stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קסם של הורים – הסרט: טימי טרנר, תתבגר!
ביקורת

בהקרנת הבכורה ב-9 ביולי 2011, צפו בסרט 5.8 מיליון צופים. הסרט זכה להצלחה הגדולה ביותר מכל ספיישלי הסדרה. הסרט זכה לביקורת חיוביות רבות. הסרט היה הסרט בעל אחוזי הרייטינג הגבוהים ביותר בכבלים, ששודר בשבוע הקרנת הסרט. בעקבות הצלחת יצאו 2 סרטי המשך, אחד נקרא "קסם של חג מולד" והשני קסם של חופשה.
צבי הנגב

| צבי הנגב |
| --- | --- |
 צבי הנגב, צולם בגן החיות מארוול, הממלכה המאוחדת
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
סוג:: צבי
מין:: צבי הנגב
שם מדעי
 Gazella Dorcas ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


צבי הנגב (שם מדעי: Gazella dorcas), מין מהסוג צבי, ממשפחת הפריים, המצוי באזורי מדבר בצפון אפריקה ובישראל. ב-2009 נספרו בנגב כ-652, בנובמבר 2018 נספרו כ-1,242 צבאים, כך שמספרם הוכפל תוך עשור. וב-2021 נספרו בישראל 2,055 צבאים. ונכון ל-2024, נספרו בישראל 2,132 צבאי נגב.
מאפיינים

גבו של צבי הנגב צבוע בחום בהיר המחזיר את קרינת השמש ומונע קליטת חום, והוא מזוהה גם על פי צבע פס הצד החום כהה, המצוי במעבר בין הגב הכהה לבטן הבהירה. חלקה העליון של רגלו הקדמית צבוע בלבן, אין כתם על אפו וקרניו עבות ומעוקלות.
זנבו הארוך ושטח הפנים של אוזניו גדול יותר משל צבי מצוי, ובזכות שטח הפנים של אוזניו כלי הדם שבהם חשופים לסביבה החיצונית, וכאשר טמפרטורת הדם גבוהה מטמפרטורת הסביבה, נפלט חום לסביבה והגוף מתקרר.
אזורי תפוצה

הצבאים חיים בעדרים. צבי הנגב היה מצוי בעבר באזורים שונים: בדרום ישראל (מדבר יהודה, עמק הערבה והנגב הדרומי), בסיני, בירדן, במדבריות השחונים של צפון אפריקה. אחת התכונות המייחדות אותו, היא העובדה שהוא יכול להסתגל לשהייה במדבריות ללא צורך לשתות מים. זאת משום שהוא מפיק את המים הנחוצים לו מנוזלים המצויים בעלי השיטה שאותם הוא נוהג לאכול. משום כך הוא היה נפוץ כל כך באזורים מדבריים.
אזורי תפוצה > ישראל

צבי הנגב ככל הנראה לא התקיים בארץ ישראל לפני ההולוקן והאוכלוסייה הקיימת מייצגת שרידי נדידה מצפון אפריקה שדחקה את הצבי המצוי מחלקים מהנגב וסיני, החל מלפני כ-10,000 שנה. אוכלוסיית צבאי הנגב בישראל מתרכזים באזוריה הערבה והנגב הדרומי. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 האוכלוסייה בנגב כמעט והושמדה לחלוטין בשל ציד לא מבוקר, אך מאז אכיפת "חוק הגנת חיית הבר" נבלמה התופעה וניכרת התאוששות הדרגתית במספר הפרטים הנצפים.
בשנים האחרונות מקיימת מדי שנה רשות הטבע והגנים ספירת פרטים כדי להעריך את מצבה של אוכלוסיית הצבאים ולבחון את מגמות השינוי. הספירה נערכת לקראת סוף חודש אוקטובר באזורי מקורות המים ובעיקר בנחלים הספורים בנגב שבסביבתם יש גם שטחי מרעה. הספירה מנסה לסווג את הצבאים הנצפים לזכרים, נקבות וצעירים. בשנת 2013 נרשם שיא במספר הצבאים שנספרו. להלן תוצאות הספירה של השנים האחרונות
:
| שנת הספירה | מספר הצבאים שנצפו | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2024 | 2,132 |  |
| 2021 | 2,061 |  |
| 2020 | 1,450 |  |
| 2018 | 1,242 |  |
| 2017 | 1,113 |  |
| 2009 | 652 |  |
| 2008 | 164 |  |
| 2007 | 173 |  |
| 2006 | 158 |  |
| 2004 | 123 | נערכה ספירה חלקית בלבד בשל שיטפונות |
| 2001 | 165 |  |
כיום מצב אוכלוסיית צבי הנגב בישראל יציב. למרות שהאוכלוסייה אינה גדולה ניכרת בה שונות גנטית משמעותית, שמצביעה על אוכלוסייה בריאה ובעלת פוטנציאל שימור טוב.
סימביוזה עם עץ השיטה

