stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביישינקוביץ
תולדות העיר

האזכור הראשון לעיר בכתובים הוא משנת 1460. מקור השם הוא במילה "בֶּשֶׁן", שפירושה "מים מהירים".
בראשית המאה ה-16 היה הכפר ביישינקוביץ' חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא ונשלט בידי נסיכים לבית דרוצקוי-סוקולינסקי (Drutskoy-Sokolinsky). באמצע המאה, בשנת 1552, מנה הכפר 34 בתים.
בשנת 1630 נרכש הכפר בידי ספגה (Sapega), הוויווד של וילנה (המפקד הצבאי של האזור), והחל להתפתח במהירות. בשנת 1634 הוענקו לכפר זכויות מגדבורג, ובו בזמן נבנו בכפר בתי אבן חדשים וירידים שהתקיימו מדי חצי שנה משכו אלפי מבקרים מהמדינות הסמוכות.
לאחר חלוקתו הראשונה של האיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1772 עברה כמחצית הכפר (כ-500 בתים) לשליטתה של האימפריה הרוסית, ובשנת 1793 הצטרפה אליה מחציתו השנייה של הכפר. לקראת סוף המאה ה-18 היה ביישינקוביץ' לכפר באויזד (Uyezd, אזור מנהלי באימפריה הרוסית) לפל (Lepiel) ומאוחר יותר הפך למרכז הוולוסט (Volost, תת-אזור מנהלי באויזד).
בשנת 1897, במסגרת מפקד האוכלוסין הגדול של האימפריה הרוסית, נמנו ביישוב 4,423 תושבים, 1,099 בתים, בית דואר, טלגרף, ארבעה בתי ספר, 127 חנויות ובית חולים. בתקופה זו התקיים רוב יהודי בעיירה, שבשנת 1900 מנתה הקהילה היהודית בה 3,182 חברים, מהם 576 היו אמנים. בעיירה עמד בית כנסת, פעלו שלושה ארגוני צדקה והתקיימו מספר תלמודי תורה.
תחת שלטון ברית המועצות הפכה העיירה לעיר והייתה למרכזו של ראיון למשך מספר שנים. לאחר מכן הפכה העיר לחלק מהאובלסט של ויטבסק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפלה ביישינקביץ' תחת שליטה גרמנית וכמעט ונהרסה כליל. 10,276 איש מהעיר ומהראיון נרצחו, וב-11 בפברואר 1942 הקהילה היהודית הושמדה. העיר שוחררה ב-25 ביוני 1944 בידי החזית הבלטית הראשונה.
העיר כיום

מרכז העיר מתהדר בבתים בני שתיים ושלוש קומות, והעיר מתפתחת בעיקר לכיוון דרום-מערב. בעיר שני בתי ספר ציבוריים, בית ספר למוזיקה ובית ספר לחינוך גופני, היכל תרבות, מרכז אמנים, ספרייה ומוזיאון היסטורי מקומי. בעיר יוצא לאור העיתון "זריה" (Zarya).
האתרים ההיסטוריים-תיירותיים בעיר כוללים קברי המונים של חיילים סובייטיים ממלחמת העולם השנייה, תל התהילה, ארמון וגנים מהמאות ה-18 וה-19 (היחידים הבנויים בסגנון צרפתי בבלארוס כולה) וכן כנסיית אליהו הקדוש, שנבנתה ב-1870.
העיסוקים המסורתיים בעיר הם קדרות, הכנת סבונים וייצור רעפי עץ.
מחוז ביישינקוביץ'

בשנת 1924 הוקם מחוז ביישינקוביץ' במרכז האובלסט של ויטבסק. המחוז משתרע על פני 1,400 קילומטרים רבועים ומתגוררים בו למעלה מ-21,000 איש ואישה ב-242 נקודות יישוב. הוותיקות שבהן, בנוסף לביישינקוביץ, הן בושייקובו (Bochejkovo), אוסטרובנו ואולה.
חקלאות היא המגזר הכלכלי המוביל במחוז והענפים המרכזיים בה הם מוצרי חלב, בשר, דגנים ופשתה. חברות תעשייתיות באזור מייצרות אוכפים, מוצרי עץ, סיבי פשתה, דודי חימום ומוצרי מזון שונים.
כחמישית משטח המחוז מיוערת ונמצאים בו 55 אגמים, מאפיינים המעודדים תיירות וציד.
בלנדין גרווינה

| --- | --- |
בלנדין, שמאל למעלה
בלנדין, שמאל למעלה
 לידה:  29 במרץ 1863 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  4 בדצמבר 1941 (בגיל 78) פירנצה, ממלכת איטליה 
 שם לידה:  בלנדין אליזבת ורוניקה תרזיה פריין פון ביולו
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 
בלנדין גרווינה (בגרמנית: Blandine Gravina; 20 במרץ 1863 – 4 בדצמבר 1941) הייתה בתם של קוזימה וגנר והנס פון בילוב, ונכדתו של פרנץ ליסט.
ביוגרפיה

