |  |
| 2010 | נקודת איסוף | אנט מונוד |  |
| 2011 | בגינרס (אנ') | אנה |  |
| 2011 | Pollen | קריינית | סרט תיעודי |
| 2011 | Requiem pour une tueuse | לוקרציה |  |
| 2011 | The Day I Saw Your Heart | ג'סטין דריי |  |
| 2011 | המאומצים | ליסה | גם במאית ותסריטאית |
| 2013 | רכבת לילה לליסבון (אנ') | אסטפניה הצעירה |  |
| 2013 | האשליה | אלמה דריי |  |
| 2013 | הממלכה הסודית | מרי קת'רין | דיבוב |
| 2013 | אויב | מארי |  |
| 2014 | Aloft | ג'ני ראסמור |  |
| 2014 | לנשום (אנ') |   | במאית ותסריטאית |
| 2015 | הקול בראש | מארי קתרין | דיבוב |
| 2015 | בומרנג (אנ') | אגת'ה ריי |  |
| 2015 | ליד הים | לאה |  |
| 2015 | Tomorrow |   | סרט תיעודי; במאית |
| 2016 | Éternité | מתילדה |  |
| 2016 | Les Derniers Parisiens | מרגו |  |
| 2017 | חטיפה לאור יום (צר') | מרי בלאנשרד |  |
| 2017 | Plonger | ---- | במאית ותסריטאית |
| 2018 | מבצע פינאלה | חנה איתן |  |
| 2018 | שובו של הגיבור | אליזבת' בוגרון |  |
| 2018 | מיה והאריה הלבן (אנ') | אליס אוון |  |
| 2018 | הכי רחוק שאפשר (אנ') |   | במאית |
| 2019 | מחתרת השישה | "מספר 2" |  |
| 2021 | חמצן | אליזבת' "ליז" הנסן |  |
| 2021 | נשף המשוגעות (אנ') | ז'נבייב גלייזס | גם במאית ותסריטאית |
| 2022 | Tempête | מארי |  |
| 2022 | בלי אוויר (צר') |   | מפיקה |
| 2023 | רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית | קלודט |  |
| 2023 | גנָבות | קרול | גם במאית ותסריטאית |
| TBA | הזמיר |   | במאית |
| TBA | Le Déluge | מארי אנטואנט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Les Malheurs de Sophie | מדליין דה פלרוויל | דיבוב; פרק: "Retour en France" |
| 2000 | Route de nuit | פרנצ'סקה | סרט טלוויזיה של TF1 |
| 2003 | Jean Moulin, une affaire française | אליס ארגיל הצעירה | מיני-סדרה |
| 2020 | אמריקה הקטנה (אנ') | סילביין | פרק: "The Silence" |
הערות שוליים

↑  על מלאני לורן (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428902505171  PLWABN: 9810635493105606  BIBSYS: 9077847  BNE: XX4983072  BnF: cb14538666q (data)  CiNii: DA16885359  GND: 13936658X  ISNI: 0000 0001 2277 1330  LCCN: no2007118696  MusicBrainz: 91e0ea6c-d168-45d4-b22a-7a57c43c5926  NKC: xx0112468  NLK: KAC201712239  NTA: 37062694X  RERO: 02-A018788351  SUDOC: 114359881  VIAF: 19468250   WorldCat (עם VIAF): 19468250
הרמאפרודיטוס הישן

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  ג'ובאני לורנצו ברניני (המזרן שעליו מונח הפסל)
 תאריך יצירה:  תקופת האימפריה הרומית (המזרן פוסל בשנת 1620)
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 אורך:  0.89 מ' 
 רוחב:  1.69 מ' 
 גובה:  46.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק, פיסול הלניסטי 
 מספר יצירה:  Ma 231 (המחלקה לעתיקות יווניות, אטרוסקיות ורומיות של מוזיאון הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר פריז שבצרפת
 קואורדינטות:  48°51′37″N 2°20′15″E﻿ / ﻿48.860339°N 2.337599°E﻿ / 48.860339; 2.337599
 
הרמאפרודיטוס הישן (ביוונית: Κοιμώμενος Ερμαφρόδιτος) הוא פסל שיש רומי עתיק, המבוסס על פסל יווני מן המאה השנייה לפני הספירה ומתאר את הרמאפרודיטוס. הוא מוצג במוזיאון הלובר בפריז.
המקור המיתולוגי

