stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאדים זהאווי
חיים אישיים > איסור על נסיעות לארצות הברית

בעקבות צו נשיאותי 13769 שהוציא נשיא ארצות הברית דאז דונלד טראמפ שאסר על נסיעות לארצות הברית של אנשים ממספר מדינות בהן רוב מוסלמי, זהאווי דוּוח כי על אף היותו אזרח בריטי, אין באפשרותו להיכנס לארצות הברית, בהינתן שנולד בעיראק. האיסור השפיע והיה תקף גם ביחס לאשתו. על פי דיווח בתקשורת, הדבר מנע מזהאווי מלבקר את ילדיו, הלומדים באוניברסיטאות בארצות הברית.
זהאווי התבטא כנגד מדיניות זאת ודחק בממלכה המאוחדת שלא לעצום את עינה בתגובה אליה. הוא טען גם שהאיסור על הנסיעות, כמו גם כישלונה של ראשת הממשלה דאז, תרזה מיי, לגנות אותו, רק העצימו את התמיכה במדינה האסלאמית בעיראק ובמדינות נוספות.
חיים אישיים > השתתפות בארוחת ערב של Presidents Club

בינואר 2018 דווח בכלי התקשורת כי זהאווי היה אחד המשתתפים באירוע ארוחת ערב לגברים בלבד שאורגן על ידי קרן הצדקה Presidents Club במלון דורצ'סטר שבלונדון. בתקשורת דווח כי מארחות היו נתונות להטרדה מינית ולאירועים של מישוש ומגע גופני בלתי הולם. בעקבות הפרסומים על השתתפותו באירוע, צייץ זהאווי בחשבון הטוויטר שלו פוסט המגנה התנהגות מעין זאת והצהיר כי חש שלא בנוח ביחס להתרחשויות שראה. כמו כן הצהיר זהאווי כי לעולם לא ישתתף שוב באירוע מעין זה, המיועד לגברים בלבד. בתגובה, פוליטיקאים מהאופוזיציה, כולל שרת הצללים לענייני חינוך, אנג'לה ריינר, קראה לזהאווי להתפטר מתפקידו במשרד החינוך בשל העובדה שנמנע מלדווח על חששותיו ביחס להתנהגות הלא חוקית שרווחה באירוע ובשל העובדה שהשתתף באירוע מספר פעמים קודם לכן.
מבצר בואייר

| --- | --- |

מבט מהאוויר על המבצר והמזח שהוקם לצדו (2021)
 מידע על המבנה
 סוג:  מבצר ימי
 מיקום:  חבל אקיטן החדשה, צרפת
 תקופת הבנייה:  1801–1857 (כ־56 שנים)
 מתכנן:  סבסטיאן דה וובאן פרגו (Ferregeau) ארמנד סמואל דה מרסקוט (אנ') פרנסואה אטיין דה רוזלי-מסרו (אנ')
 בעלות נוכחית:  מועצת מחוז השראנט הימי
 קואורדינטות:  45°59′59″N 1°12′50″W﻿ / ﻿45.99966°N 1.21392°W﻿ / 45.99966; -1.21392
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בויארד(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בויארד(למפת אקיטן החדשה רגילה) בורדו אז'ן באיון פריגו פו לימוז' טיל גרה פואטייה לה רושל אנגולם ניור פיי דה לה לואר סאנטר-עמק הלואר אוברן רון-אלפ  אוקסיטניה ספרד מפרץ ביסקאיה בויארד(למפת אקיטן החדשה מוגדלת) בורדו אז'ן באיון פריגו פו לימוז' טיל גרה פואטייה לה רושל אנגולם ניור פיי דה לה לואר סאנטר-עמק הלואר אוברן רון-אלפ  אוקסיטניה ספרד מפרץ ביסקאיה בויארד
מבצר בּוּאָייר (בצרפתית: ‏Fort Boyardקובץ:Fr-Fort boyard homme 17.oga‏Ⓘ‏) הוא מבנה בצרפת אשר תוכנן על ידי אדריכלים שמינה נפוליאון בונפרטה ובנייתו הושלמה ב-1857 לחופיה המערביים של המדינה כדי להגן על נמל רושפור (אנ') מתקיפה של הצי המלכותי הבריטי. עם השלמתו התברר שאין בו כבר צורך כמבצר תותחים. מיקומו משויך כיום למחוז השראנט הימי בחבל אקיטן החדשה.
במאה ה-20 הועבר לרשות אזרחית, שוקם ושימש לצילומי הסדרה "Fort Boyard" (בעברית: "המבצר"), שעשועון טלוויזיה צרפתי במקור שלו שלוש גרסאות זרות רבות וביניהן ישראלית - שכולן מצולמות במבצר.
היסטוריה > ההיסטוריה הצבאית של המבצר

תוכניות להקמת המבצר הועלו כבר במאה ה-17 במטרה לשפר את ההגנה על נמל החוף החשוב רושפור (אנ') מפני תקיפה של הצי המלכותי הבריטי. מבצר זה היה אמור להשתלב בקו מבצרים שכלל גם את פורט אנט (אנ'), פורט דה לה רייד (Fort de la Rade) על האי "איל דה אקס" (אנ') וביצורים על האי (אנ'). המיקום נבחר מאחר שהיה במקום סלע טבעי שיכול היה להוות בסיס למבצר. השיקולים של מיקום המבצרים היה בעיקר טווח התותחים של אותה תקופה כך שהמבצרים יתנו כיסוי מלא לכל פינות מפרץ הגישה לנמל.
ב-1692 הגיש המתכנן הצרפתי דהקומב (Descombs) תוכניות לבניית המבצר אך הן נגנזו בגלל העלות הגבוהה כשהמתנגד הראשי לפרויקט היה המהנדס הצבאי הראשי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, סבסטיאן דה וובאן.
ב-1757, בעקבות פשיטה של הצי המלכותי הבריטי על האי "איל דה אקס", נדונו שוב התוכניות לבניית המבצר אך נגנזו בגלל מורכבות הבנייה.
ב-1800, ביוזמת נפוליאון בונפרטה, נבחן הפרויקט שוב. בונפרטה מינה שלושה מהנדסים לתכנון מחודש המבצר (פרגו (Ferregeau), ארמנד סמואל דה מרסקוט (אנ') ופרנסואה אטיין דה רוזלי-מסרו (אנ')).
הבנייה החלה ב-1801 כשמורכבותה אילצה את המתכננים להקים נמל באי (אנ') שמדרום למבצר ולידו כפר עובדים בשם בויארדוויל (אנ') וכן להקים מזח לייד האי. העבודות התקדמו אך נעצרו ב-1809 וחודשו ב-1837, תחת מלכותו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, בעקבות התגברות המתח מול בריטניה.
הבנייה הסתיימה ב-1857 והמבצר איפשר מגורים ל-250 חיילים. עם סיום הבנייה התברר שטווח התותחים, שנכנסו בינתיים לשימוש בצבא צרפת, גדל משמעותית דבר שאיפשר כיסוי אש יעיל יותר של אזור הגישה לנמל ובעצם ייתר את הצורך להציב תותחים במבצר.
ב-1871 הפך המבצר לכלא צבאי עד 1913 אז ננטש על ידי הצבא.
היסטוריה > ההיסטוריה האזרחית של המבצר

ב-1950 נכלל המבצר ברשימת המבנים המוגנים של צרפת וב-1961 נמכר למועצת מחוז השראנט הימי.
בעקבות הפיכת המבצר לאתר מוגן בוצעו במבצר שורה של פרויקטי שימור:
ב-1989 החל תהליך שיחזור ושימור המבצר חלקו הפנימי של המבצר כדי שישמש אתר למשחקי טלוויזיה ולשם כך נבנה במקום מזח חדש שאיפשר גישת אוניות עם ציוד. אחת המשימות של צוות השיפוץ היה סילוק של מאות טונות של גואנו של ציפורים שהפכו את המבצר הנטוש לאתר קינון. השיפוץ הסתיים ב-1996.
ב-1998 החל פרויקט נוסף שהתמקד בהגנה על קירותיו החיצוניים של המבצר מפני נזקי הגלים ורסס הגלים.
ב-2004 הסתיים פרויקט נוסף לשיפוץ החצר הפנימית של המבצר.
החל מ-1990 שימש המבצר אתר צילומים לסדרת הריאליטי המבצר כשגרסה ישראלית שלה הוסרטה בשנים 1998–1999.
ב-1967 צולמו במבצר מספר סצנות של הסרט הצרפתי "ההרפתקאה האחרונה" (אנ') כולל סצנת הסיום.
מבנה המבצר

המבצר יושב על אי עשוי סלע ימי המבצבץ מעל פני הים. המבצר בנוי בצורת אצטדיון שאורכו 68 מטר ורוחבו 31 מטר. הקירות, שגובהם כ-20 מטר, מחולקים לשלוש קומות כשבכל קומה מספר חלונות הפונים החוצה כשקומת הקרקע יועדה למגורי חיילים ולמחסנים. הקומה השנייה נבנתה כחומת סוגרים ויועדה לתותחים והקומה העליונה יועדה למרגמות.
עם בניית המבצר נבנה גם מזח לעגינת ספינות שנהרס עם השנים.
לקריאה נוספת

Barber, Richard (1999). The Companion Guide to Gascony and the Dordogne. Companion Guides. ISBN 978-1-900639-27-9.
Lepage, Jean-Denis G. G. (2009). French Fortifications, 1715–1815: An Illustrated History. McFarland. ISBN 978-0-7864-4477-9.
הערות שוליים

↑  המזח שהוקם עם הקמת המבצר נשחק והתפורר עם השנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12194274j (data)  GND: 4287623-0  VIAF: 234271674   WorldCat (עם VIAF): 234271674
נצקה

נֵצקֵה (או נטסקה) הם פסלים קטנים שהופיעו ביפן במאה ה-17, אשר שימשו לתליית חפצים אישיים על חגורת הבגד היפני. גודלם של נצקה נע מ-3 עד 12 ס"מ בהתאם לסוגיהם, וליצירתם משמשים מגוון חומרים, כגון שנהב, עץ, חרסינה ועוד.
הבגד היפני המסורתי אינו כולל כיסים, ולכן התעורר הצורך להחזיק במקום כלשהו את החפצים האישיים, כגון אִינרוֹ קופסה מגולפת להחזקת כסף, תרופות או החותמת האישית), תיקי טבק או מקטרות. הפריטים האלה הושחלו על שרוך, ובעזרת הנצקה השרוך החזיק מאחורי החגורה של הבגד - אוֹבִּי.
צורת התלייה של אינרו על חגורת הבגד היפני בעזרת נצקה
על אף שבהתחלה שימשו נצקה למטרה מוגדרת, מהר מאוד הפכו לאמנות עצמאית, המבטאת את פניהן הרבות של התרבות והמיתולוגיה היפנית. האמנות הייתה פופולרית במיוחד בתקופת אדו, בשנים 1615–1868. גם היום ישנם העוסקים באמנות, ויצירות עתיקות ומודרניות נמכרות במאות עד אלפי דולרים.
סוגי נצקה

קָטָבוֹרִי - הצורה הנפוצה ביותר של נצקה, פסלון תלת-ממדי מעוגל.
אָנָבוֹרִי - סוג של קטבורי, כאשר הדמויות מפוסלות בתוך חלל המגולף בתוך הנצקה. הצורה הנפוצה ביותר לאנבורי - צדפה.
סָאשִי - אחד מהסוגים העתיקים של נצקה, סאשי עשוי בצורת מוט באורך של כ-15 ס"מ עם וו בקצהו האחד וחור בקצהו השני. את הצורה הזאת של נצקה היו שמים מאחורי החגורה, כך הקצה העליון היה נתפס על החגורה בעזרת ודרך החור בקצה התחתון הושחל שרוך בו היו תלויים חפצי ערך.
אוֹבִי-חָסָאמִי - עוד גרסה של נצקה בצורת מוט, אשר הומצאה, ככל הנראה, בסין.
מֵן-נצקה, או נצקה-מסכה - הסוג הנפוץ אחרי קטבורי, המדמה מסכת התיאטרון היפני נו.
מָנג'וּ - נצקה עגול, שטוח ועבה, העשוי בדרך-כלל שנהב, אשר עליו חרוטים תבליטים. הנצקה עשוי בצורת ממתק יפני מנג'ו, מכאן שמו.
ריוּסָה - סוג דומה למנג'ו בצורתו, אך במקום תבליטים, העיגול מגולף כך שיעביר אור. הסוג קרוי על שמו של אמן נצקה שחי בסוף המאה ה-18 אשר המציא את הסגנון החדש.
קָגָאמִיבוּטָה - נצקה העשוי בצורת כלי עגול בעל מכסה ממתכת, כאשר המכסה המתכתי הוא החלק המקושט ביצירה.
קָרַקוּרִי - נצקה עם חלקים ניידים או הפתעות מוסתרות.
קטבורי
אנבורי
אובי-חסאמי
נצקה-מסכה
מנג'ו
ריוסה
קגאמיבוטה
קרקורי
לקריאה נוספת

אדמונד דה ואל, מאנגלית: אביעד שטיר, הארנבת עם עיני הענבר, הוצאת ידיעות ספרים 2012 - הספר מספר על גלגוליו של אוסף פסלוני נצקה שהיה ברשות הענף הצרפתי של משפחת אפרוסי האמידה.
דוד רפ, אם לקימונו היו כיסים, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565627505171  BnF: cb11945149h (data)  GND: 4125588-4  LCCN: sh85091047  NDL: 00568131
גברייל דרז'אבין

גברייל רומנוביץ' דרז'אבין (ברוסית: Гавриил Романович Державин; ‏ 14 ביולי 1743 - 20 ביולי 1816) היה משורר רוסי מתקופת עידן האורות, פקיד ממשלתי בדרג גבוה, ששירת כשר המשפטים של רוסיה (בשנים 1802–1803).
הוא נחשב לגדול משוררי רוסיה לפני אלכסנדר פושקין ונודע ביחסו השלילי כלפי היהודים, דבר שהזכיר ביצירתו "דעות", בו הציע להגביל באופן משמעותי את פעילות מסחרית של יהודים ולהקשות על בהמשך חיים יהודיים באימפריה.
ביוגפריה

דרז'אבין נולד בקאזאן למשפחת אצולה טטרית. בשנת 1762 התגייס למשמר פראובראז'נסקי, שירת במשך חמש שנים כחוגר ולאחר מכן קודם לדרגת סגן משנה . בשנים 1776–1777 השתתף בדיכוי מרד פוגצ'וב.
בשנת 1782 כתב את האודה "פליצה" בה שיבח את יקטרינה הגדולה. באותה שנה התמנה למושל של גוברנייה באזור קרליה ובשנת 1785 התמנה למושל של גוברניית טמבוב. בשני המקרים ניהל מאבק קשה נגד השחיתות המקומית, דבר שהוביל לבעיות קשות עם האצולה המקומית. בשנת 1789 הועבר לשירות בבירה וכיהן כנשיא קולגיית המסחר (גלגולו הראשון של משרד המסחר והתעשייה) והאחראי מטעם הצאר על ענייני המסחר במדינה.
במקביל היה פעיל מאוד בפעילות ספרותית ופרסם שירים רבים שזכו להצלחה. אחד משיריו נהפך להיות להמנון הלא רשמי של האימפריה עד לתחילת המאה ה-19.
בשנים 1802–1803 היה שר המשפטים. בשנת 1803 עזב את השרות ועבר להתגורר באחוזה משפחתית במחוז נובגורוד. הוא נפטר בשנת 1816 והוטמן בקתדרלה מקומית לא רחוק מהעיר נובגורוד.
דרז'אבין היה ממשיך של המסורת הרוסית בשירה שהחלה עם מיכאיל לומונוסוב. בהתאם להשקפתו המשורר צריך לשבח את מעשי הגבורה ולהוקיע את הפשעים. באודה "פליצה" הוא משבח את יקטרינה הגדולה כדוגמה של מלך נאור ומנגד הוא מתאר את מקורביה המושחתים.
דרז'אבין נפטר בשנת 1816 באחוזתו ונטמן במנזר ליד נובגורוד. הוא התחתם פעמיים אך לא היו לו ילדים.
הערות שוליים

↑  תיאור דעות של דרז'אבין על יהודים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260299205171  PLWABN: 9810586401805606  BIBSYS: 90101197  BNE: XX1035937  BnF: cb12474866p (data)  CiNii: DA00877646  GND: 118677896  ISNI: 0000 0001 2135 7891  LCCN: n80087624  LNB: 000113964  MusicBrainz: 5b60416b-7825-4f6a-b3ef-f078caffe333  NKC: js20020805047  NLA: 35132022  NLG: 170529  NLK: KAC200802942  NSK: 000169592  NTA: 070434174  RERO: 02-A000049886  RSL: 000079786  SELIBR: 48886  SNAC: w6t72nt2  SUDOC: 03394265X  Trove: 836295  VcBA: 495/151111  VIAF: 61647764   WorldCat (עם VIAF): 61647764 
פושקין הצעיר בהופעה מפני דרז'בין - תמונה של איליה רפין
אולף טימרמן

אולף-בלה טימרמן (בגרמנית: Ulf-Béla Timmermann; נולד ב-1 בנובמבר 1962) הוא אתלט עבר ממזרח גרמניה. הוא אלוף אולימפי, סגן אלוף עולם, פעמיים ברציפות אלוף עולם באולם, פעמיים ברציפות אלוף הגביע הביניבשתי, אלוף אירופה ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל. היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שהדף מעבר ל-23 מטר.
ביוגרפיה

טימרמן נולד במזרח ברלין. התאמן בהדרכתו של ורנר גולדמן.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה טימרמן במדליית כסף בתוצאה של 21.16 מטר, אחרי אדוארד סרול מפולין (21.39 מטר) ולפני רמיגוס מכורה מצ'כוסלובקיה (20.98 מטר).
טימרמן לא השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בשל החרם של הגוש המזרחי.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בברלין ב-22 בספטמבר 1985 קבע טימרמן בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.62 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנתיים ו-3 חודשים של בן ארצו אודו באייר (22.22 מטר). שיא זה החזיק מעמד שנה עד שנבר על ידי באייר ב-2 ס"מ (22.64 מטר). בתחרות הגביע העולמי של IAAF שנערכה בקנברה, אוסטרליה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.00 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה זכה טימרמן במדליית כסף בתוצאה של 21.84 מטר, אחרי ורנר גינתר משווייץ (22.22 מטר) ולפני אודו באייר (20.74 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית במרץ 1987 זכה טימרמן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 22.24 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים רק במקום חמישי בתוצאה של 21.35 מטר.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

בתחרות שנערכה בחאניה, יוון ב-22 במאי 1988 קבע טימרמן שיא עולם חדש של 23.06 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה של אלסנדרו אנדריי מאיטליה (22.91 מטר) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שהדף מעבר ל-23 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי רנדי בארנס מארצות הברית (23.12 מטר), השיא הנוכחי. באולימפיאדת סיאול (1988) הוא זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 22.47 מטר, לפני רנדי בארנס (22.39 מטר) וורנר גינתר (21.99 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 זכה טימרמן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.75 מטר ובכך הגן על תוארו. בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בברצלונה, ספרד בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.68 מטר ובכך הגן על תוארו.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, יוגוסלביה זכה טימרמן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.32 מטר, לפני בן ארצו אוליבר-סוון בודר (21.01 מטר) וגיאורג אנדרסן מנורווגיה (20.71 מטר).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים טימרמן במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.49 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 23.06 מטר (1988) שיא עולם
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 22.55 מטר (1989)
הישגים ותארים

בשנים 1985, 1988 ו-1989 דורג טימרמן ראשון בעולם ובשנים 1986 ו-1990 דורג שני בעולם.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בהדיפת כדור ברזל (באנגלית)
ריס הופה

מייקל מוריס "ריס" הופה (באנגלית: Michael Maurice "Reese" Hoffa; נולד ב-8 באוקטובר 1977) הוא אתלט אמריקאי, אלוף עולם (אוסקה 2007) ובעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

הופה נולד בשם מוריס אנטאון צ'יזם באוונס שבג'ורג'יה לאם חד הורית צעירה. בגיל 4 הוא ואחיו הבכור בן ה-6 שיחקו במצית סיגריות וכתוצאה מכך נשרף ביתם. מספר שבועות לאחר שאיבדו את כל רכושם אמם הצעירה שלא הצליחה להתמודד עם הקשיים, מסרה אותם לכנסייה, בלואיוויל, קנטקי. 18 חודשים לאחר מכן, הוא ואחיו עברו לבית בחווה ליד העיר אך רק הוא אומץ על ידי סטיבן וקאתי הופה שלהם עוד ארבעה ילדים, 3 בנות ובן בשל בעיות התנהגותיות של אחיו, למונט. לאחר האימוץ הוא בחר לשנות את שמו למייקל מוריס "ריס" הופה.
הופה מתאמן בהדרכתו של דון באביט.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית בשנת 2003 זכה הופה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא משחקים חדש של 20.95 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 זכה הופה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.07 מטר ובהמשך אותה שנה הוא באולימפיאדת אתונה (2004) הוא סיים רק במקום 22 בתוצאה חלשה עבורו של 19.40 מטר.
ביוגרפיה > אלוף עולם באולם

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה הופה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 22.11 מטר, לפני אנדריי מיכנביץ' מבלארוס שקבע אף הוא שיא איש חדש של 21.37 מטר ויואכים אולסן מדנמרק (21.16 מטר).
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה הופה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.04 מטר, לפני בן ארצו אדם נלסון (21.61 מטר) ואנדריי מיכנביץ' (21.27 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד במרץ 2008 זכה הופה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל ולא הצליח להגן על תוארו לאחר שקבע תוצאה של 21.20 מטר, אחרי בן ארצו כריסטיאן קאנטוול (21.28 מטר) ולפני תומאש מאייבסקי מפולין שקבע שיא מדינה חדש של 20.93 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הופה במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.53 מטר, באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בברלין שבגרמניה, בשנת 2009 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 21.28 מטר, 9 ס"מ ממדליית ארד ולא הצליח להגן על תוארו ובאליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית, בשנת 2011 הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 20.99 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 סיים הופה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.55 מטר.
ביוגרפיה > מדליית ארד אולימפית

בשנת 2012 הדף הופה את כדור הברזל מעבר ל-21 מטר בפעם ה-100 בקריירה שלו. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים הופה במקום ראשון בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.00 מטר, לפני ריאן וייטינג 21.66 מטר וכריסטיאן קאנטוול (21.28 מטר) והבטיח את השתתפותו במשחקים. באולימפיאדה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 21.23 מטר, אחרי תומאש מייבסקי (1.89 מטר) ודוד שטורל גרמניה (21.86 מטר).
חייו האישיים

הופה נשוי לרנטה, מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון. בין תחביביו, היא יכולתו לפצח את הקובייה הונגרית ב-30 שניות.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 22.43 מטר (2007)
זריקת דיסקוס: 49.92 מטר (2001)
יידוי פטיש: 60.05 מטר (2002)
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 22.11 מטר (2006)
הערות שוליים

↑  Olympic Athlete - Reese Hoffa Is an Olympic Athlete and a Famous Adoptee, web.archive.org, ‏2010-05-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14240894 
ריס הופה, 2009
אריקה הנינגסן

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1992 (בת 32) מורגה, ארצות הברית 
 שם לידה:  אריקה לי הנינגסן
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  Campolindo High School 
 בן זוג:  קייל סליג (2023-הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
אריקה לי הנינגסן (באנגלית: Erika Leigh Henningsen; נולדה ב-13 באוגוסט 1992) היא שחקנית וזמרת אמריקאית הידועה בעיקר בזכות גילום דמותה במקור של קיידי הרון במחזמר "ילדות רעות". על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס מעגל המבקרים החיצוני (אנ'). בשנת 2024, הנינגסן כיכבה בתור הנסיכה צ'רלי מורנינגסטאר בסדרת האנימציה המוזיקלית למבוגרים, מלון הזבין.
ביוגרפיה > ראשית חייה והשכלה

אריקה הנינגסן נולדה וגדלה במורגה, קליפורניה, הצעירה מבין שלוש אחיות. היא החלה להשתתף במחזות זמר לאחר שהוריה זיהו את התשוקה שלה מגיל צעיר "לדבר ולהיות מול אנשים". כשהנינגסן הייתה בת 14, היא לוהקה להפקה מקומית של המחזמר "גנים אפורים".
הנינגסן למדה באוניברסיטת מישיגן, וקיבלה תואר BFA בתיאטרון מוזיקלי בשנת 2014. היא זכתה במלגת פרס אלן אייזנברג לשנת 2014, פרס שניתן לבוגר אוניברסיטת מישיגן כהכרה ב"כישרון ופוטנציאל לקריירה יוצאי דופן" בתיאטרון מוזיקלי.
ביוגרפיה > קריירה

כשהנינגסן הייתה בת 17, היא לוהקה לתפקיד המקצועי הראשון שלה בתפקיד פני פינגלטון בהפקה של המחזמר "היירספריי" באוקלנד, קליפורניה.
בשנת 2014 הנינגסן ביצעה את הופעת הבכורה שלה בפילהרמונית של ניו יורק בתפקיד קים ראוונל בהפקת קונצרט בימתי של המחזמר "ספינת השעשועים" מאת ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין. מאוחר יותר באותה שנה, הנינגסן גילמה את בת' בבכורה העולמית של המחזמר "דיינר", המבוסס על סרט בעל אותו שם של בארי לוינסון משנת 1982, עם מילים ולחן מאת שריל קרואו. המחזמר, בבימויה ובכוריאוגרפיה של קתלין מרשל, רץ בתיאטרון סיגנטור בוורג'יניה, בין ה-9 בדצמבר 2014 ל-25 בינואר 2015. הנינגסן נשארה חלק מההפקה ומההרצה המורחבת שלה כאשר זו הועלתה על ידי להקת התיאטרון של דלאוור בדצמבר 2015.
ב-3 במרץ 2015, הנינגסן ביצעה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי כפנטין בהפקה המחודשת של המחזמר "עלובי החיים". היא סיפרה בראיונות שעמדה להגיש בקשה לאבטלה כשנודע לה שלוהקה לתפקיד פנטין, וזהו במקרה גם התפקיד האחרון שגילמה כסטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, 11 חודשים קודם לכן. נכון לשנת 2017, הנינגסן היא השחקנית הצעירה ביותר בתולדות ברודוויי שגילמה את התפקיד של פנטין. ב-30 באוגוסט 2015, הנינגסן עזבה את ההפקה והוחלפה על ידי מונטגו גלובר.
באוגוסט 2016, הנינגסן גילמה את נלי פורבוש בהפקת המחזמר "דרום פסיפיק" של בית האופרה העירוני בפיטסבורג.
בפברואר 2017, הנינגסן הופיעה בתפקיד נינה בהפקת אוף-ברודוויי של המחזמר "עולם יקר" בתיאטרון יורק. בקיץ אותה שנה, היא שבה להופיע בבית האופרה העירוני בפיטסבורג, הפעם בתפקיד סופי בהפקה האזורית של המחזמר "מאמה מיה!". ביולי הוכרז כי הנינגסן תגלם את קיידי הרון בהפקה הניסיונית מחוץ לניו יורק של המחזמר "ילדות רעות".
הנינגסן כיכבה בתפקיד קיידי הרון במחזמר "ילדות רעות", שנכתב על ידי טינה פיי ומכיל לחן מאת ג'ף ריצ'מונד ומילים מאת נל בנג'מין. הפקת הבכורה העולמית של המופע הייתה הפקה ניסיונית מחוץ לניו יורק בתיאטרון נשיונל. ההפקה רצה מ-31 באוקטובר ועד 3 בדצמבר 2017. המחזמר, המבוסס על סרט בעל אותו שם, החל בהצגות מקדימות בברודוויי ב-12 במרץ 2018, ונפתח רשמית ב-8 באפריל באותה שנה, בתיאטרון אוגוסט וילסון. על תפקיד זה הנינגסן הייתה מועמדת לפרס מעגל המבקרים החיצוני. הנינגסן צילמה סדרה של בלוגי וידאו עבור Broadway.com בשם "Too Grool for School: Backstage at Mean Girls with Erika Henningsen", והעניקה לצופים מבט אל מאחורי הקלעים של אירועים כמו ערב הפתיחה, הקלטת אלבום השחקנים, וההופעה של צוות השחקנים בתוכנית "The Today Show". ב-22 בפברואר 2022, הנינגסן עזבה את ההפקה והוחלפה על ידי סברינה קרפנטר.
ב-11 במרץ 2019, הנינגסן גילמה את הלן בהפקת המחזמר "ליל שבת" בתיאטרון הבמה השנייה כחלק מ"ימי שני מוזיקליים" – סדרת קונצרטים שבועיים של התיאטרון.
בינואר 2020 הוכרז שהנינגסן תצטרף לצוות השחקנים של המחזמר "לעוף מעל לשקיעה", אשר התעתד לעלות במרץ אותה שנה בתיאטרון ויויאן באומונט. אולם ההפקה נדחתה לסתיו 2020 בעקבות מגפת הקורונה. הנינגסן לא שבה להפקה, אשר חידשה הופעות בדצמבר 2021.
בשנת 2022, הנינגסן גילמה את ג'וי מנגנו בהפקת הבכורה העולמית של המחזמר "ג'וי" שהתקיימה בתיאטרון ג'ורג' סטריט בניו ג'רזי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 2018, הנינגסן החלה לצאת עם קייל סליג, עמיתה לצוות השחקנים של המחזמר "ילדות רעות". ב-1 ביולי 2021, השניים הכריזו על אירוסיהם. ב-22 במאי 2023, הנינגסן וסליג התחתנו בניו יורק.
נדבנות ופעלתנות חברתית

הנינגסן השתתפה באירועים התומכים בארגונים כגון: "Striving to End Poverty (ASTEP)", "Broadway Sings for Immigration Equality", "Artists For Action NYC", ו-"Broadway Cares/Equity Fights AIDS (BCEFA)".
ביולי 2018, הנינגסן השתתפה באירוע "Broadway Barks" – אירוע שנתי המקדם אימוץ בעלי חיים ממקלטים לחיות. בדצמבר אותה שנה, הנינגסן השתתפה בקונצרט השנתי השני של "Broadway Beats Hunger", אשר גייס כספים ליוזמת "מזון, בריאות ותקווה: תשובה לסוכרת" של קרן "Summit Medical Group".
בשנת 2019, הנינגסן תמכה בקמפיין "לא חולדת מעבדה" של איגוד השחקנים – המבקש ששחקנים המשתתפים בסדנאות הפיתוח להפקות חדשות יקבלו שכר מינימום גבוה יותר ויקבלו גם חלק מרווחי ההפקה.
במהלך מגפת הקורונה, הנינגסן גייסה כספים עבור הארגון "She's the First (אנ')" – ארגון ללא מטרות רווח הפועל לאפשר השכלה לבנות – על ידי עידוד מעריציה לתרום לארגון. כל מי שתרם תרומה קיבל קישור לקונצרט סלון בלעדי שלה, שהתקיים ב-12 במאי 2020.
תיאטרון

| שנה | שם | תפקיד | מיקום | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | עלובי החיים | קוזט | תיאטרון אנקור |  |
| 2014 | ספינת השעשועים | קים ראוונל | מרכז לינקולן |  |
| 2014-2015 | דיינר | בת' | תיאטרון סיגנטור |  |
| 2015 | דיינר | בת' | להקת התיאטרון של דלאוור |  |
| 2015 | עלובי החיים | פנטין | תיאטרון אימפריאל † |  |
| 2016 | דרום פסיפיק | נלי פורבוש | בית האופרה העירוני בפיטסבורג |  |
| 2016 | FOUND | בקה | להקת התיאטרון של פילדלפיה |  |
| 2017 | עולם יקר | נינה | תיאטרון יורק |  |
| 2017 | מאמה מיה! | סופי | בית האופרה העירוני בפיטסבורג |  |
| 2017 | ילדות רעות | קיידי הרון | תיאטרון נשיונל (הפקה ניסיונית מחוץ לניו יורק) |  |
| 2018-2020 | ילדות רעות | קיידי הרון | תיאטרון אוגוסט וילסון † |  |
| 2022 | ג'וי | ג'וי מנגנו | תיאטרון ג'ורג' סטריט |  |
† – הפקת ברודוויי
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Interface | שרה |  |
| 2014 | Bad Girls | כריסטין בבקין |  |
| 2015 | Wide Awake | קנדי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | הופעה ממרכז לינקולן: ספינת השעשועים של קרן והמרשטיין | קים ראוונל | — |  |
| 2018 | סטארדיי נייט לייב | בתפקיד עצמה (ללא קרדיט) | פרק: "טינה פיי/ניקי מינאז'" |  |
| 2018 | The Today Show (אנ') | קיידי הרון | פרק: "3 במאי 2018" |  |
| 2018 | Late Night with Seth Meyers (אנ') | קיידי הרון | פרק: "1 באוקטובר 2018" |  |
| 2021 | הארלם (אנ') | קייט | 2 פרקים |  |
| 2021-2022 | בנות לנצח | גלוריה הצעירה | תפקיד חוזר, 11 פרקים |  |
| 2022 | שוטרים בדם | מדליין גליסון | פרק: "The Reagan Way" |  |
| 2022 | That Damn Michael Che (אנ') | קניינית לבנה | פרק: "Black Mediocrity" |  |
| 2023 | Curses! (TV series) (אנ') | אניה | דיבוב, 2 פרקים |  |
| 2024 | מלון הזבין | הנסיכה צ'רלי מורנינגסטאר | דיבוב; 8 פרקים |  |
דיסקוגרפיה > אלבום הקלטות

| שנה | פרויקט | הערות | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | The Theory of Relativity | אלבום הקלטות של צוות השחקנים מקורי |  |
| 2018 | ילדות רעות | אלבום הקלטות של צוות השחקנים מקורי |  |
| 2021 | בנות לנצח | מוזיקה מהסדרה המקורית מבית Peacock |  |
דיסקוגרפיה > פרויקטים שיתופיים

| שנה | פרויקט | הערות שוליים |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Broadway's Carols for a Cure, Volume 17 |  |
| 2018 | Broadway's Carols for a Cure, Volume 20 |  |