stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון פנדלטון קנדי
עורך דין ופוליטיקאי

קנדי נהנה יותר מהעיסוק בפוליטיקה בהשוואה לעיסוק במשפט, וכאשר הוא הבין שבהנהגת הנשיא אנדרו ג'קסון המפלגה הדמוקרטית קופאת על שמריה, הוא עזב אותה. הוא נעשה פעיל במפלגה הוויגית כמו חותנו והעדיף את האינטרסים הכלכליים של בולטימור. ב-1820 הוא נכנס לבית הנבחרים של מרילנד והיה יושב ראש ועדת הפיתוח של הבית ובמסגרת זו הוא תמך בכרייתה של תעלת צ'ספיק ואוהיו. תעלה זו כשלה מבחינה כלכלית ולאחר שקנדי הצביע בעד מתן תמיכה ממשלתית עבורה, לא עלה בידו להיבחר מחדש.
ב-27 בינואר 1823 הוא מונה כמזכיר השגרירות האמריקאית בצ'ילה אך ב-23 ביוני אותה שנה הוא התפטר מתפקידו זה.
ב-1835 היה קנדי בין עשרת אנשי בולטימור שנכחו בכינוס בבראונסביל, פנסילבניה, שם הוא נשא נאום שהתקבל בברכה בו הוא האיץ להשלמתה של מסילת הברזל בולטימור-אוהיו עד לעמק נהר אוהיו, במקום לתעלות של פנסילבניה שקושרו לפילדלפיה ולא לבולטימור. הוא גם היה חבר בוועדה של 25 האנשים שהיו לובי במועצת המחוקקים של מרילנד לטובת חברת מסילת הברזל בולטימור-אוהיו, שבסופו של דבר הבטיח את חקיקתו של "חוק שמונת מיליוני הדולרים" ב-1836, ובזכות זאת הוא היה לחבר מועצת המנהלים של החברה בשנה שלאחר מכן. כאשר החליטה החברה ב-1838 לסלול מסילה לכוון מערב דרך וירג'יניה במקום דרך ההרים ליד הגרסטאון שבמרילנד, היה קנדי חבר במשלחת השתדלנים למועצת המחוקקים של וירג'יניה שתחוקק חוק לאישור השתתפות המדינה בסכום של יותר ממיליון דולר. עם זאת, בעלי המניות של החברה התנגדו להסכם זה בשל תנאיו המעיקים וקנדי התמודד מול הביקורת מצדו של מושל מרילנד ויליאם גרסון.
ב-1838 נבחר קנדי לבית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של איזק מקין, אך בבחירות שנערכו בנובמבר אותה שנה הוא הובס. ב-1840 וב-1842 עלה בידו להיבחר מחדש, אך בשל התנגדותו התקיפה לסיפוחה של טקסס, ב-1844 הוא הובס.
בתקופת כהונתו בקונגרס, היה קנדי הכוח המניע בקונגרס להחלטה על הקצאת 30,000 דולר (סכום עצום באותם ימים) לבדיקת מערכת הטלגרפיה, פרי המצאתו של סמואל מורס. היה זה אמצעי התקשורת האלקטרוני הראשון לטווח ארוך בתולדות האנושות. הבדיקות שבוצעו על ידי הממשלה אישרו את המצאתו של מורס והובילו לאימוץ הטכנולוגיה על ידה וכתוצאה מכך להקמתה של מערכת תקשורת הטלגרף בארצות הברית, שחוללה מהפכה בהתפתחות התקשורת והכלכלה. השימוש בהמצאה זו שיחק גם תפקיד מרכזי בניהול מלחמת האזרחים על ידי הנשיא לינקולן.
ב-1847 נבחר קנדי כיושב ראש בית הנבחרים של מרילנד וניצל את השפעתו לסייע לחברת בולטימור-אוהיו, אף על פי שזו נקלעה בסוף העשור למחלוקת משולשת עם פנסילבניה ווירג'יניה בשאלה על זהותה של התחנה הסופית של המסילה. לאחר ישיבה סוערת של בעלי המניות של החברה ב-25 באוגוסט 1847, החליטה החברה על וילינג שבוירג'יניה (כיום בוירג'יניה המערבית) וב-1853 הושלמה לבסוף המסילה.
ביולי 1852 מינה הנשיא מילרד פילמור את קנדי כמזכיר הצי של ארצות הברית. במהלך כהונתו בתקופה זו יצא צי ארצות הברית לארבע משימות ימיות חשובות, כולל זו של הקומודור מת'יו פרי ליפן וזו של ויליאם לואיס הרנסון ולרדנר גיבון לחקר אמזוניה. קנדי אף יזם ב-1852 את הקמתה של תזמורת האקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, שפעילה עד היום.
שמו של קנדי עלה כמועמד אפשרי להיות סגנו למרוץ של אברהם לינקולן כאשר זה האחרון החל לשקול את מועמדותו לנשיאות, אך בסופו של דבר לא נבחר. במהלך מלחמת האזרחים היה קנדי תומך נלהב באיחוד ותמך בקבלתה של הצהרת האמנציפציה. בהמשך, בשל העובדה שהצהרה זו לא נגעה למרילנד, מאחר שמדינה זו לא פרשה מן האיחוד, הוא דחף להעברת חקיקה נפרדת במרילנד לביטול העבדות בה ב-1864.
עמדתו בנוגע לסובלנות הדתית

