stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברווז שורק שחור-בטן

| ברווז שורק שחור-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז שורק
מין:: ברווז שורק שחור-בטן
תת-מינים
 Dendrocygna autumnalis fulgens  Dendrocygna autumnalis autumnali
שם מדעי
 Dendrocygna autumnalis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קבוצת ברווזים מהמין ברווז שורק שחור בטן
ברווז שורק שחור-בטן (שם מדעי: Dendrocygna autumnalis) הוא מין של ברווז מהסוג ברווז שורק הנפוץ בדרום אמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית.
מאפיינים

אורכו של הברווז 47–56 ס"מ ומשקלו 650–1020 גרם. הברווז בעל רגליים ארוכות ומקור ארוך ורחב בצבע ורוד. ראשו והחלק העליון של הצוואר אפור, עם עורף שחור והחלק התחתון של הצוואר והכנפיים חומים. החזה והחלק החיצוני של הכנפיים בצבע קרם, הבטן שחורה והרגליים ורודות.
ברווז זה נע עם ברווזים נוספים באגמים, נהרות וביצות טרופיים וסובטרופיים. הברווז פעיל בעיקר במשך הלילה, אך יאכל גם לאורך היום. הוא ניזון בעיקר מצמחי מים, רכיכות וחרקי מים והוא ניזון בעיקר מסינון על פני המים אך יודע לצלול.
תת-מינים

Dendrocygna autumnalis fulgens - תת-המין הצפוני המצוי מדרום ארצות הברית עד מערב פנמה. תת-מין זה גדול יותר מקרובו.
Dendrocygna autumnalis autumnali - תת-המין הדרומי המצוי ממזרח פנמה דרומה עד ארגנטינה.
הערות שוליים

↑  ברווז שורק שחור-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברווז אפור

| ברווז אפור |
| --- | --- |
 זכר  נקבה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: מריקה
מין:: ברווז אפור
שם מדעי
 Mareca strepera ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Mareca strepera
ברווז אפור (שם מדעי: Mareca strepera) הוא מין ברווז נפוץ ממשפחת הברווזיים.
תיאור

אורכו של הברווז האפור הוא כ-46–56 ס"מ, והוא בעל מוטת כנפיים באורך 78–90 ס"מ. משקלם הממוצע של הזכרים הוא כ-990 גרם, בעוד הנקבות מעט קטנות יותר ומשקלן כ-850 גרם. צבעו של הזכר הבוגר אפור, אחוריו שחורים, וכנפיו בגוון חום בהיר. מתחת לכנפיו נוצות בלבן בוהק, אשר ניתנות להבחנה בתעופה או במנוחה. הנקבה בצבע חום בהיר, עם נוצות הדומות לנקבת הברכייה. הברווז האפור הוא ברווז שקט בדרך כלל, למעט בזמן תצוגת החיזור שלו.
תפוצה

הברווז האפור נפוץ באזורים הצפוניים של אירופה אסיה, ובמרכז צפון אמריקה. בצפון אמריקה, תפוצתו נעה לאורך נהר הסנט לורנס, דרך הימות הגדולות, אלברטה, ססקצ'ואן, דקוטה הצפונית, דרום דקוטה, דרומית לקנזס, מערבית לקליפורניה, בחוף האוקיינוס השקט של קנדה ובחוף הדרומי של אלסקה. הברווז האפור נודד בחורף דרומה למרכז אמריקה. בישראל חורף וחולף נדיר.
התנהגות

הברווז האפור הוא ברווז של מקווי מים פתוחים כמו אגמים, וביצות עם צמחייה סבוכה. הוא אוסף את מזונו כשראשו מתחת למים. הוא מקנן על האדמה, בדרך כלל במרחק קצר ממקור המים. מלבד עונת הרבייה, הברווז האפור אינו חברותי כמו ברווזים אחרים ונוטה ליצור להקות קטנות בלבד. זהו מין שקט למדי. הזכר משמיע שריקה צרודה, וקולה של הנקבה דומה לזו של הברכייה. הברווזים הצעירים ניזונים בתחילה מחרקים, והבוגרים - גם מרכיכות.
הערות שוליים

