stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניצה ולחם
מעבר לטלוויזיה

בשנת 2011, בעונה השנייה של התוכנית הקומית "קאמבק" המשודרת בערוץ HOT Comedy Central של חברת HOT, הופיעו כפרי ומג'ר כ"ניצה ולחם" בפינה בסוף התוכנית, בפורמט דומה לסרטונים שהעלו לרשת.
לקריאה נוספת

עידו רוזן, Independent Content Creators Online: A Paradigm Shift in Film Aesthetic and Production, the Case of Israel, אוניברסיטת קיימברידג', 2023
ויקטור פראנקל

| --- | --- |

פראנקל, 1965
 לידה:  26 במרץ 1905 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 בספטמבר 1997 (בגיל 92) וינה, אוסטריה 
 לאום:  אוסטרי
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת וינה 
 תפקידים:  פסיכותרפיסט, existential therapist, סופר, כירורג, טייס, נוירולוג, פסיכיאטר, פרופסור, פסיכולוג, מרצה באוניברסיטה 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של וינה (1995)  פרס וינה למדע (1970)  Ehrenpreis des österreichischen Buchhandels für Toleranz in Denken und Handeln (1991)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1981)  מדלית זהב מאוניברסיטת מסריק (1994)  פרס אוסקר פפיסטר (1985)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קארל בפראג  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברזיליה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פורדהם האוניברסיטה הקתולית של לובלין  טבעת הכבוד של העיר וינה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת זלצבורג  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר  פרס הקרדינל איניצר 
 בן או בת זוג:  טילי גרוסר 
 
ויקטור אמיל פראנקל (בגרמנית: Viktor Emil Frankl;‏ 26 במרץ 1905 – 2 בספטמבר 1997) היה רופא פסיכיאטר ונוירולוג יהודי-אוסטרי, מייסד תורת הלוגותרפיה ושיטת הניתוח האקזיסטנציאליסטי, הנחשבת לאסכולה הווינאית השלישית בפסיכותרפיה, אחרי הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד והפסיכולוגיה האינדיבידואלית של אלפרד אדלר.
בספרו "האדם מחפש משמעות", (שפורסם לראשונה ב־1946, ונמכר בלמעלה מתשעה מיליון עותקים) תיעד פראנקל את חוויותיו כאסיר במחנה ריכוז נאצי, ותיאר את גישתו הפסיכותרפית למציאת משמעות החיים. פראנקל, שנמנה עם אסכולת הפסיכולוגיה ההומניסטית, נחשב לפורץ הדרך לשימוש באקזיסטנציאליזם כאמצעי בפסיכותרפיה.
קורות חייו

פראנקל נולד בווינה להוריו היהודים אלזה וגבריאל, במשפחה בת שלושה ילדים. הוא התעניין מגיל צעיר בשאלה "אם ארעיות החיים יכולה להרוס את משמעותם", אך מסקנתו הייתה שלא - כי שום דבר מהעבר אינו הולך לאיבוד. כבר בתיכון שאיפתו הייתה להיות רופא, ובהשפעת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד החל להתעניין בפסיכיאטריה. בזכות כישרון האיור שלו הוא גילה, כי הוא יכול לזהות חולשות באנשים, אך חשב שכפסיכיאטר יוכל לראות מעבר לחולשותיהם ולהכיר באפשרויות העומדות בפניהם - להתגבר על חולשות אלה..
פראנקל השלים לימודי רפואה וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1930. ב-1924 התפרסם מאמרו הראשון, בעידודו של זיגמונד פרויד. הוא עבד כראש מחלקה בבית חולים פסיכיאטרי בווינה החל מ-1937, כפסיכיאטר פרטי. בין 1940–1942 כיהן כמנהל המחלקה הנוירולוגית בבית חולים "רוטשילד" בווינה. הוא נישא ב-1941 לטילי גרוסר. ב־25 בספטמבר 1942 פראנקל, רעייתו והוריו גורשו למחנה הריכוז טרזין. ב־19 באוקטובר 1944 פראנקל ורעייתו הועברו למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. ב־25 באוקטובר באותה שנה הועבר למחנה הריכוז קאופרינג, שם עבד כחמישה חודשים בעבודות כפייה. במרץ 1945 פראנקל הועבר למחנה שהיה מסונף למחנה הריכוז דכאו, שם עבד כרופא עד 27 באפריל 1945, עת שוחרר המחנה. רוב בני משפחתו נרצחו בשואה, בהם אשתו טילי. בתום המלחמה השלים תואר דוקטור בפילוסופיה (1949). בין 1946–1970 ניהל את המרפאה הנוירולוגית בווינה.
פראנקל היה מרצה אורח באוניברסיטאות הרווארד, פיטסבורג, סן דייגו ודאלאס. האוניברסיטה האמריקנית הבינלאומית בקליפורניה הקימה קתדרה מיוחדת ללימודי לוגותרפיה, שיטת פסיכותרפיה שהגה פראנקל.
הוא נישא בשנית לאלינור קתרינה שווינדט ב-1947, ולזוג נולדה בת בשם גבריאלה, לימים פסיכולוגית ילדים. במהלך חייו כתב 32 ספרים, שפורסמו ב־32 שפות - שבעה מספריו תורגמו לעברית - והספיק להרצות ב־209 אוניברסיטאות ברחבי העולם.
פראנקל קיבל 29 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי תבל. היה חבר כבוד באגודת המדעים האוסטרית, ובעל תג מדריך לטיפוס הרים במועדון אלפיני. שלושה נתיבי טיפוס קרויים על שמו. ב־1975 קיבל אזרחות כבוד של עיר הולדתו וינה, שבה נפטר ב־1997.
הלוגותרפיה

