stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף בורג
ביוגרפיה

שלמה יוסף בורג נולד בעיר דרזדן שבגרמניה ב-31 בינואר 1909 לאברהם בורג וסילביה שטוקהאמר, מהגרים מגליציה (האם מבוהורודצ'אני, והאב מלאכובצה הסמוכה לה). בין השנים 1928–1931 למד במקביל באוניברסיטת ברלין ובבית המדרש לרבנים ע"ש הילדסהיימר בברלין. בשנת 1934 קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה מאוניברסיטת לייפציג. ב-1939 הוסמך בורג לרבנות בידי רבו הרב יחיאל יעקב ויינברג. בלייפציג החל בפעילות ציונית, והיה חבר בהנהגת תנועת המזרחי ובהנהלת מוסדות ההכשרה.
בורג עלה לארץ ישראל ב-1939, כזוכה במלגה למחקר באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי, וחבר סיעת "התנועה החקלאית". בהמשך עבד כמחנך ומורה לתלמוד והיסטוריה בגימנסיה הרצליה, ונתמנה לחבר הוועד הפועל הציוני עד 1951. לאחר מלחמת העולם השנייה, ניהל בורג בפריז את המשרד האירופי לעזרה לפליטים ולהעלאתם לארץ ישראל.
בורג כיהן כחבר הכנסת בין השנים 1949–1969 וכן 1974–1988, ובמקביל שימש כשר בממשלות ישראל. היה שר הבריאות בממשלה השלישית, שר הסעד, שר הדואר בממשלות הרביעית, החמישית והשישית, עד שנת 1958, בהמשך היה שר הפנים, שר הדתות ושר בלי תיק.
בשנת 1958 התפטר מהממשלה בעקבות שאלת "מיהו יהודי", ובפעם השנייה פוטר בשנת 1976 לאחר ששרי המפד"ל זבולון המר ויצחק רפאל ויתר חברי הסיעה נמנעו בהצבעת אי אמון בנושא חילול שבת (בורג פוטר אף על פי שהיה היחיד מהמפד"ל שהצביע עם הקואליציה נגד האי אמון) בטקס הבאת מטוסים מסוג F-15 לישראל, ויצחק רבין ניצל זאת כדי להקדים את הבחירות לכנסת התשיעית במסגרת מה שכונה "התרגיל המבריק".
בשנת 1970 מונה ליו"ר מפד"ל בעקבות פטירתו של השר חיים משה שפירא. בשנת 1979 מונה בורג בידי ראש הממשלה, מנחם בגין, לעמוד בראש הוועדה הישראלית שעסקה בנושא הפעלת תוכנית אוטונומיה ביהודה והשומרון וחבל עזה במסגרת שיחות השלום בין ישראל למצרים. תוכנית זו לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
ב־31 בדצמבר 1980 פיטר את המפקח הכללי של משטרת ישראל, רב-ניצב הרצל שפיר, בתום שנה לכהונתו, בגלל טענות על אי אמינות. עם פיטוריו, חשף שפיר את קיומו של חומר מודיעיני בשם אפרסק, שכלל חשדות לכאורה נגד אישי ציבור והעברות תקציבים שלא כדין במשרד הפנים. שפיר טען כי פיטוריו נעשו בגלל שבורג ביקש למנוע חקירה ב"אפרסק". שפיר לא הצטרף לעתירה שהוגשה לבג"ץ נגד הפיטורין, והעתירה נמחקה על ידי העותרים. היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, שבדק את החומר המודיעיני שהיה באפרסק דחה את רוב האשמות של שפיר נגד בורג.
בשנת 1986 התפטר בורג מממשלת האחדות הלאומית בעקבות לחצים של צעירי המפד"ל, אשר דרשו את רענון השורות ופינוי מקום לצעירים יותר. בשנים 1987–1988 מונה לנשיא המזרחי העולמי, ולאחר מכן כיהן כיו"ר מועצת יד ושם. בורג שימש גם כיו"ר חבר השופטים בחידון התנ"ך העולמי לנוער הנערך מדי שנה ביום העצמאות, משנת 1966 ועד שנה לפני פטירתו (ה'תשנ"ח-1998). גם בתפקיד זה הפגין את שליטתו המצוינת בשפות רבות, כאשר שוחח עם כל מתמודד בשפתו-הוא. בנוסף, העביר בורג שיעורי תורה בקול ציון לגולה בשפת היידיש, ובמשך עשור שידר דברי פרשנות במשבצת השידור ביידיש בקול ישראל.
ביום העצמאות האחרון לחייו (ה'תשנ"ט-1999) נבחר להיות אחד ממדליקי המשואות, אך בשל מצבו הבריאותי הדליקה רעייתו, רבקה, את המשואה בשמו. יוסף בורג נפטר בה' בחשוון תש"ס, 15 באוקטובר 1999, בבית החולים "שערי צדק" בירושלים, בגיל 90.
ביוגרפיה > יחסו למזרחים ולאתיופים

