stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבר הייווד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכס מיסטי 
 קואורדינטות:  50°35′58″N 114°59′17″W﻿ / ﻿50.5994°N 114.988°W﻿ / 50.5994; -114.988
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר הייווד(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר הייווד
 
מעבר הייווד. מבט על הכביש המהיר 40 של אלברטה
מעבר הייווד (באנגלית: Highwood Pass) הוא מעבר הרים באזור קאנאנאסקיס שבפרובינציית אלברטה שבקנדה. מעבר ההרים נמצא בהרי הרוקי הקנדיים, מערבית להר ריי והר ארת'וזה ברכס מיסטי, דרומית למעבר אלבו. מעבר הייווד הוא מעבר ההרים הסלול הגבוה ביותר בקנדה- המעבר מתנשא בגובה של 2,210 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה

המעבר נמצא בתוך הפארק הפרובינציאלי פיטר לוהיד ועובר לאורכו הכביש המהיר אלברטה 40.
מעבר הייווד מהווה את מקורו של נהר הייווד. שביל קאנאנאסקיס עובר דרך מעבר ההרים, ומקשר בין מספר רב של אתרי מחנאות ואתרי נופש.
המעבר סגור מדי שנה בין דצמבר ליוני, על מנת להגן על חיות הבר החיות לצידו.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי
↑  מידע על המעבר באתר summitpost
מעבר אתבסקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,753 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  Jasper, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי הרוקי הקנדיים 
 קואורדינטות:  52°22′35″N 118°11′00″W﻿ / ﻿52.37639°N 118.18333°W﻿ / 52.37639; -118.18333
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר אתבסקה(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר אתבסקה
 
מעבר אתבסקה (באנגלית: Athabasca Pass) הוא מעבר הרים גבוה בהרי הרוקי הקנדיים.
גאוגרפיה

מעבר ההרים הוא מוצאו של נהר וירלפול (יובל של נהר אתבסקה). בתקופת הסחר בפרוות, המעבר קישר בין תחנת המסחר בית ג'ספר שעל נהר אתבסקה ולבין מחנה בואוט שעל גדת נהר קולומביה.
גובה המעבר - 1,753 מטרים מעל פני הים. המעבר נמצא בין הר בראון לבין רכס מקגיליווריי.
מעבר ההרים נמצא מדרום למעבר ילוהד, ומצפון למעבר הואוס.
היסטוריה

המעבר מוזכר לראשונה במסמכיו של מגלה הארצות הבריטי דייוויד תומפסון; את המעבר הראה לו בשנת 1811 אירוקוי בשם תומאס.
המעבר הפך לנקודה חשובה במסלול הסחר בפרוות שבין אזור ארץ רופרט לבין מחוז קולומביה.
שמו של המעבר ניתן לו ב-6 בפברואר 1912, והוא (כמו גם הר אתבסקה) נקרא על שם אגם אתבסקה ("אתבסקה" בשפת הקרי: "מקום צמחי הקנה" - המתייחס לסבך על גדת האגם, במקום בו נהר אתבסקה זורם לתוך האגם).
בשנת 1971 הוכרז המעבר כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של המעבר באתר peakfinder
↑  אתר השמות הגאוגרפיים של ממשלת קולומביה הבריטית
מגדל השטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  5,112 רגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מחוז קרוק, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  הרי ביר לודג' 
 קואורדינטות:  44°35′25″N 104°42′55″W﻿ / ﻿44.590277777778°N 104.71527777778°W﻿ / 44.590277777778; -104.71527777778
  (למפת ויומינג מוגדלת) שאיין קספר לאראמי ג'ילט ילוסטון גרנד טיטון מונטנה קולורדו יוטה א י י ד ה ו  ד ק ו ט ה  ה ד ר ו מ י ת  נ ב ר ס ק ה מגדל השטן(למפת ויומינג רגילה) שאיין קספר לאראמי ג'ילט ילוסטון גרנד טיטון מונטנה קולורדו יוטה א י י ד ה ו  ד ק ו ט ה  ה ד ר ו מ י ת  נ ב ר ס ק ה מגדל השטן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מגדל השטן(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מגדל השטן
 