התייחסותו לפרויד הייתה כאל גאון שגילה על הנפש האנושית יותר מכל אחד אחר. עם זאת, פראנקל ביקר אותו על כך שהעדיף לעסוק באופן אובססיבי ברבדיה הנמוכים של הנפש והזניח את הרבדים העליונים שלה. פראנקל ביקש לתקן זאת באמצעות שיטתו: ראיית יכולת ההתעלות שבאדם, חיפוש המשמעות המתמיד שלו, יכולתו לאהוב ושאיפתו להגשמה עצמית. כפסיכולוג אקזיסטנציאליסטי ביקר את התפיסה המכניסטית של נפש האדם, שרואה את האדם כאוטומט של מנגנונים נפשיים, כך ש"האני" אינו אדון בביתו שלו.
על פי תפיסתו של פראנקל, הדחף העמוק ביותר של האדם, או יותר נכון הרצון העמוק ביותר, הוא שאיפה למשמעות והבנה של חייו והעולם שבו הוא נמצא, והבנה זו היא הכוח שיכול לעזור לו להתמודד עם סבל ומצוקה, קשים ככל שיהיו. פראנקל טוען שהאדם המודרני שיש בידו האמצעים, אך איבד את התכלית, סובל מתחושת עקרות וחוסר משמעות שהוא מכנה בשם "ריק קיומי", שהסימפטום הראשי שלה הוא שעמום. תחושה זו באה לידי ביטוי לפי פראנקל במשולש של דיכאון, תוקפנות והתמכרות. אותו ריק קיומי גורם לרוב הצרות הרוחניות והבעיות הנפשיות. על פי פראנקל, ברגע שהאדם ימלא את הריק הפנימי שלו וימצא משמעות לחייו בדבר שמחוצה לו, שאליו יוכל להתכוון, ושלקראתו יוכל לחתור, ושבו יוכל לשכוח את עצמו, הדבר יגלה את הווייתו האנושית האמיתית, ורוב הנוירוזות והבעיות שליוו אותו ייפתרו.
פראנקל ראה את התסכול הנובע מחוסר משמעות כנאורוזה של העידן החדש שיצרו תרבותו של האדם ושקיעת המסורות והדת. אחד המשפטים המרכזיים בהגותו של פראנקל היה משפט של ניטשה: "מי שיש לו איזה למה שלמענו יחיה – יוכל לשאת כמעט כל איך." משפט זה קשור לגישה האקזיסטנציאליסטית, שלפיה רק מי שיש לו משמעות ומטרה בחייו יצליח להתמודד עם קשיים. אדם חסר מטרה, שחייו נעדרי משמעות, שאינו רואה את "אחריותו" לגבי המציאות הכוללת, יכול בנקל להגיע למצבי ייאוש ולתחושת חוסר טעם בחיים. פראנקל אף ראה קשר הדוק בין מצבו הנפשי של האדם לבין מצבו הפיזיולוגי וחסינותו הגופנית. הוא תיאר כי במחנה הריכוז גדלה מאוד התמותה בין חג המולד לראש השנה הנוצרית, והסיבה לדעתו של הרופא הראשי של המחנה הייתה, שרוב האסירים השתעשעו בתקווה כי יחזרו הביתה בחג המולד, ולאור האכזבה נחלשה המערכת החיסונית שלהם כך שמחלות תקפו אותם עד מוות.
בהתאם להגותו, שבה האחריות היא היבטה החיובי של החירות, הציע פראנקל כי כנגד פסל החירות בניו יורק יש לבנות פסל נגדי, "פסל האחריות" בחוף המערבי של ארצות הברית..
יחסו לדת ואמונה

