stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשבור את הקרח - ההרפתקה של אולף
הערות שוליים

↑  "Christophe Beck Scoring Disney's Olaf's Frozen Adventure". Film Music Reporter. 15 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Perry, Spencer (13 ביוני 2017). "Olaf's Frozen Adventure Trailer Returns to the World of Frozen". ComingSoon.net. נבדק ב-13 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  טריילר לסרט הקצר (21 דקות) "ההרפתקה הקפואה של אולף" באתר multiversesite,‏ 14 ביוני 2017
↑  "ABC to Air FROZEN Holiday Special in 2017; Idina Menzel, Kristen Bell & Josh Gad to Return!". Broadway world. 9 בפברואר 2016. נבדק ב-9 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| לשבור את הקרח |
| --- | --- | --- |
| סרטים ראשיים | לשבור את הקרח • לשבור את הקרח 2 • לשבור את הקרח 3 |  |
| סרטים נוספים | קדחת הקרח • ההרפתקה של אולף • היה היה איש שלג • אולף מציג |  |
| דמויות | אנה • אלזה • קריסטוף • אולף |  |
| מוזיקה | Let It Go • Do You Want to Build a Snowman?‎ • For the First Time in Forever • In Summer • Love Is an Open Door • Reindeer(s) Are Better Than People • Fixer Upper |  |
| צוות | הפקה: פיטר דל וצ'ו בימוי: ג'ניפר לי • כריס באק שחקנים: קריסטן בל • אידינה מנזל • ג'ונתן גרוף • ג'וש גד |  |
| נושאים קשורים | מלכת השלג • לשבור את הקרח (מחזמר) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 3084df40-1e64-4248-871a-a6e4b9d5a693
מבצע יונו

מבצע יונו היה גיחה גרמנית לים הצפוני במהלך המערכה בנורווגיה. הפעילות הבולטת ביותר במבצע הייתה של אוניות המערכה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו שהטביעו את נושאת המטוסים הבריטית אה"מ גלוריוס ושתי המשחתות המלוות שלה. כמה כלי שיט של בעלות הברית הוטבעו בקרבות אחרים.
המבצע

האוניות הגרמניות שהיו מעורבות היו אוניות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו, הסיירת הכבדה אדמירל היפר והמשחתות Z20 קרל גאלסטר, Z10 הנס לודי, Z15 אריך שטיינברינק ו־Z7 הרמן שיימן. המבצע החל ב-8 ביוני 1940, כהתקפה על הרסטד כדי להקל על הלחץ על חיל המצב הגרמני בנרוויק. לאחר תדלוק באי יאן מאיין המבצע הפך למיותר כאשר בעלות הברית התפנו מנורווגיה. המפקד הגרמני, אדמירל וילהלם מרשל, לקח את היוזמה לחפש ולהשמיד את אוניות התובלה של בעלות הברית. אוניית תובלת הכוחות אורמה, המכלית פיוניר וספינת המכמורת HMT ג'וניפר הוטבעו. מרשל הורה לאדמירל היפר ולמשחתות להגיע לטרונדהיים, לשם הגיעו בבוקר 9 ביוני. למחרת, אדמירל היפר ניסתה לעזוב את טרונדהיים אך נמנעה בשל תצפית של צוללת בריטית.
המבצע > הטבעת אה"מ גלוריוס

