stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה הכהן צבאן
קורות חייו

נולד בדבדו בשנת ה'תרמ"א (1881) לרב יוסף הכהן צבאן, צאצא למשפחת כהן-סקלי ולרבי אהרן הכהן סקלי, אבי משפחת כהן צבאן שחי[דרושה הבהרה] בשנת ה'ש"ב (1542).
בבחרותו למד אצל סבו רבי אהרן כהן צבאן ואצל רבי דוד הכהן בן אזהור. בהמשך למד אצל ראש אב בית דין דבדו רבי אברהם בן סוסאן שהיה לרבו המובהק.
בשנת תרס"א בהיותו כבן 19 שנים, החל למסור שיעורים בישיבת סבו רבי אהרן בדבדו, תפקיד בו החזיק כעשרים שנה. בשנת תרע"א (1910) התמנה לכהן כדיין בדבדו עד שנת תרפ"ד.
בשנת תרפ"ה – 1925 עזב את דבדו ושימש כדיין וכמנהיג רוחני בעיר מאזאגאן, בתפקיד זה כיהן עד שנת תר"ץ. בשנת תר"ץ חזר לעירו דבדו, ושימש כדיין יחידי בעיר עד שנת תרצ"ה. בשנת תרצ"ו החל לכהן כדיין באזמור עד שנת ת"ש. ומשנת ת"ש עד תש"ה חזר לכהן כרבה של מאזאגאן. בתש"ה – 1944 עבר לאוג'דה שם שימש כרב העיר וכאב בית דין עד סוף חייו.
היה ממייסדי מועצת רבני מרוקו בשנת ה'תש"ז, והיה מהרבנים הנחשבים בכינוסה הראשון.
בקרב יהודי מרוקו מקובל לכנותו הרש"ך (להבדיל ממהרש"ך – רבי שלמה הכהן צבאן 'ארבי אלקביר'). זכה להערצה מרובה במרוקו כולה ובייחוד בערי מזרח מרוקו. בבתים רבים של יוצאי מרוקו תלויה תמונתו של הרב, בייחוד יוצאי הערים לעיון ואוג'דה.
נפטר באוג'דה בה' שבט תש"ט (1949). בהלווייתו השתתפו רבים מתושבי העיר והערים הסמוכות, והיא אף צולמה באמצעי הצילום של אותם ימים. לאחר פטירתו, הרב אפרים שלום אנקאווא התמנה תחתיו כרבה של אוג'דה.
נולדו לו חמישה בנים (אחד מהם, רבי יוסף מכלוף, נפטר בחייו) וארבע בנות.
בית הכנסת "היכל ברוך" בשכונת בקעה בירושלים נקרא על שמו.
יחסיו עם רבני מרוקו

הערכת חכמי דורו אליו הייתה רבה ואלו היו מריצים לפניו את שאלותיהם או השגותיהם על פסקיו. בתשובותיו נשא ונתן עם רבים מחכמי מרוקו והסביבה ובהם רבי דוד צבאח רבי יהודה ליאון כלפון (אב בית דין טיטואן), רבי חיים דוד סירירו (ראש אב בית דין פאס), רבי משה מאיר חי אליקים, רבי רפאל ברוך טולדנו, רבי שלום משאש ונוספים.
רבה הראשי של מרוקו, רבי רפאל אנקווה, מכנהו בכתביו "המלך שלמה". רבי רפאל ברוך טולדנו תיארו " המאור הגדול, סבא דמשפטים, מימיו אנו שותים", ורבי שלום משאש התבטא אודותיו לימים: "אחד מגדולי וגאוני מרוקו, המפורסם בחכמתו הגדולה, בחסידותו הנפרזת הכרתי אותו... שכינת ה' הייתה שורה על פניו."
בספרו 'מעלות לשלמה' ביקר, לעיתים בלשון חריפה, מספר היתרים שכתב בן דורו הרב יוסף משאש בספריו 'מים חיים' ו'נר מצווה', ומהם: הליכה בגילוי הראש לגברים, הבדלה על אור החשמל, נסיעה במטוס בשבת ועוד. לטענתו הרב משאש היה ממהר לפסוק להתיר משום 'כחא דהיתרא עדיף', אף בדברים "האסורים לפי המנהג". בתגובה הדפיס הרב משאש את חיבורו 'די השיב' ובו השיב על השגותיו של הרב צבאן.
ספריו

ויאסוף שלמה – שו"ת על ד' חלקי שולחן ערוך
דובב שפתי ישנים – שו"ת מאת חכמי המערב – צפון אפריקה
קונטרס ויחל שלמה – ייחוסה של משפחת כהן סקלי
מעלות לשלמה – שו"ת בהלכה, יצא לאור מכתב ידו בשנת תשד"מ, על ידי אחינו יוסף כהן סקלי
לך שלמה - שו"ת בהלכה, על ד' חלקי שולחן ערוך
ספריו זכו להסכמות רבות מחכמי ורבני מרוקו, ביניהם רבי רפאל אנקווה, רבי יוסף חיים בן עטר, רבי חיים יקותיאל ברדוגו, רבי רפאל עטייא, רבי שלמה אבן דנאן, רבי משה מאיר חי אליקים, רבי דוד אדהן, רבי אברהם אבוחצירא ועוד.
תלמידיו

