stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימולציות מרוצים
תת ז'אנרים > משחקי ארקייד

משחקי מרוצים מסוג ארקייד (אנ') יתאפיינו כקלים לקליטה וככאלו ששמים במרכז את תחושת הכיף. במשחקים אלו המאפיינים הפיזיקליים התנהגות המכונית על הכביש תהיה הרבה יותר גמישה מאשר במציאות ובמשחקי סימולציה - לדוגמה, בעוד שמציאות יש להאט את המהירות ברוב הפניות, במשחקי ארקייד הפנייה תתבצע לרוב כסוג של דריפט ותהיה סלחנות על התנגשות בחפצים או בנהגים אחרים.
כל נושא הנהיגה המדויקת הרבה פחות נוכח במשחקי ארקייד. המכוניות במשחקים אלו יהיו לרוב אמיתיות ומבוססות על חברות ודגמים אמיתיים, אבל לפעמים ישנם גם דגמים מומצאים אשר מתבוססים באופן חלקי על דגמים אמיתיים. המרוצים מתרחשים בסביבות שונות - לרוב בסביבה עירונית או בין עירונית. שדרוגי הרכבים לרוב יתבטאו יותר בצד הקוסמטי של הרכב ופחות במכניקה הפנימית.
סוגי המסלולים בחלקם היו במסלול מעגלי סגור, אחרים מנקודת התחלה לנקודת סיום, עם מספר דרכים שונות, מחסומים ועוד. דוגמאות לסדרות משחקים בז'אנר זה ניתן לכלול את:
Burnout (אנ')
Need for Speed
Flatout (אנ')
משחקים אלו הופיעו פעמים רבות במשחקיית וידאו והשתמשו בסימולטור הכולל בוכנות הידראוליות (אנ') אשר חיקו את תנועת הרכב או האופנוע, והיו מסונכרנים עם השינוי במסך. זה היה בעיקר נפוץ אצל חברה SEGA אשר הוציאה במהלך שנות השמונים ותשעים את משחקי המרוצים היודעים שלה - Out Run (אנ') ו-Sega Rally (אנ').
תת ז'אנרים > משחקי סימולציה

משחקי סימולציה ינסו לתאר באופן כמה שיותר מציאותי את הנהיגה ברכב, במיוחד נושאים הקשורים לפיזיקה של התנהגות הרכב על הכביש, למשל ביצוע פניות ובלימה לפני פנייה. עוד יתואר באופן מציאותי מצב בצמיגים והדלק.
כמעט תמיד יופיעו במשחקים אלו דגמים אמיתיים, וכן ליגות של תחרויות אונליין (מולטיפלייר). גם כלי רכב לא אמיתיים יופיעו עם התנהגויות אמיתיות יחסית, כמו רכבי הקונספט "Vision" מסדרת Gran Turismo (אנ').
עוד ניתן להחליט במשחקים אלו, האם לנהוג עם עזרים תומכי השליטה ביציבות הרכב או לא - מערכת בקרת משיכה, ABS, ועזרה לגבי פניות, נזקים, שימוש במצמד ובתיבת הילוכים ידנית או אוטומטית.
משחקים מסוג סימולציות מאפשרים לבצע שינויים יותר מורחבים במכניקת הרכב, כמו אופן התנהגות הצמיגים, המתלים, הדיפרנציאל ועוד ככה שהתגובה בכביש תהיה טובה יותר.
בין היתר ניתן לכלול במשחקי הסימולציה את סדרת Gran Turismo, Forza Motorsport,
סדרת פורמולה 1 (אנ'), Assetto Corsa (אנ'), Automobilista 2 (אנ') ו־rFactor 2 (אנ').
תת ז'אנרים > משחקי סימקייד

משחקי סימקייד, כשמם כן הם - שילוב יחסית מאוזן בין משחקי הארקייד ובין משחקי הסימולציה. בין המשחקים הללו ניתן לכלול את סדרת Forza Horizon, Dirt (סדרת משחקים), Test Drive, (אנ') וGrid (סדרת משחקים) (אנ').
תת ז'אנרים > משחקי מרוצי קארטינג

משחקי הקארט (מלשון קארטינג) לרוב יכללו מכניקת נהיגה פשוטה וארקיידית, הכוללת מכשולים, מסלולים לא שגרתיים ואלמנטים של אקשן שנקראים Power-Up (אנ'). ה־Power-Up הוא למעשה חפץ קסום אותו ניתן "לזרוק" על נהגים יריבים ואשר גורם להאטה שלהם במהלך הנסיעה. משחקים אלו גם כוללים קאסט של דמויות מתוך סדרות משחקי וידאו או אנימציה.
המקור של משחקי הקארט הם במשחקי קרבות מכוניות (אנ') כמו Taito's Crashing Race משנת 1976. המשחק שלמעשה ביסס את הז'אנר הוא Super Mario Kart משנת 1992, אשר פותח בידי חברת נינטנדו לקונסולת ה־Super Nintendo Entertainment System. מאז 1992 יצאו לפחות כחמישים משחקי מרוצים מבוססי קארט, שמתבססים על סדרות שונות, כגון מריו (אנ'), הדמויות של ערוץ ניקלודיאון (אנ'), גארפילד (אנ'), סוניק הקיפוד - Sonic & Sega All-Stars Racing וקראש בנדיקוט (אנ').
תת ז'אנרים > משחקים עתידניים

