stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעם לאונר
ביוגרפיה

לאונר נולד בניו יורק. אמו, אסתר, היא בתם של הביל"ויים יהודה אידל צלליכין וחסיה לבית בנינסון, מראשוני ראשון לציון. בשנות ה-20 נישאה אסתר צלליכין להארי ברנרד לאונר, איש הגדוד העברי האמריקאי. לאחר נישואיהם התגוררו בארצות הברית ושם נולדו ילדיהם.
בשנת 1934 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בראשון לציון. האב היה עורך דין והאם הייתה פעילת ציבור בעיר, בין השאר הייתה חברת מועצת העירייה מטעם הציונים הכלליים. בתום לימודיו בבית הספר חביב למד נעם לאונר בגימנסיה הרצליה. היה פעיל בהגנה. אחיו דן נהרג במלחמת השחרור. לאחר קום המדינה שירת כקצין קשר גדודי וכמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי השתתף בפיצוץ מפקדת חסן סלאמה, בקרב על תל א-ריש במבצע חמץ ובקרבות נוספים, והגיע לדרגת רב-סרן.
ערב קום המדינה החל ללמוד משפטים בבית הספר למשפט וכלכלה בתל אביב ולאחר קום המדינה השלים את לימודי המשפטים במחזור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כעורך דין, תקופה מסוימת יחד עם אביו ולאחר מכן כעורך דין עצמאי.
בשנת 1959 נבחר למועצת העיר ראשון לציון מטעם הציונים הכלליים. בשנת 1962 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקידו שלוש שנים. היה חבר באגודת הכורמים ובמועצת הכורמים. אחרי מלחמת ששת הימים שימש כמושל הצבאי הראשון של אזור יריחו.
בשנת 2003 קיבל את התואר "יקיר ראשון לציון". על שמו נקרא אחד מרחובותיה של ראשון לציון.
היה נשוי ללאה טֶסלֶר, ילידת ירושלים, שעבדה כאחות בכירה בראשון לציון וסביבתה. אב לבן ושתי בנות.
הערות שוליים

↑  א. פלג, "ביריחו לא הייתה בעיה של אי-שיתוף פעולה", מעריב, 3 באוגוסט 1967.
↑  רחוב על שם נעם לאונר- ראש עיריית ראשון לציון לשעבר, באתר ראשון נט, 16 ביוני 2013.
משרד הרכבות של סין

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 תחום שיפוט:  הרפובליקה העממית של סין 
 סוכנות אם:  המועצה הלאומית של הרפובליקה של סין 
 סוכנות בת:  China Railway Engineering Corporation 
 תאריך הקמה:  1954 
 מטה מרכזי:  בייג'ינג 
 www.china-mor.gov.cn
 
משרד הרכבות הוא משרד ממשלתי לשעבר שפעל תחת המועצה הלאומית של הרפובליקה של סין והיה אחראי לניהול ותפעול רשת הרכבות ברפובליקה העממית של סין, מ-1954 עד 2013.
המשרד היה אחראי על שירותי הנוסעים, רגולציה על ענף הרכבות, פיתוח רשת הרכבות ותשתיות הרכבות בסין היבשתית, אם כי לאור התאונות שהתרחשו קמו קריאות להקים פיקוח עצמאי על ענף הרכבות. המשרד היה גם אחראי על פעילותה של חברת הרכבות המנהלת את לשכות הרכבת והחברות בסין בענף הרכבות.
ב-10 במרץ 2013 הוכרז כי המשרד יפורק ותפקידיו יועברו לידי משרד התחבורה (בתחום בטיחות ורגולציה), מינהל הרכבות הלאומי (בתחום הפיקוח) ותאגיד הרכבת של סין בתחום (בנייה וניהול).
היסטוריה

קודמו של משרד הרכבות היה משרד הדואר והתקשורת שהיה קיים במתכונות שונות מאז שושלת צ'ינג ולאחר הקמת הרפובליקה.
איגרות חוב

המשרד, ששימש כתאגיד בשוק החובות, מכר איגרות חוב של 60 מיליארד יואן בשנת 2007. לקראת שנת 2009 תכנן המשרד למכור אג"ח בנייה בשווי של 100 מיליארד יואן לפחות (14.6 מיליארד דולר) כדי לממן הרחבה גדולה של רשת הרכבות במדינה.
לשכות רכבת וחברות

