stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרם משעור

| --- | --- |

משעור במדי מכבי תל אביב
 לידה:  9 באוגוסט 1991 (בן 33) נצרת שבישראל
 עמדה:  פורוורד
 גובה:  1.98 מטרים
 מספר:  4
 מכללה:  אוניברסיטת נבדה בלאס וגאס אוניברסיטת המדינה מורהד
 קבוצות כשחקן
 2015–2017   2017–2018   2018–2019   2019–2020   2020   2020–2021   2021–2022   2022–2023   2023–2024   2024 -:  בני הרצליה מכבי תל אביב   בני הרצליה   גריס אוברהופן  הפועל תל אביב   הפועל חיפה   הפועל גליל עליון   עירוני קריית אתא   מכבי עירוני רמת גן עירוני קריית אתא
 הישגים כשחקן
 תגלית העונה בליגת העל בכדורסל (2016)   משחק האולסטאר של ליגת העל בכדורסל (2017)   חמישיית העונה בליגת העל בכדורסל (2017)   אליפות המדינה (2018)
כרם מרואן משעור (בערבית: كرم مشعور; נולד ב-9 באוגוסט 1991) הוא כדורסלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הפורוורד בעירוני קריית אתא בליגת העל בכדורסל. משעור הוא השחקן הערבי הראשון שזומן לנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

משעור נולד בנצרת למשפחה ערבית-נוצרית. בנם של ראדה ומרואן. למד בתיכון סיינט ג'וזף בנצרת ושיחק כדורסל במחלקת הנוער של מכבי ימק"א נצרת ובכיתה י"ב עבר למחלקת הנוער של עמק יזרעאל ששיחקה בליגה הלאומית לנוער. הוא העפיל עם עמק יזרעאל עד לגמר הגביע לנוער ב-2009, בו קלע 28 נקודות ולקח 14 כדורים חוזרים. משעור היה חבר בנבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18 שהשתתפה באליפות אירופה בצרפת וסיימה במקום ה-15. באליפות קלע 5.8 נקודות ולקח 7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. כמו כן שיחק בעונת 2009/10 בקבוצת הבוגרים של עמק יזרעאל ששיחקה בליגה הארצית.
ב-2010 נסע לקרובי משפחתו בארצות הברית ושיחק בקבוצה של איגוד האתלטים החובבים בלאס וגאס. בשנים 2010–2012 שיחק במסגרת ליגת המכללות של ה-NCAA באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס. הוא לא שותף בדקות משמעותיות ועזב לאחר כשנתיים לאוניברסיטת מורהד בקנטקי. בהתאם לחוקי ה-NCAA נאלץ להמתין שנה בטרם יכול היה לשחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ואת מרבית עונת 2013/2014 החמיץ בשל פציעה. בעונת 2014/2015 שיחק 34 משחקים בהם רשם ממוצע למשחק של 22 דקות, 10.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים.
ב-2015 שב לישראל והצטרף לבני הרצליה מליגת העל. ב-26 בדצמבר 2015 קלע כרם 25 נקודות במשחק מול מכבי תל אביב ושבר שיא קריירה. הוא סיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם ממוצע של 8.2 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק. בתום העונה נבחר לתגלית העונה בליגת העל וזומן לסגל נבחרת ישראל בכדורסל.
באמצע עונת 2016/2017 מונה לקפטן בני הרצליה, במקומו של אבירם זליקוביץ' שעבר להפועל ירושלים. בכך היה משעור לקפטן הערבי הראשון בתולדות ליגת העל בכדורסל. את העונה סיים עם ממוצע של 14.5 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק (ראשון בליגה).
ביוני 2016 זומן לנבחרת ישראל, והיה לשחקן הערבי-ישראלי הראשון שזומן לנבחרת.ביולי 2017 אחרי שזומן לנבחרת, הוא סירב להתייצב לאימונים הראשונים לקראת אליפות אירופה בכדורסל, בטענה של פציעה, ובשל אי התייצבותו לאימונים הודח מסגל הנבחרת לאליפות אירופה.
ביולי 2017, חתם לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב. הוא השחקן הערבי-ישראלי הראשון בשורות הקבוצה.
באוגוסט 2018 שוחרר משעור ממכבי תל אביב ושב לבני הרצליה, לאחר שהוסכם על התרת חוזהו.
בקיץ 2019 חתם בגריס אוברהופן מהליגה הצרפתית השנייה.
במרץ 2020 חתם משעור בקבוצת הפועל תל אביב עד לסוף העונה. בעונה זו שותף ב-9 משחקים והעמיד ממוצעים של 4.6 נק' ו-2.7 ריבאונדים ב-14.8 דק'.
באוגוסט 2020 חתם בהפועל חיפה מליגת העל. בעונה זו שותף ב-20 משחקים לפני שנפצע והעמיד 10.5 נק' ו-3.9 ריבאונדים ב-20.5 דק'.
בדצמבר 2021 חתם בהפועל גליל עליון. בעונה זו שותף ב-15 משחקי ליגה והעמיד 3.5 נק' ב-13.1 דק'
ביוני 2022 חתם בעירוני קריית אתא.
ביוני 2023, משעור חתם במכבי עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל.
בדצמבר 2024 שוחרר מרמת גן ושב לקריית אתא.
הערות שוליים