הרמאפרודיטוס הוא בנם של הרמס ואפרודיטה (שמו הוא הלחם של שמותיהם), המתואר במיתולוגיה היוונית ובספר השישי בשיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס. בשיטוטיו נתקל הרמאפרודיטוס בבריכתה של נימפת הים סלמקיס שניסתה לפתות אותו. לאחר שסירב הערימה עליו סלמקיס וקפצה עליו בזמן שהתרחץ בבריכה, תוך שהיא נצמדת אליו בחוזקה ומתפללת לאלים כי גופיהם לא יפרדו לעולם והם יהפכו לאחד. משאלתה התגשמה, גופה הוטמע בתוך גופו והם הפכו לאדם אחד, גופו גוף נערה ואיבר מינו זכרי. בצערו, הטיל הרמאפרודיטוס קללה על מי הבריכה, כך שכל מי שירחץ בהם מעתה יעבור את השינוי שעבר עליו.
היסטוריה

"הרמאפרודיטוס הישן" הוא העתק מתקופת האימפריה הרומית של פסל ארד שנוצר על ידי פסל הלניסטי בשם פוליקלס בערך בשנת 155 לפני הספירה. פסל הארד המקורי מוזכר בספר תולדות הטבע שכתב פליניוס הזקן ויצא לאור החל משנת 77 לספירה. הנושא משקף את הטעם לעירום רפוי, אלמנט ההפתעה ותיאטרליות שכולם הוערכו בסוף התקופה ההלניסטית וברומא העתיקה.
הפסל התגלה ברומא ליד מרחצאות דיוקליטיאנוס בשנת 1608. הוא היה אחת מיצירות המופת הנערצות ביותר של אוסף בורגזה במאות ה-17 וה-18. בשנת 1619 הורה הקרדינל שיפיונה בורגזה לפסל ג'ובאני לורנצו ברניני לגלף את המזרן שעליו מונח השיש העתיק. היצירה הגיעה למוזיאון הלובר בשנת 1807 לאחר שנרכשה, יחד עם שאר אוסף בורגזה, על ידי נפוליאון בונפרטה מגיסו של שיפיונה, הנסיך קמילו בורגזה.
העתק נוסף מן המאה השנייה נמצא בשנת 1781 ותפס את מקומו של המקורי בגלריה בורגזה. העתק רומי שלישי התגלה בשנת 1880 ומוצג ב"מוזיאון הרומי הלאומי" (אנ'). עותקים עתיקים נוספים נמצאים בגלריית אופיצי בפירנצה, במוזיאוני הוותיקן ברומא ובארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
תיאור היצירה

היצירה מיועדת לצפייה בשני שלבים: במבט מאחור, הרושם הראשון הוא של גוף חושני המביא אדם לחשוב שהדמות היא עירום נשי על פי מסורת ההלניסטית. רושם זה מוגבר על ידי התנוחה הפתלתלה. מבט מן הצד השני מביא אז הפתעה, וחושף את אופייה האנדרוגיני של הדמות באמצעות הריאליזם הגס ביותר. השילוב האוטופי הזה של שני המינים מתפרש לעיתים כיצירה שובבה למחצה, ארוטית למחצה, שנועדה להמחיש תובנות פילוסופיות וכלליות יותר על אהבה.
תיאור היצירה > עותקים עתיקים

מוזיאון הלובר
הלובר, מבט מקדימה
הלובר, מבט מאחורה
הלובר, תקריב
הלובר, מבט מלמעלה
המוזיאון הרומי הלאומי, מבט מאחורה
המוזיאון הרומי הלאומי, מבט מקדימה
מוזיאון הארמיטאז'
הערות שוליים

1 2  
"Sleeping Hermaphroditos". מוזיאון הלובר.
(באנגלית)
מחאת הקוטג'

מחאת הקוטג' או חרם הקוטג' הוא חרם צרכנים בישראל, שהחל על ידי קבוצה בפייסבוק שהוקמה ביוני 2011 במחאה על העלייה המתמשכת במחיר המזון במדינה, וקרא לציבור להימנע מרכישת גבינת קוטג' במחירה הנוכחי. למחאה הצטרפו למעלה מ-100,000 גולשים, היא צברה התעניינות תקשורתית, הובילה לפתיחת דיון ציבורי בנושא יוקר המחיה בישראל, והיוותה גורם מקדים למחאה החברתית שפרצה חודש לאחר מכן. החרם הוביל לירידה משמעותית במכירות גבינת קוטג' בישראל ולהורדת מחירים בקטגוריה.
רקע

