stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאומטאפקאטאנגיהנגקואוואווטמטאפוקאיפנואקיטאנאטאהו

| --- | --- |

שלט המורה על הגבעה, יוני 2006
 מידע כללי
 על שם:  טאומטה 
 גובה:  300 מטר
 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 מיקום:  האי הצפוני, ניו זילנד
 מסלול ההעפלה הקל:  צעידה
 קואורדינטות:  40°20′45.6″S 176°32′24.72″E﻿ / ﻿40.346000°S 176.5402000°E﻿ / -40.346000; 176.5402000
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןטאומטה(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןטאומטה
 
טַאוּמַטַא־פַקַאטַאנְגִיהנְגַ־קוֹאוֹוּאוֹוּ־טַמַטֵאַ־פוֹקַאִי־פֵנוֹאַ־קִי־טַאנַא־טַאהוּ (גם: טאומטה; במאורית: Taumatawhakatangihangakōauauotamateaturipukakapikimaungahoronukupokāiwhenuakitanatahu, גם: Taumata) היא גבעה המתנשאת לגובה של כ-300 מטרים מעל פני הים, הגבעה נמצאת סמוך לעיירה פוראנגהאו שבחבל הוקס ביי שבניו זילנד. תושבי המקום נוהגים לקצר את השם לארבע הברותיו הראשונות - "טאומטה". בימינו אין איש הוגה את המילה בשלמותה, וכמעט איש אינו יכול, למעט דוברי השפה עצמה.
פירוק ותרגום שם זה אומר: "הפסגה בה טאמאטאה, האדם בעל הברכיים הגדולות, מטפס ההרים, בולע האדמה אשר טייל שם, ניגן בחליל האף לאהובתו". על פי ספר השיאים של גינס שם הגבעה הוא השני באורכו לאזור מוגדר בעולם, אחרי שמה המלא של העיר בנגקוק.
שמה הארוך והלא-רגיל של הגבעה מושך תשומת לב. כך, לדוגמה, שם הגבעה מופיע בזמריר פרסומת למשקה המוגז "Mountain Dew", ומאוזכר בלהיטה הראשון של הלהקה הבריטית "Quantum Jump" - "The Lone ranger". הפרסום לו זכתה הגבעה הפך אותה לאתר תיירותי באזור.
משמעות השם על פי השלט המוצב במקום, מתייחסת לניגון האבל שניגן טמטאה על מות אחיו בקרב שהתקיים על הגבעה הזו. ראו קישור לתמונת השלט המפורט המוצב במקום.
ראו גם

שאנוויירפושגוונגיש
צ'רגוגגוגמנצ'אוגגוגצ'אובנגנגמאוג
הערות שוליים

↑  הקלטה, באתר מאורכב ארכיון האינטרנט
↑  על פי גוגל ארץ לקואורדינטות הגבעה
↑  השם שניתן לבנגקוק על ידי קיסר סיאם (כיום תאילנד) בין השנים 1782 ל-1809 הוא: กรุงเทพมหานคร อมรรัตนโกสินทร์ มหินทรายุธยามหาดิลกภพ นพรัตน์ราชธานี บุรีรมย์อุดมราชนิเวศน์มหาสถาน อมรพิมานอวตารสถิต สักกะทัตติยะวิษณุกรรมประสิทธิ์ קְרוּנְגְ-טֶפּ-מַהָנָאכוֹן אָמוֹן-רַטָנָאקוֹסִין מַהִינְטָרָה-יוּתָאיָה מַהָאדִילוֹקְפוֹפּ נוֹפַרָאט-רַצַ'טָאנִי-בּוּרִירוֹם אוּדוֹם-רַצָ'נִיוְוֶט-מַהָאסָטַן אָמוֹן-פִימַנָוּוָאטָן- סַטִיט סָקַטַטִיָּה-וִיצָאנוּ-קַמְפְּרָאסִיט
↑  מילות השיר
↑  השלט המפורט, באתר Google Maps (באנגלית)
חצי קשת

כתר האימפריה הממלכתי כולל ארבעה חצאי קשתות הנפגשים במרכז הכתר בזווית ישרה (במישור), ולא יורדים מטה לעבר מרכז הכתר.
חצי קשת (באנגלית: half-arch) היא רצועת מתכת (בדרך כלל עשויה זהב, כסף או פלטינה) המעוטרת לרוב באבנים יקרות ויהלומים המחוברת לבסיס הכתר. לרוב חצאי הקשת מתחברים במרכזו של הכתר אל המונד - גלובוס מוזהב או עשוי אבן יקרה שנמצא בחלקו העליון של הכתר (מעליו נמצא לרוב צלב).
מספר חצאי הקשתות > כתרי הממלכה המאוחדת

