stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עומר סולימאן
ביוגרפיה

סולימאן נולד ב-1936 במחוז קינא שבדרום מצרים. ב-1954 עבר לקהיר, שם התחנך באקדמיה הצבאית, ולאחר מכן השתלם בנושאים צבאיים בברית המועצות. שירת בתפקידים שונים בצבא מצרים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, והגיע לדרגת לִוָאא', המקבילה לדרגת אלוף.
לסולימאן תארים אקדמאיים במדע המדינה מאוניברסיטת קהיר ומאוניברסיטת עין שמס. בשנת 1991 מונה לעמוד בראש המודיעין הצבאי של מצרים, ובשנת 1993 לראש המודיעין הכללי.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה שימש סולימאן כשליחו המיוחד של נשיא מצרים חוסני מובארכ, במיוחד לעניינים הקשורים לפלסטינים. הוא היה אדריכל ההסכם בין פת"ח לחמאס, וכן שימש כמתווך בסוגיות שונות בין ישראל לפלסטינים. בין היתר תיווך בניסיונות לשחרור גלעד שליט.
במהלך השנים הוזכר סולימאן כמועמד לסגן נשיא מצרים, תפקיד שלא אויש מאז עליית מובארכ לשלטון לאחר רצח אנואר סאדאת. הדבר לא זכה לאישור רשמי מצדו או מצד מפלגת השלטון במצרים. ב-29 בינואר 2011, בעקבות ההפגנות במצרים, מונה סולימאן לסגן הנשיא, אירוע שהוביל מיד לאחריו להתנקשות כושלת בו, אך נהרגו שניים ממאבטחיו.
ב-10 בפברואר 2011 הודיע מובראכ כי יעביר את סמכויותיו לסגנו סולימאן. יום לאחר מכן הודיע סולימאן כי מובארכ העביר את כל סמכויותיו לידי הצבא.
בעקבות כך איבד סולימאן עצמו את כל סמכויותיו כסגן הנשיא. באפריל 2012 הגיש סולימאן מועמדותו לנשיאות מצרים, לקראת הבחירות שנערכו בחודש מאי, אך ועדת הבחירות המרכזית פסלה את מועמדותו.
נפטר ב-19 ביולי 2012 בארצות הברית במהלך ניתוח בלבו.
הערות שוליים

↑  צבי יחזקאלי, מיהו עומר סולימאן - האדם השני החזק במצרים?, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 29 בינואר 2011
↑  אבי יששכרוף, דיווח: נכשל ניסיון התנקשות בסגן נשיא מצרים עומר סולימאן, באתר הארץ, 5 בפברואר 2011
↑  רועי קייס, עומר סולימאן מת בארה"ב במהלך ניתוח לב, באתר ynet, 19 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588508105171  GND: 1026677262  ISNI: 0000 0003 8229 9132  LCCN: no2013088660  VIAF: 264242362   WorldCat (עם VIAF): 264242362
יגאל דדון

| --- | --- |

 לידה:  1980 (בן 45 בערך)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 118   מפקד בסיס פלמחים
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע עלות השחר  מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
יגאל דדון (נולד ב-1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשמש כמפקד בסיס פלמחים של חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה

דדון נולד ביישוב מרכז שפירא בשנת 1980. למד בישיבה התיכונית אור עציון ובמכינת עצמונה אחר כך התגייס לצה"ל בשנת 2000 וסיים קורס טיס בשנת 2001.
בשנים 2018–2021 פיקד על טייסת 118 (דורסי הלילה) לאחר מכהן שירת כראש ענף סיוע משולבים בלהק השתתפות ומסוקים עד שנת 2022. אחר כך מונה למפקד צוות פו"ם אלון במכללת הצבאית עד שנת 2024.
ב-7 באוקטובר עדכן את חברו אל"ם עמי ביטון מפקד חטיבת הצנחנים שיש ארבעת מסוקי יסעור של טייסת 118 ועוד שני מסוקי ינשוף מבסיס פלמחים להעביר חיילים. עמי ביקש ממנו להעביר את גדוד 890 ללחימה. יגאל הטיס בעצמו את אחד ממסוקי היסעור והנחית אותם ליד קיבוץ עלומים, בזמן הנחיתה נורה על המסוק כוח אש כבדה, עד שהמסוק התחיל לבעור. בזמן הנחיתה יגאל נפצע קל וכבר למחרת חזר לטוס.
במאי 2024 מונה לתחקר את הטבח והקרבות ביישוב רעים, צומת רעים וצומת גמה.
ביולי 2024 קיבל את דרגות תת-אלוף וב-10 ביולי החל לפקד על בסיס פלמחים.
דדון הוא בעל תואר ראשון במשפטים ממכללת ספיר ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא נשוי ואב ל-4.
הערות שוליים

