stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה קובנה
היסטוריה

עד לשנת 1988 שדה התעופה של קובנה היה ממוקם סמוך למרכזה של העיר, על גבעת אלקסוטס (בליטאית: Aleksotas) ושימש הן טיסות צבאיות והן טיסות אזרחיות ליעדים שונים ברחבי ברית המועצות. השדה החדש, הממוקם סמוך לעיירה קרמלבה (Karmelava) נפתח באותה השנה וכלל הפעילות האזרחית עברה אליו.
השדה שירת את טיסות השלוחה המקומית של חברת אירופלוט הסובייטית. טיסות סדירות הופעלו במטוסי יאק-40 ויאק-42 לקייב, חארקיב, אודסה וסימפרופול באוקראינה הסובייטית, למוסקבה שברוסיה הסובייטית ולשיאוליאי בצפונה של ליטא.
בהמשך לחידוש עצמאותה של ליטא, בשנת 1991 קיבל שדה התעופה מעמד בינלאומי והצטרף לוועד נמלי התעופה הבינלאומי (Airports Council International). החל משנת 1993 היה לבסיסה הראשי של חברת אייר ליטואניה (אנ'), אשר חיברה את קובנה ליעדים במרכז אירופה ובסקנדינביה, ביניהם בודפשט, מאלמו, המבורג ואוסלו. בשנת 2004 החברה פשטה את רגלה וטיסותיה מהשדה הופסקו כליל.
בשנת 2004 החלה חברת הלואו-קוסט האירית רינאייר להפעיל טיסות ישירות משדה התעופה. בשנת 2006 הוחלט בחברה להקים בסיס בקובנה, אשר יצטרף לרשת הבסיסים הענפה של החברה ברחבי אירופה. פתיחת הבסיס של רינאייר וההשקעה הכספית שבאה בעקבות כך, הובילה לעלייה ניכרת בכמות הנוסעים ולמתן תעסוקה לכמה מאות עובדים אשר החלו לשרת את מטוסי החברה בהאנגאר ייעודי שנבנה בעלות של כ-3 מיליון אירו. בנוסף להאנגאר הנוכחי, צפויה רינאייר לבנות האנגאר נוסף אשר יוסיף לשוק התעסוקה כמה עשרות עובדים, בשיתוף עם אוניברסיטת קובנה לטכנולוגיה.
בשנת 2012 החלה גם חברת הלואו-קוסט וויזאייר להפעיל טיסות לקובנה, לאחר תקופה קצרה בשנת 2005 שבה הופעלו מספר טיסות אשר בוטלו בסופו של דבק. מאז טיסות החברה ממשיכות לשרת את השדה.
השדה שימש במהלך השנים גם את החברות אייר בלטיק ולוט, אשר פעלו בקווים לריגה בלטביה ולוורשה שבפולין, בהתאמה. טיסות אלו הופסקו ומאז רק החברות רינאייר ווויזאייר מפעילות טיסות סדירות מהשדה.
בשנת 2008 נפתח מבנה טרמינל חדיש אשר תוכנן לשרת כ-800 אלף נוסעים בשנה, אם כי כבר בשנת 2010 כמות הנוסעים השנתית עברה את זאת המתוכננת.
בשנת 2017 נמל התעופה הווילנאי נסגר לצורך שיפוצים וכלל הפעילות התעופתית עברה לקובנה. במטרה להתמודד עם העלייה בכמות הנוסעים שבאה עם הפיכתו הזמנית של השדה לשער הכניסה האווירי הראשי של ליטא, נבנו שני מבני טרמינל זמניים.
תשתיות > טרמינל הנוסעים

מבנה הטרמינל מורכב מ-3 קומות ומשתרע של כ-7,573 מ"ר. קומת הקרקע מיועדת לנוסעים נכנסים ואילו הקומות העליונות מיועדות לנוסעים יוצאים, כאשר בקומה השנייה ממוקמים 12 דלפקי רישום לטיסה ועמדות לבידוק ביטחוני. לאחר הבידוק הביטחוני שטח הטרמינל מתחלק לאזור המיועד לנוסעי טיסות אשר יעדן בתוך מדינות הסכם שנגן ולנוסעי טיסות לשאר היעדים אשר נדרשים לעבור בנוסף ביקורת גבולות.
העלייה למטוס מתבצעת מתוך 6 שערים (ממוספרים A1-A6) ודורשת יציאה משטח הטרמינל לשטח האווירי, שכן הטרמינל לא מאובזר בגשרי עלייה למטוס. בדרך כלל המטוסים חונים בסמיכות לטרמינל, לכן נדרשת הליכה רגלית קצרה בשטח האווירי ללא צורך באוטובוס.
לשירות הנוסעים ישנן מספר חנויות, בית קפה, סוכנות נסיעות, שירותי השכרת רכבים והמרת מט"ח, אשר מפוזרות ברחבי הטרמינל.
תשתיות > השטח האווירי