בספרו 'האל הלא מודע' טוען פראנקל כי בכל אדם ישנה דתיות חבויה, לא מודעת, הקשורה למצפון האנושי המבקשת לפרוץ החוצה. בהקשר של הלא־מודע, הוא טען כי בנוסף לדחפים ויצרים יש בו גם תכנים רוחניים. אחת ממטרות הפסיכואנליטיקאי, לשיטתו, היא להציף תכנים אלו מה"לא־מודע" אל ה"מודע" של המטופל.
בניגוד לפרויד שראה בדת "נוירוזה קולקטיבית", יחסו של פראנקל לאמונה באלוהים היה חיובי. אף שהוא התחמק משאלה זו כאשר נשאל, וטען שאמונתו האישית אינה רלוונטית לשיטה הטיפולית שלו, שאמורה להיות מדעית ונייטרלית ופונה לכל אדם, מאמין כאתאיסט, ניכר במספר מקומות שהוא רואה באמונה את המשמעות העמוקה ביותר שהאדם יכול להגיע אליה, או בלשונו על־משמעות..
עם זאת הייתה לו ביקורת עזה על הפרשנויות שהדתות הממוסדות נותנות למושג אלוהים, וראה בהן צרות מוחין וקוצר ראייה. הוא טען שאיננו יכול לתאר לעצמו אלוהים כה קטנוני שעיקר עניינו לעורר מספר גדול ככל האפשר של אנשים להאמין בו, ודווקא לפי ההנחיות המדויקות של דת כלשהי. הציווי על אמונה הוא אבסורדי בעיניו, מכיוון שפעולה של אמונה היא פעולה ספונטנית כמו אהבה וצחוק. אי אפשר לתמרן, לכפות או לפקוד על אדם לצחוק או לאהוב. יש להצחיק אותו או לגרום לו לאהוב. את מושג האמונה הוא מבקש לפרש כהבנה כי יש לחיים משמעות עליונה טוטאלית ומקיפה שלא ניתן לחמוק ממנה, וכי הדתי הוא זה ששואל בהשתוקקות את השאלה על משמעות קיומנו כפי שביטאו זאת באופן דומה אלברט איינשטיין, פאול טיליך ולודוויג ויטגנשטיין.
באופן אישי נהג פראנקל להניח תפילין כל יום עד לפטירתו. הוא ואלינור, אשתו השנייה שהייתה נוצרייה, כיבדו זה את אמונתו של זו, ונהגו לבקר הן בבית כנסת והן בכנסייה.
בנוסף, על פי עדות משיחות עם ידידו פרופ' דוד גוטמן, אירוע מסוים באושוויץ הותיר בו רושם דתי עז: פראנקל איבד את כתב היד של "הרופא והנפש" שהיה מוחבא בכיס נסתר במעילו, לאחר שקיבל הוראה יחד עם כל האסירים למסור את כל לבושיהם על מנת לקבל מעיל סחבות של המחנה, ואז גילה בכיס המעיל שקיבל דף מתוך סידור שבו כתובה פרשת שמע ישראל, פרשה הידועה בזיקתה לקידוש השם. על אותו אירוע הוא אמר: ” כלום לא הייתי צריך לראות ב"מקרה" זה אתגר לחיות את מחשבותיי, תחת להעלות אותן רק על הנייר?”
ספריו שתורגמו לעברית

האדם מחפש משמעות: מבוא ללוגותיראפיה, (תרגום: חיים איזק), תל אביב: דביר, 1970.
הזעקה הלא נשמעת למשמעות: הפסיכותרפיה וההומניזם (תרגם: חיים איזק), ירושלים: הוצאת דביר, תשמ"ב־1982.
השאיפה למשמעות (תרגום: שאול ברוידא), ירושלים: הוצאת דביר, 1985.
האל הלא מודע: פסיכותרפיה ודת (תרגום: שמעון לוי), ירושלים: הוצאת דביר, תשמ"ה־1985.
הרופא והנפש: יסודות הלוגותרפיה והאנליזה האקזיסטנציאלית (תרגום ועריכה מדעית: דוד גוטמן), אור יהודה: כנרת, זמורה־ביתן, דביר, תש"ע־2010.
זיכרונות: מה שלא נכלל בספריי, חיפה: דוד גוטמן, 2015 (תרגום: דוד גוטמן).
כן לחיים למרות הכול, מאנגלית: שאול לוין, כנרת זמורה דביר, 2021.
סרט קולנוע