1 2 3 4  מפקד חדש לבסיס חיל האוויר "פלמחים", באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2024
1 2  דביר עמר, הרב רפי פרץ לערוץ 7: תא"ל יגאל דדון – ענווה ולוחמנות כמו דוד המלך, באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2024
↑  שי לוי, ‏"אלה לוחמי גדוד עם רוח קרב של יחידת עילית", באתר ‏מאקו‏, 19 ביולי 2024
↑  גלעד מורג, יואב זיתון, המבקר עונה לצה"ל, וזו רשימת הקצינים שיתחקרו את קרבות 7/10, באתר ynet, 9 במאי 2024
↑   מערכת את"צ, תא"ל יגאל דדון נכנס לתפקידו כמפקד בסיס "פלמחים", באתר צה"ל, 10 ביולי 2024
מדונה של החוחית

| --- | --- |

מדונה של החוחית, רפאל, 1505–1506
 מידע כללי
 צייר:  רפאל
 תאריך יצירה:  העשור הראשון של המאה ה־16 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  77
 גובה:  107
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסנס הגבוה 
 מספר יצירה:  1447 (גלריית אופיצי) 
 מיקום:  גלריית אופיצי
 
מדונה של החוחית (באיטלקית: Madonna del Cardellino) הוא ציור שמן על עץ מאת רפאל, צייר מתקופת הרנסאנס האיטלקי, משנת 1505–1506 לערך. בשנת 2008 הושלמה פעולת שיקום שנמשכה עשר שנים, שלאחריה הוחזר הציור למקומו בגלריית אופיצי שבפירנצה. במהלך תקופת השיקום, הוצג בגלריה עותק עתיק של הציור במקום המקור.
הצייר

רפאל נחשב ל"אמן" של תקופת הרנסאנס הגבוה, תואר שהוא חולק עם מיכלאנג'לו ולאונרדו דה וינצ'י. הוא נולד בשנת 1483 ונפטר בשנת 1520, בגיל 37 בלבד. חרף חייו הקצרים, הייתה לו השפעה משמעותית והוא יצר כמות עצומה של יצירות במגוון תחומים, כולל אדריכלות, תחריט, ציור ורישום.
במחצית הראשונה של הקריירה שלו פעל רפאל בצפון איטליה והושפע מהסגנון הפלורנטיני, ולכן תקופה זו מכונה "התקופה הפלורנטינית" שלו. בשנת 1508 עבר לרומא, שם המשיך לעבוד וקיבל הזמנות רבות מהוותיקן, כולל ציורים בארמון האפיפיורי. אחת מיצירותיו הידועות ביותר היא אסכולת אתונה.
בשל יחסיו עם הכנסייה, הוא ומיכלאנג'לו היו יריבים מרים והתחרו זה בזה על אותן הזמנות אמנותיות.
במהלך התקופה הפלורנטינית שלו, צייר רפאל את מדונה של החוחית לצד כמה ציורי מדונה מפורסמים נוספים, כמו המדונה של המרעה ו-לה בל ז'רדינייר. שלושת הציורים הללו חולקים מאפיינים דומים: דמות המדונה לבושה באדום וכחול, שלוש הדמויות המרכזיות זהות, ישנה קומפוזיציה פירמידלית, רקע טבעי, וכן חיבור לסמלים נוצריים כגון ספרים, צלבים או במקרה זה – החוחית.
הציור

כמו ברבים מציורי המדונה של תקופתו הפלורנטינית, רפאל סידר את שלוש הדמויות – מרים, ישו ויוחנן המטביל הצעיר – בתבנית גאומטרית. אף על פי שעמדות הדמויות נראות טבעיות, יחדיו הן יוצרות משולש כמעט סימטרי.
הציור ניתן כמתנת נישואים על ידי רפאל לחברו לורנצו נאזי. ב-17 בנובמבר 1548, קרס ביתו של נאזי במפולת אדמה, והציור נשבר ל-17 חלקים. הוא נלקח מיד לשיקום וחובר מחדש, אך סימני החיבורים נותרו גלויים.
בשנת 2002, ג'ורג' בונסנטי מהארגון "אבני חן יקרות" הטיל על פטריציה ריטאנו לשקם את הציור. במשך שש שנים, הצוות שלה עבד על הסרת לכלוך שהצטבר ותיקון הנזקים. לאחר שיקום זה, היצירה חזרה לתצוגה בגלריית אופיצי בשנת 2008.
בציור, החוחית מסמלת את צליבת ישו, על פי האגדה שבה החוחית ניסתה להסיר קוץ מכתרו של ישו ונטפה עליה טיפת דמו.
הערות דשוליים

