stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גובריאס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 צאצאים:  מרדוניוס 
 
גובריאס (המאה ה-6 לפנה"ס) היה אציל פרסי חשוב. סייע בהפלת שלטונו של ברדיה, והיה גיסו של דריווש הראשון, ואביו של המצביא המפורסם מרדוניוס.
ביוגרפיה

לפני שיצא למסעו למצרים רצח מלך פרס כנבוזי השני את אחיו ברדיה ששימש כעוצר, אולם דבר הרצח נודע אך למעטים ביניהם כהן דת בשם גאומתה שהיה דומה דמיון מפליא לברדיה המת. על כן החליט גאומתה להתחזות לברדיה והכריז על מרד נגד כנבוזי. כאשר כנבוזי שמע על כך הוא קפץ על סוסו בזעם וחרבו נתקעה בטעות בגופו ופצעה אותו פצעי מוות. על פי מסורת אחרת כנבוזי התאבד בכוונה תחילה.
המתחזה הפך איפה למלך החוקי. אולם אציל בשם אוטאנס גילה זאת ויזם קשר להתנקש במתחזה. הצטרפו אליו עוד שישה אצילים פרסיים ביניהם דריווש, וגובריאס. חלק מהקושרים ואוטאנס בראשם סברו שיש לתכנן היטב את המהלכים ולנסות לגייס עוד בעלי ברית בטרם יבצעו את ההתנקשות. אולם גובריאס ודריווש טענו שיש לפעול במהירות. בדרכם לארמון נודע לקושרים על התאבדותו של פריכסספס, אחד מקציניו של כנבוזי שהמתחזה ניסה לשכנע אותו להצהיר שהוא המלך האמיתי. השמועה עודדה את הקושרים שנכנסו לארמון ללא התנגדות כיוון שהיו מוכרים שם. חמישה מביניהם תקפו את אחיו של המתחזה, בעוד גובריאס ודריווש דלקו אחרי המתחזה. גובריאס החל להאבק בו. דריווש חשש להתערב כיוון שלא רצה לפגוע בגובריאס אולם גובריאס עודד אותו לעשות זאת, דריווש הכה והרג את המתחזה.
לאחר ההתנקשות היה גובריאס ראש תומכיו של דריווש שעלה לשלטון כיוון שהיה מקורב לבית המלוכה הפרסי. הוא נשא לאשה את אחותו של דריווש, ונתן לדריווש לאשה את בתו מנישואים קודמים. מנישואיו עם אחות דריווש נולד המצביא מרדוניוס, שנישא לארטזוסטרה בתו של דריווש ואחותו של חשיארש.
גובריאס זכה לכבוד רב בחצר המלוכה הפרסית. הוא מונה כמושל של עילם ודיכא שם מרידה מקומית. וכן השתתף במסעו של דריווש נגד הסקיתים. הוא נזכר על לוח משנת 498 לפנה"ס שנמצא בפרספוליס. על פי הלוח הוא היה האיש החשוב ביותר בממלכה לאחר המלך ונסיך הכתר. בנו מרדוניוס השתתף במלחמת פרס יוון.
בקברו של דריווש בנקש-י רוסתם נמצא איור של אדם נושא חנית ומעליו כתוב: "גובריאס Pâtišuvariš נושא את החנית של המלך דריווש". משמעות המילה Pâtišuvariš נותרה בגדר תעלומה, וסביר להניח שמדובר בכפר או שבט.
לקריאה נוספת

הרודוטוס, היסטוריה, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר ג', 61.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 64.
↑  כתובת ביסותון
↑  הרודוטוס, ספר ג', 68.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 70.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 73.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 75.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 78.
1 2  גובריאס באתר ליוויוס
↑  הכתובת באתר ליוויוס
לאסלו הלר

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1907 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1980 (בגיל 73) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1951) 
 
לאסלו הלר (בהונגרית: Heller László; אוראדיה, 6 באוגוסט 1907 – בודפשט, 8 בנובמבר 1980) היה מהנדס מכונות הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטה. הוא היה חבר מהמניין של האקדמיה ההונגרית למדעים, ממציא בעל שם עולמי (בשותפות) של מערכת קירור הלר-פורגו המפורסמת.
קורות חיים

את לימודיו בבית הספר התיכון סיים בבודפשט, ואז בשנת 1931 קיבל תואר בהנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של ציריך. (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich) לאחר מכן התמחה במשך שנתיים באחד השטחים של מדעי החוזק כחוקר באחת הקתדרות באוניברסיטה.
כשחזר להונגריה עסק כעצמאי בתכנון וייעוץ הנדסי. בשנות הארבעים פיתח תהליך לקירור המים של תחנות כוח באמצעות אוויר יבש וללא אובדן מים. התהליך התפרסם מאז בעולם כ"מערכת הלר". בתהליך משמש מחליף חום קטן בממדיו, מצולע ועשוי מאלומיניום, פרי פיתוחו של חברו ועמיתו ללימודים בציריך, לאסלו פורגו, שהיה מסוגל להעביר את אנרגיית החום של המים החמים לקירור באוויר. (זו הסיבה שלעיתים מכנים את המערכת כהלר-פורגו).
עבודתו