על פי המקובל בממלכה המאוחדת נהוג שכתרי ההכתרה והכתרים הממלכתיים יהיו בעלי ארבעה חצאי קשתות - מאחר שכתרים אלה מנסים להידמות לכתר ההכתרה הרשמי של הממלכה המאוחדת - כתר אדוארד הקדוש. בין הכתרים בעלי ארבע הקשתות ניתן למנות את כתר המלכה אליזבת משנת 1938, הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון, כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי וכתר האימפריה הממלכתי של המלכה ויקטוריה משנת 1838 ושל המלך ג'ורג' השישי משנת 1937. כמו כן בממלכה המאוחדת נהוג שגם כתרי הרעיה יהיו בעלי ארבע קשתות (כגון כתר מרי ממודנה וכתר המלכה אדלייד).
כתר האימפריאלי של הודו שנעשה עבור המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1911 עבור הדורבר דלהי יוצא דופן ובו שמונה חצאי קשתות - מספר כפול מהמקובל.
כתרי נסיך ויילס הם לרוב בעלי קשת אחת שלמה (ולא שני חצאי קשתות כפי שסוברים בטעות) - בכתרים אלה המונד מחובר בראש הקשת, ולא מתחבר לחצאי הקשתות השונים, וזאת על פי הוראה שנתן המלך צ'ארלס השני בשנת 1677.
מספר חצאי הקשתות > מסורת אירופאית

הכתרים האירופאים (הצרפתים, הגרמנים והדניים) היו לרוב בעלי שמונה חצאי קשתות. הכתר ההכתרה הצארי הרוסי וכן כתר האימפריה האוסטרית כלל שני חצאי קשתות בלבד, כאשר שני חצאי כיפה מלאות עלו מהכתר במקום שני חצאי הקשתות הנוספים.
צורת חצי הקשת

ישנן שתי מסורות הנוגעות לצורת חצי הקשת - לפי מסורת אחת, חצי הקשת עולה מבסיס הכתר ואז יורד שוב למרכז הכתר (בו נפגשים חצאי הקשת) - כתר מסוג זה הוא כתר אדוארד הקדוש (כתר ההכתרה של הממלכה המאוחדת). לפי מסורת אחרת, חצאי הקשת שומרים על מישור במרכז הכתר במקום פגישתם, או עולים כלפי מעלה בלבד.
חצאי קשתות מתפרקות

בחלק מהכתרים ניתן להוריד את חצאי הקשת והמונד וכך נותר רק בסיס הכתר שניתן לחובשו. כתרי המלכה הרעיה בממלכה המאוחדת הם כתרים מסוג זה - ואלכסנדרה מדנמרק, מרי מטק ואליזבת בווס ליון נהגו לחבוש לראשיהן את בסיס הכתר לאחר פירוק הקשתות והמונד. הדבר נעשה לאחר מותו של המונרך, כשהמלכה הרעיה הפסיקה להיות מלכה לצידו של מונרך מכהן והפכה למלכה אם.
| כתרים |
| --- | --- | --- |
| סוגי כתרים | כתר רעייה • כתר הכתרה •  כתר קיסרי • כתר ממלכתי • כתר אפיפיורי • עטרה • נזר |  |
| חלקי הכתר | חצאי קשתות •  מונד •  צלב • צלב פאטה |  |
כתר רודולף השני - כתר האימפריה האוסטרית. הכתר כולל שני חצאי קשתות ושני חצאי כיפות.
חצי משוגעת

חצי משוגעת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נסרין קדרי. את השיר הוציאה חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, ב-23 באוגוסט 2021, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר נכתב והולחן על ידי אלמוג קריאף, נדב אהרוני, שגם הפיק את השיר.
ביקורות

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב ביקורת שלילית על השיר, העניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה, ואף ציין לרעה את הפקתו. ”השיר הזה נשמע אקט ממסחר שמשרת בעיקר גם את היוצרים-מפיקים שלוחצים על מתגים באולפן” – כתב בביקורת.
רשימת השמעה

| חצי משוגעת> מס' | חצי משוגעת> שם | חצי משוגעת> מילים | חצי משוגעת> הפקה | חצי משוגעת> משך | חצי משוגעת>  | חצי משוגעת>  | חצי משוגעת>  | חצי משוגעת>  | חצי משוגעת>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | חצי משוגעת  | נסרין קדרי | אלמוג קריאף, נדב אהרוני | 2:43 |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברות תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 23 באוגוסט 2021 | הורדה דיגיטלית • סטרימינג | הליקון ארומה מיוזיק |
הערות שוליים

