אלטנוילנד
תוכן הספר > תיאור החברה בספר

השינויים המתוארים בספר כוללים התפתחויות חברתיות, תרבותיות, תעשייתיות, טכנולוגיות, כלכליות, דמוגרפיות, עירוניות, ממשלתיות וכדומה. בין היתר מתוארת בספר "תעלת הימים", המחברת את הים התיכון לירדן, המשמשת הן להפקת חשמל והן לשייט.
'החברה החדשה' בספר מתוארת כרשת של "קואופרטיבים" וכחברת מניות בבעלות חבריה. בין היתר ציין הרצל בספרו את הניסיונות הקואופרטיביים והשיתופיים של חלוצי רוצ'דייל ושל קומונת רלהיין כמקורות ההשראה של מתיישבי ומייסדי 'כפר חדש'.
מבחינה פוליטית, ה"חברה החדשה" איננה ישות מדינית עצמאית אלא עדיין חלק מהאימפריה העות'מאנית. לצד זאת כפיפות זו היא פורמלית בעיקרה, ואותם "קואופרטיבים" המאוגדים תחת ההנהגה הציונית מקבלים מהסולטן, באמצעות חכירת הארץ, אוטונומיה רחבה מאוד (על סף עצמאות מוחלטת), בתמורה לתרומתם הכלכלית לאזור והעברת תשלום מס שנתי של אותם הגופים לקופת הסולטנות. יש לציין שבאותה התקופה רעיונות מסוג זה היו נפוצים בקרב תנועות לאומיות שצמחו מתוך אימפריה.
בפרק ה' של החלק הרביעי של "אלטנוילנד", מופיעה פוטורו (בספרדית: עתיד), היא "ספינת החכמים", ספינת פאר איטלקית, שאליה הוזמנו היוצרים, ההוגים, הממציאים ואנשי התרבות הבולטים בעולם למסע תענוגות מחופיו האירופאיים של הים התיכון, ועד לארץ ישראל, בה שוטטו זמן מה.
שנת מסעה של ה"פוטורו" אינה מצוינת במפורש, אולם על-פי המסופר ברומן ניתן לתארכה לסביבות 1920.
בחזונו של הרצל אין התייחסות מפורשת לשפת הדיבור בארץ. הדמויות פונות אל האורחים דוברי הגרמנית בשפתם, ילדי בית הספר וכן השומרים של המושבה רחובות מקבלים את האורחים בשירים בעברית, וחלק מן הדיונים הפוליטיים הסוערים במערכת הבחירות ב"כפר חדש" מתנהלים ביידיש.
החברה החדשה, לפי האוטופיה של הרצל, מאמצת את התרבות האירופית, אך דוחה חלק ממנה, כגון את המתחים המעמדיים והדתיים, באמצעות הקמת חברה חילונית ושוויונית ומדינת רווחה, אם כי זו אינה סוציאליסטית לגמרי, שכן יש בה מקום רב גם ליוזמה פרטית. העיקרון החברתי מוגדר בשם "הדדיות" - דרך שלישית בין קפיטליזם לסוציאליזם.
בחברה החדשה ניתן חינוך חינם מבית הספר היסודי ועד למכללה.
מרכזה הכלכלי של היישוב העתידית איננו ירושלים, כי אם חיפה. ירושלים היא המרכז המדיני והרוחני של החברה, בה משוכנים הפרלמנט ("הקונגרס"), "היכל השלום" וכן גם בית המקדש, שהוקם מחדש (אם כי לא על מקומה של כיפת הסלע, וצורתו אינה שונה בהרבה מבית כנסת רגיל).
העיקרון המנחה של החברה החדשה הוא סובלנות וסיסמתה: "אדם, אחי אתה", ולכן שיבת היהודים לארץ ישראל (עד מעבר לביירות ודמשק) אינה מעוררת התנגדות בקרב ערביי ארץ ישראל, המשתייכים בהתלהבות לחברה החדשה.
קיים שוויון זכויות מלא לתושבים הערבים, וחלק מן העלילה הפוליטית של הרומן מתייחס לניסיון של רב קנאי המבקש לשלול את זכויותיהם של הלא-יהודים - אך נכשל במערכת הבחירות. אחד מסגני היו"ר של "החברה החדשה" הוא מהנדס ערבי מחיפה בשם רשיד ביי - ובזה מבטא הרצל את גישתו הליברלית הבסיסית, גם כהתרסה נגד הגזענות האירופית: אם אירופה דוחה את היהודים, הרי החברה המנהלת את היישוב מקבלת כל אדם ללא הבדל דת וגזע.
תן לי לומר לך שחברי ואני לא מבדילים בין בני האדם.  אנחנו לא שואלים את האדם לאיזה גזע או לאיזו דת הוא שייך.  הוא צריך להיות בן אדם. זה הכול מבחינתנו
בספר מתברר כי במקביל ליציאת היהודים מאירופה ועלייתם לארץ ישראל, גם האנטישמיות בעולם נעלמה.
המהנדס החיפאי רשיד ביי מספר בספר כי תושביה הערבים של היישוב הרוויחו מבואם של היהודים. כך הוא מסביר: "לאלה שהיו חסרי כל לא היה מה להפסיד, כך שהם יכלו רק להרוויח. והם באמת הרוויחו: מקומות עבודה, תזונה, בריאות. בכל העולם לא היה מקום עני ומעורר רחמים יותר מכפר ערבי בפלשתינה של סוף המאה ה-19. האיכרים גרו בבתי חומר עלובים שלא היו ראויים אפילו למגורי בעלי חיים. הילדים שכבו עירומים ומוזנחים ברחובות וגדלו ללא השגחה. היום חייהם השתנו. הם הפיקו תועלת ממוסדות הרווחה המצוינים בין אם רצו בכך ובין אם לאו... כוח האדם המקומי, שהיה חסין מפני מחלות, נוצל בשלבים הראשונים של ההתיישבות לייבוש הביצות, לחפירת תעלות ולנטיעת עצי האקליפטוס שהבריאו את הקרקע. העובדים האלה זכו לשכר טוב... החברה החדשה קנתה את הקרקעות האלה בזול והפכה אותם לאדמה משובחת. השדות האלה שייכים לכפר ההוא, על הגבעה. זה כפר ערבי. אתם יכולים לראות את המסגד הקטן. האנשים המסכנים האלה מאושרים היום הרבה יותר מפעם. הם אוכלים טוב יותר, הילדים שלהם בריאים יותר והולכים לבתי ספר, אמונותיהם ומנהגיהם הישנים לא הלכו לאיבוד: הם רק זכו בחיים נוחים וטובים יותר".
כאשר קינגסקורט שואל את רשיד, "אינך רואה את היהודים כמתפרצים לרשות לא להם?", עונה לו רשיד: "האם תחשוב לשודד מישהו שאינו לוקח ממך דבר, אלא נותן לך דבר-מה? היהודים העשירו אותנו. מדוע נכעס עליהם? הם חיים עמנו כאחים. למה לא נאהב אותם?".