stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ידידים פלוס
הפקה > כתיבה

ויל גלאק סיפר כי הקונספט של הסרט החל כשהוא ידע מראש שברצונו לעבוד עם טימברלייק וקוניס, והסביר שהתסריט שוכתב עבור השניים. בעקבות אותם שינויים הוא חשף כי הוא קיווה למשוך קהל מבוגר יותר ושהוא רצה "לעשות סרט למבוגרים שמדבר גם על סקס וגם על מערכות יחסים". הוא שאף להשוות העלילה של "ידידים פלוס" למערכת היחסים בין קתרין הפבורן וספנסר טרייסי. בראיון נוסף, גלאק הרחיב על העלילה של הסרט באומרו ש"ידידים פלוס" ייגע באופן ניכר יותר בדור הצעיר והוסיף כי "הם (טימברלייק וקוניס) מתייחסים לרומדיות במהלך הסרט, וכשהם חווים את הסיפור שלהם, הם מבינים שהם בסיפור רומדיה - ומגיבים כשם ששני אנשים רגילים שאינם משחקים בסרט יגיבו. הם מודעים היטב לכך שהם בתוך הסיפור הזה [...] אבל הם בסופו של דבר מחבקים את העובדה שהם חווים רגע של רומדיה". השחקן ג'סטין טימברלייק מספר בראיון כי הוא וגלאק שלטו שניהם על ההומור, כמו גם אמרו את המילה האחרונה על סט הצילומים. טימברלייק וקוניס עברו סדנת משחק על התסריט במשך יותר מחודש בטרם הסרט נכנס לתהליך ההפקה. גלאק נפגש עם השניים כשמולו 20 דפים מהתסריט, והשלושה עבדו עליו יחד, עשו בו שינויים וגוננו כל אחד על נקודת המבט של הדמות אותה גילמו.
ביקורות > בארצות הברית ובריטניה

ידידים פלוס קיבל בעיקר ביקורות חיוביות:
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט 70% מתוך 100% (ממוצע של 6.2 נקודות מתוך 10) בהתבסס על 166 ביקורות, והוסיף "ידידים פלוס לא מוסיף דבר לנוסחה השחוקה של הקומדיות הרומנטיות, אולם הכימיה בין ג'סטין טימברלייק למילה קוניס כמעט מספיקה כדי לגרום לסרט לנוע מעצמו".
אתר הביקורות Metacritic, המתבסס על ממוצע משוקלל, העניק לסרט ציון 67 מתוך 100 על סמך 37 ביקורות ובכך קיבלה ידידים פלוס "ביקורות חיוביות באופן כללי".
כתבת בעיתון הניו יורק טיימס שיבחה את הסרט באומרה "קומדיה קלילה, מואצת ומצחיקה עם ג'סטין טימברלייק ומילה קוניס המותאמים היטב".
רוג'ר איברט מעיתון שיקגו סאן-טיימס ציין לטובה את הסרט כאשר העניק לו 3 כוכבים מתוך 5 ואמר "מה שאין לכל אחת (קומדיה רומנטית), מצד שני, זהו דיאלוג מוצלח ומבוצע היטב בקטע מהיר. קוניס מפלסת דרכה בסצנות הפותחות באמצעות דיבורים מהירים כשם שהיא מתעלת את ג'ונו, וטימברלייק מצליח להדביק את הפער. ברמה עקרונית כלשהי, פשוט נהניתי לצפות בשניים".
כתב ממגזין וראייטי הציג ביקורת מעורבת כשאמר שהעלילה צפויה ובלתי מזיקה, אולם שיבח את השחקנית כשציין את קוניס כ"אחת שטבעית עם קומדיה", בעוד שטימברלייק "מפריש את אותו סוג של אבק כוכבים שהביא את השחקן ויל סמית' לצמרת".
כתב עיתון הגרדיאן הבריטי נתן ביקורת שלילית כאשר העניק לסרט כוכב אחד בלבד והצהיר "לא הייתה שום תועלת בלצפות בו".
בעיתון הבריטי דיילי טלגרף הכתב הרגיש שטימברלייק "התבלט והוכיח את עצמו בעבודתו עם קוניס" והעניק לסרט 3 כוכבים מתוך 5.
כתבת העיתון לוס אנג'לס טיימס שיבחה את הליהוק ואת רמת המשחק בסרט והסבירה כי "הוא הוסיף הרבה מהחיים הטבעיים למסיבה".
כתב בעיתון הוליווד ריפורטר נתן ביקורת חיובית לסרט וציין את נוכחותה של "כימיה מוחשית" בין טימברלייק לקוניס.
בעיתון אנטרטיינמנט ויקלי נמסר מהכתב ציון 'כמעט טוב' בעודו מציין כי "עד כמה שנהניתי מהסרט, הרגשתי שהוא היה לא עקבי".
מכתבת טיים מגזין קיבל הסרט תשואות רמות שכתבה כי "למרות העלילה הצפויה, הסרט הצליח להתרומם באמצעות הדיאלוג האנרגטי, הכימיה הסקסית בין השחקנים הראשיים והעובדה שהקצר בתקשורת ששומר על האושר במקומו מתקבל על הדעת".
כתב עיתון הבוסטון גלוב העניקה ציון של 3 כוכבים מתוך 5 באומרו "הסרט פועל כמו קסם".
כתב של ערוץ E! נתן ציון 'טוב' וטען שהסרט הוא "אחד מסרטי הקומדיות הרומנטיות הטוב ביותר שנעשה במשך הרבה זמן".
ביקורות > בישראל

הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברובן גם בישראל; הכתב ינון ירוס מאתר mako שיבח את הסרט באומרו "הכימיה בין ג'סטין טימברלייק ומילה קוניס פשוט עובדת. כל כך קל להתאהב בסרט הזה ובכוכביו כבר מהדקות הראשונות. למרות הנושא השחוק, מדובר בקומדיה רומנטית שמודעת לכל קלישאות הז'אנר, לעיתים היא בוחרת ליפול לתוכן מרצון, אך לרוב היא מצליחה לעקוף אותן בחן, שנינות וציניות בזכות עלילה מוצלחת, היפראקטיבית, אורבנית ועכשווית מגובה בדיאלוגים מבריקים, שנונים ומענגים, כך שהזיוף נעשה יותר נוח"; המבקר ארז דבורה מאתר ynet נתן לסרט ציון 3y מתוך 5y ואמר "ממשיך את קו סרטי היזיזות הפופולרי, אבל במובנים רבים מוצלח יותר מהאחרונים שראינו בז'אנר. עם זאת, מודעוּת היתר לרומנטיקה העכשווית פוגעת ביכולתו של הסרט להיות סוחף"; באתר עכבר העיר נתנו ביקורת מעורבת, אמנם ציינו כי "הכימיה המצוינת בין קוניס וטימברלייק יוצרת את הזוג הכי חמוד וסקסי שנראה השנה על המסך".
מועמדויות ופרסים

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פרסי בחירת הנוער | כוכב הקולנוע של הקיץ | ג'סטין טימברלייק | מועמדות |
| 2011 | פרסי בחירת הנוער | כוכבת הקולנוע של הקיץ | מילה קוניס | מועמדות |
| 2012 | הולנדRembrandt Awards | השחקנית הבינלאומית הטובה ביותר | מילה קוניס | מועמדות |
| 2012 | פרסי בחירת הקהל | סרט קומדיה אהוב | ידידים פלוס | מועמדות |
יום הניצחון באירופה

ג'יני לֶבּי בת הארבע ומורין שְּרוֹל בת השנתיים, ברחוב מגוריהן החרב בלונדון, 8 במאי 1945.
יום הניצחון באירופה (באנגלית: VE [Victory in Europe] Day)  נקרא גם יום הניצחון על גרמניה הנאצית - הוא היום בו חוגגים את ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה בשנת 1945. במדינות המערב נחגג יום זה ב-8 במאי, ובגוש המזרחי נחגג יום הניצחון בחבר המדינות ב-9 במאי.
הכניעה ללא תנאי של גרמניה הנאצית התרחשה ב-7 במאי בריימס שבצרפת ונכנסה לתוקף ב-8 במאי. בעלות הברית החליטו להכריז על כך בפומבי רק ב-9 במאי. למרות תכנון זה דלפה הידיעה במערב, וחגיגות ענק פרצו כבר ב-8 במאי, בעיקר בלונדון (שם השתתפו יותר ממיליון איש בחגיגות).
אף על פי שמלחמת העולם לא הסתיימה בתאריך זה, אלא רק ב-15 באוגוסט 1945 (ביום הניצחון על יפן, הידוע גם כ-VJ-DAY), נחשב תאריך זה לתאריך שבו מצוין סוף המלחמה.
יום הניצחון במדינות ברית המועצות לשעבר

במדינות בברית המועצות לשעבר יום הניצחון נחגג בצורה של מצעד צבאי, סרטים הקשורים לניצחון ולמלחמה, זיקוקין די-נור ובדרך כלל בשעות הערב דקת דומייה לזכר החללים שנהרגו במלחמה כנגד הנאצים, במדינות אלה החג נחשב לאחד המרכזיים והחשובים, ולכן הוא מוכרז כיום חופש.
יום הניצחון בישראל