↑  ברווז אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534856905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברווז אפור צולל למזון
באשן

| באשן |
| --- | --- |
 Cleome hassleriana
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: צלפיים
סוג:: באשן
שם מדעי
 Cleome ‏לינאוס, 1753
בַּאֲשָׁן (שם מדעי: Cleome) הוא אחד משני סוגים במשפחת הבאשניים, בעבר שויך למשפחת הצלפיים, המאופיין בריח מבאיש מעליו, ומכאן שמו העברי. הסוג כולל 199 מינים של צמחים עשבוניים ובני שיח, מהם חמישה מינים גדלים בר בארץ ישראל, ושני מינים מדרום אמריקה משמשים כצמחי נוי (באשן ירוק-פרחים (Cleome gigantea) ובאשן קוצני (Cleome houtteana)).
השם המדעי של הסוג ושל המשפחה ניתן על שם אחת מתשעת, המוזות, אלות היצירה - קליאו - הממונה על ההיסטוריה (חקירה העוסקת בשחזור העבר) במיתולוגיה היוונית. "היסטוריה" משמעותה ביוונית "חקירה". שם הסוג והמשפחה בעברית נקרא על שום הריח הדוחה הנודף מעליו. שמו האנגלי העממי, 'spider's flower' מתייחס לצורת הפרח, שאבקניו הארוכים יוצרים מראה דמוי רשת עכביש.
תיאור כללי

סוג זה כולל צמחים עשבוניים חד-שנתיים ורב-שנתיים ובני שיח הגדלים באזורים חמים בחלקים הטרופיים והסובטרופיים של אירופה אסיה, אפריקה, אוסטרליה ואמריקה.
סוג זה, כמשפחה כולה, מגלה מספר סימני קרבה למשפחת המצליבים: 4 עלי כותרת, 4 עלי גביע, ופרי דומה, מטיפוס הלקט. לעומת פרחי המצליבים, לפרי הבאשן סימטריה דו-צידית מובהקת, כלומר, קיים רק מישור סימטריה אחד, באחדים ממיני הבאשן ערוכים כל עלי הכותרת בצד העליון של הפרח והאבקנים מרוכזים בצידו התחתון. הזירים כפופים כלפי מעלה ומותאמים להעברת האבקה אל בטנה של הדבורה הבאה לינוק צוף.
עלי הבאשן פשוטים או מורכבים מעלעלים, וערוכים בצורה מסורגת על הגבעול. הפרחים נישאים על עוקץ ארוך, וצבעם משתנה, לרוב צהוב, סגול וצבעים נוספים.
היבטים סיסטמטיים בסוג

בחלוקה הקלאסית, סוג זה נכלל תחת משפחת הצלפיים ומונה כ-200 מינים שתיאורם הובא למעלה.
על פי מחקרים גנטיים חדשים, סוג זה קרוב ביותר למשפחת המצליבים, ולכן הוא ראוי להיכלל במשפחה זו; חלוקה אחרת מאחדת את הסוג באשן עם הסוגים Podandrogyne, Gynandropsis, Tarenaya, Cleoserrata ,Arivela, Polanisia למשפחה נפרדת- Cleomaceae ('באשניים').
במקורות העבריים הקיימים באה לידי ביטוי החלוקה הקלאסית. ערך זה נכתב לפי החלוקה החדשה.
קיים בלבול רב-שנים בין שמות המינים: "באשן תלתני" ו"באשן תמים", כאשר במקורות המקצועיים השונים, לעיתים התחלפו השמות, והוזכרו שמות אחרים כדוגמת "באשן ערבי" ו"באשן שלושת העורקים". השמות המובאים כאן הם על-פי ועדת השמות לצמחים של האקדמיה ללשון העברית. בכל מקרה, מדובר בשני מינים עצמאיים והחלפות השם הם על בסיס סמנטיקה בלבד.
שמות המינים מלבד באשן זהוב-פרחים נתנו להם לפי צורת העלים (תלתני, עגול-עלים, תמים מחומש (מאוצבע).
הסוג באשן בישראל וסביבתה

בישראל וסביבתה מיוצג הסוג על ידי 5 מינים, שאופייניים לאזורים החמים של הארץ. מין אחד, שאינו מקומי, אותר במישור החוף ונחשב למין פולש.
באשן זהוב-פרחים

באשן זהוב-פרחים (Cleome chrysantha) הוא בן שיח מדברי ענף מאוד נדיר, שמשרעת תפוצתו סודני היה מוכר רק מסיני והתגלה בהר צפחות דרומית לאילת על ידי דודי ריבנר בשנת 2017 שהייתה גשומה במיוחד באזור. מספר האבקנים של כל פרח 10 עד 14. ואורך הפרי 8 עד 25 מ"מ.
באשן מחומש

