stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי שפור
הערות שוליים

↑  ד"ר רז כהן, תוכניית קונצרט בסדרת "קאמרי בצהרי שישי" של התזמורת הסימפונית ראשון לציון 22.11.19
↑  ד"ר רז כהן, הרצאה לפני קונצרט בסדרת "קאמרי בצהרי שישי", 22 בנובמבר 2019
↑  ד"ר רז כהן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268435405171  PLWABN: 9810567803505606  BIBSYS: 90527086  BNE: XX1094212  BnF: cb12288076m (data)  CiNii: DA06428339  GND: 118616366  ICCU: MILV164802  ISNI: 0000 0001 2133 5350  LCCN: n81032853  LNB: 000036934  MusicBrainz: 328e23ea-d79c-4c58-bd20-bbdd3f64bb8e  NDL: 01010562  NKC: jn19990008121  NLA: 36491277  NLG: 234056  NLK: KAC201916118  NSK: 000052522  NTA: 070013985  RKD: 431752  SELIBR: 206348  SNAC: w6dz0jq7  SUDOC: 08078514X  Trove: 1260250  VcBA: 495/279342  VIAF: 54210590   WorldCat (עם VIAF): 54210590
כריס ובר

| --- | --- |

ובר בשנת 2010
 לידה:  1 במרץ 1973 (בן 51) דטרויט שבמישיגן, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.08 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת מישיגן
 דראפט:  בחירה ראשונה, 1993 אורלנדו מג'יק
 היכל התהילה:  הוצג כשחקן בשנת 2021
 קבוצות כשחקן
 1993–1994   1994–1998   1998–2005   2005–2007   2007   2008:  גולדן סטייט ווריורס   וושינגטון בולטס/ויזארדס   סקרמנטו קינגס   פילדלפיה 76'   דטרויט פיסטונס   גולדן סטייט ווריורס
 הישגים כשחקן
 5 בחירות למשחק האולסטאר (1997, 2000–2003)   חמישיית העונה הראשונה (2001)   חמישיית העונה השנייה (1999, 2002, 2003)   חמישיית העונה השלישית (2000)   זוכה פרס רוקי העונה (1994)
מייס אדוארד כריסטופר "כריס" ובר השלישי (באנגלית: Mayce Edward Christopher "Chris" Webber III; נולד ב-1 במרץ 1973 בדטרויט, מישיגן) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA. ידוע בעיקר בשל הצלחתו בקבוצת סקרמנטו קינגס. במהלך קריירת ה-NBA שלו, ובר שיחק גם במדי קבוצות גולדן סטייט ווריורס, וושינגטון ויזארדס, פילדלפיה 76' ובדטרויט פיסטונס. במרץ 2008 פרש ובר ממשחק פעיל בעקבות פציעה בברך.
בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ראשית חייו

את לימודיו התיכוניים עשה בתיכון DCDS שבדטרויט. תחת הובלתו זכה התיכון בשלוש אליפויות כדורסל רצופות של מדינת מישיגן. בשנתו האחרונה בתיכון, הציג ובר ממוצעים מרשימים של 29.4 נקודות ו- 13 ריבאונדים למשחק, תוך שהוא נבחר בסיומה ל-"מר הכדורסל של מישיגן" לעונת 1990-1991.
עם סיום לימודיו בתיכון, עבר ובר לשחק באוניברסיטת מישיגן שם שיחק במשך שנתיים. במישיגן, הוביל ובר את חבורת השחקנים שנודעה בכינוי "החמישייה האגדית" החמישייה כללה את ג'וואן האוורד, ג'יילן רוז, ג'ימי קינג, ריי ג'קסון ואת ובר עצמו. כולם שחקני שנה ראשונה 1991. החמישייה הצליחה להביא את נבחרת הכדורסל לגמר ה-NCAA פעמיים, כשהיא מפסידה בשתיהן. שחקני "החמישייה האגדית", נהגו ללבוש מכנסי ספורט "זרוקים" ונעליים שחורות, מה שהביא לתפיסתם כמביאי אווירת היפ-הופ למשחק, תפיסה התרמה לפופולריות הרבה לה הם זכו. ארבעה משחקני החמישייה (ובר, רוז, הווארד וקינג) הפכו בהמשך דרכם לשחקני NBA.
במשחק גמר האליפות שנערך ב-חמישה באפריל, 1993, מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ביקש ובר פסק זמן 11 שניות לסיום המשחק, כשלקבוצתו לא נותרו עוד פסקי זמן לקחת, וכשמישיגן פיגרה ב-2 נקודות בלבד, 73-71. מעשה זה גרר עבירה טכנית נגד מישיגן, והכריע למעשה את המשחק לטובת קרוליינה הצפונית. האירוע סימן את סוף קריירת הכדורסל של ובר בקולג'ים, קריירה במהלכה זכה במספר תארים אישים. תארים אלו נלקחו מובר מאוחר יותר בעקבות חשדות למעורבות של ובר בענייני הימורים והתנהלות לא חוקית שלו במסגרת משחקיו עם אוניברסיטת מישיגן.
קריירה ב-NBA > גולדן סטייט ווריורס