בארץ ישראל כללו החגיגות יום שבתון, חנינה למספר אסירים על עבירות מרקע פוליטי, תהלוכות והנפת דגלים. בקרב היישוב היהודי החגיגות הקיפו את כל שדרות הציבור. בקרב הערבים בארץ ישראל החגיגות הצטמצמו לאליטות שהיו בקשרים עם הבריטים, בעוד הציבור הרחב התייחס לניצחון באדישות.
עם בוא גל העלייה הגדול ממדינות ברית המועצות לשעבר, מצוין יום הניצחון על גרמניה הנאצית גם בישראל (ובעיקר בכנסת), לכבוד הלוחמים היהודיים בצבאות בעלות הברית בכלל, ובצבא האדום בפרט.
החל משנת ה'תשע"ד (2014) מצוין גם יום השחרור וההצלה על פי התאריך העברי כו באייר.
ראו גם

מועד זיכרון ופיוס לאלה שאיבדו את חייהם במלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  יום הניצחון בארץ, דבר, 9 במאי 1945
↑  הדי הניצחון ביישוב הערבי, משמר, 10 במאי 1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565906405171  LCCN: sh94009623  NARA: 10675908
יוסף אלמושנינו

ערך זה עוסק ברב מהאימפריה העות'מאנית במאה ה-17. אם התכוונתם לרבי יוסף אלמושנינו, אב"ד פאס שבמרוקו במאה ה-16, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1643 האימפריה העות'מאנית (1453–1844) ירושלים, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1689 (בגיל 46 בערך) האימפריה הרומית הקדושה ניקלשבורג, כתר בוהמיה
 מקום פעילות:  בלגרד
 תקופת הפעילות:  ?–1689 
 השתייכות:  ספרדים
 רבותיו:  ישראל יעקב חגיז, שמחה בן גרשון הכהן
 חיבוריו:  "עדות ביהוסף"
 
הרב יוסף בן יצחק אלמושנינו (1643, ירושלים, האימפריה העות'מאנית – 1689, ניקלשבורג, ממלכת הבסבורג) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד בשנים 1668–1688. ב-1688 במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699) כבש צבא ממלכת הבסבורג את בלגרד. הרב אלמושנינו ונכבדי הקהילה הובלו למעצר בניקלשבורג ושם בעודו במעצר, נפטר.
קורות חייו

יוסף אלמושנינו נולד בירושלים. צאצא של הרב משה אלמושנינו מסלוניקי ואחיינו (בן אחותו) של הרב יהודה לירמה מבלגרד. למד בישיבת בית יעקב אצל ישראל יעקב חגיז והיה חברותא של אברהם נתן בן אלישע אשכנזי. ב-1660 הגיע לבלגרד ולמד תחת הרב שמחה בן גרשון הכהן בישיבה אותה הקים דודו יהודה לירמה. ב-1661 נישא לבתו של הרב שמחה בן גרשון הכהן. ב-1668 יצא הרב שמחה בן גרשון הכהן לבודה, בה הוצעה לו משרת הרב הראשי. תחתיו מונה יוסף אלמושנינו לרב הראשי של בלגרד.
באותה העת נחשבה בלגרד למרכז הלכה ופסיקותיו של הרב מופיעות בספרי שאלות ותשובות. אלמושנינו ניהל חליפת מכתבים ובהם התייעצויות הלכתיות עם משה בן חביב וצבי הירש אשכנזי. בתקופת כהונתו מתועדים ביקורי שדר"ים בבלגרד, כגון של הרב משה גאלנטי (השני). בתקופת כהונתו התחוללה שרפה גדולה בבלגרד ובמהלכה נשרפה ספריית בית המדרש ורבים מכתביו של הרב אלמושנינו עלו באש.
הרב אלמושנינו הואשם לא אחת בשבתאות, וככל הנראה ניהל קשרים עם נתן העזתי. בתקופתו שלחה קהילת בלגרד שני שליחים אל שבתי צבי, ומתועד כי העתיק והפיץ מכתביו של נתן העזתי. לאחר מותו של שבתי צבי התיר הרב אלמושנינו את עגונתו יוכבד, לאחר שגבה עדויות אודות מותו.
ב-1688 נכבשה בלגרד על ידי צבא ממלכת הבסבורג. הרב אלמושנינו ו-45 מנכבדי ועשירי הקהילה הובלו למעצר בניקלשבורג, במטרה להביא לפדיון שבויים בסכומי כסף גבוהים. ב-1689 בעודו בשביו, נפטר הרב אלמושנינו. כתביו נבזזו על ידי החיילים ההבסבורגים, נמכרו לעות'מאנים והובאו לקושטא. שם רכשו אותם בניו יצחק, יהודה ושמחה אלמושנינו, והוציאו אותם לאור בשני כרכים בשם "עדות ביהוסף" עם הסכמתו של רבי חיים אלפאנדרי. הכרך הראשון נדפס ב-1711 והשני ב-1733.
ביאורים

↑  לפי יצחק הכהן שלאנג נולד הרב אלמושנינו ב-1642 בסלוניקי. לפי שלמה רוזאניס נולד ב-1637 בבלגרד. בשני המקרים אין מקורות או תימוכין לטענות. מזכירו האישי של הרב אלמושנינו יוסף בן יעקב אבן-דאנון (אבנדאנה) מציין בכתביו כי הרב אלמושנינו נולד בירושלים ובעת פטירתו ב-1689 היה בן 46 שנים.
הערות שוליים

