stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבקת אלרגן בוטנים
התוויות נגד

• אסתמה נוכחית חמורה או בלתי מבוקרת
• היסטוריה או מחלה נוכחית, של מחלה אאוזינופילית של דלקת הוושט (EoE); מחלת מערכת עיכול אאוזינופילית אחרת; מחלת ריפלוקס כרונית, חוזרת או חמורה (GERD) והַפרָעַות בבְּלִיעָה
• היסטוריה או מחלה נוכחית, של הפרעה חמורה בתאי פיטום (must cell)
• אנפילקסיס חמור או מסכן חיים תוך 60 יום לפני התחלת הטיפול ב-PALFORZIA
• רגישות יתר לכל אחד מחומרי העזר של התרופה.
אישור התרופה על ידי ה-FDA

ב-21 בדצמבר 2018, Aimmune Therapeutics הגישה בקשה לרישיון Biologics עבור Peanut Allergen Powder-dnfp למנהל המזון והתרופות האמריקני. ב-13 בספטמבר 2019, הוועדה המייעצת למוצרים אלרגניים של ה-FDA החליטה שבעה נגד שניים בעד האישור. האישור הסופי ניתן ב-31 בינואר 2020.
בינואר 2020, ה-FDA אישר את התרופה להפחתת תגובות אלרגיות, כולל אנפילקסיס, שעלולות להתרחש בחשיפה מקרית לבוטנים. זוהי התרופה הראשונה שאושרה לאלרגיות לבוטנים. זה לא יגרום לאנשים אלרגיים להיות מסוגלים לאכול כמויות נורמליות של בוטנים, אבל ימנע אלרגיות עקב אכילה מקרית. כדי להפחית את הסיכון לאנפילקסיס הקשור לאבקת אלרגן בוטנים, מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA) דורש אסטרטגיית הערכת סיכונים והפחתת סיכונים (REMS). התרופה זמינה רק דרך ספקי שירותי בריאות מוסמכים במיוחד, הגדרות בריאות ובתי מרקחת למי שנרשם לתוכנית הפחתת הסיכונים. ה-FDA דורש שספקי שירותי בריאות הרושמים אבקת אלרגן בוטנים ומערכות בריאות המחלקות את אבקת אלרגן הבוטנים ילמדו על הסיכון לאנפילקסיס הקשור לשימוש בתרופה. בנוסף, שלב העלאת המינון הראשוני והמנה הראשונה של כל רמת מינון מוגברת חייבים להינתן רק למטופלים במסגרת שירותי בריאות מוסמכים המצוידים לניטור חולים ולזיהוי וניהול אנפילקסיס. כמו כן, יש לייעץ למטופלים ולהוריהם לגבי הצורך במזרק אפינפרין זמין לשימוש מיידי, הצורך בהימנעות מתמשכת מבוטנים, וכיצד לזהות את הסימנים והתסמינים של אנפילקסיס.
הערות שוליים

↑  "Palforzia Initial Dose Escalation- peanut kit Palforzia (Level 1)- peanut powder Palforzia (Level 2)- peanut powder Palforzia (Level 3)- peanut kit Palforzia (Level 4)- peanut powder Palforzia (Level 5)- peanut powder Palforzia (Level 6)- peanut powder Palforzia (Level 7)- peanut kit Palforzia (Level 8)- peanut kit Palforzia (Level 9)- peanut powder Palforzia (Level 10)- peanut kit Palforzia (Level 11)- peanut powder". DailyMed. 14 בפברואר 2020. נבדק ב-13 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Palforzia". U.S. Food and Drug Administration (FDA). 7 בפברואר 2020. נבדק ב-12 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FDA approves first drug for treatment of peanut allergy for children". U.S. Food and Drug Administration (FDA) (הודעה לעיתונות). 31 בינואר 2020. נבדק ב-31 בינואר 2020. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "First Peanut Allergy Rx Approved". RxWiki. 7 בפברואר 2020. נבדק ב-10 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PALFORZIA". EMC (הודעה לעיתונות). נבדק ב-31 בינואר 2020. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Palforzia: Pending EC decision". European Medicines Agency (EMA). 16 באוקטובר 2020. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
אג'רים

אג'רים (בגאורגית: აჭარლები, מילולית: אצַ'רלֶבּי) קבוצה אתנוגרפית של גאורגים שרובם חיים באג'ריה, רפובליקה אוטונומית של גאורגיה. הם דוברים בדיאלקט מקומי של הגאורגית.
דת

