stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוה צור
ביוגרפיה

צור נולד וגדל בצפת, למשפחה דתית. הוא למד בסטודיו למשחק ולאמנויות הבמה אצל יורם לוינשטיין. מאוחר יותר התחיל ללמוד משחק בסטודיו הבמה.
תחילת דרכו הייתה בתפקידי אורח בסדרות "יוני והמחוננים", "רמזור" ו"דובדבני וקובץ'" בשנים 2010–2011.
בשנת 2011 הצטרף לקאסט של "הפרויקט הירוק" בחברת התקשורת HOT" בערוץ קומדי סנטרל, שם גילם דמויות שונות לצד עידו מוסרי, יניב פולישוק ועוד. באותה שנה שיחק בסדרה האינטרנטית של אתר וואלה "אנדו" בתפקיד ראשי, יונה הורניק.
משנת 2012 החל לגלם את דמותו של הנער המחונן "הוגו", תפקיד מרכזי בסדרת הנעורים "גאליס", ששודרה בערוץ הילדים של HOT במשך שבע עונות.
בהמשך השנה החל לשחק בסדרת הדרמה של yes "נויורק", בבימויו של אריאל בנבג'י, בתפקיד אלי, בן אחיו של יוסי (אושרי כהן).
בשנת 2014 גילם את "שוסטק", תפקיד ראשי בסדרה "מועדון החנונים", בערוץ זום ב-HOT.
בתחום הקולנוע שיחק צור בסרט הקצר "שניצל" בבימויו של אסף אפשטיין, בתפקיד ראשי. מאוחר יותר השתתף בסרט "הפקח", ששודר בערוץ הראשון. ביולי 2013 שיחק בסרט הקולנוע הישראלי "לצוד פילים", בתפקיד עילאי, הילד הבריון. בקיץ 2014 שיחק בסרט "גאליס - המסע לאסטרה", עם חבריו מהסדרה "גאליס", שם גילם בתפקיד משני את הודור.
ב-2016 עלה לאקרנים הסרט "עמק", בבימויה של סופי ארטום, בו גילם את ג'וש, לצד ג'וי ריגר ורועי ניק. בתפקידו כשחקן ראשי בסרט היה מועמד לתואר "שחקן ראשי" השנתי בטקס פרסי אופיר. על הופעתו בסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה ה-30.
בתחום התיאטרון שיחק בהצגה "לטאה" במסגרת לימודיו ב"סטודיו הבמה", ובמסגרת תנועת הנוער בני עקיבא השתתף בהצגות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"סאלח שבתי".
ב-2015 השתתף במופע "היי סקול פסטיגל".
ב-2016 חזר להשתתף בתפקיד ראשי במופע "היי סקול פסטיגל 2". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת המתח "עקרון ההחלפה" בתור אביתר, בנו של אטלס (ליאור אשכנזי). באותה שנה השתתף במופע "יצא משליטה" שיצר דני קרפל והופיע שם לצד עדי הימלבלוי, אילן רוזנפלד, דר זוזובסקי, אוריאל יקותיאל, גאיה שליטא כץ ותובל שפיר.
ב-2017 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "לא שם", אותו כתב והלחין. לאחר כמה חודשים הוציא עוד סינגל בשם "נ.ו.ה".
במרץ 2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו: "נ.ו.ה". בין המפיקים שהשתתפו ביצירת האלבום ניתן למנות את אורי שוחט, עידו מימון וישי סוויסה.
ב-2018 לוהק לסדרה "אילת", שעלתה לשידור ב-12 באוגוסט 2018 ב-HOT, תפקיד עליו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל", תפקיד עליו זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
ב-2019 שיחק בסדרה "גיבור אמיתי".
ב-2020 שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שב"ס".
בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שישו ושמחו", המשודרת בכאן 11. על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בפברואר 2022 הוציא את אלבומו השני, "כמו חדש". באלבום שיתף פעולה עם מיכאל כהן, יסמין מועלם, טהר שפי, אורי שוחט, בוי אצ׳י ויובל מאירי.
בשנת 2022 החל לשחק בהצגה "פיקוח נפש" בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
בשנת 2023 שיחק בסדרה 4:20, לצד דולב מסיקה, עוז זהבי ועדי אלון.
פילמוגרפיה