במשרד הרכבות היו 16 לשכות רכבת ו-2 חברות רכבות. נכון לשנת 2008 במשרד הרכבות עבדו כ-2 מיליון איש.
| הלשכה או הסוכנות | רשת הרכבות בפרובינציות |
| --- | --- |
לשכת הרכבת בבייג'ינג: בייג'ינג, הביי, טיאנג'ין, שאנשי (חלק)
לשכת הרכבת צ'נגדו: סצ'ואן, צ'ונגצ'ינג
קבוצת גואנגזו הרכבת ושות 'בע"מ: גואנגדונג, הונאן
לשכת הרכבת חרבין: היילונגג'יאנג, מונגוליה הפנימית (חלק)
לשכת הרכבת הוהוט: מונגוליה הפנימית (חלק)
לשכת הרכבת ג'ינאן: שאנדונג, ליאונינג (חלק)
לשכת הרכבת קונמינג: יונאן, סצ'ואן, גוויזו
לשכת הרכבת Lanzhou: גאנסו, נינגקסיה
לשכת הרכבת נאנצ'אנג: ג'יאנגשי, פוג'יאן
לשכת הרכבות ננג'ינג: גואנגשי, גואנגדונג (חלק)
חברת הרכבות צ'ינגאי-טיבט בע"מ: צ'ינגאי, טיבט
לשכת הרכבת של שנחאי: שנחאי, ג'יאנגסו, אנחוי, ג'ג'יאנג
לשכת הרכבות שניאנג: ליאונינג, ג'ילין, היילונג-ג'יאנג (חלק), מונגוליה הפנימית (חלק)
לשכת הרכבת טאיואן: שאנשי
לשכת הרכבת וולומוקי: שינג'יאנג
לשכת הרכבות ווהאן: הובי
לשכת הרכבת שיאן: שאאנשי, גאנסו, נינגקסיה, הובי
לשכת הרכבות של ז'נגז'ו: הובי (חלק), שאאנשי, שאנדונג
שרי הרכבות

| № | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | טנג דאיואן | אוקטובר 1949 | ינואר 1965 |
| 2 | לו ז'נגקאו | ינואר 1965 | 1966 |
בוטלה המשרה
| 3 | וואן לי | ינואר 1975 | דצמבר 1976 |
| 4 | דואן ג'וני | דצמבר 1976 | מרץ 1978 |
| 5 | גו וייצ'נג | מרץ 1978 | 1981 |
| 6 | ליו ג'יאנג-ג'אנג | 1981 | אפריל 1982 |
| ז | חן פורו | אפריל 1982 | 1985 |
| 8 | דינג גואנגן | 1985 | אפריל 1988 |
| 9 | לי סנמאו | אפריל 1988 | 1992 |
| 10 | האן זובין | 1992 | מרץ 1998 |
| 11 | פו ז'יהואן | מרץ 1998 | מרץ 2003 |
| 12 | ליו ז'יג'ון | מרץ 2003 | פברואר 2011 |
| 13 | שנג גואנגזו | פברואר 2011 | 16 במרץ 2013 |
ראו גם

משרד הרכבות של רוסיה
חברת הרכבות הממלכתית של סין
פושינג (רכבת)
הערות שוליים

↑  Sui-Lee Wee; Huang Yan; Miral Fahmy (25 בפברואר 2011). "China railways minister dismissed -Xinhua". The Los Angeles Times. Reuters. נבדק ב-26 בפברואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Wu, Zhong (7 במאי 2008). "Blowing the whistle on 'Big Brother'". Asia Times Online. אורכב מ-המקור ב-2012-09-04. נבדק ב-2008-05-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "China scraps railways ministry in streamlining drive". BBC online. BBC. 10 במרץ 2012. נבדק ב-10 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10044678-4  ISNI: 0000 0000 9475 0208  LCCN: n81018284  NDL: 00784576  NLA: 36603648  VIAF: 139560752   WorldCat (עם VIAF): 139560752 
מטה לשכת הרכבת ווהאן
נרקיסוס

| --- | --- |

נרקיסוס מאת קאראווג'ו, 1594–1596 (הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, רומא
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  קפיסוס 
 אם:  לירופה 
 
נרקיסוס (ביוונית: Νάρκισσος) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית. האלה נמסיס הענישה אותו על יהירותו וגרמה לו להתאהב בבבואתו. הוא לא אכל או שתה עד שלבסוף מת. הנימפות רצו לשרוף את גופו, אך הוא הפך לנרקיס. הוא היה גיבורם של אנשי טספיה (עיר בבויאוטיה שביוון העתיקה) ונודע לרוב בשל יופיו.
נרקיסוס היה בנם של אל הנהר קפיסוס והנימפה ליריופה(אנ'). נרקיסוס היה בעל יופי יוצא דופן, יופי שמשך אליו נערות ונערים כאחד. הוא מתואר כבעל עור בהיר כשלג, עיניים כחולות ושיער חום זהוב ובעל מבנה גוף רזה מה שגרם לו לתעתע בין המינים ובכך לגרום למשיכה של שני המינים. נרקיסוס דחה את חיזוריהם של אלו ושל אלו והתנכר לכולם. לאחר שדחה בזלזול את הנימפה אכו, שהתאהבה בו נואשות, החליטה האלה נמסיס להענישו על יהירותו ואכזריותו והטילה עליו קללה - אהבה עצמית ללא גבולות. יום אחד טייל נרקיסוס ליד אגם והתכופף כדי לשתות מים. כאשר ראה את דמותו נשקפת אליו מן המים מיד התאהב בעצמו ולא יכול היה לנתק את מבטו מבבואתו, עד שמת מצמא. במקום שבו מת צמח פרח הנרקיס.
לאגדת נרקיסוס כמה גרסאות: אחת מתוך ה"מטמורפוזות" של אובידיוס, אחת מתוך ה"מדריך ליוון" של פאוסניאס ואחת מתוך גיליונות פפירוס שנמצאו בעיר אוקסיריניכוס.
הגרסה הרומית

