stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייטרו פלגרי
קריירה

פלגרי נולד בגנואה שבאיטליה, ושיחק במחלקות הנוער של גנואה המקומית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-22 בדצמבר 2016, בגיל 15 שנים ו-280 ימים, והפך לשחקן הצעיר אי-פעם שמופיע בסרייה א', יחד עם שחקן העבר אמדיאו אמדיי (שעשה זאת בגיל זהה בשנת 1937). הוא גם הפך ליליד המאה ה-21 הראשון שמופיע בסרייה א'.
ב-28 במאי 2017 הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגה, והפך לכובש השלישי הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה, אחרי אמדיאו אמדיי וג'אני ריברה, ולשחקן הראשון שנולד במאה ה-21 וכובש בסרייה א'. ב-17 בספטמבר 2017, בגיל 16 שנים ו-184 ימים, פלגרי כבש צמד נגד לאציו, והפך לשחקן הראשון בליגות הבכירות שכובש צמד במשחק אחד בגיל 16.
ב-27 בינואר 2018 עבר פלגרי למונקו תמורת 25 מיליון אירו, ההעברה השנייה בגודלה לבן 16 (היחיד שעלה יותר בגיל 16 היה ויניסיוס ז'וניור, במעברו לריאל מדריד).
ב-16 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 4–0 על דיז'ון, והפך לשחקן הצעיר אי-פעם שמופיע במדי הקבוצה, כשהוא שובר באחד עשר ימים את שיאו של קיליאן אמבפה. ב-26 באוגוסט 2018 הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון, והפך לשחקן הראשון שנולד במאה ה-21 וכובש בליג 1.
ב-25 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת למילאן, עם אופציית רכישה ב-7 מיליון אירו ו-15% ממכירה עתידית.
ב-21 בינואר 2022 הושאל לחצי עונה לטורינו עם אופציה לרכישה. ב-16 באפריל כבש שער בכורה בקבוצה בתיקו 1–1 עם לאציו. ב-28 ביוני 2022 ניצלה טורינו את אופציית הרכישה, ורכשה את פלגרי תמורת כ-5 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל ביחד עם סאבה סזונוב אל אמפולי, כחלק מעסקה ששלחה את סבסטיאן ולוקייביץ' אל טורינו.
קריירה > קריירת נבחרות

פלגרי נטל חלק מרכזי בכל הנבחרות הצעירות של איטליה, ובספטמבר 2018 זומן על ידי המאמן רוברטו מנצ'יני לצמד המשחקים נגד פולין ופורטוגל במסגרת משחקי ליגת האומות 2018/2019.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ב-11 בנובמבר 2020, בניצחון 4–0 על אסטוניה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Francesco Oddi (22 בדצמבר 2016). "Genoa, Pellegri esordio record in Serie A: eguagliato il record di Amadei" (באיטלקית). La Gazzetta dello Sport. נבדק ב-23 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Genoa, esordio record per il 2001 Pellegri: debutto in A a 15 anni". Goal.com (באיטלקית). 22 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ben Gladwell (23 בדצמבר 2016). "Genoa's Pietro Pellegri makes debut aged 15, equals Serie A record". ESPN FC. נבדק ב-23 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Roma 3–2 Genoa". BBC Sport. 28 במאי 2017. נבדק ב-28 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Genoa's Pietro Pellegri sets Serie a record, sparking tears and transfer talk | Paolo Bandini". 18 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chris Wright (18 בספטמבר 2017). "Pietro Pellegri's father cries in dugout after Genoa striker's brace vs. Lazio". ESPN FC. נבדק ב-28 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Giuseppe Di Giovanni (17 בספטמבר 2017). "Pellegri, storia di un predestinato: "Non posso neanche fare il figo a scuola..."" (באיטלקית). La Gazzetta dello Sport. נבדק ב-28 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "OFFICIAL: Pietro Pellegri signs with AS Monaco | IFD". www.italianfootballdaily.com (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-28. נבדק ב-2018-01-27.
↑  Borne, Fabien (16 בפברואר 2017). "AS Monaco : Kylian Mbappé félicite Pietro Pellegri pour son record de précocité" (בצרפתית). Eurosport. נבדק ב-14 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Pellegri makes Ligue 1 history". Football Italia. 26 באוגוסט 2018. נבדק ב-2 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bordeaux vs. Monaco - 26 August 2018 - Soccerway". soccerway.com. נבדק ב-2018-08-26.
↑  "Chiellini rejoins Italy squad; Pellegri called up". www.sportsnet.ca. 1 בספטמבר 2018. נבדק ב-2 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pietro Pellegri: Monaco's Italian striker in focus". BBC Sport. 14 בספטמבר 2018. נבדק ב-14 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A Grifo brace and goals from Bernardeschi and Orsolini secure a comfortable win against Estonia". www.figc.it. 11 בנובמבר 2020. נבדק ב-12 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
פיאט 314

