stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי גלאפגוס
ראו גם

הפארק הלאומי קומודו
חצי האי ואלדס
שונית המחסום הגדולה
קשת דרווין
לקריאה נוספת

Michael Hume Jackson, Galápagos, a natural history, University of Calgary Press, 1993, ISBN 1895176077
John C. Kricher, Galápagos: a natural history, Princeton University Press, 2006, ISBN 069112633X
הערות שוליים

1 2  A Brief Introduction to the Geology of the Galapagos כל פסקת הגאומורפולוגיה מבוססת על מקור זה
↑  La Cumbre in Galapagos Islands erupts after 4 years of dormancy
↑  Galapagos Climate and Oceanography פסקת האקלים מבוסס על מקור זה
↑  Heyerdahl, T. and A. Skjolsvold (1956), Archaeological evidence of pre-Spanish visits to the Galapagos Islands, American Antiquity, 22, 1-71.
↑  Townsend, C.H. (1925), The Galapagos Tortoises in relation to the whaling industry, Zoologica 4(3), 55-135.
↑  Niles Eldredge (Spring 2006). "VQR - Confessions of a Darwinist" 32–53. The Virginia Quarterly Review. Retrieved on 2007-12-26.
↑  על פי לשכת הסטטיסטיקה האקוודורית
↑  בגלאפגוס יש אומנם כיום שני מיני צפרדעים, אבל אלו הגיעו רק לאחרונה, כנראה כנוסעים סמויים במטען אנושי.
1 2  פרק זה מבוסס על פרק 3: Colonisation, Evolution and Ecology בספרו של ג'קסון המופיע ב"לקריאה נוספת
↑  John Kricher, Galapagos: A Natural History
↑  פרק זה מבוסס על פרק 4: Plant Life בספרו של ג'קסון המופיע ב"לקריאה נוספת"
↑  Pink iguana rewrites family tree
↑  Invasive blackberry threatens iconic Galapagos Islands, CABI news, ‏28 באוגוסט, 2015 (באנגלית)
↑  BBC NEWS, Sea lions massacred in Galapagos
↑   הניו יורק טיימס, מין פולש מסכן את איי גלפגוס: בני אדם, באתר הארץ, 20 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566814705171  BNE: XX450846  GND: 4071538-3  LCCN: n82058890  NARA: 10036997  NKC: ge134179  NSK: 000557440  VIAF: 144179675   WorldCat (עם VIAF): 144179675 
תמונה של האי איסבלה שצולמה מהלוויין "ספוט"
צינור לבה באיי גלאפגוס.
אלבטרוסי גלאפגוס באי אספניולה
הרחוב הראשי בסן כריסטובל
צפון אי סימור חוף איי גלאפגוס
מפה של איי גלאפגוס ששרטט האנגלי אמברוז קאולי ב-1684
דגל איי גלאפגוס
איגואנה ימית
עץ ה-Scalesia pedunculata האנדמי לאיי גלאפגוס
פרות המנגרוב האדום
פאלו סנטו
צבר שהתפתח לעץ
פרח של שעונית מבאישה
אברנית הנשר
סולה כחולת-רגל
צב גלאפגוס
פינגווין גלאפגוס
חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה

| --- | --- |

תג היחידה של חטיבה 7
 סוג היחידה:  חטיבת שריון
 שייכות חיילית:   חיל השריון
 מדינת מוצא:  ישראל ישראל
 מפקדים:  אל"ם אמנון אשל
 יחידת האם:   עוצבת געש
 יחידות משנה:   גדוד 82 (שריון)   גדוד 75 (שריון)   גדוד 603 (הנדסה)   גדוד 601 (הנדסה)   גדוד 299 (חי"ר)   גדוד 52 (שריון)  שני גדודי חי"ר מילואים
 עימות:    מלחמת לבנון השנייה
 לחם נגד:  חזבאללה חזבאללה
 אמל"ח עיקרי:  טנקי מרכבה סימן 2
 סד"כ:  בשיא: 4,500 לוחמים
 אבדות:  4 הרוגים בתקרית החטיפה, פצועים בלבד בהמשך המלחמה
ערך זה מתאר את לחימתה של חטיבה 7, חטיבת שריון סדירה של צה"ל, במלחמת לבנון השנייה, שהתרחשה ביולי-אוגוסט 2006.
ערב המלחמה

ערב המלחמה, הייתה חטיבה 7 בפיקודו של אל"ם אמנון אשל - אסולין פרוסה מדן ועד אילת: מפקדת החטיבה הייתה ברמת הגולן, גדוד 82 בפעילות מבצעית בקו כחול (בפריסה גדודית מהים ועד החרמון), גדוד 77 בפעילות מבצעית ברצועת עזה (הגדוד הוקפץ לשם בעקבות חטיפת גלעד שליט), גדוד 75 בפעילות מבצעית בגזרת הר שגיא (עוצבת אדום), גדוד 603 בפעילות מבצעית בחרמון ופלוגת הסיור בפעילות מבצעית בדרום הר חברון.
פתיחת המלחמה