ב-16 במרץ 2021 פורסם שספר זיכרונותיו של פראנקל, "האדם מחפש משמעות", יעובד לקולנוע. את הסרט יפיקו קייט כהן ומריסה פולווינו (אנ') באמצעות חברת ההפקות שלהן, "סרטי סטרייט אפ", ותחת המותג החברתי "סטרייט אפ אימפאקט". את העיבוד הקולנועי יכתבו במשותף הסופר טוני רובינס והתסריטאית אנג'לה וורקמן. להפקה יחבור אלכסנדר וסלי, נכדו של פראנקל..
הערות שוליים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תיקון ההערות לפי המקובל בויקיפדיה (ומומלץ הפרדה של ההערות המתאימות ל־"ביאורים").
↑  "Obituary: Viktor Frankl". The Independent (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-08-16.
↑  השאיפה למשמעות, עמ' 72.
↑  האדם מחפש משמעות, עמ' 18.
↑  האדם מחפש משמעות, עמ' 127.
↑  הזעקה הבלתי נשמעת למשמעות, עמ' 30.
↑  הזעקה הבלתי נשמעת למשמעות, עמ' 20.
↑  הזעקה הבלתי נשמעת למשמעות, עמ' 31.
1 2  האדם מחפש משמעות, עמ' 97.
↑  הזעקה הלא נשמעת למשמעות, עמ' 70.
↑  האל הלא מודע, פרק ב: "הלא מודע הרוחני".
↑  ”הלוגותרפיה רשאית לעסוק לא רק בשאיפה למשמעות, אלא גם בשאיפה למשמעות מוחלטת, לעל־משמעות, כפי שאני מכנה אותה. והרי האמונה הדתית היא בסופו של דבר, אמונה ואמון בעל־משמעות”. האל הלא מודע, עמ' 88.
↑  האל הלא מודע, עמ' 99.
↑  האל הלא מודע, עמ' 88.
↑  ויקטור פראנקל, הרצאה מתוך הספר "כן לחיים למרות הכול", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אפריל 2021.
↑  Wiseman, Andreas (March 16, 2021). ‘Transcendence’ Outfit Straight Up, Author Tony Robbins & ‘The Zookeeper’s Wife’ Scribe Team On Holocaust Drama ‘Man’s Search For Meaning’. Deadline Hollywood. Retrieved March 17, 2021
↑  Man’s Search for Meaning. Straight Up Films. Retrieved March 17, 2021
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261488005171  PLWABN: 9810567462205606  BIBSYS: 90123249  BNC: 000041495  BNE: XX880147  BnF: cb12034519t (data)  CANTIC: a10356046  CiNii: DA00404564  GND: 118534904  ICCU: VIAV099417  ISNI: 0000 0001 0859 4462  LCCN: n79122444  LNB: 000028854  NDL: 00440035  NKC: jn19990009561  NLA: 35099943  NLG: 157699  NLK: KAC199609214  NSK: 000045525  NTA: 068548907  RERO: 02-A028311448  SELIBR: 187332  SNAC: w68w4392  SUDOC: 028526678  S2AuthorId: 13964763  Trove: 158734  VcBA: 495/83555  VIAF: 95178598   WorldCat (עם VIAF): 95178598 
שער ספרו של פראנקל על הפסיכותרפיה המיועד לרופאים – 1949
יואל זוסמן

יואל זוּסמן (24 באוקטובר 1910, כ"א בתשרי ה'תרע"א – 2 במרץ 1982, ז' באדר ה'תשמ"ב) היה הנשיא הרביעי של בית המשפט העליון. חתן פרס ישראל למדעי המשפט לשנת ה'תשל"ה (1975).
ביוגרפיה

