stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלמנס הארבעה עשר
חייו עד מינויו לאפיפיור

ג'ובאני גנגנלי נולד ב-1705 בעיירה סנטארכאנג'לו די רומאניה (Santarcangelo di Romagna) שליד העיר רימיני שבמחוז אמיליה-רומאניה (כיום באיטליה, אז במדינת האפיפיור). את השכלתו רכש בבית הספר של הישועים ברימיני ובבית הספר של הפיאריסטים באורבינו. ב-1724, בגיל 19, התקבל למסדר הפרנציסקנים תחת השם לורנצו פרנצ'סקו (Lorenzo Francesco). ב-1741 מונה לתפקיד definitor generalis של המסדר. גנגנלי התיידד עם האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר (1758-1740). ב-1758 מינה אותו אפיפיור זה לחקור את נושא עלילות הדם ההיסטוריות שכוונו כנגד יהודים, והוא מצא כי הן שקריות. ב-1759 מינה אותו האפיפיור קלמנס השלושה עשר (1769-1758) לקרדינל, על פי דרישתו של לורנצו ריצ'י, ראש מסדר הישועים.
כאשר האפיפיור קלמנס השלושה עשר מת ב-2 בפברואר 1769 נמנה גנגנלי בן ה-63 עם המועמדים לרשת אותו. הקונקלווה, המועצה שבה חברים כל הקרדינלים, שנועדה לבחור את היורש, התכנסה ב-15 בפברואר, אם כי מתוך 57 הקרדינלים השתתפו רק 46 קרדינלים, בהם גם גנגנלי, שהיה הקרדינל היחיד שהשתייך למסדר הפרנציסקנים. הקונקלווה לא הצליחה להגיע להחלטה במשך ארבעה חודשים. במאי הצטרפו אליה שאר הקרדינלים.
בתהליך קבלת ההחלטה הפעילו שגרירים של מלכים קתולים לחצים על הקרדינלים. במהלך כהונתו של האפיפיור הקודם הגיעה התנגדות מלכי אירופה לפעילות מסדר הישועים לשיאה. וחלקם, כדוגמת פורטוגל וצרפת, אף אסר על פעילות המסדר בשטח ממלכתם או במושבות בשלטונם מעבר לים. השגרירים לחצו למנות אפיפיור שיפעל לפירוק מוחלט של המסדר. חלק מהלחצים היו מעודנים. הקיסר יוזף השני (1790-1765) ואחיו, הדוכס הגדול של טוסקנה, הגיעו לביקור פתאומי חסר תקדים בקונקלווה, לכאורה "בעילום שם". על מנת להכניס את האורחים המכובדים היה צריך לשבור את החותמות של הדלתות, והאוסטרים סקרו את האולם ואת תהליכי הבחירה בעניין רב וארגנו לקרדינלים סעודה מפוארת. הקרדינלים התחלקו לשתי סיעות. סיעה אחת שכונתה "קרדינלים של חצר המלכות" תמכה בפירוק מסדר הישועים והתעמתה עם הסיעה המצטמקת של תומכי הישועים שכונתה "קנאים" (באיטלקית Zelanti), שהתאפיינה בהתנגדות לחילוניות המתפשטת של עידן האורות.
לאטיין פרנסואה, הדוכס דה שואזל (Étienne François, duc de Choiseul), השר לענייני חוץ של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, היה ניסיון קודם ברומא כשגריר צרפת בשנים 1757-1753. דה שואזל נחשב אחד הדיפלומטים המוכשרים באירופה בתקופה זו. "כאשר אתה רוצה לבקש טובה מהאפיפיור", כך כתב, "ואתה נחוש לקבלה, יש לבקש שתי טובות". ההצעה של דה שואזל, אותה הציע לשאר השגרירים הייתה שהם ידרשו, בנוסף לנושא הישועים, תביעות טריטוריאליות על שטחים המוגדרים כנחלת פטרוס הקדוש (Patrimonium Sancti Petri), כלומר שטחים ממדינת האפיפיור. צרפת תבעה את השליטה על אביניון ועל קונטה ונסן (Comtat Venaissin, כיום חלק ממחוז ווקלוז) ספרד תבעה ריבונות על הדוכסויות של בנוונטו ופונטקורבו, ממלכת נאפולי על הרחבת השטחים הקרובים למדינת האפיפיור, ואוסטריה דרשה פתרון לבעיית פארמה ופיאצ'נזה, שגרמה למחלוקת דיפלומטית קשה עם האפיפיור קלמנס השלושה עשר. הרעיון מאחורי הבקשה הכפולה היה לאלץ את האפיפיור הנבחר לבחור בין פירוק מסדר הישועים לבין איבוד שטחים נרחבים מממלכתו. ההנחה של דה שואזל הייתה שבמצב זה יעדיף האפיפיור לפרק את מסדר הישועים, אבל גם במקרה שהאפיפיור היה בוחר באופציה השנייה היו המדינות שפעלו לפירוק המסדר זוכות לכל הפחות בהרחבת שטחן.
הקרדינל גנגנלי נבחר לאפיפיור ב-19 במאי 1769 בעיקר הודות לתמיכתם של המלכים מבית בורבון, שציפו שיפעל לפרק את מסדר הישועים. הוא בחר בשם "קלמנס הארבעה עשר".
שלטונו כאפיפיור

