stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – רוסיה
היסטוריה > טראמפ ופוטין

הנשיא הנבחר דונלד טראמפ דיבר עם פוטין בשיחת טלפון ב-14 בנובמבר 2016 והשניים דנו במאמצים לשיפור היחסים בין המדינות ולהסדרת מלחמת האזרחים בסוריה. בזמן שסנאטורים כמו ג'ון מקיין ומרקו רוביו העלו את חששותיהם באשר ליחסיו של טראמפ עם רוסיה חברי בית הנבחרים כדוגמת דנה רורבכר דווקא הגנו על גישה זו וציינו ששיתוף פעולה לצורך מאבק באסלאם הקיצוני הוא נחוץ.
ברם, יחסי המדינות לא ידעו שיפור מאז כניסת טראמפ לתפקידו ולמעשה הלכו והחריפו, זאת על רקע החלטת הנשיא אובמה בדצמבר 2016, על גירוש 35 דיפלומטים רוסים וסגירת שני אתרי נופש של דיפלומטים רוסים בארצות הברית, בשל החשדות למעורבות רוסית בבחירות הנשיאותיות וחשדות לניגוד אינטרסים של טראמפ בנוגע לרוסיה שהביאו לפתיחת שלל חקירות של הוועדה המיוחדת של הסנאט בדבר אותה מעורבות לכאורה. בסוף יולי 2017 ממשלת רוסיה הורתה על צמצום הסגל הדיפלומטי האמריקני ברוסיה ל-455, מה שאילץ את האמריקנים לצמצם את מספר המועסקים בכ-750, רובם אזרחים רוסים ובנוסף נסגרו מתקן נופש ומחסן ששימש את עובדי הקונסוליות האמריקנים. בסוף אוגוסט 2017 הגיעה התגובה האמריקנית כאשר הורתה מחלקת המדינה האמריקאית על סגירת הקונסוליה הרוסית בסן פרנסיסקו וצמצומן של שתי נציגויות נוספות בוושינגטון ובניו-יורק. צעד שטומן בחובו פוטנציאל לדרדור היחסים עד לרמתם בשלהי המלחמה הקרה כשב-1986 גירשה כל אחת משתי המדינות עשרות דיפלומטים של המדינה השנייה. ב-11 באפריל 2018, בעקבות מחלוקת בנושא הישארותו בשלטון של בשאר אסד, הגיעו יחסי ארצות הברית-רוסיה לשפל חסר תקדים על פי הנשיא טראמפ, שאמר כי היחסים כיום הם "הגרועים ביותר מעולם, אפילו יותר מאשר בתקופת המלחמה הקרה". בנוסף, איימה רוסיה כי במקרה של מתקפה אמריקנית, רוסיה תגן על סוריה על ידי יירוט הטילים ואולי אף תקיפה של משגרי הטילים. המצב ביחסי המדינות נעשה גרוע עוד יותר כאשר נרמז שבריטניה וצרפת ישתתפו בתקיפה האמריקנית, אם תהיה.
טראמפ ופוטין נפגשו לראשונה בשולי פסגת G20 ב-7 ביולי 2017 בהמבורג, גרמניה. מפגש פסגה ראשון בין השניים התקיים ב-16 ביולי 2018 בהלסינקי, פינלנד.
היסטוריה > ביידן ופוטין

בינואר 2021 הודיע ג'ו ביידן, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, על כוונתו להאריך את הסכם סטארט החדש בחמש שנים.
בתחילת מרץ 2021 הודיע ביידן על סנקציות ראשונות על רוסיה כמחאה על מעצר נבלניי. ב-16 במרץ פורסם דוח לפיו רוסיה פעלה בהוראת הנשיא ולדימיר פוטין להשפיע על הבחירות בארצות הברית באמצעות תמיכה בדונלד טראמפ והשמצת ג'ו ביידן ומפלגתו. למחרת קרא ביידן לפוטין רוצח ואמר שישלם על התערבותו. כמו כן, נשאל ביידן בראיון לרשת ABC: "האם פוטין רוצח?" ביידן ענה שכן. בתגובה, לאחר מספר שעות השיבה רוסיה את שגרירה מארצות הברית בחזרה לרוסיה.
באפריל 2021 הוטלו סנקציות חדשות על רוסיה בעקבות ההתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 ועבירות סייבר נוספות שהממשל האמריקני טוען כי ביצעה. בתגובה, גורשו דיפלומטים.
| ביידן | פוטין |
| --- | --- |