במשחקי מרוצים עתידניים השחקנים משמתמשים ברכבים מתחום המדע הבדיוני כדי להתחרות מול כלי רכב אחרים או נגד השעון. חלק מהמשחקים כוללים אלמנטים של קרבות מכוניות (אנ')
המשחקים העתדיניים מתועדים החל משנות -1980, עם משחקים הכוללים אנימציה כמו Star Rider (אנ'), Splendor Blast (אנ') ו־STUN Runner (אנ'). הסדרה הבולטת כיום מהז'אנר היא סדרת Wipeout (אנ').
ראו גם

ערכים על משחקי מרוץ ממוחשבים
סיראנואיד

סיראנואידים, מונח אותו טבע הפסיכולוג סטנלי מילגרם, הם אנשים שאינם דוברים מחשבות שמקורן במערכת העצבים המרכזית שלהם, אלא מילים שמקורן במוחו של אדם אחר, אשר מעביר מילים אלו אל הסיראנואיד באמצעות שידורי רדיו.
המושג סיראנואיד נהגה לראשונה בשנות ה-70 המאוחרות על ידי הפסיכולוג האמריקאי סטנלי מילגרם, שפיתח את הרעיון כאמצעי שנועד להמחיש את רעיון החיבור בין גוף לנפש שתיאר אדמון רוסטאן במחזהו סיראנו דה ברז'ראק. בסיפור, סיראנו מספק לכריסטיאן מילות אהבה, וכך הם מחזרים במשותף אחר רוקסן (משום שכל אחד בנפרד לא היה מסוגל, בעקבות המגבלות הפיזיות והלשוניות שלהם, לעשות זאת בכוחות עצמו).
מילגרם הבחין בין המרכיבים השונים של האינטראקציה הסיראנית: ה"דובר" מקבל מילים שמספק "מקור" על ידי ממסר אודיו סמוי (למשל, שידור רדיו דיסקרטי) ומייד משחזר מילים אלה באמצעות טכניקת דיבור הנקראת "הצללת דיבור". ה"מגיב", בינתיים, מנהל דו-שיח פנים אל פנים עם ה"דובר". במידה והתרגיל מצליח, אופי האינטראקציה מוליד תופעה שמילגרם מכנה "האשליה הסיראנית", לפיה ה"מגיב" לא מצליח לזהות כי ה"דובר" רק חוזר על דברי "מקור" מרוחק.
במחקרים המקוריים שלו, מילגרם בחן מגוון של אינטראקציות סיראניות, כולל תרחיש בו קבוצות של מורים ריאיינו ילדים בני 11 ו-12 שהם האמינו שמדברים בעד עצמם, כאשר במציאות מילגרם, כ"מקור", אומר לילדים מה לומר. אף אחד מהמורים לא חשד שהמרואיינים שלהם למעשה נשלטים על ידי אדם אחר על אף התשובות המתוחכמות שסיפקו לכאורה. תרחיש נוסף כולל מקורות מרובים ששולטים ב"דובר" יחיד.
בעקבות מחקרים אלה, מילגרם הגיע למסקנה ששיטת הסיראנואיד צופנת בחובה עתיד ככלי מחקר בפסיכולוגיה החברתית, שכן היא מאפשרת לאדם להפריד את הדמות (האופי הפיזי) מהתוכן (מילים) שהיא מייצרת במפגשים חברתיים בין-אנושיים. לכן, בין היתר, שיטת הסיראנואיד משמשת כאמצעי לחקור תופעות כגון סטראוטיפים מבוססי גזע, מין וגיל, ומאפשרת לבדוק באופן דינמי כיצד "מקור" יחיד נתפס באופן שונה כשבאים איתו במגע דרך מגוון של "דוברים" בעלי מאפיינים פיזיים שונים.
למרות שבתחילה סבל מהתעלמות, חוקרים החלו לאחרונה לחקור מחדש את המושג סיראנואיד במסגרות מדעיות. בשנת 2014, פסיכולוגים חברתיים בבית הספר לכלכלה של לונדון, פרסמו את השחזור הראשון של ניסוייו המקוריים של מילגרם (מילגרם עצמו מעולם לא פרסם את עבודתו בפיתוח הטכניקה באופן רשמי). אמן בריטי בשם רוב מיטשל, בהשראת ניסויו של מילגרם, חקר את ה"אשליה הסיראנית" ככלי למידה חווייתי בתוך כיתה (שימוש בילדים כ"דוברים" מול מורים "מגיבים" שאינם מודעים לתרגיל). שימוש ב"סיראנואידים" נעשה גם בסיטואציות בהן לנבדקים נאמרו משפטים של אנשים שהם מכירים דרך אנשים זרים.
ראו גם

