stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר
העיטורים > ציונים לשבח

בנוסף, ניתן במשטרת ישראל להעניק שני ציונים לשבח על מעשים שאינם תואמים את המבחנים להענקת העיטורים המנויים לעיל:
צל"ש המפכ"ל: ניתן על "מעשה מצוין או התנהגות מצוינת במהלך פעילות מבצעית או בפעילות משטרתית אחרת, תוך גילוי כושר מנהיגות או יוזמה."
צל"ש מפקד (ניתן על-ידי מפקד מחוז, אגף, מג"ב או מפקד להב): ניתן על "מעשה ייחודי שנעשה בפעילות מבצעית או משטרתית תוך גילוי הצטיינות, כושר מנהיגות או יוזמה יוצאים מגדר הרגיל, בנסיבות שאינן מגיעות כדי הענקת צל"ש מפכ"ל".
עיטורים מקבילים ניתנים גם בשירות בתי הסוהר. עיטור הגבורה מוענק על ידי השר, בהמלצת נציב בתי הסוהר. שאר העיטורים מוענקים על ידי הנציבים.
עיטור השירות (משטרת ישראל)
עיטור ההתנדבות
צל"ש מפכ"ל המשטרה
צל"ש מפקד משמר הגבול
צל"ש מפקד מחוז ירושלים
העיטורים > עיצוב צל"ש מפכ"ל בתעודת האות

צל"ש המפכ"ל
צל"ש המפכ"ל
עיצוב העיטורים

עיצוב העיטורים נקבע בתקנות העיטורים במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר (אופן ענידתם ונוהל הענקתם), תשל"ג–1973, שבהן נקבע כי לכל עיטור שלושה חלקים:
"פארה" – חלקו העיקרי של העיטור, והוא עשוי מתכת;
"סרט" – פיסת אריג בצבע המתחברת לבגד ועליה נתלית הפארה;
"אות העיטור" – אות בצבע הסרט.
במקרה ומקבל העיטור זכאי לעיטור נוסף מאותו סוג – אין הוא מקבל את העיטור אלא "תג לעיטור", גרסה מוקטנת של הפארה, אותו הוא עונד על העיטור הראשון. דינו של אות זה כעיטור נוסף.
כל העיטורים עוצבו על ידי נתן קרפ. אות העיטור הניתן בשירות בתי הסוהר זהה לזה הניתן על ידי המשטרה, אך הפארה שמעניקים שני הגופים אינה זהה, בכל אחת מפארות עיטורי המשטרה מופיע סמל משטרת ישראל ובעיטורי שירות בתי הסוהר מופיע במקומו סמל השב"ס.
כללים לענידת עיטורים

שוטר שהוענק לו עיטור – רשאי לענוד את העיטור ביום העצמאות, והוא רשאי לענוד את אות העיטור בכל עת.
מי שהוענק לו עיטור – לא רשאי לענוד את העיטור או את אות העיטור בנסיבות הקבועות בחוק, ואלו הן:
א. השוטר נתון במאסר, במעצר או במחבוש.
ב. השוטר נתון במאסר בפועל והשר לביטחון הפנים קבע, שלא יענוד את העיטור.
שוטר העונד עיטור, יענוד את העיטור על הכיס השמאלי של החולצה.
שוטר יענוד את אות העיטור מעל הכיס השמאלי של החולצה, ואם הוא עונד גם אות מערכה – יענוד את אות העיטור בצמוד אליו.
שוטר העונד שני אותות מערכה או יותר – יענוד את אות העיטור מעל אותות המערכה.
שוטר שהוענק לו תג לעיטור – רשאי לענוד אותו בכל עת. תג לעיטור ייענד על גבי אות העיטור.
עיטורים נוספים

פרס המפכ"ל למצוינות מוענק באופן שנתי ליחידות מצטיינות במעמד השר לביטחון לאומי על תפקוד יוצא דופן בללוחמה בטרור ובפשיעה, שירות לאזרח, הישגיים יחידתיים ובולטות תפקודית.
ראו גם

עיטורי צה"ל
עיטורי כבאות והצלה
הערות שוליים

↑  פקודות המשטרה 05.05.12 - הענקת עיטורים, הענקת צל"ש והענקת תעודת הוקרה למצטיין בית הנשיא סעיף 4.ב.
↑  צל"ש מפקד מג"ב ללוחמים ולוחמות, פורטל הכרמל והצפון, 18 בפברואר 2022
↑  צל"ש מפקד מחוז ירושלים לשוטר שנטרל מחבלת, אתר משטרת ישראל, 11 בספטמבר 2023
↑  דניאל סיריוטי, לראשונה צל”ש מפקד מחוז ירושלים הוענק לשוטר שניטרל מחבלת, באתר חדשות מבזק לייב, ‏11 בספטמבר 2023
↑  היחידות המצטיינות של משטרת ישראל לשנת 2022, באתר משטרת ישראל, 21 במרץ 2022
↑  דוד לוי, גאווה: תחנת אשקלון – זכתה בפרס המפכ"ל למצוינות, באתר SchokenGroup, ‏21 במרץ 2023
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
מדליית פרס המפכ"ל למצוינות
עמינח

