stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'קלין בארטון
קורות חייה

אביה היה שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. אמה הייתה יהודייה ילידת בלגיה.
בארטון נשואה לפיטר דרבן, גם הוא פרופסור לכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה. לזוג בת אחת.
השכלה ומסלול מקצועי

סיימה תואר ראשון, בהצטיינות יתרה, במכללת בארנארד, המסונפת לאוניברסיטת קולומביה. סיימה דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת קולומביה ב-1978. בשנים 1979 -1980 עשתה פוסט דוקטורט במעבדות בל  ובאוניברסיטת ייל. הייתה פרופסור לכימיה במכללת האנטר בשנים 1980 - 1982. פרופסור לכימיה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1983 -1989. מאז ועד היום (נכון לאוגוסט 2014) היא פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
 בארטון הינחתה מעל 100 דוקטורנטים ופוסטדוקטורנטים (נכון לקיץ 2014).
בארטון חברה בדירקטוריונים של דאו כימיקלים ומעבדות בל.
פעילותה המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עיקר מחקרה הוא במשמעות הולכת אלקטרונים הופכית (transverse electron transport) לאורך סליל DNA דו גדילי. נזקי DNA ותיקונם.
תפקידים ואותות הוקרה

פרס אלאן ווטרמן של האקדמיה הלאומית למדעים - 1985.
פרס אלי לילי של האגודה האמריקנית לכימיה לכימיה ביולוגיה - 1987.
פרס לכימיה (Pure Chemistry) של האגודה האמריקנית לכימיה - 1988.
חברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים - 1991.
מדליית גרוון-אולין - 1992.
פרס מכון ויצמן למדעניות מצטיינות - 1997.
חברת החברה הפילוסופית האמריקאית - 2000.
חברת האקדמיה הלאומית למדעים - 2002.
המדליה הלאומית למדעים - 2011.
בריט ורמן

בריט ורמן (בהולנדית: Britt Weerman; נולדה ב-13 ביוני 2003) היא אתלטית הולנדית, סגנית אלופת אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

ורמן נולדה באסן שבהולנד.
ביוגרפיה > 2021 > אלופת אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בטאלין שבאסטוניה זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
ביוגרפיה > 2022 > סגנית אלופת עולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקאלי שבקולומביה באוגוסט זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בשיא הולנד עד גיל 20 חדש של 1.93 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בהמשך החודש במינכן שבגרמניה סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
ביוגרפיה > 2023 > סגנית אלופת אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר, אחרי ירוסלבה מהוצ'יך (1.98 מטר) ולפני קתרינה טבשניק (1.94 מטר), שתיהן מאוקראינה.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לגובה: 1.95 מטר (2022), שיא הולנד
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לגובה: 1.96 מטר (2023), שיא הולנד
בשאטוה

באשטוה היה שבט בדואי גדול, אשר נטה את אוהליו בארץ ישראל, בשנות ה-30 של המאה ה-20 בבקעת הירדן; "מגשר נחילם עד סמוך לבית שאן".
במחצית המאה ה-20, הייתה פרנסת השבט על גידול צאן ובקר וגמלים, בסמוך לנהר הירדן. מוצא חלק מבני השבט בכורדיסטן, וחלקם שחורי עור מאפריקה. והשבט התנהל על ידי מספר שייחים.
הערות שוליים

1 2  יצחק בן-צבי, כתבי יצחק בן-צבי, ה: אוכלוסי ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת מצפה, תרצ"ז 1937, עמ' 176.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון דויל

| --- | --- |

 לידה:  1797 דבלין, ממלכת אירלנד 
 פטירה:  2 בינואר 1868 (בגיל 71 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט נורווד 
 צאצאים:  Charles Altamont Doyle, הנרי אדוארד דויל, ריצ'רד דויל, ג'יימס ויליאם אדמונד דויל 
 
ג'ון דויל (באנגלית: John Doyle‏; 1797 – 2 בינואר 1868) היה קריקטוריסט וצייר פוליטי בריטי.
ביוגרפיה