הוא היה חלוץ בהחדרת התפיסה (שנשא קודם אופי של פיזיקה) של האנטרופיה לפרקטיקה-עיצובית טכנית, ופיתח הצעות משמעותיות למחזורי תחנות הכוח הגרעיניות באמצעות עקרונות חדשים. יוזמות מחקר ופיתוח אחרות שלו השפיעו על פיתוח טכני ברחבי העולם וכוללות: טורבינת הגז כמקור חום תעשייתי; השימוש המשולב באנרגיה גרעינית ובדלק מאובנים; יישום של השימוש המשולב בשני חומרי הדלק שעובדים במחזור התרמודינמי של תחנות כוח.
בשנת 1951 התמנה כפרופסור באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט. הוא הפך לראש הקתדרה לאנרגיה תרמית בפקולטה להנדסת מכונות. רבים מתלמידיו הפכו לאנשי מקצוע מוכרים בהונגריה ומחוצה לה.
בשנת 1951 קיבל את פרס קושוט. במהלך המרד ההונגרי בשנת 1956 נבחר לחבר הוועד המהפכני של האוניברסיטה הטכנולוגית.
פרסים והוקרה

לוח זיכרון לחברי הוועד המהפכני במרד ההונגרי בשנת 1956פרס קושוט (1951)
לכבודו נקרא אסטרואיד 276975 הלר, שהתגלה על ידי האסטרונום ההונגרי קריסטיאן שארנצ'קי בתחנת פיסקשטטו בשנת 2004. ציטוט השמות הרשמי פורסם על ידי מרכז הכוכבים הקטנים ב־8 באוקטובר 2014 (M.P.C. 90380).
לקריאה נוספת

BUDNJACKIJ, D. M.-KAZANOVICS, B. B.-RADJUS, V:P:_MISINA, N. A:-ORDÜNEC, E. I.-BULÜCSEV, T.N.-MIROSKIN, P. M.: Technical-economical conditions of the application of air cooled "System Heller" in the energetics of the USSR. Tyeploenergetika, 1969;
MILIARAS, E. S.: Power Plants with Air Cooled Condensing Systems. Cambridge, Massachusettes and London. England, 1974;
Forgó László: H. L. (Nekrológ), Magyar Tudomány, 1981.
הערות שוליים

↑  היישום של שיטת הלר-פורגו
↑  Minor Planet Center
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12549856X  ISNI: 0000 0001 0966 9147  VIAF: 42801546   WorldCat (עם VIAF): 42801546 
קברו וקבר אשתו בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
הרכבת התחתית של באקו

| --- | --- |
סמל הרכבת התחתית של באקוסמל הרכבת התחתית של באקו

 מידע כללי
 מדינה:  אזרבייג'ן
 עיר:  באקו
 מפעיל:  Baku Metropolitan CJSC
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  6 בנובמבר 1967
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  40.52 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,520 מ"מ
 מתח חשמלי:  825V DC railway electrification 
 מספר נוסעים ביום:  683,673 בממוצע (אפריל 2024)
 מספר נוסעים בשנה:  219.5 מיליון (2023)
 מספר הקווים:  4
 מספר התחנות:  38
 metro.gov.az
 תרשים המערכת
   העיר העתיקה ↔ הזי אסלאנוב  דרנגול ↔ האזי אסלאנוב  חוג'סן ↔ 8 בנובמבר  שאה אסמאעיל חטאי↔ ג'פר ג'בארלי
 מפת קווים – הרכבת התחתית של באקו
 
הרכבת התחתית של באקו (באזרית: Bakı Metropoliteni) היא מערכת ציבורית של נסיעה תת-קרקעית בבאקו. במערכת קיימים שני קווים ארוכים ושני קווים קצרים יותר. הקווים הראשיים נפגשים במספר תחנות ומקבילים בחלקים מהמסלולים. הרכבת התחתית של באקו החלה לפעול במחצית השנייה של המאה העשרים, ומתופעלת על ידי חברה בשם ב"אקו מטרופוליטן" (Baku Metropolitan CJSC), שהוקמה בשנת 2014 לפי צו נשיאותי רשמי של נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב.
מידע כללי

