stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פפה (כדורגלן, 1997)
הערות שוליים

↑  "Revelações do Foz do Iguaçu FC disputarão a Copa São Paulo" [Revelations of Foz do Iguaçu FC will dispute the São Paulo Cup] (בפורטוגזית). Portal da Cadide. 11 בפברואר 2015. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Grêmio contrata atacante e meia das categorias de base do Foz do Iguaçu" [Grêmio hires striker and half of the base categories of Foz do Iguaçu] (בפורטוגזית). Globo Esporte. 4 באפריל 2016. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sport 4 x 3 Grêmio - André faz três, Leão vira e deixa a zona da degola" [Sport 4 x 3 Grêmio - André makes three, Leo turns and leaves the sticking zone] (בפורטוגזית). Futebol Interior. 28 במאי 2015. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, May 2020)
↑  "Atlético-MG vira sobre Grêmio com golaço e torce pelo Fla por Libertadores" [Atlético-MG turns on Grêmio with a goal and cheers for Fla for Libertadores] (בפורטוגזית). UOL. 3 בדצמבר 2017. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grêmio renova com promessa que se destacou no último jogo do Brasileiro" [Grêmio renews with promise that stood out in the last game of the Brazilian league] (בפורטוגזית). UOL. 8 בינואר 2018. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grêmio faz jogo apático, leva golaço e perde para o Estudiantes" [Grêmio makes apathetic play, takes a goal and loses to Estudiantes] (בפורטוגזית). UOL. 7 באוגוסט 2018. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grêmio amplia contrato de Pepê por mais quatro anos" [Grêmio extends Pepê contract for another four years] (בפורטוגזית). Gazeta Esportiva. 26 בספטמבר 2018. נבדק ב-9 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dorival Júnior completa lista da Copa América באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הברזילאית, 19 במאי 2024 (בפורטוגזית)
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אליסון •  2 דנילו •  3 מיליטאו •  4 מרקיניוס •  5 גימראייש •  6 ונדל •  7 ויניסיוס •  8 פאקטה •  9 אנדריק •  10 רודריגו •   11 ראפיניה •  12 בנטו • 13 קוטו •  14 גבריאל • 15 גומס • 16 ארנה • 17 בראלדו • 18 לואיז • 19 פריירה • 20 סאביו • 21 אבנילסון • 22 מרטינלי • 23 רפאל • 24 אדרסון • 25 ברמר • 26 פפה • מאמן: דוריבאל ז'וניור |  1 אליסון •  2 דנילו •  3 מיליטאו •  4 מרקיניוס •  5 גימראייש •  6 ונדל •  7 ויניסיוס •  8 פאקטה •  9 אנדריק •  10 רודריגו •   11 ראפיניה •  12 בנטו • 13 קוטו •  14 גבריאל • 15 גומס • 16 ארנה • 17 בראלדו • 18 לואיז • 19 פריירה • 20 סאביו • 21 אבנילסון • 22 מרטינלי • 23 רפאל • 24 אדרסון • 25 ברמר • 26 פפה • מאמן: דוריבאל ז'וניור | ברזיל |
פנג'אב (פקיסטן)

ערך זה עוסק במחוז בפקיסטן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פֻּנְגָ'אב (באורדו ובפנג'אבי: پنجاب; מילולית: "חמש הימות") הוא מחוז במרכז פקיסטן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023 אוכלוסייתו מנתה כ-127.689 מיליון בני אדם, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר בפקיסטן וליחידה המנהלית התת-מדינית החמישית הכי מאוכלסת בעולם. ביחד עם מדינת פנג'אב בהודו, שתי המדינות חולקות ביניהן את חבל פנג'אב ואת מרכזי הדת הסיקית. המחוז הוא המרכז התעשייתי והמדיני של פקיסטן ומירב אוכלוסייתו ממוקמת על נהר האינדוס.
היסטוריה

