stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי קישקרש
תולדות הקהילה > מוסדות הקהילה

בין מוסדות הקהילה היו "חברה קדישא", אגודת נשים, קופת גמילות חסדים שסיפקה אוכל וכסף לעניים, יתומים ואלמנות, בית ללינת לילה עם שלושה חדרים לאורחים עניים. ובבעלות הקהילה הייתה אדמה שהכסף שהכניסה שימש לצדקה.
בקהילה היו שני בתי ספר, בית ספר יסודי שהוקם בסביבות שנת 1880 הוא כלל שש כיתות ולכל כיתה שני מורים, ו"תלמוד תורה" קטן שהיה קיים בחדר צדדי של בית הכנסת. בית הכנסת נבנה בשנת 1915 והורכב משני חדרים גדולים, הגדול היה אולם התפילה ובו שורות ספסלים, עם ארון קודש (ברשות הקהילה היו 18 ספרי תורה) ומעליו "נר התמיד". ובחדר הקטן יותר היה החדר של תלמוד תורה אליו הגיעו ילדים מגיל 5 ללמוד עברית, קריאת התורה ואת מנהגי המסורת היהודית. בנוסף פעלה בעיר עמותה ללימוד תלמוד שהחזיקה בספריה גדולה.
תולדות הקהילה > רבני הקהילה

1810-1866 הרב חיים כהן בן הרב משה אברהם פייגלסברג, תלמידו של החתם סופר.
1866-1899 הרב משולם רובינשטיין שהיה חתנו של הרב חיים כהן ותלמידו של מחבר הכתב סופר. הוא כתב ספר בשם "מבי"ט" על התורה וחידושי סוגיות. בית הכנסת בקישקרש נבנה בתקופת רבנותו.
1899-1942 הרב דוב לבלוביץ חתנו של הרב משולם רובינשטיין ומקים הישיבה בקישקרש. הרב לבלוביץ למד בנערותו בישיבת קאזאמורק שבסלובקיה ובישיבת טיסאפורד וכתב במהלך חייו את הספר "דיבובי חן" שנדפס בקונסנטמיקלוש. אחד מתלמידיו היה הרב משה דב וולנר, רבה האשכנזי הראשון של אשקלון ומראשי "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי".
1942 ועד להשמדת הקהילה כיהן הרב יעקב סניידרס בן הרב בן ציון סניידרס, לאחר חתונתו עם בת הרב דוד וסלי מפרשבורג לימד תורה במשך תשע שנים בעיר חותנו ומשם עבר לכהן כרבה של קישקרש. במהלך השואה גורש לאוסטריה ולאחריה כיהן כרב העיר בזל בשווייץ.
מלחמת העולם הראשונה ובין המלחמות

היחסים בין יהודי העיר לתושביה הלא יהודים היו טובים והחלו להתדרדר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בימי הטרור הלבן, שהיו סדרה של פוגרומים שפרצו בכל רחבי הונגריה, נשדדו חנויות בבעלות יהודים בעיר. בעקבות ההתפרעויות נמלטו יהודים מפוחדים רבים ועזבו את העיירה. כך שבשנת 1941 חיו בעיר 509 יהודים, לעומת 588 יהודים בשנת 1930. 509 היהודים היו פחות מ-4% מכלל האוכלוסייה בעיר (12,875)
מלחמת העולם השנייה (השואה)

אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית. ובתחילת 1940 נעצרו שישה מיהודי קישקרש ושולחו למחנה ריכוז.
בסוף אפריל, שבועות אחדים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי קישקרש שנשארו בעיר במספר בתים שבסביבת בית הכנסת.
ב-4 במאי 1944 הובלו 22 מיהודי קישקרש למחנה ריכוז בעיר באצ'קה טופולה, משם שולחו לשטראסהוף (Strasshof)(אנ') שבאוסטריה. הכשירים לעבודה הועסקו בעבודות כפייה, והיתר גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ.
ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה, סגן הממונה על המחוז, הונגרי ימני-קיצוני, לאומני ואנטישמי ששיתף פעולה עם הנאצים, להקים גטאות במחוזו. ב-24 במאי 1944 פקד הממונה על נפת קישקרש, יאנוש בנדק (Benedek János), להקים גטו בקישקרש, בקרבת בית הכנסת. ב-30 וב-31 במאי 1944 רוכזו בגטו יהודי העיר וכן יהודים משני הכפרים הסמוכים, אקסטו (Akasztó) וצ'נגוד (Csengőd).
במהלך החודשיים של יהודי העיר שנשארו בגטו, הורשו רק נציגים מהקהילה לצאת מהגטו על מנת לרכוש מזון ומצרכים בסיסיים. עד שביוני לקצ'קמט שם רוכזו כל יהודי הסביבה, ומשם הובלו גם הם למחנה ההשמדה באושוויץ.
אחרי השואה