ביידן ופוטין משוחחים בוועידת וידאו, 7 בדצמבר 2021.
על רקע היחסים המתוחים ובייחוד התחממות הגזרה בגבול אוקראינה–רוסיה במסגרת מלחמת האזרחים באוקראינה, בדצמבר 2021 המנהיגים שוחחו ביניהם בוועידת וידאו. פוטין שוחח מתוך חדר הישיבות של המועצה לביטחון לאומי של רוסיה בארמון הסנאט שבקרמלין בעוד ביידן עשה זאת מתוך חדר המצב של הבית הלבן. המנהיגים הסכימו לקיים דיאלוג להקלה בסנקציות על רוסיה ומתן ערבויות לאי התרחבות נאט"ו אל שטחי רוסיה, בעוד ביידן איים בנקיטת צעדים קיצוניים ביחס לרוסיה אם כוחותיה יפלשו לאוקראינה.
ריכוז הכוחות הרוסיים בצמוד לגבול אוקראינה–רוסיה (וגם בשטח בלארוס וחצי האי קרים) יצר חשש מפלישה לאוקראינה. ב-14 בפברואר 2022 דובר הקרמלין אמר שהיחסים בין רוסיה לארצות הברית הגיעו לנקודת שפל. מדינות ה-G7 תמכו באוקראינה והצהירו שהן ערוכות להטיל עיצומים במקרה של פלישה. בנוסף להעברת נשק לאוקראינה ואיום בעיצומים, היה מאבק הסברתי שכלל חשיפה מהירה ומיידית של מידע מודיעיני לגבי פעילות הרוסים. המגעים הדיפלומטיים נמשכו.
ב-21 בפברואר, רוסיה הודיעה על הכרה בעצמאותן של שתי הרפובליקות העממיות. ארצות הברית ומדינות נוספות טענו שפוטין כבר קיבל החלטה לפלוש. הצעד גרר גינויים והטלת עיצומים. ביידן תיאר זאת כהתחלה של פלישה רוסית לאוקראינה. ב-24 בפברואר רוסיה פתחה במתקפה צבאית על אוקראינה. ארצות הברית הטילה עיצומים נוספים. במהלך הלחימה, ארצות הברית סיפקה סיוע כלכלי וצבאי לאוקראינה. בהמשך המשבר נשלחו חיילים לחברות נאט"ו אך לא לאוקראינה, שלא הייתה חברה בברית. ב-27 בפברואר רוסיה העלתה את הכוננות הגרעינית. ארצות הברית הטילה עיצומים כמו סגירת את המרחב האוויר שלה בפני כלי טיס רוסיים. בנאומו בקונגרס כינה ביידן את פוטין "דיקטטור" וקרא לעולם לגרום לו "לשלם מחיר על התוקפנות". בהמשך האשים ברצח עם. ביידן הודיע על הורדת דרג הסחר של רוסיה לצורך הטלת סנקציות נוספות. רוסיה הטילה עיצומים על בכירים בארצות הברית.
שיתופי פעולה > שיתוף פעולה כלכלי

ארצות הברית, למרות הבעיות בתחום המדיני באופן מסורתי היא אחת משותפות המסחר המובילות של רוסיה. בשנת 2005, הסחר בין המדינות הגיע לכמעט 20 מיליארד דולר, ואילו הייצוא הרוסי הסתכם ב-15 מיליארד דולר, בעוד שהייבוא בארצות הברית הגיע ל-3 מיליארד.
ב-19 בנובמבר 2006, במסגרת פסגת APEC בהאנוי חתמו רוסיה וארצות הברית על פרוטוקול להשלמת המשא ומתן בין שתי המדינות עם ארצות הברית על פי תנאי רוסיה להצטרפות לארגון הסחר העולמי עם הסכמים בין ממשלתיים בנושא הביוטכנולוגיה החקלאית, מכירת בשר וחוזי ההגנה על זכויות קניין רוחני בהליך של רישוי לייבוא מוצרים המכילים אמצעי הצפנה.
בשנת 2005, משלוחי הנפט הרוסי בארצות הברית הגיע לכדי 466,000 חביות ליום. אם מגמה זו תימשך, רוסיה עשויה להפוך לאחת מארבע יצואניות האנרגיה הגדולות לארצות הברית. בשנת 2003, התאגיד הרוסי "גזפרום" החל לעבוד על פרויקט לאספקת גז טבעי נוזלי. באמצע שנות ה-2000, ארצות הברית הייתה המדינה השישית (עם מחזור של 8.3 מיליארד דולר) על היקף ההשקעות הזרות שנצבר ברוסיה (6.5% בסך הכל). בין הפרויקטים הגדולים שארצות הברית נוטלת בהן חלק הוא צינור הנפט סחלין-1 לצינור הנפט בים הכספי. נוסף לזה תעשיית הרכבים בארצות הברית משקיעה רבות בהקמת מפעלי הרכבה של חברת פורד וג'נרל מוטורס ברוסיה.
ההשקעות הישירות של רוסיה בכלכלת ארצות הברית עולה על מיליארד דולר. כך למשל חברת לוקאויל הרוסית מפעילה תחנות דלק בארצות הברית, חברת נורילסק ניקל (יצרנית הניקל הגדולה בעולם) אף היא פעילה מאוד בארצות הברית, לצד חברות רוסיות כסברסטאל (חברת הפלדה), "EvrazGrup" (מפעל ונדיום), ו"Interros" (העוסקת במימן).
שיתוף פעולה בתחום ההיי טק נוצר על ידי המועצה הרוסית-אמריקאית לחדשנות בהיי טק, העוסק במעורבותן של חברות רוסיות בפורום חדשנות בארצות הברית. חברות מובילות בתעשיית התעופה והחלל בארצות הברית - בואינג, לוקהיד מרטין, פראט אנד ויטני - במשך שנים רבות משתפות פעולה עם חברות רוסיות בפרויקטים של תחנת החלל, ייצור מנועי מטוסים ופיתוח מודלים למטוסים חדשים, כך למשל מטוס הסוחוי סופרג'ט 100 נעשה בפיתוח רוסי-אמריקאי וחברת אנרגומאש הרוסית היא ספקית המנועים הגדולה ביותר של תעשיית החלל האמריקנית.
חברות אמריקאיות הראו עניין רב בפיתוח סחר ושיתוף פעולה כלכלי עם אזורים ברוסיה, וכבר למעלה מ-10 שנים פועלת חברת "השותפות הרוסית-אמריקאית באוקיינוס השקט", ומפגישה בין נציגי מדע עסקיים, חוגים חברתיים, רשויות פדרליות אזוריות במזרח הרחוק הרוסי ובחוף המערבי של ארצות הברית.
פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה הנערך מדי שנה בקיץ, מאז 1996 הוא פורום כלכלי בינלאומי המזמן חברות אמריקאיות רבות לחתום על הסכמי שיתוף פעולה וחוזים בשווי מיליארדי דולרים עם חברות רוסיות.
באוגוסט 2011 חברת רוסנפט חתמה על הסכם עם אקסון מוביל האמריקנית לפיו השניים ישתפו פעולה בקידוחי הנפט בקוטב הצפוני ויותר לרוסנפט להשתתף בקידוחים בארצות הברית, ורוסנפט הפכה לחברת הנפט הרוסית הראשונה שפועלת בארצות הברית.
שיתופי פעולה > שיתוף פעולה תרבותי

