מארי אנטואנט
ביאורים

↑  בכללן ארכידוכסות אוסטריה, ממלכת הונגריה, ממלכת קרואטיה, ממלכת בוהמיה, דוכסות מילאנו, ממלכת נאפולי, ממלכת סרדיניה וארצות השפלה האוסטריות
↑  המדיניות מזוהה עם המשפט "תנו לאחרים לנהל מלחמות; את, אוסטריה בת המזל, הינשאי". מלטינית: Bella gerant alii, tu felix Austria nube.
↑  לשם השוואה, עלות המלתחה של משפחה ממוצעת בצרפת הייתה כ-30 ליברה וזו של זוג ממעמד האצולה הייתה 2,000–5,000 ליברה.
↑  עם זאת, בני הלוויה הורשו להמשיך באופן עצמאי לצרפת, והם השתתפו בחגיגות הנישואין בהמשך.
↑  העדות לכך מגיעה מזכרונותיה של הברונית ד'אוברקיך (צר'), שכתבה שכאשר ניגש אדם מאצולת העיר למארי אנטואנט ופנה אליה בגרמנית, היא השיבה שמעתה היא מבינה רק צרפתית.
↑  לגבי היחס העוין של "ההדוקים" לאוסטריה ראו מאמרו של תומאס קייזר.
↑  על פי קרולין ובר, התנהגותה של הדופין כלפי דו בארי הייתה תוצאה של מניפולציה מצד בנותיו של המלך, שראו בהסתתה נגד דו בארי אמצעי להחליש את דו בארי מצד אחד ולפגוע במוניטין של הדופין בעיני המלך.
↑  המלכה האחרונה של צרפת שהוכתרה באופן רשמי הייתה מארי דה מדיצ'י, אשתו השנייה של אנרי הרביעי, מלך צרפת. הרוזן מרסי-ארז'נטו רצה שמארי אנטואנט תוכתר באופן רשמי, על מנת לחזק את מעמדה, אך לואי ה-16 לא היה מעוניין בכך.
1 2  באופן כללי היסטוריונים דחו את הטענות השונות לגבי יחסים רומנטיים שניהלה מארי אנטואנט עם אישים שונים. טענות אלה, כולל הטענה שהמלכה לסבית ומנהלת רומן עם מקורבתה מאדאם פולינייק (אנ'), הופצו באמצעות פמפלטים וברכילות שעברה מפה לאוזן, אך הן היו חסרות כל בסיס. חריג לכך הוא הטענה שלמלכה היה רומן עם הרוזן אקסל פון פרסן, שאותה קיבלו חלק מההיסטוריונים כאמינה. על פי הביוגרפית אוולין פר, פולינייק השתמשה ברומן זה כדי לסחוט את המלכה ולדאוג לקצבה שנתית חריגה בגודלה עבור עצמה. עם זאת, לפי ההיסטוריון ג'ון הרדמן, לא ניתן להוכיח את הטענה הזו ועל אף שהמלכה ופון פרסן התאהבו, אין גם הוכחה לכך שהם קיימו יחסי מין. ההיסטוריונית קרולין ובר כתבה שפון פרסן היה אהבת חייה של מארי אנטואנט, אך ציינה כי "היות שפרסן שרף את רוב התכתבויותיו לפני שמת, היה זה בלתי אפשרי עבור היסטוריונים לאמת בדיוק את הטבע וההקף של מעורבותו עם המלכה. כמעט כל הביוגרפים מקבלים כמובן מאליו את הטענה שבין השניים הייתה מערכת יחסים כלשהי, אך הפולמוסים מתמשכים – עם סיכוי מזערי לפתרון – לגבי השאלה האם היחסים ביניהם כללו מין".
↑  בעיקר הרומן "ז'ולי, או אלואיז החדשה" שהיה רב מכר, ונמצא גם בספרייתה של מארי אנטואנט.
↑  גורלה של זו לא שפר עליה, היא אמנם ברחה מצרפת, אולם חזרה כדי לשהות לצד מארי אנטואנט בימיה העקובים מדם של המהפכה. היא נרצחה יחד עם רבים אחרים במהלך טבח ספטמבר 1792.
↑  ז'אן דה-ולואה סן-רמי הייתה יתומה שמזלה לא שפר עליה, אך היא הוכרה כצאצאית (לא לגיטימית) של אנרי השני, מלך צרפת, ואחת הגברות בחצר המלוכה לקחה אותה לחצר תחת חסותה.{{Hardman 2019, p. 100|כיוון=שמאל}}
↑  ב-1787 ההכנסות של הממלכה היו 475 מיליון ליברה וכמחצית מסכום זה נועד להחזר חובות. בנוסף, החוב הלאומי גדל מדי שנה. קאלון העריך שהגירעון השנתי עומד על כ-115 מיליון ליברה.
↑  הבחירה בבריאן נעשתה משום שהוא הוביל את האופוזיציה לרפורמה באספת הנכבדים, ומתוך מחשבה שגיוסו לצד המלוכה יוכל להביא להסכמה.
↑  לאחר הכישלון עם אספת הנכבדים, ניסה בריאן להביא לאישור הרפורמה על ידי הפרלמנט, שישב בפריז. הפרלמנט, שנשלט על ידי האצולה, התנגד לרפורמה והודיע ביולי 1787 שרק לאספת המעמדות יש סמכות לאשר את המיסוי במסגרת הרפורמה. בתגובה, באוגוסט אותה שנה הגלה המלך את הפרלמנט לטרואה. הצעד התקבל המחאה בציבור, בעיקר באזורים מרוחקים מפריז כגון ברטאן. בנובמבר קרא המלך לפרלמנט לשוב לפריז. כשסירבו חברי הפרלמנט, שוב, לאשר את המיסים החדשים, השתמש המלך בצו המאפשר לו לעקוף את התנגדות האופוזיציה ("Lit de justice", מילולית "משפט המיטה"), אולם מהלך זה הצטייר כפנייה של המלוכה למשטר עריץ וגרם להתחדשות הביקורת. הפרלמנט גינה את המהלך תחת הכסות של הגנה על "חירויות עתיקות". במאי 1788 פרסם בריאן את "האדיקט של מאי", שהפשיט את הפרלמנט מרבות מסמכויותיו.