stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון
מתקני המוזיאון > מבנים עיקריים בקמפוס המוזיאון

בניין קרוליין וויס לאו – המבנה המקורי, בסגנון נאו-קלאסי, תוכנן בשלבים על ידי האדריכל ויליאם וורד ווטקין. הבניין הוקם ב-1924, ואגפיו המזרחי והמערבי נוספו ב-1926. תוספות נוספות, שתוכננו על ידי קנת' פרנצהיים ולודוויג מיס ון דר רוהה, הושלמו בשנים 1953, 1958 ו-1974.
בניין אודרי ג'ונס בק – נפתח בשנת 2000, בתכנונו של האדריכל רפאל מונאו, ומוקדש לתערוכות אמנות אירופית ואמריקאית עד שנת 1900, כולל יצירות בסגנון האימפרסיוניזם.
בניין ננסי וריץ' קינדר – בתכנונו של סטיבן הול. נפתח לציבור בנובמבר 2020, ומשמש לתצוגת יצירות אמנות מהמאה ה-20 וה-21. בנוסף לגלריות, הבניין כולל תיאטרון, מסעדה, בית קפה וגנים קטנים.
גן הפסלים לילי ויו רוי קאלן – תוכנן על ידי הפסל והאדריכל איסאמו נוגוצ'י בשנת 1986 ומכיל מעל 25 עבודות של אמנים מהמאה ה-19 עד ה-21.
בית הספר לאמנות גלאסל – נפתח ב-2014 במבנה בתכנונו של סטיבן הול, ומציע מגוון תוכניות לימוד לאמנים בכל הגילאים.
בניין המנהל המרכזי ובית הספר ג'וניור לאמנות גלאסל – נפתח ב-1994, בתכנונו של קרלוס חימנס, ומשמש כמרכז מנהלי וכבית ספר לאמנות לילדים.
מרכז השימור של קרן שרה קמפבל בלאפר – נבנה ב-2018 ומשמש לשימור ושיקום יצירות אמנות. המרכז אינו פתוח לקהל הרחב.
מתקני המוזיאון > מבנים חיצוניים

אוסף וגני באיו בנד – בית היסטורי שתוכנן בשנת 1927 ושימש בעבר כבית מגוריה של התורמת איימה הוג. כולל אוסף אמנות ודקורציה אמריקאית מהמאה ה-17 עד אמצע המאה ה-19.
רינצי – מוזיאון בית לאמנות דקורטיבית אירופית, שנתרם למוזיאון בשנת 1991.
היסטוריה

מוזיאון האמנויות היפות ביוסטון הוא המוזיאון הוותיק ביותר בטקסס. הוא נוסד בשנת 1917, וב-1924 נפתח מבנהו הראשון בתכנונו של ויליאם וורד ווטקין. במשך השנים, המוזיאון גדל והתפתח הודות לתרומות של אספנים פרטיים וקרנות פילנתרופיות, כולל תרומות של יצירות רנסאנס, אמנות אימפרסיוניסטית, יצירות אפריקניות ואוקיאניות, אמנות קדם-קולומביאנית ועוד. בשנות ה-70 וה-80 הוכפל מספר היצירות באוסף המוזיאון, תוך התמקדות באמנות אירופית, צילום, ופיסול מודרני.
בשנת 2001, המוזיאון הקים את המרכז הבין-לאומי לאמנויות של אמריקה הלטינית (ICAA), אשר מוביל מחקר על אמנות לטינו-אמריקאית מהמאה ה-20. המרכז תרם משמעותית להכרה באמנות לטינו-אמריקאית ולטינקסית בארצות הברית ובעולם.
היסטוריה > אוספי המוזיאון

המוזיאון מחזיק בכ-70,000 יצירות, עם דגש על ציור רנסאנס איטלקי, אימפרסיוניזם צרפתי, צילום, אמנות דקורטיבית אמריקאית ואירופית, זהב אפריקני וקדם-קולומביאני, אמנות אמריקאית, ופיסול מודרני. אוספים נוספים כוללים אמנות אפרו-אמריקאית וציור טקסני. המוזיאון משקיע גם בהרחבת אוספיו בתחומי אמנות אסייתית, אמנות איסלאמית, ואמנות לטינו-אמריקאית מודרנית ועכשווית.
היסטוריה > תביעת השבה