באגדה כפי שמסופרת על ידי אובידיוס, נרקיסוס היה עלם יפה ויהיר. אמו הייתה נימפת העצב לירופה, שחיה בעיר טספיה, ואביו היה אל הנהר קפיסוס; באחד הימים אל הנהר קפיסוס הקיף את הנימפה לירופה במי-נהרותיו וכך לכדה ואנסה ולשניים נולד בן. לירופה שחרדה לעתיד בנה (בשל חוסר באמצעי מחייה), הלכה להיוועץ בנביא תרסיאס. תרסיאס בתשובה אמר לנימפה כי נרקיסוס "יאריך ימים בלבד אם לא יכיר עצמו".
הנימפה אכו התאהבה בעלם היפה. יום אחד כשנרקיסוס היה באמצע ציד-צבאים, אכו עקבה אחריו בחשאי, דרך היערות. היא כמהה לשוחח עם נרקיסוס, אך בשל קללה שהטילה עליה האלה הרה היא לא יכלה לדבר בעצמה, אלא רק לחזור כהד אחר מה שנאמר לה. כשנרקיסוס שמע לבסוף את הרחשים שעלו ממקום מחבואה, קרא בקול: "מי שם?" אכו השיבה לו במילותיו: "מי שם?". כך המשיך הדיאלוג בין השניים, עד שאכו יצאה ממחבואה ורצה לאמץ אל חיקה את אהובה הצעיר. נרקיסוס הדף מגופו את הנימפה ואמר לה ביהירות לעזוב אותו לנפשו. אכו נותרה שבורת לב והעבירה את שארית חייה על גיא מבודד בגעגועים אין־סופיים לאהבה שלעולם לא ידעה, עד שרק קולה נותר.
בסופו של דבר נרקיסוס חש בצימאון וניגש לשתות ממי הנחל. ברגע שהבחין בבבואתו הוא התאהב בה מבלי לדעת שזה בעצם הוא. ברגע שהתכופף לנשק את הבבואה, היא נראתה כ"מסתלקת מהמקום" והוא נותר עם לב שבור. צימאונו גבר אך הוא לא העז לגעת במים מחשש לפגוע בבבואתו. בסופו של דבר נרקיסוס מת מצמא ומאהבתו העצמית, תוך בהייה מתמדת בבבואתו. במקום מותו צמח פרח הנרקיס.
הגרסה היוונית

זוהי אגדת מוסר בה נרקיסוס גבה הלב ונטול הרגש נענש על ידי האלים על כך שדחה בשאט נפש את כל מחזריו הזכרים. אגדה זו נחשבה כאזהרה המיועדת לגברים. עד לא מזמן, המקור היחידי לאגדה זו היה קטע מיצירתו של פאוסניאס, שנכתב כ־150 שנה לאחר גרסתו של אובידיוס. גרסה דומה מאוד לאגדה נמצאה בקרב גיליונות פפירוס בשנת 2004 בעיר אוקסירינכוס, גרסה שמקדימה את זו של אובידיוס בכ־50 שנים.
בגרסה זו, אמיניאס, נער צעיר, היה מאוהב בנרקיסוס, אך זה לא החזיר לו אהבה ודחה אותו בבוז. כדרך לדחות את אמיניאס, נרקיסוס נתן לו חרב בה השתמש אמיניאס לאחר מכן כדי להרוג עצמו על מפתן ביתו של נרקיסוס; הוא התפלל לאלה נמסיס וביקש ממנה לגרום לנרקיסוס לחוות את הכאב של אהבה חסרת גמול. קללה זו התממשה ונרקיסוס התאהב בבבואה במקווה המים. רק לאחר שניסה לנשק את הבבואה הבין כי זו בעצם בבואתו שלו. כדרך להשלמת הסימטריה באגדה, מתוך יגונו על אהבתו הנכזבת נרקיסוס נטל לידיו את חרבו, התאבד וגוויתו נהפכה לפרח הנרקיס.
גרסת פאוסניאס

