stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המיתוס של עשרת השבטים האבודים
אוטופיה יהודית > קהילת מופת יהודית

כבר בסיפורי אלדד הדני אין ספק באשר לאיכות יהדותם של עשרת השבטים. הם שומרי תורה ומצוות על כל פרטיהן ודקדוקיהן. "עמהם מקרא ומשנה ותלמוד [הלכות ואגדות], וכל שבת ושבת פותחין טעמי תורה בלשון הקדש הביטוי המשמעותי ביותר להקפדה על שמירת המצוות היא נהר הסמבטיון החוסם כל אפשרות לקשר ביניהם ובין אחיהם שבגלות. הנהר הזורק אבנים לשמים במשך שישה ימים שוקט רק בשבת, ולכן יהודי שומר שבת אינו יכול להגיע אליהם והם אינם יכולים לצאת. עם זאת, כדרכם של מיתוסים, אין עקביות בסיפור. מסתבר שהחסימה אינה פועלת תמיד, מאחר שבסיפורים יש תמיד נוסעים או שליחים מהגלות שמגיעים בדרך פלא אל השבטים, ואנשי שבטים כמו אלדד הדני ודוד הראובני שיוצאים ומגיעים אל יהודי הגולה. השבטים חיים בטריטוריה יהודית בלעדית. לא רק שאין עול גויים עליהם, אלא אין כלל גויים בארצם. גם כלל זה אינו מוחלט. השבטים יודעים עברית והם דוברי עברית, אך בסיפורי אלדד מוזכר שהם מתרגמים את קריאת התורה לשפת קדר או פרס. כמו כן אין הסבר לכך שהשבטים שהיו מנותקים משאר היהודים, מכירים משנה, תלמוד והלכות, שנוצרו מאות שנים אחרי גלות השבטים. בין השבטים יש אנשי מלחמה ואפילו שודדים, כמו שבט אפרים וחצי המנשה שעליהם אומר אלדד ש"הם זעומי נפש וקהויי לב, והם בעלי סוסים, כורתי דרכים מרי נפש לא יחוסו על בני אדם" לעומתם שבט יששכר מתואר כשבט של אנשי שלום וחסד. "אינם נלחמים עם אדם כ"א בתורה, והם בשלוה והשקט... ואין בידם כלי זיין כ"א מאכלת לשחיטה. וגם אין בידם עושק וגזל, ואפילו אם ימצאו בדרך שמלות או ממון לא יושיטו ידיהם לקחתו"
המודל המושלם של חיים יהודיים בסיפורי המיתוס מיוחס לשבט בני משה, המייצג את שבט לוי, ויש לו מסורת סיפורית מיוחדת משלו. הם "בעלי אמונה בעלי תורה בעלי משנה תלמוד ואגדה, ותלמוד שלהם בלשון הקדש... הם אינם יודעים לדבר אלא בלשון הקדש ומחמירים ביין נסך יותר ממה שהחמירו רבנן ובהלכות שחיטה וטרפות חמיר, והם חסידים קדושים וטהורים ואינם נשבעים בשם לעולם". בני משה מתוארים כחברה אנושית אידיאלית. הם חברה שוויונית, אין להם עבדים ושפחות והם עושים כל עבודה בעצמם. זוהי חברה שאין בה כל עוול או חטא. "ובתיהם אינם סגורים בלילה מפני הגנבים כי אין ביניהם לא גנב ולא אדם רע ולא שום נזק, וגם נער קטן הולך עם המקנה מהלך כמה ימים ואינו מתיירא כלום, לא מן הלסטים ולא מן השדים ומן חיה רעה מפני שהם קדושים וטהורים" הם כל כך צדיקים עד שבארצם אין רמשים ונחשים ושאר מזיקים וגם לא חיות טמאות למיניהן. בני משה "יושבים בשלוה ובהשקט ובטחה". אין עליהם כל שליט זר ואין להם אויבים ולכן בני משה אינם לוחמים והם אנשי שלום.
מקום מושבם של השבטים האבודים > עשרת השבטים בעולם החדש ובאסיה

התגליות הגדולות בראשית העת החדשה פתחו אפשרויות חדשות למיקומם של השבטים. הרב והמדינאי מנשה בן ישראל האמין שהילידים ביבשת אמריקה הם צאצאי השבטים וספרו "מקוה ישראל" בו הציג את טענותיו זכה לתפוצה רבה בין יהודים ונוצרים. במאה ה-19 כשהתחזקו הקשרים בין המרכזים היהודיים ובין קהילות ישראל נידחות יותר, היו בהן מי שטענו שיש להם מסורות עתיקות על כך שהם מצאצאי עשרת השבטים, כמו יהודי אפגניסטן, בוכרה, הקווקז, כורדיסטן, וגיאורגיה. פרסום הידיעות על קהילות קאיפנג בסין וקוצ'ין בהודו עורר אף הוא השערות על מוצאן מהשבטים האבודים. במאה ה-20 התרחב החיפוש אחר צאצאי השבטים ונמצאו שבטי ילידים באפריקה ובגבול הודו, כמו בני המנשה, ממדינת מיזורם שבצפון מזרח הודו, שנודע שהם מקיימים מנהגים הדומים למנהגי היהדות
השבטים האבודים והגאולה

