stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידת אגוז
היסטוריה

יחידת "אגוז" הוקמה בינואר 1995 על בסיס צוות מסלול מיחידת עורב צנחנים, כחלק מחטיבת גולני ונקראה בשמה של סיירת אגוז, שפעלה בפיקוד הצפון עד 1974. היחידה הוקמה על בסיס סיסמה “ארדוף אויביי ואשיגם ולא אשוב עד כלותם”. יוזמי הקמת היחידה היו הרמטכ"ל אמנון ליפקין־שחק ואלוף פיקוד הצפון עמירם לוין שרצו להביא למהפך במלחמה בחזבאללה, באמצעות תורת לחימה ושיטות לחימה חדשות. היחידה סופחה לחטיבת גולני בשל טענת מפקד החטיבה משה קפלינסקי, כי ליחידה החדשה נדרשת תמיכה, חניכה וליווי כמו גם סיוע אג"מי ולוגיסטי מצד גוף מנוסה, הבקי בלחימה בלבנון ולמוד ניסיון מבצעי. אגוז הוקמה כיחידה ללחימת גרילה נגד ארגון חזבאללה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון. למפקדה הראשון מונה ארז צוקרמן, יוצא שייטת 13‏, אשר הוביל את לוחמי היחידה ברוב פעולותיה הראשונות. בתקופה זו נרשמו לזכות היחידה הישגים רבים, במסגרת היתקלויות בחוליות חזבאללה בתוך ומחוץ לרצועת הביטחון. כבר במבצע הראשון שביצעה היחידה, שישה חודשים בלבד לאחר הקמתה, הצליח כוח מהיחידה לחסל שני מחבלים, ליד מוצב חולה. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר צוקרמן בצל"ש אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין.
ב־1997 קיבל את הפיקוד על יחידת אגוז סא"ל משה (צ'יקו) תמיר, איש חטיבת גולני. תקופתו באגוז התאפיינה בלחימה נחושה נגד חזבאללה. בין המבצעים הבולטים בתקופת פיקודו על היחידה היה מבצע נוף פראי, בספטמבר 1997, בו הרגו לוחמי היחידה בקרב את האדי, בנו של מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה. גופתו, ביחד עם גופות לוחמי חזבאללה אחרות, הוחזרה ללבנון בתמורה לחלקי גופתו של לוחם שייטת 13 איתמר אליה, שנהרג באסון השייטת. מבצע בולט אחר היה מבצע מהלך מבריק בו הוביל תמיר כוח לוחמים מהיחידה במבצע בלבנון כנגד חולית אבטחה של חזבאללה בכפר ע'נדוריה. במבצע נהרגו כשמונה מחבלים. מבצע בולט נוסף באותה עת היה מבצע "תיק פלילי" כנגד עמדות חזבאללה בהר דב. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר תמיר בצל"ש אלוף פיקוד הצפון.
היסטוריה > תחילת שנות ה-2000

לאחר הנסיגה מלבנון בשנת 2000 המשיכה היחידה את פעילותה בגבול הצפון, והתמחתה גם בלוחמה בגזרת הר חרמון, אך בד בבד החל שילובה בפעילויות של סיכול טרור בשטחי יהודה והשומרון ורצועת עזה. תחת פיקודו של תמיר ידעי לחמה היחידה במבצע חומת מגן, ובכלל זה בכיבוש המוקטעה ברמאללה.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

ב־20 ביולי 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה נהרגו חמישה מלוחמי יחידת אגוז ועוד 6 נפצעו, בקרב בגבול הצפון ליד היישוב אביבים. הכוחות עסקו בטיהור בונקרים של חזבאללה בכפר מארון א־ראס שבדרום לבנון. בקרב מארון א-ראס נהרגו, על פי דיווחי צה"ל, כ־20 מחבלים מארגון החזבאללה.
לאחר המלחמה ביצעה היחידה שורה של מבצעים התקפיים בתוך רצועת עזה, ביחד עם חטיבות גולני וגבעתי. באחד המבצעים, בינואר 2008, הרגו כוחות מהיחידה בסיוע שריון וחיל האוויר 18 מחבלים, בהם בנו של בכיר חמאס מחמוד א־זהאר. בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הרגו לוחמי היחידה כ־50 מחבלים בלחימה בשכונת שג'אעייה. ביום ה־14 למבצע נפצע קשה מפקד היחידה, סא"ל יונתן רום, כתוצאה מפגיעת טיל נ"ט. את מקומו תפס מפקדה הקודם של היחידה, פיני יוסף, שהוביל אותה בלחימה ברצועת עזה.
היסטוריה > הקמת חטיבת הקומנדו ואחריה

