stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבולוציה כתאוריה וכעובדה
מושגים קשורים ומינוח

ל"הוכחה" לתאוריה יש משמעויות שונות במדע. הוכחה קיימת במדעים פורמליים, כמו הוכחה מתמטית שבה ביטויים סמליים יכולים לייצג טיעונים מדויקים, וחוקים מדעיים בעלי הגדרות מדויקות של המונחים והתוצאות. למילה הוכחה באנגלית (proof) יש גם משמעויות אחרות, מכיוון שהיא נגזרת מהשורש הלטיני "probare", שיש לו גם משמעות של "לבדוק". במובן זה הוכחה היא היסק שמוביל להסבר הטוב ביותר או החסכוני ביותר, באמצעות הדגמה שניתנת לאימות פומבי (מבחן) של הראיות העובדתיות (כלומר, הנצפות) והסיבתיות, שהתקבלו בניסויים מבוקרים בקפידה. סטיבן ג'יי גולד טען שמחקרו של דרווין, למשל, הצביע על שילוב והתאמה הדדית של עדויות רבות כל כך, ששום תצורה אחרת מלבד התאוריה שלו לא יכולה להציע הסבר סיבתי מתקבל על הדעת של העובדות. בדרך זו הוכחו ברירה טבעית ומוצא משותף. "ההוכחה הקלאסית היא השבחת יבולים ובעלי חיים באמצעות ברירה מלאכותית." הברירה הטבעית ותאוריות אבולוציוניות אחרות מיוצגות גם הן בהוכחות מתמטיות שונות, כמו משוואת פרייס (אנ'), על שם ג'ורג' רוברט פרייס. אולם, כדי להישאר עקביים עם הפילוסופיה של המדע, התקדמות התאוריה מושגת רק באמצעות הפרכת השערות.
"מודלים" הם חלק מ"ערכת הכלים" המדעית או ההסקתית שנבנית מתוך תאוריה קודמת. מדע מבוסס מודלים משתמש במבנים אידיאליים או בביטויים מתמטיים כדי ליצור באופן אסטרטגי ייצוגים פשוטים יותר של מערכות מורכבות שקיימות במציאות. מודלים נועדו להידמות להיבטים הרלוונטיים של יחסים היפותטיים במערכות היעד הנחקרות.
"אימות הוא הדגמה של העובדה שיש למודל, בתחום הישימות שלו, טווח-דיוק מְספק התואם את היישום המיועד של המודל." מודלים משמשים במחקרי סימולציה. לדוגמה, פילוגנטיקאים אבולוציוניים מריצים סימולציות כדי למדל את תהליך ההסתעפות דמוי העץ של שושלות לאורך זמן. סימולציה זו, בתורה, משמשת להבנת התאוריה של הפילוגנטיקה ולהבנת השיטות המשמשות לבדיקת יחסים בין גנים, מינים או יחידות אבולוציוניות אחרות.
ראו גם

ראיות למוצא משותף
תורת ההכרה
מוצא החיים
טיעון התכנון הלקוי
לקריאה נוספת

Branch, Glenn; Mead, Louise (ביולי 2008). "'Theory' in Theory and Practice". Evolution: Education and Outreach. 1 (3): 287–289. doi:10.1007/s12052-008-0056-5. ISSN 1936-6426. {{cite journal}}:  (עזרה)
Dobzhansky, Theodosius (במרץ 1973). "Nothing in Biology Makes Sense Except in the Light of Evolution". The American Biology Teacher. 35 (3): 125–129. CiteSeerX 10.1.1.324.2891. doi:10.2307/4444260. ISSN 0002-7685. JSTOR 4444260. {{cite journal}}:  (עזרה)
Lewis, Ralph W. (Winter 1987–1988). "Theory and the Fact of Evolution" (PDF). Creation/Evolution Journal. 8 (22): 34–37. ISSN 0738-6001. נבדק ב-2015-01-21.
National Academy of Sciences; Institute of Medicine (2008). Science, Evolution, and Creationism. Washington, D.C.: National Academies Press. ISBN 978-0-309-10586-6. LCCN 2007015904. OCLC 123539346. נבדק ב-2015-01-19.
אמורפאה

