stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלווריה (ליטא)

| --- | --- |
סמל קלווריהסמל קלווריה

בית הכנסת החדש בעיר
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז מריאמפולה
 מחוז משנה:  קלווריה
 תאריך ייסוד:  1667 
 גובה:  131 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,025 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°24′53″N 23°13′41″E﻿ / ﻿54.414722222222°N 23.228055555556°E﻿ / 54.414722222222; 23.228055555556 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.kalvarija.lt/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קלווריה(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קלווריה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קלווריה (בליטאית: Kalvarija; ביידיש: קאלוואריע) היא עיר שהוקמה במאה ה-17 בחבל סובאלקיה, הבירה המנהלית של מחוז המשנה קלווריה במחוז מריאמפול שבדרום-מערב ליטא.
העיר יושבת סמוך לגבול עם פולין.
היסטוריה

ההתיישבות החלה בשנת 1640. בשנת 1791 קלווריה הוכרזה כעיר.
בשנים 1795–1807 הייתה קלווריה חלק מפרוסיה. בשנת 1815 נכבשה על ידי הרוסים והייתה לחלק מהאימפריה הרוסית. במאה ה-19 נסלל כביש מהיר שחיבר את וורשה עם סנט-פטרסבורג ועבר סמוך לעיר, מה שנתן לה תנופת התפתחות. בשנת 1895 אירעה שריפה גדולה בעיירה שפגעה בבתים רבים בעיירה. השליטה הרוסית נמשכה עד 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה על-ידי הגרמנים. ב-1919, עם פינוי הגרמנים, הפכה קלווריה לחלק ממחוז מריאמפול בליטא העצמאית. בשנת 1921 חוברה קלווריה למסילת הברזל הליטאית. בשנת 1926 הועבר לשטחה בית חולים לחולי נפש, והוא היה אחד מהמוסדות הרפואיים הגדולים של ליטא. במהלך מלחמת העולם ה-II כ-70 אחוז מהמבנים נשרפו. שלטונות הכיבוש הנאצים הקימו בעיר מחנה שבויים. בשנת 1944 עם כיבוש ליטא על-ידי הסובייטים, חזרה קלווריה להיות תחת רוסיה, עד לפירוק ברית המועצות.
הרכב לאומים

בשנת 1897 חיו בקלווריה 9.378 נפש: 38.2% יהודים, 20.9% רוסים, 16.3% ליטאים, 15.1% פולנים.
בשנת 1923 חיו בה 4.529 נפש: 27.2% יהודים, 55.7% ליטאים, 8.7% פולנים.
בשנת 2001 חיו בה 5,090 נפש: 97.8% ליטאים.
יהדות קלווריה > בתקופת ליטא העצמאית שנת 1918 ועד מלחמת העולם השנייה

