stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי ביר
פעילות בארגוני הצלה > הקמת איחוד הצלה

בשנת 2006, לאחר מלחמת לבנון השנייה, בעקבות סכסוכים פנימיים ב"הצלה ישראל", פרש ביר יחד עם קבוצת מתנדבים והקימו את "איחוד הצלה". השם נבחר כדי לייצג את האיחוד של ארגוני הצלה קטנים ואת השותפות בין מתנדבים יהודים, מוסלמים, דרוזים ונוצרים מכל גוני החברה הישראלית.
איחוד הצלה התבסס כארגון חדשני בתחום רפואת החירום. בשנת 2008 השיק הארגון את מערכת השיגור הראשונה בישראל המבוססת על GPS, המאתרת ומשגרת את חמשת המגיבים הקרובים ביותר תוך שלוש שניות. נכון ל-2025, הארגון מונה למעלה מ-8,000 מתנדבים, כולל חובשים, פרמדיקים ורופאים, המגיבים לכ-750,000 קריאות חירום בשנה. כל שירותי הארגון ניתנים חינם, ללא הבדל דת, גזע או לאום.
במהלך השנים השתתף ביר כמגיב רפואי באירועים רבים, בהם הפיגועים ברחוב בן יהודה, אסון אולמי ורסאי, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן, מלחמת חרבות ברזל ואירועי נפגעים המוניים נוספים.
פעילות בארגוני הצלה > פעילות בינלאומית

ביר פעל להקמת ארגוני הצלה במדינות שונות, בהן: ארצות הברית, פנמה, ברזיל, הודו, בנגלדש ואוקראינה. בארצות הברית הוקם הארגון "United Rescue" בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, שם הצליח לצמצם את זמן התגובה לכדי שתי דקות ושלושים וחמש שניות.
פעילות בארגוני הצלה > מגפת הקורונה

ב-18 במרץ 2020, במהלך שהותו בארצות הברית, נדבק ביר בקורונה. מצבו התדרדר והוא הורדם והונשם. ב-20 באפריל הבריא ושוחרר מבית החולים.
פעילות בארגוני הצלה > טבח 7 באוקטובר

במהלך אירועי שבעה באוקטובר, מילא ביר תפקיד מרכזי במתן סיוע רפואי והומניטרי לנפגעים. חמישה ממתנדבי הארגון נהרגו בימי הטבח הראשונים ומתנדב אחד נחטף לעזה. הארגון הקים בית חולים שדה ושלח למעלה מ-1,500 מתנדבים לעוטף עזה לטיפול באזרחים ובאנשי צבא שנפגעו. ביר סייע בגיוס תרומות לאספקה רפואית ונפגש עם נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, בביקורו בישראל.
בהמשך המלחמה טס ביר לארצות הברית לגיוס חירום של סיוע. הוא הופיע בכלי התקשורת הגדולים בעולם והציג את פעילותם של מתנדבי איחוד הצלה באירועים. הוא התראיין אצל ג'ק טאפר ברשת פוקס ניוז[דרוש מקור], ב-CNN[דרוש מקור] וב-CBS News[דרוש מקור]. בכנס תורמים בלאס וגאס, סיפר על תינוק שהוכנס לתנור אפייה ונשרף למוות. לפי עיתון "הארץ", מדובר במידע שקרי. גורם באיחוד הצלה אמר כי מקור הטעות הוא ב"מתנדב שחשב שראה מקרה שכזה בבסיס שורה וסיפר על כך לביר".
פעילות בארגוני הצלה > סכסוך עם מד"א

ביוני 2021, במסגרת תביעת מגן דוד אדום נגד איחוד הצלה, פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי איחוד הצלה והעומדים בראש העמותה ניהלו קמפיין שמטרתו העלאת מודעות הציבור לשירותי איחוד הצלה, תוך פרסום מידע כוזב המבזה את שמו הטוב של מגן דוד אדום. העמותה חויבה לשלם למד"א פיצויים בסך 250 אלף ש"ח, וביר חויב בתשלום פיצוי נוסף מכיסו הפרטי.
הכרה ופרסים