חכמי המשנה והתלמוד היו חלוקים בשאלת שובם של עשרת השבטים. היו מי שסברו שגלותם הייתה עונש על חטאיהם ולכן לא ישובו וגם לא יגאלו. ר' עקיבא טען "מה היום הולך ואינו חוזר, אף הם הולכים ואינם חוזרים". אך אחרים הלכו בעקבות נבואתו של יחזקאל "וְעָשִׂיתִי אֹתָם לְגוֹי אֶחָד בָּאָרֶץ, בְּהָרֵי יִשְׂרָאֵל, וּמֶלֶךְ אֶחָד יִהְיֶה לְכֻלָּם, לְמֶלֶךְ; וְלֹא יִהְיוּ עוֹד לִשְׁנֵי גוֹיִם, וְלֹא יֵחָצוּ עוֹד לִשְׁתֵּי מַמְלָכוֹת.". עם השנים גברה האמונה שלא תיתכן גאולה שלמה ללא איחוד של כל חלקי העם המפוזרים בגלות עם עשרת השבטים האובדים. הספר החיצוני חזון עזרא מהמאה הראשונה, מתאר את השבטים כיושבים ב"ארץ אחרת" מעבר לנהר. ומוסיף: "מאז ישבו שם עד אחרית הימים ואז ישובו יחלו לבוא."."
במהלך השנים הפך סיפור הגאולה למורכב ועשיר בפרטים יותר ויותר. הגאולה, שתבוא באחרית הימים מתוארת כאירוע קוסמי מתמשך שבו מתהפכים סדרי עולם והעם עובר פורענויות איומות מידי אויבים אדירים. בסופו אלוהים משמיד את כל כוחות הרשע העולמיים עד שנותר העם היהודי לבדו, נקי ומטוהר מכל עוון ופשע ומאוחד בארצו סביב בית מקדשו. לשבטים האובדים יש תפקיד חשוב בסיפור זה. בשלבים המקדימים לגאולה מופיע משיח בן יוסף ויוצא להילחם ב"מלך אדום הרשעה" בראש צבא של עשרות אלפי לוחמים "משבט אפרים ומנשה ובנימין וקצת בני גד" ואליהם מצטרפים רבים מהעם הפזור בגולה. אך אז עולה כח אדיר יותר, ארמילוס הרשע, והוא מצליח להביס את צבא השבטים ולהרוג את משיח בן יוסף. דמותו של ארמילוס באגדות היהודיות היא מעין שכפול של דמות האנטיכריסט במיתולוגיה הנוצרית. וכך כמו בתמונת מראה הפוכה בסיפור מסעותיו של סיר ג'ון מנדוויל עשרת השבטים הם כוחות הרוע, המזוהים גם עם גוג ומגוג, שעתידים להחריב את העולם הנוצרי לפני שובו של ישו. בפרקים האחרונים בסאגת הגאולה אלוהים מביא נקמה גדולה בכל כוחות הרשע שונאי ישראל והורג את ארמילוס הרשע. אז מופיע משיח בן דוד, ומגיעה הגאולה השלמה הכוללת גם את שובם של עשרת השבטים: "ויוציא הקב"ה מנהר גוזן ומחלח וחבור ומערי מדי כל השבטים, ויבואו עם בני משה באין מספר ובאין שיעור. כגן עדן הארץ לפניהם ואחריהם תלהט להבה ולא ישאירו מחיה לאומות העולם, ובשעה שיצאו השבטים יקיפו אותם ענני הכבוד והקב"ה הולך לפניהם",
אך בצידה של תוכנית הגאולה שעתידה להתקיים רק באחרית הימים, היו תמיד מחשבי קיצין ומאמינים שקץ העולם, עשוי לבוא בזמן קרוב. בתקופות של תסיסות משיחיות, כמו במאה ה-16 בעקבות גירוש ספרד, הופעת דוד הראובני ופרשת שלמה מולכו, ובמאה ה-17 בשיאה של התנועה השבתאית, התחזקה האמונה שזמן הגאולה קרב, ועמה האמונה בשובם הקרוב ואפילו המיידי של עשרת השבטים כחלק מהגאולה הקרבה.
האמונה שהשבטים יחזרו ויתאחדו עם עמם בארץ ישראל, לכשתגיע הגאולה, חיה ותוססת גם במאה ה-21. התנועה הציונית והקמת מדינת ישראל העניקו לאמונה זו חיות מחודשת, גם לאחר שהתברר שהשבטים אינם קיימים כישות יהודית אידיאלית בעולם המציאותי. בעקבות המדרש ש"עתידים גלות יהודה ובנימין ללכת לעשרת השבטים להביאם כדי שיזכו עמהם לימות המשיח ולחיי עולם הבא" נפוצה בחוגים ובזרמים שונים בישראל ובתפוצות אמונה עזה בכך שכדי להביא גאולה שלמה בימינו חייבים למצוא את צאצאי השבטים האבודים. ההנחה הרווחת בחוגים אלה היא שקהילות שבטיות כמו שבטים באפגניסטן ובגבול הודו, ואולי אפילו באפריקה, שמקיימות מנהגים הדומים למנהגי היהדות הם צאצאי עשרת השבטים, וכי יש להכיר בהם, להעביר אותם תהליכי גיור ולעודד את עלייתם לישראל. כך גם העלאתם לישראל של קהילת בני המנשה, הרואים עצמם כצאצאי שבט מנשה המסתמכת על המדרש: "הקב"ה עתיד לקבץ את ישראל מארבע פינות העולם. ראשון הוא מקבץ את חצי שבט מנשה".
ראו גם

