stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגוד השחמט של ארצות הברית
היסטוריה

האיגוד הוקם, כאמור, לאחר איחוד של איגוד השחמט האמריקני ואיגוד השחמט הלאומי. איגוד השחמט האמריקני (לשעבר המערבי) ערך אליפות שנתית פתוחה מאז שנת 1900; הטורניר ההוא, לאחר המיזוג, הפך לאליפות ארצות הברית הפתוחה.
מספר החברים באיגוד עם הקמתו היה בערך 1,000. מספר זה נשאר דומה עד שנת 1958, כשבובי פישר זכה באליפות המדינה בהיותו בן 14 בלבד. במהלך התקופה שלאחר מכן, הידועה גם בתור "עידן פישר", מספר החברים ב-USCF גדל משמעותית עד לסביבות 60,000 בשנת 1974.
שיטת הדירוג

| דרגה | מד כושר |
| --- | --- |
רב אמן: 2400 ומעלה
אמן לאומי: 2200-2399
אמן: 2000-2199
דרגה ראשונה: 1800-1999
דרגה שנייה: 1600-1799
דרגה שלישית: 1400-1599
דרגה רביעית: 1200-1399
דרגה חמישית: 1000-1199
דרגה שישית: 800-999
דרגה שביעית: 600-799
דרגה שמינית: 400-599
דרגה תשיעית: 200-399
דרגה עשירית: 100-199
האיגוד משתמש במדי כושר על מנת לדרג את החברים בו, כשלכל שחקן מד כושר שונה עבור משחקים בקצב מלא, בקצב מהיר ובבזק.
הרעיון יצא לראשונה אל הפועל ב-1950 תוך שימוש בנוסחה שפיתח קנת הקרנס (אנ'). ב-1960 אומצה שיטתו של ארפד אלו (אנ'), פרופסור לפיזיקה שהיה גם שחמטאי מחונן. שיטה זו אומצה מאוחר יותר גם על ידי פיד"ה ואף שימשה לדרג שחקנים במשחקים שאינם שחמט. ה-USCF ערך מספר שינויים בשיטה לאורך השנים; המודל הנוכחי הושפע רבות מפרופ' מארק גליקמן, שפיתח שדרוג לשיטתו של אלו.
אליפויות

האיגוד מארגן שלל אליפויות שחמט במדינות ארצות הברית, רובן מתקיימות אחת לשנה. האליפות הוותיקה ביותר היא אליפות ארצות הברית הפתוחה, שהתקיימה לראשונה ב-1900 כאליפות המערב במינסוטה. כיום, ברוב המדינות בארצות הברית מתקיימות התחרויות השנתיות הבאות: האליפות לסניורים, אליפות תלמידי התיכונים ע"ש ארנולד דנקר, אליפות תלמידי חטיבות הביניים ע"ש דיווין ברבר, אליפות תלמידי בתי הספר היסודיים ע"ש ג'ון ד. רוקפלר והאליפות לבנות ע"ש רות הרינג. שחקנים בדרך כלל מעפילים לאירועים אלה על ידי זכייה באליפויות מקומיות, אם כי כל הנהלת תחרות רשאית לקבוע קריטריון לבחירת המתמודדים.
אליפות ארצות הברית (הסגורה) התקיימה לראשונה ב-1936 לאחר שנים רבות בהן הייתה מנוהלת בשיטת דו-קרב. בין הזוכים בה לאורך השנים נמנים שמואל רשבסקי ובובי פישר שזכו בה 8 פעמים כל אחד; וולטר בראון - 6 פעמים; לארי אוונס וגטה קמסקי - 5 פעמים כל אחד.
אליפות הנשים, גם היא תחרות סגורה, התקיימה לראשונה ב-1937. בשנים האחרונות היא מתקיימת במקביל לאליפות המרכזית.
ראו גם

איגוד השחמט העולמי
↑  About, uschess.org, ‏יולי 2022 (באנגלית)
↑  Glickman, Mark; Doan, Thomas (24 באפריל 2017). "The US Chess Rating System" (PDF). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  U.S. Open Tournament Index, Chessgames.com (באנגלית)
אהבה גדולה

אהבה גדולה הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת ריטה שיצא בשנת 1994.
הצלחה

