stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם שייבס

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1950 (בן 74) קליבלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת טורונטו  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מונטריאול 
 מעסיק:  האוניברסיטה הלאומית של אירלנד בגולוויי, אוניברסיטת מידלסקס, אוניברסיטת ליידן 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר קנדה 
 
ויליאם שֶיְבֵּס (נכתב לעיתים שאבאס; באנגלית William Schabas; נולד ב-19 בנובמבר 1950) הוא משפטן קנדי ממוצא יהודי. מומחה למשפט פלילי בינלאומי ולמשפט של זכויות אדם. עוסק בין השאר ברצח עם ובעונשי מוות. פרופסור למשפט בינלאומי ומרצה באוניברסיטת מידלסקס. בשנת 2009 נבחר לנשיא האגודה הבינלאומית של חוקרי רצח עם. קצין במסדר קנדה וחבר האקדמיה האירית המלכותית.
באוגוסט 2014 מונה לעמוד בראש ועדת שייבס - ועדת חקירה בינלאומית שמינתה מועצת זכויות האדם של האו"ם כדי לחקור אם ביצעה ישראל פשעי מלחמה במהלך מבצע צוק איתן, אך התפטר ממנה ב-3 בפברואר 2015, בעקבות גילוי היותו יועץ בתשלום של אש"ף.
ביוגרפיה

שייבס נולד ב-1950 בקליבלנד, אוהיו, וב-1952 היגר לקנדה עם הוריו ואחיו. אביו, עזרא שייבס (Ezra Schabas), יהודי יליד ניו יורק, היה מוזיקאי ומחנך, שכיהן כמנהל הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה והיה פרופסור בפקולטה למוזיקה של אוניברסיטת טורונטו. אמו, אן שייבס, כיהנה כדקאנית הפקולטה לספרנות ולמידענות באוניברסיטה זו.
הוא קיבל תואר ראשון ושני בהיסטוריה מאוניברסיטת טורונטו, וכן תואר ראשון, שני ושלישי במשפטים מאוניברסיטת מונטריאול. בנוסף לכך יש לו תוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות דלוויס, הליפקס, קליבלנד, נורת'ווסטרן, שיקגו, קייס וסטרן ריזרב ואוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1991–2000 כיהן כפרופסור למשפט של זכויות האדם ומשפט פלילי באוניברסיטת קוויבק, וראש הפקולטה למשפטים שם בשנים 1994–1998.
הוא לימד כפרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות נוספות, בהן אוניברסיטת מקגיל, האוניברסיטה המלכותית שבבלפסט, אוניברסיטת LUISS שברומא, בית ספר קרדוזה למשפט והאוניברסיטה הלאומית של רואנדה.
הוא חבר בחֶבֶר הנאמנים של קרן האו"ם לשיתוף פעולה בתחום זכויות האדם. עוד כיהן כיו"ר ועדת האמת והפיוס בסיירה לאון.
שייבס בעל אזרחויות קנדית ואירית. הוא נשוי ואב לשניים.
עמדותיו המשפטיות

שייבס הוא פעיל בולט למען ביטול עונש המוות בעולם. הוא כתב בנושא זה ספר משפיע בשם The Abolition of the Death Penalty in International Law. הוא מרצה וכותב בתחום זה, ודבריו מצוטטים בערכאות חשובות בעולם, בכללן בתי המשפט העליונים של ארצות הברית, קנדה ובריטניה. בשנת 2009 מונה ליועץ מטעם מזכ"ל האו"ם להכנת דו"ח בנושא עונש מוות. הוא משמש עוד כיו"ר הוועדה המדעית המייעצת של האקדמיה הבינלאומית נגד עונש מוות, וכיועץ של המרכז הבינלאומי לחקר עונש המוות שבאוניברסיטת בייג'ינג.
שייבס מחזיק בגישה פרשנית מגבילה כלפי המונח המשפטי "רצח עם" (ג'נוסייד). לדבריו, במקרים רבים כל מקרה של הרג המוני מתואר כרצח עם, על אף שאין זה כך מבחינה משפטית. לדעתו, המקרים שאכן מתאימים לתיאור זה הם שואת העם הארמני בידי הטורקים, השואה היהודית ושואת הצוענים בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה, וכן רצח העם ברואנדה בידי הממשל המקומי. לעומת זאת הוא מציג, למשל, את הטיהורים הגדולים שביצע סטלין ואת ההרג ההמוני של סלאבים וסובייטים בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה כדוגמאות למקרים שאינם מתאימים לתיאור זה. לדעתו, גם הזוועות שהתחוללו במלחמת בוסניה לפי דבריו מתאימים לתיאור כטיהור אתני ולא כרצח עם, זאת בניגוד לעמדת בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הבינלאומי לצדק, שקבעו שאירע שם רצח עם. דוגמאות נוספות, שלדברי שייבס אינן עונות למאפיינים של רצח עם מהעדר כוונה לכך, הן ההרג שביצע הקמר רוז' בשנות ה-70 המאוחרות בקמבודיה וההרג ההמוני בדארפור. גישתו של שייבס להגדרה של רצח עם זכתה לאשרור במקרים מסוימים בערכאות שיפוטיות כדוגמת בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הבינלאומי לצדק.
ועדת החקירה למבצע צוק איתן

