stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'מונד (וירג'יניה)
היסטוריה > המאה ה-20

בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית ריצ'מונד מעל ל-80 אלף נפש. בשנת 1903 אשת עסקים אפרו-אמריקנית וכלכלנית, מאגי ווקר, שכרה את בנק סנט לוק פני לחסכונות, ושירתה כנשיאת הבנק, וכמו כן, כנשיאת הבנק הראשונה של ארצות הברית בכלל. כיום בנק זה נקרא "הבנק והחברה לנאמנות המאוחדת" והיא הבנק האפריקאית-אמריקאית הוותיקה ביותר בארצות הברית.
ב-1914, ריצ'מונד הפכה למפקדה של המחוז החמישי של הבנק הפדרלי (פדרל ריזרב). ב-1919, בסוף מלחמת העולם הראשונה, נפתחה בעיר הרשת הענקית פיליפ מוריס.
בנוסף לכך, במהלך שנות ה-20, ריצ'מונד הפכה למרכז בידור ענק. תחנת הרדיו הראשונה של העיר שידרה עוד בשנת 1925. הוקם בעיר מסגד המשמש כיום תיאטרון.
הבית בו התגוררה מאגי לנה ווקר הוכרז כאתר מורשת לאומית בשנת 1978.
היסטוריה > ריצ'מונד בשנים האחרונות

בין השנים 1963 ל-1965, היה פיתוח מואץ בעיר, אשר במהלכו הוקמו מעל 700 בניינים בתוך שנתיים. כמקובל בערי בירת מדינות בארצות הברית, בריצ'מונד מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, ביניהן האוניברסיטה של ריצ'מונד (נוסדה 1830), אוניברסיטת קומונוולת' ווירג'יניה שנוסדה ב-1968 על ידי מיזוג המכללה הרפואית של וירג'יניה עם המכון המקצועי של ריצ'מונד (RPI) ומספר נוסף של מכללות אזוריות ושלוחות של אוניברסיטאות אחרות במדינת ווירג'יניה. ב-1984 הושלם הקמת מגרש כדור בסיס בשם ה"יהלום". ב-1985 נבנה סכר ענק ממדים המגן על העיר מפני גאות בנחל ג'יימס. כמו כן, נבנה פסל ענק של כוכב הטניס המקומי ארתור אש.
כיום בעיר מתגוררים כ-204 אלף איש, כאשר מעל ל-50% מהם אפרו-אמריקאים. ביחד עם הפרברים הסמוכים אליה, באזור המטרופוליטני של ריצ'מונד גרים כ-1.2 מיליון תושבים. ריצ'מונד נחשבת לעיר משגשגת מבחינה כלכלית.
גאוגרפיה ואקלים

על פי הרישומים העדכניים, שטח העיר הוא 160 קמ"ר כאשר למעלה מ-95% ממנו הוא קרקע והשאר הוא נחל ג'יימס. העיר ממוקמת באזור פיידמונט שבוורג'ניה על המקום הרם ביותר על נחל ג'יימס. האזור מאופיין על ידי הרים נמוכים שבעמקיהם מים. התנאים האקלימיים בעיר מגוונים כך שבחורף יכול להיות שלג בגובה של למעלה מ-10 ס"מ ובקיץ יכולים להיות ימים חמימים במיוחד של 32 מעלות צלזיוס.
ערים תאומות

לריצ'מונד יש 6 ערים תאומות:
הממלכה המאוחדת ריצ'מונד, אנגליה, הממלכה המאוחדת
יפן סאיטאמה, יפן
נמיביה וינדהוק, נמיביה
הרפובליקה העממית של סין ג'נגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
מאלי סגו, מאלי
קוריאה הדרומית איג'ונגבו (אנ'), קוריאה הדרומית
שמואל אהרוני

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 במאי 1927 קישינב, ממלכת רומניה 
 פטירה:  20 באפריל 2022 (בגיל 94) וודלנד הילס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת מלבורן 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 
שמואל אהרוני (באנגלית: Samuel Aroni;‏ 26 במאי 1927 – 20 באפריל 2022) היה פרופסור חבר, מהנדס אזרחי ומדען[דרושה הבהרה] בתחום מדעי החומרים, התכנון העירוני וטכנולוגיית הבנייה.
ביוגרפיה