התחנות של הרכבת התחתית של באקו שונות זו מזו, הן מסיבות של מועד בנייתן והתפיסה שהובילה את התכנון והבניה, והן מסיבות של שינוי עם הזמן בדרישות ובתקניה. כל תחנה מעוצבת בייחודיות. העיצוב הפנימי שונה, גם אם המבנה הכללי של תחנה דומה למבנה של תחנות אחרות. אחדות מהתחנות מעוטרות בציורים ותבליטים על הקירות. בתחילה הסתמכה המערכת על הידע והניסיון הסובייטי, אבל לאחר התפרקות ברית המועצות הוחלט על יישור קו עם סטנדרטים של מדינות המערב בכל התחומים, תכנון, בנייה, מערכות בקרה ותפעול. שבע מתוך התחנות נמצאות בעומק רב.
היסטוריה

עוד לפני מלחמת העולם השנייה היו תוכניות לבניית רכבת התחתית בבאקו, אך עקב המלחמה החלו התכנון המעשי והעבודות רק ב-1949. עבודות התכנון והבנייה ארכו כשבע עשרה שנים. כל העבודות לבניית הרכבת התחתית של באקו וההפעלה הראשונה, נעשו בתקופת השלטון הסובייטי באזרבייג'ן. הקו הראשון נחנך ב-6 בנובמבר 1967, על-ידי היידר אלייב, שהיה אז המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית באזרבייג'ן, והפך מאוחר יותר להיות נשיא אזרבייג'ן. הרכבת התחתית של באקו הייתה החמישית במדינות ברית המועצות (אחרי מוסקבה, לנינגרד, קייב וטביליסי), והראשונה בין מדינות המזרח התיכון ובין המדינות המוסלמיות. המטרו כלל בתחילה חמש תחנות בלבד. הקו האדום יצא מתחנת העיר העתיקה של באקו (באזרית "Icheri-Sheher"), והגיע עד תחנת נרימאן נרימאנוב ("Nariman Narimanov"), הקרובה למרכז היידר אלייב שנבנה בתקופה מאוחרת יותר. אורכו של הקו האדום בעת הפעלתו הראשונה הסתכם ב-9.2 ק"מ מסילות וב-5 תחנות בלבד. כיוון שהבניה הייתה בזמן השלטון רוסי – גם התפיסה, התכנון ושיטת הבניה שאבו מהניסיון שנצבר בברית המועצות, לדוגמה ברכבת התחתית של מוסקבה. ב-1975 הועברה האחריות על המטרו של באקו ישירות לידי משרד הדרכים של ברית המועצות. הקטע הראשון של הקו הירוק נפתח ב-1976. הרכבת התחתית של באקו נמצאת בפיתוח מתמיד, וגם בדצמבר 2022 נפתחה תחנה חדשה.
היסטוריה > שינוי שמות, של הרשת ושל תחנות

בתחילה נקראה מערכת הרכבת התחתית של באקו על שם לנין, אך מאוחר יותר שונה השם למטרו של באקו (באזרית: Bakı metropoliteni). לאחר התפרקותה של ברית המועצות, הוחלפו גם שמותיהן של 8 תחנות, משמות המזכירים גיבורים, אנשי תרבות ותאריכים הקשורים לברית המועצות, לגיבורים, תאריכים ומקומות הקשורים לאזרבייג'ן ולהיסטוריה שלה. ואלה שמות התחנות שהוחלפו: תחנת Şaumyan הפכה ל-Xətaı, תחנת Bakı 26 Komissarı שונתה ל-Sahil, תחנת XI Qızıl Ordu Meydanı הייתה ל־20 Yanvar (ה-20 בינואר), שמה של תחנת עשרים ושמונה באפריל הפך לעשרים ושמונה במאי, Qara Qarayev ל־Avrora, תחנת Elektrozavod ל־Bakmil, תחנת Bakı Soveti קיבלה את השם İçәrişәhәr (העיר העתיקה), ואילו Məşədi Əzizbəyov הפכה ל-Koroğlu.
נוסעים ברשת

בחודש אפריל 2024 הסיעה מערכת המטרו של באקו 20,510,190 נוסעים, נתון המהווה גידול בשיעור של 7.6% מהחודש המקביל בשנה שקדמה לה. ממוצע מספר הנוסעים היומי בכל הקווים עמד על 683,673. מינואר עד וכולל יולי 2024, עמד מספר הנוסעים ברשת על 130,103,400, גידול בשיעור של 4.7% מול התקופה המקבילה בשנת 2023. מספר הנוסעים היה בגידול מתמיד גם בשנים קודמות, למעט בתקופת מגפת הקורונה. הגידול במספר הנוסעים בחצי השנה הראשונה של 2024 מול אותה התקופה ב-2022 עמד על 12.2%, אך מספר הנוסעים עדיין היה פחות ב-3% מהתקופה המקבילה בשנת 2019, לפני שפרצה מגפת הקורונה.
קווי הרכבת התחתית

| קו | מתחנה אל תחנה | מספר התחנות | אורך הקו ב-ק"מ |
| --- | --- | --- | --- |
| אדום | העיר העתיקה ↔ הזי אסלאנוב İçərişəhər ↔ Həzi Aslanov | 13 | 20.01 |
| ירוק | דרנגול ↔ האזי אסלאנוב Dərnəgül ↔ Həzi Aslanov | 19 | 12.2 |
| ירוק בהיר | שאה אסמאעיל חטאי↔ ג'פר ג'בארלי Şah İsmail Xətai ↔ Cəfər Cabbarl | 2 | 2.3 |
| סגול | חוג'סן ↔ 8 בנובמבר Xocəsən ↔ 8 Noyabr | 4 | 6.01 |
|  | סה"כ | 38 | 40.52 |
הנתונים בטבלה נכונים לספטמבר 2024.
סידורי ומחירי הנסיעה

