stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביבליוגרפיה של חנוך לוין
יצירות חנוך לוין על פי ז'אנר > שירה

| שם | סוג הטקסט | פורסם בכרך | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ברכות השחר | פואמה | חיי המתים |  |
| שיר מסיבת ידידים | אידיליה | חיי המתים |  |
| חיי המתים | פואמה | חיי המתים |  |
| כמו בחלוף משב רוח | פואמה קטנה | חיי המתים |  |
| חרוזי פרידה לאהובה | שירים | חיי המתים | אוסף של 23 שירים |
| מכתבי פרידה לאהובה | שירי פרוזה | חיי המתים | אוסף של 9 יצירות |
| "אחרונים" | שירים | אחרון | אוסף של 21 שירים, כולל את הקומדיה הגדולה |
| "עומק החיים" | מחזור שירים | מטעם 19 |  |
| "אדון זאב" | שירים | מטעם 19 | 8 טקסטים שנכתבו בעבור עבודות קולאז' של מיכאל דרוקס |
תרגומים לשפות זרות

Ya'akobi and Leidental: A Play with Songs, translated by Dennis Silk and Shimeon Levy, introduction by Arieh Sachs, Tel-Aviv: Institute for the Translation of Hebrew Literature in co-operation with the Cultural Division of the Department for Education and Culture in the Diaspora, 1979.
The Sorrows of Job, translated by Barbara Harshav, in: "Modern Israeli Drama in Translation", edited by Michael Taub, Portsmouth, NH: Heinemann Educational Books, 1993.
Murder, translated by Barbara Harshav, in: "Echoes of Israel: contemporary drama", edited by Marion Baraitser, London: Loki Books, 1999.
Hanoch Levin, "The Labor of Life: selected plays", translated by Barbara Harshav, introduction by Freddie Rokem, Stanford University Press, 2003.
Contains: The Rubber Barons; The Torments of Job; The Labor of Life; The Child Dreams; The Whore from Ohio; Murder; Requiem; The Crybabies.
Those Who Walk in the Dark, translated by Zohar Tirosh, in: "Wanderers: and other Israeli plays", edited by Sharon Aronson-Lehavi, London: Seagull Books, 2009.
ספרים על חנוך לוין

מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על-פי דרכו, הוצאת משכל, 2001. אוסף ביקורות על מחזותיו של חנוך לוין.
יצחק לאור, חנוך לוין: מונוגרפיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
נועם יורן, המילה האירוטית - שלוש קריאות ביצירתו של חנוך לוין, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה / זמורה-ביתן, 2002.
נורית יערי ושמעון לוי, עורכים, חנוך לוין: איש עם המיתוס באמצע, הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם קרן זגגי, 2004.
דנה-לשם עזרא, חנוך לוין - חפץ, הוצאת אור-עם, 1993.
חיים נגיד, צחוק וצמרמורת: על מחזות חנוך לוין, הוצאת אור-עם, 1998.
זהבה כספי, היושבים בחושך - עולמו הדרמטי של חנוך לוין: סובייקט, מחבר, צופים, הוצאת כתר, 2005.
הערות שוליים

↑   "פלוך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "פנטסיה על נושא רומנטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ברוך אוליצקי

| --- | --- |
ברוך אוליצקי
 לידה:  1907 
 פטירה:  1941 (בגיל 34 בערך) 
 מדינה:  פולין 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
ברוך אוליצקי (1907, טריסק, פולין – 1941, לכוביץ', בלארוס) היה משורר יהודי פולני שכתב בשפת היידיש. נרצח בשואה.
תולדות חיים