לאחר שקוזימה התגרשה מפון בילוב, ונישאה לריכרד וגנר, בלנדין, ואחותה דניאלה, למדו בפנימיות "לואיסנשטאט" ו"Niederlößnitz". בשנת 1882, התחתנה עם הרוזן ביאג'ו גרווינה, בנו השני של הנסיך ראמקה מפלרמו. מכיוון שביאג'ו לא ירש את אביו, המשפחה חייה בעוני. ב-14 ביוני 1883, נולד בנם הבכור, מנפרדי, שלימים היה קצין בחיל הים האיטלקי. בשנת 1886, נולדה בתם, מריה-קוזימה (על שם אימה של בלנדין), וב-1890 נולד גילברטו, מנצח וחלילן. בשנת 1896, נולד בנם האחרון, גואידו.
בשנת 1897, ביאג'ו התאבד לאחר שירה בעצמו. בשנת 1933, קיבלה בלנדין אזרחות כבוד מעיריית ביירוית. היא נפטרה בפירנצה בשנת 1941.
לקריאה נוספת

יהונתן קאר, Der Wagner-Clan. Biografie einer deutschen Familie‏, 2010‏, ISBN 978-3-596-18504-7
בריז'יט המן, Die Familie Wagner‏, 2005‏, ISBN 3-499-50658-0
אוליבר הילמס, Cosimas Kinder. Triumph und Tragödie der Wagner-Dynastie‏, 2009‏, ISBN 978-3-88680-899-1
הערות שוליים

↑  Stephan Speicher: Ein wildes Geschlecht, sueddeutsche.de vom 17. Mai 2010, abgerufen am 5. Mai 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116827475  VIAF: 15529924   WorldCat (עם VIAF): 15529924
ברקלי T60

| --- | --- |

ברקלי T60
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מכוניות ברקלי
 שנות ייצור:  1959–1960
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מרכב:  תלת  אופן
 אורך:  3,110 מ"מ
 רוחב:  1,270 מ"מ 
 משקל:  295 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,178 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע הנעה קדמית 2 צילינדרים, 2 פעימות,  מקורר אוויר, 322 סמ"ק, מנוע 328 סמ"ק המפיק 18 כ"ס, מנוע 3 צילינדרים, 442 סמ"ק
 מהירות מרבית:  60 קמ"ש
 מעצב:  Lawrie Bond
 
ברקלי T60 (אנגלית: Berkeley T-60) היא מכונית מיקרו, תלת אופן עשויה מפיברגלס, בתצורת קבריולה, דו-מושבית, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין ספטמבר 1959 לדצמבר 1960. יוצרו כ-1,800 יחידות.
בין אוקטובר 1960 לדצמבר 1960 יוצר דגם ה"ברקלי T60/4" אשר היה זהה לדגם ה"ברקלי T60" במרכב ובמידות, מלבד לתוספת של מושב אחורי צר, אשר היה מתאים ל-2 ילדים. יוצרו 50 יחידות מדגם זה.
הייצור הופסק לאחר שחברת "ברקלי" הכריזה על הליך פירוק.
בזיליקת סנט אפולינרה נואובו

בזיליקת סנט אפולינָרֶה נוּאוֹבוֹ (באיטלקית: Basilica di Sant'Apollinare Nuovo) היא כנסייה ברוונה, מהתקופה הביזנטית. הכנסייה הוכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בזכות "החלל הפנימי והחיצוני של הבזיליקה, המציג בצורה מוחשית את השילוב שבין הסגנון המערבי והמזרחי, האופייני לסוף המאה ה-5 ולמאה ה-6 לספירה".
הכנסייה הוקמה ברבע הראשון של המאה ה-6 בידי המלך האריאני תאודוריקוס הגדול, כקאפלת תפילה השייכת לארמון המלוכה. כנסייה זו הוקדשה לישו המושיע. בשנת 561 נבנתה הכנסייה מחדש תחת שלטונו של הקיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון כ"כנסיית מרטין הקדוש ברקיע המוזהב" (בלטינית: Sanctus Martinus in Coelo Aureo), לכבוד הקדוש הנוצרי מרטין מטור. בשנת 856 שונה שמה של הכנסייה לאחר שהועברו אליה שרידיו של אפולינר הקדוש (אנ'). השרידים הועברו מבזיליקת סנט אפולינרה אין קלאסה, שם היו מטרה לפשיטות שערכו פיראטים.
מבנה הכנסייה

