stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם הנרי ואנדרבילט
קריירה

ואנדרבילט, שנולד בניו בראונסוויק, ניו ג'רזי, היה ילדו הרביעי של קורנליוס ואנדרבילט ובנו הראשון (שנולד לאחר שלוש אחיותיו). ואנדרבילט האב טיפח את בנו מגיל צעיר והכניס אותו לעמדות ניהול בחברות הרכבת שלו. בגיל 41 היה ואנדרבילט נשיא חברת הרכבת של סטטן איילנד ובהמשך נשיא חברת הרכבת המרכזית של ניו יורק וחברת רכבת נהר הדסון. ב-1887 היה לנשיא חברות הרכבת של דרום ימת מישיגן (טולדו (אוהיו) - שיקגו - קליבלנד - בפאלו - ניו יורק) ומרכז מישיגן ודרום קנדה (דטרויט - אן ארבור ודרום אונטריו). בכך שלט כמונופול על השינוע בצפון-מזרח ארצות הברית. ב-1880 הקים ואנדרבילט את הכפר ואנדרבילט, מישיגן (בצפון-מערב ימת מישיגן), עבור עובדיו.
בזירה הפוליטית, היה ואנדרבילט דמות שנויה במחלוקת. כנשאל מדוע הוא מבטל קו רכבת שלא היה רווחי השיב: "הרכבות לא מנוהלות לטובתו של הציבור היקר, הן מנוהלות לטובת משקיעים המחזיקים במניות ואנשים שהשקיעו מהונם ומכספם ומצפים לקבל אחוז הוגן על השקעתם זו." (נאמר בריאיון ל-Chicago Daily News ב-9 באוקטובר 1882). מתנגדיו ראו בו כמייצגם של "הברונים השודדים", כינוי גנאי לעשירים מונופוליסטים באותה תקופה.
חיים אישיים

ואנדרבילט נישא למריה לואיזה קיסם (Maria Louisa Kissam ;(1821 – 1896). לזוג נולדו שמונה ילדים, ארבע בנות וארבעה בנים. את זמנם חילקו בין האחוזה הכפרית המשפחתית בסטטן איילנד לביתם המפואר בשדרה החמישית בניו יורק.
תרומות

ואנדרבילט תרם כאחוז מהונו עבור המטרופוליטן אופרה, אוניברסיטת ואנדרבילט ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה. למוזיאון המטרופוליטן לאמנות תרם כספים וכן אוסף ציורים חשוב.
הערות שוליים

↑  ראו 100 Minds That Made the Market מאת Kenneth L. Fisher עמוד 306
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1160786437  ISNI: 0000 0000 4998 1840  LCCN: nr93016231  SNAC: w69601wr  ULAN: 500327431  VIAF: 71262536   WorldCat (עם VIAF): 71262536
העשור הראשון של המאה ה-8

העשור הראשון של המאה ה-8 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 700 והסתיים ב-31 בדצמבר 709.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

700 - הערבים כובשים את טנג'יר
700 - קיסרות אקסום כובשת את העיר ג'דה בחצי האי ערב. בתגובה, מתקיפים הערבים את מאסאווה ואיי דחלק. שלטון הקיסרות מתערער.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

700 - טרבל יורש את כיסאו של אספרוך כמלך בולגריה
700 - אחרי מות אגיקה, שולט ויטיזה לבד על ממלכת הוויזיגותים
700 - יפן פותחת "שגרירות" בסין ושולחת את התלמידים הראשונים למנזרים של שושלת טאנג
22 בפברואר 705 - קיסרית סין וו דזה טיין מוותרת על כס המלוכה, ושושלת טאנג חוזרת לשלטון
25 במרץ 708 - האפיפיור סיסיניוס פרש מתפקידו מטעמי בריאות רק שלושה שבועות לאחר שנבחר ובמקומו התמנה קונסטנטינוס
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

העולם בשנת 700 לספירה
השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית

| --- | --- |


מטה השירות במוסקבה
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:  ממשלת רוסיה
 סוכנות אם:  המשרד לפיתוח כלכלי
 תאריך הקמה:  20 במרץ 1811 כמחלקת הסטטיסטיקה
 ממשלה:  ממשלת רוסיה
 מנהל:  פאבל מלקוב
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 עובדים:  23,000 (2016)
 http://www.gks.ru
 
| גלגולי שירות הסטטיסטיקה ברוסיה |
| --- | --- |
שנים: שם
20 במרץ 1811–1834: מחלקת הסטטיסטיקה במשרד המשטרה

