stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפריצה לאלקטרז

| --- | --- |

 בימוי:  מייקל ביי 
 הופק בידי:  ג'רי ברוקהיימר
 תסריט:  דייוויד ויסברג
 עריכה:  ריצ'רד פרנסיס-ברוס 
 שחקנים ראשיים:  ניקולאס קייג' שון קונרי אד האריס
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  ג'ון שוורצמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי ג'רי ברוקהיימר, Hollywood Pictures 
 חברה מפיצה:  Hollywood Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביוני 1996
 משך הקרנה:  136 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט באדי קאפ, סרט חבר'ה, סרט מתח, סרט כלא 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 תקציב:  75,000,000‏$
 הכנסות:  335,062,621‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   rock
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפריצה לאלקטרז (באנגלית: The Rock, בתרגום: "הסלע") הוא סרט פעולה אמריקני שיצא לאקרנים בשנת 1996. הסרט בוים על ידי מייקל ביי ומככבים בו שון קונרי, ניקולס קייג' ואד האריס. עלילת הסרט מתרחשת בכלא אלקטרז ובאזור מפרץ סן פרנסיסקו. הוא הופק על ידי דון סימפסון וג'רי ברוקהיימר ושוחרר על ידי חברת ההפצה Buena Vista Pictures. הסרט מוקדש לסימפסון, שמת חמישה חודשים לפני השקתו. זה היה הסרט הראשון שבו קייג' וברוקהיימר עבדו ביחד.
צוות השחקנים

שון קונרי משחק את קפטן ג'ון פטריק מייסון, קפטן בשירות האווירי המיוחד לשעבר אשר עבד כסוכן חשאי בעבור MI6.
ניקולס קייג' משחק את ד"ר סטנלי גודספיד, סוכן ה-FBI.
אד האריס משחק את גנרל פרנסיס אקס. האמל, יוצא סיירת חיל הנחתים.
ג'ון ספנסר משחק את מנהל ה-FBI ג'יימס וומאק.
ויליאם פורסיית משחק את ארנסט פקסטון, סוכן מיוחד של ה-FBI.
דייוויד מורס משחק את סרן טום בקסטר, יוצא סיירת חיל הנחתים.
ג'ון ק. מקגינלי משחק את קפטן הנדריקס, יוצא סיירת חיל הנחתים.
טוני טוד משחק את קפטן דארו, יוצא סיירת חיל הנחתים.
גרגורי ספורלדר משחק את קפטן פריי, יוצא סיירת חיל הנחתים.
בוקים וודביין משחק את סמל קריספ, יוצא סיירת חיל הנחתים.
ג'ים מאניאקי משחק את טוראי סקרפטי, יוצא סיירת חיל הנחתים.
גרג קולינס משחק את טוראי גמבל, יוצא סיירת חיל הנחתים.
סטיב האריס משחק את טוראי מקוי, יוצא סיירת חיל הנחתים.
ברנדן קלי משחק את טוראי קוקס, יוצא סיירת חיל הנחתים.
ריימונד קרוז משחק את טוראי רוחאס, יוצא סיירת חיל הנחתים (ללא קרדיט).
מייקל ביהן משחק את המפקד אנדרסון, איש הקומנדו הימי.
דני נוסי משחק את סגן שפרד, איש הקומנדו הימי.
ונסה מרסיל משחקת את קרלה פסטאלוזי, חברתו של גודספיד.
קלייר פורלני משחקת את בתו של מייסון, ג'ייד אנג'לו.
השחקנים קסנדר ברקלי, דייוויד מרשל גראנט, סטיוארט וילסון ופיליפ בייקר הול הופיעו ללא קרדיט בסרט.
בשלב מסוים בהפקה היה נראה שארנולד שוורצנגר יגלם את דמותו ד"ר סטנלי גודספיד. שוורצנגר ויתר לבסוף על התפקיד מכיוון שלא אהב את התסריט.
הכנסות

הסרט הופק בתקציב של 75,000,000‏$. הסרט היה שובר קופות בזמנו וגרף סך של 134,069,511‏$ בארצות הברית ו-200,993,110‏$ ברחבי העולם, ובסך הכל סכום עולמי כולל של 335,062,621‏$. בשנת 1996, זה היה הסרט השביעי בגובה הכנסות הסרט בארצות הברית, והסרט הרביעי בגובהו בארצות הברית מבחינת הכנסותיו העולמיות.
מידע נוסף

