stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאנאגלו
הערות שוליים

1 2  Rajend Mesthrie, Differentiating pidgin from early interlanguage — a comparison of Pidgin Nguni (Fanakalo) and interlanguage varieties of Xhosa and Zulu, Southern African Linguistics and Applied Language Studies 25, 2007-04-01, עמ' 75–89 doi: 10.2989/16073610709486447
↑  Definition of FANAGALO, www.merriam-webster.com (באנגלית)
1 2  Fanakalo: the language of mining culture | South African History Online, www.sahistory.org.za
1 2  Elliot Machinyise, Factors that Contributed to the Death of Chi Lapalapa Language of Southern Africa: A Lost Opportunity for Adopting an Indigenous Official Language For Southern Africa, International Journal of Humanities Social Sciences and Education 5, 2018, עמ' 6–10
↑  Charles Nhamo Rupare, Chilapalapa, a language that never was, Medium, ‏2019-09-18 (באנגלית)
↑  Northern Rhodesia Chamber of Mines, Glossary of Chikabanga: (for Use in the Copperbelt Mines)., Northern Rhodesia Chamber of Mines, 1954. (באנגלית)
↑  Derek Nurse and Gérard Philippson, The Bantu Languages, Routledge, Routledge, 2003
1 2  Ralph Adendorff, Fanakalo: a pidgin in South Africa, 1, Cambridge University Press, 2002-10-17, עמ' 179–198, ISBN 978-0-521-79105-2
↑  Ralph D. Adendorff, Fanakalo in South Africa, Cape Town & Johannesburg: David Philip, 1995, עמ' 176–192
↑  Fanakalo: the language of mining culture | South African History Online, www.sahistory.org.za
↑  kitchen kaffir, Collins Dictionary
↑  Violet Bridget Lunga, Mapping African Postcoloniality: Linguistic and Cultural Spaces of Hybridity, Perspectives on Global Development and Technology 3, 2004, עמ' 291–326 doi: 10.1163/1569150042442502
↑  What Is A Kafir? | Arabic For Nerds %, arabic-for-nerds.com, ‏2023-02-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mgwebi Lavin Snail, [file:///Users/saifun/Downloads/Dialnet-RevisitingAspectsOfLanguageInSouthAfricaDurtingThe-3670893.pdf Revisiting Aspects of Language in South Africa During the Apartheid Era], SANDF-Reserve Force, South Africa
1 2  Rajend Mesthrie, Differentiating pidgin from early interlanguage — a comparison of Pidgin Nguni (Fanakalo) and interlanguage varieties of Xhosa and Zulu, Southern African Linguistics and Applied Language Studies 25, 2007-04-01, עמ' 75–89 doi: 10.2989/16073610709486447
1 2  Natasha Ravyse, Against All Odds: The Survival of Fanagalo in South African Mines, Language Matters 49, 2018-01-02, עמ' 3–24 doi: 10.1080/10228195.2018.1440319
↑  Fanagalo language, alphabet and pronunciation, omniglot.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012441063305171 
הגיה של שפת פאנאגלו. חלק מהצלילים בשפה כוללים עיצורים מצוצים (קליקים), בדומה לאלו הקיימים בשפת זולו ובשפת קוסה.
לונדון בריד

לונדון בריד (באנגלית: London Breed; נולדה ב-11 באוגוסט 1974) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה כראש עיריית סן פרנסיסקו.
ביוגרפיה

בריד נולדה בסן פרנסיסקו. היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה ושירות ציבורי באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ותואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת סן פרנסיסקו. היא החלה לעבוד בעיריית סן פרנסיסקו בתקופת כהונתו של ראש העיר וילי בראון. בנובמבר 2012 נבחרה למועצת המפקחים של סן פרנסיסקו, ושימשה בתפקיד מינואר 2013. כיושבת ראש המועצה מונתה בדצמבר 2017 לראש העירייה בפועל, בעקבות מותו של ראש העיר אד לי. בבחירות המיוחדות שנערכו ביולי 2018 נבחרה לראשות העיר למשך תום הכהונה המקורית של לי, ובנובמבר 2019 נבחרה לתקופת כהונה מלאה. בבחירות לראשות העיר שנערכו בנובמבר 2024 הפסידה לדניאל לורי.
בטיחות גרעינית פאסיבית