1834–1858: מחלקת הסטטיסטיקה המיוחדת של משרד הפנים

22 בדצמבר–4 במרץ 1858: ועדת הסטטיסטיקה

1858–1875: הוועדה המרכזית לסטטיסטיקה

1875–1917: מועצת הסטטיסטיקה
1918–1987: המינהל המרכזי לסטטיסטיקה
1987–2004: הוועדה הממלכתית לסטטיסטיקה
9 במרץ 2004–ואילך: השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית
מקור: פרק היסטוריה באתר הרשמי
השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית (ברוסית: Федеральная служба государственной статистики, בקיצור Росстат, או Росстастистика) היא סוכנות פדרלית של ממשלת רוסיה, האחראית על איסוף נתונים על המדינה, על האוכלוסייה והכלכלה וניתוח מידע סטטיסטי אודות הפדרציה הרוסית, כבסיס מידע עבור מקבלי ההחלטות וכשירות עבור הציבור.
מאז 1811 זהו הארגון הממונה על כל הסטטיסטיקות של רוסיה האחראי גם לעריכת מפקדי אוכלוסין ברוסיה ועבר גלגולים שונים והיה בסמכויות המשטרה והסובנרקום עד התפרקות ברית המועצות. לאחר 1991 היה באחריות ממשלת רוסיה ומאז אפריל 2017 מהווה יחידת סמך במשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
ראשי הארגון

| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
פאבל גובז'ווין: 1985–1993
יורי יורקוב: 1993–1998
ולדימיר סוקולין: 1998–2009
אלכסנדר סורינוב: 2009–2018
פאבל מלקוב: 2018–ואילך
ראו גם

מפקדי אוכלוסין ברוסיה
הקרנף של דירר

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  אלברכט דירר
 תאריך יצירה:  1515
 טכניקה וחומרים:  חיתוך עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  29.8 ס״מ 
 גובה:  23.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  רנסאנס גרמני 
 מספר יצירה:  1964.8.697 (הגלריה הלאומית לאמנות) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון די. סי. שבארצות הברית
 
"קרנף" הוא חיתוך עץ שיצר צייר הרנסאנס הגרמני אלברכט דירר בשנת 1515. היצירה התבססה על תיאור כתוב ועל סקיצה של צייר אנונימי של קרנף הודי שהובא לליסבון בתחילת אותה שנה. דירר בעצמו לא ראה את הקרנף המקורי. זה היה הקרנף הראשון שהובא לאירופה מאז התקופה הרומית. בסוף 1515 שלח מנואל הראשון מלך פורטוגל את הקרנף כמתנה לאפיפיור ליאו העשירי, אך האונייה שבה נשלח נטרפה סמוך לחופי איטליה בתחילת 1516, והקרנף טבע עימה. קרנף חי לא נראה מאז באירופה עד שנת 1579, כשהובא קרנף מהודו לחצרו של פליפה השני מלך ספרד.
למרות אי-דיוקים אנטומיים, חיתוך העץ של דירר הפך לפופולרי מאוד באירופה, הועתק פעמים רבות בשלוש מאות השנים לאחר שצויר, ונחשב כדמות נאמנה של קרנף עד שלהי המאה ה-18. לבסוף הוחלף על ידי ציורים ריאליסטיים יותר של קרנף, ובמיוחד אלו של הקרנפה קלָרָה (אנ'), שהובאה לסיור באירופה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-18. על חיתוך העץ של דירר נאמר: "ככל הנראה שום ציור של חיה לא הותיר השפעה כל-כך חזקה על האמנות".
הקרנף שהובא לאירופה