פאוסניאס רואה בכך דבר מוזר שאדם לא יכול לזהות את השתקפותו שלו ומציג גרסה מוכרת פחות בה לנרקיסוס הייתה אחות תאומה. שניהם לבשו את אותם בגדים וצדו יחדיו עד שנרקיסוס התאהב בה. לאחר שאחותו התאומה מתה, נרקיסוס היה כה כמה לראותה שהעמיד פנים כי ההשתקפות שראה במים הייתה אחותו. מספר אגדות יווניות רומזות על כך שנרקיסוס נמשך מינית לאחותו ועל כך שבתקופה שהיא הייתה בין החיים היה מקיים איתה יחסי מין.
פאוסניאס מציין אגדה נוספת אודות נרקיסוס, אגדה על פרח בשם זה (בעברית: הנרקיס) שלדבריו נוצר כדי לפתות את פרספונה בתה של דמטר להתקרב לעברו ולהרחיקה מחברותיה ובכך לאפשר להאדס לחטוף אותה.
אזכורי האגדה בתחומים שונים

בספרות חז"ל (בתלמוד הירושלמי מסכת נדרים פרק א הלכה א, וכן בתלמוד הבבלי מסכת נדרים דף ט' עמוד ב') קיימת אגדת מוסר המיוחסת לשמעון הצדיק שמספרה. באגדה זו בדומה לדמותו של נרקיסוס מופיע נזיר המסתכל בבבואתו, ומפאת השיער הארוך והיפה שלו הוא חש התעוררות של הסכנה שעלולה להתפתח אם ינצל לרעה את היופי הטבעי שלו. מיד מתגבר בו הצד המוסרי ונודר נדרי נזירות כתיקון לאהבה העצמית:
אמר שמעון הצדיק: מימי לא אכלתי אשם נזיר טמא אלא אחד: פעם אחת בא אדם אחד נזיר מן הדרום, וראיתיו שהוא יפה עיניים וטוב רואי, וקווצותיו סדורות לו תלתלים.
אמרתי לו: בני, מה ראית להשחית את שערך זה הנָּאֶה (שבסיום הנזירות, או כשנטמא, מגלח כל שערו)?
אמר לי: רועה הייתי לאבא בעירי, הלכתי למלאות מים מן המעיין, ונסתכלתי בבבואה שלי, ופחז עלי יצרי וביקש לטורדני מן העולם; אמרתי לו: רשע, למה אתה מתגאה בעולם שאינו שלך, במי שהוא עתיד להיות רימה ותולעה? העבודה, שאגלחך לשמים!
מיד עמדתי ונשקתיו על ראשו, אמרתי לו: בני, כמוך ירבו נוזרי נזירות בישראל! עליך הכתוב אומר (במדבר ו, ב): אִישׁ... כִּי יַפְלִא לִנְדֹּר נֶדֶר נָזִיר לְהַזִּיר לַה'." (מסכת נזיר דף ד', עמוד ב')
בשונה מן האגדה היוונית בה האלים (הטבע) גובר על האדם (נרקיסוס), בגרסה היהודית, האדם מתגבר על הטבע ואינו נכנע לו. ועוד מסוגל להפוך את הנטיות השליליות שבו למעשים חיוביים ולשם שמים.
נרקיסוס בתרבות

אגדת נרקיסוס זכתה לאזכורים ועיבודים רבים בספרות, במוזיקה ובאמנות, לדוגמה:
מטמורפוזה של נרקיסוס ציור של סלבדור דאלי משנת 1937.
נרקיס ציור של קאראווג'ו מן השנים 1594–1596, ובו דמותו של נרקיס המתבונן בבבואתו במים.
אקו וארוס מתאבלים על נרקיס, ציור של ניקולא פוסן משנת 1627.
נרקיס, שני שירים מאת ריינר מריה רילקה, מאפריל 1913.
צילום של הצלם הישראלי עדי נס ובו נער היושב על גדת מים כהים לובש מכנס קצר ונועל סנדלים.
בקטע של ג'נסיס, How Dare I Be So Beautiful? ביצירה, Supper's Ready מסופר המיתוס של נרקיסוס.
ראו גם

הפרעה נרקיסיסטית
היינץ קוהוט
מיתולוגיה יוונית
הערות שוליים

↑  בבלי נדרים, ט, ב; בבלי נזיר, ד, ב; ירושלמי נדרים א, א ונזיר א, א; תוספתא נזיר ד, ו. התלמוד במסכתות נדרים ונזיר מקיים דיון בדעתו של שמעון הצדיק וביחסו לשאר הנזירים.
↑  רילקה, ריינר מריה, נטוש על הרי הלבב, הוצאת כרמל, ירושלים, 1999, עמ' 154–155.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407882405171  PLWABN: 9810559552805606  GND: 118586467  LCCN: nb2016002049  SUDOC: 027724417  VIAF: 67257842   WorldCat (עם VIAF): 67257842 
נרקיסוס מתבונן בבבואתו שבמים; שטיח קיר בסגנון מילפלר, סביבות 1500 (צר')
"מטמורפוזה של נרקיסוס" מאת סלבדור דאלי, 1937
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
נשפון-אדום מדברי

| נשפון-אדום מדברי |
| --- | --- |
 נשפון-אדום מדברי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: נשפוניים
סוג:: נשפון אדום
מין:: נשפון-אדום מדברי
שם מדעי
 Lasiurus blossevillii ‏לסון & Garnot, 1826
תחום תפוצה


