stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל ז'ורה
ביוגרפיה > בעידן הקומוניסטי

בימי הכיבוש הסובייטי ברומניה, אחרי השתלטות המפלגה הקומוניסטית על השלטון ברומניה התחיל ז'ורה להיות בכוונת של הבולשת החדשה.
ב-31 בדצמבר 1947 כשנתבקש סגל האקדמיה למוזיקה בבוקרשט להישבע אמונים לרפובליקה שהוכרזה יום קודם לכן, כרקטור המוסד האקדמי הזמין את הנוכחים לשמור על דקת דומייה כאות כבוד למלך המודח מיכאי הראשון. הוא משך בכך אש מהתקשורת הקרובה לשלטון ופוטר מתפקידיו כ רקטור ופרופסור.
ז'ורה כיהן שנים רבות סגן יושב ראש חברת המלחינים לצידו של יושב הראש ג'ורג'ה אנסקו. כשאנסקו עזב את רומניה מבלי לשוב, השתדל ז'ורה לעמוד בלחצי השלטון הקומוניסטי שביקש להשתמש בהלחנה ככלי תעמולה ברוח החלטת המפלגה הקומוניסטית הסובייטית מ-10 בפברואר 1948.
בשנת 1949 פגה סבלנותם של השלטונות ופיזרו את חברת המלחינים הרומנים. במקומה הוקם ב-22–23 אוקטובר 1949 איגוד חדש של המלחינים שבו לא התקבלו ג'ורג'ה אנסקו הגולה ואף מיכאי ז'ורה.
ז'ורה התחיל לסבול מהתנכלויות הולכות וגוברות בגלל היותו "בעל מוצא לא בריא"(בן למשפחה אמידה וגיס של גריגורה גפנקו שביתניים גלה ונידון על ידי השלטון הקומוניסטי לעונש מאסר בהיעדרו).
ההנהגה החדשה של איגוד המלחינים (שבראשו נבחר מאטיי סוקור בתפקיד של מזכיר) גינתה כל מוזיקה שאין בה "מסר אידאולוגי". הבורלסקה של ז'ורה ניתנה כדוגמה ל"מוזיקה דקדנטית". גם יצירות אחרות הוכתרו כ"קוסמופוליטיות" או "פורמליסטיות". כמה עמיתים צעירים יותר, ביניהם מלחינים ממוצא יהודי כמו הילדה ז'ריה, אלפרד מנדלזון, מאוריצ'יו וסקאן ואף המשוררת נינה קסיאן תקפו אותו ברוח זו. ז'ורה מצא את עצמו בודד, מחוץ לכל המוסדות והאיגודים שבהם פעל ומתפרנס, בין היתר, משיעורים פרטיים.
למבקרים מטעם הממסד השיב:
אי אפשר לכפות על מלחין שלא לכתוב מה שהוא מרגיש ושיכתוב מה שמרגישים אחרים, כי האמן הוא אדם חופשי, יש לו נשמה משלו, השייכת רק לו
בלילה אחד בשנת 1952 הגיעו לביתו בלשים שעצרו את אשתו. היא נידונה ל 4 שנות מאסר כשאשמתה היחידה בפועל הייתה היותה אחותו של גריגורה גפנקו. למחרת מעצרה התקבל ז'ורה אצל המנהיג הקומוניסטי לאונטה ראוטו שהיה אחראי על נושאים אידאולוגיים, והוא ביקש שיתערב לטובת אשתו.
המפלגה הקומוניסטית השלטת גיששה בינתיים ניסיונות לקרב אליה אקדמאים ויוצרים ידועי שם.
נעשו לשווא ניסונות חוזרים ונשנים לשכנע את ג'ורג'ה אנסקו לשוב לרומניה. בשבוע המוזיקה ברומניה שהתקיים בברכת השלטונות ב 22-29 בספטמבר 1951 בקונצרט הפתיחה בבוקרשט בניצוחו של אמנואל אלנסקו בוצע גם קטע מקהלתי מאת ז'ורה. עם זאת באספת איגוד המלחינים ב-4–5 בפברואר 1952 עמד שוב מול מתקפות רבות, כשהמלחינים מיכאי אנדריקו, לאון קלפר ויון דומיטרסקו יצאו להגנתו.
ובמרץ 1954 שונה הרכב ההנהגה של איגוד המלחינים הרומנים כשבראשו התמנה יון דומיטרסקו.
ב-1953 הוחלט להעניק לז'ורה את הפרס הממלכתי החשוב ביותר עבור שתיים מיצירותיו -הבלט "כשמבשילים הענבים" וסונטה לכינור ופסנתר. ב-1954 אף על פי שז'ורה לא שינה דבר בגישתו ליצירה המוזיקלית, הוחלט להחזירו כפרופסור באקדמיה למוזיקה ולאיגוד המלחינים. אדרבא בשנת 1955 נבחר לאקדמיה של הרפובליקה העממית הרומנית, כפי שנקראה באותה תקופה האקדמיה הרומנית.
ב-1956, לרגל שנה למות אנסקו, הורשה ז'ורה להצטרף למשלחת מלחינים רומנים בבלגיה ובצרפת ולהיות נוכח במופע של האופרה של אנסקו, "אדיפ".
ב-1957 כשנפטר בפריז גריגורה גפנקו וביטאון המפלגה הקומוניסטית, "סקנטייה" פרסם על כך ידיעה משמיצה, העז ז'ורה לכתוב מכתב למערכת (שלא פורסם) שבו מתח בקורת על גישת העיתון והצהיר על "זלזולו המוחלט" באלמוני שערך את הידיעה. בסופו של דבר ב-1963 החליטה הסקוריטאטה לסגור את תיקו של ז'ורה.
פעילותו כיוצר

