stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה המאירי
לקריאה נוספת

א. י זסלנסקי, א.י ולבנון (עורכים), ספר איש התורה והמעשה – ליובלו השישים של הרב משה אוסטרובסקי, ירושלים תש"ו (1946), דפוס הפועל המזרחי.
'אוסטרובסקי, משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 30. (הספר בקטלוג ULI)
בת יהודה, ג., "משה אוסטרובסקי", מתוך אנציקלופדיה של הציונות הדתית: אישים, מושגים, מפעלים, כרך שני בעריכת רפאל, י., ירושלים: מוסד הרב קוק. ה'תש"ך (1960), עמ' 122–126.
דסברג, א., "החלפת שמות", שבת בשבתו, גיליון 1277, פרשת שלח ה'תשס"ט, מכון צומת, עמוד 6.
שינובר, צ. (עורך), דמויות מופת בציונות הדתית: אישים ופועלם, תש"ח–תשס"ח, מושב נחלים: מכון מופ"ת – מכון הדרכה פדגוגי תורני, ה'תשס"ח.
הערות שוליים

↑  זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 21. הד החינוך 267–268 (מרחשון-כסלו ה'תש"ו)
↑  דוד תדהר (עורך), "שרה הינדה המאירי (אוסטרובסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 191
↑  שינובר, 2008, עמ' 391.
↑  זסלנסקי ולבנון, 1946; עמ' 21, רפאל, 1960, עמ' 122–123.
↑  במכתבים שכתב לו הראי"ה קוק בשנת ה'תרע"ג הוא מכונה "הרב משה בראדער", כשם המשפחה של חותנו. דסברג כותב שהסיבה היא ניסיון להימנע מגירוש מארץ ישראל על ידי השלטון העות'מאני כנתין אויב במהלך מלחמת העולם הראשונה. אולם, המכתבים קודמים למלחמה, במהלך המלחמה ולאחריה הוא נודע בשמו אוסטרובסקי, וגם חותנו היה נתין רוסי.
↑  מושבת גדרה בעד הישיבות בירושלים, מוריה, 3 בדצמבר 1914
↑  יששכר-דב בר-דרורא, ועידת המזרחי, הארץ, 4 באוקטובר 1918
↑  יבנאל, הארץ, 6 בפברואר 1919
↑  כתבותינו המיוחדות, דואר היום, 27 בפברואר 1920
↑  זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 22; רפאל, 1960, עמ' 123.
↑  "הד החינוך", 267–268 (מרחשון-כסלו ה'תש"ו)
1 2 3 4  דסברג, 2009, עמ' 6.
↑  זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 23; רפאל, 1960, עמ' 123–124, "הד החינוך" 267–268 (מרחשון-כסלו ה'תש"ו).
↑  זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 23; רפאל, 1960, עמ' 124, "הד החינוך" 267–268 (מרחשון-כסלו ה'תש"ו)
↑  אבל כבד, הצופה, 15 ביוני 1947
↑  דוד תדהר (עורך), "דוד צבי פנקס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 856
↑  רפאל, 1960, עמ' 124-125; זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 22.
↑  זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 22.
↑  דוד תדהר (עורך), "נחמן גדליהו ברודר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 178
↑  רפאל, 1960, עמ' 125; זסלנסקי ולבנון, 1946, עמ' 205, "הד החינוך" 267–268 (מרחשון-כסלו ה'תש"ו).
↑  רפאל, 1960, עמ' 125.
↑  תולדות חייהם של המשתתפים בחיבור האנציקלופדיה התלמודית שהלכו לעולמם. נדפס בסוף כרך כ"ט של אנציקלופדיה תלמודית, חשוון תשע"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312737805171  ISNI: 0000 0000 4919 5102  LCCN: no2003125392  NTA: 272583073  SUDOC: 236551558  VIAF: 46463127   WorldCat (עם VIAF): 46463127 
ישיבת המאירי שהוקמה בביתו וקרויה על שמו
"בית הרב משה אוסטרובסקי המאירי זצ"ל ואשתו מרת שרה ע"ה הוקדש לתלמידי פנימיית הסמינר": שלט זיכרון על בניין ישיבת המאירי מיסודה של מכללת ליפשיץ בשדרות המאירי בשכונת קריית משה בירושלים
נולונביי