באשן מחומש (Cleome gynandra) - עשב חד-שנתי, בעל עלים מאוצבעים (כלומר, מחולקים לאונות עמוקות דמוי-אצבע) פרחיו בצבע לבן-ורוד. מקורו בדרום אפריקה, ומשם הוא פלש בעקבות האדם למדינות רבות, כדוגמת דרום-מזרח ארצות הברית, וישראל. הוא מתועד במספר פעמים בודדות בארץ, במישור החוף ויש חשיבות רבה לדיווחים על קיומו בארץ.
באשן עגול-עלים

באשן עגול-עלים (Cleome droserifolia, שם נרדף באשן תלת-עורקי) - בן-שיח נדיר, דביק, סבוך ונמוך (20 עד 50 ס"מ), צורתו חצי כדורית דחוסי גבעולים מעוצים. הצמח כולו מכוסה שערות בלוטיות המפרישות ריח דוחה. העלים מסורגים, פשוטים, מאפירים, בעלי פטוטרת ארוכה, ומסתירים לעיתים קרובות את הגבעולים המעוצים. הטרף עגול עד דמוי כליה או דמוי לב, ובצדו התחתון בולטים שלושה עורקים קשתיים (מכאן שמו הקודם), קוטרו 5 עד 15 מ"מ והוא מכוסה בצפיפות בשערות בלוטיות ארוכות המכילות נוזל ריח דוחה ולא נעים (מכאן שמו). הפרחים קטנים, צבעם צהוב-סגול, נישאים על עוקצים ארוכים, קוטרם 10 עד 12 מ"מ וערוכים יחידים בקצות הגבעולים בחיק העלים. הפרח בעל 4 עלי גביע, 4 עלי כותרת, 4 אבקנים קצרים, ועמוד שחלה ארוך מאוד ושחלה מוארכת נישאת על נושא שחלה קצר (גינופור). הפרי דמוי תרמיל משתלשל, אורכו 10 עד 15 מ"מ נפתח בשתי קשוות ובו זרעים שעירים דחוסים למדי. טיפוס התפוצה הוא מזרח סודני, מהאזור הטרופי היובשני של מזרח אפריקה והגורה שמדרום סהרה. שיח זה נדיר ותפוצתו משתרעת ממצפה שלם בחופי ים המלח ודרומה לאורך הערבה עד אזור אילת והלאה לסיני. נדיר באזור הוואדיות של הרי אילת והקניונים של מדבר יהודה. בתי גידולו ואדיות, מישורים, צדי דרכים ומדרונות סלעיים במדבר החם הקיצוני. הפריחה בקיץ וסתיו
באשן תלתלני

באשן תלתני (Cleome amblyocarpa) - עשב חד-שנתי, זקוף וקטן, הגבעולים זקופים ומרחקים זה מזה. העלים מסורגים, תלתניים. פרחיו קטנים, צבע הכותרת אדום-צהוב. הפירות ארוכים, אורכם 4 עד 7 ס"מ. גדל באזורים חוליים בלבד. משרעת תפוצתו סהרו-ערבית, ותפוצתו בישראל רחבה יחסית למינים האחרים, והוא מצוי גם בחולות הנגב.
באשן תמים

באשן תמים (Cleome arabica) - צמח עשבוני מדברי, רב-שנתי, זקוף, גובהו 25 עד 60 ס"מ, המתחדש כל שנה מבסיס גבעוליו. רוב הפרטים עוברים מחזור חיים של שנה אחת. הצמח כולו מכוסה שערות בלוטיות המפרישות ריח דוחה. הגבעולים זקופים ומרחקים זה מזה. העלים מסורגים, תמימים, פשוטים, הטרף דמוי אזמל, ובצדו התחתון בולטים שלושה עורקים קשתיים (מכאן שמו הקודם). הפרחים דו-מיניים וערוכים בתפרחות צפופות לאורך קצות הגבעולים, לפעמים חלק מהפרחים חסרי שחלה.. הפרחים גדול יחסית למינים האחרים ובעלי 4 עלי כותר גביע, 4 עלי כותרת ו-6 אבקנים הפונים מעלה, לפעמים. צבעו אדום. הפרח בעל מבנה ייחודי - ארבעת עלי הכותרת כתומים-מעורקים שפונים כלפי מעלה. בבסיס הפרח יש צופנים ירוקים עגולים ומבריקים. התרמיל ארוך ונטוי מטה, אורכו 3.5 עד 6 ס"מ. באשן תמים גדל בצדי דרכים, מדרונות, מישורים, וודאיות במדבר הקיצוני. הוא נפוץ מאוד לאורך ים המלח, מדבר יהודה, הערבה, הנגב המזרחי והרי אילתבמדבר החם הקיצוני.
לקריאה נוספת

נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, "באשן", המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 218–219. (הספר בקטלוג ULI)
אבינעם דנין, "באשן", החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1983, כרך 10, עמ' 100.
הערות שוליים

