stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליסה לופס
מורשת

לופס הייתה בתהליך הקמת שני מרכזים חינוכיים לילדים הונדוריים. אחת מהן נבנתה על חלקה של 80 דונם שכונתה "מחנה YAC" והמרכז האחר נקרא "Creative Castle".
בשנת 2003 הקימה משפחתה את "קרן ליסה לופס", קבוצת צדקה המוקדשת לספק לבני נוער מוזנחים ונטושים את המשאבים הדרושים כדי לשפר את איכות חייהם. המוטו הרוחני של הקרן היה המוטו של לופס: "האנרגיה לעולם לא מתה ... היא פשוט משנתה." בעקבות הקמת הקרן משפחתה של לופס יצאה לכפרים לא מפותחים ונתנה בגדים חדשים לילדים עניים ומשפחותיהם. באוגוסט 2007 ערכה הקרן מכירה פומבית של צדקה, ומכרה פריטים שנתרמו על ידי ידוענים. היא גייסה כ-5,000 דולר עבור הוגר דה אמור ("בית האהבה"), בית יתומים בהונדורס. בשנת 2012 החלה הקרן לערוך פסטיבל מוזיקה שנתי, המכונה "פסטיבל המוזיקה של העין השמאלית", בדקטור, ג'ורג'יה.
בסרט "סליחה על ההפרעה" משנת 2018 היה אזכור לכינוי של לופס (עין שמאלית) כאשר בסרט היו קבוצת אקטיביסטים בדיוניים שקראו לעצמם "העין השמאלית" וסימן ההיכר שלהם היה פס שחור מתחת לעין שמאל כסימן ההיכר של לופס.
מורשת > דוקומנטרי

באפריל 2007 יצא הסרט הדוקומנטרי על חייה של לופס "The Last Days of Left Eye". הסרט צולם ב-27 הימים האחרונים לחייה ותוכנן להיות משודר עוד בעודה בחיים אך לאחר מותה צילומי הסרט נקטעו ושידור הסרט בוטל. אך בשנת 2007 רשת VH1 שידרה את הסרט בפעם הראשונה לציבור הרחב. לפניי זה הסרט שודר בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים באטלנטה שם נכחו גם הזמרים מוניקה, רוני דבו, להקת 112, ביג בוי, אינדיה ארי וסי לו גרין. מרבית הצילומים צולמו במצלמה אישית, לעיתים קרובות בצורה של יומן. הסרט צולם במהלך שהותה בהונדורס בעקבות מסע רוחני אותו עברה עם אחותה ריינדרופ, אחיה רולנד וחברי קבוצת מכר ופיתוח ממצריים. במהלך מסע זה היא חשבה על חייה האישיים והקריירה שלה היא הציגה צד רגוע יותר באישיותה והראתה התעניינות בנומרולוגיה ויוגה. בינואר 2020 שודר בערוץ הלייף טיים האמריקאי מתוך סדרה העוסקת במערכות יחסים של ידוענים פרק על מערכת היחסים של לופס וריסון. הפרק הציג את מורכבות מערכת היחסים ביניהם ודיבר על תקרית השריפה בביתם שבאלטנטה.
הערות שוליים

↑  Lisa Left Eye Lopes* - Supernova, Discogs (באנגלית)
| TLC |
| --- | --- | --- |
| טיון "טי-בוז" ווטקינס • רוזונדה "צ'ילי" תומאס   ליסה "לפט איי" לופז   דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | טיון "טי-בוז" ווטקינס • רוזונדה "צ'ילי" תומאס   ליסה "לפט איי" לופז   דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Ooooooohhh... On the TLC Tip • CrazySexyCool • FanMail • 3D • TLC |  |
| אלבומי אוסף | Now & Forever: The Hits • The Very Best of TLC: Crazy Sexy Hits • 20 |  |
| אלבומי וידאו | Ooooooohhh... On the Video Tip • CrazyVideoCool • Now & Forever: The Video Hits |  |
| סינגלים | "Ain't 2 Proud 2 Beg" • "Baby-Baby-Baby" • "What About Your Friends" • "Hat 2 da Back" • "Creep" • "Red Light Special" • "Waterfalls" • "Diggin' on You" • "No Scrubs" • "Unpretty" • "Dear Lie" • "Girl Talk" • "Hands Up" • "Damaged" • "Come Get Some" • "I Bet" • "Haters" • "Way Back" |  |
| השתתפות בסינגלים | "(How Does It Feel to Be) On Top of the World" • "It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)" |  |
| שירים אחרים | "Get It Up" • "Kick Your Game" • "I'm Good at Being Bad" • "Silly Ho" |  |
| טלוויזיה | R U the Girl • CrazySexyCool: The TLC Story • The Last Days of Left Eye • Totally T-Boz • What Chilli Wants |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1096260  BnF: cb14027384h (data)  GND: 135159776  ISNI: 0000 0000 5196 4214  LCCN: no00023045  MusicBrainz: 42645d41-cb2b-43d9-8996-8ee4b637e7d1  VIAF: 74051013   WorldCat (עם VIAF): 74051013 
קברה של לופס
מנהיג עליון