.
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים) 
 מיקום המטה:  ניר צבי 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטקסטיל 
  
 www.aminach.co.il
 
עמינח היא חברה ישראלית לייצור מזרנים, מיטות מתכווננות, חדרי שינה, מיטות נוער זוגיות, מיטות וחצי, ספות נוער ועוד.
החברה פועלת בארץ תחת מגוון מותגים ביניהם אמריקן קומפורט, גוד נייט סנטר ועוד.
היסטוריה

מייסד החברה, משה שורץ, הקים ביפו בשנת 1932 מרפדייה קטנה, שנקראה "מרפדיית משה שורץ ובניו" ובמרוצת השנים הלכה והתפתחה. בשנת 1965 נרשמה כחברה וניתן לה השם "עמינח" - מלשון העם שלי נח, והמרפדיה הקטנה עברה למפעל גדול יותר במושב ניר צבי אשר אותו ניהלו אברהם ואמנון שורץ, בניו של משה. בתחילת 1971 הצטרף המפעל להסכם קיבוצי עם עובדיו. בתחילת 1976 נוסף למפעל אגף לייצור פוליאוריתן מוקצף. באמצע שנות ה-70 התרחבה עמינח והציעה בנוסף למיטות ומזרנים גם שידות, שולחנות איפור ושרפרפים לריהוט מלא של חדרי שינה.
בימיה הראשונים של עמינח התמודדה החברה מול מותגים גדולים ומבוססים. אחד מהם היה קונצרן רים, שבבעלותו היו חנויות רהיטים בכל הארץ. בשנת 1993, נקלעה חברת רים תעשיות לקשיים ועמינח רכשה אותה.
במהלך השנים הפך המותג עמינח לשם גנרי בתחום המזרנים ופתרונות השינה בישראל, באמצעות השקתם של קונספטים שיווקיים ומותגי משנה כגון המרכז הבריאותי, ספפה, מיטה וחצי, King Koil ואחרים.
עמינח כיום

מפעלי הייצור והנהלת החברה ממוקמים בניר צבי כולל אגפי החברה כגון שיווק, מעצבי מוצר, מחקר ופיתוח, אבטחת איכות, שירות לקוחות ועוד. המפעל כולל שישה אגפי ייצור: מזרנים, קפיצים, עץ, מתכת, ספוג והרכבה. לעמינח יש מספר מותגי מזרנים ומיטות ובהם: עמינח, King Koil, ספפה, innovation, ועוד. בנוסף, בבעלות החברה מספר רשתות ביניהן עמינח סנטר, גוד נייט סנטר, רשת אמריקן קומפורט ורשת עמינח מדיק. עמינח מדיק הוא מותג בת של עמינח המיועד לחולים סיעודיים וכולל מיטות מיוחדות, כיסאות גלגלים, מזרנים למניעת פצעי לחץ, כורסאות דיאליזה ואביזרים משלימים.
נכון לשנת 2013 פועלת עמינח ב-14 מדינות באמצעות רשתות בבעלות החברה, רשתות בזכיינות ומפיצים עצמאיים. בישראל בכ-60 חנויות בפריסה ארצית המופעלות בשלוש רשתות קמעונאיות:
עמינח סנטר-רשת מוצרי הפרימיום של החברה, המפעילה 17 סניפים ברחבי המדינה.
גוד נייט-רשת קמעונאית בתחום המזרנים, חדרי השינה ומוצרי הנוער, שכוללת 16 סניפים
אמריקן קומפורט-רשת ששיווקה תחילה את כורסאות הטלוויזיה של אמריקן קומפורט אך התפתחה עם השנים וכיום היא משווקת גם מערכות ישיבה מתכווננות, מזרנים ומיטות מתכווננות. לרשת 17 חנויות ברחבי הארץ. אמריקן קומפורט היה שמה של חנות קטנה ברחוב בן יהודה בתל אביב, אשר נקנתה על ידי עמינח בשנת 1993 מתאגיד רים אשר החזיק בה קודם לכן. מחקר שיווקי שערכה עמינח בשנת 2008 הראה לה שהצרכנים מייחסים איכות גבוהה למזרני אמריקן קומפורט, זאת על אף שכאלה אינם קיימים כלל באותה העת. (המותג הוצמד לרשת חנויות, ולא למוצרים) עמינח ניצלה את ההזדמנות והחלה משווקת מזרנים תחת מותג חדש זה.
לעמינח יש פעילות בינלאומית ענפה ברוסיה, אוקראינה והונגריה, כמו גם באמריקה.
פיתוחי עמינח

