stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנאיטליה

| --- | --- |


הרכבת המהירה "החץ האדום" של טרנאיטליה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 חברות בנות:  Cisalpino  Trenitalia France  Trenord 
 מיקום המטה:  רומא 
 משרד ראשי:  רומא
 ענפי תעשייה:  תחבורה ציבורית, לוגיסטיקה
  
 https://www.trenitalia.com/en.html
 
טרנאיטליה (באיטלקית: Trenitalia S.p.A) היא חברת הרכבות הלאומית של איטליה. החברה הנוכחית נוסדה בשנת 2000, המטה הראשי שלה ממוקם ברומא, והיא מוחזקת ומתופעלת על ידי חברת הרכבות של מדינת איטליה (באיטלקית: Ferrovie dello Stato Italiane S.p.A), אשר מניותיה נמצאות בבעלות חלקית של ממשלת איטליה.
מידע כללי

אורכן הכללי של מסילות הברזל באיטליה הסתכם בשנת 2024 ב-17,350 ק"מ. לשם השוואה, בשנת 2014 היה אורך המסילות 16,723 ק"מ. הרווח התפעולי של החברה בשנת 2023 הסתכם ב-422 מיליון אירו, והחברה הרוויחה רווח נקי בסך 196 מיליון אירו.
היסטוריה

הרכבת הראשונה באיטליה יצאה ב-1839 מתחנה בנאפולי, והגיעה כעבור 11 דקות לנמל גראנאטלו (Granatello), הנמצאת קילומטרים בודדים דרומית מערבית לעיר. זה היה קטע המסילה הראשון והיחיד שהיה קיים באותה העת. קטע המסילה הבא נסלל בצפון איטליה, בין מילאנו-מונזה, לוונציה. קטע זה כלל לראשונה גם גשר עילי. במהרה החלו להיסלל קטעי מסילה נוספים. ב-1844 נסללה מסילה בין העיר התעשייתית טורינול-ג'נובה, עיר נמל גדולה. מסילה זו חוברה גם למערכת המסילות של צרפת ושווייץ, שתיהן קרובות יחסית לאזור. נסללו מסילות גם באזורי רומא, פארמה וטוסקנה. למסילות הרכבת החדשות נועד תפקיד חשוב בהנעת גייסות במלחמותיהם של המלך ויטוריו אמנואלה השני ועוזריו, לאיחודה של איטליה ב-1861. בעת איחוד איטליה היה אורך המסילות הכללי כ-2,000 ק"מ, ועד 1872 צמחו המסילות עד ל-7,000 ק"מ. ברבע האחרון של המאה ה-19 נעשו ניסיונות לאחד בין שלוש החברות שתפעלו בזמנו את הרכבות באיטליה, אך ללא הצלחה. החברות לא היו גדולות דיין והיו קווי רכבת רבים למקומות נידחים, שגרמו להפסדים, אשר עלו על הרווחים מקווים עמוסים. ב-1905 הצליחה ממשלת איטליה לאחד את שלוש החברות לחברה אחת, שנקראה "FFSS" .
ההתרחבות הגדולה ביותר של רשת הרכבות הייתה בתקופה שלאחר עליית הפשיסטים ב-1922. באותה התקופה נסללו מסילות רבות לערים חשובות ומרכזיות. מלחמת העולם השנייה הותירה אחריה מערכת רכבות איטלקית חבולה, עקב הפצצות, פלישות, ושימוש יתר. תוכנית מרשל של ארצות הברית מימנה את שיקום המערכת ועד 1952 תוקנו נזקים, ניקנו ציוד חדש וקטרי דיזל וחשמל. בשנות ה-60 וה-70 החלו לפעול קווי רכבת מהירות, אך רק בשנות ה-90 הפכו קווים אלו ליעילים, והשירות לנוסעים שופר. בשנת 1999 הונהגו צמצומים במצבת העובדים, ומיד לאחר מכן החברה הופרטה, אם כי השליטה נשארה בידי ממשלת איטליה.
קווים ורמות שירות באיטליה