↑  נסרין קדרי: "תמיד אמרו לי שאני משוגעת", מאיה כהן, ישראל היום
↑  חצי משוגעת, באתר של יוסי חרסונסקי
| נסרין קדרי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נסרין קדרי • בנאדיק • לומדת ללכת |  |
| מיני-אלבומים | 2024 • תקשיבו טוב |  |
| ערכים קשורים | "אייל גולן קורא לך" • The Voice ישראל • ליאם הפקות • "נסרין אגדה" |  |
| נסרין קדרי – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נסרין קדרי | "מה היא אהבה" • "אל תלך" • "אנא בחיבאק" • "לאן המשכת?" • "אתה עושה לי טוב" • "חייאתי" |  |
| בנאדיק | "בסיבוב השני" • "קצת שונה" • "בנאדיק (קוראת לך)" • "מילה אחת" • "זה נכון" • "מילים שקטות" • "העזתי" |  |
| לומדת ללכת | "באתי להחזיר לך" • "תאמרו לו" • "לומדת ללכת" • "לובשת חיוך" • "היינו שניים" • "גורל אחד" • "קרנבל רק היום" • "אלבי מעאק" |  |
| סינגלים אחרים | "ישמע-האל" • "לא רחוק הוא היום" • "מהכפר אל הכיכר" • "רוצי עם הלב" • "טיפה דמעות" • "לפני שהכרתי אותך" • "איזה יום טוב" • "מכל האהבות הזמניות" • "חביב אלבי" • "תמיד תזכור" • "תנו לגדול בשקט" • "בום" • "אהובי" • "בוקר טוב עולם" • "תסמעני" • "חצי משוגעת" • "ג'ינס או טייץ" • "לילה" • "אז מה עם ההוא" • "מי אמר" • "מאושרים" • "לא סתם" • "תהמר עליי" |  |
טאונגיי

| --- | --- |
מבט כללי על העיר
מבט כללי על העיר
 מדינה:  מיאנמר מיאנמר
 מדינה:  שאן
 תאריך ייסוד:  1894 
 גובה:  1,436 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  381,639 (2014)
 קואורדינטות:  20°46′50″N 97°02′14″E﻿ / ﻿20.780555555556°N 97.037222222222°E﻿ / 20.780555555556; 97.037222222222 
 אזור זמן:  UTC +6:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מיאנמר מוגדלת) נייפידאו יאנגון מנדליי מוולמיין באגו פאטיין מוניווה מיקיטלה סיטווה תאילנד לאוס סין הודו בנ. בהוטן ים אנדמן  מפרץ תאילנד  איי אנדמן טאונגיי(למפת מיאנמר רגילה) נייפידאו יאנגון מנדליי מוולמיין באגו פאטיין מוניווה מיקיטלה סיטווה תאילנד לאוס סין הודו בנ. בהוטן ים אנדמן  מפרץ תאילנד  איי אנדמן טאונגיי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טאונגיי (בבורמזית: တောင်ကြီးမြို့း) היא עיר במיאנמר השוכנת מצפון לאגם אינלה (אנ') והיא העיר הגדולה ביותר במדינת שאן (אנ') ומהווה את בירתה. טאונגיי היא העיר החמישית בגודלה במיאנמר.
היסטוריה

לפני הקולוניזציה הבריטית, טאונגיי היה כפר קטן שמנה כמה בקתות. האזור שכב על כתף רחבה של גבעות שאן והיה מאוכלס באנשי שאן (אנ') באותה תקופה. עקב עיור מסיבי לא נותרו עקבות מהכפר המקורי.
במהלך הכיבוש הבריטי הפכה העיירה לעיר הראשית ולבירה של מדינות דרום השאן. ההתפתחות המודרנית של טאונגגי החלה בשנת 1894, כאשר הבריטים העבירו את משרדי המנהלה שלהם מ-Maing Thauk (פורט סטדמן) על החופים המזרחיים של אגם אינלה לאזור הגבוה יותר, היכן ששוכנת העיר טאונגיי, מסיבות בריאותיות וגאוגרפיות. למרות שבאופן גאוגרפי בתוך מדינת Yawnghwe, העיר הוגדרה כ"אזור מסומן" (Notified area) על ידי הבריטים, ובכך לא הייתה כפופה לממשל של הסאבווה (אנ'). ב-1906, מנתה העיר כבר אלף בתים. בגלל תסיסה אזרחית ברחבי מדינות השאן במהלך שנות ה-1900 המוקדמות, שימש טאונגגי כחיל המצב הראשי של המשטרה הצבאית.
מאז עצמאות מיאנמר העיר המשיכה בצמיחה והיא מרכז מסחר אזורי.
הערות שוליים

