stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת השירות המסלולית הרוסית
מודולים מתוכננים

מודול האנרגיה המדעי-1 (NEM-1), הידוע גם בשם SPM-1, יהיה מודול הליבה של תחנת החלל החדשה. תחילה נועד להיות משוגר לתחנת החלל הבינלאומית בשנת 2024, NEM-1 יעבור במקום 1.5–2 שנים של עיצוב מחדש כדי להכין את המודול לתפקידו החדש במסגרת התחנה החדשה.
החל מאפריל 2021, NEM-1 היה מתוכנן להיות משוגר בשנת 2025 על טיל השיגור אנגרה A5 מקוסמודרום ווסטוצ'ני ומודול ליבה חדש (בדומה ל-NEM-1) שאמור להיות משוגר בשנת 2028.. נכון לשנת 2024 המועד נדחה ל-2027.
ROSS צפויה לכלול עד שבעה מודולים, כאשר 2035 הוא תאריך ההשלמה המיועד של בנייתה. שלב הבנייה הראשון יכלול ארבעה מודולים: מודול NEM-1 הבסיסי, NEM משודרג, מודול צומת ומודול שער. השלב השני יכלול מודולי לוגיסטיקה וייצור, וכן מודול פלטפורמה לשירותי חלליות. מודול מסחרי לעד ארבעה תיירים בחלל נמצא גם הוא בבחינה כחלק מהתחנה המתוכננת.
השפעה

במקרה של מימון מספיק ומחקר עקבי על פני 3–5 שנים שיכלול טיסה מאוישת לירח ויישום מלא של כלל תוכניות הבנייה לתחנת החלל עד שנת 2025 המסה הכוללת של התחנה יגיע ל-200,000 ק"ג, מה שיאפשר לה להיות לאובייקט השני בגודלו שנבנה אי-פעם בחלל אחרי תחנת החלל הבינלאומית (418,000 ק"ג), ואובייקט החלל הגדול ביותר שנבנה על ידי מדינה אחת. התחנה תכלול תחילה צוות של 3 אנשים שבהמשך יוגדל עד 9 איש עם כניסתה של התחנה לפעילות מלאה. לאחר שתושק החללית "אוריול" צוות התחנה יגדל שוב לכדי 18 אנשים. עם זאת, אין נתונים על כך בתוכנית החלל הפדרלית, כאשר עד 2026 מתוכננות רק 4 טיסות מאוישות, שניים מהם לתחנת החלל הבינלאומית, אחד לטיסה מאוישת סביב הירח, ורק הטיסה הרביעית מיועדת לתחנת החלל הרוסית. בעתיד, לאחר יישום תוכנית החלל הפדרלית לשנים 2016–2025 מוצעת הרחבה נוספת של התחנה.
ביקורת

הרעיון ליצירת תחנת חלל לאומית עורר ביקורת מצד מומחים רוסים שציינו כי אומנם זה עשוי לדרבן את פיתוח תעשיית החלל ותעשיות אחרות אך יש שהיו סקפטים לגבי אפשרות זו.
איגור מראינין מהאקדמיה הרוסית למדעי החלל על שם ציאולקובסקי אמר לסוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" כי "זה לא ממש זול", אבל "השאלה היא — האם אנחנו צריכים תחנה כזאת." דעה דומה הביע גם חבר האקדמיה הרוסית למדעי החלל אנדריי איאונין, שבעבר הביע את דעתו כי למרות הפוטנציאל הטכנולוגי, יצירת תחנת חלל לרוסיה אינה רעיון מעשי ורק יוביל להוצאות מיותרות.
ב-28 בנובמבר 2018, מנהל המכון למחקרי חלל של האקדמיה הרוסית למדעים, אנטולי פטרוקוביץ', אמר כי הרעיון ליצירת תחנה סביב הירח אינו טוב בשל הרמות הגבוהות של קרינה על הירח וכי עבודה של משלחות במשך זמן רב רב שם תהווה מקור למספר גדול של בעיות מדעיות שיהיה קשה לפתור.
עם זאת, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לא הראה סימנים של נסיגה ואמר כי הפרויקט ליצירת תחנת חלל מסלולית לאומית הוא חשוב מאוד עבור הכלכלה הלאומית ובאפריל 2021 תאגיד החלל הפדרלי הרוסי תמך ביישום תוכנית לבניית תחנת חלל רוסית עצמאית.
ראו גם

תחנת החלל מיר
תחנת החלל המסלולית הלאומית
תוכנית סאליוט
מושבת חלל
מושבת ירח
תלמה דרייק

תלמה דיי דרייק (באנגלית: Thelma Day Drake; נולדה ב-20 בנובמבר 1949) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה בשנים 2005–2009. דרייק, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה טרם היבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית כחברת בית הנבחרים המדינתי של ויר'גיניה.
ביוגרפיה