מנהיג עליון מתייחס בדרך כלל לדמות בעמדת ההנהגה הגבוהה ביותר של ישות, קבוצה, ארגון או מדינה אשר בידו הסמכות, או שהוא כל-יכול בעמדת ההנהגה. בתחום הדת, המושגים "מנהיג עליון" או "שליט-על" מכוונים בדרך כלל לאל, או לממלא-מקום אל. בפוליטיקה, המושג "מנהיג עליון" מתייחס בדרך כלל לדמות כל-יכולה שסביבה נוהג פולחן אישיות, כמו הפיהרר אדולף היטלר בגרמניה הנאצית, הדוצ'ה בניטו מוסוליני באיטליה הפאשיסטית, הקאודיו פרנסיסקו פרנקו בספרד הרפובליקנית, המנהיג (ברוסית: Вождь בתעתיק: Vozhd) יוסיף סטלין בברית המועצות, מנהיג המהפכה עלי ח'מנאי באיראן, או המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און.
מנהיגים עליונים בעבר ובהווה > בשנות ה-30 או מוקדם יותר

אדולף היטלר, (פיהרר), רודן גרמניה הנאצית בין 1933 - 1945, ומנהיג המפלגה הנאצית משנת 1920 ועד להתאבדותו בשנת 1945.
בניטו מוסוליני, (דוצ'ה; לפני השימוש במושג דוצ'ה היה מקובל: דוג'ה)
פרנסיסקו פרנקו, (קאודיו), שלט בספרד שלטון רודני לאומני מ-1939 ועד יום מותו בשנת 1975.
אנגלברט דולפוס, קנצלר אוסטריה מ-1932 ועד הירצחו על ידי הנאצים ב-1934.
קורט שושניג, קנצלר אוסטריה מ-1934 ועד האנשלוס בשנת 1938
יוסיף סטלין, מנהיגה השני של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית וברית המועצות, מ-1924 ועד ליום מותו ב-1953.
רפאל טרוחיו, שליט הרפובליקה הדומיניקנית מ-1930 ועד למותו בשנת 1961.
יואניס מטאקסס, ראש ממשלת יוון מ-1936 ועד למותו בשנת 1941
מנהיגים עליונים בעבר ובהווה > בעת מלחמת העולם השנייה

אנטה פאבליץ' (פוגלבניק) מייסד תנועת האוסטאשה (Ustaše) הפשיסטית בקרואטיה ומנהיגה העליון.
יוזף טיסו, נשיא סלובקיה בשנים 1939-1945.
יון אנטונסקו ("הקונדוקאטור", ברומנית: Conducatorul), רודן רומניה הלאומנית-לגיונרית.
וידקון קוויזלינג, ראש ממשלה נוורגית ששתפה פעולה עם הנאצים בשנים 1941-1945.
מנהיגים עליונים בעבר ובהווה > בשנות המלחמה הקרה

מועמר קדאפי, שליטה הרודני של לוב מאז תפס את השלטון בהפיכה צבאית בספטמבר 1969 ועד ההתקוממות ב-2011.
קים איל-סונג, מנהיג מפלגת הפועלים של קוריאה ומנהיגה של קוריאה הצפונית מאז היווסדה ב-1948 ועד מותו ב-1994.
רוחאללה ח'ומייני (מנהיג המהפכה). שלט באיראן בשנים 1979 - 1989.
עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן החל מ-1989.
מאו דזה דונג, יו"ר המפלגה הקומוניסטית בסין, ושליטה של סין משנת 1949, ועד לשנת מותו 1976.
מנהיגים עליונים בעבר ובהווה > לאחר המלחמה הקרה

נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן מאז 1990 ועד שהתפטר ב-2019
ספרמורט ניאזוב, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו ב-2006.
קים ג'ונג-איל, דיקטטור ששלט על קוריאה הצפונית. ירש את השלטון מאביו שמת ב-1994 והנהיג את קוריאה הצפונית עד מותו ב-2011.
מנהיגים עליונים בעבר ובהווה > בהווה

קים ג'ונג-און, השליט הנוכחי של קוריאה הצפונית. ירש את השלטון מאביו שמת ב-2011.
עלי חמינאי, השליט הנוכחי של איראן. ירש את השלטון מח'ומייני שמת ב-1989.
שי ג'ינפינג, השליט הנוכחי של סין החל משנת 2012.
הייבתוללה אח'ונדזאדה, מנהיג ארגון הטרור טליבאן והשליט הנוכחי של אפגניסטן החל משנת 2021. מכונה על ידי הטליבאן אמיר המאמינים.
בסרטים