הניסוי של מילגרם
הערות שוליים

↑  Milgram, S. (1984). Cyranoids. In Milgram (Ed), The individual in a social world. New York: McGraw-Hill
↑  Revisiting Milgram's Cyranoid Method: Experimenting With Hybrid Human Agents.
↑  ר. מיטשל (2010). Teaching Via Human Avatar: Enlivening Delivery Through Students Acting as Proxies for Remote Lecturers.
↑  Cyranic Contraptions: Using Personality Surrogates to Explore Ontologically and Socially Dynamic Contexts.
סרגיי אלכסייב

סרגיי אלכסייב (ברומנית: Serghei Alexeev; נולד ב-31 במאי 1986) הוא כדורגלן מולדובני המשחק בעמדת החלוץ בזאריה בלץ.
קריירת מועדונים

אלכסייב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שריף טירספול, ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בעונת 2005/2006, אלכסייב הושאל לטירספול, במדיה רשם 8 שערים ב-27 משחקים. בקיץ 2008 הושאל בשנית לטירספול ובינואר 2009 הצטרף לאיסקרה-סטאל ריבניצה.
במרץ 2009, אלכסייב סיכם בסטאבק מליגת העל הנורווגית, אך בסופו של דבר עם סיום העונה, הצטרף לאראו מליגת העל השווייצרית, ביחד עם חברו לנבחרת ארתור יוניצה. ב-19 ביולי 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לפ.צ. בזל.
בינואר 2010 חתם בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית, אך עזב כעבור זמן קצר וחתם בהוברלה אוז'הורוד האוקראינית.
ב-6 במרץ 2010, אלכסייב כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד מטאליסט חרקוב. שער זה, נבחר לשער המחזור באוקראינה. ב-18 באוגוסט 2010, אלכסייב עזב את הוברלה.
בקיץ 2011 חתם בקאפושוואר רקוצ'י מליגת העל ההונגרית. ב-1 בפברואר 2012, הושאל למכבי נתניה מליגת העל, עד לסיום העונה.
בהמשך הקריירה, אלכסייב שיחק ביניסיי קרסנויארסק, וריס קישינב, זימברו קישינב, סק"א חברובסק, דינמו-אוטו טירספול, דאוגבפילס, ספינטול גאורגה ופטרוקוב חנצ'שט.
כיום, אלכסייב משחק בזאריה בלץ מהליגה המולדובית השנייה.
קריירה בינלאומית

ב-25 בפברואר 2006, אלכסייב ערך את הופעת הבכורה שלו בננבחרת מולדובה בניצחון 0–2 נגד מלטה. יומיים לאחר מכן, אלכסייב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 נגד גאורגיה. אלכסייב, היה חלק מסגל הנבחרת עד שנת 2014.
לזכותו, 6 שערים ב-27 משחקים, והוא מדורג במקום ה-10 ברשימת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
תארים

ליגת העל המולדובית: 2006/2007, 2007/2008
הגביע המולדובי: 2007/2008
הסופר קאפ המולדובי: 2004, 2007
גביע חבר המדינות: 2009
הערות שוליים

↑  עומרי תבור, ‏יש מחליף לטרטיאק: אלכסייב חתם במכבי נתניה, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2012
סינוור

סינוור הנגרם ממבזק של מצלמה במהלך תחרות סומו
בוהק מסמא גורם לסינוור. בתמונה הבוהק נגרם בעת שקיעת השמש מהחזרת קרניה הפוגעות בזגוגיות מגדל רב-קומות המשמשות כמעין מראה.
סינוור הוא התחושה הוויזואלית הנוצרת כאשר קיימים בשדה הראייה עצמים בוהקים. תחושה זו עשויה להתבטא בחוסר נוחות ואף באובדן יכולת חלקי או מלא להבחין בפרטים. סינוור חוסר נוחות מתבטא בתחושת צורך להעתיק את המבט ממקור האור בנוסף לאובדן היכולת להבחין בפרטים. סינוור אובדן יכולת מפריע להבחין בפרטים מבלי לגרום חוסר נוחות. דוגמה למצב כזה היא פעולה של נהיגה ברכב לכיוון מערב בעת שקיעת השמש.
עצמת הסינוור מושפעת מההפרש בעצמת האור, מהזווית בין העצם המסנוור למוקד המבט, ומרמת ההסתגלות הנדרשת מהעין לתאורה.
הגורמים לסינוור