↑  Pullella, Philip (28 באוקטובר 2008). "Technology helps restore Raphael masterpiece". רויטרס. נבדק ב-2008-10-28. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beck, James H. Raphael. New York: H.N. Abrams, 1994.
↑  Rona Goffen (1 בינואר 2002). Renaissance Rivals: Michelangelo, Leonardo, Raphael, Titian. Yale University Press. pp. 234–235. ISBN 978-0-300-10589-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rona Goffen (1 בינואר 2002). Renaissance Rivals: Michelangelo, Leonardo, Raphael, Titian. Yale University Press. p. 156. ISBN 978-0-300-10589-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Popham, Peter. “Return of the Fallen Madonna". Independent (October 29, 2008): 2.
רועי סלמן

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1983 (בן 42) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר, מוזיקאי
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות נוער ומבוגרים
 סוגה:  פרוזה
 הושפע מ:  ג'ונתן ספרן פויר, פטריק נס
 פרסים והוקרה:  פרס דבורה עומר, עיטור הפנקס לספר נוער מצטיין, מענק ספרותי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, פרס שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית
 
רועי סלמן (נולד ב-27 בינואר 1983) הוא סופר, זוכה פעמיים בפרס שרת התרבות בתחום היצירה הספרותית על שם דבורה עומר, מוזיקאי, מלחין, מרצה ומבקר מוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה

סלמן נולד בבת ים, וגדל בשכונת עמידר בעיר. כילד אהב לקרוא ספרים ובתקופת נעוריו החל להתעניין במוזיקה. כשהיה סלמן בן 18 החל לנגן בגיטרה באופן מקצועי, כתב והלחין שירים.
בשנת 2012 פרסם סלמן אלבום ראשון בביצועו בשם “חום וצל”, בו כתב את המילים והלחנים, בחברת התקליטים "היי פידליטי". אלבום זה הופק על ידי רוברט שילוני.
בשנת 2013 יצר בשיתוף עם איריס אליה-כהן אלבום מוזיקלי-ספרותי בשם "פרויקט דושינקא". הלחין קטעי פרוזה כפסקול לספר "דושינקא, נשמה" מאת אליה-כהן.
בשנת 2014 יצר שיתוף פעולה מוזיקלי נוסף שהניב את האלבום "עדיין היופי חי: משירי חוה ניסימוב". במסגרת פרויקט זה, הלחין סלמן משירי המשוררת חוה ניסימוב ואף ביצע חלק מהשירים באלבום זה יחד עם הזמרת סי היימן.
בשנים 2013–2014 שידר וערך תוכנית רדיו בשם "עוצרים בשוליים" בתחנת הרדיו קול הגליל העליון.
לאחר מכן יצר ולקח חלק בפרויקטים מוזיקליים-ספרותיים שונים בהם עסק בהלחנת קטעי פרוזה ושירה, וכמו כן עסק בכתיבת סיפורים קצרים. בשנת 2017 נכלל סיפור קצר שכתב: "סוף ההתחלה", באסופה השנייה של "תן-פרויקט ספרות" בעריכת נועה לקס ותמי לבנת מלכה.
ספרו הראשון, "כמעט שם", ראה אור בשנת 2016, וזכה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית על שם דבורה עומר לשנת 2018. הספר נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך תשע"ז, ובשנת 2021 נרכשו זכויות תרגום הספר לשפה הרוסית.
ספרו השני, "באמצע הרחוב", ראה אור בשנת 2018, וזכה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית על שם דבורה עומר לשנת 2022. הספר זכה בעיטור "הפנקס" לספר נוער מצטיין, נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך תשע"ט, ונלמד במכללת לווינסקי עבור סטודנטים להוראה. בשנת 2025 הספר עובד למחזה, ההצגה תתקיים בתיאטרון השעה הישראלי בחול המועד פסח 15 ו-16 לאפריל, בית ציוני אמריקה, בפסטיבל סוליקו. שחקנים: שון אמסלם וכרמל זורע. מחזה ובימוי: רובי קסוס
במהלך 2020 ביקר מוזיקה בכאן תרבות, בתוכנית בהגשת לנה רוסובסקי, "הדירוג".
ביוני 2021 פרסם ב"עיניים", מגזין לילדים, סיפור קצר בשם "בית הספר הישן". בנובמבר 2022 פרסם בכתב העת מאזניים סיפור קצר בשם "המנוף".
ספרו השלישי, "קירות", המיועד למבוגרים, ראה אור בפרדס הוצאה לאור ביולי 2024 וכבר בחודש הראשון לצאתו הספר נכנס לרשימת רבי המכר. שלוש שנים לפני צאתו לאור הודיעה קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב על זכייתו של סלמן במענק לספר זה.
מתגורר בתל אביב עם בן זוגו יותם שווימר.
יצירותיו > מוזיקה