שיתוף הפעולה התרבותי בין רוסיה לארצות הברית מבוסס על מזכר הבנות בין ממשלות רוסיה וארצות הברית על עקרונות של שיתוף פעולה תרבותי, רוחני, חברתי, חינוכי ותקשורתי, שנחתם ב-2 בספטמבר 1998.
ארצות הברית משתפת פעולה עם מוזיאונים רוסיים, מרכזי תרבות, אמנות, להקות ואמנים על בסיס של פרויקטים וחוזים בודדים. הרשויות העירוניות הפדרליות בארצות הברית מסתמכות על תקשורת ישירה בין הארגונים, האזרחיים והתרבותיים במוסדות החינוך.
אחד המקומות העיקריים בפרויקט בין ארצות הברית לרוסיה בשיתוף הפעולה התרבותי הוא ההסכם לטווח ארוך לשיתוף פעולה בין קרן גוגנהיים, מוזיאון הרמיטאז'. מטרתו העיקרית היא לספק תערוכת קבע של יצירות אמנות קלאסיות מן המוזיאונים גוגנהיים הרמיטז', ולהציג את אוספי האמנות המערבית של המאה העשרים. באוקטובר 2001 נפתח בלאס וגאס מוזיאון גוגנהיים הרמיטז'.
בשנת 2001, השגרירות הרוסית בוושינגטון, הציגה קונצרט גאלה שכותרתו "סנט פטרבורג 2003: רנסאנס תרבותי" ויזמה שורת פעולות לרגל יום השנה ה-300 של סנט פטרבורג, במטרה לקדם את העיר כמרכז של תרבות עולם ולמשוך את תשומת הלב של הציבור האמריקאי למורשת התרבותית של סנקט פטרבורג.
ספריית הקונגרס בארצות הברית פעילה מאוד בנושא שיתוף הפעולה התרבותי עם רוסיה ובמסגרת התוכנית להכשרת ניהול "עולם פתוח" ביקרו יותר מ-4,000 פוליטיקאים רוסיים צעירים, אנשי עסקים ואישי ציבור בארצות הברית. הושק פרויקט משותף של ספריית הקונגרס ותיאטרון מרינסקי למודרניזציה בארכיון התיאטרון.
תוכנית שיתוף הפעולה של המרכז לאמנויות הבמה ע"ש ג'ון קנדי עם תיאטרון מרינסקי במוסקבה. פרויקט זה נועד במשך 10 שנים לכלול סיורים משותפים בתיאטרון מרינסקי ובבית האופרה הגדול ביותר בארצות הברית. הופעותיהם הראשונות של שחקני תיאטרון מרינסקי במרכז קנדי התקיים בפברואר 2002 והפך לאבן דרך בהתפתחות יחסי התרבות של רוסיה וארצות הברית.
השוואה