מינויו של שייבס פורסם באוגוסט 2014, והמנדט שקיבלה הוועדה בראשותו הוא לחקור פשעי מלחמה אפשריים, וכן זיהוי הגורמים האחראיים לכך ואף מתן המלצות אישיות כנגדם במקרה הצורך. שייבס התבטא בעבר בזכות הבאת בנימין נתניהו למשפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, וכאשר נשאל לפשר ההתבטאות אמר כי הוא התייחס לפעולותיה של ישראל במבצע עופרת יצוקה, זאת על אף שנתניהו כלל לא כיהן בממשלה בעת המבצע. המינוי היה למורת רוחה של ישראל ונעשה חרף מאמציה לשנות את הרכב הוועדה. דובר משרד החוץ הישראלי אמר בתגובה לידיעה על המינוי כי ”מינוי יושב ראש הוועדה, שדעותיו ועמדותיו המוטות נגד ישראל ידועות לכל, מוכיח מעל לכל ספק שישראל לא יכולה לצפות לצדק מגוף כזה ושדו"ח הוועדה כבר נכתב וכעת רק נקבע מי יחתום עליו.”
בריאיון לכלי תקשורת ישראלי אמר שייבס כי ”כמו כולם, יש לי השקפות באשר להיבטים שונים של העתיד של ישראל ופלסטין, והדרכים להשיג שלום וצדק. זה לא אומר שאני לא יכול להעריך עובדות ולהגיע למסקנות משפטיות קפדניות, חסרות פניות והוגנות.”
בפברואר 2015 התפטר מראשות הוועדה, לאחר שנודע ששימש יועץ בתשלום לאש"ף.
ספריו

The Abolition of the Death Penalty in International Law, 3rd ed., Cambridge University Press, 2003.
War Crimes and Human Rights, Cambridge University Press, 2008.
Genocide in International Law: The Crimes of Crimes, 2rd ed., Cambridge University Press, 2009.
הערות שוליים

↑  השם הוא ההגייה האשכנזית של המילה "שבת" (Nathan Guttman, 8 Things You Didn't Know About The U.N. War Crimes Commission, "Forward Thinking," The Jewish Daily Forward, August 15, 2014).
↑  לחוקר האו"ם שורשים יהודיים, (אנגלית, אתר הטיימס בישראל) Raphael Ahren, UN investigator has Jewish roots, The Times of Israel, August 13, 2014.
↑  משה גורלי, משפט מבוים באוני' ת"א לפעולות ישראל, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2003
↑  William A. Schabas: curriculum vitae, 27 April 2009, Irish Centre for Human Rights, National University of Ireland, Galway.
↑  ברק רביד, יו"ר ועדת החקירה של האו"ם ייחל בעבר להעמדתו לדין של נתניהו בהאג, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2014.
↑  רביד, יו"ר ועדת החקירה, הארץ, 2014-08-12
↑  מתן חצרוני, ‏יו"ר "גולדסטון 2" פרופ' וויליאם שאבאס לחדשות 2 Online: "אהיה הוגן ואגיע למסקנות", באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2014
↑  רויטרס, ראש ועדת שאבאס לחקר צוק איתן מתפטר, באתר ynet, 3 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520702705171  PLWABN: 9810593949205606  BIBSYS: 90716986  BNE: XX5006339  BnF: cb12382778z (data)  CANTIC: a11093006  CiNii: DA07492366  GND: 128382112  ISNI: 0000 0001 2119 4332  LCCN: n91065400  LNB: 000038807  NDL: 01127194  NKC: mub2011618072  NLA: 35804643  NLK: KAC202287342  NSK: 000309559  NTA: 114616205  ORCID: 0000-0002-7462-4284  RERO: 02-A000144802  SELIBR: 230128  SUDOC: 032884575  VIAF: 7471399   WorldCat (עם VIAF): 7471399
מערות אלפנטה