ביום פתיחת מלחמת לבנון השנייה היה זה גדוד 82 ("געש") שנתן את התגובה הראשונית לאירוע חטיפת החיילים בגבול הלבנון. במהלך האירוע נכנס כוח משולב לתוך לבנון, אשר כלל טנק מפלוגה א'. הטנק עלה על מטען גחון וכל הצוות נהרג. הגדוד בפיקודו של סא"ל עודד בסיוק פגע בתגובה בכלל מוצבי חזבאללה הפרוסים לאורך הגדר.
מפקדת חטיבה 7 למעשה הייתה הראשונה שהוקצתה לגזרת אוגדה 91 על מנת לסייע באירועים הרבים בימי הלחימה הראשונים. החטיבה, בעזרת יחידות שסופחו אליה (גדוד 601, גדוד 299, וגדוד 52) קיבלה אחריות בתחילה על מרחב החוף, ובתוך כך ביצעה משימות של השמדת מוצבי חזבאללה במרחב, וכן חישוף שטחים מיוערים להכנת השטח ללחימה. בימיה הראשונים של המלחמה, התמקמה מפקדת החטיבה ביישוב חניתה ומשם ניהלה את מרחב החוף.
מהלך המלחמה

לאחר מספר ימים, עם ההתבססות ההבנה שמסתמנת הרחבת הלחימה בלבנון, שונתה משימתה של מפקדת החטיבה והיא קיבלה אחריות במרחב שבין מלכיה ליישוב דובב. במסגרת תוכנית לכיבוש בינת ג'בייל, חטיבה 7 הייתה הכוח השלישי (יחד עם חטיבת גולני וחטיבת הצנחנים) והייתה אחראית על מרחב מארון א-ראס - ג'בל כחיל ורכס ה"שקד". לאחר האירועים בבינת ג'בייל, הוחלט על הוצאת הכוחות מהמרחב והחטיבה נשארה בהגנה במרחב כפי שהייתה פרוסה קודם.
בסיום שלב זה החטיבה הייתה בסד"כ: מפקדת החטיבה, גדוד 82 (שמרביתו רוכז), גדוד 299, פלס"ר 7 (הופעל מגזרת הבט"ש לצפון), פלוגת הנדסה מגדוד 603. גדוד 75 החל להיצבר בגזרת הלחימה וגדוד 77, לפי המלצת המח"ט, נותר בלחימה ברצועת עזה. הגדוד בפיקודו של סא"ל יאיר וולנסקי היה מומחה לחימה למרחב עזה, משום שצבר שם ניסיון של למעלה משנתיים לחימה. בהמשך הלחימה הוחלף יאיר על ידי סא"ל מאיר בר מאיר).
לקראת הכניסה השנייה לבינת ג'בייל סד"כ החטיבה השתנה באופן משמעותי וכלל: מפקדת החטיבה, שלושה גדודי שריון - גדוד 82, גדוד 75, גדוד מחטיבה 673, 3 גדודי חי"ר - גדוד 299, גדוד מחטיבה 2, גדוד 435 מגבעתי (הצטרף בהמשך הלחימה), גדוד הנדסה קרבית גדוד 603, פלס"ר 7 ובסיוע ישיר גדוד חיל התותחנים. עם הכניסה השנייה עמדו לרשות החטיבה כוחות רבים מאוד.
החטיבה ביצעה את תוכניתה ואגפה את העיירה בינת ג'בייל במהלך מפתיע לאויב ובהגעה מהירה ממזרח לכוון בית יהון ורכס הסילבסטר. במהלך זה, בודדה החטיבה את העיירה בינת ג'בייל.
גדוד 82 המשיך בלחימה בגזרת מארון א-ראס ורכס שקד כל זאת כשהוא ממשיך לפקד על גזרת אביבים ולהיות פרוס עם הפלוגות השונות מהחרמון דרך רכס הר דב (פלוגה ג'). בקרבות אלו היו לגדוד 4 פצועים בשתי תקריות גבול שונות נוספות נפצעו שני לוחמים נוספים כאשר הגדוד עסק בחילוץ יחידת מגלן משמורת הטבע שקד ומפאתי מרון א רס בהמשך הלחימה לחם הגדוד בגזרות מרון א-ראס, ג'בל כחיל ורכס הקָרְחבוּן והיה גדוד השריון שהתקדם משמעותית בגזרתו בלילה אחד בהובלת מ"פ ב' וחבר אל גדוד חרב שנותר לבדו בשטח.
שני מפקדי פלוגות זכו לעיטורים בקרבות אלו, הראשון מ"פ ב' סרן עידן מורג שזכה לעיטור המופת (גם אביו של עידן, תא"ל במיל' עמי מורג קיבל עיטור זה) ומ"פ א סרן אלעד צורי זכה אף הוא בצל"ש מפקד פצ"ן על לחימתו.
גדוד 82 לחם מהיום הראשון עד הפסקת האש ואפילו אחריה. ב-21 ביולי, לאחר החלטת הממשלה על הרחבת הלחימה בגבול הצפון, הוקפץ גדוד 75 מהגזרה המבצעית אותה החזיק בגבול ישראל-מצרים והצטרף ללחימה, עיקר פעילותו של גדוד 75 הייתה בגזרות המערביות, והוא לקח חלק בלחימה מול העיירות בינת ג'בייל, מיס א-ג'בל, עייתא א-שעב ואף בפאתי העיר צור בעומק לבנון.
גדוד 75, דאז בפיקודו של סא"ל דן נוימן הצטרף ללחימה ב-21 ביולי לאחר החלטת הממשלה על הרחבת הלחימה. הגדוד סיים את תקופת הלחימה ואף החזיק את חלקו המערבי של הגבול עוד חודש לאחר הפסקת האש, בגדוד 75 קיבל סרן אחסאן דקסה (דאז מפקד פלוגת "כפיר") אף הוא את צל"ש אלוף פצ"ן על חלקו בקרב בעיירה עייתא א-שעב עת סייע בחילוץ כוח צנחנים שנפגע קשות בהתקלות וספג הרוגים ופצועים במרחב העיירה, סרן אחסאן סיים את החילוץ תוך חתירה למגע מול האויב וללא נפגעים נוספים.
תום המלחמה

