stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישעיה ברלין
חיבוריו

ברלין ידוע ביותר בזכות מאמרו "שני מושגים של חירות", במקור הרצאה שהעביר כשקיבל את משרת הפרופסור באוקספורד. הוא הגדיר את החירות השלילית כחסרונה של מניעה, או "חירות מ"; ואילו את החירות החיובית הוא הסמיך לרעיון של הגדרה ומיצוי עצמי, או היכולת לעשות בחירות משמעותיות – "החירות ל". חירות חיובית מתמקדת ברצונות ההיפותטיים של היחיד, רצונות שיכולים להיווצר כתוצאה מחינוך, לדוגמה. רעיון זה היווה כלי כנגד הגבלות שהושמו על אנשים בחברות מובנות, הגבלות שברלין טען בחריפות לזכותן.
המאמר שלו "הכרח היסטורי" (1953) התמקד בוויכוח בפילוסופיה של ההיסטוריה. במילותיו של ברלין, השאלה היא האם אדם מאמין כי "החיים של עמים שלמים וחברות הושפעו באופן משמעותי על ידי יחידים יוצאי דופן", או שהאירועים שמתרחשים הם בגלל כוחות על-אנושיים, שאינם מתייחסים לרצון האדם. ברלין ידוע גם בחיבוריו על היסטוריה אינטלקטואלית רוסית.
כתיבתו של ברלין על תקופת ההשכלה ומבקריה – שלהם ברלין קרא ה"השכלה שכנגד" – ובייחוד על הרומנטיזם, תרם לתאוריה האתית שלה הוא קרא פלורליזם ערכי.
עבור ברלין, ערכים הם יצירי האדם, ולא יציריו של הטבע שצריך לגלותם, אם כי הוא גם טען כי טבעו של האדם הוא כזה שערכים מסוימים – כמו, החשיבות של חירות אישית – יהיו נכונים בכל התרבויות, ולזה הוא קרא "פלורליזם אובייקטיבי". הוא הציע את הרעיון שערכים מוסריים עשויים להיות נכונים אך לא מתאימים זה לזה, ולפיכך ייתכן כי הם יתנגשו בצורה בלתי ניתנת לפתרון. כאשר ערכים מתנגשים, אין הכוונה שאחד חשוב מהשני. שמירת הבטחה יכולה להתנגש בחיפוש אחר האמת; חירות יכולה להתנגש בצדק חברתי. "מאבקים מוסריים הם חלק מהותי וקבוע של החיים האנושיים... ההתנגשויות של הערכים הם המהות של מה שהם ומה שאנחנו" (ברלין, 1958).
כתביו

מרבית כתביו תורגמו לעברית:
ארבע מסות על חירות (עברית: יעקב שרת), תל אביב: רשפים, תשל"א.
קרל מרקס, חייו וסביבתו (תרגם מאנגלית לפי המהדורה השלישית: אריה חשביה; עריכה מדעית והקדמה: יגאל וגנר), תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, תשל"ה 1974.
הקיפוד והשועל: מסה על השקפת טולסטוי על ההיסטוריה (עברית: יעקב שרת), תל אביב: רשפים, תשל"ט 1979.
הוגים רוסים (תרגם מאנגלית: אפרים ברוידא), תל אביב: עם עובד, תשמ"ב 1982.
רשמים אישיים (תרגם מאנגלית: אהרן אמיר), תל אביב: עם עובד, 1983.
נגד הזרם: מסות בהיסטוריה של האידיאות (תרגם מאנגלית: אהרן אמיר; ערך והוסיף ביבליוגרפיה: הנרי הארדי; הקדים מבוא: רוג’ר האוזהר), תל אביב: עם עובד, תשמ"ו 1986.
האנושות - בול עץ עיקש: פרקים בהיסטוריה של הרעיונות (תרגם מאנגלית: עדי אופיר), תל אביב: עם עובד, תשנ"ה 1994.
תחושת המציאות: עיונים ברעיונות ובתולדותיהם (תרגמה מאנגלית: עתליה זילבר), תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1998.
שורשי הרומנטיקה (תרגמה מאנגלית: עתליה זילבר), תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001.
לקריאה נוספת

מייקל איגנטייף, ישעיה ברלין (מאנגלית: כרמית גיא), הוצאת עם עובד, 1999.
רמין יהנבגלו, שיחות עם ישעיה ברלין (מאנגלית: נורית לוינסון), תל אביב: רשפים, תש"ס-2000.
הערות שוליים

