stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגל הראשון
הגווה > נקודות התורפה של הגווה

עם הזמן מגלה קייד פוסטר, את נקודות התורפה ודרכי הזיהוי הבאות של הגווה:
מלח משפיע עליהם מיידית והופך אותם לסהרוריים.
הם בזים לגזע האנושי לכן לעיתים הם עושים טעויות כשהם לא לוקחים בחשבון את ה"רוח האנושית".
הם בעלי יכולת ריפוי מהירה פצע קטן מתרפא תוך שניות דבר המקל על זיהוי הגווה (אם כי קרה והגווה הצליחו לייצר "קליפה" שמתרפאת לאט יותר ובכך חושפת פחות את זיהוים).
משמעויות בסדרה

הסדרה מוצגת כביכול מתוך יומניו של פוסטר כאשר הבסיס לכל פרק הוא משפט מתוך נבואת נוסטרדמוס שמטרת הפרק היא הבנת המשפט. (למעט פרקים בודדים) בסוף כל פרק מוצגת תובנה של פוסטר בעקבות הבנת המשפט והמסקנה המתבקשת.
הסדרה למעשה היא ביקורת על החברה האנושית. בחלק מהפרקים אומר פוסטר שאינו בטוח בכך שהגזע האנושי ראוי שיצילו אותו ומאבד את האמון באנושות. כמעט בכל פרק מוצג ניסוי נוסף של הגווה שמבוטל בעקבות התערבות של פוסטר. בין היתר הניסויים מושווים לניסויים בבעלי חיים (מבחינת הגווה מתייחסים לפוסטר כמספר ("נבחן 117") ולא כאל אדם) כאשר הדבר נועד גם לביקורת על החברה האנושית ואזהרתה מפני התדרדרות מוסרית בעקבות רדיפה אחר הישגים מדעיים. בסדרה מוצגת גם אהדה לכוחות ותכונות נפש על פני כח פיזי והמסר שמועבר בעיקר הוא שהניצחון של בני האדם על הגווה מתבטא רק בכוח הרוחני (על ידי אהבה, נחישות, אמונה וכו') ולא בכוח פיזי.
שחקנים

קייד פוסטר – סבסטיאן ספאנס
אדי – רוב לאבלי
ג'ושוע / קיין – רוג'ר קרוס
הכוחות המזוינים של פורטוגל

| --- | --- |

 מדינה:  פורטוגל
 תקופת הפעילות:  המאה ה-12 – הווה
 מטה:  ליסבון
 מנהיגות
 המפקד העליון:  נשיא פורטוגל 
 ראש הצבא:  מרסלו רבלו דה סוזה
 שר ההגנה:  הלנה קאריירס
 ראש המטה:  אנטוניו דה סילבה ריביירו
 כוח אדם
 סוג שירות:  התנדבותי
 כוחות פעילים:  כ-33,000
 https://www.exercito.pt/pt/
 
רונדל חיל האוויר של פורטוגל
חיילים פורטוגלים בתרגיל
הכוחות המזוינים של פורטוגל (בפורטוגזית: Forças Armadas de Portugal) הם הכוח הצבאי של פורטוגל. הכוחות אחראיים להגן על שלמות וריבונות הרפובליקה. הם מורכבים מזרועות הצבא, חיל הים וחיל האוויר.
נשיא הרפובליקה מרסלו רבלו דה סוזה הוא המפקד העליון העומד בראש הכוחות המזוינים של פורטוגל, שנכנס לתפקיד ב-6 במרץ 2016.
הכוחות המזוינים של פורטוגל לוקחים חלק פעיל בארגון נאט"ו.
נכון לשנת 2016 אין בפורטוגל גיוס חובה, ומספר החיילים עמד על כ-33,000.
ציוד

לרשותם של הכוחות המזוינים של פורטוגל עומדים: כ־30 טנקים, כ־80 קנים ארטילרים, 2 צוללות, 20 ספינות סיור, 5 פריגטות, כ־20 כלי טיס קרבים וכ־20 מסוקים.
הערות שוליים

↑  2023 Portugal Military Strength, www.globalfirepower.com
| נאט"ו ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (NATO) |
| --- | --- | --- |
| הכוחות המזוינים של המדינות החברות | איטליה • איסלנד • אלבניה • אסטוניה • ארצות הברית • בולגריה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מונטנגרו • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קנדה • קרואטיה • רומניה |  |
| פעולות צבאיות עיקריות | מלחמת המפרץ • מבצע משמר משותף • מבצע כוח מאוחד • מלחמת אפגניסטן • מלחמת עיראק • מבצע מגן האוקיינוס • התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב • מבצע המאמץ הפעיל • מבצע שומר הים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85203750  VIAF: 129074510   WorldCat (עם VIAF): 129074510 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלווטיק איירווייז