| --- | --- |

Fiat 314
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ'))
 שנות ייצור:  1960–1978
 הרכבה:  איטליה איטליה
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  7,370 מ"מ  7,460 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  3,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים בטור, 4,678 סמ"ק המפיק 98 כ"ס (מנוע דיזל, מסוג "Fiat 213.000")  6 צילינדרים בטור, 4,678 סמ"ק המפיק 110 כ"ס (מנוע דיזל, מסוג "Fiat 213.000")  6 צילינדרים בטור, 5,183 סמ"ק המפיק 121 כ"ס ב-3,200 סל"ד (מנוע דיזל, מסוג ""Fiat 8060.12)  6 צילינדרים בטור, 5,499סמ"ק המפיק 130 כ"ס (מנוע דיזל, מסוג "Fiat 8060.04")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  82.4 קמ"ש (מנוע 5,183 סמ"ק)
פיאט 314
פיאט 314 (באיטלקית: Fiat 314) הוא אוטובוס בינוני, עירוני, מתוצרת  חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ')) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1960–1978.
דגם "פיאט 314" הופיע בסרט האיטלקי "La vida sigue igual" שיצא לאקרנים בשנת 1969.
דגמי "פיאט 314"

שלדות רכב - פיאט 314 תוצרת "Dalla Via" (צר') באורך 7.37-7.46 מטר עליה מורכב מנוע דיזל - 6 צילינדרים
"Fiat 314/1"

אוטובוס עירוני
2 דלתות
אורך: 7.5 מטר
מנוע דיזל
מנוע 4,678 סמ"ק המפיק 98 כ"ס
"Fiat 314/2"

אוטובוס עירוני
2 דלתות
אורך: 7.5 מטר
מנוע דיזל
מנוע 4,678 סמ"ק המפיק 110 כ"ס
"Fiat 314/3"

אוטובוס עירוני
2 דלתות
אורך: 7.5 מטר
מנוע דיזל
מנוע 5,183 סמ"ק המפיק 121 כ"ס
ראו גם

פיאט
פיאט 306
פיאט 320
פיאט 343
פיאט 411
פיאט 418
פיאט 470
הערות שוליים

↑  פיאט 314 tramroma.com/autobusroma/rete_urb/autobus
↑  פיאט 314 בסרט La vida sigue igual imcdb.org/vehicle_170242-Fiat-314
↑  שלדות "Dalla Via" ausoniaschio.it/ritrovamenti/om_tigrotto_carr._dalla_via
פחמן-14

ערך זה עוסק באיזוטופ של פחמן. אם התכוונתם לשיטת תארוך לממצאים ארכאולוגיים, ראו .
|  כללי |
| --- | --- |
 סמל:  14C
 נייטרונים:  8
 פרוטונים:  6
 מידע גרעיני
 שכיחות יחסית:  ~ 1 לטריליון
 זמן מחצית חיים:  5,730 שנים
 תוצרי דעיכה:  חנקן-14 
 מסה איזוטופית:  14.003241 u
 ספין:  0+
 
פחמן-14 או 14C הוא איזוטופ רדיואקטיבי נדיר של היסוד הכימי פחמן. הוא מכיל 6 פרוטונים, 8 נייטרונים ו-6 אלקטרונים. האיזוטופ התגלה ב־27 בפברואר 1940 במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, על ידי מרטין קמן וסם רובן. על דעיכת פחמן-14 מתבססת שיטת תיארוך פחמן-14 - שיטת תיארוך רדיומטרי שהומצאה בשנת 1949 והיא אחת מהשיטות המדויקות ביותר להערכת גילם של ממצאים גאולוגיים וארכאולוגיים אורגניים.
פחמן-14 בטבע