סינוור יכול להגרם כתוצאה ממקור אור ישיר בתחום שדה הראייה (מלאכותי או טבעי) או כתוצאה מהחזר אור ממשטחים. על פי רוב, הגורם העיקרי לסינוור הוא ההפרש בין עצמת האור המוקרנת מהעצם המסנוור לעומת הסביבה והעצם בו ממוקד המבט, אך ייתכן גם סינוור גם כאשר עצמת התאורה אחידה ובלבד שמדובר בעצמה גבוהה מאוד (למשל אזור מושלג המחזיר אור שמש מלא).
גורם אפשרי נוסף לסינוור הוא מעבר מאזור חשוך מאוד לאזור מואר מאוד (למשל יציאה מחניון חשוך ישירות לאור יום).
המנגנון הפיזיולוגי של הסינוור

מקור הסינוור נמצא מחוץ לעין. בעת התרחשות סינוור יכולים לקרות אחד או יותר מהתהליכים הבאים:
הקטנת האישון ועקב כך צמצום ניכר של כמות האור הנכנסת מכלל שדה הראיה, כך שהאור המגיע לעין מחלק מהעצמים המצויים בתחום שדה הראיה אינו מספיק להבחנה בהם.
פגיעה בחדות התמונה עקב פיזור האור בתוך גלגל העין.
הקטנת הניגודיות בין עצמים עקב בוהק של משטחים גדולים (למשל חוסר יכולת להבחין באותיות כתב עקב החזרת אור מגיליון הנייר עליו נמצא הכתב).
הפעלה של מספר רב מדי של חלבוני אופסין בתאים קולטי האור בעין עקב אור חזק מדי גורמת לאיבוד יכולת הראיה עד לחזרת החלבונים למצב קליטה.
דרכי התמודדות עם סינוור

הסטת המבט מהעצם הבוהק.
חבישת משקפי שמש או אמצעי סינון אחרים כמו מסיכת ריתוך.
צביעת הלחי מתחת לעין בצבעים כהים.
תכנון נכון של תאורה מלאכותית.
סינוור של מכשירים אופטיים

בדומה לסינוור הפיזיולוגי, תופעה של סינוור מתרחשת גם במכשירים אופטיים כגון מצלמות, טלסקופים, כוונות וכדומה. תופעת הסינוור של מכשירים אופטיים נגרמת בשל אותן הסיבות לסינוור הפזיולוגי, אך מתבטאת רק באובדן היעילות של המכשירים. בצילום מתרחשת גם תופעה של "זוהר" המופיע בצילום כתוצאה מסינוור.
ראו גם

פוטוקרטיטיס
לקריאה נוספת

תקן CIE ISO 8995: תאורת פנים במקומות עבודה.
זוהר המופיע בתמונה כתוצאה מסינוור המצלמה. פרטי החלון נעלמים וניתן להבחין בצבע כחול בצידו הימני של החלון - צבע שאינו קיים ללא הסינוור
סרוויור 1

| --- | --- |

מודל חללית סרוויור על כדור הארץ
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  JPL
 יצרן:  יוז איירקראפט
 תאריך שיגור:  30 במאי 1966, 14:41 UTC
 משגר:  אטלס-קנטאור
 אתר שיגור:  LC-36A נמל החלל קייפ קנוורל
 משימה
 סוג משימה:  נחתת
 גרם שמיים:  הירח
 אתר נחיתה:  2°27′0″S 43°13′12″W﻿ / ﻿2.45000°S 43.22000°W﻿ / -2.45000; -43.22000
 תאריך נחיתה:  2 ביוני 1966, 06:17:36 UTC
 משך המשימה הכולל:  30 במאי 1966 – 7 בינואר 1967 (218 ימים) 
 משך המשימה:  שדר אחרון: 7 בינואר 1967 סה"כ 7  חודשים ו־5  ימים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  995.2 ק"ג
 משקל:  294.3 ק"ג לאחר הנחיתה
 כוח:  85 ואט
 גובה:  3 מטרים
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  021
 מאגר המידע הלאומי:  1966-045A
סרוויור 1 (באנגלית: Surveyor 1, בתרגום לעברית: "מודד 1") הייתה חללית אמריקאית לחקר הירח, ששוגרה על ידי נאס"א בשנת 1966 במסגרת תוכנית סרוויור, במטרה לבצע נחיתה רכה על הירח ולחקור אותו. המידע על ביצוע נחיתות רכות על הירח היה חיוני לתכנון הנחיתות הירחיות של תוכנית אפולו, שהיו אמורות להתבצע לפני תום שנות ה-60 (היעד שהציב ג'ון קנדי). נחיתתה הרכה והמוצלחת של סרוויור 1 ב"אוקיינוס הסערות" הייתה הנחיתה הרכה האמריקאית הראשונה על הירח (ועל גרם שמים שאינו כדור הארץ בכלל), והיא התבצעה רק 4 חודשים לאחר נחיתתה הרכה של החללית הסובייטית לונה 9 על הירח, שהייתה הנחיתה הרכה הראשונה מעולם על גרם שמים שאינו כדור הארץ.
סרוויור 1 שוגרה ב-30 במאי 1966 מנמל החלל קייפ קנוורל, פלורידה, על גבי המשגר אטלס-קנטאור, ונחתה על הירח ב-2 ביוני 1966. סרוויור 1 שידרה לכדור הארץ 11,237 תמונות סטילס של קרקע הירח באמצעות מצלמת טלוויזיה ומערכת משדרי רדיו מתוחכמת.
המשימה, ותוכנית סרוויור בכלל, נוהלה על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL) הממוקמת במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה. חלליות הסרוויור תוכננו ונבנו על ידי חברת יוז איירקראפט באל סגנדו, קליפורניה.
מבנה החללית

