stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוז'ף קסלר
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pásztói izraelita hitközség születési akv. 17/1846. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1296/1927. folyószáma alatt".
↑  Gyászjelentése (1927. szeptember 20.) Ujság, 3. évfolyam, 212. szám, 8. oldal
↑  "Keszler Ignác halotti bejegyzése a pásztói polgári halotti akv. 150/1902. folyószáma alatt".
↑  Keszler Ignác elhunyt (1902. december 30.) Pesti Hírlap, 24. évfolyam, 357. szám, 9. oldal
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 23/1896. folyószáma alatt".
יצחק סונה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1954 (בן 71) י"ח בשבט ה'תשי"ד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  פייטנות
 חיבוריו:  "יצחק ירנן" - מבחר פיוטיו
 
 תפקידים נוספים:  רב בית כנסת
 
הרב יצחק (ציון) סונה (נולד בי"ח בשבט תשי"ד, 22 בינואר 1954) הוא רב, משורר ופזמונאי ישראלי בולט במוזיקה המזרחית חרדית. שימש כעשרים שנה כחזן בבית מדרש "יחווה דעת" ובבית הכנסת בביתו של הרב עובדיה יוסף.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים לאליהו ולקמירה סונה, בן למשפחה ממוצא ספרדי. סבו, יצחק, היה משורר ונהג לדבר בצורה פיוטית.
למד בישיבת "פורת יוסף" בקטמון ובעיר העתיקה, הושפע רבות מרבני הישיבה: הרב עובדיה יוסף, הרב שלום כהן, הרב שמעון בעדני ועוד. את תורת המקאמים למד מהאזנה לרדיו קול ישראל בערבית, ומבית הכנסת עדס. בישיבה, הרבה ללמוד מוסר ותנ"ך, שירים של ריה"ל ורבי אברהם אבן עזרא, והחל לכתוב שירים בנושאי מידות טובות והסתפקות במועט.
הוציא שירים יחד עם אחיו, החזן ציון יחזקאל, כשהרב סונה מתאים מילים ללחנים ערביים ידועים, ואחיו שר אותם. הרב עובדיה יוסף התיר לו להשתמש בלחנים ערבים עבור שירי קודש יהודיים, ואף עודד אותו לכך כדי שישירו מילות קודש ולא חול . השירים הפכו פופולריים בציבור המזרחי, וזכו לגרסאות כיסוי רבות. מלהיטיו הבולטים השירים "אל גליל" (מקור הלחן: "יא ג'מיל" של פריד אל-אטרש) ו"שמח בני בחלקך" (במקור "אנא ואינתא לווחדינא" של פריד אל אטרש). השיר האחרון זכה לגרסאות כיסוי רבות, בהן של הפרויקט של רביבו, איציק אשל, יניב בן משיח, משה גיאת ועוד.
בשנת תש"ס הוציא לאור את ספרו "יצחק ירנן" בו מובאים מרבית שיריו, כשליד כל שיר מצוינת הפניה לקלטות של אחיו, כדי שהקורא ידע כיצד לבצע את הפיוטים.
פעילות ציבורית

בעידודו של הרב עובדיה יוסף התנדב הרב סונה כפעיל לב לאחים בשכונת קריית היובל, הקים כולל לזמן קצר בבית הכנסת "אור המאיר", היה יועץ בבעיות שלום בית, ועוד. כן קיבל תעודת הוקרה ממפקד תחנת דרום בירושלים, בפעילותו למניעת התאבדות.
כתב ג'ינגלים התומכים בהצבעה לתנועת ש"ס בעילום שם, בהם "לא הימין ולא השמאל" ו"ש"ס את חלום", ובשנת 2015 כתב מילים לג'ינגל הבחירות שביצע אחיו לתנועה.
הרב סונה מוסמך מטעם הרבנות הראשית לישראל כ"רב שכונה", משנת 2000 הוא רב בבית הכנסת "פרי מגדים" במעלה אדומים.
הערות שוליים

↑  https://e.walla.co.il/item/257397
↑  לשמיעה, לחצו כאן. באתר יוטיוב.
↑   יא גמיל - פריד אל אטרש, סרטון  באתר יוטיוב
↑  [[[קובץ:YouTube full-color icon (2017).svg|15px|קישור=]] החזן והפייטן ציון יחזקאל שמח בני בחלקך, סרטון בערוץ "תפארת הפיוט", באתר יוטיוב (אורך: 09:13)
↑   فريد الأطرش-- اغنية -- انا وانت لوحدنا حسدونا بحبنا, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אבי שיף, ש"ס משיקה ג'ינגל חדש בסגנון פייטני, באתר בחדרי חרדים, 11.2.2015, ש"ס משיקה סינגל בחירות באתר JDN.
↑  לשכת הבד"ץ – בית הוראה, באתר ישיבת מעלה אדומים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305254405171  VIAF: 160559838   WorldCat (עם VIAF): 160559838
טרסילה דו אמארל

