stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמטריוס מפלרון
חייו

דמטריוס נולד בפלרון (אנ') (כיום פָלִירוֹ), ליד אתונה בשנת 350 לפנה"ס, בנו של פאנוסטראטוס (Phanostratus), שהיה קשור בקשרי נישואין למצביא קנון (Canon). דמטריוס למד בבית הספר של אריסטו, שם הוא קיבל השכלה רחבה ומעמיקה במגוון תחומים, בעיקר מתלמידו של אריסטו, תאופרסטוס, כחלק מהאסכולה הפריפטטית. דמטריוס התעניין במספר רחב של תחומים וכתב רבות על נושאים אלה, גם כאשר היה שליט אתונה. דמטריוס החל את דרכו הפוליטית בשנת 325/4, כאשר נבחר לסטרטגוס בפעם הראשונה. עם סיום מלחמת לאמיה בין היוונים לבין המוקדונים בשנת 322, דמטריוס, שהיה שייך לזרם המוקדוני, לקח חלק במשא ומתן על ההסדרים שבאו אחריה. בשנת 317, כאשר פוקיון (Phocion) המושל של אתונה הוצא להורג, אזרחי אתונה בחרו בדמטריוס להיות המושל של אתונה תחתיו. דמטריוס זכה לאישורו של קסנדרוס והחזיק במשרה זו עד 307. בזמנו הוצבו 360 פסלים של דמטריוס ברחבי אתונה, מתוך מטרה להאדיר את שמו.
דמטריוס התמקד בעיקר בענייני פנים של אתונה, אף על פי שגילה עניין גם בנושאי חוץ. הוא ערך רפורמות בתחומים רבים, שקשורים לניהול ענייניה הפנימיים של העיר. עם זאת, הרפורמות נתפסו כפעולות למען עשירי העיר ולא למען פשוטי העם ולכן פשוטי העם התנגדו לשלטונו.
אתונה תחת שלטונו של דמטריוס לא לקחה חלק במלחמות הדיאדוכים שעדיין התרחשו במרחב ההלניסטי. עם זאת, כאשר דמטריוס פוליורקטס בנו של אנטיגונוס מונופתלמוס שהיה אויבו של קסנדרוס, כבש את אתונה בשנת 307, דמטריוס וקסנדרוס ברחו לתבאי.
חייו > הרפורמות

דמטריוס ערך מספר רפורמות שנועדו לשיפור ניהול אתונה, אך רפורמות אלה עוררו התנגדות ומחלוקות בין תומכיו של דמטריוס לבין מתנגדיו. הרפורמות שערך היו:
בתחום המשפטי-חוקתי – דמטריוס הקים את "מועצת השבעה" שתפקידה היה לפקח על כך שבעלי התפקידים הציבוריים מתנהלים בהתאם לחוקים הקיימים. עד זמנו של דמטריוס, פונקציה זו הייתה בידי המועצה הכללית. אנשי מועצת השבעה נבחרו בבחירות כלליות אחת לשנה והם פיקחו גם על תפקודה של המועצה הכללית ועל אספת העם כדי לוודא שלא מתקבלות החלטות שהן לא לטובת אתונה.
הגבלת הראוותנות, הפזרנות, הנהנתנות ואף את צריכת המותרות. מכיוון שהעושר של האזרחים בא לידי ביטוי בעיקר בתחומים שקשורים לחיי הפרט כמו חתונות, לוויות ומשתים, דמטריוס רצה להגביל את כמות הכסף שאזרחים מוציאים על אירועים כגון אלה. לכן הוגבלו מספר המשתתפים בחתונות ובמשתים לשלושים איש. דמטריוס ערך גם רפורמות בתחום מנהגי הקבורה, כמו הגבלת זמן הלוויה עד הזריחה והגבלת גודל המצבות מפני שאלה הפכו לגדולות ומנקרות עיניים. אף על פי שדמטריוס היה שנוא על רוב העם והיה אהוד על האריסטוקרטיה של אתונה, ניתן לראות בצעדים אלה ניסיון להתקרב אל שכבות רבות יותר באוכלוסייה האתונאית. רפורמות אלה החזיקו מעמד במשך מאות שנים.
הפסטיבל השנתי - בנוסף דמטריוס ערך רפורמה הקשורה לפסטיבל השנתי שבו הועלו הצגות וכל הציבור השתתף בו. עד זמנו של דמטריוס, היה נהוג להחרים רכוש מקרב הציבור כדי לממן את החגיגות, דבר שפגע בעיקר בעשירי העיר. דמטריוס מינה אדם שתפקידו היה לנהל את החגיגות האלה והוא קיבל כסף מאוצר המדינה ולא מרכוש פרטי. בנוסף היה מצופה שאדם בתפקיד זה יוציא כסף מכיסו כדי לממן את החגיגות.
בתחום החברתי – דמטריוס ערך בתקופת שלטונו מפקד אוכלוסין מתוך מטרה לברר את מספר משלמי המיסים בעיר. לפי המפקד של דמטריוס היו באטיקה כולה 21,000 אזרחים, עשרת אלפים מטויקים (גרים) ו 400,000 עבדים. מספרים אלה אינם מקובלים על חוקרים בני ימינו והם מעריכים שמדובר על 150,000-250,000 נפש בסך הכול באטיקה בתקופה הנידונה.
בתחום הפיננסי – כדי לצמצם את הוצאות המדינה, דמטריוס הפסיק את התשלום לאזרחים עבור השתתפות באירועים ופעולות ציבוריים, אספת העם, שופטים בבית הדין, צפייה בהצגות בתיאטרון (שהיה בראש ובראשונה מוסד דתי ופוליטי, ולא רק אמנותי או בידורי). בהקטינו את הוצאות המדינה, דמטריוס הגדיל את היתרה בקופתה ב-1,200 מטילי זהב. מתנגדיו טענו שבעודו מצמצם את הוצאות המדינה על הגנה ועל הניהול השוטף שלה, הוא בעצמו חי חיי שפע ונוחות. כמו כן התשלום לאזרחים לשם השתתפות בפעולות ציבוריות איפשר לאזרחים העניים להשתתף בחיים הציבוריים של אתונה, כלומר הרחיב את הבסיס הדמוקרטי העממי של המדינה. צמצום התשלום פירושו הדרת העניים מהחלטות ציבוריות, וריכוז הכוח הפוליטי בידי העשירים.
שנות חייו האחרונות במצרים