גבינת קוטג' היא מצרך פופולרי בישראל. חברת "תנובה" שולטת ביותר מ-70% משוק הגבינות מסוג זה בישראל, וחברות שטראוס גרופ וטרה בשאר השוק. באוגוסט 2008 החליטה ועדת המחירים במשרד האוצר בראשות שר האוצר אברהם הירשזון על הסרת הפיקוח הממשלתי על מחירה של גבינת הקוטג', שעמד על 4.82 ש"ח, לטענתו על מנת לעודד את התחרות בשוק זה. בניגוד למצופה, תוך שלוש שנים עלה מחירה של הגבינה בכ־48% עד למחיר של כשבעה שקלים.
המחאה

ביוני 2011 פתח איציק אלרוב קבוצת מחאה בפייסבוק הקוראת להימנע מקנייה של גבינת קוטג', כצעד ראשון בדרך להורדת יוקר המחיה בישראל. החרם שיועד להתחיל ב-1 ביולי 2011 זכה לפרסום בכלי התקשורת ותוך זמן קצר הצטרפו לקבוצת המחאה בפייסבוק עשרות אלפי גולשים עד שמספרם עבר את סף 100,000. בשל ההענות המרובה, הוקדמה החרמת גבינת הקוטג' לאמצע יוני. מאוחר יותר פורסמה בקבוצה זו קריאה לרכוש את הקוטג' רק במחיר של פחות מ-5 שקלים. בהמשך פורסמו קריאות להחרים גם מוצרי חלב נוספים.
חרם הצרכנים על תנובה

לאחר שזהבית כהן, מנכ"ל קרן ההשקעות הפרטית אייפקס פרטנרס ישראל, שהיא בעלת השליטה בתנובה, הודיעה שלא תוריד את המחיר, נפתחו קבוצות נוספות שקראו להחרים את כל מוצרי תנובה. ארגוני הסטודנטים בישראל החליטו לארגן חרם צרכנים החל מיום 13 בספטמבר 2011 על כל מוצרי חברת תנובה ועל פי פרסומים באמצעי תקשורת בישראל, חלה ירידה מסוימת במכירות תנובה עוד טרם כניסתו לתוקף. ב-2 באוקטובר 2011, הודיעה זהבית כהן על התפטרותה מתפקיד יושבת ראש הדירקטוריון של חברות תנובה ופסגות בית השקעות, ועל הורדת מחירים קבועה של כ-15%.
בכנסת ובממשלה

בעקבות המחאה הציבורית יזמה האופוזיציה דיון בכנסת. שר האוצר, יובל שטייניץ וראש הממשלה בנימין נתניהו הודיעו כי יחלו בבחינת האפשרות לייבא מוצרי חלב מחו"ל, במטרה לעודד תחרות בשוק החלב הישראלי. בנוסף הודיע שר האוצר כי מוצרי החלב שמחירם בפיקוח המדינה לא יוצאו ממנו לעת עתה. מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס הודיע גם הוא כי יבדוק את העלייה במחירי מוצרי החלב. שר התמ"ת הודיע שירחיב את בדיקת הריכוזיות בשוק החלב לשוק המזון כולו. יו"ר הכנסת, ראובן ריבלין תקף את חברת "תנובה" באומרו כי "קונים כחול-לבן, אבל הכסף לחו"ל".
שר האוצר, יובל שטייניץ, דחה הצעה לעסקת חבילה עם יצרני החלב במטרה להוריד את המחירים, וטען כי על הממשלה לטפל בכל משק החלב.
במסגרת ההתייחסות הכוללת למשק החלב הוגשו לממשלה המלצותיה של ועדת קדמי לבחינת התחרותיות בענף המזון, ולפיהן עליית המרווח הקמעונאי של רשתות השיווק היא הגורם העיקרי לעליית המחירים, אחריו תרם לכך המרווח של המחלבות הגדולות, ולמחיר החלב שנמכר על ידי הרפתנים התרומה הקטנה ביותר לעליית המחירים.
כצעד ראשון בעקבות המלצות אלה חתם שר האוצר על צו להפחתת המכס על יבוא גבינות קשות. הרפתנים, שראו עצמם נפגעים מהמלצות הוועדה, פתחו בצעדי מחאה.
תגובת החברות