"חום וצל", היי פידליטי, (2012)
"פרויקט דושינקא", הוצאת הקיבוץ המאוחד, (2013)
"עדיין היופי חי: משירי חוה ניסימוב", (2014)
יצירותיו > ספרים

"כמעט שם", הוצאת טל־מאי ומשכל (2016) (הספר בקטלוג ULI)
"באמצע הרחוב", הוצאת טל מאי ומשכל (2018) (הספר בקטלוג ULI)
"קירות", פרדס הוצאה לאור (2024)
יצירותיו > סיפורים קצרים

"סוף ההתחלה", סיפור קצר למבוגרים שהתפרסם באסופה "תן-פרויקט ספרות" (2017)
"בית הספר הישן", סיפור קצר לילדים שהתפרסם ב"עיניים", מגזין לילדים (2021)
"המנוף", סיפור קצר למבוגרים שהתפרסם בכתב העת "מאזניים" (2022)
פרסים

פרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר, על הספר "כמעט שם", 2018.
פרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר על הספר "באמצע הרחוב", 2022.
עיטור הפנקס לספר נוער מצטיין, על הספר ״באמצע הרחוב״, 2018.
שני ספריו נכללים ברשימת מצעד הספרים של משרד החינוך ונכללו ברשימת המועמדים לעיטור "הפנקס" לספר נוער מצטיין.
מענק ספרותי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב על ספרו למבוגרים "קירות", שעתיד לראות אור במהלך 2023
ספרו השני של סלמן, "באמצע הרחוב", זכה בפרס שר התרבות לשנת 2022. הוועדה שיבחה את גישתו האותנטית והרגישה של הספר לחייהם של בני הנוער הישראלים. "באמצע הרחוב" אוטוביוגרפי ברובו ומבוסס על ילדותו של הסופר בעיר בת ים. לדבריו: ”האירועים והדמויות הם לא אחד-לאחד מהמציאות, אבל הם מבוססים במידה רבה על המשפחה שלי, חוויות אישיות, מצבים שקרו לי בילדות, חברים, חברה, ואינטראקציות בשכונה.” "באמצע הרחוב" מתאר חלק מתקופת הנערות וההתבגרות שלו, עיבוד של חוויות נעורים בהקשרים חברתיים ומשפחתיים. ספר זה הוא רומן נעורים חמישי בסדרת פרא לספרות מקור עכשווית של הוצאת טל-מאי ומשכל. הספר הפך לרב מכר ויצא בגרסה קולית באולפני אייקסט בדיבובו של השחקן מולי שולמן. "באמצע הרחוב" זכה לביקורות חיוביות. נכתב עליו כי: "זהו ספר על אהבות ראשונות ועל יחסי משפחה מורכבים, על כוחו של ה"חבר'ה" ועל גיבוש זהות עצמאית, על ההכרח להתכנס בעצמנו ולברוח מעצמנו בו בזמן ועל ניסיון למצוא קרקע יציבה בגיל ובעולם שבהם זו שאיפה כמעט בלתי אפשרית".
נימוקי השופטים: כתיבת ספר לנוער היא אתגר רציני: קהל היעד נמצא בגיל בעייתי ומסוכסך, כבר נמאס לו להאמין למבוגרים ולהקשיב להם – אז איך יוכל סופר מבוגר להתיימר לדבר בקולו של נער, בגוף ראשון ובעברית עכשווית, ועדיין לרתק את קוראיו? רועי סלמן הצליח לעבור את המשוכה המאתגרת הזאת כבר בספרו הראשון, "כמעט שם", שזיכה אותו בפרס דבורה עומר ב-2018, וכעת הוא עושה זאת גם בספרו השני. מאור, גיבור הספר, הוא נער שאביו עובר טיפול גמילה מאלכוהול ונמצא בראשיתו של קשר עדין ויפה עם בת כיתתו, עולה מאוקראינה, יתומה מאב. הספר מעלה שאלות, תהיות ודילמות שרלוונטיות לחייו, בלי להתיימר לתת להן תשובות חד-משמעיות, ואף נוגע בהיסוס במיניות, ברגישות שקשה למצוא כמותה בספרי נוער אחרים. תקופת ההתבגרות היא לרוב קשה, מסתורית ומבלבלת, והספר הזה מעודד את קוראיו להיפתח, לפחות כלפי עצמם: מאור המופנם כותב את רגשותיו על פתקים שהוא קובר באדמה – וגם זו דרך להתבטא, גם אם היא סמויה מעין. לכן בחרנו להעניק לספרו של רועי סלמן את פרס הספר המצטיין בתחום הספרות לנוער גם לשנה זו.
הערות שוליים

