stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור פרנקנשטיין (סרט)
עלילת הסרט

בלונדון, סטודנט לרפואה שאפתני בשם ויקטור פרנקנשטיין מבקר בקרקס, שם הוא מציל לוליינית פצועה בשם לורליי, בסיועו של גיבן חסר שם המשועבד על ידי מנהיג הקרקס, ובעל רגשות כלפי לורליי. מורשם מהידע העצום של הגיבן על אנטומיית האדם, שנרכש מספרים גנובים, ויקטור מציל אותו, מנקז את הציסטה שעל גבו (מה שגורם לחריגה הפיזית של הגיבן) ומפתח רתמה כדי לשפר את היציבה שלו, ולאחר מכן מכנה אותו "איגור". לאחר מכן, השניים מתעסקים בניסויים המתמשכים של ויקטור ליצור חיים באמצעים מלאכותיים, מה שמעורר את זעמו של מפקח המשטרה הדתי, רודריק טורפין, שתופס את הניסויים שלהם כחטא. לאחר שאיגור מציע להשתמש בחשמל להחיות את יצירותיהם, ויקטור רוכש חלקים מחיות מתות ויוצר שימפנזה מפלצתית שזוכה לכינוי "גורדון".
בינתיים, איגור מתאחד עם לורליי, שכעת מתחזה לפילגשו של ברון הומוסקסואל הנמצא בארון, והשניים מתאהבים, מה שמערער את ויקטור, שרואה את לורליי כהסחת דעת. איגור מזמין את לורליי לצפייה בניסוי שלהם, שמשתבש כאשר גורדון בורח וזורע הרס באוניברסיטה לפני שנהרג על ידי ויקטור ואיגור. לורליי מזועזעת מניסוייו של ויקטור ומבקשת מאיגור להניא אותו מכך, אבל איגור מסרב לעשות זאת בידיעה שוויקטור מונע על ידי הצורך לכפר על אשמתו העקיפה במותו של אחיו הבכור, הנרי, שאביו השתלטן של ויקטור, הברון פרנקנשטיין, מאשים בו את ויקטור. ויקטור מגורש מהמכללה בעקבות השיטות לא השגרתיות שלו, ולאחר מכן פונה אל חברו העשיר ללימודים, פיניגן, שמעוניין שוויקטור ייצור יצור מלאכותי דמוי אדם.
ויקטור ואיגור בונים גולם שמכונה "פרומתאוס", אבל מערכת היחסים ההדוקה של איגור עם לורליי גורם לקרע ביניהם. זמן קצר לאחר מכן, טורפין ואנשיו פושטים על מעבדתו של ויקטור, נחוש בדעתו להרוס את המצאותיו, ובמהלך קטטה עם ויקטור, טורפין מאבד את שתי ידיו ואחת מעיניו, ואילו ויקטור ואיגור ניצלים על ידי אנשיו של פיניגן ונלקחים לאחוזה של משפחתו בסקוטלנד, שם פיניגן מספק להם את הכספים הדרושים כדי לבנות את פרומתאוס. איגור חושד בכוונותיו ועוזב לאחר שמסתכסך עם ויקטור. פיניגן מאוחר יותר חוטף את איגור וחושף את תוכניותיו להרוג את ויקטור לאחר שייצור את פרומתאוס. פיניגן זורק את איגור לתוך נהר התמזה, שמצליח להימלט ולהתאחד עם לורליי, שסועדת אותו.
ברגע שהוא מתאושש, איגור חוזר לאחוזתו של פיניגן עם לורליי על מנת להציל את ויקטור, ומוצא את ויקטור על סף פריצה בהחייאתו של פרומתאוס. ויקטור מתעלם מתחינותיו של איגור לא להפעיל את המכונה, בדיוק בזמן שטורפין מגיע באופן לא צפוי, ופותח באש על המכונות. למרות התערבותו, פרומתאוס קם לתחייה ומתפרע במעבדה, תוך כדי שהוא הורג פינגן וטורפין. ויקטור מבין את טעותו ומשתף פעולה עם איגור כדי להרוג את פרומתאוס על ידי דקירת שני לבבותיו. איגור נפגע באופן חמור במאבק ומתמוטט בזרועותיו של ויקטור.
איגור מתאושש, לאחר שהוחזר אל לורליי. רק אז הוא מוצא מכתב שנכתב לו על ידי ויקטור, שם ויקטור מתנצל על כל הסבל שהוא גרם לו ומכנה את איגור - "היצירה הגדולה ביותר שלו". איגור מתאחד עם לורליי ומקים איתה חיים משותפים, בעוד שוויקטור הולך לכפר סקוטי בחיפוש אחר תגליות חדשות.
צוות השחקנים והדמויות

