stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור לאון
קורות חייו

ויקטור הירשפלד נולד במשפחה יהודית, בנם של הרב יעקב היינריך הירשפלד (שאשוואר, 20 בינואר 1819 – וינה, 6 באוקטובר 1902) ושל פאולינֶה אַאּוש. אביו היה אחד משלושת הרבנים שחנכו את בניין בית הכנסת בעיר פץ' בהונגריה. הוא למד פילוסופיה באוניברסיטאות אאוגסבורג ואוניברסיטת וינה ולמד בקונסרבטוריון של וינה. לאחר מכן עבד כעיתונאי. מ-1877 עד 1884 הוציא לאור את כתב העת Die Hausfrau: Blätter für Haus und Wirthschaft, (עקרת הבית: סדינים לבית ולעסק) תחת השם הבדוי ויקטור לאון, שאותו שמר עד מותו, הוא עשה לעצמו שם גם בחוגי התיאטרון. היה מיודד עם הרמן בהר (אנ') ומזוהה קשר הדוק עם החוג הספרותי של קפה גרינשטיידל (אנ').
ב-1878 ערך את הופעת הבכורה שלו עם Falsche Fährte בתיאטרון שולקובסקי (Sulkowskitheater), שפעל מ-1837 עד 1895, ברובע מרגרטן של וינה, אך הוא נותר חסר הצלחה. ב-1881 הוא היה הדרמטורג של התיאטרון אין דר יוזפשטאדט, (Theater in der Josefstadt) ב-1882 של תיאטרון קרל (Carltheater) ובשנת 1883 של תיאטר אן דר וין. הוא כתב דרמות רבות, מחזות עם ומסות, ובין השאר עם אחיו לאו פלד (Leo Feld) - יצר לבריות אופרטה למלחינים כמו מקס פון ויינצירל, רודולף ריימן, אלפרד זמארה ויוהאן שטראוס (הבן) . הוא השיג פריצת דרך רק ב-1897, כשכתב את האופרטה Der Opernball יחד עם היינריך פון ולדברג והמלחין ריכרד הוברגר. עד מהרה באו לאחר מכן האופרטות דם וינאי והאלמנה העליזה (אופרטה) שאיתן זכה להצלחה רבה. הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם לאו שטיין ויחד איתו תרם להצלחתו העולמית של פרנץ להאר. בין השנים 1884–1893 עבד בעיקר כעיתונאי, לאחר מכן ב-1894 הפך לדרמטורג ולמנהל התיאטרון אין דר יוזפשטאדט, ומשנת 1897 עבד כמנהל התיאטרון קרל וגם קיבל על עצמו הכשרת שחקנים.
הוא היה נשוי לאוטילי פופר (10 באפריל 1869 - 12 באפריל 1942), איתה נולדה לו בת, פליסיטאס, שכונתה ליצי. בשנת 1907 נישאה בתו להוברט מרישקה, שבאותה תקופה היה עדיין שחקן וזמר אופרטה. ליצי הציעה את האווירה הסינית לאופרטה "המעיל הצהוב" של להאר, שלימים התפרסמה בעולם תחת השם "ארץ החיוכים". ליצי הייתה בקושי בת שלושים כשמתה מדלקת התוספתן בשנת 1918, לאחר לידת בנה השלישי, פרנץ מרישקה. לכן, ויקטור לאון הקדיש לבתו את הלברית של המעיל הצהוב. לאון שרד גם את בתו וגם את אחיו הצעיר. עבודתו הבימתית האחרונה הייתה פיקוח על ההצגות משנת 1932 של Das Fürstenkind של להאר (גם: Der Fürst der Berge). לאחר סיפוח אוסטריה לאימפריה הגרמנית, נאסר עליו לעסוק במקצועו בשל מוצאו היהודי. מקום מגוריו האחרון היה בהיצינג. קברו הדקורטיבי ממוקם בבית הקברות היצינג.
לאור משא ומתן לגבי העיזבון, ויקטור לאון נרשם כאזרח סלובקי על ידי בית המשפט המקומי (Hietzing) תחת הרייך הגרמני בשנת 1940 (תחום שיפוט: סניץ).
הנצחה