פעילות טרנאיטליה מתחלקת לקווים אזוריים, ולקווים בין עירוניים, בהם משולבות הרכבות המהירות. הקווים הבין עירוניים מחולקים לארבעה אזורים גאוגרפיים.
הקווים הצפון טירניים-קווים אלו יוצאים מערי צפון מערב איטליה, דוגמת מילאנו טורינו וג'נובה, יורדים דרומה בכיוון רומא ולאחר מכן דרך נאפולי, עד סלרנו ובכיוון ההפוך.
הקווים הדרום טירניים-יוצאים מהבירה רומא, לכיוון קלבריה, דרך הערים המרכזיות, וחזרה בכיוון הנגדי.
הקווים האדריאטיים-מערי הצפון המרכזיות מילאנו ובולוניה, דרך החוף המזרחי של איטליה בקרבת הים האדריאטי, לערי הדרום בארי, טאראנטו (Taranto), לצ'ה וחזרה צפונה.
הקו הסיציליאני-מרומא דרומה, דרך מסינה לערי סיציליה המרכזיות סירקוזה ופלרמו, וחזרה צפונה בכיוון ההפוך.
בדומה לטיסות, ברכבות נהוגה מחלקה ראשונה, בה התנאים המשופרים ביותר. ההבדל בין מחלקה ראשונה לשנייה, מתבטא בעיקר ברוחבם של המושבים, והמרווח לרגליים. קיים קרון מזנון וקרון עבור משפחות. טרנאיטליה מספקת שירות בתשלום להסעת אופניים, וכן שירות לנכים ומוגבלים בתנועה. אין מגבלה על גודל ומשקל הכבודה האישית. קיימים שירותי הסעה של חיות מחמד, וברכבות המהירות מתאפשרת גישה לאתרי חדשות, לבידור ולסרטים. שירותים משלימים נוספים ניתנים בתשלום, דוגמת ארגון סיורים ומדריכים מקומיים באתרים, בערים ובאזורים בהם יש תחנות רכבת. קיים מגוון רמות של מחלקות, מחלקה ראשונה ושנייה. יש בשימוש קרונות מזנון, קרונות מותאמי תיקים ומזוודות, קרונות מותאמי אופניים, ומותאמי נכויות ומגבלות.
פעילות טרנאיטליה במדינות אחרות

לטרנאיטליה חברות בנות, המפעילות רכבות וגם סוגי תחבורה ושירותים אחרים, במספר מדינות באירופה:
גרמניה-החברה הבת הפעילה בגרמניה הנה קבוצת נטאינרה (Der Netinera-Konzern). הקבוצה מפעילה משנת 2004 רכבות ושירותי תחבורה ציבורית אחרים ברחבי גרמניה.
צרפת-שמה של חברה הפעילה בצרפת הוא "טלו"(Thello). חברה זו נוסדה ב-2011 ושמה הקודם היה "טרנאיטליה צרפת". החברה מפעילה חמש נסיעות יומיות מפריז בצרפת, למילאנו בצפון איטליה, דרך ערים צרפתיות ודרך טורינו האיטלקית.
בריטניה-החל מ-2019 טרנאיטליה נכנסה לשותפות עם חברת הרכבות של החוף המערבי של בריטניה, בשיעור של 30%, ומפעילה קווים שונים לרבות רכבות מהירות. בנוסף, טרנאיטליה פעילה בבריטניה באמצעות חברת הבת C2C, המקיימת שירות ב-26 תחנות במזרח לונדון לדרום אסקס (South Essex).
יוון-חברת הבת הפעילה ביוון היא "הלניק טרן" (Hellenic Train), שנוסדה בסוף שנת 2005. תחנת המוצא של הרכבת באיטליה נמצאת בפירנצה, ועיר היעד ביוון היא סלוניקי. מספר קווים יוצאים מסלוניקי ליעדים מרכזיים ביוון, דוגמת אתונה. חלק מקווי ההמשך ביוון, מתנהלים באמצעות אוטובוסים.
כרטוס

בתחנות רכבת בערים מרכזיות פועלות קופות מאוישות בבני אדם. בתחנות ובמקומות פחות הומים, מכירת כרטיסים נעשית על ידי מכונות אוטומטיות. ניתן לרכוש כרטיסים מקוונים באתר החברה, או באמצעות משרדי כרטיסים רשמיים רבים, שהוסמכו למכירה מקוונת. קיים גם הסדר רכישת כרטיסים ללא כרטיס מודפס. במסגרת ההסדר, מתקבל אישור רכישה לדואר האלקטרוני של הנוסעים.
ציוד

רוב הקטרים של טרנאיטליה הנם קטרים חשמליים. קיים מגוון גדול מאד של קטרים, בהתאם לתוואי הקרקע, הפסים, והמהירויות הנדרשות. קטרי דיזל קיימים רק למשימות ומקומות מסוימים ומועטים, ואין קטרי קיטור. גם הקרונות מותאמים לנסיעות אזוריות ולנסיעות למרחקים ארוכים.
תוכניות עתידיות