ובר נבחר ראשון בדראפט של 1993 על ידי האורלנדו מג'יק, ועוד באותו ערב הועבר לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לפני הארדוויי ושלוש בחירות סיבוב ראשון עתידיות בדראפט. בשנתו הראשונה בליגה הציג ובר ממוצעים של 17 נקודות ו- 9.1 ריבאונדים למשחק וזכה בפרס רוקי השנה ב-NBA. לובר היה חלק חשוב בהובלת הווריורס בחזרה למשחקי הפלייאוף באותה שנה. למרות זאת, בין ובר ומאמנו דון נלסון, שרר סכסוך ממושך. מקור סכסוך זה היה ברצונו של האחרון להפוך את ובר לשחקן פנים, וזאת על אף יכולות השליטה והמסירה המצוינות שלו (בהתחשב בגובהו - 2.08 מטרים). בסוף אותה שנה ניצל ובר סעיף בחוזה שלו שאיפשר לו שלא להמשיך לשחק במדי הקבוצה, תוך שהוא מצהיר כי אין בכוונתו לשוב אליה עוד. בהיעדר אפשרויות רבות, הסכימה הקבוצה לעסקת חילופין, בשולחה את ובר לוושינגטון בולטס, בעבור הפאוור פורורד טום גוואליאוטה ושלוש בחירות סיבוב ראשון עתידיות בדראפט.
ב-2008 חזר ובר לשחק בקבוצה.
קריירה ב-NBA > וושינגטון בולטס/ויזארדס

בשנתו השנייה בליגה עבר לשחק בוושינגטון בולטס, בה שיחק שלוש עונות, ואיחד כוחות עם חברו למכללה במישיגן, ג'וואן הווארד.
בעונת 1995-1996, נפצע ובר והוגבל עד כדי משחק ב-15 משחקים בלבד באותה עונה. 
לאחר החלמתו מהפציעה ושובו לשחק, נבחר לנבחרת האולסטאר בשנת 1997. בשנה זו הוביל ובר את הוויזארדס לפלייאוף בפעם הראשונה מזה 9 שנים, אך הקבוצה הודחה על ידי השיקגו בולס של מייקל ג'ורדן. עד לסוף 1998, ביסס ובר את היותו פאוור פורוורד (עמדה מספר 4) מצוין, אך זמנו בקבוצה תם.
קריירה ב-NBA > סקרמנטו קינגס

ב-14 במאי 1998, הועבר ובר לסקרמנטו קינגס תמורת מיץ' ריצ'מונד ואוטיס ת'ורפ. בתחילה לא חפץ ובר במעבר שכן סקרמנטו נודעה כקבוצה חלשה מזה שנים רבות. ובר אף פרסם שכמעט ולא עלה למטוס ממישיגן לסקרמנטו, אך אביו שכנע אותו לבסוף להצטרף לקבוצה. עם הגיעו לסקרמנטו, החתימו הקינגס גם את הסנטר ולאדה דיבאץ, ובחרו בדראפט את הרכז  ג'ייסון ויליאמס. בעונת 1998-1999 הקצרה (עונת השביתה בליגה), סקרמנטו העפילה לפלייאוף וכמעט והדיחה באופן מפתיע את יוטה ג'אז, וכוכביה קארל מלון וג'ון סטוקטון. בשנים הבאות, הקינגס בהובלתו של ובר הפכה לקבוצה מרשימה שנחשבה למועמדת לזכייה באליפות ה- NBA. ובר נבחר למשחק האולסטאר ב- 2000 ו- 2001, תוך שהוא מחזק את מעמדו כאחד מהפאוור-פורוורדים הטובים ביותר בליגת ה- NBA. עונתו הטובה ביותר של ובר הייתה עונת 2000-2001, בה הציג ממוצעים מצוינים של 27.1 נקודות ו- 10 ריבאונדים למשחק.
ב- 27 ביולי 2001, חתם ובר על חוזה חדש עם סקרמנטו בערך של 127 מיליון דולר אמריקני למשך שבע שנים. חוזה שזכה לביקורות וגרר הדיינות ביכולותיו, משכורתו הגבוהה ופציעותיו הרבות של ובר, כמו גם ביכולותיה הטובות של הקבוצה גם בהיעדרו של ובר מהמשחק. למרות זאת ביקורות אלו, בשנת 2002, הוביל ובר את סקרמנטו לעונה מצוינת שהסתכמה במאזן של - 61 ניצחונות ו- 21 הפסדים בלבד. בעונה זו נבחר ובר בפעם הרביעית לאולסטאר. סקרמנטו העפילה לגמר המערב, שם שיחקה נגד האלופה לוס אנג'לס לייקרס בראשות קובי בריאנט. הקינגס הציגו יכולת טובה נגד הלייקרס וכבר הובילו 3-2 בסדרה, אך לבסוף הקבוצה נוצחה, במשחק שביעי ומכריע בסדרה. במשחק זה הובילו הקינגס ב 12 נקודות עם סיום הרבע השלישי. בעונה העוקבת עמדו ממוצעיו של ובר על 23 נקודות ו- 11 ריבאונדים למשחק. שמו הועלה כאחד מהשחקנים המועמדים לתואר ה-MVP, והוא נבחר בפעם החמישית, לקבוצת האולסטאר. משחק אותו הוא החמיץ בשל פציעה בברך. ובר התאושש מהפציעה, והקינגס היו המועמדים המובילים לזכייה באליפות ה- NBA. במשחק השני בחצי גמר המערב בשנת 2003 נגד הדאלאס מאבריקס, ובר שוב סבל מפציעה בברך שאיימה לסיים לו את הקריירה, ואף השביתה אותו למשך שנה שלמה. לאחר ניתוח, חזר ובר ל-25 המשחקים האחרונים בעונת 2003-2004, אך יכולותיו האתלטיות, זריזותו וקלות תנועתו נחלשו באופן משמעותי.
קריירה ב-NBA > פילדלפיה 76'