באתונה עצמה הוצא גזר דין מוות על דמטריוס. לאחר מותו של קסנדרוס בשנת 297, עבר דמטריוס לחצרו של תלמי הראשון (סוטר) במצרים.
בחצרו של תלמי, דמטריוס הקים את הספרייה המפורסמת של אלכסנדריה ופעל רבות ליצירת אוסף הספרים והכתבים הגדול ביותר בעולם העתיק בספרייה זו. חלק ממאמץ זה הוא תרגום השבעים של התנ"ך ליוונית ודמטריוס אף מוזכר באיגרת אריסטיאס (פסוקים 9–11). במצרים דמטריוס אף יסד אקדמיה של מלומדים ומשוררים שהיו נאמנים למלך. דמטריוס היה מקורב לתלמי הראשון וכנראה שעזר ליצור את מערכת החוקים של העיר בדומה לאלה של אתונה. הוא יעץ לתלמי למנות ליורש את בנו תלמי קראונוס מאֵאוּרידיקֶה, אבל תלמי התעלם מעצה זו ומינה במקומו את בנו הצעיר יותר מאשתו ברניקי, הידוע בשם תלמי השני פילדלפוס. כאשר תלמי השני עלה על כס המלכות, הוא זכר את עצתו של דמטריוס לאביו ושלח אותו למאסר במצרים העליונה. שם מת דמטריוס מנשיכת נחש בשנת 283 בקירוב.
יצירות

דמטריוס היה שייך לתנועה האורטורית ונחשב כאחרון האורטורים היווניים (אוראטור – דרשן). הוא נודע ביכולתו יוצאת הדופן לשלב בין פילוסופיה לרטוריקה בדרשותיו והן מאופיינות בכך שהן אינן בעלות אופי תוקפני ומנוסחות באלגנטיות. בנוסף לכך דמטריוס כתב מספר גדול של כתבים בתחומים שונים ומגוונים. דיוגנס לארטיוס ביצירתו "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים", מונה בספר החמישי את חיבוריו של דמטריוס בתחומים שונים ומגיע לארבעים וחמישה חיבורים שונים. יחד עם זאת, כמעט ולא שרד דבר מכתביו, אלא שמוצאים התייחסות לכתביו אצל כותבים מאוחרים יותר כמו קיקרו, פוליביוס וקווינטיליאנוס. פוליביוס למשל מצטט מספרו של דמטריוס "על המזל" (On Fortune), כנבואה על ירידת כוחם של המוקדונים מאה וחמישים שנה מאוחר יותר.
דמטריוס כתב ודרש בתחומים רבים ומגוונים: דיאלוגים פילוסופים, היסטוריה, מחקרים מדעיים, נאומים ועוד. בין עבודותיו למשל: חיבור על דמגוגיה שבו דמטריוס מפרט את רעיונותיו על מדע המדינה, או חיבור היסטורי שבו הוא מפרט את ההיסטוריה של תקופת שלטונו.
לקריאה נוספת