ליטא העצמאית קמה ב-16 בפברואר 1918 ופינוי הצבא הגרמני התרחש בתחילת 1919. אז החלו רבים מהתושבים לשעבר לחזור לקלווריה.
עם ההכרזה על אוטונומיה ליהודים הוקם ועד אשר מנה 11 איש. ועד זה היה פעיל ברוב חיי היהודים בשנים 25–1921.
במועצה המקומית קלווריה הייתה גם נציגות מהקהילה היהודית. בבחירות 1924 נבחר יהודי כסגן ראש העיר. ב-1934 היו שלושה יהודים במועצה.
הקהילה היהודית החלה לבנות מחדש את בתיהם שנהרסו ורבים חזרו לעיסוקיהם הקודמים. המצב הכלכלי היה גרוע ובעלי החנויות סבלו יותר מכל. הסחר בתבואה סבל גם בגלל החוקים החדשים המגבילים את הסחר. המצב היה כה גרוע, עד שבשנת 1923 שלחה ועדה מכתב לוועד היהודי הלאומי המרכזי ובו בקשות סיוע ל-97 גברים נשים וילדים הזקוקים ללבוש.
בקלווריה היו 72 חנויות, מהן 60 בבעלות יהודים וכן היו 16 בעלי מפעלים וחנויות קטנות למלאכה. ב-1937 היו בידי יהודים רק 32 חנויות.
בית החולים הפסיכיאטרי, הגדול בליטא, הציע פרנסה לקבלנים וספקים יהודים.
ארגון הסוחרים הליטאי היה נגד קנייה מיהודים ובעקבות כך היה חרם על חנויות ובעלי מלאכה יהודים. הקואופרטיב הליטאי החזיק יצוא בענף החקלאות וייבוא של כלים חקלאיים ועוד מוצרי חקלאות, וכך איבדו רבים את פרנסתם. בשנת 1939 הכריזה המפלגה הליטאית הלאומית בקלווריה שיום השוק יהיה בשבת. כל גורמים אלה הביאו להגירה.
בבית הספר היהודי "יבנה" למדו 135 תלמידים ובבית הספר האידי 130 תלמידים. היה בית ספר תיכון של שמונה כיתות. מוסד זה פעל עד שנת 1935 ונסגר בגלל מחסור בתלמידים. היה גן ילדים עברי וספרייה של 2,000 ספרים בעברית וביידיש.
מפעם לפעם היו מגיעות לקלווריה להקות תיאטרון להופעות ולתושבי המקום היו גם הצגות חובבים במימון של קרן הקיימת, קרן היסוד, ויצו וקרן תל חי.
בקלווריה פעלו קבוצות ציוניות. היה קיבוץ של "החלוץ" להכנת נוער לעלייתם. הנוער קיבל חינוך ציוני בבתי הספר העבריים ובתנועות הנוער (השומר הצעיר), ורבים אכן הגיעו לארץ ישראל. הפעילות הספורטיבית התרכזה בעיקר בסניף המקומי של "מכבי".
יהדות קלווריה > תחילת המאה ה-21

בקלווריה נותר מתחם בית הכנסת הכולל שלושה מבנים: בית הכנסת הקיצי שנבנה במאה ה-18, בית הכנסת החורפי שנבנה במאה ה-19 ובית הספר "התלמוד" הידוע גם כבית הרב שנבנה במאה ה-20.
בשנת 2014 הגיעו לסיכום יו"ר הקהילה היהודית בליטא ועיריית קלווריה על המשך שיפוץ הבניינים, שהחל בשנת 2001, ולהכשיר את המקום למרכז ציבורי, תרבותי, חינוכי ואקדמאי.
מתחם בית הכנסת רשום במרשם אוצרות התרבות הלאומיים המוגנים.
הערות שוליים

↑  שרפת עיר קאלוואריא, הצפירה, 29 ביולי 1895
↑  קרול מונוסון עדן, קלווריה, באתר JewishGen
↑  Shtetlinks site for Kalvarija,Lithuania, kehilalinks.jewishgen.org
↑  ישראל קפלן, עדותו של דב – מנשה קרנגל על מריאמפול וחיבור שכתב קפלן על העיר, באתר www.infocenters.co.il
↑  Kalvarija Municipality to Renovate Synagogue Complex – Lithuanian Jewish Community, ‏2018-04-06
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494376505171  LCCN: no2003098432  VIAF: 148093621   WorldCat (עם VIAF): 148093621
אברהם רונן (ארכאולוג)

| --- | --- |

אברהם רונן
 לידה:  1935 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  15 בדצמבר 2018 (בגיל 83 בערך) ישראל
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה
 תרומות עיקריות
 הקמת המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה
אברהם רונן (1935 – 15 בדצמבר 2018) היה ארכאולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה. מומחה לארכאולוגיה פרה-היסטורית.
ביוגרפיה

רונן נולד בירושלים בשנת 1935. הוא למד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובצרפת. עם חזרתו לארץ החל ללמד באוניברסיטת חיפה. בשנת 1975 הקים את המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
הוא ניהל הסקר הארכאולוגי של אזור הכרמל יחד עם יעקב עולמי בשנים 1964–1968.
בין השנים 1965–1970 חפר במערת ספונים. במערה התגלו ממצאים מתקופות פרהיסטוריות שונות, בין היתר המוסטרית, הכבארית, הנאטופית, הנאוליתית והכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות מאוחרות יותר.
ספרים

