הרמן טאלמדג'
סנאטור

ב-1956 נבחר טאלמדג' לסנאט של ארצות הברית. כחלק ממסע הבחירות שלו לסנאט, הוא פרסם קונטרס ידוע לשמצה בשם "אתה וההפרדה הגזעית" (You and Segregation), בו נטען שביטול ההפרדה הגזעית הייתה מזימה קומוניסטית, שהשימוש בסמכות הממשל הפדרלי באיסור ההפרדה הגזעית נגד את החוקה, ושארצות הברית הייתה "רפובליקה לא דמוקרטית" מאחר שהדמוקרטיה הייתה קומוניסטית.
בעת בחירתו של טאלמדג' לסנאט, עדיין נשללה מרוב תושבי ג'ורג'יה האפרו-אמריקאים זכות הבחירה על פי חוקי המדינה שהועברו על ידי הדמוקרטים הלבנים ובשל נוהגים מפלים שיושמו מאז תחילת המאה ה-20. כסנאטור, המשיך טאלמדג' להתנגד לחקיקת זכויות האזרח, גם כאשר התנועה לזכויות האזרח צברה חשיפה בתקשורת ותמיכה שהלכה וגברה. לאחר שהנשיא לינדון ג'ונסון חתם על חוק זכויות האזרח של 1964, החרים טאלמדג', יחד עם יותר מתריסר סנאטורים דרומיים את הוועידה הארצית של הדמוקרטים שהתקיימה באותה שנה.
בסיועו של הסנאטור והמושל לשעבר ריצ'רד ראסל הבן, מונה טאלמדג' כחבר בוועדת החקלאות של הסנאט במהלך שנתו הראשונה בוושינגטון, וזמן קצר לאחר מכן כחבר בוועדת הכספים. כחבר זוטר בוועדת החקלאות, הוא פעל למען הצרכים המשתנים של חוואי האומה בכלכלה עולמית מתפתחת. טאלמדג' גם פעל להרחבת התמיכה הן בחוואים והן בילדים ובמשפחות שחוו חרפת רעב באמצעות פעילותו לקידום חוק תזונת הילדים (Child Nutrition Act), אך באופן משמעותי ביותר ב-1969 וב-1970 כחלק מהאישור מחדש והרחבת חוק ארוחות בתי הספר (National School Lunch Act) שנוסח ב-1946 על ידי ראסל ושנחשב להישג החקיקתי הגדול ביותר שלו.
טאלמדג' היה מעריץ גדול של פועלו של ראסל בנוגע לחוק של 1946, אך הכיר בכך שעדיין נדרשו שיפורים משמעותיים בו. לאחר שהבין שרק שליש מהילדים האמריקאים שחיו במשפחות שהכנסתם הייתה נמוכה מ-2,000 דולר בשנה יכלו להשתתף בתוכנית, אמר טאלמדג': "אנחנו חייבים לעשות שימוש במזון עבור החינוך. ילד לא יכול ללמוד אם הוא רעב. ניסיונם של מנהלי בתי הספר באזורים שהיו מקופחים כלכלית היה שחל שיפור ניכר בנוכחות בלימודים כאשר הילדים יכלו לצפות לארוחה טובה בבית הספר". המטרות המרכזיות של הצעתו החדשה של טאלמדג' היו לספק מימון עבור ציוד, להגדיל את רמת התמיכה הנדרשת מהמדינות, לאפשר את "ארוחת הצהריים כדי לעקוב אחרי הילד", לאפשר לתלמידים ממשפחות בעלות הכנסה נמוכה שחיו באזורים בעלי הכנסה גבוהה להמשיך ולהנות מהתוכנית, להקים מועצה מייעצת לאומית לתזונת הילד, ולתת סיוע מיוחד לילדים נזקקים. הצעת החוק שכללה את התיקונים הללו התקבלה כחוק ב-14 במאי 1970.
