stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי גרמניה–תימן
נציגויות דיפלומטיות

תימן מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-2 קונסוליות בפרנקפורט והמבורג, וגרמניה מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא בלבד, אולם היא סגורה כעת בשל מלחמת האזרחים בתימן.
יצחק ברזילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1940 (בן 84 בערך) בגדאד, עיראק
 תאריך עלייה:  1951
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   המוסד
 תקופת הפעילות:  1962–1999 (כ־37 שנים)
 תפקידים בשירות
 ראש אגף תבל ראש מטה לראש המוסד
 
יצחק "איציק" ברזילי (נולד ב-1940) הוא בכיר לשעבר במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, כיהן כראש אגף תבל.
ביוגרפיה

ברזילי נולד בבגדאד שבעיראק. ב-1951 עלה לישראל עם משפחתו. הוא גדל בקיבוץ גבעת השלושה כחבר קבוצת עליית הנוער. כדובר ערבית ואנגלית גויס כנער לקורס קדם-צבאי ושירת בצה"ל בשנים 1958–1962 ביחידה 8200 בתחום ההאזנות.
לאחר שירותו הצבאי שירת במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים במשך כ-37 שנים עד פרישתו ב-1999. הוא הוצב בין השאר בפריז ובאיראן בתקופת שלטון מוחמד רזא שאה פהלווי. שימש בין השאר עוזר לראש המוסד, ראש שלושה אגפים כולל ראש אגף תבל, האגף שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים וראש מטה המוסד. לאחר סיום תפקידיו במוסד עבר למשרד הביטחון שם שירת ביחידה לענייני איראן בראשות אורי לוברני. ברזילי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
ב-2010 פרש מתפקידו במשרד הביטחון לאחר כ-52 שנות שירות במערכת הביטחון. הוא שימש כיו"ר עמותת גמלאי המוסד.
ברזילי עוסק בציור ותיעד ביצירותיו את חוויותיו מהשירות במוסד.
יחידת הפשע הלאומית

| --- | --- |
לוגו יחידת הפשע הלאומיתלוגו יחידת הפשע הלאומית
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 תאריך הקמה:  אפריל 1998 
 תאריך פירוק:  1 באפריל 2006 
 מטה מרכזי:  פימליקו 
 
יחידת הפשע הלאומית (באנגלית: National Crime Squad, בראשי תיבות: NCS) הייתה ארגון משטרה בריטי, שעסק במאבק בפשע מאורגן ורב-לאומי. היא הוקמה באפריל 1998 לאחר איחודן של שש יחידות פשע אזוריות לשעבר, היא התקיימה שמונה שנים עד שהתמזגה עם יחידות של שירות המכס המלכותי ושירות המודיעין הפלילי הלאומי ב-1 באפריל 2006 ליצירת הסוכנות לפשע מאורגן חמור. לאחר חוק הרפורמה במשטרה משנת 2002, דיווחה רשות השירות של יחידת הפשע הלאומית ישירות למשרד הפנים והייתה לה סמכות שיפוט ארצית ובינלאומית. היא לא טיפלה בענייני ביטחון לאומי והפנתה עניינים כאלה לשירות הביטחון המתאים.
תחומי פעילות

NCS עסקה בעיקר בפשע מאורגן, סחר בסמים גדול, רציחות מוזמנות, סחר בנשק, סחר בבני אדם, פשעי מחשבים והיי-טק, זיוף והלבנת כספים, סחיטה, חטיפה ורצח הקשורים לכל אחד מהאמור לעיל. לבסוף, היא הגדילה ותמכה בכוחות שיטור אזוריים ברחבי בריטניה.
ארגון

קציני הארגון הופעלו מתוך כוחות המשטרה מאנגליה ומוויילס, נתמכו על ידי אזרחים ואנשי משטרה מומחים שגויסו ישירות. בראש הארגון עמד מנהל כללי והייתה לו סמכות נרחבת.
המנכ"ל הראשון היה רוי פנרוז ועם פרישתו בשנת 2001, וויליאם יוז, מונה למנכ"ל לפני שעבר להקים את הסוכנות לפשע מאורגן חמור כמנכ"ל מייסד שלה. טרבור פירס, בעבר סגן המנכ"ל נכנס לתפקיד המנכ"ל השלישי לפני שהפך בהמשך למנכ"ל הסוכנות לפשע מאורגן חמור.
מטה NCS היה בפימליקו לונדון, עם שלוש יחידות פיקוד אזוריות: צפון, מזרח ומערב. יחידות אחרות היו היחידה לפשע פיננסי, היחידה לפדופיליה, היחידה הלאומית לפשעי היי-טק וצוות פשעי ההגירה. ה-NCS כלל 1,656 עובדים במשרה מלאה, כולל 5 דירקטורים, 1,169 שוטרים ו-280 אנשי משטרה אזרחיים.
הופעות בסיפורת