בשנת 1955, נקרא רחוב בהיטצינג על שמו (ויקטור-ליאון-גאסה)
עבודותיו

מחזות עם
Gebildete Menschen. מחזה בשלוש מערכות, 1895
Fräulein Lehrerin, Leo Felddel, 1905
Ein dunkler Ehrenmann. מחזה בשלוש מערכות, 1919
קומדיות
Falsche Fährte, 1878, veröffentlicht als Postillon d’amour, OBV.
—, Heinrich von Waldberg (1862–1929): Atelier Mazabou, 1887
Die grünen Bücher. Lustspiel in einem Aufzug, 1900, OBV.
—, Leo Feld, Robert Stolz: Der große Name, 1909, OBV.
אופרות ואופרטות
Der Doppelgänger, 1886 (Musik: Alfred Zamara)
Simplicius, 1887 (Musik: Johann Strauss (Sohn))
Friedel mit der leeren Tasche. Oper in drei Acten, 1892, (Musik: Max Josef Beer)
Das Modell, 1895 (Musik: Franz-von-Suppè-Nachlass)
Der Strike der Schmiede, 1897 (Musik: Max Josef Beer)
Der Opernball, 1898 (Musik: Richard Heuberger)
Wiener Blut, 1899 (Musik: Johann Strauss (Sohn) arrangiert von Adolf Müller junior)
Der polnische Jude (gemeinsam mit Richard Batka), 1901 (Musik: Karel Weis)
Der Rastelbinder, 1902 (Musik: Franz Lehár)
Die Schönen von Fogaras, 1903 (Musik: Alfred Grünfeld)
Barfüßele, 1904, (Musik: Richard Heuberger)
Der Göttergatte, 1904 (Musik: Franz Lehár)
Die lustige Witwe, 1905 (Musik: Franz Lehár)
Vergeltsgott, 1905, (Musik: Leo Ascher)
Der fidele Bauer, 1907 (Musik: Leo Fall)
Die geschiedene Frau, 1908, (Musik: Leo Fall)
Das Fürstenkind, 1909, (Musik: Franz Lehár)
Das erste Weib. Operette in drei Akten, 1910, (Musik: Bruno Hartl)
Die eiserne Jungfrau. Operette in drei Akten, 1911, (Musik: Robert Stolz)
Der Nachtschnellzug, 1913, (Musik: Leo Fall)
Gold gab ich für Eisen, 1914 (Musik: Emmerich Kálmán), Libretto als PDF (25 MB)
Wiener Volkssänger, 1919 (Musik: Robert Mahler)
Die gelbe Jacke, 1923 (Musik: Franz Lehár)
La Barberina, 1928, (Musik: Leo Ascher)
Der Fürst der Berge, 1932, Neufassung von Das Fürstenkind aus dem Jahr 1909 (Musik: Franz Lehár)
כתבים
Dramaturgisches Brevier. Ein populares Hand- und Nachschlagebuch für Bühnenschriftsteller, Schauspieler, Kritiker und Laien. Excerpte aus sämmtlichen dramaturgischen Schriften Lessings, nach Materien geordnet und mit Erläuterungen verschein . מהדורה שנייה. רובינברלג, מינכן 1894
לקריאה נוספת