ג'יימס מקאבוי - דוקטור ויקטור פרנקשטיין
דניאל רדקליף - איגור שטראוסמאן
ג'סיקה בראון פינדלי - לורליי
אנדרו סקוט - רודריק טורפין
צ'ארלס דאנס - הברון פרנקשטיין
פרדי פוקס - פיניגן
מארק גאטיס - דטווילר
קאלום טרנר - אליסטר
דניאל מייז - ברנבי
ספנסר וילדינג - פרומתאוס/המפלצת
פיתוח

הפרויקט הוכרז לראשונה על ידי "20th Century Fox" בשנת 2011 עם מקס לנדיס כתסריטאי הסרט. פול מקגיגן הוכרז כבמאי בספטמבר 2012. דניאל רדקליף החל באותה התקופה במשא ומתן להצטרף לסרט והוא הצטרף רשמית לצוות השחקנים כאיגור במרץ 2013. ביולי 2013, ג'יימס מקאבוי הצטרף לצוות השחקנים כוויקטור פרנקנשטיין. ג'סיקה בראון פינדלי הצטרפה בספטמבר.
באוקטובר 2013, תאריך יציאת הסרט נדחה מ-17 באוקטובר 2014, ל-16 בינואר 2015. בחודש מרץ 2014, הסרט הוקדם ל-2 באוקטובר 2015. הצילומים התקיימו בעיקר בבריטניה. הצילומים העיקריים החלו ב-25 בנובמבר 2013, והסתיימו ב-20 במרץ 2014. ביוני 2015, תאריך יציאת הסרט נדחה בחזרה מ-2 באוקטובר 2015, ל-25 בנובמבר 2015.
שיווק

הטריילר הראשון לסרט יצא על ידי "20th Century Fox" ב-18 באוגוסט 2015.
קבלה > הכנסות

נכון ל-9 בדצמבר 2015, לסרט יש הכנסות של 5,300,000 $ בצפון אמריקה ו-20,000,000 $ במקומות אחרים. סך הכל הכנסות של 25.4 $ ברחבי העולם, כנגד תקציב של 40,000,000 $.
בצפון אמריקה, הסרט יצא לאקרנים ביום רביעי, ב-25 בנובמבר 2015, לצד סרטים כמו קריד והדינוזאור הטוב. הסרט הוקרן עם ברוטו של 12,000,000 $ מ-2,797 בתי קולנוע בחמשת הימים הראשונים שלו, כולל 6-8,000,000 $ בסוף השבוע הראשון שלו. בסופו של דבר, הסרט הכניס 2,400,000 $ בסוף השבוע הראשון שלו ו-3,400,000 $ בחמשת הימים הראשונים שלו, ושבר את השיא שנקבע על ידי הסרט "לא מוותרות" בשנת 2012 לפתיחת הברוטו הנמוך ביותר בלמעלה מ-2,500 בתי קולנוע.
קבלה > ביקורת

הסרט קיבל ביקורות שליליות ממבקרים עד כה. ב-"Rotten Tomatoes", יש לסרט דירוג של 28%, המבוסס על 107 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.6/10. הקונצנזוס של האתר קרא לסרט: "דמיון מחדש בלי הדמיון, 'ויקטור פרנקנשטיין' נותן נקודת מבט מרענן על הסיפור, אבל בסופו של דבר נותן עניין קטן למי שצפה בסרטי הפרנקנשטיין המעולים יותר". ב-"Metacritic", יש לסרט ציון של 36 מתוך 100, בהתבסס על 28 מבקרים, דבר המצביע בדרך כלל על ביקורות "שליליות".
הלבוי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הלבוי (קומיקס) מאת מייק מיגנולה
 בימוי:  גיירמו דל טורו 
 הופק בידי:  לורנס גורדון מייק ריצ'רדסון לויד לוין
 תסריט:  גיירמו דל טורו פיטר בריגס
 עריכה:  פטר אמנדסון 
 שחקנים ראשיים:  רון פרלמן רופרט אוואנס ג'ון הרט סלמה בלייר  ג'פרי טמבור
 מדבבים:  דייוויד הייד פירס (Abe Sapien) 
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  גיירמו נבארו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Revolution Studios Lawrence Gordon Productions Dark Horse Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה סרטי סוני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 2004
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני ופנטזיה
 מקום התרחשות:  ניו יורק, סקוטלנד, ניו ג'רזי 
 תקופת התרחשות:  1944 
 תקציב:  66 מיליון דולר
 הכנסות:  99.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hellboy
 סרט הבא:  הלבוי 2
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלבוי (באנגלית: Hellboy) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2004 המבוסס על חוברות הקומיקס הלבוי וקשת הסיפור "Hellboy: Seed of Destruction" מבית Dark Horse Comics. את הסרט ביים גיירמו דל טורו ומככבים בו רון פרלמן, ג'ון הרט וסלמה בלייר בתפקידים הראשיים. עלילת הסרט מביאה את סיפורו של שדון שהפך לגיבור על העובד בחשאי עבור הלשכה להגנה ומחקרים פאראנורמליים.
הסרט זכה להצלחה מסחרית וזכה לביקורות חיוביות ולסרט המשך, הלבוי 2: הצבא המוזהב שיצא לאקרנים ביולי 2008.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי סטורן וזכה בפרס סאטורן לאיפור הטוב ביותר. ב-2007 אתר Rotten Tomatoes דירג את הסרט בתור סרט הקומיקס ה-13 הטוב ביותר. ב-2008 מגזין אמפייר דירג את הסרט בתור הסרט ה-11 מ-20 סרטי הקומיקס הגדולים ביותר.
עלילת הסרט

