stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה

| --- | --- |

הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  הורך (אנ')
 שנות ייצור:  1935–1937
 יחידות שיוצרו:  619
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  הורך 710 שפציאל רודסטר ריינבולט וכריסטה (Horch 710 Spezial Roadster Reinbolt & Christe)
 מודל אחריו:  אאודי פרולוג (אנ')
 חברת אם:  Auto Union AG (אנ')
 מפרט טכני
 מנוע:  8 צילינדרים, 4,944 סמ"ק המפיק 120 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מעצב:  פול ורורבק (Voll & Ruhrbeck) (גר')
הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה (בגרמנית: Horch 853 Voll & Ruhrbeck Sport Cabriolet) היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית סלון מהודרת מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית הורך (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1935–1937.
בשנת 1932 מוזגה הורך עם יצרנית הרכב DKW (אנ'), יצרנית הרכב ונדרר (אנ') ומפעל אאודי ההיסטורי אשר נוסד בשנת 1910 על ידי אוגוסט הורך. החברה החדשה הייתה קרויה Auto Union AG (אנ').
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה"

יוצרו 619 יחידות
2 דלתות ("דלתות התאבדות" - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון התנועה)
מספר נוסעים: 2+2
מנוע קדמי אורכי
סוג הנעה: הנעה אחורית
דגם "הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" שנתפס על ידי הצבא הצרפתי הועבר למרשל צרפת ז'אן דה לאטר דה טסיני
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" > תצורות

קבריולה
קופה
תמונות

"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה", שנת 1937
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה", קופה
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה", קופה
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה", קופה - מבט לחלון האחורי
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה"
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה"
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה", שנת 1938
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה"
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה"
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" - מבט אל המנוע
"הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" - מבט ללוגו היצרן (בחזית הדגם)
הערות שוליים

↑  "הורך 853 פול ו-רורבק ספורט קבריולה" supercars.net/blog/1937-horch-853a-spezialcabriolet
↑  "הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" ultimatecarpage.com/car/4234/Horch-853-Voll-and-Ruhrbeck-Sport-Cabriolet
↑  "הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" - תמונות sportscardigest.com/1937-horch-853-voll-ruhrbeck-sport-cabriolet-photo
↑  "הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" - תמונה thecar.co.il
↑  "הורך 853 פול ורורבק ספורט קבריולה" autoblog.com/2009/08/16/monterey-2009-1937-horch-853-voll-and-ruhrbeck-sport-cabriolet
ונדרר W24

| --- | --- |

Wanderer W24, דגם 4 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ונדרר
 שנות ייצור:  1937–1940
 יחידות שיוצרו:  22,488 יחידות
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  וונדראר W21
 חברת אם:  Union AG (אנ')
 אורך:  4,159 מ"מ (דגם סדאן)
 רוחב:  1,645 מ"מ (דגם סדאן)
 גובה:  1,650 מ"מ
 משקל:  1,080 ק"ג (דגם סדאן, 4 דלתות)  1,140–1,210 ק"ג (ריק), 1,480–1,520 ק"ג (ברוטו, כולל כושר מטען מקסימלי)
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ  3,100 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 1,767 סמ"ק המפיק 41.6 כ"ס ב-3,500 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  105 קמ"ש
 צריכת דלק:  11 ליטר ל-100 ק"מ
ונדרר W24 (בגרמנית: Wanderer W24) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ונדרר, חברת בת של Auto Union AG (אנ') אשר יוצרה בגרמניה.
דגמים

2 דלתות - סלון.
4 דלתות - סלון.
2 דלתות, 4 נוסעים - קבריולה.
2 דלתות, 2 נוסעים - קבריולה.
"וונדראר W24"

מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנוע קירור מים.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מערכת חשמל - 6 וולט.
רדיוס סיבוב - 4.5 מטר.
תמונות

"וונדראר W24", דגם 4 דלתות
"וונדראר W24"
"וונדראר W24", שנת 1939, דגם 2 דלתות
"וונדראר W24"
"וונדראר W24", שנת 1937, דגם קבריולה
"וונדראר W24", שנת 1937, דגם קבריולה
"וונדראר W24", דגם קבריולה
ראו גם