אמבראר 190 של החברה
הלווטיק איירווייז (באנגלית: Helvetic Airways) היא חברת תעופה שווייצרית, שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן. החברה מפעילה טיסות סדירות ושכר ליעדים בצפון אפריקה ובאירופה. משנת 2011 פועלת החברה גם מנמל התעופה של העיר ברן.
תולדות החברה

הלווטיק איירווייז הוקמה בסתיו 2003, כמיתוג מחדש של חברת התעופה אודט איירוויז (Odette Airways). החברה החלה לפעול בנובמבר 2004 באמצעות שלושה מטוסי פוקר 100, עד סוף השנה גדל צי החברה לשבעה מטוסים מדגם זה.
ב-18 בפברואר 2013, שמונה גברים לבושים במדי המשטרה המקומית וחמושים בקלשניקובים, שדדו יהלומים בשווי 38 מיליון אירו ממטוס של החברה שחנה בנמל התעופה של בריסל.
השודדים פרצו את הגדר המקיפה את נמל התעופה וגנבו את היהלומים בעת שהועמסו על המטוס, במהלך השוד שנמשך 11 דקות לא נורתה ירייה אחת. בתום האירוע נמלטו השודדים דרך הפרצה ממנה נכנסו.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2022:
|  | כלי טיס | בצי |  | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  | — | 100 | 100 |  |
| אמבראר 190-E2 | אמבראר 190 | 7 |  | 2 מטוסי E190-E2 | 112 | 112 |  |
|  | סה"כ | 12 |  | — |  |  |  |
הערות שוליים

↑   אורה קורן, "ממעשי השוד הגדולים בהיסטוריה" יהלומים בשווי 50 מיליון דולר נגנבו בנמל התעופה של בריסל, באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2013
הכרזת העצמאות של טקסס

הכרזת העצמאות של טקסס
הכרזת העצמאות של טקסס היא מסמך מכונן, בו הכריזה רפובליקת טקסס באופן רשמי על עצמאותה ממקסיקו, במסגרת המהפכה הטקסנית.
כתב ההכרזה אומץ ב-2 במרץ 1836, בוועידת 1836 שנערכה בעיר וושינגטון-שעל-הבראזוס שבטקסס.
ריצ'רד אליס, נשיא הוועידה, מינה ועדה בת חמישה חברים לכתיבת ההכרזה: ג'ורג' צ'יילדרס, אדוארד קונראד, ג'יימס גיינס, ביילי הארדמן וקולין מקיני, אך בנוסח הסופי, שהתקבל יום אחד בלבד לאחר מינוי הוועדה, מנת חלקו של צ'יילדרס הייתה העיקרית.
בין הסיבות אותן מונה ההכרזה כעילה להפרדות ממקסיקו:
על פי חוקת 1824 של מקסיקו הוקמה רפובליקה פדרלית, אך לאחר מספר שנים הוקם משטר צבאי בראשות הגנרל סנטה אנה.
הממשלה המקסיקנית הזמינה מתיישבים לטקסס והבטיחה להם חירות חוקתית ומשטר רפובליקני, אך חזרה בה מההבטחות.
טקסס הייתה מאוחדת עם מדינת קואווילה, כשבירתה היא סלטיו הרחוקה. לכן הוכרעו ענייני המדינה רחוק מהאזור ובשפה הספרדית.
לא הוקמה מערכת לחינוך ציבורי.
המתיישבים לא זכו לחופש דת.
בין חותמי ההכרזה היה סם יוסטון, נשיאה הראשון של הרפובליקה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלוויה ממלכתית

הלווית חללי מלחמת העצמאות, 17 בנובמבר 1949
קברו של ראש הממשלה יצחק רבין, כחודש לאחר ההלוויה
מסע ההלוויה של פרנקלין דלאנו רוזוולט
הלווית אליזבת, המלכה האם
הלוויה ממלכתית היא טקס הלוויה ציבורי, הנועד לכבד ראש מדינה או דמות ציבורית חשובה אחרת. בניגוד להלוויה רגילה, הלוויה ממלכתית כוללת עיסוק רב בטקסים ומטרתם עירוב של הציבור הרחב, כולל אנשים שלא הכירו אישית את הנפטר, באבל.
בעולם