שון קונרי, שמשחק את ג'ון פטריק מייסון, גם שיחק את התפקיד של ג'יימס בונד, המרגל הבריטי המפורסם. בסרט, נאמר על מייסון שהוא מרגל לשעבר שנתפס על ידי האמריקנים ב-1960, באותו הזמן ששון קונרי שיחק את ג'יימס בונד. בנוסף, כשסטנלי גודספיד שואל את מייסון איפה הוא למד את כל הכישורים שהוא מפגין, מייסון עונה: "קיבלתי את ההכשרה הטובה ביותר בכל השירות החשאי של הוד מלכותה". זוהי התייחסות ברורה לג'יימס בונד.
בעת החתימה על החוזה שיהפוך אותו לאדם חופשי, אומר מייסון "Timeo Danaos et dona ferentes" - אני חושש מהדנאים (היוונים), גם כאשר הם נושאים מתנות. זהו קטע מתוך אינאיס של ורגיליוס והציטוט מתייחס לסוס הטרויאני (הסרט מתבסס על הרעיון של הסוס הטרויאני - חדירה בעורמה למקום שמור והריסתו מבפנים).
טקסט קצר המופיע לפני הקרדיטים האחרונים, אומר כי הסרט מוקדש לדון סימפסון, מפיק שותף של ג'רי ברוקהיימר בסרט שמת באותה שנה.
בסרט, טייסי חיל האוויר האמריקאי טסים כדי להפציץ את אלקטרז עם מטוסי F/A-18 הורנט. בפועל, לחיל האוויר האמריקני אין מטוסי הורנט. מטוסי ה-F/A-18 הורנט שבסרט מוטסים על ידי טייסי טייסת המלאכים הכחולים.
VX הוא לא חומר חומצתי ולכן הוא לא יכול להמיס את העור, כפי שמוצג בסרט. ה-VX גורם, על ידי חסימת האצטילכולין אסטראז, לגירוי קבוע של העצבים דבר שמוביל לשיתוק מערכת הנשימה, ובסופו של דבר למוות. עם זאת, ההשפעה הפוטנציאלית של הגז המוזכרת בסרט היא מוגזמת בעליל. הסכנה היא בעיקר במגע ישיר עם ה-VX והמעבר שלו לגוף דרך העור. בסרט, גז ה-VX הוא בצבע ירוק זרחני בעוד שלמעשה הוא חסר צבע וריח. לעיתים קרובות, בשל זיהומים, צבעו משתנה לצהבהב במקצת.
בסרט, במגע עם גז VX, יש להזריק מנה של אטרופין בלב באמצעות מזרק עם מחט בגודל מרשים. במציאות, אין צורך להזריק אותו לתוך הלב, ולעיתים קרובות החיילים לומדים להזריק את המינון הנדרש לתוך הירך. יתר על כן, מזרקים אמנם חולקו לחיילים, אבל אין מחט נראית במזרקים האלו. זהו מזרק אוטומטי להזרקה שכאשר מזריקים המחט יוצאת באמצעות קפיץ. לאחר הלחיצה על המזרק האטרופין מוזרק לתוך הגוף באמצעות מנגנון השחרור.
מלון פיירמונט בסן פרנסיסקו, ממנו בורח מייסון, נמצא ברחוב מייסון.
בסרט, מטוסי ההורנט חולפים מתחת לגשר שער הזהב בדרכם לתקוף את האי. גובהו של הגשר מעל פני המים הוא 67 מטרים, כך שמעבר המטוסים אפשרי. אולם, בסרט חולפות 45 שניות מרגע המעבר מתחת לגשר, ועד רגע ההגעה מעל האי. בזמן הזה מספיק גודספיד להדליק שני זיקוקים ולנפנף בהם, כך שמפקדי המשימה מבחינים בעשן, ומספיקים לתת פקודת "חדל". במציאות, המרחק האווירי בין הגשר לבין האי הוא 4.7 ק"מ, מרחק שמטוס קרב עובר בטיסה רגילה בפחות מעשרים שניות.
הפקה