קנדי קרא להקמתה של אנדרטה לזכר ייסודה של מדינת מרילנד ולזכר לידתה של החירות הדתית באתר ההתיישבות הקולוניאלית המקורית של סנט מרי (אנ'). שלושה אזרחים מקומיים התחברו לרעיון וביקשו להקים בית ספר שיהווה "מצבה חיה" לחירות הדתית. בית הספר נוסד על בסיס רעיון זה ב-1840 על סמך הוראת המועצה המחוקקת של מרילנד. שמו המקורי היה "הסמינר של סנט מרי" (St. Mary's Seminary), אך לימים הוא נודע כ"קולג' סנט מרי במרילנד" (אנ').
כל העולם שמחוץ לשערים אלו היה נטול סובלנות, מגביל ונקמני כנגד הילדים של האמונה המנוגדת. כאן, רק במרילנד, בכל רחבי העולם הרחב הזה של הנצרות, הוקם מזבח והוקדש באמת לחירות האמונה הנוצרית. תנו לאלו שהציבו אותו ליהנות מהמוניטין שאליו הם ראוים. (ג'ון פנדלטון קנדי, באיזכור לידת הסובלנות הדתית בסנט מרי, מרילנד)
קודם לכן, כאשר היה קנדי חבר בית המחוקקים של מרילנד, הוא סייע מאוד לביטול חוק שהפלה יהודים בבתי המשפט של מרילנד. הקהילה היהודית במרילנד הייתה קטנה מאוד באותה תקופה, וקנדי, שלא היה יהודי, לא הפיק רווחים פוליטיים או אישיים מעמדתו זו. קנדי, שהיה אפיסקופלי באמונתו, סייע גם להוביל פעולות צדקה פרטיות למען המהגרים האירים הקתולים, שחוו אפליה קשה במרילנד באותה תקופה. עם זאת, הוא גם דחף להצבת מגבלות על הגירת זרים באופן כללי למרילנד החל משנות ה-50 של המאה ה-19, בציינו שהוא חש שמספרם הגבוה של המהגרים עלול להכריע את הכלכלה.
התנגדותו לעבדות

התנגדותו של קנדי לעבדות הובעה לראשונה בכתביו ולאחר מכן, כאשר נכנס לפוליטיקה, באמצעות נאומיו ויוזמותיו הפוליטיות. ניתן לעקוב אחר התנגדותו לעבדות במרילנד במשך שנים במהלך חייו, אך עומק התנגדותו לתופעה התפתח מגישה מתונה ומאופקת יותר בתחילה לתקיפה וקולנית יותר שהתבססה על שיקולים מוסריים בתקופה בה התפרסמה הצהרת האמנציפציה ולאחר מכן למאבקו במרילנד עצמה לביטול העבדות בה, שכן הצהרת האמנציפציה לא חלה עליה בשל אי הצטרפותה למדינות הקונפדרציה.
קנדי כתב פעם שנוכחותו באירוע בו נשא פרדריק דאגלס נאום פתחה את עיניו במלואם ל"קללת" העבדות, כפי שהוא כינה אותה ב-1863.
הרומן של קנדי "סנונית הרפתות" מתח ביקורת על העבדות, אך גם יצר אידיאליזציה של חיי אחוזות המטעים. עם זאת, בכתב היד המקורי של הרומן, התיאורים של חיי האחוזות היו ביקורתיים יותר כלפי העבדות, אך הוא מחק את הקטעים הללו כאשר הוא הגיש את הספר לפרסום, ככל הנראה בשל חששו להיתפש כמבקר גלוי לתופעה בעודו חי במרילנד שהייתה עדיין מדינת עבדות.
קיימת מחלוקת בקרב ההיסטוריונים על השאלה אם התנגדותו המרוככת המוקדמת של קנדי לעבדות הייתה דרך למנוע תגובות אלימות כלפיו, שכן הוא חי במדינת גבול שבה הייתה העבדות נהוגה עדיין והייתה תמיכה רחבה בה. התנגדות לעבדות בצורה ישירה באותה תקופה לא זכתה לפופולריות והיוותה סכנה אפשרית למי שהביע אותה במרילנד. היסטוריונים אחרים טוענים שדעותיו של קנדי בנוגע לעבדות פשוט התפתחו במשך הזמן מהתנגדות חלושה לתקיפה.
הרומן של קנדי, אף על פי שהביקורת כלפי העבדות הושתקה בו כאשר הגיע כתב היד שלו לדפוס, והתיאורים האידיאליים הסטריאוטיפים של חיי אחוזות המטעים, חזה את חורבנן של מדינות הדרום שייגרם בשל העבדות. "סנונית הרפתות" יצא לאור ב-1832, 29 שנים לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית.
התנגדותו לעבדות > מלחמת האזרחים

זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים, חזר קנדי להביע את התנגדותו לעבדות באופן גלוי וקרא ל"אמנציפציה מידית" לעבדים. דרישותיו לשים קץ לעבדות הלכו ותכפו עם התקדמות הלחימה. בשיאה של המלחמה, כאשר התנגדותו של קנדי לעבדות הייתה תקיפה, הוא חתם על מנשר פוליטי שפורסם במרילנד שקרא לביטול מידי של העבדות.
בקרב ההיסטוריונים קיימת הסכמה שקנדי מתח ביקורת על תופעת העבדות ברמה זו או אחרת במשך השנים, התנגד לתופעה בתקיפות בשיאה של המלחמה והתנגד לקיומה של הקונפדרציה. כאשר הצהרת האמנציפציה לא שמה קץ לעבדות במרילנד, תרם קנדי רבות למערכה לסיומה של התופעה במדינה.
בשל העובדה שמרילנד לא הייתה חלק מהקונפדרציה, הצהרת האמנציפציה לא חלה עליה והיא המשיכה להיות מדינת עבדות. בשל העובדה שמרילנד לא השתתפה באופן פעיל במרידה של מדינות הדרום, לא ראה הנשיא לינקולן את עצמו רשאי מבחינה חוקתית להחיל את ההצהרה עליה. בנקודת זמן זו רק המדינה בעצמה יכלה להחליט על הפסקת העבדות וצעד כזה לא היה ברור מאליו, שכן מרילנד הייתה מדינת עבדות עם רגשות אהדה חזקים כלפי הקונפדרציה. לפיכך ארגנו קנדי ופעילים נוספים בתנועה לביטול העבדות אספה פוליטית. ב-16 בדצמבר 1863 נערכה ישיבה מיוחדת של הוועדה המרכזית של מפלגת האיחוד של מרילנד, ובה נדונה סוגיית העבדות במדינה. באותה תקופה הייתה זו המפלגה החזקה ביותר במדינה.
בישיבה זו הגיש תומאס סוואן הצעה הקוראת למפלגה לפעול למען "אמנציפציה מידית (של כל העבדים) במרילנד". קנדי היה הבא בסדר הדוברים והוא תמך בהצעה. בשל העובדה שקנדי היה בעבר יושב ראש האספה הכללית של מרילנד, ונואם מוכשר, תמיכתו בהצעה השפיעה רבות על קבלתה שזכתה לרוב בהצבעה שנערכה. עם זאת, תושבי מרילנד היו חלוקים בסוגיה. קנדי חתם על מנשר של המפלגה שקרא ל"אמנציפציה מידית" לכל העבדים, שהופץ בתפוצה רחבה. ב-1 בנובמבר 1864, לאחר ויכוח שארך שנה, הוגשה ההצעה לביטול העבדות במרילנד למשאל עם. אזרחי מרילנד הצביעו בעד ביטול העבדות, אם כי רק בפער של 1,000 קולות, שכן החלק הדרומי של המדינה נותר תלוי באופן משמעותי בכלכלת העבדות.
פעילות חינוכית ותרבותית

