stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טופליצה
דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין של 2021, לטופליצה היו 12,609 תושבים. במפקד האוכלוסין מ-2011, חיו בעיר 13,282 תושבים; מתוך אוכלוסייה זו, 68.49% היו רומנים אתניים, בעוד 22.11% היו הונגרים אתניים (ברובם סקליים) ו-3.64% היו רומא אתניים.
בין הכפרים המרכיבים את העירייה הזו, יש מיעוטים הונגריים גדולים במג'רוש (34%), מוגלנשטי (21.5%), סקו (29.7%), וזנקאני (23.7%).
גאוגרפיה

טופליצה ממוקמת במזרח טרנסילבניה, במורדות העליונים של נהר מורש, ליתר דיוק בפינה הצפון-מערבית של מחוז הרגיטה. היא שוכנת בגובה של 650 מטר מעל פני הים, במישור ג'ורג'יולוי בין הרי ג'ורג'יולוי, הרי גורגיולוי והרי קאלימני. הערים הקרובות ביותר הן בורסק, גאורגני ורגין.
תחבורה

טופליצה מחוברת לרשת הכבישים הלאומית דרך כביש DN12, המחבר אותה לערים כמו מירצ'ורה-צ'וק (98 ק"מ) ורג'ין (69 ק"מ). יש לה גם תחנת רכבת המספקת חיבורים לאזורים אחרים ברומניה, תומכת בתנועת התיירים והמסחר.
תרבות

טופליצה מתהדרת במורשת תרבותית עשירה, המושפעת מאוכלוסייתה הרומנית, ההונגרית והרומית. החל מהמאה ה-18, התרבות המקומית נתמכה על ידי אגודות כמו ASTRA – אגודת התרבות והספרות הטרנסילבנית של הרומנים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקם בית תרבות עירוני ב-1946, עם קבוצות אמנותיות חובבניות וספרייה ציבורית. ב-1952, הפך לבית התרבות המחוזי, עם תיאטרון מודרני בן 447 מושבים שנחנך ב-2010, המארח אירועים תרבותיים, מוזיקה מסורתית, סימפוזיונים וכנסים. פסטיבל "מיאוריטה" הלאומי, שהחל ב-1976, מתקיים כל שנתיים, עם 17 מהדורות עד 2010. מוזיאון האתנוגרפיה, שהוקם ב-1998, מציג את ההיסטוריה התרבותית של האזור.
היסטוריה

האזור היה רכושו של שימון באן עד 1228, ולאחר מכן עבר למשפחת באנפי, ששמרה על נכסיה העצומים עד 1945. כתחום פיאודלי, האזור לא היה חלק מאחד ממושבי הסקליים (sedes judiciaria, מחוז סקליי עם זכויות לאומיות מיוחדות).
היישוב נוסד ב-1567 על ידי קוזמה פטריצ'ביץ' על אדמות שבבעלות פאל באנפי. הוא נתן את האדמה לשלוש משפחות איכרים מולדביות וקרא למקום Taplócza.
ב-1658, גיירגיו-טופליצה נהרסה לחלוטין על ידי יחידות מולדביות בראשות פינטיה. לאחר 1660, הביאו הבאנפים 391 משפחות איכרים רומניות מדדה לאדמות אלה. בסביבות 1710 החלה פעילות רפטינג על נהר מורש. בשל המיזם הרווחי הזה, טופליצה ותושביה החלו לגדול ולהתפתח הן בעושר והן במספרים. המפקד האירופי הראשון, שהורה עליו הקיסר יוסף השני, התקיים בטופליצה ב-20 בנובמבר 1785. תוצאות המפקד הראו 227 חוות, 23 משפחות חופשיות ו-231 משפחות צמיתות שהשתייכו ל-22 אדונים. הברון יאנוש בורנמיסה החזיק ב-52 מהמשפחות הללו, בעוד הברון שימון קמני החזיק ב-30 והרוזן מיהאי טלקי ב-18.
ב-1868, שמונה "פראדיה" השתייכו לאולאה-טופליצה: קלמנפאטאק, נירמזו, צ'ובוטאני, מנאסטיראה, ווגאני, מוגלאן, פלופיש, ומגיארוש; באותו זמן ואליה כבר הייתה חלק מהיישוב. כיום היא כוללת את ואלה, זנקאני, וגאני, סקו, מוגלנשטי, מג'רוש ולונקאני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, טופליצה וסביבתה היו עדים לקרבות אכזריים. האנדרטה הרומנית בסקו היא קברם של 771 חיילים רומנים, בעוד בבית הקברות לחיילים הונגרים נקברו 450 חיילים הונגרים. עד 1918 היא הייתה חלק ממחוז מארוש-טורדה בממלכת הונגריה שבאוסטרו-הונגריה. בסוף נובמבר 1918, הדיוויזיה השביעית של חיילי הרגלים של הצבא הרומני תחת פיקודו של הגנרל טראיאן מושוי חצתה את הרי הקרפטים, כשהיא מגיעה מפיאטרה ניאמץ ומתקדמת דרך עמק פריסאקאני לעבר בורסק, טופליצה ורגין. לאחר איחוד טרנסילבניה עם רומניה בדצמבר 1918 ותחילת המלחמה ההונגרית-רומנית, עברה טופליצה לניהול רומני; לאחר חוזה טריאנון של 1920, היא הפכה לחלק מרומניה.
ב-1940, החלטת וינה השנייה העניקה את צפון טרנסילבניה להונגריה. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, צבאות רומניה והסובייטים נכנסו לעיר באוקטובר 1944. השטח של צפון טרנסילבניה נותר תחת ניהול צבאי סובייטי עד 9 במרץ 1945 (לאחר מינויו של פטרו גרוזה לראש ממשלה), ולאחר מכן הפך שוב לחלק מרומניה.
מבנים

