stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו יאנג (יזם)

ערך זה עוסק במועמד מהמפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית 2020. אם התכוונתם לפוליטיקאי, כומר ופעיל זכויות אדם, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1975 (בן 49) סקנקטדי, מדינת ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  מנהטן, ניו יורק
 השכלה:  אוניברסיטת בראון (BA)  אוניברסיטת קולומביה (JD)
 מקצוע:  עורך דין, יזם
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית
 בת זוג:  אוולין לו
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Champion of Change (2012)  Presidential Ambassadors for Global Entrepreneurship (2015) 
 חתימה:   
 www.yang2020.com
 
אנדרו יאנג (באנגלית: Andrew Yang; נולד ב-13 בינואר 1975) הוא יזם, ועורך דין אמריקאי. היה ממועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2020. הוא המייסד של Venture for America, עמותה שמתמקדת ביצירת מקומות עבודה בערים אמריקאיות מדשדשות. יאנג עבד בעברו בחברות סטארט אפ שונות כמייסד או כמנהל בשנים 2000 עד 2009. לאחר שהקים את VFA בשנת 2011, בחר בו ממשל אובמה בשנת 2012 כ"אלוף של שינוי" (אנ'), ובשנת 2015 כ"שגריר הנשיאות ליזמות גלובלית (אנ')". יאנג הוא המחבר של הספר "אנשים חכמים צריכים לבנות דברים" (2014) ואת הספר "המלחמה על אנשים נורמליים" (2018).
יאנג הכריז על התמודדותו לנשיאות 2020 מטעם המפלגה הדמוקרטית ב-6 בנובמבר 2017. הוא משתמש בכמה סיסמאות קמפיין, ביניהן "האנושות ראשונה", ו"לא שמאל, לא ימין, קדימה". בתחילה נחשב למועמד חסר סיכוי, אך הוא צבר תאוצה משמעותית בתחילת 2019 בעקבות הופעות בכמה מופעים ופודקאסטים פופולריים. הוא העפיל והשתתף בכל חמשת הדיבייטים המקדימים של המפלגה הדמוקרטיים (נכון לנובמבר 2019). הקמפיין שלו ידוע בפופולריות שלו ברשת, כאשר הניו יורק טיימס מכנה את יאנג "המועמד החביב על האינטרנט".
המדיניות הידועה של יאנג היא מה שהוא מכנה "דיבידנד חופש (אנ')", (UBI) הכנסה בסיסית אוניברסלית בסכום של 1,000 דולר לחודש לכל מבוגר אמריקאי. יאנג מאמין כי ה-UBI הוא תגובה הכרחית להתפתחות המהירה של אוטומציה, שמובילה יותר ויותר כוח אדם לאבטלה, וכן כי עקירת משרות על ידי אוטומציה היא שהובילה לבחירתו של דונלד טראמפ בשנת 2016. כמו כן יאנג מאמין בביטוח רפואי כללי לכולם, ובקפיטליזם סובב סביב כוח-אדם אנושי. יאנג הבהיר כי גרסתו לביטוח בריאות כללי לכולם מאפשרת לביטוח רפואי אישי להיות אופצייה לבחירה.
ב-11 בפברואר 2020, בעקבות תוצאות הבחירות המקדימות בניו המפשייר, הודיע יאנג על פרישתו מהמרוץ לנשיאות.
ראשית חיים וחינוך

יאנג נולד ב-13 בינואר 1975 בסקנקטדי. הוריו היגרו מטאיוואן לארצות הברית בשנות השישים. הם נפגשו בזמן ששניהם למדו באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. אביו סיים דוקטורט בפיזיקה ועבד במעבדות המחקר של IBM וג'נרל אלקטריק, והיה אחראי על מעל 69 פטנטים בקריירה שלו. אמו סיימה תואר שני בסטטיסטיקה. היא הפכה למנהל מערכת באוניברסיטה מקומית, ובהמשך הפכה לאמנית. אחיו הגדול של יאנג, לורנס, הוא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק. אביו, דודו ובן דודו של יאנג הפכו גם הם לפרופסורים.
משפחתו של יאנג עברה להתגורר במחוז וסטצ'סטר, שם גדל יאנג. על פי הדיווח בעיתון ה"וושינגטון פוסט", יאנג היה אחד מהילדים האסיאתיים הבודדים בעירו. בצעירותו הוא שיחק מבוכים ודרקונים, טניס וניגן בפסנתר. הוא היה חבר נבחרת הדיבייט של ארצות הברית והתמודד באליפות העולם בלונדון. יאנג סיים את לימודיו באקסטר בשנת 1992 והמשיך ללמוד באוניברסיטת בראון, כלכלה ומדעי המדינה וסיים את לימודיו בשנת 1996. לאחר מכן למד בבית הספר למשפטים קולומביה, וניהיה דוקטור למשפטים בשנת 1999.
קריירה > קריירה מוקדמת