נשפון-אדום מדברי (שם מדעי: Lasiurus blossevillii) הוא מין עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים החי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית והוא קרובו לסוג של נשפון כפור מאפיר ודומה מאוד גם למין Lasiurus borealis, הגורם לאנשים רבים להתבלבל ביניהם.
מאפיינים

עטלף זה מצוי מדרום קנדה עד למרכז אמריקה וצפונה של אמריקה הדרומית. הוא מצוי גם באיי גלאפגוס ובטרינידד. העטלף פעיל בעיקר בלילה, וביום הוא נח במהופך על ענפי עצים. והוא נודד בחורפים דרומה וחוזר בקיץ. למרות המשתמע-לכאורה משמו, מין זה של עטלפים אינו חי רק במדבריות.
אורך העטלף 49–65 מ"מ, אורך הכנף 38–42 מ"מ והמשקל עד 12 גרם. העטלף בעל פרווה כסופה-אפורה כשהגב זהוב, הראש כתום והאוזניים והפנים ורודות. הכנפיים אפורים כהים והזנב מכוסה שיער. עטלפים אלה צדים עשים וחרקים אחרים באמצעות איכון הד שהם פולטים. הוא עצמו עלול להיטרף בידי ינשופיים, עורבנים, ראקונים ואופוסומים.
העטלף אינו נמצא בסכנת הכחדה בטבע.
מאפיינים > תת-מינים

Lasiurus blossevillii blossevillii
Lasiurus blossevillii brachyotis
Lasiurus blossevillii frantzii
Lasiurus blossevillii teliotis
הערות שוליים

↑  נשפון-אדום מדברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ניקוד סורי

ניקוד סורי הוא הניקוד המשמש בארמית נוצרית, המכונה סורית. בסורית משמשות שתי שיטות ניקוד שונות, משום ששני ענפיה העיקריים, המזרחי והמערבי, נבדלים זה מזה במספר התנועות הנוהגות בהם. מקובל להניח שהניקוד בעברית הומצא לפי דוגמת הניקוד הסורי.
ראשית הניקוד

בכתבי היד הסוריים מהמאה החמישית והשישית מופיעים שני סימני ניקוד עיקריים: (א) נקודה דיאקריטית, שמופיעה מעל או מתחת לאות; (ב) זוג נקודות אופקיות, המכונות סיימא (sǝyame). נראה שסימני ניקוד אלו התפתחו עוד במאה הרביעית, משום שבכתב יד משנת 411 כבר משתקפת מערכת שלמה ומורכבת של נקודות דיאקריטיות.
הנקודה הדיאקריטית משמשת להבחנה בין הומוגרפים. היא מוצבת מעל האות לסמן תנועה ארוכה או "מלאה" יותר, ומתחת לאות כדי לסמן הגייה קצרה או "דקה" יותר. לצורך כך דורגו התנועות על פני סקאלה: a-e-i-o-u, כאשר a נחשבה ל"מלאה" ביותר. דוגמאות:
ܡܿܢ (man) "מי" לעומת ܡܼܢ (men) "מן"
ܩܿܛܠ (qāṭēl) "קוטל" לעומת ܩܼܛܠ (qṭal) "קטל"
ܗܿܢܘܢ (hānnon) "ההם" לעומת ܗܼܢܘܢ (hennon) "הם".
כמו כן משמשת הנקודה הדיאקריטית בצורות פועל מסוג ܩܛܠܬ (קטלת), שכן צורות אלו יכולות לשקף הן המדבר (קטלתי) הן את הנוכח (קטלתָ) והן את הנסתרת (קטלה). נקודה מעל האות הראשונה מסמנת את צורת המדבר, ולאחר האות האחרונה (ת') את צורת הנסתרת.
סימן הסיימא מוצב מעל המילה (ללא מקום קבוע) כדי לסמן את צורת הרבים. הצורך בסימן זה נובע מהעובדה שבסורית רוב צורות הרבים הן הומוגרפיות עם צורות היחיד: המילה ܡܠܟܐ (מלכא) משמעה גם "המלך" וגם "המלכים".
התפתחות הניקוד

במהלך התקופה הביזנטית נוצר קרע בתוך הכנסייה הנוצרית המזרחית. כתוצאה מקרע זה התפלגו הנוצרים המזרחיים לשתי קבוצות: הנסטוריאנים, שרובם חיו בממלכה הפרסית ומרכזם היה בנציבין, והמונופיזיטים (יעקוביטים), שחיו באימפריה הביזנטית, ומרכזם היה באדסה. הפילוג הדתי הביא גם לפילוג לשוני: הסורית התפלגה לסורית מזרחית (נסטוריאנית), ולסורית מערבית (יעקוביטית). גם שיטת הניקוד המשיכה להתפתח אצל כל אחד מהענפים בנפרד.
התפתחות הניקוד > הניקוד הנסטוריאני