מתחילת כהונתו פעל קלמנס הארבעה עשר ליישר את ההדורים עם המלכים הקתולים, לאחר המחלוקות הקשות שנתגלעו בינם לבין הכס הקדוש בתקופת כהונתו של האפיפיור הקודם. כך, למשל, הוא מינה מחדש שגריר מטעמו בפורטוגל ומינה פורטוגזי לקרדינל. הוא אומנם ויתר על התביעה הטריטוריאלית על פארמה, אבל קיבל בחזרה לשלטונו את אזור אביניון בצרפת ואת דוכסות בנוונטו. ככלל, הצליח קלמנס הארבעה עשר להשתית את היחסים בין השלטונות החילוניים (קרי, המלכים הקתולים האבסולוטיים) והשלטונות הרוחניים (קרי, הכנסייה הקתולית) במדינות הקתוליות על פסים ידידותיים יותר.
כפי שציפו ממנו פעל קלמנס הארבעה עשר לפירוק מסדר הישועים. הצו לפירוק המסדר נכתב בנובמבר 1772, ונחתם ביולי שנה אחר כך. ב-21 ביולי 1773 פרסם קלמנס את הבריף (איגרת אפיפיורית קצרה) "Dominus ac Redemptor Noster" (בלטינית: "אדוננו וגואלנו") ובה הורה על ביטול מסדר הישועים. עם פרסום הבריף, התפרקו קהילות הישועים, הספריות שלהם הוחרמו, רכושם נבזז ומנהיגם, לורנצו ריצ'י, הושם בכלא ומת שם. ארבעים ואחת שנים אחר כך, ב-7 באוגוסט 1814, פרסם האפיפיור פיוס השביעי את הבולה "Sollicitudo Omnium Ecclesiarum" ("דאגת כל הכנסיות") שבה החזיר את מסדר הישועים לפעולה.
ההחלטה על פירוק מסדר הישועים השחירה את דמותו של קלמנס הארבעה עשר בעיני המאמינים הקתולים של סוף המאה ה-19, תקופה שבה חזר המסדר לפעול. עם זאת, לא כל הקתולים מגנים פעולה זו. כך למשל האנציקלופדיה הקתולית תמכה בפעולה זו כ"מוצדקת ביותר".
גם קלמנס הארבעה עשר עצמו חשש מתוצאות החלטתו. מסופר כי בעת שבא הרוזן פלורידה בלנקה לברך אותו על החלטתו לפרק את המסדר ענה קלמנס הארבעה עשר בחיוך עצוב "חתמתי על גזר דין המוות שלי, אך נשמעתי לצו מצפוני". זמן קצר לאחר פרסום הבריף, חלה קלמנס בן ה-69 שנהנה עד אז מבריאות טובה יחסית במחלה קשה שגרמה לו קשיי נשימה והוא סבל מייסורים קשים. החשד המיידי היה כי קלמנס הארבע העשר הורעל, אך מעולם לא הוכחה האשמה זו. מצבו הבריאותי הלך והתדרדר עד שמת בייסורים ב-22 בספטמבר 1774.
קיימות הערכות שונות מאוד לגבי תקופת שלטונו. ההחלטה לפרק את מסדר הישועים עוררה שנים אחר כך ביקורת עזה כלפיו. מעבר לכך, יש המשבחים את מאמציו לפייס את הממלכות הקתוליות, ואת הדרך בה ניהל את מדינת האפיפיור, ולעומתם הסיעה בכנסייה הקתולית המכונה אולטרה-מונטניזם המאמינה בעליונותו של האפיפיור על כל אדם אחר (חילוני או דתי) ביקרה את פייסנותו כלפי השלטון החילוני.
הערות שוליים