חטיבה 7 נלחמה לאורך כל המלחמה תחת אוגדה 91, והייתה החטיבה האחרונה שיצאה מלבנון. אחרוני החיילים ביציאה היו לוחמי גדוד 299 (גדוד חרב), שהיה מרבית המלחמה תחת החטיבה.
בתחילת המלחמה נהרגו ארבעה שריונאים של החטיבה. לאחר מכן לא נהרג אף לוחם תחת פיקוד החטיבה, כאשר שירתו תחת החטיבה אלפי לוחמים בעומק לבנון (בשיא הלחימה כ-4500 לוחמים), ומאות כלי רק"מ נסעו במרחב הלחימה.
גדוד 299 וגדוד 82 שאת מרבית לחימתם במלחמה ביצעו תחת חטיבה 7, היו בין הגדודים הבודדים שלא יצאו ממרחב הלחימה מיום פתיחת האירועים ועד הכרזת הפסקת האש. גדוד 299 זכה לציון לשבח בהמלצת החטיבה לאור הישגיו הראויים לאורך המלחמה.
גדוד 82 זכה אף הוא להערכה על לחימתו המקצועית לאורך המלחמה.
כ-20 מלוחמי החטיבה זכו לעיטורים במלחמה על הפגנת אומץ לב, גבורה, מקצועיות ומצוינות לאורך המלחמה.
בסיום הלחימה ולאור הצלחותיו של הגדוד, נבחר גדוד 75 על ידי המח"ט, להחליף את גדוד 77 כגדוד מבצעים ברצועת עזה, בה החזיק עוד כ-3 חודשים והשתתף במבצעים רבים, המוכר שבהם, מבצע ענני סתיו.
גדוד 77 שהועבר לגזרת עזה עם חטיפת גלעד שליט נשאר בגזרת עזה ולחם בה במהלך כל מלחמת לבנון השנייה.
And One

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ברלין 
 מוקד פעילות:  גרמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 סוגה:  גל חדש, סינתפופ, EBM
 חברת תקליטים:  נויז רקורדס 
 www.andone.de
 חברים
 סטיב נגהבי ריק שאה ג'וק ג'י
 חברים לשעבר
 כריס רויץ (1989–91, 2002–2011) ג'יו ואן אולי (2001–2011) אנלי ברטילסון (2000)  אלכס טו (1990–1993)
 