האתר הארכאולוגי הָארָאפָּה מלמד כי עוד בימיה של תרבות עמק האינדוס, במאה ה-26 לפנה"ס, הייתה תרבות מפותחת בעברו של המחוז העכשווי. פנג'אב מייצגת את היצירה האפית של המהאבהארטה לדת ההינדואיזם ונוסף על כך יישובה של תכסילא, האוניברסיטה הראשונה בהיסטוריה, גם הוא בגבולות המחוז. בשנת 326 לפנה"ס, אלכסנדר הגדול הביס את המלך ההינדי פורוס במסגרת קרב הידספס. האסלאם הגיע לפנג'אב במסגרת כיבושי הח'ליפות האומיית במאה ה-8 לספירה. מאותה תקופה ואילך שימשה פנג'אב כדרך המעבר של ממלכות פרסיות, אפגניות וטורקיות לתוך תת-היבשת ההודית. אחמד שאה דוראני השליט סדר ממשל אפגני של האימפריה הדוראנית על פנג'אב, אך תוך זמן קצר איבדה האימפריה את שליטתה בחבל הארץ לידי האימפריה הסיקית שבהמשך נפלה לידי הראג' הבריטי. עם חלוקת הודו חבל הארץ חולק ועברו המערבי בעל הרוב המוסלמי סופח למדינת פקיסטן.
פנג'אב הוא המחוז המתועש ביותר של פקיסטן. התעשייה והישגיה ממלאים 24% מכלל התוצר המקומי גולמי של המחוז. פנג'אב ידועה בעושר יחסי והיותה המחוז העשיר ביותר במדינה. פנג'אב עצמה מחולקת מבחינת עושר, בעוד צפון המחוז הוא מהאזורים העשירים ביותר במדינה, הדרום הוא אחד מהעניים ביותר במדינה. פנג'אב היא מהאזורים המעוירים ביותר בכל דרום אסיה כאשר 40% מהאוכלוסייה מתגוררים בערים ומדד הפיתוח האנושי גם הוא די גבוה ביחס לשאר המדינה.
מבחינה דתית, מדי שנה ההשפעה הסופית החזקה על המחוז מביאה אלפי מאמינים כתיירים. אבי הדת הסיקית, גורו נאנאק נולד בכפר קטן בפנג'אב. מקדשי קטאי ראג' ההינדיים גם הם נמצאים במחוז אשר סך הכול ממוקמים בו מספר אתרי מורשת עולמית שהוכרזו בידי אונסק"ו כגון גני שאלימאר, מצודת לאהור, האתרים הארכאולוגיים בתכסילא ומבצר רוהתאס.
הערות שוליים

↑  Pakistan: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564202405171  BnF: cb119791629 (data)  GND: 4047850-6  LCCN: n80152695  MusicBrainz: dd27835c-fd7b-4a0d-9b20-8ec0af59ff20  NDL: 00629038  NKC: ge753552  SUDOC: 027835723  VIAF: 126673119   WorldCat (עם VIAF): 126673119 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פקיסטן ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלך מוהילב

| --- | --- |
סמל פלך מוהילבסמל פלך מוהילב

 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 בירת החבל:  מוהילב 
 תאריך ייסוד:  1772 תאריך ביטול: 1919
 שטח:  42,134.6 square verst
 תאריך נטישה:  11 ביולי 1919 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל:  1,686,764 (1897)
 קואורדינטות:  53°55′00″N 30°21′00″E﻿ / ﻿53.916666666667°N 30.35°E﻿ / 53.916666666667; 30.35 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    מפה היסטורית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פלך מוהילב (ברוסית: Могилёвская губерния) היה גוברנייה באימפריה הרוסית, שבירתה הייתה העיר מוהילב (כיום חלק מבלארוס).
הפלך הוקם לאחר חלוקת פולין ב-1772, ופורק סופית ב-11 ביולי 1919. כיום רוב השטח של הפלך ההיסטורי נמצא בשטחה של בלארוס.
אוכלוסייה

ההרכב הלאומי של אוכלוסיית הפלך ב-1897:
| --- | --- |
לאום: אחוז מכלל האוכלוסייה
בלארוסים: 82.4
יהודים: 12.1
רוסים: 3.4
פולנים: 1
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349889005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה הרוסית ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פייר ג'ומאייל

ערך זה עוסק בפייר ג'ומאייל, מייסד הפלנגות. אם התכוונתם לנכדו, פייר אמין ג'ומאייל, לשעבר שר התעשייה של לבנון, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1905 בכפיא, לבנון 
 פטירה:  29 באוגוסט 1984 (בגיל 78) בכפיא, לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 השכלה:  אוניברסיטת סן-ז'וזף 
 מפלגה:  הפלנגות הנוצריות 
 בן או בת זוג:  ז'נבייב ג'מייל 
 פרסים והוקרה
 מסדר הנילוס 
 