הוא היה בנו הבכור של סוחר משי בדבלין, והגיע ממשפחה קתולית שבמאה ה-17 קיבלו אחוזות נרחבות, וסמל אצולה משלהם, אך סבלו בגלל דתם ומאז נשלל תוארם. בצעירותו למד לצייר נופים אצל גספר גבריאלי ודיוקנאות מינאטוריות בבית הספר לציור של החברה המלכותית בדבלין אצל ג'ון קומרפילד. הוא זכה במדליית זהב בשנת 1805.
הוא הוזמן לצייר דיוקנאות רכיבה על סוסים של המשנה למלך באירלנד, ובשנת 1822 הפיק שישה הדפסים שכותרתם "חיי סוס המירוץ". באותה שנה עבר ללונדון עם אשתו מריאנה קונאן. ציור מאותה העת הביא לו הכרה כשהוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1825.
מריאנה נפטרה בשנת 1832, כשילדה את ילדם השביעי. דויל המשיך להציג מיניאטורות עד 1835, ועד אז חווה הצלחה רבה יותר עם התמונות המצוירות שלו, שהודפסו באמצעות ליתוגרפיה, החל בשנת 1827. תמונות אלה הוצאו אחת לחודש במהלך ישיבות הפרלמנט, והופעתם נמשכה במשך עשרים ושניים שנים. הקריקטורות שצייר היו בעלות דמיון נאמן למצויריו, עם מעט הגזמה, בהומור סרקסטי, לרוב רומזות למחזות פופולריים.
הקריקטורות נחתמו באותיות H B. עד 1840 הוא הצליח מספיק כדי להרשות לעצמו לקנות בית מפואר בהייד פארק, ועבר כמו דייוויד ווילקי, וולטר סקוט, סמואל טיילור קולרידג', צ'ארלס דיקנס, תומאס מקולאי, וסמיואל רוג'רס - אבל זהותו האמיתית נותרה סוד שמור היטב עד שגילה זאת בשנת 1843 במכתב בן שבעה עשר עמודים לסר רוברט פיל.
בשנות ה-40 של המאה ה-19, היה בשיא הפופולריות שלו. הדפסים של HB התפרסמו ב"טיימס" ועל ידי המו"ל מקלין, אבל המוניטין שלו דעך. הדפסיו המאוחרים היו עדינים בהומור ומצוירים בסגנון רך ולא ברור.
כשנפטר בשנת 1868, ההספד שלו בכתב העת "ארט ז'ורנל" לא הופיע אלא רק שלושה חודשים לאחר מותו, ומכירה לאחר מותו של ציוריו אצל "כריסטי" בשנת 1882 בוטלה מחוסר קונים.
עם זאת, הוא נחשב למייסד בית הספר לקריקטוריסטים בריטיים המיוצגים על ידי ג'ון ליץ ג'ון טניאל ובנו ריצ'רד דויל, אשר ביסס את הסגנון שהתפרסם במגזין פאנץ'.
במוזיאון הבריטי קיימים מעל 900 מציוריו.
הוא נפטר 2 בינואר 1868, ונקבר בבית העלמין ווסט נורווד. בניו כללו את המאייר ג'יימס ויליאם אדמונד דויל (1822–1892); הצייר, המאייר והקריקטוריסט ריצ'רד דויל (1824–1883); הנרי אדוארד דויל, (1827–1892) שהפך למנהל הגלריה הלאומית של אירלנד; והצייר צ'ארלס אלטמונט דויל (1832–1893), דרכו היה סבו של סר ארתור קונאן דויל, הסופר והיוצר של שרלוק הולמס.
הערות שוליים

↑  Kenneth Baker, "Doyle, John [H. B.] (1797–1868)", Dictionary of National Biography, 2004
↑  Houghton Mifflin Company, The Houghton Mifflin Dictionary of Biography, Houghton Mifflin, 2003, ISBN 978-0-618-25210-7. (באנגלית)
↑  The collection of DOYLE JOHN 1797 1868 CARTOONIST held at the British…, archive.is, ‏2012-12-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281939005171  PLWABN: 9810561697505606  AGSA: 9275  BnF: cb14973071z (data)  GND: 136406688  ICCU: MODV262699  ISNI: 0000 0000 6662 5848  LCCN: nr2002020895  RKD: 24109  SNAC: w62z252t  Trove: 1145904  ULAN: 500030935  VIAF: 49497668   WorldCat (עם VIAF): 49497668
בריט אקלנד

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1942 (בת 82) סטוקהולם, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 בן או בת זוג:  פיטר סלרס (1964–1968)  סלים ג'ים פנטום (1984–1992) 
 צאצאים:  ויקטוריה סלרס 
 מספר צאצאים:  3 
 http://www.brittekland.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
בריט אקלנד ופיטר סלרס, 1964
בריט אקלנד (בשוודית: Britt Ekland; נולדה ב-6 באוקטובר 1942) היא שחקנית שוודית שמתגוררת מזה שנים רבות בארצות הברית. היא ידועה במיוחד בשל תפקידיה כנערת בונד בסרט האיש בעל אקדח הזהב, ובסרט האימה והפולחן הבריטי איש הקש, כמו גם בשל נישואיה לשחקן פיטר סלרס ולחיי החברה הסוערים שלה.
שנותיה הראשונות

