stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה זיו
ספריו

נופי גולן – דרכים ואתרים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980.
בשביל המטיילים: ביקורים בשמורות טבע, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980 (זכה בפרס על שם יוסף ברסלבי).
תרמיל צד: אתרים ושבילים במבט שני, ירושלים: הוצאת כתר, 1988.
ילקוט גב: עיונים בידיעת הארץ, הוצאת מקסוול-מקמילן-כתר, 1991.
רגע של מקום: סיפורים מאחורי שמות מקומות, ירושלים: הוצאת צבעונים, תשס"ה.
אבן הייתה לראש-פינה: סיפור סלילתם של הכביש מראש-פינה לטבריה ושלוחותיו, הוצאת אריאל 2002.
ארץ נידחת - לארץ נושבת: ההתיישבות היהודית הוותיקה (1948 - 1837), הוצאת כנרת זמורה ביתן, 1988.
השרון: פרקי הלכה ומעשה בידיעת הארץ למדריך ולמורה, תל אביב: הוצאת תרבות וחינוך, תש"ך.
הערות שוליים

↑  יהודה זיו, על דעת המקום: 'הבשורה' על פי כפר ויתקין, בבלוג "עונג שבת", 6 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306730605171  BnF: cb146219702 (data)  ISNI: 0000 0000 6658 7159  LCCN: n82004280  VIAF: 66720069   WorldCat (עם VIAF): 66720069 
סיור בהנחייתו של זיו לקלעת נמרוד, זמן קצר לאחר כיבוש הרמה, 1967
אפרת בן יעקב

| --- | --- |

אפרת בן יעקב בסרט "אנחנו לא לבד"
 לידה:  27 בינואר 1983 (בת 41) רעננה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 בן או בת זוג:  דר פלג 
 פרופיל ב-IMDb
 
אפרת בן-יעקב פלג (נולדה ב-27 בינואר 1983) היא עורכת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

בן יעקב למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין תלמידת המסלול המלא. במסגרת הלימודים שיחקה במחזות: "כשיפסיק לרדת גשם", "האישה מן הים" ו"DNA". כמו כן, עברה קורס משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
תפקידה הראשון והמשמעותי של בן יעקב, היה בסדרת הנעורים "האי", ששודרה בערוץ הילדים של HOT, שם גילמה את דמותה של אנה למשך כשלוש עונות (2007–2010), וכן גילמה את אנה הציידת כפילתה של אנה עיני בעונתה השנייה של הסדרה. בנוסף לקחה חלק במופע "עיר ערוץ הילדים" עם חבריה מהסדרה.
בשנת 2008 שיחקה בסדרת הטלוויזיה ״אולי הפעם״ ששודרה בYes, גילמה את תמרה. באותה השנה גם ערכה את סרט הסטודנטים "18 קילומטר".
בשנת 2010 גילמה את נחל סומך בסדרה "15 דקות" בתפקיד ראשי, אחת ממתמודדי ה"מגה-סטאר".
בשנת 2012 גילמה בתפקיד ראשי בסרט "אנחנו לא לבד" בבימויו של ליאור הר-לב את "מאי" לצד אוהד קנולר.
בנוסף בשנת 2012, שיחקה בסרט דרמה קצר בן 40 דקות הנקרא "שליטה מלאה" בתפקיד אליה, לצד גיל דסיאנו ביטון וגיא אדלר. באותה שנה גילמה בן יעקב את חברתה של הודיה בסדרה סרוגים.
משנת 2013 משחקת בתיאטרון תמונע במחזה "עד ראייה".
ב-2014 ערכה את הסרט התיעודי "אילוף הגוררת", העוסק ב-48 נשים ידועניות, ואת הסרט "טוביאנסקי".
ב-2015 ערכה את הסרט הקצר "בלדה ליוסף".
הייתה כתבת שטח ב"Y בעשר".
מ-2018 משמשת כמנכ"לית הסטודיו למשחק של גל אמיתי.
מ-2023 משחקת בסדרה הנוער "מה הבעיה?" בערוץ זום בתור איילת, אמה של עמליה (ירדן אריש) וגרושתו של דודי.
חיים אישיים