האוכלוסייה הגאורגית של אג'ריה ידועים בעיקר כמוסלמים הגאורגים. עד שמפקד האוכלוסין הסובייטי בשנת 1926, שמנה אותם כאג'רים, ספר 71,000 מהם. לאחר מכן הם סווגו יחד עם קטגוריית הגאורגים, כיוון שלא היה אזכור לשיוך דתי בעידן הסובייטי.
התמוטטות ברית המועצות וייסודה מחדש של העצמאות הגאורגית האיצו את תהליכי ההתנצרות, במיוחד בין הצעירים, תהליך שקיבל עידוד לכאורה על ידי הממשלה הרשמית. אף על פי כן, נותרו מספר משמעותי של אג'רים סונים מוסלמים. נאמר כי ברגע הכרזת העצמאות הגאורגית בשנת 1991, מספר האג'רים המוסלמים נאמד ב-70%, וזאת כיוון שהנתונים לא עודכנו מאז התקופה הסובייטית. על פי ההערכות שפורסמו בתחילת המאה ה-21 על פי הלישכה לסטטיסטיקה של אג'ריה: 63% הם נוצרים של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, ו-30% מוסלמים, כאשר על פי הבי.בי.סי, רק 50% הם נוצרים ויתר ה-50% הם מוסלמים.
אג'רים מפורסמים

ממד אבשידזה - (1873-1941) מנהיג פוליטי בולט של המוסלמים הגאורגים
אסלן אבשידזה - (נולד ב-1938) מושל המחוז לשעבר
טבלי אבוסרידזה - (1190-1240) משורר דתי גאורגי והיסטוריון
זוראב נור'אידלי - (נולד ב-1964) ראש ממשלת גאורגיה בין השנים 2005-2007
לבן ורשלומידזה - (נולד ב-1973) המושל הנוכחי של המחוז
אדוארד הריסון קומפטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוקטובר 1881 פלדאפינג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 במרץ 1960 (בגיל 78) פלדאפינג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
אדוארד הריסון קומפטון (באנגלית: Edward Harrison Compton‏; 11 באוקטובר 1881 – 6 במרץ 1960) היה צייר נוף ומאייר גרמני ממוצא אנגלי.
ביוגרפיה

קומפטון נולד בפלדפינג בבוואריה עילית, גרמניה, בנו השני של צייר הנוף אדוארד תיאודור קומפטון. את הכשרת האמנות המוקדמת שלו קיבל מאביו, ולאחר תקופת לימודים בלונדון בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות התיישב בבוואריה.
כמו אביו, הוא קיבל השראה מהאלפים והפך לצייר הרים העובד בצבעי שמן ובצבעי מים. עם זאת, התקפה של פוליו בגיל 28 הביאה לכך שהיה עליו למצוא נופים נגישים יותר לצייר בגרמניה, אנגליה, צפון איטליה וסיציליה. הוא גם סיפק איורים למספר ספרי טיולים שפרסמו A & C Black.
קומפטון הציג בגלריות במינכן ובברלין, וגם באנגליה באקדמיה המלכותית בלונדון ובברדפורד.
הוא נפטר בפלדאפינג ב -1960.
היו לו שתי אחיות, שתיהן אמניות: מריון קומפטון, הציירת פרחים ודומם, ודורה קיל-קומפטון, ציירת פרחים והרים.
הערות שוליים

↑  S. Wichmann. Compton: Edward Theodore und Edward Harrison, Maler und Alpinisten (Belser, 1999)
↑  "Edward Harrison Compton (1881-1960) | A mountainous landscape | Christie's"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116646381  ISNI: 0000 0000 6677 2274  LCCN: nr99036992  RKD: 17903  SUDOC: 081125534  ULAN: 500013126  VcBA: 495/123562  VIAF: 47518939   WorldCat (עם VIAF): 47518939
אברהם יוחנן בלומנטל

| --- | --- |

 לידה:  1877 ה'תרל"ז ירושלים, א"י
 פטירה:  1966 (בגיל 89 בערך) י"ג בכסלו ה'תשכ"ז ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מקום מגורים:  ירושלים
 מקום פעילות:  ישראל ירושלים, ישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1966 
 תחומי עיסוק:  חינוך
 בת זוג:  חנא שיינא בלומנטל (לבית רוזנברג)
 אב:  יעקב בלומנטל
 אם:  לאה בלומנטל (לבית וואזנר)
 צאצאים:  משה חיים זקס
 חותנים:  הרב יהושע פישל זקס
הרב אברהם יוחנן בלומנטל (ה'תרל"ז – י"ג בכסלו ה'תשכ"ז; 1877–1966) היה איש חינוך מאנשי היישוב הישן בירושלים. המנהל המייסד של בית היתומים ציון-בלומנטל.
כיכר על שם אברהם יוחנן בלומנטל על יד בית היתומים בלומנטל בירושלים.
ביוגרפיה

