stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבע קהילות
היסטוריה

עדויות ראשונות במסמכים להתיישבות יהודים באזור מערב הונגריה (כיום בורגנלנד) אפשר למצוא במסמכים מהמאה ה-13, לאחר שגורשו ממקומות שונים, כולל משופרון שבהונגריה ומווינה שבאוסטריה. גירושם של היהודים מווינה אירע בשנים 1669 ובקיץ 1670 כאשר לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה גירש כ-4,000 יהודים מהאזור.
נותני החסות ליהודים בבורגנלנד היו משפחות אצולה הונגריות עשירות, כמו משפחת אסטרהאזי (Eszterházy), משפחת באטיאני (Batthyány) ומשפחות אצולה נוספות שדאגו לענייני היהודים בעיקר ממניעים כלכליים. מהמאה השבע-עשרה נוצרו שבע קהילות: אייזנשטט (Eisenstadt), קוברסדורף (Kobersdorf), לקנבך, מטרסדורף (Matersdorf; כיום מטרסבורג - Mattersburg), דויטשקרויץ (Deutschkreutz) במחוז שופרון, פראונקירכן (Frauenkirchen), וקיטזה (Kittsee) במחוז מושון (Moson).
שמן אומנם נקרא "שבע קהילות", אולם בהמשך הצטרפו לשבע הקהילות גם חמש הקהילות שבדרום המחוז, תחת חסותו של האציל באטיאן (Batthyány): שליינינג (Schlaining), רכניץ (Rechnitz), גיסינג (Güssing), אוברפולנדורף (Oberpullendorf) וגטנדורף (Gattendorf). מספרם של היהודים בקהילות ובסביבתן הגיע בשיאו ל-8,000 יהודים.
האינטרס של האצילים לתמיכה בקהילות היה זהה לאינטרס של השליטים הגרמנים לתמוך ביהודי החצר שלהם. יהודי הקהילות הפעילו עבור האצילים את המערכות הכלכליות והאדמיניסטרטיביות של נחלותיהם. סיפקו לאצולה ציוד צבאי וסוסים כאשר יצאו אלו למלחמה, פיתחו את המסחר ושילמו מיסים גבוהים לאצולה.
הקהילות ניהלו חיי חברה, בחרו את שופטיהן ואת מוסדותיהן בעצמן ונהנו מחופש בענייני דת. הן היוו אוטונומיה יהודית ראשונה ויחידה בכל אירופה המרכזית והמערבית. רבנים גדולים וחשובים לימדו בישיבותיה, ובהם החת"ם סופר, שמונה לרב בשנת 1797 במטרסבורג (מטרסדורף), רבי אברהם חיים שאג - צוובנר בקוברסדורף, רבי מאיר איזנשטט, בעל "פנים מאירות", הרב עזריאל הילדסהיימר, הרב שלום אולמן בלקנבך, והרב עקיבא איגר שנולד באייזנשטט בשנת 1761. בהמשך למד הרב איגר בברסלוי ובשנת 1814 מונה לרבה של פוזנן שבפולין, בה נפטר בשנת 1837. במהלך המאה ה-19, בורגנלד הייתה מוקד אורתודוקסי חשוב; רק קהילת רכניץ נמנתה על הנאולוגים.
בנוסף לרבנים ידועים נולדו או גדלו במקום אנשי אמנות ומוזיקה מפורסמים, בהם נגן הכינור יוזף יואכים, המלחין קרל גולדמארק, אספן האמנות שנדור וולף והפוליטיקאי יוליוס דויטש; אנשי רוח ורפואה, בהם הסופר אביגדור א"ש יליד אייזנשטט, המשורר ההונגרי משה שמואל נוימן, שהתגורר בבורגנלנד, ופרופסור משה בנדיקט, נוירולוג ופרופסור באוניברסיטת וינה, אף הוא מילידי המקום.
בן לקהילת קיטזה היה גם אביו של הפסיכאנליטיקאי אלפרד אדלר.
בכל הקהילות התקיימו מוסדות יהודיים שכללו בתי כנסת, מקוואות, בתי מדרש וחברה קדישא. בשנת 1934 נמנו 3,632 יהודים במפקד שנערך בבורגנלנד. בעקבות האנשלוס, עם כניסתם של הנאצים לבורגנלנד, הגיעו לקיצן קהילות יהודיות בנות מאות בשנים בבורגנלנד.
קריית שבע קהילות