↑  ע"פ הכיתוב על מצבתו של ישעיהו
↑  Michael Ignatieff, Isaiah Berlin: a life, Metropolitan Books, 1998, p. 10
↑   דליה קרפל, ראש המוסד לשעבר אפרים הלוי: ״אני מקווה שהציבור יתמרד״, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258398105171  PLWABN: 9810649428205606  BIBSYS: 90076534  BNE: XX911571  BnF: cb12016564q (data)  CANTIC: a10049459  CiNii: DA00353124  GND: 119024608  ICCU: UFIV002306  ISNI: 0000 0001 2125 1691  LCCN: n79011141  LNB: 000005334  NDL: 00433064  NKC: jn20000600826  NLA: 36246007  NLG: 77940  NLK: KAC199602326  NSK: 000034611  NTA: 06932395X  RERO: 02-A002995337  SELIBR: 178012  SNAC: w6q5340v  SUDOC: 027476812  Trove: 1236032  VcBA: 495/135283  VIAF: 27076924   WorldCat (עם VIAF): 27076924
אדם גולדברג

| --- | --- |

אדם גולדברג, 2015
 לידה:  25 באוקטובר 1970 (בן 54) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Adam Charles Goldberg 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם צ'ארלס גולדברג (באנגלית: Adam Charles Goldberg; נולד ב-25 באוקטובר 1970) הוא שחקן, במאי קולנוע, מוזיקאי וצלם אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

גולדברג נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה וגדל ליד מיאמי ביץ', בנם של דונה וארל גולדברג. אביו של גולדברג יהודי, ואמו ממוצא אירי, צרפתי וגרמני, קתולי. לאחר שצפה במופעים שייקספיריים בבתי ספר מקומיים לדרמה הסתקרן גולדברג והחליט ללמוד משחק בכמה קורסים מקומיים. גולדברג בוגר החוג לתיאטרון בשרה לורנס קולג' בניו יורק, שם השתתף בכמה מופעים תאטרליים.
קריירת משחק

גולדברג החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד קטן בסרטו של בילי קריסטל "מר מוצ"ש" ב-1992.
בשנת 1993, שיחק בדרמת הנעורים הקומית "טריפ נעורים" לצד מתיו מקונוהיי ומילה יובוביץ. ב-1995, התארח בפרק בסדרה "ER".
ב-1996 שיחק גולדברג בשלושה פרקים בסדרה הקומית הפופולרית "חברים" בתור שותפו החדש לדירה של צ'נדלר בינג (מת'יו פרי).
בשנת 1998 שיחק גולדברג בדרמת המלחמה המצליחה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן", בסרט גילם גולדברג את דמותו של הטוראי היהודי סטנלי מליש מיחידת מ"גדוד הריינג'רס השני" תחת פיקודו של סרן ג'ון מילר (טום הנקס), באותה שנה גם דיבב בסרט "בייב: חזיר בעיר הגדולה".
שנה לאחר מכן שיחק גולדברג לצד וודי הרלסון ודניס הופר בקומדיה "החיים בשידור חי".
ב-2001 השתתף גולדברג בדרמה זוכת 4 פרסי אוסקר של רון הווארד "נפלאות התבונה" לצד ראסל קרואו ואד האריס. בסרט גילם גולדברג את דמותו של סול, חברו של ג'ון פורבס נאש מ"אוניברסיטת פרינסטון" שנבחר לעבוד איתו ב"אוניברסיטת MIT". באותה שנה, התארח בפרק בסדרה "ויל וגרייס". ב-2002, שיחק בסרט "אגם המוות".
בשנת 2003 שיחק גולדברג בקומדיה "נקמת הפטיש העברי" שבה גילם את דמותו של מרדכי ג'פרסון קרבר שסבל בילדותו מאנטישמיות ולכן הפך לבלש בעל סמכות, הוא יוצא להילחם בבנו הרשע של סנטה קלאוס שזומם לבטל את חג החנוכה. באותה שנה שיחק גולדברג גם לצד מתיו מקונוהיי וקייט הדסון בקומדיה הרומנטית "איך להיפטר מבחור ב-10 ימים".
בשנת 2005, שיחק בסדרה "ג'ואי" בכיכובו של מאט לה-בלאנק.
ב-2006 שיחק גולדברג לצד בן אפלק ורבקה רומיין בדרמה הקומית "להסתדר בחיים (ולהישאר נשוי)", במותחן האימה "להישאר בחיים" ולצד דנזל וושינגטון במותחן הפעולה העתידני של טוני סקוט "דז'ה וו".
ב-2007 שיחק גולדברג לצידה ובסרטה של ז'ולי דלפי "2 ימים בפריז", בסרט מגלם גולדברג מעצב פנים אמריקני בשם ג'ק שנוסע עם בת זוגו מריון (דלפי) לחופשה באירופה כדי לנסות להשיב את הרומנטיקה למערכת היחסים שלהם.
בשנת 2011, דיבב את דמותו של ראול בסרט "מפלצת בפריז" והתארח בפרק בסדרה "צווארון לבן". ב-2013, התארח בפרק בסדרה "פרנקלין ובאש". בשנת 2014, שיחק בסדרה "פארגו". ב-2015, כיכב בסרט "אין סיכוי, חוזה". ב-2017, שיחק בסרט "בלשי אל. איי." בכיכובו של ברוס וויליס.
החל מ-2021, הוא משחק בסדרה "נקודת שוויון" בכיכובה של קווין לטיפה.
חיים אישיים

בתחילת שנת 2006 קיים גולדברג מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקנית כריסטינה ריצ'י, הזוג אף התארס אך הקשר לא החזיק מעמד זמן רב ולבסוף הם נפרדו.