פייר ג'ומאייל (בערבית: الشيخ بيار الجميّل, בצרפתית: Cheikh Pierre Gemayel, תעתיק מדויק מערבית: אלשיח' ביאר אלג'מיל, 6 בנובמבר 1905 – 29 באוגוסט 1984), רוקח ופוליטיקאי לבנוני. נודע בעיקר כמייסד מפלגת הכתאיב (הידועה גם כמפלגת הפלנגות) וכאביהם של בשיר ג'ומאייל ואמין ג'ומאייל, אשר כל אחד מהם נבחר, עוד בימי חייו של האב, לכהן כנשיא הרפובליקה הלבנונית. הוא התנגד למנדט הצרפתי על לבנון בשנות ה-30 ובתחילת שנות ה-40, והטיף למען לבנון עצמאית, חופשייה משלטון זר. הוא התפרסם בתמרוניו הפוליטיים, שהביאו אותו לנקוט עמדות שנתפסו בעיני תומכיו כפרגמטיות, אך בעיני מתנגדיו כסותרות, או אף צבועות. על אף שאהד בפומבי את האינטרס הפלסטיני, הרי ששינה את השקפתו לאור התקפות הטרור הפלסטיניות כנגד הנוצרים הלבנונים, והחל בחשאי לטפח יחסים עם סוכנים ישראלים. דעותיו השנויות במחלוקת הביאו למספר ניסיונות להתנקש בחייו, שאת כולם שרד.
ראשית חייו

פייר ג'ומאייל נולד ב-6 בנובמבר 1905 בעיירה ביכפיא (אנ') שבלבנון, שם השתייכה משפחתו למעמד הגבוה מאז 1540. אביו ודודו נאלצו להימלט למצרים לאחר שנידונו למוות בשנת 1914 באשמת התנגדות לשלטון העות'מאני, ושבו ללבנון רק בתום מלחמת העולם הראשונה.
ג'ומאייל, נוצרי מרוני התחנך בבתי ספר ישועיים. הוא למד פרמקולוגיה בפקולטה הצרפתית לרפואה בביירות, שם פתח מאוחר יותר בית מרקחת. הוא התעניין גם בספורט, והוביל את נבחרת לבנון לאולימפיאדת ברלין ב-1936, בה למד להכיר את המשטר הנאצי, ואף שהתנגד לרעיונותיו, הרי שהעריץ את יכולת הארגון שלו. בשובו ללבנון ייסד באותה שנה את מפלגת הפלנגות, על בסיס מבנה ארגוני דומה.
שארל חילו, ששימש כנשיא לבנון בשנים 1970-1964 עבד עם פייר ג'ומאייל בארגון הראשוני של המפלגה. כשהגיע לנשיאות, עם זאת, חילו לא היה עוד חבר במפלגה, וג'ומאייל אף כשל בהתמודדות מולו בבחירות לנשיאות של שנת 1964.
מנהיג העצמאות

בשנים שלפני ואחרי עצמאות לבנון השפעתם של ג'ומאייל ושל מפלגתו הייתה מוגבלת. המפלגה שרדה ניסיון של המנדט הצרפתי לפרק אותה ב-1937, ולקחה חלק בהתקוממות כנגד הצרפתים ב-1943. למרות שהיו לה 35 אלף חברים המפלגה פעלה בשולי הפוליטיקה הלבנונית, ורק במלחמת האזרחים של 1958 נתגלה ג'ומאייל כמנהיג התנועה הלאומית ימנית (הנוצרית בעיקרה) שהתנגדה לניסיון הנאצריסטי להפיל את ממשלתו של כמיל שמעון. לאחר המלחמה התמנה ג'ומאייל לשר בקבינט של ממשלת האחדות שהוקמה, ושנתיים לאחר מכן הוא נבחר לכהן כנציג ביירות באספה הלאומית, כהונה בה המשיך כל חייו. בסוף שנות ה-60 היו לפלנגות 9 מושבים באספה הלאומית, והיא הייתה לאחת הסיעות הגדולות בפרלמנט הלבנוני השסוע והמפולג. במהלך שנים אלה המשיך ג'ומאייל לכהן לסירוגין במשרות שונות בקבינט, אך שני ניסיונותיו להתמודד על הנשיאות, ב-1964 וב-1970, לא צלחו. עם זאת, ג'ומאייל המשיך להחזיק בכסאו בפרלמנט, כמייצג ביירות לאורך 24 שנים (1960 ועד מותו ב-1984).
לבנון הייתה מאז ומתמיד אחד משדות הקרב של הסכסוך הישראלי-ערבי, ועמדתו של ג'ומאייל הייתה מוצקה ועקבית למען לבנון חופשית מכיבוש זר ומתוקפנות. תומכיו ראו בעמדה זו סמל לעוצמה ופטריוטיות. ב-1969 חתם ג'ומאייל, באי רצון ותחת לחץ עצום מצד הקהילה הבינלאומית, על הסכם קהיר, שאיפשר למחבלים פלסטינים להתבסס באדמת לבנון ולפשוט ממנה על ישראל. לאחר מכן הוא הגן על מעשיו באומרו כי ללבנון לא הייתה ברירה, ובשנות השבעים החל להתנגד לנוכחות המזוינת של הפלסטינים בלבנון. הפלנגות ייסדו מיליציה פרטית, עליה פיקד בנו של ג'ומאייל, באשיר, וזכו לחימוש, אימון ומימון מידי ישראל.
ג'ומאייל גם שינה את עמדתו בנוגע למעורבות הסורית במלחמת האזרחים השנייה ב-1975. בתחילה הוא קיבל בברכה את המעורבות הסורית, אך עד מהרה השתכנע כי סוריה החליטה לכבוש את לבנון למען האינטרסים הפרטיים שלה. ב-1976 הוא הצטרף למנהיגים נוצרים נוספים, ביניהם הנשיא לשעבר שמעון, הדיפלומט שארל מאלכ, ומנהיג שומרי הארזים אטיין סאקר, בהתנגדותם לכיבוש הסורי הלא חוקי.
ב-1976 נפגש ג'ומאייל, יחד עם שני בניו, עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין. הפגישה נערכה על ספינת טילים של חיל הים מול העיר ג'וניה בלבנון. ג'ומאייל ביקש מרבין סיוע צבאי ואמר כי הוא "חש בושה" שעליו לבקש עזרה מראש ממשלת ישראל, לאחר שנים רבות שבהן דיבר "בחריפות נגד מדינת ישראל" וראה בהקמתה את "אסונה של לבנון", עקב השינוי הדמוגרפי שחל עם קליטתם של הפליטים הפלסטינים, שלדבריו מאיימים על הנוצרים ו"מתסיסים את מוסלמים" בלבנון. רבין אמר כי היהודים בישראל "חשים חובה מוסרית לסייע למיעוט דתי שנרדף" והוסיף לכך מניע פוליטי: "אויבכם הוא אויבנו". אך הדגיש בפניו: "נגיש לכם סיוע צבאי, אולם לא נעשה את המלאכה במקומכם".
ב-11 באוקטובר 1978 הוקיע ג'ומאייל בפומבי את הנוכחות הסורית, והחזית הלבנונית הצטרפה לצבא לבנון במלחמת מאה ימים כנגד הצבא הסורי.
מלחמת לבנון הראשונה