הכניסה למערה 1, אלפנטה
מערות אלפנטה (בהינדי: घारापुरी गुफाएँ, "מערות גראפורי") הן אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ומספר מקדשי מערות חצובים בסלע, המוקדשים בעיקר לאל ההינדי שיווה. האתר נמצא באי אלפנטה (אנ'), או גראפורי (מילולית מהינדי: "עיר המערות"), במעגן מומבאי (אנ'), 10 קילומטרים ממזרח לעיר מומבאי שבמדינת מהאראשטרה בהודו. האי, שנמצא כ-2 קילומטרים מערבית לנמל ג'ווהרלל נהרו (אנ'), כולל חמש מערות הינדואיות וכמה תלוליות סטופה בודהיסטיות המתוארכות למאה השנייה לפני הספירה, וכן קבוצה קטנה של שתי מערות בודהיסטיות עם מכלי מים.
מערות אלפנטה מכילות פסלי אבן חצובים בסלע המציגים סינקרטיזם של רעיונות ואיקונוגרפיה הינדית ובודהיסטית. המערות חצובות בסלע בזלת מוצק. למעט כמה יוצאים מן הכלל, חלק גדול מיצירות האמנות הושחתו וניזוקו. כיוון המקדש הראשי וכן מיקומם היחסי של מקדשים אחרים ממוקמים בתבנית מנדלה. הגילופים מתארים סיפורים מהמיתולוגיה ההינדואית, כאשר הפסל המונוליתי של הטרימורטי סדאשיווה (שיווה בן שלושת הפרצופים) בגובה 6 מטרים, נטארג'ה (אדון הריקוד) ויוגישווארה (לורד היוגה) הם המפורסמים ביותר.
מתארכים את בניית המערות בין המאה החמישית למאה התשיעית, ומייחסים אותן לשושלות הינדיות שונות. הן מתוארכות בדרך כלל יותר בין המאות החמישית לשביעית. מרבית החוקרים משערים כי הן הושלמו בשנת 550 לספירה.
האי והמערות נקראו אלפנטה (באיות Elefante שהשתנה ל-Elephanta), כינוי שהוענק לאי על ידי הפורטוגלים שמצאו באי פסל פיל גדול כשהשתלטו עליו ב-1534. חיל המצב שישב באי השחית את הפסל והמערות. המערה הראשית (מערה 1, או המערה הגדולה) הייתה מקום תפילה הינדי עד שהגיעו הפורטוגלים, ואז האי חדל להיות מקום תפילה פעיל. את הניסיונות המוקדמים ביותר למנוע נזק נוסף למערות החלו ליזום פקידי הודו הבריטית בשנת 1909. המונומנטים שוחזרו בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1987 נקבעו מערות אלפנטה המשוחזרות כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. כיום הן מתוחזקות על ידי הסקר הארכאולוגי של הודו (בראשי תיבות ASI).
גאוגרפיה

סקיצה של מערות אלפנטה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. העמודים השבורים שנראו בתמונה השמאלית שוחזרו בשנות השבעים של המאה ה-20.
האי אלפנטה (אנ'), או גראפורי (מילולית מהינדי: "עיר המערות"), שוכן כ-10 קילומטרים מזרחית למונומנט של השער להודו בנמל העיר מומבאי, ופחות מ-2 קילומטרים מערבית לנמל ג'ווהרלל נהרו (אנ'). האי משתרע על כ-10 קילומטרים רבועים בזמן הגאות וכ-16 קילומטרים רבועים בשפל. גראפורי הוא כפר קטן בצד הדרומי של האי. האי מחובר בשירותי מעבורות, היוצאות מקרבת "השער להודו" במומבאי, הפועלות בין השעות 9:00 ל-14:00 מדי יום, למעט יום שני שבו המערות סגורות. למומבאי יש נמל תעופה מקומי ובינלאומי מרכזי, והיא מחוברת לרשת הרכבות ההודיות.
אורכו של האי 2.4 קילומטרים ובו שתי גבעות המתנשאות לגובה של כ-150 מטרים. נקיק צר ועמוק מפריד בין שתי הגבעות ועובר מצפון לדרום. במערב הגבעה עולה במתינות מהים ונמתחת מזרחה על פני הנקיק ועולה בהדרגה לקצה במזרח בגובה 173 מטרים. יער עם מקבצים של עצי מנגו, תמרהינדי ופונגמיה מנוצה (Millettia pinnata) מכסה את הגבעות יחד עם עצי דקל מפוזרים. אזור הכרית מורכב מחול ובוץ עם שיחי מנגרובים בשוליים. מזחים קיימים ליד שלושה כפרים קטנים המכונים "סט בונדר" בצפון-מערב, "מורה בונדר" בצפון-מזרח, וגראפורי או "ראג' בונדר" בדרום.
בגבעה המערבית יש חמש מערות חצובות, ובגבעה המזרחית יש סטופה מלבנים. בגבעה המזרחית שתי תלוליות בודהיסטיות והיא נקראת גבעת הסטופה. קרוב לחמש המערות בגבעה המערבית, נמצאות מערות מספר 6 ו-7 בגבעה המזרחית. המערה המתוירת והמשמעותית ביותר נמצאת על הגבעה המערבית ונקראת מערה 1 או "המערה הגדולה", הנמצאת כקילומטר הליכה במעלה המדרגות. האי אלפנטה הוא אזור מונומנטים מוגן בהתאם לדרישות אונסק"ו. בשנת 1985 הכריזה ממשלת הודו על אזור חיץ הכולל "אזור אסור" המשתרע על כל האי ועד קילומטר אחד מקו החוף.
תיאור

