stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסט רוטס
הרוג את הבור

רוטס הוא כתב את הספר הרוג את הבור (Kill the Boer), שיצא לאור ביוני 2018. הספר עוסק במציאות האכזרית של התקפות חווה בדרום אפריקה. הספר טוען כי ממשלת דרום אפריקה, מסיבות שונות, שותפה למשבר. הסיבות הללו כוללות: סירוב לתעדף את הטיפול בהתקפות חווה (למרות עלייה בהתקפות); הסטריאוטיפ השלילי של חקלאים לבנים גורמים שונים בפוליטיקה הדרום אפריקנית מפיצים; הרומנטיזציה של אלימות כלפי חקלאים; שיח שנאה מפלטפורמות פוליטיות; והעלבון וההשפלה של קורבנות התקפות החווה. הספר חושף סיפורים על מעורבותם הישירה של חברי קונגרס הלאומי האפריקאי (מפלגת השלטון), ממשלת דרום אפריקה ושירות המשטרה בדרום אפריקה בתכנון וביצוע התקפות אלה.
עוד נטען בספר כי יש לראות שדרום אפריקה נעה לכיוון של טיהור אתנית כלפי האוכלוסייה הלבנה. בהתבסס על ניתוח של אלפי כתבות חדשותיות, הספר טוען שגם התקשורת הדרום אפריקאית שותפה להפצת הסטריאוטיפים השליליים של חקלאים לבנים. כמו כן הספר טוען שעל הממשלה לתעדף את הטיפול בהתקפות חווה עקב התדירות יוצאת הדופן של התקפות אלה, האכזריות יוצאת הדופן שלהם, התפקיד הייחודי שממלאים החקלאים בחברה ואת הנסיבות הייחודיות בהן חקלאים נמצאים.
פילמוגרפיה

גיבורים מזוהמים (באנגלית: Tainted Heroes) הוא סרט תיעודי דרום אפריקני שהופק על ידי סרטי פורום בהנחיית אלריך איסל עם ארנסט רוטס וביאטריס פרטוריוס כמפיקים. הסרט עוסק במאבקו האלים של הקונגרס הלאומי האפריקני נגד האפרטהייד בדרום אפריקה בין השנים 1976–1994. הסרט התיעודי מבוסס על הספר "People's War: New Light on the Wrackle for South Africa" מאת אנתאה ג'פרי.
חיים אישיים

רוטס הוא בנם של שראל ארנולדוס ואירמה מרייט (לבית ארנסט) מאורניה. רוטס התחתן עם לאני (לבית דה קוק) ב-5 בדצמבר 2009. הוא גם חלק מלהקת מטאל כבד בשם "Soms Wen Die Wolf".
הערות שוליים

↑  'n Peiling van die middele kragtens die Suid-Afrikaanse Grondwet ter afdwinging van die basiese regte van die minderheidsgemeenskappe Roets, Ernst Alex
↑  3 held for violating ad by-law, news24.com
↑  Afriforum takes Malema to Equality Court
↑  Afri-Forum and Another v Malema and Others (20968/2010) [2011 ZAEQC 2; 2011 (6) SA 240 (EqC); [2011] 4 All SA 293 (EqC); 2011 (12) BCLR 1289 (EqC) (12 September 2011)]
↑  Ernst Roets, DIRCO guns for AfriForum at UN, https://www.politicsweb.co.za/
↑  People's War: New Light on the Struggle for South Africa, https://irr.org.za
↑  https://www.netwerk24.com/Stemme/Profiele/hanlie-retief-gesels-met-ernst-roets-20190331-2, https://www.netwerk24.com/ (באפריקאנס)
↑  Soms Wen die Wolf Ons is n' Bleeksiel Swaarmetaal Orkes, maroelamedia.co.za (באפריקאנס)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018111749  VIAF: 29153530975648702978   WorldCat (עם VIAF): 29153530975648702978
אר נובו

כרזה, אלפונס מוכה, 1896
תכשיט לצוואר, לליק (Lalique)
ביתו של ויקטור הורטה, 1900, היום מוזיאון
מנורה, אמיל גאלה
כיסא, מקינטוש, 1903
אר נובו (בצרפתית: Art Nouveau, "האמנות החדשה") היא תנועה אמנותית בינלאומית שרווחה באירופה המערבית ואמריקה הצפונית בשנים 1890–1910 בתקופת הבל אפוק.
המאפיינים של הסגנון הם קווים ארוכים מפותלים או גליים בדומה לפונקציה סינוסואידית. האלמנטים הקישוטיים שלה מקורם בעולם הצומח והחי (בעיקר חרקים) ובגוף האשה. מובילי הסגנון ביקשו להשתחרר מהסגנון הקישוטי של המאה ה-19 שהיה בעיקרו חיקוי ואימוץ סגנונות היסטוריים וליצור אמנות חדשה - אר נובו.
"הכנסייה הכחולה" בברטיסלאבה, בירת סלובקיה
אטימולוגיה

