stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיטוס ליוויוס
יצירותיו

יצירתו הראשית והיחידה שנשתמרה היא "מאז ייסוד העיר" (בלטינית: Ab urbe condita, בתרגום העברי נקרא "תולדות רומא") והיא כוללת 142 ספרים שמתארים את תולדות רומי, מאז ייסודה האגדי בידי האחים רמוס ורומולוס ועד מותו של דרוסוס בשנת 9 לפני הספירה. מבין ספריו, המתארים בצורה מעמיקה ביותר את תולדות רומי, נותרו בשלמותם 35 בלבד שמתארים אותה מייסודה עד 293 לפנה"ס ומשנת 219 לפנה"ס עד 167 לפנה"ס. מהספרים האחרים נותרו ראשי פרקים או טקסטים מעטים.
כתיבתו של ליוויוס מושפעת ממספר מסורות היסטוריוגרפיות, הראשונה שבהם היא האנלים שבהם עשה שימוש כדי לכתוב חלקים מספרו ואף השפיעו על צורת כתיבתו, בסגנון כתיבתו הוא מושפע מן המסורת הדידקטית בהיסטוריוגרפיה היוונית הרואה את ההיסטוריה כענף של הרטוריקה ואת מטרתו של ההיסטוריון בכתיבה שתוכל לעניין ולרגש את הקורא ושתהיה בעלת איזשהו מוסר השכל שמופנה וזה בניגוד לגישה המדעית של היסטוריונים כגון פוליביוס ששמו דגש על חקר העובדות וניתוחם, למרות שליוויוס השתמש בספרו של פוליביוס כמקור. עוד סוגה שליוויוס אימץ מן ההיסטוריוגרפיה היוונית היא הכנסת נאומים בדויים של כדרך להצגת דמות הגיבור, אמונותיו ומטרותיו.
יש בנמצא אצל ליוויוס טעויות החוזרות על עצמן, כגון אי הבנה לחשיבותם של תהליכים חברתיים או חוקתיים והשפעתם על החברה הרומית, סילופים של עובדות מטעמים פטריוטיים למרות שהוא אף פעם לא לוקה בשוביניזם ויכול לשבח זרים ולגנות רומאים בהתאם להתנהגותם, כתיבתו העוסקת בקרבות או בישיבות הסנאט ערוכה בצורה שבלונית שחוזרת על עצמה, טעויות במיקומם הגאוגרפי של מקומות וטעויות בהבנת חלק ממקורותיו.
מטרתו של ליוויוס בכתיבת החיבור, כפי שהוא מצהיר בפתיחה היא לספר את תולדותיה של רומא ולהסביר איך היא עלתה להיות האימפריה הגדולה בתבל, בספרו הוא מבטא את הנוסטלגיה לימי הרפובליקה ולערכים הרומאיים המסורתיים ששלטו לפני שרומא הושחתה כתוצאה מן הצלחותיה הצבאיות והמדיניות. למרות ביקורתו את יוליוס קיסר והשבחים שהוא חולק לפומפיוס, ברוטוס וקסיוס אין לראות בכך ביטוי לאופוזיציה פוליטית למשטר הפרינקפס אלא נוסטלגיה בלתי פוליטית שהייתה נפוצה בזמנו של ליוויוס.
עבודתו ההיסטורית של ליוויוס הייתה בעלת השפעה גדולה בדורו ובדורות הבאים וכבר בימי חייו הוא התפרסם כאחד ההיסטוריונים הרומאיים הדגולים. הוא זכה לעדנה מחודשת בשלהי ימי הביניים וברנסאנס גם כתוצאה מהערצת העת העתיקה וגם כתוצאה מכך שרבים מן ההומניסטים דגלו בערכים הרפובליקאים שאותם ליוויוס מעלה על נס. בתקופה המודרנית, עת שההיסטורנים נוטים להעדיף כותבים מדעיים כגון תוקידידס ופוליביוס, ירדה קרנו של ליוויוס.
בנוסף לעבודה ההיסטורית העיקרית ליוויוס כתב חיבור המורכב מדיאלוגים פילוסופיים.
ליוויוס על היהודים