כיום בירושלים קיימת שכונה בשם קריית שבע קהילות, שכונה זו היא שכונה חרדית הממוקמת בצפון ירושלים והיא נקראת על שמן של שבע הקהילות היהודיות אשר היו באוסטריה. בפועל נקראות שכונות בשמות שתי קהילות בלבד: קריית מטרסדורף וקריית אונסדורף.
ראו גם

יהדות אוסטריה
שמשון ורטהיימר
לקריאה נוספת

בונם יואל טויסיג, ספר מנהגי הקהילות: כולל מנהגי שבע הקהילות בחבל בורגלנד - אוסטריה ובראשם מנהגי ק"ק מטרסדורף, ירושלים : י. גולדהבר, תשס"ה
הערות שוליים

↑  יהודי המקום כינו את שם העיר "צעהלים", תעתיק של "צלם" (כלומר צלב) בעברית. משום שתרגומו המילולי של השם דויטשקרויץ- הוא "צלב גרמני" או "צלב הגרמנים", ע"כ העדיפו בני הקהילה שלא להשתמש בביטוי צלב בשל הקשריו הדתיים, וכינו את שם היישוב- צלם שמשמש גם כינוי לדמות אליל וגם כינוי לצלב של הנוצרים
↑  גטנדורף שוכנת בצפונה של בורגנלנד ובחלק מהזמן הייתה תחת שליטתו של הנסיך אסטרהאזי
שיבלבה

שיבלבה (Xibalba) היא שמו של העולם התחתון של המוות והריקבון במיתולוגיה של המאיה. היא מתוארת כאולם מתחת לפני האדמה אשר נשלט על ידי 12 אלי המאיה.
שיבלבה ידועה כמקום מלא מבחנים ומלכודות, כשכבר בשביל המוביל אליה קיימים מכשולים.
בשיבלבה מצויים לפחות שישה בתים מלאי מלכודות כמו הבית האפל, הבית הקפוא, בית שמלא יגוארים, בית שמלא סכינים ועוד.
שם המשחק (סרט, 1987)

| --- | --- |

 בימוי:  דייוויד מאמט 
 הופק בידי:  מייקל האוזמן 
 תסריט:  דייוויד מאמט 
 עריכה:  טרודי שיפ 
 שחקנים ראשיים:  לינדזי קרוס Meshach Taylor ריקי ג'יי ויליאם ה. מייסי ג'יי טי וולש ג'ו מנטנה ליליה סקלה Jack Wallace 
 מוזיקה:  אלאריק ג'אנס 
 צילום:  ג'ון רויז אנצ'יה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי אוריון, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 במרץ 1988 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט שוד 
 הכנסות באתר מוג'ו:   houseofgames
 דף הסרט ב־IMDb
 
שם המשחק (באנגלית: House of Games) הוא סרט שוד מותחן פסיכולוגי משנת 1987 של הבמאי האמריקאי דייוויד מאמט על פי תסריט שכתב, המתבסס על סיפור מאת ג'ונתן כץ. בסרט משתתפים אשתו של מאמט אז, לינדזי קראוס, וכן ג'ו מנטנה, ריקי ג'יי וג'יי. טי. ולש.
עלילה