Susanne Blumesberger, Michael Doppelhofer, Gabriele Mauthe: Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft 18. bis 20. Jahrhundert. Band 2: J–R. Hrsg. von der Österreichische Nationalbibliothek. Saur, München 2002, [[:de:Special:BookSources/3598115458|ISBN 3-598-11545-8]], S. 815.
Felix Czeike: Historisches Lexikon Wien, Band 4. Kremayr & Scheriau, Wien 1995, [[:de:Special:BookSources/3218005469|ISBN 3-218-00546-9]]; S. 24f.
Barbara Denscher: Der Operettenlibrettist Victor Léon. Eine Werkbiografie. Transcript Verlag, Bielefeld 2017, [[:de:Special:BookSources/9783837639766|ISBN 978-3-8376-3976-6]].
Monika Kornberger: Léon (eig. Hirschfeld), Viktor. In: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Wien 2002 ff., ISBN [[מיוחד:משאבי ספרות חיצוניים/3-7001-3077-5</nowiki>; Druckausgabe: Band 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2004, ISBN [[מיוחד:משאבי ספרות חיצוניים/3-7001-3045-7|<span dir="ltr">3-7001-3045-7</span>]]|<span dir="ltr">3-7001-3077-5; Druckausgabe: Band 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2004, <nowiki>ISBN 3-7001-3045-7]].
Salomon Wininger: Große Jüdische National-Biographie. Band 2. Czernowitz 1927, S. 131f.
Literatur von und über Victor Léon im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek
Victor Léon im Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit (LexM)
Victor Léon hagyatéka megtalálható kézirat-gyűjteményben, valamint a Bécsi Városháza Könyvtárának kottagyűjteményében
Victor Léon szócikke az Austria-Forumon (im AEIOU-Österreich-Lexikon)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szenici izraelita hitközség születési akv. 1/1858. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-04-25.
↑  "Ünnepség: 150 éves a Pécsi zsinagóga".
↑  lexm.uni-hamburg.de, abgerufen am 25. September 2013.
↑  Felix Czeike: Historisches Lexikon Wien. Band 5. Verlag Kremayr & Scheriau, Wien 1997, מסת"ב 3-218-00547-7, S. 540.
↑  תבנית:ANNO sowie OBV.
↑  תבנית:ANNO
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282835905171  PLWABN: 9810548874005606  BNE: XX1202076  BnF: cb12508334c (data)  CANTIC: a16308013  CiNii: DA10660276  GND: 115460608  ICCU: MILV136241  ISNI: 0000 0001 2146 2560  LCCN: n81028130  LNB: 000046481  MusicBrainz: 2a5653cd-65e1-4727-a5d2-4725f0ac9ddb  NKC: xx0018258  NLA: 35712522  NLG: 215639  NLK: KAC2020P3873  NSK: 000053663  NTA: 07185245X  RERO: 02-A012317735  SELIBR: 305155  SNAC: w6p281np  SUDOC: 069367809  Trove: 1053416  VcBA: 495/346359  VIAF: 104231828   WorldCat (עם VIAF): 104231828 
הוא קבור בבית העלמין הייצינג
לוח זיכרון על הקבר
פול מוני (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1895 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 באוגוסט 1967 (בגיל 71) מונטסיטו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 שם לידה:  Meshilem Meier Weisenfreund 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1908 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1937)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1956)  גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר (1936)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
פול מוני. צילם: קארל ואן וכטן
פול מוני (באנגלית: Paul Muni; ‏22 בספטמבר 1895 – 25 באוגוסט 1967) היה שחקן במה וקולנוע אמריקני ממוצא יהודי. נמנה בשנות ה-30 על הכוכבים הבולטים והמצליחים ביותר של אולפני וורנר.
ביוגרפיה

נולד בשם משולם מאיר וייזנפרוינד בלבוב שבמזרח גליציה, וב-1902 היגרה משפחתו עמו לארצות הברית. בעודו ילד החל להופיע בתיאטרון הומוריסטי יחד עם הוריו (1908–1913), אחר כך עם להקות נודדות בארצות הברית (1914–1917) ובתיאטרון האומנותי היידי בניו יורק (1918-1925).
בשנת 1921 נישא לבלה לבית פינקל, שהייתה גם היא שחקנית בתיאטרון היידי.
ב-1926 הופיע לראשונה באנגלית בהצגה בברודוויי.
בשנת 1929 חתם על חוזה באולפני פוקס והחל קריירה מצליחה בקולנוע.
על משחקו בסרטו הראשון בשנת 1929 היה מועמד לפרס האוסקר.
מסרטיו החשובים:
1932 - פני צלקת.
1936 - חיי לואי פסטר.
1937 - חייו של אמיל זולא בתור אמיל זולא.
1937 - האדמה הטובה (על פי ספרה של פרל בק).
1945 - שיר שייזכר, על חייו של פרדריק שופן.
בשנת 1946 הופיע במחזהו הפרו-ציוני "דגל נולד" של בן הכט.
מוני היה מועמד לאוסקר 6 פעמים וזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1936.
לאחר פרישתו ממשחק עבר עם רעייתו לקליפורניה.
שמו מונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.
תם אהרון

| --- | --- |

תם אהרון בתכניתו בערוץ כאן 11, "פעם בשבוע עם תם אהרון"
 לידה:  9 באפריל 1990 (בן 34) רעננה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי וסאטיריקן, כותב ומנחה בתכנית "פעם בשבוע עם תם אהרון"
 פרופיל ב-IMDb
 
