stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרות הסדר בקלדוניה החדשה (2024)

במאי 2024, הפגנות ומהומות החלו בקלדוניה החדשה, קבוצת איים בדרום־מערב האוקיינוס השקט, הנשלטות על ידי צרפת מאז 1853. ההפגנות הפכו למהומות אלימות אשר הביאו למותם של שמונה. בשל מהומות אלו, ב-16 במאי 2024, הצבא הצרפתי הכריז על מצב חירום, גיוס של הצבא הצרפתי וחסימה של הרשת החברתית טיקטוק בקלדוניה החדשה.
ההפגנות פרצו בשל ניסיון להעביר רפורמה שנויה במחלוקת שמטרתה לשנות את התנאים הקיימים המונעים עד חמישית מהאוכלוסייה להצביע בבחירות מחוזיות. בנוסף לכך, קלדוניה החדשה סובלת מהתפרקות של תעשיית הניקל שלה. מפלגת העבודה של קלדוניה החדשה (בצרפתית: Parti travailliste) והפדרציה של ועדות שיתוף פעולה בעד עצמאות (בצרפתית: Fédération des comités de coordination indépendantistes) הביעו תמיכה ישירה במפגינים הקנאקים.
הערות שוליים

↑  A man shot by police in New Caledonia has died. The French Pacific territory remains restive, AP News, ‏2024-06-08 (באנגלית)
↑  Par Camille Bluteau et Enzo Guerini Le 15 mai 2024 à 07h03, Modifié Le 15 Mai 2024 À 23h36, Nouvelle-Calédonie : cinq « responsables radicaux et violents » sont assignés à résidence, annonce Darmanin, leparisien.fr, ‏2024-05-15 (ב־)
↑  Emeutes en Nouvelle-Calédonie : un homme de 48 ans a été tué par un policier "pris à partie" par "une quinzaine d'individus", annonce le parquet, Franceinfo, ‏2024-05-24 (ב־)
↑  Village de la Justice, Nouvelle-Calédonie : le Conseil d'État refuse de suspendre le blocage de TikTok. Par Pierrick Gardien, Avocat., Village de la Justice, ‏2024-05-24 (בצרפתית)
↑  Clashes between pro-independence protesters, police as 3 ministers visit New Caledonia, RNZ, ‏2024-02-22 (ב־New Zealand English)
↑  Émeutes en Nouvelle-Calédonie: les autorités condamnent "une spirale de violence" après la constitution de milices, BFMTV (בצרפתית)
ויליאם ג'יימס סטילמן

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1828 סקנקטדי, ארצות הברית 
 פטירה:  6 ביולי 1901 (בגיל 73) סארי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברוקווד 
 מקום לימודים:  יוניון קולג' (1848) 
 תקופת הפעילות:  1857–1901 (כ־44 שנים) 
 תחום יצירה:  עיתונאות, ציור, צילום 
 
ויליאם ג'יימס סטילמן (באנגלית: William James Stillman;‏ 1 ביוני 1828 – 6 ביולי 1901) היה צייר, עיתונאי, דיפלומט, סופר, היסטוריון וצלם אמריקאי-בריטי. לאחר שהתחנך כאמן, עבר למקצוע העיתונאות ועבד בעיקר ככתב צבאי בכרתים ובבלקן. תקופה מסוימת שימש גם כקונסול ארצות הברית ברומא. סטילמן כתב כמה ספרים שאחד מהם, האוטוביוגרפיה שלו כעיתונאי, מלמדת שהוא הגדיר את עצמו בעיקר כסופר ועיתונאי.
ביוגרפיה