1 2  הקהילה היהודית בבלגרד, חכמים, רבנים ודיינים, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, 1988, עמודים 59-58.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 61-55.
↑  הרב יוסף אלמושנינו, באתר encyclopedia.com (באנגלית).
↑  עדות ביהוסף באתר Hebrewbooks.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, 2006, עמוד 70-66.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303677905171  ISNI: 0000 0000 4944 5263  LCCN: nr95038232  NTA: 252220331  VIAF: 54042041   WorldCat (עם VIAF): 54042041
טרויניבקה

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז ווהלין ווהלין
 שטח:  223.6 קמ"ר
 גובה:  172 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  899 (2001)
 קואורדינטות:  51°20′N 25°17′E﻿ / ﻿51.333°N 25.283°E﻿ / 51.333; 25.283
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםטרויניבקה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםטרויניבקה(למפת מחוז ווהלין רגילה) לוצק קובל נובו-וולינסק לודמיר קאמין-קושירסקי לובומל בלארוס רובנו טרנ. לבוב פוליןטרויניבקה(למפת מחוז ווהלין מוגדלת) לוצק קובל נובו-וולינסק לודמיר קאמין-קושירסקי לובומל בלארוס רובנו טרנ. לבוב פוליןטרויניבקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טרויַניבקה (באוקראינית: Троянівка; בפולנית: Trojanówka, טרויַנובקה) הוא כפר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הכפר טרויניבקה שוכן כ-8 ק"מ ממסילת הברזל סארני-קובל, וחיבורו לקו זה בסוף המאה ה-19 הביא להתפתחות היישוב.
יהודי טרויניבקה

התיעוד הראשון לקיום קהילה יהודית בכפר הוא משנת 1700. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-350 יהודים, כמחצית תושביו. לאחר כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הגיעו אליו כ-150 פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו העבירו את השליטה בו לידי האוקראינים, אשר גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, בהן חלקם נרצחו.
ב-11 באוגוסט 1941 בלמה קבוצת הגנה עצמית יהודית ניסיון של אוקראינים לערוך ביישוב פוגרום. בהמשך רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, שבו הוטלו עליהם גזירות שונות.
ב-3 בספטמבר 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציה, בה נרצחו רוב יושביו במנייביץ' ובסמוך לכפר צ'רווחה. במהלך האקציה הצליחו להימלט מהגרמנים כ-150 יהודים, וכ-70 מהם ששבו לכפר לאחר שנשמעו להבטחות הגרמנים כי לא יאונה להם רע, נרצחו במקום. יתר הנמלטים נספו ברעב וממחלות, והמעטים ששרדו חברו ליחידות פרטיזנים.
יחי ההבדל הקטן

| --- | --- |

כרזת הסרט באיטלקית
 מבוסס על:  ספרו של רוברטו אנדו
 בימוי:  רוברטו אנדו 
 הופק בידי:  אנג'לו ברבאלו 
 תסריט:  רוברטו אנדו, אנג'לו פאסקוויני 
 עריכה:  קלליו בנוונטו
 שחקנים ראשיים:  טוני סרווילו,  ואלריו מצאנדריאה,  ולריה רוני טדסקי
 מוזיקה:  Marco Betta 
 צילום:  מאוריציו קאלבסי 
 מדינה:  איטליה 
 חברת הפקה:  Rai Cinema 
 חברה מפיצה:  01 Distribution, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2012
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית וצרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   vivalaliberta
 דף הסרט ב־IMDb
 
יחי ההבדל הקטן (באיטלקית: Viva la libertà, "יחי החופש") הוא סרט קולנוע קומי אשר יצא לאקרנים באיטליה בשנת 2013. הסרט הוצג בפסטיבל קרלובי וארי ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, במסגרתהּ זכה בפרס עוגן הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט הוקרן לראשונה בהקרנת בכורה ב-2012, בעוד בישראל הוצג הסרט לראשונה ב-7 בנובמבר 2013.
תקציר עלילה

הסרט עוקב אחר אנריקו אוליברי, ראש אופוזיציה במהלך בחירות באיטליה (המגולם על ידי טוני סרווילו). בראשית הסרט סובל ראש האופוזיציה ניסיון הפיכה בתוך מפלגתו שלו, בשל ירידתו בסקרים, והוא מחליט לברוח לפריז ולתת למפלגתו להסתדר בלעדיו. ראש לשכתו, אנדריאה בוטיני, מחפש אחריו ומגיע לאחיו, השוהה בבית חולים לחולי נפש. ראש הלשכה מגלה כי האח הוא תאום זהה לראש האופוזיציה (האח מגולם אף הוא על ידי סרווילו), ומחליט (בעצה אחת עם אשתו של ראש האופוזיציה) להציג את האח התאום כאוליברי.
האח התאום פוצח בנאומים סוחפים וסיסמאות פוליטיות, ותוך זמן קצר משנה את מפת הסקרים ואף זוכה בבחירות.
יוסף אלימלך באומגרטן

