stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובה גודינג ג'וניור
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | מגלה את אמריקה | ילד שמקבל תספורת |  |
| 1989 | Sing | סטנלי |  |
| 1991 | החבר'ה מהשכונה | ג'ייסון "טריי" סטיילס |  |
| 1992 | גלדיאטור (אנ') | אברהם לינקולן היינס |  |
| 1992 | בחורים טובים | קארל אדוארד האמייקר |  |
| 1993 | ליל הדין (אנ') | מייק פטרסון |  |
| 1994 | ג'ק וגמרנו (אנ') | בן דויל |  |
| 1994 | ספירה לאחור | חבר חוליה |  |
| 1995 | התפרצות | מייג'ור סולט |  |
| 1995 | לאבד את איזייה (אנ') | אדי יוז |  |
| 1996 | ג'רי מגווייר | רוד טידוול | זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר זוכה פרס סטלייט לשחקן המשנה הטוב ביותר זוכה פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע |
| 1997 | הכי טוב שיש | פרנק סאקס |  |
| 1997 | Trading Favors | מוכר בחנות משקאות |  |
| 1998 | לחלום אותך (אנ') | אלברט לואיס |  |
| 1998 | רב מכר לרצח | לאסון ראסל | גם מפיק |
| 1999 | אינסטינקט (אנ') | תאו קולדר |  |
| 1999 | פצצה מתחת לאפס (אנ') | ארלו |  |
| 2000 | גברים עם כבוד (אנ') | קארל בראשיר (אנ') |  |
| 2001 | פרל הארבור | דוריס מילר (אנ') |  |
| 2001 | מיליונר מי שגומר ראשון | אוון טמפלטון |  |
| 2001 | In the Shadows | דרייבן |  |
| 2001 | זולנדר | עצמו |  |
| 2002 | כלבי השלג (אנ') | ד"ר תיאודור "טד" ברוקס |  |
| 2002 | אמריקן טריפ (אנ') | ג'רי רובינסון |  |
| 2003 | מקהלה בירושה (אנ') | דארין היל |  |
| 2003 | רדיו (אנ') | ג'יימס רוברט קנדי (אנ') |  |
| 2004 | מרד החיות | באק | דיבוב |
| 2005 | מתאגרף הצללים (אנ') | מייקי |  |
| 2005 | מושחתים (אנ') | סאלים עאדל |  |
| 2006 | סוף המשחק (אנ') | אלכס תומאס |  |
| 2007 | נורביט | דיון יוז |  |
| 2007 | אבא בא למחנה (אנ') | צ'ארלי הינטון |  |
| 2007 | What Love Is | טום |  |
| 2007 | אמריקן גנגסטר | ניקי בארנס (אנ') |  |
| 2007 | המסע לעמק החלומות 13: חוכמת החברים | לופה | דיבוב |
| 2008 | דרוש גיבור (אנ') | ליאם קייס |  |
| 2008 | הרולד (אנ') | קרומר | גם מפיק |
| 2008 | קו הגבול (אנ') | מייקל דיקסון |  |
| 2009 | The Way of War | דייוויד וולף |  |
| 2009 | קבר השטן (אנ') | מאק |  |
| 2009 | שקרים ואשליות (אנ') | אייזק |  |
| 2009 | עתיד אלקטרוני (אנ') | לוק גיבסון |  |
| 2009 | Wrong Turn at Tahoe | ג'ושוע |  |
| 2011 | שעון מתקתק (אנ') | לואיס היקס |  |
| 2011 | נקמה מוצדקת (אנ') | הבלש ג'ון הברון |  |
| 2011 | רשימת המתנקשים (אנ') | ג'ונאס הארבור |  |
| 2012 | זנבות אדומים (אנ') | מייג'ור עמנואל סטאנס |  |
| 2012 | כדור בקנה (אנ') | ריי קארבר |  |
| 2013 | Summoned | קלאנדר |  |
| 2013 | דון ג'ון | שחקן הוליוודי #2 |  |
| 2013 | Absolute Deception | ג'ון נלסון |  |
| 2013 | Life of a King | יוג'ין בראון |  |
| 2013 | המשרת | קרטר וילסון |  |
| 2013 | מצ'טה קטלני (אנ') | הזיקית |  |
| 2014 | Freedom | סמואל | גם מפיק בפועל |
| 2014 | סלמה (אנ') | פרד גריי (אנ') |  |
| 2018 | ביצי קוויאר (אנ') | רודני ג'ונס | גם במאי ותסריטאי |
| 2020 | שנת חיים (אנ') | חאבייר |  |
| 2023 | The Weapon | בלו |  |
| TBA | Skeletons in the Closet | אנדרס |  |
| TBA | Athena Saves Christmas | שריף ג'ייקובס |  |
| TBA | Claw | ריידר |  |
| TBA | Angels Fallen: Warriors of Peace | בלת'זר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | Better Days | בריון | פרק: "Wooly Bully" |
| 1987 | בלוז לכחולי המדים | אית'ן דילון | 2 פרקים |
| 1987 | The Bronx Zoo | רובי דבלין | פרק: "It's Hard to Be a Saint in the City" |
| 1988 | CBS Schoolbreak Special | פול | פרק: "No Means No" |
| 1988 | Amen | קני מיטשל | פרק: "Thelma's Handyman" |
| 1989 | 227 (אנ') | סקייטר | פרק: "The Real Decoys" |
| 1989–1991 | מקגייוור | בילי קולטון | 4 פרקים |
| 1990 | Nasty Boys | פופטופ | 3 פרקים |
| 1992 | Murder Without Motive: The Edmund Perry Story | טיירי | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1993 | Daybreak | סטיבן טולקין | סרט טלוויזיה של HBO |
| 1993 | The Untouchables | טומי טיילור | פרק: "Betrayal in Black & Tan" |
| 1995 | The Tuskegee Airmen | בילי רוברט | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2007 | רחוב סומסום | עצמו | 2 פרקים |
| 2009 | ידיים מחוננות (אנ') | בן קרסון | סרט טלוויזיה של TNT מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה |
| 2012 | Firelight | דווין ג'ונסון | סרט טלוויזיה של ABC |
| 2015 | אימפריה | דווין "פומה" רובינסון | פרק: "The Devil Quotes Scripture" |
| 2015 | מישהו יודע את שמי (אנ') | סמואל פראונסס (אנ') | 2 פרקים |
| 2015 | Big Time in Hollywood, FL | עצמו | 6 פרקים |
| 2015 | Forever | אייזיק מונרו | 3 פרקים |
| 2016 | אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי | או. ג'יי. סימפסון | תפקיד ראשי; 10 פרקים מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2016) |
| 2016 | אימה אמריקאית: רואנוק | מאט מילר / דומיניק בנקס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| TBA | Paper Empire | זאקרי בייקר | סדרה עתידית |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | המסע אל האושר | לודי ווטס | תיאטרון סטיבן סונדהיים (אנ'), ברודוויי |
| 2018 | שיקגו | בילי פלין (אנ') | תיאטרן וסט אנד, לונדון תיאטרון אמבסדור (אנ'), ברודוויי |
מפלגת הלייבור (אירלנד)