לאחר שסיים את לימודי המשפטים, החל יאנג את דרכו כעורך דין שכיר אצל דייוויס פולק ווורדוול בעיר ניו יורק. חמישה חודשים לאחר מכן, בפברואר 200, עזב את המשרד כדי להצטרף לחברו למשרד בהשקת "Stargiving", אתר פילנתרופי מפורסם לגיוס תרומות. ההשקה זכתה להצלחה ראשונית, אך האתר נסגר בשנת 2002 כתוצאה מסיום תקופת בועת הדוט-קום. בשנים 2002 - 2005 שימש כסגן נשיא בסטארט-אפ בתחום הבריאות.
קריירה > מנהטן פרפ

לאחר שעבד במשך ארבע שנים בתעשיית הבריאות, עזב יאנג את "MMF מערכות" כדי להצטרף לחברו בחברת "הכנות למבחן" קטנה, הנקראת מנהטן פרפ. בהופעה בפודקאסט "פריקונומיקס" אמר יאנג שהוא "לימד באופן אישי שיעורים בניתוח מידע את האנליסטים בחברות כמו מקינזי ושות', גולדמן זקס, ג'יי פי מורגן צ'ייס ומורגן סטנלי" ואחר כך במהלך המשבר הכלכלי של 2008, חשב שהוא נובע מכך שכל הילדים החכמים (כמו אלו שלימד) הלכו לעבוד בוול סטריט, ושאר המשרות באמריקה נעלמו. בשנת 2006 נבחר יאנג לתפקיד המנכ"ל. הם נרכשו על ידי קפלן בע"מ בדצמבר 2009. יאנג התפטר מנשיאות החברה בתחילת 2012.
קריירה > מיזם לאמריקה

לאחר הרכישה של "מנהטן פרפ" בסוף 2009 החל יאנג לעבוד על תוכנית מלגות ללא רווח חדשה, לה קרא סיכון לאמריקה (VFA). הוא הקים אותה בשנת 2011 במטרה "ליצור הזדמנות כלכלית בערים אמריקאיות על ידי גיוס הדור הבא של יזמים והצטיידות בכישורים ובמשאבים הדרושים להם כדי ליצור מקומות עבודה". VFA הושקה בהשקעה של כ-200,000 דולר וכן יאנג הכשיר 40 בוגרים בשנת 2012 ו-69 בשנת 2013, ושלח אותם לבולטימור, סינסינטי, קליבלנד, דטרויט, לאס וגאס, ניו אורלינס, פילדלפיה, ופרובידנס. VFA הוסיפה את קולומבוס, מיאמי, סן אנטוניו וסנט לואיס בשנת 2014
האסטרטגיה של VFA הייתה לגייס את בוגרי המכללות הבכירות במדינה לתוכנית מלגה לשנתיים בה הם יעבדו למען חניך בחברות סטארט-אפ מבטיחות בערים מתפתחות ברחבי ארצות הברית. מטרת VFA היא לסייע בהפצת כישרון זה ברחבי הארץ ולהמריץ יזמות לצמיחה כלכלית.
אחרי שנת 2011 VFA צמחה והגיעה לתקציב תפעול שנתי של 6 מיליון דולר בשנת 2017, ופעלה בכ - 20 ערים בארצות הברית, והוסיפה את קנזס סיטי, אטלנטה, בולטימור, בירמינגהם, שארלוט, קליבלנד, קולומבוס, דנבר, מיאמי, נאשוויל, פילדלפיה, פיטסבורג, סן אנטוניו וסנט לואיס.
במרץ 2017 פרש יאנג מתפקידו כמנכ"ל VFA.
קריירה > שווי נקי

כלי התקשורת סיפקו מספר הערכות לשוויו הנקי של יאנג. על פי פורבס הונו מוערך במיליון דולר, בין 834,000 ל-2.4 מיליון דולר על פי נתוני "וול סטריט ג'ורנל", ובין 3 מיליון ל-4 מיליון דולר, על פי חדשות "ניוזוויק".
קמפיין נשיאות 2020 > סקירה כללית