אופן תכנון הכנסייה ובנייתה משקף השפעות המערבות בין סגנון בנייה מערבי, במסורת האדריכלות הרומית, לבין שיטות בנייה שמקורן במזרח האימפריה הביזנטית. קשת האפסיס, לדוגמה, נבנתה בעזרת צינורות חלולים המשתלבים זה בזה. שיטת בנייה זו מקורה בבניה באיטליה ובצפון אפריקה. האפסיס הבנוי כמצולע, כותרות העמודים ומאפיינים נוספים לקוחים ממסורת הבנייה המזרחית.
הכנסייה בנויה בצורת בזיליקה. גובה המרשים של הבזיליקה, כמו גם ריבוי האור שבה, הנובע מהתקנת חלונות גם באגפים הצדדיים של הבזיליקה, יוצר מבנה מונומנטלי. הכניסה אל הכנסייה היא דרך נרתקס מקורה בעמודי שיש הנושאים קשתות וגג רעפים משופע. שיפוצים שנערכו במבנה הותיר את הנארתקס בצורה שאינה סימטרית. בצד המבנה הוקם במאה ה-10 מגדל פעמונים, בעל תוכנית עגול, ובגובה של 38.5 מטרים. הכנסייה עצמה בנויה משלושה אולמות אורך, כאשר תקרת שני האולמות הצדדיים נמוכה יותר ונפרצו בהם מעברים לחדרים נוספים, שמחוץ לספינה המרכזית של הכנסייה. האולם המרכזי עצמו מופרד מן האגפים בשורה של עמודים הנושאים קשתות. מעל שורת הקשתות מופיע אפריז ארוך ורציף ומעליו נקבעו שורה של חלונות. תקרת הכנסייה מעוצבת כרשת שקעים ריבועיים (אנ'). בסופו של אולם האורך הוקם אפסיס גדול.
הפסיפסים

בזיליקת סנט אפולינרה נואובו היא אחת מן הכנסיות הבודדות מן המאה ה-6 אשר מציגות מחזור עיטורים נראטיבי. מיקומם של תיאורים אלו הוא ברגיסטר העליון של "הספינה המרכזית", מעל החלונות. בצד אחד של הכנסייה מופיע מחזור המתאר שלוש עשרה סצנות מחייו של ישו, ואילו מעברו השני של החלל מוצג מחזור המתאר את הפסיון של ישו. בתיאורים אלו לא נכלל מחזה הצליבה.
ראשוניותם של דימויים אלו כעיטור נראטיבי חושפת שורה של פערים ייצוגיים השופכים אור על ראשיתה של האמנות הנוצרית. דוגמה מרכזית לכך הוא הייצוג לא אחיד בדמותו של ישו. בסצנות המתארות את חייו של ישו, הוא מתואר כצעיר בהיר שיער ונטול זקן, ואילו בסצנות המקבילות הוא מופיע כאדם מבוגר יותר, עוטה זקן ושיערו ארוך. דימוי אחרון זה, קרוב יותר לתיאורי ישו כפי שאנו מכירים כיום. סגנון התיאור השונה יכול להעיד הן על אמנים שונים אשר ייצרו את הפסיפסים, אולם יכול גם להצביע על מסורות תיאור שונות. ייצוג נוסף המצביע על פרשנות מוקדמת של כתבי הקודש הוא תיאור הסעודה האחרונה, בה מופיעים ישו ושנים-עשר השליחים סביב שולחן מעוגל עליו שבע כיכרות לחם וצלחת ובה שני דגים גדולים. לדעת חוקרת תולדות האמנות ג'נסין, עובדת קיומם של הדגים בסצנה מצביע על הכנסת הדג כסממן אסכטולוגי, כבר באיקונוגרפיה של המאה ה-6.
הרגיסטר הנמוך יותר מחולק על ידי חלונות האגף המרכזי של הכנסייה, ובו מוצגים שישה-עשר נביאים ואוונגליסטים בכל אחד מצידי האולם. הדמויות מתוארות בסגנון המסורת היוונית-רומית ומכילות מאפיינים אינדיבידואליים בצורתה של כל דמות ובהבעות הפנים. כל נביא מחזיק בידו סימן או סמל כגון ספר.
הרגיסטר התחתון מציג שורה של קדושים הנעה מארמון תאודוריקוס אל עבר דמותו של ישו, המופיע כאדם מזוקן וארוך שיער היושב על כס המלכות. בצד הצפוני של הכנסייה מוצגת תהלוכה מקבילה של קדושות נוצריות. את תהלוכת הקדושים מובילים שלושת האמגושים אשר באו להעריץ את התינוק עם לידתו. התיאורים, שנעשו בסגנון ביזנטי מפותח יותר, חסרים את הפרטים האינדיבידואליים בתיאור הדמויות. חלק זה בכנסייה נעשה בתקופה בה הכנסייה כבר הפכה לכנסייה קתולית.
מצד שמאל מוצגת תהלוכה של עשרית ושתיים קדושות, אשר בראשן צועדים שלושת האמגושים שבאו להעריץ את ישו בעת לידתו. הן נעות מן העיר קלאסֶה (אנ'), נמֵלהּ של רוונה, אל עבר תיאור של מריה, אם ישו המחזיקה את בנה התינוק. היא מוקפת בארבעה מלאכים. בצד ימין מופיעה תהלוכה של עשרים ושישה מרטירים, מונהגת בידי מרטין הקדוש ואפולינרה הקדוש. הם נעים מארמון תאודוריק אל עבר דמותו של ישו, המופיע כאדם מזוקן וארוך שיער היושב על כס מלכות השמיים, מוקף גם הוא על ידי מלאכים. תיאור העיר והנמל שלה לצד תיאור הארמון, מאפשר הצצה אל האדריכלות ברוונה בתקופתו של תאודוריקוס.
גלריה

