stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסור הלבנת פנים
חומרת האיסור

אף על פי שבדרך כלל אדם העובר על איסור תורה מתחייב במלקות, המבייש אינו לוקה מפני הכלל "לאו שאין בו מעשה אין לוקין עליו". ולמרות זאת, זהו איסור גדול. ואומרת על כך המשנה בפרקי אבות:
רבי אלעזר המודעי אומר... והמלבין פני חברו ברבים... אף על פי שיש בידו תורה ומעשים טובים אין לו חלק לעולם הבא!
רבי חנינא אומר על כך: "כל היורדין לגיהנם- עולים, חוץ משלשה שיורדין ואין עולין. ואלו הן: הבא על אשת איש, והמלבין פני חבירו ברבים, והמכנה שם רע לחבירו" . אבל אם חזר בתשובה הרי הוא מבני העולם הבא, שאין לך דבר העומד בפני התשובה. וכך גם אומרת הגמרא שם: "כל המלבין פני חברו ברבים כאילו שופך דמים". בהמשך הגמרא מוסבר שפני המתבייש מלבינים ולכן נקרא מלבין פני חברו ברבים. ממעשה תמר שלא ביישה את יהודה ולא אמרה שהוא זה ששכב עמה, לומדת הגמרא ש"נוח לו לאדם שיפיל עצמו לכבשן האש ואל ילבין פני חברו ברבים". כך אמר גם יוסף "הוציאו כל איש מעלי" והסתכן שאחיו יהרגוהו ובלבד שלא יבייש את אחיו בפני המצריים. הגמרא במסכת סנהדרין מספרת על חכמים שהיו אומרים שחטאו בחטא שאחרים עשו כדי שלא לבייש את מי שעשה את המעשה.
הנהגות ותקנות

מפאת חומרת המעשה, הספרות היהודית מלאה בהנהגות שעל האדם ליישם כדי שלא יגיע להלבנת פנים. ולכן אמרו: "אל לאדם להסתכל בפני הסועד" דהיינו שלא להסתכל בפניו או בצלחת אדם כשאוכל כדי שלא לביישו. אדם שהלווה כסף לחברו ויודע שהלווה אינו יכול לפרוע את ההלוואה- אסור לו לעבור לידו, אפילו בלי לתבוע את החוב, בשביל לא להיות לו כנושה, אך גם מחמת שיעליב אותו. וכן אמרו שלא לשאול את הרב בנושא שונה מהנושא שהוא מלמד כרגע, כדי שלא לביישו אם לא ידע לענות.
חוץ מהנהגות פרטיות, גם בציבור נתקבלו הנהגות שונות כדי שלא יבואו להלבנת פנים. כך למשל, בנות ירושלים שהיו יוצאות בט"ו באב לכרמים היו יוצאות כולן בבגדים שאולים שלא לבייש את מי שאין לה; המת מולבש בבגד פשוט שלא לבייש את העניים; גם למי שידע לקרוא היו מקריאים את מקרא ביכורים, כדי שלא לבייש את מי שאינו יודע לקרוא. מטעם דומה נהגו שהחתן אינו מברך את ברכת האירוסין בעצמו.
יש שמונים את המצווה כמצוות לא תעשה במניין המצוות, ויש שמונים את האיסור כחלק מלאו של אונאת דברים. יש האומרים שאיסור הלבנת פנים אינו מפורש בתורה.
ראו גם

אונאת דברים
איסור לשון הרע
לא תשנא את אחיך בלבבך
לקריאה נוספת

פרופ' נחום רקובר, תקנת השבים, "האיסור להזכיר לעבריין את עברו", 93. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 2007
הערות שוליים

↑  ספרא, קדושים, ב
↑  רש"י על הפסוק
↑  סמ"ג, לאוין ו
↑  ורבי יהודה חולק בגמרא (תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף ג', עמוד א') על דין זה וסובר שמתחייבין מלקות אף על לאו שאין בו מעשה.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף נ"ח, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תשובה, פרק ג', הלכה ד'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ג, עמוד ב'
↑  ספר בראשית, פרק מ"ה, פסוק א'
↑  מדרש תנחומא, פרשת ויגש, סימן ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"א, עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ז', הלכה ו'
↑  משנה תורה, משפטים, מלוה ולוה, א', ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ג', עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ל"א, עמוד א'
↑  תוספתא, נידה, ט, יא
↑  פירוש הרמב"ם למשניות על משנה, מסכת בכורים, פרק ג', משנה ז'
↑  ספר המצוות, סמ"ג וספר החינוך
↑  שולחן ערוך הרב
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י', עמוד ב', תוספות ד"ה נוח
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אירנה קלפפיש

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1941 (בת 83) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק, אוניברסיטת שיקגו 
 שפות היצירה:  אנגלית, יידיש 
 
