stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משלחת מס' 4 לתחנת החלל מיר
פעילות המשלחת

חללית עם חברי המשלחת שוגרה ב-26 בנובמבר וב-28 בנובמבר היא התחברה לתא עגינה קדמי של תחנת החלל מיר. הצוות עבר לתחנת החלל בה כבר פעלה משלחת מס' 3 בפיקוד ולדימיר טיטוב. החל מעבר אחריות לצוות החדש.
בצוות חללית "סויוז TM-7" הגיע גם ז'אן-לו קרטיין מצרפת. הוא התחיל לבצע תוכנית ניסויים Aragatz שהוכנה עבורו.
ב-9 בדצמבר וולקוב וקרטיין ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות. במהלך פעילות זו בחלק החיצוני של תחנת החלל הותקן ציוד ERA לתוכנית ניסויים צרפתית. ציוד זה היה בגודל משמעותי ועד להעברתו מחוץ לתחנת החלל היה די צפוף בתא מגורים של תחנת החלל.
ב-15 בדצמבר צוות משלחת מס' 3 ביחד עם קרטיין עזבו את תחנת החלל. האחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 4 שהחלו בעבודה סדירה.
ב-27 בדצמבר 1988 חללית מטען פרוגרס 39 הגיע לתחנת החלל עם כ-2,242 ק"ג מטען. החללית התחברה לתא עגינה אחורי של מודול "קוואנט 1". המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.
ב-7 בפברואר 1989 חללית מטען פרוגרס 39 נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-12 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 40 עם מטען של כ-1,993 ק"ג. החללית התחברה לתא עגינה אחורי של מודול "קוואנט 1". המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.
ב-5 במרץ חללית מטען פרוגרס 40 נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-19 במרץ לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 41 עם מטען של כ-2,238 ק"ג. החללית התחברה לתא עגינה אחורי של מודול "קוואנט 1". המשלחת החלה בהעברת מטען לתחנת החלל.
ב-25 באפריל חללית מטען פרוגרס 41 נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
בגלל דחיות בסיום ייצור מודולים חשדים לתחנת החלל הוחלט שמשלחת תעזוב את תחנת החלל ותשאיר אותה במשטר לא מאויש.
ב-27 באפריל צוות משלחת מס' 4 עזב את תחנת החלל בחללית "סויוז TM-7". במהלך שהות בחלל שנמשכה כ-8 חודשים הם ביצעו מספר רב של ניסויים.
הערות שוליים

↑  חלליות מטען 1988
↑  פרוגרס 39
1 2  חלליות מטען 1989
↑  פרוגרס 40
↑  פרוגרס 41
מסכת ערכין

אין תמונה חופשית
מסכת עֲרָכִין (בקרב חוגים מסוימים מקובלת ההגייה: עֶ֫רְכִין) היא המסכת החמישית בסדר קדשים שבמשנה. המסכת עוסקת בדיני נדרים והקדשות לבדק הבית. דיני נדרים נדונים גם במסכתות נוספות בסדר קדשים, אלא שמסכת ערכין מתמקדת בשני סוגים מיוחדים של נדרי הקדש - נדר לתרום להקדש ממון בשווי ערכו של אדם, והקדש "שדה אחוזה" (קרקע בארץ ישראל שהגיעה לאדם בירושה מהחלוקה המקורית של הארץ בימי יהושע בן נון). בנוסף, עוסקת המסכת ב"נדרי חרמין", ובנדרים נוספים.
בתלמוד בבלי יש למסכת זו 33 דפים. תחילת המסכת עוסקת בגדרים שונים בהלכה של "כללים" דהיינו מקומות במשניות וברייתות בהם מוזכרת המילה הכול (הכל חייבין בסוכה, הכול שוחטין וכו'). לאחר מכן עוברת המסכת לעסוק בפרטי הדינים השונים של ערכין. בפרק השני נידונה בדרך אגב עבודת הלויים ובפרק השלישי מובאים בירורים שונים בהלכות לשון הרע.
רקע