בפברואר 2005, ובר, יחדיו עם מייקל ברדלי ומאט בארנס, הועבר לפילדלפיה 76' בתמורה לקני תומאס, בריאן סקינר וקורליס ויליאמסון. השתלבותו של ובר בהתקפת הקבוצה הייתה מעט ארוכה, שכן הייתה לו זו הפעם הראשונה בקריירה בה הוא היווה רק את אפשרות הקליעה השנייה בקבוצה, בעוד הראשונה הייתה אלן אייברסון. לבסוף לובר היה חלק בהעפלתה של פילדלפיה לפלייאוף של 2005, בו הפסידה הקבוצה לדטרויט פיסטונס. שנה לאחר מכן לא העפילה הקבוצה לפלייאוף וזאת על אף עונה טובה של ובר בה הציג ממוצעים של 20 נקודות ו- 10 ריבאונדים למשחק. ביום שלישי, ה-18 באפריל 2006, ובר וחברו לקבוצה אלן אייברסון נקנסו בעקבות אי הופעה למשחק הבית האחרון שלהם באותה העונה, למרות העובדה ששניהם היו פצועים. יום לאחר מכן, שניהם התנצלו על התנהגותם.
קריירה ב-NBA > שלהי הקריירה

לאחר חצי עונה בה כמעט ולא שיחק, קנתה פילדלפיה את יתרת חוזהו של ובר ושחררה אותו מן הקבוצה. ובר שהפך לשחקן חופשי חתם על חוזה לשארית עונת 2006-07 בקבוצת עיר הולדתו, דטרויט פיסטונס. בעונת 2007-08 שב ובר לשחק בווריורס בה החל את הקריירה, אך נפצע בתחילת העונה. לאחר שנואש מהניסיונות לשוב מפציעה בברך, החליט ובר לפרוש ממשחק פעיל, בגיל 35.
הסתבכויות עם החוק

לוובר נודעו מספר הסתבכויות עם החוק ועבירות פליליות.
ב-1998, נעצר והואשם בתקיפה מדרגה-שנייה, התנגדות למעצר, אחזקת מריחואנה, נהיגה תחת השפעה של מריחואנה וחמש עבירות תנועה אחרות, אחרי שהורד מהכביש בדרכו לאימון בשל עבירת מהירות.
הוא זוכה מארבעת האישומים הראשונים לעיל ושילם לבסוף קנסות מצטברים של 560 דולר בלבד.
מאוחר יותר באותה שנה, בעת פגרה של הליגה, נתפס במכס האמריקאי עם שובו ממסע פרסום לנעלי פילה ב-פוארטו ריקו, כשברשותו 11 גרם של מריחואנה. תפיסה שהובילה לתשלום של 500 דולר קנס, וזמן קצר לאחר מכן לביטול חוזה הפרסום עם פילה. לאחר הביטול, תבע ובר את החברה בגין פיטורין לא הוגנים אך הפסיד.
נוסף לאירועים אלו, לוובר נודע כאמור חלק גם ב"סקנדל הכדורסל של אוניברסיטת מישיגן".
כריס ובר נגד ג'ו סמית' משיקגו בולס
כריס ווטסון (מדינאי אוסטרלי)

