stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לימוזה מצויה
הערות שוליים

↑  לימוזה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283259805171
לעוסית

| לעוסית |
| --- | --- |
 מלון מר
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: דלועאים
משפחה:: דלועיים
סוג:: לעוסית
שם מדעי
 Momordica ‏לינאוס, 1753
פירות מלון מר, לפני ואחרי הבשלה
לעוסית (שם מדעי: Momordica) סוג של צמחים מטפסים ממשפחת הדלועיים הנפוצים באפריקה הטרופית,אסיה הטרופית ואוסטרליה. בני הסוג לעוסית הם ככלל חד-שנתיים ממוצא טרופי המניבים פרי מר דמוי קישוא. המינים מגודלים על ידי האדם מאפריקה עד סין ומשמשים לנוי, מאכל ורפואה עממית.
בישראל קיימים שני מינים, שהובאו כנראה על ידי עובדים זרים:
לעוסית מטפסת - Momordica balsamina, הרעילה.
מלון מר - Momordica charantia, המשמש כירק מאכל בארצות מסוימות, בדומה למלפפון.
הלעוסית המטפסת היא מין פולש במטעים בישראל.
לעוסית מטפסת

| לעוסית מטפסת |
| --- | --- |
 הזרעים האדומים בתוך פרי טרי
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: דלועאים
משפחה:: דלועיים
סוג:: לעוסית
מין:: לעוסית מטפסת
שם מדעי
 Momordica balsamina ‏לינאוס, 1753
לעוסית מטפסת (שם מדעי: Momordica balsamina) היא מין של מטפס חד-שנתי ממשפחת הדלועיים. מוצאו מאפריקה הטרופית והוא קרובו של המלון המר, המשמש למאכל. פירותיה הכתומים של הלעוסית המטפסת, לעומת זאת, אינם אכילים. הלעוסית המטפסת היא מין פולש במטעים בישראל, בייחוד, בפרדסי הדרים, שם היא מצטרפת לארויה ומיני האספרג.
עלי הצמח משוננים ומאוצבעים קמעה, בדומה לעלי הגפן, אך קטנים בהרבה. הדמיון לגפן מחוזק על ידי הקנוקנות האופייניות למין. הפריחה מתחילה בעונת הקיץ. הפרחים קטנים, בצבע קרם ומואבקים על ידי חרקים. הפירות בגודל שזיף, אדומים-כתומים ומזכירים מעט פנס סיני בצורתם. הם נושאים שורות של קוצים רחבים ורכים. פנים הפרי מכיל זרעים שטוחים, עטופי ציפה אדומה דביקה. זמן ההבשלה הוא בסתיו עד סוף החורף. באותה תקופה הפרי נוטה להתבקע ולשחרר את הזרעים.
המין הובא לראשונה לאירופה בשנת 1568 ומאז הפך לצמח מעזבות שכיח בחלקים רבים של העולם, בייחוד באסיה ואוסטרליה.
פרי ריק אחרי פליטת הזרעים
פרי שלם
לברק חלק

| לברק חלק |
| --- | --- |
 לברק חלק
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: לברקיים
סוג:: לברק
מין:: לברק חלק
שם מדעי
 Dicentrarchus labrax ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


לברק חלק (שם מדעי: Dicentrarchus labrax) הוא מין של דג ממשפחת הלברקיים ומהסוג לברק. הוא מצוי בטבע לחופי האוקיינוס האטלנטי המזרחי שלחופי אירופה ואפריקה מנורווגיה עד לסנגל. הוא מצוי גם (כאוכלוסייה נפרדת) גם במימי הים התיכון והים השחור, אך לא בים הבלטי. אפשר למצוא אותו גם בחופי ישראל.
מקור השם

מקור השם העברי כנראה בשמו היווני (לברקי – Λαβράκι), שמקורו בשם הלטיני (Dicentrachus labrax). באנגלית הוא נקרא European Seabass, ובאיטלקית Spigola.
הוא מאופיין לרוב בצבע כחול מכסיף מבריק (מטאלי). זנבו עשוי סחוס קשה, וכשהוא נלכד, הוא מנסה להסתחרר על החכה על מנת להשתחרר.
תיאור

הלברק הוא דג מוארך בצורתו בעל קשקשים כסופים עם סנפירים קצרים, סנפיר גבי נמוך וזנב שרירי. הוא יכול להגיע לאורך 103 סנטימטרים ולמשקל של 12 קילוגרם, אך נפוץ יותר באורך 50 סנטימטרים. דג זה יכול לחיות מעל 30 שנה בטבע.
הלברק הוא צייד מהיר של דגים אחרים קטנים וכן של סרטנים, חסילונים ודיונונים. לרוב הוא מצוי בעומקים רדודים סמוך לחוף והצעירים מצויים בשפכי נהר, בהם הם גדלים הרחק מהישג ידם של טורפים.
דג זה הוא דג מאכל בעל בשר משובח ודגים אותו בכמויות גדולות, וכן הוא מגודל לחקלאות ימית במדינות שונות.
הערות שוליים

