stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאני בולוק וורקמן
כתבים

ספרים
Algerian memories : a bicycle tour over the Atlas to the Sahara. London: T.F. Unwin. 1895. p. 216. Retrieved August 28, 2015.
Sketches awheel in modern Iberia. London: Unwin. 1897. p. 280. Retrieved August 28, 2015.
In the ice world of Himálaya, among the peaks and passes of Ladakh, Nubra, Suru, and Baltistan. New York: Cassell & Company, Limited. 1900. p. 204. Retrieved August 28, 2015.
Ice-Bound Heights of the Mustagh: An Account of Two seasons of Pioneer Exploration and High Climbing in the Baltistan Himalaya. London: A. Constable & Co. 1908. p. 444. Retrieved August 28, 2015.
Peaks and Glaciers of Nun Kun: A Record of Pioneer-Exploration and Mountaineering in the Punjab Himalaya. London: Constable and Company Ltd. 1909. p. 411. Retrieved August 28, 2015.
The Call of the Snowy Hispar: A Narrative of Exploration and Mountaineering on the Northern Frontier of India. New York: Scribner. 1911. p. 520. Retrieved August 28, 2015.
Two Summers in the Ice-Wilds of Eastern Karakoram: The Exploration of Nineteen Hundred Square Miles of Mountain and Glacier. New York: E. P. Dutton & Company. 1916. p. 578. Retrieved August 28, 2015.
מאמרים
"Among the Great Himalayan Glaciers." National Geographic 13 (Nov. 1920): 405–406.
"First Ascents of the Hoh Lumba and the Sosbon Glaciers in the Northwest Himalayas." Independent 55 (December 31, 1903): 3108–12.
Through Town and Jungle: Fourteen Thousand Miles A-Wheel Among the Temples and People of the Indian Plain. London: Unwin, 1904.
"Miss Peck and Mrs. Workman." Scientific American 102 (Feb 12 and April 16, 1910); 143, 319.
"Recent First Ascents in the Himalaya." Independent 68 (June 2, 1910): 1202–10.
"Conquering the Great Rose." Harper 129 (June 1914): 44–45.
"Exploring the Rose." Independent 85 (January 10, 1916): 54–56.
"Four Miles High." Independent 86 (June 5, 1916): 377–378.
שיר הפרטיזנים
מילות השיר