אירנה קלפפיש (בפולנית: Irena Klepfisz; נולדה ב-17 באפריל 1941) היא מסאית, משוררת ואקדמאית יהודיה-אמריקאית ממוצא פולני.
הערות שוליים

↑  https://barnard.edu/profiles/irena-klepfisz
↑  http://ijsn.net/gaza/survivors-and-descendants-letter/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592084005171  PLWABN: 9810688181405606  BIBSYS: 90237074  BnF: cb12235590s (data)  CiNii: DA0224013X  GND: 123752779  ISNI: 0000 0000 8386 8606  LCCN: n82132130  MusicBrainz: 37e88105-921a-4c7e-b3c9-710d8000fe49  NLA: 36576562  NSK: 000548406  NTA: 146959566  SNAC: w61c5r2t  SUDOC: 031066593  Trove: 1301908  VIAF: 59999009   WorldCat (עם VIAF): 59999009
אליזבת בדינטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1944 (בת 80) בולון-ביאנקור, צרפת 
 שם לידה:  Élisabeth Bleustein-Blanchet 
 מקום לימודים:  בית הספר האלזסי, אוניברסיטת פנתאון-סורבון 
 מוסדות:  אקול פוליטקניק  פובליסיס 
 תחומי עניין:  פמיניזם 
 עיסוק:  פילוסופית, דוצנטית, היסטוריונית, פעילת זכויות נשים 
 הושפעה מ:  סימון דה בובואר, אלן פינקלקראוט
 מדינה:  צרפת 
 יצירות ידועות:  Die Mutterliebe. Geschichte eines Gefühls vom 17. Jahrhundert bis heute 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (נובמבר 2007) פרס אז'ן-קולה (2008) מפקד במסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו (18 בנובמבר 2011) 
 בן או בת זוג:  Robert Badinter (1966–9 בפברואר 2024) 
 צאצאים:  Judith Badinter, Benjamin Badinter, Simon Badinter 
 מספר צאצאים:  3 
 
אליזבת בדינטר (בצרפתית: Élisabeth Badinter; נולדה ב-5 במרץ 1944; בצרפתית מבטאים בַּדֶנְטֶר) היא סופרת, פילוסופית והיסטוריונית פמיניסטית יהודיה-צרפתית. בדינטר מלמדת פילוסופיה ב-École Polytechnique בפריז.
בספרה "וגם אהבה: תולדותיה של אהבת אם מן המאה ה-17 ועד המאה ה-20" אשר העניק לה פרסום ותורגם גם לעברית, יוצאת בדינטר במחקר פוקויאני נגד התפיסה של אהבת אם כיצר מולד ומבקשת לשחרר את הנשים מהרעיון שהן חייבות להיות אמהות.
אליזבת בדינטר נמנית עם תומכיה של תנועת "La paix maintenant", תנועה ששמה לה למטרה לתמוך ולקדם את תנועת שלום עכשיו בצרפת.
בדינטר היא בת למשפחה יהודית. האם הייתה במקור נוצרייה קתולית והתגיירה לאחר הנישואין ולה שתי אחיות. הייתה נשואה לרובר בדינטר, עורך דין יהודי צרפתי, שהיה מרצה למשפטים ושר המשפטים של צרפת, ונודע במיוחד בזכות מאבקו לביטול עונש המוות בצרפת ב-1981, ממנו התאלמנה ב-2024. להם שלושה ילדים.
ביבליוגרפיה > תורגמו לעברית

וגם אהבה: תולדותיה של אהבת-האם מן המאה ה-17 ועד המאה ה-20, מצרפתית: אביטל ענבר,  תל אביב : ספרית מעריב, תשמ"ה 1985.
ביבליוגרפיה > חיבורים נוספים