בסוף שנת 2015 החלה תוכנית חידוש והרחבת צי הרכבות והקרונות באיטליה, ושיפור תשתיות ושירותים בשיתוף האיחוד האירופי. לצורך ביצוע הפרויקט, נלקחה הלוואה של 316 מיליון אירו, מתוך עלות כוללת של 600 מיליוני אירו עבור צפון איטליה. ב-2019 הכריזה קבוצת FS, חברת האם של טרנאיטליה על תוכנית רב שנתית לתוספת רכבות, החלפת ציוד מתיישן ושיפור שירותים, בהשקעה של מיליארד אירו. התוכניות כוללות רכבות חסכוניות באנרגיה, ידידויות לסביבה-העשויות מחומרים שברובם ניתנים למיחזור.
בינואר 2024 התפרסם, כי טרנאיטליה הגיעה להסכם עם חברת הרכבות הגרמנית דויטשה באן, על שיתוף פעולה לפתיחת קו רכבת מהיר ממילאנו ומרומא באיטליה למינכן בגרמניה. התוכנית אמורה להתממש עד סוף שנת 2026. בנובמבר 2023 הודיעה חברת היטאצ'י היפנית על חתימת הסכם, לפיו טרנאיטליה תרכוש עתידית 30 רכבות מהירות ביותר מתוצרתה, החל משנת 2026. בנובמבר 2024 הודיעו טרנאיטליה ו-רייל אירופה, על שיתוף פעולה בהפצת רכבות ושירותים לשווקים ואזורים חדשים באירופה.
תאונות ותקלות

בשנת 2022 בלבד אירעו באיטליה 69 תקריות ותאונות בדרגות חומרה שונות. שנה זו נחשבת לקלה יחסית בטווח השנים שבמעקב, בין 2013 ל-2022.
התאונה החמורה ביותר-תאונת הרכבות החמורה ביותר באיטליה אירעה במרץ 1944. רכבת נוסעים נתקעה במנהרה בסמוך ל-באלוונו (Balvano), כ-150 ק"מ דרומית מזרחית לנאפולי. בתאונה נהרגו 520 בני אדם, והיא מדורגת שביעית במספר האבדות בנפש בין כל תאונות רכבת בעולם, מאז ראשית עידן מסילות הברזל. הנוסעים בתאונה זו נהרגו מגז רעיל שנפלט מקטר הרכבת התקוע, והתפזר במנהרה. רק חלק מנוסעים ואנשי צוות ששהו בקרונות האחרונים הצליחו להינצל ולהישאר בחיים.
התאונה השנייה בחומרתה-תאונה זו אירעה ב-15 באפריל 1978, ליד העיירה ואדו (Vado), כ-24 ק"מ דרומית לבולוניה. התאונה אירעה בתאני מזג אוויר קשים מאד, שאילצו את בקרי הרכבת לשנות את המסלול של אחת הרכבות. רכבת זו נתקלה בתלולית קרקע שנוצרה על הפסים עקב סחף אדמה, כתוצאה ממזג האוויר הגשום והקשה. בהיתקלה בתלולית העפר ירד קרון מהפסים, והרכבת נתקעה. כמה שניות מאוחר יותר, שלא השאירו זמן לפנות נוסעים מהרכבת שירדה מהפסים, הגיחה ממנהרה סמוכה רכבת מהכיוון הנגדי. עקב תנאי מזג האוויר, ואולי גם בשל טעות אנוש, הנהג לא הספיק להגיב בזמן ואירעה התנגשות במהירות גבוהה. בתאונה זו נהרגו 46 בני אדם, ו-76 נפצעו. בין ההרוגים היו גם שני נהגי הקטרים.
תאונה חמורה מאד אחרת אירעה ביוני 2009, בתחנת ויארג'ו במחוז טוסקנה. התאונה נגרמה כשקרון שהוביל גז פחממני מעובה (גז נפט נוזלי) מסוכן ירד מהפסים, והתנגש ברציף בתחנה. בעת ההתנגשות הרכבת נסעה במהירות של כ-145 ק"מ לשעה, וארבעה קרונות נוספים ירדו מהפסים. כתוצאה מההתנגשות ברציף נפער באחד הקרונות חור גדול, אשר דרכו השתחרר הגז הרעיל, ומהחום שנוצר נגרמה התפוצצות. בתאונה נהרגו 38 בני אדם, ונפצעו 26. רוב הנפגעים היו דיירים שגרו בבניינים סמוכים לתחנת הרכבת ושאפו את הגז שהשתחרר. בנוסף לנפגעים, כוחות ההצלה פינו מדירותיהם כ-1,000 דיירים.
ראו גם

רכבת ישראל
רכבת מהירה
תאונת רכבת
יורוסטאר
גלריה

משרדי טרנאיטליה ברומא
רכבות בתחנה.
מראה פנימי של קרון.
קטר של פעם, מוצג בעיר קומו.
הוראות התנהגות בזמן מגפת הקורונה, בקו רומא-נאפולי.
תחנת הרכבת המרכזית ברומא, ה-"טרמיני".
הערות שוליים

