stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גור שלף
קריירה

שלף החל את דרכו בגיל 7 במחלקת הכדורסל של הפועל תל אביב (ביחד עם אורי אחיו). בגיל 13 עבר לשחק בהפועל גבעתיים, עמה רשם זכייה בגביע המדינה לנערים ועליה מליגה ארצית במדי הקבוצה הבוגרת. את עונת 92/93, עונתו הראשונה בליגת העל, עשה במדי הפועל גבת. לאחר מכן שיחק גם שנתיים במכבי רמת גן יחד עם עודד קטש ושלוש שנים במדי הפועל גליל עליון, בה הציג יכולת גבוהה שהביאה אותו בעונת 1998/1999 למכבי תל אביב.
בשנת 2000 הגיע שלף יחד עם מכבי לגמר גביע אירופה אך שם הפסידו לפנאתינייקוס. שנה מאוחר יותר זכה שלף בפעם הראשונה בגביע אירופה כאשר מכבי ניצחה בגמר את פנאתינייקוס לאחר שכניסה שלו למשחק ברבע השלישי בפיגור 15 במשחק חצי הגמר נגד צסק"א מוסקבה הביאה למפנה במשחק. לאחר שעזב נדב הנפלד את מכבי מונה שלף לקפטן הקבוצה במקומו.
בתור קפטן, הניף יחד עם מכבי תל אביב את גביע היורוליג פעמיים ברצף בשנים 2004 ו-2005.
אחת מהפעולות ששלף זכור בזכותן התרחשה במשחק מכריע לפני פיינל פור היורוליג ב-2004, במשחק הידוע כנס ז'לגיריס. שלף מסר אסיסט ממגרש שלם ("מסירת קוורטרבק") לדריק שארפ 2.2 שניות לפני סיום המשחק נגד ז'לגיריס קובנה. שארפ קלע שלשה לאחר אותה מסירה שהשוותה את תוצאת המשחק. מכבי ניצחה בתום ההארכה, העפילה לפיינל פור שנערך באותה עונה בתל אביב וזכתה בו. החל מאז, מסירה מסוג זה מכונה לפעמים בישראל "מסירת גור שלף".
שלף קלע 649 נקודות במדי מכבי בגביעי אירופה. הוא שיחק במכבי עד סוף עונת 2004/05, אז עזב אותה מכיוון שקיבל מעט מאוד דקות מהמאמן פיני גרשון.
בעונת 2005/2006 עבר שלף לשחק בקבוצת אנטוורפ ג'יינטס מהליגה הבלגית תחת הדרכתו של המאמן הישראלי אריק שיבק. ב-23 באוגוסט 2007, לאחר שנתיים במדי אנטוורפן וזכייה בתואר נוסף - הגביע הבלגי, הודיע שלף על פרישה מכדורסל בגלל פציעה בגב.
שלף שיחק בכל נבחרות ישראל בגילאים השונים (קאדטים, נוער ועתודה) וכן שנים רבות בנבחרת ישראל ואף שימש שנים רבות כקפטן הנבחרת.
בקיץ 2008 מונה גור שלף למנהל המקצועי של מכבי תל אביב במקום מוני פנאן. בקיץ 2013 הוחלף על ידי ניקולה וויצ'יץ'. מאז הוא משמש כפרשן בערוץ הספורט.
פרשיות מעוררות מחלוקת