↑  מסיבה זו מופיע שמו במקומות רבים לפני שהיה אפיפיור כלורנצו גנגנלי
↑   הדו"ח של גנגנלי
↑  פירי במאמר מ-1965 עמ' 269
↑  נוסח הבריף
↑  למשל האנציקלופדיה הקתולית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קלמנס השלושה עשר | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: פיוס השישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259666305171  PLWABN: 9810638656905606  BNC: 000125485  BNE: XX1240079  BnF: cb12240698t (data)  CANTIC: a10326030  GND: 119215152  ICCU: RAVV079271  ISNI: 0000 0001 2145 1415  LCCN: n84023262  NKC: skuk0003425  NLA: 35715494  NLG: 163633  NSK: 000232490  NTA: 070890099  RERO: 02-A000036932  SELIBR: 294236  SNAC: w6hh7456  SUDOC: 031131859  Trove: 1054835  ULAN: 500315942  VcBA: 495/52482  VIAF: 54202205   WorldCat (עם VIAF): 54202205
ראסייניאי (רשות מקומית)

| --- | --- |
סמל ראסייניאיסמל ראסייניאי

דוביסה (יובל הנהר ניימן) ליד הכפר גיילובה ברשות מקומית ראסייניאי
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  קובנה
 מושל:  Andrius Bautronis
 בירת הרשות מקומית:  ראסייניאי
 תאריך ייסוד:  1950 
 שטח:  1,573 קמ"ר
 גובה:  98.5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברשות מקומית:  30,175 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  55°23′29″N 23°09′40″E﻿ / ﻿55.39139°N 23.16111°E﻿ / 55.39139; 23.16111
 אזור זמן:  UTC +2
 www.raseiniai.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראסייניאי (בליטאית: Raseinių rajono savivaldybė, ‏האזנהקובץ:Raseiniai.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש ובעברית: ראסיין) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא.
רשות מקומית ראסייניאי משתרעת על פני 1,573 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2014, למעלה מ-35,000 תושבים. היישוב הגדול ביותר ברשות הוא ראסייניאי, המשמש כמרכז המנהלי שלה.
קריסטל חרסון

שחקני מועדון הספורט חרסון בשנת 1916.
קריסטל חרסון (באוקראינית: Муниципальный футбольный клуб «Кристалл Херсон»‎) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר חרסון שבאוקראינה שיש לו היסטוריה ארוכה של הופעות בליגות הסובייטיות ואז בליגות האוקראיניות. החל מעונת 2021–2022 היא משתתפת בליגה האוקראינית השנייה, הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האוקראיני.
שמות הקבוצה

1961—1962: מאיאק חרסון
1963—1964: בודיוולניק
1965—1975: לוקומוטיב
1975—1992, 1996—1999, 2003—ואילך: קריסטל
1992—1994: טבריה
1995: וודניק
2000—2003: חרסון
רקע > קבוצות קודמות

קבוצות הכדורגל הראשונות בעיר חרסון הוקמו בזמן הקמת אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל, כאשר מועדון הספורט חרסון («Херсонский спортивный клуб») ייצג את העיר. בשנת 1913 נבחרת העיר השתתפה באליפויות דרום האימפריה הרוסית, אך הפסידה לאודסה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוקמו הקבוצות "סוקול", "וולנה" ובשנת 1921 קבוצות אלה החלו להשתתף באליפויות הרפובליקניות באוקראינה הסובייטית. אליפות העיר הראשונה נערכה בשנת 1924.
לפני מלחמת העולם השנייה התקיימה קבוצת לוקומוטיב חרסון (שהוקמה בשנת 1938 וייצגה את העיר באליפויות העיר והמחוז). לאחר המלחמה מאז 1946, ייצגה את חרסון קבוצת ספרטק. בשנת 1947 קבוצת דינמו, ב-1948 וב-1949 מועדון אוונגרד.
מאז 1950 ייצגה את חרסון שוב ספרטק חרסון. בשנת 1957 ספרטק שיחקה בפעם האחרונה ברמה הרפובליקנית. בשנת 1958 ספרטק חרסון התמודדה בליגה השלישית הסובייטית, קלאס ב'. בשנים 1958 ו-1959 ייצגה את חרסון קבוצת אוונגרד שהתמודדה בתחרויות רפובליקניות באוקראינה ואילו ספרטק המשיך לשחק בקלאס ב'. ב-1982 וב-1988 פעל גם מועדון שליאחוביק ששיחק בתחרויות חובבניות וייצגה את חרסון.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1961 בחסות מפעל חרסון למוליכים למחצה בשם מאיאק. המועדון החליף את הקבוצה העירונית הקודמת ספרטק חרסון שייצגה את חרסון מאז 1958. בשנת 1963 שונה שמו של המועדון לסטרויטל (בודיבלניק). עקב רפורמות בכדורגל הסובייטי, הליגה בה שיחקה בוטלה וסטרויטל הורדה לליגה השלישית.
בשנת 1965 שונה שמו של המועדון לקבוצת לוקומוטיב בחסות הסניף האזורי של משרד הרכבות הסובייטי. באותה שנה עוד שיחקה לוקומוטיב חרסון בתחרויות המקצועניות. בשנת 1968 המועדון מחרסון התמודדה כמה עונות בקאלס א', ליגת המשנה הסובייטית, זאת עד לרפורמת 1970, כאשר הליגה השנייה הסובייטית הוקמה כליגה שלישית בחשיבותה והמועדון התמודד בה.
בשנת 1976 שונה שמו של המועדון בפעם השלישית לקריסטל. כאשר אוקראינה הפכה לרפובליקה עצמאית, המועדון נרשם לליגה הראשונה. המועדון ירד בהמשך לליגה השנייה שם התמודד עד שהנהלת המועדון החליטה על פירוק המועדון בשנת 2006 ולראשונה מאז 1958 לא היה לעיר מועדון מקצועי משלה.
המועדון הוקם מחדש כמועדון חובבני והתמודד בליגה הרביעית האוקראינית החל משנת 2011. לאחר היעדרות של חמש שנים מהליגות המקצועיות, קריסטל חרסון הגישה בקשה להירשם בליגת הכדורגל המקצוענית באוקראינה והתקבלה. המועדון התמודד בליגה השנייה החל מעונת 2011–2012. בשנת 2017, המועדון התארגן מחדש תחת בעלים חדשים ובתום עונת 2019/2020 העפילה לליגת המשנה האוקראינית, לראשונה מזה זמן רב.
אצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון קריסטל (Стадіон «Кристал»‎), המהווה אצטדיון רב-תכליתי הממוקם רחוב הלוטרני בעיר חרסון ומשמש למשחקי כדורגל ומכיל 3,400 מושבים. האצטדיון נבנה בשנת 1962.
סמלי הקבוצה

