stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Remedy Entertainment

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק
 סימול:  REMEDY
 מייסדים:  Samuli Syvähuoko 
 תקופת הפעילות:  18 באוגוסט 1995 – הווה (29 שנים)
 מיקום המטה:  אספו, פינלנד
 ענפי תעשייה:  תעשיית משחקי וידאו 
 מוצרים עיקריים:  תוכנה 
 מנכ"ל:  טרו וירטלה
 עובדים:  149 (נכון ל־2017) 
  
 www.remedygames.com
 
Remedy Entertainment (בתעתיק לעברית: רמדי אנטרטיינמנט) היא חברת פיתוח משחקי וידאו פינית. החברה מוכרת בעיקר בזכות משחקי "מקס פיין", בנוסף למשחקים "אלן וייק" ו-"Control".
החברה נוסדה ב-1995 באספו על ידי חברי קבוצת סצנת הדמואים Future Crew, והוציאה את המשחק הראשון שלה, "Death Rally", בשנת 1996 בהוצאת Apogee Software. משחקה השני של החברה, "מקס פיין", זכה להצלחה רבה ונרכש על ידי חברת רוקסטאר גיימס, שהוציאה לאור גם את משחק ההמשך ש-Remedy פיתחה, "מקס פיין 2: נפילתו של מקס פיין". משחקה הבא של החברה, "אלן וייק", שוחרר בשנת 2010 תחת הוצאת מיקרוסופט סטודיוס וזכה לביקורות חיוביות ולמעמד פולחן למרות שלא הצליח כלכלית. החברה המשיכה לשתף פעולה עם מיקרוסופט סטודיוס שהוציאה לאור את משחקה "Quantum Break" בשנת 2016. החברה שחררה את המשחק "Control" בשנת 2019 תחת הוצאת 505 Games, ואת "אלן וייק 2" תחת הוצאת אפיק גיימס. היא מפתחת כעת את המשחק "Control 2".
היסטוריה

החברה נוסדה ב-1995 על ידי חברי קבוצת סצנת הדמואים Future Crew, שיצרו תוכנות דמו למחשב אישיים ולמחשבי קומודור אמיגה. החברה נוסדה בהשראת ייסוד Housemarque זמן לא רב קודם לכן, חברת משחקי הווידאו הראשונה בפינלנד. הם התחילו לפתח משחקים במרתף אחד מחברי הקבוצה באספו.
החברה התחילה בפיתוח משחק מרוצים בשם "Death Rally", ששוחרר ב-1996 תחת הוצאת Apogee Software. ב-1997 החברה יצרה את בוחן הביצועים Final Reality. ב-1998 לוקאס ארטס שלחה ל-Remedy מכתב מכתב הפסקת פעילות בטענה שהם העתיקו את סמליל החברה. Remedy החליפה את הסמליל שלה כשנה לאחר מכן ויישבה את הסכסוך.
היסטוריה > סדרת "מקס פיין" (1995-2005)

לאחר שחרור "Death Rally", רמדי חתמו עם Apogee על פיתוח משחק ירי בגוף שלישי שיציג גרפיקת תלת-ממד. המשחק הפותח, "מקס פיין", הציג אפקטים חדשניים של זמן קליע והילוך איטי בהשראת סרטי הפעולה של הבמאי ג'ון וו. החברה תכנתה מנוע משחק ייעודי בשביל המשחק ועובדיה נסעו לניו יורק וצילמו אלפי תמונות שבהן השתמשו בגרפיקת המשחק. "מקס פיין" נחל הצלחה כלכלית ומכר מעל ל-7 מיליון עותקים.
בשנת 2001, Rockstar Games, יוצרת משחקי Grand Theft Auto, רכשה מרמדי את הקניין רוחני של "מקס פיין" תמורת 10 מיליון דולרים. Rockstar הזמינה מרמדי משחק המשך, "מקס פיין 2: נפילתו של מקס פיין", שזכה להצלחה ביקורתית עם צאתו ב-2003. רוקסטאר גיימס בהמשך פיתחה את המשחק השלישי בסדרה, מקס פיין 3, ללא מעורבות רמדי.
היסטוריה > השותפות עם מיקרוסופט (2006–2016)

