stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
היסטוריה ומבנה הסוכנות > משרדים מרכזיים > משרד מחקר האוקיינוסים והאטמוספירה (OAR)

משרד מחקר האוקיינוסים והאמוספירה (OAR) היא זרוע המחקר של NOAA, והעומדת מאחורי המוצרים והשירותים הסביבתיים שמטרתם כאמור היא להגן על החיים והרכוש ולקדם את המסחר בארצות הברית. המחקרים, המבוצעים על ידי NOAA וארגונים נוספים, מתמקדים בשיפור הבנת התופעות הסביבתיות כגון סופות טורנדו, הוריקן, שינויי אקלים, התפרצויות שמש, שינויים באוזון, תופעת "אל ניניו" (ו"לה ניניה"), פריון מרבצי דגים, זרמי ים, אירועים תרמיים בתחתית האוקיינוסים ובריאות המערכת האקולוגית בחופים. המשרד מפתח גם טכנולוגיות ומערכות תצפית מתקדמות. המשרד כולל 7 מעבדות פנימיות, 14 מעבדות מחקר חיצוניות שותפות, 6 מרכזי מחקר תת-מימיים ועוד מספר תתי-משרדים.
היסטוריה ומבנה הסוכנות > משרדים מרכזיים > משרד תכנון ושילוב התוכניות (PPI)

משרד תכנון ושילוב התוכניות (PPI) הוקם ביוני 2002 על מנת לשפר את שיטת הניהול הפנימית בתוך NOAA, ובין משרדי ההנהלה לעובדים בשטח.
ראו גם

מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי (נאס"א)
מנהל המידע של מחלקת האנרגיה
בית המדרש לרבנים בווינה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית מדרש לרבנים
 תקופת הפעילות:  15 באוקטובר 1893 – פברואר 1938 (כ־44 שנים)
 בעלי תפקידים
 רקטור:  אדולף שוורץ 
 מיקום
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 
בית המדרש לרבנים בווינה (בגרמנית: Israelitisch-Theologische Lehranstalt תרגום: בית האולפנה הישראלי התאולוגי), היה מוסד להכשרת רבנים וללימוד מדעי הפילוסופיה שהתקיים בווינה אוסטריה, מיום ייסודו ב-15 באוקטובר 1893, ועד לפברואר 1938 עת פלשו הכוחות הנאצים לווינה, והרסו את המוסד.
הרקטור של המוסד היה הרב ד"ר אדולף אריה שוורץ, שהתווה את דרכו האקדמית של המוסד.
רקע

ב-27 במאי 1785, הרחיב יוזף השני, קיסר אוסטריה, את כתב הסובלנות שהשווה את זכויות היהודים וחובותיהם, לאלו של שאר האוכלוסייה, גם לתחומי ממלכת גליציה. לאור זאת, החלה עולה לדיון שאלת השכלתם של הרבנים מורי העם ומחנכיו. במסגרת דיונים אלו הוצע בשנת 1786 לפתוח בית ספר לפילוסופיה לרבנים. בשנת 1792, הועלו במקביל, שתי הצעות להקמת בתי מדרש לרבנים, האחת בפראג, והשנייה בלבוב. הצעות אלו לא הבשילו לכדי תוכניות מעשיות, אך גם לא ירדו מסדר יומה של הממשלה המרכזית.
מייסד וראש ועד הוועד הראשון היה וילהלם ריטר פון גוטמן.
לקריאה נוספת

ספר הזכרון לבית המדרש לרבנים בווינה - דברי זכרונות ודברי מדע, ירושלים: ר' מס, תש"ו
אסף ידידיה (ע), בתי מדרש נוסח אשכנז: זיכרונות של בוגרי הסמינרים לרבנים בגרמניה ובאוסטריה, הוצאת כרמל, מכון שכטר למדעי היהדות, תש"ע/ 2010
בית האילמת

| --- | --- |

 בימוי:  תמר קיי
 הופק בידי:  אריאל ריכטר, תמר קיי
 תסריט:  תמר קיי
 עריכה:  שירה מזוז
 מוזיקה:  אלון פרץ
 צילום:  צבי לנזמן
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  32 דקות
 שפת הסרט:  עברית וערבית
 סוגה:  סרט סטודנטים, סרט דוקומנטרי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית האילמת (באנגלית: The Mute's House) הוא סרט קולנוע קצר המציג בניין בעיר העתיקה של חברון אשר ננטש על ידי תושביו הפלסטינים, למעט אשה חירשת שנשארה להתגורר בו עם בנה היחיד בן ה-8, יוסף. הסרט מציג את האינטראקציה שנוצרה ביניהם, באמצעות שפת סימנים, ואת נקודת מבטו של הבן אשר נע בין אזור היישוב היהודי בחברון, בו נמצא הבניין, לבין החלק שבשליטת הרשות הפלסטינית. הסרט הוא פרויקט גמר של תמר קיי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. הסרט הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
פרסים ומועמדויות