בשנת 2021, קרן "Monuments Men" איתרה במוזיאון ציור מאת ברנרדו בלוטו בשם "כיכר השוק בפירנה", אשר נרכש ככל הנראה בתנאים מפוקפקים בתקופת השלטון הנאצי. צאצאיו של הבעלים המקורי, מקס אמדן, תבעו את השבת הציור, אך המוזיאון טען כי הרכישה בוצעה באופן חוקי. בשנת 2024, פסק בית המשפט לערעורים בארצות הברית לטובת המוזיאון, ודחה את תביעת ההשבה.
גלריית תמונות חלקית

* [הכול שמן על בד אלא אם צוין אחרת]
מסע רבקה, ג'ובאני בנדטו קסטיליונה
פייר-אוגוסט רנואר, "זר פרחים טבעי" (1871), 73.7 × 59.1 ס"מ.
קמיל פיסארו, "נערת האווזים במונפוקו" (1876), 57.8 × 73 ס"מ.
גוסטב קאילבוט, "לה אורנג'רס" (1878), 154.9 × 116.8 ס"מ.
Berthe Morisot, The Basket Chair (1882), 61.3 x 75.5 ס"מ.
קלוד מונה, "חבצלות מים" (נימפה) (1907), 92.1 × 81.2 ס"מ.
פול סזאן, "מאדאם סזאן בכחול" (1888–1890), 74.1 × 61 ס"מ.
וינסנט ואן גוך, "הסלעים" (1888), 54.9 × 65.7 ס"מ.
פול סינאק, "אורן בונאוונטור" (1893), 65.7 × 81 ס"מ.
אודילון רדון, "שתי נערות בין פרחים" (1912), 62.2 x 51.4 ס"מ.
ארנסט לודוויג קירשנר, "זריחת ירח: חייל ונערה" (1905), שמן על הסיפון, 69.9 x: 49.5 ס"מ.
וסילי קנדינסקי, "סקיצה 160A" (1912), 94.9 × 108 ס"מ.
פייט מונדריאן, "קומפוזיציה עם רשת מס' 1" (1918), 80.2 x 49.9 ס"מ.
אמדיאו מודיליאני, "ליאופולד זבורובסקי" (בערך 1916), 116.2 × 73 ס"מ.
חיים סוטין, "העוף" (בערך 1926), 102.2 × 76.1 ס"מ.
הערות שוליים

↑  The Museum of Fine Arts, Houston: Campus Redevelopment, The Susan and Fayez S. Sarofim Campus (accessed 19 October 2021)
↑  "Major Expansion of the Museum of Fine Arts, Houston Moves Forward with the Construction of the Audrey Jones Beck Building". Tfaoi.com. 1924-04-12. נבדק ב-2012-09-19.
↑  The Museum of Fine Arts, Houston. "The Glassell Collections". Mfah.org. אורכב מ-המקור ב-2011-02-10. נבדק ב-2012-09-19.
↑  The Museum of Fine Arts, Houston: Collections (accessed 24 December 2020)
↑  Between Sea and Sky: Blue and White Ceramics from Persia and Beyond
↑  Cascone, Sarah (2021-08-18). "Restitution Experts Blast Houston's Museum of Fine Arts for Refusing to Return a Painting Once Purchased for Hitler's Museum". Artnet News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-17.
↑  Edsel, Robert (2021-08-31). "The Museum of Fine Arts, Houston Must End Its Head-in-the-Sand Approach to Justice When It Comes to Restitution". Artnet News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265758005171  PLWABN: 9810679285805606  BNE: XX94323  CiNii: DA03777808  GND: 50293-5  ISNI: 0000 0001 2297 3290  LCCN: n80120520  LNB: 000131040  NKC: kn20060925002  NLA: 36289678  RERO: 02-A000184847  SUDOC: 026549859  Trove: 1242452  ULAN: 500300415  VcBA: 494/8187  VIAF: 154273837   WorldCat (עם VIAF): 154273837 
בניין קרוליין וייס לואו
בניין אודרי ג'ונס בק
בית הספר לאמנות גלסל
גנים בבאיו בנד נתרם על ידי אימה הוג
מוזיאון בית רינצי
ציקלומטר