וונדראר W21
וונדראר W22
הערות שוליים

↑  דגם "וונדראר W24" תצורת 4 דלתות, שנת 1939 - מפרט ומידות carfolio.com/specifications/models/car
↑  Werner Oswald, Deutsche Autos 1920-1945, Stoccarda, Motorbuch Verlag, 2001, ISBN 3-61302-170-6.
↑  "וונדראר W24" בתצורת 2 דלתות סלון, שנת 1938 classix.se/index.php/cars-for-sale/item/469-wanderer-w24-1938
↑  "וונדראר W24", בתצורת 4 דלתות סלון - תמונה audi-mediacenter.com/en/photos/detail/wanderer-w24-saloon-1-8-litre-four-cylinder-inline-engine-42-hp
↑  "וונדראר W24" - קבריולה oldtimer-hunstock.de/restaurierung/wanderer/wanderer-w24-cabrio
אלוויס פיירבירד

| --- | --- |

Alvis Firebird, קבריולה, 4 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Alvis Car and Engineering Company
 שנות ייצור:  1935–1936
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Alvis Firefly
 מודל אחריו:  Alvis 12/70
 סיווג:  מכונית סלון
 אורך:  4,394 מ"מ
 רוחב:  1,626 מ"מ
 משקל:  1,219-1,372 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,010 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 8 שסתומים, מנוע מקורר מים, 1,842 סמ"ק המפיק 56 כ"ס, ב-4,250 סל"ד, יחס דחיסה 5.8:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  114 קמ"ש
אלוויס פיירבירד  (באנגלית: Alvis Firebird) היא מכונית סלון בעלת 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת Alvis Car and Engineering Company הבריטית בין השנים 1935–1936.
אלוויס פיירבירד

דגמי "אלוויס פיירבירד" יוצרו במספר תצורות נוספות של 2 ו-4 דלתות.
סך הכול יוצרו 449 יחידות.
תצורות "אלוויס פיירבירד"

4 דלתות - סלון
4 דלתות - קבריולה
2 דלתות - קבריולה
2 דלתות - קופה
תמונות

אלוויס פיירבירד, 2 דלתות, קבריולט
אלוויס פיירבירד, שנת 1935, 4 דלתות, סלון
אלוויס פיירבירד, שנת 1935
אלוויס פיירבירד, שנת 1936
ראו גם

אלוויס TE 21
אלוויס TF 21
הערות שוליים

↑  אלוויס פיירבירד - מידות ומפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car
↑  אלוויס פיירבירד motorbase
↑  אלוויס פיירבירדheritage.alvisoc.org/Browse/PostVintageThoroughbred/4Cylinders/Firebird
עובד לדיז'ינסקי

| --- | --- |

עובד לדיז'ינסקי
 לידה:  24 במאי 1931 רחובות, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  1 בנובמבר 1956 (בגיל 25) מעבר המיתלה, מצרים
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סגן
 תפקידים בשירות
 מ"מ בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע כנרת     מבצע קדש
 עיטורים
   עיטור העוז (2)
 
עובד לדיז'ינסקי (24 במאי 1931 – 1 בנובמבר 1956) היה קצין צה"ל שעוטר פעמיים בעיטור העוז. העיטור השני הוענק לו לאחר שנהרג בקרב המיתלה מהתפוצצות רימון יד, תוך שהוא מגונן בגופו על אחד מחייליו ובכך הציל את חייו.
ביוגרפיה