תֹם אהרון (נולד בי"ד בניסן ה'תש"ן, 9 באפריל 1990) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי, סאטיריקן ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ברעננה ב-1990 והחל להופיע בשנת 2013, בתחילה בערבי "במה פתוחה", ולאחר מכן כחלק מקבוצת "הערב סטנדאפ הזה".
בעקבות עיסוקו הרב בסאטירה פוליטית ועדתית, קיבל אהרון פינה בתוכנית האירוח "תוכנית קיציס", בה ניתח אירועים פוליטיים ואקטואליים מזווית עדתית. הפינה זכתה להצלחה ולביקורות חיוביות.
בנובמבר 2015 החל לכתוב טור במגזין "ליברל".
אהרון היה משתתף קבוע בתוכנית "גב האומה", החל מעונתה השלישית ועד סוף 2017.
כתב לתוכניות סאטירה שונות, כגון "תוכנית קיציס", "ארץ נהדרת", "גב האומה" ו"היהודים באים".
החל מ-2017 הנחה את "חיות במה יוצרות".
מינואר 2018 ועד דצמבר 2020, שידר תוכנית אישית ב"כאן 11" שנקראה "פעם בשבוע עם תם אהרון". חלק מהתכנית, המונולוג המרכזי בה, פורסם גם כהסכת בשם "תם אהרון - המונולוג המרכזי". התכנית שודרה במשך שלוש עונות.
מיוני 2021 ועד מאי 2023, הגיש בגלגלצ תוכנית שבועית באורך 3 שעות.
החל ממאי 2023 החל להגיש את תכנית הבוקר ברדיו 99 ביחד עם טל ברמן ואביה פרחי שעלתה לאחר סיום תכנית הבוקר של טל ואביעד. באותו חודש שודר בערוץ כאן 11 הספיישל הדוקו-קומי "נפיץ", אשר אותו כתב והגיש. הספיישל עוסק בהדרת נשים במרחב הציבורי.
באוקטובר 2023 החל להנחות את תוכנית האירוח הלילית "הלילה עם תם ויעל" לצד יעל פוליאקוב, ברשת 13.
אהרון מחליף מדי פעם את גיא זהר בהנחיית "מהצד השני עם גיא זהר".
עורך ראשי של "יומי" פרויקט טיקטוק המסכם את החדשות היומיות ומנגיש אותן לקהל צעיר.
בפברואר 2024 החל להשתתף בתוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שמשודרת בכאן 11.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעברו היה בזוגיות עם השחקנית גיתית פישר. נשוי לליאת תורג'מן ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑   ניב הדס, אייל קיציס הפך לחתרני ורלוונטי בזכות הפינה המזרחית של תום אהרון, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2014
דנה שמש, תוכנית קיציס: ארץ נהדרת, תאכלי אבק, באתר nrg‏, 24 באוגוסט 2014
↑  ערן סויסה, תם הטקס: התוכנית של תם אהרון יורדת, באתר ישראל היום, 23 בדצמבר 2020
↑  מהמתנ"ס ברעננה לגלגלצ, תם אהרון בתכנית חדשה, באתר אייס, 10 ביוני 2021
↑  Spotify, open.spotify.com
↑  דניאל שירין, תם אהרון התחתן, באתר ישראל היום, 24 בדצמבר 2019
↑  שגיא בן נון‏, ראיון עם תם אהרון, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2021
אברהם לדרר

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1827 ליבוכוביצה, צ'כיה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1916 (בגיל 89) רובע II בודשפט, הונגריה 
 מדינה:  ממלכת בוהמיה, הונגריה 
 
אברהם לדרר (בהונגרית: Lederer Ábrahám; ליבוכוביצה, 9 בינואר 1827 – בודפשט, 17 בספטמבר 1916) היה מורה, פדגוג, מחנך, סופר מקצועי, המכון הלאומי היהודי להכשרת מורים יהודי-הונגרי מבוהמיה.
ביוגרפיה