מגדל השטן (באנגלית: Devils Tower) הוא מונולית – מחדר פלוטוני הנמצא בגבעות השחורות, במחוז קרוק שבמדינת ויומינג שבארצות הברית. גובהו 1,558 מטר מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 386 מטר מעל סביבתו. ב-24 בספטמבר 1906 הכריז נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט על ההר כמונומנט לאומי ששטחו 5.45 קמ"ר.
המונומנט מגן על חיות בר רבות, כמו אייל פרדי לבן-זנב, נובחנית ועיטם לבן-ראש.
נכון לשנת 2017 כ־400,000 מבקרים טיילו במהלך השנה במקום, כשרוב המבקרים מגיעים בין סוף מאי לתחילת ספטמבר.
ההר מוכר בעיקר מסרטו של סטיבן ספילברג משנת 1977 "מפגשים מהסוג השלישי", שסצנות רבות שלו צולמו בתצורה הגאוגרפית. כהומאז' לסרטו של ספילברג, צולם גם הסרט "פול" במגדל השטן.
גאולוגיה

גאולוגים חוקרים את היווצרות המונולית מאז סוף המאה ה-19, ועל אף שישנה הסכמה על רוב התהליך, תיאוריות שונות הוצעו לפרטים מסוימים.
הנוף המקיף את מגדל השטן מורכב בעיקר מסלעי משקע. הסלעים העתיקים ביותר שניתן לראות שם נוצרו בים רדוד בתקופת הטריאס (לפני 225-195 מיליון שנים). הם מורכבים מאבן חול אדומה כהה וטין אדום-סגול, המשולבים עם פצלים, וניתן לראותם לאורך נהר בל פורש. צבעם האדום של הסלעים נוצר כתוצאה מחימצון של מינרלים עשירים בברזל. שכבה זו ידועה בשם Spearfish Formation, ומעליה יש פס דק של גבס לבן הנקרא Gypsum Springs Formation מתקופת היורה (לפני 195-136 מיליון שנים). מעל שכבה זו נמצאת שכבה המכונה Sundance Formation, המתוארכת אף היא לתקופת היורה, ומורכבת מאבן חול צהובה ופצלים בצבע אפור-ירוק ולעיתים גם שכבות דקות של טין אדום.
לפני 50-60 מיליון שנים התרוממו שכבות המשקעים הללו ויצרו את הרי הרוקי והגבעות השחורות כתוצאה מלחצים טקטוניים במערב אמריקה הצפונית. זמן קצר לאחר מכן עלתה מאגמה לכיוון פני השטח וחדרה לתוך שכבות סלעי המשקע הללו. מכאן והלאה ישנן תיאוריות שונות לתהליך שבו המאגמה התקררה ויצרה את מגדל השטן או להשפעות של התהליכים הגאולוגיים סביבה.
גאולוגיה > תיאוריות שונות להיווצרות מגדל השטן