ערך זה עוסק במפלגה גדולה באירלנד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד 
 מייסד:  ג'יימס קונולי 
 מנהיגים:  ג'ואן ברטון
 תקופת הפעילות:  1912–הווה (כ־113 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה (רוב המצביעים), דמוקרטיה סוציאליסטית (עמדה רשמית)
 מטה:  דבלין, אירלנד
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל, מרכז
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, הברית הפרוגרסיבית, האינטרנציונל הסוציאליסטי 
 צבעים רשמיים:  אדום
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  7 (דאל אירן), 4 (הסנאט האירי), 56 (local government in the Republic of Ireland) 
 
 www.labour.ie
 
מפלגת הלייבור (באירית: Páirtí an Lucht Oibre) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית באירלנד. היא נוסדה בשנת 1912 בקלונמל שבמחוז טיפררי על ידי ג'יימס קונולי, ג'יימס לארקין וויליאם אובריאן כזרוע הפוליטית של קונגרס האיחוד המסחרי האירי (ITUC). בניגוד למפלגות מרכזיות אחרות באירלנד, השורשים שלה אינם נעוצים בשין פיין
בבחירות של 2011 השיגה 37 מושבים (מתוך 166) בדאל אירן, כמעט כפול מה-20 שזכתה בבחירות של 2007, ובכך הפכה (לראשונה) למפלגה השנייה בגודלה.
איימן גילמור, מנהיג הלייבור מ 2007 עד 2014
לוסיל רנדון

| --- | --- |

לוסיל רנדון בימיה כאישה צעירה, סביבות 1920
 לידה:  11 בפברואר 1904 אלס, הרפובליקה הצרפתית השלישית 
 פטירה:  17 בינואר 2023  (בגיל 118) טולון, צרפת 
 שם לידה:  Lucile Randon 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  טולון, Les Marches, וישי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הרומית-קתולית 
 