1658 - מנזר מנאסטיראה דואמניי
1847 - מנזר טופליצה
22 בספטמבר 1867–21 באוגוסט 1869 כנסייה קתולית רומית בסמוך לכנסייה ישנה מעץ
1867–1903 כנסייה אורתודוקסית רומנית
1870 בית ספר דתי קתולי רומי
1895 כנסייה קלוויניסטית
1896 בית ספר ממלכתי הונגרי, שהוקם בחלק ואלה
1903–1907 טירת אורמאנצי, כיום המוזיאון האתנוגרפי של העיר
1928–1929 כנסייה יוונית-קתולית בחלק קורנישה, שנבנתה להחליף את כנסיית העץ מ-1777 שהועברה לכפר הסמוך גלאוטאש.
קישורים נוספים

אתר מידע תיירותי לטופליצה - מספק פרטים על היסטוריה, תרבות ואטרקציות.
עמוד Tripadvisor לטופליצה - ביקורות משתמשים ומידע על מלונות, מסעדות ודברים לעשות.
אתר האינטרנט הרשמי של טופליצה - מידע על ממשל מקומי, אירועים ושירותים
הערות שוליים

↑  "האוכלוסייה התושבת לפי קבוצות גיל, לפי מחוזות ועיריות, ערים וכפרים, נכון ל-1 בדצמבר 2021" (ברומנית). INSSE. 31 במאי 2023. {{cite web}}: יש לבדוק את התאריך ב: |date= (עזרה)
↑  "עותק שמור" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-11-13. נבדק ב-2013-11-13.
↑  Culture in Toplita, Info Turist Toplita (באנגלית אמריקאית)
↑  מידע על טופליצה (אורכב 07.06.2011 בארכיון Wayback Machine)
1 2  "על טופליצה, בקצרה". www.toplita.info (ברומנית). עיריית) טופליצה. נבדק ב-6 ביולי 2021. {{cite web}}: יש לבדוק את התאריך ב: |access-date= (עזרה)
↑  אורבאן בלאז', «תיאור ארץ הסקליים מנקודות מבט היסטוריות, ארכאולוגיות, טבעיות ואתנוגרפיות», פשט, 1868, XXVIII. מעבר לגיירגיו-טופליצה, «הספרייה האלקטרונית ההונגרית»
↑  "מי וכיצד כבש את בודפשט ב-3 באוגוסט 1919". www.tribuna.ro (ברומנית). 2) באפריל 2018. נבדק ב-6 ביולי 2021. {{cite web}}: יש לבדוק את התאריך ב: |access-date= and |date= (עזרה)
חידות על חיות

חידות על חיות (ביפנית: なぜ?どうして? かまやぁっ!! ぶー) היא סידרה יפנית לילדים שעוסק על חידות ושאלות בנושא של בעלי חיים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ! החל משנת 2010 והדיבוב הופק באולפני נ.ל.ס.
| --- | --- |

 סוגה:  ילדים, חידות ושאלות
 שחקנים:  נורוי שיגרו קוביאשי צוזבסה היגוצ'י אריסה פוג'י יוריה יויאמה אצוקי איממורה נאוקי סקאגוצ'י דייסוקה
 מדבבים בעברית:  טליה ברקאי, גדי לוי, מיה קדוש, יואב פאול, שירה יקואל
 ארץ מקור:  יפן יפן
 שפות:  יפנית (דובב למספר שפות ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 הפקה
 מפיקים בפועל:  סווה יויצ'י
 חברת הפקה:  NHK .Enterprises Inc
 מוזיקה:  קוסוגי יאסו
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  2008–הווה
 תקופת שידור בישראל:  2010 – 2012
תוכנית מונומנטים, יצירות אמנות וארכיונים