ב-2014, נישא לאמנית והמעצבת רוקסן דאנר. בנם הראשון נפטר בלידה. בנם השני, באד, נולד בנובמבר 2014. בנם השלישי סוני נולד בספטמבר 2018.
המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | מר מוצ"ש | יוג'ין גימבל |  |
| 1993 | טריפ נעורים | מייק |  |
| 1993 | חתן בהפרעה | אינדיאני |  |
| 1995 | ללמוד מהחיים | דייוויד אייזקס |  |
| 1995 | הנבואה | ג'רי |  |
| 1996 | המסע המופלא הביתה 2: אבודים בסן פרנסיסקו | פיט | דיבוב |
| 1998 | Scotch and Milk | ג'ים |  |
| 1998 | Some Girl | פראוד |  |
| 1998 | להציל את טוראי ריאן | טוראי סטנלי מאליש |  |
| 1998 | בייב בעיר הגדולה | פליליק | דיבוב |
| 1999 | החיים בשידור חי | ג'ון |  |
| 2000 | סאנסט סטריפ | מרטי שפירו |  |
| 2001 | חיים בהקיץ | בחור |  |
| 2001 | כשאילי פגש את טום | ברט מיילס סטנפורד |  |
| 2001 | Fast Sofa | ג'ק וייס |  |
| 2001 | החיים על פי ספנסר | פלדי |  |
| 2001 | נפלאות התבונה | סול |  |
| 2002 | אגם המוות | קוג'ו |  |
| 2003 | נקמת הפטיש העברי | מרדכי ג'פרסון קרוור |  |
| 2003 | איך להיפטר מבחור ב-10 ימים | טוני |  |
| 2005 | צרות של עשירים |   | בימוי ותסריט |
| 2006 | להסתדר בחיים ולהישאר נשוי | פיל |  |
| 2006 | להישאר בחיים | מילר בנקס |  |
| 2006 | דז'ה וו | ד"ר אלכסנדר דני |  |
| 2007 | 2 ימים בפריז | ג'ק |  |
| 2007 | זודיאק | דאפי ג'נינגס |  |
| 2007 | ננסי דרו | אנדי |  |
| 2008 | From Within | רוי |  |
| 2008 | Christmas on Mars | ד"ר סקוט זירו |  |
| 2009 | (Untitled) | אדריאן ג'ייקובס |  |
| 2009 | Landy's BFF | עצמו |  |
| 2010 | מיס אף אחת | ביל מאלוי |  |
| 2010 | נורמן | מר אנג'לו |  |
| 2011 | מפלצת בפריז | ראול | דיבוב |
| 2012 | Lost Angeles | דיפאק |  |
| 2015 | אין סיכוי, חוזה | חוזה | גם במאי |
| 2016 | תחייה | זאק |  |
| 2016 | בינינו | ליאם |  |
| 2017 | בלשי אל. איי. | לו היהודי |  |
| 2019 | Running with the Devil | המלשין |  |
| 2022 | The Georgetown Project | פיטר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | נשים מעצבות | סטודנט | פרק: " Class Act" |
| 1991 | מרפי בראון | דונלד קליין | פרק: "Q & A on FYI" |
| 1991 | Babe Ruth | ונדור | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1992–1991 | True Colors | מרטין | 3 פרקים |
| 1993 | המופע של ג'קי תומאס | לארי | פרק: "Strike" |
| 1993 | Love & War | שליח / פיש בוי | 6 פרקים |
| 1995 | Double Rush | ליאו | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 1995 | ER | ג'ושוע שם | פרק: "Home" |
| 1996 | NYPD Blue | הכתב דייב בלום | פרק: "The Backboard Jungle" |
| 1996 | Space: Above and Beyond | סמל לואיס פוקס | פרק: "Pearly" |
| 1996 | חברים | אדי מניוק | 3 פרקים |
| 1997–1996 | Relativity | דאג קרול | תפקיד ראשי; 17 פרקים |
| 2000 | בגבולות המסתורין | צ'אד וורנר | פרק: "Skin Deep" |
| 2001–2000 | The Street | אוון מיטשל | תפקיד ראשי; 12 פרקים |
| 2001 | ויל וגרייס | קווין וולצ'ק | פרק: "Past and Presents" |
| 2003 | מיס מאץ' | ג'רארד | פרק: "Addicted to Love" |
| 2004 | הפרקליטים | נוח בורק | פרק: "The Case Against Alan Shore" |
| 2004 | פרנקנשטיין | הבלש מייקל סלואן | סרט טלוויזיה של USA |
| 2005 | חוק וסדר: כוונה פלילית | ויקטור גארוס | פרק: "View from Up Here" |
| 2006–2005 | ג'ואי | ג'יימס "ג'ימי" קוסטה | 9 פרקים |
| 2006 | קוראים לי ארל | פילו | פרק: "Something to Live For" |
| 2007 | מדיום | ברוס רוסיטר | פרק: "Joe Day Afternoon" |
| 2007 | הפמליה | ניק רובינשטיין | 4 פרקים |
| 2009 | הבלתי רגילים | אריק דלהוי | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2009 | מספ7ים | כריס מק'נהל | פרק: "Where Credit's Due" |
| 2011 | צווארון לבן | ג'ייסון לאנג | פרק: "Payback" |
| 2011 | רמזור | רג'י | פרק: "Best Man" |
| 2012 | NYC 22 | ריי "לזרוס" הרפר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2013 | פרנקלין ובאש | אוגוסט ווסט | פרק: "Coffee and Cream" |
| 2013 | The Anna Nicole Story‏ | הווארד ק. סטרן | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2014 | פארגו | גריידי | 5 פרקים |
| 2015 | מרון | ג'ק רוס | פרק: "Professor of Desire" |
| 2015 | המופע של ג'ים גפיגן | דייב מרקס | תפקיד ראשי (2 עונות); 23 פרקים |
| 2017 | גרייבס | כריסטופר זקס | 2 פרקים |
| 2017 | לור | פטר שטומפ | פרק: "The Beast Within" |
| 2018 | חטופה | הארדן קילרוי | תפקיד ראשי (עונה 2); 16 פרקים |
| 2019 | אלוהים שלח לי בקשת חברות (אנ') | סיימון הייז | 8 פרקים |
| 2021–הווה | נקודת שוויון | הארי קשגיאן | תפקיד ראשי (4 עונות); 56 פרקים |
המוביל הארצי

