stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחק החיקוי (מחזה)
תמצית העלילה

בשנת 1940 בעיירה פרינטון קאתי ריין בת ה-19 מתפטרת מעבודה במפעל התחמושת המקומי, ולמרבה החרדה של הוריה והחבר טוני, מתגייסת ל-חיל העזר לנשים (ATS). היא משובצת לתחנת האזנה לרדיו, מתמללת שידורי מורס מוצפני אניגמה מגרמניה הנאצית ומתיידדת עם מרי. לאחר מריבה בפאב היא מועברת לפארק בלצ'לי, מרכז פעילות פענוח הצפנים הבריטי, ושם מוצאת עצמה עוסקת בניקיון ובהכנת תה. היא שומעת את הצוות הגברי דן במשחק החיקוי (כפי שהגה אותו אלן טיורינג בבלצ'לי פארק). קאתי מתיידדת עם המתמטיקאי מאוניברסיטת קיימברידג' טרנר (שדמותו מבוססת באופן רופף על זו של טיורינג), והם בסופו של דבר מגיעים ליחסי מין אך טרנר אינו מצליח לקיימם והוא מאשים אותה שתכננה זאת כדי להשפיל אותו. מאוחר יותר קאתי נתפסת בחדרו של טרנר קוראת מסמכים הקשורים לתוכנית אולטרה, והיא נכלאת בכלא צבאי למשך שארית מלחמת העולם השנייה.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
הארייט וולטר: קאתי ריין
לורנה יבסלי: אנה ריין
ברנרד גלאגר: מר ריין
ג'יליאן מרטל: גברת ריין
סיימון צ'נדלר: טוני
ברנדה בלת'ין: מרי
ניקולס לה פרבוסט: טרנר
פטרישיה ראוטלדג': קצינת ATS
ג'פרי צ'טר: קולונל בתא
קית' מארש: פקיד המפעל
דני וב: רוכב השליחה
ריס מקונצ'י: קצין טכני
כתיבת המחזה

איאן מקיואן כתב ב-1980 שתחילה רצה לכתוב מחזה על אלן טיורינג, אחד מהאבות המייסדים של המחשבים המודרניים, אבל מחקריו בנושא סיפקו מעט מאוד חומר. הוא הוסיף: "בזמן הזה עובדות אחרות על בלצ'לי פארק עניינו אותי יותר. עד סוף המלחמה עשרת אלפים איש עבדו בבלצ'לי ובסביבותיה, רובם הגדול היו נשים שעושות עבודות חיוניות אך חוזרות על עצמן... כלל 'הצורך לדעת' פירושו שהנשים ידעו כמה שצריך כדי לעשות את עבודתם, וזה היה מעט מאוד. עד כמה שיכולתי לגלות, לא היו כמעט נשים במרכז הסוד של האולטרה. הייתה דעה רווחת בתחילת המלחמה שנשים לא יכולות לשמור סודות. התחלתי לחשוב על אולטרה כעל מיקרוקוסמוס, לא רק על המלחמה אלא על חברה שלמה... על ידי כך שאישה נמצאת במרכז הסרט (כבר לא חשבתי על זה כמחזה), יכולתי להסוות את בורותי לגבי אולטרה כבורות שלה. הרעיון היה שהיא תעבור מהטבעת החיצונית ביותר למרכז, שם היא תושמד".
שם המחזה

שם המחזה, "The Imitation Game" - "משחק החיקוי", נלקח ממאמר של טיורינג שהופיע באוקטובר 1950 בכתב העת Mind, ובו הציע טיורינג את מה שידוע כיום בשם "מבחן טיורינג", כתחליף לשאלה "האם מכונה מסוגלת לחשוב?". המבחן: חוקר מקיים דיאלוג בשפה טבעית עם שני גורמים סמויים מעיניו, האחד אדם והאחר מכונה. אם החוקר אינו מסוגל לקבוע בביטחון מי האדם ומי המכונה, אזי המכונה עברה בהצלחה את המבחן. שם הפרק הראשון במאמר זה הוא "The Imitation Game".
הערות שוליים