ב-1 בינואר 2003, דקות ספורות לפני משחק אימון בכדורסל של נבחרת ישראל, קינטר את שלף אוהד של הפועל תל אביב בקריאות על אביו המנוח, עמי שלף. שלף בתגובה זרק כדור שפגע בצופה המקנטר, ולאחר מכן קפץ ליציע הקהל, השיג את האוהד המקניט, דחף אותו והפילו לקרקע. על כך הועמד לדין בעבירה של תקיפה. במשפטו טען שלף להגנת "זוטי דברים". השופטת דחתה טענה זו וציינה: "סבורני כי תגובתו של הנאשם באותו מעמד הייתה חסרת פרופורציה, חריגה ומיותרת בהשוואה לאמירות שהושמעו לעברו. המדובר, יש לזכור, בתקיפת אוהד - שהינו קטין בן 17, שנעשתה בתוך אצטדיון, אל מול קהל גדול שבא לחזות במשחק ידידות ספורטיבי, ובמקום זאת היה עד, שלא בטובתו, לחזיון אלימות, בו מילא קפטן נבחרת ישראל תפקיד מרכזי" (פ 1697/04 מדור תביעות פלילי ת"א נ' גור שלף). בעקבות זאת הגיעו הצדדים לעסקת טיעון לפיה לא יורשע שלף בפלילים אך יעסוק בעבודות לתועלת הציבור.
האיבה בין שלף לאוהדי הפועל הוביל לתקרית נוספת כאשר במהלך דרבי סוער בשנת 2005 הוביל שלף, אז קפטן מכבי תל אביב, את שחקני הקבוצה לבצע שכיבות סמיכה במהלך פסקי הזמן של קבוצתו. בהמשך התנצל שלף על התנהגותו וטען כי נגרר לפרובוקציה של אוהדי הפועל.
בשנת 2018 שוב נקלע שלף לעימות עם אוהדי הפועל. בסיומו של דרבי בו שימש כפרשן ספג שלף נאצות מהיציע ובתגובה ביצע תנועות מאיימות לעבר האוהדים. לבסוף נאלץ לעזוב את האולם תחת ליווי מאבטחים.
תארים

זכה ב-7 אליפויות ישראל עם מכבי תל אביב.
זכה ב-7 גביעים עם מכבי תל אביב.
אלוף אירופה בשנים 2001, 2004, 2005.
זכה בגביע הבלגי עם קבוצת אנטוורפ ג'יינטס.
הערות שוליים

↑  אבי כהן ואיתי שנקמן, גור שלף הגיע לעסקת טיעון. לא יורשע בפלילים, באתר ynet, 4 במאי 2004
↑  קני וויליאמס על שכיבות הסמיכה: "זה קורה רק בישראל", באתר ynet, 15 במאי 2005
↑  גור שלף: "מתנצל - נגררנו לפרובוקציה של הפועל", באתר ynet, 16 במאי 2005
↑  עימות חריף בין גור שלף לאוהדי הפועל תל אביב, באתר ynet, 6 במאי 2018
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1997 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 ארדיטי •  3 תורג'מן •  4 מוכתרי •  5 ברנסלי •  6 אהרוני •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 פליישר • מאמן: שרף  |  1 הנפלד •  2 ארדיטי •  3 תורג'מן •  4 מוכתרי •  5 ברנסלי •  6 אהרוני •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 פליישר • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1999 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 דניאל •  3 גודס •  4 תורג'מן •  5 אמסלם •  6 טפירו •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 ספר • מאמן: קצורין  |  1 הנפלד •  2 דניאל •  3 גודס •  4 תורג'מן •  5 אמסלם •  6 טפירו •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 ספר • מאמן: קצורין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2003 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 כץ •  2 הלפרין •  3 שארפ •  4 מזרחי •  5 שיינפלד •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 גורדון • מאמן: קצורין  |  1 כץ •  2 הלפרין •  3 שארפ •  4 מזרחי •  5 שיינפלד •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 ספר • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 גורדון • מאמן: קצורין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2005 (מקום 9-12) |
| --- | --- | --- |
|  1 חג'ג' •  2 ניסים •  3 ששון •  4 ווטסון •  5 מרקוביץ' •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 הלפרין • מאמן: שרף  |  1 חג'ג' •  2 ניסים •  3 ששון •  4 ווטסון •  5 מרקוביץ' •  6 שלף •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏טפירו‏‏  •‏ 9 מזרחי • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 הלפרין • מאמן: שרף  | ישראל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007512759305171  VIAF: 315535525   WorldCat (עם VIAF): 315535525 
שלף בעבודתו בערוץ הספורט
אראטה איסוזקי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1931 אויטה, אויטה, יפן 
 פטירה:  28 בדצמבר 2022 (בגיל 91) נהה, אוקינאווה, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו  Oita Uenogaoka high school 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות המטבוליזם, פוסטמודרניזם 
 יצירות ידועות:  פאלה אלפיטור, Lake Sagami Country Club, פלאו סן ז'ורדי, Ōita Prefectural Library 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1986)  פרס פריצקר (2019)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (1997)  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 בן או בת זוג:  Aiko Miyawaki (1972–2014) 
 isozaki.co.jp
 
אראטה איסוזקי (ביפנית: 磯崎 新;‏ 23 ביולי 1931 – 29 בדצמבר 2022) היה מבכירי האדריכלים ביפן, זכה בפרס פריצקר לשנת 2019.
ביוגרפיה