ליוויוס מזכיר את היהודים לפחות פעמיים ב"תולדות רומא", בשני ספרים אבודים שנשמרו מהם רק ראשי הפרקים שלהם. בפעם הראשונה הוא עושה זאת בספר 102, בתיאורו את כיבוש סוריה על ידי פומפיוס (63 לפנה"ס): "פומפיוס כבש את היהודים ותפס את מקדשם ירושלים, שמעולם לא פלשו אליו".
תיאור ירושלים כ"מקדש" הופיע כבר אצל פוליביוס. אולם יש לציין שניתן להצדיק את הדגש שליוויוס שם על המקדש ולא על העיר, בשל האירועים שהתרחשו בזמן פומפיוס. העיר נכנעה ללגיונות הרומאים ללא התנגדות ורק המקדש הפגין הגנה עיקשת. כך תפיסת המקדש הייתה הישגו הצבאי העיקרי של פומפיוס ביהודה. בטענתו השגויה שמעולם לא פלשו למקדש בירושלים הסתמך ליוויוס על מקור שביקש להעצים ככל האפשר את הישגו של פומפיוס.
ישנם אזכורים של סופרים אחרים לתיאור האירועים האלה אצל ליוויוס, שלא נשמרו, אבל כפי שניתן להסיק מהקטע הקודם, הוא עסק בהם בספר 102:
יוסף בן מתתיהו מספר ש"בשעה שנכבשה העיר... שחטו האויבים המתפרצים את אלה שעסקו בקרבנות והמשיכו על אף זאת לשרת בקודש... מעידים על כך כל אלה שכתבו על מעשי פומפיוס... נוסף עליהם טיטוס ליוויוס, מחבר ספר דברי ימי הרומאים".
לוקאנוס (אמצע המאה ה-1 לספירה) כתב: "ויהודה התמסרה לעבודת אל לא נודע. ליוויוס על יהודים: 'הם אינם מציינים לאיזו ישות אלוהית שייך בית־המקדש בירושלים, וגם אין למצוא שם כל צלם, מאחר שאין הם מאמינים שאלוהים לובש דמות כלשהי'".
בהתאם לנוהגם של היסטוריונים מהעת העתיקה, כשהוא עומד לספר את סיפור כיבוש ירושלים, ליוויוס מצא לנכון לתאר במקום זה את האומה שאיתה הרומאים התנגשו בפעם הראשונה. כותבים רומאים, בדומה ליוונים, זיהו אלים של עמים אחרים עם אליהם שלהם. ההצדקות לזיהויים אלו לא תמיד מוזכרות, אבל בהקשר זה "אל לא ידוע" הוא ישות שלא נתברר לה זיהוי שכזה.
יואנס לידוס (אמצע המאה ה-6 לספירה) כתב: "ליוויוס אומר, בחיבורו הכללי תולדות רומא, שהאלוהים שהם עובדים שם אינו ידוע. כמו ליוויוס, לוקאנוס אומר שהמקדש בירושלים שייך לאל לא ודאי".
לידוס ככל הנראה לקח את ההפניה שלו לליוויוס מתוך הסכוליה ללוקאנוס, שלעיתים קרובות שימש לו כמקור, אולם ליוויוס עצמו לא כתב שמדובר באל "לא ידוע" אלא רק ציין שאין לו שם.
ליוויוס מזכיר את היהודים בפעם השנייה בספר 128, כשהוא מספר על כך ש"גם היהודים נכבשו על ידי מפקדיו של אנטוניוס" ומרמז על כיבוש ירושלים על ידי סוסיוס בשנת 37 לפנה"ס.
תרגומי ספרו לעברית

טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א', ב', כ"א, כ"ב, ל'. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
תרמיל קלאסיקה: מסיפורי פולקנר/קסנופון/מופאסאן/ת. רוזוולט/ליוויוס/קיפלינג, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ד, 1984.
טיטוס ליוויוס. ראשיתה של רומא - מייסודה של העיר: ספרים 1-5. תרגם מלטינית: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2012, 2022.
טיטוס ליוויוס. מלחמות חניבעל - תולדות רומא מאז ייסוד העיר, ספרים 30-21. תרגם מלטינית: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2015.
הערות שוליים

↑  שנות לידתו ומותו של ליוויוס שנויות במחלוקת. שנת לידה אפשרית אחרת היא 63 לפנה"ס, ושנת מוות אפשרית אחרת היא 9 לספירה
1 2  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, vol. I, XLVI. Livy, p. 328
↑  Livius, Ab Urbe Condita Libri, Periochae, CII
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 12, פרק ג, פסקה ג, סעיפים 136-135.
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, vol. I, XLVI. Livy, p. 329
1 2  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, vol. I, XLVI. Livy, p. 330
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק ד, פסקה ג, סעיפים 68-66.
↑  Scholia in Lucanum, II, 593
1 2  תרגום לעברית מתוך: פטר שפר, יוּדוֹפובּיה, פרק 2: האל היהודי, עמ' 60 (מאנגלית: להד לזר).
↑  Lydus, De Mensibus, IV, 53
1 2  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, vol. I, XLVI. Livy, p. 331
↑  Livius, Ab Urbe Condita Libri, Periochae, CXXVIII
↑   רוני הירש, דיון בערכים ומוסר דרך נרטיב היסטורי, באתר הארץ, 22 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264772205171  PLWABN: 9810574383205606  BIBSYS: 90121378  BNC: 000143342  BNE: XX1131412  BnF: cb11886799m (data)  CANTIC: a1011354x  CiNii: DA01827541  GND: 118573624  ICCU: CFIV021177  ISNI: 0000 0001 2283 4055  KulturNav: 1754ff14-9dd2-4bec-86cd-65052f947a49  LCCN: n79015690  LNB: 000016985  NDL: 01085697  NKC: jn19981001759  NLA: 35309107  NLG: 218359  NLK: KAC201810399  NSK: 000001376  NTA: 069020523  RERO: 02-A000106164  SELIBR: 207917  SNAC: w6xm04rx  SUDOC: 026662019  Trove: 906449  ULAN: 500404165  VcBA: 495/44705  VIAF: 99942145   WorldCat (עם VIAF): 99942145
מבוא למדרשים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ענת‏ רייזל‏ 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  לקסיקון 
 נושא:  ספרות חז"ל, מדרש 
 הוצאה
 הוצאה:  המכללה האקדמית הרצוג 
 תאריך הוצאה:  2011 
 עורך:  אמנון בזק 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-7086-47-6
 הספרייה הלאומית:  990031476780205171
 