| שנה | סדרה/סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2011 | הפרויקט הירוק | דמויות שונות |
| 2011 | אנדו (סדרה אינטרנטית) | יונה הורניק |
| 2011 | רמזור | פימה |
| 2012 | נויורק | אלי אלחריזי |
| 2012–2016 | גאליס | הוגו |
| 2013 | לצוד פילים | עילאי |
| 2014 | גאליס - המסע לאסטרה | הוגו/הודור |
| 2014 | שניצל | קובי צוקר |
| 2014 | הפקח |  |
| 2014–2016 | מועדון החנונים | שוסטק |
| 2015 | עמק | ג'וש |
| 2015 | שפסעלך | בניה ביילה |
| 2016 | עקרון ההחלפה | אביתר |
| 2017 | מועדון החנונים: הסרט | שוסטק |
| 2018 | אילת | צחי |
| 2018 | פרא אציל | אלי |
| 2019 | גיבור אמיתי | נווה/גונדור |
| 2019 | פאנץ׳ | שירן |
| 2020 | שב"ס | אסיר מנוער הגבעות |
| 2022 | שישו ושמחו | נחום |
| 2023 | 4:20 | קומה |
דיסקוגרפיה > אלבומים

נ.ו.ה (2018)
כמו חדש (2022)
הערות שוליים

↑  פרסי אופיר 2014: הוכרזו המועמדים, "מיתה טובה" מוביל, באתר וואלה, 12 באוגוסט 2014
↑   בימי שני, אחרי חדשות הערב, הולך להיות שישו ושמחו!, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:04)
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: אמיר שורוש (קופה ראשית) שם הקטגוריה היה "שחקן ראשי בסדרה קומית" | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – שחקן ראשי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים  2022: נוה צור (שישו ושמחו)  | הבא: 2023: שלמה בראבא (שישה אפסים) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395940905171  VIAF: 54153288274032650140   WorldCat (עם VIAF): 54153288274032650140
הפיגוע בקונגסברג

| חלק מטרור אסלאמי באירופה |
| --- | --- |

 תאריך:  13 באוקטובר 2021 18:13 (CEST UTC+02:00)
 מקום:  קונגסברג, ויקן, נורווגיה
 קואורדינטות:  59°39′54″N 9°38′47″E﻿ / ﻿59.665°N 9.6463888888889°E﻿ / 59.665; 9.6463888888889
 סוג:  רצח המוני 
 נשק:  חץ וקשת, סכין 
 הרוגים:  5 
 פצועים:  3 
 מבצע:  אספן אנדרסן בראת'ן 
 מספר מפגעים:  1 
 he
 
הפיגוע בקונגסברג (בנורווגית: Massedrapet på Kongsberg) התרחש ב-13 באוקטובר 2021, במהלכו אדם ירה במספר אנשים באמצעות חץ וקשת במספר מקומות בעיירה קונגסברג שבנורווגיה, השוכנת כ-70 קילומטרים ממערב לעיר הבירה אוסלו. חמישה בני אדם נרצחו ושלושה נפצעו. חשוד במעשה נלקח למעצר.
על פי הדיווחים, התוקף פתח בתקיפה בתוך סופרמרקט, ולאחר מכן עבר לבצע את הפיגוע בשטח פתוח ונעצר. העבריין, שזוהה כגבר בן 37 מדנמרק, נעצר 45 דקות לאחר הפיגוע במהלך עימות עם המשטרה. הוא נחקר על ידי המשטרה במהלך הלילה שאחרי והודה בביצוע הפיגוע.
הפיגוע עורר תגובת חירום גדולה שכללה חימוש השוטרים באקדחים לאחר שקודם לכן לא הותר לשוטרים בנורווגיה לשאת נשק. יותר מעשרה אמבולנסים ושני מסוקים הוזעקו.
הרוצח היה מוכר למשטרה והיה ידוע כי המיר את דתו לאסלאם. בשנת 2020 המשטרה יצרה איתו קשר בעקבות בעיות הקשורות להסלמה. לאחר בדיקה של המקרה, נקבע כי הרצח נחשב לפיגוע טרור.
ב-24 ביוני 2022, בית משפט בנורווגיה פסק כי המפגע ביצע את הפיגוע בשל סכיזופרניה פרנואידית, ופסקו כי יקבל טיפול נפשי כפוי.
הערות שוליים