רשתות השיווק דיווחו כי נרשמה ירידה במכירות הקוטג' בעקבות המחאה ולכן הודיעו מספר רשתות שיווק על הוזלות ומבצעים במחירי גבינת הקוטג' וגבינה לבנה.
לאחר ימים רבים של שתיקה מצד בעלי חברות החלב, שברה את השתיקה עפרה שטראוס, יו"ר שטראוס גרופ: "טעינו. יוקר המזון הוא מכה" וכי "ההבדל בין היי-טק למוצרי צריכה זה שאנחנו לא יכולים להתעלם ממה שקורה לאנשים". למחרת, יו"ר חברת תנובה, זהבית כהן, הודיעה שתנובה לא תעלה את מחיר הקוטג' עד סוף השנה, אך גם לא תוריד את המחיר. למרות זאת, חמישה ימים לאחר הצהרתה נכנעה תנובה לחרם והודיעה על הוזלת מחירי הקוטג' בכ-12.5% למחיר לצרכן של 5.90 ש"ח.
עם זאת יוזמי המחאה טענו כי המחיר עדיין גבוה מדי וכי החרם יימשך עד שמחיר גביע קוטג' ירד ל-5 שקלים. זמן קצר לאחר מכן, הודיעו כל חברות החלב על הוזלת הקוטג'. גם רשת מגה קמעונאות הודיעה כי תוזיל ב-10% את מוצרי היסוד וכן שופרסל הודיעה על הוזלת הקוטג' ל-5.9 שקלים.
לנוכח מחאת הקוטג' הודיעו גם חברות נוספות שאינן מתחום מוצרי החלב – זוגלובק ואסם – כי ישעו את עליית המחירים שתכננו למוצריהן.
לאחר שנסתיימו מבצעי חג ראש השנה של החברות, הודיעה תנובה על הורדות מחיר של כ-15% ומיד באותו היום הודיעו גם שטראוס וטרה על הורדות מחירים דומות אך מעשית עלו מחירי מוצרי החלב של כל החברות בהשוואה למחיריהם בערב החג.
תובענה ייצוגית

נגד "תנובה" הוגשה תובענה ייצוגית להשבת 125 מיליון ש"ח לצרכנים, בטענה לגביית מחיר לא הוגן, תוך ניצול לרעה של מעמדה של תנובה בשוק מוצרי החלב, ובפרט בשוק גבינת הקוטג', בניגוד לחוק התחרות הכלכלית. במרץ 2020 קיבל בית המשפט המחוזי מרכז את התביעה ונפסק שעל "תנובה" לשלם 20 מיליון ש"ח לקרן של משרד המשפטים. "תנובה" ערערה על פסק הדין והוא בוטל פה אחד בבית המשפט העליון בפסק דין שנכתב על ידי השופטת יעל וילנר.
ראו גם

רמת החיים בישראל
המחאה החברתית בישראל 2011
יוקר המחיה בישראל
לקריאה נוספת

Yossi Spiegel. Antitrust Enforcement of the Prohibition of Excessive Prices: The Israeli Experience. 3.3. The Cottage Cheese Class Action Case // Excessive Pricing and Competition Law Enforcement / eds. Yannis Katsoulacos, Frédéric Jenny. — Cham: Springer International Publishing, 2018. — P. 127–158. — ISBN 9783319928319. — DOI:10.1007/978-3-319-92831-9_5.
Shay Hershkovitz. “Not Buying Cottage Cheese”: Motivations for Consumer Protest — the Case of the 2011 Protest in Israel // Journal of Consumer Policy. — 2017. — December (vol. 40, iss. 4). — P. 473–484. — ISSN 0168-7034. — DOI:10.1007/s10603-017-9340-5.
הערות שוליים