המרכז הבריאותי: בשנת 1970 יצא "המרכז הבריאותי" שמאפשר למרכז המזרן להיות קשיח יותר וכך לספק תמיכה לגב ולשפר את איכות השינה.
ספפה: בשנת 1975 הוכרזה מיטה-ספה שגם נפתחת למיטה נוספת. הספפה פנתה לבני נוער שעד אותו יום ישנו במיטות עץ עליהן הונחו דיקט ומזרן גומי והציעה להם מיטה עדכנית.
מיטה וחצי: מיטה נוער ברוחב 1.20 מ', שהפכה לקטגוריה משל עצמה והושקה בסיסמה "מיטה וחצי אפשר לישון באלכסון".
המרכז הבריאותי הוא פיתוח של חברת עמינח וסימן מסחרי רשום. המרכז הבריאותי הוא הקשחה אשר נמצאת בשליש המרכזי של המזרן ומטרתה לתת תמיכה לאזור הרגיש של עמוד השידרה. המרכז הבריאותי עשוי פלדה קפיצית ומונע את שקיעת המזרן במרכזו (תופעת הערסל).
לקריאה נוספת

מרים עין דור ריפתין, בעיניים עצומות, מורטום, 2008.
הערות שוליים

↑  טוב לשכב על מזרון עמינח, מעריב, 23 בנובמבר 1970
1 2  עמינח מרחיב ייצור המזרנים, דבר, 3 במרץ 1976
↑  מפעל עמינ"ך בניר צבי הצטרף להסכם קיבוצי, דבר, 13 בינואר 1971
↑  חדרי שינה עמינח, מעריב, 12 במרץ 1976
↑  הודעת המיזוג בין החברות:, באתר רשות הגבלים עסקיים, ‏22/02/1993 (ארכיון)
מזרן King Koil מבית עמינח
פאסי (סבואה עילית)

| --- | --- |
סמל פאסיסמל פאסי

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוברן-רון-אלפ אוברן-רון-אלפ
 מחוז:  סבואה עילית
 שטח:  80.03 קמ"ר
 גובה:  532 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,068 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  45°55′25″N 6°41′11″E﻿ / ﻿45.923611111111°N 6.6863888888889°E﻿ / 45.923611111111; 6.6863888888889 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.ville-passy-mont-blanc.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פאסי(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פאסי(למפת אוברן-רון-אלפ רגילה) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהפאסי(למפת אוברן-רון-אלפ מוגדלת) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהפאסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פאסי (בצרפתית: Passy) היא קומונה במחוז סבואה עילית שבחבל אוברן-רון-אלפ שבדרום-מזרח צרפת. בתחומי הקומונה ממוקם אגם ור.
סלבה מלצב

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1955 דרזדן, גרמניה המזרחית 
 פטירה:  31 במרץ 2023 (בגיל 67)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי תיאטרון  מעצב תפאורה  מורה למשחק
 
סלבה מלצב, 2012
מיכאל גמליאל, קארין סרויה וחן נוכר בהצגה "בין לילה ובין שחר", בבימויו ועיצובו של סלבה מלצב, תיאטרון גשר
מיכאל גמליאל וקארין סרויה, "בין לילה ובין שחר", גשר
דניאל צ'רניש, "בין לילה ובין שחר", גשר
יושבים: אירית דקל ומיכאל גמליאל, עומד: אלי נעים בהצגה "מראט המסכן שלי", בבימויו ועיצובו של סלבה מלצב, תיאטרון גשר
מימין לשמאל: מיכאל גמליאל, אלי נעים ואירית דקל, "מראט המסכן שלי", גשר
סלבה מלצב (4 בספטמבר 1955 – 31 במרץ 2023) היה במאי, מעצב תפאורה ומורה למשחק בתיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