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1886 Capivari, ברזיל 
 פטירה:  17 בינואר 1973 (בגיל 86) סאו פאולו, ברזיל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונסולסאו 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  Académie Moderne 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, Brazilian painting, Brazilian sculpture 
 יצירות ידועות:  Abaporu, Workers 
 בן או בת זוג:  Oswald de Andrade (1926–1930) 
 www.tarsiladoamaral.com.br
 
טרסילה דה אגיאר דו אמארל (בפורטוגזית: Tarsila de Aguiar do Amaral;‏ 1 בספטמבר 1886‏ – 17 בינואר 1973), המוכרת בינלאומית בשם טרסילה דו אמארל או בקיצור טרסילה, נחשבת לאחת האמניות המובילות מקרב האמנים המודרניים הלטינו אמריקנים, ומתוארת כ"הציירת הברזילאית שהשיגה את מירב השאיפות הברזילאיות לביטוי לאומני בסגנון מודרני." היא הייתה חברה ב"קבוצת החמישה" (Grupo dos Cinco), שהייתה קבוצה של חמישה אמנים ברזילאים הנחשבים למשפיעים הגדולים ביותר בתנועת האמנות המודרנית בברזיל. החברים האחרים בקבוצה זו הם אניטה מלפטי, מנוטי דל פיצ'יה, מריו דה אנדרדה ואוסוולד דה אנדרדה. טרסילה סייעה גם בהקמת התנועה האנתרופופגית (1928–1929); ולמעשה הייתה זו שהיוותה השראה ל"מניפסט האנטרופופגי" (אנ') המפורסם של אוסוולד דה אנדרדה "(Manifesto Antropófago)", שראה בקניבליזם תרבותי של תרבויות אחרות לאורך ההיסטוריה של ברזיל את כוחה הגדול ביותר של מדינה זו להתמודד כנגד שליטה תרבותית אירופאית פוסט-קולוניאלית.
ביוגרפיה > ראשית חיים והשכלה

טרסילה דו אמארל נולדה בקאפיוורי, עיירה קטנה באזור הכפרי של מדינת סאו פאולו. היא נולדה למשפחת חקלאים עשירה ובעלי אדמות שגידלו קפה, שנתיים לפני תום העבדות בברזיל. באותה תקופה בברזיל לא עודדו נשים לבקש השכלה גבוהה, במיוחד אם הן הגיעו ממשפחות אמידות. למרות השתייכותה למעמד העליון, משפחתה של טרסילה תמכה בה בשאיפתה לרכוש השכלה גבוהה. כנערה, טרסילה והוריה נסעו לספרד, שם תפסה את תשומת ליבם של אנשים רבים בשל שרטוטים וציורים של יצירות אמנות שיצרה מתוך התבוננות בארכיוני בית הספר שלה. טרסילה למדה בבית הספר בברצלונה, ובהמשך התלמדה באופן פרטי בעיר הולדתה אצל הצייר פדרו אלכסנדרינו בורחס (1864–1942). היא גם למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז יחד עם אמנים בולטים נוספים (1920–1923).
ביוגרפיה > קריירה

החל משנת 1916, טרסילה דו אמארל למדה ציור בסאו פאולו. בהמשך למדה רישום וציור אצל הצייר פדרו אלכסנדרינו. כל אלה היו מורים מכובדים אך שמרניים. מכיוון שבברזילבאותה עת לא קם עדיין מוזיאון ציבורי או גלריה מסחרית משמעותית אלא רק לאחר מלחמת העולם השנייה, עולם האמנות הברזילאי היה שמרני מבחינה אסתטית והחשיפה לטרנדים בינלאומיים הייתה מוגבלת.
ביוגרפיה > המודרניזם הברזילאי