קנדי, בשיתוף הפעולה הדוק שלו עם ג'ורג' פיבודי, סייע מאוד להקמתו של מכון פיבודי שמאוחר יותר התפתח והתמזג לתוך ספריית ג'ורג' פיבודי וכן להקמתו של הקונסרבטוריון למוזיקה על שם פיבודי, שני המוסדות הם כיום חלק מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא גם היה חבר במועצת הנאמנים הראשונה של המוסד וכתב את המסמך הראשון שהתווה את מטרותיו. הוא גם היה זה שרשם את הפרוטוקולים של הישיבות הראשונות של המועצה. קנדי נודע במשך שנים כמי שפעל לסייע להנחת היסודות לפעילותם של המוסדות הללו.
קנדי גם תרם רבות לייסודו של סמינר סנט מרי לנשים שכיום ידוע כ"קולג' סנט מרי במרילנד", הקולג' המרכזי של המדינה. מוסד זה הוקם בתמיכתו הפוליטית של קנדי ובזכות המוניטין שלו כסופר, שכן "האנדרטה החיה לחירות הדתית" של המדינה, שהוקמה כהנצחה למקום בו החלה מרילנד את דרכה כמושבה, שנחשב גם למקום בו נולדה החירות הדתית של אמריקה בכלל. המוסד החינוכי הזה ממשיך למלא את היעוד הזה עד היום. התפישה המקורית להנצחת הסובלנות הדתית הייתה רעיון של קנדי.
לקנדי היה תפקיד מרכזי בהשגת הכרתה של המדינה באחריותה להגן, ללמוד ולדאוג לזיכרון של סנט מרי סיטי, אז האתר הנטוש של המושבה הראשונה במרילנד ובירתה הראשונה, לצד היותה אתר הולדתה של הסובלנות הדתית באמריקה, ואתר מפתח היסטורי של המדינה, להסמיך את הסמינר לנשים שאז הוקם כאחראי על המחקר והשימור של האתר, השוכן באותו מקום. צעד זה היווה את הבסיס למה שלימים יהפוך לאתר סנט מרי ההיסטורי, אתר למחקר ארכאולוגי והיסטורי בניהול המדינה שפעיל עד היום במקום.
קנדי השתתף בניהול התערוכה העולמית של פריז ב-1867, שהייתה תערוכה עולמית למדע, טכנולוגיה ואומנות. בתערוכה השתתפו 42 מדינות והוצגו בה מעל 50,000 מוצגים. היא הייתה התערוכה העולמית השנייה בהיסטוריה.
שנותיו האחרונות

קנדי פרש מתפקידיו הפוליטיים במרץ 1853 כאשר הנשיא פילמור סיים את כהונתו, אך הוא נותר פעיל מבחינה פוליטית, הן ברמה הארצית והן בפוליטיקה של מרילנד. בבחירות לנשיאות של 1856 הוא תמך במועמדותו של פילמור שניסה להתמודד ללא הצלחה לכהונה נוספת. באותה מערכת בחירות נכנס אנתוני, אחיו של קנדי לסנאט. שמו של קנדי הוצע כמועמד לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית לצדו של אברהם לינקולן בבחירות 1860. תחת זאת, היה קנדי יושב ראש מפלגת האיחוד החוקתי, שהציגה את מועמדותם של ג'ון בל ושל אדוארד אברט לנשיאות.
בנוסף לתרומתו הרבה לתהליך ביטול העבדות במרילנד, הוא גם דחף למתן חנינה לבכירי הקונפדרציה, על אף היותו תומך באיחוד.
ג'ון פנדלטון קנדי נפטר ב-18 באוגוסט 1870 בניופורט, רוד איילנד ונטמן בבית הקברות גרין מאונט שבבולטימור.
מורשתו