עשרת השבטים
היהודים האדומים
בני משה שמעבר לסמבטיון
למבה
לקריאה נוספת

יוסף דן, הסיפור העברי בימי הביניים, הוצאת כתר, ירושלים, 1974, עמ' 47–58
מעבר לסמבטיון המיתוס של עשרת השבטים האבודים, הוצאת בית התפוצות, 1991
Andrew Gow, Gog and Magpg on Mapaemundi and Early Printed World Maps Orientalizaing Ethnography in the Apocaliptic Tradition, Journal of Early Modern History, 1998
יוסי סדבון

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1952 (בן 72)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1985–2005 (כ־20 שנה)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מרחב דן  ראש אגף חקירות  מפקד מחוז יהודה ושומרון  מפקד מחוז תל אביב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 סגן נשיא מכללת רמת גן
 
יוסי סדבון (נולד ב-22 בנובמבר 1952) הוא ניצב בדימוס, אשר שירת במשטרת ישראל עד לשנת 2005.
ביוגרפיה

סדבון נולד בהוד השרון ולמד בתיכון בכפר סבא. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1971 ושירת כלוחם בסיירת שקד ובסיירת רימון. בהמשך השלים קורס קצינים ונשלח כקצין צעיר למשמר הגבול, שם שירת 13 שנה. בתום שירותו במשמר הגבול עבר ב-1985 למשטרת ישראל. שירת בתפקידים הבאים: מפקד תחנת בת ים, סגן מפקד היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, סגן מפקד בית הספר הארצי לשוטרים, מפקד מרחב דן.
ב-1993 עבר למטה הארצי לכהן כיועץ המשפטי של משטרת ישראל, ובמסגרת תפקידו ייצג את המשטרה בשתי ועדות חקירה ממלכתיות: הוועדה לחקירת הטבח במערת המכפלה וועדת שמגר (רצח רבין). בהמשך הקריירה שימש סגן מפקד מחוז תל אביב, מפקד מחוז ש"י, וראש אגף חקירות. בסוף דצמבר 2000 מונה למפקד מחוז תל אביב, והוא שימש בתפקיד במהלך האינתיפאדה השנייה ועד אוגוסט 2004.
פרש בגיל 52 מהמשטרה בדרגת ניצב, לאחר שהפסיד למשה קראדי בהתמודדות על תפקיד מפכ"ל המשטרה.
לסדבון תואר ראשון ושני במשפטים, כיהן כסגן נשיא מכללת רמת גן בין השנים 2006–2017 וכחבר הוועד המנהל של עמותת "עתיד בטוח".
ב-20 בנובמבר 2017 הציג סדבון את מועמדותו לראשות העיר כפר סבא בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018. הוא זכה לקרוב ל-20% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול רפי סער, שקיבל מעל 27% מהקולות. בסיבוב השני ניצח סער. סדבון נבחר למועצת העיר וסיעתו קיבלה שלושה מנדטים. ושימש כיו"ר האופוזיציה העירונית. בבחירות 2024 פרש ממועצת העיר וכתוצאה מכך לא התמודד בבחירות והודיע על תמיכתו בהדר לביא לראשות העיר.
נשוי ואב לארבעה, מתגורר בכפר סבא.
הערות שוליים

↑  ערן אברהם, ניצב בדימוס יוסי סדבון לא סולח לצחי הנגבי, באתר nrg‏, 4 באפריל 2012
↑  מתן חצרוני, כתב חדשות 2 באינטרנט, ‏קצינים בדימוס: "הפרשה החמורה בתולדות המשטרה", באתר ‏מאקו‏, 16 בינואר 2014
↑  מערכת וואלה! NEWS‏, מהיום ניצב סדבון מפקד מחוז דן במשטרה, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2000
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמבטיון

ערך זה עוסק בנהר אגדי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יהודים מחכים על הגדה של נהר הסמבטיון. חלון ויטראז' בכנסייה בעיר פרנקפורט על האודר בגרמניה
הסמבטיון (או סבטיון) הוא נהר אגדי שלפי התלמוד והמדרשים, אל הארץ שמעבר לו הוגלו עשרת השבטים על ידי מלך אשור, שלמנאסר החמישי.
האגדה

האגדה מספרת שהסמבטיון משליך אבנים אל גדותיו ועל כן אין איש יכול לחצות אותו, אולם הנהר אינו מחלל את השבת, ומפולת הסלעים בו נפסקת עם כניסתה. מאחורי הנהר צפונים עשרת השבטים, והנהר הזועף שומר עליהם עד בוא הגאולה.
האגדה > פליניוס הזקן ויוסף בן מתתיהו

