stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמורת אוקאפי

שמורת חיי הבר אוקאפי (בצרפתית: Réserve de faune à okapis) היא שמורת טבע ואתר מורשת עולמית השוכן ביער איטורי שבצפון-מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בסמוך לגבולה עם דרום סודאן ואוגנדה. השמורה הוקמה ב-1992, והיא משתרעת על פני שטח של כ-14,000 קמ"ר שהם כחמישית משטח היער.
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים

השמורה מורכבת משני אזורים גאומורפולוגיים: המישור הנטוי של יער איטורי באגן נהר הקונגו, וסוואנה המשתרעת למרגלות הגבעות סמוך להרי השבר המערביים. אדמת השמורה היא חומצית, ולעיתים רמות החומציות הגבוהות מגיעות לעומק של יותר משני מטרים. הגבעות בצפון ובמזרח השמורה עשויות מגרניט. מתחת לפני הקרקע בשמורה יש תצורות גרניט ארכאיקוניות, תצורות גנייס ותצורות שיסט. השמורה שוכנת בין הנהרות נפוקו, טאקונה ואגאמבה בצפון, והנהרות איטורי ולנדה בדרום. בשמורה יש מרבצים של זהב, קסיטריט (מינרל בדיל) וקולטן ברמה גבוהה. מינרלים אלה התייקרו בשנת 2000 כיוון שהם משמשים כחומרי גלם בתהליך ייצור מעגלים משולבים לטלפונים ניידים ולמחשבים.
התקופות הגשומות הן בין מרץ למאי ובין אוגוסט לנובמבר, ובכל חודש יורדים לכל הפחות 50 מילימטרים של גשם בממוצע. הערפל בעונת היבשה הוא אחד מהגורמים המעודדים שגשוג אפיפיטים, חזזיות, וטחבים. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-24°C.
מחקר, שימור ואיומים

השמורה הוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בשנת 1997. האיומים העיקריים על השמורה היו בירוא יערות, הנגרם בעיקר על ידי חקלאות ושרפות, ציד מסחרי וכריית זהב. המלחמה בחלק המזרחי של המדינה החלה להשפיע על השמורה בשנת 2005, וגרמה לחלק מהצוות להימלט או להתפנות. בעוד שאנשי המבוטי והבנטו רוחשים כבוד ליער ולשמורה, המהגרים שהגיעו לאזור גרמו לפגיעה מסוימת. גורם נוסף להתדרדרות מצב השמורה הוא המחסור במימון הנובע מהתנאים הפוליטיים והכלכליים. קיימות תוכניות לפיתוח התיירות האקולוגית באזור מתוך כוונה להגביר את העניין הציבורי ולגייס מימון.
בשמורה שוכן מרכז השימור והמחקר אפולו (Epulu Conservation and Research Center), שהוקם ב-1928 על ידי האנתרופולוג האמריקני פטריק פוטנאם. בתחילה לכד המרכז את האוקאפים ושלח אותם לגני חיות באמריקה ובאירופה. במשך השנים שינה את מדיניותו, והאוקאפים נלכדים, מגודלים בשבי, וחלק מהצאצאים שלהם נשלחים לגני חיות על מנת להבטיח את השונות הגנטית שלהם. המרכז אחראי גם פעולות המחקר והשימור בשמורה.
פלורה

השמורה מחולקת לארבעה אזורים:
יער ביצה המשתרע על פני רצועות צרות לאורך תעלות ניקוז החוצות את השמורה.
יער מעורב המשתרע על פני שטח של 9.1 הקטאר, שגובה העצים בו הוא בין 30 ל-40 מטרים בשטחו של היער תועדו כ-302 מינים של עצים ו-130 מינים של ליאנות.
יער מ'באו (Mbau) המאופיין על ידי מינים ממשפחת הקטניות. גם בו נע גובה העצים בין 30 ל-40 מטרים, החופה צפופה ואחידה וצמחיית הקרקע פתוחה. באזור היער הרגיל (40 הקטאר) תועדו 670 מינים של צמחים.
יער שניוני המתפתח באזורים שבעבר התרחש בהם בירוא יערות. באזור זה גדלים שני מינים מאוימים של ציקסינים (Encephalartos marunguensis ו-E.schmitzii).
פאונה

