stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נטוורק רייל
תחנות רכבת

נטוורק רייל מחזיקה בבעלותה את כלל תחנות הרכבת בבריטניה, אך אינה מנהלת אותן בפועל, האחריות לניהול רוב התחנות נופלת על החברות הפרטיות המנהלות את קווי הרכבת האזורים השונים. יוצאים מכלל זה הן 20 תחנות רכבת ברחבי בריטניה המופעלות באופן ישיר על ידי נטוורק רייל, עשר מהן במרכז לונדון ועשר נוספות פזורות בערים מרכזיות במדינה.
| שם | מיקום | תנועת נוסעים (מיליון) |  | שם | מיקום | תנועת נוסעים (מיליון) |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| תחנות רכבת במרכז לונדון | תחנות רכבת במרכז לונדון | תחנות רכבת במרכז לונדון |  | תחנות רכבת לאומיות | תחנות רכבת לאומיות | תחנות רכבת לאומיות | תחנות רכבת לאומיות |
| תחנת גשר לונדון | סאת'ק, לונדון | 63.0 (2019) |  | תחנת הרכבת ברמינגהאם ניו סטריט | ברמינגהאם | 46.5 (2019) |  |
| תחנת רחוב קנון | הסיטי של לונדון, לונדון | 18.51 (2019) |  | תחנת הרכבת בריסטול טמפל מיידז | בריסטול | 11.6 (2019) |  |
| תחנת צ'רינג קרוס | הסיטי של וסטמינסטר, לונדון | 29.13 (2019) |  | תחנת צומת קלפהאם | וונדסוורת', לונדון | 28.9 (2019) |  |
| תחנת יוסטון | קמדן, לונדון | 44.7 (2019) |  | תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי | אדינבורו | 23.0 (2019) |  |
| קינגס קרוס | קמדן, לונדון | 32.5 (2019) |  | תחנת הרכבת גלאזגו סנטרל | גלאזגו | 32.4 (2019) |  |
| תחנת רחוב ליברפול | הסיטי של לונדון, לונדון | 65.9 (2019) |  | תחנת הרכבת גילדפורד | גילדפורד, סארי | 6.9 (2019) |  |
| תחנת פדינגטון | הסיטי של וסטמינסטר, לונדון | 44.9 (2019) |  | תחנת הרכבת לידס | לידס, מערב יורקשייר | 31.0 (2019) |  |
| תחנת הרכבת סנט פנקראס | קמדן, לונדון | 36.0 (2019) |  | תחנת הרכבת ליברפול רחוב ליים | ליברפול, מרזיסייד | 16.0 (2019) |  |
| תחנת ויקטוריה | הסיטי של וסטמינסטר, לונדון | 73.6 (2019) |  | תחנת הרכבת מנצ'סטר פיקדילי | מנצ'סטר, מנצ'סטר רבתי | 32.2 (2019) |  |
| תחנת ווטרלו | למבת', לונדון | 86.9 (2019) |  | תחנת הרכבת רדינג | רדינג, ברקשייר | 16.7 (2019) |  |
ראו גם

בריטיש רייל
נשיונל רייל
רכבת בריטניה הגדולה
הערות שוליים

↑  דו"ח תפעול שנתי (2020), מתוך אתר נטוורק רייל.
↑  מתוך עמוד אודות, אתר נטוורק רייל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0601 1157
דויטשקרויץ

| --- | --- |
סמל דויטשקרויץסמל דויטשקרויץ

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  בורגנלנד בורגנלנד
 מחוז:  אוברפולנדורף
 ראש העיר:  מנפרד קלי (FPO)
 תאריך ייסוד:  1340
 שטח:  34.1 קמ"ר
 גובה:  180 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,088 (1 בינואר 2018)
  ‑ צפיפות:  91 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  47°36′06″N 16°37′41″E﻿ / ﻿47.601666666667°N 16.628055555556°E﻿ / 47.601666666667; 16.628055555556 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.deutschkreutz.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהדויטשקרויץ(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.דויטשקרויץ(למפת בורגנלנד רגילה) אייזנשטאדט אוברוורט מטרסבורג נויזידל אוסטריה תחתית סל. הונגריה סלובניה שטיריהדויטשקרויץ(למפת בורגנלנד מוגדלת) אייזנשטאדט אוברוורט מטרסבורג נויזידל אוסטריה תחתית סל. הונגריה סלובניה שטיריהדויטשקרויץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דויטשקרויץ (בגרמנית: Deutschkreutz; בהונגרית: Sopronkeresztúr, שופרונקרסטור; ביידיש: צעהלים, נהגה: צֶלֶם) היא עיירת שוק במחוז אוברפולדנדורף שבמדינת בורגנלנד באוסטריה. בעיירה התקיימה קהילה יהודית ענפה, שהייתה אחת מ"שבע הקהילות", ריכוז של קהילות יהודיות בבורגנלנד.
שם העיירה