רבי שלמה הכהן זאגורי, רב העיר תאורירת ומחבר הספר "ויקץ שלמה"
לקריאה נוספת

אליהו מרציאנו, עיר הכהנים דבדו (ירושלים תשמ"ז), עמ' 194 והלאה.
משבר תירוטוקסי

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 טיפול:  methimazole  propylthiouracil 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D013958
 סיווגים
 ICD-11:  5A02.5 
 
משבר תירוטוקסי (באנגלית: Thyroid storm, כלומר "סערת תריס"), הוא סיבוך נדיר ומסכן חיים של יתר-תריסיות. תסמינים אופיינים כוללים חום גבוה (לפעמים הטמפרטורות מגיעות מעל 40°), קצב לב מהיר ואף אי-ספיקת לב, תסמינים ממערכת העיכול כגון הקאות ושלשולים וכן ירידה במצב ההכרה. מעבר לטיפול תומך הטיפול כולל תרופות להאטת קצב הלב וחסימה של יצירת הורמוני תריס. במקרים בהם אין תגובה מספקת לטיפול תרופתי יש להתקדם לכריתה מלאה של בלוטת התריס.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נרטיניב

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 נרלינקס - nerlynx
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C30H29N6ClO3 
 מסה מולרית:  556.198966 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  L01XE45 
 מספר CAS:  698387-09-6
 PubChem:  9915743
 ChemSpider:  8091392
 
נרטיניב (neratinib/HK-272)‏ הוא החומר הפעיל בתרופה האנטי-סרטנית, נרלינקס (nerlynx) מעכבת של טירוזין קינאז(אנ')‏.
שימוש רפואי

נרטיניב משמשת כטיפול אדג'ובנטי(אנ') באנשים עם סרטן השד, בשלב מוקדם, עם ביטוי יתר של HER2, ולאחר שהחולה קיבל טיפול עם טרסטוזומב. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
אנשים המטופלים עם נרטיניב, צריכים לקבל תרופות למניעת שלשולים.
אין ליטול את התרופה במהלך ההיריון, ואין להיכנס להיריון במהלך נטילתה. אין להשתמש בתרופה בנשים מניקות, משום שהיא עלולה לפגוע בתינוק. בכל מקרה יש להתייעץ עם הרופא המטפל.
ניסוי קליני הדגים כי שילוב של נרטיניב וטמסירולימוס(אנ') הביא לתגובה ב -19% מהחולים, למשך תקופה שנעה בין חודשיים ל-18 חודשים ויותר, בחולים עם סרטני ריאות ועם מוטציות ב-HER2. שילשולים, המהווים תופעת לוואי נפוצה של נרטיניב, נמנעו בצורה יעילה, על ידי טיפול עם לופראמיד.
תופעות לוואי

נרטיניב עלול לגרום לשלשולים מסכני חיים אצל אנשים מסוימים, ולשלשול קל עד מתון, כמעט בכל משתמשי התרופה; אנשים אשר נוטלים את התרופה, נמצאים אף בסיכון לסיבוכים של שלשול, כמו התייבשות וחוסר איזון אלקטרוליטי(אנ')‏. כמו כן, קיים סיכון לנזק חמור לכבד (הפטוטוקסיסטי(אנ')) ובחולים רבים קיימת מידה מסוימת של נזק; תסמינים של נזק לכבד כוללים עייפות, בחילה, הקאות, כאב או רגישות ברבע הימני העליון בגוף, חום גבוה, פריחה ורמות גבוהות של אאוזינופילים.
בנוסף לאמור לעיל, ביותר מ -10% מהאנשים הנוטלים את התרופה, מופיעים כאבי בטן, בחילות, הקאות, פצעים על השפתיים, קיבה רגיזה, ירידה בתיאבון, פריחה ועוויתות שרירים.
תגובות בין-תרופתיות

אין ליטול נרטיניב בו-זמנית עם תרופות המפחיתות חומצת קיבה, כולל מעכבי משאבות פרוטונים ואנטגוניסטים של קולטני H2(אנ'). נוגדי חומצה(אנ') ניתנים לשימוש, שלוש שעות לפני או אחרי נטילת נרטיניב.
תרופות המעכבות CYP3A4 מגבירות את פעילות נרטיניב, ועלולות להחמיר את תופעות הלוואי, ואילו תרופות המזרזות פעילות של CYP3A4, עלולות להפוך את נרטיניב לפחות פעיל ולהפחית את יעילותו. נרטיניב אף מעכב את הנשא p-glycoprotein ומעלה את הריכוז בדם של תרופות כמו דיגוקסין, התלויות בנשא לסילוקן.
פרמקולוגיה