לנמל התעופה בקובנה מסלול המראה יחיד באורך של 3,250 מ' וברוחב של 45 מ', אשר עומד בתקן 4E של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית ומאפשר נחיתת והמראת מטוסים כמו בואינג 747 ואנטונוב 124. המסלול מכוון בהתאם לכיוון הדומיננטי של הרוחות המערביות הנושבות בשדה ומאובזר במערכת נחיתת מכשירים מדרגה II מאפשרת נחיתת מטוסים כאשר הראות קרובה למינימום.
חברת ריינאייר מחזיקה האנגאר אחד בשטח שדה התעופה בעל קיבולת לתחזוקת מטוס יחיד וביצוע בדיקות מסוג C-check.
נגישות תחבורתית > כבישים

נמל התעופה מחובר לכביש הראשי הליטאי המסומן A6 (E262) באמצעות רחוב Oro uosto g., כביש גישה באורך של כ-450 מ'. כביש A6 מחבר את מרכז קובנה לערים בצפון מזרח המדינה (ביניהן אוטנה ואוקמרגה) ולדאוגבפילס שבלטביה באופן ישיר, ומאפשר גישה לכביש A1 שבין וילנה לקלייפדה ולכביש A2 שבין וילנה לפוניבז'.
משך הנסיעה ברכב פרטי למרכז העיר קובנה הוא כ-20–25 דקות.
נגישות תחבורתית > תחבורה עירונית

קו אוטובוס מס' 29G פועל בין תחנת הרכבת שבמרכז קובנה לבין שדה התעופה. זהו קו אקספרס העוצר בכלל תחנות מרכז העיר ובמספר תחנות בשדרות Savanoriu ובכך מאפשר מעבר לשאר קווי התחבורה הציבורית בעיר. כמו גם ישנן מספר תחנות בעיר קרמלבה הסמוכה לנמל התעופה.
עלות הנסיעה בקו זהה לכל שאר התחבורה העירונית של קובנה ועומדת על 1 יורו למשלמים במזומן או 70 סנט למשלמים באמצעות כרטיס נטען או דרך אפליקציה ייעודית (נכון לשנת 2023).
משך הנסיעה בין תחנות הקצה של הקו היא כ-50 דקות. הקו פועל בין שעות הבוקר המוקדמות עד ל-1 לפנות בוקר לערך.
נגישות תחבורתית > תחבורה בינעירונית

ישנם קווי אוטובוס ישירים בין שדה התעופה לערים וילנה, קלייפדה ויאנובה בנוסף ליישובים רבים אחרים ברחבי המדינה ואף קו הסעה בינלאומי לריגה.
הערות שוליים

↑  https://www.kaunas-airport.lt/en/news/lithuanian-airports-2022-aviation-traffic-results Lithuanian Airports’ 2022 Aviation Traffic Results
↑  Kaunas Airport
↑  Airport terminal map, www.kaunas-airport.lt (באנגלית)
↑  Public transport, visit.kaunas.lt (באנגלית אמריקאית)
מטוס בואינג 737-800 של ריינאייר בשטח האווירי של נמל התעופה
תחנת האוטובוס של נמל התעופה משרתת את קו 29G היוצא אל מרכז העיר קובנה
נחל אורן (אתר ארכאולוגי)

מצפה
רמון
מצפה
רמון
מבט על המדרון הצפוני של נחל אורן. האתר הפרהיסטורי משתרע ממערת אורן, במרכז תחתית התמונה, למדרון שמשתפל ממנה.
כניסה למערת אורן
נחל אורן הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי במערב הכרמל, על המדרון הצפוני של נחל אורן במוצאו אל מישור חוף הכרמל. האתר כולל מערה (מערת אורן) ומשתרע בעיקר על המדרון שמשתפל ממנה. סלילת כביש 721 פגעה בחלקו התחתון. חשיבותו של האתר נובעת משני גורמים: זהו אחד המקומות היחידים בלבנט בו מתועד המעבר בין התקופה האפיפלאוליתית לתקופה הנאוליתית, דהיינו מאורח חיים של ציד ולקט לאורח חיים חקלאי; וזהו אחד מהאתרים העשירים ביותר של השלבים המאוחרים של התרבות הנאטופית, תרבות המעבר המגשרת בין התקופות האלה.
מיקום וסביבה