ב-6 בנובמבר 2017 הגיש יאנג לוועדת הבחירות הפדרלית (FEC) בקשה להתמודד על נשיא ארצות הברית בשנת 2020. הקמפיין החל עם צוות ראשוני קטן העובד בדירה בבעלות אמו של יאנג. הוא רץ עם סיסמאות מרובות, כולל "האנושות ראשונה" ו"גורם לאמריקה לחשוב קשה יותר". מאז הוא הופיע בפודקאסטים ותוכניות רבות אחרות, כולל "מועדון ארוחת הבוקר", "המופע של בן שפירו", ו"זמן אמיתי עם ביל מאהר". במרץ 2019 עמד יאנג בסף הקלפי והתרומות כדי להעפיל לסיבוב הראשון של הדיונים הראשוניים הדמוקרטיים.
הקמפיין של יאנג מתמקד ברובו במדיניות מבוססת, כפי שסוכנות הידיעות "רויטרס" תיאר כ"גישה טכנוקרטית". יאנג ידוע כאחד שביצע ראיונות עם כלי חדשות שמרניים (ימניים), גישה זו מודגמת על ידי אחת מסיסמאות הקמפיין של יאנג: "לא שמאל, לא ימין, קדימה". על פי סקר YouGov ביולי 2019, יאנג היה אחד משני המועמדים הדמוקרטים בשנת 2020, יחד עם הסנטור ברני סנדרס, עם תמיכה דו ספרתית בקרב הבוחרים שהצביעו עבור טראמפ בשנת 2016.
הקמפיין של יאנג מסתמכות רבות על הפצה באינטרנט.
יאנג הוא האמריקני השלישי לפחות ממוצא מזרח אסייאתי שמתמודד על נשיא ארצות הברית, אחרי חירם פונג ופטסי מינק. על פי ה-BBC, הוא "מהמזוהים ביותר עם מזרח-אסייאתים אמריקאים בהיסטוריה שרץ לנשיאות". הוא אמר שהוא מקווה ש"הקמפיין שלו יכול לעודד אמריקאים אסייתים לעסוק בפוליטיקה".
קמפיין נשיאות 2020 > מדיניות

באתר הקמפיין של יאנג, רשומות יותר מ-160 פוליסות שונות. המרכזית בקמפיין שלו היא ההצעה של "דיבידנד חופש" חודשי של אלף דולר לכל אזרחי ארצות הברית מעל גיל 18 (סוג של "הכנסה בסיסית אוניברסלית", או UBI) בתגובה לעקירת עובדים על ידי אוטומציה טכנולוגית. לדברי יאנג, היתרונות של דיבידנד החופש כוללים "אנשים בריאים יותר, אנשים לחוצים פחות, אנשים משכילים יותר, קהילות חזקות יותר, התנדבות רבה יותר, והשתתפות אזרחית יותר. יש לדיבידנד אפס בירוקרטיה הקשורה אליו מכיוון שאין צורך לאמת אם הנסיבות של אנשים משתנות." יאנג ציטט את תחזיתו של מכון רוזוולט כי הדיבידנד "ייצר עד 2 מיליון מקומות עבודה חדשים ביישובים אמריקאיים.
יאנג מציע הטלת מס ערך מוסף למימון הדיבידנד וגם על מנת להילחם מהימנעות ממיסים על ידי תאגידים אמריקאים גדולים. יאנג אמר כי הוא הפך לתומך ב-UBI לאחר שקרא את ספרו של העתידן האמריקאי מרטין פורד Rise of the Robots: Technology and the Threat of a Jobless Future, העוסק בהשפעת האוטומציה ובינה מלאכותית על שוק העבודה והכלכלה. הוא מאמין שה-UBI הוא מדיניות בת-קיימא יותר מתוכניות הסבה לעבודה, תוך ציטוט של מחקרים לפיהם הסבה מקצועית של עובדי ייצור עקורים במערב התיכון אחוזי הצלחה של 0-15%. סיסמת הקמפיין שלו היא "אנושות קודם", היא ביטוי לאמונתו כי אוטומציה של תעשיות מפתח רבות היא אחד האיומים הגדולים ביותר שעומדים בפני כוח העבודה האמריקני. שני הרעיונות המרכזיים האחרים במצע של יאנג הם "ביטוח בריאות לכולם" ו"קפיטליזם מרוכז אנושי". הוא הבהיר כי בעוד שהוא תומך ב - ביטוח רפואי לכולם, הוא "ישמור על האופציה של ביטוח פרטי".
יאנג תומך ביישום "דולרי דמוקרטיה", בהם האזרחים מקבלים 100 דולר בכל שנה, כדי לתת למועמדים האהובים עליהם. המדיניות שמה לה למטרה לפגוע בכספי תאגידים הנובעים משדולה פוליטית שהיא. תומך בהצבעה מדורגת, ורוצה להוריד את גיל ההצבעה הארצי ל-16. יאנג תומך בלגליזציה של קנאביס ובפענוח הפלילי של אופיואידים (כולל הרואין) לשימוש אישי, אך אינו תומך בלגליזציה או בהרשעת הפלדת הקוקאין. הוא ציטט את מדיניות הסמים של פורטוגל כראיה ליעילותה של מדיניותו. יאנג תומך במס פחמן וכן בעד להחזיר את ארצות הברית להסכם האקלים וכן במלחמה בשינוי האקלים הוא ציטט "שינוי האקלים הוא איום ונוראי לכוכב שלנו צריך לעשות שינויים כדי להציל את המדינה שלנו שינוי האקלים לא יכול לחכות" הוא תומך באנרגיה גרעינית. הוא תומך בחקיקה האוסרת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. יאנג הציע להקים ועדה המתמקדת בוויסות אופייה הממכר של המדיה, למנות פסיכולוג לבית הלבן, להפוך את יום הבחירות לחג לאומי. כן הוא הציע על מנת למנוע את שחיתות, להגדיל את שכרם של הרגולטורים הפדרליים אך להגביל את עבודתם הפרטית לאחר שהם עוזבים את השירות הציבורי. הוא תומך בלגליזציה של פוקר מקוון.
יאנג אמר כי ישראל "היא בעלת ברית חשובה מאוד". ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, יאנג שואף ל"פתרון של שתי מדינות המאפשר לעם הישראלי והפלסטיני לקבל אדמות ריבוניות והגדרה עצמית". הוא כינה את איראן "כוח מערער יציב באזור", אך תמך בעסקת הגרעין האיראנית של אובמה. הוא גם השמיע תמיכה בהפגנות הונג קונג של שנת 2019.
יאנג התנגד לתמיכה הצבאית של ארצות הברית במערכה הצבאית בהנהגת סעודיה בתימן, ותמך במדיניות אגרסיבית יותר כלפי רוסיה: "רוסיה היא האיום הגאו-פוליטי הגדול ביותר שלנו, מכיוון שהם פרצו לדמוקרטיה שלנו בהצלחה." יאנג אמר כי ארצות הברית פגעה בבחירות זרות - ממש כמו שקיימה רוסיה - וכי התערבות רוסית "צריכה להיפסק, ואם היא לא תיפסק, ניקח זאת כמעשה עוינות נגד העם האמריקני".
קמפיין נשיאות 2020 > גיוס כספים