שמואל אהרוני נולד בשם שמואל צ'רבינסקי בקישינב, רומניה למשפחה יהודית, דוברת רוסית. שמואל היה נכד, מצד האם, של לייב אפותקר, איש עסקים עשיר בקישינב. הוא דיבר גם רומנית ויידיש. ב-1940, לאחר שברית המועצות השתלטה על חבל בסרביה, נשלח הסב העשיר לסיביר, ומת שם. עם כיבוש העיר, ב-1941, על ידי צבא רומניה והוורמכט, הוקם גטו קישינב ושמואל, יחד עם כל בני משפחתו, נכלאו בגטו.
באוקטובר 1941, דוד עשיר של שמואל, שגר בבוקרשט, שיחד שלושה אנשי משטרה שהגיעו לקישינב עם תעודות מזויפות והבריחו את המשפחה כולה מהגטו ולקחו אותם לבוקרשט ברכבת שהובילה פצועי מלחמה. בבוקרשט עזרו להם להתחבא בני המשפחה. בנובמבר 1941 נחשפו ונעצרו ורק שמואל ואח שלו הצליחו לברוח. יתר בני המשפחה הוגלו לטרנסניסטריה. שמואל ואחיו התחבאו תחילה אצל קרובים בבוקרשט ולאחר מכן בגאלאץ וביולי 1944 הצליחו לעלות על הספינה קזבק ולעלות לארץ ישראל. בארץ שמואל שינה את שם משפחתו לשם, שיזכיר לו את סבו, אהרון-יוסף צ'רווינסקי, שנספה בגטו קישינב.
אהרוני למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת מלבורן, סיים תואר ראשון ב-1955 ונשאר שם להמשך לימודים של תכנון עירוני ואזורי. ב-1963 הגיע אהרוני לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כדי לשמש כעוזר הוראה וקיבל שם תואר שני בהנדסה אזרחית ובמכניקה בשנת 1965 וב-1966 קיבל דוקטורט על עבודה בנושא עמודי בטון דקים. משנת 1966 עד 1967 היה פרופסור חבר במכללת סן פרנסיסקו ומשנת 1967 עד 1970 מהנדס מחקר בתאגיד המלט האמריקאי בריברסייד, קליפורניה.
ב-1970 התמנה רוני לפרופסור בבית הספר לתארים מתקדמים לאדריכלות ותכנון עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא היה דיקן בפועל מ-1974 עד 1975 ובשנים 1983 עד 1985. בשנת 1991 פרש והפך למנהל פרויקטים אקדמיים מיוחדים לשיתוף פעולה, לימודים בינלאומיים ותוכניות בחו"ל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1956 נישא למלכה קורנפלד ולזוג יש שתי בנות, מרים ורות.
אהרוני בין השורדים הבודדים של גטו קישינב ומחבר הספר "זיכרונות השואה: קישינב (קישינב) 1944-1941".
הערות שוליים

↑  Samuel Aroni: „Aveam sentimentul că eram ca nişte şoareci prinşi într-o cuşcă în ghetoul de la Chișinău“ (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276223805171  ISNI: 0000 0000 6737 6900  LCCN: n84001508  NLA: 35408806  VIAF: 92342190   WorldCat (עם VIAF): 92342190
שמואל אולנסקי

| --- | --- |

שמואל אולנסקי בשנת 2013
 לידה:  17 במרץ 1970 (בן 54)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  שמוליק
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 53  מפקד חטיבת אגרוף הברזל  מפקד חטיבה 188  קצין שריון ראשי
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
שמואל אולנסקי (נולד ב-17 במרץ 1970) הוא קצין צה"ל במילואים, השתחרר בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שירת כקצין שריון ראשי בזרוע היבשה.
קורות חייו

אולנסקי נולד בפתח תקווה, בן לאב שעלה מליטא ואם שעלתה ממרוקו.
עם גיוסו לצה"ל ב-1988 הוצב אולנסקי בחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 53 של חטיבה 188. בהמשך שימש כמ"פ, סגן מפקד גדוד 71 ומג"ד 53 בחטיבה 188 במהלך מבצע חומת מגן. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל. בשנים 2013–2011 שימש כמפקד חטיבה 188. ביולי 2013 מונה לתפקיד קצין שריון ראשי. במסגרת תפקיד זה היה אמון אולנסקי על שינוי מבני בחיל השריון על פיו בכל גדוד שריון סדיר, הוקמה פלוגת חיל רגלים, שמשמשת כפלוגה מסייעת. בשירות המילואים משמש כסמאו"ג ב' של אוגדה 162.
לאחר שחרורו מונה למנהל המרכז לחדשנות ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות. נשוי ואב לשניים.
אולנסקי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  שמוליק אולנסקי, "מילותיו עדיין מהדהדות בראשי", באתר ישראל היום, 25 באפריל 2012
↑  מתן גלין, אתר צה"ל, קציני הדרג הבכיר בצה"ל עסקו באתגרי הלחימה במתאר הצפוני, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 12 באוקטובר 2012
↑  יהונתן שר, קצין שריון ראשי חדש: "השריון ימשיך להוות מרכיב מכריע בכל מערכה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2013
↑  יוחאי עופר, בקרוב: פלוגת רגלים מסייעת בגדודי השיריון, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2013
↑  ברכות לחברינו, אתר עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי
| מפקדי חיל השריון  |
| --- | --- | --- |
| מפקדי גייסות השריון | יצחק פונדק • חיים לסקוב • מאיר זורע • אורי בן ארי • חיים בר-לב • דוד אלעזר • ישראל טל • אברהם אדן • משה פלד • אמנון רשף • משה בר כוכבא |  |
| קציני שריון ראשיים (קשנ"ר) | שאול יפה • משה בר-תקווה • מנחם מרון • מרדכי ציפורי • עמי מורג • עמוס כץ • יוסי בן-חנן • יצחק רבין • אמי פלנט • דוביק טל • מאיר גחטן • אודי שני • אביגדור קליין • סמי תורג'מן • חלוצי רודוי • אגאי יחזקאל • יגאל סלוביק • עפר צפריר • שמואל אולנסקי • גיא חסון • אוהד נג'מה • הישאם אבראהים • אוהד מאור |  |
שמואל אהרון גולדשטיין