הציקלומטר משנת (1934), אשר נוצר על ידי רייבסקי על מנת לקטלג את האופי המחזורי של תמורות האניגמה
ציקלומטר הוא התקןשתוכנן בערך בשנת 1934 על ידי מריאן רייבסקי, מהאגף הגרמני של הביורו שיפרוב הפולני, ונועד לאפשר פענוח של טקסטים שהוצפנו באמצעות האניגמה.
הציקלומטר שימש להכנת קטלוג של אורך ומספר המחזורים עבור כל 17,576 המיקומים של הרוטורים עבור רצף נתון שלהם. מאחר שהיו 6 רצפים אפשריים, המפרט שנוצר אשר כונה "מפרט כרטיסים", הכיל
סך של 6×17,576 = 105,456 כניסות. הכנת הקטלוג, על פי עדותו של רייבסקי, "הייתה מייגעת וארכה יותר משנה, אולם כאשר לבסוף הקטלוג היה מוכן... היה ניתן להשיג את המפתחות היומיים תוך בערך 15 דקות".
ב-1 בנובמבר 1937, שינו הגרמנים את ה"משקף". הדבר כפה על לשכת ההצפנה להתחיל לייצר קטלוג כרטיסים חדש. לפי עדותו של רייבסקי, הייתה זו "מטלה אשר גזלה, כנראה בשל ניסיוננו הרב, פחות משנה". אבל, ב-15 בספטמבר 1938, שינו הגרמנים לחלוטין את ההליך להצפנת מפתחות הודעה. כך הפכה שיטת קטלוג הכרטיסים לחסרת תועלת. הדבר הוביל להמצאת מכונת הבומבה על ידי רייבסקי, וכן להמצאת הנייר המנוקב על ידי הנרי זיגלסקי.
דרך ברושים וכוכב

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  73 ס"מ 
 גובה:  92 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  KM 108.488 (מוזיאון קרולר-מילר) 
 מיקום:  מוזיאון קרולר מולר, אוטרלו, הולנד
 
דרך ברושים וכוכב (בהולנדית: Cypres bij sterrennacht) היא יצירה באמצעות צבע שמן משנת 1890 על ידי הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. זוהי יצירתו האחרונה של ואן גוך בסן רמי דה פרובאנס. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון קרולר מולר, אוטרלו, הולנד.
אודות היצירה

היצירה נוצרה במאי 1890. ואן גוך כתב לאחיו, תיאו, שעצי ברוש העסיקו אותו הרבה, והוא ראה בהם כאובליסקים מצריים. הוא התכוון לצייר יצירה של הברושים בסצנת לילה עוד בארל ב-1888.
יש הסוברים כי ואן גוך לקח את הרעיון ליצירה מהאלגוריה הנוצרית "מסעות ההלך". זוהי אחת מכמה יצירותיו של ואן גוך שבהן נעשה שימוש בעצי ברוש, בדומה ל-"שדה חיטה עם ברושים" ול-"ליל כוכבים". בנוסף, ואן גוך צייר את עץ הברוש כך שהוא משתרע מחוץ לקנבס, וזהו מוטיב חוזר ביצירותיו. לאחר השלמת היצירה, ביוני 1890, ואן גוך כתב לחברו הצייר, פול גוגן, כי הוא שאב את רעיונותיו מציורו, "Christ in the Garden of Olives".‏
ייתכן כי ואן גוך צייר את השמיים המתוארים ביצירה בהשפעת חפיפת כוכבי הלכת מרקורי ונוגה ב-20 באפריל 1890. החפיפה יצרה שש דרגות של הפרדה, וביחד הם יצרו רקע מואר בהשוואה לכוכב סיריוס.
קט'לין פאוורס אריקסון סבורה כי ואן גוך המחיש את מותו הקרוב ביצירה. היא מבססת את טענה זו על כך שבצד שמאל של היצירה ישנו כוכב חדש שמאיר ומימין מופיע ירח בצורת סהר, כלומר הוא עתיד להיעלם בקרוב. בין הכוכב החדש לבין הירח המתמוגג חוצץ עץ ברוש, וחציצה זו נחשבת כ-"אובליסק של מוות". היא מייחסת את זוג המטיילים על הדרך כסמל להשתוקקותו של ואן גוך לחברות.
הערות שוליים

1 2  Maurer 1998, p. 106.
1 2  Erickson 1998, p. 176.
↑  Welsh-Ovcharov 1987, p. 55.
↑  Erickson 1998, p. 160.
↑  Erickson 1998, p. 172.
↑  Boime 2008, p. 2.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשם • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • החופרים • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • נעליים • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עץ התות • עצי זית • עצים וסבך • פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שדה פרגים • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00074708
שלט רחוק

