stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב שלגי
קורות חיים

שלגי נולד בשנת 1913 בירושלים ובילדותו למד בבית-הספר "תחכמוני" בעיר. בין השנים 1935-1939 למד אדריכלות בבריסל שבבלגיה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ועם פלישת גרמניה לבלגיה, חזר לארץ, התנדב לארגון האצ"ל ובהמשך לארגון הלח"י.
שלגי עבד אצל האדריכלים אריה שרון וזאב רכטר. בשנת 1945 פתח משרד עצמאי, אותו ניהל עד 1989. הוא עבד בשותפות עם אדריכלים כגון מיכאל קון, שמעון פובזנר, אריה שרון, מיכאל נדלר ורובינסון, כמו כן גם עם הפסל יצחק דנציגר אשר איתו זכה בפרס השני בתחרות לתכנון חלקת קבר הרצל (1951) ובפרס הראשון בתחרות לתכנון "גן הגיבורים" בקריית אונו.
שלגי זכה בפרסים על השתתפות בתחרות לתכנון שכונת נורדיה בתל אביב (כיום דיזנגוף סנטר) יחד עם האדריכלים צ'צ'יק ורובינסון (1952).
יחד עם הרי לוריה תכנן שלגי בית-מרגוע בזכרון יעקב (1950); עם מיכאל קון השתתף בהתחרות לתכנון בית הסוכנות בתל אביב (1950); עם קון, לוריה ורובינסון תכנן את מרכז העיר עכו (1952); עם רובינסון תכנן מעונות לעובדי קופת חולים בתל אביב; ועוד.
שלגי תכנן עבור חברות "אזורים", "אפריקה ישראל", "חלמיש" ומשרד הביטחון. הוא עסק בתכנון רובע ברנע באשקלון והשתתף בתכנון כפר שלם (סלמה) בתל אביב.
שלגי תכנן את אנדרטת לח"י בקריית אתא וכן גן הנצחה לזכרו של גור שרון.
שלגי הטביע את חותמו בתכנון עשרות בתים פרטיים ברחבי הארץ, במיוחד בשכונות כמו צהלה, תל ברוך, אפקה, הרצליה פיתוח, אשקלון, גבעת המבתר בירושלים ועוד רבים.
כמו ארכיוניהם של מאות אדריכלים שפעלו בארץ במחצית השנייה של המאה ה-20, גם ארכיונו של שלגי לא נשמר ברובו הגדול ומכלול עבודתו, למעלה ממאה פרויקטים בנויים ומתוכננים, אינו מתועד. בארכיון אדריכלות ישראל קיימות רשומות שונות על עבודתו של שלגי, המתוכננת והבנויה.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
יוני הרננדס

יוני הרננדס וגה (בספרדית: Yonny Hernández Vega; נולד ב-25 ביולי 1988) הוא רוכב מרוצי אופנועים קולומביאני המתחרה בסבב ה-MotoGP.
קריירה > 2003-2009: ראשית הקריירה

הרננדס החל להתחרות בשנת 2003, בגיל 15, בקטגוריה של 85 סמ"ק ובעונתו הראשונה זכה בכל המרוצים ובאליפות, הישג עליו חזר שוב בשנת 2005. בשנת 2008 החל להתחרות בסבב מרוצי הסופרמוטו הספרדי וזכה במרוץ הבכורה בו השתתף. בעונת 2009 סיים במקום הרביעי הכולל בקטגוריית הסופרספורט.
קריירה > 2010-הווה: הסבב העולמי

בעונת 2010 החל הרננדס להתחרות בסבב ה-Moto2 והיה הרוכב הקולומביאני הראשון שמתחרה בסבב. אחרי שנתיים בסבב המשני עבר בעונת 2012 להתחרות בסבב ה-MotoGP עבר קבוצת אנטיביה רייסינג. בסיום העונה עבר להתחרות עבור קבוצת פול בירד מוטורספורט (PBM) ובמהלך העונה עבר להתחרות עבור קבוצת פראמאק, עבורה הספיק להתחרות בחמשת המרוצים האחרונים של העונה. בעונת 2016 עבר להתחרות עבור קבוצת אספר.
לקראת עונת 2017 נותר ללא קבוצה וחזר להתחרות בקטגוריית ה-Moto2.
מרוצים