לוסיל רנדון (בצרפתית: Lucile Randon; ‏11 בפברואר 1904 – 17 בינואר 2023), הידועה גם בשם האחות אנדרה (בצרפתית: Sœur André), הייתה האישה המבוגרת ביותר בעולם, החל מ-19 באפריל 2022 ועד מותה. רנדון הפכה לאדם החי המבוגר ביותר בגיל 118 שנים ו-78 ימים, לאחר מותה של היפנית קנה טנקה. היא הייתה המחלימה המבוגרת ביותר ממגפת הקורונה, לאחר שנמצאה חיובית לנגיף SARS-CoV-2 פחות מחודש לפני יום הולדתה ה-117, כשהיא כמעט ללא תסמינים קלינים.
רנדון התגוררה בבית אבות בטולון, צרפת. היא הייתה נזירה קתולית שהמירה את דתה לקתוליות בגיל צעיר, ולפני פרישתה בגיל 75 עבדה כאומנת, כמורה וכמיסיונרית.
ביוגרפיה

רנדון נולדה ב-11 בפברואר 1904 באלס, צרפת, לפול רנדון ולאלפונסין דלפין יטה סוטול. היו לה שני אחים גדולים ואחות תאומה בשם לידי שמתה בגיל שנה. היא גדלה במשפחה פרוטסטנטית וסבה היה כומר. היא הפכה לאומנת לשלושה ילדים במרסיי כשהייתה בת שתים עשרה, ב-1916. שש שנים אחר כך, ב-1922, היא התקבלה למשרת אומנת ומורה אצל משפחה בולטת בוורסאי. בגיל 19 המירה את דתה לקתוליות. רנדון המשיכה לעבוד כאומנת ומורה בוורסאי עד לשנת 1936. שמונה שנים מאוחר יותר, הצטרפה למסדר הקתולי "בנות הצדקה", ואימצה את הכינוי "האחות אנדרה" לזכר אחיה שנפטר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, יצאה רנדון למיסיון בבית חולים בעיר וישי, שם עזרה ליתומים ולזקנים. מסע המיסיון שלה נמשך 18 שנים, וב-1963 נשלחה לשירות לילה בבית חולים אחר בדרומה. היא פרשה בגיל 75, ב-1979, ועברה להתגורר בבית האבות EHPAD במחוז סבואה בצרפת, שם התגוררה במשך 30 השנים הבאות. ב-25 באוקטובר 2009 עברה לבית אבות בטולון.
רנדון התעוורה בשנות ה-2010. כאשר מלאו לה 115, האפיפיור פרנציסקוס שלח לה מכתב אישי שהכיל את תפילת המחרוזת. ביום הולדתה ה-118, רנדון קיבלה פתק שהכיל ברכת יום הולדת מנשיא צרפת, עמנואל מקרון.
ביוגרפיה > בריאות ואריכות ימים

ב-19 באוקטובר 2017, לאחר מותה של אונורין רונדלו, הפכה רנדון לאדם החי המבוגר ביותר בצרפת.
ב-16 בינואר 2021 נמצאה רנדון חיובית לקורונה בהתפרצות בבית האבות שבו התגוררה, שהדביקה 81 מתוך 88 הדיירים. רנדון הייתה א-סימפטומטית ונמצאה שלילית בבדיקה שנערכה מספר ימים לפני יום הולדתה ה-117.
ב-19 באפריל 2022, לאחר מותה של קנה טנקה, הפכה רנדון לאדם החי המבוגר ביותר בעולם שגילו אומת. רנדון היא האדם הכי מבוגר שהחל לשאת את תואר האדם החי המבוגר ביותר (גילה היה 118 כאשר קיבלה את התואר), והאדם הרביעי שהגיע לגיל 118 באופן מוכח.
לוסיל רנדון מתה ב-17 בינואר 2023, בת 118 שנים ו-340 ימים.
לאחר מותה הפכה מריה ברניאס מוררה לאדם החי המבוגר בעולם.
מוצאה האתני וכן אזור מגוריה לאורך חייה, מזכיר את הביוגרפיה של ז'אן לואיז קלמן, האישה המבוגרת ביותר בהיסטוריה המתועדת.
ראו גם