לדיז'ינסקי נולד ב-1931 ברחובות לזאב ורחל, ומאוחר יותר עבר לכפר ביל"ו. במלחמת העצמאות היה לוחם בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. בין היתר לחם בקרבות חרבת מחאז. לאחר תום המלחמה חזר למשק, אך לבסוף חזר לצה"ל והצטרף לקורס קצינים אותו סיים בהצלחה. לאחר הקורס שובץ כמפקד מחלקה בגדוד 890 (צנחנים). באוקטובר 1955 פיקד על כוח במבצע שעיר שתקף מוצב ברמת הגולן ושבה שלושה חיילים סורים.
בדצמבר 1955 השתתף בפשיטה על כוחות סורים ליד הכנרת שנקראה מבצע עלי זית. בפשיטה נתקל בגדר שלא פוצצה, זחל תחתיה והרג מקלען ושני רובאים ששהו בבונקר, ובכך איפשר את החדירה למוצב וכיבושו. על פעולה זו עוטר בצל"ש הרמטכ"ל שהומר לימים בעיטור העוז.
תיאור המעשה: ביום ה-11 בדצמבר 1955 בפשיטות על מערכת העמדות הסוריות לחוף הכנרת, נהג סג"ם עובד לדיז'ינסקי ז"ל את יחידתו בהסתערות על אחד המוצבים. בהתקלו בגדר אשר לא פוצצה, עבר יחידי בזחילה מתחתה, פרץ לנוכח אש האויב, הרג מקלען ושני רובאים, ועל ידי כך איפשר ליחידתו לחדור למוצב ולהשלים את ביעורו. על מעשה זה הוענק לו : עיטור העוז   ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי
ב-1 בנובמבר 1956, בעת קרב המיתלה במבצע קדש, הוביל לדיז'ינסקי מחלקה מפלוגתו להתקפה לילית על כוח מצרי שהיה מחופר ומבוצר בכוכים על צלעות המצוקים באזור מעבר המיתלה. הוא הסתער בראש הכוח, טיפס עם אנשיו על הצוק הגבוה והטיל רימון לפתחה של עמדה מצרית. הרימון נפל בחזרה לעברו ולעבר חבריו. באינסטינקט מיידי הצמיד לדיז'ינסקי את החייל הקרוב אליו לסלע וסוכך עליו בגופו, תוך שהוא סופג את רסיסי הרימון שהתפוצץ.
לימים סיפר סמל יגאל גרבר, החייל שאותו הציל לדיז'ינסקי "עוד לפני שהרימון התפוצץ הבנתי ברגע אחד שעובד מציל את חיי. הוא לפת אותי בתוך גופו והסתיר אותי, כשפניו מול הרימון המתגלגל". על פעולה זו עוטר לדיז'ינסקי לאחר מותו, בשנית, בצל"ש הרמטכ"ל, שלימים הומר אף הוא בעיטור העוז.
תיאור המעשה: ב"מבצע קדש", שימש סגן עובד לדיז'ינסקי ז"ל כ-מ"פ והוביל מחלקה מפלוגתו בהתקפת לילה, על אויב מחופר ומבוצר בכוכים, שמנה פלוגה לפחות. הוא הסתער בראש אנשיו, הטיל רימון לעמדת אויב והרימון נפל בחזרה לעבר המחלקה. סגן עובד לדיז'נסקי ז"ל הפיל ארצה את החייל הקרוב אליו ושכב עליו. בהתפוצצות נהרג ועל ידי כך הציל את חיי החייל וחיי יתר החיילים מן המחלקה. על מעשה זה הוענק לו : עיטור העוז   ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי
בתחילה הובא לקבורה בבית קברות צבאי זמני בשלח וב-23 באוקטובר 1957 הועבר לבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
בעיר רחובות נקרא רחוב על שמו. ברומן הידוע "ימי צקלג" המתאר את קרבות חרבת מחאז במלחמת השחרור, דמותו של עודד מבוססת על עובד לדיזינסקי. יתר על כך, עובד היה אחד משני הלוחמים בקרב בהם מיקד ס.יזהר, הסופר, את תחקירו.
הערות שוליים

1 2 3  במקור ניתנו ללדיז'ינסקי ציונים לשבח (צל"שים) מטעם הרמטכ"ל. בשנת 1970 נחקק חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, בו נקבעו עיטור העוז ועיטורים נוספים. בעקבות החוק נבחנו מחדש המקרים של מי שקיבלו את צל"ש הרמטכ"ל על ידי ועדה וחלק מהצל"שים הומרו בעיטורים. במקרה זה הומרו שני הצל"שים בעיטור העוז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524683205171  VIAF: 315202853   WorldCat (עם VIAF): 315202853 
מצבת קברו בחלקת מערכת סיני בהר הרצל
שלבי מקיואן

שלבי מקיואן (באנגלית: Shelby McEwen; נולד ב-6 באפריל 1996) הוא אתלט אמריקאי, סגן אלוף עולם באולם (גלאזגו 2024) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

