stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריחוק הנזק
הצגת הנושא > סוגיית ריחוק הנזק במסגרת פקודת הנזיקין > ההבחנה בין שאלת ריחוק הנזק לשאלת הקשר הסיבתי המשפטי

יש להבחין בין הקשר הסיבתי המשפטי, הבוחן את הקשר בין האשם לבין הנזק הראשוני שנגרם, ומהווה תנאי להטלת אחריות על הנתבע בגין אותו נזק, לבין סוגיית ריחוק הנזק, שבוחנת על אילו נזקים יחוב הנתבע מתוך כלל הנזקים שנגרמו עובדתית כתוצאה מאשמו. בעוד שהקשר הסיבתי דורש קיום קשר מדעי-פיזי-אנליטי בין המעשה לבין הנזק, דורש מבחן ריחוק הנזק קרבה טבעית ולוגית בין השניים ומגדיר נזק רחוק מדי כנזק שאינו בר-פיצוי.
המונחים של קשר סיבתי וריחוק נזק, משמשים בפסיקה בערבוביה, אף על פי שנדונים בסעיפים נפרדים בפקודת הנזיקין, ס׳ 64 ו-ס׳ 76 בהתאמה. ההבדל בין השניים הוא כי הקשר הסיבתי בין האשם לנזק הוא תנאי להטלת אחריות בגין אותו נזק, וקרבת הנזק, היא תנאי לפיצוי כספי בגינו.
פרופסור ישראל גלעד מאבחן את היחס בין הקשר הסיבתי לריחוק הנזק בכך שכללי הקשר הסיבתי משתרעים על התחום שמן האשם עד לנזק הראשוני שנבע ממנו, בעוד שכללי ריחוק הנזק חובקים את התחום המשתרע מגרימת הנזק ואילך. משום שקרבת הנזק היא תנאי לפיצוי כספי בגין הנזק, היא מהווה תנאי מצטבר לקיום קשר סיבתי. ההבחנה היא בין עצם קיומה של אחריות בגין תהליך גרימה נתון (קשר סיבתי) לבין תחום הנזקים המכוסים על ידי אותה אחריות (מידת ריחוק הנזק).
התפיסה כולה לגבי ריחוק הנזק היא כזו, המניחה שאחריות המזיק הוכחה, ונותר כעת רק לקבוע על אילו מן הנזקים תוטל אחריות. אם הנזק שנתבע פיצויו הוא נזק שניוני, שהתרחב מהנזק הראשוני, השאלה שתכריע האם תוטל אחריות היא שאלת ריחוק נזק. ריחוק הנזק מבקש לבדוק לאיזה טווח משתרעת האחריות מבחינת היקפו של הנזק שנגרם לניזוק ובמילים אחרות, בגין אילו מנזקיו יזכה הניזוק לפיצוי כספי מהמזיק.
הצגת הנושא > סוגיית ריחוק הנזק במסגרת פקודת הנזיקין > מטרתו של מבחן ריחוק הנזק

לשם קבלת פיצוי בגין הנזקים השניוניים, הכרחי להוכיח את קרבתם לאירוע הנזק. זאת אנו למדים מ-ס׳ 76(1) לפקודת הנזיקין, הקובע שפיצוי יינתן "רק בשל אותו נזק שעלול לבוא באורח טבעי במהלכם הרגיל של הדברים ושבא במישרין מעוולת הנתבע".
למעשה, נועד מבחן ריחוק הנזק לצמצם את אחריות המזיק ולשחרר אותו מתשלום פיצוי לתובע-הניזוק בגין נזקים מסוימים, גם אם אלה מהווים חוליה בשרשרת האירועים שמתחילה באירוע המזיק. המבחן מהווה מעין "מסננת", שנועדה לנפות את הנזקים שהם כה רחוקים, עד שראוי לפטור את הנתבע מחובת פיצוי בגינם.
אילו היה התובע, כתוצאה מן הפגיעה והחבלה בו, לא רק מאבד כושר השתכרותו, אלא גם פושט את הרגל, וכתוצאה מפשיטת הרגל נבצר היה מבניו לבחור בקריירה פלונית... הרי נזקם של הבנים והבנות היה אמנם תוצאה מן הפגיעה האומללה באביהם, אבל אין היא תוצאה טבעית, ואין היא תוצאה רגילה, ואין היא תוצאה ישירה
הצגת הנושא > סוגיית ריחוק הנזק במסגרת פקודת הנזיקין > הבחנה בין נזק קרוב לנזק מרוחק

פרשנותו שלס׳ 76(1) נדונה בבית המשפט בעת שעלתה שאלת המבחן שאומץ לשם הבחנה בין הנזקים הקרובים ובני הפיצוי, לבין הנזקים הרחוקים, בגינם לא ייפסק פיצוי. שתי האלטרנטיבות הם מבחן הישירות ומבחן הצפיות, שהתפתחו במשפט האנגלי-המקובל (להלן).
הצגת הנושא > התפתחות סוגיית ריחוק הנזק במשפט המקובל > מבחן הישירות