בסוף המאה ה-19 חקרו את מגדל השטן הגאולוגים קרפנתר (Carpenter) וראסל (Russell), והגיעו למסקנה שהמגדל נוצר על ידי חדירה של חומר מגמטי (מחדר פלוטוני).
בשנת 1907 קבעו המדענים דרטון (Darton) ואוהרה (O’Hara) שמגדל השטן הוא מה שנשאר מלקולית - מסה גדולה בצורת פטריה של סלע פלוטוני החודרת בין שכבות סלעי משקע ואינה מגיעה לפני השטח אך יוצרת עליהם בליטה ניכרת - לאחר תהליך סחיפה. רעיון זה היה פופולרי מאוד בתחילת המאה ה-20, כאשר בוצעו מחקרים רבים על מספר לקוליתים בדרום-מערב ארצות הברית.
רעיונות אחרים הציעו שמגדל השטן הוא פקק געשי או שהוא צוואר של הר געש כבוי. העדר הראיות לפעילות געשית - אפר געשי, זרמי לבה או שברי געש - בכל האזור, מוסבר בכך שהחומר פשוט נסחף עם הזמן.
בשנת 2015 השוו הגאולוג פרוקופ זאוואדה (Prokop Závada) ועמיתיו את מגדל השטן לתצורה דומה בצ'כיה והציעו שמדובר בסוג של צינור געשי (מאר-דיאטרם) הנוצר כאשר מאגמה פוגשת מי תהום מתחת לפני השטח של כדור הארץ והאדים הנוצרים מהחימום הקיצוני יוצרים פיצוץ וכתוצאה ממנו מכתש. המכתש מתמלא בלבה, וברבות הזמן התצורה עוברת סחיפה.
ההסבר הפשוט ביותר הוא שמגדל השטן הוא סדן - מחדר פלוטוני שנוצר על ידי מאגמה שהתקררה מתחת לפני האדמה ונחשפה לאחר מכן על ידי סחיפה.
הסחיפה היא התהליך האחראי לתצורה הנוכחית של מגדל השטן המשותף לכל התיאוריות, אך היא גם זו שמעלימה את הראיות הדרושות לקביעה איזו תיאוריה היא הנכונה.
החומר הגעשי ממנו עשוי המגדל הוא פונוליט (אנ') פורפירי, סלע געשי נדיר בצבע אפור-כהה עד אפור-ירוק עם גבישים בולטים של פצלת השדה הלבנה. מכיוון שמאגמה חמה ונוזלית צפופה פחות ותופסת נפח רב יותר מאשר סלע קר וקשה, תהליך ההתקררות גורם להתכווצות והיסדקות. כך התקררה הלבה לכדי עמודים (אנ') משושים ברובם (ולפעמים בעלי 4, 5 או 7 צלעות) המופרדים על ידי סדקים אנכיים.
ראו גם

הר בדד
הערות שוליים

↑  "Devils Tower First 50 Years" (PDF). National Park Service. ארכיון (PDF) מ-31 במאי 2009. נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mammals - Devils Tower National Monument (U.S. National Park Service)". www.nps.gov (באנגלית). נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
"Birds — Devils Tower National Monument (U.S. National Park Service)". www.nps.gov (באנגלית). נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  How the Tower Formed - Devils Tower National Monument, U.S. National Park Service, ‏2019 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  Devils Tower National Monument, Devils Tower - Geology, U.S. National Park Service
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550686705171  LCCN: sh85037385 
תקריב העמודים של מגדל השטן. צילום: Phil Konstantin
מעבר סאנואפטה

ערך זה עוסק במעבר הרים בהרי הרוקי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי הרוקי הקנדיים 
 קואורדינטות:  52°12′50″N 117°09′32″W﻿ / ﻿52.2139°N 117.159°W﻿ / 52.2139; -117.159
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר סאנואפטה(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר סאנואפטה
 
מעבר סַאנְוַאפְּטָה (באנגלית: Sunwapta Pass) הוא מעבר הרים שגובהו 2,035 מטרים, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר נמצא בגבול שבין הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי ג'ספר שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. במעבר עובר הכביש המהיר אייספילדס, והוא המעבר הגבוה בקנדה, והכביש הגבוה בקנדה.
גאוגרפיה

הכביש המהיר אייספילדס עובר דרך מעבר סאנואפטה, 108 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ג'ספר, ו-122 קילומטרים צפונית למפגש עם הכביש המהיר טרנס-קנדה בסמוך לעיירה לייק לואיז.
מעבר סאנואפטה הוא קו פרשת המים בין נהר אתבסקה לבין נהר צפון ססקצ'ואן. המים הזורמים מצפון למעבר נשפכים אל האוקיינוס הארקטי דרך נהר מקנזי, בעוד אלה הזורמים דרומה, נשפכים דרך מפרץ הדסון אל האוקיינוס האטלנטי.
הערות שוליים

