stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוברות קירות
הערות שוליים

↑  דודי טל, שוברת קירות: הליצנית הרפואית והפעילה החברתית מבת ים לא עוצרת, באתר SchokenGroup, ‏5 בנובמבר 2020
↑  שלומי הלר, "הוא זה שצריך להתבייש": שלטים עם פניו של הפסיכולוג יובל כרמי, החשוד בניצול מיני של מטופלות, נתלו הלילה ברחבי בית הכרם, באתר SchokenGroup, ‏3 בינואר 2021
↑  צפי סער, יותר ויותר נשים עומדות בראש מדינות. האם עכשיו העולם יהיה טוב יותר?, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2020
↑  פארסת תלושי המזון: גם במגיפה, אינטרסים פוליטיים גוברים על צורכי הציבור - שיחה מקומית, באתר שיחה מקומית, ‏3 בינואר 2021
↑  35# כרמן אלמקייס עמוס וספיר סלוצקר עמרן - Power Women 2020, באתר Power Women 2020, ‏1 באוקטובר 2020
↑  שוברות קירות בע"מ, באתר גיידסטאר
↑  פארסת תלושי המזון: גם במגיפה, אינטרסים פוליטיים גוברים על צורכי הציבור - שיחה מקומית, באתר שיחה מקומית, ‏3 בינואר 2021
↑  אוהד אמר, רעב הוא לא כלי פוליטי, באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2021
↑   תמכו בנו ובואו נשבור קירות ביחד, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:15)
↑   תכנית השגרירות ללימודי אנגלית וסטוריטלינג ע"ש לואיז כהן ז"ל, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 0:51)
↑   אינס אליאס, האלימות והגזענות סביב המאבק על נחל העאסי - עכשיו בגרסת תערוכה, באתר הארץ, 10 ביוני 2021
↑  שוברות קירות: הגיע הזמן שנשים ייקחו את הבמה שלהן, נעם שוסטר אליאסי, Time Out
↑  רוחמה וייס, גם אישה היא "צלם אלוהים": הנשים שאנחנו מסרבים לראות, באתר ynet, 16 באוקטובר 2020
↑  דוד טברסקי, ‏ממתינים לדיור ציבורי הפגינו מול ביתו של אלקין: "30 אלף קשישים עולים זכאים, אבל הם לא במספרים של משרד השיכון", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 ביולי 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏"נדאג להוציא אותם לאור": מיצג מחאה נגד המדיניות החברתית של פורום קהלת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 במאי 2023
↑  עזרה למקבלי הסיוע בשכר דירה - 121 מנוע לשינוי חברתי, באתר 121 מנוע לשינוי חברתי, ‏בפברואר 2020
↑  יובל בגנו, ‏נלחמות באלימות נגד נשים: "אנחנו מאסנו בוועדות", באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2020
↑  לי ירון, בר פלג ונעה שפיגל, מחאת הנשים: הפגנות נגד אלימות מגדרית נערכו ברחבי הארץ, באתר הארץ, 6 במאי 2020
↑  רותה קופפר, "כרמן נלחמת למען הקהילה, גם כשזה גובה ממנה מחיר אישי", באתר כלכליסט, 3 בספטמבר 2018
↑  ליאור שלו, ‏"כל מה שקרה אחרי, היה לא פחות קשה מהאונס עצמו", באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2021
↑  עידן יוסף-ימין, ‏אתם לא לבד: הפרויקט למען גברים נפגעי תקיפה מינית, באתר ‏מאקו‏, 15 בינואר 2021
↑  לי ירון, משרד השיכון ירחיב את ההקלות למשפחות נזקקות בצל הקורונה, באתר הארץ, 29 במרץ 2020
↑  המדריך למפגינ.ה מערכת Time Out, 5 באוקטובר 2020
↑  מעגל הקסמים של העוני, הגזענות הממוסדת והכליאה - שיחה מקומית, באתר שיחה מקומית, ‏6 באפריל 2021
↑  מאות השתתפו אונליין בהפגנה מול ביתו של מנכ"ל משרד האוצר - שיחה מקומית, באתר שיחה מקומית, ‏2 במרץ 2020
↑  גד ליאור ואיתמר אייכנר, נתניהו ושר האוצר כץ סיכמו: הזכאות לדמי אבטלה תימשך עד אמצע אוגוסט, באתר ynet, 28 ביוני 2020
הפגנה של תנועת שוברות ופורום הדיור הציבורי מול בית השר זאב אלקין בדרישה לאמץ תוכנית כוללת לשיקום הדיור הציבורי
פאשקווילים בגנות המדיניות הכלכלית המצמצמת של האוצר שתלו פעילות שוברות קירות מול אירוע 'אוצר על הבר'.
מחאת שוברות קירות כנגד פורום קהלת.
אברהם דה מואבר