1 2 3 4  מור דיעי חנני, באמצע הרחוב עם רועי סלמן, באתר www.b-hnews.co.il, ‏ספטמבר 6 2018
↑  רועי סלמן / חום וצל, באתר roeisalman.bandcamp.com
↑  ירין כץ, השאלון עם רועי סלמן, מחבר הספר “כמעט שם”, באתר korebasfarim.com, ‏13 ביוני 2016
↑  בפתחו של כל מדבר, באתר indiebook.co.il
↑  יהונתן גפן זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות, באתר ynet, 22 בינואר 2019
↑  כאן תרבות – הדירוג | כאן, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  עיטורי הפנקס 2018 – הזוכים
↑  ספרי מצעד הספרים תשע"ט, באתר edu.gov.il/minhalpedagogy (ארכיון)
↑  הרשימה הקצרה לעיטורי "הפנקס" ליצירות מצטיינות 2018, באתר ha-pinkas.co.il, ‏אוקטובר 7, 2018
↑  עיטורי הפנקס 2018 – הזוכים, באתר http://ha-pinkas.co.il, ‏נובמבר 6, 2018
↑  מיה מיטב, הצחקתם אותם: שלושה ספרי ילדים מומלצים לקטנטנים שאוהבים לצחוק, באתר xnet.ynet.co.il, ‏15.10.18
↑  [http://www.ybook.co.il/book/7263/באמצע-הרחוב באמצע הרחוב
רועי סלמן], באתר ybook.co.il
↑  איילת קליין כהן, אל עצמי, באתר israelhayom.co.il, ‏31.05.2018
↑  הזוכים בפרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית העברית, באתר GOV.IL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591710605171  VIAF: 84146461463127730722   WorldCat (עם VIAF): 84146461463127730722
יאיר שרקי

| --- | --- |

שרקי, 2018
 לידה:  5 בפברואר 1993 (בן 32) י"ד בשבט ה'תשנ"ג ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת מקור חיים 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  כתב לענייני דתות, פרשן פוליטי
 מעסיק:  חברת החדשות, מקור ראשון
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  YairSherki
 טוויטר (X):  yaircherki
 טלגרם:  yairsherkinews
 
יאיר מרדכי שֶׁרקי (נולד בי"ד בשבט ה'תשנ"ג, 5 בפברואר 1993) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב ופרשן לענייני דתות ופוליטיקה של חברת החדשות ובעל טור שבועי בעיתון "מקור ראשון". מגיש תוכניות אקטואליה בחדשות 12.
ביוגרפיה

נולד וגדל בשכונת גבעת שאול בירושלים למשפחה דתית-לאומית. הוא הרביעי משבעת ילדיהם של ד"ר רונית - חוקרת ביולוגיה, והרב אורי - רב והוגה דעות, יו"ר המרכז העולמי לבני נח, מרבני מכון מאיר ורב קהילה בקריית משה בירושלים.
שרקי למד בתלמוד תורה מורשה ולאחר מכן בישיבת מקור חיים. לאחר סיום לימודי התיכון בה, בשנת 2011, התגייס לצבא, שירת בתחנת גלי צה"ל, ושימש כתב לענייני דתות ובית הנשיא של התחנה. ביולי 2014 השתחרר מצה"ל ומגלי צה"ל.
כחודש לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 בתור כתב לענייני דתות. בשנת 2015 נבחר על ידי המוסף "פירמה" מבית "גלובס" למקום ה-100 ברשימת מאה המשפיעים בתקשורת, ועל ידי כתב העת "פורבס ישראל" כאחד מ-30 הצעירים המבטיחים בשנת 2016.
ביוני 2016 פורסם ששרקי מצטרף לכאן, ככתב פוליטי. אך שלושה חודשים לאחר מכן החליט לשוב לתפקידו ככתב לענייני דתות בחדשות 2. בינואר 2017 החל במקביל להגיש ברדיו גלי ישראל את תוכנית הבוקר האקטואלית של התחנה "עצם העניין", במקום קלמן ליבסקינד עד יולי באותו שנה. באוגוסט 2017 החל לכתוב טור שבועי אקטואלי בעיתון "בשבע", עד דצמבר 2020, אז עזב את "בשבע" ועבר לכתוב טור פוליטי חדש בעיתון "מקור ראשון".
באפריל 2018 הוכרז שרקי כזוכה בפרס מצוינות עיתונאית בתקשורת הישראלית בסקירת יהדות התפוצות ויחסי ישראל והתפוצות, של 'המרכז העולמי של בני ברית', על סדרת הכתבות "ברוקלין של קודש".
לקראת י"ט בכסלו תשע"ט הוציא לאור יחד עם העיתונאי יוסי אליטוב את הספר "צמאה לך", פנינים מתורתו של הבעל שם טוב, שנערך מתוך ציוצים אינטרנטיים משותפים שלהם.
בספטמבר 2021 נבחר לפרשן הפוליטי האמין בישראל, בסקר שנערך על ידי מכון דיירקט פולס עבור אתר וואלה. בספטמבר 2022 סוקר שרקי כעיתונאי האמין ביותר בישראל בסקר שנערך על-ידי 'מאגר מוחות' בניהולו של פרופ' יצחק כ"ץ.
בנובמבר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, החל להגיש בערוץ 12 תוכנית לייט-נייט יחד עם העיתונאי חיים לוינסון. לאחר זמן קצר החליף אברי גלעד את לוינסון ושם התכנית הוחלף לאברי ושרקי.
ביולי 2024 חזר לגלי צה”ל והחל להגיש עם הילה קורח תוכנית אקטואליה שבועית מידי חמישי.
פרסומים בולטים

