stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארווינג מוסקוביץ'
פעילותו במזרח ירושלים > קרן אוורסט

"קרן אוורסט" המכונה גם "ידידי אוורסט האמריקאים" או "חברי אוורסט ארצות הברית", היא קרן התומכת בהתיישבות היהודית ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הקרן נוהלה על ידי מוסקוביץ' ורעייתו צ'רנה.
הקרן מעניקה סיוע כספי לעמותות הפעילות בתחום ההתיישבות היהודית ברובע, כדוגמת עטרת כהנים. בין פעולותיה הבולטות:
בשנת 1993 רכשה הקרן את השטח בו שכן בעבר בית הכנסת אהל יצחק ויזמה את שחזור בית הכנסת ומימנה חפירות במתחם לכיוון מנהרות הכותל.
בה'תשס"ט יזמה הקרן בניית דירה בבית ויטנברג. הבית נקרא "בית רועי", ע"ש רס"ן רועי קליין ש"מסר נפשו בקרב בהגנה על חבריו".
תמיכה בארגונים שונים

מוסקוביץ' היה יהודי דתי, ותרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל. בשנת 2005, למשל, תרם $6,500,000 ל-80 ארגונים שונים.
מוסקוביץ' היה אחד התומכים העיקריים של "עמותת עטרת כהנים", יחד עם איל ההון האמריקאי ג'ו מרמלסטיין ומארק בלזברג הקנדי. מוסקוביץ' תרם $2,350,000 לעמותה בשנת 1994. ב-1996 השתתף בטקס הכנסת ספר תורה לישיבה של העמותה, ושם אמר: ”אסור לנו לשכוח לרגע שהדור שלנו נבחר להגשים את שיבת ציון. אחרי שהקרבנו אלפיים שנה למען חלום השיבה לירושלים, אסור לנו לתת לזה לחמוק מבעד לאצבעות.”
עם הגופים הישראליים שזכו לתמיכות משמעותיות ממנו נמנים: ישיבת מרכז הרב, ישיבת בית אל, קרן חברון, ארגון ישראל הצעיר, ארגון ציוני אמריקה, מועצת יש"ע, וערוץ 7. מוסקוביץ תרם גם לארגונים לא-ישראליים בעלי אידאולוגיה שמרנית, כגון:
"Americans for a Safe Israel", "Center for Security Policy", "Jewish Institute for National Security Affairs"
"One Israel Fund", "Hudson Institute", "American Enterprise Institute".
מוסוקביץ' שימש יועץ מומחה במרכז אריאל למחקרי מדיניות.[דרוש מקור]
ב-1994, כחודש לאחר טבח מערת המכפלה, פורסם בעיתון "Jewish Press", היוצא לאור בברוקלין, מאמר פרי עטו שבו כתב: ”ערבים רוצחים ופוצעים יהודים בישראל מדי יום, ורק כשקם יהודי בודד שזועם על הטרור הערבי, ופוגע בערבים - פתאום קמה צעקה מחרישת אוזניים ברחבי העולם. ממשלת ישראל נדרשת "לפצות" את הערבים על פשע שלא ביצעה. יש קריאות לפנות את כל יהודי חברון, יהודה ושומרון.” במאמר טען שעל ברוך גולדשטיין השתלטה אי שפיות זמנית ומשווה את הרצח לרצח של האחים לייל ואריק מננדז שרצחו את הוריהם בארצות הברית ב-1989.
מוסוקביץ' התנגד בחריפות לתהליך אוסלו, והתבטא לא פעם בגנות יצחק רבין.[דרוש מקור]
במכתב למערכת ששלח ל"וושינגטון פוסט" ב-1997, כתב: ”אם תהליך השלום לא מסוגל לעכל את נוכחותן של 50 משפחות יהודיות בסמוך לכותל המערבי, אזי מדובר בתהליך שברירי בלתי תקין. פסילה של פרויקט בנייה על הר הזיתים רק בגלל קרבתה לשכונה ערבית מעניקה הכשר להנחת היסוד של יאסר ערפאת, לפיה פלסטינים וישראלים לא מסוגלים לחיות ביחד בירושלים. בכל מקום אחר בעולם מקרה כזה היה מוגדר כגזענות.”
היה ידוע כתורם לאליאנה רוס-לאטינן, נציגת פלורידה בקונגרס.
הערות שוליים

↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
1 2  רשימת המשפיעים - ארווין מוסקוביץ, באתר "ירושלים ברשת".
1 2  מתוך מאמר של צדוק יחזקאלי בעיתון ידיעות אחרונות מ-4 באוקטובר 1996. מצוטט כאן.
↑  אתר האינטרנט של "קרן מוסקוביץ'"
1 2  פרופיל של ארווינג מוסקוביץ' (באנגלית) הכולל סקירה של הונו ופעילותו.
↑  אתר "פרס מוסקוביץ' לציונות"
↑  עוזי ברוך, גם השנה: פרס מוסקוביץ' לציונות, באתר ערוץ 7, 30 בדצמבר 2008
↑  E. Wohlgelernter, "His Money Talks," Jerusalem Post, January 12, 1999.
↑  נתנאל לייפר, ‏חדשות: ארווין מוסקוביץ מתכנן להקים מלון פאר ליד גוש עציון,  באתר כיפה, 29 ביוני 2015
↑  בית הכנסת שקם לתחייה, באתר איגוד בתי-הכנסת העולמי
↑  רס"ן רועי קליין ז"ל;
רותי אברהם הנצחה: "בית רועי" בסמוך ל"בית שרון"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007598765405171  VIAF: 3312147270506335700000   WorldCat (עם VIAF): 3312147270506335700000
הר מאראפי

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,885 מ' 
 מדינה:  אינדונזיה 
 מיקום:  Tanah Datar, אינדונזיהאינדונזיה
 רכס הרים:  הרי באריסן 
 קואורדינטות:  0°22′50″S 100°28′24″E﻿ / ﻿0.38055555555556°S 100.47333333333°E﻿ / -0.38055555555556; 100.47333333333
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פהר מאראפי(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פהר מאראפי(למפת סומטרה רגילה) ת. מלזיההר מאראפי(למפת סומטרה מוגדלת) תאי. מלזיההר מאראפי
 
מאראפי (באינדונזית: Gunung Marapi, בג'אווי : ماراڤي או ڬونوواڠ ماراڤي) הוא הר געש מורכב במחוז מערב סומטרה (אנ'), אינדונזיה. פירוש שמו הוא "הר האש", והוא הר הגעש הפעיל ביותר באי סומטרה. גובהו 2,885 מטרים. מספר ערים ועיירות ממוקמות מסביב להר, ובהן בוקיטינגי, פדאנג פאנג'נג ובטוסנגקר.
מיתולוגיה

לפי אגדה מקומית, ההר הוא האתר שהתיישבו לראשונה על ידי אנשי מיננגקבאו, לאחר שספינתם נחתה על ההר כשהיא בגודל של ביצה ומוקפת במים. באזור יש מספר רב של אבני קבורה זקופות המכוונות לכיוון ההר, מה שמעיד על משמעותו התרבותית.
התפרצויות

מאז 2011, הר הגעש נמצא ברמה השנייה של מערכת התראה ארבע שכבתית שהוקמה על ידי הסקר הוולקנולוגי של אינדונזיה.
התפרצויות > התפרצות 1979

התפרצות געשית משמעותית התרחשה ב-1979, שבה נהרגו 60 בני אדם. בחודשים אפריל-מאי 2018 התרחשו מפלי אפר לכוון דרום מזרח.
התפרצויות > התפרצות 2023

ב-3 בדצמבר 2023 התפרץ הר הגעש, והביא למותם של 22 מטיילים ואחד נעדר. שלושה בני אדם נפצעו וחולצו. האפר הגיע לגובה של 3 ק"מ, ונפל באזורים סמוכים.
הערות שוליים

↑  Summerfield, Anne; Summerfield, John (1999). Walk in Splendor: Ceremonial Dress and the Minangkabau. UCLA. ISBN 0-930741-73-0.
↑  Miksic, John (2004). "From megaliths to tombstones: the transition from pre-history to early Islamic period in highland West Sumatra". Indonesia and the Malay World. 32 (93): 191. doi:10.1080/1363981042000320134.
↑  Marapi, Mangaraja Gunung Sorik; Mangaraja Gunung Sorik Marapi; Proyek Penerbitan Buku Sastra Indonesia dan Daerah (1979), Turi-turian ni Raja Gorga di Langit dohot Raja Suasa di Portibi, Departemen Pendidikan dan Kebudayaan, Proyek Penerbitan Buku Bacaan dan Sastra Indonesia dan Daerah, נבדק ב-4 בדצמבר 2023 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Indonesian rescuers race to find 12 missing after eruption". France 24 (באנגלית). 5 בדצמבר 2023. נבדק ב-2023-12-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pusat Meteorologi dan Geofisika (1979), Laporan bencana alam Gunung Marapi, Sumatera Barat, tanggal 30 April 1979, [s.n.], נבדק ב-4 בדצמבר 2023 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Death toll rises to 13 after Mount Marapi eruption, climbers still missing". Aljazeera. נבדק ב-2023-12-05.
↑  Global Volcanism Program, 2018.
↑  "Mount Marapi: 13 dead, 10 still missing on Indonesia volcano after eruption". BBC. נבדק ב-2023-12-05.
↑  "Mount Marapi eruption: 11 hikers found dead on Indonesian volcano". The Guardian (באנגלית בריטית). 2023-12-04. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-12-04.
↑  "Indonesia's Marapi volcano erupts, spewing ash". Reuters (באנגלית). 3 בדצמבר 2023. נבדק ב-4 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Climbers killed survivors found Marapi Indonesia volcano erupt". ABC Australia (באנגלית). 4 בדצמבר 2023. נבדק ב-2023-12-04. {{cite web}}:  (עזרה)
אינטרסיטי 125