שם העיירה בגרמנית משמעותו "צלב הגרמנים" או "צלב גרמני". יהודי העיר שהעדיפו לא להשתמש בשם זה בשל הקשרו הנוצרי, כינו את העיירה "צלם" (לפי ההגייה המזרח-אירופאית והאיות הנהוג אז "צעהלים"), כינוי לעבודה זרה ולסממנים נוצריים.
היסטוריה

התיעוד המוקדם ביותר של דויטשקרויץ הוא משנת 1340. אף על פי שרוב תושבי בורגנלנד דוברי גרמנית, עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 היה המחוז בשליטת הונגריה, כחלק ממה שכונה "מערב הונגריה הגרמנית". לאחר מלחמת העולם הראשונה הובטח החבל לאוסטריה במסגרת חוזה סן-ז'רמן וחוזה טריאנון, והועבר לידיה בשנת 1921.
הקהילה היהודית

החל משנות ה-20 של המאה ה-16 החלו להתיישב בדויטשקרויץ יהודים שגורשו משופרון. היהודים נהנו בעיר מחופש דת, שעוגן במאה ה-18 בכתב חסות רשמי, וניהלו את הקהילה באופן עצמאי. בית הכנסת בעיירה נבנה בשנת 1747 ושוב בשנת 1834 ונחרב על ידי הנאצים ב-1941. בעיירה היה גם מפעל קטן לייצור שיכר בבעלות משפחת שיף. הקהילה היהודית הוכתה פעמיים על ידי שריפות גדולות שפרצו ברובע היהודי של העיר, בשנים 1762 ו-1777.
בדויטשקרויץ קיים בית עלמין יהודי, אשר המצבה הקדומה ביותר שנמצאה בו היא משנת 1842. כ-400 יהודים שנספו במהלך עבודות כפייה בשלהי השואה קבורים בו. בית העלמין שופץ בשנת 1991, והוא מגודר ונעול (מפתחות ניתן לקבל בבית העירייה).
בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה במסגרת האנשלוס. 433 יהודי העיירה גורשו ממנה, וחלקם התיישבו בווינה. בית הכנסת בעיירה נהרס עד היסוד. מאז לא מתגוררים יהודים בעיירה. על פי עדויות המקומיים, חלק ממצבות בית העלמין היהודי שימשו כחומרי בנייה על ידי תושבים מהעיירה.
הקהילה היהודית > רבני הקהילה

הרב מרדכי ליפשיץ (כיהן עד שנת 1678) - כיהן לאחר מכן כרב בבמברג שבגרמניה.
הרב חיים אשכנזי (כיהן בין השנים 1730–1748).
הרב אהרון לייב המבורגר חלפן (1751–1782) - העמיד ישיבה בעיר. נקבר בבית הקברות היהודי בדויטשקרויץ.
הרב לוי פולאק (1783-1785 בערך) - מחבר הספר עמודי שיטים לבית הלוי על הש"ס (פראג 1786). תלמיד רבי יחזקאל לנדא. בהמשך כיהן כרב בטריטש ובשטאמפי.
הרב יואב רוזנבוים ממטרסדורף (1791-1797) כיהן לפני כן כרב בזרנופצא. קיים ישיבה בעיר. לאחר מכן כיהן כרב באונסדורף ובאבאויסאנטו. בנו של הרב ירמיהו רוזנבוים.
הרב מאיר קיצע - כיהן כדיין בעיר ומילא את מקום הרב יואב רוזנבוים לזמן קצר.
הרב משה הלוי גלונא (1798-1834) - כיהן לפני כן כרב בליבנא ובמסטיץ. העמיד ישיבה בעיר. נקבר בבית הקברות היהודי בדויטשקרויץ.
הרב נתן פריידר - דיין בעיר שמילא את מקום ר' משה מגלונא עד שנת 1839, אז פרש בעקבות מחלוקת עם ראשי הקהילה על פיטורי שוחט.
הרב מנחם כץ פרוסטיץ (1840-1891) תלמיד החת"ם סופר, אשר שימש כנציגה הרשמי של היהדות האורתודקסית מול השלטונות. כיהן לפני כן כרב ברגנדורף. קיים ישיבה בת כמאה תלמידים בדויטשקרויץ. נקבר בבית הקברות היהודי בדויטשקרויץ.
הרב דוד פרידמן (1891-1906) - חתנו של הרב מנחם כ"ץ פרוסטיץ, ומילא מקום חותנו ברבנות ובראשות הישיבה. חתניו היו הרב ישכר שלמה טייכטל והרב מרדכי רוטנברג רבה של אנטוורפן. נקבר בבית הקברות היהודי בדויטשקרויץ.
הרב אליעזר דוד גרינוולד (1907-1912) - מחבר "קרן לדוד", אחיו של הרב משה גרינוולד מחוסט. עמד בראשות ישיבה גדולה בעיר בת כ-130 תלמידים. כיהן בהמשך כרב באויבר וישובה ובסאטמאר.
הרב יעקב יחזקיה גרינוולד (1912–1923) - בנו של הרב משה גרינוולד ואחיינו של רב העיר הקודם אליעזר יהודה גרינוולד. כיהן לפני כן כרב וראש ישיבה בליקוב. הכניס כמה מנהגים חסידיים לקהילה. לאחר מכן כיהן כרב בבאנפי-הוניאד ובפאפא. מחבר ספרי "אגודת אזוב", "ויגד יעקב" ושו"ת משפטיך ליעקב.
הרב יוסף אלימלך כהנא (1923–1931) - כיהן לפני כן כרב בזשאדני ובבוניהד. לאחר מכן שימש כרב וראש ישיבה גדולה באונגוואר. נספה באושוויץ. בישיבתו בדויטשקרויץ למד הרב שמואל הלוי וואזנר בצעירותו.
הרב לוי יצחק גרינוולד (1932–1938) - רבה האחרון של הקהילה, עד האנשלוס. אחיו של רב העיר יעקב יחזקיה גרינוולד. כיהן לפני כן כרב בפאיא, בווישק ובאורשיווא. החזיק ישיבה בעיר.
ילידי המקום