בליל 7/8 ביוני, נושאת המטוסים אה"מ גלוריוס בפיקודו של קפטן גאי ד'אולי-יוז, לקחה על סיפונה עשרה מטוסי גלוסטר גלדיאטור של טייסת 263 ושמונה מטוסי הוריקן הוקר מחיל האוויר המלכותי של טייסת 46 (RAF), שערכו את הנחיתה הראשונה של מטוסים מודרניים ללא ווי עצירה על נושאת מטוסים. מטוסים אלו טסו מבסיסים יבשתיים כדי למנוע את השמדתם בפינוי. גלוריוס הייתה חלק משיירת כוחות לכיוון סקפה פלו, שכללה גם את נושאת המטוסים ארק רויאל. בשעות המוקדמות של 8 ביוני ביקשה גלוריוס רשות להמשיך באופן עצמאי עם המשחתות המלווה אותה אקסטה וארדנט, במהירות גבוהה יותר. לדברי אלן ביית', זה היה בגלל שד'אולי-יוז היה חסר סבלנות לקיים משפט צבאי של קומנדר ג'יי. בי הית' ולוטננט קומנדר אוולין סלסור. הית' סירב לפקודה לתקוף מטרות חוף מסוימות בטענה שמטוסיו אינם מתאימים למשימה ונשאר מאחור בסקפה פלו כדי להמתין למשפט. ביית' ציין שגלוריוס הייתה במצב מוכנות נמוך. עמדת התצפית של קן העורב לא הייתה מאוישת, מה שהותיר את משימת התצפית למשחתות עם זוויות תצפית נמוכות בהרבה. רק 12 מתוך 18 דוודים היו בשימוש, כך שהיא לא יכלה לפתח מהירות מלאה [17 קשרים במקום 30 קשרים (56 קמ"ש במקום 56 קמ"ש)] מהר ככל שנדרש.
ד'אולי-יוז לא הצליח לשגר מטוסים לסיור אוויר קרבי סביב קבוצת נושאת המטוסים, על פי הדיווחים כדי לתת לצוותי האוויר מנוחה. למפקד הקודם תמיד היה איזה מטוס באוויר. אילו היה עושה זאת, ייתכן שגלוריוס הייתה מסוגלת לזהות את הסכנה מוקדם יותר והייתה מסוגלת להסתובב ולברוח או להילחם. אף מטוס לא היה אפילו על הסיפון לשיגור מהיר. בהאנגרים שלה היו עשרה מטוסי הוריקן ועשרה מטוסי גלדיאטור של ה-RAF, תשעת מטוסי גלדיאטור ימיים שלה וחמישה מטוסי סורדפיש.
בזמן הפלגה דרך הים הנורווגי ב-8 ביוני יורטו גלוריוס, אקסטה וארדנט על ידי אוניות המערכה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו ב-69° צפון 00° מזרח לערך, מול נורווגיה. נושאת המטוסים והמלוות שלה הוטבעו תוך שעתיים, בערך 170 מיילים ימיים (310 ק"מ) ממערב להארסטד, עם אובדן של 1,519 אנשי צוות; היו רק 45 ניצולים. הניצול מאקסטה חולץ על ידי אוניית הסוחר הקיטור הנורווגית Borgund אשר גם הצילה 38 אנשי צוות מאחת מסירות ההצלה של גלוריוס. כל 39 האנשים שניצלו על ידי בורגונד הועלו לחוף בטורסהאבן באיי פארו ב-14 ביוני. המטחים של שרנהורסט פגעו בגלוריוס בשעה 16:32, לפני שניתן היה לשגר את מפציצי הטורפדו של האחרונה. המטח השני של שרנהורסט, בשעה 16:38, פגע בגלוריוס בטווח הקיצוני של 26,300 יארד (24,000 מטר), אחת הפגיעה בטווח הארוך ביותר שתועדו. מטח מגנייזנאו פגע לאחר מכן בגשר. המשחתות החלו להטיל עשן כדי להגן על גלוריוס ועל עצמם. ארדנט ואקסטה עשו ניסיונות מתמשכים לשגר טורפדו לעבר האוניות הגרמניות. בסביבות השעה 17:39, שרנהורסט נפגעה מאחת מארבעה טורפדות ששיגרה אקסטה. 50 מלחים נהרגו, ו-2,500 טונות של מים חדרו אליה והצריח האחורי שלה הוצא מכלל פעולה.
ארדנט הוטבעה בסביבות השעה 17:20 לאחר שערכה שבע התקפות עם טורפדות. מיקום הטביעה המשוער בהתבסס על שידור אחרון מגלוריוס הוא 69°0′ צפון 04°0′ מזרח. מרשל, על סיפון גנייזנאו, הורה לשרנהורסט להפסיק לבזבז תחמושת על גלוריוס. גנייזנאו הייתה קרובה יותר לגלוריוס ב-4,374 יארד (4,000 מטר) מאשר שרנהורסט.
לאחר מכן

שרנהורסט וגנייזנאו פנו לטרונדהיים לצורך תיקונים. בשל מיקומם החשוף, הם לא עצרו כדי לחלץ ניצולים מאף אחת מהאוניות. ב-13 ביוני תקפו 15 מפציצי פליט אייר ארם בלקברן סקואה מארק רויאל את שרנהורסט בנמל. פצצה אחת פגעה בה בתמורה לאובדן שמונה מטוסים. מטוסי הסקואה הוצאו מפעילות קרבית ב-1941 והוצאו משירות ב-1945. כתוצאה מהקרב, נהרגו 1,519 אנשי צוות על סיפון גלוריוס, אקסטה וארדנט, מעבר לכל האסונות הגדולים האחרים של הצי הבריטי במלחמה, יחד עם שלוש ספינות המלחמה, אבדו שתי טייסות קרב של RAF. הנזק מהתקפות הטורפדו אילץ את שרנהורסט לחזור לטרונדהיים לצורך תיקוני חירום, והיא הגיעה לקיל ב-23 ביוני כדי להיכנס למבדוק יבש. היא נשארה שם בתיקון במשך רוב שאר 1940. למרות שאובדן גלוריוס היה אבדה גדולה, נסיגת שתי ספינות המלחמה הגרמניות החזקות הללו אפשרה לשיירות הנותרות של בעלות הברית להגיע לבריטניה עם איום מופחת מאוד.
הערות שוליים