שירותי הרכבת התחתית בבאקו פועלים החל מ-06:00 בבוקר, ועד שעת חצות הלילה, 00:00. שלושה מתוך ארבעת קווי המטרו נפגשים מתחת לתחנת הרכבת העילית המרכזית, בתחנת הרכבת התחתית "ג'אפר ג'אברלי" (Cəfər Cabbarlı).
מחיר הנסיעה ברכבת התחתית של באקו אחיד, 50 קופיק, שהם חצי מאנאט אזרבייג'ני. מחיר זה נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2024 ונמצא תקף גם בבדיקה שנעשתה ב-19 בספטמבר 2024. נכון לתאריך זה, העלות לנסיעה בודדת בשקלים חדשים שווה בערך לכ-1.10 ש"ח. הכרטיס מאפשר נסיעה ללא הגבלת תחנות, מתחנה ראשונה, ועד לתחנה הסופית.
כל נסיעה מחייבת רכישה מוקדמת של "כרטיס באקו" (BakiKart). אפשר לרכוש כרטיס באקו ישירות לטלפון הנייד. החל מתאריך 30 בדצמבר 2023, הכרטוס פועל באמצעות קוד QR. בכרטיסי באקו ניתן לטעון מראש נסיעה בודדת, וגם טעינה לנסיעות שבועיות, או חודשיות. בכניסה לתחנות הוצבו החל מ-6 בספטמבר 2023 סורקי ברקוד QR, וכניסה לתחנות והיציאה מהן מתבצעת באמצעותם.
שילוב במערכות תחבורה מטרופוליטניות

הרכבת התחתית של באקו היא חלק ממערכת תחבורתית מקיפה, ומשולבת עם אמצעי תחבורה אחרים בבאקו. מפגש קווי המטרו המרכזיים בתחנת Cəfər Cabbarlı, מתחת לשטחה תחנת הרכבת המרכזית של באקו, בקרבה מיידית לריכוז קווי אוטובוסים ברחובות הסמוכים, הופכת את התחבורה הציבורית בבאקו לאינטגרטיבית ופשוטה יחסית לשימוש. שלטונות באקו עושים מאמץ ליישם את המלצות הבנק העולמי משנת 2018, לשיפור ואינטגרציה נוחה לנוסעים של שירות התחבורה באזור "באקו הגדולה" כולה. במסגרת האינטגרציה, ההנגשה והייעול של המערכות, מתוכננת הפעלת רשת חשמליות (Tram) בבאקו עד שנת 2040, וכן אוטובוסים מהירים – "מטרובוסים".
תאונות ומתקפות טרור

מתקפות טרור: שתי מתקפות טרור נפרדות באמצעות מטעני חבלה, התרחשו בשנת 1994. בשני הפיצוצים הואשמו שירותי ביון ואזרחים ארמנים. ארגון סאדוואל (Sadval) שבסיסו בדגסטן נטל אחריות על הפיצוצים.
המתקפה הראשונה: מתקפת הטרור הראשונה אירעה ב-19 במרץ 1994 בצהרים, כאשר מחבל מתאבד התפוצץ בקרון רכבת תחתית עמוס, בתחנת "ה-21 בינואר". כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 14 נוסעים ו-49 נפצעו. אחד עשר ממתכנני, מבצעי וסייעני מתקפת הטרור נתפסו ונשפטו לתקופות מאסר ארוכות, עד מאסרי עולם. לאחר המתקפה פעולת הרכבת התחתית הופסקה זמנית.
המתקפה השנייה: מתקפת הטרור השנייה התרחשה ב-3 ביולי 1994, בין תחנות "28 במאי" ו"גנצ'ליק" (Gənclik), בשעה 08:30 בבוקר. במקרה זה המחבל הפעיל את המטען באמצעות שלט רחוק. במתקפה נהרגו 13 ונפצעו 42 נוסעים. המחבל שביצע את הפיגוע ברח ונעצר במוסקבה, ולאחר זמן הוסגר לאזרבייג'ן ונשפט.
הדליקה הגדולה: ב-28 באוקטובר 1995 פרצה שרפה בין תחנות נרימן נרימאנוב (Nariman Narimanov) לאולדוס (Ulduz). בדליקה נהרגו 289 בני אדם, בהם 28 ילדים ו-3 אנשי צוותי הצלה. בנוסף, נפצעו 270 נוסעים בדרגות שונות. הדליקה פרצה בשעה שש לפנות ערב, הנחשבת לשעת שיא. נקבע, כי הדליקה פרצה כתוצאה מקצר חשמלי באחד הקרונות, אך גורמים של חבלה וטרור לא נשללו מעולם. השריפה נחשבת לאסון הגרוע ביותר בתולדות התחבורה התת-קרקעית, בכל המדינות המפעילות רכבת תחתית, ואף נכנסה לספר השיאים של גינס בתור שכזו.
תוכניות פיתוח עתידיות