אביה של אקלנד היה קמעונאי מצליח בסטוקהולם, שוודיה (מקום לידתה) וחבר נבחרת הקרלינג של שוודיה, אמה הייתה מזכירה. יש לה שלושה אחים צעירים ממנה.
שנותיה הראשונות > קריירה

אקלנד הייתה נערת בונד הראשית בסרט ג'יימס בונד האיש בעל אקדח הזהב משנת 1974. הופעות בולטות אחרות שלה בסרטים כוללות את The Night They Raided Minsky's, Baxter, The Double Man, Get Carter (בסדרת הטלוויזיה של הBBC משנת 1999 ‏ Love the '70s היא אירחה ב-1971 את הפרק שהיה מחווה לתפקידה כ"אנה" בסרט), וב-1973 בסרט הפולחן איש הקש.
היא גם גילמה דמויות ביוגרפיות, כמו זו שמבוססת על השחקנית מהחיים האמיתיים אני אונדרה Anny Ondra (אשתו של המתאגרף מקס שמלינג) בסרט הטלוויזיה Ring of Passion ‏ (1978), ובתפקיד הזונה מריאלה נובוטוני בסרט הקולנוע Scandal ‏ (1989) על פרשת פרופיומו.
אקלנד פרסמה ספר יופי וכושר ב-1984, ואחריו קלטת וידאו המוקדשת לכושר גופני ב-1992. אקלנד זוקפת את הצלחתה לזכות מאמנה הרב גנדליס שהחזיק אותה במשטר גופני ושמר אותה ב"מראה שמתאים לעסקי השעשועים".
היא הופיעה על הבמה כאחת השחקנים ב-Grumpy Old Women Live, בדצמבר 2007 והשתתפה בתוכנית המציאות השוודית Stjärnorna på slottet (כוכבי הטירה) ביחד עם פיטר סטורמר, יאן מאלמשה, אריה סאיונמה ומגנוס הֵרנסטאם. בדצמבר 2007 ובינואר 2008 היא כיכבה בהצגה סינדרלה בתיאטרון Swindon's Wyvern Theatre. 

היא הופיעה בתפקיד אורח בתוכנית הטלוויזיה הבריטית המצליחה Loose Women, בשנת 2008. בשנת 2010/9 היא שיחקה את הפיה הטובה בהצגה סינדרלה בתיאטרון פרינסס, טורקי.
חייה האישיים

בריט אקלנד התפרסמה בן לילה כתוצאה מהרומן הסוער ונישואיה לשחקן והקומיקאי הבריטי פיטר סלרס, שהציע לה נישואים אחרי שראה אותה בצילום בעיתון.
 אקלנד התחתנה עם סלרס ב-19 בפברואר 1964. אקלנד עמדה לצידו כשהוא סבל מסדרת התקפי לב זמן קצר לאחר נישואיהם. אקלנד היא אמם החורגת של ילדיו של סלרס שרה ומיכאל (שנפטר מהתקף לב בערך באותו גיל של אביו). בינואר 1965 נולדה בתם, ויקטוריה. הזוג הופיע פעמיים ביחד בסרטים: בסרט "After the Fox" בשנת 1966 ובסרט "The Bobo" בשנת 1967, לפני שהם התגרשו שנה אחרי כן, ב-18 בדצמבר 1968.
היה לה גם רומן מתוקשר מאוד עם זמר הרוק רוד סטיוארט. ג'ואן קולינס הכירה בין אקלנד לסטיוארט ב-1975 והם חיו ביחד במשך שנתיים. בשנת 1984 אקלנד נישאה למוזיקאי הרוק סלים ג'ים פנטום, חבר להקת הסטריי קאטס, הצעיר ממנה בקרוב לעשרים שנה.
בשנות השבעים אקלנד הייתה אחת הידוענים המצולמים והמתוקשרים ביותר בעולם וב-1980 פורסם ספרה רב-המכר "True Britt".
בשנת 2004 גילמה שרליז תרון את דמותה של אקלנד בסרט "חייו ומותו של פיטר סלרס". תרון הזמינה אותה לצאת עמה לפסטיבל הקולנוע בקאן, שם היא נראתה נרגשת מאוד כשהיא ראתה את הסרט.
היא אובחנה כסובלת מדלדול עצם בשנת 2004 (אותה היא מייחסת לדיאטת היו-יו שלה ולאובדן סידן),