ישראל מועמד לסרט התיעודי הטוב ביותר; הסרט נמנה עם עשרת המועמדים לפרס אוסקר בשנת 2017 בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.
הולנד פרס חבר השופטים בפסטיבל אידפא באמסטרדם.
פולין פרס דרקון הזהב לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל קרקוב.
ישראל פרס ראשון לסרט התיעודי הקצר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ארצות הברית פרס הסרט התיעודי הקצר בפסטיבל סנט לואיס.
ישראל פרס פורום היוצרים הדוקומנטריים.
ישראל פרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב.
ארצות הברית פרס ראשון בתחרות לסרטי סטודנטים בפסטיבל Full Frame, צפון קרולינה.
בולגריה פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Early Bird בסופיה.
איטליה פרס החדשנות ב-"פסטיבל הסטודנטים מונטפלטרו" שבפנבילי (רימיני, איטליה).
אוסטרליה ציון לשבח בפסטיבל Flickerfest שבאוסטרליה.
הערות שוליים

↑  באתר פסטיבל הסרטים דוקאביב, http://www.docaviv.co.il/2016/films/the-mutes-house
↑  באתר בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, http://www.jsfs.co.il/news/new.aspx?NewId=304.
↑   נירית אנדרמן, תמר קיי מציגה את חברון שמעבר למלים, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2015
↑  נירית אנדרמן, הסרט התיעודי הישראלי "בית האילמת" בין עשרת המועמדים לאוסקר, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2016
ג'ון סי. ריילי

| --- | --- |

ג'ון סי. ריילי, 2018
 לידה:  24 במאי 1965 (בן 59) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דהפול  תיכון בראדר רייס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון כריסטופר ריילי (באנגלית: John Christopher Reilly; נולד ב-24 במאי 1965), הידוע בשם הבמה שלו, ג'ון סי. ריילי‏ (John C. Reilly), הוא שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, 3 פרסי גלובוס הזהב ופרס גראמי.
פילמוגרפיה

חטאי מלחמה (1989)
אנחנו לא מלאכים (1989)
ימי הרעם (1990)
אחים, חברים וכבוד (1990)
צללים וערפל (1992)
בחוץ על הענף (1992)
הופה (1992)
מה עובר על גילברט (1993)
נהר הפרא (1994)
חשדות מהעבר (1995)
ג'ורג'יה (1995)
שמונה חזק (1996)
בנים (1996)
מונית לשיקגו (1997)
משמרת לילה (1997)
לילות בוגי (1997)
הקו האדום (1998)
אף פעם לא התנשקה (1999)
בשם האהבה (1999)
מגנוליה (1999)
הסערה המושלמת (2000)
מסיבת אירוסין (2001)
בחורה טובה (2002)
כנופיות ניו יורק (2002)
שיקגו (2002)
השעות (2003)
סדנה לעצבים (2003)
הטייס (2004)
קרימינל (2004)
מים אפלים (2005)
המדריך לחיים בכפר (2006)
לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי (2006)
מפרט הגורל (2006)
שנת הכלב (2007)
הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס (2007)
הקידום (2008)
אחים חורגים (2008)
9 (2009)
עוזרו של הערפד (2009)
הגבר הנוסף (2010)
הבן של החברה שלי (2010)
אלוהי הקטל (2011)
חייבים לדבר על קווין (2011)
סידר רפידס (2011)
הדיקטטור (2012)
ראלף ההורס (2012)
סרט מיליון הדולר של טים ואריק (2012)
חדשות בהפרעה (2013)
שומרי הגלקסיה (2014)
החיים אחרי בת' (אנ') (2014)
הלובסטר (2015)
אגדת האגדות (2015)
Entertainment‏ (2015)
לשיר (2016, דיבוב)
קונג: אי הגולגולת (2017)
הולמס & ווטסון (2018)
ראלף שובר את האינטרנט (2018) - דיבוב
האחים סיסטרז (אנ')‏ (2018)
השמן והרזה (2019)
ליקריץ פיצה ‏(2021) ‏
Stars at Noon‏ (2022)
Testa o croce?‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Moonbase 8‏ (2020)
לייקרס: קבוצה מנצחת (2022)
הערות שוליים