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1667 ויטרי-לה-פרנסואה, ממלכת צרפת 
 פטירה:  27 בנובמבר 1754 (בגיל 87) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צרפת, אנגליה
 מקום קבורה:  סנט מרטין בשדות 
 מקום לימודים:  אקדמיית סדאן (1682)  אקדמיית סומיר (1684)  collège d’Harcourt (1685) 
 תרומות עיקריות
 משפט דה-מואבר
 
אברהם דה מואבר (בצרפתית: Abraham de Moivre;‏ 26 במאי 1667, ויטרי-לה-פרנסואה - 27 בנובמבר 1754, לונדון) היה מתמטיקאי צרפתי, הידוע בעיקר בזכות משפט דה-מואבר, אשר הופיע בעבודתו Miscellanea analytica‏ (1730), ובזכות עבודותיו בתורת ההסתברות. דה מואבר היה אוטודידקט במתמטיקה.
דה מואבר נולד בצרפת, למשפחה פרוטסטנטית (הוגנוטים). הוא למד באוניברסיטאות בסדאן, בסומיר ובפריז. הוא היה קלוויניסט, ולכן ב-1685 לאחר ביטול האדיקט של נאנט נאלץ לעזוב את צרפת ועבר לאנגליה, שם הוא בילה את שארית חייו כמורה למתמטיקה. הוא היה ידידם של אייזק ניוטון ואדמונד האלי, והיה גם חבר בחברה המלכותית.
שני בלוך

שני בלוך במרוץ הכביש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
שני בלוך-דוידוב (נולדה ב-6 במרץ 1979) היא רוכבת אופניים, טריאתלטית ומאמנת כושר ישראלית. אלופת ישראל בטריאתלון (1999, 2003), באופני כביש (1999, 2003, 2006), במרוץ נגד השעון (2017) ובריצות שדה (לבתי ספר תיכוניים) (1994, 1995, 1996)
קריירה

בלוך נולדה בקרית ביאליק ומגיל צעיר התחרתה בסוגי ספורט שונים והתמקדה בעיקר בריצה. בצה"ל שרתה כמדריכת אימון כושר גופני בסיירת מטכ"ל. לאחר שחרורה מצה"ל שני בלוך החלה להתאמן אצל יאיר בן עמי בשנת 1998 והצטרפה לקבוצות בהן הוא אימן - חוף כרמל מגידו 1998–2000 ומגידו 2001–2004. יאיר בן עמי היה גם מאמנה הראשון של שני בענף הטריאתלון, ובענף האופניים.
בלוך זכתה באליפות ישראל בטריאתלון בשנת 1999. לאחר מכן החלה להתמקד באופני כביש וטסה לאיטליה כדי להתחרות מעט בסצנת האופניים ונשארה שם כמעט שנתיים וחצי. בשהותה באיטליה התאמנה והתחרתה בקבוצת פיגורלה דרים טים ויחד איתם השתתפה במרוצים ג'ירו ד'איטליה לנשים (אנ') וסיימה במקום 25 וטור דה פראנס לנשים (אנ') וסיימה במקום 18. לאחר המירוץ דחתה הצעה לחוזה ארוך בקבוצה האיטלקית וחזרה לארץ ללימודי תואר ראשון בחינוך גופני במכון ווינגייט.
בשנת 2004 ניסתה בלוך להשיג את הקריטריון לאולימפיאדת אתונה (2004) ולשם כך נדרשה לסיים בין 30 המקומות הראשונים באליפות העולם שהתקיימה בקנדה, אך היא סיימה במקום 39 ועברה להתמקד באימון כושר והרזיה.
לאחר הפסקה ארוכה מתחרויות בינלאומיות, במהלכה התחתנה וילדה שלוש בנות, חזרה בלוך להתחרות לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בשנת 2014 ייצגה את ישראל בפעם השנייה באליפות העולם יחד עם פז בש אך לא סיימה את התחרות עקב פציעה. היא השתתפה בתחרויות כחלק מנבחרת ישראל ויחד איתה הנבחרת זכתה בכרטיס אחד לאולימפיאדה. במירוץ טור ערד ניצחה בלוך במרוץ נגד השעון (נג"ש) ובכך גברה על חברת הנבחרת פז בש שהייתה פייבוריטית במאבק על הכרטיס הבודד. בהמשך המרוץ עקפה בש את בלוך, בכך מנעה ממנה להשיג ניקוד גבוה יותר והושעתה מהמירוץ בידי מאמני הנבחרת.
במירוץ אופני הכביש באולימפיאדת ריו סיימה את המירוץ תוך 4:02:59 שעות	ובכך הגיעה למקום ה-48.
בדצמבר 2016 נמסר כי בלוך תרכב ותשמש כדירקטור ספורט ב-2017 בקבוצה הדנית Team Virtu Pro – Véloconcept Women.
חיים אישיים