בטיחות גרעינית פאסיבית היא גישת תכנון לכור גרעיני, שאינה דורשת התערבות אקטיבית מצד המפעיל או משוב חשמלי/אלקטרוני על מנת להביא את הכור למצב כיבוי בטוח, במקרי חירום מסוימים (בדרך כלל התחממות יתר כתוצאה מאובדן נוזל קירור או הפסקת זרימת נוזל קירור). התכנון מסתמך לרוב כך שהמערכת, במקום להאיץ את הידרדרות מצב הכור במקרה החירום, תאט אותו ללא התערבות, זאת בעזרת כוחות טבעיים או תופעות כמו כוח משיכה, הפרשי לחצים, הולכה או הסעת חום טבעית. כורים וותיקים רבים מסתמכים במידה מועטה על מערכות בטיחות פאסיביות, ויותר על מערכות בטיחות אקטיביות כגון מנועי דיזל. כורים חדשים יותר מסתמכים במידה רבה גם על מערכות בטיחות פאסיבות, המשיגות רמת אמינות גבוהה בעלות נמוכה יותר. עם זאת, חולשת הכוחות הטבעיים המניעים מערכות בטיחות פסיביות רבות מקשה על יעילותן, במיוחד בטווח הקצר לאחר תאונה.
טרמינולוגיה

'בטיחות פאסיבית' הוא תיאור לכל מנגנון בטיחות הדורש מעט או אינו דורש כלל כוח חיצוני או שליטה אנושית. תכנוני כורים מודרניים מתמקדים בהגדלת מספר המערכות הפאסיביות כדי להפחית את הסיכון לטעויות אנוש או לכשל של מנגנון הכוח החיצוני המופעל.
כל הכורים הגרעיניים הגדולים כוללים גם מערכות אקטיביות וגם פאסיביות, ואין כורים 'בטוחים באופן פסיבי' בלבד. מערכות בטיחות משמשות להמשך השליטה בכור במקרה של התרחשויות בלתי צפויות, בעוד שמערכות הבקרה משמשות להפעלת המפעל בתנאים רגילים כאשר לעיתים מערכת משתלבת בשני המתארים. בטיחות פסיבית מתייחסת לרכיבי מערכת הבטיחות, בעוד שבטיחות אינהרנטית מתייחסת לתהליך מערכת הבקרה ללא קשר לנוכחות או היעדר של תת-מערכות בטיחות ייעודיות.
דוגמה לרכיבי בטיחות פסיביים הם קירות הבטון והפלדה של מעטפת ליבת הכור. למרות קיומם, עדיין נדרשות מערכות אקטיביות (שסתומים, לולאות משוב, מכשור חיצוני, מעגלי בקרה וכו') הדורשות כוח חיצוני והפעלה אנושית.
הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) מסווגת את מידת ה"בטיחות הפסיבית" של רכיבים מקטגוריה A עד D, כאשר קטגוריה A כוללת מהדרישות הבאות את 1 עד 4, B את 2 עד 4, C את 3 עד 4 ו-D את 4 בלבד:
ללא נוזל זורם
ללא חלק מכני נע
ללא כניסת אותות.
ללא חשמל חיצוני או כוחות חיצוניים
בקטגוריה A (1+2+3+4) נמצא למשל חיפוי הדלק, שהוא השכבה החיצונית המגנה והאינרטית של מוטות הדלק. כל מיגון פיזי פשוט, כגון חומת בטון, נמצא הוא בקטגוריה זו.
בקטגוריה B (2+3+4) נמצאת למשל מערכת בקרת המדחס בלולאה הראשונית של כור מסוג PWR המשתמש בנוזל זורם. בקטגוריה C (3+4) נמצא המצבר, שאינו זקוק לכניסת אותות או כוח חיצוני, ומבוסס על שסתומים קפיציים (שהם חלק נע). בקטגוריה D (4 בלבד) נמצאת מערכת כיבוי החירום של הכור, המשתמשת בזרימת נוזל, חלקים מכניים נעים וכניסות אותות אך לא כוח או כוחות חיצוניים: מוטות הבקרה נופלים מונעים על ידי כוח הכבידה. מוט עלול להיתקע עקב תנאי רעידת אדמה או עקב מבני ליבה מעוותים, כך שייתכן שלמרות שמערכת בטוחה פסיבית שהופעלה כהלכה, ייתכן שהיא לא תמלא את ייעודה: בטיחות פסיבית אינה ערובה לאמינות מערכת הבטיחות.
ברוב הטקסטים על רכיבים 'בטוחים באופן פסיבי' בכורים מהדור הבא, הנושא המרכזי הוא שאין צורך במשאבות כדי למלא את המשימה של מערכת בטיחות ושכל הרכיבים הפעילים (בהרבה מהמקרים שסתומים) של המערכות פועלים על ידי כוח חשמלי המסופק מסוללות.
סבא"א מציינת במפורש בפרסומיה כי בטיחות פאסיבית אין משמעותה אמינות, וכי למרות יתרונותיה תכנוני בטיחות אקטיבית מסוגלים להגיע למימוש מדויק הרבה יותר של פונקציות בטיחות.
דוגמאות לבטיחות פסיבית בפעולה

