stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון
מנועי סטרלינג

המספנה השוודית קוקומס (Kockums) שבמאלמה, בנתה שלוש צוללות מדגם גוטלנד (Gotland) עבור הצי השוודי, שבכל אחת מותקן מנוע סטרלינג כמנוע נוסף. מנוע זה, שצורך חמצן נוזלי וסולר מניע גנרטור בהספק של 75 קילו וואט (75kW) לצורך הנעה או טעינת מצברים. מערכת זו מאפשרת לצוללת במשקל 1,500 טון שהייה בצלילה למשך 14 יום ברציפות, במהירות של 5 קשרים ימיים.
מספנת קוקומס מספקת מנועי סטרלינג גם לצי הצוללות של יפן. כל הצוללות החדשות ביפן מצוידות במנועי עזר אלה. הצוללת הראשונה בדגם החדש, Sōryū, הושקה ב-5 בדצמבר ונמסרה לצי בחודש מרץ 2009.
תאי דלק

חברת סימנס מגרמניה פיתחה תא דלק בעל הספק של 30–50 קילווט. תשע יחידות כאלה מותקנות בצוללת U-31 מתוצרת מספנות HDW שבקיל. הצוללת היא הראשונה מדגם 212A של הצי הגרמני בעלת הדחק של 1,830 טון. צוללות נוספות מדגם זה, וצוללות ליצוא נוספות של מספנת HDV, (דגמי mod-209, ודגמי 212 ו-214), מצוידות בשתי יחידות המספקות 120 קילווט כל אחת.
כל תאי הדלק שמותקנים בצוללות מתוצרת גרמניה, הם מטיפוס PEM, ופותחו בחברת סימנס (Siemens).
אנרגיה גרעינית

כורים גרעיניים להנעת צוללות נמצאים בשימוש מאז שנות ה-50 של המאה ה-20. הראשונה שבהן הייתה הצוללת האמריקנית נאוטילוס (USS Nautilus). נכון לתחילת המאה ה-21, מופעלות צוללות המונעות באמצעות אנרגיה גרעינית על ידי ארצות הברית, בריטניה, צרפת, רוסיה, סין והודו. פרט להודו, כולן גם חברות קבועות במועצת הביטחון של האו"ם, והן המדינות היחידות שהצהירו כי ברשותן גם נשק גרעיני. הודו השלימה את בניית הגוף של צוללת גרעינית רק בשנת 2009, ובנייתה אמורה להסתיים תוך מספר שנים. קיים מידע כי גם בברזיל עוסקים במחקר בנושא הנעה גרעינית לצוללות. אולם, AIP הוא המונח המקובל בשימוש גם כאשר מדובר רק על שיפור ביצועי הנעה בצוללות קונבנציונליות.
הצעות לשלב כור גרעיני כמנוע עזר, אשר נכלל בקטגוריה של AIP הועלו בעבר. לדוגמה, הייתה הצעה לשלב כור קטן בהספק של 200 קילווט כמנוע עזר (המונח הנבחר היה "מצבר גרעיני"), כדי לשפר את ביצועי הצוללות הקנדיות בצלילות מתחת לקרח.
דגמי צוללות קונבנציונליות המצוידות ב-AIP

דגמי צוללות בהן הותקנו עד שנת 2010 מערכות AIP:
| תכנון | דגם | הדחק (טון) | המשתמש | סוג AIP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפתי-ספרדי | סקורפין | 1,700 | צרפת וספרד | טורבינת קיטור |
| ספרדי | S-80 | 2,400 | ספרד | טורבינת קיטור |
| גרמני | Mod 209 | 1,810 | גרמניה | תאי דלק |
| גרמני | 212 | 1,830 | גרמניה ואיטליה | תאי דלק |
| גרמני | 214 | 1,980 | ציים שונים | תאי דלק |
| רוסי | לָדָה - Лада | 2,700 | רוסיה | תאי דלק |
| רוסי | אָמוּר - Amyp | 950 | רוסיה | תאי דלק |
| יפני | אסשיו - Harushio | 2,750 | יפן | מנוע סטרלינג |
| יפני | סוריו - Sōryū | 4,200 | יפן | מנוע סטרלינג |
| שוודי | גוטלנד - Gotland | 1,450 | שוודיה | מנוע סטרלינג |
| שוודי | זודרמנלנד - Södermanland | 1,500 | שוודיה | מנוע סטרלינג |
| סינגפורי | ארצ'ר - Archer | 1,180 | סינגפור | מנוע סטרלינג |
| סיני | 041 |  ??? | סין | מנוע סטרלינג |
| גרמני | דולפין AIP | 2400 | ישראל | תאי דלק |
הערות שוליים