| --- | --- |
 
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  הרכבת המהירה (HST)
 יצרן:  בריטיש רייל
 שנות ייצור:  1975–1982
 יחידות שיוצרו:  95
 מודל אחריו:  אינטרסיטי 225
 מפרט טכני
 מהירות מרבית:  200 קמ"ש
אינטרסיטי 125 (באנגלית: InterCity 125) היא רכבת דיזל מהירה הנמצאת בשימוש מספר קווים בבריטניה.
האינטרסיטי 125, הידועה גם בשם "הרכבת המהירה" (High Speed Train או HST), היא רכבת נוסעים מהירה המונעת בדיזל שפותחה על ידי בריטיש רייל (British Rail) בשנות ה-70 של המאה ה-20. היא תוכננה להגיע למהירות מרבית של 125 מייל לשעה (201 קמ"ש), מה שהעניק לה את שמה.
הרכבת מורכבת משני קרונות ניהוג מסדרה 43, אחד בכל קצה, ומערך של שבעה עד תשעה קרונות נוסעים מדגם "סימן 3". כל קרון ניהוג מצויד במנוע דיזל פקסמן וולנטה עם 2,250 כוחות סוס (1,678 קילוואט). העיצוב הייחודי של חזית הרכבת בעל צורת הטריז האווירודינמית תוכנן על ידי המעצב התעשייתי סר קנת' גריינג'.
הרכבת תוכננה כמענה ביניים זמני עד להשלמת פיתוח פרויקט רכבת הנוסעים המתקדמת (APT). אולם, האינטרסיטי 125 הוכחה כרכבת אמינה ואחת המצליחות שפעלו ברשת הרכבות הבריטית, כניסתן לשירות החל מ-1976 הביאה לצמצום משמעותי של זמני הנסיעה וכן הגדלת תנועת הנוסעים בקווים שבהם הופעלו. הרכבות היו סוס עבודה אמין אשר נותרו בשירות במשך עשרות שנים, הרכבות הראשונות הוצאו משירות רק ב-2017 (לאחר 41 שנות שירות) ונכון ל-2024 רכבות אינטסיטי 125 נמצאות בשימוש קווים ראשיים של הרכבת המערבית הגדולה, נטוורק רייל וסקוטרייל.
בשנת 1987, האינטרסיטי 125 שברה את שיא המהירות העולמי לרכבת דיזל, כאשר הגיעה למהירות מרבית של 148 מייל לשעה (238 קמ"ש) שיא בו היא מחזיקה עד היום.
קווים מפעילים > מפעילות נוכחיות

סקוטרייל - מאז 2018
הרכבת הבין-אוקיינוסית במצר היבשה טהונטפק (CIIT) בדרום מקסיקו - מאז 2023
נטוורק רייל (תחזוקה) - מאז 2003
הרכבת המערבית הגדולה - מאז 1998
קולאס רייל (משא) - מאז 2007
קווים מפעילים > מפעילות לשעבר

וירג'ין רייל: קו החוף המערבי, קרוס קנטרי (אזורי דרום ומערב אנגליה), קו החוף המזרחי
נשיונל אקספרס: הקו הראשי מידלנד (בין לונדון ללידס ויורק), קו החוף המזרחי
קוטסוולד רייל
הרכבת הצפון-מזרחית הגדולה (GNER)
חברת הקו הראשי החוף המזרחי
רכבת לונדון וצפון-מזרח (LNER)
אריבה (Arriva): הקו המרכזי
קבוצת סטייג'קוץ': רכבות איסט מידלנדז
קבוצת פירסט: רכבות האל
אבליו: רכבת מזרח מידלנדז (EMR), סקוטרייל
הערות שוליים

↑  Mark Chivers, Train formations: Class 43 High Speed Trains, Key Model World, ‏13 בינואר 2023
↑  InterCity 125: Sir Kenneth Grange, National Rail Museum
אינטרסיטי 125 של סקוטרייל בין אדינבורו לפרת'.
אינטרסיטי 125 של חברת 'רכבות איסט מידלנדז'
ג'ון רנקין רוג'רס