בהתייחסו לעולים ממרוקו, אמר בורג במושב הכנסת בשנת 1967 כי "משפחות מרובות ילדים מברדיצ'ב או מברלין אין; משפחות מרובות ילדים ממרקש – יש ויש […] אינני חושב שיש לתת כסף באופן אוטומטי כי לפעמים עלול להיקנות בכסף בקבוק של עראק במקום הלחם הדרוש".
בורג התנגד לעליית יהודי אתיופיה ארצה, בטענה של חוסר התאמה ופערים תרבותיים וחברתיים שהיו קיימים בינם לבין יושבי הארץ. הוא הוציא צווי גירוש לפעילים אתיופים שעלו ארצה ולא יכלו להתאזרח, כיוון שלא הוכרו כיהודים. כשהרב עובדיה יוסף פסק שקהילת ביתא ישראל הם יהודים שאינם צריכים לעבור גיור לחומרא בשנת 1973, בורג, ששימש בתקופה זו כשר הפנים, הזמין יחד עם שר הקליטה, שלמה רוזן, דו"ח שנועד לערער את הפסיקה. הדו"ח, שחובר על ידי יוסף ליטבק, הכיל שלל נימוקים כנגד העלייה. לאחר ששלמה הלל מונה לשר הפנים, הוא מינה צוות שדן על חלות השבות על קהילת ביתא ישראל על סמך פסיקת הרב יוסף. לבסוף המליץ הצוות להחיל את השבות, והיא נכנסה לתוקפה ב-10 באפריל 1974, אולם בוטלה בידי בורג, עת שחזר למשרד הפנים ב-25 ביולי 1975.
משפחתו

יוסף בורג היה נשוי משנת 1943 לרבקה לבית סלונים, ילידת חברון וניצולת טבח חברון (תרפ"ט) (בגיל 8 ניצלה עם אביה, אמה ואחותה בידי שכן ערבי בשם אבו שאקר); היא הייתה בתם של חיה צביה שרה'זון ושל הרב יעקב יוסף סלונים (שנפטר בשנת 1937), הרב הראשי האשכנזי של היישוב היהודי בחברון, נצר לר' שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד. אחיה היה אליעזר דן סלונים.
לבני הזוג בורג נולדו שלושה ילדים: צביה, עדה-לאה ואברהם. במשך עשרות שנים התגוררה משפחת בורג בווילה לאה שבשכונת רחביה בירושלים. בנם, אברהם בורג, היה יושב ראש הכנסת ה-15 ומראשי מפלגת העבודה. חתנם, פרופ' מנחם בן-ששון, בעלה של בתם עדה, כיהן כחבר כנסת בכנסת השבע עשרה מטעם סיעת קדימה וכנשיא האוניברסיטה העברית. בתם צביה פשחור, חברת קיבוץ עין הנצי"ב, נפטרה ממחלה קשה בשנת 1993, בגיל 48.
לקריאה נוספת

פרקים מאוטוביוגרפיה / יוסף בורג; ראיין וכתב מאיר חובב, ירושלים: יד שפירא, תשס"א-2000.
וימצא יוסף חן: לדמותו של הרב ד"ר יוסף בורג ז"ל / העורך: יהודה עזריאלי, ירושלים: קהילת רננים, תשס"א-2000.
יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק ב' (4), עמודים 373 - 386
הערות שוליים

↑  Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933–1945. ולטר דה גרויטר, 2016. עמ' 104.
↑  דב שוורץ, כתב ההסמכה לרבנות של ד"ר יוסף בורג בחתימתו של הרב יחיאל יעקב ויינברג, ציונות דתית : היסטוריה, רעיון, חברה א, אוניברסיטת בר אילן, 2017, עמ' 221-223
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: בלאגן במשלחת "השילומים", באתר ישראל היום, 8 ביוני 2023
↑  האם פיטוריו של המפכ"ל הרצל שפיר היו סבירים ומוצדקים? אבי דוידוביץ באתר "על חברה ומדינה - עבריינות ואכיפת החוק", 9 בינואר 2021
↑  ביטלו העתירה לבג"ץ נגד פיטורי שפיר דבר, 8 בינואר 1981, עמוד 1
↑  זמיר דחה את רוב האשמות שפיר נגד בורג בפרשת אפרסק סופר "דבר" בירושלים, דבר 17 באפריל 1981, עמוד 1
↑   יום העצמאות | 1999, באתר כאן ארכיון, 20 באפריל 1999
↑  יוסף בורג, שר הסעד, 1967, הכנסת השישית, מושב ג', ועדת השירותים הציבוריים, ארכיון הכנסת, 14/11/1967
↑  בקצבאות הילדים עלול להיקנות בקבוק עראק, באתר הצטטת
↑  אלון דהן, ביתא ישראל - חשבון נפש היסטורי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 במאי 2015
↑  אפרת ירדאי, ההיסטוריה הסודית: מה חלקה האמיתי של מדינת ישראל בעליית יהודי אתיופיה?, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 13 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311554605171  GND: 131701312  ISNI: 0000 0000 7150 9980  LCCN: nr2001015466  SNAC: w6wx4z1r  VIAF: 59009044   WorldCat (עם VIAF): 59009044 
וילה לאה בה התגוררה משפחת בורג
יעקב (קובה)