↑  Census Report. The 2014 Myanmar Population and Housing Census. Vol. 2. Naypyidaw: Ministry of Immigration and Population. במאי 2015. p. 51. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Taunggyi | Myanmar". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2017-10-22.
↑  "Biggest Cities In Myanmar (Burma)". WorldAtlas (באנגלית). נבדק ב-2017-10-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562767605171  GND: 1216181616  LCCN: n89284722  VIAF: 152568655   WorldCat (עם VIAF): 152568655
חקר התרגום

עמוד מתרגום השבעים
חקר התרגום או מחקר התרגום (באנגלית:Translatology ,Translation Studies) הוא ענף בין-תחומי העוסק בתיאוריות תרגום (בכתב ועל-פה), בתיאור שיטותיו ובאופן יישומן. הוא עושה שימוש בתאוריות ובשיטות מחקר מתחומים שונים בסמיוטיקה, בחקר התרבות, בסוציולוגיה, בפסיכולוגיה, בחקר הספרות, בבלשנות, במדעי המחשב ועוד. מטרתו של "חקר התרגום" היא תיאור התרגום כתופעה חברתית, ותיאור האסטרטגיות שהמתרגמים נוקטים בהן כדי ליצור תרגומים.
ניסיונות לתאר את אסטרטגיות התרגום ואת התהליך הקוגניטיבי של התרגום נעשו בעבר – ראשית בקיסרות הרומי וגם בעולם היהודי ובמזרח הרחוק – בעיקר לשם הדרכת מתרגמים. למעשה, עד אמצע המאה ה-20 המחקר בתחום היה נורמטיבי, כלומר נעשה על-מנת להנחיל נורמות תרגום.
המחקר נועד לשמש בסיס להכשרת מתרגמים עדיין קיים, אולם בצדו התפתח "חקר התרגום" כתחום משיק, שעוסק בתיאור התופעה, ובשאיפה לפתח תאוריה שתתאר את התרגום כתופעה תרבותית, פסיכולוגית וחברתית.
בין הסוגיות הנדונות בחקר התרגום נמנים המושגים הבאים: משמעות, שקילות (פורמלית או דינמית), נאמנות למקור, סוגי התרגום, יחידות תרגום, אוניברסלים תרגומיים, נורמות תרגום, אמדן תרגום ואיכות תרגום, אסטרטגיות תרגומיות, קורפוסים, קהל היעד, תפקידו החברתי של התרגום, מקור מול תרגום, תרגום ומגדר, אתיקה של תרגום, קולוניאליזם ותרגום, סוציולוגיה של התרגום, המתרגם וההביטוס שלו, תרגום תרבותי, תרגום תאולוגי, ההיסטוריה של התרגום, לוקליזציה, הוראת התרגום, תרגום על פה מול תרגום בכתב, מטרת התרגום (סקופוס, SKOPOS), תרגום בידי אדם למול תרגום בידי מחשב, תרגום טכני למול תרגום ספרותי.
מטרות מחקר התרגום

הסוגיות שעומדות במוקד חקר התרגום הן:
מתי נחשב טקסט כתרגום ומתי כטקסט מקורי.
מאפיינים לשוניים ואחרים של תרגומים לעומת טקסטים מקוריים.
היחס לתרגומים בחברה נתונה.
אילו אנשים יכולים להיחשב כמתרגמים בחברה נתונה.
מהן שיטות התרגום (אסטרטגיות התרגום) והאם הן זהות לגבי כל השפות שמהן נעשה התרגום לשפה נתונה.
התהליך שעובר טקסט הכתוב בשפה זרה עד שהוא מיתרגם במלואו לשפת היעד, וחלקו של המתרגם בתהליך הזה.
איך מתמודדים עם בעיות בתרגום, לדוגמה: איך מתרגמים טקסט הנחשב קדוש, איך מתגברים על פערים תרבותיים שמקשים על הבנת התרגום, איך מתרגמים טקסט ערוך במשקל או בחריזה, וכדומה.
שאלה נוספת שנדונה בעיקר בתחום מדעי המחשב אך קשורה בחקר התרגום היא: האם ייתכן "תרגום מכונה", כלומר, תרגום באמצעות מחשב (Machine Translation).
הבחנות שנובעות מהתפתחות המחקר