בכורי מים בלחץ גבוה וכורי מים רותחים, במקרה של מצב של הספק יתר, המים בליבת כור גרעיני רותחים ונוצרים כיסי קיטור. חללי קיטור אלה ממתנים פחות נייטרונים, מה שגורם לרמת הכוח בתוך הכור לרדת.
בתכנונים של כורים מהדור השלישי משולבות מערכות בטיחות פסיביות או מובנות שאינן דורשות בקרה אקטיבית או התערבות תפעולית (אנושית) כדי למנוע תאונות במקרה של תקלה, ועשויות להסתמך על הפרשי לחץ, כוח משיכה, הסעה טבעית, או התגובה הטבעית של חומרים לטמפרטורות גבוהות.
בעיצובים מסוימים של כורי תרבית הליבה טובלת בבריכה של מתכת נוזלית. אם הכור מתחמם יתר על המידה, התפשטות תרמית של הדלק המתכתי והחיפוי גורמת ליותר נייטרונים לצאת מהליבה, ולא מתאפשרת השרשרת הגרעינית. המסה הגדולה של מתכת נוזלית פועלת גם כגוף קירור המסוגל לספוג את חום ההתפרקות מהליבה, גם אם מערכות הקירור הרגילות ייכשלו.
כור PBR הוא דוגמה לכור בטוח מטבעו עם רכיב בטיחות פסיבי לכל מצבי הפעולה. ככל שטמפרטורת הדלק עולה, הרחבת דופלר מגדילה את ההסתברות ללכידת נייטרונים על ידי אטומי U-238. הדבר מקטין את הסיכוי שהנייטרונים יילכדו על ידי אטומי U-235 ויגרמו לביקוע, ובכך מפחית את הספק הכור ומציב גבול עליון אינהרנטי לטמפרטורת הדלק.
כורי מלח מותך מבוססי פלואוריד כוללים רכיבי דלק הקשורים מולקולרית עם נוזל הקירור פלואוריד. הקשרים המולקולריים מספקים בטיחות פסיבית בכך שאירוע של אובדן נוזל קירור גורם בהכרח גם לאובדן דלק. דלק הפלואוריד המותך לא יכול להגיע בעצמו לקריטיות אלא מגיע לקריטיות רק על ידי תוספת של רפלקטור נייטרונים כגון גרפיט פירוליטי. הצפיפות הגבוהה יותר של הדלק יחד עם נוזל הקירור שצפיפותו נמוכה יותר מספקים רכיב בטיחות פסיבי על ידי יצירת שכבת ציפה שבה גרפיט בצפיפות נמוכה שנוצר במהלך כשל מכני אינו משרה קריטיות. ניקוז על ידי כח הכובד של נוזלי הכור מספק רכיב בטיחות פסיבי נוסף.
בכורי בריכה פתוחה בהספק נמוך, כאשר הטמפרטורה של דלק הידריד מסגסוגת אורניום מועשר ברמה נמוכה (19.75% U-235) עולה, המימן הקשור מולקולרית בדלק גורם להעברת החום לנייטרוני הביקוע בזמן שהם נפלטים ולפיזור החום מהדלק מהר יותר ברחבי הבריכה ככל שטמפרטורת הדלק עולה, מה שמבטיח קירור מהיר של הדלק תוך שמירה על טמפרטורת מים נמוכה בהרבה מהדלק. העברת חום מימן-נייטרון מהירה זו מבטיחה שהדלק לא יותך. בגרסאות הידריד של סגסוגת אורניום-זירקוניום, הדלק עצמו גם עמיד בפני קורוזיה כימית, מה שמבטיח ביצועי בטיחות של מולקולות הדלק לאורך כל חייהן. מרחב גדול של מים וסביבת הבטון שמספקת הבריכה נגד חדירת נייטרונים באנרגיה גבוהה מבטיחים רמה גבוהה של בטיחות פנימית. הליבה נראית דרך הבריכה וניתן לבצע מדידות ישירות על אלמנטי הדלק של הליבה, מה שמקל על מעקב מלא. גם מולקולות הדלק עצמן וגם הרחבה הפתוחה של הבריכה הם מרכיבי בטיחות פסיביים.
ראו גם