דרייק נולדה בשם תלמה מרי דיי בעיר אלירייה (Elyria) שבאוהיו, שם למדה גם בבית הספר התיכון הקתולי של העיר. בגיל 17 עזבה את אוהיו ועברה לנורפוק שבווירג'יניה, שם הוצב בעלה במסגרת שירותו בצי ארצות הברית. בהמשך למדה באוניברסיטת אולד דומיניון השוכנת בנורפוק. בשנת 1995 נהפכה דרייק לאדם השני מהמפלגה הרפובליקנית שייצג ת העיר נורפוק בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה, מאז תקופת השיקום. במשך תשע שנים ייצגה את מחוז הבחירה ה-87 בבית תחתון זה של בית המחוקקים. בין היתר הייתה דרייק יושבת ראש ועדת השיכון של וירג'יניה וחברה בנציבות מפרץ צ'ספיק.
בבחירות 2004 נבחרה דרייק אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציגת מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה, אשר שוכן במזרח וירג'יניה ובתוכו נמצאות הערים וירג'יניה ביץ', ויליאמסבורג וחלקים מנורפוק. דרייק נכנסה למירוץ על בית הנבחרים לאחר שנציג המחוז המכהן, אד שרוק, פרש מהחיים הפוליטיים וקטע את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה נוספת. ביום הבחירות הכלליות גברה על דייוויד אש, מועמד המפלגה הדמוקרטית, והייתה לאישה השלישית שייצגה את וירג'יניה בקונגרס אחרי לזלי בירן (אנ') וג'ו אן דייוויס (אנ'). בבית הנבחרים הייתה תומכת נלהבת של מדיניות הפנים ומדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, והתנגדה לסיום מלחמת עיראק.
בבחירות אמצע הכהונה של 2006 נבחרה דרייק מחדש לתקופת כהונה שנייה ברוב דחוק, עם 51% מקולות הבוחרים לעומת 49 האחוזים שגרף יריבה הדמוקרטי פיליפ קלם. עם זאת, בשנת 2008 הובסה דרייק על ידי גלן ניי, וכהונתה תמה בראשית ינואר 2009.
לאחר שעזבה את הקונגרס מונתה דרייק למנהלת מחלקת הרכבות והתחבורה הציבורית בווירג'יניה על ידי מושל וירג'יניה בוב מקדונל, ובהמשך הפך לעוזרת מנהל אגף התחבורה הציבורית בעיריית נורפוק. לזמן מה אף התמקצעה בעולם הנדל"ן. ב-15 בפברואר 2018 הועמדה דרייק בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לניהול מנהל התעבורה הפדרלי (FTA). ב-3 בינואר 2019, בעקבות התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, פג המינוי. ב-16 בינואר 2019 הועמדה דרייק מחדש למשרה. עם זאת, שוב המינוי לא קרם עור וגידים וב-3 בינואר 2020 תהליך המינוי נקטע.
הערות שוליים

↑  DRAKE, Thelma D., באתר ההיסטוריה, האמנות והארכיונים של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית)
↑  ג'ורדן פסקייל, Norfolk's Thelma Drake nominated to lead Federal Transit Administration in trying time for transit, באתר The Virginian-Pilot‏, 13 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  Trump nominates Drake to serve as FTA administrator, באתר Progressive Railroading‏, 15 בפברואר 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019014157  SNAC: w6wt9jr2  US Congress: D000605  VIAF: 7361154923716963780002   WorldCat (עם VIAF): 7361154923716963780002
תביעה (משפט בישראל)

במשפט הישראלי, תביעה היא הליך בדיון אזרחי שבו מבקש אדם מבית המשפט סעד המופנה כנגד אדם אחר. יש המשתמשים במונח כשם כולל לכל הליך משפטי יזום, אך משמעותו הטכנית מבחינה משפטית היא לסוג מסוים של הליך אזרחי, המוגש בבית משפט אזרחי רגיל, או במקרים מסוימים, בבית המשפט למשפחה, בבית הדין לעבודה או אף בבתי דין דתיים. תביעות המוגשות בבתי הדין, או אף בבית המשפט למשפחה, הן בעלות אופי שונה במקצת מן התביעה האזרחית, והדיון בערך זה יתמקד בתביעה האזרחית המוגשת בבית המשפט, שהיא המקרה הנפוץ של תביעה.
סוגי התביעות האזרחיות וההליך בעת התביעה מצויים לרוב בחוק בתי המשפט ובתקנות סדר הדין האזרחי, אך ישנן הוראות רבות הנוגעות לתביעה וניהולה בחיקוקים אחרים, כגון חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. ניתן להגיש תביעה ותלונה על אירוע או אדם עד 7 שנים לאחר המקרה, כשהטיפול בתיק יתבצע כאילו המקרה קרה עוד באותו יום הגשת התביעה או העדות. כדאי שלדבר ולאירוע יהיו שני עדים נוספים מעבר למתלונן.
הצדדים לתביעה

