stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריאייטור
ליריקה ואידאולוגיה

מבחינת התוכן, רבים משירי הלהקה עוסקים בנושאים קודרים כגון מוות, אלימות, מלחמה, שנאה וטרור. שירים רבים אף כוללים ליריקה אנטי-דתית, במיוחד אנטי-נוצרית. יתר על כן, חלק מהשירים של הלהקה הם פוליטיים, וכוללים נושאים של אנרכיזם, אנטי-פשיזם ואנטי-גזענות.
בשנת 2001 פרסמה הלהקה שיר פרו-ציוני בשם Second Awakening.
כל מילות השירים עד כה נכתבו על ידי סולן וגיטריסט הלהקה, מיל פטרוזה, אשר נחשב לאחד מכותבי הליריקה המוערכים ביותר בסצנת המטאל.
הופעות בישראל

קריאייטור הופיעה 4 פעמים בישראל. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1992. הלהקה הגיעה לארץ על מנת לצלם את הוידאו-קליפ לשיר Renewal במדבר יהודה והופיעה בתל אביב (רוקסן), בירושלים ובחיפה.
הפעם השנייה הייתה במאי 2006, במועדון התיאטרון בתל אביב.
ב-18 בינואר 2013 הלהקה הייתה צפויה להגיע להופעה שלישית בישראל אך ההופעה בוטלה.
ב-2015 הופיעה במועדון הבארבי בתל אביב.
בנובמבר 2017 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי.
ב-15 באוגוסט 2022 הופיעה הלהקה בפעם החמישית בישראל, במועדון רידינג 3 בתל אביב.
דיסקוגרפיה

(1985) Endless Pain
(1986) Pleasure to Kill
(1987) Terrible Certainty
(1989) Extreme Aggression
(1990) Coma of Souls
(1992) Renewal
(1995) Cause for Conflict
(1997) Outcast
(1999) Endorama
(2001) Violent Revolution
(2003) Live Kreation - אלבום הופעה
(2005) Enemy of God
(2009) Hordes of Chaos
(2012) Phantom Antichrist
(2017) Gods of Violence
(2022) Hate Über Alles
ראו גם

על האידאולוגיה בשירים של קריאייטור -
קריאייטור וההתעוררות השנייה.
קריאייטור והמחבלים המתאבדים.
קריאייטור והרודן הקתולי.
קלואקה מקסימה

מפת רומא העתיקה; קלואקה מקסימה - באדום
קלואקה מקסימה (בלטינית: Cloaca Maxima, מילולית: הביב הגדול) היא אחת ממערכות הביוב המוקדמות ביותר. מערכת ביוב זו נבנתה בימי רומא העתיקה על מנת לנקז ביצות ושפכים מהעיר רומא, ונשפכה לתוך נהר הטיבר. הקלואקה מקסימה נוסדה ככל הנראה בסביבות שנת 600 לפנה"ס על ידי מלכהּ החמישי של רומא, לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, שנעזר לשם בנייתהּ במהנדסים אטרוסקים מיומנים ופועלים מקרב הפלבאים.
בראשיתהּ הייתה ככל הנראה תעלה פתוחה אליה נוקזו שלושה פלגי מים משלוש גבעות סמוכות שתועלו דרך הפורום עד לשפך הטיבר. התעלה כוסתה במשך השנים לאחר שנבנו מעליה בתים ומבני ציבור בשל הצפיפות ההולכת וגוברת בתוך העיר. מערכת הביוב המסועפת ניקזה שפכים מבתי מרחץ ציבוריים כמרחצאות דיוקלטיאנוס, מזרקות, שירותים ציבוריים ומבני ציבור. בבתים פרטיים נאלצו עם זאת להסתפק בבורות שופכין.
הקלואקה מקסימה תוחזקה היטב במשך השנים ואף עברה שיפוץ כללי תחת כהונתו של אגריפה כאיידיל בשנת 33 לפנה"ס. בתקופה המודרנית מה שנותר מהקלואקה חובר למערכת הביוב המודרנית.
במספר מקרים השליכו הרומאים גופות של בני אדם לתוך הקלואקה במקום לקברם. המפורסמים שבהם הם השלכתם של הקיסר אלאגבאלוס ושל הקדוש הנוצרי סבסטיאן הקדוש: זו של השני מתוארת בציורו הנודע של לודוביקו קראצ'י.
ניתן עדיין לצפות בשפך של הקלואקה ליד פונטה רוטו(אנ') וליד פונטה פלטינו(אנ'). ניתן לצפות בגרם מדרגות המוביל אליו בסמוך לבזיליקה יוליה(אנ') שבמתחם הפורום.
קיסר הכתם

| קיסר הכתם |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: קיסריים
סוג:: קיסר
מין:: קיסר הכתם
שם מדעי
 Pomacanthus maculosus ‏פורסקל, 1775