סטילמן נולד בניו יורק בשנת 1828. הוריו היו בפטיסטים, וההכשרה הדתית המוקדמת שלו השפיעה עליו לאורך חייו. אמו שלחה אותו לבית הספר בניו יורק, והקריבה הרבה כדי שיוכל לקבל השכלה, ולסיים את לימודיו בקולג' בשנת 1848. באותה תקופה ויליאם ג'יימס החליט להמשיך בקריירה באמנות, הוא היה אחד התלמידים הראשונים של הצייר המפורסם של אסכולת נהר הדסון פרדריק אדווין צ'רץ', והמשיך בלימודיו עם תומאס קול, שהיה אחד האמנים המפורסמים והמצליחים ביותר מבחינה כלכלית באמריקה. סטילמן ניהל מערכת יחסים מעוררת מחלוקת עם צ'רץ' אך בחר מיומנויות באמנות שמן על בד שישרתו אותו היטב.
בשנת 1850 נסע סטילמן לאנגליה, שם הכיר את ג'ון ראסקין, התוודע לויליאם טרנר, שאת עבודותיו הוא העריץ מאוד. הוא נלכד בצורה עמוקה בהשפעתם של דנטה גבריאל רוזטי וג'ון אוורט מיליי. בעוד שסטילמן הצליח רק בצורה צנועה כצייר וצלם, תרומתו החשובה ביותר לאמנות באמריקה הייתה ייסודו של כתב העת "The Crayon" - פרסום שהייתה לו השפעה רחבה בחייו ולאחריהם.
בשנת 1852 הוא עמד לצאת להרפתקאה בהונגריה כדי לחפור ולחפש את תכשיטי הכתר, שנקברו בסתר במהלך התקוממות 1848–1849. בזמן שחיכה לנסיעה הצפויה, הוא למד אמנות אצל אדולף איבון בפריז. מכיוון שהנסיעה בוטלה הוא חזר לארצות הברית והתמסר לציור נוף באדירונדאק ובעיר ניו יורק. שם הוא ייסד את כתב העת "דה קריון", ומאוחר יותר עבר לקיימברידג', מסצ'וסטס.
לאחר כמה שנים הוא חזר שוב לאנגליה, וחידש את ידידותו עם ראסקין, ונסע איתו לשווייץ כדי לצייר בהרי האלפים, שם עבד באינטנסיבית גדולה עד כי ראייתו נחלשה. לאחר מכן התגורר בפריז והיה בנורמנדי בשנת 1861 כשפרצה מלחמת האזרחים האמריקאית. הוא ניסה לשרת בשורות הצפון, אך בריאותו הייתה חלשה מדי. באותה שנה מונה לקונסול ארצות הברית ברומא.
בשנת 1865 הוביל סכסוך עם ממשלתו להתפטרותו, אך מיד לאחר מכן התמנה לקונסול בכרתים, שם הוא נחשד בעוינות על ידי האוכלוסייה המוסלמית והן על ידי שלטונות טורקיה בזמן ההתקוממות בכרתים. בשלב מסוים הוא שקל ברצינות להשתלט על החפירה בקנוסוס, (שאותה ביצע מאוחר יותר הארכאולוג ארתור אוונס וגילה את התרבות המינואית) אבל שלטונות כרתים לא אישרו לסטילמן לבצע את החפירה.
בספטמבר 1868 התפטר ועבר לאתונה, שם התאבדה אשתו הראשונה (בתו של דייוויד מאק מקיימברידג'), שהייתה שחוקה מהחיים בכרתים.
הוא ערך של מגזין Scribner במשך זמן קצר ואז נסע ללונדון, שם התגורר עם דנטה גבריאל רוזטי. בשנת 1871 נישא לאמנית מארי ספרטלי, בתו של הקונסול הכללי היווני מייקל ספרטלי. כאשר פרצה התקוממותה של שנת 1875 בהרצגובינה הוא נסע לשם ככתב של "הטיימס", ומכתביו מהבלקן עוררו עניין כה רב, עד שהממשלה הבריטית נאלצה להעניק תמיכתה לשאיפות הפוליטיות במונטנגרו.
בשנים 1877–1883 שימש ככתב ה"טיימס" באתונה. בשנים 1886–1898 ישב ברומא. במהלך תקופה זו הוא נעזר בעבודות הצילום שלו על ידי הארכאולוג והצלם, ג'ון הנרי היינס. הוא היה מבקר חריף של מדינאים איטלקיים, והסתבך מפעם לפעם עם פוליטיקאים שונים.
לאחר פרישתו התגורר בסורי, אנגליה, שם נפטר ב־6 ביולי 1901 בפרימלי גרין.
ספרים שכתב

The Cretan Insurrection of 1866–1868 (1874)
The Amateur's Photographic Guide Book (1874)
On the Track of Ulysses (1888),
Billy and Hans (1897)
The Old Rome and the New (1898),
The Union of Italy, 1815–1895 (1898)
Francesco Crispi (1899).
Autobiography of a Journalist (2 vols, Boston, 1901)
מבקר האמנות אנדרו סגגדי-מסאק (2005) טען כי הצילום של סטילמן, במיוחד אלבום התמונות של האקרופוליס באתונה, מציג רגישות אמנותית וגאונות בסדר גודל משאר העבודה שלו.
הסדרה הראשונה צולמה בשנת 1869 ופורסמה באופן פרטי בשנת 1870.
סטילמן צילם מחדש את האקרופוליס בשנת 1882 ולאחר מכן סידר מחדש את הסדרה המשולבת באלבום שני. תצלומיו של סטילמן, מנקודת מבטו הנועזת מהווים סינתזה יצירתית בתחושה אסתטית ומנקודת מבט מדעית ארכיטקטונית.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Stillman, William James". Encyclopædia Britannica. 25 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 921.
↑  Biography Stillman, William James: The Autobiography of a Journalist. v1. 19 Sep 07 - MobileRead Forums, www.mobileread.com
↑  Stillman, William James. Autobiography of a Journalist (2 vols, Boston, 1901).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272216905171  BnF: cb16944996p (data)  CANTIC: a11093523  GND: 118913034  ISNI: 0000 0001 0857 1391  LCCN: n50036398  NLA: 35547637  NLG: 86500  NSK: 000029417  NTA: 242886167  PIC: 4991  RKD: 97720  SNAC: w6bw88p6  SUDOC: 105797561  Trove: 991789  ULAN: 500004889  VcBA: 495/122704  VIAF: 45100724   WorldCat (עם VIAF): 45100724
ויליאם ג'ורג' בראון

