stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן גלזר
קריירת מועדונים

גלזר נולד וגדל בתל אביב, והתחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. הוא נחשב לאחד הכישרונות הגדולים במחלקת הנוער, וכשהיה בן 17 סיכם באיינטרכט פרנקפורט הגרמנית, אך בסופו של דבר לא הצטרף למועדון. ב-12 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, כשנכנס כמחליף בתיקו 0–0 נגד מכבי נתניה במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו, ולאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער ושותף בכל ששת המשחקים בליגת האלופות לנוער בעונת 2015/2016.
בפברואר 2016 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. ב-12 בפברואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–1 למכבי אחי נצרת. ב-3 באוגוסט 2016 חתם גלזר לשתי עונות בבני יהודה תל אביב, אך בסופו של דבר נשאר לעוד עונה בבית"ר תל אביב רמלה. ב-23 בספטמבר 2016 הבקיע גלזר את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד עירוני נשר.
ב-27 ביוני 2017 הושאל לעונה אחת במכבי נתניה. ב-2 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 2–3 למכבי פתח תקווה. ב-19 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בתיקו 1–1 נגד הפועל באר שבע במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018. שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 2–2 נגד הפועל עכו. הוא סיים את העונה עם שער אחד ב-28 הופעות, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום החמישי.
ב-24 ביולי 2018 חזר למכבי תל אביב וחתם לארבע שנים במועדון. ב-7 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בתיקו 0–0 נגד פיוניק ירוואן הארמנית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בעונת 2019/2020 נבחר כשחקן העונה, והיה לשחקן הראשון בעמדת הקשר האחורי שזוכה בתואר מאז גל אלברמן. עונה לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב ובישל את שער השוויון של קבוצתו במשחק הגמר, בדרך לניצחון 2–1 בהארכה על הפועל תל אביב.
קריירת מועדונים > המעבר לאירופה

ב--11 בספטמבר 2023 חתם ב-OFI כרתים מליגת העל היוונית.
ב-9 ביולי 2024 חתם לשלוש שנים בפארי ניז'ני נובגורוד מליגת העל הרוסית.
ב-15 בינואר 2025, גלזר חתם על חוזה עד סוף 2026 בקייראט אלמטי מליגת העל הקזחית.
נבחרות ישראל

גלזר שיחק בכל גילאי נבחרות הנערים והנוער של ישראל, והיה אף שותף להעפלתה של נבחרת הנוער עד גיל 19 לאליפות אירופה לנוער בשנת 2014 (אנ') לראשונה בתולדותיה במתכונתו החדש של הטורניר. לזכותו של גלזר גם שבע הופעות בנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-28 באוגוסט 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת. ב-11 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה בבוגרים של הנבחרת, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה הפסד חוץ 0–3 לצפון אירלנד במשחק ידידות. ב-17 בנובמבר 2022 כבש את שערו הראשון במדי נבחרת ישראל הבוגרת, במשחק ידידות ביתי שנגמר בניצחון 4–2 על זמביה.
חיים אישיים

בוגר תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט במכללת הקריה האקדמית אונו.
גלזר הוא דודן של כדורגלן ושוער נבחרת ישראל דניאל פרץ, והוא גם אחיהם הגדול של התאומים כדורגלני הנבחרת הצעירה, תמיר גלזר ועמית גלזר.
גלזר מחזיק גם דרכון גרמני.
תארים

אליפות: 2018/2019, 2019/2020
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2018/2019, 2020/2021
אלוף האלופים: 2019/2020, 2020/2021
תארים אישיים
כדורגלן העונה בישראל: 2019/2020
הערות שוליים