L'Amour en plus: histoire de l'amour maternel (XVIIe-XXe siècle), 1981; ISBN 2-253-02944-0
Les Goncourt: « Romanciers et historiens des femmes », foreword of « La Femme au XVIIe siècle d'Edmond et Jules de Goncourt ", 1981
Émilie, Émilie, L'ambition féminine au XVIIIe siècle, 1983; ISBN 2-08-210089-8
Les Remontrances de Malesherbes (1771–1775), 1985
L'Un est l'autre, 1986; ISBN 2-7381-1364-8
Cahiers Suzanne Lilar, pp. 15–26, Paris, Gallimard, 1986; ISBN 2-07-070632-X
Condorcet. Un intellectuel en politique, 1988
Correspondance inédite de Condorcet et Madame Suard (1771–1791), 1988
Madame d'Épinay, Histoire de Madame de Montbrillant ou les Contreconfessions, foreword by d'Élisabeth Badinter, 1989
Thomas, Diderot, Madame d'Épinay: Qu'est-ce qu'une femme?, foreword by Élisabeth Badinter, 1989
Condorcet, Prudhomme, Guyomar: Paroles d'hommes (1790–1793), Élisabeth Badinter, 1989
XY, de l'identité masculine, 1992; ISBN 2-253-09783-7
Madame du Châtelet, Discours sur le bonheur, foreword, 1997
Les Passions intellectuelles, tome 1: Désirs de gloire (1735–1751), 1999
Les Passions intellectuelles, tome 2: L'exigence de dignité (1751–1762), 2002
Badinter, Elisabeth (2007). Les Passions intellectuelles, tome 3: Volonté Pouvoir (1762–1778). ISBN 978-2-213-62643-7.
Simone de Beauvoir, Marguerite Yourcenar, Nathalie Sarraute, 2002. Conference Élizabeth Badinter, Jacques Lassalle and Lucette Finas; ISBN 2-7177-2220-3
Fausse route, 2003; ISBN 2-253-11264-X
Julia Borossa Badinter, Elisabeth (2006). Dead End Feminism. ISBN 0-7456-3380-3.; translated from Fausse route
Madame du Châtelet, Madame d'Épinay: Ou l'Ambition féminine au XVIIIe siècle, 2006; ISBN 2-08-210563-6.
Badinter, Elisabeth (2010). Le conflit, la femme et la mère. ISBN 978-2-253-15755-7.
Adriana Hunter, The Conflict: How Modern Motherhood Undermines the Status of Women. 2012. ISBN 978-0-8050-9414-5.; translated from Le Conflit
Le Pouvoir au féminin, Marie-Thérèse d'Autriche 1717–1780 – L'impératrice-reine, 9 November 2016; ISBN 978-2-08-137772-1
אינטרנט כשר

פשקוויל שהופץ בריכוזים חרדים, בימים נוראים תשע"ב
פשקוויל המזהיר מפני שימוש באינטרנט
מפגין חרדי כנגד שימוש באינטרנט (התחנה המרכזית בירושלים, 2021)
אינטרנט כשר הוא כינוי לשירותי גישה לאינטרנט הניתנים בצורה מנוטרת ומסוננת, כך שתתאפשר גישה רק לדפים שעונים על צורכי הגולש הדתי והחרדי. בישראל, תיקון משנת 2011 לחוק הבזק מחייב את ספקי האינטרנט, לרבות בתקשורת סלולרית, להציע ללקוחותיהם סינון יעיל של אתרים פוגעניים, כהגדרתם בחוק, ללא תוספת תשלום על שירות הסינון. אולם על מנת למזער את הפגיעה בשירותי הסינון המוצעים בתשלום, השירות המוצע לפי דרישות החוק מוצנע ככל שמתיר החוק, ולא נכללת בו אפשרות התאמה להעדפותיו של כל גולש. שירותים הממותגים כאינטרנט כשר, הוקמו בארצות הברית והובאו לישראל כדי לאפשר גישה לאינטרנט לאוכלוסייה הרוצה להימנע מחשיפה לתכנים אותם היא רואה כלא ראויים בעת גלישה באינטרנט או שימוש בשירותי דואר אלקטרוני, בין מסיבות דתיות ובין מסיבות עקרוניות, ובשל כך אף נמנעה מלהשתמש באינטרנט.
ברוב החוגים החרדיים היחס לאינטרנט שלילי מאוד, וקיומו נשלל לגמרי שלא למטרות עסקיות/תורניות מובהקות. במהלך השנים האחרונות היחס הוחמר ואף במקרים אלו נדרשים ברוב החוגים מערכות סינון המתאימות לדרישות החוג.
הסינון נעשה בשתי דרכים:
סינון באמצעות תוכנה, המסננת דפים או קטעים שבהם היא מזהה תוכן לא ראוי לפי מילות מפתח. טכניקה זו קלה למימוש, אך אינה מושלמת, משום שגם בתנ"ך, בכתבי חז"ל ובספרות התורנית מופיעות מילים לא ראויות (למשל בפסוק "איכה הייתה לזונה קרייה נאמנה" שבספר ישעיהו), הגורמות לסינון תוכנם.
סינון אנושי, המבטיח שיקול דעת בפעולת הסינון, אך הוא איטי ביותר, ולכן מוגבל ביכולת לממשו. ניצול חוכמת ההמונים משפר את היכולת של שיטה זו.
אפשרויות הסינון הקיימות > סינון על ידי ספק אינטרנט ייעודי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אפשרויות הסינון הקיימות > סינון מבוסס שרת

