stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל נחמיאס
סטטיסטיקה

סה"כ נקודות בקריירה: 2,055
סה"כ משחקים בקריירה: 200
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 160
עונות בליגה: 13
סה"כ נקודות בפלייאוף בקריירה: 213
סה"כ משחקי פלייאוף בקריירה: 20
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים בפלייאוף: 163
| עונה | קבוצה | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> סה"כ נקודות | עונה סדירה> ממוצע נקודות למשחק | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> נקודות | פלייאוף> ממוצע נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971-72 | הפועל תל אביב | 10 | 46 | 4.6 |  |  |  |
| 1972-73 | הפועל תל אביב | 10 | 29 | 2.9 |  |  |  |
| 1973-74 | הפועל תל אביב | 18 | 201 | 11.2 |  |  |  |
| 1974-75 | הפועל תל אביב | 24 | 292 | 12.2 |  |  |  |
| 1975-76 | הפועל תל אביב | 18 | 210 | 11.7 |  |  |  |
| 1976-77 | הפועל גבעת ברנר | 20 | 380 | 19 |  |  |  |
| 1977-78 | הפועל תל אביב | 18 | 191 | 10.6 | 10 | 144 | 14.4 |
| 1978-79 | הפועל תל אביב | 20 | 187 | 9.4 | 5 | 35 | 7 |
| 1979-80 | הפועל תל אביב | 16 | 122 | 7.6 |  |  |  |
| 1980-81 | הפועל תל אביב | 12 | 65 | 5.3 |  |  |  |
| 1981-82 | גליל עליון | 16 | 225 | 14.1 | 2 | 16 | 8 |
| 1982-83 | גליל עליון | 12 | 91 | 7.6 | 2 | 14 | 7 |
| 1983-84 | גליל עליון | 6 | 71 | 2.8 | 1 | 4 | 4 |
הערות שוליים

↑  אריה ליבנת, אלימות בדרבי התל אביבי, גרסת הכדורסל, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2014
↑  Art-Up LTD, מנהלת ליגת העל בכדורסל | היסטוריה | קלעי כל הזמנים | שמואל נחמיאס, באתר basket.co.il
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - משחקי אסיה בכדורסל 1974 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארואסטי •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 ברקוביץ' •  5 קרן •  6 אייזנר •  7 מרזל •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 נחמיאס • 10 שוורץ • 11 זסלבסקי • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 ארואסטי •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 ברקוביץ' •  5 קרן •  6 אייזנר •  7 מרזל •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 נחמיאס • 10 שוורץ • 11 זסלבסקי • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1977 (מקום חמישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 נחמיאס •  2 שוורץ •  3 גורן •  4 חוזז •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 רוטשילד • 11 ינאי • 12 מרזל • מאמן: קליין  |  1 נחמיאס •  2 שוורץ •  3 גורן •  4 חוזז •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 קפלן • 10 רוטשילד • 11 ינאי • 12 מרזל • מאמן: קליין  | ישראל |
תומאס ריד (מזכיר חיל האוויר)

ערך זה עוסק במזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. אם התכוונתם לפילוסוף סקוטי, ראו .
תומאס קייר ריד (באנגלית: Thomas Care Reed;‏ 1 במרץ 1934 –  11 בפברואר 2024) היה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית מינואר 1976 ועד אפריל 1977 בממשליהם של הנשיאים ג'רלד פורד וג'ימי קרטר. קודם לכן הוא היה עוזר בכיר למושל קליפורניה, רונלד רייגן.
ראשית חייו

תומאס ריד נולד בניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון שבדריפילד, מסצ'וסטס וב-1956 הוא סיים לימודי תואר בוגר במדעים בהנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל, שם הוא היה המצטיין בכיתתו. במהלך לימודיו הוא קיבל הכשרה ב"גיס אימון קציני המילואים" (ROTC) והוסמך כלוטננט-משנה בחיל האוויר.
קריירה צבאית ומקצועית

ריד החל את שירותו הפעיל בחיל האוויר בנובמבר 1956 ושירת בו עד 1959 כקצין מיזמים טכניים במערכת טילי ה-LGM-30 מיניטמן בחטיבת הטילים הבליסטיים של החיל. בעת שירותו הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה בשעות שבהן לא היה בתפקיד וסיים לימודי תואר מוסמך במדעים בהנדסת חשמל.
ב-1959 הוצב ריד במעבדה הלאומית לורנס ברקלי של אוניברסיטת קליפורניה, שעסקה בפיזיקה של פצצת מימן. במאי 1961 הוא שוחרר משירות פעיל בחיל האוויר, אך הצטרף מחדש למעבדת לורנס כאזרח לצורך סדרת הניסויים שנערכה ב-1962 והמשיך שם כיועץ עד 1967.
ב-1962 ארגנן ריד את חברת סופרקון ביוסטון, טקסס כמנהל שותף. סופרקון פיתחה וייצרה סגסוגות של מוליכי-על בטמפרטורות קריוגניות (טמפרטורות נמוכות מאוד).
במקביל לפעילותו בסופרקון, ארגן ריד את תאגיד הפיתוח קווייקר היל בסן רפאל, קליפורניה ב-1965 ושימש כחשב, כנשיא וכיושב הראש שלו. חברה זו עסקה במיזמי חקלאות, פניה ובנייה בקליפורניה ובקולורדו.
ב-1973 הצטרף ריד למחלקת ההגנה של ארצות הברית כעוזר למזכיר ההגנה ולסגנו. בפברואר 1974 הוא מונה כמנהל מערכות התקשורת, הבקרה והשליטה.
קריירה פוליטית