| --- | --- |

מכרה הבוקסיט בנולונביי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  הטריטוריה הצפונית הטריטוריה הצפונית
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  סוף שנות השישים של המאה ה-20
 שטח:  7.12 קמ"ר
 גובה:  20 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,350 (10 באוגוסט 2021)
  ‑ צפיפות:  552.4 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  12°10′57″S 136°46′55″E﻿ / ﻿12.18250°S 136.78194°E﻿ / -12.18250; 136.78194
 אזור זמן:  UTC +9:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןנולנוביי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןנולנוביי(למפת הטריטוריה הצפונית רגילה) דרווין אליס ספרינגס קתרין נולונביי טננט קריק קקדו אולורו א ו ס ט ר ל י ה  ה מ ע ר ב י ת  אוסטרליה הדרומית ק ו ו י נ ס ל נ ד  ים טימורנולנוביי(למפת הטריטוריה הצפונית מוגדלת) דרווין אליס ספרינגס קתרין נולונביי טננט קריק קקדו אולורו א ו ס ט ר ל י ה  ה מ ע ר ב י ת  אוסטרליה הדרומית ק ו ו י נ ס ל נ ד  ים טימורנולנוביי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נולונביי (באנגלית: Nhulunbuy) היא עיירה בטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה. העיירה הוקמה בסוף שנות השישים כדי לשכן בה עובדי מכרה בוקסיט ובני משפחותיהם וכן נבנה בה נמל מים עמוקים. העיירה שוכנת 996 ק"מ ממזרח לבירת הטריטוריה דרווין. אוכלוסיית העיירה מנתה 3,933 תושבים במפקד 2011.
בנולונביי שולט אורח חיים טבעי ורגוע. הנוף היפה והמחוספס והחופים החוליים הלבנים מאפשרים בריחה מההמולה של החיים בעיר, והאזור מושך אליו הרפתקנים מרחוק ומחפשים אחר הזדמנות להתחבר ליופי ולתרבות המסורתית העשירה שלה. תושבי המקום נהנים מפעילויות מבוססות טבע הכוללות דייג, טיולים בין השיחים, קמפינג, אומנויות מסורתיות, ציד וספארי.
היסטוריה

האזור הוא מקום מושבם של שבטים אבוריג'ינים מזה 40,000 שנים. האירופאי הראשון שהיה במקום הוא החוקר מתיו פלינדרס שהגיע לאזור ב-1803 במסגרת מסע ההפלגה שלו סביב לאוסטרליה.
ב-1963 החליטה הממשלה הפדרלית להקים במקום מכרה בוקסיט. תושבי היישוב ירקאלה (Yirrkala) משבט היולנגו (Yolngu) התנגדו לכך חריפות והגישו עצומה לבית הנבחרים האוסטרלי. המהלך משך תשומת לב בקנה מידה לאומי ובינלאומי. ב-1971, כאשר נותרה הממשלה בעמדתה, עתרו אנשי השבט לבית המשפט. הם הפסידו בעתירה מאחר שבתי המשפט היו אז כבולים לעקרון הטרה נוליוס שעל פיו לא הוכרה בעלות על האדמות של האבוריג'ינים מלפני תקופת ההתיישבות האירופאית. עם זאת, השופט הכיר בשימוש הדתי והכלכלי שעשו העותרים באדמות ובכך נסללה הדרך להכרה בזכויות הקרקעיות של האבוריג'ינים באוסטרליה.
נולונביי נוסדה על ידי חברת אלומיניום שווייצרית כדי לשכן בה את עובדי מכרה הבוקסיט ואת מפעל התכת האלומיניום שמופק ממנו. ב-2007 רכשה חברה קנדית את הבעלות על המכרה. בנקודת זמן מסוימת הייתה אוכלוסיית העיירה מורכבת מאנשים מיותר מ-100 מדינות ובשנות השבעים היא מנתה כ-3,500 תושבים.
כביש הגישה לעיירה הוא דרך לא סלולה באורך של יותר מ-700 ק"מ ונדרש אישור מיוחד כדי לנסוע בו. לפיכך רוב האספקה והמבקרים בעיירה מגיעים אליה בדרך הים או האוויר.
בנובמבר 2013 הודיעה החברה הקנדית על סגירת מפעל התכת האלומיניום ומקור התעסוקה היחיד במקום נותר מכרה הבוקסיט. עקב כך פוטרו כ-1,100 עובדים, כרבע מתושבי העיירה וצעדים ננקטים כדי לפתור את מצוקת האבטלה.
הערות שוליים

↑  נולונביי במפקד 2011
↑  NORTHERN TERRITORY GOVERNMENT, Nhulunbuy (ארכיון)
↑  McGrath, Pat (29 November 2013). "About 1,100 jobs cut as Rio Tinto suspends production at Gove alumina refinery in the Northern Territory". ABC Online.
↑  McGrath, Pat (29 November 2013). "Rio Tinto reveals rescue package for future of Nhulunbuy after alumina refinery closure". ABC Online.
משפט משקה