↑  רז אמיר, ‏הקשר דן גלזר על סף חתימה באיינטרכט פרנקפורט, באתר ONE‏, 17 ביולי 2013
↑  ארז נעמן, ‏דן גלזר הושאל לבני יהודה וחתם לשתי עונות, באתר ONE‏, 3 באוגוסט 2016
↑  מאור רחמני, ‏ממשיכה במסע הרכש: דן גלזר חתם לעונה בנתניה, באתר ONE‏, 27 ביוני 2017
↑  רז אמיר, ‏דן גלזר האריך את חוזהו במכבי ת"א ב-4 שנים, באתר ONE‏, 24 ביולי 2018
↑  דן גלזר מצטרף לאופי כרתים, באתר מכבי תל אביב, ‏11 בספטמבר 2023
↑  דן גלזר חתם לשלוש שנים בניז'ני נובגורוד הרוסית, באתר וואלה, 9 ביולי 2024
↑  דורון בן דור ומאור רחמני, ‏זהבי בסגל הנבחרת עם חמד, מיכה ומנור סולומון, באתר ONE‏, 28 באוגוסט 2018
↑  אורן אהרוני, מסתערים על התואר, באתר ynet, 18 באוקטובר 2020
↑  יאיר צוקר, ‏עובדים בספורט / "ליום שאחרי הפרישה": ארגון שחקני ושחקניות הכדורגל יזם מסלול לימודים אקדמי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בספטמבר 2020
↑  נדב צנציפר, עומד בפרץ: דניאל פרץ מרשים במכבי ת"א, באתר ynet, 25 בספטמבר 2021
1 2  יניב טוכמן‏, דן גלזר בראיון: כוכב מכבי תל אביב מסכם את העונה, באתר וואלה, 7 ביולי 2020
↑  ענתי כהן, דן גלזר : "אני מנהיג מהרגע שנולדתי", באתר mynet‏ נתניה, 6 באוגוסט 2017
צדוק הכהן מלובלין

רבי צדוק הכהן רבינוביץ' מלובלין (כ"ג בשבט ה'תקפ"ג - ט' באלול ה'תר"ס; 4 בפברואר 1823 - 3 בספטמבר 1900) היה תלמיד חכם, הוגה דעות ומחבר פורה של ספרות תורנית ענפה בתחומי החסידות וההלכה. הגותו מאופיינת בשילוב של למדנות תורנית ופרשנות חדשנית עם תורות הקבלה והחסידות. שייך בדרכו לחסידות איזביצה ראדזין של רבי מרדכי יוסף ליינר, ולחסידות לובלין של רבי יהודה לייב איגר, אם כי הושפע גם מספרי חסידות ברסלב וחסידות חב"ד, מלבד עיסוקו בתורה עסק גם באסטרונומיה, הנדסה ואלגברה.
ביוגרפיה

נולד בעיר קרויצבורג (כיום בלטביה) לרב הקהילה הרב יעקב הכהן (ממשפחת רבנים מתנגדים) ולאמו, מצאצאי השל"ה. התייתם מאביו בגיל שש, וגדל בבית דודו, אחי-אביו, הרב יוסף הכהן רבינוביץ רבה של קריניק ומחבר הספר "כפות זהב". באותה תקופה נודע כ"עילוי מקריניק", ותשובה אליו נתפרסמה בספרו של הפוסק רבי יוסף שאול נתנזון מחבר ספר "שואל ומשיב". למד בישיבה בלובלין ונתפרסם בכישרונו ובהתנהגותו.
אשתו מנישואין ראשונים הייתה בתו של ר' שמואל הירש מוולאדווקה. בעקבות שמועה שלחצה יד לאציל שקנה בחנותה, הוא חפץ לגרשה אך היא לא הסכימה וטענה שהיא חפה מפשע. הוא החל לאסוף חתימות לקראת היתר מאה רבנים כדי לישא אשה שנייה, אולם לבסוף הסכימה אשתו להתגרש.
מסעו לבקש היתר, הביאהו להיפגש עם רבים מגדולי דורו. בין האישים עמהם נפגש היו תלמידי חכמים רבים ובתוכם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה ואדמו"רים שונים בפולין ובאוקראינה. בין הצדיקים שאמר לצרף להיתרו, נמנה האדמו"ר רבי אהרן מצ'רנוביל. כאשר שמע הרבי מצ'רנוביל את המעשה, אמר כי הוא מסכים לחתום, אך הזהירו שבעקבות גירושיו חרף רצון אשתו, לא יפקד בבנים. אולם רבי צדוק התעקש וצירף גם את חתימתו לחתימת הרבנים המתירים, ואכן לא היו לו ילדים עד יום מותו. חסידים מספרים כי הוא הצטער על הגירושין החפוזים כל ימי חייו, וייתכן שספר "פוקד עקרים" שכתב רומז לנסיונותיו לפעול לביטול הגזירה. רבי צדוק נישא בלובלין בשנית לחנה דבורה פרידנטל לה היה נשוי כ-40 שנה. לאחר פטירתה נישא בשלישית לרבנית משפרוב (בתו של רבי פנחס משטקשין ונכדת רבי משה בידרמן ונכדת "היהודי הקדוש" – רבי יעקב יצחק מפשיסחא).
רבי צדוק נמנה בתחילה עם פלג המתנגדים לתנועת החסידות. במהלך חיפושיו, הגיע אל רבי מרדכי יוסף ליינר, האדמו"ר מאיזביצה ראדזין. כפי המקובל, בהיותו באיזביצה נרדם וחלם חלום שאותו הוא מזכיר בספרו דברי חלומות על נשמות הדור האחרון שהם נשמות דור המדבר, ואותו חלום גרם לרבי צדוק להישאר באיזביצה ולקנות את דרכו הייחודית בחסידות. שם גם החל את התקרבותו לחסידות. בסופו של דבר הפך להוגה, לומד ומלמד מתורת החסידות. הוא הפך לתלמידו של רבי מרדכי יוסף ליינר, מחבר הספר מי השילוח.
זמן רב סירב רבי צדוק לקבל על עצמו רבנות, על אף הצעות מרובות (בהם רבנות העיר לובלין), ורק לאחר הסתלקותו של מנהיגם של חסידי לובלין הרב יהודה לייב איגר, בשנת ה'תרמ"ח, נענה להפצרותיהם של ראשי החסידים וקיבל על עצמו את עול ההנהגה. רוב חייו חי חיי עוני והתפרנס בדוחק רב מחנות קטנה של בגדים משומשים שניהלה אשתו. בעקבות פטירתו של רבי יהודה לייב איגר ולחצם של החסידים עליו הסכים להיות אדמו"ר, גם לאחר שקבל על עצמו את הרבנות, והחל לקבל משכורת מהקהילה, סירב רבי צדוק להשתמש בכסף לטובתו, והשקיע את כל כספו בקניית ספרים למען הקמת ספרייה תורנית עיונית גדולה, אותה הקים בביתו. תחום ההתמחות העיקרי של הספרייה היה כתבי יד. רבי צדוק נודע כבר סמכא בזיהוי והכרת כתבי יד, מה שמשך אליו תלמידי חכמים וחוקרים שרצו לקבל מידע על תארוך ואמִתיות הכתבים שבידם. ביתו, על הספרייה שבתוכו, נשרף בשואה.
מסופר כי מדי יום ביומו לא היה טועם כלום עד שהיה מסיים מסכת בתלמוד הבבלי (ומקיים סעודת מצווה לכבוד ה"סיום").
תורתו > תורה שבעל פה