סמלי קבוצת חרסון
מועדון ספורט חרסון
(2000—2003)
קריסטל חרסון
(2004—2009)
גרסת סמל נוספת
תארים

הליגה השנייה
זכייה (2): 1997–1998, 2019–2020
סגנות (3): 1995–1996, 1998–1999, 2004–2005
הערות שוליים

↑  "Друга ліга без тернопільської "Ниви" і білоцерківської "Росі"… (Second league without Nyva ternopil and Ros Bila Tserkva)". PFL (באוקראינית). ukrfootball.in.ua. 2011-07-04. אורכב מ-המקור ב-2013-04-19. נבדק ב-2011-07-04.
קרפודטיליים

| קרפודטיליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
אינפרא־סדרה:: דמויי שממית
משפחה:: קרפודטיליים
שם מדעי
 Carphodactylidae ‏Kluge, 1967

קרפודטיליים (שם מדעי: Carphodactylidae) היא משפחה הכוללת 34 מינים של לטאות מאינפרא-סדרת דמויי שממיות.
בני המשפחה דומים במראם לשממיות וחיים אך ורק באוסטרליה. הם בעלי זנבות רחבים, גוף שטוח ועיניים גדולות וחומות. הם יוצאים בלילות ומטפסים על עצים ועל סלעים. חלק מבני המשפחה מגושמים במראם ובעלי פסים כהים לאורך הגוף. אחרים מוסווים ביותר לצד הענפים ואפילו האישונים מקבלים את מראהו של העץ. הם בעלי לסתות רחבות ולשונם ארוכה ויכולה לנקות את עיניהם. המינים הם אוכלי בשר וניזונים בעיקר מחרקים ומזוחלים קטנים מהם.
מיון

במשפחה זו 7 סוגים:
משפחה קרפודטיליים (Carphodactylidae)
סוג ומין יחיד Carphodactylus laevis
סוג נפרורוס (Nephrurus)
סוג ומין יחיד Orraya occultus
סוג Phyllurus
סוג Saltuarius
סוג Underwoodisaurus
סוג ומין יחיד Uvidicolus sphyrurus
Underwoodisaurus milii
רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון

| --- | --- |
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  הדור השישי לאמוראי ארץ ישראל. אמוראים
 רבותיו:  רבי יוסי ברבי בון
 בני דורו:  רבי מתניא
 
רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון היה אמורא מארץ ישראל בדור השישי. בנו של האמורא רבי יוסי ברבי בון. היה תלמידו של אביו, וחבירו של רבי מתניא. וכן מסר בשמו של רבי נסה.
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות (עורך), הערך "רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 333.
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת גיטין,  פרק ה', הלכה ג'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות,  פרק ז', הלכה ז'
| אמוראי ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון (עד 250) | אבא כהן ברדלא • אבא יודן •  רבי אושעיא • רבי אפס • בר קפרא • רבי בנאה • רבן גמליאל ברבי • רבי הלל • רבי חייא • רבי חנינא בר חמא •  חזקיה • רבי זכאי דכבול • יהודה בן רבי חייא • רבי יהודה נשיאה • רבי יצחק מגדלאה • רבי יוסי בן פטרוס • רבי יוסי בן שאול • רבי יונתן בן אלעזר • רבי ינאי • רבי יהודה בן קנוסא • רבי ירמיה (הראשון) • רבי יהושע בן לוי • רבי יוסי בן זמרה • רב כהנא (הראשון) • לוי בר סיסי • רבי נחוניא דמן חוורן • רבי שמעון בן יהוצדק • רבי שבתי |  |
| הדור השני (עד 280) | אבא דמן יפו • רבי אבא בר אבינא • רבי אבא בר זבדא • רבי אבא בר אחא • רבי אלעזר בן פדת • אילפא • רבי אביתר • רבי אפטוריקי • בר פדא • רבן גמליאל הרביעי • זעירי • רבי חייא בר יוסף • רבי חנינא תורתייא • רבי יוחנן •  רבי יהושע אוניא •  רבי יהודה בר נחמני • רבי יאשיה (אמורא) • רבי יצחק נפחא • רבי יוסי בר חנינא • רבי יעקב בר אידי • רב יוסף בריה דרבי יהושע בן לוי • רב כהנא (השני) • רבי לוי • רבי מנחם • רבי מני בר פטיש • רבי סימון •  ריש לקיש • רבי שמעון בר אבא • רבי שמואל בר נחמני • רבי שמלאי • רבי שמעון בן אליקים • רבי שמעון חסידא • רבי תנחום • רבי תנחום בר חנילאי |  |
| הדור השלישי (עד 310) | רבי אמי • רבי אסי • רבי אבהו • רבי אבין • רבי אבדימי דמן חיפה • רבי אייבו • רבי אבא בר פפא • רב אושעיא • אמי ורדינאה • אבא בר קורייה • רבי אבא דמן עכו • רבי אבא הראשון • רבי אלכסנדרי • אבימי בר פפי • רבי אלעאי • רבי אבא מקרטיגנא • רבי אחא בר חנינא • רבי אבא בר ממל • רבי בנימין בר יפת • רבי חלבו • רבי חמא בר עוקבא • רבי חנינא בן עגיל • רבי חנינא בר פפא • רבי חנינא בן פזי • רב הושעיא • רבי זירא • רבי חייא בר אבא • רבי חנינא בר פפי • רב חנינא • רבי ירמיה (השני) • רבי יהודה נשיאה השני • רבי יוסי דמן יוקרת • רבי יודן בן ישמעאל • רבי יהודה בן פזי • רבי יצחק בר אבא • רבי יצחק • רבי יצחק עטושיא • רבי כרוספדאי • עולא • רבי עוירא • רבי ענני בר ששון • רבי פדת •  רבי פנחס בר חמא • רבי פרידא • רבה בר בר חנה • רבי שילא איש כפר תמרתא • רב שמואל בר יהודה • רב שמואל בר רב יצחק • תחליפא בר מערבא |  |
| הדור הרביעי (עד 340) | רבי אחא • רבי אבא בר זבינא • רבי אבא בר כהנא • רבי אבא בר פפי • רב אויא • אבימי בריה דרבי אבהו • אבימי בר טובי • רבי ברכיה • רבן גמליאל החמישי • אבא אושעיא איש טריא • רבי זריקא • חסא דאשתמוע • רבי חלקיה • רבי חזקיה • רבי ירמיה • רבי יונה • יצחק בן אלישיב • רבי יוסנא • רבי יהודה בר טיטס • רב יהודה בר שילא • רבי יהושע דסכנין • רבי יוסי צידוניא • יעקב איש כפר נבוריא |  |
| הדור החמישי (עד 380) | הלל נשיאה • רב חנניה • רבי יהודה בר שלום • רבי יוסי ברבי בון • רבי יוסי בר זבידא • רבי יונה בוצרייא • רבי יוסטא בר שונם • רבי מנא • רבי מתניא • רבי שמעון בר כרסנא |  |
| הדור השישי (עד 410) | רבי אבא (השלישי) • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבי תנחומא • רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון |  |
| לרשימת אמוראי בבל | לרשימת אמוראי בבל |  |
קרלו השלישי, מלך נאפולי

סמל האצולה של קרלו השני, מלך נאפולי.
שארל הקצר או שארל מדוראצו (1345 – 24 בפברואר 1386) היה מלך נאפולי ומלך ירושלים בין השנים 1382 ל-1386 כקרלו השלישי, ומלך הונגריה בין 1385 ל-1386 כקארוי השני . בשנת 1381, שארל יצר את מסדר הספינה האבירי. בשנת 1383, הוא ירש את נסיכות אכאיה לאחר מותו של ז'אק מבו.
ראשית חייו > ילדות ונוער (1354 או 1357 – 1370)