ברוך אוליצקי היה הבן השני במשפחת אוליצקי שהתגוררה בעיירה טריסק (Trisk) בחבל ווהלין בפולין. הוריו, רוזה ונחמן אוליצקי, היו יהודים מסורתיים ומשכילים שהתפרנסו ממסחר.
שלושת האחים בני משפחת אוליצקי – לייבּ, ברוך ומתיאס (מתתיהו) – עסקו לימים במלאכת העריכה בשפת היידיש. לייבּ הבכור (1897–1975) היה משורר, סופר ומתרגם שעסק עד שנת 1939 בהוראה בעיירת הולדתו טריסק ובוורשה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לברית המועצות, בשנת 1946 שב לפולין ובשנת 1959 עלה למדינת ישראל והשתקע בה. האח מתיאס (מתתיהו) נולד בשנת 1915 הצליח לשרוד בשנות מלחמת העולם השנייה, ולאחר תקופת נדודים בברית המועצות ובמחנה עקורים בגרמניה היגר לארצות הברית. הוא פרסם שם את ספרי שיריו ביידיש ולימד בבתי ספר יהודיים בניו יורק.
בילדותו התייתם ברוך אוליצקי משני הוריו. בגיל 11 (בשנת 1918) אומץ בידי דודו שהתגורר בעיר רטנה (Ratno), ושם למד בבית ספר ציוני. כעבור שנתיים, בהגיעו למצוות בשנת 1920, שב לעיירת הולדתו טריסק ושימש מורה לילדיהם של יהודי כפר סמוך.
בשנת 1927 התחתן ברוך אוליצקי עם שרה לבית פינקלשטיין. הזוג הצעיר קבע את מגוריו בעיירה טריסק ונולד בנם היחיד – מיכאל (מוניק), שנקרא על שם אביה של שרה, מיכאל פינקלשטיין, שנרצח בפוגרום שנים אחדות קודם לכן. לפרנסתם פתחו שרה וברוך אוליצקי חנות למוצרי מזון, אולם העסק לא צלח בגלל המשבר הכלכלי ובתוך זמן קצר החנות נסגרה. מכורח הנסיבות עסק אוליצקי בשנת 1930 בהוראה בבית ספר שהשתייך לרשת בתי הספר הסוציאליסטיים היהודיים ציש"א בעיר הסמוכה קובל (בפולנית: Kowel), שבה לימד אחיו הבכור, לייבּ. בשנת 1934 התגרשו בני הזוג ואוליצקי עבר בגפו לוורשה. במלחמת העולם השנייה נספה בנו מיכאל אוליצקי, שאומץ בידי דודו ודודתו בטריסק.
כשעבר אוליצקי לוורשה הוא לא מצא עבודה ורעב ללחם, אך המשיך ליצור ולכתוב שירה. יצירותיו פורסמו בעיתונות התקופה ובכתבי עת בפולין ובברית המועצות, אך לא קובצו לספר. בוורשה נישא לתלמידתו מתקופת ההוראה בטריסק (שמה אינו ידוע). נמצאה לו משרת מורה בבית ספר שלימד בשפת היידיש, ורעייתו הייתה ספרנית בספרייה בעיר.
בספטמבר 1939 פלש צבא גרמניה לפולין ובני הזוג אוליצקי נמלטו מזרחה לשטח הפולני שתחת השליטה הסובייטית. אוליצקי הצליח למצוא עבודה כמרצה בגימנסיה סובייטית בעיר גרודנה (פולנית: Grodno). עם פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 ברחו בני הזוג אוליצקי לעיירה ליאוכוביץ (לחוביצ'ה, Lachowicze) במחוז ברסט (כיום במערב בלארוס). גם שם שימש אוליצקי כמורה עד שנרצח בטבח שביצעו הגרמנים בסתיו 1941 ביהודי העיירה.
יצירתו

פרסומו הספרותי הראשון של ברוך אוליצקי היה בשנת 1925 בעיתון הוורשאי בשפת היידיש "ליטערארישע בלעטער", ולאחר מכן המשיך לפרסם שירים נוספים ביידיש.
לאחר מותו הוציאו אחיו בשנת 1951 את ספר שיריו ביידיש "דמי המעורב". אחדים משיריו תורגמו לעברית בידי המשורר אברהם שלונסקי.
בספר הרביעי שהוציא מתתיהו אוליצקי, "לידער פון פריער און פון איצט" (שירים מאז ומעכשיו), שאותו כתב ביידיש בשנת 1980, הוא פרסם שירים נוספים שכתב אחיו ברוך אוליצקי.
לקריאה נוספת

תולדות החיים והביבליוגרפיה של כתבי ברוך אוליצקי, בתוך: יעפים ישורון (עורך), בנספח לספר לידער צו א ברידער (שירים לאח) מאת ליבעל ומאטעס אוליצקי, תל אביב: הוצאת נחמני, 1964
נתן ליבנה, פנקס הקהילה טריסק: ספר זיכרון, תל אביב: ארגון יוצאי טריסק בישראל, 1975
סול ליפצין (Sol Liptzin), "האחים אוליצקי", בתוך: בצלאל ססיל רות וג'פרי ויגדור (עורכים), אנציקלופדיה יודאיקה (אנגלית), כרך 12, ירושלים: כתר, 1972, עמ' 1363–1364.
יובל קמרט, לקסיקון יודאייקה, ירושלים: כתר, 1976, עמ' 12.
LNYL, 1 (1956), 104–106, ADD. BIBLIOGRAPHY: Berl Kagan, Leksikon, 1986, pp. 28–30; Jacob Glatstein, Prost un Poshet, 1978, 278–283; Itzhak Yanasowicz, Penemer un Nemen, 1971, pp. 9–34.
Olitzky, Jewish Virtual Library, JEWISHVIRTUALLIBRARY.ORG/OLITZKY
הערות שוליים