הנהר מוזכר בספרות היוונית-רומית כבר במאה ה-1 לספירה, אך בשינויים מסוימים מהתיאור המופיע במדרש: חוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן ציין בחיבורו "תולדות הטבע" את קיומו של הנהר, אך לדבריו הוא נמצא בארץ ישראל: ”ביהודה יש נהר שיבש בכל יום שבת”. יוסף בן מתתיהו, לעומת זאת, סיפר בחיבורו "מלחמת היהודים", כי טיטוס עצמו ראה בעת מסעו בסוריה נהר בשם סבטיקוס, אלא שהוא פועל בצורה הפוכה - הוא זורם אך ורק בשבת:
האגדה > בתלמוד, במדרש ובראשונים

בתלמוד ירושלמי נאמר שבני עשרת השבטים גלו לשלושה מקומות: נהר סמבטיון, הרי החושך (לגרסה אחרת: עננים שכסו אותם), ודפני של אנטיוכיה: ”לשלש גליות גלו ישראל: אחד לפנים מנהר סנבטיון ואחד לדפני של אנטויכא ואחד שירד עליהם הענן וכיסה אותם”.
בתלמוד בבלי מסופר כי טורנוסרופוס שאל את רבי עקיבא מנין ליהודים ש"ביום השביעי" המוזכר בתורה חל ביום השבת, ורבי עקיבא השיב לו: "נהר סבטיון יוכיח".
במדרש בראשית רבה אומר רבי עקיבא לטורנוסרופוס: ”נהר סמבטיון יוכיח שמושך אבנים כל ימות השבוע, ובשבת הוא נח”.
בשאילתות דרב אחאי (בראשית שאילתא א) מבואר שטורנוסרפוס לא השתכנע מטענה זו מאחר שלא היה יכול לאמתה: ”אמר לו ממאי נילף (=ממה נלמד). מנהר סמבטיון שהוא רץ כל הימים ובשבת הוא עומד. אמר ליה אף בנהר הזה איני מאמינך שאיני יודע את מקומו”
הרמב"ן בפירושו לתורה כותב שמקור שמו של הנהר הוא המילה "שבת": "כי יום השבת בלשון ההוא סבט כאשר הוא בערבי ונהוג בלשונם להוסיף בתארים "יון".
האגדה > בימי הביניים > בפיוט היהודי

נהר הסמבטיון מוזכר בשני זמירות שבת, המושרים גם בימינו במסורת יהודי גרמניה. ככל הנראה על פי סגנונן במשקל ובחרוז (המורה על אופן ההגיה) שני פיוטי הזמירות נכתבו באזור אשכנז (גרמניה וצפון מערב אירופה) בסביבות שנת 1300. שמות הפייטנים נמצאים באקרוסטיכון, אך הם אינם מוכרים לחוקרים מעבר לפיוטים אלו.
בזמר "מה יפית" שנכתב בידי מרדכי בר יצחק איש עלבא כתוב:
ובזמר "יום שבת קודש הוא" שנכתב כנראה בידי יהונתן איש שפיירא:
האגדה > מסורות נוספות

הנוסע היהודי אלדד הדני, שככל הנראה גרם לתפוצה הרחבה לה זכתה האגדה, טען במאה ה-9 כי הנהר מכיל חול ואבנים בלבד ללא טיפת מים, וכי מעבר לנהר נמצאים רק בני משה, ולא כל עשרת השבטים. אולם המקור הראשון שמזכיר נהר של אבנים וחול בהקשר זה מופיע בכתבי האסלאם: בקוראן מוזכרת קבוצה בשם "בני משה" ופרשן הקוראן, המוסלמי מוקאתיל אבן סולימאן (767), מקשר אותם ל"עשרת השבטים האבודים", וטוען שהקבוצה מונה 70,000 איש אשר חיים מעבר לנהר חול בחבש, בדומה לו מספר נוסף של פרשנים אסלמים ממקמים את הנהר בחבש ומוסיפים וכותבים שביום הדין שבטים אלו ילחמו לצד המוסלמים כפי שהיה בעבר במלחמות בין החבש והאסלם שחדר לאזור.
ברומאנס "אלכסנדר מוקדון העברי" מסוף המאה ה–12 מתואר כיצד עברו אלכסנדר מוקדון וצבאו את נהר הסמבטיון כאשר הוא נח בשבת.
ביהדות אשכנז נפוצה מסורת על "רויטע יידאלאך" (יהודים אדמוניים), כינוי לבני משה שמעבר לסמבטיון, שבבוא עת הגאולה יקומו וינקמו בנוצרים.
מיקומו וזיהויו