↑  ניסים דיין, ‏המגנוליות כבר לא מפלדה, באתר גלובס, 30 במרץ 2000
נילי ברקן, ‏חווייה של אולי פעמיים בעשור, באתר גלובס, 17 באפריל 2000
↑  אורי קליין, הגברות דאלאוויי, באתר הארץ, 5 במרץ 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449637905171  PLWABN: 9810688414305606  BNE: XX1416495  BnF: cb14037714n (data)  GND: 135511364  ISNI: 0000 0001 1489 3792  LCCN: no98092173  MusicBrainz: eca1f3d1-2f85-44db-b008-382cb97efce3  NKC: xx0040645  SNAC: w6xp9snj  SUDOC: 069323232  VIAF: 85555609   WorldCat (עם VIAF): 85555609
סוללת בגדאד

| --- | --- |

ציור של מרכיבי הסוללה
 היסטוריה
 תרבויות:  האימפריה הפרתית
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1936
 מיקום
 מדינה:  עיראק עיראק
סוללת בגדאד המכונה גם "הסוללה הפרתית" (Parthian Battery), היא ככל הנראה הסוללה הקדומה ביותר. הסוללה מתוארכת לתקופה הפרתית, והיא בת כ־2,000 שנה. הסוללה התגלתה בשנת 1936 בהריסות הכפר פארטיאן שבעיראק באזור בו נמצאת כיום העיר בגדאד. במהלך החפירות להנחת פסי רכבת, עובדי הרכבת חשפו מתקן עשוי חימר. תחילה לא ידעו כיצד להתייחס לממצא; מאוחר יותר, בשנת 1938, וילהלם קניג, חוקר גרמני במוזיאון הלאומי של עיראק, מיין את המוצגים באוספי המוזיאון והעלה סברה כי מדובר בתא גלווני.
מבנה הסוללה

הסוללה מורכבת מכד חרס בגובה של כ־130 מ"מ, אליו הוכנס צילינדר נחושת ובתוכו מוט ברזל. הכד היה מלא בנוזל חומצתי כגון חומץ, מיץ לימון או מיץ ענבים. הסברה המקובלת [דרוש מקור] גורסת כי המתקן שימש ככל הנראה לצורך אלקטרוליטי, ולא כמקור אנרגיה. ייתכן שהפרתים, ששלטו בבגדאד (בערך 250 לפנה"ס), עשו שימוש בסוללות אלו כדי לצפות כלים ותכשיטים בכסף וזהב [דרוש מקור].
בתוכנית הטלוויזיה "מכסחי המיתוסים" בנו שחזור של הסוללות והגיעו למסקנה שחיבור של עשרה כדים בטור יכול להפיק מתח בעל פוטנציאל של 4.5 וולט.
הערות שוליים

↑  מירי פרקס, ‏7 תגליות מסתוריות שהמדע לא מצליח לפענח, באתר ‏מאקו‏, 20 במרץ 2014
↑  W. König, "Ein galvanisches Element aus der Partherzeit?", Forschungen und Fortschritte, 14 (1938), pp. 8-9. W. König, Im Verlorenen Paradies-Neun Jahre Irak, pp. 166-168, Munich and Vienna, 1939.
↑  טל פרוסט, ההמצאות שהקדימו את זמנן, באתר ynet, 5 בדצמבר 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא בגדאד ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון סילבר הארוך

| --- | --- |

איור של ג'ון סילבר הארוך במהדורה של "אי המטמון" שהודפסה בברצלונה ב-1926
 יוצרים:  רוברט לואיס סטיבנסון 
 גילום הדמות:  Osip Abdulov, צ'רלטון הסטון, לאנס הנריקסן, ארמן ג'יגרחניאן, בוריס אנדרייב, Oleg Borisov, לוק ארנולד 
 מידע
 מקצוע:  טבח, שודד ים, ספן
 אזרחות:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 
ג'ון סילבר הארוך (באנגלית: Long John Silver) הוא האנטגוניסט בספר ההרפתקאות "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון. כשודד ים ערמומי ומקסים בעל רגל קטועה ותוכי מדבר, דמותו תרמה רבות לגיבוש ארכיטיפ שודד הים.
מאפיינים

ג'ון סילבר הארוך הוא שודד ים מנוסה, אמיץ ורב תושייה. סגנון הדיבור הייחודי והביטחון העצמי הרב שלו מעניקים לו כריזמה יוצאת דופן. הוא משכיל, ו"מסוגל לדבר כמו מתוך הספר, אם מתחשק לו". הוא בולט בין שודדי הים בשיקול הדעת ובקור הרוח שלו, ורבים מהם רוחשים לו הערצה או יראה.
רגלו השמאלית של סילבר קטועה מעל הברך, והוא הולך באמצעות קב. סילבר טוען שאיבד את רגלו תחת פיקודו של אדוארד הוק (אנ') בצי המלכותי הבריטי, אך למעשה איבד אותה כשודד ים תחת פיקודו של קפטן פלינט. לדבריו, עבד גם בשירותו של אדוארד אינגלנד. התוכי שלו, שבדרך כלל יושב על כתפו, נוהג לקלל ולקרוא קריאות קרב. סילבר נשוי לאישה אפריקאית, שמנהלת את עסקיו בבריסטול בזמן שהוא מפליג להרפתקאותיו.
יצירת הדמות