↑  Flere er omkommet og skadet i Kongsberg. Person ble skutt etter med pil og bue – én pågrepet., www.aftenposten.no (בנורווגית ספרותית)
↑  Solsvik, Terje; Klesty, Victoria (2021-10-13). "Man armed with bow and arrow kills five people in Norway attacks, police say". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-10-14.
↑  Vasco Cotovio, James Frater and Lianne Kolirin CNN, Suspect charged after 5 killed in Norway bow and arrow attack, police say, CNN
↑  "Kongsberg: Five dead in Norway bow and arrow attack". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-10-14. נבדק ב-2021-10-14.
↑  Misstänkta 37-åringen medger gärningarna, DN.SE, ‏2021-10-14 (בשוודית)
↑  "Kongsberg: Bow and arrow suspect known to Norwegian police". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-10-14. נבדק ב-2021-10-14.
↑  חדשות 13, הטבח בנורווגיה - טרור: החשוד התאסלם ויצא למסע הרג עם חץ וקשת, באתר חדשות 13, 14 באוקטובר 2021
↑  Norway bow-and-arrow, knife attack perpetrator convicted, euronews, ‏2022-06-24 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור ובנושא נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חדשות מהעבר

| --- | --- |

 יוצרים:  רם לנדס  דני טנא  בועז פרמדר
 כותבים:  עידן גיל עומר קרן
 בימוי:  בועז פרמדר
 מנחים:  מירי נבו  עידן אלתרמן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ישראל עברית
 מספר פרקים:  59
 הפקה
 מפיק:  טל בראל
 חברת הפקה:  קודה תקשורת
 עורכים:  דני טנא  עומר קרן
 אתר צילומים:  אולפני מימד, סאן וידאו
 מוזיקה:  עודד דוידוב
 אורך פרק:  15 דק'
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 פורמט (תמונה):  HDTV
 תקופת שידור מקורית:  2013–2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
חדשות מהעבר היא תוכנית טלוויזיה לילדים, אשר עוסקת באירועים ובאישים היסטוריים, ומציגה אותם בצורה עדכנית. את התוכנית מגישים מירי נבו ועידן אלתרמן.
מבנה התוכנית

פורמט התוכנית פותח על ידי חברת ההפקות "קודה תקשורת", ומטרתו היא להביא לצופים מידע אודות האירועים והאישים אשר מוצגים בתוכנית, בפורמט של מהדורת חדשות עדכנית ומעניינת. כמו כן במהלך התוכנית חל שימוש ברשתות החברתיות (פייסבוק לרוב) על מנת להציג ציטוטים או תמונות.
בדומה לרוב התוכניות ששודרו בחינוכית בשנים האחרונות, גם זו הועלתה קודם ליוטיוב עוד טרם שידור הבכורה בטלוויזיה.
ראו גם

תריץ אחורה
אחת שיודעת
ארץ מולדת
שיפוצניק

שיפוצניק מתקין מסגרת לדלת
שיפוצניק או שַפָּץ (לעיתים נקרא הנדימן), הוא איש שעיסוקו במשימות תיקון ותחזוקה, הן בתוך מבנים והן מחוץ למבנים. באופן ספציפי, העבודות אותן מבצעים שיפוצניקים יכולות לכלול בנייה בגבס, ביצוע שיפוצים שונים, עבודות נגרות, עבודות שרברבות, עבודות חשמל, הרכבת רהיטים, צביעת חדרים, עבודות גינון, ריתוך, ריצוף, מערכות מיזוג אוויר, החלפת מנעולים, רשתות נגד יתושים, חלונות ודלתות ועוד. העבודות אותן מבצעים השיפוצניקים יכולות להיות פשוטות או מורכבות.
שיפוצניקים יכולים לעבוד כשכירים ולתחזק מבנה או קבוצת מבנים קבועה (במקרה כזה מכונה אב בית) או לעבוד כעצמאים בעבודות מזדמנות. היתרון של העסקת אב בית הוא צבירת ניסיון והיכרות עם המבנה המסוים, ויכולת לתכנן מראש משטר של עבודות תחזוקה.
ראו גם

אחזקת הבית
שרת (מקצוע)
עשה זאת בעצמך
עמוס לביא

ערך זה עוסק בשחקן ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עמוס לביא, 2005
 לידה:  1 בינואר 1953 לוב טריפולי, לוב
 פטירה:  9 בנובמבר 2010 (בגיל 57) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1980–2010 (כ־30 שנה)
 פרסים והוקרה:  שלושה "פרסי אופיר" על משחק
 פרופיל ב-IMDb
 
עמוס לביא (1 בינואר 1953 – 9 בנובמבר 2010) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי. לביא זכה בשלושה פרסי אופיר למשחק, על תפקידיו בסרטים "שחור", "נשים" ו"קרקס פלשתינה".
ביוגרפיה

לביא נולד בטריפולי שבלוב לאליהו ומיסה. בגיל שלוש עלה עם משפחתו לישראל. גדל והתחנך בקריית גת. אביו, שעבד כמוהל וכשוחט, נפטר כשלביא היה בן שבע בלבד.
בשנת 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים בה שירת לביא במילואים, הוא לקה בתגובת קרב. במהלך השיקום הוצע ללביא ללמוד משחק. בראשית שנות השמונים סיים לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
קריירה בתיאטרון

