stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בודסוניד\פורמוטרול
תופעות לוואי > תופעות לוואי שכיחות (קטן מ-10%)

פעמת (תחושת פעימות לב חזקות), רעד, או זעזועים. תופעות אלו הן בדרך כלל קלות ונעלמות בדרך כלל לבד.
פצעים בפה, כגון קנדידה אוראלית. (הסיכוי יורד על ידי שטיפת הפה לאחר כל שימוש במשאף)
גרון כואב קל, שיעול וצלול קול
כאב ראש.
דלקת ריאות במטופלים עם COPD. פנה לרופא אם אתה סובל מאחד מהתסמינים שעשויים להיות סימנים לדלקת ריאות (חום או צמרמורת, שינוי בצבע או עלייה בכמות הליחה, החמרה בשיעול או החמרה בקשיי נשימה)
תופעות לוואי > תופעות לוואי שכיחות פחות (קטן מ-1%)

תחושת חוסר מנוחה, עצבנות, או דאגה
הפרעת שינה
סחרחורת
בחילה
דופק מהיר
חבורות בעור
התפרצויות שרירים
טשטוש ראיה
תופעות לוואי > תופעות לוואי נדירות (קטן מ-0.1%)

פריחה וגרד
רמת אשלגן נמוכה בדם
הפרעת קצב לב
ברונכוספזם (התכווצות של השרירים בדרכי הנשימה שגורמת לצפצופים).
תופעות לוואי > תופעות לוואי נדירות מאוד (קטן מ-0.01%)

דיכאון
הפרעות התנהגותיות, במיוחד בילדים
כאבים או תחושת מחנק בחזה (אנגינה פקטוריס)
רמות גבוהות יותר של סוכר בדם
שינוי בטעמים, כמו טעם לא נעים בפה
שינוי בלחץ דם
התוויות נגד

רגישות יתר לחומרים הפעילים או למרכיב הנוסף לקטוז, המכיל כמויות קטנות של חלבון חלב.
פרמקולוגיה של התרופה

להלן נתונים פרמקולוגיים על התרופה.
פרמקולוגיה של התרופה > פרמקודינמיקה

בודזוניד הוא גלוקוקורטיקוסטרואיד אשר בעת שאיפה גורם לפעולה אנטי-דלקתית התלויה במינון, ומובילה להפחתת תסמינים ולצמצום התקפי אסתמה. תופעות הלוואי של בודזוניד בשאיפה פחות חמורות מאלו של קורטיקוסטרואידים סיסטמיים. המנגנון המדויק האחראי לפעולה האנטי-דלקתית של גלוקוקורטיקוסטרואידים אינו ידוע.
פורמוטרולהוא אגוניסט סלקטיבי לקולטני β2-אדרנרגיים, אשר בעת שאיפה גורם להרפיה מהירה וארוכת-טווח של שרירי הסימפונות בחולים עם חסימה הפיכה בדרכי האוויר. ההשפעה מרחיבת הסימפונות תלויה במינון, עם התחלת פעולה תוך 1-3 דקות. משך ההשפעה נמשך לפחות 12 שעות לאחר מתן מנה בודדת.
פרמקולוגיה של התרופה > פרמקוקינטיקה > ספיגה

השילוב הקבוע במינון של בודזוניד ופורמוטרול והמוצרים היחידניים המקבילים הוכחו כשווי ערך ביולוגי מבחינת החשיפה המערכתית לבודזוניד ולפורמוטרול, בהתאמה. עם זאת, נצפתה עלייה קטנה בדיכוי הקורטיזול לאחר מתן השילוב הקבוע בהשוואה למוצרים היחידניים. ההבדל אינו נחשב כבעל השפעה על הבטיחות הקלינית.
לא נמצאו ראיות לאינטראקציות פרמקוקינטיות בין בודזוניד לפורמוטרול.
הפרמטרים הפרמקוקינטיים של החומרים הפעילים היו דומים לאחר מתן בודזוניד ופורמוטרול כמוצרים יחידניים או כשילוב קבוע במינון.
עבור בודזוניד, ה-AUC היה מעט גבוה יותר, שיעור הספיגה היה מהיר יותר, וריכוז הפלסמה המרבי היה גבוה יותר לאחר מתן השילוב הקבוע. עבור פורמוטרול, ריכוז הפלסמה המרבי היה דומה לאחר מתן השילוב הקבוע.
בודזוניד בשאיפה נספג במהירות, והריכוז המרבי בפלסמה מושג בתוך 30 דקות לאחר השאיפה.
במחקרים, הקליטה הריאתית הממוצעת של בודזוניד לאחר שאיפה באמצעות משאף אבקה נעה בין 32% ל-44% מהמינון המסופק. הזמינות הביולוגית המערכתית היא כ-49% מהמינון המסופק.
בילדים בגילאי 6-16, הקליטה הריאתית נמצאה בטווח דומה לזה של מבוגרים עבור אותו מינון שניתן. הריכוזים בפלסמה הנובעים מכך לא נקבעו.
פורמוטרול בשאיפה נספג במהירות, והריכוז המרבי בפלסמה מושג בתוך 10 דקות לאחר השאיפה.
במחקרים, הקליטה הריאתית הממוצעת של פורמוטרול לאחר שאיפה באמצעות משאף אבקה נעה בין 28% ל-49% מהמינון המסופק. הזמינות הביולוגית המערכתית היא כ-61% מהמינון המסופק.
פרמקולוגיה של התרופה > פרמקוקינטיקה > פיזור