↑  בַּאֲשָׁן במילון בוטניקה: צמחי ארץ ישראל (תשס"ג), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  .Cleome L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Cleome L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24/11/2023
↑  באשן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1989, עמ' 218-9
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 175-6
1 2  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקידום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 27-8
↑  אבי שמידע, מדריך פרחי הבר בישראל, צמחיית המדבר, כרך ב, ירושלים: בית הוצאה כתר, 1988, עמ' 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530063105171 
באשן תמים בירדן
באשן תמים בעקבה, ירדן
גיבסנית

| גיבסנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: ציפורניים
סוג:: גיבסנית
שם מדעי
 Gypsophila ‏לינאוס, 1753
גיבסנית (שם מדעי: Gypsophila) היא סוג צמח ממשפחת הציפורניים המונה כ-150 מינים של פרחים וצמחים הנפוצים באירופה,אסיה וצפון אפריקה. שמה ניתן לה, כיוון שחלק מהזנים גדלים באדמה עשירה בגבס.
גומצן אימתן

| גומצן אימתן |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: גומצן
מין:: גומצן אימתן
שם מדעי
 Bothrops atrox ‏לינאוס, 1758

גֻּמְצָן אֵימָתָן או אימתן איום (שם מדעי: Bothrops atrox) הוא מין של צפע גדול החי ברחבי אמריקה הדרומית. זהו מין של נחש ארסי ביותר, ובני אדם רבים מתו מהכשתו. עקב הקטלניות בה הארס שלו הורג הוא קיבל את שמו.
תיאור

אורכו של נחש זה 75–125 סנטימטרים (2.46–4.10 רגל), אך היו מקרים שהגיע לאורך (אצל נקבות) של 140 ואף של 160 סנטימטרים (5.2 רגל). הוא בעל גוף מגושם בעל 23–29 רצועות עור על גבו ומספרם פוחת ככל שמתקרבים לראש נטול הרצועות. הצבע יכול להשתנות מצבע אדמה, זית, חום בהיר, שזוף, צהוב, אפור או שחור. לעיתים רחוקות יהיה גם בצבע חלודה. לנחש ראש מעוגל ובו גומות חישה ליד האף העוזרות לו לחוש בחום גוף של חיות חמות דם.
הגומצן הוא נחש ארסי ביותר והרג לא מעט אנשים. הנחשים מסתתרים לעיתים בתוך מטעי בננות או קפה שם עובדים פועלים והנחש המוסווה והשקט שמופרע על ידי האדם מכיש במהירות. בארס ישנו מרכיב הנקרא המוטוקסין המורכב מחלבונים ופוגע במערכת הדם ומערכת העצבים וגורם לקרישת דם. תסמינים להכשה כוללים בחילות, הקאות, התעלפויות ורעידות בכל הגוף. עם זאת, ישנו נסיוב נפוץ לנחש והוא יכול להציל את המוכש אם יגיע לבית חולים בזמן.
הנחש עצמו מעדיף להכיש את טרפו - בעיקר יונקים ועופות קטנים וגם לטאות, צפרדעים ונחשים אחרים אותם הוא הורג במהירות. הנחש ממתין לטרף במארב כשהוא מסווה ואז מתקיף במהירות ומחכה שהארס יפעל.
גביעונית הלבנון

| גביעונית הלבנון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: שושנאים
משפחה:: שושניים
סוג:: גביעונית
מין:: גביעונית הלבנון
שם מדעי
 Fritillaria persica ‏לינאוס, 1753
גביעונית הלבנון (שם מדעי: Fritillaria persica) היא מין בסוג גביעונית, גאופיט רב שנתי ממשפחת השושניים.
מאפיינים