כשחזרה לסאו פאולו בשנת 1922, נחשפה טרסילה למציאות תרבותית חדשה בעקבות מפגשה עם אניטה מלפטי, אוסוולד דה אנדרה, מריו דה אנדרדה ומנוטי דל פיצ'יה. אמנים עמיתים אלו הקימו קבוצה שנקראה "קבוצת החמישה" – "גרופו דוס סינקו". עוד טרם הגעתה של טרסילה לסאו פאולו מאירופה, ארגנה הקבוצה את "שבוע האמנות המודרנית" ("Modern Art Week") במהלך השבוע שבין 11 ל-18 בפברואר 1922. האירוע היה מרכזי בהתפתחות המודרניזם בברזיל. המשתתפים ביקשו ליצור שינוי בממסד האמנות הקונסרבטיבית של ברזיל באמצעות עידוד יצירת סגנון מובחן של אמנות מודרנית. טרסילה הוזמנה להצטרף לתנועה ויחד הם הפכו ל"קבוצת החמישה" (Grupo dos Cinco), שביקשה לקדם את התרבות הברזילאית, את השימוש בסגנונות שאינם אירופאים ספציפיים, והכללתם של מרכיבים ילידיים ואופיינים לברזיל.
במהלך שהות קצרה נוספת בפריז בשנת 1923, נחשפה טרסילה לקוביזם, פוטוריזם ואקספרסיוניזם בעת לימודיה עם אנדרה לוטה, פרננד לז'ה ואלברט גלייז. כללית, אמנים אירופאים פיתחו עניין רב בתרבויות אפריקאיות ופרימיטיביות לצורך השראה. זה הוביל את טרסילה להשתמש בצורות הילידיות של מדינתה שלה תוך שילוב הסגנונות המודרניים אותם למדה. בזמן שהייתה בפריז באותו זמן, היא ציירה את אחת מיצירותיה המפורסמות ביותר "השחורה" ("A Negra"). (1923) הנושא העיקרי בציור הוא דמות גדולה של אישה שחורה עם שד בולט יחיד. טרסילה עיצבה את הדמות והשטיחה את המרחב סביב, אותו מילאה בצורות גאומטריות.
נרגשת מהסגנון החדש שלה שפיתחה והרגישות הלאומנית שהתעצמה בה יותר ויותר, היא כתבה למשפחתה באפריל 1923:
"אני מרגישה את עצמי יותר ויותר ברזילאית. אני רוצה להיות הציירת של ארצי. כמה אסירת תודה הנני על שביליתי את כל ילדותי בחווה. הזיכרונות מזמנים אלה הפכו יקרים לי. אני רוצה, באמנות, להיות הילדה הקטנה מסאו ברנרדו, לשחק עם בובות קש, כמו בתמונה האחרונה עליה אני עובדת ... אל תחשבו שנטייה זו נתפסת כאן באופן שלילי. נהפוך הוא. מה שהם רוצים כאן זה שכל אחד יביא את התרומה של המדינה שלו. זה מסביר את הצלחת הבלט הרוסי, הגרפיקה היפנית והמוזיקה השחורה. לפריז מספיק מאמנות פריזאית."
ביוגרפיה > תקופת עץ-ברזיל

אוסוולד דה אנדרדה, שהפך לבן הלוויה שלה במסעה, ליווה את טרסילה ברחבי אירופה. כשחזרו לברזיל בסוף 1923, טרסילה ואנדרדה נסעו ברחבי ברזיל כדי לחקור את מגוון התרבויות הילידיות, ולמצוא השראה לאמנותם הלאומנית. במהלך תקופה זו, טרסילה רשמה רישומים של המקומות השונים בהם ביקרו שהפכו לבסיס לרבים מציוריה העתידיים. היא גם איירה את השירה שכתב אנדרדה במהלך מסעותיהם, כולל ספר השירים רב החשיבות שלו שכותרתו "עץ ברזיל" ("Pau Brasil"), שיצא לאור בשנת 1924. במניפסט בעל אותו שם הדגיש אנדרדה כי התרבות הברזילאית היא תוצר של ייבוא תרבות אירופית וקרא לאמנים ליצור יצירות ברזילאיות באופן ייחודי כדי "לייצא" את התרבות הברזילאית, ממש כמו שעץ ברזיל הפך ליצוא חשוב לשאר העולם. בנוסף, הוא איתגר את האמנים להשתמש בגישה מודרניסטית באמנותם, מטרה שאליה חתרו במהלך שבוע האמנות המודרנית בסאו פאולו.
במהלך תקופה זו, צבעיה של טרסילה הפכו תוססים יותר. למעשה, היא כתבה שמצאה את "הצבעים שהערצתי כילדה. לימים לימדו אותי שהם מכוערים ולא מתוחכמים." הציור הראשוני שלה מתקופה זו היה "הרכבת המרכזית של ברזיל" "ECFB – Estrada de Ferro Central do Brasil)",‎ (1924). יתר על כן, באותה תקופה היה לה עניין בתיעוש ובהשפעתו על החברה.
ביוגרפיה > תקופת האנטרופופגיה