↑  Olitzky, Jewish Virtual Library, JEWISHVIRTUALLIBRARY.ORG/OLITZKY
↑  ציש"א – צענטראַלער יידישער שול-אָרגאַניזאַציע אין דער פוילישער רעפובליק – ארגון בתי הספר היידיים המרכזי ברפובליקה הפולנית.
↑  "תקציר תולדות העיר קובל", תרגום: בני גבירצמן (2006), מתוך: פנקס קובל, ארגנטינה, 1950, פרק ו', http://www.israeli-kovel-org.org/gvirtsman2.pdf
↑  המידע על מות הבן, מיכאל אוליצקי, בשואה מבוסס על עדות דב הררי, מניצולי טריסק, תיק 2262369, מאגר שמות הנספים בשואה, ארכיון יד ושם.
↑  Olitzky, Jewish Virtual Library, JEWISHVIRTUALLIBRARY.ORG/OLITZKY
הילד מיכאל (מוניה) אוליצקי, לייב אוליצקי האח הבכור, וברוך אוליצקי (משמאל)
ג'ביאן אוליבר

ג'ביאן אליסה אוליבר (באנגלית: Javianne Alisa Oliver; נולדה ב-26 בדצמבר 1994) היא אתלטית אמריקאית המתחרה בריצות למרחקים קצרים.
ביוגרפיה

אוליבר גדלה במונרו שבג'ורג'יה, בתם של מרווין וג'וניפר. אביה היה אתלט ושחקן פוטבול בתקופת לימודיו בקולג' ואמה הייתה רקדנית.
בתקופת לימודיה בתיכון זכתה 4 פעמים באליפות ג'ורג'יה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. היא קבעה ב-2013 תוצאות של 11.52 שניות בריצת 100 מטר ו-23.73 בריצת 200 מטר. לאחר סיום לימודי התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ולאחר שנה עבר לאוניברסיטת קנטקי. היא התחרתה במסגרת ה-NCAA וסיימה שנייה ב-2017 באליפות המכללות בריצת 60 מטר.
בפברואר 2018 זכתה באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם בריצת 60 מטר בשיא אישי של 7.02 שניות. באליפות העולם באתלטיקה באולם השיגה זמן של 7.10 שניות ולא העפילה למקצה הגמר.
בסי סמית'

| --- | --- |

צילום בידי קארל ואן וכטן, 1936
 לידה:  15 באפריל 1894 טנסי, ארצות הברית
 פטירה:  26 בספטמבר 1937 (בגיל 43) מיסיסיפי, ארצות הברית
 שם לידה:  בסי סמית'
 מקום קבורה:  Mount Lawn Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1912–1937 (כ־25 שנים)
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  בלוז, ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1989)  היכל התהילה הלאומי לנשים (1984)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1989) 
 פרופיל ב-IMDb
 
St. Louis Blues, 1929
בסי סמית'. צילם: קארל ואן וכטן. 1936
בסי סמית' (באנגלית: Bessie Smith; ‏ 9 ביולי 1892 או 15 באפריל 1894‏ - 26 בספטמבר 1937) הייתה זמרת בלוז אמריקאית, שכונתה "הקיסרית של הבלוז" והייתה זמרת הבלוז המצליחה והפורייה ביותר בשנות העשרים של המאה ה-20.
אף על פי שלא הייתה לה השכלה מוזיקלית פורמלית, הייתה סמית' שותפה פעילה בכתיבת לחני השירים שלה ותמליליהם.
שני שירים מאלבומה הראשון שברו את שיאי ההשמעות בארצות הברית בשנת 1936: "This is my business" ו-"You don't know me".
שנים ראשונות

סמית' גדלה בצ'אטאנוגה, טנסי. עוד בטרם מלאו לה תשע שנים התייתמה מאביה, פועל וכהן דת בפטיסטי, ומאמה, ואחיה גידל אותה. כבר כנערה הופיעה במופעי רחוב בשירה וריקוד, ואחיה ליווה אותה בנגינה בגיטרה. הצורך לשרוד בסביבה הקשוחה של מופעי הרחוב הפך אותה למחוספסת ואלימה בגיל צעיר. מבנה גופה (היא התנשאה לגובה של כ-1.80 מטר) וקולה החזק הפכו אותה עד מהרה לשליטת הרחוב. בתקופה זו גם החלה לשתות ג'ין, משקה אלכוהולי שיוצר במסבאות בלתי-חוקיות (מסבאה כזו נקראה speakeasy).
ב-1912 גילתה אותה זמרת הבלוז גרטרוד ("מא") רייני כאשר הופיעה בצ'אטאנוגה ולקחה אותה עמה למסע ההופעות שלה. ב-1913 יצרה סמית' את המופע הראשון שלה בתיאטרון "81" באטלנטה, בהשפעתה של רייני ותחת הדרכתה.
קריירה מוזיקלית

