stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלכות מלחמה
מצוות מיוחדות > אשת יפת תואר

אשת יפת תואר היא דין מדיני המלחמה המתיר לישא אישה מקרב האויב שנלקחה בשבי ישראל, כאשר השובה חושק בה וחפץ לקחתה לאישה, כפי שהיה נהוג בתקופה הקדומה. התורה קבעה מגבלות למעשה זה, שנועדו בין היתר להגן על האישה, ולעדן את יחסם של הלוחמים לנשות האויבים.
וְרָאִ֙יתָ֙ בַּשִּׁבְיָ֔ה אֵ֖שֶׁת יְפַת־תֹּ֑אַר וְחָשַׁקְתָּ֣ בָ֔הּ וְלָקַחְתָּ֥ לְךָ֖ לְאִשָּֽׁה׃ יבוַהֲבֵאתָ֖הּ אֶל־תּ֣וֹךְ בֵּיתֶ֑ךָ וְגִלְּחָה֙ אֶת־רֹאשָׁ֔הּ וְעָשְׂתָ֖ה אֶת־צִפׇּרְנֶֽיהָ׃ וְהֵסִ֩ירָה֩ אֶת־שִׂמְלַ֨ת שִׁבְיָ֜הּ מֵעָלֶ֗יהָ וְיָֽשְׁבָה֙ בְּבֵיתֶ֔ךָ וּבָ֥כְתָ֛ה אֶת־אָבִ֥יהָ וְאֶת־אִמָּ֖הּ יֶ֣רַח יָמִ֑ים וְאַ֨חַר כֵּ֜ן תָּב֤וֹא אֵלֶ֙יהָ֙ וּבְעַלְתָּ֔הּ וְהָיְתָ֥ה לְךָ֖ לְאִשָּֽׁה׃
שלוש המגבלות של התורה הן: האישה צריכה לגלח את ראשה, לעשות את ציפורניה ולהסיר את שמלת שבייה מעליה. לדעת מפרשים, פעולות אלה נועדו לפגוע ביופיה, ובכך להרתיע את החייל מכל קשר איתה. בנוסף עליה להתאבל על הוריה במשך חודש ימים.
ההיתר שניתן לחייל לשאת אישה שבויה עומד בסתירה לפסוק 'לא תחמוד אשת רעך'. התורה, לפי רש"י, מודעת למצבים שבהם אדם לא יכול לעמוד בפני היצר הרע. במקרה זה ובניגוד למצווה לעיל היא מאפשרת לחייל לקחת לו אישה 'יפת תואר'. לפי הרמב"ם, על החייל להמתין כחודש ימים עד שיישא אותה לאישה. אם במהלך זמן זה ימאס בה וירצה להשתחרר ממנה, יהא עליו להוציא אותה לחופשי ולא למכור אותה לעבדות. אם עדיין ירצה בה, יוכל לשאתה, בתנאי שתתגייר. אם היא לא תרצה להתגייר ולהינשא לו, מחובתו להמתין שנים עשר חודשים, פרק זמן שבו אולי תשנה את דעתה. אם גם לאחר מכן לא תתרצה, ישחרר אותה והיא תקבל מעמד של 'גר תושב', כלומר מותר לה לגור בארץ, אך אסור לאיש מישראל לשאתה אלא אם כן התגיירה.
מבחינה תחבירית, הצירוף 'אשת יפת תואר' הוא מבנה סמיכות שונה. סמיכות בעברית היא בדרך כלל צירוף של שני שמות עצם כמו 'יום עבודה'. 'יום' - נסמך ו'עבודה' - סומך. בצירוף 'יפת תואר' הנסמך 'יָפָה' הוא שם תואר. מבנה כזה דומה לצירופים אחרים כמו 'טוב לב', 'נעים הליכות', 'כחולת עיניים' ועוד. במקרה זה הנסמך (יפת) מתאר את הסומך (תואר). צירופים כאלה אינם נפוצים מאוד בעברית.
מצוות מיוחדות > כהן משיח