יוזם התביעה נקרא "תובע", והאדם כנגדו מבוקש הסעד נקרא "נתבע". אם סבור הנתבע כי יש לו עילת תביעה כנגד התובע, יוכל להגיש נגדו תביעה שכנגד, שתידון באותו ההליך. אז ייקראו "תובע שכנגד" ו"נתבע שכנגד". אם סבור הנתבע כי אדם אחר צריך לפצותו ו/או לשפותו על מה שעליו לשלם לנתבע במסגרת התביעה, יכול הוא להגיש "הודעת צד ג'" כנגד אותו אדם, ואז ייקראו הצדדים "תובע", "מודיע" ו"צד ג'". מקרה קלאסי של הודעת צד ג' הוא מקרה בו יש לנתבע ביטוח, ואז יכול הוא לטעון כי אם יחויב בדין, חברת הביטוח, היא צד ג', חייבת תהיה לשפותו על מה שעליו לשלם לתובע. ייתכנו גם הודעות צד ד' וצד ה', וכן הלאה. בדוגמה שלנו חברת הביטוח יכולה לתבוע מזיק נוסף שגרם לנזק, וזה יכול לתבוע את חברת הביטוח שלו וכיוצא בזה.
בתביעה יכולים להיות מספר תובעים, מספר נתבעים, ומספר צדדי ג'. אין הגבלה למספר הצדדים בתביעה, וישנם הליכים בהם ישנם צדדים רבים. במהלך הדיון בתביעה ניתן, באישור בית המשפט, לצרף צדדים, למחוק אותם מכתב התביעה, לשלבם כתובעים או כנתבעים, להגיש כנגדם הודעות צד ג' וצד ד' וכן הלאה. הכלל הוא שבית המשפט "לא יקפוץ ידו בבקשות שעניינן תיקון כתבי טענות", אולם במקרה בו הבקשה מוגשת באיחור רב ועלולה לסרבל את הדיון ולהאריכו, עשוי בית המשפט לסרב לצירוף צדדים לתביעה.
סוגי תביעות

התביעה היא אך חלק ממגוון ההליכים המשפטיים במשפט האזרחי הקרויים "תובענות". "תביעה" מובחנת מסוגי בקשות והמרצות שונים. בשנים האחרונות פחתו מאוד סוגי ההליכים שנפתחים בבתי המשפט האזרחיים שלא על דרך של תביעה. נותרו כמה הליכים נדירים כ"המרצת פתיחה", "טען ביניים" או "אבעיה", אך השימוש בהם נדיר.
סוגי התביעות הם:
תביעה רגילה, הנפתחת בהגשת כתב תביעה, לאחריו מוגש כתב הגנה, ואם התובע רוצה להגיב- גם כתב תשובה.
תביעה בסדר דין מקוצר, הנפתחת בהגשת כתב תביעה, הנסמך על ראיות בכתב, לסכום קצוב, לתשלום לרשות מקומית או לסילוק יד ממקרקעין (ברוב המקרים). בתביעה זו לא ניתן להגיש הגנה באופן מידי, ויש לבקש לכך רשות מבית המשפט. בקשת הרשות מלווה בתצהיר, בעוד שכתב הגנה רגיל אין לתמוך, לרוב, בתצהיר.
תביעה בסדר דין מהיר - לסעד כספי בלבד של עד 75,000 ש"ח. בתביעה זו מוגשות כל הראיות כשהן נתמכות בתצהיר כבר בעת הגשת כתב התביעה וכתב ההגנה שלאחריו, והפרוצדורה שונה ומהירה בהרבה.
תביעה לפינוי מושכר - תביעה בסדר דין דומה לסדר הדין המהיר, בה כל הראיות מוגשות כשהן נתמכות בתצהיר כבר בעת הגשת כתב התביעה, ועל בית המשפט לקיים את הדיון בהוכחות בתוך חודשיים מהגשת כתב התביעה.
תביעה קטנה - בדרך כלל בנושאים הנוגעים לצרכנות, ולסעדים כספיים של עד 30,100 ש"ח, סכום העולה מעת לעת. הדיון בתביעה זו מהיר בהרבה, פחות רשמי, ולא חלים בו דיני הראיות וההליך האזרחי, בית המשפט יכול לנקוט בדרך הטובה ביותר שנראית לו לעשות צדק.
תובענה ייצוגית - תביעה של "תובע הולם" אחד מתוך רבים המעוניינים בכך, במיוחד בענייני ניירות ערך, איכות הסביבה והגנת הצרכן. התובע יכול לקבל סעד המחייב את הנתבע כנגד קבוצה מוגדרת של אנשים, שהוחלט כי התובע ראוי לייצג. כך, לדוגמה, יכול תובע אחד לתבוע חברה לשרותי טלפון סלולרי שהעלתה שלא כדין את מחירי הקישוריות, ופסק הדין שיקבל יחייב את כל מנויי החברה, לטוב או לרע.
סוגי סעדים