במרוצת השנים קיבל האלבום את תואר הפלטינה המרובעת בישראל, על מכירות של למעלה מ-160,000 עותקים. בעקבות כך, הפך האלבום לאחד מעשרת האלבומים הישראליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
רשימת השמעה

| אהבה גדולה> מס' | אהבה גדולה> שם | אהבה גדולה> מילים | אהבה גדולה> לחן | אהבה גדולה> עיבוד | אהבה גדולה> משך | אהבה גדולה>  | אהבה גדולה>  | אהבה גדולה>  | אהבה גדולה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אהבה גדולה  | יענקל'ה רוטבליט | רמי קלינשטיין | נאור דיין ומשה לוי | 4:19 |  |  |  |  |
| 2. | ציפור זרה  | רחל שפירא | ערן צור | נאור דיין ומשה לוי | 5:17 |  |  |  |  |
| 3. | ערב כחול עמוק  | מאיר אריאל | שלמה יידוב | נאור דיין ומשה לוי | 4:28 |  |  |  |  |
| 4. | ילדים זה שמחה  | יהושע סובול | שלמה בר | נאור דיין ומשה לוי | 3:52 |  |  |  |  |
| 5. | מאוחר מדי  | יאיר לפיד | שלמה ארצי | נאור דיין ומשה לוי | 3:34 |  |  |  |  |
| 6. | טווס  | מרים גדואל | רמי קלינשטיין | נאור דיין ומשה לוי | 4:22 |  |  |  |  |
| 7. | בביתי הנעול  | שלום חנוך | רמי קלינשטיין | רמי קלינשטיין ומשה לוי | 4:16 |  |  |  |  |
| 8. | כנפיים לבנות  | ריטה | רמי קלינשטיין | נאור דיין ומשה לוי | 4:18 |  |  |  |  |
| 9. | דלם מיחאד (הייתי רוצה)   | נחלת הכלל | נחלת הכלל | נאור דיין ומשה לוי | 4:56 |  |  |  |  |
| 10. | השפלה קטנה  | רחל שפירא |   | נאור דיין ומשה לוי | 4:08 |  |  |  |  |
| 11. | האם אתה מאושר  | אריאנה הרן הכהן | שלמה ארצי | נאור דיין ומשה לוי | 4:45 |  |  |  |  |
| 12. | עולם חדש  | שלום חנוך | שלום חנוך | נאור דיין ומשה לוי | 5:08 |  |  |  |  |
| 13. | אם אתכסה בפנים  | צרויה להב | רמי קלינשטיין | נאור דיין | 3:48 |  |  |  |  |
סינגלים

| האם אתה מאושר |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: אוגוסט 1994 | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 16 (רשת ג') |  |
|  | אורך: 4:46 | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 16 (רשת ג') |  |
|  | מפיק: נאור דיין משה לוי | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 16 (רשת ג') |  |
|  | מלחין: שלמה ארצי | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 16 (רשת ג') |  |
| כותב: אריאנה הרן הכהן |  | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 16 (רשת ג') |  |

| ערב כחול עמוק |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: אוגוסט 1994 | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 2 (רשת ג') מצעד העשור מקום 6 (רדיו אזורי) |  |
|  | אורך: 3:40 | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 2 (רשת ג') מצעד העשור מקום 6 (רדיו אזורי) |  |
|  | מפיק: נאור דיין משה לוי | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 2 (רשת ג') מצעד העשור מקום 6 (רדיו אזורי) |  |
|  | מלחין: שלמה יידוב | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 2 (רשת ג') מצעד העשור מקום 6 (רדיו אזורי) |  |
| כותב: מאיר אריאל |  | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 2 (רשת ג') מצעד העשור מקום 6 (רדיו אזורי) |  |

| ציפור זרה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: ספטמבר 1994 | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 21 (רשת ג') |  |
|  | אורך: 5:17 | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 21 (רשת ג') |  |
|  | מפיק: נאור דיין משה לוי | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 21 (רשת ג') |  |
|  | מלחין: ערן צור | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 21 (רשת ג') |  |
| כותב: רחל שפירא |  | המצעד השבועי מקום 1 (רשת ג') המצעד השנתי מקום 21 (רשת ג') |  |

| עולם חדש |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: פברואר 1995 | המצעד השבועי מקום 11 (רשת ג') |  |
|  | אורך: 5:09 | המצעד השבועי מקום 11 (רשת ג') |  |
|  | מפיק: נאור דיין משה לוי | המצעד השבועי מקום 11 (רשת ג') |  |
|  | מלחין: שלום חנוך | המצעד השבועי מקום 11 (רשת ג') |  |
| כותב: שלום חנוך |  | המצעד השבועי מקום 11 (רשת ג') |  |

| מאוחר מדי |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1994 |  |  |
|  | אורך: 3:34 |  |  |
|  | מפיק: נאור דיין משה לוי |  |  |
|  | מלחין: שלמה ארצי |  |  |
כותב: יאיר לפיד: 

| אהבה גדולה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1994 |  |  |
|  | אורך: 4:19 |  |  |
|  | מפיק: נאור דיין משה לוי |  |  |
|  | מלחין: רמי קליינשטיין |  |  |
כותב: יענקל'ה רוטבליט:
נתוני מכירות