הרמב"ן מזהה את נהר הסמבטיון עם נהר גוזן הנזכר במקרא, ולדעתו של אלדד הדני הנהר הזה נמצא בסודאן או בחבש. ואילו ר' גרשון ב"ר אליעזר הלוי (1630), ור' מנשה בן ישראל קבעו שהנהר נמצא סמוך לים הכספי. ר' גרשון ור' מנשה גם היו אלו שעוררו עניין ציבורי מחודש באגדה, לאחר שההתעניינות בו פחתה עם הזמן.
לאורך השנים יצאו יהודים במסעות חיפוש אחר הנהר האגדי, ובהם פתחיה מרגנסבורג, והמקובל הספרדי אברהם אבולעפיה (המאה ה-12).
פיוט האקדמות

אגדה עממית נפוצה אודות נסיבות חיבור הפיוט אקדמות, שנקרא בקהילות אשכנז בבוקר חג השבועות, מספרת על יהודי אשכנז, שאחד מן הכמרים שם נלחם ביהודי המקום בכוח קסמיו וכישופיו. הכומר דרש מאת היהודים כי יבואו להתווכח עמו בפני המלך, בענייני האמונה. היהודים בקשו מאת המלך לתת להם ארכה כדי שיספיקו להביא אחד מחכמי ישראל המובהקים שידע מה להשיב לכומר. לאחר דין ודברים הוחלט לשלוח אחד מהם שילך על מעבר לנהר הסמבטיון - על אף שאין אפשרות לעבור את הנהר כי אם בשבת תוך כדי חילול שבת, אך פיקוח נפש דוחה שבת - וזאת על מנת להודיע את עשרת השבטים שיושבים שם, שיואילו לשלוח אחד מאיתם להתווכח עם הכומר. אך מאחר שאותו שליח שילך לא יכול לשוב (מחמת חילול שבת), הטילו גורל על זהות השליח. בגורל שנערך עלה שמו של רבי מאיר ברבי יצחק שליח צבור נהוראי, שאכן נשלח אל מעבר לנהר, ולאחר שהציע את הסיפור בפני עשרת השבטים הואילו לשלוח אחד מהם לצורך הוויכוח עם הכומר. רבי מאיר שידע שלא יוכל לשוב חזרה למקומו, חיבר את הפיוט אקדמות, שנוהגים לקרוא אותו בחג השבועות.
במחקר

חוקרים מודרניים ביקורתיים אחדים הציעו הסברים שונים להתפתחות האגדה.
השערת נהר הפרת - ההפוך: חוקר היהדות יצחק שמואל רג'יו טען כי נהר הסמבטיון הוא בעצם נהר פרת, אשר נקרא גם בשם זה משום שלאחר שהיהודים התיישבו מעבר לנהר התאפשר להם לשמור שבת. ניתן למצוא סימוכין לדעה זו, בעובדה שנהר הדון כונה בפי הגאוגרף הערבי מוחמד אל-אדריסי "אל סאבת", והעיר קייב מכונה אצל הקיסר קונסטנטינוס השביעי בשם "סאמבאטס" - כאשר שני הכינויים פירושם מקומות מנוחה היות ששני המקומות היו תחנות סחר, ושמם ניתן להם על ידי הכוזרים.[דרוש מקור]
חוקר העתיקות היהודי-גרמני הארכאולוג גאורג שטיינדורף (אנ') כתב על רישומי תחותמס הראשון (תות-משה) בחזרתו למצרים ממסע הכיבושים בצפון, ובו תיאורו המתפעל של הסופר המצרי מהנהר "ההפוך" נהר הפרת:
השערת נהר הארנת (האורונטס) - חוקרים רבים עסקו בזיהוי הנהר המתואר בכתבי יב"מ (יוסיפוס) וידידיה האלכסנדרוני (פילון) באופן ברור כנהר ליד העיר ערקא והוא נהר הארנת (האורונטס). שמו הערבי הוא המורד (العاصي אלעצי או אלעגּ'י - מלשון מרידה) שמא בגלל זרימתו צפונה בניגוד לשאר הנהרות המצויים באזור, או בגלל פרצי מים גועשים פתאומיים ושוצפים בעונת החורף.
השערת נהר הזב הגדול (באזור חדייב): שמואל יוסף פין זיהה את נהר הסמבטיון עם נהר הזב הגדול שבחדייב, לשם הועברו עשרת השבטים. פין הצביע על העובדה שנהר הזב נקרא על ידי ההיסטוריון האתונאי קסנופון בשם "סאבאטוס", וטען שמאוחר יותר שונה שמו לסמבטיון, שינוי שיצר בלבול עם הנהר "סבטיקוס" שמזכיר יוסף בן מתתיהו. בהמשך התפתחו אגדות רבות על מקום משכנם של עשרת השבטים.
השערת "נהר החול": לפי דוד קאופמן, השם המקורי של הנהר בעברית היה "נהר החול", במובן של עפר (שם שיש לו מקבילה בערבית - Wadi al-Raml), ומאוחר יותר השם הובן בטעות כמתייחס לחול במובן של ימי החול - ששת ימי המעשה, וכך התעוררה האגדה על נהר שנח לסירוגין, ומכאן השם סמבטיון - נהר שבתי. מתוך שם זה אין לדעת אם הנהר זורם בשבת או נח בו, וכך קרה, לדברי קאופמן, שיוסף בן מתתיהו ופליניוס פירשו את השם במשמעויות הפוכות.
השערת גבול השבטים של גלות אשור: החוקר יחיאל שבי הציע הסבר לפיו מדובר בנהר היסטורי ששכן במערב אפגניסטן, לשם הגלתה ממלכת אשור את עשרת השבטים. לאחר שהתיישבו שם שלטו בני ישראל על מעברי הסחורות בנהר, ובשבת הם סגרו את המעברים כך שגם הנהר שבת מעבודה. לאזור זה הם קראו 'שמבה', שפירושו שבת בהגייה המקומית, ולכן נקרא הנהר 'שמבתיון' – הנהר של השבת.
כך או כך האגדה התפשטה והתחבבה על היהודים, וכן היא מוזכרת בזמירות שבת בזמר "מה יפית" ובזמר "יום שבת קודש".
בתרבות