באי מצויות שתי קבוצות של מערות שנחצבו בסלע בזלת מוצק. קבוצת המערות הגדולה יותר, הכוללת חמש מערות על הגבעה המערבית של האי, ידועה בפסליה ההינדים. המערה הראשית, הממוספרת כמערה 1, נמצאת בערך כקילומטר במעלה גבעה, כשהיא פונה לכיוון מעגן מומבאי. מערות 2 עד 5 נמצאות בסמוך למערה 1 מדרום-מזרח, מסודרות בשורה. מערות 6 ו-7 נמצאת כ-200 מטרים צפונית-מזרחית למערות 1 ו-2, אך מבחינה גאולוגית על קצה הגבעה המזרחית.
שתי הגבעות מחוברות באמצעות שביל מרוצף. הגבעה המזרחית נקראת גם גבעת הסטופה (Stupa hill), ואילו הגבעה המערבית נקראת גבעת התותח (Canon hill), שמות המשקפים את שמותיהם ההיסטוריים מהתקופה הקולוניאלית, הסטופה העתיקה והתותחים מהעידן הפורטוגלי המצויים עליהן בהתאמה.
כל המערות הן מקדשים חצובים, ששטחם ביחד 5,600 מטרים רבועים. בצורה המשוכללת ביותר שלהם, הם כוללים אולם ראשי, שני חדרים באגפים של האולם, חצרות ומקדשי בת, אך לא כולם מפותחים כל כך. מערה 1 היא הגדולה ביותר ועומקה 39 מטר מהכניסה הקדמית לקיר האחורי. מתחם המקדשים הוא בעיקר משכנו של האל שיווה, המתואר בתגליפים שזכו לפרסום רב, המספרים אגדות ומיתולוגיות של השיוויזם. עם זאת, יצירות האמנות מציגות בהערצה גם נושאים ממסורות השאקטיזם והווישנויזם של ההינדואיזם.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > סדאשיווה: טרימורטי

הטרימורטי נחשב ליצירת מופת והפסל החשוב ביותר במערות. הוא מגולף בתבליט על הקיר הדרומי של המערה הפונה לכניסה הצפונית, לאורך הציר צפון-דרום. הוא ידוע גם בשמות "סדאשיווה" (Sadashiva) ו"מהשמורטי" (Maheshmurti). הדמות, בגובה 6 מטרים מתארת את שיווה בעל שלושת הראשים המייצג את פנקמוקה לינגה (Pancamukha linga).
שלושת הראשים מייצגים שלושה היבטים מהותיים של שיווה: בריאה, הגנה והרס. לפי גרסה אחרת, שלושת הראשים מסמלים חמלה וחוכמה. מחצית הפנים הימנית (הפונים מערבה) מראה אותו אוחז בניצן לוטוס, המתאר את ההבטחה לחיים וליצירתיות. פנים אלה הן סמל של ברהמה, היוצר או אומה או ומאדבה (אנ'), הצד הנשי של שיווה והיוצר. מחצית הפנים השמאלית (הפונים מזרחה) היא של צעיר משופם. זוהי שיווה כאגורה או בהאיירה המפחידים, יוצרים הכאוס וההרס. הוא ידוע גם בשם רודרה-שיווה, ההורס. הפנים המרכזיות, טטפורושה (Tatpurusha), טובות לב ומהרהרות, דומות לווישנו, המגן. זוהי צורת השיווה כ"אומן של עקרונות קיום חיוביים ושליליים השומר על ההרמוניה ביניהם". השיווה התלת-ראשי הם היבטים של היוצר, המגן וההורס של השיוויזם. הם מהווים סמליות שווה עבור שיווה, וישנו וברהמה, והם מקבילים לשלושת ההיבטים המצויים בשיוויזם.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > גנגאדהארה