סטיבנסון יצר את דמותו של ג'ון סילבר הארוך בהשראת דמותו של ידידו, הסופר הבריטי ויליאם ארנסט הנלי (אנ'), שרגלו השמאלית נכרתה כתוצאה משחפת. סטיבנסון כתב להנלי כי "מראה עוצמתך החבולה ואדנותך הוא שהוליד את דמותו של ג'ון סילבר ב'אי המטמון'. כמובן, אין הוא דומה לך כלל בשום תכונה או מאפיין אחר, אך הרעיון של האיש הנכה, השולט ומעורר יראה בקרב הבריאים, נלקח ממך לחלוטין."
תפקיד ב"אי המטמון"

הפרוטגוניסט והמספר של "אי המטמון", נער בשם ג'ים הוקינס, מכיר את ג'ון סילבר הארוך לראשונה בתור טבח האונייה "היספניולה", על סיפונה הוא מתעתד לצאת לחפש אוצר הטמון באי נידח. ג'ים חושד שסילבר הוא המלח קטוע הרגל הידוע לשמצה מפניו הזהיר אותו שודד ים זקן שהכיר, אך חשדותיו מתפוגגים כשהוא פוגש את סילבר ומתרשם מאופיו הידידותי ומהידע הרב שהפגין. במהלך ההפלגה אל האי מגלה ג'ים שחשדותיו היו מוצדקים – סילבר הוא שודד ים ותיק שמגייס את צוות האונייה למרד, ותוכניתו היא להשתלט על האוצר ועל האונייה, ולהרוג את רב החובל, את הנוסעים ואת המלחים שלא ישתפו איתו פעולה. לאחר שישיג את האוצר, מתכנן סילבר לחיות חיי מותרות עם אשתו הממתינה לו בבריסטול.
ג'ים מספר על תוכניותיו של סילבר לרב החובל ולנוסעים, וכך משבש אותן. בין המורדים לבין קבוצת הנוסעים ואנשי הצוות הנאמנים מתפתח מאבק על האי, כשעל המורדים מפקד סילבר. ג'ים צופה בסילבר רוצח באכזריות מלח שסירב להצטרף למרד, ומאוחר יותר הוא נופל בשבי המורדים. המורדים, הממורמרים מהמאבק הממושך ומהעיכוב במציאת המטמון, מאשימים את סילבר בבגידה ומאיימים להדיח אותו. סילבר מציע לג'ים שיעזרו זה לזה לשרוד, ומשכנע את אנשיו לתת לו הזדמנות נוספת להשיג את האוצר. הוא מוביל את המורדים ואת ג'ים אל אתר האוצר, אך שם הם מגלים שהאתר כבר נחפר והאוצר נלקח. המורדים הזועמים מתנפלים על סילבר ועל ג'ים, אך השניים ניצלים בזכות התערבותם של נוסעי הספינה. סילבר הורג את המורד שהוביל את הניסיון להדיח אותו, והיות והציל את חייו של ג'ים, רב החובל והנוסעים של הספינה מוכנים להחזיר אותו לאנגליה ואף לא להעמיד אותו לדין. שאר המורדים ננטשים על האי, והאוצר מועמס על "היספניולה".
בדרך אל אנגליה עוגנת הספינה בנמל באמריקה הלטינית ונוסעיה יורדים ממנה כדי לבלות את הלילה בעיר החוף. כשהם חוזרים, הם מגלים שסילבר עזב את הספינה עם שק שהכיל 400 לירה שטרלינג מהאוצר. מאז נעלמו עקבותיו; ג'ים משער שהוא חי חיים שלווים עם אשתו.
הופעות נוספות

דמותו של ג'ון סילבר הארוך הייתה נושא ליצירות כגון סרט הקולנוע "Long John Silver" (אנ'), סדרת הטלוויזיה "The Adventures of Long John Silver" (אנ') וסדרת הקומיקס "Long John Silver" (אנ'). הדמות הופיעה בעיבודים הרבים ל"אי המטמון", בסרטים "ריצ'ארד וסוד הספרים האבודים", "רובינזון קרוזו" ו"כוכב המטמון", בסדרות הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" ו"מפרשים שחורים" ובספרים "אש זרה" (אנ'), "Nathan Never" (אנ') ו-"Silver" (אנ').
על שמו של סילבר נקראו אלבום המוזיקה Long John Silver (אנ') של להקת ג'פרסון איירפליין ורשת המזון המהיר לונג ג'ון סילבר'ס (אנ'). דמותו של ג'וני סילברהנד ממשחק התפקידים השולחני "סייברפאנק" וכן ממשחק הווידאו "Cyberpunk 2077" מבוססת באופן רופף על סילבר.
הערות שוליים