בסאטירה העברית מסעות בנימין השלישי מאת מנדלי מוכר ספרים מתוארים מסעותיו של בנימין השלישי ועוזרו סנדריל, שנוסעים למרחקים כדי למצוא את "היהודים האדמוניים" שמעבר לסמבטיון.
בשם זה השתמש גם תיאטרון ישראלי סאטירי משנות ה-50 של המאה ה-20.
הסופר ש"י עגנון מזכיר את הנהר בספר אורח נטה ללון. בספר, ילד בשם רפאל שואל על אודות הנהר את גיבור הסיפור.
המשורר יהודה עמיחי מרבה להשתמש בנהר בצורה סימבולית בהרבה משיריו.
הזמר אהוד בנאי מציין את נהר הסמבטיון כנקודת ציון בכיוון מזרח (מתוך ארבע רוחות השמיים) בשירו "הכוכב של מחוז גוש דן".
הסמבטיון מוזכר גם בשירו של יהורם גאון, "שיר היחידה", העוסק בפעילותה של סיירת מטכ"ל.
ישראל אלדד עשה שימוש ב"סמבטיון" ככינוי מחתרתי בארגון הלח"י וכשם עט (פסבדונים), משום שהיה סוער כמו הנהר.
האלבום השני של הזמר מוטי רודן נקרא ״סמבטיון״/
ראו גם

עשרת השבטים
בני משה שמעבר לסמבטיון
הערות שוליים

↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, ספר 31, פרק 18.
↑  עיר בשטח הפרובינקיה הרומית סוריה סקונדה.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ז, פרק ה, פסקה א. תרגום: יעקב נפתלי שמחוני.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק י', הלכה ה'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ה, עמוד ב'.
↑  בראשית רבה, פרשה יא, פיסקא ה.
↑  רמב"ן על דברים לב כו
↑  ראו במדבר רבה, פרשה ט"ז, פסקה כ"ה.
↑  Paul Kekai Manansala, Sailing the Black Current: Secret History of Ancient Philippine Argonauts in Southeast Asia, the Pacific and Beyond
↑  אלכסנדר בארץ השבטים, מתוך ממקור ישראל, עמנואל בן גריון (ברדיצ'בסקי), באתר מס"ע – המרכז לסיפורי עם ולפולקלור
↑  ד"ר יו"ט לוינסקי, בעקבות עשרת השבטים, באתר "דעת" של מכללת הרצוג
↑  רמב"ן על דברים לב כו
↑  מלכים ב יז ו
↑  גרשון ב"ר אליעזר הלוי, גלילות א"י; מנשה בן ישראל, מקוה ישראל פ"י סי' ל"ט
↑  מעשה מבעל האקדמות
↑  רג'יו, ביכורי העתים, חוברת 8 (תקפ"ח), עמ' 55-49
↑  (באנגלית) הספר הסרוק כשמצרים שלטה במזרח, עמוד 36, גאורג שטיינדורף, הוצאת אוניברסיטת שיקגו, 1946 (אתר אוניברסיטת שיקגו)
↑  סיכום של מחקר לא יהודי שנעשה במאה ה-19, כתוב איטלקית ישנה, הובא בידי האנציקלופד היהודי איטלקי יצחק למפרונטי באנציקלופדיה ליהדות שלו פחד יצחק, והובא בתרגום לעברית במאמרו של דוד מלכיאל הסמבטיון ועשרת השבטים, בספר פחד יצחק לרבי יצחק למפרונטי (אתר יד בן צבי)
↑  פרחי צפון: קבוצת דברי תורה וחכמה מליצה ושיר, חוברת ב, עמ' 133-137.
↑  בכתב העת Revue des Études Juives, מס' 22 (1891), עמ' 285-287
↑  צופיה הירשפלד, אם תרצו, אין הסמבטיון אגדה, באתר ynet, 27 במאי 2010
↑  מילות השיר "שיר היחידה", באתר שירונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4325440-8
אבנר קנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1952 (בן 72) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 זרם:  רוק, רוק מתקדם
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר / קלידים
 שיתופי פעולה בולטים:  יוני רכטר, אריק איינשטיין, מזי כהן, יואל לרנר
 