כמו לפטיניב(אנ') ואפטיניב(אנ'), נרטיניב הוא מעכב דואלי של הקינאזות: HER2 ו-EGFR‏(אנ')‏. נרטיניב מעכב את הקינאזות על ידי קשירה קוולנטית לשרשרת צדדית של ציסטאין, בחלבונים אלה.
נרטיניב הוא בעל IC50 של 59 ננומולר כנגד HER2 ומדגים עיכוב חלש כנגד KDR ו Scr, עם ערכי IC50 של 0.8 מיקרומולר ו -1.4 מיקרומולר, בהתאמה. בתאי BT474, נרטיניב הפחית אוטופוספורילציה של HER2, ועיכב ביטוי של cyclin D1, בעוד שהפחתה בשגשוג תאים נצפתה בתאי A431, כאשר אלה טופלו עם נרטיניב בריכוזים של 3 או 5 ננומולר. במודלים של קסנוגרפט עם גידולי 3T3/neu, מתן פומי של נרטיניב, במינונים של 10, 20, 40 או 80 מ"ג/ק"ג, היה מסוגל לעכב את צמיחת הגידול, ואילו במודלים של SK-OV-3, מינונים של 5 ו -60 מ"ג/ק"ג, גרמה לעיכוב משמעותי בצמיחת הגידול.
כימיה

Neratinib הוא נגזרת של 4-אנילינו-3-ציאנו קינולין (4-anilino-3-cyano quinoline)‏.
היסטוריה

נרטיניב התגלה ופותח בתחילה, על ידי חברת ויית(אנ'); חברת פייזר המשיכה בפיתוח עד לניסויים קליניים שלב III בסרטן השד, ומכרה את זכויות של המוצר לחברת פומה ביוטכנולוגי(אנ') בשנת 2011.
בחודש ספטמבר 2016, הגישה חברת פומה ביוטכנולוגי בקשה לאישור תרופה חדשה(אנ'), למינהל המזון והתרופות בארצות הברית (FDA) עבור נרטיניב, כטיפול אדג'ובנטי בחלק מהחולים עם סרטן שד, חיובי ל- HER2.
בחודש יולי 2017, נרטיניב אושר על ידי ה- FDA בארצות הברית לטיפול אדג'ובנטי בחולים מבוגרים עם סרטן שד, בשלב מוקדם, עם ביטוי יתר\אמפליפיקציה של HER2 (לאחר טיפול אדג'ובנטי מבוסס-טרסטוזומב). בחודש ינואר 2018 העבירה ועדה של הסוכנות האירופית לתרופות (EMA) חוות דעת שלילית על נרטיניב.
הערות שוליים

↑  Neratinib - Puma Biotechnology
↑  neratinib maleate NCI Drug Dictionary
1 2 3 4 5 6 7 8  FDA Neratinib tablets label
↑  MA04.02 Neratinib ± Temsirolimus in HER2-Mutant Lung Cancers: An International, Randomized Phase II Study
↑  José Baselga, Robert E. Coleman, Javier Cortés, and Wolfgang Janni Advances in the management of HER2-positive early breast cancer Critical Reviews in Oncology/Hematology. 119: 113–122.
↑  Minami Y, Shimamura T, Shah K, LaFramboise T, Glatt KA, Liniker E, et al. (July 2007). "The major lung cancer-derived mutants of ERBB2 are oncogenic and are associated with sensitivity to the irreversible EGFR/ERBB2 inhibitor HKI-272". Oncogene. 26 (34): 5023–7. doi:10.1038/sj.onc.1210292. PMID 17311002.
↑  Singh J, Petter RC, Baillie TA, Whitty A (April 2011). "The resurgence of covalent drugs". Nature Reviews. Drug Discovery. 10 (4): 307–17. doi:10.1038/nrd3410. PMID 21455239.
↑  Neratinib (Synonyms: HKI-272)
↑  Cancer hopeful neratinib plagued by diarrhea, analysis shows, but Puma cites a solution
↑  FDA approves neratinib for extended adjuvant treatment of early stage HER2-positive breast cancer
↑  Puma Biotechnology shares tank after CHMP looks ready to hit a red light on neratinib
↑  Puma Biotechnology sinks after Europe unlikely to OK breast cancer drug
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תקן הזהב