בלומנטל נולד בשנת 1877 בירושלים למשפחה מן היישוב הישן אשר עלתה ארצה שנה קודם לכן. אביו הרב יעקב בלומנטל (1846–1915) נמנה עם מייסדי פתח תקווה ושכונות מחוץ לחומות ירושלים, דוגמת בית ישראל (1866), בית יעקב (1877) ובתי אונגרין (1891). מתוך תפיסה שאין להזדקק לכספי הציבור, נמנעה משפחתו מלהסתמך על כספי החלוקה כמקובל בחברת היישוב הישן, ועסקה במסחר. נישא לשיינה (נפטרה בשנת תשכ"ג).
בשנת תר"ס (1900), בגיל 22, הקים ישיבה לצעירים בשם 'בית חינוך נערים', במטרה "לחנך צעירי ישראל ובפרט נערים עזובים אשר תעו בתוהו לא דרך, לגדלם ולחנכם במזון גוף ונפש על דרך התורה מוסר ודרך ארץ להיותם אנשים מועילים לחברת האדם לתפארת עמנו ועיר קדשנו". ישיבה זו הייתה יוצאת דופן בכך שיועדה מלכתחילה לנערים שסטו מן הדרך או שנשקפה סכנה שיסטו ממנה, ודאגה לרווחתם מבחינה חינוכית ופיזית. חיים שפיצר, בנו של שמואל זנוויל שפיצר, ניהל עמו את המוסד.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה הסב את הישיבה בניהולו לבית היתומים ציון-בלומנטל ומאז עמד בראשו. הקמת המוסד נדרשה על רקע הרעב והמחלות הקשות. רבים מאבות ילדי המוסד נהרגו בשירותם הצבאי כחיילי האימפריה, חלק מהילדים התגוללו בחוצות מפני שאביהם עדיין שירת בצבא, ואימם מתה ממחלה או מרעב.
יהודה אהרן ווייס, העסקן הירושלמי והמוציא לאור, מספר בזכרונותיו:
זוכר אני עדיין את ידידי זה [...] כשיסד את בית היתומים שלו, ואסף ממש ילדים עזובים מבלי להתחשב כלל לאיזו עדה הם שייכים [...] זכורים לי עוד ימי המלחמה העולמית הקודמת, כשאנו כולנו רעבנו ללחם כאן בירושלם, ומי נתן לבו אז לדאוג ליתומים עזובים אלה? ואני עובר באחד הימים ברחוב ורואה את ידידי הרא"י בלומנטהאל, והוא נושא בידיו שני פחים מלאי תבשיל מבית התבשיל הכללי של שטראוס, בהנהלת הרב ר' שלמה ראטה ז"ל, בשביל היתומים העזובים. רב היה סבלו באותם ימים.
הרב אברהם יוחנן בלומנטל נחשב כאדם על-עדתי. כך למשל, חתונה שנערכה בביתו בשנת 1928 תוארה בעיתונות כאירוע בו נפגשו "קהל רב ומגוון לכל העדות השונות בירושלים" ו"מנהלי המוסדות מיישוב הישן והחדש".
בשנת תשכ"ז (1966), בהיותו בן כ-89, נפטר הרב בלומנטל בירושלים. בהלווייתו השתתף קהל רב. הספידוהו חתניו הרבנים מיכל שלפוברסקי, חיים סלומון, הרב יהושע פישל זקס, ואחרים.
גישתו החינוכית

גישתו החינוכית של הרב בלומנטל הייתה ממוקדת בילד ובצרכיו. לפי עדויות מאוחרות, הוא היה אומר כי מטרת עבודתו היא ש”כל ילד וילד יידע לומר לעצמו בביטחון: מי אני? ומדוע אני חשוב עבור העולם?”.
הרב בלומנטל היה אדם בעל רגש עז, שכיוון את יחסיו עם הסובבים אותו והשפיע על התנהלותו עם הילדים. נטייתו לבטא רגש עז ולפעול על פיו עולה גם ממכתבו אל בנו:
שולח אני את בני יחידי מחמד נפשי, בבת עיני לדרך כל כך רחוקה – לבדך הנך נוסע והולך ולא עלתה בידי לדאבוני – ללוֹתך על דרכך בקודש – אבל מחמדי נחמתי בעני כי יודע אני לאן ולאפוא שלחתיך, – חביבי – הביתה [...] שלחתיך לאמך אשר ילדתיך וגדלתיך טפחים טפחים, ותפול בין זרֹעותי המצפה כ"כ עליך בכליון עינים לחבקך ולנשקך ולרצותך בעינים זולגות דמעות חמות מלבבות באהבה אמיתית, הנך נוסע חביבי – לבֹא אל אחיותיך הבנות ציון היקרות האמונים על תולע – האח מקנא אני אותך מי יתן לי אבר כיונה ואז אעופה ואשכונה גם אני [...] אשרך חביבי אשרך מחמדי – אתה חמדת לבבי הנך נוסע והולך הביתה [...] המחבקך והמנשקך בדמעות חמות מאהבה אמיתית ומצפה לראותך במהרה בירושלים [...] וחותם בגעגועים ולב שמח ובוכה.
משפחתו

לרב בלומנטל נולדו חמישה ילדים, שניים מהם נפטרו בצעירותם ממחלות. בתו הבכורה חיה סימה נישאה לרב יהושע פישל זקס ששימש לזמן מה כמנהל חינוכי בבית היתומים. בנם הוא הד"ר משה חיים זקס ד"ר לבוטניקה ואגרונום. בן נוסף הוא הד"ר יצחק זקס, ד"ר לגאוגרפיה, בעל תואר יקיר ירושלים, ממשחררי ירושלים וחברון וממייסדי ענף התיירות בישראל.
ראו גם