בראשית שנות העשרים הופיעה במחזמר ?How Come שנכתב על ידי סידני בשה והועלה על במות ברודוויי וברחבי ארצות הברית. עם תום הופעותיה עברה להתגורר בפילדלפיה, שם נישאה לג'ק גי ב-1923. שנה זו מציינת גם את התחלת הצלחתה כזמרת עם הופעת האלבום הראשון בכיכובה בחברת Columbia Records, ‏ Downhearted Blues. התקליט זכה להצלחה חסרת תקדים ונמכר עד סוף אותה שנה בשני מיליון עותקים. נישאת על גל ההצלחה הצטרפה ככוכבת ללהקת הוודוויל השחורה הגדולה Theater Owners Booking Association) T.O.B.A.) עמה יצאה לסיבובי הופעות ארוכים ברחבי ארצות הברית. היא הופיעה עם להקות גדולות ובין נגניה נמנו פלטשר הנדרסון ולואי ארמסטרונג. סמית' הפכה לזמרת האפרו אמריקאית בעלת השכר הגבוה ביותר בתעשייה ויכלה להרשות לעצמה חיי מותרות, אלא שהעדיפה לבלות בקרב הפועלים השחורים בשכונות העוני ולשתות ג'ין במסבאות כמו בשיריה Gin House Blues ו-Me And My Gin. רוב המילים לשיריה נבעו מההווי של השכונות האלה.
בעלה לא היה נאמן לה, אך גם סמית' לא הייתה נאמנה לו, ובגדה בו עם גברים ונשים כאחד. ב-1929 עזבה את בעלה ללא גירושים, ועברה לחיות ללא נישואין עם ריצ'רד מורגן, שהיה חבר קרוב, שלא דרש ממנה להיות מונוגמית וקיבל את הביסקסואליות שלה. הם נותרו בני זוג עד מותה.
בין כ-150 שיריה מהתקופה ניתן למנות את הלהיטים Downhearted Blues מ-1923, St. Louis Blues מ-1925 ו-Empty Bed Blues, שלושתם נכללים ב"היכל התהילה של פרס גראמי". השיר Downhearted Blues נכלל בספריית הקונגרס כערך בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואמנותית. הוא נכלל גם ברשימת "השירים שעיצבו את פני המאה ה-20" על ידי (National Endowment for the Arts (NEA (מחלקה של ממשלת ארצות הברית). היכל התהילה של הרוקנרול הכליל את השיר ברשימת 500 השירים שעיצבו את הרוקנרול.
שלהי הקריירה

הקריירה של סמית' נקטעה עקב השפל הגדול ועקב עלייתם של הסרטים המדברים ששמו קץ למופעי הוודוויל. היא ניסתה להופיע במחזות זמר בברודוויי, אך ללא הצלחה מרובה. השיר שכתבה וביצעה, שהפך ללהיט ענק וזכה מאז לאינספור ביצועים, Nobody Knows You When You're Down and Out, משקף את תחושת הדיכאון וחוסר המוצא שאפיינה את התקופה.
ב-1933 צירף אותה ג'ון האמונד לתזמורת הסווינג שלו עם הטרומבוניסט ג'ק טיגרדן. הם הקליטו תקליט ל"קולומביה" שכלל את השירים Take Me For A Buggy Ride ו-Gimme a Pigfoot. אך הנדרסון לא היה מרוצה מהתוצאה כיוון שסמית' ניסתה להתאים עצמה לסווינג, במקום לדבוק בקצב הבלוז שפרסם אותה, ולכן החליף אותה בזמרת צעירה, שאותה סימן כיורשת לסמית' - בילי הולידיי.
סמית' נפצעה בתאונת דרכים, במכונית נהג בן זוגה ריצ'רד מורגן, ומתה כתוצאה מפצעיה. שמועות שהפיץ ג'ון המונד מאוחר יותר טענו שעקב סירובו של בית חולים "ללבנים בלבד" אליו הגיעה, לטפל בה היא טולטלה בדרכים עד שמתה מאיבוד דם. לאחר מכן הודה המונד שטענתו לא הייתה מבוססת על עדות ראייה אלא על שמועות, לדברי עדים "לא ייתכן שנהג כלשהו ניסה אפילו להובילה לבית חולים ללבנים בלב 'הדרום העמוק' של ארצות הברית באותה תקופה". אולם הנופך המסתורי והרקע של מדיניות ההפרדה הגזעית העניקו למותה הילה של מוות על רקע גזעי והחזירו אותה לתודעת הציבור. בטקס האשכבה שלה, שנערך ב-3 באוקטובר 1937, השתתפו 10,000 איש. ב-1970 הוצבה מצבת זיכרון על קברה בפנסילבניה במימון הזמרת ג'ניס ג'ופלין. ב-1971 הוציא ג'ון האמונד מחדש את תקליטיה של סמית', ועבור הוצאה-מחדש זו זכה בפרס גראמי.
לאחר מותה