חקר התרגום הביא להבחנות מעניינות. להלן כמה מהן, בזיקה לשאלות הנזכרות לעיל:
לא כל טקסט שנחשב כתרגום, אכן נכתב במקורו בשפה זרה. יש טקסטים שנכתבים, במודע או שלא במודע, כך שייראו כאילו הם תרגומים. תופעה זו מכונה "פסידו-תרגום". מנגד, יש טקסטים שתורגמו בעבר משפה זרה, אולם קוראי הטקסטים אינם מודעים לכך, ותופסים את התרגום כחלק בלתי נפרד משפתם ומתרבותם. כך למשל תרגום המלך ג'יימס של התנ"ך לאנגלית, נתפס בקרב חלק מדוברי האנגלית כטקסט אנגלי מקורי. תופעה זו הביאה לאימוץ תרגומי שאילה רבים מעברית מקראית לאנגלית מודרנית (למשל הביטוי "by the skin of his teeth" הוא בעצם גלגול של הביטוי העברי "בעור שיניי" מספר איוב, פרק י"ט פסוק כ').
השפה המשמשת בתרגומים שונה במידה ניכרת מהשפה המשמשת בטקסטים מקוריים, עד כדי כך שיש מילים וביטויים המופיעים רק או בעיקר בתרגומים. 'שפה' זו המשמשת לתרגום מכונה 'תרגומית'. בעברית ישראלית, למשל, המילה "ברנש" מופיעה כמעט אך ורק בתרגומים ישנים מאנגלית, כתרגום למילה guy (המחזמר Guys and Dolls תורגם לעברית כ"ברנשים וחתיכות"). בימי הביניים תורגמו חיבורים יהודיים פילוסופיים מערבית לעברית, תוך שאילת מבנים תחביריים ערביים אל תוך הטקסט העברי.
ההבחנות לעיל באות לתאר את תופעת התרגום ומאפייניה, ואין בהן ניסיון לשפוט מהו תרגום טוב או מהי הדרך הנכונה לתרגם. מבחינת החוקרים השימוש במילה "ברנש", כתרגום למילה guy, בתרגומים מאנגלית לעברית היא אחת התופעות בתחום התרגום הראויה למחקר ולניתוח תאורטי, וכן להשוואה לתופעות דומות בסביבות לשוניות אחרות. גם העובדה כי המילה הזו נעלמת בהדרגה מטקסטים מתורגמים ומוחלפת במילים מן העברית היומיומית המדוברת היא תופעה הראויה למחקר. היבט זה של חקר התרגום התיאורי, הפנומנולוגי, מבדיל אותו ממחקרי תרגום שנעשים לצרכים יישומיים (הכשרת מתרגמים, ביקורת תרגומים וכדומה).
מחקר התרגום חוקר גם גישות שונות בביקורת התרגום ומנסה לעמוד על המקורות התרבותיים ועל השינויים החברתיים שנמצאים ברקע הגישות האלה. גישה פופולרית לתרגום גורסת כי תרגום טוב משכיח מלב הקורא את העובדה שהוא קורא טקסט מתורגם ולא טקסט מקורי, וכי למעשה מתרגם טוב כותב מחדש את הטקסט המקורי בשפת היעד. גישה זו עומדת בניגוד לגישה הגורסת כי טקסט מתורגם צריך לשמור על "זרותו", כלומר הוא צריך לשמר מאפיינים של שפת המקור, אף אם הם אינם קיימים או אינם מקובלים בשפת היעד (לוקליזמים, תרגומים מילוליים ועוד), כיוון שהקורא צריך להיות מודע לכך שהוא קורא טקסט זר. שתי הגישות קיימות ואופן היישום שלהן הוא נושא מחקר בתחום חקר התרגום, כמו גם השאלה איזו גישה מקובלת יותר בתרבויות מסוימות ובתקופות מסוימות.
לגבי השפה העברית, חקר התרגום עוסק בשאלה, איך השתנו נורמות התרגום עם הפיכתה של העברית משפה כתובה לשפה מדוברת, ובאיזה אופן הדבר השפיע על תהליך התרגום לעברית וממנה.
הבחנות שנובעות מהתפתחות המחקר > מחקר ולימודים בישראל

