stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השושלת הסלג'וקית
הסולטאנים הסלג'וקים הגדולים > אלפ ארסלאן > מנזיקרט

כישלונה היחסי של מדיניות המשא ומתן תרמה להתחוללות הפיכה צבאית באימפריה הביזנטית. המצביא רומנוס דיוגנס, שהתמנה לקיסר, החליט על פעולה צבאית כנגד הפשיטות הטורקמניות, ברם מסיבה לא ברורה (ייתכן שלא יכול היה להבדיל בין הטורקמנים השונים), יצא ב-1068 דווקא נגד נסיכות חלב (Aleppo), שהייתה אויב פוטנציאלי של הסלג'וקים. ב-1069 יצא רומנוס לכיוון ארמניה, אך בצורה אופיינית לא הצליח למנוע פעולות טורקמניות בעורף הלא מוגן, תחת המעטה של ריכוז הצבאות בספר. ב-1071 תכנן רומנוס מסע גדול והצליח להפתיע את אלפ ארסלאן, שחשב כי הבטיח את השקט בחזית של האימפריה הביזנטית, שכן נכנס עימם למשא ומתן קודם לכן, משום שהחל במסע כנגד מצרים.
כשהגיעה הידיעה, שהצבא הביזנטי תוקף את אזורי הספר של הסולטנות הסלג'וקית דרך ארמניה, אחזה מבוכה את הצבא הסלג'וקי אולם ניידותו הרבה אפשרה לו לצאת במהירות אל מול הצבא הפולש. הצבא הביזנטי עלה רבות במספרו על הצבא הסלג'וקי, אך היה צבא כבד ומסורבל, שהורכב מחיילים שכירים מקרב עממים שונים, שלעיתים קרובות נלחמו אחד בשני או כנגד האימפריה הביזנטית ובכל מקרה היו חסרים כל רגש של לוקל-פטריוטיזם. יתר על כן הקבוצות האתניות של השכירים חשדו אלו באלו וגם סבלו ממוראל נמוך, עקב ההרס שראו באזורים שבהם עברו.
הקרב נערך באוגוסט 1071 קרוב למבצר הספר של מנזיקרט, שסמוך מעל הזרוע הדרומית של הפרת. אלפ ארסלאן ערך מלכודת טיפוסית לדרך הלחימה הטורקית ובעזרת נסיגות מדומות שיבש את סדר הצבא הביזנטי, ולעת ערב אף הצליח לשבות את הקיסר הביזנטי.
לאחר קרב מנזיקרט נותרה אסיה הקטנה ללא הגנה ואלפ ארסלאן יכול היה לכבוש חלקים נרחבים ממנה במאמץ מועט. ברם, האימפריה הביזנטית, היא "רום" (שמה הערבי הנגזר מהקיסרות הרומית), נחשבה נצחית כמו האסלאם ואלפ ארסלאן העדיף לרכז את כוחותיו למערכה מול הפאטימים ולהגנת אזורי הספר האחרים שלו. החשיבות ההיסטורית המרכזית של קרב מנזיקרט הייתה טמונה בכך שלאחרי הקרב יכלו הטורקמנים להיכנס לאסיה הקטנה ללא קושי. אלפ ארסלאן יצא מעט אחרי מנזיקרט למסע למרכז אסיה נגד הקאראח'אנים וסופו שנהרג במהלך מריבה עם אסיר ממוצא לא ידוע.
הסולטאנים הסלג'וקים הגדולים > מלכשאה

לאחר מותו של אלפ ארסלאן עלה בנו הקטין מלכשאה לכס הסולטנות תחת חסותו של הווזיר נזאם אל-מולכ. בניגוד לאביו ולטוע'ריל בק לפניו, לא היה מלכשאה איש צבא מעיקרו אלא יותר מנהלן ודיפלומט. בתקופתו של מלכשאה, נשמר הפרוטקטוראט על הקאראח'אנים, נכרת שלום עם הע'זנווים וצומצמה ממלכת הקרמאטים. דמשק וחלב עברו לשלטון יותר ישיר של הסולטאן הסלג'וקי, אנטיוכיה נכבשה והתחזקה האחיזה הסלג'וקית בכל רחבי סוריה ומסופוטמיה. ב-1092, שנת מותו של מלכשאה, השתרעה האימפריה הסלג'וקית מהודו ועד אנטיוכיה ומחצי האי ערב ועד אזרבייג'ן וכללה את רוב הטריטוריות המוסלמיות שבאסיה. אחרי מותו של מלכשאה התפצלה האימפריה הסלג'וקית בין בניו ואחרי כן לא שבה עוד לשיא כוחה.
שקיעת האימפריה הסלג'וקית