| שנה | קטגוריה | אופנוע | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | מיקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Moto2 | BQR | קטר (מדינה) פרש | ספרד 10 | צרפת 12 | איטליה 20 | בריטניה פרש | הולנד 15 | קטלוניה 12 | גרמניה 10 | צ'כיה 23 | ארצות הברית 15 | סן מרינו 11 | אראגון פרש | יפן פרש | מלזיה 13 | אוסטרליה 19 | פורטוגל 18 | ולנסיה 14 |  | 21 | 32 |
| 2011 | Moto2 | FTR | קטר (מדינה) 12 | ספרד 14 | פורטוגל 18 | צרפת 20 | קטלוניה 9 | בריטניה 9 | הולנד 13 | איטליה פרש | גרמניה 6 | צ'כיה פרש | ארצות הברית | סן מרינו | אראגון - | יפן 23 | אוסטרליה 24 | מלזיה לא דורג | ולנסיה 6 |  | 19 | 43 |
| 2012 | MotoGP | BQR- FTR | קטר (מדינה) 14 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 17 | 28 |
| 2012 | MotoGP | BQR |  | ספרד פרש | פורטוגל פרש | צרפת 15 | קטלוניה 18 | בריטניה 15 | הולנד פרש | גרמניה 14 | איטליה פרש | ארצות הברית  12 | ארצות הברית 9 | צ'כיה 12 | סן מרינו 12 | ספרד 13 | יפן פרש |  |  |  | 17 | 28 |
| 2013 | MotoGP | אפריליה | קטר (מדינה) 14 | ארצות הברית 15 | ספרד פרש | צרפת פרש | איטליה 16 | קטלוניה 13 | הולנד 19 | גרמניה פרש | ארצות הברית 15 | ארצות הברית פרש | צ'כיה  16 | בריטניה 20 | סן מרינו פרש |  |  |  |  |  | 18 | 21 |
| 2013 | MotoGP | דוקאטי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אראגון 12 | מלזיה 10 | אוסטרליה 13 | יפן 15 | ולנסיה פרש | 18 | 21 |
| 2014 | MotoGP | דוקאטי | קטר (מדינה) 12 | ארצות הברית 13 | ארגנטינה 12 | ספרד 14 | צרפת 13 | איטליה 10 | קטלוניה 11 | הולנד 19 | גרמניה 17 | ארצות הברית פרש | צ'כיה פרש | בריטניה 11 | סן מרינו 10 | אראגון 15 | יפן פרש | אוסטרליה 11 | מלזיה 7 | ולנסיה פרש | 15 | 53 |
| 2015 | MotoGP | דוקאטי | קטר (מדינה) 10 | ארצות הברית פרש | ארגנטינה פרש | ספרד 10 | צרפת 8 | איטליה 10 | קטלוניה פרש | הולנד 14 | גרמניה 12 | ארצות הברית 12 | צ'כיה 11 | בריטניה פרש | סן מרינו פרש | אראגון 10 | יפן 14 | אוסטרליה 17 | מלזיה 12 | ולנסיה 13 | 14 | 56 |
| 2016 | MotoGP | דוקאטי | קטר (מדינה) פרש | ארגנטינה פרש | ארצות הברית 14 | ספרד 15 | צרפת פרש | איטליה 16 | קטלוניה 17 | הולנד פרש | גרמניה 18 | אוסטריה 17 | צ'כיה 11 | בריטניה 11 | סן מרינו 16 | אראגון 16 | יפן 12 | אוסטרליה 13 | מלזיה פרש | ולנסיה פרש | 22 | 20 |
יולנדה אגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1960 (בת 64) לוצרן, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 בן או בת זוג:  מארק זורר (1986–1993) 
 פרסים והוקרה:  נערת החודש של פלייבוי (יוני 1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יולנדה אגר (בגרמנית: Jolanda Egger; נולדה ב-8 בינואר 1960) היא דוגמנית ושחקנית שווייצרית.
ביוגרפיה

אגר נולדה ב-8 בינואר 1960 בלוצרן, שווייץ.
ב-1980 עלתה לגמר בתחרות מיס שווייץ, באותה שנה היא ייצגה את המדינה בתחרות מיס אינטרנשיונל ובתחרות מיס אירופה לשנת 1981 עלתה לשלב 11 המועמדות שעלו לחצי הגמר.
ב-1982 הופיעה בסרט "תוצרת סין" אודות אזרח סיני המתגייס ל-CIA.
ב-1983 שיחקה בסרט הגרמני "חבורת ספיידר מרפי" (Die Spider Murphy Gang) בו שיחקו חברי להקת ספיידר מרפי גאנג בתפקידים הראשיים.
ב-1984 הייתה נערת החודש הראשונה של הגרסה הגרמנית של מגזין פלייבוי, באותה שנה הופיעה בסרט האיטלקי "חופשה באמריקה" (Vacanze in America), קומדיה העוסקת בכיתת תלמידי תיכון מרומא המבלים את חופשתם בארצות הברית.
ב-1988 שיחקה בפרק של הסדרה "Hessische Geschichten"
ב-1986 נישאה לנהג המרוצים מארק זורר וב-1993 הם התגרשו, ב-1997 התחתנה עם פטריק טבולי ונולדו לה שני ילדים, לאחר מכן התגרשה בשנית וב-2010 נישאה בפעם השלישית לבעלים של מלון.
יחסי ישראל–מיאנמר