בית הילדים ציון בלומנטל
לקריאה נוספת

סופר על ידי הרבנית יוכבד סלמון, כתבה יהודית גולן, ציון הקטן, אלף עולמות, שזור בזכרונות חמישה דורות בירושלים, ירושלים: פלדהיים, ה'תשס"ג, 2003, עמ' 130
'הרה"ג רבי אברהם יוחנן בלומנטל זצ"ל', בתוך: המחנה החרדי, גיליון 555, י"ג כסלו תשנ"ב, עמ' 25
יוסף שיינברגר, 'ארז שנגדע' - הספד על הרב בלומנטל, בתוך: האיש על העדה: עדות ביהוסף שמו, ירושלים תש"ע, עמ' שיז-שיט
'סיפור של מסירות נפש' - במלאת 44 שנים לפטירתו, דורות, גיליון 42, פרשת וישב תשע"א
הערות שוליים

↑  בית יעקב [ד,ז], גיליון 44–45, טבת-שבט תשכ"ג, עמ' 39.
↑  תהלה הרץ, 'דשואן דשואן': הקמת בית היתומים 'ציון-בלומנטל' בירושלים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, קתדרה (165)
↑  קורות ותלאות יתומי ציון: דברי ימי יתומי ציון וירושלים בימי המלחמה העולמית הראשונה, תרע"ד–תרע"ח, ופרשת ההצלה על ידי המוסד הגדול בית היתומים ציון-בלומנטל, ירושלים תשכ"א, עמ' טז.
↑  'חגיגת הנשואין בבית הרב א' בלומנטל', דואר היום, כ"ג בסיוון תרפ"ח (11 ביוני 1928), עמ' 4.
↑  Zion Orphanage, www.zionorphanage.com
↑  המכתב צוטט במאמר "'דשואן דשואן!' (جُوعَان جُوعَان): הקמת בית היתומים 'ציון בלומנטל' בירושלים בשלהי מלחמת העולם הראשונה" (מאת תהלה הרץ), קתדרה 165, תשע"ח (עמ' עמ' 181–204). המכתב מופיע ללא תיארוך, אך התיארוך המוצע שם הוא שנת 1922, לאחר שהיה כשנתיים עם בנו בארצות-הברית לשם גיוס תרומות לביסוס בית היתומים.
↑  משה חיים זקס, שורשיי מצד אמי: משפחות בלומנטל, רוזנברג, לבסקי, ווזנר, עוד ינובון בשיבה, מזכרת בתיה: הסיפור שנשאר, ה'תשע"ח, 2018, עמ' 20
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, 2016, עמ' 242
↑  יקירי ירושלים לשנת תשס"ח, באתר עיריית ירושלים, ‏ה'תשס"ח, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322619505171  ISNI: 0000 0000 3149 071X  LCCN: n94079632  VIAF: 298215919   WorldCat (עם VIAF): 298215919
אבל יאנסזון טסמן

ערך זה עוסק במגלה ארצות הולנדי. אם התכוונתם לפארק לאומי בניו זילנד, ראו .
| --- | --- |
טסמן כפי שהוא מופיע בתמונה של משפחתו
טסמן כפי שהוא מופיע בתמונה של משפחתו
 לידה:  1603 ליצ'חאסט, הולנד 
 פטירה:  10 באוקטובר 1659 (בגיל 56 בערך) בטאוויה, אינדונזיה
 לאום:  הולנדי
 תקופת הפעילות:  1634–1651 (כ־17 שנים)
 מספר מסעות:  2
 גילויים בולטים:  טסמניה, ניו זילנד, איי פיג'י
 אזורים שחקר:  אוסטרליה וניו זילנד
 דף המוקדש לטסמן בפרויקט גוטנברג האוסטרלי
 
אבל יאנסזון טסמן (בהולנדית: Abel Janszoon Tasman;‏ 1603 – 10 באוקטובר 1659) היה יורד ים הולנדי, מגלה ארצות וסוחר. ידוע בעיקר בזכות מסעותיו בשנת 1642 ו-1644 בשירות חברת הודו המזרחית ההולנדית. מסעו של טסמן היה המסע הראשון של אירופאי שהגיע לאיי ארץ ואן דימן, הידועה היום בשם טסמניה וכן לניו זילנד והראשון לזהות את איי פיג'י, בשנת 1643. טסמן, הנווט שלו, פישר (Visscher) והסוחר והאמן גילסמן, מיפו חלקים משמעותיים מיבשת אוסטרליה, ניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט שאליהם הגיעו.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת

טסמן נולד בכפר ליצ'חאסט (Lutjegast) במחוז חרונינגן בהולנד בשנת 1603. בשנת 1631, לאחר שהתאלמן והתגורר באמסטרדם, התחתן עם Jannetjie Tjeaers.[דרוש תעתוק] זמן קצר אחר כך הצטרף לשירות חברת הודו המזרחית ההולנדית ובשנת 1634 שירת כחובל על אניית סוחר שהפליגה מבטביה (היום ג'קרטה באינדונזיה) לאיי מאלוקו. ביולי 1634 הוא מונה לרב חובל באנייה קטנה ושמה מוקה. הוא ביקר בהולנד בשנת 1637 וחזר יחד עם אשתו לבטאוויה באוקטובר 1638.
ביוגרפיה > המסע הראשון לאוקיינוס השקט

בשנת 1639 נשלח טסמן כקצין ראשון במשלחת לצפון האוקיינוס השקט. הצי שיצא לדרך כלל את הספינות Heemskerk ו-Zeehan. לאחר תלאות רבות הגיעה המשלחת לאי פורמוזה (היום טאיוואן) בחודש נובמבר. 40 מתוך 90 אנשי הצוות מתו בדרך. אחרי מסע זה יצא טסמן למסעות נוספים, ליפן בשנת 1640 ובשנת 1641 לפלמבנג בדרום סומטרה (אינדונזיה), שם כרת טסמן הסכם סחר עם הסולטאן המקומי. בחודש אוגוסט 1642 נשלח טסמן כמפקד משלחת לגילוי "ארצות הדרום הבלתי נודעות", אשר שיערו כי קיימות בדרום האוקיינוס השקט, אולם אף אירופאי לא הגיע אליהן עד לאותה עת. טסמן הפליג תחילה בכיוון ההפוך מערבה לאי מאוריציוס, זאת כיוון שקיווה כי משם כיוון הרוח יסייע לספינותיו להגיע ליעדן. מהיכרותו את משטר הרוחות בים הסיק כי ממאוריציוס יכול לפנות לעבר מה ששיער שהוא חופה הדרומי של אוסטרליה. (ההולנדים הכירו באותה עת כבר חלק מן החוף המערבי של יבשת אוסטרליה אולם צורת החוף הדרומי לא הייתה ידועה.)
ביוגרפיה > המסע הראשון לאוקיינוס השקט > טסמניה

ביום 24 בנובמבר 1642 זיהה טסמן את החוף המערבי של טסמניה, ליד נמל מקוארי. טסמן קרא למקום בשם ההולנדי Anthoonij van Diemenslandt (ארץ ואן דימן) על שמו של אנטוני ואן דימן המושל הכללי של איי הודו המזרחית ההולנדיים. בהפליגו דרומה טסמן עבר בקצה הדרומי של טסמניה ופנה לצפון-מזרח עד לכף פרדריק הנרי באיי פורסטיאר. ביום 3 בדצמבר 1642 ניסה טסמן לנחות במקום, אולם הים הסוער מנע זאת. נגר האניה הצליח למרות זאת לשחות לחוף ולטעת את דגל ההולנדי ביבשה ובכך להכריז על בעלותה במקום.
ביוגרפיה > המסע הראשון לאוקיינוס השקט > ניו זילנד

כוונתו של טסמן הייתה להמשיך ולהפליג צפונה אולם בגלל כיוון הרוח פנה מזרחה. ב-13 בדצמבר ספינתו זיהתה לראשונה יבשה, היה זה החוף הצפון-מערבי של האי הדרומי של ניו זילנד. לאחר שחקר את המקום הוא המשיך והפליג מזרחה ותשעה ימים אחר כך היה לאירופאי הראשון בהיסטוריה להגיע לניו זילנד, לה קרא סטייטן לנד (Staten Landt) בהניחו שיבשה זו מחוברת לאי בקצה הדרומי של יבשת דרום אמריקה. בהפליגו צפונה ואחר כך מזרחה, הותקפה אחת מספינותיו על ידי המאורים ששטו בספינות קאנו, ארבעה מאנשיו נהרגו בהתקפה. לאחרונה הועלתה השערה כי כמה ממלחי ספינותיו של טסמן נחתו על היבשה במקום הנקרא היום מפרץ הזהב (Golden Bay) ואשר טסמן כינהו "מפרץ הרוצחים" (ראו תמונה), לזכר אותה התקפה. משם הפליג טסמן צפונה, כאשר טעה לחשוב כי מצר קוק הוא למעשה לשון-ים (מפרץ). שניים מן השמות שבהם קרא לאתרים בניו זילנד, נותרו בשמותיהם עד היום: כף מריה ואן דימן ואי שלושת המלכים.
ביוגרפיה > המסע הראשון לאוקיינוס השקט > המסע חזרה

בדרכו חזרה לבטאוויה, ב-21 בינואר 1643, הגיע טסמן לאיי טונגה. בחולפו על פני איי פיג'י כמעט ונהרסו ספינותיו בשוניות האלמוגים שבמקום. לבסוף, הוא פנה לגינאה החדשה וחזר לבטביה ב-15 ביוני 1643.
ביוגרפיה > המסע השני לאוקיינוס השקט