פילוגים פנימיים בינם לבין עצמם.
חלק מהאתא-בקים צברו מספיק כח והקימו שושלת משלהם.
שקיעת האימפריה הסלג'וקית > סנג'ר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שקיעת האימפריה הסלג'וקית > מסעות הצלב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מסעות הצלב הוציאו מהאימפריה הסלג'וקית את סוריה, לבנון וארץ ישראל שנכבשו במסע הצלב הראשון (1096–1099).
הסלג'וקים של רום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
האמנות הסלג'וקית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערכת מקומם ההיסטורי של הסלג'וקים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסלג'וקים מילאו תפקיד מרכזי בהיסטוריה של ימי הביניים כאשר מצד אחד היוו מחיצה בין אירופה לכובשים המונגולים, ומהצד השני כבשו חלקים נרחבים מהאימפריה הביזנטית ולחמו נגד הצלבנים.
ראו גם

סלג'וק
צ'אע'רי בכ
טוע'ריל בכ
אלפ ארסלאן
מלכשאה
אחמד סנג'ר
ניזאם אל-מולכ
סולטאן
סולטנות רום
לקריאה נוספת

Nizam al-Mulk, The Book of Government or Rules for Kings: The Siyar al-Muluk or Siyasat-nama of Nizam al-Mulk, Hubert Drake (tr.), 2nd Edition, London, Henley and Boston: Routledge & Kegan Paul, 1978
לקריאה נוספת > מחקרים

כאהן, קלוד, האסלאם, מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית (המאה השביעית עד סוף המאה החמש-עשרה), תל אביב: דביר, תשנ"ה, 1995
Golden, Peter B., An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East, Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992
הערות שוליים

↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקה 7:57
↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקות 30:15-23:58
↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקה 19:03
↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקות 33:26-30:05
↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקות 1:01:23-39:12
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הבויהים | הסלג'וקים | הבא: הח'וארזמשאה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118613014  NDL: 00575347  TDVİA: selcuklular  VIAF: 35249486   WorldCat (עם VIAF): 35249486 
האימפריה הסלג'וקית בסביבות 1100
זהות ארבעת הריבועים של אוילר

במתמטיקה, זהות ארבעת הריבועים של אוילר קובעת שמכפלה של שני מספרים, שכל אחד מהם הוא סכום של ארבעה ריבועים, היא סכום של ארבעה ריבועים.
זהות אלגברית

עבור כל זוג של מספרים המקיימים את התנאי עם פעולה קומוטטיבית, מתקיים:
{\begin{aligned}&\left(a_{1}^{2}+a_{2}^{2}+a_{3}^{2}+a_{4}^{2}\right)\left(b_{1}^{2}+b_{2}^{2}+b_{3}^{2}+b_{4}^{2}\right)\\[3mu]&\qquad =\left(a_{1}b_{1}-a_{2}b_{2}-a_{3}b_{3}-a_{4}b_{4}\right)^{2}+\left(a_{1}b_{2}+a_{2}b_{1}+a_{3}b_{4}-a_{4}b_{3}\right)^{2}\\[3mu]&\qquad \qquad +\left(a_{1}b_{3}-a_{2}b_{4}+a_{3}b_{1}+a_{4}b_{2}\right)^{2}+\left(a_{1}b_{4}+a_{2}b_{3}-a_{3}b_{2}+a_{4}b_{1}\right)^{2}.\end{aligned}}
לאונרד אוילר כתב זהות זו במכתב מ-4 במאי 1748 לכריסטיאן גולדבך (אמנם הוא השתמש בדרך אחרת להציג את הזהות). ניתן לאמת זאת באמצעות אלגברה בסיסית.
הזהות שימשה את ז'וזף-לואי לגראנז' כדי להוכיח את משפט ארבעת הריבועים שלו. ליתר דיוק, מהזהות נוובע שדי להוכיח את המשפט עבור מספרים ראשוניים.
משפט הורוויץ קובע זהות מהצורה,
\left(a_{1}^{2}+a_{2}^{2}+a_{3}^{2}+\dots +a_{n}^{2}\right)\left(b_{1}^{2}+b_{2}^{2}+b_{3}^{2}+\dots +b_{n}^{2}\right)=c_{1}^{2}+c_{2}^{2}+c_{3}^{2}+\dots +c_{n}^{2}
כאשר ה- c_{i} הם פונקציות ביליניאריות של  a_{i} ו- b_{i}, והזהות אפשרית רק עבור 8,n = 1, 2, 4 .
קשר לחוג הקווטרניונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זהות פייסטר