| --- | --- |
תעלת חוקוק של המוביל הארצי, בסמוך לכחל
תעלת חוקוק של המוביל הארצי, בסמוך לכחל
 מידע כללי
 סוג:  אמת מים 
 שימוש:  מוביל מים ארצי
 מדינה:  ישראל 
 מיקום ההתחלה:  אתר ספיר בעין שבע שבצפון חופה המערבי של הכנרת
 מיקום הסוף:  ראש העין (הכניסה לצינורות של מפעל ירקון-נגב)
 בעלים:  מדינת ישראל
 מפעיל:  מקורות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1953 – 10 ביוני 1964 (כ־11 שנים)
 שיטת בנייה:  תעלה פתוחה, מנהרות, צינורות בקוטר 2.75 מטר
 עלות:  420 מיליון לירות (כ-4 מיליארד ש"ח במחירי 2021)
 אדריכל:  שמחה בלאס וצוותי תכנון מתה"ל
 מידות
 אורך:  130,000 מטר
 רוחב:  בתעלה הפתוחה 12 מטר
 גובה:  215.50- עד 256 מטר
 עומק:  3.15 מטר (תעלה פתוחה)
 
 קואורדינטות:  32°46′28″N 35°15′14″E﻿ / ﻿32.774575°N 35.253925°E﻿ / 32.774575; 35.253925
 אתר רשמי
 תוואי המוביל הארצי
 
בול המוביל הארצי משנת 1965
המנהרה המובילה לאולם משאבות המים מהכנרת באתר ספיר
מוביל המים הארצי הוא העורק הראשי והמווסת של מפעל המים הארצי של מדינת ישראל בו משולבים רוב מפעלי משק המים בישראל והוא מאפשר ניצול יעיל של משאבי המים בישראל והעברתם מהצפון הגשום יחסית אל המרכז והדרום הדלים במים.
המוביל הארצי הוקם כדי לתת מענה לבעיית המחסור במים באזורים שונים במדינה ולהתגבר על מגבלות שנובעות מתנאים אקלימיים, גאוגרפיים וגאולוגיים השוררים בישראל: קרבה למדבר, פערים גדולים בכמות ותפרוסת המשקעים באזורי הארץ.
המוביל הארצי מתחיל מהכנרת ואורכו כ-130 קילומטר, כאשר הנקודה הדרומית ביותר שמקבלת את מימיה מהמוביל היא מצפה רמון. תוכניות ראשונות הוכנו עוד לפני הקמת המדינה, אולם, התכנון המפורט והביצוע התאפשרו רק לאחר 1948, כאשר החניכה הרשמית של הפרויקט הייתה ב-1964.
היסטוריה > התוכניות הראשונות