ג'ון כריסטיאן ווטסון (באנגלית: John Christian Watson; ‏9 באפריל 1867 – 18 בנובמבר 1941) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השלישי. הוא היה ראש הממשלה הראשון מטעם מפלגת הלייבור האוסטרלית, והראשון מכל מפלגות הלייבור בעולם.
לאחר שבע שנים שבהן כיהן כחבר הפרלמנט של מדינתו, הוא נבחר לפרלמנט האוסטרלי הראשון ב-1901, שבו קיבלו כל מפלגות הלייבור במדינות אוסטרליה 15.8% מהקולות במסגרת הבחירות בשיטה הרובנית, כשהן מתמודדות מול שתי מפלגות דומיננטיות. בבחירות של 1903 עלה אחוז התמיכה בלייבור ל-31% ול-36.6% ב-1906. החל מהבחירות הראשונות היוותה מפלגת הלייבור לשון המאזנים והעניקה את תמיכתה למפלגת הפרוטקשניסטים בתמורה לוויתורים לטובת הקו המדיני של הלייבור. תקופת כהונתו של ווטסון כראש ממשלה הייתה קצרה, ארבעה חודשים בלבד. הוא התפטר מתפקידו כמנהיג מפלגת הלייבור ב-1907 ופרש מהפרלמנט ב-1910. המפלגה, בהנהגתו של אנדרו פישר, ניצחה בבחירות של 1910, זכתה ברוב של 50% והקימה את ממשלת הרוב הראשונה של אוסטרליה וכן זכתה לרוב הראשון בסנאט. ווטסון ואחרים הורחקו בהמשך מהמפלגה שהוא היה ממייסדיה, על רקע סוגיית גיוס החובה במלחמת העולם הראשונה.
על פי דבריו של ההיסטוריון פרסיבל סרל, ווטסון "הותיר רושם ניכר על בני תקופתו יותר משנתפס מלכתחילה. הוא הגיע למפלגתו בזמן הנכון ומנהיגותו עמדה בסימן של כנות, דרך ארץ ומתינות" אלפרד דיקין כתב על ווטסון: "מפלגת הלייבור חייבת תודה רבה למר ווטסון, המנהיג שנימוסיו ושיפוטו איפשרו למפלגה להשיג את רבות מההצלחות הפרלמנטריות שלה".
ראשית חייו

ווטסון ציין שאביו היה ימאי בריטי בשם ג'ורג' ווטסון. המקורות הכתובים סותרים מידע זה ומעידים שאביו של ווטסון היה אזרח צ'ילה ממוצא גרמני בשם יוהאן כריסטיאן טאנק (Johan Cristian Tanck) ושווטסון עצמו נולד בעיר ולפראיסו שבצ'ילה. המקורות מציינים גם שאמו של ווטסון הייתה ניו זילנדית בשם מרתה מינצ'ין, שנישאה לטאנק בניו זילנד ויצאה יחד איתו לים. ב-1868 נפרדו הוריו של ווטסון וב-1869 נישאה מרתה לג'ורג' ווטסון, שהעניק לכריס הצעיר את שמו. כל העובדות הללו לא נודעו אלא רק לאחר מותו של ווטסון. הוא למד בבית ספר באומרו שבאי הדרומי של ניו זילנד ובגיל 13 החל לעבוד כשוליה בבית דפוס. ב-1886 הוא עבר לסידני כדי לשפר את סיכוייו. הוא מצא עבודה כעורך בכמה עיתונים. עקב קרבתו לעיתונים, ספרים וכותבים, הוא המשיך את לימודיו ופיתח עניין בפוליטיקה. ב-1889 נישא ווטסון לעדה ג'יין לאו, תופרת מסידני ילידת אנגליה. לא ידוע על חייה הקודמים והיא היחידה מבין נשות ראשי ממשלת אוסטרליה לדורותיהם שלא שרד תצלום שלה.
ראשית הפעילות הפוליטית