השם "ערכין" ניתן למסכת על-שם הנדר שבו אדם מעוניין להקדיש לבית המקדש סכום בשווי "ערך" אדם:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם אִישׁ כִּי יַפְלִא נֶדֶר בְּעֶרְכְּךָ נְפָשֹׁת לַה'. וְהָיָה עֶרְכְּךָ הַזָּכָר מִבֶּן עֶשְׂרִים שָׁנָה וְעַד בֶּן שִׁשִּׁים שָׁנָה וְהָיָה עֶרְכְּךָ חֲמִשִּׁים שֶׁקֶל כֶּסֶף בְּשֶׁקֶל הַקֹּדֶשׁ. וְאִם נְקֵבָה הִוא וְהָיָה עֶרְכְּךָ שְׁלֹשִׁים שָׁקֶל. וְאִם מִבֶּן חָמֵשׁ שָׁנִים וְעַד בֶּן עֶשְׂרִים שָׁנָה וְהָיָה עֶרְכְּךָ הַזָּכָר עֶשְׂרִים שְׁקָלִים וְלַנְּקֵבָה עֲשֶׂרֶת שְׁקָלִים. וְאִם מִבֶּן חֹדֶשׁ וְעַד בֶּן חָמֵשׁ שָׁנִים וְהָיָה עֶרְכְּךָ הַזָּכָר חֲמִשָּׁה שְׁקָלִים כָּסֶף וְלַנְּקֵבָה עֶרְכְּךָ שְׁלֹשֶׁת שְׁקָלִים כָּסֶף. וְאִם מִבֶּן שִׁשִּׁים שָׁנָה וָמַעְלָה אִם זָכָר וְהָיָה עֶרְכְּךָ חֲמִשָּׁה עָשָׂר שָׁקֶל וְלַנְּקֵבָה עֲשָׂרָה שְׁקָלִים. וְאִם מָךְ הוּא מֵעֶרְכֶּךָ וְהֶעֱמִידוֹ לִפְנֵי הַכֹּהֵן וְהֶעֱרִיךְ אֹתוֹ הַכֹּהֵן עַל פִּי אֲשֶׁר תַּשִּׂיג יַד הַנֹּדֵר יַעֲרִיכֶנּוּ הַכֹּהֵן.
תעריפים לערך האדם נקבעו בתורה:
עד גיל 5: לתינוק זכר 5 שקלים, ולנקבה 3 שקלים.
מגיל 5 עד 20: הזכר 20 שקלים, ולנקבה 10 שקלים.
מגיל 20 עד 60: לזכר 50 שקלים, ולנקבה 30 שקלים.
מגיל 60 והלאה: לזכר 15 שקלים, ולנקבה 10 שקלים.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בקדושות (קרבנות ובכורות), הגיע עת לדבר על ענייני הערכים שהם כמו קודש. דבר זה אף תואם את המובא בכתוב שכן פרשת הערכין מובאת בסופו של ספר ויקרא, לאחר שנשנו כבר ענייני הקודשים השונים.
פרקי המסכת

הכל מעריכין (ארבע משניות) - הגדרת המעריכים והנערכים.
אין נערכין (שש משניות) - ענייני ערכין וענייני שירה בבית המקדש.
יש בערכין (חמש משניות) - דיון בדברים שונים שיש בהם דינים שונים לחומרא וקולא (כמו שור מועד, אונס ומפתה ומוציא שם רע).
השג יד (ארבע משניות) - עוסק בענייני השג יד.
האומר משקלי עלי (שש משניות) - עוסק בדרכי האומדן והשומה של נדרי הקדש ובאופני גבייתם.
שום היתומים (חמש משניות) - עוסק בדרכי השומה והגבייה של קרקעות שהוקדשו.
אין מקדישין (חמש משניות) - עוסק במקדיש "שדה אחוזה".
המקדיש שדהו (שבע משניות) - דן בפדיון שדה מיד ההקדש שלא בשנת היובל, וכן בדיני חרמים.
המוכר שדהו (שמונה משניות) - דן במכירת "שדה אחוזה", בית עיר חומה ובתי החצרים.
בסך הכל במסכת 50 משניות.
ראו גם

בתים ושדות בתקופת היובל
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק כ"ז
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
מרורים

שדה של חסה – ה"חזרת" המקובלת
מרורים הוא המונח המקראי למיני הירקות שניתן לצאת בהם ידי חובת מצוות מרור בליל הסדר בחג הפסח. וכך נאמר בספר שמות: ”וְאָכְלוּ אֶת-הַבָּשָׂר, בַּלַּיְלָה הַזֶּה: צְלִי אֵשׁ וּמַצּוֹת, עַל-מְרֹרִים יֹאכְלֻהוּ” (שמות יב ח).
הדיון בשאלה מהם סוגי הירקות ה"מרורים" התקיים מאז תקופת חז"ל ועד ימינו אלה. במרוצת השנים נשכחו חלק מהמסורות אשר עסקו בזיהוי הירקות בתור כאלה הראויים להקרא מרורים. זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן סקר את הזיהויים השונים כפי שהובאו בפרשנות היהודית לדורותיה בתפוצות ישראל ופרסם על כך חוברת, אשר בסיומה מובאים עשרות מקורות מהעבר.
לדעתו, חשיבות זיהוי מיני המרור בימינו אינה מצטמצמת לגבולות המחקר הלמדני והאקדמי, אלא עשויה להיות לו גם השלכה מעשית; ניתן לבחור את סוג המרור לפי שיטת הפסיקה המקובלת על המאמין, להתחשב בזמינות הירק ואפילו להעדיף מין מרור אחד על משנהו מטעמי בריאות או כשרות.
מצוות אכילת מרור