בשטחי היער תועדו 52 מיני יונקים, והידוע בהם הוא האוקאפי. היער הוא בית גידול עבור כ-4,000 פרטים מתוך כ-30,000 החיים ברחבי העולם, ועבור כ-7,000 פרטים של הזן cyclotis של פיל סוואנה אפריקני, הניצודים עבור שנהביהם. מינים אנדמיים נוספים הם איילון המים, חתול זהוב אפריקני, הגחניים גחן מיימי וגחן ענק, נמרים, פנגולין ענק, שנבוב, אנטילופת בייטס, תאו היער (תת-מין של התאו האפריקני), חזיר נהרות וחזיר יער ענק.
היער הוא בית גידול עבור מינים רבים של צביונים. בשטחי היער תועדו 13 מינים של פרימטים, הכוללים בין השאר 7,500 פרטים של שימפנזה מצוי. תנין גמדי ותנין צר-חרטום הם שני תניניים הגדלים ביער. ביער תועדו 376 מינים של עופות.
לקריאה נוספת

Susan Lyndaker Lindsey; Mary Neel Green; Cynthia L. Bennett (1999). The Okapi. University of Texas Press. ISBN 0-292-74707-1
הערות שוליים

↑  Hart,T.& Mwinyihali R.(2001). Armed Conflict and Biodiversity in Sub-Saharan Africa: The Case of the Democratic Republic of Congo (DRC). Biodiversity Support Program / WWF, Washington, D.C.
גשר עץ באזור הביצות
אוקאפי
שפות אגאו

| --- | --- |
 קבוצה אתנית:  אגאו
 תפוצה גאוגרפית:  אתיופיה, מרכז אריתריאה ומזרח סודאן, ונכחדת בישראל
 סיווג שפה:  שפות אפרו-אסיאתיותשפות כושיותשפות אגאו
 חלוקות משנה:  שפות אגאו צפוניות קימנת (קווארה וכיילה) ח'מתנגה בילן אוונגי
 מזהים
 קוד גלוטולוג:  cent2193
 
שפות אַגַאוּ (agaw) הן ענף השפות הכושיות המרכזיות, במשפחת השפות הכושיות (שבמשפחת-העל האפרו-אסיאתית) המדוברות בפי מספר קבוצות אתניות באתיופיה וקבוצה נוספת באריתריאה. בנוסף לקיומן כשפות עצמאיות, שפות אגאו מהוות את לשונות התשתית העיקריות שמשפיעות על אמהרית ועל השפות האתיו-שמיות האחרות, החיות במחיצתן.
מיון

השפות הכושיות המרכזיות מסווגות כדלקמן (על פי אפליארד):
אַוְּנְגִי (Awngi, דרום אגאו) מדוברת מדרום-מערב לאגם טאנה. זו שפת אגאו הגדולה ביותר, עם למעלה מ-350,000 דוברים.
? קוּנְפַל (Kunfal) מדוברת מערבית לאגם טאנה, עדיין אינה מתועדת היטב, אך ככל הנראה ניב של אוונגי.
שפות אגאו הצפוניות :
בילן–ח'מתנגה:
בילן (אגאו צפונית) מדוברת בפי כ-70,000 איש, באריתריאה סביב העיר קרן, ובמזרח סודאן סביב העיר כסאלה.
ח'מתנגה (אגאו מרכזית), הקרויה גם חַ'מיר או חַ'מְתָה, מדוברת בפי 143,000 איש בצפון מדינת אמהרה באתיופיה.
קימנת (אגאו מערבית) כמעט נכחדה, מדוברת בפי הקמנתים במחוז צפון גונדר באתיופיה. הניבים:
הניב קווארה מדובר בפי קהילת ביתא ישראל היהודית, שעלתה לישראל מנפת קווארה
הניב כיילה כבר נכחד, דובר בעבר בפי מקצת מקהילת ביתא ישראל. הניב נמצא על הרצף בין קימנת וח'מתנגה.
כתיבה