מלצב נולד בדרזדן שבגרמניה המזרחית וחי שם עד גיל 16. הוא למד בבית הספר הרוסי בשגרירות ברית המועצות. הוריו היו קצינים בצבא הסובייטי שכבש את גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה היו מוצבים שם.
סלבה מלצב עבר לרוסיה ב-1971, בתחילה עבד כשנתיים בתיאטרון בתפקיד קורוס. לאחר מכן למד בימוי ומשחק באוניברסיטה לאמנויות בעיר סמרה, רוסיה ובמקביל שיחק וביים בתיאטרון.
ב-1979 עבר סלבה למוסקבה ולמד במגמת היסטוריה של התיאטרון ב"גיטיס", האקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון. בין השנים 1984–1985 עבד כבמאי בתיאטרון בעיר מיצ'ורינסק. החל משנת 1985 למד בימוי אצל הבמאי אנטולי אפרוס ב"גיטיס".
היה בעל תואר שני בבימוי ומשחק. כמו כן היה לו תואר שני בהיסטוריה של התיאטרון.
בזמן הלימודים הקים מלצב במוסקבה ובסנקט פטרבורג את התיאטרון "מעבדות אומנותיות" ושימש כמנכ"ל. ב-1989 יזם בפריז, יחד עם חבר, הקמת בית ספר למשחק עבור שחקנים מקצועיים, שהתמקד במחזותיו של אנטון צ'כוב.
סלבה מלצב עלה לישראל ב-1990 והקים ביחד עם יבגני אריה את תיאטרון גשר, ושימש כמנכ"ל ואריה היה המנהל האומנותי. ב-1996 עזב מלצב את תיאטרון גשר.
ביוזמתו ובעידודו של ידידו גרי בילו החל מלצב מאותה שנה לשמש כבמאי ומורה למשחק בבית צבי, משרה בה הוא נשא עד למותו. ההצגה הראשונה שביים הייתה "בורגנים" של מקסים גורקי, הצגת שנה ג' בבית צבי, בה שיחקו אמיר קריאף בתפקיד הראשי ולצידו מיכל ויינברג, נדב ועקנין, תומר רוסו וניר מנקי.
הוא לימד משחק וביים תרגילים והצגות של תלמידי שנה ג' בבית צבי והצגות בוגרים בתיאטרון הספרייה. לצד היותו במאי, עיצב מלצב תפאורה לרוב הצגותיהם של הבמאים אתי רזניק, נינה מיכואלס, ניקול קסטל ומיכאל טפליצקי שהציגו בבית צבי ותיאטרון הספרייה ברמת גן.
בבית צבי ובתיאטרון הספרייה ביים הצגות קלאסיות ומודרניות, בין השאר "האחים קרמזוב" ו"האידיוט" של דוסטויבסקי, ומחזות של גורקי, צ'כוב, טנסי ויליאמס, שייקספיר, אוסבורן ואגתה כריסטי.
ב-2011 ביים את המחזה "מראט המסכן שלי" פרי עטו של אלכסיי ארבוזוב בתיאטרון גשר וב-2012 ביים את המחזה "בין לילה ובין שחר" – עיבוד לסיפור באותו שם מאת יהושע קנז.
במרץ 2023 עלתה ההצגה "קדוש מעונה" בבימויו בסטודיו למשחק אימפרו.
מלצב נפטר ב-31 במרץ 2023.
הצגות שביים > בתיאטרון גשר

| הצגה | מחזאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- |
| בין לילה ובין שחר | עיבוד של גור קורן לספרו של יהושע קנז | 1 במרץ 2012 |
| מראט המסכן שלי | אלכסיי ארבוזוב | 24 בספטמבר 2011 |
הצגות שביים > בתיאטרון הספרייה

| הצגה | מחזאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- |
| מלכודת העכברים | אגתה כריסטי | 16 באפריל 2009 |
| הבט אחורה בזעם | ג'ון אוסבורן | 10 בינואר 2009 |
| המסע לארץ הקופים | קורניי צ'וקובסקי | 17 בדצמבר 2003 |
| אורח לא צפוי | אגתה כריסטי | 18 באוקטובר 2003 |
| ספסל | אלכסנדר גלמן | 2 במרץ 2003 |
| הפנטזיות של פרייטיב | אלה סוקולובה | 2 במרץ 2002 |
| מהגרים | סלאבומיר מרוז'ק | 9 בדצמבר 2000 |
| בורגנים | מקסים גורקי | 28 בפברואר 1998 |
הצגות שביים > בבית צבי