| --- | --- |

מפת נתיב השיירות דרבּ אל-ארבעין מאסיוט לדרפור בספרו של בראון מ-1799
 לידה:  25 ביולי 1768 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 נרצח:  1813 (בגיל 44 בערך) איראן 
 תקופת הפעילות:  ?–1813 
 מספר מסעות:  3
 גילויים בולטים:  נווה המדבר סיווה
 
ויליאם ג'ורג' בראון (William George Browne‏; 25 ביולי 1758, אנגליה – 1813, איראן) היה נוסע אנגלי שסייר במצרים, בלבנט ובטורקיה ופרסם ב-1799 ספר על מסעותיו. בראון נרצח בדרכו לטהרן.
קורות חייו ומסעותיו

בראון נולד בעיר לונדון. למד באוריאל קולג' (אנ') של אוניברסיטת אוקספורד ואחרי כן השתלם והועסק בעריכת דין במידל טמפל בלונדון. בהשראת ספרו של ג'יימס ברוס, "מסעות לגילוי הנילוס", והודות לירושה שנפלה לידיו, ביקש לנסוע במרכז אפריקה. תחילה הגיע למצרים. אחרי נחיתה בינואר 1892 באלכסנדריה פנה לנווה המדבר סיווה במדבר לוב. בראון נחשב לאירופי הראשון בעת החדשה שאיתר שם את שרידי מקדש האל אמון. עד שיתבהרו האפשרויות להגיע לחבש, השקיע מזמנו בלימוד ערבית בקהיר ובביקורים באתרי מצרים העתיקה. את דרכו עשה כשהוא לבוש בבגדי מקומיים. באביב 1793 סייר בסיני ובחודש מאי הצטרף לשיירה השנתית הגדולה בדרכהּ בדרבּ אל-ארבעין ממצרים לסודאן. בראון היה האירופי הראשון שעבר בנתיב המדברי הארוך הזה, מהלך כ-1,800 ק"מ, והאירופי הראשון שנכנס לסולטנות דארפור (אנ'). תוכניתו להגיע לאתיופיה לא יצאה אל הפועל. הוא נעצר בפקודת הסולטאן של דארפור, ואחרי תלאות קשות – כספו נגנב והוא חלה בדיזנטריה – הצליח לחזור ב-1796 על עקבותיו בשיירה המדברית השנתית למצרים. לאחר כל זאת נסע לסוריה דרך ארץ ישראל, שבה ביקר במקומות הקדושים לנצרות. בראון בילה כשנה בחלבּ ובדמשק וחזר לארצו בספטמבר 1798 אחרי מסע באסיה הקטנה והפלגה מקונסטנטינופול. את המסע ערך בהדרכת חיבורו של וולני, "מסעות בסוריה ובמצרים", שמהדורתו האנגלית ראתה אור ב-1787.
בתוך שנה משובו לארצו פרסם בראון את ספרו "מסעות באפריקה, במצרים ובסוריה בשנים 1792–1798". למרות המידע שהביא, הספר לא זכה להצלחה רבה, אולי בגלל סגנונו היובשני.
בראון יצא ב-1800 למסע נוסף שבמהלכו ביקר ביוון, בחלקים של אסיה הקטנה ובסיציליה. אחרי שובו ב-1802 שהה באנגליה במשך עשר השנים הבאות, ובתקופה זו לא שקד ככל הנראה על חיבור ספר מסעות חדש. היומנים שהותיר בראון ממסעו האחרון באסיה הקטנה, באנטיוכיה ובקפריסין נערכו ופורסמו ב-1820 על ידי המלומד הבריטי רוברט וולפול (Robert Walpole) בכרך השני של ספרו, "זיכרונות הנוגעים לטורקיה האירופית והאסייתית". הפרטים הידועים על חייו של בראון מקורם במה שכתב וולפול בספרו זה.
ב-1812 יצא לטרטריה, כפי שכונו ארצות מרכז אסיה, בשאיפה להגיע קודם כול לסמרקנד. את החורף עבר בסמירנה לחוף הים האגאי ובאביב 1813 חצה את אנטוליה ואת ארמניה מזרחהּ. אחרי שהות-מה בארזורום הגיע לתבריז בפרס הקאג'ארית. בדרכו ממנה לטהראן נרצח, וגופתו הייתה מאכל לחיות בר. ההנחה הרווחת הייתה שנרצח משום שלפי לבושו חשבו אותו לטורקי, ולאו דווקא לשם שוד, שכן חפציו לא נלקחו. עצמותיו לוקטו ונטמנו בתבריז, סמוך לקברו של הנוסע הצרפתי בן המאה ה-17 ז'אן דה תבנו.
לקריאה נוספת