לגביעונית הלבנון בצל גדול המורכב ממספר מועט של גלדים; הוא נמצא בקרקע בעומק של כ-15 ס"מ, וממנו יוצאים שורשים לעומק. בתחילת החורף מצמיח הבצל גבעול, הגבעול נושא עלים מפותחים - בשונה מרוב הגאופיטים. העלים מוארכים, בעלי גוון ירוק-כחלחל. אורכו של הגבעול 60–150 ס"מ. גביעונית הלבנון פורחת בין החודשים ינואר לאפריל, על כל צמח פורחים 10–40 פרחים, המסודרים בתפרחת מפוזרת לאורך הגבעול. צורת הפרחים כשל פעמון קטן, אורכם כ-1.5 ס"מ, הם תלויים על עוקץ כשפתחם כלפי מטה והם מלווים בחפה ארוך. צבעם של הפרחים נע בין לבן לוורוד-ארגמן, וששת עלי הכותרת מעורקים בפסי אורך כהים.
תפרחתה של הגביעונית הלבנונית בלתי מסוימת - הפרח התחתון ביותר פורח ראשון. משך חייו של הפרח 9–12 יום. בתחילת הפריחה, צלקתו של הפרח בשלה להפריה והיא בולטת מעל ששת האבקנים שטרם הבשילו והתארכו, הצמודים לעלי הכותרת. למחרת הפריחה, מבצבצת טיפת צוף בבסיסו של אחד מעלי העטיף והאבקן שמולו מתארך, מתקרב למרכז הפרח, ומאבקו נפתח. בימים הבאים, נפתחים בזה אחר זה כל שאר האבקנים, ניצבים זקופים זמן מה ואחר נובלים.
נטייתם של הפרחים כלפי מטה מגנה על האבקה מפני הגשם, ולכן אין הפרחים נסגרים אפילו בימים גשומים. האבקה דבוקה למאבק על ידי ויסצין - חומר דביק המצמיד את האבקה לאבקן. נטייתו של הפרח כלפי מטה היא מנגנון מכוון למניעת הרטבת האבקה ולא תוצאה ממשקל הפרח, שכן לאחר ההפריה מתישר עוקץ הפרח כלפי מעלה.
גביעונית הלבנון מואבקת בעיקר על ידי דבורי דבש, וכן על ידי צרעות.
לאחר ההפריה נושר הפרח, ועוקצו מתיישר וזוקף את הפרי. הפרי הוא הלקט גדול, צורתו כשל מנסרה משושה. הזרעים חומים, צורתם שטוחה ומכונפת מעט והם ערוכים בצפיפות בתוך הפרי. הזרעים מופצים על ידי הרוח עם הפתח ההלקט בתום הקיץ ועם נענועי הרוח.
הזרעים נובטים בתחילת החורף, ובשלוש השנים הראשונות הם מוציאים רק עלה אחד. רק בשנה הרביעית צומח עליהם גבעול בעל עלים, ורק בשנה החמישית פורחת הגביעונית. מלבד ההפצה על ידי הזרעים, מתפתחת הגביעונית הלבנונית גם בצורה וגטטיבית: הבצל גדל כל שנה, וכשהוא נעשה גדול ביותר הוא מתחלק למספר בצלים קטנים.
שמה המדעי של הגביעונית - Fritillaria - גביע קטן לזריקת קוביות משחק נקרא על שם צורתם של הפרחים, זהו גם מקור השם העברי.
משרעת תפוצתה של הגביעונית הלבנונית היא מזרח-ים תיכונית - מישראל עד טורקיה. בארץ ישראל צומחת הגביעונית הלבנונית באזורי חורש ובתה, באדמות שונות, ובאזורים שונים. בחבל האירנו-טורני - באזור ספר המדבר צומח זן של גביעונית הלבנון שגבעולו קצר יותר, פרחיו מועטים וצבעם ארגמני כהה יותר מהזן הרגיל. בעבר, נחשב זן זה למין נפרד בשם גביעונית ערבית.
גביעונית הלבנון אינה נדירה בארץ ישראל, אך היא גם אינה נפוצה מאוד, ועל פי החוק נחשבת לצמח מוגן. ריכוז של גביעונית הלבנון נמצא בשמורת תל קריות בדרום הר חברון.
תמונות

גביעונית הלבנון
גומצן ענק

| גומצן ענק |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: גומצן
מין:: גומצן ענק
שם מדעי
 Lachesis muta ‏לינאוס, 1766

גומצן ענק (שם מדעי: Lachesis muta) הוא מין של נחש ארסי דרום אמריקאי גדול, אחד מהמסוכנים ביותר בנחשי העולם החדש.
מאפיינים