↑  "The Loss of HMS Glorious", An Analysis of the Action (אורכב 22.05.2001 בארכיון Wayback Machine), Vernon W. Howland Captain, RCN (Retd.)
↑  Dell, John. "Skuas Over Norway." (אורכב 12.05.2009 בארכיון Wayback Machine) Dinger's Aviation Pages. Retrieved: 5 May 2009.
↑  "HMS Glorious: History of a Controversy". History Today.
שרנהורסט יורה בתותחי 283 מ"מ קדימה במהלך הקרב עם גלוריוס ומלוותיה
מאושרת

"מאושרת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. את השיר הוציאה לאור ב-16 במרץ 2011 חברת התקליטים NMC, והוא נכלל כרצועה הפותחת באלבום האולפן השני של הזמר, ילד טוב ילד רע.
על השיר

"מאושרת" נכתב והולחן על ידי גילי זיגמן ויוסי בן דוד, שעבד עם זמרים רבים מהז'אנר המזרחי, דוגמת אייל גולן, ליאור נרקיס ושרית חדד. הוא לא נכנס לאף מצעד שבועי, אולם במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-Mako דורג במקום ה-19. לשיר הופק וידאו קליפ רשמי שפורסם בערוץ היוטיוב של אדם.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (ה'תשע"א)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (ה'תשע"א)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (ה'תשע"א)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (ה'תשע"א)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ ו-Mako | 19 |  |
הערות שוליים

↑  ילד טוב ילד רע באתר סטריאו ומונו
↑  המצעד השנתי הישראלי תשעא, גלגלצ
↑   מאושרת, בביצוע עומר אדם, סרטון  באתר יוטיוב
| עומר אדם |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נמס ממך • ילד טוב ילד רע • מוזיקה ושקט • מודה אני  • אחרי כל השנים • Omer • סוף העולם |  |
| מיני אלבומים | 5 בום! • The 8 • ‏3 • לכאורה • חמישה לילות |  |
| אלבומי הופעה | מהפכה! (Live) • אחרי כל השנים (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • אסף אטדגי • כוכב נולד |  |
| עומר אדם - שירים |
| --- | --- | --- |
| נמס ממך | "להאבד ברוח" • "אל תבכי" • "את בליבי" • "נמס ממך" • "הופה" |  |
| ילד טוב ילד רע | "מאושרת" • "קסם" • "מיליון נשיקות" • "בואי עכשיו" • "ילד טוב בגוף של ילד רע" • "בניתי עלייך" |  |
| מוזיקה ושקט | "מאמי זה נגמר" • "וואי לי" • "מתקרבת מתרחקת" • "נסיכה" • "כמו בימים" • "כובשת" • "תל אביב" • "תרחמי עליי" • "שקט" • "לבדי" |  |
| מודה אני | "נועצת מבט" • "מהפכה של שמחה" • "אחי" • "אז הלכתי" • "בוקרשט" • "היא רק רוצה לרקוד" • "עצוב לי שזה ככה" |  |
| אחרי כל השנים | "אחרי כל השנים" • "שדות של תירוצים" • "סיפור ישן" • "פוליטיקה וסקס" • "מביט מהצד" • "בסוף הכל חולף" |  |
| 5 בום! | "טמפרטורה" • "תיתן לה פרחים" • "שיר הרווק" • "תגידו לה / אהבה מטורפת" • "יום השישי" |  |
| Omer | "פעם בחיים" • "שני משוגעים" • "חברות שלך" • "אוהבת אותי אמיתי" • "בחורים טובים" • "רחוק מכולם" • "מאושרת בלעדיי" • "תגידי לי שטוב לך" • "חברות שלך 2" • "יעשו לנו כבוד" • "ניפגש בשמחות" • "כתבתי עלייך שיר" • "Beg" • "מים שקופים" • "שגרה מפוארת" |  |
| The 8 | "פסקול חיי" • "מה שנפל מהידיים" |  |
| סוף העולם | "אני" • "התעוררתי עם נמר" • "DXB to TLV" |  |
| חמישה לילות | "מבת ים ועד הנצח" ‏•‏‏ "אקדח" ‏•‏‏ "כסף או דמעות" ‏•‏‏ "לילות וקללות" ‏•‏‏ "רק שלך" |  |
| סינגלים אחרים | "Paradise" • "מזל" • "ככה זה מרגיש להתאהב" • "לא הפסקתי לחפש אותך" • "לרקוד ולזוז" • "לעולם בעקבות השמש" • "הלב שלי" • "יש לנו את הכוח" • "יש דברים שלא עושים" • "שירו של שפשף" • "קוקוריקו" • "תמחל לי" • "הנשיקות שלי" • "על מה בנות חושבות בלילה" • "פרצופים" • "Dale Mami" • "קאקדילה" • "יהיה טוב & מים שקופים" • "תרקוד לנצח" • "ואיך שלא" • "צמוד צמוד" • "ראיתי עולם" • "עברנו הכל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "השתגע העולם" |  |
| שירים אחרים | "אהבתי לך" |  |
מוות קליני