↑  Imitation Game, The, TV Cream
↑  Ian McEwan The Imitation Game: Three Plays for Television, London: Picador, 1982 ISBN 0-330-26830-9
↑  A. M. Turing, Computing machinery and intelligence
| כתבי איאן מקיואן |
| --- | --- | --- |
| רומנים | גן הבטון • נחמת זרים • הילדים שבזמן • התמים • כלבים שחורים • אהבה עיקשת • אמסטרדם • כפרה • שבת • על חוף צ'זיל • סולאר • דברי מתיקה • טובת הילד • קליפת אגוז • מכונות כמוני • הג'וק • שיעורים |  |
| קובצי סיפורים | First Love, Last Rites • In Between the Sheets |  |
| ספרי ילדים | Rose Blanche • The Daydreamer (1994) |  |
| מחזות טלוויזיה | Jack Flea's Birthday Celebration • משחק החיקוי • Solid Geometry |  |
| תסריטים | The Ploughman's Lunch • Soursweet • The Good Son • התמים • על חוף צ'זיל • טובת הילד |  |
משלחת מס' 21 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 21 (באנגלית: Expedition 21) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-2 באוקטובר 2009 ועד ל-1 בדצמבר 2009. מפקד המשלחת היה פרנק דה ווין מבלגיה, לראשונה בראש המשלחת עמד נציג סוכנות החלל האירופית. פעילות המשלחת נמשכה 51 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 2> 10.2009–25.11.2009 | 25> 11.2009–01.12.2009 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בלגיה פרנק דה ווין | מפקד המשלחת | סויוז TMA-15 |  |  | סויוז TMA-15 | עבר ממשלחת מס' 20 |
| ארצות הברית ניקול סטוט | מהנדסת טיסה | STS-128 |  |  | STS-129 | עברה ממשלחת מס' 20 |
| רוסיה רומן רומננקו | מהנדס טיסה | סויוז TMA-15 |  |  | סויוז TMA-15 | היה מפקד טיסה של חללית "סויוז TMA-15" וחבר משלחת מס' 20 |
| קנדה רוברט ת'ירסק(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-15 |  |  | סויוז TMA-15 | עבר ממשלחת מס' 20 |
| ארצות הברית ג'פרי ויליאמס | מהנדס טיסה | סויוז TMA-16 |  |  | סויוז TMA-16 | עבר למשלחת מס' 22 והיה מפקדה |
| רוסיה מקסים סוראייב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-16 |  |  | סויוז TMA-16 | היה מפקד טיסה של חללית "סויוז TMA-16". עבר למשלחת מס' 22 |
פעילות המשלחת

פעילות המשלחת החלה ב-2 באוקטובר עם הגעה לתחנת החלל הבין-לאומית של חללית סויוז TMA-16. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה. חלק מבחרי משלחת מס' 20 עברו למשלחת מס' 21, וחלק חזרו לכדור הארץ.
ב-15 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-03M עם אספקה חדשה. בהיקף של מטען היה 2,417 ק"ג. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד לאפריל 2010.
ב-30 באוקטובר החלו הכנות לשחרור חללית מטען HTV-1. החללית הגיעה לתחנת החלל בתקופת פעילות משלחת מס' 20. היא עזבה את תחנת החלל ב-1 בנובמבר 2009.
ב-10 בנובמבר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-MIM2 עם אספקה חדשה (כ-750 ק"ג) ומודול חדש "פואיסק". חברי המשלחת פעלו לחיבור המודול החדש למערכות תחנת החלל. החללית התנתקה מתחנת החלל בדצמבר 2009.
ב-18 בנובמבר לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-129 בפיקוד של צ'ארלס הובו. העגינה בוצעה למודול "הרמוני". בנוסף לאספקה חדשה במעבורת הגיעו חלקים להרחבה ותחזוקה של תחנת החלל. לביצוע פעולות הרחבה צוות המעבורת ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות. בסך הכול מעבורת הביאה תחנת החלל ציוד ומצרכים בהיקף כולל של 14 טון. היא התנתקה מתחנת החלל ב-25 בנובמבר כאשר ניקול סטוט עזבה את לתחנת החלל על סיפון המעבורת.
בוסף נובמבר החלה העברת אחריות על תחנת החלל למשלחת מס' 22 בפיקוד ג'פרי ויליאמס.
ב-1 בדצמבר רומן רומננקו, פרנק דה ווין ורוברט ת'ירסק נכנסו לחללית סויוז TMA-15 וחזרו לכדור הארץ.
חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 22.
נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל נשים

נבחרת גינאה המשוונית בכדורגל נשים מייצגת את גינאה המשוונית בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של גינאה המשוונית. כיום נחשבת הנבחרת לאחת מנבחרות הנשים הטובות באפריקה, והישג השיא שלה הוא ההעפלה לגביע העולם שנערך בשנת 2011 בגרמניה.
הדירוג הנוכחי של נבחרת גינאה המשוונית  ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-82 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 50 נמדד לראשונה בספטמבר 2015, והדירוג הכי נמוך 119 נמדד לראשונה במרץ 2006.
היסטוריה