אין תמונה חופשית
יעקב (קובה) וילן (וילנד) (1914, לודז' – 19 באוקטובר 2004, נגבה) היה ממפקדי ההגנה שפיקד על הכוחות שהגנו על קיבוץ נגבה מפני הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל בשנת 1948.
יעקב וילן נולד בשנת 1914 בעיר לודז' שבפולין. בשנת 1935 עלה ארצה, שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה והיה חבר קיבוץ השומר הצעיר נגבה. במלחמת העצמאות היה ממפקדי ההגנה במקום. לאחר שנהרג מפקד נגבה יצחק דובנו במתקפה המצרית על הקיבוץ, מונה וילן לפקד על הכוחות שהגנו על נגבה מפני הצבא המצרי הפולש.
בהמשך, שימש וילן חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות מטעם מפ"ם והיה ראש האגף לביטחון סוציאלי של ההסתדרות ואחראי על קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.
נפטר בשנת 2004, ונקבר בקיבוץ נגבה בו היה חבר.
בנו הוא חבר הכנסת לשעבר, אבשלום וילן.
ספרו

בדרך אל נגבה: פרקי חיים, הוצאת אופיר, תשנ"ב-1993.
יוסף הגין

יוסף הגין
יוֹסֵף הַגִין (Hagin;‏ 30 באוקטובר 1921 – אוקטובר 2020) היה פרופסור ישראלי ביחידה להנדסת הסביבה מים וחקלאות שבפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון. היה חוקר מהבכירים בעולם בתחומו, שהחזיק בתפקיד ניהול הפרויקט להתפלת מים בשיתוף חוקרים ירדנים ופלסטינים (PJIP), במימון USAID. התמחה בדשנים, בכימיה של הקרקע ובטיפול במי שפכים ושימוש מחדש בהם בחקלאות.
עבודתו השפיעה רבות על הגדרת והבנת דישון היבולים בחקלאות הישראלית ותרמה לשיפור יעילות הדשנים.
מחקריו קידמו את תעשיית הדשנים על ידי הטמעת שיטות הערכה ואומדן של התאמת הדשן לקרקע ולתנאי היבולים. כמו כן תרמה עבודתו לפתיחת שוקי ייצוא של דשנים תוצרת ישראל.
חייו

הגין נולד כבן בכור בעיירה סיסק שביוגוסלביה דאז, בשנת 1921, למשפחה יהודית-חילונית אמידה, בשם איבו הניג, לאב קארל ולאם אינה.
כבר כנער הצטרף לשורות השומר הצעיר בעיירתו, והיה חדור אמונה ציונית שקרמה עור וגידים. בשנת 1939, כשהיה בן 18, עלה לארץ ישראל כחלק מהתנועה, בהותירו את שני הוריו ואחִיו מאחור.
בארץ החל את לימודיו בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, במחזור הלימודים הראשון.
באותן שנים פגש גם את חנה גומפרט, לימים אשתו, אשר עלתה מגרמניה כילדה מספר שנים לפניו.
בשנת 1944 קיבל תואר מוסמך במדעים, והמשיך ללימודי דוקטורט, אותו קיבל ב-1949 על דיסרטציה שכותרתה "הגיר האקטיבי בקרקע בגורם להופעות כלורוטיות".
בתקופת מלחמת העצמאות התגייס ל"הגנה" כמדען צעיר ושירת בחמ"ד (חיל מדע) עד לדרגת סגן, ובתחילת שנות ה-50 עבר לקליפורניה לצורך השלמת הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1960 התמנה כראש היחידה לקרקע ודשנים בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, ובשנת 1963 העתיק את מקום מגוריו לחיפה, עם אשתו וילדיו, על מנת לכהן כפרופסור חבר בפקולטה להנדסה חקלאית בטכניון.
ב-1967 קיבל תואר פרופסור. באותה שנה התמנה למנהל מוסד הטכניון למחקר ופיתוח של הטכניון, וב-1970 קיבל לידיו גם את תפקיד סגן נשיא הטכניון למחקר.
בשנים שלאחר מיכן כיהן כמדען ראשי במרכז הישראלי למחקר דשנים, יו"ר קרן דליה גרידינגר למחקר דשנים, יו"ר מרכז המידע של הארגון לטיהור שפכים (WRI), חבר בוועדה המדעית של מכון גרנד לחקר המים בטכניון (GWRI), ומנהל ומתאם של הפרויקט הפלסטיני–ירדני–ישראלי לטיהור מי שפכים (PJIP).
בשנת 1981 זכה בפרס ע"ש בן אהרון של הטכניון על מחקר ותרומה לשיפור התעשייה הישראלית, ובפרס רנטר של הארגון למחקר חקלאי על מחקריו בתחום מדעי הקרקע.
במהלך חייו הוזמן לכהן בתפקידים שונים במוסדות למחקר חקלאי מובילים בארצות הברית כגון המרכז לפיתוח ומחקר דשנים בטנסי ואוניברסיטת קולורדו בפורט קולינס. כמו כן עבד במחקר קרקע גם בדרום אפריקה, ניו זילנד ומקסיקו.
בשנת 1998 התאלמן מאשתו חנה.
הגין נפטר באוקטובר 2020. הותיר אחריו שלושה ילדים, עשרה נכדים ונין אחד.
פעילותו בעבר והישגיו > רעיונות ויישומים של צורכי דשנים ביבול

