stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יששכר
הערות שוליים

↑  כיצד הוגים את השם יששכר?, דף פייסבוק של האקדמיה ללשון העברית, 22 בינואר 2020
↑  ספר יהושע, פרק י"ט
↑  על פאבולה ומשל הציטוט ראו אצל: אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים, מאגנס, 2007, עמ' 431-425.
↑  להרחבה על עבודות הכפייה בהן היה נתון שבט יששכר ראו גם: משה וינפלד, עולם התנ"ך ספר בראשית, תל אביב, דודיזון עתי, 1993, עמ' 250. וראו: אברהם מלמט, ישראל בתקופת המקרא, ירושלים מוסד ביאליק, 1983, עמ' 92.
↑  משמעות הכינוי חמור בתרבויות העתיקות
↑  זאב ויסמן, סטירה פוליטית במקרא, ירושלים, מוסד ביאליק, 1996, עמ' 23-22.
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק י"ח
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
↑  צוואות השבטים, צוואת יששכר הבן החמישי ליעקב וללאה פרק ז
↑  זאב ארליך- כנס שומרון השלישי בהרצאה בנושא הקדושה של הר גריזים לאורך הדורות
| בני יעקב |
| --- | --- | --- |
| בני לאה | ראובן • שמעון • לוי • יהודה • יששכר • זבולון |  |
| בני רחל | יוסף • בנימין |  |
| בני בלהה | דן • נפתלי |  |
| בני זלפה | גד • אשר |  |
| בנות יעקב | דינה (בת לאה) • בנות יעקב |  |
| ערכים קשורים | לידת בני יעקב • שבטי ישראל |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
תבנית:מעטפת תרשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499241905171  LCCN: no2012123547   WorldCat (עם LCCN): no2012-123547
גשר האי רוזוולט

| --- | --- |
גשר האי רוזוולט ומאחוריו גשר קווינסבורו
גשר האי רוזוולט ומאחוריו גשר קווינסבורו
 מידע כללי
 סוג:  גשר מעלית, גשר 
 שימוש:  נתיב גישה יחידי לאי רוזוולט
 כתובת:  רוזוולט 
 מיקום:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום ההתחלה:  קווינס
 מיקום הסוף:  האי רוזוולט
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1952–1955 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  18 במאי 1955 
 מבנה:  גשר מתרומם
 מידות
 אורך:  877 מטר
 רוחב:  12 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  127 מ' 
 נתיבים:  2
 
 קואורדינטות:  40°45′50″N 73°56′46″W﻿ / ﻿40.76389°N 73.94611°W﻿ / 40.76389; -73.94611
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר האי רוזוולט(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר האי רוזוולט
 
גשר האי רוזוולט (באנגלית: Roosvelt Island Bridge) הוא גשר מעלית אנכי בעיר ניו יורק, ארצות הברית המחבר בין רובע קווינס לאי רוזוולט ומגשר מעל התעלה המזרחית של האיסט ריבר.
הגשר הוא דרך הגישה היחידה לאי לכלי רכב והולכי רגל, שלא באמצעות תחבורה ציבורית.
בנייתו של הגשר החלה ב-17 במרס 1952 והוא נפתח בתאריך 18 במאי 1955. אז הוא נקרא גשר האי וולפייר. עלות הגשר הייתה אז 6.5 מיליון דולר. השם הוחלף לשמו הנוכחי רק בשנת 1973.
עד לבנייתו של הגשר, דרך גישה היחידה לאי בכלי רכב הייתה דרך מעלית על גשר קווינסבורו, שחוצה את האי רוזוולט בחלקו הדרומי. אך אין ממנו כביש היורד אל האי. המעלית נהרסה בשנת 1970.
למרות היותו גשר נפתח, הוא נפתח לעיתים רחוקות מכיוון שרוב האוניות הגדולות עוברות בתעלה המערבית לאי. הסיבה לכך היא שהיות וזהו הגשר היחיד למעבר כלי רכב המקשר את האי עם הסביבה, עליו להיות פתוח כל הזמן למקרה חירום.
הגשר מורכב משני מסבכי וורן. טווח ההרמה נתמך על ידי מגדלי המעלית בכל קצה, המתנשאים לגובה של 49 מ' מעל המים הממוצעים. טווח ההרמה תלוי בשני סטים של 12 כבלים בכל פינה. כל כבל כרוך סביב משקולות נגד בכל קצה, בראש כל מגדל ועל הטווח. ניתן להרים את הגשר על ידי כונן חשמלי אחד בכל מגדל. ראשי מגדלי המעלית היו מחודדים כך שיהיו צמודים לחלק העליון של תוחלת ההרמה.
כשהגשר נפתח, הוא מספק לאניות 30 מ' של מרווח אנכי. רוחבו 12 מ', ואורכו הכולל, כולל הגישות, הוא 877 מ'. הטווח העיקרי, שרובו מעל המים, אורכו הוא 127 מ'.
עם זאת, מדי ספטמבר הגשר נפתח בעקבות העצרת הכללית של האומות המאוחדות אשר גורמת לסגירת התעלה המערבית מסיבות ביטחוניות.
הגשר בנוי משני נתיבים (אחד לכל כיוון) ומדרכה בחלקו הצפוני והוא נמתח לאורך 877 מטרים. רוחבו 12 מטרים.
הגשר מספק גישה ישירה לחניון מוטורגייט, שתוכנן כדי למזער את תנועת כלי הרכב באי. החניון הושלם ב-1974 ולאחר מכן הורחב ב-1990.
בשנת 2011 הושלם שיפוץ בן 4 שנים בגשר.
ביאורים