קיסר הכתם (שם מדעי: Pomacanthus maculosus), שנודע גם בשם קיסר ירחי, הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים, ששוכן בשוניות אלמוגים ובחופים סלעיים באוקיינוס ההודי, הים האדום והמפרץ הפרסי.
מאפיינים

המין חי בעיקר באזורים הפחות צפופים של שונות אלמוגים, ואף בחופים סלעיים בהם אין אלמוגים כלל. הוא מגיע לעומקים של עד 13 מטר. כמו מרבית בני משפחת הקיסריים, קיסר הכתם מתאפיין בגוף צבעוני ובולט.
קיסר הכתם קיבל את שמו מתצורת צבעיו כבוגר, המתאפיינת בגוף כחול בוהק וכתם צהוב אנכי במרכז גופו. קיסר בוגר מגיע לאורך של 50 סנטימטר. כמו בדגי קיסר רבים אחרים, הצעיר נראה שונה מאוד מהבוגר, ומתאפיין בפסים שחורים, כחולים ולבנים. צבעיו של דג הקיסר, כמו צבעיהם של קיסרים אחרים, הפכו אותו לפופולרי בקרב צלמי טבע ומגדלי דגים.
קיסר הכתם דומה מאוד לקרובו הקיסר הים-סופי, שחולק איתו את חלק מתפוצתו בים האדום ובמפרץ הפרסי. ההבדל הניכר ביותר ביניהם הוא צבע הזנב. בעוד שלקיסר הכתם יש זנב כחול דהוי, לקיסר הים-סופי יש זנב צהוב בוהק.
כמו רוב הדגים במשפחת הקיסריים, קיסר הכתם ניזון בעיקר מספוגיים, אך הוא יכול לאכול גם שושנות ים, אצות, חסילונים וחסרי חוליות אחרים.
בישראל חי קיסר הכתם בתפוצתו הטבעית במפרץ אילת, ביחד עם המינים קיסר הדור וקיסר ים-סופי, בו הוא נמצא במספר אתרים מוגנים, כגון שמורת חוף האלמוגים. בנוסף הוא משומר בפארק המצפה התת-ימי. קיסר הכתם נצפה מאז שנת 2009 גם בים התיכון, כשהוא נצפה לעיתים מול חופי לבנון וישראל.
הערות שוליים

↑  קיסר הכתם באתר הרשימה האדומה של IUCN
קיסר הכתם צעיר
קיסר צרפתי

| קיסר צרפתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: קיסריים
סוג:: קיסר
מין:: קיסר צרפתי
שם מדעי
 Pomacanthus paru ‏בלוך, 1787

קיסר צרפתי (שם מדעי: Pomacanthus paru) הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים החי בשוניות אלמוגים במערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה מניו יורק ואיי בהאמה ודרומה עד ברזיל, וכן במפרץ מקסיקו וחופי האיים הקריביים ובאים המזרחיים: ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש והאי אסנשן.
תיאור

דג הקיסר הוא דג בינוני באורך 41.1 ס"מ והוא בעל גוף מוגבה עם סנפירים גבוהים ובולטים היוצרים צורת סהר. צבע הצעירים הוא שחור למעט פסים בהירים דקים לאורך הגוף. הפרטים הבוגרים בעלי גוונים כחולים כהים עם צידיים זהובים-ירוקים, סנפירי גחון ועיניים צהובות וגדולות, מצח בולט והפנים כחולות בהירות. הפה לבן ומעט מופנה מעלה ובתוכו שורות של שיניים מחודדות העוזרות לכרסם מזון מבין האלמוגים. שני הזוויגים דומים בגודלם ללא הבדלים בולטים.
דג זה לעיתים שוחה במים הפתוחים, אם כי בקרבת השונית בעומק של 3 עד 100 מטרים מתחת פני הים. הדג חי בזוגות או בחבורות קטנות וניזון לרוב מספוגיים, אצות, אלמוגים רכים, הידרתים, חיטחבים, שושנות ים וממיתרני זנב בעוד הצעירים משמשים כדגי נקאי לדגי שונית גדולים יותר.
דגים אלה מזדווגים בזוגות ללא עונת רבייה ברורה והם נעים במחול 7 עד 10 מטרים מעל הקרקעית לפני ההזדווגות המהירה. לפעמים נקבה גדולה משנה את זוויגה לזכר.
מגדלים דג זה באקווריום, בעיקר באקווריום ציבורי אך לא רק. לעיתים דגים אותו, אך דגי שונית עלולים לגרום ללהרעלת סיגואטרה חמורה.
הערות שוליים

