שערורייה בבוהמיה
עלילה

בעת שד"ר ווטסון (הנשוי זה מכבר) מבקר את שרלוק הולמס, אורח מגיע, עטוי מסכה, ומציג עצמו כרוזן פון קרם, אציל מבוהמיה. הולמס מבין שמדובר בווילהלם גוטסרייך זיגיסמונד פון אורמשטיין, הדוכס הגדול של קסל-פלשטיין ומלכה של בוהמיה. בהבינו כי הולמס זיהה אותו, המלך מודה בזהותו ומסיר את המסכה.
המלך מספר להולמס ולווסטון כי התארס לקלוטילד לותמן פון זקס-מנינגן, בתו השנייה של מלך סקנדינביה. אך לפני כחמש שנים, היה בקשר קרוב עם זמרת אופרה אמריקנית, איירין אדלר. בידיה של אדלר מצויים כמה מכתבים של התכתבויות ביניהם, ותמונה בה שניהם מצולמים. ביודעו עד כמה בית המלוכה הסקנדינבי רגיש, המלך חושש כי אם דבר מערכת היחסים בינו לבין אדלר תיחשף, הנישואין יבוטלו. אדלר מאיימת על המלך שביום שבו הנישואין יתפרסמו בציבור, היא תפרסם את המכתבים ואת התמונה כהוכחה לאמינותם, על מנת למנוע מהנישואין להתקיים. המלך מספר כי עשה מאמצים רבים על מנת להחזיר את התמונה, המשמשת כהוכחה לקרבתם, אך נכשל. הוא ניסה לקנות אותה ממנה, ואף לגנוב אותה – לחינם. המלך מבקש מהולמס להשיג את התמונה בשלושת הימים הקרובים – כי בקיצם, יתפרסם דבר הנישואין ויהיה מאוחר מדי.
בבוקר למחרת, הולמס מגיע לביתה של אדלר, מחופש לסַייס מובטל. הוא מגלה מעובדיה של אורווה מקומית שלאדלר יש חבר, מר גודפרי נורטון, עורך דין המתגורר בבנייני האינר טמפל, שבא לבקר אותה לפחות פעם ביום. ביום הספציפי הזה, נורטון בא לבקר את אדלר, ולאחר מכן לוקח כרכרה לכנסיית סנט מוניקה שבדרך אדג'ווייר. לאחר זמן קצר גם הגברת יוצאת מהבית, ולוקחת גם היא כרכרה אל הכנסייה. הולמס מרגיש שמשהו דרמטי עומד לקרות, ועוקב אחריהם במרכבה משלו. הולמס מוצא את עצמו נגרר לתוך הכנסייה, בידי נורטון, כדי לשמש כעד בחיתונו המהיר והסודי עם אדלר. באופן מסתורי, אדלר ונורטון מתפצלים והולכים לדרכם מיד אחרי החתונה.
הולמס חוזר לרחוב בייקר, ומספר לווטסון את אשר גילה. הולמס מחליף את תחפושתו לזו של כומר פרוטסטנטי חביב ותמים, והשניים יוצאים אל ביתה של אדלר.
כשהם מגיעים, מתגודדת חבורת מובטלים בפינת הרחוב, מעשנים וצוחקים. כשכרכרתה של אדלר מגיעה, הולמס מתחיל בתוכניתו. מריבה אלימה פורצת בין האנשים ברחוב בעניין מי יעזור לאדלר לרדת מהכרכרה. הולמס, בתחפושת הכומר הישיש והתמים, נכנס למריבה על מנת כביכול להגן על אדלר, והוא מוכה על ידי אחד האנשים ונופל אל האדמה פצוע. אדלר לוקחת אותו אל חדר האורחים שבביתה, והולמס גורם לה לפתוח את החלון בטענה שהוא צריך אוויר. כשהולמס מרים את ידו, ווטסון מזהה סימן מוסכם מראש ביניהם, וזורק אל תוך הבית חזיז עשן. כשעשן מתחיל לבקוע מהמבנה, ווטסון מתחיל לצעוק "שרפה!", ומיד מצטרפים אליו האנשים ברחוב.
הולמס מתגנב מבעד לחלון ביתה של אדלר, והשניים חוזרים לרחוב בייקר. הולמס מספר לווטסון כי גילה את מקום המחבוא של התמונה. כשווטסון תמה כיצד הצליח להשיג את המידע, הולמס מסביר כי אדלר, בחשבה כי יש שרפה בבית, רצה אל מקום המחבוא של התמונה על מנת להציל אותה.
בבוקר למחרת, הולמס מודיע למלך על ממצאיו. כשהולמס, ווטסון והמלך מגיעים אל ביתה של אדלר, עוזרת הבית הראשית מודיעה להם כי אדלר נסעה, ולא תחזור. השלושה פורצים פנימה, והולמס ממהר אל מקום מחבוא התמונה. הוא מגלה כי התמונה איננה, ובמקומה יש מכתב, הממוען אליו.
המכתב, שנכתב על ידי איירין אדלר, פונה אל הולמס ומשבח אותו על שהצליח להערים עליה. הוא מציין כי היא הצליחה להבין את התחבולה, והיא ונורטון ברחו מהמדינה. לאחר מכן ישנה התייחסות לעניין התמונה – "הלקוח שלך יכול להירגע. אני אוהבת אדם טוב ממנו והוא אוהב אותי. המלך יכול להוציא את תוכניתו בלא לחשוש מזו אשר כה התעמר בה."
על אף שעבור הולמס העניין הוא כישלון, המלך משבח אותו ומודה לו על שפתר את בעייתו. ווטסון, ברשמיו של הפרשה, כותב כי הולמס תמיד יזכור את אותה הפעם שהוא הובס על ידי עורמתה של אישה.