↑  בפעם הראשונה: שחקן ערבי זומן לסגל הנבחרת, באתר ערוץ הספורט, 2 ביוני 2016
↑  קרם דה לה כרם: הסינדרלה של הכדורסל הישראלי, באתר nrg
↑  כרם משעור באתר האליפות
↑  משעור מונה לקפטן בני הרצליה ע"ח זליקוביץ', באתר ערוץ הספורט, 1 במרץ 2017
↑  היסטוריה: שחקן ערבי זומן לנבחרת ישראל, באתר ynet, 2 ביוני 2016
↑  אור שקדי‏, בנבחרת מסבירים: כרם משעור וג'ייק כהן נעדרו מאימון הפתיחה ללא אישור, באתר וואלה, 18 ביולי 2017
↑  סופית: משעור מחוץ לסגל הנבחרת ליורובאסקט, באתר ynet, 2 באוגוסט 2017
↑  אפרת עמורבן ושמואל מוניץ, כרם משעור שוחרר ממכבי ת"א וחזר להרצליה, באתר ynet, 14 באוגוסט 2018
↑  ‏ממשיכה להתחזק: הפועל חיפה החתימה את כרם משעור, באתר ספורט1, 14 באוגוסט 2020
↑  אור שקדי‏, הפועל גליל עליון: כרם משעור חתם עד לסיום העונה, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2021
אנה פריל

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1976 (בת 48) אנגליה רוצ'דייל, מנצ'סטר רבתי, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  Holy Cross College, UK 
 בן או בת זוג:  דייוויד ת'יוליס (?–2010)  ריס איוואנס (?–2014) 
 צאצאים:  Gracie Friel 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1999)  International Emmy Award for Best Actress  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה 
 http://www.annafriel.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה לואיז פריל (באנגלית: Anna Louise Friel; נולדה ב-12 ביולי 1976) היא שחקנית אנגלייה. מוכרת בשל תפקידה בתור בת' ג'ורדש באופרת הסבון "ברוקסייד" של ערוץ 4. הופעת הבכורה שלה בווסט אנד בלונדון הייתה ב-2001 ובעקבותיה הופיעה פריל בהפקות תיאטרון שונות בין השאר בעיבוד ל"ארוחת בוקר בטיפאני" ובתפקיד ילנה בהפקה משנת 2012 למחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב.
הופעת הבכורה של פריל בקולנוע הייתה ב-1998 בסרט "Land Girls" בבימויו של דייוויד לילנד. עוד שיחקה בסרטים "חלום ליל קיץ" (1999), "טיים ליין" (2003), "Land of the Lost" ובסרט "ללא גבולות" (2011). בארצות הברית היא כנראה ידועה בעיקר מתפקידה כשרלוט "צ'אק" צ'ארלס בסדרה הקומית "החיים על פי נד" של רשת ABC עליו הייתה מועמדת ב-2008 לפרס גלובוס הזהב.
פריל זכתה בפרסים אחדים בהם פרס הטלוויזיה הלאומית (1995), "Drama Desk Award" (ב-1999) ובפרס "Royal Television Society" (ב-2009). כמו כן הופיעה פריד בווידאו קליפים ובפרסומת טלוויזיה.
ביוגרפיה

פריל נולדה ברוצ'דייל שבמנצ'סטר רבתי למשפחה נוצרית-קתולית. אמה ג'ולי (שם נעורים במפורד) הייתה מורה לחינוך מיוחד, ואביה דזמונד "דז" פריל היה מורה לאנגלית ובעל חברה לעיצוב אתרים. אביה הוא נולד בבלפסט שבצפון אירלנד וגדל במחוז דניגול. אחיה, מייקל, הוא רופא ובילדותו הופיע בפרסומת טלוויזיה של חברת Hovis.
פריל למדה בבית הספר "קרומפטון האוס" Crompton House Church of England High School בהיי קרומפטון, ובבית הספר הולי קרוס קולג' שבבורי (Bury). היא למדה משחק ב"אולדהם תיאטר וורקשופ"
חיים אישיים