יחידת מונומנטים, אמנויות יפות וארכיונים, (באנגלית Monuments, Fine Arts, and Archives Section Unit או בקיצור MFAA) הייתה תוכנית שהוקמה על ידי בעלות הברית בשנת 1943 במטרה להגן על נכסי תרבות באזורי מלחמה במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה. היחידה, שמנתה כ-400 אנשי שירות ואזרחים, פעלה בשיתוף כוחות הצבא כדי להגן על נכסים היסטוריים ותרבותיים מפני נזקי מלחמה, וכשהמלחמה הסתיימה, למצוא ולהחזיר יצירות אמנות ופריטים אחרים בעלי חשיבות תרבותית שהנאצים בזזו. סניפים של היחידה שולבו במחלקות לעניינים אזרחיים והממשל צבאי של צבאות בעלות הברית.
רבים מהגברים והנשים של היחידה, שנודעו בשם "אנשי המונומנטים" (Monuments Men), המשיכו לקריירה פורייה. בעיקר היסטוריונים של אמנות ואנשי מוזיאון. לרבים מחברי הקבוצה האמריקאים היו תפקידים מכוננים בצמיחת מוסדות התרבות הבולטים ביותר של ארצות הברית, כולל הגלריה הלאומית לאמנות, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר והבלט של העיר ניו יורק.
חלקם מופיעים בסרט "ציידי האוצרות" מ-2014.
הקמת היחידה

עוד לפני כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, אנשי מקצוע וארגוני אמנות החלו לפעול לזיהוי והגנה על יצירות אמנות ומונומנטים אירופיים מפני פגיעה וביזה נאצית. הם חיפשו אחר ארגון לאומי בעל זיקה לצבא שיוכל לקדם מטרות אלו. פרנסיס הנרי טיילור, מנהל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, העביר את דאגותיהם לוושינגטון הבירה. מאמצים אלו הובילו בסופו של דבר להקמת "הוועדה האמריקנית להגנה והצלה של אנדרטאות אמנותיות והיסטוריות באזורי מלחמה" ב-23 ביוני 1943, על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין ד' רוזוולט.
מה שהחל כקבוצה קטנה של מומחי אמנות, התפתח ליחידה של 345 גברים ונשים מ-13 מדינות, שנקראה "יחידת מונומנטים, אמנויות וארכיונים". במהלך שנת 1945 הם חיפשו אחר יותר מ-1,000 אתרי מסתור, שבהם הוחבאו כ-5 מיליון יצירות אמנות ופריטי תרבות שנגנבו מיהודים אמידים, מוזיאונים, אוניברסיטאות ומוסדות דת. במשך שש שנים לאחר כניעת הנאצים, קבוצה מצומצמת יותר של כ-60 אנשי מונומנטים המשיכה לסרוק את אירופה כבלשי אמנות.
ועדת רוברטס, על שם יו"ר בית המשפט העליון, שופט בית המשפט העליון אוון ג'יי רוברטס, מינתה את היחידה לקדם שימור נכסי תרבות באזורי מלחמה, לרבות אזורי הקרבות באירופה, הים התיכון והמזרח הרחוק, בתנאי שמשימה זו לא תפריע לפעולות צבאיות. הוועדה, שבסיסה בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה, הכינה רשימות של אוצרות תרבות אירופיים אותן העבירה ליחידות הצבא, בתקווה שאוצרות אלה יהיו מוגנים ככל הניתן.
דווייט ד' אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות הברית באירופה, אסר על ביזה, הרס ופגיעה במבנים בעלי חשיבות תרבותית. הוא הנחה את כוחותיו לסייע ליחידת מונומנטים, אמנויות יפות וארכיונים ככל האפשר. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שצבא לוחם ניסה, במקביל ללחימה, לצמצם את הנזק למונומנטים ולאוצרות תרבות.
פעולות מלחמה

