stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ארין
היסטוריה > לפני אירועי "משחקי הכס"

הלורד ג'ון ארין, שנישא כבר פעמיים, נישא בפעם לליסה טאלי ורק ממנה הוליד ילד אחרי שני ולדות מתים וארבע הפלות, את רוברט החלש והחולני. כשהיו צעירים, התחנכו אדארד סטארק ורוברט באראתיאון אצל הלורד ארין בקן הנשרים. לכן כשפצח המרד נגד אאיריז השני טארגאריין, "המלך המשוגע", היו בצבא המורדים בית באראתיאון שהוביל את המרד, בית ארין, בית סטארק ובית טאלי. לאחר ניצחונו של רוברט מונה ג'ון ארין לימין המלך, היועץ הקרוב ביותר למלך, ושכנע את בית מארטל שדורן לא תפרוש מהממלכה. במהלך כהונתו ג'ון מגלה שהנסיכים ג'ופרי, מירסלה וטומן באראתיאון הם למעשה תוצאות של גילוי עריות בין סרסיי וג'יים לאניסטר, אך לפני שזכה לחשוף זאת הוא מת בפתאומיות. מותו של לורד ארין הניע את רוברט באראתיאון לפנות לאדארד סטארק בתחילת "משחקי הכס" להחליף את ג'ון המנוח ולהתמנות לימין המלך, מה שהניע את רוב העלילה של הסדרה וגרם בעקיפין למלחמת חמשת המלכים.
היסטוריה > בזמן מלחמת חמשת המלכים

אף על פי שהבחירה ההגיונית של בית ארין בהנהגת ליסה, אחותה של קייטלין סטארק, הייתה לתמוך במלחמה באחיינה רוב סטארק, אך במקום זאת שמרה הבקעה על נייטרליות כדי להגן על עצמה מפני פשיטות שבטי הרי הבקעה. לאחר שנרצח ג'ופרי באראתיאון וסאנסה סטארק נאלצה לברוח ממעלה מלך, מבריח אותה אצבעון כדי לפגוש את דודתה ליסה. אצבעון וליידי ליסה נישאים, ולאחר מכן רוצח אצבעון את ליסה ומעליל שזה היה מאליריון, הזמר האהוב על הליידי. כתוצאה מכך הופך אצבעון לריבון הזמני של הבקעה עד שרוברט יגדל מספיק כדי לשלוט בעצמו. חלק מהלורדים של הבקעה, בהם יון רויס ("הארד") ולין קורבריי, מורדים בו, אך הוא פותר את הבעיה הזו ומחזק את מעמדו. לאחר מכן מתכנן אצבעון להשיא את סאנסה להארולד הארינג (המכונה "הארי היורש" כי הוא השני בסדר הירושה לשלטון בבקעה אחרי רוברט החולני) ובכך היא תוכל להיות הליידי של קן הנשרים אם וכאשר רוברט ימות בלי ילדים ותוכל לכבוש בחזרה את וינטרפל.
דמויות > ג'ון ארין

לורד ג'ון ארין, בנו של הלורד ג'ספר ארין והיחיד מבין שלושת ילדיו אשר העמיד צאצא, היה לורד קן הנשרים, מגן הבקעה, ריבון המזרח וימין המלך של רוברט הראשון באראתיאון. ג'ון נשא שלוש נשים, האחרונה מביניהן הייתה ליסה טאלי שהולידה את בנו היחיד רוברט. כשהגיע ג'ון למעלה המלך וכיהן כימינו של רוברט, הוא קיבל פנייה מאחיו של המלך סטאניס באראתיאון שהתעורר אצלו חשד שהנסיכים ג'ופרי, מירסלה וטומן אינם בניו של המלך רוברט אלא פרי גילוי עריות של המלכה סרסיי לאניסטר ואחיה ג'יימי. ג'ון מחליט לחקור את הנושא ומגלה תוצאות מפתיעות אבל אז מת במפתיע. מילותיו האחרונות של לורד ג'ון ארין לאשתו ליסה היו "הזרע חזק" ("The seed is strong"), שפורש כהתייחסות לרוברט הקטן והחולני, שבכל זאת ישרוד וישלוט בבקעה.
דמויות > ליסה ארין