צבי הנגב קשור בקשר הדוק סמביוטי לעץ השיטה. עץ השיטה ידוע בקשרים הסימביוטיים שיש בינו ובין בעלי חיים שונים. קשר כזה קיים גם בינו ובין צבי הנגב.
בעונת הקיץ נוהג צבי הנגב לחסות בצילו של עץ השיטה בשעות החמות, והוא ניזון בעיקר מעליו ופירותיו. כאמור, מזון זה מספק לו גם את כמות המים הדרושה לקיומו. הצבי האוכל את פירותיו של עץ השיטה לועס רק חלק מן הזרעים המצויים בפרי. הזרעים שלא נלעסו, עוברים דרך מערכת העיכול שלו מבלי להיפגע, ונפלטים החוצה עם הגללים. בדרך זו מפיץ הצבי את זרעי השיטה. מחקרים גילו כי זרעים אלה נבטו בהצלחה רבה יותר מאשר זרעים שלא עברו דרך מערכת העיכול של הצבי. הסתבר כי הקליפה הקשה של זרעי השיטה מתרככת במערכת העיכול של הצבי. ריכוך הקליפה מגדיל את הסיכוי שהזרעים ינבטו. נתגלה גם כי חומרי העיכול בקיבת הצבי ממיתים את זחלי חיפושיות הזרעונית, המתפתחים בתוך הזרעים ופוגעים בהם.
לקריאה נוספת

צבי הנגב באתר Mammalian Species
יוסף ישראל בלוי

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1942 ה' באייר ה'תש"ב ירושלים
 פטירה:  5 בספטמבר 2018 (בגיל 76) כ"ה באלול ה'תשע"ח קריית מלאכי
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית מלאכי
הרב יוֹסֵף יִשְׂרָאֵל בלוי (מכונה גם יוסל) (22 באפריל 1942 –5 בספטמבר 2018) היה רב ואיש ציבור חב"די־ישראלי. שימש כרב מועצה אזורית תמר וכיו"ר המועצה הדתית בקריית מלאכי ועמק הירדן, וכן היה מעורב בהנהלת אגודת חסידי חב"ד בישראל וישיבת תומכי תמימים לוד.
קורות חייו

נולד ב־22 באפריל 1942 ה' באייר תש"ב בירושלים, לברוך יהודה בלוי בן הרב משה בלוי מראשי אגודת ישראל, ולרחל טעמרל בלוי אביה יעקב מאיר בוקסביום נספה בשואה
התגורר בילדותו ברחוב שמואל הנביא בשכונה שבאותם ימים נקראה בית ישראל החדשה. למד בישיבת עץ חיים, ובכל ערב היה הולך ללמוד בישיבת מיר, בגיל 19 התקרב לחסידות חב"ד בעקבות אחיו הרב טוביה בלוי ועבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים לוד, ובהמשך נסע לניו יורק ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית – 770) למשך כשנה לפני חתונתו כיהן  כשליח חב"ד לזמן קצר בניו ג'רזי, נישא למרים בת שלמה ושרה הינדא גוטמן.
לאחר חתונתו חזר לישראל ועבד כמזכיר במשרדי ישיבת תומכי תמימים לוד תחת הרב אפרים וולף. כחלק מהתפקיד היה באחריותו להעביר עדכון יומי מהנעשה במוסדות לרבי
במהלך השנים התגייס לצבא ובמסגרת שירות המילואים והגיע עד לדרגת סגן אלוף בפיקוד העורף.
כמו כן עבד וניהל את בית הספר למלאכה (כפר חב"ד), ופעל למען הקמת סניף בית הספר בקרית מלאכי. היה מעורב בהקמת שיכון חב"ד לוד שכונת קריית חב"ד בעיר צפת ושכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי, כחלק מעבודתו באגודת חסידי חב"ד בישראל. וכשקמה שכונת נחלת הר חב"ד עבר הרב בלוי להתגורר בה.
הרב בלוי היה חבר בארגון הגג למוסדות חב"ד, וחבר בוועד למען שלמות הארץ, פעל רבות למען תיקון חוק מיהו יהודי.
הרב בלוי גייס כסף למען הקמת כולל 'פעמי יעקב' בראשות הרב משה יהודה לייב לנדא, היה רב במועצה אזורית תמר במסגרת תפקידו פעל למען הכשרות במלונות ים המלח. הוא אף החזיר אנשים רבים בתשובה, והממונה על המועצה הדתית קריית מלאכי כנציג מטעם המפד"ל, ויו"ר המועצה הדתית עמק הירדן.
היה מעורב בהקמת אור אבנר יחד עם לב לבייב, וכן בהקמת ארגון קונגרס יהודי בוכרה, כמו כן היה היועץ לענייני חרדים וברית המועצות של שרי החינוך זבולון המר ויוסי שריד ומנכ"לי המשרד זבולון אורלב ובן ציון דל.
היה מעורב רבות במערכות המשפטיות בנוגע לאגודת חסידי חב"ד בישראל.
כתב אוטוביוגרפיה  אשר פורסמה לאחר פטירתו.
נפטר בגיל 76 ב-5 בספטמבר 2018לאחר שחלה במחלת הסרטן.
משפחתו > אחיו