קשירת חלבוני פלזמה היא כ-50% עבור פורמוטרול וכ-90% עבור בודזוניד. נפח הפיזור הוא כ-4 ליטר/ק"ג עבור פורמוטרול וכ-3 ליטר/ק"ג עבור בודזוניד.
פרמקולוגיה של התרופה > פרמקוקינטיקה > מטבוליזם

פורמוטרול עובר אינאקטיבציה באמצעות תגובות קוניוגציה (נוצרים מטבוליטים פעילים מסוג O-demethylated ו-deformylated, אך הם מופיעים בעיקר כקוניוגטים אינאקטיביים).
בודזוניד עובר מטבוליזם נרחב (כ-90%) במעבר הראשון דרך הכבד למטבוליטים בעלי פעילות גלוקוקורטיקוסטרואידית נמוכה.
הפעילות הגלוקוקורטיקוסטרואידית של המטבוליטים העיקריים, 6-beta-hydroxy-budesonide ו-16-alpha-hydroxy-prednisolone, היא פחות מ-1% מזו של בודזוניד.
אין עדויות לאינטראקציות מטבוליות בין פורמוטרול ובודזוניד.
פרמקולוגיה של התרופה > פרמקוקינטיקה > סילוק

מרבית המנה של פורמוטרול עוברת מטבוליזם בכבד ולאחר מכן מופרשת דרך הכליות. לאחר שאיפה, 8%-13% מהמינון המסופק של פורמוטרול מופרשים בשתן בצורתם הלא-מטבולית.
לפורמוטרול יש קצב סילוק מערכתי גבוה (כ-1.4 ליטר/דקה), וזמן מחצית החיים הסופי של הסילוק הוא בממוצע 17 שעות.
בודזוניד מסולק באמצעות מטבוליזם המתווך בעיקר על ידי האנזים CYP3A4.
מטבוליטים של בודזוניד מופרשים בשתן בצורתם החופשית או בקוניוגציה. כמויות זניחות בלבד של בודזוניד בצורתו הלא-משתנה התגלו בשתן.
לבודזוניד יש קצב סילוק מערכתי גבוה (כ-1.2 ליטר/דקה), וזמן מחצית החיים לסילוק מפלזמה לאחר מתן תוך-ורידי הוא בממוצע 4 שעות.
תגובות בין תרופתיות

החומרים הפעילים בודסוניד/פורמוטרול מבצעים אינטראקציות בין תרופתיות עם התרופות המצוינות:
תרופות נוגדות דיכאון. תרופות מקבוצת הטריציקליים, כגון אמיטריפטילין) ותרופות נוגדות דיכאון כגון נפלזודון.
תרופות אנטי-פסיכוטיות כגון כלורפרומזין ופרוכלורפרומזין).
חוסמי בטא כגון סטנולול או פרופראנולול לטיפול ביתר לחץ דם), או בטיפות עיניים כגון טימולול לטיפול בגלאוקומה.
תרופות לטיפול בהפרעות קצב לב כגון קווינידין, או לאי-ספיקת לב כגון דיגוקסין.
תרופות סטרואידים אורליים, כגון פרדניזולון.
תרכובות תיאופילין לטיפול באסתמה, כגון תיאופילין או אמינופילין.
תרופות אנטי-וויראליות כגון תרופות ממשפחת מעכבי פרוטאז של HIV (כגון ריטונאוויר) לטיפול בזיהום HIV (הידבקות בנגיף האימונודפיציה האנושי).
תרופות אנטי-זיהומיות (כגון איטראקונזול, קטוקונזול, ווריקונזול, פוזקונזול, קלריתרומיצין, טליתרומיצין).
משתנים (כגון פורוסמיד) לטיפול בלחץ דם גבוה.
תרופות מַרחִיבוֹת סימפונות (כגון סאלבוטאמול).
תרופות לטיפול במחלות פרקינסון (כגון לֵוודופה).
תרופות לבעיות בתפקוד בלוטת התריס (כגון לֶוותירוקסין).
טיפול משולב עם מעכבי מונואמין אוקסידאז (MAOIs)
התרופה במחקר