↑  Italy: length of the rail network, Statista (באנגלית)
↑  Key figures and annual report, www.rfi.it (באנגלית)
↑  Museo Nazionale Ferroviario di Pietrarsa, Royal District (באיטלקית)
1 2  STUART JORDAN, History: Italian Railways (באנגלית), באתר www.gaugemasterretail.com
1 2  Intercity - Trenitalia, www.trenitalia.com (באנגלית)
↑  NETINERA Deutschland: Unternehmensprofil, www.netinera.de (בגרמנית)
↑  Compagnie ferroviaire italienne - Trenitalia, www.trenitalia.com (בצרפתית)
↑  Working with FirstGroup and Trenitalia, West Coast Partnership Development News (באנגלית בריטית)
↑  Find the best train route to suit you, c2c (באנגלית בריטית)
↑  HELLENIC TRAIN FERROVIE DELLO STATO ITALIANE GROUP, HELLENIC TRAIN (באנגלית)
↑  The Trenitalia electronic ticket - Trenitalia, www.trenitalia.com (באנגלית)
↑  Rolling stock list Trenitalia, en.treinposities.nl (באנגלית)
↑  European Cimmission, The Investment Plan for Europe, 2015
↑  The new regional fleet, www.fsitaliane.it (באנגלית)
↑  Trenitalia and DB to run trains together, RAILMARKET.com (באנגלית)
↑  Hitachi Rail: €861m deal with Trenitalia for 30 high speed trains : November 13, 2023, www.hitachi.com (באנגלית)
↑  Tiana May, Trenitalia Orders 30 ETR1000 High-Speed Trains from Hitachi, Railway-News, ‏2023-11-13 (באנגלית בריטית)
↑  Italy: Railway accidents, Statista (באנגלית)
↑  Akanksha Gupta, The world's worst train disasters, Railway Technology, ‏2014-01-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Max S, Diverted, Deflected, Destructed: The 1978 Vado (Italy) Train Collision, Medium, ‏2023-12-10 (באנגלית)
↑  תִרגוּם 'liquefied petroleum gas' – מילון עברית-אנגלית | Glosbe, באתר glosbe.com (באנגלית, עם תרגום לעברית)
↑  RANCESCA PELLEGRINO, [https://skybrary.aero/sites/default/files/bookshelf/4760.pdf VIAREGGIO RAIL ACCIDENT:
CONCLUSION OF THE ITALIAN
FIRST INSTANCE COURT], JUST CULTURE & JUDICIARY – Quo Vadis?, 21-22 November 2017
הטובים לתקשורת

הטובים לתקשורת הוא מאמר שכתב אורי אורבך, והופיע בספטמבר 1987 (טבת תשמ"ז) בכתב העת "נקודה". המאמר פנה לצעירי הציונות הדתית ומטרתו הייתה לשכנעם להתגייס לשירות חובה בכלי התקשורת הצבאיים. במאמר הביע אורבך את השקפת עולמו על מעורבות הציונות הדתית בחברה הישראלית בכלל ובתקשורת הישראלית בפרט. המאמר נכתב על רקע התנגדותו של אורבך לתפיסה שרווחה בציונות דתית באותה עת, ולפיה בני המגזר האיכותיים ביותר מיועדים לשירות צבאי משמעותי ביחידות קרביות. אורבך טען כי אנשי המגזר הדתי-לאומי דרושים בתקשורת לא פחות מאשר בצבא הקרבי. כותרת המאמר היא פרפרזה על הסיסמה "הטובים לטיס".
תוכן המאמר

את המאמר פותח אורבך בפנייה לצעירי המגזר הדתי-לאומי. אורבך מתאר מצב שבו המגזר, בעידוד רבני הישיבות התיכוניות, אינו לוקח חלק בשיח התקשורתי ומשאיר אותו לחברה החילונית. הוא טוען כי הימנעות זו היא הרת אסון, כאשר באף אחת מרשתות התקשורת אין ייצוג עבור דעות אותן הוא מגדיר "הלאומיות והנכונות". לאחר מכין מדגיש אורבך את חשיבות התפקידים השונים בגופי התקשורת והתנגדות לתפיסה ההיררכית המוטעית, לטענתו, ולפיה לשדרן ולעורך חשיבות נמוכה. אורבך אף מדגים כיצד המראיין יכול להטות את השיח התקשורתי על-פי תפיסת עולמו, ומסביר כיצד ניתן לשנות את המצב בתקשורת, שבו הציונות הדתית בעיקר מותקפת ומתגוננת, למצב שבו עיתונאים מהציונות הדתית דווקא יהיו אלה שיתקפו חברי כנסת מהשמאל. הוא מתאר את שדרן התכניות הטיפוסי כ"כלי ריק", ציני ומחוצף, שעולמו הרוחני רחוק כמטחווי קשת מעולמם של הצעירים הדתיים-לאומיים, המלאים בתורה ובציונות, והם אלה שראויים להיות מראיינים. אורבך קורא לאותם צעירים בעלי כשרון כתיבה ויכולת התבטאות, שיודעים ומוכנים לזעוק נגד עוולות, שמסוגלים לבטא יפה "עמדות נכונות של מוסר אמיתי עם אוריינטציה יהודית", להתגייס לתקשורת כדי לחולל שינוי במדינה. בהמשך מבקש אורבך גם ממחנכים ואנשי המגזר להעלות את המודעות לחשיבותה של העיתונות בכל תחומי החיים. הוא טוען שהציבור הדתי לאומי סובל מרגש נחיתות ומפחד-במה. הוא קורא להתגבר עליהם, ולפנות לעיתונים כחלוצים בתחום שיציגו את השקפת עולמם ללא חשש. הוא חותם בקריאה: "עט לעשות!".
השפעה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | אורי היה מעיין נובע של רעיונות וחידושים, תובנות ועקרונות.   בביטוי "דתי נורמלי" הוא כונן, במחי שתי מילים בלבד, ציבור ענק שנמעך עד אז בין שני מחנות קטנטנים שעשו יותר מדי רעש.   שתי מילים נוספות, "הטובים לתקשורת", הקימו דור של עיתונאים דתיים. | “ |