לאחר שעבדו על סדרת "מקס פיין" במשך שבע שנים, עובדי החברה רצו ליצור פרויקט חדש. הם יצרו מספר אבטיפוסים עם כוונה ליצור משחק בסגנון "ארגז חול". בגלל התקצוב הדל שלה החברה החליטה שבניית עולם פתוח לא תתאפשר והחליטה ליצור משחק פעולה ליניארי. בהשראת ספרי סטיבן קינג וסדרת הטלוויזיה טווין פיקס, עובדי החברה נסעו לקרייטר לייק וצילמו מעל 40,000 תמונות כדי ליצור את סביבת המשחק. הם חתמו על הסכם עם מיקרוסופט כדי לפתח את המשחק בלעדית עבור קונסולת Xbox 360. המשחק, "Alan Wake", יצא בשנת 2010 וזכה לביקורות חיוביות ומעמד פולחן, אף אם המכירות שלו לא סיפקו את מיקרוסופט שסירבה להזמין משחק המשך. המשחק יצא גם בעבור המחשב האישי בשנת 2011. תחת תקציב קטן, רמדי פיתחה משחק ספין-אוף קצר בשם "Alan Wake's American Nightmare", שיצא בשנת 2012.
השימוש בטרנסמדיה ב"אלן וייק" הרשים את מיקרוסופט, שהציעה לרמדי לפתח משחק נוסף שיפתח את אותו אלמנט. רמדי חתמה עם מיקרוסופט על פיתוח "Quantum Break", שיצא ב-2016 בלעדית עבור קונסולת Xbox One. המשחק שילב בתוכו סדרת טלוויזיה בלייב אקשן שסיפרה את עלילת המשחק והשתמש במנוע משחק חדש שרמדי תכנתה עבורו, Northlight.
היסטוריה > 505 Games, אפיק גיימס וטנסנט (2016-הווה)

לאחר יציאת "Quantum Break", רמדי עברה שינויים במבנה העסקי שלה, נרשמה בנאסד"ק הנורדי והפכה לחברה ציבורית. החברה הכריזה שחתמה לפתח את המצב לשחקן יחיד של המשחק "CrossFire X" של חברת Smilegate הדרום קוריאנית, ובנוסף הכריזה על המשחק הבא שלה תחת הכותרת הזמנית "P7" בהוצאה לאור של חברת 505 Games. המשחק, "Control", יצא ב-2019 לפלייסטיישן 4, Xbox One והמחשב האישי וזכה לביקורות חיוביות. המשחק מתרחש ביקום משותף עם סדרת "אלן וייק".
ב-2019 רמדי רכשה את זכויות היוצרים לסדרת "אלן וייק" ממיקרוסופט והכריזה על עיבוד טלוויזיוני למשחק, שיופק בשביל רשת הטלוויזיה AMC. בנוסף לכך, רמדי חתמה על הסכם הוצאה לאור עם חברת אפיק גיימס בשביל חידוש ל"אלן וייק" ומשחק המשך, "אלן וייק 2".
ב-2021, טנסנט רכשה 3.8% ממניות רמדי ושתי החברות חתמו על הסכם הוצאה לאור בשביל משחק מרובה משתתפים עתידי.
ב-2022, רמדי פתחה סטודיו נוסף בסטוקהולם, שוודיה. בנוסף לכך, היא חתמה על הסכם הוצאה לאור נוסף עם Rockstar Games בשביל חידושים ל"מקס פיין" ו"מקס פיין 2" שיפותחו עם מנוע Northlight. באוקטובר 2023 רמדי הוציאה את "אלן וייק 2", שזכה לביקורות חיוביות.
הערות שוליים

↑   עודד ירון, בשורה לגיימרים חובבי נוסטלגיה: Max Payne חוזר - ברימייק מלא, באתר הארץ, 7 באפריל 2022
1 2  בוריס אוליאנסקי, ביקורת משחק: Quantum Break – כשהזמן עוצר מלכת, באתר www.gadgety.co.il, ‏2016-04-18
1 2 3  שמואל מקונן, כל ההכרזות מטקס פרסי הגיימינג לשנת 2021!, באתר Vgames.co.il, ‏2021-10-12
1 2  מתן בנישי‏, רשמי: המשחק Control 2 בשלבי פיתוח, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2022
↑  Lappalainen, Elina (27 באפריל 2017). "Näin myöhästymisistään tunnettu Remedy nousi demoskenestä Helsingin pörssiin" [Known for its delays, Remedy rises from the demoscene to the Helsinki Stock Exchange]. Kauppalehti (בפינית). ארכיון מ-5 באוגוסט 2018. נבדק ב-5 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "THE REMEDY LOGO HAS BEEN CENSORED". Remedy Entertainment. 21 ביולי 1998. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 1999. נבדק ב-23 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גל סופרין, ביקורת - Max Payne, באתר ynet, 19 בספטמבר 2001
↑  Remedy Entertainment (25 במרץ 2014). "The Making of Alan Wake". YouTube. ארכיון מ-30 באוגוסט 2019. נבדק ב-28 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  אלכס גרבוב.., התצליחו לשרוד בסיוט האמריקאי של אלן וויק?, באתר ynet, 6 במרץ 2012
1 2  עידו אלרון, הכל בשליטה: בדקתי את המשחק החדש מהיוצרים של מקס פיין, וזה אומר מספיק, באתר גיקטיים, ‏2019-08-30
1 2  גל שפיר, ביקורת: Alan Wake Remastered - רואים את האור, באתר Vgames.co.il, ‏2021-07-11
↑  גיא יובל, Alan Wake 2 - משחק ההמשך המצופה נמצא בתהליך "פיתוח מלא", אולי, באתר GamersPack ישראל, ‏2021-08-16
↑  אילן גלר, מקס פיין חוזר: חידוש למשחק הפעולה יגיע למחשב האישי ולקונסולות, באתר TGspot, ‏2022-04-07
1 2  אחרי יותר מ-20 שנה: חידושים למקס פיין 1 ו-2 נמצאים תחת פיתוח, באתר ערוץ הספורט, 7 באפריל 2022
↑  Chalk, Andy (29 ביוני 2021). "Remedy is working on a new, 'bigger budget' Control game and multiplayer spinoff". PC Gamer. נבדק ב-29 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14042885f (data)  MusicBrainz: ccf5c72c-8f29-4851-888c-20eb74eb5583  VIAF: 135091918   WorldCat (עם VIAF): 135091918
Space Launch System