במרבית המדינות קיימים נהלים לטקסי הלוויה למכובדים. בבריטניה מרכבת-תותח מובילה את הגופה לאולם וסטמינסטר שבארמון וסטמינסטר, ומשם מוביל מסע הלוויה לקתדרלת וסטמינסטר או לקתדרלת סנט פול. ההלוויה מיועדת לריבון או לבן זוגו, ולעיתים גם לאישים אחרים שתרומתם לחברה רבה. הלוויה ממלכתית הוצעה למשפחותיהם של פלורנס נייטינגל ושל בנג'מין דיזראלי, ובשני המקרים סירבו המשפחות להצעה. האדם האחרון שנקבר בהלוויה ממלכתית ולא היה בן למשפחת המלוכה הוא וינסטון צ'רצ'יל, ב-1965. הנסיכה דיאנה לא נקברה בהלוויה ממלכתית כי אם בהלוויה טקסית (שהייתה דומה מאוד להלוויה ממלכתית), שכן לא הייתה הריבון או בת זוגו בזמן מותהּ.
בברית המועצות הפכה ההלוויה הממלכתית לטקס פוליטי חשוב, ובהלוויותיהם של לנין ושל סטלין השתתפו אלפים.
בארצות הברית זכאים נשיאים בעבר, בהווה וכאלה שנבחרו אך עדיין לא הושבעו כנשיאים להלוויה ממלכתית. בנוסף, אישים בעלי תרומה רמה לחברה עשוים להיקבר בטקס הלוויה ממלכתי. בין התמונות הזכורות ביותר היא התמונה מהלווייתו של הנשיא ג'ון קנדי, שבה מצדיע לו בנו הפעוט, ג'ון קנדי ג'וניור.
בישראל

במדינת ישראל מתבצעות הלוויות ממלכתיות על פי נוהל "חבצלת", שבו נקבעו האישים הזכאים באופן אוטומטי להלוויה ממלכתית: נשיא המדינה (בהווה ובעבר); ראש הממשלה (בהווה ובעבר); יושב ראש הכנסת (בהווה ובעבר); שר מכהן; נשיא בית המשפט העליון. בנוסף, מתיר החוק לממשלה או לוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים לקבוע הלוויה ממלכתית לאישים נוספים. בדרך כלל מדובר באישי ציבור ידועים אשר לא כיהנו באחד התפקידים המאפשרים להם הלוויה ממלכתית, כמו למשל חנה סנש או טדי קולק. עם זאת, במקרים אחרים נתבעות הלוויות ממלכתיות גם למתים אשר מתו באופן סמלי, בלי שהיו עצמם אישי ציבור או שתרמו באופן מיוחד לחברה, למשל במקרה של קורבנות אירועי טרור. צה"ל הוא האחראי בעתות שלום לארגון הלוויה.
בין המקרים בהם נערכה בישראל הלוויה ממלכתית:
חנה סנש (1950)
משה סמילנסקי (1953)
הראשון לציון בן-ציון מאיר חי עוזיאל (1953)
58 הרוגי הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה (1955)
אלמנת נשיא המדינה הראשון ורה ויצמן (1966)
אבשלום פיינברג (1967)
ש"י עגנון (1970)
הרוגי טיסה 330 של סוויסאייר (1970)
2 הרוגי פיצוץ בנתניה (1979)
אפר חללים יהודים חברי הדיוויזיה הליטאית (1979)
הרוגי אסון הבונים (1985)
טוביה בלסקי (1988)
יהודה עמיחי (2000)
טדי קולק (2007)
מרים נאור (2022)
הערות שוליים

↑  כך למשל תבעה חברת הכנסת נאדיה חילו כי תבוצע הלוויה ממלכתית לילדה רוז פיזם, שמקרה היעדרותה, הירצחה וההתעללות בה זכו להד ציבורי והיא הפכה לסמל לסבלם של ילדים העוברים התעללות והזנחה (אריק בנדר, ח"כ חילו: יש לקיים הלוויה ממלכתית לרוז, באתר nrg, nrg מעריב, 11 בספטמבר 2008). פיזם נקברה בצרפת, אך בהלוויה השתתפו נציגי הקהילה היהודית, נציג הסוכנות, נציגת הקונוסוליה ונציגת משטרת ישראל (ליאור זילברשטיין, הלווייתה של רוז: האב כתב "הכל עבור דקה איתך", ynet,‏ 22 בספטמבר 2008)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4305093-1  NDL: 00566461
הכוחות המזוינים של צ'ילה

| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא צ'ילה
  חיל הים של צ'ילה
  חיל האוויר של צ'ילה
הכוחות המזוינים של צ'ילה (בספרדית: Fuerzas Armadas de Chile) הם הארגון הצבאי המאוחד הכולל את צבא צ'ילה, חיל האוויר והצי. נשיא צ'ילה הוא המפקד העליון של הצבא, ומגבש מדיניות באמצעות שר ההגנה. בשנים האחרונות ואחרי מספר תוכניות ציוד מחדש, הפכו הכוחות המזוינים של צ'ילה לאחד מהכוחות המזוינים המתקדמים והמקצועיים ביותר מבחינה טכנולוגית באמריקה הלטינית. לצבא צ'ילה מסופק בעיקר בציוד מגרמניה, ארצות הברית, ישראל, צרפת וספרד.
מבנה > צבא