↑  מתוך סיכום ועדת המונחים של צי ארצות הברית (GNST): יש שמשתמשים במונח SSI, אבל המונח SSP הוגדר כמונח המועדף. המונח SSK (לפעמים ASW) כמונח הנבחר לצוללות דיזל-חשמל ננטש בשנות ה-50, אבל עדיין בשימוש בציים שונים כולל הצי הבריטי ומוסדות כמו ג'יינס (Janes Information Group).
↑  A steam powered submarine: the Ictíneo
↑  Naval Technology - U212/U214 - Attack Submarine
מנוע סטרלינג
דיאגרמה של תא דלק PEM
מקצועה

מקצועה
מַקְצוּעָה היא כלי עבודה המשמש לשיוף שכבות עץ דקות, אם כי יש המשתמשים בה גם בתעשיית הפלסטיק.
המקצועה היא מהכלים העתיקים ביותר שהיו בשימוש האדם. יש חוקרים המעריכים שהשימוש במקצועה החל תקופה קצרה לאחר שהחל האדם להשתמש בכלים.[דרוש מקור] המקצועות העתיקות היו עשויות מאבני צור ובתקופה מאוחרת יותר ממתכות. המקצועה מוזכרת במקרא: ”חָרַשׁ עֵצִים נָטָה קָו, יְתָאֲרֵהוּ בַשֶּׂרֶד, יַעֲשֵׂהוּ בַּמַּקְצֻעוֹת, וּבַמְּחוּגָה יְתָאֳרֵהוּ” (ישעיהו, מ"ד, י"ג).
מקצועה ידנית
מקצועה חשמלית מודרנית של חברת מקיטה
מקצועה בעידן המודרני

בעידן המודרני מרבית השימושים הנעשים הם דווקא במקצועה החשמלית או התעשייתית, דבר המזרז את העבודה באופן משמעותי, גורם לדיוק רב ברמה של מיקרונים וכן מפחית מן המאמצים הפיזיים הנדרשים מהנגר.
מבנה הכלי

מקצועה ידנית בנויה בצורה מלבנית שבחלקה הקדמי והאחורי ממוקמות ידיות האחיזה שבאמצעותן מניעים את הכלי אחור וקדימה. במרכז הכלי ממוקמת סכין רחבה המונחת באלכסון כאשר חלקה התחתון בולט מעט מתחתית הכלי ותנועה קדימה תוך כדי לחיצת הכלי אל משטח העבודה מביאה לגילוף שכבות עץ דקות.
ברוב המקצועות ישנו בורג המאפשר לשלוט על זווית הסכין ומרחק הבליטה שלה מתחתית הכלי – מה שמשפיע על עומק ההקצעה.
מקצועה חשמלית משתמשת במנוע המפעיל סכין רחבה ועגולה הבולטת גם היא מתחתית הכלי. באמצעות מפתח כוונון ניתן לשלוט באורך בליטת הסכין מתחתית הכלי ובכך לקבוע את עומק ההקצעה.
מיקי קרצמן

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בן 65 בערך) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צלם, אמן (תרבות) 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2011)  פרס משרד החינוך והתרבות (2001)  פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית (2012)  פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום (1997) 
 בן או בת זוג:  דורין פרנקפורט 
 
מיקי קרצמן (נולד ב-1959) הוא צלם, אמן ופעיל זכויות אדם ישראלי. לשעבר צלם עיתונות בעיתונים "הארץ", "חדשות" ו"העיר." פרופסור חבר במחלקה לצילום של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל וזוכה פרס א.מ.ת. לשנת 2011. ב-2015 נבחר לרשימת 50 הצלמים המחויבים ביותר מבחינה חברתית בתולדות הצילום של מרכז הצילום הבינלאומי (ICP) במנהטן, ניו יורק.
ביוגרפיה