שני בלוך נשואה לשי דוידוב ואם לבת ולזוג תאומות. בשנים האחרונות מתגוררת בסקוטלנד בשל עבודתו של בעלה.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם בלוך באתר sportweb
↑  141 קילומטר של גאווה באתר הד הקריות
↑  ציוני דרך בקריירה של בלוך באתר שוונג
1 2   אורי טלשיר, בגיל 37, עם שלוש בנות בבית, שני בלוך רוכבת על אופניים כל הדרך לריו, באתר הארץ, 2 ביוני 2016
↑  רועי קאפח, שני בלוך לקבוצת Team Virtu Pro – Véloconcept Women, באתר איגוד האופניים בישראל, 5 בדצמבר 2016
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שני בלוך • שלומי חיימי |  |
|  אתלטיקה | דניאל גואדי • מאור טיורי • מארו טפרי • טסמה מוגס • דונלד סנפורד • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו • דמיטרי קרויטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | לינדה בולדר •  ירדן ג'רבי • גילי כהן • שגיא מוקי • גולן פולק • שירה ראשוני •  אורי ששון |  |
|  גולף | לטיסיה בק |  |
|  היאבקות | אילנה קרטיש |  |
|  הרמת משקולות | איגור אולשנצקי |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר, אידה מיירין, יובל פילו, אלונה קושבצקי) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | רון אטיאס |  |
|  טניס | דודי סלע |  |
|  טריאתלון | רון דרמון |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | קרן זיבנר • יעקב טומרקין • אנדראה מורז • גל נבו • עמית עברי • זיו קלונטרוב • זוהר שיקלר |  |
|  שחייה צורנית | אנסטסיה גלושקוב • יבגניה טטלבאום |  |
|  שיט | נינה אמיר • מעיין דוידוביץ' • גיל כהן • אייל לוין • דן פרויליך • שחר צוברי |  |
יחסי הממלכה המאוחדת – צרפת

| יחסי הממלכה המאוחדת – צרפת |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: צרפת


הממלכה המאוחדת: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 643,801
אוכלוסייה
69,311,072: 66,591,382
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,189: 45,515
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית למחצה ודמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

יחסי הממלכה המאוחדת – צרפת הם היחסים בין הממשלות והעמים של הממלכה המאוחדת ושל הרפובליקה הצרפתית.
אף על פי שהמונח "אנגלו" (Anglo) מתייחס באופן מובהק לאנגליה ולא אל הממלכה המאוחדת ככלל, המונח הנהוג בשימוש המגדיר את היחסים בין שתי המדינות הוא "היחסים האנגלו-צרפתיים", אך מקובל להתייחס למונח זה כמגדיר את יחסי צרפת עם הממלכה המאוחדת ולא עם אנגליה בלבד. המונח "היחסים הפרנקו-בריטיים" גם הוא בשימוש.
יחסים בין שתי הארצות החלו עוד לפני פלישתו של יוליוס קיסר לגאליה, כאשר שתי הטריטוריות אוכלסו בשבטי קלטים, אשר הקשרים ביניהם היו רופפים, אך הם נלחמו ברומיים כאויב משותף. מערכת היחסים המשיכה כאשר שתי הארצות נשלטו על ידי האימפריה הרומית והן היו פרובינקיות רומיות.
בריטניה וצרפת הן בעלות ברית קרובות, ממובילות ארגון נאט"ו, ושתיהן חברות במועצת הביטחון של האו"ם ומשתפות בה פעולה. עם זאת, לעיתים הן נקלעו לכמה מחלוקות.
היחסים בין שתי המדינות השפיעו רבות על ההיסטוריה של שתיהן במשך מאות שנים. מספרם של הצרפתים החיים בממלכה המאוחדת מוערך בכ-350,000 איש ומספרם של הבריטים החיים בצרפת מוערך בכ-400,000 איש.
התקופה הרומית

כאשר פלש יוליוס קיסר לגאליה, הוא נתקל בבעלי ברית של הגאלים והבלגים, שהגיעו מדרום-מזרח בריטניה ושהציעו להם סיוע, חלק מהם אף התייחסו למלך הבלגים כאל הריבון שלהם.
אף על פי שכל העמים הללו היו קלטים (העמים הגרמאניים, האנגלו-סקסים והפרנקים פלשו בתקופה מאוחרת יותר לארצות שנקראו על שמם), וכך ניתן לראות זאת כראשיתו של שיתוף הפעולה בין תושבי שתי הארצות בפעם הראשונה בהיסטוריה המתועדת. כתוצאה מכך חש קיסר שהוא חייב לפלוש לבריטניה על מנת להכניע אותה.
במשך חמש מאות השנים הבאות הייתה מערכת פעילה של יחסי גומלין בין שתי הארצות, כאשר הן בריטניה והן צרפת היו תחת השלטון הרומי. לאחר מכן הגיעו חמש מאות שנים נוספות שבהן הייתה אינטראקציה מועטה ביותר בין השתיים, כאשר בתקופה זו פלשו לשתי הארצות שבטים גרמאניים שונים במוצאם. עם תחילתו של האלף השני לספירה, היו האיים הבריטיים בקשר הדוק עם המרחב הסקנדינבי ואילו יחסי החוץ של המרחב הצרפתי התמקדו בקשר עם האימפריה הרומית הקדושה.
ימי הביניים > לפני הכיבוש הנורמני