נשואה לדר פלג ואם לשני ילדים. מתגוררת ברעננה.
הערות שוליים

↑  תיאטרון: המלצה חמה על ההצגה "כשיפסיק לרדת הגשם" בסטודיו יורם לוינשטיין
↑  האישה מן הים - מאת הנריק איבסן - מחזור 2013
↑  גשר והסטודיו של יורם לוינשטיין בגרמניה, באתר הארץ, 12 ביוני 2001
יחסי אוקראינה–צ'ילה

| יחסי אוקראינה–צ'ילה |
| --- | --- |
אוקראינה: צ'ילה


אוקראינה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 756,102
אוכלוסייה
38,234,056: 19,796,785
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,675: 16,949
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי (מימין) נפגש עם מקבילו הצ'יליאני גבריאל בוריץ' בוועידה בשווייץ, 2024
יחסי אוקראינה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

לאחר הכרזת העצמאות של אוקראינה, צ'ילה הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית ב-9 בינואר 1992, והיחסים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-28 בינואר אותה שנה. שלוש שנים לאחר מכן מינתה ממשלת אוקראינה את השגריר בארגנטינה במקביל לרפובליקת צ'ילה. בשנת 1997 הקימה צ'ילה קונסוליית כבוד בקייב, שהוחזרה על ידי אוקראינה בשנה שלאחר מכן, כאשר מינתה קונסול כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה. בשנים 1998 ו-2002 נערכו בסנטיאגו שני סבבים ראשונים של התייעצויות פוליטיות על פי הפרוטוקול המקביל שנחתם בשנת 1995. ביוני 2011 התקיימה בסנטיאגו הפגישה הראשונה של הוועדה הבין-ממשלתית הצ'יליאנית-אוקראינית לשיתוף פעולה כלכלי וסחר.
הקונגרס הלאומי של צ'ילה דרך בית הנבחרים דחק באונסק"ו להכיר בהולודומור כמעשה פלילי של רצח עם שביצעה ברית המועצות נגד העם האוקראיני.
אמנות והסכמים דו-צדדיים

בין האמנות שנחתמו בין שתי המדינות ניתן למנות הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (1997), הסכם לפטור אשרות לאנשים דיפלומטיים (2001) והסכם על שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי (2003). במהלך פגישת הייעוץ המדיני שהתקיימה בשנת 2013 בקייב, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בין האקדמיה הדיפלומטית בצ'ילה לבין האקדמיה הדיפלומטית של אוקראינה. כמו כן, בשנת 2015 הסכימו צ'ילה ואוקראינה לבטל את חובת אשרת תייר לאזרחי שתי המדינות, עם מגבלת שהייה של 90 יום.
ביקורים רשמיים

באוקטובר 1995 ערך נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ביקור רשמי בצ'ילה, כאשר נחתמו הקשרים הדו-צדדיים הראשונים. במרץ 1997 ערך שר החוץ הצ'יליאני חוזה מיגל אינסולזה ביקור רשמי בקייב, שהוחזר על ידי שר החוץ האוקראיני במאי 1999.
יחסי סחר

בשנת 2016 הסתכם הסחר בין המדינות ב-24 מיליון דולר. המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה לאוקראינה היו מולים, יין וסלמון, ואילו אוקראינה מייצאת בעיקר אמוניה, יחידות עיבוד דיגיטליות ומבודדי חשמל.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מיוצגת באוקראינה באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בקייב.
אוקראינה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
ציפורה כגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביוני 1931 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  31 בדצמבר 2021 (בגיל 90) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  מתחם בתי הקברות בחיפה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  אליעזר כגן 
 
ציפורה כגן (17 ביוני 1931 – 31 בדצמבר 2021) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, שהתמחותה הייתה עיון בכתבי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. חוקר הספרות אבנר הולצמן כתב כי "תכונת היסוד המאפיינת את עבודתה – חיפוש הרציפות בין עולם המסורת היהודית וספרות ובין התרבות היהודית המודרנית – ניזונה מחוויית חייה כמי ש'הציצה ונפגעה' ועם זאת הוסיפה לשמור על קשר אורגני חם עם צור מחצבתה."
ביוגרפיה

כגן נולדה כציפורה מנדל למשפחה חרדית בתל אביב, עזבה את הדת בנעוריה ופנתה להוראה. בתחילת שנות החמישים נישאה למשורר אליעזר כגן. בשנות השישים החלה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחילה התמחתה בתחום האגדה, המדרש והספרות העממית, וכתבה עבודת גמר לתואר השני על גלגולי מוטיבים בסיפורים על נשים באגדת חז"ל ובסיפור העממי של עדות ישראל.
בהמשך לעבודה על חקר האגדה ובהשראת מורה שמעון הלקין החלה להתמקד בעבודות ברדיצ'בסקי, בהן עסקה בעבודת הדוקטורט שלה (1972).
כגן הייתה מראשוני המורים באוניברסיטת חיפה, בה לימדה מ-1970 בחוג לספרות עברית והשוואתית, והתקדמה עד דרגת פרופסור מן המניין. מ-1989 עד 2002 נמנתה עם עורכי כתב העת של החוג, "דפים למחקר בספרות". ב-1999 פרשה לגמלאות.
כגן נפטרה ב-31 בדצמבר 2021 בגיל 90.
ספריה