↑  קיסר צרפתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרט צעיר
קרברוס (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  היסטוריה
 כותבים:  Aleksandr Gonorovsky 
 בימוי:  Vladimir Shegolkov 
 שחקנים:  סרגיי מארין   טימופיי טריבונצב   קיריל קיארו
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  טימור ויינשטיין, ואדים אוסטרובסקי 
 הפצה:  1-2-3 Production Premier גזפרום מדיה
 צלמים:  Pyotr Dukhovskoy 
 מוזיקה:  אלכסיי גנאדייוויץ' אייגי 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Premier 
 פורמט (תמונה):  1080i ‏HDTV
 תקופת שידור מקורית:  23 בנובמבר 2023 – 30 בנובמבר 2023 
 קישורים חיצוניים
 premier.one/show/tserber
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קרברוס או צרברוס (ברוסית: Цербер) היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה היסטורית בבימויו של ולדימיר שצ׳גולקוב ובכיכובם של סרגיי מארין, קיריל קיארו וטימופיי טריבונצב.
תקציר עלילת הסדרה

סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. שנת 1826. בזה אחר זה, מתרחשים רציחות אכזריות של מלשינים המעורבים בפרשת הדקבריסטים. בלש שהגיע ממוסקבה ואציל ששוחרר אך זה ממעצר מופקדים לחקור את הפשעים הללו.
צוות שחקנים

סרגיי מארין – אלכסנדר בושניאק, חוקר ממשטרת מוסקבה
טימופיי טריבונצב – לאבר פטרוביץ', אציל
קיריל קיארו – צייד
אלכסנדר גורבאטוב – אושאקוב
יבגני ציגאנוב – ויטה
דמיטרי אוליאנוב – אלכסנדר בנקנדורף
ורה קולסניקובה – קרולינה
סקירה > תקופת שידור מקורית

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (רוסיה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (רוסיה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 4 | 4 | 23 בנובמבר 2023 | 30 בנובמבר 2023 |
סקירה > פרקי הסדרה

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | "פרק 1" | ולדימיר שצ'גולקוב | אלכסנדר גונורובסקי | 23 בנובמבר 2023 |
חורף 1826. חקירה של מרד הדקבריסטים מתנהלת במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג. בינתיים, מתרחשת סדרת רציחות מסתוריות בעיר. בלש המחלק הפלילי המוסקבאי לאבר פטרוביץ' פרחודוב מנסה להבין את מניעיו של הפושע. כל זה נראה כמו נקמה, כי ההרוגים היו מלשינים נגד הדקבריסטים. על גופתו של כל קורבן, לאבר פטרוביץ' מוצא גם פיסות נייר עם קווים וחרוזים פיוטיים. מי יהיה הקורבן הבא של הפושע? האציל אלכסנדר בושניאק, שאך שוחרר ממאסר, מצטרף לחקירה והופך לקורבן של ניסיון התנקשות כמי ששימש כסוכן חשאי בשורות הדקבריסטים.
| 2 | 3-4 | "פרק 2" | ולדימיר שצ'גולקוב | אלכסנדר גונורובסקי | 23 בנובמבר 2023 |
קיץ 1826. הצאר ניקולאי הראשון חותם על צו על הוצאתם להורג של חמישה ממשתתפי מרד הדקבריסטים. בושניאק חוזר להכרה בדירתה של קרולינה. הם משוכנעים שהרוצח מת, אבל רצח חדש מפזר את ביטחונם. הגנרל בנקנדורף ממנה את בושניאק לנהל את החקירה ופוקד על לאבר פטרוביץ' לעבוד תחתיו. בושניאק חוקר את הרצח באמצעות שרשרת של חרוזים משיריו של פושקין.
| 3 | 3 | "פרק 3" | ולדימיר שצ'גולקוב | אלכסנדר גונורובסקי | 28 בנובמבר 2023 |
חרוזים מובילים את בושניאק לאושקוב. לאחר שפתר חידה משיר שנמצא באלבום של אחת הנערות, בושניאק עוצר למעשה את הרוצח, אבל ברגע האחרון אושקוב מצליח להימלט. בזירת הפשע, בושניאק מוצא ראיות המראות על ניסיון התנקשות מתוכנן בקיסר ניקולאי הראשון. לאבר פטרוביץ', בינתיים, מגלה שייתכן שק.ס. מעורב בניסיון ההתנקשות בקיסר. לאבר פטרוביץ' חושד בקרולינה סובנסקה, אהובתו של בושניאק ובושניאק מייעץ לקרולינה להסתתר מיד.
| 4 | 4 | פרק 4 | ולדימיר שצ'גולקוב | אלכסנדר גונורובסקי | 30 בנובמבר 2023 |
ניסיון ההתנקשות בקיסר סוכל, ואושקוב נעלם. בושניאק מקבל משימה חדשה - לחקור את השתתפותו של פושקין בקונספירציה ובסדרת הרציחות. בושניאק, יחד עם מפקד המשטרה דוניקוב, נוסע למיכאילובסקויה ומגלה שם עקבות של קרולינה. לאבר פטרוביץ' מגיע עם כלבי דם לאחוזתו של אושאקוב, אך מוצא רק את גופתו של זקן הכפר. דוניקוב מודיע לבושניאק שיש לו פקודות לעצור את קרולינה. בושניאק מבין שהוא לא יכול לתת לזה לקרות ומחליט להציל את אהובתו.
ראו גם