רשימת האנשים המבוגרים ביותר שתועדו
הערות שוליים

1 2  French nun Sister Andre, 118, claims title of world's oldest person, France 24, ‏2022-04-25 (באנגלית)
1 2  Peltier, Elian (2021-02-10). "A French Nun Turns 117 After Knocking Down Covid-19". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-04-30.
1 2  Europe's oldest person survives Covid aged 116, BBC News, ‏2021-02-09 (באנגלית בריטית)
1 2 3 4  Sœur André fête ses 117 ans et souhaite un bon anniversaire à Radio Vatican - Vatican News, www.vaticannews.va, ‏2021-02-10 (בצרפתית)
1 2 3 4  Jaclyn Peiser and Jennifer Hassan, Nun who survived flu pandemic, both world wars and coronavirus celebrates 117th birthday with red wine, Washington Post, ‏February 11, 2021
1 2  La doyenne de Toulon a 112 ans | Site officiel de la ville de Toulon, archive.wikiwix.com (בצרפתית)
↑  "Europe's oldest person, 117-year-old French nun, survives COVID-19". Reuters (באנגלית). 2021-02-09. נבדק ב-2022-04-30.
↑  Simon Bouvier, Xiaofei Xu, Camille Knight and Elias Lemercier CNN, The world's oldest person is a French nun who enjoys chocolate and wine, CNN
↑  CNNWire, World's second-oldest person survives COVID-19 at age 116, ABC7 Chicago, ‏2021-02-10 (באנגלית)
↑  Europe’s oldest person survives Covid and set to celebrate 117th birthday, the Guardian, ‏2021-02-09 (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, ‏כמעט עד 120: האישה המבוגרת בעולם הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 18 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1313618055  VIAF: 4544170292152177690000   WorldCat (עם VIAF): 4544170292152177690000
עיסא מאנדי

עיסא מאנדי (בערבית: عيسى ماندي; בצרפתית: Aïssa Mandi; נולד ב-22 באוקטובר 1991 בשאלון-אן-שמפאן שבצרפת) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ליל  מליגת העל הצרפתית ובנבחרת אלג'יריה.
קריירת מועדונים

מאנדי נולד בשאלון-אן-שמפאן שבצרפת וגדל במחלקת הנוער של סטאד ריימס, בה החל לשחק בגיל 8. ב-20 באוגוסט 2010 ערך מאנדי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 80 דקות בהפסד 1–2 ללה הבר במסגרת המחזור הרביעי בליגת המשנה הצרפתית.
לקראת עונת 2016/2017 עבר מאנדי לריאל בטיס מליגת העל הספרדית.
ב-16 ביוני 2021 חתם מאנדי לארבע שנים בויאריאל.
ב-11 באוגוסט ערך הופעת בכורה במשחק הסופר קאפ האירופי נגד צ'לסי, משחק אותו הפסידה ויאריאל בדו-קרב פנדלים, כאשר מאנדי מחמיץ את אחד מהפנדלים של קבוצתו. ב-12 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה בניצחון 0–2 על ראיו ואיקאנו.
נכון ל־26 בספטמבר 2023 מדורג מאנדי במקום ה-6 בין השחקנים האלג'יראים מכל הזמנים, במספר ההופעות באחת מן הליגות הבכירות באירופה (316 הופעות).
קריירה בינלאומית