↑  לי סיביליה‏, עשור למחאה החברתית: מה קרה למחיר הקוטג' שהוציא את ישראל לרחובות?, באתר וואלה, 29 ביוני 2021
↑  צבי לביא, הקוטג'גייט: שש הערות לסדר היום, באתר ynet, 19 ביוני 2011
↑  אביאל מגנזי, קוטג' כמו ליטר בנזין: "הגיעו מים עד נפש", באתר ynet, 14 ביוני 2011
↑  עדי דברת-מזריץ, רינה רוזנברג, רוני לוין, ערן אזרן, אורה קורן, צבי זרחיה, הקוטג' הוא הסימפטום: "הצרכנים משלמים את מחיר הריכוזיות", באתר TheMarker‏, 17 ביוני 2011
↑  אילנית חיות, ‏הציבור רותח: קבוצות בפייסבוק קוראות להחרים את תנובה, באתר גלובס, 26 ביוני 2011
↑  עדי דברת-מזריץ, עוד לפני כניסת החרם לתוקף: ירידה במכירות תנובה בחלק מהרשתות, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2011
↑  מיכאל רוכוורגר, אורה קורן, עדי דברת-מזריץ, התפטרות זהבית כהן: מה יקרה לבורסה ולחשבון הבנק של הציבור?, באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2011
↑  עמרי נחמיאס, קוטג' הוגש לנתניהו בעקבות המחאה. חברי כנסת: "בזיון וזילות", באתר nana10‏, 15 ביוני 2011
↑  עמרי נחמיאס ומתן חודורוב, מבקר המדינה יבדוק את מחירי הקוטג', נתניהו: "נשקול לייבא מוצרי חלב", באתר nana10‏, 20 ביוני 2011
↑  מירב קריסטל, שמחון: בדיקת שוק החלב תורחב לשוק המזון כולו, באתר ynet, 23 ביוני 2011
↑  מורן אזולאי, ריבלין נגד תנובה: קונים כחול, באתר ynet, 28 ביוני 2011
↑  מוטי בסוק, שטייניץ דחה הצעת תנובה לעסקת חבילה: נפעל לטובת המשק והצרכנים, באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2011
↑  הוועדה לבדיקת משק החלב ממליצה: הורדת מחיר המטרה והגדלת היבוא, באתר כלכליסט, 17 ביולי 2011
↑  טל ליטמן ומארק שון, צעד ראשון באימוץ מסקנות קדמי: שטייניץ חתם על צו לפתיחת משק החלב לייבוא, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2011
↑  בועז פיילר, 5,000 רפתנים צעדו: "העם דורש חלב ישראלי", באתר ynet, 3 באוגוסט 2011
↑  מירב קריסטל, שופרסל תמכור 2 קוטג' ב-10 ש' ללא הגבלת זמן, באתר ynet, 20 ביוני 2011
↑  תני גולדשטיין, עפרה שטראוס: "טעינו; יוקר המזון הוא מכה", באתר ynet, 20 ביוני 2011
↑  זהבית כהן שוברת שתיקה: "לא נוריד מחירים", באתר גלובס, 24 ביוני 2011
↑  תני גולדשטיין ומירב קריסטל, אחרי תנובה: כל חברות החלב הוזילו את הקוטג', באתר ynet, 29 ביוני 2011
↑  עדי דברת-מזריץ, מגה: נוזיל ב-10% את מוצרי היסוד; שופרסל: הקוטג' יוזל ל-5.9 שקלים, באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2011
↑  מירב קריסטל, הצלחה למאבק: זוגלובק ואסם לא יעלו מחירים, באתר ynet, 22 ביוני 2011
↑  יוסי ניסן, אילנית חיות, טרה מיישרת קו עם ההוזלות של תנובה ושטראוס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 באוקטובר 2011
↑  תומר גנון, פסק דין דרמטי בתביעת הקוטג': תנובה תפצה צרכנים בעשרות מיליוני שקלים, באתר כלכליסט, 12 במרץ 2020
נורית קדוש, "גבתה מחיר מופרז ולא הוגן": נחשף פסק הדין המלא בייצוגית על העלאת מחיר הקוטג', באתר כלכליסט, 22 ביוני 2020
תצ (מרכז) 46010-07-11 אופיר נאור נ' תנובה מרכז שיתופי לשיווק תוצרת חקלאית בישראל בע"מ, ניתן ב-22 ביוני 2020
↑  ע"א 5036/20 תנובה נ' אופיר נאור, ניתן ב־9 באוגוסט 2020
↑  ע"א 4120/20 אופיר נאור עו"ד נ' תנובה מרכז שיתופי לשיווק תוצרת חקלאית בישראל, ניתן ב־20 במרץ 2023
נשיא איחוד האמירויות הערביות

נשיא איחוד האמירויות הערביות, או ראיס (בערבית: رَئِـيْـس الإمارات العربية المتحدة), הוא ראש מדינת איחוד האמירויות. הנשיא וסגן הנשיא (ראש הממשלה) נבחרים כל 5 שנים על ידי המועצה הפדרלית העליונה; בעוד שראש הממשלה ממונה רשמית על ידי הנשיא, סגן נשיא איחוד האמירויות משמש במקביל גם כראש ממשלה. בדרך כלל שייח' מאמירות אבו דאבי מכהן כנשיא, ושייח' מאמירות אמירות דובאי מכהן בראשות הממשלה. השייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן הוא אביו המייסד של איחוד האמירויות, והאחראי לאיחוד שבע הנסיכויות למדינה אחת. הוא היה הנשיא הראשון של איחוד האמירויות, מאז הקמת המדינה ועד מותו ב-2 בנובמבר 2004. למחרת בחרה המועצה הפדרלית העליונה את בנו, שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, לתפקיד. הנשיא הוא גם המפקד הראשי של כוחות הצבא באיחוד האמירויות.
תפקידים וסמכויות