אחרי שהיא נפלה בטקס הענקת פרסים ושברה את פרק כף ידה וקרסולה. היא קשורה לארגוני מחלת אלצהיימר ודלדול עצם. אקלנד דוברת בצורה שוטפת אנגלית, צרפתית וגרמנית, בנוסף לשוודית, שהיא שפת אמה.
פילמוגרפיה

Too Many Thieves ‏ (1966)
After the Fox ‏ (1966) ‏Italian title: Caccia alla volpe
The Double Man ‏ (1967)
The Bobo ‏ (1967)
The Night They Raided Minsky's ‏ (1968)
Stiletto ‏ (1969)
Percy ‏ (1971)
במעגל הנקמה (1971)
Diabólica malicia ‏ (1971)
Endless Night ‏ (1972)
איש הקש (1973)
האיש בעל אקדח הזהב (1974)
Royal Flash ‏ (1975)
Casanova & Co. ‏ (1977)
Slavers ‏ (1978)
מועדון המפלצות (1980)
Satan's Mistress ‏ (1982)
Dead Wrong ‏ (1983)
Love Scenes ‏ (1984)
Fraternity Vacation ‏ (1985)
Scandal ‏ (1989)
Cold Heat ‏ (1989)
The Children ‏ (1990)
דיסקוגרפיה

"Do it to Me" / "Private Party" (1979) #15 SWE
(בריט אקלנד עצמה טוענת שאריך הנגן הגיע למקום השביעי במצעד הבריטי, אולם אין כל הוכחה לכך)
הערות שוליים

↑  Oxford Mail review of Cinderella at Wyvern Theatre, Swindon
↑  Sikov, Ed (2002). Mr. Strangelove: a biography of Peter Sellers. Pan MacMillan. ISBN 0283072970.
↑  Eklund, Britt, True Britt, Simon & Schuster (February 1984) ISBN 0139310894
↑  Charlize Theron interview - Interviews - Movies - Virgin Media
↑  HEALTH WATCH: Bone Disease Highlighted - Health - RedOrbit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424433605171  PLWABN: 9810534605405606  BIBSYS: 9058451  BNE: XX1278776  BnF: cb139408334 (data)  CANTIC: a11846343  GND: 12852975X  ISNI: 0000 0000 6301 6545  LCCN: n81005948  MusicBrainz: a13e957a-47c0-4746-9db8-613e82bc646f  NKC: xx0157588  NLA: 36147070  NLK: KAC2020M9505  NTA: 074702475  SNAC: w6w12jn4  SUDOC: 078882508  Trove: 1220127  VIAF: 20737926   WorldCat (עם VIAF): 20737926
בריטה הרדי

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1946 (בת 78) ברית המועצות ברית המועצות
 עיסוק:  אימונולוגית, חוקרת סרטן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  מכון ויצמן למדע  אוניברסיטת סטנפורד
 מנחה לדוקטורט:  דוד דנון
 מוסדות:  המרכז הרפואי רבין  אוניברסיטת תל אביב
 תרומות עיקריות
 חקר האימונותרפיה של הסרטן ומחלות איסכמיה קרדיווסקולרית
 
בריטה הרדי (נולדה ב-23 באפריל 1946) היא אימונולוגית וחוקרת סרטן ישראלית, פרופסור חבר בדימוס בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ומנהלת המעבדה לאימונולוגיה רפואית במכון למחקר רפואי ע"ש פלסנשטיין, המרכז הרפואי רבין.
ביוגרפיה