ב-13 בינואר 1982 נפגש ג'ומאייל עם שר הביטחון הישראלי, אריאל שרון בבית בנו, בשיר ג'ומאייל, בשכונת אשרפייה שבמזרח ביירות.
ג'ומאייל זכה לראות את בנו בשיר נבחר לנשיא לבנון ב-23 באוגוסט 1982, אך בשיר נרצח 9 ימים לפני השבעתו לתפקיד, ב-14 בספטמבר. אחיו הבכור של בשיר, אמין, נבחר להחליפו בתפקיד.
לאחר טבח סברה ושתילה בספטמבר 1982, פסק פייר ג'ומאייל שאסור לתנועת הפלנגות להודות במעורבות בטבח, כדי שהדבר לא יפריע לבחירתו של אמין. בפני מנהיגים מוסלמים בביירות, טען פייר שאנשי הפלנגות שהיו במחנות הפליטים היו "סוכנים ישראליים" וש"היו לשרון כמה וכמה יהודה איש קריות בשורות הפלנגות והמשיך לטעון זאת במשך מספר חודשים.
פייר ג'ומאייל עצמו נותר בתחילה מחוץ לממשלתו של בנו, אך בתחילת 1984, לאחר שהשתתף בשתי ועידות בז'נבה ובלוזאן במטרה לסיים את מלחמת האזרחים ואת כיבוש לבנון בידי כוחות סוריים וישראליים (שפלשו למדינה ב-1982), הסכים לכהן פעם נוספת בקבינט של ממשלת האחדות הלאומית. הוא שימש בתפקידו עד לפטירתו בביכפיא, ב-29 באוגוסט 1984, והוא בן 78.
הערות שוליים

↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 23-22.
↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 20-19.
↑  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 345.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336539005171  PLWABN: 9810569968705606  BnF: cb12006035j (data)  GND: 11951964X  ISNI: 0000 0000 7862 3225  LCCN: n83153846  NTA: 241173515  SNAC: w6bz6btr  SUDOC: 028171594  VIAF: 22953342   WorldCat (עם VIAF): 22953342
פייר איסה

פייר סנחריב איסה (באנגלית: Pierre Sanharib Issa; נולד ב-11 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי, ששיחק בעמדת הבלם.
איסה, דרום אפריקאי ממוצא לבנוני, החל את הקריירה המקצועית בצרפת וזכור בעיקר מתקופתו כשחקנה של אולימפיק מרסיי, עמה העפיל לגמר גביע אופ"א. בהמשך שיחק גם באנגליה, לבנון ויוון. לזכותו של איסה 47 הופעות בינלאומיות, והוא היה שותף לשני טורנירי מונדיאל ושלושה טורנירי גביע אפריקה לאומות עם נבחרת דרום אפריקה.
קריירת משחק