הסעדים הנפוצים הם סעד כספי, סעד הצהרתי, צו עשה או צו מניעה. סעד כספי מחייב את הנתבע לשלם לתובע סכום כסף. סעד הצהרתי פירושו כי בית המשפט מצהיר על מצב עניינים מסוים. לדוגמה, אדם יכול לבקש מבית המשפט שיצהיר כי רכוש המצוי בביתו שייך לו ולא לבנו, וכך יגן על עצמו מפני נושיו של בנו הבאים לעקל את הרכוש. צו עשה מחייב את האדם לעשות דבר מה, וצו מניעה מחייבו להימנע מעשיית דבר מה. בבתי המשפט לענייני משפחה ישנם מספר רב של סעדים הנוגעים לענייני משפחה. באופן עקרוני, על פי חוק בתי המשפט, יכול בית המשפט להורות על כל סעד שימצא לנכון.
בנוסף לסעדים מתבקש לרוב גם סעד כללי, והכוונה לריבית והפרשי הצמדה מיום הגשת התביעה ועד לתשלום המלא בפועל, וכן להוצאות המשפט לרבות שכר טרחת עורך דין ומע"מ כדין.
סעדי ביניים

במסגרת הדיון בתביעה ניתן לבקש מגוון של סעדים זמניים, שעיקר תפקידם להקפיא את המצב הקיים עד סיום הדיון בתביעה, דבר העלול לארוך זמן רב. סעד ביניים מקובל הוא "העיקול הזמני". תובע יכול לשים ידו על כספי הנתבע ורכושו המוחזק בידי צד שלישי, ולמנוע תשלומם לנתבע עד להכרעה בתיק.
לעיתים ימונה כונס נכסים לשמור על מצבו של נכס כל עוד נמשך המשפט. לעיתים תעוכב יציאת הנתבע מן הארץ. כן ניתן לבקש צו עשה זמני, או צו מניעה זמני.
ישנם סעדים נוספים, נדירים יותר כ"צו אנטון פילר" או "צו מרווה" לתפיסת נכסים, או הגבלת שימוש בנכס.
כאמור, מטרת הסעדים הזמניים היא להקפיא את המצב הקיים בעת מתן הסעד, כדי למנוע מצד אחד לבצע מעשים חד-צדדיים, שיביאו לכך שכשיינתן פסק הדין לא יהיה בו כל טעם. כך, למשל, בתביעה הנוגעת לבעלות בנכס, יכול התובע לבקש מבית המשפט כי יימנע שימוש בנכס שיגרום לו להתכלות עד לסיום המשפט, או כי ימונה לנכס כונס נכסים שינהלו, וישמור את פירותיו וכן הלאה.
הדיון בתביעה

הדיון בתביעה מתחיל עם הגשת כתב תביעה. לאחר המצאתו לנתבע רשאי הנתבע להגיש כתב הגנה תוך תקופה קצובה, שאם לא כן ניתן יהיה לקבל נגדו פסק דין. לאחר קבלת כתב ההגנה יכול התובע להגיש כתב תשובה, אך אינו חייב לעשות כן. אם לא יגיש כתב תשובה יראו את כל האמור בכתב ההגנה כמוכחש על ידו. כן יכולים הצדדים בשלב הגשת כתבי הטענות להגיש הודעות צד ג', תביעות שכנגד, בקשות לסעדים זמניים וכיוצא בזה.
לאחר התגבשות כתבי הטענות מגיע זמן קדם המשפט, בו דנים בעניינים מקדמיים - תיקון כתבי הטענות, צירוף נתבעים ותובעים, גילוי מסמכים, שאלונים, פרטים נוספים וכיוצא בזה. לאחר סיום ההליכים המקדמיים ייקבע התיק לישיבת הוכחות, בה יביאו הצדדים את ראיותיהם, ויישמעו עדיהם.
לאחר שמיעת התיק ייתן בית המשפט את פסק דינו, שבו יכריע האם ראוי התובע לקבל את הסעדים שביקש, ומיהו שיישא בהוצאות המשפט.
לאחר מתן פסק הדין יכול צד להגיש ערעור על פסק הדין, אם סבר כי ההכרעה אליה הגיע בית המשפט בטעות יסודה.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
שרה רוס

| --- | --- |
שרה רוס ב-2018
שרה רוס ב-2018
 לידה:  25 בינואר 1927 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 בינואר 2024 (בגיל 96) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  Schejne María Laskier 
 מדינה:  ארגנטינה 
 פרסים והוקרה:  פרס אסוסנה ויז'פלור (2008)  אזרח כבוד של בואנוס איירס (2010) 
 
שרה לסקייר דה רוס (בספרדית: Sara Laskier de Rus; ‏25 בינואר 1927 –  24 בינואר 2024) הייתה פעילת זכויות אדם יהודייה ארגנטינאית ממוצא פולני וניצולה מאושוויץ. ממייסדות ארגון אמהות פלאסה דה מאז'ו.
ביוגרפיה