משפט משקה (Maschke) הוא אבן הפינה של תורת ההצגות של חבורות סופיות. את המשפט הוכיח המתמטיקאי הגרמני היינריך משקה ב-1898.
המשפט קובע שאם  G חבורה סופית ו- k שדה שהמאפיין שלו אינו מחלק את סדר החבורה, אז אלגברת החבורה  \ k[G] פשוטה למחצה. פירושו של דבר הוא שכל מודול מעל אלגברת החבורה מתפרק לסכום ישר של מודולים אי-פריקים, ובמלים אחרות, כל הצגה של החבורה מתפרקת לסכום ישר של הצגות אי-פריקות. עובדה זו הופכת את ההצגות האי-פריקות להצגות היחידות שיש צורך ללמוד, משום שדרכן אפשר לפענח כל הצגה אחרת.
ככל אלגברה פשוטה למחצה ממימד סופי, כאשר המאפיין אינו מחלק את סדר החבורה, אלגברת החבורה עצמה מתפרקת לסכום ישר של חוגים פשוטים ארטיניים, שהם לפי משפט ודרברן אלגברות מטריצות מעל אלגברות חילוק. בפרט, אלגברת החבורה מעל שדה המספרים המרוכבים (או כל שדה סגור אלגברית אחר) היא סכום ישר של אלגברות מטריצות מעל שדה הבסיס עצמו, ומן הפירוק הזה אפשר לקרוא ישירות את ממדי ההצגות האי-פריקות.
משפט משקה נכון גם כאשר הפעולה באלגברת החבורה איננה טריוויאלית. אלגברת החבורה בעלת הכפל המעוות  F^{\sigma }[G] היא האלגברה בעלת המבנה של אלגברת החבורה, פרט לכפל הנתון על ידי  r_{g}\cdot r_{h}=c_{g,h}r_{gh}, עבור 2-קו-ציקלוסים  c_{g,h}\in F^{\times } המקיימים  c_{g,h}c_{gh,i}=c_{h,i}c_{g,hi}. כעת, משפט משקה המוכלל קובע כי כאשר  |G| הפיך ב- F, האלגברה   F^{\sigma }[G] היא פשוטה למחצה.
אם המאפיין של השדה מחלק את סדר החבורה אז אלגברת החבורה לעולם אינה פשוטה למחצה, ובמקרה זה, המכונה "המקרה המודולרי", תורת ההצגות אכן מסובכת בהרבה. לדוגמה, באלגברת החבורה של חבורה ציקלית מסדר ראשוני  p מעל שדה ממאפיין  p, יש איבר נילפוטנטי מסדר  p: 
 \ k[C_{p}]=k[x|x^{p}=1]\cong k[t|t^{p}=0] על ידי ההצבה  \ t=x-1.
נבחרת מאוריציוס בכדורגל

נבחרת מאוריציוס בכדורגל (באנגלית:Mauritius national football team, בצרפתית: Équipe de Maurice de football), הידועה בכינוייה "Club M", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מאוריציוס.
הנבחרת מורכבת בעיקר על ידי כדורגלנים חובבנים מקומיים. משחקים בה גם כדורגלנים שנולדו באירופה ומשחקים בה בליגה מקצוענית.
הדירוג הנוכחי של נבחרת מאוריציוס ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-178 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 927.57 – עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 116 נמדד לראשונה באוגוסט 2000, והדירוג הנמוך ביותר 203 נמדד לראשונה בנובמבר 2012.
כל גביעי העולם

1930 עד 1970 - לא נכנסה
1974 - לא העפילה
1978 - לא נכנסה
1982 - לא נכנסה
1986 - לא העפילה
1990 - כניסתה נדחתה בגלל חובותיה לפיפ"א
1994 - לא נכנסה
1998 עד 2010 - לא העפילה
2014 - פרשה
2018 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1957 עד 1965: לא הייתה חברה בCAF
אתיופיה (1897–1975) 1968: לא העפילה
סודאן 1956 1970: לא העפילה
קמרון 1972: לא העפילה
| מצרים 1974 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 8 |
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא העפילה
גאנה 1978: לא העפילה
ניגריה 1980: לא העפילה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא העפילה
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: פרשה
אלג'יריה 1990: לא העפילה
סנגל 1992: לא העפילה
תוניסיה 1994: לא העפילה
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
בורקינה פאסו 1998: לא העפילה
גאנה ניגריה 2000: לא העפילה
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
דרום אפריקה 2013: לא נרשמה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
גבון 2017: לא העפילה
מצרים 2019: לא העפילה
קמרון 2021: לא העפילה
חוף השנהב 2023: לא העפילה
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 1/35 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 8 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
משחק ירי בגוף שלישי