בינואר 1971, לאחר שאלן אלנדר נבחר כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט בעקבות מותו של ראסל, נבחר טאלמדג' כיושב ראש ועדת החקלאות, תפקיד בו הוא שימש עד לתום כהונתו בסנאט ב-1981. מינויו לתפקיד זה הגיע בזמן בו חזו אנליסטים רבים שהצורך של העולם במזון יעלה על יכולת הייצור שלו. בהנהגתו של טאלמדג', התמודדה ועדת החקלאות עם בעיות אלו במהלך שנות ה-70. טאלמדג' פיקח על העברת כמה חוקים שהכפילו ואף יותר את ההוצאה על תוכניות חקלאיות עד לסוף העשור. תחת מנהיגותו של טאלמדג' כיושב ראש הוועדה עברו חוק הפיתוח הכפרי של 1972, חוק ההגנה על החקלאות והצרכן של 1973, שסיפק הגנה על מחירי המוצרים, שימור קרקעות והרחבת תלושי המזון לארבע שנים. התקופה של ארבע השנים יצרה מחזור שהבטיח שחוקי החקלאות בשלוש השנים הבאות יופיע בסדר היום של הקונגרס לאחר הבחירות לנשיאות, ובכך יימנע מהם מלהפוך לצעדים פוליטיים סבוכים של שנת בחירות. חוק המזון והחקלאות של 1977 המשיך את ההלוואות מוכוונות השוק ואת מדיניות מחירי המטרה של קודמו. סעיף 14 של החוק אישר את התפקיד ההיסטורי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית במחקר החקלאי תחת חוק למחקר, ההרחבה וההוראה החקלאית הלאומיים. חוק זה גם יצר שינויים מרכזיים בתלושי המזון וגיבש את התוכנית כחלק מחוק החוות.
ב-1977, כתוצאה מהארגון מחדש של ועדות הסנאט וכהכרה בתפקיד שהלך והתרחב של ועדת החקלאות בטיפול ברעב ובתזונה, בהוצאה שהלכה וגדלה לתזונת הילדים בתמיכה פדרלית (שעלתה מ-2.4 מיליארד דולר ליותר מ-8 מיליארד דולר במהלך העשור), ובגידול בהיקף סגל הוועדה (שעלה מ-7 אנשים ב-1971 ל-32 ב-1980), שונה שמה של הוועדה לוועדת החקלאות, התזונה והיערנות. היה זה השינוי הראשון בשם הוועדה מאז הוספת ה"יערנות" ב-1884.
ב-1968 התמודד טאלמדג' במערכת הבחירות הראשונה מבין שלוש שבהן ניצבו מולו יריבים רפובליקנים. א. ארל פטון, שבהמשך כיהן כחבר הסנאט של ג'ורג'יה, קיבל בבחירות 256,796 קולות (22.5 אחוזים) מול 885,103 הקולות (77.3 אחוזים) שקיבל טאלמדג'. כיזם מקרקעין, היה פטון הרפובליקני הראשון מג'ורג'יה שהתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית מאז תקופת השיקום, כאשר רוב הרפובליקנים במדינה היו עבדים משוחררים. התמודדותו בבחירות הייתה סימן לשינוי בדפוסי ההצבעה של הלבנים בדרום, כאשר תושבים לבנים בפרברי הערים עברו להצביע לרפובליקנים.
טאלמדג' ניהל את לשכתו תחת משמעת, ודרש מצוותו להשיב לכל מכתב שנשלח מציבור הבוחרים תוך 24 שעות מקבלתו. ב-1969 הוא שכר את קרטיס לי אטקינסון כעוזר מנהלי, וכך הפך את אטקינסטון לאפרו-אמריקאי הראשון שנשכר לעבודה בסגל לשכתו של סנאטור דרומי מאז תקופת השיקום.
ב-1973 מונה טאלמדג' לוועדה המיוחדת לפעילויות מסע הבחירות לנשיאות, שנודעה יותר כוועדת הסנאט לפרשת ווטרגייט, ושחקרה אישים בממשל הנשיא ניקסון. הוא שימש כחבר בוועדה עד להגשת הדוח הסופי שלה ביוני 1974.