מטרת גשושיות הסרוויור הייתה לבצע נחיתות רכות על קרקע הירח, כהכנה לנחיתות שתוכננו במסגר תתוכנית אפולו. החלליות לא נשאו עימם כלים מדעיים לביצוע ניסויים, אך עם זאת הושגו באמצעותן נתונים מדעיים רבים, וזאת על ידי מצלמות הטלוויזיה שהורכבו עליהן, ואשר שידרו לכדור הארץ באמצעות רשת החלל העמוק של נאס"א.
המבנה הבסיסי של חללית הסרוויור כלל בסיס, שהיה מעין חצובה, העשויה מגלילי אלומיניום דקים שביניהם הורכבו פלטות, ועליהם ניתן היה להרכיב מערכות שונות, כגון: כוח, תקשורת, הנעה, בקרה ומטען נוסף. על חלקו הגבוה היותר של הבסיס הורכב "תורן" שהתנשא לגובה מטר אחד מעל לשיא החצובה. שלוש רגלי נחיתה חוברו לקצותיו התחתונות של הבסיס. הרגליים כללו בולמי זעזועים וכן מערכת פריסה ונעילה. קצות הרגליים צופו בכריות מחומר פריך. המרחק מקצה הרגל למרכז הבסיס היה 4.3 מטרים, וגובהה הכולל של החללית היה 3 מטרים. בעת השיגור היו הרגליים מקופלות למעין חרוט.
לוח סולארי בגודל 0.855 מ"ר הורכב על מעמד בראש התורן, והפיק עד ל-85 ואט כוח, שאוחסנו בבטרייה נטענת (אנ'). מערכת התקשורת כללה אנטנה שטוחה לטווח רחוק, שהורכבה על צידו השני של התורן, ושימשה לשידור תמונות הטלוויזיה, שתי אנטנות חרוטיות רב-כיווניות, שהורכבו על קצותיהם של מוטות נפרשים, שני משדרים ושני מקלטים. טמפרטורת החללית נשמרה על ידי שילוב של צבע לבן (צבע פולט חום), גימור דוחה אינפרא אדום ולוחות אלומינים מלוטשים. שני תאים מבוקרים תרמית, שצוידו ב"שמיכות" מולטי-מבודדות, מעברים מוליכי חום ואמצעים נוספים, הורכבו על בסיס החללית והכילו בתוכם את מערכות הכוח, התקשורת ובקרת המידע. מצלמת הטלוויזיה הורכבה קרוב לראש החצובה, וכלים הנדסיים שונים (חיישני טמפרטורה וכדומה) מוקמו במקומות שונים על גוף החללית.
מהלך המשימה