יואל הכהן-זוסמן נולד בשנת 1910 בקרקוב שבגליציה (אוסטרו הונגריה) (כעבור מספר שנים בתחומי המדינה הפולנית השנייה). למד משפטים באוניברסיטאות בפרנקפורט, היידלברג וברלין.
בשנת 1933 קיבל את התואר דוקטור למשפטים ושנה לאחר מכן בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בשנת 1937 הוסמך כעורך דין על ידי שלטונות המנדט הבריטי והחל לעבוד במקצוע יחד עם מקס זליגמן ואלפרד ויתקון. בשנת 1944 הוא ייצג מתמודד ברשימת תימנים בערעור על תוצאות הבחירות לאספת הנבחרים, אך ערעורו נדחה.
הוא השתלם באוניברסיטת קיימברידג' ובשנת 1947 קיבל תואר LLB של אוניברסיטת לונדון.
זוסמן היה חבר ההגנה החל משנת 1941. עם פרוץ מלחמת העצמאות הוא שירת כתובע צבאי במסגרת צה"ל (סגן התובע הצבאי הראשי), עד שמונה בשנת 1949 למשרת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
לאחר תקופת כהונה קצרה כשופט בבית המשפט המחוזי, מונה זוסמן בשנת 1951 כשופט בית המשפט העליון בפועל, למספר כהונות. באוגוסט 1952 ביקש שר המשפטים חיים כהן מהכנסת לאשר את מינויו של זוסמן לבית המשפט העליון, בהתאם לנוהג שלפני הקמת הוועדה לבחירת שופטים. אולם המינוי נדחה עד לאחר הקמת הוועדה לבחירת שופטים וב-11 בדצמבר 1953 מונה זוסמן לכהונת שופט קבוע בבית המשפט העליון. ב-7 באוקטובר 1970 מונה זוסמן לממלא מקום קבוע של נשיא בית המשפט העליון. לאחר פרישתו של נשיא בית המשפט העליון, השופט שמעון אגרנט, מונה זוסמן ב-8 בספטמבר 1976 לנשיא בית המשפט העליון.
במהלך כהונתו בבית המשפט העליון כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת הרביעית (1959). עמד בראש הוועדה לחקירת נסיבות הדליקה במסגד אל-אקצא בשנת 1969.
זוסמן פרש מכהונת נשיא בית המשפט העליון ב-29 בפברואר 1980, 8 חודשים לפני הגיעו לגיל 70, עקב מצבו הבריאותי ונפטר ב-2 במרץ 1982. שני בניו, אמנון ואמיר היו גם הם עורכי דין ועשו את התמחותם בבית המשפט העליון.
בנוסף לכהונתו של יואל זוסמן כשופט בבית המשפט העליון, כיהן כמרצה בדרגת פרופסור (נלווה) בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. כמרצה העמיד יואל זוסמן תלמידים רבים ובהם פרופ' יצחק זמיר (לימים שופט בית המשפט העליון) ופרופ' גבריאלה שלו.
יואל זוסמן חיבר מספר ספרים חשובים בתחום המשפט, בהם: "דיני שטרות" וכן "דיני בוררות". ואולם ספרו החשוב ביותר היה "סדרי הדין האזרחי" אשר יצא בשבע מהדורות - שלוש האחרונות שבהן פורסמו לאחר מותו, בעריכת השופט שלמה לוין ובעריכת בניו. בספר "סדרי הדין האזרחי" כינס יואל זוסמן וניתח את כל החקיקה והפסיקה הקיימת בעניין הפרוצדורה האזרחית שמטרותיה העיקריות הן: ניהול המשפט באופן יעיל ומהיר ככל האפשר ולבסוף מיקוד הדיון בשאלות השנויות במחלוקת והימנעות מדיון עקר.
חתן פרס ישראל למדעי המשפט לשנת ה'תשל"ה (1975). נפטר ב-1982 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
עמדות

דומה שזוסמן חשב כי מן הראוי לטפח את סדר הדין האזרחי, לאו דווקא מתוך הקפדה על חשיבות הכללים הפרוצדורליים, אלא מתוך הערכה, כי שמירה על הזכויות הפרוצדורליות תשמור בהכרח על הזכויות המהותיות ומתוך דאגה, כי הצדק ייצא לאור.
זוסמן אמר שאחת התכונות החשובות ביותר לשופט היא חוש פרקטי לגבי תוצאות פסק דינו; לפני שהוא כותב את פסק הדין עליו להתעכב לרגע ולחשוב האם הגעתי לפתרון מעשי? אם ימצא שהפתרון אינו מעשי הרי לעיתים קרובות זהו אות כי טעה בהנמקתו.
בפסק דין ירדור תמך זוסמן בפסילת "רשימת הסוציאליסטים" מאנשי אל-ארד מריצה לכנסת בהסתמך על המשפט הטבעי והצורך של הדמוקרטיה להגן על עצמה.
לקריאה נוספת

דיני שטרות : רשימות לפי הרצאותיו של י. זוסמן באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת תשי"ז, מפעלי שכפול, ירושלים, תשי"ז, 1956.
הערות שוליים