↑  לצפייה באיור נע הממחיש מהו גשר מעלית, ראו כאן.
↑  בהנדסת מבנים, מסבך וורן, או מסבך שווה-צלעות, הוא סוג של מסבך שמשמש בתכנון שחוסך משקל, המבוסס על משולשים שווי צלעות. סימוכין ראו כאן. דוגמה להמחשה ראו כאן.
הערות שוליים

1 2  Roosvelt Island Bridge, NYC DOT
1 2 3  Roosevelt Island Bridge, Waterway Guid
↑  Welfare Island Gets Own Bridge; $6,500,000 Link With Long Island City Is Opened by Jack and Lundy, The New York Times, May 19, 1955, ‏May 19, 1955
↑  E.E. Lippincott, Neighborhood Report: Roosevelt Island; ... and a Recommendation to Make Its Only Bridge an Immovable Object, The New York Times, January 14, 2001
↑  Guide to Civil Engineering Projects In and Around New York City (2nd ed.). Metropolitan Section, American Society of Civil Engineers. 2009. p. 45
1 2  Annual Report, 1955, New York (N.Y.). Department of Public Works, p.59
↑  Roosevelt Island Operating Corporation: Driving & Parking, New York State - An official website of New York State.
↑  Roosevelt Island Bridge, Skanska Group
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010013497   WorldCat (עם LCCN): no2010-013497
שמואל זיסקוביץ' שפירו

| --- | --- |

שפירו מיכאיל אלכסנדרוביץ' (בהתאם למסמכים צבאיים) Шапиро Михаил Александрович
 לידה:  4 באוקטובר 1912 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 באפריל 1972 (בגיל 59) אודסה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  אודסה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1936–1938, 1941 – 1945
 דרגה:   (יפרייטור) טוראי ראשון
 תפקידים בשירות
 מרגל, עוזר מפקד מחלקה ברגימנט 507 של נ"ט חיל התותחנים בארמייה ההתקפית ה-5 של הצבא האדום  
 פעולות ומבצעים
 החזית הדרומית   החזית הדרום-מזרחית   קרב סטלינגרד   החזית הדרומית השנייה   הקרב על קווקז   מבצע מליטופול   מבצע יאשי-קישינב   מבצע ויסלה-אודר   הקרב על ברלין  
 עיטורים
 עיטור התהילה מדרגה שלישית (10.10.44; מס' סידורי 67221; במקום עיטור הכוכב האדום)   עיטור התהילה מדרגה שנייה (04.03.45; מס' סידורי 2161; במקום עיטור הכוכב האדום)   עיטור התהילה מדרגה ראשונה (15.05.46; מס' סידורי 970)   מדליה על ההצטיינות בקרב מ-12.02.43   מדליות העוז מ-15.09.43   מדליה על הגנת סטלינגרד ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 מומחה במרכז לייצור מזון
 הנצחה
 ציון על קיר זיכרון עם שאר ממקבלי עיטור התהילה באנדרטת כיכר התיאטרון באודסה מאז נובמבר 2011
 
