stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Californication (מילה)
הערות שוליים

↑  ‏ Books: Nosepicking Contests, מגזין Time, ‏6 במאי 1966
↑  ‏ AMERICAN SCENE: The Great Wild Californicated West, מגזין Time, ‏21 באוגוסט 1972
↑  מילות השיר Californication באתר Lyrics on Demand
↑  ‏ Californication באתר  ‏Urban Dictionary
מרים ריינר

מרים ריינר היא פרופסור חבר בגמלאות בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון ובעלת תואר ראשון, שני ושלישי של הטכניון.
פעילות מקצועית

ריינר חוקרת תהליכי מוח במגמה לעצב טכנולוגיות חדשניות המשפרות את יכולות התודעה האנושית. מטרות מחקריה לזהות את התנאים שבהם המוח מעבד אינפורמציה באופן הטוב ביותר, וליישם את הממצאים בפיתוח טכנולוגיות חדשניות שמתאימות לדרך שבה פועל המוח ושמקדמות את היכולת האנושית.
לקידום מחקריה קבלה מרים ריינר יותר מ-1.7 מיליון יורו מהאיחוד האירופי. המחקר נתמך גם על ידי קרנות של מיקרוסופט, משרד הביטחון הישראלי ולוג׳יטק.
מרים ריינר התמקדה בעיקר בייזום התחום החדש של טכנולוגיות ׳נוכחות מרחוק׳ באיחוד האירופי והייתה חברה בוועדות רבות שעסקו בזיהוי טכנולוגיות חדשניות. כמו כן השתתפה בוועדות של NSF - The National Science Foundation (ארגון המדע הלאומי) וחקרה טכנולוגיות חדשניות של תלת מימד במרכז לחדשנות מדיה NTU בסינגפור, ואינטראקציה של רובוט-אנוש ב-University College London.
מרים ריינר משמשת כפרופסור חבר אורח במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, ביוניברסיטי קולג' לונדון באנגליה ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בקרולינה הצפונית.
פעילות מקצועית > המעבדה למציאות מדומה ומדדים מוחיים

מטרת המחקר במעבדה היא לקדם את תהליכי הלמידה הקוגניטיבית. המעבדה מציגה טכנולוגיות חדשות של למידה וחינוך, המבוססות על מחקר נוירו-קוגניטיבי ואלקטרו-פיזיולוגי, ומשתמשת בפיתוחי מציאות מדומה חדשניים משלה.
פעילות מקצועית > חקר מציאות מדומה

מרים ריינר מתארת: "אנחנו מעמידים אנשים בתוך מציאות מדומה ומבקשים מהם לפתור בעיות ולבצע משימות מסוגים שונים. באותו הזמן אנחנו מחברים אותם למכשיר אא"ג כדי לאסוף מידע על פעילות המוח. אנחנו נעזרים בנתונים על המידה שבה הם למדו, על חיוויי התפיסה במציאות המדומה ועל השפעולים במוח כדי ליצור מודל של למידה מיטבית. באמצעות תזמור הגירויים החושיים במציאות המדומה או הרבודה אנחנו יכולים להפוך את העולם הסינתטי לזרז יעיל במיוחד לשפעול אזורים במוח הקשורים ללמידה ולשיפור התפיסה הקוגניטיבית. אנחנו יודעים היום כיצד לייצר אינטראקציות ראשוניות חווייתיות שמובילות לשיפורים בתפקוד הקוגניטיבי, כגון קיצור זמן העיבוד במוח ושיפורים בדיוק ובגיבוש הזיכרון. במעבדה למציאות מדומה ולנוירו-קוגניציה בטכניון בדקנו צירופים שונים של זמינויות חושיות היוצרים אקולוגיה חדשה ש"מדברת" אל מנגנוני המוח. התוצאות שקיבלנו הראו מנגנונים מבוססי אא"ג למדידת עומס מנטלי בזמן למידה, תנאים לשפעול מנגנונים הקשורים לסיבוב מנטלי ולשיקול מרחבי, מערכת נוירוני-מראה ללמידה באמצעות חיקוי, ואינטראקציות אדם-אדם משופרות הנסמכות על סביבות מציאות מדומה ורבודה."
קיניסקה

| --- | --- |

קיניסקה זוכה במרוץ מרכבות. ציור של סופי דה רנוויל (צר'), פורסם בספרה שיצא לאור ב-1825
 לידה:  440 לפנה״ס ספרטה, יוון 
 פטירה:  המאה ה־4 לפנה״ס כנראה ספרטה, יוון 
 מדינה:  ספרטה 
 מקום קבורה:  איירון קיניסקה 
 פרסים והוקרה
 אלוף אולימפי (396 לפני הספירה)  אלוף אולימפי (392 לפני הספירה) 
 