שנדור גרגיי, בלידתו גרינבאום עד 1911 (בהונגרית: Gergely Sándor; דויטשקרויץ, 2 בפברואר 1896 – בודפשט, 14 ביוני 1966) היה סופר יהודי-הונגרי סוציאל-מוקרטי ולאחר מכן קומוניסטי, עיתונאי ועורך עיתונים. הרב משה בונם קרויס רבה של באדן (שווייץ).
לקריאה נוספת

משה אלכסנדר זושא קינסטליכער ושלמה יהודה שפיצר, קהלת צעהלים וחכמיה, מכון זיכרון, בני ברק, ה'תש"ס.
שלמה שפיצר, קהילות אוסטריה, מכון ירושלים, ה'תשע"ז, עמ' 25-35.
הערות שוליים

↑  כך ע"פ נודע ביהודה מהדורה תנינא יורה דעה קנ ואבן העזר קנז
↑  הספר עמודי שיטים לבית הלוי באתר HebrewBooks
↑  ספריו "שו"ת אמרי נעם" (מונקאץ' 1884), "חן טוב זבד טוב" (ז'ובקבה 1806), "שערי בינה" (וינה 1795), פירוש לספר מודעא ואונס לרבי חיים שבתי (לבוב 1798) ו"אמרי יואב" (לבוב 1895) באתר HebrewBooks.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533362005171  GND: 4380364-7  LCCN: n95105466  VIAF: 159607277   WorldCat (עם VIAF): 159607277 
מצבות בבית הקברות היהודי בדויטשקרויץ.
אוליביה קוק

| --- | --- |

קוק בכנס וונדרקון, 2018
 לידה:  27 בדצמבר 1993 (בת 31) אנגליה מנצ'סטר רבתי, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  E-Act Royton and Crompton Academy  Oldham Sixth Form College 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוליביה קייט קוּק (באנגלית: Olivia Kate Cooke; נולדה ב-27 בדצמבר 1993) היא שחקנית אנגלייה, שהתפרסמה בשל תפקידה בתור אמה דקודי בסדרת הדרמה "בייטס מוטל" (2013–2017), בתור בקי שארפ במיני-סדרה "יריד ההבלים" (2018) ובשל תפקידה בסרטו של סטיבן ספילברג "שחקן מספר אחת" (2018).
ביוגרפיה

קוק נולדה וגדלה באולדהאם, מנצ'סטר רבתי שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית-אנגלית. אביה, ג'ון קוק, הוא שוטר בגמלאות, ואמה לינדזי היא אשת מכירות. יש לה אחות צעירה ממנה, אלינור. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה, והיא ואחותה גרו עם אמם. קוק למדה בבית הספר רויטון וקרופטון ולמדה דרמה בקולג' שש-שנתי אולדהאם. היא עזבה לפני שסיימה את בחינות ה- A-levels כדי להופיע בסדרה "האפלה".
מגיל צעיר השתתפה קוק בשיעורי בלט והתעמלות. בגיל 8 החלה לשחק בתוכנית דרמה בעיר הולדתה בשם "סדנת התיאטרון של אולדהאם". במשך שנים הופיעה כחלק מאנסמבל, עד שבגיל 17 כיכבה בתפקיד מריה בהפקה של הקולג' למחזמר "סיפור הפרברים". זמן קצר אחר כך כיכבה בתפקיד ראשי בתיאטרון אולדהאם במחזה "Prom: The Musical", רימייק של סיפור סינדרלה.
בגיל 14 נרשמה בסוכנות כישרונות במנצ'סטר שדרכו הופיעה בפרסומות אחדות. ב-2012 הופיעה בווידאו קליפ של "Autumn Term" של ואן דיירקשן בתפקיד סטודנטית הרוכבת עם הארי סטיילס. אף על פי שהסוכן הניא אותה מלהירשם לבית ספר למשחק, מכיוון שהייתה לה כבר עבודה בתחום, היא לא נרתעה ונסתה להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). היא הגיעה לשלב האחרון של הבחינות, אבל לא התקבלה.
קריירה