מקיואן נולד באבוויל שבמיסיסיפי, ארצות הברית.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים במקום 13 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.26 מטר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 12 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיים במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.30 מטר.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיים במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר.
ביוגרפיה > 2024 > סגן אלוף עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר, אחרי האמיש קר מניו זילנד (2.36 מטר) ולפני וו סאנג-הייוק מקוריאה הדרומית (2.28 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לגובה: 2.33 מטר (2021)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לגובה: 2.33 מטר (2024)
פרגה ליידי

| --- | --- |

Praga Lady
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  (company) (אנ')
 שנות ייצור:  1935 – 1947
 הרכבה:  צ'כיה צ'כיה
 מודל קודם:  פרגה סופר פיקולו
 אורך:  4,220 מ"מ
 רוחב:  1,600 מ"מ
 גובה:  1,585 מ"מ
 משקל:  -1,170-1,150 ק"ג (דגם סדאן, 4 דלתות)
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,447 סמ"ק  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,661 סמ"ק המפיק 35 כ"ס ב-3,500 סל"ד, יחס דחיסה 6.5:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  110 קמ"ש
 צריכת דלק:  12 ליטר ל-100 ק"מ
פרגה ליידי (בצ'כית: Praga Lady) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית המטוסים והרכב הצ'כית Praga (company) (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1935–1947 בצ'כיה.
"פרגה ליידי"

5 נוסעים.
4 דלתות (דלתות קדמיות "דלתות התאבדות").
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנוע קירור מים.
1 מאייד מתוצרת "Zenith" מסוג "Solex".
"פרגה ליידי" > תצורות

4 דלתות - סדאן.
2 דלתות - קבריולה.
גלריה

"פרגה ליידי", שנת 1937
"פרגה ליידי", שנת 1937
"פרגה ליידי"
"פרגה ליידי", שנת 1938 - קבריולה
"פרגה ליידי"
"פרגה ליידי", שנת 1935
"פרגה ליידי"
ראו גם

פרגה RV
פרגה גרנד
הערות שוליים

↑  כלי רכב "פרגה" - היסטוריה / ראו "פרגה ליידי" pragaglobal.com/praga-history
↑  "פרגה ליידי" web.archive.org/web/20170626111515
↑  "פרגה ליידי" 4 דלתות סדאן, שנת 1939 - מפרט auta5p.eu/lang/en/katalog
↑  דלתות התאבדות - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון תנועת הרכב
↑  "פרגה ליידי" - תמונה kfzderwehrmacht.de/Homepage_english/Motor_Vehicles/Czechoslovakia/Praga/Praga_Lady
הפשיטה על מקין

הפשיטה על מקין הייתה התקפה של חיל הנחתים האמריקני על האטול מקין (כיום בוטאריטארי) ב-17-18 באוגוסט 1942. מטרת ההתקפה הייתה השמדת המתקנים היפניים שעל האי, לקיחת שבויים, איסוף מודיעין על אזור איי גילברט והסטת התגבורת היפנית מתקיפות בעלות הברית בגוודלקנל וטולאגי.
הכנות וארגון

הפשיטה על מקין הייתה אחת מהמתקפות הקרקעיות הראשונות של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. כוח הפשיטה המיועד הורכב משתי פלוגות רובאים של גדוד הפושטים השני של חיל הנחתים. בשל תנאי המקום על האוניות, נאלצה כל פלוגה לוותר על כיתה אחת. מפקדת הגדוד, פלוגה A ו-18 אנשים מפלוגה B (הסך הכל 121 חיילים) הפליגו על הצוללת "ארגונאוט," ויתר חיילי פלוגה B (בסך הכל 90 חיילים) הפליגו על סיפון ה"נאוטילוס." לכוח הפשיטה ניתן השם "כוח משימה 7.15."
חיל המצב היפני באטול מקין כלל 74 אנשי צוות אוויר מבסיס המטוסים הימיים שעל האי, חמושים בנשק קל.
הביצוע