בשנת 1914 הלחין את יצירתו הראשונה (אופוס 1) Fünf lieder für eine Mittelstimme -‏ 5 שירים לקול מעורב ופסנתר, על טקסט בגרמנית. ב-1915 הלחין את יצירתו השנייה ובאותה שנה את הסוויטה לתזמורת ברה מינור שהביאה לו את פרס אנסקו להלחנה. גם ביצירה זו וגם בסוויטה הקטנה לכינור ופסנתר אופוס 3 משנת 1917 התחילו לבלוט השפעות מן המוזיקה העממית הרומנית.
מיכאי ז'ורה נודע כמלחין של בלטים, ושל מוזיקה סימפונית, בהם ניצל במיומנות את כישורי התזמור שלו (V.Cosma) .בבלטים שלו התשמש ביסודות מוזיקליים בעלי אופי בלקני או מזרחי או מושפעים מהשירים הצועניים והעירוניים. לעומת זאת בלחץ המשטר נאלץ בבלט "כשמבשילים הענבים" להתפשר ולוותר על כמה אפיונים של סגנונו ולהסכים ללברית בהשראת האידאולוגיה השלטת.
ז'ורה היה גם מהחשובים שבמלחיני הלידר במוזיקה הרומנית. הוא קרא ללידר שלו במילה הרומנית לשירי זמר "cântece" (בריבוי -קנטצ'ה) כדי להדגיש את הצביון הרומני ואת אפיונים הספציפיים המבדילים אותם ממסורת הליד הגרמני כפי שמכירים אותה אצל שוברט, שומאן או ברהמס.
רבים מלידר אלו הולחנו על שירים מאת גדולי המשוררים הרומנים ומצטיינים במקוריותם.
יצירות ז'ורה מגוונות בתוכנם הקשור לחוויה האנושית. בחלקם מורגשים חוש הומור ואירוניה.
ובחלקם השתמש המלחין ביסודות מלודיים וקצביים האופייניים לשיר העממי הרומני.
חייו הפרטיים

מיכאיל ז'ורה התגורר רוב השנים בבוקרשט ברחוב סילבסטרו מס.16
מורשתו

עם תלמידיו נמנו מלחינים כמו פאול קונסטנטינסקו, דינו ליפאטי, אלפרד מנדלזון, יון דומטרסקו, לאון קלפר, פסקל בנטויו, מירצ'ה קיריאק, דן קונסטנטינסקו, אוקטביאן נמסקו, גאורגה קוסטינסקו, שטפן ניקולסקו, שטפן זורזור, דן גריגורה, ואחרים. גם המלחין פרנסיס שאגרן היה בילדותו תלמיד של ז'ורה.
פרסים ואותות הוקרה

1915 - פרס "ג'ורג'ה אנסקו" להלחנה
1937 - מדליית זהב בתערוכה העולמית בפריז
1948-1941 - רקטור האקדמיה למוזיקה בבוקרשט
1948-1940 - סגן יושב ראש של חברת המלחינים הרומנים
1948 - חבר במכון "מקס רגר" בבון
1953 - פרס המדינה של הרפובליקה העממית הרומנית עבור הבלט "כשמבשילים הענבים" והסונאטה לכינור ופסנתר
2 ביולי 1955 - חבר באקדמיה הרומנית
1962 - חבר בחברת הידידים של הארכיון הבינלאומי לתיעוד מוזיקלי בווינה
18 באוגוסט 1964 - "אמן העם" של הרפובליקה העממית הרומנית - על זכויות מיוחדות במפעל חייו
בתחום התיאטרון, המוזיקה, האמנויות והקולנוע
1969 - הפרס הרדר (אוסטריה-גרמניה)
יקיר העיר רומן
הנצחה

שמו ניתן לאולם הסטודיו לקונצרטים של היכל הרדיו (Sala Radio Mihail Jora)- אולם קונצרטים בעל 1,000 מושבים
1981 - הדואר הרומני הנפיק בול לזכרו במלאת 10 שנה למותו ו-90 שנה להולדתו
איגוד מבקרי המוזיקה ברומניה מארגן כל שנה את התחרות הלאומית לביצוע מוזיקלי ע"ש מיכאי ז'ורה
1991 - התזמורת הפילהרמונית של העיר בקאו קיבלה את שמו.
בעיר הולדתו, רומאן, בחסות העירייה ואיחוד הארמנים ברומניה, מתארגנת תחרות להלחנה ולנגינה לכישרונות צעירים על שם מיכאיל ז'ורה
יצירות > 6 בלטים