פייסטר מצא זהות ריבועית אחרתː
אם  c_{i} הן פונקציות רציונליות של קבוצה אחת עם משתנים כלשהם, כך שלכל  c_{i} יש מכנה כלשהו, אזי הזהות אפשרית לכל מספר המקיים  n=2^{m} (ורק למספרים אלו).
כלומר, זהות נוספת של ארבעת הריבועים היא כדלקמן:  {\begin{aligned}&\left(a_{1}^{2}+a_{2}^{2}+a_{3}^{2}+a_{4}^{2}\right)\left(b_{1}^{2}+b_{2}^{2}+b_{3}^{2}+b_{4}^{2}\right)\\[5mu]&\quad =\left(a_{1}b_{4}+a_{2}b_{3}+a_{3}b_{2}+a_{4}b_{1}\right)^{2}+\left(a_{1}b_{3}-a_{2}b_{4}+a_{3}b_{1}-a_{4}b_{2}\right)^{2}\\&\quad \qquad +\left(a_{1}b_{2}+a_{2}b_{1}+{\frac {a_{3}u_{1}}{b_{1}^{2}+b_{2}^{2}}}-{\frac {a_{4}u_{2}}{b_{1}^{2}+b_{2}^{2}}}\right)^{2}+\left(a_{1}b_{1}-a_{2}b_{2}-{\frac {a_{4}u_{1}}{b_{1}^{2}+b_{2}^{2}}}-{\frac {a_{3}u_{2}}{b_{1}^{2}+b_{2}^{2}}}\right)^{2}\end{aligned}}
כאשר  u_{1} ו- u_{2} ניתנים על ידי  {\begin{aligned}u_{1}&=b_{1}^{2}b_{4}-2b_{1}b_{2}b_{3}-b_{2}^{2}b_{4}\\u_{2}&=b_{1}^{2}b_{3}+2b_{1}b_{2}b_{4}-b_{2}^{2}b_{3}\end{aligned}}
בנוסף, מתקיים:
u_{1}^{2}+u_{2}^{2}=\left(b_{1}^{2}+b_{2}^{2}\right)^{2}\left(b_{3}^{2}+b_{4}^{2}\right)
ראו גם

משפט הורוויץ (אלגברה)
זהות בראהמגופטה-פיבונאצ'י [אנ']
זהות שמונה ריבעים של דגן [אנ']
משפט פייסטר
זהות פייסטר[אנ']
משפט ארבעת הריבועים של לגראנז'
חוג הקווטרניונים
הערות שוליים

↑  Leonhard Euler: Life, Work and Legacy, R.E. Bradley and C.E. Sandifer (eds), Elsevier, 2007, p. 193
↑  Pfister's Theorem on Sums of Squares, Keith Conrad, http://www.math.uconn.edu/~kconrad/blurbs/linmultialg/pfister.pdf; מסקנה 2.3 ומשפט 3.1
תמונת הניצחון

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  אבי נשר 
 הופק בידי:  סרטי יונייטד קינג בלייברג אנטרטיינמנט - אהוד בלייברג אלעד גביש
 תסריט:  אבי נשר 
 עריכה:  יצחק צחייק 
 שחקנים ראשיים:  ג'וי ריגר דין גרבר ליר עיסא יונתן ברק גיל כהן איתמר זוהר גולן גרוס עבדאללה עקל נועם שנהב נועם סגל עומר מושקוביץ כמאל זאיד הישאם סלימאן אדם גבאי אליאנה תדהר תום אבני עלא דקה אמיר ח'ורי עמית מורשת משי קלינשטיין נטע רוט ידין גלמן ניר כנען אלישע בנאי אלעד לוי 
 מוזיקה:  תום אורן 
 צילום:  עמית יסעור
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 2021 
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  עברית ערבית ספרדית
 סוגה:  דרמה קומדיה סרט נעורים סרט מלחמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
תמונת הניצחון הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אבי נשר שיצא לאקרנים ב-23 בדצמבר 2021. הסרט כולל את שחזור הקרב ונפילת קיבוץ ניצנים במלחמת העצמאות ומבוסס על אירועים אמיתיים. זוהי אחת ההפקות היקרות והגדולות בתולדות הקולנוע הישראלי.
הסרט היה מועמד ל-15 פרסי אופיר לשנת 2021, כולל הסרט הטוב ביותר. הוא זכה ב-3 פרסי אופיר: על הצילום הטוב ביותר, על האיפור הטוב ביותר ועל עיצוב התלבושות הטוב ביותר.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בין סוף שנת 1947 ליוני 1948, ומתמקדת בעיקר בימים שקדמו לקרב על ניצנים ובקרב עצמו (7 ביוני 1948), בסופו נכבש קיבוץ ניצנים והמגינים שנותרו בחיים נלקחו בשבי.
עיתונאי מצרי צעיר, מוחמד חסנין הייכל (אמיר ח'ורי), מתלווה אל כוח לוחמים מתנדבים מצרי היוצא לסייע לערבים הפלסטינים, כבמאי של סרט תעמולה כדי לתעד "תמונת ניצחון" של הצבא המצרי. הם מתמקמים בכפר שלמרגלות הקיבוץ בו חבריו, יחד עם מחלקה מחטיבת גבעתי, נערכים להגנה. את עינו של הבמאי צדה דמותה של מירה בן-ארי (ג'וי ריגר), אלחוטנית צעירה שהתגוררה בניצנים יחד עם בעלה ובנה הקטן ומסרבת להתפנות מהקיבוץ הנצור.
הפקה

