stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס דוהאן
ביוגרפיה > לאחר "מסע בין כוכבים"

דוהאן קיווה שמסע בין כוכבים תועיל לקריירת המשחק שלו. לאחר שהסדרה הסתיימה, לעומת זאת, הוא מצא את עצמו מוגבל לטייפקאסט אחד, והיה לו קשה להשיג תפקידים אחרים. לאחר שיחה עם רופא השיניים שלו, הוא הבין שהוא "תמיד יהיה סקוטי", ויוכל לפרנס את עצמו בהכנסות מהופעותיו האישיות. בניגוד למספר חברים אחרים לצוות השחקנים של הסדרה, דוהאן התענג לפגוש מעריצים ותמיד היה מוכן לבדר עם סיפור - או שיר. פרט לכך, היו לו מספר תפקידים קטנים וחולפים, חלק בעקבות תהילת "מסע בין כוכבים", כמו תפקיד של קפטן בתוכנית בוקר לילדים "Jason of Star Command", או הופעת קמע בסרט טלוויזיה, בתפקיד "ג'ימי דוהאן, הבחור ששיחק את סקוטי במסע בין כוכבים". היה לו גם תפקיד בסדרת הטלוויזיה "Homeboys in Outer Space", בה גילם דמות בשם "פיפן": משחק מילים על סקוטי ועל כוכב הכדורסל סקוטי פיפן. כמו כן, הוא הופיע בתפקיד עצמו בפרק בתוכנית "The Ben Stiller Show". הוא גם גילם את דיימון וורוויק, אביו של ג'יימס וורוויק, באופרת הסבון "היפים והאמיצים", בשנים 1996–1997.
כאשר הוחיה זיכיון מסע בין כוכבים, דוהאן שב לגלם את דמותו של סקוטי בשבעה סרטי "מסע בין כוכבים", וכן בהופעת אורח בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "Relics" - אשר בסופם הוא נותר מצב נוח מבחינה כלכלית. רבות מהופעותיו של דוהאן בסרטים התמקדו בדמות של סקוטי, כמו גם הופעת קמע בסרט הפארודי "מת לצחוק", בו הוא מגלם שוטר שאומר לקצין הממונה עליו: "אני נותן את כל מה שהיא יכולה לתת, קפטן!", באותו המבטא שהוא השתמש במסע בין כוכבים. עם זאת, הוא סירב לתרום את קולו לפרק "פיוצ'רמה" "Where No Fan Has Gone Before", או לאפשר לעשות שימוש בתמונתו, ועל כן "הוחלף" בפרק על ידי דמות חדשה שנוצרה - "וולשי", שקיבל בסופו של דבר את הטיפול המקובל ב-"חולצה אדומה".
למרות שהוא המשיך לעבוד עם ויליאם שאטנר בסרטי מסע בין כוכבים, בחייו הפרטיים שאטנר לא מצא חן בעיני דוהאן, אשר צוטט כאומר: "אני אוהב את קפטן קירק, אבל אני לא יכול לומר שאני מאוד אוהב את ביל", ואף סירב להעניק ריאיון לשאטנר עבור ספרו "Star Trek: Memories", ספר הזכרונות הראשון של שאטנר מהתוכנית. עם זאת, דוהאן הסכים להתראיין עבור "Star Trek: Movie Memories", ספרו השני של שאטנר. במאמר של Associated Press, שפורסם בסמוך למועד הכנס האחרון בו דוהאן השתתף, באוגוסט 2004, נכתב כי דוהאן כבר סלח לשאטנר וכי השניים תיקנו את מערכת היחסים ביניהם.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