מרוץ מרכבות בסוף המאה ה־6 לפנה"ס, אוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קיניסקה (ביוונית: Κυνίσκα; נולדה בערך בשנת 440 לפנה"ס בספרטה, יוון) הייתה נסיכה ספרטנית, מאמנת סוסים (אנ'), רוכבת מקצועית והאישה הראשונה שזכתה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. היא התחרתה פעמיים בתחרות מרוץ מרכבות עם ארבעה סוסים וזכתה בשתי התחרויות.
ביוגרפיה

קיניסקה נולדה בערך בשנת 440 לפנה"ס בספרטה, שהייתה פוליס חשובה ביוון העתיקה. היא הייתה בתם של המלך ארכידאמוס השני (אנ') ‏(469–427 לפנה"ס) ושל אשתו השנייה, אופוליה (Eupoleia), הייתה אחותו של המלך אגסילאוס השני (400–360 לפנה"ס), וככל הנראה אחות למחצה של המלך אגיס השני (427 –400 לפנה"ס). היא נקראה על שם סבה, זאוקסידמוס, שכינויו היה סיניסקוס. מעט מאוד ידוע על קיניסקה ועל חייה האישיים מתוך הספרות היוונית. לא ידוע אם הייתה נשואה או אם היו לה ילדים, וכמו כן, לא ידוע באיזו שנה מתה.
כבת למשפחת מלוכה עשירה, עלה בידה של קיניסקה לעסוק בעיסוק שהיה שמור למלכים ולעשירים בלבד, גידול סוסי מרוץ ואימונם. על פי פאוסניאס, קיניסקה הייתה חדורת מוטיבציה להתמודד במשחקים האולימפיים בתחרות מרוץ המרכבות. מכיוון שעל נשים נאסר להשתתף בתחרויות האולימפיות ביוון העתיקה, לא התאפשר לה להתחרות בעצמה. בעלי הסוסים לא נהגו להשתתף בתחרויות, והם שכרו רַכּבים מקצועיים כדי שיתחרו בשמם, כך התאפשר גם לקיניסקה להשתתף בתחרות, מבלי להיות נוכחת בה. בשנת 396 לפנה"ס, לאחר שנים בהן אימנה את סוסיה, שלחה קיניסקה מרכבה רתומה לארבעה סוסי מרוץ להתחרות באירוע החשוב של מרוץ המרכבות במשחקים האולימפיים. קסנופון ופלוטרכוס ציינו בכתביהם, כי אחיה, המלך אגסילאוס, היה זה שלחץ עליה להשתתף בתחרות. לטענתם, הסיבה למהלך זה הייתה רצונו להוכיח ליוונים, שזכייה ברכיבת סוסים היא בהכרח תוצאה של עושר ובזבוז, ולא של כישרון יוצא דופן ויכולות פיזיות, כמו בענפי תחרות אחרים.
סוסיה של קיניסקה זכו בתחרות, ועל אף העובדה שלא רכבה בתחרות ואף לא נכחה בה, היא הוכתרה כזוכה (ככל הנראה כשהייתה בת 40–50). בשנת 392 לפנה"ס, השתתפה קיניסקה בתחרות בשנית במתכונת זהה, וזכתה בה פעם נוספת. למעשה, קיניסקה הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שהוענק לה זר עלי זית, וניצחונה היווה תקדים היסטורי חשוב. ככל מנצח שזכה במשחקים האולימפיים, הורשתה קיניסקה להציב אנדרטת ברונזה באלטיס (אנ') שהייתה חורשה קדושה באולימפיה, בשורת הפסלים של מנצחי התחרויות. פאוסניאס מציין שהאנדרטה של קיניסקה כללה פסל בדמותה, מרכבה עם סוסים ורַכּב, וכמו כן, שהיא נעשתה על ידי אפלס. ניצחונה של קיניסקה הונצח גם באפיגרמה שנחקקה על בסיס אבן באולימפיה. רק בסיס האנדרטה שרד, והוא נמצא היום במוזיאון ההיסטוריה של המשחקים האולימפיים בעת העתיקה באולימפיה העתיקה, ביוון.
האפיגרמה:
אבותיי ואחיי היו מלכי ספרטה;

ניצחתי עם קבוצת סוסים מהירים

והצבתי את האנדרטה הזו:

אני היא קיניסקה, ואני היא האישה היחידה

בכל יוון שזכתה בכבוד הזה.
רקע היסטורי - המשחקים האולימפיים בעת העתיקה

המשחקים האולימפיים היו חלק חשוב ובלתי נפרד מתרבותה של יוון העתיקה. הם התקיימו לאורך כמעט 1,200 שנה, והיו פופולריים מאוד. ראשיתן של תחרויות האתלטיקה המאורגנות מתוארכת למאה השמינית לפנה"ס, אך לא ידוע באיזו שנה נערכה האולימפיאדה הראשונה. המשחקים האולימפיים הראשונים שתועדו, התקיימו בשנת 776 לפנה"ס במקדש של זאוס באולימפיה שבצפון מערב הפלופונסוס, ונחגגו כביטוי לחברה שיש לכל רכיביה דת, שפה, מנהגים וערכים חברתיים משותפים. המשחקים נערכו כל ארבע שנים בשלהי הקיץ. פרט לאולימפיה, שבה נערכו המשחקים המרכזיים, החשובים והיוקרתיים ביותר בדברי ימי יוון, נערכו גם פסטיבלי אתלטיקה נוספים. המפורסמים ביותר היו הפסטיבלים הפאן-הלניים, שנערכו בדלפי (המשחקים הפיתיים), בקורינתיה (המשחקים האיסתמיים) ובארגוס (המשחקים הנמאיים). הפסטיבלים של דלפי ואולימפיה נערכו כל 4 שנים, בעוד שבקורינתוס ובארגוס הם נערכו אחת לשנתיים.
כשהחלו המשחקים האולימפיים בשנת 776 לפנה"ס, הם נועדו להיות חגיגות דתיות לכבוד האל זאוס. משחקיהם של היוונים הקדמונים היו קשורים למיתולוגיה ולאמונות דתיות. על פי רוב הם נערכו בהקשר של פסטיבלים שכללו תפילות, הקרבת קורבנות, מוזיקה, ריקודים וחגיגות טקסיות. המתחרים במשחקים היו בדרך כלל בני המשפחות העשירות והמכובדות. רק להם היו האמצעים לשכור מאמנים, ורק להם היה הפנאי לנסוע לתחרויות שהתקיימו במרחק רב ממקום מגוריהם. המשחקים האולימפיים בתקופה הקלאסית ביוון היו בעלי אופי לאומי אתני מובהק. רק יוונים (בנים להורים יוונים) הורשו להשתתף בהם. קריטריון נוסף להשתתפות במשחקים חייב את המתחרה להיות אזרח של פוליס. מסוף המאה הרביעית לפנה"ס נחשבו כיוונים כל תושבי השטחים שהיו בשליטת היוונים, ומי שאימץ סממנים של תרבותם, כמו השפה היוונית. המתחרים והצופים הגיעו מערי- מדינה שונות ביוון, שלעיתים היו יריבות ואפילו נתונות במצב מלחמה זו עם זו.
הפרס שניתן למנצחים במשחקים היה פרס סמלי וצנוע: זר עשוי מצמח בעל חשיבות דתית או סמלית. לזוכים אמנם לא הוענק פרס כספי מטעם המארגנים, אך משמעות הניצחון הייתה תהילת נצח. עטרת הניצחון הפכה לסטטוס חברתי, שהעניק למי שזכה בה יוקרה רבה. האלופים האולימפיים זכו להטבות ולכיבודים רבים, כמו מושבים שמורים בתיאטרון, אספקה שוטפת של שמן זית וארוחות חינם לכל ימי חייהם, שמומנו על ידי בני העיר שאותה יצגו. בתחילת המאה הרביעית לספירה, לאחר התפשטות הנצרות ודעיכת האמונה באלי יוון, חדלו המשחקים למלא תפקיד משמעותי בחברה. בשנת 394 לספירה הופסקו המשחקים בהוראתו של תיאודוסיוס הראשון, הקיסר הרומי שהתנצר והפך את הנצרות לדת הרשמית של האימפריה. הוא אסר על קיומם של פסטיבלים פגאניים, ובכללם המשחקים האולימפיים.
רקע היסטורי - המשחקים האולימפיים בעת העתיקה > השתתפות נשים בתחרויות ספורט ובמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה

במשחקים האולימפיים של יוון העתיקה הותרה ההשתתפות רק לגברים יוונים בני המעמדות העליונים. השתתפות נשים בתחרויות האולימפיות הייתה אסורה בתקופה המוקדמת של המשחקים, פרט לאלה דמטר, שלה נשמר מקום כבוד באצטדיון. על הנשים נאסר גם להיכנס לאזורי המשחק ולצפות במשחקים. אישה שניסתה להתגנב אל האצטדיון, צפויה הייתה לעונש מוות. מקרה יוצא דופן, בו יכלו נשים לזכות במשחקים מבלי להתחרות בהם ישירות ומבלי להימצא פיזית באתר התחרות, היה השתתפותן של נשים בתחרות מרוץ מרכבות, זאת בשל העובדה שהזוכה בתחרות היה בעליהם של הסוסים, ולא הרַכּב שהשתתף בה.
משחקים ייחודיים לנשים, שנולדו מתוך טקסי הפוריות היוונים, התקיימו זמן קצר לאחר המשחקים האולימפיים במקום אחר שהוקדש לאלה הרה, ונועדו לפאר את שמה. נשים בודדות ממשפחות עשירות השתתפו באופן קבוע במשחקים אלה, אך הן לא הרבו להתחרות, והישגיהן לא זכו לפרסום. תפיסת הנשיות היוונית לא עלתה בקנה אחד עם יכולות פיזיות, עד כדי כך שהוטל ספק בנטייתן המינית של אלות מיתולוגיות, שהיו בעלות כוח וכישורים פיזיים. הנשים הספרטניות, שלא כמו נשים במדינות יוון האחרות, עסקו באימון גופני ובענפי ספורט כמו: היאבקות, הטלת דיסקוס, זריקת כידון וריצה. לריצה היה מקום מרכזי וחשוב. גידולן וחינוכן של הילדות הספרטניות נבע מדאגה לאישה היולדת צאצאים לעם הספרטני. חשוב היה שהילדים שיוולדו לספרטה יהיו חזקים ובריאים, ועל כן הושם דגש על חוזקה ובריאותה של האישה ועל מצבה הגופני. תחרויות שנועדו לנשים בלבד, נערכו בספרטה כבר בתקופת ליקורגוס. ליקורגוס הורה לנשים לחזק את גופן באמצעות אימונים גופניים, על מנת שגברים יטעו את זרעם בגוף אישה בריאה וחסונה. כך יתפתח הזרע טוב יותר, וכך גם תוכל האישה לשאת בקלות את ההריון ולהתמודד טוב יותר עם כאבי הלידה.
ייתכן כי המסורת של משחקי הנשים ביוון העתיקה, קדמה לזו של המשחקים האולימפיים, והייתה ביטוי של תקופה מוקדמת יותר שהתאפיינה במטריארכליות. האפליה של נשים בספורט בתרבות היוונית הייתה טמונה עמוק במסורת ובחוקים הקשורים למבנה המשפחה הפטריארכלי, שבו נשים היו חסרות זכויות חוקיות, ובפניהן עמדו מעט מאוד הזדמנויות לחוות חוויות מחוץ לביתן.
רקע היסטורי - המשחקים האולימפיים בעת העתיקה > מרוצי מרכבות בעת העתיקה

שלושה מרוצי סוסים תפסו מקום של קבע בתוכנית האירועים האולימפית. המרוץ הראשון היה ה"טתריפון": מרכבה רתומה לארבעה סוסים. מרוץ זה נערך לראשונה באולימפיה בשנת 680 לפנה"ס. מרוץ נוסף היה ה"סינוריס": מרוץ מרכבה רתומה לשני סוסים, שנוסף למשחקים האולימפיים בשנת 408 לפנה"ס. המרוץ השלישי שהתקיים באולימפיאדה היה ה"קלס": מרוץ סוסים בו המתחרים לא עשו שימוש במרכבות, אלא רכבו על הסוסים. לראשונה, נערכה תחרות זו בשנת 648 לפנה"ס. תחרות מרוץ מרכבות נחשבה בימים אלה לאירוע בולט במשחקים האולימפיים ולמחזה שהלהיב מאוד את הקהל הצופה בו. הפופולריות של ענף זה הלכה וגדלה במהלך השנים, והיא הגיעה לשיאה בהיפודרומים של רומא וקונסטנטינופול. המרכבה הייתה בת שני גלגלים, והרכב נהג בה בעמידה. לאחר שניתן האות בתרועת חצוצרה, הסוסים היו פורצים קדימה. מרוץ המרכבות הרתומות לארבעה סוסים, נחשב לענף תחרותי יוקרתי ביותר, שהיה מנת חלקם של האצילים והעשירים. באמצעות ניצחון בתחרות זו יכלו המנצחים להפגין את עושרם ועוצמתם, ובכך לרומם את מעמדם ומעמד עירם.
מרוץ מרכבות נחשב לספורט מסוכן, הן לרוכבים והן לסוסים, אך זכה לאהדה רבה מצד הקהל. תאונות, אלימות ומוות היו חלק בלתי נפרד ממרוצי המרכבות בעולם העתיק. פינדרוס ציין את העובדה, שבמשחקים של שנת 462 לפנה"ס רק מתחרה אחד מתוך 41 המרכבות שיצאו מקו הזינוק, הצליח להגיע בשלום לנקודת הסיום. על בעלי המרכבה לא חלה חובת נוכחות במרוץ עצמו. השתתפותם של בעלי הסוסים בתחרויות הייתה נדירה, ובדרך כלל הרכבים השכירים היו עבדים, בעלי מומחיות ברכיבה. לרכב המנצח בתחרות הוענק סרט שעשוי היה מצמר כבשים, אך הזר האולימפי ניתן לבעלי הסוסים. במאה החמישית לפנה"ס התבלטו הספרטנים בניצחונות מרוצי מרכבות במשחקים האולימפיים. משנת 448 עד שנת 420 לפנה"ס ניצחו הספרטנים את מרוץ המרכבות ב-7 מתוך 8 אולימפיאדות.
ראו גם

הלן דה פורטאלה - האישה הראשונה שזכתה במשחקים האולימפיים המודרניים.
לקריאה נוספת

הנרי וסרמן, עם, אומה, מולדת: על ראשיתם, תולדותיהם ואחריתם של שלושה מושגים מחוללי לאומיות, האוניברסיטה הפתוחה, 2008, עמ' 84–85
Bonnie MacLachlan, Women in Ancient Greece: A Sourcebook, Continuum International Publishing Group, 2012
Joseph Roisman, Ancient Greece from Homer to Alexander: the Evidence (translations by J. C. Yardley). Blackwell sourcebooks in ancient history. Wiley-Blackwell, 2011
הערות שוליים