בענף הנסטוריאני של הסורית יש שבע תנועות. לסימון תנועות אלו פיתחו המדקדקים הנסטוריאנים סימני ניקוד המורכבים כולם מנקודה בודדת או זוג נקודות. להלן סימני התנועות בשיטה זו, כפי שהם מופיעים עם האות  ܒ (ב'):
| סימן הניקוד | שם הסימן | תעתיק מקובל |
| --- | --- | --- |
|  | זְקָפָא | ā |
|  | פְּתָחָא | a |
|  | זְלָמָא קַשְׁיָא | ē |
|  | זְלָמָא פְּשִׁיקָא | e |
|  | חְבָצָא | i |
|  | עְצָצָא רְוָחָא | o |
|  | עְצָצָא עָלּיצָא (רְבָצָא) | u |
ההבדל בין הזקפא והפתחא וכן בין שני סוגי הזלמא נחשב בתחילה כהבדל באורך, אולם כיום ברור כי היה זה הבדל באיכות. אף על פי שאין על כך ידיעות ברורות, מקובל להניח שזקפא נהגה כ-a אחורית, כמו הקמץ הטברני, והפתחא כ-a קדמית כמו הפתח הטברני. כמו כן מקובל שזלמא קשיא נהגה כמו הצירי הטברני (תנועת e סגורה) בעוד שהזלמה פשיקא נהגתה כמו הסגול הטברני (כתנועת e פתוחה).
התפתחות הניקוד > הניקוד היעקוביטי

בענף היעקוביטי של הסורית יש חמש תנועות. לסימון תנועות אלו השתמשו המדקדקים היעקוביטים באותיות יווניות. להלן סימני התנועות בשיטה זו, כפי שהם מופיעים עם האות  ܒ (ב'):
| סימן הניקוד | שם הסימן | תעתיק מקובל | האות היוונית שעליה מבוסס הסימן |
| --- | --- | --- | --- |
|  | זְקָפָא | ā או o | Ο |
|  | פְּתָחָא | a | Α |
|  | רְבָצָא | e | Ε |
|  | חְבָצָא | i | Η |
|  | עְצָצָא | u | ΟΥ |
התפתחות הניקוד > סימנים המשותפים לשני הענפים

| סימן הניקוד | שם הסימן | משמעות |
| --- | --- | --- |
|  | קוּשָיָא | דגש קל |
|  | רוּכָּכָא | רפה |
|  | מַרְהְטָנָא | בדרך כלל מסומן מעל אות שאינה נהגית |
לקריאה נוספת

Theodor Nöldeke, Compendious Syriac Grammar, translated by James A. Crichton, London 1904 (reprint 2003)
J. B. Segal, The Diacritical Point and the Accents in Syriac, Oxford 1953
טקסט מקביל בניקוד נסטוריאני (ימין) ויעקוביטי (שמאל), מתוך "תולדות משה הקדוש"
נברן שדות

| נברן שדות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: אוגריים
תת־משפחה:: ארוויקוליים
סוג:: נברן שדות
שם מדעי
 Microtus ‏Schrank, 1798

Microtus californicus
Microtus subterraneus
icrotus pennsylvanicus
נברן שדות (שם מדעי: Microtus) הוא סוג של נברן מתת משפחת הארוויקוליים שבמשפחת האוגריים. בסוג זה יש 40 מינים ביניהם המין נברן השדה (Microtus guentheri), המצוי גם בישראל.
תיאור כללי

גופו של נברן השדות מכונס ודמוי גליל ומכוסה בפרווה סמיכה. רגליו וזנבו קצרים, עיניו ואוזניו קטנות.
נברן זה חי בדרך כלל מתחת לפני הקרקע במאורות, והוא עולה לפני הקרקע רק כדי ללקט מזון. הוא ניזון מזרעים ומעשב, שאותם הוא מכרסם בשיניו, שנשארות חדות ומושחזות כל ימי חייו.
רבייה