שארל היה בנם היחיד של לואי מדוארצו ואשתו, מרגרט מסנסוורינו. לואי מדוראצו היה בנו הצעיר של ז'אן, דוכס דוראצו, שהיה בנם הצעיר של קרלו השני, מלך נאפולי ומריה מהונגריה. תאריך לידתו של שארל אינו ודאי: הוא נולד ב-1354, לפי ההיסטוריון Szilárd Süttő, וב-1357, לפי ננסי גולדסטון. שארל נולד בדוראצו.
לואי מדוראצו מרד נגד בני דודיו, ז'אן הראשונה, מלכת נאפולי, ובעלה, לואי מטארנטו באביב 1360, אך הוא הובס. הוא גם נאלץ לשלוח את הילד שארל כבן ערובה לחצר המלכה ז'אן הראשונה בנאפולי. לאחר שאביו של שארל מת בכלא בקיץ 1362, המלכה ז'אן הורתה כי שארל יטופל "בכל הכבוד הראוי לבית המלוכה ולשמור עליו במדינה מלכותית".
בן דודו הרחוק של שארל, לאיוש הראשון, מלך הונגריה, שלא הוליד בן, החליט להזמין את שארל להונגריה. שארל הגיע להונגריה בשנת 1364 או 1365. המלך לאיוש תכנן בתחילה לארגן נישואים בין שארל לאנה, שהייתה בתו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם זאת, המשא ומתן על נישואיהם הופסק משום שהיחסים בין לאיוש הראשון לקרל הרביעי הידרדרו. לאחר מכן, לאיוש הציע נישואים בין שארל ובת דודתו של שארל, מרגרט מדוראצו, שהייתה בתה הצעירה של אחותה הצעירה של המלכה ז'אן, מריה מקלבריה. על אף שהמלכה התנגדה לנישואים, האפיפיור אורבנוס השישי העניק את רשות האפיפיור שהייתה הכרחית לנישואין ב-15 ביוני 1369. נישואיהם התקיימו בנאפולי ב-24 בינואר 1370.
לאיוש הפך את שארל למושל סלאבוניה, קרואטיה ודלמטיה בתואר דוכס בשנת 1371.
ראשית חייו > מלחמה על נאפולי (1379–1381)

ז'אן הראשונה, מלכת נאפולי הכירה רשמית בקלמנס השביעי כאפיפיור החוקי נגד אורבנוס השישי ב-22 בנובמבר 1378. היא אף נתנה מחסה לקלמנס השביעי, שגורש מרומא, ועזרה לו לעזוב את איטליה לאביניון במאי 1379 כתגמול, האפיפיור אורבנוס השישי נידה את המלכה והכריז שהיא משוללת מממלכתה לטובת שארל מדוראצו ואשתו מרגרט ב-17 ביוני.
הסכסוך בין ז'אן לאפיפיור אורבנוס השישי גרם לאפיפיור (כאדון פיאודלי של הממלכה) להכריז עליה כמודחת ב-1381 ולתת את הממלכה לשארל. הוא צעד על ממלכת נאפולי עם צבא קרואטי, הביס את בעלה אוטו, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן, בסן גרמנו, כבש את העיר וצר על ז'אן בקסטל דל'אובו. לאחר הניסיון הכושל של אוטו להקל עליה, שארל לכד אותה והכניס אותה לכלא בסן פלה. זמן קצר לאחר מכן, כאשר הגיע לידי שארל כי היורש המאומץ שלה, לואי הראשון, דוכס אנז'ו, יצא למסע לכיבוש מחדש של נאפולי, שארל חנק את המלכה בכלא בשנת 1382, וכך הפך למלך נאפולי.
משלחתו של לואי מנתה כ-40,000 חיילים, כולל אלה של אמדאו השישי, רוזן סבויה, וזכתה לתמיכתם הכספית של האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי וברנבו ויסקונטי ממילאנו. שארל, שסמך על פלוגות שכירי החרב תחת ג'ון הוקווד וברטולומיאו ד'אלוויאנו, בסך כולל של כ-14,000 איש, הצליח להסיט את הצרפתים מנאפולי לאזורים אחרים בממלכה ולהציק להם בטקטיקות גרילה. אמדאו חלה ומת במוליזה ב-1 במרץ 1383, וחייליו נטשו את השדה. לואי ביקש עזרה ממלך צרפת, ששלח לו צבא תחת אנגרן השביעי, אדון קוסי. האחרון הצליח לכבוש את ארצו ולאחר מכן לפלוש לממלכת נאפולי, אך באמצע הדרך הגיעה הידיעה כי לואי מת לפתע בביסגלי ב-20 בספטמבר 1384.
בינתיים, היחסים עם אורבנוס השישי נעשו מתוחים, מכיוון שהוא חשד ששארל זומם נגדו. בינואר 1385 נעצרו שישה קרדינלים, ואחד, תחת עינויים, חשף את חלקו של שארל בקונספירציה. לאחר מכן הוא נידה את שארל ואשתו, והטיל חרם על ממלכת נאפולי. המלך השיב בכך ששלח את אלבריקו דה ברביאנו למצור על האפיפיור בנוצ'רה. לאחר שישה חודשי מצור, אורבנוס שוחרר על ידי שני ברונים נאפוליטניים שעמדו לצד לואי מאנז'ו, ריימונדלו אורסיני וטומסו די סנסוורינו.
ירושה בהונגריה