| יחסי ישראל–מיאנמר |
| --- | --- |
ישראל: מיאנמר
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: מיאנמר
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 676,578
אוכלוסייה
9,961,867: 54,588,239
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 64,815
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 1,187
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: דיקטטורה נשיאותית

או נו מבקר בבסיס צבאי בישראל, מלװה במשה דיין
יצחק בן-צבי שב מביקור רשמי בבורמה, עם דוד בן-גוריון, חיים לסקוב ונחום ניר, 28 באוקטובר 1959
היחסים בין מדינת ישראל לבין מיאנמר החלו ב-1954 ובורמה (שמה הקודם של המדינה) הייתה המדינה הראשונה בדרום-מזרח אסיה לקיים יחסים דיפלומטיים עם ישראל וביקורו של ראש ממשלתה או נו בישראל בשנת 1955 היה הביקור הרשמי הראשון של ראש מדינה זרה בישראל. על-פי פרסומים שונים, ישראל מהווה אחת מספקיות הנשק העיקריות של ממשלת מיאנמר, אשר האיחוד האירופי וארצות הברית מקיימות אמברגו נשק עליו.
יחסים ראשוניים

קשרים הדוקים היו קיימים בין שתי המדינות כבר בשנות ה-50. או נו, ראש הממשלה הראשון של בורמה לאחר שזכתה לעצמאותה, גילה יחס אוהד למדינת ישראל וכונן עמה יחסים דיפלומטיים. בורמה וישראל חלקו מספר מאפיינים דומים - שתיהן אומות בעלות מורשת עתיקה שזכו לעצמאות מבריטניה ב-1948 ובשתיהן התקיים משטר סוציאל-דמוקרטי בראשות דמות כריזמטית (או נו בבורמה, דוד בן-גוריון בישראל), בשתי המדינות נמצאו אזורים צחיחים שנזקקו לפיתוח ובשתיהן התקיים מצב מתוח בגבולותיהן עם שכנותיהן החזקות (מדינות ערב בישראל, סין והודו בבורמה). או נו ראה בישראל בכלל ובקיבוצים והמושבים בפרט מודל סוציאליסטי שניתן למימוש גם בארצו. קברניטי המדיניות הישראלים, משה שרת ובן-גוריון חפצו להוציא את המדינה הצעירה מן הבידוד הדיפלומטי שנכפה עליה עקב החרם הערבי והחלטותיה האנטי-ישראליות של ועידת באנדונג של המדינות הבלתי-מזדהות ולמצוא מדינות ידידות ברחבי העולם, בפרט חיפשו "שער לאסיה". בין בן-גוריון ואו נו נקשרו גם יחסי ידידות אישיים על רקע התעניינותו של בן-גוריון בבודהיזם.
ב-1952 הגיעה לישראל משלחת מטעם המפלגה הסוציאליסטית הבורמית ובנובמבר 1953 נפתחה צירות ישראל בבורמה בראשותו של דוד הכהן, שהיה לשגריר ישראל הראשון במדינה וכיהן בתפקיד עד 1955. בשנים 1960–1963 כיהן בתפקיד אלישיב בן חורין.
ב-29 במאי 1955 הגיע או נו לביקור ממלכתי בישראל בלוויית רעייתו. היה זה ביקור ראשון של מנהיג מדינה זרה בישראל. או נו לא נכנע ללחץ מדינות ערב שניסו להניאו מהביקור, ואף ביטל בשל כך ביקור בקהיר. לאור זאת ולאור יחסו החם כלפי ישראל, בפרט לאחר הרגשת הבדידות המדינית ששררה בישראל לאחר החלטות ועידת באנדונג, התקבל או נו בישראל בהתלהבות. בנמל התעופה לוד התקבל האורח על ידי ראש הממשלה משה שרת, השרים לוי אשכול, ויוסף ספיר, יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק והרמטכ"ל משה דיין. נערכו לו קבלות פנים בירושלים אצל ראש הממשלה משה שרת ונשיא המדינה יצחק בן-צבי והוענקה לו אזרחות כבוד של תל אביב. השײרה שבה נסע במכונית פתוחה, כשהוא לבוש בלבוש מסורתי ובמצנפת, התקבלה בהתלהבות על ידי המונים בכל מקום בו חלפה, והביקור הפך לאירוע תקשורתי גדול.
ב-1958 ביקרו משה דיין ושמעון פרס בבורמה.
בתקופת כהונה מאוחרת יותר של או נו, בשנת 1961 קיים ראש הממשלה דוד בן-גוריון ביקור גומלין בבורמה, שכלל שהיה בת מספר ימים במנזר בודהיסטי.
גולדה מאיר תיארה כך את יחסי ההדדיות בין המדינות: "הם לקחו מאיתנו כמעט בשלמות את הרעיון שאנשים יכולים לעבוד כחקלאים ובאותו זמן להתאמן בהגנה עצמית [...] אני הצעתי לבורמנים שיקימו ישובי ספר משלהם בצורה זו, והצעתי להם שישלחו קבוצה גדולה של חיילים בורמנים משוחררים עם משפחותיהם לישראל לשנה בערך כדי שיעבדו בקיבוצים [...] ואילו אנחנו נשלח ישראלים לבורמה שיעזרו לתכנן שם מושבים נוסח בורמה" שבועות ספורים לאחר ביקורה אירע המהפך השלטוני בבורמה, ואו נו הודח בהפיכה צבאית ב-1962.
הגנרל נה וין שתפס אז את השלטון בבורמה הנהיג משטר סוציאליסטי חד-מפלגתי. הקשרים הידידותײם עם ישראל דעכו אך המשיכו להתקיים במעמדם הדיפלומטי והשגרירים המשיכו לכהן. הרמטכ"ל יצחק רבין ביקר בבורמה ב-1966, שר החוץ אבא אבן ביקר ב-1967 ושר החוץ משה דײן ביקר ב-1979.
תחת שלטון החונטה

