stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון הנדלמן
מחקריו > חקר הטקס כשלעצמו > הטקסים ביוון העתיקה

הנדלמן כתב מאמר על הטקסים שנערכו לכבוד האל דיוניסוס באתונה. חלק מהטקסים האלה היו מחזות שנכתבו במיוחד לכבוד אירוע זה על ידי אייסכילוס ואחרים. הוא הסביר את הארגון הפנימי של הטקסים האלה כמערכת. הוא הסביר את הארגון הפנימי של הטקסים לכבוד האל דיוניסוס וטען שהדרמות העתיקות האלה, שבדרך כלל נחשבות לתיאטרון בלבד, הן למעשה טקסים. טקסים שתכנם, כלומר הדרמות המוצגות, משתנה משנה לשנה, אך נותר בכל זאת במידה רבה במסגרת הסוגה של טרגדיה וקומדיה. אופן ארגון זה אפשר למתכונת הטקס להתייחס בכל שנה מחדש לשינויים באתונה העתיקה.
מחקריו > הדת ההודית

God Inside Out: Siva's Game of Dice
ספר זה כתב הנדלמן בצוותא עם חוקר הודו פרופסור דוד שולמן מהאוניברסיטה העברית והוא ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ב-1997. הספר הוא אודות האל שיווה שמבלה את זמנו במשחק. הנדלמן ושולמן מנסים להסביר מדוע האל במסורת השיוואית ההודית משחק בקובייה עם אשתו. שיווה הוא אל שיודע הכול, אך למרות זאת, הוא מפסיד לפרוואטי (אשתו או החלק הנקבי שבו) באופן עקבי ואינו מבין מדוע. במהלך המשחק שיווה מפסיד חלקים מעצמו לאשתו, ולכן הוא מוציא את אותם חלקים החוצה. תוך כך הוא משנה את השיווי משקל הדינאמי בין השניים ויוצר קוסמוס הנמצא לעולם בתהליך של השתנות, תהליך שבאופן מתמשך מחבל באל מתוך עצמו.
זהו קוסמוס שאינו סובל שיווי משקל מפני ששיווי משקל משמעותו חוסר תנועה וחוסר תנועה משמעותו מות הקוסמוס. וכך, האל ואשתו מתפוררים ומתאחדים מחדש אבל בעוד הם מתאחדים הם שוב מתפוררים וכן הלאה. מאחר שהם יריבים במשחק, המשחק מפורר אותם בו בזמן וכך המשך קיומו של הקוסמוס הזה תלוי בהמשך המשחק המאיים הזה.
Siva in the Forest of Pines. An Essay on Sorcery and Self-Knowledge
זהו ספר המשך לספר God Inside Out, שאף אותו חיבר דון הנדלמן עם דוד שולמן. זהו מחקר על אחד הסיפורים המרכזיים על האל שיווה כפי שנכתב בגרסאות שונות בדרום הודו. החכמים המתגוררים ביער האורנים עסוקים כל היום בפרקטיקות יוגה סגפניות, ומרוב עיסוקיהם שכחו את האל, את שיווה. במעשיהם עזבו החכמים את עולמו ולכן, מבלי להבין את תוצאות מעשיהם, האל והקוסמוס הופכים זרים להם, והם שוברים את השלמות של הקוסמוס של שיווה. לכן נכנס שיווה ליער האורנים במטרה להחזיר את היער ואת יושביו אל עצמו. הוא מופיע יחד עם האל וישנו, בצורה של אישה מפתה. כאשר הסגפנים שומעים על מה ששיווה עשה לנשותיהם הם מתחילים להשתמש בכישוף נגדו. ואולם, כל כלי נשק שהם משליכים עליו הוא מנכס לעצמו כתכונה וכך הוא מחזיר את השלמות לקוסמוס שלו. כל החלקים שאבדו לו חוזרים והופכים לחלק ממנו. ואז שיווה מתחיל לרקוד, הריקוד הוא ריקוד של הרס ואם ימשיך הוא יהרוס את הקוסמוס כולו ואולי אף את עצמו. ולכן, הכול מתחננים לפניו שיעצור את הריקוד. גם הריקוד כמו משחק הקובייה, מאיים על השלמות הדינאמית של הקוסמוס. באמצעות הריקוד האל חוזר אל תוך עצמו, הריקוד הוא יפהפה ומרתק אך בה בעת הרסני לחלוטין.
ספריו