ווטסון היה מהחברים המייסדים של מפלגת הלייבור של ניו סאות' ויילס ב-1891. הוא היה פעיל באיגודים המקצועיים ונבחר להיות סגן הנשיא של מועצת העובדים של סידני בינואר 1892. ביוני אותה שנה הוא יישב סכסוך בין מועצת העובדים לבין מפלגת הלייבור וכתוצאה מכך הוא מונה להיות נשיא המועצה ויושב ראש המפלגה. ב-1893 וב-1894 הוא עמל קשות כדי ליישב את חילוקי הדעות בין שני הגופים והניח את היסוד למוסדות המפלגה, כולל ריבונותה של ועידת המפלגה ומחויבותם של שליחי המפלגה בפרלמנט כלפי ההנהגה החוץ-פרלמנטרית. ב-1894 נבחר ווטסון לאספה המחוקקת של ניו סאות' ויילס.
למפלגת הלייבור באותה תקופה הייתה מדיניות של "תמיכה בתמורה לוויתורים" (support in return for concessions) וווטסון הצביעה יחד עם חבריו כדי להשאיר בתפקידו את ראש ממשלת המושבה, ג'ורג' רייד. לאחר הבחירות של 1898 החליטו ווטסון ומנהיג הלייבור, ג'יימס מק'גוון, להשאיר את ממשלת הלייבור על כנה כדי לסייע לתהליך איחוד אוסטרליה.
איחוד אוסטרליה

ווטסון לקח חלק בעיצוב מדיניותה של המפלגה בנוגע לתנועה למען איחוד אוסטרליה החל מ-1895 והוא היה אחד מעשרת המועמדים של הלייבור לכינוס הפדרלי שהתקיים ב-4 במרץ 1897, אך אף אחד מהם לא נבחר. המפלגה, בעל כורחה, אישרה את האיחוד, אך היא ראתה את טיוטת החוקה המוצעת כלא דמוקרטית, בהאמינם שכוחו של הסנאט, כפי שהוצע, חזק מדי ודומה לבתים העליונים של הפרלמנטים של המושבות ולבית הלורדים של בריטניה. כאשר הועמדה הצעת החוקה למשאל עם ב-3 ביוני 1898, התנגדה לו מפלגת הלייבור, כשווטסון מוביל את המערכה וההצעה נדחתה.
ווטסון היה מסור לרעיון של משאל עם כמאפיין האידיאלי לדמוקרטיה. כדי להבטיח שרייד יצרף בסופו של דבר את ניו סאות' ויילס לאיחוד על בסיס נוסח מתוקן של החוקה, נתן ווטסון את ידו למשא ומתן על עסקה, על פיה יצורפו ארבעה מאנשי המפלגה למועצה המחוקקת.
בוועידת המפלגה שהתכנסה במרץ 1899, הוחלט לבטל את ההסדרים הללו ומדיניות המפלגה כלפי שאלת האיחוד השתנתה וכך סוכלה תוכניתו של רייד. ווטסון זעם. ההצעה בוטלה ומשאל העם אישר את הצעת החוקה.
חברי הלייבור, בהם ווטסון, התנגדו לתנאים הסופיים של חוקת האיחוד. עם זאת, כוחם האלקטורלי לא היה חזק דיו על מנת לעצור את התהליך, ושלא כמו אחרים הוא האמין שיש להעביר את ההחלטה לציבור הבוחרים. אף על פי כן, יחד עם כל חברי הפרלמנט של הלייבור, למעט שניים, הוא הוביל את המערכה נגד מחנה התומכים בחוקה במשאל העם. כאשר אושרה החוקה, הוא הסכים לכך שיש לציית לדעת הרוב.
בבחירות הראשונות לפרלמנט הפדרלי זכה ווסטון להצלחה. בהגיעו במאי למקום מושב הממשלה הזמני במלבורן נבחר ווטסון להיות המנהיג הראשון של סיעת הלייבור בפרלמנט הפדרלי. בפרלמנט הפדרלי, בו הייתה הלייבור המפלגה הקטנה ביותר מבין השלוש, אך היוותה לשון מאזניים, דבק ווטסון באותה מדיניות של המפלגה כפי שננקטה בפרלמנטים של המושבות. הוא תמך בממשלות של המפלגה הפרוטקשיוניסטית בראשותם אדמונד ברטון ואלפרד דיקין, בתמורה לוויתורים כלפי הלייבור.
ווטסון, כמנהיג מתון, העריץ בכנות את דיקין וחלק איתו את דעותיו הליברליות בסוגיות רבות. דיקין גמל לו על רגשות אלה והחמיא לווטסון במאמרים שכתב בעילום שם לעיתון לונדוני.
ראש ממשלה