בתחילת 1514 שלח אפונסו דה אלבוקרקי, מושל הודו הפורטוגזית, שליחים לסולטאן מוזפר השני, שליט קומביי (גוג'ראט המודרנית, שבצפון-מערב תת-היבשת ההודית), על מנת לקבל את הסכמתו לבניית מבצר באי דיו. השליחות לא הוכתרה בהצלחה, אך מתנות דיפלומטיות הועברו מצד לצד, ובהן קרנף הודי שהועבר מהמזרח הרחוק לליסבון. באותם ימים, תקופת פריחתה של האימפריה הפורטוגזית, נהגו השליטים במדינות שונות לשלוח זה לזה חיות אקזוטיות שנשמרו בכלובים מיוחדים שהקימו המלכים בחצרותיהם. הקרנף שנשלח היה כבר רגיל לחיי שביה. אפונסו דה אלבוקרקי החליט לשלוח את הקרנף, שנקרא בשפת המקום "גאנדה", כמתנה לפטרונו, מנואל הראשון מלך פורטוגל. הקרנף הובל באונייה "נוסה סניורה דה אז'ודה", שהפליגה מגואה בינואר 1515. האונייה, שקברניטה היה פרנסיסקו פראירה קוטיניו, ושתי אוניות נוספות – כולן עמוסות בחיות אקזוטיות – חצו את האוקיינוס ההודי, הקיפו את כף התקווה הטובה, והמשיכו צפונה באוקיינוס האטלנטי לכיוון פורטוגל, תוך עגינות קצרות במוזמביק, באי סנט הלנה ובאיים האזוריים.
לאחר מסע מהיר יחסית שארך 120 יום, הורד הקרנף בפורטוגל ב-20 במאי 1515, ליד המקום שבו הלך ונבנה מגדל בלן. בהמשך עוטר המגדל בגרגוילים (פסלים בולטים מקירות ומגגות) של ראשי קרנפים מתחת לקורות הרוחביות של המגדל. קרנפים לא נראו באירופה מאז ימי האימפריה הרומית, ודמות הקרנף הצטיירה בדמיונם של האירופים כמעין חיה אגדית, שזוהתה לעיתים כחיה המיתולוגית חד-קרן. בואו של קרנף חי לאירופה נחשב, לפיכך, לסנסציה. בהקשר של תקופת הרנסאנס, אירוע הבאת הקרנף דמה לחשיפה של עתיקות קלאסיות, כדוגמת גילוי ארכאולוגי של פסל או של כתובת קלאסית עתיקה.
החיה האקזוטית הוחזקה בכלוב בחצרו של המלך מנואל בארמון רִיבֶּירָה (אנ') שבליסבון, כשהיא מופרדת מפילים ומחיות אחרות שהחזיק המלך בארמון אסטאוס. ב-3 ביוני 1515 ניסה המלך לקיים קרב בין הקרנף ופיל צעיר שהחזיק, כדי לבדוק את ההשערה שכתב הסופר וחוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, שקרנפים ופילים הם "אויבים" מרים. הקרנף התקדם באיטיות לכיוון יריבו הפיל, אך הפיל, מבוהל מהרעש ומהמהומה שיצר הקהל הרב שצפה במופע, ברח בבהלה מהזירה עוד לפני שנוצר איזשהו מגע בין שתי החיות.
לבסוף החליט המלך מנואל להעניק את הקרנף כמתנה לאפיפיור ליאו העשירי. בפעולה זו רצה המלך להחזיר טובה לאפיפיור, ולשמר את תמיכתו בתפיסה הפורטוגזית של הטריטוריות החדשות שגילו הפורטוגלים במזרח הרחוק, מאז שוואסקו דה גמה גילה את נתיב השיט להודו מסביב לאפריקה ב-1498. שנה קודם לכן שמח האפיפיור מפיל לבן שנתן לו המלך כמתנה. בדצמבר 1515 הועלה הקרנף לאונייה יחד עם מתנות יקרות ערך נוספות – כולל תבלינים וצלחות כסף – כשהוא מעוטר בקולר קטיפה ירוק עטור פרחים, ויצא למסע משפך הנהר טז'ו (נמל ליסבון) לרומא. הספינה חלפה ליד מרסיי בתחילת 1516, ומלך צרפת, פרנסואה הראשון, שחזר מפרובאנס, ביקש לראות את החיה. הספינה הפורטוגלית עגנה לזמן קצר באי שליד חופי מרסיי, והקרנף הורד ממנה ונצפה על ידי המלך ב-24 בינואר.
בהמשך המסע נטרפה האונייה בסערה פתאומית, כששטה סמוך לחופי ליגוריה שבצפון מערב איטליה. הקרנף, שהיה אסור בשלשלאות לסיפון, טבע עימה. גופתו של הקרנף נמצאה, הוחזרה לליסבון ופוחלצה. על-פי דיווחים אחרים נשלח עורו המפוחלץ של הקרנף לרומא בפברואר 1516 כדי להציגו לציבור, אך השערה זו אינה מתיישבת עם הידוע על הרמה הטכנית של שיטות הפחלוץ במאה ה-16. אך גם אם הגיע לרומא, לא עורר הקרנף המפוחלץ עניין רב כמו הקרנף החי בליסבון, וגורלו נותר עלום, ייתכן שהועבר לפירנצה על ידי בני מדיצ'י, וייתכן שהושחת ואבד במהלך "ביזת רומא" בשנת 1527.
לקריאה נוספת

Silvano A. Bedini, The Pope's Elephant, Carcanet Press, 1997
T. H. Clarke, The Rhinoceros: from Dürer to Stubbs, 1515–1799, Sotheby's Publications, 1986
David Quammen, The Boilerplate Rhino: Nature in the Eye of the Beholder, Scribner, 2000
הערות שוליים