(Co-editor, T.M.S. Evens) The Manchester School: Practice and Ethnographic Praxis in Anthropology. New York: Berghahn Books, 2006.
(Co-editor, Galina Lindquist) Ritual in its Own Right: Exploring the Dynamics of Transformation. New York: Berghahn Books, 2005.
(Co-author, David Shulman) Siva in the Forest of Pines: An Essay on Sorcery and Self-Knowledge. Delhi: Oxford University Press, 2004.
Nationalism and the Israeli State: Bureaucratic Logic in Public Events. Oxford: Berg, 2004.
(Co-editor, Galina Lindquist) Playful Power and Ludic Spaces: Studies in Games of Life. Special Issue of, Focaal: European Journal of Anthropology, No. 37, 2001.
(Co-author, David Shulman) God Inside Out: Siva's Game of Dice. New York: Oxford University Press, 1997.
Co-editor, Gideon Kressel] Israeli Scholars/Indian Themes. Special Issue of the Eastern Anthropologist, Vol. 49, No. 3-4, 1996.
Models and Mirrors: Towards an Anthropology of Public Events. Cambridge & New York: Cambridge University Press, 1990. Models and Mirrors (2nd Edition). New York and Oxford: Berghahn Books, 1998.
(Co-editor, Jeff Collman) Administrative Frameworks and Clients. Special Issue of Social Analysis, No. 9., 1981.
(Co-author, Elliott Leyton) Bureaucracy and World View: Studies in the Logic of Official Interpretation. (Newfoundland Social and Economic Studies No. 22). St. John's: Memorial University of Newfoundland, 1978.
Work and Play Among the Aged: Interaction, Replication and Emergence in a Jerusalem Setting. Assen: Van Gorcum, 1977.
(with Shlomo Deshen) The Social Anthropology of Israel. Tel-Aviv: Institute for Social Research, Tel-Aviv University, 1975.
הערות שוליים

↑  The development of a Washo shaman. Ethnology, 1967 6: 444-464.
↑  Handelman, Don and Katz Elihu. (1998) 'State Ceremonies in Israel – Remembrance Day and Independence Day', in Don Handelman, Models and Mirrors, Towards an Anthropology of Public Event, New York: Berghahn, pp. 191-233.
↑  Holiday celebrations in Israeli kindergartens: relationships between representations of collectivity and family in the nation-state, Political Anthropology (1986) 5: 71-103
↑  Celebrations of bureaucracy: birthday parties in Israeli kindergartens, Ethnology (1991) 30(4): 293-312.
↑  Shaping phenomenal reality: dialectic and disjunction in the bureaucratic synthesis of child-abuse in urban Newfoundland. Social Analysis, (1983) No. 13: 3-36 [lead article].
↑  "עסקאות בירוקרטיה, התפתחות יחסי פקיד-לקוח בישראל" בתוך ישראל: אנתרופולוגיה מקומית. בעריכת אורית אבואב ושותפים (עמודים 193–246).
↑  Introduction: Why Ritual in its own Right? How So? Social Analysis (2004) 48 2:1-32.
↑  Cultural taxonomy and bureaucracy in ancient China: The Book of Lord Shang. International Journal of Politics, Culture and Society, 1995 9: 263-293.
↑  Designs of ritual: The City Dionysia of fifth-century Athens. In, Celebrations: Sanctuaries and the Vestiges of Cult Activity, edited by Michael Wedde. Athens: Papers from the Norwegian Institute at Athens, (2004) Vol. 6, pp. 207-235.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262219205171  BIBSYS: 90371984  BnF: cb12178682t (data)  CiNii: DA04142765  GND: 1035215918  ISNI: 0000 0001 1038 5141  LCCN: n88194207  LNB: 000046309  NKC: jo2016923558  NSK: 000160756  NTA: 07506216X  RERO: 02-A003345360  SUDOC: 030354293  VIAF: 12350694   WorldCat (עם VIAF): 12350694
דנה מיינרט

| --- | --- |

דנה מיינרט
 לידה:  2 ביוני 1985 (בת 39) ניר בנים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
דנה מיינרט וסשה דמידוב, בהצגה "פרימה דונה", תיאטרון גשר, 2012
מיינרט עם גלעד קלטר (מימין, עומד) ומיקי לאון (משמאל, יושב), "פרימה דונה"
דנה מיינרט-הורוביץ (נולדה ב-2 ביוני 1985) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