ה-NCS הופיעה בסדרת הטלוויזיה NCS: Manhunt, וב-Burnside, ספין-אוף של The Bill.
יחסי גרמניה–תוניסיה

| יחסי גרמניה–תוניסיה |
| --- | --- |
גרמניה: תוניסיה


גרמניה: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 163,610
אוכלוסייה
84,431,715: 12,295,083
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 3,947
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי גרמניה–תוניסיה הם יחסי החוץ בין גרמניה לתוניסיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1956, אז קיבלה תוניסיה את עצמאותה.
היחסים בין שתי המדינות

עד לאירועי האביב הערבי התקיים שיתוף פעולה רופף בין המדינות. היה שיתוף פעולה סלקטיבי בתחומי התיירות והתעשייה הקלה. לחברות גרמניות הייתה חשיבות מועטה לתוניסיה, שאין לה חומרי גלם ושוק קטן וכוח קנייה נמוך. בנוסף לתוניסיה היה גם ברית עם צרפת, כך שליחסי גרמניה-תוניסיה לא היו חשיבות מיוחדת עבור גרמניה או תוניסיה.
עם זאת, אירועי האביב הערבי הראו לממשלת גרמניה כי צפון אפריקה היא בעלת חשיבות רבה לגרמניה, לא מעט בשל הגירה מהאזור למרכז אירופה, וכי מדיניות האיחוד האירופי כלפי מדינות צפון אפריקה הייתה לקויה בחלקה. מכיוון שצרפת איבדה את אמינותה בתוניסיה באמצעות תמיכתה בדיקטטור זין אל-עאבדין בן עלי, גרמניה הציעה עזרה לממשלת תוניסיה להתמודד עם המעבר. שר החוץ הגרמני גידו וסטרוולה היה אחד הפוליטיקאים המערביים הראשונים שביקרו בתוניסיה לאחר האביב הערבי, והציע לממשלת תוניסיה שיתוף פעולה במגוון תחומים.
בשלוש השנים הראשונות שלאחר המהפכה היקף הסיוע הגרמני לתוניסיה היה בסביבות 250 מיליון אירו, מתוכם 60 מיליון אירו נועדו להסדר חוב. גורמים אחדים, שירות חילופי אקדמי גרמני ומכון גתה פתחו תוכניות משלהם עבור תוניסיה. גרמניה גם הציעה לממשלת תוניסיה הכרה ולגיטימציה על הבמה הבינלאומית, במיוחד לאחר שתנועת האננהדה הדתית השמרנית ניצחה בבחירות, בעוד שצרפת, הזהירה מפניהם.
במהלך ההפגנות בשנת 2013 שר החוץ גידו ווסטרוולה והשגריר ינס פלטנר תיווכו באופן מקומי, ובעקבות כך הוקמה ממשלה חדשה.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס וקונסוליה כללית בג'רבה. מאידך, תוניסיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בבון, המבורג ומינכן.
יחסי גרמניה–רואנדה

| יחסי גרמניה–רואנדה |
| --- | --- |
גרמניה: רואנדה


גרמניה: רואנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 26,338
אוכלוסייה
84,431,715: 14,334,764
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 14,098
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 983
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

בניין בברלין בו שוכנות שגרירויות גינאה ורואנדה
יחסי גרמניה–רואנדה הם היחסים בין גרמניה לבין רואנדה.
סקירה כללית