בריטה הרדי נולדה בברית המועצות בשם בריטה קוגוט לרוזה ויצחק קוגוט מפולין. המשפחה עלתה לישראל ב-1949 והתיישבה בתל אביב. את לימודיה התיכוניים עשתה בתיכון אליאנס ברמת אביב.
למדה לתואר ראשון במיקרוביולוגיה ובביוכימיה באוניברסיטת בר-אילן, אותו השלימה ב-1967. לאחר מכן המשיכה לתואר שני במיקרוביולוגיה, גם כן באוניברסיטת בר-אילן, וסיימה את לימודיה בהצטיינות. בהמשך עברה למכון ויצמן למדע, שם ביצעה את לימודיה לתואר שלישי בביולוגיה של התא. עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה בשנת 1975 בהנחיית פרופ' דוד דנון, עסקה בתהליכי התחדשות במערכת החיסון.
ב-1976 יצאה הרדי להשתלמות בתר-דוקטורט, בחסות מלגת חיים ויצמן. היא השתלמה במחלקה ההמטולוגית של בית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד ושהתה שם מספר שנים בהנחיית פרופ' סטנלי שרייר, ראש המחלקה.
עם חזרתה לישראל ב-1980 ייסדה הרדי מעבדת מחקר במכון למחקר רפואי ע"ש פלסנשטיין (FMRC) בבית החולים בילינסון המסונף לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1984–1985 ביצעה שנת השתלמות נוספת בסטנפורד, בה עסקה בהיבטים פונקציונליים של מערכת החיסון, ובשנים 1988–1989 השתלמה בתאגיד הפרמצבטי IDEC בקליפורניה, שם עסקה במחקר שמרכזו נוגדנים חד-שבטיים לקולטן על-תאי ממערכת החיסון, המשמשים לטיפול בחולי סרטן הדם.
עם חזרתה למעבדתה במכון פלסנשטיין, החלה במחקרים שמטרתם זיהוי נוגדנים חד-שבטיים המפעילים את מערכת החיסון במחלת הסרטן. ב-1995 הקימה במעבדתה במכון פלסנשטיין את חברת קיורטק (Curetech) בע"מ על בסיס תגליותיה באיתור נוגדנים חד-שבטיים להפעלת מערכת החיסון לטיפול בחולי סרטן. זאת, יחד עם שותפה פרופ' אברהם נובוגרודסקי ובמימון קרן ההון סיכון של חברת כלל.
ב-2001 עברה Curetech למשכנה בעיר יבנה ומשם המשיכה החברה בפעילותה, כשהרדי משמשת כיועצת וכמדענית הראשית.
מאז 2001 ועד לפרישתה ב-2015, המשיכה לנהל במעבדתה מחקרים בתחום האימונולוגיה התאית בתהליכים קרדיווסקולרים להבנת תהליכי עקה (cellular stress) ואנגיוגנזה בשיתוף המחלקה הקרדיולוגית במרכז הרפואי רבין ומנהלה, פרופ' אלכסנדר בטלר.
בשנת 2012 מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב.
נשואה לפיזיקאי עמוס הרדי והם הורים לשניים וסבים לחמישה נכדים. מתגוררת בתל אביב.
מחקר

במרוצת השנים פרסמה הרדי כ-60 מאמרים שפורסמו בכתבי עת שפיטים, הוזמנה להרצות בעשרות כנסים בינלאומיים, כתבה שני פרקים בספרים ורשמה עשרות פטנטים. במעבדתה השתלמו מספר רופאים במדעי יסוד.
מחקר > חקר הסרטן

תגליותיה של הרדי הובילו ליישום בפיתוח תרופה המתבססת על נוגדנים חד-שבטיים אשר בודדו במעבדה הנקשרים לתאי מערכת החיסון, ומפעילים אותם לטיפול במחלה. התגליות הראשונות פורסמו ב-1997 ונמשכו עד להקמתה של חברה ביוטכנולוגית שעסקה בניסויים קליניים מתקדמים באימונותרפיה של מחלת הסרטן ברחבי בעולם.
במחקריה, הדגימה הרדי כי שפעול של המערכת החיסונית למאבק בסרטן הוא כלי משמעותי ותחילת העידן החדש של אימונותרפיה סרטנית.
מחקר > חקר מחלות איסכמיה קרדיווסקולרית

מחקרה של הרדי מתמקד באקטיבציה של העקה התאית באמצעות החלבון GRP78 המתבטא במחלות איסכמיות קרדיווסקולריות. במעבדתה, היא הגדירה פפטידים סינתטיים אשר בנלווה להיקשרותם לתאי אנדותל המרפדים את דופן כלי הדם, הם נקשרים לקולטן ה-GRP78. כך הודגמו מערכות ניסיוניות שונות בהן נגרם חוסר חמצן כגון גפיים, עיניים, תאי לב ועוד, אשר היקשרות הפפטיד הנקשר לחלבון ה-GRP78 מניע מנגנון פרו-הישרדותי ומונע מוות תאי. מאידך, נחקרו תהליכי הנעה של הסיגנל האנטי-הישרדותי, העשויים להיות שימושיים לטיפול בסרטן.
מאמרים נבחרים