בשנת 1926 התחתנה טרסילה עם אנדרדה והם המשיכו לנסוע ברחבי אירופה והמזרח התיכון. בפריז, בשנת 1926, הייתה לה תערוכת יחיד ראשונה ב"גלריה פרייסייה". הציורים שהוצגו בתערוכה כללו את "סאו פאולו" (1924), "השחורה" (1923) "אגם קדוש" (1925), ואת "גבעת הפאבלה" (1924). עבודותיה זכו לשבחים וכונו "אקזוטיות", "מקוריות", "נאיביות" ו"אינטלקטואליות", ולהתייחסויות בנוגע לשימוש שעשתה בצבעים עזים ובתמונות טרופיות.
בהיותה בפריז היא נחשפה לסוריאליזם ולאחר שחזרה לברזיל, טרסילה החלה בתקופת ציור חדשה בה נטשה את התפאורה והנופים העירוניים, והחלה לשלב סגנון אומנותי סוריאליסטי באומנות הלאומנית שלה. שינוי זה שהתרחש במקביל לגל אמנותי גדולה יותר ששטף את סאו פאולו ואזורים אחרים בברזיל שהתמקד בחגיגת ברזיל כארץ הערים הגדולות השפיע גם על יצירת אמנותה, כולל ייצוג אנכי של המבנים הגבוהים בערים גדולות, כמו סאו פאולו, שהפך את אמנותה לאייקונית. יצירות אמנות אלה שיצרה כללו למשל מראות עירוניים קטנים, כמו משאבת דלק, או אלמנטים גדולים כמו בניינים. תערובת הפרטים שלה הייתה חשובה מכיוון שאלו היו המרכיבים שהיוו את העיר. בהתבססם על רעיונות תנועת פאו-ברזיל שקדמו לכך, שאפו אמנים לתת ביטוי הולם לסגנונות והשפעות אירופאיות ומתוכם לפתח מצבים וטכניקות שהיו ייחודיים להם וברזילאים. תנועת פאו-ברזיל הייתה יצרה המשגה מודרניסטית של ברזיל.
הציור הראשון של טרסילה בתקופה זו היה "אבפורו" (1928 "Abaporu") – אוכל האדם, אותו העניקה לאנדרדה כציור ללא כותרת ליום הולדתו. נשוא הציור הוא דמות אנושית גדולה ומסוגננת עם כפות רגליים עצומות היושב על האדמה ליד קקטוס עם שמש בצורת פרוסת לימון ברקע. אנדרדה בשיתוף עם המשורר ראול בופ, היו מי שבחרו לציור את כותרתו, "אבפורו", שהוא כינוי אינדיאני ל"אוכל אדם". זה קשור היה לרעיונות העכשוויים דאז לגבי מיזוג של סגנון אירופאי וההשפעות עליו. זמן קצר אחר כך, אנדרדה כתב את "המניפסט האנתרופופגי" שלו, שקרא בפועל לברזילאים לטרוף סגנונות אירופיים, ובו זמנית לשחרר את עצמם מכל השפעות ישירות, וליצור סגנון ותרבות משלהם. קולוניאליזם מילא תפקיד ביצירתה של טרסילה; והיא שילבה מושג זה באומנות שלה. במקום להיטרף על ידי אירופה, הם יטרפו את אירופה בעצמם. אנדרדה השתמש "באבפורו" לכריכת המניפסט כמייצג את האידיאלים שלו. בשנה שלאחר מכן השפעתו של המניפסט המשיכה, וטרסילה ציירה את יצירתה שנשאה את השם "אנתרופופגיה" (Antropofagia" 1929), אשר הציגה את דמותו של "אוכל האדם" יחד עם הדמות הנשית מיצירתה הקודמת "השחורה" מ-1923, כמו גם את עלה בננה הברזילאי, הקקטוס, ושוב את שמש פרוסת הלימון.
בשנת 1929, טרסילה ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בברזיל במלון פאלאס בריו דה ז'ניירו, ואחריה הגיעה תערוכה נוספת בסלון גלוריה בסאו פאולו. בשנת 1930 היא הציגה בתערוכות בניו יורק ובפריז. שנת 1930 ראתה גם את קץ הנישואים של טרסילה ואנדרדה, דבר שהביא לסיום שיתוף הפעולה ביניהם.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת ופטירה

בשנת 1931 נסעה טרסילה לברית המועצות. בהיותה שם, היא הציגה את עבודותיה בתערוכה במוסקבה במוזיאון לאמנות מערבית, ונסעה לבקר בערים נוספות ומוזיאונים אחרים. העוני והמצוקה של העם הרוסי השפיעו עליה מאוד, כפי שניתן לראות בציור שלה "פועלים (אופרריוס)" (1933). עם חזרתה לברזיל בשנת 1932, היא השתתפה במהפכה החוקתית בסאו פאולו נגד הדיקטטורה בברזיל, בראשות ז'טוליו ורגאס. יחד עם אחרים שנתפסו כשמאלניים, היא נכלאה למשך חודש מכיוון שמסעותיה גרמו לה להחשב כאוהדת הקומוניזם.
בשארית הקריירה שלה היא התמקדה בנושאים חברתיים. היצירה המייצגת של תקופה זו היא הציור "המעמד השני" ("Segundo Class"‏ 1931), שמתאר גברים, נשים וילדים רוסים מרוששים כנושא. היא גם החלה לכתוב טור שבועי לאומנויות ותרבות ל"דיאריו דה סאו פאולו", שנמשך עד שנת 1952.
בשנת 1938 טרסילה התיישבה לבסוף לצמיתות בסאו פאולו, שם בילתה את שארית הקריירה שלה בציור של אנשים ונופים ברזילאים. בשנת 1950 הייתה לה תערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית, סאו פאולו, שם כינה אותה אחד המבקרים "הברזילאית ביותר מבין הציירים כאן, המייצגת את השמש, הציפורים ורוחות הנעורים של ארצנו המתפתחת, פשוטים כמו יסודות האדמה והטבע שלנו…". היא נפטרה בסאו פאולו בשנת 1973. חייה של טרסילה הם נקודת ציון לאופי הברזילאי החם וביטוי של העושר הטרופי."
ביוגרפיה > מורשת