בתיאטרון החאן: ב-1980 שיחק בהצגה "אגממנון" מאת אייסכילוס שביים סטיבן ברקוף. ב-1987 שיחק לצד איילת מרגלית בהצגה "ציד עכברושים" מאת פיטר טוריני שביימה דורית ירושלמי. ב-1988 שיחק בהצגה "מי תהום" מאת הלל מיטלפונקט שביים עמית גזית.
במרכז התיאטרוני בנווה צדק: ב-1981 שיחק בהצגה "מחלקה 3 כיתה 1" מאת דליק ווליניץ שביים איציק ויינגרטן.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1982 שיחק בהצגה "דקלים וחלומות" שכתב וביים יצחק גורמזאנו גורן ע"פ סיפורי סמי מיכאל.
בתיאטרון הבימה: ב-1983 גילם את שבתאי בהצגה "סנג'ר" מאת מוטי בהרב שביים מיכאל גורביץ'. ב-1984 גילם את מקרקא בהצגה "מאחורי הגדר" מאת חיים נחמן ביאליק שביים אורי פסטר. ב-1985 שיחק בהצגה "המשפט" מאת פרנץ קפקא שביים סטיבן ברקוף; שיחק בהצגה "טירונות" מאת ניל סיימון שביים עמית גזית ושיחק בהצגה "עוולה" מאת יוסף חיים ברנר שביים עמית גזית.
בתיאטרון בית ליסין: ב-1983 שיחק בהצגה "טרדפורד טנזי" מאת קלייר לקהאם שביים דוני ענבר. ב-1986 שיחק בהצגה "יצרים" מאת ויליאם מסטרוסימון שביים עמית גזית. ב-1992 שיחק בהצגה "המלך" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2006 שיחק בהצגה "תפוחים מן המדבר" מאת סביון ליברכט שביים עודד קוטלר.
בתיאטרון באר שבע: ב-1994 שיחק בהצגה "המתחזה" מאת ויליאם ריילי שביים רוברט וודרופ. ב-1995 שיחק בהצגה "החטא ועונשו" שביים גל זייד ובהצגה "אשת האופה" מאת מרסל פניול שביים גדי רול. ב-1996 שיחק בהצגה "המלאך הכחול" מאת פם ג'יימס שביים פיטר ג'יימס. ב-1998 שיחק בהצגה "ירח שחור" מאת מוטי אברבוך שביים רזי אמיתי; בהצגה "הוא הלך בשדות" שביים גדי ענבר, ובהצגה "איך למדתי לנהוג" מאת פאולה ווגל שביים איצ'ו אביטל. ב-1999 שיחק בהצגה "גשם שוטף" שכתב וביים גדי ענבר, ובהצגה "רישיון לחיות" מאת יצחק גורמזאנו גורן (מבוסס על הרומן של גורן "מקלט בבבלי") שביים סיני פתר. ב-2000 שיחק בהצגה "אצבע אלוהים" שעיבד וביים רמי דנון ע"פ דן בניה סרי. ב-2003 שיחק בהצגה "פוטו בגדאד" מאת אלי דור חיים שביים רזי אמיתי. ב-2005 שיחק בהצגה "בית הקפה" מאת קרלו גולדוני שביים מיטקו בוזקוב. ב-2006 גילם את מנהל הכלא בהמצגה "לא על זמירים" מאת טנסי ויליאמס שביים רועי הורוביץ.
בפסטיבל עכו: ב-1996 שיחק לצד חגית דסברג בהצגה "בן חור והרבנית" מאת נדב בן יהודה שביים יורם פאלק. על הצגה זו זכו השניים בפרס השחקן והשחקנית הטובים ביותר. הצגה זו הועלתה לאחר מכן בתיאטרון בית ליסין.
בפסטיבל תיאטרונטו: ב-2010 שיחק בהצגה "הזר" מאת אלבר קאמי שעיבד וביים יעקב אמסלם.
בתיאטרון צוותא שיחק בהצגת היחיד "נגמל - סיפור חיים" ובהצגה "שדות החיטה הנצחיים" מאת יוני להב שביים זכריה טובי.
חיים אישיים