מערכת היחסים בין פריל לשחקן דייוויד ת'יוליס התחילה ב-2001, אחרי שנפגשו בטיסה לקאן. באותה שנה התמוטטה פריל והובהלה לבית חולים. היא עברה ניתוח חירום והייתה זקוקה לשני עירויי דם. מאוחר יותר התברר שהיא סובלת מאנדומטריוזיס ותתקשה להרות. עם זאת, היא הרתה, וב-9 ביולי 2005 ילדה את בתה גרייסי אלן מרי ת'יוליס בבית חולים בלונדון. הילדה קרויה על שם גרייסי פילדס, (אנ') ועל שם הסבתות של אמה, אלן ומרי. גרייסי הופיעה לצד אמה בסרט "Bathory".
בדצמבר 2010 נפרדו פריל ות'יוליס, אחרי כמעט עשר שנים ביחד. משנת 2011 היא במערכת יחסים עם השחקן ריס איוואנס.
פריל גרה בפרום שבסאמרסט.
פרסים ומועמדויות

2009 - פרס Royal Television Society North West - ההופעה הטובה ביותר בסרט דרמה או בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "The Street"
2008 - מועמדות לפרס גלובוס הזהב - ההופעה הטובה ביותר של שחקנית בסדרת טלוויזיה, קומדיה או מוזיקלי על תפקידה ב"החיים על פי נד"
1999 - פרס Drama Desk - שחקנית מצטיינת במחזה על תפקידה ב"קרוב יותר"
1995 - פרס TV Times לשחקנית הטובה ביותר
1995 - פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקנית הפופולרית ביותר על תפקידה באופרת הסבון "ברוקסייד"
1994 - TV Quick Magazine - השחקנית החדשה הטובה ביותר
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולטון
אבישג זהבי

| --- | --- |

 לידה:  1922 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  אוקטובר 2021 (בגיל 99 בערך) 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה של הצמח 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  מרכז וולקני 
 בן או בת זוג:  אמוץ זהבי 
 מספר צאצאים:  2 
 
אבישג ואמוץ זהבי, 2012
אבישג קדמן-זהבי (1922 – אוקטובר 2021) הייתה פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח במכון וולקני. הייתה ידועה בעיקר עקב שיתוף הפעולה שלה עם בעלה, אמוץ זהבי, שפיתח בעבודה משותפת איתה את עקרון ההכבדה – גישה סוציוביולוגית המשמשת בתור אחד ההסברים של הברירה הטבעית.
קדמן נולדה בחיפה לשלומית (רופאה במקצועה) וליאו קדמן. נישאה לרודי הירש ב-1943.
היא הכירה את אמוץ זהבי במהלך לימודיהם המשותפים באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לביולוגיה. השניים נישאו ב-1954. השניים שיתפו פעולה מאז במחקרי שדה רבים, בעיקר בתחום הטימליים, ואבישג שותפה בפיתוח רבים מרעיונותיו של אמוץ. מחקריה העצמאיים של אבישג זהבי עסקו בהשפעת האור על התפתחות הצמח (פוטופריודיזם, פיטוכרום ועוד).
בין עיסוקיה של זהבי לאחר פרישתה לגמלאות נכלל מחקר ב"מרכז יאיר למחקר חקלאי" בחצבה.
נפטרה בשנת 2021 בגיל 99, והובאה למנוחות לצד בעלה אמוץ זהבי בבית העלמין של מושב חצבה שבו הם התגוררו . היא  הותירה אחריה שתי בנות.
הערות שוליים

↑   סיפורה יוצא הדופן של משפחת קדמן, שחיה בשלישייה בשנות ה-20, באתר הארץ, 23 באפריל 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלואיס מוסיל

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1868 Rychtářov, צ'כיה 
 פטירה:  12 באפריל 1944 (בגיל 75) Otryby, צ'כיה 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה 
 השכלה:  אוניברסיטת פאלאצקי (אנ') באולומוץ, בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים, אוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות
 מעסיק:  אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת קארל בפראג, הפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת פאלאצקי באולומוץ, המכון המזרחני של האקדמיה הצ'כית למדעים (אנ')
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 פרסים והוקרה:  מדליית צ'ארלס דיילי (1927) 
 
אלואיס מוסיל ב-1901
מצודת המדבר קסר עמרה
אלואיס מוּסִיל (Alois Musil;‏ 30 ביוני 1868 – 12 באפריל 1944) היה חוקר, מזרחן ותאולוג אוסטרי-צ'כי.
קורות חייו ופועלו