מיקי קרצמן נולד ב-1959 בארגנטינה והיגר לישראל עם משפחתו בשנת 1971. תחילה נשלחו למעון עולים בלוד, ולאחר חצי שנה עברו להתגורר בקריית אונו.
מפגשו הראשון עם צילום היה במגמה לצילום טכני בבית הספר התיכון ע"ש יצחק בן צבי, קריית אונו. לאחר שירות קרבי בצה"ל עבד כצלם רפואי בבית החולים "איכילוב" למשך שנה. ב-1983 התחיל לעבוד במעבדת הצילום של עיתון "חדשות" ובהמשך כצלם מערכת, עד לסגירת העיתון. בין השנים 1993–2012 עבד עבור עיתון "הארץ", בו, בין היתר, צילם לטור השבועי "אזור הדמדומים" של גדעון לוי, שמתעד הפרות זכויות אדם בפרט ואת חיי האוכלוסייה הפלסטינית ככלל בשטחי יהודה ושומרון ועזה תחת שלטונה הצבאי של מדינת ישראל ותושבי ההתנחלויות בשטחים אלו. קרצמן העיד שהעיסוק בצילום עיתונות נתפס עבורו כאקטיביסטי ופוליטי. גם גדעון לוי, שותפו לטור, העיד כי בעיניו, הצילום בידי קרצמן הוא רעיוני ואידאולוגי. באותן השנים צילם קרצמן גם לעיתון "העיר".
בשנת 1992 התקיימה תערוכת הצילום הראשונה של קרצמן בגלריה בוגרשוב בתל אביב. את התערוכה אצרה אריאלה אזולאי. מאז הציג בעשרות תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה, הבולטות בהן הן תערוכת היחיד המשותפת עם הצייר דוד ריב במוזיאון ישראל (2003, אוצרת: שרית שפירא), התערוכה במסגרת הביאנלה בסאו פאולו (2006), התערוכה במרכז לאמנות עכשווית (La Virreina Centre de la Imatge) בברצלונה ובמוזיאון לאמנות בת זמננו (MUSAC) בלאון, ספרד (2013-2012, אוצר: אוקטביו זאיה), תערוכה במוזיאון לאמנות עכשווית בסנטיאגו (2017, אוצר: Christian Viveros-Fauné) ותערוכה משותפת לו ולשבתאי פינצ'בסקי במוזיאון תל אביב לאמנות (2021, אוצרת: רז סמירה) בשם "אנטי מיפוי".
קרצמן מוכר בפעילותו למען זכויות אדם. ב-2004 הקים ביחד עם יהודה שאול ואבי מוגרבי את ארגון "שוברים שתיקה" האוסף עדויות של חיילים על שירותם בשטחים. מאז שנת 2009 הוא מכהן כיו"ר הדירקטוריון של הארגון. בנוסף, הוא חבר המועצה הציבורית של ארגון בצלם. קרצמן העיד שכבר בנעוריו פיתח מודעות פוליטית שבשלה לכדי אקטיביזם בבגרותו. את החינוך השמאלני שקיבל בגיל צעיר הוא מייחס, בין השאר, למציאות המשפחתית שלו בארגנטינה של שנות ה-70, כאשר חמישה מחברי משפחת אמו נעלמו בתקופת שלטון החונטה הצבאית.
הוראה

מאז שנת 1989 עוסק בהוראת צילום במוסדות שונים. בין השנים 2006 ל-2014 כיהן כראש המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ונמנה עם סגל המרצים של האקדמיה עד היום.
בין השנים 1997 ל-1999 לימד בבית הספר קמרה אובסקורה ובהמשך בסדנת אמני הקיבוץ בחבצלת ובמדרשה לצילום גאוגרפי. בין השנים 2002 ל-2006 לימד קרצמן בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה עד מינויו לראש המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. החל מ-2014 לימד בבית הספר "בסיס" והיה אחראי על לימודי הצילום בבית הספר עד סגירתו.
הוראה > נושאים מרכזיים בעבודתו

במרכז פעילותו האמנותית של קרצמן עומד הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומושגים הקשורים בנושא זה, כגון מקום, חברה, מרחב וגבולות. בעבודתו הוא עוסק בהתחקות אחר פעולות מחיקה והדחקה של העבר וההווה הפלסטיני במדינת ישראל ובשטחים, כמו גם בשאלות כיצד מושרשים מושגים, כיצד נבנה מיתוס או קונצנזוס ומה נמצא בשוליים של הסיפור.
בשנת 2021 יצא לאור, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרו "עובד ארכיון".
חיים אישיים