בסרט הדיקטטור, חאפז אלאדין הוא המנהיג העליון של מדינה אסלאמית בדיוניות בשם וואדייה.
בסרטי מלחמת הכוכבים מהכוח מתעורר ועד לאחרוני הג'דיי סנוק הוא המנהיג העליון של המסדר הראשון ומאוחר יותר קיילו רן אחרי שזה הורג אותו באחרוני הג'דיי.
ראו גם

פיהרר
קאודיו
המנהיג העליון של איראן
המנהיג העליון של אפגניסטן
המנהיג העליון של סין
המנהיג העליון של קוריאה הצפונית
טוטליטריזם
דיקטטורה
מפלגת הירוקים (הולנד)

| --- | --- |

 מדינה:  הולנד 
 מנהיגים:  יסה קלאבר (ראש המפלגה), קטינקה אייקלנבום (יו"ר המפלגה)
 תקופת הפעילות:  24 בנובמבר 1990 – הווה (34 שנים) 
 אידאולוגיות:  פוליטיקה ירוקה, קידמה 
 מטה:  אוטרכט 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הירוקים האירופית 
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  6 (בית הנבחרים של הולנד), 7 (בית הנבחרים של הולנד), 10 (בית הנבחרים של הולנד), 4 (בית הנבחרים של הולנד), 14 (בית הנבחרים של הולנד), 8 (בית הנבחרים של הולנד), 11 (בית הנבחרים של הולנד), 10 (בית הנבחרים של הולנד), 5 (בית הנבחרים של הולנד), 8 (בית הנבחרים של הולנד) 
 
 groenlinks.nl
 
חרוּנלינקס או מפלגת הירוקים של הולנד (בהולנדית: GroenLinks, מילולית: שמאל ירוק) היא מפלגת שמאל ירוקה בהולנד. היא הוקמה ב-1 במרץ 1989 ממיזוג של ארבע מפלגות שמאל קטנות: המפלגה הקומוניסטית של הולנד, המפלגה הסוציאליסטית הפציפיסטית, המפלגה הפוליטית של הרדיקלים ומפלגת העם האוונגליסטית, שחלקו אידיאלים שמאליים פרוגרסיביים ושיתפו פעולה קודם לכן בבחירות לפרלמנט האירופי ב-1989. לאחר תוצאות מאכזבות בבחירות הכלליות של 1989 ו-1994, המפלגה הצליחה במיוחד בבחירות 1998 ו-2002, בהן זכו ביותר מעשרה מושבים בבית הנבחרים. מנהיג המפלגה באותה תקופה, פול רוזנמולר, נתפס כמנהיג האופוזיציה הבלתי רשמי נגד ממשלתו של וים קוק, שהייתה מורכבת ממפלגת העבודה, מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (VVD) ודמוקרטים 66. מספר המושבים של המפלגה ירד מ-10 ל-4 מושבים בבחירות של 2012, גדל ל-14 ב-2017 וירד ל-8 ב-2021 .
בבחירות לפרלמנט ב-2023 רצה המפלגה ברשימה משותפת עם מפלגת העבודה.
לפני 1989