איסוזקי נולד בעיר אויטה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כשבבגרותו נפגעה עירו במהלך הפגזות קשות במלחמת העולם השנייה. מראות ההרס והחורבן השפיעו עליו, והוא בחר לפנות ללימודי אדריכלות, אותם השלים ב-1954 באוניברסיטת טוקיו.
קריירה

במקביל ללימודי תואר מתקדם, החל לעבוד במשרדו של גדול אדריכלי יפן באותה עת קנזו טנגה. בצוות בו עבד במשרד עבד גם האדריכל הישראלי ישראל גודוביץ, עמו שמר על קשר לאורך חייו. ב-2012 אף הוזמן, בהמשך לאותו קשר, להציע תוכנית רעיונית לפיתוח "הגוש הגדול" ברובע 1 בצפון-מערב תל אביב-יפו, אך התוכנית לא מומשה.
בשנת 1963 פתח איסוזקי משרד אדריכלים עצמאי, וזכה תחילה בעבודות ציבוריות משמעותיות בעיר הולדתו. עבודות אלה התאפיינו בעיסוק צורני וגושני, תוך שימוש בחומר הבנייה האופנתי ביותר שהיה באותה עת – בטון חשוף. בהמשך, החליף איסוזקי את חומרי הבנייה בהם עשה שימוש, אך המשיך לחקור ולפתח את שפת התכנון האישית שלו והיה לאחד ממבשרי הסגנון הפוסט-מודרני. הישגיו הגדולים בתחום בשנות ה-60 וה-70 הובילו אותו להצלחה בינלאומית החל משנות ה-80. מאותה עת קיבל איסוזקי הזמנות עבודה גם מחוץ ליפן ועבודותיו נבנו בכל העולם המערבי, במדינות אירופה, ארצות הברית ואוסטרליה. בתחילת המילניום החל לתכנן גם במדינות המפרץ העשירות.
פרסים

1986 מדליית הזהב של ארגון האדריכלים המלכותי בבריטניה
2019, בגיל 87, זכה בהוקרה הגבוהה ביותר בתחום – פרס פריצקר.
עבודות נבחרות

ספרייה עירונית (כיום מרכז אמנות ותרבות), אויטה, יפן, 1966
ספרייה עירונית, פוקואוקה, יפן, 1974
מוזיאון לאמנות עכשווית, לוס אנג'לס, קליפורניה, 1986
מרכז כנסים, פוקואוקה, יפן, 1990
אולם התעמלות אולימפי, ברצלונה, ספרד, 1990
אולם קונצרטים, סלוניקי, יוון, 2000
מגדלי "שער איסוזקי (Isozaki Atea), בילבאו, ספרד, 2009
מגדל אליאנץ, מילאנו, איטליה, 2015
סאליו גינדו

סאליו גינדו (בצרפתית: Saliou Guindo; נולד ב-12 בספטמבר 1996 בסגו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאמיה 1964 מליגת העל היוונית ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים

גינדו שיחק במועדונים ז'אן דארק ו-AS במקו מליגת העל של מאלי, מימוסאס מליגת העל של חוף השנהב, אספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית, אל-אהלי מנאמה מליגת העל הבחריינית, סקנדרבו קורצ'ה, ביליס באלש ולאצ'י מליגת העל האלבנית, אנקרה קצ'יורנגוג'ו מליגת המשנה הטורקית וגוקולאם קראלה מ-I-League.
מאז שנת 2022 משחק בקבוצת דיבא אל-פוג'יירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, ממנה הושאל למשך תקופה קצרה ללאצ'י.
ב-9 ביולי 2023 חתם גינדו על חוזה לשנתיים במכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית.
ב-1 באוגוסט 2024 חתם בלאמיה היוונית.
קריירת מועדונים > תארים

גביע המדינה: 2023/2024
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2022 ערך גינדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בהפסד 1-0 לנבחרת תוניסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏סאליו גינדו חתם במכבי פ"ת לשנתיים, באתר ערוץ הספורט, 9 ביולי 2023
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאליו גינדו".
אליעזר שטיינמן

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  ינואר 1892 פלך פודוליה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 באוגוסט 1970 (בגיל 78) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש, עברית 
 צאצאים:  נתן שחם, דוד שחם 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1963)  פרס ביאליק (1959) 
 