בינואר 2014, בעת שסיקר הפגנה של חרדים בירושלים, הותקף שרקי על ידי שוטרי יס"מ. מאוחר יותר ציין בסטטוס בדף הפייסבוק שלו, כי אילו היה מדובר באדם אחר ולא בעיתונאי, כנראה זה לא היה מגיע בכלל לחדשות. לטענתו, הדבר קורה בכל הפגנה של חרדים או מתנחלים. שרקי הגיש תלונה למח"ש, אך בדצמבר 2014 החקירה נסגרה מחוסר אשמה. שרקי הביע ביקורת על החלטת מח"ש: ”מה עוד צריך כדי ששוטרים אלימים יועמדו כאן לדין, ואם זה מה שקורה בתיק שעוד זכה לפרסום כלשהו, תארו לכם באיזו קלות זה קורה בעוד 93% מהתיקים שנסגרים כל שנה, רובם אפילו בלי חקירה”.
ביוני 2014 חשף את צוואתו של הרב עובדיה יוסף. יחד עם עמית סגל חשף את הקלטת בה נשמע הרב עובדיה יוסף מדבר נגד אריה דרעי.
ביוני 2015 חשף את "פרשת הרב מהצפון" על אודות עזרא שיינברג.
בפברואר 2016 חשף את התנכלות פקיד הרבנות של חיפה לזוגות שנרשמו לנישואין מטעם ארגון רבני צֹהר.
בדצמבר 2017 שודרו במהדורת החדשות של קשת 12 ורשת 13, סדרת הכתבות בת ארבעה פרקים "ברוקלין של קודש", שיצר על חרדים בארצות הברית.
בפברואר 2018 חשף את שיעורו של הרב יוסף קלנר, בו הרב אומר דברים קשים על נשים, ועורר סערה.
בינואר 2021 ברקע משבר הקורונה שידר במהדורה המרכזית של חדשות 12 סדרה בת ארבעה פרקים על העולם החרדי בשם "חוקי המשחק החרדי".
חיים אישיים

שרקי מתגורר בירושלים. אחיו, שלום יוחאי שרקי, נרצח בפיגוע דריסה בצומת הגבעה הצרפתית ב-15 באפריל 2015.
ב-14 בפברואר 2023 שרקי יצא מהארון בפוסט שפרסם ברשתות החברתיות.
לקריאה נוספת

יוסי אליטוב ויאיר שרקי, צמאה לך: פנינים מתורתו של הבעש"ט, הוצאת מעיינותיך, תשע"ט, עמ' 512
אנתסאר עאמר

| --- | --- |

עמאר, אוקטובר 2018
 לידה:  3 בדצמבר 1956 (בת 68) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  אוניברסיטת עין שמס 
 תפקיד:  הגברת הראשונה של מצרים (8 ביוני 2014) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  עבד אל-פתאח א-סיסי (1977–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 
אנתסאר עאמר (בערבית: انتصار عامر, תעתיק מדויק: אנתצאר עאמר, נהגה: אינתיסאר עאמר; נולדה ב־3 בדצמבר 1956) היא הגברת הראשונה של מצרים, מאז שבעלה, עבד אל-פתאח א-סיסי, נבחר לתפקיד הנשיא השישי של מצרים ביוני 2014.
ביוגרפיה