שנת 1944. המיסטיקאי הרוסי גרגורי רספוטין מסייע לנאצים לבנות שער בין-ממדי על חופי סקוטלנד במטרה לשחרר מפלצות הנקראות אוגדרו-ג'האד הכלואות במרחב החלל, זאת על מנת שיעזרו לנאצים במלחמתם בבעלות הברית. רספוטין נעזר בעוזרת שלו אילזה פון הופשטיין ואוברשטורמבאנפיהרר רופרכט קרונן, חבר באגודת תולה ומתנקש בכיר בשירות אדולף היטלר.
בינתיים, אנשי יחידת חיילים מטעם בעלות הברית מנסה להשמיד את השער, בעודם מונחים על ידי טרבור ברום הצעיר. הם מצליחים להרוג את כל הגרמנים ולהשמיד את השער בזמן שרספוטין, קרונן ופון הופשטיין נמלטים. היחידה מגלה שדון קטן עם יד ימין עשויה אבן שנגעה בשער, הם מכנים אותו "הלבוי" וברום מאמץ אותו.
60 שנה לאחר מכן, סוכן ה-FBI ג'ון מאיירס נשלח לבקשתו של פרופסור טרבור ברום על מנת לשרת בלשכה להגנה ומחקרים פאראנורמליים על מנת לפגוש את הלבוי וידידו ההומנואיד האמפיבי אייב סאפיין. הוא מגלה כי חברה נוספת בשם ליז שרמן, אשפזה את עצמה במוסד פסיכיאטרי כדי להגן על אחרים מפניה בשל יכולותיה לשגר אש מידיה. חרף ביקורים של הלבוי היא נחושה בדעתה שלא להשתחרר.
קרונן והופשטיין מגייסים את רספוטין במולדובה והשלושה משחררים לעולם את השד סמאל. רספוטין מבקר את ליז בשנתה ומשפעל את כוחותיה וכמעט שמשמיד בכך את בית החולים. מאיירס משכנע אותה לשוב ללשכה.
הלבוי יוצא להיאבק בסמאל שזורע הרס במרכז העיר ומגלה שבכל פעם שהוא הורג אותו סיגל נולד מחדש ומכפיל את עצמו. הלבוי, אייב וכמה סוכנים פדרליים יורדים בתעלות הביוב כדי להשמיד את הביצים שמהם נולד סמאל מחדש, שם הוא נתקל בקרונן שפע את אייב והרג את כל סוכני ה-FBI. גופו של קרונן מורכב מחלקים מתכתיים כחלק מניסיונו להישאר בן אלמוות ובלתי מובס. כשהלבוי מתקרב אליו הוא מרדים את עצמו וגופו מובא אל הלשכה. מנהל ה-FBI טום מאנינג מתעצבן מהתנהגותו של הלבוי בעוד מאיירס לוקח את ליז לשתות איתו קפה. הלבוי שמקנא בהם עוקב אחריהם בחשאי בעודו יוצא מהלשכה והוא בלתי חמוש.
קרונן מתעורר בעוד רספוטין מופיע בלשכה ומתעמת עם פרופסור ברום. הוא מראה לו הצצה לעתיד טוב הלבוי נראה כמי שיביא להשמדת העולם או-אז קרונן דוקר את ברום בצווארו והורג אותו כשברור לופת בחוזקה את תפילת המחרוזת שלו.
מאנינג משתלט על הלשכה ומוצא את המאוזוליאום של רספוטין בבית קברות ישן מחוץ למוסקבה, רוסיה. צוות בפיקוד מאנינג והלבוי נכנסים למקום אך מתפצלים עד מהרה. מאנינג והלבוי מוצאים את מאורתו של קרונן ומביסים אותו. הלבוי מתאחד שוב עם ליז ומאיירס בקן החדש של סמאל אך היצור מתגבר עליהם. ליז משתמשת ביכולות שיגור באש שלה על מנת להבעיר את סמאל והביצים שלו. שלושתם מאבדים את הכרתם ונלכדים על ידי רספוטין והופשטיין. רספוטין שואב את נשמתה של ליז ומורה להלבוי לשחרר את שדי אוגדרו-ג'האד בתמורה לנשמתה. הלבוי מעיר את כוחו האמיתי כאנונג און ראמה וגורם בכך לקרניים שעל ראשו לגדול מחדש בעודו משחרר את השדים. מאיירס משתחרר מכבליו ומכניע את האפשריים. הוא מזכיר להלבוי שהוא יכול לשנות את גורלו, ובעודו נזכר למה הפך חרף ייעודו, הוא שובר את קרניו ומכניע את השדים ואת רספוטין עם אחת מקרניו.
גופו של רספוטין נדבק מאחד השדים שהורג אותו ואת האפשריים, כשלבסוף הלבוי הורג את השד באמצעות רימון יד. הוא לוחש משהו באוזנה של ליז והיא מתעוררת. כשהיא שואלת איך חזרה אליה נשמתה הלבוי עונה לה שהוא איים לעבור לצד השני ולתבוע אותה חזרה והשניים מתנשקים.
צוות השחקנים