ב-11 במרץ 2019, הודיע יאנג כי הוא עלה על סף גיוס הכספים של 65,000 תורמים, והעניק לו את ההשתתפות בסיבוב הראשון של ה-דיבייטים הראשוניים הדמוקרטיים. ב-28 ביוני הוא הודיע שהגיע ל-130,000 תורמים, שעומדים בקריטריון התרמה לסיבוב הוויכוחים השלישי.
קמפיין נשיאות 2020 > תומכיו וסיקור תקשורתי

פעמים רבות קמפיין ותומכי יאנג מתח ביקורת על כלי תקשורת, כמו MSNBC ו-CNN, על סיקורם על יאנג. התקריות כוללות מקרים של גופי חדשות שאינם כוללים את יאנג מרשימות של הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020.
בתחילת ספטמבר דווח על מספר כלי תקשורת, ביניהם CNN, על היעדר הסיקור התקשורתי של יאנג. אקסיוס ציין כי בעוד יאנג התעניין בשש הראשונות של המפלגה הדמוקרטית ו"השיג הרבה תשומת לב ברשת", הוא" טופל בתקשורת כמועמד של המועמד התחתון". קריסטול בול מהגבעה ציין כי קיים "דפוס מתמשך להתעלמות מהמועמדות של יאנג" בקרב כלי תקשורת כמו CNN. עוד ציינה כי סקוט סנטנס, אחד תומכיו של יאנג, "עוקב אחר הזרמים הנראים לכאורה דרך טוויטר". ב-23 באוקטובר 2019, סנטנס פרסמה מאמר שקיבץ את אי הכללות התקשורת הזרם המרכזי של יאנג. בנובמבר 2019, מנהל הקמפיין של יאנג ביטל התנצלות מצד MSNBC על כך שהשאיר את יאנג מאינפוגרפיה, שלפי ההערכה של סנטנס הייתה הפעם ה-15 במחזור הקמפיין MSNBC או שהרשתות הקשורות אליו הדירו את יאנג בטעות. ב-23 בנובמבר 2019, בעקבות הדיון שהתקיים ב-MSNBC בחודש נובמבר בו יאנג זכה לזמן הכי פחות מדבר ולא נקרא למשך 30 הדקות הראשונות לדיון שעתיים, יאנג דחה בפומבי את הבקשה להופיע ב-MSNBC אלא אם כן הרשת היה "מתנצל על אוויר, לדון וכוללים הקמפיין שלנו עולה בקנה אחד עם הסקרים שלנו, ולאפשר פונדקאיות מהקמפיין שלנו כפי שהם עושים מועמדים אחרים" מניתוח מבקר עסקי נמצא כי יאנג קיבל זמן דיבור משמעותי פחות במהלך הדיונים מכפי שהיה צפוי לנוכח מספרי הקלפי שלו.
הכרה