ברית ההצלה: זמן הזעם
קפונאטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  guiso, eggplant dish 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  חציל 
 
קפונאטה (באיטלקית: Caponata; בסיציליאנית: Capunata) היא מאכל סיציליאני המורכב מחצילים מטוגנים פרוסים או קצוצים וירקות אחרים, מתובל בשמן זית, ברוטב עגבניות, סלרי, זיתים וצלפים, ברוטב אגרודולצ'ה (רוטב חמוץ-מתוק).
מאפיינים

גרסאות שונות עשויות להכיל גזר, פלפל, תפוחי אדמה, צנוברים וצימוקים. גרסת פלרמו מוסיפה תמנון, והמתכון האריסטוקרטי כולל לובסטר ודג-חרב מעוטר באספרגוס בר, ביצי טונה (בוטרגה) מיובשות מגורדות ושרימפס. אלו הם חריגים מהכלל הכללי של תבשיל ירקות מבושל חמוץ מתוק או סלט.
כיום, הקפונטה משמשת בדרך כלל כתוספת למנות דגים ולעיתים כמתאבן, אך מאז המאה ה-18 היא משמשת גם כמנה עיקרית. מאכל נפוליטני דומה נקרא צ'אמבוטה (Ciambotta). המנה פופולרית גם במטבח התוניסאי.
אמיטולוגיה

האטימולוגיה של השם אינה ידועה באופן מהימן. יש הטוענים שהוא נובע מהשפה הקטלאנית, אחרים שמקורו ב-Caupone, הטברנות של המלחים. המנות המתוארות על ידי רייט מרמזות שבעבר המאכל הסיציליאני היה דומה לקפונאטה של הרפובליקה של ג'נובה.
ראו גם

רטטוי
הערות שוליים

↑  Gangi, Roberta (2006). "Caponata". Best of Sicily Magazine. נבדק ב-2008-05-26.
↑  Shulman, Martha Rose. "Caponata Recipe". NYT Cooking (באנגלית). נבדק ב-2020-07-03.
↑  Wright, Clifford A. (2008). "A History of the Sicilian Caponata". אורכב מ-המקור ב-2008-06-04. נבדק ב-2008-05-26.
ראיין ריצ'רדס

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1991  (בן 33) בריטניה צ'טהם, בריטניה
 עמדה:  סנטר (כדורסל)
 גובה:  2.11
 מספר:  8
 דראפט:  בחירה מס' 49, 2010 סן אנטוניו ספרס
 קבוצות כשחקן
   2009   2009   2010   2011–2012   2012   2012–2013   2013–2014    2014–2015   2015–2016   2016–2017   2018   2019   2020   2020–:    בלפיוס מונס-הנאו   גראן קנריה (כדורסל)   מועדון כדורסל מונטני   לוגאנו טיגרס   מועדון כדורסל סוחומי   ארקה גדיניה (כדורסל)   מועדון כדורסל איקרוס מקליתאה   מועדון כדורסל קורמנד   מעדון כדורסל שחרדרי גורגן   פלאייש נפת עבדן   מועדון כדורסל וינה   סארי סקורצ'ס   פלימות' ריידרס   סארי סקורצ'ס
 
ראיין ריצ'רדס (נולד ב-24 באפריל 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת סארי סקורצ'ס מליגת העל הבריטית בכדורסל.
קריירה