במהלך התקדמות כוחות בעלות הברית באירופה ושחרור שטחים שנכבשו על ידי הנאצים, אנשי המונומנטים נכחו במספרים מצומצמים מאוד בקווי החזית. קצינים אלו, שפעלו ללא ספרי עזר, משאבים מספקים או פיקוח הדוק, ובהיעדר תקדים מקצועי, נאלצו להסתמך על הכשרתם המוזיאונית ועל תושייה אישית כדי לבצע את משימותיהם. הם פעלו בשטח תחת ענף המבצעים של חיל המשלוח של המטה העליון באירופה (SHAEF), בפיקודו של אייזנהאואר, והיו מעורבים באופן פעיל בהכנות לקרב תוך סיכון אישי רב. במסגרת ההכנות לכיבוש פירנצה, ששימשה את הנאצים כמרכז אספקה בשל מיקומה המרכזי באיטליה, הם סיפקו לכוחות בעלות הברית תצלומי אוויר, בהן סומנו מבנים בעלים חשיבות תרבותית. מידע זה סייע לטייסים להימנע מפגיעה באתרים אלו במהלך ההפצצות.
כאשר התגלה נזק למבנים, אנשי היחידה העריכו את הנזקים ואת היקף עבודות השיקום שיידרשו. לאחד הקצינים, דין קלר, היה תפקיד בולט בהצלת ה־Campo Santo (אנ'), מבנה היסטורי בקצה הצפוני של כיכר הקתדרלה בפיזה, איטליה. המבנה ניזוק קשות לאחר שפגז מרגמה הצית שריפה שהתיכה את גג העופרת, והעופרת המותכת כיסתה חלקים מפרסקו מהמאה ה-14 שעיטר את קירות המבנה. קלר הוביל צוות של חיילים ומשחזרים איטלקים ואמריקאים בשחזור ציורי הקיר ובבניית גג זמני כדי להגן על המבנה מפני נזקים נוספים. שחזור הפרסקו נמשך עד היום.
אנשי המונומנטים הצילו והגנו על אינספור מונומנטים, כנסיות ויצירות אמנות, תוך שהם מפגינים מסירות רבה לעבודתם. לעיתים קרובות, מסירותם הביאה אותם לפעול מעבר לקווי החזית, תוך סיכון חייהם. אנשי היחידה היו הראשונים להיכנס לעיירות וערים משוחררות, לעיתים עוד לפני חיילי הרגלים. הם פעלו במהירות להערכת הנזקים שנגרמו לנכסי התרבות ולביצוע תיקונים זמניים, ולאחר מכן, הם המשיכו להתקדם עם צבאות בעלות הברית.
שני קצינים של יחידת המונומנטים נהרגו באירופה, שניהם בסמוך לקווי החזית של התקדמות בעלות הברית לגרמניה. קפטן וולטר הוכטהאוזן, מלומד ואדריכל אמריקאי, שצורף לארמייה ה-9 של ארצות הברית, נפל באש מנשק קל באפריל 1945 צפונית לאסן וממזרח לאאכן, גרמניה. רב-סרן רונלד אדמונד בלפור, מלומד בריטי, שצורף לארמייה הראשונה של קנדה, נהרג מהתפוצצות פגז במרץ 1945 בעת שפעל מעבר לקו החזית של בעלות הברית בקליבס, גרמניה.
החזרה לבעלים המקוריים

בנוסף לפעולותיהם לשימור וקטלוג אוצרות תרבות שנבזזו, חברי היחידה פעלו באופן להשבתם לבעליהם החוקיים.
החזרה לבעלים המקוריים > נקודות איסוף מרכזיות

מיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, החלו להקים מחסני איסוף מרכזיים במטרה לאסוף ולשמר יצירות אמנות ורכוש תרבותי שנמצאו במאגרים שונים ברחבי גרמניה. בתחילת מאי 1945, סא"ל ג'פרי ווב, ראש יחידת המונומנטים הבריטית במטהו של הגנרל דווייט ד' אייזנהאואר, הציע להקים במהירות מבנים מתאימים בגרמניה כדי לקלוט משלוחים גדולים של יצירות אמנות ורכוש תרבותי אחר שהתגלה במאגרים הרבים. אייזנהאואר הורה לפקודיו להתחיל מיד בהכנת מבנים כאלה, והורה שחפצי אמנות יטופלו רק על ידי אנשי המונומנטים.
נקודת האיסוף המרכזית הראשונה במרבורג, נפתחה בעקבות הכניעה ללא תנאי של גרמניה. זמן קצר אחר כך הקימו כוחות ארצות הברית שתי נקודות איסוף מרכזיות נוספות באזור הכיבוש האמריקאי: נקודת האיסוף המרכזית של מינכן וזו של ויסבאדן. נקודות איסוף משניות הוקמו גם בעיירות גרמניות שונות, כולל: באד ווילדונגן, במברג, ברמן, גוסלר, היילברון, נירנברג, אוברמרגאו, וורנבך ווירצבורג. אחת הנקודות המרכזיות של נקודות איסוף משניות אלו הייתה מחסן הארכיון של אופנבך, שבו קלטו פקידים ותיעדו מיליוני ספרים שנבזזו על ידי הנאצים, ארכיונים, כתבי יד, חפצים יהודיים כגון ספרי תורה ורכוש שהוחרם מלשכות הבונים החופשיים.
בקיץ 1945 הפך קפטן וולטר פארמר למנהל הראשון של נקודת האיסוף של ויסבאדן. כאשר הממונים עליו הורו לו לשלוח לארצות הברית 202 ציורים בבעלות גרמנית, שהיו באחזקתו, פארמר ו-35 אחרים שהיו אחראים על נקודת האיסוף של ויסבאדן התאספו וניסחו את מה שנודע ב-7 בנובמבר 1945 כהצהרת ויסבאדן. ההצהרה עסקה בחשיבות שימור מורשתן התרבותית של אומות, גם לאחר מלחמה, ובהתנגדות ללקיחת נכסים תרבותיים כ"שלל מלחמה".
כאשר חפץ כלשהו הגיע לנקודת איסוף מרכזית, הוא תועד, צולם, נחקר, ובהתאם לצורך עבר תהליך שימור, כדי שניתן יהיה להחזירו לארץ מוצאו בהקדם האפשרי. חלק מהחפצים ניתן היה לזהות בקלות ולהחזירם במהירות, כגון מזבח של Veit Stoss מבזיליקת סנט מריה בקרקוב, שהתגלה בטירת נירנברג. חפצים אחרים, כמו ציורים לא מסומנים או אוספי ספרייה, היו הרבה יותר קשים לזיהוי.
כיבוש יפן