פרס היזם החברתי של השנה (2010) - מטעם קרן שוואב והפורום הכלכלי העולמי
פרס הנשיא להתנדבות (2011) - הוענק על ידי נשיא המדינה שמעון פרס
אות "מנהיגים גלובליים צעירים" (2012) - הוענק על ידי הפורום הכלכלי העולמי
פרס ויקטור גולדברג לשלום במזרח התיכון (2013) - הוענק על ידי המכון לחינוך בינלאומי (IIE) והשגרירות האמריקאית. את הפרס קיבל יחד עם עליאן מוראד, ראש סניף מזרח ירושלים באיחוד הצלה, על פעילותם להצלת חיים ושבירת מחסומי השנאה בצל הסכסוך הישראלי-פלסטיני
פרס 'אלוף חיי האדם' (2016) - מטעם רשת הערכים העולמית בגאלה השנתית הרביעית של פרסי אלופי הערכים היהודים.
פרס יזמי אינטרנט של ועידת רבני אירופה (2017) - על פיתוח אפליקציית "LifeCompass" של איחוד הצלה
באוקטובר 2024 נבחר ביר לאחד מ-50 היהודים המשפיעים ביותר של Jerusalem Post לצד ראשי ארגונים נוספים, בזכות התגובה מצילת החיים של "איחוד הצלה" לאירועי 7 באוקטובר והחדשנות של הארגון, כולל האמבולנס-אופנוע ושיטת השיגור המבוססת GPS.
הרצאות ומדיה

באפריל 2013 נאם בוועידת TED MED וסיפר על פעילות איחוד הצלה בישראל. הרצאתו הוצגה מאוחר יותר באתר TED. בפברואר 2020 נאם בכנס TEDx Gateway בהודו.
ראו גם

איחוד הצלה
לקריאה נוספת

Nachman Seltzer, 90 Seconds: The Epic Story of Eli Beer and United Hatzalah, Mesorah Publications, 2023.
הערות שוליים

↑  אתר איחוד הצלה בג'רזי סיטי
↑  אברהם צמח, איחוד הצלה גם בארה"ב - המתנדבים יופעלו כמו בישראל, באתר חדשות 25
1 2  ישי קרוב, לבקשת הקהילות היהודיות בדרום אמריקה, 'איחוד הצלה' הכשיר מתנדבים בפנמה וסייע בהקמת ארגון דומה בברזיל., באתר ערוץ 7, ‏ד' בתמוז תשע"ב 24 ביוני 2012
1 2  עדו בן פורת, 'איחוד הצלה' מרחיב את פעילותו בעולם ומסייע להקים ארגוני רפואת חירום זהים ל'איחוד הצלה' בדובאי, הודו ובנגלדש., באתר inn, ‏14 ביולי 2015
↑  אתר איחוד הצלה אומן, באתר "איחוד הצלה אומן"
↑  סיון חילאי, נשיא ומייסד איחוד הצלה, אלי ביר, חלה בקורונה בארה"ב, באתר ynet, 18 במרץ 2020
↑  נשיא איחוד הצלה, אלי ביר, שוחרר מבית החולים, באתר ערוץ 7, 20 באפריל 2020
1 2   ניר חסון, ליזה רוזובסקי ויהושע בריינר, טבח חמאס גרר הפצת סיפורי זוועות שלא כולם קרו במציאות. האמת קשה מספיק, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2023
↑  איחוד הצלה וראשיה ישלמו למד"א 250 אלף שקל בגין הוצאת לשון הרע, 29 בינוי 2021, באתר ערוץ שבע
↑  Queen Of Jordan Chooses Eli Beer Of United Hatzalah As 'Young Global Leader', באתר "theyeshivaworld.com",‏ 13 במרץ 2012 (באנגלית)
↑  צבי אלן פישמן, "Boteach Jewish Values Gala Draws Hundreds of Community Leaders", 19 במאי 2016
↑  No. 44: Duby Weissensetrn, Eli Beer, Rabbi Yossi Erblich: Israel's medical heroes, אוקטובר, 2024, באתר הג'רוזלם פוסט
↑  ניסן צור, לאחר שכמעט נפטר מקורונה: הביוגרפיה של אלי ביר, באתר ערוץ 7, 28 במרץ 2023; United Hatzalah's Eli Beer publishes biography 3 years after COVID-19, ג'רוזלם פוסט, ‏19 במרץ 2023
יחסי בוטסואנה–ספרד

| יחסי בוטסואנה–ספרד |
| --- | --- |
בוטסואנה: ספרד


בוטסואנה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
581,730: 505,370
אוכלוסייה
2,545,200: 47,898,410
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,396: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,621: 33,001
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי בוטסואנה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין ממלכת ספרד.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין ממלכת ספרד הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין המדינות כוננו ב-29 באפריל 1981. היחסים תוארו על ידי משרד החוץ הספרדי כ"חמים אך מוגבלים": קהילה קטנה יחסית של ספרדים במדינה, סחר מוגבל במגזרים אחדים, ומספר טיולים של בכירים ספרדים וביקורים רשמיים רמי דרג.
הייצוא הספרדי המסחרי לבוטסואנה מהווה בדרך כלל פחות מ-0.01% מכלל הייצוא הספרדי. הייצוא חווה גדילה משמעותית בשנת 2009 הודות לרכישת שלושה מטוסים ספרדים, שניים מסוג CN-235 ואחד מסוג EADS-CASA. גם הייבוא הספרדי מבוטסואנה מהווה חלק קטן מאוד מכלל הייבוא שלה.
בשונה ממדינות רבות באפריקה, לא מתקיימות בבוטסואנה תוכניות ספרדיות לשיתוף פעולה ופיתוח ומיזמים אחרים.
נציגויות דיפלומטיות