השלטון הגרמני קיבל חסות על רואנדה במסגרת ועידת ברלין של 1884 וב-1890 החליטו המעצמות האירופיות לכלול את רואנדה ובורונדי בשטח ההשפעה של האימפריה הגרמנית. הגרמנים, שכוח האדם שהשקיעו בשליטה באזור היה קטן מאוד, חדרו לאזור בהדרגה. הם שלטו באופן עקיף תוך הסתמכות על האצולה המקומית ועל המלך, שהסכים לקבל את חסותם כהגנה מפני מדינות שכנות ובהן בוגנדה. הגרמנים ראו ברואנדה חלק מ"מזרח אפריקה הגרמנית",
על ידי תמיכת הגרמנים הקולוניאליסטים במונרכיה וההיררכיה הקיימת, תוך העדפת הטוטסי על-פני ההוטו ומינוים לתפקידים משמעותיים במוסדות השלטון והאדמיניסטרציה, החלה להתבסס ההפרדה בין הטוטסי להוטו ברואנדה. הבדלה והפרדה זו נעשתה תוך הבניית תודעה מעמדית בין השתיים, כזו המקבילה לתודעה המעמדית באירופה.
השלטונות הגרמנים יצרו הפרדה בין ההוטו לטוטסי על פי תווי פנים, גובה וצבע עור. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבשו כוחות בלגים מקונגו הבלגית את האזור, ולאחריה נמסרה המושבה לאימפריה הבלגית, כחלק מהקולוניה רואנדה-אורונדי שכללה גם את בורונדי של ימינו. הבלגים המשיכו בהפרדה בין הטוטסי להוטו והעדיפו את הטוטסי על פני ההוטו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר חולקה אפריקה בין המעצמות המנצחות באירופה, ניתנה רואנדה לבלגיה.
גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם רואנדה ב-13 בדצמבר 1963, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מבלגיה. כיום, גרמניה ורואנדה נהנות מיחסים הדוקים ופרגמטיים, כאשר גרמניה נחשבת בדרך כלל בעיני רואנדה כשותפה ללא אג'נדה כלכלית או פוליטית נסתרת. תפיסה נוסטלגית מתקבלת לעיתים קרובות על התקופה הקולוניאלית הגרמנית מכיוון שהיא נמצאת כעת בעבר הרחוק ונתפסת כמציעה ניגוד חד לשלטון הקולוניאלי הבלגי. הסיוע המהיר שניתן על ידי גרמניה בעקבות רצח העם ומלחמת האזרחים בשנת 1994 לא נשכח וממשיך להיות מוערך על ידי הרואנדים.
שיתוף הפעולה בפיתוח בין שתי המדינות הוא מרכיב מרכזי ביחסים הדו-צדדיים. מאז 1962, גרמניה סיפקה למעלה מ-810 מיליון אירו לשיתוף פעולה פיתוח. רואנדה נותרה אחת המדינות העניות ביותר בעולם. למרות כל המאמצים הקודמים לטפח את ההתפתחות וההישגים שהושגו בתחום זה, 40% מהאוכלוסייה עדיין חיים בעוני.
שיתוף פעולה לפיתוח דו-צדדי מתמקד בביזור, ממשל טוב, פיתוח כלכלי בר קיימא, כולל הכשרה מקצועית וניהול פיננסי ציבורי. בנוסף, ממשלת גרמניה מספקת תמיכה לרואנדה בתחומים הכוללים ייצור והעברת אנרגיה, הסמכת סחורות, השכנת שלום ופיוס במדינה.
מכון גתה מיוצג בקיגאלי כמכון עצמאי משנת 2014, בעוד ששירות החילופי האקדמי הגרמני מיוצג על ידי מורה אוניברסיטאי מומחה לגרמנית כשפה זרה ב-Huye מאז 2016. בנוסף לסיפוק תמיכה לתחום החינוך, ארגונים אלו מבצעים פרויקטים תרבותיים ברואנדה ומציעים מלגות.
ברמה המבוזרת, לריינלנד-פאלץ קיימת שותפות הדוקה עם רואנדה מאז 1982 ויש לה משרד תיאום משלה בקיגאלי. כנסיות, בתי ספר, אוניברסיטאות, אוניברסיטאות למדעים יישומיים, עמותות, חברות וקבוצות חברתיות כגון מועדוני ספורט ומוסדות חינוך מעורבים בשותפות. קידום ייחודי זה של חילופי דברים בין חברות אזרחיות משלים שיתוף פעולה בין-ממשלתי.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה ברואנדה שגרירות בקיגאלי.
רואנדה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין.
יואכים מונונגה

יואכים לובנגוואנה מונונגה (נולד ב-30 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר בלגי ומאמן כדורגל בהווה, המשמש כעוזר מאמן בקבוצת לוון הבלגית.
קריירה

מונונגה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוסקרון. לאחר שלא זכה להגיע לקבוצה הראשונה, עבר לטוביזה מהליגה השנייה. בסיום עונת 2007/2008 עלה עם המועדון לליגת העל. בקיץ 2008 חתם במכלן. כבר בעונתו הראשונה, עורר עניין רב בעיני קבוצות רבות בליגה, אך הוא החליט להישאר עוד עונה במכלן. בקיץ 2010 מונה לקפטן.
בינואר 2011 חתם בגנצ'לרבירליגי הטורקית. לאחר שלא זכה לדקות משחק בטורקיה, ב-31 במאי 2012 חזר לבלגיה כאשר חתם בג'רמינל בירסחוט. בקיץ 2013 המועדון התפרק ומונונגה חתם במונס.
ב-21 בספטמבר 2014 חתם במכבי פתח תקווה. ב-27 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בפתח תקווה בניצחון 2–3 נגד הפועל רעננה. ב-1 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בפתח תקווה בניצחון 0–1 נגד מכבי חיפה. ב-1 בדצמבר 2014 הבקיע צמד בניצחון 2–3 נגד בית"ר ירושלים. בשנת 2016 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
בנובמבר 2016 חתם בויטרבסה קלצ'ו מליגה פרו, הליגה השלישית באיטליה. בסיום העונה, פרש מכדורגל.
קריירת אימון