הנחתים עלו מהצוללות לסירות גומי מעט לאחר חצות ב-17 באוגוסט. בשעה 05:13, נחתו שתי הפלוגות, בפיקודו של לוטננט קולונל אוואנס קרלסון, במקין. בשל קשיים בגישה לאי, שנבעו כתוצאה מים גבוה וגלי חוף, החליט קרלסון להנחית את שתי הפלוגות בחוף אחד ולא בשניים, כמו שתוכנן מראש. אולם, בשל הבלבול בנחיתה, נחת לוטננט אוסקר פיטרוס עם 12 חייליו בחוף שבו היה אמור לנחות על פי התוכנית. לאחר מעשה יתברר כי הייתה זו שגיאה טובה. פיטרוס לא נרתע מהיעדר הסיוע והצעיד את אנשיו אל פנים האי.
בשעה 07:00 התקדמה פלוגה A לאורך האי לכיוון החוף הצפוני, לפני שפתחו בהתקפה לכיוון דרום מערב. היפנים העמידו התנגדות נחושה, ואש מקלעים וצלפים עיכבו את התקדמות הפושטים והסבו להם אבדות. לאחר מכן, פתחו היפנים בשתי מתקפות בנזאי אשר נהדפו בידי הפושטים והביאו לחיסול מרבית החיילים היפניים באי. בשעה 09:00, מצאו עצמם פיטרוס וחייליו בעורפם של היפנים, שהיו עסוקים בתקיפת הפושטים ממזרח. יחידתו של פיטרוס הרגה 8 יפנים, ביניהם מפקד חיל המצב, אך במחיר של 3 הרוגים ושני פצועים. לאחר מכן, משלא הצליחו ליצור קשר עם קרלסון, שבו כמתוכנן לצוללות.
בשעה 13:30, הופיעו בשמי האי 12 מטוסים יפניים, ביניהם שני מטוסים ימיים, שעליהם תגבורת לחיל המצב. המטוסים ניסו לנחות בלגונה אולם הם נתקלו באש מקלעים, נשק קל ונ"ט (בויס) מצד הפושטים. אחד המטוסים התרסק והשני עלה בלהבות. שאר המטוסים הפציצו וירו בכוחות האמריקאים אך לא הצליחו להסב נזק.
פינוי

בשעה 19:30 החלו הפושטים בנסיגה מהאי באמצעות 18 סירות גומי. אולם, רבים ממנועי הסירות לא תפקדו, וים גבוה הביא לכך שרק 7 סירות, ועליהם 93 חיילים, הגיעו לצוללות באותו לילה. בבוקר המחרת הגיעו עוד מספר סירות אולם על האי נותרו עוד 72 חיילים. בשעה 09:00, שלחה הצוללת סירת הצלה. חבלים נקשרו בין הסירה לסירות הגומי שלעל החוף, וכך יכלה סירת ההצלה לגרור את הסירות אל הים. אולם, עם תחילת החילוץ הופיעו מטוסים יפניים אשר תקפו את הכוחות האמריקאים, הטביעו את סירת החילוץ ואף תקפו את הצוללות, שנאלצו לבצע צלילת חירום.
קרלסון הצליח להעביר מסר לצוללות לפגוש את אנשיו בכניסה ללגונת מקין. בחברם יחד שלוש סירות גומי, שני קאנו שמצאו על האי ואת שני המנועים הפועלים הנותרים, הרכיבו החיילים רפסודה, עליה הפליגו 72 החיילים הנותרים כ-7 ק"מ עד לפיתחה של הלגונה, שם נאספו על ידי הצוללות.
פינוי > אבדות

אבדות הנחתים היו 19 הרוגים ו-12 נעדרים. מבין 12 הנעדרים, קברו של אחד מהם זוהה לאחר מכן בין 18 קברי הנחתים שנמצאו על האי. מבין 11 הנעדרים הנותרים 9 הושארו מאחור או שנאלצו לחזור בניסיון הנסיגה הלילי מהאי. הם נתפסו על ידי היפנים, נשלחו לאטול קווג'לין, והוצאו להורג.
ב-2000, חמישים ושמונה שנים לאחר הפשיטה, נמצאו וזוהו במקין שרידיהם של 25 נחתים. שני הנחתים הנעדרים לא נמצאו עד היום. שישה מהנחתים ששרידיהם נמצאו הובאו למנוחות בטקס פרטי שנערך על ידי משפחותיהם. שאר העצמות נטמנו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
תוצאות הפשיטה

קרלסון דיווח כי ספר באופן אישי 83 הרוגים יפניים, ובהסתמך על שיחותיו עם ילידי האי העריך כי נהרגו בסך הכל 160 יפנים בפשיטה. יפנים נוספים נהרגו ככל הנראה בטביעת שתי הסירות והתרסקות שני המטוסים.
על אף שהנחתים הצליחו לטהר את האי מיפנים, נכשלו מטרותיה המשניות של הפשיטה. לא נלקחו שבויים ולא נאסף מידע בעל ערך. בנוסף, לא הוסטו תגבורות מאזור איי שלמה. למעשה, הפשיטה סייעה ליפנים לראות כי חילות המצב שלהם באיי גילברט פגיעים, ועל כן החלו בביצור בסיסי האיים שלהם באוקיינוס השקט, עובדה שככל הנראה תרמה למספר האבדות הגבוה בצד האמריקאי במהלך המערכה באיי גילברט ומרשל. למרות זאת, הפשיטה תרמה בשיפור המורל בקרב הנחתים ובבחינת טקטיקת הפשיטה.
הפשיטה בתרבות