לביא היה אב לארבעה ילדים מארבע בנות זוג, אם כי היה נשוי רק לאחת מהן. האחרונה שבהן היא השחקנית אוולין הגואל, איתה היה בזוגיות למשך שבע שנים. בתם המשותפת של הגואל ולביא, אלה לביא, התמודדה בתוכנית המציאות "הכוכב הבא 2021".
לביא נפטר ב-9 בנובמבר 2010 בבית החולים איכילוב, בגיל 57, לאחר שהתמודד עם מחלת סרטן הריאות. נטמן בבית העלמין ירקון.
ראו גם

משחק חייו
הערות שוליים

↑  שרית פוקס, סוחרי הגופות, מעריב, 11 בינואר 1980
↑  יורם בר, הצגה - "מי תהום" בהפקת תיאטרון החאן, כל העיר, 15 בינואר 1988
שבח פרידלר, התהום כמישור שטוח להפליא - "מי תהום" מאת הלל מיטלפונקט, הפקת תיאטרון החאן, כל העיר, 5 בפברואר 1988
↑  שוש אביגל, תיאטרון כמרכז גמילה, כותרת ראשית, 18 בינואר 1984
↑  שרית פוקס, כלוב מחפש ציפור, מעריב, 13 בספטמבר 1985
↑  מיכאל הנדלזלץ, תפוח ישראלי, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2006
ציפי שוחט, תפוחים מן המדבר, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2006
↑  גבי בר חיים, האפקט והדפקט: ריאיון עם אוולין הגואל ועמוס לביא, באתר nrg‏, 9 באפריל 2010
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | ששון גבאי (1991) • שרון אלכסנדר (1992) • אסטבן גוטפריד (1993) • עמוס לביא (1994) • שמואל סגל (1995) • יגאל נאור (1996) • אריה מוסקונה (1997) • עמוס לביא (1998) • מוסקו אלקלעי (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף שילוח (2000) • מוני מושונוב (2001) • איתי תורג'מן (2002) • אלון אבוטבול (2003) • משה איבגי (2004) • אסי דיין (2005) • צחי גראד (2006) • סאלח בכרי (2006) • שמיל בן ארי (2008) • זהר שטראוס (2009) |  |
| 2010–2019 | מיכאל מושונוב (2010) • ליאור אשכנזי (2011) • גל פרידמן (2012) • צחי הלוי (2013) • ששון גבאי (2014) • נורמן עיסא (2015) • תומר קאפון (2016) • עמי סמולרצ'יק (2017) • דב גליקמן (2018) • דובר קוסאשווילי (2019) |  |
| 2020 ואילך | נועם אימבר (2020) • איהאב אליאס סלאמה (2021) • שמואל וילוז'ני (2022) • דרור קרן (2023) • יעקב זדה-דניאל (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313521605171  GND: 1062441338  ISNI: 0000 0000 4868 1512  LCCN: no2006043791  VIAF: 29283584   WorldCat (עם VIAF): 29283584 
עמוס לביא (עומד) עם צוות הסדרה "המקום", 2008
ויליאם וולאס דנסלו

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1856 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  29 במרץ 1915 (בגיל 58) Knickerbocker Hospital, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לעיצוב  קופר יוניון 
 תחום יצירה:  איור ספרים, קריקטורה 
 יצירות ידועות:  הקוסם מארץ עוץ 
 
איור של דנסלו מתוך המהדורה הראשונה של "הקוסם מארץ עוץ", 1900. דורותי פוגשת את האריה הפחדן.
ויליאם וולאס "וו.וו." דנסלו (באנגלית: William Wallace "W. W." Denslow;‏ 25 במאי 1856 – 27 במאי 1915) היה מאייר וקריקטוריסט אמריקאי שידוע בשל שיתוף הפעולה שלו עם ליימן פרנק באום, ובמיוחד בשל ציוריו לסיפורי "הקוסם מארץ עוץ". דנסלו היה מאייר עיתונות עם זיקה רבה לעניינים פוליטיים, עובדה שעודדה פרשנויות פוליטיות של "הקוסם מארץ עוץ".
ביוגרפיה