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1852 לונדון, אנגליה
 פטירה:  29 במאי 1935 (בגיל 82) אוקלנד, ניו זילנד
 מדינה:  ניו זילנד 
 מקום פעילות:  אוקלנד, ניו זילנד
 תקופת הפעילות:  ? – 29 במאי 1935 
 
הרב שמואל אהרון גולדשטיין (12 ביוני 1852 — 29 במאי 1935) היה רב ומורה ממוצא אנגלי, ממנהיגי הקהילות היהודיות בניו זילנד.
ב-6 במאי 1935, מספר שבועות לפני מותו, קיבל את מדליית הכסף של המלך ג'ורג החמישי.
ביוגרפיה

נולד בלונדון שבאנגליה לשרה ולוולף, תכשיטן. למד במכללת יהודים שבלונדון, והוסמך לרבנות בגיל 22. לימד עברית בבית ספר ביורקשייר, ולאחר מכן במערב הארטלפול. ב-14 ביוני 1876 נישא לאווה פיליפס באלדרשוט, סאות'המפטון. לבני הזוג היו 2 ילדים.
גולדשטיין התמנה כרב בקהילה דוברת עברית בטוומבה, קווינסלנד, אוסטרליה.[דרושה הבהרה] לאחר מכן מונה לרב במערב מייטלנד, ניו סאות' ויילס. בשנת 1880 מונה לרב בקהילה היהודית באוקלנד, ניו זילנד. הוא החזיק בתפקיד זה 54 שנים עד פטירתו.
גולדשטיין שהגיע לאוקלנד בגיל 26, עמד בפני משימה מורכבת של כהונת רבנות בקהילה יהודית מתפתחת; הקהילה גדלה במהלך שנות כהונתו מ-373 יהודים ל-950 יהודים. הוא זכה לשבחים מאנשי הקהילה על מנהיגותו, לימודו, ותרומותיו ליהדות באזור מגוריו.
מלבד פעילותו בקהילה היה גולדשטיין פעיל גם בעניינים אזרחיים. הוא היה חבר באגודה להגנת נשים וילדים, ובאגודת צער בעלי חיים בניו זילנד. במהלך מלחמת הבורים (1899–1902) ואחריה, היה מזכיר האגודה הפטריוטית. הוא היה חבר בוועדת הספרייה של מועצת העיר אוקלנד, בונה חופשי ומייסד של האגודה הספרותית הצרפתית. גולדשטיין היה גם פעיל באגודה הציונית של אוקלנד במשך 22 שנים.
בדצמבר 1934 פרש מעבודתו. אשתו, אווה, נפטרה באפריל 1935; גולדשטיין נפטר חמישה שבועות אחריה, ב-29 במאי 1935.
הערות שוליים

↑  Beaglehole, Ann.
↑  "Official jubilee medals". Evening Post. 6 במאי 1935. p. 4. נבדק ב-14 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu Taonga, Goldstein, Samuel Aaron, Teara (באנגלית)
שומר הנגב

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אמיליו מוגילנר
 תאריך יצירה:  2005
 טכניקה וחומרים:  ברזל עפר בטון מזוין
 ממדים בס"מ
 גובה:  16 מ' 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  נאות חובב שבישראל
 קואורדינטות:  31°08′16″N 34°48′23″E﻿ / ﻿31.1377663°N 34.8064202°E﻿ / 31.1377663; 34.8064202
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) שומר הנגב(למפת צפון הנגב רגילה) שומר הנגב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שומר הנגב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שומר הנגב he
 