האתר ממוקם בשיפולי המצוק המערבי של הר הכרמל, במקום שבו הנחל יוצא למישור החוף, כ-12 ק"מ דרומית לחיפה, חמישה ק"מ צפונית לאתרים הפרהיסטוריים בנחל מערות וישירות מול האתר הפרהיסטורי מערת אצבע, ברום של כ-46–51 מטרים מעל פני הים. מיקומו של האתר דומה למחנות אפיפלאוליתיים גדולים אחרים, כמערת הנחל בנחל מערות - בממשק שבין המישור, ההר והנחל, מה שמבטיח גישה נוחה למגוון רב של משאבים. תחילת היישוב באתר קרובה לשיא תקופת הקרח האחרונה (כ-19,000 שנה לפני זמננו). בתקופה זאת מפלס הים העולמי היה נמוך במיוחד וכך חוף הים התיכון התרחק יחסית להווה ומישור החוף היה רחב במיוחד. מפלס הים היה עדיין נמוך משמעותית מההווה, ובמגמת עלייה, בזמן קיומה של התרבות הנאטופית. שרידי בעלי חיים וצמחים שהורבדו בשכבה הנאטופית המקבילה במערת הנחל הסמוכה מעידים שסביבתו הייתה מורכבת מפסיפס ים-תיכוני אופייני של חורש ושטחים פתוחים, בדומה להיום.
תולדות המחקר וכרונולוגיה

האתר נחקר לראשונה בהיקף מצומצם על ידי משה שטקליס בשנות הארבעים של המאה העשרים. שתי משלחות חפרו באתר בהיקף נרחב: משלחת האוניברסיטה העברית בירושלים בראשות שטקליס ותמר נוי בשנים 1954 - 1960, ומשלחת בראשות נוי, אריק היגס ואנתוני לג מטעם האוניברסיטה העברית, מוזיאון ישראל ואוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1971-1969. שתי המשלחות האחרונות חשפו רצף של תרבויות פרהיסטוריות, כדלהלן:
סוף התקופה הפלאוליתית העליונה - התרבות העתליתית - שרידים דלים, בעיקר כלי צור אופייניים.
התקופה האפיפלאוליתית הקדומה - התרבות הכבארית - שרידים של כלי צור ועצמות בעלי חיים (בעיקר צבי ארצישראלי ויחמור פרסי).
התקופה האפיפלאוליתית המאוחרת - התרבות הנאטופית (שלב מאוחר) - יישוב גדול ועשיר.
התקופה הנאוליתית הקדם-קראמית א' וב' - יישוב גדול ועשיר.
פרק הזמן שבו האתר היה מיושב (באופן לא רציף) מוערך בין יותר מ-20,000 שנים לפני זמננו עד כ־9,000 שנים לפני זמננו. פרק זמן זה משמעותי במיוחד בתולדות האדם בארץ-ישראל, שכן בו חל המעבר ההדרגתי מצייד ולקט לחקלאות.
התרבות הנאטופית בנחל אורן

שכבות התרבות הנאטופית באתר עמוקות, משתרעות על שטח נרחב ועשירות מאוד בממצאים. הן משויכות לכל השלבים המאוחרים של התרבות הנאטופית (בערך 13 עד 11.5 אלפי שנים לפני זמננו), לפי כלי הצור האופייניים. השלב הקדום של התרבות הנאטופית (15 עד 13 אלפי שנים לפני זמננו), במהלכו התקיים במערת הנחל הסמוכה יישוב גדול יחסית, נעדר לחלוטין מהאתר. היישוב הנאטופי אורגן ככל הנראה במדרגות מפולסות; התגלו קירות אבן בנויים לרוחב המדרון, ואליהם ניגשות רצפות עפר כבוש ומתקנים שונים. על הרצפות התגלו מכתשים, כלים מאבן צור ומעצם ועצמות בעלי חיים (בעיקר צבי ארצישראלי). אנתוני לג טען כי השיעור הגבוה של עצמות צבאים צעירים באתר מצביע על ביות. לאור היעדרן של ראיות נוספות, טענה זאת אינה מקובלת כיום ונראה שתושבי האתר העדיפו לצוד פרטים צעירים - תופעה מוכרת מאתרים נאטופיים אחרים. בתחתית המדרון נמצא מתחם קבורה מתוכנן, שכלל שלדים רבים מאורגנים מסביב לשרידי כירה גדולה. הגוויות נקברו במגוון תנוחות ובחלק מהקברים שולבו מכתשי אבן בצורת צינורות מוארכים. נמצאו מספר חפצי אמנות: כראשי בעלי חיים ואברי מין אנושיים מגולפים באבן, עצם וקרן, וכן מספר רב של חרוזים מאבן ומעצם.
נחל אורן הוא מהאתרים הגדולים והעשירים ביותר מהשלב המאוחר של התרבות הנאטופית, מבחינת שטחו, עובי השכבות, שרידי הבנייה ועושר הממצאים וחפצי האמנות. בשל כך הוצע שהאתר תפקד כמחנה הבסיס החשוב ביותר בתקופה זאת באזור הכרמל, וכנראה נטל את הבכורה ממערת הנחל.
התקופה הנאוליתית בנחל אורן