| מקום | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | פלטינה מרובעת | 150,000 |
אומברטו סאבה

| --- | --- |
חנות הספרים של סאבה
 לידה:  9 במרץ 1883 טריאסטה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 באוגוסט 1957 (בגיל 74) גוריציה, איטליה 
 שם לידה:  Umberto Poli 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 שם עט:  Umberto Saba, Umberto Chopin Poli 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פיזה 
 שפות היצירה:  איטלקית, סלובנית 
 סוגה:  קנצונה, מסה, טרצינה, סונטה, רומן 
 תקופת הפעילות:  מ-1900 
 צאצאים:  Linuccia Saba 
 פרסים והוקרה:  פרס ויארג'יו (1946) 
 חתימה:   
 
אומברטו סאבה (באיטלקית Umberto Saba;‏ 9 במרץ 1883 – 26 באוגוסט 1957) היה שם העט של המשורר והסופר האיטלקי אומברטו פולי (Umberto Poli).
ביוגרפיה

סאבה נולד בטריאסטה לאב איטלקי ולאם יהודייה. אביו נטש את אימו בטרם סאבה נולד והוא גודל וחונך על ידי אומנת סלובנית אליה היה סאבה קשור עד מאוד. הוא למד ארכאולוגיה, גרמנית ולטינית באוניברסיטת פיזה בין השנים 1903-1904, ובתקופה זו החל לסבול ממחלת נפש שהלכה והחמירה עם השנים. סאבה עזב את לימודיו ועבד כנער סיפון באוניית סוחר. בשנים 1907-1908 שירת בצבא האיטלקי, וב-1909 נישא לקרולינה וולפר (Carolina Wölfler) ונולדה להם בת שנה לאחר מכן. 
באותה שנה אימץ סאבה את שם העט שלו, ייתכן שבהשפעת שמה של האומנת שגידלה אותו "פפה סאבז" (Peppa Sabaz) או כתעתיק של המילה העברית "סבא".
ב-1911 הגיע לפירנצה ופרסם את קובץ השירה הראשון שלו בשמו החדש. מאוחר יותר עבר לבולוניה והמשיך לפרסם שירה אך ללא הצלחה מרובה. במלחמת העולם הראשונה התגייס שוב לצבא אך לא נשלח אל החזית. לאחר המלחמה, ב-1919, שב סאבה לטריאסטה ופתח חנות לספרים עתיקים, ממנה הצליח להוציא את פרנסתו, וב-1922 הוציא לאור בעצמו את קובץ השירים "Canzoniere 1900-1921".
אולם מחלתו החמירה והחל מסוף שנות השלושים של המאה ה-20 סבל סאבה מדיכאון ואיים מספר פעמים בהתאבדות. ב-1938 נאלץ סאבה למכור את חנותו ולהסתתר מפני חוקי הגזע באיטליה. הוא נדד תחילה לפריז, ובסוף 1939 עבר לרומא והסתתר בעליית גג של חבר. משם חזר לטרייסטה ובספטמבר 1943, בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, ברח יחד עם משפחתו לפירנצה, שם החליף מקומות מסתור באופן תכוף, בין היתר, בסיועו של אאוג'ניו מונטאלה. לאחר המלחמה שב לטריאסטה וזכה להכרה ובשני פרסים ספרותיים - פרס ויארג'ו (1946) ופרס אקדמיית לינצ'יי (Accademia dei Lincei) ברומא ב-1953.
מצבו הבריאותי המשיך להתדרדר והוא התאשפז במוסדות רפואיים לתקופות ארוכות. הוא נפטר בגיל 74 בגוריציה כשנה לאחר מות אשתו ולאחר שלקה בליבו.
מיצירותיו > שירה

Poesie - שירה (1911)
Coi miei occhi - במו עיני (1912)
La serena disperazione - הייאוש השליו (1920)
L'amorosa spina - הקוץ המאוהב (1921)
Il canzoniere 1900-1920 - שירה 1900-1920 (1921)
Preludio e canzonette - פרלוד ושירים (1922)
Autobiografia - אוטוביוגרפיה (1923)
Figure e canti - דמויות ושירים (1926)
L'Uomo - האדם (1926)
Preludio e fughe - פרלוד ובריחה (1928)
Tre poesie alla mia balia - שלושה שירים ליפתי (1929)
Tre composizioni - שלושה חיבורים (1933)
Ultime cose - דברים אחרונים (1944)
Il Canzoniere 1900-1945 - שירה 1900-1945 (1945)
Mediterranee - הים התיכון (1946)
Il Canzoniere 1900-1947 - שירים 1900-1947 (1947)
Uccelli - ציפורים (1945)
Uccelli: Quasi un racconto - ציפורים: כמעט סיפור (1951)
Il Canzoniere 1900-1954 - שירים 1900-1954 (1957)
מיצירותיו > פרוזה