הפשיטה על מקין הופיעה במשחק Call of Duty: World at War כמשימה הראשונה במשחק.
ראו גם

המערכה באיי גילברט ומרשל
לקריאה נוספת

Morison, Samuel Eliot. Coral Sea, Midway and Submarine Actions, May 1942 – August 1942, vol. 4 of History of United States Naval Operations in World War II, University of Illinois Press, 2001. ISBN 9780252069956.
Morison, Samuel Eliot. Aleutians, Gilberts and Marshalls, June 1942 – April 1944, vol. 7 of History of United States Naval Operations in World War II, Castle Books, 2001. ISBN 9780785813088.
Smith, George W. Carlson's Raid: The Daring Marine Assault on Makin, Berkley Trade, 2003. ISBN 9780425190197.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530338505171  LCCN: sh2001001791 
מקין מבעד לפריסקופ של הנאוטילוס
גיא רולניק

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1968 (בן 56) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לעסקים של הרווארד  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר לניהול קלוג 
 מעסיק:  אוניברסיטת שיקגו, הארץ 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  grolnik
 אתר רשמי
 
גיא רולניק (נולד ב-2 בספטמבר 1968) הוא מייסד העיתון TheMarker ועורכו הראשי עד שנת 2013, סגן המוציא לאור של קבוצת "הארץ" ופרופסור חבר קליני בבית הספר למנהל עסקים בות' ׁ(אנ') של אוניברסיטת שיקגו.
ביוגרפיה

גיא רולניק נולד בצפון תל אביב לעמוס ולרבקה רולניק, אח לפסיכיאטר וההיסטוריון ערן רולניק. הוא בוגר תיכון חדש. שירת בגלי צה"ל ככתב כלכלי לאחר שלא נקרא לגיוס מטעמים רפואיים. עם שחרורו מצה"ל בשנת 1990 הצטרף לעיתון "הארץ" ככתב כלכלי, ולאחר ארבע שנים הקים את מדור שוק ההון בעיתון והפך לעורכו הראשון. החל מינואר 1994 כתב טור יומי בשם "שווי שוק" שהפך עם השנים לטור כלכלי משפיע.
בשנת 1998 מונה לעורך הכלכלי של "הארץ" וחבר הנהלת המערכת, והיה העורך הצעיר ביותר שהתמנה לתפקידים אלה (30). בשנת 2000 פתח בפרק היזמות בקריירה שלו, עזב את תפקיד העורך הכלכלי של "הארץ", והקים ביחד עם אתר האינטרנט הכלכלי האמריקאי TheStreet.com ו"קבוצת הארץ" חברה חדשה אשר הוציאה לאור את אתר האינטרנט החדשותי העצמאי הראשון בישראל - TheMarker. שנה לאחר הקמת TheMarker התרחבה פעילות החברה, והיא הוציאה לאור את המגזין החודשי TheMarker. בשנת 2005 הוביל רולניק את הפיכתו של המותג TheMarker שנולד באינטרנט גם לעיתון כלכלי יומי מודפס (כחלק מ"הארץ"). בשנת 2007 מונה על ידי מועצת המנהלים של "הארץ" לתפקיד סגן מו"ל קבוצת הארץ. במעמד זה ציין מו"ל "הארץ", עמוס שוקן:
רולניק הוביל בשנים האחרונות את הקמתו של TheMarker כיזם, כעיתונאי, ולמעשה כמו"ל. פעילות TheMarker המגוונת הפכה בשנים האחרונות לזירת התקשורת העסקית המרכזית בישראל, למנוע צמיחה חשוב של הקבוצה. ב-TheMarker רולניק הוכיח שניתן להפוך את השינויים בעולם המדיה להזדמנות ולצמוח בקצב מהיר בתקופה מאתגרת לענף. אני משוכנע שנדע לעשות זאת בכל שאר החלקים של קבוצת "הארץ".
בשנת 2014 הוביל רולניק קורס מיוחד בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב: "סוגיות מבניות בכלכלת ישראל", במסגרת התוכנית לתואר שני במנהל עסקים עם התמחות בניהול טכנולוגיה יזמות וחדשנות.
רולניק הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים מתוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב ובית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבשיקגו, ובוגר התוכנית למנהלים בכירים של בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד (AMP).
רולניק נשוי לנעמה ולהם שלושה ילדים. מתגורר בנהלל.
עמדותיו הכלכליות והמחלוקת עליהן

