stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בהיאחזות הנח"ל בסיני
רקע

השיר נכתב על ידי נעמי שמר בהשראת ביקור שלה בהיאחזות נח"ל. מולי שפירא בתוכניתו "בילוי נעים" בגלי צה"ל סיפר שהזמינו את נעמי שמר לתוכנית ברדיו, שתיערך בהיאחזות הנחל בסיני. ההיאחזות קמה במקום בו פעל בעבר שדה תעופה מצרי והיו נטועים בו עצי קזוארינה. זאב פלג, קצין החינוך של פיקוד דרום הזמין את שמר לסיור בשתי האחזויות נח"ל נוספות שהיו בסיני. שמר כל-כך התרשמה והתרגשה מהסיור, שמיד אחר-כך התיישבה וכתבה את השיר.
השיר מתרפק בנוסטלגיה על ארץ ישראל הישנה. השיר מתאר את האווירה בהיאחזות נח"ל בחצי האי סיני, כשנתיים אחרי שנכבש במלחמת ששת הימים. נעמי שמר הביעה התפעלות מן המראות הפשוטים לכאורה כמו "חיילת יחפה שצמתה מוטלת על כתפה", "ספרי שירה על מדפים". שילוב של אווירה צבאית נוקשה לכאורה, תמימות נערית ואופי חקלאי וחלוצי ונוף בראשיתי.
השיר נכלל בשנת 1969 בתוכנית ה-22 של להקת הנח"ל שנקראה "שא לשלום". ע"ג עטיפת תקליט התכנית, שונה שמה לשם השיר. מירי אלוני הייתה הסולנית בשיר.
הווידאו קליפ לשיר צולם בהיאחזות נח"ל סיני, שלימים אוזרח והיה ליישוב נאות סיני, ופונה ב-1982 כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים. בסרטון, בבימויו של שמואל אימברמן, גילמו חברי חברי ההיאחזות את עצמם, כאשר מירי אלוני, הסולנית, נכנסת להיאחזות נח"ל סיני כאורחת (המשוררת), צופה בהם מהצד ולבסוף משתלבת ביניהם.
במשאל שערכו אתר ynet וגלי צה"ל בשנת 2011 לבחירת השיר של להקת הנח"ל האהוב ביותר, דורג השיר במקום הרביעי (אחרי "הרעות", "שיר לשלום" ו"שלווה").
הזמרת חן רותם הוציאה בשנת 2010 ביצוע משלה לשיר.
הערות שוליים

↑  בהיאחזות הנח"ל, באתר הספרייה הלאומית
↑  תוכנית 22 - בהיאחזות הנח"ל בסיני, באתר שרים במדים
↑  אור ברנע, אתם בחרתם: "הרעות" - השיר האהוב של הנח"ל, באתר ynet, 10 במאי 2011
↑   בהאחזות הנח"ל בסיני - חן רותם.wmv, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:59)
ארמאן פז'ו

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1849 Valentigney, צרפת 
 פטירה:  4 בפברואר 1915 (בגיל 65) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 השכלה:  אקול סנטרל פריז 
 תפקיד:  נשיא (1909–1913) 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 
ארמאן פז'ו (בצרפתית: Armand Peugeot, 18 ביוני 1849 –  4 בפברואר 1915) היה מהנדס ותעשיין צרפתי, מחלוצי יצרני המכוניות בצרפת, מייסד ומנהלה הראשון של יצרנית הרכב הצרפתית פז'ו.
ביוגרפיה