Dead Justice כדוגמה למשחק ירי בגוף שלישי
משחק ירי בגוף שלישי (באנגלית: Third-person shooter, או בקיצור TPS) הוא תת-ז'אנר של משחקי הפעולה בו השחקן נע בו בעולם תלת-ממדי, כאשר הוא רואה את דמות השחקן לנגד עיניו, ומתמקד בעיקר בקרבות ירי על ידי שימוש בנשק חם. בניגוד למקביליהם, משחקי הירי בגוף ראשון (FPS), השחקן לא רואה את עולם המשחק דרך "עיניה" של דמות המשחק אלא משקיף עליה ממבט על או במבט מן הצד, כמו מבעד למצלמה הממוקמת מעל (או בצד) השחקן.
תכונות

משחקי הירי בגוף שלישי עלו לגדולה בשנים האחרונות בעיקר בזכות קונסולות המשחק. ברבים מן המשחקים האלו משולבים, בנוסף לאלמנטי הירי שמאפיינים את משחקי ה-FPS, גם אלמנטים של טיפוס וקפיצה שלרוב מאפיינים משחקי חידות או פלטפורמה. בקונסולות, משחקים כאלו כמעט תמיד יכללו מערכות עזר לכיוון על אויבים (Aim assist) כיוון שלעיתים השליטה והכיוון דרך מצלמת גוף שלישי יהיו קשים מדי דרך מרבית בקרי השליטה (קונטרולרים) של הקונסולות הנפוצות. לאחרונה יש מגמה בתעשיית משחקי המחשב להוסיף מצב גוף ראשון למשחקי גוף שלישי, כדי להקל על שחקנים במשימות שמצריכות כיוון מדויק יותר על מטרות, או על מציאת אלמנטים שלא ניתן לראותם בדרך כלל דרך מצלמת הגוף שלישי.
השינוי בפרספקטיבת הראייה של הדמות מוביל למצב שהשחקן, לרוב, יכול להסתכל על סביבתו בצורה רחבה ובהירה יותר מאשר במשחקי גוף ראשון. הדבר מאפשר לשחקן לתכנן טקטיקות משחק בצורה יותר טובה, או לנווט ביתר קלות במקומות צרים, ומפתחי משחקים מנצלים זאת כדי לפתח משחקים ששמים דגש על טקטיקה ולא רק על אקשן טהור. דוגמה בולטת לכך היא סדרת משחקי Gears of War מבית אפיק גיימס. כמו כן, משחקי ירי בגוף שלישי לעיתים מפצים על טווח הראייה הרחב מדי של השחקן על ידי עיצוב סביבות פתוחות ומרווחות יותר מאשר הסביבות בהן מתנהלים משחקי ירי בגוף ראשון.
בשנים האחרונות הגבול בין משחקי ירי "טהורים" לבין משחקי פעולה-הרפתקאות (Action-adventure game) הופך להיות דק יותר ויותר, עד כדי כך שקשה לשייך משחקים מסוימים לז'אנר מסוים ולרוב מעדיפים לשווק אותו כשייך לשילוב של שני הז'אנרים האלו. במשחקים אלו יהיו תכונות רבות שלא אפיינו משחקי ירי "טהורים": קרבות פנים אל פנים (בידיים ריקות או נשק קר), נהיגה, פעלולים וכדומה. קבוצה מסוימת של משחקים שכאלו הם משחקים שנקראים באופן לא רשמי בשם "GTA Clones" (אנ'), על שם סדרת המשחקים Grand Theft Auto שמשחקיה, החל מהמשחק השלישי, נטו יותר לכיוון מגמה זו. בין משחקים כאלו נמנים, לדוגמה, סדרת Max Payne (חלק מהמשחקים בסדרה פותחו גם הם על ידי רוקסטאר גיימס, המפתחת של סדרת Grand Theft Auto), סדרת Mafia, סדרת Just Cause, סדרת Saints Row, שני המשחקים בסדרת Watch Dogs ועוד.
משחקי וידאו בולטים בז'אנר