במשך השנים, אוהדים רבים אמרו שדוהאן היה זה שהניע אותם לבחור בהנדסה כמקצוע. האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, מהנדס לפני שהצטרף אל תוכנית אפולו של נאס"א, אמר באופן אישי לדוהאן, על במה בהופעה הפומבית האחרונה של דוהאן, "ממהנדס אחד למשנהו, תודה, חבר". בראיון מאוחר יותר, בסמוך למועד צאת סרט המעריצים הראשון, דוהאן סיפר את סיפורה של מעריצה צעירה ששקלה להתאבד; דוהאן אמר שהוא שכנע אותה להגיע לכנס המעריצים הבא בהשתתפותו, ומאוחר יותר גילה שעידודו והמילים טובות שלו לא רק שהצילו את חייה, אלא גם היוו עבורה השראה לחזור לבית הספר ולהפוך ולהיות מהנדסת אלקטרוניקה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דוהאן היה נשוי שלוש פעמים. יש לו ארבעה ילדים, לארקין, דירדרה, והתאומים כריסטופר ומונטגומרי, עם אשתו הראשונה ג'נט יאנג, ממנה התגרש בשנת 1964. נישואיו לאניטה יגל נמשכו בשנים 1967–1972, ולשניים לא היו ילדים. בתחילת 1974, הציגו בפניו מעריצה בת 17 בשם ונדי בראונברגר, לה נישא במהלך אותה השנה - כאשר מלאו לה 18, והוא בן 54 - בתאריך ה-12 באוקטובר 1974, כאשר שחקן מסע בין כוכבים ויליאם קמפבל שימש עבורו כשושבין. לדוהאן ולבראונברגר נולדו שלושה ילדים: אריק, תומאס, ושרה. שרה נולדה בשנת 2000, כאשר דוהאן היה בן 80.
בנו כריסטופר הופיע ב-"מסע בין כוכבים: הסרט", בשנת 1979, וכן בסרט האתחול מחדש של ג'יי ג'יי אברהמס, "סטארטרק" (עם סיימון פג בתפקיד מונטגומרי סקוט).
עם ההכרזה על "האויב בתוכנו - סטארטרק", מעריצים שוב החלו במסע להחזיר את כריסטופר לאנטרפרייז, לאחר הופעתו משנת 2009, בטענה כי "האנטרפרייז צריכה דוהאן".
ביוגרפיה > בריאות לקויה

דוהאן סבל ממחלת פרקינסון, מסוכרת, וממחלות ריאה אינטרסטיציאליות במהלך חייו. בשנת 2004, הוא אובחן עם מחלת אלצהיימר.
ביוגרפיה > מוות

ב-20 ביולי 2005, בשעה 5:30 בבוקר, דוהאן נפטר בביתו שברדמונד, וושינגטון, עם ונדי אשתו וידידו הוותיק וסוכנו, סטיב סטיבנס, לצדו. הסוכן שלו זיהה את הגורם כדלקת ריאות ומחלת אלצהיימר. בצירוף מקרים, דוהאן מת ביום השנה לנחיתת אפולו 11 על הירח, שניתן לטעון כי הוא ההישג ההנדסי הגדול ביותר בהיסטוריה האנושית.
כמעט שנתיים לאחר מותו, כרבע אונקיה (7 גרם) של האפר של דוהאן נשלח לחלל, על פי בקשתו בצוואתו. אפרו, יחד עם אפרם של אסטרונאוט המרקורי גורדון קופר, כמו גם של עוד כ-200 אחרים, שוגר על טיל SpaceLoft XL, ב-28 באפריל 2007, כאשר הרקטה נכנסה, לזמן קצר, אל החלל החיצון, במהלך טיסה תת-מסלולית שנמשכה כארבע דקות, בטרם צנחה אל עבר כדור הארץ, כמתוכנן, עם האפר עדיין בתוכה. לאחר מכן, שוגר טיל פלקון 1, ב-3 באוגוסט 2008, במה שאמור היה להיות מסלול לווייני נמוך, עם זאת הרקטה נכשלה, כשתי דקות לאחר השיגור. שאר אפרו פוזר מעל מצר ים בוושינגטון. ב-22 במאי 2012, כד קטן שמכיל כמה משרידיו של דוהאן בצורת אפר הוטס לחלל על סיפונה של החללית Dragon כחלק מטיסת הדגמה.
מורשת

מעלליו של סקוטי כמהנדס הראשי מטיל האימה על סיפון האנטרפרייז שימש השראה לתלמידים רבים לפתח קריירה בתחום ההנדסה. בשל כך, בית הספר להנדסה במילווקי העניק לדוהאן תואר לשם כבוד בתחום ההנדסה. הוא הונצח בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-31 באוגוסט 2004. למרות בריאותו הרופפת, הוא נכח בטקס, אשר לימים הפך להיות הופעתו הפומבית האחרונה.
דמותו של סקוטי נולדה בלינלית'גוו, סקוטלנד. בשנת 2007, מועצת מערב לות'יאן הציבה לוח זיכרון שיש לזכרו של דוהאן. ערים אחרות בסקוטלנד טוענות כי הן מקום הולדתו של סקוטי, ומבקשות להיות מקום הנצחתו, ובהן אברדין, אלג'ין, ואדינבורו.
ביבליוגרפיה