מחקר התרגום באוניברסיטת תל אביב נוסד על ידי פרופ' איתמר אבן-זהר בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים, וקודם על ידי פרופ' גדעון טורי, שהיה גם העורך של כתב העת הבינלאומי למחקר התרגום "Target". המחקר התנהל בעיקרו במסגרת הקתדרה לתאוריה של התרגום ע"ש ברנשטיין, שהוקמה ב-1973 (המופקד הראשון על הקתדרה היה פרופ' א' אבן-זהר; המופקד השני היה פרופ' גדעון טורי, שנפטר ב-4 באוקטובר 2016). לימודים לקראת תארים אקדמיים במחקר התרגום יש רק באוניברסיטת בר-אילן. באוניברסיטת תל אביב קיים מסלול ללימודי תעודה לבעלי תואר ראשון במסגרת בית הספר למדעי התרבות.
לקריאה נוספת

רחל ויסברוד, לא על המילה לבדה: סוגיות יסוד בתרגום, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה (2007).
Baker, Mona ed. (2001). Routledge Encyclopedia of Translation Studies. New York & London: Routledge.
Catford, J.C., (1965). A Linguistic Theory of Translation. London.
Gentzler, Edwin (1993). Contemporary Translation Theories. London & New York: Routledge
Holmes, James S. (1972/1988). "The Name and Nature of Translation Studies." In: James S. Holmes, Translated! Papers on Literary Translation and Translation Studies, Amsterdam: Rodopi, pp. 67–80.
Levy, Jiři (1967). "Translation as a Decision Process." In To Honor Roman Jakobson. The Hague: Mouton, II, pp. 1171-1182.
Mounin, George (1963). Les problèmes théoriques de la traduction. Paris.
Toury, Gideon (1995). Descriptive Translation Studies and beyond. Amsterdam / Philadelphia: John Benjamins.
Venuti, Lawrence (1995). The Translator's Invisibility: A History of Translation. London & New York: Routledge.
Ларин,Б.A. ed. (1962). Теория и практика перевода. Ленинград
Seleskovitch, Danica; Lederer, Marianne (1989). Pédagogie Raisonnée de l'Interprétation . Brussels: Didier Érudition.
Robinson, Douglas. (1991). The Translator’s Turn. Baltimore and London: Johns Hopkins University Press.
Steiner, George (1975). After Babel. Oxford and New York: Oxford University Press.
House, Juliane (1997) A Model for Translation Quality Assessment. Germany
Benjamin, Walter (1923). "The Task of the Translator," an introduction to the translation of Les fleurs du mal by Baudelaire.
Berman, Antoine (1991). La traduction et la lettre ou l'auberge du lointain. Paris: Seuil.
Berman, Antoine (1994). Pour une critique des traductions: John Donne, Paris: Gallimard.
Jakobson R., On Linguistic Aspects of Translation, 1959
Pöchhacker, Franz (2009). "The turns of Interpreting Studies". Efforts and Models in Interpreting and Translation Research: A Tribute to Daniel Gile . Benjamins Translation Library. 80 (ed. Chesterman/andrew, Gerzymisch–Arbogast/Heidrun): 25–46.
von Flotow, Luise. 2011. Translating women. Ottawa: University of Ottawa Press.
Simon, Sherry. 1996. Gender in translation. London and New York: Routledge
Robinson, Douglas. 1997. Translation and Empire: Postcolonial Approaches Explained . Manchester: St. Jerome.
Lefevere, A. 1992. Translation, Rewriting, and the Manipulation of Literary Fame. London and New York: Routledge.
Reiss, Katharina (1989). "Text Types, Translation Types and Translation Assessment" In: Chesterman, Andrew (ed.) (1989). Readings in Translation Theory. Helsinki: Finn Lectura
הערות שוליים

↑  Seleskovitch, Danica; Lederer, Marianne (1989). Pédagogie Raisonnée de l'Interprétation. Brussels: Didier Érudition
↑  Venuti, Lawrence. (2012). The Translation Studies Reader, 3rd ed. London: Routledge.
↑  Pym, Anthony. 2008. Exploring Translation Theories. London and New York: Routledge. 47
1 2  Munday, Jeremy. 2008. Introducing Translation Studies. London and New York: Routledge. pp. 4
↑  Baker, Mona ed. (2001). Routledge Encyclopedia of Translation Studies. New York & London: Routledge.
↑  עמנואל טוב (ערך), מחקרים על תרגום השבעים, האוניברסיטה העברית – הפקולטה למדעי הרוח – החוג למקרא, תשל"ג-1973. (הספר בקטלוג ULI)