↑  לברק חלק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552916805171  BnF: cb11955348x (data)  LCCN: sh85037661
כחל מצוי

| כחל מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי חוליות
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כחליים
סוג:: כחל
מין:: כחל מצוי
תת-מינים
 Coracias garrulus garrulus  Coracias garrulus semenowi
שם מדעי
 Coracias garrulus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


איור של כחל אירופאי
כחל מצוי נוחת ופורש כנפיו. ניתן לראות את נוצות הכנף הכחולות.
אדר של כחל מצוי במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט
כָּחָל מָצוּי, הקרוי גם כָּחָל אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Coracias garrulus) הוא מין עוף במשפחת הכחליים. זהו מין הכחל היחיד שמתרבה באירופה, תחום-התפוצה שלו מגיע גם למזרח התיכון, מרכז אסיה ומרוקו. הכחל האירופי חולף ומקייץ גם בישראל. אורכו של הכחל הוא כ-29 עד 32 ס"מ, ומשקלו 105–146 גרם; מוטת כנפיו היא כ-56 ס"מ. הכחל נקרא כך על שום צבעו התכלת-כחול. פירוש שמו המדעי הוא "צווחן דמוי עורב" (Coracias = שדומה לעורב, garrulus = צווחני, רעשני) וזאת בשל צווחותיו הדומות לאלו של העורב והעורבני (שגם שמו נגזר מצווחתיו).
תיאור

כחל מצוי הוא עוף גדול וחסון דמוי עורב. אורכו 29–32 ס"מ, משקלו 105–146 גרם ומוטת כנפיו 52-52 ס"מ.
המקור קצר וחסון, ומעוקל בקצהו. צבע המקור אפור. צבע הרגליים מצהוב-אפור דהוי עד בז'-אפור. קולו של כחל מצוי הוא צווחה הדומה לזו של עורבני.
רוב גופו של הכחל צבוע בתכלת-טורקיז, מלבד גבו הערמוני (מעין צבע חום) וכנפיו הצבועות בחום, שחור וכחול. אברות היד והאמה שלו צבועות בכחול בוהק ועמוק מצידן הגחוני ובכחול כהה עד שחור בצידן הגבי. סוככות הכתף צבועות בצבעי חום, סגול-כחול ותכלת מצידן הגבי ובתכלת מצידן הגחוני. נוצות הזנב בצבע תכלת אך המרכזיות שבהן צבועות בבסיסן בכחול כהה, ובתכלת בקצוות ובצדדים. לעיתים צבע התכלת של הכחל עז, ולעיתים הוא דהוי.
צבע התכלת מסווה אותו על רקע השמיים - הן בתעופה והן כשהוא ניצב על עץ או עמוד ותר אחר טרף.
צבע הנוצות דומה בין שני הזוויגים אך דהוי יותר ונוטה לירוק בצעירים. הכחל מחליף את נוצותיו בחורף ובעונה זו צבעו נוטה יותר לתכלת-ירוק.
כחל מצוי בתעופה, ניתן לראות את הצבע הכחול של אברות התעופה
מבט אחורי על כנפיו הצבעוניות של הכחל המצוי
כחל מצוי על עץ
התנהגות ואורח חיים