תהלוכת הקדושות
מרטירים
ארמון תאודוריקוס הגדול
נמל קלאסֶה
הערות שוליים

↑  ראו: http://whc.unesco.org/archive/advisory_body_evaluation/788.pdf
↑  Krautheimer, Richard, Early Christian and Byzantine Architecture, Peguin Books Ltd, Middlesex, England, 1965, pp. 196-197
↑  Rodley, Lyn, Byzantine Art and Architecture, An Intreduction, Cambridge: Cambridge University Press, 1994, pp. 87-88
↑  Jensen, Robin Margaret, Understanding Early Christian Art, London: Routledge, 2000, pp. 57-58
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572983805171  GND: 4453190-4  LCCN: no92026839  VIAF: 9440149296177780670006   WorldCat (עם VIAF): 9440149296177780670006 
אולם התווך של הבזיליקה
שלושת האמגושים מעלים תשורות
ברוס מצגר

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1914 Middletown, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בפברואר 2007 (בגיל 93) פרינסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Princeton Theological Seminary  Lebanon Valley College 
 מעסיק:  Princeton Theological Seminary 
 תפקיד:  מנהיג  מנהיג (1970–1971) 
 השקפה דתית:  פרסביטריאניזם 
 פרסים והוקרה:  מדליית בורקיט (1994) 
 
ברוס מנינג מצגר (באנגלית: Bruce Manning Metzger‏; 9 בפברואר 1914 – 13 בפברואר 2007) היה כומר, מבקר ומתרגם מקרא אמריקאי, מגדולי חוקרי נוסח הברית החדשה.
ביוגרפיה