בטבע מצויים שלושה איזוטופים מרכזיים של פחמן: "פחמן-12" (המהווה כ-99% מהפחמן בטבע), "פחמן-13" (המהווה קצת פחות מ-1% מהפחמן בטבע), ופחמן-14, המהווה טריליונית מהפחמן בטבע (0.0000000001%), בעוד שסוגי הפחמן האחרים הם איזוטופים יציבים, פחמן-14 הוא איזוטופ רדיואקטיבי, כלומר, הוא דועך עם הזמן, והופך ליסוד אחר (לחנקן-14), כמתואר בנוסחה הבאה:
קצב הדעיכה הוא קבוע, ונמדד בזמן מחצית חיים. זמן מחצית החיים של פחמן-14 הוא כ־5,730 שנים, כלומר בהינתן כמות מסוימת של פחמן-14, הרי שבמשך תקופת זמן זו, כחצי ממנו דועך והופך לגרעינים אחרים.
ריכוז הפחמן-14 באטמוספירה יציב למדי, וזאת כיוון שבמקביל לדעיכת פחמן-14 והפיכתו לחנקן-14, אטומים של חנקן-14 הופכים בגובה האטמוספירה לפחמן-14, עקב אינטראקציה בה מחליף נייטרון את אחד הפרוטונים בחנקן-14 (מקור הנייטרונים הוא פגיעת קרינה קוסמית באטמוספירה). תהליך זה מביא לשיווי משקל בין היצירה להתפרקות, וכך מתקבל באטמוספירה ריכוז קבוע של האיזוטופ פחמן-14 יחסית לאיזוטופים האחרים של הפחמן.
ניסויים גרעיניים באטמוספירה, שנערכו מאמצע שנות ה-50 של המאה העשרים ועד 1980, הביאו להכפלת ריכוז הפחמן-14 באטמוספירה. בעקבות חתימתה של האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים, שנכנסה לתוקף באוקטובר 1963 הביאה לירידה הדרגתית של ריכוז הפחמן-14 באטמוספירה, עד לחזרתו לקרבת הריכוז הנורמלי בתחילת שנות ה-90.
תיארוך פחמן-14

פחמן-14 מוטמע בצמחים יחד עם האיזוטופים האחרים של הפחמן תוך כדי תהליך הפוטוסינתזה. מהצמחים הוא עובר ליצורים חיים אחרים באמצעות שרשרת המזון. בתהליך הפוטוסינתזה יש הבדל מסוים בספיגה של צמחים מסוגים שונים את שלושת האיזוטופים של הפחמן, אך הבדל זה כמעט ואינו בא לידי ביטוי במדידות של מרבית הדגימות. שיעורו היחסי של פחמן-14 ביחס לאיזוטופים האחרים של הפחמן בצמח נותר זהה לשיעורו באטמוספירה.
תהליך ספיגת הפחמן נעצר כמעט לחלוטין עם מותו של הצמח או של בעל החיים, ומאותו רגע שיעור הפחמן-14 בחומר הולך ופוחת עקב הדעיכה הרדיואקטיבית. לכן, אם ידוע היחס בין הפחמן-14 לאיזוטופי הפחמן האחרים באטמוספירה בתקופת החיים של הצמח או בעל החיים - ניתן לחשב את הזמן שעבר מאז על ידי מדידת היחס בין כמות הפחמן-14 בחומר, לבין כמותם של האיזוטופים היציבים של הפחמן.
את השיטה פיתח בשנת 1949 הכימאי האמריקאי וילארד פרנק ליבי, שזכה בפרס נובל על עבודתו.
סימון בפחמן-14

התכונות הכימיות של פחמן-14 אינן שונות מאלה של פחמן-12. סינתזה של מולקולות שבהן הפחמן הרגיל מוחלף בפחמן-14 מאפשר מעקב אחר מולקולות אלה לשם פענוח תהליכים בטבע. דוגמאות:
מעגל קלווין (או קלווין-בנסון, Calvin-Benson) הוא מסלול מטבולי המתרחש בצמחים וברוב מיני החיידקים הפוטוסינתטיים. מעגל קלווין מהווה את השלב בפוטוסינתזה שאינו מצריך אור. המעגל מנצל את אנרגיית האור שנקלטה בשלבים הקודמים של הפוטוסינתזה כדי להפיק פחמימות מפחמן דו-חמצני. מעגל קלווין-בנסון קרוי על שם שני מגליו, מלווין קלווין ואנדרו בנסון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שהשתמשו בפחמן-14 לשם גילויו. קלווין זכה על התגלית בפרס נובל לכימיה בשנת 1961.
בשנת 1964, בעקבות מאמר שפרסם דוד שפירא ממכון ויצמן למדע על סינתוז ספינגומיילין, הוא התבקש על יד פרופ' רוסקו בראדי לסייע לו בסינתוז ליפידים מסומנים בפחמן-14 לצורך מחקר של מחלות גנטיות יהודיות. תחילה הם סינתזו גלוקוצרברוזיד והראו את הקשר בין מחסור בגלוקוצרברוזידאז לבין מחלת גושה. בשנת 1966 סינתזו ספינגומיילין מסומן בפחמן-14 לצורך מחקר מחלת נימן פיק.
שתנן המסומן באיזוטופים (פחמן 14 - רדיואקטיבי, או פחמן 13 - איזוטופ יציב) משמש לבדיקת נשימה לגילוי הליקובקטר פילורי בקיבה ובתריסריון. הבדיקה מגלה את האנזים אוראז, המיוצר על ידי ההליקובקטר, בתגובה המייצרת אמוניה משתנן. תהליך זה מוריד את הpH של הקיבה מסביב לחיידק. ניתן לזהות בעזרת אותו מבחן מינים דומים להליקובטקר פילורי בחיות כגון קופים כלבים וחתוליים (גם חתוליים גדולים).
ראו גם