הרעיון להעברת מים מן הצפון לנגב הועלה עוד לפני קום המדינה. בשנת 1939 ביקר בארץ ישראל המומחה הבינלאומי הנודע לשימור קרקע, ד"ר וולטר קליי לאודרמילק. בשנת 1944 פרסם את ספרו "ארץ ישראל הארץ היעודה" ובו העלה אפשרויות פיתוח חקלאי של הארץ ושימוש במי הנהרות מצפון הארץ להשקיה בדרום. ד"ר עמנואל ניומן, שהתרשם מספרו של לאודרמילק, הביא, בתמיכת ד"ר חיים ויצמן, להכנת תוכנית על ידי מהנדס אמריקני ידוע, ג'יימס בנימין הייס לפיתוח מי הירדן, הירמוך והליטני. תוכניתו של הייס פורסמה בשנת 1948. ספרו של לאודרמילק ותוכניתו של הייס, שימשו מכשיר רב ערך במאבק התנועה הציונית למען הכרה בינלאומית ביכולת לקלוט בארץ ישראל יהודים רבים. באותה תקופה, ואף קודם לכן, הוכנו בארץ תוכניות מקיפות להעברת מי הירדן, הליטני והירמוך לדרום ולנגב. ביולי 1939 הגיש המהנדס שמחה בלאס, לד"ר ארתור רופין (מנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות), "פנטסיה להשקיית הנגב",
ה"פנטסיה" כללה שלושה שלבים: הבאת מי קידוחים (בארות) קרובים, הבאת מי הירקון והבאת מי הצפון לנגב. רק השלב הראשון לווה בתכנון מפורט והוא שימש בסיס לתוכנית אספקת המים ל-11 הנקודות בנגב. ב-1941 הוגש על ידי בלאס תזכיר בשם "תוכנית ישוב מדבריות ארץ ישראל על ידי משיכת מים מהנחלים", בו ניתן פירוט רב יותר לתוכניותיו. בראשית 1944 הגיש בלאס את תוכניתו המפורטת (שכללה גם גרסה צפונית של תעלת הימים), להבאת מי הירדן, הירמוך והליטני לנגב, בספרו "אוצרות המים בארץ ישראל" (שהוכן עבור חברת "מקורות", בראשה עמדו לוי אשכול וסגנו פנחס ספיר). באוגוסט 1945 הוגשה תוכנית ליטניס-ירדן-נגב של חברת המים הא"י. עיקרן של כל התוכניות היה להעביר מים בצינורות ובתעלות ממקורות הירדן לנגב.
היסטוריה > תכנון המוביל הארצי לאחר קום המדינה

עם קום המדינה, החלו הפעולות הראשונות ליישום הרעיון של הקמת מפעל מים ארצי, שיוביל את מי הצפון לנגב. על הקמת המוביל הארצי החליט ב-1951 דוד בן-גוריון, לאור שתי שאיפות:
הקמת חברה מודרנית על בסיס טכנולוגיה מתקדמת.
פיזור האוכלוסייה ובעקבותיו הצורך לספק מים לכלל האוכלוסיות.
פעולות התכנון נעשו עוד לפני כן על ידי אגף המים במשרד החקלאות שהוקם ונוהל על ידי שמחה בלאס, ומשנת 1952, על ידי אותו צוות, תחת חברת תה"ל (תכנון המים לישראל) שהוקמה על ידי בלאס. בשנת 1950 הוקם "הועד לתכנון מפעל המים הארצי", שהיה אחראי על תכנון המוביל. כמו כן, הוקמה מועצה מייעצת של מומחי מים בינלאומיים, שליוותה את התכנון. בפברואר 1956 אושרה התוכנית על ידי הוועד לתכנון מפעל המים הארצי ועל ידי המועצה המייעצת. מתכנני תה"ל ליוו את הקמת המוביל הארצי עד להשלמת בנייתו ב-10 ביוני 1964.
היסטוריה > בניית "מוביל המים הארצי"