מערכת שיגור לחלל (באנגלית: Space Launch System, בראשי תיבות: SLS) הוא משגר כבד במיוחד (SHLLV) הנמצא בשימוש בידי נאס"א.
משגר זה הוא המשגר העיקרי של תוכנית ארטמיס לחקר מאויש של הירח וייעודו המרכזי הוא שיגור החללית אוריון אל תמרון מעבר ירחי בדרכה לירח. שיגור הבכורה של ה-SLS נערך ב-16 בנובמבר 2022 במהלך משימת ארטמיס 1 הלא-מאוישת.
בשנת 2011 החל פיתוח המשגר, כתחליף למשגרים ארס 1 וארס 5 שפיתוחם בוטל בעקבות ביטולה של תוכנית קונסטליישן. משגר ה-SLS פותח ונבנה ברובו על בסיס רכיבים קיימים ממערכת השיגור של מעבורות החלל, כאשר בין היתר מלבד שימוש במנועי RS-25 אשר שימשו את המעבורות, נעשה שימוש בשני מאיצים (SRB) שגם הם שימשו את המעבורות. הפרויקט עמד בפני אתגרים משמעותיים כולל חריגות תקציב משמעותיות ועיכובים רבים. שיגור הבכורה אשר תוכנן במקור לשנת 2016 יצא לפועל באיחור של כמעט שש שנים.
למשגר ה-SLS מספר גרסאות אשר ייבנו בהתאם להתקדמות תוכנית ארטמיס והם בלוק 1, בלוק 1B ו-בלוק 2. כל גרסה תהיה עוצמתית מקודמתה ותשתמש בחומרה מתקדמת יותר. יכולת נשיאת המטען אל מסלול לווייני נמוך תגדל מ-95,000 ק"ג בגרסת בלוק 1 ל-130,000 ק"ג בגרסת בלוק 2
מבנה המשגר

משגר ה-SLS הוא משגר המסווג ככבד במיוחד (SHLLV) אשר פותח ונבנה ברובו על בסיס רכיבים קיימים ממערכת השיגור של מעבורות החלל. השלב הראשון של המשגר (Core stage) הוא שלב הליבה המרכזי, ולצידיו שני מאיצים (SRB). כל גרסאות המשגר חולקות שלב ראשון משותף אך נבדלות ביניהן בשלב השני/השלב העליון ובמאיצים.
מבנה המשגר > שלב הליבה (Core stage)

שלב הליבה (Core stage) אשר נבנה על ידי חברת בואינג, הוא השלב הראשון של המשגר והוא אחראי על הנעתם של השלב העליון והמטען אל מחוץ לאטמוספירה ולהכנסתם למסלול סביב כדור הארץ. שלב זה דומה למבנה מכל הדלק החיצוני של מעבורות החלל, אך הוא ארוך יותר ועשוי בין היתר מאלומיניום חזק יותר. השלב מתנשא לגובה של 64.6 מטרים וקוטרו 8.4 מטרים. משקלו היבש הוא 97,940 ק"ג, ובעודו מתודלק במלואו הוא שוקל 1,085,410 ק"ג. שלב הליבה מונע על ידי ארבעה מנועי RS-25 שנמצאים בבסיס השלב וביחד מספקים כוח דחף של 7,400 קילו־ניוטון, שהם כ-25% מכוח הדחף של המשגר בעת השיגור, כאשר השאר מגיעים משני המאיצים (SRB) שלצידיו. שלב הליבה מפעיל את מנועיו בעת השיגור בבעירה שנמשכת כשמונה דקות ומאיץ לגובה של 162 קילומטרים ולמהירות של 28,000 קמ"ש, כאשר בסיומן הוא מדומם את מנועיו ומתנתק מהשלב העליון אשר נושא את חללית האוריון.
לשלב הליבה שני מכלי דלק גדולים; אחד ממימן נוזלי ואחד מחמצן נוזלי. ארבעה מנועי RS-25 שורפים את דלקים אלה על מנת להניע את המשגר. מנועים אלה הם גרסה מחודשת של המנועים שהטיסו את מעבורות החלל והם מפותחים על ידי חברת Aerojet Rocketdyne. בארבעת השיגורים הראשונים, יעשה שימוש במנועי RS-25D אשר כל אחד מהם מחזיק בכוח דחף של 2,281 קילו־ניוטון (1,850 קילו-ניוטון בגובה פני הים) והם מעט יותר עוצמתיים מהמנועים של מעבורות החלל שהחזיקו בכוח דחף של 2,188 קילו-ניוטון. בשיגור החמישי והלאה יעשה שימוש במנועי RS-25E, שהם אף יותר עוצמתיים ולהם כוח דחף של 2,321 קילו-ניוטון.
מבנה המשגר > מאיצים (SRB)