הרב יעקב בלוי
הרב טוביה בלוי
הרב עמרם בלוי
משפחתו > בניו

יצחק בלוי - חשמלאי ועסקן ציבורי
מנחם מענדל בלוי - יו"ר כולל חב"ד ירושלים
שלום דב בער בלוי - נפל לבור עמוק במהלך הפגנה ונפטר
ברוך יהודה בלוי - מנכ"ל רשת המוסדות אור אבנר וקונגרס יהודי בוכרה העולמי
ישעיהו חיים צבי - מנכ"ל כולל חב"ד ביתר עילית
שרה, חני, רבקה, דינה, יעל ושושנה.
הערות שוליים

↑  רב מועצת תמר: הותקן עירוב במלונות ים המלח, באתר ערוץ 7, 25 בינואר 2006
↑  עכשיו זה רשמי: חסידי חב"ד בהרכב המועצה הדתית באתר חב״ד און ליין 3 באוגוסט 2004
↑  יצחק דנון, ‏חבר בעמותת חסידי חב"ד: קבוצות בעמותה מאשימות זו את זו בזיופים ובמחטפים, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2004
↑  ר' יוסף בלוי - נגד - אגודת חסידי חב"ד, באתר COL חב"ד און ליין
22 ביולי 2004
↑  יוסף גרינבוים, מגדולי עסקני חב”ד: הרה”ח הרב יוסף בלוי ז”ל נפטר ממחלה קשה, באתר חרדים10, 5 בספטמבר 2018
↑  העסקן והממונה על המועצה הדתית בקרית מלאכי הלך לעולמו - לדעת, באתר לדעת, ‏5 בספטמבר 2018
↑  יצחק בלוי באתר חב"דפדיה
חנניה, מישאל ועזריה

חנניה, מישאל ועזריה (בשמותיהם הארמיים: שדרך, מישך ועבד נגו) הם דמויות מקראיות הנזכרות בספר דניאל, בסיפור שבו הם מושלכים על ידי נבוכדנצר לכבשן בשל סירובם לעבוד עבודה זרה, וניצלים ממוות על ידי אלוהים.
חנניה, מישאל ועזריה בכבשן האש. ציור קיר בקטקומבה של פריסקילה, רומא (מאה שלישית - רביעית)
בתנ"ך

בספר דניאל, פרק א', מסופר שחנניה, מישאל ועזריה הוגלו עם דניאל מירושלים בידי נבוכדנצר עוד בימי המלך יהויקים. הם נבחרו מבין ילדים חכמים מכל הממלכות שכבשה בבל, והובאו לארמונו של מלך בבל. בפרק מסופר כיצד סירבו ארבעת הילדים לאכול מהאוכל של ארמון המלך והעדיפו לאכול זרעונים, וכיצד הדבר היטיב עם בריאותם.
בהמשך, בפרק ג', מסופר שהמלך נבוכדנצר הקים פסל זהב ענק שסימל את מלכותה של בבל אשר לא תיגמר לעולם. נבוכדנצר ציווה שכאשר תנגן התזמורת ישתחוו כל האנשים לפסל. אנשים מבבל הלשינו על חנניה, על מישאל ועל עזריה שלא השתחוו לפסל, והם הובאו לפני נבוכדנצר כדי שייווכח בכך בעצמו. משעמדו בסירובם להשתחוות לפסל הם הושלכו לכבשן האש, אשר חומו הוגבר מעבר לרגיל בגלל שהכעיסו את המלך. מרוב החום בכבשן נשרפו בעצמם האנשים אשר הובילו את חנניה, את מישאל ואת עזריה לכבשן, אך השלושה נראו מתהלכים בתוך הכבשן עם דמות רביעית, הנראית על־פי המתואר כבן אלוהים (ככל הנראה, מלאך).
בספרים החיצוניים

בתוספות לספר דניאל, המופיעות למשל בתרגום השבעים, נוסף קטע אשר אינו מצוי בתנ"ך. קטע זה כולל:
עזריה מתפלל לה' בתוך הכבשן ומקבל עליו את הדין, מתוודה על חטאיו ומבקש הצלה בזכות אברהם, יצחק ויעקב. עזריה מבקש שתפילתו תתקבל מכיוון שאין לעם ישראל מנהיג או נביא אשר ידריך אותו ואין אפשרות להקריב קורבן לה'.
המלאך מקרר את האש סביב חנניה, מישאל ועזריה.
שלושת הרֵעים מתפללים לה' פה אחד ומודים לו על נס ההצלה.
בדברי חז"ל