1 2  מידע על המעבר
מעבר פרייזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג הר:  מעבר הרים
 גובה:  2,045 מטר
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית
 רכס הרים:  הרי הרוקי הקנדיים
 קואורדינטות:  52°31′00″N 118°18′07″W﻿ / ﻿52.5167°N 118.302°W﻿ / 52.5167; -118.302
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר פרייזר(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר פרייזר
 
מקורו של נהר פרייזר במעבר פרייזר
מעבר פרייזר (באנגלית: Fraser Pass) הוא מעבר הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. גובהו של המעבר 2,030 - 2,045 מטרים מעל פני הים.
המעבר נמצא בסמוך לקו פרשת המים של אמריקה, אך אינו חוצה קו זה. מעבר פרייזר מקשר בין מוצאו של הנהר פרייזר (לכיוון צפון) לבין מוצאו של הנהר קולומביה (לכיוון מערב); שניהם זורמים לכיוון האוקיינוס השקט.
הערות שוליים

↑  מידע על המעבר
מעבר פורטרס (הרי הרוקי הקנדיים)

ערך זה עוסק במעבר הרים בהרי הרוקי הקנדיים.. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,335 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי הרוקי הקנדיים 
 קואורדינטות:  52°21′29″N 117°42′29″W﻿ / ﻿52.3581°N 117.708°W﻿ / 52.3581; -117.708
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר פורטרס(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר פורטרס
 
מעבר פורטרס (באנגלית: Fortress Pass; מילולית: מעבר המצודה) הוא מעבר הרים החוצה את הרי הרוקי הקנדיים בגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. המעבר נמצא דרומית לעיר ג'ספר, וגובהו 1,356 מטרים מעל פני הים. מעבר זה הוא אחד המעברים הנמוכים ביותר החוצים את הרי הרוקי שאין בהם דרך סלולה (המעבר האחר הוא מעבר מנקמן). דבר המפתיע לאור העובדה שהמעבר מתון ביותר ולאור גובהו היחסי הנמוך.
המעבר, כמו גם אגם פורטרס שנמצא ממערב לו, קרויים על שם הר פורטרס הנמצא מצפון למעבר ולאגם.
הערות שוליים

↑  מעבר פורטרס באתר אנציקלופדיית ההרים הקנדית
↑  הדרכים הגבוהות בקנדה באתר dangerousroads
מעבר סטלביו

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,758 מ' 
 מדינה:  איטליה 
 מיקום:  Bormio, איטליהאיטליה
 רכס הרים:  Ortler Alps, הרי האלפים 
 קואורדינטות:  46°31′48″N 10°27′14″E﻿ / ﻿46.53°N 10.454°E﻿ / 46.53; 10.454
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמעבר סטלביו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמעבר סטלביו
 
שלט בפסגת מעבר סטלביו
תוואי הדרכים במעבר סטלביו ממבט אווירי
מעבר סטלביו (באיטלקית: Passo dello Stelvio), הוא מעבר הרים בגובה 2,758 מטר ברכס הרי הדולומיטים. המעבר הוא הגבוה ביותר באיטליה והחמישי בגובהו בשרשרת הרי האלפים. שיא המעבר מכונה "פסגת שלוש השפות" בשל קרבתו למפגש הגבולות של אזורים דוברי השפות איטלקית, גרמנית ורומאנש.
הכביש במעבר סטלביו מחבר בין העיירות בורמיו ופראטו ועובר בשטח הפארק הלאומי סטלביו.
היסטוריה