לפי התוכניות לפיתוח העתידי של קווי הרכבת התחתית, קווי הנסיעה יתארכו עד ל-119.1 קילומטרים, ומספר התחנות יגדל עד ל-76. קו רכבת אחד יגיע עד לנמל התעופה הבין לאומי של באקו, על-שם היידר אלייב, הנמצא מחוץ לעיר, במרחק של כ-18 ק"מ מתחנת הרכבת התחתית הקרובה ביותר. חלק מתוכנית הפיתוח אמורה להתממש עד לשנת 2030. התחנות החדשות והמשודרגות מתוכננות לקליטת יותר קרונות מתחנות ישנות. תוכניות פיתוח אחרות צפויות להסתיים ב-2040 ולאחר מכן. בשנת 2024 פורסם, כי ב-2040 צפוי אורך המסילות להתארך עד ל-73.4 קילומטרים. בשנת 2022 היה כיסוי WI-FI ב-24 תחנות, ומגמת התרחבות הכיסוי צפויה להימשך. החברה המתפעלת את הרכבת התחתית "באקו מטרופוליטן" אופטימית יותר לגבי צפי ההתפתחות. לפי פרסומי החברה, התחזית המלאה של 119 ק"מ מסילות ו-76 תחנות תתממש עד לשנת 2030.
במקביל לפיתוח הרשת והרחבתה, משפצים ומשדרגים את התחנות הראשונות, שבמאה ה-21 הפכו למיושנות. השדרוג כולל רכישת קרונות מודרניים, שיפור מראה חזותי, הרחבות והארכת רציפים, החלפת ציוד דוגמת דרגנועים ומעליות, וכן מודרניזציה של ציוד איתות ובקרה, ומערכות בטיחות.
גלריה

מראה פנימי של קרון רכבת
אחד מחדרי הבקרה של המערכת
מראה תחנת "באקמיל" (Bakmil)
פנים תחנת "דרנגול" (Dərnəgül)
הכניסה לתחנת ממאר (Memar)
רכבות בתחנת חוג'סן (Xocəsən)
ראו גם

באקו
רכבת תחתית
העיר העתיקה של באקו
הערות שוליים

↑  About "Baku Metropolitan" CJSC (באנגלית), באתר Baku Metro Closed Joint-Stock Company
↑  Baku Metro, eng.asmetro.ru (באנגלית)
1 2  What Were the Names of the Baku Metro Stations, Azerbaijan Travel International (באנגלית)
↑  Baku Metro, orexca.com (באנגלית)
1 2  Development history | "Bakı Metropoliteni" Qapalı Səhmdar Cəmiyyəti, Development history, metro.gov.az (באנגלית)
↑  Baku Metro transports over 20 million passengers in April, Report News Agency, ‏2024-05-06 (באנגלית)
↑  Rate of Baku metro users increases, Azernews.Az, ‏2024-08-15 (באנגלית)
↑  More than 113 million passengers used Baku metro in 6 months, ABC.AZ (באנגלית)
↑  Baku Metro Map, Metro Line Map (באנגלית)
↑  Public Transport in Baku, travelinbaku.com (באנגלית)
1 2  Fare | "Bakı Metropoliteni" Qapalı Səhmdar Cəmiyyəti, Fare, metro.gov.az (באנגלית)
↑  QR ticket payment is available at all metro stations, mincom.gov.az (באנגלית)
↑  Nijat Valiyev et al, BAKU URBAN MOBILITY POLICY NOTE, WORLD BANK GROUP, JUNE 2018, עמ' 1-25
↑  Tram and metrobus public transport will be created in Baku, Apa.az (באנגלית)
↑  Anar Suleyman, Baku Metro Bombing, Baku Metro Fire - Guinness World ‘Records’, Quora
↑  Flowers Commemorate the Victims of the January 20, 1994 Bombing in Baku, Azerbaijan Editorial Stock Photo - Image of stations, january: 238869173, Dreamstime (באנגלית)
↑  Baku Metro Fire (1995) | (באנגלית)
↑  Worst underground train disaster, ספר השיאים של גינס
↑  Good news for Baku Metro's users, Azernews.Az, ‏2014-08-11 (באנגלית)
↑  Number of metro stations to increase in Baku, news.az (באנגלית)
↑  (Ad) Azercell’s high-speed mobile internet now even more beneficial in Baku Metro!, news.az (באנגלית)
1 2  About "Baku Metropolitan" CJSC CONCEPTUAL DEVELOPMENT, Baku Metropolitan (באנגלית)
↑  Baku Metro Line, sites.google.com (באנגלית)
מבנה גג דמוי פירמידה, בתחנת קורגולו (Köroğlu)
הסמליל של "כרטיס באקו – BakiKart
מאוריץ קורנליס אשר