דנה מיינרט נולדה וגדלה במושב ניר בנים. למדה בבית ספר יסודי מבואות ובתיכון אזורי באר טוביה. שירתה בבסיס חיל האוויר במצפה רמון. לאחר שחרורה מהצבא עשתה מכינת משחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. אחר-כך למדה במסלול התלת-שנתי של יורם לווינשטיין (2008–2011). בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בהצגות "יונים חירשים", "חקירה אינטימית" ו"אחרי הגשם", תפקידה הבולט בסטודיו של יורם לווינשטיין היה במחזמר "שיקגו" בבימויה של צביה הוברמן, בו גילמה את רוקסי הארט.
בשנת 2011 שיחקה בסדרה "2.3 בשבוע", ששודרה בערוץ 10. בבימויו של שחר ברלוביץ'.
באותה שנה גם השתתפה בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין", דרמת ריגול ששודרה ב-Yes. בבימויו של דני סירקין, לפי תסריט של רון לשם. שם גילמה את דמותה של תמר, חברתו של יונתן (תום חגי), שבמהלך הסדרה נהפכת לחברתו של הגיבור הראשי אייל (רן דנקר).
בין יתר תפקידיה מיינרט שיחקה תפקיד ראשי בסרט הגמר "מונה ליזה בכפר" מאת של יואב ארבל ובבימויו. היא זכתה עליו בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל צ'ינה פורטה.
תפקידה הראשון בתיאטרון היה בהצגה "פרימדונה" בשנת 2012 בבימויו של אלכסנדר מורפוב, בתיאטרון גשר. נד קניסטון (סשה דמידוב) הוא הכוכב הגדול מכולם שמגלם תפקידי נשים. מיינרט מגלמת את דמותה של המלבישה שלו מריה, שתופשת את מקומו של קניסטון והופכת למרגרט יוז, השחקנית הראשונה בתיאטרון האנגלי.
ב-2013 החלה מיינרט לשחק גם בתיאטרון "הקאמרי" והשתתפה בהצגה "איש קטן, מה עכשיו?", בבימויו של איתי טיראן שמציגה בתיאטרון הקאמרי. היא מגלמת את מה-מה. המחזה מבוסס על ספר בשם זה, פרי עטו של הנס פאלאדה. על משחקה בהצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקנית המבטיחה לשנת 2013. באותה שנה השתתפה בסדרה "החממה" בתפקיד נעמי בצעירותה.
ב-2014 שיחקה בהצגה "וניה, סוניה, מאשה ושפיץ", מאת כריסטופר דוראנג בבימויו של משה נאור, קופרודוקציה של תיאטראות חיפה והקאמרי. מדצמבר של אותה שנה שיחקה בהצגה "איבנוב" בבימויו של ארתור קוגן בתפקיד סשה. באותה שנה השתתפה גם בסרטה של טליה לביא "אפס ביחסי אנוש", בתפקיד קצינת הת"ש ענת.
מפברואר 2015 שיחקה בהצגה "חולה אהבה בשיכון ג'", על פי סרטו של שבי גביזון בבימויה של עדנה מזי"א, את תפקיד מיכאלה, ומנובמבר של אותה שנה שיחקה בהצגה "יהודים רעים", בבימויו של עמרי ניצן, בתפקיד מלודי.
ב-2016 שיחקה בהצגה "אנה", המבוססת על יומניה של אנה פרנק, בתפקיד הראשי.
מינואר 2017 שיחקה בהצגה "כטוב בעיניכם", מאת ויליאם שייקספיר, בתפקיד סיליה, ומיולי של אותה שנה בהצגה "קרום" מאת חנוך לוין, בתפקיד טרודה.
ב-2019 שיחקה בהצגה "הריון", מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן, בתפקיד שרי.
ב-2020 שיחקה בהצגה "תחשת בטן", מאת עמית גור ובבימויו של ניר ארז, בתפקיד מאיה.
ב-2021 שיחקה בהצגה "כימים אחדים", שהמחיז וביים חנן שניר על פי מאיר שלו.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "אלף".
בשנת 2024 החלה לשחק בהצגה "סווינג" של תיאטרון חיפה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ניהלה זוגיות במשך חמש שנים עם השחקן תום חגי. מיינרט נשואה לנמרוד הורוביץ ולה בת ובן. מתגוררת בכפר ורבורג.
פילמוגרפיה > קולנוע