קוונטין טרנטינו היה התסריטאי של הסרט, יחד עם יונתן הנסליי ואהרון סורקין (שלושתם ללא קרדיט בסרט). הנסליי נפגע עמוקות מכך שלא ניתן לו קרדיט על פועלו. צמד התסריטאים מלוס אנג'לס (במקור מבריטניה), דיק קלמנט ואיאן לה פרנה, הובאו לבקשתו של קונרי כדי לכתוב את השורות שלו, אבל בסופו של דבר שינו הרבה מהדיאלוגים של הסרט. מרדף המכוניות לא היה בתסריט המקורי, זה היה רעיון של מייקל ביי. הרעיון שהדמות שניקולס קייג' מגלם לא תקלל, אלא תדבר בלשון נקייה שהמקסימום שלה הוא "מצוץ מן האצבע" נהגה על ידי קייג' בעצמו. ביי עבד בשיתוף פעולה הדוק עם אד האריס כדי לפתח את אופיו שיהיה ממשי ככל האפשר, ולאחר מכן כדי להוסיף מעט אהדה להאמל.
רוב הקטעים בסרט צולמו בבית הכלא לשעבר באלקטרז בשעות הלילה. שון קונרי החליט להישאר בזמן הצילומים באלקטרז והתגורר בקראוון שהובא לשם בעבורו.
היו מתחים במהלך הצילומים בין הבמאי מייקל ביי לבין מנהלי חברת וולט דיסני שפיקחו על הצילומים. בפרשנות מיוחדת עבור אוסף ה-DVD, ביי נזכר בתקופה שבה הוא התכונן לעזוב את הסרט והלך לפגישה עם המנהלים כאשר פנה אליו שון קונרי לבוש בגולף. קונרי, שגם הפיק את הסרט, שאל את ביי לאן הוא הולך, וכאשר ביי הסביר לו שיש לו פגישה עם המנהלים, שאל קונרי אם הוא יכול להתלוות אליו. ביי ציית וכשהגיעו בחדר הישיבות, "הלסתות של המנהלים ירדו כשהם ראו את קונרי מופיע מאחוריו". לפי ביי, קונרי הגן על ביי והתעקש שהוא עושה עבודה טובה וצריך להישאר לבד על הסרט.
הסצנה שבה וומאק, מנהל ה-FBI, נזרק מהמרפסת צולמה במלון פיירמונט בסן פרנסיסקו. הצילומים הובילו לטלפונים רבים למלון על ידי אנשים שראו אדם תלוי על המרפסת.
צנזורה

ב-DVD המקורי שהופץ בבריטניה, הסצנה שבה קונרי זורק סכין לתוך גרונו של השומר ואומר לקייג' "אתה לא צריך להסס" נחתכה, אם כי התמונה עצמה הוצגה בטלוויזיה הבריטית. כתוצאה מכך, כאשר קונרי אומר לקייג' בסצנה מאוחרת יותר "אני שמח שלא היססת זמן רב מדי", הסצנה איבדה את השפעתה על צופים שלא ראו את הסצנה הראשונה. חיתוכים אחרים כללו הקטנת ההשפעות של היריות המרובות לתוך רגליו של גמבל בחדר המתים לפגיעה אחת; חיתוך תמונה שמציגה תקריב של גמבל צורח כאשר המזגן מועך אותו; הקול כשמייסון משסף את צווארו של מרינה[דרושה הבהרה] ושני פצעי ירי עקובים מדם (של האמל ובקסטר), שניהם לקראת סוף הסרט.
כאשר הסרט הוצג בבכורה בטלוויזיה הגרמנית (RTL), הוא הוצג בשתי גרסאות: מהגרסה הראשונה (החל מהשעה 20:15) נחתכו רוב הקטעים האלימים והדם. צנזורה זו הרחיקה לכת עד כדי שלא ניתן היה לדעת כמה מהחיילים שרדו. הגרסה השנייה התחילה ב-01:00, והשאירה את כל הסצנות שלמות. אותו עיקרון חזר על עצמו גם בהקרנה השנייה של הסרט.
מהסרט צונזרו כמה קללות במהדורות האסיאתיות שלו; המונחים "לזיין" או "לעזאזל" מושמטים בדרך כלל או מוחלפים. למשל, בכל פעם ש"סרטי כוכב" (ערוץ סרטים פופולרי באסיה) מציג את הסרט, המשפט של קונרי, שבו הוא אומר לקייג' "המנצחים הולכים הביתה ומזיינים את מלכת הנשף" מוחלף ב"המנצחים הולכים הביתה לדייט עם מלכת הנשף".
פרסים והכרה

הפריצה לאלקטרז זכה במספר פרסים קטנים, כולל "הצמד הקולנועי הטוב ביותר" עבור קונרי וקייג' בטקס פרסי MTV Movie כמו גם במועמדות לפרס האוסקר עבור המוזיקה הטובה ביותר (קווין אוקונל, גרג פ' ראסל וקית' א ווסטר). בשלב זה הוא בעל דירוג "טרי" (67%) באתר Rotten Tomatoes על פי 48 ביקורות, מה שהופך אותו לסרט עם דירוג הטריות הגבוה ביותר של מייקל ביי והסרט הראשון והיחיד שלו שמוגדר כ"טרי".
הסרט נבחר למהדורת DVD מוגבלת על ידי "אוסף קריטריון", שמפרסם בעיקר סרטי arthouse, וסווג ברשימת "סרטים קלאסיים ועכשוויים חשובים" ו"הקולנוע במיטבו". במאמר התומך בבחירתו של הפריצה לאלקטרז נתן רוג'ר איברט, שהיה ביקורתי מאוד כלפי רוב הסרטים המאוחרים יותר של ביי, 3.5 כוכבים מתוך ארבעה כוכבים לסרט, וכינה אותו "הסרט נמצא בראשו של הז'אנר בגלל התסריט, הדיאלוגים השנונים והמיומנות בצילום והאפקטים המיוחדים".
הערות שוליים