איזוטופ
פחמן
פחמן-11
פחמן-12
פחמן-13
הערות שוליים

↑  Roscoe O. Brady, The concept of Treatment in Lysomal Storage Diseases, in Lysosomal Storage Disorders, Springer Science & Business Media, 2007, pages 37-38
גרף המראה את ריכוז הפחמן-14 באטמוספירה, כפי שנמדד לאורך השנים באוסטריה (סגול) וניו זילנד (אדום)
פול ניצה

פול הנרי ניצה (באנגלית: Paul Henry Nitze;‏ 16 בינואר 1907 – 19 באוקטובר 2004) היה פוליטיקאי אמריקאי. כיהן כסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, כמזכיר הצי של ארצות הברית וכמנהל תכנון המדיניות של מחלקת המדינה. נודע בעיקר כמי שהיה הכותב הראשי של "תוכנית היעדים והתוכניות לביטחון לאומי של ארצות הברית", שנודעה יותר בשם NSC68, וכאחד השותפים להקמתו של "צוות B"‏ (Team B, צוות מומחים חיצוני ב-CIA שתפקידו היה לשמש כ"פרקליט השטן" בתהליכי החשיבה של הארגון). סייע לעצב את מדיניות הביטחון של ארצות הברית במלחמה הקרה במספר רב של ממשלים נשיאותיים.
קורות חייו

פול ניצה נולד בעיירה אמהרסט שבמסצ'וסטס לאנינה סופיה לבית הילקן, עקרת בית, ולוויליאם אלברט ניצה, פרופסור לשפות רומאניות שהקריירה שלו הסתיימה באוניברסיטת שיקגו. שני הוריו של ניצה היו ממוצא גרמני. אבות אבותיו הגיעו מאזור מגדבורג, כיום בתחומי מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. בספרו האוטוביוגרפי "מהירושימה לגלאסטנוסט", תיאר ניצה כיצד כילד צעיר הוא חווה את פרוץ מלחמת העולם הראשונה כאשר טייל בגרמניה יחד עם אביו, אמו ואחותו, והגיע למינכן בדיוק בעיתוי בו הוא הוכה בהלם מלהיטותם של ההמונים בעיר לקראת העימות הממשמש ובא.
ניצה התחנך בבית הספר הוטצ'קינס שבקונטיקט, שם הוא סיים את לימודיו ב-1924 ובבית הספר הפנימיתי של אוניברסיטת שיקגו (שהיה מיועד בעיקר לילדי סגל האוניברסיטה). ב-1928 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ונכנס לתחום בנקאות ההשקעות.
פעילות עסקית

בשנים 1928–1929 שהה ניצה באירופה בשליחות חברת הברוקרים "בייקון, ויפל ושות'". עם שובו לארצות הברית הוא שמע תחזית מפיו של איש הפיננסים קלרנס דילון על השפל הגדול העומד לפרוץ ושקיעת התחום הפיננסי. לאחר שהשיג עצמאות כלכלית באמצעות עבודה במכירות עבור חברת רבלון בארצות הברית, הוא לקח לעצמו שנת חופש שבמהלכה הוא למד סוציולוגיה, פילוסופיה, משפט חוקתי ומשפט בינלאומי. ב-1929 הוא הצטרף לבנק ההשקעות "דילון, ריד ושות'", שם הוא עבד עד שייסד ב-1938 חברה משל עצמו "פ. ה. ניצה ושות'". בין השנים 1939–1941 הוא שב לדילו וריד כסגן נשיא.
פרסים ותוארי כבוד