ספרד אינה מיוצגת בבוטסואנה בדרג השגרירות. ספרד מיוצגת בבוטסואנה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בגאבורונה, בירת המדינה. ספרד האמינה את שגרירותה שבוינדהוק, בירת נמיביה הסמוכה, על בוטסואנה.
בוטסואנה אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות. בוטסואנה מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במדריד, בירת המדינה.
ג'נגו (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1970 (בן 54)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה
 
עמיר רוסיאנו (נולד ב-1 ביוני 1970), הידוע בשם הבמה "ג'נגו", הוא נגן וזמר רוק ישראלי. רוסיאנו שימש גם כסולן להקת הרוק "ג'נגו", שפעלה במחצית השנייה של שנות ה-90, בין השנים 1995–2001. הכינוי "ג'נגו" נשאר מחוץ לבמה בקרב הקהל וחבריו.
היסטוריה

הלהקה הוקמה על ידי עמיר "ג'נגו" רוסיאנו (שניגן לפני כן במסגרת הרכבי הרוק "האחים פורטיס", "תערובת אסקוט", ״תופעת דופלר״ ו"ירמי קפלן והפרחים"), הגיטריסט נושי פז (שהיה המתופף של להקת "פורטרט") ורן שמעוני (המתופף של להקת "השוונג של הפיתה", פיטר רוט, יהודית רביץ וירמי קפלן).
הפרויקט הראשון של ההרכב היה האלבום קשורים, שיצא ב-1995, ומתוכו הסינגל שזוהה עם הלהקה בתקופה ההיא: "מה היא חשבה".
ב-1998 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "מרחק של מטר", אשר זכה להצלחה ולביקורות משבחות, הרבה בזכות הסינגלים "לילה:, "כמו פעם" ו"כשתבוא השעה".
ב-1999 הוקלט תוך יומיים בלבד אלבומה השלישי של הלהקה - "מאה שקל אחרונים". אלדד גואטה, שתיפקד על תקן קלידן אורח באלבום הקודם והצטרף להרכב בסיבוב ההופעות שבא בעקבותיו, צורף כבסיסט ללהקה. האלבום הוקלט באולפני הלייבל "פאסט מיוזיק", והוא אחד התקליטים הראשונים שיצאו בלייבל זה, שהקימו אמיר שור וג'נגו. הלייבל חרת על דגלו את הפצת המוזיקה המחתרתית והאלטרנטיבית ללא שיקולי מסחריות. באותו הלייבל גם הוציא ג'נגו שני תקליטים אינסטרומנטליים.
ב-2002 יצא "לנשום במים", תקליט בו ג'נגו מנגן בכל הכלים (תופים, בס, גיטרות), ומתוכו הסינגלים שבוע נשאר ולנשום במים.
מאז ועד שנת 2004 הופיע ג'נגו בהרכב חדש ומצומצם שכלל את אלדד גואטה על בס וגילי רייכנטל על תופים. ב-2004 עבר ג'נגו להופיע לבד עם גיטרה אקוסטית.
בשנת 2010 החל להופיע עם הרכב חדש הכולל את גלעד שמואלי (תופים), מרק לזר (בס) ורון בונקר (גיטרה).
באוגוסט 2017 הוציא אלבום עם להקת Vegan Friendly כבסיסט ובספטמבר הוציא אלבום סולו בשם בתוך רגע. שנה לאחר מכן השתתף בהפקת אלבומו של גבע אלון "מחפש שמיים".
בפברואר 2020 לקח עם אור אדרי חלק באלבום המחווה ליענקל'ה רוטבליט בשם "הוצאו מהקשרם - שרים רוטבליט" ובו חידשו את שירו "ימי ראשית הקיץ". באותה שנה השתתף בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים במאי 2020, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
בשנת 2022 היה דמות מרכזית בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
חיים אישיים

ג'נגו נשוי לעינב ואב לבת ובן. הוא טבעוני אדוק, ועל גופו אף קעקע את דמויותיהם של מהטמה גנדי ופיל משום שרצה ליצור משהו שקשור לטבעונות.
חברי ההרכב

עמיר "ג'נגו" רוסיאנו (בס, שירה)
נושי פז (גיטרה)
אלדד גואטה (בס) (1998-2001)
רן שמעוני (תופים)
אמיר שור (סאונד) (1995-1998)
אלבומים > ג'נגו (להקה)

קשורים (1995)
מרחק של מטר (1998)
מאה שקל אחרונים (1999)
אלבומים > אלבומי סולו

האלבום האינסטרומנטלי הראשון (1999)
האלבום האינסטרומנטלי השני (2000)
לנשום במים (2002)
לב (2007)
בתוך רגע (2017)
קרח בעיניים (2022)
אלבומים > Vegan Friendly