אחרי שקוק שיחקה בתיאטרון אולדהאם, השתדלה המלהקת בוורלי קוך להשיג לה תפקידים בטלוויזיה. ב-2012 כיכבה בשתי מיני-סדרות של ה-BBC: "האפלה" בתפקיד הבת של הדמות שגילם כריסטופר אקלסטון, וב"הסוד של קריקלי הול" בתפקיד מורה צעירה בבית יתומים בשנות הארבעים של המאה העשרים. קוק סיפרה שמתאים לה יותר להופיע בטלוויזיה מאשר בתיאטרון, ושהיא חשה מבוכה מהמחוות המוגזמות שנדרשות לעיתים על הבמה. על אף היותה טירונית במשחק היא התבלטה בין שחקניות אירופיות בתהליך הליהוק של הסרט "הדוממים" שיצא לאקרנים באפריל 2014, שנתיים אחרי צילומי הסרט.
ב-2012 אחרי סיום צילומי "הדוממים" רכשה לעצמה סוכן בלוס אנג'לס. אחרי קריאת תיאורי התפקיד של הסדרה "בייטס מוטל", הפריקוול של "פסיכו", היא שלחה הקלטת מבחן לתפקיד אמה דיקודי. שלושה שבועות אחר כך קיבלה קוק את התפקיד של אמה, התפקיד הראשון שלה בארצות הברית. היא התאכזבה שהמפיקים הפכו את אמה לילידת מנצ'סטר, משום שחששו מהמבטא שלה. אבל היא נעזרה בשחקן האנגלי פרדי היימור שהוא בעל ניסיון קודם במבטא אמריקאי. מאז חושבים בטעות שהיא אמריקאית. קוק גם תרמה קטעי וידאו קצרים לבלוג הבדיוני של אמה.
סרט הקולנוע השני של קוק היה "האות" יחד עם ברטון ת'ווייטס ולורנס פישבורן שהוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 2014. קוק כיכבה בתפקיד היילי פיטרסון, סטודנטית אמריקאית ב-MIT שעוברת לקאלטק, ונתקלת באירועים מוזרים יחד עם החבר שלה והחברה הטובה שלה. באוקטובר 2014 שיחקה קוק בתפקיד ראשי בסרט "הסיאנס", סרט איימה המבוסס על משחק לוח של חברת הסברו. תפקיד הפרוטגוניסט היה משימה גדולה עבור קוק שהופיעה כמעט בכל סצנה. הסיפור מתרכז בקבוצת חברים המשתמשת בלוח ה-Ouija כדי לתקשר עם חבר שנפטר. על אף שהסרט קיבל ביקורות שליליות, הוא הצליח מאוד בקופות וההכנסות היו כ-102.5 מיליון דולר ברחבי העולם.
בהמשך הופיעה קוק בסרט "אני וארל וזאת שעומדת למות". סיפור חניכה מאת ג'סי אנדרוז על פי רומן באותו שם. קוק גילחה את שיער ראשה כדי לגלם את הדמות הנשית הראשית שנאבקת במחלת הלוקמיה. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס והוא זכה בפרס השופטים וכן בפרס הצופים. עוד ב-2015 דיבבה קוק את המפלצת מלוך נס עבור פרק בסדרה "השוטר גרזן", שנכתב על יד ניק אופרמן שכיכב לצדה בסרט "אני וארל וזאת שעומדת למות".
קוק שיחקה בתפקיד הראשי בסרט דרמה העצמאי "Katie Says Goodbye" לצדם של ג'יימס בלושי, מיריי אנוס, כריסטופר אבוט ומרי סטינבורגן. הסרט עוסק בקייטי, מלצרית בת 17, המנסה להתגבר על העוני ולהתחיל חיים חדשים בסן פרנסיסקו על ידי עיסוק בזנות. בהמשך כיכבה בעיבוד הקולנועי של ספרו של פיטר אקרויד "Dan Leno and the Limehouse Golem", תעלומת רצח בסגנון גותי, לצדם של ביל ניי ודאגלס בות'. שני הסרטים הוקרנו לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו של 2016. אחר כך כיכבה במותחן "Thoroughbreds" לצדם של אניה טיילור-ג'וי ואנטון ילצ'ין. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס של 2017.
קוק לוהקה לתפקיד ארטמיס במותחן המדע בדיוני "שחקן מספר אחת" של סטיבן ספילברג, שיצא לאקרנים במרץ 2018. עוד היא מככבת בסרט הדרמה של דן פוגלמן "Life Itself" לצדם של אוסקר אייזק, אוליביה ויילד, סמואל ל. ג'קסון.
חיים אישיים