מבוא למדרשים הוא לקסיקון לספרות המדרשית מאת ענת רייזל.
הספר

הספר יצא בתשע"א בהוצאת תבונות מכללת הרצוג.
מהדורה מוקדמת של הספר פורסמה בין השנים 2005–2011 במסגרת פרויקט "מחלקי המים" באינטרנט.
הספר מהווה לקסיקון לספרות המדרשית, בספר ערך על כל מדרש ובו מידע הכולל את שם המדרש, הזמן והמקום שבהם נוצר או נערך, שפת המדרש, מבנהו, חלוקתו, תוכנו, מהדורות המדרש וביבליוגרפיה.
הספר הוא הלקסיקון למדרשים השני שנכתב לאחר ספרו של צונץ אך מכיוון שעברו מעל 100 שנה מאז פרסומו הוא הפך ללא רלוונטי מה שהביא את הספר ליחיד מסוגו.
פרופסור גינטר שטמברגר כתב על הספר ש"ענת רייזל כתבה ספר אינפורמטיווי מאוד ונוח לקריאה, שזמין לכל מי שמתעניין בספרות המדרש, ועם זאת שימושי מאוד למומחים בתחום, בזכות ההצגה הבהירה של ההיסטוריה של המחקר עד ימינו ובזכות הביבליוגרפיה העדכנית מאוד, לפחות בכל הנוגע לפרסומים בעברית. הספר מאפשר היכרות מבורכת עם הכתיבה המדרשית, ועל כך ראויה המחברת לשבח.
המחברת

רייזל נולדה ב-1978 לעזרא ולאה נקר. ב-1997 החלה ללמוד במדרשת לינדנבאום. כשסיימה את הלימודים ב-1999 המשיכה ללימודי המשך במקום. ב-2000 למדה במסגרת המדרשה ליהדות בבר-אילן, והחלה ללמוד לקראת תואר ראשון באוניברסיטה העברית בחוג לספרות עברית ובלימודי יהדות. ב-2003 סיימה את התואר בהצטיינות והחלה לימודי תואר שני, שאף אותו סיימה בהצטיינות ב-2004. את עבודת המחקר כתבה בהדרכת אביגדור שנאן. בין 2010 ל-2016 סיימה את מחויבויותיה לקראת תואר שלישי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נושא הדוקטורט היה "מדרש איכה זוטא – טקסט, עריכה ומשמעות", המנחה היה פרופ' אורי ארליך. ב-2024 פורסמה מהדורה ביקורתית של המדרש בצירוף מבוא בעריכתה בהוצאת המכללה האקדמית הרצוג והאיגוד העולמי למדעי היהדות.
במהלך לימודיה זכתה במספר פרסים באוניברסיטה, הפרס הבולט שבהם הוא "פרס על שם פרופ' נפתלי וידר, מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, לשנת 2014.
רייזל עבדה בהוראה בתיכון קהלת בפילדלפיה, ובתיכון נוסף במקום, בין השנים 2017–2021. נכון ל-2024 מלמדת במחלקה ללימודים הומניסטיים בטכניון.
רייזל נשואה לצחי, ביולוג, ונכון לתשע"א יש לה שלושה בנים. מתגוררת בחיפה.
הערות שוליים

↑  הספר באתר ההוצאה לאור
↑  הספר באתר מחלקי המים
↑  אביגדור שנאן, מבוא לספר, עמ' 20
↑  גינטר שטמברגר, מורה נבוכים לספרות המדרשים קתדרה גיליון 149, תשרי תשע"ד, עמ' 173–175
↑  צחי רייזל באתר הטכניון
↑  ענת רייזל, מבוא למדרשים, פתח דבר מאת ענת רייזל, עמ' 22.
מרסלייט גארנר