הרב פרופ' יוסף אלימלך באומגרטן (Joseph m. Baumgarten) (וינה, 7 בספטמבר 1928 - 4 בדצמבר 2008) היה חוקר יהודי אמריקאי בתחום הלימודים השמיים. נודע במחקריו בהלכה מהמקרא ועד חז"ל ובמיוחד בטקסטים הלכתיים של מגילות מדבר יהודה.
ביוגרפיה

באומגרטן היגר לארצות הברית עם משפחתו ב-1939 בעקבות האנשלוס באוסטריה. ב-1950 הוסמך לרב בישיבת תורה ודעת בברוקלין. נישא לנעמי רוזנברג בשנת 1953.
באומגרטן החל את לימודיו בתחום המתמטיקה עם תואר B.A. בהצטיינות ממכללת ברוקלין. היה זה מפגש מקרי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שגרם לו לשנות כיוון בתחום לימודיו, ובסופו של דבר הוענק לו תואר דוקטור בלימודים שמיים ב -1954. עבודת הדוקטורט שלו הייתה "כת היחד והאיסיים".
מ 1952 עד 1957 הוא לימד ארמית באוניברסיטת ג 'ונס הופקינס. בשנת 1953 הוא החל את הקשר הארוך שלו עם היברו בולטימור קולג. הוא גם לקח על עצמו את תפקיד הרב בקהילת "בני יעקב שערי ציון" בבולטימור בשנת 1959. במשך כל חייו היה חבר בהסתדרות הרבנים דאמריקה (RCA) – ארגון של רבנים אורתודוקסיים בארצות הברית.
באומגרטן כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת טוסון סטייט במרילנד, באוניברסיטת מרילנד, ובאוניברסיטת בן-גוריון. היה גם הוא אורח במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990 ושוב בשנת 2001. הוא היה חבר במכון אננברג (כיום המרכז ללימודי היהדות של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה) ב 1992–1993.
ב-1953 החל לפרסם את מחקריו בנושא מגילות מדבר יהודה. ידיעתו בענייני הלכה הייתה הסיבה שג'ון סטרוגנל נתן לו את המשימה לפרסם את הפרגמנטים ממגילת ברית דמשק ממערה 4 בקומראן. עבודתו על ברית דמשק לא רק שפרסמה לראשונה את כתבי היד של המגילה מקומראן, אלא נכתבה במסגרת הבנה כללית של ספרות ההלכה בימי בית שני.
ב-4 בדצמבר 2008 נפטר באומגרטן. הלווייתו יצאה מבית הכנסת בו כיהן כרב בבולטימור. ארונו הועלה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
תגליות במדבר יהודה

באומגרטן היה עורך שותף של שני כרכים ממפעל תגליות במדבר יהודה –
כרך 8 – ברית דמשק ממערה 4, בשיתוף עם ז'וזף מיליק, סטפן פאן ועדה ירדני.
•	Qumran Cave 4 Vol. XIII : The Damascus Document (4Q266-273), editor with Jozef T. Milik, Stephen Pfann, Ada Yardeni (Oxford: OUP, 1997) ISBN 0-19-826396-1
כרך 35 – טקסטים הלכתיים ממערה מס' 4, בשיתוף עם אסתר אשל ואחרים
•	Qumran Cave 4 Vol. XXXV : Halakhic Texts, editor with Torleif Elgvin, Esther Eshel, Erik Larson, Manfred R. Lehmann (Oxford: OUP, 2000) ISBN 0-19-827006-2
ספר לכבודו

ב-1995 יצא בהוצאת בריל ספר לכבודו –
Legal Texts and Legal Issues
Proceedings of the Second Meeting of the International Organization for Qumran Studies, Cambridge 1995. Published in Honour of Joseph M. Baumgarten
יוסף אלכסנדר זמלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  בערך בין תר"ס לתר"ע
 נרצח:  י"ז בניסן תש"ג
 השתייכות:  רבני פולין, אגודת ישראל, צעירי אגודת ישראל
 תחומי עיסוק:  חינוך, תלמוד, הלכה, מצוות יישוב ארץ ישראל, דרשנות
 רבותיו:  אביו הרב יעקב יהודה לייב, ר' אברהם מרדכי אלתר מגור
 חיבוריו:  חידושי תורה, מאמרים תורניים
 
הרב יוסף אכסנדר זמלמן (נולד בערך בין תר"ס לתר"ע, תחילת המאה ה-20-י"ז בניסן תש"ג, 22 באפריל 1943) היה ממנהיגי "צעירי אגודת ישראל" ומפעילי מרד גטו ורשה.
לפני השואה