שפות אגאו נכתבו בעבר ועדיין נכתבות כיום. טקסטים מימי הביניים המכילים קטעים בשפת קימנת, שמורים ברובם במוזיאונים בישראל. חומר היסטורי זמין גם בשפת ח'מתנגה, וגם מסורות פולקלור נכתבו בשפת אוונגי.
בעת המודרנית, יוצא לאור עיתון בשפת בילן המודרנית בעיר קרן באריתריאה.
פונולוגיה

השפות הכושיות המרכזיות ייחודיות בקיומם של העיצורים /ŋ/, /ɣ/, /z/, ושל תנועות מרכזיות.
מאידך, בניגוד לשפות אחרות באזור, אין בשפות אגאו הפונמות: עיצורים מסודקים, מפונמים או מלועלעים או העיצור החכי-אפי /ɲ/, ואין בהן התופעות הפונולוגיות הכפלת עיצורים או תנועות ארוכות.
ראו גם

אנשי אגאו
לקריאה נוספת

Hetzron, Robert (1976) The Agaw Languages. Afroasiatic Linguistics 3,3. p. 31–37
הערות שוליים

↑  Appleyard, David L., A Comparative Dictionary of the Agaw Languages, כרך 24, Köln: Rüdiger Köppe Verlag, 2006, Kuschitische Sprachstudien – Cushitic Language Studies Band, עמ' 225–229. doi:10.1353/nas.2013.0021
↑  Joswig, Andreas and Hussein Mohammed (2011). A Sociolinguistic Survey Report; Revisiting the Southern Agaw Language areas of Ethiopia. SIL International. SIL Electronic Survey Reports 2011-047.
↑  Zelealem, [Mollaligne] Leyew. 2020. Central Cushitic. In: Rainer Vossen and Gerrit J. Dimmendaal (eds.), The Oxford Handbook of African Languages. Oxford: Oxford University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293818405171  BnF: cb11968500d (data)  LCCN: sh85002064
תותח מרדף

חרטומה של "סוליי-רואיאל", מבט מלפנים; שני הפתחים העליונים הם אשנבי תותחי המרדף הקדמיים שהוצבו בצור החרטום. דגם בקנה מידה במוזיאון הימי הלאומי בצרפת.
"ווטראן" הצרפתית, הנרדפת על ידי שייטת בריטית, מוצאת מקלט בנמל קונקרנו. ענן העשן בירכתיה מעיד כי היא יורה בתותח המרדף האחורי שלה. ציור שמן על קנבס מאת מישל בוקה (1822-1894).
תותח מרדף (באנגלית: chase gun או chaser) הוא תותח ימי שהוצב בחרטומה או בירכתיה של אוניית מפרשים מלחמתית ושימש לירי היישר לפנים על כלי שיט נרדף או לירי היישר לאחור על כלי שיט רודף. הירי נעשה בדרך כלל אל עבר החיבל של כלי השיט (התרנים, המפרשים והחבלים) על מנת להאט את מהירותו ולחבל בכושר התמרון שלו. בהתאם למיקומם באונייה הבחינו בין תותח מרדף קדמי (bow chaser) ותותח מרדף אחורי (stern chaser).
תותחי מרדף קדמיים יכלו להיות תותחים רגילים, שהועלו מסיפון התותחים והוצבו כשקניהם מזדקרים החוצה דרך אשנבי-תותחים מיוחדים לדבר או משני צדי מוט החרטום, או תותחים ייעודיים, ארוכי-קנה וקלים יחסית,  שהוצבו בחרטום. תותחי מרדף אחוריים יכלו גם הם להיות תותחים מאולתרים או תותחים ייעודיים, שניצבו דרך קבע, מכוסים, בקבינות הקצינים בירכתיים והיוו חלק מן הריהוט והציוד בתא.
מרדפים בתקופת אוניות המפרשים יכלו להימשך שעות ולפעמים ימים, כשכל צוות מכוונן בעדינות את מפרשי האונייה כדי לנצל לתועלתו את השינוי הקל ביותר בעוצמת הרוח וכיוונה. כדור תותח אחד שכוון היטב יכול היה לפגוע בחבל חשוב או לקרוע מפרש אם נשבה רוח חזקה. בשעת מרדף או התחמקות מאונייה רודפת הפקידו בדרך כלל את הירי בידיהם של טובי הקלעים מבין תותחני האונייה.
שואת יהודי אלבניה