(2017) Vegan Friendly
הערות שוליים

↑   אור אדרי, ג'נגו - ימי ראשית הקיץ, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:50)
↑  הבלוג של דן תורן, שיחה עם ג'נגו יום לפני או אחרי הופעת ההשקה לאלבום החדש, באתר ישרא-בלוג
↑  אור ברנע וירון ברנר, להטביע את העור באמנות: הקעקועים של ג'נגו, באתר ynet, 9 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299664405171  MusicBrainz: 728d5486-119c-4360-abff-5590443df398  VIAF: 97443637   WorldCat (עם VIAF): 97443637 
ג'נגו מתארח בהופעה של להקת משינה במועדון הבארבי, יוני 2017
האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |
דגל אוסטרו-הונגריה
 צד בעימות:  חלק ממעצמות המרכז
 תאריך כניסה לעימות:  28 ביולי 1914
 העילה למלחמה:  הכרזת מלחמה על סרביה
 תאריך סיום העימות:  4 בנובמבר 1918
 אירועי הסיום:  כניעת האימפריה האוסטרו-הונגרית
 ראש המדינה בפועל:  פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (עד 21 בנובמבר 1916)  קרל הראשון, קיסר אוסטריה (מ-21 בנובמבר 1916 ועד סוף המלחמה)  ראשי הממשלה:  קרל פון שטירגק   ארנסט פון קרבר היינריך קלם-מרטיניק (Heinrich Clam-Martinic)
 מפקדים בולטים:  קונרד פון הצנדורף  ארתור ארץ פון שטראוסנבורג הרמן קבש
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  48.5 מיליון
 פוטנציאל לגיוס:  8 מיליון
 נתוני הצבא
 הצבא האוסטרו-הונגרי:  3.615 מיליון (415,000 צבא סדיר, השאר מילואים, מתנדבים ומגויסים)
 הצי האוסטרו-הונגרי:  20,000
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  1.2 מיליון הרוגים   1,943,000 פצועים
 אבדות בשטח:  התפרקות האימפריה למדינות-לאום
 
האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה הייתה מרכיב עיקרי ממעצמות המרכז, יחד עם האימפריה הגרמנית והאימפריה העות'מאנית. הניצוץ לפרוץ המלחמה היה סכסוך פנימי של האימפריה מול סרביה, שגרר אחריו, בשל מערכת הבריתות, את כל מדינות אירופה למלחמה. במהלך המלחמה הציג הצבא האוסטרו-הונגרי כושר צבאי ירוד למדי שנבע מחיילים חסרי-מוטיבציה בני לאומים רבים חסרי-זכויות, מפקדים בלתי-כשירים וציוד מיושן ולקוי והצבא הגרמני סייע לו על מנת לחלצו מהפסדים אותם נחל בכל החזיתות. בסיום המלחמה נותרה האימפריה מפוררת וחדלה למעשה להתקיים כיישות פוליטית וכמעצמה. הנקודה העשירית מתוך 14 הנקודות של וילסון, על בסיסן נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה תבעה מתן אוטונומיה לאומית לאומות השונות שהרכיבו את האימפריה וחוזה סן-ז'רמן וטריאנון שנחתמו במסגרת ועידת השלום בפריז פירקו את המעצמה.
הצבא האוסטרו-הונגרי

הצבא היה מורכב משלושה חלקים: הצבא המשותף שחייליו גויסו מכל רחבי האימפריה, הצבא האוסטרי שחייליו הגיעו מהשטח האוסטרי באימפריה והצבא ההונגרי שחייליו הגיעו מטרנסילבניה. עם פרוץ המלחמה גויסו בגיוס חירום ראשון 2.5 מיליון חיילים מרחבי האימפריה שדיברו 15 שפות שונות. דרגי הפיקוד והקצונה היו ברובם דוברי גרמנית. עד תום המלחמה שירתו בצבא כ-8 מיליון חיילים. מתוכם נהרגו 1.2 מיליון ו-1,943,000 נפצעו. רוב החיילים גויסו מהלאומים שנכללו במסגרת האימפריה ולא גילו כלפיה נאמנות, באשר נאמנותם הייתה נתונה בראש ובראשונה ללאום אליו השתייכו. בפרט לאור הפסדי האימפריה והתפוררותה לקראת סוף המלחמה לא הייתה לחיילים אלו מוטיבציה גבוהה להילחם בעבור הקיסר והם נטו להיכנע במהירות כדי לערוק ולעבור לצד היריב או למצער להפסיק להילחם.
כבר באוגוסט 1914 ערקה קבוצת לוחמים מצ'כוסלובקיה (שהייתה בשלטון בית הבסבורג האוסטרי) לצבא הצאר הרוסי, על מנת להילחם נגד אוסטרו-הונגריה. עריקים אחרים הצטרפו ללגיון הזרים הצרפתי. בהמשך הצטרפו שבויי מלחמה צ'כוסלובקים למדינות ההסכמה ונלחמו בשורותיהם במסגרת הלגיונות הצ'כוסלובקיים במלחמת העולם הראשונה.
הפלישה לסרביה