הסרט תוכנן להצטלם במרץ 2020, אך נדחה בעקבות מגפת הקורונה לחודש אפריל. סט הצילומים של הקיבוץ נבנה מחדש ותואם למראה הקיבוץ בזמן מלחמת העצמאות. על מנת להתאים את הסט אל מראה הקיבוץ, במאי הסרט, אבי נשר, צפה בקטעי ארכיון מסרטיו של מוחמד חסנין הייכל ונפגש עם מספר אנשים בקיבוץ. בסרט בוצעה עבודת אפקטים חזותיים מהגדולות שבוצעו בארץ עם למעלה מ-250 שוטים של אפקטים הכוללים – יריות, פיצוצים, השלמות טנקים, דם, מטוסים והכפלות ניצבים. בנוסף גם הים בנופי הלוקיישן הוא דיגיטלי לחלוטין.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'וי ריגר | מירה בן-ארי | חברת קיבוץ ניצנים. אמא של דני. נחשבת כמורדת בשל פעילותה האמיצה והחתרנית כאחת מהכוח המבצעי של הקיבוץ |
| אמיר ח'ורי | מוחמד חסנין הייכל | עיתונאי מצרי שנדרש לתעד "תמונת ניצחון" של הצד המצרי |
| עלא דקה | חליף | מפקד הכוח המצרי |
| אליאנה תדהר | עדה | חברת קיבוץ, עולה מאורוגוואי, בת-דודתה של הדסה, עובדת בבית הילדים בקיבוץ |
| תום אבני | ירח בלייברג | חבר הקיבוץ, רפתן |
| משי קלינשטיין | הדסה | חברת קיבוץ, עולה מאורוגוואי, בת-דודתה של עדה. דמותה מבוססת על הלוחמת דבורה אפשטיין |
| אלישע בנאי | אליקים בן ארי | חבר קיבוץ, בן-זוגה לשעבר של מירה |
| נטע רוט | נעמי פוך | חברת קיבוץ |
| אלעד לוי | חיים "ג'מוס" | חייל בכוח הישראלי |
| ידין גלמן | אברהם שוורצשטיין | מפקד הכוח הישראלי |
| גיל כהן | חבאני | חייל בכוח הישראלי |
| אדם גבאי | בן גיגי | סמל הכוח הישראלי |
| עמית מורשת | "קילומטר" | חייל בכוח הישראלי |
| ניר כנען | זיגי | חבר קיבוץ, עולה מגרמניה, פסנתרן, ניצול שואה |
| יונתן ברק | אבא קובנר | פוליטרוק |
| הישאם סלימאן |  | מפיק יומני הקולנוע |
| עבדאללה עקל | סלמאן |  |
| איתמר זוהר | רומק | חבר קיבוץ |
| נעם סגל | דני בן ארי | בנם של אליקים ומירה |
| כמאל זאיד | יוסוף |  |
| אדר מלר | ביט ראשי | חייל בכוח הישראלי |
| ליר עיסא | סעיד | חבר של מוחמד חסנין הייכל אשר עובד עבור מפיק יומני קולנוע |
הערות שוליים

↑  שמוליק דובדבני, "תמונת הניצחון" של אבי נשר: עימות עוצמתי בין היסטוריה ומיתולוגיה, באתר ynet, 23 בספטמבר 2021
↑  זוהר צלח, ‏להקה צבאית, באתר ‏מאקו‏, 24 בדצמבר 2021
הסרט הערבי של יום שישי

הסרט הערבי של יום שישי הייתה תופעת קאלט ישראלית שנמשכה כשלושה עשורים, משנת 1968 ועד שנות ה-90.
מדי ערב שבת שידרה הטלוויזיה הישראלית (לימים הערוץ הראשון) סרט קולנוע מצרי, ומשבצת שידור זו זכתה לפופולריות ניכרת וחוצת-מגזרים.
היסטוריה ומאפיינים

שידורי הסרט הערבי החלו עם השקת השידורים הסדירים של הטלוויזיה הישראלית בשנת 1968 – כשנה לאחר מלחמת ששת הימים, שבה נלחמה ישראל בשלוש מארבע שכנותיה הערביות – ונמשכו לאורך מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים, בתקופה שהעולם הערבי בכללותו נחשב בישראל כאויב (ומצדו גילה יחס עוין כלפי המדינה היהודית) ואלמנטים מתרבויות ערב נחשבו ככלל (ובוודאי בזרם המרכזי) כנחותים ודחויים.  חרף זאת, רצועה זו זכתה לפופולריות רבה בקרב כל הקבוצות בישראל, והצפייה בסרט הערבי הפכה למעין טקס משפחתי קבוע, מדורת שבט. עם זאת, היחס אליה היה כאל תופעה פולקלוריסטית שאין לקחת ברצינות רבה.
שידורי סרטי הקולנוע הערביים, מדי שבוע בערב שבת, נמשכו כשלושה עשורים. החל משנת 1974 אחרי מלחמת יום כיפור נוספו לסרטים כתוביות בעברית.
סרטי הקולנוע ששודרו התאפיינו בגוון מלודרמטי ניכר (מקביל במידה חלקית לז'אנר סרטי הבורקס שהיה נפוץ בקולנוע הישראלי באותה תקופה).
יורם פריד תיאר ב"מעריב" קונבנציה קולנועית זו:
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 הוחלט ברשות השידור להעביר את שידור הסרט הערבי מהבמה המרכזית של ערוץ 1 לערוץ צדדי יותר, ערוץ 33, בו שודרו עד לסגירת רשות השידור ופתיחתו של תאגיד השידור הישראלי ב-15 במאי 2017 סרטים מצריים משנות ה-40 של המאה ה-20 ועד לשנות האלפיים אך לפי בקשה מיוחדת שידורי הסרט הערבי חזרו לשדר גם בערוץ מַכַּאן 33 (בערבית) של תאגיד השידור הישראלי, הפעם הסרט משודר ביום שבת בצהריים.
התייחסויות בתרבות