הכחל המצוי הוא עוף טורף. הוא ניזון מפרוקי-רגליים וחולייתנים קטנים בהם חרקים, עקרבים, לטאות קטנות, מכרסמים וצפרדעים (ולעיתים גם גוזלים קטנים), אך עיקר התפריט שלו הוא חיפושיות וחגבים (כגון חרגולים וצרצרים). התנהגות אופיינית לכחל המצוי היא ישיבה על עצים, עמודי חשמל או כבלי חשמל וטלפון, משם הוא צופה על הסביבה ומחפש טרף. כאשר הוא מזהה טרף הוא עט עליו, מכה בו עד אבדן הכרה, מרכך אותו ואז בולע אותו.
לכחל מעוף ישר ומהיר, ולעיתים הוא גולש באוויר ודואה. על הקרקע הליכתו מסורבלת. למעשה, אינו הולך אלא מנתר ממקום למקום.
הכחל ידוע בריקוד החיזור שלו, שמורכב ממעוף ראוותני, גלגולים באוויר, נסיקה וצלילה בספירלת "בורג". מכאן גם שמו העממי באנגלית: Roller. לעיתים הוא משליך אבנים קטנות באוויר ואז תופס אותן תוך כדי מעוף. את המעוף האווירובטי מלווה הכחל גם בצווחות, הדומות לקולות העורבני והשרקרק.
הכחלים מקננים בחורים ומחילות שהם חופרים בקירות עפר אך גם בחורים ונקרות בעצים ובמבנים מעשי ידי אדם. (באירופה הם דוגרים גם בתיבות קינון). התטולה של כחל מצוי היא 4–5 ביצים לבנות ועגלגלות במשקל 12 גרם. שני בני הזוג דוגרים על הביצים במשך 18–19 יום. הגוזלים בוקעים עיוורים ועצומי-עיניים ופורחים מהקן רק כעבור חודש. בארץ ישראל הקינון נמשך ממאי עד יוני.
מין זה אינו חברתי. מחוץ לתקופת החיזור והקינון הוא מעדיף לחיות לבדו.
בית גידול ותפוצה

בית הגידול המועדף על הכחל הוא שטחים פתוחים עם מעט עצים פזורים, כגון שדות בתה וגריגה. הוא מקנן בחורים שהוא חופר בקירות עפר.
הכחל המצוי הוא עוף נודד. תחום התפוצה של הכחל הוא פלארקטי: מערב אסיה, המזרח התיכון, דרום אירופה וצפון אפריקה בהם הוא מקייץ ואפריקה המזרחית והדרומית בה הוא חורף. הכחל המצוי מקייץ בישראל וחולף בה בעונות הנדידה.
ישנם שני תת-מינים של הכחל המצוי. תחום התפוצה של תת-המין Coracias garrulus garrulus מתפרש מצפון אפריקה דרך מרוקו מזרחה לתוניסיה, דרום-מערב ודרום-מרכז אירופה ואסיה הקטנה, דרך צפון-מערב איראן לדרום-מערב סיביר; ותחום התפוצה של תת-המין Coracias garrulus semenowi מתפרשת על פני עיראק ואיראן, מזרחה לקשמיר וצפונה לטורקמניסטן, דרום קזחסטן וצפון-מערב סין. הכחל המצוי נודד למרחקים ארוכים, והוא חורף בדרום אפריקה ומזרח אפריקה. בסתיו הוא נודד בממוצע 65 ק"מ ליום ובאביב 110 ק"מ ליום.
בית גידול ותפוצה > בישראל

הכחל המצוי נפוץ בישראל כעוף מקייץ וחולף. ניתן לראותו בחודשי הנדידה, החל מסוף האביב עד תחילת הסתיו. עונת הקינון היא בחודשים אפריל עד יולי. ריכוזי הקינון העיקריים הם בדרום רמת הגולן, ובקעת כנרות, עמק החולה, עמק הירדן ובית שאן, דרום שפלת יהודה וצפון-מערב הנגב, עד לאזור באר שבע. הפרטים החולפים עוברים בארץ בחודשי האביב, מרץ עד מאי, ובפעם השנייה בחודשי הסתיו, ספטמבר עד אוקטובר. בעבר היו הפרטים המקייצים מצויים בארץ תקופה ארוכה יותר, מאפריל עד ספטמבר, אך כיום האוכלוסייה המקננת הצטמצמה בעיקר בגלל אובדן אתרי קינון, חומרי הדברה והפרעה אנושית.
בעוד שבאופן כללי, הכחל מוגדר מבחינת שימור כ"נמצא בסיכון נמוך", עם אוכלוסייה מוערכת של 277,000–660,000 פרטים, אוכלוסייתו באירופה ובארץ ישראל נמצאת בירידה בשלושת העשורים האחרונים. בישראל הוא מוגדר כ"מין שעתידו בסכנה" עם 500 זוגות מקננים בלבד.
ניתן לראות פוחלצים של כחל במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, במוזיאון הטבע התנ"כי ובמוזיאון בית אוסישקין.
שם

שמו העברי של הכחל ניתן לו על ידי אברהם שלונסקי על שום צבעו התכלת-כחול.
פירוש שמו המדעי הוא "צווחן דמוי עורב" (Coracias = שדומה לעורב, garrulus = צווחני, רעשני) וזאת בשל צווחותיו הדומות לאלו של העורב והעורבני (שגם שמו נגזר מצווחתיו).
לפי מוזיאון הטבע התנ"כי ה"רחם" שמוזכר במקרא הוא למעשה הכחל, ולא העוף הדורס שקרוי היום הרחם.
בתרבות