| הצגה | מחזאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- |
| אידיוט | על פי דוסטויבסקי | 4 ביולי 2010 |
| השודדים | פרידריך שילר | 8 במאי 2010 |
| בפיסגה (בימוי ביחד עם גור קורן) | על פי מקסים גורקי | 10 בפברואר 2010 |
| יום גג | גור קורן על פי א.ב. ואיחו | 12 ביוני 2009 |
| הארוך השמן והגוץ | ויליס הול | 1 ביוני 2008 |
| בורגנים | מקסים גורקי | 12 באפריל 2008 |
| כישרונות ומעריצים | אלכסנדר אוסטרובסקי | 3 באוגוסט 2007 |
| ואז נעלמו כולם | אגתה כריסטי | 19 באוקטובר 2006 |
| אנז'ל | מרסל פניול | 5 ביוני 2006 |
| לדבר עם | ג'ין מרטין | 13 באפריל 2006 |
| תמהונים | מקסים גורקי | יוני 2005 |
| רכבת | מיכאל רושין | אוקטובר 2004 |
| גברים צריכים לבכות | אינה למונט סטיוארט | 28 באוגוסט 2004 |
| הדירה של זויה (בימוי ביחד עם מיכאל טפליצקי) | מיכאיל בולגקוב | 17 באפריל 2004 |
| העיירה שלנו (בימוי ביחד עם ליודמילה ליסינה) | טורונטון ויילדר | 10 באפריל 2004 |
| השקיעה | נילי מירסקי | 14 בפברואר 2004 |
| האחים קרמזוב | פיודור דוסטויבסקי | 11 באוקטובר 2003 |
| ילדי וניושין | ס. נאידונוב | מרץ 2003 |
| ימות חייך | ויליאם סרויאן | מאי 2002 |
| השחף | אנטון צ'כוב | פברואר 2002 |
| המסע לארץ הקופים | גור קורן על פי צ'וקובסקי | דצמבר 2001 |
| כוכבים עם שחר | אלכסנדר גאלין | מאי 2001 |
| מוסריותה של גב' דולסקה | גבריאלה זפולסקה | מאי 2001 |
| אורפיאוס בשאול | טנסי ויליאמס | מרץ 2001 |
| אחוזת הולו | אגתה כריסטי | פברואר 2001 |
| חיים לנצח | ויקטור רוזוב | אוקטובר 2000 |
| איבנוב | אנטון צ'כוב | מאי 2000 |
| ברברים | מקסים גורקי | מרץ 2000 |
| האחרונים | מקסים גורקי | נובמבר 1999 |
| עד התביעה | אגתה כריסטי | 3 במאי 1998 |
| בורגנים | מקסים גורקי | 7 במאי 1997 |
הצגות שבהן עיצב את התפאורה פרט לאלה שבבימויו

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עלובי החיים | בית צבי | אלן בובליל וקלוד-מישל שנברג על פי ויקטור הוגו | דניאל אפרת | 16 ביולי 2012 |
| הטחנה על הנהר | בית צבי | הלן אדמונדסון על פי ג'ורג' אליוט | אתי רזניק | 20 בפברואר 2011 |
| חמישה קילו סוכר | תיאטרון גשר | גור קורן | יבגני אריה | 17 בנובמבר 2009 |
| כסף קל | בית צבי | ריי קוני | גילי אמיתי | 5 ביוני 2009 |
| מאסטר | בית צבי | סטיב גוץ' | רודיה קוזלובסקי | 1 במאי 2009 |
| החשבון | תיאטרון הספרייה | ג'והן הרברט | יובל מן | 18 בפברואר 2009 |
| ילדות במדים | בית צבי | גרהרט האופטמן | נינה מיכואלס | בפברואר 2008 |
| בחורים טובים | בית צבי | ארון סורקין | אתי רזניק | 1 בפברואר 2008 |
| פאניקות קטנות | בית צבי | קלייר מקינטייר | גור קורן | 26 בינואר 2008 |
| מזימה ואהבה | בית צבי | פרידריך שילר | מיכאל טפליצקי | 13 באוגוסט 2007 |
| הסוחר מוונציה | תיאטרון הספרייה | ויליאם שייקספיר | אתי רזניק | 15 בנובמבר 2007 |
| עמל אהבה לשווא | בית צבי | ויליאם שייקספיר | אתי רזניק | 8 ביולי 2007 |
| אלפי | בית צבי | ביל נוטון | אתי רזניק | 17 באפריל 2007 |
| הנשים | בית צבי | קלייר בות'לוס | אילנה קיויתי | 6 בפברואר 2007 |
| פרא אדם | בית צבי | אלחנדרו קאסונה | מיכאל טפליצקי | 16 בנובמבר 2006 |
| שדים ורוחות | בית צבי | אדוארדו דה פיליפו | ניקול קאסל | 28 בינואר 2006 |
| אנשים בודדים | בית צבי | גרהרט האופטמן | נינה מיכואלס | 2 בדצמבר 2005 |
| דרייפוס | בית צבי | ז'אן קלוד גרינברג | ניקול קאסל | 25 באוקטובר 2005 |
| דון ז'ואן חוזר מהמלחמה | בית צבי | אדן פון הורבאט | אתי רזניק | אוקטובר 2004 |
| מחול המוות | תיאטרון הספרייה | אוגוסט סטרינדברג | ארתור קוגן | 28 באפריל 2004 |
| שרה סמפסון | תיאטרון הספרייה | גוטהולד אפרים לסינג | אתי רזניק | 17 בינואר 2004 |
| גבר בודד במלכודת | בית צבי | רובר תומה | מיכאל טפליצקי | 22 בנובמבר 2003 |
| 3 ימים של גשם | תיאטרון הספרייה | ריצ'רד גרינברג | אתי רזניק | 23 ביולי 2003 |
| שעת הילדים | בית צבי | ליליאן הלמן | נינה מיכואלס | יוני 2003 |
| על ספה אדומה | בית צבי | הפקה מוזיקלית | גלעד ותומר הישג | מאי 2003 |
| המרקיזה דה סאד | בית צבי | יוקיו מישימה | אתי רזניק | מרץ 2003 |
| דואט לאחת | תיאטרון הספרייה | טום קמפינסקי | אתי רזניק | 11 בדצמבר 2002 |
| שרון סמו הרוצח | תיאטרון הספרייה | גור קורן | גור קורן | 10 באוקטובר 2002 |
| השועל | תיאטרון הספרייה | אלן מילר | אתי רזניק | 7 באוקטובר 2002 |
| מולי סוויני | תיאטרון הספרייה | בריאן פריל | אתי רזניק | 28 בספטמבר 2001 |
| שיח נזירות | בית צבי | ג'ורג' ברנאנוס | ניקול קאסל | מאי 2001 |
| קיץ | בית צבי | רומן ויינגרטן | ניקול קאסל | מרץ 2001 |
| חתומות | בית צבי | סו גלובר | אתי רזניק | נובמבר 1999 |
הערות שוליים