היחסים בין ישראל לבורמה שופרו שוב רק ב-1988, לאחר ההפיכה ותפיסת השלטון על ידי החונטה הצבאית ששלטה במדינה דה יורה עד 2010 ודה פקטו עד נובמבר 2015. מיד לאחר ההפיכה הוטל אמברגו נשק אירופי על מיאנמר, אליו הצטרפה מאוחר יותר ארצות הברית. החונטה, שחיפשה ספקי נשק חדשים עבור הצבא והמשטרה הבורמײם פנתה לישראל.
מלבד שיתוף הפעולה הביטחוני מכשירה ממשלת ישראל, במסגרת מש"ב – סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל, פקידי ממשל מיאנמרים. משלחות ממיאנמר מגיעות לישראל להשתלמות, בעיקר בתחומי החקלאות, וישראל מספקת תמיכה מדעית ופתרונות טכנולוגײם מתקדמים למשטר במיאנמר.
באוגוסט 2014 נערך במיאנמר ביקור רשמי של סגן שר החוץ הישראלי, צחי הנגבי. בינואר 2015 נערך ביקור רשמי על ידי שר החקלאות ופיתוח הכפר יאיר שמיר.
בספטמבר 2015 הגיע רמטכ"ל מיאנמר לביקור רשמי בישראל.
לאחר שלטון החונטה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החל מ-2016 הואשם צבא מיאנמר ברדיפת בני הרוהינגיה, שבמהלכה נהרגו אלפי בני אדם. על רקע זה עלו קריאות להימנע ממכירת נשק מישראל למיאנמר. בשנת 2017 הציעה ישראל סיוע לבני הרוהינגיה שנמלטו ממנאימר לבנגלדש, אך הממשל בבנגלדש (שאינו מכיר במדינת ישראל) סירב לקבל סיוע מישראל.
בהצבעה באו"ם על גינוי הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ב-2018 נמנעה מיאנמר, ובכך נמנתה על מיעוט מהמדינות באו"ם שלא הצביעו בעד הגינוי.
סחר > סחר צבאי