למשגר ה-SLS שני מאיצים (Solid Rocket Boosters) הנמצאים משני צידיו של שלב הליבה. תפקידם של המאיצים, יחד עם שלב הליבה, הוא הנעתם של השלב השני והמטען אל מחוץ לאטמוספירה. בשונה מהמאיצים של מעבורות החלל שנחתו בעזרת מצנחים באוקיינוס ונאספו לשימוש חוזר, במאיצים אלו לא ייעשה שימוש חוזר ואלה ישקעו באוקיינוס. בניגוד לשאר שלבי המשגר אשר מונעים בדלק נוזלי, המאיצים מונעים בעזרת דלק מוצק שמאפשר פחות דיוק ושליטה בבערה או בעוצמת הדחף ואחראי בעיקר על ההנעה המוקדמת של המשגר.
מבנה המשגר > מאיצים (SRB) > מאיצים המבוססים על אלו ממעבורות החלל

בגרסאות 1 ו-1B של המשגר, יעשה שימוש במאיצים בני חמישה מקטעים (Five-segment solid rocket boosters) - גרסה משודרגת ועוצמתית יותר של המאיצים ששירתו את מעבורות החלל. כל מאיץ נישא לגובה של 54 מטרים וקוטרו 3.7 מטרים. המאיצים משתמשים בדלק מוצק מפוליבוטאדיאן אקרילוניטריל ואמוניום פרכלורט ובעודם מתודלקים כל אחד מהם שוקל 730,000 ק"ג ומספק כוח דחף של 14,600 קילו-ניוטון. יחד מספקים שני המאיצים כוח דחף של 29,200 קילו-ניוטון שהם רובו המכריע של כוח הדחף של המשגר בעת השיגור, כאשר השאר מגיע משלב הליבה. המאיצים מספקים הנעה במהלך 2 הדקות ו-12 השניות הראשונות לשיגור, ומתנתקים משלב הליבה בגובה של 43 קילומטרים כאשר המשגר נמצא במהירות של 5,300 קמ"ש.
מבנה המשגר > מאיצים (SRB) > BOLE

גרסת בלוק 2 של המשגר אשר מתוכננת לפעול החל מהשיגור התשיעי, תשתמש במאיצים חדשים ועוצמתיים יותר (BOLE) שמפותחים על ידי חברת נורת'רופ גראמן. המאיצים בגרסאות בלוק 1 ובלוק 1B אשר נבנו מרכיבי המאיצים של מעבורות החלל, עשויות להספיק לכשמונה שיגורים של ה-SLS ולאחר מכן ייעשה שימוש במאיצים החדשים של נורת'רופ גראמן. המאיצים החדשים של בלוק 2 מפותחים על בסיס מאיצים מהמשגר OmegA שפיתוחו בוטל בשנת 2020. המאיצים צפויים להגדיל את כושר הנשיאה של משגר ה-SLS לכ-130,000 ק"ג של מטען אל מסלול לווייני נמוך וכ-46,000 ק"ג אל תמרון מעבר ירחי.
מבנה המשגר > שלב עליון

השלב העליון הוא השלב השני של המשגר והוא נושא את החללית אוריון. תפקידו של שלב זה הוא לבצע תמרון שנקרא "Perigee raise maneuver" שמטרתו להעלות את גובה המסלול סביב כדור הארץ ומאוחר יותר לבצע תמרון מעבר ירחי ולשלוח את החללית לכיוון הירח.
מבנה המשגר > שלב עליון > ICPS