עמנואל טוב, תרגומים יווניים, בתוך: תרגומי המקרא – פרקי מבוא, (עמ' 49–120) בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1984 (הספר בקטלוג ULI)

יעל פיש, "תרגום השבעים", בתוך: בין יוספוס לחז"ל, כרך א', עמ' 145–167. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" (הספר בקטלוג ULI)
↑  רפאל בנימין פוזן, העקיבות התרגומית בתרגום אונקלוס, הוצאת מגנס 2004

דב רפל, תרגום אונקלוס כפירוש לתורה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ה

חיים יבין (עורך), תרגומי המקרא, ירושלים תשמ"ד, פרק שני (עמ' 18-8).
↑  Cheung, Martha. 2006. Anthology on Chinese Discourse on Translation. Manchester: Saint Jerome.
↑  Robinson, Douglas, ed. (2002), Translation Theory From Herodotus to Nietzsche. Manchester: St. Jerome.
↑  Jakobson R., On Linguistic Aspects of Translation, essay, 1959
↑  Vinay, Jean-Paul and J.Darbelnet. 1958/1995. Comparative Stylistics of French and English: A Methodology for Translation. Amsterdam and Philadelphia: John Benjamins.
↑  Pym, Anthony (2011). "Translation research terms: a tentative glossary for moments of perplexity and dispute". Translation Research Projects 3: 75–110.
↑  Even-Zohar, I. (1990b) "Polysystem theory", Poetics Today 11(1): 9-26
↑  ראו בעיקר פרק 5 בחיבורו של Gentzler, וכן Baker ו-Venuti.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4438228-5  LNB: 000063588  NKC: ph116430
חתרוריט

|  תכונות המינרל |
| --- | --- |
 הרכב כימי:  Ca₃SiO₅ 
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי
 צורת הגביש:  הגבישים מיקרוסקופים פסאודו-הקסגונליים עד μm‏50
 צבע:  אפור בהיר, חום אדמדם, או חסר צבע
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 קשיות:  6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.02
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  מאייניט, לרניט, בראונמילריט ונגלשמידטיט
 
חתרוריט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) נדיר מאוד שנתגלה תחילה כתוצר מלאכותי עיקרי המכונה אליט בתהליך ייצור צמנט פורטלנד, ואחר כך גם נתגלה בטבע במקום אחד בעולם בלבד (ישראל).
תכונות > הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של החתרוריט היא Ca3SiO5.
החתרוריט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית דיטריגונלית פירמידלית  3\ m וחבורת סימטריות מרחבית R3m. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=7.15 ‏ ו-c=25.56Å.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הגבישים מיקרוסקופים פסאודו-הקסגונליים עד μm‏50. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.02 גרם לסמ"ק.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. גבישי החתרוריט שקופים עד שקופים למחצה, והם חסרי צבע או שצבעם חום אדמדם עד אפור בהיר. בשקף מנוסר החתרוריט חסר צבע.
גילוי ומקור השם

החתרוריט היה מוכר כתרכובת שנוצרה באופן מלאכותי עוד בסוף המאה ה-19. הוא זוהה כמרכיב מרכזי בצמנט פורטלנד על ידי הגאולוג השוודי אלפרד טורנבוהם (Alfred Elis Törnebohm‏; 1911-1838) ב-1897, והוא כינה אותו אליט. ב-1977 גילתה הגאולוגית שולמית גרוס את המינרל בתצורת חתרורים שבנגב, ולצורה הטבעית של המינרל ניתן השם חתרוריט על שם המקום בו נתגלה.
מקור ותפוצה

המינרל נוצר בהתמרת מגע בחום מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי.
נכון ל-2011 נמצא חתרוריט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ במקום אחד בלבד בעולם - תצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד. בסביבה זו הוא מצוי בחברת מינרלים אחרים שנוצרו בחום גבוה (דוגמת הלרניט והבראונמילריט).
לקריאה נוספת

Gross, S., 1977. The mineralogy of the Hatrurim formation. Israel. Geol. Surv. Isr. Bull. 70, 80 p. (המאמר של שולמית גרוס על תצורת חתרורים)
הערות שוליים

↑  אתר Webmineral
↑  השם עדיין מקובל בתעשייה אם כי השם המקובל יותר הוא טריקלציום סיליקט.
ט"ו בניסן

ט"ו בניסן הוא היום החמישה עשר בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישה עשר בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. ט"ו בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדו".
חגים ומועדים

מתחילים לחגוג את חג הפסח שנמשך שבעה ימים עד כ"א בניסן
סוף עונת הקור ותחילת עונת הקציר
אירועים היסטוריים