טסמן יצא למסעו השני לאוקיינוס השקט בשנת 1644, עם שלוש ספינות (לימן, זימיו וברק). הוא הפליג מזרחה לאורך החוף הדרומי של גינאה החדשה כשהוא מחמיץ את מיצר טורס, המפריד בין גינאה החדשה ליבשת אוסטרליה. מנקודה זו החל לשוט לאורך החוף הצפוני של היבשת האוסטרלית. טסמן מיפה את החוף הצפוני של אוסטרליה ותיעד את מראה היבשה ותושביה.
מנקודת מבטה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, מסעו של טסמן הביא לתוצאות מאכזבות. הוא לא איתר שוקי מסחר עתידיים ואף לא מצא נתיבי שיט חדשים. במשך יותר ממאה שנים, עד לתקופתו של ג'יימס קוק, לא ביקרו אירופאים נוספים בטסמניה. אירופאים הגיעו לעיתים לאוסטרליה, אולם בדרך כלל הדבר קרה ביד המקרה.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

ב-2 בנובמבר 1644 מונה טסמן לחבר במועצת הצדק של בטאוויה. בשנת 1646 עבר לסומטרה, ובאוגוסט 1647 עבר לסיאם (תאילנד), כשהוא נושא מכתבים מן החברה בה עבד למלך. במאי 1648 הוא יצא בראש משלחת למנילה (פיליפינים) כדי לתפוס ולשדוד ספינות ספרדיות עם מטען כסף שהגיעו מיבשת אמריקה. הוא לא הצליח במשימתו וחזר לבטביה בינואר 1649. בנובמבר 1649 הועמד טסמן לדין והורשע בתליית אחד מאנשיו ללא משפט. הוא הושעה מתפקידו, נקנס והוטל עליו לשלם פיצויים למשפחת המלח ההרוג. ב-5 בינואר 1651 הוא הושב לתפקידו ולדרגתו ובילה את שארית שנותיו בבטביה. הוא הפך לאחד מבעלי הקרקעות הגדולים בעיר. הוא הלך לעולמו ב-10 באוקטובר 1659, כשהוא מותיר אחריו את אשתו השנייה ובת אחת מנישואיו הראשונים. אף שתגליותיו היו בעלות חשיבות רבה, משמעותן לא נודעה אלא לאחר למעלה ממאה שנים לאחר מותו.
מורשתו של טסמן

כמו מגלי ארצות אחרים, שמו של טסמן נחקק במקומות רבים, ביניהם:
האי טסמניה, הכולל מקומות כגון:
חצי האי הטסמני
גשר טסמן
דרך טסמן
המעבורת אבל טסמן
הים הטסמני
בניו זילנד נקראו על שמו:
קרחון טסמן
נהר טסמן
הר טסמן
הפארק הלאומי אבל טסמן
מפרץ טסמן
מחוז טסמן
ראו גם

ג'יימס קוק
נתיב שני מסעותיו של טסמן לאוקיינוס השקט
"מפרץ הרוצחים" היום מפרץ הזהב
אברהם אבן-שושן

| --- | --- |

אברהם אבן־שושן
 לידה:  25 בדצמבר 1906 מינסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  8 באוגוסט 1984 (בגיל 77) ירושלים, ישראל ישראל
 שם לידה:  אברהם רוזנשטיין 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1978)  פרס ביאליק (1981) 
 תרומות עיקריות
 מחבר "המילון החדש"
 
אברהם אבן־שושן (מימין) עם אחיו שלמה אבן שושן
אברהם אבן־שושן (רוזנשטיין) (25 בדצמבר 1906, ח' בטבת תרס"ז, מינסק – 8 באוגוסט 1984, י' באב תשמ"ד, ירושלים) היה מילונאי עברית ישראלי מהבולטים בתחומו, מחבר "המילון החדש". חתן פרס ישראל ללשון העברית לשנת תשל"ח (1978).
קורות חיים > שנותיו המוקדמות