שומר הנגב הוא פסל סביבתי גדול בדמות ראש, הנמצא מול מפעלי נאות חובב, בצד המזרחי של כביש 40. יוצר הפסל הוא הפסל הישראלי אמיליו מוגילנר. פסל זה מכונה "שימדורה" על ידי תושבי האזור.
היצירה

הפסל בגובה 16 מטר (חמש קומות) הוא אחד מהגדולים בישראל. התבנית נוצרה מ-1,400 טון של ברזל, עפר ואדמת נגב ולתוכה נוצקו 400 טון של בטון מזוין. הוא הוצב במקומו ב-27 בנובמבר 2005.
הפסל אמיליו מוגילנר ידוע במאבקו למען איכות הסביבה. הוא כמעט שילם על כך בחייו כשמתנקש ירה בו ופצע אותו קשה. מטרת הקמת הפסל הוא למחות על זיהום האוויר היוצא ממפעלי נאות חובב ולשמור על זכותם של תושבי הנגב לנשום אוויר נקי. מוגילנר הודיע שהפסל הוא זמני ויישאר במקומו עד שהזיהום ממפעלי נאות חובב ייפסק. בסביבת הפסל שורר ריח חריף המגיע מהמפעלים.
להקמת הפסל תרמו תושבי האזור, כולל שבטים בדואים שמתגוררים באזור, נציגים מהמועצה אזורית רמת הנגב, חברי "אדם טבע ודין".
הערות שוליים

1 2  אלון פרס, אמנות זה כואב: אמן המחאה ממשיך ליצור עם יד משותקת מניסיון רצח, באתר Xnet‏, 4 בינואר 2017
↑  פסל "שומר הנגב" יוצב מול רמת חובב, באתר וואלה, 21 בנובמבר 2005
שני וחמישי

שני וחמישי הם שני ימים בשבוע שבהם נהוגים ביהדות מנהגים משותפים אחדים:
קריאת התורה בבתי הכנסת, אחד הנוהגים המאפיינים את ימי שני וחמישי
קריאת התורה: מדי שני וחמישי נהוגה בתפילת שחרית קריאה בפרשת השבוע, שבה קוראים את החלק הראשון מתוך שבע העליות של הפרשה, ומעלים שלושה אנשים. על פי המסורת, התקנה הראשונית של קריאת התורה בכל שבת, שני, וחמישי, מיוחסת לנביאים בתקופת נדודי בני ישראל במדבר, לאחר שנותרו בני ישראל שלושה ימים ללא לימוד תורה. מאוחר יותר נוספו כללים לתקנה זו כחלק מעשר התקנות שנתקנו לעם ישראל על ידי עזרא הסופר.
תחנון: בתפילת שחרית בימים שני וחמישי נהוג להוסיף קטעים נוספים לסדר תחנון, מכיוון שימים אלו הם ימי רצון מיוחדים שמשה עלה לקבל לוחות בחמישי וירד בשני. סיבה נוספת היא מכיוון שבתי הדין היו יושבים בעיירות בימי שני וחמישי, משום שבני הכפרים היו מתאספים בעיירות לשמוע את קריאת התורה, וכך גם בית דין של מעלה.
בשני וחמישי שאומרים בהם תחנון נאמרות בקהילות האשכנזים (בין נוסח אשכנז ובין נוסח ספרד) מספר תפילות יהי רצון לאחר קריאת התורה, בהן תפילה לפדיון שבויים.
תענית בה"ב: תענית שני וחמישי ושני, היא מנהג של יהדות אשכנז (שבסופו של דבר נתקבל גם בקצת קהילות ספרדיות) לצום שלושה צומות רצופים, בימי שני וחמישי ושני בחודש חשוון ובחודש אייר, שני וחמישי בשבוע הראשון, ויום שני בשבוע שאחריו. כיום רק בודדים צמים תעניות אלו בפועל, אבל בחלק מבתי הכנסת האשכנזיים נוהגים לומר את הסליחות המיועדות לתעניות אלו.
תענית: יש הנוהגים לסגף עצמם ולצום דרך קבע בימים שני וחמישי. אחרים נוהגים שלא לאכול בשר ולשתות יין בימים אלו או לעשות תענית דיבור. מנהגים אלו נפוצים בפרט בימי שני וחמישי בימי השובבי"ם.
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ב, עמוד א'.
↑  טור סימן קל"ד, רמ"א ומשנה ברורה שם.
1 2  באר היטב, סימן קל"ד ס"ק ג'.
↑  משנה ברורה, סימן קל"ד, סעיף קטן א'. בנוסח אשכנז המקורי, לא אומרים אותו אפילו בשני וחמישי.
↑  בחלק מקהילות גרמניה, הנהיגו בשנות ה-30 של המאה ה-20 לומר תפילות אלו בכל פעם שאומרים תחנון, וכן נוהגים עד היום בקהל עדת ישורון בניו יורק, ראו מנהגי ישורון, נוא יארק תשמ"ח, עמ' 2.
שועל-מעופף מריאנה