הצבא מונה 46,350 איש ומאורגן תחת שישה אזורים מנהליים צבאיים ושש מפקדות. הכוחות כוללים חטיבה אחת של כוחות מיוחדים, ארבע חטיבות שריון, שלוש חטיבות ממונעות, ארבע חטיבות הרים וחטיבת תעופה אחת. הצבא מפעיל את טנקי לאופרד הגרמניים 1 ו-2 כטנקי הקרב העיקריים שלו. לצבא יש כ-40,000 חיילי מילואים.
מבנה > חיל הים

הצי הצ'יליאני מכיל 19,800 איש, כולל 3,600 נחתים. מתוך הצי שמונה 66 ספינות שטח, 8 הן ספינות לוחמות גדולות ובסיסן בוולפראיסו. חיל הים מפעיל מטוס משלו לתחבורה ולסיור ובנוסף יש לחיל מסוקי תקיפה. חיל הים גם מפעיל ארבע צוללות.
מבנה > חיל האוויר

חיל האוויר הצ'יליאני מכיל 11,050 חיילים. הכוח האווירי מחולק בין חמש חטיבות אוויריות שבסיסן באיקיקה, אנטופגסטה, סנטיאגו, פוארטו מונט ופונטה ארנס. חיל האוויר גם מפעיל בסיס אווירי באי המלך ג'ורג' שבאנטארקטיקה.
רונדל חיל האוויר הצ'יליאני
הגל הצ'כוסלובקי החדש

הגל הצ'כוסלובקי החדש (בצ'כית: Československá nová vlna; נקרא גם הגל הצ'כי החדש, בצ'כית: Česká nová vlna) הייתה תנועה קולנועית אומנותית שהתקיימה בשנות ה־60 של המאה ה־20 בצ'כיה, והקדימה את האביב של פראג. המונח מתייחס לסרטים שבוימו על ידי במאים צ'כים וסלובקים צעירים. הסרטים נעשו באיכות יוצאת דופן, גילו פתיחות ואף הכילו אלגוריות פוליטיות בוטות, בניגוד לעמדתו של המשטר הקומוניסטי בצ'כיה של אותם ימים.
היסטוריה

הגל הצ'כוסלובקי החדש היה תנועה ארטיסטית אמנותית שעסקה בקולנוע והתפתחה מתנועת הדוייט־סיל, שקמה בשנות ה־20 של המאה ה־20, וחבריה היו אמנים צ'כים שהתעסקו בנושאים חדשניים ואוונגארדיים. סטודנטים מבית הספר לקולנוע וטלוויזיה של האקדמיה לאומנויות בפראג ("FAMU") היו מתוסכלים מהשלטון הקומוניסטי ששלט בצ'כוסלובקיה החל מ־1948 והפכו לקבוצת מתנגדי שלטון. מטרתם ביצירת סרטים הייתה לגרום לאזרחים הצ'כים להיות מודעים לכך שהם משתתפים במערכת אכזרית וחסרת יכולת, שעשתה נזק לכל מי שחבר בה.
מאפייני סרטי הגל החדש הם דיאלוגים ארוכים נטולי תסריט מתוכנן, הומור אפל ואבסורדי, וליהוק שחקנים לא מקצועיים. סרטי התקופה נגעו בנושאים שבקושי הצליחו להיחלץ מצנזורה, כגון הנושאים בשני סרטיו של מילוש פורמן, פטר השחור ואהבותיה של בלונדינית העוסקים בחיי הצעירים של החברה הצ'כוסלובקית; הנושא בסרטה של ויירה חיטילובה חרציות, העוסק בשתי נערות מרדניות בעולם סוריאליסטי, ובסרטו של ירומיל יירש, ואלרי ושבוע הנפלאות, שאף הוא עוסק בסביבה ועלילה סוריאליסטית.
תקופת הגל הצ'כוסלובקי החדש הייתה מקבילה לתקופת הגל הצרפתי החדש (שניהם מתייחסים לתקופת שנות ה-60 המוקדמות) אך השוני ביניהם הוא שסרטי הגל הצ'כוסלובקי החדש החזיקו לרוב עלילה חזקה יותר, והייתה להם גישה רבה יותר לאולפנים ולמימון המדינה בעוד שבצרפת הסרטים הופקו בתקציבים מצומצמים והשתמשו בעזרי צילום מאולתרים. בנוסף, במאי הגל החדש הצ'כוסלובקי נטו להשתמש ביצירות שנלקחו מהספרות הצ'כית, ביניהן הפירוש של הבמאי ירומיל יירש לנובלה האנטי-קומוניסטית - הבדיחה של הסופר מילן קונדרה. קונדרה עצמו תיאר בקונגרס הרביעי של איגוד הסופרים הצ'כוסלובקים את חשיבותו הרבה של הגל החדש בקולנוע הצ'כוסלובקי, ואת תרומתו להיסטוריה של הספרות הצ'כוסלובקית.
תקופת הגל החדש הצ'כוסלובקי הגיע אל סופה הפתאומי בתקופת האביב של פראג (1968), תקופה שבה הפוליטיקאי אלכסנדר דובצ'ק חבר במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, החל לצבור כוח במפלגתו ותכנן להציג רפורמה ליברלית פוליטית, שאליה התייחס כ"סוציאליזם עם פנים אנושיות". הוא נתקל בהתנגדות מצד ברית המועצות שראתה ברפורמה איום על עליונותה המדינית במדינות מזרח אירופה, ופלשה לצ'כוסלובקיה מלווה בבעלות הברית של הסכם וורשה. הבמאים מילוש פורמן, איוון פאסר, ווייטך יסני ויאן ניימץ נמלטו מן המדינה בעוד שאלה שנשארו בה התמודדו עם צנזורה על עבודתם.
יוצרים בולטים