התרופה בודזוניד\פורמוטרול נחקרה בהרחבה בעיתונות המדעית. להלן מספר מחקרים מדעיים מעיתונים מוכרים העוסקים בתרופה זו:
השפעת בודזוניד/פורמוטרול על תפקוד ריאתי בחולי אסתמה: מחקר זה בחן את היעילות של שילוב בודזוניד ופורמוטרול בשיפור תפקוד הריאות בקרב חולי אסתמה.
השוואה בין בודזוניד/פורמוטרול לטיפולים אחרים ב-COPD: מחקר זה השווה את היעילות והבטיחות של בודזוניד/פורמוטרול לעומת טיפולים אחרים במחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD).
השפעת בודזוניד/פורמוטרול על דלקת בדרכי הנשימה: מחקר זה בדק כיצד השילוב של בודזוניד ופורמוטרול משפיע על סמני דלקת בדרכי הנשימה בקרב מטופלים עם אסתמה.
השפעת טיפול ארוך טווח בבודזוניד/פורמוטרול על תסמיני אסתמה: מחקר זה עקב אחר מטופלים שקיבלו טיפול ממושך בשילוב בודזוניד ופורמוטרול והעריך את השפעתו על תסמיני האסתמה שלהם.
בטיחות במהלך הריון והנקה > הריון

לגבי Symbicort Turbuhaler או טיפול משולב עם פורמוטרול ובודזוניד, אין נתונים קליניים זמינים על הריונות שנחשפו לתרופה. נתונים ממחקר על התפתחות עובר-עוברה בחולדות לא הראו כל השפעה נוספת מהשילוב.
אין נתונים מספקים על השימוש בפורמוטרול בנשים הרות. במחקרים בבעלי חיים, פורמוטרול גרם להשפעות שליליות במחקרי רבייה ברמות חשיפה מערכתית גבוהות מאוד.
נתונים מכ-2000 הריונות שנחשפו מצביעים על כך שאין עלייה בסיכון לטרטוגניות הקשורה לשימוש בבודזוניד בשאיפה. במחקרים בבעלי חיים, הוכח שגלוקוקורטיקוסטרואידים גורמים למומים מולדים. הדבר אינו צפוי להיות רלוונטי לבני אדם כאשר התרופה ניתנת במינונים המומלצים.
מחקרים בבעלי חיים הראו גם קשר בין עודף גלוקוקורטיקוסטרואידים בתקופת השלב ההתפתחותי של העובר לבין סיכונים מוגברים לעיכוב גדילה תוך-רחמי, מחלות לב וכלי דם בבגרות, ושינויים קבועים בצפיפות קולטני גלוקוקורטיקוסטרואידים, מחזורי נוירוטרנסמיטורים והתנהגות, ברמות חשיפה מתחת לטווח המינון הטרטוגני.
במהלך ההריון, יש להשתמש ב-Symbicort Turbuhaler רק כאשר התועלת הצפויה עולה על הסיכונים האפשריים. יש להשתמש במינון היעיל הנמוך ביותר של בודזוניד הדרוש כדי לשמור על שליטה נאותה באסתמה.
בטיחות במהלך הריון והנקה > הנקה

בודזוניד מופרש בחלב אם. עם זאת, במינונים טיפוליים לא צפויה השפעה על התינוק היונק.
לא ידוע אם פורמוטרול עובר לחלב אם בבני אדם. בחולדות, נמצאו כמויות קטנות של פורמוטרול בחלב האם.
מתן Symbicort Turbuhaler לנשים מניקות יש לשקול רק אם התועלת הצפויה לאם עולה על כל סיכון אפשרי לתינוק.
הנחיות לשימוש במשאף

שימוש במשאף דורש מיומנות, ולהלן תיאור קצר שהועתק מהעלון לתרופה.
החזק את המשאף כשהכיסוי הוורוד-שקוף כלפי מטה.
הסר את הכיסוי על ידי קיפולו עד שתשמע "קליק". המשאף מוכן לשימוש.
נשוף בעדינות (לא דרך המשאף).
הנח את המפית בין שיניך, סגור את שפתיך סביב המפית, וודא שלא חוסם את פתחי האוויר.
נשום פנימה עמוק ובחוזקה.
הסר את המשאף מפיך. ייתכן שתרגיש טעם לאחר השאיפה.
החזק את נשימתך למשך 10 שניות או כמה שיותר.
נשוף בעדינות (לא דרך המשאף) וסגור את הכיסוי.
להלן תמונה להמחשה מן העלון הרפואי.
הנחיות לשימוש במשאף - מן העלון לתרופה.
ברטון קאופרת'ווייט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביולי 1992 (בן 32) דנוור, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אריזונה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברטון קאופרת'ווייט (באנגלית: Barton Cowperthwaite; נולד: 10 ביולי 1992) הוא רקדן, שחקן ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה

קאופרת׳ווייט נולד וגדל בדנוור, קולורדו. הוא סיים תואר ראשון בריקוד מאוניברסיטת אריזונה.
קריירה