המונח אר נובו הוזכר לראשונה בכתב העת הבלגי L’Art Moderne, אך הפך פופולרי הודות  לס. בינג, סוחר אמנות פריזאי שבבעלותו הייתה הגלריה  מייסון דה לאר נובו (עברית: "בית האמנות החדשה").
הסגנון התפתח במקביל על ידי תנועות שונות בארצות שונות, ובכל ארץ ניתן שם אחר כדי לתאר את התנועה כולה: בגרמניה - יוגנסטיל, באוסטריה, סזציון סטיל, ליברטי באיטליה ומודרניסטה בספרד.
השפעות וראשית התפתחות הסגנון

האר נובו אינו סגנון אחיד אלא אוסף סגנונות של תנועות שצמחו במקביל לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת ה-20 והושפעו הן ממגמות כלליות באירופה באותן שנים, והן זו מזו בזכות תערוכות בינלאומיות שהתקופה הייתה משופעת בהן.
הסגנון הושפע עמוקות מהמהפכה התעשייתית: מחד גיסא האר נובו השתמש בטכנולוגיות ותהליכי הייצור החדשים שהתפתחו בתקופה זו. מאידך גיסא, האר נובו שאב השראה רבה מן הטבע, המתבטאת במאפיינים המרכזיים של הסגנון: קווים גליים ומתעגלים וטקסטורות של צמחים ובעלי חיים.
בסגנון ניכרת היטב גם השראת ההדפסים היפניים שהגיעו לאירופה באותה תקופה עם פתיחת יפן למערב. מאפייני ההדפסים היפניים הניכרים ביצירות בסגנון האר נובו הם חוסר הפרספקטיבה, ליניאריות ודו־ממדיות.
באנגליה חלוציו של הסגנון היו המאייר אוברי בירדסלי, שבעבודותיו בלטו הקווים הגליים והשפעת תנועת האומנות והאמנות של ויליאם מוריס, שיישמה את הסגנון באומנויות הדקורטיביות. ביבשת אירופה הושפע האר נובו מהציירים פול גוגן ואנרי דה טולוז-לוטרק.
לשיא פריחתו הגיע הסגנון ב-1900 בפריז בתערוכה הבינלאומית העולמית שנערכה שם ובה נחשף העולם לסגנון החדש.
המאפיינים הקישוטיים של האר נובו והשימוש בהם

מאפייני הסגנון הם קווים גליים בצורת פרבולות והיפרבולות וקווים גליים א-סימטריים. הקווים הא-סימטריים שהושאלו ממרכיבי עולם החי והצומח בעלי קווים סינוסואידליים, מצורות של גבעולים, ניצנים, קנוקנות (של גפנים) וכנפי חרקים. הקווים הללו לעיתים עדינים, אלגנטיים ולעיתים בעלי עוצמה וקצב כמו של צליפת שוט. הסגנון התפשט לכל האומנויות הגרפיות והפלסטיות כשיש בו הרמוניה בין מבנה, פונקציונליות וקישוטיות.
עבודות בסגנון האר נובו נעשו במגוון חומרים ונעשה בהם שילוב של חומרים שונים כמו עץ, אבן, זכוכית, מתכות, קרמיקה. בין חידושי האר נובו היו שימוש בברזל יצוק לחלקי מבנים, בטכניקות חדשות בעיבוד זכוכית, הדפסת ליטוגרפיות, והכנסת כרזות (פוסטרים) לעולם הפרסום. הסגנון הקיף גם את כל סביבת החיים הביתית: מבנים, רהיטים, ציפויי קירות - טפטים, בדים, שטיחים, תאורה, כלי כסף, תכשיטים.
בציור הסגנון בולט מאוד בעבודותיו של הצייר הצ'כי אלפונס מוכה והצייר האוסטרי גוסטב קלימט, בעיקר בסגנון אר נובו מאוחר.
זכוכית הופיעה בסגנון החדש בצורות ובטכניקות חדשות בעיקר אגרטלים ומנורות, עבודה במספר שכבות ובצבעים שונים ביצירה אחת תוך חשיפת השכבות התחתונות בחריטה. אומנות הויטראז' התפתחה אז מאד. נאנסי שבפרובאנס הייתה המובילה באומנות הזכוכית בזכות אמני הזכוכית שלה: רנה לליק, אמיל גאלה, האחים דום ומיורל.
ברזל קישט הרבה ממבני האר נובו - מעקות של מרפסות, סורגים, שערים (ביניהם שערי תחנת המטרו בפריז), חדרי מדרגות, מנורות. בכל אלה הופיעו מאפייני הסגנון: הקווים המפותלים, מסולסלים ואלמנטים מהצומח.
התכשיטים של האר נובו אופיינו בשימוש בחומרים מקוריים לאותה תקופה כמו זכוכית, קרן, שנהב ומגוון גדול של אבני חן צבעוניות. הרבה תכשיטים נעשו בצורת חרקים (שפיריות) או פנים של נשים עם שער מפותל. מעצבים מובילים של תכשיטים היו לליק בצרפת, טיפאני בניו יורק וחנות כלבו ליברטי בלונדון.
המבנים של התקופה קושטו בפסלים ובתבליטים בסממני הסגנון. והרבה מהם הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת תרבותית. בערים: ברן, בודפשט, לבוב, פריז, פראג, ריגה, סנט פטרסבורג, שטרסבורג, בריסל, וינה, איסטנבול ובערים נוספות ישנם רחובות שלמים שבתיהם נבנו בסגנון האר נובו.
כרזות - פוסטרים ואמנות גרפית הם ענף חשוב בסגנון האר נובו בזכות טכנולוגיות החדשות של ליתוגרפיה והדפסות בצבע שפותחו האותה תקופה - מעבר המאות ה-19 וה-20. אלה הוציאו את האמנות אל העיתונות המאויירת ואל הרחוב, אל לוחות המודעות. הכרזות והאיורים באר נובו מציגים כמעט תמיד נשים המייצגות זוהר ויופי. תמונות של גברים הן נדירות ביותר. הפוסטרים והאיורים מסוגננים, שטוחים, כמעט דו־ממדיים בהשפעת הג'פוניזם, ולעיתים קרובות מעוטרים בחלקי הצומח. אמנים מוכרים מאוד בתחום הם אלפונס מוכה הצ'כי וטולוז לוטרק הפריזאי.
אומנים ומעצבים מפורסמים שעבדו בסגנון