אליעזר שטיינמן (1892, הכפר אוֹבּוֹדוֹבְקַה, אוייזד אולגופול, פלך פודוליה, האימפריה הרוסית – 7 באוגוסט 1970, תל אביב, ישראל) היה סופר, עיתונאי, מסאי ועורך עברי ויידי שפעל בפולין ובישראל.
חתן פרס ביאליק (1959) ופרס ישראל לספרות יפה לשנת תשכ"ג (1963).
ביוגרפיה

שטיינמן נולד בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) לרב נתן. בצעירותו, במהלך לימודיו בקישינב והסמכתו לרבנות, החל לפרסם את סיפוריו הראשונים. בשנת 1910 החלו כתביו לצאת לאור במסגרת העיתונים "רשפים", "השילוח" ו"הצפירה" בעברית וביידיש, ולפרנסתו עבד בהוראה. עם מכריו הקרובים באותן שנים נמנו דוד פרישמן וחיים נחמן ביאליק, אשר פעל למען שחרורו משירות בצבא האימפריה הרוסית.
בעקבות מהפכת אוקטובר (1917) אימץ שטיינמן אידאולוגיה קומוניסטית, וביקש לפתח תרבות עברית ברוח זו. הוא עבר לחיות במוסקבה, החל לעבוד בהוצאה לאור "שטיבל", והוציא לאור את הרומן הראשון פרי עטו, "סחור סחור". בשנת 1919 עבר לאודסה, והוציא לאור את העלון "הקומוניסט העברי". משנת 1920 נמנה שטיינמן עם הכותבים הקבועים של העיתונים "הצפירה" ו"דער מאָמענט" (יידיש "הרגע"), ובשנים 1923–1924 הוציא לאור את הירחון "קולות". מעגליו החברתיים כללו את שלמה צמח וסופרים בני הדור הצעיר.
בשנת 1924 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והחל לפעול באגודת הסופרים ומשנת 1926 לערוך את ביטאונה הספרותי "כתובים". קבוצת "כתובים", שעל שמה נקרא העיתון, נוסדה על ידיו במשותף עם אברהם שלונסקי ואחרים במטרה לחתור לחידוש הספרות העברית. בשנים 1932–1933 היה שטיינמן העורך הבלעדי של הביטאון, אשר בשלב זה איבד את תמיכת אגודת הסופרים. בשנים אלו הוא המשיך בכתיבתו ופרסם ספרים רבים, בהם ספרי מסות, רומאנים, ספרי ילדים ואנתולוגיות.
בשנת 1959 הוענק לשטיינמן פרס ביאליק, ובשנת תשכ"ג-1963 הוענק לו פרס ישראל לספרות יפה. שטיינמן נפטר ב-7 באוגוסט 1970 בתל אביב. נטמן בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
אחד ממעגלי הפעילות העיקריים שלו היה כתיבה מחדש של המסורות החסידיות באופן שיתאים לבן התקופה; במסגרת פעילותו זו כתב את סדרת הספרים "באר החסידות".
בשנותיו האחרונות עמד בקשר הדוק עם הרבי מלובביץ', שאף עודד אותו בכתיבת הספרים "באר החסידות", והתקרב לשמירת תורה ומצוות חלקית על ידי הרב אברהם חנוך גליצנשטיין.
בניו הם הסופרים נתן ודוד שחם. נכדתו היא הסופרת ואוצרת המוזיאונים אורית שחם-גובר. בנו הצעיר, נתן שחם, פרסם ב-2014 את ספרו האוטוביוגרפי "סיפור הכיסוי הכפול של אמא שלי" בהוצאת זמורה–ביתן ובו נחשף טפח מחייו הכפולים של שטיינמן ומאבקיו.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מדור אל דור: פרקי שיחות וזכרונות, תל אביב: מ’ ניומן, תשי"א.
ספר באר החסידות : ובו תורות ושיחות, פרקי-תולדות ושבחי הנהגות ומצורפים קו לקו שרטוטים מדיוקנאות... המורים לחסידות, 10 כרכים, תל אביב: כנסת, תשי"א–תשכ"ב:
כרך א: כתבי רבי נחמן, תשי"א;
כרך ב: רבי פנחס מקוריץ, הסבא משפולה, רבי ר’ ברוך ממזיבוז. ר’ נחמן מברסלב, ר’ ישראל מריזין, ר’ מנחם מנדיל מקוצק, ר’ זאב וולף מסטריקוב: ונלוה אליו קונטרס "טיולים בפרדס החסידות", תשי"ח;
כרך ג: בית קרלין לדורותיו, רבי שמחה בונם, ר’ צבי מרימנוב, גנזי-שיחות וספורי-מעשיות, מפי חסידים וצדיקים, מילואים, תשי"ח;
כרכים ד–ה: משנת חב"ד, 2 כרכים, תשי"ז;
כרך ו: ספר הבעש"ט, תשי"ח;
כרך ז: על המגיד ממזריטש ותלמידיו, תשי"ט;
כרך ח: על אדמור"י פולין, תשי"ט;
כרך ט: על אדמור"י גליציה והונגריה, תשכ"א;
כרך י: ספר על צדיקים ראשונים ואחרונים, תשכ"ב.
רבי ישראל בעל שם טוב, ירושלים: הוצאת הספרים של הסוכנות היהודית, 1960
באר התלמוד, 4 כרכים, תל אביב: מסדה, 1963–1965.
צנצנת המן: פרשיות-עיון וסיפורי-מעשיות על גדולי התורה לדורותיהם: בלימוד ובדרוש, במידות ובהתנהגות, בתורת המיסתורין ובפרקי מוסר, בפתגמי-חכמה ובשיחות-חולין, 2 כרכים, תל אביב: מורשת, תשכ"ד–תשכ"ח.
חיים של שפע, 4 כרכים, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ח-תש"מ. (מסות)
שיחות עם הנכדה; הציורים: דני קרמן, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ג 1983.
לקריאה נוספת