קרצמן הוא אב לשתי בנות, בת זוגו היא מעצבת האופנה דורין פרנקפורט.
פרסים והוקרה

ICP list of 50 most “concerned photographers” in the world 2016
פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית לשנת 2012
Robert Gardner Fellowship in Photography of the Peabody Museum of Archaeology and Ethnography, אוניברסיטת הארוורד 2011
פרס א.מ.ת - פרס האמנות, המדע והתרבות לשנת 2011
מלגת British Multi Exposure לשנת 2001
פרס משרד החינוך והתרבות לשנת 2001
פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום לשנת 1997
תערוכות > תערוכות יחיד

1994 - עבודות, גלריה בוגרשוב, תל אביב. אוצרת: אריאלה אזולאי
1996 - חוצה ישראל, הגלריה בבצלאל, ירושלים
2001 - גלריה נלי אמן, תל אביב** 2001 - גלריה נלי אמן, תל אביב
2002 - גלריה נלי אמן, תל אביב
2003 - קונטרול, תערוכה משותפת עם דוד ריב, מוזיאון ישראל, ירושלים
2005 - מקום משותף, מרחב אוסקר נימאייר, פריז
2007 - מרחב מוגן, גלריה שלוש, תל אביב
2009 - עבודות, גלריה שלוש, תל אביב
2010 - Deleitosa, ארקו מדריד, ספרד
2011 - All About Us, קרן אורסולה בליקלה (Ursula Blickle Foundation), גרמניה
2011 - סיכול ממוקד, מדיה סיטי סיאול, קוריאה הדרומית
2013-2012 - AS IT IS. On Miki Kratsman's Photography ב-MUSAC Museum for Contemporary Art, לאון, וב-La Virreina Centre de la Imatge, ברצלונה, ספרד. אוצר: אוקטביו זאיה** 2014 - Photobooth ביריד האמנות ArteBA, בואנוס איירס, ארגנטינה. אוצר: אוקטביו זאיה (Octavio Zaya)
2018-2017 - People I Met ב-Santiago Museum of Contemporary Art, סנטיאגו, צ'ילה, וב-USF Contemporary Art Museum, טמפה, פלורידה, ארצות הברית. אוצר: כריסטיאן ויורס-פונה (Christian Viveros-Fauné)
2021 - אנטי מיפוי, תערוכה משותפת עם שבתאי פינצ'בסקי, מוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת: רז סמירה.
הערות שוליים

↑  פרס א.מ.ת. | פרס האמנות, המדע והתרבות, באתר emetprize.com
↑  ICP Celebrates 50th Anniversary of Fund for Concerned Photography, International Center of Photography (באנגלית), ‏2016-05-16
1 2 3 4  אלי ערמון אזולאי, הצלם מיקי קרצמן לא יתן לכם לשכוח, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2011
1 2 3 4  מיקי קרצמן, עובד ארכיון, הקיבוץ המאוחד, 2020
1 2 3   שני ליטמן, למרות הכל, מיקי קרצמן עוד מאמין במקום הזה. הוא אפילו לא יודע למה, באתר הארץ, 6 בינואר 2021
↑  המועצה הציבורית, באתר בצלם
1 2  קורות חייו של קרצמן באתר גלריה שלוש
↑  humans.txt, מיקי קרצמן - ראש מסלול צילום - בסיס, באתר www.basis.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277407  NLI: 987007299473405171  BnF: cb146052444 (data)  GND: 1025591879  ISNI: 0000 0000 6658 4740  LCCN: nr92004035  PIC: 318279  SUDOC: 194518256  VIAF: 59335534   WorldCat (עם VIAF): 59335534
מקצוע (סיפור)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  Analog Science Fiction and Fact 
 תאריך הוצאה:  יולי 1957 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Astounding Science Fiction, גיליון יולי 1957
 
מקצוע (באנגלית: Profession) הוא נובלה מאת סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב. הנובלה הופיעה לראשונה בשנת 1957 והודפס מחדש בקובץ הסיפורים מחר כפול תשע בשנת 1959.
הסיפור תורגם לעברית בקובץ מחר כפול תשע בשנת 1972 ושוב בשנת 2005, ותורגם בשלישית בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 1' בשנת 2009.
סיפור זה הוא הארוך ביותר בספר "מחר כפול תשע", אורכו כ-50 עמודים, שאר הסיפורים לא עולים על 20 עמודים.
עלילה

הסיפור, שמתרחש במאה ה-65, מתמקד בנער בשם ג'ורג'. ג'ורג' חולם מילדותו להיות תכנת מחשבים, והוא אף מנסה לאמן את מוחו להתאים למקצוע זה באמצעות קריאת ספרים בתחום, אף-על-פי שכולם מסביבו אומרים לו שאין בכך תועלת שכן לא ניתן להשפיע על ההתאמה של מוחו למקצוע מסוים, וכן משום שאין סיכוי שיצליח ללמוד בעצמו את כל המידע אשר מוזן על ידי הסרטים למוחותיהם של מי שנמצאו מתאימים למקצוע. 