מפה של אלבניה במהלך מלחמת העולם השנייה, השטח שסופח למדינה תחת הכיבוש האיטלקי מוצג בצהוב בהיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אלבניה תחילה תחת כיבוש איטלקי ואחר כך תחת כיבוש גרמני. בתקופה זו סופחו לאלבניה שטחים מיוגוסלביה (מרבית קוסובו, מערב מקדוניה וחלקים קטנים ממונטנגרו וסרביה).
במהלך המלחמה, כמעט 2,000 יהודים מהמדינות השכנות, בעיקר מיוגוסלביה ומיוון, מצאו מקלט באלבניה עצמה, זאת בנוסף לקהילת יהדות אלבניה שמנתה 150 נפש. היהודים שחיו באלבניה גופא, כמו גם הפליטים היהודים ששהו בה, זכו ליחס טוב מצד האוכלוסייה המקומית ועברו את המלחמה כמעט ללא פגע. האלבנים הצילו את היהודים על ידי הסתרתם בכפרים ההרריים והעברתם לנמלי הים האדריאטיים, שמהם ברחו לאיטליה. יהודים אחרים הצטרפו לתנועות התנגדות ברחבי אלבניה. בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה אלבניה אחת המדינות הבודדות באירופה שבהן חל גידול באוכלוסייה היהודית. בסוף המלחמה שהו במדינה יותר מ-1,800 יהודים, יותר מפי שבעה ביחס למספרם ב-1939.
לעומת זאת, בשטחים שסופחו לאלבניה כללה השואה רצח, גירוש ופשעים נגד האנושות נגד יהודים. נרצחו וגורשו גם סרבים, נגדם בוצע טיהור אתני מקיף, ובני רומה. הרצח בוצע בשיתוף פעולה של כוחות גרמנים, איטלקים ואלבנים, בתקופה בה הייתה אלבניה תחת שליטת איטליה הפאשיסטית וגרמניה הנאצית. אף כי אין נתונים סופיים על מספר הנספים, מעל ל-200 יהודים שנמצאו בשטחי אלבניה רבתי נרצחו בשואה.
רקע

אלבניה הייתה ועודנה מדינה קטנה וענייה בחבל הבלקן, והיא מדינה אירופית בעלת רוב מוסלמי. לפי מפקד האוכלוסין של 1930 חיו באלבניה 24 יהודים. בשנת 1937 זכתה הקהילה היהודית להכרה רשמית. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, מצאו מקלט באלבניה יהודים גרמנים ואוסטרים, והשגרירות האלבנית בברלין המשיכה להנפיק אשרות ליהודים עד סוף שנת 1938, בתקופה שבה אף מדינה אירופית אחרת לא הייתה מוכנה לעשות כך. רוב האלבנים מעולם לא היו בקשר עם יהודים בגלל מספרם הקטן במדינה. ככלל, האנטישמיות הייתה הרבה פחות נפוצה באלבניה מאשר במדינות אחרות. רוב היהודים האלבנים חיו בעיקר בחלק הדרומי של המדינה.
אלבניה הייתה נתונה להשפעה כלכלית ופוליטית איטלקית בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בה 156 יהודים מקומיים ועוד 109 פליטים יהודים מאירופה.
לאחר מלחמת העולם השנייה