עם תחילת המלחמה פלש הצבא האוסטרו-הונגרי לסרביה בכוח של שלוש ארמיות תחת פיקודו של אוסקר פוטיורק. עם כניסת הרוסים למלחמה עברה ארמייה אוסטרו-הונגרית אחת לחזית המזרחית והותירה כוח של 270,000 חיילים אוסטרו-הונגרים מול 180,000 סרבים. על אף יתרונם המספרי, לא הצליחו האוסטרו-הונגרים להביס את הסרבים ואיבדו כ-40,000 חיילים. מערכי הצבא האוסטרו-הונגרי נותרו בתצורתם מאז מלחמת צרפת–פרוסיה והתבססו על הסתערות שורות חיל רגלים קלאסית. שיטת לוחמה זו גבתה אבדות כבדות מהצבא האוסטרו-הונגרי בחלקה הראשון של המערכה על סרביה. האוסטרו-הונגרים תגברו את הכוחות לסדר גודל של 450,000 חיילים, אולם הפסידו בקרב קולובארה ונסוגו מסרביה.
מלבד האיבה הלאומית שחשו האוסטרו-הונגרים כלפי הסרבים ורצונם בנקמה על מות הארכידוכס. סרביה ניצבה בראשית 1915 בעמדה אסטרטגית עבור מעצמות המרכז. אפשרות הגישה היבשתית בין גרמניה לטורקיה, באמצעותה יכלו הגרמנים להעביר באמצעות רכבות סיוע ותחמושת לאימפריה העות'מאנית, עברה דרך סרביה. באוקטובר 1915 שכנעו הגרמנים את קונרד פון הצנדורף לנסות לכבוש את סרביה פעם נוספת, ובסיוע כוחות גרמניים ובולגריים, הצליח הצבא במשימתו וכבש את סרביה. התבסס על ניסיונם של הגרמנים בחזית המערבית, החלו האוסטרו-הונגרים לבנות עמדות מבוצרות בנות מספר קווי הגנה.. הכוחות הסרבים הלוחמים חולצו במבצע ימי, בסיוע מדינות ההסכמה לאי קורפו. בינואר 1916 הפעיל הצבא האוסטרו-הונגרי משטר צבאי בכל שטחה של סרביה ושל מונטנגרו. אדולף פון רמן צו בארנספלד לתפקיד המושל הצבאי של המדינה מטעם מעצמות המרכז. האוסטרו-הונגרים הציבו בסרביה כוחות ז'נדרמריה בלבד לצורכי שיטור פנים והסתמכו על הכוחות הבולגריים והגרמניים לצורך הגנת גבולות המדינה.
באלבניה הוצב הקורפוס ה-19 אשר החזיק בקו חזית בן 100 קילומטרים מול הקורפוס ה-16 האיטלקי והיה מעורב במספר קרבות מול הסרבים בגזרת אגם אוחריד. בין ינואר 1915 לאוקטובר 1917 פיקד על הקורפוס איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג, ממועד זה ועד יולי 1918 לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף ומיולי ועד התבוסה באוקטובר קרל פון פלאנצר באלטין.
החזית המזרחית