המושג תורה שבעל פה הוא ציר שסביבו סובבת כל הגותו של רבי צדוק. הוא תפס את התורה שבעל פה כצורך הכרחי שדרכו ניתן לממש את רצון האל בעולם. משמעותה של המסירה שבעל פה היא שהתורה אינה מציגה רעיון סטטי אלא היא מתפתחת על ידי חכמי התורה בהתאם לצרכיו הרוחניים של כל דור. התורה שבעל פה אינה יצירתם של חז"ל, לפי תפיסתו של רבי צדוק, אלא היא מלווה את תורת ישראל מזמן נתינתה. לפי התפיסה הזו, התורה אינה שלמות אלא השתלמות; יש תכלית לתורה והיא להביא את העולם בכל רגע למצב טוב יותר ממצבו הנוכחי. התפיסה הזו מונחת כיסוד לדרושים רבים בספר "פרי צדיק".
הצורך בתורה שבעל פה נובע מכך שישנם רעיונות רבים שבתוכם גרעין של אמת, אך לא כל הזמנים כשרים לקבלתם. התורה שבעל פה למעשה היא פעולה של חכמים, שבמהלכה נבחן כל רעיון בהתאם להקשרו ולזמנו. רעיונות שאינם הולמים את צורכי הדור נדחים לזמן מאוחר יותר. תפיסה זו מביאה לעמדה רדיקלית שלפיה הטוב והרע אינם מוחלטים אלא תלויי הקשר. דבר שנתפס כרע בדור אחד עשוי להפוך לטוב בדור אחר. דוגמה לכך מביא רבי צדוק מקורח שטען לדמוקרטיזציה של הקדושה ורצה לבטל את מעמד הכוהנים. לדעת רבי צדוק, קורח צדק בדרישתו, אלא שהעולם לא היה כשיר לכך בימיו. אולם אין זה אומר שעמדתו של קורח נדחית לתמיד; בימות המשיח תורתו של קורח תהיה הגישה השלטת ולכן לא יהיו מעמדות והבדלים בקדושתם של הבריות.
גישה זו מראה כי התורה איננה מציגה הלכה אידיאלית, אלא הלכה שמתאימה לזמן ולמקום ולכן היא עשויה להשתנות כשהתנאים משתנים. רעיון דומה מציג רבי צדוק בפרשנותו למצווה על הקמת מקדש. לפי דברי רבי צדוק, מדובר במצווה שניתנה לאחר חטא העגל ויש בה צורך לתיקונו של חטא זה.
חיבוריו