מלבד 230 הציורים, מאות רישומים, איורים, הדפסים, ציורי קיר וחמישה פסלים, מורשתה של טרסילה היא השפעתה על כיוון האמנות הלטינו אמריקאית. טרסילה העבירה את המודרניזם לקדמת הבמה באמריקה הלטינית, ופיתחה סגנון ייחודי לברזיל. בעקבות הדוגמה שלה, אמנים לטינו אמריקנים אחרים הושפעו ממנה והחלו לעשות שימוש בנושאים ברזילאיים ילידים, ולפתח סגנון משלהם. מכתש אמארל על כוכב מרקורי נקרא על שמה.
בשנת 2018 המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק פתח תערוכת יחיד של יצירותיה, תערוכת הרטרוספקטיבה השמינית על אמני אמריקה הלטינית בעקבות תערוכות דומות שהוקדשו לדייגו ריברה, קנדידו פורטינרי, רוברטו מטה, מנואל אלוורס בראבו, ארמנדו רברון, חוסה קלמנטה אורוסקו וג'ואקין טורס גרסיה.
עבודות עיקריות

"הדייג", שנות העשרים, מוזיאון הרמיטאז', סנט פטרסבורג, רוסיה
"שחורה" 1923
"קוקה", 1924, מוזיאון גרנובל, צרפת
"נוף עם שור", 1925, אספן פרטי
"הביצה", 1928, ז'ילברטו שאטובריאנד, ריו דה ז'ניירו
"אבפורו", "(אוכל האדם)" 1928, אדוארדו קונסטנטיני, מלבא, בואנוס איירס
"אגם", 1928, אוסף פרטי, ריו דה ז'ניירו
"אנטרופופגיה", 1929, פאולינה נמירובסקי, קרן נמירובסקי, סן פבלו
"שקיעת השמש", 1929, אוסף פרטי, סאו פאולו
"המעמד השני", 1933, אוסף פרטי, סאו פאולו
"התמונה של ורה ויסנטה אזבדו", 1937, המוזיאון לאמנות ברזילאית, סאו פאולו
"נוף סגול עם 3 בתים" והרים, 1969–1972, ג'יימס ליסבואה אסקריטוריו דה ארטה, סאו פאולו
תערוכות

1922 – סלון דה לה סוציאטי דה ארטיסטס פרנסיס בפריז (קבוצה)
1926 – גלריית פרסייה, פריז (יחיד)
1928 – גלריית פרסייה, פריז (יחיד)
1929 – מלון פאלאס, ריו דה ז'ניירו (יחיד)
1929 – סלון גלוריה, סאו פאולו (יחיד)
1930 – ניו יורק (קבוצתי)
1930 – פריז (קבוצתי)
1931 – מוזיאון לאמנות מערבית, מוסקבה
1933 – הסלון הפאוליסטי ה-1 של אמנויות יפות, סאו פאולו (קבוצתי)
1951 – הביאנלה ה-1 של סאו פאולו, סאו פאולו (קבוצתי)
1963 – הביאנלה ה-7 של סאו פאולו, סאו פאולו (קבוצתי)
1963 – הביאנלה ה-32 של ונציה, ונציה (קבוצה)
2005 – "אישה: מטמורפוזה של המודרניות", קרן חואן מירו, ברצלונה (קבוצתי)
2005 – "ברזיל: גוף נוסטלגיה", המוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית, טוקיו, יפן (קבוצתי)
2006 – "סלון ה-31: הבדלים בתהליך", המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, ריו דה ז'ניירו (קבוצתי)
2006 – "ציור מודרני ברזילאי: 1917-1950", מוזיאון לאמנות מודרנית, ריו דה ז'ניירו (קבוצה)
2006 – "סיסילו", מוזיאון לאמנות עכשווית של אוניברסיטת סאו פאולו, סאו פאולו (קבוצה)
2007 – "מאה של אמנות ברזילאית: אוסף גילברט שאטובריאנד", מוזיאון אוסקר נימאייר, קוריטיבה (קבוצתי)
2009 – "טרסילה דו אמארל", מכון חואן מרץ', מדריד
2017 – "טרסילה דו אמארל: המצאת אמנות מודרנית בברזיל", מכון האמנות של שיקגו, שיקגו (יחיד)
2018 – "ברזיל: גוף ונשמה" מוזיאון גוגנהיים, ניו יורק (קבוצתי)
2018 – "טרסילה דו אמארל: המצאת אמנות מודרנית בברזיל", מוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק (יחיד)
2019 – "טרסילה עממי", מוזיאון האמנות של סאו פאולו, סאו פאולו (יחיד)
לקריאה נוספת