בין הבמאים הצ'כוסלובקים שפעלו במסגרת הגל החדש נמנים: מילוש פורמן, ויירה חיטילובה, איוון פאסר, יוריי הרץ, יוריי יקוביסקו, יאן ניימץ, יז'י מנצל, ירוסלב פפושק, ירומיל יירש, יאן שמידט, וייטך יסני, שטפן אוהר, יאן קדר, אלו האווטה, פאבל יוראצ'ק, אנטונין מאשה ועוד.
הסרטים > סרטים בולטים

"השמש ברשת" של סטפן אוהר (1962).
"משהו שונה" של ויירה חיטילובה (1963).
"פטר השחור" של מילוש פורמן (1963).
"הפרש החמישי הוא פחד" של זביניק בריניש (1964).
"אהבותיה של בלונדינית" של מילוש פורמן (1965).
"החנות ברחוב הראשי" של יאן קדר ואלמר קלוס (1966).
"רכבות שמורות היטב" של יז'י מנזל (1966).
"חרציות" של ויירה חיטילובה (1966).
"נשף הכבאים" של מילוש פורמן (1967).
"עריקים וצליינים" (נקרא גם "העריק והנווד) של יוריי יקוביסקו (1968).
"הבדיחה" של ירומיל יירש (1968).
"כל בני ארצי" של וויטך ינסי (1968).
"הנשף בגן הבוטני" של אלו האווטה (1969).
"ציפורים, יתומים ושוטים" של יוריי יקוביסקו (1969).
"Behold Homolka" של ירוסלב פפושק (1969).
"מקרה לתליין המתחיל" של פאבל יוראצ'ק (1970).
"ואלרי ושבוע הנפלאות" של ירומיל יירש (1971).
הסרטים > סרטים צ'כים

רוב הסרטים שצולמו בתקופת הגל החדש היו בשפה הצ'כית. רוב הבמאים הגיעו מ-FAMU היוקרתית שנמצאת בפראג, ועבדו באולפני ברנדוב שממוקמים בפרברי העיר. הבמאים הבולטים של התקופה הם מילוש פורמן שביים את נשף הכבאים, פטר השחור ואהבותיה של בלונדינית, ויירה חיטילובה הידועה בסרטה חרציות, ויז'י מנדל שביים את רכבות שמורות היטב  וזכה בפרס האקדמיה לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרטים > סרטים סלובקים

הסרט החנות ברחוב הראשי שבויים על ידי יאן קדר ואלמר קלוס זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1966. הסרט מתאר את סלובקיה בזמן מלחמת העולם השנייה עם עליית הנאציזם, ומספר את סיפורו של איש סלובקי עני בשם אנטון 'טונו' ברקטו, שמקבל חנות כלי תפירה, שהייתה שייכת ליהודיה קשישה במסגרת תהליך האריזציה.
ראו גם

הגל החדש הצרפתי
נאו־ריאליזם איטלקי
הרגישות החדשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph433015
הכוחות המזוינים של קומורו

| --- | --- |


 מדינה:  קומורו קומורו
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים)
 מנהיגות
 המפקד העליון:  אזאלי אסומאני
 ראש הצבא:  קולונל יוסוף אידג'יהאדי
 שר ההגנה:  יוסופה מוחמד עלי
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  18
 תקציב
 אחוזי תמ"ג:  3% (2018)
 