אפשרות סינון נוספת היא סינון האתרים ברמת שרת. בשיטה זו ספק האינטרנט מנתב את המשתמש דרך שרת ייעודי וכל תוכני הגלישה מסוננים, התכנה מזהה את התכנים באמצעות בינה מלאכותית ושילוב של בקרה אנושית. גם בשיטה זו ניתן לבחור בין כמה רמות סינון, מרמת דואר אלקטרוני בלבד ועד לאפשרות נטרול החסימה וגלישה חופשית. רמת סינון אחת (לא גבוהה) מסופקת ללא תשלום נוסף ללקוחות ספקי האינטרנט בישראל, בהתאם לחוק.
יתרונה הגדול של שיטה זו היא שאין צורך בהתקנה פיזית במחשב והסינון של התוכן מבוצע פעם אחת עבור משתמשים רבים.
אפשרויות הסינון הקיימות > סינון מבוסס תוכנת מחשב בלבד

באפשרות סינון זו יש צורך בהתקנה של תוכנה על המחשב עצמו. היתרון בשיטה זו הוא שהיא יעילה גם למחשב נייד אשר ניתן לחברו בקלות לרשתות אלחוטיות זרות, אולם חסרונה הגדול הוא שתוכנות אלו ניתנות להסרה די בקלות על ידי משתמשים, וכן, במקרה של תקלה בתוכנה, הניטור של הרשת לא יעבוד כמו שצריך, ויתן אינטרנט שאינו מסונן כדבעי. וכן, היות שהרשת כשלעצמה איננה מסוננת, ורק המחשב מסונן על ידי התוכנה, תהיה אפשרות של חיבור אלחוטי לראוטר בתוך הבית, ולקבל אינטרנט שאיננו מסונן.
אפשרויות הסינון הקיימות > סינון אתרים מוצפנים

חברות הסינון נתקלות בקושי בעת סינון אתרים מוצפנים באמצעות HTTP Secure, ההצפנה אינה מאפשרת למבצע הסינון לפענח את תוכן החבילות הנשלחות מהלקוח לשרת ולהפך, היות שמפתח השיחה (Session key) המשמש להצפנת החבילות ולפענוחם, נוצר בשיחה המוצפנת באמצעות המפתח הציבורי של השרת (החתום בידי רשות אישורים מהימנה), כך שהלקוח והשרת בלבד מחזיקים במפתח זה וממילא ביכולת לפענח את תוכן החבילות. כדי לפתור בעיה זו, נוהגים בחברות הסינון להורות למשתמשים להתקין תוסף, אשר גורם לדפדפן לסמוך על תעודות אבטחה שמנפיקות חברות הסינון עבור האתרים המאובטחים. כך התקשורת עם האתר מתועלת דרך שרתי חברת הסינון, אולם כמו בכל מקרה של שימוש בפרוקסי, ממילא נתוני הגלישה המאובטחת של המשתמש נחשפים אליה.
ראו גם

סינון תכנים באינטרנט
סלולרי כשר
בקרת הורים
הערות שוליים

↑  התוספת לחוק
אלברטו בורי

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1915 צ'יטה די קאסטלו, איטליה 
 פטירה:  13 בפברואר 1995 (בגיל 79) ניס, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרוג'ה 
 תקופת הפעילות:  1941–1993 (כ־52 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  פלוקסוס, ריאליזם חדש, ארטה פוברה 
 יצירות ידועות:  Cretto di Burri 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (1994) 
 www.fondazioneburri.org/en/
 
אלברטו בורי (באיטלקית: Alberto Burri;‏ 12 במרץ 1915 – 15 בפברואר 1995) היה פסל וצייר איטלקי אבסטרקטי.
ביוגרפיה

נולד בצ'יטה די קאסטלו שבאומבריה. ב-1940 סיים בורי לימודי רפואה מאוניברסיטת פרוג'ה ושימש כרופא צבאי במלחמת העולם השנייה. הוא נעצר על ידי כוחות בעלות הברית בתוניסיה והושם במחנה מעצר בטקסס בשנת 1943, שם שהה כ-18 חודשים ושם גם החל לצייר. הוא שוחרר בשנת 1946 ועבר לרומא, שם המשיך להתגורר עד סוף חייו. הוא הציג ברומא תערוכת יחיד ראשונה בשנת 1947 ב-Galleria La Margherita.
תחילה צייר בורי באופן פיגורטיבי, אולם כמו רבים מבני דורו באיטליה פנה אל עבר הציור המופשט. 
יחד עם ג'וזפה קאפוגרוסי (אנ'), אטורו קולה (צר') ואמנים נוספים חתם על מנשר של קבוצה בשם Origine, אשר הייתה בו קריאה לאסתטיקה לא-פיגורטיבית.
בורי נודע בשימוש בחומרים לא שגרתיים ביצירותיו כמו זפת, פומיס, פלסטיק תעשייתי, ברזל, צמר שרוף, פחיות ישנות מפח, ויוטה. יצירתו מושפעת מזרמים כמו האבסטרקציה לירית, האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי והטאשיזם האירופאי.
אחת מיצירותיו המפורסמות היא סדרת ה-Sacchi (שקים), אותה החל ליצור בשנת 1949 והיא מורכבת משקי יוטה התפורים בגסות זה לזה.
אליעזר לוי