מאגדה לסיפורת מודרנית ביצירת ברדיצ'בסקי, הקיבוץ המאוחד, תל אביב (1983)
הלכה ואגדה כצופן של ספרות, מוסד ביאליק, ירושלים (1988)
רומן גמור: מרים למיכה יוסף ברדיצ'בסקי, אוניברסיטת חיפה/זמורה-ביתן, חיפה/תל אביב (1997).
ערוד (חז"ל)

בספרות חז"ל מוזכר השם ערוד ביחס לשני בעלי חיים:
הערוד המוזכר במקרא שהוא חמור הבר, בדומה לערוד בעברית המודרנית.
זוחל ארסי אולי מין נחש או לטאה. מין זה נקרא לעיתים "עָרוֹד" ולעיתים "עַרְוָד" (בכתיב מלא: ערווד) ולפעמים גם "חברבר"[דרוש מקור], ככל הנראה על שם החברבורות שעל גופו.
זיהוי > הערוד המקראי

הערוד המקראי מזוהה בחז"ל כמין הדומה לחמור אך לעומת חמור הבית הוא פראי.  בתלמוד מוזכר הערוד מספר פעמים בהקשר לכך שאין הוא משמש בדרך כלל את האדם, אם כי הדבר אפשרי.
זיהוי > הערוד הארסי

הערוד החז"לי חי בחורים שבקרקע בסלעים
על פי הספרא החברבר הוא ממיני הצב, כלומר לטאה, ועל פי התלמוד הבבלי הערוד הוא הכלאה של מיני זוחלים שונים: "וראיתי נחש שהוא כרוך על הצב לימים יצא ערוד מביניהם".
רב סעדיה גאון (רס"ג) סבר שהערוד הוא מין נחש בנוסף יש שזיהו את הערוד עם נחש שרף (נחש מעופף).
באגדה

בתוספתא מסופר: "אמרו עליו על רבי חנינא בן דוסא שהיה מתפלל ונשכו ערוד ולא הפסיק. הלכו תלמידיו ומצאוהו (=את הערוד) מת על פי חורו, אמרו אוי לו לאדם שנשכו ערוד, אוי לו לערוד שנשכו לבן דוסא".
בתלמוד הבבלי מובא המעשה בשינוי פרטים: "מעשה במקום אחד שהיה ערוד והיה מזיק את הבריות באו והודיעו לו לר' חנינא בן דוסא אמר להם הראו לי את חורו הראוהו את חורו נתן עקבו על פי החור יצא ונשכו ומת אותו ערוד נטלו על כתפו והביאו לבית המדרש אמר להם ראו בני אין ערוד ממית אלא החטא ממית באותה שעה אמרו אוי לו לאדם שפגע בו ערוד ואוי לו לערוד שפגע בו ר' חנינא בן דוסא".
במדרשים שונים מסופר שאם הנשוך מקדים ומגיע למים חייו ניצלים ויש המוסיפים שבמקרה זה הערוד אף מת ושהנס במעשה לר' חנינא בן דוסא היה שנבקע לו מעיין מתחת רגלו.
ביאורים