הכוחות המזוינים של קומורו (בצרפתית: Armée nationale de développement או בקיצור AND) הם הצבא הלאומי של קומורו. הכוחות כוללים כוח צבאי קטן, כוח משטרה של 500 אנשי כוחות ביטחון וכוח הגנה של 500 אנשי צבא. יש לקומורו גם ברית הגנה עם צרפת, המספקת משאבים ימיים להגנה על המים הטריטוריאליים, אימון לכוחות הצבא של קומורו ופיקוח אווירי. צרפת מחזיקה בבסיס צי קטן ויחידה של לגיון הזרים הצרפתי במיוט.
מבנה

ה-AND מורכב מהיחידות הבאות:
כוחות ההגנה של קומוריה
הז'נדרמריה הלאומית הקומורית
בית הספר הלאומי לצבא ולז'נדרמריה
המשמר הנשיאותי של קומוריה
שירותי בריאות צבאיים של קומוריה
משמר החופים הקומורי
ציוד

רובה FN FAL
רובה סער AK-47
רובה סער מסוג 81
מקלע NSV
נשק נגד טנקים RPG-7
טנדר מיצובישי L200
הערות שוליים

1 2 3  The Comoros, Encyclopedia.com
↑  CIA, Comoros, The World Factbook, Central Intelligence Agency, 2024-08-07
↑  "Foreign Legion Detachment in Mayotte | French Foreign Legion Information".
| כוחות צבאיים בעולם הערבי |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אלג'יריה אלג'יריה • בחריין בחריין • קומורו קומורו • ג'יבוטי ג'יבוטי • מצרים מצרים • עיראק עיראק • ירדן ירדן • כווית כווית • לבנון לבנון • לוב לוב • מאוריטניה מאוריטניה • מרוקו מרוקו • עומאן עומאן • קטר (מדינה) קטר • ערב הסעודית ערב הסעודית • סומליה סומליה • סודאן סודאן • סוריה סוריה • תוניסיה תוניסיה • איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות • תימן תימן • צ'אד צ'אד |  |
| מדינות עם הכרה מוגבלת | הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הרפובליקה הדמוקרטית הערבית הסהראווית • סומלילנד סומלילנד |  |
| כוחות מזוינים אזוריים אוטונומיים | פשמרגה |  |
| שחקנים משמעותיים אחרים | המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית • חמאס חמאס • חזבאללה חזבאללה • חות'ים חות'ים • היחידות להגנת העם |  |
הלגונה הדרומית באיי רוק

הלגונה הדרומית באיי רוק היא לגונה המשתרעת על פני למעלה מ-100,000 הקטאר באיי רוק שבמדינת האיים פלאו. בלגונה נמצאים למעלה מ-400 איים, בהם גדלים מינים רבים של אלמוגים, כרישים, עופות וצמחים, שרבים מהם אנדמיים לאזור. מלבד המערכת הטבעית העשירה ניתן למצוא באיים שרידים של אמנות סלע, כפרים, ותלי קבורה, שחלקם בני למעלה מ-3,000 שנים.
הכרזת טימישוארה

המרפסת של מבנה האופרה והתיאטרון הלאומי בטימישוארה, משם הוקראה לראשונה הכרזת טימישוארה
הכרזת טימישוארה היא תוכנית פוליטית שנערכה ופורסמה בטימישוארה, ב-11 במרץ 1990, בעקבות הפגנה עממית גדולה, שהתקיימה ביום הקודם, בכיכר האוניברסיטה, בבוקרשט. הדרישה לקבלת "הכרזת טימישוארה" ובעיקר סעיף 8 שבה, הייתה התביעה האידאולוגית, שעמדה בבסיס אירועי הגולניאדה.
הכרזת טימישוארה נכתבה על ידי הסופר ג'אורג'ה שרבאן (George Şerban) וב-27 בפברואר 1990 התקבלה על ידי "חברת טימישוארה". ב-9 במרץ הצביע מועצת העיר טימישוארה בעד ההכרזה עם 45 קולות בעד ושלושה נמנעים. ב-11 במרץ, בכיכר האופרה של טימישוארה, הוקרא הטקסט של ההכרזה בפני עשרים אלף מתכנסים.
סעיף 8