| שועל-מעופף מריאנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: שועל-מעופף
מין:: שועל-מעופף מריאנה
שם מדעי
 Pteropus mariannus ‏דמארה, 1822
תחום תפוצה


שועל-מעופף מריאנה (שם מדעי: Pteropus mariannus) המכונה גם פאניהי, הוא מין של עטלף בינוני נדיר בסוג שועל-מעופף שאנדמי לאיי מריאנה באוקיינוס השקט. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1822 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה ויש לו 3 תת-מינים. המין נתון בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידול מתמשך וציד לבשרו, והוא רשום כמין מאוים על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
תיאור

השועל המעופף המריאני מתאפיין בגוף מוארך, בראש גדול דמוי-שועל ובלוע גדול, ארוך ומחודד. האף רחב ובעל נחיריים גדולים, העיניים גדולות והאוזניים קצרות ועגולות. השוקיים נטולות שיער. אורך ראשו וגופו של שועל-מעופף מריאנה 19–24 ס״מ, אורך הזרוע 13–15 ס״מ, ומשקלו עשוי לעלות על חצי ק״ג (577-330 גרם). מוטת הכנפיים נעה בין 86 ס״מ עד מטר וקצת. הזנב נעדר וכנף-הזנב צרה. הזכרים גדולים מן הנקבות ופרוותם נוקשה ושומנית יותר.
לשועל-מעופף מריאנה פרווה צפופה וצמרירית. צבעה הכללי שחור מבריק, שחור מפוחם או חום שוקולד כהה, והיא שזורה בשיער כסוף ובז׳. סביב הצוואר והכתפיים יש טבעת עבה וצמרירית בצבע זהוב, צהוב עז, אוכרה או בז׳, והיא החלק הבהיר היחיד בגוף העטלף. הראש גם הוא שחור או חום כהה ושזור בשיער כסוף ובז׳. כנפיו של העטלף שחורות לחלוטין, והן מתמזגות היטב עם הגוף השחור. האוזניים, הפנים, השוקיים, הזרועות והרגליים - שחורים כולם.
תפוצה

כפי שמרמז שמו, שועל-מעופף מריאנה מצוי בעיקר באיי מריאנה שנמצאים בשליטת ארצות הברית, ומופיע ב-14 איים מתוך איי מריאנה הצפוניים וכן בגואם. הוא מצוי גם על אטול אוליטי מאיי קרוליין ששייכים למדינת מיקרונזיה, ואולי גם באטולים הסמוכים: פייס, וולאיי וסאטאוול. הן איי מריאנה והן איי קרוליין נמצאים בתוך האזור המכונה מיקרונזיה במערב האוקיינוס השקט - מזרחית לפיליפינים וצפונית לאינדונזיה. בתוך הטווח, שטח התפוסה הכולל הוא 485 קמ״ר לכל היותר.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, יער ביצות, בתה חופית ומטעי קוקוס. שועל-מעופף מריאנה חלק ככל הנראה ספציאציה אלופטרית עם המין הנכחד שועל-מעופף גואם.
אקולוגיה