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת אריזונה החל קאופרת'ווייט ובין לבין דגמן עבור חברות אופנה בהן קלווין קליין. בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע מרכז הבמה 3: בנעלי בלט. בשנת 2019 שיחק בתור אחד הרקדנים במיני-סדרה "פוסי/ורדון".
בשנת 2021 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "שבריריות". בסדרה גילם את אורן לנוקס תלמיד ארצ'ר בית הספר לבלט הסובל מהפרעת אכילה ושותפו לדירה של שיין (ברנן קלוסט) איתו הוא שוכב בסתר.
הערות שוליים

1 2  10 Things You Didn't Know about Barton Cowperthwaite, TVOvermind, ‏2 בנובמבר 2020
↑  Barton Cowperthwaite Stars in Man About Town UK 2020 Chapter 2 Issue, Male Model Scene, ‏5 בנובמבר 2020
↑  Philiana Ng, A 'Center Stage' TV Series Is in the Works, Entertainment Tonight, ‏2 באפריל 2020
↑  Makayla Leilua, Barton Cowperthwaite, Advocate Channel, ‏2 בנובמבר 2020
↑  Sam Rubin, KTLA, KTLA, ‏3 בundefined 2021
↑  Interview: Tiny Pretty Things' Barton Cowperthwaite - Brief Take, Brief Take, ‏2 בנובמבר 2020
רוברט סלדון דנקנסון

| --- | --- |

 לידה:  1821 Fayette, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בדצמבר 1872 (בגיל 51 בערך) דטרויט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Woodland Cemetery 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 תחום יצירה:  ציור נוף, ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת נהר הדסון 
 יצירות ידועות:  חלום אודות איטליה, נוף עם קשת 
 
רוברט סלדון דנקנסון (באנגלית: Robert Seldon Duncanson ‏; 1821 – 21 בדצמבר 1872) היה צייר נוף אמריקאי מהמאה ה-19 ממוצא אפרו-אמריקאי. בהשראת אמני נוף אמריקאים מפורסמים כמו תומאס קול נחשב לדור שני של אסכולת נהר הדסון. דנקנסון נחשב לאמן האפרו-אמריקני הראשון שהתפרסם בעולם.
ראשית חייו

רוברט סלדון דנקנסון נולד בפייט, ניו יורק, בשנת 1821. דנקנסון היה אחד מחמשת בניהם של ג'ון דין דנקנסון (1777 - 1851 בערך), סוחר אפרו-אמריקאי חופשי, ולוסי ניקלס (1782 - 1854 בערך). לעיתים קרובות מצוטט כי אביו של רוברט היה סקוטי-קנדי. אבל כל הראיות מצביעות על כך שרוברט סלדון הוא צאצא של עבדים משוחררים מווירג'יניה. אביו של ג'ון דין, צ'ארלס דנקנסון, היה עבד לשעבר מווירג'יניה ששוחרר משעבוד על ידי בעליו. צ'ארלס קיבל זכויות מיוחדות, כולל החופש והזדמנות ללמוד מקצוע, מכיוון שהוא היה ככל הנראה בנו הלא חוקי של בעליו. לאחר שחרורו, צ'ארלס ובנו ג'ון דין חיו בווירג'יניה. עם זאת, בסוף המאה השמונה עשרה, ההתנגדות הלבנה כלפי גברים שחורים חופשיים גדלה בדרום. בתגובה עברו צ'ארלס, בנו ג'ון דין ואשתו לוסי ניקלס, כמו רבים מהעבדים החופשיים, צפונה. משפחת דנקנסון התיישבה בפייט, ניו יורק, שם נולד רוברט סלדון. הידע של צ'ארלס בנגרות ובקישוט בתים הועבר לבנו ג'ון דין ולנכדיו. ידע זה יאפשר מאוחר יותר לרוברט סלדון דנקנסון להתפתח מבעל מלאכה לאמן.
בשנת 1828 עברה המשפחה למונרו, מישיגן, לאחר מותו של צ'ארלס. במונרו, ג'ון דין הצליח בעבודה כצייר בית ונגר. הצלחה אפשרה לו לפרנס את משפחתו ולחנך את ילדיו. במהלך ילדותם, רוברט וארבעת אחיו למדו בחניכות משפחתית ציור ונגרות בתים. בעוד שאחיו של רוברט זכו להצלחה צנועה כצייר בית, רוברט התגלה כמי שהכי מוכשר מבין אחיו. בשנת 1838 הקים רוברט עסק של ציור עם השותף ג'ון גמבלין. רוברט ושותפו פרסמו לעיתים קרובות את שירותיהם בפרסומים מקומיים, כמו "מונרו גאזט". עם זאת, בשנת 1839, רוברט עזב את העסק במטרה להמשיך לעבוד כצייר פורטרטים.
בשנת 1840 עזב דנקנסון בן התשע עשרה את מונרו ועבר למאונט פלזנט, אוהיו, עיירה שמצפון לסינסינטי כדי להתחיל את דרכו באמנויות. במקום מגוריו הייתה אוכלוסייה שחורה משמעותית. סינסינטי הייתה עיר בצמיחה מהירה - אוכלוסיית העיר גדלה מ-43,000 ל-115,000 בין 1840 ל־1850. סינסינטי משכה אליה עבדים משוחררים. בעיר הייתה את אחת הקהילות האפרו-אמריקאיות הגדולות בארצות הברית. עם הגעתו של דנקנסון, האוכלוסייה האפרו-אמריקאית בעיר הייתה כ-3,000 נפש. בשנת 1870 היו בעיר 5,900 תושבים אפרו-אמריקאים, עם אוכלוסייה כוללת של 216,000.
דנקנסון נמשך בעיקר לסינסינטי בזכות קהילת האמנויות החזקה שלה. במאה ה-19 כינו את סינסינטי כ"אתונה של המערב". היא כונתה גם "האמפוריום של המערב" על ידי האוכלוסייה השחורה החופשית שלה שהייתה להם גישה הרבה יותר גדולה להזדמנויות להתקדם שם מאשר בחלקים אחרים של אמריקה.
קריירה

