קרום (מחזה)
תקציר העלילה

קרום בן ה-38 שב מאמריקה לבית אמו ולשכונה בה גדל. כשאמו באה לקבל את פניו בשדה התעופה, הוא אומר לה:
"לא הצלחתי בחוץ-לארץ, אמא. לא הרווחתי כסף ולא נעשיתי מאושר. לא ביליתי, לא התקדמתי, לא התחתנתי, לא התארסתי ולא הכרתי אף אחד. לא קניתי כלום, לא הבאתי כלום. במזוודה שלי יש לבנים משומשים וכלי רחצה. זהו, אמרתי לך הכול, ואני רוצה שתעזבי אותי במנוחה."
טרודה, חברתו לשעבר של קרום, עומדת להתחתן עם תכטיך, טכנאי במקצועו, בעל תסביך נחיתות. כשקרום חוזר, טרודה, שעדיין מאוהבת בו, חוזרת אליו ותכטיך מפנה את מקומו בהכנעה:
"כמובן שאני הולך אם אתה אומר לי, אתה האדון, אתה יש לך נגיעה חופשית בטרודה. רק שתדע לך שאפילו אם אתה קטן, אני עוד יותר קטן."
קרום מפנטז על ממון רב, נשים יפות, וקריירה של סופר מצליח. אבל בלחץ הגיל, הסביבה ואמו הוא מחליט להתחתן עם טרודה.
חברו הטוב של קרום הוא תוגתי, היפוכונדר לבוש פיג'מה, שמצוי רוב הזמן בביתו ומוטרד מהשאלה מתי כדאי לעשות התעמלות:
"זה לא סוד שהצרה עם הבריאות שלי היא שעד היום אני מתלבט אם לעשות התעמלות בבוקר או בערב. אם בבוקר, לפני יום העבודה קיים חשש שההתעמלות מעייפת ואני אהיה עייף בעבודה; ואם בלילה, לפני השינה, קיימת אפשרות שההתעמלות מרעננת, ואז יהיה לי קשה להירדם; ובצהריים זה לא בא בחשבון, כי אני לא איש של פשרות. אצלי זה בתחילת היום או בסוף היום. כרוכות בזה גם בעיות אחרות, כמו בעיית הרחצה למשל. אם אני מחליט להתעמל בבוקר, אני עושה אחרי זה מקלחת, ואז, אחרי יום העבודה, מה יהיה, אני שוב אתקלח? זה לא ריאלי, בייחוד לא בחורף. ואם להתעמל בלילה, לפני השינה, כמובן שאין אז טעם להתקלח בבוקר, אבל אז צפה שוב השאלה, אולי המים מרעננים ויותר כדאי לי בבוקר? חמש-עשרה שנה אני מתחבט בבעיה, ובכל פעם שאני מחליט משהו, אני נתקל במאמר בעיתון שמוכיח את ההפך. למה לא עושים אחת ולתמיד קונגרס בינלאומי על הבעיה הזאת ומחליטים סופית? רבותי הדוקטורים, אתם הורגים אותנו."
מול תוגתי גר זוג בשם דולצ'ה ופליציה, שמרבים ללכת לאירועים כגון חתונות ומסיבות בר מצווה, לזלול ולשתות בהם ולרכל על חתני וכלות השמחה.
אדם נוסף שמתגורר בשכונה הוא שקיטא, שנוהג רוב הזמן לשתוק. בשלב מסוים שקיטא עוזב את השכונה כי משעמם לו.
דופה, חברתה של טרודה, היא בחורה רווקה, שמחה ומכוערת, שרוצה מאוד להתחתן:
"אני כל-כך לא יפה. כשהעין מרפרפת עלי ועוברת הלאה היא מוצאת בי איזה חן, אבל כשהמבט ננעץ בי אני מתגלה במלוא כיעורי. איך לעשות שהמבטים רק ירפרפו ולא יינעצו?...
...אני שובבה ומצייצת כמו ציפור, ואין לי אף אחד. הכל סגור אצלי בפנים, אני מתפוצצת. כמה דברים שהייתי יכולה להעניק לגבר, מסירות ואהבה, ולהדביק אותו בצחוק שופע, ואין לי אף אחד. ואני נשארת עליזה."
טרודה מכירה לה את תוגתי, חברו של קרום, השניים מתאהבים ומתחתנים.
כשקרום פוגש את צוויצי, בחורה יפה עליזה ממשפחה, הוא מתאהב בה ומבטל את נישואיו. אלא שצוויצי מנהלת רומן עם ברתולדו, בחור איטלקי, עומדת לטוס ללוס אנג'לס ולהתחתן עם מישהו והיא אינה נענית לקרום. בעקבות זאת טרודה ותכטיך שבים זה לזרועות זו ומתחתנים.
דופה ותוגתי נשואים באושר, עד שתוגתי נופל למשכב. הוא מאושפז בבית החולים, שם מתברר שיש לו גידול בראש. כשעושים לו ניתוח להסרת הגידול, תוגתי נפטר.
כשהוא בבית החולים דופה מחליטה לעזוב את הבית ולנסות את מזלה במקום אחר:
"מציעים לי עבודה בסופרמרקט בצפון, קופאית. הרבה גברים עוברים ליד הקופה, אולי אחד ייעצר... מה לי ולו, טרודה. אני בכלל לא מכירה אותו, אני מכירה רק את המחלות שלו. החתונה לא תופשת, הפעמים הספורות שהספקתי לישון לצדו במיטה ולשמוע את הגניחות שלו, גם הן לא תופשות, לא היה בינינו כלום, לא הספקנו."
בסיום המחזה נפטרת אמו של קרום. קרום נשאר בודד ואינו עושה דבר על מנת להגשים את חלומותיו.