נחשים אלו מגיעים בדרך כלל לאורך 2-2.5 מטרים אך גם פרטים באורך שלושה מטרים אינם נדירים. דבר זה הופך אותו לנחש הארסי הגדול ביותר בעולם החדש ובמשקלו הוא קטן רק ממיני הביטיס, הקוברה המלכותית ועכסן גב-יהלום מזרחי ויכול לשקול עד חמישה ק"ג בממוצע.
לנחש זה ראש רחב כמו רוב המינים הארסיים והצוואר קצר ועבה. הוא בעל חוטם מעוגל ונחיריים בולטים ומכוסה בקשקשים לאורך כל הגוף למעט אזורי החישה שלו. לנחש יש גומות בין העיניים לאף, היכולות לחוש בחום גוף שנפלט מיצורים חמי דם. בנוסף הלשון המפוצלת עוזרת לו להריח את הסביבה ולהתמצא. צבע הקשקשים אדמדם, צהבהב או אפור-חום עם כתמים שחורים בצורת משולש לאורך הגוף. הוא מנענע את זנבו בדומה לעכסנים, אך הוא חסר "פעמון" לשם כך. במקום זה הוא מחכך את הזנב בקולניות בין הצמחים וכך יוצר רעש גדול.
הגומצן הענק חי ביערות גשם לחים וכן בשדות לאורך אמריקה הדרומית ממזרח להרי האנדים בקולומביה, מזרח אקוודור, פרו, צפון בוליביה, דרום מזרח ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ורוב ברזיל וכן בטרינידד וטובגו שם הוא מצוי באזורים הרריים.
הגומצן ניזון מחיות קטנות, בעיקר עכברים וחולדות. הנחש ממתין לטרף במארב כשהוא מוסווה כמעט לגמרי ובנשיכה אחת הורג את טרפו.
הגומצן הענק הכיש והרג אנשים רבים והוא ידוע לשמצה עקב ארסו הקטלני. על אף כמות ארס קטנה יחסית למיני צפעים אחרים, המית הגומצן אנשים רבים יותר מרוב הנחשים באמריקה. מדד ה-LD50 שלו הוא 1.6–6.2 מ"ג/ק"ג מסת גוף.
לגומצן הענק שני תת-מינים:
Lachesis muta muta
Lachesis muta rhombeata - מצוי ביער האטלנטי
גזר הגינה

| גזר הגינה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: גזר
מין:: גזר הגינה
שם מדעי
 Daucus carota ‏לינאוס, 1753

גזר הגינה (שם מדעי: Daucus carota) הוא מין של גזר ממשפחת הסוככיים. גזר הגינה נפוץ ברחבי העולם ולו שימושים כירק למאכל ואף למוצרי טיפוח, כגון שמן גזר, המשמש בעיקר לשיזוף העור.
תת-מינים

לגזר הגינה תת-המינים הבאים:
גזר (sativus)
גזר קיפח (maximus)
annuus
azoricus
cantabricus
capillifolius
caporientalis
carota
commutatus
corsoccidentalis
drepanensis
fontanesii
gadecaei
gummifer
halophilus
hispanicus
major
majoricus
maritimus
meriensis
otaportensis
rupestris
tenuissimus
valeriae
בלנה גרינלנדית

| בלנה גרינלנדית |
| --- | --- |
 זוג בלנות גרינלנדיות   השוואה בין בלנה גרינלנדית לבין אדם ממוצע.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתני מזיפות
משפחה:: בלניים
סוג:: בלנה
מין:: בלנה גרינלנדית
שם מדעי
 Balaena mysticetus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תפוצת הבלנה הגרינלנדית (בכחול)

ראש של בלנה גרינלנדית
גילופים במאה ה-18 המראים ברקע ציידי לווייתנים הולנדים צדים בלנות באזור יאן מאיין.
בלנה גרינלנדִית (שם מדעי: Balaena mysticetus; גם: לווייתן ארקטי גדול פה או לווייתן קשוּת ראש) הוא מין לווייתן מזיפות יחיד בסוגו (Balaena; בלנה) המשתייך למשפחת הבלניים. הבלנה הוא לווייתן גדול וכבד. אורכו יכול להגיע ליותר מ-18 מטרים (59 רגל) ומשקלו ל-75 עד 100 טון מטרי.
מאפיינים

גופו של הבלנה הגרינלנדי חסון ומעוגל וצבעו נע בין כחול כהה לשחור. הוא חסר סנפיר גבי. הלסת התחתונה בעלת מבנה קשתי, ואילו הלסת העליונה צרה. אורכן של המזיפות הממוקמות בפה מגיע ליותר משלושה מטרים - המזיפות הגדולות ביותר בקרב לווייתני המזיפות; מזיפות אלו משמשות לסינון המים מהיצורים הקטנים שמהם ניזון הלווייתן. עצמות הגולגולת שלו חזקות, והן משמשות לשבירת מעטי קרח על מנת להגיח מן המים ולנשום; מספר ציידים אסקימואים דיווחו כי הם צפו בפרטי בלנה גרינלנדית מגיחים באופן הזה דרך מעטה קרח בעובי של 60 סנטימטרים. אורך גופו של הבלנה הגרינלנדי עשוי להגיע ל-20 מטרים (66 רגל), והנקבות גדולות יותר מהזכרים. משקלו של הבלנה 75–100 טונות. שכבת השומן של הבלנה הגרינלנדית היא העבה ביותר מבין כל בעלי החיים, ועובייה עשוי להגיע לכדי חצי מטר ואף יותר.
הבלנות הגרינלנדיות הם בעלי-חיים חברותיים ולא אגרסיביים, והם נסוגים אל מתחת לשכבת קרח כאשר הם חשים מאוימים. הטורפים היחידים של הבלנות הגרינלנדיות הם האדם והלווייתן הקטלן.
טקסונומיה