↑  צוטט ב-Clarke, p.20.
↑  Bedini, p.112.
↑  כלובים אלה בחצרות המלכים היו הגרעין הראשון שממנו התפתחו בהמשך גני חיות.
↑  Clarke, p.16.
↑  Bedini, p.113.
1 2  המקור הלטיני והתרגום האנגלי, תולדות הטבע, פליניוס הזקן, ספר שמיני, פרק 20.
↑  Bedini, p.118.
↑  Albrecht Dürer, The Rhinoceros, a drawing and woodcut, המוזיאון הבריטי, באמצעות מכון גוגל לתרבות
↑  Bedini, p.127.
↑  Bedini, p.132.
↑  הקרנף של דירר, יצירות מופת, המוזיאון הבריטי
↑  דירר חרט בטעות את השנה 1513. מספר מקורות העתיקו את טעותו של דירר, אך על-פי כלל המקורות האמינים הקרנף אכן הגיע לאירופה ב-1515. (Bedini, p.121)
↑  תרגום המבוסס על המקור הגרמני
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך יב, עמ' 592-594
↑  הערות מחקר על לוח מספרו של קונרד גסנר, פרויקט Humanities Media Interaction, אוניברסיטת קיו, יפן
↑  Bedini, p.121.
↑  Clarke, p.23.
1 2  Quammen, p.206.
↑  Bedini, p.192,193.
↑  Clarke, chapter 2 and 3.
↑  Philip A. Alperson, The Philosophy of the Visual Arts, Oxford University Press US, 1992, p. 80
↑  Umberto Eco, Theory of Semiotics, Indiana University Press (1978), p. 205.
↑  Ajay Kurian, FROM THE VAULTS: July 2008, Interview with Walton Ford: Ajay Kurian speaks with Walton Ford, Whitehotmagazine, ‏2008
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4540702-2  LCCN: no2017117234  VIAF: 190452478   WorldCat (עם VIAF): 190452478 
חיתוך עץ פרימיטיבי של הקרנף שנוצר על-פי שיר שכתב הרופא הפלורנטיני ג'ובני ג'אקומו פני, ופורסם ברומא ביולי 1515 (שמור בביבליוטקה קולומבינה שבסביליה)
ראש של קרנף מגולף באבן על קירות מגדל בלן
"בריאת החיות", פרסקו של הצייר רפאל, 1518–1519. פרופיל הקרנף נראה מימין לעץ.
קרנף הודי: משטחי העור הקשה והמחוספס של הקרנף תואמים במידה רבה את משטחי השריון שבדמות הקרנף של דירר
חיתוך העץ שיצר האנס בורגקמאיר ב-1515, מוזיאון אלברטינה, וינה
סמלו של אלסנדרו דה מדיצ'י, 1549
פסל פורצלן מודרני בדמותו של הקרנף של דירר. על גבו של הקרנף בולטת הקרן שהוסיף דירר (מוזיאון הפורצלן שבמייסן)
קרנף דמוי הקרנף של דירר בפסלו של סלבדור דאלי, 1956, פוארטו באנוס שבספרד
ויצ'נצה

ערך זה עוסק בקומונה באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ויצ'נצה (באיטלקית: Vicenza) היא עיר עתיקה במחוז ונטו שבצפון איטליה. נכון ל-2023 העיר מונה כ-109,496 תושבים. שוכנת למרגלות גבעות בריצ'י, 60 ק"מ מוונציה ו-200 ק"מ ממילאנו. מוכרת ומוערכת בזכות המבנים שבנה בה האדריכל אנדראה פלדיו.
פיאצה דיי סיניורי
היסטוריה

העיר  שגשגה בתקופת הרומית, אך נהרסה על ידי אטילה מלך ההונים אחרי פלישתו לאימפריה הרומית המזרחית. במאה ה-12 הפכה לעיר עצמאית ובמאה ה-15 הפכה לבת חסותה של ונציה. העיר נהנתה אז מתקופה של שגשוג ועושר רב, ופטרוני האמנות בה בנו ארמונות מפוארים. האדריכל הראשי של העיר, אנדראה פלדיו, שילב בבניית ארמונותיו מוטיבים מהעת העתיקה ומהרנסאנס. תלמידיו המשיכו לפתח את סגנונו הייחודי, ובנו מבנים רבים שזכו להערכה בינלאומית, כדוגמת הווילות הפלדיאניות בוונטו, קבוצת וילות שבנו פלדיו וכמה מתלמידיו.
המבנים העיקריים שבנה אנדראה פלדיו במרכזה של העיר, שהקנו לה את המוניטין שלה, הם:
פלאצו דלה ראג'ונה (המכונה בשם "הבזיליקה"  Palazzo della Ragione)
התיאטרון האולימפי (Teatro Olimpico)
פלאצו קייריקאטי (Palazzo Chiericati)
לוג'יה דל קפיטניאטו (Loggia del Capitaniato)
אונסק"ו הכיר בווילות הפלדיאניות, יחד עם מרכזה ההיסטורי של העיר ויצ'נצה, כאתר מורשת עולמית ב-1994.
פסל האדריכל אנדראה פלדיו בויצ'נצה
החטא