אברהם לדרר נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף לדרר ושל יוזפה גונדלפינגר. הוא איבד את אביו בכולרה המשתוללת ב-1831. גידל אותו אחיו הבכור והוא למד בבית ספר בארץ הולדתו. ב-1840 נשלח לפראג כדי לסיים כיתות ז' וח'. ב-1843 הועסק כעוזר מנהל חשבונות אצל סיטונאי בטפליץ, אך מקצוע זה לא התאים לנטיותיו והוא עבד כמחנך עד 1846. אחר כך נסע שוב לפראג ולמד באוניברסיטת פראג במשך שלוש שנים. בשנים 1849–1950, היה שוב מחנך בבית הברון האברון. בשנים 1850–1851 למד במכון להכשרת מורים בפראג. ב-1852 עבד כמורה ב-Mährisch-Neustadt ולמד בנוסף מדעי הטבע. ב-1853 הועסק בלונדנבורג כמורה. ב-1854 הוזמן לעיר טאטה (מחוז קומארום) כמנהל-מורה. במהלך שהותו שם, בית הספר זכה בתואר מכללה. שם פרסם את עלון בית הספר העממי הראשון והקים את אגודת הנשים לצורך פיקוח על הוראת עבודת הריקמה של הבנות ולמטרת סיוע לתלמידות עניות. שם התחיל ללמוד את השפה ההונגרית. בשנת 1857, לפי הצעת מועצת המושלים ההונגרית, העסיק אותו הרוזן לאו תון, השר לחינוך הציבורי, כמורה בבית הספר היהודי להכשרת מורים בפשט, שהוקם באותה תקופה (המכון הלאומי היהודי להכשרת מורים), ובשנת 1858 כמנהל בית הספר להכשרת מורים. מ-1860 עד 1864 הוא למד חינוך באוניברסיטת פשט כמורה וכמנהל. הוא ארגן את המכון הלאומי היהודי להכשרת מורים יחד עם ועד המורים והקים את אגודת המורים היהודים ההונגרית הלאומית יחד עם חבריו המורים. בתחילה האגודה נוהלה על ידו. הוא הקים קרן סיוע לסטודנטים להכשרת מורים וייסד את הקרן להקמת המוזיאון הפדגוגי הלאומי. עם אלדאר מולנאר ומיקשה מאייר תרם להקמת אגודת הנשים הלאומית לענף התעשייה. בשנת 1869 הפקידה עליו ממשלת הונגריה את התיקון של ספרי הקריאה והלימוד ההונגריים של בתי הספר העממיים לשפה הגרמנית ומינתה אותו למנהל המוסדות הממלכתיים להכשרת מורים וחבר במועצה הלאומית לחינוך ציבורי. ב-1882 חגגו המורים ההונגרים את יום השנה ה-25 לפעילותו בבודפשט והעניקו לו עט זהב. כשפרש ב-1889 העניקה לו גם מועצת המנהלים של המכון להכשרת מורים עט זהב כהוקרה על זכויותיו והישגיו. בשנת 1897 חגגה אגודת המורים היהודים הלאומית 70 שנה להולדתה בנוכחות נציגי הממשלה, בתי הכנסת ועמותות רבות. הוא היה חבר כבוד במספר אגודות מורים ארציות ומחוזיות ובאגודות צדקה אחרות.
כתביו

מאמריו הופיעו בעיתונים/כתבי עת הבאים:
Jüdische Volkschule (1863 Die Bibel, die Naturwissenschaften und die Geschichte als Leitsterne der Pedagogik)
"כתב עת לאנשי חינוך" (1869 לימודי מוסר בבית הספר העממי, 1875. הפיזיקה של הפסיכולוגיה של הנפש, 1881. מבט היסטורי לאחור על החינוך להיסטוריה של הטבע בהונגריה לפני 200 שנה, 1882. המערכת הפדגוגית שלי)
אגודת המורים הלאומית של בתי ספר תיכוניים (1873–1874 השפעת מדעי הטבע על החינוך המוסרי של אדם)
כתב עת פופולרי למורים (1875 קופות חיסכון בבית הספר, 1876. נתונים למחקר בשם "כעס". חינוך ואנתרופולוגיה, 1877. השוואה, 1885. מה על המורה לקחת בחשבון בכל שיעור)
סקירה פדגוגית הונגרית (1880 גברים מפורסמים של הונגריה ובית הספר, 1885. איך להציג בתערוכה ארצית? תולדות הפסיכולוגיה, 1886. נאום זיכרון למיקשה מאייר)
חינוך לאומי לנשים (1883 על האושר, החלום, 1884. דבר ומעשה, שיטת הוראת הלשון, 1885. ירושה, הוצאה לאור ומוטיבציה א-חברתית, 1885. פתגמים בבית הספר)
עלון החינוך היהודי (1886 בריאות הציבור בבית הספר העממי, 1889. היווצרות דמות, 1891. כאב כמחנך, 1892. אהבה לילדים, חינוך הנפש, הבה נחנך להכרת תודה, חינוך לרצינות החיים, יאנוש עמוס קומניוס, 1894. העלבון, 1895. לגבי קריאות. ארגון החיים הפנימיים בבית הספר, ב. נושא שנדון בכל הישיבות של קונגרס החינוך הלאומי והאוניברסלי)
הוא עבד גם עבור כתבי העת "החינוך ההונגרי", "תורת העם" בפץ', הסקירה יהודית-הונגרית ו"עלון אגודת המורים הלאומית".
עבודותיו