בשנת 2012 כונה יאנג "אלוף השינוי" על ידי ממשל אובמה. בשנת 2015 הוא זכה שוב על ידי ממשל אובמה כ"שגריר הנשיאות ליזמות גלובלית", לצד דיימונד ג'ון, בריאן צ'סקי, סטיב קייס, טורי ברץ' ועוד כמה אחרים.
חיים אישיים

החל משנת 2018, יאנג מתגורר בעיר ניו יורק עם אשתו אוולין ושני בנים. הוא דיבר על כך שבנו הגדול הוא אוטיסט, ואמר, "אני מאוד גאה בבני וכל מי שיש לו מישהו על הספקטרום במשפחתו שלו מרגיש בדיוק אותו דבר."
הוא מזדהה כרוחני אך לא דתי.
בריאיון עם "The Hill", יאנג אמר כי תאודור רוזוולט הוא הנשיא האהוב עליו וכי הוא הסנדק של נינתו של רוזוולט.
פטר פלדש (סופר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במאי 1916 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  26 במרץ 2005 (בגיל 88) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 פרסים והוקרה:  פרס אטילה יוז'ף (1953)  פרס אטילה יוז'ף (1962) 
 
פטר פולדש (במקור פליישמן, בהונגרית: Földes Péter;‏ בודפשט, 7 במאי 1916 – בודפשט, 26 במרץ 2005) היה סופר ומסאי יהודי-הונגרי זוכה (פעמיים) בפרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי הגבוה בהונגריה).
ביוגרפיה

בין 1936 לבין 1942, היה פלדש עיתונאי בכתבי העת "חיי תיאטרון" (Szinházi Élet), סבדשאג (Szabadság) וב"עיתון המשפחה בתמונות" (Képes Családi Lapok). לא ידוע על קורותיו בתקופת השואה ובעיקר בתקופה 1942–1945. קרוב לוודאי נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי בעיקר משנת 1942). אחרי מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1952, הוא היה במאי ודרמטורג של תיאטרון מדאץ', התיאטרון ההונגרי ותיאטרון הקומדיה של בודפשט. בין 1948 לבין 1951 היה גם מנהל מרכז התרבות של איגוד עובדי הדואר. מ-1952 עד 1954 היה שותף מדעי של הספרייה על שם ארווין סאבו של בודפשט. הוא היה סופר עצמאי משנת 1954. בין השנים 1967–1990 היה מזכיר מדור הילדים והנוער של איגוד הסופרים ההונגרי. מ-1987 עד 1990 היה חבר נשיאות איגוד הסופרים ההונגרי.
משפחתו

פטר פלדש נולד במשפחה יהודית כבנם של אימרה פלדש (1881–1958)  סופר, מחזאי ושל ואלריה קאופמן (1883–1957).   ב-1966 התחתן עם הזמרת ליוויה אנטל (1929–2001).   נולדה להם בת אחת: אסתר (1960).
יצירותיו

צרעות ודבורים (מחזמר, 1947)
חמשת אלפים נידונו למוות (סיפור קצר, 1948)
הדראבה מתפתלת (רומן, 1953)
מאי בלתי נשכח (רומן, 1954)
קרב קיץ (1954)
האור הסגול (רומן פנטזיה, 1956)
פגישה מתחת לאדמה (רומן למבוגרים צעירים, 1956)
מאה אלף (סיפור קצר, 1957)
מהגדה שמנגד. הביוגרפיה של אאורל שטרומפלד (רומן, 1959; גרמנית: 1962)
רכבת משוריינת בגן עדן (סיפור קצר, 1959)
מוקולי (רומן נוער, 1961; צ'כית: 1983)
הצעדה ממדריד (סיפור, 1961)
שליחות דרמטית. הביוגרפיה של טיבור סמואלי (רומן, 1962; רוסית: 1970)
מלון דרזדן (1965)
הרומן של הזמנים העתיקים (מסה, 1966)
חייו של מאטה זלקה (רומן, 1966)
מקרה מרגרטה (רומן היסטורי, 1966, 1978)
האוקטובר הגדול (מחקר אינפורמטיבי, 1967)
פרש הדולפין (1969)
וילה בשדרות אנדראשי (רומן, 1969)
מפקד הרחוב. הביוגרפיה של ינה לנדלר (רומן, 1970; רוסית: 1977)
הדובדבן הפריך מבשיל (רומן, 1971)
דגל קרוואלוס (רומן נוער, 1972)
הכפר הלא ידוע (רומן, 1973)
אחרי ארפאד (רומן היסטורי, 1977)
בלוודרה או עשר השנים האחרונות של שלום מאושר (רומן, 1978)
כך חי אוורל שטרומפלד (ביוגרפיה, 1978)
אם דברי הימים העתיקים נכונים (מסה היסטורית, 1982)
הודאות דברי הימים העתיקים (מסות, 1986)
סופת רוח ושמש (רומן, 1988)
ההודאות הסודית של אנונימוס על עבודתו ועל עצמו (1994)
העדים של ימי קדם מבקשים לדבר. מאמר טיעון על הקרדיט של מסורת הכרוניקה העתיקה ביותר ; הוצאת מורה, בודפשט 2001 (ספרי זניט)
פרסים והוקרה