הבלנה הגרינלנדית תואר על ידי קארולוס ליניאוס במהדורה העשירית של ספרו "Systema Naturae" (בלטינית: מערכת הטבע) משנת 1758. מאז מיונו של ליניאוס, מיון הסוג בלנה לא השתנה, ונותר בו מין אחד. השם Leiobalaena, כפי שתואר על ידי אסטריכט ב-1849, הוא שם נרדף לסוג בלנה.
הבלנה הגרינלנדית נבדל באופן ניכר מיתר הבלניים, והוא מין בודד באופן ברור. עם זאת, ראיות גנטיות מעטות בלבד תומכות בטענה זו. כך, מדענים מוצאים הבדלים רבים יותר בין חברי הסוג לווייתן מאשר בין הבלנה הגרינלנדית ובין יתר הבלניים. מסיבה זו, סביר כי בעתיד כל ארבעת מיני הבלניים ישתייכו לסוג אחד.
נמצאו כחמישה מאובנים מהסוג בלנה. אחד מהם, Balena prisca, חי מסוף תקופת המיוקן עד לתחילת תקופת הפליסטוקן. נראה כי הוא היה דומה מאוד לבלנה הגרינלנדית. ממצאים ארכאולוגיים מוקדמים יותר בשרשרת הלווייתנאים תוארכו לתקופה קדומה הרבה יותר (23 מיליון שנה) בדרום אמריקה.
תפוצה

הבלנות גרינלנדיות הם הבלניים היחידים שמבלים את כל חייהם בסביבות מימיו של אוקיינוס הקרח הצפוני. פרטים שנמצאים באזור אלסקה נמצאים בחודשי החורף בדרום-מערב ים ברינג. הם נודדים צפונה באביב, עת הפשרתם של קרחונים, וניזונים מקריל ומפלנקטון. הבלנות גרינלנדיות הם שחיינים איטיים, ולרוב שוחים בגפם או בקבוצות קטנות המונות שישה פרטים לכל היותר. הם מסוגלים להישאר מתחת למים למשך 40 דקות בצלילה אחת, אולם הם לא נחשבים לצוללנים לעומקים עמוקים.
רבייה ותוחלת חיים

הבלנות גרינלנדיות משתמשים בקולות תת-מימיים (שירת הלווייתן) למטרות שונות, בהן תקשורת בין הפרטים בקבוצה, ציד ואכילה. בלנות גרינלנדיות מסוימים מפיקים שירים חוזרים ארוכים, שעשויים להיות חלק מפעולת החיזור או ההזדווגות. התנהגות הלווייתנים יכולה לכלול טפיחות זנב והחזקת הראש מעל פני המים. פעילות מינית מתרחשת בין זוגות בקבוצות, כאשר מספר זכרים מתחרים על נקבה אחת או שתיים.
עונת הרבייה מתרחשת בין החודשים מרץ לאוגוסט, והבלנה הגרינלנדית מגיע לבגרות מינית בגיל 10 עד 15 שנים. משך ההריון הוא 13–14 חודשים, ונקבה ממליטה צאצא כל 3–4 שנים. אורכו של הרך הנולד הוא 4.5 מטרים (15 רגל), ומשקלו קרוב לטונה. בתוך שנה, יוכפל אורכו לכדי 9 מטרים.
בעבר נטען כי תוחלת חייו של בלנה גרינלנדית היא בין 60 ל-70 שנים, בדומה ללווייתנים אחרים. עם זאת, בעקבות גילויים חדשים בשנות ה-90 של המאה ה-20, ובעקבות מחקרים שבדקו את מבנה עיניהם של הבלנות הגרינלנדיות, המסקנה הרווחת כיום גורסת כי מספר פרטים במין זה חיו בין 150 ל-200 שנים (דוח נוסף טען כי נקבה בגיל 90 עדיין לא איבדה את יכולת הרבייה שלה). בשל תוחלת החיים האפשרית שלהם, סביר כי הנקבות עוברות בזמן מסוים בחייהן את שלב גיל הבלות. תצפיות על פרטים גדולים במיוחד ללא צאצאים מחזקות טענות אלו. בגופו של בלנה גרינלנדית שניצוד באלסקה בשנת 2007 נמצא צלצל בן יותר ממאה שנה.
מצב אוכלוסייה ושימור