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1910 רדלנדס, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  26 ביולי 1993 (בגיל 83) גראס ואלי, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  עדנה מרסלייט גארנר
 לאום:  אמריקאית
 מקום לימודים:  תיכון פוליטכני ג'ון פרנסיס 
 תקופת הפעילות:  1930–1941 (כ־11 שנים)
 תחום יצירה:  אמנית ,שחקנית קול
 בן זוג:  ריצ'רד ברוס וול (1934; מת 1976) הארי אברהם לינקולן (1976)
 מספר צאצאים:  2
 
עדנה מרסלייט גארנר (באנגלית: Edna Marcellite Garner;‏ 3 ביולי 1910 – 26 ביולי 1993) הייתה אמנית ושחקנית קול אמריקאית. היא זכורה בעיקר כקולה הקבוע הראשון של מיני מאוס בתקופת עבודתה בוולט דיסני הפקות וזכתה לקחת חלק בהגדרת האישיות של מיני.
ביוגרפיה

גארנר נולדה ברדלנדס, קליפורניה ב-3 ביולי 1910. היא למדה בשיעורי לילה בבית הספר התיכון הפוליטכני ג'ון ה. פרנסיס שבלוס אנג'לס, שם למדה אמנות.
ביוגרפיה > עבודתה בדיסני

גארנר החל לעבוד בוולט דיסני הפקות ב-17 בפברואר 1930 לאחר שהתראיינה בשנה הקודמת. היא עבדה במחלקת דיו וצבע, תחילה עבדה כציירת צל (מלשון צלולואיד) ואחר כך כציירת דיו. הסטודיו באותה התקופה היה ארגון קטן של כ-35 עובדים.
לאחר שגארנר עבדה כשישה חודשים, היא עשתה אודישן לקולה של מיני מאוס, ומכיוון שדמותה הייתה מקסיקנית בסרט הקצר "נער הקקטוס" ולגארנר היה ידע בשפה הספרדית, היא הייתה בעלת פוטנציאל לקבל את התפקיד. בספר "לעבוד עם וולט: ראיונות עם אמני דיסני", מאת דון פרי, היא אמרה:
ברט גילט הגיע יום אחד למחלקת הדיו ורצה לדעת אם מישהו יודע לדבר ספרדית. אמרתי, "טוב, אני לא יכולה לדבר את השפה, אבל אני יכולה לקרוא אותה." מארג' רלסטון אמרה שגם היא יכולה, אז הם לקחו את שנינו לתחנת הסאונד שבאותה תקופה הייתה במלרוז. כשהגענו לשם, הם אמרו שהם מצטערים, אבל הם שכרו אישה מקסיקנית שתעשה את זה... אבל הם אמרו שהם רוצים שמיני תשיר וששנינו ננסה את קטע השירה. שנינו פחדנו פחד מוות, אבל אמרתי בטח שאעשה זאת. מארג' אמרה שהיא לא רוצה וזה כל מה שהיה. מסתבר בסוף שזה עבד והסתדר שהקול שלי התאים לדמות.
גארנר המשיכה לדבב את מיני ביותר מ-40 סרטים במשך עשור. מדי פעם היא גם סיפקה קולות נוספים, כמו יללות חתולים ("שלושה חתלתולים יתומים" (1935) ו"תן כף" (1941)), נביחות כלבים ורעשי קהל.
במהלך שביתת האנימטורים של דיסני בשנת 1941, גארנר צילמה סרטים ביתיים עם צבע על משמרת השובתים. חלק מהצילומים האלו מופיעים בסרט התיעודי "וולט - האיש שמאחורי המיתוס"(אנ') משנת 2001. גארנר הייתה סימפתית לאולפן במהלך השביתה, וציינה "לא יכולתי לראות שאנחנו לא זוכים ליחס הוגן. אנשים לא היו כל כך מכוונים לאיגוד כפי שהנחתי". היא תיארה את האווירה באולפן כ"משפחה אחת גדולה" לפני איגוד האולפן.
תפקידה האחרון כמיני יהיה בסרט הקצר "מחוץ למחבת ולתוך קו הירי" משנת 1942.
גארנר עבדה באולפן דיסני לסירוגין במשך 12 שנים, במהלכן עבדה גם בכמה אולפנים אחרים, כולל וולטר לאנץ הפקות(אנ').
ביוגרפיה > לאחר דיסני

גארנר נישאה לריצ'רד ב. וול והקימה משפחה. ב-1941 היא עזבה לצמיתות את עבודתה בדיסני כדי להקדיש יותר זמן לילדיה. מאוחר יותר עברה המשפחה צפונה ללוס גאטוס, שם עבדה שוב בעסקי הקרטון, והפיקה רצועת קומיקס בעיתון המקומי. במהלך תקופה זו עבדה גם על סוגים שונים של אמצעי ציור וקרמיקה. חלק מיצירות האמנות שלה היא נתנה לחברים, ואחרות תרמה לעמותות צדקה ולירידים בכנסיות.
גארנר נפטרה ב-26 ביולי 1993 בגראס ואלי, קליפורניה. 23 ימים לאחר יום הולדתה ה-83.
פילמוגרפיה