J. F. Dobson, The Greek Orators, Chicago, 1918.
Christian Habicht, Athens from Alexander to Antony, Harvard College, 1997.
"Demetrius of Phalerum", The Oxford Classical Dictionary 3rd ed., Oxford, New York, 1996. P. 448.
Fortenbaugh, W., Eckart Schütrumpf (1999), Demetrius of Phalerum: Text Translation and Discussion. Transaction Publishers.
הערות שוליים

↑  J. F. Dobson, The Greek Orators, Chigaco, 1918. P. 313
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, 18.74.1-3
↑  Christian Habicht, Athens from Alexander to Antony Harvard College, 1997. P. 55
↑  דיודורוס סיקולוס, 20.45.1-5
↑  Cicero, De Legibus, 2.25.62-67
↑  Habicht, p. 58
↑  Habicht, p.60
↑  Diogenes Laertius, The Lives of the Philosophers, 5, 75-83
↑  Polybius, Historiae, 29.21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271759505171  PLWABN: 9810545337005606  BIBSYS: 95001153  BNE: XX1141622  BnF: cb121906097 (data)  CANTIC: a1135821x  CiNii: DA05289645  GND: 118677713  ICCU: MILV035134  ISNI: 0000 0000 1355 8362  LCCN: n81008008  LNB: 000131331  NDL: 00967435  NKC: jn19981000929  NLA: 35516646  NLG: 17752  NSK: 000221096  NTA: 069976007  RERO: 02-A000049573  SELIBR: 258808  SUDOC: 030505321  Trove: 981372  VcBA: 495/18973  VIAF: 186158790747338852870   WorldCat (עם VIAF): 186158790747338852870
דיית ברהמיני

| דיית ברהמיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: דיות
סוג:: דיה שורקת
מין:: דיית ברהמיני
שם מדעי
 Haliastur indus ‏בודארט, 1783

דיית ברהמיני (שם מדעי: Haliastur indus) היא עוף דורס ממשפחת הנציים הקרובה לדיה וחיה בטבע בתת-היבשת ההודית, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה ונפוצים בעיקר באזורי חופים של נהרות וימים.
מאפיינים

לדיה זו מוטת כנפיים של 1.1 מטר ואורכה 50 ס"מ. היא בעלת ראש, חזה ובטן לבנים, כנפיים וזנב חומים-אדומים ומקור צהוב וגדול. היא מזכירה במראה את הדיה השחורה החיה באותם מקומות ומתחרה איתה על טרף. שני הדיות ששייכות לסוגים נפרדים הם באותו גודל אך לדיית ברהמיני זנב מפוצל מעט והיא לבנה ולא שחורה (למעט הצעירים). עם זאת שני הסוגים קרובים מאוד.
הדיה חיה במגוון בתי גידול מפסגות ההימלאיה בנפאל עד לערבות ומדבריות אוסטרליה. היא נפוצה בעיקר ביערות טרופיים וביצות מנגרובים לאורך החופים. מזונם העיקרי הוא דגים מתים וסרטנים בביצה, אך יצודו גם יונקים כמו עטלפים, מכרסמים וארנבות וכן עופות וזוחלים קטנים. כמו כן הם יחטפו מזון לעופות אחרים, כולל דורסים ואף לדולפיני איראוואדי בנהרות אסיה.
הדיה לא נמצאת בסכנה אך נפגעת לעיתים מפעילות האדם ופגיעה באזור החיות, בעיקר בג'אווה.
תת-מינים

Haliastur indus indus
Haliastur indus intermedius
Haliastur indus girrenera
Haliastur indus flavirostris
הערות שוליים

↑  דיית ברהמיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
דינה בן-יהודה

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1953 (בת 71) חיפה
 לאום:  ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 התמחות:  המטולוגיה
 תואר:  פרופסור בקתדרה על שם נורמן גרין להמטולוגיה ודיקן הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים
 תפקידים:  מנהלת המערך ההמטולוגי במרכז רפואי הדסה בירושלים  דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית
 פרסים והוקרה:  צל"ש הרמטכ"ל
רבקה דינה בן יהודה (נולדה ב-4 ביוני 1953) היא רופאה ישראלית מומחית להמטולוגיה. מכהנת כפרופסור בקתדרה על שם נורמן גרין להמטולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ומנהלת המערך ההמטולוגי במרכז רפואי הדסה בירושלים. כיהנה כדיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית החל משנת הלימודים תשע"ח עד סוף שנת הלימודים תשפ"ג. קיבלה את צל"ש הרמטכ"ל על פועלה במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