כאשר מגיע ג'ורג' לגיל 18 ונערכות לו בדיקות ההתאמה למקצוע מתגלה האמת הנוראה: ג'ורג' הוא מוסמך ללא כלום. מספר אנשים מסבירים לג'ורג' שזו תופעה נדירה למדי, אך היא מתרחשת מדי פעם. הוא עובר לגור בבית מיוחד, הקרוי "הבית של רפי השכל", המיועד לאנשים כדוגמתו שאינם מתאימים לחינוך הסרטים.
למרות שאין שום דבר פיזי שמונע ממנו לברוח (אין שמירה על הבית הזה), ג'ורג' נשאר שם למשך שנה שלמה עד שלבסוף הוא מחליט לברוח כדי למצוא את הרופא אשר בישר לו על היותו חסר יכולת וכדי לעבור בדיקה נוספת, אשר תוכיח שג'ורג' אכן מתאים למשהו, אף אם לא תוכנת־מחשבים.
הוא טס לסן פרנסיסקו, שם הוא פוגש בהיסטוריון חברתי, שמסביר לו איך נוצרה שיטת הלימודים וההסמכה הזאת. ג'ורג' מתחיל לאט לאט להבין שמישהו צריך לגלות דברים חדשים, מישהו צריך להמציא תאוריות חדשות וללמד את האנשים את מה שהוא גילה (לתכנת את הסרטים שמעבירים את הידע הלאה).
בסופו של דבר, מבין ג'ורג' שהוא אחד מהאנשים הללו, אנשים שהמוח שלהם כל כך יצירתי ושונה שהמכונה לא יכולה לאבחן אותם ואינם מתאימים לשום מקצוע. כל האנשים הנמצאים במוסד הם כאלה, והם האנשים אשר ממציאים ומגלים דברים חדשים ומלמדים את שאר האנושות אותם, בלי שום הכרת תודה.
רעיונות ומגמות

הסיפור, כמו מרבית סיפוריו של אסימוב, עוסק בחברה האנושית בעתיד. הסיפור עוסק בהתפתחות של שתי תופעות:
חינוך: הסיפור מראה חידוש בנושאים של לימוד, השכלה ובחירת מקצוע. הסיפור מציג טכנולוגיה המאפשרת אבחון והתאמה של מקצוע לאישיות, וטכנולוגיה המאפשרת למידה מהירה ביותר.
ריכוזיות: החברה בסיפור נשלטת בצורה ריכוזית. בכל האמור בהכשרתו ובעיסוקו של אדם לא קיים חופש הבחירה - הוא "מחונך" באופן מלאכותי וללא זכות להתנגד לכך, המקצוע בו יעבוד נכפה עליו, ואף מקום העבודה לא נתון לבחירתו.
העיסוק של אסימוב בשתי מגמות אלו מקצין תופעות מוכרות ממערכת החינוך של כפיית תחומים מסוימים בשלבים הראשונים של הלמידה והתמחות ממוקדת בשלבים המתקדמים. בסיפור מוטמעת הביקורת כי המערכת הריכוזית אינה מעודדת רכישת מיומנויות למידה אלא מתמקדת בהקניית מיומנויות מקצועיות, שיטה שנכשלת כאשר יש צורך בהסתגלות לשינויים.
על אף שאסימוב מציג חברה הנשלטת באופן ריכוזי ועם מידה קטנה מאוד של חופש אישי, האווירה אותה הוא מתאר מלמדת שהצורת חיים זו מתאימה למרבית האוכלוסייה, אולם, ישנם אנשים שחזקים יותר, יצירתיים, שמתעלים ויוצרים משהו חדש בזכות הכישרון והיכולת שלהם. גם אם כלל החברה אינה יודעת להתמודד עם אנשים אלו, הרי ש"התכנון המרכזי" יודע לקחת בחשבון מיעוט זה ומשכיל להפיק ממנו את המירב.
בסיפור טמונה גם סאטירה חברתית קלה. אסימוב מתאר בסיפור חברה, שכל התקדמותה תלויה בקבוצה קטנה של אנשים. אנשים שנחשבים כפחות טובים מהשאר, אבל דווקא הם הגורם להמשכיות המדע, הכלכלה וההצלחה החברתית. ייתכן כי בכך רמז אסימוב שמדענים לא תמיד מוערכים כראוי.
בנוסף לתופעות בהן עוסק עיקר הסיפור, מזכיר אסימוב טכנולוגיות, מנהגים ותופעות נוספות, חלקן מתאימות לזמן כתיבת הסיפור וחלקן בדיוניות. 
דוגמאות לתופעות הנזכרות, הנכונות לזמן כתיבת הסיפור, הן תכנות מחשבים המתבצע על ידי כרטיסים מנוקבים, הפרדה מגדרית, עישון, העברת מידע המוגבלת לדפוס (כרטסת, ספרים), טלוויזיה, ולוחות מודעות עם כתב מואר. דוגמאות לתופעות בדיוניות (לעת כתיבת הסיפור) הן שיחות וידאו, כדור הארץ הסובל מצפיפות אוכלוסין, טיסה בחלל ויישוב כוכבים נוספים.
משה אופנהיים