Wyatt, Edmund, In the Paths of Dangerous Fame: The Life and Travels of the Explorer W.G. Browne, CreateSpace, 2016
הערות שוליים

↑  Travels Through Syria and Egypt, in the Years 1783, 1784, and 1785
↑  Travels in Africa, Egypt, and Syria, from the Year 1792 to 1798, London, 1799
↑  עם זאת הספר ראה אור עד מהרה בצרפתית (1800), בגרמנית, ובהולנדית (1801), וב-1806 נדפסה מהדורה שנייה שלו באנגלית
↑  ב-1805 נמנה עם מייסדי אגודת ארץ ישראל הלונדונית
↑  Memoirs relating to European and Asiatic Turkey, 1820, pp.140–184
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259014305171  PLWABN: 9810563143705606  BNE: XX1619967  BnF: cb13484511x (data)  CiNii: DA11748419  GND: 117636126  ISNI: 0000 0000 8359 2582  LCCN: nr91006721  NTA: 071705899  SNAC: w6mx68vh  SUDOC: 035564733  Trove: 829145  VIAF: 14924120   WorldCat (עם VIAF): 14924120 
שער ספרו של בראון, "מסעות באפריקה, מצרים וסוריה", 1799
הראש המכני, רוח זמננו

הראש המכני, רוח זמננו
הראש המכני, רוח זמננו (בגרמנית: Mechanischer Kopf – Der Geist unserer Zeit) הוא יצירת אסמבלז' שנוצרה בין השנים 1919–1920 על ידי הצייר, הצלם והסופר האוסטרי, ראול האוסמן, בברלין, גרמניה. היצירה הוצגה בראשית שנות ה-20 של המאה העשרים, כ- 40 לפני הכרה רשמית של הממסד האמנותי באסמבלז' כאמצעי אמנותי בזכות עצמו. מדובר בבחירת אמצעי שנחשב מחוץ לגבולות האומנותיים המקובלים.
רקע היסטורי

היצירה עוסקת בשינויים שחלו במבנים חברתיים וטכנולוגיים בעקבות המציאות במחצית הראשונה של המאה ה-20: עלייתם של ממשלים טוטליטרים, החיים שלאחר מלחמות הבלקן, לאחר מלחמת העולם הראשונה טרום מלחמת העולם השנייה, כמו גם בהיבטים שקשורים אנתרופולוגיה מקומית בדגש לבורגנות הגרמנית.
תיאור היצירה

האסמבלז' מורכב מראש עץ מגולף, אשר שימש כבובה לפאות נוכריות במספרה. על ראש הבובה מוצבת כוס מתקפלת, ממנה יורד סרט מדידה קרוע במרכז המצח, לידו לוח קטן ועליו המספר 22, שעון עם מנגנון חשוף, על האוזן השמאלית נרתיק עור ובו צילינדר של מכונת כתיבה וארנק כסף מעור. מצד ימין מכשיר מדידה וסרגל עץ. נוכל למצוא מסמרים וברגים נעוצים באקראיות בראש הבובה. האוסמן בוחר ומשתמש בחפצי ׳רדי מייד׳, אותם הוא אוסף מן המציאות החוץ אומנותית, חפצים המצויים סביבו ביום יום וזמינים לכל אדם.
מערכת היחסים בין החפצים וראש הבובה מבטאת את חדירת הגבולות אל הדימוי המרכזי. הם יוצרים צלילית חדשה אשר הופכת את הראש המקורי לסוג של ראש מכונה. נוכל לזהות קבוצות של חפצים מעולם תכן דומה למשל; קבוצת חפצים המייצגת טכנולוגיה: צילינדר מכונת כתיבה, מכשיר מדידה, מנגנון של שעון, חלקי מצלמה. קבוצת חפצים המייצגים את עולם המספרים והסדר: לוח עליו המספר 22, סרגל מדידה, סרט מדידה, מנגנון השעון מתקשר גם לקבוצה זו. האוסמן בוחר בחפצים שבורים בעלי איכות אסתטית פרגמטית, אלה מעניקות לנו רעיון לגבי תפיסתו של האוסמן בנוגע לחוסר שלמות, זמניות והתכלות החפצים הללו.
הראש המכני