1930
נער הקקטוס
לוחמי האש
החגיגה
תעלומת הגורילה
הפיקניק
ימי החלוץ
1931
מסיבת יום ההולדת
בעיות תחבורה
נער השליחויות
מיקי צועד החוצה
מקצב כחול
משדר האסם
מסיבת החוף
מיקי מקוצץ
היתומים של מיקי
1932
נער המכולת
אולימפיאדת האסם
המופע של מיקי
איכר מוזיקלי
מיקי בערביה
הסיוט של מיקי
המלך נפטון
המסיבה הנהדרת
הקנרית הסוררת
נער הקלונדייק
1933
בונים בניין
פלוטו ידידו של מיקי
המלודרמר של מיקי
ימים עברו
(The Mail Pilot)
האיש המכני של מיקי
מופע הבכורה החגיגי של מיקי
אהבת נעורים
(The Steeplechase)
חנות חיות המחמד
עולם הענקים
1934
(Shanghaied)
מחנה שטח
גוליבר מיקי
מכבש הקיטור של מיקי
מיקי אקדח כפול
1935
על הקרח
שלושה חתלתולים יתומים
1936
יריבו של מיקי
1937
חופשה בהוואי
1938
בוני סירות
חייט קטן ואמיץ
1939
מסיבת ההפתעה של מיקי
1942
מחוץ למחבת ולתוך קו הירי
2013
השג לך סוס! (לאחר מותה, שמע מהארכיון)
ביאורים

↑  מִשְׁמֶרֶת שׁוֹבְתִים - (ביחסי עבודה) קבוצת שובתים שמפרסמת את דבר קיומו של סכסוך עבודה על ידי משמרת ליד הארגון שבו מתקיים הסכסוך.
הערות שוליים

1 2 3 4  Peri, Don (2008). "Marcellite Garner". Working with Walt: Interviews with Disney Artists. Jackson: University Press of Mississippi. ISBN 978-1-934110-67-6.
↑  Peri, Don (2008). "Marcellite Garner". Working with Walt: Interviews with Disney Artists. Jackson: University Press of Mississippi. pp. 83–92. ISBN 978-1-934110-67-6.
↑  Inking at Disney, circa 1931 at MichaelBarrier.com
↑   מרסלייט גארנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011137990  MusicBrainz: fd65c2d2-a0ec-4c46-90f3-488dec41f4c3  VIAF: 177322169   WorldCat (עם VIAF): 177322169
מרקוס קורטיוס

| --- | --- |

 לידה:  רומא העתיקה
 התאבד:  362 לפנה״ס פורום רומאנום, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
מרקוס קורטיוס בכרוניקת נירנברג משנת 1493
מרקוס קורטיוס (בלטינית: Marcus Curtius) הוא גיבור לאומי מיתולוגי עממי שעל פי המסורת הרומית העתיקה הקריב את עצמו במעשה גבורה לאל השאול פלוטו, ובכך הציל את רומא מחורבן. סיפורו מוזכר בקצרה אצל וארו ומתואר בהרחבה על ידי טיטוס ליוויוס. לפי המסורת, על שמו נקרא הלקוס קורטיוס אשר בפורום רומאנום, המקום בו ביצע כביכול את מעשה הגבורה שלו.
סיפור המעשה

על פי המסורת, בעקבות רעידת אדמה עזה שהתרחשה בשנת 362 לפני הספירה, נפער בלב הפורום של רומא בור גדול ועמוק, אותו ניסו הרומאים למלא, אך לשווא. מיואשים, הם נועצו בכהני העיר ובחוזי הנבואות, שהשיבו כי הדרך היחידה לפייס את חרון האלים ולהציל את העיר מכליה היא להשליך אל הבור את הדבר היקר להם מכל. הרומאים פקפקו באזהרה, וניסו לפתור את המשבר בדרכים חלופיות.
לבסוף, חייל צעיר ומיוחס בשם מרקוס קורטיוס הוקיע את העם על הססנותו וטען בתוקף כי הנשק ואומץ ליבם של הרומאים הם הרכוש היקר ביותר של האומה. מיד כשסיים לשאת את דבריו זינק על סוסו תוך שהוא חמוש כהלכה ועטוי שריון, ודרבן אותו הישר אל תוך הבור העמוק, אשר נסגר עליו.
הלקוס קורטיוס נבנה מעל המקום בו כביכול נפער הבור, ויונק ממנו את שמו.
באמנות