במסגרת תוכנית הבידור "זהו זה!" הופק ב-1986 פרק שהיה גרסה פארודית של הסרט הערבי, ואשר הפך לאחד הפרקים הפופולריים ביותר בסדרה.
להקת פנצ'ר הקדישה לרצועת הסרטים הערביים את השיר "סרט יום שישי" (מילים: דידי הררי, לחן: אורי לשמן).
הקומיקאי גיל קופטש זכה לחשיפה טלוויזיונית ראשונה כשהגיש את פינת הסרט הערבי בתוכנית "שישי חי" בראשית ימי ערוץ 2 המסחרי ב-1993.
בשנת 2015 הוציא הראפר הישראלי טונה שיר מחווה לתרבות בשם "סרט ערבי".
מחקר

בשנת 2015 יצא סרט דוקומנטרי של אייל שגיא ביזאווי ושרה צפרוני בשם "סרט ערבית", המתאר את התופעה.
לקריאה נוספת

גיורא גודמן, "הצנזורה על סרטי קולנוע ערביים במדינת ישראל, 1967-1948", עיונים: כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל, כרך 39 (2023), מכון בן-גוריון לחקר הציונות, 2023, עמ' 199–224.
הערות שוליים

↑  שמעון פרנס,  הסרט הערבי, סרטון  באתר יוטיוב, "חלום לים התיכון", הטלוויזיה החינוכית, 30 במאי 2012 (שיחה עם אייל שגיא).
↑  יוסי ביילין, חוויה אוריינטלית, דבר, 4 באפריל 1974.
↑  מערכת וואלה! NEWS‏, 35 שנה לתוכנית "זהו זה!": מצעד הרגעים הגדולים, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2013. הפרק:  סרט ערבי, סרטון  באתר יוטיוב, זהו זה!, הטלוויזיה החינוכית.
↑  סרט ערבית באתר דוקאביב 2015; עופר מתן, אייל שגיא ביזאווי ושרה צפרוני על סרטם "סרט ערבית", Time Out ישראל, 3 ביוני 2015; גלית עדות, "אנחנו מפחדים לגלות שאנו דומים לערבים": מסע בעקבות הסרט של יום שישי, מעריב מעריב on-line,‏ 25 ביוני 2015; אילן לוקאץ', ‏הסרט הערבי - האירוע המכונן של ימי שישי, באתר ‏מאקו‏, 15 במאי 2015. ביקורת: דורון ברוש, סרט פולני: בסיפור על הסרט הערבי של יום שישי חסר קסם, מעריב on-line,‏ 27 ביוני 2015; טלי קיים‏, יא איבני, יא באבא: "סרט ערבית" נוגע בנוסטלגיה ולא יותר, באתר וואלה, 28 ביוני 2015.
חסידות קרלין

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות 
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  קרלין
 תאריך ייסוד:  אמצע המאה ה-18
 מייסד:  אהרן ("הגדול") מקרלין
 אדמו"ר:  קרלין-סטולין - ברוך שוחט  פינסק-קרלין - אריה רוזנפלד
 מספר חסידים:  קרלין-סטולין - 2,400 משפחות  פינסק-קרלין - 500 משפחות
 בתי אב:  2,400, 500 
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 מאפיינים:  תפילה בהתרגשות ובצעקות
 
חסידות קרלין היא חצר חסידית שנוסדה בעיירה קרלין (היום פרוור של העיר פינסק בבלארוס) על ידי רבי אהרן ("הגדול") מקרלין, תלמידו של המגיד ממזריטש. היא אחת החצרות הוותיקות בתנועת החסידות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נחלקה החסידות לשתי חצרות. הגדולה יותר נקראת קרלין-סטולין, בראשות רבי ברוך שוחט, ומונה כ-2,400 משפחות. השנייה נקראת כיום פינסק-קרלין ובראשה עומד רבי אריה רוזנפלד, ומונה כ-500 משפחות.
אחד המאפיינים הבולטים של חסידות קרלין הוא התפילה המלווה בקול רם במיוחד.
היסטוריה > השפעה