פרס אטילה יוז'ף פעמיים (1953, 1962)
מדליית יובל השחרור (1970)
עיטור מסדר העמל דרג כסף (1975)
עיטור מסדר העמל דרג זהב (1986)
לוחית זיכרון מיהאי באביץ' (1981)
פרס המדינה לנוער (1986)
צלב הקצין במסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1993)
לוחית זיכרון של אימרה נאג' (1996)
חבר לנצח באגודה הלאומית של עיתונאים הונגרים MÚOSZ) (1997))
ראו גם

ביוגרפיה של פטר פלדש ב"תולדות הספרות ההונגרית"
ביוגרפיה של פטר פלדש ב"סופרים הונגרים בני זמננו 1945–1997"
לאסלו בוקור: פיטר פולדס "הדראבה המתפתלת" כ. הרומן שלו ; Educated People, Bp., 1953 (מדריך לדוברים עירוניים וכפריים)
לקריאה נוספת

פטר הרמן: מי זה מי 2002 CD-ROM, Biográf Kiadó מסת"ב 963-8477-64-4
פרופיל המחבר שלו נמצא ב-Moly
הערות שוליים

1 2 3 4  Hermann Péter: Ki kicsoda 2002 CD-ROM, Biográf Kiadó מסת"ב 963-8477-64-4
↑  "Földes Imre halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 1067/1958. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-21.
↑  "Földes Imréné Kaufmann Valéria halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1005/1957. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-21.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 999/1905. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-21.
↑  "Köszönetnyilvánítás". Népszabadság. 2001-02-06. p. 17. נבדק ב-2020-09-13.
↑  "Adalékok Lajtha László tanári portréjához Antal Lívia énekművésznőtől" (3). 2008. נבדק ב-2020-09-13. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126352437  ISNI: 0000 0000 8195 9918  LCCN: n2002028728  NKC: jx20050623002  VIAF: 9204564   WorldCat (עם VIAF): 9204564
ג'ורג' דייוויס (פוליטיקאי)

ג'ורג' דייוויס (באנגלית: George Davis;‏ 1 במרץ 1820 – 23 בפברואר 1896) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי הרביעי של קונפדרציית המדינות של אמריקה (ה"קונפדרציה") בין השנים 1864–1865, בסוף תקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה

ג'ורג' דייוויס נולד ליד וילמינגטון, קרוליינה הצפונית. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה המצטיין בכיתת 1838. בהמשך הוא למד משפטים וב-1840 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1848 הוא החל לעבוד כיועץ המשפטי הראשי של חברת הרכבות וילמינגטון וולדון, משרה בה הוא החזיק עד יומו האחרון.
דייוויס היה נציגה של קרוליינה הצפונית לוועידת השלום הבלתי מוצלחת שהתקיימה בוושינגטון די. סי. מה-4 ועד ה-27 בפברואר 1861. הוא היה נציג בקונגרס הזמני של הקונפדרציה בין השנים 1861–1862 ולאחר מכן נבחר לסנאט של הקונפדרציה, שם הוא כיהן בין השנים 1862–1864. בדצמבר 1863 מינה אותו נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, שהיה קרוב משפחה שלו, לתובע הכללי בממשלו. במשרה זו הוא כיהן מ-2 בינואר 1864 ועד 24 באפריל 1865.
דייוויס נשבה על ידי כוחות צבא האיחוד בקי וסט, פלורידה ב-18 באוקטובר 1865 ונכלא בפורט המילטון שבברוקלין, ניו יורק. הוא בילה שם כמה חודשים וב-1866 הוענק לו חנינה. לאחר מכן הוא שב לעיסוקו כעורך דין בווילמינגטון.
במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מסדרת אוניות ליברטי, SS George Davis. פסל בדמותו ניצב בעירו וילמינגטון.
פסלו של ג'ורג' דייוויס במרכז העיר וילמינגטון
יוסף יהודה חכים