| Amorphea |
| --- | --- |
 דוגמה לקבוצות השונות בתוך הAmorphea
מיון מדעי
על־ממלכה:: איקריוטים
קבוצה:: Amorphea
שם מדעי
 Amorphea ‏Adl, 2012
שמות נוספים
 Unikonta
אמורפאה (עד 2012 נקראה באנגלית Unikonts על שם השוטון היחיד של המינים הנמצאים בה) היא אחת מעל-הקבוצות שמרכיבות על פי החלוקה המודרנית את האיקריוטים ומורכבת משלושה ענפים עיקריים, ענף ה-Amoebozoa (המכיל בעיקר את הריריות ואת האמבות), ענף ה-Opisthokonta אשר כולל את על-הקבוצות אשר מכילות את הפטריות ואת בעלי החיים, ושתי קבוצות קטנות עם ענפים משלהן בשם Apusomonadida ו-Breviatea. החלוקה בתוך קלייד זה הוצעה על ידי תומאס קלבייר-סמית ב-2002.
האגודה הבינלאומית לפרוטיסטים, המליצה בשנת 2012 לשנות את המונח Unikonta שהיה נהוג עד כה למונח החדש Amorphea. החלטה זאת באה מכיוון שהמונח "Unikont" היה מבוסס על ההשערה שלאב הקדום של קבוצה זאת היה רק שוטון אחד, השערה שנדחתה יותר מאוחר.
מאפיינים

הקבוצה מכילה שלוש קבוצות מורפולוגיות: חד-תאיים בעלי שוטון אחד, אמבות ללא שוטון וקבוצת ה-opisthokonta (המכילה את בעלי חיים הפטריות וקבוצות קרובות) בה השוטון מתבטא רק בתאי-המין, לדוגמה בתא זרע. לקבוצות האיקריוטיות הקרובות יש לרוב שני שוטונים ומעלה (אם כי יש רבים יוצאים מן הכלל) והן מכונות לעיתים Biknots, נציגים בולטים של קבוצה זאת הן על-קבוצת SAR וה-Archeapastida המכילה את הצמחים וקרוביהם.
הערות שוליים

↑  Cavalier-Smith T (במרץ 2002). "The phagotrophic origin of eukaryotes and phylogenetic classification of Protozoa". Int. J. Syst. Evol. Microbiol. 52 (Pt 2): 297–354. doi:10.1099/00207713-52-2-297. PMID 11931142. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Cavalier-Smith, Thomas (2003). "Protist phylogeny and the high-level classification of Protozoa". European Journal of Protistology. 39 (4): 338–348. doi:10.1078/0932-4739-00002.
↑  "The revised classification of eukaryotes". J Eukaryot Microbiol. 59 (5): 429–93. בספטמבר 2012. doi:10.1111/j.1550-7408.2012.00644.x. PMC 3483872. PMID 23020233. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Evolution: revisiting the root of the eukaryote tree". Current Biology. 19 (4): R165–R167. 2009. doi:10.1016/j.cub.2008.12.032. PMID 19243692.
מצפה גבולות

מצפה
רמון
מצפה
רמון
מבט כללי על האתר
מצפה גבולות היה חלוץ ההתיישבות בנגב, ראשון מבין שלושת המצפים שהוקמו, עלה לקרקע במאי 1943 והיווה בסיס להקמת קיבוץ גבולות.
המצפה הוקם על ידי חברי השומר הצעיר "קיבוץ ארץ ישראל ג'" (אשר ישבו בראשון לציון), ב-1946 הועברו לאזור אשדוד והקימו את קיבוץ חצור. תקופה קצרה ישבו במצפה אנשי גדוד ניר שעלו בליל 11 הנקודות לדנגור והקימו את קיבוץ נירים, אחריהם החזיקו מספר שבועות אנשי יחיעם (לפני עליתם על הקרקע). את הללו החליפו חברי קיבוץ אלמגור, אשר ישבו בפתח תקווה וקיבלו את השם גבולות. אליהם הצטרפה בנובמבר 1946 קבוצה בת 10 חברים שהיוותה את הבסיס להקמת קיבוץ גבולות כ-2 ק"מ צפונית למצפה.
רקע להקמת המצפה

מטרת הקמת שלושת המצפים הייתה שמירה על הקרקע שנרכשה על ידי הקק"ל, לימוד הכרת תנאי הקרקע והאקלים לקראת פיתוח חקלאות והקמת יישובים בעתיד. יוסף ויץ (יו"ר דירקטוריון הקק"ל בתקופה זו) אבי תוכנית המצפים, ראה בניסיון זה גם מבחן פוליטי ליחסם של הבריטים להתיישבות רבתי בנגב, על רקע "חוק הקרקעות" מ-1939 הוא "הספר הלבן". למעשה היו המצפים תחנות ניסיון אשר עסקו בניסיונות חקלאיים.
העלייה לקרקע