הוג'ה הקים באלבניה משטר סטלינסטי טוטליטרי שאסר בשנת 1967 על כל הדתות במדינה. הקהילה היהודית בקוסובו חזרה לידי שלטון יוגוסלביה, ולא הצליחה להתאושש מהמלחמה. 42 יהודים נותרו בקוסובו, ורובם היגרו לישראל בתקופה הקומוניסטית. בדומה לכך, רוב יהודי אלבניה החליטו להגר עם עליית הקומוניזם. כ-300 נשארו באלבניה עד תחילת שנות ה-90. עם נפילת הקומוניזם, ביטלה אלבניה את ההגבלות על הדת ועל עזיבת המדינה, מה שהוביל לך שכמעט כל הקהילה היהודית במדינה היגרה לישראל. מדצמבר 1990 ועד יוני 1991 הועלו כ-350 יהודים אלבנים לישראל, במבצע עלייה מאורגן. היהודים שנותרו עזבו את המדינה ב-1997, לאחר שסבלה ממלחמת אזרחים קצרה.
נכון לשנת 2017, באלבניה חיים בין 40 ל-50 יהודים, מתוך אוכלוסייה כוללת של 2.9 מיליון.
הקהילה היהודית הקטנה באלבניה נהנית מאווירת דו-קיום שמאפיינת את תושבי הארץ בה חיים מוסלמים, קתולים ואורתודוקסים בהרמוניה ושיתוף. נשיא המדינה, בויאר נישני, מארח במשכנו אחת לשנה, בחג החנוכה, את בני הקהילה לצד ראשי הדתות השונות, הסגל הדיפלומטי, שרים וחברי פרלמנט, לטקס הדלקת נרות חגיגי. מדינת ישראל נהנית כיום באלבניה מהערכה עצומה, בשל הישגיה בתחומי המדע והטכנולוגיה, החקלאות והרפואה.
הכרה והנצחה של הצלת יהודי אלבניה

התמונה המלאה על הצלת היהודים התגלתה רק בתחילת שנות ה-90, אחרי קריסתה של אלבניה הקומוניסטית. "יד ושם" החלו לחקור את סיפורי ההצלה של יהודים בידי אלבנים, וב-2009 התקיים במוזיאון למורשת היהדות בניו יורק טקס שבו דיברו צאצאים של המצילים האלבנים ושל יהודים שניצלו. שגריר אלבניה באו"ם, פריט הוג'ה, אמר שסיפור ההצלה מוכיח כי "אף על פי שהיינו תחת שלטון אחד המשטרים הקומוניסטיים הנוקשים ביותר, העם האלבני הוא אציל ומסוגל לפעול באומץ כמו כל אחד אחר באירופה".
נשיא אלבניה, בויאר נישני, הגיע בשנת 2015 לניו יורק כדי להשתתף במספר טקסים לכבוד בני העם האלבני על הצלת היהודים. כמו כן, קיבל נישני את מדליית הכבוד של ראול ולנברג מד"ר מרדכי פלדיאל, מנהל מחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם.
נכון ל-2017, ישנם 75 מוסלמים אלבנים שהוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות עולם.
ב-29 בנובמבר 2004 הוקמה תצוגה במוזיאון ההיסטורי הלאומי בטירנה, בירת אלבניה. הכוללת צילומים, הסברים, מפות ומסמכים המתעדים את הצלת יהודי אלבניה. בית-ספר בברלין נקרא על שם חסיד אומות העולם, רפיק וסלי, שהציל בשואה את משפחת מנדיל היהודית. משלחות נוער מישראל אף יצאו ב-2018 לאלבניה. כמו כן, צולמו שני סרטים תיעודיים האחד נקרא "הצלה באלבניה" (Rescue in Albania) על ידי Init.TV, והשני "הקוד האלבני", בבימויה של פרופ' יעל קציר ובהפקת קציר וגדי קסטל.
ראו גם

בסה
יהדות אלבניה
יחסי אלבניה–ישראל
אלבניה תחת השלטון האיטלקי
לקריאה נוספת

Daniel Perez, ‏Our Conscience is Clean, Albanian Elites and the Memory of the Holocaust in Postsocialist Albania ,‏בתוך: Bringing the Dark Past to Light: the Reception of the Holocaust in Postcommunist Europe, Nebraska university press, 2013. עמ' 25–57.
Gerhard Grimm‏, Albanien,‏ בתוך: Dimension des Völkermords: Die Zahl der jüdischen Opfer des Nationalsozialismus, ולטר דה גרויטר, 2015. עמ' 229–239.
יצחק אדיז'ס, ילדות במקלט אלבניה, יד ושם- רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, 1993, סדרה לנוער ע"ש קורצ'אק.
יהודית שן-דר, בסה, מילה של כבוד, מוסלמים אלבנים שהצילו יהודים בשואה, ירושלים: הוצאת יד ושם, 2010.
Harvey Sarner, Rescue in Albania: one hundred percent of Jews in Albania rescued from Holocaust, Brunswick Press, 1997
Norman H. Gershman, Besa: Muslims who Saved Jews in World War II, Syracuse University Press, 2008
יובל פישר, אלבניה אלבנים ויהודים בתקופת השואה, ירושלים: סטימצקי, 2022.
שצ'וצ'ין (בלארוס)