And one היא להקת גל חדש, סינתפופ ו-EBM מגרמניה.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1989, השפעותיה מגיעות מלהקות כמו: דפש מוד, פט שופ בויז, קראפטוורק ואולטראווקס. סטיב נגהבי וכריס רויץ הקימו את הלהקה אחרי שנפגשו באקראי במועדון בברלין ב-1989. במשך השנים השתנה הרכב הלהקה, והיחיד שנותר כיום מההרכב המקורי הוא הסולן סטיב נגהבי, שנולד באיראן.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Anguish", יצא ב-1991, ומתוכו יצא הסינגל הראשון שלהם, "Metalhammer". בהמשך אותה שנה יצא הסינגל "Aus Der Traum", כמחאה נגד מלחמת המפרץ.
ב-1992 עזב כריס רויץ את הלהקה.
ב-1993 תרמה עפרה חזה מקולה לשיר "Friend Of Stars" מאלבומם "Spot".
ב-1995 חברת התקליטים שלהם התפרקה, והם הצטרפו לחברת התקליטים הנחשבת "Virgin Records".
ב-1997 הוציאה הלהקה את אחד מלהיטיה הגדולים, "Sometimes".
אחרי מספר עזיבות של חברים את הלהקה במהלך השנים, ב-2001 התגבש ההרכב הנוכחי, בעקבות חזרתו של כריס רויץ והצטרפותו של ג'יו ואן אולי.
ב-2003 יצא אלבומם "Aggressor", שמילותיו נכתבו במקור באנגלית, אך כמחאה בעקבות המלחמה של ארצות הברית בעיראק חברי הלהקה שינו את המילים לגרמנית.
ב-2006 הוציאה הלהקה את האלבום "Bodypop", מתוכו יצא הסינגל "Military Fashion Show", שהפך ללהיטה המצליח והמוכר ביותר של הלהקה וללהיט מועדונים.
ב-30 במאי 2008 הופיעה הלהקה בישראל, במועדון הבארבי בתל אביב.
ב-2009 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף "Bodypop 1 1/2", שהכיל בתוכו גרסאות כיסוי לקלאסיקות כמו שירם של דפש מוד "Never Let Me Down Again" ועוד.
ב-4 במרץ 2011 יצא האלבום הבא של הלהקה, Tanzomat. אך הסינגל, "Zerstörer" שיצא ב-21 בינואר לפני האלבום, אינו כלול באלבום.
ב-4 ביוני 2011, כריס רואיז וג'יו ואן אולי הודיעו שהם עוזבים את And One; הם הקימו להקה חדשה בשם PAKT עם צ'אד האוגר. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-8 ביוני 2011, הודיע סטיב נגהאבי על שובם של ג'וק ג'יי וריק שאה באמצעות עמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה.
האלבום החדש של הלהקה, S.T.O.P., יצא ב-25 במאי 2012. שני סינגלים יצאו לקידום התקליט.
ב-8 באוגוסט 2014, And One הוציאו את אלבום האולפן ה-12 שלהם Magnet. האלבום יצא כאלבום אחד וגם כ-Magnet Trilogie I Box במהדורות רגילות ומוגבלות של CD וויניל.
The Magnet Trilogie I Box כולל את האלבומים החדשים הנוספים Propeller ו-Achtung 80. מהדורת הפרימיום מכילה את כל 3 האלבומים, ו-3 אלבומים חיים נוספים של And One Forever Tour 2014 כדלקמן: דיסק 1 - Propeller "Live". דיסק 2 - Magnet "Live". ודיסק 3 - Achtung 80 "Live".
דיסקוגרפיה > אלבומים

1991 - Anguish
1992 - Flop
1993 - Spot
1994 - I.S.T.g
1994 - I.S.T.e
1995 - I.S.T (גרסה אנגלית וגרמנית משולבת)
1997 - The Best of And One (אוסף)
1997 - Nordhausen
1998 - 9 9.9.99 uhr
2000 - Virgin Superstar
2003 - Aggressor
2006 - Bodypop ‏
2009 - Live (הופעה חיה)
2009 - Bodypop 1 1/2 (אוסף)
2011 - Tanzomat ‏
2011 - Naghavi's Selection: Best of Virgin Years (אוסף)
2012 - S.T.O.P.
2014 - Magnet.
2014 - Propeller.
2014 - Achtung 80.
דיסקוגרפיה > EP

1992 - Monotonie EP
1998 - Maschinenstürmer EP
2006 - Frontfeuer EP
2012 - Back Home
פיל באב

פיליפ אנדרו באב (נולד ב-30 בנובמבר 1970 בלאמבת', לונדון) הוא כדורגלן בינלאומי לשעבר אירי-יליד אנגליה, אשר שיחק במרבית הקריירה שלו כבלם.
קריירת מועדונים

