שוער (הוקי קרח)
שוערים בהוקי קרח > מילון מונחים וטכניקה

משחק בזווית: השיטה שבה, על ידי מצב בקו ישיר בין הדסקית (לא החובט) לשער, שוער מכסה יותר מהשער ממה שהיה יכול אחרת, ולעיתים קרובות "גולש" לאט, ישירות לכיוון וסגירה של החובט היריב כדי לחסום יותר אזורים מהשער. שניים משוערי הזווית הבולטים בשנות ה-70 היו ז'יל ז'ילבר וברני פראן.
חוסם: החוסם הוא ציוד מלבני עם כפפה להחזיק את המקל. החוסם מולבש בעיקר על היד הדומיננטית של השוער. החוסם מגן על אזור מפרק היד וניתן להשתמש בו כדי לכוון חבטות הרחק מהשער. החוסם צריך להיות ממוקם לצדו, ובגובה המאפשר למקל השוער להישאר שטוח על הקרח בעודו בעמדתו המוכנה.
לוכד: לעיתים קרובות מכונה בפשטות "הכפפה" של השוער, כפפת התפיסה של השוער עוצבה במקור באותה צורה כמו כפפת בייסבול. זה התפתח לציוד מאוד ספציפי שנועד במיוחד לתפיסת הדסקית. חלק מהשינויים המשמעותיים יותר הם השימוש ב"רשת מחרוזת" בכיס הלוכד וההגנה המהותית לכף היד ומפרק היד. הכיס הוא האזור שבין האגודל והאצבע הראשונה של הכפפה והוא המקום שבו רוב השוערים מנסים לתפוס את הדסקית; תפיסה בכיס מפחיתה את הסיכוי לנפילת ריבאונד מהכפפה. רוחבו של הלוכד לא יהיה יותר מ-18 אינץ'. ניתן להחזיק את הלוכד במגוון תנוחות בהתאם לנוחותו של השוער, אך המגמה בקרב שוערים צעירים היא להחזיק את הכפפה כשכף היד פונה לעבר החובט, במקום תנוחת "לחיצת יד" שהייתה פופולרית בעבר. חלק ה"צ'יטר" של הכפפה הוא החלק של הכפפה בחלק החיצוני של האגודל והחלק המכסה את פרק כף היד של השוער.
הצלת פרפר: הצלה תוך שימוש בטכניקת הפרפר שבה השוער מוריד את ברכיו אל הקרח ומפזר את רגליו לצדדים תוך שמירה על המקל על הקרח בין רגליו כדי לכסות את חמש הגומות עם ידיו על אחת מהן. צד גופם מעל כל כרית רגל. עבור רוב השוערים המודרניים, סגנון הפרפר הוא טכניקת ברירת המחדל שסביבה נבנה שאר המשחק שלהם, שכן הוא עוצר תאורטית כל חבטה לאורך הקרח ומספק כיסוי שער אופטימלי.
גלישת פרפר: טכניקה שבה השוער זז לרוחב על ידי דחיפה עם רגל אחת והחלקה עם הברך של הרגל השנייה על הקרח. לאחר השלמת הדחיפה, הברך של הרגל הדוחפת יורדת בחזרה אל הקרח כדי לחזור למצב הפרפר למשך שארית ההחלקה. טכניקה זו מאפשרת תנועה לרוחב תוך מזעור הזדמנויות לדסקיות להחליק מתחת לשוער על ידי שמירה על כרית רגל אחת לפחות משוטחת על הקרח לאורך כל הדרך.
גלגול האשק: גלגול האשק הוא תמרון ייאוש על שמו של השוער הצ'כי דומיניק האשק. בעמידת עם כרית הרגל המוערמת, החלק התחתון של השער מוגן היטב, אך השליש העליון פתוח לחלוטין. במאמץ אחרון לחסום חבטה גבוהה הנכנסת, השוער יכול להתגלגל מסביב לגבו העליון, להניף את כריות רגליו לאוויר ולערום אותן בצד השני. אם העיתוי נכון, השוער עשוי להרים את רגלו בדיוק בזמן כדי לבצע הצלה מוצלחת.