איסה החל את הקריירה המקצועית במדיה של דנקרק מליגת המשנה הצרפתית בעונת 1994/1995. בעונה זו היה שותף ל-28 הופעות בהן כבש שני שערי ליגה.
לקראת עונת 1995/1996 הצטרף לאולימפיק מרסיי, מועדון הפאר הצרפתי שהודיע באותו הקיץ על פשיטת רגל ונמנעה ממנו החזרה לליגה הבכירה על אף זכייתו באליפות ליגת המשנה עונה קודם לכן. עונת הבכורה שלו במועדון הייתה מוצלחת ברמה האישית והקבוצתית. מרסיי סיימה כסגנית אלופת ליגת המשנה, עם נקודה בלבד מתחת לקן, והבטיחה את חזרתה לליגה הבכירה. איסה עצמו היה שותף מלא להעפלה עם שני שערי ליגה ב-29 הופעות. עונת הבכורה שלו בליגה הצרפתית הבכירה הייתה עונת 1996/1997, ובה הפך לשחקן משלים בלבד עם תשע הופעות ליגה, כאשר קבוצתו סיימה במקום ה-11 בטבלה. מסע ההתחזקות של מרסיי לקראת עונת 1997/1998, שכלל בין היתר את צמד הבלמים לורן בלאן מברצלונה וסיריל דומורו מבורדו, דחק את איסה עוד יותר אל סוף הרוטציה, והוא תרם ארבע הופעות ליגה בלבד באותה העונה.
בעונת 1998/1999 היה איסה לחלק מרביעיית בלמים בכירים שכללה, מלבדו, את בלאן, דומורו וכן את ויליאם גאלאס שעלה מהנוער עונה קודם לכן. באותה העונה הייתה מרסיי מועמדת לזכייה באליפות, אך החמיצה את הזכייה בתואר בפער נקודה בלבד מבורדו. איסה עצמו ערך 16 הופעות ליגה באותה העונה, בין היתר בזכות הקמפיין המוצלח של הקבוצה בגביע אופ"א, בו העפילה עד לגמר המפעל. איסה היה שותף גם להישג זה, ואף כבש במשחק הגומלין מול ורדר ברמן בסיבוב השני. איסה פתח כבלם לצדם של בלאן ודומורו במשחק הגמר מול פארמה האיטלקית ושיחק תשעים דקות, אך קבוצתו נכנעה 0–3 בסיום ולא הצליחה לזכות בתואר.
לאחר העונה המוצלחת התפרקה מרסיי מנכסיה, ועונה לאחר מכן סיימה רק במקום ה-15, וניצלה מירידת ליגה רק בזכות פער שערים. איסה ערך רק שמונה הופעות ליגה באותה העונה. גם פתיחת עונת 2000/2001 הייתה חלשה עבור איסה, אישית וקבוצתית. איסה ערך רק תשע הופעות בחצי העונה הראשונה, ומרסיי שוב נאלצה להיאבק כנגד הירידה. איסה, שיצא בהשאלה בינואר 2001, סיים למעשה את דרכו במועדון לאחר חמש וחצי עונות, בהן כבש שני שערי ליגה ב-75 הופעות. בחציה השני של עונת 2000/2001 הצטרף איסה בהשאלה לצ'לסי של המאמן קלאודיו ראניירי, אך עד לתום העונה לא שותף כלל באף משחק רשמי, ולאחר חצי עונה סיים את דרכו במועדון.
לקראת עונת 2001/2002 הצטרף איסה לווטפורד מליגת המשנה האנגלית. הוא היה לאחד מההחתמות הבולטות של המאמן החדש ג'אנלוקה ויאלי, אך לא הצדיק את משכורתו הגבוהה ונחשב לאכזבה מקצועית. ב-14 בפברואר 2002, לאחר חמישה חודשים בלבד במועדון, הוצב איסה ברשימת ההעברות, ולא שיחק עוד באותה העונה. בסך הכול תרם שער ליגה בודד ב-15 הופעות, כאשר ווטפורד כשלה להתמודד בצמרת וסיימה במקום ה-14 בלבד.
לאחר עונה וחצי עזב איסה את אנגליה ועבר לארץ מוצאו, לבנון, כאשר חתם בקבוצת אולימפיק ביירות לקראת עונת 2002/2003. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון סייע לקבוצה לזכות בדאבל המקומי, אך לאחר שתי עונות וחצי שוחרר בעקבות השינוי בבעלות הקבוצה והמצב הכלכלי של המועדון.
בחציה השני של עונת 2004/2005 חזר איסה לאירופה וחתם במדיה של יוניקוס מליגת העל היוונית, בה ערך 15 הופעות ליגה וכבש שער בודד עד לתום אותה העונה. לקראת העונה הבאה עבר מאמנו ביוניקוס, ונגליס ולאחוס, לאמן את OFI כרתים, ואיסה הצטרף למאמנו בקבוצתו החדשה. הוא שיחק בקבוצה במשך ארבע עונות, בהן רשם שבעים הופעות ליגה וכבש ארבעה שערים. בתום עונת 2008/2009, אז נשרה קבוצתו לליגת המשנה, פרש איסה ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת דרום אפריקה