ד"ר מרגרט פורד (קראוס) היא פסיכיאטרית מצליחה, שכתבה ספר בתחומה שהפך לרב-מכר והביא אותה לרווחה כלכלית. למרות זאת היא מתוסכלת ואינה מסוגלת ליהנות מהצלחתה.
יום אחד נודע לה כי אחד ממטופליה, שמכור להימורים, חייב סכום כסף לגנגסטר, ונמצא בסכנת חיים.
פורד מחליטה לטפל בבעיה בכוחות עצמה, ומגיעה לאולם ביליארד בשם "בית המשחקים", שם היא פוגשת בבעל החוב, מייק (מנטנה). הוא מוכן לוותר על חובו בתנאי שמרגרט תצטרף אליו למשחק פוקר ותסייע לו לקרוא "סימנים" לפיהם שחקן יריב מרמה, ולנצח אותו במשחק.
לאחר שמייק שכנע אותה שהוא יכול לנצח, מרגרט מתנדבת לתת לו 6,000 דולר מכספה, כדי שיהמר. לאחר שנחשפים הקלפים מתברר, כי מייק הפסיד. הזוכה שולף אקדח, ומאיים כדי לגבות את חובו. מרגרט רושמת המחאה, אך ברגע האחרון מבחינה כי האקדח הוא אקדח צעצוע, שמים נוטפים ממנו, וכי האיום היה איום סרק.
מרגרט מבינה שמדובר בכנופיית נוכלים, אך אט אט היא נשבית בקסמיו של מייק ומתאהבת בו. היא נסחפת לעולם הנוכלות, וחברי הכנופיה מציגים בפניה את יכולותיהם. היא מחליטה לכתוב ספר בנושא.
בפגישתה הבאה עם מייק הם מגיעים למלון, נוטלים חדר מבלי לשלם, ומבלים בו מספר שעות. מייק מציין כי הוא בדרך לתרמית נוספת, ומרגרט, המתמכרת לריגוש שבהונאה, מצטרפת אליו. הם פוגשים את חברו של מייק לכנופיה ועמו ה"יעד" - קורבן ההונאה. "במקרה" הם נתקלים במזוודה שהשאיר אדם שעלה למונית. במזוודה סכום של 80,000 דולרים, והם מתכננים להתחלק בשלל. מייק מסביר למרגרט כי במסגרת חלוקת ה"שלל", בכוונתם להציע את המזוודה ל"יעד", על מנת שיבדוק שהכסף אינו "מסומן", וכי בתמורה יתן להם היעד סכום נכבד במזומן. ברגע האחרון בכוונת הנוכלים להחליף את המזוודה באחרת. הכסף במזוודה, מסביר מייק, נלקח כהלוואה ליום אחד מהמאפיה.
מרגרט היא היחידה להבחין כי על גופו של "היעד" אקדח, והוא מדבר במכשיר קשר, משמע שהוא שוטר. היא ממהרת להזהיר את מייק ושותפו, אך האירוע הופך לאירוע אלים בו נהרג ה"יעד" מאקדחו שלו. השלושה נמלטים מהמקום ברכב גנוב, אך עד מהרה הם מגלים כי שכחו את המזוודה. מייק חושש לחייו, שכן המאפיה עלולה לחסלו אם לא יוחזר הכסף. מרגרט המאוהבת מציעה לשלם את הסכום מכיסה.
למחרת מגיע בילי, המטופל שבעטיו החל כל האירוע, למרפאתה, ומרגרט, המתוחה מכדי לקבלו לטיפול, מבחינה כי מכוניתו של בילי היא המכונית הגנובה כביכול בה נמלטו היא ומייק מזירת האירוע. היא עוקבת אחרי הכנופיה ומסיקה כי כל הסצנה בוימה על מנת להוציא ממנה במרמה 80,000 דולר, וכי מייק אינו מאוהב בה כלל.
משנודע לה כי מייק טס ללאס וגאס, היא מפתיעה אותו בשדה התעופה. היא מעמידה פנים כאוהבת אותו, אך באולם צדדי, ולאחר דין ודברים ביניהם, מבין מייק כי מרגרט גילתה את דבר ההונאה ופונה לעזוב. היא שולפת אקדח, דורשת ממייק להתחנן על חייו, ולבסוף יורה בו למוות.
סצנת הסיום מוצאת את מרגרט בחדר אוכל של מלון מפואר. בניגוד למתח ולתסכול שמילאו את חייה בתחילה, ניכר בה שהיא שלווה, בטוחה ושלמה עם עצמה, ואין בה כל רגשי אשמה או חרטה על רציחתו של מייק. תוך כדי הארוחה היא רואה מצית זהב מציץ מארנקה של אישה היושבת לשולחן סמוך, וחומדת אותו. היא מסיחה את דעתה של האישה וגונבת את המצית מארנקה. כשהיא מציתה לעצמה סיגריה בעזרת המצית שזה עתה גנבה, ניכרים בה ההנאה והריגוש מהמעשה שזה עתה עשתה.
שמעון הפקולי

שמעון הפָּקוֹלי היה תנא מהדור השני של התנאים. מפורסם בכך שסידר לפני רבן גמליאל דיבנה את תפילת שמונה עשרה.
הכינוי הפקולי

לפי דברי רש"י, הכינוי "הפקולי" נבע מכך שהתפרנס ממכירת צמר גפן. אחרים כתבו שהכינוי "הפקולי" מכוון למי שמעבד פשתן. הרמב"ם בפירושו למסכת אבות מביא את שמעון הפקולי במנותו חכמים שהתפרנסו ממלאכה ולא מלימוד התורה שלהם.
לפי דעות אחרות, נקרא על שם מוצאו - הכפר פיקולה (או פיכולה) הסמוך לירושלים, או העיר פקולי, המזוהה היום עם העיר עפולה.
נוסח התפילה