דישון ללא הבחנה, כפי שיושם בישראל בעבר, יצר עודף של חומרי הזנה בקרקע.
מלבד העובדה שהיה זה בזבוז של חומרי הזנה, הרי היה זה גם זיהום של מי התהום.
הדרישות לדישון משתנות משדה אחד למשנהו בשל אופי הקרקע ובשל סוג היבול.
עבודתו של הגין הובילה להכרה בעובדה זו, ולהכרה כי ניהול תהליכי הדישון חייב לאמץ גישה של חישוב סוגי וכמויות חומרי הזנה לאזור מסוים, ואף חייב להתבסס על כמויות מדודות של חומרי ההזנה הזמינים כבר בקרקע, ועל צורכי הצמחייה.
בתוכנית עבודה מתמשכת, שהוביל הגין, נחקר הבסיס המדעי להמלצות דישון חדשות. בנוסף למספר ניסויי שדה, נחקרו במעבדות תהליכי ספיגת הצמחים את חומרי ההזנה שבקרקע ופותחו ומודלים מתמטיים המציגים את היחסים בין חומר הזנה ותפוקות יבול.
מחקר זה, שהיה ראשון מסוגו בישראל, הביא להכרה החדישה שיש לקבוע מראש דרישות ספציפיות לדשן. הרעיון אומץ על ידי משרד החקלאות וכיום הוא מיושם כחלק בלתי נפרד מתהליך ההזנה כולו.
עבודתו זו של הגין על הצבת דרישות דשן ליבול מסוים קיבלה הכרה בינלאומית, והוא הוזמן על ידי תעשיית הדשנים בדרום אפריקה לערוך תוכנית מחקר אגרונומית בנושא.
עם הצגתן לעולם של טכניקות המחשב והאפשרויות ליצור אלגוריתמים לחישוב מהיר יותר, פרסם הגין, בשיתוף עם כמה מתלמידיו, ועם מדענים באוניברסיטה הטכנולוגית במינכן, באוניברסיטת גטינגן והמכללה ללימודים מתקדמים בצ'פינגו, מקסיקו (Postgraduate College in Chapingo, Mexico), מודל מקיף ביותר של דינמיקת החנקן בקרקע וספיגתו על ידי הצמח.
פעילותו בעבר והישגיו > דשני פוספט

הגין יזם והוביל מחקרים בנושא פוספטים ובהתמקדות בסלעי הפוספט בנגב – אחד מאוצרות הטבע של ישראל.
מאמץ מחקרי נרחב ביותר התבצע במטרה לאפיין ולאמוד את התאמת הפוספטים כמקורות זרחן לצמחים בקרקעות ובתנאי יבול מוגדרים. כתוצאה ממחקר זה, זוהו פותחו שדות פוספט בנגב בעלי פוטנציאל להניב חומרים ראקטיביים לצורך יישום מיידי.
בין היתר, תרמה עבודתו זו של הגין, לפתיחת שווקים בינלאומיים לתעשיות דשני פוספט.
המחקר הוכר על ידי הקהילה המדעית והיווה בסיס להקמת סמינר בינלאומי בטכניון בחיפה, בהשתתפות מדענים מהמרכז לפיתוח דשנים בארצות הברית ועוד.
בנוסף, העבודה על סלעי פוספט הניבה פרויקט מחקר נוסף בנושא חומציות חלקית, שמטרתו חיסכון אנרגיה במפעלי דשני פוספט.
מחקרו של הגין על סלעי פוספט מחומצנים חלקית סיפק הבנה בסיסית של התהליכים המעורבים בראקציות שלהם עם רכיבי הקרקע, וכתוצאה מכך הוזמן הגין לעבוד ועידת המחקר בניו זילנד.
פעילותו בעבר והישגיו > יישומים נוספים של דישון