הנבחרת היא בעלת ניסיון מועט מאוד, ורק לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 היא החלה להשיג תוצאות משמעותיות בעולם הכדורגל. הטורניר הגדול הראשון של הנבחרת היה אליפות אפריקה שנערכה בשנת 2006 בניגריה. בטורניר עצמו, לא הצליחה הנבחרת לעבור את שלב הבתים, אך צברה ניסיון לקראת האליפויות הבאות. שנתיים לאחר מכן, אירחה גינאה המשוונית את אליפות היבשת, והצליחה לעמוד בציפיות הגבוהות. היא זכתה בטורניר אחרי ניצחון 1-2 בגמר על דרום אפריקה, ואילו שחקנית הנבחרת - ג'נובבה אנונמה, סיימה כמלכת השערים (6 שערים) וכשחקנית המצטיינת של הטורניר. בעקבות הזכייה, הפכה גינאה המשוונית לנבחרת השנייה בלבד (למעט ניגריה) שזוכה באליפות אפריקה.
ב-15 בדצמבר 2010, זמן קצר לאחר שסיימה במקום השני באליפות אפריקה, אירע אסון לנבחרת. שחקנית ההגנה של הנבחרת, טקלייר בילה, נהרגה בתאונת דרכים בקמרון ביחד עם אחיה הגדול. היא הייתה אמורה להיות חלק מסגל הנבחרת שנסע לגביע העולם ב-2011.
בעקבות הישגיה באליפות אפריקה ב-2010, העפילה גינאה המשוונית לגביע העולם שנערך שנה לאחר מכן בגרמניה. בכך הייתה גינאה המשוונית לנבחרת האפריקאית השלישית (אחרי ניגריה וגאנה) שמעפילה למשחקי גביע העולם. בשלב הבתים של הטורניר, הפסידה הנבחרת בכל שלושת משחקיה וסיימה במקום האחרון בבית. למרות זאת, ג'נובבה אנונמה - שכבשה את שני השערים היחידים של גינאה המשוונית בטורניר, נבחרה לקבוצת המצטיינות של האליפות, ובכך הייתה לשחקנית האפריקאית הראשונה שמגיעה להישג זה.
שנה לאחר גביע העולם, אירחה גינאה המשוונית את אליפות אפריקה בפעם השנייה בתולדותיה. כמו ב-2008, גם הפעם זכתה הנבחרת בטורניר, לאחר ניצחון 0-4 בגמר על דרום אפריקה. ג'נובבה אנונמה סיימה גם הפעם כמלכת השערים של הטורניר, ואילו חברתה לנבחרת - גלוריה צ'ינאסה, סיימה כסגנית.
ב-2016 העלתה חקירת פיפ"א שהנבחרת רשמה בצורה כוזבת ושיתפה במשחקים רשמיים מספר שחקניות. כתוצאה מכך, נאסרה השתתפות הנבחרת בגביע העולם 2019 ובאליפות אפריקה 2020.
כל גביעי העולם

1991 עד 1999 - לא נכנסה
2003 - לא העפילה
2007 - לא העפילה
2011 - שלב הבתים
2015 - לא העפילה
2019 - הושעתה
2023 - לא העפילה
כל אליפויות אפריקה

1991 עד 1998 - לא נכנסה
2000 עד 2004 - לא העפילה
2006 - שלב הבתים
2008 - מקום ראשון
2010 - גמר
2012 - מקום ראשון
2014 עד 2016 - לא העפילה
2018 - שלב הבתים
2020 - הושעתה
2022 - לא העפילה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א
1 2  החל ממרץ 2006 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
1 2  באתר פיפ"א
1 2  באתר התאחדות הכדורגל האפריקנית
משוואת קלרו

משוואת קלרו (באנגלית: Clairaut's relation), שנקראת על שם אלכסיס קלוד קלרו, היא נוסחה בגאומטריה דיפרנציאלית שמתארת את ההתנהגות של גאודזות על משטחי סיבוב. קלרו גזר את הנוסחה ראשית עבור גאודזות של כדור, ולאחר מכן הראה שהיא תקפה גם למשטח סיבוב שרירותי; הוא יישם אותה במאמר מ-1733 למקרה של גאודזות על משטחי סיבוב ממעלה רביעית.
הנוסחה