פז'ו נולד למשפחה פרוטסטנטית, בנו של אמיל פז'ו, בארימונקור (אנ') שבמזרח צרפת. למשפחה היה עסק של מוצרי מתכת, המייצר מגוון מוצרים כגון: מטחנות קפה, להבי מסורים, ומסגרות משקפיים. בשנת 1872 התחתן עם סופי ליאוני פאלוט (1852–1930) נולדו להם חמישה ילדים, אך בנם היחיד, ריימונד, נפטר ב-1896.
פז'ו היה בוגר "אקול סנטרל פריז" (צר'), בית ספר להנדסה בפריז. בשנת 1881 יצא פז'ו לאנגליה, שם בחן את הפוטנציאל של האופניים ואת הייצור שלהם.
בשנת 1865, הקימו פז'ו ובן דודו השני אז'ן (Eugène) את חברת "Peugeot Frères Aînés". בשנת 1882 החלו לייצר אופניים. פז'ו הציג את דגם ה"לה גראנד בי" של אופני "גרוש ולירה" ב-1882. מאז ייצרה החברה טווח נרחב של דגמי אופניים, עד אשר עסקי הרכב והאופניים פוצלו ב-1926.
בשנת 1889 הציגו תלת אופן, שהורכב בו מנוע קיטור, בתערוכה העולמית של פריז.
שני השותפים יצרו את המכונית הראשונה שלהם בבית המלאכה שלהם אשר ממוקם במזרח צרפת.
בשנת 1892, שם החברה היה "Les Fils de Peugeot Frères", והם החלו לייצר מכוניות עם מנועי דיימלר שפיתח גוטליב דיימלר. ב-1892 בנה פז'ו 92 מכוניות. בשנה זו היה פז'ו הראשון שהרכיב צמיגי גומי למכוניות ממונעות בנזין.
פז'ו שאף להגדיל את הייצור, אבל שותפו אז'ן התנגד לחייב את החברה להשקעה הנדרשת. ב־2 באפריל 1896, הקים פז'ו את חברת ייצור המכוניות: "סוסייטה אנונימוס דה פז'ו" (Société Anonyme des Automobiles Peugeot). פז'ו בנה מפעל באודינקורט (אנ'), שייצר מכוניות עם מנוע בעירה פנימית.
בפברואר 1910, ללא יורש זכר, הסכים פז'ו למזג את החברה שלו עם אז'ן. כאשר ירד מניהול החברה בשנת 1913, פיג'ו הייתה יצרנית הרכב הגדולה ביותר בצרפת, בייצור 10,000 מכוניות בשנה.
פז'ו נקבר בבית העלמין פר לשז.
בקומונה "La Garenne-Colombes" (אנ'), בפרבר הצפון-מערבי של פריז רחוב על שמו של פז'ו.
מדגמי המכוניות הראשונות שייצרה "פיג'ו"

בשנת 1897 ייצרה פיג'ו את דגם פיג'ו סוג 15. עד שנת 1901 בנתה "פיג'ו" 276 יחידות.
בשנת 1899, בנוסף לדגם ה"פיג'ו סוג 27", בנתה "פיג'ו" שמונה דגמים: פיג'ו סוג 14 ("Peugeot Type 14" (אנ')), פיג'ו סוג 15, פיג'ו סוג 16, פיג'ו סוג 21 ("Peugeot Type 21" (אנ')), פיג'ו סוג 24, פיג'ו סוג 26 ופיג'ו סוג 28.
גלריה

ארמאנד פז'ו (משמאל) בדגם "פיג'ו" (שנת 1899)
ארמאנד פז'ו (מאחור, מימין) בדגם "פיג'ו סוג 28" (שנת 1900)
הערות שוליים

↑  "ארמאנד פז'ו"
↑  משפחת פז'ו
↑  רחוב על שמו של פז'ו
↑  דגמי פיג'ו בין השנים 1889–1978 (ראו משמאל ברשימת יצרני רכב (כרונולוגית): "Peugeot"oldtimer-klassiker.de/peugeot
↑  Georgano, G. N. Cars: Early and Vintage, 1886-1930. (London: Grange-Universal, 1985), p.22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb151472630 (data)  GND: 118920367  ISNI: 0000 0000 1036 698X  VIAF: 59883018   WorldCat (עם VIAF): 59883018
בהוטן במשחקים האולימפיים

בהוטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לאחר שהוועד האולימפי שלה הוכר שנה קודם לכן על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף, למרות היותה מדינה הררית עם מזג אוויר אשר נוטה לעיתים קרובת להיות חורפי ומושלג.
בדרך כלל, שלחה בהוטן למשחקים בהם השתתפה רק קשתים. איש מהם לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם היו נמוכים למדי. להישג הגבוה ביותר הגיעו טאשי פלג'ור וטשרינג צ'ודן. שניהם העפילו לשלב שמינית הגמר באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפה לראשונה גם קלעית בהוטנית.
ראו גם