אנרגיה גרעינית
תחנת כוח גרעינית
כור גרעיני
אל כשל
הערות שוליים

↑  Schulz, T.L. (2006). "Westinghouse AP1000 advanced passive plant". Nuclear Engineering and Design. 236 (14–16): 1547–1557. doi:10.1016/j.nucengdes.2006.03.049. ISSN 0029-5493.
1 2  "Safety related terms for advanced nuclear plants" (PDF). Directory of National Competent Authorities' Approval Certificates for Package Design, Special Form Material and Shipment of Radioactive Material. Vienna, Austria: International Atomic Energy Agency: 1–20. בספטמבר 1991. ISSN 1011-4289. IAEA-TECDOC-626. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Advanced Reactors". אורכב מ-המקור ב-2007-10-19. נבדק ב-2007-10-19.
↑  Klimenkov, A. A.; N. N. Kurbatov; S. P. Raspopin; Yu. F. Chervinskii (1986-12-01), "Density and surface tension of mixtures of molten fluorides of lithium, beryllium, thorium, and uranium", Atomic Energy, Springer New York, 61 (6): 1041, doi:10.1007/bf01127271
↑  "TRIGA – 45 Years of Success". General Atomics. אורכב מ-המקור ב-2009-09-29. נבדק ב-2010-01-07.
מדליית הזהב של הקונגרס

| --- | --- |
 
 מדליית הזהב שהוענקה ל-רבי מליובאוויטש לאחר פטירתו, בשנת 1994
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוג:  עיטור אזרחי
 נוסד:  1776 
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  184 (נכון ל־2023)
 היררכיה
 עיטור מקביל:  מדליית החירות הנשיאותית
 
מדליית הזהב שהוענקה לשמעון פרס ב-2014
מדליית הזהב שהוענקה בשנת 2002 לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן והגברת הראשונה ננסי רייגן
מדליית הזהב של הקונגרס (באנגלית: Congressional Gold Medal) היא העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי הקונגרס של ארצות הברית, ויחד עם מדליית החירות הנשיאותית הם שני העיטורים הגבוהים ביותר המוענקים לאזרחים בארצות הברית.
המדליה הוענקה לראשונה על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-25 במרץ 1776 לגנרל וראש הצבא הקונטיננטלי, ג'ורג' וושינגטון. עד אמצע המאה ה-19 הוענק הכבוד לאנשי צבא בעיקר אלו ששירתו בזמן מלחמת העצמאות, מלחמת 1812, מלחמת ארצות הברית–מקסיקו או הצטיינו באירועים צבאיים אחרים בשירות המדינה. ב-1858 הוענקה המדליה לרופא הבריטי פרדריק רוז, שסייע לימאים אמריקאים, הייתה זו הפעם הראשונה שקיבל אותה מי שאינו איש הכוחות המזוינים של ארצות הברית. באותה תקופה נוסדה מדליית הכבוד, ומאז נוהג הקונגרס להעניק את העיטור גם לשורה מגוונת של אזרחים, בהם אמנים, ספורטאים, מדינאים, אנשי עסקים, אנשי רוח ודת.
נכון לנובמבר 2023 הוענקה המדליה 184 פעמים.
הענקת העיטור מתבצעת לאחר החלטת ועדות הקונגרס, ומחייבת תמיכה מוקדמת של לפחות שני שלישים משני הבתים שלו, הסנאט ובית הנבחרים. המדליה מוטבעת במטבעת ארצות הברית ומעוצבת באופן ייחודי לכל זוכה.
תנאי ההענקה השתנו לאורך השנים. בקונגרס ה-113 (שהושבע בינואר 2013) נקבעו התנאים הבאים:
המדליה תוענק לאדם חי או לאדם מת בתנאי שנפטר לפני יותר מ-5 שנים אך לא יותר מ-25 שנים.
לאדם הישג בעל השפעה על ההיסטוריה והתרבות האמריקאית אשר סביר שתזכה להכרה כהישג משמעותי בתחום עיסוקו הרבה לאחר השגתו.
הזוכה לא קיבל את המדליה על אותו הישג בעבר
ההישג הושג בתחום פעילותו של הזוכה, ומייצג רצף פעילויות לאורך מפעל חייו או הישג בודד משמעותי שזכה להכרה מצד אחרים בתחום פועלו
המדליה הוענקה במהלך השנים גם לאזרחים זרים, בהם וינסטון צ'רצ'יל, האם תרזה, אונג סן סו צ'י, הישראלים נתן ואביטל שרנסקי שזכו במדליה ב-1986 ושמעון פרס ב-2014. ארבעה אישים זכו יותר מפעם אחת במדליית הזהב של הקונגרס: הגנרל ולימים נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור שזכה לכבוד שלוש פעמים, מגלה הארצות לינקולן אלזוורת', הגנרל וינפילד סקוט, והאדמירל היימן ריקובר שעוטרו פעמיים כל אחד. לרבי מליובאוויטש הוענקה המדליה כשנה לאחר פטירתו.
הערות שוליים