בשנת 2009 הצטרף ריצ'רדס לתוכנית הצעירה של המועדון הבלגי בלפיוס מונס-היינאו. בליגה השלישה בבלגיה. במהלך עונת 2008–2009 הוא שיחק גם שני משחקים בטורניר הבינלאומי של נייקי ג'וניור עבור המועדון הגרמני Brose Baskets, עם ממוצעים של 16.5 נקודות, 11.5 ריבאונדים ו-1.0 חסימות תוך 29.3 דקות. מאוחר יותר שיחק ריצ'רדס שני משחקים באליפות אירופה עד גיל-18 באנגליה 2009, עם ממוצעים של 29.0 נקודות ו-13.0 ריבאונדים.
בעונת 2009–10 הצטרף ריצ'רדס לגראן קנאריה והחל את העונה עם הקבוצה הצעירה של הקבוצה, לה קאג'ה גראן קנאריה, ב-EBA הספרדית. הוא העמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-0.7 חסימות ב-18.4 דקות למשחק על פני שלוש הופעות. בעקבות תקופת שלושה משחקים זו, הוא התחיל להתמודד לסגל הבכיר, אך מעולם לא הגיע למגרש עם גראן קנריה. בינואר 2010 הושאל למועדון השווייצרי BBC Monthey להמשך עונת 10–2009. הוא שיחק שישה משחקים עבור מונטיי לפני שעזב את המועדון. הוא העמיד ממוצעים של 13.3 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-0.8 חסימות ב-20.3 דקות.
ב־24 ביוני 2010 נבחר ריצ'רדס על ידי סן אנטוניו ספרס בבחירה ה-49 בדראפט ה-NBA לשנת 2010. הוא לא הצטרף לספרס בעונת 2010–11; במקום זאת, הוא בילה את העונה בהתאוששות משני ניתוחים בכתף.
ב־9 בספטמבר 2011 חתם ריצ'רדס במועדון השווייצרי לוגאנו טיגרס. הוא עזב את הקבוצה בפברואר 2012. כעבור חודשיים הוא חתם עם BC Sukhumi המשחקת בסופרליג הגאורגי.
ביולי 2012 הצטרף ריצ'רדס לסן אנטוניו ספרס לליגת הקיץ של ה-NBA. ב־6 בנובמבר 2012 חתם במועדון הפולני Asseco Prokom Gdynia. ב־29 בינואר 2013 נפרד מגדיניה. כעבור שבועיים הוא חתם עם BC Zepter וינה להמשך העונה. עם Zepter וינה הוא זכה באליפות הליגה האוסטרית.
ביולי 2013 ריצ'רדס הצטרף מחדש לסן אנטוניו ספרס לליגת הקיץ. הוא החל את עונת 14–2013 עם המועדון אל נאסר בדובאי, אך חזר לאירופה בדצמבר 2013 והצטרף למועדון היווני Ikaros Chalkidas להמשך העונה.
ב־19 ביולי 2014 חתם ריצ'רדס בזפרטר וינה וחזר למועדון למשך שני. תקופת המשחק השנייה שלו נמשכה חמישה משחקים בלבד, שכן נפרד מהמועדון ב־21 באוקטובר 2014. שלושה ימים לאחר מכן הוא חתם במועדון ההונגרי BC Körmend להמשך העונה.
באפריל 2015 עבר ריצ'רדס לאיראן שם הצטרף לאוניברסיטת אזאד בטהראן. ביוני 2015 הוא חתם בקבוצת גנווקסי קרנף של NBL הסינית.
בעונת 2015/2016 ריצ'רדס חזר לאיראן לשחק בשחרדארי גורגן. בעקבות העונה האיראנית הוא הצטרף למועדון הלבנוני Sagesse. לאחר מכן היה לו תקופה קצרה עם אל-אחלי במאי 2016.
ב־26 בספטמבר 2016 חתם ריצ'רדס במחנה האימונים בסן אנטוניו ספרס. שלושה ימים לאחר מכן, ויתרו עליו על ידי הספרס. ב־20 באוקטובר 2016 חתם ריצ'רדס בקארפוס סוקולי במקדוניה. ב־22 בנובמבר 2016 נפרד מסוקולי לאחר שהופיע בארבעה משחקים. ב־3 בדצמבר 2016 חתם בפלאייש נפת עבדן מליגת העל האיראנית. ב־9 במרץ 2018 חתם ריצ'רדס עם הלמן וינה מבונדסליגה בכדורסל אוסטררייצ'יקה. ב־26 באפריל 2018 דווח כי ריצ'רדס נפרד מהקבוצה מבלי לשחק משחק בגלל פציעה בכתף.
ב־6 ביולי 2020 חתם ריצ'רדס בפניקס בריסל מליגת הכדורסל הפרו.
ב־28 בנובמבר 2020 חתם ריצ'רדס עם סארי סקורצ'ס לעונת 2020/2021. זו תהיה התפקיד השני של ריצ'רדס עם המועדון בבריטניה.
קתדרלת קונדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה 
 מיקום:  קונדום 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 קואורדינטות:  43°57′28″N 0°22′22″E﻿ / ﻿43.957777777778°N 0.37277777777778°E﻿ / 43.957777777778; 0.37277777777778
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קתדרלת קונדום(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קתדרלת קונדום
 