מוות קליני הוא מצב זמני שבו מפסיק הלב לפעום ולספק דם וחמצן למוח, תאי רקמת המוח עדיין חיים, אך לא נרשמת כל פעילות גלי מוח במכשירי המדידה. מוות קליני מתרחש בדום לב, כאשר הלב מפסיק לפעום בקצב סדיר באופן עצמאי. אדם החווה מוות קליני יאבד את ההכרה בתוך שניות ספורות, ומוות קליני שלא יטופל יוביל תוך דקות ספורות לנזק מוחי ואף למוות.
לפני המצאת דרכים לטיפול בדום לב (כגון החייאה, דפיברילציה וזריקת אדרנלין) מצב זה נחשב לבלתי הפיך, והיה להגדרה הרשמית של מצב מוות. לאחר הופעתן של שיטות טיפול בדום לב הוא כונה 'מוות קליני' במקום מוות, מאחר שהוא איננו מצב סופי, וניתן לחזור ממנו לתפקוד מלא.
השלכות על הגוף

כאשר הלב מפסיק לפעום האדם חווה מוות קליני, על פי ההגדרה, אך למשך שניות ספורות הוא עדיין מסוגל לתפקד. לאחר מספר שניות הפסקת זרימת הדם למוח מביאה לאובדן הכרה, ולאחר חצי דקה גם להשבתת התקשורת העצבית במערכת העצבים המרכזית. שרשרת תהליכים הרסניים בתא העצב, שנקראת תהליך איסכמי, גורמת להרס קרום התא, לפגיעה במחסום דם-מוח ולתגובה דלקתית. אף אם תחודש זרימת הדם למוח, תאי הדם הלבנים שיגיעו עם זרם הדם המתחדש לרקמה העצבית המודלקת יפרישו ציטוקינים שיגרמו  לחמצון מואץ של הרקמה הדלקתית. לכן גם דקות ספורות של מוות קליני מובילות בסופו של דבר למוות מוחי או לנזק מוחי חמור ומתמשך, והתאוששות מלאה של המוח לאחר מוות קליני של יותר משלוש דקות בטמפרטורת החדר היא נדירה. לעומת זאת, רקמות אחרות בגוף שצורכות פחות חמצן וגלוקוז מהמוח מסוגלות להתאושש גם אחרי שעות אחדות של עצירת אספקת זרם הדם, אם יישמרו בסביבה חמימה.
טיפול

כיום מתנהל מחקר ער בניסיון לצמצם את הנזקים החמורים הנגרמים למוח לאחר חידוש אספקת הדם אליו. היפותרמיה מורידה משמעותית את קצב חילוף החומרים בתאי המוח ומשפרת משמעותית את סיכויי ההישרדות של המטופל, גם אם מצננים את מוחו של המטופל (בצנתר) רק במהלך חידוש זרימת הדם למח. הטיפול היעיל ביותר בתחום משלב הורדת טמפרטורת הגוף בכשלוש מעלות, הפחתת ריכוז כדוריות הדם והעלאת לחץ הדם. בעוד שבטמפרטורת החדר מסתיים מוות קליני במוות מלא תוך דקות ספורות, אדם שנקלע למוות קליני כתוצאה מהיפותרמיה קיצונית עשוי לשרוד גם אחרי יותר משעה של עצירת זרם הדם בגוף.  למעשה, ניתוחים לתיקון מפרצת במוח או מומים באבי העורקים עשויים לחייב עצירה של זרם הדם בגוף, הליך המכונה ניתוח בדום לב (Standstill operation). במסגרת הניתוח מדכאים את פעילות המוח בסיוע תרופות, מצננים את הגוף לטמפרטורה של 15 מעלות ומרוקנים את הדם מהגוף. המטופל מנותח במצב של מוות קליני מבוקר למשך עד כשעה, כאשר הורדה נוספת של הטמפרטורה מאפשרת להאריך את משך הניתוח במידת הצורך. הוצע להשתמש בניתוחים אלה גם במקרים של מטופלים הגוססים למוות כתוצאה מאיבוד דם.
חוויית סף מוות

תועדו דיווחים רבים של אנשים שחוו מוות קליני והעידו על תחושת יציאה מהגוף, ראיית אור לבן, הימשכות למנהרה ומפגש עם אנשים קרובים שנפטרו.
גורם התופעה לא ידוע בוודאות. עם זאת, חוויות אלו המכונות "חוויית סף מוות" מוצגות לעיתים כראיה לחיים שלאחר המוות. מחקר נוירולוגי על תפקוד מערכת העצבים המרכזית בתנאים של חוסר חמצן טוען על פעילויות מוחיות אופייניות במצבים אלו שיכולות לגרום הזיות.[טעון מקור]
חוויית סף מוות היא תופעה נפוצה. על פי סקר מכון גאלופ שפורסם בשנת 1992, כ-13 מיליון איש (5% מהאוכלוסייה באותו זמן) חוו חוויה כזו בארצות הברית. סקר אחר שפורסם בגרמניה העריך את שעור החווים בכ-4% מהאוכלוסייה.
הערות שוליים