ב־24 בדצמבר 2015 נערך טקס הפרידה מחטיבת גולני, וב־27 בדצמבר עברה היחידה לחטיבת עוז.
היחידה השתתפה במבצע שומר החומות בעזה ותקפה עשרות מטרות טרור נ"ט ותמ"ס והרגה מספר מחבלים.
ב-12 בינואר 2022 נהרגו רס"ן איתמר אלחרר ורס"ן אופק אהרון, שניהם מפקדי פלגות מהיחידה, בבסיס נבי מוסא מירי דו-צדדי עם חברם ליחידה. בתחקיר הרמטכ"ל לאירוע, הוחלט כי מפקד היחידה, סא"ל אפרים תהילה, יישאר בתפקידו, אך הוחלט על מספר צעדים פיקודיים אחרים. לאחר סיום תפקידו של תהילה התגלה כי בתקופת פיקודו ביצע מספר תקלות נוספות בנושא אימונים והוחלט על אי-קידומו במסגרת הצבא.
היחידה השתתפה במבצע שובר גלים וביצעה פעילויות התקפיות בשכם ג'נין ורמאללה.
באוגוסט 2022 השתתפה במבצע עלות השחר.
ביולי 2023 השתתפה יחידת אגוז במבצע בית וגן במרחב העיר ומחנה הפליטים ג'נין במסגרתה ביצעה פעולות התקפיות וסיכלה תשתיות טרור. במהלך המבצע נהרג לוחם היחידה רב-סמל דוד יהודה יצחק במהלך חילופי אש.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל > מתקפת הפתע

ב-7 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל ושחרור היישובים שהותקפו במתקפת הפתע נהרגו 5 מלוחמי היחידה במהלך חילופי אש במהלך הקרב על מוצב כיסופים: רס"ל יונתן סביצקי, רס"ל אביאל מלקמו, רס"ל אלעד ששון, רס"ל עמית פלד, ורס"ל ויטלי סקיפקביץ.
בנוסף במתקפת הפתע נהרגו ארבעה לוחמי היחידה אשר היו משובצים בתפקידי קצונה בחטיבת גולני ובחטיבת גבעתי. רס"ן שילה הר אבן, סרן שילה ראוכברגר, סרן אורי שני וסרן דור שדה.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל > החזית הצפונית והתמרון הקרקעי בלבנון

ב-9 באוקטובר 2023, פעלו לוחמי מילואים בוגרי יחידת אגוז בגזרת גבול לבנון לאחר היתקלות עם מחבלים מארגון חזבאללה וחילופי אש נהרג לוחם המילואים של יחידת אגוז רס"ל גלעד מולכו.
במסגרת התמרון הקרקעי בלבנון, לחמה היחידה נגד חזבאללה בקרב אל-עדייסה, שבו נהרגו שישה מלוחמי היחידה ו-30 מחבלים.
ב-3 בנובמבר הותר לפרסום כי במהלך פעילות מבצעית יזומה לחשיפת שיטת הפעולה של גופים איראנים בחזית רמת הגולן בשטח סוריה, עצרו לוחמי יחידת אגוז עם חוקרי שטח של יחידה 504, בפיקוד אוגדה 210 ובהכוונה מודיעינית, את פעיל תשתיות טרור של איראן בחזית הסורית עלי סלימאן אלעאצי, אזרח סורי המתגורר במרחב צידא בדרום סוריה הופעל על ידי איראן ועסק באיסוף מודיעין על כוחות צה"ל במרחב הגבול עבור פעילות טרור עתידית. אלעאצי היה תחת מעקב הדוק של כוחות צה"ל, נעצר והובא לחקירה בישראל.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל > התמרון הקרקעי ברצועת עזה

ב-13 בנובמבר 2023, במהלך התמרון הקרקעי של כוחות צה"ל ברצועת עזה, ניהלה היחידה קרבות בצפון הרצועה במהלכה נהרג לוחם היחידה סמ"ר איתי שהם
ב-29 במרץ 2024, נפל רס"ל אלון קודריאשוב בקרב בדרום הרצועה. באותה התקרית נפצע גם רס"ל סיון ווייל ונפטר מפצעיו ב-31 במרץ.
ב-6 באפריל 2024 נפלו סמל אמיתי אבן שושן, סמל ריף הרוש וסמל עילאי צעיר בקרב בדרום הרצועה בעודם לוחמי מסלול ביחידה, ואיתם נפל סרן עידו ברוך מפקצ מסלול ביחידה.
ציונים לשבח