מִיכָאִיל אָלֶכְּסַנדרוֹבִיץ' שָפִּירוֹ (ברוסית: Михаил Александрович Шапиро; ‏4 באוקטובר 1912 – 12 באפריל 1972) היה יהודי סובייטי, שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

מיכאיל (שמואל) נולד באודסה למשפחת פועלים יהודית. לאחר ארבע שנות לימוד, החל לעבוד במפעל נעליים יחד עם אביו. בין השנים 1936–1938 שירת בצבא בשירות סדיר, וב-1941 גויס שוב עם פלישת הגרמנים לברית המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה, לחם בחזיתות שונות: החזית הדרומית, סטלינגרד, החזית האוקראינית, והחזית הבלארוסית.
עד דצמבר שירת בחזית הדרומית, ובספטמבר נפצע באזור רוסטוב על דון. ממאי עד ספטמבר 1942 לחם במסגרת החזית הדרום-מערבית, שהפכה לחזית סטלינגרד, ולחם שם עד סוף השנה. מאז ינואר 1943 התקדם יחד עם חזית הדרומית המחודשת ובהמשך עם החזית האוקראינית השלישית, ולאחר מכן החזית האוקראינית הרביעית. בפברואר 1943, זכה במדליה על הצטיינות בקרב, לאחר שחשף מטרות אויב תחת אש בקרבות מצפון לרוסטוב על דון, במסגרת הרגימנט ה-507 לארטילריה נגד טנקים. באוגוסט 1943 נפצע שוב (לפי מקורות אחרים בספטמבר שנה קודם לכן), ובסיום השיקום באוקטובר 1944, הצטרף לחזית הבלארוסית הראשונה. בהמשך, השתתף בהגנה ובמתקפת נגד בנהר מיאס, ובזכות חשיפת מטרות אויב, הוענקה לו מדליית העוז. במהלך שחרור אודסה, תקף את כוחות הוורמאכט מהעורף בכיוון צפון-מערב.
במהלך מבצע יאשי-קישינב באוגוסט, הצטיין בזיהוי מטרות אויב והוביל את לוחמי הרגימנט לקרב פנים אל פנים, בו חיסל עשרה לוחמי ורמאכט. על כך הוצע להעניק לו עיטור "הכוכב האדום", אך לבסוף קיבל עיטור התהילה מדרגה שלישית. באוקטובר 1944 צורפה הארמייה שלו לחזית הבלארוסית הראשונה. ב-14–15 בינואר, במהלך צליחת נהר פיליצה בסמוך לעיר וורקא, במסגרת מבצע ויסלה-אודר, זיהה מעל 9 מטרות אויב ופרץ שדה מוקשים. נפצע ב-15 בינואר. ב-23 בינואר, חיסל 15 מתוך 65 קציני וורמאכט. ב-1 בפברואר, חצה את נהר אודר, כיוון את הפגזות הרגימנט שלו ומנע מתקפות נגד. על כך הועמד שוב לעיטור הכוכב האדום וקיבל עיטור התהילה מדרגה שנייה בפקודה מ-4 במרץ 1945.
ב-14–16 באפריל 1945, עם תחילת הקרב על ברלין, חיסל כ-30 חיילי אויב בגדה השמאלית של אודר, והצליח לחסל 9 נקודות לירי תותחים. כמו כן חיסל מנשק אוטומטי כ-30 חיילי אויב. ב-10 במאי, קיבל תעודה על חיסול יותר מ-100 חיילי ורמאכט, וב-15 במאי הוחלט להעניק לו את עיטור התהילה מדרגה ראשונה. הוא שוחרר משירות בסתיו 1945.
לאחר המלחמה, חזר לשוב לאודסה, עבד בתעשיות שונות בעיר כמומחה בתחום ייצור המזון. הוא נפטר ב-12 באפריל 1972.
הערות שוליים

↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
↑  ציון התאריכים בקבלת עיטור התהילה (רוסית)
↑  "ידיעות אודסה" - "אודסקיה איזווסטייה", 15.12.2011 (רוסית)
↑  "פורטו פרנקו מס' 16 (863), "שלושת התהילות של טוראי ראשון שפירו", 4.5.2007 (רוסית)
↑  באתר "מעשה גבורה של העם" (רוסית)
1 2  בסיס נתונים "מעשה גבורה של העם" (רוסית)
↑  בסיס נתונים "מעשה גבורה של העם" (רוסית)
↑  הודעה על הענקת העיטור שהוצגה ברשת חברתית על ידי נכדו (רוסית)
משחקים בחצר האחורית

| --- | --- |

 בימוי:  עודד קוטלר / נועם שמואל / עידו רוזנברג
 הפקה:  תיאטרון חיפה / תיאטרון הקאמרי / תיאטרון בית ליסין
 כתיבה:  עדנה מזי"א
 דמויות:  שמוליק קופר, דבורי מכנס, אסף סחרוב, גידי בצר, סלע בורוכוב
 מוזיקה:  ערן צור (כרמלה גרוס וגנר) ובהשתתפותו / אורן אלדור
 מדינה:  ישראל
 סוגה:  מחזה
 הצגת בכורה:  9 ביוני 1993
 מספר מערכות:  1
 משך ההצגה:  שעה
 שפה:  עברית
משחקים בֶּחצר האחורית הוא מחזה מאת עדנה מזי"א, שנכתב בהשראת פרשת האונס בקיבוץ שמרת שזעזעה את המדינה בראשית שנות ה-90. במהלך הפרשה אנסה חבורת נערים, חלקם בני הקיבוץ, לאורך מספר ימים נערה בת 14 וחצי בת הקיבוץ. הפרשה עוררה הדים רבים בישראל והביאה לשינוי בהתייחסות החוק למעשה אונס.
הפקה

המחזה עלה לראשונה בתיאטרון חיפה ביוני 1993 בבימוי עודד קוטלר. את המחזה כתבה מזי"א ביוזמת קוטלר, לאחר שהנאשמים בפרשה זוכו תחילה מחמת הספק, על ידי השופט מיכה לינדנשטראוס, בבית המשפט המחוזי בחיפה. לפני שפרקליטות המדינה הגישה ערעור לבית המשפט העליון על זיכוים של ארבעה מהנאשמים. משפטם בבית המשפט העליון החל ב-23 במרץ 1993, בעת החזרות על ההצגה.
העובדה שההצגה עלתה בזמן הערעור לבית המשפט העליון, עוררה ביקורת. העיתונאי שגיא כהן כתב שלדעתו ההצגה היא הפרת עקרון הסוב יודיצה. גם הפעילה הפמיניסטית אסתר עילם, שהייתה בין מקימות מרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית, העבירה ביקורת על המחזה וכתבה:” "משחקים בחצר האחורית" עושה פורנוגרפיזציה של אונס, בכך שהיא מציגה את המעשה מנקודת המבט של האנסים ולא של הנאנסת. הנאשמים מוצגים כסובייקטים, אך הנערה מוגדרת כאובייקט חסר חיים...להערכתי, הוחמצה כאן הזדמנות. מעבר לכך, ההצגה עלולה להשריש דעות מוטעות וגישות מעוותות לגבי אונס, המקטינות את הסיכוי להתמודד עם קיומו”.
בהפקה המקורית בתיאטרון חיפה הבמה עוצבה בצורת מרובע הפולש אל תוך הקהל. לצידה יושב המוזיקאי ערן צור, שמלווה את ההתרחשויות בנגינת גיטרה בס. ההפקה כללה וריאציות על שירי הילדים "חמש שנים על מיכאל" ו"דני גיבור", ובקטעי האונס הוא השתמש במוטיב הבס מתוך "בחצרות בחושך", שיר שכתב ושר במסגרת להקת טאטו. השיר, המתאר מעשה אונס סדיסטי המסתיים ברצח, נפסל לשידור ברדיו כשיצא על גבי התקליט חתוך תוכן ב-1988.
בהפקת התיאטרון העירוני חיפה הוצג המחזה כ-1,000 פעמים ואומדן הצופים בה היה כרבע מיליון. כאשר רוב הצופים היו בני נוער, הצגה עלתה גם בתל אביב במקומות נוספים. וזכתה לחשיפה בעקבות הרשעת ארבעה מהנאשמים בערעור, בדצמבר 1993. בהמשך תורגם המחזה לשפות רבות וזכה להצלחה גם מחוץ לישראל, בין היתר בבלגיה, בגרמניה, באוסטריה, ברומניה, ברוסיה ובאנגליה.
בשנת 2007 הועלתה גרסה שנייה למחזה בתיאטרון הקאמרי של תל אביב בבימוי נועם שמואל. בעקבות כתבה של עמנואל רוזן בה צפתה קורבן הפרשה במחזה, נפגשה עם השחקנים, הבמאי ועדנה מזי"א, הוחלט לתת לה תמלוגים מהכנסות ההפקה. אך ב-2011 החליטה לתבוע את התיאטרון ומזי"א על פגיעה בפרטיות.
בשנת 2021 הועלתה גרסה שלישית בתיאטרון בית ליסין בבימוי עידו רוזנברג. בהפקה זו עודכנה ההצגה וכעת נכלל בה חלק בו מצלמים הנערים את האונס בטלפון הנייד שלהם. בגרסה זו, הנערה, שמגלמת גם את עורכת הדין היא נערה אסרטיבית יותר מההצגות הקודמות.
עלילה ודמויות