סיפורו של קורטיוס, שהקריב את חייו למען טובת הכלל, צבר פופולריות בתקופת הרנסאנס בעקבות תחריטים שנעשו על ידי האמן הגרמני לוקאס קראנאך האב והאמן ההולנדי הנדריק גולציוס במאה ה-16. המאורע אף תואר בכרוניקת נירנברג הידועה מאת הרטמן שדל בשלהי המאה ה-15. נראה כי תבליט, שנמצא ככל הנראה באזור הפורום ברומא בשנת 1553, היווה בסיס לרוב היצירות שעסקו בנושא. התבליט מתוארך לתקופת ראשית האימפריה, אך ייתכן שהוא העתק של יצירה קדומה יותר מן המאה ה-3 או ה-2 לפני הספירה. בנג'מין רוברט היידון, אמן שחי ופעל במאה ה-19, צייר אף הוא ציור שמן המתאר את המאורע.
הערות שוליים

↑  וארו, על אודות השפה הלטינית, 5,32,148
↑  טיטוס ליוויוס, מאז ייסוד העיר, 7,6
1 2 3 4  Marcus Curtius | Myth, Sacrifice & Lacus Curtius | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומא העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14953648p (data)  GND: 1031330887  VIAF: 296493509   WorldCat (עם VIAF): 296493509
19 בנובמבר

19 בנובמבר הוא היום ה-323 בשנה, (324 בשנה מעוברת), בשבוע ה-47 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 42 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1330 – אדוארד השלישי, מלך אנגליה עולה לשלטון, לאחר שביצע הפיכה כנגד העוצר רוג'ר מורטימר
1493 – כריסטופר קולומבוס מגלה את פוארטו ריקו
1822 – רעידת אדמה באזור ולפראיסו. חוזקה מוערך בכ-8.5
1863 – אברהם לינקולן נושא את נאום גטיסברג, לזכר 50 אלף הרוגי ה"הצפון" שנפלו בקרב גטיסברג
1942 – מלחמת העולם השנייה: ברית המועצות מתחילה במתקפת הנגד בסטלינגרד, שהובילה לניצחון הרוסי, בראשותו של הגנרל ז'וקוב
1946 – אפגניסטן, איסלנד ושוודיה מצטרפות לאו"ם
1948 – נתן אלתרמן מפרסם את שירו על זאת העוסק בטוהר הנשק, במסגרת "הטור השביעי" שהופיע בעיתון דבר
1969 – אפולו 12 נוחתת על הירח והאסטרונאוטים פיט קונראד ואלן בין שוהים שם 32 שעות, ויוצאים לשני מסעות בירח
1972 – הרב שלמה גורן מפרסם את פסק דין האח והאחות ומאפשר את חתונתם של חנוך ומרים לנגר
1977 – נערך הביקור הרשמי הראשון של מנהיג ערבי בישראל, בו ביקר נשיא מצרים אנואר סאדאת בישראל ולמחרת נאם בכנסת
1984 – פיצוץ ענק במקסיקו סיטי גורם למותם של 452 איש ופציעתם של כ-4,000
1996 – שיגור משימת מעבורת החלל קולומביה STS-80, למשימה עם השהות הארוכה ביותר, של 17 ימים ו-15 שעות
1997 – שיגור משימת מעבורת החלל קולומביה STS-87, למשימה של 15 יום
1999 – סין משגרת לחלל את חללית שנג'ואו 1, החללית הראשונה במסגרת תוכנית שנג'ואו
2007 – חוק זכויות יוצרים עובר בכנסת ומחליף את החוק המנדטורי
2024 – צה"ל כבש מחדש את מוצב רותם
נולדו