דנסלו נולד בפילדלפיה, ולמד לתקופות קצרות באקדמיה הלאומית לעיצוב ובקופר יוניון בניו יורק. את מרבית כישוריו והשכלתו רכש בעצמו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נסע ברחבי ארצות הברית כאמן וככתב עיתונות; הוא נסע לשיקגו ב-1893 לרגל התערוכה העולמית שנערכה בעיר, והחליט להשתקע בה. דנסלו רכש לראשונה מוניטין כמעצב כרזות; כמו כן עיצב ספרים וחותמות ספרים, והיה האמן הראשון שהוזמן לעבוד בבית הדפוס "רויקרופט" (Roycroft).‏
ייתכן כי הפגישה הראשונה בין דנסלו לבאום התקיימה במועדון הדפוס של שיקגו (Chicago Press Club), שבו שניהם היו חברים. מלבד "הקוסם מארץ עוץ", דנסלו אף אייר ספרים נוספים מאת באום: "לאור הפמוט" (By the Candelabra's Glare), "אבא אווז: ספרו" (Father Goose: His Book) ו"דוט וטוט מארץ האושר" (Dot and Tot of Merryland). במרבית יצירות אלו החזיקו באום ודנסלו בזכויות היוצרים במשותף.
לאחר שדנסלו התעמת עם באום בעניין תמלוגים שיקבלו מהמחזה "הקוסם מארץ עוץ" שעלה על הבימות ב-1902, שבו כתב באום את התסריט ודנסלו עיצב את התפאורה והתלבושות, החליט באום להפסיק לשתף פעולה עם דנסלו. (כשותף לזכויות היוצרים דרש דנסלו שהתמלוגים יתחלקו בצורה שווה בינו ובין באום והמלחין פול טיטג'נס.) ב-1901 הוציא דנסלו מהדורה ל"סיפורי אמא אווזה" שנקראה "אמא אווזה של דנסלו" (Denslow's Mother Goose), אוסף של שירי ילדים מסורתיים, לצד הספר "הלילה שלפני חג המולד, מאת דנסלו" (Denslow's Night Before Christmas,‏ 1902) וסדרת הספרים בת 18 הכרכים "ספרי התמונות של דנסלו" (Denslow's Picture Books,‏ 1903-04).‏ כמו כן השתמש בזכויות היוצרים שלו לאיורים בספריו של באום כדי ליצור, בעשור הראשון של המאה ה-20, רצועת קומיקס בעיתון שכללה את דמויותיהם של אבא אווז וכן הדחליל ואיש הפח מ"ארץ עוץ". כמו כן יצר את רצועת הקומיקס Billy Bounce, שידועה כאחת מרצועות הקומיקס הראשונות שבהם לגיבור היה סוג של כוחות-על.
התמלוגים שקיבל דנסלו מהספרים ומהפקת התיאטרון של "הקוסם מארץ עוץ", עשוהו אדם אמיד, והספיקו לו כדי לרכוש את האי בלאק (Bluck's Island) בברמודה, ולהכתיר את עצמו בתואר "המלך דנסלו הראשון".
חייו האישיים

דנסלו נישא שלוש פעמים והתגרש שלוש פעמים במהלך חייו. אשתו הראשונה, אנני מקארתי (במקור אנה מ. לו, 1856-1908), נישאה לו ב-1882 והולידה את בנו היחיד בשנה לאחר מכן. עם זאת, הזוג כבר היה פרוד בעת לידת הבן, ודנסלו מעולם לא פגש את בנו. לבסוף הם התגרשו ב-1896, ובכך יכולה הייתה להתחתן עם הגבר שעמו חיה במשך חמישה חודשים. באותו יום, ב-20 בפברואר 1896, דנסלו נישא לאן הולדן דנסלו. גם נישואים אלו היו קצרי ימים. אן הגישה טופסי גירושין בספטמבר 1903, בהם טענה כי דנסלו אמר לה ביוני 1901 כי הוא לא אוהב אותה ועל כן סירב לחיות עמה. בתוך פחות מחודש היא התחתנה עם אמן צעיר, חברם המשותף, לורנס מזנוביץ', ונסעה עמו לפריז. לאחר מכן התחתן דנסלו עם אשתו השלישית, פרנסס ג'. דוליטל. פרנסס עזבה אותו ב-1906 והזוג התגרש לבסוף ב-1911. ב-1914 שכתב את צוואתו והוריש את נכסיו לאישה רביעית.
גלריה

איור של דנסלו לשיר "Baa, Baa, Black Sheep" מתוך מהדורה של "סיפורי אמא אווזה" משנת 1901.
איור של דנסלו לשיר "There was an Old Woman Who Lived in a Shoe" מתוך מהדורה של "סיפורי אמא אווזה" משנת 1901.
איור של דנסלו לשיר הילדים למרי הייתה כבשה קטנה, מתוך מהדורה של "סיפורי אמא אווזה" משנת 1902.
המצבה בקברו של דנסלו בניו יורק, ועליה עיטור סוס הים ששימש סמלו, וכן תחריטים של דמויות הדחליל ואיש הפח מ"ארץ עוץ".
הערות שוליים

