דוד צבי מילר
קורות חיים

דוד הירש מילר נולד בבוצ'אץ' שבגליציה לאברהם, והיה בן דודה של אסתר, אמו של הסופר ש"י עגנון.
מילר נודע בילדותו כעילוי, ולכן אחד מגבירי קולומיאה, חסיד קוסובאי לקחו כחתן לבִתו איטה. בקולומיאה התוודע לחוברות "השחר" של פרץ סמולנסקין ולספרות ההשכלה. על פי המסופר, כשהתברר לגביר כי חתנו לא מסתפק בלימודי קודש ולומד גם דקדוק גרמני, אילץ הגביר את מילר לתת גט לאשתו וגירשו מהעיר.
מילר נסע לצ'רנוביץ אל חברו ישראל הלוי טלר. בהגיעו כבר היה בעל השכלה כללית רחבה.
"לא ריקם בא הרשל לצ'רנוביץ: למדן מופלג בש"ס, בקי בתנ"ך ובדקדוק הלשון העברית, ובהיחבא למד בעלית בית אביו גם גרמנית, פולנית, צרפתית, אנגלית, רומית ויונית ---"
כעבור זמן מה בצ'רנוביץ עברו השלושה (טלר, מילר ובן-הדוד שווארץ) לבית המדרש לרבנים בברסלאו בניהולו של זכריה פרנקל. אולם הלימודים בבית המדרש לא סיפקו אותו, והוא עבר ללמוד באוניברסיטה.
למד באוניברסיטאות וינה, שטרסבורג ולייפציג, והתמחה בבלשנות שמית. מוריו היו תיאודור נלדקה, מהבולטים שבחוקרים המזרח-גרמנים בסוף המאה ה-19, והיינריך פליישר (Heinrich Leberecht Fleischer). מילר הצטרף לחבורת חוקרים מצומצמת החוקרת את לשונות ערב הדרומית.
עד לשנת 1900 ביקר אדוארד גלזר ארבע פעמים בתימן לתקופות שונות. כתוצאה מביקורים אלו כתב גלזר ב-1890 לברון הירש והציע לו ליישב יהודים בתימן. בנוסף, הביא גלזר לאירופה חומר אפיגראפי רב. מאחר שמספר החוקרים האירופאים ששלטו בתימנית ובניבים המדוברים בדרום חצי האי ערב הייתה קטן, עמד החומר שהביא גלזר, כמו חומרים שהביאו חוקרים אחרים, לרשות מילר במחקריו. מילר התבלט בשפע חיבורים, מחקרים ומאמרים שכתב ורכש לו שם מקצועי. על סמך מוניטין אלו הוזמן מילר להיות מורה לערבית של הנסיך רודולף.
בזכות הישגיו ומחקריו, נאלצה אוניברסיטת וינה למנות את מילר לפרופסור מן המניין; במינוי זה כמעט שלא זכו יהודים באותה עת, ורובם, להבדיל ממילר, נאלצו להתנצר או להתכחש למוצאם על מנת לזכות במינוי הנכסף.
במקביל להמתמחותו במזרחנות, נשאר מילר פעיל בתחום ההשכלה העברית. בהגיעו לווינה יזם פגישה עם סמולנסקין, שאותו הכיר רק מתוך קריאת מאמריו ומהתכתבות, ונשאר בקשר חברי עִמו עד פטירתו של האחרון בחוסר-כול ב-1885. לאחר פטירתו של סמולנסקין מילר ארגן מגבית כספית להבטחת קיומה של משפחתו.
אחד ממאמריו החשובים של מילר, שהתפרסם ב"השחר", כלל ביקורת חריפה על ספרו של שלמה בובר על הפסיקתא. עיקר הביקורת נסבה על כך שבובר העלים את מקור המידע שלו לרוב דבריו, הלא הם דברי יום-טוב ליפמן צונץ בספר הדרשות שלו. ביקורת זו אושרה מאוחר יותר על ידי אייזיק הירש וייס.
במהלך השנים הוכר מילר כמומחה לחקר ערב הדרומית, וככזה טיפל הן במימון המשלחות המדעיות והן בעיבוד תוצאות סיורים מדעיים אלה. במקביל עסק בחקר ארץ ישראל וסייע בהוצאת הספר המדעי על הנגב, ארץ ישראל הדרומית ועבר הירדן של החוקר האוסטרי-צ'כי אלואיס מוסיל "סֶלַע ערב" (Arabia Patraea).