בעוד אורבן מצא מקלט בגנואה, שארל עזב את הממלכה כדי לעבור להונגריה. עם מותו של המלך לאיוש הראשון, הוא תבע את כס המלכות ההונגרי כזכר האנגוויני הבכיר והדיח את בתו של לאיוש מריה, מלכת הונגריה בדצמבר 1385. לא היה לו קשה לקחת את השלטון, שכן הוא זכה לתמיכתם של כמה לורדים קרואטים ולמגעים רבים שיצר במהלך כהונתו כדוכס קרואטיה ודלמטיה. עם זאת, אליזבתה מבוסניה, אלמנתו של לאיוש ואמה של מריה, סידרה להתנקש בחייו של קארוי ב-7 בפברואר 1386. הוא מת מפצעיו בווישגראד ב-24 בפברואר.
הוא נקבר בווישגראד ללא טקס דתי, בגלל הנידוי שלו שהיה עדיין בתוקף על ידי האפיפיור אורבנוס השישי. בנו לדיסלאו (שנקרא לכבודו של לאסלו הראשון, מלך הונגריה) ירש אותו בנאפולי, בעוד העוצרים של מריה מהונגריה החזירו אותה למלכת הונגריה. עם זאת, לדיסלאו ניסה להשיג את הכתר של הונגריה לאחר מכן.
משפחתו

לקארוי השלישי ולמרגרט מדוראצו היו שלושה ילדים:
מריה מדוראצו (1369–1371).
ז'אן השנייה, מלכת נאפולי (23 ביוני 1373 – 2 בפברואר 1435).
לדיסלאו, מלך נאפולי (11 בפברואר 1377 – 6 באוגוסט 1414).
הערות שוליים

↑  Giovanni Tarcagnota (1566). Del sito, et lodi della citta di Napoli con una breve historia de gli re suoi, et delle cose pui degne altrove ne' medesimi tempi abvenute. Scotto Gis. Maria. p. 77.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810658414505606  BNE: XX878115  GND: 1022808656  ISNI: 0000 0000 2773 1816  LCCN: n86095889  SUDOC: 061132497  VcBA: 495/60528  VIAF: 75336690   WorldCat (עם VIAF): 75336690
רדיקולופתיה

| --- | --- |
 תחום:  נוירוכירורגיה 
 טיפול:  גאבאפנטין  פרגאבאלין 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D011843
 סיווגים
 ICD-11:  8B93 
 
רדיקולופתיה (Radiculopathy), המכונה עצב צבט (גם 'צבוט'), מתייחסת למצבים שונים בהם עצב אחד או יותר פגועים ואינם פועלים כראוי. מצב זה יכול לגרום לכאב (כאב מוקרן), חולשה, תחושה קהה או קושי בשליטה על שרירים ספציפיים במבנים המעוצבבים על ידי העצב הצבוט.
ברדיקולופתיה, הבעיה מתרחשת בשורש העצב או לידו, מרחק קצר לאחר היציאה שלו מחוט השדרה. כתוצאה מכך, הכאב ושאר התסמינים האחרים העלולים להילוות לפתולוגיה לעיתים קרובות יקרינו על החלק של הגוף שמעוצבבים על ידי אותו עצב. לדוגמה, רדיקולופתיה צווארית יכולה לייצר כאב וחולשה באמה. כמו כן, רדיקולופתיה באזור הגב התחתון או באזור עצם העצה יכולה להתבטא בתסמינים לאורך הרגל.
חשוב להבדיל בין הכאב המוקרן הנובע מרדיקולופתיה לבין כאב מושלך, אשר שונה הן מבחינת מנגנון הכאב והן מבחינת תכונותיו הקליניות.
"פולירדיקולופתיה" היא מצב שבו יותר משורש אחד מעצבי חוט השדרה נפגע.
מנגנון וגורמים

רדיקולופתיה היא דחיסה מכנית של שורש עצב, בדרך כלל ביציאה דרך הנקב הבין חולייתי. מצב זה עלול להיגרם כתוצאה מאחת הפתולוגיות הבאות או משילובן: פריצת דיסק, מחלת דיסק ניוונית, דלקת מפרקים ניוונית, מחלה ניוונית של מפרקי הפאסט, גדילת יתר של הרצועות וספונדילוליזתזיס. גורמים נדירים יותר של רדיקולופתיה עשויים לכלול גידול הקרנות, סוכרת (אשר יכולה לגרום איסכמיה או חוסר זרימת הדם לעצבים), מחלות ניאופלסטיות, או כל תהליך מחלה הפוגע בקרומי המוח (המקיפים גם את חוט השדרה).
פציעות מסוימות יכולות גם להוביל לרדיקולופתיה. פציעות אלה יכולות להיגרם עקב הרמת חפצים כבדים בצורה לא נכונה או עקב טראומה קלה כגון תאונת דרכים.
אבחון