אברהם אבן־שושן נולד במינסק שברוסיה הלבנה, באימפריה הרוסית, כבנם השלישי מתוך ארבעה, של חיים דוד רוזנשטיין (1871–1934, נפטר על סף עלייתו לארץ ישראל; נודע בשמות הספרותיים: חד"ר מד"ן ור' חידקא וכונה "דער הויכער מלמד (מילולית: "המלמד הגבוה") ושל רוֹשְׁקָה רוזנשטיין (נפטרה בירושלים ונטמנה בבית העלמין היהודי בהר הזיתים בכ"ד בניסן ה'תש"ד). אביו, סופר, כותב מאמרים ופעיל ציוני שנכלא בתקופת השלטון הסובייטי ברוסיה ושהיה מחברם של ספרי לימוד עברית ושל הסידור "שירה חדשה", הוא שהעניק לו את ראשית חינוכו. לבד משני אחיו הגדולים, רחל (1896 - 2 באוקטובר 1984) וצבי (1898 - 6 ביוני 1968), היה לאברהם אח צעיר, שלמה.
אבן־שושן קיבל את ראשית חינוכו, בגיל חמש עד אחת עשרה, ב"חדר המתוקן" הראשון בעיר שייסד אביו, שהיה סופר ומורה לתנ"ך, להיסטוריה ולעברית, וכתב גם ב"המליץ". את השכלתו הכללית רכש בבית ספר תיכון כללי ממשלתי, שנקרא "בית הספר הריאלי". בשנות הפיכת אוקטובר, שהביאו לביטול בתי הספר התיכוניים ולהקמת מסגרת חדשה תחתם שנקראה: "קורסים להשכלה כללית", סיים את לימודיו ובשעות אחר הצהריים ובערב למד תלמוד בישיבת "שערי תורה". הוא עזר לאביו במפעל שהיה עסוק בו באותם ימים: פירוש חדש ל"עין יעקב". ככל שהתמסדה המהפכה, כך חייהם של חובבי העברית הפכו לקשים יותר; ה"חדר המתוקן" של אביו נסגר, אולם בכל זאת הוסיף האב ללמד עברית בביתו. אבן־שושן ידע גם יידיש ורוסית ברמה של שפת אם.
בגיל 16 הצטרף לתנועת הנוער הציוני "החלוץ הצעיר" והיה פעיל בה במחתרת. אחרי התיכון למד יחד עם חבריו לתנועה בבית ספר תיכון חקלאי שנה אחת שלמה, כהכנה לעלייתו לארץ ישראל, עד אשר עמדו השלטונות על כוונותיהם וסילקו אותם מבית הספר.
קורות חיים > שנותיו הראשונות בארץ

באפריל 1925, כשהיה בן 18, הצליח לחמוק מעינו הפקוחה של השלטון הקומוניסטי ועלה לבדו לארץ ישראל בעזרת ויזה שאחיו הגדול צבי, אשר היה מנהל המשרד הארץ ישראלי בוורשה, שלח לו. הוא הועבר מהאנייה לבית העולים שבתל אביב, ומשם נשלח לגבעת השלושה והיה במשך חצי שנה חבר פלוגת עין חרוד (שהייתה אז בפתח תקווה). בקיבוץ שובץ כסנדלר וכחקלאי.
כעבור חצי שנה, ובעקבות חולי וקושי בעבודתו החקלאית, פנה לעסוק בהוראה, מקצוע שהיה מקורב אליו עוד ברוסיה, שם עסק בהוראה חלקית, כשעזר לאביו, עוד מגיל 12, ללמד את התינוקות.
קורות חיים > שנות עיסוקו בהוראה

הוא עלה לירושלים והתקבל מיד כתלמיד השנה השלישית בבית המדרש למורים בהנהלתו של דוד ילין. בשנת 1928 סיים את לימודיו והוסמך להוראה. מיד החל לעבוד בבית הספר היסודי הסמוך בבית הכרם, שם נהג לציין את קבלות השבת, את ראשי החודשים ואת החגים והמועדים. הוא מספר:
ביום הראשון שלי בַסמינר, אני זוכר אותו כאילו היה אתמול, הִתחיל מורנו המצוין, זוטא, לקרוא את רשימת התלמידים, עבר על השמות הרוסיים והלועזיים בַּעֲקִימַת אף ואמר: מה זה פה? איזה מין שמות? עלינו להיקרֵא בשמות עבריים! קפצו הנערים, איש איש, וּבחרו בשמות. זה אומר בן־משה; זה אומר בן־אליעזר. נזכרתי אני בפסבדונים שחתם אבי על מאמרים שנוהג היה לשלוח מֵרוסיה לעיתוני ארץ ישראל מחמת עֵינָא בִּישָׁא (כלומר: הצנזורה הרוסית) אבן־שושן ובחרתי בו.
אביו כתב לו באיגרת בתגובה: ”איתן, מוצק תהיה כאבן, ופרוח תפרח כשושן! זוהי ברכתי לשינוי שמך! ... ברוכים יהיו לי בניי אהוביי שהחזירו עטרה ליושנה”.
20 שנה היה אבן־שושן למורה בבית הכרם לכל הכיתות, מ־ג' עד ח'. לימים סיפר כי במהלכן הבחין בחוסרם של תלמידיו בעיתון ילדים, דבר אשר הניע אותו לייסד (עם שותפים) את העיתון "עתוננו" ("עיתון לילד ולנער; יוצא אחת לשבועַים על ידי חבורת מורים"). בבית הספר התיכון של בית הכרם לימד חשבון ובמשך מספר שנים עבד גם בסמינר כמדריך וכמורה ללשון.
תוך כדי עבודה למד באוניברסיטה העברית בירושלים: לשון עברית כמקצוע ראשי (והוסמך למקצוע זה בשנת 1943), תנ"ך וספרות כמקצוע שני. ובזכות מלגת לימודים (סְטִיפֶּנְדִּיָּה) של "מחלקת החינוך" (טרם היה קיים אז משרד החינוך) שזכה בה בשנת 1936, נסע לשנת השתלמות בחינוך באוניברסיטת לונדון, במחלקה להתפתחות הילד, ביקר שם בבתי ספר יסודיים רבים, ומהם חזר מלא תובנות על מילונאות ועל מצוקתם של התלמידים העבריים, אשר לא מצאו את מבוקשם במילונים המדעיים והסתבכו בהגדרות המיושנות והאקדמיות מדי, בעיניו. משחזר ארצה, כעבור שנה, השלים את לימודיו האוניברסיטאיים וקיבל תואר מוסמך אוניברסיטה. פרש מעבודתו כמורה בשנת 1967.
קורות חיים > חיים אישיים