↑  Douglas G. Greene and Michael Patrick Hearn, W.W. Denslow, Mount Pleasant, Clark Historical Library, Central Michigan University 1976.
↑  L. Frank Baum, The Annotated Wizard of Oz, Edited with an Introduction and Notes by Michael Patrick Hearn; revised edition, New York, W. W. Norton, 2000; pp. xxix-xxx.
↑  The Annotated Wizard of Oz, pp. lii-lvi.
↑  "Don Markstein's Toonopedia: Billy Bounce". Toonopedia.com. נבדק ב-2012-04-16.
↑  GeoNames, נבדק ב-6 באוגוסט 2009 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "In the Real Estate Field" (PDF), The New York Times, 5 ביוני 1908, נבדק ב-6 באוגוסט 2009 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Decree to Mrs. Denslow". Chicago Daily Tribune. 1903-09-17. p. 7. נבדק ב-2010-12-03. ‎(נדרשים דמי רישום לצפייה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296307905171  PLWABN: 9810582962105606  BIBSYS: 90907504  BNE: XX1154417  BnF: cb11899624c (data)  CiNii: DA04578727  GND: 12222082X  ICCU: RAVV077482  ISNI: 0000 0001 1560 5166  LCCN: n81047305  LNB: 000257029  NDL: 00465522  NKC: pna2006352870  NLA: 36541200  NLK: KAC200608766  NSK: 000586531  NTA: 071111506  RERO: 02-A003169932  SELIBR: 291557  SNAC: w6cc19zp  SUDOC: 026824728  Trove: 1281695  ULAN: 500086406  VIAF: 14768663   WorldCat (עם VIAF): 14768663
סאגת וינלנד

| --- | --- |
  כריכת כרך הטנקובון הראשון במהדורת "Afternoon"
 סוגה:  פעולה הרפתקאות דרמה היסטורית
 יוצר:  מאקוטו יוקימורה (אנ')

 מאנגה: סאגת וינלנד
 יוצר:  מאקוטו יוקימורה
 מאייר:  מאקוטו יוקימורה
 הוצאה:  Kodansha
 התפרסם לראשונה במגזין:  Weekly Shōnen Magazine (13 באפריל – 19 באוקטובר 2005) Monthly Afternoon (24 בדצמבר 2005 – הווה)
 קהל יעד:  שונן סיינן
 תקופת הפרסום המקורית:  13 באפריל 2005 – הווה
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  28

 אנימה: סאגת וינלנד
 תקופת שידור מקורית:  2019 – 2023
סאגת וילנד (ביפנית: ヴィンランド・サガ; בתעתיק לעברית: וינרנדו סאגה) היא סדרת מאנגה הרפתקאות-דרמה היסטורית אפית יפנית שנכתבה ואוירה על ידי מאקוטו יוקימורה. הסדרה מוצאת לאור בהוצאת "Kodansha", והופיעה לראשונה במגזין המאנגה לנוער "Weekly Shōnen Magazine" לפני שעברה למגזין המאנגה החודשי "Monthly Afternoon", המיועד למבוגרים צעירים. נכון ליוני 2024, פרקי הסדרה נאספו ב-28 כרכי טנקובון. בנוסף, קיבלה הסדרה רישיון להפצה בשפה האנגלית תחת הפצת "Kodansha USA". עלילת המאנגה מהווה דרמטיזציה לסיפורו של ת'ורפין קרלספני ומשימתו למצוא את וינלנד, ועוסקת במהפכו מנער צמא-דם ומלא נקמה לצעיר פציפיסטי; מול מסעו עומדת עלייתו לשלטון של המלך קנוט כמסע מקביל ומנוגד ישירות לזה של ת'ורפין.
בהשראת אולף הראשון, מלך נורווגיה, החליט יוקימורה לכתוב את המאנגה כסיפור על עבדות. העורך של יוקימורה היה נגד הרעיון המקורי להציג את דמותו של ת'ורפין כעבד; בעקבות כך הסכים יוקימורה לשנות את דמותו לזו של ויקינג, מכיוון שרצה שת'ורפין יבין את הטרגדיה שהוא גורם לאחרים בתור ויקינג, בחלקים מאוחרים יותר של עלילת המאנגה, השפיעו אף חוויותיו האישיות של יוקימורה במהלך המלחמה הקרה ופיגועי 11 בספטמבר על כתיבת דמותו של ת'ורפין, שנפגע ממעשיו כלוחם ובשל כך מחליט למצוא את וינלנד על מנת לייסד ארץ שבה אנשים מגזעים שונים יוכלו לחיות יחד בשלום.
עד אוגוסט 2022, נמכרו יותר מ-7 מיליון עותקים של המאנגה. הסדרה זכתה בפרס הגדול של פסטיבל אמנויות המדיה ה-13 ביפן בשנת 2009 ובפרס קודנשה מאנגה ה-36 למאנגה הכללית הטובה ביותר בשנת 2012. סדרת אנימה בת 24 פרקים, שהונפשה על ידי "Wit Studio", שודרה בערוץ NHK General TV מיולי עד דצמבר 2019. עונתה השנייה, שהונפשה על ידי "MAPPA", עלתה לשידור בערוצים Tokio MX ו-BS11 בינואר 2023; שתי העונות זמינות בשירותי הזרמת המדיה "נטפליקס" ו"פריים וידאו" ברחבי העולם. סדרת המאנגה זכתה לשבחי המבקרים, ששיבחו את העלילה, האמנות, כתיבת הדמויות, התמות שבמרכז העלילה והרקע הוויקינגי.
עלילה > רקע עלילתי