ויקטור הורטה - אדריכל בלגי הראשון שהשתמש במוטיבים של אר נובו במבנים ארכיטקטוניים לקישוט משטחים וחלקי מבנה. מהראשונים שהשתמשו בברזל יצוק. בנה את המבנה המשמעותי הראשון בסגנון - מלון טאסל בבריסל ב-1893 ומעקה מוטות הברזל המפותלים בחדר המדרגות שלו הוא אחת הדוגמאות הראשונות לאר נובו במיטבו.
הנרי ון דה ולדה - בלגי גם הוא, אדריכל, צייר ומעצב רהיטים.
זינגפריד בינג לא היה אמן אלא סוחר אמנות, בעל גלריה בפריז בשם "בית האר נובו" שם הוצגו ונמכרו עבודות בסגנון. בזכותו של בינג הפך הביטוי אר נובו לשם נרדף לסגנון.
ג'ורג' דה פר - צייר צרפתי שהחל בציור כרזות ועבר לתפאורה, תלבושות ועיצוב פנים. עיצב בין השאר את ביתן התערוכה העולמית של 1900 בפריז.
יוג'ין גאיאר - ארכיטקט ומעצב רהיטים צרפתי. ספרו של גאיאר הוא. כתב הגנה לעיצוב המודרני.
אדוארד קולונה - מעצב אמריקאי, עבד בטיפאני, עבר לפריז ומערכת הרהיטים שעיצב לביתן התערוכה העולמית 1900 נחשבים לתמצית סגנון האר נובו.
רנה לליק - תכשיטן ואמן זכוכית לתכשיטיו השתמש בחומרים לא שגרתיים כמו אמייל, זכוכית, קרן ושנהב ובמקום יהלומים שיבץ אבנים חצי יקרות. זכה במקומות ראשונים בתערוכות בינלאומיות. עיצב ואחר כך ייצר גם בקנה מידה תעשייתי כלי זכוכית אומנותיים: כדים, פסלונים, אביזרי קישוט למכוניות. בקבוקי הבושם שלו עשו מהפכה בעולם הבשמים.
אמיל גאלא - אמן זכוכים ומעצב רהיטים, מוביל בתנועת האר נובו הצרפתית ומייסר אסכולת ננסי. המוטיבים הקישוטיים של עבודותיו היו בעיקר מעולם הצומח. הושפע גם מהסגנון היפני של התקופה. פיתח סגנון עבודה אישי בעבודה עם זכוכית, "סגנון גאלה" - זכוכית עבה, לא שקופה וצבעונית העשויה מכמה שכבות והקישוט נעשה בצריבה ובחריטה.
צ'ארלס רני מקינטוש - אדריכל מעצב ואמן סקוטי, מוביל בארכיטקטורת ה-20 שהתמחה בעיצוב בקווים גאומטריים בעיקר והשפיע על התנועה האומנותית ה-Sezessionstil האוסטרית. המבנים שלו בגלאזגו עיר מולדתו הם מופת באדריכלות מודרנית.
הקטור גימאר - ארכיטקט ומעצב רהיטים, אמן האר נובו הצרפתי המפורסם ביותר בזכות תחנות המטרו שעיצב בהן טיולרי, שאטלה וסן מישל.
לואיס קומפורט טיפאני - אחד מגדולי המעצבים האמריקאיים בתחום האומנויות הקישוטיות. התמחה בעבודות זכוכית צבעונית. מוכרים מאוד חלונות הוויטראז' והמנורות שלו. המנורות שלו היו שיתוף פעולה בין טיפאני לאדיסון ממציא הנורה החשמלית, יצירות שלו הוצגו בתערוכה העולמית בפריז 1900, נמכרו בחנותו של בינג.
אנטוני גאודי ארכיטקט ספרדי שיצר מבנים ששולבו בהם מוטיבים של האר נובו אבל בסגנוו החושני, הסוריאליסטי המיוחד. ביניהם: ארמון גואל, פארק גואל, וכנסיית המשפחה הקדושה הפזורות ברחבי ברצלונה.
מוזיאונים עם תצוגות של פרטי אר נובו

מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק
מוזיאון ד'אורסה בפריז
המוזיאון לאמנויות יפות של ננסי, צרפת
מוזיאון לאר נובו ואר דקו, סלמנקה ספרד
המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה, בברצלונה
מוזיאון ברוהן בברלין
דעיכת הסגנון ועניין מחודש בסגנון האר נובו

בראשית המאה העשרים סגנון האר נובו החל לגלוש לקישוטיות מופרזת עד כדי ויתור על פונקציונליות. במקביל החלה עלייתו של סגנון האר דקו, שהציע אלמנטים קישוטיים מחומרים יוקרתיים אך לא ויתר על הפונקציונליות. כך אט אט נזנח סגנון האר נובו לטובתו של האר דקו. 
חמישים שנה אחר כך ליליאן נאסאו, בעלת גלריה בניו יורק התאהבה בעבודות הזכוכית של טיפאני ובעקבותיהם בסגנון. נסאו שקדה על איסוף פריטי אר נובו וסללה את הדרך לשתי תערוכות של אר נובו בניו יורק, לקראת 1960. בעקבות התערוכות העניין הציבורי בפריטי אר נובו גבר ובשנת 2000 נערכה במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון תערוכה לציון 100 שנה לאר נובו.
ראו גם

אלסנדרו מזורוקטלי
יוגנדסטיל
הזצסיון הווינאי
מודרניזם קטלאני
הערות שוליים

1 2 3  אר נובו,היסטוריה וסגנון, באתר אינציקלופדיה בריטניקה
1 2 3 4 5  רעיה אביבי, ענתיקס, ישראל: מודן, 2010
1 2  מקורות של אר נובו, באתר Europeana
↑  Art Nouveau Mastercrafts, Europeana
↑  מוזיאון ויקטוריה ואלברט, באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט
↑  מטרופוליטן מוזיאון, באתר מטרופוליטן מוזיאון
↑  מוזיאון ד'אורסיי, באתר מוזיאון ד'אורסיי
↑  מוזיאון לאאומנויות יפות בננסי, באתר מוזיאון לאאומנויות יפות בננסי
↑  מוזיאון לאר נובו ואר דקו, באתר מוזיאון לאר נובו ואר דקו
↑  מוזיאון לאומנות קטלנית, באתר מוזיאון לאומנות קטלנית
↑  מוזיאון ברוהן, באתר ביקור בברלין
| זרמים באמנות |
| --- | --- | --- |
| אמנות העת העתיקה | יוון העתיקה • רומא העתיקה • מצרים העתיקה • הסהר הפורה |  |
| אמנות ימי הביניים | אמנות מרובינגית • אמנות קרולינגית • אמנות רומנסקית • אמנות גותית • ביזנטיון |  |
| הרנסאנס | מנייריזם |  |
| אמנות מזרחית | אמנות סינית • אמנות יפנית |  |
| אמנות העת החדשה | בארוק • רוקוקו |  |
| אמנות מודרנית | נאו-קלאסיציזם • רומנטיציזם • פרה-רפאליטים • אר נובו • אר דקו • ריאליזם (אמנות) • פוינטיליזם • אימפרסיוניזם • פוסט-אימפרסיוניזם • נאו-אימפרסיוניזם |  |
| אמנות המאה ה-20 וה-21 | אמנות מופשטת • קוביזם • אקספרסיוניזם • פוטוריזם • קונסטרוקטיביזם • סוריאליזם • אקספרסיוניזם מופשט • פוביזם • פופ ארט • אופ ארט • נאו-גאו • דאדא • אסתטיקת יחסים |  |
פורטל האמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294793805171  BnF: cb11935706p (data)  GND: 4028939-4  LCCN: sh85008032  NKC: ph237434 
תחנת מטרו בפריז בעיצוב גימאר
מנורת טיפאני מקושטת בשפיריות
באקכילידס