עאמר קיבלה את תעודת הבגרות שלה מבית הספר התיכון אל עבסיה בשנת 1977. היא בעלת תואר בחשבונאות מאוניברסיטת עין שמס. עאמר התחתנה עם בן דודה, עבד אל-פתאח א-סיסי, ב-1977. יש להם שלושה בנים ובת אחת: מחמוד, מוסטפא, חסן ואיה.
עאמר היא הגברת הראשונה של מצרים מאז שבעלה נבחר לתפקיד נשיא מצרים בעקבות המהפכה ביוני 2013 בו הודח הנשיא מוחמד מורסי לאחר ההפיכה, סיסי ניצח בבחירות לנשיאות שהתקיימו שנה לאחר מכן ניצח א-סיסי והוא הושבע לתפקידו ב-8 ביוני 2014.
ביוגרפיה > טענות לשחיתות

קבלן צבאי מצרי, מוחמד עלי, טען כי עאמר הייתה חלק מפרשת שחיתות בה היו מעורבים גורמי צבא ומקרובים של סיסי. הפגנות רחוב התקיימו בתגובה לטענות של עלי בנוגע לעאמר וא-סיסי.
הערות שוליים

1 2  AfricaNews (2019-06-01). "Celebrating African First Ladies: Senegal's Marieme Faye Sall". Africanews (באנגלית). נבדק ב-2019-09-18.
↑  al-Hameed, Ashraf (12 במאי 2014). "Egypt's next first lady? Meet Mrs. Sisi and Mrs. Sabbahi". al-Arabiya. נבדק ב-3 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Egypt’s next First Daughter? Meet Aya al-Sisi
מוחמד ראזי אל-ג'לאלי

מוחמד ראזי אל-ג'לאלי (בערבית: محمد غازي الجلالي, בתעתיק מדויק: מחמד ע'אזי אלג'לאלי; נולד ב-22 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי סורי שכיהן כראש ממשלת סוריה. לפני כן כיהן כשר התקשורת בממשלתו השנייה של ואיל אל-חלקי מאוגוסט 2014 ועד יולי 2016.
הוא כיהן כראש ממשלת המעבר לאחר נפילת משטרו של בשאר אל אסאד עד שכוננה ממשלת המעבר החדשה על ידי המורדים בראשות מוחמד אל-בשיר.
ביוגרפיה

נולד בדמשק ב-22 במרץ 1969.
הוא בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת דמשק ב-1992, ותואר שני בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת דמשק ב-1994.
ובנוסף, תואר שני בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת עין שמס בקהיר בשנת 1997, ודוקטורט בכלכלה הנדסית מאוניברסיטת עין שמס בקהיר בשנת 2000.
הוא כתב מאמרים מדעיים ומחקרים רבים.
הוא פרופסור חבר וכיהן מספטמבר 2023 כנשיא האוניברסיטה הפרטית בסוריה (אנ').
עיסוק פוליטי

היה עוזר שר התקשורת מחודש מאי 2008 ועד למינויו כשר התקשורת באוגוסט 2014.
כיהן כשר התקשורת והטכנולוגיה מאוגוסט 2014 ועד יולי 2016
קודם לכן היה גם יו"ר הדירקטוריון של תאגיד הדואר הכללי, וחבר הדירקטוריון של החברה הכללית לתחבורה בדרכים משנת 2005 ועד 2013.
ראש הממשלה

ב-14 בספטמבר 2024 הוציא נשיא סוריה בשאר אל אסד צו ובו הטיל עליו את הרכבת הממשלה.
ב-23 בספטמבר החל לכהן כראש הממשלה.
ב-7 בדצמבר 2024, לאחר נפילת משטרו של בשאר אסד, הודיע כי לא יעזוב את סוריה, וכי ממשלתו תשתף פעולה עם כל הנהגה שתיבחר על ידי העם הסורי. מאוחר יותר פורסם סרטון ובו הוא יוצא מביתו בדמשק כשהוא מלווה בחמושי ארגון תחריר א-שאם. המורדים, לעומת זאת, כינו אותו "ראש הממשלה לשעבר".
ב-9 בדצמבר 2024 דיווחו כלי תקשורת כי המורדים החליטו למנות את מוחמד אל-בשיר לראש ממשלת המעבר במקומו של אל-ג'לאלי.
חיים אישיים