מחקרים ארכאולוגיים מעלים עדויות לשימוש במעבר ההרים באזור זה כבר בתקופת הברונזה, אך ברוב הזמן לא שימש כנתיב מעבר עיקרי, אלא בעיקר לצורכי פולחן דתי.
בתקופה הרומית התקיים במעבר סטלביו שביל פרדות בעל חשיבות מסוימת, אשר סיפק גישה נוחה לצורכי הגנה באזור "דרך קלאודיה אוגוסטה" שהיוותה את אחד מצירי הגישה העיקרים בין חצי האי האפניני וגרמניה.
במשך מאות השנים הבאות כמעט ולא נעשה שימוש במעבר, ואפילו לא בידי התושבים המקומיים. במהלך מלחמת שלושים השנים התנהלו מספר קרבות על שליטה באזור. בין השנים 1632-1634 עברה השליטה במעבר בין כוחות מילאנזיים לכוחות אוסטריים. לקראת סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 שוב החלה לעלות חשיבותו של מעבר סטלביו בעיקר לצורכי ביסוס והרחבה של קשרי המסחר באזור בין בוואריה ואיטליה. תוכניות להרחבה ושיפור המעבר החלו להירקם, אך הן נקטעו בשל השינויים הפוליטיים והגבולות המדיניים הרבים של התקופה.
הדרך המודרנית נסללה בתקופת האימפריה האוסטרית בשנים 1820-1825 במטרה ליצור חיבור בין אזור לומברדיה לאוסטריה עצמה. המסלול תוכנן בידי המהנדס קרלו דונגאני ((Carlo Donegani) ועבר שינויים מעטים בלבד מאז. 2,000 עובדים סללו כביש באורך 49 קילומטרים הכולל 48 עיקולי פרסה בחלקו הצפוני ו-34 עיקולי פרסה בחלקו הדרומי ובשיפוע של 7%-15%.
עד למלחמת העולם הראשונה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו. במהלך המלחמה התחוללו קרבות עזים בין הצדדים הלוחמים על השליטה במעבר ההרים, אך למרות זאת הושגה ביניהם הסכמה שלא לבצע ירי מעל השטח השווייצרי באזור (המהווה בליטה בין השטח האוסטרי מצפון והשטח האיטלקי מדרום). על פי הסכמי הגבולות החדשים, שנקבעו בשנת 1919 בסיום המלחמה, והרחיבו את גבולות איטליה בכיוון צפון, הועברה השליטה בכל האזור לידי איטליה וחשיבותו האסטרטגית של המעבר פחתה.
כיום

כיום חשיבותו העיקרית של מעבר סטלביו היא בעיקר כאתר לפעילות ספורטיבית ומוטורית. רוכבי אופנים נאבקים במסלול במסגרת תחרות ה"ג'ירו ד'איטליה", אך הוא נחשב כאתגר גם לרוכבים חובבים ולא רק למקצוענים. אפילו ראש הממשלה לשעבר, רומנו פרודי, עלה את מעבר סטלביו על אופניו. נהגי אופנועים ומכוניות נהנים בנסיעה לאורכו מחוויית נהיגה ייחודית. מגזין הרכב הטלוויזיוני הפופולרי "טופ גיר" הכתיר את הכביש במעבר סטלביו כ"הכביש המהנה ביותר בעולם לנהיגה". למרות שכביש מעבר סטלביו סגור בין החודשים נובמבר ועד מאי, גולשי הסקי יכולים להמשיך את עונת הגלישה באזור הפסגה גם במשך חודשי הקיץ.
מעבר סימפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ג'ורג' סימפסון 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 קואורדינטות:  51°04′51″N 115°49′48″W﻿ / ﻿51.0808°N 115.83°W﻿ / 51.0808; -115.83
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר סימפסון(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר סימפסון
 
מעבר סימפסון (באנגלית: Simpson Pass), הוא מעבר הרים בגובה 2,107 מטרים, ברכס בול, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
מעבר סימפסון, כמו גם נהר סימפסון, נקראים על שם סר ג'ורג' סימפסון (אנ'), שהיה הראשון שחקר את האזור בשנת 1841.
גאוגרפיה

בצד קולומביה הבריטית של המעבר, בשטח הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין, זורם נהר צפון סימפסון המתנקז לנהר סימפסון אשר בתורו זורם לנהר קוטניי הזורם לנהר קולומביה.
בצד אלברטה של המעבר (בשטח הפארק הלאומי באנף) זורם נהר הילי הנשפך אל נהר בואו, הנשפך בתורו על נהר ססקצ'ואן, אשר זורם אל מערכת אגם ויניפג, ולבסוף למפרץ הדסון. בשטח מעבר ההרים נמצא אגם קטן בשם קערת הפונץ' של הוועדה (Committee's Punch Bowl), המתנקז לשני עברי המעבר.
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי
מעבר סינקלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ג'יימס סינקלייר 
 גובה:  4,876 רגל 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 קואורדינטות:  50°40′24″N 115°56′10″W﻿ / ﻿50.6733°N 115.936°W﻿ / 50.6733; -115.936
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר סינקלר(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מעבר סינקלר
 