נגב!
פתח זרועות ערבותיך, מרחביך הגדולים – לצמאי אדמה, כי היום עולים אנו אליך, לכרות ברית חיים ויצירה עמך. אייר תש"ג. מהדהדות זעקות חללים, נטבחה יהדות גדולה וענפה. הדם קורא מן האדמה ומחומות הגיטו – אזעקה לעולם. נידונים למוות עומדים על נפשם. סגר עלינו המדבר, נסתם הפתח להצלה. נסגרו שערי ארצות, ננעלו לבבות ונדמו... המדבר! הנה המפלט האחרון. הוא פתח זרועותיו לנו – ונָבואָה... ברוך תהיה לנו, מפלט פרא ואלם!
במולדת קטנה – נגב גדול. אליך יוצאת היום קבוצת בנים ובנות לפתוח במפעל הצלה למעונים, לסלילת דרך לרדופים עד צוואר. בוא יבואו אחרינו רבים, יעלו, יבנו ויקימו בית עולמם שטורף.
פתחי רחמך, אדמת נגב! ענו שדות, העלו יבולים, עדו פרחים, התקבצנה ציפורי רון ובואו אלינו, כי עוד מעט תישמע הלומת פטיש ויען לו הלב, לב צְמֵא חזון.
לא נרפה ממך, שממה מדברית לוהטת! ממעמקייך נחצוב מים, מרגבייך נעלה חיים... היום נקרע את מגילת הזדון. בניגוד לספר הלבן אשר גזר על השממה לקדשנה – אנו עולים לכרות הברית עם אדמתנו.
בבריתך נָבואה, מולדת, פתחי זרועותייך לבאים!
בלילה שבין ה-12 ל-13 במאי 1943 יצאה פלוגת המתיישבים הראשונה לנגב. שנים-עשר חברים בהם חקלאים, טרקטוריסטים, אנשי ביטחון ודוברי ערבית. דרך כביש החוף הגיעו לעזה ומשם לחאן-יונס. קצת דרומה משם פנו מזרחה דרך החולות, שוקעים דוחפים ושוב שוקעים. שעה ארכה הדרך עד שעצרו בחלקת "אבו זבורה" שנקנתה עבורם על ידי איש הקק"ל עשהאל צוקרמן.
"המכוניות היטלטלו ומדי פעם שקעו גלגליהן בחול. ירדו, ניקו מתחת לגלגלים, דחפו ונסעו... עד ששוב שקעו. ושוב ירדו וניקו ודחפו ונסעו...ושוב שקעו... והדרך ארוכה. ולפתע, באיזה שהוא שום מקום, בלב המדבר, הורה עשהאל לעצור. "הגענו" אמר. החברים הסתכלו סביבם ולא ראו אלא חול זהוב מלוא העין. כאן יקום קיבוצכם!" אמר עשהאל, "אשרכם שזכיתם להיות יישוב עברי ראשון בנגב".
חיש נפרקו האוהלים שאר הכלים והציוד. עתה התפנו להקים סככת צל לאורחים. ברור היה שאלה לא יאחרו לבוא. ואכן, עוד בטרם הספיקו לנעוץ את עמודי הסככה, וכבר עמדו מסביבם בדווים והתחילו אלה לסייע בהקמת הסככה. מיד נשלף הציוד הדרוש לשפיתת הקפה, וכבר נמזג פינג'אן ראשון של קפה מר לאורחים שהחלו נוהרים ל"מדאפה אל-יהוד" (חדר האירוח של היהודים)... כך קם מצפה גבולות - חלוץ המצפים בנגב. אשר בעקבותיו עלו מצפה רביבים ומצפה בית אשל.
בעיית המים

אחת הבעיות המלוות את המתיישבים מיום הקמת המצפה ועד היום היא בעיית המים. במרכז החצר נחפרה באר, אך המים היו מלוחים 1,700–12,000 מיליגרם כלור לליטר, מים לא ראויים לשימוש. בתקופה הראשונה הובאו מים מן הכפר הבדואי רואייבה (המרוחק מגבולות 6-5 ק"מ). נסעו שמה עם עגלה ומכל מים שנפחו מטר מעוקב. פרידה סובבה את גלגל הבאר וכך במשך כמה שעות היו ממלאים את המכל. לאחר מכן נעשה ניסיון לאגירת מי גשמים במצפה. מחוץ לחצר הפנימית, על שטח של 3 דונם נבנו 3 משטחים בשיפוע קל וכוסו בזפת. תפקידם היה לרכז את מי הגשמים אל תוך שלוש בריכות בטון תת-קרקעיות ולבריכה פתוחה הצמודה אליהם. לתוכה נקוו מי הגשם הראשון, אשר ניקו את המשטחים. 100 עד 130 מ"מ גשם הספיקו למלא את הבריכות. המים שימשו לשתייה ובחלקם, בתוספת מי ביוב, שימשו להשקיית המטע הניסיוני שהורכב ממינים שונים של עצי פרי. ההשקיה נעשתה מדליים אל גומות. כמו כן, הובאו אחת לכמה ימים מים, במשאית מיד מרדכי דרך עזה, חאן יונס ורפיח. בשנת 1947 הניחה מקורות את צינור המים הראשון לנגב מאזור השאיבה בניר-עם אל דנגור דרך גבולות (הסעיף המערבי). חלקות גידולי הניסיון הקיפו את המצפה: זני דגן שונים, גן ירק, מטע עצי פרי, מטע עצי מחט, מטע אגבות וכמובן מקשת אבטיחים.
מבני המצפה