החזית העיקרית של אוסטרו-הונגריה הייתה יחד עם גרמניה מול רוסיה, בה ריכזה את רוב כוחותיה. האוסטרו-הונגרים פרסו נגד הרוסים 4 ארמיות שכללו 35 דיוויזיות חיל רגלים ו-11 דיוויזיות פרשים, סך הכל כ-850,000 חיילים ולמעלה מ-1000 תותחים.
התוכנית האוסטרו-הונגרית בראשית המלחמה הייתה לפלוש לחלקה הרוסי של פולין (פולין הייתה מחולקת מאז סוף המאה ה-18 בין גרמניה, אוסטריה ורוסיה) ולכתר את הכוחות הרוסיים העיקריים בדרום פולין. הרוסים למדו על התוכניות האוסטרו-הונגריות ממודיעין צבאי איכותי, רובו פרי הפעלת המרגל קולונל אלפרד רדל, ונערכו מולן. בתאריכים 18 באוגוסט 1914 - 26 בספטמבר 1914 התחולל קרב גליציה בו נלחמו הרוסים מול האוסטרו-הונגרים ללא סיוע גרמני. הקרב הסתיים בניצחון רוסי מוחץ. לקראת סוף ספטמבר הרוסים כבשו את כל מזרח גליציה ובוקובינה כולל העיר צ'רנוביץ. ב-10 בנובמבר הצבא הרוסי עבר את הרי הקרפטים והחל לפעול מערבה להרים. בנוסף לכך הצבא הרוסי החל במצור על פשמישל שנמשך כ-100 ימים. הרוסים הפסיקו את המתקפה רק בעקבות הריסת גשרים על הנהרות והגעת תגבורת גרמנית לאזור.
אמנם הרוסים לא הצליחו להביס את הצבא האוסטרו-הונגרי אך הצליחו להשיג הישג קרקעי משמעותי ואיפשרו לסרביה להמשיך בלחימה עד לשנת 1915. הצבא האוסטרי לא הצליח לשקם את עצמו לאחר הקרב והיה צריך להסתמך על העזרה מבת בריתה - האימפריה הגרמנית. הדבר ריתק לחזית המזרחית כוחות גרמניים והגביל את אפשרותם להעביר כוחות לחזית המערבית.
בקיץ 1915 נערכה מתקפת גורליצה-טרנוב, מתקפה משולבת של גרמניה ואוסטרו-הונגריה בחזית גליציה, שהצליחה להסיג את הרוסים מהשטחים שכבשו. הפיקוד על המבצע היה גרמני ואוסטרו-הונגריה השתתפה בו בכוח של ארמייה אחת (הארמייה השלישית). בקיץ הבא תקפו הרוסים דרך אוקראינה (מתקפת ברוסילוב) ושבו ותפסו שטחים עד הרי הקרפטים, תוך שהם מכים את הצבא האוסטרו-הונגרי וגורמים לו אבדות של למעלה מחצי מיליון הרוגים ופצועים וכמספר הזה שבויים. הצבא האוסטרו-הונגרי בחזית המזרחית לא התאושש עוד ממכה זו. ביוני 1917 תקפו הרוסים בפעם האחרונה, במסגרת מתקפת יוני, שכשלה בשל כושר העמידה הגרמני והתפוררות ממשלת המעבר הרוסית של אלכסנדר קרנסקי לקראת מהפכת אוקטובר.
החזית המקדונית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הפלישה הרומנית לטרנסילבניה

ב-27 באוגוסט 1916 הצטרפה רומניה אל מדינות ההסכמה, והחלה בפלישה לטרנסילבניה שהייתה שייכת להונגריה, אך בעלת רוב אתני של רומנים. בתחילה נסוגו הכוחות ההונגרים מפני הפלישה הרומנית, אך לאחר קבלת סיוע גרמני נהדפה הפלישה בקרב טורטוקאיה על ידי כוחות גרמנים ובולגרים. בהמשך נכבש כמעט כל שטח רומניה בידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים (רומניה הודיעה על כניעתה בדצמבר 1917).
מעורבות בחזיתות נוספות

בחזית המערבית לא היו מעורב הצבא האוסטרו-הונגרי למעט פלוגות ספורות שסייעו לגרמנים בצרפת ובבלגיה, בעיקר בארטילריה.
סיום המלחמה ותוצאותיה