הנוסחה קושרת בין המרחק (r(t מנקודה על מעגל גדול של ספירת היחידה לציר ה-z, לזווית (θ(t בין הווקטור המשיק לעקום למעגל המתאר את קו הרוחב המקומי:
r(t)\cos \theta (t)={\text{constant}}.\,
הקשר הזה נשאר תקף למשטח סיבוב שרירותי.
ניסוח מתמטי פורמלי של משוואת קלרו הוא כדלהלן:
יהי γ עקום גיאודזי על משטח סיבוב S, יהי ρ המרחק בין נקודה של S לציר הסיבוב שלו, ותהי ψ הזווית בין γ למרידיאנים (קווי אורך) של S. אז המכפלה ρ sin ψ קבועה לאורך γ. באופן הפוך, אם ρ sin ψ קבועה לאורך עקום מסוים γ המוכל במשטח, אז γ הוא עקום גאודזי.
ניתן לתת גם פרשנות פיזיקלית לקביעה זאת; משוואת קלרו מבטאת את הרעיון שהתנע הזוויתי של חלקיק יחסית לציר הסיבוב של המשטח המחליק לאורך מסילה גאודזית ללא השפעת כוחות חיצוניים (פרט לאלו השומרים אותו על המשטח) צריך להישמר.
ראו גם

מסילה גאודזית
מרקוס דראקוס

| --- | --- |

 לידה:  1888 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  1975 (בגיל 87 בערך) אתונה, יוון 
 מדינה:  יוון 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של יוון 
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמות הבלקן 
 
מרקוס דראקוס (ביוונית: Μάρκος Δράκος; 1888 –  1975) היה גנרל-לויטננט יווני, שנודע בעיקר בפיקודו בצבא היווני בזמן המלחמה היוונית-איטלקית בשנים 1940–1941, כמפקדו של צבא מזרח מקדוניה וצבא אפירוס.
ביוגרפיה > נעורים

מרקוס דראקוס נולד באתונה בשנת 1888. הוא למד בבית הספר הצבאי היווני ובבתי הספר הצבאיים בצרפת. הוא הועלה לדרגת סגן זוטר בשנת 1908. דראקוס לקח חלק בתנועת הקצינים האנטי-מלוכנים בשנת 1909, בראשות קולונל ניקולאוס זורבאס. לקח חלק במלחמות הבלקן (1912–1913), במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת יוון–טורקיה בצבא יוון.
ביוגרפיה > במלחמת יוון–טורקיה

ביוני 1920, ההתקפה של חיל המשלוח היווני מסמירנה (כיום איזמיר) בכיוון צפון מערב והמרדף אחר היחידות הטורקיות הביאו למעין תחרות בין מנהיגי צבא יוון – שהיו מתחרים להקדים אחד את השני בכיבוש ערים בדרך למתקפה. לגנרל דימיטריס יואנו נמאס "לבלוע את האבק של המתחרים שלהם". כשפרץ את קו ההגנה הטורקי של באליקסיר-אדרמיט (טורקיה), הציב בצורה חסרת תקדים את חטיבתו מול חיל החלוץ של האוגדה המתקדמת. הטורקים הנסוגים הבינו את הסיכון שבמעשיו של הגנרל יואנו והקיפו את חטיבתו. לקראת התקרבות האוגדה, שני קציני מטה של הגנרל יואנו, נפוליאון זרבאס וליאונידס ספאייס, הובילו כל אחד 20 פרשים וביצעו התקפות פרשים נועזות כמעט בו זמנית וחיסלו את המקלעים הטורקיים ויחידות התותחנים שירו לעבר מטה האוגדה שהועלו לחזית. החטיבה, לאחר שקיבלה מידע כי המטה נמצא בסכנה, האיצה את צעדתה. אך התקדמות החי"ר הייתה איטית ורב-סרן התותחנים מרקוס דראקוס, שהפר את כל ההוראות, בראש סוללת התותחנים המותקנת, מיהר לטבעת הכיתור. בלי להתיר את הסוסים, הסוללה פתחה באש. הטורקים ברחו, כשהם נרדפים על ידי הפרשים היוונים. החטיבה הצטרפה לקירק אגאך.
ביוגרפיה > תקופת בין המלחמות

בתקופה שבין מלחמות העולם עלה מרקוס דראקוס בקריירה בצורה מסחררת. בתקופה בין 1932–1934 ובדרגת סגן אלוף הוא עמד בראש בית הספר הצבאי הגבוה לקצינים. ערב המלחמה היוונית-איטלקית הוא היה המפקח כללי של הצבא, ואז נכנס לתפקיד פיקוד במזרח מקדוניה.
ביוגרפיה > מלחמת יוון-איטליה