לאחר הפרישה, מונה מונונגה למאמן קבוצת הנוער של לוון, בהמשך מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון.
יחסי בחריין–יוון

| יחסי בחריין–יוון |
| --- | --- |
בחריין: יוון


בחריין: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
760: 131,957
אוכלוסייה
1,616,117: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
43,205: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
26,734: 23,773
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה

שר החוץ של בחריין ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה מארח את שר החוץ של יוון יורגוס קטרונגלוס (אנ'), יוני 2019
יחסי בחריין–יוון (בערבית: العلاقات البحرينية اليونانية, ביוונית: Σχέσεις Ελλάδας και Μπαχρέιν) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה ההלנית.
על פי משרד החוץ היווני "היו תמיד בין שתי המדינות יחסים ידידותיים וחמים בין היתר בשל השפעה הלניסטית קדומה בה. אם כי רובם אתאיסטים ואין קהילה יוונית מאורגנת או כנסייה יוונית-אורתודוקסית במדינה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1973, שנתיים לאחר קבלת העצמאות של בחריין מהממלכה המאוחדת והפיכתה ממדינת חסות למדינה עצמאית.
ייצוג

יוון לא מיוצגת בבחריין בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת כווית. בדרג הקונסולרי מיוצגת יוון בבחריין באמצעות קונסוליית כבוד שהיא מחזיקה במנאמה.
בחריין אינה מיוצגת ביוון כלל, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה בחריין ליוון סחורה בסך 376 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר נחושת ונפט. באותה השנה ייצאה יוון לבחריין סחורה בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי, הסחורה הייתה מגוונת מאוד, הנתח הבולט ביותר בה הוא אבני בניין ונפט.
ראו גם

יחסי יוון–קטר
יחסי אוקראינה – ערב הסעודית

| יחסי אוקראינה – ערב הסעודית |
| --- | --- |
אוקראינה: ערב הסעודית


אוקראינה: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 2,149,690
אוכלוסייה
38,139,491: 34,113,889
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,687: 31,295
משטר
משטר נשיאותי-פרלמנטרי: תאוקרטיה אסלאמית

יחסי אוקראינה–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ערב הסעודית לבין אוקראינה.
היסטוריה

סעודיה הכירה בעצמאותה של אוקראינה בשנת 1992. החל מאפריל 1993 מתקיימים בין המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים. בינואר 2003 ערך נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ביקור רשמי בסעודיה.
בשנת 2015 השתתף הנשיא פטרו פורושנקו בטקס הלווייתו של המלך עבדאללה בן עבד אל-עזיז אאל סעוד.
נציגויות דיפלומטיות

סעודיה מיוצגת באוקראינה באמצעות שגרירות במוסקבה, שמשמשת כשגרירות הן ברוסיה והן באוקראינה.
אוקראינה מיוצגת בסעודיה באמצעות שגרירות בריאד וקונסוליית כבוד בג'דה.
טרויליט