השכבה מראשית התקופה הנאוליתית, הנאולית הקדם-קרמי א', נחפרה בהיקף נרחב ובשל כך ניתן לעמוד על תוכניתו של אחד מהכפרים החקלאיים הראשונים באזור (מלפני כ-11 אלפי שנים). נחשפו כעשרים מבנים עגולים, בנויים אבן עם רצפות עפר וגיר כתוש, שהוקמו בצפיפות בכמה טרסות על גבי המדרון. בתוך המבנים נמצאו כירות, מכתשים, ושפע כלי צור ועצמות בעלי חיים. כלי הצור האופייניים הם גרזנים, להבי מגל, ראשי חץ מטיפוס "חוד אל-חיאם" וסכיני "בית תעמיר". להבים אחדים באתר עשויים מאובסידיאן שיובא ככל הנראה מאנטוליה. שלוש קבורות אדם נמצאו בשלב זה, מתחת לרצפות הבתים. נחל אורן הוא מאתרי הנאולית הקדם-קרמי א' הבינוניים בגודלם, והבולט ביותר באזור הכרמל.
התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב' השתמרה פחות טוב מקודמותיה. נתגלו שישה מבני אבן גדולים שצורתם מלבנית ורצפתם עשויה עפר כבוש, גיר כתוש וחלוקים. בחלק מהבתים מוקמו אבני ריחיים על הרצפה. כלי הצור האופייניים כוללים גרזנים, ראשי חץ מטיפוס "חלואן" ו"יריחו" ולהבי מגל. באחד הבתים נמצאו שלוש קבורות.
ניתוח ראשוני של עצמות בעלי החיים מצביע על עלייה הדרגתית בשכיחות עצמות העז בשכבות הנאוליתיות. ייתכן שתופעה זאת מצביע על ביותן הראשוני של העזים בראשית התקופה הנאוליתית והמעבר ההדרגתי מציד צבאים לגידול עדרי עזים.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
תמר נוי, "ארן, נחל", בתוך: אפרים שטרן (עורך ראשי), האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992, כרך ראשון, עמ' 82–86
עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2008
סביונטה

סביונטה (באיטלקית Sabbioneta) היא עיר במחוז לומברדיה, בצפון איטליה, בנפת מנטובה. העיר שוכנת 30 ק"מ צפונית לפארמה, על הגדה הצפונית של נהר הפו. היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2008, יחד עם העיר מנטובה.
Galleria degli Antichi  גלריה של האמנים העתיקים
על העיר

העיר הנוכחית נוסדה בשנת 1591 על ידי הדוכס וספזיאנו הראשון לבית גונצגה (Vespasiano I Gonzaga). היא הוקמה בצד הדרך הרומאית העתיקה "ויה ויטליאנה" (Via Vitelliana).
מיקום העיר הוא אסטרטגי, והיא חולשת על צדו המזרחי של עמק הפו הפורה והמאוכלס.
העיר הוקמה בתור מצודה של הדוכס ובני-ביתו וכך היא גם נראית היום. העיר מוקפת חומה גבוהה יחסית עם חפיר לפניה. רחובות ישרים של בתי מגורים מקיפים את ארמון הדוכס בצורת מרובע. העיר הוקמה לפי העקרונות של ה"עיר האידיאלית" כפי שנתפסה בתקופת הרנסאנס. סביונטה כונתה "אתונה הקטנה של דוכסות גונצגה".
בין המבנים המרכזיים בעיר ניתן למנות את:
ארמון הדוכס - היום מושב העירייה.
התיאטרון, אשר נוספה לו חזית מודרנית.
גלריות (מדרכות מקורות) ברחובותיה המרכזיים של העיר.
ארמון גן לנוי ולשעשועים.
הכנסייה
בזכות המבנה האדריכלי שלה היא נבחרה לאתר מורשת עולמית.
מורשת יהודית