חז"ל הוסיפו פרטים רבים המעצימים את הנס בכבשן האש. המדרש על שיר השירים למשל מספר שחנניה, מישאל ועזריה יכלו להתחמק משהות באזור שבו יידרשו להשתחוות לפסל, אך בחרו להיות שם ולא להשתחוות, אף על פי שהנביא יחזקאל סירב להבטיח להם שיינצלו מכבשן האש. לפי המדרש במסכת פסחים מן התלמוד הבבלי, יוּרְקָמִי שר הברד עמד וביקש לרדת ולקרר את האש אך המלאך גבריאל, שהוא שר האש, אמר שיהיה נס יותר גדול אם הוא יֵרד ויחמם את האש מבחוץ. נוסף על כך מסופר שם שהם אמרו את מזמור פרק קט"ו מספר תהילים, המופיע בקריאת ההלל.
הערכה למעשה חנניה, מישאל ועזריה

בספרות חז"ל, מעשה חנניה, מישאל ועזריה בכבשן האש שימש מופת לקידוש השם. חז"ל הפליגו בחשיבות המעשה ואמרו (מדרש שוחר טוב על תהילים, קי"ד): "באיזה זכות יצאו בני ישראל ממצרים? בזכות חנניה מישאל ועזריה". במסכת שמחות מצוינים פפוס ולוליאנוס, הרוגי המלכות ממרד התפוצות, כצאצאיהם של חנניה, של מישאל ושל עזריה, ואולי הכוונה היא צאצאיהם הרוחניים.
עם זאת בתלמוד (מסכת כתובות לג:) במסגרת דיון בשאלה איזה עונש חמור יותר, מיתה או מלקות, ציטטו חז"ל את דברי רב אשר דווקא ממעיטים את מסירות הנפש של חנניה, של מישאל ושל עזריה. לפי רב, אילו הלקו את חנניה, את מישאל ואת עזריה הם היו משתחווים לצלם.
בספר חשמונאים א' מסופר כיצד דרבן מתתיהו הכהן את בניו לשמור את המצוות בהביאו דוגמאות של אנשים אשר בזכות דבקותם במצוות זכו לשם ולתהילה. אחת הדוגמאות שהביא מתתיהו היא מעשה חנניה, מישאל ועזריה, אשר ניצלו מכבשן האש.
בסליחות המתפללים מבקשים שה' יענה לתפילותיהם כמו שענה לדמויות היסטוריות שונות. בין השאר אומרים: "מי שענה לחנניה מישאל ועזריה בכבשן האש הוא יעננו".
התייחסויות מאוחרות

1952: הסיפור נרמז בשיר "Shadrach, Meshach, and Abednego" בביצועו של לואי ארמסטרונג.
1955: יצירתו פורצת הדרך של קרלהיינץ שטוקהאוזן "שירת הילדים" מבוססת על הסיפור.
1979: הסיפור מוזכר בשיר "Survival" של בוב מרלי מאלבומו ה-11, "Survival".
1989: סיפור כבשן האש נרמז בשיר "שדרך" של הביסטי בויז מאלבומם השני, "Paul’s Boutique".
2017: ספרו של שמעון אדף נקרא שַׁדְרַךְ ומופיעות בו גם הדמויות חנניה, מישאל ועזריה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ז, עמוד א'
↑  1952, Louis Armstrong - Shadrach, Meshach, and Abednego
↑  שדרך | שמעון אדף | הוצאת רסלינג, באתר www.resling.co.il
תקופת הביניים השנייה של מצרים

תקופת הביניים השנייה של מצרים העתיקה מתוארכת בין 1700 ל-1550 לפני הספירה. היא מסמנת תקופה שבה מצרים העתיקה חולקה לשושלות קטנות יותר בפעם השנייה, בין סוף תקופת הממלכה התיכונה לתחילתה של תקופת הממלכה החדשה. המושג "תקופת ביניים שנייה" כולל, בדרך כלל, את השושלות ה-13 עד ה-17, אולם אין הסכמה אוניברסלית באגיפטולוגיה לגבי אופן הגדרת התקופה.
היא ידועה בעיקר בתור התקופה שבה ייסדו אנשי החיקסוס ממערב אסיה את השושלת החמש-עשרה ושלטו מאווריס, שעל פי ה-Aegyptiaca של מנתון, נוסדה על ידי מלך בשם סליטיס (אנ'). ייתכן שהתיישבות של אנשים אלה התרחשה בדרכי שלום, אם כי דיווחים מאוחרים יותר של מנתון מציגים את החיקסוס "ככובשים אלימים ומדכאים של מצרים".
רשימת המלכים מטורינו מתקופת רעמסס השני נותרה המקור העיקרי להבנת הכרונולוגיה וההיסטוריה הפוליטית של תקופת הביניים השנייה, יחד עם לימוד טיפולוגיה של חרפושיות, קמעות בצורת חיפושיות שיוצרו בהמוניהם במצרים העתיקה ולעיתים קרובות כתובים עליהם שמות של שליטים.
קריסת הממלכה תיכונה