לסקייר דה רוס נולדה בלודז', היא הייתה בתם היחידה של קרולה ויעקב לסקייר, שהיה חייט ורב. למדה בבית ספר יהודי ולמדה כינור. ניהלה חיים שקטים ללא זעזועים גדולים עד שבשנת 1939, כשהייתה בת 12, פרצה מלחמת העולם השנייה והצבא הגרמני נכנס לעיר הולדתה. עם כוחות הרייך הגיעו גם האס אס ואילצו את היהודים ללבוש את הטלאי הצהוב. היא סיפרה:
לא היה לי מושג מה קורה. אמי נהגה לומר "אם הגרמנים ינצחו, נמכור הכול ונעזוב את פולין." אבי האמין שזה הולך להיות כמו במלחמה הראשונה. אבל אז היינו צריכים לרדת מהמדרכות, להשתמש במגן דוד כדי להזדהות. היה הרבה קיפוח שכנראה לא הבנתי. עם חלוף הזמן התחלתי להבין את זה. דוד, אחיה של אמי, היגר מכיוון שקבוצת נערים פולנים הכו אותו על היותו יהודי. הייתה לנו כבר משפחה בארגנטינה והם הגיעו לכאן.
יום אחד הגרמנים הופיעו בביתי. כשהם נכנסו, עם היהירות הזו, הם ראו את הכינור שלי על השולחן.
"מי מנגן כאן בכינור?" שאל אחד.
"הבת שלי לומדת," ענתה אמי, כולה גאה.
"אה, את אוהבת את הכינור?"
ובכוח נורא ניפץ את הכינור על השולחן.
ביוגרפיה > בגטו לודז'

הם נאלצו לעזוב את הדירה בה התגוררו ולעבור לחדר בבניין בגטו לודז'. בשנת 1942 החלו הסלקציות, הם נאלצו לסבול את חוסר הוודאות. מדי פעם בחרו חיילים גרמנים בקבוצות אנשים שהועברו בקרונות למחנות הריכוז. העבודה בגטו הייתה חובה. מי שלא עבד לא אכל. שרה ואמה נשלחו לבית חרושת לכובעים וכפפות. קרולה הייתה חלשה ולא יכלה למלא את ההתחייבויות שהטילו הנאצים. בתה בת הארבע עשרה הייתה לוקחת את העבודה הביתה, מסיימת את העבודה של אמה ומספקת אותה בשמה כדי שהאוכל שלה לא יילקח.
בשנת 1940 נולד לה אח, אך הוא מת מרעב כעבור מספר חודשים. כמעט שנה לאחר מכן אמה נכנסה שוב להיריון, ונולד ילד נוסף שנרצח בבית.
את הגטו ניהל היודנראט המקומי, שבראשו עמד מרדכי חיים רומקובסקי, מורה שניהל בית יתומים. אחד הצעירים שלמדו בבית היתומים הסמוך לביתה של שרה היה ברנרדו רוס, גבר בן 26 שהתגורר מטרים ספורים מביתה של שרה. אביה הביא לביתם בגטו את ברנרדו כדי לאכול איתם ארוחת ערב. אמה כעסה על כך שבתה בת ה-14 מסתכלת עליו יותר מדי. ההתאהבות הייתה הדדית ומיידית, למרות העובדה שהיא רק בת 14. הם התחילו להתראות, ובאחת הפעמים הוא אמר לה שהוא קרא הרבה גם על ארגנטינה, שם נמצאים קרובי משפחתה של שרה, והוא אמר לה שכאשר תסתיים המלחמה הם יוכלו לגור שם. אם הם לא יהיו יחד עד אז, ברנרדו רשם עבורה את הזמן והמקום: נפגשים בפתח בניין קוואנה בבואנוס איירס, ב-5 במאי 1945.
ביוגרפיה > באושוויץ

עם חיסולו של גטו לודז' משפחתה נלקחה למחנות ההשמדה. בכיכר בבירקנאו היא הופרדה מאביה, שם ראתה אותו בפעם האחרונה, ונלקחה עם אמה לאושוויץ. לאחר חודשיים הן נלקחו לעבודות כפייה במפעל לייצור מטוסים בגרמניה, וכך נצלו מהמשרפות. גם עבודות הכפייה כמעט והביאו למותן בשל תת-התנאים והעבודה מאומצת. עם התקדמות בעלות הברית הן נשלחו למחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה. במחנה הן הצליחו לשרוד בקושי, עד שב-5 במאי 1945, ביום שבו קבעה להיפגש עם ברנרדו בבואנוס איירס, הן שוחררו מהמחנה.
כשנכנסו החיילים האמריקנים למחנה וראו את מצב היהודים הם החלו לבכות. הם שקלו אותה והיא לא הייתה יותר מ-26 ק"ג (היא הייתה בת 18). משקלה של אמה היה כ־28 ק"ג. בוקר אחד הפתיעו אותה בהודעה מוזרה. הם ביקשו מ"סרנקה" להגיע למשרדים מכיוון שהיה לה מכתב מפולין. זה היה ברנרדו רוס, שקרא לה סרנקה (שפירושו בפולנית הוא "חום"). ברנרדו פגש אישה שהייתה עם שרה במחנה מאוטהאוזן וכתב כדי לומר לה שהוא ממתין לה בלודז'.
ביוגרפיה > השחרור