חרונליקס נוסדה ב-1989 כמיזוג של ארבע מפלגות שהיו משמאל למפלגת העבודה (PvdA) – מפלגה סוציאל-דמוקרטית שהייתה באופן מסורתי מפלגת המרכז-שמאל הגדולה ביותר בהולנד. המפלגות המייסדות היו המפלגה הקומוניסטית (לשעבר) של הולנד (CPN), המפלגה הסוציאליסטית הפציפיסטית (PSP), שמקורה בתנועת השלום, המפלגה הפוליטית של הרדיקלים (PPR) בעלת ההשפעה הירוקה, ומפלגת העם האוונגליסטית הפרוגרסיבית (EVP). ארבע המפלגות הללו סווגו לעיתים קרובות כ"שמאל קטן", ביטוי שהדגיש את קיומם השולי. בבחירות הכלליות של 1972 זכו מפלגות אלו בשישה עשר מושבים (מתוך 150). בבחירות הכלליות של 1977 זכו רק בשישה, ועל כן החלו בשיתוף פעולה הדוק.
משנות ה-80 ואילך החלו ארבע המפלגות לשתף פעולה בבחירות מוניציפליות ומחוזיות. בבחירות לפרלמנט האירופי של 1984, ה-PPR, CPN ו-PSP רצו ביחד וזכו במושב אחד, ברוטציה בין ה-PSP ל-PPR. חברי המפלגה של ארבע המפלגות גם שיתפו פעולה במחאה עממית חוץ-פרלמנטרית נגד אנרגיה גרעינית ונשק גרעיני.
בבחירות הכלליות של 1986 איבדו כל ארבע המפלגות מושבים. ה-CPN וה-EVP נעלמו מהפרלמנט. ה-PPR נותרו עם שני מושבים וה-PSP עם מושב אחד. בזמן שהמפלגות התכוננו לקראת בחירות 1990 בנפרד, הלחץ לשתף פעולה גבר.
באביב 1989 יזם הוועד המנהל של מפלגת PSP שיחות רשמיות בין ה-CPN, PSP וה-PPR על רשימה משותפת לקראת בחירות הכלליות הקרובות. עד מהרה התברר שה-CPN רוצה לשמור על זהות קומוניסטית עצמאית ולא להתמזג למערך שמאל חדש. בעקבות זאת פרשה ה-PPR מהשיחות. המשא ומתן על שיתוף הפעולה נפתח מחדש לאחר נפילת ממשלתו השנייה של רוד לוברס וההודעה כי הבחירות יתקיימו בסתיו של אותה שנה. הפעם ה-EVP גם השתתפה בשיחות. בקיץ 1989 הסכימו ועידות המפלגה של כל ארבע המפלגות לרוץ בבחירות עם תוכנית ורשימת מועמדים משותפת. ברמה האירופית שיתפו פעולה ה-PPR, ה-CPN וה-PSP, ורצו ברשימה משותפת לבחירות לפרלמנט האירופי של 1989 תחת השם "הקשת" (Regenboog).
1989–1994: השלמת המיזוג והקדנציה הראשונה בפרלמנט

בבחירות 1989 רצו ה-PPR, PSP, CPN ו-EVP ברשימה אחת אחת בשם Groen Links (החל מ-1992 החלו לכתוב את השם במילה אחת). רשימת המועמדים אורגנה כך שכל המפלגות היו מיוצגות, כמו גם מועמדים חדשים. ה-PPR, שהייתה המפלגה הגדולה ביותר ב-1986 קיבלה את המקום הראשון ברשימה (המועמדת המובילה, ריה בֶּקֶרס) ומקומות חמש ושבע; ה-PSP קיבלו את המקום השני והשישי, ה-CPN את המקום השלישי והשמיני, וה-EVP מקום אחת עשרה. המועמד העצמאי הראשון היה פול רוזנמולר, נציג ארגוני עובדים מרוטרדם, שהוצב במקום הרביעי. בבחירות, המפלגה הכפילה את המושבים שלה בהשוואה ל-1986 (משלושה לשישה), אך הציפיות היו גבוהות יותר. בבחירות המוניציפליות של 1990, המפלגה הצליחה יותר, דבר שחיזק את הנחישות לשתף פעולה.
ל-GroenLinks היו בעיות ניכרות בניסוח אידאולוגיה משלה. בשנת 1990, הניסיון לכתוב את מניפסט העקרונות הראשון נכשל בגלל ההבדל בין סוציאליסטים לקומוניסטים מצד אחד לבין חברי PPR לשעבר, היותר הליברלים, מהצד השני. מניפסט העקרונות השני – שאסור היה לכנותו כך – אומץ לאחר ויכוח ממושך ותיקונים רבים בשנת 1991.
על אף חילוקי דעות פנימיים במפלגה, הסיעה הפרלמנטרית GroenLinks הייתה היחידה בפרלמנט ההולנדי שהתנגדה למלחמת המפרץ.
ב-1992 עזבה מנהיגת המפלגה ריה בקרס בית הנבחרים כי על מנת להקדיש יותר זמן לחייה הפרטיים. פיטר לנקהורסט החליף אותה כיו"ר זמני, אך הוא הודיע כי לא ישתתף בבחירות הפנימיות.
1994–2002: אופוזיציה בזמן הממשלה הסגולה