צבא יוון עמד בפני הפלישה האיטלקית והעביר את פעולות הצבא לשטח אלבניה. בפברואר 1941 הפך הגנרל דראקוס לראש מטה צבא אפירוס. בתחילת מרץ 1941 החל העברת שתי דיוויזיות חי"ר בריטיות וחטיבת טנקים אחת ליוון מהמזרח התיכון, שכבשה את קו ההגנה הרחק מהחזית במערב מקדוניה ובצפון אולימפוס. הגנרלים דראקוס, ד' פאפדופולוס וגיאורגיוס קוסמאס, מתוך אמונה כי זהו רק צעד של גאופוליטיקה, הביעו בגלוי את התנגדותם בדבר ההמלצה להישאר בשטח יוון ולחכות לקראת פלישה גרמנית לכוחות בריטיים חלשים. הם חשו שכוחות קטנים אלה יכולים להוות רק את התירוץ וההצדקה לפלישה הגרמנית. הגנרלים האמינו שהיה צריך להשאיר את הכוחות היוונים לבדם לדחות את הפלישה הגרמנית ולהתקדם אל שדה הקרב מול אויב הגובר עליהם במספרו ובכוחו, אך לשלול ממנו כל "הצדקה" דיפלומטית או צבאית כביכול. בכל מקרה, הצבא הבריטי החלש, חסר תמיכה אווירית מספקת, לא יכול היה לספק סיוע משמעותי לצבא יוון. לאחר הכרזת שלושת הגנרלים, המטה הכללי סבר כי השקפותיהם אינן תואמות את אלה של המטה ופיטר אותם ב־7 במרץ 1941, חודש לפני פלישת גרמניה.
ביוגרפיה > השנים שלאחר המלחמה

בכיבוש המשולש הגרמני-איטלקי-בולגרי של יוון שהגיע בעקבות כך, הגנרל דרקוס לא ציין את השתתפותו בתנועת ההתנגדות. לאחר שחרור המדינה (אוקטובר 1944). בשנת 1945 הוא עמד בראש המועצה הצבאית העליונה. ב־16 באפריל 1945 הוא הפך לסגן שר המלחמה בממשלתו של האדמירל פטרוס וולגריס. במציאות זה היה תפקיד השר, מכיוון שבכל הממשלות שלאחר המלחמה תפקיד שר המלחמה נותר באופן סמלי אצל ראש הממשלה. הוא עזב את תפקידו כשר ב־11 באוגוסט אותה שנה. הגנרל דראקוס נפטר באתונה ב-1975.
הערות שוליים

↑  Gerozēsēs, Triantaphyllos A., To sōma tōn axiōmatikōn kai hē thesē tou stē synchronē Hellēnikē koinōnia, 1821-1975, Athēna: Ekdoseis "Dōdōnē", 1996, ISBN 960-248-794-1
↑  Βαλκανικοί πόλεμοι - Μικρασιατική Εκστρατεία, www.agiasofia.com
↑  Παπαδόπουλος Σπ. Δημήτριος (1889-1983), ΑΡΓΟΛΙΚΗ ΑΡΧΕΙΑΚΗ ΒΙΒΛΙΟΘΗΚΗ ΙΣΤΟΡΙΑΣ ΚΑΙ ΠΟΛΙΤΙΣΜΟΥ, ‏13 בנובמבר 2011 (ביוונית)
↑  Γενική Γραμματεία Νομικών και Κοινοβουλευτικών Θεμάτων | ΒΟΥΛΓΑΡΗ ΠΕΤΡΟΥ, gslegal.gov.gr
משלחת מס' 23 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תיאור תחנת החלל במזן פעילות המשלחת
משלחת מס' 23 (באנגלית: Expedition 23) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-18 במרץ 2010 ועד ל-2 ביוני 2010. מפקד המשלחת היה אולג קוטוב מרוסיה. פעילות המשלחת נמשכה 75 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 18> 3.2010–4.4.2010 | 4> 4.2010–2.6.2010 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה אולג קוטוב | מפקד המשלחת | סויוז TMA-17 |  |  | סויוז TMA-17 | מפקד טיסה של חללית "סויוז TMA-17", חבר משלחת מס' 22 ו-23 כמפקד |
| יפן סואיטי נוגוטי(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-17 |  |  | סויוז TMA-17 | חבר במשלחת מס' 22 ו-23 |
| ארצות הברית תימוטי קרימר(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-17 |  |  | סויוז TMA-17 | חבר במשלחת מס' 22 ו-23 |
| רוסיה אלכסנדר סקבורצוב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-18 |  |  | סויוז TMA-18 | מפקד טיסה של חללית "סויוז TMA-18", חבר משלחת מס' 23 ו-24 |
| רוסיה מיכאיל קורניינקו(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-18 |  |  | סויוז TMA-18 | חבר משלחת מס' 23 ו-24 |
| ארצות הברית טרייסי קולדוול דייסון | מהנדסת טיסה | סויוז TMA-18 |  |  | סויוז TMA-18 | חברה במשלחת מס' 23 ו-24 |
פעילות המשלחת