ערך זה עוסק במדיניות מוניטרית. אם התכוונתם למונח רפואי לאבחון מדויק, ראו .
מטילי זהב מהווים עד היום אמצעי מקובל וחשוב לחסכון ומשמורת של הון
תקן הזהב (באנגלית: Gold standard) היא מדיניות מוניטרית שבה יחידת ההילך החוקי התקנית היא כמות מסוימת, קבועה מראש ובלתי ניתנת לשינוי, של זהב ולפיה כל הנפקה של כסף צמודה, בצורה זו או אחרת, להיצע הזהב. מגוון של שיטות מוניטריות סווגו לאורך ההיסטוריה כ'תקן זהב', בהן "תקן הזהב הקלאסי" שיושמה בין השנים 1871 ל-1945 ושיטת ברטון-וודס (The Bretton Woods System) שיושמה בשנים 1945-‏1972. כיום נזנחה השיטה ונכון לתחילת המאה ה-21 מועטים הקולות הקוראים להחזירה בזרם המרכזי של הכלכלה. עם זאת, קיימות אסכולות כלכליות כדוגמת האסכולה האוסטרית וכמה אסכולות מוניטריסטיות הדוגלות בהשבתה והשיטה עדיין נלמדת במסגרות תאורטיות ולצורך השוואתי פדגוגי.
תחת תקן הזהב, המטבע מונפק מהמתכת עצמה, ביחידת משקל סטנדרטית ידועה, או שהמנפיק מתחייב לספק בתמורה לשטר הכסף כמות נתונה של זהב. משמעות האמירה הזו היא שמאחורי כל שטר כסף במדינה כזו קיימת כמות פיזית הולמת של זהב הנמצאת בבעלות המדינה. 'מטבע תקן זהב' יכול להיות פנימי, כזה הניתן להמרה בזהב על ידי כל אזרח במדינה או חיצוני, בינלאומי, קרי, ניתן להמרה רק על ידי מספר מוגבל של ישויות מוניטריות כדוגמת בנקים מרכזיים של מדינות אחרות. באופן טבעי, שווי מטבעות שונים בזהב שונים בין מדינות שונות, ויחס זה מגדיר לרוב שער חליפין קבוע ביניהן שכן כולם צמודים לאותה סחורה שמחירה העולמי קבוע. מטרותיה של שיטת תקן הזהב היא מניעת גידול בהיצע הכסף אשר היה מביא לאינפלציה, שמירה על ערך גבוה שכנגדו יכולים מחירים אחרים להימדד ולאפשר סחירות רחבה יותר.
לאורך ההיסטוריה נעשה שימוש בתקני זהב מסוגים שונים ומטבעות תקן זהב היוו לעיתים אמצעי יחוס מוניטרי עבור מטבעות שלא היה להם קיבוע ערכי כדוגמת ההצמדה לזהב. כדוגמאות למטבעות תקן זהב היסטוריים ניתן למנות את הדוקאט הוונציאני ואת הלירה שטרלינג הבריטית בסוף המאה ה-19. כאמור, הזהב היה הבסיס להסכם ברטון-וודס, שהתמוטט בשנים 1971–1972.
בזרם המרכזי של המחקר הכלכלי נתפסת היום שיטת תקן הזהב כבלתי רצויה, ומיוחסים לה גרימת המשבר הכלכלי העולמי של סוף שנות ה-20 של המאה ה-20. עם זאת, תאוריות כלכליות רבות התפתחו מאז תקופת המשבר, עת ההבנה והתנאים המקרוכלכליים היו פחות מפותחים ויציבים. על-אף שהשיטה אינה נמצאת כיום בשימוש, יש בנמצא תומכים להשבתה והיא מהווה אמצעי בסיסי להשוואה בין תאוריות מוניטריות. התומכים בחזרה לשימוש בשיטה טוענים, בין השאר, כי הזהב הוא המדד האוניברסלי היחידי לערך, כי השיטה מונעת אינפלציה על ידי מניעת הרחבה בלתי מוגבלת של היצע הכסף וכי היא מהווה את הבסיס התאורטי היציב ביותר של מערכות מוניטריות.
יתרון הזהב