|  – עמית סגל, הקדמה לספר דתי נורמלי הוצאת ידיעות אחרונות 2018 |  – עמית סגל, הקדמה לספר דתי נורמלי הוצאת ידיעות אחרונות 2018 |  |
למאמר הטובים לתקשורת השפעה מכוננת בציבור הדתי-לאומי. עיתונאים מהציונות הדתית, כמו עמית סגל, חנוך דאום ועוד, חשפו כי מאמר זה גרם להם לפנות לקריירה עיתונאית. מאז פרסום המאמר חל שינוי תודעתי באופי נוכחותה של הציונות הדתית, שהפכה מעורבת יותר בתקשורת הכללית. עורך מקור ראשון, אלעד טנא, טען כי המאמר (בין פועליו האחרים של אורבך) הגדיר מחדש את המגזר הדתי לאומי.
באוגוסט 2018 שרת המשפטים, איילת שקד חברת מפלגתו של אורבך במפלגת הבית היהודי, הקריאה מעל דוכן הכנסת את מאמרו של אורבך ופנתה לציבור החרדי בקריאה להצטרף ולהשתלב בכלי התקשורת הכללית.
תגובות

יאיר שלג, עיתונאי וסופר, מבקר את מאמרו של אורבך, ויוצא נגד הקריאה שלטענתו משתמעת מתוכו - לבוא אל התקשורת "מתוך עוינות ושנאה" למדיום התקשורתי. הוא טוען כי יש להגיע למקצוע מתוך אהבה והזדהות. בנוסף, מבקר שלג את ההנחה במאמרו של אורבך לפיה התקשורת היא במהותה מגרש פוליטי ואידאולוגי, ומדגיש את הפן הדיווחי והניתוחי שבתקשורת. שלג מבקר גם את תפיסת הייצוג של אורבך, וטוען כי אדם שבא לתקשורת כדי לייצג אידאולוגיה עלול להטות ולעוות עובדות ופרשנויות בשביל להתאימן לאידאולוגיה הזו ולעוות ניתוחים אמינים על-מנת שייתיישבו עם המסקנה, ובכך "ימעל באמון קוראיו". את חוסר הייצוג של דתיים בתקשורת, מסביר שלג בכך שבמגזר הדתי והימני נוטים להוקיע את מי שלא מזדהה באופן מלא עם כלל ה"מקשה האידאולוגית", בעוד שעיתונאי אמור לבטא ולייצג רק את עצמו, ולהזדהות עם מחנה פוליטי מסוים רק בנושאים בהם הוא אכן מזדהה איתו.
אמילי עמרוסי, עיתונאית וסופרת, אמרה בראיון לאתר ice כי אורבך היה "תמים מדי", וכי "גם אם יגיעו גדודי דתיים ודתיות, מוכשרים ביותר, מחוננים ביותר, העיתונות תמשיך להיות שמאל בגלל חומות בלתי עבירות של תפקידי ניהול ועריכה שבהם הקליקה שומרת על עצמה".
גדעון דוקוב, עיתונאי, טען במאמר במקור ראשון כי עלייתם של כלי התקשורת הימניים ערוץ 14 וגלי ישראל ושל אנשי תקשורת כמו ינון מגל ושמעון ריקלין, אשר נוטשים את השאיפה להיות עיתונאים הנשמעים לנורמות המקובלות בתקשורת הישראלית, מהווה גל חדש של תקשורת ימנית ומעידה על כישלון החזון שהציג אורבך במאמרו. כמו כן, טען כי משיחות שקיים עם "עשרה מאנשי התקשורת הבכירים והמוכרים בימין" נותר בו הרושם שהצלחת החזון שהציג אורבך "נעה בין כישלון חלקי לכישלון מוחלט".
הערות שוליים