Scorciatoie e raccontini - קיצורי דרך וסיפורים קטנים (1946)
Storia e Cronistoria del Canzoniere - היסטוריה וכרוניקה של השירה (1948)
Ricordi: Racconti 1910-1947 - זכרונות: סיפורים 1910-1947 (1956)
Epigrafe: Ultime prose - אפיגרפיה: פרוזה אחרונה (1959)
Quel che resta da fare ai poeti - כל שנותר למשוררים לעשות (1961)
Ernesto - ארנסטו (נכתב 1953, יצא לאור 1975)
אומברטו השלישי, רוזן סבויה

אומברטו השלישי, רוזן סבויה (באיטלקית: Umberto III di Savoia; ‏4 באוגוסט 1136 – 4 במרץ 1189), היה רוזן סבויה בין השנים 1148–1189.
ביוגרפיה

אומברטו נולד ב-4 באוגוסט 1136 באויליאנה, לאמדאו השלישי, רוזן סבויה ולמאו מאלבון, בתם של גיגה השלישי, רוזן אלבון ומטילדה מאנגליה.
בשנת 1148 מת אביו אמדאו השלישי, רוזן סבויה, ואומברטו עלה לשלטון במקומו. אומברטו ניסה להקים מחדש את ממלכת בורגונדיה, ונתמך בכך על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד ממלכת צרפת שהתנגדה למהלך. אומברטו שקיבל בצעירותו חינוך קתולי אדוק, היה פורש לפעמים למנזר ומשקיע את זמנו בתפילות ובכפרה, אך לאחר מכן היה חוזר לעניינים הפוליטיים. לאחר מות אשתו השלישית בשנת 1173 פרש אומברטו למנזר, אולם בשנת 1177 קראו לו אציליו ושכנעו אותו שיחזור לשלטון ויתחתן עם אשה נוספת.
במהלך סכסוך הגואלפים וגיבלינים התנגד אומברטו לפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך פלש היינריך השישי, מלך גרמניה בשנת 1187 לרוזנות סבויה, וכבש כמעט את כל נחלותיו.
ב-4 במרץ 1189 מת אומברטו בשיאמברי, ובנו תומאסו, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו. אומברטו היה הנסיך הראשון שנקבר במנזר אוטקומב, שבו נקסרו לאחר מכן כל שליטי בית סבויה.
משפחתו

בשנת 1151 התחתן אומברטו עם פאדיבה מטולוז, בתם של אלפונזו ז'ורדין ופאדיבה ד'אוזה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1155 התחתן אומברטו עם גרטרוד מפלנדריה, בתם של תיירי, רוזן פלנדריה וסיביל מאנז'ו, אולם בשנת 1163 בוטלו הנישואים.
בשנת 1164 התחתן אומברטו עם קלמנטיה מצרינגן, בתם של קונרד הראשון, דוכס צרינגן וקלמנס מלוקסמבורג-נאמוּר, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
סופיה מסבויה (1165–1202), התחתנה עם אצו השישי ד'אסטה
אליצ'ה מסבויה (1166–1174), הייתה מאורסת לג'ון, מלך אנגליה
אלאונורה מסבויה (1125–1158), התחתנה עם בוניפאצ'יו הראשון, מרקיז מונטפראט
בשנת 1177 התחתן אמדאו עם ביאטריס מוויינואה, בתם של ז'ראר הראשון, רוזן מאקון ומורט דה סאלין, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
תומאסו, רוזן סבויה (1178–1233)
בת, מתה בגיל 7
איילון נקוד

| איילון נקוד |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: איילוניים
סוג:: איילון נקוד
שם מדעי
 Moschiola

איילון נקוד (שם מדעי: Moschiola; קרוי גם איילון המושק), הוא סוג של פרסתן אסייני קטן ממשפחת האיילוניים אשר כולל 3 מינים הייחודיים לתת-היבשת ההודית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1852 על ידי הזואולוג האנגלי ג'ון אדוארד גריי, ולמעשה, במשך עשרות שנים ההתייחסות המדעית המקובלת אליו הייתה כסוג ומין יחיד תחת השם איילון ממיני ועם השמות המדעיים: "Moschus meminna","Tragulus meminna" ו-"Moschiola meminna"; רק בתחילת המאה ה-21 נעשתה הבחנה סופית בין המינים. למרות היותו מצוי בדרום אסיה, סוג זה דומה יותר לסוג איילון המים המצוי באפריקה מאשר למיני הסוג איילון המצויים בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים

כפי שמרמז שמו, האיילון הנקוד שונה מהסוג איילון בעיקר בצבעי פרוותו: בעוד שלאיילון יש פרווה חומה או כתומה עם פסים בגרון בלבד, לאיילון הנקוד הפרווה בצבע זית-חום דהוי עם דוגמאות של פסים, נקודות וכתמים בהירים לאורך הצלעות המקנים לו דמיון רב לאיילון המים. דוגמאות אלו מסייעות לאיילון להיות מוסווה היטב ולהיטמע בנוף שבסביבתו. הוא מתאפיין גם בראש בהיר עם כתם כהה מעט על המצח, ובבטן לבנה. בנוסף, כפי שעולה משמו המדעי, לאיילון הנקוד יש ריח מושק הנודף מפרוותו, ובניגוד לאיילון אין לו בלוטת ריח בסנטר. האיילונים הנקודים גדולים מרוב קרוביהם האסייתים וזהים בגודלם לאיילון המים, אך קטנים מאיילון המים האפריקני. יש להם מבנה גוף מוצק ועגלגל והם רחבים מעט ממיני האיילון. יש להם אוזניים קטנות, עיניים גדולות וראש משולש. רגליהם דקיקות ונראות כמקלות. זנבם קצר. אין להם קרניים כלל, ובמקום זאת יש לה זוג ניבים ארוכים בלסת העליונה.
האיילון הנקוד הוא בעל חיים זהיר ביותר, ופעיל בעיקר בשעות הלילה בעומק יערות טרופיים, לחים או יבשים. מכיוון שכך, בעל חיים זה נראה לעיתים רחוקות ומעט מאוד ידוע על הביולוגיה שלו, כך שניתן להניח שהיא דומה למדי לביולוגיה של מיני האיילון. הוא ככל הנראה בעל חיים מונוגמי אשר חי בבדידות ברוב השנה או בזוגות. הוא ניזון מעלים, פירות ועשבים. יש להניח שהוא טריטוריאלי. הזכרים מן הסתם ילחמו ביניהם באמצעות הניבים.
מינים

איילון הודי (Moschiola indica) - המין הגדול בסוג. תואר מדעית לראשונה בשנת 1852 ומצוי ברחבי הודו וכנראה גם בנפאל. סימני היכר: דוגמאות לבנות-קרמיות של נקודות ופסים שלמים סמוך לגחון ושבורים סמוך לעכוז.
איילון לבן-נקודות (Moschiola meminna) - המין הקטן בסוג. תואר מדעית לראשונה בשנת 1777 ומצוי באזורים היבשים של סרי לנקה. סימני היכר: דוגמאות לבנות של נקודות ופסים שבורים סמוך לגחון ושלמים סמוך לעכוז.
איילון צהוב-פסים (Moschiola kathygre) - המין הבינוני והאחרון שהתגלה. תואר מדעית לראשונה בשנת 2005 ומצוי באזורים הלחים של סרי לנקה. סימני היכר: דוגמאות צהובות של נקודות ופסים שבורים בכל הגוף.
איגוד הקהילות היהודיות בהולנד

איגוד הקהילות היהודיות בהולנד (בהולנדית: Nederlands-Israëlitisch Kerkgenootschap, ובקיצור NIK) הוא ארגון גג של קהילות יהודיות בהולנד, והוא מייצג את האינטרסים של כל קהילותיה.
היסטוריה

ה-NIK קם בשנת 1814 תחת שלטונו של וילם הראשון, אם כי הצעדים הראשונים לקראת הקמתו של ארגון שירכז את כל הקהילות היהודיות נעשו כבר ב-1808, תחת שלטונו של נפוליאון. תפקיד האיגוד היה להיות ארגון גג מעל הקהילות היהודיות הקיימות. גישתם של האיגוד ושל הקהילות החברות בו כלפי היהדות הייתה אז מסורתית, והיא נשארה כזו עד היום. נכללו בו גם הקהילות האשכנזיות וגם הקהילות הספרדיות. היה לו מבנה היררכי ברור: לשתים-עשרה הקהילות הגדולות, שנקראו hoofdsynagogen (מילולית: בית כנסת ראשי), הייתה סמכות על הקהילות הבינוניות, ולאלה הייתה סמכות על הקהילות הקטנות באזורים הכפריים, שנקראו ijkerken. שניים מבין שנים עשר ה-hoofdsynagogen היו באמסטרדם (אשכנזי וספרדי), שניים בהאג (אשכנזי וספרדי) והשאר ברוטרדם, באמרספורט, במידלבורך, בדן בוס, בניימכן, בזבולה, בלייוורדן, ובחרונינגן (כולם אשכנזיים, והם נקראו אז Hoogduits, שזה "גרמנית גבוהה" בתרגום מילולי). שנתיים אחר כך נוספו עוד שניים: אחד במאסטריכט ואחד בבריסל (בלגיה הייתה שייכת אז לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה).
מבנה זה אפשר לרבנים הראשיים לשלוט בקהילה היהודית כולה ונתן בידיהם כוח רב. אבל הדברים השתנו עם קבלת החוקה החדשה ב-1848. כצעד ראשון לקראת חילון מוחלט של המדינה, החליטה הממשלה על הפרדה של הדת מהמדינה. לרבנים אסור היה לקבל על עצמם כל תפקיד מנהלי.
בשנת 1871 עזבו הקהילות הספרדיות את האיגוד והקימו את איגוד הקהילות היהודיות הפורטוגליות (בהולנדית: Portugees-Israëlitisch Kerkgenootschap, ובקיצור PIK). בכך החזירו לעצמם את העצמאות המלאה שהייתה להם לפני קום ה-NIK. ה-NIK נותר, אם כן, אשכנזי בלבד.
האיגוד הגיע לשיא בשנת 1877, עם 176 קהילות יהודיות בכל רחבי הארץ. ירידה עקבית בשנים הבאות הביאה אותו עד ל-139 קהילות ערב מלחמת העולם השנייה. בשואה חרבו רוב הקהילות, ולפחות 105,000 מתוך 140,000 יהודי הולנד נרצחו בידי הנאצים ועוזריהם בין השנים 1940 ל-1945.
היום