ב-1985 העניק הנשיא רונלד רייגן לניצה את מדליית החירות הנשיאותית על תרומתו לחירות ולביטחונה של ארצות הברית.
ב-1989 קיבל ניצה את הפרס על שם הסנאטור ג'ון היינץ על שירות ציבורי משמעותי לנושאי משרה נבחרת או ממונה, פרס המוענק מדי שנה על ידי מוסד הפרסים על שם ג'פרסון.
ב-1991 הוענק לניצה הפרס היוקרתי על שם סילוונוס תייאר של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, על מחויבותו לאידיאלים של האקדמיה, "שירות, כבוד, מדינה".
ב-1997 הוענק לניצה פרס מורשת הצי" על תמיכתו בצי ארצות הברית כאשר כיהן כמזכיר הצי.
משפחתו

ב-1932 נשא ניצה לאישה את פיליס פראט, בתם של ג'ון טילי פראט, איש פיננסים בחברת סטנדרד אויל ושל רות בייקר פראט, שהייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק. לשניים נולדו ארבעה ילדים, היידי, פיטר, ויליאם ופיליס אנינה (נינה). העיתונאי ניקולס תומפסון (אנ'), שכתב ספר על ניצה ושל ג'ורג' קנאן בשם "הנץ והיונה", הוא נכדו. פיליס ניצה נפטרה ב-1987 וב-1993 נישא ניצה בשנית לאליזבת סקוט פורטר. גיסו של ניצה, ולטר פפקה, ייסד את "מכון אספן ללימודים הומניסטים" ואת חברת הסקי של אספן. ניצה עסק בסקי באספן, קולורדו עד לשנות ה-80 לחייו.
מותו והנצחתו

פול ניצה נפטר בוושינגטון די. סי. ב-19 באוקטובר 2004 בגיל 97.
צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת מסדרת המשחתות ארלי ברק על שמו. טרם מותו הספיק ניצה לבקר בספינה בכמה הזדמנויות.
"בית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ה. ניצה" של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס קרוי על שמו.
קולג' סנט מרי שבמרילנד מקיים תוכנית הצטיינות על שמו.
הערות שוליים

↑  "Nitze, Paul Henry - The Scribner Encyclopedia of American Lives - Encyclopedia.com".
↑  Gary E. Weir, An Ocean in Common: American Naval Officers, Scientists and the Ocean Environment, Texas A&M University Press, 2001, p. 279.
↑  "DDG-94 Nitze". globalsecurity.org. globalsecurity.org.
↑  Tanenhaus, Sam (November 11, 2003). "The Hard Liner". The Boston Globe.
↑  אתר הספינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274244505171  PLWABN: 9810592257105606  BnF: cb122482212 (data)  GND: 119024799  ISNI: 0000 0000 8407 9561  LCCN: n79100361  NARA: 10582484  NKC: xx0266168  NTA: 07434479X  SNAC: w64x8kxj  SUDOC: 031225462  VIAF: 110669729   WorldCat (עם VIAF): 110669729 
פול ניצה (שני מימין) מקבל מנשיא ארצות הברית רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית. משמאל: אלברט ורוברטה וולסטטר, שגם הם קיבלו את המדליה באותו מעמד.
עשבייה