מֹשֶׁה שְׁנֵיאוֹר אוֹפֶּנְהַיְם (בגרמנית: Moses Schneur Oppenheim; נפטר ב-15 באוגוסט 1701) היה פרנס ושתדלן בן המאה ה-17.
נולד בוורמס לשמעון זאב אופנהיים. סביב שנת 1660 הגיע להיידלברג, שם עסק יחד עם אחיו, שמואל אופנהיימר, בגביית מס החסות. בהיידלברג היה לפרנס הקהילה ומונה על ידי הנסיך הבוחר לממונה על כל היהודים בפפאלץ. עם כיבוש היידלברג במלחמת תשע השנים ברח לפירט, והיה גם שם לפרנס הקהילה היהודית, עד לחזרתו להיידלברג ב-1693. נפטר בהיידלברג.
לקריאה נוספת

"אופנהיים, משה בן שמעון זאב", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 79), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצוקי קליסטו (אנטארקטיקה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קליסטו 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°03′00″S 68°20′00″W﻿ / ﻿71.05°S 68.3333°W﻿ / -71.05; -68.3333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי קליסטו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי קליסטו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי קליסטו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי קליסטו
 
מצוקי קליסטו (באנגלית: Callisto Cliffs) הם שני מצוקים, המהווים את הקצה המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המצוקים מהווים גם את הגדה הדרומית של קרחון ג'ופיטר.
גובה המצוקים - 550 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מיפוי המצוק

המצוק מופה בהתבסס על תצלומי אוויר מסוג טרימטרוגון שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948, וכן בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמו של המצוק ניתן לו בהתייחס לקרחון ג'ופיטר הסמוך (ג'ופיטר הוא שמו האנגלי של כוכב הלכת צדק), וכן בהתייחס לשמות אתרים רבים אחרים באזור הקרויים על שם גופים במערכת השמש.
המצוק נקרא על שמו של קליסטו, אחד הירחים של צדק.
ראו גם

מצוק ג'ורג'ן
מצוקי טו סטפ
מצוק ארס
מצוקי קורנר
מצוקי ברן
מצוקי קנונבול
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע על שם המצוקים
מצוקי רורינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,446 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  86°23′00″S 159°24′00″W﻿ / ﻿86.3833°S 159.4°W﻿ / -86.3833; -159.4
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי רורינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי רורינג
 
מצוקי רורינג (באנגלית: Roaring Cliffs) הם מצוקי סלע גבוהים ותלולים באזור חוף אמונדסן, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
המצוקים מצויים בסמוך מצפון לפסגת קוצ'ין, בצידו המערבי של מישור נילסן.
גובהם של המצוקים 2,446 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי המצוקים

משלחת החקר הגאולוגית של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקרטי) 1963–1964.
היסטוריה > מקור השם