ריד גם היה פעיל בעולם הפוליטי. הוא ארגן את מערכת הבחירות הראשונה של רונלד רייגן למשרת מושל קליפורניה ב-1966. הוא סייע בגיוס הכספים במערכת הבחירות הראשונה הבלתי מוצלחת של רייגן לנשיאות ב-1968. ריד הקים רשת פעילים פוליטיים לאומית ושכר את פ. קליפטון וייט, האסטרטג הפוליטי הידוע, כדי שינחה אותו במאמציו. לאחר שהפסיד רייגן לריצ'רד ניקסון, ניהל ריד את מסע הבחירות המוצלח שלו להיבחר מחדש כמושל קליפורניה ב-1970. ב-1970 שימש ריד כפעיל ארצי למהלך לבחירתו מחדש של ניקסון לנשיאות.
ב-2 בינואר 1976 מונה ריד כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית על ידי הנשיא ג'רלד פורד והמשיך בתפקיד זה עד 6 באפריל 1977, בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר. בתקופות נשיאותו של רייגן שימש ריד כסגן יושב הראש של הוועדה הלאומית לכוחות אסטרטגיים. הוא היה ידיד משכבר הימים הן של הנשיא רייגן והן של היועץ לביטחון לאומי, ויליאם פ. קלארק. קלארק עצמו נודע בהערכה הרבה שרכש לריד והוא ביקש ממנו לקח על עצמו מספר משימות חשובות, כולל סקירה של תוכניות ביטחוניות ואסטרטגיות.
פעולותיו הפיננסיות של ריד ב-1981 כאיש עסקים פרטי נחקרו על שימוש לכאורה במידע פנים על ידי התובע הפדרלי של העיר ניו יורק, וכתוצאה מכך הו התפטר מתפקידו כיועץ מיוחד לענייני ביטחון לאומי של הנשיא רייגן. לאחר משפט שנערך בפני חבר מושבעים ב-1985 זוכה ריד מכל אשמה.
קריירה ספרותית

במרץ 2004 פרסם ריד אוטוביוגרפיה בשם "על פי התהום: היסטוריה מבפנים של המלחמה הקרה". הספר עוסק בהתנסותו של ריד מימיו במעבדת ליברמור ועד לימיו כיועץ של הנשיא רייגן. בספר נחשבו פרטים חדשים על משבר הטילים בקובה, על ה-CIA, על מבצע (Farewell Dossier) בו סיפק קולונל ולדימיר וטרוב, שערק מהק.ג.ב., מסמכים ל-DST (המודיעין הצרפתי), ועל היבטים נוספים של המלחמה הקרה.
ספרו השני של ריד, שנכתב במשותף עם דני ב. סטילמן, נקרא "נשק גרעיני אקספרס: היסטוריה פוליטית של הפצצה ותפוצתה", שפורסם בינואר 2009. אחת הטענות שהעלה ריד בספר הייתה שב-1982, החליטה סין להציף את מדינות העולם השלישי בידע גרעיני.
בפברואר 2012 פרסם ריד רומן ריגול בשם "משולש טהראן". הספר עוסק בניסיון של איראן לבנות ולפוצץ פצצה גרעינית בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Reed Will Leave as Reagan Adviser By STEVEN R. WEISMAN, Special to the New York Times, Published: March 16, 1983
↑  JURY CLEARS REED IN AMAX CASE, New York Times, December 17, 1985.
↑  Thomas C. Reed, At the Abyss: An Insider's History of the Cold War, Presidio Press/Ballantine Books, 2004
↑  Thomas Reed, Danny B. Stillman, The Nuclear Express: A Political History of the Bomb and Its Proliferation, Voyageur Press, 2009.
↑  Thomas C. Reed, Sandy Baker, The Tehran Triangle, Black Garnet Press, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576237305171  BnF: cb15080388k (data)  ISNI: 0000 0000 5394 3150  LCCN: no2004036739  NTA: 278585434  SNAC: w60680bd  SUDOC: 145589242  VIAF: 69221431   WorldCat (עם VIAF): 69221431
תאוריה של צדק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון רולס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה, ספרות פילוסופית 
 נושא:  מחשבה מדינית, אמנה חברתית, justice 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת הרווארד 
 תאריך הוצאה:  1971 
 