ב-1945 כאשר התקרבה המלחמה עם יפן לסיומה, אנשי המונומנטים ג'ורג' סטאוט ורב-סרן לורנס סיקמן המליצו להקים שם חטיבת מונומנטים, אמנויות יפות וארכיונים. בהמשך הוקמה בטוקיו אגף יחידה כזו, וסטאוט ניהל אותה בערך מאוגוסט 1945 עד אמצע 1946.
אנשי המונומנטים

קציני המונומנטים, ששירתו במהלך מלחמת העולם השנייה במאמץ להגן על נכסי תרבות, מילאו תפקיד משמעותי גם לאחר המלחמה. רבים מקציני המונומנטים השתלבו במוסדות תרבות מובילים, ומוזיאונים גדולים רבים העסיקו קצין מונומנטים אחד או יותר לפני המלחמה או אחריה, כולל הגלריה הלאומית לאמנות, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון טולדו לאמנות ומוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות. רבים מהם הפכו לפרופסורים באוניברסיטאות מוערכות כגון הרווארד, ייל, פרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק, וויליאמס קולג' ואוניברסיטת קולומביה. מהם שהפכו למייסדים, נשיאים וחברים במוסדות תרבות כמו בלט העיר ניו יורק, האגודה האמריקאית למנהלי מוזיאונים, הקרן הלאומית לאמנויות, וכן אמנים, אדריכלים, מוזיקאים וארכיונאים.
מספר דיוקנאות של אנשי ונשות מונומנטים בריטיים נמצאים באוסף הקבוע של הגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון.
סרט

תוכנית המונומנטים, האמנויות והארכיונים היא הנושא של הסרט ציידי האוצרות משנת 2014. הסרט, בכיכובם של ג'ורג' קלוני, מאט דיימון, ז'אן דוז'רדן, קייט בלאנשט ווג'ון גודמן, מבוסס על ספרו הלא בדיוני של רוברט מ' אדסל משנת 2007 "אנשי המונומנטים: גיבורי בעלות הברית, גנבים נאציים וציד האוצרות הגדול ביותר בהיסטוריה.
ראו גם

ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
הערות שוליים

↑  Strochlic, Nina (8 בפברואר 2014). "Where the Nazis Hid Their Art: The Castle Behind 'Monuments Men'". The Daily Beast. ארכיון מ-3 ביוני 2023. נבדק ב-24 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Edsel, Robert M. (2009). The Monuments Men: Allied Heroes, Nazi Thieves, and the Greatest Treasure Hunt in History. New York: Center Street. pp. 284-6.
↑  "When Montegufoni Sheltered Uffizi Masterpieces During The War". www.posarellivillas.com. 20 בינואר 2017. ארכיון מ-11 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Brey, Ilaria Dagnini (בינואר 2014). "How the Monuments Men Saved Italy's Treasures". Smithsonian (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-8 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Toland, John (2014-11-26). The Last 100 Days: The Tumultuous and Controversial Story of the Final Days of World War II in Europe (באנגלית). Random House Publishing Group. ISBN 9780804180948.
↑  Rasch, Marco (2021). Das Marburger Staatsarchiv als Central Collecting Point. Mit Beiträgen von Tanja Bernsau, Susanne Dörler, Sonja Feßel, Iris Lauterbach und Katrin Marx-Jaskulski. Begleitband zur gleichnamigen Ausstellung im Hessischen Staatsarchiv, Marburg, Schriften des Hessischen Staatsarchivs 39, pp. 53-56. מסת"ב 978-3-88964-224-0
↑  Farmer, Walter I. (2000). The Safekeepers: A Memoir of the Arts at the End of World War II. Berlin and New York: Walter de Gruyter. ISBN 978-3-11-016897-6.
↑  Howe Jr., Thomas C. (1946). Salt mines and castles: The discovery and restitution of looted European art. Indiana: Bobbs-Merrill Co.
↑  Ueno, Rihoko (29 באוקטובר 2012). "Monuments Men in Japan: Discoveries in the George Leslie Stout papers". Archives of American Art. Smithsonian Institution. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2012. נבדק ב-20 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weber, Bruce (11 ביולי 2008). "Sherman Lee, Who Led Cleveland Museum, Dies at 90". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kappes, John (9 ביולי 2008). "Sherman Lee, who led the Cleveland Museum of Art to global renown, dead at 90". The Plain Dealer. Cleveland. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shaw, Lucas (24 באוקטובר 2012). "Sony to Split George Clooney Drama 'Monuments Men' With Fox". TheWrap. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2012. נבדק ב-24 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
גיא כהן (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקן, ומפיק
 פרופיל ב-IMDb
גיא כהן הוא שחקן, ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה

כשחקן
ב-2005 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "עד מדינה" גילם את סאסי. באותה השנה גם שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "חיי כלב"  ששודרה בערוץ הילדים, גילם את שימי.
ב-2007 השתתף בעונה הרביעית של סדרת הנוער "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים בחברת הכבלים של Yes, שיחק בתפקיד ראשי גילם את דמותו של קוזו (עודד) לוי, חברם של איתי ודניאל. חנון, נער לא מקובל חברתית בכיתה. עוזר לנעמה (רוני דואני) לשנות את תדמיתה והיא בתמורה עוזרת לו להתחיל עם בנות. עם הזמן הם הופכים לבני זוג.
ב-2008 הופיע בסדרת הטלוויזיה "23FM" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שיחק את תומר.
ב-2009 שיחק בסרט "פאקינג דיפרנט תל אביב" שיחק בתפקיד חסיד ב’.
ב-2011 הופיע בסדרת המתח של HOT "תמרות עשן" שיחק את פוגל.
ב-2012 השתתף בעונה השנייה של סדרת הנוער "אליפים" ששודרה בערוץ הילדים בחברת הכבלים של Yes, שיחק בתפקיד משני גילם את דמותו של יגאל, דליד וחבר טוב של דינר (מקס אולארצ'יק). קצת טיפש ועושה כל מה שדינר אומר לו.
ב-2013 השתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה של Yes "נויורק" שיחק את אפי.
ב-2016 הופיע בסרט "מלחמת 90 הדקות".
כמפיק
"ללכת על המים" (2004).
"אבנים" (2004).
"שושלת שוורץ" (2005).
"סיפור גדול" (2009).
"פעם הייתי" (2010).
"מבול" (2011).
"חברות" (2013 ־ 2018).
"מנאייכ" (2020 ־ 2024).
"בני אור" (2021).
מסירה מנצחת
מסירה מנצחת

| --- | --- |
לוגו (סמליל) עמותת מסירה מנצחת

 מנכ"ל:  אפיק ניסים
מסירה מנצחת היא עמותה ישראלית (מס' רישום: 580784825) הפועלת לשיקום נפגעי מלחמה באמצעות ספורט, בדגש על כדורסל. העמותה נוסדה בשנת 2023 על ידי אפיק ניסים, שחקן עבר בנבחרת ישראל בכדורסל, במטרה להעניק כלים לשיקום והעצמה לפצועי צה"ל ולמשפחות שכולות.
מסירה מנצחת > רקע

בעקבות מלחמת "חרבות ברזל" שפרצה ב-7 באוקטובר 2023, ובמהלכה נפלו מאות חיילי צה"ל ונפצעו אלפים, הוקמה עמותת "מסירה מנצחת" כמענה לצורך בשיקום ובחיזוק החוסן של נפגעי המלחמה ומשפחותיהם. העמותה הוקמה מתוך אמונה בכוחו של הספורט ככלי טיפולי ושיקומי לחיזוק הגוף והנפש.
מסירה מנצחת > פעילות