↑  ראיון עם ארנולד שוורצנגר, באתר YouTube, ‏22 בינואר 2013 (באנגלית)
↑   סצנת התקיפה של האי, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 228035507   WorldCat (עם VIAF): 228035507 
האי אלקטרז במבט מלמעלה.
שון קונרי
ניקולס קייג'
כלא אלקטרז
השחקן מייקל ביהן חותם על עטיפת ה-DVD של הסרט במהלך כנס "Midtown Comics", ‏23 באוגוסט 2012.
אגם מרקאיבו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  13,210±1 קילומטר רבוע
 אורך:  99 קילומטר
 רוחב ממוצע:  67 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Catatumbo River, Apón River, Chama River, Escalante River 
 מקור לנהר:  מפרץ ונצואלה 
 מדינות באגן הניקוז:  ונצואלה ונצואלה
 קואורדינטות:  9°48′57″N 71°33′24″W﻿ / ﻿9.8158333333333°N 71.556666666667°W﻿ / 9.8158333333333; -71.556666666667
  (למפת ונצואלה מוגדלת) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביאגם מרקאיבו(למפת ונצואלה רגילה) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביאגם מרקאיבו
 
אגם מרקאיבו הוא גוף מים גדול בצפון-מערב ונצואלה. על אף שמו, מאחר שהוא מחובר למפרץ ונצואלה בצפונו באמצעות מיצר צר, לעיתים אין מחשיבים אותו כאגם, אלא כמפרץ או כלגונה. שטחו כ-13,512 קמ"ר, ואם מחשיבים אותו כאגם הוא הגדול ביותר בדרום אמריקה.
בתחילת המאה העשרים התגלו באגם כמויות גדולות של נפט, ונבנו על ידי ממשלות ונצואלה בתי זיקוק באגם. עתודות הנפט באגם נחשבות כעוגן הכלכלי של ונצואלה אך העתיד טמון במרבצי הנפט האקסטרה-כבד הרבים שנתגלו ברצועת אורינוקו.
בצפונו של האגם בנוי גשר גנרל רפאל אורדנטה (אנ'), המחבר במדינת סוליה את העיר מרקאיבו עם שאר חלקי ונצואלה. אורכו של הגשר כ-8.7 ק"מ ובנייתו הסתיימה בשנת 1962.
האזור מאופיין ברמת ברקים גבוהה - הברקים של קאטאטומבו.
הערות שוליים

↑  כדור הארץ מהחלל: מרקאיבו, ונצואלה באתר סוכנות החלל האירופית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550984605171  GND: 4037437-3  LCCN: sh85080889  NKC: ge831945  VIAF: 235904523   WorldCat (עם VIAF): 235904523 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ונצואלה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדוארד מויברידג'

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1830 קינגסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במאי 1904 (בגיל 74) הרובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Edward James Muggeridge 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Woking Crematorium 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2011) 
 
סוס דוהר של מויברידג'
אדוארד מויברידג' (באנגלית: Eadweard Muybridge‏; 9 באפריל 1830 – 8 במאי 1904) היה צלם אמריקאי יליד בריטניה וממבשרי אמנות הקולנוע; הראשון שהצליח לצלם תנועה מהירה והראשון שעשה שימוש במספר רב של מצלמות סטילס במטרה ליצור אשליה של תנועה המבוססת על עקרון רציפות הראייה. מויברידג' המציא במסגרת ניסוייו מתקן הקרנה של תמונות נעות (בשם זוּאוֹפְּרָקְסִיסְקוֹפּ), שהקדים בכמה שנים את מקרן סרטי הקולנוע הנמצא בשימוש עד היום.
שנים ראשונות

מויברידג' נולד כאדוארד ג'יימס מגרידג' (Edward James Muggeridge) בקינגסטון שעל התמזה באנגליה, בנם של ג'ון וסוזן מוגרידג'. הוא שינה את שמו כמה פעמים, למייגרידג' תחילה, ומאוחר יותר למויברידג', בעת שהיגר לארצות הברית בשנות החמישים של המאה ה-19. בשנת 1855 הגיע לסן פרנסיסקו והחל קריירה של סוכן ספרותי ומוכר ספרים. הוא החל לגלות עניין בצילום במיוחד בשנת 1860 בעת שהחלים מתאונת כרכרה שאירעה לו בטקסס, ובה כמעט ונהרג. מויברידג' נסע לאנגליה כדי להשתקם ולהחלים, ושיטת הטיפול שלו, שהתבססה על "ריפוי טבעי" ותרפיה בעזרת פעילות בטבע, הביאה אותו לשקוע בלימוד ובתרגול של צילום טבע. ב-1866 חזר מויברידג' לסן פרנסיסקו והצטרף לעסק צילום מקומי.
תצלומי המערב