↑  Congressional Gold Medal Recipients | US House of Representatives: History, Art & Archives, history.house.gov (באנגלית)
↑  AN ACT To award the Congressional Gold Medal to Shimon Peres
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409109005171
נבחרת איסלנד בכדוריד

גודיון סיגורדסון, הקפטן לשעבר של הנבחרת ושיאן ההבקעות שלה בכל הזמנים
נבחרת איסלנד בכדוריד מייצגת את איסלנד בתחרויות בינלאומיות שונות בהן המשחקים האולימפיים, אליפות העולם בכדוריד ואליפות אירופה בכדוריד.
הנבחרת זכתה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובמדליית ארד באליפות אירופה בכדוריד שהתקיימה באוסטריה ב-2010. נכון לדצמבר 2022 מדורגת הנבחרת במקום ה-17 בעולם בדירוג התאחדות הכדוריד הבינלאומית.
במשחקים האולימפיים

נבחרת איסלנד בכדוריד השתתפה שבע פעמים במשחקים האולימפיים, לראשונה הופיעה באולימפיאדת מינכן (1972) וסיימה במקום ה-12 לאחר שלא הצליחה להעפיל משלב המוקדמות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה במקום השישי, לאחר שבשלב המוקדם רשמה 3 ניצחונות, הפסד אחד ותוצאת תיקו מול נבחרת יוגוסלביה שזכתה בטורניר במדליית זהב. באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה במקום השמיני. באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה את השלב הראשון במקום השני בבית עם 3 ניצחונות, העפילה לשלב חצי הגמר בו הפסידה לנבחרת חבר המדינות במשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת צרפת וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת אתונה (2004) הודחה כבר בשלב המוקדם וסיימה תשיעית.
את הישג השיא שלה רשמה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) כשזכתה במדליית הכסף. את שלב הבתים סיימה במקום השלישי, לאחר ניצחונות על נבחרות רוסיה וגרמניה, הפסד לנבחרת קוריאה הדרומית ותיקו מול נבחרות דנמרק ומצרים. ברבע הגמר גברה על נבחרת פולין, בשלב חצי הגמר גברה על נבחרת ספרד ובמשחק הגמר נכנעה לצרפת 23–28. בעקבות הישג זה הייתה איסלנד למדינה בעלת שיעור האוכלוסין הנמוך ביותר שזוכה במדליה כלשהי בבייג'ינג. באולימפיאדת לונדון (2012) ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים (מול נבחרות ארגנטינה, תוניסיה, צרפת - שמאוחר יותר זכתה בתואר - ובריטניה), אך הפסידה ברבע הגמר לנבחרת הונגריה 33–34 לאחר שתי הארכות.
באליפויות העולם

הנבחרת השתתפה 17 פעמים באליפות העולם בכדוריד, לראשונה ב-1958. ב-1995 ארחה איסלנד את התחרות. הישג השיא שלה היה מקום חמישי באליפות ב-1997, שלוש פעמים סיימה במקום השישי, ב-1961, ב-1986 וב-2011. באליפות העולם שנערכה בקטר ב-2015 סיימה במקום ה-11. באליפות העולם שנערכה בצרפת ב-2017 סיימה במקום ה-14.
באליפויות אירופה