↑  רוברט לואי סטיבנסון, תרגום: אוריאל אופק, אי המטמון, כתר הוצאה לאור, 1974, עמ' 56
↑  רוברט לואי סטיבנסון, תרגום: אוריאל אופק, אי המטמון, כתר הוצאה לאור, 1974, עמ' 60
↑  William Ernest Henley | Victorian Poet, Invictus Poem, Encyclopedia Britannica, ‏20 ביולי 1998
↑  Robert Louis Stevenson - The Letters of Robert Louis Stevenson - Volume 1 Page 92, classic-literature.co.uk
איור ממהדורת "אי המטמון" משנת 1911, המציג את ג'ון סילבר הארוך לוקח את ג'ים הוקינס אל אתר המטמון כבן ערובה
בול דואר בריטי משנת 1969 עליו מופיעים ג'ים הוקינס וג'ון סילבר הארוך
חנוך מילביצקי

ערך זה עוסק בחבר הכנסת. אם התכוונתם לסבו, הרופא והחוקר, ראו .
חנוך דב מילביצקי (נולד בי"א באדר א' ה'תשל"ג, 13 בפברואר 1973) הוא סגן יושב ראש הכנסת וחבר הכנסת העשרים וחמש מטעם מפלגת הליכוד. בעבר שימש בין היתר כעורך דין, יועץ משפטי לתנועת בני ברוך, משנה לראש העיר פתח תקווה וראש אגף הספורט בעיר מטעם מפלגת "ביחד".
ביוגרפיה

מילביצקי נולד, גדל והתחנך בירושלים, בן לנורית ולפרופסור אריאל מילביצקי. הוא קרוי על שם סבו, מנתח הלב והחזה, פרופסור חנוך מילויצקי, שנרצח בפיגוע טרור במטוס סוויסאייר בשמי שווייץ ב־1970, ועל שם סבו השני דב לודמר.
הוא למד בתיכון ליד האוניברסיטה ושירת בצה"ל ביחידת דובדבן, שם נפצע בשנה השלישית לשירותו, והמשיך לשרת בתפקיד מנהלתי. לאחר שירותו הצבאי למד לתואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה והוסמך לעריכת דין. ב־2006 עבר לניו יורק והיה שותף להקמת הסניפים הראשונים של רשת בתי הקפה הישראלית "ארומה אספרסו בר" בארצות הברית. בשובו לישראל לאחר כמה שנים, חזר לעסוק בעריכת דין בתחום האזרחי, בפרט בדיני תכנון ובנייה. כמו כן, השלים תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה.
מילביצקי הצטרף לקבוצת בני ברוך – קבלה לעם, הנושאת מאפיינים של כת ואשר הייתה נתונה לכמה תחקירים עיתונאיים. מילביצקי היה היועץ המשפטי של הקבוצה והגיש תביעות דיבה נגד עיתונאים שכתבו עליה, בהן תביעות מרובות נגד עיתונאי TheMarker, גור מגידו, שנדחו. אחת התביעות, שהוגשה ב־2018 מטעם בני ברוך ומילביצקי, נדחתה במרץ 2023 על ידי שופט בית משפט השלום בבת ים. השופט קבע שהתחקיר העיתונאי שעסק בו מגידו הוא בגדר "עיתונאות אחראית" ושיש ממש בטענת הנתבעים שהתביעה היא תביעת השתקה, וחייב את התובעים בהוצאות משפט בסך 45,000 ש"ח. בינואר 2024 נדחה ברובו ערעור של התובעים בבית המשפט המחוזי בתל אביב. ב-5 במאי נסוג מילביצקי בעצמו מתביעה נוספת, הרביעית במספר, נגד מגידו.
בהליך משמעתי שניהלה נגדו לשכת עורכי הדין באוגוסט 2023, הוא הואשם שכעורך דין אימת באופן כוזב שני תצהירים. במסגרת הסדר טיעון הודה מילביצקי בשתי עבירות של התנהגות שאיננה הולמת עורך דין. הושת עליו עונש של אזהרה וכן קנס בסך 1,500 ש"ח.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

ב־2013 התמודד למועצת פתח תקווה בראש מפלגת "ביחד", שהקימו אז חברים בתנועת בני ברוך – קבלה לעם. המפלגה זכתה בארבעה מושבים, ומילביצקי מונה ליו"ר האופוזיציה. בבחירות המקומיות בשנת 2018 התמודדה מפלגתו ברשימה משותפת עם מפלגת יש עתיד-ביחד, ולאחריה מונה לראשות אגף הספורט. לאחר הבחירות התפצלה הסיעה לרכיביה המקוריים.
מילביצקי היה ממקימי "המטה לאיחוד העם" במפלגת הליכוד. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוא נבחר בבחירות המקדימות מטעם מחוז דן ושובץ במקום ה־26 ברשימת הליכוד לכנסת העשרים וחמש. מפלגת הליכוד זכתה ב־32 מנדטים, ומילביצקי הפך לחבר כנסת. בכנסת ה-25 הוא מכהן כסגן יושב ראש הכנסת.
חיים אישיים