בצוואתו כתב קנדי:
רצוני שכתבי היד שלי הכוללים את יומניי, רשימותיי או ההערות שרשמתי על גבי ספרים ומכתבים שכתבתי והודפסו, בנוסף למכתבי שעשויים להוות עניין (שאני מצווה שיאוגדו בכריכה) שכיום כתובים על גבי דפים נפרדים, יועברו למנהלי העזבון שלי, שמתבקשים לארוז את כל המסמכים הללו בתיבת עץ אגוז חזקה, סגורה וחתומה, שתשלח למכון ביפודי, שם היא תישאר סגורה עד לשנת 1900, ואז תהיה לרכוש המוסד ותישמר בין ספריה ותיקיה.
כיום קיימים שני אוספים גדולים מיוחדים של מסמכיו, כתבי היד ותכתובותיו של קנדי. האחד נותר בבעלותו של מכון פיבודי בבולטימור, והשני נמצא בספריה החופשית אנוך פראט בבולטימור. בנוסף קיימים כמה אוספים קטנים יותר של מסמכיו של קנדי בספריות בווירג'יניה ובבוסטון.
צי ארצות הברית הנציח את שמו של קנדי בקריאת ספינת אספקה שהייתה בשירות בין השנים 1853–1855 על שמו ובקריאת משחתת שהייתה בשירות בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  "Immediate emancipation in Maryland. Proceedings of the Union State Central Committee, at a meeting held in Temperance Temple, Baltimore, Wednesday, December 16, 1863", 24 pages, Publisher: Cornell University Library
↑  "John Pendleton Kennedy: Author, Statesman, Patriot", April 15, 2013, Amy Kimball, Materials Manager for Special Collections, The Sheridan Libraries. Archived May 2, 2015, at the Wayback Machine.
↑  "The History of the United States Naval Academy Band", MU1 Doug O'Connor, United States Naval Academy, Naval Academy Band
↑  "Discourse on the life and character of George Calvert, the first Lord Baltimore", John Pendleton Kennedy, page 43, University of Michigan Library (January 1, 1845)
↑  Cyrus Adler, J. H. Hollander, MARYLAND, Jewish Encyclopedia, The unedited full-text of the 1906 Jewish Encyclopedia.
1 2 3 4  Miranda S. Spivack, September 13, 2013, "The not-quite-Free State: Maryland dragged its feet on emancipation during Civil War: Special Report, Civil War 150", CHAPTER 7, The Washington Post.
1 2  Julia King, "Archaeology, Narrative, and the Politics of the Past: The View from Southern Maryland", Julia King, University of Tennessee Press; July 30, 2012, p. 64.
↑  "Religious Freedom Byway Would Recognize Maryland's Historic Role", Megan Greenwell, Washington Post, Thursday, August 21, 2008
↑  "Reconstructing the Brick Chapel of 1667" Page 1, See section entitled "The Birthplace of Religious Freedom". Archived from the original on March 13, 2014.
↑  "American President, A Reference Resource: Millard Fillmore-- John P. Kennedy (1852–1853): Secretary of the Navy", Miller Center, University of Virginia, Rector and Visitors of the University of Virginia. Archived from the original on July 2, 2014.
↑  "John Pendleton Kennedy". Soylent Communications. 2014.
↑  USS KENNEDY (DD-306) - NavSource Naval History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275803405171  PLWABN: 9810610756105606  GND: 1055096175  ISNI: 0000 0000 8095 0719  LCCN: n50046014  NLA: 35266173  NTA: 072240938  SELIBR: 396709  SNAC: w6k07dkb  SUDOC: 086180797  Trove: 889246  US Congress: K000109  VIAF: 15290449   WorldCat (עם VIAF): 15290449 
וושינגטון אירווינג ועמיתיו הסופרים. קנדי הוא השלישי מימין מבין העומדים מאחור.
קנדי, 1850
אחוז אוכלוסיית העבדים במרילנד מתוך האוכלוסייה הכללית על פי מחוזות בתקופת מלחמת האזרחים
מפת אזורי העבדות בארצות הברית בעת פרסום הצהרת האמנציפציה ב-1863. באדום: האזורים שעליהם חלה ההצהרה. בתכלת: האזורים שעליהם לא חלה ההצהרה, כולל מרילנד.
ג'ראדה

| --- | --- |

 מדינה:  מרוקו מרוקו
 גובה:  268 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  43,506 (2014)
 קואורדינטות:  34°19′N 2°10′W﻿ / ﻿34.31°N 2.16°W﻿ / 34.31; -2.16 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתג'ראדה(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתג'ראדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'ראדה (בערבית: جرادة) היא עיר מכרות פחם בצפון־מזרח מרוקו, על גבול אלג'יר עם אוכלוסייה של כ-118,000 איש (לפי מפקד אוכלוסין של 1982). שטחה הררי ברובו והאקלים בחורף קר וקשה למדי ובקיץ האקלים חם ויבש.
בתחילת המאה ה-20 נתגלה שם פחם ומאז החלה העיר להתפתח במהירות.
יהודים הגיעו למקום בשנות ה-30 של המאה ה-20 וסיפקו שירותי הלבשה והנעלה לעובדי המיכרות במקום.
עבור יהודי מרוקו העיר מזוהה יותר מכל עם הפוגרום שבוצע ביהודי המקום ב-7 ביוני 1948.
פרעות אוג'דה וג'ראדה

באופן היסטורי, שכנה בעיר קהילה יהודית בת מאות עד אלפי תושבים. בשנת 1948 בעקבות הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל בכ"ט בנובמבר, גורמים בתנועה הלאומית המרוקאית, נושאי דגלה של הליגה הערבית, הסיתו נגד היהודים. בפרעות שפרצו לאחר מכן נהרגו 38 יהודים בעיר ג'ראדה ועוד 4 יהודים בעיר אוג'דה השכנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475962105171  VIAF: 166148570779924312921   WorldCat (עם VIAF): 166148570779924312921 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מרוקו ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ק צ'רלטון

ג'ון "ג'ק" צ'רלטון (באנגלית: John "Jack" Charlton;‏ 8 במאי 1935 – 10 ביולי 2020) היה כדורגלן אנגלי, ששיחק בעמדת הבלם בלידס יונייטד ובנבחרת אנגליה. יחד עם אחיו הצעיר, בובי צ'רלטון, היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1966. במדי לידס שיחק במשך קרוב לעשרים שנה, והוא שיאן ההופעות של המועדון עם 773 משחקים בכל המסגרות. הוא נבחר על ידי אוהדי המועדון אל בין 11 השחקנים הגדולים בתולדותיו ב-2006.‏ ביל שאנקלי תיאר את צ'רלטון כ"בלם הטוב ביותר שראה מעולם". לאחר פרישתו הפך למאמן, והצליח במיוחד בתקופה בה אימן את נבחרת אירלנד.
קריירה ככדורגלן > ראשית הקריירה