דגימת עץ אלון מ-1954 בגיליון העשבייה באוניברסיטה העברית, ירושלים
בבוטניקה, עִשְׂבּיָה (בלטינית: Herbarium) היא אוסף של פריטי צמחים משומרים, המכונים גיליונות עשבייה. פריטים אלה יכולים להיות צמחים שלמים או חלקי צמחים; אלה יוחזקו בדרך-כלל במצב מיובש על נייר, אך לעיתים עשויים להיות מוחזקים בתוך אלכוהול או חומר משמר אחר. המונח "עשבייה" משמש גם לתיאור הבניין בן מוחזק אוסף הצמחים, או המוסד המדעי שלא רק מאחסן את החומר אלא אף חוקר אותו.
גיליונות באוסף העשבייה באוניברסיטה העברית, ירושלים
הבוטנאי הצרפתי ז'וזף פיטון דה טורנפור טבע את המונח 'עשבייה' (Herbarium). לפניו, היו כינויים שונים לאוספים אלו.
פריטי עשבייה במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז
כדי לשמור על צורתם וצבעם, צמחים הנאספים בשדה נפרשים על-גבי נייר ומיובשים בתוך שכבות של נייר סופג. הצמחים המיובשים מועברים לגיליונות של נייר לבן נוקשה, בצירוף תיעוד מפורט של כל המידע הרלוונטי אודותיהם, כגון תיאור הצמח (למשל צבע הצמח, שעשוי להשתנות עם הייבוש וחלוף הזמן), מועד ומקום האיסוף (כולל נקודת ציון, גובה מעל פני הים, תיאור בית הגידול), ושם האדם שאסף את הצמח. הצמח בצירוף המידע מוחזקים בתוך תיק מגן - גיליון עשבייה. כהגנה בפני תקיפה בידי חרקים, הצמח המיובש מוקפא או מורעל, והגיליון עובר חיטוי. גיליונות העשבייה ממוינים הן לפי סדר סיסטמטי והן לפי האזור הגאוגרפי בו נאסף כל צמח.
מוסדות רבים, כגון אוניברסיטאות, מוזיאונים וגנים בוטניים, מחזיקים עשביות. העשביות חיוניות למחקר אודות טקסונומיה ותפוצה גאוגרפית (פיטוגאוגרפיה) של צמחים. פריטי הצמחים שבעשבייה יכולים לשמש לתיאור של טקסונים חדשים ו/או קיימים, הן על ידי תיאור מורפולוגי של הצמחים שנאספו, והן על ידי מחקר פילוגנטי, תוך שימוש ב-DNA שנלקח מהצמחים שבעשבייה.
לכל אחת מהעשביות החשובות בעולם ישנו שם מקוצר בן כמה אותיות לטיניות. כך למשל, שמה של עשביית הגנים הבוטניים על-שם קיו שבאנגליה, הוא K; שמה של עשביית המוזיאון הלאומי לטבע בפריז הוא P. רשימת העשביות הרשמיות בעולם נקראת אינדקס הרבריורום (Index Herbariorum).
העשביות הגדולות ביותר בעולם, מסודרות לפי גודל יורד, הן:
המוזיאון הלאומי לטבע בפריז, צרפת (P)
הגנים הבוטניים המלכותיים על-שם קיו, אנגליה (K)
הגן הבוטני של ניו יורק, ארצות הברית (NY)
החממה והגן הבוטני של ז'נבה, שווייץ (G)
המכון הבוטני על-שם קומרוב, סנקט פטרבורג, רוסיה (LE)
המוזיאון השוודי לטבע, סטוקהולם, שוודיה (S)
המוזיאון הבריטי לטבע, לונדון, אנגליה (BM)
אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית (HUH)
הגן הבוטני של מיזורי, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית (MO)
העשבייה הלאומית של ארצות הברית, מוסד סמית'סוניאן, וושינגטון, ארצות הברית (US)
אוניברסיטת מונפלייה, מונפלייה, צרפת (MPU)
המוזיאון על-שם פילד, שיקגו, ארצות הברית (F)
עשביית האוניברסיטה העברית

בישראל קיימות עשביות אחדות, והגדולה ביניהן היא עשביית האוניברסיטה העברית בירושלים (שם מקוצר HUJ). העשבייה שייכת לאוספי הטבע הלאומיים של הפקולטה למדעי הטבע, והיא ממוקמת בבנין ברמן שבקמפוס גבעת רם בירושלים. העשבייה הוקמה בשנת 1920 בידי הבוטנאי פרופ' אלכסנדר איג, ועם השנים גדלה והתפתחה. כיום העשבייה מהווה את האוסף הגדול ביותר בעולם של צמחי ארץ-ישראל והלבנט (כ-700,000 גליונות), והיא מהווה כלי-עזר חשוב בידי החוקרים את הצמחייה הזו.
פיאט 470

| --- | --- |

Fiat 418
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ'))
 שנות ייצור:  1979–1986
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  פיאט 418
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  10,000 מ"מ  10,500 מ"מ  12,000 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 9,572 סמ"ק המפיק 204 כ"ס ב-1,600 סל"ד (מנוע דיזל, מסוג "Fiat 8220.12")  6 צילינדרים, בטור, 9,572 סמ"ק המפיק 240 כ"ס (מנוע דיזל, מסוג "Fiat 8220.12")  6 צילינדרים, בטור, 10,308 סמ"ק המפיק 200 כ"ס (מנוע דיזל, מנוע מסוג "8200.13")
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית  - 4 מהירויות מסוג "ZF 4 HP500"
 מהירות מרבית:  62-67.1 קמ"ש
פיאט 470 (באיטלקית: Fiat 470) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" (אנ')) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1979–1986.
דגם "פיאט 470" השתתף בצילומי המיני־סדרה "La piovra" שצולמה באיטליה בשנת 1984.
דגמי "פיאט 470"

מספר נוסעים: 43-116
מנועי דיזל
דגמי "פיאט 470" > "פיאט 470"

אוטובוס עירוני
אורך: 10.0-12.0 מטר
3-4 דלתות
דגמי "פיאט 470" > "פיאט 570"