את חיבורו הראשון הוא כתב בגיל 17 (בשנת ה'ת"ר), באותן שנים כתב עוד חיבורים, ונדפסו מכתב ידו. בנוסף כתבו תלמידו את דרשותיו ומהם הדפיסו את הסדרה פרי צדיק וסיפחו לה קונטרסים מכתב ידו.
אוצר המלך
אור זרוע לצדיק
דברי סופרים עם קונטרס זכרונות
דובר צדק
הערות לדברי ימי ישראל, על ספר שם הגדולים, נדפס בשם הגדולים החדש.
ספר הזכרונות, נכתב על ידו בשנת ה'ת"ר. בסופו נדפס קונטרס "משיב הטענה" שנכתב בשנת ה'תר"ב, על מצוות קדוש החודש – תשובה על החיבור "מגילת טענות". הוא כתב ספר הזכרונות הקצר – השיטות במנין מצוות האמונה והלכותיהם, וספר הזכרונות הארוך על מצוות האמונה.
ישראל קדושים (מכתב ידו) – מעלת קדושת ישראל.
לבושי צדקה (מכתב ידו) על ספרי בעל הלבושים
משיב צדק, על ישיבה בסוכה בשמיני עצרת ונלוה אליו ד' דרושים שדרש בבר המצוה שלו.
מחשבות חרוץ
פוקד עקרים (מכתב ידו)
פרי צדיק ח"א על בראשית וחנוכה ור"ח. בסופו קדושת שבת עם קונטרס שביתת שבת (מכתב ידו) – סיכום מצוות השבת עשה ולא תעשה בסגנון ספר הזכרונות.
פרי צדיק ח"ב על שמות ופורים וד' פרשיות
פרי צדיק ח"ג על ויקרא פסח ול"ג בעומר
פרי צדיק ח"ד על במדבר וחג השבועות
פרי צדיק ח"ה על דברים, ימים נוראים וחג הסוכות
צדקת הצדיק
קומץ המנחה, נכתב בשנת התר"ג
רסיסי לילה עם קונטרס דברי חלומות – דברי תורה שנתגלו לו בחלום.
שיחת מלאכי השרת עם קונטרס שיחת שדים (מכתב ידו)
תפארת צבי ח"א על שו"ע יורה דעה
תפארת צבי ח"ב שו"ת על הלכות טבילה, נדה ומקוואות
תקנת השבין, על מצוות התשובה
מראה מקומות לספר המידות של רבי נחמן מברסלב
חידושים ופלפולים רבים שכתב רבי צדוק נשארו בכתב-יד ורובם הגדול אבד בימי השואה. כמו כן, נשארו ממנו כתבים משנת ה'ת"ר (1839) באסטרונומיה, הנדסה ואלגברה.
מפתחות לכתביו – מפתח עניינים, ומפתח ספרים, אבא צבי ניימאן עורך, ירושלים תשנ"א, מהדורה שנייה, תשס"ו.
הרב אליעזר מלמד הוציא לאור את רוב הספרים שנכתבו על ידי ר' צדוק במהדורה חדשה מפוסקת, עם השלמת והרחבת מאמרי חז"ל, תוכן ומפתחות[דרושה הבהרה]. במהדורה זו צורפו החוברות לספרים בשונה מהמהדורות הקודמות (תשמ"ח - תשס"ח, ישיבת בית אל, מכון הר ברכה).
כמו כן ספרי "פרי צדיק" יצאו במהדורה חדשה מנוקדת ועם הרחבות ומקורות בהוצאת המכון התורני אור עציון.
ד. ורנר, אוצר המחשבה של ר' צדוק הכהן מלובלין – לקט ערוך מכל ספריו לפי נושאים.
אברהם שבתי ליפשיץ, הגדה של פסח פרי צדיק – לקט ערוך מספריו על הגדה של פסח
הרב חיים הירש, חי גואלי – תורת הגאולה של ר' צדוק הכהן מלובלין
חנוך בן ארזה, תבל בצדק – לקט אמרים בביאור עניינם של ימות עולם מתורתו של ר' צדוק הכהן מלובלין
לקריאה נוספת