| --- | --- |
 טומב ריידר‏ – 1996–2018  Heavy Metal: F.A.K.K. 2‏ – 2000  MDK‏ (Murder, Death, Kill)‏ – 1997  Cabal ‏ – 1988  מקס פיין‏ - 2001–2012  Grand Theft Auto (מהמשחק השלישי והלאה)‏ – 2001–2015  SOCOM U.S. Navy SEALs‏ – 2002  Resident Evil (חלק מהמשחקים)‏ – 1996–2019  Red Dead‏ – 2004–2018  Gears of War‏ – 2006–2019  היטמן‏ – 2000–2021:  אמריקן מק'גי אליס‏ – 2000  Sniper Elite‏ – 2005–2017  GunZ‏ - 2006  Uncharted‏ – 2007–2017  Mass Effect‏ - 2007–2017  Warframe‏ – 2013  Tom Clancy's The Division‏ – 2013  PUBG: Battlegrounds‏ – 2017  פורטנייט‏ – 2017  Splatoon 2 ‏- 2017  Spellbreak‏ - 2020
ראו גם

ערכים על משחקי ירי בגוף שלישי
ניטרה (כדורגל)

מועדון הכדורגל ניטרה (FC Nitra) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר ניטרה (העיר הרביעית בגודלה בסלובקיה) שבמערב סלובקיה, בירת מחוז ניטרה. הקבוצה משחקת בליגה הסלובקית השלישית. הקבוצה לא זכתה מעולם באליפות הליגה הסלובקית או בגביע הסלובקי.
שחקנים מפורסמים

מיכאל היפ
לובומיר מוראבצ'יק
משחק ילדים 2

| --- | --- |

 מבוסס על:  "משחק ילדים"
 בימוי:  ג'ון לפיה 
 הופק בידי:  דייוויד קירשנר
 תסריט:  דון מנסיני 
 עריכה:  אדוארד ורשילקה 
 שחקנים ראשיים:  אלכס וינסנט   ג'ני אגאטר   ג'ריט גרהם   כריסטין אליז   גרייס זבריצקי
 מוזיקה:  גרים רוול 
 צילום:  סטפן צ'פסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בנובמבר 1990
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה • סלאשר
 תקציב:  13 מיליון דולר
 הכנסות:  35.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   childsplay2
 סרט קודם:  משחק ילדים
 סרט הבא:  משחק ילדים 3
 סרטים בסדרה:  משחק ילדים
 דף הסרט ב־IMDb
 
"משחק ילדים 2" (באנגלית: Child's Play 2) הוא סרט אימה-סלאשר, שצולם בין 1989 - 1990.
עלה לאקרנים ב-9 נובמבר 1990.
הסרט מהווה סרט המשך ישיר לסרט "משחק ילדים", משנת 1988. הסרט נכתב על ידי דון מנסיני, והוא בוים על ידי ג'ון לאפיה (1957–2020), שביים סרטים נוספים בסדרת הסרטים.
החברה המפיקה והמפיצה של הסרט הייתה סרטי יוניברסל.
רקע

שנתיים לאחר תבוסתו של צ'אקי (מהסרט הראשון: "משחק ילדים"), שרידי הבובה משוחזרים ומורכבים מחדש על ידי תאגיד "פליי פאלס" (play pals), היצרנים של בובות ה-"גוד גאי".
המהלך קרה בעקבות ניסיונות להשיב את בובות ה-"גוד גאי" למדפים בשביל להפריך את השמועות שנוצרו אודות בובה מדגם זה שרדופה והחלה לרצוח (שכן הם הנפיקו סכומי כסף רבים מייצור בובות אלה). במהלך תהליך השחזור, נפצע קשה (וכנראה אחר כך גם מת) אחד מהטכנאים בעקבות התחשמלות בזמן ניסיון התקנת העיניים לבובה המשוחזרת, מול העיניים של מנכ"ל החברה: מר סאליבן (Mr Sullivan) (ככל הנראה תכסיס של צ'אקי- שהם למעשה הקימו בטעות לתחייה בעקבות קללה הקשורה להרכבה מחדש שנגועה בו).
בהמשך הסרט, צ'אקי חוזר לחיים מחדש, רוצח את אחד מעוזריו של מר סאליבן, מאטסון, וחוזר לרדוף את אנדי בארקלי בן השמונה.
על הדרך- צ'אקי גם רוצח בדרכים ברוטליות כמה מהדמויות שבסביבת אנדי באותו סרט (בין היתר המורה שהייתה לו באותו סרט- שתמונה מפחידה ידועה של צ'אקי היא מהסצנה הזו), ובלי קשר ישיר אליו גם דמויות מעטות יותר שבאזור בעת זממו (דוגמה טובה זו סצנת הטכנאי במפעל בובות שבא לתקן תקלה בפס ייצור- וצ'אקי עושה לו מארב שגורמת לאותו עובד פציעה קשה וכנראה גם ל-מות העובד) .
לבסוף, צ'אקי מובס בכך שנתקע במפעל וארבו לו עם שפיכת חומר פלסטי במצב מותך בטמפרטורה גבוהה במיוחד, ואחר כך גם תקיעת צינור עם לחץ אוויר חזק בפיו שגורם לראשו להתנפח ולהתפוצץ.
בסרט זה, אמו של אנדי, קארן, לא איתו- היות ששלחו אותה למוסד פסיכיאטרי, לאחר התקריות מהסרט הראשון בהן היא דיווחה על כך שראתה בובה בשם צ'אקי ושהוא רוצח, מה שגרם לרשויות לאשפז אותה בכפייה במוסד.
הצלחה מסחרית