| סרט | בימוי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| דובדבנים (סרט קצר) | נועה אושרוף | תמרה | 2012 |
| אפס ביחסי אנוש | טליה לביא | ענת | 2014 |
| איך שלא לומר אני אוהב אותך (סרט קצר) | אמיר ראג'פורקר | אנה | 2014 |
| קרוב מדי (סרט קצר) | ליאור בכר | זוהר | 2014 |
| אנתרקס | שי שרף | שלי | 2017 |
| בלי דם | יוסף אל-דרור |  | 2019 |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| סדרה | ערוץ | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2.3 בשבוע | ערוץ 10 | שחר ברלוביץ' | אביב וישיניאק | 2011 |
| תא גורדין | Yes | דני סירקין, עודד דוידוף | תמר | 2012 |
| החממה | ניקלודיאון | אורן שקדי, רועי פלורנטין | נעמי רשף בצעירותה | 2013 |
| אלף | yes הטלוויזיה בלוויין | מוייש גולדברג | אביגיל רימון | 2023 |
הערות שוליים

↑  ליאור אבני, בעקבות ריטה: דנה מיינרט, ילדה טובה ניר בנים, תככב ב"שיקגו", באתר nrg‏, 16 בפברואר 2011
יערה רובינזון, כל הג'אז הזה: על "שיקגו", באתר nrg‏, 16 בפברואר 2011
↑  חגית גינזבורג‏, תא גורדין: תום חגי ודנה מיינרט על זוגיות, רן דנקר ועוד - ראיון, באתר וואלה, 17 בפברואר 2012
↑  טל פרי, ‏"התחושה היא כאילו משליכים אותי לבור שחור", באתר גלובס, 2 ביולי 2012
↑  יובל אראל, סווינג - מחזה מוזיקלי חדש יוצא לדרך - יובל אראל, באתר הבלוג של יובל אראל, ‏2024-02-05
↑  מלי זיידמן, אני כבר מיומנת בסצנות סקס, באתר nrg‏, 29 במאי 2013
↑    איתי סגל, דנה קמה, באתר "ידיעות אחרונות", 1 ביולי 2015
↑  רעות ברנע, "לשחקניות צעירות עדיין לא נעים להתלונן על הטרדות מיניות", באתר דנה מיינרט: "לשחקניות צעירות עדיין לא נעים להתלונן על הטרדות" | מגזין את, ‏2023-06-15
דרויה

דרויה (בבלארוסית: Друя, בפולנית: Druja) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

האזכור הראשון לעיירה הוא משנת 1386, ובמרוצת השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1630 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי דרויה

בין מלחמות העולם נמנו בדרויה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ישיבה ותנועות נוער ציוניות. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, ועסקים פרטיים בה הולאמו.
בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה ממטוסים. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חיוב בעבודות כפייה מגיל 12 ותשלום סכומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, ומעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים מהעיירה.
באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בשני גטאות שהוקמו בה, האחד ל"כשירים לעבודה", והשני לכל היתר. בסוף יוני-תחילת יולי 1942 נערכה בגטאות אלו אקציה, במהלכה גילו היהודים התנגדות, והציתו את בתיהם. לאחר דיכוי ההתנגדות, נרצחו  בבית העלמין היהודי בעיירה כ-1,100 יושבי הגטו, וכן 125 יהודים מהיישוב הסמוך לאונופול. בזמן האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כ-200 יהודים, וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
לקריאה נוספת

שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: פולין, כרך שמיני: מחוזות וילנה-ביאליסטוק-נובוגרודק, עמ' 267–270 (הערך נכתב בידי רחל גרוסבאום-פסטרנק).
אנדרטה לזכר יהודי דרויה, מיורי, דרויסק וליאונפולי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
הוועד הדמוקרטי היהודי

| --- | --- |

 מדינה:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  1945 – מרץ 1953 (כ־8 שנים) 
 אידאולוגיות:   רשימה  יהדות רומניה סוציאליזם חילוניות יהודית יידישיזם אנטי-ציונות קומוניזם ציונות סוציאליסטית התבוללות
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז עד שמאל רדיקלי
 
הוועד הדמוקרטי היהודי (ברומנית: Comitetul Democratic Evreiesc; בראשי תיבות: CDE; בהונגרית: Demokrata Zsidó Komité; בראשי תיבות: DZSK) היה גוף פוליטי ברומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שנועד לייצג את יהדות רומניה ולהיאבק בציונות בקרב יהדות רומניה. הגוף הוקם ב-22 ביולי 1945 על ידי יהודים חברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית (PCR) ויהודים בעלי אוריינטציה סוציאליסטית על בסיס הוועד היהודי האנטי-פשיסטי (ЕАК), ששינה את שמו, כדי להתאים למטרה החדשה. הוועד התפרק ב-1953.
המטרה המוצהרת של הוועד הייתה לתת ייצוג נאות למיעוט היהודי ברומניה, אולם בהמשך דרכו השתלטו הקומוניסטים על הנהלת הוועד והפכו אותו לכלי עזר להשגת מטרות המפלגה הקומוניסטית ברומניה. הוועד גייס מצביעים למען החזית הלאומית דמוקרטית (אנ') (FDP) ונאבק בציונות ברומניה. במהלך פעילותו הוועד הוציא לאור, החל מ-3 בנובמבר 1945, את כתב העת בשפה הרומנית Unirea (האיחוד), שבהמשך, ב-27 בינואר 1951, שינה שמו ל-Viața nouă (החיים החדשים) ומקבילתו בשפה ההונגרית, Egyseg.
לקריאה נוספת

ד"ר מגדלנה יונסקו, "בעיית הגירת היהודים במסמכי הוועד הדמוקרטי היהודי (1945–1953)" (ברומנית)
דרויסק

| --- | --- |
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 ראיון:  ברסלב
 תאריך ייסוד:  אמצע המאה ה-19
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  260 (2009)
 קואורדינטות:  55°43′30″N 27°16′48″E﻿ / ﻿55.724888888889°N 27.280027777778°E﻿ / 55.724888888889; 27.280027777778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהדרויסק(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהדרויסק(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.דרויסק(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.דרויסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אנדרטה בבית העלמין בחולון לזכר יהודי דרויה, מיורי, דרויסק וליאונפולי שבמחוז ווילנה, שנספו בשואה
דרויסק (בבלארוסית: Друйск; בפולנית: Drujsk) היא עיירה במחוז משנה ברסלב שבוובלסט ויטבסק בבלארוס. העיירה הייתה עיירה חקלאית יהודית מאז הקמתה במחצית המאה ה-19 ועד חיסול הקהילה והגליית אנשיה לגטו וידזה וממנו לגטו שווינציאן ולרציחתם בפונאר ובמחנות ההשמדה.
היסטוריה

רוב ככל המתיישבים בדרויסק עם הקמתה, לאחר שקרקעותיה הופקעו בידי ממשלת רוסיה מרכושו של אציל פולני, היו יהודים. היוצאים היחידים מכלל זה היו משפחה טטרית אחת, ומשפחות מנהל סניף הדואר המקומי ומנהל תחנת הרכבת, בקו ורשה-וילנה-פטרבורג. התושבים התפרנסו מחקלאות. ב-1897 מנו יהודי דרויסק 515 איש מתוך אוכלוסייה כללית של 536 איש.
לקהילה היהודית היו מוסדת דת ומוסדות חינוך, ורבני העיירה: רבי משה אהרן לנדאו, שנפטר צעיר, ואחריו רבי שבתאי זלמן רימשיניאט, שימשו בפועל גם כרבניהם של יהודי נקודות היישוב הסמוכות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר תחילת הכיבוש הגרמני, הגיעו לדרויסק פליטים רבים מדרויה והתקיימו בעיירה במשך תקופה ממושכת מעל 1,573 יהודים. במשך התקופה שעד 1942 נרצחו רבים כולל כאלו שברחו ליערות ופעלו כפרטיזנים. בפברואר 1942 הועברו 1,000 היהודים שנותרו בעיירה לגטו וידזה שבו שהו עם יהודי המקום ויהודי דובינובו, פליסה, וסלובודקה. גטו וידזה נשמר בידי שוטרים ליטאים והתנאים בו היו קשים. ביולי 1942 הועברו רוב היהודים מגטו וידזה לגטו שווינצ'יאני. נשים רבות נרצחו בפונאר, ויהודים אחרים נרצחו בגטו קובנה ובמחנות שטוטהוף ואליאס. רק כ-20 יהודים מדרויסק שרדו את המלחמה.
לקריאה נוספת