| --- | --- |
 ביידיש    זאָג ניט קײן מאָל אַז דו גײסט דעם לעצטן װעג,  װען הימלען בלײַענע פֿאַרשטעלן בלאָע טעג.  קומען װעט נאָך אונדזער אויסגעבענקטע שָעה,  עס װעט אַ פּױק טאָן אונדזער טראָט: „מיר זײַנען דאָ!”    פֿון גרינעם פּאַלמען־לאַנד ביז לאַנד פֿון ווײַסן שנײ  מיר קומען אָן מיט אונדזער פּײַן, מיט אונדזער װײ,  און װוּ געפֿאַלן איז אַ שפּריץ פֿון אונדזער בלוט,  שפּראָצן װעט דאָרט אונדזער גבֿורה, אונדזער מוט.    עס װעט די מאָרגנזון באַגילדן אונדז דעם הײַנט,  און דער נעכטן װעט פֿאַרשװינדן מיטן פֿײַנט.  נאָר אױב פֿאַרזאַמען װעט די זון אין דעם קאַיאָר,  װי אַ פּאַראָל זאָל גײן דאָס ליד פֿון דור צו דור.    געשריבן איז דאָס ליד מיט בלוט און ניט מיט בלײַ.  ס'איז ניט קײן לידל פֿון אַ פֿױגל אױף דער פֿרײַ –  דאָס האָט אַ פֿאָלק צווישן פֿאַלנדיקע ווענט  דאָס ליד געזונגען מיט נאַגאַנעס אין די הענט.    טאָ זאָג ניט קײן מאָל, אַז דו גײסט דעם לעצטן װעג,  װען הימלען בלײַענע פֿאַרשטעלן בלאָע טעג.  קומען װעט נאָך אונדזער אויסגעבענקטע שָעה,  עס װעט אַ פּױק טאָן אונדזער טראָט: „מיר זײַנען דאָ!”:  תרגומו של אברהם שלונסקי    אַל נָא תֹּאמַר: "הִנֵּה דַּרְכִּי הָאַחֲרוֹנָה,  אֶת אוֹר הַיּוֹם הִסְתִּירוּ שְׁמֵי הָעֲנָנָה!"  זֶה יוֹם נִכְסַפְנוּ לוֹ עוֹד יַעַל וְיָבוֹא  וּמִצְעָדֵנוּ עוֹד יַרְעִים: אֲנַחְנוּ פֹּה!    מֵאֶרֶץ הַתָּמָר עַד יַרְכְּתֵי כְּפוֹרִים  אֲנַחְנוּ פֹּה בְּמַכְאוֹבוֹת וְיִסּוּרִים  וּבַאֲשֶׁר טִפַּת דָּמֵנוּ שָׁם נִגְּרָה  הֲלֹא יָנוּב עוֹד עֹז רוּחֵנוּ בִּגְבוּרָה.    עַמּוּד הַשַּׁחַר עַל יוֹמֵנוּ אוֹר יָהֵל.  עִם הַצּוֹרֵר יַחֲלֹף תְּמוֹלֵנוּ כְּמוֹ צֵל.  אַךְ אִם חָלִילָה יְאַחֵר לָבוֹא הָאוֹר  כְּמוֹ סִיסְמָה יְהֵא הַשִּׁיר מִדּוֹר לְדוֹר.    בִּכְתַב הַדָּם וְהָעוֹפֶרֶת הוּא נִכְתַּב;  הוּא לֹא שִׁירַת צִפּוֹר הַדְּרוֹר וְהַמֶּרְחָב,  כִּי בֵּין קִירוֹת נוֹפְלִים שָׁרוּהוּ כָּל הָעָם,  יַחְדָּיו שָׁרוּהוּ וְנאַגאַנִים בְּיָדָם.    עַל כֵּן אַל נָא תֹּאמַר: דַּרְכִּי הָאַחֲרוֹנָה  אֶת אוֹר הַיּוֹם הִסְתִּירוּ שְׁמֵי הָעֲנָנָה.  זֶה יוֹם נִכְסַפְנוּ לוֹ עוֹד יַעַל וְיָבוֹא,  וּמִצְעָדֵנוּ עוֹד יַרְעִים: אֲנַחְנוּ פֹּה!
ראו גם

שירי מלחמת העולם השנייה
לקריאה נוספת

יצחק ארד, וילנה היהודית במאבק ובכליון, הוצאת יד ושם, אונ' תל אביב, וספרית פועלים, תל אביב, תשל"ו.
אברהם סוצקבר, גטו וילנה, תל אביב: עם-עובד, 2016.
ראובן שהם, אין עם אשר ייסוג מחפירות חייו: תמטיקה, פואטיקה ורטוריקה בשירי הזמר ההמנוניים של היחידות הלוחמות, 1930-‏2010, רעננה: הקיבוץ המאוחד, 2018
הערות שוליים

↑  מאיר נוי, מעיני הזמר: השפעות לחנים יהודיים ממזרח אירופה על הזמר העברי, [תל אביב?]: אקו"ם, תשנ"ט, עמ' 176 (מילות השיר "שיר הפרטיזנים היהודים" והאזנה לו, באתר זמרשת).
↑  על אקדחי ה"נגאן" ראו Nagant M1895
↑  ש. קאטשרגינסקי, "כמו סיסמה יהא השיר מדור לדור": על הירש גליק ושירו, דבר, 21 באפריל 1950; וראו גם ש. קצ'רגינסקי, בשורת המרד בגיטו-ווילנה, על המשמר, טורים 2–4, 16 באפריל 1948.
↑  ליד פון פ.פ.א., משמר, 16 בפברואר 1945
↑  שיר של פ.פ.א., משמר, 16 בפברואר 1945
↑  שנה ו, גיליון 15 (60) עמ' 11. גליק, הירש (הירשקה; 1944-1922), מסמך באתר "יד ושם".
↑  "הירש גליק", ערך בתוך: לעקסיקאָן פון דער נייער ייִדישער ליטעראַטור, ניו יורק 1965 (ביידיש).
↑  האנציקלופדיה הישראלית הכללית, הוצאת כתר ירושלים, הדפסה שמינית מעודכנת, כרך 1, עמ' 392.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no96012374  MusicBrainz work: 022d7429-d760-4207-8dc1-25933333bb06  VIAF: 176405000   WorldCat (עם VIAF): 176405000
רודריגו גונזלס

| --- | --- |

גונזלס במרץ 2015
 לידה:  16 בינואר 1981 (בן 43) ונצואלה
 שם לידה:  Rodrigo González 
 סוגה מועדפת:  תעודה
 מדינה:  ישראל, צ'ילה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  במאי, מפיק, תסריטאי
 יצירות בולטות:  הקרב שאינו נגמר
 מספר צאצאים:  2 
 