פרהיסטוריה מהי?, הוצאת כתר, 1979
מדריך למבקר במערות הכרמל, המועצה האזורית חוף הכרמל, 1976
מפת חיפה מערב (22), סקר ארכאולוגי של ישראל, רשות העתיקות, 2003
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית

העמוד הראשון של מגילת הזכויות, עשרת התיקונים הראשונים לחוקה האמריקנית.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית (באנגלית: First Amendment) הוא חלק ממגילת הזכויות הנספחת לחוקת ארצות הברית. התיקון התקבל על ידי הקונגרס בשנת 1791 והוא אוסר על חקיקת חוקים אשר עוברים על אחת מהמגבלות הבאות:
הופכים דת כלשהי לדת המדינה או מעדיפים דת אחת על פני אחרת.
מונעים את חופש הדת.
מפרים את חופש הדיבור.
מפרים את חופש העיתונות.
מגבילים את חופש ההתארגנות.
מגבילים את הזכות לבקר את השלטון.
התיקון הראשון קבע שעל הקונגרס אסור להפר את שש הזכויות הללו, אולם עם הזמן טענו בתי המשפט כי התיקון חל גם על הרשות המבצעת והרשות השופטת. לאחר שחוקק התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי חלקים מ"מגילת הזכויות" תקפים לא רק במישור הפדרלי אלא גם במדינות עצמן. עם זאת, רק החל מאמצע המאה ה-20 החל בית המשפט העליון של ארצות הברית לפרש את כל "מגילת הזכויות" כחלה על כל המדינות באופן מנדטורי.
בשנת 1919 הרכב של בית המשפט העליון של ארצות הברית בראשות השופט אוליבר ונדל הולמס קיבל החלטה המגבילה את תחום החלות של התיקון הראשון במקרה שמימוש התיקון הראשון (וכן מימושן של זכויות אחרות, בסיסיות ככל שתהיינה) יוצר "סכנה ברורה ומיידית שתיגרמנה הרעות שהקונגרס מוסמך למונען".
תוכן התיקון > מקור

Congress shall make no law respecting an establishment of religion, or prohibiting the free exercise thereof; or abridging the freedom of speech, or of the press; or the right of the people peaceably to assemble, and to petition the Government for a redress of grievances.
Freedom of religion

חירות דתית, הידועה גם בשם חופש הדת, היא "זכותו של כל אדם להאמין, לדבר ולפעול - באופן אינדיבידואלי ובקהילה עם אחרים, בפרטיות ובפומבי – בהתאם להבנתם את האמת הסופית". ההכרה בחופש הדת כזכות הראשונה המוגנת במגילת הזכויות מצביעה על הבנתם של המייסדים האמריקאים לגבי חשיבות הדת לפריחה אנושית, חברתית ופוליטית. חופש הדת מוגן על ידי התיקון הראשון באמצעות סעיף ההקמה וסעיף המימוש החופשי שלו, שיחד מהווים את סעיפי חופש הדת של התיקון הראשון. הסעיף הראשון אוסר על כל "הקמת דת" ממשלתית והשני אוסר כל התערבות שלטונית ב"מימושה החופשי". הסעיפים הללו של התיקון הראשון עוסקים ומקיפים את "שתי הזירות הגדולות של הדת במשפט החוקתי".
ראו גם

הבקרה על התיקון הראשון לחוקה
הערות שוליים

1 2 3  Farr, Thomas (1 בנובמבר 2019). "What in the World is Religious Freedom?". Religious Freedom Institute. ארכיון מ-14 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Director Religious Freedom Education Project Charles C. Haynes (26 בדצמבר 2002). "History of Religious Liberty in America. Written for Civitas: A Framework for Civic Education (1991) by the Council for the Advancement of Citizenship and the Center for Civic Education". אורכב מ-המקור ב-25 במאי 2020. נבדק ב-25 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "McCreary County v. American Civil Liberties Union of Ky., 545 U.S. 844 (2005), at Part IV". Justia US Supreme Court Center. 27 ביוני 2005. נבדק ב-8 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604011205171  BnF: cb124146139 (data)  GND: 4443922-2  LCCN: n81096440  NLA: 50704280  SUDOC: 033262101  VIAF: 179830264   WorldCat (עם VIAF): 179830264 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוזיאון קדם לארכאולוגיה

| --- | --- |

הכניסה למוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  מעלה שניאור, קדומים
 מיקום:  קדומים 
 מדינה:  יהודה ושומרון 
 מנהל:  צבי סלונים
 