מן התורה, מצוות אכילת מרור אינה מצווה בפני עצמה, אלא היא תלויה באכילת קרבן הפסח - המרור נאכל יחד עם בשר קרבן הפסח. בימינו, כשבית המקדש אינו קיים, ואין מקריבים את קרבן הפסח, חיוב אכילת המרור הוא מדרבנן.
מיני המרור

המונח ”מְרֹרִים” הוא מלשון רבים. הכוונה היא למיני ירקות אחדים. פרשן המקרא רש"י באר: "כל עשב מר נקרא מרור". מדברי המשנה נראה לכאורה שמיני הירק שהאדם יוצא בהן ידי חובת מרור הם חמישה בלבד, כולל במצבי בישול שונים:
וְאֵלּוּ יְרָקוֹת שֶׁאָדָם יוֹצֵא בָהֶן יְדֵי חוֹבָתוֹ בַפֶּסַח: בַּחֲזֶרֶת וּבָעֻלְשִׁין וּבַתַּמְכָא וּבַחַרְחֲבִינָא וּבַמָּרוֹר. יוֹצְאִין בָּהֶן בֵּין לַחִין בֵּין יְבֵשִׁין, אֲבָל לֹא כְבוּשִׁין וְלֹא שְׁלוּקִין וְלֹא מְבֻשָּׁלִין. וּמִצְטָרְפִין לְכַזַּיִת.
ממקורות נוספים בתלמוד מתקבל כי מספרם רב יותר.
זיהוי סוגי המרור

לכל סוגי המרור יש מספר מאפיינים משותפים, שהם מאפיינים מחייבים בקביעת זהות המרור. המקור למאפיינים אלה (למרות שבתורה עצמה יש רק מאפיין יחיד: "מרירות") מתבאר בתלמוד (פסחים לט.) הוא מ"היקש" למצה. המאפיינים המחייבים הם:
חייבים להיות מגידולי קרקע.
המרורים יהיו ירקות הנחשבים ל"זרעים" – כלומר חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים – בתנאי שלא יהיו מעוצים.
זיהוי סוגי המרור > החזרת

החזרת היא ה"חסה" ועל כך קיימת תמימות דעות בין הפרשנים הקדומים, מימי האמוראים עד הראשונים. החסה מכונה בארמית – חסין, באירופה – ליטוגא ובקרב יוצאי ספרד – סאלאטא. היום, הכוונה היא לחסה התרבותית (Lactuca sativa). אמנם העלים של החסה מתוקים – כאשר הם צעירים אך בשלב מאוחר הם הופכים למרים. תופעה התואמת את דברי חז"ל: ”ר' חיי' בשם ר' הושעי' כל עצמן אין הדבר תלוי אלא בחזרת מה חזרת תחילתה מתוק וסופה מר כך עשו המצריים לאבותינו במצרים בתחילה (בראשית מ"ז) במיטב הארץ הושב את אביך ואת אחיך ואחר כך וימררו את חייהם בעבודה קשה בחומר ובלבנים” (ירושלמי פסחים ב ה).
מקובל כי ביותה של החסה התרבותית היא ממין בר ידוע בשם "חסת המצפן" (Lactuca serriola) והיא "חזרת הגלים" המוזכרת במקורות.
היתרון של החסה היה בכך שברוב קהילות ישראל ניתן היה להשיג חסה בימי חודש ניסן. באיורי רוב ההגדות לפסח ה"חסה" שולטת באיור ה"מרור".
אמנם, בספר "כתר ראש", מובאת מסורת בשם רבי חיים מוולוז'ין, תלמיד הגר"א מווילנא, לפיה החזרת היא הירק הנקרא "זערזיך" ביידיש. אך כנראה מסורת זו אינה מדויקת. ויצוין שאף הראשון שהזכיר את הזערזיך בקשר למרור הוא ספר הלבוש, והוא עצמו כתב בהמשך שהמרור הוא חסה.
זיהוי סוגי המרור > החזרת > סוגי החסה