היות שהתחבורה עם מרכז הארץ הייתה נדירה, הוחלט כי את מבני הקבע במצפים יבנו מחומר מקומי. ברביבים ובבית אשל מצאו אבן גיר. בגבולות לא נמצאה אבן גיר ולכן הוחלט לבנות את מבני המצפה והחומה המקיפה אותו מחומר מקומי, 'אדובה' (לבני בוץ מאדמת הלס המקומית), כשבית הביטחון נבנה מבלוקים שהגיעו ממרכז הארץ.
השתלבות במרחב

ג'ארכ קריבכ (שכנך קרובך): אחת ממטרות המצפה הייתה גם קשירת יחסי שכנות טובה עם האוכלוסייה הבדווית בנגב. היה משהו יוצא דופן בהתיישבות היהודית בנגב, לעומת אזורים אחרים. עד אותה תקופה לא הכירו תושבי האזור את היהודי, ולא ידעו כיצד יש להתייחס לנוכחותו. היישובים שהוקמו אמנם הסתגרו מאחורי גדרות תיל, אך ניתנה לשכנים האפשרות לבוא ולבקר, ללגום כוס קפה במדאפה, לפטפט קצת ולהעביר רכילות מפה לשם. עד מהרה גילו הבדווים שאפשר להפיק תועלת מעשית מיחסים עם השכנים היהודים, והם לא ראו בה איום עליהם או ניסיון לדחוק רגליהם ולנשלם. על כך יעיד סיפורו של הרופא ד"ר ישראל דיאמנט, שהתנדב מטעם קופת חולים להיות עם אנשי המצפה אחרי העלייה ל-11 הנקודות (מוצאי יום כיפור 1946), ולמעשה שימש כרופאם העיקרי של הבדווים ונחשב בעיניהם כאלוהים. שמו יצא לתהילה ברחבי הנגב. התשלום עבור הטיפול היה על פי רוב, ארגז פירות וירקות או תרנגולת יפת מראה.
במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות שכנה במצפה מפקדת הגדוד השמיני והתשיעי של הפלמ"ח בפיקודו של חיים בר לב (כידוני), במקום הוקמה מאפייה אשר סיפקה לחם לנגב הנצור, ונחפר בית חולים שדה תת-קרקעי. 
עם תום המלחמה, הוקם לצורכי פרנסה מפעל לעיבוד וליטוש יהלומים (משוחזר באתר). מאוחר יותר בנו חברי הקיבוץ את ביתם צפונית למצפה. על בסיס הניסיון המצטבר שנרכש במקום, פיתחו משק חקלאי מבוסס.
מצפה גבולות כיום

בשנת 1996 שוקם האתר ביוזמת המועצה לשימור אתרים, הקק"ל והמועצה האזורית אשכול. במקום הוקם מרכז מבקרים והאתר הוכרז כאתר לאומי ב-1982. 
כיום (2014) מפעילה את האתר תיירות קיבוץ גבולות. האתר מתפקד כאתר ביקור והפעלה ייחודי המציע פעילות מגוונת, שחזור האתר ההיסטורי כולל סיפור צינור המים לנגב, מאפייה מימי מלחמת העצמאות, מפעל לליטוש יהלומים, כלים חקלאים עתיקים ועוד. בנוסף מתקיימים במצפה שני פסטיבלים מסורתיים - אינדינגב ופסטיבל תפוחי אדמה.
שביל הנגב המערבי מסתיים בסמוך למקום.
ראו גם

גבולות
שלושת המצפים
רביבים
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
אינדינגב
בתי הביטחון בנגב הצפוני
לקריאה נוספת

יוסף אמיתי, גבולות חלוצת המצפים בנגב, גבולות, 1987
בני מיטיב, סיפורו של גבול, משרד הביטחון, 1986
רות קרק, שישים שנה למצפות בנגב, אריאל, 2003
רות קרק, תולדות ההתיישבות החלוצית בנגב עד 1948, הקיבוץ המאוחד, 1973
בית הביטחון במצפה גבולות, 1946, ארכיון ההגנה
מצפה גבולות-בית הביטחון והמאפיה
מצפה גבולות
מבט כללי על האתר
אל-עין (בעלבכ)