לפני הבחירות הכלליות של 1994 ארגנה GroenLinks בחירות פנימיות על ההנהגה הפוליטית של המפלגה. הצמד אינה בראוּוֶאר (לשעבר CPN) בשילוב עם מוחמד רבא (עצמאי) זכה בסיבוב שני עם 51% מהקולות. הרעיון של מועמדות כפולה בראש המפלגה לא היה פופולרי אצל הבוחרים. GroenLinks איבדה מנדט אחד, ונשארה עם חמישה. לאחר תוצאה מאכזבת זו פרשה בראוואר מבית הנבחרים. היא הוחלפה על ידי פול רוזנמולר כמנהיגת המפלגה, ואת מקומה בפרלמנט תפסה טארה סינג ורמה. רוזנמולר הכריזמטי הפך ל"מנהיג הלא רשמי" של האופוזיציה נגד ממשלתו של וים קוק, משום שמפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, לא הצליחה להסתגל היטב לתפקידה החדש כמפלגת אופוזיציה. רוזנמולר קבע אסטרטגיה חדשה: GroenLinks צריכה להציע חלופות במקום רק לדחות את ההצעות שהעלתה הממשלה.
בבחירות הכלליות של 1998, המפלגה יותר מהכפילה את כוחה עם אחד עשר מושבים, ומספר חברי פרלמנט חדשים, כולל פמקה הלסמה, שעזבה את מפלגת העבודה עבור GroenLinks ב-1997.
בשנת 2001 התגלה כי חברת הפרלמנט לשעבר טארה סינג ורמה שיקרה כאשר בשנת 2000 עזבה את הפרלמנט כיוון שטענה כי נותרו לה רק חודשים ספורים לחיות לפני שתמות מסרטן. תוכנית תחקיר חשפה כי היא שיקרה וכי אין לה סרטן. כמו כן התברר כי היא הבטיחה לארגוני פיתוח הבטחות שלא קיימה. מאוחר יותר, היא התנצלה בטלוויזיה הציבורית וטענה שהיא סבלה מהפרעת דחק פוסט טראומטית.
באותה שנה תמכה המפלגה הפרלמנטרית בפלישה לאפגניסטן לאחר התקפות הטרור ב-11 בספטמבר. עמדה זו הובילה לתרעומת גדולה בתוך המפלגה. בלחץ האופוזיציה הפנימית, בראשות חברי PSP לשעבר וארגון הנוער של המפלגה שינתה המפלגה הפרלמנטרית את עמדתה וקראה לבטל את ההתקפות.
הבחירות הכלליות ב-2002 התאפיינו בשינויים באקלים הפוליטי. כניסתו לפוליטיקה של הימני-פופוליסטי פים פורטאון והרצח שלו מספר ימים לפני קיום הבחירות, היו מלווים, לפני ואחרי הבחירות, באיומים חמורים נגד פול רוזנמולר, אשתו וילדיו. אירועים אלה גרמו ללחץ רב עבור רוזנמולר. בבחירות 2002 איבדה GroenLinks מושב אחד בפרלמנט. לפני הבחירות הכלליות ב-2003 פרש רוזנמולר מהפרלמנט, וציין את האיומים המתמשכים על חייו ושל משפחתו כסיבה העיקרית. פמקה הלסמה החליפה אותו כיו"ר המפלגה הפרלמנטרית וראש הרשימה. בבחירות 2003 איבדה המפלגה עוד שני מושבים, ונשארה עם שמונה. בשנת 2003 התנגדה GroenLinks כמעט פה אחד למלחמת עיראק.
2002–הווה

בסוף 2003 עזבה הלסמה זמנית את הפרלמנט כדי ללדת תאומים. במהלך היעדרותה תפסה מארייקה פוֹס את מקומה. כשחזרה לפרלמנט, החלה הלסמה דיון על עקרונות המפלגה. הלסמה הדגישה את חופש הפרט, סובלנות, מימוש עצמי ואמנציפציה. באחד הראיונות היא כינתה את מפלגתה "המפלגה הליברלית האחרונה של הולנד". הדבר הוביל לתשומת לב רבה של תקשורת ופרשנים אחרים, שהעלו השערות לגבי שינוי אידאולוגי בעמדות המפלגה.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2006 קיימה המפלגה קונגרס באוקטובר. היא בחרה בהלסמה, שהייתה המועמדת היחידה לראש הרשימה. בבחירות הפסידה המפלגה מנדט אחד, והיו לה שבעה מושבים.
ב-18 באפריל 2010, ועידת המפלגה הרכיבה את רשימת המועמדים לבחירות הכלליות ב-2010. שתי חברי פרלמנט, אינקה ואן חֶנט ופמקה האלסמה, נבחרו לרשימה קדנציה רביעית. הלסמה נבחרה מחדש כמנהיגת המפלגה. ואן חנט הוצבה במקום החמישי ברשימת המפלגה. בחמשת המקומות הראשונים ברשימה היו חברי פרלמנט מכהנים וארבע מהן היו נשים. המועמדים החדשים האחרים היו מנהלת גרינפיס לשעבר, ליסבת ואן טונגרן, ויו"ר צעירי ארגון העובדים CNV יסי קלאבר. המפלגה זכתה ב-10 מושבים בבחירות והשתתפה במשא ומתן ההרכבה של קואליציה ירוקה/סגולה. הלסמה התפטרה מתפקידה כמנהיג המפלגה כאשר השיחות הללו נכשלו והוחלפה על ידי יולנדה סאפ.
בבחירות הכלליות של 2012 איבדה GroenLinks שישה מושבים ונותרה עם ארבעה מתוך 150 מושבים. בעקבות התוצאה המאכזבת, סאפ נאלצה להתפטר מתפקידה כמנהיגת המפלגה והוחלפה על ידי בראם ואן אויק, שבתורו העביר את התפקיד ליֶסֶה קלאבר ב-2015. תחת הנהגתו של קלאבר, עלתה GroenLinks בהדרגה בסקרים לפני שהשיגה שיא של כל הזמנים עם 14 מושבים בבחירות הכלליות של 2017 . המפלגה נכנסה לשיחות קואליציוניות עם מפלגת העם לחופש ודמוקרטיה, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית ודמוקרטים 66, אך השיחות נכשלו לאחר שקלאבר דרש להגדיל את מיכסת הפליטים.
בבחירות 2021, ירד כוחה של המפלגה והיא זכתה בשמונה מושבים. במהלך השיחות להקמת קואליציה חברה למפלגת העבודה, אך לבסוף הן נשארו באופוזיציה. בבחירות לסנאט ההולנדי בשנת 2023 רצו המפלגות ברשימה משותפת. GroenLinks ומפלגת העבודה הודיעו ב-2023 שהם ירוצו יחד גם בבחירות הכלליות של 2023.
הערות שוליים