הניצולים שחזרו לעיירה בתום המלחמה חידשו את חיי הקהילה בראשות הרב סניידרס. בניין בית הכנסת נמצא הרוס ובניין חברת ש"ס הוכשר לבית תפילה.
בשנת 1945, הנציחו הניצולים את הקהילה שהושמדה על ידי הנאצים על מבנה בית הכנסת. הבניין נותר במצבו המקורי עד שנת 1979, אז מועצת העיר לקחה אותו לבעלות קהילתית, בנתה אותו מחדש, וכיום פועל שם בית ספר למוזיקה ואולם קונצרטים.
המספר הקטן של הניצולים שעוד היו בעיר עזבו אותה בעיקר בתקופה זו, רבים לישראל ואחרים לבודפשט.
לוח השיש בקיר בית הכנסת היה במקור החלק העליון של אחת המצבות של משפחת סאלווטר, שהובא מבית העלמין הסמוך למסילה והותקן בחזית הקדמית של הבניין במקום אחד החלונות. החלק החיצוני היה מלוטש בצורה חלקה ואז הונח עליו "לוח הזיכרון לחללים אהובי נפשינו, שמתו בשנות האימה, נהרגו משנאה, שמור על זיכרון האהבה שלהם". בשנת 1987 ביצעה מועצת העיר שיפוץ גדול של הבניין וכן בשנת 2014.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 506
קיש-קו'רו'ש (קוריש, קיש קערעש), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 383–384. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
קהילת קישקרש, פנקס קהילות הונגריה, אנציקלופדיה לקהילות יהודיות בהונגריה, בעריכת תיאודור לביא, הוצאת יד ושם, ירושלים. (באנגלית)
הערות שוליים

↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  תיעוד בית הכנסת של קישקרש
↑  רובינשטיין, משולם בן יחיאל, ספר מבי"ט, קיש תרנ"ו, באתר אוצר החכמה
ספר מבי"ט של הרב משולם רובינשטיין, רבה השני של קישקרש
הספר "דיבובי חן", לרבי דוב לבלוביץ
קנייה בתשלומים

קנייה בתשלומים הוא הסדר פיננסי המאפשר לאנשים לרכוש סחורות ולשלם עבורם לאורך תקופה ממושכת באמצעות סדרה של תשלומים אשר ישולמו בפרקי זמן קבועים, לרוב חודשיים, עד אשר מחיר הקנייה ישולם במלואו, לעיתים בתוספת ריבית או עמלות. לעיתים הרוכש נדרש לשלם מקדמה ראשונית (לדוגמה תשלום 40% מהסכום הכולל) בעוד שאת יתר מחיר הנכס הוא ישלם על פני תקופה ממושכת.
להסדרת התשלומים מקובלות שלוש דרכים:
התקשרות ישירה בין המוכר לקונה, כלומר המוכר הוא נותן האשראי בעסקה זו, והתשלומים מובטחים לו בחוזה המכירה, לעיתים גם באמצעות המחאות דחויות לתקופת התשלום. חוזה מכר מסוג זה כולל לעיתים סעיף לפיו אם הקונה לא יצליח לשלם בזמן את התשלומים לפי ההסכם, הוא יידרש להחזיר את הנכס לרשות המוכר.
תשלום באמצעות כרטיס אשראי, שבו המוכר מקבל את מלוא התשלום (בניכוי עמלה) מחברת האשראי, והקונה פורע את מחיר הקנייה בתשלומים לחברת האשראי.
הלוואה מחברת מימון (בדרך כלל בנק), שבאמצעותה הקונה משלם למוכר את מלוא המחיר בתשלום אחד, ופורע את ההלוואה בתשלומים לחברת המימון. בהסדר מסוג זה נפוץ שעבוד של הנכס הנרכש לחברת המימון, כך שבמקרה של אי-עמידה בתשלום הנכס יעבור לבעלות חברת המימון (משכנתאות הן סוג של תוכנית קנייה בתשלומים).
קנייה בתשלומים מאפשרת לצרכנים לרכוש פריטים מבלי לשלם את מלוא המחיר באופן חד-פעמי ובאופן זה מאפשרת לכמות גדולה בהרבה של צרכנים לבצע רכישות גדולות יחסית.
קנייה בתשלומים נפוצה יחסית במסגרת רכישות קמעונאיות (עבור רהיטים, ומכשירים אלקטרוניים לדוגמה), בעת רכישת רכב ובעת רכישת נדל"ן.
הסכמי הקנייה בתשלומים פותחו במקור בבריטניה במאה ה-19 על מנת לאפשר ללקוחות עם מחסור במזומנים לבצע רכישות יקרות משום שאחרת אותם הלקוחות לא היו רוכשים את אותם הנכסים.
ראו גם