בהוטן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  IOC. "Bhutan".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארזה

| --- | --- |

חזית המבנה הראשי במתחם בתכנון יוסף ברלין בשנת 2010
 מידע כללי
 סוג:  בית הבראה 
 מיקום:  מוצא עילית 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1923–1927 (כ־4 שנים)
 חומרי בנייה:  אבן
 אדריכל:  יוסף ברלין
 סגנון אדריכלי:  נאו-קלאסי
 מידות
 שטח:  22 דונם
 קומות:  2
 קואורדינטות:  31°47′36″N 35°09′24″E﻿ / ﻿31.793416666667°N 35.156722222222°E﻿ / 31.793416666667; 35.156722222222
  (למפת ירושלים מוגדלת) ארזה(למפת ירושלים רגילה) ארזה(למפת הרי ירושלים רגילה) ארזה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ארזה he
 
"הבית הלבן"
מבנה המנהלה שנבנה ב-1930, בסגנון הבאוהאוס
אַרְזָה או בשמו המלא ארזה - בית הבראה לחלוצים, הוא מתחם שבו פעל בית הבראה, המצוי ביישוב מוצא עילית על כביש שבע האחיות.
היסטוריה > ראשיתו של המתחם - ארז הרצל

את ראשיתו של מתחם ארזה ניתן לזהות עוד בסוף 1898. ב-2 בנובמבר הגיעו למקום בנימין זאב הרצל ודוד וולפסון ונטעו בו עצים (הרצל נטע עץ שזוהה כארז ווולפסון נטע דקל). הרצל הגיע לאזור מוצא (לאחר סיום פגישתו עם הקיסר וילהלם השני בירושלים) בעקבות הצעתו של שמואל ברוזה, מחקלאי המושבה. הרצל מתאר את האירועים ביומנו:
בשלוש וחצי נסעתי עם וולפסון ובודנהיימר והמתיישב ברוזה אל המושבה יפת הנוף אך הענייה עדיין מאוד מוצא, שם החל הצעיר האמיץ הזה [ברוזה], לפני ארבע או חמש שנים, לעבד את הקרקע הנידחת והנוקשה הזאת [...] הנסיעה מירושלים למוצא בדרך הציורית הזאת, המזכירה קצת את הפירינאי, חלפה בקלות [...] במוצא, על חלקתו של ברוזה, על צלע הגבעה, נטעתי ארז צעיר. וולפסון נטע דקל קטן. ערבים אחדים סייעו לנו, וגם המתיישבים ברוזה וכץ. שבנו לירושלים בחשכת הליל
באופן מקרי העץ, שניטע כסמל לחידוש ההתיישבות היהודית באזורי יהודה, ניטע בדיוק בתאריך שבו פורסמה לימים הצהרת בלפור (2 בנובמבר). הארז שניטע באותו יום קיבל בספרות ובעיתונות את השם "ארז הרצל". המקום הפך לסוג של אנדרטה וחקלאי מוצא שמרו עליו. באוגוסט 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נפגע האתר והעצים נפגעו קשות, ככל הנראה כתוצאה מפגיעה של ערביי הכפרים השכנים.
לימים טענה סועאד אל-חוסייני, בתו של המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני, שאביה היה זה שגדע את הארז, כאשר למד בנערותו לרכוב על סוסים בשדות המשפחה בקולוניא, והוא וחבריו, האחים ראג'ב ורושדי אלאימאם, החליטו לבטא את איבתם לציונות באמצעות גדיעת העץ.
הניסיונות לשקם את העצים עלו בתוהו. לבסוף, כמה ימים לאחר ט"ו בשבט 1920, נטעו במקום אנשי הוועד הלאומי (בנוכחות הרברט סמואל) כמה עצי אורן ירושלים. מאוחר יותר ניטעו עצים נוספים בסביבה והצליחו לשקם את הדקל שנטע וולפסון. גדם הארז שנטע הרצל שוּמר מאוחר יותר בתוך קופסת זכוכית במקום.
על אף שהמסורת על העץ שנטע הרצל התקבעה על ארז ואף העניקה למתחם את שמו, העץ אותו נטע הרצל היה כנראה ברוש. במאמר מ-1914 כתב דוד ילין: "בשם ארז קראו לו לאותו הברוש המתרומם בגדלו שם ב"מוצא". שם מלך עצי היער נתנו לו. כי מי יכול לציר לו אחרת את עצו של הרצל?"
בדיקה בוטנית שנעשתה לגדם העץ השמור בארזה הראתה שהגדם הוא אכן של ברוש.. כך או אחרת, את מסורת נטיעת העצים במקום העביר הרצל הלאה לראשוני נשיאי מדינת ישראל שנטעו כל אחד בתורו עץ במתחם. כיום מצויים בו העצים ששתלו יצחק בן-צבי (ברוש), זלמן שזר (ברוש), אפרים קציר (ברוש), יצחק נבון (ארז) וחיים הרצוג (ארז).
היסטוריה > הקמתו של בית ההבראה