בשל נדירותו, עמידותו, קלות זיהויות באמצעות צבעו, משקלו ורקיעותו, היה הזהב סחורה בה בחרו סוחרים במדינות אירו-אסיה לאורך ההיסטוריה כיחידת החישוב הכלכלית הבסיסית ונעשה בו שימוש כאמצעי תשלום וצבירת הון. ההתפתחות ההיסטורית של אמצעי התשלום שונה משמעותית בהתאם לזמן ולמקום אך היסטוריונים רבים סבורים כי ערכו הרב של הזהב, עקב יופיו, צפיפותו, עמידותו בפני קורוזיה, אחידותו וקלות עיבודו הפכו אותו לשימושי כאמצעי לשמירת הון ולחישוב ערכי של אמצעי שמירת הון אחרים. בממלכת בבל, לדוגמה, שימש בּוּשֶל (Bushel) של חיטה כיחידת השוואה כלכלית לסחורות ואילו הזהב, במשקל מסוים, שימש לכימות ערך ההובלה של הסחורה. שיטות מוניטריות קדומות שהתבססו על תבואה כיחידת ערך בסיסית עשו בזהב שימוש לייצוג הערך המאוחסן של הסחורות. הבנקאות החלה להתפתח כאשר פיקדונות זהב בבנקים הועברו מחשבון אחד למשנהו באמצעות שיטה בירוקרטית מסודרת, או הולוו לצרכנים בריבית. בשימוש במסגרת שיטה כלכלית המבוססת על סחורות, תפקידם של שטרות הכסף התפתח בין השאר כאמצעי להפחתת הסיכון והעלויות הכרוכים בהובלה ואחסון הזהב. ההתפתחות המוקדמת של שטרות הכסף דורבנה על ידי הסכנות שארבו למובילים בניוד זהב למקומות רחוקים וכמו כן על ידי רצונם של השלטונות להסדיר ולווסת את המסחר בתחומי ריבונותם.
על אף האמור לעיל, שימשה לאורך מרבית ההיסטוריה האנושית ברוב האזורים הגאוגרפיים מתכת הכסף כאמצעי העיקרי ממנו יוצרו מטבעות, ומכאן שמו העברי של הכסף כאמצעי תשלום. הזהב נתפס כאמצעי אחסון הון ונעשה בו שימוש כאמצעי תשלום של ממש רק במקרים בהם הייתה לניידות חשיבות עליונה, במיוחד לצורך תשלום לצבאות. במדינות מסוימות נעשה שימוש בתקן הכסף תחת תקן הזהב, ובחלקן התנהל אף בסיס דו מתכתי בו שימשו הכסף והזהב יחדיו לתשלום. עם זאת, לרוב אחד משני סוגי המתכות הדיח את השני (הסבר לכך ניתן למצא בחוק גרשאם, אשר מסביר כי אחד המטבעות יהיה שווה יותר במונחי השני משוויו כמתכת, ובשלב זה ישמש רק המטבע בעל הערך הנמוך מערכו הנקוב למסחר והשני יצא מהמחזור) והיה מעבר לתקן הזהב או לתקן הכסף תחתיו.
עם זאת, במהלך כמה תקופות בהיסטוריה האנושית, בהן תור הזהב האסלאמי, עלה הזהב בחשיבותו על הכסף כמתכת הבסיסית במסחר הבינלאומי. בפרט, בשיאן של ממלכות הסחר האיטלקיות ברנסאנס ובצורה הבולטת ביותר במהלך המאה ה-19. בעת החדשה המשיך הזהב לשמש כבסיס מוניטרי עד להתמוטטות של הסכם ברטון-וודס בשנת 1971 והוא משמש עד היום ככלי גידור וריסון כנגד פעולות של בנקים מרכזיים וממשלות, כאמצעי לשימור שיעור הנזילות ולאחסון הון ובעיקר להשקעת ספקולנטים[דרוש מקור]. (עם מעט שימוש במתכת בשל תכונותיה הכימיות)
השימוש בזהב נשען על האמונה התרבותית באזורים גאוגרפיים מסוימים בו היה נדיר שלזהב יש ערך עצמי הטמון בו בתוכו. זאת מאחר שהרעיון של כסף כישות תאורטית המשקפת אמון בתוך מערכת כלכלית, לא היה קיים, ומושגים כמו כמות הכסף, אינפלציה ורעיונות אחרים הופיעו מאוחר יותר. כיום, על אף התפתחות הידע הכלכלי ישנם עדיין הדים לתפיסה התרבותית הזו לפיה ישנם דברים להם ערך "אמיתי".
ההטבעות המוקדמות