שרה ואמה נסעו ברכבת ללודז' ושרה התחילה לחפש את ברנרדו. אבל המכתב לקח יותר מדי זמן להגיע למאוטהאוזן, ובמהלך אותה תקופה העביר אותו המשרד הפולני בו עבד לעיר קטוביץ. שרה לקחה רכבת ונסעה למצוא אותו. עם הגעתה היא נסעה לתנועת נוער יהודית, שם נתנו לה מחסה. תחילה מצאה את מיטק, אחיו של ברנרדו. הוא הסביר שברנרדו הועבר לעיר קולובז'ג, אך הזמין אותה לבוא לביתו לדבר איתו בטלפון. למחרת הוא נסע ברכבת והם נפגשו. בני הזוג חזרו ללודז' לפגוש את אמה קרולה שוב, ולאחר מכן רב חיתן אותם בטקס צנוע שנערך בבית אמם. זמן קצר לאחר מכן עזבו שלושתם להתגורר בבית שברנרדו שכר לצורך עבודתו. בין השנים 1946–1948 הם התגוררו במחנה פליטים של צבא ארצות הברית. היא החלה להתאושש, אך רופא אמר לה שבגלל התאונה שעברה במפעל היא לא תוכל להביא ילדים לעולם.
בשנת 1948 הם החלו את המסע המיוחל לבואנוס איירס. בעזרת ארגונים יהודיים הם הצליחו להגיע לפרגוואי, שם שכרו מבריח גבול שהעביר אותם לצפון ארגנטינה, אולם נתפסו על ידי שוטר. השוטר הוביל אותם לביתו, שם אפילו הזמין אותם לאכול. "השוטר הזה עזר מאוד, אבל הוא אמר לנו שאם אין לנו ניירות עלינו לחזור לפרגוואי". ברנרדו, ששמע על בת זוגו של נשיא ארגנטינה אווה פרון, ונוהגה לעזור לאנשים שכותבים לה, החליט לכתוב לה בפולנית ולספר את סיפורם. פרון דאגה לתרגם את המכתב, ולאחר כמה ימים נשלחו אליהם אישורים וכרטיסי נסיעה לבואנוס איירס.
השניים השתקעו בעיר, אף על פי שנאמר לה כי לעולם לא תוכל ללדת, הצליחה שרה להיכנס להריון, וב-24 ביולי 1950 ללדת את בנה דניאל ולאחר מכן את בתה נטליה ב-1955. דניאל הפך עם הזמן לפיזיקאי ועבד בוועדה הלאומית לאנרגיה אטומית של ארגנטינה.
ביוגרפיה > פעילות באמהות פלאסה דה מאז'ו

עם סיום לימודיו באוניברסיטת בואנוס איירס קיבל דניאל מלגה של הוועדה הלאומית לאנרגיה אטומית של ארגנטינה כפיזיקאי גרעין. להשלמת הכנסותיו הוא לימד שיעורי פיזיקה בפקולטה למדעים מדויקים וכן עבד כעוזר במפעל הטקסטיל של אביו. לדברי שרה, בנה דניאל לא היה פעיל פוליטי. הוא אמר להם שחבר שלו, חורחה, "נעלם". בתחילת 1977 יצא דניאל ממכוניתו ונעצר על ידי ניידת משטרה. הם מצאו חוברות במכוניתו, שנתנו לו בפקולטה, ואז לקחו אותו משם. הם החזיקו אותו במשך יומיים ושחררו אותו. ברנרדו וחתנו חוסה הלכו לתחנת המשטרה כדי להחזיר את מכוניתו ומפקד התחנה התנצל בפניהם באומרו כי הם תפסו את האדם הלא נכון.
ב־15 ביולי 1977, בשעה שתיים וחצי אחר הצהריים, נחטף דניאל רוס יחד עם עמיתו. עשרים פיזיקאים אחרים שהועסקו בוועדה עוכבו שלא כדין במהלך תקופת הדיקטטורה. דניאל הוכנס למשאית. זו הייתה הפעם האחרונה שמישהו ראה אותו. אמו חושדת שהוא שהה במרכז המעצר החשאי שכונה בית הספר למכונאות של הצי (ESMA), שם עברו כ-5,000 חטופים ורובם נרצחו.
כשדניאל לא חזר הביתה, הוריו חשבו שעבר תאונה. הם סיירו בתחנות משטרה ובבתי חולים, עד שהלכו למקום עבודתו וגילו שהוא נעדר.
מאז 1978 השתתפה בהפגנה בפלאסה דה מאז'ו, מול משכן נשיאי ארגנטינה, הקאסה רוסאדה, כחלק מקבוצת אמהות פלאסה דה מאז'ו. מאחר שאסרו על התקהלויות של מעל 3 אנשים, הן צעדו בזוגות סביב הכיכר. יום אחד אחר הצהריים, עדיין בתקופת הדיקטטורה, הקיפו אותה כמה שוטרים כדי להפחיד אותה (כמה מחבריה נחטפו בדרך זו). ביחד עם אמהות יהודיות אחרות פנתה אינספור פעמים לשגרירות ישראל בבואנוס איירס וארגונים יהודים, אך פניותיהן לא נענו. הן אף הואשמו בכך שחינכו את ילדיהן לשמאלנות ולא לציונות, כל זה בזמן שהן ידעו היטב כי בניהן נחטפו למחנות ריכוז, שבמגדליהם יושבים שומרים חמושים בתת-מקלע עוזי שמדינת ישראל סיפקה לדיקטטורה.
בשנת 2007 פרסמה הסופרת אווה אייזנשטאדט את הביוגרפיה של שרה רוס: "לשרוד פעמיים, מאושוויץ ועד אמהות פלאזה דה מאיו". הספר תורגם לגרמנית והוצג ביריד הספרים של פרנקפורט, בשנת 2010.
פרסים והוקרה