מחקריו של הגין תרמו גם לאספקטים רבים של יעילות השימוש בדשנים.
הוא הציג שיטות מדעיות מבוססות להערכה והשוואה של דשנים, ובכך תרם גם לחקלאות וגם לתעשיית הדשנים על ידי סיפוק דרכים לאמוד את התאמת הדשנים על צורותיהם השונות לקרקעות רבות ולתנאי יבול שונים.
בנוסף, הציג הגין את הרעיון של הזנה חנקנית של יבול. הרעיון של הזנה משולבת אמוניום-ניטרט שהעלה, הוכר כחשוב בפן ההזנתי, על ידי הגדלת תוכן הפרוטאין, במיוחד ביבולי דגנים, אך גם בפן הסביבתי – על ידי הקטנת זליגת הניטרט.
כמו כן, הגין היה חלוץ בתחום המחקר של דשני שחרור-איטי (Slow-release fertilizers).
מחקר התפלת המים הפלסטיני–ירדני–ישראלי

תחת ניהולו של פרופ' הגין ותחת דגלו של מכון גרנד לחקר המים (GWRI) התקיים החל מ-1997 ועד אמצע 2011 פרויקט טיהור שפכים במימון מרכז פרס לשלום והסוכנות הממשלתית האמריקאית לסיוע חוץ (US AID MERC), שתרמה בשנת 2003 סכום של כ-1,794,000 דולר לתקופה של כ-3 שנים.
ייחודו של הפרויקט הוא שיתוף הפעולה הטכני והמדעי שהתהווה בין חוקרים ישראלים ממכון גרנד בטכניון, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וממכון וולקני, וחוקרים ערבים מהמכון למחקר חקלאי בירדן ומאוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים.
מטרת המחקר הייתה הקמת מתקני טיהור שפכים ברחבי הארץ, וגם בירדן וברשות הפלסטינית, לצורך שימוש מאסיבי בחקלאות.
ישראל כיום היא אחת המדינות המובילות בעולם בשימוש במי קולחין לצורכי השקיה אולם הטכנולוגיה והמתקנים הקיימים לא איפשרו טיהור מים מספק, ובעקבות המחקר פותחו מתקנים מתקדמים יותר בעלי יכולת טיהור גבוהה ביותר.
הטיהור מתבצע באמצעות בריכות ייצוב וחימצון וטיפול במי הקולחין בעזרת טכנולוגיית ממברנות מתקדמת המשלבת ממברנות של ננו-סינון, אולטרא-סינון ואוסמוזה הפוכה, ומציע תהליך התפלה שהוא אפשרי מבחינה כלכלית, חוסך אנרגיה, וידידותי לסביבה.
הגין טען שהמים נועדו לצורכי חקלאות, אך מטוהרים עד לרמה של מי שתייה.
פרסומים נבחרים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגין פרסם יותר מ-150 מאמרים, בהם:
Hagin, J. and B.B. Tucker, 1982. Fertilization of irrigated and dry-land soils. Springer Verlag, pp. 188.
Hagin, J. et al. 1984. Nitrogen dynamics model verification and practical application. Verlag Erich Goltze, Gottingen, pp. 91.
Hagin, J. et al. 1990. Partially acidulated phosphate rocks: P release characteristics. Fert. Res. 22:109-117.
Hagin, J. and A. Lowengart, 1996. Fertigation for minimizing environmental pollution by fertilizers. Fert. Res. 43:5-7.
Hagin, J. 1997. Fertilizers and the Environment. Proc. Dahlia Greidinger Intern. Symp.
הערות שוליים

↑  פרופ' הגין - מנהל מוסד הטכניון למחקר ולפיתוח, דבר, 13 בדצמבר 1967.
↑  מגזין הטכניון, המים שאנו אוכלים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בינואר 2015
↑  גב בן-חיים, פרופסור אמריטוס יוסף הגין - מפעל חיים ועשורים רבים של פעילות מחקרית ואקדמית, "בין הקורות, ביטאון הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית, הטכניון, מכון טכנולוגי לישראל", ספטמבר 2012, עמודים 4–5, באתר הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262254605171  ISNI: 0000 0001 1059 3784  LCCN: n82108616  VIAF: 42427619   WorldCat (עם VIAF): 42427619
יוסף צ'חנובר

| --- | --- |

צ'חנובר, 1991
 לידה:  1 באוקטובר 1933 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  17 בספטמבר 2024 (בגיל 90)
 מדינה:  ישראל 
 כינויים נוספים:  יצהר
 ידוע בשל:  מנכ"ל משרד החוץ, ראש משלחת משרד הביטחון לקנדה וארצות הברית
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת בוסטון
 תקופת הפעילות:  1956–2024 (כ־68 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2021) 
 
יוסף (יוסי) הכהן צ'חנובר (יצהר; 1 באוקטובר 1933 – 17 בספטמבר 2024) היה כלכלן ומנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד החוץ. חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשפ"א.
ביוגרפיה