↑  Donald G. Kyle, The Only Woman in All Greece: Kyniska, Agesilaus, Alcibiades and Olympia (עמ' 184), ‏2003 (ארכיון)
↑  Gerald P. Schaus, Stephen R. Ween, Onward to the Olympics: Historical Perspectives on the Olympic Games (עמ' 141), ‏2007
1 2 3  Adam Alexander Haviaras, Kyniska of Sparta: The Woman who made Olympic History
↑  Pausanias, Description of Greece, 3.8.1
1 2  Stephen G. Miller, Ancient Greek Athletics, New Haven: Yale University Press, 2004, p.153
↑  קסנופון, אגסילאוס, 9, סעיף 6 (באנגלית).
↑  פלוטרכוס, חיי אישים, אגסילאוס, פרק 20, סעיף 1 (באנגלית).
↑  Donald G. Kyle, The Only Woman in All Greece: Kyniska, Agesilaus, Alcibiades and Olympia (עמ' 183), ‏2003 (ארכיון)
↑  פאוסניאס, תיאור יוון, 6.1.6
↑  .Blevins, J. ed, Dialogism and Lyric Self-Fashioning: Bakhtin and the Voices of a Genre, Susquehanna University Press, 2008, p.46-47
↑  Museum of the History of the Olympic Games of antiquity
↑  Donald G. Kyle, The Only Woman In All Greece, 2003, Vol 30 No. 2, p. 183
1 2 3 4 5  גלילי י., לידור ר. ובן פורת א., במגרש המשחקים ספורט וחברה בתחילת האלף השלישי, האוניברסיטה הפתוחה, 2009, עמ' 23-24
1 2 3 4 5  מאיר, א., אלכסנדר הגדול במשחקים האולימפיים על פי האלכסנדר-רומאנס היווני, עבודת תזה, אוניברסיטת חיפה, 2013, עמ' 11-12
1 2  יובל בן-עמי, מצעד הגאווה הראשון, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2004
↑  Gardiner, E. N. Greek, Athletic Sports and Festivals, Macmillan and Co., 1910, p.462
↑  כסנופון, מדינת הספרטנים, מאגנס האוניברסיטה העברית, 2011, עמ' 47
↑  Carlomagno N, Female Motor Activity in Ancient Times. Methodological Aspects in Female Athletic Training in Ancient Times
↑  Gardiner, E. N, Greek, Athletic Sports and Festivals, Macmillan and Co., 1910, pp. 459, 460
1 2  עמנואל גיל, המשחקים האולימפיים, מסדה ועם הספר, 1976, עמ' 26
↑  .Robinson, Rachel S, Sources for the History of Greek Athletics, Ares Publishers, 1955, pp. 82,83
↑  כסנופון, תרגום: דבורה גילולה, מדינת הספרטנים, מאגנס האוניברסיטה העברית, 2011, עמ' 69
↑  Gerald P. Schaus, Stephen R. Ween, Onward to the Olympics: Historical Perspectives on the Olympic Games (עמ' 143), ‏2007
| --- | --- |
ערך טוב: 
השבר ששרד מבסיס הפסל שהוצב לכבוד קיניסקה, ועליו חקוקה האפיגרמה
פסל של אתלט אולימפי 440 לפנה"ס, המוזיאון הבריטי
כד שמן זית שניתן למנצחים, 400-410 לפנה"ס
"הרכב מדלפוי", 474 לפנה"ס, המוזיאון הארכאולוגי של דלפי (אנ')
2023 DW

|  כוכב האם |
| --- | --- |
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  אסטרואיד
 קטגוריה:  אסטרואידי אטן 
 תאריך גילוי:  26 בפברואר 2023 
 מגלה:  אלן מורי 
 מקום גילוי:  סן פדרו דה אטקמה 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  0.8198173576668905 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.3966119673586 
 זמן הקפה:  271.127825345424 יממה
 נטיית מסלול:  5.813722667728651 מעלה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  24.289 
 
2023 DW הוא אסטרואיד קרוב ארץ מאסטרואידי אטן, שהתגלה בשנת 2023, בעל סיכוי לא גדול לפגיעה בכדור הארץ.
פגיעה בכדור הארץ

לפי חישוב נאס"א, נכון ל־12 במרץ 2023, סיכוייו של 2023 DW לפגיעה בכדור הארץ הם 1 ל־340, בתאריך ה־14 בפברואר 2046. נכון לתאריך זה, ערך האסטרואיד בסולם טורינו הוא 1.
ראו גם