עיריית סביונטה החליטה להקדיש תשומת לב לשימור המורשת היהודית של העיר, על מנת להגביר את התיירות אליה. כך נותר בה אזכור לדפוס העברי, הדפוס של טוביה בן אליעזר ממשפחת פואה. הדפוס החל לפעול בשנת 1551 בהדפסת ספרו של יוסף שלוש "מרכבת המשנה" וסיים את פעולתו בשנת 1559 בהדפסת חושן משפט של יעקב בן הרא"ש. הודפסו בו ספרים נוספים כגון משנה תורה לרמב"ם וסידור לבני רומי. על כל ההדפסות הוטבע סמל המשפחה ובתוכו מגן דוד. בעיר היה גם בית דפוס נוסף של סלומון פורטי (Salomone Forti).
לאחר האשמות כי בית הדפוס מדפיס ספרים העלולים לפגוע בנצרות, הוא עבר לבעלות נוצרית. הספרים שהיו בתהליך הדפסה הושלמו בבתי הדפוס העבריים בערים השכנות.
היהודים, שהיו בעלי אחוזות באזור פורה זה של המדינה, גרו במקום החל משנת 1446, עוד לפני הקמת העיר. בשנת 1773 היו בה 63 יהודים ובשנת 1821 - 113. הכיבוש האוסטרי הביא לעזיבת היהודים לעיר מנטובה השכנה.
כיום אין בעיר קהילה יהודית. בית הכנסת המקומי שוחזר והיה למוזיאון ליהדות. מתקיימות בו תערוכות קבע בנושאי יהדות ומדינת ישראל. הנהגת יהדות מנטובה מנהלת את האינטרסים היהודים בעיר, כולל החזקת בית הקברות העתיק. בית הכנסת נסגר עקב מצבו הרעוע.
הדפסות עיקריות מבית הדפוס העברי בעיר

חמישה חומשי תורה - עם "אותות הקפיטולי". ההדפסה החלה בסביונטה ב-1557 והסתיימה בסוונוטו (Sevonoto).
הרמב"ם, מורה נבוכים, 1553.
יעקב בן אשר, אבן העזר (שחיבר יעקב בן הרא"ש), 1553.
יהודה חייא בן שמואל ליירמה הספרדי, לחם יהודה, פירוש מסכת אבות, 1554.
תמונות מהעיר

שער העיר
חומת העיר
סימטה בעיר
בית הכנסת - היום מוזיאון ליהדות
סימפוניה מס' 36 של מוצרט

העיר לינץ
הסימפוניה מס' 36 בדו מז'ור קכל 425 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט, נכתבה על ידו בשנת 1783, בעצירת ביניים בעיר לינץ, ועל שמה היא מכונה סימפוניית לינץ. הסימפוניה נכתבה בתוך ארבעה ימים, כדי לעמוד בציפייתו של רוזן העיר, שהודיע על קיום קונצרט עם היוודע לו בואו של מוצרט. הסימפוניה הושמעה לראשונה בלינץ ב-4 בנובמבר 1783, ובווינה היא הושמעה לראשונה ב-1 באפריל 1784. כתב היד המקורי של היצירה לא שרד.
מבנה

הסימפוניה כתובה לשני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, ,תופי דוד וכלי קשת.

ליצירה ארבעה פרקים:
אדאג'יו במשקל 3/4 שנמשך אל אלגרו ספיריטוזו במשקל 4/4
פוקו אדאג'יו במשקל 3/4
מנואט במשקל 3/4
פינאלה - פרסטו במשקל 2/4
כל הפרקים ביצירה, למעט המנואט, כתובים בצורת סונאטה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434787505171  BnF: cb13915169s (data)  GND: 300111118  LCCN: n81118720  MusicBrainz work: 611a55ef-cfb4-3bbf-9d65-7d4af5506093  VIAF: 183071265   WorldCat (עם VIAF): 183071265
סבייטלהורסק

סבייטלהורסק (בבלארוסית: Светлаго́рск; ברוסית Светлого́рск, סבטלוגורסק) היא עיר במחוז הומל בדרום מזרח בלארוס אשר נמצאת סמוך לנהר ברזינה ומשמשת כמרכז המנהלי של מחוז המשנה סבייטלהורסק.
תעשייה

בסבייטלהורסק מספר מפעלי תעשייה כבדה:
תחנת כוח
מפעל כימי להפקת סיבים.
מפעלים לייצור חלב ומוצריו.
מפעל לייצור קרטוני חלב.
מפעל לייצור דלקים והפקת נפט.
מכללה טכנולוגית לתעשייה.
בריאות

למרות גודלה הקטן יחסית של העיר שמהווה אחוז אחד מתושבי המדינה, אחוז נשאי HIV וחולי איידס בעיר הוא הגבוהה ביותר בבלארוס: כ-30% מהדיווחים בבלארוס על HIV הם בסבייטלהורסק וכ-6% מהאוכלוסייה הבוגרת בעיר הם נשאי HIV.
כמו יישובים אחרים במחוז הומל באזור העיר קיים זיהום רדיואקטיבי וזיהום סביבתי ואקולוגי נרחב בעקבות אסון צ'רנוביל שהתרחש ב-1986.
ערים תאומות