בדור השלישי לחסידות, כיהן בליטא רבי חייקל מאמדור, שהנהיג עדה חסידית בדרך רבו רבי אהרן הגדול.
בדור הרביעי לחסידות, מספר תלמידים של רבי שלמה מקרלין, אדמו"רה השני של החסידות, הקימו חצרות משלהם. מהם היה רבי מרדכי מלעכוויטש, אבי חסידות לעכוויטש, ממנה הסתעפו גם חצרות קוברין, קוידנוב (ממנה יצאה גם חסידות נובומינסק) וסלונים. חסידות לעכוויטש הייתה בהמשך חסידות בת של חסידות קרלין, כשאדמו"רה, רבי מרדכי השני, היה אחיינו של רבי אהרן השני מקרלין, והיה נוסע אליו יחד עם חסידיו. חסידות נוספת של תלמידו של רבי שלמה מקרלין, הייתה חסידות סטרליסק מיסודו של רבי אורי מסטרליסק, ממנה יצאה גם חסידות סטרטין. בחצרות אלו ונוספות, בדומה לחסידות קרלין, היה נהוג לצעוק בתפילה.
בהמשך הדורות הושפעו חצרות חסידיות נוספות מחסידות קרלין. רבי דוד צבי שלמה בידרמן, בנו של רבי אלעזר מנדל בידרמן האדמו"ר מלעלוב, היה לחסידו של רבי אהרן השני מקרלין. הוא נסע אליו מארץ ישראל והקים את בתי הכנסת של חסידי קרלין בירושלים ובצפת. לאחר שמונה לאדמו"ר מלעלוב, בלחצה של אמו, עירב את מנהגי ודרך קרלין במנהגי לעלוב.
רבי אשר השני מסטולין, נישא לאלמנתו של רבי יחיאל יעקב מקוז'ניץ. בנה, רבי ירחמיאל משה הופשטיין, גדל בסטולין, אצלו ואצל אביו רבי אהרן. לימים, כשמונה לאדמו"ר מקוז'ניץ, הוא נהג במנהגי קרלין ובדרכיה. הוא השפיע ברוח זו גם על דודו וחתנו, רבי קלונימוס קלמיש מפיאסצנא, שהתייתם וגדל אצלו.
בדור הנוכחי ניכרת השפעה של חסידות קרלין על "חבורת אמונת ישראל" של הרב משה וולפסון.
חסידות קרלין בארץ ישראל

חסידות קרלין הייתה פעילה מראשיתה ביישוב הישן בארץ ישראל. רבי יעקב (נפטר ב-ה'תקמ"ז 1787), בנו של רבי אהרן הגדול, עלה לארץ ישראל בסביבות שנת ה'תק"ל (1770) והקים את הגרעין החסידי הראשון בארץ, שבע שנים לפני עליית תלמידי הבעל שם טוב. כל אדמו"רי קרלין עודדו עלייה לארץ. מקומה המרכזי של חסידות קרלין בקהילת החסידים בטבריה ובירושלים הביא חסידים רבים להצטרף לחסידות זו בארץ ללא שביקרו אצל האדמו"ר. בדור האחרון לפני השואה ביקרו שלושת האדמו"רים בארץ, בפרט רבי אברהם אלימלך שביקר בה ארבע פעמים. כתוצאה מכך הייתה חסידות קרלין בין החצרות החסידיות הגדולות בארץ ישראל.
הגרעין הראשון של חסידי קרלין התיישב בטבריה, כשמרכזו בבית הכנסת של רבי מנחם מנדל מוויטבסק על שפת ים כנרת. בית הכנסת שופץ בסיוע האדמו"ר בעל הבית אהרן מקארלין. חלק מן החסידים עברו לירושלים ובשנות השבעים של המאה ה-19 הקימו בעיר העתיקה בית כנסת.
בתקופת רבי ישראל מסטולין הוקמו בתי כנסת בשכונת בית ישראל בירושלים, בצפת ובחיפה.
בתקופת בניו של רבי ישראל נוסדו עוד קהילות ובתי כנסת של חסידי קרלין ובנותיה ובתל אביב היו שלושה בתי כנסת (של חסידי שלושת האדמו"רים). חסידי קרלין שבירושלים היו כפופים בעיקר למרותו של רבי אברהם אלימלך מקרלין, ואלו שבתל אביב סרו ברובם למרותו של רבי משה מסטולין. שניהם הקימו ישיבות בישראל. בישיבת "בית אהרן" בירושלים כיהן הרב יהושע השיל הלטובסקי כראש ישיבה. בשנת ה'ת"ש (1940) הוקמה ישיבה נוספת בירושלים בשם "פאר ישראל" שבה כיהן הרב משה הולצברג כראש ישיבה. בתל אביב הוקמה ישיבת "בית ישראל" בנשיאותו של רבי משה מסטולין.
לאחר מלחמת השחרור, שבה נכבשה העיר העתיקה על ידי הירדנים, הקימו פליטי העיר העתיקה בית כנסת בשכונת קטמון. בית כנסת זה היה פעיל עד אמצע שנות ה-80, אז נפטרו או עזבו החסידים שהתגוררו שם. בשנות ה-40 הוקם בית כנסת של חסידי קרלין בגבעתיים. בית כנסת זה פעיל עד היום, אך אין בו חסידי קרלין.
חסידות קרלין בארצות הברית