ב-1923 הונחה אבן פינה להקמת בית הבראה במתחם, בצמידות לאתר שבו ניטעו שלוש שנים קודם לכן האורנים. מדובר היה בגלגולו של רעיון שהעלה עוד הרצל. שטחו של בית ההבראה הוקצה ב-1904 והקמתו עברה להסתדרות הכללית בסוף 1920. בית ההבראה פתח את שעריו לציבור הרחב ב-1927 ובו כשישים מיטות. בית ההבראה נקרא על שם שרה שמוקלר, חלוצה ואחות רחמנייה שנפטרה בשנת 1919 מקדחת. דוד רמז הציע לקרוא למקום "ארזו" על שם ארזו של הרצל אם כי בהמשך הלכה ותפסה המקבילה הנקבית שהתקבלה לבסוף - "ארזה". המנהל הראשון של "ארזה" היה הד"ר אברהם רוזנטל (1924-1938).
בתחילה שימש המבנה בעיקר לטיפול בבעיות במערכת העיכול והוא שימש כמוסד רפואי של ממש. עם הזמן החלה הפעילות במקום להיות יותר ויותר אינטנסיבית. בשנות השלושים של המאה העשרים, נקלעה ההנהלה למשבר כלכלי, בעקבות כך עבר בית ההבראה למתכונת פעילות חלקית כאשר הוא פועל רק מספר חודשים בשנה ונשקלה החכרתו ל"ליגה למלחמה בשחפת", דבר שלא יצא לבסוף אל הפועל.
היסטוריה > פעילות המתחם בשנות המדינה

בחלוף השנים התבסס בית ההבראה כמוסד מוכר והתחזק כלכלית. בתחילת מלחמת העצמאות ספג המתחם, שהיה בלב סביבה עוינת, הפגזות מכוחות חזית ההצלה של קאוקגי, פונה והפך למפקדה צבאית של הכוחות שנלחמו באזור ובעיקר של גדוד "בית חורון". עדויות שונות מצביעות על כך שבעת פינוי המתחם לקחו איתם תושבי מוצא גם את "ארז הרצל" מחשש שייפול בידי הערבים. לאחר ארבעה חודשים, עם סיום הקרבות באזור, שוקם בית ההבראה על ידי אריה סגל וחזר לפעילות מלאה.
בתחילה נשא המקום אופי אריסטוקרטי והפך לאתר נופש מלון ידוע לאליטה הישראלית המתהווה. בשמו של המקום נקשרו גם אגדות על שייח'ים עשירים מחצי האי ערב שהגיעו אליו על מנת להתבשם מהאוויר ומהנופים. בהמשך גדל מספר החדרים במקום והוא איבד מהאריסטוקרטיות שלו. בשנות השמונים הוסב המתחם למרכז כנסים והשתלמויות של קופת חולים ונבנו לצדו בניינים נוספים.
היסטוריה > פיתוח המתחם כשכונת מגורים