פעילות המשלחת החלה ב-18 במרץ 2010 עם עזיבת חללית סויוז TMA-16 בה היה מפקד המשלחת מס' 22 ג'פרי ויליאמס וחלק מצוותו. בשלב ראשון המשלחת כללה אולג קוטוב, סואיטי נוגוטי ותימוטי קרימר שהיו חלק של משלחת מס' 22.
במשך כל פעילות המשלחת לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-04M שהגיע בפברואר והתנתקה ביולי 2010.
ב-23 במרץ בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-04M" בוצע עדכון גובה משלול של תחנת החלל.
ב-4 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-18 עם 3 חברי המשלחת החדשים. החללית התחברה למודול "פואיסק".
ב-7 באפריל לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-131 בפיקוד של אלן פוינדקסטר. המעברות התחברה למודול "הרמוני". בנוסף לאספקה חדשה הובאו ציוד מעבדה בעזרת מודול לוגיסטי רב תכליתי "לאונרדו". בנוסף, היא הביאה מבנה נשיאה רב תכליתי קל משקל לביצוע ניסויים. במשימה זו הגיע גם ציוד שישמש לתצפית על כדור הארץ מחלונות התחנה, כדי לעקוב אחר שינויי אקלים ונזקי מזג אוויר לגידולים חקלאיים. המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-17 באפריל וחזרה לכדור הארץ.
ב-22 באפריל חללית מטען "פרוגרס M-03M" שהגיע באוקטובר 2009 התנתקה מתחנת החלל. מספר ימים היא שהתה במסלול ובעזרת מכשירים שהותקנו על החללית בוצעו תצפיות. ב-27 באפריל החלה ירידה מהמסלול והיא נשפרה בכניסה לאטמוספירה.
ב-22 באפריל בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-04M" בוצע עדכון גובה משלול של תחנת החלל.
ב-1 במאי לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-05M עם אספקה חדשה בהיקף של 2,585 ק"ג. היא התחברה למודול "פירס". החללית נותקה מתחנת החלל באוקטובר.
ב-12 במאי סויוז TMA-17 נותקה מתחנת החלל וכעבור 15 דקות חוברה למודול "זבזדה".
ב-16 במאי לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-132 בפיקוד של קנת האם. המעברות התחברה למודול הרמוני. בנוסף לאספקה חדשה הובאו חלקי חילוף בעזרת מנשא מטען משולב. בנוסף, מביאה המעבורת "מודול מחקר זעיר", מודול רוסי בשם "ראסווט", שיוצמד לחלקו התחתון של מודול "זאריה". למודול זה יוצמדו מבחוץ רדיאטור, תא חיבור לוויסות אוויר ליוצאים לחלל, וזרוע רובוטית נוספת, של סוכנות החלל האירופית, המתוכננת להעביר ניסויים ממנעל אוויר רוסי ולהניח אותם בצד החיצוני של התחנה. המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-23 במאי וחזרה לכדור הארץ.
ב-26 במאי בעזרת מדחפי חללית מטען בוצע עדכון גובה מסלול של תחנת החלל.
ב-2 ביוני קוטוב, נוגוטי וקרימר נכנסו לחללית סויוז TMA-17 וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 24.
חברי המשלחת ביצעו כ-130 ניסויים מדעים בתחומים שונים.
משלחת מס' 22 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תיאור תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 22 (באנגלית: Expedition 22) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-1 בדצמבר 2009 ועד ל-18 במרץ 2010. מפקד המשלחת היה ג'פרי ויליאמס מארצות הברית. פעילות המשלחת נמשכה 107 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 1> 12–22.12.2009 | 22> 12.2009–18.3.2010 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית ג'פרי ויליאמס | מפקד המשלחת | סויוז TMA-16 |  |  | סויוז TMA-16 | עבר ממשלחת מס' 21 והיה מפקד המשלחת |
| רוסיה מקסים סוראייב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-16 |  |  | סויוז TMA-16 | מפקד טיסה "סויוז TMA-16". עבר ממשלחת מס' 21 |
| רוסיה אולג קוטוב | מהנדס טיסה | סויוז TMA-17 |  |  | סויוז TMA-17 | מפקד טיסת "סויוז TMA-17", חבר משלחת מס' 22 ו-23 |
| יפן סואיטי נוגוטי(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-17 |  |  | סויוז TMA-17 | חבר משלחת מס' 22 ו-23 |
| ארצות הברית תימוטי קרימר(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז TMA-17 |  |  | סויוז TMA-17 | חבר משלחת מס' 22 ו-23 |
פעילות המשלחת