ג'ון רנקין רוג'רס (באנגלית: John Rankin Rogers;‏ 4 בספטמבר 1838 –  26 בדצמבר 1901) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הפופוליסטית, ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1895–1897, ולאחר מכן ועד מותו כמושל וושינגטון השלישי.
ראשית חייו

ג'ון רנקין רוג'רס נולד בעיירה ברנזוויק שבמיין, כבנם של מרגרט אן (לבית גרין) וג'ון רוג'רס. כנער, הוא נסע לבוסטון, שם הוא היה שוליה של רוקח. ב-1856 הוא עבר למיסיסיפי כדי לנהל בית מרקחת במשך ארבע שנים בעיר ג'קסון. ב-1860 הוא עבר צפונה לאילינוי, שם הוא עסק בחקלאות ועבד כמורה בבית ספר וכרוקח. ב-1861 נשא רוג'רס לאישה את שרה גרין, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
ב-1876 עברה המשפחה לקנזס כדי לעסוק בחקלאות, ובהמשך היה רוג'רס במשך כמה שנים עורך של העיתון "קנזס קומונר" בויצ'יטה, והיה בעל תפקיד ארגוני בברית החוואים (Farmers' Alliance). ב-1890 עבר רוג'רס למדינת וושינגטון והתיישב בעיר פיואלפ, שם הוא הפעיל בית מרקחת.
קריירה פוליטית

ב-1895 נבחר רוג'רס לבית הנבחרים של וושינגטון מטעם המפלגה הפופוליסטית. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר כמושל וושינגטון. כמושל, הוא תמך ב"חוק התלמיד היחף" (Barefoot Schoolboy Act), שאותו הוא כבר קידם כאשר היה מחוקק. החוק יצר מנגנון שבו המדינה מימנה סיוע שוויוני לחינוך חינם בקרב המחוזות, אלו שהיה להם בסיס מיסוי רחב ואלו שלא. רוג'רס תמך על-תנאי בשיטת "המס היחיד" (Single tax) שהייתה קשורה להנרי ג'ורג'. ב-1900 הוא עבר לשורות המפלגה הדמוקרטית, וכך הוא היה המושל הדמוקרטי הראשון של המדינה. לעומתו, ארנסט ליסטר היה המושל הראשון שנבחר כדמוקרט ב-1913.
מותו והנצחתו

ג'ון רנקין רוג'רס נפטר באולימפיה, בירת וושינגטון, ב-26 בדצמבר 1901, בעת כהונתו כמושל, בגיל 63. הוא נטמן בבית הקברות וודביין שבפיואלפ.
שני בתי ספר תיכון בוושינגטון קרויים על שמו, האחד בספוקיין נפתח ב-1932, והשנים בפיואלפ נפתח ב-1968. ב-1902 נקרא על שמו אצטדיון הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של וושינגטון בפולמן. באפריל 1970, שריפה, שנגרמה ככל הנראה מהצתה גרמה לנזק קשה לאצטדיון שהיה בנוי מעץ. האצטדיון נבנה מחדש ב-1972 ושמו שונה על שמו של קלרנס מרטין, מושל המדינה ה-11 שהיה בוגר האוניברסיטה. שמו של האצטדיון הקודם, "שדה רוג'רס", מתייחס כיום לשדה האימונים הנמצא מערבית לאצטדיון הנוכחי.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1677-1678.
David B. Griffiths, "Far-Western Populist Thought: A Comparative Study of John R. Rogers and Davis H. Waite," Pacific Northwest Quarterly, vol. 60, no. 4 (Oct. 1969), pp. 183–192.
הערות שוליים

↑  "The National Cyclopedia of American Biography ... V.1-". 1904, p. 104.
1 2  John Rankin Rogers Papers, 1814-1926," Archived 2006-08-29 at the Wayback Machine Washington State University, Pullman, WA.
↑  OurCampaigns.com-John Rankin Rogers
↑  Spokesman-Review - Fast blaze ruins Pullman stadium - 1970-04-06 - p.1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2925 2755  LCCN: n91030296  SNAC: w62b8x77  VIAF: 53325423   WorldCat (עם VIAF): 53325423
ויליאם פרנץ' סמית'

ויליאם פרנץ' סמית' השני (באנגלית: William French Smith II;‏ 26 באוגוסט 1917 –  29 באוקטובר 1990) היה עורך דין אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בשנים 1981–1985 בתקופת ממשלו של הנשיא רונלד רייגן.
קורות חייו

ויליאם סמית' נולד בווילטון, ניו המפשייר, וגדל בבוסטון. הוא היה צאצא ישיר של אוריאן אוקס, שהיה נשיא קולג' הרווארד במאה ה-17. אביו, ויליאם פרנץ' סמית' הראשון, היה נשיא חברת הטלפון והטלגרף המקסיקנית, שבסיסה היה בבוסטון.
ב-1939 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בכלכלה בהצטיינות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-1942 הוא סיים לימודי תואר במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בכוחות המילואים של צי ארצות הברית בשנים 1942–1946, והגיע לדרגת לוטננט. ב-1946 הצטרף סמית' למשרד עורכי הדין "גיבסון, דן וקראצ'ר" בלוס אנג'לס.
ראשית הקריירה הפוליטית