הגמרא במסכת ברכות מביאה ברייתא:
על מהות אותה מלאכת הסדרה הובאו דעות שונות במפרשים. ספר החינוך כתב:
אחרים כתבו ששמעון הפקולי כתב את נוסח הברכות. עם זאת, גם הם מודים ששמעון הפקולי לא כתב את ברכת המינים שנתקנה על ידי שמואל הקטן.
תפילת שמונה עשרה על פי המסורת היהודית התחברה ברכה אחר ברכה לאורך זמן החל מזמן אברהם אבינו ועד תקופת אנשי כנסת הגדולה לאחר זמן חלו שיבושים בסדר או בתוכן הברכות ולכן הוצרך שמעון הפקולי לסדרם כיאות.
שולחן באקיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,362 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הורליק 
 קואורדינטות:  84°49′00″S 114°45′00″W﻿ / ﻿84.81667°S 114.75°W﻿ / -84.81667; -114.75
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישולחן באקיי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומישולחן באקיי
 
שולחן באקיי (באנגלית: Buckeye Table) הוא מישור גדול הממוקם במרכז רכס אוהיו בהרי הורליק המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 22 קילומטרים;
רוחבו של המישור משתנה בין 9.2 קילומטרים (בנקודה הרחבה ביותר) ל־3.7 קילומטרים (בנקודה הצרה ביותר).
גובהו של המישור 2,362 מטרים מעל פני הים; המישור הוא ההר ה-1,006 בגובהו באנטארקטיקה.
המישור מאופיין בהרים ומצוקים בעל פסגות שטוחות, המכוסים שלג. מצוקיו הצפוניים של המישור תלולים.
המישור מתמזג במדרון מתון ביותר עם הרמה המכוסה קרח שמדרום.
הפסגה ממוקמת בסמוך למדף מירסקי.
המדרונות הצפוניים של הפסגה הם מדרונות סלעיים חשופים מקרח.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המישור

רכס אוהיו כולו (ובו גם המישור) נסקרו לראשונה על ידי משלחת חציית הרי הורליק (Horlick Mountains Traverse party) מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בדצמבר 1958 (בקיץ האנטארקטי).
הרי הורליק נחקרו בשנים 1960–1961 ו- 1961–1962 על ידי גאולוגים מהמרכז למחקר הקטבים על שם בירד (Byrd Polar Research Center) באוניברסיטת המדינה של אוהיו, הממוקמת בעיר קולומבוס, בירת מדינת אוהיו שבארצות הברית.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המישור הוצע על ידי ויליאם ה. צ'אפמן (William H. Chapman), סוקר מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר השתתף בסקר הרי הורליק בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
רכס אוהיו נקרא על שם אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אשר חוקריה חקרו את הרכס. המישור נקרא על שם הכינוי של האוניברסיטה ושל מדינת אוהיו כולה "באקיי" - "Buckeye" משמעו עץ ערמון אמריקאי. תושבי אוהיו מכונים "בקאיים" (Buckeyes).
לקריאה נוספת

• LONG, William Ellis (1964), , The Ohio State University
• G. W. Grindley (1967), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 10:2, 557-598, https://doi.org/10.1080/00288306.1967.10426756
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
1 2 3  ההיסטוריה של חקר רכס אוהיו
| רכס אוהיו |
| --- | --- | --- |
| מישורים | באקיי |  |
| הרים | אורבאנאק • איוורסן • אלדריג' • גלוסופטריס |  |
| נונאטאקים | אלדריג' • בנט |  |
| מצוקים | דיסקברי • לאקיי |  |
שדרות בר-לב

| --- | --- |

שדרות בר-לב (משמאל) וברקע גבעת התחמושת
 מידע כללי
 על שם:  הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1994
 מיקום
 עיר:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′26″N 35°13′36″E﻿ / ﻿31.79063333°N 35.22666667°E﻿ / 31.79063333; 35.22666667
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) שדרות בר-לב(למפת ירושלים רגילה) שדרות בר-לב(למפת הרי ירושלים רגילה) שדרות בר-לב(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שדרות בר-לב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צומת שדרות בר-לב ושדרות לוי אשכול
דרך בר לב ולצידה מתחם המלונות של מזרח ירושלים וקופת חולים של שכונת שייח' ג'ראח הסמוכה, ינואר 2008
מלון גרנד קורט
דרך בר לב, מבט מגג מוזיאון על התפר
שדרות בר לב (מכונה גם כביש 1 העירוני) הוא רחוב ראשי ועורק תנועה מרכזי בירושלים, המוביל מאזור מאה שערים לגבעה הצרפתית. הרחוב הוא חלק מציר ארוך יותר שמקשר את מרכז העיר ודרך חברון לשכונות הצפוניות של ירושלים, ומהווה יחד עם דרך חברון ורחובות נוספים חלק מכביש 60 שעובר בירושלים. הרחוב נסלל פחות או יותר לאורך תוואי הקו העירוני שהפריד בין חלקי העיר שבשליטת ישראל וירדן עד למלחמת ששת הימים, ונקרא על שם הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב. החל מחודש אוגוסט 2011, עוברת לכל אורך הרחוב הרכבת הקלה.
היסטוריה