בדומה לרבים משחקני נבחרת הכדורגל של אלג'יריה, מאנדי (כאזרח צרפתי) היה רשאי לשחק בנבחרת צרפת, אך בחר לשחק בנבחרת אלג'יריה. ב-5 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על נבחרת סלובניה במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת אלג'יריה למונדיאל 2014 ולגביע אפריקה לאומות 2015. ב-29 במרץ 2016 הבקיע מאנדי את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-62 בתיקו 3-3 נגד נבחרת אתיופיה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
קתרין קינר

| --- | --- |
קתרין קינר, 2014
קתרין קינר, 2014
 לידה:  23 במרץ 1959  (בת 65) מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
 שם במה:  קתרין קינר
 שם לידה:  Catherine Ann Keener 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  קולג' וייטון (1983)  Monsignor Edward Pace High School 
 בן או בת זוג:  דרמוט מלרוני (17 בנובמבר 1990–19 בדצמבר 2007) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2005)  Dallas-Fort Worth Film Critics Association Award for Best Supporting Actress (2005)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2005)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של טורונטו לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2005)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של אזור וושינגטון DC לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2005)  פרס קלוטרודיס לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין אן קינר (באנגלית: Catherine Ann Keener; נולדה ב-23 במרץ 1959) היא שחקנית אמריקאית, שהייתה מועמדת פעמיים לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרטים "להיות ג'ון מלקוביץ'" (1999) ו"טרומן קפוטה" (2005).
ביוגרפיה

קינר נולדה במיאמי, פלורידה, לאוולין וג'ים קינר ולה 4 אחים ואחיות. היא ממוצא אירי מצד אביה ומוצא לבנוני מצד אמה. קינר למדה בבית ספר קתולי בפלורידה, כאשר הגיעה לתיכון מונסניור אדוארד החלה ללמוד משחק. קינר למדה במכללת וויטון בצפון מסצ'וסטס וסיימה בהצלחה את לימודיה ב-1983.
לאחר סיום לימודיה עברה קינר לניו יורק, שם שימשה כיועצת לסוכנת השחקנים גייל אייזנסטאדט, כאשר אייזנסטאדט עברה ללוס אנג'לס עברה בעקבותיה. לאחר שיחה עמוקה עם סוכנת השחקנים הבינה קינר שהיא רוצה לנסות את קריירת המשחק, אייסנסטאדט הפעילה את קשריה בתעשייה והחלה לקדם את קינר בתפקידי משנה בסרטים קטנים.
בשנת 1986 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה בסרטו של אדוארד זוויק "הרומן של אתמול בלילה", וכן תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "פרקליטי אל איי".
עוד סרטים בולטים בהם שיחקה בתחילת דרכה ניתן למצוא את "בלונדינית אמיתית", "סיבוב שני לאהבה" ו-"8 מ"מ".
בשנת 1996 שיחקה בסרט הטלוויזיה של HBO, "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר", לצידן של דמי מור, אן הייש ושר. שיחקה גם בסרטה של ניקול הולופסנר "הולכים ומדברים".
ב-1998 שיחקה בסרט "רומן לא חוקי".
ב-1999 הופיעה קינר בסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'", על תפקידה בסרט הייתה קינר מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ב-2002 הופיעה קינר בקומדיה של דני דה ויטו, "סמוצ'י חייב למות" והשתתפה בסרט "סימון". ב-2005 שיחקה קינר בסרט "מזימות זרות" של הבמאי סידני פולאק, קינר שיחקה באותה שנה גם בקומדיה של ג'אד אפאטו, "בתול בן 40".
בשנת 2005 שיחקה קינר בסרט "טרומן קפוטה", ועל משחקה בסרט הייתה מועמדת בשנית לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2006 שיחקה בדרמה הקומית "חברות עם כסף" לצד ג'ניפר אניסטון. ב-2007 השתתפה בסרטו של שון פן, "עד קצה העולם", ושיחקה לצד אליוט פייג' וג'יימס פרנקו בסרט הפשע "פשע באמריקה", המדבר על רצח סילביה לייקנס (אנ') בתפקיד גרטרוד באנישבסקי, הרוצחת של סילביה. ב-2009 שיחקה בסרט "ארץ יצורי הפרא" את אימו של מקס.
ב-2010 שיחקה ב"פרסי ג'קסון וגנב הברק" את סאלי ג'קסון, אימו של פרסי ג'קסון, ושיחקה בקומדיה השחורה "נותנים ת'לב" לצידו של אוליבר פלאט.
ב-2011 שיחקה בסרט "הכתומים" בתפקיד פייג'.
ב-2012 שיחקה בסרטו של ירון זילברמן, "כלים שלובים".
ב-2016 השתתפה בסרטים "אהבה בהפרעה" ו"המלכודת", ובשנת 2017 שיחקה בסרט האימה "תברח", בדרמת הפשע "פושעי נובמבר" ובסרט הדרמה "אנחנו לא שייכים לכאן" (אנ').
ב-2018 שיחקה בסרט "סיקאריו: הנקמה", בדרמה הקנדית "בית קטן וורוד" ובסרט "נוסטלגיה" לצד ג'ון האם. וכן, החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה בכיכובו של ג'ים קארי "ילדותי" ברשת שואוטיים, וגילמה את קייסי, עובדת ממשלה לשעבר בסדרת הטלוויזיה הקומית "פוראבר" בפריים וידאו.
בשנת 2021 גילמה את בורו במיני-סדרת האימה של נטפליקס "טעם דובדבן חדש לגמרי". באותה שנה כיכב בסרט הדרמה "No Future" בתור קלייר, אישה שמתאבלת על מות בנה ומנהלת רומן עם חברו הטוב.
בשנת 2022 גילמה את דמותה של מיה סוריאן בסרט "פרויקט אדם".
חיים אישיים