רחל גרוסבאום-פסטרנק, "דרוּיסְק, נפת ברסלב, מחוז וילנה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 270–273.
הערות שוליים

↑  מרטין דין (אנ'), וידזה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1147), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הדיוויזיה ה-65 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  11 ביולי 1942 – מאי 1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-65 (בגרמנית: 65. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-11 ביולי 1942 וכמפקדה הראשון מונה לודוויג פרידריך הנס בומרס, והיא הוצבה באזור אנטוורפן, בלגיה. בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, ובאוקטובר היא הוצבה בקו גוסטב. עם תחילת נחיתת בעלות הברית באנציו הועברה הדיוויזיה לאזור לאציו, לאורך קו הרכבת רומא–אנציו, והשתתפה בהתקפות נגד כוחות בעלות הברית. בהמשך תוגברה הדיוויזיה והשתתפה בפעולות נגד הפרטיזנים באזור, ובאביב 1945 לחמה נגד מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה עד סוף המלחמה, כאשר ב-22 באפריל אף נהרג מפקדה, הלמוט פייפר.
מפקדים

לודוויג פרידריך הנס בומרס (11 ביולי 1942–1 בינואר 1943)
וילהלם יוהאן גיאורג רופרכט (1 בינואר 1943–31 במאי 1943)
גוסטב הייסטרמן פון ציהלברג (31 במאי 1943–27 בנובמבר 1943)
ארנסט-גינתר באדה (27 בנובמבר 1943–1 בדצמבר 1943)
הלמוט פייפר (1 בדצמבר 1943–22 באפריל 1945)
האדאוויי

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1965 (בן 59) פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו 
 מוקד פעילות:  קלן, קיצביל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, Meade Senior High School 
 סוגה:  מוזיקת דאנס אלקטרונית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  אריסטה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרסי ECHO (1994) 
 haddaway.eu
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר נסטור האדאוויי, הידוע בשם הבמה Haddaway (נולד ב-9 בינואר 1965) הוא זמר טרינידדי.
לוגו של Haddaway
תחילת שנות התשעים הייתה הפריצה של האדאוויי, כשעיקר הצלחתו באירופה. בשנת 1993 הוציא את שירו הידוע ביותר "What Is Love". שיר ידוע נוסף שלו מאותה שנה הוא Life. שירים נוספים שלו שהצליחו במצעדים באירופה היו "I Miss You" ו-"Rock My Heart".
אלבומים

1993 - Haddaway
1995 - The Drive
1998 - Let's Do It Now
1999 - All The Best: His Greatest Hits
2001 - My Face
2002 - Love Makes
2004 - Best of Haddaway: What Is Love
2005 - Pop Splits
2008 - Crucified
הדיוויזיה ה-63 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 "דם ואש"
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  תחנת האוויר הימית מופט 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943  1952   1968 – 1945  1963   פעילה (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 
הדיוויזיה ה-63 (באנגלית: 63rd Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביוני 1943, במחנה בלנדינג, פלורידה, והיא כללה את הרגימנטים ה-253, ה-254 וה-255, תוך שימוש בקאדר של דיוויזיית הרגלים ה-98. זמן קצר לאחר מכן, הדיוויזיה הועברה למחנה ואן דורן, מיסיסיפי כדי להתכונן לפריסה לאירופה. בשלוש הזדמנויות במהלך שבעה עשר החודשים הבאים, הכשירה הדיוויזיה טירונים טריים לצוותי קרב אפקטיביים, רק כדי לחלץ אותם מהדיוויזיה ונשלחו לחו"ל כמחליפים. המרכיבים הראשונים של הדיוויזיה, להוטים להיכנס לקרב, הגיעו לבסוף לאירופה בדצמבר 1944 ואליהם הצטרפו שאר הדיוויזיה בינואר 1945. הדיוויזיה נחתה במרסיי, צרפת, והועברה תחת פיקוד הארמייה השביעית, עימה לחמה במהלך הקרבות על קו זיגפריד. בהמשך חצתה הדיוויזיה את הריין, ולחמה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הקרבות נהרגו 861 מחיילי הדיוויזיה ו-3,326 נפצעו.
היסטוריה > לאחר המלחמה