רודריגו גונזלס (נולד ב-16 בינואר 1981) הוא יוצר ומפיק תוכן דוקומנטרי ישראלי. התגלה לראשונה ב"קחי אותי שרון". השתתף במספר סדרות טלוויזיה וסרטים, ובעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים" בה זכה במקום הראשון.
ביוגרפיה

גונזלס נולד בצ'ילה ב-1981 לאם יהודייה טניסאית מקצועית ואב נוצרי שהיה סטודנט לארכיטקטורה באותה עת. כשהיה בן שנה עברו הוריו לוונצואלה, ולאחר מכן לקולומביה, עקב התנגדות משפחתה של האם לבן זוגה הנוצרי. לדבריו בשנים אלה סבלה המשפחה ממצב כלכלי קשה. בשנת 1992, כשהיה בן 11, עלתה משפחתו לישראל. תחילה התגוררו בקיבוץ יד מרדכי משם נדדו בין מספר מקומות עד שהשתקעו בשלומי. שירת בצה"ל כלוחם בסיירת גולני וב-2006, השתתף במילואים במלחמת לבנון השנייה, בעקבותיה סבל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
גונזלס הוא בוגר הדרך - בית הספר לביטוי בימתי. בעל תואר ראשון בתקשורת מהמכללה למנהל. מתמחה ביצירת תוכן וידאו לרשתות חברתיות, קולנוע דוקומנטרי ותקשורת שכנועית.
קריירה

פרסומו הראשון היה כאשר השתתף בתוכנית המציאות "קחי אותי שרון" (2003), שבה התחרה על לבה של שרון איילון. גונזלס הודח במהלך התוכנית, אך הוחזר על ידי קהל הצופים במסגרת "גלגל הצלה", ובסופו של דבר הגיע למקום השלישי.
לאחר התוכנית הצטרף גונזלס לצוות המנחים בערוץ הילדים, והנחה את התוכנית "אולפן ערוץ הילדים". בשנת 2003 השתתף בסדרה הקומית "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים", ששודרה בערוץ הילדים. במהלך אותה שנה השתתף ב"פסטיגל סובב עולם" וב-2004 הופיע במחזמר "רובין הוד" לצד דנה דבורין והשתתף בסרט של פרויקט "ילדים יוצרים סרטים", ב-2005 הנחה את טקס פתיחת משחקיי המכבייה שנערך בבריכת הסולטן. בשנת 2005 שיחק בסדרה "הצלצול הוא בשבילי" בערוץ הילדים אצל HOT. ב-2006 הוקרנה בערוץ לוגי הסדרה "מתחת לאף" בה השתתף גונזלס, באותה השנה, השתתף בתפקיד אורח בסדרת הנוער "השמיניה".
בשנת 2007 חזר לתודעה הציבורית כשזכה במקום הראשון בעונה השלישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, יחד עם הרקדנית נעמה תבורי. בהמשך, כיכב בסדרת פרסומות לטלפונים סלולריים שנקראה "Encandilados" (מסנוורים), לצידה של השחקנית הארגנטינאית לואיסנה לופילטו - סדרה בת 50 פרקים, כשאורכו של כל פרק הוא כ-5 דקות.
ב-2008 יצר גונזלס, יחד עם גילי גולן וסער ברודסקי, את הפורמט "המשדרגים" לשעשועון טלוויזיה ששודר מאז במעל ל-25 מדינות בעולם.
בשנת 2009 השתתף גונזלס בתוכנית הדוקו-ריאליטי "שדרג את הסלב", בערוץ הוט בידור ישראלי.
בשנת 2011 השתתף בסרט הקולנוע "סלסה תל אביב". במהלך אותה שנה שיחק בסרט הגמר של רוני בארי ממכללת ספיר, "מלח הארץ" לצדן של עדי בילסקי ויעל טל.
ב-2014 זכה גונזלס עם הסרט "תחנת החלומות" בתחרות דוקוצ'אלנג' במסגרת דוקאביב 2014. באותה שנה זכה גם גונזלס במענק לסרט הדוקומנטרי "180 מעלות" מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי בתחרות פיצ'ינג לסרטי דוקו-סטודנטים. בהמשך השנה זכה גונזלס בפרס חביב הקהל בתחרות פורמטים "פורמג'יניישן" בוועידת MAD 2014 עם השעשועון "הקיץ של חיי". לפני כן, זכה גונזלס בחביב השופטים בתחרות פורמטים של קשת עם הפורמט "העיר".
בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, יצר גונזלס את סדרת הרשת "12 רגשות" על רגשות הלוחמים בשדה הקרב.
במהלך שנת 2015 החל גונזלס לצלם ולהפיק את סרטו "הקרב שאינו נגמר" יחד עם איתי רזיאל כבמאי ושנהר הפקות. הסרט עוסק בתקופה בה היה לוחם מילואים במלחמת לבנון השנייה ובפוסט טראומה אותה חווה גונזלס בעקבות כך. הסרט שודר בספטמבר 2018 בערוץ 10 וזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2019 השתתף בנינג'ה ישראל V.I.P עונה 2 אך לא נחל הצלחה.
החל מ-2015 משמש כשותף ומנכ"ל בחברת תוכן וידאו Veo שמייצרת סרטונים במדיה חברתית.
לאחר טבח שבעה באוקטובר החל גונזלס לעסוק בהסברה בשפה הספרדית, ויצר תוכני וידאו אשר הגיעו למיליוני צפיות, תוך שימוש בכלי בינה מלאכותית.גונזלס טוען כי כדי לייצר הסברה נכונה יש להגחיך את מסרי חמאס ולא לחתור לתמונת ניצחון.
קריירה > הצגות ילדים