Doohan, James; Peter David (1996). Beam Me Up, Scotty: Star Trek's "Scotty" in his own words. ISBN 0-671-52056-3.
Stirling, S.M.; Doohan, James (1996). The Rising. ISBN 0-671-87758-5.
Stirling, S.M.; Doohan, James (1999). The Privateer. ISBN 0-671-57832-4.
Stirling, S.M.; Doohan, James (2000). The Independent Command. ISBN 0-671-31951-5.
גמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022

גמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022 היה המשחק האחרון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022, המהדורה ה-19 של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19. המשחק התקיים באצטדיון אנטון מלטינסקי (אנ') שבטרנבה, סלובקיה, ב-1 ביולי 2022, ובו התמודדו נבחרות ישראל ואנגליה (אנ'), ששתיהן ניצחו בשלב חצי הגמר.
זוהי הופעתה הראשונה של נבחרת ישראל בגמר הטורניר, והופעתה השלישית של נבחרת אנגליה בגמר הטורניר במתכונתו החדשה, בו זכתה בשנת 2017.
נבחרת אנגליה הוכתרה לאלופת אירופה בכדורגל עד גיל 19.
הדרך אל הגמר

נבחרת אנגליה עברה בקלות את שלב הבתים עם מאזן מושלם של 9 נקודות וללא ספיגת שערים, כאשר היא מנצחת את נבחרת אוסטריה בתוצאה 2-0, את נבחרת סרביה בתוצאה 4-0 ואת נבחרת ישראל בתוצאה 1-0. בשלב חצי הגמר פגשה נבחרת אנגליה את נבחרת איטליה, סגנית בית א', וניצחה אותה בתוצאה 2-1, משערים של אלכס סקוט וג'ארל קוואנסה. מלכי השערים של נבחרת אנגליה עד לשלב חצי הגמר הם קרני צ'וקוואמקה ודיין סקרלט, שהבקיעו שני שערים כל אחד.
נבחרת ישראל עלתה לשלב חצי הגמר מהמקום השני בבית ב', כסגניתה של נבחרת אנגליה, לאחר שסיימה בתיקו 2-2 נגד נבחרת סרביה, ניצחה בתוצאה 4-2 את נבחרת אוסטריה, והפסידה בתוצאה 1-0 לנבחרת אנגליה. בשלב חצי הגמר פגשה נבחרת ישראל את נבחרת צרפת, מנצחת בית א', וניצחה אותה בתוצאה 2-1, משער עצמי של איסק טורה ושער נוסף של אל-ים קנצפולסקי. מלך השערים של נבחרת ישראל עד לשלב חצי הגמר הוא אוסקר גלוך, שהבקיע שני שערים.
משחק הגמר > פרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 ביולי 2022   21:00 | ישראל ישראל | (1 - 1) 1 - 3‏ה | אנגליה אנגליה | אצטדיון אנטון מלטינסקי, טרנבה, סלובקיה צופים: 3,005 שיפוט: פורטוגל אנטוניו נוברה |
| 1 ביולי 2022   21:00 | אוסקר גלוך  40' |  | קאלום דויל  52'   קרני צ'וקוואמקה  108'   ארון ראמזי  116' | אצטדיון אנטון מלטינסקי, טרנבה, סלובקיה צופים: 3,005 שיפוט: פורטוגל אנטוניו נוברה |
| --- | --- |
              ישראל :               אנגליה
גמפרינר זלה

| --- | --- |
גמפרינר זלה
 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  26 דונם קמ"ר
 נפח:  0.0003676 קמ"ק
 גובה:  435 מטר מעל לפני הים
 ‏עומק ממוצע:  3 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ליכטנשטיין ליכטנשטיין
 ערים:  גמפרין
 קואורדינטות:  47°13′30″N 9°30′33″E﻿ / ﻿47.22500°N 9.50917°E﻿ / 47.22500; 9.50917
  (למפת ליכטנשטיין מוגדלת) ואדוץ רוגל שלנברג גמפרין אשן מאורן שאן פלנקן טריזנברג טריזן בלצרס אוסטריה שווייץגמפרינר זלה(למפת ליכטנשטיין רגילה) ואדוץ רוגל שלנברג גמפרין אשן מאורן שאן פלנקן טריזנברג טריזן בלצרס אוסטריה שווייץגמפרינר זלה
 