היבט מרכזי ביצירתו של האוסמן עוסק בביקורת שנגזרת מחיבור חפצים טכנולוגיים עם בובת ראש המסמנת את האדם. האוסמן לוקח דימוי, אשר במקור נראה אנושי למדי והופך אותו לעל-אדם, זאת על ידי חיבור של אלמנטים טכנולוגים אשר מערערים את האנושיות. הראש המכני של האוסמן מציע את עצמו כפליט בורגני של החברה המודרנית. החפצים מעיקים בצורה אבסורדית לבובת הראש הפסיבית ויוצרים מחזה חדש, שילוב של אלמנט אורגניואלמנט טכנולוגי.
רעיון הקיבורג מעלה את תפיסת הזהות הטרוגנית והפוסט-מודרנית, הפילוסופיה המכניסטית של האוסמן התפתחה באמצעות ביקורת על המודלים הפרוידיאנים ומתמקדת ביתר דיוק עם בחירתו המודעת או הלא מודעת, להשתמש במודל של קיבורג כדי לייצג את האדם ההיברידי החדש: דמות אורגנית למחצה, ממוחשבת למחצה, אוטומטית למחצה, המופיעה בתדירות גבוהה יותר בעולם המודרני. האוסמן ראה את הקיבורג כדמות שיכולה לייצר לעצמה של זהות עצמית.
הקונפדרציה הגרמנית

הקונפדרציה הגרמנית (בגרמנית: Deutscher Bund) הייתה איחוד רופף של מדינות במרכז אירופה, אשר נוסד בקונגרס וינה (1815) והתקיים במשך 51 שנים, עד שנת 1866. ביסוד האיחוד עמד הצורך לארגן מחדש את מדינות האימפריה הרומית הקדושה, אשר קרסה בשנת 1806. בשנים שלאחר קריסת האימפריה הרומית הקדושה ועד לתבוסתו הסופית של נפוליאון בווטרלו בשנת 1815, חלק מאותן מדינות אוגדו בקונפדרציה של הריין.
שטח הקונפדרציה הגרמנית היה זהה במידה רבה לשטח האימפריה בזמן המהפכה הצרפתית (מלבד השטח שבו נמצאת בלגיה). מספרן של המדינות החברות בקונפדרציה, שבתקופת האימפריה מנה מאות בודדות, קוצץ לכשלושה תריסרים בלבד. עם זאת, המדינות זכו לריבונות מלאה ולהכרה דיפלומטית גורפת. הן קשרו עצמן בברית הגנה משותפת והחזיקו יחדיו בביצורים במיינץ, לוקסמבורג, ראשטאדט, אולם ולנדאו. אספה פדרלית התכנסה באופן קבוע בעיר פרנקפורט.
הקונפדרציה קרסה בשנת 1866 לאחר המלחמה האוסטרו-פרוסית, ותחתיה הוקמה הקונפדרציה הצפון-גרמנית. כל מדינות הקונפדרציה הגרמנית נעשו חלק מהאימפריה הגרמנית של אוטו פון ביסמרק לאחר איחוד גרמניה בשנת 1871, להוציא את אוסטריה, לוקסמבורג, לימבורג וליכטנשטיין.
רומנטיות, לאומיות וליברליזם בעידן פורמרץ

התקופה שבין כינון הקונפדרציה הגרמנית ועד לכישלון מהפכת "אביב העמים" במרץ 1848 ידועה בכינוי "פורמרץ" (Vormärz) או "טרום-מרץ", בהתייחס לחודש בו פרצו המהומות הלאומיות. אף על פי שהלך הרוח של המהפכה הצרפתית היה כביכול בשליטה בתקופה שלאחר קונגרס וינה, הסכסוך בין השמרנים לבין הלאומנים הליברלים, ממשיכי המהפכה, לא נפתר כליל[דרוש מקור]. החתך הסוציולוגי של המחנות היה ברור למדי: בעוד שהאחרונים עסקו במסחר ותעשייה וחיו כבורגנים בערי הקונפדרציה, הכוחות השמרנים כללו את האריסטוקרטיה הצבאית ובעלת האדמות בפרוסיה (היונקרים), תומכי בית הבסבורג באימפריה האוסטרית, וכן שליטי נסיכויות וערי-מדינה קטנות ברחבי גרמניה.
אוסטריה נהנתה מההשפעה הגדולה ביותר בקונפדרציה הגרמנית, והתנגדה נחרצות לליברליזם הלאומי. מטרניך ראה בלאומיות, ובמיוחד בתנועת הנוער הלאומית הגרמנית, סכנה מוחשית, שלא זו בלבד שתערער על מעמדה הבכיר של אוסטריה בקונפדרציה, אלא אף עלולה להצית רגשות לאומיים בקרב אוכלוסיית האימפריה האוסטרית עצמה. בהיותה אימפריה רב-לאומית ורב-לשונית, שבה הסלאבים והמדיארים נהנו מרוב ברור ביחס למיעוט הגרמני השולט, החשש מפני גילויי לאומיות צ'כית, סלובקית, הונגרית, פולנית, סרבית או קרואטית, מהולים בליברליזם בורגני, היה בהחלט מהותי[דרוש מקור].
במהלך עידן "פורמרץ" הופיעו אישים כדוגמת יוהאן גוטליב פיכטה ויוהאן גוטפריד פון הרדר, אשר העלו על נס את הלאומיות הרומנטית. אחרים הפיצו רעיונות אלה בקרב הנוער. בפסטיבל ורטבורג ב-1817 תואר מרטין לותר כלאומן גרמני לכל דבר, ואילו הלותרניזם עצמו קושר ללאומיות הגרמנית, מתוך מגמה לעורר הבט דתי לכמיהות הלאומיות הגרמניות[דרוש מקור]. הפסטיבל הגיע לשיאו בשריפת ספרים וסמלים ריאקציונרים במהותם, ככתביו של הסופר הגרמני אוגוסט פון קוצבו. שנתיים מאוחר יותר הואשם פון קוצבו בריגול לטובת רוסיה הצארית – מדינה רב-לאומית נוספת אשר ניסתה בכל כוחה לשמור על הסדר הישן שלפני המהפכה הצרפתית – אולם בטרם נשפט, נרצח על ידי סטודנט גרמני. מטרניך, שליטה השמרן של אוסטריה, הגיב בתקיפות, והשתמש באירוע זה כדי לשכנע את אספת הקונפדרציה לפרסם את צווי קרלסבד ב-1819, אשר פירקו אחוות סטודנטים לאומיות (Burschenschaften), הגבירו הפיקוח על העיתונות הליברלית והגבילו משמעותית את החופש האקדמי.
מהפכות 1848