קוק מתגוררת בעיר ניו יורק שבארצות הברית. היא ידידה טובה של השחקן תומאס מאן, שכיכב לצדה בסרט "אני וארל וזאת שעומדת למות", ושל שותפיה לסדרה "בייטס מוטל", השחקן פרדי היימור והשחקנית ניקולה פלץ.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | הדוממים (אנ') | ג'יין הרפר |  |
| 2014 | The Signal | היילי פטרסון |  |
| 2014 | הסיאנס | ליין מוריס |  |
| 2015 | אני וארל וזאת שעומדת למות | רייצ'ל קושנר |  |
| 2016 | גולם רצחני | אליזבת "ליזי" קרי |  |
| 2016 | Katie Says Goodbye | קייטי |  |
| 2017 | גזעיות | אמנדה |  |
| 2018 | שחקן מספר אחת | סמנתה קוק / ארטמיס |  |
| 2018 | החיים האלה (אנ') | דילן דמפסי |  |
| 2020 | צלילי מטאל | לו ברגר |  |
| 2020 | פיקסי | פיקסי אובריאן |  |
| 2021 | זיכרון קצר | אמה |  |
| 2021 | צדק עירום | לאה |  |
| 2022 | לב של אש | ג'ורג'יה | דיבוב |
| 2023 | עיתונאית חוקרת | פייג' |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | בלקאאוט | מג דמויס | מיני-סדרה |
| 2012 | הסוד של קריקלי הול | ננסי לינט | מיני-סדרה |
| 2013–2017 | בייטס מוטל | אמה דקודי | תפקיד ראשי (5 עונות); 44 פרקים |
| 2015 | Axe Cop | המפלצת מלוך נס | דיבוב; פרק: "Night Mission: The Extincter" |
| 2018 | יריד ההבלים | בקי שארפ | מיני-סדרה |
| 2019 | אהבה מודרנית | קרלה | 2 פרקים |
| 2022 | בית הדרקון | אליסנט הייטאור | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2022 | סוסיים איטיים | סידני "סיד" בייקר | מיני-סדרה |
| TBA | The Girlfriend | צ'רי | סדרת טלוויזיה עתידית של אמזון פריים וידאו |
וידאו קליפים

| שנה | שם | תפקיד | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | "Autumn Term" | סטודנטית | ואן דיירקשן | מתוך "Up All Night: The Live Tour" |
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | פרס | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | פרסי פסטיבל סרטי האימה (אנ') | השחקנית הטובה ביותר | Ruby's Skin | זכייה |
| 2014 | Screen International | כוכבת המחר של הממלכה המאוחדת | עבורה | זכייה |
| 2015 | פרס Fangoria Chainsaw | שחקנית המשנה הטובה ביותר | הדוממים | מקום שלישי |
| 2015 | איגוד מבקרי הקולנוע של סן דייגו | שחקנית המשנה הטובה ביותר | אני וארל וזאת שעומדת למות | מועמדות |
| 2015 | Women's Image Network Award | השחקנית הטובה ביותר - סרט קולנוע | אני וארל וזאת שעומדת למות | מועמדות |
| 2016 | פרסי אמפייר | השחקנית החדשה הטובה ביותר | אני וארל וזאת שעומדת למות | מועמדות |
| 2017 | פסטיבל הסרטים של מנצ'סטר | השחקנית הטובה ביותר - פרס הפסטיבל | Katie Says Goodbye | זכייה |
| 2017 | פסטיבל הסרטים של ניופורט ביץ' | פרס השופטים - השחקנית הטובה ביותר | Katie Says Goodbye | זכייה |
סטניסלב ויספיאנסקי