באב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מילוול כשחקן הסגל המורחב של הקבוצה בשנת 1988, אך לא הספיק לשחק כלל משחק רשמי עד שחתם בקבוצת ברדפורד סיטי בקיץ 1990, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השלישית באנגליה. כבר בהופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני בברדפורד, כבש באב שער לאחר שעלה כמחליף בניצחון 1–2 מול רדינג במשחק ליגה, ב-8 בספטמבר 1990. באותה העונה, באב שיחק 34 משחקי ליגה בהם כבש 10 שערים, דבר שהפך אותו לאחד משחקני ההגנה הפוריים ביותר במסגרת הפוטבול ליג באותה העונה. בעונה שלאחר מכן באב שיחק ב-46 משחקי ליגה וכבש בהם 4 שערים. למרות כל זאת, ברדפורד לא הצליחה להעפיל לפרמייר ליג בסיום העונה, ולאחר שקובנטרי סיטי הציעה עבור שירותיו 500,000 פאונד, הקבוצה נאלצה להסכים להצעה והעבירה אותו לקובנטרי ב-21 ביולי 1992.
כבר בעונתו הראשונה בקובנטרי באב פילס את דרכו להרכב הבכיר של המועדון, שנמנה בין האבות המייסדים של ליגת הפרמייר ליג המודרנית. על אף כל התחזיות לגבי היכולת של קובנטרי לשרוד בליגה, היא הצליחה להימנע מירידה בסיומה של עונת 1992–1993, לאחר שסיימה במקום ה-15 בטבלה, וכל זאת לאחר שאת מרבית העונה העבירה קובנטרי בחמשת המקומות הראשונים של הליגה. בעונת 1993–1994, באב המשיך לשמור על כושר טוב, וסייע לקובנטרי לסיים במקום ה-11. בעונה שלאחר מכן, הספיק לשחק רק 3 משחקים עבור קבוצתו לפני שנרכש על ידי ליברפול תמורת 3.6 מיליון פאונד, ב-1 בספטמבר 1994. לאחר עסקה זו, באב נחשב לשחקן ההגנה היקר ביותר בכדורגל האנגלי.
בליברפול, באב התקשה להסתגל לסגנון המשחק של מאמנו רוי אוונס, אף על פי ששותף באופן קבוע במשחקי הקבוצה ואף סיים עמה במקום הרביעי בליגה בשנת 1995 בנוסף לזכייה בגביע הפוטבול ליג. בשנת 1996, סיימו באב וליברפול במקום השלישי בליגה, וליברפול שמרה על מקומה בצמרת גם בעונות שלאחר מכן - מקום רביעי ב-1997 ושלישי ב-1998. כאשר ז'ראר הוייה קיבל את משרת האימון במועדון בעונת 1998–1999, מעמדו של באב בקבוצה ירד ועקב כך הוא הושאל לטרנמיר רוברס.
בקיץ 2000, הוא סיים את חוזהו בליברפול, וחתם במועדון הפורטוגלי ספורטינג ליסבון. בעונתו השנייה בפורטוגל, זכה בתואר "שחקן ההגנה של העונה", כאשר קבוצתו זכתה בדאבל, בליגת העל הפורטוגלית וגם בגביע הפורטוגלי. לאחר עונתו השנייה בליסבון, חתם באב בסנדרלנד, והיה שותף לירידת המועדון לליגת המשנה האנגלית, בסוף עונת 2002–2003. בסיום העונה שלאחר מכן, פרש באב מכדורגל, לאחר שסנדרלנד החמיצה בקושי את העלייה חזרה לפרמייר ליג והודחה בחצי גמר גביע ה-FA.
נבחרת אירלנד

אחרי שבחר לייצג את אירלנד במקום מולדתו, אנגליה, באב שיחק 35 פעמים עבור הנבחרת האירית, כולל 4 משחקים מלאים במסגרת מונדיאל 1994, לאחר שאירלנד העפילה לשמינית גמר הטורניר. משחקו האחרון עבור נבחרתו, היה ב-7 בספטמבר 2002, משחק
מוקדמות יורו 2004 נגד רוסיה במוסקבה. במהלך משחקו האחרון, הוא נכנס כמחליף בדקה ה-85 של המשחק, ובנגיעתו הראשונה בכדור הסיטו לשערו הוא שבו עמד שיי גיבן, וגרם לשער עצמי. בסיום המשחק, אירלנד הפסידה 2–4.
תארים

ליברפול
גביע הפוטבול ליג: 1994/1995
ספורטינג ליסבון
ליגת העל הפורטוגלית: 2001/2002
הגביע הפורטוגלי: 2001/2002
מנזר המצלבה

| --- | --- |

מנזר המצלבה
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־4
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־4 
 
 קואורדינטות:  31°46′20″N 35°12′29″E﻿ / ﻿31.7721°N 35.208°E﻿ / 31.7721; 35.208
 he
 
מבט מכיוון גן סאקר לעבר המנזר
מנזר המצלבה ועמק המצלבה בשלג, מבט ממזרח למערב. מעל העמק נראה חלקו הדרומי של מוזיאון ישראל
מראה מן האוויר
צילום אווירי
מבט מצפון
המנזר בלילה
ציור קיר של שותא רוסתוולי, המשורר הגאורגי שכתב את הפואמה "עוטה עור הנמר"
מנזר המצלבה (בגאורגית ჯვრის მონასტერი - ג'בְרִיס מונאסטֶרִי jvris monast'eri) הוא מנזר מבוצר השוכן בעמק המצלבה בירושלים, בין השכונות גבעת רם, רסקו ורחביה, בגובה 750 מטר מעל פני הים. מבנה המנזר הנראה נבנה במאה ה-11 על בסיס מבנה מהתקופה הביזנטית שנבנה במאה השישית. המנזר והכנסייה הם מהמבנים הבודדים ששרדו בירושלים בשלמותם מימי הביניים.
שמם של המנזר והכנסייה קשור למסורת הנוצרית שלפיה במקום גדל העץ שממנו הכינו הרומאים את הצלב עליו נצלב ישו. בערבית נקרא המנזר "אל-מצלבה" או "דיר א-צליב" - מנזר הצלב. המנזר נמצא בבעלות הכנסייה היוונית אורתודוקסית.
תולדות המנזר > ייסוד