צל"ש הרמטכ"ל – מאת הרמטכ"ל אמנון ליפקין־שחק הוענק ליחידת אגוז בשנת 1998 על פעילות היחידה בלחימה בלבנון.
צל"ש הרמטכ"ל – מאת הרמטכ"ל משה יעלון הוענק ליחידת אגוז ב־14 באפריל 2005 "על פעילותה המבצעית בשנת 2004. במבצעים הרבים בהם השתתפה היחידה היא הגיעה להישגים מבצעיים מרשימים, הפיקה לקחים והשכילה להנחילם לכלל היחידות המשתתפות בלחימה".
צל"ש אלוף – מאת אלוף פיקוד הצפון אודי אדם הוענק ליחידת אגוז במרץ 2006 "על פעילותה בשנה החולפת לאורך גבול הלבנון" "על פעילותה המבצעית בשנת 2004. במבצעים הרבים בהם השתתפה היחידה היא הגיעה להישגים מבצעיים מרשימים, הפיקה לקחים והשכילה להנחילם לכלל היחידות המשתתפות בלחימה".
צל"ש אלוף – על פועלה במבצע צוק איתן.
מפקדי היחידה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| ארז צוקרמן | 1995–1997 | מעוטר צל"ש אלוף, לימים מפקד עוצבת נתיב האש |
| משה תמיר | 1997–1998 | מעוטר צל"ש אלוף, לימים מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים |
| חגי פלג | 1998–1999 | מעוטר צל"ש אלוף, לימים מפקד הימ"מ |
| חגי מרדכי | 1999–2000 | לימים ראש מטה זרוע היבשה |
| תמיר ידעי | 2000–2002 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| אבי פלד | 2002–2003 | לימים נספח צה"ל בהודו |
| אופק בוכריס | 2003–2004 | מעוטר צל"ש הרמטכ"ל, לימים מפקד פו"ם |
| מרדכי כהנא | 2004–2006 | לימים קצין איסוף קרבי ראשי |
| יניב עשור | 2006–2008 | לימים ראש אכ"א |
| דוד זיני | 2008–2010 | לימים מפקד הגיס המטכ"לי |
| שלומי בינדר | 2010–2012 | לימים ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ |
| פיני יוסף | 2012–2014 | לימים מפקד המכללה לפיקוד טקטי (שימש בנוסף, מ"מ מפקד היחידה במבצע צוק איתן) |
| יונתן רום | 2014–2016 | נפצע קשה במבצע צוק איתן, החלים וחזר לפקד על היחידה. לימים מפקד עוצבת חיצי האש, מפקד סיירת מטכ״ל ומפקד מערך ההתקפה בסייבר ביחידה 8200 |
| רועי לוי | 2016–2018 | לימים מפקד היחידה הרב-ממדית. נהרג ביום הראשון של מלחמת חרבות ברזל |
| א' | 2018–2020 |  |
| אפרים תהילה | 2020–2022 | הודח, והמשיך לשירות במשרד הביטחון |
|  משה פסל | אוגוסט 2022–7 באוקטובר 2023 | נפצע קשה ביום הראשון של מלחמת חרבות ברזל |
| אפרים תהילה | 7 באוקטובר 2023–18 בפברואר 2024 | ממלא מקום, לקח פיקוד לאחר שמשה פסל נפצע באורח קשה במהלך הקרב על כיסופים |
| משה פסל | 18 בפברואר 2024–יולי 2024 | שב לפקד על היחידה לאחר החלמתו |
| ע' | יולי 2024– | מפקד היחידה הנוכחי |
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם

מועמדים שהיו במסלול מיונים ליחידות מובחרות (כגון סיירת מטכ"ל, שלדג ושייטת 13), יכולים להיבחר על ידי היחידה ולהתמיין אליה. מעטים מהלוחמים המצטיינים בגיבוש ליחידות הממיינות של חטיבת גולני וחטיבת הצנחנים מגיעים אף הם ליחידה.
אורך ההכשרה של לוחם אגוז הוא כשנה וארבעה חודשים שבמהלכם יעברו הלוחמים טירונות ח"יר ואימון מתקדם. בהכשרה ילמדו את הבסיס של לוחמת חי"ר, כמו כן גם יכיר את הציוד שמשרת את יחידת אגוז. הכשרה זו תיערך כשבעה חודשים. אחר כך יעבור החייל "שלב הכנה" של חודשיים, קורס צניחה שאורכו שבועיים, ולבסוף שלב הלחימה המתקדם.
בשלב זה יעבור לוחם אגוז את אחת ההכשרות החשובות ביותר של היחידה - קורס הלוחמה הזעירה. קורס הלוחמה הזעירה, או לוחמת גרילה, הקורס אורך כבין שלושה שבועות לחודש ומלמד סוגים שונים של לוחמה. מדובר למעשה בלוחמה מרוכזת בכוחות קטנים.
בנוסף לומד החייל גם הכשרות הסוואה ושדאות, בנוסף לקורס לוט"ר ולוחמה בשטח בנוי, המלמדת אותו כיצד לפעול באזור אזרחי צפוף בנוסף להיכרות תוואי שטח סבוך. בסיום ההכשרה יהפכו החיילים ללוחמים ביחידת אגוז ויצטרפו לשורות היחידה ולפעולות הביטחון השוטף שלה.
בשנת 2019 נפתח בית הספר לקומנדו אליו מגיעים להמשך ההכשרה לאחר סיום שלב הטירונות בבא"ח גולני.
לאחר שחרורם מהשירות הסדיר, משרתים לוחמי היחידה במילואים בחטיבת יפתח.
עמותת אגוז