שיווה בטרימורטי מוקף משמאלו על ידי ארדהנארישווארה (חצי שיווה, חצי פרוואטי) ומימינו באגדת גנגאדהארה. תבליט הגנגאדהארה מימין לטרימורטי מראה את שיווה ופרוואטי עומדים. שיווה מוריד את נהר הגנגס מהשמיים כדי לשרת את האדם, וכוחו העצום נכלל ללא מאמץ בשערותיו של שיווה כשהוא יורד משמיים. האומנים גילפו אלילה קטנה בת שלושה גופים בגובה רב, סמליות לגנגס, ימונה (יובל של הגנגס) וסראסוואטי (אנ') (נהר מיתולוגי). פרוואטי, האלה האם עומדת גבוה ליד שיווה ומחייכת. רוחב הגילוף 4 מטרים וגובהו 5.207 מטרים.
דמות הגנגאדהארה נפגעה מאוד, במיוחד המחצית התחתונה של שיווה שנראית יושבת עם פרוואטי, המוצגת עם ארבע זרועות, שתיים מהן שבורות. מהכתר, כוס עם דמות נשית בעלת שלושה ראשים (עם זרועות שבורות) כדי לתאר את שלושת הנהרות הגדולים בטקסטים הינדים. פרשנות אלטרנטיבית לאלת שלוש-הגופות בפאנל גנגאדהארמורטי כאן ובמקומות אחרים היא שהיא מייצגת את כוחות ההתחדשות של נהרות בדמות מנדקיני, סוראדאני ובגוואטי. בסצנת מערה זו, שיווה מפוסל ומקושט בעדיים, בעוד אלים מתאספים כדי לצפות במקור הקוסמי של השפע הארצי. ניתן לזהות את האלים והאלות המוצגים מתוך ה"ווהאנה" (הרכב) והסמלים, והם כוללים את ברהמה (משמאל), אינדרה (משמאל), וישנו (מימין), סראסווטי, אינדרני (אנ'), לקשמי ואחרים.
על אחת מזרועותיו של שיווה עטוף הנחש המתפתל האייקוני שלו שצווארו המנופח נראה ליד כתפו השמאלית. יד אחרת (שבורה בחלקה) של שיווה מחבקת את פרוואטי, ששערה מעוצב. וילון מעוטר פגום מכסה את פלג גופו התחתון, מתחת למותניים. פרוואטי מגולפת משמאל לשיווה, עטויה לגמרי בקישוטים ותכשיטים. ביניהם עומד גאנה (ליצן גמדי) המביע בהלה מבולבלת האם שיווה יוכל לרסן את אלת הנהר האדירה. בפינה השמאלית התחתונה של הפאנל נמצאת דמות אדוקה כורעת בתנוחת נמסטה המייצגת את המלך המיתולוגי ההרואי בהגיראתה שעבד קשה כדי להביא את נהר השגשוג לממלכתו הארצית, אך אינו מודע לכוחות ההרסניים המגיעים יחד עימו.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > ארדהנארישווארה

על הקיר שממזרח לטרימורטי נמצא גילוף שנגרם לו נזק של ארדהנארישווארה בעל ארבע זרועות. דמות זו, שגובהה 5.11 מטרים, מייצגת את התפיסה ההינדית הקדומה של תלות הדדית מהותית של ההיבטים הנשיים והגבריים ביקום, ליצירתו, לקיומו ולהריסתו. היא מיוצגת כחצי אישה המוצגת כמחצית מפרוואטי בלוח האלפנטה הזה בצד ימין, עם חזה, מותניים, שיער נשי ופריטים כמו מראה ביד העליונה. הצד השני של מחצית האדם הוא שיווה עם מאפיינים גבריים ופריטים באופן סמלי מזוהים כסמלים שלו. בשיוויזם, המושג מסמל באופן ציורי את ההתעלות של כל דואליות כולל מגדר, כאשר הרוחני חסר כל הבחנה, שם אנרגיה וכוח (שאקטי, פרוואטי) מאוחדים ואינם נפרדים עם הנשמה והמודעות (ברהמן, שיווה).
בפאנל, התבליט מראה כיסוי ראש (מקופל כפול) עם שני קפלים העטופים לעבר הראש הנשי (פרוואטי) והצד הימני (שיווה) המתאר שיער מסולסל וסהר. לדמות הנשית יש את כל הקישוטים (צמידים רחבים וצמידים ארוכים, טבעת גדולה באוזן, טבעות על האצבעות), אך לדמות הגברית הימנית יש שיער צונח, צמידי אמה וצמידי זרוע. אחת מידיו מונחת על הקרן השמאלית של השור המיתולוגי ננדי (אנ'), שעליו רוכב שיווה, השמור בצורה סבירה. גם זוג הידיים מאחור מעוטרות בתכשיטים; יד ימין של הצד הגברי מחזיקה נחש, ואילו יד שמאל של הצד הנשי אוחזת במראה. היד השמאלית הקדמית שבורה, ואילו חלק גדול מהחצי התחתון של הלוח נפגע בשלב מסוים. סביב ארדהנארישווארה שלוש שכבות של דמויות סמליות. הנמוכות ביותר או באותה הרמה של הצופה הן דמויות אנושיות המכוונות כשהן סוגדות לדמות האנדרוגינית. מעליהם אלים ואלות כמו ברהמה, וישנו, אינדרה ואחרים שיושבים על הווהאנות שלהם. מעליהם אפסארות מעופפות המתקרבות לאלוהות המאוחדת עם זרים, מוזיקה ומנחות חגיגיות.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > שיווה קוטל את אנדהקה