בשנת 1991, עם הפרטת נכסיה של ההסתדרות ומכירת חברת הכשרת היישוב שהייתה אחראית על המתחם, הוא הפסיק לשמש כבית הבראה, ושיכן במשך כמה שנים בית ספר למינהל. אחר כך, גווע המקום סופית ובהדרגה החלו להתהוות תוכניות נדל"ניות לשטח. חברת הכשרת היישוב בעלת הקרקע, יחד עם הקבלן אבי ארנסון וחברת דירום, התאגדו לחברת "משכנות מוצא" במטרה לבנות במקום שכונת מגורים. בשנת 2002 אושרה תוכנית לבניית 220 יחידות דיור, על שטח של 22 דונם במתחם, סביב מבנה בית ההבראה. בשנת 2003 ועדת הערר של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה דחתה את ההתנגדויות לתוכנית, אך קבעה כי לפני מתן היתרי הבנייה יבוצע שלב תכנון נוסף שיתייחס לטופוגרפיה ולשימור העצים והאתרים ההיסטוריים במתחם. באוקטובר 2004 קבע בית המשפט המחוזי, בעתירה מינהלית שהוגשה, כי רשויות התכנון שאישרו את התוכנית קיימו דיון ממצה ומקצועי, ודנו בהרחבה בכל היבטי התוכנית והחלטתם לאישורה היא מאוזנת ומקצועית. בשנת 2010, רכש את המתחם המיליארדר הקנדי הרשי פרידמן, תמורת 150 מיליון שקל.
לאחר שנים רבות של עיכובים בהם המתחם היה נטוש, מגודר והעצים שנטעו בשדרה במתחם נשיאי מדינת ישראל מתו ברובם, החלה, בשנת 2013, חברת הבנייה אזורים (שגם אותה רכש איש העסקים הרשי פרידמן) לבנות את הפרויקט בהשקעה של 700 מיליון שקל. מלבד הבנייה החדשה במתחם, התחייבה החברה לשמר מספר בניינים היסטוריים שיהפכו לשטחים ציבוריים.
בשנת 2019 החלו עבודות השימור והשיקום של המבנה הראשי שיהפוך למרכז תרבות במימון חברת אזורים. המרכז יכלול אודיטוריום להופעות והרצאות, ספריה אלקטרונית, חדר מוזיקה, חדר חוגים, בית קפה ומוזיאון. בהמשך, תשוקם גם שדרת הנשיאים בה ננטעו ארזים על ידי ראשוני הנשיאים. אדריכל השימור הוא גיורא סולר ועל עיצוב הפנים של המקום הופקדו האדריכלים דייוויד ויז ושרון אפל "אפל-ויז אדריכלים".
אדריכלות

את המבנה הראשון, הראשי, שקרוי גם "הבית הלבן" עיצב האדריכל יוסף ברלין בסגנון נאו-קלאסי. חזית המבנה דמתה לסגנון שהיה מקובל בירושלים באותה תקופה. על הסגנון הנאו-קלאסי הוסיף ברלין מעטה מודרני. את הבניין מעטרים עמודים דוריים, בכל אחת מן הקומות בולטת אכסדרת עמודים עגולה. אופיו הייחודי של בניין זה הביא להכרזתו כ"מבנה לשימור".
את מבנה המנהלה שנבנה ב-1930, עיצבו בסגנון הבאוהאוס, נקי מעיטורים וממונומנטליות. מבנה זה מהווה מבחינות רבות ניגוד למבנה הראשי שביקש לבטא באופן סמלי את הקשר בין העבר לעתיד המקום. זהות המתכנן שלו לא ידועה. במתחם כולו ניטעו עצי ארז רבים (כדי להצדיק את שמו) ונחפרה בריכת שחייה.
גלריית תמונות

"הבית הלבן", 2010
"הבית הלבן", 2010
"הבית הלבן", 2010
"הבית הלבן", 2010
שלט הסבר על המקום
עם השלמת עבודות השימור במבנה, 2020
חלק ממתחם המגורים שנבנה בשטח בית ההבראה, 2020
שרידי בסיס גזע עץ הברוש שנטע בנימין זאב הרצל ועל שמו נקרא מתחם ארזה, 2020
שלט גינת הרצל
שדרת הנשיאים, 2021
שלט הסבר, ארז הרצל ושדרת הנשיאים
שלט על בנין המנהלה
בנין המנהלה, 2021, משמש כמשרד המכירות של חברת אזורים למתחם המגורים (ברקע מאחוריו מבני מתחם המגורים)
לקריאה נוספת

לינדר ירקוני שולי, אם בארזים נפלה שלהבת, ירוק כחול לבן, 29: 54-55, 2000
הערות שוליים