| שם נפוץ> שם רשמי | רוסיה> הפדרציה הרוסית, או רוסיה | ארצות הברית> ארצות הברית של אמריקה |
| --- | --- | --- |
סמל: 
| דגל | רוסיה | ארצות הברית |
| שטח | 17,075,400 ק"מ רבוע | 9,526,46 ק"מ רבוע |
| אוכלוסייה | 146,267,999 | 324,894,501 |
| צפיפות אוכלוסייה | 8.3 לק"מ רבוע | 33.7 לק"מ רבוע |
| עיר בירה | מוסקבה | וושינגטון די. סי. |
| המטרופולין הגדול ביותר | מוסקבה (16,800,000) | ניו יורק (23,632,722) |
| ממשל | פדרציה נשיאותית רפובליקה חוקתית מערכת רב-מפלגתית | פדרציה נשיאותית רפובליקה חוקתית מערכת דו-מפלגתית |
| נשיא ראשון | בוריס ילצין | ג'ורג' וושינגטון |
| נשיא נוכחי | ולדימיר פוטין | ג'ו ביידן |
| ייסוד | 862 (רוס של קייב)  16 בינואר 1547 (נסיכות)  22 באוקטובר 1721 (אימפריה)  30 בדצמבר 1922 (ברית המועצות)  25 בדצמבר 1991 (הפדרציה הרוסית) | 4 ביולי 1776 (הכרזת העצמאות)  3 בספטמבר 1783 (הכרה בעצמאות)  21 ביוני 1788 (חוקה) |
| שפות רשמיות | רוסית | אין (אנגלית דה פקטו) |
| תוצר מקומי גולמי | $1.857 טריליון | $17.419 טריליון |
| חוב חיצוני | $599.819 מיליארד | $19.643 טריליון |
| מדד הפיתוח האנושי | 0.788 (גבוה) | 0.915 (גבוה מאוד) |
| רזרבות | 465,228 (מיליוני דולרים) | 142,898 (מיליוני דולרים) |
| הוצאה צבאית | $87.8 מיליארד | $612 מיליארד |
| גודל הצבא | צבא רוסיה (2016) 15,398 טנקי מערכה  31,298 כלי רכב משוריינים  3,793 מערכות שיגור טילים  334 מערכות טילים בליסטיים טקטיים | צבא ארצות הברית (2016) 8,848 טנקי מערכה  41,062 כלי רכב משוריינים  1,331 מערכות שיגור טילים  340 מערכות טילים בליסטיים טקטיים |
| גודל הצי | הצי הרוסי (2016) עוצמת הצי: 352 אוניות 1 נושאות מטוסים  15 משחתות  4 פריגאטות  81 קורבטות  60 צוללות | צי ארצות הברית (2016) עוצמת הצי: 415 אוניות 19 נושאות מטוסים  62 משחתות  6 פריגאטות  0 קורבטות  75 צוללות |
| גודל חיל האוויר | חיל האוויר הרוסי (2016) 173 מפציצים  873 מטוסי קרב  476 מטוסי תקיפה  1,124 מטוסי תובלה  1,237 מסוקי קרב  478 מסוקי תקיפה | חיל האוויר של ארצות הברית (2016) 159 מפציצים  2,308 מטוסי קרב  319 מטוסי תקיפה  5,739 מטוסי תובלה  6,084 מסוקי קרב  957 מסוקי תקיפה |
| ראשי קרב גרעיניים פעילים / סך הכל | 2500 / 8000 (2015) | 25,000 / 75,000 (גם טילים נגד טילים גרעינים) |
ראו גם

שגרירות ארצות הברית במוסקבה
לקריאה נוספת

רוסיה וארצות הברית: מערכת של משברים ופיוסים, ברוך גור גורביץ, הוצאת כרמל, 2017
מיגו (מערכת הפעלה)

| --- | --- |


 מפתח:  אינטל, נוקיה
 משפחה:  לינוקס
 מודל קוד:  קוד פתוח
 מחזור חיים:  26 במאי 2010 – הווה (14 שנים) 
 גרסה אחרונה:  1.2.0.8 ב־19 באפריל 2012 (לפני 12  שנים, 9  חודשים ו־29  ימים)
 סוג גרעין:  לינוקס
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 מצב עבודה:  נוכחי
 מנהל חבילות:  מנהל החבילות RPM 
 פלטפורמות:  ARM 
 אתר אינטרנט:  דף הבית (באנגלית)
 