ליידי ליסה ארין (לשעבר טאלי) הייתה בתו השנייה של לורד הוסטר טאלי מנהרן והליידי של קן הנשרים. עוד בילדותה בנהרן התאהבה ליסה בבן חסותו של אביה, בן של לורד זוטר בשם פיטר בייליש, והיו ביניהם יחסי חברות ואפילו אהבה. בגלל אהבתה לבייליש כעסה ליסה על אביה כשהשיא אותה ללורד ג'ון ארין הזקן חשוך הבנים במהלך המרד של רוברט. לאחר שישה הריונות כושלים, ילדה ליסה את בנה היחיד רוברט (המכונה גם רובין-חמד), ילד חלוש וחולני. לאחר שג'ון הורעל, כותבת ליסה לאחותה קייטלין סטארק שהיא חושדת כי בית לאניסטר הרעיל את בעלה. במהלך סופת החרבות נישאת ליסה לאהוב ילדותה, פיטר בייליש, וזה מפיל אותה דרך דלת הירח, חור המוביל כ-200 מטר למטה מקן הנשרים ומאשים בכך את הזמר האהוב על ליסה, מאריליון.
דמויות > רובין ארין

לורד רוברט ארין, בנו היחיד של הלורד ג'ון ארין ואשתו ליסה, לורד קן הנשרים, מגן הבקעה וריבון המזרח. רובין, הוא ילד חולני בן 8, ולכן אירוני שהוא זה ששולט בבקעה ואחראי על מזרח וסטרוז. רובין מתואר כילדותי ומפונק, ולפי הכתוב ינק עד גיל מאוחר מאוד.
נושאי דגלו של בית ארין

נושאי דגלו של בית ארין הם הלורדים של ההר והבקעה, שנשבעו לו אמונים. ביניהם - בית רויס (הענף הבכיר והענף הזוטר) מרונסטון, בית קורבריי מבית הלב, בית סאנדרלנד משלוש האחיות, בית ויינווד מטירת אלוני הברזל, בית טמפלטון מתשעת הכוכבים, בית לינדרלי מיער הנחשים, בית גראפטון מעיר שחף, בית האנטר מהיכל לונגבו, בית רדפורט מרדפורט ובית בלמור משיר-עז.
ברונט

תג ברונט בריטי
ערך זה עוסק בתואר אצולה בריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הברונט (אנגלית: Baronet) הוא תואר אצולה העובר בירושה המוענק על ידי הכתר הבריטי. התואר הוצג לראשונה באנגליה של המאה ה-14 ושימש את ג'יימס הראשון, מלך אנגליה בשנת 1611 כאמצעי לגיוס כספים. הברונט הראשון היה ניקולס בייקון.
ברונט הוא תואר אצולה לשם כבוד, והתואר היחיד העובר בירושה שאינו ממעמד האצילים. נוסח הפניה אל ברונט הוא "סר", כמו אל אביר, אך התואר נמצא מעל כל דרגות האבירות למעט מסדר הבירית ומסדר הדרדר.
רשימה חלקית של מחזיקי תואר הברונט

סר ג'ורג' יאנג, מנהיג בית הנבחרים הבריטי (נולד ב-1941).
סר אוסוואלד מוסלי, חבר פרלמנט ומייסד איגוד הפשיסטים הבריטי (1896–1980).
יעקב רוטשילד, בן למשפחת רוטשילד הבריטית ובנקאי בריטי (נולד ב-1936).
ברוק ווטסון, סוחר פוליטיקאי וראש עיריית לונדון (1735–1807).
דניס תאצ'ר, בעלה של ראש ממשלת בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר ואיש עסקים (1915–2003).
ג'ורג' סטוקס, פיזיקאי ומתמטיקאי בריטי (1819–1903).
הנרי רויס, מייסד חברת המכוניות רולס-רויס (1863–1933).
עבדאללה (אלברט) דוד ששון, בן למשפחת ששון, (1818–1896)
בן קרומפטון

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בן 50 בערך) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנג'מין "בן" לורטון קרומפטון (באנגלית: Benjamin "Ben" Lorton Crompton; נולד ב-1974) הוא שחקן אנגלי, המוכר בעיקר מהופעתו בסדרת המערכונים "Man Stroke Woman" של ה-BBC, ומהופעתו בתפקיד אדיסון טולט בסדרה "משחקי הכס" של HBO. הוא גם הופיע בסיטקום "אידיאלי" של BBC Three בכיכובו של ג'וני וגאס.
ביוגרפיה