שלט רחוק תת-אדום של מקלט טלוויזיה
שלט רחוק בגלי רדיו של דגם כלי רכב
שימוש בשלט רחוק
שלט רחוק לממיר של פרטנר TV ושלט רחוק לטלוויזיה חכמה סמסונג. למרות ההבדל בעיצוב, הם מספקים פונקציונליות דומה
שלט רחוק (תקנית: שלט רַחַק) הוא מכשיר המשמש לשליטה מרחוק על מכשירים אחרים.
שלט רחוק חוסך מהמשתמש במכשירים שונים את הצורך לגשת אל אותם מכשירים שוב ושוב ואת הצורך להתמתח או להתכופף כדי לתפעל מכשירים המצויים במקומות קשים לגישה. הוא חוסך גם סיכון בגישה למכשור המצוי בסביבה מסוכנת. אנשים עם לקות עשויים להשתמש בשלט רחוק גם כדי לתפעל מכשירים המוצבים במקום שאינו נגיש להם או מכשירים בעלי ממשק משתמש לא נגיש.
היסטוריה

המצאת השלט הרחוק מיוחסת לניקולה טסלה שבשנת 1897 השתמש בשלט רחוק מבוסס גלי רדיו כדי לשלוט בסירת צעצוע חשמלית ממונעת. טסלה קרא להמצאתו טלאוטומטון, אך השם לא נקלט. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו בטכנולוגיה כדי לשלוט על מעופן של פצצות וטילים. כך קודמה ההמצאה לשליטה על מכשירי רדיו ביתי, אך את עיקר ההצלחה קצר השלט בשליטתו על מכשירי טלוויזיה.
השלט הרחוק הראשון בעולם, המיועד לטלוויזיה, הוצג על ידי חברת זנית ב-1950. המכשיר שנקרא "Lazy Bones" ("עצמות עצלות") העביר פקודות באמצעות כבל. בשנת 1955 הציגה זנית את השלט האלחוטי הראשון שפעל באמצעות אור נראה. השימוש באור נראה גרם לבעיות רבות משום שכל חשיפה למקור אור או לשמש הייתה מפעילה את הטלוויזיה. כדי להתגבר על הבעיה פיתחה החברה שלט רחוק אקוסטי שפעל בתחום האולטרה סאונד ונקרא "Zenith Space Commander 400". מאוחר יותר החלו לפתח שלטים הפועלים בתדרי תת-אדום, קרינה אלקטרומגנטית שאורך הגל שלה ארוך יותר משל האור הנראה, ולכן השלט אינו מושפע מחשיפה לאור נראה.
אופן השידור

קיימות מספר שיטות לשידור:
שלט רחוק המשדר באולטרה סאונד (היה נפוץ בעבר).
שלט רחוק המשדר בתחום גלי הרדיו (לדוגמה שלט של מכונית המופעלת ממרחק וטיסנים).
שלט רחוק הפועל בתחום התת-אדום, שהוא הנפוץ ביותר כיום (לדוגמה, כמעט כל שלטי הטלוויזיה פועלים בתדרים אלו).
שלט רחוק המחובר למכשיר באמצעות כבל.
שליחת אותות כיבוי והדלקה לשקעים חשמליים מיוחדים המחוברים למכשירים חשמליים פשוטים דרך רשת החשמל הביתית (נפוץ בעיקר בין אנשים עם לקות תנועה קשה שמפעילים מכשירים חשמליים פשוטים בעזרת שלט רחוק).
שלט רחוק הפועל באמצעות בלוטות'.
אופן השידור > אופן פעולה של שלט תת-אדום

לחיצה על כפתור בשלט גורמת לסגירת מעגל חשמלי שמורכב מלוח פיברגלס כאשר אותו מעגל שונה מכפתור לכפתור. בעזרת סגירת המעגל השלט מזהה את בקשת המשתמש ומתרגם אותה לסדרה של הבהובים בתת-אדום (עין אנושית אינה רואה תת-אדום) שאותם שולחת דיודה פולטת אור. האותות הנשלחים הם בעצם אותות בינאריים שמקודדים על ידי הבדלים באורך האותות או הבדלים באורך הרווחים בין האותות או החלפת הסדר בין האותות לבין הרווחים. אורך המרווחים כ-550 מילישניות או 1,100 מילישניות כך שההליך של הקידוד על ידי השלט והפענוח על ידי המכשיר המיועד נמשך שברירי שנייה.
השלט פועל לרוב על ידי סוללות בגודל קטן (גודל של AAA או AA).
הערות שוליים

↑  למד לשונך 19, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏14 באוקטובר 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531643405171  GND: 4432464-9  LCCN: sh85112796  NKC: ph117847
מנכ"לים במשרדי ממשלת ישראל