מיגו הייתה מערכת הפעלה בקוד פתוח מבוססת ליבת לינוקס, שנועדה לסמארטפונים וטאבלטים. מערכת ההפעלה היא שילוב של שתי מערכות שונות: Moblin של חברת אינטל ו-Maemo של נוקיה. במסיבת עיתונאים משותפת לאינטל ונוקיה שהתקיימה בפברואר 2010, הוכרז על מיזם איחוד שתי המערכות למערכת אחת שתיקרא MeeGo. מטרתו של המיזם הייתה לאחד את המאמצים של אינטל ונוקיה לתוך מיזם אחד שיצליח להתחרות במערכות ההפעלה החזקות והמתקדמות של החברות המתחרות.
המכשיר הסלולרי הראשון שנועד להריץ את מערכת ההפעלה המשולבת היה Nokia N9. המערכת שהוא הריץ כונתה מיגו, אולם בפועל הייתה המשך הפיתוח של מערכת Maemo. בעקבות הכרזתה של נוקיה על מעברה לפיתוח עם מיקרוסופט היא פרשה מהמיזם. אינטל פנתה לשיתוף פעולה עם LiMo (בעיקר סמסונג[דרוש מקור]) בפיתוח ההפצה החדשה Tizen. בשנת 2011 אינטל הכריזה כי
היא סוגרת את הפיתוח של מיגו ואת פרויקט מיגו עצמו ועוברת לפיתוח מערכת הפעלה חדשה עם חברת סמסונג שתקרא Tizen (טייזן). באותה שנה עובדי חב' נוקיה שעסקו במיזם פרשו ממנה והקימו חברה יולה.
Mer

הפצת לינוקס שמרכזת את הפיתוח של מיגו מחוץ לאינטל. מקור השם הוא ראשי התיבות Maemo External Repository - מאגר תוכנה חיצוני ל-Maemo. המיזם המקורי בשם זה נועד לרכז פיתוח תוכנה עבור מכשירי מיימו. עם האיחוד החל לדעוך הפיתוח של מיימו ובמקביל נוצר הצורך בפיתוח של תוכנה למיגו מחוץ למיזם הרשמי[דרוש מקור]. הפיתוח של Mer ממשיך ואהרון סייגו (המנהיג של KDE) פרש מעבודתו בנוקיה והקים חברה שמייצרת התקן שמבוסס עליו אשר נקרא בהמשך ויואלדי.
ממשקי משתמש

מערכת MeeGo מיועדת לרוץ על מגוון פלטפורמות חומרה, כולל מחשבי כף יד, נטבוקים, טאבלטים, מערכות בידור לרכב ואף טלוויזיות. עבור כל פלטפורמה עוצב ממשק משתמש ייחודי שיתאים לה ולמאפייניה.
למרות קיומו של מיזם פיתוח חדש, ממשק המשתמש בנטבוקים נותר כפי שהיה במערכת Moblin המקורית למעט החלפת הלוגו, עקב הצלחתה היחסית.
גרסאות מיגו

| גרסה | תאריך יציאה | הערות | נטבוקים נתמכים | סלולריים נתמכים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.0 | 26 במאי 2010 | נועדה בעיקר לנטבוקים כוללת בתוכה השלמות קוד ל-Nokia N900 שמריץ את מערכת Maemo 5 | Asus EeePC 901, 1000H, 1001P, 1005HA, 1005PE, 1008HA, Eeetop ET1602, Dell mini10v, Inspiron Mini 1012, Acer Aspire One D250, AO532-21S, Revo GN40, Aspire 5740-6025, Lenovo S10, MSI U100, U130, AE1900, HP mini 210-1044, Toshiba NB302. | Nokia N900 |
| 1.01 | יולי 2010 | עדכון ליבה לגרסה 1.0 | כל הנתמכים בגרסה 1.0 | אין |
| 1.1 | 28 באוקטובר 2010 | הוספת תמיכה במסכי מגע | לא ידוע | Nokia N900 |
| 1.2 | 2011 |  | לא ידוע | Nokia N9 |
הערות שוליים

↑  הודעת הוצאה MeeGo v1.2.0.8
↑  N9 והעתיד של מיגו בנוקיה - כתבה ב-LWN.net, 29 ביוני 2011
↑  Mer - יצירה מחדש של מיימו - כתבה ב-LWN.net, 11 במרץ 2009
↑  [
http://aseigo.blogspot.com/2012/01/reveal.html הגילוי] - הדיווח של אהרון סייגו על הטאבלט החדש (שנקרא אז Spark), 28 בינואר 2012
הנשים שהגברים אינם רואים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'יימס טיפטרי ג'וניור 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  סיפור קצר, novelette 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1973 
 
הנשים שהגברים אינם רואים (באנגלית: The Women Men Don't See) היא נובלטה מאת ג'יימס טיפטרי ג'וניור (שם העט של אליס שלדון).
הסיפור פורסם לראשונה ב-1973 בכתב העת The Magazine of Fantasy & Science Fiction (אנ'), ופורסם בו שוב במהדורת 30 השנים ב-1979, וגם ב-2011 באנתולוגיות "המיטב" של כתב העת.
הסיפור תורגם לעברית על ידי נגה ברוקס, ונכלל בספר "מדע בדיוני ופנטסיה" בעריכת אדוארד ל' פרמן (אנ') שהופיע בשנת תש"מ בהוצאת לדורי.
תקציר עלילה