השושלת השתים עשרה של מצרים הסתיימה בסוף המאה ה-19 לפני הספירה עם מותה של המלכה סובקנפררע (Sobekneferu). לא היו לה יורשים, מה שגרם לשושלת להגיע לסיומה הפתאומי, ואיתה, לסיומו של העידן המשגשג ביותר בתקופת הממלכה התיכונה; היא הוחלפה על ידי השושלת השלוש-עשרה החלשה בהרבה. לפי הכרוניקן הביזנטי גאורגיוס סינקלוס, כל שלושת המקורות של רשימת המלכים המתורגמת של אפריקנוס, אוסביוס ואוסביוס הארמני קובעים כי לשושלת השלוש-עשרה היו שישים מלכים ששלטו וחיו בדיופלוס במשך כ-453 שנים. תוך שמירה על מקום מושבה של השושלת השתים-עשרה, שלטה השושלת השלוש-עשרה (בערך 1773 - 1650 לפנה"ס) מאיטיטאווי ("שליט שתי הארצות") במשך רוב שנות קיומה.
הפירמידה של קנדג'ר  היא הפירמידה היחידה שידוע כי הושלמה במהלך השושלת ה-13.
חלק עליון של פסל פרעה קנדג'ר  ממתחם הפירמידה שלו.
קריסת הממלכה תיכונה > הגירה לתבאי

השושלת השלוש-עשרה עברה לתבאי שבדרום הרחוק, אולי בתקופת שלטונו של מרנפר איי (אנ'). האגיפטולוגית דפנה בן-תור מאמינה שאירוע זה הופעל על ידי פלישת הדלתא המזרחית ואזור ממפית על ידי שליטים כנענים. עבור חלק מהסופרים, זה מסמן את סופה של תקופת הממלכה התיכונה ותחילתה של תקופת הביניים השנייה. אולם ניתוח זה נדחה על ידי ריהולט ובייקר, שמציינים שהאסטלה של Seheqenre Sankhptahi (אנ'), ששלטה לקראת סוף השושלת, מעידה בתוקף על כך שהוא מלך על ממפיס. האסטלה היא ממוצא לא ידוע.
למרות שהשושלת השלוש-עשרה ככל הנראה שלטה במצרים העליונה, השושלת הארבע-עשרה שלטה במצרים התחתונה, ושני הבתים הסכימו להתקיים במקביל כדי לאפשר סחר חליפין. מן הסתם השליטים התקשו להבטיח את הכוח בשטחם, והם הוחלפו בצורה מהירה, אך ייתכן שגורמים אחרים כמו רעב שיחקו חלק. הקריסה הסופית של השושלת השלוש-עשרה הפכה לפתח לשתי שושלות קטנות יותר להשתלט על מצרים.
תקופת ביניים

בדומה לתקופת הביניים הראשונה של מצרים, תקופת הביניים השנייה הייתה תקופה דינמית שבה שלטון מצרים חולק באופן גס בין בסיסי כוח יריבים במצרים העליונה ובמצרים התחתונה, שכל אחד מהם שולט בחלק מהארץ.
תקופת ביניים > השושלת הארבע-עשרה