״עמותת אגוז – הסיירת הצפונית״ הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים, מורכבת מבוגרי היחידה והמשפחות השכולות. יעדי העמותה הם ליווי היחידה הסדירה ולוחמיה, דאגה למשתחררים מהיחידה, הנצחת חללי היחידה ושימור קשר בין בוגרי היחידה והיחידה.
גלריה

לוחמי אגוז במהלך מבחן סיום ההכשרה
לוחמי היחידה במהלך אימון יחידתי
תרגיל של היחידה עם מסוקים
לוחמי היחידה במהלך אימון חטיבתי
לוחם אגוז במהלך מבצע "בית וגן"
צלף יחידת אגוז במהלך מבצע "בית וגן"
לוחם אגוז מפעיל רחפן
לוחמי אגוז בתרגיל
לוחם אגוז בתרגיל
לוחמי אגוז בח'אן יונס
לוחם אגוז בסמטאות ח'אן יונס
לוחמי אגוז באימון בזירה צפונית
לקריאה נוספת

משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות – משרד הביטחון, 2005
חיים הר-זהב, לבנון המלחמה האבודה, תל אביב: הוצאה עצמית, 2019, מסת"ב 9789655990331
בוסטון סלטיקס

ביל ראסל, מהשחקנים הבולטים של הסלטיקס בשושלת האליפויות
בוסטון סלטיקס (באנגלית: Boston Celtics) היא קבוצת כדורסל מהעיר בוסטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם TD גארדן.
בוסטון היא הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות ה-NBA עם 18 אליפויות. היא גם אחת משתי הקבוצות היחידות ב-NBA שנותרו בליגה מאז הקמתה ונשארו במיקומן המקורי (השנייה היא ניו יורק ניקס).
היסטוריה > 1946–1969: הבנייה ושושלת האליפויות

הקבוצה הוקמה ב-1946 על ידי וולטר בראון, מנהל אולמה הביתי המיתולוגי בוסטון גארדן, ושיחקה בשלוש עונותיה הראשונות בליגת ה-BAA שהיא ליגת האב של ה-NBA. ב-1949 ליגת ה-BAA אוחדה עם ליגת ה-NBL הוותיקה, אך החלשה יותר והוקמה ליגת ה-NBA. בדראפט 1950 הפכו הסלטיקס לקבוצה הראשונה שבחרה בדראפט ה-NBA שחקן אפרו אמריקאי – צ'אק קופר.
בשנים הראשונות בליגת ה-NBA הסלטיקס התקשו, עד שמינו לעמדת המאמן את רד אאורבך. כשאאורבך התחיל לעבוד כמאמן לא היו לו עוזרים, והוא עשה את כל העבודות לבדו: ניהל את האימונים, חיפש כישרונות צעירים ותכנן את מסעות משחקי החוץ של הקבוצה.
הסלטיקס הייתה הקבוצה השולטת בליגה בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60, שבמהלכן זכתה בשמונה אליפויות רצופות (1965/1966-1958/1959), וב-11 אליפויות בסך הכל ב-13 עונות (1956/1957-1968/1969) בהנהגת ביל ראסל. אאורבך הוביל את הקבוצה כמאמן לתשע אליפויות לפני שהוחלף על ידי ראסל, שהוביל אותה לשתיים נוספות כמאמן-שחקן. השחקנים הבולטים באותה תקופה (מלבד ראסל) היו הרכזים בוב קוזי וקיי. סי. ג'ונס, הקלעים סם ג'ונס וביל שרמן, הסמול פורוורדים ג'ון האבליצ'ק, פרנק רמזי וג'ים לוסקוטוף, והפאוור פורוורדים טום היינסון וסאץ' סנדרס.
היסטוריה > 1970–1978: הבנייה מחדש

עונת 1969/1970 הייתה אחת העונות החלשות ביותר של המועדון עד אז, כשהוא סיים עם מאזן הגרוע ביותר מאז עונת 1949/1950. למרות העונה החדשה, הרכישות של דייב קאונס וג'ו ג'ו וייט סימנו את ההתחלה מחדש של הסלטיקס.
אחרי שהפסידו בגמר המזרח ב-1972 הסלטיקס השיגו מאזן מצוין של 14–68 בעונת 1972/1973. למרות העונה הסדירה המצוינת, הפלייאוף הסתיים באכזבה, כאשר הסלטיקס הפסידו בסדרת גמר המזרח שנה שנייה ברציפות, הפעם לניו יורק ניקס, ב-7 משחקים. בעונת 1973/1974 הסלטיקס זכו באליפות ה-12 שלהם כשניצחו בסדרת הגמר את מילווקי באקס. בעונת  הסלטיקס זכו באליפות שנייה ב-3 שנים, כשניצחו את פיניקס סאנס בסדרת הגמר ב-6 משחקים. בדראפט 1977 הסלטיקס בחרו את סדריק מקסוול, שיהפוך לשחקן מפתח.
היסטוריה > 1993–1998: הטרגדיות והירידה