ב-NIK פועלים כעשרים רבנים המשרתים כחמשת אלפים יהודים בכשלושים קהילות. הם נותנים שירותי דת גם לכוחות הביטחון ולאסירים. זהו הארגון הדתי היהודי הגדול ביותר בהולנד. ה-NIK נוהג על פי כללי היהדות האורתודוקסית, ומשמעות הדבר היא, בין השאר, שישנה הפרדה בין גברים ונשים במשך התפילות ושרק יהודים על פי ההלכה יכולים להתקבל כחברים בו. עם זאת, רוב החברים לא מגדירים את עצמם כיהודים אורתודוקסים, ובכך הם נותנים לאיגוד גוון יותר מסורתי.
הרב רפאל אייפרס משמש כרב הראשי של האיגוד.
ה-NIK עוסק בהשגחת כשרות, והוא אחראי על מקוואות, על תחזוקתם של כמאתיים בתי קברות (מתוך כמאתיים וחמישים בתי הקברות היהודיים שיש בהולנד) ועל גיור (אורתודוקסי). האיגוד מתפקד גם כהוצאה לאור יהודית, ומביא לקהל קורא ההולנדית, שהוא קהל קטן יחסית, מגוון ספרים בעלי תוכן יהודי, כגון תרגום התורה, סידורים ומחזורים לחגים, חלקים מהמשנה, קיצור שולחן ערוך, ספרי הדרכה לחיי היומיום היהודיים, וכן תוכנית מובנית לחינוך יהודי לילדים מגיל ארבע ועד גיל שלוש עשרה ויותר. ה-NIK כולל גם סמינר יהודי, ה-Nederlands Israëlietisch Seminarium, שהוא מוסד חינוכי מוכר על ידי המדינה המכשיר מורים ורבנים. האיגוד מוציא לאור את הרבעון "קהילות" וגם מפיץ פרסומים באימייל ומעדכן אתר אינטרנט על בסיס שבועי. 
הוא משדר תוכניות טלוויזיה ורדיו בשם De Joodse Omroep
.
ראו גם

שואת יהודי הולנד
הערות שוליים

↑  http://www.joodseomroep.nl
↑  Jewish Amersfoort . Accessed 30th December 2007.
↑  http://www.jhm.nl/cultuur-en-geschiedenis/nederland/utrecht/amersfoort
↑  Synagogue Enschede - Jewish Enschede Synagoge-Enschede.nl. Accessed 30th December 2007
↑  Destruction of Zwolle Jewry Zwolle40-45.nl. Accessed 29th December 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265976905171  LCCN: n88110445  VIAF: 136912729   WorldCat (עם VIAF): 136912729 
בית הכנסת באנסחדה, אשר נחנך ב-1928.
בית הכנסת בזבולה.
אוניות המערכה מסדרת יאמטו