לדנקנסון לא הייתה שום השכלה פורמלית באמנות, ולכן נאלץ ללמד את עצמו על ידי העתקת הדפסים, העתקת תחריטים של יצירות אירופאיות, רישומים מהטבע וציור דיוקנאות. בשנות ה-40 של המאה ה-19 עבד דנקנסון בעיקר כצייר פורטרטים נודד, כמו אמנים אפרו-אמריקאים רבים באותה תקופה, שנסע בין סינסינטי, דטרויט ומונרו, מישיגן.
יצירתו המתוארכת הראשונה היא משנת 1841 - דיוקן האם והבת. עבודה זו דומה לסגנונם של ציירים רבים בני זמנו, המדגימה את חוויית הלמידה של דנקנסון על ידי העתקת עבודות של אחרים. בשנת 1842 היו לדנקנסון שלושה דיוקנאות שהתקבלו לתערוכה השנייה של האקדמיה לאמנויות בסינסינטי. בעוד עבודתו של דנקנסון התקבלה לתערוכה, סביר להניח שדנקנסון לא הורשה ללמוד שיעורי אמנות באקדמיה בגלל גזעו.
תערוכה זו שימשה כהופעת בכורה שלו בעולם האמנות, אך איש מבני משפחתו של דנקנסון לא הורשה להיכנס לתערוכה בגלל גזעם. אמו, אף שלא הצליחה להיכנס לתערוכה, אמרה "אני יודעת איך הם נראים ... אני יודעת שהם שם! זה הדבר החשוב."
אף שדנקנסון התקדם כאמן, היעדר הזמנות לעבודתו, דחף אותו להסתובב ולעבוד כצייר פורטרטים נודד החל משנת 1845, והוא בילה את רוב זמנו בדטרויט.
בהיותו בדטרויט עבד דנקנסון בעיקר כצייר פורטרטים והתקבל היטב על ידי העיתונות המקומית. דנקנסון קיבל הזמנות לציור דיוקנאות ממשפחת ברתלט, משפחה מפורסמת בדטרויט. עם זאת, דנקנסון התעניין יותר במסורת ציור הז'אנר. הוא נחשף לראשונה לציור הז'אנר באמצעות עבודתו של האמן הסינסינטי השני ג'יימס בירד. דנקנסון חזר לסינסינטי בשנת 1846, בשאיפה להרחיב את הרפרטואר שלו.
אלן אדסון היה בין תלמידיו.
ציור נוף

ציור נוף היה ז'אנר חשוב במיוחד משנות ה-1830 ועד המאה העשרים. אמנים כמו תומאס קול וחברים אחרים מאסכולת נהר ההדסון השתמשו בטבע כדי להעביר רעיונות על אמריקה והאידיאלים שלה. דנקנסון הסתקרן מציור נוף. כשהתרחק מעבודות הדיוקן. לאחר חזרה לסינסינטי הוא קיבל הזמנה לציור נוף אגם סופריור מצ'ארלס אייברי, בשנת 1848. ציור זה חיזק את הקריירה שלו כצייר נוף, וביסס אותו בתוך רשת של פטרונים שתמכו בו ברוב הקריירה שלו.
יחד עם שני אמנים אחרים מסינסינטי, יצאו לסדרת מסעות רישום ברחבי הארץ כדי לספק להם את החומר וההשראה הדרושים להמשך עבודתם בסינסינטי. לאחר סיום סיורי הרישום התמקד דנקנסון בעמק נהר אוהיו בתחילת 1850. דנקנסון השתדל להפוך את עבודותיו הטופוגרפיות לנופים רומנטיים עם רמיזות ספרותיות על מנת להשיג זאת, הוא פנה לתומאס קול והעתיק רבות מתמונותיו.
בשנת 1853 יצא דנקנסון ל"סיור הגדול "המסורתי באירופה, שחשף אותו לעולם האמנות וסיפק השראה לרבות מעבודות הנוף העתידיות שלו. בשנת 1859, דנקנסון סיים את ציורו נוף עם קשת, שכאשר הוצג כ"אחד התמונות היפות ביותר שצוירו בצד זה של הרי אלגני".
בשנת 1861 יצר דנקנסון את יצירתו המפורסמת ביותר: "ארץ אוכלי הלוטוס". ציור זה היה יצירתו המוערכת ביותר של דנקנסון.
מסעות אירופיים