אבנר קֶנֶר (נולד ב-1 בינואר 1952) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד, זמר ופסנתרן ישראלי. בשנות ה-70, ביחד עם חבריו יוני רכטר, מתי כספי, שם טוב לוי ושלמה גרוניך, היה קנר שותף ליצירת סגנון מוזיקלי חדש, אמנותי ומהפכני וכן התבלט כאחד מחלוצי הרוק המתקדם בישראל.
דיסקוגרפיה נבחרת

ארבע-עשרה אוקטבות (1975) (עם יוני רכטר)
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב' (1976) (עם אריק איינשטיין)
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג' (1977) (עם אריק איינשטיין)
והילד הזה הוא אני (1979)
פרמיירה (1982) (עם יואל לרנר ומזי כהן)
קטיפה - הראלה בר (1984)
הערות שוליים

↑  אבנר קנר - סיפור אישי, באתר "שרים במדים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312363305171  ISNI: 0000 0001 0830 0129  MusicBrainz: d7cad706-e2e6-4974-8766-8143bb848eed  VIAF: 160787367   WorldCat (עם VIAF): 160787367
תחרות העל בשמקיר

תחרות העל בשמקיר היא תחרות על בשחמט שנערכת מדי שנה החל מ-2014 בשמקיר, שבאזרבייג'ן. התחרות נערכת לזכר רב האמן האזרי, ווגאר גשימוב, שנפטר בגיל צעיר.
התחרות מתקיימת בשיטת ליגה הכוללת מפגש כפול בין השחמטאים.
החל משנת 2021 התחרות מתקיימת בשיטת שח מהיר ושח בליץ והיא נערכת בבקו.
תוצאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | שנה | מועדים | קטגוריה | משתתפים | מקום ראשון | מקום שני | מקום שלישי |
| 1 | 2014 | 30-20 באפריל | 22 | 6 | נורווגיה מגנוס קרלסן   | ארצות הברית פביאנו קרואנה | אזרבייג'ן טיימור רג'אבוב |
| 2 | 2015 | 26-17 באפריל | 21 | 10 | נורווגיה מגנוס קרלסן | הודו וישוואנתן אנאנד  | ארצות הברית וסלי סו  |
| 3 | 2016 | 26 במאי - 4 ביוני | 20 | 10 | אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב | ארצות הברית פביאנו קרואנה | הולנד אניש גירי  |
| 4 | 2017 | 30-21 באפריל | 21 | 10 | אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב | רוסיה ולדימיר קרמניק | ארצות הברית וסלי סו  |
| 5 | 2018 | 28-18 באפריל | 21 | 10 | נורווגיה מגנוס קרלסן | הרפובליקה העממית של סין דינג לירן | רוסיה סרגיי קריאקין |
| 6 | 2019 | 31 במרץ-9 באפריל | 22 | 10 | נורווגיה מגנוס קרלסן | הרפובליקה העממית של סין דינג לירן | רוסיה סרגיי קריאקין |
| 8 | 2021 | 24-17 בדבצמר |  | 8 | ארצות הברית פביאנו קרואנה | הונגריה ריכרד רפורט | אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב |
| 8 | 2022 | 24-16 בדבצמר |  | 10 | אוזבקיסטן נודירבק אבדוסאטורוב | אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב | אזרבייג'ן ראוף ממדוב |
| 9 | 2023 | 11-7 בדבצמר |  | 10 | הודו וידיט גוג'ראתי | הודו ארג'ון אריגאיסי | רומניה ריכרד רפורט |
| 10 | 2024 | 28-26 בספטמבר |  | 10 | פיד"ה יאן נפומניאשצ'י | אוזבקיסטן נודירבק אבדוסאטורוב | אזרבייג'ן שחריאר ממדיארוב |
אליהו שמאע הלוי

הרב אליהו שמאע הלוי היה רב ראשי ואב בית הדין בעיר חלב שבסוריה בין השנים 1805–1814, תקס"ה - תקע"ד.
ביוגרפיה

נולד במחצית המאה השמונה עשרה בעיר חלב בסוריה, היא ארם צובא, ונפטר בה ביום י"א באדר תקע"ד 1814.
לאחר פטירתו של הרב הראשי אפרים לניאדו בשנת תקס"ה 1805, נבחר הרב הלוי פה אחד כרב ראשי של העיר חלב על ידי שתי הקהילות, הקהילה הוותיקה קהילת "מוסתערבים", וקהילת הפראנקוס ממוצא מערב אירופי (בעיקר צאצאי אנוסים ומגורשי ספרד).
הרב הלוי כיהן כרב ראשי כדיין וכאב בית הדין בחלב. עיקר פועלו ניכר בין השנים 1793 השנה בה פרסם את ספרו הראשון בליוורנו, ועד תקע"ד 1814 השנה בה נפטר במגפה הגדולה, לדברי חכם אברהם עדס מות הרב הלוי היה תוך מסירת נפשו למען חולי המגפה הרבים בקהילתו. הרב אברהם סתהון מילא את מקומו ברבנות עד פטירתו בשנת תקע"ו 1816, ואחריו הרב הראשי ר' משה דוויק הכהן, עד פטירתו בשנת תק"פ 1820.
שורשיו