1 2 3   קשת רוזנבלום, מה יישאר מבית ההבראה הראשון בארץ, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2013
↑  ירושלים - 2.11.1898
↑  הלל כהן, תרפ"ט - שנת האפס בסכסוך היהודי-ערבי, עמ' 276, הוצאת כתר, 2013 (על פי ביוגרפיה על אמין אלחוסייני מאת תיסיר ג'בארה מאוניברסיטת א-נג'אח, סמאחת מפתי פלסטין, 1995).
↑  דוד ילין, ארז הרצל., החרות, 14 ביולי 1914
↑  גדעון ביגר, נילי ליפשיץ,  עץ הרצל – ברוש או ארז, "טבע וארץ" תמוז-אב תשנ"ב. יולי 1992. חוברת מס' 250., בארכיון האינטרנט
↑  אליסה אודנהיימר, מוצא עלית: התושבים מתנגדים לתוכנית להכפלת מספר יחידות הדיור ל-440, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2002
↑  המועצה הארצית לתכנון ולבנייה דחתה העררים נגד תוכנית ארזה במוצא עלית, באתר הארץ, 15 ביוני 2003
↑  גל ניסים, ‏ביהמ"ש אישר הקמת 222 יח"ד במתחם ארזה ליד מוצא עלית, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2004
↑  שלומית צור, מתחם בירושלים שהרצל שתל בו עץ נמכר למיליארדר הקנדי הרשי פרידמן ב-150 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2010
↑  ניר חסון, אחרי העץ של הרצל, גם הברוש של אוסישקין התייבש, באתר הארץ, 22 בינואר 2010
↑  אורי חודי, ‏אזורים תבנה פרויקט במוצא עלית בהשקעה של 700 מ' ש', באתר גלובס, 13 בדצמבר 2013
↑  אודית לורן בלקין,רבותי ההיסטוריה חוזרת: בית ארזה הנטוש יהפוך למרכז שוקק חיים, לג'יט - המגזין לאדריכלות עיצוב ונדל"ן, ינואר 2019
מנחם אוסישקין ליד "ארז הרצל", 1930
החזית המלאה של המבנה הלבן, 2022
בהוטן במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
בהוטן
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  BHU
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
בהוטן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער בהוטני לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הבהוטנים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של בהוטן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ספורטאית יחידה שהתחרתה בטאקוונדו והפסידה בקרב בו השתתפה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ומנתה שני ספורטאים שהתחרו בענפים אתלטיקה וקליעה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
ראו גם

בהוטן במשחקים האולימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
ארמאן תיירי

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1868 גנט, בלגיה 
 פטירה:  12 בינואר 1955 (בגיל 86) לוון, בלגיה 
 מדינה:  בלגיה 
 מקצוע:  פילוסוף, אדריכל, כומר קתולי, פסיכולוג, מהנדס, עורך דין, מרצה באוניברסיטה, מתמטיקאי, תאולוג, קאנון 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (26 ביוני 1980) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ארמאן תיירי
 
ארמאן תיירי (בפלמית: Armand Auguste Ferdinand Thiéry‏, 1868, גנט – 1955, לוון) היה כומר קתולי, תאולוג, פסיכולוג, ממציא ומורה בלגי, שהיה חסיד אומות העולם.
קורות חיים

משנת 1886 למד תיירי מתמטיקה ופיזיקה וכן משפטים באוניברסיטת לוון וקיבל תוארי דוקטור בתחומים אלה. בעצת מורהו, הכומר דזירה-ז'וזף מרסייה (Désiré-Joseph Mercier), החל תיירי ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת בון בשנת 1892, ובשנת 1893 החל ללמוד תחת וילהלם וונדט באוניברסיטת לייפציג. בבון היה תיירי חבר באחוות סטודנטים קתוליים ואף ייסד שתי אחוות, אחת בלוון ואחת בבון.
בשנת 1895 חזר תיירי ללוון ומונה למשרת פרופסור במכון לפילוסופיה באוניברסיטת לוון, מכון שנוסד באותה שנה על ידי מורהו, הכומר (באותה עת קרדינל) מרסייה. הוא זכה להכרה כמומחה למשנתו של תומאס אקווינס ובמקביל לימד פסיכולוגיה ניסויית. על עבודתו המדעית זכה בתואר דוקטור של כבוד והיה חבר האגודה הפילוסופית של לוון. בשנת 1896 הוסמך לכמורה ובתקופה זו אף זכה להיפגש פעמיים עם האפיפיור לאו השלושה-עשר.
משנת 1898 חי בבריסל תקופה ממושכת.
קורות חיים > פעילותו בתקופת השואה