נברן השדות מתרבה במהירות. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל 25 יום והריונה נמשך 21 ימים ובסופו של דבר היא ממליטה בין 6–10 גורים.
לנברנים השדות אין עונת רבייה מכיוון שההיריון הוא פעמיים בשנה וכך יוצא שכל השנה יש רבייה. דוגמה לכך היא תופעה המכונה שנת העכברים שבה יש רבייה עצומה והשמדת יבולים גדולה.
מינים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Microtus abbreviatus  נברן שדה קצר-זנב (Microtus agrestis)  Microtus anatolicus  Microtus arvalis  Microtus bavaricus  Microtus brachycercus  Microtus breweri  Microtus brandti  Microtus cabrerae  Microtus californicus  Microtus canicaudus  Microtus chrotorrhinus  Microtus clarkei  Microtus daghestanicus  Microtus dogramacii  Microtus duodecimcostatus  Microtus evoronensis  Microtus felteni  Microtus fortis  Microtus gerbei |  Microtus gregalis  Microtus guatemalensis  נברן השדה (Microtus guentheri)  Microtus ilaeus  Microtus irani  Microtus kikuchii  Microtus levis  Microtus liechtensteini  Microtus limnophilus  Microtus longicaudus  Microtus lusitanicus  Microtus majori  Microtus maximowiczii  Microtus mexicanus  Microtus middendorffi  Microtus miurus  Microtus mongolicus  Microtus montanus  Microtus montebelli  Microtus mujanensis  Microtus multiplex  Microtus oaxacensis |  Microtus ochrogaster  Microtus oeconomus  Microtus oregoni  Microtus paradoxus  Microtus pennsylvanicus  Microtus pinetorum  Microtus qazvinensis  Microtus quasiater  Microtus richardsoni  Microtus sachalinensis  Microtus savii  Microtus schelkovnikovi  Microtus schidlovskii  Microtus socialis  Microtus subterraneus  Microtus tatricus  Microtus thomasi  Microtus townsendii  Microtus transcaspicus  Microtus umbrosus  Microtus xanthognathus |  |
נרש

נֶרֶשׁ הייתה עיר מפורסמת בבבל בתקופת התלמוד והגאונים, ובה התקיימה בדור החמישי לאמוראים "ישיבת נרש" שהייתה המשך רציף לישיבת סורא. העיר הייתה סמוכה לסורא, באזור העיר אל-חלה (עיראק) של ימינו. קיימים אזכורים רבים בתלמוד המלמדים על העיר, אנשים ומסחרה. אמוראים מפורסמים שפעלו בעיר הם רב פפא, מילידי העיר וראש הישיבה שהתקיימה בה, ורב הונא בריה דרב יהושע.
מיקום וסביבה

העיר הייתה סמוכה לעיר סורא, דרומית-מזרחית לה, במרחק של כ-24 קילומטר, באזור העיר אל-חלה (עיראק) של ימינו. העיר שכנה בתחתית ההר, על שפת הנהר (נהר נרש, שהיה תעלה עמוקה שנמשכה מנהר פרת). את הנהר חצה גשר קורה ללא גדר בצדיו. סביבות העיר היו גדלים קנה, סוף ואגמון, שנתנו תנאי מחיה וסביבה עבור אריות ששוטטו באזור. לעיתים הם היו אף נראים בתוך שטח העיר בלילות. מסיבה זו התיר רב אידי בר אבין לנשות נרש לטבול לנידתן ביום השמיני שאחר שבעה נקיים ולא בלילה שלפניו. אופי העיר היה כפרי, עם שדות פזורים.
בעוד שהעיר שכנה על שפת הנהר בתחתית ההר, חלקה התרומם ועלה במעלה ההר. השוק של נרש היה ממוקם על צלע ההר. גם היישוב הסמוך "בי בירי", וכן היישוב הסמוך לו "ורדינא", היו ממוקמים על צלעי הרים, וביניהם עליות ומורדות קשים. רב הונא בריה דרב יהושע טען כי אותן עליות ומורדות שבין בי בירי לנרש התישו אותו והזקינו אותו בטרם עת.
תעשייה ומסחר

בעיר הייתה תעשיית טקסטיל שכללה לבד קשה שהיה עשוי משעטנז, ונקרא על שם העיר ("נמטא גמדא דנרש": לבד קשה של נרש). לבדים אלו מותרים בלבישה, מחמת שקשים הם ואינם מחממים. ייתכן שבתעשיית הטקסטיל שבעיר נכלל גם ייצור בגד זול במיוחד שנקרא "צרדא", והיה עשוי מבד קנבוס.
יהודי העיר עסקו גם בחקלאות, ומהם שהחזיקו בשדות רבים. הקרקעות בסביבה היו נוחות לזריעה. בין גידולי השדות בנרש, ידוע על אספסת ששימשה כמזון לבהמות, וכן מטעי תמרים שהפיקו מהם גם שיכר תמרים. בין מגדלי התמרים לשיכר, היה רב פפא שהתעשר מתעשייה זו. לעומת זאת, בשונה מנהרדעא, פומבדיתא ומחוזא הצפוניים, בכל היישובים הדרומיים יותר - כמו סורא ומתא מחסיא, וכן נרש - לא היו כרמים רבים, והיין היה פחות מצוי. מסחר היין שבעיר היה מתוצרת ערים אחרות. בעיר התקיים גם מסחר בדונג דבורים.
תושבי העיר