שמם של המצוקים הוצע על ידי ויליאם לונג (William Long), שהיה חבר המשלחת הגאולוגית.
זהו שם תיאורי המתאר את קולה של הרוח הנושבת בסמוך למצוקים, בניגוד לעמק הסמוך בו אין הרוח ובו שקט מאד. לונג מתאר את הרוח השואגת, כקולה של רכבת מתקרבת.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
מרדארה

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה סרביה
 מחוז:  מחוז טופליצה
 גובה:  650 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  151 (2011)
 קואורדינטות:  42°56′15″N 21°16′25″E﻿ / ﻿42.9375°N 21.273611111111°E﻿ / 42.9375; 21.273611111111 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי מרדארה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי מרדארה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרדארה (בסרבית: Мердаре) הוא כפר הממוקם במחוז טופליצה, בסרביה.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, הכפר מונה 151 נפשות. מעבר הגבול בין מרכז סרביה לקוסובו נמצא במרדארה.
ישוב זה מיושב ברובו בסרבים (לפי המפקד משנת 2002), ובשלושת המפקדים האחרונים הבחינו בירידה במספר התושבים.
הערות שוליים

1 2  "COMPARATIVE OVERVIEW OF THE NUMBER OF POPULATION IN 1948, 1953, 1961, 1971, 1981, 1991, 2002 AND 2011" (pdf). stat.gov.rs. Statistical Office of Serbia. נבדק ב-16 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון

| --- | --- |
 שיוך:  המערכת האנדוקרינית, subdivision of endocrine system, ישות אנטומית מסוימת 
 מזהים
 FMA:  74787 
 קוד MeSH:  G03.820 
 מזהה MeSH:  D012084 
 
מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון היא מערכת הורמונלית המהווה חלק חשוב בבקרה ארוכת הטווח על לחץ הדם ועל נפח הנוזל החוץ תאי.
איור המתאר את אופן פעולת המערכת. ניתן לראות שהגורם המפעיל את המערכת הוא לחץ דם נמוך באזור המנגנון הסמוך לפקעית
הפעלת המערכת

המערכת מופעלת כאשר יש ירידה בנפח הדם או בלחץ הדם. שלבי ההפעלה הם:
אם יש ירידה בזילוח למערכת שליד הפקעיות בכליות, התאים הג'וקסטה גלומרולרים (Juxtaglomerular Cells) משחררים את האנזים רנין.
הרנין חותך פפטיד לא-פעיל הנקרא אנגיוטנסינוגן, והופך אותו לאנגיוטנסין I.
אנגיוטנסין I הופך לאנגיוטנסין II באמצעות חיתוך על ידי אנזים מפעיל אנגיוטנסין (ACE), הנמצא בעיקר בנימי הריאה (האנזים המפעיל אלדוסטרון יכול לחתוך גם פפטידים אחרים, ובתפקידו זה הוא מהווה בקר חשוב של מערכת הקינין-קאליקראין).
אנגיוטנסין II הוא התוצר הסופי של המערכת. הוא פועל כהורמון בעל תפקידים רבים, וביניהם, הוא פועל על בלוטת יותרת-הכליה (Adrenal Gland), להפריש אלדוסטרון (Aldosterone)- הורמון הגורם להגברת הספיגה החוזרת של יוני נתרן בנפרון (תוך "הקרבת" אשלגן- משאבות Sodium/Potassium ATPase), ובעקבותיהם, הגברת הספיגה החוזרת של מים לדם, מה שמעלה את נפח הפלזמה וגורם לעליית לחץ דם.
בנוסף, אנגיוטנסין II פועל על ההיפופיזה (Hypophysis) להפריש ADH/Vasopressin- הגורם גם הוא להפעלת משאבות נתרן-אשלגן ולספיגה מחדש של מים.
השפעות