מזי"א צמצמה את הדמויות ותחמה את ההתרחשות לאירוע בודד, המתרחש בגן המשחקים של עיירה קטנה, במהלך אחר צהריים אחד, קיצי, דחוס ומהביל. במחזה משתתפים חמישה שחקנים, ארבעה צעירים וצעירה אחת, בתפקידים כפולים. בתחילה הם ארבעת האנסים והנאנסת, ואחר כך הופכים לארבעת הסנגורים והתובעת. דבורי, גיבורת המחזה, היא נערה חסרת ביטחון, דחויה חברתית הצמאה לתשומת לב וחום. היא יתומה מאב, ובת לאם שאינה מקדישה לה תשומת לב. התובעת היא גרסה בוגרת ומנוסה יותר של דבורי. השנים הקנו לה מידה מסוימת של ביטחון עצמי, והיא מסוגלת לנסח במילים את מה שדבורי מרגישה ויודעת אבל לא מסוגלת להגיד.
אסף סחרוב הוא מנהיג חבורת הנערים, נאה, מלא ביטחון ומכיר בערך עצמו. דבורי מאוהבת בו בסתר. בגרסת הסנגור מפגין אסף אותו ביטחון שקט. שמוליק קופר הוא הנער הדחוי, דיבורו מהיר ומתגמגם והוא חולה אסתמה וחבריו מפקירים אותו במשפטם המשותף. סלע בורוכוב הוא דמות המאצ׳ו הלוחם, וגידי בצר הוא הנער הזרוק ארוך השיער. משפט אונס, שבו נטפלים הסנגורים של הנערים לנאנסת ולפרקליטתה, מסתיים בהרשעת האנסים.
שחקנים

| שם הדמות | הפקת תיאטרון חיפה המקורית 1993 במאי: עודד קוטלר | הפקת תיאטרון הקאמרי (ההפקה הועברה ב-2012 לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער) 2007 במאי: נועם שמואל | הפקת תיאטרון בית לסין (2021) במאי: עידו רוזנברג |
| --- | --- | --- | --- |
| שמוליק קופר | יותם ייני | ליאור רוכמן / דן קיזלר | עידן שקרוקה |
| דבורי מכנס | מיכל מתתיהו | חני פירסטנברג / רוני שובל / דפי אלפרן | כרמל בין |
| אסף סחרוב | משה בן-בסט | יפתח אופיר / נדב נייטס / עמית אפשטיין / גל אמיתי | יואב רוטמן / נועם טל |
| גידי בצר | שי קפון | מורן קל / רמי קאשי | מיכאל גבעתי |
| סלע בורוכוב | אורי גוטליב | ארז כהנא / עידן ממן | עמית פרנקו |
ראו גם