נשיא איחוד האמירויות הערביות הוא דמות מרכזית במערכת הפוליטית והמנהיגותית של המדינה. תפקידיו וסמכויותיו כוללים:
משמש כנציג הרשמי של איחוד האמירויות בזירה הבינלאומית, נפגש עם מנהיגים זרים ומשתתף בפורומים בינלאומיים.
קובע את כיווני המדיניות הציבורית בתחומים כמו כלכלה, חוץ וביטחון. הוא גם מקבל החלטות חשובות במצבי חירום.
ממנה את חברי הממשלה, כולל שרים ובכירים נוספים, ויש לו סמכות להחליף אותם לפי הצורך.
יכול להציע חוקים חדשים ולשוב עם הצעות לשינויים לחוקים קיימים, אם כי הוא פועל בשיתוף פעולה עם המועצה העליונה.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות, מקבל החלטות אסטרטגיות בנושא הביטחון וההגנה.
מקדם תוכניות לפיתוח חברתי וכלכלי, חינוך ובריאות, תוך שימת דגש על רווחת האזרחים.
פועל לשמר את האחדות בין האמירויות השונות ולתאם מדיניות משותפת.
עובד בשיתוף פעולה הדוק עם המועצה העליונה של האמירויות, המורכבת מהמושלים של כל אמירות, כדי להבטיח החלטות אחידות ומשותפות.
באופן כללי, הנשיא משחק תפקיד קרדינלי בשמירה על יציבות המדינה והובלת ההתפתחות שלה.
נשיאי איחוד האמירויות הערביות (1971–הווה)

| מס' |  | נשיא איחוד האמירויות | כניסה לתפקיד | סיום תפקיד | זמן כהונה | אמירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | זאיד בן סולטאן אאל נהיאן زايد بن سلطان آل نهيان (1918–2004) | 2 בדצמבר 1971 | 2 בנובמבר 2004 | 32 שנים, 336 ימים | אבו דאבי |
| - |  | מכתום בן ראשד אאל מכתום مكتوم بن راشد آل مكتوم (1941–2006) | 2 בנובמבר 2004 | 3 בנובמבר 2004 | יום אחד | דובאי |
| 2. |  | ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן خليفة بن زايد آل نهيان (1947–2022) | 3 בנובמבר 2004 | 13 במאי 2022 | 17 שנים, 191 ימים | אבו דאבי |
| - |  | מוחמד בן ראשד אאל מכתום مكتوم بن راشد آل مكتوم (1949–) | 13 במאי 2022 | 14 במאי 2022 | יום אחד | דובאי |
| 3. |  | מוחמד בן זאיד אאל נהיאן محمد بن زايد (1961–) | 14 במאי 2022 | מכהן | שנתיים | אבו דאבי |
דגלי הנשיא

נס הנשיא, 1973 עד 2008
נס הנשיא, החל מ-2008
הערות שוליים

↑  "UAE". Arabruleoflaw.org. אורכב מ-המקור ב-2019-05-03. נבדק ב-12 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
קרלומן (מאיורדומוס)

קרלומן (Carloman; בין 706 ל-716 – 17 באוגוסט 754) היה בנם הבכור של קרל מרטל, המאיורדומוס (הממונה על הארמון) של הממלכה הפרנקית ודוכס הפרנקים (אנ'), ושל אשתו כרוטרוד (אנ'). הוא ירש את תפקיד המאיורדומוס באוסטרזיה, אלמניה ותורינגיה, וסייע בגיבוש כוחם של הקרולינגים על חשבון המלכים המרובינגים. הוא פרש מהחיים הציבוריים בשנת 747 ואימץ את חיי הנזירות.
נטילת השלטון