הכחל משמש כסמלו של גדוד נחשון.
המסוקים החדשים של משטרת ישראל, מדגם איירבוס H125, נקראים "כחל".
כחלים (ממין קרוב) מופיעים בסרט הלייב אקשן והאנימציה הממוחשבת מלך האריות (סרט, 2019).
ב-2022 חיבר והלחין שחר אבן צור שיר על הכחל, ביחד עם מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, במסגרת המיזם "אגדה חיה".
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 – "עופות", בעריכת עזי פז, הוצאת משרד הביטחון, 1986, עמ' 312–313
הערות שוליים

↑  כחל מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לפי האקדמיה ללשון העברית, מין זה נקרא פשוט "כָּחָל" אך מאחר שמחוץ לארץ ישראל ישנם מינים נוספים בסוג זה, הוחלט ללכת עם המקובל ברוב מגדירי הציפורים ואתרי הצפרות ולקרוא לו בשם כפול "כָּחָל מָצוּי" ולסוג Coracias לקרוא כחל.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  כחל מצוי | כחלאים | ציפורים בישראל - אתר הצפרות הישראלי
↑  כחל מצוי באתר discus.co.il
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 - עופות. עמ' 312–313.
↑  תורגם מוויקיפדיה האנגלית.
↑  כחל - אגדה חיה באתר מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph519303
כרפס (סוג)

| כרפס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: כרפס
שם מדעי
 Apium ‏ליניאוס
כרפס (שם מדעי: Apium; קרוי גם סלרי) הוא סוג של צמח דו-שנתי או רב-שנתי הגדל על קרקע לחה (ביצות ומלחות).
מאפיינים

הכרפס שייך למשפחת הסוככיים ובו בערך 20 מינים. תפוצת הסוג היא קוסמופוליטית, והוא מצוי באירופה, אסיה, אפריקה ודרום אמריקה. הצמחים בינוניים עד גבוהים - הם גדלים עד לגובה של מטר אחד. אופן סידור העלים יכול להיות או כאופן סידור הפלומה בנוצה, כך שהעלים מסודרים על גבעול אחד, או כך שהעלים מסודרים על ענפים צדדיים. יש להם גם פרחים לבנים קטנים שמסודרים במספר סוככים.
הסוג Apium הוא מקור שמם המדעי של משפחת הסוככיים (Apiaceae) ושל סדרת הסוככאים (Apiales).
המין המוכר ביותר הוא הכרפס הריחני, או בשמו המוכר סלרי, שנחשב לירק חשוב במסחר. לכרפס הריחני ישנם כ-4 זנים.
המין Apium נאכל גם על ידי זחלים של כמה מיני פרפראים.
הכרפס הוא אחד השלבים בליל הסדר בסדר המונה 15 שלבים, בשיטת 'קדש ורחץ'.
מינים בולטים נוספים

כרפס עדין (Apium leptophyllum שם נרדף Ciclospermum leptophyllum) - נקרא גם כרפסית עדינה.
כרפס הביצות - (Apium nodiflorum שם נרדף Helosciadium nodiflorum) נקרא גם כרפסת הביצות
Apium inundatum - צומח באזורי ביצות
גלריה

כרפס ריחני
כרפס הביצות
כרפס עדין
Apium inundatum
הערות שוליים

↑  השם סלרי, אולם, מתייחס בדרך כלל למין כרפס ריחני בסוג כרפס
↑  סוכך היא קבוצת פרחים שגבעוליה יוצאים מאותו מרכז משותף. ראו לדוגמה תמונה זו של סוכך בפטסיה יפנית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544224605171  LNB: 000247014  NKC: ph202599
כשות

ערך זה עוסק בכשות, צמח טפיל. אם התכוונתם לכשותנית, הצמח שהוא מרכיב בייצור הבירה, ראו .
| כשות |
| --- | --- |
 Cuscuta epithymum
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: חבלבליים
סוג:: כשות
שם מדעי
 Cuscuta ‏לינאוס, 1753

כְּשׁוּת (שם מדעי: Cuscuta) הוא סוג צמחים ממשפחת החבלבליים, המונה כ-170 מינים שהם צמחים טפיליים.
השם העברי

בתעשיית הבירה מבלבלים לא פעם בין הכְּשׁוּת לבין הכְּשׁוּתָנִית – שהם צמחים נפרדים. הכשותנית היא המשמשת כרכיב בייצור הבירה. ב-1930 האקדמיה ללשון העברית טבעה את המושג כָּשׁוּת לציון רכיב זה, אך ב-1998 אימצה את המונח כְּשׁוּתָנִית.
בספרות חז"ל מוזכר הכשות בשמו הארמי "כשותא", פעמים הכוונה לכְּשׁוּת (שבת קז:) ופעמים שהכוונה לכְּשׁוּתָנִית (מועד קטן יב:).
תיאור