נולד במידלטון, פנסילבניה למוריס ואנה מצגר. אביו היה עורך דין, ונבחר פעמיים לאספה הכללית של המדינה מטעם המפלגה הרפובליקנית. כילד היה חלש וחולני ולמד עם אמו בבית. מגיל צעיר נמשך לביקורת המקרא. ב-1935 סיים תואר בלטינית ויוונית במכללת לבנון ואלי המתודיסטית באנוויל. אז המשיך ללימודים בסמינר התאולוגי פרינסטון, מוסד החינוך הראשי והיוקרתי של הכנסייה הפרסביטריאנית באמריקה (שש שנים בלבד לאחר פרישת המרצים הפונדמנטליסטים שהקימו את סמינר וסטמינסטר). הוא השלים תואר ראשון בתאולוגיה ב-1938, וב-1939 סיים את התואר השני ונסמך לכמורה. ב-1940 הצטרף לסגל בסמינר. ב-1942 סיים דוקטורט בלימודים קלאסיים באוניברסיטת פרינסטון (העבודה עסקה בניתוח כתב-יד יווני בן המאה ה-12). מצגר שלט בשפות עתיקות רבות, כולל יוונית, לטינית, עברית, ארמית סורית וקופטית.
ב-1944 קודם למרצה בכיר, ב-1948 לפרופסור חבר וב-1954 לפרופסור מלא. ב-1964 הופקד על הקתדרה ע"ש ג'ורג' ל. קולורד ללשון ולספרות הברית החדשה. באותה שנה פרסם את מה שהוא אולי חיבורו הידוע ביותר: The Text of the New Testament: Its Transmission, Corruption, And Restoration. הספר יצא בארבע מהדורות ונפוץ באקדמיה כמבוא לביקורת הברית החדשה. הוא חיבר שני המשכים, שעסקו בגרסאות המוקדמות ובקאנון של הברית החדשה. בין 1977 ל-1990 שימש כיו"ר ועדת המתרגמים שעמלה על התרגום המתוקן החדש הסטנדרטי (NRSV) לביבליה, שיצא בהוצאת מועצת הכנסיות הלאומית של ארצות הברית. מצגר זכה לכיבודים אקדמיים רבים מספור, ובין היתר היה חבר בהתכתבות של האקדמיה הבריטית וחבר החברה הפילוסופית האמריקאית. ב-1984 פרש מהוראה.
הוא מת ב-2007. היה נשוי לאיזובל מק'קיי ואב לג'ון וג'יימס ברוס.
בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  30.11.94
 החלטה
 דחיית הערעור (ואישור פסיקת בית הדין הארצי לעבודה) – אסור למעבידים להפלות בין עובדיהם על בסיס זוגיות ממין שונה.
 חברי המותב
 חברי המותב:  השופטים אהרן ברק, דליה דורנר ויעקב קדמי
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  המשנה לנשיא ברק והשופטת דורנר קבעו שאל-על שללה הטבה על בסיס נטייה מינית בלבד ולכן מדובר בהפליה אסורה על בסיס שיקולים לא רלוונטיים.
 דעות נוספות:  השופט קדמי קבע שבני זוג מאותו המין אינם בני זוג, ומכיוון שהחובה ליחס שווה קיימת רק ביחס ל"שווים", אין חובה להשוות את היחס בין בני זוג הטרוסקסואלי לבני זוג מאותו המין.
 תקדימים
 ע"ע נג/160-3 אל-על נתיבי אוויר לישראל בע"מ נ' יונתן דנילוביץ'
 
בג"ץ 721/94 אל-על נתיבי אויר לישראל נ' יונתן דנילוביץ ובית הדין הארצי לעבודה, שניתן בשנת 1994, הוא פסק-הדין הראשון של בית המשפט העליון העוסק באפליה על רקע נטייה מינית, ובו נקבע כי מעבידים אינם רשאים להפלות, במתן הטבות לעובדיהם, בין בני זוג ממינים שונים לבני זוג מאותו המין.
בשנת 1989 הגיש יונתן דנילוביץ', דייל בחברת אל על, באמצעות האגודה לזכויות האזרח בישראל, תביעה נגד אל על בבית הדין האזורי לעבודה בגין אפלייתו בזכות לכרטיסי טיסה חינם לבן זוגו, לעומת בני זוג שאינם בני אותו המין. בית הדין פסק לטובת דנילוביץ', וקבע שהמדובר בהפליה אסורה על-פי חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, שתוך כדי התנהלות התביעה המשפטית תוקן (בינואר 1992)‏ וקבע מפורשות כי אסורה אפליה בגין נטייה מינית.
חברת אל על ערערה על פסק הדין בבית הדין הארצי לעבודה, והפסידה גם שם. החברה לא השלימה עם תוצאה זו, ועתרה לבג"ץ כנגדה. בשנת 1994 דחה בג"ץ את עתירתה של חברת אל על, ואישר את פסקי הדין של בית הדין האזורי לעבודה ושל בית הדין הארצי לעבודה.
סדרת פסקי דין אלה, ובפרט פסיקת בג"ץ, היוותה פריצת דרך בהכרה בזכויותיהם של זוגות הומוסקסואלים בישראל.
תחילת הסכסוך

על-פי ההסכם הקיבוצי בחברת "אל על" זכאי כל עובד קבוע בחברה לקבל אחת לשנה כרטיסי טיסה ללא תשלום (או בהנחה) בעבורו, ובעבור "בן/בת זוגו (בעל/אשה)". על-פי הסדר קיבוצי שכונה "הוראות מקצועיות" הוענקו, מ-1 בינואר 1986, כרטיסי טיסה גם "לידוע/ה בציבור כבעל/כאשה של עובד/ת החברה אם בני הזוג חיים ביחד במשק בית משותף כבעל ואשה לכל דבר ועניין ואין באפשרותם להינשא לפי החוק".
יונתן דנילוביץ, דייל ב"אל על", פנה לחברה ב-21 בינואר 1988 בבקשה להכיר בשותפו לחיים כ"בן זוגו" לעניין הזכות לכרטיס טיסה. הוא הבהיר כי הוא מקיים מערכת יחסים יציבה ומתמשכת (מאז שנת 1979) עם בן זוגו, וזו מתבטאת, בין השאר, בניהול משק בית משותף ומגורים משותפים בדירה פרטית שנרכשה במאמץ משותף. החברה, "לפנים משורת הדין" "ובאופן חד פעמי", כדבריה, נענתה לבקשתו, אך לאחר מכן סירבה לבקשות דומות שלו.
הדיון בבית הדין האזורי לעבודה