1 2  סלבה מלצב, באתר תיאטרון גשר
↑  קדוש מעונה, באתר אימפרו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508178005171  VIAF: 308276629   WorldCat (עם VIAF): 308276629
עמיעד ברזנר

עמיעד ברזנר
עמיעד ברזנר ("חליל") (12 בנובמבר 1927 - 27 באפריל 2012) היה היסטוריון, חוקר תולדות חיל השריון הישראלי.
ביוגרפיה

עמיעד נולד במושבה רחובות, נכד לנתן ברזנר, מחברי אגודת "מנוחה ונחלה", שרכשה את האדמות שעליהן קמה המושבה, ובן לגרשון ברזנר, שהגיע לבדו כנער לרחובות בשנת הקמתה, 1890 (תר"ן), כדי ללמוד כיצד לנהל את נחלת הוריו, שנשארו עדיין בפולין. עמיעד למד תחילה ברחובות והמשיך את לימודיו בבית הספר המקצועי מקס פיין בתל אביב.
בגיל 19 התגייס לפלמ"ח, בו שירת בפלוגה ד' של הגדוד הראשון. בסתיו 1947 היה מ"כ בפלוגה י"ב, שעסקה באבטחת קווי המים בדרום הארץ. לאחר קום המדינה המשיך לשרת בצה"ל, והשתתף במלחמות ישראל ממלחמת העצמאות עד מלחמת יום הכיפורים, תחילה כחייל סדיר ואחר כקצין בקבע.
במלחמת העצמאות היה ממגיני כפר דרום עד פינויו, ואחר כך שירת עד תום המלחמה בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב והשתתף במבצע יואב, מבצע לוט ומבצע חורב.
שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 9, מדריך בבה"ד 5, פיקד על קורס מ"כים חרמ"ש ומפקד פלוגת שריון.
בשנת 1957 נשא לאשה את בתשבע. בשנת 1961 החל להדריך בבית הספר לשריון, תפקיד בו שימש עד 1964, אז החל לשמש כקצין אג"ם חטיבתי. אחרי מלחמת ששת הימים, שימש קצין מטה במפקדת גייסות השריון, ובשנת 1971 קיבל דרגת סגן-אלוף. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין מטה באוגדה 162 בחזית המצרית.
לאחר השחרור בשנת 1980 נרשם ללימודים באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר ראשון ושני ואחר כך המשיך לדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים.
במשך השנים חקר ד"ר ברזנר את חיל השריון ופרסם מאמרים וספרים בנושא זה. 
בתחילת שנות ה-2000 הקדיש מזמנו לסדרה של ראיונות מוקלטים עם מפקדי שריון בכירים, יחד עם עמותת יד לשריון ומרכז המידע בלטרון.
בשנותיו האחרונות התמסר לעבודה בארכיון העיר רחובות.
ברזנר היה אב לשניים. נפטר ב-27 באפריל 2012.
כתביו > ספרים