ב-1990 התחתנה קינר עם השחקן דרמוט מלרוני, וב-1999 נולד בנם. ב-2005 נפרד הזוג וב-2007 התגרש.
הקו הירוק

ערך זה עוסק בקווי שביתת הנשק, הגבול של ישראל עד מלחמת ששת הימים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גבולות הקו הירוק: יהודה ושומרון היו בשליטת ירדן ורצועת עזה נמצאה בשליטת מצרים
הקו הירוק הוא קו שביתת-הנשק של מדינת ישראל עם מצרים, עם ירדן, עם סוריה ועם לבנון, כפי שנקבע בהסכמי שביתת הנשק שנחתמו בשנת 1949, לאחר מלחמת העצמאות, עם חריגות מסוימות שנתקבעו בראשית שנות ה-50 ועד מלחמת ששת הימים בשנת 1967. שמו ניתן לו משום שבמפות המודפסות שלפני מלחמת ששת הימים, הוא סומן בצבע ירוק. כינויים נוספים לקו הירוק הם "גבולות 4 ביוני 1967", "גבולות 67" וגם "גבולות 48".
במפה הרשמית של מדינת ישראל, עליה החליטה ועדת השרים לענייני ביטחון של ממשלת ישראל באוקטובר 1967, על בסיס קווי הפסקת האש של מלחמת ששת הימים, הקו הירוק אינו מסומן.
גבולותיה של ישראל לפני 1967 שיקפו את פרישׂת הכוחות הישראלים והערבים בעקבות הסכמי שביתת הנשק לאחר מלחמת העצמאות והשינויים שחלו בראשית שנות ה-50. רשמית לא היה זה קו גבול אלא קו הפרדת הכוחות בין ישראל לשכנותיה.
"בעיני העולם, זהו קו הגבול המזרחי של מדינת ישראל, אך המדינה איננה מקבלת טענה זו, ולתפיסתה קו זה אינו קיים. קו גבול אחר – אם ייקבע – ייקבע בהסכם בין מדינת ישראל למדינה פלסטינית, אם זו תקום אי פעם".
רוב חלקי הקו הירוק משמשים היום כגבול מינהלי בין השטחים עליהם חלה ריבונות ישראל, לבין שטחים המנוהלים על-ידה באמצעות ממשל צבאי או על-פי הסכמים עם הרשות הפלסטינית. לדוגמה, בהסכם לשיתוף פעולה שנחתם בין ארגון מגן דוד אדום ומקבילו הסהר האדום הפלסטיני בדצמבר 2005 נקבע כי הקו הירוק יגדיר את הגבול בין תחומי הפעילות הגאוגרפיים של הארגונים.
הקו הירוק כפי שהיה מסומן בירוק במפות המודפסות עד מלחמת ששת הימים
תוואי הקו הירוק