ליסינג
הערות שוליים

↑  Britannica Money, www.britannica.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553258905171  GND: 4141211-4  LCCN: sh85066734  NDL: 00565028
צומת פלשת

| --- | --- |

צומת פלשת לכיוון דרום
 מסילות בצומת:  מסילת לוד–אשקלון  מסילת תל אביב – פלשת  שלוחה לנמל אשדוד
 אתרים סמוכים:  תה"ר פלשת
 קואורדינטות:  31°50′23″N 34°42′53″E﻿ / ﻿31.8396318°N 34.714834°E﻿ / 31.8396318; 34.714834
 
  (למפת אשדוד מוגדלת) צומת פלשת(למפת אשדוד רגילה) צומת פלשת he
 
צומת פלשת (נקרא גם: "משולש פלשת") הוא מחלף מסילתי, הממוקם צפון מזרחית לאשדוד ודרומית ליבנה. בצומת עוברות מסילת לוד–אשקלון, מסילת תל אביב – פלשת ושלוחת מטענים לנמל אשדוד. הוא נקרא כך על שם האזור המקראי שהוא ממוקם בו – "פלשת".
במרכז הצומת נבנתה תחנת הַשְׁנָאָה רכבתית כחלק מפרויקט חשמול המסילות והיא משרתת 3 זרועות שונות היוצאות מהצומת לכיוון יבנה מזרח, יבנה מערב ואשקלון.
באפריל 2022 החלו עבודות להכפלת שלוחת המטענים לנמל אשדוד ולהכפלת הקשת המקשרת את יבנה מזרח לכיוון הנמל, העבודות צפויות להסתיים בסוף שנת 2023.
במסגרת העבודות פורקו במאי 2023 שתי הקשתות המובילות לשלוחה לנמל.
מבנה המחלף

למחלף 4 כיוונים:
כיוון יבנה מערב (צפון מערב) – מסילה כפולה אשר מתחברת במפלגים למסילה לכיוון אשדוד בלבד. המסילה חולפת ב-2 גשרים על מסילות נוספות בתוך המחלף.
כיוון יבנה מזרח (צפון מזרח) – מסילה בודדת אשר מתפצלת למסילה אחת לכיוון נמל אשדוד ול-2 מסילות לכיוון אשדוד.
כיוון אשדוד ואשקלון (דרום) – מסילה כפולה אשר מתפצלת ל-5 מסילות שונות, 1 לנמל אשדוד, 1 ליבנה מזרח, 2 ליבנה מערב ו-1 נוספת ליבנה מזרח.
כיוון נמל אשדוד (מערב) – מסילת מטענים בודדת אשר מתפצלת למסילה אחת לכיוון אשדוד ואחת נוספת לכיוון יבנה מזרח.
היסטוריה

בחודש דצמבר 1960 הוחל בהנחת קו רכבת באורך של 7 ק"מ ממסילת לוד–אשקלון לנמל אשדוד, שהיה אז בהקמה. המסילה נפתחה לתנועה ב-27 בספטמבר 1961, והיא שימשה תחילה להובלת אבן לאתר הבנייה של הנמל. לאחר חנוכתו של הנמל החלה השלוחה לשמש רכבות משא, בין השאר רכבות שהובילו מחצבים מהנגב ליצוא דרך הנמל. רכבות אלו היו נוסעות קודם צפונה על מסילת הדרום, עד לתחנת הרכבת לוד ומשם דרומה לנמל אשדוד.
בנובמבר 1982 נחנך קו חלץ מקריית גת לצומת שקמה. מטרתו הייתה קיצור הדרך עבור הפוספטים והאשלג המגיעים מדרום הארץ לצורך ייצוא דרך נמל אשדוד (במקום לנסוע עד ללוד ולחזור דרומה משם). כחלק מפרויקט זה הוקמה בצומת פלשת צלע מדרום למערב, וכך נוצר משולש מסילות – משולש פלשת.
בשנת 1988 החלה הקמתה של שלוחת רכבת ממסילת לוד–אשקלון מאזור מושב מבקיעים אל תחנת הכוח רוטנברג מדרום לאשקלון. מטרת השלוחה הייתה שינוע של פחם מנמל אשדוד לתחנת הכוח. עקב הגידול הצפוי בתנועת הרכבת הוחל גם בהכפלת קטע המסילה מדרום לצומת פלשת.
בסוף 2007, החלה הקמתה של מסילת הרכבת תל אביב – פלשת, כולל בניית הפרדה מפלסית מורכבת בין מסילת יבנה מערב–אשדוד לבין המשולש הקיים. ב-4 באוגוסט 2013 נפתח החיבור לכיוון תחנת יבנה מערב, חיבור זה מאפשר נסיעה רציפה מאשקלון ומאשדוד לתל אביב בלא הצורך לעבור דרך רחובות ולוד.
הכפלת המסילה לכיוון רחובות