נולד בריחטרוב (Rychtářov) שליד וישקוב (Vyškov) שבמוראביה למשפחת איכרים ענייה ממוצא אוסטרי (גרמני-מוראבי) והתחנך במסלול לכמורה. לאחר הפסקה סיים ב-1895 את לימודיו. אורח חייו הלא בריא גרם לו לחלות במחלת ריאה. ב-1895 החל ללמוד בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים שאך נפתח והמשיך באוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות שבלבנון. בתקופה זו החל במסעות ברחבי המזרח התיכון. מוסיל נסע בין אירופה ובין העולם הערבי עד ל-1917 ואסף חומר מדעי רב. גילויו מחדש של מצודת קסר עמרה בעבר הירדן ב-1902 נמנה עם הישגיו הבולטים.
בין מסעיו המשיך להפיק פרסומים מדעיים ולהרצות. ב-1902 נתמנה כפרופסור באוניברסיטה לתאולוגיה באולומוץ וב-1909 נתמנה כפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת וינה. בנוסף לשליטתו בשפות האירופאיות המודרניות והקלאסיות שלט גם ב-35 דיאלקטים של הערבית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלח על ידי מעצמות המרכז למזרח התיכון במטרה לסכל את ניסיונות הבריטים לעורר מרידה כנגד השלטון העות'מאני שהוביל לורנס איש ערב. לאחר המלחמה, ב-1920 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג למרות קולות מחאה שגינו את קשריו עם שליטי בית הבסבורג שנפל. הוא סייע בייסוד המכון האוריינטלי באוניברסיטת פראג ב-1927.
מוסיל פרסם בשנים 1922–1923 את תרגום ספריו לאנגלית בשיתוף עם התעשיין האמריקאי צ'ארלס ריצ'רד קריין (אנ'). בנוסף לעבודתו המדעית פרסם גם 21 ספרים לקוראים צעירים.
עבד באוניברסיטת קארל עד 1938 אך המשיך להיות פעיל בשדה המחקר עד מותו. מת ב-1944 באוטריבי (Otryby) שליד צ'סקי שטרנברק (Český Šternberk) כתוצאה מכשל בכליות ומחלת ריאות.
חקר ארץ ישראל

ב-1901 סייר בנגב ופרסם מאוחר יותר מיפוי מפורט, דיווחים כתובים וצילומים אשר היוו את בסיס הידע והמחקר לאזורים מסוימים בנגב במשך עשרות שנים. מפת הנגב ששרטט ונתפרסמה ב-1907, כללה את תרשימי הנחלים, נחלות השבטים הבדווים וציון מיקומן של חורבות עתיקות כולל שמן ותיאורן. המפה הייתה הבסיס לכל מפות הנגב עד פרסום המפה של מחלקת המדידות של המנדט הבריטי ב-1924. מפת חבל הבשור ששרטט היא המפה המדעית הראשונה לאזור זה, שחוקרים קודמים למוסיל נמנעו מלהיכנס אליו. יחוד נוסף של עבודתו היה בכך שתיעד את ממצאיו בתצלומים שהיו בעל ערך מחקרי רב. מפתו של מוסיל אף היוותה את הבסיס ל"מפת ניוקומב" ששורטטה על ידי הבריטים לפני מלחמת העולם הראשונה על ידי צוות בראשות סטיוארט פרנסיס ניוקומב וכללה בנוסף לתוואי הנחלים מידע לגבי זמינות המים ותוספות אחרות.
מוסיל הרבה לחקור את ערי הנבטים שבנגב ובירדן. היה הראשון שערך סקר מקיף בממשית (1901), זיהה בה את תבנית העיר ומיפה אותה.[דרוש מקור] בניצנה ביקר ב-1896 וב-1902 והשאיר תיאור מפורט של שרידי העיר כולל האקרופוליס שבה, שתי כנסיות ומצודה. בקיץ 1902 ערך סקר מפורט של השרידים בעבדת, ובייחוד של המערות הרבות במדרון המערבי. הוא גם הראשון שזיהה את המחנה הצבאי בסמוך לעיר ואת בית המרחץ שלמרגלות ההר. את שבטה סקר וצילם ב-1901.
בשנת 1908 היה הראשון שביקר באתר מודינת א-סליה בעבר הירדן.
מוסיל היה אחד הראשונים לתאר ציד צבאים על ידי עפיפוני מדבר.
משפחה

אלואיס מוסיל היה דודן מדרגה שנייה של הסופר רוברט מוסיל (סביהם פרנץ ומתיאס היו אחים).
הערות שוליים