נסיבות ייסודו של המנזר אינן ידועות בוודאות. על פי הידוע נבנתה כנסיית המצלבה במהלך המאה השישית בעת שלטונה של האימפריה הביזנטית בארץ ישראל. בספרו "ירושלים, העיר החדשה" מספר זאב וילנאי כי על פי המסורת הנוצרית נבנתה הכנסייה על ידי המלך הגאורגי הנוצרי הראשון - מיריאן השלישי, מלך איבריה, שעלה לרגל לירושלים, וקיבל במתנה מקונסטנטין הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, את עמק המצלבה. מקורות נוצריים אחרים מייחסים את בניית הכנסייה בעמק המצלבה לפלוויה יוליה הלנה, אימו של קונסטנטין הראשון, שביקרה בירושלים בחיפוש אחר הצלב האמיתי, ובנתה כנסיות באתרים נוצרים קדושים. מסורות אחרות קושרות את הבנייה לקיסר הרקליוס, שהקים במקום זה את מחנהו עם החזרת הצלב מפרס.
עמדת המחקר ההיסטורי המודרני באה לידי ביטוי במאמרו של פרופסור אמנון לינדר על הקהילות הנוצריות בירושלים, לפיו נבנה המנזר על ידי גאורגי פרוכורי בשנת 1038, אירוע יוצא דופן בתקופת השלטון המוסלמי, שנתאפשר עם התחזקות מעמדה של האימפריה הביזנטית. על פי המחקר, על מנת לתמוך במנזר התיישבו איכרים גאורגיים בכפר מלחה, יוזמה של המלך הגאורגי בגרט הרביעי ואימו מריה, שהקדישו מזמנם וממרצם למנזר המצלבה והושיטו לו עזרה כלכלית ודיפלומטית. פרופסור לינדר מציין כי במנזר הייתה פעילות גיאורגית דתית נמרצת, ונזירים עסקו בקדחתנות בתירגום ובהעתקת כתבי יד. מאה ושישים כתבי יד מהמנזר שמורים בידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ומספר גדול נוסף פזור ברחבי תבל, עדות לפעילות הנמרצת והענפה של הנזירים הגאורגים. כנסיית המנזר לא הכילה רק ספרים שהועתקו בתוך כותלי המנזר, וכתבים נוספים הובאו אליו על ידי עולי רגל, בעיקר מאנטיוכיה ומהר אתוס. כתבי יד אלו, שכללו תרגומים משפות זרות לגאורגית, הפכו את ירושלים ואת מנזר המצלבה למרכז תרבותי חשוב.
תולדות המנזר > ימי הביניים

במאה השישית הורחבה הכנסייה והוקם מנזר הצמוד אליה על ידי יוסטיניאנוס. באותה תקופה הופיע מנזר המצלבה ברשימה השמורה בארכיון הכנסייה היוונית אורתודוקסית של ירושלים "הצלב - במקום בו נגדע העץ היקר". קטע פסיפס מהמאה השישית נחשף באזור האפסיס. לא ברור האם היה קשר בין כנסייה זו למסורת שהתהוותה בימי הביניים באשר לעץ היקר ממנו נעשה הצלב.
על פי המסורת, בליסאריוס, מגדולי המצביאים הביזנטים, אשר הוביל את המערכה לכיבושה מחדש של הקיסרות הרומית המערבית, הצליח לתפוס את אוצרות בית המקדש שהיו שמורים ברומא. חפצי הקודש הוחזרו לירושלים והושמו בכנסיית הניאה. הכנסייה נבנתה על ידי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס באזור הדרומי ביותר של ירושלים של ימיו, בשיאו של הר ציון. פרוקופיוס, ההיסטוריון הביזנטי מספר שיוסטיניאנוס בנה מבנה אדיר ומפואר על-מנת לאחסן בו את אוצרות בית המקדש שנחרב כ-470 שנה לפני כן. אך בהתגבר לחץ הצבאות המוסלמים הועברו האוצרות למנזר המצלבה ונקברו במקום מסתור, שמיקומו אבד, ושם הם קבורים עד היום. נסיגת הצבא הביזנטי והתגברות ההתקפות המוסלמיות הביאו לפריצת חיילים אל תוך המנזר בשנת 796 ולרצח כל הנזירים כולל אלו שידעו על מקום המטמון של אוצרות המקדש. סימנים מאירוע טראומטי זה ניכרו למשך שנים רבות לאחר מכן ומבקרים במנזר יכלו לראות כתמים כהים על רצפת הכנסייה אליה ברחו יושבי המנזר ושם נשפך דמם.
בעת שלטון הצלבנים בארץ ישראל פרח המנזר ונזירים גאורגים רבים התגוררו בו, ובהם גם שותא רוסתוולי, המשורר הלאומי של גאורגיה. על פי המסורת הגאורגית, עזב רוסתוולי את גאורגיה בשנת 1185 לאחר שהואשם בפרשית אהבים עם המלכה תמר, אהבה שהייתה בלתי אפשרית. הוא התיישב במנזר המצלבה בירושלים למשך תקופה ארוכה, כתב את הפואמה ויצירת המופת "עוטה עור הנמר" וצייר ציורי קיר. בשני ציורי קיר המופיעים על אחד מעמודי המנזר מופיעה דמות המשורר בין שני קדושים. בפואמה מציג המשורר את עצמו:
אנכי, נגיד רוסתווי
שמתי זאת על צווארי
כי בשל מנהגת חיל
אשתגע לאין הבריא
נחלשתי, כי בחלד אין תחבושת לשברי
או תגהה מזור לפצע
או מהר תכרה קברי
ארבע שנים לאחר כיבוש ירושלים על ידי הצלבנים, סיפר עולה הרגל האנגלי זייוולף (Sæwulf) על המנזר כי הוא "מכובד ויפה מאד ובעבר נחרב בידי הכופרים". תעודה צלבנית משנת 1177 מציינת כי מלכי ממלכת ירושלים החזיקו כרמים בעמק המצלבה. הכנסייה מוזכרת במספר כתבים של עולי רגל צלבניים, המתארים עמק פורה ובמרכזו כנסייה נאה שבה נמצא מקומו של העץ ממנו נעשה הצלב. התיאור ממשיך ומפרט כי הכנסייה מבוצרת היטב בחומות ובמגדלים ובתוכה בתים, רפקטוריום ומגורים.
תולדות המנזר > התקופה הממלוכית