בגרסת בלוק 1 של המשגר, השלב העליון (Interim Cryogenic Propulsion Stage או ICPS בראשי תיבות) יהיה מורכב מהשלב העליון של המשגר דלתא 4 (Delta Cryogenic Second Stage) ועם שינויים מינימליים עבור משגר ה-SLS. אורכו של שלב זה הוא 13.7 מטרים וקוטרו הוא 5 מטרים. משקלו היבש הוא 3,800 ק"ג ובעודו מתודלק הוא שוקל 32,748 ק"ג. בבסיס השלב ישנו מנוע RL10 יחיד אשר מונע בדלקים ממימן נוזלי וחמצן נוזלי ומספק כוח דחף של 110 קילו-ניוטון. שלב זה מפעיל את מנועו שלוש פעמים; בפעם הראשונה הוא מפעיל את מנועו קצת פחות משעה אחרי השיגור בבעירה שנמשכת 22 שניות בתמרון שמטרתו להעלות את גובה המסלול סביב כדור הארץ ובפעם השנייה כתשעים דקות אחרי השיגור בבעירה שנמשכת בערך 18 דקות בתמרון מעבר ירחי שמיועד לשלוח את החללית לכיוון הירח. בסיום התמרון המעבר ירחי, כאשר חללית האוריון מתנתקת מהשלב העליון ועושה את דרכה לכיוון הירח, מפעיל השלב את מנועו בפעם האחרונה בבעירה שמטרתה להיפטר מהשלב ולהכניס אותו למסלול הליוצנטרי סביב השמש.
במשימת ארטמיס 1 נעשה שימוש במנוע RL10B-2 ובמשימות ארטמיס 2 וארטמיס 3 ייעשה שימוש במנוע RL10C-2. שתי גרסאות מנועים אלו זהות מבחינת כוח הדחף שהן מספקות. גרסת בלוק 1 של המשגר מסוגלת לשאת כ-95,000 ק"ג למסלול לווייני נמוך, כאשר גם השלב העליון נחשב כמטען. שלב זה אמור להיות זמני וייעשה בו שימוש בשלוש השיגורים הראשונים בלבד בתוכנית ארטמיס עד שיוחלף בידי ה-"Exploration Upper Stage".
מבנה המשגר > שלב עליון > EUS

בגרסאות בלוק 1B ובלוק 2 של המשגר והחל ממשימת ארטמיס 4, ישמש ה-Exploration Upper Stage ‏(EUS) כשלב העליון. שלב זה יחליף את השלב העליון הישן (ICPS) ויהיה גדול ועוצמתי יותר באופן משמעותי מקודמו. אורכו של שלב זה הוא 17.3 מטרים וקוטרו הוא 8.4 מטרים. משקלו היבש הוא 14,110 ק"ג ובעודו מתודלק הוא שוקל 129,000 ק"ג. בבסיס השלב יהיו ארבעה מנועי RL10C-3 אשר יספקו כוח דחף של 433 קילו-ניוטון.
מבנה המשגר > גרסאות משגר

למשגר ה-SLS מספר גרסאות אשר ייבנו בהתאם להתקדמות תוכנית ארטמיס והם בלוק 1, בלוק 1B ו-בלוק 2. בשלושה השיגורים הראשונים יעשה שימוש ב-SLS בלוק 1 אשר מורכב משלב ליבה, שני מאיצי צד (SRB) מורחבים שנבנו עבור משגר ארס 1, ושלב שני/שלב עליון (ICPS). גרסת בלוק 1B שמתוכננת לפעול החל מהשיגור הרביעי, תעשה שימוש בשלב עליון עוצמתי יותר (EUS). גרסת בלוק 2 שמתוכננת לפעול החל מהשיגור התשיעי תעשה בנוסף לכך גם שימוש במאיצי צד חדשים ועוצמתיים יותר (BOLE).
| מספר שיגור | גרסת משגר | מנועי שלב הליבה | מאיצים | השלב העליון | כוח-דחף בעת שיגור | נשיאת מטען למסלול> מסלול לווייני נמוך | נשיאת מטען למסלול> תמרון מעבר ירחי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בלוק 1 | RS-25D | מאיצים בני חמישה מקטעים אשר מבוססים על מאיצי מעבורות החלל | שלב עליון ICPS עם מנוע RL10B-2 יחיד | ‏ 39,000 קילו־ניוטון | ‏ 95,000 ק"ג  | ‏ >27,000 ק"ג |
| 2, 3 | בלוק 1 | RS-25D | מאיצים בני חמישה מקטעים אשר מבוססים על מאיצי מעבורות החלל | שלב עליון ICPS עם מנוע RL10C-2 יחיד | ‏ 39,000 קילו־ניוטון | ‏ 95,000 ק"ג  | ‏ >27,000 ק"ג |
| 4 | בלוק 1B | RS-25D | מאיצים בני חמישה מקטעים אשר מבוססים על מאיצי מעבורות החלל | שלב עליון EUS | ‏ 39,000 קילו־ניוטון | ‏ 105,000 ק"ג | ‏ 42,000 ק"ג |
| 5, 6, 7, 8 | בלוק 1B | RS-25E | מאיצים בני חמישה מקטעים אשר מבוססים על מאיצי מעבורות החלל | שלב עליון EUS | ‏ 39,000 קילו־ניוטון | ‏ 105,000 ק"ג | ‏ 42,000 ק"ג |
| 9+ | בלוק 2 | RS-25E | מאיצי BOLE | שלב עליון EUS | 53,000 קילו-ניוטון | 130,000 ק"ג | >46,000 ק"ג |
היסטוריה > פיתוח ותכנונים מוקדמים

