stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריספין גלובר
קריירת משחק

גלובר החל להופיע בגיל 20 בקומדיות המצבים "ימים מאושרים" ו"קשרי משפחה".
הופיע לראשונה בסרט קולנועי ב-1981 "הימים הטובים", לאחר מכן שיחק בקומדיית הנעורים "מורה ל...", בדרמה "ירח רומנטי". לראשונה התפרסם בזכות תפקידיו בפרק הרביעי בסדרת סרטי האימה "יום שישי ה-13" שם גילם ג'ימי, אחד מהקורבנות ובקומדיית ההרפתקאות העתידנית של רוברט זמקיס "בחזרה לעתיד" שבה הופיע בתור ג'ורג' מק'פליי אביו של מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס). שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "גווייה על שפת הנהר".
בתחילת שנות ה-90 לקח חלק בסרטים כמו "לב פראי" של דייוויד לינץ' שם שימש בתור דל דודה בעל ההפרעה הנפשית של לולה (לורה דרן), "גם לבוקרות יש רגעים קודרים של גאס ואן סנט, "מה עובר על גילברט" של לאסה הלסטרם, "לארי פלינט: האיש והסקנדל" של מילוש פורמן ובמערבון של ג'ים ג'ארמוש "איש מת" בו התפרסם בדמותו של הכבאי. לאחר היעדרות של 4 שנים חזר לשחק בשנת 2000 בסרטים "האחות בטי" ו"המלאכיות של צ'ארלי", עיבוד קולנועי לסדרה משנות ה-80 בו הופיע גלובר בתור אויבן של המלאכיות האיש הדק המצמרר. ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי במותחן האימה הביזארי "וילארד" בו גילם את הגיבור הראשי שתקוע בעבודה מייאשת בשיממון חברתי ובחיים חסרי תקווה ועתיד. בצעד של ייאוש הוא מחליט לכרות ברית עם העכברים החיים במרתף ביתו ולצאת למלחמת נקם כנגד כל העולם, ובעיקר נגד הבוס שלו. בנוסף שיחק בסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה", סרט ההמשך ללהיט הקופתי.
גילם את וילי וונקה בפרודיה "גדול מהסרטים" מ-2007, ואת דמותה המיתולוגית של המפלצת גרנדל בפנטזיה "ביאוולף", דיבב את "6" בסרט האנימציה "9". בשנת 2010 שיחק בפנטזיה האפלה של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות". בסרט הופיע גלובר בדמותו של נסיך הלבבות יד ימינה של המלכה האדומה "מלכת הלבבות" (הלנה בונהם קרטר).
בשנת 2017 שיחק בסרט המתח "תמיד גרנו בטירה" לצד טאיסה פרמיגה וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון.
מוזיקה

בשנת 1989 הפיץ גלובר אלבום מוזיקלי אוטסיידרי בשם "הבעיה הגדולה לא שווה את הפתרון, הפתרון שווה תן לזה לקרות".
בשנת 2003 ערך גלובר קאבר לשירו המפורסם של מייקל ג'קסון "בן", הקאבר הושמע בסרטו "ווילארד".
פילמוגרפיה > קולנוע

הזמנים הטובים (1981)
מורה ל... (אנ') (1983)
תיכון ארצות הברית של אמריקה (אנ') (1983)
ירח רומנטי (1984)
יום שישי ה-13: הפרק האחרון (1984)
מטורפים מטורפים המורים (1984)
בחזרה לעתיד (1985)
בטווח קצר (1986)
גווייה על שפת הנהר (1986)
טוויסטר (1989)
איפה שהלב (1990)
לב פראי (1990)
רובין ואד (1991)
רעשים קטנים (1991)
הדלתות (1991)
גם לבוקרות יש רגעים קודרים (1993)
מה עובר על גילברט (1993)
חתיכה על תנאי (1994)
איש מת (1995)
לארי פלינט: האיש והסקנדל (1996)
האחות בטי (2000)
המלאכיות של צ'רלי (2000)
בארטליביי (2001)
פשע ועונש (2002)
שחק אותה כמו מייקל (2002)
וילארד (2003)
המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה (2003)
תקרית בלוך נס (2004)
מה זה? (2005)
גדול מהסרטים (2007)
בייוולף (2007)
9 (2009)
אליס בארץ הפלאות (2010)
ג'קוזי מכונת הזמן (2010)
תמיד גרנו בטירה (2018)
הבריטים באים (2018)
מחסל עם מזל (2019)
Smiley Face Killers‏ (2020)
Mr. K‏ (2025)
Skinemax‏ (TBA)
The Third Parent ‏(TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