קודם היציאה למלחמה, מלחמת מצווה או רשות, היו ממנים כהן שתפקידו היה לדבר אל העם שיצאו למלחמה. פעמיים היה הכהן מדבר על העם, פעם ראשונה קדום שיצאו, והיה מכריז שאותן שבנו כרם חדש או אירס אישה, שלא יצא למלחמה, אך אמירה זו הייתה נעשית רק במלחמת הרשות, וכך נאמר בתורה:
וְדִבְּרוּ הַשֹּׁטְרִים אֶל הָעָם לֵאמֹר מִי הָאִישׁ אֲשֶׁר בָּנָה בַיִת חָדָשׁ וְלֹא חֲנָכוֹ יֵלֵךְ וְיָשֹׁב לְבֵיתוֹ פֶּן יָמוּת בַּמִּלְחָמָה וְאִישׁ אַחֵר יַחְנְכֶנּוּ. וּמִי הָאִישׁ אֲשֶׁר נָטַע כֶּרֶם וְלֹא חִלְּלוֹ יֵלֵךְ וְיָשֹׁב לְבֵיתוֹ פֶּן יָמוּת בַּמִּלְחָמָה וְאִישׁ אַחֵר יְחַלְּלֶנּוּ. וּמִי הָאִישׁ אֲשֶׁר אֵרַשׂ אִשָּׁה וְלֹא לְקָחָהּ יֵלֵךְ וְיָשֹׁב לְבֵיתוֹ פֶּן יָמוּת בַּמִּלְחָמָה וְאִישׁ אַחֵר יִקָּחֶנָּה.
בפעם השנייה היה הכהן מכריז לאחר שכבר יצאו למלחמה, והיה מחזקם בדברים שלא יפחדו מהאויב, אמירה זו הייתה נעשית בעת שכבר היו קרובים להילחם, וכך מתוארת אמירתו זו בתורה:
וְהָיָה כְּקָרָבְכֶם אֶל הַמִּלְחָמָה וְנִגַּשׁ הַכֹּהֵן וְדִבֶּר אֶל הָעָם. וְאָמַר אֲלֵהֶם שְׁמַע יִשְׂרָאֵל אַתֶּם קְרֵבִים הַיּוֹם לַמִּלְחָמָה עַל אֹיְבֵיכֶם אַל יֵרַךְ לְבַבְכֶם אַל תִּירְאוּ וְאַל תַּחְפְּזוּ וְאַל תַּעַרְצוּ מִפְּנֵיהֶם. כִּי ה' אֱלֹהֵיכֶם הַהֹלֵךְ עִמָּכֶם לְהִלָּחֵם לָכֶם עִם אֹיְבֵיכֶם לְהוֹשִׁיעַ אֶתְכֶם.
הטעם שמינו כהן לתפקיד זה כתב במנחת חינוך ”מפני שהאדם נשמע יותר כשהוא נכבד, צותה התורה להיות הממנה לחזק בדברים טובים מן הכהנים שהם מבחר העם”.
מצוות מיוחדות > איסור פחד בשעת המלחמה

נאמר בתורה "לא תערוץ מפניהם", ולשיטת כמה ראשונים זו מצוות לא תעשה שלא לפחד בשעת המלחמה. כמה אחרונים ביארו שהאיסור הוא בשעת המלחמה עצמה, ואילו לפני המלחמה איש הירא ורך הלבב אינו עובר על הלאו. כמוכן יש מי שכתב שדווקא המביא עצמו לידי פחד עובר על האיסור, ולא מי שהפחד הגיע אליו בעל כרחו.
בעת המלחמה היו ממנים שוטרים מיוחדים חזקים ועזים, שהיו עומדין בסוף כל מחנה ומחנה, והיו מחזיקין בידיהן רצועות או חיצים מברזל, וכאשר היו רואים אנשים שרצו לחזור לאחריהם היו מכים אותם, ואם היה צורך יכולים אותם השוטרים לחתוך את רגליו באותן הרצועות. הטעם לעונש הכבד הזה הוא מחשש שאחרי אותם בודדים שמפחדים ימשכו שאר הלוחמים, ויפסידו במלחמה.
ראו גם