 קואורדינטות:  32°12′38″N 35°09′31″E﻿ / ﻿32.210694444444°N 35.158583333333°E﻿ / 32.210694444444; 35.158583333333
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) מוזיאון קדם לארכאולוגיה(למפת צפון השומרון רגילה) מוזיאון קדם לארכאולוגיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון קדם לארכאולוגיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון קדם לארכאולוגיה
 
מוזיאון קדם לארכאולוגיה נמצא בקדומים ופועל במסגרת מדרשת ארץ ישראל. המוזיאון נוהל על ידי צבי סלונים, אוצרת המוזיאון היא רחל סלונים.
ב-1974 הוקם היישוב קדומים, ובמהלך העבודות להקמת אשקוביות התגלה האתר הארכאולוגי "קדום" מהתקופה הכנענית ותקופת הברונזה הקדומה.
ב-1979 החלו בעבודות חשיפה באתר הנמשכות גם כיום.
במוזיאון ממצאים ארכאולוגיים שנתגלו באתרים עתיקים בקדומים ובשומרון, ביניהם מספר גדול של כדים ומספר ארונות קבורה מרשימים המכילים שרידים ששימשו ככלים ככל הנראה עבור האנשים שנעו בנתיב שכם-במות ההר אל מישור החוף.
בעקבות הממצאים הוחלט להקים את המוזיאון במקום כמוזיאון אזורי, שיכלול ממצאים מתקופות נוספות:
התקופה הפרהיסטורית, התקופה הכלכוליתית, תקופת הברונזה הקדומה–כנענית, תקופת הברונזה התיכונה–כנענית, תקופת האבות-תרבות הברונזה, תקופת הברונזה המאוחרת-כנענית והתקופה הישראלית.
במוזיאון תצוגה נרחבת של כלי חרס ובעיקר כדים מתקופות שונות, וכן מספר ארונות קבורה יהודיים.
כמו כן, במוזיאון קיימת תצוגה של פריטים שומרונים, תערוכות מתחלפות של אומנות, מפה טופוגרפית של השומרון וכן מתקיימות בו פעולות חינוכיות.
מראות מהמוזיאון

מפת תבליט של ארץ ישראל עם דגש על השומרון
שחזור כניסה למערת קבורה שומרונית
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בשומרון מתקופת הברונזה התיכונה
תצוגת כלים שנמצאו מתקופת הברונזה
כלים מגיר שנמצאו בחפירות המערת חיזמה בצפון ירושלים
מסרק מעץ - מהתקופה הביזנטית
מזוזה שומרונית
בעת פעילות חינוכית
לקריאה נוספת

יצחק מגן, מוזיאון קדם, הוצאת אריאל, 1982.
ג'יימס קוקו

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1930 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בפברואר 1987 (בגיל 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ניו ג'רזי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  סטודיו אייץ' בי 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה (1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס קוקו
ג'יימס קוקו (באנגלית: James Coco; ‏21 במרץ 1930 – 25 בפברואר 1987) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי. היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1981 על הופעתו בסרט "רק כשאני צוחקת".
ביוגרפיה