גומות אחת עד חמש: כאשר שוער עומד ברשת במצב מוכן, ישנם שבעה אזורים פתוחים שעל השוער לכסות. ואלו הם:
צד כפפה, גבוה: אזור זה מוגדר על ידי הזרוע והלוכד של השוער בחלק התחתון, המסכה מבפנים, והקורה והחלק העליון של השער מבחוץ.
צד כפפה, נמוך: אזור זה מוגדר על ידי הזרוע והלוכד של השוער בחלק העליון, הקרח בחלק התחתון, ומחוץ לקורת השער. במהלך סגנון הצלת פרפר, אזור זה סגור לחלוטין והלוכד בדרך כלל מוערם על גבי כרית הרגל כאשר הרגל פתוחה לרוחב כדי לכסות את הקורה.
צד מקל, גבוה: אזור זה מוגדר על ידי קורת השער, החלק העליון של השער, והחוסם והזרוע של השוער. החצי העליון של מקל השוער מוחזק באזור זה, אך זה לא נפוץ כדרך לעצור את הדסקית.
צד מקל, נמוך: זהו החצי התחתון בצד המקל, והוא מוגדר על ידי החוסם והזרוע, הקרח והקורה החיצונית של השער. במהלך הצלת פרפר אזור זה אף מכוסה על ידי מגן הרגל כאשר החוסם מוערם למעלה כדי להגן מפני חבטות נמוכות. כאשר שוער עומד, המשוט של מקלו משומש כדי לכסות אזור זה ולהסיט את הדסקית הרחק מהשער.
'גומה מספר חמש': האזור החמישי והאחרון נמצא בין מגיני הרגליים של השוער ומחליקיו. אזור זה מוגן על ידי להב המקל כל הזמן, והאזור סגור על ידי מגן הרגל כאשר השוער במצב פרפר.
'גומה מספר שש ושבע': הגומות במקום שש ושבע הן שני מונחים חדשים הקשורים אחד לשני ואלו האזורים שמתחת או מעל זרועות השוער. שוערים שמחזיקים את הלוכד שלהם גבוה או חוסם רחוק לכיוון גופם נחשבים שיש להם את גומות שש ושבע.
'גומה מספר שש (סלנג)': הגומה השישית משמשת גם כן כמונח בסלנג וגם כאשר הצלה בוצעה, אך הדסקית נכנסת לתוך השער ונחשב כשער. המונח משומש כאשר השוער אינו בטוח כיצד הדסקית הצליחה לעבור אותו.
מגיני רגליים: מולבשות על רגלי השוער כדי להגן על הרגליים ולעזור לעצור חבטות. חוקי ה-NHL הנוכחיים הפחיתו את רוחב מגן הרגליים ל-11 אינץ' (280 מ"מ); הגובה הכולל מוגבל בהתאם לאדם באופן פרופורציונלי. מגיני הרגליים מגיעים בדרך כלל כשלושה סנטימטרים מעל הברך. בשל הפופולריות של סגנון הפרפר, מגיני רגליים מודרניים בנויים כעת עם 'משטח נחיתה' שיושב שטוח על הקרח במהלך טכניקת הפרפר ומאפשר ל'פנים' של המגן לפנות החוצה ולהציע את מירב ההגנה לשוער תוך הצגת משטח החסימה הגדול ביותר האפשרי לחובט.
בעיטת הצלה: כל הצלה נעשית על ידי מגן הרגל. בעיטת הצלה מתייחסת לרוב להצלה שבה השוער בועט ברגל שלו כלפי חוץ כדי לחסום את הדסקית ו/או כדי להפנות את הדסקית בצורה יעילה יותר למיקום הרצוי.