השועלים המעופפים המריאנים פעילים בלילה ובדמדומים וחיים במושבות או בבדידות. למרות שהם נוטים להישאר במקום קבוע, העטלפים דווקא מסוגלים לטוס למרחקים ארוכים בין האיים כשהשיא המתועד הוא 90 ק״מ. בדרך כלל, מדי לילה הם טסים בסביבות 10–12 ק״מ בדרכם לאתרי האכלה מועדפים. רוב שעות היום מנוצלות לשינה, אך גם לטיפוח, רבייה, סימון שטחים ותקשורת. העטלפים מבלים את היום בשינה על צמרות העצים, לעיתים קרובות על מורדות צוקים שבהם יש הגנה מפני רוחות והפרעה אנושית מינימלית.
כרבים מבני משפחתו, השועל המעופף המריאני ניזון בעיקר מפירות; פריטי המזון המועדפים עליו הם פפאיה, פרי עץ הלחם, צ׳יקס, קוקוס, פנדן, שקד טרופי, מנגו ומינים מקומיים של תאנה ובננה. הוא מגוון מדי פעם את תזונתו בפרחים, צוף ועלים. הרגלי המזון והניידות של המין, הופכים למאביק בולט באיי מריאנה. הטורף העיקרי של המין הוא הנחש הפולש בויגה עצים חום ואולי גם דורסי לילה.
לשועל המעופף המריאני התנהגות רבייה פוליגמית. הזכרים הבוגרים מקימים לעצמם בתוך המושבה טריטוריה עם הרמון שמכיל 2–15 נקבות, ומגינים עליו מפני זכרים פולשים. הזכרים המתבגרים מתקבצים בקבוצות רווקים עד שיהיו חזקים מספיק כדי להילחם ולהקים הרמון משלהם. הנקבות עוברות מהרמון להרמון כשהן חפצות.
הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של 6-4.5 חודשים, והוא מגיע לבגרות בסביבות 6–18 חודשים. השועלה המעופפת נושאת את הגור עד שמשקלו כבד מדי עבורה, ואז מטמינה אותו בעלווה הצפופה כשהיא יוצאת לתור אחר מזון. תוחלת החיים של המין הספציפי איננה ידועה, אך סביר להניח שהיא עומדת על לפחות 10 שנים בטבע.
מצב

שועל-מעופף מריאנה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN, במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בהתבסס על טווח התפוצה המצומצם, מגמת האוכלוסייה ובית גידול המקוטע. האיומים הטבעיים על המין כוללים התפרצויות הרי געש שעלולות לחנוק מושבות שלמות, ופגיעות של טייפונים מהירים באיים שמובילים להרס בית הגידול, לשבירת עצי פרי ולרעב.
איומים מעשי ידי אדם הם רבים. השועל המעופף נחשב למעדן מקומי באיי מריאנה וניצוד במשך שנים רבות לבשרו על ידי הילידים המקומיים. בשנות ה-80 של המאה ה-20, רשויות השימור האמריקניות אסרו ציד עטלפים, אך ציד לא חוקי מתרחש עדיין לעיתים קרובות באיים המבודדים. הכנסת מינים פולשים דוגמת אייל פיליפיני, חזיר בר, עז הבית הובילה לירידה מתמשכת באיכות בית הגידול עקב רעיית יתר, בעוד שהכנסתו של הנחש הפולש בוגיה עצים חום הפכה לאיום משמעותי על הישרדות המין בשל תאבונו הגדול והיותו חסר טורפים טבעיים באיים. המין גם איבד שטחי בית גידול ניכרים לטובת בסיסים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
השועל המעופף המריאני מופיע בנספח א׳ של אמנת CITES האוסרת מסחר במין ובמוצריו. מכיוון שהאיים מהווים שטח חסות של ארצות הברית, המין מוגן תחת חוק שימור מינים בסכנת הכחדה מ-1973. שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית הקים תוכנית התאוששות עבור המין, והניהול שלה מתבצע בתוך בסיס חיל האוויר האמריקני אנדרסן באי גואם. ברחבי האיים נערכים מחקרים שוטפים על גודל האוכלוסייה, התפוצה, התזונה והנדידה. אומדן האוכלוסייה של שועל-מעופף מריאנה מוערך בסביבות 8,000-5,000 פרטים, ונתון לתנועות חדות בהתאם לאקלים.
הערות שוליים

↑  שועל-מעופף מריאנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
שועל-מעופף מריאנה במקלט לחיות בר באי גואם.
בוגיה עצים חום מהווה איום משמעותי על גורי העטלף.
שני העדים