קרומפטון נולד בעיר סטוקפורט שבמחוז מנצ'סטר רבתי. הוא היה חבר בלהקת התיאטרון "Youth Unlimited Theatre Group".
ב-2002 הופיע קרומפטון בסרט "הכל או כלום", בסדרת הטלוויזיה "לדפוק שעון" ובסרט הטלוויזיה "Housewife, 49". בסרט "102 כלבים וגנבים" שיחק בתפקיד יואן. בין השנים 2012 ו-2014 השתתף בשלוש העונות של הסדרה הקומית "פרמפייס" בתפקיד קית', אבא של ג'יימי. ב-2011 הופיע קרומפטון בתפקיד ויליאם נאט בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר" של רשת ITV. ב-2012 שיחק בסרט "Blood".
ב-9 באוגוסט 2011 אישר ג'ורג' ר. ר. מרטין בפוסט בבלוג שלו שקרומפטון לוהק לתפקיד אדיסון טולט (הקרוי גם Dolorous Edd), מאנשי משמר הלילה, בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". קרומפטון המשיך לגלם את הדמות מהעונה השנייה ועד השישית של "משחקי הכס".
ב-2014 שיחק קרומפטון בתפקיד קצין ימי בפרק "בתוך הדאלק" בעונה השמינית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד ב-2014 השתתף בדרמה "The Great Fire" של רשת ITV וגילם את דמותו של "מר בגוול".
ב-2016 הופיע בווידאו קליפ בשם "Old Skool" של להקת המוזיקה האלקטרונית "מטרונומי" (אנ').
הערות שוליים

1 2  Ben Crompton – Biography
↑  "Watchers on the Wall on Twitter". Twitter.
↑  "BBC – Press Office – Ideal supporting male cast". bbc.co.uk.
↑  "Not A Blog – Across the Atlantic Sea". livejournal.com.
↑  "Watchers on the Wall on Twitter". Twitter.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1195488963  LCCN: no2014046513  VIAF: 308181306   WorldCat (עם VIAF): 308181306
בני טרן

| --- | --- |
בן-ציון טרן, 3 ביוני 2012
בן-ציון טרן, 3 ביוני 2012
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  בני
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 184 של חטיבה 14  מפקד חטיבה 691  מפקד חטיבה 500  מפקד בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל)  סגן מפקד אוגדה 162  מפקד אוגדת יהודה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל חברת איחוד ארגזי ישראל חבר מועצת היישוב מכבים
 
בן-ציון (בני) טרן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. פיקד על אוגדת יהודה, על חטיבה 500 ועל עוצבת בני חיל.
קורות חייו

טרן התגייס לצה"ל במאי 1965 ושירת כלוחם בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. לאחר קורס קצינים שימש כמפקד מחלקה בסיירת חרוב, והוביל אותה בקרבות מלחמת ששת הימים. לאחר מכן ביצע הסבה לחיל השריון. במלחמת ההתשה שימש קצין מבצעים ומפקד פלוגה בחטיבה 14. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד 184 של חטיבה 14, הגדוד החזיק כוננות בגזרה המרכזית של קו בר-לב מאזור גשר פירדאן בצפון עד לדרום האגמים המרים. לאחר מותו בקרב של מפקד הגדוד שאול שלו, תפס טרן את מקומו ופיקד על הקרב לכיבוש מחדש של תעוז "טלוויזיה", במהלכו השמיד הגדוד 10 טנקי אויב. לאחר מכן חזר לתפקיד הסמג"ד כשאת מקומו שלו ממלא מפקד הגדוד הקודם, אברהם אלמוג. בהמשך המלחמה לחם עם הגדוד בקרב השריון ב-14 באוקטובר, בקרב החווה הסינית ובחציית תעלת סואץ. בתום המלחמה מונה למפקד הגדוד.
בהמשך שירותו הצבאי פיקד על חטיבה 691, חטיבת טנקי טירן. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת שריון סדירה, חטיבה 500, את הפיקוד עלייה העביר לדורון רובין ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת לבנון הראשונה. במלחמה פיקד על כוח חטיבתי תחת אוגדה 162, שלחמה בגזרה המרכזית. בשנת 1984 נשלח כנציג צה"ל לבית הספר RCDS - Royal College of Defense Studies בלונדון. ב-1985 מונה למפקד בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל) שבתקופתו עבר ממחנה ג'וליס והתארגן בבסיס סיירים בנגב. לאחר מכן שירת כסגן מפקד אוגדה 162. בנובמבר 1986 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדת יהודה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 1988. בתקופת כהונתו פרצה האינתיפאדה הראשונה והאוגדה בפיקודו הייתה אחראית לגזרת אזור יהודה (מירושלים עד באר שבע).
לאחר שירותו הצבאי כיהן כמנכ"ל חברת איחוד ארגזי ישראל. היה ממייסדי היישוב מכבים וחבר המועצה בו.
ב-2024 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי ״תחנות בני, כאן קודקוד!״.
הערות שוליים