נולד לרב יעקב יהודה לייב, ראב"ד דרובנין. נישא לבלהה ולאחר כשנתיים של לימוד תורה הוזמן לכהן כראב"ד פשדץ והוא כבן 20 בלבד. ביסס בעיירה את מוסדות החינוך התורניים לבנים ובנות. דאג לבני הנוער שלא ביקרו בבתי הכנסת וקרבם למסורת ברגישותו והקשבתו למצוקתם. פעל רבות לפתרון בעיות כשרות כדי לסייע לעניים. היה דרשן גדול ואהוב על הציבור בהליכותיו ומידותיו, ואף זכה לכבוד רב ממנהיגי העיר הגויים וראשי הכמורה.
היה חסידו של הרבי מגור, ר' אברהם מרדכי אלתר ונסע אליו פעמיים בשנה למשך כשבועיים. כתב חידושי תורה שאותם שלח גדולי התורה בפולין וגם פרסם מאמרים בעיתונים "מאמענט" ו"טאגבלאט" בשם העט "יוסלה", ומאמרו האחרון לפני השואה עסק בצער בעלי חיים.
הרב זמלמן היה ממנהיגי צעירי אגודת ישראל והשתתף בוועידותיה. השמיע דעתו בלא מורא בכל הנושאים השנויים במחלוקת. מצד אחד לחם ליישוב ארץ ישראל, ותרם כסף דרך הרבנית אף לקק"ל שהייתה ארגון חילוני, אך מצד שני לחם נגד הציונים החילוניים ובמתבוללים.
פנו אליו מקהילות גדולות להזמינו לכהן אצלם כרב, אך הוא סירב בגלל אהבתו לבני קהילתו.
בימי השואה

הנאצים נכנסו לפשדץ בראשית החצי השני של אלול תרצ"ט (ראשית ספטמבר 1939) ופעלו מיידית לפגוע ביהודים ומעל לכול להשפיל את רבם. הגרמנים הוציאו את הרב מבית הכנסת ביום הכיפורים, גילחו את זקנו ואילצוהו לנקות את הרחוב לעיני כולם באמצעות מריצה, כשהוא לבוש קיטל ועטוף בטלית. בליל שמיני עצרת (כ"ב בתשרי) ת"ש (4 באוקטובר 1939 בערב) הציתו הנאצים את בית הכנסת והאשימו בכך את היהודים כשהרב הוכרח לחתום שהיהודים ביצעו את המעשה, ובנוסף הוא היה צריך לשלם לגרמנים דמי כופר. היו יהודים שרצו להיכנס לבית הכנסת הבוער כדי להציל את ספרי התורה, אך הרב מנע מהם לעשות זאת. הוא אמר שאותיות ספר התורה יהיו פורחות באוויר גם אחרי שרפת ספרי התורה, לכן אסור להם לסכן את חייהם בשרפה באש והם חשובים יותר מכבוד ספרי התורה. בסיום השיחה עם הצעירים קרא להם הרב זמלמן להתנקם בצוררים. הרב אף פרסם מאמר בכתב העת "הצפירה" נגד הגרמנים ונאם נגד היטלר. דבריו הגיעו לידיעת הנאצים, והוא ברח למקום אחר בחורף תש"א (1941).
לאחר זמן מסוים בעיירה קטנה הגיע לגטו ורשה. היה פעיל במרד גטו ורשה במחתרת היהודית אצ"י (המחתרת היהודית שלצידה פעל אי"ל), והבריח מהצד ה"ארי" אקדחים ותחמושת שקיבל מפרטיזנים פולניים. באספה חשאית באחת הבונקרים נאם הרב וקרא לנקמה על השמדת הקהילות היהודיות והציע תוכנית למרד. הרב זמלמן המריץ את הצעירים להילחם וכן חתם יחד עם רבנים נוספים על כרוז הקורא להתנגד בכל מחיר למשלוחים לטרבלינקה. הרב התעמת עם חברי הבונד שרצו להשהות את פתיחת המרד עד שיקבלו אישור מהנהלת הבונד בלונדון. ערך את ליל הסדר במפקדת המרד ברחוב זמנהוף 21 ובו השתתף גם הרב ראובן הורוביץ שהיה במפקדה. בי"ז בניסן תש"ג (22 באפריל 1943) הוצת בונקר המפקדה שאז הייתה ברחוב מילה 18, ומתוכו יצאו כ-30 בחורי ישיבה נושאי נשק כשהרבנים זמלמן והורוביץ מצטרפים אליהם. לוחמי המרד ניהלו קרב עם הגרמנים מחצר בית ברחוב זמנהוף 44. שני הרבנים נפלו בקרב.
הרב גם עודד את משפחתו להתנגד לנאצים ושלח גלויות שבהן קרא לבני משפחתו להתנגד ולברוח. רוב משפחת הרב נספתה: רעייתו בלהה, שתי בנות, נחמה ואדל והבנים יהושע אלימלך, יואל נחמיה ובן הזקונים יעקב. שתי בנות שרדו: אסתר ברג וגלילית לאה פניני.
לקריאה נוספת