הרב אליעזר לוי (יוני 1883 – נובמבר 1964) היה מחבר ספרי יהדות, נודע בעיקר בפירושו למשנה.
תולדות חייו

אליעזר לוי נולד בברלין בז' בסיוון, תרמ"ג. בצעירותו למד בגימנסיה נוצרית, ובהשפעת כתבי הרב שמשון רפאל הירש החל ללמוד יהדות באופן עצמאי. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים בברלין, בין מוריו היה הרב דוד צבי הופמן. במלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המזרחית. עם שובו מהמלחמה היה מהבעלים של בית יציקה בברלין.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל. בתחילה היה שותף בבית יציקה, ובהמשך עסק בהוראה בבית הספר אהל יעקב בתל אביב. את רוב זמנו הקדיש לכתיבת ספריו.
נפטר בתל אביב בכ"ט בחשוון תשכ"ה.
פירושו למשנה

מפעלו הגדול של הרב לוי היה בפירושו למשנה. פירושו יצא לאור בהוצאת סיני ונדפס בשנים 1952-1957 בשישה כרכים. פירושו נדפס במצורף ללשון המשנה ולפירושו של רבי עובדיה מברטנורא. פירושו נכתב בלשון קלה ומובנת שמאפשרת את לימוד המשנה גם לחסרי רקע בספרות התורנית. לתוך פירושו הוא הכניס מלבד מקורות מהפרשנות הקלאסית, גם פירושים המבוססים על המתודה המחקרית בספרות חז"ל.
פירושו לא נדפס שנית, מלבד הוצאות של מסכתות בודדות. ניתן לשער שפירושו של הרב פנחס קהתי שהחל לצאת בקונטרסים בשנת 1955, בתוך תקופת הדפסת פירושו של לוי, גרם למיעוט השימוש בפירושו של לוי.
ספרים נוספים

יסודות התפלה - מחקר על תולדות התפלה, מקורותיה, מנהגיה וטעמיה, עד עריכתה בימי הגאונים, תל אביב, תש"ז
תורת התפלה - תוכנה ומהותה, דיניה ומצוותיה, מנהגיה ומקורותיה, תל אביב, תשכ"ז
יסודות ההלכה - מחקר על השתלשלות ההלכה מימי קדם עד זמן התלמוד, תל אביב, 1967
צא ולמד - מורה דרך במצוות עמנו / מאת אליעזר לוי,  ירושלים, תש"ל
הגדה של פסח - תולדותיה ופירושה מאת אליעזר לוי, מחבר ספר "יסודות התפלה", בתוספת תמונות מהגדות עתיקות, תל אביב, תש"י
הפטרה מפורשת - פירוש עממי על פרקי ההפטרה הנקראים בשבתות ומועדים, הוצאת סיני, תשי"ח
אבות ומידות - פרקי זכרונות ומאורעות מימים לא רחוקים, הוצאת אברהם ציוני תל אביב, תשכ"ג
תורה מפורשת - פירוש עממי על חמישה חומשי תורה
פירוש עממי על רוב ספרי הנ"ך
לקריאה נוספת

מרדכי מאיר, פירוש "משנה מופרשת" לר' אליעזר לוי, המעין  מו, א (תשסו) עמ'  73–84
משנה מפורשת - סדר זרעים, הוצאת סיני, תשי"ב
משנה מפורשת - סדר מועד, הוצאת סיני, תשי"ג
משנה מפורשת - סדר נשים, הוצאת סיני, תשט"ז
משנה מפורשת - סדר נזיקין, הוצאת סיני, תשי"ד
משנה מפורשת - סדר קדשים, הוצאת סיני, תשי"ח
משנה מפורשת - סדר טהרות, הוצאת סיני, תשי"ח
איבריה הקווקזית

הממלכות הגאורגיות המוקדמות 600 לפנה"ס – 150 לספירה.
איבריה הקווקזית (בגאורגית: იბერია, איבֶּריה), או ממלכת איבריה, הוא השם שניתן על ידי היוונים הקדמונים והרומאים לממלכה העתיקה של כארתלי (המאה ה-4 לפנה"ס – המאה ה-5 לספירה), המקבילה בערך לשטח גאורגיה של ימינו.
המונח "איבריה הקווקזית" (או איבריה המזרחית) נועד להבחין אותה מחצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל של ימינו). ממלכת איבריה שימשה בסיס לממלכה הגאורגית המאוחרת והבסיס לגאורגים (כרתוולים) של ימינו. מידת היחסים האפשריים עם האיברים המערביים, או הסיבה לכך שלשני העמים יש אותו שם יווני, אינה ידועה בימינו. ישנה גישה אטימולוגית הטוענת לקרבה בין העמים.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

