מניעת היריון
היסטוריה של שיטות ואמצעים למניעת היריון

אמצעי המניעה הפשוט והיעיל ביותר הוא הימנעות מקיום יחסי מין. בתרבויות רבות אמצעי זה הוא היחיד שזכה לברכת כוהני הדת. נראה שהפניית חלק מהאוכלוסייה למנזרים, שמשה בלם לגידול אוכלוסייה בימי הביניים. חלוצות תכנון המשפחה היו הסופרג'יסטיות בסוף המאה ה-19 (האמהות המייסדות של הפמיניזם) שהטיפו להתנזרות כאמצעי להגבלת מספר הילדים.
סירוס אף הוא אמצעי מניעה שיעילותו אינה מוטלת בספק. ילידי איי צ'טהאם נהגו לסרס חלק מהבנים, כדי להימנע מפיצוץ אוכלוסין באי הקטן, שאינו יכול לפרנס המונים וסירוס של המנוצחים במלחמות היה נפוץ בעת העתיקה, כאמצעי למנוע ריבוי טבעי מהאויב המובס.
משגל נסוג. בשיטה זו, הפין מוצא מהנרתיק לפני השפיכה. הסיכון העיקרי בה הוא באובדן שליטה של הגבר.
סוג אחר של אמצעי מניעה, הדומה לספוגית למניעת היריון ללא קוטל זרע, הוא "מוך", שפירושו צמר גפן או לֶבֶד שהאישה הייתה מחדירה לנרתיק לפני המשגל. רבי מאיר התיר שימוש במניעת היריון כזו לנשים הרות (משום שהאמינו שאישה הרה עשויה להתעבר שוב כך שעובר אחד ימחץ את אחיו), למניקות, וגם כשגילה של בת הזוג בין 11 שנים ל-12 שנים ויום, משום שהיריון בגיל כזה עלול לסכן את הילדה ”שלש נשים משמשות במוך: קטנה מעוברת ומניקה, קטנה שמא תתעבר ותמות... מעוברת שמא תעשה עוברה סנדל... מניקה שמא תהרוג את בנה” (תוספתא, מסכת נידה).
אמצעי אחר, לא יעיל, שהגמרא מזכירה למניעת היריון הוא תנועות נמרצות, הליכה או התהפכות מיד לאחר יחסי המין, שנועדו לפלוט את הזרע החוצה: ”אשה מזנה מתהפכת כדי שלא תתעבר” (מסכת כתובות).
הקונדום בגרסאות פרימיטיביות היה ידוע למצרים כבר באלף השני לפני הספירה, כפי שניתן ללמוד מאיורי קיר המתארים את לבישתו. הקונדום, שהומצא מחדש במאה ה-17, היה עשוי מהחומר הדק והגמיש הזמין ביותר: מעי של כבש.
קוטלי זרע: פפירוסים מצריים וכתבי רופאים הלניסטים מספקים רשימות ארוכות של קוטלי זרע טבעיים. כתבי רפואה ממצרים הפרעונית ממליצים על משחות מגללי תנינים ודבש היוצרים מחסום מכני לזרימת הזרע מהנרתיק אל הרחם. פפירוס אחר ממליץ על שרף עץ השיטה הידוע היום כגומי ערבי – חומר צמיגי המפריש חומצת חלב. חומצת חלב היא אחד החומרים הפעילים בקוטל זרע גם בימינו. ברומא, זכה לפופולריות תכשיר המבוסס על שמן קיק ודבש. שיקויים אחרים שהומלצו בספרות הרפואית המצרית וההלניסטית כללו יין, חומץ, מלחי עופרת, שמן, רוק גמלים וחומרים אחרים.
אמצעי מניעה דרך הפה: לפי המסורת, אמצעי מניעה לאישה המכונה "כוס עיקרין" היה בשימוש עוד משחר האנושות. את הפסוק המספר על עדה וצילה, שתי נשותיו של למך (בראשית פרק ד'), מפרש רש"י "כך היה דרכן של דור המבול אחת לפריה ורבייה ואחת לתשמיש, זו שהיא לתשמיש משקה כוס של עקרין כדי שתעקר". ההרכב של הגלולה הנוזלית הקדומה הזו המובא בגמרא הכיל שרף, עשבים ומינרלים.
ייתכן שתכשירים צמחיים המכילים תרכובות דמויות הורמונים (פיטואסטרוגנים) היו אכן יעילים במניעת היריון. לפי המיתולוגיה היוונית, נחטפה אלת האביב פרספונה לשאול, שם סירבה לאכול דבר מלבד גרגרי רימון. תפריט זה הביא לאובדן הפוריות במשך החורף ואכן רימון הוא אחד מאמצעי המניעה העתיקים.
נשות אתונה חגגו את שובה של פרספונה מכלאה אל אמהּ דמטר בהילולה שהייתה סגורה בפני בעליהן. הצמחים שקישטו חגיגות אלו: רימון, מנטה (שמן מנטה ידוע כגורם להפלות), אורן ו"שיח אברהם" (Vitex), הידועים אכן כבעלי תכולת פיטואסטרוגנים גבוהה ומשמשים ברפואה העממית לטיפול בהפרעות גינקולוגיות.
הידוע שבמונעי ההיריון בעולם העתיק היה שרף הצמח סילפיום Silphium שצמח בצפון אפריקה ועליו התבססה כלכלתה של העיר קִירֵנֵה (לוב של ימינו), שהצמח אף קישט את מטבעותיה. קטיף נמרץ מדי של הצמח גרם להכחדתו במאה הרביעית לספירה.