סעיף 8 של ההכרזה זכה להד עצום ופרסום מרבי, כאשר אומץ כתביעה עיקרית של משתתפי הגולניאדה.
סעיף 8 הציע שחוק הבחירות החדש, שיחוקק ברומניה, יאסור על אקטיביסטים קומוניסטים לשעבר ועל קציני סקוריטטה לקחת חלק בשלוש מערכות בחירות רצופות. מטרת האיסור הייתה להביא לטיהור מערכות השלטון מהנומנקלטורה הקומוניסטית לשעבר.
התביעה נדחתה, ב-20 במאי 1990 נערכו בחירות במסגרתן זכו מועדים בעלי עבר קומוניסטי ברוב מובהק. הגולניאדה פוזרה על ידי כוחות הביטחון והכורים שהגיעו במסגרת המינריאדה של יוני 1990.
המדינה (סדרת טלוויזיה, 2017)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה
 כותבים:  פיטר קוזמינסקי 
 בימוי:  פיטר קוסמינסקי
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  סטיב קלארק-הול
 חברת הפקה:  Archery Pictures
 מוזיקה:  דבי וייסמן 
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4 
 פורמט (תמונה):  HDTV 1080i
 תקופת שידור מקורית:  20 באוגוסט 2017 – 23 באוגוסט 2017 
 קישורים חיצוניים
 https://www.natgeotv.com/il/shows/natgeo/the-state
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המדינה היא סדרת דרמה בריטית בת ארבעה חלקים, שכתב וביים פיטר קוסמינסקי, המתארת את קורותיהם של ארבעה צעירים מוסלמים בריטים שטסים לסוריה כדי להצטרף למדינה האיסלאמית. הסדרה שודרה במקור בבריטניה על ידי ערוץ 4, כאשר כל ארבעת החלקים שודרו בלילות רצופים בין 20 ל-23 באוגוסט 2017. הסדרה הוזמנה ביולי 2016, בעקבות מחקר מקיף של קוסמינסקי. המיני סדרה מבוססת על מחקר מעמיק וחוויות אמיתיות של המצטרפים לשורות המדינה האסלאמית והפקתה החלה כבר בסוף 2014.
אוני יוהיארה, סם אוטו, שבאני קמרון וריאן מקן לוהקו מאוחר יותר לדמויות הראשיות, שאקירה, ג'לאל, אושנה וזיאד. רוב צילומי הסדרה נערכו בספרד מאוחר יותר באותו סתיו. הסדרה שודרה ברחבי העולם בנשיונל ג'יאוגרפיק. היא שודרה באוסטרליה מ-23 באוגוסט ושודר בבכורה בארצות הברית כאירוע מיוחד בן שני לילות ב-18 וב-19 בספטמבר. בצרפת, הסדרה שודרה ברשת Canal+ מ-4 בספטמבר. הסדרה הופצה ב-DVD בארצות הברית ב-28 בנובמבר 2017.
שחקנים ודמויות

אוני יוהיארה - שאקירה בות'ה; רופאה בריטית ואם חד הורית לאייזק בן התשע שנוסעת לסוריה בתקווה לעבוד בבית חולים של המדינה האסלאמית.
סם אוטו - ג'לאל חוסיין; נער שעוקב אחרי אחיו הבכור שמת לסוריה ורוצה להבין מה קרה לו.
שבאני קמרון - אושנה חליל; נער המבקשת להיות "לביאה לאריות".
ריאן מקן - זיאד קאדר; חברו הקרוב ביותר של ג'לאל, המלווה אותו בתקווה להרפתקה.
היאם אבאס - אום סלאמה; מחנכת ומנהיגה רוחנית
ג'סיקה גאנינג - אום וואליד; מנהיגת בית למגיעים החדשים
ננה אגימן-בדיאקו - אייזיק בות'ה; בנו של שאקירה בן התשע
עלי סלימאן בתפקיד אבו עומר; מפקד היחידה של ג'לאל וזיאד
חאז סלימן - ד"ר ראביה; עמית של שאקירה
אמיר אל-מסרי - סעיד; רוקח סורי וחשוד בריגול לטובת ה-CIA
ניטין גנטרה - מוניר חוסיין; אביו המנוכר של ג'לאל
יאניק דה וואל - אבו עבאס אל-הולנדי
יאסן אטור - אבו עיסא
סאמר בשארת - אבו סאהל
כרים קאסם - אבו אכרם
הערות שוליים