"הקו הירוק" הקיף 78% משטחו המערבי של המנדט הבריטי שהחל מ-1922 כבר לא כלל את עבר הירדן המזרחי. הוא חפף פחות או יותר את הגבול של שטח המנדט עם סוריה ולבנון, את רוב הגבול עם מצרים, ואת הגבול עם ירדן בערבה ומטירת צבי ועד חמת גדר. חלק גדול מאזור ההר במרכז הארץ נכבש על ידי ירדן ב-1948. שטח זה סופח על ידי ירדן וכונה "הגדה המערבית" (בערבית: الضّفّة الغربيّة), כלומר, השטח שממערב לנהר הירדן, כדי להבדילו מיתר ממלכת ירדן דאז שנמצאה ממזרח לנהר הירדן. בישראל השטח נקרא "יהודה ושומרון". רצועה צרה לאורך מישור החוף הדרומי עברה לשליטה צבאית מצרית, וכונתה "רצועת עזה" (בערבית: قطاع غزّة).
בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לממלכת ירדן בשנת 1949 נאמר מפורשות שקו זה אינו גבול. הנה שני ציטוטים מההסכם:
סעיף קטן 2 מתוך סעיף 2: "כן מכירים הצדדים כי שום תנאי מתנאי ההסכם הזה לא יחרוץ בשום אופן את זכויותיו, תביעותיו ועמדותיו של כל אחד מהצדדים ביישובה הסופי של שאלת ארץ ישראל בדרך שלום, באשר תנאי הסכם זה נקבעים מתוך שיקולים צבאיים בלבד".
סעיף קטן 9 בתוך סעיף 6: "קווי שביתת הנשק שהוגדרו בסעיפים 5 ו-6 של הסכם זה נקבעו בהסכמת הצדדים בלי לחרוץ מראש סדרים טריטוריאליים או קווי גבול לעתיד לבוא או תביעות של צד מן הצדדים בעניינים אלה".
מדינת ישראל לא הכריזה עם הקמתה על גבולותיה באופן רשמי ולפיכך שימש הקו הירוק כגבול דה-פקטו של ריבונותה. כיום רואות רוב מדינות העולם והארגונים הבין-לאומיים את הקו הירוק כגבול רשמי ולא מכירות בהגדה המערבית רצועת עזה ורמת הגולן כחלק ממדינת ישראל.
בפועל גבולות מדינת ישראל הנוכחיים הם על בסיס הקו הירוק כי ישראל מעולם לא סיפחה את הגדה המערבית ורצועת עזה וסיפחה רק את רמת הגולן ואת מזרח ירושלים.
תוואי הקו הירוק > הבעיות הצבאיות של התוואי

הקו הירוק, בקטעים התוחמים את "יהודה ושומרון" (הגדה המערבית) ואת "רצועת עזה", יצר מחסום סגור בתוך אזור שהיה מיושב בצפיפות, ואשר לא היה בו כל גבול לפני כן. לפיכך, קביעת התוואי המדויק שלו הייתה מסובכת, ופגיעתו ביישובי הסְפר הייתה גדולה. לאורך רוב התוואי קיבע הקו הירוק את מצב החזית בתום מלחמת העצמאות.
קווי שביתת הנשק היו בעלי אופי צבאי טהור, הוכנו בחופזה במטרה לשים קץ לשפיכות הדמים בהקדם האפשרי, ונועדו לספק שלב מעבר רגוע להסכם שלום סופי. כתוצאה מכך, קווי שביתת הנשק נקבעו בלי התחשבות בגבולות הכפרים או בזכויות המים. הם מהווים, למעשה, הסכמים לאי התקפה לפרק זמן בלתי מוגבל, אך אינם מכילים בתוכם שום הוראה לכינון יחסים נורמליים בין מדינות שכנות.
תחילת התקופה מאוגוסט 1949 עד יוני 1956 הייתה כאוטית, אך במהרה עברו ועדות שביתת הנשק שהוקמו על ידי האו"ם לשגרה של תלונות הדדיות בין ישראל לבין שכנותיה. בתחילה הצליחו אנשי האו"ם להתמודד עם תלונות על הפרות של שביתת הנשק ברמת המפקדים המקומיים. אך ההגדרה המעורפלת של הקווים – "קווי הפוגה" – תרמה לכך שככל שהזמן עבר, נוצרה תרבות של תביעה ותביעה נגדית בין הצדדים, בניגוד למטרתן המקורית של הוועדות, ועוצמת התקריות גברה.
אי לכך התרומה של ועדות שביתת הנשק ליצירת קיום בשלום הייתה מוגבלת, מה גם שהסנקציות שהן היו מסוגלות להטיל (גינוי רשמי על ידי מועצת הביטחון) לא היו חזקות. במשך כ־18 שנים, משנת 1949 עד לאחר מלחמת ששת הימים, חוסר ההרמוניה בתוך הוועדות שיקף את מערכת היחסים הקיימת בין המדינות, כך שסכסוכים והתנגשויות בוועדות הפכו לנפוצים, למעט המקרה של הוועדה בין ישראל ולבנון.
ועדות שביתת הנשק היו שונות מאוד זו מזו, ולמעשה היו ארבע משימות שונות של שמירת שלום – תחת ארגון אחד. המחלוקות בוועדת שביתת הנשק עם סוריה התרכזו במאבק על הריבונות על המים באזור המפורז ומעבר לו. סוגיות המחלוקת עם ירדן היו הקו העירוני בירושלים ובמיוחד המובלעת הישראלית בהר הצופים, וכן אזור לטרון שהיה שטח הפקר וכונה "השטח שבין הקווים".
החדירה לתוך ישראל מירדן הביאה לפשיטות תגמול על ידי יחידות צבאיות כגון פעולת קיביה ופעולת נחלין. חוסר שביעות רצונה של ישראל מהתנהגות האו"ם הוביל אותה לפרוש מהוועדה עם סוריה בשנת 1951 ומהוועדה עם ירדן בשנת 1954. לעומת זאת המחלוקות בוועדת ישראל–לבנון היו קטנות יותר בשל היחס הפחות נוקשה של סיורים ישראליים כלפי המסתננים.
תוואי הקו הירוק > פגיעה ברציפות טריטוריאלית של יישובים קיימים