על יצירתו של אליעזר שטיינמן, קובץ מאמרים בתוך מאזנים שבט תשכ"ב (1962).
ישראל כהן, "אליעזר שטיינמן"; "אליעזר שטיינמן איש השפע"; "תגים לדמותו של אליעזר שטיינמן", 'סופרים', כרך ב',עקד, 1976, עמ' 39 - 58.
ישראל כהן, אליעזר שטיינמן, 'פנים אל פנים', יחדיו, 1979, עמ' 169 - 181.
ב. י. מיכלי, א. שטיינמן במסותיו ובפרודותיו, בתוך מאזנים ניסן-אייר תשכ"ו (1966).
ב. י. מיכלי, חלקת-מסה קטנה, בתוך מאזנים תשרי-חשוון תשל"ב (1971).
א. ב. יפה, מרדות שהשלימה, בתוך מאזנים אב-אלול תש"ל (1970).
משה גיל, עם כתבי אליעזר שטיינמן, בתוך מאזנים תמוז תשי"ח (1958).
אדיר כהן, סיפוריו של שטיינמן, בתוך מאזנים ניסן-אייר תשכ"ו (1966).
אדיר כהן, מסותיו של אליעזר שטיינמן, בתוך מאזנים אב-אלול תשכ"ח (1968).
י. זמורה, א. שטיינמן — שפעי שפעים, בתוך מאזנים סיוון תשל"ט (1979).
פ. לנדר (אלעד), שפע חיים ודברים לאליעזר שטיינמן, בתוך מאזנים שבט תש"ם (1980).
הערות שוליים

↑   אברהם בלבן, ציוויליזציה שהיתה ואיננה, באתר הארץ, 30 ביוני 2021
↑  שלום וברכה לך הנחמד והנבון העוסק בצ"צ
↑  אוצרות (ספר על הרב גלייצטינשטיין) עמוד 202 ואילך, ראיון עם הרב גליצטינשטיין
↑  ביקורת: עמנואל בן-גריון, א. שטיינמן: מדור אל דור, דבר, 17 באוגוסט 1951.
↑  ביקורת: מ. אונגרפלד, באר החסידות, דבר, 10 בנובמבר 1961, המשך.
↑  ביקורת: ק. שבתאי, יין ישן מגתו של א. שטיינמן: עם ספרו "באר החסידות", דבר, 4 ביוני 1954.
↑  ביקורת: ש. אחיקר, באר החסידות, דבר, 3 בפברואר 1956.
↑  ביקורת: פינחס פלאי, חסידות – לא רק לחסידים, מעריב, 23 בנובמבר 1956.
↑  ביקורת: ברוך קרוא, "באר התלמוד" לא. שטיינמן, דבר, 14 בפברואר 1964.
↑  ביקורת: סלעי, צנצנת המן, דבר, 28 באפריל 1967.
↑  ביקורת: דורית זילברמן, שיחות פרטיות עם הנכדה, מעריב, 20 במאי 1983.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נתן אלתרמן | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם אברהם שלונסקי  1959 | הבא: מרדכי בן יחזקאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499184105171  PLWABN: 9810550903905606  BnF: cb14540379h (data)  GND: 1045052248  ISNI: 0000 0000 6657 8770  LCCN: n83160083  NTA: 109365062  SELIBR: 250621  SUDOC: 236054686  VIAF: 44538189   WorldCat (עם VIAF): 44538189 
לוחית זיכרון לאליעזר שטיינמן וראובן אבינועם ברח' אחד העם 31 בתל אביב
ברונו קירשנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוגוסט 1884 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 באפריל 1964 (בגיל 79) ירושלים 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
ברונו ישראל קירשנר (בגרמנית: Bruno Kirschner; ‏17 באוגוסט 1884 – 13 באפריל 1964) היה סופר יהודי-גרמני וחוקר יהדות, עורך "הלקסיקון היהודי". עלה לארץ ישראל ב-1937 וחי בה עד מותו.
ביוגרפיה