בתחילת 1954 הגיעה לישראל משלחת רכש של בורמה. בעקבות הביקור נחתמו עסקאות נשק בין המדינות. ישראל העבירה במרץ 1954 לבורמה 30 מטוסי ספיטפייר (לאחר שהוחלפו בחיל האוויר הישראלי על ידי מטוסי סילון מסוג מטאור), אימנה 6 טייסים בורמזײם בישראל ובספטמבר 1954 יצאה משלחת טכנית של חיל האוויר לבורמה, כדי לסייע בהכשרת טכנאים מקומיים בתחזוקת המטוסים. העסקה כללה גם מכירת תותחים, מקלעים ותחמושת למטוסים בעסקה שהיקפה היה כמיליון דולר. עסקה נוספת הייתה מכירת 30,000 רובים לצבא בורמה, וכן משלחות צבאיות ישראליות שסייעו בתחומי הרפואה הצבאית, ארגון בית הספר לצניחה ועוד.
מיד לאחר ההפיכה הצבאית ב-1988 הוטל אמברגו אירופי על מיאנמר, אליו הצטרפה מאוחר יותר ארצות הברית. החונטה, שחיפשה ספקי נשק חדשים עבור הצבא והמשטרה הבורמײם פנתה לישראל. באוגוסט 1989 הגיעו שתי ספינות למיאנמר. הן היו עמוסות בנשק מזרח אירופי שכלל טילי נ"ט 55 מ"מ ומטולי רימונים 40 מ"מ. הספינות, ששײטו תחת דגל בלגי וסינגפורי, העבירו נשק שישראל תפסה בלבנון בזמן מלחמת לבנון הראשונה ונסיגת הכוחות הפלסטינײם ומכרה אותו למיאנמר.
ב-1991 ביקרה משלחת ביטחונית ישראלית במיאנמר ומכרה 500 תת-מקלעים מסוג עוזי לשימוש כוחות הביטחון המיוחדים של החונטה. כמו כן החל צבא מיאנמר לייצר בתחילת שנות ה-90 במפעל מיוחד רובי סער הדומים לרובה הסער הישראלי גליל. באוגוסט 1997 זכתה חברת אלביט הישראלית במכרז להשבחת 36 מטוסי קרב של צבא מיאנמר. אלביט סיפקה מערכות ניווט מתקדמות, אמצעי ראיית לילה, ופצצות מונחות לייזר מדגמים שונים. כמו כן 12 מטוסים נוספים הושבחו על ידי אלביט כעבור שנה, וסופקו לה גם טילי אוויר-אוויר ישראליים. ב-1998 רכש צבא מיאנמר 16 תותחי 155 מ"מ מתוצרת סולתם מערכות, שהועברו ככל הנראה דרך צד שלישי - סינגפור.
ב-2002 הפסיקה הודו לפעול על-פי "רשימה שחורה" של מדינות האסורות ביצוא הביטחוני והחלה לײצא נשק למיאנמר כדרך קבע. שיתוף הפעולה הצבאי בין שתי המדינות התהדק מאוד. שנה מאוחר יותר, ב-2003, מכרה תע"ש להודו 3400 רובי סער מסוג תבור ו-200 רובי צלפים מסוג גליל ניתן להניח שלפחות חלק מהנשק הזה הגיע לידי ממשלת מיאנמר.[דרוש מקור]
דו"ח של צבא מיאנמר משנת 2006 מנה את התותחים האלו מסוג סולתם כחלק מהמלאי של הצבא.
ישראל הייתה מעורבת גם בבנײת שלוש משחתות עבור צי מיאנמר שמשקלן 1200 טון. ישראל סיפקה להן ציוד טכני וכן תותחי 76 מ"מ שנוסו בספינות טילים מדגם סער 4 הישראליות.
בספטמבר 2015 הגיע רמטכ"ל מיאנמר לביקור רשמי בישראל, והודיע על רכישת ספינת "סופר דבורה סימן 3" מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
על רקע רדיפת בני הרוהינגה במיאנמר החל מ-2016 עלו קריאות להימנע ממכירת נשק מישראל למיאנמר. בספטמבר 2017 עתרה קבוצת פעילי זכויות אדם לבג"ץ, בבקשה לאסור על ישראל למכור נשק למיאנמר. לבקשת המדינה הדיון התנהל בדלתיים סגורות, ובג"ץ גם הטיל צו איסור פרסום על החלטתו.
לטענת מכון סטוקהולם למחקרי שלום סך כל העסקאות[דרושה הבהרה] בין המדינות עד 2018, הגיע לכ-112 מיליון דולר.
נציגויות

ישראל מחזיקה בשגרירות ביאנגון (בירת מיאנמר עד 2005).
שגרירות מיאנמר בישראל נמצאת בתל אביב והיא אחת משגרירויותיה הגדולות בעולם.
לקריאה נוספת