אוטובוס פרברי
אורך: 10.0-12.0 מטר
2-3 דלתות
דגמי "פיאט 470" > "פיאט 670"

אוטובוס בינעירוני
אורך: 12.0 מטר
2 דלתות
גלריה

"פיאט 470"
"פיאט 470"
"פיאט 470"
"פיאט 470" (מימין, צולם בפדובה)
ראו גם

פיאט
פיאט 306
פיאט 314
פיאט 320
פיאט 343
פיאט 411
פיאט 418
הערות שוליים

↑  "פיאט 470", "פיאט 471", "פיאט 480" / ראו פיאט 470 tramroma.com/autobusroma/rete_urb/autobus/rotabili
↑  פיאט 470 במיני-סדרה "La piovra" imcdb.org/v204376.html
↑  פיאט 470 inbusveneto.it/il-fiat-470-ufficio-mobile
↑  פיאט 470 - אוטובוס עירוני avanti.senato.it/avanti/files/Avanti
עונת 1990/1991 בגביע קוראץ'

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  21 בספטמבר 1990
 תאריך סיום:  27 במרץ 1991
 מספר משתתפות:  60 
 זוכה:  איטליה פלקנסטרו קאנטו (זכייה רביעית)
 סגנית:  ספרד ריאל מדריד
 → 1989/19901991/1992 ←
 
עונת 1990/1991 בגביע קוראץ' הייתה המהדורה ה-20 של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל אירופיות, שנערכה בין 21 בספטמבר 1990 ל-27 במרץ 1991.
פלקנסטרו קאנטו מאיטליה ניצחה בגמר את ריאל מדריד מספרד וזכתה בטורניר בפעם הרביעית.
סיבוב ראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טורקיה פנרבחצ'ה | 142–155 | בלגיה ורוויה-פפינסטר | 83–77 | 59–78 |
| קפריסין אפואל ניקוסיה | 110–174 | איטליה פלקנסטרו וארזה | 55–87 | 55–87 |
| רומניה ICED בוקרשט | 148–245 | ברית המועצות VEF ריגה | 89–106 | 59–139 |
| גרמניה ריזן לודוויגסבורג | 154–186 | יוון היראקליס | 92–91 | 62–95 |
| שוודיה סולנה | 173–185 | צרפת מילוז | 81–92 | 92–93 |
| הונגריה טונגסרם | 147–187 | טורקיה אפס פילזן | 70–90 | 77–97 |
| אוסטריה קלגנפורט | 153–141 | צ'כוסלובקיה אינטר ברטיסלאבה | 69–59 | 84–82 |
| פינלנד קוטקה באסקט | 162–172 | ברית המועצות בודיוולניק קייב | 84–88 | 78–84 |
| אוסטריה טרייסקירכן | 138–212 | בלגיה קסטורס בריין | 76–111 | 62–101 |
| פולין בוברק ביטום | 185–213 | ישראל הפועל תל אביב | 98–125 | 87–88 |
| גרמניה מגדבורג | 113–243 | יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה | 46–122 | 67–121 |
| יוון פנאתינאיקוס | 144–139 | צ'כוסלובקיה ספרטה פראג | 72–64 | 72–75 |
| פורטוגל ביירה-מאר | 177–182 | צרפת אולימפיק אנטיב | 81–77 | 96–105 |
| ברית המועצות סק"א אלמה-אטה | 156–151 | בולגריה צ'רנו מורה וארנה | 85–63 | 71–88 |
| איטליה רג'ו קלבריה | 165–153 | ישראל הפועל ירושלים | 71–62 | 94–91 |
| רומניה אוניברסיטטה קלוז' | 184–192 | יוון פאניוניוס | 98–89 | 86–103 |
| לוקסמבורג אצטלה | 173–175 | הולנד אורקס | 103–97 | 70–78 |
| גרמניה שרלוטנבורג | 162–145 | ספרד אוניקאחה מאלגה | 88–77 | 74–68 |
| יוון א.א.ק. אתונה | 230–190 | שוודיה אלוויק | 123–98 | 107–92 |
| טורקיה טופאש בורסה | 150–175 | איטליה יובקזרטה באסקט | 74–86 | 76–89 |
| קפריסין אפולון לימסול | 111–174 | ספרד אסטודיאנטס מדריד | 55–82 | 56–92 |
| צרפת גראבלין דנקירק | 156–146 | הולנד נשואה | 89–72 | 67–74 |
| הונגריה בודפשט הונבד | 164–162 | טורקיה אוניברסיטת צ'וקורובה | 96–86 | 68–76 |
| בלגיה אוסטנדה | 195–189 | צרפת פו אורטז | 100–80 | 95–109 |
| ברית המועצות קאלב/קראמו | 193–172 | צ'כוסלובקיה פרייבידזה | 107–87 | 86–85 |
| הולנד דונר חרונינגן | 153–192 | יוגוסלביה וויבודינה | 80–90 | 73–102 |
| שווייץ מסניו | 124–244 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 84–118 | 40–126 |
| בלגיה מכבי בריסל | 202–209 | שווייץ בלינצונה | 96–100 | 106–109 |
סיבוב שני