באקכילידס (יוונית עתיקה: Βακχυλίδης; ‏525 לפנה"ס, האי כיאוס - 450 לפנה"ס) היה משורר יווני ארכאי, קלאסי, בן תקופת המעבר של המאה הששית והחמישית לפנה"ס. כמשורר בעל רגישות חברתית ופוליטית חווה באקכלידס את חילופי המשטרים במרכז יוון, ממשטר אוליגרכי וטימוקרטי לדמוקרטי, ומעברי משטר אלה השפיעו על אופי כתיבתו.
משורר הספורט והספורטאים

באקכילידס מזכיר לא מעט את המשורר הידוע פינדארוס. פרט לרגישותו החברתית והפוליטית, נחשף באקכילידס, ממש כמו פינדארוס, לתופעה החינוכית-חברתית המעניינת ביוון - ובעיקר באתונה - של החינוך הגופני ותרבות הגוף ביוון העתיקה. באקכילידס ראה במו עיניו את המעבר העקרוני בתרבות היוונית בין אידיאל הכוח האתלטי לבין אידיאל העידון האתלטי, כשבמרכזו עומד ה"איידוס", המיתאם ההרמוני בין גוף לנפש.
בדומה לפינדארוס התענג באקכילידס בצפייה בתחרויות הספורטיביות, ובעיקר במיפגשים התחרותיים של מרכזי הקודש ביוון. בשיריו אפשר למצוא תיאורים קולחים וציוריים על תחרויות הספורט, על השיפוט והאימון, על חיי הספורטאי, בדידותו מחד וחברותיותו מאידך.
משורר מוזמן

באקכילידס חיבר יצירות ליריות רבות לשירי מקהלות, כמקובל בתרבות היוונית הקלאסית. הוא הוזמן אחר כבוד על ידי מועצות עירוניות של הפוליס, כגון אתונה, ארגוס ואף ספרטה, לכתוב עבור העיר קטעים ליריים. לצד שירי הלל והדר למנצחים בתחרויות הספורטיביות, חיבר בקכילידס שירים מרשימים ומרגשים על חגיגות מקודשים לאלי הפנתאון, לחגים ממלכתיים, לקדמוניותן של אותם ערים שהזמינו אותו ואף לשירי משתה ויין של אריסטוקרטים שונים.
מוסר בין הטורים

ניתן למצוא אצל בקכילידס, ולא במאמץ רב, אמירות מוסריות במישרין ובעקיפין, בעניין שקר ואמת, צדק ורשע, אנוכיות והומניזם ועוד. לעיתים שולבו אלה בשירי השבח למנצח האתלטי, כשהמחבר הציג אותן בזיקה למשפחת המנצח, העיר (פוליס) המיוצגת, המרכז התחרותי שבו השתתף ועוד. לעיתים הושפע באקכילידס מהתפתחות הדרמה והתיאטרון ביוון, ומתוך כך הציג באורח דרמטי חילופי דברים בין הדמות המרכזית, כגון מלך אתונה, לבין המקהלה, המייצגת עמדות מהותיות אנטי-מלוכניות.
המעט ששרד

חלק גדול מיצירותיו אבד. העובדה כי המעט שנותר הונצח על גבי פפירוסים במצרים, והעובדה שחלק מאמירותיו ושיריו מונצחים בכתבים רומיים, מלמדת עד כמה השפיע משורר חשוב ומרכזי זה על השירה הלטינית ומחשבתה.
לקריאה נוספת

Jebb, Richard Claverhouse (1905), Bacchylides: The Poems and Fragments, Cambridge University Press
באדה מריאם הראשון, קיסר אתיופיה

באדה מריאם הראשון (געז: "በእደ ማርያም", תרגום: "בידי מרים") היה קיסר האימפריה האתיופית לקראת סוף תקופת תור הזהב. מריאם נולד בעיר דברה ברהן ב-1446 בשם "הנסיך חאזקאיס" היה בנה השני של הקיסרית היהודייה ציון ציפורה מהקיסר זרע יעקב. הוטבל לנצרות בשם "באדה מריאם". יירש את אביו לאחר שזה נפטר ב-26 באוגוסט 1468 הוכתר בשם "אדמס סגד" אימץ את שם המלכות "דווית השלישי".
סימון כיורש

