תוכנית הפדרציה
התגובות לתוכנית > תגובת הפלסטינים

התגובות של הפלסטינים תושבי ממלכת ירדן לתוכנית הפדרציה היו מהוססות ומעורבות. הפלסטינים תושבי הגדה המזרחית חששו לפיחות בזכויותיהם אם התוכנית תוצא לפועל, שכן בהתאם לתוכנית הם היו מנועים מלקחת חלק בפעילות הפוליטית במחוז ירדן, שבו הובטחו זכויות פוליטיות מלאות רק לעבר-ירדנים. במקום זאת, הפלסטינים תושבי הגדה המזרחית היו צפויים לקבל מעמד של תושבים ולא של אזרחים מלאים.
בגדה המערבית התגובות לתוכנית הפדרציה היו מעורבות. לפי צבי אל-פלג ניתן להבחין בשלוש תגובות שונות להצעה בקרב תושבי הגדה המערבית:
הקבוצה הראשונה הורכבה ממספר בעלי מקצועות חופשיים שנקטה בגישה אנטי-האשמית עוד לפני פרסום התוכנית, ודרשה שכל הידברות בעתיד הגדה תיעשה אך ורק דרך נציגים פלסטינים וללא מעורבות של הממלכה הירדנית. עם פרסום התוכנית, קבוצה זו גינתה אותה דרך העיתונות, וטענה שהיא מנוגדת לזכות ההגדרה העצמית. עם זאת, גם בקרב קבוצה זו הגינויים היו מתונים, בשל התמיכה הכלכלית מהגדה המזרחית.
הקבוצה השנייה היוותה את חלק הארי של האוכלוסייה. הרכיבו אותה אנשי הממסד המקומי, ראשי ערים, אנשי עסקים, ותושבים אחרים שקשריהם עם הגדה המזרחית היו הדוקים. התגובה לתוכנית הפדרציה בקרב קבוצה זו הייתה מהוססת ומסויגת, בעיקר בשל העמימות שאפפה אותה.
הקבוצה השלישית הייתה דומה לשנייה ברקע החברתי-כלכלי שלה, אך נבדלה ממנה בכך שתמכה באופן גלוי בתוכנית ובמלך חוסיין. העיתון אל-קודס נמנה עם קבוצה זו, והוא צידד באופן עקבי ברעיון הפדרציה.
ראש עיריית עזה רשאד א-שווא ניסה להימנע מתגובה שלילית כנגד התוכנית, זאת בגלל הקשרים הכלכליים בין הרצועה לירדן, ובאוגוסט 1972 אף הביע תמיכה ברעיון הפדרציה. אולם הוא נמנה עם מיעוט זניח. בשונה מן המצב בגדה, ברצועת עזה שררה התנגדות גורפת לתוכנית הפדרציה, שרק התגברה ככל שהמגעים באשר לתוכנית התקדמו. אל-פלג טוען כי בניגוד לגדה המערבית, ששם אינטרסים פרגמטיים וקשרים כלכליים מוגברים הובילו לעמעום של התגובות המתנגדות, הרי שבעזה הכריעו שיקולים אידאולוגיים את השיקולים הפרגמטיים.
בעוד הפלסטינים תושבי ירדן והגדה המערבית היו חלוקים בדעותיהם, ארגון אש"ף (שבעקבות ספטמבר השחור גורש ללבנון) מיהר להגיב בחריפות כנגד תוכניתו של חוסיין. הארגון טען כי התוכנית שוללת את זכותו של העם הפלסטיני לעצמאות ריבונית מלאה בארצו. למחרת פרסום התוכנית, ב-16 במרץ 1972, פרסם הוועד הפועל של אש"ף הודעה שבה נטען כי חוסיין מנסה לחסל את הנושא הפלסטיני כולו, זאת לאחר שחיסל באגרסיביות את הארגונים הפלסטיניים בגדה המזרחית. הארגון הצהיר כי כל תוכנית שלא תעניק ריבונות מלאה לפלסטינים תיחשב לבגידה. כן הועלו האשמות כנגד שיתוף פעולה של חוסיין עם ישראל. אש"ף קרא למדינות ערב לנקוט צעדים מעשיים כנגד ירדן על מנת לטרפד את ביצוע התוכנית, כמו סגירת גבולות משותפים וניתוק יחסים דיפלומטיים עם הממלכה. ארגון פת"ח היה קיצוני אף יותר וקרא להפלת השושלת ההאשמית בירדן, זאת משום שהיא מקדמת את האימפריאליזם ותומכת בציונות. פת"ח גם הזהיר את מדינות ערב שאם התוכנית תמומש ממשלת ישראל תמשיך להתקדם לעבר מדינות נוספות. ארגוני פדאיון קיצונים נוספים, כמו החזית העממית לשחרור פלסטין של ג'ורג' חבש, גם הם קראו להפלת המשטר בירדן.
הארגונים הפלסטיניים ניסו לבסס חזית אחידה בעולם הערבי כנגד התוכנית, אולם הצלחתם הייתה מועטה. קריאת אש"ף לכנס ועידת פסגה דחופה של הליגה הערבית התקבלה באדישות. יאסר ערפאת יצא בראש משלחת פלסטינית לבירות ערב, כתגובה למשלחת הירדנית המקבילה, אולם הוא לא זכה להצלחה משמעותית. כל שהצליח ערפאת להשיג היה הצהרת התנגדות משותפת לתוכנית בבגדאד. ככלל, הקריאות של הארגונים הפלסטיניים להקצין את הצעדים כנגד ירדן, להפסיק את היחסים הדיפלומטיים עם הממלכה ולהגביל את הפעילות הכלכלית עמה, לא השפיעו על המדיניות של מדינות ערב. הוועד הפועל של אש"ף גם ניסח תוכנית אלטרנטיבית לתוכנית הפדרציה, אך גם ממנה הייתה התעלמות גורפת.