קתדרלת קונדום (בצרפתית: Cathédrale Saint-Pierre de Condom) היא קתדרלה קתולית המוקדשת לפטרוס הקדוש הממוקמת בקומונה קונדום שבדרום-מערב צרפת.
בשנת 1840 היא הוכרזה כאנדרטה היסטורית. היא הייתה מקום משכנם של שושלת בישופי קונדום. בשנת 1822 הדיוקסיה צורפה לבישופות של טולוז.
תיאור הבניין

הקתדרלה חולשת על העיירה, ובנויה על גבעה מעל נהר הבייז. היא תוכננה בסוף המאה ה-15 והוקמה מ-1506 עד 1531, מה שהופך אותה לאחד המבנים האחרונים באזור שנבנה בסגנון הגותי הדרום-צרפתי של דרום-מערב צרפת.
הקתדרלה מפורסמת בזכות הלִיטוּרְגִּיָה מהמאה ה-16, ובזכות העוגב המתוארך לשנת 1605 הנמצא במערבה. הדוכן המקורי, המגולף מאבן, עדיין נמצא במקומו.
לכנסייה יש תומכות מסביב ומעל החזית המערבית ישנו מגדל מרובע בגודל 40 מטרים.
בטימפנון הממוקם בדלת הקדמית המערבית מופיעים ארבעת האוונגליסטים ובדלת הדרומית מופיעים בגומחות 24 פסלים המעוצבים בסגנון גותי לוהב.
האולם הגדול מואר בעזרת שורת חלונות בתקרה, וחלונות הזכוכית מכוסים בגְרִיזַיי.
הסורג שמסביב למזבח מכוסה באז'ור בסגנון נאו-גותי משנת 1844, והוויטראז'ים בבית המקהלה מתוארכים למאה ה-19.
הקלויסטר מהמאה ה-16 מהווה מעבר לקתדרלה, והוא מואר בחלקו בלילה.
הערות שוליים

↑  Cathédrale Saint-Pierre de Condom (Condom, 1531), Structurae (בצרפתית)
↑  Ancienne cathédrale, actuellement église Saint-Pierre, www.pop.culture.gouv.fr
↑  Ancienne cath�drale Saint-Pierre, Condom, France, www.musiqueorguequebec.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016011380  VIAF: 231145542782696641740   WorldCat (עם VIAF): 231145542782696641740 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קתדרלת קונדום".
קתדרלת קאזאן (מוסקבה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה מלכיתית יוונית-קתולית, סימן נוף 
 על שם:  גבירתנו של קאזאן 
 כתובת:  רחוב ניקולסקאיה 3
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 מייסדים:  דמיטרי פוז'ארסקי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1625
 תאריך פתיחה רשמי:  1625 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רוסית, אדריכלות נאו-רוסית 
 קואורדינטות:  55°45′19″N 37°37′09″E﻿ / ﻿55.755405555556°N 37.619252777778°E﻿ / 55.755405555556; 37.619252777778
 אתר רשמי
 he
 
תרשים הכיכר האדומה
האיקונין של אם ישו מקאזאן
קתדרלת קאזאן (רוסית Казанский собор או Собор Казанской иконы Божией Матери - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה.
הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק. היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי. הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה. שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון.
היסטוריה

האיקונין של אם ישו מקאזאן נחשב לאחד הקדושים ברוסיה. לפי המסורת הוא התגלה ב-8 ביולי 1579 בקאזאן על ידי הכומר המקומי. לאחר שלושים שנים התמנה הכומר לראש הכנסייה הרוסית. בתקופת הצרות (תחילת המאה ה-17) הוא היה מראשי ההתנגדות הרוסית נגד הפולנים ונהרג על ידם. לפי המסורת, היה האיקונין עם הכוחות הרוסים בראשות קוזמה מינין ודמיטרי פוז'רסקי במהלך הקרבות לשחרור מוסקבה. לאחר הקרבות, בשנות ה-20 של המאה ה-17, הקים הנסיך פוז'רסקי קתדרלה מעץ והאיקונין הוצב בה. מבנה זה נשרף ובשנת 1635 הוקם המבנה הנוכחי. במהלך שלטונו של הצאר פיוטר הגדול הועבר האיקונין לקתדרלה חדשה שנבנתה בסנקט פטרבורג. בשנת 1801 נבנה בקתדרלה מגדל פעמונים חדש והוא הורחב בשנת 1865. עוד נערכו במהלך המאה ה-19 עבודות להרחבת המבנה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 האדריכל פיוטר ברנובסקי שחזר את המבנה והוא שב למראהו המקורי במאה ה-17. בהמשך נסגרה הקתדרלה ובקיץ 1936 נהרסה כליל. לפני ההריסה ובמהלכה ביצע האדריכל ברנובסקי מדידות מדויקות של המבנה, דבר באיפשר את הקמתו מחדש לקראת סוף המאה ה-20. עם נפילת השלטון הקומוניסטי, החלו עבודות הקמת הקתדרלה מחדש וב-4 בנובמבר 1990 הונחה אבן הפינה. שלוש שנים לאחר מכן, הסתיימה הקמת הקתדרלה.
מבנה הקתדרלה