רולניק מתבלט כעיתונאי הממקד את ביקורתו בגורמים הגדולים בשוק הפרטי בישראל, ודורש הגברת הפיקוח עליהם. עם זאת, בסוף שנות ה-90 וביתר שאת במחצית ראשונה של שנות ה-2000, אחז בהשקפה נאו-ליבראלית שהתבטאה במישרין ובעקיפין בכתיבתו. למשל בעבר הוא שיבח את הממשלה בשל העברת החברות הגדולות לקבוצה מצומצמת של בעלי הון, לדבריו אז, בשל השיפור ברווחיות ובביצועי החברות. ב-2005, כשחברת B.D.I דיווחה על עוצמת קבוצות ריכוז במשק, רולניק שיבח את 16 הגופים ששולטים במשק לפי הפרסום וכתב: "הסיפור של "המשפחות" השולטות במשק הישראלי תמיד עובד. מספיק לזרוק לאוויר את המלה "משפחות" והמסר כבר ברור: פעם היה לנו משק פתוח, מפוזר, מבוזר, דמוקרטי וחופשי - ואילו בשנים האחרונות השתלטו עליו כמה משפחות שלופתות אותנו בגרון ובכיס. אפשר להוסיף לזה את הסיסמה על "הון" ו"שלטון" (ואם רוצים גם "עיתון"), והכל ברור: מצבנו מידרדר". רולניק סיכם ש"עדיף משק בידיים פרטיות מאשר בידיים ממשלתיות ופוליטיות; הוא בדרך כלל יותר יעיל, יותר חזק ויותר עשיר".
בהמשך מיקד את ביקורתו בהתנהלות קבוצות פרטיות אלו, קרא להרחיב את התחרות ביניהן ותקף כלי תקשורת שלא עשו כן. רולניק טען ש"לא קוראים מספיק על שלטון העשירים".
עמדותיו אלו בלטו במיוחד בתקופת המחאה החברתית בשנת 2011, אז התנגד בחריפות למיקוד הביקורת הציבורית בממשלת בנימין נתניהו, וסבר שהמחאה היא הזדמנות לטפל בכוחן של בעלי החברות הגדולות. רולניק טען שהמחאה "זכתה לעידוד מכלי התקשורת בשבועות הראשונים, כל עוד התמקדה בממשלה".
לצד תמיכה רבה מהציבור, נמתחה גם ביקורת במהלך השנים על עמדותיו הכלכליות. פרופ' דני גוטווין, מתנגד ידוע למדיניות ההפרטה, כתב שרולניק מפיץ את "אגדת המחוברים" לפיה "התחרות היא פתרון קסם לכל תחלואי המשק והחברה בישראל". לדבריו "העורך הראשי של "דה מרקר", גיא רולניק ארז את מרכיביה הסותרים של התזה יחד ומיתג אותם תחת הכותרת "מחוברים". רולניק טווה את אגדת המחוברים כמערבון כלכלי ובאמצעות שינון חוזר, הפך אותו למנגנון פרשני בנוסח מלחמת בני אור בבני חושך". יוני לוי, מיוזמי המחאה החברתית הביע התנגדות ל"תפיסתו הפוליטית המיושנת והתבוסתנית" של רולניק.
בשנת 2015 רולניק ביטא את עמדותיו הכלכליות בפרק הראשון של הסדרה "מגש הכסף", סדרה דוקומנטרית על המצב הכלכלי והחברתי בישראל, בה הוא מתייחס בפרק שכותרתו "שליחותו של גיא רולניק" לריכוזיות במשק הישראלי, קשרי הון-שלטון, שחיתות שלטונית, הון חברתי, וכן לחוסר הרגולציה השוררת בתקציב משרד הביטחון. בינואר 2024 עלתה לשידור ב"כאן 11" תוכניתו "דו"ח רולניק", הכוללת שישה פרקים.
הוא מרבה לעסוק בכתיבתו ובפודקאסט "המרקרים" בשחיתות העיתונאית בישראל.
פרסים