מויברידג' החל לבסס את שמו כצלם בשנת 1867, בסדרת תצלומים של הפארק הלאומי יוסמיטי, רובם תצלומים ששיחזרו דימויים של צלם הנופים האמריקאי הידוע קרלטון א. ווטקינס. מויברידג' זכה במהרה להצלחה כצלם נופים, ותצלומיו תיארו את ההוד וההדר האקספרסיביים של מראות המערב. רוב תצלומיו צולמו בטכניקת לוח הצילום הרטוב, ובפורמט סטריאוסקופי. מאחר שחומרי הצילום באותה תקופה היו רגישים לגלי אור כחולים יותר מאשר לגלים ירוקים (ואדומים), לא ניתן היה להגיע לחשיפה נכונה אחת, בה התקבלו פרטים גם בקרקע וגם בשמיים. במרבית תצלומי הנוף, לפיכך, אזור השמיים נחשף בחשיפת יתר והפך למשטח אחיד ונטול פרטים. מויברידג' פיתח שיטות צילום מיוחדות ומניפולטיביות, שאיפשרו לו ליצור שמיים דרמטיים ומלאי עננים, בעזרת תריס שחילק את חשיפת לוח הצילום לזמני חשיפה שונים. לעיתים יצר שני נגטיבים מאותו מראה, אך בחשיפות שונות שהותאמו פעם לתאורת הקרקע ופעם לתאורת השמיים; משני הנגטיבים הללו יצר, לאחר מכן, הדפס אחד. מויברידג' היה רגיל למניפולציות צילומיות ולמרבה ההפתעה, השתמש בהן גם בכמה מניסוייו המדעיים בצילום תנועה. את התצלומים פרסם תחת הפסבדונים "הליוס" (Helios).
בקיץ 1868 התמנה לצלם משלחות של צבא ארצות הברית לאזורים שנרכשו זה עתה באלסקה. בשנת 1871 קבוצת "המחקר הגאולוגי של קליפורניה" הזמינה את מויברידג' לצלם מחקר בסיירה העילית. באותה השנה התחתן הצלם עם פלורה סטון. בשנים הבאות ערך עוד מספר מסעות כצלם מצליח. בשנת 1873 חברת הרכבת המרכז-פסיפית (אנ') התקדמה לתוך אזורים אינדיאנים, וצבא ארצות הברית שכר את מויברידג' לצלם את מלחמת המדוק (Modoc War)(אנ') בצפון קליפורניה, שהחלה בעקבות הפלישה.
סטנפורד וחידת הסוס הדוהר

בשנת 1872 שכר איש-העסקים לילנד סטנפורד, מושל מדינת קליפורניה לשעבר, נשיא חברת הרכבת המרכז-פסיפית ובעליהם של מסלולים למרוץ סוסים, את שירותיו של מויברידג' כצלם כדי לצלם את סוסיו. במסגרת ניסיונותיו לפתח אורווה של סוסי המרוץ המשובחים ביותר בארצו, ניסה סטנפורד לפתור את החידה העתיקה בנוגע לתנועת סוסים: האם ישנו רגע בדהרת הסוס בו עוזבות כל פרסותיו את הקרקע והוא אינו נוגע באדמה. סטנפורד תמך בסברה לפיה רגלי הסוס ניתקות מן הקרקע בעת הדהירה. אגדה מספרת שהמושל לשעבר לא הסתפק רק במחקר האקדמי, אלא הוסיף גם התערבות על סכום עתק של 25,000 דולר לטובת טיעונו. עם זאת, מעולם לא הוכח קיומה של ההתערבות.
סטנפורד ניסה לרשום את תנועת הסוס בעזרת מכשירים מכניים שונים, אך ללא הצלחה. אי-לכך, פנה אל מויברידג', שהיה מהצלמים הידועים ביותר במערב ארצות-הברית, בהצעה שיפיק עבורו דימוי בודד בו יראה הסוס באוויר. מויברידג' הופתע מההצעה הנועזת, שכן, כפי שציין בכתביו מאוחר יותר, באותה תקופה ניסיונות לצלם תנועה היו נדירים ונעשו רק על ידי הצלמים הבולטים ביותר, וגם אז הוגבלו לרישום של סצנות רחוב צפויות, שלא היו מהירות יותר מקצב הליכה רגיל. מויברידג' הודיע לסטנפורד שניסיון כזה מעולם לא נעשה לפני כן, וכי הצילום עדיין לא הגיע לרמת תחכום שמאפשרת רישום של סוס בדהרה, אך סטנפורד השיב לו "חושבני שאם תיתן דעתך לנושא, תצליח לעשות זאת, ואני מבקש שתנסה".
מויברידג' אכן החל לנסות לפתור את החידה, והשתמש בכל הכלים שעמדו לרשותו, אך ניסיונותיו נקטעו לזמן מה בעת שעזב את המדינה בשל משפט הרצח בו היה מעורב.
סטנפורד וחידת הסוס הדוהר > רצח לרקינס, משפט וזיכוי