חרף השלכותיו החיוביות, לא היה בכוחו של ה"צולפראיין" לבדו כדי לשכך את כמיהת מעמד הביניים הגרמני לעוצמה פוליטית, שתשרת את מטרותיו האידאולוגיות. חדשות בדבר המהפכה הלאומית שהתרחשה בפריז ב-1848, הראשונה בסדרת מהפכות שהתרחשו באירופה וזכו לכינוי אביב העמים, הגיעו לאוזניהם של בורגנים ליברלים ממורמרים ושל פועלים רדיקלים בגרמניה ובאירופה כולה. ב-15 במרץ 1848, נתיניו של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי ביטאו את שאיפותיהם הפוליטית המדוכאות זה שנים באמצעות הפגנות אלימות בברלין. כשם שהמלך הצרפתי לואי פיליפ נמלט לבריטניה, כך נכנע המלך הפרוסי לתביעות המהפכניות, בהבטיחו חוקה, פרלמנט ותמיכה באיחוד גרמניה.
בינתיים, מנקודת המבט של המלך הפרוסי, משטרו נותר בעינו והמצב לא החמיר כמו בצרפת. האריסטוקרטיה השמרנית בצרפת איבדה רבות מכוחה לאור מהפכות 1789, 1830, ו-1848. זו הייתה אחת הסיבות לפרוץ מלחמת אזרחים בין קבוצות מהפכניות – הבורגנים המתונים אשר העדיפו סדר ודמוקרטיה חוקתית, והסוציאליסטים, הנתמכים על ידי המוני הפועלים הפריזאים. בפריז נשאו הפועלים את הדגל האדום, שלראשונה הופיע כסמל הפרולטריון. הלחימה האכזרית, שדוכאה לאחר מכן בכוח רב, הותירה שנאה מרה בין הבורגנות לבין הפועלים בצרפת.
ב-18 במאי 1848, נפתח הדיון בפרלמנט הקונפדרציה שבפרנקפורט בדיון סוער בין המצדדים בפתרון "גרמניה הקטנה" (Kleindeutsche) – מתן הכתר האימפריאלי לפרוסיה – לבין התומכים בפתרון "גרמניה הגדולה" (Grossdeutsche) – מתן הכתר האימפריאלי לבית הבסבורג בווינה, במה שיספח את אוסטריה גופא ואת בוהמיה (אך לא את הונגריה) למדינה הגרמנית החדשה.
במהלך דיוני הפרלמנט בדבר אופייה של המדינה הגרמנית המאוחדת (מאי–דצמבר 1848), שהיו רצופים בהתנגדויות השמרנים לרפורמטורים, חלה מגמה של הקצנה בקרב האריסטוקרטיה השמרנית. בהיעדר בסיס כלכלי מוצק, פנתה האריסטוקרטיה לפוליטיקה על מנת לשמור על שלטונה. כיוון שהצבא הפרוסי היה נאמן למעמד העליון, ואילו האיכרים נותרו ברובם אדישים למתרחש, שב ביטחונו העצמי של המלך פרידריך וילהלם. וכך, שעה שהפרלמנט פרסם את "הצהרת זכויות העם הגרמני", בנוסף לחוקה (שהשמיטה את אוסטריה הסרבנית), הוצע הכתר הקיסרי לפרידריך וילהלם; אלא שזה "סירב ליטול כתר מהביוב", ובכך ביטל את יוזמת האיחוד כולה. הצירים שבו לביתם, והצבא הפרוסי דיכא המהומות שפרצו בעקבות פעולת המלך. אלפי ליברלים בני המעמד הבינוני היגרו מהמדינה, בעיקר לארצות הברית.
ב-1850 פרסם המלך הפרוסי חוקה משלו, בתגובה לכישלון הניסיון ל"מהפכה מלמטה". הוא ביקש לכונן קונפדרציה של מדינות צפון גרמניות, שבה תרוכז הסמכות בידי האריסטוקרטיה והקייזר. עם זאת, לחץ אוסטרי ורוסי, שנבע מחששן מגרמניה חזקה הנשלטת על ידי פרוסיה, הביא את המלך לחזור בו מתוכניתו במסגרת ועידת אולמוץ, במה שנודע לימים בתור "השפלת אולמוץ".
ביסמרק ומלחמות האיחוד