ר' שמואל אונגר, תולדות הכהן, לובלין תרפ"ד; נדפס אחר כך מחדש (על ידי ר' צבי מושקוביץ) בשם תולדות הכהן מלובלין, ירושלים תשכ"ו
הרב אברהם יצחק ברומברג – תולדות רבי צדוק הכהן מלובלין – בתוך הסדרה מגדולי התורה והחסידות
אלטר אלישע פקשר, הכהן: מסכת חייו, פעליו, הליכותיו... של... רבינו צדוק הכהן, מלובלין, מכון שם עולם, בני ברק תשס"ד.
הרב גרשון קיציס (עורך), מאת לצדיק: קובץ מאמרים על רבי צדוק הכהן ומשנתו, הוצאת 'בית', 2005.
יונתן גרוסמן, "תפיסת האלוהות של ר' צדוק הכהן מלובלין", בתוך: א' בזק (עורך), על דרך האבות, אלון שבות תשס"א, עמודים 474-457.
עמירה ליוור, יסודות פרדוקסליים בכתבי ר' צדוק הכהן מלובלין, עבודת גמר לתורך מוסמך, טורו קולג', ירושלים, תשנ"ג.
עמירה ליוור, תורה שבעל פה בכתבי ר' צדוק הכהן מלובלין, דיסרטציה, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ו 2006.
ישי מבורך, היהודי של הקצה – לקראת תאולוגיה של אי-הלימה, רסלינג, 2018, עמודים 143–165.
חיים הירש (עורך), אהבת צדק: הסנגוריה על ישראל וגודל מעלתם במחשבתם של הרב קוק זצ"ל ורבי צדוק הכהן מלובלין זצ"ל, ירושלים, תשס"ב
אביחי צור, השורש הנעלם – פרדוקס 'הידיעה והבחירה' במשנת ר' צדוק הכהן מלובלין, תבונות, אלון שבות, תשפ"א.
זאב קיציס, המורים הגדולים של החסידות, ידיעות ספרים 2023, עמ' 366–385
Rabbi Dr. Alan Brill, Thinking God: The Mysticism of Rabbi Zadok HaKohen Yeshiva University Press, 2002
הערות שוליים

↑  דרוש מקור
↑  ראו הרב שמואל הלוי ואזנר (בשיחה מקיץ תשנ"ט), קובץ חיזוק, ארגון דרשו, ירושלים, תשס"ג, כרך ד', עמוד מ"ז.
↑  בסוף הספר נדפס קונטרס "בדין טומאת אוהל" שנכתב בערך בשנת תרנ"א כתשובה לשאלה שהפנה אליו הרב דוד טמקין (כמתואר בהקדמת הספר).
↑  על המהדורות השונות של ספר זה ראה הרב גרשון קיציס, מאת לצדיק, עמודים 346–348 וגם הרב יהושע מונדשיין, "כחה של תשובה: מאמר מכת"י שלא נדפס ב'צדקת הצדיק' לאדמו"ר הכהן מלובלין" בקובץ "שפתי צדיקים" ד', עמודים כ"ז-כ"ט
↑  מכון מאורות דעת, ירושלים תשמ"א.
↑  ירושלים, תשמ"ז
↑   עוז בלומן, לאחוז בשני הקצוות הסותרים בלי לנסות לפתור את הסתירה, באתר הארץ, 15 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259853605171  PLWABN: 9810628805705606  BnF: cb14498157f (data)  GND: 12880095X  ISNI: 0000 0000 7782 8069  LCCN: n87865535  NTA: 310294215  VIAF: 107640988   WorldCat (עם VIAF): 107640988 
אוהל קברו של ר' צדוק הכהן מלובלין
פרס אריק איינשטיין

| --- | --- |

אריק איינשטיין, לזכרו ניתן הפרס החל משנת 2014
 תיאור:  הפרס יוענק מדי שנה ל-21 אמנים אשר הטביעו את חותמם, סייעו ותרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  משרד התרבות והספורט
 תקופת הפרס:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 נקרא על שם:  אריק איינשטיין
פרס שרת התרבות והספורט לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין, הוא פרס שיזמה שרת התרבות והספורט לימור לבנת בשנת 2013, "כדי להביע הוקרה והערכה לאמנים וותיקים ומובילים בתחומם על תרומתם החשובה לתרבות הישראלית לאורך השנים. "פרס זה ינציח באופן ראוי ומכובד את אריק איינשטיין ז"ל, גדול הזמרים, יוצר ענק, שחקן אדיר ובעל אישיות יוצאת דופן, שנחקק בזיכרוננו הקולקטיבי כחברה ואצל כל אדם וזיכרונו האישי והפרטי".
על הפרס