פסק-דין Polemis, שניתן באנגליה ב-1921 קבע את מבחן הישירות, שקנה לו מהלכים והיווה את ההלכה המקובלת במשפט האנגלי במשך שנים רבות.
עובדות המקרה: אונייה עגנה בנמל לצורך פריקת מטען. בשעת הפריקה, הפיל אחד העובדים קרש לבטן האונייה. כתוצאה מכך, נוצר ניצוץ, שהצית אדי דלק שנפלטו מפחים שאוחסנו באונייה. ההצתה הביאה לפיצוץ והאונייה נשרפה כליל.
ההכרעה: בית הלורדים קבע שעצם הפלת הקרש על ידי העובד היא התרשלות וקוימו כל יסודותיה של עוולת הרשלנות, אולם כל ההתרחשות שקרתה בפועל בעקבות הנפילה הייתה בלתי צפויה. עם זאת, נאמר עוד, כי מרגע שנקבע כי הייתה רשלנות, הרשלן יהיה אחראי על כל נזק שהוא תוצאתה הישירה, לרבות נזק בלתי-צפוי. כלומר, היקף הנזק נבדק במבחן הישירות. אם נקבע שהתוצאה היא תוצאה ישירה, הרשלן יחוב בפיצויים בגין כולה.
עוד נקבע, כי נזק ייחשב ישיר אם נגרם כתוצאה פיזית ומיידית של ההתנהגות, גם אם היה בלתי-צפוי. מסיבה זו, הוטלה אחריות על שוכר האונייה גם בגין ההצתה ושריפת האונייה, שנחשבים נזק שניוני, הנובע מהנזק הראשוני שהוא הפלת הקרש.
עולה מהדברים כי על הדיון בשאלת קיום או היעדר הצפיות הסבירה לגבי הנזק להתקיים בשלב שלפני כן, של הקביעה האם המעשה היה רשלני. אך מרגע שנמצא שהמעשה אכן רשלני, שאלת החיוב בגין נזקים מסוימים, שנגרמו בעקבותיו, תלויה רק בהיותם תוצאה ישירה של המעשה. במילים אחרות, נזק נחשב קרוב אם הוא תוצאה ישירה של האשם - משמע נובע ממנו בטבעיות ובמישרין, ללא התערבותו של כוח או גורם נוסף.
הצגת הנושא > התפתחות סוגיית ריחוק הנזק במשפט המקובל > מבחן הצפיות > צפיות ביחס לתהליך הגרימה

הלכת Polemis שונתה לאחר כ-40 שנה, בפסק-דין The Wagon Mound, בו התנערו השופטים ממבחן הישירות ויישמו תחתיו את מבחן הצפיות לצורך קביעת חבות בגין נזק מאוחר, בין השאר משום שנחשב פשוט, נכון וצודק יותר.
עובדות המקרה: אונייה עמדה במבדוק לצורך תדלוק. תוך כדי תדלוקה, דלף נפט רב לים עקב התרשלותו של רב החובל. דליפת הנפט הביאה בסופו של דבר להצתת המבדוק.
ההכרעה: לכאורה, לפי מבחן הישירות, היה על בית הלורדים לקבל את התביעה, מאחר שמדובר בתוצאה ישירה של רשלנות רב החובל. אולם, בית הלורדים הפך את הלכת Polemis, תוך שקבע כי מבחן הישירות היה מוביל לתוצאה שאינה צודקת ובלתי-סבירה. אירוע הנזק לא היה בגדר הצפיות הסבירה, משום שנפט לא בוער על פני מים, ועל המזיק לחוב רק בגין מעשה שהיה צריך לצפותו. כלומר, המבחן החדש הוא מבחן הצפיות, שבהתאם לו, נזק נחשב קרוב אם אדם סביר יכול היה לצפות את תהליך גרימתו.
הצגת הנושא > התפתחות סוגיית ריחוק הנזק במשפט המקובל > מבחן הצפיות > צפיות ביחס לסוג הנזק ותוצאתו

בפסק הדין שני שניתן בעניין The Wagon Mound אומץ מבחן הצפיות, אולם נקבע בו שהצפיות צריכה לחול לגבי סוג הנזק ותוצאתו, להבדיל מצפיית תהליך גרימת הנזק.
הצגת הנושא > התפתחות סוגיית ריחוק הנזק במשפט המקובל > הלכת המשפט האנגלי כיום

כיום, המבחן המקובל באנגליה הוא מבחן הצפיות המוחל גם על תהליך גרימת הנזק, וגם על סוג הנזק. במשפט המקובל קיימת דרישה מוגבלת של צפיית תהליך הגרימה, אך תוכנה וגבולותיה אינם ברורים.
הצגת הנושא > התפתחות סוגיית ריחוק הנזק במשפט המקובל > המבחן הנוהג בישראל

בארץ, על אף שלמעשה מבחן הישירות נתמך בלשונו של ס׳ 76(1) לפקודת הנזיקין, אומץ מבחן הצפיות בהתאם להלכת רינגר (להלן), והוחל על סוג הנזק בלבד. על כן, למשל, די בצפיית נזק גוף כלשהו, בכל דרך, כדי שתקום למזיק חבות כלפי כל נזקי הגוף להם גרם.
סקירת הדין > הוראות החוק הרלוונטיות > פקודת הנזיקין [נוסח חדש], תשכ"ח-1968