פולין ביילסק פודלסקי, פולין
גרמניה הלמשטדט, גרמניה
רוסיה קינגיספ, רוסיה
בולגריה אובזור, בולגריה
בולגריה סליבן, בולגריה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge579430 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סדקו רוצה לחיות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  קרל ברוקנר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  עיון 
 מקום התרחשות:  הירושימה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1961 
 
סדקו רוצה לחיות (בגרמנית: Sadako Will Leben, באנגלית: The Day of the Bomb) הוא ספר שנכתב על ידי הסופר האוסטרי קרל ברוקנר ב-1961.
עלילה

הסיפור עוסק בילדה יפנית בשם סַדַקוֹ סַסַקִי שהתגוררה בהירושימה ומתה כתוצאה מהחשיפה שלה לקרינה כאשר הייתה בת שנתיים בעת מתקפה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945.
כאשר התפוצצה הפצצה האטומית מעל שמי מרכז העיר הירושימה, נער יפני בשם שיגיאו שחה במי האגם. פתאום ראה הנער אור מבהיק שסינוור אותו, ולאחר מכן הרגיש שהאדמה רועדת מתחת רגליו. אז פתאום נזכר הנער באחותו הצעירה. אחוז אימה הנער פרץ אל הגן, קפץ מעל לגזעי עצים, פינה שיחים עקורים וזעק את שמה, סדקו, לכל עבר. לבסוף מצא אותה שוכבת על הקרקע, שמלתה קרועה, גופה זב דם אך היא עדיין בחיים.
בעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה מההפצצה, אובחנה ססקי כחולה בלוקמיה חריפה של בלוטת הלימפה חודשיים לפני יום הולדתה ה-12, ואושפזה כמטופלת בבית החולים של הצלב האדום בהירושימה. לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, וזאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים, ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה.
הסיפור מתאר את ההתמודדות של סדקו עם תופעות הלוואי בעקבות הנזקים של ההפצצה ואת כוח הרצון שלה לחיות. הסיפור מתנהל בשני מישורים מקבילים: תיאור מפורט המבוסס על פרטי אמת מטיסת המפציץ האמריקני לעבר יפן, ומאבק החיים הנואש של אותה ילדה, סדקו הקטנה, שנפגעה בהפצצה.
הספר תורגם לעברית על ידי בצלאל וכסלר וראה אור בעברית בהוצאת מצפן.
הספר תורגם להרבה שפות, פורסם באינטרנט, והוא משמש לעיתים קרובות כחומר חינוכי ללימוד על תהליכי שלום בבתי ספר ברחבי העולם.
הסיפור עובד גם להצגת תיאטרון שעלתה בצוותא בשם סדאקו סאן – נסיכת העגורים בבימויו של רועי הורוביץ בכיכובם של דוית גביש, אייל רוזלס, נדב ניר ועוד.
ראו גם

אנדרטת השלום לילדים
אלף עגורי אוריגמי
הערות שוליים

↑  Special Exhibition 1, hpmmuseum.jp
↑  The Story of Sadako Sasaki and the Hiroshima Peace Cranes, theelders.org, ‏2020-07-27 (באנגלית)
↑  סדקו רוצה לחיות, באתר בוקספר
↑  סדאקו סאן - נסיכת העגורים, באתר www.habama.co.il
נתרן פלואורי

| --- | --- |

 שם סיסטמטי:  Sodium fluoride
 כתיב כימי:  NaF 
 מסה מולרית:  41.988 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן או ירקרק
 מספר CAS:  7681-49-4
 צפיפות:  2.558 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  40.4 גרם לליטר ב20°C
 ממסים:  חומצה פלואורית, אמוניה
 טמפרטורת היתוך:  993 °C   1266.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  1,704 °C   1977.15 K
 מקדם שבירה:  1.3252
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −576.6 קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  51.5±0.05 ג'ול למול־קלווין
 NFPA 704:       0 ‏ 3 0 
 
נתרן פלואורי (באנגלית: Sodium fluoride) הוא תרכובת אי־אורגנית שנוסחתה NaF. נתרן פלואורי הוא מלח המורכב מיונים חיוביים של נתרן ויונים שליליים של פלואור הארוזים בסריג קובי שבו גם יוני ה +Na וגם יוני ה -F נמצאים בקואורדינציה אוקטאדרלית, מוקפים ב-6 יונים נגדיים בדומה למלח בישול. המרחק בין היונים בגביש 462 פיקומטר - מעט קצר יותר מבנתרן כלורי. החומר הוא מקור ליוני פלואוריד למגוון שימושים, הוא זול יותר והיגרוסקופי פחות מאשלגן פלואורי.
ייצור