לאורך השנים, מאז איחוד העיר, הוצעו תוכניות שונות לפיתוח סביבות הקו העירוני, כשאחת מהן הייתה סלילת עורק תחבורה ראשי מצפון העיר לדרומה. החשש שעמד מול מתכנני הכביש היה כי במקום לאחד את העיר, ישמש הכביש כמחסום בין השכונות הערביות הנמצאות ממזרח לו לשכונות היהודיות הנמצאות ממערב לו. במסמכי התכנון ובשיח הציבורי נקרא הכביש "כביש מספר אחת". הכביש נסלל בסופו של דבר והרחוב נחנך ב-1994. לאחר סלילתו החליף הרחוב את דרך שכם ההיסטורית כציר התנועה המרכזי אל עיר העתיקה מצפון.
אופי ומהלך הרחוב

הרחוב נמתח, בכיוון צפון - דרום, בין כיכר פיקוד מרכז (מעבר מנדלבאום) בדרום לצומת הגבעה הצרפתית בצפון. הרחוב מהווה עורק מרכזי ורחב לתנועה ממונעת, ועל כן מעטים בו הרחובות החוצים והולכי הרגל. חלקו הצפוני של הרחוב מפריד בין השכונות החרדיות ושכונות הבריח לשכונות שייח' ג'ראח, המושבה האמריקאית ובאב א-זהארה הערביות. הכביש נמצא בתפר בין חלקים ואוכלוסיות שונות של העיר המתהלכות ונוסעות בו: חרדים, ערבים וחילונים, ובכך ייחודו.
בחלקו הדרומי של הרחוב, באזור שער מנדלבאום לשעבר, נמצאת שורת בתי מלון גדולים, שהוקמו לקראת גל התיירים שהיה צפוי לפקוד את העיר בשנת 2000. בחלקו האמצעי של הכביש, על יד גבעת התחמושת, שוכנים קריית הממשלה על שם מנחם בגין ובניין המטה הארצי של משטרת ישראל. מלבד אזורים אלו משמשים הבניינים לאורך הכביש למגורים בלבד ורובם מרוחקים ממנו או מפנים אליו חזית אחורית.
ברחוב ארבע תחנות של הרכבת הקלה: שבטי ישראל, שמעון הצדיק, גבעת התחמושת וגבעת המבתר.
רן צדוק

| --- | --- |

רן צדוק, יוני 2008
 לידה:  16 בספטמבר 1944 (בן 80) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  חיים תדמור, שאול שקד 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
רן צדוק (נולד ב-16 בספטמבר 1944) הוא פרופסור אמריטוס ללימודים מסופוטמיים ואיראניים בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום ולהיסטוריה ישראלית  קדם-הלניסטית בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