בשנת 1989 הוענק לה פרס גראמי למפעל חיים. היא נכללת בהיכלי התהילה של הג'אז, הרוק והבלוז.
ייצוגים בתרבות

ב-1972 יצאה ביוגרפיה על בסי סמית', בשם "Bessie", מאת העיתונאי האמריקאי כריס אלברטסון.
ב-2015 יצא סרט ביוגרפי, "סיפורה של בסי סמית'" (באנגלית גם שמו Bessie). בסרט כיכבה והייתה מפיקה בפועל קווין לטיפה.
בסי סמית' עצמה שיחקה בסרט קצר בשנת 1929 בשם "St. Louis Blues", עם קאסט שכולו שחור, בדמות אישה מוכה, בת זוגו של מהמר שבוגד בה עם אישה צעירה יותר.
שיריה נכללו בפסקולים של עשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה, ביניהם אימפריית הפשע, להרוג את ביל חלק 2, ומים לפילים.
במחזמר הישראלי "אל תקרא לי שחור" נכלל שיר בשם "מי רצח את בסי סמית'?" הרומז לתעלומה האופפת את נסיבות מותה. ניקו ניתאי ביים את ההצגה "מותה של בסי סמית'" לפי מחזה מאת אדוארד אלבי.
לקריאה נוספת

סטאדס טרקל, ענקי הג'אז, הוצאת בבל, 2006. הפרק "קיסרית הבלוז".
Albertson, Chris, Bessie (Revised and Expanded Edition), Yale University Press (New Haven), 2003. ISBN 0-300-09902-9.
Brooks, Edward, The Bessie Smith Companion: A Critical and Detailed Appreciation of the Recordings, Da Capo Press (New York), 1982. ISBN 0306762021.
Davis, Angela Y., Blues Legacies and Black Feminism: Gertrude "Ma" Rainey, Bessie Smith, and Billie Holiday, Pantheon Books (New York), 1998. ISBN 0-679-45005-X.
Eberhardt, Clifford, Out of Chattanooga, Ebco (Chattanooga), 1994.
Feinstein, Elaine, Bessie Smith, Viking (New York), 1985, ISBN 0670806420.
Grimes, Sara, Backwaterblues: In Search of Bessie Smith, Rose Island Pub. (Amherst), 2000, ISBN 0970708904.
Kay, Jackie, Bessie Smith, Absolute (New York), 1997. ISBN 1-899791-55-8.
Manera, Alexandria, Bessie Smith, Raintree (Chicago), 2003. ISBN 0739868756.
Martin, Florence, Bessie Smith, Editions du Limon (Paris), 1994. ISBN 290722431X.
Oliver, Paul, Bessie Smith, Cassell (London), 1959.
Palmer, Tony, All You Need is Love: The Story of Popular Music, Grossman Publishers/Viking Press (New York), 1976. ISBN 0-670-11448-0.
Welding, Pete; Byron, Tony (eds.), Bluesland: Portraits of Twelve Major American Blues Masters, Dutton (New York), 1991. ISBN 0-525-93375-1.
בית הספר לטוב ולרע

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  סומן צ'יינני (אנ')
 איורים:  יקופו ברונו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  14 במאי 2013
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תרגום:  רחל אהרוני
 סדרה
 הספר הבא:  בית הספר לטוב ולרע 2 - עולם ללא נסיכים
 
בית הספר לטוב ולרע (באנגלית: The School for Good and Evil) הוא רומן פנטזיה משנת 2013 שנכתב על ידי סומן צ'יינני (אנ'), המהווה את הרומן הראשון בסדרת "בית הספר לטוב ולרע" ואת רומן ביכוריו של צ'יינני. עלילת הרומן עוקבת אחר סופי, ילדה יפה שמאמינה שהיא תהיה נסיכה, וחברתה, אגתה, נערה מוזרה הנחשבת למכשפה על ידי תושבי הכפר, שנחטפות לבית הספר לטוב ולרע. לאחר שמזלן מתהפך, אגתה נלקחת לבית הספר לטוב בעוד שסופי נלקחת לבית הספר לרע, וידידותן עומדת למבחן.
הרומן פורסם לראשונה בארצות הברית ב-14 במאי 2013, בהוצאת "HarperCollins", ובהמשך זכה לחמישה רומני המשך ועובד לסרט בהפקת "נטפליקס" בשם "בית הספר לטוב ולרע". הרומן זכה לביקורות חיוביות, ששיבחו את שנינותו וייחודיותו.
עלילה