שני העדים, כפי שהם מתוארים באפוקליפסת במברג, כתב יד מהמאה ה-11.
שני העדים הם שני נביאים המתוארים בספר חזון יוחנן (ספר ההתגלות) שבברית החדשה (פרק י"א, פסוקים 1 - 13).
וְנָתַתִּי לִשְׁנֵי עֵדַי וְנִבְּאוּ יָמִים אֶלֶף וּמָאתַיִם וְשִׁשִּׁים וְהֵם מִתְכַּסִּים בַּשַׂקִּים; אֵלֶּה הֵם שְׁנֵי הַזֵּיתִים וּשְׁתֵּי הַמְּנֹרוֹת הָעֹמְדִים לִפְנֵי אֱלֹהֵי הָאָרֶץ; וְכִי־יְבַקֵּשׁ אִישׁ לְהָרַע לָהֶם אֵשׁ יֹצֵאת מִפִּיהֶם אֹכֶלֶת אֶת־אֹיְבֵיהֶם וְכֵן כָּל־הַמְבַקֵּשׁ לְהָרַע לָהֶם מוֹת יוּמָת; וְהֵם יֶשׁ־לְאֵל יָדָם לַעֲצֹר אֶת־הַשָּׁמַיִם וְלֹא־יִהְיֶה מָטָר בִּימֵי נְבוּאָתָם וְיִשְׁלְטוּ עַל־הַמַּיִם לְהָפְכָם לְדָם וְעַל־הָאָרֶץ לְהַכֹּתָהּ בְּכָל־נֶגַע מִדֵּי יֶחְפָּצוּ; וּבְכַלּוֹתָם עֵדוּתָם הַחַיָּה הָעֹלָה מִתְּהוֹם תַּעֲשֶׂה עִמָּהֶם מִלְחָמָה וְתוּכַל לָהֶם וַהֲרָגָתַם; וְהָיְתָה נִבְלָתָם בִּרְחוֹב הָעִיר הַגְּדוֹלָה הַנִּקְרֵאת כְּפִי הָרוּחַ בְּשֵׁם סְדוֹם וּמִצְרַיִם אֲשֶׁר־שָׁם נִצְלַב גַּם־אֲדֹנֵיהֶם; וְרַבִּים מִן־הָעַמִּים וְהַמִּשְׁפָּחוֹת וְהַלְּשֹׁנוֹת וְהַגּוֹיִם יִרְאוּ אֶת־נִבְלָתָם יָמִים שְׁלֹשָׁה וָחֵצִי וְלֹא יִתְּנוּ לְשׂוּם אֶת־גְּוִיֹּתָם בַּקְּבָרִים; וְיֹשְׁבֵי הָאָרֶץ יִשְׂמְחוּ עֲלֵיהֶם וְיַעַלְזוּ וְיִשְׁלְחוּ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ כִּי שְׁנֵי הַנְּבִיאִים הָאֵלֶּה הִכְאִיבוּ אֶת־יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ; וַיְהִי אַחֲרֵי יָמִים שְׁלֹשָׁה וָחֵצִי וַתָּבֹא בָהֶם רוּחַ חַיִּים מֵאֵת הָאֱלֹהִים וַיַּעַמְדוּ עַל־רַגְלֵיהֶם וְאֵימָה גְדוֹלָה נָפְלָה עַל־כָּל־רֹאֵיהֶם.
על פי חזונו של יוחנן כותב הבשורה, באחרית הימים יגיעו שני עדים לנבא. הם ינבאו במשך 1,260 ימים (42 חודשים), במהלכם איש לא יוכל להזיק להם. בכל תקופת נבואתם תהיה בצורת, והם ישלטו בארץ, ויוכלו להביא מחלות על תושבי הארץ. רק לאחר שהם יסיימו להתנבא ניתן יהיה להרגם, ואז תגיע החיה ותהרוג את שני העדים לשמחתם של כל תושבי הארץ. גופות הנביאים יישארו מוטלות על הארץ שלושה וחצי ימים ולא יקברו, ולאחר מכן יקומו לתחייה.
בעקבות תחייתם תתרחש רעידת אדמה גדולה אשר תהרוג 7,000 איש ותהרוס עשירית מהעיר:
וּבַשָּׁעָה הַהִיא הָיָה רַעַשׁ גָּדוֹל וַתִּפֹּל עֲשִׂירִית הָעִיר וְשִׁבְעַת אֲלָפִים בְּנֵי־אָדָם לְמִסְפַּר שְׁמוֹתָם נֶהֶרְגוּ בָרָעַשׁ וְהַנִּשְׁאָרִים רְעָדָה אֲחָזָתַם וַיִּתְּנוּ כָבוֹד לֵאלֹהֵי הַשָּׁמָיִם;
זהות שני העדים

תאולוגים נוצרים דנו רבות בדבר זהותם של שני הנביאים, והאם מדובר בשני אנשים או במשל לכנסייה הנוצרית. בין היתר ישנן סברות כי מדובר בשניים מהשליחים או כי מדובר במשה ואליהו, או חנוך ואליהו (שכן שני אלה לא מתו אלא עלו לשמים).
הסוברים כי מדובר בסמלים מתייחסים לשני העדים כאל דמותם של ישראל והכנסייה הנוצרית, או של היהודים והגויים המאמינים בישו, כאלגוריה לשני חלקי התנ"ך הנוצרי: הברית הישנה והברית החדשה, או כסמל לחסד ורחמים.
הנביאים מתוארים כ"שני עצי זית ושתי מנורות", ותאולוגים נוצריים סבורים כי מדובר באלגוריה וכי עצי הזית מסמלים את הצדיקים או החסידים המתריעים על החטאים, ושתי המנורות מסמלים את אורו של ישו.
שיגצ'יו איזומי

| --- | --- |

שיגצ'יו איזומי עם קבוצת ילדים
 לידה:  29 ביוני 1865 Omonawa Magiri, יפן 
 פטירה:  21 בפברואר 1986  (בגיל 120) Isen, יפן 
 מדינה:  יפן 
 