בניית "המוביל הארצי" החלה בשנת 1953, חנוכתו הרשמית של המפעל הוצנעה בשל החשש מחבלות. עד לשנת 1956, בוצעו רכיבי המוביל הארצי (כמו: מפעל ירקון-נגב, מנהרת המים הראשונה - מנהרת עיילבון, האגמים, תעלת הירדן העליונה שנזנחה בשל לחצים מדיניים) על ידי תה"ל. תעלת הירדן העליונה (תעלת ההטיה) הייתה אמורה לקחת את מי הירדן ליד גשר בנות יעקב. מן התעלה אמורים היו המים לרדת בצינור לחץ לכנרת, בעיקר בשעות היום, תוך הפעלת טורבינה וגנרטור חשמלי שיפיק חשמל. השאיבה חזרה והעברת המים לעבר בית נטופה הייתה אמורה להיות בשעות הלילה, שבהן מחיר החשמל נמוך. בשנת 1956 - הועבר הביצוע (יחד עם אגף הביצוע של תה"ל) לידי חברת "מקורות". לצורך בניית המוביל פותחו טכנולוגיות שאיבה והובלת מים בדרכים שונות כמו: תעלות פתוחות, צינורות, מנהרות ועוד. נבנו תחנות שאיבה גדולות שיעלו את המים מהכנרת מגובה של עד 212 מטר מתחת לגובה פני הים, אל אגם נטופה בגובה 256 מטר מעל פני הים, (הפרש גבהים של 468 מטר). הוקמה התחנה "אשד כנרות" בטבח'ה (עין שבע) שבצפון חופה המערבי של הכנרת. לצורך מעבר המים בתוואי של הצינור הראשי, דרך גבעות שומרון ורמת מנשה, נבנו שלוש מנהרות. הבנייה הושלמה בשנת 1964 והמוביל נחנך ב-10 ביוני באותה שנה.
נוכח האיבה הערבית החליטה ממשלת ישראל לחנוך את הפעלתו בצנעה. סיבה נוספת להחרשת האירוע הייתה יעילות המפעל, שספגה ביקורת ציבורית נוקבת מצד פרדסנים, מהנדסים ואנשי מים. הוויכוח הושתק מטעמים של ביטחון ומדיניות חוץ. חרף זאת ארצות ערב מחו על הפעלת המוביל הארצי ואף ריכזו כוחות צבאיים כהכנה למלחמה אפשרית עם ישראל בעקבות הפעלת המוביל.
עלות הקמתו של המוביל הארצי הייתה כ-420 מיליון ל"י (סכום שווה ערך לכ-4 מיליארד ש"ח) והושקעו בו כ-2.5 מיליון ימי עבודה. בהקמתו הועסקו למעלה מ-4000 עובדים. נחפרו כ-7 מיליון ממ"ק עפר, נחצבו כ-1.7 מיליון ממ"ק סלע, נוצקו כ-500 אלף מ"ק בטון, הושקעו כ-75 אלף טון פלדה והונחו כ-15 אלף צינורות בטון ופלדה.
היסטוריה > הפעלה

ב-23 בדצמבר 2009 חובר מתקן התפלה בחדרה למוביל הארצי ולראשונה נמהלו מי המוביל במים מותפלים.
תוואי "מוביל המים הארצי"

נקודת המוצא של המוביל הארצי הוא ב"אתר ספיר" הנמצא ב"אשד כינרות" או תל אורימה (ליד כרי דשא). באתר ספיר נשאבים מים מהכנרת מעומק מרבי של 215.50 מטר מתחת לפני הים אל תוך צינור לחץ תת-קרקעי המוביל את המים בכיוון צפון מערב לגובה של 44 מטר מעל פני הים, בנקודה הנמצאת כקילומטר ממזרח לכחל.
בכחל נכנסים מי המוביל לתעלת חוקוק - צלמון (או תעלת חוקוק), תעלה פתוחה באורך כ-16 קילומטר המובילה למאגר צלמון. רוחב התעלה מעל 12 מטר ועומקה 3.15 מטר. לתעלה ירידה של כ-16 מטר לקילומטר. תעלת חוקוק עוברת את נחל עמוד ונחל צלמון (מזרחית לטפחות) בסיפונים הפוכים המכונים על ידי מקורות "גיחונים". הגיחונים העשויים מצינורות פלדה שהונחו במבצע מורכב בצלע ההר וכוסו בבטון, מובילים את המים ללא הפעלת אנרגיה, על סמך חוק כלים שלובים. הבחירה בגיחונים במקום בגשר נעשתה מסיבות ביטחוניות וכדי למזער את הפגיעה בנוף. בנחל עמוד, הגיחון יורד ועולה כ-150 מטר.
במוצא מאגר צלמון נמצאת תחנת צלמון השואבת ומעלה את המים מגובה 37 מטר מעל פני הים לגובה של 147 מטר מעל פני הים. מאגר צלמון היה במקור בעל קיבולת של 750 אלף מטר קוב.
מנהרת עילבון (הנקודה הגבוהה ביותר במוביל הארצי) באורך 800 מטר מוליכה את המים לתעלת נטופה.
תעלת נטופה באורך 17 קילומטר מוליכה את המים למאגרי אשכול, שבקצה המערבי של בקעת בית נטופה. ביציאה ממאגר אשכול נמצא "מפעל הסינון המרכזי" שהוא מהמתקדמים מסוגו והרביעי בגודלו בעולם.
ממאגר אשכול עוברים המים בצינור הראשי של המוביל העשוי בטון ומוליך את המים לאורך 77 ק"מ עד לראש העין. המים עוברים בשלוש מנהרות, דרך גבעות שומרון ורמת מנשה.
במאגרים אלה שוקעים הסחופת והטין והמים מטוהרים לפני כניסתם לצינור הראשי. מראש העין מועברים מי המוביל דרומה בצינורות של מפעל ירקון-נגב. בדרכו, משתלבים במוביל מפעלי מים אזוריים. קו מים שלישי מזרים מים לאזור גוש דן. "המוביל הארצי", קווי "ירקון-נגב" והקו לגוש דן יוצרים את מערכת המים הארצית. במבצע התכנון והבנייה נדרשו אנשי "מקורות" להתמודד עם אתגרים הנדסיים מורכבים ביותר, בהם הפרש גובה, שטחים הרריים, מעברי נחלים וקרקע סלעית קשה לחפירה.
איכות המים