שצ'וצ'ין (בבלארוסית: Шчучын; בפולנית: Szczuczyn; ביידיש: שטשוטשין; בעברית לעיתים: סטוצ'ין) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, על גדות נהר שצ'וצ'ינקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

שצ'וצ'ין נזכרת לראשונה בשנת 1436, ומהמאה ה-15 הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. מאמצע המאה ה-17 ועד תחילת המאה ה-18 נהרס היישוב מספר פעמים בידי הרוסים, הקוזקים והשוודים.
בשנת 1761 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי שצ'וצ'ין

בשנת תרס"ח התמנה הרב יהודה לייב חסמן לרב העיר שצ'וצ'ין, והקים בה ישיבה בשם "ענף כנסת ישראל", שהייתה סניף של ישיבת כנסת ישראל בסלבודקה. הוא קרא לרב אלתר שמואלביץ לכהן בישיבה כר"מ. לצידו כיהן כר"מ הרב נחמן קולידצקי (אביו של הרב יצחק קוליץ). הישיבה מנתה כ-300 תלמידים והייתה מהישיבות המרכזיות באותה תקופה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התפזרו תלמידיה והישיבה לא חזרה לפעול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-25 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת ענידת טלאי צהוב.
בסוף אוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. באמצע ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כמה עשרות מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים". בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים כמה עשרות עובדי כפייה יהודים מהעיירה. בינואר 1942 רצחו הגרמנים כ-20 יהודים נוספים מהגטו.
בתחילת מאי 1942 גודר הגטו שבעיירה, והובאו אליו כ-600 יהודים נוספים מהסביבה. ב-9 במאי רצחו הגרמנים בירי כ-2,000 מיושבי הגטו שבעיירה, ואת קרוב ל-600 הנותרים ריכזו בגטו מצומצם יותר. עד קיץ 1943 חיסלו הגרמנים גם את גטו זה.
יהודי שצ'וצ'ין > רבני העיירה

רבי יוסף רוטנברג-מושקובסקי - במשך 40 שנה בראשית המאה ה-19
רבי נח חיים אייזנשטט
רבי מנחם מנדל_אייזנשטאדט (אוסטרינסקי), מחבר "צמח מנחם" ובנו של הרב הקודם
לאחר פטירתו, בשל סכסוך בקהילה כיהנו במקביל בנו וחתנו.
רבי יהודה לייב חסמן
רבי יוסף הכהן, המכונה על שם העיר "רבי יוסל'ה שצ'וצ'ינֶר" (1926–1929)
רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים" - רבה האחרון של שצ'וצ'ין. נספה בשואה.
לקריאה נוספת

שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: פולין, כרך שמיני: מחוזות וילנה-ביאליסטוק-נובוגרודק, עמ' 621–624
שמואל יצחק יפה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1884 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 באפריל 1953 (בגיל 68) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 באפריל 1953 
 חותנים:  הבית הלוי
 
הרב שמואל יצחק יפה (י"ז בניסן ה'תרמ"ד, 12 באפריל 1884 - י"ז בניסן ה'תשי"ג, 2 באפריל 1953) היה רב ליטאי, רבה של בוריסוב שבפלך מינסק ובסוף ימיו ראב"ד בתל אביב. חתנו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי".
ביוגרפיה