קוקו נולד בניו יורק והחל לשחק עוד מגיל קטן.
בנם של מהגרים איטלקים אידה ופליצ'ה קוקו.
הופיע לראשונה בברודוויי ב-1957 והשתתף במחזה האוף ברודוויי "הירח שבנהר הצהוב" שזיכה אותו בפרס אובי.
קוקו השתתף בפרסומות ובמחזות תיאטרון בהם שיחק.
השתתפותו במחזה "הבא בתור" זיכתה אותו בפרס דרמה דסק ועבור משחקו במחזה "אחרון המאהבים האדומים הלוהטים" של ניל סיימון היה קוקו מועמד לפרס הטוני ב-1970.
בקולנוע שיחק בפעם הראשונה ב-1971 בתור ד"ר טימי ספקטור בדרמה הקומית של אוטו פרמינגר "חברים כה טובים" ובתור הדוד הארי בקומדיה השחורה "עלה חדש".
ב-1972 שיחק בגרסה הקולנועית למחזה המוזיקלי "האיש מלה מאנצ'ה", בסרט גילם את סאנצ'ו פנזה והועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן בתפקיד משני.
ב-1976 הופיע בפארודיית הבלשים של ניל סיימון "חמישה בלשים לקינוח".
ב-1981 שיחק בקומדיה "רק כשאני צוחקת" בתור ג'ימי פרינו חברה של שחקנית התיאטרון השיכורה ג'ורג'יה היינץ, על הופעתו קיבל קוקו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב אך גם לפרס פטל הזהב. קוקו היה השחקן הראשון שהועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס ראזי לשחקן המשנה הגרוע ביותר.
בשנת 1983 זכה קוקו בפרס אמי על הופעתו בסדרה "מקום אחר".
בשנת 1985 השתתף במחזה "It's Only a Play" מאת טרנס מקנאלי שעלה על בימות אוף ברודוויי.
קוקו נפטר בשנת 1987 בגיל 56 מהתקף לב. נקבר בבית הקברות הקתולי ס.ט ג'רודס שבקולוניה, ניו ג'רזי.
מויסס נעים

מויסס נעים (בספרדית: Moisés Naím, ‏ נולד ב-5 ביולי 1952 בטריפולי בלוב) הוא כלכלן, עיתונאי, פוליטיקאי והוגה דעות ונצואלי-יהודי יליד לוב.
בשנים 2010-1996 היה נעים העורך הראשי של כתב העת "Foreign Policy" ובשנים 1994-1992 כיהן כמנהל בבנק העולמי. נעים כיהן כשר המסחר והכלכלה של ונצואלה בעת הממשל קרלוס אנדרס פרס.
ביוגרפיה

מויסס נעים נולד בשנת 1952 למשפחה יהודית מטריפולי שחיה בלוב מזה שישה דורות מצאצאי יהודי ליבורנו יהודים ספרדים-איטלקים שהיגרו ללוב בתחילת המאה ה-19. אביו הוא קלמנטה נעים ואמו רובינה לבית אברבנאל. בגיל 4 היגר עם משפחתו לוונצואלה.
הוא למד ב"אוניברסיטה המטרופוליטנית" של קראקס וב-MIT בבוסטון, ארצות הברית. סיים שם תואר שני ודוקטורט.
ביוגרפיה > הקריירה האקדמית והפוליטית בוונצואלה

נעים התחיל בוונצואלה קריירה אקדמית כפרופסור לאסטרטגית עסקית ולכלכלה תעשייתית במכון ללימודים גבוהים למנהל IESA, בית ספר מוביל למנהל עסקים ומרכז למחקר הפועל הבירת ונצואלה.
בשנים 1979–1988 כיהן גם כדקאן של בית ספר זה.
היה תקופה מנהל הבנק המרכזי של ונצואלה ובשנים 1989–1990 כיהן נעים כשר המסחר והתעשייה של ונצואלה. על תקופה זו בחייו כתב בספר שפרסם בשנת 1993 והתראיין בנוגע לכך אצל העיתונאית מיתה ריברו.
בשנים 1992–1994 כיהן כמנהל בבנק העולמי. הוא ניהל מטעם קרן קרנגי לשלום עולמי (Carnegie Endowment for International Peace) מחקרים בסוגיית הרפורמות הכלכליות.
ביוגרפיה > הקריירה העיתונאית