סופי ואגתה הן חברות טובות הגרות בכפר גבלדון. הן שונות זו מזו לחלוטין: סופי היא נערה יפהפייה הנרתמת לביצוע מעשים טובים וחולמת להיות נסיכה מהאגדות. לעומתה, אגתה היא נערה קודרת שגרה בבית קברות ומגדלת חתול רצחני.
כל ארבע שנים נחטפים שני ילדים מן הכפר לבית הספר לטוב ולרע – אחד הילדים נחטף לבית הספר לטוב והשני לבית הספר לרע. בבתי הספר, הילדים מוכשרים להישרדות באגדות, שנכתבות על ידי העט המספר. סופי ואגתה נחטפות שתיהן לבתי הספר, אך בעת החטיפה מתרחשת טעות נוראית: סופי מוצאת את עצמה בבית הספר לרע, ואילו אגתה מוצאת את עצמה בבית הספר לטוב.
במהלך שהותן בבתי הספר, סופי מצטיינת בלימודיה ולעומתה אגתה נכשלת, אך שתיהן רוצות לשנות את המצב הקיים. ערב אחד, סופי ואגתה מחליטות לגשת אל מגדל מנהל בית הספר ולבקש ממנו להתחלף בבתי הספר או לחזור לביתן. למרבה הפתעתן, הן מגלות שהעט המספר החל לכתוב את אגדתן, ובשלב הזה שתי הנערות רוצות לחזור הביתה.
אגתה מבינה שכדי לחזור לביתה, סופי מוכרחה להשיג נשיקת אמת מהנסיך שלה, טדרוס. טדרוס הוא הבן של המלך ארתור המפורסם והשליט העתידי של ממלכת קמלוט. בינתיים סופי מתאהבת בו. אגתה דוחקת בסופי לנשק את טדרוס במהירות האפשרית, אך סופי מסרבת מכיוון שמאמינה שמקומה הוא בבית הספר לטוב, ולא בגבלדון.
אל מבחן היער המכושף נשלחים תלמידים מצטיינים כל שנה, ולרוב אף אחד לא שורד עד סיומו. לפעמים רק תלמיד אחד, אבל זה כמעט ולא קורה. סופי וטדרוס מתאהבים ומחליטים לצלוח את המבחן ביחד. אך בשעת אמת, אגתה מתגנבת למבחן, שומרת על סופי ועם זאת מצילה את טדרוס דקות ספורות לפני סיום המבחן, במקום סופי.
באותם רגעים, טדרוס מבין שסופי אינה נסיכתו ומתחיל להתאהב באגתה. סופי חולמת בלילות על האויב המושבע שלה ומשוכנעת שזהו טדרוס. לכן, היא משחיתה את בית הספר לטוב ומחבלת בפעילותו. בו בזמן, אגתה וטדרוס מתקרבים ומתאהבים.
מועד קרקס הכישרונות קרב, ובו כל שנה מציגים התלמידים את כישרונותיהם עד שנבחר התלמיד בעל הכישרון המרשים ביותר. כאשר סופי עולה להציג את כישרונה, טדרוס מזמין את אגתה לנשף וכך עושים גם כל שאר הבנים מבית הספר לטוב. סופי מתרגזת ומשסה בכל הנוכחים את כישרונה – זימון חיות פראיות על ידי שירה מצמררת. בשל כך, סופי מוכתרת לתלמידה בעלת הכישרון המוצלח ביותר וכל התלמידים בורחים מהאולם.
לאחר סיום הקרקס, תלמידי בית הספר לטוב מתבצרים בבית ספרם, בעוד שתלמידי בית הספר לרע עורכים נשף. סופי מתמרנת את תלמידי בית הספר לטוב לתקוף את בית הספר לרע. טדרוס עומד בראש צבא התלמידים, ונועל את אגתה במגדל, כך שלא תוכל לבוא ותהיה מוגנת.
אגתה בורחת מהמגדל, מגלה את הנשף שערכו תלמידי בית הספר לרע, ומצטרפת אליהם. טדרוס סבור כי אגתה בגדה בו ובבית ספרו ומאיים להרוג אותה. סופי מצילה את אגתה, ומלחמה פורצת בין בתי הספר.
סופי בורחת מהאולם ועולה אל מגדל מנהל בית הספר כדי להשיג שליטה בעט המספר. שם, היא פוגשת את המנהל ומגלה שהוא היה נסיך חלומותיה, ולא טדרוס. לאחר מכן, מנהל בית הספר מנסה להרוג את אגתה, וסופי מצילה אותה ומתה במקומה. אגתה רוכנת כלפי סופי המתה ומנשקת אותה, ובכך מחזירה אותה לחיים. סופי ואגתה מביעות משאלה וחוזרות לכפר גבלדון.
דמויות > ראשיות