מיני הכשות הם עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, חסרי כלורופיל וחסרי עלים ושורשים. לגבעולים צורה גלילית והם נכרכים על ענפי צמחים אחרים, תוך שהם מפתחים איברי מציצה המגיעים עד לשיפה של הפונדקאי ומקבלים חומרים אורגניים הדרושים לקיומם. הפרחים קטנים, ערוכים בקרקפות, דו-מיניים ולהם עטיף כפול, 4-5 עלי-גביע, כותרת דמוית פעמון שהיא בעלת 4-5 אונות, אבקנים המצויים כמספר עלי-הכותרת ושחלה בת 2 מגורות.
ההאבקה נעשית על ידי חרקים הניזונים מצוף הכשות. פרי הכשות הוא הֶלְקֵט המכיל זרע אחד עד ארבעה והוא נפתח על ידי קרע המצוי בו. הזרעים נובטים על הקרקע והם חסרי פסיג. שורשון קצר מחבר את הצמח הצעיר לאדמה והוא צומח תוך "גישוש" אחרי צמח אחר. לאחר שהוא נתקל בצמח, הוא כורך סביב הצמח את איברי-המציצה. לאחר-מכן השורשון הצעיר מתייבש והכשות מאבדת את הקשר לאדמה והופכת להיות טפילה על צמח אחר, פונדקאי.
הכשות היא צמח שעלול להזיק לגידולים חקלאיים ולגרום נזק לצמחים מסוימים. כיום נהוג לברור את זרעי הצמחים לפני שתילתם כדי למנוע הפצה של הכשות, שכן היא מוסיפה לגדול גם כאשר הפונדקאי נעקר. לכן, הדרך היחידה להפסיק את התפשטות הכשות היא באמצעות הצתת שרפה בשדה.
מינים בולטים

כשות השדות (Cuscuta campestris). מוצאה באמריקה הצפונית. לאחר מלחמת העולם הראשונה התפשטה במהירות בארץ ישראל. נחשבת למרפאת בעיות בדרכי-העיכול והשתן ברפואה הערבית העממית.
כשות גסה (Cuscuta monogyna).
כשות קוטשי (Cuscuta kotschyana).
כשות בבלית (Cuscuta babylonica).
כשות העוקצים (Cuscuta pedicellata).
כשות כנרות (Cuscuta gennesaretana).
כשות ארץ-ישראלית (Cuscuta palaestina).
כשות הגליל (Cuscuta approximata).
כשות שטוחת פרחים (Cuscuta planiflora).
כשות הקורנית (Cuscuta epithymum). נפוצה בשטחים נטושים ולא מיושבים.
כשות קצרת עלי (Cuscuta brevistyla). נפוצה בארץ ישראל, מזיקה קשה של צמחי-תרבות. נקראת גם כשות אייג
כשות הפשתה (Cuscuta epilinum). מוצאה באירופה, התפשטה במהירות בארץ ישראל.
כשות התלתן (Cuscuta trifolii). מזיקה קשה של צמחי-תרבות
כשות הקורנית בפריחה
כשות השדות
כשות שטוחת פרחים
הערות שוליים

↑  המונח במילוני האקדמיה | מונחי האקדמיה, באתר terms.hebrew-academy.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph361970
למור שחור

| למור שחור |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למוריים
סוג:: למור
מין:: למור שחור
שם מדעי
 Eulemur macaco ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


למור שחור (שם מדעי: Eulemur macaco), הוא מין ממשפחת הלמוריים, החי בצפון מדגסקר.
אורכו של הלמור 90–110 ס"מ ומשקלו 1.8-2 ק"ג. הוא בעל פרווה כהה עד שחורה אצל הזכר עם עיניים צהובות. הנקבות בעלות פרווה חומה-כתומה עם צווארון לבן וראש כהה. הזכר דומה מאוד למין למור שחור כחול-עין ובעבר האחרון נחשב לתת-מין שלו עד ל-2008 אז הופרד למין עצמאי.
למורים אלה חיים בחבורות של 2–15 פרטים ומסתובבים יחדיו ביערות הגשם של צפון מדגסקר.
כמעט 80% מתזונתו מורכבת מפירות אך ניזון גם מעלים, פטריות, צוף פרחים וחסרי חוליות. ההזדווגות מתרחשת בחודשים אפריל עד מאי. תקופת ההיריון היא עד 125 יום ובסיומה הנקבה יולדת צאצא אחד. הלמור נמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב במדגסקר וציד .
הערות שוליים