יוסף נמרי, יחסי ישראל בורמה, עבודת גמר מחקרית המוגשת לאחר קבלת התואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, החוג ללימודי ארץ ישראל, אוגוסט 2008, אב תשס"ח
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 173–191.
יחסי כווית – סן מרינו

| יחסי כווית – סן מרינו |
| --- | --- |
כווית: סן מרינו


כווית: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
17,818: 61
אוכלוסייה
4,957,430: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
161,772: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,632: 55,254
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי כווית–סן מרינו הם מערכת היחסים המורכבת שבין הממשלה והעם של מדינת כווית לבין הממשלה והעם של הרפובליקה המרוממת של סן מרינו. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רק בעת החדשה ואין קשר דיפלומטי מעשי בין השתיים. בין שתי המדינות מתקיימים שיתופי פעולה כלכליים במגוון תחומי דעת.
ייצוג

סן מרינו אינה מיוצגת בכווית בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כווית אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. לכווית אין שגרירות המואמנת על סן מרינו, אך דה פקטו, יכולים אזרחי סן מרינו לגשת לשגרירות הכוויתית ברומא, בירת איטליה ולקבל שם שירותים קונסולריים.
הסכמים דיפלומטיים

בין שתי המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים ברמת השגרירות בין מדינת כווית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 13 במרץ 2014.
יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לכווית סחורה בסך 435 אלף דולר אמריקאי, החלק הגדול ביותר בסחורה היה מוצרי יופי וקוסמטיקה. מאז 2010 אין סחורה כוויתית שהגיעה לסן מרינו.
ימי אור האחרונים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  נתן אלתרמן
 שפת המקור:  עברית ישראלית 
 סוגה:  מחזה
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ישראל
 תאריך הוצאה:  1990
 עורך:  עמית בן יהודה, אילנה קדמי, דבורה גילולה, הדסה מירקין
 
ימי אוּר האחרונים הוא מחזה מעיזבונו של נתן אלתרמן בעריכתה של חוקרת הספרות והעורכת, דבורה גילולה, שהתפרסם ב-1990 ועוסק בכישלונה של המדינה החילונית הראשונה.
אלתרמן נפטר ב-1970, בטרם סיים לכתוב את המחזה. באפריל 1980, דבורה גילולה הוזמנה ל'מוסדו  אלתרמן' בידי הסופר והמתרגם מנחם דורמן, ועסקו בשאלה האם ניתן להוציאו לאור. לאחר חודשים של "עבודה רצופה ומאומצת", המחזה יצא לאור בידי עמית בן יהודה, אילנה קדמי, הדסה מירקין ודבורה גילולה, אשר שיפצו ושיפרו את הטקסט, והספר יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
היסטוריה

דורמן נתן ליצירה ולכל הקשור בה את השם "גלגמש", כי חלק גדול של החומר המקורי עוסק בעלילות גילגמש, אך למעשה, בשלב מסוים זנח אלתרמן את עיגון היצירה בגילגמש והחליט כי גיבור המחזה יהיה המלך המחוקק אורנמו. אורנאמו, מלך אוּר, מנסה לבנות חברה חילונית, מתקדמת וצודקת. הוא מורד באלים ובכוהניהם ומתמודד עם הבעיות שנוצרו עם סילוק האלים. מפעלו נכשל ונתן אלתרמן מנסה לעמוד על סיבות כישלונה של המדינה החילונית הראשונה בהיסטוריה. הצופה (או הקורא) יבין דבר מתוך דבר, וישלים לעצמו את הנמשל. ״במידה שהדברים משל לזמננו״, כתב אלתרמן, "הרי המשל הוא גם המחשה, אפשרות לומר את הדברים מתוכם, מצד המשמעות שבהם."
הערות שוליים

↑  ימי אור האחרונים - נתן אלתרמן, באתר www.alterman.org.il
↑  נתן אלתרמן, ימי אור האחרונים, ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990, עמ' 5
↑  ⁨ימי אור האחרונים ־ סיפור לא שמח ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 16 מרץ 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  נתן אלתרמן, באתר library.osu.edu
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
יחסי כווית – ערב הסעודית

| יחסי כווית – ערב הסעודית |
| --- | --- |
כווית: ערב הסעודית


כווית: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
17,818: 2,149,690
אוכלוסייה
4,957,430: 34,113,889
תמ"ג (במיליוני דולרים)
161,772: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,632: 31,295
משטר
מונרכיה: מונרכיה אבסולוטית תאוקרטית

יחסי כווית – ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הממלכה הערבית הסעודית.
היסטוריה