את רונלד רייגן הכיר סמית' לפני מסע הבחירות שלו למשרת מושל קליפורניה ב-1966, ובסופו של דבר הוא היה לידיד קרוב שלו וחבר ב"קבינט המטבחון" של יועציו. ב-1968 מינה רייגן את סמית' כחבר במועצת המנהלים של אוניברסיטת קליפורניה, ובהמשך הוא כיהן כנשיא המועצה בשלוש תקופות כהונה.
סמית' היה יושב ראש המשלחת של קליפורניה לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ב-1968 וסגן יושב ראש המשלחת בוועידות של 1972 ו-1976.
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-11 בדצמבר 1980 מינה הנשיא הנבחר רייגן את סמית' כתובע הכללי של ארצות הברית בקבינט החדש שלו. הוא החל לכהן בתפקיד ב-23 בינואר 1981. סמית' קידם יוזמה ללוחמה בפשע, והכפיל את המשאבים למאבק בהפצה ומכירה של סמים. מעבר לכך, הוא קידם בהצלחה את הקמתה של ועדה לקביעת קווים מנחים חדשים לקביעות גזרי דין. בין תרומותיו העיקריות היו סיוע לתוכנית הרפורמה ברווחה של הנשיא רייגן, המלצה על תוכנית לוחמה מקפת בפשע, יותר מ-150 יוזמות מנהליות וחקיקתיות (שכללו עונש מוות פדרלי), ביטול האפשרות לשחרור בערבות על סוגים מסוימים של פשעים, שינוי הכלל האוסר את השימוש בעדויות שנתפשו באופן בלתי חוקי במשפטים פליליים, עונש מאסר חובה לפשעים שבהם היה שימוש בנשק, והשימוש במידע של שירות הכנסות הפנים לטובת המאבק בפשע המאורגן. סמית' גם התווה את מדיניות ההגירה והפליטים, הכריז על גישה מקלה יותר כלפי מיזוגי תאגידים כדי שתגובת הממשלה לצורכי העסקים תהיה יותר חיובית, התנגד לצעדים נגד תחרות עסקית, וביצע שינויים בחוק חופש המידע של 1966. מבין יוזמותיו הבולטת ניתן למנות את הצעות החוק שעברו ב-1984 בנוגע לסוגיות ההגירה והפשע. סמית' שם דגש על השגת תקציבים נוספים למחלקת המשפטים, לצורך הרחבת המאבק בסחר בסמים.
בעת הנאום שבו הכריז על הקמת היוזמה הפדרלית נגד סחר וסמים ופשע מאורגן, דיבר הנשיא רייגן על סמית':
לפני מספר חודשים, סיימו התובע הכללי ויליאם פרנץ' סמית' וצוותו את ההכנות הסופיות לתוכניות לאסטרטגיה לאומית לחשיפה, העמדה לדין, ובסופו של דבר שיבוש פעולתו של הפשע המאורגן באמריקה. וברצוני להכריז על תוכנית זו היום. זו אחת מקווי המתאר של אסטרטגיה לאומית שאני מאמין שתקדם אותנו מאוד להסרת כתם מההיסטוריה האמריקאית שנמשכה כמעט מאה שנים.
אבקש שהתובע הכללי יידרש להגיש דוח שנתי לציבור, דרך הנשיא והקונגרס, על מצב המאבק בפשע המאורגן ועל קבוצות פשע העוסקות בסחר בסמים. דרישה זו, אף על פי שהיא פשוטה ולא יקרה, תיצור מנגנון באמצעותו מחלקת המשפטים תסקור בתדירות שנתית את מאמציה בתחום זה ותדווח לעם האמריקאי על התקדמותה.
העם האמריקאי רוצה שהאספסוף ושותפיו יובאו לדין ושכוחם ייפול - לא מתוך תחושת נקמה, אלא מתוך תחושת צדק. לא רק מתוך המחויבות להעניש את האשמים, אלא אף מתוך מחויבות עמוקה יותר להגן על החפים מפשע. לא פשוט לטובת הצורך המשפטי, אלא לטובת החוק שהוא המגן של החירויות שלנו.
לסמית' גם היה חלק במינויה של סנדרה דיי או'קונור, האישה הראשונה שכיהנה כשופטת בבית המשפט העליון של ארצות הברית. קודם למינויה של או'קונור, היא הייתה נבחרת ציבור ושופטת באריזונה, ושימשה כאישה הראשונה בתפקיד מנהיגת הרוב של סנאט מדינתי בארצות הברית, כאשר הייתה חברת הסנאט של אריזונה. ב-19 באוגוסט 1981 הציג הנשיא רייגן את מועמדותה, וב-21 בספטמבר אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה ברוב של 99 תומכים וללא מתנגדים. הפרשן המשפטי סטיבן בריל זקף לזכותה של או'קונור את השגת השליטה במגה-בירוקרטיה של מחלקת המשפטים ובטיהור המנהל לאכיפת המלחמה בסמים שהיה נגוע בשחיתות. סמית' מיסד מערכת לבחירת שופטים שהביאה לבחירתם של שופטים פדרליים שמרניים אך מיומנים.
שנותיו האחרונות ומותו