גמפרינר זלה (בגרמנית: Gampriner Seele) הוא האגם היחיד בליכטנשטיין. הוא נוצר בשנת 1927 על ידי שיטפון של נהר הריין עם סחף עצום. האגם שוכן בגובה של 435 מטרים מעל פני הים בכפר בנדרן-גמפרין.
גמפרינר זלה מוקף ביער נשיר צפוף המורכב מצמחים כגון קני סוף, שיחים ועצים. בשנת 1961 האגם הוגדר על ידי הממשלה כשמורת טבע. לאחר ניקוי האגם מאשפה איכות המים התייצבה בדרגה ב'. צינור המוביל מים מערוץ נחל מספק לאגם מים צלולים וחמצן במידה מספקת מאז 1979. שנה לאחר שדגי נהרות התיישבו באגם. ברבורים החלו להתרבות ליד האגם משנות ה-70 ואילך. הם נראו לראשונה בנסיכות בשנת 1972 בסגאוויהר בננדלן ובשנים שלאחר מכן הם התחילו לאכלס גם את גמפרין.
מינים נדירים באגם ובסביבתו

צמחים
זנב הסוסה (Hippuris vulgaris)
אצות (Lemna trisulca)
חיות
ליבקית, סרטני נהרות
עגום, אברומה, זאב נהרות
טבלן גמדי, סופית, ברכייה, אגמייה, ברבור מצוי
הערות שוליים

↑  Gampriner Seelein (Gampriner Seele) – Historisches Lexikon, historisches-lexikon.li (בגרמנית)
1 2  Fischereiverein Liechtenstein - Gampriner See, www.fischen.li
↑  Landesverwaltung Fürstentum Liechtenstein, "Neobiota im Fürstentum Liechtenstein"
הפצצת בארי

מפציץ Ju-88 מן הדגם ששימש להפצצת בארי
הפצצת העיר בארי שבאיטליה על ידי חיל האוויר הגרמני התרחשה ב-2 בדצמבר 1943, בעת שהעיר בארי ונמלה הוחזקו על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. ההפצצה היעילה - שזכתה לכינוי פרל הארבור הקטנה - הביאה להטבעת עשרות אוניות, ושיתקה את הנמל עד לפברואר 1944. תוצאות ההפצצה הוחמרו על ידי דליפת גז חרדל שנמצא באונייה אמריקאית, אשר נפגעה בהפצצה. ארצות הברית ובריטניה ניסו להסתיר ולטייח את הימצאות הגז בנמל ואת פגיעתו בנמצאים בו.
רקע

בראשית ספטמבר 1943 חתמו בעלות הברית בסיציליה על הסכם שביתת נשק עם איטליה, וימים אחדים לאחר מכן פלשו צבאותיהם לאיטליה עצמה. גרמניה הנאצית הגיבה בהשתלטות על צפון ומרכז איטליה, שהפכה לשדה קרב עד לסיום המלחמה באירופה.
נמל בארי - עיר בת 250 אלף תושבים שבחוף המזרחי של איטליה - נתפס על ידי הדיוויזיה המוטסת ה-1 הבריטית ב-11 בספטמבר. לאחר מכן שימש הנמל לפריקת תחמושת ואספקה מאוניות עבור צבאות בעלות הברית.
בראשית דצמבר 1943 לא הייתה לנמל בארי הגנה נגד מטוסים נאותה ולא חיפוי של מטוסי קרב. בעלות הברית לא התייחסו ברצינות לאיום של תקיפה אווירית עליו, שכן סברו שכוחות חיל האוויר הגרמני בזירה היו מתוחים על פני שטח רב, ולמרות שמטוסים גרמנים תקפו בחודש הקודם ארבע פעמים את נאפולי וכן תקפו מטרות אחרות בים התיכון.
ב-2 בדצמבר נמצאו בנמל בארי כארבעים אוניות מטען - אמריקאיות, בריטיות, צרפתיות, פולניות, נורווגיות והולנדיות. בערב היום היה הנמל מואר על מנת לזרז את פריקת האוניות.
ההפצצה