פיצויים

76. פיצויים אפשר שיינתנו הם בלבד או בנוסף על ציווי או במקומו; אלא שאם -
(1) סבל התובע נזק, יינתנו פיצויים רק בשל אותו נזק שעלול לבוא באורח טבעי במהלכם הרגיל של הדברים ושבא במישרין מעוולת הנתבע
הוראת ס׳ 76(1) לפקודת הנזיקין מסדירה את נושא ריחוק הנזק. הכלל שנקבע בסעיף נוגע להיקף האחריות ונועד להגביל את חובת המזיק לתשלום פיצויים. בהתאם לאמור בו, ניתן לפסוק פיצויים רק בשל נזק שיכול לבוא באורח טבעי, במהלכם הרגיל של הדברים ושבא במישרין מעוולת הנתבע. נזק שנחשב מרוחק מדי לא יזכה את התובע בפיצויים בגינו. ההגבלה האמורה חלה על היקף האחריות בלבד ועל סעד אחד בלבד - פיצויים. הסעיף מניח כי כבר הוכח שמתקיימים כל יסודותיה של העוולה ונותר רק לקבוע את מידת האחריות לצורך קביעת שיעור הפיצויים.
סקירת הדין > הוראות החוק הרלוונטיות > פקודת הנזיקין [נוסח חדש], תשכ"ח-1968 > המבחנים המשמשים לצורך קביעת מידת קרבתו של נזק

כפי שנראה לעיל, מופיעות בפסיקה מספר אפשרויות פרשניות למבחנים שמאמץ הסעיף.
ראשית, קיימת המחלוקת בין הגישה התומכת במבחן הצפיות, לבין הגישה התומכת במבחן הישירות.
שנית, גם במסגרת הגישה התומכת במבחן הצפיות, שהיא הנותנת את הטון כיום, עדיין נותרה ללא מענה השאלה - צפיות לגבי סוג הנזק, או לגבי היקף הנזק?
סקירת הדין > פסיקת בתי המשפט המחוזיים

פסק-דין גואטה נ' אלבז
עובדות המקרה: ילדה כבת ארבע נפגעה על ידי מכונית צבאית בדרכה מגן הילדים. כתוצאה מהתאונה, סבלה הילדה מנזקי גוף ואושפזה בבית חולים למשך ארבעה ימים. הילדה והוריה הגישו תביעה לתשלום נזקי התאונה כנגד נהג הרכב וכנגד המדינה. פסיכיאטר מומחה, שמונה על ידי בית המשפט, קבע לילדה התובעת 10% נכות, המורכבים בחלקם מאיחור התפתחותי מולד, שאינו קשור כלל לתאונה, וחלקם מנזקי השפעה סביבתית, שנובעת מהתנהגות הוריה בעקבות התאונה.
ההכרעה: בפסק-הדין נקבע כי יש לנהוג זהירות מפני הרחבת מבחני הסיבתיות, בייחוד במציאות הקשה של תאונות דרכים הפוגעות באחוז ניכר של האוכלוסייה וכן כאשר בנטל הפיצוי נושאת קופת הציבור. כלומר, ביהמ"ש מיישם את מבחני הסיבתיות המשפטית בהתאם למדיניות המשפטית הרצויה.
לא ברור מפסק-הדין כיצד יושם מבחן ריחוק הנזק ומדוע נקבע שהנזק שהוסב על ידי ההורים נחשב רחוק מדי מכדי לייחסו למזיק. עם זאת, מפנה בית המשפט להלכת רינגר, שם, כאמור, נקבע כי יוחל מבחן הצפיות לעניין סוג הנזק.
פסק-דין ג'נאח נ' כהן
עובדות המקרה: אדם נפצע בתאונת דרכים, אשר בעקבותיה הפך לנכה ובעל קשיי ניידות. אשת התובע הפעילה משפחתון, אותו ניהלו השניים במשותף. עלתה בפסק-הדין השאלה - האם הנזק שנגרם לניהול המשפחתון נחשב קרוב מספיק לצורך פסיקת פיצוי בגינו.
ההכרעה: בית המשפט המחוזי קבע כי המשפחתון מהווה עסק שלתובע הייתה נגיעה ישירה אליו. על כן, יש לראות את הנזק לניהול המשפחתון כנזק שנגרם באורח טבעי ובמהלכם הרגיל של הדברים, כאמור ב- ס׳ 76(1) לפקודת הנזיקין. כמו כן, הוזכרה כאן המחלוקת, שטרם הוכרעה בפסיקה עד לשלב זה, בין מבחן הצפיות למבחן הסיכון. אך גם כאן לא עלה, בסופו של דבר, הצורך להכריע בין שני המבחנים והתאמתם למשטר אחריות מוחלטת, משום שנקבע שגם בהתאם למבחן הסיכון, הנזק האמור הוא נזק בר-פיצוי.
סקירת הדין > חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975

