הדיוויזיה ה-94 (ארצות הברית)
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 בספטמבר 1942, הדיוויזיה גויסה לשירות צבאי פעיל ואורגנה מחדש בפורט קאסטר, מישיגן, כאשר מייג'ור גנרל הארי ג'. מלוני מונה למפקד הדיוויזיה. חטיבות הרגלים ה-187 וה-188 פורקו כחלק מביטול החטיבות בצבא. במקום זאת, הדיוויזיה הוקמה משלושה רגימנטים חי"ר, ה-301, ה-302 וה-376. הדיוויזיה קיבלה גם תג שרוול כתף. במהלך השנתיים הבאות, הדיוויזיה קיבלה הכשרה מקיפה במקומות ברחבי ארצות הברית.
ב-6 באוגוסט 1944 נשלחה הדיוויזיה מעבר לים, ולאחר שהות קצרה באנגליה, הדיוויזיה ה-94 נחתה בחוף יוטה, צרפת ב-8 בספטמבר 1944, ועברה לברטאן כדי להחליף את דיוויזיית השריון ה-6 ולקחת אחריות על המצור של כ-60,000 חיילים גרמנים הנצורים בחיל המצב שלהם בנמלי התעלה של לוריאן וסן-נאזר. הדיוויזיה ה-94 גרמה לאויב יותר מ-2,700 הרוגים ולקחה 566 שבויים לפני שהוחלפה על ידי דיוויזיית הרגלים ה-66 ביום השנה החדשה 1945.
כחלק מהארמייה השלישית של גנרל ג'ורג' פטון, דיוויזיית הרגלים ה-94 נעה מזרחה, והחליפה את דיוויזיית הרגלים ה-90 ב-7 בינואר 1945, תוך שהיא תפסה עמדות במשולש סאר - מוזל מדרום לווסרביליג, מול קו זיגפריד. הדיוויזיה ה-94 עברה להתקפה, ב-14 בינואר, וכבשה את טטינגן ובוצדורף באותו יום. למחרת, אזור נניג - ברג - וייס נכבש מידי האויב, בעקבות התקפות נגד קשות, ובנניג העניקו הגרמנים לדיוויזיה את כינויה "הקצבים של רוזוולט" בשל כמות ההרוגים הרבה שהרגו חיילי הדיוויזיה. בוצדורף, ברג ורוב נניג החליפו ידיים מספר פעמים לפני שהושגו לבסוף. ב-20 בינואר, התקפה גדודית לא מוצלחת נגד אורשולץ, הביאה לאובדן של רוב שתי הפלוגות. בתחילת פברואר, הדיוויזיה כבשה את קמפולץ וודס ותפסה את זינץ. ב-19 בפברואר 1945, בתמיכת ארטילריה כבדה ובסיוע אווירי, פתחה הדיוויזיה במתקפה בקנה מידה מלא עם כל שלושת הרגימנטים, תוך הסתערות על מרומי רכס מונזיגן, כדי לפרוץ את הגנות קו המעבר של קו זיגפריד ולפנות את כביש ברג-מונצינגן.
בהמשך, דיוויזיית הרגלים ה-94 והדיוויזיה המשוריינת ה-10 אבטחו את האזור מאורשולץ וזארבורג עד למפגש הנהרות סאר ומוזל עד ה-21 בפברואר 1945. באייל, גנרל פטון הורה לכוחות לחצות את הסאר מיד, בניגוד לעצתם של רבים מהקצינים שלו. בפיקודו של לוטננט קולונל ויליאם א. מקנולטי, גדוד 3 של רגימנט הרגלים ה-301, הדיוויזיה ה-94 חצה את הסאר הקפוא ב-23 בפברואר 1945.
למרות סיור ההכנה של לוטננט קולונל מקנולטי עצמו בהיעדר מודיעין הולם אחר שבוצע תוך סיכון אישי ניכר, אבדו אנשים וציוד רבים במהלך מעבר הסאר. שניים משלושת אתרי המעברים ננטשו בסופו של דבר עקב ירי ארטילריה ומקלעים גרמניים כבדים ומדויקים. לאחר הקמת ראש גשר בסריג, הורחק רגימנט הרגלים ה-376 כדי לסייע לדיוויזיית השריון ה-10 בכיבוש טריר. עד 2 במרץ 1945, הדיוויזיה השתרעה על חזית של 10 מייל, מגבעת הוקר על הסאר דרך זרף, ולמפדן לאולמות. מתקפה גרמנית כבדה ליד למפאדן השיגה חדירה, אך הקו הוחזר לקדמותו תוך זמן קצר, וב-13 במרץ, בראשות הקורפוס ה-20, פרצה הדיוויזיה מראש הגשר של נהר רוור, וב-21 במרץ הגיעה הדיוויזיה לנהר הריין, שם נלחמה בקרב על לודוויגסהפן. לודוויגסהפן נכבשה ב-24 במרץ, בשיתוף עם פיקוד קרבי A של דיוויזיית השריון ה-12.
לאחר מכן עברה הדיוויזיה ברכבת ובכלי רכב לקרבת קרפלד, גרמניה, והחליפה את דיוויזיית הרגלים ה-102 ב-3 באפריל ולקחה על עצמה את האחריות לבלימה את הצד המערבי של כיס הרוהר מעמדות לאורך הריין. עם צמצום הכיס באמצע אפריל, הוטלו על הדיוויזיה תפקידי ממשל צבאי, תחילה באזור קרפלד ואחר כך באזורי דיסלדורף.
עד אמצע אפריל החליפה הדיוויזיה את הדיוויזיה המוטסת ה-101 ולקחה על עצמה את תפקידי הממשל הצבאי, תחילה בסביבת קרפלד ומאוחר יותר סביב דיסלדורף. בשלב זה הסתיימו פעולות האיבה ב-7 במאי 1945. מאמצע יוני ועד סוף נובמבר שירתה הדיוויזיה את הממשל הצבאי בצ'כוסלובקיה.
במהלך המלחמה ספגה הדיוויזיה 6,533 נפגעים, מתוכם 1,009 הרוגים, 4,789 פצועים, 116 נעדרים ו-619 שבויים. דיוויזיית הרגלים ה-94 הושבתה במחנה קילמר, ניו ג'רזי ב-9 בפברואר 1946.