תוכניות מוקדמות עבור משגר ה-SLS נוצרו בסוף שנת 2010 עם העברת החוק "NASA Authorization Act of 2010", כמה חודשים לאחר ביטולה של תוכנית קונסטליישן בתחילת השנה. ביטולה של תוכנית קונסטליישן גרם לביטול פיתוחם של המשגרים ארס 1 וארס 5 שנועדו עבור משימות מאוישות לירח. עם העברת החוק החדש שקבע את תקציבי נאס"א לשנים הבאות, הוחלט על פיתוח של משגר חדש שיהיה מיועד עבור משימות מאוישות מעבר למסלול הלווייני הנמוך. עם זאת, לא צוין יעד ספציפי שעבורו ישמש ה-SLS לשלוח אסטרונאוטים, ובשנים הראשונות לפיתוחו ועל רקע ביטול תוכנית קונסטליישן לחקר מאויש של הירח, ייעודו הכללי בגרסאות המתקדמות שלו היה משימות מאוישות לאסטרואידים ולמאדים.
החוק שעבר בקונגרס האמריקאי הגדיר מטרות כלליות עבור המשגר העתידי וקבע שהמשגר החדש צריך להיות בעל כושר נשיאה של מטען במשקל של 70-100 טון אל מסלול לווייני נמוך ושבגרסאות מאוחרות יותר יהיה מסוגל לשאת עד 130 טון. תאריך היעד הראשוני עבור כניסתו של המשגר לפעילות מבצעית תוכננה לסוף שנת 2016 ונקבע שהמשגר יפותח "עד כמה שניתן" מחומרה שכבר קיימת במערכות שיגור אחרות ובראשן מעבורות החלל שעמדו לצאת משירות.
בספטמבר 2011 הכריזה נאס"א על המשגר החדש והציגה תכנונים מוקדמים. למשגר תוכננו מספר גרסאות שאמורות להיות עוצמתיות יותר מגרסה לגרסה. בשנים הראשונות לפיתוח נשקלו מסלולים שונים עבור פיתוחו של המשגר על גרסאותיו השונות. תוכניות אלו שונו פעמים רבות ובין הגרסאות שנשקלו ניתן למנות את גרסת בלוק 0 שתוכננה להחזיק בשלושה מנועי RS-25 בשלב הליבה, גרסה אחרת עם חמישה מנועים בשלב הליבה, גרסת 1A עם מאיצים משודרגים במקום שלב עליון משופר, וגרסת בלוק 2 עם חמישה מנועים בשלב הליבה ו"שלב העזיבה של כדור הארץ" כשלב העליון עם עד שלושה מנועי J-2X.
היסטוריה > בנייה ובדיקות

באוגוסט 2014 נאס"א הודיעה שהושלמה ביקורת "Key Decision Point C" ואושרו התרשימים, ושתהליך פיתוחו של המשגר מוכן לצאת לדרך. באותה השנה החלו עבודות הריתוך של שלב הליבה. בשנים הבאות ערכה נאס"א בדיקות במנועי RS-25 כהכנה לשימוש שלהם במשגר. בשנים 2015-2016 בוצעו בהצלחה בדיקות הצתת מנועים סטטית במאיצים של המשגר (Five-segment solid rocket boosters). בשנת 2017 העבירה חברת United Launch Alliance לנאס"א את השלב השני (ICPS) עבור משימת ארטמיס 1.
בדצמבר 2019 הסתיימה בנייתו של שלב הליבה עבור משגר ה-SLS הראשון והוא הועבר מממתקן ההרכבה מישוד שבניו אורלינס אל מרכז החלל סטניס שבמיסיסיפי. ב-16 בינואר 2021 נערכה בדיקת הצתת מנועים סטטית שלא צלחה, כאשר המנועים הושבתו בטרם עת. הבדיקה שהייתה אמורה להפעיל את מנועי שלב הליבה למשך כשמונה דקות, נעצרה לאחר 67 שניות. לאחר בדיקות נאס"א מצאה שהגורם להפסקת המנועים הם הקריטריונים המחמירים שהוגדרו במערכת בקרת הדחף הוקטורי במיוחד עבור הבדיקות וכי אם תרחיש דומה היה קורה במהלך שיגור, המשגר היה ממשיך לטוס כהלכה.
ב-18 במרץ 2021 נערכה בשלב הליבה בדיקת הצתת מנועים סטטית נוספת שעברה בהצלחה כאשר כל ארבעת המנועים פעלו כהלכה. בתום הבדיקות המוצלחות הועבר שלב הליבה אל מרכז החלל קנדי, שם חובר לשאר שלבי המשגר. ב-12 ביוני 2021 הודיעה נאס"א על השלמת הרכבת משגר ה-SLS הראשון. משגר זה שימש עבור משימת ארטמיס 1 ושיגר בהצלחה חללית אוריון לא מאוישת אל תמרון מעבר ירחי בדרכה אל הירח.
שיגורים