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  ראסל טי דייוויס
 כותבים:  ראסל טי דייוויס 
 בימוי:  פיטר הור 
 שחקנים:  אולי אלכסנדר עומארי דגלאס קאלום סקוט האוולס לידיה וסט נת'ניאל קרטיס
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  פיל קולינסון
 מפיקים בפועל:  ראסל טי דייוויס ניקולה שינדלר
 חברת הפקה:  Red Production Company
 הפצה:  All3Media, HBO Max 
 מוזיקה:  מוראי גולד
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4
 רשת שידור בישראל:  yes TV DRAMA
 תקופת שידור מקורית:  22 בינואר – 19 בפברואר 2021
 תקופת שידור בישראל:  7 במרץ 2021
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החטא (באנגלית: It's a Sin, רפרור לשיר של להקת פט שופ בויז בעל אותו שם) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמה המשכית. הסדרה נכתבה ונוצרה על ידי ראסל טי דייוויס ופותחה על ידי חברת ההפקה Red Production Company. הסדרה בת חמשת הפרקים מתרחשת בין השנים 1981 ל-1991 בלונדון, ומגוללת את סיפור חייהם של קבוצה של גברים הומואים וחבריהם שחיו במהלך משבר האיידס בבריטניה. צוות השחקנים הראשיים בסדרה כולל את אולי אלכסנדר בתפקיד ריצ'י טוזר, עומארי דגלאס בתפקיד רוסקו באבטונדה וקאלום סקוט האוולס בתפקיד קולין מוריס-ג'ונס, שעוברים כולם ללונדון. לידיה וסט, נת'ניאל קרטיס ודייוויד קרלייל מגלמים את הדמויות של ג'יל בקסטר, אש מוקהרג'י וגרגורי פינץ' בהתאמה. יחד הם מהווים את ההרכב המרכזי בסדרה. שחקנים נוספים שקיבלו תפקידים ראשיים היו קילי הוז, שון דולי, טרייסי אן אוברמן, ניל פטריק האריס וסטיבן פריי. הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ 4 ב-22 בינואר 2021.
נושא הסדרה, HIV ואיידס, הקשה על מכירתה לרשתות השידור. BBC One ו-ITV סירבו לפתח את הסדרה, וערוץ 4 הסכים לקנות אותה רק לאחר שעורך הדרמה שלהם, לי מייסון, נלחם עבור כך. בתחילה תוכננו לסדרה שמונה פרקים, אך לאחר מכן היא קוצרה לחמישה פרקים. שלב הצילומים החל במנצ'סטר ב-7 באוקטובר 2019. אף על פי שעלילת הסדרה מתרחשת בלונדון, היא צולמה בעיקר במנצ'סטר ובאתרי צילומים אחרים בליברפול, בולטון, אקלס, בנגור ורוס-און-סי. המפיקים בפועל של הסדרה הם דייוויס וניקולה שינדלר. פיל קולינסון נשכר כמפיק הסדרה ופיטר הואר כבמאי.
הסדרה זכתה לשבחי הביקורת על הסצנות הרגשיות שלה ועל הכתיבה והתיאור של מחלת האיידס; גם צוות השחקנים זכה לביקורות חיוביות. כל הפרקים הועלו לשירות התוכן של רשת השידור, All 4. לאחר מספר שבועות, הסדרה נצפתה במלואה מעל ל-6.5 מיליון פעמים, מה שהופך אותה לסדרה הכי נצפית בבינג' בפלטפורמה. הפרק הראשון של הסדרה היה גם השקת הדרמה הגדולה ביותר של ערוץ 4.
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר קבוצת גברים הומואים שעוברים לגור ביחד בדירה בלונדון בשנת 1981. הם מקימים חבורה, אך משבר האיידס המתפתח במהירות בבריטניה משפיע על חייהם. לאורך חמשת הפרקים החבורה מוצגת לאורך עשור שלם, עד 1991, בעוד הם נחושים לחיות בעוז למרות איום ה-HIV המתהווה מולם.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אולי אלכסנדר | ריצ'רד "ריצ'י" טוזר |  |  |
| עומרי דאגלס | רוסקו באבטונדה |  |  |
| קאלום סקוט האוולס | קולין מוריס-ג'ונס |  |  |
| לידיה וסט | ג'יל בקסטר | חברתו של ריצ'י |  |
| נת'ניאל קרטיס | אש מוקהרג'י |  |  |
| דייוויד קרלייל | גרגורי פינץ' |  |  |
| קילי הוז | ואלרי טוזר | אמא של ריצ'י |  |
| שון דולי | קלייב טוזר | אבא של ריצ'י |  |
| טרייסי אן אוברמן | קרול קרטר |  |  |
| ניל פטריק האריס | הנרי קולטריין |  |  |
| סטיבן פריי | ארתור גריסון |  |  |
| מויה בריידי | מילי |  |  |
| ניל אשטון | גריזל |  |  |
| ניקולס בליין | מר הארט |  |  |
| ויליאם ריצ'רדסון | מר ברוסטר |  |  |
| אשלי מקגוויר | לוריין פלטשר |  |  |
| קלווין א. דין | קליפורד |  |  |
| נת'ניאל הול | דונלד באסט | שחקן, בן-זוגו של ריצ'י |  |
| ג'יל נלדר | כריסטין בקסטר |  |  |
| אנדריה דוהרטי | איילין מוריס-ג'ונס |  |  |
| ניית'ן סאסקס | פיט |  |  |
| טוטו ברוין | לוסי טוזר | אחותו של ריצ'י |  |
| שניקה אוקוק | סולי באבטונדה |  |  |
| מישל גרינידג' | רוזה באבטונדה |  |  |
| דלרוי בראון | אוסקר באבטונדה |  |  |
| קן כריסטיאנסן | קארל בנינג |  |  |
פרקים