↑  GroenLinks, אתר המרכז לתיעוד הפרלמנט ההולנדי באוניברסיטת ליידן
↑  Lucardie, Paul; Marjolein Nieboer; Ida Noomen (1991), "Kroniek 1990. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 1990", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
1 2  P. Lucardie, M. Nieboer en I. Noomen (1992). Kroniek 1991. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 1991. In: Jaarboek 1991. Documentatiecentrum Nederlandse Politieke Partijen, Groningen.
1 2  Lucardie, Paul; I. Noomen; G. Voerman (1993), "GroenLinks jaaroverzicht 1993", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
1 2  P. Lucardie, J. Hippe en G. Voerman (1995). Kroniek 1994. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 1994. In: Jaarboek 1994. Documentatiecentrum Nederlandse Politieke Partijen, Groningen.
↑  Geschiedenis GroenLinks, אורכב מ-המקור ב-2004-06-27, נבדק ב-2023-11-12
↑  Lucardie, Paul; B. de Boer; I. Noomen; G. Voerman (1999), "Kroniek 1998. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 1998", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
1 2  Lucardie, Paul; B. de Boer; I. Noomen; G. Voerman (2002), "Kroniek 2001. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 2001", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
↑  T. Oedayraj Singh Varma, נבדק ב-2008-04-29
1 2  Lucardie, Paul; J. Hippe; G. Voerman (2003), "Kroniek 2002. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 2002", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
1 2  Lucardie, Paul; J. Hippe; G. Voerman (2005), "Kroniek 2004. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 2004", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
↑  Lucardie, Paul; J. Hippe; R. Kroeze; G. Voerman (2008), "Kroniek 2006. Overzicht van de partijpolitieke gebeurtenissen van het jaar 2006", Jaarboek DNPP, Groningen: DNPP, נבדק ב-2023-11-11
↑  "Interview met Femke Halsema".
↑  "Reconstructie: zo klapte de formatie met GroenLinks". RTL Nieuws (בהולנדית). 12 ביוני 2017. אורכב מ-המקור ב-20 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Grote stap voor PvdA, GroenLinks: verder samen in Eerste Kamer" (בהולנדית). NOS. 11 ביוני 2022. אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "PvdA en GroenLinks met één lijst de verkiezingen in, leden stemmen massaal voor". NOS (בהולנדית). 17 ביולי 2023. נבדק ב-12 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270869205171  GND: 5058700-6  LCCN: n2001023672   WorldCat (עם LCCN): n2001-023672 
ריה בקרס, המנהיגה הראשונה של רשימת חרונלינקס
פול רוזנמולר, חבר בית הנבחרים העצמאי הראשון של חרונלינקס, 1987
מנהיגת חורנליקס, פמקה הלסמה, ב-2006
קרב טננברג

ערך זה עוסק בקרב טננברג, קרב מימי מלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם לקרב טננברג שנערך בשנת 1410, ראו .
קרב טננברג בין הרוסים והגרמנים בתחילת מלחמת העולם הראשונה היה אחד הניצחונות הגדולים של צבא גרמניה במלחמה זו. תוצאותיו האסטרטגיות, הן בחזית המזרח והן בחזית המערב, השפיעו השפעה של ממש על המלחמה.
ב-26 באוגוסט 1914 פתחו הגרמנים במתקפה דו ראשית על כוחותיו של אלכסנדר סמסונוב. עד מהרה הבין סמסונוב, שהוא אינו משתתף בכיתור של צבא האויב, כפי שסבר, אלא שהוא עתיד להיות מכותר בעצמו. המתקפה מימינו ומשמאלו, החלה בשבירת הכנף הימנית של הארמייה השנייה שבפיקודו. למחרת, ב-27 באוגוסט נפרצה אף הכנף השמאלית, והארמייה השנייה כותרה למעשה, כשכוחותיו של רננקמפף בצפון אינם מסוגלים לתמרן על מנת לסייע לה. המערכה נמשכה עד ל-30 באוגוסט כשביומיים האחרונים היא הפכה מלחימה ניידת לכיתור הכוחות הרוסיים, למערכת השמדה, שכן הכוחות הרוסים איבדו כבר את שדרת הפיקוד, והפכו למסה אנושית בלתי מאורגנת, שכל מטרתה לצאת מן הכיתור שאליו נקלעה.
ההקדמה לקרב