הגארד בן ה-26, רג'י לואיס, נראה כיורש של לארי בירד בסלטיקס. לואיס התעלף במהלך סדרת הפלייאוף הראשונה בעונת 1992/1993 נגד שארלוט הורנטס (בה הסלטיקס הפסידו ב-4 משחקים). לאחר מכן נודע שללואיס היו בעיות בלב. הוא מת מהתקף לב באימון קליעות שהתקיים בסיום העונה. הסלטיקס הנציחו את לואיס בכך שאף אחד לא ילבש עוד את מספר חולצתו, 35. עידן ה"שלישייה הגדולה" של בירד-מקהייל-פאריש הסתיים רשמית ב-1994 כאשר פאריש חתם בהורנטס. מקהייל פרש בהפסד של הסלטיקס להורנטס. את העונה הבאה הסלטיקס סיימו מחוץ לפלייאוף כשהשיגו מאזן 32–50.
בדראפט 1994 הסלטיקס בחרו באריק מונטרוס, שהיה אמור למלא את מקומם של הפורשים על המגרש. בפועל מונטרוס אכזב והועבר בטרייד מאוחר יותר. עונת 1994/1995 הייתה עונתם האחרונה של הסלטיקס בבוסטון גארדן. בעונה זו הסלטיקס החתימו את דומיניק וילקינס, שהוביל את הקבוצה בנקודות בממוצע עם 17.8 למשחק. שחקן השנה השנייה, דינו ראדג'ה, חיזק את הסלטיקס ועזר להם להגיע לפלייאוף, בו הם הפסידו בסיבוב הראשון לאורלנדו מג'יק בסוויפ.
ב-1995 הסלטיקס עברו מהבוסטון גארדן ל"פליט סנטר" (שמאוחר יותר ייקרא ה-TD גארדן). פורד פוטר ובמקומו התחיל לאמן מנהל הקבוצה. הסלטיקס בחרו בדראפט את אריק ויליאמס, וסיימו את העונה במאזן 33–49. הדברים נעשו גרועים יותר כאשר בעונה הבאה הסלטיקס ניצחו ב-15 משחקים בלבד מול 67 הפסדים, אף על פי שבחרו את בחירת הדראפט הראשונה, אנטואן ווקר. בדראפט 1997 הסלטיקס קיבלו את הבחירות ה-3 וה-6, ובחרו בצ'אנסי בילאפס ורון מרסר. דייוויד וסלי, דינו ראדג'ה וריק פוקס עזבו, וויליאמס נשלח בטרייד לדנוור נאגטס.
היסטוריה > 2007–1998: עידן פול פירס