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  בעלבכ־אלהרמל
 נפה:  בעלבכ
 גובה:  1,000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  30,000 (2017)
 קואורדינטות:  34°13′41″N 36°22′19″E﻿ / ﻿34.228°N 36.372°E﻿ / 34.228; 36.372 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןאל-עין(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןאל-עין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל עין (בערבית: العين) הוא כפר לבנוני-שיעי בנפת בעלבק שבמחוז בעלבכ-הרמל.
הכפר שוכן במדרון המערבי של הרכס המזרחי של הר הלבנון, בגובה ממוצע של 1,000 מטר מעל פני הים, בשכנות לכפר נבי עות'מאן (ער'), ליד הכביש הלבנוני A4 המוביל מבעלבכ צפונה לעבר סוריה, לעיר חומס.
אטימולוגיה

השם ניתן לכפר על שום ריבוי מעיינות המים שבו, שהחשוב שבהם הם: עין אל-חנש (ער'), ראס אל-מיי (ער'), עין חמוּרה (ער') ועין רמיא (ער').
היסטוריה

בעבר, הכפר נקרא עין סולטאן (ער') על שמו של האמיר סולטאן בן מוסטפא אל-חרפושי (ער') שהיה שליט בעלבכ ומת בשנת 1255 לספירה.
עלי סמית ביקר בכפר בשנת 1838 וציין שרוב תושביו מתואלים.
שטח

שטח הכפר הוא 8,780 דונם.
אוכלוסייה

בשנת 2014 התגוררו בכפר 6,663 תושבים, מהם: 6,394 (95.96%) מוסלמים (מהם: 3,871 שיעים, 2,522 סונים, 1 עלווי), 245 (3.68%) נוצרים (ממגוון זרמים ועדות), 24 (0.36%) לא מוגדרים.
מלחמת חרבות ברזל

בתאריך 26 מרץ 2024 תקף צה"ל מטרה של חזבאללה ליד הכפר.
הערות שוליים

↑  המעיין בערבית: אל-עין; العين
↑  Robinson, E.; Smith, E., . Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838. Vol. 3, Boston: Crocker & Brewster, 1841, עמ' 144
↑  أسماء العائلات في بلدة العين، قضاء بعلبك، محافظة البقاع في لبنان, إعْرَفْ لبنان (באנגלית)
↑  היום ה-172 למלחמה | משפחות חטופים חסמו את איילון: "עסקה בכל מחיר", באתר ‏מאקו‏, 26 במרץ 2024
אלמון הודי

| אלמון הודי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: קומברטיים
סוג:: קומברטום
מין:: אלמון הודי
שם מדעי
 Combretum indicum ‏Jongkind, 1998

אלמון הודי (שם מדעי: Quisqalis indica) הוא שיח מטפס, הזקוק לסוג של גדר כדי לטפס ולהיכרך סביבו.
תיאור

צמיחתו של האלמון ההודי איטית בשנה-שנתיים הראשונות, אך הופכת בהמשך למהירה יותר. האלמון ההודי זקוק להשקיה סדירה ומרובה, הוא רגיש לקור, לשרב ולמליחות אך עמיד לקרינת שמש ישירה. גובהו נע בין 6–12 מטרים, רוחבו מעל 2 מטרים ומרווחי השתילה הם 2-1.5 מטרים. יש לשתול אותו במקום שאין בו פעילות גננית או במשטחים מרוצפים. בתנאים טובים הצמח שולח שלוחות ומופיע בכל מיני מקומות בגינה גם במרחק של כמה מטרים מהצמח המרכזי. ניתן לשתול אותו צמוד לגדר, קיר, פרגולה או בעציץ גדול במרפסת.
האלמון מצל על סביבתו ובכך מסייע לצמחים שמסביב להתמודד עם חום הקיץ. כדי לטפל בשיח, יש לגזום אותו בתחילת החורף. לעיתים החלק התחתון של הפטוטרת מתקשה, נעשה דומה לקוץ שאינו נושר גם לאחר שהעלים נושרים ונדמה שהצמח בעל קוצים. "קוצים" אלו מופיעים בעיקר על ענפי המים שהם ענפים היוצאים מבית השורשים והצומחים במהירות.
האלמון ההודי הוא שיח נשיר, וצמח בושם בעל ריח חזק.
פריחה

פריחת האלמון ההודי בצורת אשכולות המופיעים מסוף האביב ועד אמצע הסתיו, כל אשכול מורכב ממספר פרחים קטנים. אורך חיי הפרח הוא שלושה ימים, הוא נפתח לראשונה בלילה בצבע לבן ובריח עדין ומשכר. הפרח נשאר לבן עד הבוקר וממשיך להפיץ ניחוח, במהלך היום משתנה צבעו לוורוד, והופך לאדום עמוק בערב. כך נוצר מופע מרהיב המושך אליו צופיות ומאביקים אחרים לרוב.
מקור השם ומוצא הצמח