↑  Leo Barraclough, National Geographic, Channel 4 Greenlight ISIS Drama, Variety, 20 July 2016
 Lucy Morris, Channel 4 taps Wolf Hall's Peter Kosminsky to write new scripted ISIS drama, דיגיטל ספיי, 20 July 2016
↑  Georg Szalai, U.K.'s Channel 4 Developing ISIS Drama, The Hollywood Reporter, 22 October 2014
↑  רותה קופפר, ערוץ 4 הבריטי מפתח סדרה על המצטרפים לדאעש, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2014
↑  Lisa de Moraes, Peter Kosminsky Made ‘The State’ As Antidote To Simplistic Thinking About ISIS Recruits – TCA, Deadline Hollywood, 25 July 2017
Reid Nakamura, Nat Geo’s ISIS Drama ‘The State’ Aims to Humanize Terrorist Group, The Wrap, 25 July 2017
↑  Peter Kosminsky, tweet, 8 November 2016
↑  The State, National Geographic Australia. Retrieved 23 August.
↑  Stewart Clarke, First Look at Channel 4 and Nat Geo’s ISIS Drama ‘The State’, Variety, 13 July 2017
↑  The State, National Geographic channel. Retrieved 22 August 2017.
↑  THE STATE à partir du 4 septembre sur CANAL+, Canal+. Retrieved 22 August 2017.
↑  Canal+ achète The State, une série sur l’État islamique, Le Figaro tv mag, 28 July 2017
↑  Fox Seals First Sale for Nat Geo ISIS Drama ‘The State’ With Canal Plus Deal, Variety, 3 August 2017
↑  "The State".
1 2 3 4  Character biogs for The State, Channel 4, 8 August 2017
↑  Interview with Ony Uhiara, who plays Shakira Boothe, Channel 4, 8 August 2017
↑  Interview with Sam Otto who plays Jalal Hossein, Channel 4, 8 August 2017
↑  Interview with Shavani Cameron, who plays Ushna Khaleel, Channel 4, 8 August 2017
↑  Interview with Ryan McKen who plays Ziyaad Kadar, Channel 4, 8 August 2017
הוויפיז

| --- | --- |

הופעה במישיגן, 2010
 מוקד פעילות:  קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  אינדי, פולק רוק, רוק אקוסטי
 חברת תקליטים:  Nettwerk Records
 theweepies.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סטיב טנן דב טלן
הוויפיז (באנגלית: The Weepies) הם צמד אינדי פולק רוק המורכב מבני הזוג דֶּבּ טלן וסטיב טנן.
היסטוריה

טלן וטנן היו זמרים-יוצרים פעילים באופן עצמאי, ועוד טרם פגישתם הכירו וחיבבו זה את המוזיקה של זו. כשנפגשו לראשונה בהופעה של טנן ב-2001 נוצר ביניהם חיבור והם החלו לנגן יחד. הצמד קרא לעצמו ויפיז בין היתר בגלל שהמילה שימשה לתיאור סרטים מרגשים ומעוררי בכי, מתוך תקווה שהמוזיקה תביא לחוויות דומות.
בנובמבר 2003 הוציאו את אלבומם הראשון, Happiness ולמרות שלא היו חתומים אז אצל חברת תקליטים האלבום מכר למעלה מ-10,000 עותקים.
ב-2005 הקליטו בביתם את אלבומם השני, Say I Am You. בהמשך אותה שנה חתמו אצל חברת התקליטים Nettwerk Records ובסוף אותה שנה שחררו את האלבום בפורמט דיגיטלי. במרץ 2006 הוציאו תקליט של האלבום. בפברואר 2006 האלבום הגיע לראש רשימת אלבומי הפולק המורדים ביותר ב-iTunes בשמונה מדינות.
במהלך שנת 2006 הופיע הצמד כ-180 פעמים, בכללם מספר הופעות באירופה.
ב-2007 שיתפו פעולה עם מנדי מור - כתבו וניגנו עבור אלבומה Wild Hope.
ב-2008 הוציאו אלבום שלישי, Hideaway. האלבום מכר 14,000 עותקים בשבוע הראשון והיה לאלבום הראשון של הצמד שנכנס לרשימת Billboard Top 200.
ב-2010 יצא אלבומם הרביעי, Be My Thrill. באלבום השתתפה קולבי קאליי ששרה קולות ליווי בשיר "I Was Made for Sunny Days." גם אלבום זה הגיע לרשימת Billboard Top 200 ובנוסף הופיע ברשימת אלבומי הפולק המובילים של הבילבורד למשך תשעה שבועות. בעקבות האלבום יצאו לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, הראשון מאז סיבוב ההופעות ב-2006.
אלבומם החמישי, Sirens, יצא ב-28 באפריל 2015.
שירי הוויפיז נכללו בפסקולים של סרטי הקולנוע סקס והעיר הגדולה, קשה על הבוקר, "אדם" ו"נשף סיום". בין סדרות הטלוויזיה שעשו שימוש בשירי הצמד: האנטומיה של גריי, מגרש ביתי, סקראבס, שקרניות קטנות, איך פגשתי את אמא, אחת שיודעת, קייל XY, חיים בלתי צפויים, ערים כל הלילה ומשפחת פוסטר. בסדרה "כסף, דארלינג" מפתיע אחד הגיבורים את אהובתו עם קונצרט פרטי של הוויפיז המבצעים את שירם "Somebody Loved".
שירי הלהקה שימשו גם בפרסומות, בין היתר בקמפיינים של החברות "Old Navy" וג'יי. סי. פני ובקמפיין של ברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.