רדיקולופתיה היא אבחנה שיכולה להתבצע על ידי רופאים מתחום רפואת המשפחה, אורתופדים, נוירולוגים, שיקום, פיזיותרפיסטים וכירופרקטים. האבחנה יכולה לנבוע עקב זיהוי תסמינים של כאב, קהות תחושה וחולשה המתאימים לעצבוב המתפלג משורש עצב אחד. בנוסף להקרנות אלו, כאבי צוואר או כאבי גב באזור העצב עצמו עשויים גם להופיע, אך לרוב הכאב המוקרן כואב בצורה יותר משמעותית ומזניח את הכאב באזור העצב עצמו.
במקרה של רדיקולופתיה צווארית, מבחן ספורלינג עשוי להפיק או להעצים תסמינים המקרינים לזרוע. במקרה של רדיקולופתיה בעמוד השדרה המותני, מבחן רגל ישרה מורמת (straight leg raise) עלול אף הוא להחריף תסמינים רדיקולופתיים. כאשר הרגל המורמת היא הרגל ללא התסימינים, והתסמינים המוחרפים מופיעים ברגל הנגדית, המבחן נחשב כיותר רגיש (sesitivity), זאת בניגוד למצב בו התסמינים מחריפים ברגל המורמת, אז המבחן נחשב לפחות רגיש. הרפלקס הגידי העמוק (הידוע גם בשם רפלקס מתיחה) עשוי להיות מופחת או להיעדר לחלוטין באזורים המעוצבבים על ידי העצב הפגוע.
שתי בדיקות דימות העשויות להיות שימושיות כדי לאמת את הבעיה ולזהות את מקורה, הן הדמיה בתהודה מגנטית (MRI) ובדיקות אלקטרודיאגנוסטיות. הדמיית תהודה מגנטית של החלק בעמוד השדרה בו יש חשד לרדיקולופתיה עשוי לחשוף עדויות לשינויים ניווניים, מחלות מפרקים או פגיעה אחרת האחראית לסימפטומים של המטופל. בדיקות אלקטרודיאגנוסטיות, הכוללות בדיקת הולכה עצבית ואלקטרומיוגרפיה (emg, בדיקת רשמת שריר חשמלית), הם גם כלי אבחון העשויים לאשש פגיעה בשורש עצב באזורים חשודים. בהתחשב בתפקיד המפתח של בדיקות אלקטרודיאגנוסטיות באבחון של רדיקולפטיות אקוטיות וכרוניות, האגודה האמריקנית לרפואה בתחומי העצב-שריר והאלקטרודיאגנוסטיקה הוציאה הנחיות לאבחון של רדיקולפתיות בעמוד השדרה הצווארי והמותני.
טיפול

גישות טיפול שמרניות שכיחות כוללות פיזיותרפיה וכירופרקטיקה, כאשר כלי העבודה בהם משתמשים לטיפול בבעיה כוללים תרגילים בשיטת מקנזי, מניפולציות, ותרגילים נוירודינאמיים. מחקרים מצאו ראיות בינוניות לכך שמניפולציות על עמוד השדרה אפקטיביות לרדיקולפתיות צוואריות ומותניות. לא נמצאו עדויות לטיפול יעיל ברדיקולופתיה בעמוד השדרה החזי, ונמצאו רק ראיות ברמה נמוכה התומכות במניפולציה של עמוד השדרה לטיפול ברידקולופתיה כרונית בעמוד השדרה המותני.
יש לציין כי בעת השלב החריף (acute) לאחר פציעה, (למשל תאונה שהתרחשה לפני שבוע), כאבים מוקרנים אינם מהווים אינדיקציה לטיפול פיזיותרפיה. לעיתים קרובות פציעות קלות עד מתונות יפתרו או ישתפרו בשבועות הראשונים לאחר הפגיעה. בנוסף, חולים בשלב החריף סובלים לעיתים קרובות מכאב ברמה המונעת מהם להשתתף באופן יעיל בפיזיותרפיה. לכן, המתנה של שבועיים עד שלושה שבועות מומלצת בדרך כלל לפני תחילת טיפול הפיזיותרפיה. בשלב החריף של פציעה הגורמת לרדיקולפתיה מותנית, טיפול שמרני כגון פרצטמול ונוגדי דלקת שאינם סטרואידים הם הטיפול המומלץ.
טיפול > כירורגיה

הגישה השמרנית לשיקום היא אופציית הטיפול המועדפת לטיפול, אך חלק מהחולים ממשיכים לסבול מהתסמינים למרות הטיפול, ועבור מטופלים כאלה ישנה גם אופציה ניתוחית. סוג הניתוח משתנה בהתאם לממצאים העולים מן הדימות, כאשר האופציות הניתוחיות כוללות למינקטומי (laminectomy), פורמינטומי (foraminotomy) ודיסקטומי (discectomy).