איסה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת דרום אפריקה ב-15 בנובמבר 1997, בתבוסה 0–3 לגרמניה במשחק ידידות.
על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי, זומן איסה לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. את הופעתו השנייה במדי הנבחרת ערך רק כשבוע לפני הטורניר, במשחק ידידות מול איסלנד. איסה פתח בהרכב במשחקה הראשון של נבחרתו בטורניר, מול צרפת המארחת. בדקה ה-77, במצב של 0–1 לצרפתים, כבש איסה שער עצמי, לאחר שיורי דז'ורקף בעט חלש לכיוון השער, ואיסה גלש לפני השוער הנס וונק שיכול היה להגיע לכדור, ודחק את הכדור לשערו הוא. בתוך תוספת הזמן בעט תיירי הנרי כדור שטוח שהכניע את השוער שיצא לעברו, איסה הרחיק מקו השער ברגל אחת אך הכדור פגע ברגלו השנייה ונכנס. בתחילה נקבע השער כשער עצמי נוסף של איסה, אך בהמשך נפסק כשער של הנרי, 3-0 לצרפת בסיום. על אף הטעויות מול צרפת, פתח איסה גם בשוויון 1-1 מול דנמרק ובשוויון 2-2 מול ערב הסעודית, שסיים את דרכה של דרום אפריקה בטורניר במקום השלישי בבית.
איסה זומן לסגל הנבחרת של טרוט מולוטו לגביע אפריקה לאומות 2000, הטורניר היבשתי הראשון של איסה בקריירה. איסה שותף בכל שבעת משחקיה של דרום אפריקה בטורניר, אותם סיימה הנבחרת במקום השלישי.
בשנת 2002 היה שותף איסה לשני טורנירים בינלאומיים. בתחילה, זומן על ידי קרלוס קיירוש לסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2002, ושותף בכל ארבעת משחקיה של הנבחרת בטורניר. בקיץ זומן על ידי ג'ומו סונו לסגל הנבחרת למונדיאל 2002. איסה פתח במשחק הראשון מול פרגוואי, אך בדקה ה-27 נפצע והוחלף. הוא לא הצליח להתאושש מהפציעה לקראת שני משחקיה הנוספים של הנבחרת בשלב הבתים, בסיומם הודחה מהטורניר מהמקום השלישי בבית.
מאז תום המונדיאל, לא חזר איסה לסגל דרום אפריקה במשך שלוש וחצי שנים, עד שזומן על ידי טד דומיטרו לסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2006. איסה שותף בכל שלושת משחקיה של דרום אפריקה בטורניר, שהסתיימו ללא נקודות וללא שערים במקום האחרון בבית. היו אלו משחקיו האחרונים במדי הנבחרת, ובסך הכול ערך 47 הופעות במדי הנבחרת.
לאחר הפרישה

בשנת 2013 חזר איסה ליוון, כאשר התמנה לתפקיד המנהל המקצועי של אולימפיאקוס. הוא הצטרף לצוות המקצועי של המועדון בצוותא עם כריסטיאן קארמבו, הצרפתי הבינלאומי. הוא החזיק בתפקיד במשך שנתיים.
לאחר שעזב את אולימפיאקוס, הפך איסה לסוכן שחקנים.
תארים

אליפות לבנון: 2002/2003
הגביע הלבנוני: 2002/2003
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת דרום אפריקה> שנה | נבחרת דרום אפריקה> הופעות | נבחרת דרום אפריקה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1997 | 1 | 0 |
| 1998 | 6 | 0 |
| 1999 | 5 | 0 |
| 2000 | 14 | 0 |
| 2001 | 8 | 0 |
| 2002 | 9 | 0 |
| 2006 | 4 | 0 |
| סה"כ | 47 | 0 |
פילמון ולה