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1898 לייוורדן, הולנד 
 פטירה:  27 במרץ 1972 (בגיל 73) Laren, הולנד 
 שם לידה:  Maurits Cornelis Escher 
 מקום קבורה:  New general cemetery Baarn 
 לאום:  הולנדים 
 מקום לימודים:  De Teekenschool voor de Kunstnijverheid 
 תקופת הפעילות:  1918–1969 (כ־51 שנים) 
 זרם באמנות:  אמנות מודרנית 
 הושפע על ידי:  שמואל ישורון דה-מסקיטה 
 יצירות ידועות:  דומם וכדור שיקוף, מפל מים, עולים ויורדים 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר אורנז'-נסאו 
 בן או בת זוג:  Jetta Umiker (12 ביוני 1924–?) 
 www.mcescher.com
 
מאוריץ קורנליס אֶשֶר (בהולנדית: Maurits Cornelis Escher‏, מוכר בַּקיצור M. C. Escher (מ. ק. אשר);‏ 17 ביוני 1898 – 27 במרץ 1972) היה אמן הולנדי מזרם הסוריאליזם, שהתפרסם בעבודות הגרפיקה שיצר. השתמש בטכניקה של חיתוכי עץ, הדפסי אבן ותחריטי עץ. אֶשֶר לא היה סוריאליסט מובהק, אם כי ליצירותיו יש לרוב הקשר סוריאליסטי.
תולדות חייו

מאוריץ קורנליס אֶשֶר נולד בלייוורדן שבהולנד. הוא היה הבן הצעיר של המהנדס גאורג ארנולד אשר ואשתו שרה גלייכמן. בשנת 1903 עבר יחד עם משפחתו לארנהם שם למד פסנתר ונגרות. בשנים 1912–1918 למד בבית הספר התיכון ומרבית ציוניו היו גרועים והושאר כיתה פעם אחת או פעמיים. אולם, בהשפעת מורהו, ואן דר האגן, הצטיין בציור וכבר אז בלטו כישוריו ברישום ובגרפיקה.
בשנת 1919 עזב את בית הספר והחל ללמוד בבית הספר לעיצוב תעשייתי שבהארלם (Haarlem), הולנד. בתחילה למד אדריכלות, אך עבר אחרי תקופה קצרה לעיצוב. הוא הושפע מהשראת אישיותו של מורהו, שמואל ישורון דה-מסקיטה, וכישוריו הגרפיים שנתגלו בו בבית הספר התיכון, הוסיפו להתפתח גם כאן. בשנת 1922 עזב אשר את בית הספר לאחר שחש שצבר מספיק ניסיון בציור ובחיתוכי עץ.
החל משנת 1922 נסע פעמים אחדות לאיטליה, שם פגש את ג'טה אומיקר, והם נישאו בשנת 1924 והשתקעו ברומא. בשנת 1926 נולד בנם הבכור, גאורג. הם התגוררו ברומא כעשר שנים. בתקופה זו הרבה אשר לסייר בדרום איטליה, סיציליה וקורסיקה, ואף ביקר בספרד, ורשמיו מסיורים אלה ניכרים בציוריו. לאחר שתפסה המפלגה הפשיסטית את השלטון באיטליה, נעשו החיים תחת משטרו של מוסוליני בלתי נעימים. כאשר בנו הבכור של אשר, אז בן 9, נדרש ללבוש בבית הספר את מדי תנועת הנוער הפשיסטית, החליטה המשפחה לעזוב את איטליה.
בשנת 1934 עברו להתגורר בשווייץ, אך מאחר שאשר הושפע רבות מנופי איטליה הוא לא היה מאושר בשווייץ (אחת מיצירותיו, "שלג בשווייץ", מציגה נוף בארץ זו). כעבור שנתיים, בשנת 1937 הם עקרו משם, ועברו לגור באיקל (Ukkel), רובע של בריסל בבלגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה נאלצו להחליף שוב את מקום מגוריהם, ובינואר 1941 עברו לבָּרְן שבהולנד, שם התגורר אשר עד שנת 1970. בתקופת מגוריו בהולנד הגיעה יצירתו לשיא פריחתה. ציוריו בתקופה זו לא שיקפו יותר את חוויותיו מהעולם שסביבו אלא את דמיונו.
אשר המשיך לשמור על קשר עם מורהו, דה-מסקיטה, עד שנת 1944, אז נרצחו המורה ומשפחתו על ידי הנאצים. בסוף פברואר 1944 הגיע אשר לביתו של המורה, שנלקח כחודש קודם לכן על ידי הגרמנים למחנה ריכוז. על צדו האחורי של תדפיס של דה-מסקיטה, שאותו מצא שם אשר, ושניכרים בו סימני המגפיים של החיילים הגרמנים, כתב אשר תיאור מצמרר של החורבן שמצא. הוא אסף ככל שיכול היה, מן היצירות שהיו פזורות בבית והביא אותן למוזיאון העירוני באמסטרדם.
בשנת 1970 פרש אֶשֶר לבית אבות לאמנים בלָרֶן שבצפון הולנד, ושם נפטר ב-27 במרץ 1972.
רוב ימיו לא זכה אשר למוניטין מצד הציבור ולהערכה מצד מבקרי אמנות, ותהילתו אשר איחרה להגיע, באה רק בשנותיו האחרונות ולאחר מותו. עוד קודם שזכה לפרסום רב, קסמו יצירותיו למתמטיקאים ואנשי מדע, שראו בהן המחשה ויזואלית לעקרונות המתמטיים של תבנית, סימטריה ושאיפה לאינסוף. כיום נעשו הדפסיו נפוצים ומקובלים ביותר.
יצירתו של אשר