כשאת אומרת לא
כל החבר'ה
הערות שוליים

↑  שוש אביגל, הצגה / כוח ואמת, חדשות, 16 ביוני 1993
↑  עדנה מזי״א, מגיבה / עדנה מזי״א איפה השופטים והנערות, חדשות, 5 באפריל 1993
↑  רותי זוטא, משפט שמרת  - אם הייתי אשם, לא היה לי כוח, חדשות, 22 במרץ 1993
↑  שגיא כהן, אז מה אם זיכו אותם - ההצגה העוסקת בפרשת שמרת היא הפרת עקרון הסוב יודיצה, חדשות, 6 ביוני 1993
↑  אסתר עילם, אונס הוא לא משחק, חדשות, 19 באוגוסט 1993
1 2 3  מיכל ניב, הסנגורים אונסים אותה שוב, חדשות, 1 ביוני 1993
↑  ציפי שוחט, משחקים בחצר האחורית, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2007
↑  שוש אביגל, הצגה - משחקים בחצר האחורית - בית ציוני אמריקה,  תל אביב, חדשות, 23 ביולי 1993
↑  ביקורות:
עכבר העיר, אונס ברוטלי על במות התיאטרון, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2007
מיכאל הנדלזלץ, אונס הוא אונס הוא אונס, באתר הארץ, 16 בינואר 2008
↑  יעל געתון, הנאנסת מקיבוץ שמרת תובעת את הקאמרי, באתר הארץ, 6 בינואר 2011
↑   ננו שבתאי, "משחקים בחצר האחורית" חושף את תרבות האונס במלוא כיעורה, באתר הארץ, 8 בינואר 2022
↑  מאיה נחום שחל, "לצערי, 'משחקים בחצר האחורית' יהיה רלבנטי עוד המון שנים", באתר כלכליסט, 5 בספטמבר 2021
מטלית רצפה

מטלית רצפה טיפוסית
מטלית רצפה או סחבה היא כינוי של בד, בדרך כלל מפלנל, המשמש לניקוי רצפות. כיום מיוצרות מטליות רצפה גם ממיקרופייבר, הן בעלות יכולת ספיגה גבוהה, סחיטה קלה, אינן מותירות סיבים והן עמידות יותר מהמטליות הוותיקות, אך יקרות יותר.
המטלית, מונחת על מגב (לעיתים עם התקן להצמדתה למגב) להקלה על פעולת הניקוי. ניקוי הרצפה מתבצע כשהמטלית ספוגה במים ו/או חומר ניקוי המתאים לסוג המרצפת.
מרצפות טרצו (בלאטות) ניתן לשטוף באמצעות מים בלבד, או מים עם חומר ניקוי. יש השוטפים מרצפות מסוג זה באמצעות שפיכת מים, גריפתם במגב ללא מטלית ולבסוף מעבר במגב ומטלית יבשה, לשם ייבוש הרצפה.
לאריחי קרמיקה וגרניט פורצלן משתמשים לרוב במטלית שנטבלה במים עם חומרי ניקוי ייעודיים, למניעת שריטות ושימור הברק.
לניקוי ריצוף פרקט משתמשים במטלית לחה, ללא שפיכת מים.
ראו גם

סמרטוט
קואליציית איראן-סוריה-עיראק-רוסיה

| --- | --- |

 מטה הארגון:  האזור הירוק 
 חברים:  איראן איראן  סוריה (1980–2024) סוריה  עיראק עיראק  רוסיה רוסיה
 
קואליציית איראן-סוריה-עיראק-רוסיה, המכונה גם 4+1 (שבה "הפלוס אחד" מתייחס לארגון חזבאללה שבלבנון) היא קואליציה של מתנגדי המדינה האסלאמית. הקואליציה נוצרה כתוצאה מהסכם שנחתם בספטמבר 2015 בין רוסיה, עיראק, איראן וסוריה.
באוקטובר 2015 פורסם כי ייתכן שהקואליציה רוסיה–סוריה–איראן–עיראק הוקמה במהלך ביקורו של קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס האיראני, במוסקבה ביולי 2015.
ארצות הברית, יחד עם נאט"ו ובעלי בריתה הערביים באזור המזרח התיכון (המדינות הסוניות הפרו-מערביות), שכולם עוינים ומסוכסכים עם ארבע המדינות מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, מתחו ביקורת על הקואליציה הזו.
רקע > רוסיה ואיראן