נבחרת איסלנד השתתפה תשע פעמים באליפות אירופה בכדוריד, לראשונה בשנת 2000. היא העפילה לשלב חצי הגמר בתחרויות ב-2002 וב-2010, כשב-2010 זכתה במדליית ארד לאחד ניצחון על נבחרת פולין במשחק על מקומות 3–4. באליפות אירופה שנערכה בדנמרק ב-2014 סיימה במקום החמישי.
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אירופה |
| 1936 | לא השתתפה |  |  |
| 1938 |  | לא השתתפה |  |
| 1954 |  | לא העפילה |  |
| 1958 |  | 10 |  |
| 1961 |  | 6 |  |
| 1964 |  | 9 |  |
| 1967 |  | לא העפילה |  |
| 1970 |  | 11 |  |
| 1972 | 12 |  |  |
| 1974 |  | 14 |  |
| 1976 | לא העפילה |  |  |
| 1978 |  | 13 |  |
| 1980 | לא העפילה |  |  |
| 1982 |  | לא העפילה |  |
| 1984 | 5 |  |  |
| 1986 |  | 6 |  |
| 1988 | 8 |  |  |
| 1990 |  | 10 |  |
| 1992 | 4 |  |  |
| 1993 |  | 8 |  |
| 1994 |  |  | לא העפילה |
| 1995 |  | 14 |  |
| 1996 |  | לא העפילה | לא העפילה |
| 1997 |  | 5 |  |
| 1998 |  |  | לא העפילה |
| 1999 |  | לא העפילה |  |
| 2000 | לא העפילה |  | 11 |
| 2001 |  | 11 |  |
| 2002 |  |  | 4 |
| 2003 |  | 7 |  |
| 2004 | 9 |  | 13 |
| 2005 |  | 15 |  |
| 2006 |  |  | 7 |
| 2007 |  | 8 |  |
| 2008 | 2 |  | 11 |
| 2009 |  | לא העפילה |  |
| 2010 |  |  | 3 |
| 2011 |  | 6 |  |
| 2012 | 5 |  | 10 |
| 2013 |  | 12 |  |
| 2014 |  |  | 5 |
| 2015 |  | 11 |  |
| 2016 | לא העפילה |  | 13 |
| 2017 |  | לא העפילה |  |
| 2018 |  |  | 13 |
| 2019 |  | 11 |  |
| 2020 |  |  | 11 |
| 2021 | לא העפילה | 20 |  |
| 2022 |  |  | 6 |
| 2023 |  | 12 |  |
| 2024 | לא העפילה |  | 10 |
| 2025 |  | 9 |  |
הערות שוליים

↑  דירוג הנבחרות באתר ההתאחדות
נבחרת איסלנד לאחר זכייתה במדליית ארד באליפות אירופה באוסטריה, 2010
ז'אן דוז'רדן

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1972 (בן 52) רואי מלמזון, או-דה-סן, צרפת 
 שם לידה:  Jean Edmond Dujardin 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 בן או בת זוג:  אלכסנדרה למי (25 ביולי 2009–2013)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (2012)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2011)  אביר מסדר האמנויות והספרות (17 ביולי 2009)  פרס גלובוס הזהב  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן דוז'רדן (בצרפתית: Jean Dujardin‏; נולד ב-19 ביוני 1972) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי צרפתי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ופרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "הארטיסט" (2011).
קורות חייו

דוז'רדן נולד ברואי מלמזון (Rueil-Malmaison) שבצרפת. הוא התפרסם לראשונה ב-1996 במופע כישרונות בטלוויזיה הצרפתית. בשנים 1999–2003 הופיע בסדרה קומית בטלוויזיה הצרפתית, "Un gars, une fille".
בשנת 2005 שיחק לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, בסרט "Brice de Nice", בו גם השתתף בכתיבת התסריט. ב-2006 ו-2009 הופיע בתפקיד הראשי בסדרת סרטי פרודיה צרפתיים על הסוכן החשאי 117 (פרודיה על דמותו הבדיונית של הסוכן החשאי 007, ג'יימס בונד); על הופעתו קיבל מועמדות לפרס סזאר כשחקן הטוב ביותר (2007).
בשנת 2011 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט האילם "הארטיסט", בתור שחקן הראינוע ג'ורג' ולנטין.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של רומן פולנסקי "קצין ומרגל". הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם משנת 2014 ומגולל את פרשת דרייפוס מנקודת מבטו של ז'ורז' פיקאר, בגילומו של דוז'רדן. על תפקיד זה היה מועמד לפרס סזאר.
בין השנים 2009 ל-2014 היה נשוי לשחקנית אלכסנדרה לאמי.
פילמוגרפיה חלקית

1999–2000: Nous C Nous
1999–2003: Bienvenue chez les Rozes
2004: Les Dalton
2006: סוכן חשאי 117: קהיר, רשת מרגלים
2007: Palizzi
2008: Cash
2009: A man and his dog
2009: לאקי לוק
2009: המרגל האבוד בריו דה ז'ניירו
2010: The Clink of Ice
2010: שקרים לבנים קטנים
2011: הארטיסט
2012: אמנות הבגידה
2013: פיתול מושלם
2013: ציידי האוצרות
2013: הזאב מוול סטריט
2014: הצרפתי
2016: להתאהב מעל לראש
2017: החיים שלנו
2018: שובו של הגיבור
2019: קצין ומרגל
2021: סוכן חשאי 117: התראה אדומה באפריקה השחורה
2022: חמישה ימים בנובמבר
2024: זורו
קרב בית קשת