מבחינים בין שני מיני חסות בר: "חסת המצפן" ו"חסה רותמית". לפי איורי קיר והממצא הבוטנו-ארכאולוגי, הזן המכונה בשם "חסה ערבית" היה נפוץ במצרים וגם בארץ ישראל.
חסת המצפן – Lactuca serriola – מין הבר
חסה רותמית Lactuca saligna – מין בר אחר
"חסה ערבית" – Lactuca saligna var.romana – היה הזן השכיח בארץ ישראל
זיהוי סוגי המרור > עולשין

מין הירק השני קרוי במשנה בשם "עולשין". בתלמוד הבבלי הוא מכונה: "הינדבי" וכן בערבית עד ימינו: "הנדבא". זהר עמר סבור כי הכוונה היא העולש התרבותי (Cichorium intybus). מדובר בצמח דו-שנתי, ממוצא אירופאי, בעל עלים ארוכים דמויי אזמל החובקים במקצת את הגבעול ותפרחתו תכולה. העלים הצעירים משמשים מרכיב בסלט וטעמם מריר.
בתלמוד הירושלמי תרגמו העולשין בשם היווני "טרוקסימון", שפרושו: "ירק טרי". השם ניתן לו בגלל שאינו משתמר יותר מיום אחד.
רש"י תרגם עולשין בתור "קרישפילא" והכוונה, כנראה, לירק הנקרא בצרפתית עתיקה crespele - עולש.
חכמי אשכנז מזהים עולשין עם עשב בר ממשפחת הסוככים, כעין פטרזילית בר (Anthriscus sylvestris). הוא צמח מרעה הנפוץ מאוד באירופה. הוא נזכר בספרות הקדומה כירק מאכל היות שטעמו חריף ומריר. אולם המהרי"ל דחה את האפשרות להשתמש בצמח זה כמרור. זאת, על סמך העובדה כי בסידורים ראשונים נכתב שיש להשתמש בו לטיבול ראשוני – ירק בחרוסת.
רוב החוקרים זיהו את העולשים עם מיני ה-Cichorium. עם זאת, במקומות אחדים באשכנז לא שררה מסורת זיהוי של העולש.
זיהוי סוגי המרור > עולשין > סוגי עולשין

עולש תרבותי – הינדבי
מרור הגינות – "קרישפילא" – בלשון רש"י או Crespina באיטלקית
פטרזילית בר – Antrhiscus silvestris – באשכנז
זיהוי סוגי המרור > תמכה

הזיהוי של ה"תמכה" אינו מוחלט. סביר להניח שמדובר בצמח ממשפחת הסוככיים – משפחה הידועה בצמחים שרובם בעלי ניחוח וגבעוליהם חלולים. במשפחה זו מצויים הגזר (גזר קיפח), הפטרוזיליה, עשבי תיבול ותבלינים נוספים. ה"תמכה" הוא קרוב לסוג הגזר (Daucus). הוא מוגדר כך אצל דיוסקורידס היווני.
רש"י ומפרשים נוספים זיהו אותו עם הצמח "מרובייא" הנקרא בימינו מרמר מצוי (Marrubium vulgare). הוא צמח רב-שנתי בעל עלים מעוגלים ושעירים המעניקים לו גוון לבן-אפרפר. צמח הגדל בצידי הדרכים ומעזבות, מר בטעמו ששימש בעת העתיקה כצמח מרפא. הוראת שמו היווני והלטיני הוא "מר" אפשר שמקורו בשם העברי מרור.
הרמב"ם מזהה את "התמכה" עם צמח הנקרא בערבית "סריס". הצמח נזכר, בין השאר, אצל פליניוס הזקן, בתור צמח הדומה לחסה, מר ומועיל לפעילויות הקיבה. ייתכן שממנו הכינו את "מי סורס" המוזכרים בתלמוד הירושלמי: "רבנין דהכא אמרין מליי מי סורס וקדחין ושתיין ומחזירין". בתרגום לערבית מזוהה הצמח בתור עולש האינדביה (Cichorium intybus). בניגוד לעולש התרבותי הוא מפתח בצעירותו שושנת עלים ששפתם שסועה, עורקי העלים בהירים. הוא דומה לחסה ונאכל כמוהו – אם כי הוא יותר מר. בהגדה לפסח מימי הביניים, נמצא איור המראה צמח זה בתור מרור.
הרמב"ם מתאר את ה"סיריס" בתור צמח מר מאוד. ממנו מרכיבים רופאי המגרב (צפון אפריקה) משקה ידוע היטב. זהר עמר מניח כי הרמב"ם הכיר היטב את עולש האינדביה מספרד, מצפון אפריקה וממצרים. והוא תואם את התיאור המובא בפירוש הרמב"ם: "תמכא – מין מיני עולשין, אלא שהוא גדל בגינות".
זיהוי סוגי המרור > תמכה > סוגי התמכה