נולד בקובנה לרב צבי יפה מצאצאי ה'לבוש' ולחיה רחל (נהרגה בגטו קובנה בסוף 1941). למד בישיבת סלובודקה והתפרסם בעולם הישיבות. רבי חיים סולובייצ'יק לקח אותו כחתן לאחותו מאביו, פעשא רבקה (ה'תר"ם, 1880 - י"ח בשבט ה'תשל"ג, 1973), בתו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (ה"בית הלוי") מאשתו השלישית, ואחותו מאב ואם של הרב שמחה סולובייצ'יק. היא התייתמה בילדותה וגדלה בביתו של אחיה הגדול. לאחר נישואיהם התגורר הזוג בבית אמה האלמנה אסתר ביילא, באותו בניין מגורים שבו גר רבי חיים, והרב יפה למד עמו בחברותא כעשר שנים.
בשנת 1914 התקבל כרב בבוריסוב שבפלך מינסק וכיהן במשרה זו במשך 20 שנה עד שנת 1934, שבה נמלט מרוסיה הסובייטית עלה לארץ ישראל והתמנה כרב, דיין וראב"ד בתל אביב. בתחילה כיהן כרב בשכונת נווה שלום ובהמשך התמנה כמנהל המחלקה לכשרות הבשר וכראש בית הדין לגיטין וחבר הרבנות הראשית בעיר.
אחרי סיום מלחמת העולם השנייה היה פעיל מאוד בהיתר עגונות מלחמת העולם השנייה.
הרב יפה נפטר ביום הולדתו ה-69, בחול המועד פסח, י"ז בניסן ה'תשי"ג, 2 באפריל 1953. ונקבר למחרת ביום שישי בצהריים בבית הקברות נחלת יצחק במעמד רבנים וקהל רב.
משפחתו

הותיר אחריו בן: הרב יוסף דובער יפה, שערך את כתביו ופרסמם בספר "רמת שמואל".
ושתי בנות:
אסתר ליבא נישאה לרב דניאל מובשוביץ, רבה של זורביץ, רב שכונת צ'לנוב ובית הכנסת "פועלי צדק", וחבר הרבנות הראשית בתל אביב.
צביה נישאה לרב בצלאל מסטבוים, רב שכונה בתל אביב.
הערות שוליים

↑  רבנות ראשית כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 53
↑  לווית הרב ש. י. יפה ז"ל, הצופה, 5 באפריל 1953.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304290105171  VIAF: 161015585   WorldCat (עם VIAF): 161015585
שמור אותי (שיר)

"שמור אותי" הוא שיר שכתב והלחין ציון שרעבי והקליטה מרגלית צנעני עבור אלבומה שמור אותי משנת 1987.
במרוצת השנים, הפך "שמור אותי" לאחד משירי החותם של צנעני.
השורה "רק שמור אותי מאוהבי ומשונאי אשמר בעצמי" הפכה לביטוי שגור בשפה העברית.
עיבודים וגרסאות כיסוי

המוזיקאי שלמה גרוניך הקליט את "שמור אותי" ביחד עם מרגלית צנעני בתור דואט.
הזמר ליאור פרחי הקליט את "שמור אותי" גם כן. המוזיקאים איגי וקסמן, לילה מלקוס, מיקה קרני ויוני רועה הקליטו ביחד את השיר בגרסה משותפת. משה הלל הקליט גם הוא את "שמור אותי" עם עיבוד מחודש שנעשה בידי ראובן בן שמעון. צנעני ביצעה את השיר ביחד עם תזמורת צה"ל. בהמשך, הקליטה אותו ביחד עם זהבה בן.
אבי סינואני וגל סינואני הקליטו יחד את "שמור אותי" עם עיבוד מחודש של נאור סינואני. הזמר אלי לוזון הקליט אותו גם כן.
השיר בוצע בתוכנית הטלוויזיה "שישי שמח" אותה הנחה ירון אילן.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
הערות שוליים