בבחירות של 1903 מפלגת הלייבור בהנהגתו של ווטסון הכפילה את כוחה ואף יותר והמשיכה להוות לשון המאזניים בפרלמנט. באפריל 1904 התגלעו חילוקי דעות בין ווטסון לדיקין על הסוגיה של הרחבת ההיקף של חוקי היחסים במגזר התעשייתי הנוגעים לבוררות ולפיוס, כדי שיחולו גם על עובדי המדינה. חילוקי דעות אלה גרמו לדיקין להתפטר. מנהיג המפלגה האנטי-סוציאליסטית, ג'ורג' רייד, לא הצליח להשיג תמיכה לבחירתו לתפקיד ראש הממשלה, וכך נהיה ווטסון לראש הממשלה הראשון באוסטרליה מטעם מפלגת הלייבור ולמנהיג הראשון של מפלגת לייבור כל שהיא בעולם שעמד בראשות ממשלה לאומית. עם בחירתו לתפקיד הוא היה בן 37 ועד היום הוא ראש הממשלה הצעיר ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה.
בילי יוז נזכר מאוחר יותר בישיבת הממשלה הראשונה בדרכו הצינית האופיינית:
מר ווטסון, ראש הממשלה החדש, נכנס לחדר והתיישב בראש השולחן. כל העיניים נישאו אליו. היה ראוי לנסוע מרחק רב כדי לראותו. הוא היה לבוש לכבוד האירוע. הזקן שלו בסגנון ון דייק היה מטופח באופן מיוחד, שערו החום והשופע היה מסורק בצורה חלקה, הוא היה לבוש בחליפת שלושה חלקים, שהייתה תואמת לנעליים ולגרביים. הייתה זו דמות מושלמת של מדינאי, של מנהיג.
למרות ההתאמה של ראה הממשלה לתפקידו, הממשלה הייתה תלויה על חוט השערה על הבטחתו של דיקין לנהל "משחק הוגן". הניצחון של ממשלת הלייבור הראשונה בהיסטוריה של אוסטרליה היה קצר ימים. לממשלה לא היה את הכוח ליישם את קווי המדיניות החשובים שלה. החוסר ברוב בפרלמנט לאחר הבחירות השניות לפרלמנט, הפילו את ווטסון כמו שהפילו את דיקין.
במהלך תקופת כהונתו הקצרה הצליחה ממשלתו של ווטסון להעביר שישה חוקים. כולם פרט לאחד, היו חוקים בעלי משמעות כספית. ההישג התחיקתי המשמעותי ביותר של ממשלתו של ווטסון היה קידומו של חוק הפיוס והבוררות, שבסופו של דבר הועבר על ידי ממשלתו של רייד בדצמבר 1904. הישג נוסף היה מינויה של ועדה מלכותית בנוגע לחוק הקשור לניווט וספנות, שהדוח שלה, שהוגש כמה שנים לאחר מכן, הוביל לניסוחו מחדש של חוק הניווט.
למרות שווטסון חתר לפיזורו של הפרלמנט ולעריכת בחירות חדשות, סירב המושל הכללי, הלורד נורתקוט, לעשות כן. עקב חוסר יכולתו להשיג רוב בפרלמנט, התפטר ווטסון מתפקידו פחות מארבעה חודשים לאחר שנבחר, ב-18 באוגוסט 1904. מנהיג המפלגה האנטי-סוציאליסטית, ג'ורג' רייד, החליף אותו בתפקיד ראש הממשלה. חוק הפיוס והבוררות עבר בסוף אותה שנה והוכללו בו עובדי המדינה, בדיוק על פי הצעתו של ווטסון.
ב-1905, לאחר שרייד איבד את אמון הפרלמנט, נבחר דיקין מחדש לתפקיד ראש הממשלה. ווטסון הנהיג את מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות של 1906, שבהן השתפר מעמדה של המפלגה. באוקטובר 1907, בעיקר עקב דאגתו לבריאותה של אשתו, עדה, הוא התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף על ידי אנדרו פישר. הוא פרש מהפוליטיקה, כשהוא רק בן 42, לפני הבחירות של 1910, שבהן זכתה מפלגת הלייבור ב-50% מהקולות. הייתה זו ממשלת הרוב הראשונה שהלייבור הרכיבה. כמו כן הייתה זו הפעם הראשונה שבה זכתה מפלגה כלשהי ברוב בסנאט והייתה זו ממשלת הרוב הראשונה של מפלגת לייבור כלשהי בעולם. כוחה של המפלגה עלה במהירות מ-15% בבחירות של 1901 ל-50% בבחירות של 1910, וזאת לאחר שמפלגת הפרוטקשניסטים התמזגה עם המפלגה האנטי-סוציאליסטית כדי להקים את המפלגה הליברלית שקיבלה 45%.
לאחר הפרישה