יחיאל גרנטשטיין, הגבורה האחרת.
הלל זיידמן, יומן גיטו ורשה.
ספר יזכור לקדושי העיר פשייטש – קרבנות השואה, תל אביב, תשל"ד.
פנקס הקהילות – פולין : כרך רביעי - ורשה והגליל, ערך: פשדץ.
חיים שלם, אגודת ישראל בארץ ישראל לנוכח השואה 1942–1945, עבודת דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ד.
הערות שוליים

↑  מקור הדברים בדברי חז"ל במסכת עבודה זרה דף י"ח, עמוד ב' בהוצאותו להורג בידי הרומאים של רבי חנינא בן תרדיון.
חידוש הסמיכה

ביהדות, המונח חידוש הסמיכה מכוון למאמץ לחדש את המסורת הקדומה של שלשלת סמיכת החכמים מדור לדור. ההלכה קובעת כי סמיכה כזו נותנת לחכם הסמוך סמכויות מסוימות, כגון האפשרות לדון דיני חבלות, דיני קנסות ודיני נפשות. שלשלת הסמיכה הקדומה שעל פי המסורת היהודית התחילה ממשה רבנו, פסקה, והחכמים בדורות המאוחרים נותרו בלא הסמכויות הללו.
הרמב"ם בפירוש המשניות חידש שאם ייאספו כל חכמי ארץ ישראל ויסכימו לחדש את מוסד הסמיכה הדבר אפשרי. אמנם בספרו "משנה תורה", בבואו לפסוק הלכה כתב את הדין בלשון מסויגת: נראה לי שיכולים כל חכמי ארץ ישראל להתאסף ולחדש את הסמיכה, "והדבר צריך הכרע". במהלך הדורות נעשו מספר ניסיונות להסתמך על דברי הרמב"ם הללו ולחדש את סמיכת הזקנים, וממילא גם את בתי הדין והסנהדרין.
פולמוס הסמיכה הראשון

היוזמה הראשונה לחידוש הסמיכה אחרי ביטולה הייתה בשנת ה'רצ"ח (1538). בראש בית הדין הסמוך היה אמור לעמוד מהר"י בירב, רבה של צפת.
הנימוק ההלכתי שהוצג לצורך בחידוש הסנהדרין היה לכפר על האנוסים שנמלטו מספרד ועלו לארץ ישראל, אך רבים מהם חששו שבגין מעשים שעשו בעקבות אילוצם לחיות כנוצרים, הם התחייבו בעונש כרת. השאיפה הייתה לדונם במלקות ובכך לפוטרם מעונש בידי שמיים, מאחר ש"חייבי כריתות שלקו, נפטרו ידי כריתתן".
פולמוס הסמיכה הראשון > תהליך הסמיכה

לצורך כך נסמך מהר"י בירב על ידי 25 מתלמידיו - רבני צפת, וזאת על פי השערתו של הרמב"ם כי ניתן לחדש את הסמיכה לאחר שנקטעה על ידי הסכמת כל חכמי ארץ ישראל למהלך כזה. דברי הרמב"ם נמצאים בפירושו למשנה, מסכת סנהדרין, פרק א', משנה ג' ובמשנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק ד', הלכה י"א: שאם יסכימו כל החכמים שבארץ ישראל למנות דיינים ולסמוך אותם, הרי אלו סמוכים ויש להם רשות לדון דיני קנסות ולסמוך חכמים אחרים - והדבר צריך הכרע. ואכן רבנים רבים התכנסו וסמכו את מהר"י בירב.
פולמוס הסמיכה הראשון > הפולמוס

היוזמה עוררה התנגדות בעיקר מצד רבי לוי בן חביב, רבה של ירושלים שטען שאף הוא מרבני ארץ ישראל ולא נשאלה דעתו בעניין. למרות ההתנגדות הספיק מהר"י בירב לסמוך ארבעה רבנים: רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, רבי משה מטראני, (המבי"ט), רבי משה קורדובירו - הרמ"ק, ורבי יוסף סאגיס - תלמידיו שהיו ראשי ישיבות בצפת. הפולמוס שהתקיים בין מהר"י בירב למהר"ל בן חביב, התייחס גם לצד העקרוני של חידושו של הרמב"ם בדבר אפשרות חידוש הסמיכה, לעומת החולקים עליו. כמו כן הובאו בחשבון הבעיות שיגרור חידוש הסנהדרין (כחובת קידוש החודש על ידי עדים). בנוסף, מתוך כתבי הפולמוס ניכר שמהר"ל בן חביב, רבה של ירושלים, התנגד למהלך כיוון שהמהר"י בירב שלא לקח אותו בחשבון, למעשה לא איגד את מכלול הרבנים בארץ ישראל, והוא גם מסתפק אם ההלכה כהרמב"ם בכלל. לגבי יחסו של רבי יוסף קארו לחידוש הסמיכה, קיימים חילוקי דעות. יש המציינים את קיומן של עדויות על כך שרבי יוסף קארו סמך כמה מתלמידיו, ביניהם הרב משה אלשיך שסמך את רבי חיים ויטאל ובכך מוצאים אישור לכך שהוא קיבל את פעולת הסמיכה כלגיטימית, וכן בספר "מגיד מישרים" המיוחס לרבי יוסף קארו, מובא שה"מגיד" שיבח אותו על כך ש'מסר את נפשו' למען חידוש הסמיכה. אחרים טוענים שבסוף ימיו חזר בו רבי יוסף קארו מתמיכתו בחידוש הסמיכה, בכך שלא כתב זאת במפורש בשולחן ערוך שלו.
יוזמות נוספות > רבי ישראל משקלוב