ב-2 בדצמבר אחר הצהריים ערך מטוס גרמני סיור מעל נמל בארי. הדו"ח שהביא הוביל להחלטה לתקוף את הנמל מן האוויר. מפקד הזירה גנרל קסלרינג רצה לתקוף את שדות התעופה של בעלות הברית ליד פוג'יה, אך לחיל האוויר הגרמני בזירה לא היו מטוסים מספיקים לשם כך. מפקד צי האוויר השני וולפרם פון ריכטהופן הציע לתקוף במקום זאת את הנמל, בתקווה שבעקבות זאת תואט תנועתה צפונה באיטליה של הארמייה השמינית הבריטית. להתקפה הועמדו 105 מפציצים מדגם יונקרס Ju 88. כיוון שריכטהופן שיער שבעלות הברית יצפו להתקפת אוויר מצפון, הצטוו הטייסים לטוס מעל הים האדריאטי ולגשת אל המטרה מדרום.
ההתקפה החלה בשעה 19:25. מספר מטוסים חגו מעל הנמל והטילו מוץ כדי להטעות את מכ"ם בעלות הברית. הם גם הטילו נורים, שלא היו דרושים שכן הנמל היה מואר היטב. ההפצצה השיגה הפתעה, נמשכה כשעה והייתה מדויקת. פגיעה בשתי אוניות שהיו טעונות בתחמושת גרמה להתפוצצויות שניפצו חלונות במרחק של עד 11 קילומטר מן הנמל. צינור דלק על הרציף התבקע והדלק שדלף ממנו ניצת. הלהבות התפשטו על פני רוב שטח הנמל ואפפו גם אוניות שלא ניזוקו בהפצצה.
28 אוניות ועליהן מטען של 31 אלף טון נהרסו ורובן טבעו (שבע מהאוניות הטבועות נמשו בהמשך ושתיים הוחזרו לשירות). עוד 12 אוניות נפגעו. בין ההרוגים היו לפחות 350 ימאים וחיילים שנמצאו על סיפון האוניות. מספר הנפגעים המדויק בהתקפה איננו ברור, ולפי אחת הטענות הגיע עד לכ-2,000 אנשי צבא ואזרחים איטלקים שנהרגו.
בעקבות ההפצצה נסגר הנמל למשך שלושה שבועות וחזר לפעילות מלאה רק בפברואר 1944.
ב-9 באפריל 1945 נפגע הנמל שוב, הפעם עקב התפוצצות מטענה של אוניית תחמושת אמריקאית שעגנה בו. אסון זה גרם למותם של 360 איש. עוד 1,730 איש נפצעו. בעקבותיו נסגר הנמל לחודש.
ההפצצה > פגיעת הגז מהאונייה ג'ון הרווי