↑  אורי אורבך, דתי נורמלי: מבחר כתבים, ראשון לציון: ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2018, עמ' 122
1 2  אורי אורבך, הטובים לתקשורת - המאמר המכונן של אורי אורבך, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2015, פורסם במקור בשנת 1987
↑  "ותודה גם על המאמר "הטובים לתקשורת", שבלעדיו, בעצם, איש מאיתנו לא היה פה"
↑  איתמר ב"ז, מוגדר כדרמטי, באתר העין השביעית, 17 בפברואר 2015
↑  חגית רוזנבאום, טובעים בתקשורת, 28 ביוני 2018, ערוץ 7
↑  אור יזרעאלי, ‏"הטובים לתקשורת" המהפכה של אורי אורבך טובה?, באתר "סרוגים", 10 בפברואר 2021
↑  אלעד טנא, 10 שנים ללכתו: הסוד של אורי אורבך, באתר מקור ראשון, ‏21.02.2025
↑  "הטובים לתקשורת" - אבל איזה טובים? יאיר שלג באתר תורת הר עציון 20 בינואר 1988
↑  דוד זולדן, אמילי עמרוסי: "אורי היה תמים, אומרת לצעירי המגזר: 'עזבו את התקשורת", באתר אייס, 16 בפברואר 2025
↑  גדעון דוקוב, הגל השני של תקשורת הימין צמח כי חזון "הטובים לתקשורת" נכשל, באתר מקור ראשון, ‏2025-03-03
וינצנט קיימר

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 2004 (בן 20) מיינץ, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן 
 מד כושר נוכחי:  2,733 (נכון ל־אוקטובר 2024) 
 מאמן:  פטר לקו 
 השכלה:  Gymnasium Nieder-Olm 
 מדינה:  גרמניה 
 
וינצנט קיימר (בגרמנית: Vincent Keymer) נולד ב-15 בנובמבר 2004) הוא רב-אמן גרמני בשחמט. בינואר 2024, הוא דורג במקום הראשון בדירוג העולמי של פיד"ה לשחקנים צעירים.
קריירת שחמט

קיימר נולד במיינץ, גרמניה, עיר עם היסטוריה ארוכה של אירוח תחרויות שחמט מהיר ותחרויות שחמט 960. הוא למד לשחק שחמט מהוריו בגיל חמש. בשנים 2015 ו-2017 הוא הפך לאלוף אירופה עם נבחרת השחמט הלאומית הגרמנית עד גיל 18.
קריירת שחמט > העשור השני של המאה ה-21

בספטמבר 2015, בגיל עשר, קיימר הופיע על שער חוברת השחמט הגרמנית "Schach Magazin", והוכרז ככישרון הגדול ביותר של גרמניה מאז עמנואל לסקר. גארי קספרוב התייחס אליו בשנת 2016 כ"כישרון יוצא דופן", ובגיל 11 קיימר הראה את הפוטנציאל שלו עם "פרס שני מרשים" בתחרות הפתוחה של וינה.
ביולי 2017, קיימר השיג את הנורמה השלישית והאחרונה הנדרשת לתואר אמן בינלאומי.
הוא הודרך על ידי פטר לקו מהונגריה, שבעצמו נחשב פעם ל"כשרון המבטיח ביותר בעולם".
בין ה-29 במרץ ל-2 באפריל 2018, קיימר שיחק בדרג A של תחרות גרנקה כמדורג ה-99. הוא ניצח בתחרות והקדים 49 רבי-אמנים, כולל ארבעה עם מד כושר מעל 2700, עם תוצאה של 8/9, והשיג את הנורמה הראשונה שלו לתואר רב-אמן בגיל 13. קיימר השיג נקודה וחצי יותר מהנדרש לנורמת רב-אמן. לאונרד בארדן ציין שהביצועים של קיימר (2798) היו הגבוהים ביותר בהיסטוריה של שחקן מתחת לגיל 14, ובבטאון "The Week in Chess" צוין שהביצועים של קיימר היו "אחת מהתוצאות הסנסציוניות ביותר בכל הזמנים".
בין ה-10 ל-21 באוקטובר 2019, קיימר שיחק בתחרות FIDE Grand Swiss לשנת 2019, והשיג 4.5/11 (+1−3=7). תוצאה זו העניקה לו את הנורמה השלישית והאחרונה הנדרשת לתואר רב-אמן, מה שהפך אותו לגרמני הצעיר ביותר שהשיג הישג זה. תואר זה אושר על ידי פיד"ה בתחילת 2020. קיימר אמר בראיון עם פיונה שטייל-אנטוני שהנורמה השלישית לרב-אמן "הייתה צריכה להגיע מוקדם יותר".
קריירת שחמט > העשור השלישי של המאה ה-21