הוא נשוי ואב לשני בנים ובת.
הערות שוליים

↑  Bashar al-Assad Appoints Mohammad Ghazi al-Jalali to Form New Syrian Government, The Syrian Observer, ‏16 בספטמבר 2024
1 2  סוכנות הידיעות הערבית הסורית, מוחמד ראזי אל-ג'לאלי, באתר סאנא, ‏2024-09-14 (בערבית) (ארכיון)
↑  تلفزيون الخبر | وزير التعليم العالي والبحث العلمي الدكتور بسام إبراهيم يصدر قراراً بتعيين الأستاذ الدكتور محمد غازي الجلالي رئيساً للجامعة السورية الخاصة, موقع نبض (בבערבית)
1 2  ברק רביד‏, נפילת משטר אסד היא רעידת אדמה היסטורית במזרח התיכון, באתר וואלה, 8 בדצמבר 2024
↑  דרמה בסוריה | המורדים הודיעו: הפלנו את משטר אסד, באתר ערוץ 7, ‏2024-12-08
↑  ליאור בן ארי, ראש ממשלת סוריה תועד כשהוא נלקח ממעונו על ידי חמושים, באתר ynet, 8 בדצמבר 2024
↑  דיווח: המורדים מינו ראש ממשלה חדש בסוריה, באתר "סרוגים", 9 בדצמבר 2024
↑  ליאור בן ארי, דיווח: מונה ראש ממשלת מעבר בסוריה, באתר ynet, 9 בדצמבר 2024
↑  ד"ר מוחמד ע'אזי אל-ג'לאלי, שר התקשורת והטכנולוגיה, באתר ממשלת סוריה (בערבית) (ארכיון)
כתבי לוויה מצריים עתיקים

כתבי הלוויה המצריים העתיקים הם אוסף של מסמכים דתיים ששימשו במצרים העתיקה, בדרך כלל כדי לעזור לרוחו של האדם המעוניין להישמר בחיים שלאחר המוות.
הם התפתחו עם הזמן, החל מכתבי הפירמידות בתקופת הממלכה הקדומה דרך כתבי ארונות קבורה בתקופת הממלכה התיכונה ולמספר ספרים, כשהמפורסם ביותר הוא ספר המתים, בתקופת הממלכה החדשה ובזמנים מאוחרים יותר.
סוגי כתבים > הממלכה הקדומה

כתבי הלוויה של הממלכה הקדומה היו שמורים בתחילה למלך בלבד. לקראת סוף התקופה הופיעו הכתבים בקברי נשות המלוכה.
סוגי כתבים > הממלכה התיכונה

אלו הם אוסף של לחשי קבורה מצריים עתיקים שנכתבו על ארונות קבורה החל מתקופת הביניים הראשונה. כמעט מחצית מהלחשים בכתבי ארונות קבורה נובעים מאלה בכתבי הפירמידות.
סוגי כתבים > הממלכה החדשה

ספר המתים
אמדואת
לחש שתים עשרה המערות (אנ')
ספר השערים
ספר השאול
ספר המערות (אנ')
ספר האדמה (אנ')
תחינת רע (אנ')
סוגי כתבים > הממלכה החדשה > הממלכה החדשה המאוחרת

ספרי השמיים
לאחר תקופת עמארנה (אנ'), החלו להשתמש בסט חדש של כתבי קבורה. אלה מתמקדים בייצוגים של נות, אלת השמיים. הם מייצגים את המסע הלילי של השמש אל תוך גופה ודרכה, כשהיא יולדת את השמש המתחדשת בבוקר. מקברו של רעמסס הרביעי ואילך שניים מספרי השמים הללו הוצבו בדרך כלל זה ליד זה על תקרת קברי מלכות.
ספר נות (אנ')
ספר היום
ספר הלילה
ספר הפרה השמיימית (אנ')
סוגי כתבים > התקופה המאוחרת

ספרי הנשימה (אנ')
סוגי כתבים > תקופת ממלכת בית תלמי

עם תחילת השלטון התלמי של מצרים וערבוב הדתות היווניות עם הדת המצרית העתיקה, הופיעה הקבוצה האחרונה הידועה של טקסטים לקבורה. לאחר מכן הצטמצם תפקידם של הטקסטים הללו עם כניסתה של הנצרות למצרים באמצע המאה הראשונה לספירה.
ספר חציית הנצח (אנ')
לקריאה נוספת

Forman, Werner; Quirke, Stephen (1996). Hieroglyphs and the Afterlife in Ancient Egypt. University of Oklahoma Press. ISBN 978-0-8061-2751-4.
Goelet, Jr., Ogden; Faulkner, Raymond O.; Andrews, Carol A. R.; Gunther, J. Daniel; Wasserman, James (2015). The Egyptian Book of the Dead: The Book of Going forth by Day, Twentieth Anniversary Edition. Chronicle Books. ISBN 978-1-4521-4438-2.
Lichtheim, Miriam (1975). Ancient Egyptian Literature, vol 1. London, England: University of California Press. ISBN 0-520-02899-6.
Hornung, E. (1999). The Ancient Egyptian Books of the Afterlife. Translated by Lorton, D. Newiriam: Cornell University Press. ISBN 0801485150.
Smith, Mark (2017). Following Osiris: Perspectives on the Osirian Afterlife from Four Millennia. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-958222-8.
הערות שוליים

↑  Smith 2017, p. 193
↑  Hornung 1999, p.113