בשנת 1874, בעודו בסן-פרנסיסקו, גילה מויברידג' שלאשתו, פלורה שלקרוס יש מאהב, מיג'ור הארי לרקינס (Larkyns), וב-17 באוקטובר אותה שנה רצח אותו ביריות אקדח. עיתון מקומי הביא את סיפור הרצח:
בבוקר יום א' האחרון, התקבלו הידיעות על הטרגדיה הנוראה שהתרחשה בלילה הקודם בסביבות השעה אחת עשרה, במגורי וו.א. סטוארט, סמוך למכרה יֶילוֹ ג'אקט קוויקסילבר, כשבעה מיילים ומחצה מערבית לקליסטוגה (Calistoga) שבמחוזותנו [...] ביום שבת האחרון...אדוארד ג'. מויברידג', אמן צילום ידוע מסן פרנסיסקו, גילה, באמצעות מכתב שנפל לידיו, שאשתו, ששהתה באורגון באותה העת, ושאליה היה קשור מאוד, קיימה מזה זמן קשר אינטימי פושע עם מיג'ור הארי לרקינס. [...] אחוז טירוף מהגילוי, יצא מיד לקליסטוגה [...] הוא דפק על הדלת ושאל אם מייג'ור הארי לרקינס נמצא. האדון שעמד ליד הדלת הודיע שהוא האיש, והזמינו פנימה; [מויברידג'] סירב בנימוס וטען כי ברצונו לראות את המיג'ור לרגע בחוץ. המיג'ור, שהיה באותה העת עסוק במשחק cribbage עם גברת, ענה לקריאה. כשפתח את הדלת והביט החוצה אל החשיכה, קרא: "מיהו זה? איני יכול לראותך." מר מויברידג' אמר "ערב טוב, מיג'ור; שמי הוא מויברידג' וזוהי התשובה למכתב ששלחת לאשתי," וירה בחזהו של לרקינס. המיג'ור התנודד לאחור ונמלט דרך המטבח וחדר האירוח, יצא מהדלת הראשית ונפל תחת עץ אלון גדול. מר סטייסי והאחרים נשאוהו לבית והניחוהו על המיטה, שם נפח את נשמתו לאחר כדקה ומחצה.
מויברידג' נעצר בלא התנגדות והועמד למשפט באשמת רצח מדרגה ראשונה בפברואר 1875. הוא טען, באמצעות עורך דינו, שאינו אשם הודות לאי-שפיות, והביא את אירוע תאונת הכרכרה בה היה מעורב ב-1860 כגורם ל"אברציה מנטלית" (mental aberration) אצלו. המוציא לאור של תצלומי מויברידג' מיוסמיטי העיד על אי-שפיותו של הצלם, שטיפס למקומות גבוהים ומסוכנים בעמק במטרה להשיג מראות יפים, ללא כל התחשבות בשלומו ובריאותו ובאופן שאף אדם שפוי לא היה מסתכן. חבר המושבעים נתבקש לקבוע האם הרצח היה מוצדק או לא, ותריסר חבריו זיכו פה אחד את היורה על בסיס "רצח מוצדק" (justifiable homicide). סטנפורד היה זה ששילם עבור הגנתו המשפטית של צלם הסוסים שלו.
מויברידג' חשד שלרקינס הוא למעשה האב של בנו היחיד והתכחש מאז לילד, אף על פי שכבוגר, דמה הבן באופן ניכר למויברידג'. בנו פלורדו (פלודי) הליוס מויברידג' (1874–1944), נהרג בגיל 69 מפגיעת רכב, הוא עבד בחוות כל חייו בעבודות קשות יום.
מקרה זה שימש כמקור השראה לאופרה "הצלם" של המלחין פיליפ גלאס, ובה משפטים מתוך מכתביו של מויברידג' לאשתו בעת המשפט.
הזואופרקסיסקופ