בן יהודה נולדה וגדלה בחיפה, בתם של יחיאל ומרי זלץ. ב-1971 סיימה את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי. בצה"ל שירתה כקצינת ח"ן בחטיבה 14 של חיל השריון. במלחמת יום הכיפורים הטיל עליה מפקד החטיבה, אמנון רשף, את הטיפול באיתור ובמעקב אחר הפצועים, ההרוגים והנעדרים של החטיבה. היא ריכזה את המידע הקשור לנפגעים ולמשפחותיהם במהלך המלחמה ואחריה, ופעולותיה היוו את התשתית להקמת מערך הנפגעים של צה"ל. על פועלה קיבלה את צל"ש הרמטכ"ל ב-1976.
לאחר שחרורה מצה"ל למדה רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. את ההחלטה להיות רופאה קיבלה כבר כילדה לאחר שאחיה הבכור נפטר ממחלת הסרטן. היא התכוונה להתמחות בכירורגיה אך שוכנעה על ידי פרופסור אליעזר רחמילביץ להתנסות במחלקה להמטולוגיה במרכז רפואי הדסה ובעקבות כך החליטה להישאר במחלקה. בשנים 1981–1985 התמחתה ברפואה פנימית ובהמטולוגיה במרכז רפואי הדסה. השלימה את עבודת המחקר שלה במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג בניו יורק. בשובה לישראל הקימה מעבדת מחקר לפיתוח בדיקות מולקולריות לאבחון מחלות המטולוגיות ממאירות.
ב-1997 מונתה לפרופסור באוניברסיטה העברית. באפריל 2002 מונתה למנהלת המחלקה להמטולוגיה במרכז הרפואי הדסה וב-2006 מונתה לראש המערך ההמטולוגי בהדסה, הכולל את מחלקת ההמטולוגיה בבית החולים הדסה הר הצופים, מחלקת ההמטולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם, השתלות מח עצם, בנק הדם ונוירו-אונקולוגיה. היא עוסקת במחקרים בנושא טיפול בתאים ממאירים באמצעות ננו-חלקיקים של חלבון מעכב תמותה. בשנת 2017 מונתה לדיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
כיהנה כיו"ר הוועדה הציבורית המייעצת לקידום תרומת איברים מן המת בישראל וכחברת ועדת סל התרופות. בספטמבר 2022 מונתה לראש ועדת סל התרופות לשנת 2023. היא יושבת ראש האיגוד להמטולוגיה ועירויי דם, הייתה ממקימי הקבוצה הישראלית למיאלומה ושימשה יו"ר הקבוצה.
בשנת 2023 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה.
בן יהודה נשואה לפרופסור אריה בן יהודה, מנהל האגף לרפואה פנימית בהדסה, ובעברו מנהל מחלקה פנימית ג' ויחידת הגריאטריה בבית החולים הדסה עין כרם, ולהם שלוש בנות. בתה אור ליבני-בן יהודה היא האישה הראשונה שפיקדה על פלוגה בקורס קציני יבשה, ולימים האישה הראשונה שפיקדה על גדוד חי"ר בחיל הגנת הגבולות, נפצעה בעת היתקלות עם מחבלים על גבול מצרים במהלך שירותה בגדוד קרקל וזכתה בצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום.
הערות שוליים

↑
צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לדינה זלץ, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
סג"מ דינה בן-יהודה (זלץ), באתר הגבורה
"איזהו הגיבור?": סיפור הגבורה של דינה בן-יהודה ממלחמת יום הכיפורים, באתר הגבורה, באתר הגבורה
רותם פסו, "איזהו הגיבור?": סיפור הגבורה של דינה בן-יהודה ממלחמת יום הכיפורים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 12 בדצמבר 2012
1 2 3 4  ריאיון עם דינה בן יהודה בידיעון האגודה למיאלומה נפוצה, פסח 2016
↑  אדיר ינקו, מונו חברי ועדת הסל: לראשונה, בראש הוועדה אישה - פרופ' דינה בן יהודה, באתר ynet, 15 בספטמבר 2022
↑  יוחאי עופר, צל"ש לקצינה ולוחם שסיכלו חדירת עשרות מחבלים, באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009440576705171  ORCID: 0000-0003-4413-955X  VIAF: 3240161152497835190002   WorldCat (עם VIAF): 3240161152497835190002
החורש