רבים מציוריו של דנקנסון, הושפעו מיצירות של משוררים רומנטיים בריטיים וכללו נושאים מיתיים. משיכה זו לשירה ולרומנים אירופיים פותחה באמצעות טיולים רבים שדנקנסון עשה באירופה במשך תקופה של 20 שנה. טיולים אלה מומנו על ידי פטרוניו רובם מסינסינטי כמו ניקולס לונגוורת' והליגה המקומית נגד העבדות. ההזדמנויות שניתנו באירופה העניקו לדנקנסון את היכולת ללמוד את עבודותיהם של המאסטרים הישנים תוך כדי חקר הנופים ההיסטוריים של הכפר האירופי. שתיים מהיצירות דנקנסון לאירופה היו נוף איטלקי ונוף איטלקי עם חורבות.
השנים האחרונות

במהלך הקריירה שלו עבודותיו של דנקנסון תמיד נטו לפסטורליות, ועבודותיו המאוחרות המשיכו להראות את אהבתו לציור הנוף והדגישו את הרוגע והשלווה. בשנים האחרונות לחייו, דנקנסון פיתח דמנציה, אולי מהרעלת עופרת. הדמנציה, ואולי גם הסכיזופרניה, גרמה לדנקנסון לפעול באופן בלתי צפוי וללא סדר. הוא פיתח אמונה בספיריטואליזם. בעוד דנקנסון המשיך ליצור יצירות אמנות, התנהגותו ובריאותו הגופנית הדאיגו את פטרוניו. בשנת 1872 סבל דנקנסון מהתקף בעת שהכין תערוכה בדטרויט, מה שהוביל בסופו של דבר למותו.
דנקנסון נפטר ב־21 בדצמבר 1872 הוא היה בן 51. הוא נקבר בבית העלמין וודלנד במונרו, מישיגן.
מורשת

רוברט סלדון דנקנסון היה אחד מציירי הנוף האפרו-אמריקאים המעטים במאה התשע עשרה, והוא השיג רמות הצלחה שלא היו ידועות לבני דורו. בשנות ה-1860 הוכרז דנקנסון כ"צייר הנוף הגדול ביותר במערב" על ידי העיתונות האמריקאית היסטוריון האמנות ג'וזף ד. קטנר טוען כי תרומתו הגדולה ביותר של דנקנסון לאמנות הייתה "חזונו הציורי-פסטורלי המובהק של ציור נוף עם רמיזות לספרות רומנטית פופולרית."
דנקנסון נשכח במידה רבה בתולדות האמנות האמריקאית עד אשר עבודתו התגלתה מחדש בשנות החמישים והשישים.
המחלוקת ההיסטורית האמנותית העיקרית סביב דנקנסון היא האם הוא ייצג סוגיות גזעיות באמנותו או לא. יש היסטוריונים של אמנות, כמו קטנר, שמתארים כי ישנם פרטים משמעותיים גזעיים, בעוד שאחרים, כמו וונדריס, רואים בנופים שלו "נטולי גזע".
מאז 1986, מוזיאון טאפט לאמנות בסינסינטי, אוהיו, מקיים תוכנית לאמנים אפרו-אמריקאים עכשוויים לכבוד דנקנסון.
גלריה

נשר
נוף עם כבשים
נוף עם קשת
הר אוקספורד
פמפי והוזוב
אי הלן
דיוקן
חלום איטלקי
הערות שוליים