Heimatskunde vom Kronlande Ungarn. Ein geographisches Lehr- und Lesebuch für Schüler der oberen Volksschulklassen und Wiederholungsschulen. Mit 2 Karten. Pest, 1859. (Ford.)
Erziehungslehre für izr. Ältern, Lehrer und Lehramtszöglinge (Pest, 1856)
Leitfaden zu dem deutschen ABC- und Lesebuch für Lehrer hearbeitet nach Paul Gönczy. (Pest, 1870)
Methodischer Leitfaden zum deutschen Sprachunterrichte in der I., II. Volksschulklasse, nach Ladislaus Nagy bearbeitet, (Budapest, 1873)
Deutsches ABC und Lesebuch für die I. Volksklasse bearbeitet nach Paul Gönczy. Budapest, 1875. (Volksschul-Lesebuch 1.)
Lesebuch für die II-VI. Klasse der Volksschule, aus dem Ungar. übersetzt und bearbeitet nach Johann Gáspár. Budapest, 1874-75. (Volksschul-Lesebuch 2-5. 2. kiadás 1882. 3. kiadás 1898. Budapest)
A szoktatás módszere. (Budapest, 1877. Különnyomat a Népnevelők Lapjából.)
A példaadás módszere szülők, tanítók és más emberbarátok számára. (Pest, 1877. Különnyomat a Népnevelők Lapjából.)
Az oktatás módszere. Az ember- és erkölcstan törvényeinek alapján. (Pest, 1870)
Az ápolás módszere. Átnézte és bevezető szóval ellátta Fodor József. (Budapest, 1884)
A testi büntetés a családban és az iskolában (Budapest, 1884. Különnyomat a Nemzeti Nőnevelésből.)
A természettanítás módszere (Budapest)
A tanító teendője az egy tanítóval biró izraelita népiskolában (Budapest, 1884)
Társadalmi paedagogia. I. füzet. (Különnyomat a Népnevelők Lapjából.)
Elmélkedések az emberi képességek felett (Budapest, 1888)
Az életkomolyságra való nevelés (Budapest, 1888)
A gyermekek iránti szeretet (Budapest, 1889. Különnyomat a Nemzeti Nőnevelésből.)
A kedély nevelése (Budapest, 1889)
A Jelképzés mint függelék minden neveléstanhoz. Tanférfiak és más természetbarátok számára. (Budapest, 1891)
Neveljünk munkaszeretetre! A művelt közönség számára. (Budapest, 1893)
A napi sajtó psychologiája és paedagogiája. (Budapest, 1893)
A világnézet és a nevelés feladata. (Budapest, 1895)
Az iskola belső életének szervezete. A II. országos és egyetemes tanügyi kongresszus ülésein tárgyalandó III. tétel. (Budapest, 1896. Különnyomat az Izraelita Tanügyi Értesítőből.)
Híres emberek ismertető jelei és fejlődésük feltételei. Pestalozzi születésének 150. évfordulóján felolvasta a budai tanítóegylet által e nap emlékére rendezett közgyűlésén. (Pécs, 1896. Különnyomat a Néptanodából.)
Állam és iskola, társadalom és iskola (Pécs, 1896)
A népiskolai tanterv reviziójához (Budapest, 1897)
A hosszú életre való nevelésről (Budapest, 1897)
A socialis kérdés és az iskola (Budapest, 1898. Különnyomat az Izraelita Tanügyi Értesítőből.)
A népiskolai közoktatás törvénye 1868-1898. (Budapest, 1899)
Az osztatlan iskola tanterv kérdése (Budapest, 1900)
לדרר ערך את שלושת העלונים הראשונים של בית הספר היהודי לדהכשרה ושל המכון הלאומי להכשרת מורים (מ-1857 עד 1867).
ראו גם