Congdon, KG, & Hallmark, KK (2002). אמנים מתרבויות אמריקה הלטינית: מילון ביוגרפי . ווסטפורט, קונטיקט, גרינווד. ISBN 0-313-31544-2 ISBN 0-313-31544-2
לוסי-סמית', אדוארד. אמנות אמריקה הלטינית של המאה העשרים . לונדון: Thames & Hudson Ltd, 2004.
דמיאן, קרול. טרסילה דו אמארל: דאגות סביבתיות של אמנות מודרניסטית ברזילאית. כתב העת לאמנות נשית 20.1 (1999): 3-7.
ברניץ, ג'קלין. אמנות המאה העשרים של אמריקה הלטינית . סין: הוצאת אוניברסיטת טקסס, 2006: 57.
גוטליב, נדיה בטלה. טרסילה דו אמארל: מודרניסטה . סאו פאולו: Editora SENAC, 2000.
פונטואל, רוברטו. טרסילה. מילון גרובס לאמנות. הוצאת ג'יין טרנר. ניו יורק: מקמילן, 1996.
אמארל, אקרסי וקים מארק הייסטינגס. שלבים בגיבוש הפרופיל התרבותי של ברזיל . כתב העת לאומנויות דקורטיביות ותעמולה. 21 (1995): 8-25.
טרסילה דו אמארל (קטלוג: פורסם באנגלית ובספרדית) מדריד: Fundación Juan March (2009), 295 עמ'. אנגלית מסת"ב 978-84-7075-561-3
ד'אלסנדרו, סטפני ולואיס פרז-אורמאס . טרסילה דו אמארל: המצאת אמנות מודרנית בברזיל . ניו הייבן: הוצאת אוניברסיטת ייל, 2017. ISBN 9780300228618 ISBN 9780300228618
סקוט, אנדריאה. הצגת ניו יורק בפני המודרניסטית הברזילאית הראשונה. הניו יורקר, 2018.
קרדוסו, רפאל. בעיית הגזע בציור הברזילאי, ג. 1850-1920. תולדות האמנות, 2015: 18–20.
אבוני, דייוויד. האמנות הקניבלית הראשונה של ברזיל: טרסילה דו אמארל . בלוג העיתונות של אוניברסיטת ייל, 2017.
ג'קסון, קנת דייוויד. שלושה גזעים: פרימיטיביות ואתניות בספרות המודרניסטית הברזילאית. מודרניזם / מודרניות 1, (1994): 89–112.
נשים אמניות לטינו אמריקאיות 1915–1995. קבוצת המדיה לסרטים, 2003.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Farris, Phoebe (1999). Women Artists of Color: A Bio-Critical Sourcebook to 20th Century Artists in the Americas. Westport, Connecticut: Greenwood Press. pp. 128.
1 2  Lucie-Smith, Edward. Latin American Art of the 20th Century. London: Thames & Hudson Ltd, 2004: 42.
1 2  C. Jauregui "Antropofagia" https://www.academia.edu/6998258/Antropofagia_Cultural_cannibalism_
↑  Farris, Phoebe (1999). Women Artists of Color. Westport, Connecticut: Greenwood Press. pp. 128–130. ISBN 978-0-313-30374-6.
↑  "She Led Latin American Art in a Bold New Direction". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2018-02-15. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-05-19.
1 2 3  Damian, Carol. Tarsila do Amaral: Art and Environmental Concerns of a Brazilian Modernist. Woman's Art Journal 20.1 (1999): 3-7.
↑  Pontual, Roberto. "Tarsila | Grove Art". www.oxfordartonline.com (באנגלית). doi:10.1093/gao/9781884446054.article.T083395. נבדק ב-2019-03-28.
↑  T., Day, Holliday (1987). Art of the fantastic : Latin America, 1920-1987. Sturges, Hollister., Indianapolis Museum of Art. (1st ed.). Indianapolis, Ind.: Indianapolis Museum of Art. ISBN 978-0936260181. OCLC 16799315.
1 2 3 4  Facuse, Marisol; Villagordo, Eric; Moreno, Juan Enrique Serrano (2019-01-29). "Violeta Parra: procesos de reconocimiento y formas de consagración en una trayectoria de artista". Artelogie (13). doi:10.4000/artelogie.3513. ISSN 2115-6395free{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Motta, Sérgio (בפברואר 2013). "POESIA E PINTURA MODERNISTAS" (PDF). DOAJ. 1: 107. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lucie-Smith, Edward. Latin American Art of the 20th Century. London: Thames & Hudson Ltd, 2004: 44.
↑  Damian, Carol. "Tarsila do Amaral: Art and Environmental Concerns of a Brazilian Modernist". "Woman's Art Journal" 20.1 (1999): 5.
↑  Brownlee, Peter John (Summer 2017). "Landscape Painting in the Americas: Charles Sheeler and Tarsila do Amaral". American Art. 31 (2): 54–56. doi:10.1086/694063.
↑  Motta, Sérgio (בפברואר 2013). "POESIA E PINTURA MODERNISTAS" (PDF). DOAJ. 1: 106. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lucero, María Elena (בינואר 2015). "Narratives of Brazilian Modernism. Tarsila do Amaral and the Anthropophagic Movement as Aesthetic Decolonization". Historia y Memoria. 1: 75. doi:10.19053/20275137.3201free {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  "Why MoMA's Exhibition of Towering Brazilian Modernist Tarsila do Amaral Misses the Mark | artnet News". artnet News (באנגלית אמריקאית). 2018-03-01. נבדק ב-2018-05-19.
↑  Damian, Carol. "Tarsila do Amaral: Art and Environmental Concerns of a Brazilian Modernist". Woman's Art Journal 20.1 (1999): 7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587780405171  PLWABN: 9810645298805606  BIBSYS: 1512647518610  BNE: XX895970  BnF: cb12044422n (data)  GND: 119484560  ICCU: BVEV061936  ISNI: 0000 0001 1815 7450  LCCN: n83017220  MusicBrainz: 076c7710-237a-4b0a-a951-4f337838a6a2  NKC: jo2006346205  NTA: 072630124  RERO: 02-A003888655  RKD: 1453  SNAC: w67q6cgb  SUDOC: 028653211  ULAN: 500008648  VIAF: 18032903   WorldCat (עם VIAF): 18032903
IBM AIX