עלות הסרט הייתה 13 מיליון דולר, תוך שהרווחים שלו עמדו על 35.8 מיליון דולר. בעקבות הצלחתו המסחרית, הוחלט להמשיך בצילומי הסרטים, מה שהוביל לצילומי הסרט "משחק ילדים 3", שיצא לאור שנה אחת לאחר צאת הסרט הזה.
הסרט נחשב לסרט השלישי הרווחי יותר שיצאו במהלך סדרת הסרטים "משחק ילדים", שכן "משחק ילדים" ו-"כלתו של צ'אקי", ניצבים מעליו.
הערות שוליים

1 2  https://the-numbers.com/movie/Childs-Play-2#tab=summary
↑  Child's Play 2, Box Office Mojo
↑  AFI|Catalog, catalog.afi.com (באנגלית)
↑  Child's Play 2 (1990) - Financial Information, The Numbers
↑  Child's Play 2, Box Office Mojo
↑  AFI|Catalog, catalog.afi.com
| משחק ילדים |
| --- | --- | --- |
| סרטים | משחק ילדים (1988) • משחק ילדים 2 • משחק ילדים 3 • כלתו של צ'אקי • היורש של צ'אקי • קללתו של צ'אקי • הכת של צ'אקי • משחק ילדים (2019) |  |
| דמויות | צ'אקי • אנדי ברקלי • טיפני ולנטיין • ניקה פירס • קיילי |  |
| ערכים קשורים | Chucky: Slash & Dash • צ'אקי |  |
נהר וורם

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  57 קילומטרים
 אגן ניקוז:  355.518 קמ"ר 
 מוצא:  צפונית להיינסברג
 יובלים:  Beeckfließ, Uebach, Pau, Anstelerbeek, Haarbach, Wildbach, Broicher Bach, Beverbach 
 שפך:  רור (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה
 
 
וורם (בגרמנית: Worm) הוא נהר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבמערב גרמניה. תחילתו של הנהר בהרי אייפל ואורכו 57 ק"מ שם הוא מתחבר לנהר הרור.
מקור הוורם הוא חיבור של כמה נחלים ביערות דרומית-מערבית לאאכן, המהווים את הוורם אחרי מאגר דינבנדן. משם הוא זורם דרך תעלות בתוך העיר אאכן, עד שהוא עולה שוב לעבר האירופפלאץ מזרחה לאאכן. בצפון אאכן (בין קרקראדה להרצוגנרט) הנהר מהווה את הגבול עם הולנד במשך כ-10 ק"מ וזורם אל נחל הרור ליד היינסברג.
ערים נוספות בגרמניה בהן עובר הנהר הן גיילנקירכן, וורסלן וÜbach-Palenberg (אנ').
נולן (אי, אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי בארכיפלג מרשל, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  77°13′00″S 147°24′00″W﻿ / ﻿77.2167°S 147.4°W﻿ / -77.2167; -147.4
 אורך:  6 קילומטר
 נתונים מדיניים
 על שם:  ויליאם נולאן 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינולן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינולן
 
האי נולן (באנגלית: Nolan Island) הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בתוך מדף הקרח סולזברגר מול חופי ארץ מארי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 11 קילומטרים.
האי ממוקם 3.7 קילומטרים מצפון לרכס קורט.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

האי מופה על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האי נקרא על שמו של ויליאם ג'י. נולן (William G. Nolan), מצי ארצות הברית, שהיה מפעיל מכ"ם בספינת צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 ו- 1961–1962.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג מרשל |
| --- | --- | --- |
| איים | אור • בנטון • גריינדר • האנה • האצ'ינסון • וולמר • מאדן • פשבישבסקי • קרוננווט • קרמר • ת'ואוד |  |
ניקולא הקטן