תאוריה של צדק (באנגלית: A Theory of Justice) הוא ספר פרי עטו של הפילוסוף האמריקאי ג'ון רולס. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1971, עבר מספר עדכונים לצורך הפצתו בתרגומים שונים ונערך מחדש בשנים 1975 ו-1999. בספרו, רולס מנסה לפתור בעיות חברתיות של צדק חלוקתי.
הספר מבטא את ביקורתו הגדולה של רולס כנגד תורת התועלתנות. לדעת רולס עקרונות צדק נכונים לחברה מתקבלים "במצב התחלתי" (אנ'), מצב שבו האנשים בחברה היפותטית נמצאים תחת "מסך הבערות". רולס מאמין כי ב"מצב ההתחלתי" יחליטו בני הקבוצה פה-אחד לאמץ שני עקרונות מרכזיים: עיקרון החירות ועיקרון החלוקה הצודקת של טובין כלכליים-חברתיים.
תאוריה

רולס פותח את התאוריה שלו בטענה הבאה: בתחומים חברתיים העיקרון היסודי ביותר הוא צדק. בלב תורת הצדק של רולס עומדים שני עקרונות: הראשון – שוויון בחלוקה של חירויות יסוד. לכל אזרח יש זכות שווה למערכת המקיפה ביותר של זכויות יסוד, שמתיישבת עם הענקה של אותן זכויות לכל האחרים. השני – אי שוויון בחלוקת משאבים, מוצדק בשני תנאים: א. אם אי השוויון הוא תוצאה של הישגים שונים בתנאים של תחרות הוגנת בהזדמנויות שוות. ב. אם אי השוויון פועל לטובת החלשים ביותר. תנאי זה זוכה לשם "עיקרון ההפרשיות". ניתן לפשט את שני העקרונות הללו לטענה שאי שוויון מוצדק רק אם הוא עובד למען כולם.
רולס מבסס עקרונות אלו בעזרת תרגיל מחשבתי העונה לשם "המצב ההתחלתי" (חלופה ל"מצב הטבעי" של הוגי האמנה החברתית). "המצב ההתחלתי" הוא מצב היפותטי בו מתאספת קבוצה של אנשים, שאינם שייכים לאף קבוצה קיימת, השרויים במצב של שוויון מוחלט, נטולי הבדלים, ותכונותיהם היחידות הן אלו המשותפות למין האנושי כולו. ברצונה של קבוצה זו להקים ישות חדשה, בין אם היא חברה או מדינה. לצורך הקמת ישות זו על חברי הקבוצה להחליט מהם עקרונות הצדק והמוסר אשר יהוו את הבסיס להתנהלות חייהם המשותפים ולהתנהלותם של המוסדות הציבוריים שיפעלו בישות. לטענתו של רולס עקרונות הצדק ההוגנים עבור החברה, הם אותם העקרונות אשר עליהם יסכימו חברי הקבוצה בעזרתו של תרגיל מחשבתי אותו הוא מכנה "מסך הבערות". על פי רולס "מסך הבערות" הוא מצב בו כל חבר קבוצה ב"מצב ההתחלתי" מכיר את חוקי הטבע והמדע אך נמנעת ממנו הידיעה אודות מי הוא; מה מעמדו בחברה ובאיזו תקופת חיים הוא נמצא; כלומר – "מסך הבערות" מסנן כל פרט מזהה ודעה קדומה שיש לאדם, לרבות מידע כלכלי או חברתי שבעזרתו הוא יוכל לקבל החלטות על חלוקת המשאבים. לדעת רולס, למשל, חברי הקבוצה יכולים להכיר מונחים כלכליים כמו קפיטליזם או סוציאליזם, אך תחת "מסך הבערות" הם אינם יודעים באיזו גישה הם תומכים.
שני עקרונות של צדק