בשנת 2008 נשיאת ארגנטינה העניקה לשרה לאסקייר-רוס את פרס "אסוסנה ויז'אפלור" (על שם אחת האמהות שנחטפו), על מאבקה להגנה על זכויות האדם במדינה. בשנת 2010 קיבלה את תואר אזרחית המופת ממחוז באונס איירס. ב-2012 היא נאמה במצעד החיים.
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'ון בראון, מאושוויץ לכיכר מאי בארגנטינה: סיפורה של לוחמת חופש, באתר "שיחה מקומית", 28 באפריל 2014
↑  ג'ון בראון, משהב"ט מכר נשק לחונטה בארגנטינה, וטוען: לא ידענו, לא שמענו, לא ראינו, באתר "שיחה מקומית", 2 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308606905171  GND: 139921672  ISNI: 0000 0000 8257 9239  LCCN: no2007147418  VIAF: 68724533   WorldCat (עם VIAF): 68724533
תלמה הנדלר

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1955 (בת 69) 
 ענף מדעי:  פסיכוביולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1979)  אוניברסיטת סטוני ברוק (1985)  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב (1992)  אוניברסיטת תל אביב (1993) 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (2005)  המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (1999)  בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה, אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  יהודה ג'אד נאמן 
 צאצאים:  רננה נאמן 
 
תלמה הנדלר (נולדה ב-9 ביולי 1955) היא פסיכיאטרית וחוקרת במדעי המוח, מחלוצות תחום הדימות התפקודי של המוח בישראל. מכהנת כראש המרכז לתפקודי מוח במרכז הרפואי סוראסקי וכפרופסור מן המניין לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב (בית הספר למדעי הפסיכולוגיה והחוג לפיזיולוגיה ובית סמי סגול למדעי המוח).
ביוגרפיה

הנדלר החלה ב-1976 לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. את תואר הדוקטור קיבלה מאוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק בתחום של פסיכוביולוגיה. כשחזרה לישראל החלה בלימודי רפואה והתמחתה כפסיכיאטרית במרכז הרפואי שיבא.
מחקריה של הנדלר עוסקים, בין היתר, בדימות מוח בתחום של נוירופסכיאטריה ובניסיון לאפיין פגיעות או עמידות להפרעות פסיכיאטריות. המחקרים נערכים תוך שיתוף פעולה עם מעבדות מחקר נוספות בישראל ובעולם.
מעבדתה של הנדלר היא בין הראשונות בישראל להשתמש בתהודה מגנטית תפקודית (fMRI) ובהמשך גם בדימות משולב של fMRI עם EEG.
כיום קבוצת המחקר בראשותה מתמחה במגוון רחב של שיטות דימות מתקדמות אשר בשילוב עם נתונים פיזיולוגים והתנהגותיים מתמקדת בחקר עיבוד רגשי ותפיסתי במוח הבריא והפתולוגי. לאחרונה המעבדה מפתחת שיטות הדמיה חדשות לניטור ושינוי פעילות מוחית מאזורי עומק במטרה לפתח כלי טיפול מונחי הדמיה מתקדמת בזמן אמת (נוירופידבק).
תלמה הנדלר הייתה נשואה לחתן פרס ישראל לקולנוע ג'אד נאמן עד מותו בשנת 2021, ולהם שתי בנות, רננה נאמן – זמרת ונגנית נבל, וליבה נאמן - נגנית כינור וזמרת בלהקה סיסטם עאלי.
הערות שוליים

↑  דף הבית באתר החוג לפסיכולוגיה
↑  מאמר בנושא פגיעות מוחית ל PTSD
↑  Talma Hendler מחקר משותף עם אוניברסיטת שיקגו
↑  מחקר בדימות משולב EEG fMRI
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433818005171  LCCN: no2003115636  ORCID: 0000-0002-4182-4335  VIAF: 49516638   WorldCat (עם VIAF): 49516638
תזמורת הרדיו הלאומית של פולין