מבחינים בין סוגים אפשריים לתמכה. בתלמוד הירושלמי זוהה עם "גנגידין", אשר לפי האיור דומה לגזר הבר. רש"י נוטה לצמח שבצלילו ניכר השם "מר". הרמב"ם נוטה לצמח מרפא המוכר בשם "סיריס".
גזר בר – Daucus carota – אולי לפי התלמוד הירושלמי
לפי רש"י: מרוביון מצוי Marrubium vulgare – צמח מעזבה וצידי דרכים
עולש (Cichorium intybus)
זיהוי סוגי המרור > חרחבינה

חרחבינה או "חרחבינין" או "חרבינין" – הוא הירק הרביעי שניתן לצאת על ידי אכילתו מחובת מרור בפסח. הזיהוי אינו קל. וכך הוגדר בתלמוד ירושלמי, מסכת פסחים: ”בחרחבינה רבי יוסי בר' בון אמר רבי יסי חלי” (ירושלמי פסחים ב ה). ובתלמוד בבלי, מסכת פסחים, אומר רבי שמעון בן לקיש: ”חרחבינא אמר רשב"ל אצוותא דדיקלא” (פסחים לט א). בשני המקרים קשה לזהות את השמות וכן לא ברור האם הכוונה לשם אחד או שניים.
רש"י מבאר: "אצוותא דדיקלא" – "סיב הגדל ונכרך סביב לדקל שקורין ווידיל"א (בצרפתית עתיקה: קנוקנת). מתאור זה וצמח דומה בשם "אצוותא חרוזיאתא" עולה שמדובר בצמח מטפס, הגדל בארץ ובצרפת, בבתי גידול לחים ונכרך בעזרת גבעוליו הדקים דמויי החבל על צמחים שונים או על עצמים אחרים ושמו חבלבלן המשוכות (Calystegia sepium).
אבו אלעבאס אלנבאתי, רופא ועשבונאי אנדלוסי שבקר בארץ בשנת 1215, זיהה אותו עם צמח הגדל עד היום בהרי ירושלים בשם חרחבינה מכחילה ( Eryngium creticum) – חידוש אשר אומץ גם על ידי מחדשי הלשון העברית. הרב יוסף קאפח סבור כי הוא הצמח אליו התכוון הרמב"ם בכותבו: "מאכל ידוע בן פלחי ארץ ישראל". עם זאת הוא מסתייג מזיהוי הצמח עם "קוצים". הוא טוען שיש ירק מסורתי עם שם דומה.
זהר עמר סבור שמדובר באותו הצמח, אלא שהוא עובר התפתחות בזמן גידולו. בתחילת החורף עולים עלים ראשונים, גדולים יחסית, הם רכים, טעמם מרור – ניתן לאכלם חיים או לאחר שליקה במים. בשלב זה הם לא קוצניים. יש לנו עוד צמח מהסוג שחז"ל כינו :"תחילתו מתוק וסופו מר". ההסתיגויות מצמח זה נעות סביב העובדה כי צמח קוצני לא יכול להיות צמח אשר יוגדר למאכל בתור מרור.
רופא ספרדי מהמאה ה-13 מכנה אותו "שוויכת אבראהים", דהיינו: קוץ אברהם. במקום אחר הוא מכנה את החרחבינה הכחולה בשם: "אלקרצענה אל זרקא" בשם "הקוץ היהודי", דהיינו: אלשוכה אליהודיה.
רבי יצחק אלפסי בפירושו למשנה מעלה את האפשרות כי החרחבינה היא אולי התלתן.
לפי תיאור רש"י: חבלבלן המשוכות
דרדר ירוק-סגול על הר מירון, אולי חרחבינה מכחילה?
תלתן – פירוש שלא התקבל
זיהוי סוגי המרור > מרור

למושג מרור יש שתי משמעויות: משמעות כללית - עשב מר כלשהו, ומשמעות פרטית - עשב מסוים:
רש"י פירש שהכוונה לעשב הנקרא בצרפתית עתיקה: Amerfoil, והיא הלפה הגדולה: Arctium majus.
ויש שפירשו שהכוונה לצמח הקרוי בימינו מרור הגינות (Sonchus oleraceus).
לפי פרופסור זהר עמר השומרונים נוהגים עד היום להשתמש בחסת המצפן (Lactuca serriola) בצמח זה כמרור בזבח הפסח, ולעיתים בחסה רותמית (Lactuca saligna).
לקריאה נוספת

זהר עמר, מְרֹרִים: חמשת מיני המרור שאדם יוצא בהם ידי חובתו בפסח, הוצאת המחבר, נוה צוף, תשס"ח, מסת"ב 965-90818-3-9
הערות שוליים