1948 - Curtea veche (החצר העתיקה)
Demoazela Măriuța (העלמה מריוצה)
La piață (בשוק)
Când strugurii se coc (כשמבשילים הענבים)
Întoarcerea din adâncuri (השיבה מן המעמקים)
1966 - Hanul Dulcineea (החאן דולצ'ינאה)
יצירות > מוזיקה סימפונית

1932,1924,1915 - 3 סוויטות לתזמורת:
הסוויטה הסימפונית Privelişti moldoveneşti (נופים מולדביים) אופוס 5- יצירה מבוססת על מוטיבים מן הפולקלור הרומני - ב 4 חלקים:
הפואמה הסימפונית עם טנור סולו Poveste indică (סיפור הודי), לפי מיכאי אמינסקו
1949 - בורלסקה לתזמורת
1937 סימפוניה בדו
בלדה לבריטון ותזמורת
Marche juif שיר לכת יהודי לתזמורת אופוס 9
יצירות > מוזיקה קמרית

2 רביעיות מיתרים (1966,1926)
דואו (לכינור או ויולה עם פסנתר)
2 סונטות לפסנתר (1942,1913)
1943- וריאציות על נושא מאת שומן
יצירות > מוזיקה כלית

קטעי פסנתר
כולל "Ma dame veut entendre du Strawinski" (גברתי רוצה לשמוע סטרבינסקי),
Șase cântece și o rumbă (שישה שירים ורומבה)
יצירות > מוזיקה קולית

מעל 100 Cântece (לידר רומנים) כולל:
La steaua - (אל הכוכב) שיר מאת מיכאי אמינסקו
2 קנטטות
שני קובצי שירי מקהלה א קפלה
1937 השלמת ותזמור האופרה הקומית "Noaptea Sf. Gheorghe ("ליל גאורגה הקדוש") מאת תאודור פלונדור, שונה ותזומר ב-1937
לקריאה נוספת

Viorel Cosma Muzicieni din Romania vol.4 Editura muzicală, București, 2001
(ויורל קוסמה - מוזיקאים מרומניה, כרך ד)
Octavian Lazăr Cosma, Universul Muzicii Româneşti, Editura Muzicală a Uniunii Compozitorilor şi Muzicologilor din România, Bucureşti., 1995,
Mihail Jora – Studii şi documente, Ed. Muzicală, Bucureşti, 1995, .
Pascal Bentoiu, Mihail Jora, în: Mihail Jora studii şi documente, Ed. Muzicală a U.C.M.R., Bucureşti, 1995, vol.1,.
2009 ,Florinela Popa Mihail Jora - un modern european, Editura muzicală, București
Zeno Vancea - Creația muzicală românească sec.XIX_XX vol.1, Editura muzicală a Uniunii Compozitorilor din R.S.România, București 1968
הערות שוליים

↑  Ioana Voicu Arnăuțoiu
↑  Z.Vancea
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Muzicieni in arhive
↑  F.Popa  2016 עמ'  317-316
↑  תרגום על ידי Ewan2
↑  אתר איגוד המלחינים והמוזיקולוגים מרומניה - היסטוריה קצרה, גישה ב-19 באפריל 2017
↑  R.Moceanu
1 2  F.Popa 2016 עמ' 319
↑  Mircea Carp 2018
↑  כתבה בעיתון אדוורול ב3 - בנובמבר 2021 personalitatea-iconica-a-2130495.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274163205171  PLWABN: 9810623194605606  BIBSYS: 9038777  BNE: XX1258331  BnF: cb12544943v (data)  CiNii: DA08662960  GND: 121806243  ISNI: 0000 0000 7245 4811  LCCN: n87148660  MusicBrainz: 5ce21539-3900-4592-8252-1b5cd69caee0  NKC: jn20021202002  NLA: 49866394  NLG: 93953  NTA: 268943672  RERO: 02-A024507568  SNAC: w6680fhj  SUDOC: 03472558X  VIAF: 46873695   WorldCat (עם VIAF): 46873695 
בול של הדואר הרומני משנת 1981 עם דיוקנו של מיכאיל ז'ורה
נקודה קריטית

