ורנר זומברט
חייו ועבודתו > תחילת הקריירה, סוציאליזם

זומבארט נולד בארמסלבן שבסקסוניה-אנהלט. אביו, אנטון לודוויג זומבארט, היה פוליטיקאי ליברלי אמיד, תעשיין ובעל נכסים. ורנר למד משפטים וכלכלה באוניברסיטאות פיזה, ברלין ורומא. ב-1888 קיבל תואר דוקטור בברלין, בהנחייתם של גוסטב פון שמולר ואדולף וגנר, הכלכלנים הגרמניים המפורסמים ביותר באותם ימים.
בתחילת דרכו נחשב זומבארט כאיש שמאל רדיקלי בשל עמדותיו הכלכליות ופעילותו החברתית, ולפיכך זכה רק במשרת הוראה זוטרה באוניברסיטת ברסלאו הקטנה והמרוחקת, וגם זאת אחרי תקופה של עבודה מעשית כפרקליט בראש לשכת המסחר של ברמן. אף על פי שאוניברסיטאות מכובדות כמו היידלברג ופרייבורג הציעו לו משרות, הממשלה המקומית הטילה על כך וטו. באותם ימים הוא היה מחשובי ממשיכיו של קרל מרקס בתחום הכלכלה, עד כדי כך שפרידריך אנגלס אף אמר עליו כי הוא הפרופסור הגרמני היחיד אשר מבין את הקפיטל כראוי. זומבארט אמר על עצמו כי הוא "מרקסיסט מושבע".
זומבארט היה הסוציולוג הראשון שהקדיש ספר שלם לנושא התנועה החברתית - Sozialismus und soziale Bewegung ("סוציאליזם ותנועה חברתית", 1896). אופן הבנתו את התנועות החברתיות מושפע מלורנץ פון שטיין ומקרל מרקס. בעיניו עלייתה של תנועת הפועלים הייתה תוצאה של הסתירות שהן בטבעו של הקפיטליזם. הסיטואציה שבה שרוי הפרולטריון יצרה "אהבה להמון", וזו, יחד עם הנטייה ל"דרך החיים הקומוניסטית" בייצור החברתי, היו המאפיינים העיקריים של התנועה החברתית.
ב-1902 הופיע חיבורו הגדול והמפורסם Der moderne Kapitalismus ("הקפיטליזם המודרני"), בשישה כרכים. זוהי היסטוריה שיטתית של הכלכלה וההתפתחות הכלכלית לאורך השנים, והיא מייצגת באופן מובהק את האסכולה ההיסטורית בכלכלה (אנ'). אף על פי שכיום זוכה הספר לביקורת רבה מצד כלכלנים נאו-קלאסיים, הוא עדיין נחשב לחיבור בסיסי בתחום, שהשפיע רבות, בין השאר, על אסכולת האנאל ופרנאן ברודל.
ב-1906 קיבל על עצמו זומבארט משרה כפרופסור חבר בבית הספר הברלינאי למסחר, מוסד שמבחינה אקדמית היה פחות בערכו מאוניברסיטת ברסלאו, אבל מצד שני היה קרוב יותר למרכז הפעילות הפוליטית. כאן הוא פרסם, בין השאר, ספרים נלווים ל"הקפיטליזם המודרני", בין השאר כאלה שעסקו במוצרי מותרות, באופנה ובמלחמה כפרדיגמות כלכליות. מבין אלה, בעיקר השניים הראשונים נחשבים עד היום כחיבורי מפתח בנושא. ב-1906 יצא לאור גם הספר Warum gibt es in den Vereinigten Staaten keinen Sozialismus? ("מדוע אין סוציאליזם בארצות הברית?"), שנחשב חיבור קלאסי על האקספציונליזם האמריקאי, אף כי הוא התיישן במידה רבה עם השנים.
ספרו של זומבארט משנת 1911, Die Juden und das Wirtschaftsleben ("היהודים והחיים הכלכליים"), הוא תוספת למחקרו ההיסטורי של מקס ובר על הקשר בין הפרוטסטנטיות (ובמיוחד הקלוויניזם) לבין הקפיטליזם. זומבארט תיעד בספר את המעורבות היהודית בהתפתחותו ההיסטורית של הקפיטליזם. הוא טען כי סוחרים ובעלי-מלאכה יהודים, שנמנע מהם להצטרף לגילדות, פיתחו התנגדות ייחודית לערכי היסוד של המסחר בימי הביניים. הללו היו ערכים פרימיטיביים ומונעי התקדמות: החתירה לשכר ולמחירים "הוגנים" (ולכן קבועים), למערכת צודקת שבה נתחי שוק מוסכמים מראש ובלתי-משתנים, הרווחים צנועים אך ודאיים, ומגבלות מוטלות על הייצור. מכיוון שהודרו מתוך המערכת הזאת, כך טען זומבארט, היהודים הביאו לפירוקה והחליפו אותה בקפיטליזם המודרני, שבו אין הגבלה על התחרות והחוק היחיד הוא לרַצות את הלקוח. ההיסטוריון הבריטי פול ג'ונסון, שכינה את הספר "מדהים", מציין כי זומבארט הותיר מחוץ לו כמה אמיתות לא נוחות, והתעלם מן האלמנטים המיסטיים החזקים ביהדות. הוא סירב להכיר, כפי שעשה ובר, בכך שכל אימת שהמערכות הדתיות הללו, כולל היהדות, היו בשיא כוחן האוטוריטרי המסחר לא שגשג. אנשי-עסקים יהודים, בדומה לעמיתיהם הקלוויניסטים, נטו להצליח ביותר דווקא כשנטשו את סביבתם הדתית המסורתית. כשיצא הספר לאור הוא נחשב כחיבור פילושמי, המציג את היהודים באור חיובי ואוהד. כיום, לעומת זאת, יש הרואים בו חיבור אנטישמי, המחזק סטריאוטיפים של יהודים כחמדנים וחתרנים.
בראשית ימיה של הציונות נודעה לכתביו של זומבארט השפעה רבה על הוגי דעות ציוניים. ארתור רופין ציטט בהרחבה מתוך "היהודים והחיים הכלכליים" בספרו "היהודים בזמן הזה", ומצא בהם חיזוקים להשקפותיו על אופיו הייחודי של העם היהודי, השקפות שבעצמן הושפעו מתאוריות גזעיות ואאוגניות שהיו פופולריות באותם ימים. דוד בן-גוריון תרגם לעברית את "סוציאליזם ותנועה חברתית", שיצא לאור בדפוס אחדות, ונחשב לאחד הספרים הסוציאליסטיים הראשונים שתורגמו לעברית. גם ספרים אחרים של זומבארט תורגמו לעברית וליידיש בראשית המאה העשרים. זאב ז'בוטינסקי וגֵרְשׁׂם שלום התייחסו כמה פעמים לדבריו של זומבארט על היהודים - שלום הסתייג מהשקפתו של זומבארט לפיה את "הבעיה היהודית" יש לפתור באמצעות סגרגציה ולא אמנציפציה. על כל פנים, השקפה זו עצמה גרמה לזומבארט לראות את התנועה הציונית בעין יפה, והוא התבטא מספר פעמים בשבחה.