שמו הבוטני של האלמון ההודי בלטינית מסביר את מקור שמו העברי. שמו הלטיני Quisqalis indica מתחלק לשני חלקים: indica בתרגום פשוט משמע הודי. המילה Quisqalis מורכבת משתי מילים נפרדות – quis פירושו "מי", qualis פירושו "איזה". את הצמח תיאר לראשונה הבוטנאי הגרמני-הולנדי Georg Eberhard Rumphius ושמו של האלמון מבטא את קריאות התפלאותו לנוכח הצמח החדש. המתרגם העברי של השם ויתר על התרגום המילולי "מי איזה" וקרא לו אלמון מלשון אלמוני, כלומר אינו מוכר.
מוצא הצמח בבורמה, מלאיה ואיי הפיליפינים.
רבייה

באלמון הודי קיימת אי התאמה עצמית, המונעת האבקה עצמית. תאי הרבייה הזכריים בגרגירי האבקה לא יכולים להפרות ביציות שמקורן באותו הצמח. ואם אין הפריה, לא נוצרים זרעים. הפרפר שבדרך כלל מאביק את האלמון לא נמצא בארץ ישראל ולכן אין מי שיעביר את גרגרי האבקה בין צמחים שונים של אלמון. לכן, בישראל מגדלים את האלמון ההודי בשיטה של ייחור (גיזום ענפים, ושתילתם באדמה עד שהם מצמיחים שורשים ומתפתחים לצמח חדש).
הערות שוליים

1 2  צמחים מטפסים הפורחים בקיץ, באתר מנהל המחקר החקלאי/מרכז וולקני, משרד החקלאות
↑  ערן רודה, אלמון הודי: בושם בריח משכר, באתר Xnet‏, 3 ביוני 2011
↑  אלמון הודי בישראל, באתר מטח
אמדינה

| אמדינה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אסטרילדיים
סוג:: אמדינה
מינים
 Amadina fasciata  Amadina erythrocephala
שם מדעי
 Amadina ‏סווינסון, 1827

אמדינה (שם מדעי: Amadina) היא סוג של ציפורי שיר ממשפחת האסטרילדיים החיות באפריקה שמדרום לסהרה. בסוג זה קיימים שני מינים.
מאפיינים

האמדינות הן ציפורים קטנות באורך 12–16 ס"מ. בעלות גוף אפור וצהוב בהיר וראש אדום. מקוריהן עבים ומשמשים אותן לפיצוח זרעים שונים. הזכרים צבעוניים יותר מהנקבות, תכונה המשמשת אותם למציאת נקבה לזיווג.
הנקבות המקננות בונות קן מעוגל בין ענפי העצים. אם טורף מתקרב אל הקן הן אינן בורחות אלא מפתלות את גופן לצורת נחש קטן, במטרה להרתיע את התוקף ולהציל את הביצים.
מינים

אמדינה מזוקנת או אָמָדִינָה (Amadina fasciata)
אמדינה אדומת ראש (Amadina erythrocephala)
הערות שוליים

↑  לפי האקדמיה ללשון
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפונסו השני, מלך אסטוריאס

| --- | --- |

 לידה:  759 אוביידו, ספרד 
 פטירה:  20 במרץ 842 (בגיל 83 בערך) אוביידו, ספרד 
 מדינה:  ממלכת אסטוריאס 
 מקום קבורה:  Pantheon of Asturian Kings 
 
 
 
אלפונסו השני על פסיספס מהמאה ה-12 ליברו דה לוס טסטמנטוס .
אלפונסו השני מאסטוריה (c. 760 – 842), המכונה הצנוע (בספרדית: Alfonso II de Asturias), היה מלך אסטוריאס בשתי תקופות שונות: תחילה בשנת 783 ומאוחר יותר מ-791 ועד מותו ב-842. עם מותו, נפוטיאן, בן משפחה בקשר בלתי ידוע, ניסה לגזול את הכתר במקום רמירו הראשון, מלך אסטוריאס לעתיד.
בתקופת שלטונו, שהשתרע על טווח של 51 שנים, גילה אלפונסו את קברו כביכול של סנט ג'יימס הגדול (שנקרא בספרדית סנטיאגו (סן יאגו) בעיירה קומפוסטלה, שלימים נודעה כעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הוא היה בנם של פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס ושל מוניה, אישה באסקית שנלכדה והוחזרה לאסטוריה על ידי פרואלה בעקבות מערכה צבאית.
ראשית חייו

אלפונסו נולד באוביידו ב-759 או ב-760. הוא הושם תחת האפוטרופסות של דודתו אדוסינדה לאחר מות אביו, אך מסורת אחת מספרת שהוכנס למנזר סן סוליאן דה סאמוס. הוא היה מושל הארמון בתקופת שלטונו של סילו בעלה של אדוסינדה. עם מותו של סילו, הוא נבחר למלך על ידי בעלי בריתה של אדוסינדה, אך האצילים העלו את דודו מאורגטוס לכס המלכות במקומו. אלפונסו ברח לאלבה שם מצא מחסה אצל קרובי משפחתו מצד אמו. את מאורגאטוס ירש ברמודו, בן דודו של אלפונסו, שהתפטר לאחר תבוסתו בקרב על נהר הבורביה.
אלפונסו מוכרז כמלך