דיאגרמת פאזות טמפרטורה-לחץ של מים
נקודה קריטית היא מונח בתרמודינמיקה. בנקודה הקריטית, מצבי נוזל רווי ואד רווי זהים. כלומר, במהלך חימום נוזל הנתון בלחץ קריטי הגבול בין שני מצבי הצבירה, נוזל ואדים (גז) הולך ומטשטש כאשר מתקרבים לטמפרטורה הקריטית. צפיפות הנוזל הולכת וקטנה וצפיפות הגז הולכת וגדלה וכאשר הטמפרטורה מגיעה לערך מסוים שתי הצפיפויות משתוות ומקבלים מצב צבירה אחד הנקרא זורם.
חומר המצוי בתנאים של לחץ וטמפרטורה הגבוהים מהתנאים הקריטיים נקרא  זורם על-קריטי. הנקודה הקריטית היא נקודת מפגש של שלוש פאזות של חומר נתון - אדים תת-קריטיים, נוזל תת-קריטי וזורם על-קריטי - ולכן, על פי חוק הפאזות של גיבס, ישנה נקודה קריטית יחידה במישור לחץ-טמפרטורה עבור מרכיב חומרי יחיד (בכך יש דמיון מסוים בין הנקודה הקריטית והנקודה המשולשת). הטמפרטורה, והלחץ בנקודה הקריטית נקראים הטמפרטורה הקריטית והלחץ הקריטי.
בטמפרטורות גבוהות מהטמפרטורה הקריטית של חומר נתון, לא ניתן לנזל פאזה גזית שלו באמצעות הגדלת הלחץ, וזאת משום שהאנרגיה הקינטית של המולקולות גבוהה מהערך המוחלט של האנרגיה הפוטנציאלית השלילית הנגרמת על ידי כוחות המשיכה הבין-מולקולריים בנקודת המינימום שלה (אנרגיית הקוהזיה של החומר). עובדה זאת באה לידי ביטוי גם בכך שחום האידוי החל מהטמפרטורה הקריטית הוא אפס; במילים אחרות, אין צורך בהשקעה חיצונית של אנרגיית חום כדי לגרום למעבר פאזה.
הנקודה הקריטית היא קצהו הימני של עקום הדו-קיום של נוזל וגז, והיא מצוינת באות 'C' בדיאגרמת מצבי הצבירה. דמיטרי מנדלייב כינה את הנקודה הקריטית "טמפרטורת הרתיחה המוחלטת".
דיאגרמת לחץ-נפח של האיזותרמה הקריטית

בקרבת הנקודה הקריטית, התכונות הפיזיקליות של הנוזל ואדיו משתנות באופן דרמטי, ושתי הפאזות נעשות דומות עד לבלי היכר. למשל, מים נוזליים בתנאים נורמליים הם כמעט בלתי-דחיסים, בעלי מקדם התפשטות תרמית נמוך ומקדם דיאלקטרי גבוה. בסמוך לנקודה הקריטית, כל התכונות הללו משתנות אל הפכן הגמור: המים הופכים לדחיסים ולדיאלקטריים ברמה נמוכה.
בנקודה הקריטית, רק פאזה אחת קיימת; חום האידוי הוא אפס. בעוד במקרים הנפוצים יותר בחיי היום יום האיזותרמות של גז ואן דר ואלס מורכבות מנקודת מקסימום ונקודת מינימום, בטמפרטורה הקריטית שתי הנקודות הללו מתמזגות לנקודת פיתול אחת K, כמוראה באיור. פירוש הדבר הוא שבנקודה הקריטית מתקיים:
הצירוף של הטמפרטורה הקריטית  T_{c} (שהיא הטמפרטורה הקבועה של האיזותרמה הקריטית) והלחץ הקריטי  P_{c} מגדיר את הנקודה הקריטית בדיאגרמת הפאזות P-T.
ראו גם