אחת מן האוניות שנהרסו הייתה אוניית ליברטי בשם ג'ון הרווי. היא נשאה מטען סודי של 2,000 פצצות אוויר שהכילו כל אחת 27-32 קילוגרם של גז חרדל. הן נשלחו לאירופה לקראת התקפת תגמול אפשרית במידה והגרמנים יממשו את איומיהם לנקוט בלוחמה כימית באיטליה. נוכחותה בנמל לא נמסרה לשלטונות הבריטים. הפגיעה באונייה הביאה לדליפת הגז ממנה אל מי הנמל, שכבר היו מכוסים בדלק ושמן שדלפו מאוניות אחרות שנפגעו. הגז התערב במים השמנוניים, אשר כיסו המוני ימאים שנטשו את אוניותיהם הפגועות וקפצו למים. חלק מן הגז התאדה והתערב בענני העשן שעלו מעל לנמל. השוחים במים נמשו ונשלחו לתחנות רפואיות, אלא שצוותי התחנות לא היו מודעים לנוכחותו של הגז. לכן הם התמקדו בטיפול במי שנפגעו מהדף ומאש ולא טרחו סביב אלו שרק היו מכוסים בשמן. רבים מאלו סבלו מפגיעת הגז, שאפשר היה להקטין אותה אילו הם היו נשטפים או פשוט מחליפים את הבגדים שלבשו.
בתוך יום הופיעו סימני פגיעת הגז - עיוורון וכוויות כימיות - אצל 628 ניצולים ואנשי סגל רפואי שנחשפו לגז במהלך הטיפול בנפגעים. נוספו אליהם מאות תושבים איטלקים שנזקקו לטיפול לאחר שנפגעו מן הגז שהתערב בענני העשן אשר נישאו מעל לעיר. המקור לפגיעות שנפגעו נותר עלום שכן הצבא האמריקאי ביקש להמשיך לשמור בסוד את עובדת הימצאות פצצות הגז על האונייה ג'ון הרווי. כמעט כל אנשי צוותה נהרגו ולא היו מסוגלים לבאר את מקור הריח שנדף מנפגעי הגז.
עד לסוף דצמבר מתו מפגיעותיהם 83 מתוך 628 הנפגעים אנשי הצבא שסבלו מפגיעת הגז. מספרם של האזרחים שמתו מפגיעת הגז לא נקבע, שכן רבים מהם עזבו את העיר כדי למצוא מחסה אצל קרובי משפחה שגרו מחוץ לה.
קיימת השערה כי פגיעת הגז התרחבה בדרך נוספת - על ידי מטר של מים מעורבים בשמן ובגז שהותז ברחבי הנמל והרטיב ימאים על סיפון אוניות שעגנו בו. שתי משחתות בריטיות, זטלנד (Zetland) ובייסטר (Bicester), היו בנמל, נפגעו חלקית בהפצצה ועסקו בפעולות הצלה, ולאחר מכן הצטוו לשוט לנמל טרנטו. אחת מהמשחתות אספה ניצולים מההפצצה מהמים ביציאה מהנמל והמשיכה בדרכה. ציוד הניווט שעל המשחתות נפגע עקב ההפצצה והדבר גרם לטעויות ניווט והאריך את ההפלגה. בינתיים החלו להתגלות באנשים שעל סיפונן הסימפטומים של פגיעת גז החרדל. כשהגיעה הבייסטר לקרבת נמל טרנטו כבר לא יכול היה אף אחד מהקצינים שעליה לראות מספיק על מנת לנווט אותה אל תוך הנמל, ונדרשה לה לשם כך עזרה מן החוף.
ניסיון ההסתרה

בעקבות ההפצצה נשלח אל בארי ד"ר סטיוארט אלכסנדר מהסגל הרפואי במפקדת מפקד בעלות הברית דווייט אייזנהאואר. הוא הכיר מאימונים שעבר את השפעותיו של גז חרדל. הוא חקר את פשר הסימפטומים שהתגלו אצל נפגעי הגז. אלכסנדר לא ידע על הימצאות גז החרדל בנמל אך הוא חשד בהימצאו שם, למרות שהסימפטומים שגרם הגז המעורב במים היו מפורשים פחות מאלו שהיה גורם גז המוטל מהאוויר. למרות שלא הצליח לקבל אישור לכך משרשרת הפיקוד האמריקאית הוא הורה לסגל הרפואי לטפל בנפגעים על בסיס ההנחה שהם נפגעו מגז חרדל, ועל ידי כך ניצלו חיי רבים. חקירתו של אלכסנדר הביאה לאיתור האונייה ג'ון הרווי כמוקד התפשטות הגז. הוא אימת את חשדו שהיה בה גז חרדל לאחר שמצא חלקים מפצצת גז תקנית של צבא ארצות הברית. אלכסנדר גם שימר דגימות של רקמות מגופותיהם של קורבנות של הגז בבארי, ולאחר המלחמה הן שימשו אלו לפיתוח גרסה מוקדמת של כימותרפיה בשם מוסטין (Mustine), שהתבססה על גז החרדל.
הפיקוד העליון של בעלות הברית ניסה להסתיר את נוכחות גז החרדל בנמל, מחשש שהגרמנים יניחו שבעלות הברית עורכות הכנות למתקפה כימית באיטליה וינחיתו התקפה כימית מונעת משלהם. עם זאת, מספר העדים לנזק שגרם הגז היה גדול מדי. בפברואר 1944 פרסם פיקוד בעלות הברית הודעה שהודתה בתאונת הגז וציינה שלבעלות הברית לא הייתה כוונה להשתמש בו אלא כאמצעי תגמול על התקפה כימית גרמנית.
הגנרל איזנהאואר אישר את הדו"ח של ד"ר אלכסנדר. לעומתו הורה ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל למחוק כל התייחסות לגז ממסמכים בריטיים, שהמיתות מן הגז צוינו בהם ככאלו שנגרמו מפגיעת נשק האויב.
ב-1959 הוסר הסיווג הביטחוני מהמסמכים האמריקאים על ההתקפה, אך הפרשה נותר עלומה עד 1967. אז פרסם גלן אינפילד (Glenn B. Infield) את ספרו Disaster in Bari. ב-1986 הודתה ממשלת בריטניה כי נפגעי ההפצצה בבארי נחשפו לגז חרדל והיטיבה את תשלומי הקצבאות שלהם. ב-1988 הביאה השתדלות של מספר אישים בארצות הברית להכרה של קצין הרפואה הראשי של צבא ארצות הברית בפעולות שנקט ד"ר אלכסנדר לאחר האסון בבארי.
האונייה ג'ון הרווי בוערת בנמל לאחר ההפצצה
גדעון בר לב