הלוח בצד הצפון-מערבי של המערה, על הקיר ליד הכניסה המערבית ומקדש לינגה (ראו 7 בתוכנית), הוא פסל יוצא דופן על אגדת אנדהקאסורה-ואדה. הוא מראה את בהיראבה (אנ'), או ויראבהדרה (אנ'), צורה אכזרית של שיווה ההורגת את השד אנדהקה (מילולית, "עיוור, חושך"). התבליט נהרס ברובו מתחת למותניים, גובהו 3.5 מטרים והוא ניצב בפעולה. אף על פי שהוא תבליט, הוא מגולף כדי לתת לו צורה תלת־ממדית, כאילו שיווה האכזר יוצא מהסלעים ומשפד את אנדהקה עם הקלשון המשולש שלו.
לכיסוי הראש של בהיראבה יש צווארון בגב, גולגולת וקוברה מעל המצח, והסהר גבוה מימין. הבעת הפנים שלו היא של כעס, שכנוע עצמי במשהו שהוא חייב לעשות, ומי שנמצא באמצע הפעולה. הרגליים וחמש מתוך שמונה הזרועות שבורים, נזק המיוחס לוונדליזם פורטוגלי. הדמות השבורה הקטנה יותר אנדהקה נראית מתחת לדמותו של בהיראבה. מגולפת גם ידו הימנית עם הנשק הסמלי שהמיתולוגיה של שיווה קובעת כי בעזרתו קטל שיווה את שד הפיל ההרסני. יד נוספת אוחזת קערה לאיסוף הדם המטפטף מאנדהקה ההרוג, פעולה שלדברי האגדה של שיווה הייתה הכרחית מכיוון שלדם המטפטף היה הכוח להפוך לשדים חדשים אם הם ניזונים מהאדמה. יתר על כן, יצירות האמנות מציגות חלקים הרוסים של זכר ושתי צורות נקבה, דמויות של שני סגפנים, דמות קטנה מלפנים, דמות נשית ושני גמדים. בחלק העליון ניתן לראות אפסארות מעופפות המביאות זרים.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > חתונת שיווה

הסצנה המגולפת בגומחה בקיר הדרום-מערבי, ליד מקדש לינגה (ראו מספר 6 בתוכנית) היא חתונתם של שיווה ופרוואטי. אגדה זו נקראת בטקסטים הינדים בשם קליאנאסונדרה (Kalyanasundara). פרוואטי נראית עומדת מימינו של שיווה, המקום המקובל לכלה הינדית בחתונה. הגילופים ניזוקו באופן מהותי, אך שרידי הפסל ההרוסים היו משמעותיים למחקרים מלומדים בספרות ההינדית. בגרסאות רבות ששרדו של הפוראנות (אנ'), החתונה מתקיימת בארמונו של המלך פרוואטה. עם זאת, בפאנל מערת אלפנטה זה, הנרטיב מציג גרסה קודמת. כאן המלך פרוואטה העומד מאחורי פרוואטי מעניק את הכלה לשיווה ואילו ברהמה הוא הכוהן בתבליט המערה. אלים, אלות ואפסארות שמימיות הם צופים מריעים בחתונה. וישנו הוא עד לנישואין, עומד גבוה מאחורי ברהמה היושב בצד ימין של הפאנל. ממש מעל לדמויות הראשיות רישי (חכמים) וכמה דמויות תלויות מהתקרה נראות מברכות על החתונה.
החתן שיווה מוצג רגוע וצעיר, בעוד פרוואטי מתוארת כביישנית ורגשנית. ראשה מוטה אליו ועפעפיה מונמכים בשמחה, ואילו ידו (עכשיו שבורה) אוחזת בידה. הלבוש שלהם משקף את המנהגים ההינדים. הוא עונד את חוט הקודש על חזהו, היא את התכשיטים המקובלים. הדמויות האחרות המוצגות בחתונה נושאות פריטים או מוצגות אוחזות בפריטים המקשטים בדרך כלל חתונה הינדית. צ'נדרה (אלת הירח), למשל, מחזיקה בכלי מים מעוטר באופן מסורתי (קאלאש). ברהמה, הכוהן, משתופף על הרצפה מימין ומטפל באש היאג'נה (אנ') (טקס הנעשה מול אש קדושה).
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > יוגישווארה