| --- | --- |
משטח של חלק ממטאוריט מונדרבילה שטופל בחומצה חנקתית. טרויליט הוא החומר הכהה המקווקו. רוחב הדגימה כ-3.6 ס"מ
משטח של חלק ממטאוריט מונדרבילה שטופל בחומצה חנקתית. טרויליט הוא החומר הכהה המקווקו. רוחב הדגימה כ-3.6 ס"מ
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Fes
 מערך קריסטלוגרפי:  הקסגונלי
 צורת הגביש:  כמקבצים גרגיריים או חסרי צורה, וכן כנודולה וכלוחיות
 צבע:  חום צהבהב בגוון ארד עד חום אפרפר חיוור
 ברק:  מתכתי
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  אין
 שבירה:  בלתי שווה
 קשיות:  4.5-3.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.79-4.67
 שרטוט:  חום אפרפר כהה
 מינרלים נלווים:  כלקופיריט, מקינואיט, פירוטיט, פנטלנדיט, פיריט, קובניט כרומיט, ספלריט, גרפיט, קמאציט ושרייברזיט.
טרויליט הוא מינרל סולפידי המכיל ברזל השייך ל"קבוצת הפירוטיט", והתגלה בעיקר במטאוריטים של ברזל.
תכונות > הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הטרויליט היא FeS.
הטרויליט יוצר תמיסה מוצקה עם הפירוטיט (Fe1-xS) כאשר ערכי x בנוסחה נעים בין 0 (טרויליט) לבין 0.17, כאשר הנוסחה הממוצעת (המאושרת על ידי הIMA) היא Fe7S8. למעשה הטרויליט הופך לפירוטיט בטמפרטורות נמוכות מ-122°C.
הטרויליט מתגבש במערכת ההקסגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיהקסגונלית דיפירמידלית"  6/m\ 2/m\ 2/m, וחבורת סימטריות מרחבית P63/mmc. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=3.452 ‏ ו-c=5.762.‏
תא היחידה של הטרויליט הוא צירוף של שני תאים במבנה תא היחידה של NiAs כאשר התא העליון מוסט אלכסונית. אטומי הגופרית ארוזים במערך הקסגונלי צפוף, ואטומי הברזל ממלאים את כל האתרים האוקטהדרלים. ההבדל בין פירוטיט לטרויליט הוא שבפירוטיט אחד מאטומי הברזל חסר ונוצרים חללים או אתרים ריקים (vacancies). זו הסיבה מדוע פירוטיט הוא מגנטי בעוד שטרויליט, שבו אין אתרים ריקים, אינו מגנטי.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הטרויליט מופיע בדרך כלל כמקבצים גרגיריים או חסרי צורה, וכן כנודולות וכלוחיות. הקשיות של המינרל בינונית, 4.5-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.85 גרם לסמ"ק. בניגוד לפירוטיט איתו הוא יוצר תמיסה מוצקה הטרויליט אינו כלל מגנטי.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אי-איזוטרופי באופן בולט. גבישי הטרויליט הם אטומים. צבעם חום צהבהב בגוון ארד עד חום אפרפר חיוור, המתכהה במהירות בחשיפה לאוויר. הברק של הטרויליט הוא מתכתי, וגבישיו יוצרים שרטוט בצבע חום אפרפר כהה.
גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה לראשונה במטאוריט שנפל ב-1766 באלבַּרטוֹ (Albareto) שבנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. את המינרל גילה לראשונה אב המנזר הישועי האיטלקי דומניקו טרוילי (Domenico Troili‏; 1792-1722). הוא כתב את התיאור הראשוני של נפילת המטאוריט במסמך בן 43 דפים  Ragionamento della caduta di un sasso  ("בנוגע לנפילת אבן מן האוויר") שהודפס במודנה ב-1766. טרוילי אסף דיווחים מעדי ראייה רבים, בדק את האבן מקרוב וזיהה בה גרגירים זעירים של מינרל בגוון הארד שלו קרא "מרקזיטה" ("marchesita") שבמשך שנים רבות הניחו כי מדובר בפיריט (FeS2). עם זאת, ב-1862, ביצע המינרלוג הגרמני גוסטב רוזה (Gustav Rose‏; 1873-1798) אנליזה למינרל וגילה באמצעות חישובים סטויכיומטריים כי ההרכב הנכון של המינרל הוא FeS. רוזה קרא למינרל החדש טרויליט על שם טרוילי.
בגרמנית יש למינרל שמות נוספים: מטאורקייס (Meteorkies – "חצץ מטאורי") ואייזנקייס (Eisenkies – "חצץ ברזל").
מקור ותפוצה