| מספר הפרק | שם הפרק | בימוי | כתיבה | תאריך שידור מקורי בריטניה | תאריך שידור מקורי ישראל | צופים בבריטניה (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | "Episode 1" | פיטר הואר | ראסל טי דייוויס | 22 בינואר 2021 | 7 במרץ 2021 | 5.02 |
ספטמבר 1981. חייהם של חמישה חברים מתכנסים יחד בדירה בלונדון. רוסקו בורח מהבית כשהוא מגלה שאביו מתכוון להחזיר אותו לניגריה. ריצ'י טוזר, שלא יצא מהארון מול הוריו, ממשיך לרדוף אחר חלומותיו להיות שחקן עם חברתו ג'יל. קולין מתחיל התמחות במכירות אצל חייט בסוויל רואו, שם הוא מתיידד עם הנרי קולטריין. קולטריין ובן זוגו חולים באופן מסתורי ומתים מסרטנים נדירים.
| 2 | "Episode 2" | פיטר הואר | ראסל טי דייוויס | 29 בינואר 2021 | TBA | 5.11 |
דצמבר 1983. למרות ההסברה החינוכית של פעילי איידס, ריצ'י נותר בהכחשה ומפיץ תאוריות קונספירציה והכחשת איידס. חבר ותיק, גרגורי (המכונה גלוריה), מסתתר לאחר שחלה ומבקש מג'יל לקנות בסתר את המצרכים שלו. ג'יל נאבקת כשהיא חוששת שהמחלה מידבקת ומתחילה לנקות ולחטא יותר מדי. מחלתו של גלוריה מחמירה ומשפחתו העוינת מחזירה אותו לגלאזגו, שם הוא נפטר במהרה. קולין הוטרד מינית על ידי הבוס שלו בטיול בניו יורק, ופוטר בהמשך לאחר שהבוס שלו ראה פרסומים על איידס שג'יל ביקשה וחושש שייתכן שיש לו את המחלה. ג'יל מנסה אך לא מצליחה לגרום לגברים להבין את הסיכונים של יחסי מין מזדמנים.
| 3 | "Episode 3" | פיטר הואר | ראסל טי דייוויס | 5 בפברואר 2021 | TBA | 5.26 |
מרץ 1986. קולין מוצא עבודה בבית דפוס ומתנדב כפעיל איידס יחד עם ג'יל. ריצ'י מתחיל במערכת יחסים עם שחקן אחר אך נאלץ להתמודד עם מציאות האיידס. קולין מאובחן כחולה איידס ומוחזק בבית חולים תחת חוק בריאות הציבור, 1984 (אנ'). אמו וחבריו צופים באימה כשהוא סובל מתופעות נוירולוגיות נדירות הנגרמות על ידי חולי מוח מתקדם רב-מוקדי. סטוץ מוביל את רוסקו למערכת יחסים רווחית עם חבר הפרלמנט השמרן שבארון. בעזרת עורך דין שוחרר קולין מבית החולים הוולשי ומובא ללונדון לטיפול ביחידה בה גברים רבים אחרים סובלים מאיידס. ריצ'י, ג'יל, אש ורוסקו מבקרים את קולין, אך מצבו מחמיר והוא מת. כולם שבורי לב בגלל האובדן, שהניע את אלה שהיו קרובים לקולין לעבור את בדיקת ה-HIV.
| 4 | "Episode 4" | פיטר הואר | ראסל טי דייוויס | 12 בפברואר 2021 | TBA | 5.84 |
מרץ 1988. ריצ'י מאובחן כחולה איידס והולך הביתה לאי וייט, שם הוא מתקשה לבטוח במשפחתו. הוא מדבר עם חבר ותיק ומחליט לחזור ללונדון, ונשבע להילחם במחלה. אש התבקש לצנזר את ספריית בית הספר כדי לעמוד בחוקים החדשים האוסרים על האוסרים על מוסדות ציבוריים ליידע ילדים על הומוסקסואליות לפי סעיף 28. רוסקו נוקט עמדה אישית נגד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת מרגרט תאצ'ר, כאשר מתחילות הפגנות נגד חברות תרופות שמרוויחות מהמחלה.
| 5 | "Episode 5" | פיטר הואר | ראסל טי דייוויס | 19 בפברואר 2021 | TBA | TBD |
נובמבר 1991. מצבו של ריצ'י מחמיר וחברים אחרים ממשיכים למות. ריצ'י חולם לחזור לבמה ומתעקש על טיפול כימותרפי כאשר הוא מאובחן כחולה לימפומה. אש וריצ'י מתוודים על רגשותיהם אחד כלפי השני, והוריו של ריצ'י מגלים סוף סוף את האמת ומביאים אותו הביתה לאי וייט. ג'יל ורוסקו עוקבים אחריהם, אך נשללת מהם ההזדמנות להיפרד מריצ'י לפני מותו. ג'יל מתעמתת עם אמו של ריצ'י על כך שגרמה לו לחיות בבושה. לאחר חזרתו ללונדון, רוסקו חוזר הביתה לראות את הוריו וג'יל מבקר בבית החולים כדי לתמוך באדם בודד שמת מאיידס. בסיום מופיע פלאשבק לריצ'י וחבריו שנהנים מזמנם יחד, לפני שמגפת האיידס פגעה.
הפקה > פיתוח