השושלת השלוש-עשרה התבררה כמי שאינה מסוגלת להחזיק בכל שטחה של מצרים, ומשפחה שולטת פרובינציאלית, הממוקמת בדלתא של הנילוס, התנתקה מהסמכות המרכזית כדי ליסד את השושלת הארבע-עשרה (אנ') (בערך 1700–1650 לפני הספירה). לפי סינקלוס (Synkellos), כל שלושת המקורות מסכימים שלשושלת הארבע-עשרה היו שבעים ושישה מלכים וחצרם הייתה ממוקמת בקסויס, למרות שהם מתארים מספר שונה של שנות שלטון. אפריקנוס קבע שהשושלת שלטה במשך 184 שנים, בעוד שהגרסה הארמנית של אוסביוס קובעת 484 שנים. אוסביוס מציין את אותו הדבר כמו אפריקנוס, אך בעותק אחר אותו מספר כמו הגרסה הארמנית.
הגבולות המדויקים של מדינת השושלת הארבע-עשרה אינם ידועים, בשל המחסור הכללי באנדרטאותיה. במחקרו על תקופת הביניים השנייה, מסיק קים ריהולט שהטריטוריה שנשלטה ישירות על ידי השושלת הארבע-עשרה מורכבת בערך מהדלתא של הנילוס, עם גבולות הממוקמים ליד תל אטריב (אטריביס) (אנ') במערב הדלתא ותל בסטה (בובסטיס) (אנ') במזרח. רוב האגיפטולוגים המודרניים חולקים את הדעה שאווריס – ולא קסויס – היה מושב שלטונה של השושלת הארבע-עשרה.
שליטים שנויים במחלוקת שהוצעו על ידי ריהולט כחמשת השליטים הראשונים של השושלת מזוהים בדרך כלל כבעלי מוצא כנעני (שמי) על סמך שמותיהם. על מסקנותיו לגבי מיקומם הכרונולוגי בתוך התקופה מחלוקת במחקרה של האגיפטולוגית הישראלית, דפנה בן-תור. מקורות אחרים אינם מתייחסים לשושלת כשליטים זרים או חיקסוס והם לא כונו "שליטי ארצות זרות" או "מלכי רועים" ברשימות המלכים.
השליטים המתמודדים (עם תרגום השמות שלהם) הם:
יקבאם (אנ') ("יקבאם" פירושו "(האלה) איה (אנ') היא סלע")
יאאמו (אנ') ("יאאמו" פירושו "איפה הדוד?")
קארה (אנ') ("קארה" פירושו "הקירח")
אמו אאהוטפרה (אנ') ("אמו" יכול להיות "האסייתי")
ששי מעיברע ("ששי" הוא שם שמי)
השליט המוצהר ביותר של השושלת, ללא מחלוקת, נחסי (אנ'), השאיר את שמו על שתי אנדרטאות באווריס. פירוש שמו הוא "הנובי". לפי ריהולט, הוא היה בנו ויורשו הישיר של פרעה ששי עם מלכה נובית בשם טאטי (אנ').
השושלת הארבע-עשרה ראתה הצלחה רבה במהלך שנותיה הראשונות, אך בדומה לשושלת השלוש-עשרה המאוחרת, התחלפו השליטים ברצף מהיר. השושלת הארבע-עשרה הופלה על ידי החיקסוס.
תקופת ביניים > השושלת החמש-עשרה

חיקסוס הקימו שושלת משלהם במצרים, השושלת החמש-עשרה (בערך 1650 עד 1550 לפני הספירה). השליט הראשון של השושלת החמש-עשרה, סליטיס (אנ'), המתואר כחיקסוס (ḥḳꜣw-ḫꜣswt, "רועה צאן" על פי אפריקנוס), הוביל את עמו לכיבוש של אזור דלתת הנילוס ויישב את בירתו באווריס. לפי מנתון, מאמינים שסליטיס כבש את מצרים כולה, אולם סביר יותר ששלטונו לא השתרע מעבר למצרים התחתונה. אפשר להשוות את סליטיס למלך ידוע פחות בשם שארק (אנ'), ואולי אפילו לששי, השליט המאומת ביותר בתקופת הביניים השנייה. רשימת המלכים מטורינו מציינת כי היו שישה שליטי חיקסוס, כאשר לא ברור אם ח'מודי רשום כשליט האחרון של השושלת החמש-עשרה.
השושלת החמש-עשרה של מצרים שלטה מאווריס אך לא שלטה בכל הארץ, והותירה חלק מצפון מצרים העליונה לשליטת שושלת אבידוס וגם לתחילת השושלת ה-16. השושלת ה-16 לא נשלטה על ידי החיקסוס עצמם, אלא התבאים.
| שם | תמונה | תאריכים והערות |
| --- | --- | --- |
| סליטיס (אנ') | לא מאומתת | הוזכר על ידי מנתון כמלך הראשון של השושלת; כרגע לא מזוהה עם כל אדם ידוע עם אישור ארכאולוגי. שלט במשך 19 שנים על פי מנתון, שצוטט על ידי יוספוס. |
| סמקן (אנ') |  | מוזכר ברשימת המלכים מטורינו. לפי ריהולט, הוא היה שליט חיקסוס מוקדם, אולי המלך הראשון של השושלת; פון בקרת' ממקם אותו בשושלת השש-עשרה. |
| אפראנאט (אנ') |  | מוזכר ברשימת המלכים מטורינו. לפי ריהולט, הוא היה שליט חיקסוס מוקדם, אולי המלך השני של השושלת; פון בקרת' ממקם אותו בשושלת השש-עשרה. |
| חיאן (אנ') |  | שלט יותר מ-10 שנים. |
| יאנאסי (אנ') |  | בנו הבכור של חיאן, אולי במקור האזכור של המלך איאנה ב"אגפטיאקה" של מנתון. |
| סכיר-הר |  | נקרא כמלך חיקסוס על משקוף דלת שנמצא באווריס. סדר השלטון אינו ודאי. |
| אפופיס (אנ') |  | סביבות 1590?–1550 לפני הספירה. שלט יותר מ-40 שנה. |
| ח'מודי |  | סביבות 1550–1540 לפני הספירה. |
יש פולמוס אקדמאי אם תנועת החיקסוס הייתה פלישה צבאית או הגירה המונית של אסייאתים מארץ ישראל. ייתכן שההתיישבות של אוכלוסיות כנעניות התרחשה בדרכי שלום בעקבות התפוררות השושלת הארבע-עשרה. ניתוח איזוטופי סטרונציום דחה גם את מודל הפלישה לטובת הגירה. בניגוד למודל של פלישת חוץ, המחקר לא מצא יותר זכרים שנכנסו לאזור, אלא מצא הטיה מינית כלפי נקבות, כאשר שיעור גבוה (77%) הם לא מקומיים.
תקופת ביניים > שושלת אבידוס