מנהל כללי (מנכ"ל) של משרד ממשלתי בישראל הוא בעל התפקיד, שאינו נבחר ציבור, הבכיר ביותר במשרד ממשלתי. על המנכ"ל מוטל התפקיד של ניהול המשרד כולו והוצאה לפועל את רצונותיו של השר הממונה על המשרד.
קביעת מאפייני התפקיד

בנובמבר 1947, משהתקבלה החלטה 181 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות על הקמת מדינה ליהודים בארץ ישראל, הוקמה לצורך הכנת הקמתו של מנגנון המדינה "ועדת המצב", שפעלה באמצעות כמה תת-ועדות, שעל אחת מהן, ועדת המנגנון, הוטל לקבוע את המבנה של ממשלת ישראל העתידה לקום. ועדת המנגנון פעלה בחודשים הראשונים של שנת 1948, והציעה מבנה שהתבסס בעיקר על זה של ממשלת המנדט. ועדת המנגנון קבעה על ארגון יחידות הממשלה הרבות במספר מצומצם של משרדים, אשר בראש כל אחד מהם יעמדו שר ומנהל כללי. את תפקיד המנכ"ל קבעה ועדת המנגנון, ככל הנראה, בהשראת התפקיד של "מזכיר קבוע" (secretary permanent) הנהוג בממשלת בריטניה. בגרסה הישראלית של המנהל הכללי נקבע שהוא מקבל את מינויו מן השר, וממשיך לשרת רק אם השר מעוניין בכך.
בשנותיה הראשונות של המדינה לא הייתה ברורה מהותו של מוסד המנכ"ל. לדוגמה, נשאלה השאלה האם שר הממונה על שני משרדים זכאי לשני מנכ"לים או רק לאחד. שאלה זו נגעה בשורש מהותו של תפקיד המנכ"ל: האם השתייכותו היא בעיקר לשר כמעין עוזר ראשי שלו, או שמא השתייכותו היא בעיקר למשרד שאותו הוא מנהל. כמו כן, חל עיכוב של חודשים רבים במינוי מנהל כללי למשרד החינוך, כאשר אחת הסיבות המרכזיות הייתה דרישת המפלגות הדתיות לקבל מנכ"ל נפרד לחינוך הממלכתי דתי.
באותה התקופה היו משרדים שפעלו תקופות ארוכות ללא מנכ"לים, כמו משרד המשפטים ומשרד החינוך. עם זאת, משרד התחבורה פעל תקופה מסוימת עם כמה מנכ"לים במקביל.
מעמדו של המנהל הכללי נקבע בפועל רק בשנת 1959, עם חקיקת חוק שירות המדינה (מינויים).
מינוי לתפקיד

סעיף 12 לחוק שירות המדינה (מינויים) קובע כי על הממשלה למנות מנכ"ל לכל משרד ממשלתי, על פי הצעת השר הממונה על אותו משרד, ועל המינוי לא תחול חובת מכרז.
ככלל, משרת מנכ"ל של משרד ממשלתי היא משרת אמון, אלא שהליך המינוי של מנכ"ל משרד ממשלתי תלוי לא רק בשיקול הדעת של השר הממונה, אלא נדרש דיון בוועדת מינויים ואישור הממשלה. לרוב, בחירת המועמד על פי הצעת השר הממונה על המשרד, היא בחירה אישית באופייה, המבטאת יחסי אמון מיוחדים, ולא אחת כרוכה בהם גם שותפות והזדהות פוליטית-מפלגתית.
משהוצע אדם כמועמד לתפקיד, על ועדת מינויים, שבראשה עומד נציב שירות המדינה לדון בהתאמתו לתפקיד. הוועדה רשאית להמליץ על המינוי או שלא להמליץ עליו, מטעמים מסוימים, או להתנות אותו בתנאים. משסיימה הוועדה לדון בהתאמת המועמד לתפקיד והגיעה למסקנות, עליה להעביר את המלצתה לממשלה, שהיא הגוף המוסמך לאשר את המינוי.
אם מתפנה משרה של מנכ"ל של משרד ממשלתי או משנבצר ממנכ"ל למלא את תפקידו, רשאי השר הנוגע בדבר, לאחר התייעצות עם נציב שירות המדינה, להטיל את התפקיד על עובד ציבור לתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים.
האחריות הכוללת ליישום תהליך החפיפה מוטלת על המנכ"ל היוצא של המשרד, ותהליך החפיפה אורך עד 21 יום.
מינוי לתפקיד > כישורי סף לתפקיד