| --- | --- |
אוניית המערכה יאמטו במבחנים במהלך 1941
אוניית המערכה יאמטו במבחנים במהלך 1941
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  
 סדרה:  יאמטו
 סדרה עוקבת:  אין
 אוניות בסדרה:  יאמטו, מוסאשי, שינאנו, אחת שלא הושלמה ואחת שלא הוזמנה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קיור
 הוזמנה:  1935
 תחילת הבנייה:  4 בנובמבר 1937
 הושקה:  8 באוגוסט 1940
 תקופת הפעילות:  16 בדצמבר 1941 – 7 באפריל 1945 (3 שנים)
 אחריתה:  יאמטו טובעה ב-7 באפריל 1945, מוסאשי טובעה ב-24 באוקטובר 1944, שינאנו הוסבה לנושאת מטוסים וטובעה ב-29 בנובמבר 1944
 מידות
 הֶדְחֶק:  65,027 טון, 72,820 טון מקסימלי
 אורך:  256 מטר בקו המים, 263 מטר כללי
 רוחב:  38.9 מטר
 שוקע:  10.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  27 קשר (כ-50 קמ"ש)
 גודל הצוות:  2,750
 טווח שיוט:  13,330 ק"מ ב-30 קמ"ש
 הנעה:  4 טורבינות קיטור בהספק 150,000 כוחות סוס, 12 דודי קיטור
 צורת הנעה:  4 מדחפים בקוטר 6 מטרים בעלי שלושה להבים
 אמצעי לחימה
 שריון:  גוף האונייה 410 מ"מ, קדמת הצריחים 650 מ"מ, סיפון 200 מ"מ
 חימוש:  9 תותחים בקוטר 460 מ"מ (18.1 אינץ')  12 תותחים בקוטר 155 מ"מ (6.1 אינץ')  12 תותחים בקוטר 127 מ"מ  24 תותחי נ"מ בקוטר 25 מ"מ  4 מקלעי נ"מ בקוטר 13 מ"מ
 מטוסים:  7 מטוסים ימיים על הסיפון המשוגרים מזוג מעוטים
אוניות המערכה מסדרת יאמטו (ביפנית: 大和型) מהצי הקיסרי היפני היו כלי השיט הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, וכן אוניות המערכה הגדולות והכבדות ביותר שנבנו אי פעם. הדחק האוניות עמד על 65,027 טון והחימוש הראשי כלל תשעה תותחים ימיים בקליבר 460 מ"מ (18.1 אינץ'), התותחים הגדולים ביותר שנעשה בהם שימוש אי פעם על כלי שיט.
תכנון ובנייה

האסטרטגיה הימית היפנית לאחר מלחמת העולם הראשונה כללה תוכניות לבניית צי חזק מספיק שיוכל לאיים על יריבים אפשריים, ובמיוחד על צי ארצות הברית. אף על פי שהתוכניות הללו קוצצו בעקבות השתתפות יפן באמנת וושינגטון משנת 1922, הצי הקיסרי היפני המשיך במחקר טכני ועד שנת 1933 הגיע למסקנה שדגם חדש של אוניית מערכה יכלול חימוש ראשי בקוטר 460 מ"מ.
סנקציות בינלאומיות שהוטלו על יפן בשנת 1934 הובילו לפרישתה מהסכם וושינגטון, כשבאותו הזמן הצי הקיסרי היפני כבר התחיל לתכנן את אוניות המערכה שיקראו בעתיד סדרת יאמטו.
מחקרים מוקדמים הובילו למסקנה שהאונייה צריכה לכלול סוללת חימוש ראשי בת 8 תותחים לפחות, בקוטר 460 מ"מ, וסוללת חימוש משני שתהיה מורכבת מארבעה צריחים, שיהיו חמושים בשלושה תותחים בקוטר 153 מ"מ או בזוג תותחים בקוטר 200 מ"מ כל אחד. כמו כן צריכה הייתה האונייה להיות בעלת שריון שיוכל להגן עליה מפגיעות תותחים בקוטר אלה של האונייה עצמה, מטווח של 20,000 עד 35,000 מטר. מהירותה צריכה הייתה להיות 30 קשר, וטווח הפלגתה - 8,000 מייל ימי (למעלה מ-14,800 ק"מ) במהירות 18 קשר.
הגרסה המוקדמת ביותר לתוכנית מספר A-140 (ה-"A" מציינת שהתוכנית היא של אוניית מערכה וה-"140" מציין שזוהי אוניית המערכה ה-140 שתוכננה על ידי הצי הקיסרי היפני) הושלמה במרץ 1935, והציגה אונייה באורך של 294 מטר בקו המים, רוחב של 41.2 מטר, שוקע של 10.4 מטר, והדחק של 70,615 טון. מאפיין בולט של גרסה זו, ושל גרסאות מוקדמות נוספות, היה מיקומם של שלושת הצריחים הראשיים לפני מבנה העל של האונייה.
בסופו של דבר, שורטטו במהלך תוכנית הפיתוח עד אוקטובר 1935 22 תוכניות ראשוניות שונות, מתוכן נבחרו תוכניות מספר A-140F3 ו-A-140F4.
שיכלול ועידון התוכניות נמשך במהלך המחקר המפורט, ובחינת דגמים במכון מחקר ימי הוביל לאימוץ ירכתיים בעלי עצה חצי שטוחה וחרטום פקעתי, שהפחיתו את התנגדות הגוף ב-8%. תוכנית מספר A-140F5 שהונפקה לבסוף ביולי 1936, כללה את המאפיינים הבאים: אורך של 253 מטר בקו המים, רוחב של 38.9 מטר, שוקע של 10.4 מטר, והדחק ניסיוני של 66,246 טון.
תוכנית מספר A-140F6 הושלמה בסוף מרץ 1937, וצו הבנייה הונפק בתחילת אוגוסט למספנה הימית קיור, היכן שהמבדוק הועמק, משקל ההעמסה של המנוף הוגדל ל-100 טון, וחלק מהמבדוק כוסה בגג על מנת למנוע תצפית על העבודות. הבנייה החלה ב-4 בנובמבר 1937 ונמשכה כמעט שלוש שנים. ה-"יאמטו" הושקה ב-8 באוגוסט 1940, ונכנסה לשירות ב-16 בדצמבר 1941.
בניית הגוף השני החלה שישה חודשים מאוחר יותר במספנת מיצובישי שבנגסאקי, הושקה תחת השם "מוסאשי" ב-11 בנובמבר 1940, ונכנסה לשירות ב-5 באוגוסט 1942.
בניית הגוף השלישי התחילה במאי 1940 במספנה הימית של יוקוסוקה ולא הייתה אמורה להסתיים עד 1945. לאחר הרס צי נושאות המטוסים היפני בעקבות קרב מידווי, נתקבלה ההחלטה להסב את הגוף השלישי לנושאת מטוסים ולזרז את השלמתו. שינאנו הושקה ב-8 באוקטובר 1944 ונכנסה לשירות ב-19 בנובמבר 1944. היא טובעה על ידי צוללת אמריקאית ב-29 בנובמבר 1944 בזמן שהייתה בדרך מיוקוסוקה לקוּרֶה להמשך הצטיידות.
בסך הכל, חמש אוניות מערכה מסדרת "יאמטו" תוכננו להיבנות. הגוף הרביעי נגרט ב-1943 במצב של 30% מוכנות, והגוף החמישי אף פעם לא הוזמן.
תוכניות לבניית אוניות מערכה מסדרת "סופר-יאמטו", עם תותחים בקוטר 508 מ"מ, נזנחו בשנת 1942.
פריסה