הסיפור מסופר מנקודת מבטו של דון פנטון, סוכן הממשלה האמריקאית, וסובב סביב רות פרסונס, אישה בה פוגש פנטון כשהוא נופש במקסיקו. רות ובתה אלתיאה שוכרות מטוס עם הטיס מאומת המאיה, אסטבן, ומאפשרות לפנטון לטוס עמן. דון שופט את הנשים על פי כמה הן יפות וארוטיות בעיניו, וכבר בהתחלה אינו מרוצה שהן אינן מגלות בו כל עניין.
כשהמטוס מתרסק, דון משתאה שהנשים לא נכנסות להיסטריה, והוא נעלב שאין הן מחפשות את עזרתו. הוא ורות עוזבים את אלתיאה ואסטבן כדי לחפש מים. במהלך הזמן, דון נהיה יותר ויותר מרוגז מכך שרות לא מתנהגת כפי שלדעתו אישה אמורה להתנהג. משיחותיו עמה עולה כי היא מרגישה ניכור מכורח היותה אישה, אך דון מבטל את דבריה. היא אומרת לו, "מה שנשים עושות זה לשרוד. אנו חיות אחת כאן ושתיים שם, בסדקים שבמכונת-העולם שלכם."
דון שובר את רגלו, והשניים נתקעים רחוק מחבריהם במטוס במשך שני לילות וימים. דון שם לב שרות מחכה למשהו, או מישהו, והוא מתחיל לחשוד בה. כשהשניים פוגשים במשלחת חוצנים, דון אינו מסוגל להפנים את קיומם, ואת המחשבה שאולי לזה רות חיכתה. הוא מנסה "להציל" אותה, בעוד היא מבקשת את עזרתם של החוצנים שאינם מראים כל סימן של אגרסיביות. הוא יורה לעברם, ופוגע ברות. החוצנים מסכימים לקחת את שניהם למטוס, שם רות דואגת שדון ירד מסירתם, ומעלה במקומו את אלתיאה, ומבקשת מהחוצנים לקחת אותן עימם, כי עדיף להן הלא נודע על קיומן בכדור הארץ.
כשטיפטרי עצמה כתבה סיכום של הסיפור, היא סיימה במילים אלה: "המסר הוא חוסר ההבנה המוחלט של המספר את מניעיהן של נשים, כאשר הוא מייחס הכל לעצמי שלו," ורק רואה נשים במונחים מיניים - הנשים הן כמעט בלתי נראות לדידו, חוץ מאשר כשהוא בוחן אותן כפוטנציאל לעניין ארוטי.
כתיבה

שלדון אמרה שהיא הכירה את הדמות של רות פרסונס כל כך מקרוב שהדמות נכתבה כמעט מעצמה, וכל מה שהייתה צריכה לעשות זה לא לדברר אותה יותר מדי. לעומת זאת, את דון פנטון התקשתה לכתוב, כי למרות שרצתה להעביר את המסר של זעמן של נשים, דרכו הייתה צריכה לכתוב את זה בנימה מנותקת, וחסרת הבנה. את המסר המרכזי הזה אפשר להבין במשפט הארוך ביותר של רות בסיפור:
לנשים אין זכויות, דון, חוץ ממה שגברים מתירים לנו. גברים הם יותר אגרסיביים ובעלי יותר כוח, והם שולטים בעולם. כשהמשבר הגדול הבא יטריד אותם, הזכויות-לכאורה שלנו יעלמו כמו - כמו העשן הזה. נחזור להיות מה שתמיד היינו: רכוש. וכל מה שהתקלקל יזקף לחובת החופש שלנו, כמו הנפילה של רומה. אתה תראה.
קבלה וביקורת

רוברט סילברברג ביקר את הסיפור לפני שהיה ידוע שטיפטרי היא אישה. הוא השווה את טיפטרי להמינגווי, לטובת טיפטרי, כאשר לדעתו "זהו סיפור פמיניסטי מאוד, המסופר מנקודת מבט גברית לחלוטין, והוא דורש את תשומת לבם של כל מי שבחזית במלחמות לשחרור מיני, זכרים ונקבות כאחד."
הערות שוליים