חדר בית מלון (1993)
עליית טקסס (2015)
אלים אמריקאים (2017-הווה)
גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022)
פילמוגרפיה > כבמאי

It Is Fine! Everything Is Fine.‏ (2007)
ג'ון לורנס

ג'ון לורנס (באנגלית: John Laurance‏; 1750 – 11 בנובמבר 1810) היה ציר בקונגרסים ה-6, ה-7 וה-8 של הקונפדרציה, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור ארצות הברית מניו יורק ושופט מחוזי של ארצות הברית של בית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור מחוז ניו יורק.
לורנס כיהן לזמן קצר כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית בדצמבר 1798.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

לורנס נולד בשנת 1750, ליד פלמות', קורנוול, אנגליה, והיגר לפרובינציית ניו יורק, אמריקה הבריטית בשנת 1767 והתיישב בעיר ניו יורק.
הוא המשיך ללימודים אקדמיים, ולאחר מכן למד משפטים ב-1772, אצל קאדוולאדר קולדן, סגן המושל של ניו יורק.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ונכנס למשרד פרטי בעיר ניו יורק, פרובינציית ניו יורק, (מדינת ניו יורק מ-4 ביולי 1776) מ-1772 עד 1776.
ב-1775, לורנס התחתן עם אליזבת מקדוגל, בתו של הגנרל אלכסנדר מקדוגל.
ביוגרפיה > שירות צבאי

לורנס שירת בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית כקצין מ-1775 עד 1782. עם פרוץ המלחמה ב-1775, הוא מונה ללוטננט משנה ברגימנט הרביעי של ניו יורק, והשתתף בפלישה לקוויבק ב-1775. בשנת 1776, הוא קיבל מינוי כקפטן ומנהל שכר של הרגימנט הראשון של הצבא הקונטיננטלי של ניו יורק, ושירת תחת חותנו אלכסנדר מקדוגל.
הוא היה השופט הפרקליט הכללי משנת 1777 עד 1782. בין התיקים שבהם טיפל היו העמדה לדין בבית המשפט הצבאי של צ'ארלס לי בגין אי כפיפות ב-1778, והמשפט הצבאי של בנדיקט ארנולד ב-1779 בגין שחיתות. הוא גם עמד בראש משפטו של מייג'ור ג'ון אנדרה, שכיהן בחבר המושבעים של שנת 1780 שהרשיעה את המייג'ור בריגול וגזר עליו גזר דין מוות בתלייה, והיה רשם המועצה.
לורנס הגיע לדרגת קולונל והתפטר מהמינוי שלו ב-1782. הוא היה חבר צ'רטר באגודת סינסינטי.
ביוגרפיה > קריירה לאחר המלחמה

הוא חידש את עבודתו במשרד הפרטי בניו יורק מ-1782 עד 1785. בין החניכים המשפטיים של לורנס היה צ'ארלס אדמס, בנו של הנשיא ג'ון אדמס. הוא גם היה פעיל בספקולציות קרקעות ויוזמות עסקיות אחרות עם אלכסנדר המילטון.
הוא היה חבר באספה המדינתית של ניו יורק, וכיהן מ-1782 עד 1783 ממחוז וסטצ'סטר, וממחוז ניו יורק מ-1784 עד 1785.
הוא היה העוצר של אוניברסיטת מדינת ניו יורק בשנת 1784. הוא היה נאמן של קולומביה קולג' (כיום אוניברסיטת קולומביה) מ-1784 עד 1810.
הוא היה ציר בקונגרסים השישי, השביעי והשמיני של הקונפדרציה (הקונגרס הקונטיננטלי) מ-1785 עד 1787.
הוא היה חבר בסנאט של מדינת ניו יורק מ-1788 עד 1790. בזמן שכיהן בסנאט של המדינה, לורנס היה גם חבר במועצת המשפטנים של ניו יורק. כמו כן, הוא היה תומך נלהב באימוץ חוקת ארצות הברית.
ביוגרפיה > חבר בית הנבחרים