עם מותו של קרל מרטל בשנת 741, קרלומן ואחיו פפין הגוץ ירשו את תפקידיו החוקיים של אביהם: קרלומן באוסטרזיה, אלמניה ותורינגיה, ופפין בנויסטריה, בורגונדיה ופרובנס, בזמן שהממלכה הפרנקית הייתה ללא מלך מאז מותו של המלך תאודריך הרביעי בשנת 737.
חלוקת השלטון בין קרלומן ופפין לא כללה את אחיהם למחצה גריפו, בנו של קרל מאשתו השנייה סוואנאהילד (אנ'). זה היה לפי רצונו של קרל; גריפו דרש חלק מהממלכה, אולם אחיו סירבו. בשנת 741, קרלומן ופפין צרו על גריפו (אנ') בעיר לאן, שבו אותו, וכפו עליו להיכנס למנזר. כל אח הפנה את תשומת לבו לאזור ההשפעה שלו כמאיורדומוס, פפין במערב (במה שנקרא נויסטריה, בערך באזור שבין נאנסי לריימס) וקרלומן במזרח (במה שנקרא אוסטרזיה, בערך אזור שבין ברוז', מץ ופולדה), שהיה בסיס הכוח הקרולינגי.
בשנת 743 החליטו קרלומן ופפין להכתיר על הממלכה הפרנקית מלך מרובינגי, כילדריך השלישי, כדי לפייס גורמים מתנגדים בממלכה.
נראה כי במשך שבע שנים היו קרלומן ופפין מוכנים לעבוד יחד, שכן הם ביצעו פעולות צבאיות רבות יחד. קרלומן הצטרף לפפין נגד עלייתו של הונאלד הראשון (אנ') ב-742 ושוב ב-745. פפין סייע לקרלומן נגד הסקסונים בשנים 742–743, כאשר תאודריך, דוכס סקסוניה (אנ') נאלץ לבוא לידי הסכם, ונגד אודילו, דוכס בוואריה, ב-742 ושוב ב-744, כאשר הושכן שלום בין האחים לאודילו, גיסם, שכן הוא היה נשוי לאחותם הילטרוד.
חיזוק השושלת

בממלכתו, קרלומן חיזק את סמכותו בין השאר באמצעות תמיכתו במיסיונר האנגלו-סכסוני וינפריד (לימים בוניפציוס הקדוש), המכונה "השליח אל הגרמנים", שעליו הטיל את ארגונה מחדש של הכנסייה באוסטרזיה. זה היה בחלקו המשך של מדיניות שהחלה תחת סבו, פפין מהרסטל, ונמשכה תחת אביו, קרל מרטל, שהקים ארבע דיוקסיות בבוואריה (זלצבורג, רגנסבורג, פרייזינג ופסאו) ונתן להן את בוניפציוס כארכיבישוף ובישוף עליון על כל גרמניה שממזרח לנהר הריין, שמושבו במיינץ. בוניפציוס היה תחת חסותו של קרל מרטל משנת 723 ואילך.
קרלומן היה גורם מרכזי בכינוס הקונקיליום גרמניקום (אנ') בשנת 742, הסינוד הגדול הראשון של הכנסייה שהתקיים באזורים המזרחיים של הממלכה הפרנקית. בראשותם המשותפת של קרלומן ובוניפציוס, קבע הסינוד כי אסור לכמרים לשאת נשק או לארח נשים בבתיהם, וכי אחת המשימות העיקריות שלהם היא למגר אמונות פגאניות. אביו החרים לעיתים קרובות את רכוש הכנסייה כדי לתגמל את חסידיו ולשלם עבור צבא הקבע שהביא לו את הניצחון בקרב טור (מדיניות שנתמכה על ידי בוניפציוס כנדרשת כדי להגן על הנצרות). בשנת 742 היו הקרולינגים עשירים דיים כדי לשלם את הוצאותיהם הצבאיות ולתמוך בכנסייה. עבור קרלומן, אדם דתי אדוק, זו הייתה חובה מתוך אהבה; עבור פפין זו הייתה חובה מעשית. שניהם ראו את ההכרח בחיזוק הקשר בין ביתם לבין הכנסייה. קרלומן תרם את האדמה עבור אחד הבסיסים החשובים ביותר של בוניפציוס, מנזר פולדה.
אכזריות פוליטית

למרות אדיקותו, קרלומן היה חסר רחמים כלפי יריבים. לאחר מרידות חוזרות ונשנות, הוא כינס בשנת 746 אספה של בעלי הנכסים האלמאנים בקנשטאט (אנ') ולאחר מכן דאג לאסור ולהוציא אותם להורג באלפיהם באשמת בגידה בוועידת קנשטאט (אנ'). זה חיסל למעשה את כל ההנהגה השבטית של האלמאנים וסיים את עצמאותה של הדוכסות השבטית של אלמאניה, שנשלטה לאחר מכן על ידי רוזנים שמונו על ידי האדונים הפרנקים שלהם.
פעולות אלו חיזקו את מעמדו של קרלומן ושל המשפחה כולה, במיוחד מבחינת היריבות שלהם עם משפחות גרמאניות מובילות אחרות כמו האגילולפינגים הבוואריים.
פרישה מהחיים הציבוריים