המוביל הארצי תוכנן במקורו כך שיספק מים רק לחקלאות ואילו מי שתייה יסופקו במערכות נפרדות. לפיכך תוכנן המוביל עם תעלות פתוחות, מאגרי מים פתוחים וללא הטיפול הדרוש במים עיליים כדי לספקם לשתייה. סיבות לתכנון כזה הן:
מערכות נפרדות מונעות את הצורך בטיוב כל מי המוביל לדרגת מי שתייה ומאפשרות לרכז את המאמץ וההשקעה הכספית בטיוב המים המיועדים לשתייה בלבד, עד לרמה הגבוהה ביותר.
מערכות נפרדות עשויות לאפשר אספקת מי שתייה ממקורות שהם טהורים יותר מלכתחילה, דבר העשוי לצמצם את הצורך בפעולות טיהור כימיות, העלולות להכניס למים גורמים מסרטנים.
מערכות נפרדות מאפשרות הכללת מים ברמה נמוכה יותר במוביל וכך להגדיל את כמות המים שהמוביל מספק לחקלאות.
מערכות נפרדות מונעות ריכוז כל מי השתייה במערכת אחת, דבר העלול ליצור סיכונים ביטחוניים.
למרות זאת, לאחר העברת הביצוע של המוביל מתה"ל ל"מקורות", נקבע כי כל מי המוביל יהיו בסטטוס של מי שתייה. כיום מסופקים יותר מ-80% ממי "המוביל הארצי" כמי שתייה. בשנת גשמים ממוצעת הוא מוליך כמות של כ-380 מיליון קוב מים. השאיבה מהכנרת משתנה בהתאם לכמויות הגשמים ולצרכים השונים. משרד הבריאות קבע תקנים מחמירים לאיכות מי השתייה. בעקבות כך, מפעילה חברת "מקורות" תחנות בקרה לבדיקת איכות המים ומערכות חיטוי וטיפול להבטחת איכות מי שתייה לכל מי המוביל ולכל אורכו. לדברי שמחה בלאס הדבר נעשה על מנת להוסיף צרכנים לחברת "מקורות".
כדי לעמוד בתקן ולהוריד את רמת העכירות, נקבע שיש להקים מתקן לסינון כל המים היוצאים ממאגר אשכול אל המוביל הארצי. הקמת מתקן זה עוכבה מסיבות תקציביות. לאחר הטיפול באתר "אשכול" המים מוזרמים לרחבי הארץ במערכת סגורה לשמירת איכותם. הורדת העכירות על ידי מתקן הסינון נועדה בעיקר כדי להרחיק עקבות טין בעוד גורמי מחלות הנישאים על ידי המים כמו: חיידקים, וירוסים ופרוטוזואה (טפילים חד תאיים) מטופלים בתהליכי חיטוי המים.
ההידרולוג פרופ' מנחם רבהון כתב בשנת 2000 כי המוביל הארצי היה "מערכת המים היחידה בעולם המתקדם, המספקת מי שתייה למיליוני צרכנים מאגם עילי, ללא סינון. זהו מצב לא תקין ומסוכן כיוון שהסינון איננו מותרות, אלא צורך חיוני להבטחת איכות המים ולהגנה על בריאות הצרכנים."
העבודות על מתקן הסינון במאגר אשכול, הרביעי בגודלו בעולם (בעת הרכבתו), הושלמו בשנת 2008 בעלות של 550 מיליון ש"ח.
איכות המים > "המוביל המלוח"

המים הנכנסים מן הירדן לכנרת מכילים מעט מאוד כלור. אולם, קיימים מעיינות מלוחים בסביבת הכנרת, שהזרימו כמויות גדולות של מים מלוחים לכנרת. פרופ' אברהם דה ליאו מתה"ל הראה, הציע בשנת 1957 להטות מעיינות מלוחים המתנקזים לכנרת ולהפחית את מליחותה. בהתאם לכך, אך באיחור מה, החלו עבודות המוביל המלוח באביב 1963. בינתיים, בתקופת בניית המוביל הארצי, חלו מספר שנות בצורת והמליחות בכנרת עלתה לכ-400 מגכ"ל (מיליגרם כלורידים לליטר). כדי לפתור במהירות את הבעיה, עד השלמת המוביל המלוח, הקימה מקורות מתקני מיהול שהחליפו חלק ממי המוביל במי בארות מאזור החוף, דבר שהוריד את מליחות מי המוביל לכ-250 מגכ"ל והמליח את מי הצרכנים של בארות אזור החוף. מאוחר יותר הושלמה בניית ה"מוביל המלוח", שהוריד את רמת המליחות במוביל הארצי לכ-200 מגכ"ל.
בעיות מדיניות וביטחון