שטח הקתדרלה הוא 92 מ"ר בלבד. במהלך השנים היא עברה שינויים גדולים, אך במהלך שחזורה בין השנים 1925-1933, היא שבה למראה הנוכחי. המבנה מעוצב בצבעי לבן, זהב ואדום. הזהב מסמל את הזהר האלוהי, האדום את אש הטיהור ואת דמו של ישו, והלבן הוא סמל לטוהר ולקדושה. בפינה הצפון-מערבית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים ובפינה הצפון-מזרחית שלו שוכנת קפלה קטנה.
קרלו אלברטו ויטרבו

אין תמונה חופשית
קרלו אלברטו ויטרבו (באיטלקית: Carlo Alberto Viterbo‏, שם עברי: אברהם עקיבא; 23 בינואר 1889 – 8 באוגוסט 1974) היה מנהיג ציוני איטלקי, עורך דין, עיתונאי ובלשן, פעיל למען יהדות ביתא ישראל.
קורות חייו

ויטרבו יליד פירנצה, למד באוניברסיטת פירנצה. אחיו דאריו היה פסל, חרט וצורף. במלחמת העולם הראשונה היה קצין ביחידת פרשים, שירת ב-1917 בחזית האלבנית.
את פעילותו הציונית החל בהשפעת הרב שמואל צבי מרגליות ואלפונסו פצ'יפיצ'י (Alfonso Pacifici) (שייסד יחד עם דנטה לאטס את השבועון "Israel"), השתתף במספר קונגרסים ציוניים, היה פעיל במיזמים ציוניים שונים, נבחר לתפקיד נשיא הפדרציה הציונית האיטלקית ב-1921 וכיהן בתפקיד זה גם ב-1931, 1933, 1935.
נישא לנלה עוזיאלי. בנם ג'וזפה נולד ב-1927.
לאחר כיבוש אתיופיה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה נשלח ב-1936 לאתיופיה למסע מטעם איגוד הקהילות היהודיות של איטליה ובהסכמת הממשלה האיטלקית, ליצירת קשר עם הקהילות היהודיות במדינה. הוא סייר במדינה מלווה בתאמרת עמנואל, משכיל יהודי אתיופי, ותיעד בדוחות ובאלפי צילומים את אורח החיים המסורתי של בני הפלאשמורה בפרט, ואת אתיופיה תחת הכיבוש האיטלקי בכלל. ויטרבו המשיך במשך שנים רבות לפרסם מחקרים אודות קהילת יהודי אתיופיה, ושמר על קשרים עם חבריה. בזכות הקשר הממושך פנה ב-1967 יונה בוגלה, מחנך ואיש ציבור מיהודי אתיופיה, לבקש את עזרתו של ויטרבו בתמיכה בחינוך היהודי באתיופיה. באותה שנה התקבלו בעזרת ויטרבו שנים מבני הקהילה לישיבה הרבנית בטורינו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עקב פעילותו הציונית והתנגדותו למשטר הפשיסטי, נעצר ב-11 ביוני 1940, תחילה נשלח לכלא רג'ינה צ'לי ברומא, לאחר מכן נאסר במשך כשנה במחנה המאסר P.G. 53 לאסירי מלחמה בספורצקוסטה/אורביסליה בסמוך לעיירה מצ'רטה. חלק ממכתביו מתקופת המאסר איגד בנו גוז'פה ויטרבו לספר Il giorno di ritorno che verrà ("כשיגיע יום שובי") שיצא ב-2015 בהוצאת ASKA.
ב-1943 לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, בתקופה של שנה וחצי בה הייתה איטליה לשדה קרב בין הגרמנים ובין בעלות הברית, ולשדה קרב במלחמת אזרחים בין איטלקים משתפי פעולה עם הגרמנים ובין תנועה פרטיזנית עממית, חי ברומא בשם בדוי. עם שחרורה של רומא בדצמבר 1944 חזר לפרסם את השבועון "Israel" בעריכתו, וערך אותו עשרות שנים. המשיך בפעילות ציונית מקומית ובינלאומית, נבחר לחבר מועצת איגוד הקהילות היהודיות ולנשיא ההסתדרות הציונית באיטליה והיה חבר בנשיאות קרן היסוד. ב-1956 אף הגיע לקונגרס הציוני העולמי בירושלים והתקבל על ידי הנשיא יצחק בן-צבי.
פרסם מספר ספרי בלשנות עברית ולימד עברית באוניברסיטה ברומא.
נפטר בגיל 85 ברומא, הובא לקבורה בעיר הולדתו בפירנצה. בצוואתו תרם את ספריית היודאיקה העשירה שלו למרכז הקהילה היהודית ברומא.
מורשתו