↑  על שרשרת תהליכים הרסנית זו ניתן ללמוד בערך Ischemic cascade במהדורה האנגלית של ויקיפדיה.
↑  על נזקים אלה ניתן ללמוד בערך Reperfusion injury במהדורה האנגלית של ויקיפדיה.
↑  על טיפול בהיפותרמיה ניתן ללמוד בערך Therapeutic hypothermia במהדורה האנגלית של ויקיפדיה.
↑  PMID 2298837
↑  PMID 8553385
↑  The Arrest of Biological Time as a Bridge to Engineered Negligible Senescence - LEMLER - 2006 - Annals of the New York Academy of Sciences - Wiley Online Library
↑  http://dx.doi.org/10.1016/1010-7940(90)90048-5 PMID 2397132
↑  BBC News | HEALTH | Skier revived from clinical death
↑  Anna Bågenholm - Wikipedia, the free encyclopedia
↑  על ניתוח בדום לב ניתן ללמוד בערך Standstill operation במהדורה האנגלית של ויקיפדיה.
↑  SAH 014
↑  PMID 8608704
↑  (Knoblauch H., Schmied, I. (2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4120574-1  NKC: ph121637 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגן לעורף

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  רמת השרון 
 תקופת הפעילות:  2008–2019 (כ־11 שנים) 
 אתר רשמי
 
עמותת מגן לעורף היא עמותה שנוסדה בדצמבר 2008, ופועלת להגברת המודעוּת הציבורית בישראל לנושא איום הרקטות והטילים על ישראל, ולמענה לאיום - פיתוח מערכות הגנה מפני טילים. במיוחד מנסה העמותה לקדם פתרון של יירוט רקטות ופצצות מרגמה באמצעות מערכות נשק לייזר. ראשי העמותה, קבוצת מומחים לנושא, מנסה לקדם פעילות בתחום הביטחון הלאומי של המדינה, בדרך של דיון ציבורי.
העמותה היא עמותה שנייה הפועלת בנושא, לאחר העמותה הישראלית להגנה בפני טילים.
מטרות העמותה

יצירת מודעות ציבורית רחבה ליתרונות שבהוספת מערכות הגנה וטכנולוגיות מתקדמות אל מול האיומים בפניהם ניצבת ישראל.
שכנוע מקבלי ההחלטות בצורך להשקעה במערכות נשק לייזר להגנה על תושבי מדינת ישראל.
פעילויות העמותה

קיום כנסים ומהלכי הסברה בקרב הציבור
הפעלת אמצעי תקשורת ופרסום ליצירת מודעות
פגישות עם נבחרי ציבור ומקבלי החלטות להצגת הנושא בפניהם
מעקב אחרי תהליך קבלת ההחלטות עד להחלטה על ההצטיידות הראשונה.
ראשי העמותה וחבריה

ד"ר עודד עמיחי - יו"ר העמותה, מומחה למערכות לייזר ויועץ לפיתוח עסקי בתחומי הלייזר והאלקטרו-אופטיקה. יזם וניהל ברפא"ל בשנות ה-70 פרויקט חדשני ומקורי בלייזר רב עוצמה. היה מיוזמי פרויקט "נאוטילוס" בראשית שנות ה-90.
תא"ל (מיל') צבי שור - נשיא העמותה. לשעבר היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
בין חברי העמותה:
חזי אספיס
יעל ארצי - עיתונאית
אלי בר און
אלוף (מיל.) יצחק בריק
תא"ל (מיל.) אמציה חן
פרופ' אריאל כהן
ד"ר אלי מירון
ד"ר ישראל סמילנסקי
מבצע ים ירוק

מבצע ים ירוק (בפורטוגזית: Operação Mar Verde; ידוע גם בשם הפלישה הפורטוגזית לגינאה) הייתה התקפה מן הים על אזור קונאקרי בירת גינאה על ידי כוח בן 350 עד 420 חיילים פורטוגזים וחיל עזר גינאי. המבצע היה חלק ממאמציה של פורטוגל לשמר את האימפריה שלה לאור עלייתן תנועות שחרור במושבותיה האפריקאיות. מטרות המבצע כללו הדחת משטרו של הנשיא אחמד סקו טורה (Ahmed Sékou Touré), לכידת מנהיג המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה (בקצרה PAIGC מראשי תיבות שם הארגון בפורטוגזית), אמילקר קברל (Amílcar Cabral), השמדת מתקנים בנמל ובשדה התעופה, ושחרור שבויים פורטוגזים שהוחזקו בקונאקרי.
התוקפים נסוגו לאחר ששחררו את שבויי המלחמה ולאחר שהשמידו כמה ספינות של ה-PAIGC ופגעו בתשתית של חיל האוויר הגינאי, אך נכשלו במטרה של לכידת אמילקר קברל, מנהיג ארגון PAIGC, או בהפלת משטרו של הרודן הגינאי, אחמד סקו טורה.
רקע