ערך זה עוסק בארגון פועלים עברי מתקופת העלייה השנייה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
החורש, או הסתדרות החורש (קרוי גם "הסתדרות הפועלים החקלאיים"), היה ארגון פועלים עברי שפעל בשנים 1909-1907, בתקופת העלייה השנייה. 
"החורש" הוקם על ידי פועלים בגליל אשר עבדו במושבות ובחוות חקלאיות של ההסתדרות הציונית. בין מייסדיה היו ישראל שוחט, אליעזר שוחט ושלמה צמח מאנשי הפועל הצעיר וישראל גלעדי וסעדיה פז מפועלי ציון. מטרותיה היו לעודד התיישבות חקלאית בארץ ישראל, ברוח הציונות המעשית, לקדם את תנאי החיים וההעסקה של הפועלים באמצעות התארגנות כוללת של הפועלים. חבריה נמנו עם  מתיישבי דגניה א' בשנת 1909, מייסדי הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל וחברים בארגון "השומר" שהוקם ב-1909.
בתחילת 1908, בהשפעת אנשי בר גיורא נוסף לתקנות הארגון "להנהיג בין החברים התעמלות וללמד אותם לאחוז בנשק", אולם סעיף זה לא מומש.
לקריאה נוספת

אליהו גולומב, חביון עֹז, א', תל אביב, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, תש"י-1950, עמ' 243-242.
מאיר חזן, "החורש" : ערש חיי הציבור הפוליטיים של תנועת העבודה, קתדרה, 130, תשס"ט, עמ' 130-103.
הערות שוליים

↑  מאיר חזן, לראשית המתינות במפלגת הפועל הצעיר, עיונים בתקומת ישראל 12, עמ' 247
↑  מאיר חזן, לראשית המתינות במפלגת הפועל הצעיר, עיונים בתקומת ישראל 12, עמ' 248
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הו (כלי)

כלי הו מתקופת שושלת ג'ואו המזרחית, המאה השמינית לפנה"ס, גלריית פריר, וושינגטון די. סי.
הו (בסינית: 壶, פיניין: Hū) הוא קנקן ברונזה, שצורתו צורת אגס, אשר שימש בטקסים דתיים בסין העתיקה.
קנקני ה"הו" הוצבו בקברים בסעודה הטקסית שהוכנסה אל הקבר כחלק מפולחן אבות במטרה להבטיח את עזרת רוח האבות. בתקופה הקדומה יותר - תקופת שושלת שאנג היו כלי ה"הו" כלים פשוטים במראם. עיצוב כלים אלה התפתח עם השנים ובתקופת שושלת ג'ואו היו על גבי הכלים תבליטים. כמו כן בתקופה זו נהגו להכניס זוגות של כלים אלה לקברים, ולא כלים בודדים, וכן הכלים גדלו בגודלם, נפחם ומשקלם. כלי הו שהתגלו בקבר יי מזנג הגיעו לגובה של 99 ס"מ ולמשקל של 240 ק"ג.
במהלך תקופת האביב והסתיו עוצבו הכלים בעיקר בתבליטי בעלי חיים.
בתקופת המדינות הלוחמות התפתחה צורת הכלי מכלי דמוי אגס לכלי בעל צורה ריבועית אשר נקרא "פאנג הו".
האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות

| --- | --- |


 אקדמיה למדעים
 תקופת הפעילות:  1899–הווה (כ־125 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°50′00″N 73°56′49″W﻿ / ﻿40.833333°N 73.946944°W﻿ / 40.833333; -73.946944
 artsandletters.org
  (למפת מנהטן מוגדלת) האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות(למפת מנהטן רגילה) האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות
 
האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (באנגלית: American Academy of Arts and Letters) היא חברה לשם כבוד המונה 250 חברים, שמטרתה "לטפח, לסייע ולשמור על מצוינות" בתחומי האמנות, הספרות והמוזיקה בארצות הברית. החברים נבחרים על ידי חברי האקדמיה לכל ימי חייהם וחברים חדשים נבחרים במותם של חברים מכהנים. האקדמיה מעניקה מדי שנה 70 פרסים ומענקים להצטיינות ועידוד יוצרים. האקדמיה ממוקמת ב-Audubon Terrace בשכונת וושינגטון הייטס במנהטן, ניו יורק. מבנה האקדמיה כולל ספרייה, ארכיון, אודיטוריום המשמש הן לקונצרטים חיים והן להקלטות וגלריה להצגת תערוכה קבועה ותערוכות מתחלפות של פריטי אמנות ופריטי ארכיון של חברי האקדמיה ושל אמנים נבחרים, ובפרט תערוכה שנתית להצגת פריטים מאת חברים חדשים שנבחרו לשורותיה.
היסטוריה