במסגרת התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 החלו באמצע שנת 2021 עבודות להכפלה של קטע באורך של עשרה קילומטרים, בין תחנת הרכבת רחובות לצומת פלשת. עקב קיומה של תוכנית להעתקת תחנת הרכבת יבנה מזרח מזרחה העבודות להכפלת המסילה מתבצעות בקטע שבין תחנת רחובות ועד התחנה התפעולית יבנה צפון בלבד. נכון לסוף שנת 2022 אין צפי לסיום הכפלת המסילה בין התחנה התפעולית יבנה צפון לבין הצומת.
חשמול

במסגרת תוכנית תשתית לאומית לפרויקט החשמול (תת"ל 18) חושמלו במהלך שנת 2021 מסילות קווי הנוסעים מאשקלון לכיוון תל אביב דרך מסילת תל אביב – פלשת.
בשנת 2022 החלו עבודות לחשמול המסילה מהצומת ועד לתחנת רחובות.
במסגרת החשמול הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית שזכתה במכרז. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס. כמו כן נבנתה תחנת השנאה רכבתית במרכז הצומת אשר מספקת זרם למערכת החשמל העילית על ידי המרת זרם החשמל מקו מתח עליון של חברת החשמל.
ב-28 בינואר 2023 הושלם החשמול של מסילת לוד–אשקלון עם ביצוע נסיעת מבחן מכיוון רחובות לצומת פלשת.
אין תכנון לחשמל את שלוחת המטענים לכיוון נמל אשדוד ורכבות המשא ימשיכו לעבוד עם קטרי דיזל.
גלריה

מסילת הרכבת לכיוון יבנה מזרח. מתפצלת ל-2 מסילות לכיוון אשדוד ואחת לכיוון נמל אשדוד
מסילת הרכבת לכיוון יבנה מערב. במרכז גשר שהוא חלק ממחלף אשדוד צפון
שלוחת הרכבת מהצומת לכיוון נמל אשדוד
העבודות לבניית תחנת ההשנאה הרכבתית במרכז הצומת, יולי 2020
הצומת לכיוון דרום, יולי 2020
הקודקוד הצפון מזרחי לכיוון יבנה מזרח, יולי 2023
הערות שוליים

↑  הוחל בהנחת קו הרכבת באשדוד, הארץ, 30 בדצמבר 1960
↑  רכבת משא ראשונה לאשדוד, למרחב, 27 בספטמבר 1961
↑  תרומת רכבת ישראל לנמל אשדוד, הַבֹּקֶר, 26 בנובמבר 1965
↑  פוספטים מאותן לנמל אשדוד, מעריב, 17 במרץ 1970
↑  דני צדקוני, הו, רכבת לכיש, דבר, 21 בפברואר 1982
↑  רכבת ישראל — המישרים בערבה מסילה, מעריב, 27 במרץ 1988
↑  רון פז, ‏בעוד 3 שנים: רכבת גם במישור החוף הדרומי, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2007
↑   Train cab view from Beer Sheva to Lod viaיבנה מזרח: לראשונה רכבת סימנס דזירו קו חשמלי רחובות-פלשת 1st. Desiro DDEMU Rehovot-Pleshet, electric, סרטון  באתר יוטיוב, 28 בינואר 2023
↑  שבתשתיות – תיעוד פרויקטים בתחבורה, התחנה החשמלית הבאה – יבנה מזרח, באתר פייסבוק, ‏28 בינואר 2023
רכבת נוסעים חולפת בצומת פלשת
רכבת משא חולפת בצומת פלשת לכיוון נמל אשדוד
תחנת ההשנאה בבנייה במרכז הצומת, ינואר 2021
תחנת ההשנאה במרכז הצומת, יולי 2023
קמרילה

קמרילה (מספרדית: camarilla) מורכבת ממקורבי השליט, הנפגשים עם השליט בפורומים לא רשמיים ומתמרנים קבלת החלטות בעזרת קרבתם לשליט.
הקמרילה פועלת לטובת חבריה ופוגעת בטובת הכלל. מקור המילה הוא בספרדית ומשמעותה היא "חדר קטן" ומתכוונים לקבינט פרטי של השליט. השימוש הראשון הידוע הוא לגבי החוג הפנימי של פרננדו השביעי, מלך ספרד, מי ששלט בשנים 1814 - 1833.
המונח רומז למטבחון ולפרוטקציוניזם.
בגרמניה התפרסמו הקמרילות של וילהלם השני, קיסר גרמניה ושל פאול פון הינדנבורג. ברומניה כיכבה בפוליטיקה, בכלכלה ובתקשורת הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה.
קורט בלומה