בתקופה שלפני הכיבוש הנורמני של אנגליה ב-1066 לא התחוללו עימותים מזוינים בין ממלכת אנגליה לבין ממלכת צרפת. שתי הממלכות סבלו מפלישות של הויקינגים והחששות של שתיהן נבעו בעיקר מהסכנה הסקנדינבית.
יחסי חוץ מסוג זה היו לאנגליה עם דוכסות נורמנדיה שהייתה פייף עצמאי למחצה שהיה כפוף למלך צרפת. אמה מנורמנדיה, בתו של רישאר הראשון, דוכס נורמנדי, נעשתה למלכה רעיה של שני מלכים אנגליים בזה אחר זה. שניים מבניה, הארדיקאנוט ואדוארד המודה, היו מאוחר יותר מלכי אנגליה גם הם. אדוארד בילה את רוב תקופת חייו המוקדמת בנורמנדיה וכמלך העדיף לקדם נורמנים לתפקידים רמי מעלה בממשלו, כמו רובר מז'ימיאז' (Robert of Jumièges) שמונה להיות הארכיבישוף מקנטרברי.
תהליך "נורמניזציה" הדרגתי זה של הממלכה סלל את הדרך לכיבוש הנורמני, שבו נכדו של אחיה של אמה, ויליאם הכובש, דוכס נורמנדיה, זכה בשליטה בממלכה באמצעות פלישה מוצלחת מעבר לתעלה בפעם הראשונה מאז התקופה הרומית. יחד עם שליטה החדש קיבלה אנגליה את מדיניות החוץ החדשה של הדוכסים הנורמנים, שהייתה מבוססת על הרחבת האינטרסים הנורמנים וההגנה עליהם על חשבונם של מלכי צרפת. אף על פי ששלטונו של ויליאם על נורמנדיה זכה בתחילה בגיבויו של אנרי הראשון, מלך צרפת, גרמה עד מהרה הצלחתו של ויליאם באנגליה לעוינות מצדה של צרפת ובשנים 1054 ו-1057 תקף אנרי את נורמנדיה.
ימי הביניים > הכיבוש הנורמני

באמצע המאה ה-11 התחולל מאבק על הכתר האנגלי והנורמנים דוברי הצרפתית, שהיו עם ממוצא ויקינגי, פלשו לאנגליה בהנהגתו של הדוכס שלהם, ויליאם הכובש והשתלטו על הממלכה בקרב הייסטינגס ב-1066. ויליאם הוכתר כמלך אנגליה.
התרבות הפיאודלית הנורמנית הכתה שורשים באנגליה ובמשך 150 השנים הבאות נחשבה אנגליה באופן כללי כטריטוריה בעלת חשיבות משנית בהשוואה לטריטוריות האחרות של השושלת הנורמנית ביבשת, בעיקר נורמנדיה עצמה וטריטוריות אחרות במערב צרפת. שפתה של האצולה באנגליה הייתה צרפתית במשך כמה מאות שנים לאחר הכיבוש. מילים רבות בשפה הצרפתית אומצו בשפה האנגלית כתוצאה מכך. ההערכה היא שכשליש מאוצר המילים בשפה האנגלית מקורו בצרפתית. המלכים הנורמנים הראשונים של אנגליה היו גם דוכסי נורמנדיה, כך שהיחסים בין שתי הארצות היו מורכבים במידה מסוימת. אף על פי שלכאורה הם היו כפופים למלך צרפת, רמת הארגון הגבוהה שלהם בנורמנדיה נתנה להם כוח רב יותר הלכה למעשה. בנוסף, הם היו מלכי אנגליה בזכת עצמם, אנגליה לא הייתה פרובינציה של צרפת באופן רשמי וכן לא פרובינציה של נורמנדיה.
ימי הביניים > מלחמת וקסין (1087)

ב-1087 חילקו ביניהם ויליאם ופיליפ הראשון, מלך צרפת את חבל וקסין (Vexin) הקטן, אך החשוב אסטרטגית עקב היותו שולט על הדרך בין פריז לרואן, בירותיהן של צרפת ושל נורמנדיה. עם חיסולו של חבל ארץ זה כשטח חיץ, היה כעת לנורמנדיה ולנחלתו של מלך צרפת, איל-דה-פראנס, גבול משותף והאזור הפך למקום התרחשותן של כמה מלחמות עתידיות. ב-1087 הגיב ויליאם על פלישות הגבול שבוצעו על ידי חייליו של פיליפ בתקיפתה של מאנט (אנ'). במהלך ביזתה של העיירה הוא נפצע פציעה שבהמשך הוא מת ממנה.
ימי הביניים > המרד של 1088