האקדמיה נוסדה כתהליך מיזוג של מוסדות קודמים. ב-1865 נוסד בבוסטון האיגוד האמריקאי למדעי החברה (American Social Science Association) שבו היו חברים חוקרים בתחומי החינוך, האמנות, המשפט, הכלכלה ובריאות הציבור. ארגון זה מוזג ב-1898 לתוך המכון הלאומי לאמנויות ולספרות (NIAL; National Institute of Arts and Letters) שנוסד בניו יורק באותה שנה וכלל 150 גברים בעלי הישגים בולטים בתחומי האמנות והספרות (במובנה הרחב, כלומר כולל ספרות עיונית). ב-1904 שונה הרכב המכון הלאומי ונקבע שהוא יכלול 50 חברים בכירים ("האקדמיה האמריקאית לאמנויות" (American Academy of Arts; AAA), ברוח האקדמיה הצרפתית) ו-200 חברים פעילים אחרים ("המכון"). בחירת אדם לאקדמיה התפרשה למעשה כפרס הצטיינות של המכון הלאומי לאמנויות ולספרות. בין שבעת החברים הראשונים שנבחרו לאקדמיה נמנו הסופרים מארק טוויין וג'ון היי והמלחין אדוארד מקדואל. בשנת 1916 קיבל הקונגרס של ארצות הברית החלטה לפיה נכללה האקדמיה כאחד מן "המוסדות הפטריוטיים" (title 36; chapter 74).
ב-1976 שונה הרכבן של NIAL ו-AAA ליצירת האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות שכוללת עד 250 חברים אמריקאים ועוד 75 חברים זרים "לשם כבוד". ב-1993 בוטלה החברות הזרה. נהוג שמצבת החברים עומדת בדיוק על 250, כך שעם מותו של חבר, נבחר במקומו חבר אחר.
משכן האקדמיה

ב-1923 עברה האקדמיה למשכנה ב-Audubon Terrace, שתוכנן במיוחד עבורה על ידי האדריכל חבר האקדמיה, ויליאם מיטשל קנדאל. הבניין הראשון שנחנך כלל את אגפי הספרייה, הארכיון, חדרי הכינוסים וגלריות. ב-1930 נחנך הבניין השני, הכולל אודיטוריום בן 730 מושבים וגלריה גדולה, בתכנונו של קאס גילברט.
פרסים, אותות ומלגות נבחרים