ב-1952 הפך אחמד סקו טורה למנהיג המפלגה הדמוקרטית הגינאית (Parti Démocratique de Guinée-Rassemblement Démocratique Africain או בראשי תיבות PDG). בבחירות של 1957 זכתה המפלגה ב-56 מתוך 60 המושבים. בספטמבר 1958 יזמה ה-PDG משאל עם שבו החליט רוב מוחץ מבין הגינאים כי עצמאות מיידית עדיפה על המשך הקשר על צרפת, המדינה הקולוניאלית ששלטה עד אז בגינאה. הצרפתים פינו את המדינה וב-2 באוקטובר 1958 הוכרזה גינאה כרפובליקה עצמאית וריבונית כשטורה עומד בראש כנשיא.
ב-1960 הזמין טורה לגינאה את אמילקר קברל מנהיג הארגון "המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה" (PAIGC) שפעל באמצעות לוחמת גרילה לשחרור גינאה ביסאו (אז גינאה הפורטוגזית) ואיי כף ורדה משלטון הפורטוגזים. שני המנהיגים היו בעלי רקע אידאולוגי (מרקסיזם) משותף. לוחמי ארגון PAIGC פעלו משטחם של גינאה וסנגל, מדינות שזכו לעצמאות מצרפת כשהם תוקפים ערים ומבצרים בשטחה של גינאה הפורטוגזית וזוכים לסיוע צבאי מברית המועצות, מקובה ומהרפובליקה העממית של סין. הפורטוגזים, שבניגוד למעצמות הקולוניאליות האחרות כמו צרפת ובריטניה סירבו לוותר על המושבות שלהם באפריקה, היו בעיצומה של מלחמה כנגד ארגוני גרילה במושבות שלהם באפריקה, הקרויה המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית. בתחילה לא לקחו הפורטוגזים את הארגון של קברל ברצינות ואף דיללו את כוחותיהם בגינאה כששלחו כוחות לחזיתות אחרות (אנגולה ומוזמביק), ולכן ספגו מפלות בגינאה. בשלב מסוים שלט הארגון על שני שלישים משטחה של גינאה הפורטוגזית, אבל בהדרגה הגדילו הפורטוגזים את כוחם.
ההתקפה

בלילה שבין ה-21 ל-22 בנובמבר 1970 נחתו במקומות שונים סביב קונאקרי כ-200 גינאים חמושים לבושים במדים דומים לאלו של צבא גינאה בפיקודם של קצינים פורטוגזים וכ-220 חיילים פורטוגזים. כוח הפשיטה הגיע ב-4 ספינות בלתי מסומנות, כולל נחתת וספינת משא. הכוח השמיד ארבע או חמש ספינות אספקה של ה-PAIGC. כוחות נוספים נחתו בסמוך לבית הקיץ של הנשיא סקו טורה, שאותו שרפו. סקו טורה היה באותה שעה בארמון הנשיאותי ולא נפגע. חיילים אחרים לכדו שני מחנות צבא, השתלטו על תחנת הכוח העיקרית של העיר, כבשו את מטה ה-PAIGC (אך לא מצאו בו את אמילקר קברל), ושחררו 26 שבויי מלחמה פורטוגזים שהיו בשבי ה-PAIGC. תגובת כוחות המיליציה הגינאית הייתה בלתי יעילה, ולאחר שלא הצליחו למצוא את קברל וטורה נסוגו הפושטים, לאחר שסבלו אבדות קלות.
תוצאות > טיהורים פנימיים בגינאה