עם מותו של ויליאם הראשון חולקו ממלכותיו בין שני בניו, אנגליה לוויליאם רופוס ונורמנדיה לרובר השני, דוכס נורמנדיה ומלחמת הגבול הצרפתי-נורמני הסתיימה. מתיחויות בן הפלגים של הברונים הנורמנים, שהיו נאמנים לשני בניו של ויליאם הראשון, גרמו למלחמת אזרחים קצרה שבה נעשה ניסיון לאלץ את ויליאם רופוס לוותר על כס המלוכה האנגלי. עם כישלון מרד זה נעשו נורמנדיה ואנגליה מופרדות זו מזו לראשונה מאז 1066.
ימי הביניים > המלחמות בוקסין ובמיין (1097 - 1098)

חצר המלכות של רוברט יצאה למסע צלב ב-1096 ולמשך תקופת היעדרותו לקח רופוס על עצמו את ניהולה של נורמנדיה. זמן קצר לאחר מכן, ב-1097, הוא תקף את וקסין ובשנה שלאחר מכן את מיין (Maine). רופוס הצליח להביס את מיין, אך המלחמה בוקסין הסתיימה ללא הכרעה בשביתת נשק ב-1098.
ימי הביניים > המלחמה האנגלו-נורמנית (1101)

באוגוסט 1100 נהרג ויליאם רופוס מפגיעת חץ בעת שהיה בציד. אחיו הצעיר, הנרי ביוקלרק עלה לכס המלוכה במקומו. הנרי היה אמור להגיע לחצר המלכות של רוברט, דוכס נורנדיה, אך רובר היה במסע הצלב ולא שב אלא חודש לאחר מותו של רופוס. עד אז הייתה השליטה באנגליה בידיו של הנרי ועלייתו למלוכה קיבלה את הכרתו של פיליפ הראשון. רובר לא היה מסוגל להשיב לעצמו את השליטה שלו בנורמנדיה, אלא רק לאחר שהוא ויתר על השליטה במיין.
כעת היו אנגליה ונורמנדיה בידיהם של שני אחים, הנרי ורובר. ביולי 1101 שיגר רובר התקפה על אנגליה. הוא נחת בהצלחה בפורטסמות' והתקדם לתוככי הארץ לאלטון (Alton) שבהמפשייר. שם הגיעו הוא והנרי להסכם על פיו יישאר הסטטוס קוו מבחינת החלוקה הטריטוריאלית. הנרי חשש להישבע אמונים לרוברט והסכים לשלם לו סכום כסף שנתי, שאותו שילם רק עד שנת 1103.
ימי הביניים > המלחמה האנגלו-נורמנית (1105 - 1106)

בעקבות מתחים הולכים וגוברים בין האחים ועקב חולשתו של שלטונו של רובר, פלש הנרי לנורמנדיה באביב 1105 ונחת בברפלר (Barfleur). המלחמה הזאת הייתה ארוכה יותר והרסנית יותר והייתה כרוכה במצור על ביו (Bayeux) ועל קן, אך הנרי היה חייב לשוב לאנגליה בסוף הקיץ והוא לא הספיק להשלים את כיבוש נורמנדיה. בינתיים פנה רובר לאדונו, המלך פיליפ, אך לא קיבל ממנו סיוע כל שהוא. גורלו של רובר וגורלה של הדוכסות שלו נחתמו בקרב טינצ'בריי (Tinchebray) בספטמבר 1106. רובר נשבה ונכלא עד לסוף חייו. הנרי היה כעת, כמו אביו, מלך אנגליה ודוכס נורמנדיה וכעת הייתה הבמה מוכנה לסיבוב נוסף בעימות בין אנגליה לבין צרפת.
ימי הביניים > המלחמה האנגלו-צרפתית (1117 - 1120)

ב-1108 מת פיליפ השני, שהיה מלך צרפת עוד לפני הכיבוש הנורמני של אנגליה, ובמקומו עלה לכס המלכות בנו לואי השישי, שכבר היה השליט בפועל במדינה בשמו של אביו במשך כמה שנים.
לואי היה בתחילה עוין כלפי חצר המלכות של רוברט וגילה יחסי ידידות כלפי הנרי הראשון, אך עם סיפוחה של נורמנדיה על ידי הנרי, צצה היריבות הנורמנית-צרפתית הישנה. בין השנים 1109–1113 התחוללו התנגשויות בוקסין וב-1117 כרת לואי ברית עם בלדווין השביעי, רוזן פלנדריה, עם פולק מאנז'ו ועם כמה מהברונים המורדים מנורמנדיה, כדי להדיח את הנרי מתפקידו כדוכס נורמנדיה ולהכתיר תחתיו את ויליאם קליטו (William Clito). באמצעות מזל ומגעים דיפלומטיים הצליח הנרי להרחיק את פלנדריה ואת אנז'ו מהמלחמה וב-20 באוגוסט 1119 הוא הביס את הצרפתים בקרב ברומל (Battle of Brémule). לואי היה מחויב לקבל את שלטונו של הנרי בנורמנדיה וקיבל את שבועת האמונים של בנו ויליאם אדלין.
ימי הביניים > ימי הביניים המאוחרים