שושלת אבידוס (בסביבות 1640 עד 1620 לפנה"ס) הייתה ככל הנראה שושלת מקומית קצרת מועד ששלטה על חלק ממצרים העליונה במהלך תקופת הביניים השנייה במצרים העתיקה והייתה בת זמנן של השושלות ה-15 וה-16. שושלת אבידוס נשארה די קטנה עם שלטון על אבידוס או תיניס בלבד. מעט מאוד ידוע על שושלת אבידוס, מכיוון שהיא הייתה קצרת מועד, אם כי יש מספר שמות שליטים המופיעים ברשימת המלכים מטורינו, אך בשום מקורות אחרים.
השושלת ניסתה לכלול ארבעה שליטים: ואפואווטמספ (אנ'), פאנטג'ני (אנ'), סאנאייב (אנ') וסנבקאע (אנ'). שושלת אבידוס חדלה כאשר התפשטו החיקסוס למצרים העליונה.
תקופת ביניים > השושלת השש-עשרה

השושלת השש-עשרה (בסביבות 1650-1580 לפני הספירה) שלטה באזור תבאי שבמצרים העליונה. מבין שתי הגרסאות הראשיות של האגיפטיאקה של מנתון, השושלת השש-עשרה מתוארת על ידי אפריקנוס האמין יותר (נתמך על ידי סינקלוס) כ"מלכי רועים [חיקסוס]", אך על ידי אוסביוס בתור יליד תבאי.
המלחמה המתמשכת נגד השושלת החמש-עשרה שלטה בשושלת השש-עשרה קצרת המועד. צבאות השושלת החמש-עשרה, שניצחו עיר אחר עיר של אויביהם הדרומיים, פלשו ללא הרף לשטח השושלת השש-עשרה, בסופו של דבר איימו ולאחר מכן כבשו את תבאי עצמה. הרעב שפקד את מצרים העליונה בסוף השושלת השלוש-עשרה והשושלת הארבע-עשרה, הכה גם את השושלת השש-עשרה, בעיקר במהלך שלטונו של נפרחוטפ השלישי (אנ') ולאחריו.
סופה של השושלת השש-עשרה הגיע לאחר לחץ צבאי בלתי פוסק מצד השושלת החמש-עשרה, לאחר ניסיונות רבים עם עדויות לכך שחותמותיו האישיות של נביריראב הראשון (אנ') נמצאו בשטח חיקסוס. בסביבות שנת 1580 לפני הספירה, קרסה השושלת השש-עשרה לאחר שנכבשה על ידי המלך חיאן משושלת חיקסוס החמש-עשרה.
תקופת ביניים > השושלת השבע-עשרה

השושלת השבע-עשרה (סביבות 1571-1540 לפנה"ס) הוקמה על ידי התבאיים במהירות לאחר נפילת השושלת השש-עשרה. הפרטים על הפלת החיקסוס בתבאי אינם ברורים. מקורות כמו אפריקנוס ואוסביוס מצביעים על כך שהשושלת השש-עשרה כללה מלכי רועים (כמו השושלת החמש-עשרה), אך גם שליטי תבאי.
השושלת השבע-עשרה כללה גם ארבע משפחות שולטות שונות שלשליט האחרון שלהן לא היה יורש זכר לכס המלכות. לאחר מכן, משפחות חזקות אחרות הקימו שליטים בעלי שלטון קצר. השושלת השבע-עשרה שמרה על שלום קצר מועד עם השושלת החמש-עשרה, שהסתיים עם תחילת שלטונו של טאו הראשון (אנ') (בערך 1549-1545 לפני הספירה), שפתחה בשורה של מלחמות נגד החיקסוס. המלך כא מוס (אנ') (בערך 1545-1540 לפנה"ס) המשיך במלחמה נגד החיקסוס בכללותם, אך אחיו יעחמס הראשון היה המלך שהנחית את המכה האחרונה; כך הפך לשליט הראשון של השושלת השמונה-עשרה בממלכה החדשה.
תקופת ביניים > איחוד מחדש

בסוף תקופת הביניים השנייה עלתה השושלת השמונה-עשרה לשלטון במצרים. המלך הראשון של השושלת השמונה-עשרה, יעחמס הראשון, השלים את גירוש החיקסוס ממצרים וביסס את שלטונו על הארץ, איחד את מצרים העליונה והתחתונה. יחד עם זאת, הוביל יעחמס לתקופה חדשה של שגשוג, הממלכה החדשה.
גלריה