↑  הקריאה "ערוֹד" מקובלת בקרב יהודים אשכנזים, ועל פיה אין הבדל בין הגיית שמה של החיה הארסית ובין הגיית שמו של חמור הבר. הקריאה "ערוָד" (על משקל עקרב) נהוגה במסורת הספרדית (כך מנוקד למשל בשיטה מקובצת לחולין קכז, א).  לקריאה זו יש ביסוס בחלק מכתבי היד של התוספתא והתלמוד שבהם נכתב ערווד בוי"ו כפולה, וכן בספר הלכות גדולות[דרוש מקור] ובתרגומי רב סעדיה גאון לאיוב ולדניאל[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  ספר איוב, פרק ל"ט, פסוק ה' ועוד
↑  רש"י איוב פרק לט פסוק ה
↑  וכן באיותים שונים: חורור, חוורוור, חוורבר
↑  תלמוד ירושלמי, ברכות, עמ' דף לח
↑  במילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית ערך "חברבר" הוגדרה משמעות השורש: בעל כתמים, נחש ארסי.
↑  משנה, מסכת כלאים, פרק א', משנה ו': "החמור והערוד אף על פי שדומין זה לזה כלאים זה בזה
↑  דברים רבה (ליברמן) ה, ח: "כשם שהערוד הזה גדל במדבר ואין אימת מלכות עליו, כך חשבתי שלא תהא אימת מלכות עליכם"; רש"י לספר איוב, פרק ל"ט, פסוק ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ל"ז, עמוד א',  וראו:פורטל הדף היומי: ערוד - "ערוד לא נגח" (בבא קמא לז ע"א), באתר daf-yomi.com
↑  תוספתא,  ברכות ג, כ;  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ג, עמוד א'
↑  ספרא פרשה ה, א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ז, עמוד א'
↑  ראו ערוד, הצומח והחי במשנת הרמב"ם, הערה 5. באתר למעשה אקטואליה הלכתית מבית מכון התורה והארץ
↑  מנחם די לונזאנו, ספר המעריך ערך טיפסא; יוסף טובי, מילון עברי-ערבי מתימן ללשון ספרות חז"ל. בתוך ספר שבטיאל עמוד 112
↑  תוספתא, ברכות ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ג, עמוד א'
↑  שמות רבה, פרשה א', פסקה ל"ב
↑  פירוש רש"י לברכות לג, א
כביש 859

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  עוקף נהריה
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  5.5 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  2018–2021 (כ־3 שנים)
 מיקום
 ערים ראשיות:  נהריה, מזרעה, רגבה, שבי ציון
 נקודת התחלה:  צומת שבי ציון
 נקודת סיום:  צומת עמקה
 קואורדינטות:  32°59′N 35°08′E﻿ / ﻿32.98°N 35.13°E﻿ / 32.98; 35.13
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 859(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 859(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 859(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 859  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 859, הידוע ככביש עוקף נהריה, הוא כביש רוחב בישראל, באזור נהריה, הוא מקשר בין כביש 4 לכביש 70. במסלולו חולף הכביש ליד היישובים מזרעה, רגבה ונס עמים. הכביש נפתח לתנועה ב-14 בספטמבר 2021.
הכביש נסלל דרומית לנהריה. הוא מחבר בין כביש 4 במערב, באזור היישובים רגבה ומזרעה, ועד צומת עמקה בכביש 70 במזרח. אורכו של הכביש הוא כ-5.5 ק"מ ונסללו בו 4 נתיבים. תקציב הפרויקט היה 445 מיליון שקל.
במסגרת הפרויקט שוקם והורחב במעט חלק מכביש 70 שבאזור הצומת שמחבר בין הכבישים, לשני נתיבים באורך של כ-1.5 ק"מ.
במהלך הקמת הכבישים הוסדרו מספר צמתים בכניסה ליישובים סמוכים - מזרעה, רגבה, נס עמים ונתיב השיירה. וגם הוקמו מעברים חקלאיים עיליים, דרכים חקלאיות ושביל אופניים לכל אורך הכביש.
צמתים לאורך תוואי הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 859 ממערב למזרח
| 0 | צומת שבי ציון |  | שבי ציון |   כביש 4 |
| 1 | צומת מזרעה דרום |  | מזרעה |   כביש 8611 |
| 4-3 | צומת נס עמים |  | נס עמים | כביש פנימי לנס עמים |
| 5.5 | צומת עמקה |  | עמקה |   כביש 70 |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑    עופר פטרסבורג, אושר: הכביש שיפחית פקקים בין עכו לנהריה, באתר "ידיעות אחרונות", 18 ביוני 2017
טומס לייטרסדורף

| --- | --- |

אדריכל טומס לייטרסדורף במשרדו, 2019
 לידה:  31 ביולי 1937
 פטירה:  11 באוקטובר 2022 (בגיל 85)
 תקופת הפעילות:  משנות ה-60 של המאה ה-20 – 2022
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  תוכנית מתאר מעלה אדומים
טומס (טומי) לייטרסדורף (31 ביולי 1937 – 11 באוקטובר 2022) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בישראל לאדריכל אנדריי לייטרסדורף ולאופנאית אדולפינה (פיני) לייטרסדורף.
בשנות ה-60 ולאחר שנשא לאשה את בת משפחת מאייר (מבעלי מגדל שלום), החל לייטרסדורף לעבוד מחוץ לישראל בפרויקטים של תכנון עירוני בערים שונות בהזמנת משפחת מאייר, בין השאר בפלורידה ובחוף השנהב, שם תכנן את הכפלת שטחה של עיר הבירה אביג'אן. בשנות ה-70 חזר לישראל, פתח משרד בתל אביב ומאז ועד לפטירתו ב-2022 עבד על מגוון רחב של פרויקטים. בשנות ה-80 תכנן משרדו תוכניות מתאר ומבנים רבים בהתנחלויות.
ביוגרפיה > פרויקטים נבחרים שתכנן בישראל