בשנות הארבעים, לאחר כיבוש בלגיה בידי הגרמנים, כשהיה תיירי בשנות השבעים לחייו, יצר עמו קשר פעיל במחתרת הבלגית שביקש ממנו למצוא מחסה עבור גרוניה שיקארביץ' (Schicharewitsch), יהודייה מטינן (Tienen) שאותה הכיר, מהנדסת באוניברסיטת לוון. תיירי פעל למציאת מסתור עבור שיקארביץ' במנזר בלוון. שיקארביץ' המשיכה לעבוד באוניברסיטה, בחסות מסמכים מזויפים, אך במאי 1943 קיבלה זימון לשילוח למזרח, לכאורה למחנות עבודה. כשהוזהר מפני פשיטה צפויה של הגרמנים במנזר, לקח תיירי עמו את שיקארביץ' לפרבר של לוון, למעון ששימש את הכנסייה לאכסון שליחי דת שהגיעו לאזור. בהמשך המלחמה החל המעון בו הסתתרה שיקארביץ' לשמש גם את המחתרת הבלגית לפעולותיה. בעת זו נוצר צורך לפנות את שיקארביץ' מחשש לביטחונה, והיא הועברה למקומות מסתור שונים בלוון. ביוני 1944 נעצרה שיקארביץ' ונכלאה במחנה מכלן. היא כתבה גלויה לתיירי והוא הגיע לבקרה ומסר לה מזון, חפצים וכן פרטי איש קשר למקרה שתשוחרר. הודות להתערבותו, וכן למסמכי הזהות המזויפים של שיקארביץ', לא יכלו הנאצים להוכיח את יהדותה והיא שוחררה.
בנוסף לכך היה תיירי מעורב במציאת מקומות מסתור ליהודים נוספים בכל רחבי בלגיה.
קורות חיים > הנצחה

ב-1980 העניק יד ושם את אות חסידי אומות העולם לתיירי.
לקריאה נוספת

Mikhman, Dan, Gutman, Israel & Bender, Sarah, The encyclopedia of the righteous among the nations: Rescuers of Jews during the Holocaust: Belgium, volume 2, Yad Vashem, Jerusalem, 2005.
ארננדו דה אלרקון
לקריאה נוספת

James Burney, A chronological history of the discoveries in the South Sea or Pacific Ocean, pages 213-216
Paul A. Myers, North to California: The Spanish Voyages of Discovery, 1533-1603, Llumina Press, 2004, מסת"ב 9781595262516, pages 166-177
הערות שוליים

↑  *James Burney, A chronological history of the discoveries in the South Sea or Pacific Ocean, page 216
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5846931  GND: 140041052  ISNI: 0000 0000 7333 4061  LCCN: n2019014902  VIAF: 103353600   WorldCat (עם VIAF): 103353600
ארבעת הימים של דנקרק

| --- | --- |

לוגו המרוץ
 מדינות:  צרפת צרפת
 סוג:  מרוץ קטעים
 חודש:  מאי
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1955
 מרוצים עד כה:  67
 מנצח ראשון:  צרפת לואי דפרה
 מוביל במספר הניצחונות:  בלגיה פרדי מרטנס (4 ניצחונות)
 מנצח אחרון:  צרפת רומן גרגואר
 שנת מרוץ אחרונה:  2023
 
מרוץ ארבעת הימים של דנקרק (בצרפתית: Quatre Jours de Dunkerque) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שמתקיים באזור נור-פה דה קאלה בצרפת מאז שנת 1955. משנת 2020, המרוץ הוא ברמה 2.פרו בסבב ה-UCI ProSeries. פרדי מרטנס הבלגי שניצח במרוץ ב-1973, 1975, 1976 ו-1978 הוא שיאן הניצחונות במרוץ.
היסטוריה ומסלול