גדעון בר-לב (בריל) (נולד בתל אביב ב-1944), הוא רואה חשבון ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד הפנים בשנים 2003–2005 ובראש הוועדה הקרואה בעיר ערד.
ביוגרפיה

בוגר בית הספר היסודי תל נורדאו וגימנסיה גאולה בתל אביב. שירת בצה"ל בשנים 1962–1965, סיים שירות מילואים בשנת 1995 בדרגת רס"ן.
בוגר תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב (1970) ומוסמך במנהל עסקים, התמחות מימון, מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1972).
היה ממקימי התנועה הדמוקרטית לשינוי ושימש גזבר התנועה וחבר המועצה הראשונה. משנת 1978 עסק בראיית חשבון כשותף במשרד בר-לב, מררי, גבע ושות', בשנים 1987–1992 שימש יועץ לצוות ההקמה של רשות הדואר ורואה חשבון של הרשות. שימש מנכ"ל חברת 'מרגד' לשירותים פיננסיים לרשויות מקומיות.
ב-2003 מונה למנכ"ל משרד הפנים, בזמן כהונתו של אברהם פורז. בתקופה זו ריכז וניהל את תוכניות ההבראה של כ-156 רשויות מקומיות, בהיקף של כארבעה מיליארד ש"ח. כמו כן בשנים אלה, כיהן כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה וכיו"ר הוועדה לתשתיות לאומיות. בהמשך מונה על ידי הממשלה לעמוד בראש ועדת ההיגוי הממשלתית לעניין בטיחות מבנים. סיים את תפקידיו אלו בשנת 2005.
באוקטובר 2007 מונה לתפקיד ראש עיריית ערד על ידי שר הפנים מאיר שטרית, כראש ועדה קרואה בעיר, זאת בעקבות פיזור מועצת העיר וראש העירייה הנבחרים. בתפקיד זה הביא את העירייה לאיזון תקציבי, קידם את פרויקט הרחבה ושדרוג כביש 31, מצומת שוקת עד העיר ערד, בתקציב של כ-750 מיליון ש"ח. סיים את תפקידו לאחר קיום בחירות במאי 2010.
גל קוסטוריצה

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1968 (בת 56) באר שבע
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משוררת, סופרת ועורכת
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת ושירה
 סוגה:  שירה 
 
גל קוסטוריצה (נולדה ב-6 בינואר 1968) היא משוררת, סופרת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

קוסטוריצה נולדה וגדלה בבאר שבע. למדה תולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים ולימודי תואר שני בלשון עברית באוניברסיטת תל אביב על בסיס מלגת הצטיינות. בוגרת תואר ראשון בהצטיינות במדעי ההתנהגות ובלשון עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שיריה וסיפוריה פורסמו במהלך השנים בכתבי העת "קשת החדשה", "עיתון 77", "גג", "מאזניים", "הכיוון מזרח", "יקום תרבות", "מטען", "מקף" ועוד. עוסקת בעריכה, בעיקר בתחומי העיון והאמנות.
יצירתה