פסטיגל סובב עולם – הילדים על המפה (2003)
רובין הוד (2006-2004)
סינדרלה (2006-2010)
אלאדין (2007-2008)
אי המטמון (2008-2009)
עלי באבא ו-40 השודדים (2009)
חיים אישיים

גונזלס נשוי לאפרת ואב לשני בנים.
הערות שוליים

↑  דליה בן-ארי, האלבום הפרטי של רודריגו גונזלס, באתר ynet, 6 ביוני 2007
↑  "מלח הארץ", באתר אידיבי
↑  רודריגו גונזלס, עדי ביילסקי, יעל טל במלח הארץ, באתר "נוצץ"
↑  ""הקרב שלא נגמר": סרטו המרגש של רודריגו גונזלס מישיר מבט אל הטראומה", באתר וואלה
↑  נינגה ישראל, ‏"הייתי עוצם עיניים ושומע את הבומים, הרבצתי לעצמי בלילות", באתר ‏מאקו‏, 13 בפברואר 2020
↑  - הסוד של רודריגו, באתר ישראל היום
↑  אילי פארי, ‏מנהלי קהילות: התפקיד שנדרש בכל ארגון דווקא עכשיו - והקשר לכוכב הריאליטי לשעבר, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2024
↑  רודריגו גונזלס, שחרור החטופים - לא תמונת ניצחון, באתר כלכליסט, 26 בנובמבר 2023
קו רקיע

ערך זה עוסק במונח המתאר את האופק של עיר. אם התכוונתם למתחם הופעות בפארק אריאל שרון, ראו .
קו הרקיע של הונג קונג בלילה.
קו רקיע של עיר הוא מונח המתאר את האופק של העיר, ובו צלליות המבנים הבולטים ביותר באותה עיר, כדוגמת גורדי שחקים, גשרים, גלגל ענק ועוד. קו הרקיע מהווה "טביעת אצבע" של העיר, ולרוב מהווה סמל או אמצעי זיהוי שלה כמראה מקום המופיע בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ואף סמלים רשמיים של העיר.
בערים בהן מבנים בעלי חשיבות ארכיטקטונית או סימני היכר ארכיטקטוניים בולטים, מוודאים שקו הצללית יכלול מבנים אלה, ולכן קו הרקיע שנבחר אינו בהכרח קו ישר גאוגרפי החוצה את העיר במרכזה מצפון לדרום, או מזרח למערב, אלא נבחר קו אשר יכלול את מירב המבנים האמורים.
קווי הרקיע הידועים ביותר בעולם הם אלו של הונג קונג ושל ניו יורק אשר כלל את מגדלי התאומים קודם לנפילתם בפיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001. ערים רבות, בהן תל אביב הוסיפו את קו הרקיע שלהן לסמל העיר.
שיטת הזרמים בחינוך