הלכות צבא
אשת יפת תואר
לקריאה נוספת

הערך "מלחמה" באנציקלופדיה תלמודית, כרך מ"ט, ירושלים: יד הרב הרצוג, תשפ"ב, עמ' רצה-תקלט
הרב שלמה יוסף זוין, לאור ההלכה, ירושלים: קול מבשר, תשס"ד, עמ' ט-צ, באתר אוצר החכמה
הרב שלמה גורן, משיב מלחמה, ירושלים: "האידרא רבה", תשע"ט, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף י"ז, עמוד א'
↑  משנה, מסכת סוטה, פרק ח', משנה ז'
↑  משנה, מסכת עירובין, פרק א', משנה י'
↑  אשת יפת תואר בספרי ובפרשנות הקדומה, Academic Studies Press, 2019-12-31, עמ' 626–634
↑  אסא כשר, לרסן את החיה שבאדם, באתר 929, ‏05.10.22
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ח', הלכות ה'–ז'
↑  ריקי בלילבוים, פרק 9, תחביר פלוס, ירושלים: אקדמון, תשנ"ה, עמ' 44
↑  הרמב"ם, ספר החינוך, מצווה תקכ"ד ועוד
↑  משנה, מסכת סוטה, פרק ח', משנה ו'
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548767305171  GND: 4165706-8  LCCN: sh85145141  NDL: 00570803  NLK: KSH2002023078
ז'אק פרומנטל הלוי

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1799 former 7th arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  17 במרץ 1862 (בגיל 62) ניס, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, מוזיקה ליטורגית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  ליאוני הלוי 
 צאצאים:  ז'נבייב הלוי
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1819)  מפקד בלגיון הכבוד (30 ביולי 1858) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אק-פרנסואה-פרומנטל אליהו הלוי (בצרפתית: Jacques-François-Fromental-Élie Halévy; ‏27 במאי 1799 – 17 במרץ 1862) היה מלחין יהודי-צרפתי.
קורות חייו