↑  "Up Front". 20 באוגוסט 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Publication Listing". Internet Speculative Fiction Database.
↑  60 Years Of Strange Parables And Unsettling Discoveries, In One Volume at Io9; by "Grey Area"; published September 9, 2009; retrieved May 22, 2013
↑  Larbalestier, Justine (2002). The Battle of the Sexes in Science Fiction. Middletown, Connecticut: Wesleyan University Press. pp. 144–148. ISBN 0819565261.
↑  Pearson, Wendy (2006). "(Re)reading James Tiptree Jr.'s 'And I Awoke and Found Me Here on the Cold Hill Side'".  In Larbalestier, Justine (ed.). Daughters of Earth: Feminist Science Fiction in the Twentieth Century. Middletown, Connecticut: Wesleyan University Press. p. 169. ISBN 9780819566751.
לכל הנערים שאהבתי

| --- | --- |

 מבוסס על:  To All the Boys I've Loved Before 
 בימוי:  סוזן ג'ונסון 
 הופק בידי:  בראיין רובינס 
 תסריט:  סופיה אלווארז 
 עריכה:  פיליפ ג'יי. ברטל 
 שחקנים ראשיים:  לאנה קונדור ג'ון קורבט מדלן ארתור ג'אנל פאריש נואה סנטיאנו ג'וליה בנסון 
 מוזיקה:  ג'וי וונג 
 צילום:  מייקל פימוגנרי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אוברברוק בידור 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2018 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  פורטלנד 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לכל הנערים שאהבתי (באנגלית: To All the Boys I've Loved Before) הוא סרט דרמה/סרט נעורים אמריקאי משנת 2018 המבוסס על ספרה של ג'ני האן (אנ') בבימויה של סוזן ג'ונסון (אנ'). הסרט יצא לאור על ידי נטפליקס ב-17 באוגוסט 2018. בכיכובם של לאנה קונדור ונואה סנטינאו. הסרט זכה בפרס סרט הנבחר בקטגוריית דרמה בפרסי בחירת הנוער 2019.
בפברואר 2020 הופץ בנטפליקס סרט ההמשך "לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך".
בפברואר 2021 הופץ בנטפליקס סרט ההמשך השלישי "לכל הנערים: לעולם ועד".
עלילת הסרט

לארה-ג'ין קאבי היא תלמידת תיכון מופנמת, אשר כותבת לבחירי ליבה מכתב אהבה בלא כוונה לשולחם. בהמשך, העלילה מסתבכת ביום שבו כל המכתבים – חמישה מכתבים לחמישה בחורים – נשלחים. האחד לג'וש – האקס הטרי של אחותה, והשני לפיטר, שבדיוק נפרד מתלמידה אחרת בתיכון. על מנת למנוע חשד של ג'וש שלארה-ג'ין באמת מאוהבת בו, וכדי שפיטר יצליח לגרום לאותה תלמידה לקנא מספיק כדי לחזור לחיקו - פיטר ולארה-ג'ין מחליטים להעמיד פנים שהם זוג, אך בסוף מתאהבים באמת ונהפכים לזוג.
שחקנים ודמויות

לאנה קונדור בתפקיד לארה ג'ין קובי, נערה בכיתה י"א שכתבה 5 מכתבי אהבה - אותם לא שלחה מעולם.
נואה סנטינאו בתפקיד פיטר קבינסקי, הנער הפופולרי בשכבה ואחד מהנערים שלארה ג'ין התאהבה בהם.
ג'אנל פאריש בתפקיד מרגו קובי, אחותה הגדולה של לארה ג'ין ובת-זוגו של ג'וש, סטודנטית.
אנה קאת'קארט בתפקיד קתרין "קיטי" קובי, אחותן הקטנה של לארה ג'ין ומרגו, לומדת בכיתה ו'. הפיצה את המכתבים שכתבה לארה ג׳ין
ישראל ברוסארד בתפקיד ג'וש, שכנם של משפחת קובי, מושא אהבתה של לארה ג'ין ובן-זוגה של מרגו.
מדלן ארתור בתפקיד כריס, חברתה הטובה של לארה ג'ין.
אמיליג'ה ברנק בתפקיד ג'נביב, בת-דודתה של כריס ובת הזוג לשעבר של פיטר.
ג'ון קורבט בתפקיד דן קובי, אביהם היחידני והאלמן של לארה ג'ין, קיטי ומרגו.
הערות שוליים

↑  לכל הנערים שאהבתי (2018) באתר themoviedb
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לחיות את הרגע

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  "The Spectacular Now" (ספר)
 בימוי:  ג'יימס פונסולדט
 הופק בידי:  טום מקנולטי שון לוי מישל קרום אנדרו לורן
 תסריט:  סקוט ניוסטדטר ומייקל ה. וובר
 עריכה:  דרין נבארו
 שחקנים ראשיים:  מיילס טלר שיילין וודלי
 מוזיקה:  רוב סימונסן
 צילום:  ג'ס הול
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Andrew Lauren Productions 21 Laps Entertainment Global Produce
 חברה מפיצה:  A24
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 2 באוגוסט 2013
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  $2,500,000
 הכנסות:  $6,854,611
 הכנסות באתר מוג'ו:   spectacularnow
 פרסים:  ראו רשימה
 דף הסרט ב־IMDb
 