תזמורת הרדיו הלאומית של פולין (באנגלית: Polish National Radio Symphony Orchestra היא בין המוסדות המוזיקליים הראשונים במעלה של פולין. היא נוסדה בשנת 1935 בוורשה. ב-1946 הועתקה תזמורת לקטוביץ ומאז 2006 היא נחשבת ל"מוסד תרבות לאומי".
היסטוריה

האיש שיצר והנהיג את התזמורת הסימפונית משנת 1936 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה גז'גוז' פיטלברג. במרץ 1945 השיב ויטולד רוויצקי את התזמורת לחיים בקטוביץ. בשנת 1947 שב פיטלברג מעבר לים והתמנה למנהל אמנותי. אחרי מותו ב-1953, עמדו בראש התזמורת בזה אחר זה יאן קרנץ, בודאן ודיצ'קו, קזימייז' קורד, טדאוש סטרוגאלה, יז'י מקסימיוק, סטניסלב ויסלוצקי, יאצק קאספשיק, אנטוני ויט, גבריאל כמורה ושוב יאצק קאספשיק. בספטמבר 2000 התמנתה יואנה ונוק-מאזארובה למנהלת כללית ואחראית תוכן. בינואר 2009 התמנה מיחאו קלאוזה למנצח חבר. סטניסלב סקרובצ'בסקי מחזיק בתואר המנצח האורח הראשון של תזמורת רדיו פולין, יאן קרנץ הוא מנהל של כבוד וכיועץ אמנותי מכהן יז'י סמקוב. בראשית עונת 2012–2013 התמנה אלכסנדר ליברייך למנהל אמנותי ומנצח ראשי של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין.
הקלטות

התזמורת הקליטה כ-200 דיסקים למספר רב של חברות פולניות וזרות (דקה, (EMT), פיליפס ועוד), וכן ביצעה הרבה הקלטות ארכיב לצורכי הרדיו הפולני. לחברת נאקסוס הקליטה התזמורת, בין השאר, את מכלול יצירותיו של ויטולד לוטוסלבסקי (9 דיסקים), את כל הסימפוניות של צ'ייקובסקי ושומאן, רוב הסימפוניות של פנדרצקי (1-4), מאהלר (מלבד השמינית), וכן יצירות משל קילאר, וייניאבסקי, מושקובסקי וגורצקי ולתקליטי צ'אנדוס הקליטו שלושה אלבומים של מוזיקה מאת מייצ'יסלב ויינברג.
פרסים ואותות הוקרה

דיאפזון ד'אור וגראן פרי דו דיסק 1992 על חמשת הקונצ'רטי לפסנתר מאת סרגיי פרוקופייב, בניצוח אנטוני ויט עם הסולן קון וו פייק.
פרס קלאסיקל של קאן לשנת 2002 להקלטת "סימפוניית טורנגאלילה" מאת אוליבייה מסייאן, בניצוח אנטוני ויט.
פרס MIDEM לשנת 2008 ליצירות מאת קשישטוף פנדרצקי בביצוע התזמורת עם הסולנים ביאטה בילינסקה ופטרישה פייקובסקה, בניצוח המלחין, בקטגוריה של מוזיקה בת זמננו.
תזמורת הרדיו הפולנית שיתפה פעולה עם סולנים ומנצחים רבים בעלי שם עולמי, בהם מרתה ארחריץ', ליאונרד ברנשטיין, קשישטוף פנדרצקי, ארתור רובינשטיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', כריסטיאן צימרמן, רודולף בוכבינדר, ג'יימס קונלון, בוריס בלקין, פלאסידו דומינגו, ניקולאי גדה, ברברה הנדריקס, קווין קנר, וילהלם קמפף, פאול קלצקי, קיריל קונדראשין, ויטולד לוטוסלבסקי, צ'ארלס מקקראס, מישה מייסקי, נוויל מרינר, קורט מאזור, שלמה מינץ, איוון מוניגטי, גאריק אולסון, הרמן פריי, רוג'רו ריצ'י, תומאס שיפרס, סטניסלב סקרובצ'בסקי, אייזק שטרן, הנריק שרינג, אידיל בירט ופיטר ויספלווי.
הערות שוליים

↑  http://www.nospr.org.pl/en/orchestra ביוגרפיה של תזמורת הרדיו הלאומית של פולין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605050805171  BnF: cb13936470g (data)  CANTIC: a10139059  CiNii: DA11353512  GND: 1213306-1  ISNI: 0000 0001 0941 3037  LCCN: n78055094  MusicBrainz: af262d86-542d-4864-8527-083065166d6c  NKC: kn20031128011  SUDOC: 235288152  VIAF: 273379056   WorldCat (עם VIAF): 273379056 
הבניין מבחוץ
בניין התזמורת בשעת דמדומים