חסידות קרלין החלה להתבסס בארצות הברית החל משנת ה'תר"ם (1880) לאחר שיהודים רבים נמלטו מהפוגרומים והרדיפות ברוסיה. בהמשך, עודד רבי ישראל מסטולין את חסידיו לנסוע לארצות הברית באומרו שעתיד היהדות נמצא באמריקה[דרוש מקור]. בתי כנסת של החסידות הוקמו בלואר איסט סייד ובבראונזוויל שבניו יורק. בשנת ה'תרפ"ד (1924) היגר לארצות הברית בנו של רבי ישראל, רבי יעקב חיים פרלוב. הוא הקים בית כנסת נוסף בניו יורק, בוויליאמסבורג. בתי כנסת הוקמו גם בשיקגו (בשיתוף עם חסידות קוברין) ובדטרויט. בתקופה זו מנו חסידי קרלין בארצות הברית מאות חסידים. עקב הקשיים בשמירת הדת בתקופה זו רוב הדור הצעיר עזב את הדת.
רבי יעקב חיים נפטר בשנת ה'תש"ו ללא ילדים. שנתיים לאחר פטירתו הגיע לארצות הברית אחיו רבי יוחנן, שהתיישב בוויליאמסבורג ופתח ישיבה ומוסדות חינוך. בסוף ימיו הוא העביר את מרכז החסידות לבורו פארק. הוא נפטר בשנת ה'תשט"ז (1955).
נכדו, האדמו"ר הנוכחי מקרלין-סטולין, התגורר בבורו פארק, עד עלייתו לישראל בתחילת שנות ה-90.
חסידות קרלין לאחר השואה

רבי יוחנן פרלוב מלוצק (ז' באב ה'תר"ס, 1900 – כ"א בכסלו ה'תשט"ז, 1955), בנו השישי של רבי ישראל מסטולין, התגורר לפני השואה בלוצק והנהיג את חסידי קרלין באזור וואהלין. לאחר המלחמה נשאר רבי יוחנן יחידי מבין אחיו והפך לאדמו"ר המרכזי של חסידות קרלין. בשנת ה'תש"ו (1946) עלה לארץ ישראל וכעבור שנתיים עבר לארצות הברית. רבי יוחנן פיתח את החצר והקים מרכזים חדשים וגדולים בארצות הברית ובארץ ישראל. נפטר בארצות הברית בכ"א בכסלו ה'תשט"ז (1955) ונקבר שם. כעבור שנה הועלתה גופתו והובאה לקבורה בבית הקברות בטבריה.
בתו פייגא (נפטרה ט' בכסלו ה'תש"ע) נישאה לעזרא שוחט ולהם נולדו שני בנים ובת: האדמו"רים רבי ברוך מאיר יעקב שוחט ורבי יוחנן שוחט, ובתם רבקה הנשואה לרב יעקב ברוך לעדרייך, רב בית הכנסת של חסידי קרלין בארצות הברית.
חסידות קרלין לאחר השואה > הפילוג בחסידות

לאחר פטירתו של רבי יוחנן מלוצק קיבלו עליהם רוב חסידי קרלין, ובפרט הצעירים שבהם, לאדמו"ר את רבי ברוך, שהיה אז ילד צעיר. רוב זקני העדה העדיפו לקבל את הנהגת רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב. לאחר האיחוד נקראה חסידות זו 'קרלין לעלוב'. לאחר פטירתו של רבי משה מרדכי הנהיג במשך תקופה קצרה בנו, רבי שמעון, גם את חסידי קרלין, אך בעקבות רצונו שלא ליטול חלק במחלוקת - הוא החליט לפרוש מתפקיד זה והחסידות בראשותו שבה להיקרא לעלוב בלבד. בעקבות זאת קיימו 'זקני קרלין' בחירות פנימיות שבסופן נבחר רבי אהרן רוזנפלד לכהן כאדמו"ר.
בהסכם בוררות בין שני הפלגים הוחלט כי החסידות בראשות רבי ברוך שוחט תיקרא קרלין-סטולין ואילו זו של 'זקני קרלין' בראשות רבי אהרן רוזנפלד תיקרא פינסק-קרלין. במסגרת ההסכם נדחתה התביעה של קרלין-סטולין על בית המדרש של קרלין שבשכונת 'בית ישראל' בירושלים, משום שרוב המתפללים בבית הכנסת נמנו על חסידי 'פינסק קרלין'.
בהמשך פרשה מחסידות קרלין-סטולין קבוצה נוספת בראשות הרב יוסף צינווירט, ונקראה בשם קהל חסידי ירושלים. מרכז קהילה זו בשכונת הבוכרים. פלג זה בתחילה לא מינה לעצמו אדמו"ר. בשנת ה'תשס"א מינה חלק מן הקהילה את הרב אברהם חנון כמנהיג, על אף התנגדותו של הרב צינווירט, ובחודש אדר ה'תשס"ז הוא נבחר לאדמו"ר. חלק קטן מהקהילה פרש וקיבל על עצמו את האדמו"ר מלוצק, רבי יוחנן שוחט, אחיו של האדמו"ר מקרלין-סטולין.
חסידות קרלין לאחר השואה > החסידות כיום