↑  אבירם ברקאי, "אנחנו על השחור", כנרת זמורה ביתן, 2016, עמוד 23.
↑  עמירם אזוב, צליחה, הוצאת דביר, 2011, עמוד 156.
↑  טרן, בני, תחנות בני, כאן קודקוד!, באתר ״חי בספר - כתיבת ספרי זיכרונות״
ארנדו

ארנדו (בספרדית: Arnedo) היא עיירה הנמצאת בקהילה האוטונומית לה ריוחה בצפון ספרד.
היסטוריה

על פי ממצאים ארכאולוגיים שונים שנמצאו, אזור ארנדו היה מיושב עוד בתקופה הנאוליתית. נבנו בה גם מבני דת נוצריים, אך בתחילת המאה ה־8 היא נכבשה על ידי המוסלמים. בשנים 908–909 נכבש האזור מחדש על ידי הנוצרי סנצ'ו הראשון מפמפלונה (אנ') כחלק מהרקונקיסטה. בשנת 1369 נמכרה ארנדו לבית בורבון, אך לאחר כשנה, ב־24 באפריל 1370, היא נמכרה לקסטיליאנים. עסקה זו אושרה סופית על ידי חואן הראשון, ב־17 באפריל 1379. לאחר כחודש הומלך חואן למלך קסטיליה. בשנת 1388 נחתם הסכם הגנה הדדי בין ממלכת קסטיליה לבין ממלכת צרפת. בהסכם זה הוחלט גם על המלכת נסיך אסטוריאס הראשון – אנריקה השלישי (בנו של חואן הראשון).
בשנת 1654 קיבלה ארנדו תואר של עיר ממלך ספרד, פליפה הרביעי.
במאה ה־19, התעשייה בארנדו התפתחה מאוד; נבנו בה מפעלים לסבונים ולמשקאות חריפים, בית דפוס ועסקי בורסקאים וכלי חרס. בתחילת המאה ה־20 התפתחו תעשיות ההנעלה, הגומי והקרטון. התפתחות התעשייה בארנדו היוותה גורם משיכה לתושבים.
בשנים 1931–1932, עקב השפעות המשבר הכלכלי העולמי, אירעו במפעל ההנעלה הגדול בארנדו גלי פיטורים שהובילו לעימותים. המשמר האזרחי הספרדי ירה למוות ב־11 בני אדם שהתפרעו.
גאוגרפיה

ארנדו שוכנת במזרח הקהילה האוטונומית לה ריוחה, אשר ממוקמת בצפון ספרד. היא ממוקמת למרגלות ההרים האיבריים (אנ'), ולכן גובהה הממוצע עומד על 550 מטרים מעל פני הים. היא נמצאת כ־35 קילומטרים מדרום־מזרח ללוגרוניו, בירת הקהילה האוטונומית, וכ־70 קילומטרים מדרום־מערב לפמפלונה. נהר סידקוס (אנ'), יובל של נהר אברו, עובר בעיירה.
אקלים

האקלים בארנדו הוא שילוב של האקלים הימי והאקלים הצחיח למחצה (Cfb ו־BSk לפי שיטת קפן). עקב כך, הטמפרטורות יכולות לעלות אל מעל ל־35 מעלות צלזיוס ולרדת אל מתחת לאפס. יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר, בעוד שדצמבר וינואר הם הקרים ביותר. משקעים יכולים לרדת במשך כל השנה, אם כי אפריל ומאי הם הגשומים ביותר. בשנה ממוצעת יורדים כ־450 מילימטרים של משקעים.
| אקלים בארנדו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בארנדו> ינואר.9.5.1.9.30 | אקלים בארנדו> פברואר.12.1.8.32 | אקלים בארנדו> מרץ.13.8.3.6.33 | אקלים בארנדו> אפריל.17.1.5.6.63 | אקלים בארנדו> מאי.21.1.8.3.64 | אקלים בארנדו> יוני.25.5.12.2.47 | אקלים בארנדו> יולי.29.3.14.1.34 | אקלים בארנדו> אוגוסט.28.3.14.32 | אקלים בארנדו> ספטמבר.25.3.12.2.21 | אקלים בארנדו> אוקטובר.20.8.8.9.27 | אקלים בארנדו> נובמבר.13.6.4.8.35 | אקלים בארנדו> דצמבר.11.5.2.1.33 | אקלים בארנדו> שנה.19.7.5.451 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
דמוגרפיה

נכון לשנת 2021, אוכלוסיית ארנדו מונה 14,954 תושבים.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1857: 3,489
1860: 3,632
1877: 3,762
1887: 4,033
1897: 4,265
1900: 4,341
1910: 4,466
1920: 4,704
1930: 5,356
1940: 6,046
1950: 6,950
1960: 7,958
1970: 9,809
1981: 11,592
1991: 12,463
2001: 13,091
2010: 14,425
2015: 14,597
2018: 14,756
2019: 14,815
2020: 15,015
2021: 14,954
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
כלכלה

כלכלת ארנדו מתבססת בעיקר על ההנעלה, ומסיבה זו היא מכונה "עיר ההנעלה". בנוסף, בעיר שוכן מוזיאון להנעלה. כמו כן, בעיירה קיימים בית בד, יקבים ומפעלים לגומי, לקרטון ולרהיטים. גם החקלאות מהווה מרכיב חשוב בכלכלת ארנדו – באזור מגודלים בעיקר זיתים וגפנים.
הערות שוליים

↑  Arnedo a fines del Medievo e inicios de la Edad Moderna: aspectos organizativos de una comunidad de villa y tierra riojana
↑  Valores climatológicos normales: Logroño - Agoncillo / Aeropuerto - Agencia Estatal de Meteorología - AEMET. Gobierno de España, web.archive.org, ‏2010-03-23
↑  Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute), www.ine.es
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559975805171  GND: 4643356-9  LCCN: n83174444  VIAF: 143107543   WorldCat (עם VIAF): 143107543
בית צופיוף

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית הקדש
 כתובת:  רחוב מוסיוף 13, שכונת הבוכרים 
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  דוד ושלמה צופיוף
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1904
 קואורדינטות:  31°47′29″N 35°13′16″E﻿ / ﻿31.7915243°N 35.221032°E﻿ / 31.7915243; 35.221032
 he
 
בית צופיוף הוא בית לשימור הנמצא ברחוב מוסיוף 13 בשכונת הבוכרים בירושלים.
תולדות הבית

הבית נבנה בשכונת הבוכרים בירושלים בין השנים 1902 – 1904 ביוזמתם של דוד צופיוף ובנו שלמה צופיוף, כבית הקדש לעניי הקהילה הבוכרית. באותה תקופה משפחת צופיוף התגוררה עדיין בבוכרה לכן על בניית הבית בירושלים פיקח שלמה מוסיוף, ממייסדי שכונת הבוכרים.בדומה לבתים אחרים בשכונת הבוכרים, לבית גג רעפים, חלונות זוגיים מקומרים, וקירות חיצוניים בנויים מאבן גזית. לוח זיכרון הקבוע על קיר הבית מציין שהבית נבנה על ידי שלמה צופיוף מתרומה של נדבן מסמרקנד.
תחילה פעלה במבנה ישיבה בשם "מדרש שלמה". במהלך מלחמת העצמאות ולאחריה המבנה אכלס את ישיבת "פורת יוסף".
כיום פועלים במבנה שלשה בתי כנסת שאחד מהם נקרא "בית הכנסת דוד ושלמה" על שם דוד ושלמה צופיוף.
המבנה, העומד במצבו המקורי, הוכרז על ידי עיריית ירושלים כמונומנט לשימור.
גלריית תמונות

כתובת הקדש על בית צופיוף
בית צופיוף
לוח זיכרון על בית צופיוף
בית הכנסת דוד ושלמה בבית צופיוף
הערות שוליים

1 2  סיור בשכונת הבוכרים, שכונת הבוכרים, סיורים בירושלים, קורסים בירושלים, לימודי ירושלים
↑  ד"ר לאה מזור: על מקרא, הוראה וחינוך: רחובות הבוכרים בראי הספרות העברית, באתר ד"ר לאה מזור, ‏יום ראשון, 11 ביולי 2021
↑  פורסם על ידי Oded, סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850
↑  אדריכל תיעוד: משה שפירא, בתים לשימור, שכונת הבוכרים., ‏יולי 2011
ביתנו

ביתנו הוא מוסד ילדים ונוער שהוקם ברעננה בשנת 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה ופעל כבית לילדים ניצולי שואה ועולים ממדינות ערב. הוא קרוי על שם בית הילדים של יאנוש קורצ'אק בפולין ושימש כמוסד חינוכי דתי עד סגירתו בשנת 1980.
הרקע להקמת "ביתנו"

"ביתנו" נוסד על ידי אלכסנדר בונין (1911–1981) יליד העיירה קלימוביץ' באימפריה הרוסית (כיום בשטח בלארוס) וחסיד חב"ד, ורעייתו צפורה בונין לבית ז'ורק (1914–2007) ילידת לודג' בפולין, בוגרת מחזוריו הראשונים של סמינר בית יעקב בקרקוב, הם בחרו בשם "ביתנו" כשמו של בית הילדים של יאנוש קורצ'אק וגם אימצו את שיטתו החינוכית.
בחודש אוקטובר 1940 הועבר בית היתומים של קורצ'אק לגטו ורשה. באותה שנה, בינואר 1940 הקימו הזוג בונין מוסד יתומים ראשון בשם "אורה" בזכרון מאיר על יד בני ברק. כל ילדות מוסד "אורה" היו פליטות המלחמה שהגיעו לארץ על ידי ארגון עליית הנוער. הם ניהלו את בית היתומים "אורה" עד שנת 1942.
בתחילת חודש אוגוסט 1942 חוסל בית היתומים בגטו ורשה על ידי הנאצים וכ-200 הילדים ששהו בו נשלחו להשמדה יחד עם כ-4,000 ילדים מבתי יתומים אחרים בוורשה. הוצע לקורצ'אק להציל את עצמו, על אף שהיה יהודי, אך הוא בחר להצטרף אל הילדים ונרצח עימם ביום 7 באוגוסט 1942 במחנה ההשמדה טרבלינקה.
כעבור מספר שבועות, בחודש אוקטובר 1942 נפתח "ביתנו" ברעננה.
אלכסנדר בונין כונה בפי חניכי מוסד ביתנו "יאנוש קורצ'אק היהודי" .
בשנותיו הראשונות קלט "ביתנו" ילדים יתומים שהגיעו לא"י במסגרת עליית הנוער וכן ילדים ארץ-ישראלים שנפלטו מביתם מסיבות שונות.
"ביתנו" קלט ילדים וילדות משלושה גופים שגם תמכו בו תמיכה כלכלית: הוועד למען החייל, משרד הרווחה של ממשלת פלשתינה (א"י) ועריית תל אביב. "ביתנו" פעל ללא שיוך פוליטי או מפלגתי. משכך, גם לא היה למוסד מקור מימון יציב.
על מנת להקים את המוסד צפורה בונין מכרה את טבעת הנישואים שלה ושעון זהב שהיה ברשותה על מנת לרכוש מיטות ומזרנים לילדים, ועל אדמות הפרדסים והטרשים של רעננה, ששכרו מיהודי אמריקאי הם הקימו חווה חקלאית שהיוותה את הבסיס להקמתו ותפעולו של המוסד במשך שנים.
השיטה החינוכית של "ביתנו"

"ביתנו" הוקם לפי תפיסתו החינוכית של יאנוש קורצ'אק תוך התאמה לסגנון חיים יהודי-דתי ברוח הציונות הדתית הפועלת.
אלכסנדר בונין היה תלמיד מוסדות "תומכי תמימים" של חב"ד ברוסיה, הוא אף היה מקורב לרב מנחם מנדל שניאורסון הרבי מלובביץ' שמינה אותו בשנת 1966 למפקח על מוסדות רשת חינוך חב"ד גוף המאגד את בתי הספר והגנים של חסידות חב"ד בישראל (תפקיד בהתנדבות בנוסף לניהול מוסד "ביתנו"). אלכסנדר בונין עמד בקשר עם הרבי מלובביץ'אשר ייעץ לו 
בעניין פעילות "ביתנו".
אלכסנדר בונין חיבר את הספר "ילקוט תורת הנפש על פי תורת חב"ד" בה פרש את משנתו החינוכית. הספר ראה אור רק לאחר מותו בשנת 1983. במאמרים פדגוגים רבים  שפרסם במהלך שנותיו ניתן למצוא את היסודות המקבילים בשיטת החינוך של קורצ'אק ושל אלכסנדר בונין.
"הרכנתי ראשי בפני פרקי חינוך חיים הנכתבים על ידי זוג צעיר בארץ ישראל
שמסרו את חייהם קודש לפעולת הצלת ילדים"
"ביתנו" החל את דרכו כמוסד חינוכי חקלאי דתי. החווה החקלאית כללה בעלי חיים, גידולים חקלאיים, גן בוטאני, לול, רפת וכוורות דבורים. את החווה גידלו וטפחו הילדים בעצמם והיא היוותה עבורם מקור הכשרה ולימוד בנוסף למקור הזנה וכלכלה מרכזי. היה זה למעשה בית ילדים ראשון מסוגו בארץ , וכמוסד חינוך דתי גם ראשון מסוגו בעולם. ב"ביתנו" הילדים הם שניהלו את עצמם, בהשגחת המנהלים. הילדים ישבו ב"ועדות הקבלה" של הילדים החדשים, דנו כיצד להתמודד עם בעיות משמעת, חלוקת מזון, שמירת הרכוש וכדומה.
בשיטה זו רכשו מנהלי המוסד את אמון הילדים והחדירו בהם עצמאיות וערכים והקנו להם כלים להשתלב בחיים שמחוץ למוסד.
לאחר הקמת המדינה עם חקיקת חוק לימוד חובה בשנת 1949, נרשם המוסד תחת פיקוחו של זרם החינוך של "המזרחי" (אחד מארבעת זרמי החינוך שהוכרו בחוק חינוך חובה). לאחר פרק זמן נרשם המוסד כזרם ממלכתי והיה בפיקוח משרד החינוך. ממוסד חקלאי הפך עם השנים לבית ספר מקצועי לבנות המתמחה בעיקר במגמות תפירה וספרות.
השיטה החינוכית של "ביתנו" > בוגרות "ביתנו" וסגירתו

בשנותיו הראשונות למדו בו כ-17 תלמידים בלבד בכל שנה והחל משנת 1944 עלה מספרם לכ-30 לשנה. בשנת 1958 במלאת 18 שנה למוסד למדו בו כבר כ-100 תלמידים בשנה ובסה"כ הוציא המוסד עד שנה זו כ-1,000 תלמידים רובם הגדול ניצולי שואה ועולים חדשים בשנות השבעים, בעשור האחרון לקיומו, קלט המוסד תלמידים בעיקר ל"כיתות הכוון" (היום נקראות "כיתות אתגר" באגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך) ומספר מחזוריו של המוסד גדל לכ-150 תלמידות בכל שנה .
בשנת 1956 זכה "ביתנו" בפרס הצטיינות לחינוך חקלאי מטעם משרד החקלאות. חניכיו נטלו חלק פעיל בפעילויות תרבות שונות ובין היתר הקימו חוג תיאטרון ומקהלה והופיעו באירועים שונים גם בפני בתי ספר אחרים ברעננה והאזור. חלקן של בוגרות "ביתנו" בכתות התפירה המשיכו את עבודתן אצל המעצבים גדעון אוברזון ולולה בר אבנר, בין בוגרי המוסד ניתן למצוא את הבלשן חתן פרס ישראל פרופ' משה בר-אשר.
בתחילת שנות השבעים אחד מתוך שלושה בתי ספר מיוחדים: כפר בתיה, ישיבת תיכונית "בני עקיבא" ו"ביתנו". בשנת 1980 לאחר 40 שנות פעילות המוסד נסגר.
על אדמות המוסד ברעננה הוקמה שכונת מגורים.
אף על פי ש"ביתנו" לא זכה להנצחה רשמית רחוב "בית השואבה" הנמצא בסמיכות למקום שבו המוסד החל מכונה באופן לא רשמי גם בשם רחוב "מוסד ביתנו" .
הערות שוליים

↑   עלית הנוער הדתי הזכרון מאיר, הצופה, 5 פברואר 1940 "אורה מוסד עליית הנוער", הצופה 13 פברואר 1941 "מחזור א' של חניכות מוסד אורה", הצופה 10 מרץ 1941.
↑  מתוך עדותה של אילה מגיד, ארכיון יד ושם, 12 יוני 2018
↑  "במוסד ביתנו" (ל.ביין) "הצופה" 8 מאי 1946 מתוך אתר "עיתונות יהודית היסטורית" הספרייה הלאומית ואוניברסיטת ת"א
↑  "תשורה" עמ' 26, במכתב של הרבי מלובביץ' לאלכסנדר בן נון מיום ט"ו אלול תשכ"ו כתב הרבי: "ומובן שנכון וטוב שיקבל ההצעה דהנהלת הרשת להיות המפקח וכו' וכו' וה' יצליחו" .
↑   ראה מכתבי הרבי מלובביץ' לאלכסנדר בונין - לעיל, "תשורה" עמ' 10-15.
↑   פרסומיו ראו אור בעיקר בבטיאון "ברשת החינוך" של מורי מוסדות חב"ד בישראל.
↑  "הצופה", 2.5.1944, מאת אברהם בר אוריין.
↑   קדמו ל"ביתנו" מספר מוסדות חקלאיים לילדים או לילדות כגון מקווה ישראל ובית ספר לחקלאות ומשק בית בשוק העלייה בתל אביב, אך אלו לא היו בתי יתומים ושיטת החינוך שהונהגה בם לא הייתה כשיטת החינוך העצמאית של  "ביתנו".
↑  "הצופה" כתבה על המוסד מיום 10.1.1945, מאת אברהם בר אוריין.
↑   [https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b07170680022642/File/0b071706806e70b0 מתוך דוחות המוסד בתיק המחלקה הסוציאלית של ממשלת פלשתינה (עמ' 5)
↑  "בית היוצר לחלקאים צעירים- 18 שנה למוסד ביתנו ברעננה", הצופה 2 נובמבר 1958"ח"י שנה למוסד ביתנו","הצופה" 6 יולי 1959.
↑  מידע נוסף על כיתות אתגר באתר משרד החינוך.
↑   [https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b0717068001a1f0/File/0b0717068090b80b מתוך תיק הפיקוח על המוסד במשרד החינוך בשנים 1970–1975 (עמ' 75-81)
↑  . השתתפות באירוע אדליוע בשרון
↑  עמוד 118 בקובץ מסמכי מוסד ביתנו תחת פיקוח משרד החינוך 1970-1975, מתוך מכתבי הנהלת המוסד מיום 4.7.71 .
↑  דבר, רעננה במספרים (1972), דבר, 26 באפריל 1972
↑  ראה תיאור רחוב בית השואבה באתר ZIPS אתר המיקודים הישראלי.
ברבור הטונדרה

| ברבור הטונדרה |
| --- | --- |
  הקלטה של ברבור מגעגע בגלוסטרשייר, אנגליה.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברבור
מין:: ברבור הטונדרה
שם מדעי
 Cygnus columbianus ‏אורד, 1815
תחום תפוצה


ברבור הטונדרה (שם מדעי: Cygnus columbianus) הוא מין של ברבור ממשפחת הברווזיים החי באזורי הטונדרה הארקטית ובאגמים והנהרות סביבה, כשבחורף הוא נודד לאזורים ממוזגים יותר.
לברבור זה שני תת-מינים החיים בשתי אזורי מחיה:
ברבור קטן (Cygnus columbianus bewickii) - מצוי ברוסיה וצפון אירופה
ברבור שורק (Cygnus columbianus columbianus) - מצוי בצפון אמריקה
הוא מהקטנים שבברבורים אך עדיין עוף גדול מאוד. אורכו 115-150 ס"מ, מוטת הכנפיים 168-211 ס"מ ומשקלו 3.4-9.6 ק"ג. הוא לבן ובעל מקור שחור עם עיטור צהוב מעליו. הנקבות קטנות מהזכרים. הברבור משמיע קול הדומה לשריקה ומכאן שם תת-המין האמריקאי.
הברבור הוא עוף צמחוני שניזון בעיקר מזרעי דגנים, צמחי מים ועשבים שונים וכן מחרקים ורכיכות קטנות. הוא מצוי בחבורות הנודדות בחורף לאזורים חמים יותר. בעונת הרבייה הזכרים מתחרים ביניהם ויוצרים רעש גדול.
הערות שוליים

↑  ברבור הטונדרה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556017105171
ברונו שיירו

ברונו שיירו (בצרפתית: Bruno Olivier Cheyrou; נולד ב-10 במאי 1978 בסירן) הוא כדורגלן עבר צרפתי, ששיחק בעמדות הקישור. הוא אחיו של כדורגלן העבר בנואה שיירו.
קריירה

שיירו שיחק במחלקת הנוער של ליל, יחד עם אחיו, בנואה. בשנת 1998 הוא נקלט בקבוצה הבוגרת וגם בה שיחק לצד אחיו. בשנת 2002 עבר שיירו לליברפול וכונה אז "הזיידן החדש". שיירו לא עמד בציפיות ובהחלטת מאמן הקבוצה דאז, רפאל בניטס, הוא הושאל בשנת 2004 למרסיי (כדורגל) ועונה לאחר מכן הושאל לבורדו. בשנת 2006 נמכר לסטאד רן בה שיחק מספר עונות. בשנת 2010 שיחק שיירו באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית.
בשנת 2010 עבר שיירו לנאנט שם שיחק שנתיים. בשנת 2015 שיחק בליגה האזורית בצרפת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
בשנים 2002–2004 שיירו שיחק בנבחרת צרפת ורשם 3 הופעות.
הערות שוליים

↑  ז'ראר הוייה על שיירו
ברונו שטיין

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בן 63 בערך) רומניה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2014 (כ־30 שנה)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מרחב אילת מפקד מרחב ציון מפקד אגף התנועה מפקד מחוז מרכז
 
ברונו שטיין (נולד ב-1961) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כראש אגף התנועה וכמפקד מחוז מרכז.