↑  "Duncanson, Robert Seldon", www.getty.edu
↑  Lucinda Moore, America’s Forgotten Landscape Painter: Robert S. Duncanson, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  Kahn, Eve M. (2011-07-14). "Condemning Slavery With a Paintbrush". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-06-02.
↑  Katz, Wendy Jean (2002). Regionalism and Reform: Art and Class Formation in Antebellum Cincinnati. Columbus: The Ohio State University Press. p. 90.
↑  Mendelsohn, Jim (2008). Appiah, Kwame Anthony (ed.). "Cincinnati, Ohio". Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience, Second Edition – via Oxford African American Studies Center.
↑  Bearden, Romare; Henderson, Harry (1993). A History of African-American Artists: From 1792 to the Present. New York: Pantheon Books. pp. 19–20.
↑  Ketner II, Joseph D., and Wendy Jean Katz. "Duncanson, Robert S." Grove Art Online. 2003;
1 2  Vendryes, Margaret Rose (2001). "Race Identity/Identifying Race: Robert S. Duncanson and Nineteenth-Century American Painting". Art Institute of Chicago Museum Studies. 27 (1): 82–104.
↑  Robert S. Duncanson | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb131664476 (data)  GND: 11930256X  ISNI: 0000 0000 6629 5586  LCCN: n81052386  NARA: 10568039  PIC: 312467  RKD: 24845  SNAC: w6k36dmf  SUDOC: 07134179X  ULAN: 500019769  VcBA: 495/245787  VIAF: 20487869   WorldCat (עם VIAF): 20487869 
רוברט דנקנסון, ארץ אוכלי הלוטוס
שיר הפרחה

"שיר הפְרֵחָה" (בכתיב המקורי: "שיר הפרייכה") הוא שיר מתוך הפסקול של הסרט "שלאגר", בביצועה של הזמרת עפרה חזה, שיצא בשנת 1979 וביסס את מעמדה של חזה כזמרת מובילה בישראל. הפזמון נכלל גם באלבומה "על אהבות שלנו". הסינגל יצא בחברת התקליטים "הד ארצי".
רקע: הסצנה בסרט "שלאגר"

בסרט, לוהקה חזה לתפקיד דינה, צעירה עממית המגדירה עצמה כ"פרחה". בסרט נכללה סצנה שבה מקניט אותה בן זוגה על רצונה לרקוד כמו "פרחה", ובתגובה מתחילה חזה לרקוד ולשיר במועדון את "שיר הפרחה". בסרט, כמו שהיה גם במציאות בהמשך, הפך השיר את הזמרת לכוכבת.
השיר הפרובוקטיבי היה ללהיט ונותר חמישה שבועות בראש מצעד הפזמונים.
המחלוקת על השיר

מילות הפזמון עוררו מחלוקת, בין היתר בשל השימוש בסלנג ובשל תחושה של בני עדות המזרח כי הפזמון מבטא גזענות כלפיהם.
עקב המילים הפרובוקטיביות של השיר, יש הטוענים בטעות כי השיר נאסר לשידור בגלי צה"ל במשך חודשים ארוכים, אך בפועל הושמע שם השיר פעמים רבות מיד עם הופעתו (עוד לפני תחילת הקרנת הסרט "שלאגר") וצעד בהצלחה במצעדי הפזמונים השבועיים - גם בגלי צה"ל וגם ברשת ג'. בגלי צה"ל הייתה התנגדות ראשונית להשמעתו, אך לאחר דיונים השיר הושמע ללא דחייה. הפזמון עמוס לא רק בעברית "לא תקנית", אלא גם במושגי תרבות פופולרית מסוף שנות ה-70 בישראל. לדוגמה, קיימת התייחסות לסטודיו פרג' ("השמש של פרג' קורעת את הים"), חנות הצילום המפורסמת של הצלמים סמי ופרי פרג' בתל אביב, שהייתה ידועה בצילומי נוף ובעיקר בצילומי שקיעה.
פיק ניסה בתחילה לשכנע את הזמרת רותי נבון לשיר את הפזמון, אך זו נרתעה, בעיקר כי הייתה בשלבים מתקדמים של חזרה בתשובה. מאידך גיסא ניסה יוצר הסרט, הבמאי אסי דיין, לשכנע את פיק כי חזה היא הבחירה הנכונה לביצוע הפזמון. חזה הגיעה לאודישן שירה, פיק לא התרשם ("נשמעה לי כמו זמרת מקהלות", אמר שנים אחר כך), אך בכל זאת נכנע להפצרותיו של פשנל. מאוחר יותר הודה צביקה פיק כי חזה הייתה הבחירה הנכונה וכי שיפוטו הראשוני היה מוטעה. הוא עצמו הקליט גרסה אינסטרומנטלית לשיר לאלבומו "המראה" שיצא בתחילת 1980.
למרות הפופולריות של השיר, הוא פגע בקריירה של חזה, עקב החשש שתזוהה בעקבותיו עם תדמית הפרחה. זאת למרות השוני בין אישיותה של חזה לבין התדמית. בשלב מאוחר יותר בקריירה שלה, בשנות ה-90, חזה סירבה לשיר את השיר בהופעות ובטלוויזיה. בתחילת 1998 התארחה חזה בתוכנית במעגל עם דן שילון בתחילת 1998 וביצעה בה, בליווי אחייניותיה אופירה ורוית יוספי והזמרת גבריאלה לואיס, מחרוזת משיריה שנפתחה בשני הבתים הראשונים והפזמון של "שיר הפרחה", אך נמנעה מלשיר את המילה בעצמה.
בשלב זה בקריירה שלה, לאחר תקופה ארוכה בה איש לא היה מעוניין לשתף פעולה עם חזה, החליט האמרגן בצלאל אלוני לסיים את החוזה עם פשנל, והחל לנהל את עסקיה באופן עצמאי, דבר שכלל גם את כתיבת מרבית שיריה.
למרות הביקורת על השיר בשעתו, הוא הפך ללהיט ונותר אחד מפזמוניה האהובים ביותר של עפרה חזה ואחד הפזמונים האהובים ביותר במוזיקה הישראלית. מילותיו הפרובוקטיביות הפכו לסמל והוא מושמע תדיר בתחנות הרדיו.
בשנת 1986 הקליטה חזה בשנית את השיר לאלבום הלהיטים שלה "אלבום הזהב" בעיבוד מחודש של אריק רודיך.
גרסאות כיסוי