תוכנית מתאר למעלה אדומים
תוכנית מתאר לעמנואל
ניצנית (יישוב עתידי) שבחולות חלוצה
תוכנית מתאר לשכונת עיר ימים בנתניה
רבעים באשדוד, בראשון לציון ובחדרה
מלון אשל השומרון
מתקן כליאה חולות
תוכנית אב ארצית לתיירות
תוכנית אב ארצית לגולף
משפחתו

היה נשוי לרינה מאיר, בתו של משה מאיר, מקים מגדל שלום. בנם הוא האדריכל ואיש העסקים יונתן לייטרסדורף. בתם היא המסעדנית ואשת העסקים אנדריאה "דושי" לייטרסדורף (נשואה לשחקן אנחל בונני), בעלת מתחם "דלאל" בנווה צדק. טומי נישא בשנית לגיל, בנם הוא איש העסקים גיא לייטרסדורף (נשוי לצלם ההולנדי רובן ואן שחלם). אחיו הם פרופ' ערן לייטרסדורף, דקאן הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, ואיש העסקים גיורא לייטרסדורף.
הערות שוליים

↑  יוני פרוים, הפתעה משמחת: אנחל בונני ודושי לייטרסדורף הורים, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 6 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294197705171  ISNI: 0000 0003 7932 8975  VIAF: 257699628   WorldCat (עם VIAF): 257699628
חולדה גורביץ

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1926 עתלית, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  16 בינואר 2024 (בגיל 98) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 כינויים נוספים:  המלאך בלבן, אם הפצועים
 ידועה בשל:  עזרתה לנכי צה"ל ובני משפחתם, פצועים בבתי החולים ומשפחות שכולות  פרס ישראל על מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשע"א (2011)
 בן זוג:  בן-עמי גורביץ
 פרסים והוקרה:  אות הנשיא להתנדבות (1997)  פרס ישראל (2011)  יקיר חיפה (1993) 
 
חולדה גורביץ (2 בינואר 1926 – 16 בינואר 2024) הייתה פעילה חברתית ישראלית, מתנדבת שכונתה "המלאך בלבן" או "אם הפצועים" על עזרתה לנכי צה"ל ובני משפחותיהם, פצועים בבתי החולים ומשפחות שכולות; כלת פרס ישראל על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשע"א (2011).
ביוגרפיה

גורביץ נולדה בעתלית לדב וחנה הופמן, ממקימי "חברת המלח בארץ-ישראל". היא הייתה נכדתם של גבריאל וטובה שפירא, ממייסדי המושבה עתלית.
גורביץ הייתה חברת ארגון ההגנה ועם הקמתו של צה"ל, שירתה בחיל הים והייתה מארבע הבנות הראשונות בחיל.
בסמוך לשחרורה מהצבא, החלה להתנדב בוועד למען החייל, ובשנים שלאחר מכן עסקה בארגון פעילויות עבור חיילים. כן הדריכה ילדי עולים במעברות ובוואדי סאליב, הייתה פעילה בסיוע לדרוזים ובאגודת ידידות ישראל - צרפת.
במשך שנים הייתה חברה בתנועת החרות. בשנת 1959 היא יצאה בהתקפה חריפה נגד אבא חושי, בטענה שהפעיל אלימות כדי להשתיק ביקורת. בהמשך, כיהנה כחברת מועצת העיר חיפה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים בחרה להתפטר מעבודתה ולהקדיש את זמנה לפעילות התנדבותית למען חיילים ונפגעי פעולות איבה. מאז, הייתה מגיעה מדי יום לבתי החלמה ובתי חולים לעיסוק בפעילות זו, לבושה בלבן, שם הייתה עורכת מסיבות ופעילויות לעידוד והעלאת המורל לנפגעים. בעיקר הייתה פעילה במרכז הרפואי רמב"ם ובבית ההבראה הצבאי הסמוך.
גורביץ הייתה פעילה בעיר מגוריה חיפה בארגונים שונים. על כך הוענקו לה אות "יקירת העיר חיפה" ואותות הוקרה נוספים.
הייתה ממייסדות עמותת "ארגון נשי חרות בישראל", המפעילה 23 מעונות יום ברחבי הארץ.
עד 2007 הייתה חברת הנהלה, במשך 18 שנה, במרכז היהודי-ערבי "בית הגפן", ועד למותה המשיכה בפעילותה כחברת מועצה במוסד זה.
הקימה עם בעלה, עו"ד בן-עמי גורביץ (שנפטר בשנת 1965), אגודות ידידות עם מדינות שונות בעולם. ביניהן, "המרחב", לעמים הלא-ערבים במזרח התיכון, ו"אגודת ידידות ישראל-צרפת". עשייתה בתחום זה נגעה גם בעידוד תיירות לארץ.
ב-2020 נחנכה טיילת על שמה בחוף בת גלים בחיפה.
גורביץ נפטרה ב-16 בינואר 2024 בגיל 98, והובאה לקבורה בבית הקברות חוף הכרמל.
פרסים והוקרה