שלט בכניסה למערת הקבורה שבה קבור הרב חכים
הרב יוסף יהודה (יאודה) חכים (ה'תק"ף, 1820 - י"ח בכסלו ה'תרנ"ז, 23 בנובמבר 1896) היה רב ומקובל, שכיהן במשרת החכם באשי של איזמיר לתקופה קצרה ולאחר מכן היה חכם באשי בצפת ורבה הראשי של העדה הספרדית בעיר.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תק"ף (1820) בטורקיה. הרב חיים פלאג'י מינה אותו ליורשו במשרת החכם באשי של איזמיר, ואכן בשנת ה'תרכ"ח (1868), לאחר פטירת הרב פלאג'י הוא התמנה לתפקיד, מינוי שהוכר על ידי הסולטאן אבדילאזיז. אולם, הרב חכים פרש מתפקידו זמן קצר לאחר מכן, משום שהתנגד לשורת רפורמות בהנהגת הקהילה שביקש לבצע מושל המחוז ביד אחת עם ראשי הקהילה, בהם הכנסת לימודי שפות לבתי הספר היהודיים. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והתיישב בצפת. על פי המסופר, בתחילה התבודד במרתף בית הכנסת בנאה ועסק בתורה, ובהמשך התמנה לרב ראשי של העדה הספרדית וחכם באשי, עד לפטירתו בי"ח בכסלו ה'תרנ"ז, 23 בנובמבר 1896. נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בצפת, במערת רבי משה אלשיך.
משפחתו

נשא את גרסיא. בסמיכות לקברו בצפת נתגלתה מצבה של אשה בשם גרסיא, אשר תוארה כ"רבנית" ו"מסתופפת בצל הרב". משפחת חכים זיהתה אותה עם גרסיא חכים, ואף ציינה זאת במצבה חדשה שהקימה לצד המצבה הקדומה. אמנם, ניתוח פלאוגרפי של הכיתוב שעל גבי המצבה וכן מיקומו של הקבר בבית העלמין מלמדים כי המצבה קדומה יותר, ככל הנראה מהמאה ה-16. לאור זאת, מספר חוקרים הציעו שזו מצבתה של אשת הרב יוסף מטראני, שנטמן בסמוך.
בנו רבי שלמה, שכיהן בחייו כדיין בבית הדין בצפת, התמנה לממלא מקומו. נהרג בתאונת רכבת במצרים בשנת 1907.
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ירושלים, ה'תשס"ו, עמ' 327–328.
הערות שוליים

↑  הוא התכתב עם הרב פלאג'י: חיים ושלום חלק ב' סימן נה; ולב חיים אורח חיים חלק ב' סימן צח. שני מכתבים אלו נכתבו ממגניסיה.
↑  יוסף סטפנסקי ואליהו בן טובים, בית הקברות היהודי העתיק בצפת בתוך: ציונה גרוסמרק ואחרים (עורכים), מחקרים חדשים של הגליל ספר שני, זכרון יעקב 2016, עמ' 241-240.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012364673205171  VIAF: 33168590175318221531   WorldCat (עם VIAF): 33168590175318221531
יגור מאייר

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1823 (יוליאני) נובגורוד, רוסיה 
 פטירה:  29 בינואר 1867 (יוליאני) (בגיל 43) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1845)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 
 
יגור מאייר (ברוסית: Егор Мейер;‏ 1820/1823 – 29 בינואר 1867) היה צייר וחוקר נוף רוסי שבילה חלק מהקריירה שלו בסיביר.
ביוגרפיה

ב-1839, הוא החל ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות; במיוחד השתתף בסדנאות ציור הנוף של מקסים וורוביוב. לאחר שסיים שנה אחת בלבד, הוא כבר קיבל הזמנה לצייר נופים של ארמון אלכסנדר. מ-1841 עד 1842, הוא השתתף במשלחת מדעית להרי אלטאי וסיאן בראשות חוקר הטבע, פיוטר צ'יחאצ'יוב. הציורים שעשה זכו במדליית כסף באקדמיה ב-1843.
לאחר 1844, הוא התגורר באודסה. מאוחר יותר באותה שנה, הוא זכה בתואר "אמן", קיבל מדליית זהב מהאקדמיה והתחתן. הוא גם קיבל קצבה עבור לימודים באירופה ונסע לאיטליה, אך נאלץ לחזור בשנת 1849 כאשר כל משתלמי האקדמיה הוחזרו לרוסיה.
כדי לשמור על הקצבה שלו, הוא נסע ברחבי דרום רוסיה, שלח ציורים לאקדמיה, אבל זה לא הספיק לו לפרנסה. ב-1851, הוא התנצל על כך שלא שלח אותם לאקדמיה, כי נאלץ למכור אותם לעזור בפרנסת משפחתו. ב-1853, לאחר שהגיש עבודות שעשה בחצי האי קרים (הוא שהה שם עם תלמידתו סופיה סוחובו-קובילינה), הוא זכה בתואר "אקדמי".
שנתיים לאחר מכן, הוא עבר לסיביר, השתקע בניקולייבסק-על נהר אמור, שם הקים בית קטן וסטודיו. הוא צייר יצירות בעלות אופי אתנוגרפי ואייר ספרים של חוקרים כמו ריצ'רד מאאק, לאופולד שרנק, ולב שטרנברג. הוא גם צייר את התמונה האחרונה של הפריגטה הרוסית, "פאלאדה" לפני שטובעה. ב-1855, הוא עזר להדוף נחיתה שבוצעו על ידי כוחות אנגלו-צרפתים במפרץ דה-קסטרי.
מ-1855 עד 1858, הוא ליווה משלחת של החברה הגיאוגרפית הרוסית, וערך שרטוטים של בניית הערים הרוסיות הראשונות במזרח סיביר. בשנת 1858 הוענק לו מסדר סטניסלאוס הקדוש. ב-1861 כיהן בוועדה שסייעה בקביעת הגבול הסיני-רוסי.
בשנת 1863, בריאותו החלה להיכשל והוא חזר לסנט פטרסבורג, שם המשיך לצייר סצנות של סיביר כדי לסייע בתמיכה בחינוך האמנותי של בנותיו. הוא נפטר בבית חולים בשנת 1867.
גלריה