מקום בו עולה תדירות בישראל סוגיית ריחוק הנזק הוא במקרים של נזק הנגרם עקב תאונת דרכים. לדוגמה, אדם נפגע בתאונת דרכים ובדרך לבית החולים, פוגע ברק באמבולנס שהסיע אותו. בבית החולים, הוא מקבל זריקה, שכתוצאה ממנה נגרם לו זיהום קשה. על אילו מהנזקים המתוארים תחוב חברת הביטוח בפיצוי? פיצויים עקב נזקי תאונות דרכים מוסדרים באמצעות חוק מיוחד: חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים (להלן: "חוק הפלת"ד").
תרופה בגין נזקי גוף


4. (א) על זכותו של נפגע לפיצוי על נזק גוף יחולו הוראות סעיפים 19 עד 22, 76 עד 83, 86, 88 ו-89 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש] (להלן - פקודת הנזיקין), ואולם - ...
§4(א) לחוק הפלת"ד הוא ההוראה המקבילה להוראתס׳ 76(1) בפקודת הנזיקין, שלמעשה מפנה ישירות אל ההסדר בפקודת הנזיקין העוסק בריחוק הנזק ומאמצת אותו לחלוטין. מכאן, לכאורה, עולה כי ההסדר בשני החוקים זהה. עם זאת, ישנו הבדל חשוב בין שני החוקים, הנובע מהוראת ייחוד העילה ב-§8 לחוק הפלת"ד.
סקירת הדין > חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975 > הוראת ייחוד העילה

8. (א) מי שתאונת דרכים מקנה לו עילת תביעה על פי חוק זה, לרבות תביעה על פי ביטוח כאמור בסעיף 3(א)(2) ובסעיף 3(ד) לפקודת הביטוח, לא תהיה לו עילת תביעה על פי פקודת הנזיקין בשל נזק גוף, זולת אם נפגע בתאונה שנגרמה על ידי אדם אחר במתכוון.
הוראת ייחוד העילה מציבה מחסום בפני נפגע בתאונת דרכים מהגשת התביעה נגד האחראים לה לפי פקודת הנזיקין ומפנה אותו לתבוע נזקיו בהתאם לחוק הפלת"ד, מהחייבים על-פיו בלבד: הנהג, בעל הרכב, המחזיק בו והמבטח. הרציונל שעומד מאחורי הוראה זו הוא פישוט ההליכים המשפטיים עבור נפגעים ומניעת ריבוי צדדים למשפט.
בהתאם לפרשנות בית המשפט העליון להוראה זו, המחסום שהיא מהווה פועל גם כנגד תביעות של נפגע בתאונת דרכים בגין נזקים נוספים ואחרים שנגרמו לו, כתוצאה מרשלנות רפואית של מי שטיפל בו בעקבות התאונה, ללא קשר למרחק בזמן ובמקום מאירוע התאונה ולמידת הרשלנות - כלומר נזקים שניוניים. הנפגע יכול לצרף את נזק נוסף זה לתביעתו כנגד החייבים על-פי חוק הפלת"ד בלבד. הוראה זו גם שוללת את זכות הנתבעים על-פי חוק הפלת"ד לחזור אל המזיקים האחרים בתביעת שיפוי או השתתפות, כך שנוצר פטור מלא מאחריות לכל החייבים על-פי פקודת הנזיקין, שהיו אחראים לגרימת התאונה, הן ישירות והן בעקיפין. הלכה זו נקבעה בפרשת אכרם חוסיין.
עובדות המקרה: הולך רגל נפצע ברגלו בתאונת דרכים. הוא נותח בבית החולים ומצבו התדרדר, עד כדי קטיעת רגלו. מבטח הרכב, שנתבע על-פי חוק הפלת"ד, ביקש להגיש הודעת צד ג' לרופא ולבית החולים.
ההכרעה: בית המשפט העליון דחה את הבקשה, כשהגיע למסקנה לפיה באופן חד-משמעי, חייבים על-פי חוק הפלת"ד אינם יכולים לחזור בתביעת שיפוי או השתתפות מגורמים אחרים לנזק, תהיה אחריותם אשר תהיה. המבטח נותר, כתוצאה מכך, הכתובת הבלעדית עבור הנפגע לצורך קבלת פיצוי בגין נזקי התאונה הראשוניים, כמו גם בגין הנזקים השניוניים שנגרמו כתוצאה מהטיפול שניתן עקב התאונה.
סקירת הדין > חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975 > התנגשות הוראת ייחוד העילה עם עיקרון ריחוק הנזק