סרוויור 1 שוגרה ב-30 במאי 1966, 14:41 UTC (כל השעות לפי זמן זה), מ-LC-36A בנמל החלל קייפ קנוורל, פלורידה, על גבי משגר אטלס-קנטאור, היישר למסלול מעבר ירחי. ב-31 במאי בשעה 06:45, הושלם בהצלחה תיקון מסלול. 63 לאחר השיגור הגיעה סרוויור 1 אל הירח, ובגובה 75.3 ק"מ מעל פניו, במהירות 2,612 מטרים לשנייה (9,403 קמ"ש) הופעל מנוע ההאטה הראשי, שקיבל הוראה לכך מהרדאר שנשאה החללית. המנוע הראשי פעל למשך 40 שניות לאחריהן, בגובה כ-11 ק"מ מעל פני הירח, ולאחר שהאט את החללית ב-110 מטרים לשנייה, הושלך יחד עם הרדאר הראשי. המשך ההנמכה בוצע באמצעות שלושה מנועים משניים, מדי גובה ומכ"מי דופלר. כאשר הגיעה החללית לגובה 3.4 מטרים מעל פני הירח מהירותה התאפסה, המנועים כבו, והחללית נפלה נפילה חופשית אל הקרקע. הפגיעה, שהייתה במהירות של כ-3 מטרים לשנייה, בוצעה ב-2 ביוני 1966, 06:17:36, ב-2°27′0″S 43°13′12″W﻿ / ﻿2.45000°S 43.22000°W﻿ / -2.45000; -43.22000, אזור שטוח בתוך מכתש בקוטר 100 ק"מ בדרום-מערב "ים הסערות" הירחי.
במהלך שעתה הראשונה על הירח עברה החללית בדיקות הנדסיות, לאחריהם החלו הצילומים שנמשכו לכל אורך היום הירחי. מערכת הטלוויזיה שידרה תמונות של כני הנחיתה של החללית, שהיו מוצבים על קרקע הירח, מוקפים בסלעים וחומרים ירחיים אחרים. סרוויור 1 שידרה 10,338 תמונות לפני שנפל הלילה הירחי ב-14 ביוני. בנוסף על כך שידרה החללית מידע על הרפלקטיבות הרדארית של קרקע הירח, חוזק פני קרקע הירח וטמפרטורות פני השטח. סרוויור 1 הצליחה לשרוד את הלילה הירחי הראשון שעבר עליה (בו הטמפרטורות צונחות לעד מינוס 170 מעלות צלזיוס), ולקראת צהרי היום השני, ב-7 ביולי, החלה לשדר תמונות מחדש. ב-13 ביולי בשעה 07:30, זמן קצר לאחר השקיעה הירחית ולאחר ששידרה 11,237 תמונות, הופסקה פעילות החללית בעקבות נפילת מתח דרמטית של בטריית החללית. חקירות הנדסיות נמשכו עד 7 בינואר 1967, אז אבד הקשר עם החללית. כל מטרות ומשימות החללית הושלמו בהצלחה.
ראו גם

תוכנית סרוויור
לונה 9
שיגור סרוויור 1 על גבי משגר אטלס-קנטאור ב-30 במאי 1966.
צילו של אחד מכני הנחיתה של סרוויור 1 על רקע קרקע הירח.
עדן אורבך עפרת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979 (בת 45 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (2000)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2004)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2012) 
 תחום יצירה:  וידאו ארט, מיצב וידאו
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2014) 
 www.edenofrat.com
 
עדן אורבך עפרת (נולדה ב-1979) היא אמנית וידאו ארט ומיצבי וידאו ישראלית. אורבך עפרת זכתה במלגת הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, ובפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה

עדן אורבך עפרת, נולדה בירושלים בשנת 1979 להיסטוריון האמנות גדעון עפרת והצלמת עליזה אורבך. בשנות ילדותה למדה בבית הספר הניסויי ירושלים ובשנים 1999–2000 למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2000–2004 למדה בבצלאל במחלקה לאמנות. בשנת 2008 למדה שנה בקולג' גולדסמית' (אנ') באוניברסיטת לונדון. בין השנים 2010–2012 למדה בתוכנית לתואר שני בבצלאל, תל אביב. בשנת 2004 קיבלה את מלגת ההצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל ובשנת 2014, זכתה בפרס האמן הצעיר והשתתפה בתערוכת הזוכים שהוצגה בינואר 2015 במוזיאון תל אביב.
החל מלימודי לתואר ראשון, הציגה עדן את יצירותיה בתערוכות מוזיקליות רבות (מוזיאון ישראל, מוזיאון על התפר, מוזיאון תל אביב, מוזיאון פתח תקווה לאמנות וכו') ובתערוכות קבוצתיות, בגלריות ופסטיבלים רבים בישראל ומחוצה לה. בין השנים 2005–2009 נמנתה על אמני גלריה נגא, תל אביב. עבודות וידאו ומיצב של אורבך עפרת נמצאים באוסף מוזיאון ישראל וכן באוספים פרטיים.
תערוכות > תערוכות יחיד