↑  מרגלית צנעני - שמור אותי, נבדק ב-2023-12-23
↑  שלמה גרוניך ומרגלית צנעני - "שמור אותי"
↑  ליאור פרחי - "שמור אותי"
↑  איגי וקסמן, לילה מלקוס, מיקה קרני ויוני רועה - "שמור אותי"
↑  משה הלל - "שמור אותי"
↑  מרגלית צנעני ותזמורת צה"ל - "שמור אותי"
↑  מרגלית צנעני וזהבה בן - "שמור אותי"
↑  אבי וגל סינואני - "שמור אותי"
↑  אלי לוזון - "שמור אותי"
↑  ירון אילן - "שמור אותי" ("שישי שמח")
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
שצ'וצ'ינסק

| --- | --- |
סמל שצ'וצ'ינסקסמל שצ'וצ'ינסק

 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  מחוז אקמולה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  46,777 (2018)
 קואורדינטות:  52°56′00″N 70°12′00″E﻿ / ﻿52.933333333333°N 70.2°E﻿ / 52.933333333333; 70.2 
 אזור זמן:  UTC +6
 https://www.schuchinsk.kz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. שצ'וצ'ינסק(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. שצ'וצ'ינסק(למפת מחוז אקמולה רגילה) קוקשטאו סטפנוגורסק אטבסר אקקול ירימנטאו אסיל אסטרחנקה אקמול קרגנדה קוסטנאי צפון פ ב ל ו ד ר שצ'וצ'ינסק(למפת מחוז אקמולה מוגדלת) קוקשטאו סטפנוגורסק אטבסר אקקול ירימנטאו אסיל אסטרחנקה אקמול קרגנדה קוסטנאי צפון פ ב ל ו ד ר שצ'וצ'ינסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שצ'וצ'ינסק (בקזחית: Щучинск; ברוסית: Щучинск) היא עיר שנוסדה ב-1850 והיא נמצאת במחוז אקמולה שבקזחסטן.
גאוגרפיה

שצ'וצ'ינסק נמצאת כ-197 קילומטרים מעיר הבירה אסטנה וכ-55 קילומטרים מבירת המחוז קוקשטאו (אנ').
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 1 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יוני (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (21- מעלות צלזיוס).
תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים A1‏, R-220‏, R-223‏, R-225 ו-R-229‏.
ערים תאומות

ארמניה ג'רמוק, ארמניה
הערות שוליים

↑  "Численность населения Республики Казахстан по полу в разрезе областей, городов, районов, районных центров и поселков на 1 октября 2018 года". Комитет по статистике Министерства национальной экономики Республики Казахстан. נבדק ב-2018-11-28.
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שצ'ירין

מגוון שצ'ירין של היום (טוקיו אגוטה)
תנור שצ'ירין בסוף תקופת אדו (מוזיאון פוקאגאווה אדו)
שיצ'ירין וסורי פסיפי לצליה בפחם עץ (סאנמה), המעורר תמונה סתווית יפנית
גריל ברזל יצוק היבאצ'י צפון אמריקאי
שצ'ירין (ביפנית: 七輪; מילולית "שבעה גלגלים") הוא גריל פחמים יפני קטן.
אטימולוגיה

שצ'ירין הוא מילה מורכבת המורכבת מהתווים 七 ( shichi או nana, "שבעה") והתו 輪 (rin או wa, "גלגל", "לולאה" או "טבעת") . סיפור פופולרי קושר את ה"רין" במילה שיצ'ירין לערך המטבע של תקופת אדו, מטבע האחד - רין (אם כי אות שונה, 厘). מספרים שהשצ'ירין היה דרך משתלמת לבשל ארוחה מכיוון שכמות הפחמים שהייתה הדרושה לכל הדלקה עלתה רק שבעה רין.
תיאור

השצ'ירין הוא תנור בישול קל משקל, קומפקטי וקל להזזה. רוב השצ'ירינים המודרניים מיוצרים מגושים מוצקים של אדמה דיאטומית שנכרתה ממרבצים. גושי אדמה אלה נחצבו לאחר מכן ביד או עוצבו במכונה לפני שהותכו בכבשן והודבקו בחומרי מתכת. חלק מהשיצ'ירין מיוצרים עם מבנה קרמי כפול מבפנים ומבחוץ.
פחם עץ משמש בעיקר לדלק. אומרים ששצ'ירין מיוצר בערך באותו אופן היום כמו בתקופת אדו, אם כי גם גרסאות קרמיקה וגם גרסאות של אדמה דיאטומית היו נפוצות. הצורה היא בעיקרה גלילית, מרובעת או מלבנית, וגם הגודל משתנה. באזור קנסאי הם ידועים גם בשם kanteki.