על-פי הפרשנות המוצגת לעיל, מתנגשת הוראת ייחוד העילה בעיקרון הקשר הסיבתי וכן פוגעת בעיקרון ריחוק הנזק. כפי שנראה בפרשת חוסיין, הפסיקה פטרה באמצעות הוראת ייחוד העילה גם את האחראים ברשלנות רפואית לכל נזק גוף, או החמרתו, במהלך טיפולם בנפגע, ללא קשר למידת רשלנותם, לסוג הנזק הראשוני והשניוני ולחלוף הזמן.
במאמרו "נזק גוף שראשיתו בתאונת דרכים וסופו ברשלנות רפואית" שהתפרסם בביטאון לשכת עורכי הדין בישראל - "הפרקליט", קורא עו"ד שמואל מורד, מרצה במכללה האקדמית בנתניה ומנהל מחלקת התביעות בחברת הביטוח "אבנר", לבטל את הוראת ייחוד העילה. זאת לאור החסינות שיוצרת ההוראה למזיקים שאינם נכללים בחוק הפלת"ד, הסתירה שבה היא עומדת ביחס להוראות יסוד בדיני הנזיקין (בין השאר עיקרון ריחוק הנזק) והאפקט ההפוך שנוצר בעקבותיה, של ריבוי התדיינויות מזיקים שונים, בניסיון להוכיח שבתאונה הנדונה היה מעורב רכב ולכן היא מהווה "תאונת דרכים".
סקירת הדין > חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975 > תחולת מבחני ריחוק הנזק על חוק הפלת"ד

פסק-דין שטור נ' מימון
עובדות המקרה: התובע נפגע בתאונת דרכים ונחבל ברגליו. מומחה לאורתופדיה, שנתמנה מטעם בית המשפט, קבע לו נכות בשיעור של 19% בגין הפגיעה ברגליו ובנוסף, נכות "קוסמטית" בגין הצלקות הניתוחיות שהוסבו לו. עם זאת, התובע לא היה אדם בריא גם לפני התאונה וסבל ממגבלות נוספות-מולדות בתחום האורתופדי, בשיעור של 44%, וכן מפיגור שכלי קל עד בינוני. בעקבות התאונה, עבר התובע לשהות במוסד סיעודי המיועד לקשישים, חרף גילו הצעיר יחסית, שם גם ביקש להישאר. הנתבעים, לעומת זאת, סברו כי לא מוטלת עליהם חובה משפטית לשאת בהוצאות שהותו שם.
ההכרעה: לדברי בית המשפט המחוזי, אין בכוחם של כללי ריחוק הנזק כדי לגרוע מהחבות בגין הנזק הראשוני, אך הם יכולים להרחיבה לעבר נזקים נוספים, הקרובים לנזק הראשוני. התפיסה המובעת כאן שונה מהתפיסה המקורית של כלל ריחוק הנזק כמקטין את אחריות הנתבע. תפיסה זו הולמת את המצב כיום, שבו כלל ריחוק הנזק משמש בפועל להגדלת אחריות הנתבע, ולא להקטנתה ותיחומה.
לגבי מבחן הצפיות, העוסק בסוג הנזק, נאמר כאן כי אין בו תועלת כאשר עוסקים במשטר אחריות מוגברת, כשל חוק הפלת"ד. החוק עוסק כולו בנזקי גוף ועל כן, הופך בו במקום כל נזק גוף הנדון בתביעה בהתאם לו לנזק קרוב.
פסק-דין גמליאל נ' לובטון
עובדות המקרה: המבקש נפגע בתאונת דרכים, סבל מחבלה קשה בשורש כף יד ימין, ונזקו הוחמר עקב רשלנות רפואית. התובע טען, כי גם אם ההחמרה במצבו של הנתבע נובעת מרשלנות רפואית, הרי שיש לתבוע את הפיצוי על הנזק שנגרם כתוצאה ממנה במסגרת תביעה על-פי חוק הפלת"ד.
ההכרעה: בית המשפט פסק, בהתאם להלכת אכרם חוסיין, כי לפי הוראת ייחוד העילה ב-§8(א) לחוק הפלת"ד, נשללת מנפגע שיש לו עילה על-פי חוק הפלת"ד כל עילה על-פי פקודת הנזיקין בשל אותו נזק. זהו הכלל גם כאשר מדובר בהחמרת נזק עקב טיפול רפואי רשלני.
פסק-דין ליפשיץ נ' משרד הבריאות
עובדות המקרה: התובע נפגע בתאונת דרכים ונותח ברגלו. הוא הגיש תביעה על-פי חוק הפלת"ד, שניתן בה פסק-דין. כשנה לאחר מכן, הוא נותח שוב בגלל החמרה במצב רגלו ונגרם לו נזק עקב הניתוח. התובע תבע בגין הנזק שנגרם בשל הניתוח על-פי פקודת הנזיקין, אך בית המשפט המחוזי קיבל את בקשת הנתבעים לדחות את התביעה על הסף, לאור הוראת ייחוד העילה בחוק הפלת"ד.
ההכרעה: ערעור התובע על פסק דינו של בית המשפט המחוזי התקבל על ידי בית המשפט העליון. נפסק שם שלמרות הוראת ייחוד העילה, כשעילה על-פי חוק הפלת"ד לא עומדת יותר לנפגע, כיוון שמוצתה בפסק-דין סופי, אין הצדקה לשלול ממנו עילת תביעה על-פי דיני הנזיקין הכלליים בגין נזק שנגרם לו לאחר מכן.
סקירת הדין > ריחוק הנזק בדין הישראלי - סיכום

מהמקרים המתוארים לעיל עולה, כי מגמת בית המשפט העליון בסוגיית ריחוק הנזק היא אימוץ מבחן הצפיות לגבי סוג הנזק, לצורך בחינת שאלת ריחוק הנזק. עם זאת, בפסקי דין העוסקים בחוק הפלת"ד, נראית התלבטות מסוימת באשר להתאמת מבחן הצפיות לחוק שמתבסס על משטר של אחריות חמורה ועוסק בסוג אחד בלבד של נזקים - נזקי גוף.
היבטים רלוונטיים בהצעת חוק דיני ממונות

הצעת חוק דיני ממונות (הקודיפיקציה) עתידה להחליף 17 חוקים קיימים מתוך החקיקה האזרחית בישראל, ובהם גם את פקודת הנזיקין. במסגרת ההצעה, מוחלף ס׳ 76(1) בסעיפים 455 ו-458, תחת הכותרת - מטרת הפיצויים ומבחן ריחוק הנזק:
פיצויים בשל נזק
455. הנפגע זכאי לפיצויים מהמפר בשל הנזק שנגרם לו עקב ההפרה ותוצאותיה.
ריחוק נזק בשל עוולה
458. פיצויים בשל עוולה כאמור בסעיף 455 יינתנו רק בשל נזק שעלול להיגרם באופן טבעי במהלך הרגיל של הדברים ושנגרם במישרין מעוולת המפר.
הפרה מוגדרת ב-§6 שבפרק השני לחוק - הגדרות, כ"מעשה בניגוד לחיוב".
כלומר, עולה מהנ"ל שלא נעשה במסגרת הצעת החוק שינוי בהוראת החוק המהותית העוסקת בריחוק הנזק וכי השינוי היחידי שמוצע עם הקודיפיקציה הוא שינוי מבני, שנובע בעיקר, בהקשר זה, מהאיחוד בין הוראות הפיצוי הנזיקיות לאלו החוזיות.
ראו גם

פורטל:חוק ומשפט
דיני הנזיקין
קשר סיבתי משפטי
הלכת הגולגולת הדקה
לקריאה נוספת

חקיקה
פקודת הנזיקין [נוסח חדש], תשכ"ח-1968
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, תשל"ה-1975
הצעת חוק דיני ממונות, התשס"ו-2006
פסיקה
ע"פ 47/56 מלכה נ' היועמ"ש, פ"ד י, 1543
ע"א 390/62 רינגר נ' ליאון, פ"ד יז 1662, 1670
ע"א 223/80 בן ציון נ' מגורי בת-ים, פ"ד לו(3) 113
ע"א 248/86 עיזבון לילי חננשווילי נ' רותם חברה לביטוח בע"מ, פ"ד מה(2)529
ע"א 3765/95 אכרם חוסיין נ' ד"ר טורם, פ"ד נ(5) 573
ע"א 8109/95 קרנית, קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים נ' שולמית גינת, פ"ד נב(5) 637
דנ"א 7794/98 משה נ' קליפורד, פ"ד נז (4) 721
ע"א (ת"א) 1720/92 יצחק גואטה נ' שני אלבז (לא פורסם, 29 בדצמבר 1994)
ת"א (ת"א) 654/92 רחמים ג'נאח נ' יפרח כהן (22 באפריל 1996)
ת"א (ב"ש) 305/95 שטור מוריץ נ' מימון שלה (4 במרץ 1999)
ע"א (חי') 1536/03 כהן אהרון נ' אסור חנניה (לא פורסם, 1 באפריל 2004)
בש"א (חי') 11113/06 (ת"א 670/06) גמליאל אליהו נ' לובטון גבי (19 בדצמבר 2006)
פסיקה אנגלית
Re Polemis and Furness v. Withy & Co., Ltd. [1921] 3 K.B. 560
Overseas Tankship (U.K.) Ltd. V. Moris Dock and Engineering Co., Ltd. [1961] A.C. 388 (Wagon Mound No. 1).
ספרות משפטית
גד טדסקי, דיני הנזיקין - תורת הנזיקין הכללית (ירושלים, תשל"ז)
א' ענבר, דיני נזיקין: בראי ההלכה הפסוקה (רמת-גן, התשס"ג)
מאמרים
רונן פרי, הכול צפוי והרשלנות נתונה, משפטים לה (תשס"ה) 359
אליעזר ריבלין, ועוד על תאונת הדרכים ועל הקשר הסיבתי, הפרקליט לד (תשמ"א) 130
ישראל גלעד, "הסיבתיות במשפט הנזיקין הישראלי - בחינה מחודשת", משפטים יד (תשמ"ד) 15
ישראל גלעד, אהוד גוטל "על הרחבת האחריות בנזיקין בהיבט הסיבתי - מבט ביקורתי" משפטים לד (2) (תשס"ד) 385
ש' מורד, "נזק גוף שראשיתו בתאונת דרכים וסופו ברשלנות רפואית", הפרקליט מח (תשס"ה)
בית המשפט העליון
תאונת דרכים
שער זלידול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°44′10″S 58°37′40″W﻿ / ﻿63.7361°S 58.6278°W﻿ / -63.7361; -58.6278
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהשער זלידול(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהשער זלידול(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישער זלידול(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישער זלידול
 
שער זלידול (באנגלית: Zlidol Gate; בבולגרית: Злидолска порта ) הוא אוכף בחצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של אוכף שער זלידול 800 מטרים מעל פני הים.
האוכף מפריד בין רמת דטרויט שממערב לאוכף זלידול, לבין רמת טרקיה, שממזרח לאוכף שער זלידול.
צורתו של האוכף - צורת פרסה. רגל אחת של הפרסה חודרת אל קרחון ראסל המערבי, שמצפון לאוכף שער זלידול. רגלה השני של הפרסה פונה לכיוון דרום לעבר קרחון ויקטורי.
היסטוריה > מיפוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה בשנת 1996, על ידי סוקרים גרמנים וסוקרי הסקר האנטארקטי הבריטי.
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שם הכפר זלידול, שבצפון מערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
שימור מזון

שימור מזון הוא ביצוע פעולות למניעת קלקול, ריקבון של המזון, לזמן רב ככל האפשר. ריקבון המזון נובע מתהליך טבעי של השחתת חומרים אורגנים על ידי פעילות אנזימים וצמיחתם של שמרים, עובשים וחיידקים.  כדי שתהליך זה יקרה, דרושה סביבה מתאימה מבחינת pH, טמפרטורה, לחות ונוכחות חמצן או דו־תחמוצת הפחמן. מניעת אחד או יותר מהגורמים הללו, מעכבת או מפסיקה את תהליך הריקבון.
אמצעים לשימור מזון

קיימים מספר אפנים לשימור מזון:
קירור
הקפאה
הוספת חומר משמר אחד או יותר למזון – תוסף מזון המוכנס למזון כדי למנוע את קלקולו, כדי לדכא צמיחתם של חיידקים  עובשים ושמרים שעלולים לקלקל את המזון, לקצר את חיי המדף שלו, או לגרום למחלות.
הקרנה:  חשיפה של המזון לקרינה מייננת כגון קרינת גמא או בטא. תהליך זה מתבצע לרוב בשימור של תבלינים יבשים. החוק הישראלי מתיר הקרנת מזון וקובע שמזון כזה חייב בסימון על גבי האריזה. בישראל התהליך מתבצע על ידי חברה פרטית הממוקמת בסמוך למרכז למחקר גרעיני ביבנה.
עישון
ייבוש
קלייה, בעיקר גרעינים
אריזת ואקום בקופסאות פח, באריזה פלסטית או בצנצנות זכוכית. בשיטה זו יוצרים ריק (ואקום) במכל המשמש לשימור (כלומר שואבים את האוויר מתוכו), ולאחר מכן אוטמים אותו. חוסר אוויר אינו מאפשר לאורגניזמים אווירניים  להתקיים, ולכן המזון נשמר לתקופה ארוכה. עם זאת, אורגניזמים אל-אווירניים עלולים עדיין להתקיים באריזה זו.
ציפוי בחומרי הזגה, ובפרט דינוג (ציפוי בשעווה) של פירות.
המלחת מזון-שימוש בריכוזים גבוהים של סוכר אשר מורידים את רמת המים הפעילים water activity Aw.
הורדת pH על ידי הוספת חומצות אורגניות או אי-אורגניות
טכנולוגיית שימור מזון חדשה באמצעות לחץ הידרוסטטי גבוה (Mpa 400–600 ) גורמת לאינקטיבציה של מיקרואורגניזמים מקלקלי מזון, ופגיעה מופחתת בערכים התזונתיים ובטעמים, לעומת טיפולים מבוססי חום. שיטת שימור זו מסוגלת להחליף בחלק מהמקרים את השיטות המסורתיות של פיסטור ועיקור. בעזרת הטכנולוגיה החדשה, שאינה טרמית, ניתן לשמר מזון מוצק או נוזלי ללא חומרים משמרים או עם כמות מופחתת של חומרים אלה. המזון המיועד לעיבוד בלחץ ארוז לרוב באריזות וואקום, ולכל אריזה יש ממשק אחד לפחות שהוא גמיש: זאת, על מנת להבטיח את העברת הלחץ אל תוך המזון. אחד החסרונות של טכנולוגיות שימור המזון בלחץ גבוה כפי שתוארה, הוא העובדה שמדובר בתהליך מנתי, דבר התורם לעלותו הכלכלית הגבוהה.
טכנולוגיה נוספת, שמבוססת באופן חלקי על אותם עקרונות כמו קודמתה, היא טכנולוגיית ההימגון בלחץ גבוה (HPH – High Pressure Homogenization): טכנולוגיה זו מבוססת על אילוצו של החומר לעבור דרך פתחים בעזרת לחץ של עד 400 MPa (בערך עד פי 8 מהלחצים המופעלים כיום בתעשיית החלב). תהליך זה גורם לעליית טמפרטורת החומר כתוצאה מהדחיסה. בטכנולוגיה זו,  קטילת החיידקים מתרחשת עקב שילוב בין החום שנוצר בתהליך ההימגון לבין כוחות גזירה וכוחות נוספים. כתוצאה משילוב ההשפעות האלו, ניתן להרוג כמות גדולה יותר של חיידקים בעזרת כמות חום קטנה יותר. מאחר שנעשה שימוש בטמפרטורה נמוכה יותר, הפגיעה בערכים התזונתיים תהיה קטנה יותר.
שיטות שימור מסורתיות

במהלך ההיסטוריה גילה האדם דרכים רבות למניעת בזבוז מזון, וחשיבות עליונה יוחסה לשימורו. שיטות עתיקות של החמצה, עישון וכבישה, מעניקות טעמים וניחוחות ייחודיים למזון המשומר. החל ביבוש המזון על ידי השמש, דרך מלחים ושמנים שונים.
שימור המזון, פתר לאדם כמה בעיות: כבר לא היה צורך לנדוד כדי לצרוך את בשר הציד במקום שבו ניצוד, אלא אפשר היה להעבירו ממקום למקום. בחלק מן השיטות והתהליכים משתמשים גם בימינו אלה:
שמש רוח ואש – שיטת השימור הראשונה שהתגלתה הייתה הייבוש. (אולי נתגלתה במקרה אחרי שפיסת בשר שנשארה בשמש והתייבשה נשמרה לאורך זמן יותר מבשר טרי). יבוש בשמש וברוח התאים למקומות שבהם שרר אקלים חם ויבש אך לא למקומות קרים ולחים, בהם השתמשו באש ועשן לזירוז תהליך הייבוש (דגים ובשרים שנשמרו בשיטה העישון גם נשמרו יותר זמן וניחוחם נעים יותר).
מלח – כבר בתקופות קדומות גילה האדם את סגולות השימור של המלח, שהוא בעל יכולת ייבוש חזקה, מוציא את הלחות מהרקמות, מייבש אותן ויוצר סביבה המונעת התפתחות של בקטריות מזיקות. המלח משמש הן לתיבול המזון והן בתהליכי ההכנה והשימור שלו. הוא משמש לשימור בשר לאורך זמן, לכיבוש ירקות ופירות, לחביצת גבינות ולהוצאת הדם מהבשר.
סוכר – סוכר בריכוז גבוה יוצר סביבה שאינה מאפשרת התפתחות של אורגניזמים המקלקלים את המזון.
חומץ – פועל על ידי יצירת סביבה חומצית, שבה חיידקים לא יכולים להתרבות. החומץ מיוצר מענבים, חיטה, אורז ופירות.
ריבות או קונפיטורה – היו דרכים לשימור פירות
שמן, שומנים ודבש – שימור מזון על ידי בידודו מאוויר. דבש ושמן הם חומרים שהאוויר לא יכול לחדור דרכם והם שימשו לשימור בשר. במקומות שלא ניתן היה להשיג שמן, שימש שומן מהחי לאותה מטרה.
חליטה – החליטה הורסת את האנזימים המצויים בפירות ובירקות, הגורמים לריקבון.
שקיות ואקום – שיטה מודרנית לשימור מזון
חפירת בורות - דרך נוספת מקובלת בעיקר בארצות ערב, הייתה חפירת בור בעומק של כ-3 מטרים מתחת לפני הקרקע, עד שכבה שבה האדמה הייתה קרה, ולשמר שם את המזון לצורך קירור ושימור. מכיוון שהטמפרטורה מתחת לאדמה הייתה קרה, שימרו וקיררו בעיקר בשר בבור מתחת לאדמה.
הנחת משקולות – פעולה זו משאירה את החומרים מתחת לנוזלים ומונעת ריקבון כתוצאה מחשיפתם לאוויר.
חומרי שימור

סוכרים – ישנו מגוון רחב של סוגי סוכר. סוכר לבן מזוקק מניב שימורים צלולים ומוצקים. דבש, סוכרים חומים וסירופים מניבים שימורים רכים יותר. סוגי הסוכרים הם: סוכר רגיל, סוכר גבישי, מולסה (סוכר כהה), דמררה, סוכר דקלים, גיאגרי (סוכר הודי טבעי), דבש ודבשה.
שמנים – קיימים שמנים בעלי טעם מתון שלא משתלטים על טעם החומרים. לתוצאה בעלת טעם מובהק יותר משתמשים בשמנים בכבישה קרה. סוגי השמנים הם: שמן סויה, חמניות, תירס, זית (זך או טהור) וזית כתית מעולה.
שומנים מוקשים – משמשים בעיקר כדי לחתום שימורים ולהוסיף לחות. סוגי השומנים המוקשים הם: חמאה, שומן אווז, שומן קוקוס ומרגרינה.
מלחים – לכבישה משתמשים במלח טהור בגריסה בינונית (מלח להכשרת בשר). סוגי המלחים הם: מלח גס, מלח ים, מלח בישול, סלפטר (סודיום ניטראט).
חומצות – סוגי החומצות הם: חומצת לימון, לימון, ויטמין C, תמרהינדי.
חומץ – סוגי החומץ הם: חומץ תפוחים, חומץ בן יין לבן/אדום, חומץ טבעי וחומץ אורז.
אלכוהול – האלכוהול מעכב התפתחות חיידקים. שימושו העיקרי הוא בשימור פירות. רמת האלכוהול לצורך התהליך צריכה להיות לפחות 40%.
ראו גם

ליופיליזציה
פחית שימורים