בשנת 1931 נשא את צִבְיָה כּגָן (נפטרה ב-1980 י' בטבת תשמ"א ונקברה בבית העלמין שבגבעת שאול בירושלים). לאחר תקופת היכרות קצרה נישאו ונולדו להם הבן יובל, שהיה לימים ספרן בספרייה הלאומית בירושלים, ובתם דפנה שפר.
קורות חיים > עיסוקים ספרותיים ועיתונאיים

ראשית עיסוקו בספרות הייתה בשבועון הילדים "עִתּוֹנֵנוּ", שנדפס החל משנת 1932. אבן־שושן נמנה עם שלושת מייסדיו (עם יעקב רזניק וגדליהו אמיתי). אבן־שושן פרסם בו חידות ("אחודה נא"), סיפורים ובדיחות, גרסאות לסיפורי התורה, טקסטים בתחום המדע הפופולרי (את סדרת החוברות "עולם ומלואו", שהוציא לאור במקביל להוראה, תחילה בבית הספר העממי ואחר כך בתיכון בית הכרם, ואת "מאה פלא ופלא"), וכן שירים ומחזות. הוא תרגם לעברית מספרות הילדים והנוער בעולם ("גונב הגולפשטרום", "מאורעות דובון הקטן", "דובון, נבחן והגמד הרשע"). אבן־שושן העיד על המצב הכלכלי בתחילת דרכו של העיתון: "רצינו שיהיה זה לא רק עיתון לענייני ספרות בלבד, אלא שיהיה גם מקור לענייני ההווה ויספר מהמתרחש בארץ ובעולם. מצבנו היה תמיד דחוק. לא יכולנו אפילו לעמוד בהוצאותיו של גיליון אחד – שתי לא"י – והסופרים ויתרו על שכר־סופרים". השבועון היה נפוץ מאוד בארץ, אולם הוצאתו לאור פסקה בשנת 1937 בעקבות המצב הכלכלי הקשה ומשום שלא הצליח לעמוד בתחרות עם "דבר לילדים" ו"הארץ לילדים".
בשנת 1943 קיבל אבן־שושן תואר מוסמך מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים במקצועות לשון עברית, מקרא וספרות עברית.
קורות חיים > מלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות היה אבן־שושן למפקד גזרה בליפתא שבירושלים, ונאלץ להפסיק את עבודתו למשך שנה. בית הדפוס של המילון אף הופצץ על ידי האויב וכל הַסְּדָר המוכן שלו ("זאַץ") התפזר ונחרב.
קורות חיים > מילונאות עברית ועיסוקים ציבוריים

בשנים 1947–1952 יצאה לאור בהדרגה המהדורה הראשונה של יצירתו העיקרית, "מילון חדש".
בשנת 1951 מונה אבן־שושן לראש לשכת שר החינוך בן-ציון דינור, ובשנים 1951 ו-1952 היה למנהל המחלקה להנחלת הלשון ולהשכלה במשרד החינוך והתרבות. מ־1953 ועד 1967 ניהל את בית המדרש למורים ע"ש דוד ילין, עסק בהוראה פעילה בכיתה ויזם טיולים פדגוגיים ברחבי הארץ לטובת תלמידי בית המדרש, כדי שיוכלו להתחקות אחרי שיטות ההוראה המתקדמות בבתי החינוך של תנועת העבודה בארץ. בא' בסיוון תשל"ד (1974) נבחר לחבר־יועץ האקדמיה ללשון העברית, ובי"ד בחשוון תשל"ח (1977) נבחר לחבר האקדמיה. הוא היה חבר ועדת הדקדוק, הוועדה לעברית בת־זמננו והוועדות למונחי דקדוק לבתי הספר ולמונחי הפסיכולוגיה.
קורות חיים > מותו

אברהם אבן־שושן נפטר ממחלה קשה ב-י' באב תשמ"ד (8 באוגוסט 1984) בביה"ח הדסה בירושלים, ונקבר בהר המנוחות שבגבעת שאול (ירושלים). התגורר ברחוב ארלוזורוב בירושלים.
קורות חיים > דמותו

בתו העידה כי אנשים נהגו לפנות אליו ולבקש שם לתינוק ועצות לעברות שם משפחה, וכי חברות מסחריות פנו אליו לבקש שם למוצר או לעסק חדש. בין היתר, הוא המציא את שם החברה "סוגת".