מצד אביו משפחת הלוי, היה הרב אליהו בן לשושלת רבנים שמקורה בטולדו שבספרד.
עם גירוש ספרד ב-1492, נמלטה משפחת הלוי מספרד לסלוניקי ולוונציה שם כיהנו בניה כרבנים, ביניהם נמנה הרב שלמה הלוי מסלוניקי, והרב שלמה הלוי מוונציה.
כעבור שלושה דורות השתקע ענף ממשפחת הלוי באמסטרדם, שם בלטו בני הלוי בהנהגת הקהילה ושימשו דיינים ורבנים במשך 4 דורות עד לסוף המאה ה-17.
בשנת 1695 היגר הרב אברהם הלוי מאמסטרדם לחלב והיה אבי שושלת רבני משפחת הלוי בחלב, ואב סבו של הרב אליהו שמאע הלוי.
משפחתו

בנו היחיד הוא רבי יוסף שמאע הלוי.
נכדיו: רבי אליהו (מהנה) הלוי הנכד הבכור, רבי משה הלוי, אברהם הלוי, ורבי גבי שמאע הלוי.
בין צאצאיו של הרב אליהו שמאע הלוי נמנים גם הרב עזרא עטייה, הרב ידיד הלוי.
רבנים נוספים בני משפחת הלוי שכיהנו בחלב: הרב עובדיה הלוי 1695-1777 מחבר "חזון למועד" ליוורנו תקמ"ז, ו"חזון עובדיה" ליוורנו תקמ"ז. הרב יוסף הלוי שמאע. רבי משה הלוי מחותמי הספר "יושבי אוהלים". רבי יצחק הלוי (סדרת מגילות).
בדורות הבאים הסתעפה המשפחה לשני ענפי משפחות. משפחת שמאע שהיגרה ברובה לארצות הברית ובריטניה והתעשרה. וענף משפחות מהנה הלוי, מזרב-הלוי, מירב, אשר היגרו ברובם לישראל ועל בניהם נמנים כאלף חמש מאות צאצאים.
קבורתו

צאצאיו של הרב אליהו הלוי, ממשפחת מזרב הלוי מירב, מעידים כי היו מדליקים נרות בקברו אשר מצוי במערת קבורה בכותל בית הכנסת יואב בן צרויה בחלב. מערת קבורה זו שנקראה "מערת הצדיקים בחלב" ובערבית "מלכבי" יוחדה לקברי חכמי חלב ובצמוד לה ב"מערת אליהו הנביא" נשמר כתר ארם צובא.
בית דוד

אבותיו של הלוי מצד אביו, משפחת הלוי מטולדו ספרד, נחשבה כאחת מחמש משפחות יהודיות ספרדיות מצאצאי דוד המלך (ראו הערך בית דוד).
ענף אחר של משפחת הלוי הגיע מספרד לאשכנז, ובין צאצאי משפחת הלוי באשכנז נמנים בני משפחות הורוויץ, הורביץ, גורביץ, ואפשטיין ובהם רבנים ואדמו"רים חשובים.
בענף האשכנזי נמנים גם בני הנינים ובהם קרל מרקס ומרטין בובר.
ספריו

חיבר שני ספרים:
מכשירי מילה ליוורנו תקנ"ג, חיבור זה עוסק בהלכות ברית מילה המקובלות בקהילה הספרדית בארם צובא.
קרבן אשה ליוורנו תקפ"א. חיבור זה הודפס לאחר מותו על ידי בניו הרב יוסף הלוי ואחיו.
לצורך הדפסת ספריו הפליג הרב לליוורנו איטליה אשר שימשה כמרכז דפוס יהודי עולמי, ושם למד עם הרב החיד"א אשר פעל בעיר ונפטר בה.
לקריאה נוספת

ירון הראל, בין תככים למהפכה – מינוי רבנים ראשיים והדחתם בבגדאד, דמשק וחלב 1914-1750, ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ז.
אליהו מירב, הרב אליהו שמאע הלוי מחלב, חולון 2009.
גיורא פוזיילוב, היצירה התורנית בסוריה, מכון בן צבי, תשנ"ה ירושלים.
חכם אברהם עדס, "דרך אר"ץ", בני ברק תש"ן 1990.
יעקב מירב, "ההגדה לבית הלוי",חולון שנת 2000.
מרים פרנקל, קהילת יהודי חלב במאה 12-11, מכון בן צבי ירושלים.
דניאל מירב, "בית הלוי מטולדו לחלב", ראש פינה 2011.
צפונות 5257, מערת הצדיקים חלב, בני ברק.
Allepo - city of scholars, Artscroll sepheradic heritage series
הערות שוליים

↑  ביניהם נמנים: הרב אוריה פיליפס הלוי, הרב שאול מורטירה הלוי, הרב אברהם הלוי, וההיסטוריון דניאל דה בריוס הלוי
↑  חזון עובדיה, באתר Hebrew Books
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504589505171  VIAF: 39251716   WorldCat (עם VIAF): 39251716