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1869 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 בנובמבר 1907 (בגיל 38) קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Stanisław Wyspiański 
 מקום קבורה:  הקריפטה בסקאלקה 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה  האוניברסיטה היגלונית  התיכון ברתלמיי-נובודבורסקי בקרקוב 
 תקופת הפעילות:  1889–1907 (כ־18 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, דרמה, סצנוגרפיה, תרגום, סיפורת, שירה, art of drawing, מחזאי, אדריכלות 
 זרם באמנות:  אר נובו, פולין הצעירה 
 הושפע על ידי:  יאן מטייקו 
 יצירות ידועות:  View of the Kościuszko Mound in Kraków, Rapsod. Portret sceniczny Andrzeja Mielewskiego, Rachela, Portrait of the artist's wife with son Staś., Polonia, The Wedding, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
סטניסלב ויספיאנסקי, דיוקן עצמי משנת 1894
סטניסלב מטאוש איגנאצי ויספיאנסקיׁ (בפולנית: Stanisław Mateusz Ignacy Wyspiański;‏ 15 בינואר 1869 – 28 בנובמבר 1907) היה מחזאי, צייר ומשורר, מאייר ומתרגם פולני. כמו כן היה מעצב פנים ומעצב רהיטים.
ויספיאנסקי היה סופר פטריוט, מונע על ידי האידאולוגיה האמנותית של תנועת "פולין הצעירה", ובהשפעתה יצר שורה של דרמות לאומיות וסימבוליות. הוא נחשב לאחת הדמויות הבולטות והרב-גוניות בתקופת השלטון הזר בפולין במחצית השנייה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. ביצירתו הוא שילב מגמות מודרניסטיות עם נושאים השאובים מן המסורת העממית וההיסטוריה הרומנטית של ארצו. באופן בלתי רשמי הוא נחשב ל"משורר הלאומי הרביעי" של השירה הפולנית, לצדם של שלושת המשוררים הלאומיים של פולין (אנ') - אדם מיצקביץ', יוליוש סלובצקי, וזיגמונט קרשינסקי.
ביוגרפיה > שנות ילדותו וצעירותו

ויספיאנסקי נולד בקרקוב, אז באוסטרו-הונגריה, לפרנצישק ויספיאנסקי ומריה לבית רוגובסקי. האב היה פסל והחזיק סטודיו משלו על גבעת ואבל. כשהיה בן 9, נפטרה אמו משחפת. אביו, שהיה מכור לאלכוהול, לא היה מסוגל לטפל בו, והוא אומץ על ידי דודתו יואנה סטנקביצ'ובה ובעלה קז'ימייז'. משפחת סטנקביץ' נמנתה עם בני המעמד הבורגני האינטלקטואלי. את ביתם פקד, בין היתר, הצייר הידוע יאן מטייקו. מטייקו זיהה את כשרונותיו האמנותיים של סטניסלב והעניק לו את שיעורי הציור הראשונים. ויספיאנסקי למד בגימנסיה על שם אנה הקדושה, שהיה מוסד חינוך יחיד במינו. על אף האיסור על ההוראה בפולנית במרבית מוסדות החינוך, במוסד זה דווקא כן הייתה הפולנית שפת הוראה. המורים השקיעו הרבה כדי להעניק לתלמידיהם ידע נרחב בהיסטוריה של פולין ושל ספרותה. בית הספר קנה לעצמו שם בזכות תלמידיו המפורסמים, כגון לוציאן רידל, סטניסלב אסטרייכר והנריק אופיינסקי שנודעו בחיי התרבות של קרקוב. בימי לימודיו התיכוניים נמשך ויספיאנסקי במיוחד אל האמנות והספרות. לפי עדות אמו המאמצת, יואנה סטנקביצ'ובה, הוא נהג מילדותו לצייר בתים, בעלי חיים, צמחים, סמלים הרלדיים וקישוטים אמנותיים. הוא יצר גם שחזור דרמטי במיוחד של ציורו של מטייקו "סטפאן באטורי במצור על פסקוב".
בשנת 1887 נרשם ויספיאנסקי לפקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה היאגלונית בקרקוב, ובמקביל – לבית הספר לאמנויות היפות בעיר, שם למד אצל פלוריאן צינק. בעת לימודיו באוניברסיטה נכח גם בקורסים על אמנות, היסטוריה וספרות. מטייקו, שכיהן באותן השנים כדקאן בית הספר לאמנויות, ביקש ממנו להצטרף לעיצוב הפנים הפוליכרומי של הבזיליקה מרים הקדושה בקרקוב.
ביוגרפיה > התחלת דרכו כצייר ומחזאי