שיטת הזרמים בחינוך היא שיטת חלוקה שהונהגה במערכת החינוך של היישוב היהודי בארץ ישראל, לפי זרמים אידאולוגיים ומפלגתיים. במסגרת השיטה פעלו שלושה זרמי חינוך מרכזיים: זרם העובדים, הזרם הכללי וזרם המזרחי. לאחר קום המדינה הוכר רשמית זרם נוסף - הזרם של אגודת ישראל. לצד זרמים אלו התקיימו מוסדות חינוך בלתי מזוהים מפלגתית, כמו בתי תלמוד תורה ומוסדות "כל ישראל חברים".
שיטה זו הונהגה גם בציבור היהודי במדינת ישראל, עד לחקיקת "חוק חינוך ממלכתי" ב-12 באוגוסט 1953.
רקע

החינוך המפלגתי הונהג בשנות העשרים, בתקופת המנדט הבריטי. אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל היו מעוניינים להנהיג חינוך שיעביר את האידיאלים ויקנה השכלה כללית לדור הבא. מאחר ששלטונות המנדט הבריטי לא הקימו מערכת חינוך מנדטורית, וטרם קמה מדינה ריבונית שתוכל להפעיל את מערכת החינוך, הפעילו המפלגות מערכות חינוך משל עצמן.
בתקופה זו נטלו על עצמן המפלגות תפקידים רבים שבמדינה רגילה הם מוטלים על מערכות המדינה או על ארגונים וולנטריים בלתי מפלגתיים. לדוגמה, המפלגות הקימו ארגוני ספורט (הפועל של תנועת העבודה, אליצור של הדתיים, בית"ר של הרוויזיוניסטים וכן הלאה) וכוחות ביטחוניים (ההגנה של תנועת הפועלים, והאצ"ל ולח"י של הזרמים הימניים).
הזרמים

הזרמים היו אוטונומיים למדי. הם נבדלו זה מזה ביחס לעקרונות שונים ובעיקר לדת ולסוציאליזם. כל זרם היה אחראי על הכשרת המורים וקביעת תוכנית לימודים ועקרונות פדגוגיים.
הזרמים > הזרם הכללי

הזרם המשמעותי והגדול ביותר בקרב הזרמים, בו התחנכו נכון לשנת 1948 50.2% מהיהודים. זוהה אידאולוגית עם הציונים הכלליים אם כי מבחינת התכנים היה אכן כללי, כשמו.
הזרם הכללי דגל בחינוך לאומי-מסורתי על בסיס "הקניינים הרוחניים המשותפים לכל חלקי העם" תוך כדי שילוב הישגי המדע. ראשי הזרם ייעדו אותו לכלל האוכלוסייה וקיוו שאת ספסלי בית הספר הכללי יפקדו דתיים וחילוניים מכל העדות. תוכנית הלימודים הושתתה על הדעה כי יש ליצור חברה אחת ומאוחדת וכי על החינוך להיות "כללי" באופיו ולא מפלגתי. על בסיס הזרם הזה הוקם מאוחר יותר, עם חקיקת חוק חינוך ממלכתי, בית הספר הממלכתי.
הזרמים > זרם העובדים

נוסד בשנת 1923 וכלל בתי ספר של ההסתדרות הכללית. בתי הספר של רשת העובדים כונו בשם בית החינוך לילדי עובדים.
היה הזרם השני בגודלו, בו התחנכו נכון לשנת 1948 27.8% מהיהודים. זוהה אידאולוגית עם תנועת העבודה והסתדרות העובדים הכללית. מבחינה מפלגתית זוהה עם מפא"י ומפ"ם.
זרם העובדים דגל בחינוך סוציאליסטי-פועלי על ידי "עיצוב אישיות יהודית-חלוצית-עצמאית, חדורת חזון ציוני סוציאליסטי, המוכנה להגשים בגוף ובנפש את יעודה של תנועת העבודה העברית הסוציאליסטית בארץ". למעשה כיוונו בתי הספר של זרם העובדים את תלמידיהם ל"הגשמה" - התיישבות חלוצית בקיבוצים שהיו מושתתים על טהרת הסוציאליזם. כמו כן, בבתי הספר ניסו לכוון את התלמידים לפעילות בתנועות הנוער הסוציאליסטיות.
במוסדות החינוך של זרם העובדים הניפו שני דגלים - דגל ישראל לצד הדגל האדום שסימל את האידאולוגיה הסוציאליסטית. שרו את "תחזקנה" והאינטרנציונל לצד התקווה. אחד במאי היה יום שבתון והיחס אליו היה שווה ערך ליחס לחגים האחרים.
לזרם זה נלווה תת-זרם דתי שכונה זרם העובדים הדתי או הפֶשֶט הדתי.
הזרמים > זרם המזרחי