כמו מקבילותיהן הגרמניות, ביסמרק וטירפיץ, יאמטו ומוסאשי השפיעו באופן מועט מאוד על הקרבות הימיים במהלך המלחמה. אף אחת מהן לא העסיקה אוניות מערכה של בעלות הברית במהלך המלחמה, ושתיהן הוטבעו על ידי "קללת" אוניות המערכה - כוח אווירי מכריע. מוסאשי טובעה לאחר תקיפות אוויריות עזות במהלך הקרב במפרץ לייטה ב-24 באוקטובר 1944. ההערכות מדברות על פגיעה של 17 טורפדות ו-20 פצצות שהוטלו ממטוסים, לפני שטובעה עם 1,700 אנשי צוות מתוך 2,400 סך הכל.
סופה של יאמטו היה אף פחות מפואר. לאחר שראתה קרבות מעטים במהלך ארבע השנים הקודמות (במהלכם היא שירתה בתור ספינת הדגל של איסורוקו יממוטו במהלך קרב מידווי, וכן במהלך מבצעים לחופי סאמאר באוקטובר 1944), היא נשלחה למעשה למשימת התאבדות כנגד הכוחות הימיים של צי ארצות הברית שהתקבצו לפני תקיפת אוקינאווה. ב-7 באפריל 1945 היא נפגעה בגלים רצופים של מפציצים מבוססי נושאות מטוסים, וטבעה לאחר שספגה בין 5 ל-10 פצצות ולפחות 10 טורפדות ולקחה עמה 2,063 מתוך 2,332 אנשי ציוותה.
ראו גם

חלוצי החלל - סדרת אנימה פופולרית, בהשראת אוניות המערכה
ynet, סיור במצולות, אל ספינת המלחמה הכי גדולה, באתר ynet, 13 במרץ 2015
אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה

| --- | --- |

 מיקום:  Chessy, צרפת
 תאריך פתיחה:  30 ביולי 1993 
 קואורדינטות:  48°52′19″N 2°46′19″E﻿ / ﻿48.871944°N 2.771944°E﻿ / 48.871944; 2.771944
 אתר רשמי
 he
 
לוגו המתקן
מתקן אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה
רכבת ההרים "אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה" (בצרפתית: Jones et le Temple du Péril) היא רכבת הרים המצויה בארץ ההרפתקאות של אתר הנופש דיסנילד באתר הנופש דיסנילנד פריז.