↑  למור שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| למוריים |
| --- | --- | --- |
| למור זנב-טבעת (סוג ומין יחיד) | למור זנב-טבעת |  |
| למור אמיתי | למור חום • למור סנפורד • למור לבן-ראש • למור אדום • למור אדום-חזית • למור חום-צוואר • למור אפור-ראש • למור שחור • למור שחור כחול-עין • למור מוכתר • למור אדום-בטן • למור הנמייה |  |
| למור צווארון | למור צווארון שחור לבן • למור צווארון אדום |  |
| למור עדין | למור במבוק אפור • למור במבוק מוזהב • למור במבוק מערבי |  |
| למור במבוק ענק (סוג ומין יחיד) | למור במבוק ענק |  |
לוחם (עוף)

| לוחם |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חופית
מין:: לוחם
שם מדעי
 Philomachus pugnax ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


לוחם (שם מדעי: Calidris pugnax) הוא עוף מים הנפוץ באסיה ובאירופה. בישראל נפוץ בעיקר בצפון, לרוב במהלך נדידה דרומה לאפריקה. הוא מתרבה באזורים צפוניים יחסית ולעיתים גם באזור הארקטי. בעבר סווג כמין היחידי בסוג Philomachus שבמשפחת החרטומניים בסדרת החופמאים, אך בעקבות מחקרי DNA הוחלט כי ניתן לשייך אותו לסוג חופית (Calidris).
הלוחם מצוי באזורי ביצות וגדות לחות וכן לאורך החופים ובהם הוא מחפש בעזרת מקורו המחודד חרקים ויצורי מים קטנים.
הלוחם מפגין דו-צורתיות זוויגית - הזכר יכול להגיע לגודל של עד 32 ס"מ, בעוד שהנקבות מגיעות עד לגודל של 26 ס"מ. קיימים זכרים מ-3 סוגים, טריטורטאלים, לוויניים ומתחזים כאשר הטריטורלאים הם הנפוצים ביותר. במופע הקיץ שלו, הזכר הטריטואולי מגדל "רעמת נוצות" אדומה-שחורה ועל החזה מופיעים כתמים שחורים גדולים. הזכרים מציגים את עצמם בזירות תצוגה ובהם הם קוראים יחדיו לנקבות, בעזרת נוצותיהם הבולטות. נוצות אלה גדלו בדומה לזנב הטווס בלחץ הברירה הזוויגית. לאחר החיזור הזכר עוזב את הנקבה ואינו עוזר לה לטפל בביצים ובצאצאים.
רבייה

לזכרים הטריטוריאליים, כ-84% מבין הזכרים, יש רעמת נוצות בצבעים שחורים או ערמונים והם בולטים ותופסים שטחי חיזור (leks) קטנים. הם מחזרים באופן פעיל אחר נקבות ומפגינים רמה גבוהה של תוקפנות כלפי זכרים תושבים אחרים; זכרים טריטוריאליים כל אחד מחזיקים בזירת חיזור שרוחבה כמטר אחד (1.1 מטר), בדרך כלל עם אדמה חשופה במרכז. הם מבצעים תצוגה משוכללת הכוללת נפנוף כנפיים, קפיצה, עמידה זקופה, כפופה עם זקוף כף רגל, או התנפלות לעבר יריבים. הם בדרך כלל שותקים גם כשהם מציגים, אם כי מדי פעם ניתן הם יכולים להשמיע קול גו-גו-גו רך.
זכרים טריטוריאליים מאוד נאמנים לאתר החיזור שלהם; 90% חוזרים לאותם אתרי החיזור בעונות הבאות, כאשר הזכרים הדומיננטיים ביותר הם בעלי הסיכוי הגבוה ביותר להופיע מחדש. זכרים נאמנים לאתר יכולים לרכוש מידע מדויק על היכולות התחרותיות של זכרים אחרים, מה שמוביל ליחסי דומיננטיות מפותחים היטב. יחסים יציבים כאלה מפחיתים קונפליקט ואת הסיכון לפציעה, וכתוצאה מכך רמות נמוכות יותר של תוקפנות זכרית שמפחיתות את הסיכוי להפחיד נקבות. זכרים טריטוריאליים בעלי דירוג נמוך יותר נהנים גם הם מאמינות האתר מכיוון שהם יכולים להישאר על זירת החיזור בזמן שהם מחכים שהזכרים המובילים ייפלטו בסופו של דבר.
זכרי לוויין, מהווים כ-16% מכלל הזכרים, יש רעמה לבנה או מנומרת והם אינם כובשים שטחים; הם נכנסים לאזור זירות החיזור ומנסים להזדווג עם הנקבות המבקרות בשטחים שנכבשו על ידי הזכרים התושבים. זכרים תושבים סובלים את ציפורי הלוויין מכיוון שלמרות שהם מתחרים להזדווגות עם הנקבות, נוכחותם של שני סוגי הזכרים בטריטוריה מושכת נקבות נוספות. גם נקבות מעדיפות שטחי חיזור גדולים יותר, וזירות חיזור מוקפות בצמחים גבוהים יותר, המקנים בית גידול טוב יותר לקינון.
סוג שלישי של זכר אלו זכרים המקיימים חיקוי קבוע של נקבות, המהווים כ-1% מבין הזכרים. סוג זה של זכרים תואר לראשונה ב-2006, חיקוי הראשון כזה שדווח על ציפור. זכרים אלה הם קטנים, בגודל בינוני בין זכרים לנקבות, ואינם מגדלים את נוצות הרבייה המשוכללות של הזכרים הטריטוריאליים והלווייניים, אף על פי שיש להם אשכים פנימיים גדולים בהרבה מהזכרים בעלי הרעמה. למרות שלזכרים של רוב מיני העופות שיש להם זירות חיזור יש אשכים קטנים יחסית לגודלם, לזכרים יש את האשכים הגדולים בצורה לא פרופורציונלית מכל ציפור. הזכרים המחקים נקבות, צופים בקרבות יחד עם הנקבות. לפעמים זכרים טריטוריאליים נכנסים לקרבות ממושכים ואינטסיביים זה עם זה, ונקבות יכולות לאבד עניין בשני הזכרים הלוחמים ולהזדווג במקום זה עם זכרים המחקים נקבות.
גלריה