↑  מקור, שם
↑  בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף לט, עמוד א, מובאות רשימת ברייתות המציגות מינים נוספים שאפשר לצאת בהן מצוות מרור
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ט, עמוד א'
↑  משנה, מסכת כלאים, א', ב'
↑  בימינו הגידול הוא בחממות ולא משנה העונה
↑  ארחות חיים, סימן צח
1 2  הרב עדין אבן-ישראל, תלמוד בבלי מבואר מנוקד ומתורגם, מסכת פסחים, כרך א, עמ' 160.
↑  בתרגום לאנגלית: R.T. Gunther The Greek Herbal of Dioscorides New-York 1959
↑  מסכת נדרים, דף י"ד, עמוד ב' פרק ד' הלכה ד' גמרא
↑  המקור: M.Metzger, La Haggada enluminee I.Leiden 1973 עמוד 205 איור 265
↑  הרב עדין אבן-ישראל, תלמוד בבלי מבואר מנוקד ומתורגם, מסכת פסחים, כרך א, עמ' 276
↑  זוהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2012, עמ' 226-7
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מיקרו-כלכלה

מיקרו-כלכלה (באנגלית: Microeconomics) היא ענף של תורת הכלכלה, החוקר את ההתנהגות הכלכלית של תאים קטנים (כמו יחידים, משפחות או פירמות) וקבלת ההחלטות שלהם, ואת הדרך שבה התנהגות זו מכתיבה את התנהגות השוק של סחורה או שירות אחד, או המשק בכללו.
בניגוד לתחום המקרו-כלכלה, המתרכז במשק כולו, כלומר בכלל הפעילות הכלכלית במדינה או באזור גאוגרפי מסוים – בחשיבה "מלמעלה למטה", במיקרו-כלכלה, הניתוח מתאפיין בחשיבה "מלמטה למעלה", כלומר כיצד ההתנהגות של היחידות הקטנות קובעת את ההתנהגות הכוללת.
מקרו-כלכלה אינה עוסקת במה שמתרחש בשוק הבודד. היא עוסקת גם בנושאים כמו צמיחה, אינפלציה ואבטלה, שהם מחוץ לתחום הדיון של המיקרו-כלכלה.
המושגים הבסיסיים של המיקרו-כלכלה > הפעילות הכלכלית בשוק אחד

הפעילות הכלכלית הבסיסית שבה עוסקת המיקרו-כלכלה היא פעילות המסחר במוצר מסוג אחד. כלל פעילות המסחר במוצר זה, שיכול להיות סחורה או שירות, מכונה השוק של המוצר. בשוק זה פעילים יצרנים, המעוניינים למכור את המוצר, וצרכנים, המעוניינים לקנות אותו. שאיפתם של היצרנים היא (בדרך-כלל) להפיק את הרווחים הגבוהים ביותר האפשריים ממכירת המוצר. מספר יחידות המוצר שהם מעוניינים למכור נקרא היצע, והוא תלוי במחיר השוק של המוצר. שאיפתם של הצרכנים היא להפיק את מירב התועלת מהמוצרים שהם רוכשים. מספר היחידות שהם מעוניינים לקנות נקרא ביקוש, וגם הוא תלוי במחיר השוק. המיקרו-כלכלה חוקרת את ההתנהלות בשוק מסוג זה, ואת האופן שבו נקבעים מחיר המוצר והכמות המיוצרת והנסחרת בו. היא עוסקת בין השאר בשאלה כיצד השוק מגיע לשיווי משקל, כלומר למחיר שבו ההיצע שווה בדיוק לביקוש. מחיר זה הוא מחיר שיווי המשקל, והוא יהיה המחיר בו ייסחר המוצר בשוק.
המושגים הבסיסיים של המיקרו-כלכלה > הביקוש וההיצע