2005 - "הבריכה", מיצב-וידאו בגלריה נגא, תל אביב.
2007 – "לונה", מיצב-וידאו בגלריה "נגא", תל אביב.
2013 – "אלפא", גלריה על הצוק, נתניה.
2015 – "טרמינל (מחווה לארנולד בקלין)", מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2017 – ״שר היער״, בית האמנים, תל אביב.
2020 - "אמאטרסו", מיצב-וידאו בגלריה מנשר, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2004 – "אמנות הארץ 3", אוצרת: רותי דירקטור, תחנת הכוח רדינג, תל אביב.
2004 –"LOVE IS IN THE AIR", אוצרת: תמי כץ-פריימן, "זמן לאמנות", מרכז לאמנות ישראלית, תל אביב.
2005 – "ארטיק 7", מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת-גן.
2007 – " 16 מתוק ", מוזיאון בת-ים, בת-ים.
2007 – "עולם גדול קטן", מוזיאון תל אביב, תל אביב.
2007 – "מים", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2007 – "סוריאליזם", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2008 – "להעיר את הנמר", פלורנטין 45 – חלל אחר, תל אביב.
2009 – "היה, אבל במקום אחר", גלריה הקיבוץ, תל אביב.
2009 – "Moments En Mouvement" ("רגעים בתנועה") - Forum Des Images, פריז.
2009 – "Point of View", פסטיבל צילום ווידאו, "התחנה", תל אביב.
2009 – "היה, אבל במקום אחר", גלריה הקיבוץ, תל אביב.
2010 – "Art Couture", גלריה בינט, תל אביב.
2011 – "מה זה נקרא לפרש מסורת?",M.F.A בצלאל במוזיאון גוטמן, תל אביב.
2012 – "Time / Zones - Relay Station", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
2012 – "תלויים באחרים", תערוכת בוגרי תוכנית ללימודי המשך M.F.A בצלאל, תל אביב.
2012 – "א"ש לילה", פרויקט ברחובות יפו העתיקה, תל אביב.
2012 – "נוזלים באמנות עכשווית", גלריה ליטבק, תל אביב.
2013 – "תעתועים", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2013 - "בשר ודם", מוזיאון על התפר, ירושלים.
2013 – "דופק מקומי", בית האמנים, תל אביב.
2014 – "תחנות", מרכז סוזן דלל, תל אביב.
2014 – "צבע טרי", יריד לאמנות עכשווית, תל אביב.
2014 – "הערה 12" ("הערה היסטורית"), בית הנסן (לשעבר בית המצורעים), ירושלים.
2015 – "The Wrong", ביאנלה לאמנות דיגיטלית חדשה, לונדון.
2015 – "Celeste Prize", תערוכת הנבחרים, מילאנו.
2015 – "TRANSIENT VISIONS", פסטיבל לאמנות דימוי בתנועה, ניו יורק.
2015 – "TIAF LONDON", יריד לאמנות עכשווית עצמאית, לונדון.
2015 – "TEST EXPOSURE", ביאנלה לאמנות מדיה, וורצלב, פולין.
2015 – "תערוכת זוכי פרס אמן צעיר", מוזיאון תל אביב, תל אביב.
2016 – "Traverse Video", פסטיבל וידאו, טולוז.
2016 – "Gothic Route "The Distance", פסטיבל וידאו Loop, ברצלונה.
2016 – "VideoBabel Festival", קוסקו, פרו.
2017 – "מיקום מחדש", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים.
2017 – "אמנות מסוכנת", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2017 – "Empire II", ונציה, איטליה.
2017 – הביאנלה הבינלאומית לצילום ווידאו של צ'ונגצ'ינג, סין.
2017 – ״START״ - יריד אמנות המחר של גלריית סאצ'י, לונדון, אנגליה.
2017 – ״ZAZ 10TS״ - 24:7 בטיימס סקוור, ניו יורק, ניו יורק.
2018 – ״ברבור 3״ - הלובי - מקום לאמנות, תל אביב.
2018 – ״Escape Room״ - סופיה, בולגריה.
2019 – ״Familiengeschichten״ - המוזיאון לאמנות, בוכום, גרמניה.
פרסים

2004 – מלגה מטעם קרן אמריקה-ישראל.
2014 – פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות החינוך והספורט.
הערות שוליים

1 2 3  מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים, באתר museum.imj.org.il
1 2 3  והזוכים הם: תערוכת הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט לשנת 2014 במוזיאון תל אביב, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2015-01-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275798
סירה (ציור)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צייר:  אריה ארוך
 תאריך יצירה:  1968
 טכניקה וחומרים:  צבעי-שמן על בד
 רוחב:  55.5 ס״מ 
 גובה:  55.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף פרטי
 
"סירה" (1968) הוא ציור מאת אריה ארוך
תיאור

הציור מתאר רישום של סירה, המשרטט בקווים שחורים, על רקע עשיר גוונים, שבו שרבוטים, חריטות בצבע ודימויים מופשטים שונים. צורת הסירה נוצרה בעזרת וריאציה על המספר 8, המשורטט כך שנוצרת אשליה של מבנה תלת־ממדי. הציור הוצג לראשונה, כנראה, בתערוכה "אריה ארוך: ציורים, 1968-1953", שהתקיימה במוזיאון ישראל בשנת 1968. בקטלו התערוכה "אריה ארוך: זמנים, מקומות, צורות" (1976, מוזיאון ישראל ומוזיאון תל אביב) הביא האוצר יונה פישר ציטוט של ארוך המסביר את מקורו של הדימוי: "על צורות היסוד בקו 8 אני חייב למורה לציור רודולף ריינהולד, אשר בספרו משנת 1784 מלמד כי 'בעזרת קו 8 ניתן לבצע תרגילים נעימים שונים'". ספרו של ריינהולד ששימש מקור לכמה עבודות נוספות של ארוך.
בשנת 1986 הועבר הציור בהשאלה ארוכת טווח למוזיאון ישראל, יחד עם קבוצה גדלה של יצירות נוספות מאת עיזבון האמן. ב-2019 הושאל שוב למוזיאון עבור הצגתו בתערוכה "אריה ארוך: צורת הדבר". ב-26 בינואר 2019 נמכר הציור במכירה פומבית בסכום של $75,000.
הערות שוליים