בשנים 1996–2010 עבד נעים כעורך ראשי של כתב העת "Foreign Policy" המופיע בארצות הברית.
תחת ניהולו הפך "Foreign Policy" מרבעון בעל פרופיל אקדמי למגזין דו-חודשי הפונה לקהל הרחב. באותה תקופה זכה המגזין שלוש פעמים בפרס National Magazine Awards על הצטיינות.
הנהיג במגזין גם שינויי פורמט תוך הכנסת צילומים ואמנות.
ב-2008 הנהיג את תהליך מכירת המגזין לקבוצת וושינגטון פוסט ונשאר עורך ראשי עד שנת 2010.
החל משנת 2011 ניהל והנחה בערוץ הטלוויזיה הוונצואלי NTN24 את התוכנית השבועית הקרויה "Efecto Naim" המוקדשת לעניינים בינלאומיים
מויסס נעים כתב מאמרים רבים בתחום הפוליטיקה והכלכלה הבינלאומית, פיתוח כלכלי, ארגונים גלובליים, מדיניות החוץ של ארצות הברית ותופעות הלוואי של הגלובליזציה.
המדור השבועי שלו על העניינים הגלובליים בעיתון הספרדי "אל פאיס" פורסם על גם בחשובי העיתונים בספרדית באמריקה. נעים כתב מדור קבוע ולמדיניות חוץ גם במגזין האיטלקי "ל'אספרסו" שהופיעו גם ב"ניו יורק טיימס", ב"לה מונד" הצרפתי, במגזינים "ניוזוויק" ו"טיים", ב"ברלינר צייטונג" ובעיתונים חשובים אחרים.
ביוגרפיה > כתיבת ספרים

נעים כתב או ערך יותר מעשרה ספרים בנושאים הקשורים לגאופוליטיקה, כלכלה בינלאומית ופיתוח כלכלי.
בשנת 2005 נבחר ספרו "Illicit" (Illicit: How Smugglers, Traffickers, and Copycats are Hijacking the Global Economy (לא חוקי: איך מבריחים, דילרים וזייפני מותגים שודדים את הכלכלה הגלובלית) על ידי העיתון "וושינגטון פוסט" כאחד מספרי העיון הטובים של השנה. הוא פורסם ב-14 שפות ושימש בסיס לסרט התיעודי "Illicit" שהופק בשנת 2010 על ידי הערוץ Adventure National Geographic וזכה בפרס אמי.
בספרו משנת 2013 The End of Power: From Boardrooms to Battlefields and Churches to States, Why Being in Charge Isn't What It Used To Be ("קץ הכוח: מחדרי ישיבות אל שדות הקרב וכנסיות אל מדינות, למה התפקיד של מנהיג אינו מה שהיה) טען נעים שהעמדת הכוח הפכה ליותק קלה להשגה, יותר קשה לניהול ויותר קלה להישמט מהידיים - זאת בעקבות ההתפוצצות הדמוגרפית, העלייה במוביליות הגאגרפית והשינוי בנורמות התרבותיות. העיתונים "פייננשל טיימס" ו"וושינגטון פוסט" ראו בספר זה אחד מהספרים הטובים ביותר שפורסמו ב-2013. הספר הומלץ על ידי קלינטון, סורוס והנשיא הברזילאי לשעבר פרננדו הנריקה קרדוזו כספר חובה לאנשים בתפקידי מנהיגות. הספר תורגם ללמעלה מעשר שפות, לרבות סינית, איטלקית, ערבית ופורטוגזית.
פרסים ואותות הוקרה

1985- העיטור "אהדרס ביו" של ממשלת ונצואלה
1990 - עיטור המסדר הלאומי להצטיינות של צרפת בדרגת קצין גדול -מידי הנשיא פרנסואה מיטראן
1991 - עיטור מסדר ההצטיינות של איטליה בדרגת מפקד
2003 - עיטור המסדר מאי להצטיינות של ארגנטינה בדרגת מפקד
2010 - פרס אורטגה אי גאסט על תרומתו לעיתונאות בשפה הספרדית
2013 - המגזין הבריטי Prospect בחר בנעים לאחד מהוגי הדעות המובילים בעולם.
2014 ו-2015 - בעקבות הופעת ספרו של נעים The End of Power, הוא נכלל על ידי המכון גוטליב דוטוויילר ברשימת הוגי הדעות המשפיעים בעולם -
ספרים