המרוץ נוסד בשנת 1955, אז ניצח בו לואי דפרה. בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים המרוץ היה בשליטת בלגים וצרפתים, כשהמנצח הראשון שלא מגיע מאחת משתי המדינות האלו היה ג'רי קנטמן בהולנד, בשנת 1977. פרדי מרטנס הבלגי הוא שיאן הניצחונות במרוץ, את הניצחון הראשון שלו במרוץ השיג ב-1973, הוא לא הצליח לשחזר את ההישג הזה ב-1974, כשוולטר גודפורט ניצח במרוץ. אך מרטנס השיג את שלושת הניצחונות הבאים שלו ב-1975, 1976 ו-1978. כשב-1977, ניצח כאמור קנטמן.
המרוץ מתחיל ומסתיים בקביעות בדנקרק, שהיא עיר במחוז נור שנמצא בחבל נור-פה דה קאלה, ובשל כך קרוי המרוץ על שם דנקרק. למרות השם, בשנים האחרונות כלל המרוץ שישה או חמישה קטעים.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | בלגיה יוהאן מוזיאו | מאפי קוויק-סטפ |
| 1998 | קזחסטן אלכסנדר וינוקורוב | Casino–Ag2r |
| 1999 | דנמרק מייקל סנסדסטוד | home–Jack & Jones |
| 2000 | שוודיה מרטין ריטסל | Memory Card–Jack & Jones |
| 2001 | צרפת דידייה רו | בונז'ור |
| 2002 | צרפת סילבן שאבנל | בונז'ור |
| 2003 | צרפת כריסטוף מורו | קרדי–אגריקול |
| 2004 | צרפת סילבן שאבנל | Brioches La Boulangère |
| 2005 | צרפת פייריק פדריגו | Bouygues Télécom |
| 2006 | איטליה רוברטו פטיטו | טנקס–סלמילאנו |
| 2007 | צרפת מת'יו לאדגניו | פרנסיס דה ז'ה |
| 2008 | צרפת סטפן אוג | קופידיס |
| 2009 | פורטוגל רוי קושטה | קאס ד'פארן |
| 2010 | שווייץ מרטין אלמיגר | AG2R La Mondiale |
| 2011 | צרפת תומא ווקלר | יורופקאר |
| 2012 | צרפת ג'ימי אנגוולה | Saur–Sojasun |
| 2013 | צרפת ארנו דמאר | FDJ |
| 2014 | צרפת ארנו דמאר | FDJ.fr |
| 2015 | ליטא איגנאטס קונובאלובאס | מרסיי 13 קיי.טי.אמ |
| 2016 | צרפת בריאן קוקאר | דיירקט אנרז'י |
| 2017 | צרפת קלמו ונטוריני | קופידיס |
| 2018 | צרפת דמיטרי קלייס | קופידיס |
| 2019 | הולנד מייק טיוניסן | יומבו–ויסמה |
| 2020 |  | המרוץ בוטל עקב מגפת הקורונה בצרפת |
| 2021 |  | המרוץ בוטל עקב מגפת הקורונה בצרפת |
| 2022 | בלגיה פיליפ ז'ילבר | לוטו–סודאל |
| 2023 | צרפת רומן גרגואר | Groupama–FDJ |
אסיא (כתב עת)

אסיא הוא כתב עת תורני שפיט בנושאי אתיקה רפואית יהודית ורפואה והלכה היוצא לאור על ידי מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה. המאמרים המתפרסמים בכתב העת מאוגדים אחר כך לספרים; כיום יש 15 ספרים בסדרת ספרי אסיא (כרך ט"ו יצא לאור בשנת תשע"ו). העורך הוא הרב ד"ר מרדכי הלפרין, מנהל המכון.
בנוסף מכון שלזינגר מוציא לאור כתב עת מקביל בשפה האנגלית הנקרא גם הוא אסיא - Assia - Jewish Medical Ethics.
מקור השם

"אסיא" - שם הביטאון - משמעותו "רופא" ו"רפואה" בשפה הארמית. בראש כתב העת, בסמוך לשמו, מצוינות שלש מילים מספרות המדרש: "אסיא - אסי חיגרתך" כלומר, "אדוני הרופא, הקדם ורפא את עצמך", כשהכוונה לא רק לריפוי מום פיזי אלא גם לריפוי פגם אתי-מוסרי.