שיגור הבכורה של משגר ה-SLS תוכנן במקור לסוף שנת 2016 אך עקב דחיות מרובות בשל בעיות בתהליך הפיתוח, הוא שוגר לראשונה ב-16 בנובמבר 2022 במשימת ארטמיס 1 שבמהלכה שוגרה בהצלחה חללית אוריון לא-מאוישת בדרכה לירח. ה-SLS מתוכנן לשגר את משימת ארטמיס 2 באפריל 2026, את משימת ארטמיס 3 באמצע 2027, את ארטמיס 4 בספטמבר 2028 ואת ארטמיס 5 במרץ 2030.
עלויות פיתוח וביקורות

לאורך שנות פיתוחה, ספגה תוכנית ה-SLS ביקורות רבות, החל מבחירת רכיבי המשגר המבוססים על טכנולוגיה ישנה ועד עלויות הפיתוח והשיגור הגבוהות.
בשנת 2011 אמדה נאס"א את עלות פיתוחו של המשגר בלבד ללא חללית האוריון בכ-10 מיליארד דולר עד השלמת פיתוחו שתוכננה לשנת 2017. בשנת 2022, אז שוגר ה-SLS לראשונה והושלם תהליך פיתוחו, נאמדה עלות תכנית ה-SLS בכ-24 מיליארד דולר. מלבד עלויות הפיתוח, נמתחה ביקורת גם על עלויות התפעול והשיגור הגבוהות; בנובמבר 2021 העריכה נאס"א שבארבעת השיגורים הראשונים של ה-SLS, עלות כל שיגור תהיה 2.2 מיליארד דולר, גבוה באופן משמעותי ממשגרים דומים שנמצאו בפיתוח, ביניהם הסטארשיפ של SpaceX.
כבר בראשית תוכנית ה-SLS, נשמעה ביקורת על כך שהוא יתבסס על טכנולוגיה ישנה. בין היתר נטען שההחלטה של הקונגרס של ארצות הברית להתבסס על רכיבים ממעבורות החלל במשגר החדש נועדה על מנת לשמר מקומות עבודה במתקני נאס"א במדינות הרלוונטיות לבקשתם של הסנאטורים. מיד אחרי החלטת הקונגרס להתבסס על רכיבים ממעבורות החלל, פנה חבר הקונגרס טום מקלינטוק אל משרד החשבונות הכללי של ארצות הברית בבקשה לפתוח בחקירה בטענה שההחלטה לא-תחרותית ומספקת חוזים מובטחים עבור ספקים קיימים. בדצמבר 2014, נכתב על ידי עורכי העיתון האקונומיסט ש"זהו המשגר הראשון שתוכנן על ידי ועדה של פוליטיקאים, במקום מדענים ומהנדסים."
בתקציב הפדרלי לשנת 2014, קרא ממשל אובמה לביטול תוכנית ה-SLS בהיותה איטית ובזבזנית אך התנגדותם של סנאטורים מנעה את ההצעה. בספטמבר 2020, בראיון לפוליטיקו, מנהל נאס"א לשעבר צ'ארלס בולדן העריך שבנקודה מסוימת ה-SLS יוחלף במשגר של גופים מסחריים כשאלו ידביקו את הפער.
אודי שלוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אודי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד יחידת שלדג   מפקד עוצבת ברעם   מפקד עוצבת אדום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 ראש מטה השר לביטחון פנים
 
אהוד (אודי) שלוי הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד יחידת שלדג וכמפקד עוצבת אדום.
ביוגרפיה

שלוי הוא בן קיבוץ יפתח. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. שלוי עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות. במלחמת יום הכיפורים שימש כסגנו של מפקד הסיירת, שאול מופז, והשתתף בפשיטות בעומק סוריה, מבצע כותונת ומבצע דוידקה. לאחר מכן עבר שלוי לסיירת מטכ"ל ושימש כמפקד פלגת פח"ע ביחידה, בין היתר בפעולת ההשתלטות על מלון סבוי. במבצע יונתן שימש כסגנו של שאול מופז ופיקד על כוח אבטחה משני מסיירת מטכ"ל.
בשנים 1981-1979 פיקד על יחידת שלדג, בין היתר בפשיטה מבצע איש דמים, הפשיטה המוסקת הראשונה בלבנון. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם במפקדת כוחות אוויר מיוחדים. בשנים 1987-1986 שימש כסגן מפקד עוצבת חירם, ובין היתר לקח חלק בהדיפת מתקפה של חזבאללה על מוצבים שהחזיק כוח מחטיבת גולני באפריל 1987. בשנים 1989-1988 שימש כמפקד עוצבת ברעם, ובהמשך הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה שלוי לראש מטה השר לביטחון פנים.
חיים אישיים

שלוי נשוי לאורלי, עובדת סוציאלית ואב לשלושה מתגורר ביישוב הר אדר, בתו ענבל התמודדה בתוכנית המירוץ למיליון.
הערות שוליים