↑  מפות ניוקומב סרוקות, באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  דן גזית, "כתיבת-הארץ (לתולדות מיפויו של חבל הבשור)", ככה זה, גיליון 57, 2 בספטמבר 2008, עמ' 10
↑  יעקב עיני, "קו ירוק באמצע המדבר", טבע וארץ, מרץ-אפריל 1985
↑  עמנואל מרקס, "במקום שאין חוק המדינה שולט, נשמר הסדר הציבורי", באתר הארץ, 28 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265601505171  PLWABN: 9810558160305606  BNE: XX5171686  BnF: cb161934136 (data)  GND: 118747649  ISNI: 0000 0000 8077 7047  LCCN: n50027650  NKC: jk01082495  NLA: 35746783  NTA: 075213834  PIC: 335886  RERO: 02-A014064436  SUDOC: 06324621X  TDVİA: musil-alois  Trove: 1068647  VcBA: 495/195758  VIAF: 69724733   WorldCat (עם VIAF): 69724733
קהילת יהודי ניסה

| --- | --- |
פנים בית הכנסת שחרב בניסה
פנים בית הכנסת שחרב בניסה
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מדינה:  פולין פולין
 בעלים:  קהילת יהודי ניסה, בעבר
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1892 – 9-10 נובמבר 1938 (ליל הבדולח)
 תאריך פירוק:  1945
 חומרי בנייה:  לבנים
 סגנון אדריכלי:  נאו-גותי עם אלמנטים מסגנון האדריכלות הנאו-מורית.
 
 heהמיקום המדויק שבו עמד בית הכנסת החדש. מעודכן לשנת 2021 במקום גן ילדים
 
קהילת יהודי ניסה התקיימה בעיר ניסה (בפולנית: Nysa, ‏האזנהקובץ:Nysa pronounciation.ogg‏Ⓘ‏; שמה לשעבר בגרמנית: נייסה, Neisse או Neiße) בשלזיה. עד למלחמת העולם השנייה הייתה ניסה חלק מפרוסיה, וכיום היא בדרום פולין. הקהילה כללה גם את המשפחות היהודיות שגרו בכפרים הסמוכים לעיר.
היסטוריה > המאה ה-14

האזכור הראשון של תושבי ניסה היהודים היה משנת 1319. המקורות מזכירים גם יהודים בשנת 1350. באותה תקופה היהודים העדיפו להתגורר בנפרד מיתר תושבי העיר על כן הם התכנסו לרחוב אחד שבו גרו רק היהודים, באותו הרחוב היה בית כנסת. מאוחר יותר נקרא הרחוב יודנגאסה (Judengasse, סמטת היהודים).
בשנת 1327, כאשר שלזיה נכבשה על ידי מלכי צ'כיה, גם יהודי שלזיה הועברו לשיפוט צ'כי.
במארס 1327 חבר מושבעים מניסה דנו לכלא יהודי. האציל הפולני ננקר (אנ'), שהיה גם הבישוף של ורוצלב (1326–1341), חנן ושחרר אותו. מאידך אותו הבישוף חיבר את החוקים הדתיים שהתפרסמו בשנת 1311, בהם הוא הורה ליהודים ללבוש טלאים עגולים בצבע צהוב, על בגדיהם וכיסויי ראש מיוחדים כדי להבדיל אותם מהנוצרים.
באמצע המאה הארבע עשרה פרצו בשלזיה "המגפה השחורה" ורעב. האוכלוסייה הנוצרית האשימה את היהודים בהרעלת הבארות. ב-2 באפריל 1349 היה פוגרום ביהודי ניסה כתוצאה מעלילות אלה. תוצאה מידית של הפוגרום הייתה שרפת ביתו של יהודי שסירב להיטבל. באותן התפרעויות נשרפו עוד 40 בתים יהודיים. לאחר מכן הורה המלך קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לפתוח בחקירה, וכתוצאה מכך נענשו העבריינים שיזמו את הפוגרום.
בשנת 1350 הוקם בית הקברות היהודי הראשון בעיר.
בשנת 1361 התרחש פוגרום נוסף באוכלוסייה היהודית בניסה.
היסטוריה > המאה ה-15 עד המאה ה-19