הלוי נולד בפריז, בנו של החזן אלי חלפון הלוי, שהיה מזכיר הקהילה היהודית של פריז, סופר ומורה לעברית. השם פרומנטל, שבו נודע בדרך כלל, נקרא על שמו של יום הולדתו בלוח המהפכה הצרפתית. הוא התקבל לקונסרבטואר של פריז בגיל תשע או עשר (הרישומים נחלקים בנושא זה) בשנת 1809 והיה תלמידו של לואיג'י כרוביני ובהמשך בן חסותו. אחרי שני ניסיונות שהביאוהו למקום השני, זכה בפרס רומא בשנת 1819 על הקנטטה "ארמיני".
עם שובו לפריז, כתב לפי הזמנה מארש אבל עברי "ממעמקים" (ע"פ תהילים ק"ל), לשלושה קולות ותזמורת לטקס אזכרה לדוכס הנרצח דה ברי, שהתקיים ב-24 במרץ 1820. יצירה זו פרסמה את שמו ברבים.
הלוי היה מנצח מקהלה בתיאטרון האיטלקי ותוך כדי כך השתדל להביא אופרה שלו לידי ביצוע. בעקבות הצלחתה הצנועה מאוד של "ל'ארטיזן", באופרה קומיק בשנת 1827 התקדם הלוי לתפקיד מנצח מקהלה באופרה. אותה שנה התמנה לפרופסור להרמוניה וליווי בקונסרבטואר, ובהמשך לפרופסור לקונטרפונקט ופוגה בשנת 1833 ולקומפוזיציה בשנת 1840. הוא נבחר לאינסטיטוט דה פראנס בשנת 1836.
ב"היהודיה", בשנת 1835, לא זו בלבד שהלוי נחל לראשונה ניצחון בינלאומי גדול, אלא גם הגיש לעולם יצירה, שהייתה לאחת מאבני הפינה ברפרטואר הצרפתי למשך מאה שנה, שבמהלכן תפס תפקיד אלעזר את מקומו כאחד התפקידים הנבחרים בעיני טנורים כמו אנריקו קארוזו. האריה הגדולה היא "Rachel, quand du Seigneur la grâce tutélaire:" "רחל, כאשר האל ברוב חסדו מסר בידי את עריסתך". הריטורנלו התזמורתי שלה הוא הציטוט היחיד מן המוזיקה של הלוי שברליוז כלל ב"תורת התזמור" שלו, בשל השימוש התזמורתי הראשון הנעשה בו בקרן הצרפתית בעלת השסתומים. קרוב לוודאי, מכל מקום, שהאריה הזו הוכנסה לאופרה אך ורק לבקשת הטנור הגדול אדולף נורי, ששר את התפקיד בהצגת הבכורה וייתכן שהציע את הטקסט לאריה. "היהודיה" היא אחת האופרות המפוארות ביותר בז'אנר ה"גראנד אופרה" ויש בה בלט רשמי, מקהלות גדולות, תהלוכת ראווה במערכה הראשונה וחגיגות מרשימות במערכה השלישית. האופרה מסתיימת בכך, שהגיבורה משליכה את עצמה אל תוך חבית שמן רותח במערכה החמישית. מאהלר ביטא את הערצתו הגדולה אליה במילים: "אני המום ונפעם כולי מן היצירה הנפלאה, המלכותית הזאת. אני רואה בה את אחת האופרות הנהדרות ביותר שנוצרו ביום מן הימים."
אחרי "היהודיה" היו להלוי הצלחות מעטות, יחסית, אם כי לפחות שלוש אופרות, "מלכת קפריסין (אנ')" (על קתרינה קורנארו), L'eclair
ו"שרל השישי" ראויות להיזכר. כפי שאמר היינה, הלוי היה אמן, אבל "ללא זיק מזערי של גאוניות". עם זאת, הוא היה לביורוקרט מוביל של האמנויות, כשהתמנה למזכיר האקדמיה ועמד בראש ועדות לקביעת הגובה התקני של ה-לה בתזמורות, לחלוקת פרסים לאופרטות וכדומה. הצייר דלקרואה מביא דיוקן מצמרר של התדרדרותו של הלוי ביומניו (5 בפברואר 1855): "הלכתי אל בית הלוי, שלהט עד להחניק בחום התנור שלו. אשתו עלובת הנפש מילאה את הבית עד לעייפה בקישוטים חסרי ערך וברהיטים ישנים, והסוף יהיה, שהטירוף הזה ידחף אותו לבית חולים לחולי נפש. הוא השתנה ונראה קשיש בהרבה, כמו אדם הנגרר הלאה בניגוד לרצונו. איך הוא יכול לבצע עבודה רצינית במהומה הזאת? משרתו החדשה באקדמיה ודאי גוזלת חלק גדול מזמנו ומקשה עליו יותר ויותר למצוא את שלוות הנפש והשקט, שהוא זקוק להם לעבודתו. הסתלקתי מן הגיהנום הזה מהר ככל שיכולתי. האוויר ברחוב נראה בפירוש משיב נפש."
הלוי מת לאחר פרישה בניס, שנוספה זמן לא רב קודם לשליטת צרפת.
משפחת הלוי

אחיו של ז'אק הלוי היה הסופר וההיסטוריון ליאון הלוי, שכתב ביוגרפיה מוקדמת של אחיו והיה אביו של לודוביק הלוי, ליבריתן של אופרות צרפתיות רבות, ביניהן כרמן של ביזה.
אשתו של הלוי, ליאוני (צר'), גם היא ממוצא של מגורשי פורטוגל, הייתה צעירה מבעלה בכ-20 שנה וסבלה מבעיות נפשיות קשות בתקופת נישואיהם. אחרי מותו התאוששה והייתה לפסלת מוכשרת. בתם ז'נבייב נישאה למלחין ביזה, שהיה מתלמידיו של הלוי בקונסרבטואר. אחרי מות ביזה נישאה בשנית והייתה לאשת חברה פריזאית. מרסל פרוסט השתמש בדמותה כמודל לדוכסית דה גרמנטה בסדרת ספריו, "בעקבות הזמן האבוד".
מונומנט לפרומנטל הלוי
בית ישראל (קיבוץ)

אין תמונה חופשית
בית ישראל הוא קיבוץ עירוני בשכונת גילה א' שבירושלים. בקיבוץ, הממוקם בתוך מתחם דיור ציבורי של עמידר אשר שימש בעבר כמרכז קליטה, חברים דתיים וחילונים, יוצאי קיבוצים וערים מכל רחבי הארץ, והוא פועל לחיזוק השכונה דרך פרויקטים חברתיים וחינוכיים.
היסטוריה