לפי החלטה מספר 3435 של ממשלת ישראל מ-13 באפריל 2008, מועמד כשיר להתמנות לתפקיד מנהל כללי במשרד ממשלתי, אם מתקיימים בו שני אלה:
הוא בעל תואר אקדמי ממוסד להשכלה גבוהה;
הוא בעל ניסיון בתפקידים ניהוליים בכירים של 4 שנים לפחות - בשירות הציבורי או בתאגיד בעל היקף עסקים או פעילות משמעותיים, או בתפקיד בכיר אחר בתחום הרלוונטי לתחומי עיסוקיו העיקריים של המשרד בו הוא מיועד לכהן כמנכ"ל, או בכל תפקיד אחר שייראה רלוונטי לוועדת המינויים.
עם זאת, במקרים חריגים ניתן למנות מועמד אף אם אינו עומד באחד מתנאים אלה.
מינוי לתפקיד > משך הכהונה

אין קביעת תקופת כהונה, אך זו מסתיימת כאשר מתמנה מנכ"ל חדש למשרד.
תנאי העסקה > מינויים

זכותו של מנהל כללי במשרד ממשלתי למנות בלשכתו, לפי שיקול דעתו, את ממלאי התפקידים הבאים במסגרת משרות אמון: יועץ בכיר/יועץ/עוזר; מנהל לשכה; מזכיר; נהג.
תנאי העסקה > שכר

מנכ"ל משרד ממשלתי מועסק על-פי חוזה מיוחד. עם כניסתו לתפקיד, הוא רשאי לבחור את תנאי העסקתו מבין אחת החלופות הבאות:
שכר מנכ"ל כפי שייקבע מעת לעת על ידי הממשלה;
השכר בדרגה העליונה בסולם בדירוג המקצועי הצמוד למשרה בתקן, או השכר בדירוגו המקצועי של העובד ערב מינויו למנכ"ל.
נכון לשנת 2020, שכרו של מנכ"ל משרד ממשלתי עומד על 43,000 שקל ברוטו לחודש, אם כי ניתן להשתכר אף יותר כתלות בדירוג המקצועי של נושא המשרה.
ביקורת על התפקיד

לאורך השנים נמתחת ביקורת על התנהלות מנכ"לי משרדים ממשלתיים.
אחת הטענות שעולה מעצם העובדה שמדובר במינוי פוליטי, היא שקיימת ניגודיות שנעה בין נאמנותו של המנכ"ל לשר שמינה אותו לתפקיד לבין המקצועיות שלו וטובת המשרד.
טענה נוספת שנטענת היא שלא אחת מתמנה למשרד ממשלתי מנכ"ל שכלל לא בקיא בנושא המשרד. דוגמה בולטת לכך היא הטענה לפיה רצוי שמנכ"ל משרד הבריאות יהיה רופא בהכשרתו.
מנכ"לי משרדים ממשלתיים, כמו השרים, הם בדרך כלל זמניים, ולכן מוחלפים לעיתים קרובות. התוצאה היא שחלק ממאפייני השרים הפוגמים ביכולת הניהול שלהם קיימים גם אצל המנהלים הכלליים, ולכן צפה בעיית המשילות.
רבים מבכירי המשרדים הממשלתיים חשים נאמנות לשר, ולא למנכ"ל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  ראובן פרנקנבורג, מנכ"לים לא-מקצועיים במשרדי הממשלה, באתר דין ומידע: ספריה דיגיטלית לכתבי עת ופרסומי מוסדות מחקר בישראל, ‏פברואר 2015
↑  בג"ץ 5657/09, באתר גלימה הוצאה לאור - משפט העבודה והסכמים קיבוציים, ‏24 בנובמבר 2009
1 2  יצחק גל-נור, נוהל מינוי מנכ"ל למשרד ממשלתי, באתר gov.il, ‏16 באפריל 1996
1 2  כללים, נהלים והנחיות למנהלים כלליים ומוקבליהם בשירות המדינה, באתר gov.il, ‏2020
1 2 3  החלטות ממשלה - כישורי סף למנהלים כללים במשרדי הממשלה, באתר gov.il, ‏13 באפריל 2008
1 2 3  תקשי"ר - תקנון שירות המדינה, באתר gov.il
↑  לא 85 מיליון, לא 2 מיליארד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 במאי 2020
↑  שכרו של מנכ"ל משרד הבריאות החדש - כפול מזה של בר סימן טוב, באתר מעריב אונליין, 8 ביוני 2020
↑   מירב ארלוזורוב, המשרה הניהולית הבכירה בממשלה מתמנה בהבל פה של השר, בלי דרישות סף | דעה, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2019
↑  אדריאן פילוט, קשרים לפני כישורים: השטח הפרוץ במינוי מנכ"לים למשרדים, באתר כלכליסט, 21 במאי 2020
↑  ד"ר אסף שפירא, מינויים אישיים בשירות המדינה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 18 באפריל 2019
↑   ד"ר ליאוניד אידלמן, מנכ"ל משרד הבריאות חייב להיות רופא, באתר TheMarker‏, 7 במאי 2015
איסור מכירת הארץ לצמיתות