לפי "תאוריית הצדק" הרולסיאנית, כל האנשים הנמצאים ב"מצב ההתחלתי" יחליטו פה אחד על שני עקרונות של צדק המהווים את העקרונות והכללים הצודקים לניהול החברה.
עיקרון החירות – "לכל פרט ישנה זכות שווה לחירות מרבית השווה לזכותם של האחרים". עיקרון זה דן במכלול של חירויות יסוד הקיימות לכל אדם; חירויות שאינן ניתנות לערעור ומהוות תנאים פוליטיים חברתיים הכרחיים למימוש שני ההכשרים המוסריים של אזרחים שווים וחופשיים – היכולת לחוש של צדק, והיכולת לפיתוח עיצוב ושינוי תפיסות של טוב. עיקרון החירות מדגיש כי ההגבלות על החירויות צריכות להיות מוטלות באורח הדדי ושווה ובמיוחד ההכרח להגבלת החירות האישית ככל שזו פוגעת בחירותו של הזולת. חשיבותו של עיקרון זה נובעת מכך שהצדדים למשא ומתן מייצגים קבוצות אוכלוסיות שונות ומייחסים חשיבות עליונה לחירויות כך שבמצב ההתחלתי האדם לא יכול לדעת אם בתנאים של היעדר חירות הוא יהיה הפוגע והמגביל או שמא הוא יהיה הנפגע והמוגבל בחירותיו.
עיקרון החלוקה הצודקת של טובין כלכליים-חברתיים – עיקרון זה מתחלק לשני תתי-עקרונות. עיקרון המשנה הראשון – "עיקרון ההזדמנות השווה" (Equal opportunity). לפי עיקרון זה, על המדינה לפתח מערכת חינוך שבה ימצא כל אדם אפיק מתאים לפיתוח כישרונותיו בלא תלות במגבלותיו הכלכליות או במעמדו החברתי. עיקרון זה עוסק בשוויון, אך לא בהכרח קובע תוצאה שווה. תוצאתו היא אי-שוויון כלכלי-חברתי שהרי במשרות השונות קשורות מידות שונות של עוצמה שלטונית וכן מנות שונות של גמול בצורת טובין כלכליים. בנוסף העיקרון מבטא צדק נוהלי הוגן, שכן הוא קובע מהם ההליכים לקבלת אנשים למשרות ומתן הזדמנות שווה בנסיבות שבהן ניתן חינוך נרחב לכל. עצם ההפעלה של עיקרון צודק מאפשרת תוצאות צודקות יותר. עיקרון המשנה השני הוא "עקרון הפער" (The Difference Principle). לפי עיקרון זה, אי שוויון כלכלי חייב להיות לטובת אלה שמצבם הכלכלי הוא הגרוע ביותר. אם החלוקה הלא שוויונית משפרת את מצבן של השכבות הנמוכות לעומת מה שהיה מצבן במקרה של חלוקה שוויונית – הרי שהיא נחשבת לצודקת. לפי עיקרון זה יש לבחור בסדר החברתי-כלכלי שבו בהיעדר שוויון, מצבן של השכבות הנמוכות בחברה יהיה הטוב ביותר תחת התנאים הנתונים.
מסרו העיקרי של רולס

רולס מציע את עקרון ה"מקסימין" (Maximin) ככלל מנחה שעל פיו יחלקו אנשי המצב ההתחלתי את הטובין הראשוניים במדינה הצודקת. לפי עיקרון זה, בתנאי אי ודאות יבחרו הפרטים באלטרנטיבה "הרעה במיעוטה", דהיינו הטובה ביותר מבין שאר התוצאות הגרועות שנובעות מהאלטרנטיבות המתחרות. כלומר, כאשר צריך לבחור בין חברה שמייצרת יותר אך הייצור מתחלק בה בצורה לא שוויונית, הפרט יהיה מעוניין לחיות בחברה סוציאל-דמוקרטית, שבה הסך הכול קטן יותר, אבל חלקו של החלש ביותר הוא הגדול ביותר האפשרי. לדעת רולס, עדיף המצב המאוזן ביותר, כך שמצבו של הגרוע ביותר יהיה הטוב ביותר האפשרי.
לקריאה נוספת

יוסי דהאן, "צדק כהוגנות - תורת הצדק של ג'ון רולס", תאוריות של צדק חברתי, כרך ב' 32, עמ' 33–35 (2007).
דניאל אטאס ודוד הד, מורה צדק: עיונים בתורתו של ג'ון רולס, 24 (2009).
John Rawls, A Theory of Justice, Oxford University Press (1971).
Allan Bloom, "Justice: John Rawls Vs. The Tradition of Political Philosophy", The American Political Science Review, Vol. 69, No. 2. (Jun., 1975), pp. 648–662.
Thomas Nagel, "Rawls on Justice", The Philosophical Review, Vol. 82, No. 2. (Apr., 1973).
הערות שוליים

↑  John Rawls, A Theory of Justice, Oxford University Press, 1971
↑  יוסי דהאן, צדק כהוגנות- תורת הצדק של ג'ון רולס, תיאוריות של צדק חברתי, כרך ב, האוניברסיטה הפתוחה, 2007, עמ' 33-35
↑  רולס, בעמ' 60.
↑  דניאל אטאס ודוד הד, מורה צדק עיונים בתורתו של ג'ון רולס, הוצאת מאגנס, 2009
↑  יוסי דהאן, עמ' 48–50.
↑  רולס, בעמ' 302.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402955205171  BnF: cb119584018 (data)  GND: 4134574-5  NDL: 001182400  SUDOC: 027572757  VIAF: 175762359   WorldCat (עם VIAF): 175762359
תהילים י'

תהילים י' הוא המזמור העשירי של תהילים. זהו מזמור לא חתום, שבו המשורר מתרעם על שליטת הרשעים בעולם.
מבנה המזמור ותוכנו