אוכלוסיית העיר הכילה תושבים גויים ויהודים. מתושביה הגויים מוזכרים בתלמוד מספר שופטי ערכאות: הורמיז, אבודרנא, בר שובתאי, בר קידרא, באטי ונקים אונא. בעיר הייתה גם קבוצה של גויים משבט ערבי, ה"טייעי". על אחד מהם ידוע שהיה רופא, ואחד נוסף מוזכר בתלמוד בשמו: אגרדמיס, שייתכן שהיה חלפן כספים. בעיר הייתה גם קבוצה של ארמים, וכן קבוצה של שומרונים.
תושבי העיר > יהודי העיר

היישוב היהודי בנרש היה קיים כבר בראשית ימי האמוראים, בתקופתו של רב ותלמידיו. יהודי העיר היו כפופים להנהגת סורא הסמוכה.
רב פפא אמר על בני עירו נרש שכולם בה רשעים, מגדול ועד קטן, וראויים הם לנידוי. רב גידל מסר בשם רב כי בני העיר הם גנבים, והתבטא כי אם ”נרשאה נשקיך  - מני ככיך”, כלומר: בדוק אם לא נגנבה אחת מהשיניים בתוך כדי הנשיקה. אנשי העיר היו ירודים מבחינה מוסרית, רעים ועושקי דלים, והיו רגילים להלוות לעניי העיר בריבית קצוצה, וזאת בשונה מאנשי סורא הסמוכה שנהגו כלפי העניים בעין יפה יותר ונתנו להם למשכן את שדותיהם באופן שמקל על הפירעון ("משכנתא דסורא").
בין תושבי העיר המפורסמים שהוזכרו בתלמוד ובספרי הגאונים:
רב פפא, מילידי העיר.
רב הונא בריה דרב יהושע
רב אדא נרשאה
רב נהילאי (הילאי) הלוי מנרש, הגאון השישי בישיבת סורא (בין השנים ד'תנ"ד (694) - ד'תע"ב (712))
אישים נוספים שגרו בעיר: סבל (אנ') בשם בר אדא; ספסר שוורים בשם פפא, שכונה "פפא תוראה"; גידול בר רעילאי; רופא בשם רבין, שריפא את בתו של רב אשי; אילעא וטוביה, שניים המוזכרים כעדים על הלוואה; זיגוד, שהעיד על טוביה שחטא באיסור עריות, אך מכיוון שהעיד לבדו - דבר שאסור על פי הלכה - הלקה אותו רב פפא. זיגוד תמה על כך, ושאל את רב פפא "טוביה חטא, וזיגוד מנגיד?!", דבר שהפך לפתגם תלמודי. בימי רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע התגוררה בעיר אישה זקנה שראתה בצעירותה את רב נחמן (בן הדור השני והשלישי לאמוראים), והאריכה ימים עד לימיהם (הדור החמישי לאמוראים).
ישיבת נרש

בעיר פעלה ישיבה ("ישיבת נרש") שהוקמה על ידי רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע, והייתה מרכז תורני חשוב בבבל בדור החמישי לאמוראים, לאחר פטירת רבא. בין תלמידי הישיבה היו מתלמידיו המאוחרים של רבא בישיבת סורא. רב פפא שימש כראש ישיבה, ורב הונא בריה דרב יהושע שימש כראש לבני כלה, וסייע לו בניהול הישיבה. הישיבה מנתה מאות רבות של תלמידים (מתוכם 200 תלמידים, שהיו מיעוט קטן מסך התלמידים, היו קבועים בישיבה וארוחותיהם סופקו על ידי רב פפא). הישיבה התקיימה במשך 19 שנה, עד פטירת רב פפא. לאחר מותו של רב פפא הועברה פעילות הישיבה למתא מחסיא, פרבר של העיר סורא, שהיו סמוכים לנרש. בראשות הישיבה עם העברתה עמד רב אשי. ישיבת נרש הייתה למעשה חוליית המשך ברצף הארוך של ישיבת סורא
ביאורים והרחבה

↑  הניקוד על פי פנחס נאמן, אנציקלופדיה לגיאוגרפיה תלמודית, ערך "נֶרֶשׁ", חלק ב', תל אביב תשל"ב, עמ' 205, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). אחרים מנקדים "נְרַשׁ". ראו: רפאל הלפרין, אנציקלופדיה לבית ישראל, ערך "נְרַשׁ", כרך ט"ו, בני ברק תש"ע, עמ' 184, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  הנהר היה שופע מים במהלך החורף, אך בקיץ היה יבש.
↑  יש שציינו גם ל"רב כהן נרשאה", על פי תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף קט"ו, עמוד א', אך היא טעות המוכחת מתוך דברי התלמוד (יש לפסק בין "רב כהן", לבין "נרשאה" וכו'). לשמות נוספים, ראו יודילביץ, עמ' רכ"ח.
↑  על מהות ה"כלה", ראו: א. אמיר, "הכלה", שמעתין - 036-037, בני ברק תשל"ג, עמ' 66 ואילך, וראו שם עמ' 74, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).