וְהָאָרֶץ לֹא תִמָּכֵר לִצְמִתֻת היא מצוות לא תעשה שאוסרת על יהודי למכור שטחי אדמה בארץ ישראל במכירה מוחלטת לעולם. האיסור הוא הן על המוכר והן על הקונה.
כך נאמר בתורה: ”וְהָאָרֶץ לֹא תִמָּכֵר לִצְמִתֻת כִּי לִי הָאָרֶץ כִּי גֵרִים וְתוֹשָׁבִים אַתֶּם עִמָּדִי.”
הרמב"ם, ספר החינוך והסמ"ג מנו מצווה זו במניין המצוות.
לפי רש"י האיסור הוא על הלוקח שאינו מחזיר את הקרקע בשנת היובל למוכר.
קק"ל, על בסיס מצווה זו, דאגה לכך שהארץ לא תימכר לצמיתות. קק"ל רכשה קרקעות בארץ ישראל (במימון תרומות והלוואות שנאספו בעיקר מיהודי העולם), והחכירה את הקרקעות ליהודים בלבד ובתנאי שיהודים בלבד יעבדו את הקרקע, כאשר הקרקע עצמה נשארת קניין לעם היהודי. 'הסעיפים היהודיים' בתקנון קק"ל עוגנו בחוק יסוד: מקרקעי ישראל.
הלכות המצווה > מתי והיכן נוהגת המצווה

אסור למכור את אדמת ארץ ישראל שנתחלקה לשבטים לצמיתות. האיסור נוהג רק בזמן שהיובל נוהג.
הלכות המצווה > גדר המצווה ומי עובר על האיסור

נמכר השטח לצמיתות, לשיטת הרמב"ם המוכר והקונה עוברים על מצוות לא תעשה, ומעשיהם אינם מועילים, ולכן תחזור השדה לבעליה בשנת היובל.
לדעת הרמב"ן נלמד מכאן גם האיסור למכור או לתת שטחי אדמה מארץ ישראל לגוי: ”צווה עוד על המוכר שלא תמכר הארץ לצמיתות והוא למי שיחזיק בה ולא ינהג בה דין יובל עמנו, הם הנכרים.”
הראי"ה קוק מבאר שלשיטה זו ההבחנה בין לא תחנם לבין "והארץ לא תימכר לצמיתות" היא שלא תחנם אוסר גם מכירה זמנית לגוי עובד עבודה זרה, ואילו "לא תימכר לצמיתות" אוסר מכירה קבועה לכל גוי, ואפילו לגר תושב.
לשיטת רש"י האיסור הוא על הלוקח כאשר הוא מעכב את השדה ואינו מחזירו בשנת היובל.
כמו במרבית מצוות לא תעשה, אין חילוק באיסור זה בין גברים לנשים.
הלכות המצווה > עונש