מבט דרומה-מזרחה מנקודת התצפית שליד מעבר סינקלר
מעבר סינקלר (באנגלית: Sinclair Pass) הוא מעבר הרים גבוה בשטח הפארק הלאומי קוטניי.
גובהו של מעבר ההרים 1,486 מטרים.
המעבר נמצא בין נהר קולומביה לנהר קוטניי צפונית מזרחית למעיינות החמים רדיום בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
היסטוריה

המעבר נקרא על שם ג'יימס סינקלר, סוחר פרווה מהתיישבות נהר רד (באזור ויניפג של ימינו), אשר גילה את המעבר בשנת 1841 עת שהוביל משלחת של 121 אנשים מ-23 משפחות מטיסים. המשלחת נשכרה על ידי החברה החקלאית מפרץ פיוג'יט, במטרה להתיישב ליד מצודת ניסקוואלי שבמדינת וושינגטון של ימינו. וזאת במטרה להשתלט על הגדה הצפונית של נהר קולומביה במטרה להפכו לשטח של הממלכה המאוחדת במסגרת סכסוך הגבולות של אורגון.
הערות שוליים

↑  תיאור המעבר
↑  ההיסטוריה של אזור קוטניי באתר פארקי קנדה
↑  הביוגרפיה של ג'יימס סינקלר
טירת שיון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  water castle, שאטו 
 כתובת:  Avenue de Chillon 21, 1820 Veytaux 
 מיקום:  וטו 
 מדינה:  שווייץ 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1160
 תאריך פתיחה רשמי:  1160 
 חומרי בנייה:  אבן 
 אדריכל:  ג'יימס מסנט ג'ורג' 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית, אדריכלות גותית 
 מידות
 אורך:  100 מ' 
 רוחב:  50 מ' 
 גובה:  25 מ' 
 
 קואורדינטות:  46°24′51″N 6°55′39″E﻿ / ﻿46.414166666667°N 6.9275°E﻿ / 46.414166666667; 6.9275
 www.chillon.ch
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.טירת שיון(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.טירת שיון(למפת וו רגילה) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהטירת שיון(למפת וו מוגדלת) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהטירת שיון
 
טירת שיון
טירת שיון בשעת לילה
טירת שיון (בצרפתית: Château de Chillon) היא טירת אי השוכנת בקצהו המזרחי של אגם ז'נבה בקנטון וו, בסמוך למונטרה.
הטירה, בת מעל לאלף שנה, נתנה השראה לסופרים כגון ז'אן-ז'אק רוסו, ויקטור הוגו, לורד ביירון (אשר גם כתב את הפואמה "The Prisoner Of Chillon"), וציירים כגון דלקרואה וקורבה. כיום הטירה היא אחת הטירות המתוירות ביותר בשווייץ.
היסטוריה

החפירות הארכאולוגיות באזור החלו בסוף המאה ה-19, בעיקר על ידי הארכאולוג אלברט נאף ואישרו שהמקום היה מאוכלס עוד מתקופת הברונזה.
הטירה כיום היא תוצאה של מאות שנים של בניה, התאמות, שיפוצים ושחזורים.
הטירה שולטת בדרך לעמק הרון שבהרי האלפים השווייצרים. האי הסלעי שעליו בנויה הטירה היווה הן הגנה טבעית והן מקום אסטרטגי השולט על המעבר בין צפון אירופה לדרומה.
ההיסטוריה של הטירה מחולקת לשלוש תקופות: תקופת בית סבויה, השלטון הברנאי, ותקופת וו.
היסטוריה > תקופת בית סבויה (המאה ה-12 עד 1536)