בעת העתיקה היה האזור מיושב במספר שבטים בעלי קרבה משפחתית, שנקראו באופן קולקטיבי, איברים (האיברים המזרחיים) במקורות מאותה תקופה. המקומיים קראו לארצם כארתלי על שם המנהיג המיתולוגי, כרתלוס.
ייתכן כי המוסצ'ים (מושקים – Muški או המסחתים), הנזכרים על ידי מספר רב של היסטוריונים קלאסיים, וה"סספרים" (הנזכרים על ידי הרודוטוס), שיחקו תפקיד מכריע בגיבוש של השבטים שישבו באזור. המוסצ'ים נעו באיטיות צפונה והתיישבו שם. על פי כרוניקה מימי הביניים, שנכתבה על ידי לאונטי מרובלי בן המאה ה-11, כרתליס צחוברבה (חיי כארתלי), נמנה "מסחתוס" על בניו של כרתלוס, ולאחר מותו של האחרון מונה על ידי אימו לאב המייסד של מצחתה. עם הזמן השתנה שם העיר מ"מֶסחתה" ל"מצחֶתה", בירתה העתידית של הממלכה האיברית. השבט של מצחתה הונהג מאוחר יותר ונקרא "מַמַסַחליסי" ("בית האב") של מצחתה.
המקור הגאורגי מימי הביניים, "ניצורה של כארתלי", מספר על אזו ואנשיו, שהגיעו מאריאן-כארתלי, ביתם הראשון של הפרוטו-איברים, שהיו תחת שלטון הממלכה האחמנית עד לנפילת האימפריה הפרסית להתיישב במקום בו נוסדה מצחתה. על פי הכרתליס צחוברבה, אזו היה מפקד יווני, שליוה את אלכסנדר הגדול במערכה נגד איבריה הקווקזית. אזו הרג מנהיג של שבט מקומי בשם סאמארה, וניהל את האזור עד שאחיין של סאמארה, פרנוואז הראשון, עלה נגדו. האחרון ניצח בקרב והפך, בסוף המאה ה-4 לפנה"ס, להיות המלך הראשון של גאורגיה.
היסטוריה > פרנוואז הראשון וצאצאיו

פרנוואז, המנצח במאבק הכוחות, הפך למלך הראשון של ממלכת איבריה (302 לפנה"ס לערך – 237 לפנה"ס לערך). הוא פלש לאזורים השכנים ושעבד אותן, כולל חלקים משמעותיים של הממלכה הגאורגית המערבית, קולכיס (אגריסי באותם זמנים), ונדמה היה כי קיבלה הכרה מובטחת מהממלכה החדשה שנוסדה על ידי בית סלאוקוס, הממלכה הסלאוקית, באזור סוריה. לאחר מכן התמקד פרנוואז בתוכניות סוציאליות, כולל בניית מצודת ארמזציחה, ופסל של ארמזי. הוא גם קבע את הכתב הגאורגי ככתב הרשמי. יש הסבורים כי הוא המציא את הכתב הגאורגי. על פי סברות אחרות, הוחדר האלפבית האסומטברולי (האלפבית הגאורגי הראשון) בשנת 412 לפנה"ס על ידי כומר גאורגי מכת ה"מטרה" (מיטרה הפרסי), ועברה רפורמה בשנת 284 לפנה"ס על ידי פרנוואז הראשון. כמו כן הוא יצר שיטה מינהלית חדשה לחלוקת מחוזות של הממלכה. בחלק מהמחוזות זה נקרא "סאֶריסתַווֹ". היורש שלו הצליח להשיג שליטה על המעבר ההררי, מעבר דריאל, שידוע גם בשמו "שערי איבריה".
התקופה שבאה לאחר ימי השגשוג הייתה מלווה במלחמות בלתי פוסקות. האיברים הוכרחו להתגונן מול מספר רב של פולשים. איבריה איבדה חלק משטחיה בדרום לארמניה, והעמים ששכנו על אדמות הקולכיות התנתקו כדי להקים לעצמם את נסיכות "סקפטוצ'אוי" ("sceptuchoi"). בסוף המאה ה-2 לפנה"ס, המלך פארנאג'ום, משושלת פרנוואז הודח על ידי נתיניו, והכתר ניתן לנסיך הארמני ארשק, שתפס את כס המלוכה בשנת 93 לפנה"ס, וייסד את שושלת ארטאשס.
היסטוריה > התקופה הרומית