לורנס נבחר כפדרליסט ממחוז הקונגרס השני של ניו יורק לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים הראשון והשני, וכיהן מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1793. במהלך תקופה זו, ב-1790, מתה אשתו הראשונה אליזבת (מקדוגל) לורנס, וב-1791 נשא לאישה את אליזבת לורנס אלן (נפטר 1800), אלמנתו של עורך הדין ג'יימס אלן, ואם לארבעה ילדים.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי

לורנס מונה על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון ב-5 במאי 1794, למושב בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז ניו יורק שפונה על ידי השופט ג'יימס דואן. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-6 במאי 1794, וקיבל את המינוי שלו באותו יום. כהונתו הסתיימה ב-8 בנובמבר 1796, עקב התפטרותו, לאחר בחירתו לסנאטור ארצות הברית מניו יורק.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית

לורנס נבחר כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית מניו יורק כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם עקב התפטרותו של הסנאטור רופוס קינג וכיהן מ-9 בנובמבר 1796 עד אוגוסט 1800, אז התפטר. הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית במהלך הקונגרס החמישי של ארצות הברית.
ביוגרפיה > אחרית חייו ומותו

לאחר עזיבתו את הקונגרס, לורנס חידש את עבודתו במשרד הפרטי בעיר ניו יורק מ-1800 עד 1810. הוא מת ב-11 בנובמבר 1810 בעיר ניו יורק. הוא נקבר בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה במנהטן.
מורשת

לאחר יותר ממאתיים שנים של הזנחה מצד היסטוריונים, המחקר הראשון באורך הספר של ג'ון לורנס פורסם על ידי האגודה הפילוסופית האמריקאית ב-2019.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  "Laurance, John | Federal Judicial Center". www.fjc.gov.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  ג'ון לורנס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Bickford, Charlene;  et al. (2002). "John Laurance, Representative from New York". Documentary History of the First Federal Congress Project. Columbia, SC: Model Editions Partnership.
1 2  Judge Advocate General's Corps (1 בינואר 1964). "John Lawrence, Judge Advocate General, 1777-1782". Military Law Review. Washington, DC: Headquarters, Department of the Army. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121254420X  ISNI: 0000 0000 3479 5084  LCCN: n96020289  SNAC: w648538j  US Congress: L000120  VIAF: 9106788   WorldCat (עם VIAF): 9106788
אנדרו נוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1979 (בן 45) סלפורד, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו נוט (באנגלית: Andrew Knott; נולד ב-22 בנובמבר 1979) הוא שחקן אנגלי. ב-1993 שיחק בתפקיד דיקון סוארבי בעיבוד לספר "סוד הגן הנעלם".
ביוגרפיה

נוט נולד בסלפורד שבאנגליה. הופעותיו הראשונות כשחקן היו בטלוויזיה הבריטית ובתוכניות רדיו. נוט למד בסדנת התיאטרון אולדהם. תפקידו החשוב הראשון היה ב-1993 בסרט "סוד הגן הנעלם" בו גילם את דמותו של דיקון סוארבי. שנה אחר כך גילם את ג'ו גרין בסרט "הסייח השחור". בסוף שנות התשעים של המאה העשרים שיחק בתפקיד ליאם שפרד באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
ב-2004 הופיע נוט בתיאטרון במחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט. ההפקה של התיאטרון הלאומי יצאה לסיבוב הופעות ברחבי העולם, במהלכה שיחק בהופעת בכורה בתיאטראות ברודוויי. נוט גילם את אותה דמות ברדיו ה-BBC, ובעיבוד הקולנועי של המחזה שביים ניקולאס הייטנר. ב-2011 הופיע בפרק "ההמנון הלאומי" של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה". עוד שיחק בסדרת הטלוויזיה "Drop Dead Gorgeous", בסדרה הקומית "גאווין וסטייסי" ובסדרת הדרמה "Spooks: Code 9" בתפקיד רוב. הוא שיחק בתפקידי אורח בפרק אחד בסדרה "בננה" ובפרק בסדרה "האב בראון".
חיים אישיים