פילמון ברטולומה ולה הבן (באנגלית: .Filemón Bartolomé Vela Jr; נולד ב-13 בפברואר 1963) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-34 של מדינת טקסס, מאז 2013. ולה, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס השוכן בדרום טקסס בין הערים קורפוס כריסטי ובראונסוויל.
ביוגרפיה

וולה נולדה בהרלינגן שבטקסס, וגדלה בבראונסוויל הסמוכה. אביו, פילמון ולה האב, היה שופט פדרלי בשנים 1980–2004, ושירת בבית המשפט המחוזי הפדרלי עבור דרום טקסס. אמו, בלנקה סאנצ'ס ולה, כיהנה כראשת העיר הראשונה של בראונסוויל משנת 1999 עד יוני 2003. ולה למד בבית הספר התיכון אקדמיית סיינט ג'וזף (Saint Joseph Academy), ובשנת 1985 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון. כסטודנט באוניברסיטה זו, היה מתמחה במרכז השיפוט הפדרלי, סוכנות המחקר והחינוך של בתי המשפט הפדרליים בארצות הברית. הוא גם היה עוזר משפטי עבור סולומון אורטיז (אנ') בוושינגטון הבירה.
ב-1987 השלים ולה באוניברסיטת טקסס באוסטין לימודי תואר שני במשפטים. בתיק המשפטי "איגוד בתי הספר אדינבורג נגד לנדמארק" ייצג את עיריית אדינבורג, אשר נאבקה למען הרחבת המימון שלה. בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שהתקיים בשנת 2010, נוצר מחוז הקונגרס ה-34 של טקסס. לקראת הבחירות ב-2012, החליט ולה להתמודד לייצוג המחוז. בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית ב-29 במאי 2012 גבר על שבעה מיריביו וזכה ב-40 אחוז מהקולות. עם זאת, משלא גרף לפחות 50%, התמודד בסיבוב שני ב-31 ביולי בו גבר על יריבו עם 67%. בבחירות הכלליות ניצח את ג'סיקה ברדשו, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, וזכה בכ-62% מקולות הבוחרים.
עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, ולה הושבע לתפקידו. ביולי 2013 עזב ולה את השדולה ההיספנית בקונגרס בשל התנגדותו ל"תיקון הובן-קורקר", שקשר את ביטחון בגבול ארצות הברית–מקסיקו למסלול לאזרחות אמריקאית. לדבריו, "הקמת גדר גבול נוספת תתקע טריז בין קהילות השוכנות על גבול, אשר מאוחדות מבחינה תרבותית". בינואר 2021 הועמד בידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן לסגן יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית. ב-21 בינואר נכנס לתפקידו כאחד מארבעת של סגניו של יו"ר הוועדה ג'יימי הריסון לצדם של גרטשן ויטמר, תמי דקוורת' וקן מרטין. בשנים 2019-2017 היה סגן יו"ר ועדת החקלאות של בית הנבחרים, עד אשר החלפיה אותו אלמה אדמס.
במרץ 2021, לקראת בחירות 2022, הכריז ולה על פרישתו מהקונגרס. פרישתו באה על רקע חלוקה מחודשת של מפת מחוזות הקונגרס בטקסס. ולה, שמחוזו בעל הרוב הלטיני ושמשתרע ממזרח עמק ריו גראנדה צפונה בואכה סן אנטוניו, זוהה כיעד פוטנציאלי להדחה בידי המפלגה הרפובליקנית. לאחר שהנשיא לשעבר דונלד טראמפ שיפר את שיעורי התמיכה בו באזור זה, ולה נאלץ להתמודד עם צמצום הפופולריות שלו במחוז ביתו.
ב-24 במרץ 2022 הודיע ולה כי בכוונתו להתפטר ממושבו בבית הנבחרים בטרם יתפזר הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, ובכך לסיים את כהונתו מוקדם מן הצפוי.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  סונג קים מין, Rep. Vela quits Hispanic caucus, באתר פוליטיקו, 2 ביולי 2013 (באנגלית)
↑  קן תומאס, Biden Taps Jaime Harrison, Former Senate Candidate, to Lead DNC, באתר וול סטריט ג'ורנל, 14 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  אליזבת' תומפסון, Democratic Texas Rep. Filemon Vela to retire ahead of redistricting; GOP to target seat, באתר Dallas News‏, 22 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  אלי מאטניק, Dem Rep. Filemón Vela won't seek reelection under new Texas map, באתר פוליטיקו, 22 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  אבי ליווינגסטון, U.S. Rep. Filemon Vela steps down, setting up a heated battle for his South Texas district, באתר טקסס טריביון, 24 במרץ 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w64z60ft  US Congress: V000132
פילמור איסט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם מוזיקה, אולם תיאטרון, בית קולנוע 
 כתובת:  איסט וילג' 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 8 במרץ 1968
 תאריך פתיחה רשמי:  8 במרץ 1968 
 קואורדינטות:  40°43′39″N 73°59′19″W﻿ / ﻿40.7276°N 73.9886°W﻿ / 40.7276; -73.9886
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיפילמור איסט(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיפילמור איסט
 