מילביצקי נשוי להדר, פיזיולוגית בשיקום לב, ואב לשלושה ילדים. המשפחה מתגוררת בפתח תקווה.
דוד מנחם (רב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  י"ג באלול ה'תש"ם (בן 44) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מרכז הרב 
 מקום פעילות:  ישראל
 תחומי עיסוק:  הלכה, קבלה, דרש, פיוט, מוזיקה
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה שפירא והרב עובדיה יוסף
 
 תפקידים נוספים:  רב קהילת היכל אוריאל במבשרת ציון
 
הרב דוד יוסף חיים מנחם (נולד בי"ג באלול ה'תש"ם, 25 באוגוסט 1980) הוא רב קהילה, דרשן ופרשן, חזן, יוצר, מלחין וכותב פיוטים.
ביוגרפיה

גדל בשכונות מקור ברוך ונחלאות בירושלים כילד שישי מתוך שבעה, למשפחה שעלתה מעיראק בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. אביו, הרב מנשה, תלמיד ישיבת פורת יוסף, שימש שוחט ובודק ואמו שושנה עבדה כגננת. סבו מצד אימו, חכם גורג'י יאיר, היה מחנך ופייטן מגדולי חזני בבל וממנו קיבל את מסורת השירה הקבלית של יהודי בבל. את נוסח החזנות הספרדי-ירושלמי קיבל בבית הכנסת עדס שבשכונת נחלאות . נושא את שם דודו החייל דוד יאיר שנהרג בסיני, ואת שמו של חכם יוסף חיים, גדול חכמי בבל במאה ה-19.
בילדותו התחנך בתלמוד תורה חרדי־ספרדי, לאחר מכן למד בישיבה קטנה חרדית, וממנה עבר לישיבת מרכז הרב אליה התקבל על ידי הרב יגאל לרר לשיעור א' בגיל 15 בלבד לצד תלמידים שהיו מבוגרים ממנו בשלוש שנים. בישיבה למד במשך כשני עשורים עד גיל 34, שם הוסמך לרבנות.
בין רבותיו נמנים הרב אברהם אלקנה שפירא והרב עובדיה יוסף.
ביוגרפיה > הגות והלכה

הגותו מורכבת מחשיבה ופרשנות מקורית בשילוב תורתם של חכמי הספרדים והראי"ה קוק. בדרשותיו ושיעוריו ניתן דגש מיוחד למשנתו של הבן איש חי ובהשפעת הרב אורי שרקי גם למשנתו של מניטו. הוא מרבה להדגיש את השליחות האוניברסלית של היהדות שהתעצמה במיוחד אחרי קום מדינת ישראל.[דרוש מקור]
גישתו ההלכתית היא ספרדית-מזרחית ובעיקרה היא נוטה לקולא.
בפסיקותיו יש משקל רב לאחדות ישראל ולראיית התקופה כזמן גאולה ועל כן מן הראוי לדעתו לצמצם במנהגי אבלות שאין להם מקור הלכתי תלמודי מובהק כמו חלק ממנהגי ימי הספירה בתספורת וגילוח ושמיעת מוזיקה.[דרוש מקור]
בשנת תשע"ט פסק שבמבשרת ציון יש לקרוא את מגילת אסתר בפורים דפרזים בי"ד אדר ולא כירושלים. על פסיקה זו הסכים עמו הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר.
כביטוי להנהגתו הספרדית-מזרחית רבים מכנים אותו בתואר חכם דוד.
הרב מנחם מנהל אורח חיים צמחוני.
ביוגרפיה > מוזיקה ופיוט