סופי – תלמידת בית הספר לרע, שהגיעה מהיערות שמעבר. בספר הראשון היא חשבה שלשים אותה בבית הספר לרע זאת טעות אך אחר כך הבינה שזאת לא. סופי היא בתו של סטפן, חברתה הטובה ביותר של אגתה ומנהיגת הלא-עודים. סופי חשבה שהיא טובה ונדיבה, אבל היא אנוכית, נקמנית ובעלת ביטחון עצמי גבוה. אמה נפטרה והיא חושבת שהיא הייתה אישה מקסימה, מה שלא נכון. לכל אורך הספר השני סופי מנסה להישאר טובה בעזרת אגתה ולא לתת למכשפה שבה לצאת.
אגתה – תלמידת בית הספר לטוב, שהגיעה מהיערות שמעבר. אגתה היא נסיכתו של טדרוס, בתה של קאליס וחברתה הטובה ביותר של סופי. אגתה היא טובת לב, אמפתית, נדיבה ונוטה להתבודד.
טדרוס – תלמיד בית הספר לטוב, ובנם של המלך ארתור והמלכה גוואנביר. בנוסף, הוא הנסיך של אגתה, ומנהיג הלעדים. טדרוס הוא סייף מיומן, שחצן ובעל ביטחון עצמי גבוה. בגיל 16 יהיה טקס ההכתרה שלו למלך קמלוט.
הסטר – תלמידת בית הספר לרע, שביכולתה לנתק את השד המקועקע על צווארה מגופה. הסטר היא בתה של המכשפה מהסיפור "עמי ותמי", ומהווה חלק ממסדר המכשפות הכולל גם את אנאדיל ודוט. היא שאפתנית, החלטית, דעתנית ובעלת יכולת מנהיגות.
אנאדיל – תלמידת בית הספר לרע, שביכולתה להגדיל את שלוש חולדות המחמד שלה. אנאדיל היא נכדתה של המכשפה בחבית ומהווה חלק ממסדר המכשפות הכולל גם את דוט והסטר. היא נאמנה, אמיצה ופיקחית. היא מנסה להוכיח שהיא לא בת לוויה של הסטר.
דוט – תלמידת בית הספר לרע, שביכולתה להפוך חפצים לשוקולד. דוט היא חלק ממסדר המכשפות הכולל גם את אנאדיל והסטר. אביה הוא השריף מנוטינגהאם (הנבל מהמעשייה "רובין הוד"). היא חברותית, רגישה ונחושה.
דמויות > משניות

סטפן – אביה של סופי, וארוסה של הונורה (אמה החורגת של סופי). סטפן הוא צר אופקים, נמהר ואינו פתוח לדעות אחרות.
קיקו – תלמידת בית הספר לטוב, וחברתה של אגתה. קיקו היא חברותית, בעלת שמחת חיים, נלהבת וטובת לב.
ביאטריקס –תלמידת בית הספר לטוב שהגיעה מג'ונט גולי, ומתחרה על ליבו של טדרוס. ביאטריקס היא כוחנית, אנוכית ונחרצת.
צ'אדיק – תלמיד בית הספר לטוב שהגיע מפוקסווד, וחברו הטוב ביותר של טדרוס. צ'אדיק הוא נאמן וצנוע.
טריסטן – תלמיד בית הספר לטוב, המחקה את טדרוס על מנת להרשים את הנערות בבית ספרו. טריסטן הוא מובל וסתגלן.
הורט – תלמיד בית הספר לרע שהגיע מבלאדברוק, שביכולתו להשתנות לאדם זאב. הורט מאוהב בסופי. הוא ילדותי ותמים.
מנהל בית הספר – מתגורר במגדל גבוה הנמצא בשטח בית הספר, שם מחזיק בעט המספר. למנהל היה אח תאום, שאותו הרג. המנהל הוא מתוחכם, רשע ואנוכי. והוא מאוהב בסופי.
פרופסור דאווי – הדיקנית של בית הספר לטוב, ומלמדת את השיעור "מעשים טובים". פרופסור דאווי היא הפיה סנדקית של סינדרלה ואגתה, וחברתה הטובה ביותר של ליידי לסו. היא טובת לב, נחמדה ועוצמתית.
ליידי לסו – הדיקנית של בית הספר לרע, ומלמדת את השיעור "קללות ומלכודות מוות". ליידי לסו היא חברתה הטובה ביותר של פרופסור דאווי. היא קשוחה, רצינית, מפחידה ונאמנה.
יובה הגמד – מדריך בקבוצות היער, ומלמד את השיעור הישרדות באגדות. יובה הוא רגזן, ממורמר וחסר סבלנות אך גאה בליבו ונפשו בתלמידו מרלין שהיה קוסמו של ארתור.
פרופסור סאדר – מורה בשני בתי הספר ומלמד בבית הספר לטוב את השיעור "ההיסטוריה של הגבורה", ובבית הספר לרע את שיעור "ההיסטוריה של הרוע". סאדר הוא עיוור וחוזה עתידות דגול. הוא פיקח, מסתורי, מסור ונחוש לעזור.
פולוקס / קסטור – אחים שהם כלבים, החולקים את אותו הגוף. קסטור מלמד בבית הספר לרע את השיעור "אימון בני-לוויה", ופולוקס מלמד בבית הספר לטוב את השיעור "כללי התנהגות של נסיכות". קסטור הוא רשע, כועס וממורמר. לעומתו, פולוקס הוא נעים הליכות וחנפן.
ביקורות