סולם טורינו
אסטרואיד
הערות שוליים

↑  Sentry: Earth Impact Monitoring
יחסי ישראל–עיראק

| יחסי ישראל–עיראק |
| --- | --- |
ישראל: עיראק


ישראל: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 438,317
אוכלוסייה
10,023,983: 46,616,051
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 5,381
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה פרלמנטרית

בין מדינת ישראל ועיראק לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים, ועיראק מסרבת להכיר בישראל. עם זאת מתקיימים קשרי מסחר מאז שנת 2003. עיראק נטלה חלק פעיל במלחמת העצמאות בחזית הירדנית, ובמלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים סייעה באופן ישיר למדינות ערב הלוחמות בסיוע לוגיסטי ונשק ובמשלוח חילות לחזית. לשיא הגיעה העוינות בין המדינות בתקופת שלטונו של נשיא עיראק סדאם חוסיין, כאשר בשנת 1981 הפציץ צה"ל את הכור הגרעיני בבגדאד. בשנת 1991 בעת מלחמת המפרץ תקפה עיראק את ישראל והפגיזה את ערי ישראל בעשרות טילי סקאד.
היסטוריה > לפני קום המדינה

עיראק הוקמה כמנדט בריטי על מסופוטמיה בשנת 1921, שנמסר לניהולו של האמיר פייסל מן השושלת ההאשמית וקיבלה את עצמאותה בשנת 1932. בשנים אלו, התפתח בעיראק ימין קיצוני ולאומני בעל השפעה מרובה, שהיה פרו נאצי ואנטישמי, והביע עניין בלאומיות פאן ערבית. עוד בתקופת המרד הערבי הגדול סייעה עיראק למורדים הפלסטינים, ולאחריו שימשה מקלט לאמין אל-חוסייני, המופתי של ירושלים, ולפאוזי אל-קאוקג'י, ממנהיגי המרד, שהפיצו בעיראק תעמולה כנגד היהודים וכנגד היישוב היהודי בישראל. בשנת 1941 עלה לשלטון לתקופה קצרה לאחר הפיכה צבאית, הלאומן הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני, ופתח במלחמה נגד בריטניה שהסתיימה בכיבוש עיראק על ידי הבריטים עד לשנת 1946. ב-1 ביוני 1941 לאחר תבוסתו של אל-כילאני, כאשר הייתה בגדאד עיר פרזות, פתח המון מוסת בפרעות כנגד היהודים שנקראו הפרהוד, והביאו למותם של 179 יהודים ולפציעתם של מאות נוספים. עוד בטרם התגבש היישוב לכלל מדינה, היה העם העיראקי (ובמידה מסוימת השלטון בעיראק), עוין לתנועה הלאומית היהודית.
הקשר הכלכלי החשוב בין ארץ ישראל ובין עיראק היה באמצעות צינור הנפט כירכוכ-חיפה שהוביל נפט גולמי משדות הנפט שבכירכוכ בעיראק דרך עבר הירדן לחיפה. הנפט עבר בצינור במשך 10 ימים מתחילתו ועד סופו, וכשהגיע לחיפה זוקק בבתי הזיקוק בחיפה, נאגר במכלים, ומהם הוזרם למכליות שהובילו אותו לאירופה. הצינור החל לפעול בשנת 1935, ופעל באופן רצוף מאז ועד לשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל.
ב-29 בנובמבר 1947 הייתה עיראק בין המתנגדות בהצבעה באו"ם על "תוכנית החלוקה" וסיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל וחילוקה לשתי מדינות, יהודית וערבית.
היסטוריה > קום מדינת ישראל והעלייה מעיראק

ב-15 במאי 1948, יממה לאחר הקמת המדינה, הייתה עיראק בין המדינות שחדרו לשטח ישראל במטרה לכבוש אותה, היא שלחה כוחות רגלים ושריון רבים לחזית הירדנית ונלחמה בעיקר באזור צפון השומרון, במהלך המלחמה הגיעו פליטים ערבים רבים לעיראק ומספר צאצאיהם נאמד במאות אלפים. במקביל, נותק צינור הנפט כירכוכ-חיפה, והזרמת הנפט בו פסקה. אף על פי שכוחותיה נסוגו מן השומרון בתום הקרבות, עיראק לא חתמה מעולם (נכון לסוף 2016) על הסכם שביתת נשק עם ישראל.
בשנים הראשונות להקמתה השקיעה ישראל מאמצים גדולים להבאתם של יהודי עיראק כולל יהודי בגדאד, בשנת 1950 החל מבצע עזרא ונחמיה בו עלו לישראל עשרות אלפים מיהודי עיראק, וזאת במקביל להתרחשות הפיגועים בבגדאד 51–1950.
היסטוריה > ממבצע יהלום ועד מבצע אופרה