אלפונסו נבחר לאחר מכן למלך ב-14 בספטמבר 791. משוררים מדור מאוחר יותר המציאו את סיפור הנישואים הסודיים בין אחותו שימנה וסנצ'ו, הרוזן מסלדנה, ואת מעלליו של בנם ברנרדו דל קרפיו. ברנרדו הוא הגיבור של קנטר דה גסטה (chanson de geste) שנכתב כדי לרצות את הרוח האנרכית של האצילים.
פשיטות אנדלוסיות לאסטוריה

עם עלייתו לכס המלכות, החל הישאם הראשון, בנו של עבד אל-רחמן הראשון, בשורה של מסעות צבאיים במזרח הפירנאים ובצפון מערב. בשנת 794, פשיטה בראשות עבד אל-כרים הנחיתה מכה צבאית גדולה לאלפונסו השני בשוליה המזרחיים של ממלכת אסטוריה (קנטבריה וקסטיליה). המלך האסטורי ביקש את עזרתו של הווסל הפרנקי הבאסקי בלסקו, אדון אלבה והאזורים הגובלים באותה תקופה. עבד אל-כרים התקדם עמוק יותר מערבה לתוך אסטוריה ובזז את האזור, בעוד אחיו עבד אל-מאליק העז אל אדמות מערב אסטוריה.
היחסים עם קרל הגדול והאפיפיור

בלחץ אויביו, אלפונסו השני שלח בקשת עזרה אל קרל הגדול, ושלח משלחות לטולוז ולאקס-לה-שאפל בשנים 796, 797 ו-798. ייתכן שהמאמצים הדיפלומטיים הללו נועדו לחזק את הלגיטימיות שלו ואת ממשלת אסטוריה נגד תסיסה פנימית מתמשכת בגליסיה, ונגד התקפות חיצוניות של האחים אבן מוגאיט, הגנרלים עבד אל-כרים ועבד אל-מאליק.
אלפונסו הוכר כמלך על ידי קרל הגדול והאפיפיור, ואסטוריה כממלכה בפעם הראשונה. המלך גילה עניין בפולחן הפרנקי של מרטין הקדוש מטור, והוא עודד את השפעת הכנסייה הקרולינגית באסטוריה. כמו כן, בתקופת שלטונו של אלפונסו, נחשף מקום מנוחתו לכאורה של סנט ג'יימס. ייתכן ששליחיו של אלפונסו לבתי המשפט של קרל הגדול עסקו גם במחלוקת האימוץ, שהביאה את ממלכתו של ברמודו תחת שלטונו של קרל הגדול. נראה כי התמיכה הקרולינגית עשתה רבות כדי לדרבן את הפשיטה שלו לתוך שטח אנדלוסיה עד ליסבון, שנלכדה ופוצלה על ידי חייליו בשנת 798.
אחרית חייו

בשנת 825 הוא הביס את הכוחות הקורדובאיים בנארון ואנצ'או, ובזכות הניצחונות הללו, החל "אכלוס מחדש" של חלקים מגליסיה, לאון וקסטיליה - עם צ'רטרים שאישרו את הבעלות על השטחים.
אלפונסו גם העביר את הבירה מפראביה, היכן שסילו מיקם אותה, לאוביידו, עיר הקמת אביו והולדתו. שם הוא בנה כנסיות וארמון. הוא בנה את סן טירסו, שם הוא קבור, ואת סנטולאנו, בפאתי העיר. ה-Crónica Sebastianense מתעד את מותו בשנת 842, ואומר:
המסורת מספרת שבשנת 814, גופתו של ג'יימס הגדול התגלתה בקומפוסטלה וכי אלפונסו היה הצליין הראשון לאותו מקדש מימי הביניים (והמודרני) המפורסם.
איי אראן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ גולוויי 
 קואורדינטות:  53°07′00″N 9°42′00″W﻿ / ﻿53.116666666667°N 9.7°W﻿ / 53.116666666667; -9.7
 שטח:  51 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אירלנד אירלנד
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת אירלנד מוגדלת) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי האוקיינוס האטלנטי איי אראן(למפת אירלנד רגילה) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי האוקיינוס האטלנטי איי אראן
 