פעילות העמותה מתבצעת בשיתוף עם איגוד הכדורסל הישראלי, מנהלת הליגה, וארגונים ממשלתיים. העמותה מקיימת מספר מסלולי פעילות מרכזיים:
מסירה מנצחת > פעילות > קבוצת "כדורסל לחיים"

קבוצת כדורסל ייעודית לפצועי צה"ל ונפגעי פעולות איבה, המהווה מסגרת תומכת לתהליכי שיקום פיזי ונפשי. הקבוצה פועלת בשיתוף עם ארגון נכי צה"ל.
מסירה מנצחת > פעילות > אירועי הנצחה וחוסן

העמותה מארגנת אירועי הנצחה וחוסן ברחבי הארץ לזכר הנופלים, בשיתוף עם שחקני נבחרת הוותיקים של ישראל ושחקני כדורסל פעילים. בין האירועים הבולטים ניתן למנות את הטורניר המסורתי של שער הנגב, שבשנת 2023-2024 הוקדש לזכר 12 נופלים בוגרי מחלקת הנוער של שער הנגב.
מסירה מנצחת > פעילות > תמיכה בחיילים פצועים

העמותה מאמצת קבוצות כדורסל לחיילים פצועים ותומכת בשילובם בקבוצות כדורסל מקצועיות. פעילויות אלו נערכות בשיתוף עם קבוצות כדורסל מקצועיות.
מסירה מנצחת > פעילות > תוכנית חוסן שנתית

העמותה מקיימת פעילויות חוסן בבסיסי צה"ל לחיילים והרחיבה את מאמציה לתמיכה ביישובי העוטף. תוכניות אלו נועדו לחזק את החוסן והאחדות הן של החיילים והן של האזרחים בתקופות מאתגרות.
מסירה מנצחת > פעילות > שיתופי פעולה

העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם מספר ארגונים וגופים:
איגוד הכדורסל הישראלי
מנהלת הליגה
ארגון נכי צה"ל
יד לבנים
ארגון לשם
רשויות מקומיות ברחבי הארץ
מסירה מנצחת > אירועים בולטים

בפברואר 2024, איגוד הכדורסל ומנהלת הליגה, בשיתוף ארגון יד לבנים הארצי ועמותת מסירה מנצחת, אירחו במשחק חצי גמר גביע המדינה מגדל משפחות שכולות.
בפברואר 2024 נערך טורניר שער הנגב המסורתי באולם ע"ש ספי ריבלין בראשון לציון, במעמד נבחרת הוותיקים של ישראל ובשיתוף איגוד הכדורסל ומנהלת הליגה. הטורניר הוקדש לזכר 12 נופלים בוגרי מחלקת הנוער של שער הנגב, ולמען החטופים שטרם שוחררו.
איתן שמעון פרס

ערך זה מוגן
ערך זה בעל קרדיטים במקום קישורים והערות
איתן שמעון פרס (נולדה ב-10 באפריל 2009) הוא  אנימטור ויוצר סדרות הרשת איתן וחבריו וביטוח חשיש.
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באפריל 2009 (גיל: 15) תל אביב, ישראל
 שם במה:  איתן 64
 סוגה מועדפת:  קומדיה, הנפשה, חינוכית
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-גיל 11
 עיסוק:  סדרות הנפשה, סדרות רשת, אנימטור
 יצירות בולטות:  איתן וחבריו ביטוח חשיש
 בן זוג:  ברני
 בת זוג:  מגי ספלאטזר
 פרסים והוקרה:  הערך הזה
ברצלונה (קטרגל)

הקבוצה ברצלונה
נארוטו שיפודן: הסרט

שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט 
פרמטרים [ אולפן ] לא מופיעים בהגדרת התבנית
| --- | --- |
קובץ:Naruto Shippuden the Movie.jpg
 מבוסס על:  נארוטו 
 בימוי:  Hajime Kamegaki 
 הופק בידי:  Kazuteru Oshikiri 
 תסריט:  Junki Takegami 
 עריכה:  Seiji Morita, Yukie Oikawa 
 מדבבים:  Keiko Nemoto Tetsuya Kakihara Daisuke Kishio Yoshinori Fujita Yukari Tamura Fumiko Orikasa Junko Takeuchi קזוהיקו ינואה Katsuyuki Konishi Yōichi Masukawa Seizō Katō Kōichi Tōchika Romi Park Ayumi Fujimura Showtaro Morikubo Chie Nakamura מאשאבי הבארה Masako Katsuki Hidetoshi Nakamura מיוקי סאוואשירו Kishō Taniyama 
 מוזיקה:  Yasuharu Takanashi
 צילום:  Atsuho Matsumoto 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  סטודיו פיירו 
 חברה מפיצה:  טוהו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 ביוני 2016 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה 
 סרט קודם:  נארוטו הסרט: מהומת חיות אי הירח 
 סרט הבא:  Naruto Shippuden the Movie: Bonds 
 סרטים בסדרה:  Junko Takeuchi Chie Nakamura Yōichi Masukawa Kōichi Tōchika
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נארוטו שיפודן: הסרט (ביפנית: 劇場版NARUTO−ナルト− 疾風伝) הוא סרט אמנויות לחימה יפני מונפש משנת 2007 המבוסס על סדרת המאנגה והאנימה נארוטו מאת מסאשי קישימוטו. הסרט בוים על ידי האג'ימה קמגאקי והופק על ידי סטודיו פיירו. זהו הסרט העלילתי הרביעי באורך מלא בזיכיון של נארוטו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-4 באוגוסט 2007.
תקציר העלילה