בתוך שבוע מהפשיטה הקים טורה ועדה בת עשרה חברים: "המפקדה העליונה" (Haut-Commandement). המפקדה העליונה, שהייתה מאוישת בחברי מפלגה מסורים ניהלה את גינאה על פי צו. המפקדה העליונה פקחה על ביצוע מעצרים, מעצרים בלא משפט, והוצאות להורג. הפעילות של המפקדה העליונה דלדלה בצורה משמעותית את שורות פקידי הממשל והמשטרה. בין הקורבנות בלט עוסמן בלדה (Ousmane Baldé), נגיד הבנק המרכזי של גינאה ושר האוצר. לאחר משפט בן חמישה ימים ב-23 בינואר 1971, הורה "בית המשפט המהפכני העליון" על ביצוע 29 הוצאות להורג (שהתבצעו 3 ימים אחר כך), על 33 איש הוטל גזר דין מוות שלא בפניהם, 68 איש נידונו למאסר עולם עם עבודת פרך, והוחרם רכושם הכולל של 17 איש. גינאים שערקו מהצבא הפורטוגזי ונמלטו לגינאה נשפטו למאסר עולם ועבודת פרך. 89 מאלו שנאשמו שוחררו, אבל מתנגדי משטר טענו כי כמה אנשים "נעלמו" לתוך בית הכלא או שהוצאו להורג ללא משפט. אלו שנידונו למוות כללו חברים ממפלגת השלטון (כולל מנהיגי מפלגה משכונות קונאקרי), מפקד המשטרה של קונאקרי, מזכיר הנשיא, ולפחות חמישה חיילים גינאים. אנשים שרכושם הוחרם היו צרפתים או ממוצא לבנוני. גורלם של אירופאים אחרים שנעצרו אינו ידוע. בין אלו שנגזר עליהם מאסר עולם היו שרי ממשלה לשעבר, מנהלי תעשייה, מושל מחוז לשעבר, ושני המנהלים של המוזיאון הלאומי.
ביולי 1971 טיהר טורה את הצבא מכמה מקציניו, באפריל 1973 הוא טיהר את שלטונו מחלק משריו.
תוצאות > גינוי מדיני

ב-8 בדצמבר 1970 העבירה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 290, שגינתה את פורטוגל בשל פלישתה לגינאה, וקראה לפורטוגל לכבד את עקרונות ההגדרה העצמית והעצמאות ביחס לגינאה. ב-11 בדצמבר 1970 העביר ארגון אחדות אפריקה החלטה פה אחד המגנה את הפלישה.
ניגריה ואלג'יריה הציעו תמיכה לגינאה וברית המועצות שלחה ספינות מלחמה לאזור (כוח שכונה בנאט"ו פטרול מערב אפריקה) על מנת למנוע פעולות צבאיות נוספות כנגד משטר טורה וכנגד בסיסים של ה-PAIGC בגינאה.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של גינאה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543302605171  LCCN: sh85057769 
נחתת של חיל הים הפורטוגזי בתקופת המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית
לאבלייס (סרט)

| --- | --- |

פוסטר הסרט בעברית
 בימוי:  רוב אפשטיין, ג'פרי פרידמן 
 תסריט:  אנדי בלין 
 עריכה:  רוברט דלבה 
 שחקנים ראשיים:  אמנדה סייפריד (לינדה לאבלייס) האנק עזריה (ג'ררד דמיאנו) אדם ברודי (הארי רימס) ג'יימס פרנקו (יו הפנר) Cory Hardrict (פרנקי קרוקר) פיטר סארסגארד (Chuck Traynor) דבי מזר אריק רוברטס קלואי סביני בובי קנאבלי וס בנטלי כריס נות' ג'ונו טמפל דון מקמנוס שרון סטון רוברט פטריק סנדי מרטין 
 מוזיקה:  סטפן טראסק 
 צילום:  אריק אלן אדוארדס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי מילניום 
 חברה מפיצה:  Nu Image, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בינואר 2013 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   lovelace
 דף הסרט ב־IMDb
 
"לאבלייס" הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2013, מסוגת הדרמה הביוגרפית העוסק בחייה של לינדה לאבלייס, שכיכבה בסרט הפורנוגרפי "גרון עמוק" משנת 1972, שנחשב לזה שהחל את תור הזהב של תעשיית הסרטים הפורנוגרפיים, ובסרטים פורנוגרפיים נוספים. הסרט מתאר את חייה של לאבלייס מגיל 20 ועד גיל 32.
את הסרט ביימו צמד הבמאים זוכי האוסקר רוב אפשטיין וג'פרי פרידמן, על פי תסריט מאת אנדי בלין. בסרט מככבים אמנדה סייפריד, פיטר סארסגארד, שרון סטון, אדם ברודי, ג'יימס פרנקו, קלואי סביני וג'ונו טמפל.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-22 בינואר 2013, במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס. ולאחר מכן הוקרן הסרט בבתי הקולנוע בארצות הברית בתפוצה מוגבלת החל מ-9 באוגוסט של אותה השנה.
שחקנים ודמויות

אמנדה סייפריד בתפקיד לינדה לאבלייס - כוכבת הסרט "גרון עמוק"
פיטר סארסגארד בתפקיד צ'אק טריינור - בעלה הראשון של לאבלייס
שרון סטון בתפקיד דורותי בורמן - אמה של לאבלייס
רוברט פטריק בתפקיד ג'ון בורמן - אביה של לאבלייס
ג'ונו טמפל בתפקיד פטסי - חברתה הטובה של לאבלייס
כריס נות' בתפקיד אנתוני רומנו - איש עולם תחתון ואחד ממפיקי "גרון עמוק"
בובי קנאבלי בתפקיד לואיס "בוטשי" פריינו - מפיק "גרון עמוק"
האנק עזריה בתפקיד ג'ררד דמיאנו - במאי הסרט "גרון עמוק"
אדם ברודי בתפקיד הארי רימס -שחקן פורנו, שיחק בסרט "גרון עמוק"
קלואי סביני בתפקיד עיתונאית פמיניסטית
ג'יימס פרנקו בתפקיד יו הפנר - בעליו של הירחון פלייבוי
דבי מזר בתפקיד דולי שארפ - שחקנית פורנו, שיחקה בסרט "גרון עמוק"
וס בנטלי בתפקיד תומאס - צלם
אריק רוברטס בתפקיד נאט לאורנדי - בודק פוליגרף
דייוויד גריארה בתפקיד לארי מארצ'יאנו - בעלה השני של לאבלייס
הפקה > ליהוק