אנגיוטנסין II משפיע על גוף האדם במגוון דרכים (אם כי גם לאנגיוטנסין I יכולה להיות השפעה מסוימת על הגוף):
הוא מהווה גורם מצר כלי דם.
בכליות הוא גורם להצרה של העורקיקים האָפרנטיים (afferent, כלומר עורקיקים המביאים דם אל הרקמה). בדומה למצעי נימים אחרים בגוף, ההצרה של עורקיקים אלה מגדילה את התנגדותם, וכתוצאה מכך עולה לחץ הדם העורקי הסיסטמי וזרימת הדם קטנה. אולם, הכליות חייבות להמשיך ולסנן מספיק דם למרות הירידה בזרימה, ולכן הן זקוקות למנגנונים שישמרו על לחץ דם תקין בפקעיות. על מנת לבצע זאת אנגיוטנסין II גורם להצרה גם של עורקיקים אֶפרנטיים (efferent, כלומר עורקיקים המסיעים דם אל מחוץ לרקמה), וכתוצאה מכך מצטבר דם בפקעיות הכליה, מה שגורם לעלייה בלחץ הדם בפקעיות. קצב הסינון הפקעיתי (GFR) נשמר קבוע, וסינון הדם יכול להימשך למרות הירידה בזרימת הדם הכוללת לכליה.
בבלוטת יותרת הכליה האנגיוטנסין II גורם לשחרור אלדוסטרון. אלדוסטרון פועל על הצינוריות בנפרון (כלומר על האבובית המרוחקת ועל הצינור המאסף בליבה הפנימית) שבכליה, וגורם להן להגביר את הספיגה החוזרת של נתרן ומים מהתסנין, כאשר אשלגן מופרש לחלל הצינורית כנגד הנתרן. האלדוסטרון משפיע גם על מערכת העצבים המרכזית, והתופעות העיקריות הנובעות מכך הן רצון לאכול מלח והגברת תחושת הצמא.
שחרור של הורמון נוגד השתנה (ADH), הנקרא גם וזופרסין, ומיוצר בהיפותלמוס ומאוחסן בבלוטת יותרת המוח.
השפעות אלה מגדילות באופן ישיר את כמות הנוזלים בדם ומפצות על איבוד הנפח, וכתוצאה מכך גורמות לעלייה בלחץ הדם.
טיפולים רפואיים

על מנת לשלוט בלחץ הדם ובעיקר לצורך טיפול ביתר לחץ דם, משתמשים לעיתים בתרופות שונות המשפיעות על מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון:
לעיתים קרובות משתמשים במעכבי ACE - האנזים היוצר אנגיוטנסין II, על מנת להפחית את היצירה של מולקולות אנגיוטנסין II. לדוגמה, קאפטופריל הוא מעכב של האנזים ACE.
צורה אחרת היא שימוש בתרופות החוסמות ישירות את הקולטן לאנגיוטנסין II על מנת למנוע ממנו לבצע את פעולתו.
ב-2007 החלה הפצתה של תרופה חדשה בשם אליסקירן המעכבת בצורה ישירה את הרנין.
המערכת בעובר

בעובר, המערכת גורמת בעיקר לאיבוד נתרן, כיוון שלאנגיוטנסין II יש השפעה מעטה בשלב זה על רמות האלדוסטרון. רמות הרנין בעובר הן גבוהות, בעוד שרמות האנגיוטנסין II נמוכות יותר – ודבר זה נובע מזרימת הדם המוגבלת, המונעת מהאנזים המפעיל (הנמצא בכמות גדולה במערכת הדם ההיקפית) לפעול בצורה המיטבית.
ראו גם

משק המים בגוף האדם
מעכבי ACE
חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II
מרכז ידיעות קרב

מרכז ידיעות קרב בסיירת האמריקנית USS VINCENNES
מרכז ידיעות קרב בספינה מדגם סער 5
מרכז ידיעות קרב או בראשי תיבות: מִי"ק (בצי האמריקאי מוכר בשם "חדר מבצעים", ואילו בצי המלכותי הבריטי מוכר בשם "מרכז ידיעות משימה") הוא מרכז טקטי הנמצא בספינות מלחמה, צוללות ומטוסי שליטה ובקרה צבאיים, שתפקידו לספק לפיקוד המשימה מידע עדכני ומקיף על תא השטח שבסביבת הכלים הלוחמים. בזרוע היבשה, מרכזים המשמשים למטרה זו נקראים לרוב "חמ"ל מבצעים".
הן המי"ק הספינתי והן המי"ק המוטס מאוישים ומצוידים לשם עיבוד וארגון נתוני הקרב, וזאת כדי להקל על מפקדי המשימה בעת קבלת ההחלטות. במרכז ידיעות קרב קיימים מספר סוגי עמדות, דוגמת מערכות קשר, ניווט, מכ"ם, סונאר וכן מערכות שליטה ובקרה (שו"ב). באמצעות מערכות אלו מספקים קצין המי"ק וסגניו תמונת מצב מפורטת, אותה הם מעדכנים כל העת.
ראו גם

מטוס שליטה ובקרה