פילמור איסט (באנגלית: Fillmore East) היה אולם הופעות רוק בבעלותו של ביל גרהם בלואר איסט סייד בניו יורק (פינת השדרה השנייה ורחוב 6 מזרח באיסט וילג' במנהטן תחתית). בשל חשיבותו, זכה המקום לכינוי "Church of Rock 'n' Roll" (כנסיית הרוק'נ'רול). באולם, שהכיל כ-2,700 מושבים, הופיעו והקליטו אלבומי הופעה מיטב אמני התקופה, בהם גרייטפול דד, ג'ניס ג'ופלין, ג'ימי הנדריקס, קינג קרימזון, ג'פרסון איירפליין, אולמן ברדרס בנד, הדלתות, הבירדס, ג'ו קוקר, מיילס דייוויס, בי. בי. קינג, ואן מוריסון, קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג, ניל יאנג, Ten Years After, פרנק זאפה, The Who, ג'ון לנון ויוקו אונו, סליי אנד דה פמילי סטון, מרווין גיי, טראפיק, אל קופר, פול באטרפילד, פרוקול הארום, איירון באטרפליי, לד זפלין ורבים אחרים. המועדון נקרא על שם המועדון בו העלה גרהם מופעים בסן פרנסיסקו, הפילמור אודיטוריום (מאוחר יותר פתח גרהם מועדון משלו בסן פרנסיסקו בשם פילמור וסט).
היסטוריה

הקמת המבנה הסתיימה ב-1926 והוא שימש כתיאטרון יידיש בשם "הקומודור". לאחר מכן שימש כבית קולנוע (בשם "תיאטרון הווילג'") עד שנרכש על ידי גרהם ב-1968, כאתר הופעות בניו יורק, שישלים את האולם בבעלותו בסן פרנסיסקו.
ב-6 במרץ 1968 נפתח הפילמור בהופעתה של ג'ניס ג'ופלין עם ה-Big Brother and the Holding Company, אלברט קינג וטים באקלי. בדרך כלל התקיימו שני קונצרטים בשבוע, ביום שישי ובשבת, שכללו הופעה ובה שלושה סטים, חלק מההופעות היו כפולות והתקיימו גם ב-20:00 וגם ב-23:00. ההופעות התחלפו בין החוף המזרחי לחוף המערבי.
במקום הוקלטו כחמישים אלבומי הופעה חיה רשמיים (בנוסף ללא מעט בוטלגים). בהם שישה תקליטים של הגרייטפול דד, שלושה של האולמן ברדרס, שלושה של ג'פרסון איירפליין, שניים של קינג קרימזון, שניים של פרנק זאפה ושניים של ג'ימי הנדריקס. "להקת הבית" של המועדון, שהופיעה בו פעמים רבות, הייתה האולמן ברדרס ותקליטם בהופעה חיה, (At Fillmore East (1971, נחשב לאחד מתקליטי ההופעה הטובים ביותר בכל הזמנים, ולרוב לטוב שבהם. האלבום האחרון שהוקלט בחייו של ג'ימי הנדריקס ואלבום ההופעה היחיד שלו היה Band of Gypsys, שהוקלט בערב השנה החדשה. חלל הבמה היה צבוע שחור ועל הקיר האחורי הוקרנו מופעי אורות וסרטים פסיכדליים.
השינויים בעולם ההופעות החיות הובילו לכך שהופעות רוק לא התקיימו עוד באולמות של אלפי מושבים בודדים אלא באצטדיונים ואולמות ספורט (ארנות) עם 10,000 מושבים ומעלה. ב-27 ביוני 1971 ערך גרהם מופע פרידה בהשתתפות האולמן ברדרס ואמנים אורחים (בהם הביץ' בויז) ולאחריו סגר את אולם המופעים.
לאחר הסגירה נפתחו ונסגרו במקום מספר אולמות מופעים. בין השנים 1980 ל-1988 פעל במקום דיסקוטק לקהילת הלהט"ב. לאחר מכן נהרס חלק מהמבנה ובמקומו הוקם פרויקט מגורים. באזור המבואה ההיסטורי נפתח ב-2013 סניף בנק.