נולד בחיפה למשפחה דתית, בן ליצחק, עורך דין, ולבלומה, פקידה ומורה לאנגלית. הוריו עלו לארץ ישראל מפולין בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 והתיישבו בחיפה. גדל בשכונת הדר הכרמל. אחיו הצעיר הוא חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2004, פרופ' אהרן צ'חנובר.
בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 למד באוניברסיטה העברית בירושלים בירושלים בשלושה תחומים: חינוך, משפטים ומנהל עסקים. בתום הלימודים הוסמך להוראה ולמשפטים. בשנים 1960–1968 היה מרצה למשפט חקלאי ומינהלי בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. בשנים 1966–1967 למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי והוסמך למשפטים. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה ומדעי היהדות מאוניברסיטת בוסטון.
צ'חנובר היה נשוי לעטרה (לבית פכור), שהייתה אדריכלית במקצועה, ממנה התאלמן ב-2012.
נפטר ב-17 בספטמבר 2024. הותיר אחריו שלושה ילדים.
בשירות הציבורי

בשנים 1957–1960 היה מנהל המנגנון במשרד החקלאות, שם הכיר את שר החקלאות משה דיין והיה למקורבו במשך השנים הבאות. בשנים 1960–1968 היה היועץ המשפטי במשרד החקלאות. לאחר מינויו של דיין לשר הביטחון היה צ'חנובר בשנים 1968–1974 היועץ המשפטי למערכת הביטחון. בשנים 1974–1978 היה ראש משלחת משרד הביטחון בקנדה ובארצות הברית. בסיום תפקידו זכה לעיטור השירות הציבורי המצוין ממחלקת ההגנה של ארצות הברית.
בשנים 1978–1980, בתקופת כהונתו של משה דיין כשר החוץ בממשלתו של מנחם בגין, היה צ'חנובר מנכ"ל משרד החוץ.
בשנת 1992 מונה צ'חנובר על ידי הממשלה ליו"ר המועצה למלחמה בסמים. בתקופת שירותו זו חלה התפתחות משמעותית בפעילות המועצה והוקמו כפרים לנגמלים בקדימה ובמלכישוע.[דרוש מקור]
בשנת 1992 מונה צ'חנובר על ידי הממשלה כחבר במועצה להנצחת נשיאים וראשי ממשלה.
בשנת 1997 מונה על ידי הממשלה ליושב ראש הוועדה לבדיקת ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל בירדן.
בשנת 2010 מונה לייצג את ישראל בוועדת האו"ם לחקירת המשט הטורקי, אשר הגישה כשנה אחר כך את מסקנותיה (דו"ח פאלמר). הוא ניסח את טיוטת ההסכם בין ישראל לטורקיה וניהל את המשא ומתן בשם ראש הממשלה בנימין נתניהו ב-2016, שנועד להסדיר את היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. באותה שנה היה חבר בוועדה שהוקמה בעקבות מבצע צוק איתן ונגעה לסמכויות הקבינט המדיני-ביטחוני ואופן העברת המידע אליו.
במגזר הכלכלי

בשנים 1986–1991, לאחר משבר מניות הבנקים והלאמתם בפועל, כיהן כיושב-ראש מועצת המנהלים של בנק דיסקונט. באותה עת כיהן גם כחבר הוועדה המייעצת של בנק ישראל. הוא חזר לדירקטוריון בנק דיסקונט בתקופה שקבוצת ברונפמן-שראן רכשה את השליטה בבנק.
בשנים 1995–2001 כיהן כיושב-ראש מועצת המנהלים של אל על.
בין השנים 1995–2010 כיהן כיושב ראש קרן ההשקעות "אתגר" של אדגר ברונפמן והיה למעשה נציגו בארץ. כמו כן שימש כדירקטור בכמה מוסדות ממשלתיים וחברות כלכליות מרכזיות בישראל כקבוצת עזריאלי.
פעילות ציבורית

צ'חנובר היה חבר ב"קרן אלי ויזל לאנושיות" - ישראל. כמו כן היה הוא יושב-ראש קרן איסלר לסיוע לנכי צה"ל ולמשפחות שכולות, חבר מועצת המנהלים של מוזיאון ישראל וכן חבר מועצת המנהלים של יד ושם. עד אוקטובר 2014 כיהן כחבר עמותה בקרן רש"י.
הוקרה

לצ'חנובר הוענקו תוארי דוקטור לשם כבוד של בית המדרש לרבנים באמריקה שבניו יורק ושל אוניברסיטת בוסטון. בשנת 1980 הוענקה לו מדליית השרות המצטיין של משרד ההגנה האמריקאי. במאי 2010 הוענק לצ'חנובר עיטור לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת קצין, ובשנת 2014 שודרג העיטור לדרגת Commandeur.
בשנת 2021 (תשפ"א) הוענק לו פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
הערות שוליים