מלבד גרסת הכיסוי של מלחין הפזמון צביקה פיק עם נושאי המגבעת (הביצוע יצא באלבום "לעשות אהבה" של פיק), קיים עוד מספר רב של חידושים לפזמון:
אורנה בנאי
איגי וקסמן (בתוכנית "שירה בשידור")
אילנה אביטל (באלבום האוסף שלה, ביצעה אותו גם במחזמר "מרי לו" עם יעל בר זוהר)
אמיר אליהו
עידו רוזנברג ואלון לוי (מתוך "תמיד אותו חלום" המבוססת על עבודותיו של צביקה פיק)
אפרת ארנון ואלינור סלע
איתי שגב (במסגרת מחרוזת שירי צביקה פיק בתוכנית "הקומדי סטור" בתור ג'ודי לוץ)
בטי כהן
בנות פסיה
דנה אינטרנשיונל
דנה דבורין
דפנה דקל - בתוכנית מחווה לצביקה פיק, 1990
חגית קליש
יעל בר זוהר (במסגרת מחרוזת שירי צביקה פיק במופע "פסטיגל סובב עולם יבשתי")
להקת חילות השדה
ליאת בנאי עם אבי ביטר ומשה כהן
מיכל אמדורסקי עם צביקה פיק; וכן במחזמר מרי לו
מיקי קם ועדי כהן (במסגרת המחזמר "כמו בסרט")
נימרוד והבודדים
פרלה מלקוס (גרסת סלסה בספרדית, בשם La Freja)
הקול זורם
רינת גבאי
שני כהן (במסגרת מחרוזת עפרה חזה וירדנה ארזי בתוכנית "דני הוליווד")
שירה גולן
שירי לוטן
שרית חדד (במסגרת פרויקט עבודה עברית 2 ; יצא גם בתוך שרית חדד - האוסף הקצבי, שניהם ב-2008)
פרויקט הלהקה (העונה הראשונה)
אנה זק - במסגרת פסטיגל 2019 (פלייפסטיגל) שבו שולבו משירי צביקה פיק, שאף השתתף במופע. גרסה זו נקראה "בא לי לרקוד", משום שהייתה גרסה מצונזרת: המילה פרחה הושמטה ממילות השיר יחד עם רוב תוכן השיר (נשארו רק הבית הראשון והפזמון).
אלה לי להב ביצעה את השיר במסגרת מופע מחווה לפיק בשם "נולד מחדש".
בתרבות פופולרית

שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
ליביניו

ליביניו (באיטלקית: Livigno) היא עיירה ורשות מקומית בפרובינציית סונדריו (Sondrio) בחבל לומברדיה שבאלפים האיטלקיים. ליביניו הוא גם שמו של אתר הסקי הצמוד לעיירה.
גאוגרפיה

ליביניו נמצאת 1,816 מטר מעל פני הים. הנהר המרכזי שעובר דרך העיירה נקרא Spöl או Aqua Granda. ליביניו היא אחת העיירות האיטלקיות היחידות שאינה שייכת מבחינה גאוגרפית לאגן הים התיכון אלא לאגן הים השחור. חלק מהכפר הישן נהרס לחלוטין בשנות ה-60, כתוצאה מיצירתו של אגם מלאכותי (Lago di Livigno).
היסטוריה

המתיישבים הראשונים בליביניו היו ככל הנראה רועים בימי הביניים. מסמכים קדומים אודות האזור כינו אותו "Vinea et Vineola". שם לטיני זה אינו מתייחס לקיומם של כרמים באזור, אלא מגיע מהשפה הגרמנית ומשמעותו מפולת שלגים. האזור היה מאז ומתמיד חשוף למפולות, כאשר האחרונה שבהן הכתה ב-1951 וגרמה למותם של שבעה בני אדם.
עד שנות ה-70 הייתה ליביניו עיירה חקלאית, אולם בעשורים האחרונים היא מתבססת בעיקר על תיירות – הן של גולשי סקי וסנובורד בחורף והן של מטיילים ורוכבי אופניים בקיץ.