בעקבות החלטתה של מדינת ישראל לנצל את מי הירדן באמצעות המוביל הארצי, החליטה הליגה הערבית להטות את נהרות הבניאס, הדן והחצבני ולמנוע זרימת מים לירדן, ובכך לנתק את המוביל ממקורות המים שלו.
סוריה ולבנון נקטו גם בצעדים מעשיים להטיית מקורות המים של המוביל על ידי מפעלי ההטיה של מקורות הירדן. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 התרחשה "המלחמה על המים" ומוביל המים הארצי היה המטרה לניסיון הפיגוע הראשון של ארגון טרור פלסטיני, הפת"ח. העימות עם מדינות ערב הוביל להעברת נקודת השאיבה של המוביל מהירדן ההררי לכנרת.
בסופו של דבר, תוכניות ההטיה הערביות סוכלו באמצעים צבאיים.
תשלומי ארנונה

באופן כללי נמנעו הרשויות המקומיות מלחייב את מקורות בתשלומי ארנונה עבור המוביל הארצי. בשנת 1993 החלה מועצת עיילבון בהליכים לגביית ארנונה עבור המוביל הארצי, אולם על פי רוב דעות בפסק דין של בית המשפט העליון, המוביל הארצי מוחזק על ידי חברת מקורות "מטעם הממשלה" ועל כן הייתה פטורה מתשלומי ארנונה עד שנת 1998 והחל משנת 1998 חלו עליה תשלומי ארנונה מופחתים. בעקבות פסק דין זה החלו מועצות אחרות לחייב את מקורות בתשלומי ארנונה עבור המוביל הארצי, בשיעורים שונים. בעקבות דרישה של מועצה אזורית משגב לארנונה על פי סיווג של "משרדים שירותים ומסחר" ערערה מקורות לבית המשפט המחוזי, אולם ערעורה נדחה וערעור לבית המשפט העליון הסתיים בפשרה. חוק ההסדרים לשנת 2003 קבע במפורש את תעריפי הארנונה על תעלות מים דוגמת המוביל הארצי.
ראו גם

משאבי מים בישראל
משק המים בישראל
מקורות
נחלי מנשה
המוביל הארצי החדש
לקריאה נוספת

שמחה בלאס, אוצרות המים בארץ ישראל סכויי השקאה ופתוח הידרו-אלקטרי, מקורות, מאי 1944.
שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, הוצאת מסדה, 1973.
וו. ק. לאודרמילק, ארץ ישראל הארץ היעודה, תרגם ש. גילאי, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1945.
James B. Hays, T.V.A. on the Jordan, Public Affairs Press, Washington, D.C., 1948
ממגורות דגון

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1955–הווה (כ־70 שנה)
 מיקום המטה:  חיפה, ישראל
 קואורדינטות:  32°49′23″N 34°59′43″E﻿ / ﻿32.82296691°N 34.99526381°E﻿ / 32.82296691; 34.99526381 
 משרד ראשי:  כיכר פלומר, חיפה
  
 he
 
ממגורות דגון הן מסוף הגרעינים הנמלי של מדינת ישראל ומרכזן נמצא בכיכר פלומר פינת דרך העצמאות בצידו המערבי של נמל חיפה עם שלוחה בנמל אשדוד. כ-75% מכלל יבוא הגרעינים (כ-3 מיליון טון גרעיני דגנים) מיובאים לישראל מדי שנה דרך הממגורות, בהם גרעיני חיטה, תירס, סויה, שעורה, דורה ועוד. הדגנים נפרקים מהאניות ברציף ייעודי בנמל שליד הממגורות, מועברים במסועים למבנה הממגורות, ושם נמסרים לפי הוראות יבואני הגרעינים למשאיות ולקרונות רכבת המובילים את הגרעינים לרחבי הארץ.
היסטוריה

בשנת 1951 קיבל דוקטור ראובן הכט זיכיון להקמה  ניהול, תפעול ותחזוקה של הממגורות למשך 51 שנה, והן נחנכו בשנת 1955. הממגורות תופעלו על ידי חברת "דגון בתי ממגורות לישראל בע"מ" על פי זיכיון ממשלת ישראל עד שנת 2003, אז עברו הממגורות מבעלות פרטית לבעלות רשות הנמלים. רשות הנמלים הוציאה מכרז לבחירת מפעיל לממגורות ועד סיום הליכי המכרז, כולל ערעור בפני בית המשפט העליון המשיכה חברת דגון לתפעל את הממגורות. ב-2009 הוכרזה חברת דגון כזוכה במכרז ל-10 השנים עד 2019.
בשנת 2006 נחשף כי גרעיני תבואה שהתפזרו בחצר הממגורות משכו אליהם יונים והנהלת הממגורות התמודדה עם הבעיה באמצעות ירי ביונים, דבר שעורר מחאות ציבוריות רבות על ידי ארגוני צער בעלי חיים, שדרשו מהממגורות לדאוג לניקוי החצר במקום להרוג את היונים.
בשנת 2012 שינתה דגון את דרך מסירת גרעיני התבואה לבעליהם, דבר שהוביל לניקוי חצר הממגורות לחלוטין מגרעינים ולהקטנת אוכלוסיית היונים סביב המפעל.