עלילת הסדרה מתרחשת בתחילה ברובה באנגליה בשנת 1013 לספירה, אשר נכבשה בעיקר על ידי המלך הדני סוון הראשון. בעוד המלך סוון נמצא על ערש דווי, בניו, הנסיך האראלד והנסיך קנוט, רבים על כס המלוכה. עלילת המאנגה שואבת אלמנטים מדיווחים היסטוריים מאותה התקופה, כגון "The Flateyjarbók",‏ "סאגת הגרינלנדים" ו"סאגת אריק האדום".
עלילה > עלילה > קשת המלחמה

בשנת 1013 לספירה, משרת ת'ורפין הצעיר את אסקלאד, בתקווה לאתגר אותו לדו-קרב ולהרוג אותו כנקמה על מותו של אביו ת'ורס, שנהרג במהלך תקיפה שהוביל אסקלאד במסעו לאנגליה. הפלוגה של אסקלאד מוצאת תעסוקה כשכירי חרב תחת חרבו של המלך סוון בפלישה הדנית ללונדון, המובלת על ידי הבריטים ות'ורקל הגבוה, דודו של ת'ורפין ששירת עם ת'ורס כיומוויקינג. כשת'ורקל לוקח בשבי את בנו של סוון, הנסיך קנוט, פלוגתו של אסקלאד לוכדת את הנסיך מתוך כוונה למכור אותו לשני הצדדים. עם זאת, משנה אסקלאד את תוכניתו לפעול לפי האג'נדה האישית שלו כצאצאו של ארתוריוס, על מנת להגן על ויילס, מולדתה של אמו, מפני פלישה. בסופו של דבר, נאלץ אסקלאד להקריב את עצמו על ידי התנקשות בסוון לעיני הקהל כאשר המלך מכריז על תוכניתו לפלוש לוויילס, ומעמיד פני מטורף כאשר קנוט הורג אותו, על מנת שהנסיך יוכל להשתלט על אנגליה הכבושה ללא עוררין. ת'ורפין, שהמום מכך שנקמתו כשלה, מנסה להתנקש בחייו של קנוט, אך נידון לחיי שעבוד כשנעצר על ידי ת'ורקל.
עלילה > עלילה > קשת העבדות

שנתיים לאחר מותו של אסקלאד, ת'ורפין בן ה-19 עובד כעת בחווה בבעלותו של קטיל, איכר עשיר הדואג לעבדיו. בחווה, מתיידד ת'ורפין עם עבד אחר בשם איינר שעוזר לו להעריך את חייו לאחר שנודע על עברו. בעזרת איינר, ואביו של קטיל, סוורקר, לומד ת'ורפין להרפות מעברו האפל. בשלב זה, הפך קנוט זה מכבר למלך אנגליה ודנמרק לאחר שהרעיל את אחיו, האראלד, ומתחיל בפשיטה על החווה של קטיל, תוך כדי שהוא מנצל את בניו של קטיל, ת'ורגיל ואולמר. ת'ורפין מתעמת עם קנוט במטרה לשכנע אותו לחוס על החווה וחקלאיה. לאחר שראה את הפיכתו של ת'ורפין לפציפיסט, מוותר קנוט על תביעתו על החווה. כאשר שפחה נוספת בחווה, בה התאהב איינר, ארנהייד, כמעט נהרגת על ידי קטיל, נזכר תורפין בדבריו של אביו על ארצות השקט של וינלנד ומסכים עם איינר להגיע אליהם יחד. השניים משתחררים לאחר מכן משעבודם, ומפליגים יחד עם לייף אריקסון, חבר ותיק של ת'ורס, חזרה לאיסלנד.