לאחר סיום כהונתו כתובע הכללי הצטרף סמית' מחדש למשרד עורכי הדין "גיבסון, דן וקראצ'ר בלוס אנג'לס. הוא גם היה חבר במועצות המנהלים של תאגידים מרכזיים רבים ומונה כיושב ראש הקרן של הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן, שם הוא קידם את תהליך איתור השטח לבניית הספרייה.
ויליאם פרנץ' סמית' נפטר בלוס אנג'לס ב-29 באוקטובר 1990, בגיל 73, כתוצאה ממחלת הסרטן שסבל ממנה.
הנשיא לשעבר רייגן אמר עליו: "האומה שלנו הייתה אכן בת מזל שהשתייך אליה אדם שהיה מצטיין ופטריוטי בפעילותו בקבינט. ואנו נעשינו אומה טובה יותר בזכות פועלו של ביל. יותר מעמית לעבודה, ביל היה ידי ויועץ בעל ערך ואמין. לעיתים קרובות במהלך שנותי הציבוריים ביקשתי את עצתו, והייתי בר מזל שהוא היה לצידי". סמית' נטמן ב-1 בנובמבר בבית הקברות פורסט לואן שבגלנדייל.
הערות שוליים

↑  Boyer, Edward J. (October 30, 1990). "William French Smith, 73, Dies; Reagan Adviser and Atty. Gen". Los Angeles Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119072165  ISNI: 0000 0000 1000 7805  LCCN: n81053035  NARA: 10568213  SNAC: w6m35q92  VIAF: 42639950   WorldCat (עם VIAF): 42639950
הבורסה לניירות ערך בלונדון

| --- | --- |


 סימול:  LSE
 תאריך ייסוד:  1801
 עיר:  לונדון, בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  קבוצת הבורסה לניירות ערך בלונדון 
 אנשי מפתח:  דייוויד שווימר (מנכ"ל) דון רוברט (יו"ר)
 מטבע:  £ - לירה שטרלינג (GBP)
 חברות רשומות:  1,918 (2023)
 מדדים:  FTSE 100 Index FTSE 250 Index FTSE 350 Index FTSE SmallCap Index FTSE All-Share Index
 www.londonstockexchange.com
 
כיכר פטרנוסטר. הבורסה לניירות ערך בלונדון מאכלסת את הבניין שתופס את עיקר הצד הימני של התמונה
הבורסה לניירות ערך בלונדון (באנגלית: London Stock Exchange; בראשי תיבות: LSE), היא בורסה לניירות ערך הממוקמת בסיטי של לונדון, אנגליה. נכון לאוקטובר 2024, היא הייתה בעלת שווי שוק של 3,043 טריליון דולר אמריקני, ההופך אותה לבורסה השנייה באירופה והאחת עשרה בגודלה בעולם. הבורסה הוקמה בשנת 1801 ומתחמיה הנוכחיים ממוקמים בכיכר פטרנוסטר סמוך לקתדרלת סנט פול.
היסטוריה > בית הקפה