טרויליט נתגלה בתוך סרפנטין (במחוז דל נורטה בצפון בקליפורניה שבארצות הברית) או בסולפידים של ברזל-נחושת-ניקל במחדר שכבתי אולטרה-מאפי (מרבץ סאלי מאלאי (Sally Malay deposit) באוסטרליה), אבל בדרך כלל מוצאים טרויליט במטאוריטים של ברזל וניקל יחד עם המינרלים קמאציט ((α-(Fe,Ni) וטאניט ((γ-(Ni,Fe), כשהוא מופיע  כנודולות בגודל של כס"מ המוקפות בטבעת דקה של שריברזיט (Fe,Ni)3) פוספיד של ברזל וניקל) או ביחד עם גרפיט. מטאוריט מונדרבילה שנתגלה באוסטרליה ב-1901, המטאוריט במקום האחד עשר ברשימת המטאוריטים של ברזל הכבדים ביותר שנתגלו על פני כדור הארץ, מכיל טרויליט בין 25 ל-35 אחוזים מנפחו.
טרויליט הוא המינרל הסולפידי הנפוץ ביותר על פני הירח. אף שהוא מהווה פחות מאחוז אחד הוא מופיע בכל הדגימות של סלעי ירח שהובאו במסגרת תוכנית אפולו או ממטאוריטים שמקורם בירח, כשהריכוז הגדול ביותר הוא מבזלות של הימות הירחיות.
טרויליט התגלה במטאוריטים שמקורם במאדים. בדומה למטאוריטים מהירח אחוז הטרויליט במטאוריטים ממאדים קרוב ל-1%. אחוז דומה נתגלה על פני כוכב הלכת באמצעות ניתוח הקרקע שביצעו הגשושיות ויקינג 1 וויקינג 2.
בהתבסס על התצפיות שביצעו החלליות מתוכנית וויאג'ר ב-1979 וגליליאו ב-1996 ייתכן שטרויליט נוכח בסלעים של הירחים גנימד וקליסטו של כוכב הלכת  צדק. המידע מתצפיות על הירחים של צדק עדיין מוגבל למדי, אבל מודלים תאורטיים מנבאים כי הליבה של הירח איו מכילה אחוז גדול של טרויליט (כ-22.5%).
כאמור הטרויליט נמצא במספר מקומות רב (נכון ל-2011 הוא נתגלה ב-245 אתרים בעולם), אבל ברוב המכריע של האתרים מדובר במטאוריטים, ונדיר מאוד למצוא טרויליט שנוצר במקור בכדור הארץ. מקומות בהם אפשר למצוא טרויליט שמקורו אינו במטאוריטים כוללים את מכרה אלטה (Alta mine) בבמחוז דל נורטה בצפון בקליפורניה שבארצות הברית; את מרבץ הברזל-ניקל-נחושת בוואאנווי (Wannaway) ומרבץ הנחושת-ניקל במרבץ סאלי מאלאי (Sally Malay deposit)‏, 120 קילומטרים צפונית להולס קריק (Halls Creek) במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה; במחדר אילימואסק (Ilimaussaq) בגרינלנד; ובנורדפיילמרק (Nordfjellmark) שבנורווגיה.
הערות שוליים

↑  IMA/CNMNC List of Mineral Names
↑  אתר Mindat
↑  אתר Webmineral
↑  Gerald Joseph Home McCall, A. J. Bowden, Richard John Howarth,  The history of meteoritics and key meteorite collections עמ' 206, הוצאת Geological Society, שנת 2006, ISBN 1862391947
↑  Iron Meteorites
↑  Grant Heiken, David Vaniman, Bevan M. French,  Lunar sourcebook: a user's guide to the moon עמ' 150, הוצאת CUP Archive, 1991‏ ISBN 0521334446
↑  Yanai, Keizo (1997). "General view of twelve martian meteorites". Mineralogical Journal 19
↑  אתר Mindat
↑  Fran Bagenal, Timothy E. Dowling, William B. McKinnon, Jupiter: The Planet, Satellites and Magnetosphere עמ' 286
↑  אתר Mindat
↑  לרשימה המלאה, הכוללת בעיקר מטאוריטים, ניתן להיעזר באתר Mindat.
יחסי אוקראינה–אזרבייג'ן

| יחסי אוקראינה–אזרבייג'ן |
| --- | --- |
אוקראינה: אזרבייג'ן


אוקראינה: אזרבייג'ן
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 86,600
אוכלוסייה
38,139,491: 10,351,953
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 72,356
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,687: 6,990
משטר
רפובליקה

לאחר פירוק ברית המועצות אזרבייג'ן ואוקראינה קיבלו את עצמאותן מברית המועצות והחלו בידידות קרובה עם כינון היחסים הדיפלומטיים בשנת 1992. היחסים של שיתוף פעולה אסטרטגי, יחסים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים בין שתי המדינות הם ברמה גבוהה מאוד.  בשנת 2001 הקימו שתי המדינות את הארגון לדמוקרטיה ופיתוח כלכלי (GUAM) יחד עם גאורגיה ומולדובה. אזרבייג'ן ממלאת כיום תפקיד חשוב הן בארגון והן במדיניות החוץ של אוקראינה בשל תפקידה האסטרטגי באזור.  אזרבייג'ן עזרה גם לאוקראינה להגן על אתר הכור האטומי בצ'רנוביל.
אוקראינה היא, אחרי טורקיה וישראל, אחת השותפות הצבאיות העיקריות של אזרבייג'ן. קצינים אזריים מאומנים באקדמיות צבאיות באוקראינה וסיוע טכני שונה ניתן על ידי אוקראינה. אוקראינה תומכת בעמדת אזרבייג'ן בפתרון הסכסוך נגורנו-קרבאך נגד ארמניה.  לאחר אירועי ינואר השחור, כ-10,000 איש השתתפו בעצרת בלבוב כדי למחות על ההתערבות הצבאית של רוסיה באזרבייג'ן.  ישנם כ-32,000 אוקראינים המתגוררים באזרבייג'ן, ולמעלה מ-45,000 אזרים חיים באוקראינה. קברו של אוטאמן גולובאטי האוקראיני עדיין מוגן על ידי אזרים ויש גם אנדרטה בלנצ'ראן המוקדשת לקוזאקים.  שתי המדינות תומכות זו בזו בכניסה לארגונים בינלאומיים.  היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1919 לראשונה ואזרבייג'ן מכירה באירועי הולודומור כרצח עם.
יחסים פוליטיים