עם מותו של פרנץ יוזף ב-21 בנובמבר 1916, עלה לשלטון בווינה קרל הראשון. אחת מפעולותיו הראשונות הייתה כניסה לשיחות שלום סודיות עם צרפת; כמתווך שימש גיסו, הנסיך סיקסטוס מבורבון-פארמה, אחיה של אשתו, אשר היה קצין בצבא בלגיה. כאשר דבר השיחות דלף באפריל 1918, התנער קרל ממעורבות עד אשר ראש ממשלת צרפת, ז'ורז' קלמנסו חשף את ההתכתבות הסודית. הדבר גרם לאוסטריה להסתבך יותר ונדרשה ממנה מעורבות רבה יותר במלחמה מצד האימפריה הגרמנית בת בריתה.
המצב הכלכלי הפנימי הלך והתדרדר ועורר, יחד עם הכשלונות הצבאיים ומחיר הדמים הכבד, גלים של חוסר-שקט מבית, התקוממויות ושביתות, בפרט מצד סוציאליסטים שראו את המלחמה כמשחק של אריסטוקרטים לאומניים השולחים פועלים משני הצדדים להרוג אלה את אלה.
במקביל גברה התסיסה בקרב הלאומים שהבחינו בחולשתה של האימפריה וביקשו לצאת לעצמאות. אף ראש ממשלת הונגריה, אישטוון טיסה, סירב לתקצב מזון לאוסטריה וביקש לנצל את ווינה השוקעת לשם קבלת יתר השפעה וייצוג להונגרים במסגרת הצבא והממשל. דרישות הלאומים מצאו הד ב"ארבע עשרה הנקודות" שהציג נשיא ארצות הברית וודרו וילסון על מנת לשקם את אירופה. קרל הביע נכונות לכנס מחדש את הפרלמנט, והציע לכל טריטוריה המוכנה לכך שותפות בקונפדרציה שתקום בשטחי האימפריה. אולם היה זה צעד קטן מדי ומאוחר מדי; הקבוצות האתניות השונות ראו את העצמאות כאפשרית, ולא נטו להתפשר על פחות מעצמאות מלאה. ב-14 באוקטובר 1918 כתב מזכיר המדינה של ארצות הברית רוברט לאנסינג לקיסר שארצו ומדינות ההסכמה לא יסתפקו בפחות מעצמאות לצ'כיה, סלובקיה ועמי סרביה הדרומית (יוגוסלביה), כך שאפילו אוטונומיה לא תספק אותן. ב-28 באוקטובר הכריזה צ'כוסלובקיה על עצמאותה. ב-31 באוקטובר הודיעה ממשלת הונגריה שהיא מסיימת את האיחוד הפרסונלי עם הקיסרות האוסטרית, והאימפריה הגיעה למעשה לקִצה, כאשר כל קבוצה מבססת עצמאות בשטחה על בסיס ממשל מקומי. הכישלון המוחץ בקרב ויטוריו ונטו בחזית האיטלקית וכיבוש טרייסט, הובילו את הקיסר למסור הודעת כניעה, שנכנסה לתוקף רשמי ב-4 בנובמבר 1918 וסיימה את המלחמה. שבוע לאחר מכן שחרר הקיסר את חייליו ונתיניו משבועת האמונים כלפיו כנציג בית הבסבורג וקיומה של האימפריה תם באופן מעשי.
לאחר כניעתה של אוסטריה, וכניעת גרמניה כשבוע מאוחר יותר נפתחה ועידת השלום בפריז. האימפריה האוסטרו-הונגרית פורקה לשתי מדינות נפרדות אוסטריה והונגריה ומול שתיהן נחתם הסכם נפרד, חוזה סן-ז'רמן נחתם ב-10 בספטמבר 1919 עם אוסטריה וחוזה טריאנון נחתם ב-4 ביוני 1920 עם הונגריה. מן האימפריה לשעבר נקרעו שטחים גדולים לטובת המדינות שנמנו עם הצד המנצח - איטליה, רומניה וסרביה, והמדינות החדשות שהוקמו: פולין, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה. לאוסטריה ולהונגריה אבד גם המוצא לים התיכון.
ראו גם

הונגריה במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  מכתב האולטימטום של יולי
↑  נתוני מדינה במלחמת העולם הראשונה
↑  אורטנר, כריסטיאן, מערכיו ההתקפיים של הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה, באתר austro-hungarian-army.co.uk (באנגלית)
↑  Greatwardifferent.com
| מדינות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ההסכמה | איטליה • ארצות הברית • בלגיה • האימפריה הבריטית (אוסטרליה • אירלנד • דרום אפריקה • ניו זילנד • קנדה) • יוון • האימפריה היפנית • ליבריה • מונטנגרו • סין • סרביה • פורטוגל • צרפת • רומניה • האימפריה הרוסית • לוקסמבורג |  |
| מעצמות המרכז | האימפריה האוסטרו-הונגרית (הונגריה) • בולגריה • הקיסרות הגרמנית • האימפריה העות'מאנית |  |
גברילו פרינציפ (שני מימין) נעצר על ידי המשטרה האוסטרו-הונגרית


קווי אספקה אוסטרים-גרמניים בחזית האיטלקית, אוקטובר 1917
חלוקת אוסטרו-הונגריה לפי ההסכמים
שלום פינצי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במרץ 1916 טוזלה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 ביולי 1954 (בגיל 38) מעגן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
שלום פינצי (12 במרץ 1916 – 29 ביולי 1954) היה ממקימי קיבוץ גת, גויס במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה לקבוצת צנחני הישוב. צנח כחייל בריטי באירופה הכבושה בידי גרמניה הנאצית ביוגוסלביה, חבר לפרטיזנים היוגוסלבים, השתתף בקרבות, דיווח משם למפקדיו הבריטיים על המתרחש, וחזר בשלום לקראת סיום המלחמה. במלחמת העצמאות היה מפקד קיבוץ גת, והיה בצוות המשא ומתן שנערך בקיבוץ, עם מפקד חזית הדרום יגאל אלון בפגישתו ההיסטורית עם גמאל עבד אל נאצר, בין צה"ל לצבא המצרי המכותר בכיס פלוג'ה על הפסקת הלחימה.
שלום פינצי נספה באסון מעגן.
ביוגרפיה > ילדות ובחרות