תכונות תרמודינמיות מופחתות
הערות שוליים

↑  האינטראקציה הבין-מולקולרית מורכבת מכוחות משיכה בטווח הארוך וכוחות דחייה בטווח הקצר, ולכן לאנרגיה הפוטנציאלית יש נקודת מינימום.
| תרמודינמיקה |
| --- | --- | --- |
| חוקי יסוד | חוקי שימור (החומר, האנרגיה) • חוקי התרמודינמיקה: אפס, ראשון, שני (ראו גם: תנועה נצחית, השד של מקסוול), שלישי |  |
| קבועים | קבוע הגזים • קבוע בולצמן • קבוע אבוגדרו • קבוע פלאנק |  |
| משתנים | אינטנסיבים (טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל כימי) • אקסטנסיבים (אנטרופיה, נפח, מספר חלקיקים) • משוואת מצב |  |
| יחידות מידה | טמפרטורה (צלזיוס, קלווין, יח' אחרות) • נפח (ליטר, מטר מעוקב) • לחץ (בר, אטמוספירה, פסקל) • מספר חלקיקים (מול) • אנרגיה (ג'אול, קלוריה) |  |
| אפיון | הפיכות (תהליך הפיך, תהליך בלתי הפיך) • שינוי האנתלפיה (תהליך אקסותרמי, תהליך אנדותרמי) • שינוי באנרגיה (תהליך ספונטני, תהליך מאולץ) • תהליך (איזוברי, איזותרמי, איזוכורי, אדיאבטי, איזנטרופי, איזואנתלפי) |  |
| פוטנציאלים תרמודינמיים | אנרגיה פנימית • אנתלפיה • האנרגיה החופשית של הלמהולץ • האנרגיה החופשית של גיבס |  |
| מצבי צבירה ומעברי פאזות | מצבי צבירה (מוצק, נוזל, גז) • מעברי פאזות (התכה, התאדות, המראה, התעבות, הקפאה) • נקודת התכה • נקודת רתיחה • נקודה משולשת • נקודה קריטית • דיאגרמת פאזות • משוואת קלאוזיוס-קלפרון • חוק הפאזות של גיבס |  |
| גזים | גז אידיאלי • גז ואן דר ואלס • התאוריה הקינטית של הגזים • לחץ חלקי • חוק ראול • מודל דלטון • חוק בויל-מריוט • חוק גה-ליסאק • חוק שארל• משוואת הגז האידיאלי |  |
| חום וטמפרטורה | האפס המוחלט • יח' מידה לטמפרטורה • שיווי משקל תרמודינמי • קיבול חום • יחס קיבולי החום • חום כמוס • חוק הס • קלורימטר • אפקט ג'ול-תומסון • הסעת חום • מוליכות חום • מעבר חום • קרינה תרמית • קשר מאייר • האינדקס האדיאבטי |  |
| מעגלי עבודה | מעגלים תרמודינמיים (קרנו, סטרלינג, ברייטון, אריקסון, רנקין, סטירלינג, דיזל, לנואר, אוטו, היגרוסקופי, סקודירי, סטודרד) • נצילות |  |
| יישומים | מכונות חום • מנועים • משאבות • משאבת חום • מחליף חום • מיזוג אוויר • מקרר • קירור תרמואלקטרי • תחנות כוח |  |
| מונחים נוספים | תאוריית הקלוריק • תנועה בראונית • פונקציית מצב • תרמודינמיקה סטטיסטית • קשרי מקסוול • תרמוכימיה |  |
| דמויות בולטות | דניאל ברנולי (1700–1782) • בנג'מין תומפסון (1753–1814) • סאדי קרנו (1796–1832) • אמיל קלפרון (1799–1874) • רוברט מאייר (1814–1878) • ג'יימס ג'ול (1818–1889) • ויליאם ג'ון מקורן רנקין (1820–1872) • הרמן פון הלמהולץ (1821–1894) • רודולף קלאוזיוס (1822–1888) • ויליאם תומסון (1824–1907) • ג'יימס קלרק מקסוול (1831–1879) • יוהנס דידריק ואן דר ואלס (1837–1923) • ג'וסיה וילארד גיבס (1839–1903) • לודוויג בולצמן (1844–1906) • מקס פלאנק (1858–1947) • פייר דוהם (1861–1916) • קונסטנטין קרתיאודורי (1873–1950) • לארס אונסאגר (1903–1976) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533519205171  BnF: cb11978882m (data)  GND: 4140476-2  LCCN: sh85034141 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האיזותרמה הקריטית והנקודה הקריטית שעליה K.
סרג' סודייקין

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1882 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1946 (בגיל 64) ניאק, ארצות הברית 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 בן או בת זוג:  ורה דה בוסה  Olga Glébova-Soudeïkina 
 
סרג' סודייקין (באנגלית: Serge Sudeikin‏; 19 במרץ 1882 - 12 באוגוסט 1946) היה אמן ומעצב תפאורה רוסי הקשור לבלט רוס ולמטרופוליטן אופרה.
ביוגרפיה

לאחר שהוצא מבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בגלל "רישומיו המגונים", הצטרף סודייקין לתנועת מיר איסקוסטבה. חבריו הקרובים כללו את המשורר מיכאיל קוזמין והאימפרסריו סרגיי דיאגילב, שבהזמנתם הגיע לפריז ב-1906 לתערוכת סלון הסתיו, שם הוצגה עבודתו לראשונה באירופה. בשנים 1907 עד 1918 הוא היה נשוי לשחקנית אולגה גלבובה (1885–1945), אחת היפות המפורסמות מנשות סנט פטרסבורג וחברה קרובה ביותר של אנה אחמטובה. גלבובה-סודייקינה היא הדמות הראשית והנמענת של יצירתה הארוכה ביותר של אחמטובה, השיר ללא גיבור (1940–65).
סודייקין עיצב את התפאורות והתלבושות להפקתו של דיאגילב את "לה טראגדי דה סלומה" מאת פלורנט שמיט ב-1913, וסייע בביצוע העיצובים של ניקולס רוריך ל"פולחן האביב" של סטרווינסקי באותה שנה. עד מהפכת אוקטובר סודייקין היה בין מעצבי התיאטרון המובילים ברוסיה. ב-1913 הוא ברח לפריז עם הרקדנית ורה דה בוסט, לה נישא לאחר מכן, ואשר בשנות ה-20 עזבה אותו כדי להפוך לפילגש ובסופו של דבר לאשתו השנייה של סטרווינסקי.
ב-1926 הוא הכין תפאורות להפקה בברודוויי ב-1926 של "הדבר הראשי" של ניקולאי אבריינוב. מאוחר יותר עיצב סודייקין את הבמה להפקה המקורית של פורגי ובס, שהוצגה לראשונה בברודוויי בתיאטרון אלווין ב-10 באוקטובר 1935.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14777141x (data)  GND: 1112290605  ISNI: 0000 0000 8154 5037  LCCN: n97859121  LNB: 000348060  MusicBrainz: 15c1c5db-d020-443e-90dd-b827f06d8d92  NKC: js20020429005  NTA: 071305084  RKD: 74015  SNAC: w6xp7730  SUDOC: 16206425X  ULAN: 500027856  VIAF: 74116027   WorldCat (עם VIAF): 74116027
חופשת קיץ (סרט, 2007)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  דוד וולך
 הופק בידי:  דוד וולך אייל שיראי גיל ססובר (מפיק שותף) סער דטנר (מפיק בפועל) שני יפרח (מפיקת פוסט)
 תסריט:  דוד וולך
 עריכה:  חיים טבקמן שימה לידחוב
 שחקנים ראשיים:  אסי דיין שרון הכהן-בר אילו גריף
 מוזיקה:  יהודה קוצנמן
 צילום:  בועז יהונתן יעקב
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית יידיש
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  1,250,000 ש"ח
 הכנסות:  571,566 דולר (50,000 צופים בישראל)
 הכנסות באתר מוג'ו:   myfathermylord
 דף הסרט ב־IMDb
 