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1894 בילפלד, הרייך הגרמני 
 פטירה:  10 באוקטובר 1969 (בגיל 75) דורטמונד, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, גרמניה המערבית 
 השכלה:  אוניברסיטת רוסטוק (1920) 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, מפלגת העם הלאומית הגרמנית, German Völkisch Freedom Party 
 פרסים והוקרה
 אות הזהב המפלגתי 
 
קורט בלומה (בגרמנית: Kurt Blome;‏ 31 בינואר 1894, בילפלד – 10 באוקטובר 1969) היה רופא נאצי רם-דרג בטרם מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. שימש כסגן ראש השירות הרפואי של הרייך (Reichsgesundheitsführer) ונציג המחקר בסרטן במועצה המדעית של הרייך. בספרו האוטוביוגרפי "Arzt im Kampf" (בגרמנית: "רופא במאבק") הוא השווה בין כוחה של הרפואה לכוח הצבאי במאבקם לחיים ולמוות.
בלומה התוודה רק על כך שניתנה לו הוראה לבצע ניסויי חיסון בשנת 1943 על אסירי מחנות ריכוז. הוא הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה בשנת 1947, והואשם בביצוע המתות חסד וניסויים רפואיים בבני אדם. בפועל, החל משנת 1943 הוא "נשא באחריות לכל המחקר שנעשה בתחום הלוחמה הביולוגית אשר מומן על ידי הוורמאכט והאס אס". למרות שזוכה מאשמה בפשעי מלחמה במסגרת משפטי נירנברג, תפקידיו בזמן המלחמה ידועים, וקיימת הסכמה כללית שהוא אכן השתתף בניסויים בלוחמה כימית וביולוגית שנערכו על אסירי מחנות ריכוז.
ביוגרפיה

כנציג המוסמך למחקר בסרטן במועצה המדעית של הרייך, לבלומה היה עניין רב ב"חומרים מסרטנים לשימוש צבאי" ובווירוסים גורמי סרטן. על פי הספר "ביולוגים תחת היטלר", בשנת 1942 הוא נהיה למנהל של יחידה שקמה מהמכון המרכזי לסרטן באוניברסיטת פוזנן. למרות טענתו שהמחקר במכון זה התמקד רק בפיתוח אמצעים "הגנתיים" נגד לוחמה ביולוגית, היינריך הימלר, הרמן גרינג, ואריך שומאן, ראש החטיבה המדעית של הוורמאכט, הצביעו על השימוש בלוחמה ביולוגית כאמצעי תקיפה נגד בריטניה, ברית המועצות, וארצות הברית. בשנת 1943 כתב שומאן לד"ר היינריך קליווה, אחד ממומחי הוורמאכט ללוחמה ביולוגית, ש"בפרט, ארצות הברית צריכה להיות מותקפת בו-זמנית בפתוגנים שונים מעוררי מגפות בבני אדם ובבעלי חיים וכן בחיידקי צמחים". לדברי קליווה, נגיפי דבר, טיפוס הבהרות, טיפוס המעיים, כולרה ואנתרקס פותחו כאמצעי לחימה, וכן כ"אמצעי סינתטי להפצת בקטריות אלה" שיאפשר להם להיות בתוקף במשך 8–12 שבועות.
כחלק מתוכנית הלוחמה הביולוגית הנאצית, שנקראה Blitzableiter ("בליצאבלייטר", בגרמנית: "כליא-ברק"), המכון שבראשו עמד בלומה היה אפוא "מבצע מוסווה לייצור חומרים ללוחמה ביולוגית". על הקמתו של המכון פיקח קארל גרוס, קצין אס-אס ומומחה למחלות טרופיות, שערך ניסויים קטלניים על 1,700 אסירים ממחנה מאוטהאוזן. המבנה הוקף בחומה בגובה עשר רגל, ובשומרים מיחידה מיוחדת של האס אס, והוא נבנה כך שחומרים ביולוגיים מסוכנים לא יוכלו לדלוף ממנו. במאי 1944 היו למכון אגפים שונים שעסקו בביולוגיה פיזיולוגית, בקטריולוגיה וחיסונים, רדיולוגיה, פרמקולוגיה, מרכז לחקר הסרטן ושימור גידולים, והוא זכה למימון של 2.7 מיליון רייכסמארק מהוורמאכט ומהאס אס בשנים 1943–1945.
בלומה עבד על שיטות אחסון והפצה של נשק ביולוגי כגון דבר, כולרה, אנתרקס וטיפוס, והוא גם הדביק אסירים בדבר על מנת לבחון את יעילותם של חיסונים שונים. באוניברסיטת שטרסבורג, בתוך "מחלקה מיוחדת" שבראשה עמד פרופסור אויגן פון האגאן, ואשר העסיקה חוקרים כגון קורט גוטצייט וארנולד דוהמן, נערכו ניסויים בטיפוס, צהבת, דלקת כליות, ובחומרים כימיים וביולוגיים נוספים על אסירי מחנות ריכוז. גוטצייט היה אחראי על ניסויי צהבת עבור הצבא הגרמני, והוא ועמיתיו ערכו מגוון של ניסויים רפואיים על חולי נפש, יהודים, שבויי מלחמה רוסים וצוענים במחנות הריכוז זקסנהאוזן, אושוויץ ובמקומות נוספים. באוקטובר 1944 הורה הימלר לבלומה לערוך ניסויים גם בדבר על אסירי מחנות ריכוז.
ביוגרפיה > ניסויים בחרקים ללוחמה ביולוגית