המתכת הראשונה בה נעשה שימוש לייצור כסף הייתה מתכת הכסף, לפני למעלה מ-4,000 שנה, אז שימשו מטילי כסף לצורכי מסחר. במטבעות זהב נעשה לראשונה שימוש החל מהמאה השביעית לפנה"ס אך עוד קודם לכן שימשו מטילי זהב וכסף לצורכי אגירת הון וחישובי סחר באכד ובמצרים העתיקה. עד המאה ה-20 נותרה מתכת הכסף הנפוצה ביותר לייצור מטבעות ועד היום קיימים מטבעות, כדוגמת מטבע 20 הפסו המקסיקני, המיוצרים מסגסוגת המכילה כסף.
במדי (אשר קדמה לממלכת פרס) נעשתה גביית המס בזהב וכאשר כבש אותה אלכסנדר הגדול, אימץ המצביא את המתכת להטבעת מטבעות האימפריה שלו. בתקופה זו התבסס השימוש בזהב כאמצעי תשלום לצבאות ושכירי חרב, נוהג שנשמר לאורך מאות שנים אחר כך. האימפריה הרומית הטביעה שני מטבעות זהב חשובים: האאוראוס (aureus מלשון aurum - 'זהב' בלטינית), שיוצר מסגסוגת של זהב וכסף, והסולידוס (לטינית - 'יציב') פחות הערך. המטבעות הרומאיים הללו היו שימושיים בצורה יוצאת דופן והונפקו מהם מיליוני יחידות במהלך תקופת הרפובליקה והאימפריה.
אחרי התמוטטות הקיסרות הרומית המערבית והידלדלות מכרות הזהב באירופה, הנפיקה האימפריה הביזנטית במקום הסולידיי הרומיים את הבזאנט, הזהה במשקלו ובהרכבו למטבע הרומי. החל משנת 1030 החל השלטון הביזנטי לדלל את כמות הזהב במטבעות עד שזו הגיעה, בתחילת המאה ה-11, ל-15% בלבד ממשקל הסגסוגת. זאת, לעומת 95% עד 98% זהב במטבעות הרומיים המקוריים.
החל מסוף המאה השביעית החל מטבע הדינר של האימפריה הערבית לתפוס את מקומו כמטבע סחר חשוב. הדינר היה מטבע זהב מבוסס על המטבעות הרומי-ביזנטים שהונפק על ידי האימפריה הערבית, כח עולה חדש בעולם הקדום. הבזאנט והדינר שימשו במשך 350 שנה זה לצד זה כשני מטבעות מסחר חשובים עד לירידת קרנו של המטבע הביזנטי.
הדינר ואיתו מטבע הדירהאם עשוי הכסף, נטבעו לראשונה על ידי ממלכת פרס והח'ליפה אימצה אותם והפיצה את השימוש בהם בעולם המוסלמי. הח'ליף עבד אל-מלכ ביצע בין השנים 685 ו-705 רפורמה מוניטרית שכללה, בהתאם לרוח הדת החדשה, מחיקת דמויות שהופיעו על המטבעות והחלפתם בפסוקים המשבחים את אללה וקביעת שער קבוע להמרת כסף בזהב. עד סוף המאה ה-13 ובמקביל לעליית האסלאם עלתה חשיבותו של הדינר והוא הפך למטבע הסחר הדומיננטי של מערב אפריקה, חצי האי ערב וצפון הודו. הסולידוס בגלגוליו השונים השתמר אם כן בצורתו ובמשקלו כמטבע העיקרי של העולם הקדום למעלה מ-1,300 שנה תחת שלטונן של שלוש אימפריות חובקות עולם.
בשנת 1284 הטביעה הרפובליקה של ונציה את מטבע הזהב הראשון שלה, הדוקט, אשר הפך לסטנדרט ההטבעה האירופי ל-600 השנים הבאות. מטבעות אחרים הופיעו באותה תקופה באירופה כדי לפשט את המסחר הפורח. הפלורין, הנובל, הגרושן, הזלוטי והגינאה, שחלק משמותיהם נשתמרו בשמות המטבעות המודרניים, הונפקו על ידי מדינות אירופיות אחרות ונסחרו לצד הדוקאט, ששמר על הדומיננטיות שלו בשל השליטה הוונציאנית במסחר עם העולם הערבי.
בשעה שהזהב הלך ונעשה נדיר יותר ויותר מצאה ספרד מאגרי ענק חדשים של המתכת באמריקה עם כיבושיה על אדמות האימפריה האצטקית והאינקה. יחידת הזהב הספרדית הבסיסית כונתה אסקודו (escudo) והמטבע המתאים, "דובלון" (doblón), הונפק בערך של שמונה אסקודו. הדובלון היה עשוי 22 קרט (92% זהב), משקלו היה 27.468 גרם ושוויו היה פי 16 ממשקלו בכסף. הזהב היה כל-כך זמין באזור באותה תקופה, עד שהוא הפך באיים הקאריביים בשנת 1704 להילך החוקי היחיד. כמו המטבע הוונציאני באירופה, הפכו המטבעות הספרדים לסטנדרט הנפקת מטבעות בעולם החדש. הדולר האמריקאי התבסס על מטבע הכסף הספרדי ריאל ובשוק המטבע בפילדלפיה נעשה שימוש במטבעות ספרדיים לצורכי מסחר.
היסטוריה מודרנית של תקן הזהב

אימוץ תקן הזהב התרחב בהדרגה והיסטוריונים של הכלכלה חלוקים ביניהם בנוגע להגדרה מתי התחיל תקן הזהב. במאמר שכתב אייזק ניוטון בשנת 1717 בנושא מטבעות הוא כלל יחס המרה בין זהב לכסף, ממנו היה עשוי מטבע הפני הבריטי שהיווה באותה תקופה את יחידת החישוב המוניטרית הבסיסית. היסטוריונים מסוימים מתייחסים לאירוע זה כראשיתו של תקן הזהב בבריטניה. עם זאת, רווחת יותר הדעה לפיה על-מנת שיתקיים תקן זהב של ממש, חייב להיות מקור יחיד לשטרות ולהילך החוקי שיגובה ביכולת מעשית להמירם לזהב. מאחר שתנאי זה לא היה קיים באנגליה במאה ה-18 רוב החוקרים תמימי דעים שתקן זהב לא היה בנמצא שם באותם ימים.
היסטוריה מודרנית של תקן הזהב > תקן הזהב הבינלאומי

בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה אוחדה גרמניה למדינה אחת, זכתה לעצמאות וקבעה את הרייכסמארק, המטבע הרשמי שלה, כמטבע תקן זהב נוקשה. גרמניה עשתה שימוש בזהב שנכרה בדרום אפריקה כדי להרחיב את היצע הכסף שלה ובמהרה אימצו מדינות רבות, שנוכחו שהזהב הוא יחידת ערך בינלאומית, יציבה ונוחה להובלה, את התקן.
התפשטותו המהירה של תקן הזהב ברחבי העולם:
1871 - גרמניה
1873 - האיחוד המוניטרי הלטיני (בלגיה, איטליה, שווייץ וצרפת)
1873 - ארצות הברית (דה פקטו)
1875 - האיחוד המוניטרי של סקנדינביה (דנמרק, נורווגיה ושוודיה)
1875 - הולנד
1876 - ספרד
1879 - אוסטריה
1893 - רוסיה
1897 - יפן
1898 - הודו
1900 - ארצות הברית (דה יורה)
לאורך שנות ה-70 של המאה ה-19 עלתה שוב ושוב הדרישה לחזרה לתקן כסף מצד כלכלות דפלציוניות וכלכלות במיתון, אך ניסיונות אלו נכשלו והתקבעות תקן הזהב נמשכה. החל משנת 1879 אושרו לשימוש באיחוד המוניטרי הלטיני רק מטבעות תקן זהב, על אף שהכסף היה עדיין אמצעי תשלום סחיר ומקובל.
היסטוריה מודרנית של תקן הזהב > תקן הזהב הבינלאומי > מטבעות חלופיים

תוצאה בלתי צפויה ולא רצויה של תקן הזהב הייתה ירידה חדה בביקוש המצרפי ושורה של מיתונים כלכליים בארצות הברית ובבריטניה. בעשורים האחרונים של המאה ה-19 כבר החלה לחלחל ההבנה שהנזקים שהשיטה גורמת עולים על התועלת ועמה ניסיונות להתקין שיטות חלופיות לייצוב אמצעי התשלום. בשנת 1881 הופיעו בבריטניה המחאות הכסף הראשונות, שהפכו בימי מלחמת העולם הראשונה להילך חוקי תקני. בארצות הברית קמה "ברית החוואים" (מפלגת השטרות) (The Greenback party), אשר בין השנים 1874 ל-1884, תמכה בשימוש בשטרות כסף שאינם מגובים בזהב (כסף פיאט).
היסטוריה מודרנית של תקן הזהב > תקן הזהב הבינלאומי > השפעות על המיסוי

מדינות בשלבי תיעוש עודדו התמחויות תעשייתיות מקצועיות וחיפשו דרכים להגביר את תפוקת המגזר החקלאי כדי לתמוך בשיעורי האוכלוסייה הגדלים שלהן. הצורך בתוצרת חקלאית זולה יצר לחצים על הממשלות להפחית את מכסי המגן על החקלאות. התוצאה הייתה מעבר למערכת המיסוי המוכרת והנהוגה היום המבוססת על מס הכנסה ומס מכירות ופחות על מכסי מגן וסובסידיות. גורם נוסף היה ירידה במשכורות שהכביד על הציבור וכונה מאוחר יותר בשם "ייסורי התיעוש". חלקו של תקן הזהב בתהליכים אלו נותר עד היום שנוי במחלוקת.
היסטוריה מודרנית של תקן הזהב > תקן הזהב הבינלאומי > השפעות על קהילות חקלאיות

החלו להופיע בדרום-מערב ארצות הברית קולות המתנגדים לשיטה. חקלאים רבים ראו בנדירות הזהב כגורם מכביד על התעשיות החקלאיות, המחייב אותן ללוות כספים ממערכת הבנקאות המרכזית. באותה תקופה קמה במדינת טקסס המפלגה הפופוליסטית ("מפלגת העם") שחרתה על דגלה לעבור לשימוש במה שכונה על-ידה "כסף קל" (Easy Money), הילך חוקי שאינו מגובה בזהב ולכן נוח וזמין יותר לסירקולציה בין בנקים אזוריים קטנים שיוכלו להעניק הלוואות באזורי הספר. ההתנגדות בתקופה זו לתקן הזהב הגיע לשיאה בארצות הברית במהלך המרוץ של המועמד הדמוקרטי לנשיאות ויליאם ג'נינגס ברייאן מנברסקה. בריאן טען כי השיטה מכבידה על החקלאים במערב ואף השווה במהלך נאום מפורסם משנת 1896 בין שיטת תקן הזהב לכתר הקוצים אותו ענד ישו במעמד צליבתו. בריאן הפסיד בשלוש מערכות בחירות רצופות, על אף תמיכה רחבה לה זכה במדינות החקלאיות הדרומיות של ארצות הברית על רקע קריאתו לשינוי השיטה המוניטרית. היסטוריונים ומבקרים ספרותיים ראו ב"דרך האבנים הצהובות" שלאורכה צועדת דורותי, גיבורת הרומן בן התקופה של ל. פרנק באום "הקוסם מארץ עוץ", משל לפוליטיזציה סביב נושא שיטת תקן הזהב.
היסטוריה מודרנית של תקן הזהב > תקן הזהב הבינלאומי > השפעות על שער הריבית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נטישת תקן הזהב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ראו ערך מקביל בשפה האנגלית.
בתקופת השפל הגדול נטשו מדינות רבות את התקן. המדינות שהמשיכו להשתמש בו, בהובלת צרפת, כונו מדינות גוש הזהב.
בשנת 1971 בוצע פיחות של הדולר מ-35$ לאונקית זהב ל-38$ לאונקיה, ובאוקטובר 1973, בעקבות מלחמת יום הכיפורים, בוטל תקן הזהב של הדולר שהיה מרכזו של הסכם ברטון-וודס.
ראו גם