↑  נועם (דבול) דביר, אסף גולן, מרגש: חתני פרס ישראל למפעל חיים - יהודה משי זהב וד"ר יוסף צ'חנובר, באתר ישראל היום, 2 במרץ 2021
↑  חתן פרס ישראל ד"ר יוסף צ'חנובר הלך לעולמו בגיל 90, באתר ערוץ 7, 17 בספטמבר 2024
↑  שלמה שמיר, ברק רביד, נציג ישראל לצוות הבדיקה של האו"ם - יוסף צ'חנובר, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2010
↑  איתמר אייכנר ומורן אזולאי, ועדה המליצה: המל"ל יעדכן באופן שוטף את השרים בקבינט, באתר ynet, 19 בדצמבר 2016
↑  יוסף צ'חנובר | הספרייה – המכללה האקדמית כנרת, באתר lib.kinneret.ac.il
↑  קרן רש"י - עמוד הבית
↑  שגריר צרפת העניק לאיש העסקים יוסף צ’חנובר את עיטור לגיון הכבוד הצרפתי, אתר שגרירות צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012939968405171 
צ'חנובר לוחץ את ידו של נשיא המדינה, ראובן ריבלין בטקס קבלת פרס ישראל. מאחוריהם: ראש הממשלה, בנימין נתניהו, 11 באפריל 2021
Salmonella

| Salmonella |
| --- | --- |
 חיידקי Salmonella typhimurium (באדום)  חודרים לתרבית תאים אנושית
מיון מדעי
ממלכה:: חיידקים אמיתיים
מערכה:: חיידקים ארגמניים
מחלקה:: Gamma Proteobacteria
סדרה:: Enterobacteriales
משפחה:: Enterobacteriaceae
סוג:: Salmonella
מינים
 Salmonella bongori  Salmonella enterica
שם מדעי
 Salmonella
Salmonella (בתעתיק לעברית: סלמונלה) הוא סוג של חיידק אמיתי, גראם-שלילי, בעלי צורה מתגית השייך למשפחת ה-Enterobacteriacea. בטבע קיימים מאות תת-מינים ואלפי סרוטיפים(אנ') של חיידקי ה-Salmonella. מבחינה טקסונומית, תת-מינים וסרוטיפים אלה מחולקים לשני מינים: Salmonella bongori, הגורמים בעיקר לסלמונלוזיס בבעלי חיים בעלי דם קר, ו-Salmonella enterica - הגורמים לסלמונלוזיס בבני האדם. סרוטיפ Salmonella enterica enterica typhi עלול לגרום למחלת הטיפואיד (טיפוס הבטן).
מחלת הטיפואיד, הנגרמת מסרוטיפ typhi, היא מחלה מסוכנת לבני אדם, שעלולה להיות קטלנית באין נגישות לאנטיביוטיקה. הסבירות למות ממחלה זאת יורדת ל-1% כתוצאה מטיפול אנטיביוטי. מנגד, אם המחלה אינה מטופלת, סכנת מוות תחול ב-10%-30% מהמקרים, ובחלק מהקהילות שיעורי התמותה יגיעו אף ל-47%.
מיון

חיידקי ה-Salmonella הם מתגים גראם-שליליים השייכים למשפחת ה-Enterobacteriacea, שאליה משתייכים גם חיידקי Escherichia coli. הסוג Salmonella קרוי על שם הווטרינר האמריקני דניאל אלמר סלמון (Daniel Elmer Salmon), אשר גילה לראשונה (יחד עם האפידמיולוג האמריקני תאובלד סמית') חיידק המשתייך לסוג זה בשנת 1885.
בעבר שויכו לסוג מאות מינים, אלפי תת-מינים, וסרוטיפים. מאז סוף שנת 2005 שונה המיון הטקסונומי והוחלט כי כל תת-המינים והסרוטיפים יקובצו לשני מינים בלבד: Salmonella enterica ו-Salmonella bongori. תת-המינים של המין הראשון גורמים בעיקר לסלמונלוזיס (מחלת מעיים שמתבטאת בכאבי בטן, שלשולים והקאות) בבעלי חיים, ואלה של השני – תחלואה בני האדם.
חיידק ה-Salmonella הידוע ביותר הוא Salmonella typhi. לפי המיון החדש שונה שמו הרשמי ל-Salmonella enterica, תת-מין enterica, סרוטיפ typhi; למרות זאת ממשיכים להתייחס לחיידק זה (ולכל החיידקים מהסוג Salmonella) על ידי ציון הסוג והסרוטיפ בלבד. S. typhi גורם לטיפואיד (טיפוס הבטן), מחלה רב-מערכתית קשה. חיידק זה וסרוטיפים רבים אחרים שלו גורמים למחלות הזיהומיות השכיחות בעיקר במדינות העולם השלישי הנגרמות כתוצאה מהיגיינה לקויה ומשימור לקוי של מזונות. מיליוני בני אדם מתים בכל שנה[דרוש מקור], בעיקר באפריקה, ממחלות הנגרמות על ידי חיידקי Salmonella.
לחיידקי ה-Salmonella יש שוטון שמקנה להם יכולת תנועה. הם מכילים אלמנטים מבניים, כגון הקפסולה, המסייעים לפתוגניות שלהם. היכולות האנטיגניות הנ"ל קרויות אנטיגן H (בנוי מחלבון) (קיום השוטון), אנטיגן O, הבנוי מליפולוליסכריד (LPS) המצוי בדופן החיידק, ואנטיגן K, שהוא אנטיגן פוליסכרידי קפסולרי המעניק לחיידק את האלימות (וירולנטיות) שלו.
הסרוטיפים השונים של חיידקי ה-Salmonella גורמים בעיקר למחלת הסלמונלוזיס בשל הרעלת מזון וטיפוס הבטן. בכ-5% מהאוכלוסייה קיימת נשאות ללא-תסמינית (א-סימפטומטית) של חיידקי Salmonella:
|  | סלמונלוזיס | טיפואיד (טיפוס הבטן) | בקטרמיה |
| --- | --- | --- | --- |
| סוג הפתוגן | סרוטיפי Salmonella מקבוצת non-typhoid | סרוטיפי typhoid ו-para typhoid | כל סוגי ה-Salmonella |
| תסמינים | שלשול, כאב בטן, בחילות, הקאות, חום, מעט בקטרמיה | מחלה רב-מערכתית, חום, כאב ראש | עלול להיווצר אנדוקרדיטיס |
| תקופת דגירה | 6–48 שעות | 10–14 ימים |  |
חיידקי Salmonella בצמחים