בשנת 1943 הציע בלומה להפיץ את מחלת המלריה "באופן מלאכותי על ידי יתושים" והחל לבצע ניסויים על אסירי דכאו ובוכנוואלד באמצעות כינים על מנת לגרום להידבקות בטיפוס. אדוארד מאי, ראש החטיבה האנטומולוגית של מכון האס אס למחקר מעשי במדעי הצבא, קיבל הרשאה לבצע ניסויים על אסירי מחנות ריכוז באמצעות "חרקים מזיקים לאדם" החל מאוקטובר 1943, בסמיכות לתוכנית הלוחמה הביולוגית של בלומה. מאי שיתף עמו פעולה בניסויים שעסקו ב"העברה מלאכותית המונית של טפילי המלריה לבני אדם", ניסויים בהם יתושים הוטלו ממטוסים. בנוסף, האגף הווטרינרי של הוורמאכט, שערך ניסויי מחקר במחלות בעלי חיים שבראשם עמד ד"ר אריך טראוב במכון האי ריימס, פיתח שיטות להפצת מחלות אלה באמצעות כלי טיס שהיו מיועדים לתקוף את בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות. כמו מכון המחקר לסרטן בפוזנן שבראשו עמד בלומה, למכון המחקר המדיני באי ריימס היה שימוש כפול במהלך מלחמת העולם השנייה, ובו נערכו לפחות מספר ניסויים בתחום הלוחמה הביולוגית. המכון נוסד בשנים 1909–1910 על מנת לחקור מחלות פה וטלפיים, ועד מלחמת העולם השנייה הועסקו בו 20 מדענים וצוות של 120-70 איש. בין השנים 1919–1948 עמד בראשו אוטו ולדמן. הנס-כריסטוף נאגל, וטרינר ומומחה ללוחמה ביולוגית של הצבא הגרמני, היה אחראי על מחקרים שתכליתם הייתה להפוך את מחלות בעלי החיים והחרקים לנשק. כמו בלומה, טראוב ייעץ לממשלת ארצות הברית לאחר המלחמה כמומחה ללוחמה ביולוגית.
ביוגרפיה > ניסויים בקוטלי חרקים ובגז עצבים

בלומה עבד גם על פיתוח תרסיסי כימיקלים ושיטות להפצת גז עצבים כמו טאבון וסארין ממטוסים. את השפעותיהם של הגזים בחן על אסירי אושוויץ. במקור, אי גה פארבן פיתחה גז עצבים בשנת 1936 לאחר מחקר שערכה לצורך פיתוח קוטל חרקים, ובין תפקידיו של בלומה נכללה הכנת אמצעי הגנה כנגד תקיפה אפשרית של בעלות הברית באמצעות חרקים ככלי נשק ביולוגי, בין אם כתקיפה ראשונית או כתגובת הסלמה לאחר שימוש של הכוחות הגרמניים בנשק דומה. כבר בתחילת ספטמבר 1940, וולפרם סיברס, הממונה על מכון אננארבה של האס אס, הזהיר את בלומה שיש צורך להגביר את קצב הייצור של קוטלי החרקים על מנת להתמודד עם תקיפה כזאת בעתיד. הדבר הוביל את בלומה לערוך ניסויים בהפצת קוטלי חרקים, קוטלי פטריות, וגז עצבים ממטוסים, במיוחד לאחר שהיטלר הורה "להגביר באופן דרסטי" ייצור טאבון וסארין במפעל אי גה פארבן במזרח גרמניה. בהתאם להוראות הימלר משנת 1944, בלומה בחן גם חומרים אלו על אסירי אושוויץ.
ביוגרפיה > שיתוף פעולה עם יחידה 731 ותוכנית הלוחמה הביולוגית היפנית