דיוויזיית הרגלים ה-63 הופעלה מחדש בפברואר 1952 על ידי שינוי שמה של הדיוויזיה המשוריינת ה-13, והוקצתה למילואים של הצבא, עם מפקדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. הדיוויזיה שוב הושבתה בדצמבר 1965, ותגי הדיוויזיה הועברו ליחידה ה-63 לאימוני תגבור. ב-1 בינואר 1968, הופעל פיקוד המילואים של הצבא ה-63 (ARCOM) וכחריג למדיניות, הורשה לענוד את תג הכתף ואת סמל היחידה הייחודי של דיוויזיית הרגלים ה-63. אולם ARCOM ה-63 לא הנציח את השושלת והכבוד של דיוויזיית הרגלים ה-63, שכן מדיניות המחלקה של הצבא אינה מאשרת יחידות TDA, כגון ARCOMs, לרשת את השושלת והכבוד של יחידות TO&E, כגון דיוויזיות. הפיקוד הקיף את יחידות המילואים של הצבא בדרום קליפורניה, אריזונה ונבאדה. מ-1990 עד 1991, למעלה מ-2,500 חיילי מילואים של היחידה ה-63 שירתו בתפקיד פעיל בתמיכה במבצע "מגן מדבר" ומבצע "סערת המדבר". 22 מיחידות הפיקוד גויסו, כאשר 14 מהן נפרסו במפרץ הפרסי.
באפריל 1995, ה-ARCOM ה-63 סומנה מחדש כמפקדת התמיכה האזורית ה-63 (שחודשה מאוחר יותר ל-Regional Readiness Command), והגבולות הגאוגרפיים שלו הותאמו מחדש כך שיתאימו לאלו של הסוכנות הפדרלית לניהול חירום, אזור IX. ה-63 שמר על פיקוד ושליטה על 14,000 חיילים ו-140 יחידות במדינות קליפורניה, אריזונה ונבאדה, ולקח על עצמו אחריות נוספת לתמוך במפקדות המילואים הפונקציונליות העיקריות בתחומה. ה-RRC ה-63 תמך במשימות פעילות צבאיות זרות ומקומיות, כולל השתתפות בפעולות נאט"ו בבוסניה ובקוסובו. מאז 2001, אלפי חיילים מה-RRC ה-63 שירתו באפגניסטן ועיראק.
בספטמבר 2008, מפקדות הכוננות האזורית ה-63 וה -90 שולבו ל-63, אשר סומנה שוב לפיקוד התמיכה האזורי ה-63, עם המפקדה החדשה שלו במופט פילד, קליפורניה. כמרכיב מרכזי במעבר של הצבא המילואים לכוח מבצעי, ה-RSC ה-63 החדש שהוקם ויתר על פיקוד ושליטה ביחידות לטובת תחום אחריות מורחב מאוד. ה-RSC ה-63 מספק תמיכה בסיסית ותמיכה מנהלית ליותר מ-40,000 חיילי מילואים של הצבא בדרום מערב ארצות הברית.
האגלסלג

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדן, sprinkles, ממרח 
 
האגלסלאג על פרוסות לחם עם חמאה
האגלסלג (מבוטא גם האחלסלח) (בהולנדית: Hagelslag) הם גרגירי שוקולד קטנים, מאורכים, בעלי טעם מתוק, שמפזרים על פרוסות לחם או טוסט אפוי פעמיים עם חמאה. השם מתייחס לברד, hagel כלומר ברד neerslag כלומר משקעים.
מאפיינים