שני לוחמים זכרים
הערות שוליים

↑  לוחם באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Thomas, Gavin H.; Wills, Matthew A.; Székely, Tamás (2004). "A supertree approach to shorebird phylogeny". BMC Evolutionary Biology. 4: 28. doi:10.1186/1471-2148-4-28. PMC 515296. PMID 15329156. Figure 7 shows relevant relationships. Supplementary Material
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548542705171  LCCN: sh85115725  NKC: ph191248 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרוטה חומה

| טרוטה חומה |
| --- | --- |
 טרוטה חומה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סלמונאים
משפחה:: סלמוניים
סוג:: סלמו
מין:: טרוטה חומה
שם מדעי
 Salmo trutta ‏ליניאוס, 1758

טרוטה חומה או טְרוּטַת-סַלְמוֹן (שם מדעי: Salmo trutta), היא מין של טרוטה ממשפחת הסלמוניים שמקורו באירופה ונפוץ ברחבי העולם בצורה נרחבת בסביבות המתאימות למחייתו. המין כולל הן אוכלוסיות החיות במים מתוקים בלבד (Salmo trutta fario ו-Salmo trutta lacustris) והן תת-המין המכונה "טרוטת ים" (Salmo trutta trutta) שחי רוב חייו בים וחוזר למים מתוקים כדי להתרבות.
הטרוטה החומה החיה באגמים (Salmo trutta lacustris) נוהגת בדרך כלל לנדוד מהאגמים לנהרות או לפלגי מים על מנת להתרבות, אם כי יש עדויות לרבייה של טרוטה חומה על גדות האגמים סחופי הרוחות. תת-המין Salmo trutta fario חי בקהילות בפלגי מים בדרך כלל בנחלים אלפיניים, אבל לעיתים גם בנהרות גדולים. תת-מינים הנוהגים להגר מהים לנחלים על מנת להתרבות ותת-מינים החיים באופן קבוע באותם נחלים זהים מבחינה גנטית. מה קובע אם יהגרו לים או לא עדיין אינו ידוע.
הטרוטה החומה היא דג מאכל מבוקש. היא פופולרית במיוחד בקרב דייגים חובבים משום שהיא נחשבת לדג שקשה ללכוד אותו. תת-המין החי בים נלכד באמצעות רשתות דיג.
טקסונומיה ושמות נוספים