רון פרלמן - הלבוי
ג'ון הרט - טרבור "ברום" ברוטנהולם
קווין טריינור - טרבור ברום הצעיר
סלמה בלייר - לי שרמן
מילי וילקי - לי שרמן הצעירה
רופרט אוונס - ג'ון תדיאוס מאיירס
קארל רודן - גרגורי רספוטין
ג'פרי טמבור - טום מאנינג
דאג ג'ונס - אייב סאפיין
דייוויד הייד פירס - קולו של סאפיין
בריאן סטיילס - סמאל
לדיסלב בראן - קרל רופרכט קרוינן
ברידג'ט הודסון - אילזה הופשטיין
שיווק והכנסות

הבכורה העולמית של הסרט נערכה בתיאטרון מאן ווילג' בווסטווד, לוס אנג'לס שבקליפורניה ב-30 במרץ 2004. יוצר הלבוי, מייק מיגנולה, אמר שהוא מרוצה מאוד מסרטי הלבוי.
הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות החל מה-2 באפריל 2004 ולהרוויח 23.1 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו. הסרט הרוויח בסיכום הכולל 59.7 מיליון דולרים בצפון אמריקה ו-39.7 מיליון דולרים ברחבי העולם והגיע להכנסה כוללת של 99.4 מיליון דולר כנגד תקציב של 66 מיליון דולר בלבד.
סרט המשך

ביוני 2008 יצא לאקרנים סרט ההמשך הלבוי 2.
סיפור מצחיק

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  It's Kind of a Funny Story ספר מאת נד ויציני
 בימוי:  אנה בודן, ריאן פלק 
 הופק בידי:  קווין מישר בן בראונינג
 תסריט:  אנה בודן ראיין פלק
 עריכה:  אנה בודן
 שחקנים ראשיים:  קיר גילכריסט זאק גליפיאנאקיס אמה רוברטס ויולה דייוויס זואי קרביץ עסיף מנדבי לורן גרהאם ג'ים גפיגן ג'רמי דייוויס
 מוזיקה:  ברוקן סושאל סין 
 צילום:  אנדריג' פרח
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Focus Features, Alliance Films, סרטי מישר 
 חברה מפיצה:  Focus Features, נטפליקס, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 2010 (TIFF) 8 באוקטובר 2010
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט קומדיה, סרט נעורים, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, ברוקלין 
 תקציב:  8 מיליון דולר
 הכנסות:  6,350,058 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   itskindofafunnystory
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפור מצחיק (במקור באנגלית: It's Kind of a Funny Story) הוא סרט קומדיית דרמה אמריקאי בבימוים של אנה בודן וראיין פלק ובכיכובם של קיר גילכריסט, זאק גליפיאנאקיס, אמה רוברטס וויולה דייוויס. הסרט יצא לאקרנים ב-8 באוקטובר 2010. 
הסרט, המבוסס על ספר באותו השם שנכתב על ידי נד ויזיני, ומספר את סיפורו של קרייג גילנר, נער בן 16 המאשפז את עצמו במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים בניו יורק.
עלילה