בתקופת שלטונה של שושלת בית פלנטג'נט, שכוחה התבסס על האימפריה של אנז'ו, מחצית שטחה של צרפת היה בשליטתם יחד עם כל שטחה של אנגליה. עם זאת, כל שטחה של אנז'ו נפל בידיו של פיליפ השני, מלך צרפת בתקופתם של ריצ'רד לב הארי, ג'ון והנרי השלישי. מצב זה הפך את האנגלים לעם עם זהות אנגלו-סקסית נפרדת תחת הכתר הצרפתי.
בעוד שהאנגלים והצרפתים היו בחיכוכים אלה עם אלה לעיתים קרובות, הם חלקו תרבות משותפת והיו ביניהם מעט מאוד הבדלים יסודיים בזהות שלהם. מושג הלאומיות היה כמעט וחסר משמעות בימים האלה ורוב המלחמות התנהלו בין אדונים פאודלים יריבים ברמה הפנים מדינתית. הניסיון האחרון לאחד את שתי התרבויות היה ככל הנראה מרד בתמיכה צרפתית שפרץ כדי להדיח את אדוארד השני מכסאו. במהלך ימי הביניים התקיימה גם הברית הצרפתית-סקוטית, שנחתמה בין ג'ון, מלך סקוטלנד לבין פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
ימי הביניים > מלחמת מאה השנים

עד מהרה נעשתה המלוכה האנגלית מעורה בקרב נתיניה והחלה את השימוש בשפה האנגלית במהלך מלחמת מאה השנים בין השנים 1337–1453. המלחמה חוללה שינוי דרסטי בחברה בשני צדי התעלה. האנגלים, אף על פי שכמו הצרפתים היו כבר מאוחדים מבחינה פוליטית, היו גאים לראשונה בשפתם ובזהותם.
כמה מהקרבות המפורסמים ביותר בהיסטוריה שהתנהלו בין הצרפתים לאנגלים, נערכו במהלך מלחמת מאה השנים, ביניהם: קרב קרסי, קרב פואטייה, קרב אז'נקור, המצור על אורליאן והפשיטה של אדוארד השלישי על פריז. המקור העיקרי של הגאווה הצרפתית נבע מהנהגת המדינה במהלך המלחמה. ברטנרן דו גוסלין (Bertrand du Guesclin) היה טקטיקן מבריק שאילץ את האנגלים לצאת מהשטחים שהם השיגו בהסכם ברטיני, שהיה הסכם פשרה שרוב הצרפתים ראו אותו כמשפיל. ז'אן ד'ארק הייתה גם היא דמות מאחדת שעד היום מייצגת את השילוב בין הלהט הדתי לבין הלאומיות הצרפתית. לאחר ניצחונה מעורר ההשראה באורליאן ולאחר מה שרבים ראו כמות הקדושים שלה, אולצו האנגלים לפנות את כל שטחיהם בצרפת, למעט קאלה, שאותה הם איבדו רק ב-1558. בנוסף למיסוד הזהויות הלאומיות, מלחמת מאה השנים, נתפשת לעיתים כאירוע המכונן של היריבות המסורתית ושל תקופת השנאה שבין שתי האומות.
במהלך תקופה זו, איבדו האנגלים את רוב שטחיהם בצרפת, למעט קאלה, שנותרה בידיים אנגליות למשך 105 שנים נוספות, אף על פי שהמלכים האנגלים המשיכו לראות את עצמם כמלכי צרפת עד לשנת 1800.
ימי הביניים > הברית הצרפתית-סקוטית

צרפת וסקוטלנד הסכימו להגן זו על זו בכל מקרה שאחת מהן תותקף על ידי אנגליה בשורה של בריתות, שהראויות ביותר לציון מביניהן נחתמו ב-1327 וב-1490. יחסי נישואין היו קיימים תמיד בין בתי המלוכה של סקוטלנד וצרפת, ואלו חיזקו את היחסים בין מלכי שתי המדינות אף יותר.
ראשית העת החדשה

האנגלים והצרפתים ניהלו ביניהם מספר רב של מלחמות במאות השנים הבאות. הם תמיד היו בצדדים המנוגדים במלחמות האיטלקיות בין השנים 1494–1559.
מחלוקת עמוקה אף יותר התחוללה בין המדינות במהלך הרפורמציה באנגליה, כאשר רובה של אנגליה עברה לאמונה הפרוטסטנטית וצרפת נותרה קתולית. תהליך זה אפשר לשני הצדדים לראות אלו את אלו לא רק כזרים שנואים אלא גם ככופרים. בשתי הארצות התחולל עימות דתי אזרחי פנימי. עקב הדיכוי שהפעיל המלך הקתולי לואי השלושה עשר, מלך צרפת, פרוטסטנטים הוגנוטים צרפתים רבים נמלטו לאנגליה ובאופן דומה נמלטו קתולים רבים מאנגליה לצרפת.
הנרי השמיני, מלך אנגליה שאף בתחילת תקופת מלכותו לכרות ברית עם צרפת ושדה אריג הזהב היה המקום בו הוא נפגש פנים אל פנים עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת.
ראשית העת החדשה > מונרכיה אוניברסלית