כמוזיקאי וכפייטן מופיע בישראל ומחוצה לה לצד אמנים כמו שלומי שבן, קובי אוז, אריאל הורוביץ, פרץ אליהו, מארק אליהו, יאיר דלאל, ג'קי לוי, רבי חיים לוק ושם טוב לוי.
מנגן על עוד, חליל נאי וכלי הקשה. מגיל צעיר התלווה לבן דודתו, הפייטן משה חבושה בהופעותיו. ניגן עם ותיקי נגני תזמורת קול ישראל בערבית של רשות השידור, והופיע כסולן עם התזמורת האנדלוסית, תזמורת נצרת ותזמורת ירושלים החדשה ועוד.
הרב מנחם הקליט שירה ונגינה עם דודו טסה בפרויקט "הכוויתים", עם אהרון רזאל, ניצן חן רזאל, יצחק מאיר ועוד. כמו כן מופיע כסולן בפסטיבלים רבים באירופה ארצות הברית קנדה ומרוקו.
הלחין כמה מפיוטיו של רבי ישראל נג'ארה. לחן שלו לפיוט "ימי חרפי אהבתני" בביצוע להקת שחרית נכלל באוסף "יהודה הלוי פינת אבן גבירול". הלחין גם מפיוטיהם של הרמח"ל, רבי יוסף חיים מבגדד ורבי יוסף משאש.
כמו כן הלחין פיוטים רבים ממחזור ארם צובא שכונסו בדיסק "תן זמירות עמי". לחניו בוצעו על ידי גדולי החזנים הספרדים, בהם משה חבושה, ציון יחזקאל דוד שירו ותזמורות כמו תזמורת ירושלים מזרח מערב. וכן הלחין קדיש שבוצע על ידי דוד ד'אור. גם מהשירה העכשווית משירי המשוררים יוסף עוזר אלחנן ניר וחביבה פדיה.
שירים ופיוטים שכתב הולחנו על ידי פרץ אליהו ושם טוב לוי.
בשנת 2008 ביצע יחד עם שלומי שבן את לידתו של שיר לפרויקט עוד מעט נהפוך לשיר.
בשנת 2014 העלה ביחד עם שם טוב לוי את המופע "הבחור מפאדובה" המוקדש ליצירותיו של רמח"ל ולשירים מקוריים של השניים. המופע שהועלה לראשונה בפסטיבל העוד בירושלים זכה לביקורות נלהבות.
באותה שנה העלה את המופע המשותף שלו עם אריאל הורוביץ "נאמנים למקור" בו הם שוזרים סיפורים ממשפחותיהם, ומחברים בין השירים של נעמי שמר אמו של אריאל לפיוטי סבו של הרב מנחם ובנוסף גם יצירות מקוריות משלהם.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

לוקח חלק פעיל ומרכזי הן כפייטן מבצע והן כפייטן כותב בתחיית הפיוט. מרצה מבוקש בבתי מדרש של ההתחדשות היהודית. נמנה עם סגל המורים הראשונים בפרויקט קהילות שרות. לימד יהדות ופיוט למיטב אומני ישראל במסגרת פרויקט ידידי השכחת של בית הלל. הוא חיתן חלק מהם ולומד עם חלקם יהדות. מופיע בתקשורת בראיונות ובפינות קבועות, הנחה תוכניות בערוץ מאיר ובערוץ אורות.
משנות העשרה לחייו שימש כרב בבתי כנסת בשכונות נחלאות ומקור ברוך. שימש כרב האחרון של בית מושב זקנים וזקנות הספרדי לפני פינויו. משנת תשע"ב שימש כרב בכמה קהילות בשכונת רסקו בירושלים. ומחודש אלול תשע"ח משמש כרב קהילת "היכל אוריאל" שבמבשרת ציון.
משתתף פעיל במיזם 929 מיום היווסדו ובו הקליט פרשנות מקורית לכל פרק מפרקי התנ"ך.
מלמד כ-15 שיעורים בשבוע במוסדות רבים ביניהם במכינת בית ישראל, בבית אבי חי בירושלים ובקריה האקדמית אונו. משמש כנאמן בכמה קרנות צדקה וחסד וחבר ועדת פרס ירושלים לאחדות ישראל.
מאז שנת 2002 משתתף במפגשים עם רבנים ואנשי דת מוסלמים במטרה לקדם הבנות ושלום בין-דתי באזור. משנת 2015 הוא חבר בוועדת ההיגוי של היוזמה העולמית הבין-דתית לשלום.
ב-12 במאי 2021, בעקבות המהומות בישראל (2021) בהן נערכו התפרעויות והצתות של מוסלמים בערים משותפות בהן לוד, רמלה, עכו ועוד, הודיע על פרישתו ממאמצי השלום עם אנשי דת פלסטינים תומכי חמאס. בפוסט שפרסם כתב "אני מצטער, כאיש שפועל הרבה לשלום, זו המסקנה שהגעתי אליה. האויב רוצה לראות דם והרבה דם. צריך לאפשר לו לראות דם על חשבונו. אני שומע ערבית. שומע היטב את האלימות שהפכה להיות טבעית וכבר לא יכול להסתיר את האמת. אין שם אהבת חיים, יש אהבת דם שנשפך".
ביוגרפיה > פרסים

זכה בפרס ליצירה תורנית על שם הרב שאול ישראלי לשנת תשס"ג.
בשנת 2015 קיבל את פרס ירושלים לאחדות ישראל לשנת תשע"ה מידי נשיא המדינה ראובן ריבלין.
באוקטובר 2016 נבחר על ידי המגזין היהודי-אמריקני "טאבלט" כאחד מעשרה רבנים ישראלים מעוררי עניין.
הערות שוליים