בדראפט ה-NBA ‏1998 בחרו הסלטיקס בפול פירס בבחירה העשירית, שחקן שנחשב לכוכב במכללה והציפיות היו שייבחר בבחירה מוקדמת יותר. פירס אכן הפך לכוכב, והשתלב היטב עם אנטואן ווקר.
לסלטיקס היו 3 בחירות בדראפט 2001 כתוצאה מטריידים. הסלטיקס בחרו את ג'ו ג'ונסון, ג'ו פורטה וקדריק בראון. מתוך השלושה רק ג'ונסון הצליח בקריירת ה-NBA שלו, והוא עשה זאת כשעזב את הסלטיקס. את עונת 2001/2002 פתחו הסלטיקס עם ציפיות נמוכות. המבקרים הופתעו מההצלחה היחסית של הסלטיקס, כשסיימו את העונה הסדירה לפני פילדלפיה 76' (שסיימה בעונה שעברה בגמר ה-NBA) בבית האטלנטי.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הסלטיקס ניצחו את פילדלפיה בסדרה 2–3. בחצי גמר המזרח גברו הסלטיקס על דטרויט פיסטונס בסדרה בתוצאה 1–4, כשהמשחק הזכור ביותר הוא השלישי בו הסלטיקס ניצחו בתוצאה נמוכה מאד, 64–66. בהופעה הראשונה של הסלטיקס בגמר המזרח מאז 1988 הם עלו ליתרון 1–2 נגד הניו ג'רזי נטס, אך הפסידו בשלושת המשחקים הבאים והודחו בתוצאה 2–4. בעונה הבאה הסלטיקס הודחו בחצי גמר המזרח שוב על ידי הנטס בסוויפ, כאשר במשחק הרביעי הם כפו שתי הארכות.
לפני ההדחה מינו הסלטיקס לעמדת המנהל את דני איינג', שחקן העבר של הקבוצה. מהלכו הראשון של איינג' היה לשלוח את אנטואן ווקר לדאלאס מאבריקס. בתמורה, הסלטיקס קיבלו את ריף לפרנץ, כריס מילס, יירי ולש ובחירת דראפט ב-2004. הסלטיקס הגיעו לפלייאוף, אך הודחו בסוויפ על ידי אינדיאנה פייסרס, כשבכל המשחקים הם הפסידו בהפרש גדול.
לקראת עונת 2004/2005 מינו הסלטיקס את דוק ריברס לעמדת המאמן. הסלטיקס היו אז קבוצה של שחקנים צעירים, כשאל פירס הצטרף שחקן השנה הראשונה אל ג'פרסון. את העונה סיימו הסלטיקס במאזן 37–45, כשסיימו ראשונים בבית האטלנטי, לראשונה מאז עונת 1991/1992. הסלטיקס החזירו את אנטואן ווקר לקבוצה במהלך העונה. הם הודחו  בפלייאוף בשנית נגד הפייסרס, הפעם בסדרה בת 7 משחקים. הסלטיקס העבירו את ווקר בטרייד עוד פעם, הפעם למיאמי היט.
בעונה הבאה, עונת 2005/2006, לפול פירס הייתה זו העונה הטובה ביותר בקריירה שלו מבחינה אישית, כשקלע 26.8 נקודות בממוצע למשחק. הסלטיקס השיגו מאזן 33–49, בעיקר בגלל קבוצה צעירה מדי. הם העבירו את מרכוס בנקס, ריקי דייוויס ומארק בלונט למינסוטה טימברוולבס ובתמורה קיבלו את הסנטר המאכזב מייקל אולווקנדי ואת האולסטאר וולי זרביאק.
בדראפט ה-NBA ‏2006 הסלטיקס המשיכו את בניית הקבוצה. דני איינג' העביר את הזכויות על רנדי פוי, דן דיקאו וריף לפרנץ לפורטלנד טרייל בלייזרס וקיבל את סבסטיאן טלפייר, ת'יאו ראטליף ובחירת דראפט בסיבוב השני. בערב דראפט 2007 הסלטיקס העבירו בחירת דראפט בסיבוב הראשון בתמורה לראז'ון רונדו, שיהפוך בעתיד לשחקן מפתח של הקבוצה. בסיבוב השני בחרו הסלטיקס את הפורוורד לאון פואו. ב-6 ביולי 2006 חתם בסלטיקס טוני אלן.
למרות השינויים הרבים עונת 2006/2007 הייתה עונה עגומה למועדון. העונה התחילה עם מותו של המאמן לשעבר רד אאורבך בגיל 89. את העונה סיימו הסלטיקס במאזן 24–58, כשבמהלכה איבדו את פול פירס וטוני אלן בעקבות פציעות. למרות האכזבה הגדולה קיוו הסלטיקס שיקבלו בחירת דראפט גבוהה, כדי לבחור בגרג אודן או קווין דוראנט, אך קיבלו בהגרלה את הבחירה ה-5 בלבד. לדעת רבים רדף את המועדון מזל רע מאז מותו של לני ביאס עד ההגרלה הזו.
היסטוריה > 2013–2016: בנייה מחדש

בסוף עונת 2012/2013 דני איינג', מנכ"ל הקבוצה, החליט על הפיכה בקבוצה: המאמן הצעיר בראד סטיבנס מונה למאמן הראשי לאחר שדוק ריברס נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, שני סמלי המועדון פול פירס וקווין גארנט נשלחו יחד עם ג'ייסון טרי לברוקלין נטס בתמורה לכריס האמפריז, ג'רלד וולאס, מרשון ברוקס, קית' בוגאנס ובחירות דראפט עתידיות, כאשר המטרה היא להפוך את הסגל לצעיר ואטרקטיבי יותר.
בדראפט של שנת 2014 בחרה בוסטון את מרכוס סמארט בבחירה ה-6 בסיבוב הראשון. בדצמבר 2014 הועבר רונדו לדאלאס מאבריקס ובינואר 2015 הועבר ג'ף גרין לממפיס גריזליס. תחת הנהגתו של סטיבנס סיימה הקבוצה את עונת 2014/2015 במקום השביעי וחזרה לפלייאוף כשבמאזנה 40 ניצחונות מול 42 הפסדים, אך הודחה בסיבוב הראשון בסוויפ 0–4 על ידי קליבלנד קאבלירס.
בדראפט 2015 בחרה בוסטון את טרי רוזיר בבחירה ה-16. את עונת 2015/2016 סיימה בוסטון במקום החמישי במזרח עם מאזן של 48 ניצחונות מול 34 הפסדים והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף בתוצאה 2–4 מול קבוצת אטלנטה הוקס. בקיץ 2016 החתימה הקבוצה את האולסטאר אל הורפורד, עד אז כוכבה של אטלנטה הוקס.
יריבויות היסטוריות > היריבות עם לוס אנג'לס לייקרס