New era in cancer immunotherapy; Twenty years to the discovery of monoclonal antibodies harnessing the immune system to eradicate tumors
Advances in Bioscience and Biotechnology, 2013, 4,34-37. http://www.scrip.org/journal/abb/
Activation of human lymphocytes by a monoclonal antibody to B lymphoblastoid cells; molecula weight and distribution of binding protein. Cancer Immunology Immunotherapy, 1995, v.40 ,376-382.
A novel monoclonal antibody with immune-stimulatory and anti tumor properties. Human antibodies and hybridomas v.8 95-98, 1997.
Cancer disease predictive diagnosis: BAT/CD3positive lymphocytes in cancer patients. Internat. J. Oncology, 2005. V.26, 971-975.
GRP78 expression beyond cellular stress: a biomarker for tumor manipulation. World J. Immunology, Jul. 27, 2015, 5 78-85.
Therapeutic angiogenesis of mouse hind limb ischemia by novel peptide activating GRP78 receptor on endothelial cells. Biochemical pharmacology 2008, v.75, 891-899.
A monoclonal antibody to human B lymphoblastoid cells activates human and murine T lymphocytes. Cell. Immunol., 1989, v.118, 22-29
A monoclonal antibody against a human B lymphoblastoid cell line induces tumor regression in mice. Cancer Res., 1994, v.54, 5793-5796
Colon cancer cells expressing cell surface GRP78 as a marker for reduced tumorigenicity. Cellular oncology, 2012, v.35, 345-354
Peptide binding heat shock protein GRP78 protects cardiomyocytes from hypoxia- induced apoptosis, J. Mol. Medicine, 2010 v.88 1157-1167
A lymphocyte-activating monoclonal antibody induces regression of human tumors in severe combined immunodeficient mice, Proc. Natl. Acad. Sci., 1997, v.94, 5756-5760.
A mimotope peptide-based anti cancer vaccine selected by BAT monoclonal antibody. Vaccine, 2005, V23, 4283-4291.
Immunotherapy of human colorectal hepatic metastases in mice by BAT monoclonal antibody. Cancer letters, 2005, V229, 217-222
Therapeutic angiogenesis of mouse hind limb ischemia by novel peptide activating GRP78 receptor on endothelial cells. Biochemical Pharmacology, 2008, V. 75, 891-899.
הערות שוליים

↑  יורם גביזון, הנוגדן נגד סרטן שפיתחה קיורטק עמד ביעדי הניסוי הקליני בשלב השני, באתר TheMarker‏, 18 במאי 2011
↑  שירה חורש, ‏קיורטק של כת"ב סיימה לגייס חולים לניסוי שלב 2 בלימפומה, באתר גלובס, 31 בינואר 2010
↑  גלי וינרב, ‏פריצת דרך לטבע? הצלחה לקיורטק באחת מהתרופות לסרטן, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2011
↑  עומר ענבר, קיורטק קיבלה אישור לערוך ניסוי שלב 2 בסרטן הכבד, באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012726455005171
ג'ון דוויט (גנרל)

| --- | --- |

ג'ון דוויט
 לידה:  9 בינואר 1880 פורט סידני, נברסקה, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  20 ביוני 1962 (בגיל 82) וושינגטון די. סי., וושינגטון, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1898–1947 (כ־49 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הארמייה הרביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים  המהפכה המקסיקנית  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין
 
גנרל ג'ון ליסיסן דוויט (באנגלית: John Lesesne DeWitt;‏ 9 בינואר 1880 – 20 ביוני 1962) היה מפקד בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על הארמייה הרביעית במהלך מלחמת העולם השנייה, והתפרסם בעיקר עקב חלקו בכליאת היפנים בארצות הברית במהלך המלחמה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