לאורך מלחמת העולם השנייה, הגרמנים והיפנים שיתפו פעולה זה עם זה לצורך פיתוח תוכניות הלוחמה הביולוגית שלהם. הם החליפו ביניהם מידע, דגימות ומכשור באמצעות צוללות, וצוללות עם פריטים אלה יצאו משטחה של יפן אפילו במאי 1945. היפנים השמידו את רוב הרישומים על מגעים אלה ועל תוכנית הלוחמה הביולוגית שלהם טרם כניעתם באוגוסט 1945. בשנות השלושים הורה היטלר לקבוצה של קצינים תחת פיקודו של ד"ר אוטו מונץ' לחקור את השימוש של יפן בנשק כימי וביולוגי נגד סין. תוכניות אלה של שיתוף פעולה מדעי והחלפת מידע נוסחו בהסכמים שנחתמו בשנים 1938–1939. ד"ר הוג'ו אנריו, רופא צבאי יפני ומומחה בנשק ביולוגי, "ביקר בתכיפות במכון רוברט קוך וכן בחברות תחת הכיבוש הגרמני כדי לאסוף מידע על מחקר בלוחמה בבקטריות", ואף העביר הרצאה בנושא באקדמיה הצבאית לרפואה בברלין באוקטובר 1941. ד"ר גרהרד רוזה, שהיה "המומחה הגרמני למחלות טרופיות ולמגפת הטיפוס" ובהמשך היה אחד הנאשמים במשפט הרופאים בנירנברג, העביר דוגמיות של נגיפי קדחת צהובה ליחידה 731 של יפן, דוגמיות שלא הצליחה להשיג מארצות הברית. המכון של בלומה בפוזנן דמה מאוד בתכנון שלו למתקן המחקר של יחידה 731 בפינגפאן, מנצ'וריה.
בלומה נמלט מפוזנן בינואר 1945 עם התקדמות הצבא האדום לשטח גרמניה הנאצית, ולא הצליח להביא להריסה מלאה של מתקני המחקר. הוא יידע את ולטר שרייבר, המפקח על הרפואה הצבאית של הוורמאכט, על "דאגתו שהמתקנים לניסויים בבני אדם שהיו במכון ושניתן להבחין בהם ככאלה יתגלו בקלות על ידי הרוסים". הוא התמקם בעיירה גרבורג בתורינגיה, בה האס אס והוורמאכט כבר הספיקו להקים מתקן נוסף לפיתוח אמצעי לחימה ביולוגיים שהוסווה כמכון מחקר לסרטן. בלומה הביא את התרביות הביולוגיות שלו מפולין והמשיך להבטיח להיטלר "Wunderwaffe" ("וונדרוואפה", קרי "נשק מופלא") שיביא לניצחונה של גרמניה במלחמה. בפועל, המתקן בגרבורג נפל לידי צבא ארצות הברית באפריל 1945, יחד עם הציוד והרישומים שהיו בו.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

בלומה נעצר ב-17 במאי 1945 במינכן על ידי סוכן אמריקאי מארגון CIC. לא היו עליו מסמכים מזהים מלבד רישיון הנהיגה שלו. לאחר מספר שבועות במעצר, בהם ארגון CIC וידא את זהותו, בלומה נלקח לטירת קרנסברג. ימים ספורים לאחר הגעתו לטירה נשלחה הודעה סודית לאנשי מבצע אלסוס (חלק מפרויקט מנהטן בו האמריקאים והבריטים שיתפו פעולה כדי לפתח נשק גרעיני) שהיו שם. בהודעה הורו להם לחקור את מצב טכנולוגיית הנשק הגרמנית והאיטלקית לקראת סוף המלחמה:
"בשנת 1943 בלומה חקר לוחמה בבקטריות. באופן רשמי הוא היה מעורב בחקר סרטן, אך פרט זה שימש לצורך הסוואה בלבד. בנוסף, בלומה שימש כסגן שר הבריאות של הרייך. ברצונך לשלוח חוקרים?
מאמינים שהתערבות אמריקאית הצילה את בלומה מהגרדום בתמורה למידע על נשק ביולוגי, גז עצבים ומתן ייעוץ לתוכניות הלחימה הכימיות והביולוגיות של ארצות הברית. בנובמבר 1947, חודשיים לאחר זיכויו במשפט הרופאים, בלומה התראיין בפני נציגים של הצבא האמריקאי, בהם ד"ר ה. וו. באצ'לור. בראיונות "זיהה מומחים ללוחמה ביולוגית ומסר את מיקומם ותיאר שיטות שונות לייצור נשק ביולוגי".
בשנת 1951 שכר צבא ארצות הברית את שירותיו תחת פרויקט 63, אחד המבצעים שבאו לאחר מבצע פייפרקליפ, כדי שיסייע לפיתוח לוחמה כימית. בתיק שלו לא צוין שהוא הועמד למשפט בנירנברג. הוא לא קיבל אשרה מקונסול ארצות הברית בפרנקפורט, והועסק במפקדת המודיעין האירופאית במערב גרמניה.
הוא לא נעצר או הואשם בפשעי מלחמה אפילו פעם אחת לאחר זיכויו במשפט נירנברג משנת 1947. בנוסף, הוא המשיך לעסוק ברפואה בגרמניה המערבית, והיה פעיל פוליטית כחבר מפלגת הימין הגרמנית.
מת בדורטמונד בשנת 1969.
ראו גם

ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
פרויקט MKULTRA
קלאוס שילינג
קולג' פארק סקייהוקס

ערך זה עוסק בקבוצת ליגת הפיתוח אשר הוקמה בשנת 2017. אם התכוונתם לקבוצת אירי בייהוקס המקורית אשר עברה לקיסימי, ראו .
קולג' פארק סקייהוקס (באנגלית: College Park Skyhawks) היא קבוצת כדורסל מהעיר קולג' פארק שבג'ורג'יה, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA ומסונפת לקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2017 בשם "אירי בייהוקס", ופעלה עד שנת 2019 בעיר אירי שבפנסילבניה.
היסטוריה

קבוצת "אירי בייהוקס" המקורית הייתה מסונפת לאורלנדו מג'יק עד שנת 2017, אז הועברה הקבוצה לפלורידה והפכה ללייקלנד מג'יק. במקביל הודיעה אטלנטה הוקס על כוונתה להקים קבוצת בת בעיר קולג' פארק שבפלורידה, לקראת עונת 2019/2020. בינואר 2017 החליטו ההוקס להקדים את הקמת קבוצת הבת, אשר תשחק תחת השם "אירי בייהוקס" עד שתסתיים בניית אולמה הייעודי בקולג' פארק, גייטוויי סנטר, ב-2019. ליגת הפיתוח עושה הפרדה בין מועדון זה לבין קבוצת אירי בייהוקס המקורית, אשר הסטטיסטיקות, המאזנים והישגי העבר שלה נרשמים לזכות קבוצת לייקלנד מג'יק.
לקראת עונת הבכורה של המועדון ב-2017 מונה עוזר מאמן ניו יורק ניקס דאז, ג'וש לונגסטאף, כמאמן הקבוצה. הבייהוקס סיימו את העונה הסדירה עם מאזן חיובי 28–22, אשר הציב אותם במקום החמישי באזור המזרחי. בשלב הפלייאוף גברו הבייהוקס על לייקלנד מג'יק ופורט ויין מאד אנטס בשני הסיבובים הראשונים, והפסידו לראפטורס 905 בגמר המזרח.
לקראת עונת 2019/2020 עבר המועדון לעיר קולג' פארק שבג'ורג'יה, ושינה את שמו לקולג' פארק סקייהוקס.
עונה לאחר עונה

| עונה | מיקום במזרח | ניצחונות | הפסדים | אחוז הצלחה | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אירי בייהוקס
| 2017/18 | 5 | 28 | 22 | 0.560 | הפסד בגמר המזרח (ראפטורס) 118-106 |
| 2018/19 | 9 | 24 | 26 | 0.480 |  |
| 2019/20 | 10 | 20 | 23 | 0.465 | העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה |
2020/21: לא שיחקה
קולג' פארק סקייהוקס
| 2021/22 | 3 | 20 | 13 | 0.606 | הפסד ברבע גמר המזרח (גו-גו) 131-122 |
הערות שוליים

↑  Orlando Magic Purchase NBA D-League’s Erie BayHawks, באתר הרשמי של ליגת הפיתוח, 14 בדצמבר 2016
↑  Atlanta Hawks Purchase NBA Development League Team, באתר הרשמי של ליגת הפיתוח, 10 בנובמבר 2016
↑  Atlanta Hawks NBA D-League Team to Begin Play in 2017-18 Season in Erie, Pa, באתר הרשמי של ליגת הפיתוח, 31 בינואר 2017
↑  Hawks Name Josh Longstaff as Head Coach of Erie Bayhawks, באתר הרשמי של אטלנטה הוקס, 25 ביולי 2017
↑  "Atlanta Hawks' College Park NBA G League Affiliate Set To Become The Skyhawks". GLeague.NBA.com. NBA Media Ventures, LLC. 21 בפברואר 2019. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
קבוצות ליגת הפיתוח של ה-NBA
| האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המערבי | האזור המערבי | האזור המערבי |
| אוסיאולה מג'יק | דלאוור בלו קואוטס | מוטור סיטי קרוז | אוסטין ספרס | ממפיס האסל | סן דייגו קליפרס |
| אינדיאנה מאד אנטס | וינדי סיטי בולס | מיין סלטיקס | אוקלהומה סיטי בלו | סאות' ביי לייקרס | סנטה קרוז ווריורס |
| ברמינגהאם סקוואדרון | ויסקונסין הרד | קולג' פארק סקייהוקס | איווה וולבס | סו פולס סקייפורס | קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו |
| גרינסבורו סווארם | וסטצ'סטר ניקס | קליבלנד צ'ארג' | ואלי סאנס | סולט לייק סיטי סטארס | ריו גראנדה ואלי וייפרס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | קפיטל סיטי גו-גו | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | ראפטורס 905 | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |