stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחייה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
הזוכים במדליות > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | הלן מדיסון   ארצות הברית ארצות הברית | 1:06.8 דקות   שיא אולימפי | וילי דן אודן   הולנד הולנד | 1:07.8 דקות | אלינור גרטי   ארצות הברית ארצות הברית | 1:08.2 דקות |
| 400 מטר חופשי | הלן מדיסון   ארצות הברית ארצות הברית | 5:28.5 דקות   שיא עולם | לינור נייט   ארצות הברית ארצות הברית | 5:28.6 דקות | ג'ני מאקל    דרום אפריקה | 5:47.3 דקות |
| 100 מטר גב | אלינור הולם   ארצות הברית ארצות הברית | 1:19.4 דקות | בוני מילינג   אוסטרליה אוסטרליה | 1:21.3 דקות | ואלרי דייוויס   בריטניה בריטניה | 1:22.5 דקות |
| 200 מטר חזה | קלייר דניס   אוסטרליה אוסטרליה | 3:06.3 דקות   שיא אולימפי | הידקו מאהאטה   יפן יפן | 3:06.4 דקות | אלזה יקובסן   דנמרק דנמרק | 3:07.1 דקות |
| שליחות 4x100 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   הלן ג'ונס   הלן מדיסון   ג'וזפין מקים   אלינור גרטי | 4:38.0 דקות   שיא עולם | הולנד הולנד   קורי לאדה   וילי דן אודן   פוק אוברסלוט   מריה ורדג | 4:47.5 דקות | בריטניה בריטניה   ג'ויס קופר   ואלרי דייוויס   אדנה היוז   הלן ורקאו | 4:52.4 דקות |
הזוכים במדליות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | יאסוג'י מיאזאקי   יפן יפן | 58.2 שניות | טאצוגו קוואישי   יפן יפן | 58.6 שניות | אלברט שוורץ   ארצות הברית ארצות הברית | 58.8 שניות |
| 400 מטר חופשי | באסטר קראב   ארצות הברית ארצות הברית | 4:48.4 דקות   שיא אולימפי | ז'אן טרי   צרפת צרפת | 4:48.5 דקות | צוטומו אויוקוטה   יפן יפן | 4:52.3 דקות |
| 1500 מטר חופשי | קוסו קיטאמורה   יפן יפן | 19:12.4 דקות   שיא אולימפי | שוזו מקינו   יפן יפן | 19:14.1 דקות | ג'יימס כריסטי   ארצות הברית ארצות הברית | 19:39.5 דקות |
| 100 מטר גב | מאסג'י קיוקאווה   יפן יפן | 1:08.6 דקות | טושיו אירי   יפן יפן | 1:09.8 דקות | קנטרו קאווצו   יפן יפן | 1:10.0 דקות |
| 200 מטר חזה | יושיוקי צורוטה   יפן יפן | 2:45.4 דקות   שיא אולימפי | ריזו קויק   יפן יפן | 2:46.6 דקות | טאופילו אילדפונסו   הפיליפינים הפיליפינים | 2:47.1 דקות |
| שליחים 4x200 מטר חופשי | יפן יפן   יאסוג'י מיאזאקי (2:14.1)   היסאקיצ'י טויודה   טאקאשי יוקויאמה   מאסאנורי יוסה | 8:58.4 דקות   שיא עולם | ארצות הברית ארצות הברית   פרנק בות'   ג'ורג' פיסלר   מיולה קלילי   מנואלה קלילי | 9:10.5 דקות | הונגריה הונגריה   אישטוואן ברני   לסלו סבדוש   אנדרה סקלי   אנדרה וואני | 9:31.4 דקות |
אוגוסט זלצמן

| --- | --- |
 לידה:  14 באפריל 1824 ריבווילה, צרפת 
 פטירה:  24 בפברואר 1872 (בגיל 47) פריז, צרפת 
 
אוגוסט זלצמן, קשת אקה הומו, ירושלים, 1856
אוגוסט זלצמן (Auguste Salzmann;‏ 14 באפריל 1824, אלזס – 24 בפברואר 1872, פריז) היה צלם צרפתי שנודע בשל צילומי ארץ ישראל וצילומי ירושלים שצילם באמצע המאה ה-19, ובשל כך שהיה בין החלוצים בשימוש בצילום לתיעוד ממצאים ארכאולוגיים.
ביוגרפיה

זלצמן נולד בריבוויל שבחבל אלזס, והתחיל את הקריירה שלו כצייר שהתמחה בציור נופים וסצנות דתיות, בהדרכת אחיו אנרי גוסטב. השניים הציגו את יצירותיהם בסלון בפריז בין 1847 ל-1850.
בשנת 1850 יצא זלצמן לסיור במזרח התיכון. הוא החל באיטליה ומשם עבר לאלג'יריה ולמצרים בזמן תגליותיו הגדולות של אוגוסט מארייט, הארכאולוג והאגיפטולוג הצרפתי הדגול. בשנת 1853 יצא לארץ ישראל, וצילם שם יותר מ-200 תמונות, רובן של אתרים בירושלים ובסביבתה, בטרם נאלץ להפסיק את המסע בשל מחלה. התמונות שימשו לתיעוד תגליותיו של פליסיאן דה סוסי, שביקר בירושלים ב-1850 וספרו על ארץ ישראל התקבל בצרפת באי-אמון. בכך היה זלצמן חלוץ בתיעוד ארכאולוגי באמצעות הצילום.
על אף שמטרתו של זלצמן הייתה בעיקר תיעוד מדעי, וצילומיו תיעדו בעיקר פרטים ארכיטקטוניים וארכאולוגיים, הם ידועים גם בשל איכותם האמנותית. בשנת 1856 הוציא לאור בפריז אלבום מצילומי ירושלים, ובו 174 פריטים, שהיה להצלחה גדולה. בשנת 1863 יצא שוב עם דה סוסי לארץ ישראל, וסייע לו בתיעוד ממצאיו. כן יצא באותו עשור לחפירות ארכאולוגיות ברודוס, ותיעד אותן במצלמתו.
זלצמן מת בפריז בשנת 1872.
אלכסיי אריומין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במרץ 1919 Velikaya Guba, רוסיה 
 פטירה:  12 ביוני 1998 (בגיל 79) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  Sestroretsk cemetery 
 מקום לימודים:  מכון רפין לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 פרסים והוקרה:  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום  צייר העם של רוסיה הסובייטית 
 
אלכסיי אריומין (ברוסית: Алексе́й Ерё́мин; ‏ 17 במרץ 1919 – 11 ביוני 1998) היה צייר ריאליסטי סובייטי רוסי, אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר באיגוד האמנים של סנט פטרסבורג,  ונחשב לאחד מנציגי אסכולת הציור של לנינגרד, ציוריו מוקדשים לעמים ולטבע של צפון קרליה.
ביוגרפיה

אלכסיי גריגורייביץ' אריומין נולד ב-17 במרץ 1919 בכפר וליקאיה גובה, הממוקם על חוף אגם אונגה בצפון קרליה.
בשנת 1930 אלכסיי אריומין הגיע ללנינגרד. בשנים 1935–1939 למד בבית הספר המשני לאמנות בחסות האקדמיה הכל-רוסית לאמנויות.
ב-1939 גויס לצבא האדום. כטנקיסט והשתתף במלחמה נגד גרמניה הנאצית ובעלות בריתה. הוא נפצע וקיבל אותות כבוד. לאחר סיום המלחמה בשנת 1945, אלכסיי אריומין נכנס לקורס הראשון של המחלקה לציור במכון לציור, פיסול ואדריכלות בלנינגרד על שם איליה רפין, שם למד עם בוריס פוגל, סמיון אבוגוב, אלכסנדר דבלר ואלכסנדר זייצב.
בשנת 1947, הוא התחתן עם האומנית אירינה מיכאלובנה בלדינה, שסיימה את המכון לאמנויות בסנט פטרבורג אחרי המלחמה.
בשנת 1951 סיים אלכסיי אריומין את לימודיו במכון לנינגרד לציור, פיסול ואדריכלות בסטודיו של בוריס איוגנסון, יחד עם ניקולאי בסקאקוב, מיכאיל קנייב, מאיה קופיצבה, אנטולי לויטין, ארסני סמיונוב, מיכאיל טרופנוב ואמנים נוספים. עבודת הסיום שלו הייתה ציור ז'אנר "לנין בצייד בסיביר"
מאז 1939 אלכסיי אריומין השתתף בתערוכות אמנות. הוא צייר ציורי ז'אנר והיסטוריה, פורטרטים, נופים, רישומים מהחיים. הוא התפרסם בעיקר בזכות ציוריו שהוקדשו לעמים ולטבע של צפון קרלייה.
מאז 1951 הוא היה חבר באיגוד האמנים של לנינגרד, וזכה בתוארי הכבוד של הפדרציה הרוסית (1978).
אלכסיי גריגורייביץ' אריומין מת ב-11 ביוני 1998 בסנט פטרסבורג בשנת השמונים לחייו. ציוריו שוכנים במוזיאון הרוסי הממלכתי, גלריית טרטיאקוב הממלכתית, במוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, יפן, אנגליה, פינלנד ומדינות אחרות.
הערות שוליים

↑  Directory of Members of the Union of Artists of USSR. Volume 1.- Moscow: Soviet artist, 1979. p.363.
↑  Sergei V. Ivanov. Unknown Socialist Realism. The Leningrad School.- Saint Petersburg: NP-Print Edition, 2007. pp.9, 15, 18, 20, 21, 27, 29, 30, 195, 271, 360, 384, 388, 390, 392-395, 397-402, 404-407, 411, 413-424.
↑  Anniversary Directory graduates of Saint Petersburg State Academic Institute of Painting, Sculpture, and Architecture named after Ilya Repin, Russian Academy of Arts. 1915–2005. Saint Petersburg: Pervotsvet Publishing House, 2007. p.64.
↑  "Ленинградский художник Еремин Алексей Григорьевич". Socialist Realism. Kiev club of collectors.
↑  Golenky Georgy. Alexei Eriomin. Leningrad, Khudozhnik RSFSR, 1985.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2700154260338524480008   WorldCat (עם VIAF): 2700154260338524480008
אלן בוש

אלאן בוש (מימין) עם סטיבן הרמלין, 1952.
אָלַן דאדלי בּוּש (באנגלית: Alan Dudley Bush;‏ 22 בדצמבר 1900 - 31 באוקטובר 1995) היה מלחין ופסנתרן בריטי. כקומוניסט מושבע, הציב לעיתים את הפוליטיקה במרכז יצירותיו.
חייו

אלן בוש נולד בדאלוויץ', לונדון. בשנים 1918 עד 1922 למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, אצל פרדריק קורדר (הלחנה) וטוביאס מאטאי (פסנתר). בהמשך למד מוזיקולוגיה ופילוסופיה אצל יוהנס וולף ופרידריך בלומיין באוניברסיטה של ברלין (1929 - 1931), וכן, בשנים 1927 עד 1932, קיבל שיעורים בהלחנה מג'ון איירלנד. בוש השתלם בנגינה בפסנתר אצל בנו מויסייביץ' וארטור שנאבל. בשנת 1931 נשא לאישה את ננסי הד, אחותו הצעירה של חברו ללימודי ההלחנה, מייקל הד. ננסי הד כתבה לבריות לשלוש מארבע האופרות שלו באורך מלא, שלוש אופרות לילדים ויצירות אחרות.
בין השנים 1925 ל-1978 לימד בוש באקדמיה המלכותית למוזיקה. בין יצירותיו בתקופה זו הייתה "מנחה לוויליאם שטרנדייל בנט". במהלך לימודיו האקדמיים, בייחוד בברלין, יצר קשרים עם אמנים סוציאליסטים ממסורות שונות, כדוגמת ברטולט ברכט, קורט וייל והנס אייזלר.
באפריל 1940 ניצח בוש על הבכורה הבריטית של הקונצ'רטו לפסנתר ברה במול מז'ור מאת אראם חאצ'טוריאן עם הפסנתרנית מורה לימפאני. לימפאני, הסכימה לבצע את היצירה לאחר שקליפורד קרזון סירב להצעתו של המנצח אדוארד קלארק, וזאת אף על פי שהפרטיטורה הייתה עדיין בכתב יד והיה לה רק חודש אחד ללמוד את היצירה. קלארק היה מנצח ולשעבר מפיק רב-השפעה בבי.בי.סי., אולם במקרה זה פעל כחבר באגודה לקשרי תרבות עם ברית המועצות. בוש היה מיודד מזה כמה שנים עם קלארק, שהיה גם הוא בעל השקפות שמאלניות אך לא הזדהה כקומוניסט בדומה לבוש. בשנת 1930 הקדיש בוש את יצירתו "אוברטורה למחול" לתזמורת צבאית לאדוארד קלארק.
קונצ'רטו לפסנתר שכתב בוצע לראשונה על ידי התזמורת הסימפונית המודרנית בשנת 1954.
מוזיקה ופוליטיקה

בוש נודע בתמיכתו הגלויה ועזת-הפנים במרקסיזם. הוא כיהן כמנצח המקהלה של מפלגת הלייבור הלונדונית וב-1936 היה שותף לייסוד אגודת המוזיקה של הפועלים, ובהמשך נשיא האגודה. בוש חיבר את המוזיקה למקהלה ב"חזיון העבודה" (Pageant of Labour) בקריסטל פאלאס באוקטובר 1934 וניצח עליה.. השפעה זו ניכרת בעוד רבות מיצירותיו, לרבות האופרות "ואט טיילר" (1948-50) ו"אנשי בלקמור" (1954-55), ובקונצ'רטו לפסנתר, הכולל דקלום טקסט קומוניסטי בפי מקהלת גברים בפרק האחרון. אמברגו שידור שהוטל על חותמים לוועידה העממית בשנת 1941 וכלל את בוש הוביל לסירובו של רלף ווהן ויליאמס לתת זכויות שידור ליצירה חדשה כפעולת מחאה, אף כי לא היה שותף להשקפותיה הפוליטיות של הקבוצה.
יצירותיו כוללות גם ארבע סימפוניות (מס' 1 בדו מז'ור; מס' 2 "הנוטינגהם"; מס' 3, "סימפוניית ביירון" ומס' 4, סימפוניית לאסקו"); "וריאציות, נוקטורן ופינאלה על שיר ים אנגלי", אופוס 60, לפסנתר ותזמורת; ו"שירי הנידונים".
בין תלמידיו ידועי השם, ניתן למנות את מייקל ניימן.
אלן בוש מת בווטפורד בשנת 1995 לאחר מחלה קצרה.
הערות שוליים

↑  Alan Bush Trust
↑  הספר והתוכנייה הרשמיים של "חזיון העבודה", 1934
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274352905171  PLWABN: 9810534638905606  BnF: cb14826026n (data)  GND: 117183091  ISNI: 0000 0000 8125 757X  LCCN: n81037071  MusicBrainz: 6fbc5c8d-ec81-4f1d-bf1d-ef1bae8429ab  NKC: xx0108422  NTA: 069415919  SNAC: w6wt023b  SUDOC: 080674399  Trove: 1232959  VIAF: 47027637   WorldCat (עם VIAF): 47027637
קרל ריינקה

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1824 אלטונה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 במרץ 1910 (בגיל 85) לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 שם במה:  Carl Heinrich Carsten 
 מוקד פעילות:  ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג (1884)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.carl-reinecke.de
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קרל ריינקה, 1905 לערך.
קרל היינריך קרסטן ריינקה (גרמנית: Carl Heinrich Carsten Reinecke‏; 23 ביוני 1824 – 10 במרץ 1910), מלחין, מנצח ופסנתרן גרמני.
ביוגרפיה

ריינקה נולד באלטונה, שהייתה באותה עת עיר בשלטון דני, כיום רובע בהמבורג. אביו, יוהאן פטר רודולף ריינקה, היה מורה למוזיקה, והילד החל לחבר מוזיקה בגיל שבע. הופעתו הראשונה הפומבית כפסנתרן התקיימה כשהיה בן 12.
למסע הקונצרטים הראשון שלו יצא בשנת 1843 וכתוצאה ממנו התמנה, בשנת 1846, לפסנתרן החצר בדנמרק, שם נשאר עד 1848. בסך הכול כתב ארבעה קונצ'רטי לפסנתר (וקדנצות רבות ליצירות של אחרים, הכלולות בקובץ גדול, שהתפרסם כאופוס 87 שלו). כמו כן חיבר קונצ'רטי לכינור, צ'לו, נבל וחליל.
בשנת 1860 התמנה ריינקה למנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג ולפרופסור לקומפוזיציה ופסנתר בקונסרבטוריון שם.
ריינקה נודע בעיקר בסונאטה לחליל שלו, "אונדינה", אבל הוא זכור כאחד המוזיקאים רבי ההשפעה והרבגוניים ביותר של תקופתו. במשך 35 שנים, עד 1902, עסק בהוראה. בין תלמידיו אדוורד גריג, כריסטיאן סינדינג, לאוש יאנאצ'ק, איסק אלבניס, יוהאן סוונדסן, פליקס ויינגרטנר, מקס ברוך, יוליוס רנטגן ועוד רבים אחרים. אחרי פרישתו הקדיש את עתותיו להלחנה, ותפוקתו כוללת קרוב לשלוש מאות יצירות. הוא כתב כמה אופרות, בהן "המלך מנפרד".
התזמורת הסימפונית המודרנית

התזמורת הסימפונית המודרנית (באנגלית: Modern Symphony Orchestra) הייתה תזמורת חובבים לונדונית, שפעלה בין 1931 ל-1983.
היסטוריה

מייסד התזמורת הסימפונית המודרנית היה ארתור דנינגטון, שניהל באותה תקופה כמה הרכבי חובבים תזמורתיים קטנים יותר בצפון לונדון, וב-1931 איחד אותם לתזמורת סימפונית. השם "תזמורת סימפונית מודרנית" לקוח מן העובדה, שהתזמורקת הייתה מעוניינת לנגן מוזיקה "מודרנית": מאת מלחינים בני התקופה וכאלה שאינם מוכרים, ולאפשר לסולנים צעירים להופיע שם התזמורת.
אולם הקונצרטים הראשון של התזמורת היה בית העירייה של איזלינגטון, אבל מחמת האקוסטיקה הגרועה שם עברה התזמורת לתיאטרון הפוליטכני בדרך הולוויי. בשנת 1938 אומצה התזמורת הסימפונית המודרנית באופן רשמי על ידי בית הספר הפוליטכני המקצועי למוזיקה ובכך הייתה לחלק מן המכון הפוליטכני הצפוני. עקב תנאי הזיכיון שלו, לא יכול היה הפוליטכני לממן את התזמורת, אבל הוא סיפק לה מקום לחזרות ואולם מופעים.
בהתאם לשמה, ביצעה התזמורת מראשיתה יצירות עכשוויות, בלתי-מוכרות או נדירות בהשמעה, משולבות לצד יצירות מוכרות. איכות נגינת התזמורת והפתיחותה ליצירות מודרניות איפשרו לתזמורת לבצע בכורות עולמיות ובריטיות לאחר שנים ספורות של קיומה. הקונצ'רטו לאבוב מאת רות גיפס, למשל, זכה לביצוע הבכורה העולמי שלו בביצוע התזמורת הסימפונית המודרנית ב-13 ביוני 1942 (עם הסולנית מריון בראף) והתזמורת ביצעה את הבכורה הבריטית של פטרושקה מאת איגור סטרווינסקי בעיבוד משנת 1947. עוד ביצועים ראשונים באנגליה כללו את "סוויטה בפה" מאת אלבר רוסל, "שמחת חיים" מאת טיבור הארסני, "שבעה שירים מוקדמים" מאת אלבן ברג (עם הליווי התזמורתי מ-1928) ו"סימפוניה קונצרטנטית קטנה" מאת פרנק מרטן.
בשנות ה-40' גברו המוניטין של התזמורת וההכרה בה: כתוצאה מכך, ביקר אדריאן בולט את התזמורת בשנת 1949 ו"הביע את הערכתו ליוזמה ולרמת הנגינה שהיה עד לה וחיווה את דעתו, כי התזמורת הסימפונית המודרנית ראויה להימנות בין תזמורות החובבים הטובות ביותר בבריטניה". בהמשך התמנה בולט לנשיא התזמורת, מעמד שכיהן בו במשך עשרים שנה. ב-1952 שיבח מבקר המוזיקה של הטיימס את רוח היוזמה והחדשנות של דנינגטון ותזמורתו והביע את צערו על כך, שתזמורות מקצועיות רבות בלונדון אינן מצליחות להגיע לרמתה. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה קיבלה התזמורת מענק צנוע מקרנות ציבוריות, שאיפשר לה לקבל לשורותיה נגנים מקצועיים, בייחוד ליצירות מודרניות מורכבות.
הסולנים שהופיעו עם התזמורת כיסו קשת רחבה, מאמנים לא-מוכרים עד למבצעים בעלי שם בינלאומי. בעונת הקונצרטים 1950-1949 הופיעו פרדריק גרינקה ונורמן ווקר, "שתרמו את הופעתם כמחווה להישגי התזמורת." סולנים בראשית דרכם הוזמנו להופיע: ג'ויס האטו הופיעה עם התזמורת בשנת 1955, בראשית הקריירה שלה והווארד שלי ניגון בעונת 1971–1972, בגיל 21. התזמרת הקליטה לחברת התקליטים Rare Recorded Editions אוברטורות מאת אובר וכרוביני.
בתזמורת הסימפונית המודרנית מצאה רות גיפס השראה חלקית להקמת "תזמורת חזרה אחת" בשנת 1955. בשנת 1963 שונה שם התזמורת לתזמורת הרפרטואר של לונדון, ובשם זה היא ממשיכה לפעול.
ביצועים חשובים

הרברט מוריל: קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת (ביצוע פומבי ראשון ב-9 במרץ 1938 עם אנתוני פיני, צ'לו)
הרולד ברזייר: נושא ווריאציות לתזמורת (בכורה עולמית ב-31 בינואר 1942, בניצוח המלחין
רות גיפס: קונצ'רטו לאבוב (בכורה עולמית ב-13 ביוני 1942 עם מריון בראף, אבוב)
ג'ויס צ'פמן: נוקטורן לתזמורת (בכורה עולמית ב-16 באוקטובר 1943)
רות גיפס: קונצ'רטו לכינור (בכורה עולמית ב-5 בפברואר 1944 עם אחיה של המלחינה, ארנסט, כסולן ובניצוח ארתור דנינגטון
טיבור הארסני: "שמחת החיים" (La joie de vivre) (בכורה אנגלית ב-19 בפברואר 1949)
לילה ללאוני: קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (בכורה אנגלית ב-25 במאי 1949 עם במלחינה כסולנית בהופעתה הראשונה באנגליה)
פרנק מרטן: סימפוניה קונצ'רטנטה (בכורה אנגלית ב-1 בנובמבר 1952)
יוריאן אנדריסן: קונצ'רטינו לפסנתר ותזמורת (בכורה אנגלית ב-21 במרת 1953)
אלאן בוש: קונצ'רטו לפסנתר (ביצוע פומבי ראשון ב-15 במאי 1954)
קנת פייקמן: פואמה סימפונית "פרלנדרה" (בכורה עולמית ב-26 ביוני 1954)
רוברטו גרהארד: "קנסיונרו דה פדרל" (בכורה עולמית ב-23 באוקטובר 1954 עם סופי ויס, סופרן
הוגו גודרון: סוויטה קונצרטית לפסנתר וכלי מיתר (בכורה אנגלית ב-23 באוקטובר 1954 עם ריה גרוט, פסנתר
דמיטרי שוסטקוביץ': "אוברטורה חגיגית" (בכורה אנגלית ב-25 במאי 1957)
אלאן רואסתורן: "שירי ילדים" (ביצוע פומבי ראשון בלונדון ב-26 באפריל 1958 עם סופי ויס, סופרן
סטיבו דודגסון: קונצ'רטו לגיטרה (בכורה אנגלית ב-4 ביולי 1959 עם ג'ון ויליאמס, גיטרה
קרל נילסן: שבעה קטעים מתוך המוזיקה למחזה "אלאדין" (בכורה אנגלית ב-4 ביולי 1959)
ג'פרי בוש: קונצ'רטינו לפסנתר ותזמורת (ביצוע פומבי ראשון ב-11 בפברואר 1961 עם אריק פארקין, פסנתר)
הערות שוליים

↑  "The Modern Symphony Orchestra" ג'ואן צ'יסל, מיוזיקל טיימס, "התזמורת הסימפונית המודרנית" ינואר 1952, עמ' 27, (דרוש מינוי)
↑  הטיימס, 18 בפברואר 1952, עמ' 2
↑  "Overtures" וורלדקט/oclc/30696052 "אוברטורות"
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "התזמורת הסימפונית המודרנית".
אלינה אורלובה

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1988 (בת 36) ויסגינס, ליטא 
 שם לידה:  Алина Орловская 
 מוקד פעילות:  ליטא 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 סוגה:  מוזיקת אינדי, daina, אינדי פולק, רוק אלטרנטיבי, בארוק פופ 
 שפה מועדפת:  רוסית, אנגלית, ליטאית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  Steppenwolf Award 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אלינה אורלובה
אלינה אורלובה (Alina Orlova נולדה ב-28 ביוני 1988 בשם אלינה אורלובסקיה) היא זמרת ומוזיקאית ליטאית.
אורלובה מלחינה ושרה יצירות מפרי עטה בליטאית, רוסית ואנגלית, ומבצעת גרסאות כיסוי לשירים מוכרים. אלבום הבכורה שלה, "Laukinis šuo dingo" ("הכלב הפראי דינגו", על שם ספר ילדים רוסי) יצא בתחילת 2008. אלבומה השני בשם "Mutabor" יצא בשנת 2010 והאלבום השלישי ("88") יצא בשנת 2015
שקד מורג

| --- | --- |

 לידה:  1985 (בת 39 בערך) סאו פאולו, ברזיל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 השכלה:  עמי אסף (בית ספר)  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקיד:  מנהלת כללית (2018) 
 מפלגה:  מרצ 
 
שקד מורג (נולדה ב-15 בספטמבר 1984) היא מנכ"לית לשעבר של "שלום עכשיו", מיוני 2018 עד 2022.
ביוגרפיה

שקד מורג נולדה בסאו פאולו, ברזיל. גדלה ברמות השבים. למדה בתיכון עמי אסף בבית ברל. היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי הקוגניציה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מורג היא חברת הנהלת סניף מרצ בירושלים. בבחירות לכנסת ה-19 הייתה מנהלת מרחב ירושלים במטה השטח של מרצ. בבחירות לכנסת ה-20 הייתה מנהלת מטה טלמרקטינג הארצי של מרצ. בכנסת ה-19 ובכנסת ה-20 שימשה יועצת פרלמנטרית ופוליטית לחברת הכנסת מיכל רוזין. בעקבות פרישתו של מוסי רז מתפקיד מזכ"ל מרצ, מונתה מורג בשנת 2018 לממלאת מקום מזכ"ל מרצ.
מורג היא חברת הוועד המנהל של עמותת מהפך - تغيير, ארגון יהודי-פלסטיני פמיניסטי לשינוי חברתי, ושימשה בו כרכזת הקהילות בירושלים בתקופת לימודיה. בעבר שימשה חברת הנהלה בקואופרטיב "שבוס" לתחבורה שיתופית.
ביוני 2018 מונתה למנכ"לית "שלום עכשיו". נפגשה עם נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, וכן נאמה במוקטעה בכנס של פעילי שלום. בסמוך לחקיקת חוק הלאום הובילה מורג הפגנה נגד החוק, וכן יזמה פעולת מחאה של הנפת דגל שחור במליאת הכנסת במהלך הדיון בחוק. לא אחת מתחה ביקורת על התנהלות ממשל טראמפ ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין היתר, בפני שגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן. לאחר פרסום "עסקת המאה", הובילה מורג הפגנה נגד התוכנית.
מורג מתגוררת ברמת גן.
הערות שוליים

↑  Board of Directors, באתר "מהפך"
↑  יותם ברגר, מנכ"לית חדשה ל"שלום עכשיו": שקד מורג, לשעבר ממלאת מקום מזכ"ל מרצ, באתר הארץ, 28 ביוני 2018
↑  טל שניידר, ‏אבו מאזן לח"כים - האמריקאים הציעו לי קונפדרציה עם ירדן, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2018
↑  אריק בנדר, ‏מליאת הכנסת דנה ב"חוק הלאום"; פעילי שלום עכשיו הניפו דגל שחור, באתר מעריב אונליין, 18 ביולי 2018
↑  Peace Now argues for two-state support at meeting with envoy Friedman, The Jerusalem Post | JPost.com
↑  פעילי שמאל הפגינו בתל אביב: "לא לסיפוח, לא לאפרטהייד", באתר ynet, 1 בפברואר 2020
Dangerous World Tour

The Dangerous World Tour (בעברית: "סבב הופעות מסוכן בעולם") הוא סיבוב ההופעות השני של האומן והיוצר מייקל ג'קסון, שנוצר על מנת לקדם את אלבומו הרביעי: "Dangerous". סבב ההופעות קיבל חסות מחברת פפסי קולה. סבב ההופעות כלל 70 הופעות, ועל פי ג'קסון כל הרווחים נתרמו לארגוני הצדקה " קרן " ל"לרפא את העולם", ולכיסו הפרטי של ג'קסון.[דרוש מקור] הסיור התחיל בתאריך 27 ביוני 1992 בגרמניה, ונגמר ב-11 בנובמבר 1993 במקסיקו. בנובמבר 1993 סיים ג'קסון את סיבוב הופעות מוקדם מן הצפוי, בגלל מחלתו שהצריכה אשפוז. ג'קסון הודה כי ביצועיו בהופעות נעשה תלוי במשככי כאבים, לאחר שסבל מהתייבשות, מיגרנות ופציעות. במקור, סיבוב ההופעות היה אמור להתקיים עד חג המולד של 1993.
למרות ההצלחה האדירה של סיבוב ההופעות "BAD tour" (בעברית "רע בעולם"), סיבוב ההופעות הראשון של ג'קסון שאליו יצא ב-1988, ובו הרוויח 125 מיליון דולר, טען הכוכב כי הוא לא יבצע סיבוב הופעות שוב, ובמקום זאת יתרכז ביצירת סרטים ותקליטים. ב־3 בפברואר 1992, במסיבת עיתונאים של פפסי בהיכל הרדיו "סיטי מיוזיק" הכריז ג'קסון כי יצא לסבב הופעות שוב. ההכרזה הייתה במקביל לעסקה חדשה בין ג'קסון לפפסי, שדווחה בסך 20,000,000 דולר לחסות הסיור.
רקע

בראיון הצהיר ג'קסון, "הסיבה היחידה שאני יוצא לטור היא לגייס כספים עבור הקרן החדשה Heal the World, ארגון צדקה בינלאומי לילדים, שמטרתו היא לסייע לילדים ולאקולוגיה. המטרה שלי היא 100 מיליון דולר ברוטו עד חג המולד 1993. אני קורא לכל תאגיד וכל אדם שדואג לכוכב הלכת הזה ולעתידם של הילדים לעזור לגייס כסף למען הצדקה. קרן Heal the World תתרום כספים לאיידס ילדים לכבוד ידידי ראיין ווייט. אני מצפה לסיבוב ההופעות הזה מכיוון שהוא יאפשר לי להקדיש זמן לביקור ילדים בכל רחבי העולם, כמו גם להפיץ את המסר של אהבה גלובלית, בתקווה שאחרים יתרגשו לעשות את חלקם כדי לרפא את העולם."
הכנות

למען הובלת הציוד והבמה מלוס אנג'לס ללונדון לקראת פתיחת הסבב (באירופה) ביוני 1992 הוזמן מטוס המטען הרוסי "אנטונוב AN-124" עם זאת, בעיות הנוגעות להסמכת המטוסים האזרחיים שלה הובילו לכך שג'קסון השתמש במקום זאת בבואינג 747 של פדרל אקספרס. עם הגעתו הועבר הציוד ברחבי אירופה על ידי 65 משאיות. המטען כלל 1,000 אורות, 10 מייל כבל חשמל, 9 מסכי וידאו ו -168 רמקולים. הובלו כ -2 טון בגדים. התלבושות תוכננו על ידי מייקל בוש ודניס טומפקינס, שעבדו עם ג'קסון כדי להשיג מושג על מה שהוא רוצה, ושאפו "להחיות את רעיונותיו". שני בגדים היו 9 מטר, רוחב 7 מטר ושקלו 40 ק"ג כל אחד, עם אורות סיבים אופטיים הנשלטים על ידי לייזר ממוחשב. מעיל אחד הותקן בחגורת סוללה בהפקת 3,000 וולט כדי להדליק את 36 נורות הלחץ עליו. לאחרים היו דשיים מוסתרים כדי להסתיר השפעות נפץ. 1,000 מטרים של בד מאירופה שימשו להכנת התלבושות, כולל בגד שחור וזהב לג'קסון שכלל זהב 18 קראט. התלבושות בלבד עלו 2 מיליון דולר.
במופע שולבו אשליות במה שונות. ביניהם היה אפקט ה"טוסטר "שבו ג'קסון עלה לבמה בקטפולט העולה במהירות מלמטה, והעביר את הפירוטכניקה במקביל. אחותו ג'נט ג'קסון אמרה: "הפתיחה הזאת הייתה בעיטה. אני יושב במגדל הקול וכל הילדים נמצאים בכל מקום. וכשהוא קפץ מכל העזאזל הדבר הזה היה [...] הילדים מלפנים. ממני הסתכלתי אחורה ואפילו לא ידעתי את זה ". מרבית המופעים משנת 1992 כללו טריק בימתי במהלך המעבר מ"מותחן " ל"בילי ז'אן"", לפיה ג'קסון נכנס לשני עמודים ומוחלף בחשאי עם רקדן גיבוי עם מסיכת זאב בזמן שהוא מחליף תלבושות ל"בילי ז'אן". "ג'קסון" רעול הפנים מונח בארון מתים שנעלם כאשר הרקדנים מתחזים כשלדים וזומבים מתעטפים. בד מעל הארון ושלף אותו החוצה. לאחר מכן מופיע ג'קסון במפלס הבמה העליון ושר "בילי ג'ין". כאשר הטריק המלא לא בוצע, הוא הציג רצף עם החקיין של ג'קסון ורקדני הגיבוי מבצעים ריקודים מ"מותחן " בכמה רגליים של הסיור, החקיין של ג'קסון היה חוזר לבמה לאחר ששר את המקהלה הראשית של השיר, במקום לעשות חזרה על ריקוד "המותחן", ורקדני הגיבוי של זומבי היו עושים את הריקוד על ידי עצמם.
סדר שירים

"Brace Yourself" ( עם וידאו)
"Jam"
"Wanna Be Startin' Somethin'"
"Human Nature"
"Smooth Criminal"
"I Just Can't Stop Loving You" ( עם סידה גארט)
"She's Out of My Life"
(נמחק ב-23 בספטמבר 1993) "I Want You Back" / "The Love You Save" / "I'll Be There
"Thriller"
"Billie Jean"
"Black Or White Panther" ( עם וידאו)
"Working Day and Night" ( השתתף רק ב-1992)
"Beat It" ( השתתף רק ב-1992)
"Someone Put Your Hand Out" ( הפסקה אינסטרומנטלית) ( השתתף רק ב-1992)
"Will You Be There"
"The Way You Make Me Feel" ( השתתף רק ב-1992)
Bad" ( השתתף רק ב-1992)
"Dangerous" ( השתתף רק ב-1993)
"Black or White"
"We Are The World" ( עם וידאו)
"Heal the World"
"Man in the Mirror" / "Rocket Man"