ב'תמ"ח – פסח מצרים, ויציאת מצרים
המשתה הראשון של אסתר, אחשוורוש והמן
ג'תתל"ג – נפילת מצדה וסיום המרד הגדול
ה'תשס"ב – הפיגוע במלון פארק בנתניה, שמביא למבצע חומת מגן
נולדו

יצחק אבינו, האמצעי מבין שלושת האבות
ה'ת"ף – רבי אליהו מווילנה, המכונה "הגאון מווילנה", מגדולי רבני הגולה, פוסק הלכתי וראש המתנגדים לחסידות (נפטר בי"ט בתשרי ה'תקנ"ח)
ה'תרנ"א – הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראש ישיבת מרכז הרב ובנו של הראי"ה (נפטר בה'תשמ"ב)
ה'תש"ה – יהודה בארקן, שחקן קולנוע, מפיק, במאי ותסריטאי ישראלי (נפטר בה'תשפ"א)
ה'תשי"ג – אהוד בנאי, זמר ישראלי
ה'תשי"ט – ברוך מרזל, פעיל ימין קיצוני וחבר בתנועת כך
ה'תשי"ט – יהונתן סגל, שחקן, במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ותסריטאי בקולנוע ובתיאטרון הישראלי
ה'תשל"ח – חילי טרופר, שר התרבות והספורט מטעם מפלגת כחול לבן
נפטרו

ה'תרצ"ג – בנימין פוקס (שועל) (1861 – 11 בנובמבר 1933), חבר תנועת ביל"ו, היה בקבוצה הראשונה של הביל"ויים שעלו ארצה מניקולייב בשנת 1882, ממייסדי המושבה גדרה
ה'תשט"ו – תידה בארה, כוכבת סרטים אילמים אמריקאית יהודייה (נולדה ב-ה'תרמ"ה)
ה'תשל"ו – דוד אלעזר, רמטכ"ל צה"ל במלחמת יום הכיפורים
ה'תס"ד – הרב שלמה מיידנצ'יק יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל יו"ר ועד כפר חב"ד ומראשי חסידות חב"ד
ה'תשס"ה – הרב ד"ר יחזקאל מארק, רב והיסטוריון של הספרות, רבה הראשי של רומניה בשנים תשנ"ה–תשנ"ז (1995–1997)
ה'תשס"ו – מיכאל שיר, סופר ישראלי (נולד בה'תרפ"ג)
ה'תשע"ה – הרב שמואל הלוי ואזנר, מגדולי פוסקי ההלכה בדור האחרון
י"ד בניסן – ט"ז בניסן
ניסן
הערות שוליים

↑  יוסף זליגר, חמישה עשר בשבט וחמישה עשר באב. על פי תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ו, עמוד ב'.
↑  יוסף בן מתתיהו, "מלחמות היהודים", ז', ט', א'.
הגדת דרמשטט, גרמניה, המאה ה-14
טוגון טימור, קיסר סין

טוֹגּוֹן טִימוּר (בכתב מונגולי: ᠲᠤᠭᠤᠨᠲᠡᠮᠦᠷ) או בשמו הסיני הקיסר חְװֵי-דְזונְג (במנדרינית: 惠宗), היה אחרון קיסרי שושלת יואן, בין השנים 1333–1368 ואחרון שליטיה המונגולים של האימפריה הסינית. טוגון טימור נחשב להיות הכגן (קיסר) האחרון של האימפריה המונגולית. עם עליית שושלת מינג במרד המצנפת האדומה, נסגו המונגולים אל הערבה האסייתית וטימור הקים את שושלת יואן הצפונית בתור שליטה הראשון.
ביוגרפיה

קובלאי חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן ומייסד שושלת יואן, שלט בסין בין השנים 1279 ל-1294. הוא עקף בימיו את בנו ויורשו ומינה את נכדו ליורשו.
במות נכדו בשנת 1307 החלה מריבה על ירושת כס המלוכה, מדי שנה עלו וירדו קיסרים והחלה מלחמת אזרחים על ירושת הכתר. טוגון טימור, יליד 1320, ראה בשנות צעירותו מאבקים ותככים ממושכים על הכס. כקיסר ראה תככים בחצר המלוכה ומאבקי כוח בין משפחתו. טימור הפך לקיסר סין בשנת 1333, בגיל 13, אך האיש החזק ביותר בשנים 1333–1340 היה הקנצלר שלו באיאן, שהיה בעל רוב סמכויות השלטון.