תשל"ז (1976) – "אות הנשיא למתנדב" בתחום הביטחון, על פעילותה למען חיילים פצועים, נכי צה"ל ומשפחות שכולות
1987 – מגן שר העבודה והרווחה, למתנדבת מצטיינת
1993 – פרס ועד הכרמל, על פעילות מופתית רבת שנים לשיפור החיים והסביבה
1993 – עיטור יקירת העיר חיפה, על דבקות במשימותיה ואהבת ארץ ישראל
1999 – מגן שר הבריאות, על התנדבות ומסירות מופתית ועל אהבת האדם והזולת
2000 – אות הוקרה ע"ש מנחם בגין על מפעל חייה לטיפול בפצועי צה"ל ובנכי צה"ל
2006 – פרס ראש אט"ל (אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל) על מפעל חיים
תשע"א (2011) – פרס ישראל על מפעל חיים
2020 – טיילת חדשה, הסמוכה לבית החולים רמב"ם בשכונת בת גלים נקראה על שמה
לקריאה נוספת

שי חורב, הערך "חולדה גורביץ", לקסיקון החיפאים – אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור; חיפה, 2018; עמ' 107
הערות שוליים

↑  בועז כהן, חולדה גורביץ', המלאך בלבן, הלכה לעולמה, באתר כלבו, 16 בינואר 2024
↑  יהודה בן זאב, בעל הברית הנשכח משווע לצדק, חרות, 2 ביוני 1958
↑  יוחזרו אדמות בית ג'אן לבעליהם הדרוזים, חרות, 7 ביוני 1960
↑  "בלי פוליטיקה" למען ידידות ישראל — צרפת, חרות, 17 בספטמבר 1964
↑  לקח 11 שנות אופוזיציה, חרות, 29 באוקטובר 1959
↑  הפקח התנפל בגסות על תובעת מס' 2, חרות, 13 במרץ 1958
↑  בנפול רודן, חרות, 8 במרץ 1959
↑  התביעה נגד אבא חושי, חרות, 20 במרץ 1958
↑  חולדה גורביץ, אבא חושי שואף להיות מלך המעוטים, חרות, 3 באפריל 1959
↑  עדויות על היד הקשה בחיפה, חרות, 4 ביוני 1959
↑  קרנבל בחיפה בוטל בגלל הגשם, דבר, 17 במרץ 1976
↑  בבתי הכנסת מתפללים, מעריב, 18 בספטמבר 1985
↑  CheckId, ארגון נשי חרות בישראל (ע"ר) - 580027258, באתר checkid
↑  נשי חירות – מעונות יום
1 2  ליאור אל-חי, הלכה לעולמה חולדה גורביץ, "המלאך בלבן" מחיפה שליוותה פצועים ונכי צה"ל, באתר ynet, 16 בינואר 2024
↑  חולדה גורביץ באתר חברה קדישא חיפה
↑  יוסף וקסמן, סבתא, בתה ונכדתה – בין מקבלי "אות המתנדב", מעריב, טורים 1–2, 20 באוקטובר 1976
חולדה גורביץ, "אם הפצועים", מבקרת את הלוחמים הפצועים ממלחמת לבנון השנייה (יושבים מימין:) עשהאל לובוצקי וגדעון גולדנברג, בבית החולים רמב"ם, נובמבר 2006
עמוס לוריא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1946 אשדות יעקב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  26 ביוני 2021 (בגיל 74) י"ז בתמוז ה'תשפ"א
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  מגן דוד אדום
 תקופת הפעילות:  1964–1986 (כ־22 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה  רב-מגן
 תפקידים בשירות
 קמב"ץ גדוד 71  מפקד גדוד 195  מפקד עוצבת מרכבות הברזל  סגן מפקד אוגדה 252
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל עיריית רחובות, מנכ"ל עיריית בית שמש ומנכ"ל מגן דוד אדום
 