בעקבות סירוב החברה, פנה דנילוביץ, ב-7 בפברואר 1989, לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, בתביעה שבית הדין יצהיר על זכותו לקבל כרטיסי טיסה בעבור שותפו לחיים, כפי שאל על נוהגת להעניק לבני-זוגם של עובדיה. בהסכמת הצדדים נקבע כי תחילה תידון השאלה העקרונית האם עובד אל על זכאי לכרטיסי הטיסה בעבור בן-זוג שהוא בן אותו המין. בית הדין האזורי (השופט יצחק לובוצקי ונציגי הציבור עוזרי ופנחס) החליט כי הוראת ההסכם הקיבוצי (שלפיו הזכות לטובת ההנאה מוענקת ל"בן/בת זוגו") אינה מעניקה זכות לשותפו לחיים של עובד, ואין בכך הפליה פסולה. לעומת זאת, הוראת ההסדר הקיבוצי, המעניקה טובת הנאה לידועים בציבור (חרף היותם פסולי חיתון) אך אינה מעניקה אותה טובת הנאה לבני-זוג מאותו מין (אשר אף הם אינם יכולים להינשא) היא הפליה אסורה, לאור הוראות חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, תשמ"ח-1988. על-פי הוראות סעיף 2 לחוק זה, כפי שתוקן במהלך הדיון, בינואר 1992‏, לא יפלה מעביד בין עובדיו לעניין תנאי העבודה "מחמת מינם, נטייתם המינית, מעמדם האישי או היותם הורים". לפיכך נפסלה ההוראה המפלה בהסדר הקיבוצי.
הדיון בבית הדין הארצי לעבודה

חברת "אל על" ערערה לבית הדין הארצי לעבודה. בית הדין הארצי (הנשיא מנחם גולדברג, סגן הנשיא סטיב אדלר, השופט יצחק אליאסוף ונציגי הציבור רות בן-ישראל, אברהמוביץ, פרידמן וגלין) דחה את הערעור. נפסק כי דנילוביץ אינו זכאי להנחה על-פי ההסכם הקיבוצי, שכן הדיבור "בן/בת זוגו (בעל/אשה)" אינו כולל בן-זוג מאותו מין, וכן אינו נופל לגדרם של "ידוע/ה בציבור כבעל/כאשה של עובד/ת" שבהסדר הקיבוצי, משום שידוע בציבור, בהקשרו של ההסדר הקיבוצי, אינו כולל בני זוג מאותו מין. עם זאת נפסק, כי מצב דברים זה מהווה הפליה פסולה על בסיס נטייה מינית, המפר את עקרון השוויון הקבוע בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, כפי שתוקן בשנת 1992, ולפיכך זכאי דנילוביץ (מיום 2 בינואר 1992, הוא יום כניסתו לתוקף של התיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה) לטובת ההנאה שמטעמים מפלים לא הוענקה לו.
פסיקת בג"ץ

חברת אל על עתרה לבג"ץ כנגד בית הדין הארצי לעבודה (אמנם בית המשפט העליון אינו יושב כערכאת ערעור על פסיקתו של בית הדין הארצי לעבודה, אך ניתן לעתור לבג"ץ כנגד פסיקה של בית הדין שנפל בה פגם מהותי).
פסק הדין בבג"ץ ניתן על ידי השופטים אהרן ברק ודליה דורנר כנגד דעת המיעוט של השופט יעקב קדמי, ובו נדחתה עתירתה של אל על.
בנימוקיו ציין המשנה לנשיא ברק:
השופטת דורנר הסכימה עם התוצאה שאליה הגיע המשנה לנשיא ברק, וציינה:
השופט קדמי, בדעת מיעוט, פסק שיש לקבל את העתירה. אף שגם עליו מקובל עקרון השוויון, הוא ציין:
בעקבות פסק הדין