מקורותיה של הבורסה נטועים בבתי הקפה של המאה ה-17, ובפרט ב'בית הקפה של ג'ונתן', היכן שברוקר בשם ג'ון קסטלינג החל לפרסם רשימת מחירים של כמה סחורות, שערי חליפין ומוצרים בסיסיים מסוימים כגון מלח, פחם ונייר בשנת 1698. במקור, לא הייתה זו רשימה יום-יומית, והיא עודכנה רק כל כמה ימים בשבוע. הרשימה ופעילות המסחר הועברו מאוחר מכן ל'בית הקפה של גרוואי'. שם היו נערכות מכירות פומביות של סחורה למשך זמן הזהה לזמן בעירתו של נר שמן. כאשר התפתח המסחר, עם הצטרפותן של עוד ועוד חברות שניסו לגייס הון, האצולה של אותה התקופה הצטרפה גם היא כדי לגייס כספים להם נזקקה. אלו העדויות המוקדמות ביותר למסחר מאורגן בניירות ערך סחירים בלונדון.
בשנת 1773 הקימו ג'ונתן ו-150 ברוקרים נוספים מועדון, ופתחו בורסה פורמלית יותר בסמטת סוויטינג. כעת, נדרשו דמי כניסה כדי להיכנס לחדר המסחר ולסחור בניירות הערך. עם זאת, לא הייתה זו זירת המסחר היחידה באותה העת, שכן נערך מסחר גם בבנק אנגליה. מקרי הונאה היו נפוצים באותה עת, ובניסיון למנוע אותם הוצע להעלות את דמי הכניסה. הצעה זו לא צלחה, ובמקום החלו בגביית דמי חברות שנתיים והקמה של חדר מסחר חדש. חדר המסחר החדש, שהוקם בשנת 1801, היה חדר המסחר המפוקח הראשון בלונדון. השינוי לא התקבל בברכה על ידי כל המעורבים, וביום הראשון למסחר שוטר גרש את מי שלא היו חברים.
היסטוריה > ספר החוקים הראשון

בשנותיה הראשונות של הבורסה, הורגש במספר מקרים מחסור ברגולציה ובכללים בסיסיים לניהול מערכת המסחר. בפברואר 1812 הועברו מספר תקנות, אשר מאוחר יותר היוו את הבסיס לספר החוקים הקודיפיקטיבי הראשון של הבורסה. למרות חוסר מורכבותו של המסמך, נושאים כגון פירעון ופשיטת רגל הוסדרו בו באופן בהיר למדי. יחד עם התקנות החדשות ונפח המסחר ההולך וגובר, הבורסה תפסה את מקומה בחיי המסחר של העיר. למרות ביקורות חוזרות ונשנות מצד העיתונות והציבור, הממשלה השתמשה בשוקי הבורסה (וסביר להניח שלא יכלה בלעדיהם) במטרה לגייס כמויות כספים משמעותיות לצורך המלחמות כנגד נפוליאון.
היסטוריה > 'המפץ הגדול' והבורסה המודרנית

לאחר תקופות לא פשוטות בזמני מלחמות העולם הראשונה והשנייה, נהנתה הבורסה מהצלחה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. עובדה זאת דחפה בכירים בבורסה לחפש אחר מרחב פעילות מתאים יותר שישמש כבית המגורים החדש של הבורסה. העבודות על מגדל הבורסה החדש החלו בשנת 1967, והבניין החדש בגובה של כ-100 מטרים הכיל 26 קומות, כאשר המנהלה השתכנה בקומות העליונות, ואילו קומות הביניים אוכלסו על ידי חברות שונות. המלכה אליזבת השנייה חנכה את הבניין ב-8 בנובמבר 1972, והבניין החדש נהפך לאבן דרך בעיר, עם קומת המסחר שלו הנפרשת על פני שטח של 2,100 מטר רבוע.
שנת 1973 הייתה שנת מפנה עבור הבורסה. ראשית, הוסרו שתי מגבלות מסחר והותר לראשונה לצרף נשים וזרים כחברים בקומת המסחר. שנית, במרץ אותה השנה הבורסה לניירות ערך בלונדון התאחדה רשמית עם 11 הבורסות האזוריות הבריטיות והאיריות. התרחבות זו הובילה ליצירת משרה חדשה של מנכ"ל, שלאחר חיפוש מאומץ, ניתנה לרוברט פל. מדד FTSE 100 המזוהה עם הבורסה, הושק בפברואר 1984. המדד התגלה כמדד היעיל ביותר ממדדי הבורסה והוא עוקב אחרי 100 החברות המובילות הרשומות למסחר בבורסה. האירוע המשמעותי ביותר שאירע בבורסה בשנות השמונים היה ללא ספק הסרת הפיקוח הפתאומית בשווקים הפיננסיים בבריטניה בשנת 1986 במה שזכה לכינוי 'המפץ הגדול'. בשנת 1995 השיקה הבורסה את שירות ה-AIM ‏(Alternative Investment Market) שלה, במטרה לאפשר לחברות צומחות להתרחב לשווקים בינלאומיים. שנתיים לאחר מכן הושקה מערכת המסחר האלקטרונית, והביאה עמה מהירות ויעילות רבים הרבה יותר לתהליך המסחר. בשנה הראשונה לאלף השלישי, 2000, בעלי המניות של הבורסה הצביעו בעד הפיכתה לחברה ציבורית בעירבון מוגבל: London Stock Exchange plc. חברת בת של הבורסה היא חברת המדדים פוטסי ראסל (FTSE RUSSELL) שהוקמה ב-1995. החברה עוסקת ביצירת מדדי ניירות ערך ומוצרי השקעות המשמשים גופי קרנות נאמנות, תעודות סל. בין המדדים שבנתה החברה הוא מדד האג"ח הממשלתי העולמי.
בניין הבורסה הישן הפך לחסר שימוש לאור רפורמת הדה-רגולציה אשר כונתה 'המפץ הגדול', שכן היא אפשרה מעבר לשימוש מואץ במסחר ממוחשב, והחלפת המסחר פנים אל פנים. על כן, בשנת 2004 הועברה הבורסה למטה החדש והנוכחי שלה בכיכר פטרנוסטר, בסמוך לקתדרלת סנט פול. בשנת 2007 הבורסה לניירות ערך בלונדון התאחדה עם הבורסה של איטליה, הבורסה איטליאנה, באופן שיצר את קבוצת הבורסה לניירות ערך בלונדון (LSEG). הקבוצה פועלת מהמטה שלה בכיכר פטרנוסטר.
חברות ישראליות בבורסה