 
צוקים על קו החוף של האי אינישמור
איי אראן (באירית: Oileáin Árann; באנגלית: Aran Islands) הם שלושה איים השוכנים סמוך לפתחו של מפרץ גולוויי, בחופה המערבי של אירלנד.
שלושת האיים, ממערב למזרח, הם: אינישמור (באירית: Árainn Mhór/Inis Mór; באנגלית: Inishmore) שהוא הגדול בשלושה; אינישמן (באירית: Inis Meáin/Inis Meadhóin; באנגלית: Inishmaan); והקטן בשלושה אינישיר (באירית: Inis Thiar/Inis Oírr/Inis Oirthir; באנגלית: Inisheer). אורכו של האי אינישמור הוא כ-14 ק"מ ורוחבו המקסימלי 3.8 ק"מ.
האיים מהווים את ברונות אראן במחוז גולוויי. שפת רוב התושבים באיים היא אירית וליישובים בהם שמות איריים. בכלל האיים ישנם כ־1200 תושבי קבע.
אקלים

אקלים האיים ממוזג באופן יוצא דופן לאזורם. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 15 מעלות בחודש יולי ל-6 מעלות בינואר. טמפרטורת הקרקע אינה יורדת בדרך כלל מ-6 מעלות. כיוון שעשב צומח בטמפרטורות שמעל 6 מעלות, קיימת באיים התקופה הארוכה ביותר לגידול חקלאי באירלנד ובבריטניה, למגוון רחב של גידולים. שלהי חודש מאי היא התקופה בה קיים המספר הרב ביותר של ימים בהירים והתקופה הטובה ביותר לחזות בפריחה באיים.
חי וצומח

הודות למזג האוויר המקומי יוצא הדופן, גדלים באיים זה לצד זה צמחים מאזורים קוטביים, ים תיכוניים ואלפיניים. האיים ידועים במגוון עשיר ביותר של צמחים ובעלי חיים. חריצי סלעי הגיר מספקים סביבה לחה ומוגנות למיני צמחים רבים כולל שיחים גמדיים. באזורי חצץ ניתן למצוא צמחייה קוטבית או אלפינית, ובמקומות שבהם קיימת שכבה דקה של אדמה, ניתן לראות ריכוזי עשב ובתוכו אף צמחים סחלביים וגנציינאים. באי מגוון חרקים ובהם פרפרים רבים.
תושבי האיים

סמוך לצוקי האי אינישמור ואינישמן נמצאים שרידי מצודות עתיקות שהן בין השרידים הארכאולוגיים הקדומים באירלנד. באיים רשת סבוכה של גדרות צאן ובקר עתיקות עשויות אבן, שאורכן הכולל בשלושת האיים הוא כ-1,600 ק"מ. על האיים אף נמצאו מכוורות עתיקות עשויות אבן. הקדוש הנוצרי האירי אנדה מאראן (מת בשנת 530 לערך) יסד באי אינישמור, סמוך לקילאני (Killeany) את המנזר האירי הראשון. בתקופות מסוימות לאורך ההיסטוריה פעלו באי אינישמור לבדו כ-12 מנזרים ולקדושים אירים רבים היה קשר כלשהו במהלך חייהם לאיים.
מהגרים רבים הגיעו לאיים לראשונה ככל הנראה עם כיבוש אירלנד בידי אוליבר קרומוול בשנים 1649–1653, כאשר האוכלוסייה הקתולית באירלנד עמדה בפני הברירה "ללכת לגיהנום או לקונכט". אירים רבים נמלטו באותה תקופה לאיים המפוזרים לאורך חופה המערבי של אירלנד שם סיגלו אורח חיים המתאים לתנאי ההישרדות הקשים, ללא תלות באספקה מן החוץ. בין השיטות שפותחו באיים היה ערבוב חול עם אצות והנחתו על הסלעים כדי ליצור שכבת קרקע המתאימה לגידולים חקלאיים כגון תפוחי אדמה וירקות אחרים. האצות שמשו אף כמזון לצאן ולבקר שחיו בין גדרות הסלעים. מן הצאן ומן הבקר נגזז הצמר וממנו יוצרו בדים לבגדים. תושבי האיים אף בנו סירות דיג ייחודיות ובקתות שגגותיהן מכוסים קש.
האיים הם באופן רשמי חלק מאזור גיילטאכט באירלנד, בו מדוברת השפה האירית כשפה עיקרית בכל השירותים הממשלתיים הרשמיים, כולל מערכת החינוך. בשלהי המאה ה-20 נמצא באוכלוסייה המבוגרת באיים אחוז גבוה מאוד של דוברי שפה אחת בלבד, אירית. תרמו לתופעה זו בידודם של האיים וכן העיסוקים המקומיים המסורתיים. צעירים בני האיים בדרך כלל מסיימים את לימודי התיכון בגיל 18 ואז עוברים ליבשה להמשך לימודיהם. רבים תולים בשידורי הטלוויזיה באנגלית את ירידת קרנה ההדרגתית של השפה האירית באיים מאז שנות ה-60 ואת עזיבת הצעירים.