פעילות המשלחת החלה ב-1 בדצמבר 2009 עם עזיבת חללית סויוז TMA-15 בה היה מפקד המשלחת מס' 21 פרנק דה ווין וחלק מצוותו. בשלב ראשון המשלחת כללה ג'פרי ויליאמס ומקסים סוראייב שהיו חלק של משלחמת מס' 21.
במשך פעילות המשלחת תלחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-03M. היא הגיע באוקטובר 2009 והתנתקה באפריל 2010.
ב-22 בדצמבר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-17 עם 3 חברי המשלחת החדשים. היא התחברה למודול "זאריה".
ב-14 בינואר 2010 ויליאמס וסוראייב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5.5 שעות. במהלך פעילות זו הם הכינו מודול "פואיסק" לשימוש וחיברו אותו למערכות של תחנת החלל.
ב-21 בינואר 2010 סויוז TMA-16 נותקה ממודול "זבזדה" וכעבור 21 דקות חוברה למודול "פואיסק" החדש.
ב-5 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-04M. היא התחברה למודול "זבזדה". על הסיפון הייתה אספקה חדשה בהיקף של כ-2,686 ק"ג.
ב-8 בפברואר לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-130 בפיקוד של ג'ורג' זאמקה. המעבורת התחברה למודול "הרמוני". בנוסף לאספקה חדשה במעבורת הגיעו חלקים להרחבת תחנת החלל. לצורך הרחבת תחנת החלל צוות המעבורת ביצע 3 פעילויות חוץ-רכביות. בסך הכול מעבורת הביאה לתחנת החלל ציוד ומצרכים בהיקף כולל של 14 טון. היא התנתקה מתחנת החלל ב-20 בפברואר.
ב-20 בפברואר בעזרת מדחפי חללית מטען "פרוגרס M-04M" בוצע עדכון גובה משלול של תחנת החלל.
במחצית מרץ החלה העברת אחריות על תחנת החלל למשלחת מס' 23 בפיקוד אולג קוטוב.
ב-18 במרץ ג'פרי ויליאמס, מקסים סוראייב נכנסו לחללית סויוז TMA-16 וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 23.
חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.
מרטין ריט

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1914 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1990 (בגיל 76) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1950–1990 (כ־40 שנה) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנט ג'ונס (ניו יורק)  תיכון דוויט קלינטון 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר (1967) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין ריט (באנגלית: Martin Ritt;‏ 2 במרץ 1914 – 8 בדצמבר 1990) היה במאי, שחקן ומחזאי יהודי-אמריקאי שפעל במקביל בקולנוע ובתיאטרון.
ביוגרפיה

מרטין ריט נולד בניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה פרטית הדוגלת בנצרות קתולית, הוא מצא עבודה בקבוצת שחקני תיאטרון, כשזמן קצר אחר כך, הוצע לו לשחק בהצגות. תפקידו הראשון על הבמה היה ככראון ב"פורגי ובס". לאחר שקיבל ביקורות חיוביות על תפקידו, הבין כי מקומו הוא בתיאטרון. לאחר מכן החל ריט לעבוד ב"מנהל השיקום הלאומי" שייסד הנשיא פרנקלין רוזוולט, כמחזאי ב"פרויקט התיאטרון הפדרלי", שנועד להעלאת המורל של האזרחים.
כשהיה השפל הגדול בשיא עוצמתו, הבמאים והמחזאים בתיאטראות המגויסים הללו הושפעו על ידי השמאל הקיצוני והקומוניזם, וריט לא היה יוצא דופן. שנים אחר כך יצהיר ריט כי הוא מעולם לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, אף שהוא החשיב עצמו כשמאלן, ומצא בסיס משותף עם חלק מן העקרונות המרקסיסטים.
מ"פרויקט התיאטרון הפדרלי" עבר ריט ל'קבוצת התיאטרון', שם פגש את הבמאי איליה קאזאן. קאזאן ליהק את ריט כממלא מקום במחזהו "ילד הזהב", וכך החלה קריירת המשחק של ריט. המודעות החברתית והשקפותיו הפוליטיות המשיכו להבשיל בזמן עבודתו עם קבוצת התיאטרון, דבר שעתיד להתבטא בסרטיו.
"הרשימה השחורה"