| --- | --- |


AIX 5.3
 מפתח:  IBM
 משפחה:  דמוית יוניקס
 מודל קוד:  קנייני
 מחזור חיים:  פברואר 1986 – הווה (כ־39 שנים) 
 גרסה אחרונה:  7.2
 סוג גרעין:  מונוליטי
 סוג רישיון:  קנייני
 מצב עבודה:  עדכני
 סביבת שולחן עבודה:  Common Desktop Environment 
 אתר אינטרנט:  www.ibm.com/aix
 
AIX היא הגרסה של חברת IBM למערכת ההפעלה UNIX. מערכת ההפעלה הוצגה לראשונה בשנת 1986. השם AIX הוא ראשי תיבות של Advanced Interactive eXecutive, אך השם המלא כמעט שאינו בשימוש. AIX היא מערכת ההפעלה העיקרית של משפחת מערכות המחשב System p של IBM, ופועלת על גבי מעבדים בארכיטקטורת IBM Power, ומעבדי PowerPC בגרסאותיה הישנות.
מערכת ההפעלה AIX ידועה בשל האינטגרציה המצוינת של מרכיבי החומרה והתוכנה, המדרגיות, מערכת הקבצים (JFS2) ויכולות הניהול הקלות-יחסית. עם זאת, ל-AIX מוניטין מפוקפק בכל הקשור לתאימות לגרסאות UNIX אחרות. מתחילת המאה העשרים ואחת ואילך, עשתה חברת IBM מאמץ להגביר את התאימות של AIX ללינוקס, ונכון לשנת 2007 השתיים נהנות מתאימות כמעט מלאה.
גרסת AIX, (אוקטובר 2015) היא 7.2.
בין התכונות הנתמכות: תמיכה ב-64 מעבדים במדרגיות כמעט-ליניארית, מחיצות לוגיות, מיקרו-מחיצות לוגיות והסמכה לתקן האבטחה CAPP/EAL4.
ראו גם

מונחים בתוכנה
מונחים בחומרה
יצחק חריף

| --- | --- |
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
 פטירה:  13 באוקטובר 1682 כ"א בתשרי ה'תמ"ג קרקוב 
 מקום פעילות:  חנטשין, אפטא, קרקוב
 תקופת הפעילות:  ? – 13 באוקטובר 1682 
 השתייכות:  יהדות אשכנז
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה, אב"ד, מרא דאתרא
 תלמידיו:  רבי אברהם ברודא, רבי גבריאל אסקלס, ועוד
 בני דורו:  רבי שמואל קאיידנובר, רבי משה מהוראדנא, רבי גבריאל אסקלס
 צאצאים:  רבי יצחק סג"ל לנדא, רבי יחזקאל לנדא "הנודע ביהודה", רבי אלעזר לעוו ה"שמן רוקח", רבי אפרים זלמן מרגליות
 