דייוויס תכנן לכתוב סדרה המתארת את חייהם של ההומואים בשנות השמונים ומשבר האיידס בבריטניה, בהתבסס על חייו שלו ושל חבריו, ולהנציח את הדור של מי שאיבדו את חייהם בגלל המחלה. דייוויס פרסם לראשונה על עיסוקו ביצירת הסדרה בינואר 2015, ובריאיון לבן דאוול ממגזין רדיו טיימס ב-2016 הוא אמר כי זו "היצירה הכי מבוססת-מחקר שאעשה אי פעם". דייוויס טען כי בתחילה היה קשה למכור את התסריט לרשתות השידור בשל הנושא ה"קשוח". דייוויד נזכר שהתבקש על ידי מפיק להתחיל את עלילת הסדרה במחלקת איידס בשנות התשעים, ואז יופיע פלאשבק חזרה לשנות השמונים. הוא דחה את הרעיון וכינה אותו "בוטה להפליא". במשך שנה שלמה דייוויס ניסה להשיג עסקה, בעוד שתי רשתות שידור סירבו לקנות את הסדרה. הסדרה הוצעה תחילה לערוץ 4, הבחירה הראשונה של דייוויס, אך הם סירבו להזמין אותה. לאחר מכן הסדרה הוצעה גם ל-BBC One, אך גם הם סירבו, ו-ITV החליטו שהם לא מוכנים לשדר סדרה כזו. עורך הדרמה של ערוץ 4, לי מייסון, רצה שהערוץ יזמין את הסדרה. הוא המתין עד שחל שינוי משמעותי בצוות של ערוץ 4, ואז העלה שוב את הרעיון בהצלחה. בתחילה דייוויס הציע את הסדרה כדרמה בת שמונה פרקים, אך צוות ערוץ 4 ביקש להגביל אותה לחמישה פרקים.
ב-22 באוגוסט 2018 פורסם לציבור על האישור של ערוץ 4 לתסריט של דייוויס. באותו הזמן שם הסדרה היה "The Boys", ואושר כי הפקתה תחל בשנת 2019. דייוויס עסק בפיתוח הסדרה יחד עם ניקולה שינדלר, ששימשה גם כמפיקה בפועל, ונעזר בחברת ההפקה Red Production Company שבבעלותה. פיל קולינסון נשכר כמפיק הסדרה ופיטר הואר כבמאי. מוראי גולד נשכר עבור יצירת פסקול הסדרה. בתחילת 2020 נחשף כי שם הסדרה שונה באופן לא סופי ל-"Boys" במקום "The Boys" כפי שדווח בעבר. שם היצירה הראשוני שונה אז מכיוון שהיה זהה לזה של הסדרה של אמזון, "הבנים" (The Boys). בפרק הרביעי, ריצ'י טוזר מופיע בפרק של סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו" בשנת 1988, כמחווה לדרסלי מקלינדן, חבר משותף של נלדר ודייוויס, שהופיע בפרק "Remembrance of the Daleks" של דוקטור הו.
הפקה > ליהוק