קיימר סיים במקום החמישי בטורניר FIDE Grand Swiss לשנת 2021.
בפברואר ובמרץ 2022, קיימר שיחק בתחרות FIDE Grand Prix לשנת 2022. בשלב הראשון, הוא סיים במקום הרביעי בקבוצה - C עם תוצאה של 1.5/6. בשלב השלישי, הוא סיים בתיקו וחלק מקום הראשון עם שחריאר ממדיארוב בקבוצה -B עם תוצאה של 3.5/6, ובסופו של דבר הפסיד 1/4 בשוברי שוויון מהירים ובליץ. הוא סיים במקום ה-16 בדירוג עם 4 נקודות.
ביוני 2022, קיימר זכה בתחרות המועמדים של פסטיבל פראג עם תוצאה של 6.5/9 לאחר שניצח בשובר שוויון את הנס נימן, ובכך העפיל לתחרות האמנים של פסטיבל פראג בשנה הבאה.
הוא סיים כסגן אלוף העולם באליפות העולם בשחמט מהיר לשנת 2022 לאחר שניצח את פביאנו קרואנה ויאן נפומניאשצ'י, בתוצאה של 9.5/13 נקודות.
הוא זכה בתחרות Chessable Division 2 בשנת 2024, מאוחר יותר, הוא גם זכה בתחרות לזכר עקיבא רובינשטיין.
הוא עבד עם גוקש דומרזו, וסייע לו בזכייה באליפות העולם בשחמט 2024.
בתחילת שנת 2025 ניצח קיימר בחלק הראשון של סבב גרנד סלאם שחמט בשיטת שחמט 960 (שהתקיים באתר הנופש וייסנהאוס בגרמניה), לאחר שניצח את מגנוס קרלסן בחצי הגמר ואת פביאנו קרואנה בשלב הגמר.
חיים אישיים

קיימר מגיע ממשפחה מוזיקלית. הוא מנגן בפסנתר. אביו, כריסטוף קיימר, הוא פסנתרן קונצרטים ופרופסור למוזיקה באוניברסיטת לייבניץ בהנובר; אמו, הייקה, מנגנת בצ'לו בתזמורת.
הערות שוליים

1 2  Keymer, Vincent, ratings.fide.com
↑  Conrad Schormann, “It should have come earlier”: 14 year old Vincent Keymer and the Grandmaster title, Perlen vom Bodensee, ‏2019-10-20 (בגרמנית)
↑  Stock, Ulrich (2016-11-10). "Vincent Keymer: Ein kleiner König". Die Zeit (בגרמנית). ISSN 0044-2070. נבדק ב-2025-01-28.
1 2  Peter Doggers, 13-Year-Old Keymer Wins Grenke Open Ahead Of 49 GMs, Chess.com, ‏2018-04-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  Deutschland holt Gold bei der Jugend-Europameisterschaft - Deutscher Schachbund - Schach in Deutschland, www.schachbund.de, ‏2015-07-20 (בגרמנית)
↑  Deutschland ist U18-Mannschaftseuropameister, Schach Nachrichten, ‏2017-08-24 (בגרמנית)
↑  Chess Talent: Vincent meets Garry, Chess News, ‏2015-10-23 (באנגלית)
↑  Ergebnisse 3. GRENKE Chess Open, ergebnisse.grenkechessopen.de
↑  A-Open - GRENKE Chess Open, web.archive.org, ‏2019-04-23
↑  Barden, Leonard (2018-04-06). "Chess: Schoolboy Vincent Keymer secures shock triumph at Grenke Open". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2025-01-28.
↑  The chess games of Vincent Keymer, www.chessgames.com
↑  ~ Conrad Schormann, “It should have come earlier”: 14 year old Vincent Keymer and the Grandmaster title, Perlen vom Bodensee, ‏2019-10-20 (בגרמנית)
↑  Chess-Results Server Chess-results.com - 2021 FIDE Chess.com Grand Swiss, archive.chess-results.com
↑  Freestyle Grand Slam Weissenhaus 2025 | The Week in Chess, theweekinchess.com
↑  Anthony Levin, Weissenhaus Freestyle Chess Day 8: Undefeated Keymer Wins Weissenhaus Knockout, Chess.com, ‏2025-02-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Keymer triumphs in Weissenhaus, defeats both Carlsen and Caruana, Chess News, ‏2025-02-14 (באנגלית)
הקרן הבריטית המרכזית לסעד יהודי עולמי

הקרן הבריטית המרכזית לסעד יהודי עולמי - הפועלת תחת השם World Jewish Relief , היא ארגון צדקה יהודי בריטי. הארגון הוקם ב-1933 לתמיכה וסיוע ליהודי גרמניה תחת השלטון הנאצי ומילא תפקיד מרכזי בארגון הקינדר-טרנספורט שסייע בהצלת כ-12,000 ילדים גרמנים ואוסטרים מאירופה הנאצית, רובם יהודים. לאחר מלחמת העולם השנייה הביא הארגון לבריטניה 732 ילדים ניצולי שואה; 300 מהם נודעו בשם ילדי וינדרמיר. הארגון פועל כאחד מארגוני הסיוע המובילים בבריטניה, ועובד עם קהילות יהודיות ולא-יהודיות. הארגון מפעיל כיום תוכניות במדינות ברית המועצות לשעבר אך גם במזרח אירופה, אפריקה ואסיה.
מימון ותחילת פעילות