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בלגיה ורוויה-פפינסטר | 183–187 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 74–84 | 109–103 |
| ברית המועצות VEF ריגה | 189–200 | יוון היראקליס | 113–97 | 76–103 |
| צרפת מילוז | 174–166 | טורקיה אפס פילזן | 87–70 | 87–96 |
| אוסטריה קלגנפורט | 110–192 | ספרד ריאל מדריד | 63–112 | 47–80 |
| ברית המועצות בודיוולניק קייב | 167–172 | בלגיה קסטורס בריין | 94–83 | 73–89 |
| ישראל הפועל תל אביב | 171–170 | יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה | 77–67 | 94–103 |
| יוון פנאתינאיקוס | 190–180 | צרפת אולימפיק אנטיב | 97–80 | 93–100 |
| ברית המועצות סק"א אלמה-אטה | 178–198 | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | 82–88 | 96–110 |
| איטליה רג'ו קלבריה | 154–163 | יוון פאניוניוס | 77–73 | 77–90 |
| הולנד אורקס | 143–165 | גרמניה שרלוטנבורג | 70–71 | 73–94 |
| יוון א.א.ק. אתונה | 154–174 | איטליה יובקזרטה באסקט | 87–74 | 67–100 |
| ספרד אסטודיאנטס מדריד | 145–144 | צרפת גראבלין דנקירק | 77–66 | 68–78 |
| הונגריה בודפשט הונבד | 147–189 | בלגיה אוסטנדה | 71–91 | 76–98 |
| ברית המועצות קאלב/קראמו | 156–167 | יוגוסלביה ק.ק. זאדאר | 85–75 | 71–92 |
| יוגוסלביה וויבודינה | 167–169 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 82–81 | 85–88 |
| שווייץ בלינצונה | 164–242 | ספרד חובנטוד בדאלונה | 96–121 | 68–121 |
שלב הבתים

שלב הבתים נערך בארבעה בתים בני ארבע קבוצות, והקבוצות בשני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לרבע הגמר.
רבע גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איטליה פלקנסטרו קאנטו | 160–147 | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | 80–70 | 80–77 |
| איטליה יובקזרטה באסקט | 150–153 | ספרד ריאל מדריד | 92–79 | 58–74 |
| ספרד חובנטוד בדאלונה | 156–155 | ספרד אסטודיאנטס מדריד | 93–79 | 63–76 |
| יוגוסלביה ק.ק. זאדאר | 151–164 | צרפת מילוז | 84–84 | 67–80 |
חצי גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ריאל מדריד | 151–149 | ספרד חובנטוד בדאלונה | 71–75 | 80–74 |
| צרפת מילוז | 136–149 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 82–85 | 54–64 |
גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ריאל מדריד | 164–168 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 71–73 | 93–95 |
ישראל בתחרות

הפועל ירושלים והפועל תל אביב, שסיימו במקום הרביעי והשישי בהתאמה בעונת 1989/1990 בליגה הלאומית בכדורסל, ייצגו את ישראל בתחרות.
הפועל ירושלים הודחה בסיבוב הראשון על ידי רג'ו קלבריה לאחר שהפסידה 153–165 (62–71 ברג'ו די קלבריה ו-91–94 בירושלים).
הפועל תל אביב הוגרלה בסיבוב הראשון מול בוברי ביטום וניצחה 213–185 (125–98 בביטום ו-88–87 בתל אביב), ובסיבוב השני הוגרלה מול אולימפיה ליובליאנה וניצחה 171–170 (ניצחון 77–67 בתל אביב והפסד 94–103 בליובליאנה). בשלב הבתים הודחה לאחר שסיימה במקום הרביעי בבית עם שרלוטנבורג (ניצחון 92–69 בבית והפסד 87–116 בחוץ), ציבונה זאגרב (ניצחון 85–79 בבית והפסד 68–124 בחוץ) ויובקזרטה באסקט (הפסדים 76–90 בחוץ ו-73–80 בבית).