↑  מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמוד 339, אודי שלוי: "כשהחל המסוק לטפס למעלה נעשה קר, וכשהוא חצה את הגבול התחיל ממש קור אימים. עמדתי ליד החלון הימני וחשבתי לסגור אותו, אבל אני צנחן ולא סגרתי את החלון".
↑  מוקי בצר, "לוחם חשאי", הוצאת כתר, 2015, עמוד 355.
↑  מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמודים 342-343.
↑  אביחי בקר, מי זה בכלל יצחק איתן?, הארץ, 17.11.2000.
↑  1יוחאי עופר, מו"מ ויריות: נחשפו הקלטות מהפיגוע במלון סבוי, באתר nrg.
↑  אביגדור שחן, "מבצע כדור הרעם הוא מבצע אנטבה", הוצאת מסדה, 1993, עמודים 260-263.
↑  יואב לימור ואלון בן–דוד, מקום שלישי: שלדג, באתר ynet, 14 בפברואר 2008.
↑  ליאת שלזינגר, התחנות של בני, במחנה, ‏ 28.01.2005, עמוד 24, כפי שהועלה באתר פרש, "זהו מבצע 'מבצע איש דמים'- שהיה הפשיטה המוסקת הראשונה לדרום לבנון, עוד בטרם ימי של"ג".
↑  מוקי בצר, "לוחם חשאי", הוצאת כתר, 2015, עמוד 367.
↑  יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993, עמוד 303.
↑  תלמה אדמון, "יותר טוב כאן, הכי טוב בבית", מעריב, ‏21 באפריל 1989.
↑  אמיר אורן, במקום קראדי, דיכטר היה מתפטר, באתר הארץ, 25 במאי 2006
↑  פרוטוקול מס' 325 מישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, מתוך אתר הכנסת, 26.01.2011.
↑  הילה קובו, לא רק בלונדיניות: הדס פדרמן וענבל שלוי רצות למיליון, באתר nrg‏, 13 באפריל 2009
סכר כבידה

סכר אסואן הגבוה - סכר כבידה גדול הממוקם על נהר הנילוס, מצרים
סכר כבידה או סכר גרביטציה הוא סכר הבנוי בטון או אבן ומחזיק את הלחץ האופקי של המים בכוח משקלו בלבד. סכר כבידה בנוי כך שכל מקטע של הסכר יציב כשלעצמו ואינו תלוי במקטעים האחרים.
לסכרי כבידה נדרש בדרך כלל ביסוס על גבי סלע עם יכולת נשיאה גבוהה, אם כי באופנים נדירים מבוצעים סכרים כאלו על קרקע שאינה סלע רציף.
סדרת סמסונג גלקסי M

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 מידע כללי
 סוג:  סדרת דגמי טלפון חכם 
 מפתח:  סמסונג אלקטרוניקה 
 יצרן:  סמסונג אלקטרוניקה
 תאריך הכרזה:  28 בינואר 2019 
 תאריך הפצה:  פברואר 2019
 סדרה:  סמסונג גלקסי 
 הקודם בסדרה:  סדרת סמסונג גלקסי J 
 הבא בסדרה:  Samsung Galaxy F series 
 מידע טכני
 מעבד:  סנאפדרגון 
 
סדרת סמסונג גלקסי M (באנגלית: Samsung Galaxy M series) היא סדרת טלפונים חכמים מבוססי אנדרואיד, המיוצרים על ידי סמסונג אלקטרוניקה. הדגמים הראשונים בסדרה הם סמסונג גלקסי M10 וסמסונג גלקסי M20, הם הושקו ב-5 בפברואר 2019. הסדרה משתמשת כממשיכה של סדרת סמסונג גלקסי J.
תוכנה

המכשירים מותקנים במערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסאות השונות החל מ-2.0 ומעלה.
הטלפונים שבסדרה מגיעים עם חריץ במסך בצורת האות U (מסך Infinity U), כאשר בחריץ משולבת מצלמת סלפי קדמית ומעליה האפרכסת.
בגבי המכשירים משולבים זוג מצלמות (אחת מהן בעלת זווית צילום רחבה במיוחד). כמו גם קורא טביעות אצבע ביומטרי. בחלקו התחתון נמצא שקע טעינה וחיבור למחשב USB מסוג Type-C עם טכנולוגיה לטעינה מהירה. חלק מהדגמים בסדרה מופעלים על ידי סוללה בקיבולת 5000 מיליאמפר-שעה.
רוב מכשירי הסדרה מגיעים בזיכרון RAM בנפח 3 או 4 ג'יגה בייט ואחסון פנימי בנפח 21 עד 128 ג'יגה בייט.
ראו גם

סמסונג גלקסי
סדרת סמסונג גלקסי S
סדרת סמסונג גלקסי F
סדרת סמסונג גלקסי Z
סדרת סמסונג גלקסי A
סדרת סמסונג גלקסי נוט
סדרת סמסונג גלקסי J