בעקבות פגישה של מנהיגי הקהילה היהודית בבריטניה עם חברי פרלמנט בשנת 1933, נוסד הארגון ונקרא במקור הקרן הבריטית המרכזית ליהדות גרמניה (CBF). הפגישה הייתה ביוזמתם של נוויל לסקי ולאונרד מונטיפיורי (אנ') שהיה נשיא ההתאחדות האנגלו-יהודית. השניים היו יושבי ראש משותפים של ועדה שאיחדה את מאמצי ועד שליחי הקהילות וההתאחדות האנגלו-יהודית. יחד עמם היה גם אוטו שיף, יהודי גרמני ממשפחה בולטת (בעיקר דודו, הנדבן יעקב שיף) שעבר לבריטניה ב-1896 והיה פעיל בסיוע לפליטים ומהגרים במשך עשרות שנים, לאחר שהוענק לו תואר OBE עבור מאמציו לסייע לבלגים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
החברים המייסדים כללו את הברון סיימון מרקס, יו"ר ומנכ"ל מרקס אנד ספנסר, סר רוברט ווילי כהן, מנכ"ל חברת האנרגיה של, ליונל ואנתוני דה רוטשילד, שותפים מנהלים של רוטשילד ושות', וד"ר חיים ויצמן, שלימים יכהן כנשיא מדינת ישראל הראשון. חבר מוביל אחר, סר אוסמונד ד'אביגדור-גולדסמיד, אמר כי באמצעות ה-CBF, "יהודים מכל גוני אמונה ודעות פוליטיות איחדו מאמציהם לסייע ליהדות גרמניה".
במקור נועד הארגון לספק תמיכה ליהודים שיצאו מגרמניה והיגרו למנדט הבריטי בארץ ישראל, לדוגמה במימון פרויקטים באוניברסיטה העברית, בטכניון ובאיגוד מכבי העולמי כדי שארגונים אלה יוכלו לספק למהגרים כישורים וניסיון בארצם החדשה.
עד למועד פרסום הבקשה לתרומות, בעיתון ג'ואיש כרוניקל ב-26 במאי 1933, נאספו 61,900 פאונד מ־42 תורמים. עד לסוף 1933 נאספו כמעט 250,000 פאונד. שנת הניבה 176,000 ליש"ט נוספים.
בשל בעיות מימון, הארגון הפנה מאמציו מארץ ישראל לבריטניה. עד 1935, הארגון יחד עם ועד הפליטים היהודיים (JRC) מימנו תוכנית שהציבה חוקרים יהודים באוניברסיטאות בריטיות שהיו מוכנות לקלוט חברי סגל וסטודנטים לתארים מתקדמים. שתי התוכניות סייעו להצבת יותר מ-200 איש באוניברסיטאות, כולל ארנסט בוריס צ'יין, שעבודתו על פניצילין זיכתה אותו לאחר מכן בפרס נובל.
בשנת 1936, רוברט ווילי כהן וחברים נוספים בהנהגת הארגון הביעו כעס על ארגון עליית הנוער שקלט נערים יהודים והציבם בסביבה לא דתית בארץ ישראל.
באותה השנה, הארגון, יחד עם הג'וינט הקימו את המועצה ליהדות גרמניה, שביצעה חלק ניכר מהפעולות להגירת יהודי גרמניה לפני המלחמה. מטרת הארגונים הייתה לגייס 3 מיליון פאונד כסיוע להגירת 66,000 יהודים מגרמניה.
כתוצאה מהאנשלוס הגרמני-אוסטרי ב-1938, אלפי פליטים רצו להגר מאוסטריה. בשל העלייה הצפויה בהיקפי הפליטים היהודים, המועצה ליהדות גרמניה, אותה ייצג נורמן בנטוויץ', השתתפה בועידת אוויאן בצרפת בניסיון שלא צלח להקל על מדיניות הגירה מצד מנהיגי העולם.
אירועי ליל הבדולח מאוחר יותר באותה שנה החמירו את משבר הפליטים, והכבידה על ארגוני הסיוע השונים. המועצה ליהדות גרמניה הצליחה בסופו של דבר לשכנע את משרד הפנים של בריטניה לקלוט יהודים ללא קשר לתמיכה וגיבוי כלכלי, וכתוצאה מכך 68,000 יהודים נרשמו להגירה טרם המלחמה. CBF מצדה עבדה עם הארגון לא ממשלתי "הצל את הילדים", להקמת ועדה שסייעה ל-471 ילדים יהודים ונוצרים להגיע לפנימיות בבריטניה.