מרכז הכרמל
ימי המנדט > בתי המלון היהודיים בתקופת המנדט

גם היהודים, כמו קודמיהם הגרמנים, הבינו את חשיבותו של הכרמל כמקום נופש ומרגוע ובמהרה החלו לקום בתי מלון רבים על הכרמל. בסיכומו של התהליך היו עשרות מלונות ופנסיונים על הכרמל.
מלון הרצליה שנפתח ב-3 ביולי 1923 (ב"מתחם אורנים" כיום) על ידי משפחת הלוי-אפשטיין בבניין בסגנון בית ליוואן (בית החלל המרכזי). למשפחה זאת הייתה "רשת" בתי מלון בחיפה, ובנוסף למלון זה היו בבעלותה מלונות נוספים (כולם בשם "הרצליה") ברחוב הגפן (בבית הגפן של היום שהיה המלון הראשון) וברחוב אלנבי 7. בבית מלון זה, ששמר על כשרות וכך התאים גם ליהודים, הייתה תאורה ממצברים, מים זורמים ואף טלפון. לכל חדר הייתה מרפסת זיז שפנתה לרחוב קלר. מלון הרצליה עבר בשנת 1928 לרחוב פנורמה (היום יפה נוף 34 – נוף חנה נקרא בעבר בית המילואים) עד סגירתו בשנת 1932. לאחר מעבר המלון לרחוב פנורמה, הוא נקנה על ידי משפחת ברסקי. המלון של ברסקי פשט את הרגל ב-1932, נקנה על ידי יצחק זלצמן ונקרא בשם "מלון זלצמן". לאחר שנים נסגר המלון והועבר לרשות ארגונים הסתדרותיים שונים כגון הפועל הר-הכרמל וקואופרטיב קו-אופ צפון.
פנסיון וולשטיין התחיל ב-1927 כאשר ארנסט והטה וולשטיין השכירו ארבעה חדרים בביתם לאירוח קייטנים ותיירים. כאשר ראו שהעסק מצליח, בנו ב-1928 מלון בצומת הרחובות לוטוס וקדימה (כיכר מינה), שתוכנן על ידי פרופ' רטנר. המלון פעל בבעלותם עד 1957.
פנסיון טלטש/מלון טלטש (Teltsch House) שכן גם הוא בבית המילואים (זהו כנראה מיקומו השני), ולאחר מכן עבר לרח' דרך הים 103 שבכרמל מערבי ב-1935. המלון, אשר תוכנן על ידי האדריכל לאופולד קרקואר, היווה פנינה ארכיטקטונית. בתקופת מלחמת העולם השנייה הלאימו שלטונות המנדט את בית המלון ושיכנו בו בית ספר לפיקוד. לימים נקנה על ידי קופת חולים כללית, שמו שונה ל"בנדורי" (אחרי שקודם לכן היה "מגידו") והוא שימש שנים רבות כבית הבראה. לימים נקנה על ידי יזמים פרטיים ונקרא כיום מלון הר הכרמל. הנה כי כן תוכניתו של בירינג התקיימה לבסוף.
מלון "לב הכרמל" אשר תוכנן על ידי משה חת בסגנון הבין-לאומי ב-1937 בכיכר היינריך היינה.
בתי מלון נוספים קמו בדרך הים 6; מלון סגל ברחוב עין גדי; מלון ספקטור (על-שם אחד מראשי ועד הר הכרמל, שכונה "מוכתר הכרמל"), אשר הפך מאוחר יותר ל"מלון פארק" ושבו התקיימו פגישות אגודת המים; פנסיון וולמן (כיום בפינת דרך הים ושושנת הכרמל), מלון וולנשטיין (ברחוב קדימה של היום), שהיה בית המלון הראשון שנבנה בידי יהודים, "מלון שכטל" במתחם היינריך היינה (כיום מלון "וילה כרמל"), מלון "פנורמה" ברחוב שער הלבנון שהברון פליקס דה מנשה היה מבעליו (כמו גם השטח ממולו).
סנטוריום ד"ר לב הוקם ב-1934–1935 ברחוב פינסקי 12 (כיום). הבניין תוכנן על ידי אוראל-זוהר. ב-1941 נמכר הבניין לאברהם דרזנר (בעליו של מלון "ציון" בהדר הכרמל) שהקים בו את מלון "ארמון הכרמל". (ראו בהמשך על מרכז גולדה).
"ואם ישאלנו אדם... מה יעשה בשביל שיטעם טעם ארץ ישראל בכל טהרו ובכל מתקו – אשיב לו יעלה על הראש הכרמל"
הבריטים, שהבינו גם הם את חשיבות התיירות בכרמל, הוציאו חוברת נהלים לתפעול מלונות, ובה ציינו את חשיבותה של ארוחת הבוקר האנגלית.
נושא נוסף בהתפתחות תעשיית התיירות בשכונה היה הגינון. בשנות ה-30 דרש "ארגון בעלי המלונות על הר הכרמל", ממושל המחוז וראש העירייה לפתח את כרמל מרכזי כאזור מרגוע. שטח השכונה עוד לא נכלל אז בשטח השיפוט של עיריית חיפה ורק לקראת מלחמת העולם השנייה הכריזה העירייה על האזור כעל "שטח מיוחד". בשטח זה נאסר לכרות עצים ולרעות בו עדרים. במסגרת זו הוקם גן ציבורי בשטח נחל לוטם (וואדי טאטר). גן זה היה חלק מתכנונו של קאופמן.
גן נוסף שהוקם בשנות ה-30 היה "גן אלנבי". הגן הוקם בעזרת תרומתה של ליידי פלורנס דאונס (גיסתו של אלנבי), אשר גרה בבית ממול (ברחוב יפה נוף 120), לזכר בנו של אלנבי, מייקל שנהרג בקרב בבלגיה ב-29 ביולי 1917 כשהיה בן 19. רחוב סמוך נקרא "מגידו" על שמו של אלנבי לורד מגידו.
בין בית רוטשילד ובית קלר הוקמה ב-1937 אנדרטה לזכרו של אלכסנדר ברוולד, על ידי תלמידיו, במקום שבו אהב לשבת ולתכנן את בנייניו. האנדרטה המשושה בנויה סביב קבוצה של ארבעה ברושים ועליה חקוקים תאריך הולדתו ומותו בשלוש שפות (עברית, ערבית ואנגלית).
לאחר קום המדינה נסגרו מרבית המלונות שפעלו בתקופת המנדט, והפכו לבתי אבות.