הצעתו של מארה, לעשות סינתזה של תצלומיו האנליטיים של מויברידג' כדי ליצור "אנימציה ויזואלית", חזרה שוב במאמר בחודש אוקטובר ב-Scientific American ובמאמר ב-9 ביולי ב-The Art Interchange. מויברידג' עצמו הכין ומכר מהדפסי תצלומיו רצועות זואטרופ (zoetrope, מתקן שהומצא במחצית הראשונה של המאה ה-19 ליצירת אשליה של תנועה). במקביל, עבד מויברידג' בשלהי 1879 על פיתוח מקרן שיוכל להראות את תצלומיו בתנועה: המכונה שבנה הורכבה בבסיסה ממכשירים קיימים - סוגים של "צעצועים פילוסופיים" - בעיקרם הפנקיסטוסקופ ופנס קסם. פנס הקסם שולב עם מנגנון של שני דיסקים שנעו בכיוונים מנוגדים. דיסק אחד שקוף, עליו צוירו, ואחר-כך הודבקו, רצף תצלומי התנועה, ודיסק שני ממתכת, שחורץ בחריצים ששימשו לסירוגין כתריס שמעלים דימוי אחד וחושף את הבא אחריו, כך שנוצרה אשליית תנועה. למכשיר שבנה קרא מויברידג' תחילה זואוגירוסקופ (Zoogyroscope), אך מאוחר יותר שינה את השם לזואופרקסיסקופ (zoopraxiscope), שזכה באחד מעיתוני התקופה לכינוי "פנס קסם שהשתגע". מויברידג' יצר בחייו מאות "סרטונים" בני שניות אחדות, שכללו בעיקר צילומים של בעלי חיים ובני אדם בתנועה.
הזואופרקסיסקופ היה קרוב לוודאי המקרן הקולנועי הראשון בעולם ולבטח אחד המוקדמים, והפך לאחד ממקורות ההשראה של תומאס אדיסון בהמצאת הקינטוסקופ.
מצויד במכשיר ההקרנה שלו, החל מויברידג' להסתובב ברחבי העולם, לשאת הרצאות מאוירות על תנועת הסוס, ולחפש מימון להמשך מחקריו. במהלך מסעותיו, בעת ששהה באנגליה ב-1882, שמע כי סטנפורד מימן ופרסם ספר יחד עם פיזיקאי בשם ג'יי. ד. ב. סטילמן, The Horse in Motion as Shown by Instantaneous Photography (בהוצאת: Osgood & Co., 1882), ובו מופיעים רישומים ותחריטים שנעשו על-פי תצלומיו, מבלי לציין בהבלטה את שמו כיוצר התצלומים. מלבד העלבון הצורב שספג, פגע הפרסום ביכולתו להשיג מימון למחקריו, והוא עזב את אירופה ושב לארצות-הברית כדי לתבוע את סטנפורד על הפרת זכויות יוצרים, משפט בו הפסיד.
ראו גם

אטיין ז'ול מארה
זואופרקסיסקופ
לקריאה נוספת

Braun, Marta, (1997). The Expanded Present: Photographing Movement, in: Ann Thomas, Beauty of Another Order: Photography in Science, Yale University Press, pp. 150–185
Braun, Marta, (1984). Muybridge's Scientific Fiction, Studies in Visual Communication, vol. 10, no. 3.
Brookman, Philip et al. (2010). Eadweard Muybridge, London: Tate Publishing.
Hass, R. B., (1976). Muybridge, Man in Motion, Berkeley
Mileaf, Janine, A. (2002). Poses for the Camera - Eadweard Muybridge's Studies of the Human Figure, American Art: The Journal of the Smithsonian's American Art Museum, 16, 3.
Marks, William, (1973). The Mechanism of Instantaneous Photography, Animal Locamotion: The Muybridge Work at the University of Pennsylvania, ed. W. D. Marks, H. Allen, and F. X. Dercum, Lippincott, Philadelphia 1888; repr. Arno Press, New York
Mozley, Anita V., (1979). Introduction to Muybridge's Complete Human and Animal Locamotion, Dover, New York.
Mozley, A. V., Hass, R. B., and Foster-Hahn, F., (1972, revised 1973). Eadweard Muybridge: The Stanford Years, 1872-1882, Stanford, Departement of Art.
Solnit, Rebecca, (2003). River of Shadows: Eadweard Muybridge and the Technological Wild West, London: Penguin Books.
אזולאי, אריאלה, (2007). האמנה האזרחית של הצילום, הוצאת רסלינג, עמ' 164–171.
הערות שוליים