במשך שני עשורים וחצי, הדעות אצל אנשי האליטה הרוסית על איראן היו חלוקות. חלקם, כמו ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב, ראו באיראן קלף מיקוח בעסקאות אפשריות עם העולם המערבי אך חלקם, כמו האנליסט ואסטרטג פוליטי רוסי אלכסנדר דוגין רוצים להקים ברית רוסית-איראנית שתתנגד להשפעה מערבית.
רקע > מלחמת האזרחים בסוריה

מלחמת הארחים בסוריה החלה כאשר קבוצות רבות הפגינו נגד שלטונו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד בתחילת 2011. ההפגנות הפכו בסופו של דבר לאירועים אלימים תכופים. המלחמה מתנהלת בין מתנגדי שלטון רבים, למורדים ולמפלגות נגד אסד או אחד נגד השני. מרבית המורדים והמתנגדים דורשים שאסד יתפטר כתנאי מקדים לניהול משא ומתן. המאמצים למצוא פתרון לבעיה נכשלו ונכון להיום מלחמת האזרחים בסוריה עדיין לא הסתיימה. בשנים האחרונות מדינות המערב הציעו לאסד הצעה לפיה הוא ימשיך לכהן בתפקיד כלשהו, אך רק בתקופת "המעבר" של המדינה לשלטון חדש. אסד התנגד להצעה זו וטען כי זה לא מתפקידן של מדינות המערב להחליט על עתידה של סוריה. הוא האשים את ארצות הברית ובעלות בריתה בצביעות על תמיכתן במורדים וטען כי התקיפות האוויריות שבוצעו על ידי הרוסים היו טובות ויעילות יותר מהתקיפות שביצעו האמריקאים. לדברי אסד המדינות החברות בקואליציה בראשות ארצות הברית תומכות בעצמן בטרור ולכן הן אינן יכולות להילחם בטרור.
הסכם

בסוף ספטמבר 2015 הוקם מרכז להחלפת מידע בנוגע למדינה האסלאמית על ידי איראן, עיראק, רוסיה וסוריה כדי לתאם את פעולותיהם נגד דאעש[דרוש מקור]. לדברי שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב רוסיה הזמינה את האמריקאים להצטרף למרכז מידע מבוססי בגדד אך קיבל את מה שכינה "תגובה לא בונה". הצעתו של פוטין לשלוח לארצות הברית משלחה רוסית ומשלחת אמריקאית שתגיע למוסקבה כדי לדון בשיתוף פעולה בסוריה נדחתה גם היא על ידי ארצות הברית.
בעקבות בקשה רשמית של ממשלת סוריה לסיוע צבאי נגד ארגוני המורדים הפועלים במדינה במרץ, הקואלצייה החלה לעות את עבודתה. הרוסים הובילו את המערכה האווירית בשיתו פעולה עם חיל האוויר הסורי והאיראנים הובילו את המערכה הקרקעית[דרוש מקור].
בראיון לטלוויזיה האיראנית טען אסד כי הצלחתו של הסכם זה חיונית כדי להציל את המזרח התיכון מהרס. לדבריו, המערכה האווירית שנמשכה שנים ארוכות על ידי הקואליציה בראשות ארצות הברית לא הייתה יעילה ואף לדבריו סייעה לטרור להתפשט ולזכות במתגייסים חדשים, אך הקואליציה החדשה של רוסיה, סוריה, איראן ועיראק עשויה להשיג תוצאות של ממש.
תפקידה של איראן

מלבד ארגון חזבאללה היושב בלבנון, סוריה הייתה בעלת הברית העקבית היחידה של איראן מאז המהפכה האיראנית שהתרחשה ב-1979. איראן סיפקה תמיכה משמעותית בממשלת סוריה במהלך מלחמת האזרחים, כולל תמיכה לוגיסטית וכלכלית. איראן גם אימנה את המיליציה העיראקית הפרו-איראניות אל-חשד א-שעבי שנלחמת אף היא בדאע"ש.
ראו גם