פרס אריק איינשטיין יוענק מדי שנה ל-21 אמנים ותיקים ומוערכים, אשר הטביעו את חותמם, סייעו ותרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה. שווי הפרסים שיוענקו לזוכים הוא בסך של 1.05 מיליון שקלים המתחלקים בין 7 תחומי יצירה: זמר עברי, מוזיקה אמנותית, מחול, אמנות פלסטית, תיאטרון, קולנוע וספרות. בראש חבר הנאמנים של הפרס, אשר בחר את ועדות השיפוט בכל תחום, עמד מוני מושונוב והיו חברים בו גם גילה אלמגור, שלמה וישינסקי, נועם סמל וגל קנטי. ועדת שיפוט בכל קטגוריה בחרה 3 זוכים בכל תחום יצירה בהתאם לאמות מידה של איכות ומצוינות אמנותית, חשיבות התרומה שהשיאה פעילותו האמנותית של המועמד לתרבות בישראל, אורך תקופת העשייה של המועמד ומידת הגיוון האמנותי שבעשיית האמן.
ב-27 בנובמבר 2014, בציון יום השנה למותו, פרסם משרד התרבות את רשימת הזוכים בפרס. בראש חבר הנאמנים, אשר בחר את ועדות השיפוט, עמד השחקן, הבמאי וחברו הקרוב של איינשטיין, מוני מושונוב וחברים בו גם גילה אלמגור, שלמה וישינסקי, נועם סמל וגל קנטי.
ועדת שיפוט בכל קטגוריה בחרה 3 זוכים בכל תחום יצירה בהתאם לאמות מידה של איכות ומצוינות אמנותית, חשיבות התרומה שהשיאה פעילותו האמנותית של המועמד לתרבות בישראל, אורך תקופת העשייה של המועמד ומידת הגיוון האמנותי שבעשיית האמן.
הזוכים בפרס > 2014

בקטגוריית זמר עברי: נעמי פולני, יורם טהרלב וישראל יצחקי.
בקטגוריית תיאטרון: שלמה בר-שביט, דינה דורון ויוסף כרמון.
בקטגוריית קולנוע: דוד גורפינקל, דן וולמן ויעקב גולדווסר.
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: שמעון כהן, אלכסנדר תמיר ואבנר בירון.
בקטגוריית מחול: אשרה אלקיים רונן, נירה פז וסילביה דוראן.
בקטגוריית אמנות פלסטית: פסח סלבוסקי, תמרה ריקמן ויהודית לוין.
בקטגוריית ספרות: אמנון שמוש, יהודית רותם ונירה הראל.
הזוכים בפרס > 2015

בקטגוריית זמר עברי: יזהר כהן, נורית הירש, יוסי גמזו.
בקטגוריית תיאטרון: יעקב בן-סירא, אלברט כהן, רות דר.
בקטגוריית קולנוע: מיכל בת-אדם, משה מזרחי ואורי ברבש.
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: אבנר איתי, אמיל זריהן, דרור אדלר.
בקטגוריית מחול: יונתן כרמון, ברטה ימפולסקי, רינה גלוק.
בקטגוריית אמנות פלסטית: דוד וקשטיין, אהרון מסג, גרי גולדשטיין.
בקטגוריית ספרות: יצחק גורמזאנו גורן, נורית זרחי, עודד פלד.
הזוכים בפרס > 2017

בקטגוריית זמר עברי: אלון אולארצ'יק, לוליק לוי, צביה בר אברבנאל.
בקטגוריית תיאטרון: רות סגל, עודד תאומי, אהרון אלמוג.
בקטגוריית קולנוע: צבי שיסל, ניסים דיין, שמואל אימברמן.
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: דליה אטלס, יוסף ברדנשווילי, נינו ביטון.
בקטגוריית מחול: רינה שיינפלד, ולרי פאנוב, משה אפרתי.
בקטגוריית אמנות פלסטית: תמר רבן, יצחק אוסטרובסקי, יהושע בורוקובסקי.
בקטגוריית ספרות: רוני סומק, יעקב בוצ'ן, שלומית כהן-אסיף.
הזוכים בפרס > 2018

בקטגוריית זמר עברי: קורין אלאל, שם טוב לוי ורמי דנוך.
בקטגוריית תיאטרון: ג'יטה מונטה, בתיה לנצט וגדי יגיל.
בקטגוריית קולנוע: לינה צ'פלין, אלי כהן וחיים בוזגלו.
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: אלונה טוראל, דני גוטפריד ודן יוהס.
בקטגוריית מחול: יאיר ורדי, גבי אלדור ועמוס חץ.
בקטגוריית אמנות פלסטית: בני אפרת, ישראל רבינוביץ' ומאור חיים בנימין.
בקטגוריית ספרות: פוצ'ו, אהרון שבתאי ושלומית אפפל.
הזוכים בפרס > 2021