האנדרטה של בתיה לישנסקי ללוחמים שנהרגו בקרב בית קשת ובקרבות נוספים סביבה
קרב בית קשת נערך ב-16 במרץ 1948 ובו נהרגו שבעה לוחמים יהודים, חברי קיבוץ בית קשת, בקרב עם לוחמים ערבים בני שבט ערב א זביח. היה זה אחד בסדרה של קרבות, במהלך מלחמת העצמאות, על השליטה באזור בית קשת.
רקע

קיבוץ בית קשת היה ראשון הקיבוצים שהקימו יוצאי הפלמ"ח. הוא עלה על הקרקע ב-15 באוגוסט 1944.
עם תחילת מלחמת העצמאות הוחמר מצב הביטחון בגליל התחתון. במקום התבסס אבו איברהים שקבע את מפקדתו בכפר כנא. בכפר עין מאהל שכנה מפקדה נוספת בפיקודו של גרמני שנודע בכינויו "מקס". ב-19 בינואר 1948 נרצח דב זליגמן, חבר קיבוץ עין דור בעת עבודתו בשדה. לאחר מכן החלו התנכלויות לתחבורה היהודית ופיצוץ גשרים, בהם הגשר על ואדי שרר (נחל תבור) ליד צומת דבוריה. מכוניות היהודים נסעו בשיירות בליווי משמרות נעים של נוטרים. בתגובה הוחלט לתקוף את מפקדות הכנופיות.
אנשי שבט ערב א זביח

אנשי שבט ערב א צביח (או א-זביח, 'הזביחים') היו בדווים שהתיישבו בגליל התחתון בסוף המאה ה-19 והיו עוינים ליישוב היהודי. בעקבות אירועי תקיפה והגנה במסחה (כפר תבור לעתיד) הושגה סולחה בין השייך ובין מנהיגי כפר תבור. בתאריך ז' בטבת תר"ע, ארגון השומר החליט שלא להמשיך בשמירה על מסחה במחאה על הסולחה ומתוך אי אמון בקיומו של ההסכם בידי אנשי השבט. ואכן הם המשיכו לתקוף את היישוב היהודי ולגנוב ממנו ציוד.
ממשלת המנדט בנתה להם בתים והם התיישבו על הגבעות מעל בית קשת (כיום אזור שמורת אלוני בית קשת). שבט שבלי היו אריסים שלהם וחיו באוהלים באזור.
במאורעות תר"פ (1920) נהרגו שני יהודים מכפר תבור בהפרש של שלושה חודשים. במאורעות תרצ"ו השתתפו אנשי שבט א זביח, ובתאריך ה' בתשרי תרצ"ט תקפו בין היתר אוטובוס מכפר תבור שבו נהרג יוסף (ולטר) קלמן.
אנשי בית קשת נהגו לשלוח סיורים לעבר גבעת שהב, מקומו הנוכחי של הקיבוץ. הזביחים החליטו לטמון להם מלכודת.
קרבות מקדימים

ב-7 בפברואר 1948 יצא כוח של 70 לוחמים מגדוד "ברק" של חטיבת גולני וממחלקת לוחמים מקיבוץ בית קשת, לעבר עין מאהל. הלוחמים פרצו למקום בהפתעה ופוצצו את מפקדתו של מקס. בקרב נהרגו 10 ערבים. זו הייתה הפעולה הגדולה הראשונה באזור, והצלחתה ללא נפגעים עודדה לצאת לפעולות נוספות.
ב-11 במרץ 1948 ערך כוח של חטיבת גולני פשיטה על כפר כנא כדי לפגוע במפקדתו של אבו איברהים. הערבים היו מוכנים והכוח נתגלה כבר בהתחלת ההתקפה ונסוג. הערבים ארגנו כוחות לסגור את דרכי הנסיגה, אבל כוח גולני הצליח לחמוק בנושאו הרוג ושמונה פצועים. כישלון ההתקפה על כפר כנא הגביר את ביטחונם של הערבים באזור ובעיקר של אנשי שבט ערב א זביח (ה"זביחים").
קרב בית קשת