רעיון ההקמה של זרם חינוכי דתי-לאומי הועלה עם ייסודה של תנועת המזרחי על ידי הרב יעקב ריינס בווילנה, ולקראת יישומו יצא הרב יהודה לייב מימון בתרס"ה (1905) לארץ ישראל. ראשית החינוך ברוח זו היא בתלמוד התורה "אחווה" ביפו, שהפך ל"תחכמוני".
זהו הזרם השלישי בגודלו, בו התחנכו נכון לשנת 1948 22.5% מהיהודים. זוהה אידאולוגית עם המפלגות הציוניות דתיות, תנועת המזרחי והפועל המזרחי. עם ההכרה בזרם של אגודת ישראל, פתיחת זרם העובדים הדתי, תהליכי החילון והחלת החינוך האחיד על העולים, הלך וקטן אחוז התלמידים שלמדו במוסדות הזרם.
זרם המזרחי דגל בחינוך דתי אורתודוקסי בשילוב ציונות ומודרניזם. שאיפתו הייתה הקניית חינוך לאומי-דתי. בבתי הספר של המזרחי לימדו מקצועות חול - מדעיים, הומניים ושפות. בזרם המזרחי למדו רוב הדתיים ורבים מבני עדות המזרח. חלק מהדתיים בחרו לשלוח את ילדיהם ללמוד דווקא בבתי הספר של הזרם הכללי וזאת בשל הזדהות עם המסר הא-מפלגתי.
בתי הספר של זרם המזרחי נקראו בשם "תחכמוני". על בית הספר הראשון שנשא שם זה כתב הרב קוק בתרס"ח (1908) אל חברי המזרחי באירופה:
הזרמים > הזרם של אגודת ישראל

בניגוד לשאר הזרמים שהיו קיימים עוד מראשית ימיו של היישוב, הזרם של אגודת ישראל קיבל הכרה רשמית רק ב-1948, עם הקמת מדינת ישראל, את ההכרה הובילו מאמציו הבלתי נלאים של נשיא אגו"י הרב יצחק מאיר לוין. זרם זה היה הרביעי בגודלו והוא זוהה עם המפלגות החרדיות הלא ציוניות - אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל.
ראשית ההכרה הייתה במכתב הסטטוס קוו שנשלח על ידי דוד בן-גוריון והרב יהודה לייב פישמן מימון בקיץ 1947. הפנייה לאגודת ישראל שהייתה עד אז מפלגה אנטי-ציונית הייתה כדי לקבל את עזרתה בשכנוע הוועדה המיוחדת של האו"ם להמליץ על הקמת מדינה יהודית. במכתב הבטיח בן-גוריון בין השאר הכרה מלאה באוטונומיה של הזרם החינוכי המסופח לתנועה, פרט לדרישות לימודיות מינימליות בלשון, מדעים והיסטוריה. ההחלטה להכיר בזרם הבלתי ציוני של אגודת ישראל נבע משלושה גורמים מרכזיים:
היישוב היהודי, נאמן לעקרונות הדמוקרטיה ההתאגדותית, ביקש ליצור קואליציה רחבה ככל האפשר לקראת הקמת המדינה הממשמשת ובאה. הוא ראה קואליציה כזו כהכרחית כדי להחיל את ריבוניות המדינה על כל חלקי הציבור. כך קיוותה הממשלה לחברת את הציבור החרדי למדינה שעתידה לקום ולהפוך את בניו לאזרחים נאמנים. כמו כן, הייתה תקווה שאגודת ישראל תפעיל את קשריה הענפים עם יהדות העולם ותניע אותה לתמיכה במדינה הצעירה.
בקרב המפלגות הציוניות רווחה הדעה שלאחר קום המדינה תאמץ אגודת ישראל אידאולוגיה ציונית לחלוטין ומאפייני האנטי-ציוניים יעלמו.
בקרב היהדות החילונית רווחה הדעה שרוחות המודרניזם יכחידו עד מהרה את החרדיות.
אגודת ישראל מצידה נימקה את השינוי האידאולוגי העמוק בנימוקים פרגמטיים-רציונליים - תמיכת המדינה תזרים תקציבים שיצילו את החינוך של התנועה המצוי בקשיים כספיים. לא כל הזרמים החרדיים הסכימו לדעתה של אגודת ישראל וחלקם נותרו אנטי ציוניים, כדוגמת העדה החרדית ונטורי קרתא.
במהלך השנים הבאות גדל מאוד זרם החינוך של אגודת ישראל וזאת בעיקר לאור שיעור הילודה הגבוה במיוחד במגזר החרדי, ונתמך גם מגל החוזרים בתשובה שחלקם הסתפחו לציבור החרדי.
ביטול הזרמים והחלת החינוך הממלכתי