נוט נשוי ויש לו שתי בנות.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | המפצח | Cracker | ג'ו הארווי | בפרק "Brotherly Love" |
| 1996 |  | Children's Ward | סטיב |  |
| 1997–2001 | מקום בו נמצא הלב | Where the Heart Is | הנרי גרין | סדרת טלוויזיה (עונות 1–5) |
| 1997 |  | Police 2020 | סקאלי | בפרק פיילוט |
| 1997 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | ליאם שפרד | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1998 | בקצב הלב | Heartbeat | ביל פוסלי | בפרק "Fall Out" |
| 1998 | חדר מיון | Casualty | גארת' | בפרק "Honey Bunny" |
| 2000 |  | Peak Practice | סטיב | בפרק "Ghosts" |
| 2003 | חדר מיון | Casualty | אד | בפרק "A Hard Day's Night" |
| 2003 |  | The Bill | קולין מקגווייר | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2006 | החיים על מאדים | Life on Mars | דרק בניסטר | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2007 | פשוט מהממת | Drop Dead Gorgeous | בן מקינטייר | עונה שנייה |
| 2007–2009 | גאווין וסטייסי | Gavin & Stacey | דירטבוקס | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2008 | לואיס | Lewis | ריאן גאלן | בפרק "Music to Die For" |
| 2008 | ספוקס: קוד 9 | Spooks: Code 9 | רוב סאליבן |  |
| 2011 |  | Frankenstein's Wedding | הנרי |  |
| 2011 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | גרג ברינגטון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2011 | מראה שחורה | Black Mirror | בריאן | בפרק "The National Anthem" |
| 2014 | האב בראון | Father Brown | פיטר רויס | בפרק "The Three Tools of Death" |
| 2014 | חדר מיון | Casualty | ג'ון קאנינגהם | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2015 | בננה | Banana | אדי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2016 | חדר מיון | Casualty | וינס קלאגאן | עונה 30 |
| 2018 | דרקון לבן | Strangers | קונרד דייוויס | סדרת טלוויזיה |
| 2021 | לאונרדו | Leonardo | אלפונסו | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023 | מרילנד | Maryland | ג'ים | מיני-סדרה |
| 2024 |  | Protection | ריצ'רד בואלי | 6 פרקים |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | סוד הגן הנעלם | The Secret Garden | דיקון | מועמדות לפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1994 | הסייח השחור | Black Beauty | ג'ו גרין |  |
| 2006 | נערי ההיסטוריה | The History Boys | לוקווד |  |
| 2007 |  | The Sickhouse | סטיב |  |
| 2009 |  | Cotton Stones | רוב מאלי | סרט קצר (13 דקות) |
| 2010 |  | In Our Name | פול |  |
| 2010 | סקס סמים ורוקנרול | Sex & Drugs & Rock & Roll | כתב |  |
| 2012 |  | Spike Island | וודו ריי |  |
| 2015 | הליידי בקרוואן | The Lady in the Van | נהג אמבולנס |  |
| 2017 | דודנית רחל | My Cousin Rachel | ג'ושואה |  |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | תיאטרון | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004–2006 | נערי ההיסטוריה | The History Boys | לוקווד | תיאטרון ליטלטון בתיאטרון המלכותי הלאומי, סאות' בנק (2004–2005) תיאטרון ליריק, אקדמיית הונג קונג לאמנויות הבמה (2006) תיאטרון סיינט ג'יימס, ולינגטון (2006) תיאטרון סידני, סידני (2006) תיאטרון ברודהרסט, ברודוויי (2006) |  |
| 2010–2013 |  | Backbeat | ג'ון לנון | תיאטרון סיטיזנס, גלאזגו (2010) תיאטרון הדוכס מיורק, לונדון (2011) תיאטרון המלכותי אלכסנדרה (2012) תיאטרון אהמנסון, לוס אנג'לס (2013) | מבוסס על הסרט באותו שם משנת 1994 |
תפקידים ברדיו

| שנה | שם | תפקיד | תחנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Stockport... So Good They Named It Once | ג'ייסון | BBC Radio 7 | עונה שנייה |
| 2002 | Fat Camp | ג'וש | BBC Radio 4 |  |
משחקי וידאו (קול)

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Grand Theft Auto: Vice City | קנג'י קאסן | משחק וידאו |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | פרס השחקן הצעיר (Young Artist Award) | השחקן הצעיר הטוב ביותר בתפקיד ראשי | סוד הגן הנעלם | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Backbeat". Citizens Theatre. נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stockport, So Good They Named It Once". RadioListings.co.uk. נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gary Brown Radio Plays". נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fifteenth Annual Youth in Film Awards". Young Artist Awards. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2011. נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390658705171  BIBSYS: 4013381  BNE: XX1167594  GND: 1207400777  ISNI: 0000 0001 3356 8901  LCCN: no2003088319  NKC: xx0327723  SUDOC: 063057409  VIAF: 211082445   WorldCat (עם VIAF): 211082445
אדריאן קלרקסון