בשנת 1966 ערק לישראל טייס חיל האוויר העיראקי מוניר רדפא בעזרת מטוס מסוג מיג-21. רדפא, בהיותו נוצרי, לא התקדם בשרשרת הפיקוד העיראקית ולכן ערק לישראל בעזרת המוסד במבצע הנודע כמבצע יהלום. אותה שנה סייעה ישראל למבצע צבאי שביצעו הכורדים (אותו תכנן וניהל צורי שגיא) בו חיסלו הכורדים חטיבה עיראקית.
יום לפני פרוץ מלחמת ששת הימים ב-4 ביוני 1967, הודיעה עיראק על הצטרפותה להסכם בין חוסיין ונאצר. בעת המלחמה שלחה עיראק חיל משלוח שנועד להצטרף לצבאות הנלחמים נגד ישראל, אולם העוצבות העיראקיות לא הספיקו להשתתף במלחמה וספגו אבדות בעודם בתנועה מערבה מתקיפות חיל האוויר הישראלי. במבצע מוקד ב-6 ביוני הותקף שדה התעופה הצבאי העיראקי המערבי ביותר H-3. ביומה השני של המלחמה בוצעה תקיפת מטוס טופולב עיראקי בישראל. לאחר מתקפה זו נשלחו שמונה מטוסים ישראליים להפציץ שוב את שדה התעופה H-3, אולם שלושה מטוסים הופלו. מאז נמנעו העיראקים מתקיפות אוויריות נוספות. שני טייסים של חיל האוויר נפלו בשבי העיראקי והוחזרו לישראל בסוף יוני 1967 במסגרת הסכם חילופי שבויים עם ירדן.
חיל המשלוח העיראקי נשאר בירדן גם בשנת 1968. בדצמבר 1968 הפציצו מטוסים ישראליים את הכח העיראקי בשלושה מוקדים שונים, בעקבות הפגזות של כוחות עיראקיים על יישובי עמק הירדן.
בשנת 1973 בעת מלחמת יום הכיפורים שלחה עיראק לחזית רמת הגולן כוח משלוח גדול שכלל חלק ניכר מצבא עיראק, חיל המשלוח נלחם נגד כוחות צה"ל לצד צבא סוריה החל מיומה השביעי של המלחמה, הכוחות העיראקים אילצו את כוחות צה"ל לנהל קרבות מתמשכים ששחקו את כוחות השריון הישראלי וחייבו אותו להרפות מהלחץ שהפעיל על הדיוויזיות הסוריות שהיו על סף קריסה במרחב שבין המובלעת שכבש צה"ל במלחמה לבין דמשק.
ב-7 ביוני 1981 תקף חיל האוויר הישראלי את הכור הגרעיני "אוסיראק" של עיראק הסמוך לבגדאד במבצע המכונה מבצע אופרה, כתוצאה מן התקיפה נהרס הכור לחלוטין ואי אפשר היה לשקמו, לאחר המבצע אמר ראש הממשלה מנחם בגין כי ישראל לא תסבול אחזקת נשק גרעיני בידי מדינה המבקשת להשמידה.
היסטוריה > מלחמת המפרץ

בשנת 1991 פלש סדאם חוסיין לכווית וכבש אותה, בתגובה הותקף על ידי קואליציה של 34 מדינות במלחמה המכונה מלחמת המפרץ.
סדאם איים להתקיף את ישראל בנשק כימי כנקמה על הפצצת חיל האוויר הישראלי על הכור הגרעיני ב-1981, ולאור החשש חולקו בישראל לאזרחים מסכות גז וערכות מגן מפני תקיפה של נשק מסוג זה, במהלך המלחמה נורו מעיראק עשרות טילי סקאד לעבר ערי ישראל במטרה למשוך את ישראל למלחמה ובכך להביא לפירוק הקואליציה שהוקמה בין מדינות המערב לבין מדינות ערב מתוך ההערכה כי אם תתערב ישראל במלחמה יפרשו מדינות ערב מהקואליציה, אולם למרות ירי הטילים ולדרישת ארצות הברית שהובילה את הקואליציה לא הגיבה ישראל על ירי הטילים לשטחה.
בשנת 1992 תכננה ישראל להתנקש בחייו של סדאם חוסיין בפעולה של סיירת מטכ"ל במסגרת מבצע שכונה "שיח אטד". המבצע בוטל בעקבות אסון צאלים ב'.
בביוגרפיה על המלך חוסיין, חשף הביוגרף נייג'ל אשטון כי לאחר חתימת הסכם השלום עם ירדן, ביקש ראה"מ דאז, יצחק רבין, בקיץ 1995, שהמלך הירדני יתווך בין ישראל לעיראק. רבין אף ביקש מהמלך לבקש מסדאם חוסיין על ביקור משותף של מנהיגי ירדן וישראל בבגדאד. מטרת יצירת הקשרים הללו נועדו ליצור לחץ על נשיא סוריה, חאפז אל אסד, לגשת לשולחן המשא ומתן עם ישראל על הסכם שלום. יתרה מכך, האמין רבין, שיצירת קשרים עם מדינות ערב תוכל לבודד את איראן.
המלך נענה לבקשת רבין, אך סדאם חוסיין סירב למגעים העקיפים בין מדינתו למדינת ישראל. עם זאת, מדגיש אשטון כי הנשיא העיראקי לא פסל מגעים עם רבין בהמשך, אך למרות הצהרות אלה לא התחממו יחסי שתי המדינות.
היסטוריה > מלחמת המפרץ השנייה