בבוקר יום ראשון, לאחר שהוא שוקל להתאבד בקפיצה מגשר ברוקלין, מחליט קרייג גילנר (קיר גילכריסט) בן ה-16 ללכת לבית החולים ולבקש עזרה. קרייג מספר לרופא התורן כי הוא זקוק לעזרה מיידית והלה שולח אותו לאשפוז במחלקה הפסיכיאטרית. כיוון שמחלקת הנוער סגורה עקב שיפוצים, חוליה, וקרייג בתוכם, נשלחים למחלקה הפסיכיאטרית למבוגרים. בהתחלה קרייג מתחרט על הבחירה שלו, ומבקש להשתחרר בין היתר בגלל החשש שחבריו לבית הספר, ובייחוד ארון (תומאס מאן) חברו הטוב וניה (זואי קרביץ), חברתו של ארון בה קרייג מאוהב, יגלו היכן הוא נמצא, אך בית החולים מסרב לשחררו לפני יום חמישי.
קרייג פוגש בבובי (זאק גאליפיאנאקיס), מטופל מבוגר הטוען שהוא נמצא במחלקה רק כחופשה, הלוקח את קרייג תחת חסותו. בובי מנסה להתקבל לבית שיקום מחוץ לבית החולים, והוא לחוץ לקראת ריאיון הקבלה המתקרב. קרייג מסייע לו ושולח לו חולצה של אביו ומתרגל איתו את הדברים אותם יאמר בריאיון. במחלקה נמצאת נערה נוספת בשם נואל (אמה רוברטס) המאושפזת לאחר שניסתה לפגוע בעצמה, שהתרשמה מקרייג וביקשה לפגשו. קרייג נפגש עם יתר המטופלים לקבוצת ציור בה הוא מצייר מפה של עיר בדיונית אותה הוא מתאר כמוחו. במהלך שהותו בבית החולים יוצר קרייג קשר עם מטופלים שונים מהמחלקה, ובייחוד עם נואל ובובי. בובי, כך מתברר, הוא אב לילדה קטנה ואושפז לאחר שניסה להתאבד שש פעמים.
ערב אחד מגיעה ניה לבקר את קרייג ומספרת שנפרדה מארון. קרייג מזמין את ניה לחדרו, אבל אז נכנס לחדר מוקטדה (ברנרד וייט), מצרי מבוגר עמו קרייג חולק את החדר, וניה בורחת מהחדר, קרייג רץ אחריה ואומר לה שהוא אוהב אותה מבלי לדעת שנואל עומדת מאחוריו. נואל המאוכזבת הולכת, משאירה אחריה דיוקן עצמי אותה היא תכננה לתת לקרייג.
קרייג משיג את מחילתה של נואל והם מתגנבים לגג בית החולים ביחד, שם קרייג אוזר אומץ ומזמין אותה לדייט והם מתנשקים. ביום שלאחר מכן, קרייג קם בבוקר ושואל איפה בובי, ומגלה שהוא עזב יותר מוקדם.
בסוף הסרט רואים את חוויותיו של קרייג לאחר שעזב את בית החולים - הוא מפתח את מערכת היחסים שלו עם נואל, נהיה חבר קרוב של ארון וניה (שיוצאים שוב) ומגיע להבנה שהוא רוצה לבלות את חייו כצייר. לאחר הקטעים האלה קרייג אומר שאמנם הוא לא השתקם לגמרי, אבל יצליח לעבור את המשברים שלו בעזרת המשפחה, החברים ונואל.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
קיר גילכריסט: קרייג גילנר
זאק גליפיאנאקיס: בובי
אמה רוברטס: נואל
ויולה דייוויס: ד"ר מינרווה
זואי קרביץ: ניה
תומאס מאן: ארון
עסיף מנדבי: ד"ר מחמוד
ברנרד וייט: מוקטדה
לורן גרהאם: לין גילנר, אמו של קרייג
ג'ים גפיגן: ג'ורג' גילנר, אביו של קרייג
ג'רמי דייוויס: חבר בצוות בית החולים
יצירת הסרט

בחודש מאי 2006 רכשה חברת סרטי פרמאונט את הזכויות להסרטת הספר "It's Kind of a Funny Story". אנה בודן וריאן פלאק נשכרו כדי להפוך את הספר לתסריט. מאוחר יותר רכשה חברת "Focus Features" את הסרט, עוד בטרם החלו הצילומים.
צילומי הסרט החלו בניו יורק ב-30 בנובמבר 2009. עיקר הצילומים לקחו כשישה שבועות והסתיימו ב-2 בפברואר 2010, ובמאי 2010 הסתיימה עריכת הסרט. את המוזיקה יצרו במיוחד עבור הסרט להקת האינדי-רוק הקנדית Broken Social Scene.
הערות שוליים

1 2  שם לא רשמי, כיוון שהסרט טרם הופץ בישראל, הוא מכונה גם "זה סיפור קצת מצחיק", "סיפור מצחיק כזה" ו"זה סוג של סיפור מצחיק"
11 בפברואר

11 בפברואר הוא היום ה-42 בשנה, בשבוע ה-6 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 323 ימים (324 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