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 Nicholas  Nicholas and the Gang  Nicholas on Vacation  Nicholas Again  Nicholas in Trouble 
 מידע כללי
 מאת:  רנה גוסיני
 איורים:  ז'אן-ז'אק סמפה
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומדיה, ספרות ילדים 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1959
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר, 2005
 תרגום:  מיכל פז-קלפ
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-958-24-0105-4
 הספרייה הלאומית:  002502525, 003519269
 
ניקולא הקטן (בצרפתית: Le petit Nicolas) היא סדרת ספרי ילדים צרפתית, שנכתבה על ידי רנה גוסיני ואוירה בידי ז'אן-ז'אק סמפה. סיפורי הסדרה, הכוללת חמישה ספרים, מתארים את קורות ילדותו המאושרת של ניקולא ואת מעלליו בבית הספר. שני ספרים נוספים יצאו לאור לאחר מותו של גוסיני וכללו סיפורים נוספים (בשם: "סיפורים שלא ראו אור") המבוססים על כתבי ידו.
עלילה

הספרים מתארים את ניקולא וחבריו בצרפת של שנות החמישים תוך נקודת מבט משועשע על מעלליהם של ניקולא ובני כיתתו. בין מעשיהם השובבים היו הפרעה לממלא מקום, התעללות במפקח בית הספר, ואפילו בשר בממשלה. בין לבין ישנם מעללים בין החברים. הספר מאופיין בכך שמתאר את דמותו של הילד הצרפתי הממוצע באותן שנים (לדוגמה: לחיצת יד עם חבר גם לאחר מכות, לקיחת תוספת קינוח רק כשיש אורחים ועוד). עוד אחד מהמאפיינים הבולטים של הספר הוא שבסיפורים עצמם ניקולא משחק דמות משנית הצופה מן הצד בדברים והמספרת את הסיפור.
עלילה > דמויות ראשיות

ניקולא: הדמות הראשית בסיפור, ילד צרפתי קטן בשנות החמישים בצרפת. בן יחיד להוריו. אף על פי שהוא הדמות הראשית - בספר הוא נראה כדמות משנית הצופה בצד מן המתרחש.
חבריו של ניקולא
אלססט: חברו הטוב ביותר של ניקולא. אלססט הוא שמן ואוהב מאוד לאכול. אלססט כל כך שמן עד שהמורה אומרת ש"אם היה משקיע בלימודים את כמות האנרגיה שהוא משקיע באכילה, הוא היה התלמיד הטוב ביותר".
אוד: ילד אלים מאוד שאוהב להרביץ לחבריו, בעיקר באף.
ז'ופרואה: הילד העשיר ביותר בכיתה, שאוהב להשוויץ בכך. ז'ופרואה הוא היחיד שאינו מפחד מאוד ולעיתים משלם על כך ביוקר.
רופוס: אביו הוא שוטר. רופוס אוהב לשרוק במשרוקית שאביו העניק לו. רופוס נוהג לאיים על ילדים מהכיתה שאביו יכניס אותם לכלא, גם על מעשים קטנים וחסרי משמעות; כך למשל, איים על אלססט שהוא יכניס אותו לכלא מאחר שאכל פעם סבון.
אניאן: הילד החכם ביותר בכיתה. לפי הספר אניאן הוא "הפוצי מוצי של המורה". לאניאן אין הרבה חברים, הוא מרבה לבכות, ואף שילדי הכיתה רוצים להרביץ לו הם לא יכולים כי יש לו משקפיים.
קלוטר: התלמיד החלש ביותר בכיתה. בכל פעם ששואלים אותו שאלה הוא מתחיל לבכות. קלוטר הוא התלמיד היחיד בכיתה שיש לו טלוויזיה, ובין התלמידים המעטים שהם בעלי אופניים.
מקסן: הילד הגמיש והזריז ביותר בכיתה. נוהג לרמות במשחקי גולות.
יואקים: חברו הטוב ביותר של מקסן. יש לו אוסף מטבעות, בנוסף הוא בין התלמידים היחידים שיש להם אופניים. חלומו הוא להתקבל לטור דה פרנס.
עלילה > דמויות משניות

המורה: מורתם של ניקולא וחבריו. קשוחה ומתרגזת בקלות. שמה אינה מוזכר.
מסיה ברודנאדב (ספאד הזקן / מר גוטמן): המורה המשגיח. לא אוהב כלל ילדים.
מסיה בלדור: שכנו של ניקולא. הוא ואביו של ניקולא אוהבים לריב אחד עם השני.
המנהל: שמו אינו מוזכר. מופיע רק בכמה פרקים.
מר מרק (או 'מרק חם'): שמו מסיה דובון. הוא נוהג לומר תמיד שיסתכלו לו בעיניים, שהשומן צף בהם כמו במרק, ולכן זכה לכינוי מר מרק או מרק חם. לרוב קשוח מאוד עם תלמידים.
אמו של ניקולא: אבא שלו
אביו של ניקולא: אמא שלו
עלילה > תגובות לספר הראשון

