דקדוקי סופרים
דברי שבח וביקורת

סדרת ספרים זו זכתה להערכה בעולם הלמדני והמחקרי, מיד עם פרסומה, והערכה אליה לא פסקה עד היום, ולמעשה כל העוסק בחילופי נוסח של התלמוד פונה בראש ובראשונה אליה. ההערכה אומנם אינה בלתי מסויגת, וקיימת ביקורת כלפי צורת העריכה ופרטים אחרים (כפי שיפורט להלן), אך סוף דבר אין עוררין על גדולתה וחשיבותה של הסדרה, שבה השקיע רבינוביץ 25 שנים לערך של עבודה מאומצת, מסוף שנת תרכ"ג ועד ליום מותו, בשנת תרמ"ט.
נראה כי ההערכה לעבודתו של רבינוביץ נבעה בראש ובראשונה מהמוניטין שיצא לו כתלמיד חכם, כבעל זיכרון טוב וכדייקן. כבר בגיל צעיר מאוד זכה לכינוי ה"עילוי מקיידאן", ושמו הלך לפניו בכל עיר אליה הגיע ובה התיישב כדי ללמוד תורה. לפי עדות ראייה אחת, מלמברג, בהיותו בן 25 שנה בלבד, נהג הרב נתנזון לעמוד לכבודו כאשר נכנס לבית הכנסת. יתירה מזאת, אומנם מלאכתו של רבינוביץ נעשתה על ידו בלבד, אולם הוא נהג להתייעץ עם חכמי דורו ולבקש את חוות דעתם בשאלות מסוימות שעלו במהלך עבודתו. יש גם לזכור כי הספרים זכו להסכמותיהם של גדולי הרבנים בני זמנו של רבינוביץ, בין היתר, רבי יוסף שאול נתנזון, רבי שלמה קלוגר, רבי יעקב יוקב אטלינגר, רבי אברהם שמואל בנימין סופר, רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנא, רבי שמעון סופר ועוד.
אין להתפלא אפוא מדוע מיד עם צאת הספרים לאור, עשו בהם שימוש חלק מרבני וחכמי הדור לא רק במחקריהם, אלא אף בחיבורי ההלכה וחידושי התורה שחיברו. בין יתר הרבנים שהשתמשו בספרים היו נותני ההסכמות לספרים, רבי יעקב אטלינגר בספרו ערוך לנר על מסכת סכה, תרי"ח ורבי נתנזון בספרו בית שאול. כמו כן השתמשו בדק"ס רבנים נוספים, כגון רבי אברהם ביק בספרו בכורי אביב, לבוב: תרל"ג; רבי משה ליב ליטש רוזנבוים בספרו מתא ירושלים, פרשבורג: פראנץ נירש ושותפו, תרל"ה; רבי יעקב הלוי הורוויץ בספרו של רבי מרדכי הלוי הורוויץ ספר מטה לוי, פרנקפורט דמין: דפוס א’ סלאבאטצקי, תרנ"א-תרצ"ג; ועוד. גם חכמי הדורות הבאים נהגו להשתמש בדק"ס, כגון: רבי מתתיהו שטראשון, רבי אריה ליב יעלין, רבי רפאל גורדון ועוד, ויש אף שטרחו להדגיש את חשיבות הספר והצורך, בעת עיון בסוגיה תלמודית, להשוות את הנוסח הנלמד לגרסאות המופיעות בדק"ס.
בולטים באי הסתמכותם על הדק"ס הם הרב קוק והרי"ד סולובייצ'יק, שככל הנראה העדיפו שלא לעסוק בלימודם בחילופי נוסחאות של התלמוד. רבינוביץ עצמו הביע חשש כי פרסום הנוסחים השונים, עלול להוביל להסתמכות על נוסח המנוגד להלכה קיימת, להתיר את האסור ולאסור את המותר. חשש נוסף שהביע רבינוביץ היה כי אנשים מסוימים ירצו לשנות את נוסח התלמוד הנדפס, מנימוקים שונים, בהתבסס על הנוסחאות השונות.
על אף השבחים הנלהבים להם זכה הספר הובעה כנגדו גם ביקורת, הן ביקורת שהסכימה לפרסום הספר אך ביקשה לשפרו והן ביקורת שהתנגדה לעצם פרסומו.
אחד מהמבקרים שביקשו לשפר את הדק"ס, סבר כי מן הראוי היה להוסיף את הנוסחים השונים לאחד מדפוסי התלמוד. מבקרים נוספים, טענו כי מחד לא דייק רבינוביץ בהעתקתו והשמיט פרטים חשובים ומאידך הביא שינויים שאינם מהותיים. בימינו אנו, יצא הרב מנחם מנדל כשר כנגד שיטתו של רבינוביץ שלא להביא את כל חילופי הנוסח אלא רק על אלו המשמעותיים לדעתו, והצביע על מקומות רבים שבהם הוא דילג על גרסאות חשובות בכתבי היד. הרב כשר אף תכנן להוציא לאור מהדורת תלמוד בשם "גמרא שלמה" ובה חילופי נוסח ברמת פירוט גבוהה בהרבה, ובשנת תש"ך אף הוציא לאור, יחד עם הרב ברוך נאה, כרך אחד בצורה זו על מסכת פסחים. בשנת תשמ"ו הוציא הרב נאה כרך שני על אותה המסכת. בקורת נוספת מהדור הנוכחי, מתייחסת גם לעובדה שעבודתו של רבינוביץ הוגבלה לכתבי היד שאליהם הייתה לו גישה ישירה, ועל כן, מפורט וגדול ככל שיהיה מפעלו, הוא איננו יכול להיות מדויק במלואו. ואומנם עומד כיום לרשות החוקרים מגוון רחב בהרבה של כתבי יד, כך שניתן כיום לעדכן את הספר בצורה משמעותית (זאת בנוסף להשלמת הסדרה לשאר הכרכים).
לצד הביקורת שאומנם הכירה בחשיבותו של הדק"ס אך ביקשה להביא לשיפורו, נמצאו גם מבקרים שהתנגדו לעצם הופעת הספר. חששם היה כי פרסום נוסחים שונים, שאינם מבוססים על דפוסי ראשונים, יוביל למצב של "תורה נעשית כשתי תורות", ויגרום למבוכה רבה הן בקרב פוסקי ההלכה והן בקרב הלומדים בתלמוד. ואכן, נראה כי בגלל דברים אלה, ניתן לנמק מדוע בחר ציבור גדול של לומדים, להמשיך ולנהוג בדרכי הלימוד המסורתיים ולא להתעמק בשינויי הנוסח.
יחד עם זאת, אנו עדים בשנים האחרונות, לעניין מחודש בדק"ס, להופעתם של מהדורות צילום מפעלו של רבינוביץ וניסיונות השלמת הפרויקט (ראו על כך להלן).