ב-15 באוגוסט 747 ויתר קרלומן על תפקידו כמאיורדומוס, עזב לרומא ופרש לחיי נזירות, לאחר שראשו גולח (טונזורה (אנ')) על ידי האפיפיור זכריה.
הוא הפקיד את ממלכתו ואת בנו, דרוגו (אנ'), בידי פפין, שנותר השליט היחיד בממלכה.
כל המקורות מהתקופה מצביעים על כך שפרישתו הייתה מרצון, אם כי יש מי ששיערו שהוא נסע לרומא מסיבות אחרות, שלא צוינו, והאפיפיור "עודד" אותו להישאר ברומא, לפי בקשת פפין, כדי לשמור את קרלומן באיטליה.
קרלומן ייסד מנזר במונטה סורטה (אנ') ולאחר מכן עבר למונטה קאסינו. כל המקורות מהתקופה מצביעים על כך שהוא האמין שיעודו הוא חיי נזירות. הוא פרש למונטה קאסינו ובילה שם את רוב שארית חייו, ככל הנראה במדיטציה ובתפילה. בנו, דרוגו, דרש מפפין את חלקו של אביו ברכוש המשפחתי, אך נוטרל במהירות.
שבע שנים לאחר פרישתו של קרלומן וערב מותו, הוא עלה שוב לזמן קצר על הבמה הציבורית. בשנת 754, האפיפיור סטפנוס השני התחנן בפני פפין, שהיה המלך עתה, לבוא לעזרתו נגד מלך הלומברדים, אייסטולף. קרלומן עזב את מונטה קאסינו, בפקודתו של אייסטולף, לבקר את אחיו כדי לבקש ממנו לא לצעוד לאיטליה. פפין, שהאמין שאחיו חסר הידיעה מנוצל על ידי אייסטולף כדי למשוך זמן, המשיך בהכנותיו וביקש מאחיו להתיישב במנזר בנדיקטיני בצרפת במקום לחזור למונטה קאסינו. אולם כעבור זמן קצר קרלומן מת בוויין, שבדרום-מזרח גאליה, ב-17 באוגוסט 754. הוא נקבר במונטה קאסינו.
לקריאה נוספת

Pierre Riché, The Carolingians: A Family Who Forged Europe, University of Pennsylvania Press, 1993
ביאורים

↑  ישנה אי-התאמה בין המקורות באשר לשנת לידתו. צוינו השנים 706, 708, 714 ו-716.
↑  ישנה אי-התאמה בין המקורות באשר לחודש שבו מת: ה-17 באוגוסט או ביולי.
הערות שוליים

1 2  אורה לימור, "סופה של השושלת המרובינגית", בתוך: אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, כרך ב, יחידה 3, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג – 2003, עמ' 74.
↑  לעומת זאת, לפי יצחק חן בתרגום ספרו של איינהרד, חיי קרל הגדול, עמ' 55, הערה 21: "על פי האנלים של ממלכת הפרנקים, זה היה בשנת 745–746".
↑  אורה לימור, "סופה של השושלת המרובינגית", בתוך: אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, כרך ב, יחידה 3, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג – 2003, עמ' 76.
1 2  Carloman, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Pierre Riché, The Carolingians: A Family Who Forged Europe, University of Pennsylvania Press, 1993, p. 59
↑  לעומת זאת, לפי יצחק חן בתרגום ספרו של איינהרד, חיי קרל הגדול, עמ' 56, הערה 24: "קרלומן מת בשנת 755".
↑  איינהרד, חיי קרל הגדול, תרגום, מבוא והערות: יצחק חן, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, מהדורה מעודכנת, תשפ"א 2021, עמ' 56, הערה 24.
| השושלת הקרולינגית |
| --- | --- | --- |
| שבט פפין | פפין הזקן (580–640) • גרימואלד הזקן (616–656) • כילדברט המאומץ (מת ב-662) |  |
| שבט ארנולף | ארנולף ממץ (582–640) • כלודולף ממץ (מת ב-696 או 697) • אנסגיזל (מת לפני 679) • פפין האמצעי (635–714) • גרימואלד הצעיר (מת ב-714) • דרוגו משמפאן (670–708) • תאודואלד (708–741) • כילדברנד הראשון (מת ב-743 או 751) |  |
| השושלת הקרולינגית | קרל מרטל (686–741) • קרלומן (מת ב-754) • פפין הגוץ (714–768) • קרלומן הראשון (751–771) • קרל הגדול (מת ב-814) • לואי החסיד (778–840) |  |
| לאחר הסכם ורדן (843) | לותאר הראשון (795–855) • קרל הקירח (קרל השני) (823–877) • לואי הגרמני (לואי השני) (804–876) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118560220  ICCU: SBNV088550  ISNI: 0000 0000 7988 4689  LCCN: no2008117272  VIAF: 231923533   WorldCat (עם VIAF): 231923533 
קרל מרטל מחלק את השלטון בין פפין וקרלומן. כתב יד מואר.