הקיבוץ הוקם בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 על ידי גרעין ובראשו הושע פרידמן בן שלום מקיבוץ סעד ואשתו אורלי מבית השיטה, שחזרה בתשובה. הושע הוא אדמו"ר משושלת חסידות פשקאן ומנהל אורח חיים חסידי-ציוני. סביבו, בהמשך לאביו, מתקיימת קהילה המקבילה לחצר חסידית בהתנהלותה. אנשי הקהילה החסידית הם תכופות חברי קיבוץ ו/או מורים במכינה הקדם-צבאית.
המטרה התאורטית להקמת הקיבוץ היה שינוי מטרת העל של הקיבוצים מהתיישבות חקלאית להתערות עירונית בחברה הישראלית, ומתוך רצון לבנות קהילה שיתופית היונקת ממקורות הרוח היהודיים ומתמודדת עם בעיות השעה הבוערות בחברה הישראלית. הקיבוץ שם לו מטרה לקחת חלק בבניית החברה בישראל, תוך שימת דגש על תרבות חיים יהודית, סובלנות, קבלה וערבות הדדית. במהלך השנים התאספה סביב הקיבוץ קהילה של משפחות ויחידים המונה כיום כ-200 חברים.
במסגרת הקיבוץ פועלת מכינת בית ישראל, המכינה הקדם צבאית הראשונה המשותפת לדתיים וחילונים. המכינה הוקמה בשנת 1997 בידי חברי הקיבוץ, בעקבות רצח רבין, מתוך מטרה להביא לקירוב לבבות וליצור מכנה משותף בין הזרמים השונים בחברה הישראלית, תוך שילוב חיי קומונה, עיסוק מעמיק בזהות יהודית ופעילות חברתית וחינוכית.
חברי קהילת בית ישראל, הקיבוץ העירוני וחניכי המכינה פעילים חברתית בשכונה במגוון תחומים - במסגרות חינוכיות, במניינים בבית הכנסת או בפרויקטים חברתיים. חברי הקהילה מקיימים אורחות חיים קהילתיים הנעים על כמה צירים: בית כנסת, חגים, ארוחות משותפות ולימוד. במקביל, ילדי הקהילה מתחנכים, יחד עם ילדי כלל השכונה, בשלושה גנים עירוניים-צבוריים ובבית ספר ממ״ד ׳בית-ישראל׳ שאנשי הקהילה מלווים. חלק מחברי הקהילה פעילים בפרויקטים השונים שהמכינה מפעילה, כגון המשחקייה או מרכז הלמידה, וחלקם גם מלמדים או מדריכים במכינה.
בשנים האחרונות פועל בקיבוץ כפר סטודנטים של תנועת הבוגרים של בני עקיבא.
מחלוקת הדיור ציבורי

אנשי הקיבוץ והחסידות עוברים לגור בשכונה מבחירה ו"שליחות" לדבריהם, לעומת תושבים הנאלצים להגיע לשם בלית ברירה, רובם יוצאי עדות המזרח או ברית המועצות, הנמצאים במעמד סוציו-אקונומי נמוך. הפער הזה יצר מתח בין הקבוצות בשכונה.
בשנים 2020-2021 צפה בתקשורת הישראלית ביקורת על הקיבוץ בטענה שהוא מנצל דיור ציבורי. כמה מן הכותרות שפורסמו: "הקיבוצים העירוניים: אליטה חדשה ועיוורת"
, "המדינה דורסת את הדיור הציבורי בגילה — ומחלקת מתנות לקיבוץ "בית ישראל", "דיור ציבורי בקיבוץ בית ישראל מנוצל לרעה".
לקריאה נוספת

קרן בלוט ואורנה גלץ-דודי, 2008. "קהילה בתוך קהילה - בניית שותפות בין תושבי שכונת גילה בירושלים לאנשי הקיבוץ העירוני בית ישראל", בתוך: יובל דרור (עורך), הקבוצות השיתופיות בישראל, יד יצחק טבנקין, עמ' 324-299.
הערות שוליים