בנקאות
הבנק העולמי
תקן הכסף
שיטת ברטון וודס
הערות שוליים

↑  “All the same, most mainstream economists accept that a return to the gold standard and its restrictive covenants would be not only unfeasible but also deflationary.” Thomas, Jr., Landon. "Finding Comfort (and New Friends) in Gold", The New York Times, May 7, 2006, p. 1 (Money and Business/Financial Desk section)
↑  כך למשל בספר "הנסיך" מאת ניקולו מקיאוולי
↑  Tim Dirks,‏ The Wizard Of Oz (1939)‎, באתר filmsite
↑  Francois R. Velde,‏ Following the Yellow Brick Road: How the United States Adopted the Gold Standard, באתר SSRN,‏ 21 באפריל 2003 (לקוח מכתב העת Economic Perspectives, 4th Quarter, 2002)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533651105171  BnF: cb11977976q (data)  GND: 4157897-1  LCCN: sh85055741  NDL: 00565826  NKC: ph134668  SUDOC: 027819930 
10 מדינות אחראיות לכשני שלישים של תפוקת הזהב העולמית
אתלקלצטיד

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 פארסביב - parsabiv
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C38H73N21O10S2 
 מסה מולרית:  1,047.529 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 דרכי מתן:  עירוי
 מזהים
 קוד ATC:  H05BX04 
 מספר CAS:  1262780-97-1
 PubChem:  71511839
 ChemSpider:  32697932
 
אתלקלצטיד (etelcalcetide), לשעבר ולקלצטיד (velcalcetide), הוא החומר הפעיל בתרופה פארסביב (parsabiv).
אתלקלצטיד הוא תרופה מחקת-סידן(אנ') (קלצימימטית) המיועדת לטיפול בפעילות-יתר שניונית של בלוטת יותרת-התריס(אנ') בחולים העוברים דיאליזה. התרופה ניתנת לווריד בסוף כל דיאליזה. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
היסטוריה

במקור, אתלקלצטיד פותח על ידי חברת קאי פרמסוטיקלס (KAI Pharmaceuticals) מארצות הברית. לאחר תוצאות חיוביות בניסויים קליניים שלב II, אמג'ן רכשה את KAI בתמורה ל-315 מיליון דולר.
בשנת 2011, חברת KAI הגיעה להסכם עם אונו פרמסוטיקל (Ono pharmaceuticals) היפנית לגבי ייצור של אתלקלצטיד ביפן. שווי העסקה היה מיליארד ין יפני. ב-25 באוגוסט 2015, אמג'ן הודיעה על הגשה של בקשה לאישור של תרופה חדשה למנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), עבור אתלקלצטיד. בנובמבר 2016 סוכנות התרופות האירופית (EMA) אישרה את התרופה. בפברואר 2017 ה-FDA האמריקאי אישר את פארסביב לטיפול בפעילות-יתר שניונית של בלוטת יותרת-התריס.
מחקר

ניסויים קליניים של שלב II מצאו כי אתלקלצטיד היה מסוגל להפחית רמות של PTH בקוהורט אחד ב-49%, לעומת עליה של 29% קבוצת האינבו. בניסוי קליני אחר של שלב II,‏ 89% מהחולים חוו 30% הפחתה ב-PTH ו-56% השיגו רמת PTH של 300 פק"ג/מ"ל. ב-2017, 2 ניסויים קליניים שלב III, מצאו ששימוש באתלקלצטיד הראה הפחתת תסמינים גדולה יותר, בהשוואה עם אינבו. אתלקלצטיד אף היה מסוגל להפחית רמות של PTH מתחת ל-300 פק"ג/מ"ל, לעיתים קרובות יותר. ניסויים קליניים פדיאטריים של שלב I של אתלקלצטיד, מתוכננים עבור ארצות הברית ובריטניה.
שימושים רפואיים

אתלקלצטיד נמצא בשימוש לטיפול בפעילות-יתר שניונית של בלוטת יותרת-התריס, באנשים עם אי-ספיקת כליות כרונית (CKD), המטופלים בהמודיאליזה(אנ').‏ פעילות-יתר של בלוטת יותרת-התריס (Hyperparathyroidism) היא מצב של רמות גבוהות של הורמון יותרת-התריס (PTH) וניצפה לעיתים קרובות, באנשים עם CKD‏.