"ניצני השריון", הוצאת מערכות, 1995 (זוכה פרס יצחק שדה לספרות צבאית)
"אש לפניו תלך - התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת סיני למלחמת ששת הימים", חמו"ל, 1996, הוצאת משרד הביטחון, 2017
"הנגב בהתיישבות ובמלחמה", הוצאת משרד הביטחון, 1994 (זוכה פרס קק"ל)
"סוסים אבירים", הוצאת מערכות, 1999
כתביו > מאמרים (בנושאי צבא ושריון)

"מדוע היו טנקים ספורים במלחמת העצמאות" ("בשריון", גיליון 1)
"הסורים נבלמו בעמק הבכא" ("בשריון", גיליון 2)
"הילדים מבי"ס לטנקיסטים" ("בשריון", גיליון 14)
"תפעול השריון במלחמת האזרחים בספרד" ("בשריון", גיליון 20)
"סוף מעשה במחשבה תחילה" ("בשריון", גיליון 21)
"מי "אשם" בהצלחת השריון במלחמת סיני" ("בשריון", גיליון 24)
"חיל השריון - כזה ראה וקדש" ("בשריון", גיליון 24)
"השריונית החמושה במקלעים במלחמת העצמאות" ("בשריון", גיליון 28)
"התקפות חטיבה 8 על עיראק אל מנשיה" ("בשריון", גיליון 28)
"הכומתה השחורה וצבעי השריון" ("בשריון", גיליון 28)
"הסדנה הגייסית בשנים 1964-1971" ("בשריון", גיליון 28)
"תקרית כלקין גול הכרעת השריון הגדולה ביותר לפני מלחמת העולם השנייה" ("בשריון", גיליון 32)
"הידעת? חטיבה 7 בוטלה והוקמה מחדש" ("בשריון", גיליון 36)
"טנקים בריטים במרד הערבי בארץ ישראל" ("בשריון", גיליון 38)
הטנקים הסובייטיים לא היו נחותים
מגח נגח מג"ח
כתביו > מאמרים (בארכיון רחובות)

כלכלת רחובות כמושבת כרמים 1890–1918
ההתפתחות הפיזית של רחובות 1890 - 1914
ועד המושבה ברחובות 1890 - 1923.
מערכת החינוך במושבה רחובות (מייסודה ועד תום מלחמת העולם הראשונה).
רכילות רחובותית בראשית המושבה (נערך אחרי מותו על ידי מר צבי תדמור)
הערות שוליים

↑  הטנקים הסובייטיים לא היו נחותים, מערכות 406, 2006
↑  מגח נגח מג"ח, שריון 30, דצמבר 2008, עמ' 23, באתר "יד לשריון"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259048905171  BnF: cb17837607w (data)  ISNI: 0000 0000 6987 9085  LCCN: nr95005648  VIAF: 97700424   WorldCat (עם VIAF): 97700424 
דוגמה לקלטת עם ראיון מצולם יחד עם אל"ם מיל' דוד רון
סקסארד

סקסארד (בהונגרית: Szekszárd) היא עיר בחלקה הדרום-מערבי של הונגריה, ובירת מחוז טולנה. היא הקטנה ביותר במספר תושביה מבין כל בירות המחוז של הונגריה.
מיקומה

סקסארד נמצאת בנקודת המפגש בין גבעות טרנסדנוביה למישור ההונגרי הגדול.
היסטוריה

העיר מוזכרת בפעם הראשונה בשנת 1015. בלה הראשון מלך הונגריה ייסד את המנזר הבנדיקטי של העיר ב-1061.
בתקופת מלכותו של המלך מתיאש, סקסארד הייתה נחלתו של הבישוף יאנוש, שקשר קשר נגד המלך. כתגובה, המלך נתן הוראה להרוס את המצודה של העיר.
ב-1485, סקסארד כבר הוכרה כעיר שדה חשובה ונערכו בה 5 ירידים בשנה, אך בתקופת השלטון הטורקי היא נפגעה קשה וגם המנזר נהרס.
במאה ה-18 העיר קבלה תואר מושב מחוז וגם את סמלה. למרות השרפה בשנת 1794, שפגעה בה קשות, העיר המשיכה להתפתח. במהלך המאה ה-19 נבנו בה בנייני הציבור הראשיים: בית העירייה, בית מועצת המחוז, בית חולים ומספר כנסיות.
באמצע המאה ה-19 מספר התושבים הגיע ל-14,000.
ב-30 באוקטובר 1994 קיבלה סקסארד את תוארה הנוכחי כבירת מחוז טולנה.
נתונים דמוגרפיים > קבוצות אתניות (מפקד אוכלוסין 2011)