↑  מצוטט בתוך: פישר, יונה, אריה ארוך: זמנים, מקומות, צורות, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1976 (ללא מספרי עמודים)
סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

הנסיך הגדול (הדוכס הגדול) סרגיי אלכסנדרוביץ' רומנוב (רוסית: Сергей Александрович Романов) ‏ (29 באפריל (11 במאי לפי הלוח הגרגוריאני) 1857 - 4 בפברואר (17 בפברואר לפי הלוח הגרגוריאני) 1905) היה בנו של הצאר הרוסי אלכסנדר השני שנרצח ב-1881. סרגיי נרצח בעצמו ב-1905 על ידי מהפכן סוציאליסט.
ביוגרפיה סר

הנסיך הגדול (או הדוכס הגדול) סרגיי אלכסנדרוביץ' נולד בשנת 1857, והיה בנו החמישי של הצאר אלכסנדר השני.
ב-15 ביוני 1884 התחתן סרגיי עם יליזבטה פדורובנה, בתו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ונכדתה של ויקטוריה מלכת בריטניה. אחותה של אליזבת, אלכסנדרה, נישאה לימים לאחיינו של סרגיי, הצאר ניקולאי השני.
בשנת 1888, ביקר הנסיך בארץ ישראל לרגל חנוכת כנסיית מריה מגדלנה שבהר הזיתים. הוא התרשם מהצפיפות באכסניות שבירושלים ששירתו את הצליינים שבאו לפקוד את המקומות הקדושים לנצרות, ועל כן החליט לבנות את חצר סרגיי, בניין שנמצא במגרש הרוסים, כדי שתשמש את הצליינים הרוסיים. במסגרת פעילות זו עמד בראש החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית.
בשנת 1891 מינה אותו אחיו הגדול, הצאר אלכסנדר השלישי, לתפקיד המושל הראשי של העיר מוסקבה. אחד ממעשיו הראשונים בתפקיד היה גירושם של למעלה מ-25,000 יהודי מוסקבה, בצו שפרסם בחג הפסח באותה שנה. הגירוש ארך כשנה, ובו גורשו היהודים בשלבים: תחילה הרווקים וחסרי הילדים, בהמשך גורשו בעלי המשפחות הקטנות (עד 4 ילדים) ולבסוף גורשו גם בעלי המשפחות הגדולות, שחלקן גרו בעיר יותר מ-40 שנים. נשים שביקשו להישאר בעיר אולצו להירשם כזונות כתנאי להישארותן.
בשנת 1894 מת אחיו הצאר אלכסנדר השלישי, והשלטון עבר לבנו, ניקולאי השני. בשנת 1896, בעת חגיגות ההכתרה של בן-אחיו (שסרגיי אלכסנדרוביץ' היה אחראי להן), התרחש אסון חודינקה. פקידי הממשל המקומי הועברו מתפקידם, אך סרגיי אלכסנדרוביץ' אף קודם לתפקיד המפקד הצבאי של אזור מוסקבה.
הוא היה בלתי אהוד גם על האוכלוסייה הלא-יהודית בשל התנהגותו הקשוחה, והפך מטרה לשנאתם של מתנגדי המשטר. נחשב לאשם העיקרי לאירועי הדמים בחורף 1904/05 במוסקבה, במהלך הקרבות בין כוחות הצבא לבין כוחות המהפכנים. כתוצאה מכך החליטו המהפכנים להתנקש בחייו. הוא נרצח ב-17 בפברואר 1905, כשעזב את הקרמלין במרכבתו בעיצומה של מהפכת 1905, בהתפוצצות מטען נפץ שהשליך עליו המתנקש איוואן קלאייב. הרצח תוכנן על ידי בוריס סבינקוב. שרידי גופתו נאספו ונטמנו בקבר שנבנה בתוך רצפת מנזר הפלא שבתחומי הקרמלין. המנזר נהרס בשנת 1930 בפקודת סטלין. בשנת 1995 נחשפו שרידי הגופה במהלך חפירות ארכאולוגיות שבוצעו במקום והובאו לקבורה במנזר נובוספאסק במוסקבה.
רעייתו של הנסיך, הנסיכה יליזבטה פיודורובנה, נרצחה בידי הבולשביקים בשנת 1918 ביחד עם המשרתת שלה. בשנת 1921 הועברו גופותיהן לכנסיית מריה מגדלנה שבירושלים.
חצר סרגיי שהקים בירושלים, הועברה בשנת 2011 לבעלות ממשלת רוסיה.