↑  עמרי די-נור, קצת על קהילת בית ישראל, באתר טבע עברי, ‏12.06.2010
↑  יונית נעמן, הקיבוצים העירוניים: אליטה חדשה ועיוורת | מיכה רחמן, באתר העוקץ, ‏2020-04-08
1 2   עדי כהן, המדינה דורסת את הדיור הציבורי בגילה — ומחלקת מתנות לקיבוץ "בית ישראל", באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמית הלוי

עמית הלוי (נולד ב-5 ביוני 1971, י"ב בסיוון ה'תשל"א) הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, שמשמש נציג מחוז ירושלים בתנועה. הוא ייסד את המכללה למדינאות, ועמד בראשה במשך 13 שנים.
ביוגרפיה

הלוי נולד בחיפה, בנם השני של שם-טוב (שמי) הלוי ועפרה הלוי לבית פרוש. הוא דור עשירי[דרוש מקור] בארץ מצד אמו. אביו הוא מצאצאי גדולי רבני טורקיה, הרב חיים פלאג'י והרב חיים בכור הלוי (חיב"ה). סבו עלה לארץ ישראל בשנות ה-30 מאיזמיר שבטורקיה.
הלוי למד בישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה והיה שחקן מצטיין בקבוצת הנוער של הפועל בכדורסל. בהמשך למד כעשר שנים בישיבת מרכז הרב, ושירת בצה"ל בחטיבה 7 של חיל השריון.
בשנות ה-90 היה פעיל מרכזי בתנועות המחאה נגד הנסיגה מרמת הגולן והסכמי אוסלו. עבודתו הציבורית הראשונה הייתה בין השנים 2000–2002, אז עסק בקליטת עולי ארצות הברית בגולן מטעם משרד השיכון.
בשנת 2001 התחתן ועבר ליישוב נגוהות שבדרום הר חברון. היה שותף להקמת שכונה חדשה בגבעה המערבית של היישוב וניהל בו מוסד חינוכי. בהמשך עברה המשפחה לירושלים ולגבע בנימין.
הלוי הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית.
המכללה למדינאות

לאחר שעבר ליישוב קדומים שבשומרון, הקים הלוי בשנת תשס"ז (2007) יחד עם שותפו ד"ר אסף מלאך את "המכללה למדינאות" (אשר נקראה בראשית הדרך "המכללה למדינאות יהודית וחשיבה אסטרטגית"), כמוסד אינטלקטואלי המבוסס על הגות יהודית ציונית, במטרה להכשיר מדינאים ומנהיגי ציבור, "בעלי תודעה היסטורית, עומק מחשבתי ורוחב דעת". המכללה עברה אחרי שלוש שנים לירושלים ושם התבססה כבית ספר למנהיגות ציבורית. במהלך השנים במכללה הלוי פרסם מאמרים רבים וערך כמה ספרי לימוד לקורסים שונים של המכללה.
פעילות פוליטית

הלוי נבחר בשנת 2002 כחבר מרכז הליכוד וכחבר מזכירות הליכוד. בשנת 2017 הוזמן על ידי שרת התרבות והספורט, מירי רגב, לשמש כראש מטה במשרד ונשא בתפקיד זה במשך כשנתיים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת התמודד בבחירות המוקדמות בליכוד על משבצת מחוז ירושלים. הלוי ניצח בהתמודדות בהפרש גדול והוצב במקום ה-36 ברשימת הליכוד לכנסת ה-21. הליכוד זכה ב-35 מנדטים, והלוי לא נבחר לכנסת. ב-1 במאי 2019 הלוי הגיש עתירה לבית המשפט על תוצאות הבחירות, על פיה היו אי-סדרים בספירת הקולות ויש להוסיף קולות לליכוד, אך הכנסת פוזרה לפני שבית המשפט הכריע בעתירה. במהלך המשפט העלה הלוי טענות קשות על התנהלותה של ועדת הבחירות המרכזית והעומד בראשה שופט בית המשפט העליון חנן מלצר. הערעור נדחה כעבור שנתיים באפריל 2021.
בבחירות לכנסת ה-22 ובבחירות לכנסת ה-23 הוצב במקום ה-39 ברשימת הליכוד, ובשתי הפעמים לא נבחר לכנסת. ב-30 ביולי 2020 נכנס לכהן בכנסת ה-23 עם פרישתו של אמיר אוחנה במסגרת "החוק הנורווגי". במקביל הוא כיהן כחבר דירקטוריון קרן קיימת לישראל.[דרוש מקור] בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-35 ברשימת הליכוד בכנסת ולא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודד בפריימריז בליכוד על משבצת מחוז ירושלים והוצב במקום ה-36 ברשימה. הוא שב לכהן כחבר הכנסת לאחר שהשר עמיחי שיקלי התפטר מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, וצורף לוועדת חוץ וביטחון של הכנסת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פעל הלוי בוועדת חוץ וביטחון כנגד הפסקת הלחימה ברצועת עזה, הוביל קו ימני ברור במטרה להוביל לניצחון ברור של צה"ל על חמאס. הוציא חוברת ופרסומים שונים בציבור. בין השאר לאחר התפטרות שר הביטחון לשעבר יואב גלנט מהכנסת, הלוי מתח עליו ביקורת חריפה שלשיטתו שגה גלנט בהובלת המלחמה, במטרות ובאסטרטגיה.[דרוש מקור]
חיים אישיים