בשנים 1895-1890 הפסיק ויספיאנסקי את לימודיו בקרקוב כדי לטייל ברחבי אירופה, בעיקר באיטליה, בשווייץ, בגרמניה, בפראג ובצרפת. צרפת ההיוותה תחנה חשובה בהתפתחותו האמנותית. למד שם באקדמיית קולרוסי ומפני שדמי הלימודים היו גבוהים מאוד נזקק למלגה. בצרפת הכיר ויספיאנסקי את פול גוגן וביחד ביקרו במוזיאונים. רושם עז עשו עליו ציוריו של פובי דה שאבאן. ביקר גם בהצגות תיאטרון - של מחזות קלאסיים ושל שקספיר. מחזותיו העתידיים - "דניאל", "מלאגר" ו "חזרתו של אודיסאוס" נכתבו בהשראת מסורת המחזאות הקדומה. באותה תקופה הוא כתב מספר מחזות כמו 'Królowa Polskiej Korony ("מלכת הכתר הפולני"), "ורשביאנקה" ואת הגרסאות הראשונות של "Legenda" (ה"אגדה"). מחזה שהתבסס על אגדה פולנית עתיקה על אודות וארס וסאווה.
באוגוסט 1894 חזר ויספיאנסקי לקרקוב ונעשה פעיל בתנועה המודרניסטית. עיצב ובאופן חלקי צייר את הפנים הפוליכרומי של החלק הגותי בכנסייה הפרנציסקנית, שהורכב ממראות מפולין, בעיקר מוטיבים פרחיים, גאומטריים והראלדיים. ראש הכנסייה עודד אותו לעצב גם כמה ויטראז'ים כמו "המבורכת שלומית", הסטיגמטה של פרנציסקוס הקדוש" ו"אלוהים האב". עבור עיצוב הנוף של התל קושצ'ושקו (Kopiec Kościuszki) זכה ויספיאנסקי בפרס "האקדמיה הפולנית ללימודים". כצייר, מעצב פנים ומשורר שיתף פעולה עם התיאטרון העירוני. יצר תפאורות וריהוט להצגות תיאטרון ואף ביים מחזות שונים.
שיא הקריירה

ויספיאנסקי שיתף פעולה גם עם אגודת ידידי האמנות היפה בקרקוב ובאמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 התמנה לעורך האמנותי של השבועון "ז'יציה" (החיים). למרבה האכזבה הדרמות הראשונות שלו "אגדה" (1897) ו"דניאל ומלאגרה" (1898) לא התקבלו בהתלהבות על ידי הבקורת. לעומת זו המחזה "ורשביאנקה" זכה להערכה מיידית. הצגת הבכורה שלו ב-2 ביולי 1901 עם מריה מדז'ייבסקה בתפקיד מריה, הייתה ציון דרך בקריירה של ויספיאנסקי כיוצר דרמות לאומיות. בשנים 1900-1898 הוצאו לאור המחזות "פרוטסילס ולאודאמיה", "ללוול" ו"לגיון". הדרמה האחרונה שיקפה גישה פולמוסית של המחבר מנקודת מבט רומנטית  ביחס להיסטוריה. בשנת 1900 התחתן ויספיאנסקי עם תאודורה תאופילה פּיטקו (1957-1868), אם ארבעת ילדיו. בנובמבר אותה שנה השתתף בחתונת ידידו לוציאן רידל בברונוביצה, כפר על-יד קרקוב. החתונה העניקה לו השראה בכתיבת המחזה Wesele ("החתונה"), שבו הציג ויספיאנסקי תמונה ביקורתית סרקסטית של החברה הפולנית במאה ה-19. באמצעות מחזה זה, שזכה להצלחה, הפך אותו בעיני הקהל למחזאי לאומי ממש, שמקומו בפולין דמה לזה של ייטס באירלנד, של או'ניל בארצות הברית או מטרלינק בבלגיה. "החתונה" הוצג על במת התיאטרון אף על פי שהצנזורה אסרה על שיווקו בחנויות הספרים. בזכרונותיו הביע יוסף קרוק, שב-1905 נאלץ לברוח מצ'נסטוחוב עירו לקראקוב, התפעלות מויספיאנסקי ויצירותיו. קרוק הצביע על משוררי וסופרי "פולין הצעירה" שפעלו באותו הזמן, יוצרים כגון "טטמאייר, רידל, קספרוביץ ומעל כולם - המחזאי והמשורר סטאניסלב ויספיאנסקי".
אחרי הצלחת "החתונה" פרסם ויספיאנסקי עוד ארבעה מחזות מבוססים על תולדות פולין: "Wyzwolenie" (השחרור), Achilles (אכילס), Bolesław Śmiały (בולסלב האמיץ), ו-Legenda II ("האגדה ב"). בשנים הבאות פרסם את "Skałka" ואת "Powrót Odysa" (חזרתו של אודיסאוס), ותרגם את ה"סיד" של פייר קורניי ואת "זאיר" מאת וולטר.
בשנת 1906 התמנה ויספיאנסקי למרצה באקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב ונבחר גם למועצת העיר. אולם מצב בריאותו באותה התקופה הידרדר. הוא חלה בסיבוכים של העגבת, מחלה חשוכת מרפא באותן השנים, וניסה לטפל בעצמו ברימאנוב ובבאד האל. לבסוף התיישב בבית קטן בכפר ונגז'צה, על יד קרקוב.
ויספיאנסקי נפטר בשנת 1907 והובא לקבורה בקרקוב. יום לווייתו הפך ליום אבל לאומי. הוא נקבר בקריפטה של האישים החשובים, מעין פנתאון של פולין, בכנסיית סקאלקה בקרקוב.
לזוג ויספיאנסקי היו ארבעה ילדים: שלושה בנים - תאודור (שנולד מקשר זוגי קודם של תאופילה תאודורה פיטקו), מייצ'יסלב בולסלב, סטניסלב הבן, ובת - הלנה.
יצירתו