↑  עורכי דין חדשים, הַבֹּקֶר, 29 בספטמבר 1938
↑  מודעה, הצופה, 12 בנובמבר 1939
מודעה על דבר הארכת מנייה פומבית של ננסי דלא-ניידי, המשקיף, 7 במאי 1940
בבית המשפט המחוזי בתל אביב, הַבֹּקֶר, 5 באפריל 1940
↑  פס"ד פרינציפיוני בענייני גיטין, דבר, 12 באוקטובר 1943
↑  בבית המשפט המחוזי של תל אביב, הארץ, 27 באוגוסט 1947
↑  נדחה הערעור על חלוקת המנדטים באסה"נ, הארץ, 9 בנובמבר 1944
↑  תוצאות בחינות לאוניברסיטת לונדון, הַבֹּקֶר, 1 באפריל 1947
↑  מינוי שופטים מחוזיים, חרות, 22 באפריל 1949
↑  שלשה שופטים חדשים בביה"ד המחוזי בת"א, הַבֹּקֶר, 2 במאי 1949
↑  שופטים מחוזיים יכהנו זמנית בביה"ד העליון, על המשמר, 22 באפריל 1951
מינויי שופטים, חרות, 20 ביולי 1952
הוארך תוקף כהונתו של השופט זומן בביה"ד העליון, חרות, 21 בדצמבר 1952
↑  לקראת מינוי שני שופטים עליונים, הארץ, 13 באוגוסט 1952
↑  השלמת תקן בית המשפט העליון, הארץ, 10 בדצמבר 1953
↑  אושרו המינויים לביה"ד העליון, חרות, 30 בדצמבר 1953
↑  אקטיביזם שיפוטי.
↑  שופט אינו ספינקס - המשך, דבר, 23 ביוני 1965.
↑  אתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276359205171  GND: 126995257  ISNI: 0000 0000 6692 7264  LCCN: n84005421  RERO: 02-A027688650  VIAF: 38305365   WorldCat (עם VIAF): 38305365
עסקנות הספורט בישראל

עסקנות הספורט בישראל היא ניהול הספורט בישראל מהצד הארגוני והעסקי שלו, להבדיל מהצד הספורטיבי.
זאב בר-סבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1922 פתח תקווה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2 בינואר 2007 (בגיל 85 בערך) י"ב בטבת ה'תשס"ז
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 58  מפקד חטיבה 5
 תפקידים אזרחיים
 יושב ראש התאחדות לכדורגל בישראל
 
זאב בר-סבר (בורובסקי) (1922 – 2 בינואר 2007) היה איש צבא ישראלי בדרגת אלוף-משנה, שפיקד על גדוד 58 במלחמת העצמאות והיה מפקד חטיבה 5. בצעירותו היה כדורגלן בהפועל פתח תקווה ולאחר שחרורו כיהן כיושב ראש התאחדות לכדורגל בישראל.
ביוגרפיה

בר-סבר נולד וגדל בפתח תקווה, בנם של חיה וצבי בורובסקי. בנעוריו היה אתלט וכדורגלן מצטיין. מגיל 15 שיחק בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה. הוא שימש קפטן הקבוצה אך פרש לאחר פציעה ברגלו.
כנער הצטרף לפעילות נוער בהגנה עבר אימוני קשר ומורס. הוא הצטרף למשטרת היישובים העבריים במהלך המרד הערבי הגדול ונטל חלק בנוטרות. היה חבר במנגנון הקבע של ארגון ההגנה, הדריך נשק כבד (מקלעים ומרגמות) ועסק בפיתוח נשק.
בפרוץ מלחמת העצמאות שימש מפקד נפת פתח תקווה, היה מפקד בפלוגה מסייעת והשתתף במבצע נחשון, פעולת יאזור וקרב ביאר עדס. שימש מפקד מחנה הטירונים והאימונים של חטיבת אלכסנדרוני בחי"ש. במאי 1948 התארגן סגל המחנה בראשותו לגדוד סיוע חטיבתי 34 שהפך לגדוד 58 בחטיבת גבעתי. השתתף בקרבות בלימת הצבא המצרי ובכיס פלוג'ה. הוא נפצע בראשו במהלך הקרבות באזור הר חברון וחזר לאחר כחודשיים, בסוף המלחמה שימש קצין מבצעים של חטיבה 7.
לאחר המלחמה שימש סגנו של מפקד החטיבה צבי צור, ושימש קצין אג"ם בפיקוד הדרום תחת משה דיין. הוא הדריך בבית הספר למג"דים, פיקד על בית הספר לחי"ר (בה"ד 3), סיים לימודים במחזור הראשון בפו"ם ושימש מדריך ראשי במכללה. במלחמת סיני היה במוצב הפיקוד העליון ולאחר כיבוש חצי האי סיני מונה למפקד במרחב שלמה. ב-1957 שימש סגן מפקד חטיבת גולני וב-1958 מונה לראש אכ"א פרט במטכ"ל. בשנים 1960–1964 שימש ראש מחלקת חיל רגלים במטה הכללי ובמקביל פיקד על חטיבה 5. הוא סיים לימודיו במחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. ב-1964 נשלח לאוגנדה כראש משלחת צה"ל ומזכיר ראשון בשגרירות. ב-1968 פרש משירות הקבע.
לאחר שחרורו שימש מנהל האגף לעבודה סוציאלית בעיריית תל אביב-יפו. הוא שימש ראש תנועת הפועל בהתאחדות לכדורגל וב-1972, בעקבות דו"ח ועדת עציוני מונה ליושב ראש ההתאחדות, תפקיד בו כיהן במשך שנה. בנוסף כיהן כמנהל בחברת מקורות.
היה נשוי לרינה. בנם אהוד בר סבר בורובסקי היה קצין בחטיבת גולני ונהרג במלחמת יום הכיפורים.
ג'רי ספרינגר