660 לפנה"ס – התאריך המסורתי של הקמת יפן על ידי ג'ימו טנו, שליטה הראשון
1720 – שוודיה ופרוסיה חותמות על הסכם שלום
1808 – פחם מובער כדלק בניסוי ראשוני בפנסילבניה
1929 – נחתמים ההסכמים הלטרניים בין איטליה לוותיקן, שמבטיחים את עצמאות הוותיקן
1937 – השביתה של Flint sit-down מסתיימת כאשר ג'נרל מוטורס מכיר באיגוד המקצועי של עובדי הרכב המאוחדים
1944 – היטלר מוציא צו המכפיף את המודיעין הצבאי, האבווהר, ללשכה לביטחון הרייך
1945 – ננעלת ועידת יאלטה
1953 – ברית המועצות מנתקת את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בעקבות פיצוץ שאירע בבניין השגרירות בתל אביב על ידי מחתרת צריפין
1970 – שיגור הלווין היפני אוסומי (אנ'), הלווין הראשון המשוגר מאדמת יפן, באמצעות משגר למדה 4S. בכך הפכה יפן למדינה הרביעית היכולה לשגר לוויינים לחלל, אחרי ארצות הברית, ברית המועצות וצרפת
1978 – סין מסירה את הצנזורה על עבודותיהם של אריסטו, שייקספיר וצ'ארלס דיקנס
1978 – הסרט הישראלי, "אסקימו לימון", הוקרן לראשונה בארץ
1979 – המהפכה האסלאמית באיראן: ח'ומייני תופס את השלטון ומוקמת הרפובליקה האסלאמית של איראן
1984 – נחיתת מעבורת החלל צ'לנג'ר STS-41-B לאחר שהות בחלל של כמעט 8 ימים
1986 – פעיל זכויות האזרח, נתן שרנסקי מגיע לישראל לאחר תקופת מאסר של כ-9 שנים בברית המועצות
1990 – נלסון מנדלה, אסיר פוליטי, משוחרר לחופשי בדרום אפריקה
1990 – שיגור משימת סויוז TM-9 לתחנת החלל מיר למשימה שנמשכה כ-179 יום
1994 – נחיתת משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-60 הראשונה במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל
1995 – נחיתת משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-63, השנייה במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל
1997 – שיגור משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-82 למשימת שירות טלסקופ החלל האבל (בתמונה)
2000 – שיגור משימת מעבורת החלל אנדוור STS-99 למשימת מיפוי טופוגרפי מכ"מי של כדור הארץ (Shuttle Radar Topography Mission)
2010 – שיגור טלסקופ החלל Solar Dynamics Observatory (אנ') לחקר השמש
2011 – חוסני מובארכ, נשיא מצרים, התפטר מתפקידו לאחר כ-30 שנות שלטון
2013 – האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מודיע על התפטרותו מתפקיד האפיפיור
2015 – משגר פאלקון 9 משגר את Deep Space Climate Observatory, שנועד להיות בנקודת לגראנז' L1
2018 – התרסקות טיסה 703 של סראטוב איירליינס צפונית לעיר מוסקבה, רוסיה
נפטרו