האקדמיה מחלקת 70 פרסי עידוד, אותות הצטיינות ומלגות לחבריה וליוצרים אחרים. הפרסים הראשונים שהוענקו (החל ב-1909) היו מדליות הזהב של האקדמיה. בין הפרסים ניתן למנות את:
| שם הפרס | שם הפרס באנגלית | סיבות לקבלת הפרס | סכום | זוכים בולטים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדליית זהב לספרות עיון וביקורת | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Belles Lettres and Criticism | מכלול יצירה בספרות עיון וביקורת |  | וולטר ליפמן, הרולד בלום, ג'ואן דידיון |
| מדליית זהב לציור | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Painting | מכלול יצירה בציור |  | אדוארד הופר, וילם דה קונינג, סיי טוומבלי |
| מדליית זהב לביוגרפיות | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Biography | מכלול יצירה בכתיבת ביוגרפיות |  | דייוויד מק'קלו (אנ') |
| מדליית זהב לספרות בדיונית | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Fiction | מכלול יצירה בספרות |  | אדית וורטון, ויליאם פוקנר, פיליפ רות |
| מדליית זהב לפיסול | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Sculpture | מכלול יצירה בפיסול |  | לואיז בורז'ואה, לואיז נבלסון |
| מדליית זהב להיסטוריה | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - History | מכלול יצירה בכתיבת היסטוריה |  | ברברה טוכמן, ג'ורג' קנאן, פיטר גיי |
| מדליית זהב לארכיטקטורה | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Architecture | מכלול יצירה באדריכלות ואדריכלות נוף |  | פרנק לויד רייט, מיס ואן דה רוהה, פרנק גרי |
| מדליית זהב לשירה | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Poetry | מכלול יצירה בשירה |  | ג'ון אשברי, מארק סטרנד, לואיז גליק |
| מדליית זהב למוזיקה | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Music | מכלול יצירה בהלחנה |  | וולטר דאמרוש, איגור סטרווינסקי, אהרן קופלנד, ג'ורג' קראמב |
| מדליית זהב לדרמה | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Drama | מכלול יצירה במחזאות |  | יוג'ין או'ניל, ארתור מילר, ליליאן הלמן |
| מדליית זהב לאמנות גרפית | American Academy of Arts and Letters Gold Medal - Graphic Art | מכלול יצירה באמנות גרפית |  | ג'ורג' גרוס, בן שאן, סול סטיינברג |
| פרס עבור שירות בולט לאמנות | Award for Distinguished Service to the Arts | מוענק לאזרח ארצות הברית שהעניק שירות בולט לאמנויות |  | ליאון בוטשטיין |
| פרס ג'ימי ארנסט | The Jimmy Ernst Award | פרס מפעל חיים לפיסול או ציור | 5000$ | פיטר אגוסטיני, קרולי סנימן, לינדה בנגליס |
| פרס בנג'מין ה' דאנקס | Benjamin H. Danks Award | פרס ליוצרים צעירים מצטיינים. מוענק בסבב למלחין, מחזאי וסופר | 20,000$ |  |
| פרס א.מ. פורסטר | E. M. Forster Award | פרס ליוצרים אנגלים צעירים, לביקור ושהיה בארצות הברית | 15,000$ | שיימוס היני, ג'וליאן בארנס, ג'נט וינטרסון |
| מדליית ויליאם דין הוולס | William Dean Howells Medal | מוענקת כל חמש שנים (החל מ-1925) לרומן האמריקאי הבולט |  | האדמה הטובה (פרל בק), בילי באתגייט (א"ל דוקטורוב), תת-עולם (דון דלילו) |
| פרס צ'ארלס אייבס | Charles Ives Prize | שש מלגות ושני מעמדי "עמית" בשנה למוזקאי (מלחין או מבצע) | מלגה: 7,500$; עמית: 15,000$; אופרה: 50,000$; מלגת קיום: 200,000$ |  |
| מלגת מילדרד והרולד שטראוס | The Mildred and Harold Strauss Livings | מלגת קיום לסופר | 50,000$ לשנה למשך חמש שנים | ריימונד קארבר, ג'סמין וורד |
הערות שוליים

↑  The Audubon Terrace Complex - Broadway and 155th Street
↑  ידיעה, הניו יורק טיימס, 23 בינואר 1909
1 2  היסטוריית האקדמיה, באתר האקדמיה
↑  פירוט סעיף 36
↑  זוכי פרס ארנסט
↑  זוכי פרס פורסטר
↑  2 Writers Get 5-Year Prize
↑  Adam Haslett And Jesmyn Ward Win Strauss Livings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370215705171  PLWABN: 9810620820105606  BIBSYS: 99022217  BnF: cb145113105 (data)  CiNii: DA06017516  GND: 1023075-0  ISNI: 0000 0001 2114 1644  LCCN: n78093823  MusicBrainz: 0717a1d8-3d6b-457f-8443-04316b3d56ef  NLA: 35004258  RERO: 02-A002923969  SUDOC: 086020072  Trove: 786152  ULAN: 500303688  VcBA: 494/5243  VIAF: 158560852   WorldCat (עם VIAF): 158560852
החותנת בירח הדבש

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה "מגי" של סיזאר דאן
 בימוי:  מייקל לייסן
 הופק בידי:  צ'ארלס בראקט
 תסריט:  צ'ארלס בראקט, ריצ'רד ברין, וולטר רייש
 עריכה:  פרנק בראכט
 שחקנים ראשיים:  תלמה ריטר ג'ין טירני ג'ון לונד מרים הופקינס
 מוזיקה:  ג'וזף לילי
 צילום:  צ'ארלס לנג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בינואר 1951
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה מטורפת, קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החותנת בירח הדבש (באנגלית: The Mating Season) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשחור-לבן מסוגת דרמה קומית משנת 1951 בבימויו של מיצ'ל לייסן, עם תלמה ריטר, ג'ון לונד, ג'ין טירני ומרים הופקינס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "מגי" של סיזאר דאן. זאת קומדית טעויות על אישה ממעמד חברתי בינוני המנסה לשמור על נישואיו של בנה לאשה ממעמד חברתי גבוה, על ידי התחזותה לעוזרת בית של הזוג.
תלמה ריטר הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע וזכתה בפרס Golden Laurel לשחקנית הקומית הטובה ביותר.
מיצ'ל לייסן זכה בפרס דב הברונזה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
תקציר העלילה