שתי המדינות חברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ מאז הקמתה. בעבר היה בין שתי המדינות אזור הפרדה רחב ידיים שנבע מסכסוך בין משפחות המלוכה. הסכסוך נפתר בהסכם שנתחם בשנת 1969, כשמונה שנים לאחר קבלת עצמאותה של כווית. ב-1970, בוטל האזור לגמרי.
בשנת 1990 לקחה ערב הסעודית חלק פעיל מאוד במהלך מלחמת המפרץ נגד כוחותיו של סדאם חוסיין. היחסים בין שתי המדינות נפגעו לאחר שערב הסעודית תבעה מספר איים כוויתים (קרוח ואום אל-מרדה). שתי המדינות הן מדינות משפיעות מאוד בארגון המדינות מייצאות הנפט - אופ"ק.
נציגויות דיפלומטיות

כווית מיוצגת בערב הסעודית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בריאד, בירת המדינה. כווית מיוצגת בערב הסעודית גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בג'דה, העיר השנייה בגודלה במדינה.
ערב הסעודית מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
ראו גם

גבול כווית – ערב הסעודית
יוני גנוט

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1973 (בן 51) בני ברק, ישראל
 שם לידה:  יוני גנוט
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  טל שגב בין השמשות   נושאי הכלים אריק סיני
 
יוני גנוט (נולד בי"ב באדר א' תשל"ג, 14 בפברואר 1973) הוא זמר ישראלי בסוגת מוזיקה יהודית מקורית וסולן בהרכבים בין השמשות ונושאי הכלים. נשוי ואב לארבעה ילדים, ומתגורר במושב תרום.
קורות חייו

נולד בבני ברק לאב איש עסקים ולאם מורה. גדל בכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה. לאחר שירותו הצבאי במסגרת ישיבת ההסדר הר עציון, קיבל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג ולאחר מכן תואר ראשון במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן. למד בבית מורשה בירושלים וכן למד מוזיקה בבית הספר רימון. במקביל שימש הסולן של להקת "בין השמשות", שהייתה להקת הרוק הראשונה במגזר הדתי-לאומי. בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של הלהקה שנשא את שמה של הלהקה – בין השמשות; ובשנת 2008 יצא אלבומה השני של הלהקה, שתיקת האדמה – שניהם בהוצאת חברת התקליטים "התו השמיני". בהופעות רבות שיתף פעולה עם טל שגב.
בשנת 2010 הוציא אלבום עם להקת נושאי הכלים שהוא הסולן שלה.
היה ממייסדי ה"פאבמדרש" – ערבי לימוד פתוחים באווירה קלילה, המתאימים גם לציבור שאינו דתי.
קורות חייו > אות לאות

ב-2012 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו – אות לאות. באלבום הוא משתף פעולה עם אמנים מוכרים מסצנת הרוק הישראלית: אהוד בנאי, ארז לב ארי, אריק סיני, שי גבסו ודניאל סלומון. מאלבום זה חדר לפלייליסט השיר "ברון יחד", המבוצע יחד עם אהוד בנאי. בישיבת הר עציון, בה למד גנוט, נוהגים לשיר פיוט זה במנגינה זו בסוף "משמֶר" (לילות לימוד המתקיימים בדרך כלל בלילה שבין חמישי לשישי).
קורות חייו > דבר אלי באדמית

ב-2017 יצא לאור אלבום הסולו השני, "דבר אלי באדמית", האלבום מומן באמצעות אתר מימון ההמונים "הדסטארט". גם באלבום זה שיתופי פעולה עם אמנים רבים ביניהם דניאל זמיר ואהרון רזאל. אחד משירי האלבום הוא השיר ישמח לבי, שירו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק למוצאי שבת – שלאחר מכן ביצע אותו גנוט בגרסה מורחבת יחד עם אילן דמרי וישיבת ירושלים לצעירים בביצוע שזכה להצלחה ברשת וברדיו.
הערות שוליים

↑  "יוני – ככה קוראים לי. מלידה. לא קיצור של יונתן, ולא על שם יוני נתניהו." (מתוך: שליפות עם יוני גנוט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2008)
↑  יוני גנוט – דבר אליי באדמית באתר הדסטארט.
↑  ישמח ליבי // יוני גנוט אילן דמרי ותלמידי הישיבה לצעירים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302524705171  MusicBrainz: 21b8d30f-34f2-431b-9899-adbf52391aaf  VIAF: 297775705   WorldCat (עם VIAF): 297775705
יוסי רוזן (רג'ואן)