בשנת 1410 הוקם בית כנסת מעץ.
בשנת 1468 שלטונות ניסה ניצלו את האווירה האנטי יהודית שהייתה בעיר כדי להכיל את חוקי אי הסובלנות כלפי היהודים-de non tolerandis Judeis של המלך ולדיסלב השני יגיילו. בנסיבות אלה גורשו יהודי העיר ובגזר דין של בית המשפט, הוטל עליהם לשלם קנס בסך 200 מטבעות זהב (גולדן). יהודי אחד הוטבל עם משפחתו והוא נשאר בעיר והוטמע בין נוצרים.
בשנת 1526 כאשר שלזיה נכנסה לשליטת הקיסרים הגרמנים, גם יהודי שלזיה הוכפפו לחוקי השיפוט של האימפריה.
בשנת 1634 חזרו היהודים והתיישבו בניסה.
במחצית השנייה של המאה ה-17 ניהלו יהודי פולין קשרים עסקיים עם יהודי שלזיה. סוחרים מחבר העמים הגיעו לירידים בוורוצלב, בבז'ג, ניסה ואופולה. הם סחרו במוצרים מברונזה וממתכת פליז, פח, כסף, דגנים, עור, תבלינים, פירות וירקות טריים, שוורים, שעווה, צמר וספרים.
בראשית המאה ה-19 החל שגשוג הקהילה היהודית בניסה. בשנת 1815 הוקם בית קברות יהודי בסמוך לבית העלמין הקתולי והאוונגליסטי (ברחוב עליה וויסקה פולסקייגו-Aleja Wojska Polskiego). בשנת 1838 קנו יהודי העיר מאיש העסקים היהודי אוגוסט לאובושר-August Leubuscher מוורוצלב (בנו רודולף היה רופא ידוע בגרמניה) חלקת אדמה ברחוב ווברשטראז (Weberstrasse), עליה הוקם בית כנסת.
באמצע העשור הרביעי של המאה ה-19 חיו בניסה 278 יהודים (מתוך 11,086 תושבים - 2.5% מכלל האוכלוסייה). קהילת יהודי ניסה הוטמעה בסביבה הגרמנית. בארכיון המדינה באופולה נמצא הנוסח הגרמני לשבועה שנשא בדצמבר 1841 הסוחר לואיס שניצר, שהתיישב בניסה, אביו של המטייל אדוארד שניצר (אמין פאשא).
בשנת 1861 הקהילה היהודית בניסה הגיעה לגודלה המרבי - 464 יהודים. בשנת 1871 הגדילה הקהילה היהודית את בית העלמין. בעשורים שלאחר מכן, יהודי ניסה השתייכו לאליטה התרבותית, הכלכלית והפוליטית של העיר.
סוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים התאפיינו בהגירת יהודים מערבה. יהודים רבים מניסה עזבו לוורוצלב וברלין ולקהילת יהודי גליביצה.
בשנת 1885 התגוררו בניסה 380 יהודים.
בשנת 1892 הוקם בית כנסת חדש מלבנים ברחוב יוזפשטראסה 13 Josephstrasse. לידו היה בית ספר יהודי.
היסטוריה > המאה העשרים

בראשית המאה העשרים פעלו בניסה ארגון נוער ציוני וארגון יוצאי המלחמה היהודים ממלחמת העולם הראשונה.
עם כינונה מחדש של הרפובליקה הפולנית השנייה, לאחר מלחמת העולם הראשונה, ניסה נותרה בגבולות גרמניה.
בשנת 1932 חיו בעיר 220 יהודים (0.6% מכלל האוכלוסייה). יושבי הראש של קהילת יהודי ניסה היו מ' לוינסקי, מקס בלוך וד"ר רוזנשטיין. מקס אלגותר היה הרב האחרון של הקהילה (נפטר בשנת 1938), וארון גולדשמידט היה המורה לעברית, תורה ותלמוד. היהודים שהתגוררו בעיירות ובכפרים, גלוצ'ולאזי, אוטמוכוב ופצ'קוב הוכפפו משפטית לקהילת ניסה.
היסטוריה > המאה העשרים > ליל הבדולח

אירועי ליל הבדולח (9–10 בנובמבר 1938) פגעו קשות בקהילה היהודית. בית הכנסת נהרס אך לא הוצת. חמושים נאצים הרסו את בנייני הקהילה היהודית, בתי מלאכה, בית מרקחת, משרד רופאי שיניים, 11 חנויות ו־31 בתים יהודיים. לאחר האירועים האלה עזבו רוב היהודים את ניסה; רק 152 יהודים נותרו בעיר. במרץ 1939 הפך הסוחר אלואיס פנדריך לבעלים החדש של בית הכנסת.
בסוף 1938 תחילת 1939 פקודות הרייך השלישי אסרו על היהודים להיכנס לבתי קולנוע, תיאטראות, בריכות שחייה ופארקים עירוניים. הם גם לא הורשו להשתמש בקרונות שינה ברכבות הלילה ונאסר עליהם לקבל מקלטי רדיו. יהודי העיר לא הורשו לעסוק בכל עיסוק. הם הועסקו רק בעבודות גרועות כמו ניקיון רחובות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביולי 1942, הועברו 93 יהודי ניסה שנשארו בעיר לאחר ליל הבדולח, למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. הסוף לקיומה של הקהילה היהודית דוברת הגרמנית בניסה היה בהשתלטות הגסטפו על בית הקברות היהודי ביוני 1943. בית הכנסת נהרס בשנת 1945.
האוכלוסייה היהודי בניסה

| שנה | האוכלוסייה הכללית | מספר היהודים | אחוז היהודי מהאוכלוסייה הכללית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1840 | 7,514 | 278 | 3.7% |
| 1845 |  | 278 |  |
| 1861 |  | 464 |  |
| 1871 | 19,372 |  |  |
| 1885 | 21,837 | 380 | 1.7% |
| 1890 | 22,444 | 342 | 1.53% |
| 1925 | 32,604 | 216 | 0.66% |
| 1932 | 35,037 | 222 | 0.6% |
| 1938 |  | 152 |  |
| 1939 | 35,433 | 94 | 0.26% |
בתי הכנסת