הפאנל בצד המזרחי של האכסדרה ליד הכניסה הצפונית (ראו מספר 9 בתוכנית) הוא שיווה ביוגה. צורה זו של שיווה נקראת יוגישווארה.
שיווה, קובעת סטלה קרמריש, היא "היוגי (אנ') הקדמון" בפאנל זה. הוא המאסטר של הדיסציפלינה, המורה לאומנויות יוגה, המאסטר שמראה כיצד יוגה ומדיטציה מובילים למימוש המציאות האולטימטיבית.
התבליט מצוי במצב רעוע כשרוב הידיים והרגליים שבורות. הוא יושב בתנוחת לוטוס, אבוד במדיטציה שלו. היציבה שלו מעוצבת היטב ומראה שהאומן מהמאה ה-6 הכיר את האסאנה (אנ') (תנוחת יוגה) הזו. הוא יושב על לוטוס עם גבעול שמוצג כאילו הוא יוצא מהאדמה, רגליו שלובות בצורה סימטרית. שתי נאגות נמצאות בצדי הלוטוס ומביעים יראת כבוד בתנוחת נמסטה. אל היוגי הגדול מגיעים אלים ואלות וודים ופורניים שונים, כמו גם נזירים וסדהוים, ובכל זאת יש סביבו הילה שמרחיקה אותם כאילו הם מעריצים אותו, אבל לא רוצים להפריע למדיטציה שלו.
במובנים מסוימים, יצירות האומנות של היוגי המוצגות במערה הינדית זו דומות לאלו שנמצאו במערות בודהיסטיות, אך ישנם הבדלים. יוגי שיווה, או לקוליסה, חובש כאן כתר, חזהו מוצג בולט קדימה כאילו בתרגילי נשימה שנמצאים בטקסטים של יוגה הינדית, הפנים והגוף מביעים אנרגיה שונה. יוגי שיווה זה מתגלה כ"אדון המערות" או גוהסווארה (Guhesvara) בשירה ההודית מימי הביניים, קובעת קרמריש. לדברי צ'ארלס קולינס, התיאור של שיווה בתור יוגי במערת אלפנטה 1 הוא הרמוני לאלה שנמצאו בפוראנות המתוארכים לתחילת והמחצית הראשונה של האלף הראשון לספירה.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > נטארג'ה

הפאנל הפונה ליוגישווארה, בצד המערבי של האכסדרה ליד הכניסה הצפונית (ראו מספר 8 בתוכנית) הוא שיווה כנטארג'ה, "רקדן קוסמי" ו"אדון הרקדנים". הוא קרוי גם "נריטאמורטי" (Nrittamurti).
רוחבו של לוח התבליט שניזוק קשות 4 מטרים וגובהו 3.4 מטרים והוא מוצב נמוך על הקיר. גופו וזרועותיו מוצגים כמסתלסלים בפראות במודרה של לאליטה (lalita), סמל לכיבוש כל המרחב, אנרגיה גואה וחוסר משקל גוף מלא. פניו כאן דומים לטטפורושה, או לצורתו המופיעה של שיווה המשמרת ומקיימת את כל הבריאה, את כל פעילות היצירה. זהו תיאור של נטארג'ה בן שמונה הזרועות. חלקי הפאנל ששרדו מצביעים על כך שהוא אוחז בגרזן, נחש מלופף כרוך סביב חלקו העליון. בחלק אחר הוא מחזיק בד מקופל, אולי רעלה סמלית של מאיה (אנ') (אחד הכינויים של לקשמי).
יש פחות אלים, אלות וצופים בפאנל זה מאחרים במערה זו, בהם ברהמה, וישנו, לקשמי, סראסוואטי ופרוואטי, והבעת פניהם מוקסמת. כמו כן נוכחים בניו גנש וסקאנדה המחזיקים את המטה של שיווה, כמו גם סגפן ורישי, ובכך שוזרים את חיי המשפחה ואת חיי הנזירים הסגפניים, החילוניים והרוחניים הקשורים באמצעות סמליות מטפורית של ריקוד בתוך אותו פאנל. ההיבטים של הרקדן וההורס של שיווה מקובצים בחלקה הצפון-מערבי של המערה, בניגוד להיבטים של יוגה והיוצר הנמצאים בחלקים הצפון-מזרחיים. נטארג'ה מהמאה ה-6 חולק אלמנטים אדריכליים עם אלה שנמצאו במקדשים בחלקים המערביים של דרום אסיה כמו בגוג'ראט ובאזור הדקאן העליון.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > רווננוגרה והר קאילאש