אדריאן לואיז קלרקסון (באנגלית: Adrienne Louise Clarkson; בסינית: 伍冰枝; בפין-יין: Wǔ Bīngzhī; נולדה ב-10 בפברואר 1939) היא מדינאית, פוליטיקאית ועיתונאית קנדית ילידת הונג קונג, שכיהנה כמושלת הכללית של קנדה, ה-26 במניין מאז איחוד קנדה, בין השנים 1999–2005, האישה השנייה בתפקיד זה, לאחר ז'אן סווה.
קלרקסון הגיעה לקנדה עם משפחתה ב-1941, כפליטה מהונג קונג שהייתה תחת כיבושה של האימפריה היפנית, וגדלה באוטווה. לאחר קבלת מספר תארים אקדמיים מהאוניברסיטה, עבדה קלרקסון כמפיקה ושדרנית עבור תאגיד השידור הקנדי (CBC) וכעיתונאית בכתבי עת שונים. פרסומה הדיפלומטי הראשון שלה היה בתחילת שנות השמונים, כאשר קידמה את התרבות האונטרית בצרפת ובמדינות אירופאיות אחרות. בשנת 1999 מונתה למשרת המושל הכללי של קנדה על ידי אליזבת השנייה, מלכת קנדה על פי המלצתו של ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין להחליף את המושל הכללי המכהן רומאו לבלן בתור המשנה למלך עד למינויה של מיקאל ז'אן בשנת 2005. בעוד מינויה של קלרקסון כנציגת המלוכה הקנדית התקבל תחילה בברכה, היא עוררה מחלוקת מסוימת בתקופת כהונתה כנציגה של המלכה, בעיקר בשל העלאת העלויות הכרוכות בהפעלת משרדה, וכן עמדתה האנטי-מלוכנית כלפי תפקידה.
ב-3 באוקטובר 2005, הושבעה קלרקסון למועצת המלוכה של קנדה, מה שנתן לה את הזכות לשאת התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייה; עם זאת, כמושלת הכללית לשעבר של קנדה, קלרקסון הייתה זכאית לתואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים). לאחר כהונתה היא פרסמה ספר זיכרונות, הקימה את המכון לאזרחות קנדית, והפכה לקולונל הראשי של "רגימנט חיל הרגלים הקל של הנסיכה פטריסיה", חיל הרגלים של צבא קנדה.
רקע שורשי וראשית חייה

מוצאה של קלרקסון הוא מהקבוצה האתנית האקה ושורשיה הגיעו מטאישאן, גואנגדונג שבימי הרפובליקה הסינית (1912–1949). סבה מצד אביה היגר בסוף המאה ה-19 לעיר צ'ילטרן שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה. שם הוא ניהל חנות כללית בשם "Willie Ah Poy Fruitier and Confectioner, Ah Poy". באוסטרליה הוא שינה את שם משפחתו לפוי. בנו הראשון של פוי, ויליאם, נולד בוויקטוריה אך נשלח מאוחר יותר חזרה לטאישאן, משם הוא עשה את דרכו להונג קונג. בהונג קונג עבד עם אביו עבור ממשלת קנדה. הוא הכיר את אתל פוי, שלה נישא מאוחר יותר ונולדו להם שני ילדים: נוויל, נולד ב-29 באוקטובר 1935, ואדריאן, נולדה ב-10 בפברואר 1939. הבכור המשיך להיות מנתח פלסטי בטורונטו והתחתן עם ויויאן לי, שהיא עצמה הפכה לסנאטורית.
קלרקסון תיארה את אחד מזכרונותיה המוקדמים ביותר כרגעי מסתור בכמה מרתפים בהונג קונג במהלך הפלישה היפנית לאי בשנת 1941. בזכות קשריו של אביה עם הממשלה הקנדית, הוא קיבל הזדמנות בשנת 1942 לברוח מהכיבוש היפני לקנדה, כחלק מהחזרתם של עובדי הממשלה הקנדים מהעיר שנפלה לידי האימפריה היפנית. אף על פי כן, חוק ההגירה הסיני 1923, מנע את כניסתם המידית של משפחת פוי למדינה, עד שהמחלקה לענייני חוץ של קנדה התערבה ודאגה להכניס את משפחתה של קלרקסון לקנדה. המשפחה השתכנה באוטווה, אם כי ויליאם איבד כמעט את כל הונו, ומשפחתו התגוררה בדירה צפופה. קלרקסון למדה בבית הספר הציבורי שבעיר, ובאוקטובר 1951 צפתה עם כיתתה בביקורה של הנסיכה אליזבת, הדוכסית מאדינבורו (לימים המלכה אליזבת השנייה), כאשר שיירתה המלכותית עברה בעיר.
משפחה ונישואים ראשונים

קלרקסון סיימה את לימודיה בקולג' ליגר קולגייט בשנת 1956 ולאחר מכן היא נרשמה לאוניברסיטת טורונטו. במהלך לימודיה שם, קלרקסון זכתה במדליית המושל הכללי עוד לפני סיום לימודי תוארה הראשון בהצטיינות כבוגרת אוניברסיטה באמנות ב-1960, ולאחר מכן נסעה עם הוריה למזרח אסיה ולדרום-מזרח אסיה. קלרקסון המשיכה לימודי תואר שני בספרות אנגלית, גם כן באוניברסיטת טורונטו.
היא החלה את עבודתה האקדמית ב-1962, בסורבון שבפריז עם תזה על שיריו של ג'ורג' מרדית'. בשנה שלאחר מכן נישאה לסטיבן קלרקסון, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת טורונטו. לבני הזוג שלוש בנות: קירה, ילידת 1969, ובלייז וקלואי, תאומות ילידות 1971. בגיל תשעה חודשים קלואי מתה מתסמונת מוות בעריסה. אדריאן וסטיבן התגרשו ארבע שנים לאחר מכן וסטיבן זכה למשמורת מלאה על שני הילדים שנשארו. לאחר מכן, אשתו השנייה של סטפן, כריסטינה מק'קאל, אימצה את שתי הנערות, שהתנכרו לאמם הביולוגית במשך כמה עשורים.
עיתונאות

לאחר שאחד מעמיתיה ללימודים במכללה הכיר בין קלרקסון לבין מפיקי התוכנית "Take 30" - תוכנית אקטואליה המשודרת אחר הצהריים המנוהלת על ידי חברת השידור הקנדי (CBC) - קלרקסון נשכרה על ידי חברה ממשלתית בשם "תאגיד הכתר הקנדי" כסוקרת ספרים עצמאית בחברה. דבר זה סימן את תחילת קריירתה העיתונאית בת ה-30 שנה ב-CBC. אחרי פחות משנה שבה הייתה במעמדה הראשוני בחברה, קלרקסון קודמה למארחת שותפה, ובכך הפכה לאחת הראשונים מבין חברי מיעוט נראה שקיבלה במה בטלוויזיה הקנדית. היא נשארה לעבוד עם Take 30 במשך עשור, תוך הסתעפות לתוך העיתונות המודפסת. קלרקסון כתבה ופרסמה ספרי רומן בשנת 1970.
ב-1974, קלרקסון ייסדה תוכנית טלוויזיה בשם "אדריאן", אולם תוכנית זו לא הייתה מוצלחת במיוחד ושודרה פחות מארבעה חודשים. עם זאת, התוכנית אפשרה לה לנסוע בהרחבה מחוץ לקנדה, כיוון שהיא הקליטה קטעים עבור תוכניתה במקומות כמו דרום אפריקה (שם היא ראיינה את נדין גורדימר והלן סוזמן), והונג קונג, שם ראיינה את תושבי המקום. עם ביטול תוכניתה, CBC יצרה בשנת 1975 תוכנית "עיתונאות קשה" בשם "The Fifth Estate" כאמצעי לעמוד בדרישות התוכן הטלוויזיוני של קנדה. קלרקסון הובאה לתוכנית זו על מנת להנחות את התוכנית יחד עם וורמר טרוייר בעונה הראשונה. עקב בעיות מתמשכות בין השניים, טרוייר עזב את הסדרה, והשאיר את קלרקסון להנחות עם העיתונאים פיטר ריילי ואריק מאלינג.
לאחר שזכתה במספר פרסי ACTRA, קלרקסון סיימה את עבודתה ב-"The Fifth Estate" בשנת 1983, ולאחר מכן מונתה על ידי סגן מושל אונטריו ג'ון בלאק איירד, על פי עצתו של ראש ממשלתו, ויליאם דייוויס, להיות הסוכנת הכללית של אונטריו בצרפת. היא כיהנה בתפקיד זה כקישור תרבותי בין הפרובינציה לבין צרפת, ופעלה לקידום אונטריו בכמה מדינות אירופאיות אחרות. אחרי חמש שנים בתפקיד זה, היא חזרה לעסקים פרטיים, והפכה לנשיאה ולמו"ל של החברה "מק'קלאנד וסטיוארט", בזמן שהחברה הייתה בקשיים כלכליים. קלרקסון לא הצליחה לפתור את הבעיות הפיסקליות (בעיות שקשורות לאוצר החברה או להכנסותיה ממיסים, מאגרות וכדומה) של החברה והיא גם לא הייתה פופולרית בקרב עובדיה, והתפטרה אחרי שנה וחצי לאחר שגרמה לכמה התפטרויות כמחאה על תפקודה.
קלרקסון העדיפה לחזור לטלוויזיה, כשהיא מאמצת תוכנית בשם "פסטיבל הקיץ של אדריאן קלרקסון" באמצע שנת 1988, והפכה לפופולרית עד כדי להעלות לאוויר תוכנית בידור תרבותית שזכתה לשבחים מצד מבקרי הטלוויזיה, אך מעולם לא זכתה לדירוג גבוה. אחרי ארבע שנים של הנחיית התוכנית, קלרקסון מונתה לקצינה במסדר קנדה על הקריירה הארוכה שלה בתקשורת, שכללה הנחיה של יותר מ-3,500 תוכניות טלוויזיה, סיוע לארגוני צדקה כגון קרן הכליות של קנדה ולאגודת ארגון הסופרים הבינלאומי. יתר על כן, כמנחה וכמפיקה בפועל של התוכנית "אדריאן קלרקסון מציגה", היא הייתה מועמדת מספר פעמים לקבלת פרס ג'מיני(אנ'), שבו זכתה בשנת 1993 כמנחה הטובה של תוכנית אמנותית.
המושלת הכללית של קנדה

קלרקסון הייתה בת המיעוט הנראה הראשונה שנבחרה לתפקיד המושל הכללי של קנדה, והאישה השנייה (אחרי ז'אן סווה) לכהן בתפקיד והראשונה ללא רקע צבאי או פוליטי. היא גם הייתה האדם השני שמונה למסדר קנדה לפני מינויה כמושלת כללית מיועדת, אחרי ז'ול לז'ה. קלרקסון הביאה איתה גישה חדשה לתפקיד המושל הכללי, והקדישה חלק ניכר מהמנדט שניתן לה למשיכת תשומת לב לאומית לקנדה הצפונית.
המושלת הכללית של קנדה > מושלת כללית נבחרת

ב-8 בספטמבר 1999 משרד ראש ממשלת קנדה הודיע כי אליזבת השנייה, מלכת קנדה אישרה את קלרקסון, בחירתו של ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין שתחליף את רומאו לבלן כנציג המלוכה הקנדית. בזמן ההודעה על מינויה, התברר כי יחד איתה יתגורר באחוזת רידו שותפה הוותיק, ג'ון רלסטון סול(אנ'), כך שהמינוי הרשמי יביא זוג לא רשמי לתפקיד משנה למלך.
המושלת הכללית של קנדה > לאחר השבעתה > הקשר עם הצבא

ב-8 באוקטובר 1999 הושבעה קלרקסון לתפקיד מושל הכללי של קנדה ה-26, והייתה פעילה עד מהרה בתפקידה, והפכה מיד לכלי משחק בשלבים האחרונים של החזרת החיילים האלמוניים מצרפת.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, רשות התעופה הפדרלית סגרה את המרחב האווירי של ארצות הברית וטיסות רבות הופנו מארצות הברית לקנדה במבצע שכונה "סרט צהוב" (אנ'), מתוכן נחתו 19 טיסות בנמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון. קלרקסון שיבחה את המבצע ואמרה כי "קהילות ברחבי המדינה פתחו את בתיהן ואת לבם לנוסעי מטוסים שהופנו לקנדה", וב -14 בספטמבר 2001 ניהלה את טקס ההנצחה בגבעת הפרלמנט לקורבנות הפיגועים, בו השתתפו למעלה מ-100 אלף איש - המשמר הגדול ביותר שנראה אי פעם בבירת קנדה. בעצת הקבינט של קנדה שלחה אז קלרקסון חיילים קנדים לסיוע במלחמת אפגניסטן (2001–2014), ובמסגרת תפקידה כמייצגת המלכה כמפקדת העליונה של צבא קנדה, ביקרה ב-2002 את הכוחות הקנדיים המשרתים בזירה באפגניסטן. המסע הזה לאפגניסטן, ושאר מסעות צבאיים שערכה מחוץ לקנדה במהלך כהונתה (ביקור חיילים קנדים בקוסובו, בילוי חג המולד עם אנשי הכוחות הקנדיים על משחתת קנדית, ושוב לאפגניסטן כדי לבלות את יום השנה החדשה עם חיילים קנדים) זכו לשבחים על היותה המושל הראשון מאז 1945 (בערך) שלקח ברצינות את חובותיו הקשורות בתוארו כמפקד העליון של הכוחות הקנדיים שזכה בהגברת הגאווה של הכוחות הקנדיים.
המושלת הכללית של קנדה > לאחר השבעתה > כללי

קלרקסון לקחה תפקיד פרואקטיבי להגדלת מעמדו של המשרד המושל הכללי, נסיעה נרחבת מחוץ לגבולות קנדה ואירוח אירועים, כנסים ופורומים מפוארים. עם זאת, בקרב הציבור התעוררה ביקורת על הדרך בה משרד המושל הכללי משתמש בתקציבו; במהלך כהונתה, ההוצאות על אחזקת אחוזת רידו גדלו ב-200%.
תפקיד המושל הכללי היה בסיס למחלוקות פוליטיות מאז הקמתו - בעיקר בשל התקציבים הנדרשים לקיום משרה זו. בתקופת כהונתה של קלרקסון, תקציב המושל הכללי הכפיל עצמו והגיע ל-41 מיליון דולרים קנדיים בשל עלויות שיפוץ טירת רידו ומרכז המבקרים של לה סטיאדל. כמו כן ביקורה של המושלת הכללית ברוסיה, בפינלנד ובאיסלנד בשנת 2003 (ביקור שארך 19 יום) עורר ביקורת רבה בשל העלויות שהגיעו ל-5 מיליון דולרים קנדיים. ועדה פרלמנטרית שהתכנסה בשנת 2004 לדון בתקציבי המושל הכללי החליטה על קיצוץ נרחב בתקציבים.
מאותו רגע ואילך התנהלו קלרקסון ומשרדה בקפדנות. בנובמבר 2004 הוכרז כי התקציב של קלרקסון יופחת ב-10%, אף על פי שהפרלמנט הקנדי עצמו אישר את התקציב שלה מדי שנה. לאחר מכן, במרץ 2005, היא שוב התמודדה עם שאלות על הוצאות חריגות לאחר שדווח כי יעצו לה על ידי ראש הממשלה פול מרטין לערוך ביקורים רשמיים בספרד, הולנד ורוסיה כדי להשתתף בהלוויה הממלכתית של קורבנות פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, יום השנה ה-60 לשחרור הולנד ולהשתתף בחגיגות יום הניצחון באירופה במוסקבה בהתאמה. קלרקסון חיכתה עד פחות משבועיים לאחר תום זמנה כמושלת הכללית, בטרם ביקרה בפומבי את ז'אן קרטיין ואת הקבינט בראשותו על כך שלא הגן על משרדה.
בינואר 2005, קלרקסון הייתה נתונה שוב במחלוקת זאת לאחר שהיא לא יכלה להשתתף באזכרה של סגן מושל אלברטה, לואיס הול. אחוזת רידו פרסמה הצהרה כי המושלת הכללית הייתה באותה עת מחוץ לקנדה במטרה לייצג את המלוכה הקנדית בטקס ההשבעה של נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו. עם זאת, ההשבעה נדחתה, וקלרקסון יכלה לחזור לקנדה ולהשתתף בטקס האזכרה. כשדווח על כך מאוחר יותר על ידי העיתון "Toronto Sun" כי היא תחכה בפריז שבצרפת, עד שהנשיא המיועד ישבע אמונים מחדש במקום לחזור להשתתף באזכרתו של הול.