צ'רלטון נולד למשפחה בעלת מסורת כדורגל מפוארת. בזמן שג'ק השלים את שירותו הצבאי בחיל הפרשים הבריטי, אחיו הצעיר בובי נלקח למבחנים במועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד. ארבעה מדודיו היו גם הם כדורגלנים מקצוענים, בעוד שדודנו מצד אמו, ג'קי מילברן (Milburn), הפך לאחד מבולטי השחקנים של ניוקאסל יונייטד. צ'רלטון עבד בצעירותו גם במכרה פחם ולאחר מכן שקל להצטרף למשטרה, אך אז קיבל הזמנה למבחנים מקבוצת לידס יונייטד, אשר ראתה אותו מתפקד כבלם במשחק חובבים. משחק המבחן נפל על תאריך ראיון העבודה שלו במשטרה, והוא בחר לבסוף במשחק. הוא הציג יכולת מרשימה בעקבותיה הצטרף למחלקת הנוער של לידס, וב-1952 חתם על חוזהו המקצועני הראשון במועדון.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של לידס ערך צ'רלטון באפריל 1953. במהלך שנות ה-50 שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, והתבססה בעיקר על החלוץ הולשי ג'ון צ'ארלס. בעונת 1955/1956 קודם צ'רלטון על ידי המאמן רייך קרטר (Carter) להרכב הפותח של לידס, ובמהרה חיזק את היכולת ההגנתית של הקבוצה וסייע לה להעפיל לליגה הראשונה של הפוטבול ליג באותה שנה. בשנים הבאות המשיך צ'רלטון לפתוח בקביעות במרכז ההגנה של הקבוצה, אך זכה עמה להצלחה מועטה, ולבסוף ירד עמה בחזרה לליגת המשנה ב-1960.
ב-1961 מונה דון ריווי, שחקן העבר של הקבוצה, למאמנה של לידס. לאחר מינויו עתידו של צ'רלטון בקבוצה הועמד בסכנה, על רקע המחלוקות הרבות ששררו בין השניים כאשר שיחקו יחד בקבוצה. ריווי אף הביע את הסכמתו למכירתו של צ'רלטון לקבוצה אחרת, אך המועדונים שהתעניינו בשירותיו, כגון ליברפול ומנצ'סטר יונייטד, לא היו מסוגלות לעמוד במחיר שדרשה לידס. לבסוף יישרו השניים את ההדורים ביניהם, וריווי בנה סביב צ'רלטון את משחק ההגנה של הקבוצה.
נורמן הנטר, שחקן נוסף שגדל במחלקת הנוער של לידס, הצטרף לצ'רלטון במרכז ההגנה של הקבוצה ב-1962. הקבוצה התחזקה במספר שחקנים נוספים שגדלו במחלקת הנוער, והצליחה להעפיל מחדש לליגה הראשונה ב-1964. בסיועו של צ'רלטון, שמילא מקום כחלוץ בעת היעדרויות של שחקנים אחרים, היא הותירה רושם רב עם חזרתה לליגה הבכירה כשסיימה במקום השני, והפסידה את האליפות רק בשל הפרש שערים נחות מזה של מנצ'סטר יונייטד. לידס העפילה גם לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לליברפול בתוצאה 2-1. צ'רלטון בישל לבילי ברמנר את שערה של קבוצתו באותו משחק. גם בעונת 1965/1966 סייע צ'רלטון לקבוצתו לסיים במקום השני, אחרי ליברפול.
מותו

צ'רלטון נפטר בביתו שבנורת'מברלנד ב-10 ביולי 2020 בגיל 85 לאחר מאבק במחלות הלימפומה והשיטיון. בהצהרת משפחתו נכתב: "ג'ק נפטר בשלווה ביום שישי, 10 ביולי, בגיל 85. הוא היה בבית בנורת’מברלנד יחד עם משפחתו. יחד עם כך שהיה חבר לרבים, הוא היה בעל, אב, סבא וסבא רבא מאוד נערץ. איננו יכולים לבטא עד כמה אנחנו גאים בחיים יוצאי הדופן שניהל וההנאה שהביא לכל כך הרבה אנשים במדינות שונות ומכל תחומי החיים. הוא היה אדם ישר, טוב לב, מצחיק ואמיתי. האובדן שלו ישאיר חור ענק בחיינו, אך אנחנו מודים על כך שהעברנו לצידו חיים שלמים".
תארים