נתרן פלואורי מיוצר בסתירה של חומצה פלואורית או חומצה הקסה־פלואורוסיליצית H2SiF6, תוצר לוואי של פלואורואפטיט Ca5(PO4)3F המופק מסלעי פוספט להפקת דשן. הבסיס לסתירה יכול להיות נתרן הידרוקסיד או נתרן פחמתי. לפעמים משתמשים בכהלים להשקעת המלח.
HF + NaOH ⇒ NaF + H2O
מתמיסות המכילות HF שוקע מלח הבי־פלואוריד NaHF2, חימום החומר משחרר HF ומשאיר NaF.
NaHF2 ⇌ NaF + HF
שימושים

טיפול באוסטאופורוזיס בעיקר אצל נשים בגיל המעבר. החומר מאיץ יצירת רקמת עצם ומעלה את צפיפות העצם.
נתרן פלואורי המכיל את האיזוטופ 19F משמש כמקור פוזיטרונים בטומוגרפיית פליטת פוזיטרונים.
מקור לפלואוריד בתהליך הפלרת מים או כתוסף למשחת שיניים
סטאר (מפרשית)

מפרשית סטאר של גרמניה (2006)
מימין העיצוב המודרני, ומשמאל העיצוב המקורי של המפרשית
סטאר (Star) היא סירת מפרש זוגית (הגאי ואיש צוות נוסף), בעלת גוף יחיד ושני מפרשים, אורכה של הסירה הוא 6.9 מטר.
על המפרשית לשקול לפחות 671 ק"ג עם שטח מפרש מקסימלי כולל של 26.5 מטר רבוע. בסירה מפרש ראשי גדול יותר באופן יחסי מסירה אחרת באותו האורך. שלא כמו סירות מרוץ מודרניות ביותר, היא אינה מצוידת בסְפִּינֵקֶר הפועל כאשר מפליגים ברוח גבית או מלאה. הסירות הראשונות נבנו מעץ, אולם המודרניות עשויות בדרך כלל מפיברגלס.
הסטאר תוכננה בשנת 1910 על ידי השרטט פרנסיס סוויסגות' (Sweisguth) עבור משרד האדריכלות הימית "ויליאם גרדנר:. 22 הסירות הראשונות נבנו בפורט וושינגטון, ניו יורק על ידי אייק סמית בחורף 1910-1911. מאז נבנו למעלה מ-8,400 סירות.
סירת הסטאר הוכרזה כסירה אולימפית בשנת 1932, אמנם מאז העיצוב הראשוני עבר שינויים.
בעקבות מפגש אמצע שנת 2011 בסנט פטרסבורג, המפרשית ירדה מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
הערות שוליים

↑  הודעת ISAF לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 3093c5e2-baac-4e83-8fce-4f33da8e5a47 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נתרן ציאניד

| --- | --- |

 
 כתיב כימי:  CNNa 
 מסה מולרית:  49 גרם/מול
 מראה:  אבקה לבנה
 מספר CAS:  143-33-9
 צפיפות:  1.6±0.01 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  48 גרם ל-100 מ"ל
 טמפרטורת היתוך:  563.7 °C   836.85 K
 טמפרטורת רתיחה:  1496 °C   1769.15 K
 
נתרן ציאניד הוא תרכובת אנ-אורגנית שנוסחתה היא NaCN (נתרן ופחמן קשורים בקשר יוני והפחמן קשור בקשר משולש לאטום חנקן).
הנתרן ציאניד היא חומר מוצק (בטמפרטורת החדר) ולבן המסיס במים בנוסף לנתרן ציאניד יש זיקה למתכות מה שמוביל לרעילות של חומר זה.

כאשר החומר בא במגע עם חומצה נוצר מימן ציאניד לדוגמה:HCl+NaCN→ NaCl+HCN.
כימיה

נתרן ציאניד מופק על ידי תגובה בין נתרן הידרוקסידי ומימן ציאניד: HCN + NaOH → NaCN + H2O ובתגובה בין נתרן אמיד לפחמן (תגובה זו מתרחשת בטמפרטורה גבוהה): NaNH2+ C → NaCN + H2.