רן צדוק נולד בפתח תקווה וגדל בפרדס חנה-כרכור. מיד לאחר שסיים את בית הספר התיכון השתתף בתוכנית הרדיו "מחפשים את המטמון" שבה פתר את כתב החידה בזמן שיא. קיבל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. סיים את חוק לימודיו לתואר השני והשלישי באוניברסיטה העברית, תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל אותו סיים בהצטיינות ודוקטורט באשורולוגיה ובלימודים איראניים אף הוא בהצטיינות. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "ניפור בתקופה האכימנית, היבטים גאוגרפיים ואתניים". מדריכיו לדוקטורט היו הפרופסורים חיים תדמור ושאול שקד. הוא נשלח לשנתיים מטעם האוניברסיטה העברית  להשתלם בלימודים איראניים באוניברסיטת קיימברידג' (בריטניה) אצל פרופ' גרשביץ', מגדולי האיראניסטים ומאז הוא חבר קבוע בג'זוס קולג' שם. צדוק מרצה באוניברסיטת תל אביב החל משנת 1975 וב-1991 מונה לפרופסור מן המניין. שימש כמרצה גם באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה העברית. שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטאות לונדון, ברקלי, טיבינגן והיידלברג. עשה  לצורך מחקריו באוניברסיטאות ייל, הרווארד, קולומביה, שיקגו, פנסילבניה, יוטה, אורבנה, קלרמונט והאוניברסיטה הקתולית של אמריקה בוושינגטון הבירה, בסמינר התאולוגי בפרינסטון, בקולג' סמית שבנורתהמפטון) מסצ'וסטס (וכן באוספי הלוחות של  המוזיאון הבריטי, הספרייה הציבורית של ניו יורק, הספרייה החופשית בפילדלפיה, המוזיאון לאמנות והיסטוריה  בז'נבה, מוזיאון פיצוויליאם בקיימברידג', מוזיאון אשמוליאן באוקספורד, המוזיאון הרומי-גרמני במיינץ,  והמוזיאון הארכאולוגי ע"ש  הורן במישיגן. במוסדות אלה עיקר עיסוקו היה פענוח ותעתיק של  אוספי הלוחות הבבליים. כמו כן השתתף בכנסים וסדנאות אשורולוגיים ואירניסטיים.
נשוי לבלשנית תקוה לבית סייג, שהיא דוקטור לאשורולוגיה וללימודים קלאסיים.
מחקריו > תיאור מחקריו

מחקריו  של רן צדוק עוסקים באשורולוגיה, לימודים איראניים, היסטוריה של המזרח הקדום באלף הראשון לפני הספירה, וכן חקר שמות האנשים והמקומות בסהר הפורה הקדם-אסלאמי.
מחקריו > גאוגרפיה של בבל ואשור באלף הראשון לפני הספירה

צדוק עסק בעיקר בפרק הזמן 300-800 לפסה"נ והתחקה אחר היסודות האתניים באשור ובבבל בתקופה זו. פרי מחקרו הוא הגזטיר המוער שיצא במסגרת פרויקט של אוניברסיטת טיבינגן:
הוא גם משמש כאחד מעורכי הפרוסופוגרפיה (פרוסופוגרפיה היא רשימה של כל נושאי התפקידים והאנשים הפעילים בשטחים שונים) של האימפריה האשורית החדשה בהוצאת אוניברסיטת הלסינקי שבפינלנד
צדוק פיענח במוזיאונים ברחבי תבל כמה אלפי טקסטים מהתקופה הנ"ל אשר שופכים אור בעיקר על ערי המקדש במרכז בבל. הוא חיבר תיאור ממצה של תפרושתן הגאוגרפית, כולל העורף הכפרי שלהן, וערך בחינה פרטנית של ארגון וחלוקת העבודה השוטפת במקדשיהן. כמו כן דן במונחים אכדיים ובמונחים זרים המופיעים בטקסטים בבליים ואשוריים חדשים. עבודתו תרמה לתיאור מפורט הרבה יותר של התמונה היישובית וההרכב האתני של מסופוטמיה (בעיקר בבל) באלף הראשון לפסה"נ. מסקנה חשובה שהעלתה עבודתו המסיבית היא שהאליטה העירונית הבבלית לא קלטה זרים באלף הראשון לפסה"נ וזה היה אימפולס חשוב להתהוות תודעת ייחודה וייעודה של גולת יהודי בבל בפרט והיהדות של ראשית הבית השני בכלל. בין ממצאיו האחרים ראויים לציון העדות על המלכה אפמי אשת דריווש הראשון (נזכרת בספרות  החיצונית בקשר לזרובבל), זיהוי כתך בכתובת הארמית מספירה, עווה וספרווים בטקסטים יתדיים, ואזכוריו של השליט הדיאדוכי אנטיגונוס מונופתלמוס באוסטרקאות מאידומאה.
מחקריו > חקר השמות והאנשים הישראלים והשמיים-מערביים מראשית התעוד ועד הכיבוש המוסלמי

את אוצר השמות הישראלי הקדם-הלניסטי מתאר צדוק בספרו

זהו   ניתוח מלא של כל שמות האנשים הישראלים שנזכרים במקרא ובמקורות חוץ-מקראיים, סיווגם לפי טיפוסים ותכנים, כמו גם רישום מלא של כל האנשים ופרטיהם. בסדרת מאמרים הוא מציג פרוסופוגרפיה של תושבי הסהר הפורה השמיים-מערביים (למעט ישראלים-יהודים) בתקופות ההלניסטית-רומית והביזנטית  ומנתח שמות יהודיים ואחרים מאותן תקופות.
מחקריו > חקר הגלויות הראשונות