ההתקשרות הקרובה לארמניה הביאה עימה פלישה של המצביא הרומי פומפיוס, בשנת 65 לפנה"ס. שהיה אז במלחמה מול מיתרידטס השישי, מלך פונטוס. האחרון, לאחר שהובס במלחמת מיתרידטס השלישית, ברח לארמניה, ממלכת חתנו. פומפיוס מונה לנציב הפרובינציה האסיאתית ופתח במלחמה כנגד פונטוס וארמניה. פומפיוס הביס את מיתרידטס ליד העיר ניקופוליס, ומלך פונטוס המובס ברח לקרים. רומא לא לקחה שליטה קבועה על איבריה. תשע עשרה שנה לאחר מכן, בשנת 36 לפנה"ס, הרומאים צעדו שוב לעבר איבריה, והכריחו את המלך פרנוואז השני להצטרף אליהם למערכה מול אלבניה (אזרבייג'ן של ימינו).
בעוד ממלכה גאורגית אחרת, קולכיס, התנהלה כפרובינציה רומית בשם קפדוקיה, הייתה איבריה חופשייה, וקיבלה את הגנתה של רומי. הקדשה מאבן, שנתגלתה במצחתה, מדברת על השליט של המאה הראשונה מיהדרט הראשון (58–106), כ"חברים של הקווקזים" ומלך "הרומאים אוהב את האיברים". בשנת 75, ביצר הקיסר אספסיאנוס את המבצר שליד מצחתה, ארמזציחה, עבור המלכים הגאורגים.
בשתי המאות הבאות נמשכה השליטה הרומית על האזור, אבל שלטונו של פארסמן השני (116–132) זכתה מחדש בחלק מעוצמתה הקודמת. מערכת היחסים בין קיסר האימפריה הרומית, אדריאנוס, לבין פארסמן השני הייתה מתוחה, כאשר אדריאנוס רצה לפייס את פארסמן. מכל מקום, היה זה יורשו של אדריאנוס, אנטונינוס פיוס, ששיפר את יחסיו עם פארסמן, במידה רבה כל כך שהאחרון ביקר ברומא, כאשר ההיסטוריון, דיו קסיוס, מדווח כי הוקם פסל לכבודו, וניתן האישור להעלות לו קורבנות. התקופה לוותה בשינויים גדולים במעמד הפוליטי של איבריה עם ההכרה של רומא באיבריה כבעלת ברית, שיפור ממעמדה הקודם כמדינת חסות. מצב פוליטי זה המשיך להתקיים גם בתקופת העוינות של רומא מול האימפריה הפרתית.
היסטוריה > בין רומא/ביזנטייה ופרס

היווסדותה של האימפריה הסאסאנית, בשנת 226, הייתה גורלית להיסטוריה של איבריה. החלפת האימפריה הפרתית החלשה במדינה ריכוזית חזקה, הביאה לשינוי באוריינטציה הפוליטית של איבריה, ודחקה אותה מרומא. בתקופת שלטונו של שאפור הראשון (241–272), הפכה איבריה למדינה שמשלמת מס לפרסים. מערכת היחסים בין שתי הממלכות הייתה ידידותית בתחילה, כאשר איבריה שיתפה פעולה במערכה הפרסית מול הרומאים, והמלך האיברי, אמאזספ השלישי (260–265), צוין כשליט מכובד בעיני שלטון הסאסאני, ולא כוואסל שדוכא בכוח הזרוע. אבל הנטיות התוקפניות של האימפריה הסאסאנית, בהפצת הזורואסטריות, שכנראה נוסדה באיבריה בין שנות השישים לבין שנות התשעים של המאה ה-3, היו ברורות. מכל מקום, בשלום ניסיביס (298), החלה האימפריה הסאסאנית את שליטתה על האזור, אבל הכירה במיריאן השלישי, הראשון מהשושלת הצ'וסרוידית, כמלך איבריה. השלטון הביזנטי היה הפך למכריע, מתקופת שלטונו של המלך מיריאן השני, ואצילים מובילים המירו את דתם לנצרות בסביבות 317. ניצורם של האיברים מיוחס למיסיונרית, נינו הקדושה, שנשלחה לקפדוקיה, שהטיפה, עוד משנת 303, התנצרותה של הממלכה, המזרח גאורגית, איבריה.
הדת חיזקה את הקשר בין איבריה לבין האימפריה הרומית (מאוחר יותר האימפריה הביזנטית), והייתה לה השפעה חזקה על התרבות והחברה של הממלכה. למרות זאת, הקיסר יוליאנוס הכופר נהרג במהלך מערכת הנפל שלו כנגד הפרסים בשנת 363, רומא העבירה את שליטתה על איבריה לידי הפרסים, והמלך ווארז-באקור הראשון (אספגור) (363–365), הפך לוואסל של פרס, תוצאה שאושרה בשלום אסיליסנה (בארמניה), בשנת 387. אף על פי שהשליט המאוחר יותר של כארתלי, פארסמן הרביעי (406–409), שימר את האוטונומיה של ממלכתו וחדל לשלם מס לפרס. פרס גברה, והמלכים הסאסאנים החלו למנות משנה למלך (Pitiaxae/Bidaxae) כדי להשגיח מקרוב על הואסל שלהם. לבסוף עבר התפקיד בירושה בבית השליטים של כארתלי תחתית, וכך נחנך הפיטיאך של כארתלי, שחלשה על אזור נרחב. על אף שהיא נותרה חלק מממלכת כארתלי, הפך המשנה למלך את שליטתו למרכז ההשפעה הפרסית. השליטים הסאסאנים העמידו את הנצרות של הגאורגים במבחן רציני. הם קידמו את לימודי זרתוסטרה, ובאמצע המאה ה-5 הפכה הזורואסטריות לדת הרשמית השנייה במזרח גאורגיה לצד הנצרות. על אף זאת, מאמצים להמרת דת של הגאורגים לא עלו יפה בדרך כלל.
תחייה יחסית מחודשת של הממלכה, חלה בתחילת תקופת מלכותו של המלך וחטנג גורגסלי (447–502). באופן רשמי ואסל של פרסים, הוא איבטח את הגבולות הצפוניים, על ידי כך ששיעבד את ההרריים הקווקזיים, והשתלט על שטחי גאורגיה ממערב ומדרום. הוא ייסד אוטוכפליה (כנסייה היררכית לעיתים בראשות בישוף מטרופוליטני) במצחתה, והופך את טביליסי לבירת הממלכה. בשנת 482, הוא הוביל מרד כללי כנגד פרס. ובמשך עשרים שנה לאחר מכן, מלחמה נואשת לעצמאות, אבל הוא לא הצליח להשיג את תמיכתה של האימפריה הביזנטית, הובס ונהרג בקרב בשנת 502.
היסטוריה > נפילת הממלכה