פסוקים א-יא: תיאור שליטת הרשעים בעולם, והאופן שבו הרשע מתעמר בחלשים.
פסוקים יב-יח: קריאה לה' להכרית את הרשעים ולהושיע את הנפגעים.
ביהדות

פסוק טז של המזמור נאמר כחלק מפסוקי דזמרא.
הגמרא במסכת סנהדרין (ו, ב) מביאה כמה פירושים לפסוק ג - "וּבֹצֵעַ בֵּרֵךְ נִאֵץ ה'": לדעה אחת זהו גינוי לשופט המגיע לפשרה בדין, ואינו פוסק בגישת ייקוב הדין את ההר. לדעה נוספת (שאף נפסקת להלכה), פסוק זה מלמד שברכתו של גנב על גניבתו היא מאוסה. לדעה אחרת הפסוק נאמר על יהודה, שאמר בשעת מכירת יוסף "מַה בֶּצַע כִּי נַהֲרֹג אֶת אָחִינוּ וְכִסִּינוּ אֶת דָּמוֹ" (בראשית לז, כו).
הקשר בינו ובין מזמור ט'

מרבית החוקרים רואים בפרק ט' ובפרק י' פרק אחד שנכתב יחד. הבסיס העיקרי לחיבור שני המזמורים הוא העובדה שבתחילת פרק י' אין כותרת חדשה. כמו כן, ניתן למצוא בשני המזמורים יחד שרידים של אקרוסטיכון אלפביתי. אמנם בפרקים שלפנינו סדר האלפבית מעט משובש, אך נראה שפרק ט' מכיל את ראשי הפסוקים באותיות א-י (ללא האות ד') ופרק י' מכיל את האותיות ק-ת. בין אלה לאלה ניסו החוקרים לשחזר את כל אותיות האלפבית החסרות.
גם במקורות הקדומים יש שראו בשני המזמורים מזמור אחד. בתרגום השבעים שני המזמורים מופיעים כפרק אחד, וניתן להסיק שזו גם הגרסה שעמדה לפני חלק מחכמי ימי הביניים, כדונש בן לברט ורש"י.
הערות שוליים

↑  עולם התנ"ך, תהילים פרק ט
↑  רש"י, מסכת מגילה, דף י"ז, עמוד ב', ד"ה בפרשה, וראה שם בתוספות ד"ה ודוד.
↑  יוחנן קפאח, ‏"הדרכים למניית קמ"ז מזמורי תהילים", JSIJ‏ 14, 2018, עמ' 4–5.
תהילים כ"א

תהילים כ"א הוא המזמור העשרים ואחד בספר תהילים. זהו מזמור המכיל שיר תודה על הצלחתו של המלך ומציג את משאלות ליבו.
מבנה המזמור

בדומה למזמור כ', גם מזמור כ"א מסווג בתור "מזמור מלך", ויסודו בברכה למלך וביטחון בישועת ה'.
פס' ג-ח מראים שכל מה שהמלך רצה וכל מה שביקש -  נענה. לדוגמה נכתב "חַיִּים שָׁאַל מִמְּךָ נָתַתָּה לּוֹ אֹרֶךְ יָמִים עוֹלָם וָעֶד".
פס' ט-יג מתארים את ניצחונו של המלך. נכתב "תִּמְצָא יָדְךָ לְכָל אֹיְבֶיךָ" ומאחר שה' תומך בו, ידו של המלך חזקה והוא מנצח את אויביו.
בסוף המזמור מופיע סיום בשבחו של אלוהים: "רוּמָה ה' בְעֻזֶּךָ; נָשִׁירָה וּנְזַמְּרָה גְּבוּרָתֶךָ".
תוכן המזמור

המזמור נפתח בכותרת: "לַמְנַצֵּחַ מִזְמוֹר לְדָוִד".
בפסוקים ב'-ח' המשורר פונה לה' ומתאר את הברכות הרבות שהוא מברך את המלך: "ה' בְּעָזְּךָ יִשְׂמַח מֶלֶךְ וּבִישׁוּעָתְךָ מַה יָּגֶיל מְאֹד. תַּאֲוַת לִבּוֹ נָתַתָּה לּוֹ וַאֲרֶשֶׁת שְׂפָתָיו בַּל מָנַעְתָּ סֶּלָה". המשורר חותם את הפסקה בקביעה: "כִּי הַמֶּלֶךְ בֹּטֵחַ בַּה' וּבְחֶסֶד עֶלְיוֹן בַּל יִמּוֹט", כלומר המלך בוטח בה', וזו הסיבה לכך שה' מביא לו שפע ברכות.
בפסוקים ט'-י"ג המשורר פונה אל המלך ומאחל לו שינחל הצלחה, בעזרת האל, במיגור אויביו: "תִּמְצָא יָדְךָ לְכׇל אֹיְבֶיךָ יְמִינְךָ תִּמְצָא שֹׂנְאֶיךָ. תְּשִׁיתֵמוֹ כְּתַנּוּר אֵשׁ לְעֵת פָּנֶיךָ ה' בְּאַפּוֹ יְבַלְּעֵם וְתֹאכְלֵם אֵשׁ". הפסקה מסתיימת בפנייה ישירה לה' בבקשה לעזרה, ולאחריה העם ישיר ויזמר על גבורת ה': "רוּמָה ה' בְּעֻזֶּךָ נָשִׁירָה וּנְזַמְּרָה גְּבוּרָתֶךָ".
חז"ל דרשו את המזמור כנבואה על משיח בן דוד, אך מפרשים רבים פירשו אותו על דוד עצמו.
בליטורגיה היהודית