רוב השחקנים שלוהקו לסדרה הוכרזו באוקטובר 2019. אולי אלכסנדר, סולן להקת יירס אנד יירס, לוהק לתפקיד ריצ'י טוזר. דמותו היא נער הומו שעובר ללונדון בשנת 1981 בימי המשבר הראשונים. עומארי דגלאס, בהופעת הבכורה שלו בטלוויזיה, לוהק לתפקיד רוסקו באבטונדה, אדם ממשפחה ניגרית שמתכחשת אליו בגלל מיניותו. השחקן הוולשי קאלום סקוט האוולס לוהק לתפקידו הראשון בטלוויזיה, ומגלם את קולין מוריס-ג'ונס, גבר הומו מוויילס. לידיה וסט מגלמת את ג'יל בקסטר בסדרה. היא מארחת באופן קבוע מפגשים בסגנון שנות השמונים כדי לעזור לשחקנים להתמודד עם הנושא הרגשי של הסדרה. נת'ניאל קרטיס עבר בהצלחה את האודישן לתפקיד של אש מוקהרג'י. הוא עבד בתיאטרון כשגילה את התפקיד לראשונה ואמר שהוא "התאהב מיד" בתסריט. דייוויד קרלייל מגלם את גרגורי פינץ', דמות "תוססת" ו"שובבה", שעובד ככרטיסן באוטובוס.
השחקן האמריקאי ניל פטריק האריס מגלם את הנרי קולטריין, דמות שמתה מאיידס בפרק הראשון. השחקן אמר שהוא מרוצה מהליהוק שלו ו"גאה מאוד" להופיע בסדרה. קילי הוז ושון דולי נרשמו לשחק את הוריו של ריצ'י, ולרי וקלייב טוזר. סטיבן פריי לוהק לתפקיד ארתור גריסון, חבר פרלמנט שמרן המסרב להכיר בהומוסקסואליות שלו. פריי היה להוט להופיע בסדרה מכיוון שהוא האמין שזה יהווה מחווה לחבריו שמתו מ-HIV. המפיקים ליהקו את נת'ניאל האל בתפקיד דונלד באסט. האל מגלם דמות נשאית HIV, בעוד גם הוא בעצמו נשא HIV. שחקנים אחרים כללו את אנדריה דוהרטי בתפקיד איילין מוריס-ג'ונס וטרייסי אן אוברמן בתפקיד קרול קרטר, סוכנת שחקנים שרושמת את ריצ'י.
צוות השחקנים של "החטא" כולל מספר שחקנים הומוסקסואלים וקווירים מוצהרים, ביניהם אלכסנדר, דאגלס, פריי, האריס, האוולס, הול וקרלייל. הליהוק הזה היה מכוון; דייוויס הצהיר כי "עבור הסדרה האחת שלי, במשך חמש השעות האלה, רציתי ליצור מרחב בטוח שבו שחקנים הומוסקסואלים יכולים לבוא מרצונם ולהיות עצמם." דמויות מסוימות הושפעו מחבריו האמיתיים של דייוויס. דמותה של וסט, ג'יל בקסטר, מבוססת "בצורה רופפת מאוד" על חברתו של דייוויס, ג'יל נלדר, המופיעה בסדרה בתפקיד אמו של בקסטר.
הפקה > צילום

שלב הצילומים החל במנצ'סטר ב-7 באוקטובר 2019. חברת ההפקה Red Production Company נכנסה לשותפות עם Screen Manchester כדי לארח את הצילומים. בובי קוקרן, מנהל הפיתוח ב-Screen Manchester אמר לאדם מיידמנט מהעיתון "מנצ'סטר איבנינג ניוז" ש"עבדנו מקרוב מאוד עם ההפקה על בקשות הצילום השונים שלהם ברחבי מנצ'סטר". הסדרה מתרחשת באנגליה של שנות השמונים, וכדי לשקף את התקופה, שורה של אביזרים מהתקופה הוצגו בפני אתרי צילום חיצוניים. פקידי התחבורה של מנצ'סטר סייעו להפקה להשיג שליטה נדרשת באזורים ספציפיים. הצילומים התקיימו ברחוב פאטון, במרחצאות ויקטוריה, ב"אמבאסי קלאב" ברחוב רוקדייל, בפאב "סטאר אנד גרטר" ברחוב פיירפילד, ב"ת'ירסטי סקולר" ברחוב ניו וייקפילד וב"משרפת מנצ'סטר" ברחוב בארלו מור. צילומים נוספים התקיימו במרכז קניות באקלס וב"לה מאן קרסנט" בבולטון.
הצילומים בינואר 2020 התקיימו במרכז העיר ליברפול. הצילומים במקום החלו ברחוב ווטר עבור הסצנות בניו יורק בסדרה. הרחוב היה סגור לציבור ושורות של מוניות צהובות חנו בו. בנוסף, הוצבו במקום מכוניות וינטג' ועגלת נקניקיות בסגנון ניו יורק. הצילומים בבניין קונארד (אנ') שברחוב ברנזוויק שימשו גם כמלון בלונדון. שורה של טכניקות חזותיות דו-ממדיות בגרפיקה ממוחשבת שימשו כדי להוסיף לאותנטיות של המיקום. חללי פנים נוספים צולמו בבית הספר התיכון אולד וונטוורת' שבעיר אקלס. סצנות בית חולים שהופיעו בסדרה צולמו במקום זה. הצילומים התקיימו גם ברוס-און-סי, ויילס, ששימש בתור האי וייט. סצנות הכוללות חוף ומזח צולמו בעיר הוולשית בנגור. צילומי הסדרה הסתיימו ב-31 בינואר 2020.