התמשכות היריבות בין האימפריה הביזנטית לבין האימפריה הסאסאנית, על העליונות בקווקז, והתקוממות הנפל הבאה (523) של הגאורגים תחת שלטונו של גרגאן, הביאה לתוצאה טרגית לממלכה. למלך האיברי נותר רק כח בסיסי, כאשר הממלכה נשלטה למעשה על ידי הפרסים. בשנת 580 ייסד הורמיזד הרביעי (هرمز الرابع), מלך פרס, (שלט בשנים 579–590), מונרכיה, לאחר מותו של המלך באקור השלישי, ואיבריה הפכה לפרובינציה פרסית שנשלטה על ידי מארזפן (مرزبان, שליט). בשנת 582 האיצו אצילים גאורגים בקיסר הביזנטי, מאוריצה, להחיות את הממלכה האיברית. אבל בשנת 591, סיכמו ביניהם האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית לחלק את איבריה ביניהם, כאשר טביליסי נשארת לפרסים, ואילו מצחתה עוברת לשליטת האימפריה הביזנטית.
בתחילת המאה ה-7 התמוטטה הפסקת האש בין הביזנטים לפרסים. הנסיך האיברי, סטפנוז הראשון (בסביבות 590-627), החליט בשנת 607 להצטרף לכוחות הפרסים, מתוך מטרה לאחד את כל שטחי איבריה. בתחילה נראה כי הצליח, אך מתקפת הנגד של קיסר ביזנטיון, הרקליוס, בשנים 627–628, שמה קץ לכוונות סטפנוז. הביזנטים גברו על הגאורגים, והבטיחו את עליונותם במערב ובמזרח גאורגיה עד לפלישה הערבית לקווקז.
היסטוריה > התקופה הערבית

הערבים הגיעו לאיבריה בשנת 645 לערך, והכריחו את האריסתווי (הנסיך), סטפנוז השני (637 לערך – 650), לנטוש את נאמנותו לביזנטים והכירו בו כח'ליף. כך הפכה איבריה למדינת חסות שמשלמת מס ונוסדה אמירות בטביליסי, בסביבות שנת 653. בתחילת המאה ה-9, האריסתווי אשוט הראשון (813–830) משושלת בגרטיוני, מבסיסו בדרום-מזרח גאורגיה, ניצל את חולשת השלטון הערבי, לאחר חורבן בגדאד בשנת 813, ומינה את עצמו לקואורופלט של איבריה (אחד מתוארי האצולה הביזנטיים). בשנת 888, יורשו אדרנסה השני, באופן רשמי הווסאל של הביזנטים, הוכתר כ"מלך הגאורגים". הצאצא שלו בגרט השלישי (975–1014), איחד מספר נסיכויות לממלכה המאוחדת של גאורגיה.
בהתאם לעדויות היסטוריות בשטח הממלכה התגוררו גם חברי קהילה של צאדים שהיו ככל הנראה ממוצא ארמני.