מאז פסק דין זה פסיקת בתי המשפט בישראל מכירה דה-פקטו בזוגות הומוסקסואלים, בעיקר במסגרת עקרון "ידועים בציבור", המסדיר בעיקר את ענייניהם של זוגות הטרוסקסואלים שלא נישאו באופן רשמי. הסדר זה מעניק לזוגות הומוסקסואלים מעמד טוב יותר מהמקובל במדינות רבות בעולם המערבי. אף על פי כן, מעמדם החוקי של ההומוסקסואלים בישראל מוסדר רק באופן חלקי. בנושאים כגון דיני ירושה, אימוץ, אזרחות, ביטוח לאומי, משכנתאות, מיסוי מקרקעין ועוד, לא קיימת בחקיקה התייחסות להומוסקסואלים, ועקב כך נדרשת פנייה לבתי משפט במקרים רבים. בבתי המשפט ובבג"ץ תלויים ועומדים מספר הליכים בנוגע לנושאים אלו, וההכרעות מתקבלות טיפין-טיפין, ללא דיון מקיף בנושא.
ראו גם

בג"ץ קלפים פתוחים
פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה
בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים
בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים
לקריאה נוספת

אייל גרוס, "פרשת דנילוביץ: תנו לדייל להתרומם אל על", בספר סיפורי משפט - מאחורי הקלעים של פסקי הדין ששינו את פני החברה הישראלית, הוצאת עם עובד, 2021, עמ' 126–148.
הערות שוליים

1 2 3  חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון), התשנ"ב-1991, ס"ח 1377 התשנ"ב, עמ' 37, בתוקף מיום 2 בינואר 1992
↑  עידו טל, בית־הדין יכריע אם בן־זוגו של דייל הומוסקסואל יוכר ככזה ויקבל כרטיס, חדשות, 1 ביוני 1989
↑  תב"ע מט/1503-3 יונתן דנילוביץ נ' אל-על נתיבי אויר לישראל בע"מ, ניתן ביום 26 בינואר 1993
↑  ע"ע נג/160-3 אל-על נתיבי אוויר לישראל בע"מ נ' יונתן דנילוביץ, ניתן ב-9 בדצמבר 1993
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
יהונתן דנילוביץ', 2009
בה"ד 16

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל  פיקוד העורף
 סוג:  בסיס הדרכה
 בסיס האם:  מחנה רחבעם
 פיקוד
 יחידת אם:  חטיבת החילוץ וההדרכה
 דרגת המפקד:    סגן אלוף
 מפקד נוכחי:  דן הרוש
 מפקדים:  רשימה מלאה
המרכז הלאומי לחילוץ, אב"ך והתגוננות אזרחית – בה"ד 16 הוא בסיס הדרכה של צה"ל הנמצא במחנה רחבעם ברמלה, תחת פיקוד חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף. מפקד הבסיס הנוכחי הוא סגן מפקד חטיבת החילוץ, סא"ל אשר בנישתי.
תיאור

לחטיבת החילוץ שלושה תפקידים מרכזיים:
הכשרה של חיילים ואזרחים, מפיקוד העורף ומחוצה לו, למקצועות החילוץ, האב"ך וההתגוננות האזרחית.
אימון יחידות פיקוד העורף למשימותיהם (יחידות מילואים וגדודים סדירים של לוחמים).
אימון מפקדות פיקוד העורף.
החטיבה מכשירה חיילים לכל מקצועות העורף ובכללם חילוץ והצלה, אב"ך ואוכלוסייה. גדודי המילואים של פיקוד העורף עוברים בו הכשרות ואימונים. כמו כן החטיבה ערוכה לסייע באירועי חילוץ בארץ ובעולם בשעת הצורך. עם מעבר רוב הבה"דים מצריפין לנגב במסגרת עיר הבה"דים עבר הבה"ד למחנה רחבעם, בו שוכנת כיום מפקדת פיקוד העורף.
תיאור > מבנה

בסיס ההדרכה בנוי משלושה ענפים וממטה:
ענף מקצועות–אחראי על כלל ההכשרות למדריכים וחיילים בפיקוד העורף, הכשרת אזרחים ומדריכים למקצועות השונים, הכשרת אב"ך לכלל צה"ל, והכשרת אזרחים לתפקידם בחירום (ממונה הג"א וסע"ר–סיוע אזרחי ראשוני).
ענף מפקדות–אחראי על אימון מפקדות הפיקוד ברמת המחוז והנפה.
ענף אימון היחידות–אחראי על אימון המסגרות הגדודיות, גדודי המילואים לאב"כ וחילוץ ובנוסף לכך גם העברת אימונים לגדודים הסדירים ורענון כשירותם של הלוחמים.
מחלקת המד"רייה–מחלקה זו מטפלת הן בנושאי האג"ם והן בנושאי ההדרכה. בראש המחלקה עומד המד"ר (מדריך ראשי). תחת המד"רייה יושב מדור טי"ל (טכנולוגיות ייעודיות להדרכה)–הוקם בסוף שנת 2014, זהו מדור שהמדריכים בו מאותרים במהלך הקורסים השונים שמתקיימים בבה"ד, לפי יכולתם המקצועית ובנוסף לפי הרקע של המדריכים בתחומים יצירתיים שונים כגון: עריכה, עיצוב, תכנות, גרפיקה, קולנוע ועוד. במדור יוצרים שיעורים המועברים במסגרות שונות מחניכי קורסי המדריכים ועד לכוחות משטרת ישראל והמילואים בשימוש באמצעים טכנולוגיים מתקדמים ויצירתיים.
מקצועות הנלמדים בחטיבת החילוץ