בחודש ינואר 2011 הוצע התפקיד של לינדה לאבלייס לשחקנית קייט הדסון, שהייתה אז בהריון. השחקן ג'יימס פרנקו יועד באותה העת לגלם את תפקיד בעלה הראשון, צ'אק טריינור. על פי התכנון הפקת הסרט תוכננה להתחיל לאחר שהדסון תלד. נכון לאפריל 2011, הדסון עדיין הייתה מעורבת בפרויקט. ב-1 בנובמבר 2011 פורסם שההפקה דנה עם אמנדה סייפריד ופיטר סארסגארד באפשרות לפיה יגלמו את דמויותיהם של לאבלייס וטריינור. ב-16 בנובמבר 2011 הודיעה השחקנית שרון סטון כי נבחרה לגלם את דמותה של דורותי בורמן, אמה של לאבלייס. בדצמבר 2011 לוהקו ג'ונו טמפל ווס בנטלי לתפקיד חברתה הטובה ביותר ובעלה השני של לאבלייס, בהתאמה.
בדצמבר 2011 לוהק ג'יימס פרנקו לתפקיד של יו הפנר. רוברט פטריק, האנק עזריה, כריס נות' ובובי קנאבלי קיבלו את התפקידים של ג'ון בורמן (אביה של לאבלייס), גרי דמיאנו, אנתוני רומנו ובוטשי פריאנו בהתאמה. בינואר 2012 לוהקו אדם ברודי ואריק רוברטס לתפקידים של הארי רימס ונאט לאורנדי, ודמי מור אישרה הופעת קמע בתפקיד העיתונאית גלוריה סטיינם. מספר שבועות לאחר מכן החליטה מור לפרוש מהסרט עקב נסיבות אישיות, והוחלפה על ידי השחקנית שרה ג'סיקה פרקר. הסצנה בהשתתפותה של פרקר נמחקה בסופו של דבר. קורי הרדריקט ודבי מזר מגלמים את פרנקי קרוקר ודולי שארפ. קלואי סביני מגלמת עיתונאית פמיניסטית.
על מנת להכין את עצמה לתפקיד קראה סייפריד את ספריה של לאבלייס, וצפתה בסרטים בהם הופיעה על מנת ללמוד לדבר כמוה. סייפריד צפתה בסרט "גרון עמוק" ועברה אימונים במטרה ללמוד לדבר במבטא ניו-יורקרי. לדברי סייפריד לאבלייס ”הייתה אדם שונה מכפי שהיינו מצפים. זה סיפור טוב לספר, ואני ממש ממש מתרגשת לגבי זה”. ברודי התכונן לתפקיד של רימס בצפייה בראיונות עמו. הוא סיפר שמעצרו והרשעתו של רימס בעוון קשירת קשר להפיץ דברי תועבה בתחומי המדינה אינם מופיעים בסרט. הוא תיאר את מערכת היחסים בין רימס ללאבלייס על הסט כיחסים בין אחים, והוסיף שרימס היה אנטיתזה לבעלה של לאבלייס, טריינור.
הפקה > צילומים

ב-13 בינואר 2012 דיווח ה"הוליווד ריפורטר" שהצילומים החלו בלוקשיינים בלוס אנג'לס. כמה ימים לאחר מכן פורסמו צילומים של סייפריד מהסט. חלק מהסצנות צולמו בגלנדייל, קליפורניה. הצילומים הסתיימו בפברואר 2012.
אפשטיין בחר להשתמש בסרט צילום 16 מילימטר שמתאפיין במרקם "גרעיני" כמחווה לסרטי שנות ה-70 שעליהם מדברת העלילה. במהלך הצילומים היה שיתוף הפעולה בין סייפריד לסארסגארד מוצלח כל כך שסייגפריד כינתה אותו בראיון "השחקן הטוב ביותר שיצא לי לעבוד איתו".
הפקה > פוסט-פרודקשן

הסצנה בה השתתפה שרה ג'סיקה פרקר לא הגיעה לגרסה הסופית של הסרט, מאחר שהוחלט שהסרט יסתיים ב-1980, ולא ב-1984 כפי שתוכנן מראש. עקב כך, תפקידה של גלוריה סטיינם הפך ללא רלוונטי.