שיגצ'יו איזומי (ביפנית: 泉 重千代;‏ 29 ביוני 1865 – 21 בפברואר 1986) היה יפני, שהוכתר כ"האדם החי המבוגר ביותר", לאחר מותו של ניווה קוואמוטו ב-16 בנובמבר 1976, גם הוא מיפן. המקרה שלו אומת בתחילה על ידי ספר השיאים של גינס, תחת הקטגוריה "הגבר הזקן ביותר אי פעם", אך גינס ביטלו מאוחר יותר את השיא ובספר השיאים העולמיים של גינס 2012 עבר השיא לכריסטיאן מורטנסן (מאז עבר אותו ג'ירואמון קימורה) והושמט אזכורו של איזומי.
ביוגרפיה

שיג'יאו היה בנם היחיד של תממינמוטו וצורוקמה איזומי. הוריו נפטרו כשהיה בן 6 חודשים, והוא אומץ על ידי סבו קצוצומי איזומי בפברואר 1866. ספר השיאים של גינס מצאו מסמך המעיד כי הוא היה בן 24 בשנת 1889, כאשר קיבל פטור משירות צבאי כדי לעבוד בשדות קני סוכר.
איזומי שתה את משקה ה"שוצ'ו"(אנ') (משקה אלכוהולי יפני המזוקק לעיתים קרובות משעורה או אורז), והמשיך לעשן בגיל 70. הוא פרש מחקלאות קנה סוכר בשנת 1970.
מוות וחוסר וודאות מעל גיל

לאחר אשפוז קצר, נפטר איזומי מדלקת ריאות ב-21 בפברואר 1986. איזומי נחשב בטעות כאחד משני אנשים בלבד (השנייה היא ז'אן לואיז קלמן) שגילם אומת מעל ל-120 שנה עד שטענה זו הופרכה. באפריל 1987, 14 חודשים לאחר מותו של איזומי, דיווחה המחלקה לאפידמיולוגיה במכון המטרופוליטן לגרונטולוגיה בטוקיו כי בדיקה ברשומות הרישום המשפחתי של איזומי מוכיחה שהוא היה בן 105 במותו. בספר השיאים העולמי של גינס משנת 2011 נכתב כי תעודת הלידה שהוגשה כראיה, הייתה אולי שייכת למעשה לאחיו הגדול, שנפטר בגיל צעיר, והמשפחה אולי השתמשה מחדש בשם "שיג'יצ'יו" כשמו לאחר מות אחיו.
המקרה המאומת והבלתי מעורער של אריכות חיים גברית הוא ג'ירומון קימורה, גם הוא מיפן, שנפטר בגיל 116 שנים ו-54 ימים.
ראו גם

תוחלת חיים
הערות שוליים

↑  2012 edition of Guinness World Records, p.86,
↑  The Guinness Book of Records (1993 ed.). Bantam Books. באוקטובר 1992. p. 355. ISBN 0-553-56257-6. נבדק ב-20 בפברואר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The Guinness Book of Records (1999 ed.). ספר השיאים של גינס. בספטמבר 1998. p. 102. ISBN 0-965-23839-3. נבדק ב-20 בפברואר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Asahi News Service, APRIL 6, 1987, MONDAY, JAPANESE EXPERT DEBUNKS IDEA OF 'VILLAGE OF 100-YEAR-OLDS'
↑  "The Shigechiyo Izumi Case". Supercentenarian.com. 6 באפריל 1987. נבדק ב-20 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Men Supercentenarian Photos File No. 1 of 3 for the years 2001-2008". Genealogy Research Group. 11 בספטמבר 2012. נבדק ב-20 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matsuyama, Kanoko (12 ביוני 2013). "Oldest man in history dies at age 116". Sydney Morning Herald. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00624829  VIAF: 251500066   WorldCat (עם VIAF): 251500066
תהליך העצמאות של צ'ילה

חונטת השלטון הלאומית הראשונה. ציור מאת ניקולאס גוסמן (Guzman; 1889)‏
ברנרדו או'היגינס
תהליך עצמאותה של הקפיטניה חנרל של צ'ילה, התנתקותה מהאימפריה הספרדית והפיכתה לרפובליקה עצמאית היה חלק מתהליך העצמאות באמריקה הספרדית כולה. את התהליך ניתן לחלק לשלושה חלקים עיקריים: המולדת הישנה, הכיבוש מחדש והמולדת החדשה.