לסלטיקס וללוס אנג'לס לייקרס אחת מהיריבויות הגדולות ב-NBA. הן נפגשו בגמר ה-אנ. בי. איי 12 פעמים, הכי הרבה מפגשים לשתי קבוצות בהיסטוריה. שתי הקבוצות זכו בהכי הרבה אליפויות NBA, כשהם זכו ביחד ב־35 (הסלטיקס ב-18 אליפויות והלייקרס ב-17 אליפויות) מתוך סך של 78 אליפויות אפשריות. בשנות ה-60 הסלטיקס והלייקרס נפגשו בגמר 6 פעמים ובכל הפעמים הסלטיקס ניצחו, למרות ניסיונותיהם של כוכבי הלייקרס אלג'ין ביילור וג'רי וסט לקחת אליפות.
בשנות ה-80 היריבות חודשה בין שתי הקבוצות. הסלטיקס והלייקרס זכו ב-8 אליפויות מתוך 9 אפשריות בין 1980–1988, כשהלייקרס זכו ב-5 אליפויות  והסלטיקס ב-3. במהלך שנות ה-80 הן נפגשו בגמר 3 פעמים. היריבות שקעה בשנות ה-90 כששתי הקבוצות נחלשו, ובתחילת שנות ה-2000 כשהלייקרס זכו באליפויות הסלטיקס לא היו קרובים לגמר ה-NBA.
היריבות חודשה בגמר 2008, בו הסלטיקס ניצחו את הלייקרס 2–4 . בגמר 2010 הלייקרס ניצחו את הסלטיקס 3–4.
יריבויות היסטוריות > היריבות עם פילדלפיה 76'

באזור המזרחי לסלטיקס יריבות ארוכת שנים עם פילדלפיה 76', שהובלה על ידי וילט צ'מברלין בשנות ה-60 (שמאוחר יותר התחרה בסלטיקס כשהוא במדי הלייקרס), ועל ידי ג'וליוס ארווינג ומוזס מלון בשנות ה-70 וה-80. היריבות בשנות ה-80 אופיינה בעיקר כיריבות של שני כישרונות, ארווינג ולארי בירד. היריבות האחרונה שלהם בפלייאוף הייתה ב-2002, כשאלן אייברסון ופול פירס, ממובילי הקבוצות, התמודדו ראש בראש בגמר המזרח.
יריבויות היסטוריות > היריבות עם דטרויט פיסטונס

עיקרה של תקופת היריבות עם דטרויט פיסטונס היה בשנות ה-80. שתי הקבוצות נפגשו 5 פעמים בפלייאוף בין השנים 1985–1991. הרבה פעמים היו עימותים בין שחקן מסוים של הסלטיקס לבין ביל למביר מהפיסטונס. היריבות התקררה בשנות ה-90 כמו עם הלייקרס, אך היא חודשה בחצי גמר המזרח ב-2002 ובגמר המזרח ב-2008. הקבוצות התחרו ביניהן 7 פעמים בפלייאוף, והמאזן עומד על 3–4 לטובת הסלטיקס בסדרות ו-19–20 לסלטיקס במשחקים.
מקור השם

את הכינוי בוסטון סלטיקס החליט להעניק מייסד הקבוצה, וולטר בראון, כדי לייצג את האוכלוסייה האירית הרבה השוכנת בבוסטון (המילה סלטיקס באנגלית מייצגת את התרבות האירית העתיקה - קלטית, הגיית המילה שובשה).
לוגואים

הגרסה הכי מוכרת של לוגו הסלטיקס הייתה בין השנים 1976–1996, בערך בתקופה של לארי בירד. הלוגו היה צבוע בצבע מרכזי אחד בלבד, ירוק, וכל שאר החלקים היו לבנים. בלוגו היה גם קצת צבע שחור, אך בכמות מזערית. הלוגו מתאר את הלפרקון, כשמסביבו מעגל ירוק ובתוכו כתוב שם הקבוצה. הלוגו עדיין משמש כמה רשתות טלוויזיה. עונת הבכורה שלו הייתה עונת 1975/1976, בה הוא היה על רק המכנסיים הירוקים.
בעונת 1996/1997 שונה הלוגו ונוספו לו צבעים. החולצה, הכובע והפפיון נצבעו בצבע זהב. הכדור נצבע בחום, והמכנסיים והנעליים היו בצבע שחור. צבע העור שלו נצבע בצבע ורדרד. לסלטיקס היו גם לוגואים חלופיים, כשהמפורסם ביותר נוצר ב-1998. מצויר בו תלתן לבן על רקע ירוק, כשמעליו רשום שם הקבוצה באותיות לבנות. פעמים רבות הלוגו החלופי הוצג כשהתלתן בצבע זהוב, על האימוניות של השחקנים.
לוגואים > גלריית סמלים