בשנים הראשונות לאחר שהיהודים התיישבו בניסה היו מספר בתי תפילה פזורים ברובע היהודי. רק במאה ה-19 התארגנה הקהילה והקימה 2 בתי כנסת.
בתי הכנסת > בית הכנסת הישן

בית הכנסת העתיק בניסה הוקם בשנת 1838 ברחוב ווברשטראסה-Weberstrasse (שם הרחוב המעודכן הוא רחוב תקצקה- ul. Tkacka). האדמה לבניית בית הכנסת נרכשה מאיש העסקים, בשם אוגוסט לאובושר מוורוצלב לא ידוע האם בית הכנסת היה מעץ או מלבנים. ידוע שבשנת 1892 נבנה במקומו בית כנסת חדש מלבנים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקם במקום גן ילדים.
בתי הכנסת > בית הכנסת החדש

בית הכנסת החדש בניסה הוקם בשנת 1892 ברחוב יוזפשטראסה 13 Josephstrasse (שם הרחוב המעודכן הוא רחוב קרולה מיארקה-ul. Karola Miarka) . בבית הכנסת היה גם בית ספר יהודי. אין תמונות של בית הכנסת מבחוץ. בצילום אווירי של ניסה בטרם מלחמת העולם השנייה נראה במטושטש הבניין. ככל הנראה הבניין נבנה בסגנון אדריכלי ניאו גותי עם אלמנטים מסגנון האדריכלות הנאו-מורית. הוא היה קטן מבחינת שטח הבסיס, אבל גבוה ביחס למידות הבסיס והרצפה שלו. בצילום האולם הפנימי שנשמר, המציג ארון קודש, נראה הסגנון הנאו-גותי של הבניין. נראית גם חלוקת הפנים: האולם הראשי הגבוהה המשמש את אולם תפילה, בנוסף רואים בצדדים מעל לאולם הראשי את מרפסות עזרת הנשים. בחלונות היו כנראה ויטראז'ים צבעוניים עם מוטיב של מגן דוד. במהלך ליל הבדולח בשנת 1938 הרסו הנאצים את בית הכנסת. הבניין נהרס סופית ככל הנראה במהלך הלחימה על העיר בשנת 1945. נכון לשנת 2021, אין לוח זיכרון בעיר המזכיר שבמקום היה בית כנסת.
בתי הקברות > בית הקברות הישן

בית העלמין היהודי הישן בניסה הוקם בסביבות 1350. האזכור הארכיוני הראשון של בית הקברות היהודי בניסה היה מתאריך 10 במאי 1423. בית הקברות היה ממוקם בעיר העתיקה, מול ביתו של יוהנס היידר דה ניס-Johannes Heider de Niss. בשנת 1485 בית הקברות נקרא "הגן היהודי". במסמכי הארכיון נכתב שבשנת 1488 הקהילה היהודית הייתה פטורה מתשלום מס על בית העלמין, מה שעשוי להצביע על כך שהוא חוסל.
השריד היחיד של בית הקברות מימי הביניים בניסה הייתה מצבה שנמצאה בשנת 1856 ביסודות המנזר של סנט ברברה. הכתוב, התרגום מעברית והתיאור של המצבה פורסמו על ידי מרקוס בראן (גר'), היסטוריון שחקר את ההיסטוריה של יהודי שלזיה, בשנת 1889. המצבה הייתה מוצבת על קברו של אהרון, שנפטר במוצאי שבת, י"ב בכסלו ה'קי"א (21 בנובמבר 1350). המצבה לא שרדה עד ימינו. התרגום הפולני של הכיתוב נכלל בספרו של מרצ'ין וודזינסקי (פו'), "כתובות בעברית בשלזיה במאות 13-18". על המצבה נכתב (בתרגום חוזר מפולנית): "אוי האומללות, אהרון, בני היקר לי מאוד, שעמל ימים ולילות בלימודי משפטים, הלך לעולמו בי"ב כסלו ה'קי"א".
בתי הקברות > בית הקברות החדש