בהכנות לקראת מלחמת העולם הראשונה נאלצה גרמניה להתמודד עם התסריט הצפוי שהיא תמצא את עצמה בו זמנית בלחימה עם רוסיה בחזית המזרחית ועם צרפת בחזית המערבית. תוכנית שליפן של הגרמנים בחרה לרכז את המאמץ קודם כל בחזית המערבית, בהנחה שלרוסים ייקח לפחות חודש וחצי להכין את צבאם למלחמה, זמן מספיק על פי תוכנית שליפן (תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת) להביס את צרפת ולהעביר כמות משמעותית של כוחות לחזית המזרחית כדי לקדם את פני הצבא הענקי של רוסיה שמנה כשישה מיליון וחצי חיילים. בהתאם לכך, הוצבה בחזית המזרחית של גרמניה ארמייה אחת בלבד שהייתה צריכה להגן על פרוסיה המזרחית עד הניצחון המיוחל על צרפת.
עם פרוץ המלחמה בתחילת אוגוסט 1914 החלה צרפת ללחוץ על רוסיה לפתוח מהר ככל האפשר בלחימה נגד גרמניה כדי להקל עליה ורוסיה נענתה ושלחה לקרב באמצע אוגוסט שתי ארמיות למרות ששאר הצבא טרם היה מוכן וגם דרגי האספקה של שתי הארמיות לא היו מוכנים. תוכנית הקרב של הרוסים הייתה להקיף את הארמייה הגרמנית בתנועת מלקחיים בין שתי הארמיות שלה.
ההתקדמות הרוסית אל טננברג

הרוסים, נאמנים לתוכניתם, לאחר התארגנות וגיוס מילואים, פלשו לפרוסיה המזרחית ביום 12 באוגוסט 1914, בכוח של שתי ארמיות. הארמייה הראשונה שהייתה תחת פיקודו של הגנרל פאול פון רננקמפף, ומנתה כמאתיים אלף לוחמים, יצאה לדרך מצפון, והארמייה השנייה בפיקודו של הגנרל אלכסנדר סמסונוב, יצאה לדרך בנתיב דרומי בסדר כוחות דומה, כמה ימים לאחר מכן. מולן עמדה הארמייה השמינית הגרמנית בפיקודו של הגנרל מקסימיליאן פון פריטוויץ, שהייתה שווה בכוחה לאחת מן הארמיות הרוסיות, אם כי כוח האש של הארמייה הגרמנית היה עדיף על כוח האש של הארמייה הרוסית המקבילה לה.
בימים הראשונים של הפלישה הרוסית, החלו הגרמנים נסוגים מפני הכוח העדיף. נסיגה זו, תוך כדי קרב, הייתה הרסנית. היה מדובר באזור כפרי מאוכלס, והגייסות הנסוגים התערבו באוכלוסייה, בקר, ועגלות, אשר סתמו את דרכי הנסיגה, וגרמו לתוהו ובוהו ולחוסר משמעת. עם זאת, הרוסים, אשר לא היו מאורגנים ללוחמת תנועה מודרנית, לא יכלו לנצל את המצב על מנת לפרוץ דרך הקווים הגרמנים ולהגיע להישגים טריטוריאליים וטקטיים. הם המשיכו בתנועתם באופן כבד, לפי נתיב שנקבע מראש.
הארמייה של גנרל סמסונוב לא קיבלה את צופן הקשר שלה ולפיכך ניהלה תקשורת רדיו בלתי מוצפנת. השידורים נקלטו היטב על ידי תחנת האזנה בקניגסברג וכל תנועות הארמייה היו גלויות בפני המודיעין הגרמני.
ב-22 באוגוסט הודח פריטוויץ מן הפיקוד על הכוחות במזרח פרוסיה, ואל החזית הובהלו הגנרל בדימוס פאול פון הינדנבורג שקיבל על עצמו את הפיקוד על הכוחות, לאחר שפרש משירות צבאי פעיל מספר שנים לפני כן, וראש המטה אריך לודנדורף אשר זה עתה סיים בהצטיינות את כיבוש המבצר הבלגי בעיר לייז'. עם הגיעם אל שדה הקרב, התקבלו על ידי הקולונל מקס הופמן, שפרש בפניהם תוכנית נועזת. אל מול הארמייה של רננקמפף בצפון, יושאר אך מסך שתפקידו יהיה לעכבה, והארמייה השמינית תטיל את כל כוחותיה להשמדת הארמייה של סמסונוב בדרום. תוכנית זו התבססה על העובדה כי כוחות של הארמייה השמינית, בפיקודו של הגנרל הרמן פון פרנסואה, כבר היו במצב בו יכלו לנתק את נתיבי האספקה של סמסונוב, עקב סירובו של פרנסואה לפקודה שקיבל מפריטוויץ לסגת בשלב מוקדם יותר של המערכה.
בינתיים, פעלו הכוחות הרוסיים כמסייעים לתוכנית זו. כוחותיו של רננקמפף האטו מאוד את התקדמותם, בעוד כוחותיו של סמסונוב האצו את ההתקדמות, שכן סברו שהם רודפים אחר אויב מובס. מניתוח של המצב בשדה ושל דוחות מודיעין, ראו המפקדים הגרמנים כי רננקמפף לא יהיה במצב בו יוכל לסייע לכוחותיו של סמסונוב משיפתחו הגרמנים במתקפה.
מאז 22 באוגוסט נסוג האגף הימני של הארמייה השמינית הגרמנית, הקורפוס ה-20 תחת פיקודו של גנרל פרידריך פון שולץ, מול עליונות הקורפוסים ה-13 וה-15 הרוסים. הגרמנים נסוגו לצפון מערב דרך קו אוסדאו-ניידנבורג. בערב 23 באוגוסט נכנסה הדיוויזיה ה-37 בין להנה לאורלאו לקרבות ראשונים עם החלוץ הרוסי. באגף השמאלי תוגבר הקורפוס ה-20 על ידי דיוויזיית המילואים ה-3 של גנרל קורט פון מורגן, שהתקדמה מאלנשטיין דרך הוהנשטיין. למחרת קיבל שולץ הוראה להחזיק בתפקידו החדש במגננה בין גילגנבורג לטננברג, עד להגעת קורפוס המילואים ה-1 והקורפוס ה-17 בעורף האויב. לבסוף, לאחר מסע הרכבת הארוך דרך דויטש-איילאו, התמקם הקורפוס הראשון של הגנרל הרמן פון פרנסואה באגף הימני של הארמייה השמינית הגרמנית, מבלי שכוחות הסיור של הקורפוס ה-1 הרוסי שמו לב לכך.
תוצאות הקרב