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Budapest, Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János.
A Pallas nagy lexikona, az összes ismeretek enciklopédiája. 1-16 k. (17-18. pótk. Szerk. Bokor József). Budapest, Pallas-Révai, 1893-1904.
Magyar prágaiak - prágai magyarok. Szerk. Gál Jenő. Praha, Pražská záklandí organizace Svazu Maďarů žijících zemích, 2002.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Budapest, Magyar Könyvklub.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. (יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים).
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לקסיקון ביוגרפי הונגרי I. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1967-1969. (עורכת ראשית אגנש קניירש)
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 2149/1916. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1019164670  ISNI: 0000 0000 7926 4121  VIAF: 121510504   WorldCat (עם VIAF): 121510504
עדנה פורביאנס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1895 פרדייז ואלי, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בינואר 1958 (בגיל 62) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Grand View Memorial Park Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1915 
 פרופיל ב-IMDb
 
עדנה פורביאנס (באנגלית: Edna Purviance;‏ 21 באוקטובר 1895 – 13 בינואר 1958) הייתה שחקנית אמריקנית בעידן הסרט האילם. היא גילמה את התפקיד הראשי ברבים מסרטיו המוקדמים של צ'ארלי צ'פלין, ובמשך 8 שנים שיחקה לצידו ביותר מ-30 סרטים.
קריירה

בשנת 1915 עבדה פורביאנס כמזכירה בסן פרנסיסקו, בזמן שהשחקן והבמאי צ'ארלי צ'פלין עבד על סרטו השני עם חברת ההפקות Essanay, צ'פלין חיפש שחקנית ראשית לסרטו "A Night Out". אחד משותפיו הבחין בפורביאנס בבית קפה בסן פרנסיסקו וחשב שתתאים לתפקיד. צ'פלין נפגש איתה, ולמרות שחשש תחילה שהיא עשויה להיות רצינית מדי לתפקיד קומי, העניק לה את התפקיד.
צ'פלין ופורביאנס ניהלו קשר רומנטי כאשר שיחקו בסרטים של צ'פלין בשנים 1915 עד 1917. פורביאנס הופיעה ב-33 הפקות של צ'פלין, ובכלל זה בקלאסיקה "הנער" משנת 1921. הסרט האחרון שלה איתו, A Woman of Paris, היה גם הראשון שבו שיחקה בתפקיד הראשי. הסרט לא זכה להצלחה ושם קץ לקריירה של פורביאנס. היא שיחקה אחר כך בשני סרטים נוספים: The Sea Gull, הידוע גם בשם A Woman of the Sea (סרט שצ'פלין מעולם לא התיר להציג) ו-Éducation de Prince, סרט צרפתי שהוקרן ב-1927, זמן קצר לפני שפורביאנס פרשה מהמשחק.
למרות שהייתה בקשר רומנטי עם צ'פלין במשך כמה שנים, בסופו של דבר נישאה פורביאנס ב-1938 לג'ון סקוויר, טייס בחברת פאן-אמריקן איירליינס. הם נשארו נשואים עד מותו ב-1945.
ב-13 בינואר 1958 מתה פורביאנס מסרטן הגרון בבית חולים בהוליווד. היא נקברה ב-Grand View Memorial Park Cemetery בגלנדייל, קליפורניה.
סרטיה