יצורו של הנתרן ציאניד נאמד בכ 500,000 טון בשנה, 

ורוב שימושו הולך לכריית זהב שם משתמשים בו לחילוץ הזהב והמתכות היקרות
בתגובה הבאה:4Au + 8 NaCN + O2 + 2 H2O → 4 Na[Au(CN)2] + 4 NaOH

הנתרן ציאניד הוא בסיס חזק אשר מגיב באלימות במגע עם חומצות ומים ועלול להתפוצץ כאשר הוא מחומם.
אמצעי זהירות

נתרן ציאניד, כמו ציאנידים אחרים, מסוכן לבריאותם של בני האדם וחשיפה אליו עלולה להיות קטלנית - הוא משפיע בעיקר על מערכת העצבים ומערכת ההובלה. מעבר לכך הוא בסיס חזק אשר עלול לגרום לנמק.
נתאי עוקשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במרץ 1982 (בן 42)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-מרץ 2001
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 906  מפקד גדוד נצח יהודה  מפקד חטיבת ירושלים  סגן מפקד אוגדה 36
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
נתאי עוקשי (נולד ב-19 במרץ 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כסגן מפקד אוגדה 36. קודם לכן שירת כמפקד חטיבת ירושלים (16), סגן מפקד חטיבת גולני, מפקד גדוד נצח יהודה ומפקד גדוד 906.
ביוגרפיה

עוקשי נולד וגדל במושב ישעי. למד בבית הספר "אבן העזר" ובישיבת כפר הרא"ה.
קריירה צבאית

התגייס לצה"ל במרץ 2001, ושובץ בחטיבת גולני. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלנ"ט גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידה ומונה למפקד צוות מסלול. בהמשך שימש כמפקד צוות לוחמים. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הפלוגה. בהמשך שירת כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה הרובאית "אווזי הפרא" בגדוד 12. בשנת 2007 הוביל כוח מהפלוגה לעבר גדר המערכת ברצועת עזה בעקבות חשש לחדירת מחבל. במהלך האירוע נתקל במחבל מטווח קרוב, נאבק עמו והרגו. על האומץ שהפגין בהתקלות הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום, יואב גלנט. בשנת 2009 מונה למפקד פלנ"ט גולני, ושירת בתפקיד עד שנת 2010. בשנים 2012–2013 שירת כסגן מפקד גדוד 13. לאחר מכן מונה למפקד מחזור טירונים בבא"ח גולני בין השנים 2013–2015.
בשנת 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 906, ושירת בתפקיד עד שנת 2018. במאי 2018 מונה למפקד גדוד נצח יהודה, תפקיד בו שירת עד שנת 2020. בשנים 2020–2021 שירת כסגן מפקד חטיבת גולני. בסיום התפקיד יצא ללימודים. ב-3 באוגוסט 2022 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים.
במלחמת חרבות ברזל קיבל משימות אופרטיביות במרחב רצועת עזה. החטיבה בפיקודו הביאה להשמדת פירים, סריקות אמל"ח והריגת מחבלים. ב-18 במרץ 2024 סוכם כי יתמנה לסגן מפקד עוצבת געש (אוגדה 36).
חיים אישיים

עוקשי מתגורר במושב ישעי, נשוי לטליה ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  טל זגרבה, החזקתי את המחבל וחיכיתי לפיצוץ. רציתי רק לסיים עם זה, במחנה, 3 באפריל 2009, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה"
↑  אורי בינדר, המ"פ שקיבל צל"ש: חשבתי על החיילים שלי, באתר nrg‏, 25 בדצמבר 2007
↑  עדו בן פורת, פרסום ראשון הסתער על מחבל בידיים ומונה למג"ד, באתר ערוץ 7, 24 בספטמבר 2017
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 18 במרץ 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין 
 תאריך אימוץ:  2004 
 
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוא שלט אצולה המבוסס על סמל קפריסין. ההבדלים בין הסמלים: בסמל הרפובליקה הטורקית לא מופיעה השנה "1960" (שנת עצמאות קפריסין) ובמקומה מופיעה השנה 1983 – שנת הכרזת העצמאות של המדינה; מעל היונה מופיעים כוכב וחצי סהר, המסמלים את טורקיה – היונה פונה אליהם, ולא לצד ימין, כמו בסמל קפריסין.
סטיבן רנסימן

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1903 נורת'מברלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 בנובמבר 2000 (בגיל 97) Radway, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  איטון קולג'  טריניטי קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (1927–1938) 
 פרסים והוקרה:  פרס וולפסון להיסטוריה (1982)  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (1970)  מדליית ליווינגסטון  עמית כבוד  Knight Bachelor  עמית האקדמיה הבריטית 
 
סר ג'יימס קוקרן סטיבנסון רנסימן (באנגלית: The Hon. Sir James Cochran Stevenson Runciman; ‏7 ביולי 1903 - 1 בנובמבר 2000), ידוע כסטיבן רנסימן, היה היסטוריון בריטי, בעל שורשים סקוטיים, שנודע בשל עבודתו על ימי הביניים. עבודתו המפורסמת ביותר היא "A History of the Crusades" ("ההיסטוריה של מסעי הצלב") (1951-54), שיצאה לאור בשלושה כרכים.