↑  אתר הפיוט והתפילה an Invitation to Piyut (2025-02-03), מסורת יהודי בבל – מבגדד לירושלים, נבדק ב-2025-02-17
↑  הרב דוד מנחם, אנדרטת ילדות: פחדתי להיות גיבור, באתר ynet, 4 במאי 2014
↑  תורה ושירה (2020-12-23), קדיש ▪︎ בביצוע דוד דאור ▪︎ לחן: הרב דוד מנחם, נבדק ב-2025-01-04
↑  גיא עזרא, ‏הרב דוד מנחם: "האויב רוצה לראות דם; אני פורש מכל ארגוני השלום", באתר "סרוגים", 12 במאי 2021
↑  רשימת הזוכים לשנת 2015 אתר פרס ירושלים לאחדות ישראל
↑  רבנים ישראלים שאתם צריכים להכיר, יאיר רוזנברג וידידיה שוורץ, מגזין טאבלט, 6 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304606505171  MusicBrainz: 510cd4d0-2cd1-4cec-b367-0dde702ca647  VIAF: 5692160668331803560004   WorldCat (עם VIAF): 5692160668331803560004
מרים דרוק

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  קיבוץ יקום, ישראל
 תפקיד:  מנכ"לית פארק העסקים greenwork מנכ"לית חברת הנדל"ן JTLV דירקטורית חברת "אתגר" דירקטורית "אמבר" בעברה מנכ"לית איגוד התעשייה הקיבוצית
 
מרים דרוק (נולדה ב-1968) היא מנכ"לית ודירקטורית ישראלית.
נכון לשנת 2024 מכהנת דרוק כמנכ"לית פארק העסקים GreenWork שביקום - אשר בבעלות חברת הנדלן JTLV.
בנוסף, מכהנת דרוק כדירקטורית חיצונית בחברת "אתגר", חברה לניהול תיקי השקעות של בנק מזרחי טפחות.
החל מאפריל 2024 החלה לכהן כנציגת ציבור בוועדת מחקר של רשות החדשנות.
דרוק כיהנה כמנכ"לית איגוד התעשייה הקיבוצית ושימשה יו"רית עמותת "אגריטך" לקידום התעשייה החקלאית, כמו כן הייתה דירקטורית ב"אמבר" מקבוצת מפעלי גרנות.
קודם לכן הייתה מרכזת משק ביקום ודירקטורית בגד"ש חוף השרון.
ביוגרפיה

דרוק נולדה בפתח תקווה וגדלה במשפחות אומנה ובפנימיות. בגיל 14 הגיעה לקיבוץ יקום במסגרת חברת נוער. בקיבוץ מצאה בית ומשפחה. הדריכה בתנועת הנוער של השומר הצעיר, ויצאה לשנת שירות בכרמיאל. בעלת תואר ראשון ושני במנהל עסקים בהצטיינות.
במסגרת תפקידה כרכזת משק פיתחה קורסים של עתודה ניהולית, יזמה ושידרה את "שעתיים כי טוב", תוכנית חברתית ברדיו 90. הייתה סמנכ"לית משאבי אנוש במפעלי קבוצת פלסטיב ומנהלת משאבי אנוש בדקסון – דקסל פרמה טכנולוגיות.
מנובמבר 2018 עד ספטמבר 2021 כיהנה כמנכ"לית איגוד התעשייה הקיבוצית. דרוק היא האישה הראשונה[דרוש מקור] שמונתה למנכ"לית האיגוד מאז הקמתו. בתקופת ניהולה היה המשק במשבר בשל מגפת הקורונה. עם זאת התעשייה הקיבוצית הגיעה לשיא בהיקף המכירות- 47 מיליארד שקל. כתוצאה מהגידול במכירות שליש ממפעלי הקיבוצים הגדילו את מספר העובדים, בעיקר באזורי הפריפריה.
ב־2019 הקים האיגוד את בית הספר למנכ"ליות העתיד בהובלתן של דרוק ושל חנה רדו. תוכנית בית הספר מאפשרת להתעדכן בכלים חדשניים וכוללת סדנאות, הרצאות, נטוורקינג ולמידה מהשטח. מספטמבר 2021 מכהנת דרוק כמנכ"לית בחברת הנדל"ן JTLV וכמנכ"לית של פארק העסקים GreenWork שביקום.
דרוק חברה במליאת המועצה האזורית חוף השרון, דירקטורית במפעל "אמבר" של המפעלים האזוריים גרנות, דירקטורית בחברת "אתגר" – ניהול תיקי השקעות של מזרחי טפחות, דירקטורית במכון היצוא, חברת הנהלה במזכירות התנועה הקיבוצית ובהתאחדות התעשיינים בישראל. נשואה ואם לשלושה.