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1915 | A Night Out | The Headwaiter's Wife |
| 1915 | The Champion | Trainer's Daughter |
| 1915 | In the Park | Nursemaid |
| 1915 | A Jitney Elopement | Edna |
| 1915 | The Tramp | Farmer's Daughter |
| 1915 | By the Sea | Man in Top Hat's Sweetheart |
| 1915 | Work | Maid |
| 1915 | A Woman | Daughter of the House |
| 1915 | The Bank | Edna, a Secretary |
| 1915 | Shanghaied | Daughter of the Shipowner |
| 1915 | A Night in the Show | Lady in the Stalls with Beads |
| 1915 | Burlesque on Carmen | Carmen |
| 1916 | The Floorwalker | Manager's secretary |
| 1916 | Police! | Daughter of the House |
| 1916 | The Fireman | The Chief's Sweetheart |
| 1916 | The Vagabond | Girl Stolen by Gypsies |
| 1916 | The Count | Miss Moneybags |
| 1916 | The Pawnshop | Daughter |
| 1916 | Behind the Screen | The Girl |
| 1916 | The Rink | The Girl |
| 1917 | Easy Street | The Mission Worker |
| 1917 | The Cure | The Girl |
| 1917 | The Immigrant | Immigrant |
| 1917 | The Adventurer | The Girl |
| 1918 | A Dog's Life | Bar Singer |
| 1918 | Triple Trouble | Maid |
| 1918 | Shoulder Arms | French Girl |
| 1918 | The Bond | Charlie's Wife |
| 1919 | Sunnyside | Village Belle |
| 1919 | A Day's Pleasure | Mother |
| 1921 | The Idle Class | Neglected Wife |
| 1922 | Pay Day | Foreman's Daughter |
| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1921 | The Kid | Mother |
| 1923 | The Pilgrim | Miss Brown |
| 1923 | A Woman of Paris | Marie St. Clair |
| 1926 | A Woman of the Sea | Joan |
| 1927 | Education de Prince |  |
| 1947 | Monsieur Verdoux | Garden Party Guest |
| 1952 | Limelight | Mrs. Parker |
הערות שוליים

↑  This is not the way Purviance met Chaplin, according to Gerith von Ulm's Charlie Chaplin – King of Tragedy, pp. 90–91.
↑  "Edna Purviance". The Montreal Gazette. 16 בינואר 1958. p. 35. נבדק ב-21 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ellenberger, Allan R. (2001). Celebrities in Los Angeles Cemeteries: A Directory. McFarland & Company Incorporated Pub. p. 104. ISBN 0-7864-0983-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340606105171  BIBSYS: 3118495  BNE: XX1541588  BnF: cb140291268 (data)  GND: 1027251803  ISNI: 0000 0001 2095 7334  LCCN: no89017537  NKC: pna2007389312  NTA: 071710701  SNAC: w63w3kbc  SUDOC: 060558547  Trove: 829522  VIAF: 21700393   WorldCat (עם VIAF): 21700393 
עדנה פורביאנס ב"ההרפתקן" (1917)
עדנה פורביאנס ב"בית העבוט" (1916)
פרשת מותה של גבי פטיטו

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוג:  רצח נשים
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  הפארק הלאומי גרנד טיטון 
 קואורדינטות:  43°50′00″N 110°42′03″W﻿ / ﻿43.833333333333°N 110.70083333333°W﻿ / 43.833333333333; -110.70083333333
 מספר משתתפים:  1 
 תאריך:  אוגוסט 2021 
 נפגעים
 הרוגים:  1 
 פצועים:  0 
 
 he
 
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1999 ניו יורק, ארצות הברית
 נרצח:  27 באוגוסט 2021 (בגיל 22)
 שם לידה:  Gabrielle Venora Petito 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  2019–2021 (כשנתיים)
 
הפארק הלאומי גרנד טיטון בו נרצחה פטיטו
גבריאל וינורה (גבי) פטיטו (באנגלית: Gabrielle Venora "Gabby" Petito;‏ 19 במרץ 1999 – 27 באוגוסט 2021 לערך) הייתה בלוגרית צעירה מארצות הברית, אשר היעלמותה דווחה בהרחבה בתקשורת העולמית במשך מספר שבועות עד למציאת גופתה. משפחתה איבדה את הקשר איתה לקראת סוף אוגוסט 2021, כאשר הייתה בטיול עם ארוסה האמריקאי, בריאן כריסטופר לונדרי. כאשר הוא חזר לפלורידה בלי פטיטו וסירב למסור פרטים על מקום הימצאה גברו החששות לשלומה. שרידי גופתה נמצאו ב-19 בספטמבר, לאחר שזוהתה אישר חוקר ה-FBI כי מותה נגרם עקב חניקה.
החשוד העיקרי בהיעלמותה ולאחר מכן ברצח, הוא ארוסה, בראיין לונדרי. ב-20 באוקטובר 2021 נמצאה גופתו בשמורת טבע בפלורידה לאחר שהתאבד.
ב-22 בינואר 2022 חשף ה-FBI כי לונדרי כתב והודה במחברתו האישית שרצח את פטיטו.