יצירתו של ויספיאנסקי אקלקטית מאוד. היא כוללת לצד מחזות ושירה, גם רישומים של נופי קרקוב, איורי ספרים, ציורי שמן ופסטל, דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים, ויטראז'ים, אמנות גרפית, עיצובי רהיטים ועיצובי פנים, עיצוביו בוואוול.
עם יצירותיו הידועות ביותר נמנים הדיוקן העצמי משנת 1890 ורישומיו בעת המסעות ברחבי פולין ובאירופה. מתוך ציורי צמחים יצר עשבייה שלמה[דרושה הבהרה]. לרוב השתמש עם זאת בטכניקות פסטל. ציורי הפסטל הראשונים שלו נוצרו בשנים 1894-1890. הם מציגים בעיקר בני משפחה, ידידים ואמנים אחרים. ויספיאנסקי צייר גם את ילדיו במצבי יומיום שונים כגון בזמן שינה או ארוחה - למשל "Helenka" "הלנקה" (1900), מאוסף המוזיאון הלאומי בקרקוב, Śpiący Staś ("סטאש ישן") משנת 1902, נמצא ב"מוזיאון שלזיה" בקטוביצה), Śpiący Mietek ("מייטק ישן") (1904, במוזיאון לאמנות בלודז', "Macierzyństwo" ("אמהות") (1905, במוזיאון הלאומי בקרקוב), "Żona artysty z synkiem Stasiem" ("אשת האמן עם בנם סטאש") (1904, במוזיאון שלזיה העליונה בביטום).
בטכניקה זו הוא צייר רבים ממכריו ומאמני התקופה: בין השאר, את קז'ימייז' לבנדבוסקי, יאצק מלצ'בסקי, אליזה פארנסקה, משפחת קרישטלוביץ', לודוויק סולסקי, אירנה סולסקה, הצייר יאן סטניסלבסקי. בין ציורי הנוף תמונות הנופים של קרקוב, כגון של פארק פלנטי, ציורי בעלי חיים מסוג Desmanus (האחרונים גם בציורי שמן), תמונות של הנהרות רודאבה וויסלה, בתים כפריים בגרבובו, ובשלהי חייו - נופים שנשקפו מן הסטודיו שלו על תל קושצ'ושקו. הוא יצר גם פוסטר למחזה של מטרלינק "Intérieur" "פנים" (בפולנית: Wnętrze)
יצירתו > ויטראז'ים ועיצובי פנים

מורשתו האמנותית כוללת פרט לציוריו גם ויטראז'ים, פוליכרומים ועיצובי פנים. אחרי שנת 1889 השתתף, לבקשת יאן מטייקו, בעבודות השימור של בזיליקת מרים הקדושה בקרקוב. יחד עם יוזף מהופר צייר בה 36 ויטראז'ים.
בעת שהותם בפריז יצרו שניהם שתי קופסאות שנועדו לתחרות לעיצוב קישוטים עבור אולם רודולפינום בפראג. יצר גם עיצובי מסכים לתיאטרון על שם יוליוש סלובצקי בקרקוב.
הוא עיצב לבד ויטראז'ים ופוליכרומים בכנסייה הפרנציסקנית בקרקוב. הוויטראז' המפורסם Stań się או "אלהים האב" מציג בהשארת ספר בראשית את בריאת האור והפרדת המים. ויטראז'ים נוספים נמצאים בפרסביטריום של הכנסייה, ביניהם "שלומית המבורכת" המשליכה את הכתר מעל ראשה ופרנציסקוס הקדוש המקבל סטיגמטה. ויספיאנסקי יצר גם ויטארז'ים עם תמונותיהם של סטניסלב הקדוש, המלכים קז'ימייז' הגדול והנריק החסוד שנועדו לקתדרלת ואוול (הם יוצרו בפועל רק מאוחר, והוצגו החל מהשנים 2007-2005 ב"ביתן ויספיאנסקי 2000"). ב-4 ויטראז'ים נוספים נראים מוטיבים צמחיים המציגים יסודות של אש ומים.. חבים לויספיאנסקי גם את עיצוב חדר התצוגות של החברה לאמנויות היפות ואת מדרגות וקישוט האולם של בית החברה הרפואית בקרקוב. בשנת 1905 יחד עם ולדיסלב אקיילסקי עיצב את גבעת ואוול (מה שנקרא ה"אקרופוליס").