הספר זכה לביקורות חיוביות רבות, בשל המתח והחידתיות שמאפיינים אותו ובעיקר בשל יכולתו להחיות את סיפורי האגדות הישנים והמוכרים. בנוסף, הספר זכה לאהדת הקוראים עקב צורת כתיבתו הייחודית והאינטליגנטית, שמשלבת אגדות קלאסיות עם עלילת פנטזיה יוצאת מן הכלל ושפה אנרגטית.[דרוש מקור]
עיבוד קולנועי

זמן קצר לאחר יציאתו לאור, רכשה סרטי יוניברסל את זכויות העיבוד הקולנועי. בשנת 2020 הודיעה נטפליקס שתוציא עיבוד קולנועי לרומן, בבימויו של פול פייג. סופיה אן קרסו וסופיה ווילי לוהקו לתפקידים הראשיים בדצמבר 2020. בנוסף, שרליז ת'רון, קרי וושינגטון, לורנס פישבורן ומישל יאו, לוהקו לתפקידים משניים בסרט. ב-19 במרץ 2021 הוכרז שג'יימי פלטרס יגלם את טדרוס וקיט יאנג יגלם את רפאל. ב-24 במרץ 2021 נחשף כי ארל קייב יגלם את הורט.
הסרט צולם באולפני בלפסט הארבור בצפון אירלנד, ועלה לשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-19 באוקטובר 2022.
הערות שוליים

↑  Fleming JR, Mike. "Universal Makes Seven-Figure Deal For 'The School For Good And Evil'". Deadline. נבדק ב-6 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paul Feig to Direct 'School for Good and Evil' Adaptation for Netflix". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda (18 במאי 2020). "Paul Feig To Helm 'The School For Good And Evil' Adaptation For Netflix". Deadline. נבדק ב-19 בדצמבר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Sophia Anne Caruso to Star in Netflix's THE SCHOOL FOR GOOD AND EVIL". Broadway World. 18 בדצמבר 2020. נבדק ב-19 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Meredith, Robbie (25 בינואר 2021). "Netflix begins filming first major production in Belfast". BBC News. נבדק ב-25 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ברבי בארץ הפיות

| --- | --- |

כרזת ה-DVD של הסרט בעברית
 מבוסס על:  "ברבי" מאת מאטל
 בימוי:  וולטר פ. מרטישיוס, ויליאם לאו 
 הופק בידי:  ננסי בנט, לוק קרול
 תסריט:  אליז אלן, דיאן דון
 עריכה:  סילביין בלייס, ג'וליאן קלארק
 מוזיקה:  אריק קולווין
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Mainframe Entertainment Mattel Entertainment
 חברה מפיצה:  Lions Gate Home Entertainment
 שיטת הפצה:  direct-to-video, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 במרץ 2005 ישראל 2005
 משך הקרנה:  כ-71 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  הנפשה, פנטזיה, הרפתקאות
 סרט הבא:  ברבי מרמדיה: בת הים
 סרטים בסדרה:  ברבי (סדרת סרטים)
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברבי בארץ הפיות (באנגלית: Barbie: Fairytopia) הוא סרט הנפשה ממוחשבת קנדי-אמריקאי, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר מבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל". הסרט, המשמש כסרט החמישי בסדרת סרטי ברבי, בוים על ידי וולטר פ. מרטישיוס וויליאם לאו, נכתב על ידי אליז אלן ודיאן דון, והופק על ידי Mainframe Entertainment ו-Mattel Entertainment.
הסרט הופץ ברחבי העולם להקרנה ביתית, כאשר הוא הופץ בארצות הברית על ידי Lions Gate Home Entertainment ב-8 במרץ 2005. בישראל הסרט הופץ על גבי DVD בדיבוב עברי בשנת 2005. אורך הסרט הוא כ-71 דקות.
סרט זה הוא הסרט הראשון בסדרת הסרטים שבעל עלילה מקורית, כאשר כמו לקודמיו הופק לו קו של צעצועים, בובות ומוצרים שהופצו יחד איתו. בהשראת הסרט הופק מחזמר, כמו כן יצאו לו שני סרטי המשך, "ברבי מרמדיה: בת הים" ו"ברבי: קסם הקשת בענן", ושני סרטי ספין אוף, "ברבי מריפוסה וחברותיה פיות הפרפרים" ו"ברבי מריפוסה ונסיכת הפיות".