לאחר הקמת מדינת ישראל מערכת החינוך עברה מאחריות הוועד הלאומי לאחריות הממשלה הזמנית. בשנת 1949 נחקק חוק לימוד חובה לפיו כל ילד מגיל 5 ועד גיל 13 מחויב ללמוד במוסד חינוך רשמי מתוך ארבעת הזרמים. בשלב זה המפלגות לא הגיעו עוד להסכמה לגבי הקמת בית ספר אחיד לכל ילדי ישראל. התומכים בכך היו מפא"י לצד מפלגות הימין והציונים הכלליים, המתנגדים היו מצד אחד המפלגות הדתיות והחרדיות אשר חששו מאופיו החילוני של בית הספר האחיד ומהצד השני מפלגות השמאל אשר חששו מפגיעה בערכי העבודה. מכיוון שחוק לימודי החובה לא חל על ילדי מחנות העולים, ילדי העולים התחנכו על ידי הסוכנות היהודית אשר הקימה רשת לחינוך אחיד, מה שהוביל לביקורת על כפייה אנטי-דתית מצד העולים מתימן ומינוי ועדת פרומקין. המשבר שנוצר בעקבות הוויכוחים על סמכות המפלגות הדתיות על החינוך הביאה להתפטרותו של בן-גוריון מראשות הממשלה ונפילת ממשלת ישראל השנייה.
ב-12 באוגוסט 1953 נחקק חוק חינוך ממלכתי אשר למעשה איחד רק את זרם הכללי וזרם העובדים. זרם המזרחי התמסד והפך לחינוך הממלכתי דתי. הזרם של אגודת ישראל נשאר אוטונומי וזאת בשל הסכם מכתב הסטטוס קוו והוכר כחינוך העצמאי של הציבור החרדי. עם זאת בשנים האחרונות קיימת קריאה בקרב הציבור החרדי להקמת חינוך ממלכתי-חרדי.
לקריאה נוספת

שושנה סיטון, חינוך ברוח המולדת, התכנית החינוכית של מועצת המורים למען הקק"ל 1953-1925, דור לדור, (קבצים לחקר החינוך היהודי בישראל ובתפוצות) כרך י"ד, (תשנ"ט) אוניברסיטת תל אביב,
צבי צמרת, עלי גשר צר, מערכת החינוך בשנות המדינה הראשונות, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון והמכון למורשת בן-גוריון, קריית שדה-בוקר, 1997.
צבי צמרת, החינוך בעשור הראשון, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשס"ג 2003.
אייל כפכפי, מדינה מחפשת עם: ביטול זרם העובדים בחינוך, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1991.
יצחק שור, ממשלת מפא"י-ציונים כלליים העבירה בכנסת "חוק חינוך ממלכתי" ובכך חיסלה זרם העובדים וחיזקה הזרמים הדתיים, על המשמר, 30 באפריל 1968
מי קובע מה לומדים?, היסטוריום: רגע היסטורי למורים ותלמידים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  שיטת הזרמים בחינוך – מקורותיה ומאפייניה - ארכיון המדינה
↑  בתי חינוך לילדי עובדים - תנועת העבודה הישראלית
↑  שיטת הזרמים בחינוך – מקורותיה ומאפייניה - ארכיון המדינה
↑  יצחק שור, ממשלת מפאי'י-ציונים כלליים העבירה בכנסת "חוק חינוך ממלכתי" ובכך חיסלה זרם העובדים וחיזקה הזרמים הדתיים, על המשמר, 30 באפריל 1968
↑  החינוך הממלכתי-חרדי : מהקמה להתבססות, באתר kotar.cet.ac.il
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
אופיר דוידזאדה