קורס מפקדי נפות
קורס מפקדי גדודים בפיקוד העורף
קצין התנהגות אוכלוסייה בחירום
קורס סמב"צי התנהגות אוכלוסייה
מדריך חילוץ והצלה
מדריך אב"ך
קורס ממוני התגוננות אזרחית במפעלים, משרדי ממשלה, רשויות מקומיות ומוסדות חינוך
קורס סיוע עצמאי ראשוני (סע"ר) לחילוץ קל, כיבוי ועזרה ראשונה
קורס מ"פים בהגנה אזרחית (עורף, מד"א, כיבוי אש)
מדריכות אוכלוסייה לשעת חירום (מאלש"ח), או כיום מדריכות חירום
מדריכי אוכלוסייה למגזר החרדי–"צוהר כתום"
קורס קציני חומרים מסוכנים
קורס מהנדסי חילוץ ומיגון
קורס מפעילי "חומה ומגדל"
קורס מפעילי מערכות שו"ב (שליטה ובקרה)
קורס קציני הסברה
קורס קציני אוכלוסייה
קורס עורף מתקדם
קורס עורף בסיסי
קורס רמ"דים
קורס קציני הערכת סיכונים
הכשרת מש"קי וקציני איסוף נתונים וחללים (אנו"ח)
סמב"צים בפיקוד העורף
אירועי חילוץ בישראל ובעולם בהם השתתף הבה"ד

1985–רעידת האדמה במקסיקו סיטי
1994–הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה
אוגוסט 1998–פיגוע טרור בשגרירות ארצות הברית בניירובי קניה
אוגוסט 1999 – אירוע רעידת האדמה בטורקיה
ספטמבר 1999–רעידת אדמה ביוון
25 במאי 2001 – אסון ורסאי בירושלים
יוני 2003–קריסת מבנה מגורים בשכונת התקווה שבתל אביב בעקבות פיצוץ מכל גז בישול
ספטמבר 2004 – פיגוע בטאבה, סיני
דצמבר 2004 – קריסת מוצב בציר פילדלפי
אוגוסט 2005 – אסון הרכבת ברבדים
דצמבר 2005 – קריסת מנוף על בניין בשכונה ביפו
ינואר 2006 – סיוע לכוחות הביטחון של קניה בהתמוטטות מבנה בניירובי
פברואר 2006 – חילוץ לכודים מבניין בשכונה בתל אביב מהתפוצצות בלון גז
יוני 2006 – תאונת הרכבת בבית יהושע
מפקדי בית הספר לדורותיו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| אל"ם אבנר שמואלביץ | 1986-1984 | פיקד על משלחת החילוץ הראשונה של צה"ל לרעידת האדמה במקסיקו סיטי 1985 |
| אל"ם שמעון בן נר | 1992–1993 |  |
| אל"ם שמעון עזריאל | 1993 | ממלא מקום |
| אל"ם רון גביש | 1993–1997 |  |
| אל"ם שלום בן-אריה | 1997–2000 |  |
| אל"ם אבי דוד | 2000–2002 |  |
| אל"ם אבי בורגר | 2002–2004 |  |
| אל"ם שלום בן-אריה | 2004–2008 | כהונה שנייה |
| אל"ם דדי שמחי | 2008–2010 | לימים ראש מטה פיקוד העורף |
| אל"ם יורם לב-רן | 2010–2013 |  |
| אל"ם רמטין סבטי | 2013 -2015 |  |
| אל"ם איציק גיא | 2015 -2016 |  |
| אל"ם יאיר ברקת | 2016-2018 | מפקד חטיבת החילוץ לשעבר לימין קצין משטרה צבאית ראשי |
| אל"ם יוסי פינטו | 2018–2020 |  |
| אל״ם שלומי בן מוחה | 2020-2022 |  |
| אל"ם אלעד אדרי | 2022- |  |