השם המדעי של טרוטה חומה הוא Salmo trutta. סיומת השם המדעי מקורה במילה הלטינית trutta שפירושה טרוטה. לדברי הביולוג והמומחה לדגים ממשפחת הסלמוניים האמריקני רוברט בנקה (Robert J. Behnke‏; 2013-1929) הייתה הטרוטה החומה המין הראשון של טרוטה שתואר במהדורה העשירית של ה-Systema Naturae שיצאה ב-1758 ונערכה על ידי הזואולוג השוודי קארולוס ליניאוס. ספר זה קבע את שיטת השם המדעי עבור בעלי חיים, הנהוגה מאז ועד ימינו. השם Salmo trutta מתייחס בספר זה למין הטרוטה החומה החי בים. לינאוס תיאר ב-1758 שני מינים נוספים אחרים של טרוטה חומה. Salmo fario תיאר את המין החי בנהרות ו-Salmo lacustris התייחס לטרוטה החומה החיה באגמים.
לתת-המין המכונה "טרוטת ים" (Salmo trutta trutta) שחי רוב חייו בים וחוזר למים מתוקים כדי להתרבות יש כינויים רבים בבריטניה ובאירלנד כולל sewin בוויילס, finnock בסקוטלנד, peal במערב אנגליה, mort בצפון מערב אנגליה וטרוטה לבנה באירלנד.
טרוטה חומה הייתה קרויה בעברית דג השֶמֶך, בגרמנית פורל (Forelle), והיא מין הדג שעל שמו היצירה המוזיקלית חמישיית דג השמך מאת פרנץ שוברט. למרות השם הגרמני מין הדג המכונה פורל והגדל במימיו הקרים של נחל דן אינו טרוטה חומה, כי אם טרוטת עין-הקשת.
תיאור

לטרוטה החומה יש גוף אופייני לסלמוניים דמוי פלך, והיא חזקה יותר מהסלמון האטלנטי (Salmo salar) השייך לאותו סוג ומבנה גופו דומה. הראש גדול יחסית, הלסתות משתרעות מעבר לעין ובהן שיניים חזקות. בתקופת הרבייה משתנה הלסת התחתונה אצל הזכר ומקבלת צורת קרס. בגג הפה יש שתי שורות של שיניים (תכונה המבדילה אותו מסלמון אטלנטי שלו רק שורה אחת). גוף הדג מכוסה בכ-120 עד 130 קשקשים עגולים חופפים בגדלים זהים מעל ומתחת למערכת קו הצד. יש בין 13 ל-16 קשקשים בין מערכת קו הצד לסנפיר הגבי הממוקמים בערך באמצע הגוף. בסנפיר הגבי יש בין 11 ל-15 קרניים, בסנפיר השת יש בין 9 ל-14 קרניים, ובסנפיר החזה בין 11 ל-16 קרניים. חיבור הזנב שטוח וגבוה. לדגים הצעירים סנפיר הזנב ממוזלג בעוד שהקצה של סנפיר הזנב בפרטים ארוכים מ-20 סנטימטרים ישר לחלוטין.
טרוטה חומה בוגרת היא דג בגודל בינוני. דגים החיים בים או באגמים מגיעים לאורך ממוצע שבין 45 ל-80 סנטימטרים ומשקל של בין 10 ל-15 קילוגרם. טרוטת הים יכולה להגיע לאורך של מעט מעל למטר, והטרוטה החיה באגמים אפילו עד 140 סנטימטרים ומשקל של 27 קילוגרם או אף 50 ק"ג. אורכה של טרוטה החיה בנהרות נע בין 25 ל-50 סנטימטרים בלבד, לעיתים רחוקות עד 60 סנטימטרים.
צבע הטרוטה מגוון מאוד בין תת-המינים ומשתנה גם במהלך חייו של הדג ככל שהוא יכול להתאים באיטיות את גונו לגוון של קרקעית גוף המים שבו הוא חי. הגב של טרוטות בוגרות הוא בדרך כלל חום כהה מאוד או שחור, כשהבטן בדרך כלל לבנבנה או צהבהבה-כסופה. גוון של טרוטות שחיות בנחלים שונה מאוד בין פרטים ובדרך מותאם היטב לגוון של הסביבה. על הראש, הגוף, כמו גם על הסנפירים יש כתמים גדולים חומים או שחרחרים רבים המפוזרים בצורה בלתי שווה, המוקפים לעיתים בהילה בהירה. בנוסף בחלק מהדגים יש כתמים אדומים בהירים על צדי הגוף. מספר הכתמים גדל עם הגיל. הגוון של סנפיר הגב האחורי הוא בדרך כלל כתום או אדום או ששוליו בגוון זה. לדגים צעירים שאורכם פחות מ-10 סנטימטרים יש בנוסף פסים צולבים שחורים.
קולטני האזעקה של מערכת העצבים מזהה כאב במקום כלשהו בגוף. השדרים נשלחים דרך עמוד השדרה למוח. ב-2003 ביצע לין סנודון (Lynne Sneddon) מאוניברסיטת צ'סטר מחקר שהוכיח את קיומם של קולטני אזעקה בפנים ובפה של טרוטה (המחקר נערך על טרוטת עין-הקשת) ובכך הוכיח כי לטרוטה יש חוש כאב.