| --- | --- |

ג'רי ספרינגר, 2011
 לידה:  13 בפברואר 1944 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 באפריל 2023 (בגיל 79) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gerald Norman Springer 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Memorial Park Cemetery 
 מקום מגורים:  לונדון, Loveland, סינסינטי, ניו יורק, סרסוטה 
 השכלה:  תיכון פורסט הילס  Tulane University School of Liberal Arts (1965)  בית הספר למשפט אוניברסיטת נורת'ווסטרן (1968) 
 מעסיק:  WMAQ-TV, WLWT, City of Cincinnati, WEBN, WTUL, Frost Brown Todd 
 תפקיד:  חבר מועצת העיר סינסינטי (1971–1974)  חבר מועצת העיר סינסינטי (1975–ערך בלתי־ידוע)  ראש העיר סינסינטי (1 בינואר 1977–1 בינואר 1978) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 jerryspringer.com
 
ג'רלד נורמן "ג'רי" ספרינגר (באנגלית: Gerald Norman "Jerry" Springer;‏ 13 בפברואר 1944 – 27 באפריל 2023) היה מנחה טלוויזיה, עורך דין, ראש עיר ופעיל חברתי אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר בשל התוכנית "המופע של ג'רי ספרינגר", אותה הנחה בשנים 1991–2018.
ספרינגר השתתף גם בתוכניות אחרות כגון "רוקדים עם כוכבים", והשתתף גם בתפקיד אורח בסדרות כמו "משפחת סימפסון", בתחרויות של "WWE" ובסרט "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי". הוא נודע במיוחד גם בעבודתו כקריין וכמוזיקאי, ובנוסף כיהן כראש העירייה הדמוקרטי של סינסינטי במשך שנה אחת מינואר 1977 עד ינואר 1978.
קורות חיים > רקע

ספרינגר נולד בשנת 1944 באחת מתחנות הרכבת התחתית של לונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה בה העיר הופצצה על ידי גרמניה הנאצית, כאשר תחנת הרכבת התחתית שימשה כמקלט מההפצצות הגרמניות. ספרינגר גדל באיסט פינצ'לי. הוריו של ספרינגר, מרגוט וריצ'רד, היו יהודים שנמלטו מלנדסברג אן דר וורטה שבפרוסיה (כיום גוז'וב ויילקופולסקי שבפולין). סבתו של ספרינגר מצד אמו, מארי קלמן, נרצחה בטנדרי הגזים של מחנה חלמנו, וסבתו מצד אביו, סלמה ספרינגר, נפטרה בבית החולים במחנה הריכוז טרזינשטאט.
בינואר 1949, בהיותו בן ארבע, היגר ספרינגר יחד הוריו ואחותו אבלין לארצות הברית באונייה "קווין מרי". משפחתו התגוררה בתחילה בשכונת קיו גרדנס שברובע קווינס שבניו יורק. ספרינגר למד בהמשך בבית הספר התיכון פורסט הילס הסמוך לשכונת קיו גרדנס. בשנת 1965 קיבל ספרינגר תואר ראשון מאוניברסיטת טוליין, בהתמחות בתחום מדעי המדינה. בשנת 1968 קיבל ספרינגר תואר במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. לאחר מכן הפך ליועץ במסע הבחירות של רוברט קנדי.
קורות חיים > קריירה