שלום פינצי נולד בקרקה (Kreka) שבבוסניה ב-12 במרץ 1916. בגיל צעיר הצטרף לתנועת השומר הצעיר ביוגוסלביה. למד את מקצוע הסתתות לבקשת התנועה, והיה חבר הנהגה ראשית של התנועה ביוגוסלביה. התגייס לצבא יוגוסלביה, ולאחר שחרורו, עבר הכשרה בחווה חקלאית של השומר הצעיר לקראת עלייה לארץ ישראל.
ביוגרפיה > שנים ראשונות בישראל

בשנת 1939 עלה באופן עצמאי בעליה בלתי לגאלית. הצטרף להכשרה בקיבוץ שריד, ועבד בסלילת הכביש לביסאן (לימים בית שאן), ובכבישים אחרים בדרום הארץ. ב-1941 התנדב לפלמ"ח, עבר קורס מפקדים בהצטיינות, ובזכות אישיותו הכובשת גייס רבים לשורות הפלמ"ח.
ב-1942 עלה עם עוד שני חברים, דב גלזר ומשה סלע, לחרוש את אדמות קרן-הקיימת של הקיבוץ המיועד גת, בסמוך לכפר הערבי עיראק אל-מנשייה, ויצר עם תושבי הסביבה הערבים קשרי ידידות וכבוד הדדי. לאחר שלושה חודשים הצטרפו שאר חברי הקיבוץ להתיישבות קבע במקום, אחרי שהייה ארוכה של מספר שנים של הכשרה והמתנה בכפר סבא.
ביוגרפיה > הצניחה באירופה

ב-6 בפברואר 1943 יצא לשליחות חשאית – צניחה מעבר לקווי האויב, מתוך כוונת היישוב העברי לסייע בהצלת יהודי אירופה הכבושה בידי הנאצים. הוא נבחר מקרב מאות מתנדבים לקבוצת צנחני הישוב, שמנתה 37 איש ואישה שגויסו לחיל המודיעין הבריטי. הצבא הבריטי ייעד אותו ואת חבריו לשמש כמודיעים בארצות הכבושות: לדווח על המתרחש בזמן אמת באמצעות מכשיר אלחוט שהיה ברשותם, לדווח ולהציל טייסי בנות הברית שמטוסיהם הופלו בארצות אלה. לצורך כך עבר הכשרה בהפעלת מכשיר אלחוט ואיסוף מידע בשטח אויב. שמו המחתרתי היה בֶּנוֹ פינק.
את האימונים לקראת הצניחה עבר בקהיר שבמצרים ובעיר תוניס (קרתגה) שבתוניסיה. שם בילה תקופות המתנה ארוכות, ואף גיחות ארוכות מעל יוגוסלביה, במטרה לצנוח – שבוטלו לעיתים כשכבר היו מעל היעד מתוך חשש להימצאות חיילים גרמנים במקום הצניחה. מטוניס הועבר יחד עם קבוצת הצנחנים הארץ ישראלים, לעיר בארי ולאי ויס (אנ') הסמוך לקרואטיה, ששוחררו בינתיים מהכיבוש הגרמני. ביולי 1944, לאחר כשנה וחצי של אימונים והמתנה, צנח במיקלואוש (Mikleuš) בקרואטיה, ומשם צעד 150 ק"מ דרך אזורים שבשליטת הגרמנים, אל כפר ווטצ'נה (Vučani)‏(אנ') בחבל מוסלבינה שבקרואטיה, ושם חבר עם הפרטיזנים.
פינצי מספר בספרו: ”למחרת בבוקר שאל ראש המטה של הקורפוס הפרטיזני את סגנו, שהמתין לפגזים שהבריטים הבטיחו להצניח: 'מה הטילו האנגלים אמש מהמטוסים?' סגנו ענה לו ספק בציניות ספק ברצינות: 'הטילו ארצישראלי אחד שהולך לסלאבוניה'”.
באזור מוסלבינה נע פינצי עם הפרטיזנים בין ההרים והכפרים, כשהם לוחמים ומתחמקים מהגרמנים. השתתף בקרבות, ושידר למפעיליו הבריטיים פרטים על המתרחש. הוא פגש טייסים אמריקאים שמטוסיהם הופלו על ידי הגרמנים, ולמזלם צנחו בשטחים שהיו באותה עת בשליטה של הפרטיזנים. הוא נפגש גם עם יהודים מעטים, ביניהם חבר ילדות שהיה אתו בתנועת הנוער הציונית לפני המלחמה, שסיפר לו על השמדת היהודים ביוגוסלביה, כולל בני משפחה וחברים רבים שהכיר.
ב-27 במרץ 1945, לקראת תום המלחמה, כשהגיעו ידיעות על הצבא האדום שמתקדם במהירות ומזנב בגרמנים הנסוגים, עזב בפקודת מפקדיו הבריטיים את קרואטיה במטוס שהעביר פצועים לאיטליה, סיים את שירותו בצבא הבריטי וחזר לקיבוץ גת.