בשנות התפשטות האמונה במשיחיותו של שבתי צבי, הנהיגו קהילות רבות לומר מזמור זה בכל יום בתפילת שחרית אחרי שיר של יום ומזמור פ"ג, ובקהילות אחרות אף אחרי תפילת מנחה וערבית. חסידי שבתי צבי ראו במזמור זה רמז למשיחיותו, משום שהמילה "ובישועתך" שווה בגימטריה לשמו "שבתי צבי". המנהג נותר על מקומו גם לאחר שקיעת ההתלהבות המשיחית משבתי צבי, ורבנים שנלחמו בשבתאות הסמויה התאמצו לבטלו.
מזמור זה שימש רמז למשיחיות שבתי צבי בתנועה השבתאית גם בהקשרים נוספים, ולמשל נהגו לחקוק אותו בקירות בתי כנסת.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ב, עמוד א'; מדרש שוחר טוב על המזמור.
1 2  יצחק איינהורן, ‏שלוש קערות שבתאיות, פעמים 44 (קיץ תש"ן), עמ' 78–79.
↑  רבי יחזקאל לנדא, שו"ת נודע ביהודה, מהדורה קמא, חושן משפט טז.
שנית מתפתלת

| שנית גדולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: כופריים
סוג:: שנית
מין:: שנית מתפתלת
שם מדעי
 Lythrum junceum ‏בנקס וסולנדר
שָׁנִית מִתְפַּתֶּלֶת (שם מדעי: Lythrum junceum) הוא צמח גדות רב-שנתי או הלופיט (צמח עם יכולת לנבוט ולגדול במים רדודים) ממשפחת הכופריים. זהו צמח קירח שרוע ומשתרג, שגובהו עד 60 ס"מ עם פרחים בצבע לילך עמוק, המופיעים יחידים או בזוגות בחיק העלים, קוטרם 8 מ"מ והם צופניים. הלופיט (helophyte) הוא סוג של צורת חיים בצמחים, שבו ניצני הצמיחה של הצמח נמצאים בתחתית המים, אך יש לו גבעולים או חלקים אחרים הבולטים מעל פני המים. הצמח גדל בבתי גידול לחים, כמו שולי ביצות, תעלות מים, גדות נחלים מעיינות ומקווי מים מתוקים. שנית מתפתלת שייכת לצמחי גדות ביצות ונחלים, לצמחי החגורה הראשונה, הקרובה ביותר למים, ואף יותר משנית גדולה. תפוצתו העולמית משתרעת מארצות הים התיכון (כולל סיני) ועד דרום איראן, ובדרום אוסטרליה. בישראל הוא מצוי ברוב חלקי החבל הים-תיכוני בבתי גידול מתאימים. הפריחה מתחילה בתחילת מרץ ונמשכת עד תחילת אוגוסט.
מורפולוגיה