לאחר רצח קנדי החל לעסוק בעריכת דין במשרד עורכי הדין "פרוסט אנד ג'ייקובס" בסינסינטי. ספרינגר היה גם שותף במשרד עורכי הדין גרינקר, סודמן אנד ספרינגר בין השנים 1973 ל-1985.
בשנת 1970 התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך לא הצליח להדיח את המועמד הרפובליקני המכהן דניס קלנסי. ספרינגר נבחר לראש מועצת העיר סינסינטי ב-1971 בהיותו בן 27. ב-1974 ספרינגר התפטר לאחר שהתגלה כי שילם לזונה בצ'ק אישי, שהתגלה לאחר שהמשטרה פשטה על מכון עיסוי. כמה ימים לאחר מכן פרסם הודעה פומבית על הפרשה הזו והתנצל עליה. בשנה שלאחר מכן נבחר מחדש לראש מועצת העיר סינסינטי (אם כי הוא נאלץ להתמודד הפעם כמועמד עצמאי). מספר שנים מאוחר יותר, במהלך 1977, התמודד ספרינגר לתפקיד ראש עיריית סינסינטי, כנציג של המפלגה הדמוקרטית, בהיותו בן 33. ספרינגר כיהן כראש העיר של סינסינטי במשך שנה אחת בין ינואר 1977 לינואר 1978.
בשנת 1982 התמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל מדינת אוהיו אך סיים במקום השלישי (דיק סלסט ניצח בבחירות המקדימות ובבחירות הכלליות). בהמשך עבד ככתב פוליטי ופרשן של NBC בסינסינטי בערוץ המקומי WLWT-TV. בתקופה זו הפך למגיש החדשות הפופולרי ביותר של הערוץ וגרף שבעה פרסי אמי מקומיים כתוצאה מכך. ספרינגר שימש כמגיש חדשות בסינסינטי עד ינואר 1993.
התוכנית "המופע של ג'רי ספרינגר" שודרה לראשונה בספטמבר 1991. בתחילה הייתה זו תוכנית אירוח עם אוריינטציה פוליטית, בהשפעת התהילה המקומית לה ספרינגר זכה ככתב פוליטי ומגיש חדשות. האורחים של ספרינגר בתוכנית כללו באותה העת בין היתר את אוליבר נורת' וג'סי ג'קסון, והנושאים בהם עסקה התוכנית כללו בין היתר התעסקות בבעיית מחוסרי הבית וסוגיית הרגולציה של כלי הנשק בארצות הברית. הרייטינג הנמוך שהתוכנית קיבלה בתחילת הדרך השפיע על כך שנבחר מפיק חדש לתוכנית ולכך שהתוכנית החלה לעסוק בנושאים מטופשים ופרובוקטיביים יותר, ובעקבות כך התוכנית זכתה להצלחה עצומה יותר ויותר ככל שהתוכן היה יותר פרובוקטיבי ומטופש. ההצלחה יוצאת הדופן של התוכנית גרמה לכך שהתוכנית שודרה בהמשך גם בעשרות מדינות ברחבי העולם. הפרק האחרון של התוכנית שודר ב-26 ביולי 2018.
ספרינגר המשיך להיות פעיל פוליטית לאורך השנים, ובמיוחד במדינת אוהיו.
קורות חיים > חיים אישיים

ספרינגר נישא למיקי ולטון בשנת 1973. בשנת 1976 נולדה לזוג בת. הזוג התגרש בשנת 1994.
נפטר ב-27 באפריל 2023, בגיל 79, לאחר שחלה בסרטן הלבלב.
הערות שוליים

↑  איש הטלוויזיה ג'רי ספרינגר הלך לעולמו בגיל 79, באתר ynet, 27 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007323196905171  PLWABN: 9814189399305606  BIBSYS: 1642068466044  BNE: XX1718678  GND: 1062035798  ISNI: 0000 0000 3254 4388  LCCN: n98083113  MusicBrainz: 47cc6d80-6982-4376-abb2-f25ef87af769  NTA: 176965041  SNAC: w6000x57  VIAF: 11625855   WorldCat (עם VIAF): 11625855
פרשת האחים בוגדנוב

איגור וגריצ'קה בוגדנוב
פרשת האחים בוגדנוב הייתה מחלוקת אקדמית לגבי הלגיטימיות של קבלת תוארי דוקטור על ידי התאומים הצרפתיים איגור וגריצ'קה בוגדנוב.
האחים איגור וגריצ'קה בוגדנוב היו דמויות טלוויזיה צרפתיות מוכרות, שהחזיקו בדוקטורטים בפיזיקה תאורטית. הם התפרסמו בזכות עבודותיהם בתחום תורת השדה הטופולוגי ותנודות קוונטיות. הפרשה החלה בשנת 2002 כאשר מדענים מתחומים שונים החלו לחקור את המאמרים של האחים בוגדנוב. הפיזיקאים ג'ון באז וסטיב קרליפ היו בין הראשונים שהצביעו על בעיות חמורות במאמרים שפורסמו, שכללו טעויות רבות, מונחים לא מובנים ושימוש מוגזם במילות מפתח ללא קשר ברור לתיאוריה קוהרנטית.
אחד המאמרים המרכזיים שהעלה חשדות היה "Topological field theory of the initial singularity of spacetime". במאמר זה השתמשו האחים בוגדנוב במונחים מסובכים וניסוחים לא ברורים, מה שגרם למספר פיזיקאים לטעון כי מדובר במאמרים חסרי ערך מדעי.