בזמן שספרד הייתה המעצמה העולמית הדומיננטית במהלך המאה ה-16 ובראשית המאה ה-17, מצאו האנגלים והצרפתים את עצמם לעיתים קרובות באותו צד כדי להוות משקל נגד לאימפריה הספרדית. דפוס זה היה מכוון כדי לשמור על מאזן הכוחות האירופאי וכדי למנוע ממדינה אחת להשיג עליונות על המדינות האחרות ביבשת. עמדת המפתח באסטרטגיה האנגלית הייתה החשש שמונרכיה אוניברסלית באירופה עלולה להכריע את האיים הבריטיים.
בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648, כאשר נחלש כוחה של ספרד, החלה צרפת לתפוס עמדת כוח חזקה יותר תחת שלטונו של לואי הארבעה עשר, שנקט במדיניות התפשטות הן באירופה והן ברחבי העולם. מדיניות החוץ האנגלית הייתה מוכוונת למנוע מצרפת להשיג עליונות ביבשת וליצור מונרכיה אוניברסלית. מבחינתם של הצרפתים אנגליה הייתה אומה מבודדת של פיראטים שנסמכה על כוחה הימי, והם התייחסו אליה כאל "אלביון הצבועה".
שוני רב היה בין התהליכים הפוליטיים בשתי המדינות. באנגליה הוצא להורג צ'ארלס הראשון במהלך מלחמת האזרחים האנגלית מהסיבה שהוא חרג מעבר לסמכויותיו ומאוחר יותר הודח ג'יימס השני במהלך המהפכה המהוללת. בצרפת פעלו המלכים ויועציהם ללא כל ביקורת והגבלה.
אנגליה וצרפת נלחמו זו כנגד זו במלחמת תשע השנים (1688-1697) שהניחה את הדפוס ליחסים בין שתי המדינות במהלך המאה ה-18. המלחמות התנהלו לסירוגין, כאשר כל מדינה משנה את מבנה הבריתות שהיא הייתה קשורה אליו מעת לעת.
ראשית העת החדשה > איחוד אנגליה וסקוטלנד

הסיבה לחקיקתם של חוקי האיחוד של 1707 הייתה בין השאר החשש מהתערבות חיצונית. על פי החוקים אוחדו רשמית הממלכות של אנגליה (כולל ויילס) ושל סקוטלנד ונוצרה ממלכת בריטניה הגדולה. בעוד שבבריטניה התפתחה בהדרגה המונרכיה הפרלמנטרית, המשיכה צרפת למשול בנתיניה בשיטת הממשל של המונרכיה האבסולוטית.
בריטניה הגדולה נלחמה כנגד צרפת במלחמת הירושה הספרדית בין השנים 1702–1713 ובמלחמת הירושה האוסטרית בין השנים 1740–1748, בניסיון לאזן את מאזן הכוחות באירופה. לבריטים היה צי חזק, אך הם החזיקו צבא יבשה קטן יחסית, כך שבריטניה תמיד פעלה בתוככי היבשת בברית עם מדינות אחרות כמו פרוסיה ואוסטריה שגם הן לא היו מסוגלות להתמודד עם צרפת לבדן. באופן דומה, צרפת, שלא היה ברשותה צי חזק, לא הייתה מסוגלת לבצע פלישה מוצלחת לאיים הבריטיים.
צרפת הגישה סיוע ליעקוביטים שתבעו את הכתר הבריטי, בתקווה ששושלת מלוכה יעקוביטית תהיה יותר פרו-צרפתית. למרות תמיכה זו נכשלו היעקוביטים בניסיונם למגר את שלטון בית הנובר.
עם חלוף המאה ה-18, התחוללה העברה ברורה של מרכז הכובד העולמי לצרפת ולאנגליה על חשבונן של מעצמות מסורתיות כמו פורטוגל, ספרד והרפובליקה ההולנדית. היסטוריונים רבים ראו את העימותים התכופים בין שתי המדינות במהלך המאה ה-18 כקרב על השליטה באירופה, אף על פי שרוב המלחמות הללו הסתיימו ללא ניצחון מובהק לאף אחד מהצדדים. לצרפת הייתה השפעה גדולה יותר ביבשת עצמה בעוד שבריטניה שלטה יותר בימים ובמסחר ואיימה על מושבותיה של צרפת מעבר לים.
ראשית העת החדשה > ההתפשטות מעבר לים