שנית מתפתלת היא צמח עשבוני רב-שנתי, קירח, מראהו פזור, בגובה 30 עד 60 ס"מ.
הגבעולים בעלי מקצועות, זקופים עד מזדקפים, מסועפים מהבסיס. הם אינם גדלים בצורה צפופה, אלא נוטים להתפשט או להתרחב לכיוונים שונים.
העלים מסורגים ופשוטים, באורך 1 עד 4 ס"מ וברוחב 0.2 עד 1 ס"מ. העלים התחתונים אליפטיים-מוארכים, ולעיתים בעלי בסיס דמוי לב, והעלים העליונים צרים-אזמליים עד צרים. החפיות קטנות מאוד, קרומיות ודמויות מרצע.
הפרחים דו-מיניים, כמעט סימטריים עם נטייה לסימטריה דו-צדדית, באורך 1 עד 1.5 ס"מ, רחוקים זה מזה, ומופיעים יחידים או בזוגות בחיק העלים עם 2 חפיות, כמעט יושבים (חסרי עוקץ). הפרחים הטרוסטיליים (heterostylous), צופניים ובעלי צינור פרח.
מהו צינור הפרח? מצעית הפרח עשויה בצורת צינור, שבקודקודו מאוחים בסיסי עלי הגביע, בסיסי עלי הכותרת ובסיסי האבקנים, בעוד השחלה חופשית ואינה מוקפת ברקמות נוספות של פרח. מבנה זה קרוי צינור הפרח, והוא אופייני לכל משפחת הכופריים. משפת צינור הפרח יוצאות שיני הגביע, ובין שיני הגביע העיקריות מצויות שיניים נוספות, שאינן למעשה שיני הגביעון (כעין הגביעון שבמשפחת החלמיתיים).
צינור הפרח באורך 5 עד 7 (לעיתים רחוקות עד 9) מ"מ, גלילי-חרוטי הפוך, בעל 10 עד 12 עורקים (צלעות), ולעיתים עם כתמים סגולים במרכזו. השיניים 12, משולשות, כאשר 6 החיצוניות בעלות קצוות שחורים, ו-6 הפנימיות קצרות מעט מהחיצוניות או באותו אורך. עלי הכותרת באורך עד 1 ס"מ, ורודים עד סגלגלים, דמויי ביצה הפוכה.
האבקנים 12, מסודרים בשתי דורים, בשתי קומות, מעורים בבסיסו או באמצעו של צינור הפרח. שישה מהם בולטים מחוץ לצינור הפרח, והאחרים אינם עוברים את פתח צינור הפרח.
השחלה עילית, יושבת ובת 2 מגורות. עמוד השחלה דקיק, עם צלקת מעוגלת, דמוית כיפה. היות שהפרחים הם הטרוסטיליים, וליתר דיוק טריסטיליים (tristyly), באוכלוסיות של המין ישנם 3 טיפוסים שונים ביחס לאורכי עמוד השחלה: באחד עמוד השחלה ארוך מכל האבקנים, בשני עמוד השחלה קצר מהאבקנים הארוכים וארוך מהקצרים, ובשלישי עמוד השחלה קצר מכל האבקנים. לעולם אין בפרח אחד, ואף בצמח אחד, עמוד שחלה ואבקנים שקומתם שווה. האבקה תיתכן אך ורק כאשר אבקה מאבקנים בגובה מסוים מגיעה לצלקות של עמודי שחלה בעלי גובה זהה. לכן, סידור זה מבטיח שהאבקה תתרחש רק בין פרחים מפרטים שונים באוכלוסייה, ובכך נמנעת ביעילות האבקה עצמית.
הפרי הוא ההלקט גלילי חבוי בתוך צינור הפרח, אינו בולט ממנו, והוא בן 2 מגורות. ההלקט מכיל זרעים רבים, בדרך כלל נפתח על ידי 2 קשוות.
הזרעים בעלי עובר ישר וללא אנדוספרם.
הפריחה מתחילה בתחילת מרץ ונמשכת עד תחילת אוגוסט.
בית גידול ותפוצה

הצמח גדל בבתי גידול לחים, כמו שולי ביצות ותעלות מים, גדות נחלים ומעיינות ומקווי מים מתוקים. תפוצתו העולמית משתרעת מארצות הים התיכון ועד דרום איראן, ובישראל וסביבתה הוא מצוי ברוב חלקי החבל הים-תיכוני. הוא נפוץ בבקעת החולה, בבקעת כנרות ובגלבוע; מצוי בגולן, בעמק יזרעאל, בעמק עכו ובשרון; נדיר בגליל העליון, בגליל התחתון, במישור החוף הדרומי ובשפלה; נדיר מאוד בחרמון, בחוף הכרמל, בשומרון, בהרי יהודה, בגלעד, בעמון ובאדום.
הערות שוליים

↑  שנית גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Lythrum junceum Banks & Sol, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3  שנית מתפתלת, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 450-3
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 292-4
↑  Zohary, M., Flora Palaestina – Part Two,, Jerusalem: The Israel Academy of Israel Academy of Sciences and Humanities,, 1972, עמ' 368-71
שניאור זלמן סלונים

הרב שניאור זלמן סלונים
הרב שניאור זלמן סלונים (שני מימין) עם בני משפחתו
הרב שניאור זלמן סלונים (בכתיב יידי סלאנים; תרכ"ב - י"א בתמוז תרצ"ו) היה ראש ישיבת "מגן אבות" בחברון ומרבניה הראשונים של תל אביב-יפו.
ביוגרפיה