לקראת סוף חיי אביו, יותר ויותר אנשים מבית המלוכה התנכלו לו בגלל יהדותה של אמו, עקב השמועות אודות נאמנותה ליהדות בסתר לאחר ההתנצרותה, שנפוצו לאחר מותה, ובעקבות הידיעה כי קבר את אמו בחשאי בכנסיית מקדס מריאם ליד עיר הולדתו דברה ברהן, באמצעות שוחד.
כאשר אביו גילה שקבר את אמו שהוא עצמו נתן פקודה להורגה בעקבות המרד, הוא כעס עליו אך לאחר שהבין שבאדה מריאם לא יבגוד בו ולאחר שכנוע מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית הוא השלים עם בנו. באדה מריאם הוכרז כיורש מכיוון שהיה בנו השני של הקיסר, ומכיוון שהבן הבכור אסקל, בחר לבגוד באביו לאחר שהוא שחרר את השבויים היהודים שהוחזקו בגלל כעסו על רצח אמו בידי אביו. בסופו של דבר הצטרף אסקל לנזיר אבא צברה שהיה אחד מהשבויים והחל לנדוד יחד איתו בכפרי ביתא ישראל ושינה את שמו ל"צאגה אמלק" (פירוש: "בן המלך"). בריחתו ובגידתו של אסקל סימנה את באדה מריאם כיורש לכס הקיסרות, שמונה שנים לאחר מות אמו ובריחת אחיו הגדול הוא הוכתר לקיסר אתיופיה.
שלטונו

בעקבות מות אמו ולאחר הכתרתו כקיסר, הוא נתן להלני אשתו השנייה של אביו ואמו החורגת את התואר האם הקיסרית ואכן היא הוכיחה את עצמה כשליטה, ההיסטוריון פאלו ב. האנז כותב שהייתה למעשה שליטה שותפה לצד הקיסר. לעומת זאת ההיסטוריון אדוורד אלאנדורף כותב שקיסר זה לא יכל להחזיק את האימפריה שבנה אביו ומחוזות הפריפריה שהיו רחוקים ממחוזות המרכז החלו להראות סימני התקוממות.
שלטונו > המערכה כנגד הדובאים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שלטונו > לחימות נוספות

באדה מריאם העביר את ארמונו לארץ גורגה, כך שהיה יותר קל לנהל קמפיינים צבאיים בדאווארו ובבלה. מבצעיו הצבאיים הובילו להסכם שלום עם הסולטאן של אדאל, מוחמד אבן באדלאי והשתמש בשלום הזה בגבול הדרומי להזיז את כוחותיו צפונה ולנהל מבצעים צבאיים כנגד יהודי אתיופיה שבצפון המדינה בראשותו של הגנרל מרקוס. אך אחרי מותו של סולטאן אדאל פרצה שוב מלחמה בדרום.
שלטונו > מותו

באדה מריאם מת באבסי ווארה גאבי ב-8 בנובמבר 1478 ונקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט. קברו נהרס מאוחר יותר בעקבות הגירת האורומו הגדולה שהגיעה לאזור ב-1709 כאשר הם צרו על הכנסייה, והשליכו את ארון המתים של באדה מריאם.
הערות שוליים

↑  Paul B. Henze, Layers of Time, A History of Ethiopia (New York: Palgrave, 2000), p.75.
↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 313
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זרע יעקב | קיסר האימפריה האתיופית  26 באוגוסט 1468 - 8 בנובמבר 1478 | הבא: אסכנדר |
אצטדיון ומבלי (1923)