צדוק עסק בעבר בחקר הגלויות הראשונות, דהיינו הישראלים באשור והיהודאים בבבל.
בספרים אלה מציג צדוק רשימה מלאה של כל הגולים שנזכרו במקורות השונים ונותן ניתוח ממצה של מעמדם המשפטי, החברתי והכלכלי. זאת לאחר שנתבררו ונקבעו הקריטריונים לזיהוים והפרדתם משאר חלקי האוכלוסייה שבתעוד.
מחקריו > חקר רמת איראן המערבית בתקופה הקדם הלניסטית

פה חוקר צדוק תחום שאין עוסקים בו בישראל. הוא עשה ניתוח מלא של כל השמות העילמיים  וכתב על קשרי עילם ומסופוטמיה:
כמו כן ניתח בסדרת מאמרים את תפוצתם הכרונולוגית  ותפרושתם הגאוגרפית של יסודות אתניים שונים בהרי הזגרוס  על עמקי הרוחב שביניהם. בעיקר דן בחורים ובכשים.
מחקריו > שמות המקומות הערביים בארץ ישראל

צדוק עסק בחקר שמות המקומות בארץ ישראל שנשתמרו בפי האוכלוסייה דוברת הערבית בארץ וסיווגם לשכבות לפי השפות השונות שדוברו בארץ ישראל בעבר ובהווה, לרבות שקיעים עתיקים (כנענית-עברית, ארמית, יוונית וערבית).
מחקריו > עיר המקדש בורסיף

בשנים האחרונות מתרכז צדוק בעיקר בחקר עיר המקדש העתיקה בורסיף (17 ק"מ דרומית מבבל), שהתקיימה מראשית העדות הכתובה ועד הכיבוש המונגולי בשנת 1258 לספירה. עלה בידו לקבוע את מספר המשפחות המיוחסות שניהלו את העיר, שלטו בכלכלתה ובכלכלת העורף הכפרי שבה וכן הוא שיחזר את הטופוגרפיה שלה ושל סביבתה.
מחקריו > ספרו הנוכחי

ביולי 2008 הוציאה האקדמיה האוסטרית למדעים את ספרו של צדוק על האירנים בתקופות האור, האחמנית וההלניסטית הקדומה.
ספריו

On West Semites in Babylonia during the Chaldean and Achaemenian Periods: An Onomastic Study. Tel Aviv: Tel Aviv University, xvi + 437 pp., 1978.
The Jews in Babylonia during the Chaldean and Achaemenian Periods according to Babylonian Sources. Haifa: Haifa University, vii + 155 pp., 1979.
Sources for the History of the Jews in Babylonia during the Chaldean and Achaemenian Periods with an Appendix on West Semitic Names in 1st-Millennium Mesopotamia. Jerusalem: Academon, 86 pp (Hebrew) + 46 pp. (English), 1979.
The Elamite Onomasticon. Supplemento n. 40 agli Annali dell'Istituto Orientale di Napoli 44: 83 pp., Naples, 1984.
Geographical Names according to Neo- and Late-Babylonian Texts. Répertoire géographique des textes cunéiformes, vol. 8 (with a map; edited by W. Röllig). Wiesbaden: Reichert, lxx + 428 pp., 1985.
The Pre-Hellenistic Israelite Anthroponymy and Prosopography. Orientalia Lovaniensia Analecta 28. Leuven: Peeters, xxvi + 465 pp., 1988.
The Earliest Diaspora: Israelites and Judeans in Pre-Hellenistic Mesopotamia. Publications of the Diaspora Research Institute, 151. Tel Aviv: The Diaspora Research Institute, 93 pp+map, 2002.
The Ethno-linguistic Character of Northwestern Iran and Kurdistan in the Neo-Assyrian Period. Tel Aviv: Archaeological Center Publications. 164pp+map and chart, 2002
(co-author) K. Radner, The Prosopgraphy of the Neo-Assyrian Empire 1. Helsinki 1998-99.
(co-author) H.D Baker, The Prosopgraphy of the Neo-Assyrian Empire 2. Helsinki 2000-2001.
(co-author) H.D. Baker, The Prosopgraphy of the Neo-Assyrian Empire 3/1. Helsinki 2002.
(co-author) M. Sigrist and C.B.F. Walker, Catalogue of the Babylonian Tablets in the British Museum 3. London: The British Museum Press, 2006.
Iranische Personennamen in  der neu- und spätbabylonischen Nebenüberlieferungen. Iranisches Personennamenbuch 8/1B. Vienna: Oesterreichische Akademie der Wissenschaften, 2008.
מאמרים נבחרים