החל משנות ה-90 של המאה ה-20, הנפיקו מניות ונרשמו למסחר בבורסה עשרות חברות מישראל, בין השאר:
"אמבלייז" - הונפקה לראשונה בבורסת ה-AIM בלונדון בשנת 1996 לפי שווי של 160 מיליון דולר. באמצעות הנפקות נוספות של בעלי השליטה בה והחברות הבנות שלה בין השנים 1996 ו-2004, גייסה "אמבלייז" בסך הכל כ-623 מיליון דולר (כ-2.8 מיליארד שקל).
"באטמ תקשורת מתקדמת"- הונפקה לראשונה בבורסת ה-AIM בלונדון בשנת 1996 לפי שווי של 60 מיליון דולר, ובנובמבר 1999 גייסה כ-200 מיליון דולר בהנפקת כ-10% ממניותיה לפי שווי שוק של 2 מיליארד דולר.
"טכנופלסט" - הנפיקה מניות וגייסה 10 מיליון ליש"ט בשנת 1997.
קרן הון הסיכון הישראלית "שדות מו"פ" - רשמה את מניותיה למסחר בסוף שנת 2000.
"888 אחזקות" - הונפקה בשנת 2005 לפי שווי של 1.04 מיליארד דולר.
"פרוטרום" - הנפיקה מניות וגייסה כ-81 מיליון דולר בשנת 2005.
"אפי פיתוח" מקבוצת אפריקה ישראל להשקעות - בשנת 2007 הונפקה לפי שווי של 6 מיליארד דולר וגייסה 1.4 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  קובי אלכסנדר, מאחוריך: אלי רייפמן גייס 2.8 מיליארד שקל תוך 8 שנים, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2004
↑  שלמה פרידמן, ‏באטמ גייסה בלונדון כ-200 מ' ד' בהנפקת כ-10% ממניותיה, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999
↑  טכנופלסט גייסה 55 מיליון ש' בבורסה הראשית של לונדון, באתר גלובס, 13 בפברואר 1997
↑  יורם גביזון, איתמר פטישי עומד לאבד את השליטה בטכנופלסט תעשיות, באתר הארץ, 1 ביולי 2003
↑  איי אונליין, קרן הון הסיכון שדות מו'פ רושמת מניותיה למסחר בלונדון, באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2000
↑  אהרון שקד: "השווי של 888 יהיה גדול פי 5-10 בתוך מספר שנים", באתר גלובס, 30 באוקטובר 2005
↑  ניצן כהן, הנפקת פרוטרום בבורסת לונדון הסתיימה במחיר של 33.5 שקל למניה, באתר הארץ, 3 בפברואר 2005
↑  מיכאל רוכוורגר, לבייב כובש את לונדון: הנפיק את נכסיו ברוסיה לפי שווי של 6 מיליארד דולר; גייס 1.4 מיליארד דולר, באתר הארץ, 3 במאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592466805171  BnF: cb121620877 (data)  GND: 45999-9  LCCN: no97016833  SUDOC: 030146593  VIAF: 262225313   WorldCat (עם VIAF): 262225313
קתרין קולונה

קתרין קולונה (בצרפתית: Catherine Colonna; נולדה ב-16 באפריל 1956) היא דיפלומטית ופוליטיקאית צרפתית שכהנה כשרת החוץ ואירופה בממשלתה של ראש ממשלת צרפת אליזבת בורן מה-20 במאי 2022 לינואר 2024.
קולונה שימשה בעבר כשגרירת צרפת בבריטניה (2019–2022), שגרירת צרפת באיטליה (2014–2017), נציגה קבועה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (2017–2019) ונציגה קבועה באונסק”ו (2008–2010).
ביוגרפיה

קולונה נולדה בטור שבסאנטר-עמק הלואר. היא בעלת תואר שני במשפט ציבורי ולמדה במכון למדע המדינה פריז.