האגלסלג נאכל באופן מסורתי על ידי ההולנדים לארוחת בוקר או צהריים. האגלסלג לרוב אינו זמין במדינות אחרות למעט סורינאם, ברזיל, בלגיה, האנטילים ההולנדיים לשעבר ואינדונזיה (כולן מושבות הולנדיות לשעבר), שם ניתן לקנות האגלסלג בחנויות. באזורים אלה, לקוחות משתמשים בדרך כלל בהאגלסג לקישוט קינוחים ועוגות. האגלסלג זמין גם בקהילות ההולנדיות האתניות של ניו זילנד, כגון Foxton ב-Manawatū, שם הוא זמין באופן נרחב.
וריאנט נוסף של האגלסלג הוא hagelslag vlokken ("האגלסלג פתיתים"), פתיתי שוקולד לפיזור על כריכים. יש גם טעמים אחרים של האגלסלג, כגון chocoladehagelslag (שוקולד) ו-vruchtenhagel (פרי).
היסטוריה

על פי רישומים היסטוריים מארכיון העיר אמסטרדם, האגלסלג הומצא במקור על ידי BE Dieperink, מנהל חברת ממתקי הליקריץ VENCO, בשנת 1919. VENCO השיגה פטנט על השם, מה שאומר שחברות אחרות, לא הורשו להשתמש במונח זה, כדי לתאר את המוצרים שלהם. כתוצאה מכך, חברת דה רויטר (De Ruijter) בחרה לתת שם לפתיתי פיזור שלהם על סמך הטעמים שלהם, תוך שימוש במונח האגל (hagel) לאחר ציון הטעם (כגון ב-vruchtenhagel). דה רויטר הציגה תחרות ל-VENCO עם מבחר הטעמים שלהם, כולל לימון, פטל, תפוז וזרעי אניס. על פי כמה מקורות, ניתן לייחס את מסורת פתיתי הפיזור ההולנדיים לשנת 1919, כאשר מפעל ליקריץ באמסטרדם פיתח האגלסלג בטעם אניס.
מוצרים דומים

במדינות אחרות, לרבות בישראל, יש מגוון שלם של מוצרים דומים להאגלסלג שמשמשים לקישוט עוגות, עוגיות, קינוחים וגלידה. פתיתי פיזור כאלה זמינים ברחבי העולם, ומשמשים ליצירת לחם פיות, קינוח יום הולדת אוסטרלי לילדים, המורכב מלחם עם חמאה ופתיתי שוקולד או סוכריות מעל. ישנם הרבה סוגים בכל הנוגע לצורה (נקראים גם סוכריות קונפטי, אבל לרוב הם בצורת מוטות קטנים. הולנדים, מלבד האגלסלג, אוכלים גם Muisjes ("עכברים קטנים"), שהם זרעי אניס המצופים בקליפה מתוקה.
גלריה

קוביות כחולות ולבנות על לחם עם חמאה
האגלסלג בצורה עגולה
האגלסלג בצורת מוט
האגלסלג על ממתק שוקולד
הערות שוליים

1 2 3 4  Wedia. "A brief history of Dutch sprinkles a.k.a. hagelslag". IamExpat (באנגלית). נבדק ב-2023-05-13.
↑  "SchoolTV: Eigenwijzer - Aardrijkskunde - Speculaas en hagelslag". 2010-10-29. אורכב מ-המקור ב-2010-10-29. נבדק ב-2023-05-13.
↑  "Hollandse molen in Nieuw Zeeland - Reisverslag uit Foxton, Nieuw Zeeland van Familie Helder - WaarBenJij.nu". famhelder.waarbenjij.nu. נבדק ב-2023-07-26.
↑  "De Molen (windmill) Foxton, 96a Main Street, Phone +64 6 363 5601, page 2". nz.oceaniabiz.com. נבדק ב-2023-07-26.
1 2  Food, Science Meets (2016-11-23). "Giving Thanks For Hagelslag |". Science Meets Food (באנגלית). נבדק ב-2023-05-13.
הדיוויזיה ה-61 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 באוגוסט 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-61 (בגרמנית: 61. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-61.