Appendix:  The name  Lachish. In:  D.  Usishkin,  The  renewed  archaeological   excavations  at  Lachish  (1973-1994).  Tel Aviv 2004, 120-121.
On the  Esaggil-mansum clan.  Nouvelles  Assyriologiques  Brèves  et Utilitaires  (=NABU)   2005/25.
Borsippan notes.  NABU  2005/26, 51.
The text group  of  Nabu-eter.  Archiv für  Orientforschung  51  (2005-06),  147-187.
The Geography of the Borsippa  region, in  Amit, Y. et al. (eds.), Essays on Ancient Israel in Its Near Eastern Context: A Tribute to Nadav Na≥aman. Winona Lake, 2006, 389-453.
Neo-Assyrian notes, in Cogan, M. and Kahn, D. (eds.), 2008. Treasures on camel’s humps: Historical and Literary Studies from the Ancient Near East  Presented to Israel Eph’al. Jerusalem: Magnes, 312-330.
The Quarters of Borsippa, in Bar, S. et al. (eds.), 2008. In the mountain, the Shephelah and the Arabah: Studies presented to Adam Zertal. Jerusalem 69-93
הערות שוליים

↑  Geographical Names according to Neo- and Late-Babylonian Texts. Répertoire géographique des textes cunéiformes, vol. 8 (with a map; edited by W. Röllig). Wiesbaden: Reichert, lxx + 428 pp., 1985
↑  (co-author) K. Radner, The Prosopgraphy of the Neo-Assyrian Empire 1. Helsinki 1998-99.
↑  (co-author) H.D Baker, The Prosopgraphy of the Neo-Assyrian Empire 2. Helsinki 2000-2001.
↑  (co-author) H.D. Baker, The Prosopgraphy of the Neo-Assyrian Empire 3/1. Helsinki 2002.
↑  The Pre-Hellenistic Israelite Anthroponymy and Prosopography. Orientalia Lovaniensia Analecta 28. Leuven: Peeters, xxvi + 465 pp., 1988.
↑  The Jews in Babylonia during the Chaldean and Achaemenian Periods according to Babylonian Sources. Haifa: Haifa University, vii + 155 pp., 1979.
↑  Sources for the History of the Jews in Babylonia during the Chaldean and Achaemenian Periods with an Appendix on West Semitic Names in 1st-Millennium Mesopotamia. Jerusalem: Academon, 86 pp (Hebrew) + 46 pp. (English), 1979.
↑  The Earliest Diaspora: Israelites and Judeans in Pre-Hellenistic Mesopotamia. Publications of the Diaspora Research Institute, 151. Tel Aviv: The Diaspora Research Institute, 93 pp+map, 2002.
↑  The Elamite Onomasticon. Supplemento n. 40 agli Annali dell'Istituto Orientale di Napoli 44: 83 pp., Naples, 1984.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270136105171  BnF: cb12103340d (data)  GND: 1057560588  ISNI: 0000 0001 0856 4917  LCCN: n78082211  NTA: 068045441  SUDOC: 029397103  VcBA: 495/106064  VIAF: 34486701   WorldCat (עם VIAF): 34486701
שדרות בן-צבי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 על שם:  נשיא המדינה יצחק בן-צבי
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 רחובות מסתעפים:  רחוב בצלאל
 אתרים:  מנזר המצלבה
 קואורדינטות:  31°46′48″N 35°12′32″E﻿ / ﻿31.78°N 35.209°E﻿ / 31.78; 35.209
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) שדרות בן-צבי(למפת ירושלים רגילה) שדרות בן-צבי(למפת הרי ירושלים רגילה) שדרות בן-צבי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שדרות בן-צבי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות בן-צבי הן ציר אורך מרכזי בירושלים, לאורך עמק המצלבה, הקרויות על שם נשיאה השני של מדינת ישראל, יצחק בן-צבי. אף שהן מכונות "שדרות", אין לאורכן שדרת עצים. השדרות מהוות את גבולן המערבי של השכונות נחלאות ורחביה. הן כוללות ארבעה נתיבי נסיעה, ובחלקן הדרומי, המצוי בשיפולי גבעה, הנתיבים המוליכים צפונה גבוהים מעט מהנתיבים המוליכים דרומה. במקביל להן שביל אופניים.