הספר זכה להצלחה כבירה, תורגם לשלושים שפות, ונמכר במיליוני עותקים. בשנת 2001 זכה הספר במקום הראשון בשאלון שנערך בקרב ילדי צרפת בקטגוריית "ספר הילדים הטוב ביותר" תוך שהוא עוקף את הספר הנסיך הקטן של הסופר אנטואן דה סנט-אכזופרי.
עלילה > המשכים לספר ועיבודים

לספר יצאו עוד חמישה כרכים בשם: "ניקולא הקטן - סיפורים שלא ראו אור" שכלל סיפורים שלא נכנסו לספר המקורי.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "החברים של ניקולא", המבוסס על סיפוריו של ניקולא.
בשנת 2011 שודרה בישראל בערוץ הילדים סדרת האנימציה "ניקולא הקטן" המבוססת על ספריו של ניקולא.
בשנת 2022 הופק סרט אנימציה בשם "ניקולא הקטן: שמח עד הגג" העוקב אחר ידידותם של שני האמנים, גוסיני וסמפה, שיצרה את דמותו של ניקולא.
הערות שוליים

↑   עופרה רודנר, "ההפסקה הגדולה של ניקולא הקטן", באתר הארץ, 14 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1045489565
ניקולא ואלה

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־80 של המאה ה־16? קורבני, נפת לאן, מחוז אן, חבל פיקרדיה, צרפת 
 פטירה:  שנות ה־40 של המאה ה־17? אמסטרדם 
 מוקד פעילות:  ממלכת צרפת, הרפובליקה ההולנדית 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  לאוטה 
 
ניקולא ואלה (בצרפתית: Nicolas Vallet או Valet, סביבות 1583 – סביבות 1642 היה נגן לאוטה ומלחין צרפתי שהיגר לרפובליקה ההולנדית.
קורות חייו

ניקולא ואלה נולד ביישוב קורבני בנפת לאן (Laon) שבמחוז אן בחבל פיקרדיה שבצרפת במשפחה הוגנוטית.
יש הסבורים כי היה אולי הבן הבכור של הנגן ז'האן ואלה שהתיישב במו (Meaux).
בסביבות שנת 1613 היגר להולנד. עבד באמסטרדם כמוזיקאי עצמאי, מורה ללאוטה.
ב-12 בנובמבר 1626 יחד עם עמיתו נגן הלאוטה אדוארד הנקוק, הקים בביתו בית ספר למחול.
יצירותיו

ואלה נודע תחילה בקובץ שלו "Secretum musarum" (סוד המוזות) שכלל קטעים מוזיקליים, עיבודים ושיעורים ללאוטה של רנסאנס בעלת עשרת מיתרים. הוא פורסם בשני חלקים בשנת 1615 ו-1616. זו הייתה אחת היצירות האחרונות לסוג זה של לאוטה, לפני החלפתה בלאוטה הבארוקית. הכרכים כוללים כל הסוגות המוזיקליות שהיו נהוגות בתקופתו - כמו פרלוד, פנטזיה, ריקודים, בלט, שנסונים, ונושאים מוזיקליים שהיו נפוצים החל מסוף המאה ה-16 בכל אירופה.
ואלה הלחין גם 21 מתוך "תהלים לדוד" (1615 - נאנט) ו-Regia Pietas (רחמים מלכותיים) ‏ (1622). ב21 התהלים הקול שר את המנגינה, בעוד הלאוטה רוקמת סביב לקול מעין פוליפוניה וירטואוזית. ב"Regia Pietas " סימן ואלה את הטבלטורה לכלל התהלים לדוד. מתוך רצוך לחסוך במקום ובנייר - מתחת לטבלטורה הצביע ואלה על הברות הפסוקים על באמצעות כוכביות, על מנת להעניק לזמר חופש להוסיף במקומות המסומנים את מילות התהלים בגרסאות הקלוויניסטיות בצרפתית, הולנדית, גרמנית וכן בלטינית.
לפי פרדריק נוימן, ואלה היה בין הראשונים שהנהיג קישוטים בטבלטורה ללאוטה.

ב-1642 פרסם ואלה את היצירה "Apolloos soete lier" (הלירה המתוקה של אפולון) לכינור ולקול באס.