לאחר שעבד כמחזאי ב"מנהל השיקום הלאומי", שיחק על הבמה, וביים עשרות הצגות תיאטרון, ריט נהייה לבמאי טלוויזיה מצליח. בראשית שנות החמישים הוא ביים, שיחק והפיק עד אשר נתפס ברשתה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית שחקרה השפעות קומוניסטיות בהוליווד. אף על פי שהוא לא הוזכר ישירות בוועדה ולא נכנס ל"רשימה", צוין ריט בעלון חדשות אנטי-קומוניסטי, שפורסמה על ידי קבוצה של יועצי השקעות, שנוסדה על ידי שלושה סוכני FBI. העלון טען שריט עזר למפלגה הקומוניסטית בזכות עבודותיו בטלוויזיה ובתיאטרון. בסופו של דבר ריט כן צורף לרשימה
הקריירה בהוליווד

ללא יכולת לעבוד בטלוויזיה, ריט חזר לתיאטרון למספר שנים. ב־1956 ה- "Red Scare", שהיה אחראי על רדיפת הנחשדים בקומוניזם וההבאתם בפני הוועדה, הפחית מהאינטנסיביות בה פעל, ולא מנע מריט לשוב ולביים בהוליווד. סרטו הראשון כבמאי קולנוע נקרא "גם הוא בענקים". סרט זה היה חשוב ביותר לריט ויכל לתת לו לבטא את ניסיון העבר שלו. הסרט, שעסק בעובד במזח המאוים על ידי בוס מושחת. בסרט מופיעים אלמנטים שיופיעו גם בסרטיו הבאים: שחיתות שלטונית, גזענות, הפחדה, דיכוי ממשלתי וזכויותיהם של העובדים. הוא נודע כבמאי המרבה לעסוק בבעיות חברתיות, המושפעות מחייו שלו עצמו.
בהמשך ביים 25 סרטים נוספים, ביניהם ארבעה עם פול ניומן. סרטו הנחשב לטוב ביותר הוא "האד" (1963), שעסק בעימות בין חוואי הדוגל בערכים הישנים לבנו המורד, החושב שהאב אינו ראוי לנהל את עסקי חוות הבקר. ריט קיבל על סרטו זה מועמדות יחידה לפרס האוסקר, לבימוי. ב-1965 ביים ריט את "המרגל שחזר מן הכפור", שנחשב לאחד העיבודים הטובים ביותר למסך לספרי ג'ון לה קארה, בכיכובם של ריצ'רד ברטון, קלייר בלום ואוסקר ורנר. ב-1976 ביים את הסרט הראשון שעסק בציד המכשפות על הוליווד שחווה על בשרו בזמן המקארתיזם. הסרט נקרא "שם בהשאלה", סאטירה בה גילם וודי אלן במאי כושל, המתבקש על ידי אומנים הנמצאים ברשימה השחורה להשאיל להם את שמו, ועקב כך מטרידות אותו דילמות מוסריות קשות.
בסרטו משנת 1979 "נורמה ריי", גילמה סאלי פילד פועלת טקסטיל ההופכת למנהיגת העובדים במאבקם מול ההנהלה, על שיפור תנאי השכר והתברואה במפעל. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, וזיכה את סאלי פילד בפרס האוסקר. סרטיו משנות השמונים היו מתונים הרבה יותר מסרטיו הראשונים. הוא נפטר בדצמבר 1990, בגיל 76, תשעה חודשים לאחר צאת סרטו "למדי אותי לאהוב".
סרטיו

כבמאי:
"גם הוא בענקים" (1957)
"בלי תשלום מראש" (1957)
"הקיץ הארוך והלוהט" (1958)
"הקול והזעם" (1959)
"הסחלב השחור" (1959)
"חמש נשים מסומנות" (1960)
"פריס בלוז" ("אינטרמצו בפריז") (1961)
"הרפתקאות איש צעיר" (1963)
"האד" (1963)
"שערורייה" (1964)
"המרגל שחזר מן הכפור" (1965)
"הומברה" (1967)
"הארגון" (1968)
"זעם הכורים" (1970)
"התקווה הלבנה הגדולה" (1970)
"סאונדר" (1971)
"פיט וטילי" (1972)
"קונראק" (1974)
"שם בהשאלה" (1976)
"הבלש הצעיר" (1978)
"נורמה ריי" (1979)
"מעבר לרחוב האחורי" (1981)
"שנותי היפות בקרוס קריק" (1983)
"הרומן של מרפי" (1985)
"שאלה של שפיות" (1987)
"למדי אותי לאהוב" (1990)