ערך זה עוסק באצטדיון ומבלי הישן, שנהרס בשנת 2003. אם התכוונתם לאצטדיון שנבנה מחדש ונפתח בשנת 2007, ראו .
| --- | --- |
סמליל האצטדיון
פנים האצטדיון ב-1990
פנים האצטדיון ב-1990
 כתובת:  Wembley Park, Wembley, London HA9 0WS 
 מיקום:  ומבלי, לונדון, אנגליה
 קואורדינטות:  51°33′20″N 0°16′47″W﻿ / ﻿51.555555555556°N 0.27972222222222°W﻿ / 51.555555555556; -0.27972222222222
 אבן יסוד:  1922
 תקופת הפעילות:  1923–2000 (כ־77 שנים)
 שופץ:  1963
 נהרס:  2003
 עלות הבנייה:  750,000 לירות שטרלינג
 בעלים:  חברת וומבלי
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ג'ון ויליאם סימפסון, Maxwell Ayrton 
 קבוצות:  אנגליה
 מושבים:  82,000
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסאצטדיון ומבלי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסאצטדיון ומבלי(למפת ברנט רגילה) אצטדיון ומבלי(למפת ברנט מוגדלת) אצטדיון ומבלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדלי התאומים
אצטדיון ומבלי היה אצטדיון הכדורגל הלאומי של אנגליה, ששכן ברובע ברנט בלונדון. האצטדיון נפתח בשנת 1923 לאחר שנה וחצי שהיה בבנייה, ונהרס ב-2003 לטובת בניית אצטדיון לאומי חדש, אשר נבנה על חורבותיו ונחנך בשנת 2007.
בין האירועים הבולטים שאירח האצטדיון ניתן למנות את גמר גביע ה-FA שהתקיים בו מדי שנה, חמישה גמרי גביע אירופה לאלופות, אולימפיאדת לונדון, גמר מונדיאל 1966, גמר יורו 1996, גמר גביע העולם בליגת הרוגבי ב-1992 וב-1995. כמו כן, אירח האצטדיון מופעי מוזיקה רבים.
היסטוריה

האצטדיון היה ידוע בעבר בתור אצטדיון התערוכה של האימפריה הבריטית (British Empire Exhibition Stadium) או אצטדיון האימפריה ונבנה בעבור תערוכת האימפריה הבריטית ב-1923 על ידי סר רוברט מק'אפליין (Sir Robert McAlpine) בעלות מוערכת של 750,000£. סר ג'ון סימפסון (Sir John Simpson) ומקסוול איירטון (Maxwell Ayrton) היו האדריכלים וסר אוון ויליאמס (מהנדס) היה המהנדס הראשי. למרות שלפי התוכנית המקורית האצטדיון אמור היה להיהרס אחרי סוף התערוכה, סר ג'יימס סטיבנסון (Sir James Stevenson) הציע להשאירו עומד על תילו והצעתו התקבלה.
האצטדיון אשר הכיל 100,000 מקומות ישיבה התפרסם במגדלי התאומים אשר בחזיתו ואלו הפכו לסימנו המסחרי. סימן מוכר נוסף הוא גרם המדרגות בן 39 המדרגות שעל המנצחים לטפס לאזור קבלת המדליות. האצטדיון גם ידוע בתור האצטדיון הראשון אליו התייחסו כשטח המקודש (Hallowed Turf). הביטוי נטבע עוד ב-1923, שנת הקמת האצטדיון, על ידי המלך ג'ורג' החמישי, וכיום אצטדיונים רבים ברחבי העולם נושאים את הביטוי.
בשנת 1934 נבנתה סמוך לאצטדיון הבריכה המלכותית, כיום אולם ומבלי המכיל 12,000 מקומות ישיבה המארח הופעות ואירועי ספורט באולם סגור. לבסוף האצטדיון נסגר באוקטובר 2000 ונהרס ב-2003 על מנת להתחיל בנייה מחדש.
כדורגל

האירוע הראשון שהתרחש בוומבלי הוא משחק גמר הגביע האנגלי ב-1923 בין בולטון וונדררס לווסטהאם יונייטד שידוע בתור "גמר הסוס הלבן". עם הגבלה רשמית ל-127,000 צופים, אך כ-200,000 צופים נדחקו לתוכו. כתוצאה מכך, השוטרים הרכובים על סוסים, ובתוכם שוטר שרכב על סוס לבן, דחקו את ההמונים לצדי המגרש כדי שגמר הגביע האנגלי יוכל להתחיל. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 לטובת בולטון, כאשר החלוץ דייוויד ג'ק כובש את השער הראשון אי פעם בהיסטוריה של האצטדיון.
גמר הגביע האנגלי שוחק שם כל שנה עד מאי 2000, באצטדיון משוחקים גם כל משחקי הגמר האחרים של הכדורגל האנגלי.
בתור אצטדיון הבית של נבחרת אנגליה בכדורגל, ב-1966 היה האצטדיון המוביל של מונדיאל 1966 ואירח את משחק הגמר.
כמו כן, אירח האצטדיון חמישה גמרי גביע אירופה:
1963 - מילאן ובנפיקה ליסבון
1968 - מנצ'סטר יונייטד ובנפיקה ליסבון
1971 - אייאקס אמסטרדם ופנאתינאיקוס
1978 - ליברפול וקלאב ברוז'
1992 - ברצלונה וסמפדוריה
ב-1996 אירח את הגמר של יורו 96 ואת כל משחקיה של נבחרת אנגליה בטורניר.
מוזיקה