דוחותיו וצילומיו מסיורו באתיופיה מהווים מקור חשוב לחקר אתיופיה ויהודיה בשנות השלושים של המאה ה-20. אוסף הצילומים שמור בארכיון הציוני המרכזי.
צילומים ממסעו באתיופיה

בכפר אזאזו סמוך לגונדר (לפי תיאור הצילום - כפרו של גטה ירמיהו), ינואר 1937
אוהל הממשל בגונדר, 19.1.1937
הערות שוליים

↑  ישראל קרניאלי, תרבות יהודית באיטליה, כתובים, 22 ביוני 1927
↑  כנסיית מתלמדים יהודים, דואר היום, 3 במאי 1925
↑  ע. בלומנטל, המתלמדים היהודים באיטליה, דואר היום, 4 במאי 1926
↑  צירי איטליה בכנסיה הציונית, דואר היום, 5 ביוני 1931
↑  תזכיר על מצב הפלשים, דבר, 21 באוקטובר 1937
↑  בתפוצות/הקהילות בחבש, העולם, 16 בספטמבר 1936
↑  Annuario di Studi Ebraici, 2 (1937), 125ff
↑  הפלשים קוראים לעזרה, חוששים מהשפעה מסיונרית, מעריב, 26 בפברואר 1967
↑  אליהו ארביב, חובה עלינו להציל את הפלשים, מעריב, 25 באוגוסט 1974
↑  "כשיגיע יום שובי", באתר המכון האיטלקי לתרבות בישראל
↑  יהודה דומיניץ, יהודים ויהדות באיטליה, הצופה, 11 בפברואר 1949
↑  לא למדו מאומה..., חרות, 28 במאי 1952
↑  חגיגת ב' בנובמבר ברומא, לחייל, 3 בנובמבר 1944
↑  קיבוצי הכשרה וסניפים ציוניים באיטליה, משמר, 10 בינואר 1945
↑  בכינוס הציוני העולמי בלונדון, דבר, 8 באוגוסט 1945
↑  פגישת נציגי הפדרציות הציוניות באירופה, דבר, 1 באוגוסט 1948
↑  12 חלוצים יבואו מאיטליה, מעריב, 19 ביולי 1953
↑  בועידת החינוך היהודי בפאריס, חרות, 26 בנובמבר 1950
↑  יהדות איטליה - למדינה יהודית, דבר, 31 במרץ 1946
↑  ועידת יהודי איטליה, על המשמר, 29 בדצמבר 1954
↑  לנשיא ההסתדרות הציונית באיטליה, לחייל, 19 בינואר 1945
↑  נציגי היהדות מ-12 ארצות ישתתפו בעצרת הרצל בבאזל, חרות, 13 במאי 1960
↑  ⁨אירועי יום העצמאות באיטליה , הצופה, 7 במאי 1963
↑  קריאה ליהדות העולם להגביר תרומתה למגבית החרום של קרן היסוד, חרות, 20 באפריל 1956
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 6 במאי 1956
↑  קורס לעברית נפתח השבוע, דבר, 14 בפברואר 1951
↑  ברומא נפטר אחד מראשי הקהילה היהודית, מעריב, 13 באוגוסט 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310604505171  BnF: cb12389274w (data)  GND: 1072524678  ICCU: LO1V131728  ISNI: 0000 0000 6647 3119  LCCN: n81106342  SUDOC: 250634074  VIAF: 64088790   WorldCat (עם VIAF): 64088790
רב עמרם חסידא

.
רב עמרם חסידא (=החסיד) היה אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3), שהתפרסם בחסידותו ובמעשיו הטובים. מאמריו בתלמוד מועטים.