שד רב עוצמה בשם מוריו קם לתחיה ומעוניין כעת להשתלט על העולם. כעת רוק לי, היוגה נג'י, הארונו סאקורה ואוזומקי נארוטו חייבים להגן על האדם היחיד בעולם שמסוגל לחתום את השד בשנית – הכוהנת הגדולה של מדינת השדים.
מוזיקה

פסקול הסרט הולחן על ידי טושיו מסודה, אשר הפיק גם את הפסקול של סדרת האנימה של נארוטו.
הערפל

| --- | --- |
 בימוי:  ג'ון קרפנטר 
 הופק בידי:  דברה היל 
 תסריט:  ג'ון קרפנטר, דברה היל 
 שחקנים ראשיים:  אדריאן בארבו צ'ארלס סייפרס George Buck Flower ג'ון קרפנטר טומי לי וולאס ג'ים הייני ננסי קייס האל הולברוק ג'יימי לי קרטיס טום אטקינס ג'ון האוסמן ג'נט לי דברה היל בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  ג'ון קרפנטר 
 צילום:  דין קונדי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Embassy Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בפברואר 1980 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט בלשי, סרט רוחות רפאים 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקופת התרחשות:  1980 
 הכנסות באתר מוג'ו:   fog
 דף הסרט ב־IMDb
 
הערפל (באנגלית: The Fog) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1980 בבימויו של ג'ון קרפנטר, שנכתב על ידו ועל ידי דברה היל. הסרט כולל הופעות של אדריאן ברבו, ג'יימי לי קרטיס, ג'נט לי והל הולברוק. עלילת הסרט מתמקדת בעיירת חוף קטנה בקליפורניה הנתקלת בערפל על-טבעי המכיל רוחות נקמניות של ימאים שנבגדו בעברם. הסרט הופק בתקציב של כ-1.1 מיליון דולר והכניס כ-21.3 מיליון דולר בקופות, מה שהפך אותו להצלחה מסחרית בולטת בזמנו.
עלילה

הסרט 'הערפל' מתרחש בעיירת החוף אנטוניו ביי, קליפורניה, שבה מציינים התושבים את יום השנה המאה להקמת העיירה. בלילה שלפני יום השנה מופיע ערפל סמיך ומתעתע שמכסה את העיירה. הערפל מסתיר ספקטרים של ימאים שנמכרו על ידי מייסדי העיירה, אשר כעת חוזרים על מנת לנקום. כשהמתח גובר, קבוצה מתושבי העיירה, כולל המנחה המקומית סטיבי וויין והכומר שפתאום נחשף למידע על העבר האפל של העיירה, נאבקים לחשוף את האמת שמאחורי האירועים ולשרוד. במרכז הסיפור נמצא הקונפליקט בין חטאי העבר לבין ההישרדות של ההווה, בעוד הדמויות חייבות להתמודד עם ההשלכות הקטלניות של המורשת של אבותיהם.
צוות השחקנים

אדריאן ברבו בתפקיד סטיבי וויין - שדרנית רדיו מקומית
ג'יימי לי קרטיס בתפקיד אליזבת סול - נוסעת שמגיעה לעיירה
האל הולברוק בתפקיד האב מאלון - כומר בעיירה
ג'נט לי בתפקיד קתי ויליאמס - מנהיגת חגיגות יום העיירה
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 75% בהתבסס על 68 ביקורות. הקונצנזוס באתר: "סרט מתח אווירתי עם מסר על צדק היסטורי אך עם עלילה שאינה תמיד קונסיסטנטית.". ובנוסף באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 55 מתוך 100, בהתבסס על 15 ביקורות. בנוסף, הסרט קיבל ביקורות מעורבות, תוך שהמבקרים שיבחו את האווירה והבימוי של קרפנטר אך ציינו את הבעיות בעלילה.