הדפסיו הראשונים של אשר היו תיאורי נוף (כגון "קסטרוולווה" ו"הגשר") אולם בהמשך החלו יצירותיו של אשר לתאר מבנים פנטסטיים המבוססים על הנחות מתמטיות (כגון "בלוודיר"). הם גדושים בשינויי צורה מוזרים ומופלאים ובאשליות אופטיות, כמו גרמי מדרגות אינסופיים הנראים כעולים ויורדים בעת ובעונה אחת (כגון היצירה "עולים ויורדים") וכן בניינים הנראים כבלתי אפשריים. תעלולי הפרספקטיבה והגדלים ביצירותיו של אשר מעוררים בצופים הרגשה שהם שרויים בעולם של הזיות ושל תעתועי חושים. את משחקי הפרספקטיבה המרהיבים, תכנן וחישב להפליא, כדי שיתארו בדקדקנות רבה דימויים נפרדים זה מזה לחלוטין, ואשר חודרים זה לתחומו של זה באורח כה דו משמעי, עד שאין העין יכולה לקבוע איה מתחיל דימוי אחד והיכן נגמר הדימוי השני.
מאפיינים בולטים בציוריו:
ציור מדויק מאוד, כמעט מתמטי.
פרדוקסים ציוריים: ציורים אשר לא יכולים להיות קיימים במציאות. דוגמאות: "יחסות" (1953) וכן יצירות בהן התמונה מוצגת מנקודות מבט שונות בבת אחת כגון: "עולם אחר 2" (1947) ו-"קיעור וקימור (הדפס אבן)" (1955).
מטאמורפוזות: צורות משתנות בהדרגה למשהו אחר לגמרי. ביצירה "שמים ומים" הופכים דגים לציפורים; ביצירה "שחרור" (1955), משולשים בתחתית הציור הופכים לציפורים מעופפות בחלקו העליון.
ריצוף (Tessellation): חלוקת המישור לצורות גובלות זהות או משלימות (משתלבות זו בזו). השראה לנושא זה קיבל מהעיטורים שבארמון אלהמברה שבגרנדה, שם ביקר בשנת 1936. בין ציורים אלה ניתן למנות את מטמורפוזה ואת מראת קסמים.
חקר האינסוף: סדרה ההולכת וקטנה עד אינסוף, טבעת מביוס.
משחקים עם פרספקטיבה הנוצרים בהשתקפויות, כגון ביצירות "דומם וכדור שיקוף", "יד וכדור שיקוף" ו-"שלושה כדורים 2".
סימטריה: נושא המופיע ביצירות רבות שלו (כגון ביצירה "בית מדרגות" בו מופיע היצור הדמיוני "זחלגלגל").
ניצול רעיונות מתמטיים מודרניים: אחת מיצירותיו "גבול מעגל 4 - שמים וגיהנום" (1960), עושה שימוש בעקרונותיו של המשטח ההיפרבולי הלא אוקלידי של המתמטיקאי הצרפתי אנרי פואנקרה. יצירה אחרת שלו, "מפל מים" (1961), מתבססת על המשולש הבלתי אפשרי של הפיזיקאי הבריטי רוג'ר פנרוז.
ראו גם