זמן מה לאחר "השפלת אולמוץ" נתנה תחלופת הדורות בפוליטיקה הפרוסית את אותותיה, כאשר דור מדינאים חדש עלה לשלטון וניאות להיענות לתביעות העממיות לאיחוד לאומי של גרמניה, בהמשיכם את המסורת הפרוסית האוטוקרטית של "מהפכה מגבוה". לצורך כך, נדרשו המנהיגים הפרוסים להמשיך בביצוע משימה פרדוקסלית לכאורה של מודרניזציה שמרנית. ביסמרק, בדומה לשטיין והרדנברג, ביקש לשמר את מעמד האצולה הפרוסית בתקופה רצופת תמורות. למעשה, ביסמרק, בעצמו "יונקר" (אציל צבאי בעל אדמות) מונה על ידי הקייזר וילהלם הראשון על מנת לפגוע בליברלים אשר התנגדו לתוכניתו של הקייזר לחזק את הצבא. בהדרגה, ה"יונקרים" בהנהגתו של ביסמרק גברו על מעמד הביניים הגרמני, ושיככו את תביעותיו המהפכניות שהביע ב-1848 על ידי יצירת הזדמנויות כלכליות חדשות עבור מגזריו העירוניים.
תהליך המודרניזציה השמרנית לא התרחש בגרמניה בלבד. קאבור באיטליה; שטיין, הרדנברג וביסמרק בגרמניה; והמדינאים בתקופת מייג'י ביפן – כולם נחשבו לשמרנים בקשת הפוליטית של זמנם ושל מדינתם, אך היו נכונים להשתמש בכך כמכשיר לביצוע רפורמה, מודרניזציה ואיחוד לאומי. אף על פי שכולם נמנו על המעמדות העליונים, הם נתפסו כזרים ביחס לסדר הישן; ודווקא בשל כך ניתן לזהות את תרומתם לבנייתן של חברות חדשות.
רשימת מדינות הקונפדרציה

היו צד לקונפדרציה הגרמנית החל מכינונה בשנת 1815 ועד לסופה ב-1866.
האימפריה האוסטרית (ללא גליציה, הונגריה, טרנסילבניה, בוקובינה, לומברדיה-ונציה, דלמטיה וקרואטיה)
ארכידוכסות אוסטריה (בשנת 1849 חולקה לאוסטריה עילית ואוסטריה תחתית)
בוהמיה
קרינתיה
קרניולה
גוריציה וגרדישה
איסטריה
מורבייה
זלצבורג
שלזיה האוסטרית
שטיריה
טריאסטה
טירול
פורארלברג
ממלכת פרוסיה (ללא פוזן, מזרח פרוסיה ומערב פרוסיה)
פרובינציית ברנדנבורג
פומרניה
פרובינציית הריין (עד 1822, הדוכסות הגדולה של הריין התחתון ופרובינציית ייליך-קלווה-ברג)
פרובינציית סקסוניה
פרובינציית שלזיה
וסטפאליה
ממלכת בוואריה
ממלכת סקסוניה
ממלכת הנובר
ממלכת וירטמברג
הדוכסות הגדולה של באדן
נסיכות הבוחר מהסן
הדוכסות הגדולה של הסן
דוכסות הולשטיין (ודוכסות שלזוויג, משנת 1848)
הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג
דוכסות לימבורג (משנת 1839)
דוכסות בראונשווייג
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ
דוכסות נסאו
הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך
דוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג
דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד
דוכסות סקסוניה-מיינינגן
דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן (דוכסות סקסוניה-אלטנבורג משנת 1826)
דוכסות אולדנבורג (דוכסות גדולה משנת 1829)
דוכסות אנהלט-דסאו (דוכסות אנהלט משנת 1863)
דוכסות אנהלט-ברנבורג (עד שנת 1863)
דוכסות אנהלט-קתן (עד שנת 1847)
נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן
נסיכות שוורצבורג-רודולשטדט
נסיכות הוהנצולרן-הכינגן (עד 1850)
נסיכות הוהנצולרן-זיגמרינגן (עד 1850)
נסיכות ליכטנשטיין
נסיכות ולדק ופירמונט
נסיכות רויס הקו הבכיר
נסיכות רויס הקו הזוטר
נסיכות שאומבורג-ליפה
נסיכות ליפה
רוזנות הסן-הומבורג (משנת 1817)
דוכסות סקסוניה-לאוונבורג
העיר החופשית ליבק
העיר החופשית פרנקפורט
העיר החופשית ברמן
העיר החופשית המבורג
ראו גם