בחסידות קרלין כאלפיים בתי אב, רובם בישראל. בית המדרש המרכזי של החסידות נמצא בגבעת זאב ונקרא "חצר הקודש". בית כנסת מרכזי נוסף, שבעבר היה מרכז החסידות, הוא "היכל רבנו יוחנן" בשכונת הבוכרים בירושלים. בסמיכות למרכז הנוכחי גר האדמו"ר מאז 1996. במרכז זה קרסה בשנת 2021 טריבונה וגרמה למותם של שלושה אנשים ולפציעת כ־220. מרכזים נוספים של החסידים בישראל ישנם בבני ברק, ביתר עלית, מודיעין עילית וטבריה.
לחסידות ישיבות בירושלים, בני ברק, ביתר עילית, מודיעין עילית ובטבריה. בארצות הברית לחסידות יש קהילות בבורו פארק (כולל ישיבה קטנה וגדולה), מונסי ולייקווד. לחסידות יש גם בית כנסת בשכונת סטמפורד היל בלונדון.
חסידות קרלין לאחר השואה > קובץ בית אהרן וישראל

"קובץ בית אהרן וישראל" הוא כתב עת תורני היוצא לאור על ידי מכון בית אהרן וישראל. הגיליון הראשון של כתב העת יצא בחודש ניסן ה'תשמ"ו (1986) ומאז הוא יוצא לאור 6 פעמים בשנה. בתחילת כל גיליון מופיע מדור "גנוזות" ובו כתבי יד שמפורסמים לראשונה, בדרך כלל מספרייתו של האדמו"ר מקרלין. בחלק המרכזי מובאים מאמרים למדניים ובירורי הלכה שנכתבו על ידי רבנים מחסידות קרלין ורבנים אחרים. כמו כן, מובאים בכתב העת מכתבי הקוראים ובהם הערות תורניות קצרות על נושאים שונים וכן קיים מדור היסטורי, בעיקר אודות חסידות קרלין ומנהגיה. הגיליונות זמינים להורדה באתר HebrewBooks.
דרך החסידות

החסידות מפורסמת בשל המנהג לצעוק בתפילה. מנהג זה היה נפוץ בין חלק מתלמידי המגיד ממזריטש כמו רבי לוי יצחק מברדיצ'ב ואף נתמך על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי באיגרתו בנושא תפילה.
החסידות מדגישה גם את לימוד התורה ואת מידת האמת. אדמו"רי החסידות התנגדו לניסיונות לטפס לדרגות רוחניות גבוהות מדי וללימוד מרובה של ספרי חסידות. בחסידות הייתה התנגדות לדרכה השכלתנית של חסידות חב"ד, והיא חינכה לאמונה פשוטה. החסידות דוגלת בצניעות והימנעות מפרסום של שם החסידות או מהתערבות בענייני ציבור, וזאת על פי צוואתו של רבי ישראל מסטולין. נושא נוסף המודגש בחסידות הוא עניין השמחה. החסידות מפורסמת בשל ניגוני הריקוד העליזים שלה ובכך שבטישים ובאירועים אחרים מוקדש זמן רב לריקודים.
אדמור"י קרלין התנגדו לציונות ולתנועת המזרחי, ואף באגודת ישראל לא תמכו באופן חיובי. כיום באופן רשמי החסידות אינה מעורבת בפוליטיקה הישראלית, וזאת בהוראת האדמו"ר הקודם, רבי יוחנן. בכמה מקרים התיר האדמו"ר התמודדות של חסידים למועצות של עיריות, לפרק זמן מוגבל.
עם זאת, בניגוד לרוב רבני יהדות התורה לא היסס האדמו"ר הנוכחי למחות בפומבי נגד תוכנית ההתנתקות ואף ביקר במהלך ביצועה בגוש קטיף. בזמן מלחמת חרבות ברזל הורה האדמו"ר לחסידיו לצאת להתנדב במה שאפשר. עד לתקופתו נחשבו חסידי קרלין בישראל (ובעיקר בירושלים) כמשתייכים לעדה החרדית. כיום מוסדות החסידות נהנים מתקציבים ממשלתיים. האדמו"ר אינו מורה באופן רשמי אם להצביע, אולם רוב החסידים משתתפים בבחירות לכנסת.
האדמו"ר הנוכחי מתיר לחסידיו להחזיק סמארטפונים מוגנים, עם הגבלות בנוגע לרשתות החברתיות.