גדוד העמק
משנת 1947 עד מרץ 1948 > הפיצוץ השני של גשר שיח חוסיין (מפה מס' 1)

ב-26 בינואר 1948 שלח אגף המבצעים של ה"הגנה" בראשות יגאל ידין פקודת מבצע סודית אל יגאל אלון ("סאשה"), מפקד הפלמ"ח, ובה הוטל על הפלמ"ח להרוס בהקדם האפשרי ובו זמנית את גשרי הירדן, גשר שייח' חוסיין וגשר דמיה, דרכם חדרו כוחות אויב לארץ. המועד לפיצוץ הגשרים נקבע ל-15 בפברואר 1948.
מטה הפלמ"ח הטיל על הגדוד הראשון את משימת פיצוץ שני הגשרים, ובהם גשר שייח' חוסיין, אותו כבר פוצץ הגדוד במהלך ליל הגשרים, ב-16 ביוני 1946. המג"ד דן לנר הפקיד על הביצוע את ישעיהו (שייקה) גביש, מפקד פלוגה ד'. לאחר הערכת מצב הפעולה בגשר דמיה בוטלה בשל סיכויי הצלחה נמוכים, בגלל הצורך לעבור דרך שטח ערבי צפוף בגישה אל היעד ובנסיגה ממנו.
אשר לגשר שייח חוסיין, בדיקה העלתה כי על הגשר מגינים: יחידה של הלגיון הערבי ששכנה ב-15–20 אוהלים דרומית-מזרחית לגשר; תחנת משטרה בנויה מאבן בקצה המזרחי של הגשר ששלטה עליו באש, ובצמוד לה משוריין. בקצה המערבי של הגשר עמדת שקים ובה 2–3 זקיפים. מאחורי העמדה, לרוחב הגשר, נמתחה גדר תיל. כ-50 מטר מערבית לגשר שכן בית מכס, והיה מחסום חביות ללא שמירה בלילה.
עקב האסון שאירע לגדוד בגשרי אכזיב הוחלט הפעם לפוצץ את הגשר באמצעות רכב עמוס חומר נפץ, על פי התוכנית הבאה: חוליה תפנה את המחסום ליד בית המכס; תנועת הרכב אל הגשר ונסיגת שני הלוחמים תאובטח על ידי חוליה מצוידת בשני מקלעים שתתמקם בגדה המערבית, כ-100 מטר צפונית לגשר; חוליה שנייה, מצוידת במרגמה ומקלע, תתמקם בגדה המערבית, כ-100 מטר דרומית לגשר. הרכב שיתפוצץ יישא כ-300 ק"ג חומר נפץ ובו נהג וחבלן; הרכב ינוע במהירות על הגשר ויגרור עימו את גדר התיל המונחת על הקרקע. הייתה התלבטות אם מוטב לשני הלוחמים לקפוץ למים או לחזור בריצה על הגשר, והוחלט לקבל החלטה במקום, בהתאם לנתונים בשטח בזמן הפעולה. בכל מקרה השניים יצטרפו לחוליות החיפוי בנסיגתן. כיתות החיפוי קיבלו הוראה לפתוח באש על האויב, אם יהיה ירי לעבר החבלן והנהג. בסיום הביצוע ייסוג כל הכוח לעבר בית-השיטה. לביצוע הפיצוץ נקבעו בתפקיד חבלן צבי פרוצל מהכשרת גבע ובתפקיד נהג עמיקם אלון, אז רוט, מהכשרת גבת. צבי ועמיקם תירגלו את דרכי הביצוע בעין-חרוד, במהירויות שונות של נסיעה.
עם רדת החשיכה בערב 14 בפברואר, יצאה היחידה לדרך. חוליה פינתה כמתוכנן את מחסום החביות, ללא התנגדות. חוליות החיפוי תפסו את מקומן. עדות עמיקם הנהג: "הדלקתי את האור בפנסים והמכונית התחילה דוהרת בכל המהירות והתקרבה למחסום". משם המשיכה אל עמדת השומרים שבמערב הגשר. הזקיפים הערביים צעקו לעצור ופתחו בירי לעבר המכונית שנתקלה במחסום תיל נוסף, סמוך לעמדה ושלא צוין במידע המוקדם. עמיקם: "הגברתי את המהירות ופרצתי לתוך האש... המכונית נתקלה בתיל הגדר, בסבך חוטים עבים, נמשכה קמעה לעומק ונעצרה במרחק כחצי מטר מן העמדה... מכל עבר הומטרו כדורים. פרצתי מן המכונית וקפצתי לעבר המעקה הנמוך שבגשר. גם המעקה היה גדור בסבך תיל... קפצתי בתנופה לתהום הפעורה... תוך תנופת הקפיצה נתקל אקדחי, שהיה תלוי על מותני וקשור בחוט לצווארי, בסבך תיל שהתפתל ועלה מהחוף למעלה... האקדח, הוא שעצרני בתנופתי". מן הצדהמזרחי האירו חיילי הלגיון את השטח בזרקורים וברקטות ועמיקם החל לשחות במי הירדן, צולל ועולה על פני המים לסירוגין, כדי שלא ייפגע בחילופי הירי בין הכוח המחפה והזקיפים משני צידי הגשר. אז עלה במהירות על הגדה המערבית של הירדן והסתתר בסבך, רגע לפני הפיצוץ. עם הפיצוץ נחלש הירי, עמיקם זחל עד אחת החוליות וחולץ על ידה. לחבלן צבי פרוצל לא היה כל זכר. חוליה יצאה לחפש אותו, ללא הצלחה, והכוח נסוג בלעדיו. הבריטים מצאו למחרת את גופתו והתברר כי נהרג בעת נסיגתו. בדו"ח הסיכום של הפעולה נכתב: "כפי שמתברר ניזוק הגשר עד כדי כך שהשלטונות עוסקים עתה בפירוקו. אבדות האויב: לפי השמועה, שלושה פצועים קל. אבדותינו: הרוג אחד"