1979 Multinacionales: La Economía Política de las Inversiones Extranjeras
1984 עם רמון פיניאנגו El Caso Venezuela: una ilusión de armonía
1989 Las Empresas Venezolanas: Su Gerencia
1993 Paper Tigers and Minotaurs: The Politics of Venezuela's Economic Reforms
1995 עם לויס ו גודמן, יוהנה מנדלסון פורמן, ג'וזף טולצ'ין, גארי בלנד: Lessons of the Venezuelan Experience
1998 עם סבסטיאן אדוארדס: Mexico 1994: Anatomy of an Emerging-Market Crash
1999 עם ג'וזף טולצ'ין : Competition Policy, Deregulation and Modernization in Latin America
2000 עם גורדון סמית':Altered States: Globalization, Sovereignty, and Governance
2006 Ilícito
2013 El Fin del Poder
2016 Repensando el Mundo
ספרים > מבחר מאמרים

The Most Important Alliance You’ve Never Heard Of
The Message of Protests* Hugo Chávez, RIP: He Empowered the Poor and Gutted Venezuela
Why the people in power are increasingly powerless
Mafia States: Organized Crime Takes Office
Rogue Aid
Five Wars of Globalization
The Real Story Behind Venezuela’s Woes
Washington consensus or Washington confusion?
הערות שוליים

↑  באתר הגנאלוגי My Heritage
↑  The Most Important Alliance You’ve Never Heard Of.” The Atlantic. 17.02.2014.
↑  “The Message of Protests.” Bloomberg Businessweek. 27.06.2013.
↑  “Hugo Chavez, RIP: He Empowered the Poor and Gutted Venezuela.” Bloomberg Businessweek.        5 במרץ 2013
↑  “Why the people in power are increasingly powerless.” Washington Post.‏ 1  במאי 2013
↑  "Mafia States: Organized Crime Takes Office". Foreign Affairs.מאי-יוני 2012
↑  “Rogue Aid.” Foreign Policy.‏ 1 במרץ 2007  (en inglés)
↑  “Five Wars of Globalization.” Foreign Policy. 1 de enero de 2003
↑  “The Real Story Behind Venezuela’s Woes.” Journal of Democracy. 2001.
↑  “Washington consensus or Washington confusion?” Foreign Policy. 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265714105171  PLWABN: 9810607702905606  BNE: XX1598113  BnF: cb15522914s (data)  CANTIC: a10458748  GND: 130417890  ICCU: MILV176177  ISNI: 0000 0000 8266 3553  LCCN: n85237000  LNB: 000344621  NKC: jx20080519024  NLK: KAC200703309  NTA: 115763279  SUDOC: 103986642  VIAF: 74959361   WorldCat (עם VIAF): 74959361
פלסן סאסא

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  קיבוץ סאסא
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה)
 חברות בנות:  PLASAN NORTH AMERICA, TORTECH
 מיקום המטה:  קיבוץ סאסא
 משרד ראשי:  קיבוץ סאסא
 בעלות:  קיבוץ סאסא
 ענפי תעשייה:  מיגון כלי רכב, רק"מ, מיגון ימי, מיגון אווירי, רובוטיקה מתנייעת
 מוצרים עיקריים:  פתרונות מיגון כלי רכב ומיגון אישי
 הכנסות:  870 מיליון דולר (2010)
 יו"ר:  אודי שני
 מנכ"ל:  משה אלעזר
 עובדים:  650
  
 https://plasan.com/
 
"סנד קט" – רכב שטח קרבי ממוגן של פלסן על בסיס שלדת טנדר פורד
קרקל של משטרת ישראל
משאית אינטרנשיונל ממוגנת של פלסן
דגם של רכב טקטי המיועד לשימוש המארינס ממוגן בשריון שפיתחה פלסן
לוקהיד AVA – מעוצב בפלסן
רכב קרבי משוריין מסוג טיגריס, טיגר־בולנס, המשמש את יוסי אמבולנס כאמבולנס לפינוי פצועים ונפגעים
פלסן סאסא בע"מ היא חברה ישראלית המתמחה בתכנון וייצור מיגון לכלי רכב, מחומרים מרוכבים, מיגון הנקרא שריון מרוכב. החברה היא חברה פרטית בבעלות מלאה של קיבוץ סאסא, מחזיקה במפעלים בישראל, צרפת ובארצות הברית, מרבית תוצרתה (מעל 95%) היא ייצוא המיועד לכוחות המזוינים של ארצות הברית, הכנסותיה של פלסן הסתכמו במעל 3 מיליארד ש"ח ב-2009 ובכ-870 מיליון דולר ב-2010.
היסטוריה