היחסים בין שתי המדינות הם ידידותיים מאוד.  היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1992. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), בשותפות המזרח, בארגון שיתוף הפעולה הכלכלי בים השחור (BSEC) וכן ב-GUAM.
נשיא אזרבייג'ן, אבולפז אלצ'יביי, הגיע לביקור רשמי באוקראינה ב-12 בנובמבר 1992.  במהלך ביקור זה, אמר כי היחסים עם אוקראינה יהיו בעדיפות ראשונה בקרב כל הרפובליקות של ברית המועצות לשעבר.
נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה, הגיע לביקור רשמי באזרבייג'ן בין התאריכים 26–28 ביולי 1995. הנשיא היידאר אלייב הגיע לביקור רשמי באוקראינה בתאריכים 24–25 במרץ 1997. במהלך הפגישה הוענק לאלייב מסדר הנסיך ירוסלב החכם.  לאחר ייסוד GUAM היחסים האסטרטגיים החלו להתפתח במהירות. אלייב ביקר באוקראינה בשנת 1999 על מנת להשתתף בטקס השבעת קוצ'מה. נשיא אוקראינה הגיע לביקור רשמי באזרבייג'ן בין התאריכים 16–17 במרץ 2000. כתוצאה מהביקור העניק אלייב לקוצ'מה את מסדר איסטיגאל. הנשיא וולודימיר זלנסקי ביקר באזרבייג'ן בתאריכים 17–18 בדצמבר 2019. במהלך הביקור קיים זלנסקי פגישה אישית עם נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב שלאחריה הם קיימו משא ומתן במתכונת מורחבת. בעקבות הפגישה המורחבת, חתמו הצדדים על מסמכים דו-צדדיים כגון פרוטוקול הכוונה בין גנג'ה לאודסה, הסכם בנושא שיתוף פעולה מסחרי, כלכלי, מדעי, טכני ותרבותי בין גובה לטרוסקווץ, הסכם לשיתוף פעולה בין משרד הכלכלה של אזרבייג'ן ושירות הפיקוח הממלכתי של אוקראינה בתנאים של עשיית עסקים. נשיא אוקראינה נפגש גם עם ראש ממשלת אזרבייג'ן עלי אסדוב, השתתף בפורום העסקים האוקראיני-אזרביג'אני, ביקר במרכז התרבות והחינוך האוקראיני של אוניברסיטת באקו הסלאבית ונפגש עם נציגי הקהילה האוקראינית באזרבייג'ן.
יחסים כלכליים

בינואר - מאי 2008 עמד מחזור הסחר בין שתי המדינות על 191.1 מיליון דולר. מחזור המסחר בין שתי המדינות הגיע ל-1.4 מיליארד דולר בשנת 2010. אוקראינה היא אחת השותפות העיקריות לייבוא של אזרבייג'ן.  סחורות עיקריות המיובאות מאוקראינה לאזרבייג'ן הן בעיקר כמוצרי מטלורגיה, מוצרים לבניית מכונות, מוצרים אגרו-תעשייתיים ומוצרי תעשייה כימית. בעוד שסחורות עיקריות שיוצאו מאזרבייג'ן לאוקראינה הן בדרך כלל מוצרים של תעשיית אנרגיית הדלק, מוצרים מתעשייה כימית ומוצרים אגרו-תעשייתיים.
אזרבייג'ן מעניקה לאוקראינה תנאים בלעדיים לאספקת נפט. היקף הסחר בין אוקראינה לאזרבייג'ן גבוה בהרבה בקרב מדינות חבר המדינות. על פי הדיווחים של ועדת המכס הממלכתית של אזרבייג'ן, העסקאות ביניהן הסתכמו בתקופה הראשונה של שנת 2018 ב-334.87 מיליון דולר. במרחב הפוסט-סובייטי, אוקראינה נחשבת לשותפת הסחר השנייה בחשיבותה של אזרבייג'ן אחרי הפדרציה הרוסית. היקף הסחר החל להשתנות מעלה מאז 2005 והסתכם בכ-1.5 מיליארד דולר בשנת 2011 (הנקודה הגבוהה ביותר). עם זאת, החל משנת 2012 מחזור הסחר ביניהם הורע וירד מתחת לסטטיסטיקה של 2011. המצב השתנה רק בין 2016 ל-2017 כך שהיקף הסחר עלה ל-800 מיליון דולר. בשנת 2018 מספר העסקאות בין אזרבייג'ן לאוקראינה הסתכם בכ-829 מיליון דולר. יתר על כן, ההשקעות הישירות מאוקראינה לאזרבייג'ן הסתכמו בלמעלה מ-25 מיליון דולר, ומאזרבייג'ן לאוקראינה היו בסביבות 200 מיליון דולר. כתוצאה משיפור בשיתוף הפעולה הכלכלי בין אזרבייג'ן לאוקראינה, נפתח בית הסחר הראשון באזרבייג'ן בקייב, ופרויקטים דומים מוערכים שיושמו באזורים האחרים של אוקראינה. בית הסחר באזרבייג'ן הושק במטרה לקדם את המותג "תוצרת אזרבייג'ן" בשוק האוקראיני, וכמו כן הוא צפוי לקדם את הייצוא הכללי של מוצרי אזרבייג'ן.
חברת הנפט הממלכתית של הרפובליקה האזרבייג'נית- SOCAR נחשבת לאחת השחקניות המרכזיות להגדלת העסקאות בין אזרבייג'ן לאוקראינה. כך שכתוצאה מהשקעותיה באוקראינה, יש לה 9 תחנות תדלוק באזורי אודסה ומיקולייב באוקראינה, ובעיר הבירה קייב, והיא מתכננת להקים תחנות דלק נוספות באזורים שונים במדינה.
בנוסף, בשנת 2009 רכשה SOCAR את בסיס הנפט של נפטונרייד באוקראינה עם 25,250 מ"ק ומחזור שנתי של 200 אלף מ"ק.
שיתוף פעולה צבאי