בנוסף ליכולות החיידקים להיצמד לתאי בעלי חיים, יש חיידקי ה-Salmonella את היכולת להיצמד ולפלוש לתאי צמח, למרות שלתאי צמח יש דופנות. היכולת של חיידקים אלה להיצמד לצמחים הודגמה כבר על צמחים שונים, כדוגמת צמח הטבק, כאשר חיידקי ה-Salmonella הצליחו להידבק ביעילות לרובם. לאחר שהחיידקים נצמדים לתאי הצמח, הם מסוגלים להפריש חלבונים שמאפשרים להם להתחמק ממערכת החיסון של הצמח, ולשרוד עליו או בתוכו. מאידך, בבדיקה שנערכה נמצא כי חיידקי Salmonella בעלי פגם בהפרשות החלבוניות הללו, מזוהים על ידי קולטני צמח הטבק, ולא מסוגלים להתחמק מהמנגנון החיסוני שלו.
מנגנון גרימת המחלה

חיידקי Salmonella משתמשים בפימבריה שיש להם, או בהפרשת חלבוני היצמדות באמצעות מערכת ההפרשות מסוג 3 (type three secretion system- T3SS)(אנ') כדי להיצמד לתאי המטרה (תאים במעי הדק מסוג אנטרוציטים - (Enterocytes). לאחר ההיצמדות לתאי המעי, חיידקי ה-Salmonella פולשים לתוך התאים, על ידי הפרשת חלבונים היוצרים עיוות או קימוט ב-villi של רירית המעי (סיסי הרירית). החדירה לתאים מתבצעת על ידי פגוציטוזה לתוך פגוזום. בתוך התאים מתרבים החיידקים בפגוזום (חיידקי ה-Salmonella לא מפרקים את הפגוזום בשונה מחיידקים, דוגמת ה-Shigella, אשר מצוידים בחלבוני פירוק הפגוזום). לאחר שהחיידק מתרבה בתוך הפגוזום, הוא עובר בעזרתו אל החלק הבזאלי של התא, אשר קרוב לשכבת הרירית המיוחדת, שם הוא משתחרר מהפגוזום ונקלט על ידי גרנולוציטים אשר מגיעים למקום.
המשך התפשטות המחלה משתנה בהתאם לסרוטיפים כאמור להלן:
גרימת מחלה סיסטמית
גרימת בקטרמיה (אלח דם) וסלמונלוזיס
שיטות לאבחון ומניעה

ניתן לאבחן את הימצאות החיידק על ידי בידודו מצואה של חולים על מצעים דיאגנוסטיים וזיהוי מושבות חשודות בשיטות מורפולוגיות, ביוכימיות וסרולוגיות (הצמתה(אנ') של החיידק עם נוגדנים ספציפיים).
הטיפול המניעתי נגד החיידק הוא חיסון לקבוצת ה-typhoid, שכאמור גורם למחלה קשה, שניתן לפני נסיעה למדינות מתפתחות. חיסון זה, הקרוי Vivotif, הוא חיסון חי מוחלש, ויעילותו במניעת המחלה חלקית (כ-70%).
איבחון החיידק במזון נגוע מבוצע על ידי העשרה סלקטיבית במצעים נוזליים ואבחנתו במצעים מוצקים דיאגנוסטיים בשיטות ביוכימיות, סרולוגיות ושיטות מולקולריות בשן BAX.
על מנת להימנע מן המחלה קיימת חובת חיסון למטיילים הנוסעים מחוץ לגבולות ישראל באזורים אנדמיים. טיפוס הבטן אינו כלול במערך החיסונים התקופתיים לתינוקות וילדים במדינת ישראל.