בלנה גרינלנדית ניצוד בשל השומן שלו, בשרו, שמן, עצמותיו והמזיפות. הוא קרוב לבלניים, ולכן ניצוד מאותן הסיבות. הוא שוחה לאט וצף אחרי מותו. לפני שהחל ציד לווייתנים מסחרי, הוערכה אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות באזור הקוטב הצפוני בכ-50,000 פרטים. ציד-הלווייתנים המסחרי, שהחל ב-1611 בסבאלברד ובגרינלנד, מחה כליל קבוצות שלמות של לווייתנים, ואז המשיך לאזורים אחרים. בצפון האוקיינוס השקט החל הציד המסחרי באמצע המאה ה-18, ובתוך שני עשורים הוכחדו 60% מכלל הבלנות הגרינלנדיות באזור.
ציד הלווייתנים המסחרי, שהיה הסיבה העיקרית להידלדלות המשמעותית של אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות, הופסק. אוכלוסיית הלווייתנים באלסקה החלה לגדול לאחר הפסקת הציד. ילידים באלסקה המשיכו להרוג בלנות גרינלנדיות בכמויות קטנות, למטרות מחיה ופרנסה. רמת הציד הזו (25–40 פרטים בשנה) אינה צפויה להשפיע על התאוששות האוכלוסיות. אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות של חופי אלסקה מתאוששת בהדרגה. ב-1990 נמנו כ-7,800 פרטים לערך, שהם כ-41% מאוכלוסיית הלווייתנים לפני תחילת הציד. מידע לגבי אוכלוסיות אחרות של בלנות גרינלנדיות הוא חלקי בלבד. אוכלוסיות אלו נחשבות לקטנות מאוד, וכוללות כולן יחד מאות ספורות בלבד. סך כל האוכלוסייה ברחבי הגלובוס 8,000–9,200 פרטים.
חלק מתת-האוכלוסיות של הבלנה הגרינלנדית נמצאות ברמות שונות של סיכון, כולל הסיכון הגבוה ביותר של "איום קריטי" (סכנת הכחדה חמורה). על פי ארגון ה-IUCN:
אוכלוסיית שפיצברגן - סכנת הכחדה חמורה.
תת-האוכלוסייה בים אוחוצק - סכנת הכחדה.
קיימות אוכלוסיות נוספות, ורמת הסיכון שלהן מדורגת בין סיכון נמוך (ללא חשש) לסכנת הכחדה. את אלה ניתן לצוד ללא חשש.
הערות שוליים

↑  בלנה גרינלנדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Nicklen, P. 2000. Into the Sea With Giants.. International Wildlife, 30(3): 48.
↑  Kenney, Robert D. (2002). “North Atlantic, North Pacific and Southern Right Whales”, William F. Perrin, Bernd Wursig and J. G. M. Thewissen: The Encyclopedia of Marine Mammals. Academic Press, 806-813. ISBN 0-12-551340-2.
↑  Bowhead Whales May Be the World's Oldest Mammals,
http://news.nationalgeographic.com/2016/07/animals-oldest-sponges-whales-fish/
↑  Rare Whales Can Live to Nearly 200, Eye Tissue Reveals
↑  "19th-century lance found in whale", אתר thestar.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283977505171  GND: 4528843-4 
בלנה גרינלנדית על בול של איי פארו
גזרן

| גזרן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: גזרניים
סוג:: גזרן
שם מדעי
 Rynchops ‏לינאוס, 1758

גזרן (שם מדעי: Rynchops) הוא סוג של עופות במשפחת הגזרניים. בני הסוג הם עופות מים בעלי מקור אדום וארוך שחלקו התחתון גדול ומעוקל יותר מהעליון. מבנה מקור זה מסייע לגזרן לנוע מעל למים ולתפוס בקלות מה שהוא נוגע בו. הגזרנים חיים לאורך ביצות, נהרות ולגונות באזורים הטרופיים של אפריקה, אמריקה ודרום-מזרח אסיה.
המיון של סוג זה נמצא עדין במחלוקת כיוון שיש חוקרים המשייכים אותו למשפחת השחפיים.
בסוג זה ישנם 3 מינים.
מיון

בסוג זה שלושה מינים:
גזרן אמריקני (Rynchops niger)
גזרן לבן-צוואר (Rynchops albicollis)
גזרן אפריקני (Rynchops flavirostris)