עמוס לוריא (1 בספטמבר 1946 – 26 ביוני 2021) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, שכיהן כמפקד עוצבת מרכבות הברזל. לאחר שחרורו שימש מנכ"ל עיריית רחובות, מנכ"ל עיריית בית שמש ומנכ"ל מגן דוד אדום.
ביוגרפיה

לוריא נולד באשדות יעקב, בנם של אהובה ומשה, ממייסדי הקיבוץ. אחיו היה אברהם רותם שהיה קצין בצה"ל בדרגת אלוף. למד בבית ספר מקצועי בעמק הירדן.
לוריא התגייס ביולי 1964 לקורס טיס. הוא נשר מהקורס ב-1965 והוצב בחיל השריון. שירת כלוחם בגדוד 79 המחודש בטנקי פטון. במלחמת ששת הימים נפצע ביום הראשון ללחימה בכניסה לרפיח. שירת ביחידת ניסויים של חיל השריון וכקצין מבצעים של גדוד 46 בחטיבה 401. שירת כמפקד פלוגת טנקים בגדוד סיור 189 וכמפקד פלוגה בגדוד 79. במלחמת ההתשה נפצע במאי 1970 באורח קשה מאש ארטילרית וידו הימנית נקטעה. הוא שוחרר רפואית והחל ללמוד באוניברסיטת תל אביב. במלחמת יום הכיפורים התנדב לשירות צבאי, היה בסגל המייסד של גדוד 71, ומונה לקמב"ץ הגדוד. הוא החליף את מפקד הגדוד עמוס כץ לאחר פציעתו בקרבות כיבוש המובלעת הסורית. ב-1975 חזר לשירות הקבע, שימש ראש ענף במפקדת חיל השריון, ובמינוי משנה כמפקד גדוד שריון במילואים. בהמשך מונה למפקד גדוד שריון סדיר, גדוד 195 בחטיבה 401. פיקד על עוצבת מרכבות הברזל במלחמת לבנון הראשונה, ושימש סגן מפקד אוגדה 252. השתחרר ב-1986. היה בוגר מחזור ט' של המכללה לביטחון לאומי ובוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב.
כיהן כמנכ"ל מגן דוד אדום בשתי קדנציות, הראשונה ב-1986 והשנייה ב-1995. כיהן בדירקטוריון חברת קו צינור אילת אשקלון, כמנכ"ל עיריית בית שמש וכמנכ"ל עיריית רחובות (נובמבר 1999 עד אוקטובר 2001).
נפטר ב-26 ביוני 2021. הותיר אחריו את רעייתו, זיוה, ובנו, נדב.
לקריאה נוספת

בין המור לזור, אוטוביוגרפיה בהוצאה עצמית
הערות שוליים

↑  אביגדור קהלני, דרך הלוחם, הוצאת סטימצקי, 1989, עמ' 183
1 2 3  אילן סער, מורשת חטיבה 7 בקרבות רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, אתר צה"ל
| מגן דוד אדום |
| --- | --- | --- |
| מייסדים | משולם ליבונטין • חיים אלפרין • משה רבינוביץ' • ישעיהו אליהו • חיים לייבוביץ • משה פרנקל • ברוך ניסנבוים • אריה אלוטין |  |
| נשיאים | יהודה סקורניק • נועם יפרח • אבי זהר |  |
| מנכ"לים | מרדכי פן • יצחק שני • בן-ציון טחן • אשר דר • אריאל יהלומי • חיים דגן • עמיצור כפיר • רוני ליכטנשטיין • יחיאל חמי •  נתן כהן •  יעקב אדלר • יוחנן גור • עמוס לוריא • אבי זהר • אלי בין |  |
| שונות | קריית מד"א • חוק מגן דוד אדום • נוער מד"א • יחידת האיתור הבינלאומית |  |
| מיזמים | נאמן חיים • פרויקט מחויבות אישית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402050405171  VIAF: 33154074367111740226   WorldCat (עם VIAF): 33154074367111740226
מוסקובסקאיה

| --- | --- |

 סוג:  וודקה
 אחוז אלכוהול:  40
 יצרן:  Spi Group
 מוצא:  רוסיה רוסיה
 מועד הכנה ראשוני:  1894
 צבע:  שקוף
 טעם:  ללא
 