חופשת קיץ הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2007 בבימויו של דוד וולך, עם אסי דיין, שרון הכהן-בר ואילן גריף בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי דוד וולך מתאר זוג חרדי שמנסה להתמודד עם אסון שקרה להם כשבנם היחיד טבע.
ביקורות ופרסים

"חופשת קיץ" הוא סרטו הראשון של דוד וולך, אוטודידקט שלא למד קולנוע בצורה מסודרת וזכה לביקורות נלהבות. אורי קליין כתב ב"הארץ": "התגובה המיידית שלי ל'חופשת קיץ' היא הפתעה והתרגשות, אפילו הלם. זו יצירה שלמה ובשלה של אמן אמיתי, שכמו הגיח לקולנוע הישראלי משום מקום". מאיר שניצר כתב ב"מעריב" כי מדובר ב"יצירה קולנועית גדולה... נס אמנותי". ואילו שמוליק דובדבני ב-ynet כתב: "רק לעיתים נדירות קורה שסרט נופל עליך פתאום, ללא אזהרה מוקדמת, ומותיר אותך מוכה תדהמה והשתאות".
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2007:
פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר - אייל שיראי
פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר - אסי דיין
פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר - דוד וולך
פרס אופיר לצילום הטוב ביותר - בועז יהונתן יעקב
בנוסף זכה בפרסים:
הבמאי הטוב ביותר (דוד וולך) והצלם הטוב ביותר (בועז יהונתן יעקב) בפרס אופיר לצילום הטוב ביותר. וולך זכה גם בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בטאורמינה.
פרס הבימוי הטוב ביותר (דוד וולך) והצילום הטוב ביותר (בועז יהונתן יעקב) בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
הסרט הופץ בחו"ל בשם My Father My Lord.
בפברואר 2008 יצאה לאור גסרת DVD של הסרט שכללה שיחה בת 25 דקות בין וולך ומפיק הסרט איל שיראי, על המשמעויות של הסרט, על הקשר הביוגרפי שלו לוולך ועל הסגנון הקולנועי הייחודי שלו.
תקציר העלילה

אברהם אידלמן (אסי דיין) ואשתו אסתר (שרון הכהן-בר) הם זוג חרדי הגרים בשכונת נחלאות בירושלים עם בנם היחיד מנחם-מנחמק'ה (אילן גריף) בן התשע.
מנחם לומד בתלמוד תורה בישיבת עץ החיים. לימודי התורה הם בעברית וביידיש. אסתר מנסה בבית ללמד אותו קצת חשבון. האווירה בבית היא שקטה ומתוחה. אברהם עוסק כל הזמן בלימוד תורה ובהכנות לדרשות שהוא נושא בבית הכנסת. הוא מדריך את מנחם בכל הברכות ומכין אותו לבר מצווה שתהיה לו בעוד ארבע שנים.
כאשר מנחם מקבל מחברו צילום של שחקנים תמורת כמה אג'ואים מכריח אותו אברהם לקרוע את הצילום שהוא לדעתו בבחינת עבודה זרה.
מנחם רוצה לנסוע בחופשת הקיץ לעין פשחה לחוף ים המלח. באמצע שיעור על עקידת יצחק הוא נקרא להצטרף להוריו לנסיעה. לפני שהם נוסעים מתבקש אברהם לבצע את מצוות שילוח הקן לציפור תור הצוארון הדוגרת על גוזליה על אדן חלון תלמוד התורה. אין לו תשובה מספקת לשאלתו של מנחם מי יטפל בגוזלים אלא שזו מצווה מאלוהים, ומי שמקיים אותה, אלוהים מפצה אותו בחיים ארוכים.
בים המלח הם מתפצלים, אסתר הולכת לחוף הנשים ואברהם ומנחם לחוף הגברים. מנחם מוצא דג במים המתוקים ושם אותו בשקית מים.
אברהם הולך להתפלל תפילת מנחה עם שאר המתרחצים החרדים. מנחם מתמהמה לאחר שהבחין שהדג נעלם. הוא הולך לאורך פלג המים המתוקים, מגיע לים המלח, מחליק ונעלם במים. הוא לא נמצא ומוזעק מסוק שמחפש אותו בלילה בזמן שאברהם ויתר החרדים מתפללים להצלתו אבל ללא הצלחה. גופתו נמצאת ומועברת לאמבולנס עם הוריו לקבורה בירושלים.
משהו נסדק באמונה של אברהם ואסתר. היא מאשימה אותו שהזניח את מנחם והוא מתנצל שהיה שקוע בתפילה ואלוהים עטף אותו באותו זמן.
לאחר השבעה חוזר אברהם לבית הכנסת עולה על הבמה כדי לדבר על "חידושים". הוא מתבונן במקום הריק של מנחם ויורד מהבמה ללא מילים. לאחר שכולם עוזבים הוא נשאר לשבת ליד שולחן עליו נר נשמה. אסתר מפילה עליו בכעס ספרי תפילה מעזרת הנשים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
אסי דיין: אברהם אידלמן
שרון הכהן-בר: אסתר אידלמן
אילן גריף: מנחם אידלמן
יהודה גרובייס: 
מיכל רובין: 
גיל ססובר:
הערות שוליים

↑  אורי קליין, יודע לשאול, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2007
↑  מאיר שניצר, נס אמנותי, באתר nrg‏, 24 באוגוסט 2007
↑  שמוליק דובדבני, בראבו!, באתר ynet, 23 באוגוסט 2007
↑  עכבר העיר, הוכרזו המועמדים לפרס אופיר, באתר הארץ, 24 ביולי 2007
↑  נירית אנדרמן, "חופשת קיץ" הישראלי זכה בפרס הראשון בטרייבקה, באתר הארץ, 5 במאי 2007
גלית חתן, ‏אסי דיין כבש את פסטיבל טרבייקה בניו יורק, באתר גלובס, 7 במאי 2007
↑  פבלו אוטין, ‏בלוז לחופשה הגדולה, באתר גלובס, 7 בפברואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011097656705171
שיטת בריסק

שיטת בריסק היא שיטה אנליטית ללימוד הגמרא. השימוש בשיטה מצוי לעיתים בקרב האחרונים, אך רבני העיר בריסק לבית סולובייצ'יק שכללו אותה ועסקו בה באינטנסיביות רבה. ניצני השיטה ניכרים כבר בספר "בית הלוי", שכתב הראשון לשושלת בריסק - רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. עיקר התפתחותה ושכלולה נעשו על ידי בנו - רבי חיים מבריסק, נכדו - הרב יצחק זאב סולובייצ'יק ונינו - הרב יוסף דוב סולובייצ'יק. בתחילה הייתה התנגדות לשיטה זו, אך בימינו היא נפוצה בקרב ציבור לומדי התורה. ברבות מהישיבות הוטמעה השיטה, וחלק מהלימוד מתבסס עליה.
מאפייני השיטה

שיטת בריסק שונה משיטת הלימוד הידענית שהייתה קיימת עד אז. השיטה הישנה התבססה על בקיאות רחבה בתלמוד ועל ניסיון להגיע להבנת הסוגיה הנלמדת בעזרת השוואה מול מקרים דומים בסוגיות אחרות. לעומת זאת שיטת בריסק מבוססת על ניסיון להבין את כללי הסוגיה, יסודותיה והגדרתה, מתוך הסוגיה עצמה. באופן זה, פרטי הסוגיה יוצרים מסקנה אינדוקטיבית, שמכאן ואילך ניתן להחיל אותה באופן דדוקטיבי על סוגיות אחרות בתלמוד. ביסוד השיטה עומדת לוגיקה טהורה, המתבססת על הבנה עמקנית של מאפייני הנתונים ההלכתיים שבסוגיה, ללא קשר לנתונים תומכים או סותרים מסוגיות אחרות.
דפוס בולט של דרך הלימוד הבריסקאית, הוא החקירה. זו מחלקת בין שני דינים דומים על יסוד אבחנה מופשטת. להלן יובאו דוגמאות אחדות להמחשת השיטה.
מאפיין נוסף של שיטת בריסק הוא עיסוק רב בלימוד ספרו של הרמב"ם - "משנה תורה", ובלימוד מסכתות סדר קדשים, על אף שאינן עוסקות בהלכות הנהוגות בימינו. הלימוד העמקני ברמב"ם נעשה בעיקר במטרה לנתח את יסודות פסיקתו, ולהבין את התפיסות שעמדו בבסיס השקפתו ההלכתית. ניתוחים אלו מראים את הרציונל שבשיטת הרמב"ם, ומסייעים בביסוס מסקנותיו כנגד דעתם של החולקים עליו, בעיקר הראב"ד המשיג עליו רבות.
עיקרון מודגש נוסף בשיטת בריסק הוא: "מען דארף פארשטיין וואס עס שטייט, ניט פארוואס" (יידיש). בתרגום לעברית: "עלינו להבין מה כתוב, ולא מדוע". כלומר כאשר באים לנתח סוגיה תלמודית, אין לנסות להבינה באמצעות השאלה "למה" אמרה התורה את אשר אמרה, כי אין לנו אפשרות לדעת זאת. עלינו רק לנסות ולהבין "מה" הוא הדין שאמרה התורה, מה גידרו המדויק ומה משמעותו כלפי דינים אחרים.
דוגמאות לשיטה > "צוויי דינים"