שניאור זלמן נולד בחברון לרב מרדכי דובער סלונים, מבניה של הרבנית מנוחה רחל סלונים. למד אצל ראב"ד עדת האשכנזים בחברון הרב שמעון מנשה חייקין והיה תלמידו המובהק, כן למד אצל רבי אליהו מני, אחר כך גם הוסמך על ידם לרבנות. התחתן עם מושקא, בת דודו הרב לוי יצחק סלונים.
בשנת תרמ"ה נסע ללובביץ' לאדמו"ר שלום דובער שניאורסון, שם שהה תקופה ארוכה כ"יושב". להיותו בן משפחה האדמו"ר קירבו מאוד. בתקופה ההיא שימש כמלמד של יוסף יצחק שניאורסון.
בערך בשנת תרמ"ח חזר לארץ ישראל, לחברון. בשנת תרמ"ט הקים בה את ישיבת מגן אבות יחד עם הרב שלמה יהודה ליב אליעזרוב והרב מענדל נאה. עם הקמתה מונה לראש הישיבה.
בשנת תרנ"ג נפטרה רעייתו מושקא, והוא נשא אשה בזיווג שני את חנה מינה בת שניאור שלמה זלמן סלונים, גם היא נפטרה בחייו בשנת תרע"ט.
ביוגרפיה > בתל אביב-יפו

בשנת תר"ס ציווה עליו הרב שניאור זלמן פרדקין לקבל על עצמו את הרבנות של חסידי חב"ד בעיר יפו. מינויו לרב גרם לאחת המריבות בין החסידים (משפחת שמרלינג) לפרושים (משפחת רוקח) בעיר יפו. עם הגיעו ליפו נערכה לו קבלת פנים מפוארת בהשתתפות רבנים, אישי ציבור ובני קהילת החסידים ביפו. בשבת שלאחר מכן, התאספו יחדיו לכבודו ראשי האגודות ונכבדי העיר יפו, ובמשך שעות חגגו לכבוד הרב החדש. לעומת החוגגים, דעתם של הפרושים לא הייתה נוחה מהמינוי החדש, בעיקר בשל העובדה שבאותה תקופה שימש כרב הרב נפתלי הרץ הלוי, אבל ראשי היישוב החב"די ביפו תמכו בו ופרסמו בעיתונות מודעות תמיכה. במקביל נתמך גם על ידי האדמו"ר שלום דובער שניאורסון שכתב לו אגרות עידוד.
העימות בין החסידים לפרושים לא נמשך, בגלל שהרב נפתלי הרץ הלוי נפטר בסמיכות למינוי בשנת תרס"ב, והרב החדש מטעם הפרושים היה הרב אברהם יצחק קוק שהגיע ליפו בשנת תרס"ד. הרב קוק פישר בין הצדדים, וקיים יחסים טובים עם הקהילה החב"דית ובראשה הרב שניאור זלמן סלונים.
עבודתו הראשונה ביפו הייתה לבנות מקוה לנשים בשכונת נוה שלום, כי עד אז היו זקוקים למקוה שנמצאה רחוק מהישוב היהודי ביפו העתיקה, במעמקי האדמה, ודבר זה היה כרוך בסכנות. הוא ארגן את השחיטה החסידית, ופתח בבניית בית הכנסת אוהל יצחק לחסידי חב"ד בשכונת נוה שלום. ושם היה חוזר מאמרי חסידות בכל שבת לפני חסידי חב"ד.
השתתף ביסוד ועד הקהילה המאוחדת וכיהן 37 שנה כחבר הרבנות של קהילת יפו ותל אביב, עד סוף ימיו.
באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובניו מתואר הרב סלונים:
"הצטיין בייחוד במשפטי בוררות בענייני מסחר, ואנשי המסחר היו סומכים על תבונתו והכרעותיו הצודקות. היה מחונן בחוש מיוחד להבחין בין אמת לשקר ובתפיסה מהירה ונזהר מאד להימנע מדחיות במשפטים ובבירורים לבל יגיעו לידי עינוי הדין. אהב לסדר קידושין ושנא להשתתף בסידור גיטין. פעמים רבות הצליח להשלים בין זוגות שבאו אל הרבנות להתגרש, וכשהיה הכרח לסדר גט נמנע מהשתתף בו".
נפטר בי"א בתמוז תרצ"ו ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ביוגרפיה > משפחתו

בתו היא סימה סלונים, בנו הוא הרב יעקב יוסף סלונים רבה של חברון, נכדו הוא אליעזר דן סלונים מחברון, ונכדתו רבקה הייתה נשואה ליוסף בורג.
הערות שוליים

↑  כך בזיכרונותיו וביומניו הפרטיים, - נדפסו בספר התולדות אדמו"ר מהוריי"צ ח"א
↑  הצבי, 22 בפברואר 1900
↑  כתב הפשרה של הרב קוק נדפס בעיתון מוריה, 21 במרץ 1011, עמודים 2-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518798805171  VIAF: 315205184   WorldCat (עם VIAF): 315205184
שניאור זלמן חשין

שניאור זלמן חשין ראשון מימין עם שאר שופטי בין המשפט העליון, ספטמבר 1948
שניאור זלמן חֵשִׁין (25 באוקטובר 1903 – 29 בדצמבר 1959, ד' בחשוון תרס"ד – כ"ח בכסלו תש"ך) היה משפטן וסופר. כיהן כשופט בית המשפט העליון מיום הקמתו, ולימים ממלא מקום קבוע של נשיא בית המשפט העליון.