טבעת מוביוס
לקריאה נוספת

איבן מושקוביץ, "מתמטיקה ואחיזת עיניים ביצירותיו של מוריס קורנליס אשר", מדע, נובמבר 1973.
גדל, אשר, באך: גביש בן אל-מוות, 1979, מאת דאגלס הופשטטר (תרגום עברי פורסם בשנת 2011 תחת דביר (הוצאת ספרים)).
The Magic Mirror of M.C. Escher, 1976, מאת Bruno Ernst.
רות נצר, גאומטריה של דרך אינסופית - על תמונה אחת של מוריץ קורנליס אשר. האתר של רות נצר.
רות נצר, על השירה וצעדיו של הנעדר לפי תמונה אחת של הצייר אשר. השלם ושברו. כרמל. 2009. עמ' 385–390.
הערות שוליים

↑  M.C. Collection, M.C. Escher - the Official Website (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260815905171  PLWABN: 9810649467705606  BIBSYS: 90062469  BNE: XX916897  BnF: cb12604568f (data)  BPN: 00499434  CANTIC: a10397449  CiNii: DA00887548  GND: 118531069  ICCU: CFIV105466  ISNI: 0000 0001 0865 0831  KulturNav: 7fbcee35-bc67-476e-b295-acf2e32a893a  LCCN: n79007761  LNB: 000034314  MusicBrainz: 3b27c80f-bc9b-4a22-825d-21a258f3ed30  NDL: 00513110  NKC: jn20000703063  NLA: 36564786  NLK: KAC2018F1163  NSK: 000293045  NTA: 068721749  RERO: 02-A003221837  RKD: 26631  SELIBR: 185645  SNAC: w6p66bmk  SUDOC: 026852934  TePapa: 704  Trove: 1295262  ULAN: 500007222  VcBA: 495/304270  VIAF: 5051087   WorldCat (עם VIAF): 5051087 
מוזיאון בעיר האג
היצירה "יחסיות" משלבת אלמנטים גאומטריים מופשטים המסתבכים במרחב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
היצירה "בלוודיר", המרפסת הבלתי אפשרית
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רכבת ההרים אותנסיה

פרופיל של מסילת רכבת ההרים אותנסיה
רכבת ההרים אותנסיה הוא תכנון של רכבת הרים שמיועדת להרוג את כל נוסעיה. התכנון נוצר על ידי ג'וליוס אורבונאס, דוקטורנט בקולג' המלכותי לאמנות שבלונדון. אורבונאס, שבעברו עבד בפארק שעשועים, ציין שמטרתה של רכבת ההרים שתכנן היא לקיחת חיים "באלגנטיות ובאופוריה". באשר לפרקטיות של התכנון שלו הוא ציין את המילים "המתת חסד" ו"הוצאה להורג". טום אלן, מראשי חברת פילדלפיה טובוגן המייצרת רכבות הרים, תיאר את רכבת האותנסיה כ"רכבת ששולחת 24 נוסעים ומחזירה את כולם מתים".
תוכנית הרכבת

"רכבים ההרים אותנסיה" מתוכננת להיבנות משלד פלדה. הקרון עולה בזווית חדה לגובה 510 מטרים, העלייה לפסגה תיקח שתי דקות ובקרון יהיו 24 נוסעים. עד לעלייה זו נוסעים שירצו לרדת ממנה יוכלו לדרוש זאת והקרון יעצור. משם, תחל ירידה תלולה שתאיץ את מהירות הרכבת ל-360 קמ"ש, וממש לפני המהירות הסופית של הרכבת היא תיכנס לסדרה של 7 לולאות ההולכות וקטנות ונוסעיה יאבדו את הכרתם. קוטרה של כל לולאה ילך וייקטן ביחס ללואה שקדמה לה – הדבר יאפשר הגעה ל-10 כוחות ג'י בעוד שהרכבת מאיטה מכוחות חיכוך ומכוחות נוספים. לאחר מכן הרכבת תסטה אחורה אל מסילה ישרה ויורדו ממנה גופות הנוסעים בטרם טעינת נוסעים חדשים.
ככלי הרג

רכבת ההרים אותנסיה תוכל להרוג את נוסעיה על ידי היפוקסיה של כלי הדם במוח, כלומר על ידי הגבלת החמצן לכלי הדם שבמוח. 7 הלולאות שנמצאות בסופה של המסילה ייכפו על הנוסעים כמות גדולה מאוד של כוחות ג'י לאורך כדקה, עד 10 כוחות ג'י, כוחות אלה ייגרמו לטשטוש הראייה, ראיית מנהרה, עלפון ולבסוף נעילת ג'י (אובדן הכרה כתוצאה מכוחות הג'י החזקים). ריבוי הלולאות והקטנת קוטרן יסייעו בשמירה על מהירות הרכבת הגבוהה וכן על כוחות הג'י כך שגם הנוסעים החסונים והחזקים ביותר לא ישרדו את הנסיעה ברכבת.