גביע העולם: 1966
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1968/1969
גביע ה-FA:‏ 1971/1972
גביע הפוטבול ליג: 1967/1968
גביע ערי הירידים: 1967/1968, 1970/1971
מגן הצדקה: 1969
כדורגלן השנה בליגה האנגלית על פי בחירת העיתונאים: 1966/1967
ג'ף לואי

ג'ף לואי (בצרפתית: Jeff Louis, נולד ב-8 בינואר 1992) הוא כדורגלן עבר האיטי.
קריירה

לואי התחיל את הקריירה שלו במירבלאיס מארץ הולדתו האיטי. בגיל 18 עבר ללה מאן כאשר הוא שיחק במקביל גם בקבוצת המילואים של המועדון. ביולי 2012 חתם בנאנסי. באוגוסט 2014 חתם בסטנדרד לייז' הבלגית.
ב-12 בנובמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי נגד אנטיגואה וברבודה
ב-2018, בגיל 26 בלבד, פרש לואי ממשחק בשל בעיות בברכיו.
הערות שוליים

↑  Jeff Louis annonce sa fin de carrière, malgré lui,‏ MARC-EVENS LEBRUN,‏ Loop,‏ 13.9.2018
| נבחרת האיטי – קופה אמריקה 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 פלאסידה •  2 אלסנה •  3 ז'רום •  4 ז'אגי •  5 ז'נבואה •  6 למבז •  7 גרייר •  8 גורו •  9 בלפור •  10 לואי •   11 מילייה •  12 סאו • 13 לפרנס •  14 מרסלין • 15 נורד • 16 אלכסנדר • 17 מוסטיבר • 18 אבסקה • 19 הילייר • 20 נאזו • 21 מוריס • 22 כריסטיאן • 23 אודלו • מאמן: נבה |  1 פלאסידה •  2 אלסנה •  3 ז'רום •  4 ז'אגי •  5 ז'נבואה •  6 למבז •  7 גרייר •  8 גורו •  9 בלפור •  10 לואי •   11 מילייה •  12 סאו • 13 לפרנס •  14 מרסלין • 15 נורד • 16 אלכסנדר • 17 מוסטיבר • 18 אבסקה • 19 הילייר • 20 נאזו • 21 מוריס • 22 כריסטיאן • 23 אודלו • מאמן: נבה | האיטי |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גורליצה

ערך זה עוסק בעיר בפולין. אם התכוונתם לחסידות בשם זה, ראו .
אנדרטה לזכר יהודי גורליצה שנספו בשואה, בבית הקברות בחולון
גורליצה (בפולנית: Gorlice, ביידיש: גאָרליץ, נהגה "גוֹרליץ") היא עיר קטנה בדרום פולין (בעבר בגאליציה), 287.2 קילומטר דרומית לוורשה, ובה אוכלוסייה של 28,707 איש (נכון ל-2004).
תולדות היישוב

בשנת 1401 הוענקו לגורליצה זכויות עיר, ופרנסתה התבססה בעיקר על סחר בתבואות. בשנת 1689 פגעה בעיר דליקה קשה.
במאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלים לזיקוק נפט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, במאי 1915, העיר הייתה המוקד של מתקפת גורליצה-טרנוב.
יהודי גורליצה

בתחילה נאסר על יהודים להתיישב בעיר, אך החל מראשית המאה ה-18 החלה להתפתח בעיר קהילה יהודית, ובמחצית השנייה של המאה ה-18 הוקם בה בית כנסת.
במחצית השנייה של המאה ה-19 קיימו יהודי העיר יחסי מסחר עם הונגריה, וייסדו בעיר מספר בתי זיקוק לנפט. בשנים 1874 ו-1898 נערכו פרעות ביהודי העיר על ידי איכרים פולנים.
בתחילת המאה ה-20 הוקמו בעיר מספר תלמודי תורה ובתי ספר יהודיים, בעיקר של חסידות באבוב, וכן פעלו בה חוגים ציוניים ותנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, בני עקיבא ובית"ר.
בין מלחמות העולם סבלו יהודי העיר מאנטישמיות גוברת מצד שכניהם הפולנים, שכללה מספר מקרים של הכאת יהודים, וכן גילויי חרם והצבת משמרות לפני חנויות של יהודים. בתקופה זו מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר כ-6,000 איש, כמחצית מתושבי העיר.
יהודי גורליצה > בשואה