גם מחוץ לחיים הפרלמנטרים המשיך ווטסון להיות פעיל במפלגה. הוא מונה להיות מנהל חברת ההוצאה לאור של עיתון המפלגה. הוא גם פיתח קריירה עסקית ועסק בשתדלנות פרלמנטרית. ב-1916 חל פילוג במפלגת הלייבור על רקע הוויכוח על גיוס החובה במלחמת העולם הראשונה וווטסון עמד לצדם של יוז ותומכי הגיוס. הוא הורחק משורות המפלגה שהוא היה בין מייסדיה. עד ל-1922 הוא המשיך להיות פעיל במפלגה הלאומנית בראשותו של יוז, אך לאחר מכן הוא פרש לחלוטין מהחיים הפוליטיים.
את שארית חייו הקדיש ווטסון לעסקים. הוא סייע להקים את האגודה הלאומית לכבישים ותחבורה (NRMA) וכיהן כיושב הראש שלה עד יום מותו. הוא גם היה המייסד של חברת הדלק Ampol. אשתו עדה מתה ב-1921.
ב-1925 התחתן ווטסון בשנית עם אנטוניה מרי גלדיס דאולן באותה כנסייה בה הוא נישא לעדה 36 שנים קודם לכן. אשתו השנייה הייתה מלצרית בת 23 מאוסטרליה המערבית שאותה הוא הכיר כאשר היא שירתה אותו בנסיעת עסקים. יחד עם אנטוניה הוא הביא לעולם בת, ג'קלין. כריס ווטסון מת בדאבל ביי, פרבר של סידני ב-18 בנובמבר 1941. גופתו נשרפה לאחר מותו.
הנצחה

באפריל 2004 ציינה מפלגת הלייבור מאה שנה לכינון ממשלתו של ווטסון בסדרה של אירועים ציבוריים בקנברה ובמלבורן, בנוכחות מנהיג המפלגה דאז, מרק לת'ם וראשי הממשלה לשעבר מטעם המפלגה, גוף ויטלם, בוב הוק ופול קיטינג. בתו של ווטסון, ג'קלין דון, בת ה-77, הייתה אורחת הכבוד באירועים אלה. על שמו של ווטסון קרוי פרבר של בירת אוסטרליה, קנברה. ב-1969 הוציא הדואר האוסטרלי בול עם דיוקנו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  Nairn, Bede (1990). "Watson, John Christian (1867–1941)". Australian Dictionary of Biography. Canberra: Australian National University. Retrieved 9 February 2010.
↑  Serle, Percival (1949). "Watson, John Christian". Dictionary of Australian Biography. Sydney: Angus and Robertson. Retrieved 9 April 2010.
↑  "Watson, John Christian (Chris)". Biographical entry. Australian Trade Union Archives. Retrieved 9 February 2010.
↑  "Guide to the Papers of John Christian Watson – MS 451". National Library of Australia. Retrieved 9 February 2010.
1 2  "Chris Watson, Early years". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 9 February 2010.
↑  Hearn, Mark. "John Christian Watson and 'the instinct of self-preservation'". Working Lives. University of Sydney. Retrieved 9 February 2010.
↑  "Chris Watson, Ada Watson". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 9 February 2010.
↑  "Mr (Chris) John Christian Watson (1867–1941)". Members of Parliament. Parliament of New South Wales. Retrieved 9 February 2010.
↑  "Chris Watson, Elections". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 9 February 2010.
1 2  "Chris Watson, Federal Labor leader 1901". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 9 February 2010.
1 2  "Chris Watson, The first national Labor government". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 10 February 2010.
↑  http://static.moadoph.gov.au/ophgovau/media/images/apmc/docs/03-Watson-Web.pdf
↑  Brian Carroll, Australia's Prime Ministers: From Barton to Howard, Rosenberg Publishing Pty, Limited, 2004, page 59
1 2  "Chris Watson, In office". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 10 February 2010.
1 2  "Chris Watson, After office". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia. Retrieved 10 February 2010.
↑  find-a-grave; Retrieved 7 August 2013
↑  "Stamp". Australian Stamp and Coin Company. Retrieved 9 February 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: watson-john-christian-chris-9003  GND: 123653312  ISNI: 0000 0000 6323 0189  LCCN: no00064540  NLA: 36589294  SNAC: w6j74zf4  Trove: 1308430  VIAF: 45214240   WorldCat (עם VIAF): 45214240
לואי רמזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1929 דרום אפריקה 
 פטירה:  6 במרץ 2011 (בגיל 81) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1950)  בית הספר נורת' לונדון 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' בייקר (1993–2011)  Ronan O'Casey 
 צאצאים:  Matt O'Casey 
 פרופיל ב-IMDb
 