1413 – פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נפטר ב-1471)
1417 – פרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן (נפטר ב-1480)
1600 – צ'ארלס הראשון מלך אנגליה (הוצא להורג ב-1649)
1805 – פרדיננד דה לספס, בונה תעלת סואץ (נפטר ב-1894)
1828 – רני לאקשמיבאי, מלכה הודית הידועה בהובלת צבאה נגד הבריטים (נפטרה ב-1858)
1831 – ג'יימס גרפילד, נשיא ארצות הברית (נרצח ב-1881)
1833 – וילהלם דילתיי, היסטוריון, פסיכולוג, סוציולוג, פילוסוף והרמנויטיקן גרמני (נפטר ב-1911)
1859 – מיכאיל איפוליטוב-איבנוב, מלחין ומנצח רוסי (נפטר ב-1935)
1881 – רונלד סטורס, המושל הבריטי הראשון של ירושלים בראשית ימי המנדט הבריטי (נפטר ב-1955)
1888 – חוסה ראול קפבלנקה, שחמטאי קובני ואלוף העולם בשחמט (נפטר ב-1942)
1892 – איתן אבישר, היסטוריון צבאי ואיש צבא שהגיע לדרגת אלוף בצה"ל (נפטר ב-1964)
1900 – אנה זגרס, שם העט של נטי ריילינג, לימים נטי רדוואני הייתה סופרת יהודייה-גרמניה, שיצירתה עסקה במוראות מלחמת העולם השנייה, ידועה בספרה הצלב השביעי (נפטרה ב-1983)
1917 – אינדירה גנדי, ראש ממשלת הודו (נרצחה ב-1984)
1926 – ג'ין קירקפטריק, דיפלומטית אמריקאית ושגרירת ארצות הברית לאו"ם (נפטרה ב-2006)
1928 – עמנואל הצופה, פסל ישראלי (נפטר ב-2019)
1929 – יהודה פריד, פסיכיאטר, הוגה דעות, חבר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המרכז לבריאות הנפש רמת חן (נפטר ב-1990)
1929 – נחום פסה, מנהיג ציוני סוציאליסטי (נפטר ב-2009)
1929 – מרדכי קידר, איש מודיעין ישראלי שהורשע ברצח ושוד של סייען יהודי (נפטר ב-2021)
1933 – לארי קינג, שדרן רדיו וטלוויזיה אמריקני (נפטר ב-2021)
1934 – קורט האמרין, כדורגלן שוודי (נפטר ב-2024)
1935 – ג'ק ולש, מהנדס כימיה ואיש עסקים אמריקאי, מנכ"ל ויו"ר ג'נרל אלקטריק בשנים 1981–2001 (נפטר ב-2020)
1936 – יואן לי, כימאי מטאיוואן, חתן פרס נובל לכימיה
1938 – טד טרנר, נשיאה ובעליה של טיים וורנר
1942 – מילאן מילוטינוביץ', נשיא סרביה במסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנים 1997–2002 (נפטר ב-2023)
1942 – עמיחי מזר, ארכאולוג ישראלי
1944 – קלאוס פיכטל, כדורגלן גרמני
1950 – אברם קנטור, סופר, עורך, מתרגם ומוציא לאור ישראלי
1950 – ברוך בינה, דיפלומט ישראלי
1951 – מיכל נאמן, ציירת ישראלית, זוכת פרס ישראל
1955 – דבי בסרגליק, שחקנית ומדבבת ישראלית (נפטרה ב-2005)
1956 – איילין קולינס, אסטרונאוטית בנאס"א, האישה הראשונה ששימשה טייסת ומפקדת על מעבורת חלל
1957 – עפרה חזה, זמרת ישראלית (נפטרה ב-2000)
1960 – משה כחלון, פוליטיקאי ישראלי
1961 – מג ראיין, שחקנית אמריקנית
1962 – ג'ודי פוסטר, שחקנית אמריקנית
1962 – מיכה שטרית, זמר, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי
1962 – יורם כוכבי, שחיין ישראלי
1968 – עירית נתן-בנדק, שחקנית, יוצרת ומורה למשחק ישראלית
1974 – סנדרו ריקי, שופט כדורגל ברזילאי
1979 – עמית איצקר, במאי, קומיקאי, תסריטאי ושחקן ישראלי
1983 _ אדם דרייבר, שחקן קולנוע אמריקאי
1985 – מיטל מיכאלי, שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית
1991 – ליה פילוסוף, שחקנית ישראלית
1992 – טובה סטירקה, זמרת-יוצרת שוודית
נפטרו

496 – האפיפיור גלסיוס הראשון
498 – האפיפיור אנסטסיוס השני
1092 – מלכשאה הראשון, סולטאן סלג'וקי (נולד ב-1055)
1481 – אן דה מוובריי, הרוזנת השמינית מנורפוק, ודוכסית יורק (נולדה ב-1472)
1557 – בונה ספורצה, בת למשפחת ספורצה (נולדה ב-1494)
1581 – איוואן איוואנוביץ', יורש העצר של רוסיה (נולד ב-1554)
1630 – יוהאן הרמן שיין, מלחין גרמני (נולד ב-1586)
1665 – ניקולא פוסן, צייר צרפתי (נולד ב-1594)
1828 – פרנץ שוברט, מלחין אוסטרי (נולד ב-1797)
1850 – ריצ'רד ג'ונסון, סגן נשיא ארצות הברית התשיעי (נולד ב-1780)
1887 – אמה לזרוס, המשוררת האמריקאית שכתבה את המילים החרוטות על פסל החירות (נולדה ב-1849)
1936 – משה בילינסון, איש היישוב, רופא, מחלוצי העיתונאים והפובליציסטים בארץ ישראל (נולד ב-1889)
1991 – עוזי בן כנען, סופר ישראלי (נולד ב-1954)
1992 – משה בר כוכבא, אלוף פיקוד הדרום (נולד ב-1930)
2004 – יהודית דויטש-הספל, שחיינית אוסטרית-ישראלית (נולדה ב-1918)
2010 – מרדכי בן-זאב, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי (נולד ב-1916)
2013 – פרדריק סנגר, ביוכימאי אנגלי, חתן פרס נובל לכימיה (נולד ב-1918)
2014 – מייק ניקולס, במאי תיאטרון וקולנוע יהודי-אמריקאי (נולד ב-1931)
2017 – יאנה נובוטנה, שחקנית טניס מקצועית צ'כית (נולדה ב-1968)
2018 – שלמה אראל, אלוף בצה"ל, מפקד חיל הים הישראלי ומבקר מערכת הביטחון (נולד ב-1920)
2021 – דון קוג'יס, כדורסלן אמריקאי (נולד ב-1939)
2021 – דן שטרן, שחיין ישראלי (נולד ב-1949)
2022 – גור עופר, כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית (נולד ב-1934)
2022 – גרג בר, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נולד ב-1951)
2023 – רוזלין קרטר, אשתו של ג'ימי קרטר ומייסדת שותפה של מרכז קרטר (נולדה ב-1927)
2023 – ג'וס אקלנד, שחקן אנגלי (נולד ב-1928)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום הגבר הבינלאומי
יום השירותים העולמי
18 בנובמבר – 20 בנובמבר
נובמבר
לוח אירועים שנתי
צ'ארלס הראשון
ג'יימס גרפילד
אינדירה גנדי
מותו של איוואן איוואנוביץ' בידי אביו
שוברט
פרנסואה השני, מלך צרפת