המסמך הקדום ביותר שבו מצוינת הטירה מתוארך לשנת 1150 ובו מצוין שבית סבויה כבר שלטה בנתיב העובר לאורך אגם ז'נבה. המסמך מתייחס לשיון כקסטרום, מה שמעיד שהיה כפר עליו היא חלשה. במהלך המאה ה-13 כבשו אבירי בית סבויה את רוב שטחו של קנטון וו וחילקו אותו למספר של חלקות פיאודליות. חלוקה זו מסמנת את תחילת שלטונו של בית סבויה על כשני שלישים מהאזור הצרפתי של שווייץ של ימינו.
השטח שנכבש בידי בית סבויה כלל הן את האזור שמצפון לאלפים והן את האזור שמדרומם, והם שלטו בשני המעברים העיקריים החוצים את האלפיים הדרומיים: מעבר סן ברנאר הגדול ומעבר מון סני. שני המעברים האלו, שהיוו ציר גישה עיקרי בין איטליה לבין צפון מערב אירופה, התבררו כמקור הכנסה לא מבוטל. תחזוקת הדרך וההגנה על הסוחרים מומנה ממסים שנגבו על הסחורות שעברו. טירת שיון, שנמצאת במסלול של מעבר סן ברנאר הגדול, הייתה חשובה הן מבחינה כלכלית והן מבחינה אסטרטגית. בשנת 1214, ייסד תומאסו, רוזן סבויה את וילנב, כשני קילומטרים דרומית לשיון באזור רחב מספיק כדי לבנות עמדת גביה, מחסנים לסחורות העוברות ונמל.
הרחבות ושיפוצים חשובים נעשו בטירה ביוזמתו של תומאס וארבעת בניו, במיוחד פייטרו השני שהיה אדון הטירה בין השנים 1255 ו-1268. משפחת האצולה של סבויה השתמשה בטירה למגורים מפעם לפעם בעוד שמושל הטירה גר בה באורח קבע. כאשר ממלכתם התרחבה נאלצה משפחת סבויה לנדוד ממקום למקום על מנת לשמור על קשרים הדוקים עם נתינהם. האתרים בהם הם גרו היו קשורים לעונות השנה מכיוון שמקומות מסוימים לא מתאימים למגורים בחורף ואילו במקומות אחרים הציד בעונה מסוימת טוב יותר. הרוזן נדד ממקום למקום ברוב פאר מלווה בחוג מכריו ובפמליה המורכבת ממשרתים ופקידים, ואף נשא עמו את הרהיטים והציוד, כך שחדריו במקומות שעזב נותרו ריקים ונעולים. מי שנשאר בטירה בזמן היעדרותו של הרוזן היה מושל הטירה, שהיה איש אצולה זוטר. מושל הטירה הגן עליה, שפט את האוכלוסייה המקומית, גבה מכסים ומיסים מהחקלאים.
דוכסות סבויה חולקה למחוזות במחצית השנייה של המאה ה-13 ומושל הטירה החל גובה מיסים עבור מחוז שבלה. מחוז שבלה הפך למחוז העשיר ביותר בממלכת סבויה בעיקר בזכות המיסים שנגבו במזרח אגם ז'נבה ובשפך הרון השווייצרי. הטירה היוותה נדבך חשוב מבחינה אדמיניסטרטיבית והפכה למרכז הפיננסי של צפון סבויה. על אי הטירה נוספו שני מבנים: המשרד הפקידותי ובית האוצר. לקראת סוף המאה ה-14 החלה דוכסות סבויה לעבור לשלטון ריכוזי יותר וחלק ניכר מהאוצרות שנשמרו בטירת שיון עברו לשיאמברי, המרכז האזורי. בתי המשפט העדיפו גם הם לעבור לעיירות סמוכות, ומרכזיות הטירה ירדה. אמדאו השמיני, דוכס סבויה (שלימים הפך לאנטי-אפיפיור פליקס החמישי) ניסה לחזיר את החיים לטירה, ושלח את נגרו הפרטי, איימונה קורנואה, לתחזק את הטירה. קורנואה אכן שיפץ את המגדלים והחומות אך ללא הועיל, הטירה נשארה זנוחה עד הכיבוש של ברן.
היסטוריה > התקופה הברנאית (1536 - 1798)