כמות המוצר המוצעת על ידי כל יצרן (ההיצע), וכמות המוצר המבוקשת על ידי כל צרכן (הביקוש) תלויות במחיר השוק של המוצר. בדרך כלל, ככל שהמחיר עולה, היצרן מעוניין למכור יותר יחידות, והצרכן מעוניין לקנות פחות יחידות. את ההיצע והביקוש מתארת המיקרו-כלכלה כפונקציות מתמטיות, הקובעות את מספר היחידות המוצעות או מבוקשות בכל מחיר שוק.
פונקציית ההיצע של היצרן נקבעת על ידי פונקציית הייצור שלו. פונקציית הייצור קובעת מה עלות הייצור של כל יחידת מוצר, והיא קשורה לטכנולוגיית הייצור. היצרן יירצה לייצר ולמכור יחידות בכמות, שתביא למקסימום את ההפרש בין הפדיון שלו לבין עלות הייצור. ההנחה שככל שהמחיר שהוא יכול לקבל עולה, היצרן ירצה למכור יותר יחידות, נובעת מחוק התפוקה השולית הפוחתת. מחוק זה נובע שככל שמייצרים יותר יחידות, עלות הייצור ליחידה גבוהה יותר. מצב הפוך ממצב של תפוקה שולית פוחתת הוא יתרון לגודל, שבו ייצור יותר יחידות מפחית את עלות הייצור ליחידה.
פונקציית הביקוש של הצרכן נגזרת מפונקציית התועלת שלו, המתארת את ההנאה שלו מכל יחידה של המוצר ואת ההעדפות שלו בין מוצרים שונים, באילוצי התקציב שיש בידו. במרבית המוצרים הצרכן יהיה מעוניין לרכוש פחות יחידות מהמוצר ככל שמחירו עולה.
המושגים הבסיסיים של המיקרו-כלכלה > הביקוש וההיצע > גמישות הביקוש וההיצע

המונח גמישות מתייחס לשאלה עד כמה משתנה הביקוש או ההיצע, כאשר משתנה המחיר. הביקוש למוצרי יסוד נוטה להיות קשיח, כלומר בעל גמישות נמוכה. לדוגמה, סביר שעליה במחיר הקמח לא תוריד את הביקוש לו בצורה משמעותית. לעומת זאת, הביקוש למוצרי מותרות, או למוצרים שלהם תחליפים טובים, תלוי מאוד במחירם, כלומר גמישות הביקוש גבוהה.
המושגים הבסיסיים של המיקרו-כלכלה > שיווי משקל כללי

במשק מסוים מתקיימים בכל עת מספר רב של שווקים שבהם נסחרים מספר רב מוצרים. בין שווקים אלה יש השפעות הדדיות מסוגים שונים. השפעה כזאת היא השפעה בין השווקים של מוצרים תחליפיים. מוצרים תחליפיים ממלאים תפקידים דומים עבור הצרכנים ולכן הם יכולים לוותר על האחד ולצרוך את השני במקומו, כגון, גז טבעי ונפט. במקרה של מוצרים תחליפיים, אם מחירו של מוצר אחד עולה, הביקוש למוצר התחליפי יעלה ואיתו גם מחיר התחליף. ישנם עוד סוגים רבים של קשרים בין השווקים השונים.
תורת שיווי המשקל הכללי היא ענף של המיקרו-כלכלה, החוקר את הקשרים בין השווקים ומראה כיצד המשק מגיע לשיווי משקל כללי, שבו נקבעים מחירי כל הסחורות והשירותים במשק, כולל מחיר העבודה (המשכורות) ומחיר ההון (שער הריבית). תורה זו מאפשרת למיקרו-כלכלה להסביר, באמצעות ההעדפות והתנהגות של השחקנים הבודדים במשק, את פעילות המשק כולו.
השוק המשוכלל

הניתוח הבסיסי של המיקרו-כלכלה מתבסס על הנחות התחרות המשוכללת, או השוק המשוכלל. כאשר הנחות אלה מתקיימות, ניתן להראות בקלות יחסית שהמסחר בשוק יגיע לידי שיווי משקל. בתנאים כאלה שיווי המשקל יהיה כזה שמתקיימת בו יעילות כלכלית או יעילות פארטו, במובן זה, שלא ניתן לשנות את הקצאת המשאבים בחברה מבלי לפגוע באחד הפרטים.
הנחות אלה הן:
בשוק מספר רב של קונים ומוכרים. כל מוכר מציע כמות קטנה של יחידות ביחס לסך כל היחידות הנסחרות בשוק, וכל קונה מעוניין לקנות כמות קטנה. לכן לכל משתתף בשוק אין אפשרות להשפיע באופן משמעותי על התנהלות השוק.
אחידות המוצר: כל המוכרים בשוק מציעים בדיוק את אותו המוצר, ולקונים אין העדפה לקניה אצל מוכר זה או אחר.
מידע מלא: כל המוכרים והקונים יודעים את המחירים שנקבעו על ידי כל המוכרים.
לא מתרחשות השפעות חיצוניות.
הנחות התנהגותיות: מטרתם של המוכרים היא להרוויח כמה שיותר, ומטרתם של הקונים היא למקסם את התועלת שלהם. להתנהגות כזו קוראים התנהגות רציונלית.
השוק המשוכלל > תחרות לא משוכללת