תיאור של פקיד אסייתי (חיקסוס), עם תסרוקת "ראש פטרייה" הייחודית.
השושלת ה-15 שלטה במצרים התחתונה מאווריס במשך מאה שנים. מאמינים שאוואריס הייתה העיר הגדולה בעולם משנת 1670 עד 1557 לפני הספירה.
מבט קדמי של אחד מ"ספינקסי החיקסוס" של אמנמחת השלישי, שנכבש על ידי מלך חיקסוס אפפי (אנ').
ראו גם

תקופת הביניים הראשונה של מצרים
תקופת הביניים השלישית של מצרים
ביבליוגרפיה

Baker, Rosalie F.; Baker, Charles F. (2001). Ancient Egyptians: People of the Pyramids. USA: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-512221-3.
Daressy, Georges (1906). "Un poignard du temps des Rois Pasteurs". Annales du Service des Antiquités de l'Égypte. 7: 115–120.
Montet, Pierre (1968). Lives of the pharaohs. Weidenfeld and Nicolson. ISBN 9780600354529.
Morgan, Lyvia (2010). "An Aegean Griffin in Egypt: The Hunt Frieze at Tell el-Dab´a". Ägypten und Levante / Egypt and the Levant. 20: 303–323. doi:10.1553/AEundL20s303. JSTOR 23789943.
Von Beckerath, Jürgen. "Untersuchungen zur politischen Geschichte der zweiten Zwischenzeit in Ägypten," Ägyptologische Forschungen, Heft 23. Glückstadt, 1965.
Gardiner, Sir Alan. Egypt of the Pharaohs. Oxford, 1964, 1961.
Hayes, William C. "Egypt: From the Death of Ammenemes III to Seqenenre II." Chapter 2, Volume II of The Cambridge Ancient History. Revised Edition, 1965.
James, T.G.H. "Egypt: From the Expulsion of the Hyksos to Amenophis I." Chapter 8, Volume II of The Cambridge Ancient History. Revised Edition, 1965.
Kitchen, Kenneth A., "Further Notes on New Kingdom Chronology and History," Chronique d'Égypte, 63 (1968), pp. 313–324.
Oren, Eliezer D. The Hyksos: New Historical and Archaeological Perspectives Philadelphia, 1997.
Ryholt, Kim. The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period c. 1800–1550 B.C., Museum Tuscalanum Press, 1997. ISBN 87-7289-421-0
Van Seters, John. The Hyksos: A New Investigation. New Haven, 1966.
CRIME

CRIME (ראשי תיבות של: Compression Ratio Info-leak Made Easy) היא התקפת סייבר המנצלת פרצת אבטחה בעוגיות מאובטחות הנשלחות בפרוטוקולים HTTPS ו-SPDY, המשתמשים בדחיסת מידע.
בתקיפה זה מנסה התוקף להשיג קובצי עוגייה המכילים מידע של אימות זהות סודיות. בעת ביצוע אחזור תוכנן של עוגיות הזהות הסודיות, באפשרותו של התוקף לבצע חטיפת שיחה על שרת אינטרנט מאובטח ויכולת לבצע התקפות נוספות.
פרוטוקול TLS 1.2 מצפין נתונים דחוסים מבלי לעכב את הנתונים הלא מוצפנים ובכך יכול התוקף לראות את גודל ההצפנה שנשלחה על ידי דפדפן האינטרנט ובאותו הזמן לגרום לו לשלוח בקשות מרובות אל אתר היעד. בשלב הבא יגלה התוקף את השינוי בגודל המטען הדחוס של הבקשה המכילה את קובץ העוגייה שנשלחה על ידי דפדפן האינטרנט רק אל אתר היעד, כאשר את התוכן ישנה התוקף על פי צרכיו. במידה והגודל מופחת הוא יוכל לגלות אם התוכן שהוזרק תואם למקור ומכיל את התוכן הסודי שחיפש.
התקפה זו יעילה נגד מספר גדול של פרוטוקולים: SPDY (דוחס את כותרת הבקשות), TLS (דוחס רשומות) ו-HTTP (דוחס תגובות).
דרכי מניעה

ניתן למנוע התקפה זו באמצעות מספר דרכים:
הפסקת השימוש בדחיסת נתונים.
השבתת דחיסת בקשות SPDY בדפדפן.
הלקוח יבחר את שיטת הדחיסה הרצויה והשרת יבחר רק שיטת דחיסה שהלקוח הציע, כך שאם הלקוח יציע 'none' (ללא דחיסה), הנתונים לא יידחסו.
החל מספטמבר 2012 החלו חברות שונות ומפתחי אתרים ליישם מדיניות הגנה כנגד דחיסת נתונים בפרוטוקולים SPDY ו-TLS ובגרסאות האחרונות של דפדפני האינטרנט וכמו כן גם שרת האינטרנט nginx (גרסה 1.0.9 ומעלה), OpenSSL (גרסה 1.2.2 ומעלה) לא היו פגיעות להתקפה זו.