נולד בגרמניה למשפחה יהודית; דודו עמנואל קירשנר היה מלחין וחזן הקהילה היהודית במינכן. למד במכון למדעי היהדות בברלין והוסמך לרבנות. עבודת הדוקטור שלו עסקה במזמור הכנסייתי בשפה האשורית. נישא לפאולה לבית יוכסברגר (1885–1991).
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא גרמניה, ואחריה שימש יועץ משפטי במשרד ממשלתי. יחד עם גאורג הרליץ ערך את "הלקסיקון היהודי" (Jüdisches Lexikon) על חמשת כרכיו.
בשנת 1937, מספר שנים לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. הוא נפטר באפריל 1964 ונקבר בהר המנוחות.
ספרו "Deutsche Spottmedaillen auf Juden" ראה אור בידי מכון ליאו בק ירושלים והוצאת הספרים "Ernst Battenberg Verlag" שבמינכן, ארבע שנים לאחר פטירתו.
הערות שוליים

↑  ברונו קירשנר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288474305171  PLWABN: 9810581885605606  BIBSYS: 90678335  BNE: XX1050510  BnF: cb11070289w (data)  CiNii: DA02272828  GND: 116189355  ISNI: 0000 0001 0868 0168  LCCN: nr88001256  NKC: mzk2007385967  NLA: 35906415  NSK: 000044008  NTA: 069623929  SUDOC: 134540271  Trove: 1140290  VcBA: 495/329481  VIAF: 8133036   WorldCat (עם VIAF): 8133036 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו

כל הראוי לבילה (לבלילה - ערבוב) אין בילה מעכבת בו הוא כלל הלכתי בתלמוד הקובע עיקרון מהותי לחלק מהמצוות. לפי כלל זה, אותו טבע רבי זירא, לעיתים קיימים תנאים הלכתיים מעכבים, שהדרישה של ההלכה היא שהם יוכלו להתקיים באופן תאורטי, אך אין חיוב שהתנאים יתקיימו בפועל. למשל, בטבילה במים לטהרה יש צורך שהשיניים יהיו נקיות כך שהמים יוכלו לגעת בהן, אך אין חובה שבפועל המים יגעו בשן.
מקור הכלל

במשנה במסכת מנחות נפסק, כי על המביא קרבן מנחה להביא עד שישים עשרונות בכלי אחד, שכן יותר מכן לא ניתן לערבב ביעילות את הקמח עם השמן שבו. התלמוד מקשה על כך מברייתא, בה נכתב כי גם אם מביא המנחה לא ערבב את מנחתו - המנחה כשרה, ואם כן מדוע המנחה חייבת להיות בשיעור כזה המאפשר ערבוב יעיל? על כך משיב רבי זירא: ”כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו וכל שאינו ראוי לבילה בילה מעכבת בו.”
רשב"ם מסביר כי מצוות הבלילה היא סימן משמעותי על סוג המנחה עליה מדובר בתורה, שכן בתורה כתוב ”ויצק עליה שמן”, וכתוב גם ”מנחה בלולה”, ומכאן שמדובר במנחה המובאת בצורה כזו הניתנת לבלילה; נמצא, שהמביא מנחה שאינה בלולה, חסר בעיקר מצוותו, שכן אין הוא מביא כלל את המנחה עליה מדובר בתורה אלא סוג אחר לגמרי; אבל כאשר המנחה בצורתה מתאימה לזו עליה מדובר בתורה, וחסר בה רק מצוות מסוימות שנעשות כסדר הקרבת הקרבנות, שם אין מצווה זו או אחרת מעכבת כליל את הקרבת הקרבן, שכן אין מפורש בתורה שמנחה שלא נעשתה בה בלילה אינה כשרה.
שימושים בתלמוד