פרנסואה השני (בצרפתית: François II;‏ 19 בינואר 1544 – 5 בדצמבר 1560), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת בשנים 1559–1560.
חייו

פרנסואה היה בנם הבכור של אנרי השני וקטרינה דה מדיצ'י, וירש את הכתר אחרי מות אביו ביולי 1559. הסכם הנישואין של פרנסואה למרי מלכת הסקוטים נעשה בידי אביו, המלך אנרי השני ב-1548 כאשר פרנסואה היה בן ארבע שנים בלבד. מרי סטוארט הוכתרה למלכת סקוטלנד ב-14 בדצמבר 1542, כשהייתה בת שישה ימים בלבד. לאחר שאושר הסכם הנישואין, המלכה בת השש מרי סטיוארט נשלחה לצרפת כדי לקבל את חינוכה בחצר המלכות הצרפתי. הנישואין נערכו ב-24 באפריל 1558, כאשר פרנסואה היה בן 14 ומרי סטיוארט בת 15.
שנה מאוחר יותר מת אנרי השני ופרנסואה הוכתר בשם פרנסואה השני. היות שנישא למלכת סקוטלנד, פרנסואה השני היה מלך צרפת וסקוטלנד. אך מכיוון שהיה בן 15 בלבד, אמו, קטרינה דה מדיצ'י, שמשה כעוצרת בשמו. בתקופה זו נמשכו רדיפות ההוגנוטים (הפרוטסטנטים הצרפתיים) ורבים מהם נידונו למוות, אם כי קטרינה דה מדיצ'י עשתה ניסיונות להגיע עמם לפשרה.
פרנסואה מת ב-5 בדצמבר 1560 בשל קדחת במוח. אחיו שארל ירש את הכתר בשם שארל התשיעי, אבל היות שהיה בן עשר בלבד, המשיכה אמו של שארל, קטרינה דה מדיצ'י לשמש כעוצרת בשמו.
Some Hearts (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מרשל קרנשו
 מתוך האלבום Good Evening
 יצא לאור:  1989
 פורמט:  7"
 תאריך הקלטה:  1989
 סוגה:  פאוור פופ • פולק רוק
 שפה:  אנגלית
 בי-סייד:  "Whatever Way the Wind Blows"
 אורך:  4:22
 חברת תקליטים:  האחים וורנר
 כתיבה:  דיאן וורן
 לחן:  דיאן וורן 
 הפקה:  דייוויד קרשנבאום
 
"Some Hearts" (בעברית: "מספר לבבות") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי מרשל קרנשו, מתוך אלבום האולפן שלו, Good Evening. השיר יצא לאור בשנת 1989, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס, כסינגל מתוך האלבום.
השיר לא זכה להצלחה רבה במצעדים, אך גרסתה של קארי אנדרווד משנת 2005, זכתה להצלחה רבה בארצות הברית.
רקע וכתיבה

בשנת 1987, יצא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית בלינדה קרלייל, Heaven on Earth. האלבום יצא לאור ב-5 באוקטובר 1987, על ידי חברות התקליטים וירג'ן רקורדס ו-MCA רקורדס. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים. במהלך הקלטת האלבום, נשלחה גרסת דמו של "Some Hearts" לקרלייל. לבסוף, הוחלט כי קרלייל לא תכלול את גרסת הדמו באלבום וכי מתוכו ייצא הסינגל "Heaven Is a Place on Earth", כסינגל המוביל.
בסרט שיצא בשנת 2001 "America's Sweethearts", ביצעו גרסת כיסוי של השיר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2005)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |