stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התאחדות הכדורגל הצרפתית
מטרות ופעילות

התאחדות הכדורגל הצרפתית אחראית באופן עקיף לניהול שתי הליגות הבכירות במדינה, וניהול טורניר הגביע הצרפתי וגביע הליגה.
על שתי הליגות הבכירות ועל גביע הליגה אחראי גוף הניהול הנקרא "הליגה לכדורגל מקצועני" (LFP). גוף זה כפוף ישירות להתאחדות.
על הגביע הצרפתי אחראית הוועדה הפדרלית של הגביע הצרפתי, והיא כפופה ישירות למועצה הפדרלית של ההתאחדות.
בנוסף, אחראית ההתאחדות באופן ישיר לניהול הליגה השלישית ומטה, ליגות הנוער, מינוי מאמן הנבחרת הצרפתית ומינוי הנהלותיה של כל הנבחרות הלאומיות, וניהול ליגות הכדורגל של מחוזות צרפת מעבר לים - גוודלופ, ראוניון, גיאנה הצרפתית, מרטיניק, טהיטי, קלדוניה ומיוט.
ההתאחדות מגדירה את תפקידיה באופן הבא:
לארגן, לפתח ולעקוב אחר לימוד ותרגול הכדורגל על כל צורותיו בצרפת ובמחוזות צרפת מעבר לים.
ליצור ולתחזק את הקשר בין חבריה, המועדונים הרשומים בה והליגות האזוריות, ובין הליגה לכדורגל מקצועני.
להגן על האינטרסים החומריים והמורליים של הכדורגל הצרפתי.
לשמור על הקשרים הראויים עם פיפ"א והתאחדויות הכדורגל הכפופות לה, וכן עם ארגוני הספורט שבהן וממשלותיהן.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, נשיא ההתאחדות הצרפתית התפטר מתפקידו, באתר וואלה, 28 ביוני 2010
| כדורגל בצרפת צרפת |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הצרפתית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | ליגה 1 • ליגה 2 • לאומית • ליגות חובבים • ליגות אזוריות • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הצרפתי • גביע הליגה הצרפתית • גביע האלופות |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11869383f (data)  GND: 213005-1  ISNI: 0000 0001 2149 9574  SUDOC: 026447800  VIAF: 122593751   WorldCat (עם VIAF): 122593751
קיקי סמית

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1954 (בת 70) נירנברג, גרמניה המערבית 
 מקום לימודים:  תיכון קולומביה 
 תחום יצירה:  פיסול, הדפס, אמנות חזותית בארצות הברית 
 זרם באמנות:  abject art, אמנות עכשווית 
 יצירות ידועות:  River Light; The Presence; The Spring; The Sound; The Water's Way 
 פרסים והוקרה:  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (2015)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
קיקי סמית' (באנגלית: Kiki Smith;‏ נולדה ב-18 בינואר 1954) היא פסלת, סופרת ואמנית הדפסים אמריקאית ילידת גרמניה. יצירותיה, החל משנות השמונים של המאה ה-20, משקפות את העניין בגוף האדם ובתפיסות פמיניסטיות.
ביוגרפיה

סמית נולדה בנירנברג, גרמניה כאחת משלוש בנות. אביה היה הפסל האמריקאי טוני סמית(אנ') ואמה הייתה זמרת האופרה והשחקנית ג'יין לורנס(אנ'). המשפחה שהתה בגרמניה זמן רב, שם פיתחה האם את הקריירה שלה כזמרת. בנעוריה היגרה המשפחה בחזרה לארצות הברית והתיישבה בניו ג'רזי. את הכשרתה האמנותית הראשונה קיבלה מאביה והיא עזרה לו ביצירת פסליו המינימליסטיים והמופשטים. בשנת 1971 עבדה בתיאטרון בובות. בין השנים 1974-1976 למדה אמנות בבית הספר לאמנות שבהרטפורד, קונטיקט. עם סיום לימודיה עברה להתגורר בעיר ניו יורק, שם הייתה שותפה לפעילות "Colab", ארגון של אמנים מתחומים שונים.
יצירותיה של סמית נתפשו כעוסקות במצבים גופניים קיצונים כביטוי למצב נפשי. עבודות כגון "בריכת דם" (Blood Pool‏, 1992) או "זנב" (Tale‏, 1992) שהתפרסמו בתערוכה הקבוצתית "Post Human"‏ (1992), נתפשו כביטוי לעידן הפוסט מודרני ולמיניות בעידן מגפת האידס.
היא גם כתבה מספר ספרים.
בשנת 2009 היא זכתה בפרס של "אישה באמנות" של מוזיאון ברוקלין.
"בריכת דם" (1992)
דניאל מקי

דניאל ג'יימס מקי (באנגלית: Daniel James McKee; נולד ב-16 ביוני 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כמושל רוד איילנד, החל מראשית מרץ 2021. מקי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, טרם כהונתו כמושל היה סגן המושלת בשנים 2015–2021.
טרם היבחרו לסגן המושל ברוד איילנד, היה מקי חבר מועצת העירייה של קמברלנד בין השנים 1992–1998 ובמשך שתי תקופות כהונה לא רצופות היה ראש העיר, תחילה בשנים 2000–2004 ואז מ-2006 עד 2014. לאחר שמינויה של המושלת ג'ינה ריימונדו לתפקיד מזכירת המסחר אושר ברוב קולות בידי הסנאט של ארצות הברית, מקי התמנה למושל המדינה לאחר התפטרותה של ריימונדו. נבחר לכהונה מלאה כמושל ב-2022.
ביוגרפיה

מקי נולד בעיר קמברלנד (Cumberland) ביוני 1951. בבעלות משפחתו של מקי רשת עסקים קטנים ובינוניים בצפון רוד איילנד במשך יותר ממאה שנים. לאחר שהשלים מקי את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של קמברלנד, קיבל תואר ראשון ממכללת אסומפשן (Assumption) השוכנת בווסטר שבמסצ'וסטס. לאחר מכן השלים לימודי תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
בתקופת כהונתו כחבר מועצת העירייה של קמברלנד בשנים 1992–1998, מקי היה גם מאמן כדורסל. הוא אימן קבוצות של נערים ונערות בכל הרמות, והגיע לשיאו בתחום הספורט בשתי אליפויות בטורנירי AAU בכדורסל ב-1998 וב-2000.
הוא מילא שש תקופות כהונה כראש עיריית קמברלנד. מקי עבד עם גורמים מדינתיים ופדרליים כאחד לאחר שיטפונות האביב שפקדו את קומברלנד בתקופת כהונתו, ופעל למזעור נזקי הסביבה. את העיר קמברלנד הנהיג במהלך השפל הכלכלי של מדינת רוד איילנד. בשנת 2008 עבד מקי עם ראשי ערים ברחבי ארצות הברית כדי להעביר חוק המאפשר להקים בתי ספר ציבוריים חדשים, המנוהלים על ידי ראשי הערים ובאוטונומיה רחבה. בשנים 2009 ו-2010, מקי סייע פעם נוספת בארגונים של ראשי ערים ואנשי חינוך למען מיסוד חקיקה של מדיניות מימון חינוך חדשה.
בשנת 2013, לקראת בחירות 2014 בארצות הברית, הכריז מקי על מועמדותו לסגן מושל רוד איילנד. בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גבר על מזכיר המדינה ראלף מוליס וחבר בית המחוקקים המדינתי פרנק פרי. מקי התמודד מול קתרין טרי טיילור, מועמדת המפלגה הרפובליקנית בבחירות הכלליות, שהייתה כותבת נאומים ועוזרת פרלמנטרית עבור הסנאטורים ג'ון צ'ייפי ולינקולן צ'ייפי. מקי זכה ב-54.3% מהקולות ונבחר לתפקיד. בבחירות 2018 נבחר מחדש לתפקיד.
עם התפטרותה של המושלת ג'ינה ריימונדו מהתפקיד לשם מינויה למזכירת מחלקת המסחר של ארצות הברית, התמנה מקי לממלא מקום מושל רוד איילנד ב-2 במרץ 2021. בבחירות 2022, התמודד לכהונה מלאה לתפקיד המושל ונבחר עם 57% מהקולות.
הערות שוליים

↑  רנדל אדגר, Cumberland Mayor McKee announces bid for R.I. lieutenant governor, באתר Providence Journal‏, 13 בנובמבר 2013 (באנגלית)
↑  ג'ונתן מרטין ואנה סוונסון, Biden Picks Rhode Island Governor for Commerce Secretary, באתר הניו יורק טיימס, 7 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Lt. Gov. McKee wins re-election, באתר WPRI‏, 6 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  אדוארד פיצפטריק, McKee sworn in as Rhode Island’s 76th governor, באתר בוסטון גלוב, 2 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  פיליפ מרסלו, Democrat Dan McKee sworn in as Rhode Island’s 76th governor, באתר The Ranoke Times‏, 2 במרץ 2021 (באנגלית)
לואי אגאסי

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1807 מוטייה, שווייץ 
 פטירה:  14 בדצמבר 1873 (בגיל 66) קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jean Louis Rodolphe Agassiz 
 ענף מדעי:  גאולוגיה, פלאונטולוגיה
 מקום מגורים:  שווייץ ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך (1826)  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג (1828)  אוניברסיטת מינכן (אפריל 1830)  אוניברסיטת היידלברג 
 מנחה לדוקטורט:  קרל פרידריך פיליפ פון מרטיוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  המוזיאון לזואולוגיה השוואתית (1859–1873)  אוניברסיטת נשאטל  אוניברסיטת קורנל 
 תלמידי דוקטורט:  פרדריק וורד פאטנם 
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1861)  חבר זר של החברה המלכותית (20 בדצמבר 1838)  עמית החברה המלכותית  מדליית וולסטון (1836)  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  אביר בלגיון הכבוד (11 באוגוסט 1859)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  אליזבת קבוט אגאסי (1850–1873)  Cecile Braun (1832–1848) 
 צאצאים:  אלכסנדר אגסיז, Pauline Agassiz Shaw, איידה היגינסון 
 תרומות עיקריות
 נחשב למדען האמריקני הראשון בעל שם בין-לאומי. תרומתו המדעית החשובה ביותר היא תורת עידני הקרח.
 חתימה:   
 
לואי אגאסי (בצרפתית: Louis Agassiz‏; 28 במאי 1807, מוֹטייה (Môtier) שווייץ – 14 בדצמבר 1873, קיימברידג' מסצ'וסטס ארצות הברית) היה מדען שווייצרי-אמריקאי רב-תחומי, ביולוג, רופא, גאולוג, ואנתרופולוג. ישעיהו ליבוביץ ראה בו את אחד מגדולי חוקרי הזואולוגיה, הפלאונטולוגיה והגאולוגיה בנוסף לאלה תרם רבות גם לאיכתיולוגיה. נחשב למדען האמריקני הראשון בעל שם בינלאומי. תרומתו המדעית החשובה ביותר היא תורת עידני הקרח.
השכלה

לואי אגאסי נולד וגדל בחלק דובר הצרפתית של שווייץ, שם גם למד בבית ספר תיכון. את השכלתו האוניברסיטאית רכש באוניברסיטאות של ציריך, היידלברג, מינכן ואוניברסיטת העיר ארלנגן. הוא למד במקביל רפואה וביולוגיה. בשנת 1829 קיבל תואר  דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ארלנגן וב-1830 תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת מינכן. ממינכן עבר לאוניברסיטת פריז שם עבד עם אלכסנדר פון הומבולדט וז'ורז' קיווייה. בהשפעתם התמחה בגאולוגיה וזואולוגיה.
עבודתו המדעית

תחילת דרכו המדעית הייתה באיכתיולוגיה (חקר הדגים). עבודתו הראשונה פורסמה ב-1829 ועסקה בדגי המים המתוקים של ברזיל. ב-1830 החל בפרויקט מדעי רחב של תיאור דגי המים המתוקים של מרכז אירופה, פרסום המחקר הסתיים ב-1842. את ההכרה העולמית בתחום חקר הדגים רכש בחקר מאובני דגים. את מחקר המאובנים החל ב-1829, תוצאות המחקר התפרסמו בחמישה כרכים של ה"מחקר במאובני דגים" (Recherches sur les poissons fossiles) בשנים 1833 עד 1843. בהמשך עבר למחקר מאובנים של חסרי חוליות.
תאוריית עידן הקרח

אגאסי היה זה שהעלה לראשונה, ב-1837, את ההשערה המדעית של עידן הקרח. במסגרת מחקר הקרחונים הוא הקים תחנת מחקר על אחד מקרחוני הארה שמהם נובע נהר הארה ושהה בו תקופה מסוימת. ב-1840 פרסם את ה"מחקר על הקרחונים" (בצרפתית: Études sur les glaciers), בן שני הכרכים, בו פרסם את תוצאות מחקריו. מסקנת המחקר הייתה שבעבר הלא רחוק הייתה שווייצריה כמו גרינלנד בזמנו, כלומר משטח קרח ענק. פרסום זה נתן דחף למחקר תופעת הקרחונים בכל חלקי תבל.
לאחר שעבר לארצות הברית (להלן) היה מהחוקרים הראשונים של הקרחונים בצפון אמריקה.
התקופה האמריקאית

ב-1846 היגר אגאסי לארצות הברית ובשנת 1847 מונה לפרופסור לזואולוגיה וגאולוגיה באוניברסיטת הרווארד. בהרווארד יסד, ב-1859 את המוזיאון לזואולוגיה משווה (Comparative Zoology) אותו ניהל עד מותו. במקביל להרווארד היה גם מרצה מן החוץ באוניברסיטת קורנל, ובמשך שנתיים שימש גם כפרופסור לאנטומיה משווה (comparative anatomy) באוניברסיטת צ'ארלסטון.
בשנותיו בארצות הברית פחתה פעילותו המחקרית של אגאסי, והוא הקדיש את עיקר מרצו להוראה. בכך הייתה לו השפעה גדולה על התפתחות מדעי הגאולוגיה והזואולוגיה בארצות הברית. רבים מהחוקרים החשובים בתחומים אלו היו בין תלמידיו. שמעו של אגאסי יצא גם בציבור הרחב כמדען בעל שם בינלאומי.
לאחר שהתאלמן נישא בשנית, ב-1850, לאליזבת קבוט קרי, סופרת בוסטונית, שהייתה שותפה לייסוד קולג' הנשים רדקליף ונשיאתו הראשונה. לאחר מות אגאסי כתבה ביוגרפיה מקיפה עליו.
אגאסי והגזענות המדעית

בתקופתו האמריקאית הרבה אגאסי לכתוב בתחום שלימים כונה גזענות מדעית. הוא היה מאמין נלהב של הפוליגניזם, התורה שלפיה הגזעים נבראו כל אחד בנפרד, ויש להם יכולות שונות. אגאסי דגל בפוליגניזם אף על פי שהוא מנוגד לנאמר בספר בראשית כי כל יצורי האנוש הם בני אדם וחוה. בהיותו אדם דתי הצדיק את עצמו בטיעון, שהיה חדשני בשעתו, כי יש להפריד בין המחקר המדעי לאמונה הדתית.
דעותיו של אגאסי לא היו חריגות לתקופתו, אולם הוא זה שניסח אותן בצורה מדעית שנתנה להן לגיטימיות. ואכן, הרצאותיו על הפוליגניזם היו פופולריות בין בעלי העבדים בדרום ארצות הברית.
בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 החלו דעותיו בתחום הגזענות המדעית לפגוע בתהילתו. במקומות שונים עלו יוזמות לשינוי שמם של מוסדות ואתרים גאוגרפיים הקרויים על שמו.
פרסים ואותות הוקרה

מדליית וולאסטון מטעם החברה הגאולוגית של לונדון, על מחקר מאובני הדגים – 1836
חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים – 1837
חבר בחברה המלכותית של לונדון – 1838
חבר באקדמיה למדעים של בווריה – 1853
מדליית קופלי מטעם החברה המלכותית - 1861
החל משנת 2005 ארגון מדעי האדמה האירופי (European Geosciences Union) מחלק מדליה על שם אגאסי למדענים מצטיינים בתחום הקריוספירה (מחקר הקרחונים).
על שמו נקראים

אגם אגאסי, אגם מתקופת הפליסטוקן שהיה במקום שבו נמצא כיום אגם ויניפג שבקנדה.
הר אגאסי, פסגה בגובה 4,236 מטר ברכס הפליסדס (Palisades) שבסיירה נבדה בקליפורניה.
הר אגאסי, פסגה בגובה 3,788 מטר ברכס הרי יואינטה ביוטה.
פסגת אגאסי, פסגה בגובה 3,766 מטר באריזונה.
הר אגאסיהורן, פסגה בגובה 3946 מטר ברכס האלפים הברניים בשווייץ.
קרחון אגאסי, הנמצא בפארק הלאומי גליישר במונטנה
מכתש אגאסי, על המאדים
רכס אגאסי, על הירח
בנוסף לכך קרויים על שמו מספר מינים של בעלי חיים.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, כרך א, עמודה 432
↑  תיאור המדליה באתר ארגון מדעי האדמה האירופי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257564205171  PLWABN: 9810680348105606  BIBSYS: 90332630  BNC: 000100676  BNE: XX1171988  BnF: cb12278026v (data)  Botanist: Agassiz  CANTIC: a11715972  CiNii: DA05053886  DSI: 122  GND: 118643967  HDS: 015920  ICCU: SBLV203574  ISNI: 0000 0001 2099 2658  LCCN: n50041821  NDL: 00769061  NKC: ola2002142187  NLA: 35001692  NLG: 245477  NTA: 070225893  RERO: 02-A000004091  RKD: 396661  SELIBR: 408870  SNAC: w68h99sx  SUDOC: 031596037  TePapa: 45099  Trove: 785078  ULAN: 500669720  VcBA: 495/4510  VIAF: 14832040   WorldCat (עם VIAF): 14832040
ג'יימס ריקו

ג'יימס בארול ריקו (באנגלית: James Barroll Ricaud;‏ 11 בפברואר 1808 – 24 בינואר 1866) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד ובסנאט של מרילנד באמצע המאה ה-19. הוא ייצג את המחוז השני של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1855–1859. מאוחר יותר הוא מונה לשופט מחוזי במרילנד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'יימס בארול ריקו נולד ב-11 בפברואר 1808, בבולטימור, מרילנד, לרייצ'ל (לבית מילר) הייאט ובנג'מין ריקו. הוא למד בבתי ספר נפוצים וסיים את לימודיו במכללת וושינגטון ב-1828. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1829.
ביוגרפיה > קריירה

ריקו החל לעסוק בעריכת דין בצ'סטרטאון.
ריקו שימש כחבר בבית הנבחרים של מרילנד, וייצג את מחוז קנט בשנת 1834. לאחר מכן הוא כיהן בסנאט של מדינת מרילנד, וייצג את החוף המזרחי מ-1836 עד 1837 ואף כיהן כנשיא הזמני. הוא ייצג את מחוז קנט בסנאט מ-1834 עד 1843 ובשנת 1864. הוא כיהן כאלקטור לנשיאות מטעם הוויגים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19. בשנת 1850, הוא היה ציר בוועידה החוקתית של מרילנד. ריקו נבחר כמועמד המפלגה האמריקאית לקונגרסים השלושים וארבעה והשלושים וחמישה, מטעם המחוז השני, וכיהן מ-4 במרץ 1855 עד 3 במרץ 1859. הוא כיהן בוועדת הייצור והיה מעורב בחקירת חשבונותיו של הפקיד ויליאם קולום. מאוחר יותר הוא חידש את עיסוקו במקצועו והתמנה לשופט חבר במחוז השיפוט ה-7 של מרילנד ב-1864 על ידי המושל אוגוסטוס ברדפורד וכיהן עד 1866.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ריקו התחתן עם אן אליזבת גורדון ב-29 בנובמבר 1831. הוא התחתן עם קורנליה ק. וורל ב-9 בדצמבר 1845. הייתה לו בת אחת, מרי רבקה. הוא היה אפיסקופל.
ריקו מת ב-24 בינואר 1866 בביתו בצ'סטרטאון, ונקבר בבית הקברות של כנסיית סנט פול בצ'סטרטאון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "Ricaud, James Barroll". המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית. נבדק ב-2024-07-07.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "James Barroll Ricaud (1808-1866)". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 2008-07-01. נבדק ב-2024-07-07.
↑  "Historical List, Senate, Eastern Shore (1777-1837)". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 2008-06-30. נבדק ב-2024-07-07.
↑  "Historical List, Senate, Kent County (1838-1966)". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 2008-06-27. נבדק ב-2024-07-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: R000192 
עמוד השער מתוך תקציר טקטיקות חיל הרגלים כולל תרגילים ותמרונים של חיל רגלים קל ורובאים לשימוש המיליציה של ארצות הברית פורסם על ידי מחלקת המלחמה בסמכות חוק הקונגרס של ה-2 במרץ 1829. מהדורה ראשונה זו נחתמה על ידי ג'יימס ב. ריקו וניתנה לג'ורג' ויקרס שלימים יהיה סנאטור אמריקאי ממרילנד. באוסף הפרטי של ה. בלייר האוול
ג'ירו די לומברדיה

| --- | --- |

 כינוי:  מרוץ העלים הנושרים
 מדינות:  איטליה איטליה בחבל לומברדיה
 סוג:  מרוץ חד-יומי
 אורך המסלול:  254 קילומטר
 חודש:  תחילת אוקטובר
 משך:  יום אחד
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1905
 מרוצים עד כה:  118
 מנצח ראשון:  איטליה איטליה ג'ובאני ג'רבי
 מוביל במספר הניצחונות:  איטליה איטליה פאוסטו קופי חמישה ניצחונות
 מנצח אחרון:  סלובניה טאדיי פוגאצ'אר
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
ג'ירו די לומברדיה (איטלקית: Giro di Lombardia, החל מ-2012 נקרא באופן רשמי Il Lombardia) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים באוקטובר, בכל שנה, בצפון איטליה. המרוץ, אשר מכונה גם "מרוץ העלים הנושרים" (באיטלקית: la classica delle foglie morte) הוא אחד מהמרוצים הוותיקים ביותר ונמנה עם חמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים. המרוץ נחשב כמרוץ המסיים את עונת מרוצי האופניים.
ההיסטוריה של המרוץ

המרוץ נערך לראשונה ב־1905 ונקרא אז "מילאנו־מילאנו". ב־1907 קיבל המרוץ את שמו הנוכחי. מסלול המרוץ עבר שינויים רבים במהלך השנים. הערים: מילאנו, ססטו סן ג'ובאני, ברגמו, וארזה, מונזה וקונאו שימשו כנקודת הזינוק או כקו הסיום במרוץ.
המרוץ הראשון נערך ב־12 בנובמבר 1905 והמסלול היה באורך של 230 קילומטרים שרובם היה דרכי עפר ולא כבישים סלולים. המנצח מכוסה הבוץ, ג'ובאני ג'רבי, חצה את קו הסיום 40 דקות לפני מתחריו. הסיבה לפער העצום הייתה נפילה המונית של מתחריו העיקריים במעבר צר ובוצי. חלק מהמתחרים טענו כי האוהדים האיטלקים סייעו לג'רבי בקטעים קשים בכך שדחפו אותו ובאותה עת, פיזרו נעצים על המסלול כדי לעכב את מתחריו. שני רוכבים צרפתים, שרדפו אחרי ג'רבי, טענו כי האוהדים האיטלקים השליכו זוג אופניים אל המסלול ופגעו באופניהם.
הרוכב הצרפתי, אנרי פליסייה, ניצח במרוץ שלוש פעמים. פעמיים לפני מלחמת העולם הראשונה (1911 ו־1913) ופעם אחת לאחר המלחמה בה איבד את אחיו, שהיה גם הוא רוכב אופניים מפורסם, ב־1920.
בשנות העשרים נוספו עוד גבעות לתווי המסלול. הבולטת בהם הייתה ה"מדונה דל גיזאלו" (Madonna del Ghisallo) שהיא עד היום אחת מנקודות השיא במסלול המרוץ. מצד שני, כבישים נסללו והמרוץ הפך למהיר יותר. מ־1921 ועד 1950 זכו רק רוכבים איטלקים במרוץ. במיוחד בלטו באותן שנים הכוכבים הגדולים: אלפרדו בינדה, קונסטנטה ג'יררדניו, ג'ינו ברטלי ופאוסטו קופי.
בשנים 1943 ו־1944 לא נערך המרוץ בשל מלחמת העולם השנייה. בשנות החמישים הושגו רוב הניצחונות במרוץ במאוצים רבי משתתפים. המסלול, שעבר כבר על כבישים בלבד (גם דרך העפר ל"מדונה דל גיזאלו" נסללה לאכזבתם של אוהדי הספורט), והסתיים בוולודרום ויגורלי שבמילאנו, לא היה מספיק סלקטיבי. ב־1960 נוספה עלייה קשה למסלול: סורמאנו (Sormano). ב־1961 התבצע שינוי חשוב נוסף כאשר הסיום הועבר ממילאנו אל קומו וכך ירדו 60 קילומטרים מישוריים מהקטע האחרון במרוץ. בקטע זה נהגו קבוצות המאיצים להשיג את הבורחים.
ב־1965 עבר המרוץ בפעם הראשונה במסלולו הקלאסי שמאז עבר שינויים מעטים. בחלקו הראשון של מסלול זה טיפסו הרוכבים על הסורמאנו ועל המדונה דל גיזאלו מהצד הנוח יותר של העליות. המחצית השנייה של המרוץ כללה את העליות של "אינטלווי" (Intelvi), "שיניאנו" (Schignano) ו"סן פרמו" (San Fermo) ב־65 הקילומטרים האחרונים של המרוץ. המנצח באותה שנה היה אלוף העולם הטרי, האנגלי טום סימפסון שמת שנתיים מאוחר יותר במעלה המון ונטו בטור דה פראנס כתוצאה משימוש בסמים. מלבד סימפסון, זכו עוד ששה רוכבים במרוץ כשהם לובשים את חולצת הקשת בענן – חולצת המנצח במרוץ הכביש באליפות העולם הנערכת בתחילת אוקטובר, כשבועיים לפני המרוץ האיטלקי. הרוכבים הם: אלפרדו בינדה, אדי מרקס, פליצ'ה ג'ימונדי, ג'וזפה סרוני, פאולו בטיני וטאדיי פוגאצ'אר. ניצחונו של בטיני ב־2006 היה מרגש במיוחד. בטיני איבד את אחיו שבוע לפני כן בתאונת דרכים בעת שזה היה בדרכו לארגן לו את מסיבת הניצחון לכבוד זכייתו באליפות העולם.
מסלול המרוץ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > חמישה ניצחונות

איטליה פאוסטו קופי (איטליה) בשנים: 1946, 1947, 1948, 1949 ו־1954
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > ארבעה ניצחונות

איטליה אלפרדו בינדה (איטליה) בשנים: 1925, 1926, 1927 ו־1931
סלובניה טאדיי פוגאצ'אר (סלובניה) בשנים: 2021, 2022, 2023 ו-2024
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > שלושה ניצחונות

צרפת אנרי פליסייה (צרפת) בשנים: 1911, 1913 ו־1920
איטליה גייטנו בלוני (איטליה) בשנים: 1915, 1918 ו־1928
איטליה קונסטנטה ג'יררדניו (איטליה) בשנים: 1919, 1921 ו־1922
איטליה ג'ינו ברטלי (איטליה) בשנים: 1936, 1939 ו־1940
אירלנד שון קלי (אירלנד) בשנים: 1983, 1985 ו־1991
איטליה דמיאנו קונגו (איטליה) בשנים: 2004, 2007 ו־2008
מנצחי השנים האחרונות

1999 – איטליה מירקו צ'לסטינו (איטליה)
2000 – ליטא ריימונדאס רומשאס (ליטא)
2001 – איטליה דנילו די-לוקה (איטליה)
2002 – איטליה מיקלה ברטולי (איטליה)
2003 – איטליה מיקלה ברטולי (איטליה)
2004 – איטליה דמיאנו קונגו (איטליה)
2005 – איטליה פאולו בטיני (איטליה)
2006 – איטליה פאולו בטיני (איטליה)
2007 – איטליה דמיאנו קונגו (איטליה)
2008 – איטליה דמיאנו קונגו (איטליה)
2009 – בלגיה פיליפ ז'ילבר (בלגיה)
2010 – בלגיה פיליפ ז'ילבר (בלגיה)
2011 – שווייץ אוליבר צוג (שווייץ)
2012 – ספרד ז'ואקים רודריגז (ספרד)
2013 – ספרד ז'ואקים רודריגז (ספרד)
2014 – אירלנד דן מרטין (אירלנד)
2015 – איטליה וינצ'נצו ניבאלי (איטליה)
2016 – קולומביה אסטבן צ'אבס (קולומביה)
2017 – איטליה וינצ'נצו ניבאלי (איטליה)
2018 – צרפת טיבו פינו (צרפת)
2019 – הולנד באוקה מולמה (הולנד)
2020 – דנמרק יאקוב פוגלסן (דנמרק)
2021 – סלובניה טאדיי פוגאצ'אר (סלובניה)
2022 – סלובניה טאדיי פוגאצ'אר (סלובניה)
2023 – סלובניה טאדיי פוגאצ'אר (סלובניה)
2024 – סלובניה טאדיי פוגאצ'אר (סלובניה)
מכירות הציורים היקרות ביותר

מושיע העולם של לאונרדו דה וינצ'י
זוהי רשימה של מכירות הציורים היקרות ביותר. השיא הנוכחי הוא במכירת NFT בה נמכרה יצירת NFT ב-532 מיליון דולר.
רקע

היצירות היקרות ביותר בהיסטוריה, ובפרט עבודות שנעשו לפני המאה ה-19, מוחזקות לרוב במוזיאונים. מאחר שרק לעיתים נדירות מוזיאונים מוכרים יצירות, ערכם לא נאמד. ספר השיאים של גינס מחשיב את ה-"מונה ליזה" של דה וינצ'י כציור בעל הביטוח היקר ביותר. ב-1962 ה-"מונה ליזה" הוערכה בשווי של 100 מיליון דולר, ובמחיר לאחר אינפלציה המותאם לשנת 1962 השווי הנוכחי שלה נכון לשנת 2019 הוא 850 מיליון דולר.
המכירה המוקדמת ביותר ברשימה היא של החמניות של וינסנט ואן גוך ממרץ 1987 בסכום של 24.75 מיליון יורו (70.1 מיליון יורו בשווי של 2019). מכירה זו שילשה את השיא של המכירה הקודמת והתחילה עידן של מכירות יצירות אמנות בשווי גבוה. השיא הקודם היה של "הערצת המאגים" של אנדראה מנטניה על ידי מוזיאון פול גטי בכריסטי'ס בסכום של 8.1 מיליון יורו (19.3 מיליון יורו בשווי של 2019) באפריל 1985. היצירה הכי נמכרת לפני שנת 1987 היא "ג'ינברה דה בנצ'י" של דה וינצ'י בסכום של 5 מיליון דולר (38 מיליון דולר נכון ל-2019) שנרכשה על ידי הגלריה הלאומית לאמנות מבית ליכטנשטיין בפברואר 1967. השיא של "החמניות" גם כלל את הפעם הראשונה שבה היצירה הכי נמכרת הייתה גם ציור מודרני. כיום, הרשימה כוללת בעיקר אמנות מודרנית.
אחד המקרים המיוחדים של יצירות יקרות היה הגרפיטי שצייר דייוויד צ'ו על בניין המנהלה של פייסבוק תמורת מניות. על אף שצ'ו קיבל מספר מניות מוגבל על עבודתו, ערכה של היצירה נאמד בכ-200 מיליון דולר.
הרשימה אינה שלמה מפני שהיא לא כוללת רכישות שנעשו בין גורמים פרטיים. מטבע הדברים, הפרטים לגבי העסקאות האלו שמורים בחיסיון והדרך היחידה לדעת את שווי העסקאות היא רק בהערכה.
רקע > ואן גוך, וורהול ופיקאסו

ציוריי וינסנט ואן גוך, אנדי וורהול ופבלו פיקאסו מופיעים רבות ברשימה. בעוד וורהול ופיקאסו התעשרו מאמנותם כבר בימיי חייהם, ואן גוך היה עני כל חייו והוא הצליח למכור רק יצירה אחת במהלך חייו. היצירה היחידה שואן גוך מכר היא "הכרם האדום" לאנה בוש תמורת 400 פרנקים (כ-2000 דולר). תשעה הציורים של ואן גוך המופיעים ברשימה מכרו למעלה מ-900 מיליון דולר.
רקע > היצירה הנמכרת ביותר על ידי אישה

ג'ורג'יה או'קיף מחזיקה בשיא של היצירה היקרה שנעשתה על ידי אישה. "Jimson Weed/White Flower No. 1" מ-1932 נמכר למוזיאון קריסטל ברידג'ס של אמנות אמריקאית (Crystal Bridges Museum of American Art) ב-2014 תמורת 44.4 מיליון דולר.
רקע > היצירה הנמכרת ביותר של אמן חי

בשנת 2019 נמכר הפסל "ארנב" (1986) תמורת 91.1 מיליון דולר.
הציור היקר ביותר הוא "דיוקן האמן (בריכה עם שתי דמויות)" (1972) מאת דייוויד הוקני תמורת 90.3 מיליון דולר.
רקע > היצירה הנמכרת ביותר של אמנות לא מערבית

ברשימה מופיעים רק שלוש יצירות אמנות לא מערביות. היצירה הלא מערבית הכי נמכרת היא "Twelve Landscape Screens" של צ'י באי-שה, שנמכרה ב-140.8 מיליון דולר ב-2017.
ברשימה מופיעה גם יצירתו של וונג מנג.
הערות שוליים

↑   'Lost' Leonardo da Vinci to go on display, says National Gallery, The Telegraph, 12 July 2011
↑  "Consumer Price Index (estimate) 1800–", Federal Reserve Bank of Minneapolis (באנגלית)
↑  William Wilson, Getty Pays $10.5 Million For Painting, New York Times (באנגלית)
↑  Nick Bilton, For Founders to Decorators, Facebook Riches, New York Times (באנגלית)
↑  "Anna Boch patron of many artists", annaboch.com (באנגלית)
↑  "The Most Expensive Female Artists 2016 – artnet News", artnet News (באנגלית)
פיתוח קול

פנים בית הקול
מיתרי הקול בזמן דיבור ובזמן נשימה
פיתוח קול הוא אימון קולי לשיפור היכולת הקולית. קיימות טכניקות שונות לפיתוח הקול והן נועדו בעיקר להרחיב את מנעד קולו של הזמר/ת ואת איכות קולם, וגם לתחזוקה נכונה ולמניעת השחיקה של מיתרי הקול בקרב אנשי מקצוע המשתמשים בקולם באופן אינטנסיבי כמו זמרים, שחקני תיאטרון, מרצים ומורים.