כיבוש קנטון וו על ידי השווייצרים (למעשה על ידי קנטון ברן) הושלם ב-29 במרץ 1536, ביום בו נפלה טירת שיון בידי צבא ברן. הבניין שניצל מהמלחמות הבורגונדיות היה מעט שחוק אבל המבנה בסך הכל היה שמור. הטירה הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של נפת ווה ומשכן הקבע של האחראי על המיסים, חבר האצולה הברנאית. הוא קיבל את התואר קפטן שיון ובגלל שייצג את המלוכה הוא היה מחויב למספר פונקציות. החלוקה הישנה של הטירה עם שני אזורים, האחד לאדון הטירה והשני למבקרים כבר לא הייתה נחוצה והכובשים ארגנו את הטירה מחדש לפי צורכיהם. מערכת ההגנה הותאמה לשימוש בנשק חם.
בשנת 1773 עזב האחראי על המיסים את הטירה ועבר להתגורר בווה, הנוחה יותר. הטירה כבר לא נחשבה כמתאימה להתגוננות ושימשה בעיקר לאחסון. בשנת 1785 עלה הרעיון להפוך את האגף הצפוני למחסן חיטה ענק, אבל נפל בהצבעה מכיוון שהמקום לח יתר על המידה.
היסטוריה > תקופת קנטון וו (מאז 1798)

בינואר 1798 תפסו את הטירה מהפכנים מוו וממונטרה ללא התנגדות. הטירה הפכה לרכוש לאומי בזמן המהפכה ועברה לקנטון החדש של וו בשנת 1803. בתחילה לא נעשה שום מאמץ לחדש את טירה, משגיח ושני שוטרים שמרו על הבניין ולא נמצא לו שום שימוש מעבר לאחסון ובית כלא. בטירה אוחסנו אבק שרפה, נשק ותחמושת ששום מחסן אחר לא הסכים לקבל. התנועה הרומנטית גילתה מחדש את ימי הביניים בהתלהבות רבה ותדמית חדשה של טירת שיון הפכה לפופולרית. בספרו "Julie, ou la nouvelle Héloïse" שפורסם בשנת 1762 רוסו משך תשומת לב לאתר כאשר מיקם את אחת הסצנות בטירה, מרמז בקצרה למאסר של בוליבאר. אולם, היה זה לורד ביירון שהוסיף לשיון ממד מיתי, כאשר בשנת 1816, כאשר במסע עלייה לרגל למקומות שתיאר רוסו הוא כתב את הפואמה המפורסמת: "האסיר משיון". פואמה זו מאדירה את הסבל של פרנסואה בוליבאר (1493 - 1570) שהוחזק בשבי בשיון עקב התנגדותו לבית סבויה ושוחרר לאחר הכיבוש הברנאי. דמותו של בוליבאר הפכה לסמל של חירות ושל קדוש מעונה.
הטירה והנוף בו היא טובלת מלאים במאפיינים אסתטיים שהיו אהובים מאוד על הרומנטיקנים: צללית ציורית, קירות עתיקים שהיו עדים לעבר קודר, ומסגרת מעוררת השראה של ההרים המקיפים את הטירה. סופרים, ציירים ומבקרים הוקסמו מהטירה וסביבתה. אולם ממשלת וו לא התרשמה מהסלבריטי החדשה שזה עתה צצה. בשנת 1836 הם שינו את הבניין שיתאים יותר לאחסון הנשק והאסירים. ולמרות זאת מספר המבקרים רק הלך ועלה, אפילו שהביקור היה מותר רק בחדרי הטירה תחת עינם הפקוחה של השוטרים ששימשו גם כמדריכים, עד שמאוחר יותר החלו מדריכים מקצועיים ללוות את המבקרים. על מנת לעניין את המבקרים החלו המדריכים להוסיף גרסאות משלהם לדרמות ולרומנים שהתרחשו בטירה.