55 – בריטניקוס, אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית (נולד ב-41)
244 – גורדיאנוס השלישי, קיסר רומי (נולד ב-225)
641 – הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-575)
731 – האפיפיור גרגוריוס השני (נולד ב-669)
824 – האפיפיור פסקליס הראשון (נולד ב-775)
1141 – איג מסן-ויקטור, תאולוג (נולד ב-1096)
1503 – אליזבת מיורק, אשתו של הנרי השביעי (נולדה ב-1466)
1650 – רנה דקארט, פילוסוף ומתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1596)
1879 – אונורה דומייה, קריקטוריסט וצייר צרפתי (נולד ב-1808)
1948 – סרגיי אייזנשטיין, במאי סובייטי (נולד ב-1898)
1954 – נתן אלבז, הקריב את חייו כדי להציל את חיי חבריו (נולד ב-1934)
1960 – ויקטור קלמפרר, בלשן ועיתונאי גרמני ממוצא יהודי (נולד ב-1881)
1963 – סילביה פלאת', משוררת וסופרת אמריקאית (נולדה ב-1932)
1976 – לי ג'יי. קוב, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי (נולד ב-1911)
1978 – ג'יימס בריאנט קונאנט, איש ציבור אמריקאי ונשיא אוניברסיטת הרווארד (נולד ב-1893)
1981 – פרנץ זונדהיימר, כימאי ישראלי-בריטי, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (נולד ב-1926)
1986 – פרנק הרברט, סופר אמריקאי (נולד ב-1920)
1987 – דן חירם, קצין תותחנים ראשי בדרגת אלוף-משנה, מנכ"ל משרד התחבורה וחברת נתיבי איילון (נולד ב-1924)
1988 – יונה זרצקי, במאי ומפיק עצמאי (נולד ב-1928)
2000 – רוז'ה ואדים, במאי קולנוע צרפתי (נולד ב-1928)
2004 – שמואל אברמסקי, היסטוריון וחוקר מקרא ישראלי (נולד ב-1913)
2006 – פיטר בנצ'לי, סופר אמריקאי (נולד ב-1940)
2010 – אלכסנדר מקווין, מעצב אופנה אנגלי (נולד ב-1969)
2012 – ויטני יוסטון, זמרת פופ אמריקאית (נולדה ב-1963)
2012 – אהרן דוידי, תת-אלוף בצה"ל, ממקימי ומפקדי חטיבת הצנחנים, קצין חי"ר וצנחנים ראשי (נולד ב-1927)
2013 – יורם פריד, ספורטאי ישראלי רב תחומי, מאמן כדוריד ויושב ראש ארגון מאמני הכדוריד, עיתונאי ופרשן לענייני ספורט וצבא (נולד ב-1914)
2017 – פאב מלו, כדורסלן ברזילאי (נולד ב-1990)
2018 – עלי אלון, משורר ישראלי (נולד ב-1935)
2018 – עאסמה ג'האנגיר, עורכת דין לזכויות אדם ופעילה חברתית פקיסטנית (נולדה ב-1952)
2020 – נסים זוהר, שחקן תיאטרון וקולנוע, סופר, מחזאי, תסריטאי ומפיק ישראלי (נולד ב-1937)
2021 – איזדור מנואל זינגר, מתמטיקאי יהודי אמריקאי, חתן פרס אבל (נולד ב-1924)
2021 – איתמר יעוז-קסט, משורר ומתרגם ישראלי (נולד ב-1934)
2021 – אבי קורן, פזמונאי ומתרגם ישראלי (נולד ב-1945)
2024 – דוד ורנר, רבה האשכנזי של העיר חדרה (נולד ב-1934)
2024 – נלי שפר, צלם ישראלי (נולד ב-1952)
2025 – איבון שוקה-ברואה, פיזיקאית צרפתייה (נולדה ב-1923)
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום הבינלאומי למען החולים
ארצות הברית: יום הממציאים
קמרון: יום הצעירים
10 בפברואר – 12 בפברואר
פברואר
לוח אירועים שנתי
תומאס אלווה אדיסון
תמונתו הרשמית של פארוק, מלך מצרים
מנואל נורייגה
ג'ב בוש
הקיסר הרקליוס
דיוקן רנה דקארט
סרגיי אייזנשטיין
מארק ויליאמס (שחקן סנוקר)

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1975 (בן 49) Cwm, הממלכה המאוחדת 
 מידע כללי
 מדינה:  ויילס 
 ספורט
 ענף ספורט:  סנוקר
 הישגים
 שיאים אישיים:  אלוף העולם בשנים 2000, 2003 ו-2018
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית (יוני 2004)  היכל התהילה של הסנוקר (2012) 
 
מארק ג'יימס ויליאמס (באנגלית: Mark James Williams; נולד ב-21 במרץ 1975) הוא שחקן סנוקר מקצועני ולשי. נחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים והמפורסמים בעולם. ויליאמס זכה שלוש פעמים באליפות העולם בסנוקר (בשנים 2000, 2003 ו-2018), ודורג במקום הראשון בעולם במשך ארבע עונות. עד כה זכה ויליאמס ב-26 תוארי דירוג, שני תוארי דירוג מינוריים, עשרה תארים ללא דירוג, ובשני תארים קבוצתיים.
ויליאמס הוא שחקן הסנוקר השמאלי הראשון בהיסטוריה שזכה באליפות העולם בסנוקר. אחרי סטיב דייוויס וסטיבן הנדרי, ויליאמס הוא שחקן הסנוקר השלישי והאחרון עד כה בהיסטוריה שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת), והוא ביצע הישג זה בעונת 2002/2003.
נכון למרץ 2025, מדורג ויליאמס במקום החמישי בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
ביוגרפיה

ויליאמס החל את הקריירה המקצוענית שלו בסבב העולמי בשנת 1992, וכבר בצעירותו נחשב לכישרון גדול. את הפריצה הגדולה עשה ב-1996 כאשר ניצח את ג'ון פארוט, שאז דורג במקום הרביעי בעולם, וזכה באליפות ויילס הפתוחה.
ויליאמס דורג במקום הראשון בעולם במשך ארבע עונות: 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004 ו-2011/2012.
עד כה זכה ויליאמס שלוש פעמים באליפות העולם, פעמיים באליפות בריטניה, ופעמיים בטורניר המאסטרס. בנוסף, זכה ויליאמס באליפות העולם בסנוקר בשישה כדורים אדומים בשנת 2017.
במהלך הקריירה, ביצע ויליאמס 659 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, ואף ביצע שלוש פעמים רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות.
בשנת 2004 זכה ויליאמס באות הכבוד כחבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
עד כה הרוויח ויליאמס מסנוקר בלבד מעל 8 מיליון פאונד.
בשנת 2001 נישא לג'ואן פיאנזה, ולהם שלושה ילדים, קונור, קייל וג'ואל. ויליאמס הוא חברם הטוב של שחקני הסנוקר מתיו סטיבנס וסטיבן הנדרי, וגם של המתאגרף ג'ו קולג'אק.
הערות שוליים