בימים הראשונים של ספטמבר 1939 עזבו את העיר כשליש מיהודיה, ונסו מזרחה. מנגד, הגיעו אליה פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-7 בספטמבר נכבשה העיר על ידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודים לעבודות פרך ובמעשי התעללות פומביים, כגון גזיזת זקנים. כמו כן, בתי הכנסת של העיר חוללו ונשרפו, ומצבות בית העלמין של העיר נעקרו ממקומן, ושימשו לאבני מדרכות בעיר.
בינואר 1940 צוו היהודים בעיר לשאת על ידם השמאלית סרט עם מגן דוד, והוקם בה יודנראט בראשות עורך הדין הציוני הנריק ארנולד, אשר הוכה ונורה על ידי הגרמנים במשרדו בשנת 1941 לאחר שסירב למלא את הוראותיהם.
באוקטובר 1941 הוקם בעיר גטו, אשר הפך בפברואר 1942 לגטו סגור, בו שררה צפיפות גדולה (כעשרה עד חמישה עשר איש בחדר), והיהודים אולצו למסור את דברי הערך שלהם, כאשר משפחות שלא עשו כן נרצחו בשלמותן.
ביום 22 ביולי 1942, ערב תשעה באב, ציוו הגרמנים על כל הגברים היהודים להתייצב בכיכר העיר (כיכר דבוז'יסקו), וכ-300 צעירים נשלחו למחנה פלאשוב.
ביום 14 באוגוסט 1942, לפנות בוקר, כותר הגטו בעיר על ידי הגרמנים ואנשי המשטרה הפולנית והאוקראינית, והיהודים צוו להתייצב בכיכר דבוז'יסקו. שטח הגטו נסרק, ומי שנמצא בו נרצח במקום. מבין היהודים שהתייצבו בכיכר, כ-200 צעירים נשלחו למחנה פלאשוב וכ-700 זקנים וילדים נשלחו במשאיות לאתר "גארבץ" שליד הכפר אומנישונקה, ושם נרצחו. אנשי היודנראט ומשפחותיהם נרצחו ליד בניין הגסטאפו.
הנותרים בכיכר הועברו לצריפים מול תחנת הרכבת בעיר, שם הוחזקו בצפיפות גדולה, ללא מזון או שתייה, כשלושה ימים, עד שליחתם בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מעט היהודים שנותרו בעיר ובכפרי המחוז שלה, והועסקו בעבודות כפייה, הוכנסו לגטו חדש שהוקם בעיר, בו שוכנו כ-700 איש. ביום 14 בספטמבר 1942 חוסל גטו זה, ויהודיו שולחו לבלז'ץ.
ביום 17 בינואר 1945 שוחררה העיר, כ-200 יהודים חזרו אליה, אך עזבוה במהרה ולא נותרו בה יהודים.
ג'ף לאץ

ג'ף לאץ (נולד בשנת 1953), הוא שחיין אמריקאי-יהודי בעבר, אלוף ושיאן המכביה התשיעית (1973) בעל 5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
ביוגרפיה

לאץ סטודנט במינסוטה.
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה לאץ ב-5 מדליות, 3 זהב' 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 55.4 שניות, לפני מייקל קוק מארצות הברית (55.5 שניות) ורוברטו שטראוס ממקסיקו (56.4 שניות), במשחה שלחים 4x200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 8:19.5 דקות, לפני קנדה (8:30.7 דקות) ודרום אפריקה (8:30.8 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא מכביה חדש של 4:09.8 דקות, לפני ישראל (4:16.4 דקות) ודרום אפריקה (4:19.1 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.4 דקות, אחרי רוי אברמוביץ' מארצות הברית (2:11.3 דקות) וג'והן ג'ייקובסון מדרום אפריקה (2:17.4 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.3 דקות, אחרי חבריו לנבחרת ארצות הברית אנדי להנר (58.3 שניות) וסמואל פרנקלין (59.4 שניות).
הערות שוליים

↑  שמואל טל (עיתונאי), אניטה הקטנה - גדולה בבריכה, דבר, 11 ביולי 1973
↑  שמואל טל (עיתונאי), יום של זהב לארצות הברית, דבר, 12 ביולי 1973
↑  שמואל טל (עיתונאי), אתמול במכביה, דבר, 12 ביולי 1973
↑  שמואל טל (עיתונאי), החמישית של אניטה והראשונה של ברנט, דבר, 13 ביולי 1973
ג'ראר אוסקם

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1880 האג, הולנד 
 פטירה:  7 במאי 1952 (בגיל 72)
 הישג בולט:  היה מס' 36 בעולם בשנת 1920
 מד כושר מרבי:  2448 (ספטמבר 1924)
 השכלה:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 מקצוע נוסף:  עורך דין 
 מדינה:  הולנד
 
ג'ראר אוסקם (באנגלית: Gerard Cornelis Adrianus Oskam;‏ 12 באפריל 1880 – 7 במאי 1952) היה שחמטאי ממוצא הולנדי.