אגם הררי
ארמון
כפר על נהר אמור
הערות שוליים

↑  Kenneth, Yegor Meyer, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
↑  Мейер, Егор Егорович, ИРКИПЕДИЯ - портал Иркутской области: знания и новости (ברוסית)
אוגוסטה בראון

| --- | --- |

 לידה:  1820 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1882 (בגיל 62 בערך) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
אוגוסטה בראון (באנגלית: Augusta Browne; 1820 – 1882) הייתה מלחינה אמריקאית, שהתפרסמה בשנות ה-50 של המאה ה-19.. היא נכללת בשורת מלחינות אמריקאיות מהגל הראשון לצד מריון דיקס סאליבן.
בראון הלחינה עשרות לחנים במרוצת השנים, ביניהם Wake ו-Lady Mine, שפורסמו ב-1845 והפכו ליצירות המפורסמות ביותר שלה.
ביוגרפיה

בראון הייתה מלחינה, מוציאה לאור, סופרת ופזמונאית. היא נחשבה לפורצת דרך במוזיקה, שכן רוב התחומים בהם עסקה היו מזוהים עם המין הגברי. נולדה בשנת 1820 בדבלין שבאירלנד, וקיבלה במרוצת השנים את התואר "המלחינה שהלחינה הכי הרבה יצירות מוזיקליות בארצות הברית לפני 1870". היא הלחינה למעלה מ-200 יצירות לפסנתר ולקול, בנוסף למספר מזמורים.
בנוסף ליצירות המוזיקליות שלה חיברה בראון כמה מאמרים וכתבי עת שפרסמו אותה גם בעולם הספרותי. הוציאה לאור שני ספרים – אחד מהם היה על אחיה בשם Hamilton, the Young Artist – וכן מסות רבות, מסכתות, פואמות וסיפורים קצרים.
בראון נפטרה ב-1882, וגופתה נטמה בבית הקברות גרין וודי שבניו יורק.
הערות שוליים

↑  Neuls-Bates, Carol, ,"Sources and Resources for Women's Studies in American Music: A Report" Notes. Second Series, Music Library Association, December 1978, עמ' 269–283
↑  Tick, Judith (1983). American women composers before 1870. Issue 57 of Studies in musicolog (illustrated ed.). UMI Research Press. p. 150
1 2  Chase, Gilbert (1992). America's Music, from the Pilgrims to the Present (illustrated, revised ed.). University of Illinois Press. p. 160
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012196455505171  GND: 1149860936  ISNI: 0000 0000 2975 5213  LCCN: n89669728  MusicBrainz: c32243c4-e888-4667-b15b-31aa84150b8d  VIAF: 70544088   WorldCat (עם VIAF): 70544088
שומרי המפרץ

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  אילת 
 מנכ"ל:  תהילה מזרחי
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 אתר רשמי
 
שומרי המפרץ הוא ארגון נוער מקומי, בו שותפים בני נוער מאילת ומישובי חבל אילות. שומרי המפרץ נוסד בשנת 2004 על ידי עמותת "מדבר וים אילת" – עמותה סביבתית אילתית.
מטרת הארגון והדגשים שלו

מטרת הקמת שומרי המפרץ הייתה לחנך ולגבש בני נוער מבתי ספר באילת ומחבל אילות ולהכשיר אותם להיות פעילים למען הסביבה, החברה והמדינה. לאורך שנת הלימודים מתקיימים מפגשים שבועיים בהם עוסקים המדריכים והחניכים בארבעה תחומי עניין עיקריים:
גיבוש חברתי.
הכשרה והעשרה סביבתית.
קורס צלילה "כוכב 1".
הכנה לקראת צבא.