הקרב עצר את הפלישה לפרוסיה המזרחית. הגנרל רננקמפף שכוחותיו בצפון לא נפגעו, החל בנסיגה, שהפכה למרדף המכונה הקרב הראשון על האגמים המזוריים. למעשה, כבר בשלב זה הוכרעה המלחמה במזרח לטובת גרמניה. מכאן ואילך לא היה ביד רוסיה לנצח במלחמה. הדבר הביא לתסיסה בצבא הרוסי, אשר הביאה בסופו של דבר למהפכה הרוסית, ולחוזה השלום הנפרד בברסט-ליטובסק, ב-1918.
תוצאה הרסנית אחת של הקרב היא כי ההיסטריה הגרמנית מפני אובדן פרוסיה המזרחית הביאה להסטת גייסות מחזית המערב (שני קורפוסי חי"ר ודיוויזיית פרשים סך הכול כ-100,000 איש), אל חזית המזרח (אף כי גייסות אלו לא הגיעו בזמן כדי להשתתף בקרב), ולמעשה לאחת הסטיות העיקריות מתוכנית שליפן. זו לא בוצעה כלשונה על ידי הרמטכ"ל הגרמני החששן וההססן, ולבסוף, נופצה כליל בקרב על המארן כאשר בעקבותיו המלחמה הפכה ממלחמת תנועה, למלחמת חפירות.
הקרב הביא לפרסומם של הגנרלים פון הינדנבורג ולודנדורף כאנשי מלחמה בלתי מנוצחים ולנסיקת הקריירה של לודנדורף עד לפיקוד על הצבא בסיום המלחמה, והקריירה של הינדנבורג כנשיא גרמניה, בתקופת רפובליקת ויימאר ולאחר מכן בימיו הראשונים של שלטון המפלגה הנאצית.
תיאור ספרותי מעולה של הקרב, מצוי בספרו של אלכסנדר סולז'ניצין "אוגוסט 1914". סולז'ניצין מתאר בספר את מהלך הקרב מנקודת הראות הרוסית, תוך העלאת האפשרות כי הקרב ותוצאותיו (ההרסניות מבחינת רוסיה), לא היו מחויבי המציאות, וכי ההיסטוריה יכולה וצריכה הייתה להסתיים באופן שונה.