בקטגוריית זמר עברי: חנן יובל.
בקטגוריית תיאטרון: שמואל עצמון-וירצר.
בקטגוריית קולנוע: רוני ניניו.
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: נעמי פארן.
בקטגוריית מחול: ליאת דרור וניר בן גל.
קטגוריית אמנות פלסטית: מיכה אולמן.
בקטגוריית ספרות ושירה: הרולד שימל.
הזוכים בפרס > 2023

בקטגוריית זמר עברי: אריה לבנון, אושיק לוי וג'וזי כץ.
בקטגוריית תיאטרון: יונה אליאן קשת, שמעון ישראלי ואילן דר
בקטגוריית קולנוע: איציק לרנר, עפרה ויינגרטן, יצחק צפל ישורון
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: אלי מגן, שוש רייזמן ואלברט בגר
בקטגוריית מחול: אמנון דמתי, אילנה כהן  ומלכה חג'בי
קטגוריית אמנות פלסטית: אבי גנור, דני קרמן וטניה פרמינגר
בקטגוריית ספרות ושירה: חדוה הרכבי, רות אלמוג ומואיז בן הראש
הזוכים בפרס > 2024

בקטגוריית זמר עברי: צרויה להב
בקטגוריית מוזיקה אמנותית: אסתרית בלצן
הערות שוליים

↑  הפרסום הרשמי באתר משרד התרבות והספורט
↑  הפרסום הרשמי באתר משרד התרבות והספורט
↑  שרת התרבות, לימור לבנת, הכריזה על הזוכים בפרסים ע"ש אריק איינשטיין ז"ל, בדף הפייסבוק של משרד התרבות והספורט
↑  שמה על פי חיפוש ברשת, https://www.speaking-words.com/צביהבראברבנל
↑  פרופ' חיים מאור זוכה פרס מפעל חיים לאמנים ותיקים, באתר "ערב רב", 28 בנובמבר 2018
יורי טיניאנוב

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1894 (יוליאני) רזקנה, גוברמנטת ויטבסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בדצמבר 1943 (בגיל 49) מוסקבה, ברית המועצות 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  רוסית, גרמנית 
 יצירות בולטות:  Lieutenant Kijé 
 בן או בת זוג:  Leah Zilber (3 בפברואר 1916–20 בדצמבר 1943) 
 צאצאים:  Inna Tynyanova 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
יורי טיניאנוב (ברוסית: Юрий Насо́нович Тынянов‏; 18 באוקטובר 1894 - 20 בדצמבר 1943) היה סופר, תסריטאי, מבקר ספרות וחוקר קולנוע יהודי-סובייטי. נחשב כשייך לקבוצת הפורמליסטים הרוסיים וכקולנוען שהתייחס לקולנוע כשפה.
קורות חיים

נולד ברזקנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה), למשפחה יהודית. אביו, ניסן טיניאנוב, היה רופא. אמו, שרה אפשטיין, הייתה עקרת בית. בשנת 1918 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג. אשתו, לאה זילבר הייתה אחותם הגדולה של לב זילבר, אלכסנדר זילבר ווניאמין קאברין.
טיניאנוב הושפע מתורת הסמיולוגיה של הבלשן פרדינן דה-סוסיר אשר קבע שמילה היא סימן המורכב ממסמן ומסומן. בעוד שדה סוסיר התייחס לשפה המדוברת, טיניאנוב השליך את הרעיון אל הקולנוע.
טיניאנוב הסביר את רעיונו המרכזי באמצעות "משל הנמר". הוא הסביר כיצד סימנים נוצרים באמצעות סיפור על אדם קדמון שצייר נמר על להב גרזנו. ציור זה ניסה לחקות את המציאות (מימזיס). האדם העניק במחשבתו לאותו ציור תכונות מאגיות של שמירה וכוח המיוחסות לנמר הממשי. במשך הזמן, הנמר הופך לסמל של כוח, של גבורה או של שבט או קבוצה מסוימת. עם הזמן הוא מקבל פונקציה נמונית (זכרונית), כך שלא באמת צריך לראות את הנמר בציור אלא מספיק שניזכר בנמר מהציור. הנמר אט אט מאבד מהמימזיס שלו וכך נוצר סימן. טיניאנוב טען שהקולנוע (ראינוע בזמנו) לא יכול להיות מימטי בגלל הפער בין התמונה המצולמת לבין המציאות (שחור-לבן, פרופורציות, דו־ממדיות).
במקביל לעבודות בתחום ביקורת ספרותית החל לכתוב. בשנים 1925–1928 כתב שני רומנים: "קיוחליה" ו"מותו של ואזיר מוכתר". בשנים 1926-1927 כתב תסריטים לסרטים של גריגורי קוזינצב. בסוף שנות ה-20 חלה בטרשת נפוצה ולכן לא יכול היה להמשיך בקצב פעילות כמו בעבר.
הוא כתב ספר על מותו של אלכסנדר גריבויידוב "מותו של וזיר-מוכתר: אהבתו וחייו של גריבוידוב" שבנת 2009 על בסיסו הופקה סדרת טלוויזיה.
בתו היחידה, אינה טיניאנוב (1917 - 2004), הייתה סופרת ומתרגמת לרוסית מספרדית ופורטוגזית.
יצירותיו שתורגמו לעברית