השיקולים שהנחו את הצדדים בעת המשא ומתן על התוואי היו בעיקר צבאיים, אולם בעת שסומן הקו בשטח התגלה כי במקומות רבים הוא חוצה כפרים, או מפריד בין בתי חקלאים לשדותיהם. עקב כך נעשו בו תיקונים קלים, ונקבעו סידורים מיוחדים למעבר מוגבל בין צידיו במקומות מסוימים.
יישובים שנפגעו באופן מיוחד מסימון הקו הירוק הם העיר ירושלים, שהגבול חצה אותה במרכזה, קיבוץ רמת רחל, שהגבול הקיף אותו מכל עבר, העיר הערבית קלקיליה שהגבול עבר בפאתיה, והכפר הערבי ברטעה שהגבול חילק אותו לשניים. כל היהודים שישבו מעברו המזרחי של הקו הירוק, באזור גוש עציון וברובע היהודי של ירושלים העתיקה, נלקחו במהלך המלחמה בשבי הירדנים, והועברו בתום המלחמה לישראל.
התושבים היהודים של כפר דרום ונהריים התפנו במהלך המלחמה, בעקבות לחץ צבאי של מצרים וירדן, בהתאמה. רוב הערבים שישבו באזור שהפך לצד הישראלי של הקו הירוק נמלטו או גורשו במהלך המלחמה. ערבים שנותרו בתחומי הקו הירוק אחרי סגירת הגבול, קיבלו אזרחות ישראלית. אזור טייבה–אום אל-פחם–באקה–טירה, המכונה "המשולש", היה אמור לעבור לשליטה ירדנית, אך ישראל התעקשה לכלול אותו בשטחה, משיקולים צבאיים, ובשל כביש ואדי עארה (נחל עירון) שמשמש עורק תחבורה לצפון הארץ. ירדן הסכימה לכך, מתוך הנחה שמדובר בקו גבול זמני בלבד, ולפיכך הועבר האזור כולו על תושביו לידי ישראל. תושבי האזור הערבים הם כיום אזרחי ישראל.
תוואי הקו הירוק > טשטוש הקו הירוק

בנובמבר 1967 אישרה ועדת השרים לענייני ביטחון את עמדתו של יגאל אלון להפסיק לסמן במפות את הקו הירוק, ובמקומו לסמן את קווי הפסקת האש החדשים, שיסומנו בצבע סגול. מאז 1967 ניכרת מגמה הדרגתית של טשטוש הקו בשטח, בספרי לימוד, ובמפות. הגבול בין ישראל וירדן, מים המלח ועד אילת נותר הקו הירוק, למעט תיקונים קלים שנעשו בהסכמה בין המדינות. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים ונסיגת צה"ל מסיני חזר הקו הירוק להיות גבול ישראל–מצרים.
באתר המפות הממשלתי Govmap מוצגת מפת מדינת ישראל ללא הקו הירוק.
התפתחות היסטורית

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.