במסגרת עליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל, ניסה אחד מבכירי העולים, רבי ישראל משקלוב לחדש את הסמיכה. הניסיון לחידוש הסמיכה נעשה כחלק מהתקוות המשיחיות שנפוצו באותה העת, ומאמונתם של תלמידי הגר"א בכך שיש לפעול באופן מעשי להבאת הגאולה. לאור הניסיון שנצבר מפולמוס הסמיכה של מהר"י בירב ומהר"ל בן חביב, רבי ישראל משקלוב (בשנת ה'תקצ"א - 1830) החליט לפעול באופן שונה. כמו מהר"י בירב, שהסתמך על חידושו של הרמב"ם בנושא, שיש אפשרות לחדש את הסמיכה על ידי הסכמת רוב חכמי ארץ ישראל, הסתמך רבי ישראל משקלוב על הרדב"ז, שהתנגד לחידושו של הרמב"ם אך הציע כמה דרכים שבהן יוכל להתממש חידוש הסנהדרין בזמן הגאולה - ואחת מהם היא על ידי עשרת השבטים, שגלו שנים רבות לפני שפסקה הסמיכה בארץ ישראל. רבי ישראל משקלוב ניסח איגרת לעשרת השבטים, שבה הביע את ביטחונו שלא רק שהם קיימים ושומרים תורה ומצוות, אלא גם שהם משמרים את מוסד הסמיכה, וביקשם לעזור לחידוש הסמיכה (וכתוצאה מכך - הסנהדרין) בארץ ישראל. משלא נמצאו אנשי השבטים האבודים, כשלה גם יוזמה זו.
יוזמות נוספות > הסנהדרין בקהיר

ניסיון נוסף לחידוש הסנהדרין היה בשנת ה'תרס"א (1901) על ידי הרב אהרן מנדל הכהן שהיה רב קהילת האשכנזים בקהיר. עקב לימוד קונטרס הסמיכה (שנכתב בפולמוס הסמיכה הראשון), הוא ראה לנכון לחדש את הסמיכה ושלח לשם כך מכתבים לרבנים שונים. היו שתמכו ברעיונו והיו שהתנגדו ואחר דין ודברים חזר בו הרב אהרן מהרעיון וההצעה התבטלה.
יוזמות נוספות > הרב מימון

בשנת ה'תש"י (1950) העלה הרב י"ל מימון, שר הדתות הראשון (מטעם תנועת המזרחי), רעיון לחידוש הסנהדרין וניסה לפעול, יחד עם רבנים והוגים נוספים, לטובת הרעיון בשנותיה הראשונות של המדינה. בשנת ה'תש"י יזם כנס בטבריה, בהשתתפות רבנים. הוא אף הוציא ספר בשם "חידוש הסנהדרין במדינתנו המחודשת" בהוצאת מוסד הרב קוק המרכז את מאמריו כפי שהתפרסמו בהצופה ובסיני. עיקר ההתנגדות לרעיון זה של הרב מימון הייתה מהרב יצחק זאב סולובייצ'יק.
יוזמות נוספות > הסנהדרין החדשה

בשנת 2002 הוקמה עמותה בשם "אגודת השיבה שופטינו לכינון בית הדין הגדול", שפעלה לחידוש הסמיכה. האגודה פנתה לרבנים שונים, אך רובם הגדול התעלמו מהפנייה.
בשנת 2004 הוקמה בטבריה "הסנהדרין החדשה", גוף ובו 71 רבנים "סמוכים". לנשיא הסנהדרין מונה בתחילה הרב צבי עידאן ובהמשך הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), ולאב בית הדין מונה הרב יואל שוורץ. הגוף מיעט לפעול ולהשפיע, ובסיוון תשס"ח (2008) הודיע הרב שטיינזלץ על פרישתו. "סנהדרין" זו, מפרסמת לעיתים מפסיקותיה, המתאפיינות לרוב בהשקפה ימנית-קיצונית.