ומבלי התחיל לארח מופעי מוזיקה ב-1972 עם המופע "אול סטאר רוק 'אן' רול". ההופעה בבריטניה של הלייב אייד נערכה שם ב-1985. קווין ערכו  הופעה ענקית באצטדיון ביולי 1985, והופעת המחווה לכבוד פרדי מרקיורי נערכה שם ב-1992. הופעה למען נלסון מנדלה נערכה ב-1988.
להקת הרוק אואזיס הופיעה בוומבלי פעמיים כאשר ההופעה הראשונה מצולמת ומשוחררת כדיסק הופעה רשמי, בעוד שהשנייה הייתה שנויה במחלוקת בעקבות הגעתו של הסולן, ליאם גלאגר, שיכור כלוט. מייקל ג'קסון הופיע מספר פעמים במקום כשבהופעה משנת 1988 נכחו במקום הנסיכה דיאנה והנסיך צ'ארלס.
אליפות העולם בשחמט 2018

אליפות העולם בשחמט 2018 הייתה דו-קרב לקביעת אלוף העולם בשחמט, שנערך בהוברן שבמרכז לונדון החל מ-9 בנובמבר 2018 והסתיים ב-28 בנובמבר, בין שני רבי-האמנים - האלוף המכהן משנת 2013 והמדורג ראשון בעולם, מגנוס קרלסן, הנורווגי לבין הטוען לכתר, זוכה תחרות המועמדים 2018, והמדורג שני בעולם, פביאנו קרואנה, האמריקאי והסתיימה בניצחונו של קרלסן 0:3, 6:6.
כל שנים עשר המשחקים בקצב רגיל הסתיימו בתיקו, ובכך נשבר שיא תוצאות התיקו הרצופות בדו-קרב על אליפות העולם ולראשונה בהיסטוריית אליפות העולם הסתיים החלק של המשחקים בקצב מלא ללא הכרעה באף משחק; והתוצאה בשלב זה הייתה 6:6. לפיכך, ב-28 בנובמבר החלו 4 משחקים של שחמט מהיר. קרלסן ניצח בשלושת המשחקים שנערכו, ובשל כך לא היה צורך במשחק מהיר נוסף.
ניהול התחרות וקרן הפרסים

הדו-קרב נוהל על ידי פיד"ה. קרן הפרסים עמדה על מיליון אירו - 550 אלף אירו למנצח, קרלסן ו-450 אלף אירו למפסיד, קרואנה.
קצב המשחקים

במשחקים בקצב רגיל לכל שחמטאי מוקצבות 100 דקות ל-40 המהלכים הראשונים, 50 דקות ל-20 המהלכים הבאים, ועוד 15 דקות לשארית המשחק, כאשר החל מהמהלך הראשון יש תוספת 30 שניות לכל מהלך.
במשחקים בקצב מהיר לשני הצדדים מוקצבות 25 דקות, בתוספת 10 שניות לכל מהלך. אם גם משחקים אלו היו מסתיימים ללא הכרעה היו נערכים משחקי בזק (בהם מוקצבות 5 דקות לשני הצדדים, בתוספת 3 שניות לכל מהלך), ואם אף הם היו נגמרים בשוויון היה נערך משחק "ארמגדון" (בו הלבן מקבל 5 דקות והשחור 4 דקות, ושני הצדדים מקבלים תוספת 3 שניות למהלך החל מהמהלך ה-61).
תוצאות המשחקים > בקצב רגיל

במשחקים אלו ניתן להציע תיקו החל מהמהלך ה־30 של השחור.
בעקבות הפרש זניח במד הכושר בין השחקנים (3 נקודות) וסיום כלל המשחקים בתיקו, מד הכושר של שני השחקנים (בקצב מלא) נותר בסוף התחרות כשהיה, והם שמרו בתום התחרות על ההובלה בדירוג העולמי (קרלסן ראשון וקרואנה שני).
|  | משחק 1 9 נוב>  | משחק 2 10 נוב>  | משחק 3 12 נוב>  | משחק 4 13 נוב>  | משחק 5 15 נוב>  | משחק 6 16 נוב>  | משחק 7 18 נוב>  | משחק 8 19 נוב>  | משחק 9 21 נוב>  | משחק 10 22 נוב>  | משחק 11 24 נוב>  | משחק 12 26 נוב>  | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מגנוס קרלסן | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 6 |
| פביאנו קרואנה | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 6 |
תוצאות המשחקים > בקצב מהיר

לא היה צורך בקיום משחק מספר 4 משום שלאחר 3 ניצחונות במשחקים הראשונים, קרלסן היה מסיים בכל מקרה בתוצאה עדיפה בסבב זה.
|  | משחק 1 | משחק 2 | משחק 3 | משחק 4 | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מגנוס קרלסן | 1 | 1 | 1 | - | 3 |
| פביאנו קרואנה | 0 | 0 | 0 | - | 0 |