רבי יצחק חריף (איציק שפּיצקאָפּף, יצחק אפטיר; נפטר כ"א בתשרי ה'תמ"ג, 13 באוקטובר 1682) היה רב וראש ישיבה, מגדולי דורו. כיהן כמרא דאתרא ואב"ד בקהילות מרכזיות באירופה, ביניהן באפטא וקרקוב.
ביוגרפיה

נולד לזאב, נגיד ופרנס בקרוטושין, בן ר' דוד אב"ד בפוזנא. בילדותו התפרסם בסביבתו כילד פלא, ועילוי תלמודי. ר' נחום מצויזמיר השיא לו את ביתו.
בשל חריפותו בלימוד ועל שם פקחותו התפרסם בכינוי ר' איציק שפּיצקאָפּף (שכל חד).
בכל המקומות בהם שימש כרב, פעל לפתיחת ישיבות ולהעמדת תלמידים רבים, כשבמשך כחמשים שנה התעסק בישיבות, ומבין תלמידיו הגדולים נמנו רבי אברהם ברודא, ורבי גבריאל אסקלס.
הוא היה אב"ד בחנטשין, ובאפטא בערך בין השנים תכ"ה-ת"ל (1665-1670). בעקבות פטירת רבי שמואל קאיידנובר, בי"ט בתמוז ה'תל"ו, התמנה לאב"ד של קרקוב בשנת תל"ז, לחצי הרבנות, ובשנת ה'ת"מ התמנה להיות הוא לבדו האב"ד בכל העיר, ור' משה מהוראדנא הראש ישיבה, אבל לא רצה לעזוב את מקומו, ונשאר בהוראדנא, ושם כיהן עד מותו בכ"א בתשרי ה'תמ"ג, (1682).
השתתף בוועד ארבע ארצות בירוסלב, פינצ'וב.
בשנת תמ"א נתמנה למשרת המלך.
נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב ועל מצבת קברו נחרת:
יחרד ויתר לבבנו בחלחלה, צפירת תפארת ועטרת הושפלה, חשוך חזון ומאורות הואפלה, קרן ישראל ועדיים נוצלו, בשנת תמ"ג ביום חבוט ערבה רתת וחיל אחזתנו, על המדהבה נר אלקים וישראל כבה, על זה לבינו דוה, על פטירת אדומו"ר הגאון מוהר"ר יצחק במוהר"ר זאב זצ"ל, אב"ד ור"מ דקהילתינו והגליל שנפטר והלך לעולמו ועמו נסתמו מעיינות התורה, כחמישים שנה היה תופש בישיבה של מטה, ונחמד לישיבה של מעלה, ביום השישי הושענא רבה שנת תמ"ג.
תורתו

מדברי תורתו מובא על ידי נכדו, ר' שמריה זלמן, ראש ומנהיג בלייפניק, בספרו "אבני שוהם".
אבני שוהם, בראשית אות כח, וירא אות יד. ויצא אות ב (יצחק אפטיר). ויחי אות יא. בא אות ד. האזינו אות ג (יצחק אפטיר). כי תבא אות ה. וילך אות א. ואות ד. וזאת הברכה אות ב. ואות ד.
נחלת יעקב בראשית אות ל בהגה"ה, ויחי אות ו בהגה"ה.
צאצאיו

בנו - רבי אריה לייב, אחד מאב"ד באפטא
בנו - רבי דוד, אב"ד בוידיסלאב
בתו אסתר, נישאה לר' שמריה זלמן, ראש ומנהיג בלייפניק, בעל "אבני שוהם".
בנו - רבי חיים משידלוב.
בתו - מרת וויטא נישאה להדיין ופרנס ר' יחזקאל לאנדא (הנקרא "ר' יחזקאל פִּסֵּחַ" על שם שהיה חיגר).
לקריאה נוספת

אפרים זלמן מרגליות, מעלות היוחסין, לבוב תר"ס, עמ' סח, באתר היברובוקס
צבי יחזקאל מיכלסון, קונטרס מטה לוי, נספח לעין הבדולח, פיעטרקוב תרס"א, דף ז ע"ב, באתר היברובוקס
צבי הירש הלוי הורוויץ, אפטא, בתוך: לתולדות הקהילות בפולין, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ח, עמ' 41–47.
יעקב לייב שפירא, משפחות עתיקות בישראל. פרק שישי אות י"ג. עמ' 225. תל אביב: חוליות, תשמ"ב (1982).
יצחק דוב פעלד, קונטרס חלקי אבנים, נספח לשו"ת נשאל דוד, חלק ג', ירושלים תשל"ה, עמ' רנא, באתר היברובוקס