דוויט נולד ב-9 בינואר 1880 בפורט סידני שבמדינת נברסקה, ארצות הברית. הוא היה בן למשפחה ממוצא הולנדי. ב-10 באוקטובר 1898 הוא התגייס לצבא ארצות הברית בדרגת לוטננט. בין השנים 1899–1902 שירת בפיליפינים במסגרת מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים, וב-1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. ב-1918 הוא נשלח להילחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית בפיקודו של פרשינג. הוא שרת כקצין מטה בדיוויזיה ה-42, וביולי 1918 הוא הועלה לדרגת קולונל. הוא שימש כסגן ראש המטה הכללי של הקורפוס ה-1, ולאחר מכן שימש באותו תפקיד בארמייה ה-1. על חלקו במהלך המלחמה הוא קיבל את מדליית השירות המצוין.
בדצמבר 1924 הוא מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-1, וב-3 בפברואר 1930 החזיק בדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ומונה לראש אגף האפסנאות במשרד המלחמה. ב-14 באוגוסט 1934 הוא מונה למפקח הכללי של הבריגדה ה-1, וב-28 ביוני 1935 הועבר לפקד על הבריגדה ה-23. ב-1 במאי 1936 מונה למפקד פורט סטוטסנברג שבפיליפינים. ב-20 בינואר 1937 מונה למפקח הכללי של הדיוויזיה הפיליפינית, וב-30 ביוני של אותה שנה מונה למפקד מכללת המלחמה של הצבא. ב-1 בדצמבר 1939 הוא מונה למפקד הארמייה הרביעית, ובמקביל פיקד גם על אזור הקורפוס ה-9.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-7 בדצמבר 1941 תקפה האימפריה היפנית את פרל הארבור וגררה את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. יום למחרת, ב-8 בדצמבר, היה דוויט בסן פרנסיסקו (שהייתה בתחומי האחריות של הארמייה שלו). באותו יום נשמעו צופרי אזעקה בעיר לאחר ש-35 מטוסי סיור יפניים נראו לכאורה מעל שמי העיר. דוויט הזדעזע לגלות שהעיר חסרה אמצעי זהירות והגנה, ונזף בצורה חמורה בראש העיר. הוא אף טען שכדאי להשליך כמה פצצות על העיר כדי "להעיר" אותה. דוויט הגיש לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט דו"ח על המצב בחוף המערבי, ומסקנתו הייתה שאזרחים אמריקאים ממוצא יפני מהווים סיכון לביטחון המדינה, ועלולים מלבצע מעשי ריגול וחבלה. ב-19 בפברואר 1942 חתם פרנקלין דלאנו רוזוולט על הצו הנשיאותי 9066, בו התיר למפקדים הצבאיים להכריז על אזורים מהם ניתן לפנות אנשים ועל אזורים מהם היציאה אסורה. הכרזות אלו היו תקפות הן לאזרחי ארצות הברית והן לנתינים זרים.
ב-2 במרץ חתם דוויט על הצו הציבורי מספר 1, שבו הודיע לבעלי מוצא יפני כי הם עתידים להיות מורחקים מ"האזור הצבאי מספר 1" (למעשה היה זה החוף המערבי) ונדרשה מהם התראה מראש על כוונה לשנות מקום מגורים. ב-24 במרץ הוא הורה על הרחקת זרים מחלקים ספציפיים של "האזור הצבאי מספר 1". כעבור שלושה ימים הורה דוויט בצו מספר 4 לכל האנשים ממוצא יפני לעזוב את האזור עד להודעה חדשה. ב-3 במאי הוא הורה בצו הרחקת האזרחים מספר 346 כי על כל האזרחים והזרים ממוצא יפני להתייצב במרכזי כינוס עד להעברתם הקבועה למחנות עקורים. יותר מ-112,000 איש נעקרו במסגרת פעולה זו. כשני שלישים מהעקורים היו אזרחי ארצות הברית מלידה. דוויט טען ש"יפני הוא יפני" בין אם הוא אזרח אמריקני או לא, והתנגד למאמצי הקונגרס להבדיל ביניהם. הוא התנגד להקמת רגימנט החי"ר ה-442 אשר הורכב ברובו מאזרחים יפנים ילידי הוואי. כיום, צעדי הגירוש והכליאה של היפנים שנויים במחלוקת, וככל הנראה לא היה בהם צורך אמיתי. דוויט הפעיל צעדים דומים, אם כי ברמה פחותה יותר, נגד אמריקאים-גרמנים ואמריקאים-איטלקים. התפרסם במיוחד סיפור יריבותו האישית עם האיטלקי רמו בוסיה (Remo Bosia) אשר ניסה להתגייס לצבא ארצות הברית. בוסיה פרסם את הסיפור בספרו "הגנרל ואני" (The General and I). כמו כן, דאג דוויט להוציא הוראות שישפרו את ביטחון האזרחים בתחומי האחריות של הארמייה שלו. בין היתר הוא אסר על ציד וספורט בשעות הלילה.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-1943 מונה דוויט למפקד המכללה של חיל הים. הוא החזיק בתפקיד עד פרישתו ב-1947. ב-19 ביולי 1954 קודם על פי החלטת הקונגרס לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים). הוא מת בוושינגטון מהתקף לב ב-20 ביוני 1962 בגיל 82. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בדמבורה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  אזרי
 אזור מוצא:  קווקז
 מוצא:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  שקדים
בדמבורה (באזרית: Badambura) הוא מאפה מתוק הנפוץ באזרבייג'ן, איראן, טורקיה ומדינות הקווקז.
המאפה מורכב מקמח, שקדים, שמנת חמוצה, ביצים, אבקת סוכר, הל וחמאה, שאותם מערבבים, מעצבים ולאחר מכן אופים.
פירוש השם בדמבורה הוא מאפה שקדים שעליהם מבוסס הקינוח.
נהוג להגיש את המאפה בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובחג הנורוז (Novruz) כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי.
מלבד הגרסה האזרית, קיימת גם גרסה טורקית הנקראת קורבייה, שקרפרה וגרסאות נוספות הנפוצות בעיקר בגאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן, קירגיזסטן ובארצות ערב.
ראו גם