בשנת 2003 פרצה מלחמת עיראק בה היא נכבשה על ידי קואליציה בהנהגת ארצות הברית והופל המשטר של סדאם חוסיין. ב-21 ביולי חתם שר האוצר בנימין נתניהו על צו המתיר סחר עם עיראק על אף שהיא מוגדרת מדינת אויב.בעקבות הפלת משטרו של סדאם, נערך בבריטניה תובענה ייצוגית בהנהגת הקונגרס היהודי העולמי, כנס בעניין פיצוי הפליטים היהודים העיראקים שהולאמו. בשנת 2015 הועברו התשלומים לתקציב מדינת ישראל.
ב-1 ביולי 2008, נפגש באקראי שר הביטחון הישראלי אהוד ברק עם נשיא עיראק ג'לאל טלאבאני במפגש סוציאליסטים בינלאומיים ביוון ולחץ את ידו.
חבר הפרלמנט העיראקי מיתאל אל-אלוסי ביקר בישראל ב-2004 ושנית ב-2008. הוא קרא לכינון יחסים דיפלומטיים בין עיראק לישראל ולהנהגת שיתוף פעולה של טכנולוגיה צבאית ביניהן, התגובות כלפיו בעיראק בעקבות הביקורים היו עוינות.
במהלך מבצע עופרת יצוקה גינתה ממשלת עיראק את הפעולה הישראלית, מפלגת הדעווה האסלאמית של ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי קראה למדינות המוסלמיות לנתק את יחסיהן עם ישראל ולקטוע את כל המגעים איתה, הציבוריים כמו גם החשאיים. מנהיג השיעים בעיראק עלי א-סיסטאני קרא לפעולה החלטית של מדינות הערב לשם הפסקת התקיפות של ישראל על רצועת עזה. הוא הצהיר גם כי ”פעולה מילולית היא חסרת משמעות לאור הטרגדיה הנוראית שניצבת בפני הפלסטינים”.
ב-1 ביולי 2012 הודיע ראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי, כי עיראק תכונן יחסים דיפלומטיים עם כל המדינות הריבוניות של האומות המאוחדות למעט ישראל. לדבריו, עיראק אינה מפלה לרעה מדינה כלשהי, אך דוחה את הרעיון לכונן קשרים תרבותיים, כלכליים, צבאיים או פוליטיים עם המדינה היהודית. בנובמבר 2012 החל מבצע עמוד ענן, הנציג העיראקי בליגה הערבית קרא למדינות ערב להפסיק את אספקת הנפט על מנת להפעיל לחץ על ארצות הברית ובעלות בריתה של ישראל.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בספטמבר 2017 הייתה ישראל המדינה היחידה שהביעה תמיכה במשאל העם ועצמאות כורדיסטן העיראקית. בעקבות זאת אישר באותה שנה הפרלמנט העיראקי החלטה האוסרת על הנפת דגל ישראל. בינואר 2018 גינתה ישראל שני פיגועי התאבדות קשים שאירעו בכיכר א-טיראן בבגדאד ב־15 בינואר, וקראה לחיזוק הקשר בין המדינות.
ב-24 בספטמבר 2021, נערכה ועידת שלום בארביל, בירת כורדיסטן העיראק, בהשתתפות כ-300 מנהיגים מעיראק קראו לממשלתם להצטרף להסכמי אברהם ולכונן יחסים דיפלומטיים ונורמליזציה מלאה עם מדינת ישראל. בוועידה השתתפו גנרלים לשעבר בצבא העיראקי ומנהיג פדרציית השבטים הגדולה ביותר במזרח התיכון, שבטי שמר. שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, בירך על היוזמה וניתנה לה ברכה על ידי איחוד האמירויות הערביות. ממשלת עיראק, לעומת זאת, גינתה את ההצהרה.
במאי 2022, הפרלמנט העיראקי אישר חוק איסור שלום עם ישראל. החוק איפשר להטיל עונש מוות על מי שיקיים קשרים עם ישראל. משרד החוץ הישראלי גינה את ההחלטה.
ביולי 2023, פורסם שישראלית בשם אליזבט צורקוב נחטפה במרץ באותה השנה בשטח עיראק על ידי גדודי חזבאללה.
ראו גם

יהדות בבל
יחסי ישראל–כורדיסטן העיראקית
לקריאה נוספת

שאול שי (עורך), העימות העיראקי-ישראלי, מערכות, 2002
שלמה נקדימון, צינור הנפט שכמעט חיבר בין ישראל לעיראק, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2016
הארי מגווייר

ג'ייקוב הארי מגווייר (באנגלית: Jacob Harry Maguire; נולד ב-5 במרץ 1993) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת אנגליה.