במציאות כמעט ואין מקרים שבהם כל הנחות התחרות המשוכללת מתקיימות. לכן המיקרו-כלכלה עוסקת גם בניתוח מקרים שבהם אחת או יותר מההנחות לא מתקיימת. לדוגמה, לעיתים קרובות ההנחה הראשונה אינה מתקיימת. מבני שוק נפוצים הם מצבים שבהם יש רק מוכר אחד (מצב של מונופול) או מספר קטן של מוכרים (דואופול או אוליגופול).
כאשר הנחות השוק המשוכלל לא מתקיימות, ניצול המשאבים בשוק אינו אופטימלי. זהו אחד הגורמים לכשל שוקי. בתנאים אלה, המיקרו-כלכלה מנתחת כיצד התערבות מכוונת של הממשלה יכולה לתקן את המצב.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה > הכלכלה הקלאסית

יסודות הכלכלה המודרנית הונחו על ידי אדם סמית בסיפרו "עושר העמים" שפורסם ב-1776. סמית' טבע את המושג "היד הנעלמה", כשתאר כיצד ההתנהגות האנוכית של המוכרים והקונים יוצרת החלוקה הטובה ביותר של סחורות ושירותים, כאשר כל אחד פועל להתמחות בתחומו ולשפר את השימוש בהון, כדי לייצר יותר ערך.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה > המהפכה השולית

בניגוד לשמה, המהפכה השולית לא הייתה שולית בהיסטוריה של הכלכלה. לקראת סוף המאה ה-19, נוצרו המושגים עלות שולית ותועלת שולית, ושל עלות אלטרנטיבית. באמצעות מונחים אלה יכלו כלכלנים בפעם הראשונה להסביר, מדוע מחיר השוק אינו קשור בהכרח לעלויות הייצור. מהפכה זו הביאה לעולם את הזרם הנאו-קלסי בכלכלה, שמייצגו הבולט היה אלפרד מרשל.
החשיבה הנאו-קלאסית "המסורתית" הגיעה לשיאה באמצע המאה העשרים. היא שילבה את החשיבה השולית של המאה ה-19, את רעיון השיווי המשקל הכללי והיעילות הכלכלית, עם הכלכלה המתמטית שהתפתחה באותה תקופה. בגישה זו הייתה התבססות רבה הנחות השוק המשוכלל, ובעיקר על רציונליות ומידע מלא. תחת הנחות אלה, אפשר להפעיל כלים מתמטיים של אופטימיזציה תחת אילוצים כדי לנתח את התנהגות השחקנים.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה > המחקר המודרני > אי ודאות

במודלים הכלכליים הבסיסיים, כל המידע על המתרחש בשוק זמין לכל המשתתפים בו. מודלים מודרניים מנסים לנתח קבלת החלטות בתנאים של אי-ודאות. מודלים אלה מתבססים על תאוריית תוחלת התועלת של ג'ון פון נוימן ואוסקר מורגנשטרן, ועל רעיונות וכלים מתורת המשחקים.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה > המחקר המודרני > רציונליות מוגבלת

הנחה נוספת של השוק המשוכלל שזוכה לביקורת היא הנחת ההתנהגות הרציונלית. המונח רציונליות מוגבלת, שנטבע על ידי הרברט א. סיימון, מתאר את ההתנהגות האנושית שהיא רציונלית לעיתים אבל מושפעת מהטיות שונות. בין החוקרים שהניחו את היסודות לתחום זה של כלכלת התנהגות היו הישראלים דניאל כהנמן ועמוס טברסקי, אשר יצרו את תורת הערך.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה > המחקר המודרני > תורת המימון

במרבית השווקים הנחות השוק המשוכלל אינן מתקיימות או מתקיימות באופן חלקי ביותר במציאות. יוצא דופן הוא שוק ההון, כלומר השוק שבו נסחרים כסף וניירות ערך. למרות רמת השכלול הרבה שלו, גם בשוק זה שוררת אי-ודאות. תורת המימון, שנחשבת לפעמים לענף של המיקרו-כלכלה, עוסקת בתחום זה. הרעיונות המיקרו-כלכליים משמשים שם לבדיקת נושאים כמו בחירת תיקי השקעות, קביעת ערך פירמה, מנופים פיננסיים ותמחור אופציות.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה > המחקר המודרני > יישומים בתחומים חדשים

תחום כלכלת המשפט חוקר בכלים מיקרו-כלכליים את התהליכים המתרחשים במערכת המשפט. הכלכלה הפוליטית החדשה משתמשת בכלים כאלה בתחומים של מדע המדינה. המשותף לשתיהן, ולתחומים נוספים, הוא הניסיון להפעיל את תורת המיקרו-כלכלה מחוץ לתחומים הקלסיים של החשיבה הכלכלית.