מימין: שיווה ופרוואטי על הר קאילאש. משמאל: ראוונה מנערת את הר קאילאש.
הגילופים בכניסה המזרחית חבוטים ומעורפלים. האחת בפינה הדרומית-מזרחית של המנדאפה (ראו מספר 2 בתוכנית) מתארת את שיווה ופרוואטי בהר קאילאש בהרי ההימלאיה, ומראה את סיפור אומאמהשווארה (Umamaheshvara). הסצנה כוללת שטח סלעי ועננים מרובדים אופקית. על גבי הסלע יושב שיווה בעל ארבע זרועות ופרוואטי לצדו. השור ננדי עומד מתחתיו, בעוד שאפסארות שמימיות צפות על העננים שמעל. יש עקבות של כתר ודיסק מאחורי שיווה, אבל הכל ניזוק. הסצנה עמוסה בדמויות משנה, אולי משום שהכניסה המזרחית נועדה להתמקד באדיקות.
בלוח הפונה ללוח הר קאילאש לכיוון הפינה הצפונית-מזרחית (ראו מספר 1 בתוכנית), מתואר מלך השדים רוואנה מנסה להרים את קאילאש ולהטריד את שיווה, אגדה בשם רווננוגרה. הסצנה העליונה היא הר קאילאש, שם יושבים שיווה ופרוואטי. ניתן לזהות את שיווה עם כתר, ודמויות אחרות ניזוקו קשות. חלק מתבליט הספגן בהרינגי שרד והוא יושב ליד רגלי שיווה. ליד שיווה ניתן לראות מתאר של מה שאולי היו בניו גנש וקרטיקיה. מתחת לפני השטח מוצג מלך השדים רוואנה עם כמה זרועות, מנסה לטלטל את שיווה ופרוואטי ללא הצלחה בהר קאילאש. שאר הפרטים מטושטשים וספקולטיביים. לדברי צ'ארלס קולינס, המרכיבים שניתן לזהות בפאנל זה תואמים בדרך כלל את אלה של הפוראנה מימי הביניים, אם כי חסרה התאמה עם טקסט בודד כלשהו.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > מקדש לינגה

מקדש שיווה לינגה במערות אלפנטה.
המקדש המרכזי של מקדש המערה הגדולה הוא מקדש פנימי (נאוס) ריבועי העומד בפני עצמו, עם כניסות מכל צדדיו. כל דלת מוקפת על ידי שני דווארפאלה (שומרי שער), בסך הכל שמונה סביב המקדש. גובה שמונת הדווארפלות הוא כ-4.6 מטרים. כולם במצב פגום למעט אלה שנמצאים בדלת הדרומית למקדש. השומרים של שיווה נושאים נשק וניצבים משני צדדי הדלתות.
שש מדרגות מובילות אל פנים הנאוס ממפלס הרצפה. במרכז לינגה, ממוקם על בימה מוגבהת מעל רצפת המקדש ב-1.8 מטרים. זהו הסמל המופשט הבלתי גלוי של שיווה באיחוד עם יוני, והסמל של פרוואטי המסמל יחד את המקור היצירתי ואת אופי ההתחדשות של הקיום. המקדש וכל העמודים מונחים כדי להוביל את מבטו של הצליינים אליו, הנאוס נראה מכל נקודה בתוך המערה והוא החלק המשמעותי ביותר.
תיאור > מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה" > האגף המזרחי: שאקטיזם

בצד המזרחי של האולם המרכזי נמצא מקדש נפרד. זוהי חצר ברוחב של 17 מטרים עם כן עגול. פעם רבץ עליו ננדי מול מקדש לינגה, אך חורבותיו לא שוחזרו. בצד הדרומי של חצר מזרחית זו נמצא מקדש שאקטיזם, עם אריות, כל אחד מהם יושב עם כף קדמית מורמת כשומר. בחזית המערבית של מקדש קטן זה (ראו מספר 10–12 בתוכנית) נמצאות שבע האימהות (אנ') יחד עם פרוואטי, גנש וסקאנדה. קודש הקודשים של המקדש הקטן יותר כולל לינגה ויש מסביבו מסלול הליכה. בדלת קודש הקודשים יש דווראפאלה (שומרים).
לוח שאקטי במקדש המזרחי הוא יוצא דופן בהוספת פרוואטי, והוא כולל שמונה אימהות (אסתא מטריקס) בעידן שבו שבע אימהות היו נפוצות יותר כמו במערות סמאלאג'י וג'וגשווארי. בנוסף, האימהות מוקפות מצד אחד עם גנש ועם סקאנדה (Kartikeya) מהצד השני, כאשר יצירות אמנות טיפוסיות מאמצע האלף הראשון מראות את האימהות של שאקטה עם גנש ושיווה. על פי שרה שסטוק (Sara L. Schastok), הסקאנדה במקדש המזרחי של מערת אלפנטה 1 משמעותי, בדיוק כמו זה שנמצא באתר המקדש ההינדי של דאוגרה (Deogarh), מכיוון שהוא מתואר עם סממני מלכות, כלי נשק ואייקונים הדומים לשיווה ומכיוון שהוא מוקף באלים ואלות. על ידי הצגתו של סקאנדה עם האימהות, הוא מושווה לאגדת הקריטיקאס ובכך לקרטיקיה, ועל ידי כך שהם מראים אותו במרכז בצורה כה בולטת, האומנים מנסים להעביר את המסר לאחדות של סקאנדה-שיווה, שכל האלוהויות הללו הן בעצם אותו מושג רוחני.