הלוי מתגורר בירושלים. אשתו, הרבנית והמשפטנית עירית הלוי, היא אשת חינוך שהקימה בעבר מדרשה תורנית לבנות, ניהלה מכינה קדם-אקדמית וכיום היא ראש אולפנת צביה בירושלים. לזוג שישה ילדים.
הערות שוליים

↑  עמנ (י-ם) 3136-05-19 עמית הלוי נ' יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-21 חנן מלצר ואחרים
↑  עטרה גרמן, ‏סרוג חדש מהליכוד: עמית הלוי הושבע לחבר כנסת, באתר "סרוגים", 3 באוגוסט 2020
↑  הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה, באתר GOV.IL
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון • עבד |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| הציונות הדתית (6) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (23) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| עוצמה יהודית (7) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • אליהו  • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
| הרוב הלאומי (1) | רול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393658105171  VIAF: 70152501079210680747   WorldCat (עם VIAF): 70152501079210680747
מרדכי רבינזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביולי 1877 נבהרדק, בלארוס 
 פטירה:  16 במרץ 1953 (בגיל 75) 
 
מרדכי רבינזון (ב' באב תרל"ז, 12 ביולי 1877 - כ"ט באדר תשי"ג, 16 במרץ 1953), היה סופר, מסאי, ומבקר ספרות עברית.
תולדות חייו

נולד ב-1877 בנובוגרודוק, פלך מינסק. למד בישיבות סלובודקה וטלז והוסמך לרבנות. למד באוניברסיטת ברן ובסורבון, והוכתר בתואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1907. משנת 1897, פרסם מסות ב"הצפירה", היה בין המשתתפים הקבועים ברשימות, פיליטונים ומאמרים בענייני יהדות, ומחבר מאמרים ראשיים. השתתף ב"הזמן", ובמערכת "תושיה" של בן אביגדור. ב-1912 מונה כרב מטעם בבוברויסק. בשנות מלחמת העולם הראשונה שהה באוקראינה. ב-1925 עלה לארץ ישראל, ובשנים 1930־1947 ניהל את "ספריית ירושלים" של בני ברית. בא"י המשיך לפרסם רשימות ומסות על סופרים וספרים. בשנותיו האחרונות התפרנס מתרגום ועריכה (ספר זיכרון רדושקוביץ).
ספרו "ספרותנו החדשה", על תולדות הספרות העברית החדשה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה, זכה להצלחה רבה, ויצא לאור בכמה מהדורות. אלפי מסותיו מפוזרות ב"הזמן", "הצפירה", "השילוח", "המליץ", "התקופה", "הארץ", "העולם", "מאזנים", "גליונות", "בצרון", "דואר היום", ועוד. מקצת ממסותיו כונסו לספרו "דיוקנאות מסופרי הדור" (תרצ"ב).
לפי חיים תורן, מרדכי רבינזון היה משומרי הספרות העברית הנאמנים, והקו האופייני המציין את אישיותו ואת דרכו בביקורת הספרות הוא: יושר-לב, כנות, מצפון, וראייה מעמיקה.
"ספרותנו החדשה"