אופיר דוידזאדה (נולד ב-5 במאי 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

נולד בבאר שבע, לשמעון דודזאדה, צבר ממוצא פרסי, ולרחל (לבית עמרני), צברית.
החל את דרכו במחלקות הנוער של הפועל באר שבע וב-6 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-7 בפברואר 2012 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 4–1 על בני יהודה בגביע המדינה. ב-24 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל חיפה.
בעונת 2013/2014 היה דוידזאדה שותף לחזרתה של הפועל באר שבע לצמרת הכדורגל הישראלי, וסיים עמה במקום השני בליגה. בעונה שלאחר מכן סיים עמה במקום השלישי, והגיע עמה לגמר גביע המדינה, שם פתח בתבוסת קבוצתו 6-2 למכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 היה שותף לזכייתה של הפועל באר שבע באליפות השלישית בתולדותיה.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם דוידזאדה על חוזה לארבע עונות בגנט מליגת העל הבלגית, אולם נשאר בב"ש עד לתום משחקי המוקדמות באירופה. ב-11 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בגנט, בניצחון 3–0 על לוקרן, אך לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה ועד תום העונה שותף בשלושה משחקי ליגה.
ב-19 ביוני 2017 הושאל דוידזאדה למכבי תל אביב וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-29 ביוני 2017 במסגרת מוקדמות הליגה האירופית במשחק נגד קיי אף טירנה האלבנית. ב-6 בינואר 2018 כבש את שערו הראשון במועדון, בניצחון 3–0 על מ.ס. בני ממב"ע במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה. בסך הכל כבש דוידזאדה שלושה שערים ב-30 משחקי ליגה במכבי תל אביב, ובתום עונת 2017/2018 תמה השאלתו והוא חזר לגנט, אך הורד לקבוצת המילואים של המועדון והתבקש למצוא קבוצה חדשה.
ב-7 בספטמבר 2018 חזר דוידזאדה למכבי תל אביב וחתם על חוזה לארבע שנים במועדון. בעונת 2018/2019 שותף בשמונה משחקי ליגה, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות. עונה לאחר מכן זכה עמה באליפות נוספת, ובעונת 2020/2021 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, אך לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 2-1 את הפועל תל אביב.
נבחרות ישראל

ביוני 2013 היה דוידזאדה חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל, ובסך הכל ערך 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-7 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל, במשחק מול נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, שנערך באצטדיון רמת גן והסתיים בתיקו 1–1, ובאותו משחק בישל לאיתי שכטר את שער השוויון של הנבחרת. דוידזאדה שותף בשלושה משחקים במהלך מוקדמות מונדיאל 2014, ובמשחק אחד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
תארים

אליפות: 2015/2016
אליפות: 2018/2019, 2019/2020, 2023/2024
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2023/2024, 2024/2025
אלוף האלופים: 2019/2020, 2020/2021 2024
הערות שוליים

↑  יגאל ברמן, ‏ב"ש עושה כבוד: 20 הגדולים נכנסו להיכל התהילה, באתר ONE‏, 7 בינואר 2010
↑  יגאל ברמן, ‏היהלום של הנגב: אופיר דוידזאדה בדרך למעלה, באתר ONE‏, 7 בספטמבר 2013
↑  דוידזאדה יתאמן עם המילואים של גנט, באתר ערוץ הספורט, 4 באוגוסט 2018
↑  תומר לוי, ‏הפתעה: אופיר דוידזאדה חתם ל-4 שנים במכבי ת"א, באתר ערוץ הספורט, 7 בספטמבר 2018
לואיז פרי

| --- | --- |

 לידה:  1992 (בת 33 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 מקום מגורים:  לונדון
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד, בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון 
 נושאי כתיבה:  פמיניזם וסוגיות חברתיות
 https://www.louisemperry.co.uk
 
לואיז פרי (באנגלית: Louise Perry) היא סופרת, עיתונאית, ומנחת פודקאסט בריטית אשר מרבה לעסוק בפמיניזם ובסוגיות חברתיות. פרי היא המחברת של הספר "The Case Against the Sexual Revolution: A New Guide to Sex in the 21st Century"(אנ') בו היא מבקרת את ההשפעות של הנורמות המיניות המודרניות על החברה ובו היא קוראת לבחור בגישה מסורתית יותר למערכות יחסים ומיניות.