מוסקובסקאיה (ברוסית: Московская водка) היא וודקה רוסית, על שם עיר הבירה, מוסקבה. וודקה זו מכילה 40 אחוז אלכוהול ומיוצרת משיפון. זו הוודקה הרוסית היחידה המיוצרת משיפון. היצור החל בשנת 1894 ברוסיה והופסק עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. הוא חודש ב-1925 בברית המועצות.
חברת סויוזפלודואימפורט, המייצרת את מוסקובסקאיה ברוסיה, היא אותה החברה המייצרת את הסטוליצ'נאיה. המיתוג נמצא במחלוקת עם חברה SPI שמייצרת את הוודקה באירופה. בנושא כבר התקיימו מספר משפטים.
תהליך היצור הוא תהליך של זיקוק רציף כפול וסינון מרובע. מוסקובסקאיה נחשבת לוודקה רוסית איכותית עד ממוצעת.
מותגים

אוסובאיה (Osobaya) – הוודקה הרגילה
קריסטל
פרצובקה – בטעם פלפל
ציטרובקה – בטעם לימון
ז'וברובקה – וודקה מתובלת
סטוליצ'נאיה

| --- | --- |

 סוג:  סימן מסחר 
 אחוז אלכוהול:  40 
 יצרן:  Spi Group
 מפיץ:  פרנו ריקארד 
 מוצא:  רוסיה, ברית המועצות 
 מועד הכנה ראשוני:  1938 
 צבע:  שקוף
 טעם:  ללא
 
סטוליצ'נאיה הוא מותג וודקה המיוצר ברוסיה על ידי חברת סויוזפלודואימפורט, אותה חברה המייצרת את המוסקובסקאיה.
פירוש המילה "סטוליצה" בשפה הרוסית הוא עיר בירה.
וודקה זו מופקת מחיטה. בראשיתו של המותג, לא טרחו בעליו לרשום סימן מסחרי על השם "סטוליצ'נאיה" ולכן ייצור מוצר בעל תכונות זהות או שונות תחת השם הנ"ל לא יכול להוות עילה לתביעה אזרחית של היצרן המקורי. פרצה זו פתחה פתח לייצור וזיוף משקאות אלכוהוליים תחת אותו השם ובכלל זה במדינת ישראל.
"סטוליצ'נאיה" משווקת גם במגוון ניחוחות, לישראל מגיעים ארבעה ניחוחות עיקריים: וניל, תפוז, לימון וחמוציות. כמו כן היא משווקת גם במספר גרסאות פרמיום. גרסת "סטוליעלית" היא גרסת פרמיום המזוקקת שלוש פעמים (בניגוד לגרסה הרגילה המזוקקת פעמיים), גרסת "סטוליגולד" ו"סטולי קריסטל". גרסה זו מזוקקת פעמיים כמו הגרסה הרגילה אך בנוסף עוברת סינון בלוחות קריסטל קפואים, פעולה המקנה לה טעם ייחודי. גרסה זו נרשמה תחת סימן מסחר ושם זה אינו בר זיוף.
קיימת גרסת פרמיום נוספת של "סטוליצ'נאיה", "סטולי עלית סופר פרימיום" והיא מזוקקת ארבע פעמים.
סוגי סטוליצ'נאיה

(Stolichnaya 80 proof (red label
(Stolichnaya 80 proof (cristall or gold
(Stolichnaya 100 proof (blue label
Stolichnaya Elit
(Stolichnaya citros (Citrus
(Stolichnaya razberi (Raspberry
(Stolichnaya cranberi (Cranberry
(Stolichnaya strasberi (Strawberry
(Stolichnaya vanil (Vanilla
(Stolichnaya persik (Peach
(Stolichnaya ohranj (Orange
(Stolichnaya kafya (Coffee
מרדכי ליב קצנלנבוגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 
 פטירה:  כ' בסיון ה'תשפ"א (בגיל 67 בערך)
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1999) 
 
הרב מרדכי ליב הלוי קצנלנבוגן (1954 - כ' בסיון ה'תשפ"א, 31 במאי 2021) היה עורך ומחבר תורני במוסד הרב קוק. בין השאר ערך את מהדורת תורת חיים הנפוצה, שבה נכללים פירושי הראשונים המרכזיים על התורה ועל חמש מגילות.