הכלל מוזכר פעמים מספר בתלמוד ובקרב הראשונים והפוסקים ככלל יסודי, בהקשרים שונים:
הפרת נדרים: במסכת נדרים. הובא בתלמוד, שעל אף שאין חובה על הבעל לשמוע את נדרי אשתו כדי להתירו, ולכן הוא יכול אף לבצע שליח כדי להפר את הנדר, וזאת למרות שכתוב בפסוק "ושמע אישה", אין לומר כי הכוונה היא שיש חובה דווקא לשמוע את הנדר, אלא הפסוק בא להוציא חרש מלהתיר את נדרי אשתו, שכן "כל שאין ראוי לבילה - בילה מעכבת בו".
בית הסתרים: בית הסתרים אף על פי שאין צריך שיכנסו שם המים, צריך שיהיה ראוי לביאת מים מדין 'כל הראוי לבילה - אין בילה מעכבת בו'. כלומר, שבאופן תאורטי אם היו נכנסים לשם מים, צריך שהמים יגעו בכל מקום בדיוק כשם שצריך שהמים יגיעו לכל מקום בגוף האדם בצד החיצוני הגלוי. ולכן, אם יש חציצה הדבוקה לגוף בתוך בית הסתרים, כגון חציצה בין השיניים, (באופן שבדרך כלל מקפידים על כך), אף על פי שלא צריך שיגיעו המים לשיניים, ואע"פ שבאמת לא נכנסו לשם המים, צריך לחזור ולטבול, אע"ג שגבי טבילה לא שייכת הסברא שהובאה לעיל, שמסתבר שהתורה דיברה על הלכתחילה, משום שאין דין כלל שיגיע מים לבית הסתרים.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ק"ג, עמוד ב'.
↑  רשב"ם בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף פ"א, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ע"ג, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת מקואות, פרק ח', משנה ה'.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ה, עמוד א'.
↑  כך היה מעשה בשפחה של בית רבי, שטבלה ועלתה ונמצא עצם בין שיניה, והצריכה רבי טבילה אחרת
קרל טוקו אקמבי

קרל בריאן טוקו אקמבי (בצרפתית: Karl Brillant Toko Ekambi; נולד ב-14 בספטמבר 1992) הוא כדורגלן קמרוני-צרפתי, המשחק בעמדת החלוץ באבהא מהליגת העל הסעודית ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים > פריז

את השנים הראשונת שלו בבוגרים העביר טוקו אקמבי במועדון בו גדל פריז FC ששיחק באותה תקופה בליגה השלישית בצרפת, בסך הכל שיחק טוקו אקמבי 4 עונת בפריז וכבש 21 שערים ב-67 הופעות.
קריירת מועדונים > סושו

בסוף עונת 2013/2014 חתם טוקו אקמבי בשורות סושו מהליג 2, ליגת המשנה הצרפתית. ואת הופעת הבכורה שלו בליג 2 עם סושו ערך ביום הפתיחה של עונת 2014/2015 מול אורליאן. באותה עונה כבש טוקו אקמבי 14 שערים ב-38 הופעות ואף נבחר בתום העונה להיכלל בנבחרת העונה. טוקו אקמבי המשיך לעונה נוספת בסושו שהייתה מוצלחת גם כן בה כבש 11 שערים ב-34 הופעות ובסיום העונה הוא נרכש על ידי אנז'ה מהליגה הבכירה.
קריירת מועדונים > אנז'ה