כאשר באוקטובר 1893 נפתח בית המדרש לרבנים בווינה, החל מילר, במקביל לעבודתו באוניברסיטה ובנוסף למחקריו, ללמד בסמינר את מקצועות העברית. מתלמידיו: מיכאל ברקוביץ, מחנך ועיתונאי מראשוני התנועה הציונית, ואביגדור אפטוביצר ושמואל קרויס, אשר הפכו מאוחר יותר למורים לצדו.
במקביל למחקרי המקרא, עיבד מילר את המילון המקראי (Hebräisches und aramäisches Wörterbuch über das alte Testament) של וילהלם גזניוס בתקופה שאחרי פטירתו של גזניוס ועד שפרנץ בוהל נטל על עצמו את עריכתו.
אחד הגילויים החשובים שגילה מילר הוא נושא התקבולת בדברי הנביאים. כדוגמה - ספר עמוס, פרק א':
| --- | --- |
ג  : ו  
כֹּה, אָמַר ה',  עַל-שְׁלֹשָׁה פִּשְׁעֵי דַמֶּשֶׂק,  וְעַל-אַרְבָּעָה לֹא אֲשִׁיבֶנּוּ:  עַל-דּוּשָׁם בַּחֲרֻצוֹת הַבַּרְזֶל,      אֶת-הַגִּלְעָד.  : כֹּה, אָמַר ה',  עַל-שְׁלֹשָׁה פִּשְׁעֵי עַזָּה,  וְעַל-אַרְבָּעָה לֹא אֲשִׁיבֶנּוּ:  עַל-הַגְלוֹתָם גָּלוּת שְׁלֵמָה,  לְהַסְגִּיר לֶאֱדוֹם.  
ד.  : ז.  
וְשִׁלַּחְתִּי אֵשׁ, בְּבֵית חֲזָאֵל;  וְאָכְלָה, אַרְמְנוֹת בֶּן-הֲדָד.  : וְשִׁלַּחְתִּי אֵשׁ, בְּחוֹמַת עַזָּה;  וְאָכְלָה, אַרְמְנֹתֶיהָ. 
ה.: ח.
וְשָׁבַרְתִּי, בְּרִיחַ דַּמֶּשֶׂק,  וְהִכְרַתִּי יוֹשֵׁב מִבִּקְעַת-אָוֶן,  וְתוֹמֵךְ שֵׁבֶט מִבֵּית עֶדֶן;  וְגָלוּ עַם-אֲרָם קִירָה,  אָמַר ה'.  : וְהִכְרַתִּי יוֹשֵׁב מֵאַשְׁדּוֹד,   וְתוֹמֵךְ שֵׁבֶט מֵאַשְׁקְלוֹן;   וַהֲשִׁיבוֹתִי יָדִי עַל-עֶקְרוֹן,   וְאָבְדוּ שְׁאֵרִית פְּלִשְׁתִּים--  אָמַר, אֲדֹנָי ה'. 
ניתן להמשיך ולהקביל פסוקים ט ו-י עם יא ו-יב, וכן פסוקים יג–טו, בהקבלה לפסוקים א–ג בפרק ב'.
תגליתו זו של מילר גרמה לתקיפתו על ידי מלומדים נוצרים, שראו את מחקר התנ"ך כתחום תאולוגי נוצרי. במקביל יצאו מלומדים יהודים, ובראשם דוד קויפמן, להגנתו.
מילר הוציא במהדורה מדעית את חוקי חמורבי, ואף הוסיף תרגום עברי, מותאם לרוח המקרא. ספר זה היה סימוכין לסתירת הטיעון של פרידריך דליטש בוויכוח על נושא "בבל וביבל".
דליטש, וחוקרים אחרים בעקבותיו, טענו כי המקור לנוסח הכתוב בתנ"ך הוא ספרות אשור ובבל, מילר הראה את השוני התרבותי העצום שבין עולם המקרא וספרות ארצות מסופוטמיה.
הקיסר פרנץ יוזף הראשון העניק לו תואר אצולה.
עגנון, שהיה קרוב משפחתו, ביקר אצל מילר בהיותו בווינה בשנת 1908. בסיפורו האוטוביוגרפי "חמדת" מספר עגנון על פגישתו זו: "...שבווינא היה דר קרובו של חמדת, חכם גדול ומפורסם שכל גליציה הייתה משתבחת בו, ...אותו חכם ר' דוד צבי מילר...". הוא מספר שם את סיפור גירושיו של מילר ומוסיף שמילר ניסה להניאו מלעלות לארץ ישראל והבטיח לו תמיכה בלימודיו באוניברסיטה בווינה.
מילר נפטר בווינה.