המיקום המדויק של בית הקברות
בשנת 1815 הוקם בית העלמין היהודי החדש בניסה (רחוב קצ'קובסקייגו-ul. Kaczkowskiego) בסמוך לבית העלמין הקתולי והאוונגליסטי (בשדרת וויסקה פולסקייגו-al. Wojska Polskiego של ימינו). בשנת 1871 החליטה קהילת ניסה להרחיב את שטחו. הקבורה הידועה האחרונה התרחשה בשנת 1928.
בשנת 1939 הפך בית הקברות לרכוש התאחדות היהודים בגרמניה (Reichsvereinigung der Juden). במהלך מלחמת העולם השנייה, ביוני 1943, הגסטפו השתלט על בית הקברות (Geheime Staatspolizei). הנאצים הרסו את בית העלמין.
בשנת 1967 רשויות העירייה סגרו את בית העלמין באופן רשמי לצורכי קבורה. בזמן סגירתו היו בו כ־100 מצבות הרוסות.
שטח בית הקברות כ־ 5.8 דונם, עליו מפוזרים שברי מצבות ונשתמרו כ־ 25 מצבות שבורות. המצבות עשויות שיש, גרניט ואבן חול. על כמה שברי מצבות אבן שבורות יש שברי עיטורים וכתובות אופייניים בעברית ובגרמנית.
אין מידע על קברי אחים בבית הקברות. האזור פתוח מכל עבר, ללא גידור. ניתן להיכנס לבית הקברות מהדרך הציבורית או מהפארק. ישנם בתי מגורים בסביבה הקרובה. האזור מוזנח, על כל השטח גדלים עצים וצמחייה צפופה, בנוסף קיימת השלכה לא חוקית של זבל.
בית הקברות מבוקר באופן ספורדי.
לקריאה נוספת

Borkowski M., Kirmiel A., Włodarczyk T., In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Ziemia Lubuska, Warsaw 2008.
Kęsicka I., Morga M., City of Nysa. Szkice monograficzne, Wrocław 1970.
Neisse, Encyclopedia of Jewish Life Before & During Holocaust, vol. 2, ed. Sh. Spector, G. Wigoder, New York 2001, p. 880.
Rosenthal F., The oldest Jewish settlements in Silesia, "Bulletin of the Jewish Historical Institute" 1960, No. 34.
Walerjański D., From the history of Jews in Upper Silesia until 1812, "Orbis Interior. Pismo Muzealno-Humanycznej ”2005, vol. 5.
Wolff D., Geschichte der Juden in Schlesien, Schlesische Provinzial-Blatter, Breslau 1842.
ראו גם

קהילת יהודי צילץ
קהילת יהודי גלוגובק
קהילת יהודי גליביצה
ליל הבדולח
הערות שוליים

↑  Walerjański D., From the history of Jews in Upper Silesia until 1812, “Orbis Interior. Pismo Muzealno-Humanystyczny ”2005, vol. 5, p. 29.
↑  Kęsicka I., Morga M., City of Nysa. Szkice monograficzne, Wrocław 1970, p. 34.
↑  Walerjański D., From the history of Jews in Upper Silesia until 1812, “Orbis Interior. Pismo Muzealno-Humanystyczny ”2005, vol. 5, p. 29.
↑  Rosenthal F., The oldest Jewish settlements in Silesia, "Bulletin of the Jewish Historical Institute" 1960, No. 34, p. 12.
↑  Wodziński M., Hebrew inscriptions in Silesia in the 13th - 18th centuries, Wrocław 1996.
↑  Rosenthal F., The oldest Jewish settlements in Silesia, "Bulletin of the Jewish Historical Institute" 1960, No. 34, p. 27.
↑  Wolff D., Geschichte der Juden in Schlesien, Schlesische Provinzial-Blatter, Breslau 1842; Walerjański D., From the history of Jews in Upper Silesia until 1812, "Orbis Interior. Pismo Muzealno-Humanystyczny ”2005, vol. 5, pp. 29–32.
↑  Shipper I., The History of Jewish Trade in Poland, Warsaw 1937; Walerjański D., From the history of Jews in Upper Silesia until 1812, "Orbis Interior. Pismo Muzealno-Humanystyczny ”2005, vol. 5, p. 34.
1 2 3 4 5  Borkowski M., Kirmiel A., Włodarczyk T., In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Ziemia Lubuska, Warsaw 2008, p. 131.
↑  Neisse, Encyclopedia of Jewish Life Before & During Holocaust, vol. 2, ed. Sh. Spector, G. Wigoder, New York 2001, p. 880.
↑  האוכלוסייה היהודית בניסה בין השנים 1840–1939 באתר השטעטל הווירטואלי
1 2  M. Borkowski, A. Kirmiel, T. Włodarczyk, In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Ziemia Lubuska, Warsaw 2008, p. 131.
↑  Borkowski M., Kirmiel A., Włodarczyk T., In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Ziemia Lubuska, Warsaw 2008, p. 130.
גן הילדים שהוקם לאחר מלחמת העולם השנייה במקום בו היה בית הכנסת הגדול בניסה