בשנת 2006 מכרה אוקראינה 48 T-72AG לאזרבייג'ן. בשנת 2009, אוקראינה סיפקה לאזרבייג'ן, 29 BTR-70, ‏29 תומ"תים 122 מ"מ 2C1 Pink ו-12 תות"תים 152 מ"מ 2S3 Acacia מטוסי אימון קרבי מיג-29‏UB‏, 11 Mi-24.  בשנת 2010 מכרה אוקראינה לאזרבייג'ן 71 BTR-70‏, 7 תומ"תים Carnation 2S1‏ 122 מ"מ, 1 Mi-24P, מערכת ניהול נגד טילים, ו-3,000 רובים ואקדחים. אוקראינה נותרה כאחת השותפות הצבאיות העיקריות של אזרבייג'ן.
יחסי תרבות

מאז 1998, השפה האוקראינית נלמדת באוניברסיטה הסלבית של באקו והתחום האוקראיני נפתח לאחר מכן. בשנת 2001 נפתח בקייב המכון למדע המדינה ע"ש היידר אלייב. מאז 1978 פועלת באוקראינה ספרייה על שם סמד ורגון. אנדרטת טאראס שבצ'נקו נפתחה באזרבייג'ן בשנת 2008.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
אוקראינה מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו.
יחיא אל-משד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בנובמבר 1932 בנהא, מצרים 
 פטירה:  14 ביוני 1980 (בגיל 47) הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  הפקולטה להנדסה אוניברסיטת אלכסנדריה 
 השקפה דתית:  אסלאם
 
יחיא אל-משד (בערבית: يحيى المشد; 1932 – 14 ביוני 1980) היה מדען גרעין מצרי שעמד בראש תוכנית הגרעין העיראקית. הוא נהרג בחדר במלון בפריז ביוני 1980, במבצע המיוחס למוסד.
חיים מוקדמים וחינוך

אל-משד נולד בבנהא שבמצרים בשנת 1932. הוא התחנך בטנטא וסיים את לימודיו במחלקה להנדסת חשמל בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אלכסנדריה בשנת 1952. למרות שנסע ללונדון כדי להשיג את הדוקטורט בשנת 1956, בשל משבר סואץ הוא נסע בסופו של דבר למוסקבה כדי להשלים בה את לימודיו. הוא בילה כשש שנים בברית המועצות לפני שחזר למצרים בשנת 1964 כדי להפוך לפרופסור להנדסת גרעין באלכסנדריה.
קריירה

אל-משד הצטרף לרשות המצרית לאנרגיה אטומית ועבד כמהנדס גרעין עד שהוקפאה תוכנית הגרעין המצרית לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967. לאחר מכן נסע לעיראק שם עמד בראש תוכנית הגרעין העיראקית ופיקח על הסכם שיתוף הפעולה הגרעיני של עיראק עם צרפת. בשנת 1980 הוא סירב לקבל משלוח אורניום מכיוון שלא עמד במפרטים המוסכמים, ולאחר מכן הצרפתים התעקשו על נוכחותו בפריז כדי לקבל את המשלוח.