בספר החינוך כתב שלדעת הרמב"ם, כאשר המוכר והקונה עשו מעשה במכירה עונשם הוא מלקות. ואילו לדעת הרמב"ן אינו לוקה. לעומת זאת המשנה למלך כתב שהרמב"ם לא מנה מצווה זו במניין המצוות שלוקים עליהם, וכן לפי הכלל שכל שמעשיו אינם מועילים אינו לוקה.
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק כ"ג
↑  רש"י, ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק כ"ג
↑  ראו במאמרו של הרב רוזנפלד ב"המעין"
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ט, עמוד א': "הכא במאי עסקינן בזמן שאין היובל נוהג", ובספר החינוך מצווה שלט
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות שמיטה ויובל, פרק י"א, הלכה א'
↑  בהשגותיו לספר המצוות
↑  ראו משפט כהן סימן סג
↑  ראו בשבת הארץ עם "תוספת שבת" חלק ג עמוד 166 הערה 17
↑  מצווה שלט
↑  להלכות שמיטה ויובל פרק יא הלכה א
↑  במשנה תורה לרמב"ם, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק י"ט
↑  שכתב הרמב"ם במשנה תורה לרמב"ם, הלכות בכורות, פרק ו', הלכה ה'
נוף (פלדי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ישראל פלדי
 תאריך יצירה:  1928
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  62.5
 רוחב:  72.5
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון ישראל, ירושלים
"נוף" (1928) הוא ציור מאת האמן הישראלי ישראל פלדי. הציור מציג מעין אידאה של ההתיישבות הציונית בארץ ישראל, המתבטאת בעיבוד האדמה.
ציורו של פלדי הוא תיאור נוף כפרי. במישור הקדמי של הציור מתואר עץ גדול ממדים. מאחוריו משתרע מרחב התחום על ידי שורת עצים בצבע לבן וירוק. במרחב זה בחר פלדי לתאר עגלה, הנמשכת על ידי חמור אפור, ועליה משא של חציר או אלומות חיטה. ברקע הציור מתואר נוף של גבעות, המשובץ בחלקות חקלאיות חרושות.
פלדי בחר לתאר את העצמים בציור בצורה כוללנית, בהשפעת האמנות המודרנית, בסגנון נקשר אל אסכולת הציור "הארצישראלית". עם זאת, ישנו בציור תיאור מרחבי, הבא לביטוי בתיאור גזע העץ הנפחי, ובתלמי השדות, הנמתחים אל עומק התמונה.
משנת 2010 מוצג הציור דרך קבע בתצוגת האמנות הישראלית במוזיאון ישראל. רפרודוקציה של הציור הופיעה בספר "100 שנות אמנות ישראלית" (2010) מאת יגאל צלמונה.
אהוד ברק

אהוד ברק (במקור: ברוֹג; נולד ב־12 בפברואר 1942, כ"ה בשבט ה'תש"ב) הוא איש צבא, פוליטיקאי ואיש עסקים ישראלי, שכיהן כראש ממשלת ישראל העשירי (1999–2001). ברק כיהן גם כשר הביטחון (2007–2013), שר החוץ (1995–1996) וכרמטכ"ל ה־14 של צה"ל (1991–1995). ברק היה חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה ומפלגת העצמאות.
במהלך כהונתו בראשות ממשלת ישראל העשרים ושמונה נסוג צה"ל מדרום לבנון, פרצה האינתיפאדה השנייה (לאחר כישלון המשא ומתן המדיני עם הרשות הפלסטינית בוועידת קמפ דייוויד ובוועידת טאבה), וישראל ניהלה שיחות שלום עם סוריה בוועידת שפרדסטאון. במהלך כהונתו כשר הביטחון תקף חיל האוויר את הכור הגרעיני בסוריה, והוצאו לפועל מבצע עופרת יצוקה ומבצע עמוד ענן.
הוא חולק, עם נחמיה כהן, את התואר הלא רשמי "החייל המעוטר ביותר בצה"ל".
ביוגרפיה

ברק נולד וגדל בקיבוץ משמר השרון, הבכור מבין ארבעת ילדיהם של אסתר (לבית גודין) וישראל מנדל ברוג. ב־1912 נרצחו הורי אביו על ידי שודדים בביתם בליטא (אז חלק מהאימפריה הרוסית), וכך נותר אביו יתום בגיל שנתיים וחצי. ב־1930 עלה ישראל ברוג לארץ ישראל והיה ממקימי קיבוץ משמר השרון. אמו של ברק, אסתר, נולדה בוורשה, פולין, למשפחה של חסידי חב"ד, והייתה חברה בתנועת הנוער "גורדוניה". ב־1936 עלתה לארץ ישראל והצטרפה אל חבריה בוגרי התנועה ב"משמר השרון", שם הכירה את אביו. ב־1940 הם נישאו. הוריה של אסתר נספו בשואה במחנה ההשמדה טרבלינקה.
אחיו של ברק, אבינועם ברוג, הצעיר ממנו בכשלוש שנים, הוא הבעלים והמנכ"ל של המכון למחקרי שווקים "Market Watch".
בגיל 17, עקב חוסר משמעת, במקום כיתה י"ב, נשלח מטעם הקיבוץ לעבוד על טרקטור בשדות מושב פטיש בנגב.