החברה הוקמה כאגודה שיתופית של קיבוץ סאסא בשנת 1985 ועסקה בייצור מוצרי פלסטיק קשיחים כגון מכלי אשפה ושינוע. לאחר דשדוש בתוצאות הפעילות עברה החברה לייצור מוצרים בתחום המיגון הבליסטי, בשנת 1989 החלה לייצר עבור צה"ל אפודים לסלקי פצצות. בעקבות לקחי האינתיפאדה הראשונה בה בלט הצורך בכלי רכב ממוגנים החלה החברה לפתח פתרונות מיגון גם לתעשיית הרכב בשיתוף פעולה עם חברות "נגררי בית אלפא" (1993), תעשיות רכב נצרת (1995), "הארגז" ו"מרכבים". בשנות ה-90 של המאה ה-20, החברה פיתחה מיגון לרכבי הסופה של צה"ל שהורכב בייצור המוני, בשנת 1998 החלה גם במיגון של רכבי האמר HMMWV, ואת שנת 2000 סיימה במחזור של 6 מיליון דולר.
ב-1997 המליצו אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וחיל החימוש להעניק לחברה את פרס ביטחון ישראל על פיתוח מיגון לרכב בט"ש לשימוש צה"ל, בנימוקים ש"רמת העבודה מצביעה על חשיבה מקורית ויצירתית מאד השקעה יומיומית ומוטיבציה גבוהה".
ב-2004 מכרה כ-200 ג'יפי האמר ממוגנים ליוון ב-10 מיליון דולר.
הפריצה הגדולה של החברה החלה עם ההידרדרות במצב הביטחוני בישראל ובעולם בתחילת המאה ה-21, בזכות שיתופי פעולה עם ספקי מערכות נשק למשרד ההגנה האמריקאי, צמחו משמעותית הכנסות החברה, היא זכתה להזמנות בעשרות ומאות מיליוני דולרים, הגדילה משמעותית את מצבת העובדים, פתחה ורכשה מפעלים בצרפת ובארצות הברית. ב-2005 הסתכם המחזור שלה בכ-145 מיליון דולר, ב-2007 כבר היה כ-300 מיליון דולר, והיווה כ-20% מכלל הייצוא של התעשייה הקיבוצית בישראל, וב-2009 מעל 3 מיליארד ש"ח. נכון לתחילת 2008 העסיקה החברה כ-1,100 עובדים באופן ישיר: כ-730 בישראל במפעלי החברה בקיבוץ סאסא, כרמיאל ובקיבוץ מורן, כ-200 בארצות הברית וכ-160 בצרפת.
ב-2 ביולי 2009 פורסם כי החברה זכתה במכרז בהיקף של 250–300 מיליון דולר למיגון כלי רכב של הצבא האמריקאי באפגניסטן. הזכייה הזו מתווספת לזכייה במכרז נוסף בתחילת 2008 למיגון כלי רכב של צבא היבשה האמריקאי בעיראק בהיקף של 200 מיליון דולר.
בעקבות הנסיגה האמריקאית מאפגניסטן ועיראק, חל צמצום ניכר בפעילות החברה והיא פיטרה מאות מעובדיה.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו משטרת ישראל ומשמר הגבול להצטייד ב"קרקל" שמתוכנן וממוגן על ידי החברה.
באוקטובר 2015, נבחרו פלסן סאסא וקבוצת תאלס הצרפתית, לספק 1,100 כלי רכב ממוגנים לצבא אוסטרליה בעסקה ששווייה 1.3 מיליארד דולר.
החברה שותפה של חברת אושקוש בייצור רכב השטח הממוגן Oshkosh M-ATV, שנבחר כמחליפו של רכב ה-HMMWV.