בעונת הבכורה שלו בליג 1 כבש טוקו אקמבי 7 שערים ב-31 הופעות, ובתום העונה על פי הדיווחים, ברייטון אנד הוב אלביון שעלתה לפרמייר-ליג, הגישה עבורו הצעה לאנז'ה על סך 8 מיליון יורו בתוספת מיליון אירו בבונוסים אפשריים, אך העסקה לא יצאה לפועל והוא נשאר לעונה נוספת באנז'ה. טוקו אקמבי פתח את העונה הבאה בכושר טוב, וכבש תשעה שערים ב-18 הופעות במחצית הראשונה של העונה, מה שגרם לו למשוך עניין רב מאנגליה לקראת חלון ההעברות של ינואר. ובינואר 2018 דווח שוב כי ברייטון אנד הוב אלביון הציעו הצעה על טוקו אקמבי, שנדחתה על ידי אנז'ה. טוקו אקמבי נשאר לבסוף באנז'ה והמשיך ביכולתו הטובה כשאת העונה הוא סיים עם 17 כיבושים ב-37 הופעות.
קריירת מועדונים > ויאריאל

העונה המוצלחת של טוקו אקמבי לא נעלמה מעיניהן של קבוצות הצמרת ביבשת, וב-6 ביוני 2018 חתם טוקו אקמבי בויאריאל מהלה ליגה הספרדית. עונת הבכורה של טוקו אקמבי בויאריאל הייתה טובה, הוא כבש 10 שערים ב-34 הופעות בליגה, והוסיף עוד 3 שערים ב-7 הופעות בליגה האירופית. גם את העונה הבאה פתח טוקו אקמבי בצורה טובה כשכבש 6 שערים ב-18 הופעות. אך בחלון ההעברות של ינואר הוא הושאל לאולימפיק ליון מהליגה הצרפתית.
קריירת מועדונים > ליון

כאמור ב-20 בינואר 2020, טוקו אקמבי עבר בהשאלה לליון להמשך העונה. אך העונה בליגה הצרפתית הופסקה במהלך חודש מרץ בעקבות התפרצות נגיף הקורונה באירופה. ב-2 ביוני 2020, אישרה ליון כי חוזה ההשאלה של טוקו אקמבי יהפוך לחוזה קבוע כשהחתימה אותו ל-4 עונות. העונה בליגה הצרפתית אמנם הופסקה, אך ליון שהעפילה לשלבים המכריעים בליגת האלופות שבה למגרשים באוגוסט, וטוקו אקמבי לקח חלק בעונה המוצלחת של ליון שהסתיימה בחצי הגמר לאחר הדחה מול באיירן מינכן האלופה הנכנסת.
קריירת מועדונים > ליון > השאלה לרן

ב-26 בינואר 2023 הושאל לסטאד רן עד לסוף העונה.  ב-1 בפברואר ערך טוקו אקמבי את הופעת הבכורה בקבוצה בניצחון 3–0 על שטרסבורג. ב-19 במרץ 2023 כבש טוקו אקמבי את שער הבכורה שלו ברן בניצחון 2–0 על פריז סן-ז'רמן. בנוסף הוא כבש גם שער בכל משחק בצמד המשחקים נגד שחטאר דונצק האוקראינית בליגה האירופית ואת חצי עונת ההשאלה שלו ברן הוא סיים עם 5 שערים ב-19 הופעות בכל המסגרות.
קריירת מועדונים > אבהא

ב-24 באוגוסט 2023 חתם טוקו אקמבי על חוזה לשנתיים באבהא מליגת העל הסעודית.  הוא שחק שם חצי עונה וכבש 7 שערים ב-17 הופעות בכל המסגרות.
קריירת מועדונים > אל-איתיפאק

ב-30 בינואר 2024 חתם טוקו אקמבי על חוזה לשנה וחצי באל-איתיפאק גם היא מליגת העל הסעודית. ואת עונת הבכורה שלו במועדון סיים עם 6 שערים ב-15 הופעות.
נבחרת

בסוף שנת 2014 קיבל טוקו אקמבי את זימון הבכורה שלו לנבחרת הבוגרת של קמרון, וב-6 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרתה של בורקינה פאסו. ב-3 בספטמבר 2016 כבש טוקו אקמבי את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת מול נבחרת גמביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
טוקו אקמבי היה חלק מהסגל של נבחרת קמרון שזכתה בגביע אפריקה לאומות 2017, הוא שותף ב-4 משחקים, 3 בשלב הבתים ועוד אחד בשלב רבע הגמר. שנתיים לאחר מכן היה טוקו אקמבי שוב חלק מהסגל של נבחרת קמרון בגביע אפריקה לאומות 2019 שבו הודחה קמרון בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה לניגריה.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.