היסטוריה של גרמניה
האימפריה הרומית הקדושה
האימפריה הגרמנית
הערות שוליים

↑  א.ג'.פ. טיילור, תרגום: חיים איזק, מהלך ההיסטוריה הגרמנית, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, 1974
| מלכים וקיסרים גרמניים |
| --- | --- | --- |
| פרנקיה המזרחית (843–918) | קרל השני • לודוויג הראשון • לודוויג השני • קרלומן • לודוויג השלישי • קרל השלישי • ארנולף • לודוויג הילד • קונראד הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| ממלכת גרמניה (919–962) | היינריך הצפר • אוטו הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) | אוטו הראשון • אוטו השני • אוטו השלישי • היינריך השני • קונראד השני • היינריך השלישי • היינריך הרביעי • היינריך החמישי • לותאר השלישי • קונראד השלישי • פרידריך הראשון • היינריך השישי • פיליפ משוואביה • אוטו הרביעי • פרידריך השני • קונראד הרביעי • רודולף הראשון • אדולף • אלברכט הראשון • היינריך השביעי • לודוויג הרביעי • קרל הרביעי • ונצל • רופרכט • זיגיסמונד • אלברכט השני • פרידריך השלישי • מקסימיליאן הראשון • קרל החמישי • פרדיננד הראשון • מקסימיליאן השני • רודולף השני • מתיאס • פרדיננד השני • פרדיננד השלישי • לאופולד הראשון • יוזף הראשון • קרל השישי • קרל השביעי • פרנץ הראשון • יוזף השני • לאופולד השני • פרנץ השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה של הריין (1806–1813) | נפוליאון בונפרטה | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הגרמנית (1815–1848) | פרנץ השני • פרדיננד הראשון • פרנץ יוזף הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הצפון-גרמנית (1867–1871) | וילהלם הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקיסרות הגרמנית (1871–1918) | וילהלם הראשון • פרידריך השלישי • וילהלם השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
פורטל גרמניה
| היסטוריה של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה מוקדמת | שבטים גרמאניים • נדידת העמים • הממלכות הברבריות • האימפריה הפרנקית | גרמניה |
| גרמניה של ימי הביניים | פרנקיה המזרחית • ממלכת גרמניה • האימפריה הרומית הקדושה | גרמניה |
| תחילת התקופה המודרנית | מדינות גרמניה במאה ה-18 • פרוסיה | גרמניה |
| הדרך לאיחוד | הקונפדרציה של הריין • הקונפדרציה הגרמנית • אביב העמים בגרמניה • הקונפדרציה הצפון-גרמנית | גרמניה |
| האיחוד והרייך הגרמני | הקיסרות הגרמנית • רפובליקת ויימאר • גרמניה הנאצית | גרמניה |
| גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה | אזורי הכיבוש בגרמניה • גירוש גרמנים לאחר המלחמה • היסטוריה של גרמניה המזרחית • היסטוריה של גרמניה המערבית • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית • הגבול בין שתי הגרמניות • חומת ברלין • איחוד גרמניה המחודש • גרמניה אחרי האיחוד | גרמניה |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557370705171  BnF: cb12205104n (data)  GND: 2033890-9  HDS: 043965  LCCN: n50074157  NKC: ge1067109  SUDOC: 030684439  VIAF: 137179268   WorldCat (עם VIAF): 137179268 
הרוזן שטיין
קרל אוגוסט פון הרדנברג
יוהאן גוטפריד הרדר (25 באוגוסט 1744 – 18 בדצמבר 1803) ידוע בעיקר בגין פיתוח מושג ה"פולק" (עם), ונחשב בעיני רבים כאבי הלאומיות הגרמנית
ברון הפלדה ויצרן הנשק הגרמני אלפרד קרופ (1812–1887) היה מהבולטים שבתעשיינים הגרמנים בתקופת הקונפדרציה
הקונפדרציה הגרמנית
אוטו פון ביסמרק