בשנת 2005 קיבל את אות אביר איכות השלטון. בנימוקי הזכייה נכתב "בהוקרה על תרומה ייחודית בתחום התקשורת לחשיפת פגמים ותקלות בשירות הציבורי, למאבק בנגע השחיתות ולשיפור איכות המנהל הציבורי. במאמריו מעלה גיא רולניק את רמת הביקורת הציבורית על התנהלות השלטון ומבליט את חשיבותה לשיפור איכות השלטון. בכך הוא משמש כאות ומופת של איכות לעמיתיו בתקשורת ולחברה בישראל".
בשנת 2007 זכה בפרס לתקשורת כלכלית איכותית, שמוענק על ידי נשיאות הכבוד של "האגודה לזכות הציבור לדעת". בנימוקי הזכייה נכתב כי "העיתונאי גיא רולניק הינו מטובי העיתונאים והפרשנים הכלכליים הקיימים כיום בארץ. בכתיבתו הבהירה וקוראת התיגר, מפגין מר רולניק אומץ לב אזרחי ממדרגה ראשונה, כאשר אינו נמנע מלעסוק ואף לתקוף גורמים בעלי מעמד והשפעה בכלכלה הישראלית" רולניק הוא חתן פרס סוקולוב לשנת 2013 על מפעל חיים "על הפיכת העיתונות הכלכלית לגורם משמעותי בשיח כלכלי חברתי".
הפרת זכויות יוצרים

ב-2012 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי רולניק אחראי באופן אישי על שורה של הפרות זכויות יוצרים והעתקות של ידיעות עיתונאיות באתר TheMarker מבלי לקבל רשות מיוצריהן ואף מבלי לתת להם קרדיט כיוצרים. על הפרות אלה חויב רולניק, באופן אישי וביחד עם אתר TheMarker ועורכו איתן אבריאל - לשלם לעיתון "מעריב" פיצויים בסך של שישה מיליון ש"ח. שני הצדדים ערערו לבית המשפט העליון, ובפשרה שהושגה ביניהם נקבע ש-TheMarker ישלם ל"מעריב" פיצוי בסך 3.3 מיליון ש"ח ותבוטל החבות האישית של רולניק ואבריאל.
הערות שוליים

↑  סמי פרץ יהיה עורך "דה-מרקר", באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 2013
↑  "Guy Rolnik: Clinical Associate Professor of Strategic Management". אורכב מ-המקור ב-2016-09-21. נבדק ב-2017-03-24.
↑  שלמה פרידמן, ‏TheStreet.com תשקיע 2.25 מ' ד' במיזם אינטרנט עם גיא רולניק ו"הארץ", באתר גלובס, 28 באוקטובר 1999
↑  גיא רולניק מונה לסגן המו"ל של קבוצת "הארץ", באתר הארץ, 14 במאי 2007
↑  מערכת שעות תשע"ד בתוכנית ניהול טכנולוגיה, יזמות וחדשנות (ארכיון)
↑   רותם שטרקמן, מידע פנים | האם רויטל סויד היא המאפשרת האולטימטיבית להפיכה של נתניהו?, באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2023
1 2  גיא רולניק, סיפורן האמיתי של 16 המשפחות, באתר TheMarker‏, 23 באוגוסט 2005
↑  הדס מנור, ‏16 משפחות שולטות ב-20% מכלל ההכנסות של 500 החברות המובילות במשק, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2005
↑  דוד אברהם‏, "בארגון העיתונאים עדיין לא טרחו ללמוד את עולם האינטרסים של המו"לים", באתר וואלה, 12 בפברואר 2013
↑   גיא רולניק, זה לא המילקי, זאת בטח לא ברלין, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2014
↑  דני גוטוויין, אגדת המחוברים, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 2 בספטמבר 2013
↑  יונתן לוי, ממארגני המחאה החברתית, נגד עמדות רולניק
↑  פוסט בפייסבוק, 26 באוקטובר 2015
↑  דו"ח רולניק, באתר כאן 11
↑  מה קרה לילד שצעק "המלך עירום" | פרק 12, באתר העין השביעית, 27 ביוני 2021
↑  אביר איכות השלטון 2005, באתר התנועה למען איכות השלטון בישראל
↑  גיא רולניק הוא הזוכה בפרס הישראלי לתקשורת כלכלית איכותית על שם קורט, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2008
↑  לי-אור אברבך, ‏"דה מרקר" ישלם ל"מעריב" כ-6 מ' ש' על הפרת זכויות יוצרים, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2012
↑  אורן פרסיקו, שוטף פלוס 3,650, באתר העין השביעית, 12 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588308005171  VIAF: 236144782713536875866   WorldCat (עם VIAF): 236144782713536875866 
גיא רולניק בכנס שדרות לחברה, 2015