הונגרים – 84.7%
גרמנים – 4.7%
צוענים – 2.0%
אחרים – 1.4%
לא השיבו – 15.1%
נתונים דמוגרפיים > דתות (מפקד אוכלוסין 2011)

קתולים – 36.8%
קלויניסטים – 7.0%
לותרנים – 2.4%
אחרים – 1.3%
לא שייכו עצמם לקהילה דתית – 23.6%
לא השיבו – 28.9%
קהילה יהודית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | מספר היהודים | % מכלל  האוכלוסייה |
| 1840 | 19 | 0.2 |
| 1869 | 502 | 4.5 |
| 1880 | 589 | 4.9 |
| 1890 | 847 | 5.9 |
| 1900 | 801 | 5.7 |
| 1910 | 840 | 5.6 |
| 1920 | 675 | 4.8 |
| 1930 | 567 | 4.0 |
| 1941 | 437 | 3.0 |
| 1946 | 51 | - |
| 1949 | 121 | - |
| 1956 | 36 | - |
קהילה יהודית > עד מלחמת העולם ה-2

היהודים הראשונים שהגיעו לסקסארד במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו סוחרים ובעלי מלאכה. בנוסף, היו גם בעלי מקצועות חופשיים כרופאים, עורכי דין, פקידים ובעלי רכוש. רוב היהודים, היו במצב כלכלי טוב וחלקם היו חלק מן המעמד הגבוה בעיר.
במהפכת 1848 רבים מהצעירים היהודים התנדבו לצבאו של לאיוש קושוט ושלושה רופאים יהודים אף טפלו בפצועים בחזית במסירות גדולה.
הצלחת היהודים הגבירה את האנטישמיות בקרב אנשי הכנסייה והאצולה המרוששת, והם ניצלו כל הזדמנות לפגוע ביהודים. בשנת 1882 במהלך משפט עלילת הדם של טיסאסלר, הם יצאו בהסתה פרועה נגד היהודים ודרשו לבטל את חוק האמנציפציה ליהודים. ההמון המוסת בזז את חנויות היהודים והשקט חזר על כנו רק לאחר שכל הנאשמים במשפט עלילת הדם זוכו.
הקהילה היהודית התארגנה בשנת 1848. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה ב-1869, הקהילה הצטרפה לזרם הנאולוגי. בית הכנסת הגדול נפתח ב-1890.
בית הספר היהודי נוסד ב-1853, ושפת הלימוד בו הייתה גרמנית, בהתאם להוראות המפקח על החינוך של השלטונות האוסטרים. ב-1884, לאחר שמספר התלמידים גדל, נבנה בית ספר גדול יותר ושפת הלימוד שונתה להונגרית, וגם הוחלפו ספרי הלימוד.
נישואי התערובת שהיו בקהילה התקבלו בסובלנות יחסית וגם יהודים שהמירו את דתם לא ניתקו לגמרי את הקשר עם הקהילה. במלחמת העולם הראשונה כ-50 צעירים יהודים התגייסו לצבא. 16 מהם נפלו בחזיתות השונות ושמותיהם חקוקים על לוח זיכרון בבית הכנסת של הקהילה.
ב-1919 פרץ גל אנטישמי בעיר ובפוגרום שביצעה כנופיה אנטישמית שנכנסה לעיר נהרגו 6 יהודים ו-20 נפצעו.
קהילה יהודית > בתקופת השואה

הרישום והגיוס לשירות העבודה במחוז טולנה החל ב-1940 בסקסארד. כל הגברים היהודים עד גיל 45 נלקחו לעבודות כפייה. עד לשנת 1942 הועסקו עובדי הכפייה בסלילת כבישים בסביבת העיר, אך לאחר מכן הם נלקחו בקרונות סגורים לעבודות ביצורים בשדות המוקשים שבחזית האוקראינית. המפקדים שלהם קבלו הוראה סודית לא רשמית שאין להחזירם להונגריה ורבים מהם נרצחו בצורה אכזרית.
עם כניסת הגרמנים להונגריה באביב 1944, סקסארד הייתה עיר המחוז היחידה בהונגריה שבה היהודים לא הוכנסו לגטו. יהודים שעבדו עם נוצרים בעלי השפעה כמעט והצליחו למנוע את גירושם של יהודי סקסארד אך פעיל אנטישמי בשם אנדרה לאסלו הביא לבסוף לגירושם לגטאות בערים סמוכות שבהם רוכזו היהודים לפני שילוחם הסופי למחנות ההשמדה ביולי 1944.