שקרפרה
בסבוסה
הערות שוליים

↑  Ayla Esen Algar, Complete Book Of Turkish Cooking, Routledge, 2013-10-28, ISBN 978-1-136-16621-1. (באנגלית)
↑  Khabiba Kashkaĭ, Азербайджанская кухня, ОЛМА Медиа Групп, 2006, ISBN 978-5-373-00629-3. (ברוסית)
↑  Nowruz | Kashewar Recipes, kashevar.com
↑  Sekerbura | Kashewar Recipes, kashevar.com (באנגלית)
ג'קי שרוף

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1957 (בן 67) מומבאי, הודו 
 שם לידה:  જયકિશન કાકુભાઈ શ્રોફ 
 סוגה מועדפת:  בוליווד
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 בן או בת זוג:  Ayesha Dutt 
 צאצאים:  טייגר שרוף 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרסי פילמפייר 
 http://jackieshroff.in/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'קי שרוף (באנגלית: Jaikishen Kakubhai "Jackie" Shroff; נולד ב-1 בפברואר 1957) הוא שחקן קולנוע הודי. הוא פועל בתעשיית הקולנוע ההודי (בוליווד) כארבעה עשורים, ונכון לשנת 2020 הופיע בלמעלה מ-250 סרטים ב-13 שפות (הינדית, קונקאני, קאנדה, מראטהית, אורייה, פנג'אבי, בנגלית, מלאיאלאם, טמילית, גוג'ראטית, בוג'פורית, טלוגו ואנגלית).
זוכה 3 פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי) וכן פרסי קולנוע נוספים.
ראשית חייו

שרוף נולד בשם ג'אי קישן קאקובאי שרוף במומבאי. אביו, קאקובהאי הריבהאי שרוף, היה גוג'ראטי ואמו, ריטה חוריניסה, הייתה אויגורית מקזחסטן. הם התגוררו במלבר היל, מומבאי. לפני שנכנס לתעשיית הקולנוע, שרוף דגמן במספר פרסומות. הבמאי והמפיק סובהאש גאי העניק לו את שם הבמה שלו - "ג'קי" - כאשר ליהק אותו לסרטו Hero.
שרוף היה שופט בתוכנית המציאות India's Magic Star, ששודרה בערוץ Star One ההודי. התוכנית שודרה בין ה-3 ביולי 2010 ל-5 בספטמבר 2010.‏
קריירה

הופעת הבכורה הקולנועית של שרוף הייתה בשנת 1982, בסרטו של דוו אנאנד,‏‏ ‏Swami Dada‏. בשנת 1983, הבמאי סובהאש גאי ליהק אותו לתפקיד הראשי בסרטו המצליח Hero, לצידה של מינקאשי סשאדרי. שרוף המשיך לשתף פעולה עם גאי במספר סרטים. אחרי Hero, הוא הופיע במספר סרטים נוספים שזכו להצלחה, ביניהם Andar Baahar‏, ‏Jaanoo‏ ו-‏Yudh‏. בשנת 1986 שרוף הופיע בסרט Karma שהיה אחד מהסרטים הרווחיים ביותר בקופות של 1986. סרטו הבא היה Kaash. בין הסרטים המאוחרים יותר בהם השתתף: Dahleez‏ ו-‏Sachché Ká Bol-Bálá‏, אשר זכו לשבחים מצד המבקרים, אך נכשלו בקופות. בהמשך, השתתף בסרטים שזכו להצלחה מסחרית, בהם Ram Lakhan‏, Tridev ו-‏Parinda (עליו זכה בפרס פילמפייר עבור השחקן הטוב ביותר).
בשנות ה-90 השתתף בסרטים מצליחים כמו ‏Saudagar, ‏Angaar, ‏Gardish, ‏Khalnayak, ‏A love story‏ :‏1942‏, ‏Rangeela, ‏Agnisakshi, ‏Border.