הסגן נים (הסגן קיז׳ה) - הוצאת קתרזיס, 2022. תרגום לעברית: דוד ישראל ארונשטם.
הערות שוליים

↑  דוסטויבסקי וגוגול – לקראת התיאוריה של הפרודיה, באתר קדימה בית הוצאה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272432605171  PLWABN: 9810535146905606  BIBSYS: 90065430  BNE: XX1453709  BnF: cb11927299d (data)  CiNii: DA00894882  GND: 118803069  ICCU: CFIV037132  ISNI: 0000 0001 1475 0417  LCCN: n81017151  LNB: 000039528  MusicBrainz: 39b08f6b-7d55-4c59-ad71-ee4fdec9610a  NDL: 00459320  NKC: xx0007368  NLA: 35559905  NTA: 069206600  SELIBR: 98084  SUDOC: 027171973  Trove: 995923  VIAF: 73860900   WorldCat (עם VIAF): 73860900 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מועצה אזורית רמת הנגב

מתחם מבני ציבור - מועצה אזורית רמת הנגב
מבט ממדרשת בן-גוריון על נחל צין
מרכז השיטור הקהילתי ליד בניין המועצה האזורית
מועצה אזורית רמת הנגב היא מועצה אזורית בנגב שבמדינת ישראל. זוהי המועצה בעלת שטח השיפוט הגדול ביותר בישראל, כ-4,100 קילומטר רבוע (לשם המחשה, שטחה גדול פי שלושה משטחו של כל מחוז המרכז). המועצות המקומיות מצפה רמון וירוחם הן מובלעות בתוכה.
סמל המועצה הישן (לפני המיתוג)
גבולות ושטח המועצה האזורית

הנגב מורכב משישה אזורי משנה. אחד האזורים הוא רמת הנגב. במזרח גובל שטח המועצה במועצה אזורית הערבה התיכונה, בדרום במועצה אזורית חבל אילות, במערב בגבול ישראל-מצרים ובצפון במועצה אזורית בני שמעון ובמועצה אזורית אשכול. בשטח הנתון נמצאות ארבע מועצות: מועצה אזורית רמת הנגב, מועצה אזורית נווה מדבר (של תושבי הפזורה הבדואית בנגב), מועצה מקומית מצפה רמון ומועצה מקומית ירוחם.
נתוני המועצה

מועצה אזורית רמת הנגב היא המועצה הגדולה ביותר בשטחה בישראל, היא משתרעת על 4.1 מיליון דונם, שהם למעלה מ-22% משטח מדינת ישראל. אוכלוסיית המועצה מתגוררת ב-20 יישובים מוכרים, בהם קיבוצים, מושבים, יישובים קהילתיים, מוסדות לימוד וטיפול ומחנות צבא. בנוסף נמצאות בשטח המועצה האזורית 23 חוות בודדים. בשטחי המועצה אטרקציות תיירותיות רבות: הערים העתיקות עבדת, שבטה, ניצנה וחלוצה, המכתשים, הנוף המדברי וההררי, דרכים ושבילים אשר הוכנו במיוחד למטיילים וכן 23 התיישבויות בודדים אגרו-תיירותיות. כל אלה מהווים מוקד משיכה תיירותי.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית רמת הנגב 9,491 תושבים, מתוכם 8,467 תושבי ישראל (מקום 181 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 92.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 11,275 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).