תבוסת הצלבנים ואובדן ירושלים לנצרות שינו את גורלו של המנזר. השליטים החדשים של הארץ - הממלוכים - פעלו נמרצות לצמצם את הנוכחות הנוצרית בירושלים, והמנזר נתפס על ידיהם. על פי היסטוריונים מוסלמים, הסולטאן ביברס הקים במבנה מסגד ומעון לדרווישים. בשנת 1305 חזר המנזר לבעליו המקוריים, לאחר השתדלות מצד הביזנטים ומצידה של משלחת גאורגית שהופיעה בפני הסולטאן הממלוכי ובידיה מתנות ומכתב. במכתב פורטה בקשה להחזיר את המנזר לידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית, אשר נאותה לקבל את חסות הסולטאן. ככל הנראה באותה תקופה נתרם למנזר כתב יד עתיק "הבשורות של ירושלים".
עולה רגל קתולי מאירלנד שביקר בארץ בשנת 1323 כתב
"באנו אל מנזר אשר בו מתגוררים נזירים פורשים הנקראים קומני. תחת המזבח בכנסייתם המקום בו גדל העץ היקר ביותר שממנו הוכן הצלב."
הפקיד הממלוכי אבן פדאללה אל-עמארי שהתגורר בירושלים בשנת 1347, תיאר את המנזר המוקף זיתים וגפנים ובו איקונין ונזירים גאורגים וציין כי:
"בעבר היה פה מסגד למוסלמים אולם מתוך דרישת המלך הגרוזיני נמסר חזרה לידיהם, למורת רוחם של חכמי האסלאם בירושלים המקווים עוד לקבלו חזרה... הנזירים סיפרו לי שיש בארצם עיזבונות לטובת המנזר הזה, בייחוד הוקדשו לו סוסים המבלים במרעה וההכנסה ממכירת הסייחים נשלחת כל שנה לנזירים והסכום הוא גדול מאד."
תולדות המנזר > התקופה העות'מאנית

במהלך המאה ה-16 חזרו המוסלמים, עתה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, על דרישתם לקבל לחזקתם את המבנה על בסיס הטענה כי בעבר פעל בו מסגד. הנזירים מחקו כל זכר לנוכחות ערבית במנזר, הסירו כתובות בערבית והרסו את המיחרב שהיה בו. המנזר נותר בידי הנוצרים.
בשנת 1667 ביקר במנזר המצלבה נזיר קתולי ונקב בשמו "מנזר הגאורגים" (Monastere de Georgiens) ובשם הערבי "מוצלבה" (Musallabe). עולה הרגל האמור גילה יחס מסויג וביקורתי כלפי המנזר ויושביו. לדבריו, המסורת המקשרת בין הצלב לבין המנזר מפוקפקת, והוא הקשה "מאיין יודעים זאת? האם מוכר העצים ידע מאין הובא הקרש הזה? ומי חשב לברר זאת?". הוא תיאר את הציורים בכנסייה וטען כי הם לא עתיקים אלא צוירו בסמוך לביקורו. הנזיר הקתולי הוסיף כי מצבו של המנזר בכי רע, קופתו ריקה וחוב רובץ עליו. התרומות שנשלחו בוזבזו על ידי מנהל המשק שברח מהמנזר, ומאוחר יותר נרצח על ידי אחד הנזירים שעלה על עקבותיו בבית הפטריארך היווני בעיר חלב. מאותה עת הלך מספר הגאורגים ופחת, עד שבשנת 1685 מכרו הגאורגים את המנזר לכנסייה האורתודוקסית היוונית. ממספר מקורות נובע כי בסוף המאה ה-17 הייתה לנזירי "האחווה הגאורגית" תקופה של שפל כלכלי והמקום עבר לרשות "אחוות הקבר הקדוש" היוונית אורתודוקסית. ההעברה לא הייתה שלמה, ועד לאמצע המאה ה-19 היה לנזירים הגאורגים במקום מעמד מיוחד
נזיר פרנציסקני שמכתבו שמור בארכיון ספריית הוותיקן כתב בראשית המאה ה-18 כי "במנזר מתגוררים מספר נזירים גאורגיים וגם נזירים יוונים". החוקר הגרמני טישנדורף (Tischendorf) מציין בספרו משנת 1844 כי במנזר חיים "ארבעה נזירים גאורגיים וגם אישה משרתת באה בימים". בתום התקופה העות'ומנית פעל במנזר סמינר לנזירים יוונים אורתודוקסים מכל אגן הים התיכון.
תולדות המנזר > תחת שלטון ישראל