↑  Anita Ventura Mozley, (1979). "Introduction to the Dover Edition", in: Muybridge's Complete Human and Animal Locomotion', New York: Dover Pub. Inc., p.xi
↑  Muybridge, "Leland Stanford's Gift to Art and to Science", 1881, as quoted in: A. V. Mozley, Muybridge's Complete Human and Animal Locamotion, Dover Pub., 1979, p. xii
↑  Calistoga Free Press, Saturday, 24 October 1874. As quoted in: A.V. Mozley, "Introduction", Muybridge's Complete Human and Animal Locomotion, Ibid., p. xiv
↑  ראו כאן:
Résultats de recherche — Medica — BIU Santé, Paris, www.biusante.parisdescartes.fr
↑  California Spirit of the Time, 22 June 1878, As quoted in: A.V. Mozley, "Introduction", Muybridge's Complete Human and Animal Locomotion, Ibid., p. xvii
↑  Étienne-Jules Marey, As quoted in: Mozley, Ibid., p. xvii-xviii
↑  Mozley, Ibid., p. xviii
↑  Braun, (2010). "Animal Locomotion", in: Eadweard Muybridge, Philip Brookman et al., London: Tate Publishing. pp. 271-273
↑  Étienne-Jules Marey, (1899). La Chronophotographie, Conférence du Conservatoire National des Arts et Métiers, Paris: Gauthier-Villars, p.9
↑  Braun, Marta, (1997). The Expanded Present: Photographing Movement, p.173
↑  Braun,Ibid., p.174
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507799305171  PLWABN: 9810604698105606  AGSA: 9951  BIBSYS: 90274912  BNC: 000045786  BnF: cb12306392q (data)  CiNii: DA02092702  DSI: 953  GND: 118735438  ISNI: 0000 0001 2117 9845  KulturNav: fb3fef45-9626-40c4-8208-c799f3635483  LCCN: n79075151  LNB: 000212840  MusicBrainz: 552c6099-7b8c-4a70-850a-3e558e4d048f  NARA: 10582473  NDL: 00769704  NGV: 2268  NKC: jx20090907021  NLA: 35371070  NLK: KAC2018O8464  NSK: 000284196  NTA: 069415609  PIC: 1930  RERO: 02-A003621376  RKD: 238368  SNAC: w6ns0w9f  SUDOC: 031940919  TePapa: 6565  Trove: 929026  ULAN: 500115207  VIAF: 2538199   WorldCat (עם VIAF): 2538199 
סדרה מוקדמת של תצלומי סוס דוהר של מויברידג', שצולמה ב-19 ביוני 1878. תצלומים אלו צולמו עדיין בטכניקה הישנה של לוח צילום רטוב, שהייתה רגישה פחות לאור, ולכן התוצאה נראית כצלליות נטולות פרטים על רקע לבן
סדרת תצלומי סוס דוהר עם פרש, מהם מורכבת אנימציית הסוס הדוהר למטה. בסדרה זו יש פרטים רבים יותר באובייקט המצולם
אנימציה מתצלומי הסוס הדוהר שנראית לעיל
אנימציה של דמויות רוקדות שצייר אדוארד מויברידג' בשנת 1893, המדמה צפייה במכשיר פנקיסטיסקופ. מכשיר הזואופרקסיסקופ של מויברידג' פותח על בסיס מכשיר הפנקיסטיסקופ, במשולב עם פנס קסם, כשאת הציורים מחליפים תצלומי התנועה שצילם
אשה ערומה יורדת במדרגות - מצולמת מזווית מקבילה ובתשעים מעלות. לוח מספר 137 מתוך Animal Locomotion, 1887. בלוח זה ניתן לראות כיצד יוצר מויברידג' הטעייה אסתטית כדי להעלים כשל טכני במנגנון הצילום: בשורה התחתונה חסרה תמונה. התמונות השנייה והשלישית מימין בשורה זו לא נחתכו עבור ההדפס הסופי, כך שהן ממלאות את הרווח שנוצר מהנגטיב החסר.
התוצאה: אשה ערומה יורדת במדרגות
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1933

| --- | --- |

אצטדיון של מועדון הטניס וסט סייד
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  14 באוגוסט 1933 – 10 בספטמבר 1933 (28 ימים) 
 מספר תחרות:  53 
 עיר מארחת:  ניו יורק, בוסטון
 אצטדיון:  מועדון הטניס וסט סייד מועדון הקריקט לונגווד
 זוכה:  גברים:פרד פרי (הממלכה המאוחדת) נשים:הלן ג'ייקובס (ארצות הברית) זוגות גברים:ג'ורג' לוט/לסטר סטופן (ארצות הברית)  זוגות נשים:בטי נאטהול/פרדה ג'יימס (הממלכה המאוחדת) זוגות מעורבים:אלזוורת' ויינס/אליזבת ריין (ארצות הברית)
 
 → אליפות ארצות הברית הפתוחה 1932 אליפות ארצות הברית הפתוחה 1934 ← 
 
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1933 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא. למעט תחרות זוגות הגברים התחרויות התקיימו במועדון הטניס וסט סייד שבקווינס. התחרות התחילה ב-14 באוגוסט בתחרות הנשים שהסתיימה ב-19 באוגוסט. תחרויות זוגות הגברים התקיימו בפרברי בוסטון. הם החלו ב-2 בספטמבר והסתיימו ב-10 בספטמבר.