החל משנות החמישים של המאה ה-17 הפך העולם החדש בהדרגה להיות שדה המערכה בין שתי המעצמות. מדיניותו של אוליבר קרומוול תוכננה כדי לבסס נוכחות בריטית הולכת וגדלה בצפון אמריקה, החל מרכישתה של ג'מייקה מהאימפריה הספרדית ב-1652. היישוב הבריטי הראשון ביבשת אמריקה הצפונית נוסד ב-1603 ובשנות השישים של המאה ה-18 התפתחה התיישבות זו להיות שלוש עשרה המושבות.
הצרפתים התיישבו ביבשת צפון אמריקה בקנדה ובשטח שבו שוכנת כיום האיטי, אז המושבה העשירה ביותר בעולם. שתי המדינות, בהכירן בפוטנציאל של הודו, הקימו בה תחנות סחר. המלחמות בין שתי המעצמות התנהלו בחלקי העולם בו הן שלטו, בנוסף למלחמות שהתנהלו באירופה.
ראשית העת החדשה > מלחמת שבע השנים

הצרפתים והבריטים נלחמו אלה באלה תוך כדי שהם מגייסים לצדם אינדיאנים כדי להשיג את השליטה בצפון אמריקה. שתי האומות חשקו בטריטוריית אוהיו וב-1753 חיל המשלוח הבריטי שם, בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון התנגש בכוח צרפתי. זמן קצר לאחר מכן, פרצה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, שהתנהלה בעיקר בצפון אמריקה, אך ב-1756 נעשתה חלק ממלחמה רחבה יותר, מלחמת שבע השנים, בה היו צרפת ובריטניה חלק משתי קואליציות שנלחמו זו בזו.
הייתה זו המלחמה הראשונה בהיסטוריה שהוגדרה כמלחמת עולם, שכן היא התנהלה בעת ובעונה אחת בכמה יבשות שונות. ב-1759 זכו הבריטים בניצחונות על הצרפתים באירופה, בקנדה ובהודו והחלישו את מעמדם של הצרפתים ברחבי העולם. ב-1762 לכדו הבריטים את מנילה ואת הוואנה מספרד, בעלת בריתה החזקה של צרפת, מה שהוביל בסופו של דבר לחתימתו של חוזה פריז (1763) שבמסגרתו הועברו טריטוריות רבות לשליטתה של בריטניה.
מלחמת שבע השנים היא רגע קריטי ביחסים האנגלו-צרפתים, שהניח את היסודות לדומיננטיות הבריטית בעולם במשך 250 השנים הבאות וכתוצאה מכך הפיץ את בשורת הדמוקרטיה של המשפט המקובל האנגלי.
ראשית העת החדשה > מלחמת העצמאות של ארצות הברית

מתחילת ההתיישבות בצפון אמריקה לחמו תמיד המתיישבים האנגלים לצידה של מדינת האם שלהם, אך כאשר החלו חלק מהמתיישבים האמריקאים להיות חסרי שביעות רצון מהמדינות הבריטית, ניצלו הצרפתים את ההזדמנות לחתור תחת כוחה של בריטניה בשטחים שלה מעבר לים. כאשר פרצה מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1775, החלו הצרפתים לשלוח אספקה סמויה ולספק מודיעין למורדים האמריקנים.
ב-1778, צרפת, מתוך תקוה לנצל את התבוסה הבריטית בקרב סרטוגה, הכירה בארצות הברית של אמריקה וחתמה אתה על ברית צבאית. צרפת שכנעה ב-1779 את ספרד בעלת בריתה להכריז מלחמה על בריטניה. הצרפתים שיגרו כוחות שיילחמו לצדם של האמריקאים וצרו על גיברלטר יחד עם ספרד. במקביל הוכנו תוכנית לפלישה לאנגליה, שמעולם לא יצאו לפועל.
הבריטים נאלצו להשיג את כוחותיהם מיבשת צפון אמריקה ולהגן על נחלותיהם החשובות יותר באיים הקריביים. בעוד שבתחילה לא עלה בידם של הצרפתים לשבור את רצף הניצחונות הבריטיים, הפעולה המשולבת של הכוחות האמריקנים והצרפתים, וניצחון המפתח של הצי הצרפתי על צי הצלה הבריטי, אילצה את הבריטים להיכנע סופית בקרב יורקטאון ב-1781.
ב-1783 נתן חוזה פריז לאומה האמריקאית החדשה את השליטה על רובו של השטח שממזרח לנהר המיסיסיפי. בנוסף, קיבלה ספרד את פלורידה מבריטניה. צרפת נותרה עם חוב לאומי גדול. במשך תקופה קצרה לאחר המלחמה סבל כוחה הימי של בריטניה מנחיתות מול כוחן המשולב של צרפת וספרד.
החוב הלאומי המשתק של צרפת שנוצר במהלך המלחמה והעלות של הבנייה מחדש של הצי הצרפתי במהלך שנות השמונים של המאה ה-18 גרמה למשבר כלכלי שהוביל ישירות לפרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789.