לואי רמזי (באנגלית: Louie Ramsay;‏ 25 בנובמבר 1929 – 6 במרץ 2011) הייתה שחקנית בריטית. תפקידה הידוע ביותר היה בדמות אשתו של רב פקד רג' וקספורד בסדרת הטלוויזיה "סיפורי המסתורין של רות רנדל". רמזי התחתנה עם ג'ורג' בייקר, השחקן שגילם את רג' רקספורד.
ביוגרפיה

רמזי נולדה בדרום אפריקה להורים סקוטים, וגדלה בלונדון. היא התחנכה ב-North London Collegiate School. היא התיידדה עם פטרישה היצ'קוק, בתו של הבמאי אלפרד היצ'קוק, שליהק אותה בתפקיד קטן בסרטו "פחד במה" משנת 1950. ב-1951 הופיעה רמזי לראשונה בווסט אנד כחלק משורת המקהלה במחזמר "דרום פסיפיק".
ב-1958 השתתפה רמזי בתוכנית "אלה הם חייך" כשהמנחה איימון אנדרוז הפתיע אותה בתיאטרון המלך באדינבורו.
בשנות השבעים של המאה העשרים שיחקה רמזי בתיאטרון הלאומי של לורנס אוליבייה במחזה "אקווס" מאת פיטר שאפר, ב"שונא הבריות" יחד עם אלק מקאוון ודיאנה ריג, ובתפקיד אחותה של ג'ואן פלורייט בהפקה של אוליבייה למחזה "Eden End" מאת ג'יי בי פריסטלי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

רמזי נפטרה ב-6 במרץ 2011 בגיל 81. היא הותירה את בעלה השני, השחקן ג'ורג' בייקר (איתו התחתנה ב-1993), ואת בנה מנישואיה הראשונים לשחקן הקנדי רונאן או'קייסי. בייקר נפטר שבעה חודשים אחריה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | פחד במה | Stage Fright | אישה צעירה | ללא קרדיט |
| 1955 |  | Twenty Minutes South | סוזן בניסטר | סרט טלוויזיה |
| 1960 |  | The Strange World of Gurney Slade | אדם בחווה | מיני-סדרה |
| 1964 |  | Ollie and Fred's Five O'Clock Club |  | סדרת טלוויזיה (20 פרקים) |
| 1967 |  | Softly Softly | פיי | בפרק "Sing a Song of Friendship" |
| 1967 | הגומלים | The Avengers | נני סמית' | בפרק "Something Nasty in the Nursery" |
| 1971 |  | Comedy Playhouse | ג'יל הייסטינגס | בפרק "The Importance of Being Hairy" |
| 1974 |  | Juggernaut | דמות (קול) | ללא קרדיט |
| 1981 |  | When the Boat Comes In | ויולט לורנס | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1982–1983 |  | King's Royal | ריטה קינג | סדרת טלוויזיה (18 פרקים) |
| 1986–1987 |  | Strike It Rich! | ליידי בנטלי | סדרת טלוויזיה (12 פרקים) |
| 1987 | אמרדייל | Emmerdale | לואיז בנינגטון | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1996 | בן המלך והעני | The Prince and the Pauper | אשתו של סוחר | מיני-סדרה |
| 1997 | הגרנד | The Grand | מרי בנרמן | סדרת טלוויזיה |
| 1987–2000 | סיפורי המסתורין של רות רנדל | Ruth Rendell Mysteries | דורה וקספורד | סדרת טלוויזיה (47 פרקים) |
| 2000 | הולבי סיטי | Holby City | אמה ריצ'רדס | בפרק "A Christmas Carol" |
| 2001 | רופאים | Doctors | גיינור ג'יימיסון | בפרק "Home" |
הערות שוליים

1 2 3 4   Louie Ramsay (Obituary), The Telegraph, 16 March 2011
↑  Coveney, Michael (15 במרץ 2011). "Louie Ramsay obituary". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4438769  ISNI: 0000 0000 5902 7356  LCCN: no2009057743  MusicBrainz: b07daa9a-616b-4a4e-8ea3-b46dbbc72b01  VIAF: 86362680   WorldCat (עם VIAF): 86362680
כתריאל שלמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1914 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 נהרג:  16 במרץ 1967 (בגיל 52) איטליה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 השתייכות:   ההגנה   הצבא הבריטי הצבא הבריטי   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1937–1946   1948 – 1957
 דרגה:   קפטן     אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד נ"מ  נספח צה"ל בבריטניה  נספח צה"ל בארצות הברית וקנדה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה    מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 ציר בדרום אפריקה  ציר ברומניה
 
כתריאל פסח שלמון (סלומון) (1 בספטמבר 1914 - 16 במרץ 1967) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה ודיפלומט ישראלי. שירת כנספח צה"ל בבריטניה ובארצות הברית וציר ישראל בדרום אפריקה וברומניה.