ערך זה עוסק במנהל ובדירקטור ישראלי יוסי רוזן (רג'ואן). אם התכוונתם לכדורגלן עבר ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1939 (בן 85) עיראק
 מדינה:  ישראל
 תאריך עלייה:  1949
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 עיסוק:  יו"ר, מנכ"ל, דירקטור
 תפקיד:  יו"ר המכון הישראלי לאנרגיה ולסביבה  דירקטור בקבוצת XT  דירקטור בשטראוס אחזקות  דירקטור בעופר השקעות  יו"ר מחשב לכל ילד
יוסי רוזן (רג'ואן) (נולד ב-18 ביולי 1939) הוא מנהל ודירקטור ישראלי. יו"ר המכון הישראלי לאנרגיה ולסביבה, מכהן כדירקטור בקבוצת XT וחברות הבת שלה ונשיא קבוצת XT אחזקות בע"מ, חבר בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין, דירקטור בשטראוס אחזקות, דירקטור בעופר השקעות ויו"ר מחשב לכל ילד.
ביוגרפיה

רוזן נולד בבגדאד שבעיראק וגדל בעיראק ובאיראן. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1949 והגיע עם משפחתו למעברת פרדסיה, שם התגוררו כשנה, ולאחר מכן עברו למושב עין שריד. רוזן הוא בוגר בית הספר החקלאי בנהלל. בסיום לימודיו התגייס לצה"ל ועם שחרורו, בשנת 1961, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
רוזן הוא בעל תואר ראשון (BA) בכלכלה ומדעי המדינה (1965), ותואר שני (MA) במנהל עסקים (1972), שני התארים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
עם סיום הלימודים, בשנת 1965, החל רוזן את דרכו ככלכלן במשרד החקלאות, בו קודם לתפקיד מנהל המחלקה לתכנון עבודה ותקצוב. משם עבר בשנת 1970 לחברת אגרקסקו, בה שימש במספר תפקידים, ביניהם, ניהול סניף החברה בבריטניה וסמנכ"ל השיווק של החברה. בשנת 1984 מונה למנכ"ל חברת התעופה ארקיע. בשנת 1988 מונה רוזן למנכ"ל קו-אופ הריבוע הכחול, ובכהונתו בתפקיד זה הוא נבחר בשנת 1989 ליו"ר איגוד רשתות השיווק.
בשנים 1993–1998 כיהן כמנכ"ל חברת משאב ייזום ופיתוח בע"מ ובה שימש גם כיו"ר נשר מפעלי מלט ישראליים, יו"ר גרנית הכרמל השקעות בע"מ ויו"ר קבוצת תעבורה.
בשנים 1998–2007 כיהן כמנכ"ל החברה לישראל, ובה שימש גם כיו"ר דירקטוריון איי.סי.אל גרופ (לשעבר: כימיקלים לישראל בע"מ), ודירקטור בחברות הבת שלה, חבר בדירקטוריון של חברת צים שירותי ספנות משולבים בע"מ ודירקטור בחברת טאואר סמיקונדקטור.
בשנים 2005–2009 כיהן כדירקטור בבנק מזרחי טפחות.
בשנים 2007–2012 כיהן כיו"ר קבוצת בזן.
בשנים 2008–2019 כיהן כיו"ר רשת מדיה בע"מ, זכיינית ערוץ 2 לשעבר.
ביוגרפיה > פרסים

יוסי רוזן זכה בפרסים הבאים:
פרס התעשייה מייסודה של התאחדות התעשיינים בישראל (1998).
אות הוקרה על פעילות בקהילה – התאחדות התעשיינים בישראל (2000).
תפקידים ציבוריים

בינואר 2001 מונה רוזן לתפקיד קונסול כבוד של פינלנד בתל אביב.
בשנים 2003–2009 כיהן כיו"ר אגודת הידידים של המרכז הרפואי "ספיר"–בית חולים מאיר.
בשנים 2007–2010 כיהן כיו"ר דירקטוריון המי"ל (המרכז הישראלי לניהול).
בשנים 2010–2011 כיהן כיו"ר דירקטוריון המרכז הרפואי הדסה.
בשנים 2010–2013 כיהן כיו"ר עמותת ידידי איל"ן.
משנת 2012 מכהן כיו"ר המכון הישראלי לאנרגיה ולסביבה.
משנת 2013 מכהן כחבר הוועד המנהל של המרכז האקדמי רופין.
משנת 2020 מכהן כיו"ר "מחשב לכל ילד".
חיים אישיים

רוזן נשוי לרבקה, אב לשלושה וסב לשמונה. מתגורר בתל אביב-יפו.