תנוחה: הזווית שנוצרת בין הידית (המשוט) של מקל שוער לבין הלהב. ככל שתנוחה גבוהה יותר, כך המקל דומה יותר לאות הגדולה L. מספר תנוחה גבוה יותר של 15+ הוא באופן מסורתי עבור שוערים שנוטים לעמוד יותר בעמדה שלהם; מספר תנוחה נמוך יותר של 11 או 12 הוא עבור שוערים שמשחקים יותר בסגנון פרפר למטה על הקרח לעיתים קרובות יותר.
מסכה: כיסוי מגן הראש שחובשים שוערים. השוער הראשון שחבש מסיכה בליגת ההוקי הלאומית היה קלינט בנדיקט ב-1930 שלבש צורה גסה עשויה עור. בנובמבר 1959, ז'אק פלאנט, חבש מסכת פיברגלס מתוצרת עצמית לאחר שספג חבטה מניו יורק ריינג'רס בפניו. בעקבותיו, שוערים ברחבי העולם החלו לחבוש כיסויי ראש מגינים, וזוהי כעת חובה. מסכות התפתחו מהסגנון שהציג פלאנט, לסגנון הקסדה/"כלוב הציפורים" המיוחד של השחקנים הידועים ולדיסלב טרטיאק וכריס אוזגוד, לקסדה ההיברידית המודרנית, העשויה מחומרים מתקדמים כמו סיבי פחמן או קוולאר, הגוברת בבטיחות ככל שחלף הזמן. במיוחד ברמות גבוהות יותר של הוקי, שוערים רבים צובעים את המסכות שלהם כדי לייצג את הצבעים/התמונות של הקבוצה שלהם, ציוני דרך בעיר שבה הם משחקים או תחומי עניין/כינויים אישיים. דוגמאות לכך כוללות את מסכת פסל החירות של מייק ריכטר, הנשר של אד בלפור על המסכה שלו (כינוי אדי הנשר), ראיין מילר שמציג את המילים "מאט מן" על מסכותיו לכבוד בן דודו המנוח, וקרייג אנדרסון כיבד את שירות מועצת המנהלים של מוזיאון הקורבט הלאומי של אביו (כרוכב קורבט לשעבר) בכך שנראה שברולט קורבט על המסכות שלו.
משוט: החלק העבה של מקל השוער, ואין לבלבל בין זה ללהב. האורך מרבי של המשוט הוא 26 אינץ' (660 מ"מ) ב-NHL. הלהב הוא החלק של המקל שאמור להישאר שטוח על הקרח, בהשוואה למשוט.
חתירה כלפי מטה: סוג של עמידה של השוער כאשר המשחק מגיע מהפינה לקדמת השער ומוביל הדסקית נושא את הדסקית מול השער ומחפש להבקיע. כאן השוער מניח את המקל על הקרקע, במקביל לקרח, כשהרגל הכי רחוקה מהקורה למטה והשנייה למעלה ומוכנה לדחוף. זה עובד היטב נגד הסתערויות זוויתיות או ועטיפות שבו המחליק היה בדרך כלל מחליק מצד השוער. למחליק יש אמנם את החלק העליון של השער לחבוט עליו, אך קשה להרים את הדסקית מעל השוער מקרוב. עמדת ההנעה מטה יעילה גם נגד מסירות נמוכות מאחורי השער לשחקנים המחפשים להבקיע מאזור השער.
תיקול דחיפה: כאשר השוער רוצה לתקוע את הדסקית הרחק משחקן יריב, הוא מחליק במהירות את ידו במעלה המקל, ודוחף קדימה לעבר הדסקית. תיקול דחיפה שבוצע בצורה לא נכונה נחשב למסוכן; השוער עלול להחמיץ, ומוביל הדסקית יישאר עם שער לא מוגן. במצבים קשים, ניתן להשתמש בדקירה מהירה וחזקה.
פרו-תעופה: סגנון המשחק הזה נגזר מסגנון הפרפר, אם כי רובם יטענו שזהו לא יותר ממונח שיווקי. עיצוב מגן הרגל הנוכחי מאפשר שהפנים המלאים של המגן יהיו מאונכים לקרח, ולמקסם את שטח החסימה. כמעט כל השוערים המודרניים משחקים בסגנון זה. העמדה רחבה מאוד ונמוכה כדי למקסם את כמות הגוף שחוסם את השער. רבים מהשוערים הגדולים של היום אימצו את הטכניקה הזו. זה מאלץ את החובט להוריד את הדסקית מהקרח כדי להבקיע. החיסרון של עמדה זו הוא שקשה מאוד לנוע במהירות. המשתמשים היעילים יותר בסגנון זה כוללים את הנריק לונדקוויסט מהניו יורק ריינג'רס, ג'ונתן קוויק מהלוס אנג'לס קינגס ורוברטו לואונגו מהפלורידה פנתרס. זה עדיין נחשב לתנועת פרפר, שכן המכניקה של ביצוע השמירה זהה, אולם העיצוב של מגן הרגל הוא שמשיג את הסיבוב הזה יותר מכל.
צילום מסך: צילומי מסך הם חבטות שאינן נראות, שבהן השוער לא יכול למצוא את מיקום הדסקית. שוערים לא צריכים לצפות או לנחש מתי ואיפה הדסקית תפגע. בצילום המסך, שחקן אחר (בדרך כלל יריב, אך לפעמים חברו לקבוצה של השוער עצמו) עומד בין החובט לשוער, ומטשטש את ראייתו של השוער לגבי החבטה. בצילום מסך, השוער חייב לעשות כל מה שאפשר כדי לנסות לראות את החבטה, מכיוון שלצניחה לעמדת הפרפר ולהוציא את הכפפה החוצה לשמע קול חבטה זה לא הרעיון הטוב ביותר במשחק המודרני. כמה שוערים, כמו אד בלפור או רון הקסטול, הגיעו עד (לא חוקי) למצב שחבטו לשחקנים בראש או לפצוע את רגליהם.
דשדוש: מונח זה עשוי להתייחס לשתי טכניקות שונות: גרירה בעמידה היא טכניקה שבה שוער, בעמדת עמידה, דוחף עם מחליק אחד ומחליק עם השני תוך שמירה על שתי המחליקיים מופנות קדימה כדי לבצע תנועות צדדיות קטנות. דשדוש פרפר הוא טכניקה שבה שוער בתנוחת פרפר מבצע דחיפות קטנות באמצעות הברכיים כדי לבצע תנועות צדדיות קטנות מאוד מבלי לפגוע בכיסוי השער של הפרפר.
הצלת מחליקיים: הצלה שנעשתה על ידי מחליקי השוער. השוער מחליט לאיזה כיוון הריבאונד צריך לנסוע, ומסובב את המחליקיים שלו לכיוון זה. לאחר מכן, הוא מכופף את הרגל השנייה, דוחף לכיוון הדסקית עם הרגל הכפופה, כשהברך הכפופה צונחת אל הקרח. מהלך זה משמש לעיתים רחוקות מאז ששיטת הפרפר הפכה לפופולרית. האפקטיביות של שמירה על החלקה מוגבלת יותר בגלל הקושי לכוון דסקית בהשוואה לשימוש במקל, חוסם או מגן הרגליים.
החלקה: סברה מוטעית נפוצה היא שהשוער יכול להסתדר עם החלקה מספקת בלבד, ולעיתים קרובות שחקנים צעירים מוצבים בשער בגלל ההחלקה הגרועה שלהם. למעשה, השוער חייב להיות אחד המחליקים הטכניים הטובים ביותר בקבוצה, ועליו להיות מסוגל לעמוד בקצב המהלכים של כל מחליק בקבוצות יריבות. בפרט, שוערים חייבים להיות מיומנים בהחלקה לרוחב ובסיבוב מהיר. שוערים חייבים גם להיות בעלי חוזק רגליים יוצא דופן ויכולת תנועה טובה למקרים גורליים.
החלקת מגן רגל מוערם: כאשר שוער נמצא על הזווית, לעיתים קרובות מסירה פתאומית קרובה לשער תשאיר את השער ללא שמירה יחסית. הערמת המגינים היא מהלך נואש שבו השוער מחליק את רגליו בתחילה, כאשר הרגליים ביחד (וכתוצאה מכך, "מוערמות") על פני הרחבה, בניסיון לכסות כמה שיותר מקום.
עמידה: בעמידה נכונה, לשוער יש משקל על כריות הרגליים, הלוכד והחוסם ממש מעל גובה הברך ומעט בחוץ מקדימה כך שניתן לראות אותם בראייה ההיקפית של השוער, והמקל שטוח על הקרח. העמידה צריכה להיות מותאמת גם לסגנון ולנוחות של השוער.
מקל: המקל, שנאחז על ידי השוער ביד החוסמת שלו, להב המקל צריך להישאר שטוח על הקרח. שימו לב לתנוחה של מקל חדש. תנוחה גבוהה תאלץ שוער לשחק על העקבים, ומפחיתה את איזונו, בעוד שתנוחה נמוכה מציבה את השוער נמוך יותר על הקרח, ועשויה להשפיע על הצלות גבוהות.
הצלה במקל: הצלה שנעשית על ידי מקל השוער. בהצלות כאלו, השוער אינו צריך להחזיק בחוזקה את המקל, ובמקום זאת לאפשר ברגע פגיעת החבטה לדחוף את המקל בחזרה לכיוון המחליקיים או מגיני הרגליים ובכך להגן מפני המכה.
עומד על הראש: זהו מונח לתיאור ביצועים יוצאי דופן של שוער הוקי קרח בפרק זמן קצר. לעיתים קרובות כאשר שוער משחרר ריבאונד, היריבה מהר מאוד חובטת שוב, והשוער צריך לבצע הצלה מהירה. שוער נופל על הצד שלו ו"מערים את המגינים" ונראה שהוא כמעט עומד על הראש. ייתכן שהמונח נגזר לאחר שנשיא ה-NHL פרנק קאלדר, רמז לשינוי הכללים מ-1918 ואפשר לשוערים לעזוב את רגליהם כדי לבצע הצלה, והעיר, "מבחינתי, הם יכולים לעמוד על הראש."
שילוש: "שילוש" הוא שיטה לתנועה פנימה והחוצה מרחבת השער, המשמשת לעיתים קרובות ב"משחק זווית". משמש לרוב בהקמה לפני כניסת הדסקית לאזור השוער, במיוחד כדי "לחתוך את הזווית". טכניקה זו מושגת על ידי הפניית שתי הבהונות של המחליקיים פנימה או החוצה ומאפשרת למחליקיים להיפרד, ואז משיכת המחליקיים חזרה יחד כדי לעצור, כל זאת מבלי שהמחליקיים יעזבו את פני הקרח. הצבעה של אצבעות הרגליים פנימה גורמת לתנועה לאחור והפנייתן כלפי חוץ גורמת לתנועה קדימה.
דחיפת T: טכניקה המשמשת שוערים כדי לנוע מרחקים גדולים יותר לרוחב ממה שניתן להשיג על ידי דשדוש. השוער מכוון מחליק אחד לכיוון הנסיעה הרצוי, מסובב את גופו במידת הצורך, ולאחר מכן משתמש במחליק השני כדי לדחוף את עצמו לכיוון זה. השם "דחיפת T" מגיע מהאופן שבו במהלך הדחיפה, המחליקיים מאונכים זה לזה ויוצרים צורת T.