אלן מקנולטי (תלמה ריטר) יש דוכן המבורגרים בניו ג'רזי שבגלל חובות לבנק היא נאלצת לסגור אותו. בנה ואל (ג'ון לונד) הוא עובד בכיר בחברת קלינגר באוהיו אותה מנהלים מר קלינגר האב (לארי קיטינג) ובנו (ג'יימס לורימר). ג'ון הוא בחור נאה והפקידה בטסי דונלדסון (ג'ן סטרלינג) מאוהבת בו.
קלינגר הבן מחזור אחרי אשת החברה מגי קרלטון (ג'ין טירני) אך היא דוחה אותו. ג'ון מתבקש לסייע למגי שנתקעה עם הרכב על צוק. הוא מחלץ אותה והם מתאהבים ומחליטים להינשא.
אלן מחליטה להגיע לבית הזוג אך לפני כן היא שוכרת חדר במלון מוצאת עבודה זמנית ובכסף קונה כובע ובגדים מתאימים והולכת לפגוש את הזוג הנשוי הטרי.
מגי לא מצליחה בעבודות הבית וגם אינה יודעת לבשל. היא מתקשרת לסוכנות עוזרות בית וכאשר מגיעה אלן היא חושבת אותה לעוזרת. אלן חושבת במהירות ומחליטה שכדאי לה לעבוד שם כעוזרת. מגי מתכננת מסיבה לעובדי החברה ואלן עושה את כל הבישולים. באמצע המסיבה מגלה ג'ון להפתעתו כי העוזרת היא אמו. כולם מרוצים מהמסיבה כולל מר קלינגר שאלן מטפלת בו לאחר שהתלכלך מהאוכל.
אלן מחליטה להישאר שם למורת רוחו של ג'ון. היא מתבקשת לטפל במר קלינגר שחלה והוא מתחיל לאהוד אותה. היחסים בין ג'ון ומגי מתערערים לאחר שמגיעה לשם אמה פראן (מרים הופקינס) - סנובית שמתעבת את המשרתת אלן ולא סובלת את ג'ון.
חברת קלינגר אמורה לזכות במכרז גדול מחברת ויליאמסון אבל בפגישה מעליבה מגי את גב' ויליאמסון (קורה וית'רספון) וג'ון כופה עליה לבקש סליחה כדי לא להפסיד את המכרז.
לבסוף מגלה מגי כי אלן היא למעשה חמותה. היא מתרגזת ורוצה להתגרש ולנסוע למקסיקו ששם חוקי הגירושין קלים יותר. היא עוברת עם אמה למלון מרידיאן שם מקיים מר קלינגר מסיבה. כאשר גב' ויליאמסון פונה לאלן באופן מעליב היא מחזירה לה באותה צורה. זה מוצא חן בעיני מגי שמתפייסת עם ג'ון, ואלן מצטרפת למכוניתו של מר קרינגטון שמחזר אחריה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| תלמה ריטר | אלן מקנולטי |  |
| ג'ין טירני | מגי קרלטון מקנולטי |  |
| ג'ון לונד | ואל מקנולטי |  |
| מרים הופקינס | פראן קרלטון |  |
| ג'ן סטרלינג | בטסי דונלדסון |  |
| לארי קיטינג | ג'ורג' קלינגר האב |  |
| ג'יימס לורימר | ג'ורג' קלינגר הבן |  |
| קורה ות'רספון | גב' ויליאמסון |  |
| מלקולם קין | מר ויליאמסון |  |
דראווה

| --- | --- |

הדראווה במריבור שבסלובניה
 מידע כללי
 אורך:  749 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  670 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  40,120 קמ"ר
 מוצא:  דרום טירול, איטליה
 גובה מוצא הנהר:  1,450 מטרים
 יובלים:  Wölfnitzbach, Villgratenbach, Debantbach, Seebach, Gailbach, Karašica, Fekete-víz, Rogoznica, Bistrica, Grajena, Blažovnica, Žitečki potok, Kolberbach, Pesnica, Rinya-patak, Gurk, Lavant, Lieser, Möll, Bednja, מורה, Vellach, Dravinja, Gail, נחל זקסטן, Meža, Isel 
 שפך:  הדנובה
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה, אוסטריה, סלובניה, הונגריה וקרואטיה
 תוואי הנהר
 
דראווה (בגרמנית ובווארית: Drau; בקרואטית, סלובנית ואיטלקית: Drava; בהונגרית: Dráva) הוא נהר במרכז אירופה, החוצה את המדינות איטליה, אוסטריה, סלובניה וקרואטיה באורך של 749 קילומטר.