לחיות את הרגע (באנגלית: The Spectacular Now, בתרגום חופשי לעברית: העכשיו המדהים) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בלייב אקשן מ-2013. הסרט בוים על ידי ג'יימס פונסולדט, כשאת התסריט כתבו סקוט ניוסטדטר ומייקל ה. וובר בהתבסס על ספר של טים תארפ.
העלילה מביאה את סיפור היכרותם והתאהבותם של המתבגרים סאטר קילי ואיימי פינקי, בשנה האחרונה ללימודיהם בתיכון.
שחקנים ודמויות

מיילס טלר - סאטר קילי
שיילין וודלי - איימי פינקי
ברי לארסון - קאסידי רוי
ג'ניפר ג'ייסון לי - שרה קילי
קייל צ'נדלר - טומי קילי
בוב אודנקירק - דן
דאיו אוקניי - מרקוס ווסט
הפצה

הצגת הבכורה של "לחיות את הרגע" התקיימה ב-18 בינואר 2013 בפסטיבל "סאנדנס". מיד לאחר מכן, חברת "A24" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט. בצפון אמריקה, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי, בהפצה מוגבלת לבתי הקולנוע, ב-2 באוגוסט, ולאחר מכן בהפצה רחבה במהלך ספטמבר. בישראל, כמו שאר שוקי העולם, הסרט לא זכה להפצה קולנועית מקומית, ושודר בסינדיקציה בערוצי הטלוויזיה רק ב-2015.
ביקורות

"לחיות את הרגע" זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע, וגם לאהדת הקהל. אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 91%, על פי ציון ממוצע של 7.8/10 בהתבסס על 169 ביקורות (154 "טריות" ו-15 "רקובות"). באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 82, בהתבסס על 42 ביקורות (41 חיוביות ואחת שלילית).
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, באחת הביקורות האחרונות בחייו, כתב על הסרט:
הנה סרט מקסים על שני בוגרי תיכון שנראים, מדברים ומרגישים כמו בני 18 אמריקאים אמיתיים. יש לכם מושג עד כמה זה נדיר? הם לא נכים באירוניה. הם לא מואצים כמו דמויות מצוירות. חיי המין שלהם לא מועלבים על ידי סצנות שמתייחסות אליהם בזול... איזה סרט משפיע זה. הוא מכבד את הדמויות שלו ולא משתמש בהן עבור מטרות עלובות. כמה עמוק אכפת לנו מהם. מיילס טלר ושיילין וודלי כל כך שם. להיות צעיר זה עסק חגיגי כשממש אכפת לך ממישהו. לטלר יש נגיעה של ג'ון קיוזאק בתקופת "אמרי לי כן". וודלין יפהפייה כאדם אמיתי, אותה אנו לומדים בדאגה ונהנים מחיוכה החם. עברנו את השנה האחרונה בתיכון עם השניים האלו. הכרנו אותם. היינו הם.
טוד מקארתי, בכתבו למגזין "The Hollywood Reporter", כינה את הסרט כ"מבט כנה, מרענן ובלתי מושפע על בני נוער ועמדותיהם בנוגע לעתיד", וכתב עליו כי הוא "רגיל במובנים מסוימים ויוצא דופן באחרים, ונהנה כיתרון מהתחושות יוצאות הדופן של הדמויות הראשיות והבמאי". אוון גלייברמן, בסיקורו עבור המגזין "Entertainment Weekly", תיאר את הסרט כ"אחד מסרטי ההתבגרות מלאי הרגש, המציאותיים והאותנטיים הנדירים", והשווה אותו לסרטים "אמרי לי כן" ו"כמה טוב להיות פרח קיר" בציינו כי "כמוהם, זה סרט העוסק בחוויה של להיתפס על הקצה מבלי לדעת באמת באיזו דרך תנחת". במגזין "Slate" צוין כי הסרט "לוכד את היופי, הפחד, הפגיעות והעצמה של אהבה ראשונה", ומשחקם של טלר ו-וודלין זכה לשבחים בכתיבתה של דנה סטיבנס כי "לשניים יש קשר כל כך ישיר, שובה לב וספונטני כשחקנים כך שסאטר ואיימי מיד נראים כמו זוג שהכרתם (או הייתם חלק ממנו) בשלב כלשהו בחייכם". גם במגזין "Variety" הורעפו על הסרט שבחים, בטיעונו של רוב נלסון כי "הצלקות והפגמים על פניהם של אוהבי התיכון בסרט מסמלים בצורה יפהפייה את הצעתו של הבמאי ג'יימס פונסולדט להחזיר את סרטי הנעורים האמריקאים לחזות מציאותית".
הכנסות

מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע בצפון אמריקה, "לחיות את הרגע" גרף הכנסות של $6,854,611. תקציבו נאמד בכ-$2,500,000, כך שבחישוב גס ניתן להעריך כי הוא הגיע לרווח.
בנוסף, מהדורות המדיה הביתית של הסרט הניבו עוד הכנסות, הנעמדות על כ-$3,240,235 - כ-$2,593,755 מעותקי DVD, וכ-$646,480 מעותקי Blu-Ray.