הספר "ספרותנו החדשה" כולל מונוגרפיות על תולדות הסופרים העבריים החל מאברהם מאפו ועד למרדכי זאב פיארברג, תוכן יצירתם, והשקפה ביקורתית על תכונתם וערכם. להבדיל מפישל לחובר שהחל את הספרות העברית החדשה ברמח"ל, ויוסף קלוזנר שהחל את הספרות העברית החדשה בנפתלי הרץ ויזל, רבינזון סבר שספרות יפה ראויה התפתחה בעברית רק במחצית השנייה של המאה ה-19, ולפיכך החל את ספרו באברהם מאפו. רבינזון התאים לכל משורר וסופר סוגה ספרותית המאפיינת אותו, והסביר מה תכונתו הכללית.
הספר נחשב לספר הלימוד הראשון לספרות העברית החדשה, ובישר את הספרים היסודיים והמקיפים של לחובר וקלוזנר.
"דיוקנאות מסופרי הדור"

הספר "דיוקנאות מסופרי הדור", הכתוב מתוך גישה ביקורתית מקורית ונועזת יותר, הוא קובץ מסות על עשרים ואחד ממשוררי וסופרי הדור הראשון לתחייה, דור תוסס ומסובך, הורס ובונה, שיוצריו הגו עם הציבור ברגש עז ורוטט ובצורה הרבה יותר אמנותית מאבות הטיפוס שלהם, לאחר שתור הקלסיות עם שלימות האמון ופשטות החיים כבר עברו.
שמות המסות שבספר: חיים נחמן ביאליק: משורר המסורה, שאול טשרניחובסקי: השירה הפיזיולוגית, ש. בן-ציון: קץ התקופה, אהרן אברהם קבק: רומן ה"פלירט", יצחק דב ברקוביץ: התלישות הסוציאלית, ג. שופמן: הרשימה הפסיכולוגית, יעקב שטיינברג: הסיפור האימפרסיוניסטי, יעקב כהן: השירה האינטימית, ז. שניאור: שירת התעיה, דב קמחי: הדגנרציה והגאולה, א. ראובני: מהווי המולדת, יהודה בורלא: המזרח המתעורר, דוד שמעונוביץ: נדודים, אורי צבי גרינברג: המהפכה העברית, ש. י. עגנון: סיפורי יראים, אביגדור המאירי: סיפורי מלחמה, דבורה בארון: מן העיירה הליטאית, אלישבע: מארץ הסובייטים, אשר ברש: גליציה, ש. צמח: היהודי החדש, משה סמילנסקי: החלוציות.
ספריו

העתיד הפרטי והעתיד הלאומי ביהדות, אודסה: אחיאסף, תרס“ז–תרס”ח.
המיסטיציסמוס בתלמוד, אודסה: אחיאסף, תרס“ח.
ספרותנו החדשה: תולדות ספרותנו העברית החדשה, וילנה: הוצאת רוזנקרנץ ושריפטזטצר, תרע"ג.
דיוקנאות מסופרי הדור: מסות, ירושלים: דפוס הסולל, תרצ"ב.
ספרותנו היפה: מביאליק ועד ימינו, אחיאסף, תש"ד - תש"ז (עם חיים תורן).
הערות שוליים

1 2  חיים תורן, עם יובלו השבעים של ד"ר מרדכי רבינזון, העולם מ"ג, 31 ביולי 1947, עמ' 569
↑  כולל תולדות מפורטות, דברי הערכה מקיפים, ביבליוגרפיה, ופרקי יצירה נבחרים בשלושה כרכים: מביאליק עד שמעוני, משניאור עד שוהם, מאורי צבי גרינברג עד שמשון מלצר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266823805171  PLWABN: 9810609826405606  BnF: cb11259777c (data)  CiNii: DA1671293X  GND: 1055381996  ISNI: 0000 0000 6694 9471  LCCN: no00010505  NLA: 35809969  NTA: 296066591  RERO: 02-A018808125  SUDOC: 077873246  VIAF: 58617141   WorldCat (עם VIAF): 58617141