↑  Ron Florax, CueTracker - Prize Money Won - All-time - Professional - Snooker Results & Statistics Database, cuetracker.net (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019036125  SUDOC: 122467361  VIAF: 3771155345597206430004   WorldCat (עם VIAF): 3771155345597206430004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרור

ערך זה עוסק בטקטיקה של מאבק אלים המופנה כלפי אוכלוסייה אזרחית. אם התכוונתם למשטחי היגוי להפחתת כוח העילוי במטוסים, ראו .
קריסת מגדלי התאומים בניו יורק בעת פיגועי 11 בספטמבר 2001, מתקפת הטרור הגדולה בהיסטוריה
בית הרוס בקיבוץ בארי לאחר טבח שבעה באוקטובר, מתקפת הטרור  הגדולה ביותר שידעה מדינת ישראל
טרור הוא טקטיקה של מאבק אלים המופנה כלפי אזרחים, לשם השגת מטרות פוליטיות. בין השאר, טקטיקת הטרור מושתתת על הפעלת לחץ על ממשלים ועמים על ידי זריעת פחד, תוך חתירה לשינוי מדיניות ואף להפלת משטרים. החוקרים נחלקים ביניהם בנוגע להגדרה המדויקת של המושג טרור. כך למשל, ישנה מחלוקת האם לתאר מעשי אלימות מסוימים מצד מדינות כמעשה "טרור מדינתי". מעשה הפוגע באזרחים בניגוד לדיני המלחמה מוגדר לרוב כפעולת טרור.
הגדרת המושג בשיח פוליטי > אטימולוגיה והתפתחות ההגדרה

המקור למילה הוא הפועל הלטיני terrere, שמשמעותו להפחיד, להטיל אימה, להבהיל. מלטינית התגלגלה בימי הביניים למילה הצרפתית terreur, במשמעות של רגש אלים או מעשה הפחדה.
בעת המהפכה הצרפתית, תקופת פעולותיהם של רובספייר ושותפיו – הוצאה להורג בגיליוטינה של מתנגדי שלטונם. כונתה שלטון הטרור (בצרפתית: Régime de la Terreur). מאוחר יותר הפך המושג "שלטון טרור" לתיאור נפוץ לפעולות אלימות של שלטון נגד אזרחים שמתנגדים פוליטית לשלטון. במובן זה מקובל לדבר, למשל, על שלטון הטרור של סטלין בברית המועצות ושל מאו דזה־דונג בסין. בעוד המונח "שלטון טרור" עשוי לשמש עדיין במשמעות זאת, המונח "טרור" לבדו אינו מתייחס למשטרי דיכוי או ל"טיהורים" המכוונים נגד יריבים פוליטיים.
עם זאת, עוד קודם לכן שימש המונח "טרור" את מתנגדי משטר הצאר ברוסיה של לפני המהפכה, כולל בפי יהודים שנקטו בפעולות מובהקות של טרור, באופן אישי או כחלק מתנועות שדגלו ב"טרור אישי", כמו מפלגת ס"ר (סוציאליסטים-רבולוציוניסטים), שנבדלה מרסדר"פ (הסוציאל-דמוקרטים ברוסיה) בדיוק בסוגיה זו: בעוד הס"ד סברו שאת המהפכה יש לקדם בשילוב של צעדים בשדה הכלכלה, ההסברה והפוליטיקה, הס"ר סברו שיש לקדמה באמצעות פגיעה ישירה בראשי המערכת (ומכאן למשמעות הצירוף "טרור אישי").
המונח "טרור" (באנגלית: Terrorism) משמש בשיח הציבורי רק לתיאור פעולות של לוחמה זעירה נגד אזרחים (כפי שפורט בהגדרה לעיל). מונח זה נכנס לשימוש החל משנות ה־70 של המאה ה־20 עקב גל פעולות טרור שכוונו נגד מטרות אזרחיות בישראל, באירופה ובטיסות בין-לאומיות.
מריבוי המשמעויות והקונוטציות הקשורות במושג זה, אין אלא לאמץ את הכלל שהציע חוקר המלחמות הפילוסוף הגרמני, איש המאה ה-19, קרל פון-קלאוזביץ, לפיו "המלחמה איננה אלא המשך המדיניות באמצעים אחרים". מנקודת המבט הזו, השאלה שיש לשאול בבואנו לדון במוסריותו של אקט הטרור, היא איזו מדיניות הוא משרת, והאם לצד כלי הטרור, מציגים אלו העושים בו שימוש כלים אחרים, כמו דיפלומטיה, נכונות לפשרה וכדומה.