במהלך מלחמת העצמאות נפטר בשנתו הנזיר הבודד שחי במקום, והוא הפך לבסיס לגדנ"ע. בסמוך אליו הוקם מנחת עמק המצלבה. לאחר המלחמה הוחזר המבנה לפטריארכיה היוונית. בשנת 1960 נשלחה למנזר משלחת מחקר שמומנה על ידי האקדמיה למדעים של גאורגיה הסובייטית. המשלחת חשפה את הפורטרט של רוסתוולי שנחשב עד אז לאבוד, אך לא הצליחה לאתר את קברו. המנזר עבר שיפוץ יסודי בשנת 1972. ב-1986 שימש המקום כאתר הסרטת הסרט "חימו מלך ירושלים" המבוסס על ספרו של יורם קניוק. ביוני 2004 הושחת הפרסקו של רוסתוולי ופניו של המשורר נמחקו. בעקבות כך הגישה גאורגיה מחאה רשמית לממשלת ישראל. בשנת 2005 קראה עיריית ירושלים את הדרך העוברת בסמוך למנזר על שמו של רוסתוולי.
בדצמבר 2012 אלמונים ריססו כתובות נאצה על חומת המנזר ועל מכונית סמוכה נכתב "חנוכה שמח - תג מחיר" ו"ישו בן זונה" ונוקבו צמיגים.
תיאור המנזר

למנזר המצלבה פתח כניסה בודד וצר, המונע כניסה נוחה לתוך המבנה, שנבנה כאמצעי הגנה כנגד אורחים לא קרואים. הפתח מוביל לחדר מבואה קטן בו קבועה כתובת בשפה הגאורגית "יסלח אלוהים לנשמת בונה הקשתות האלו שלווה שוביסשבילי הוריו ואחיו". החצרות הפנימיות מובילות אל תוך המנזר עצמו, הבנוי מחדרים רבים ששימשו מעון לדרי המנזר.
תיאור המנזר > הכנסייה

במרכז המנזר נמצאת הכנסייה הבנויה בסגנון האופייני לכנסיות הצלבניות בארץ ישראל. תוכנית הכנסייה היא כשל בזיליקה עם אולם תווך ושתי סיטראות המסתיימות במזרח בשלושה אפסיסים מקבילים. המבנה משלב סגנון בנייה רומנסקי מוקדם עם מסורות בנייה מקומיות נוצריות קדומות והשפעות ביזנטיות. בכנסייה שרידי פסיפסים מהמאה ה-6 ומהמאה ה-11 שנשתמרו בשלמותם עד ימינו. בכנסייה ציורי קיר רבים, וברובם מתוארים קדושים נוצרים ודמויות מכתבי הקודש. על הקירות כתובות בגאורגית וביוונית. תארוכן שנוי במחלוקת, אך ככל הנראה צוירו במהלך המאה ה-17. עולי רגל לאורך הדורות הוסיפו חריטות עם שמם על קירות הכנסייה. בראשי העמודים ניתן להבחין בציורי עקדת יצחק מעל המלכים דוד ושלמה.
מאולם הכנסייה מוביל פתח אל מקום צמיחת העץ הקדוש המסומן בפתח ברצפת החדר ועליו קבועה טבלת נחושת מעוטרת. על קירות החדר תמונות המתארות את המסורת הנוצרית של תולדות העץ. מדובר בעץ בעל שלוש צמרות, צמרת ברוש, צמרת אורן וצמרת ארז כפי שמוזכר בפסוק "ברוש תדהר ותאשור יחדיו". על פי האגדה הנוצרית שלושת המלאכים שפגשו את אברהם באלוני ממרא הותירו בידיו שלושה ייחורי עצים. לאחר שבנות לוט החטיאו את אחיו לוט ביקש לוט מאברהם עזרה. אברהם אבינו נתן ללוט את שלושת הייחורים של ברוש, ארז ואורן, והלה שתל אותם בעמק המצלבה כמעשה כפרה על חטאיו. אברהם הורה ללוט להשקות את הייחורים במי הירדן, והוא היה מביא את המים בעזרת חמור. השטן ניסה להסיט אותו מן המעשה אך לא צלח בכך. לפי מסורת אחת, נבחר העץ לשמש כצלב בגלל הרכבו המשולש שתורם לסבל הצליבה, ולפי מסורת אחרת, העץ נכרת כדי לשמש בבניית בית המקדש הראשון, אך לא התאים. לצד המזבח מצויה אייקונה של מרים המצרית שגם היא קשורה למנזר.