ב-16 במרץ 1948 יצאה מבית קשת כיתה של שמונה סיירים בפיקודו של עלי בן צבי (בנו של הנשיא לעתיד יצחק בן-צבי) לסייר בגבעת שהב. בהגיעם למקום נפתחה עליהם אש תופת מכל הצדדים על ידי מארב מתוכנן של הזביחים. הם הצליחו להשיב אש ולפגוע באחדים מהתוקפים אבל רק ניצול אחד הצליח להימלט ולהגיע לשער הקיבוץ ושם התמוטט.
מיד אורגן כוח גדול מגדוד "ברק" של חטיבת גולני, בניסיון להגיע לגבעת שהב ולחלץ את הגופות. הקרב סער כל אותו יום. הגשם השוטף הפריע ללוחמים ובסוף היום הם נסוגו כשהם סובלים משלושה הרוגים ופצועים רבים. הגופות נשארו אצל הזביחים. אחד ההרוגים, לאון יוסף, היה ניצול אסון טביעת הסלבדור, בו נספתה כל משפחתו להוציא אביו.
בהשתדלותו של מנהל בית הספר החקלאי כדורי, נתן פיאט, ובחסות הבריטים הוחזרו הגופות לאחר שהושחתו על ידי הזביחים. הם נקברו בקבר אחים בבית קשת. אבל כבד ירד על הקיבוץ שאיבד שליש מחבריו. ביטחון הערבים עלה והמצב הביטחוני הוחמר.
ב-24 במרץ 1948 ירו הערבים על מכונית יהודית ליד הגשר ההרוס על נחל תבור. באש נהרגו זיוה נתן ורות רבינוב, בנות קיבוץ גבת שחזרו מקורס קשר ביבנאל. מיד נערכה פעולת תגמול - בתי הבדואים בסביבת הגשר נהרסו והם הונסו לדבוריה. כוחות "ההגנה" תפסו במקום משלטים להבטחת התנועה בכביש.
לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב עם יציאת אחרוני הכוחות הבריטים מארץ-ישראל הוחלט לפתוח במבצע להשתלטות על האזור ולהיפרע מהזביחים. המשימה הוטלה על גדוד ברק של חטיבת גולני ויחידה של בני מושבות הגליל התחתון.
אור ליום 6 במאי 1948 הסתער הכוח היהודי על סג'רה הערבית (א-שג'רה). הכפר נכבש בקלות והכוח שהתבסס בו עמד כל אותו יום בהצלחה נגד התקפות נגד מכיוון כפר כנא וטורען.
כוח אחר תקף את כפר הזביחים. הכפר נכבש תוך זמן קצר ותושביו גורשו כשהם משאירים 60 הרוגים. חלק מהלוחמים היהודים החלו לשוטט בבקתות לשם ביזה במקום להתארגן ולהתבסס בשטח למול התקפת הנגד הצפויה. תוך זמן קצר החלה התקפת נגד חזקה של לוחמי הזביחים שחזרו, ואליהם הצטרפו כוחות מעין מאהל ודבוריה. הערבים מצאו את היהודים מפוזרים ובלתי מוכנים. השטח הוצף באש מהגבעות הסמוכות. מטוס הוזעק נגד הכוחות הערבים המתקדמים לעבר בית קשת. בקרב זה נהרגו 18 לוחמים ונפצעו רבים. מפקד גולני נחום גולן כתב כי "שעות אלה היו דוגמה קלאסית להפיכת ניצחון למפלה כתוצאה מאי ניצול ההצלחה הראשונית".
למרות ניצחונם זה נטשו הזביחים את המקום מחמת פחדם מנקמת היהודים ועברו לעבר הירדן. בני משפחת שיבלי, שהיו אריסים אצל הזביחים נשארו במקום על פי הסכם מוקדם והועברו למקום בו הם יושבים כיום, שיבלי - אום אל-גנם.
הקיבוץ לאחר הקרב ושארי ההרוגים

הטרגדיה שניחתה על הקיבוץ הייתה קשה במיוחד, מאחר שבערב פורים (שחל כמה ימים אחרי הקרב), אמורות היו להיערך בקיבוץ 3 חתונות. אחת מהן חתונתם של עלי בן צבי וארוסתו, פנינה דרומי.
דוד בן-גוריון, שביקר את משפחת בן צבי מיד לאחר שחזרה מהלוויה, כתב ביומנו: "בן־צבי לא הזיל דמעות ודן על העניינים - אבל כאבו לא היה חלש מזה של רחל...חזרו מהלוויה של עלי וחבריו. סבורים שבכדור האחרון ירה בראשו - למען לא יפול בידי הערבים. בעוד ימים אחדים עמד להתחתן עם נערה מנהלל...". ארוסתו של עלי, לימים המחזאית והבמאית פנינה גרי, כתבה וביימה הצגת יחיד בשם "סיפור אהבה ארץ ישראלי", המבוססת על סיפור אהבתה לעלי בן צבי.
מבין שבעת הלוחמים שנהרגו בקרב, רק אחד היה כבר נשוי. היה זה לוי פייגנבום, שאף היה אב לילד - עמירם (לימים סלע), שהיה הבן הראשון שנולד בקיבוץ. אלמנתו של לוי, ניצה, הייתה אז בהריון עם בנם השני, שלא זכה להכיר את אביו, שעל שמו נקרא.