כאמור, שיטת בריסק מנסה לרדת לשורשי הדינים המובאים בתלמוד. היא שואפת לאבחן את התפיסות העומדות בבסיס הדינים המובאים, מתוך פיצול דינים אלו באופן מופשט למרכיביהם השונים. אחד המושגים המפורסמים הקשור לשיטה זו הוא "צווי דינים" (יידיש - שני דינים). משמעות המושג הוא, שדינים רבים בהלכה מורכבים משני אלמנטים נפרדים, שצירופם יחד יוצר את הדין כפי שהוא. דוגמה לדבר זה, היא מצוות הדלקת נרות בערב שבת. מעיון והשוואה יסודיים עולה, כי מצווה זו היא גם משום עונג שבת של האדם עצמו, כדי שלא ישהה בחשיכה בשבת, שהלא אסור להדליק אש בשבת, וגם משום כבוד השבת, של השבת עצמה, כלומר ביטוי יחס מיוחד כלפי קדושתה של השבת. הפיצול לאלמנטים שונים מאפשר להסביר סתירות, שקיימות אצל אותו אמורא, בדינים שנראים במבט ראשון זהים.
דוגמאות לשיטה > "חפצא וגברא"

דוגמה נפוצה להגדרה מופשטת לפי שיטה זו, היא ההגדרה הנפוצה "חפצא וגברא". יישומה המקורי של הגדרה זו הוא בהבדל שבין נדר לשבועה. בעוד שבשבועה האדם מכניס את עצמו בעול של איסור מסוים, וחלות האיסור היא כביכול באדם עצמו ("גברא"), הרי שבנדר חלות האיסור היא בחפץ, כאילו חלה עליו קדושה, שמחמתה נמנע מן האדם להשתמש בחפץ הנדור.
שיטת בריסק נטלה הגדרה ספציפית זו, והשתמשה בה כדי לבאר סוגיות שאינן קשורות כלל לנדרים ולשבועות. כך למשל בשאלה האם המאכלים האסורים שבתורה הם איסור "גברא", כלומר שאין במאכלים אלו סיבת איסור עצמית, אלא האדם הוא שנאסר באכילתם, או שמא איסורם איסור "חפצא", כיון ששורש סיבת איסורם מונח בהיותם שונים בדבר מה ממיני המאכלים האחרים.
דוגמאות לשיטה > "סיבה או סימן?"

חקירה אופיינית נוספת בשיטת בריסק, היא הניסיון לרדת לשורשם של דינים מסוימים ולברר האם הם סיבה או סימן, כלומר האם הם הגורמים את הדין המדובר, או שהדין קיים בפני עצמו והנושא הנדון מהווה סימן בלבד אך לא הגורם לדין.
דוגמה בולטת לחקירה זו קיימת בדינם של שור תם ושור מועד. שור שנוגח פעם, פעמיים או שלש, נחשב "שור תם", ואילו מהפעם הרביעית הוא נחשב "שור מועד". להלכה קיימים כמה וכמה הבדלים בין שור תם למועד. כאן באה שיטת בריסק ושואלת: מהו גידרה של הנגיחה שלש פעמים; האם העובדה שהשור מתרגל לנגוח פעם אחרי פעם, הופכת אותו לשור מועד, שהרי השור מרגיל את עצמו בהתנהגות עצבנית ונגחנית? אם כך הוא, הדין של שלש פעמים הוא בבחינת "סיבה" לדין המועדות. מאידך ייתכן, שבעצם כבר מהפעם הראשונה היה לשור האופי הבעייתי הזה, והנגיחה החוזרת ונשנית אינה הופכת ומשנה את טבעו, אלא שאנו לא ידענו על טבעו הרגזני עד שנוכחנו שהוא נוגח וחוזר ונוגח וחוזר ונוגח. הנגיחות המרובות אינן משפיעות על טבעו של השור אלא מלמדות אותנו על טיבו ועל כך שהוא מועד להזיק. לפי זה הנגיחה שלש פעמים היא בבחינת סימן אך לא סיבה. לחקירה זו ודומותיה ישנן גם משמעויות הלכתיות למעשה.
אבחנות נפוצות נוספות הן: בין "דין" ל"מציאות" (עובדה); בין "עצם" (מרכיב עיקרי של הדין) לבין "מקרה" (מרכיב-לואי שלו); ובין "בכח" (פוטנציאל) ל"בפועל".