1946–1950
1950–1960
1960–1968
1968–1976
1976–1996
הלוגו מאז 1996
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2022/2023:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'ון ראסל | 1946–1948 | 108 | 42 | 66 | 0.389 | 3 | 1 | 2 | 0.333 | — |
| דוגי ג'וליאן | 1948–1950 | 128 | 47 | 81 | 0.367 | — | — | — | — | — |
| רד אאורבך | 1950–1966 | 1,192 | 795 | 397 | 0.667 | 148 | 90 | 58 | 0.608 | 9 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1957, 1959–1966) זכייה בפרס מאמן העונה (1965) |
| ביל ראסל | 1966–1969 | 245 | 162 | 83 | 0.661 | 46 | 28 | 18 | 0.609 | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1968, 1969) |
| טום היינסון | 1969–1978 | 690 | 427 | 263 | 0.619 | 80 | 47 | 33 | 0.588 | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1974, 1976) זכייה בפרס מאמן העונה (1973) |
| סאץ' סנדרס | 1978 | 62 | 23 | 39 | 0.371 | — | — | — | — | — |
| דייב קאונס | 1978–1979 | 68 | 27 | 41 | 0.397 | — | — | — | — | — |
| ביל פיץ' | 1979–1983 | 328 | 242 | 86 | 0.738 | 45 | 26 | 19 | 0.578 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1981) זכייה בפרס מאמן העונה (1980) |
| קיי. סי. ג'ונס | 1983–1988 | 410 | 308 | 102 | 0.751 | 102 | 65 | 37 | 0.637 | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1984, 1986) |
| ג'ימי רוג'רס | 1988–1990 | 164 | 94 | 70 | 0.573 | 8 | 2 | 5 | 0.250 | — |
| כריס פורד | 1990–1995 | 410 | 222 | 188 | 0.541 | 29 | 13 | 16 | 0.448 | — |
| אם. אל. קאר | 1995–1997 | 164 | 48 | 116 | 0.293 | — | — | — | — | — |
| ריק פיטינו | 1997–2001 | 248 | 102 | 146 | 0.411 | — | — | — | — | — |
| ג'ים אובראיין | 2001–2004 | 258 | 139 | 119 | 0.539 | 26 | 13 | 13 | 0.500 | — |
| ג'ון קארול | 2004 | 36 | 14 | 22 | 0.389 | 4 | 0 | 4 | 0.000 | — |
| דוק ריברס | 2004–2013 | 721 | 416 | 305 | 0.577 | 106 | 59 | 47 | 0.557 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (2008) |
| בראד סטיבנס | 2013–2021 | 636 | 354 | 282 | 0.557 | 78 | 38 | 40 | 0.487 | — |
| אימה יודוקה | 2021–2022 | 82 | 51 | 31 | 0.622 | 24 | 14 | 10 | 0.583 | — |
| ג'ו מאזולה | 2022–הווה | 82 | 57 | 25 | 0.695 | 20 | 11 | 9 | 0.550 | — |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| וולטר בראון | 1946–1950 | – |
| רד אאורבך | 1950–1984 | 15 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1957, 1959–1966, 1968, 1969, 1974, 1976, 1981, 1984)   זכייה בפרס מנהל העונה (1980) |
| יאן וולק | 1984–1990 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1986) |
| דייב גאוויט | 1990–1994 | – |
| אם. אל. קאר | 1994–1997 | – |
| ריק פיטינו | 1997–2001 | – |
| כריס וולאס | 2001–2003 | – |
| דני איינג' | 2003–2021 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (2008)   זכייה בפרס מנהל העונה (2008) |
| בראד סטיבנס | 2021–הווה | זכייה באליפות ה-NBA‏ (2024)   זכייה בפרס מנהל העונה (2024) |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 60, לארי בירד נגד אטלנטה, 12 במרץ 1985, וג׳ייסון טייטום נגד סן אנטוניו ספרס, 1 במאי 2021
ריבאונדים: 51, ביל ראסל נגד סירקיוז, 5 בפברואר 1960.
אסיסטים: 28, בוב קוזי נגד מיניאפוליס, 27 בפברואר 1959.
חטיפות: 9, לארי בירד נגד יוטה (1985), ופול פירס נגד מיאמי (1999).
חסימות: 9, קווין מקהייל נגד ניו ג'רזי (1982) ושיקגו (1983), ורוברט פאריש נגד אטלנטה (1982).
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. ג'ון האבליצ'ק - 26,395  2. פול פירס - 24,021  3. לארי בירד - 21,791  4. רוברט פאריש - 18,245  5. קווין מקהייל - 17,335 |  ריבאונדים: 1. ביל ראסל - 21,620  2. רוברט פאריש - 11,051  3. דייב קאונס - 10,170  4. לארי בירד - 8,974  5. ג'ון האבליצ'ק - 8,007 |  אסיסטים: 1. בוב קוזי - 6,945  2. ג'ון האבליצ'ק - 6,114  3. לארי בירד - 5,695  4. ראז'ון רונדו - 4,474  5. פול פירס - 4,305 |  חטיפות: 1. פול פירס - 1,583  2. לארי בירד - 1,556  3. ראז'ון רונדו - 990  4. מרכוס סמארט - 914  5. רוברט פאריש - 873 |  חסימות: 1. רוברט פאריש - 1,703  2. קווין מקהייל - 1,690  3. לארי בירד - 755  4. פול פירס - 668  5. קנדריק פרקינס - 646 |  |  |  |