ציר ההתנגדות
הערות שוליים

↑  "Hezbollah joins Russia, Iran, Syria and Iraq in '4+1 Alliance'". נבדק ב-9 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gen. Soleimani led Russia-Syria-Iran-Iraq-Hezbollah coalition against terrorism: Venezuelan ambassador". Tehran Times.
↑  Laila Bassam and Tom Perry (6 באוקטובר 2015). "How Iranian general plotted out Syrian assault in Moscow". נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iraq liaises with Syria, Russia and Iran to bomb ISIL". נבדק ב-9 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Israeli official: Iran mastermind went to Russia". Business Insider. 10 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Iranian general plotted out Syrian assault in Moscow". 6 באוקטובר 2015. נבדק ב-14 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "US, allies ask Russia to halt strikes outside IS areas in Syria". Reuters. נבדק ב-3 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Это обидно": Лавров сообщил, что США отказались принять делегацию РФ для обсуждения сирийского кризиса". NEWSru. נבדק ב-16 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russia's Lavrov says Washington declines deeper military talks on Syria". NEWSru. נבדק ב-17 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iranian troops join ground offensive in Syria". The Globe and Mail. אורכב מ-המקור ב-5 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Iran boosts support to Syria, telegraph, 21 February 2014
↑  Mullen, Jethro (27 בספטמבר 2015). "Iraq agrees to share intelligence with Russia, Iran and Syria". CNN. נבדק ב-28 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
פקעת

ערך זה עוסק באיבר אגירה בצמחים. אם התכוונתם למעטפת שטווה הזחל סביב עצמו לפני התגלמותו, ראו .
פקעות
פקעת (באנגלית: Tuber) היא איבר אגירה תת-קרקעי הקיים בצמחים רב-שנתיים מסוימים. הפקעת היא למעשה פרק או מספר פרקים של גבעול, שעברו התמחות לשמש כאיבר אגירה, ובהתאם התעבו ואיבדו את הכלורופיל. מהפקעת יוצאים שורשים כלפי מטה, והמשך הגבעול ועלים כלפי מעלה. בניגוד לבצל, המותאם לאגירה הן של חומרי מזון (כמו עמילן) והן של מים, הפקעת מותאמת לאגירת חומרי מזון בלבד.
הריכוז הגבוה של חומרי מזון בתוך הפקעת, מקנה לה ערך תזונתי גבוה עבור בעלי-חיים רבים, ולכן פקעות רבות נמצאות בסכנת טריפה מתמדת. בשטחים טבעיים בישראל ניתן לראות לעיתים קרובות סימני חפירה באדמה של חזירי בר או דרבנים, שנעשו תוך שיחור אחר פקעות של צמחי בר שונים. צמחים מסוימים התגברו על בעיית הטריפה על ידי ייצור רעלנים שונים בתוך הפקעת.
דוגמאות לצמחים בעלי פקעת:
כלנית מצויה
רקפת מצויה
הסוג כרכום
הסוג סתוונית
תפוח אדמה
כמהין
פטריות כמהין לבנות
בצמחים מסוימים, כמו בטטה, קיימת התעבות מסוג אחר - התעבות של קנה-שורש.
ראו גם

בצל
גאופיט
ציונות רוויזיוניסטית

.
מצע הבחירות הראשון של המפלגה הציונית רוויזיוניסטית
מייסד התנועה הרוויזיוניסטית, זאב ז'בוטינסקי
ציונות רוויזיוניסטית הייתה אחד מן הזרמים בתנועה הציונית. זרם זה נוצר בשל דרישה ל"רוויזיה", בחינה מחדש, של דרכי הפעולה של ההסתדרות הציונית העולמית בשנות ה-20 של המאה ה-20. מייסד הציונות הרוויזיוניסטית, הוגה הדעות המרכזי שלה והעומד בראשה, היה המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
תחילתה של הציונות הרוויזיוניסטית הייתה בשנת 1923, עת פרישתו של ז'בוטינסקי מן ההסתדרות הציונית. פרישתו הגיעה לאחר שלא התקבלו הצעותיו לנקוט קו ברור ותקיף נגד המדיניות האנטי-ציונית של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ז'בוטינסקי התנגד נחרצות לקו הפייסני של ד"ר חיים ויצמן, יושב ראש ההסתדרות הציונית דאז. תמיכה ציבורית במחאתו של ז'בוטינסקי, במיוחד בקרב צעירים במדינות מרכז ומזרח אירופה, הביאה עם הזמן להתגבשות גופים שהיוו את התנועה הרוויזיוניסטית. ב-1925 ייסד ז'בוטינסקי את ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר), כתנועה התומכת באידאולוגיה זו.