קוסטוריצה פרסמה ארבעה ספרים העוסקים במשמעות, בשייכות ובשורש.
בשנת 2009 יצא ספרה הראשון, "לבד באוקיינוס - שלוש יממות בלב ים בדרך אל החופש", העוסק באדם הבודד ומשלב דוקו ופיקציה. לצורך כתיבתו עזבה קוסטוריצה את תל אביב ועברה להתגורר בירושלים, שם נמצא קברו של סלבה קורילוב, גיבור הספר. סיפורו של קורילוב עורר עניין רב, והספר נכנס לרשימת רבי-המכר של "ידיעות ספרים" באותה שנה. קוסטוריצה כתבה, ערכה ועיבדה מחדש בעברית את כתביו וזכרונותיו של סלבה קירילוב שנאספו ונערכו על ידי אלמנתו לנה גנדלב-קורילוב ותורגמו על ידי תיאודור מקרוב. הרשימות ראו אור בצרפתית תחת השם: הקפיצה (1994, La Fuite), בעברית וברוסית תחת השם: "המסע", ובמוסקבה ברוסית תחת השם "לבד באוקיינוס".
ספרה השני "שותפות מותנית" נכתב בתל אביב בראשית שנות ה-2000, אך פורסם רק עשור מאוחר יותר. הספר הוא אסופה של סיפורים קצרים העוסקים בניסיון למצוא זוגיות בכרך. שיר ושלושה סיפורים מתוכו התפרסמו לראשונה בכתב העת "קשת החדשה" בעריכת אהרון אמיר.
ספרה השלישי "מהגרת" הוא ספר שירה העוסק בריסוק של הזהות הנשית לאחר הגירה פיזית ורגשית, ובניסיון לבנות זהות איתנה ובלתי תלויה בזמן ובמקום. הספר זכה לציון לשבח של ועדת השיפוט לפרס על שם פסח מילין למשוררים בתחילת דרכם (2011/12).
ספרה הרביעי "בעיר המשפחות" הוא מסכת לירית שעוסקת באדם כחלק מתא משפחתי, וביכולת להירפא מתוך בירור ביוגרפי אישי.
ספריה של קוסטוריצה מתאפיינים במבניות שלהם, תחום שהוא חלק מרכזי ביצירתה ומזוהה גם עם עבודתה כעורכת.
שיתופי פעולה

קוסטוריצה היא עורכת הלשון של פסטיבל ישראל, ירושלים, מאז שנת 2008. בעבר הייתה עורכת הלשון של מיזם "הרמת מסך – בכורות במחול" של משרד התרבות והספורט, ועורכת הבית של המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. בין היתר קוסטוריצה ערכה ספרים להוצאות ישראליות שונות, ובהן הוצאת מגנס, ההוצאה לאור של משרד הביטחון וספרית מעריב.
ספריה

לבד באוקיינוס - שלוש יממות בלב ים בדרך אל החופש, ספרית מעריב, 2009.
שותפות מותנית, עמדה-דגש, 2011.
מהגרת, עמדה, 2013.
בעיר המשפחות, עברית הוצאה לאור, 2022.
הערות שוליים

↑  זאב שביידל, חתר לחירות, באתר הארץ, 14 באפריל 2009
↑  "לבד באוקיינוס", מאת: סלבה קורילוב - גל קוסטוריצה, באתר טקסט
↑  שירה: "אארוז את שארית זיכרונותי", באתר ynet, 21 באוגוסט 2013
↑  יעפת דיסקין, גל קוסטוריצה כתבה ספר שעוד לא נראה כמותו בישראל, באתר הארץ, 24 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264084105171  BnF: cb15530118p (data)  ISNI: 0000 0000 0542 9755  LCCN: no2008186421  VIAF: 44612508   WorldCat (עם VIAF): 44612508
גמצוץ

| גמצוץ |
| --- | --- |
 גמצוץ חרוטי
מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות שק
מחלקה:: Pezizomycetes
סדרה:: Pezizales
משפחה:: Morchellaceae
סוג:: גמצוץ
שם מדעי
 Morchella ‏פרסון, 1794

גַּמְצוּץ (שם מדעי: Morchella מוכר בשם האנגלי Morel) הוא סוג של פטריית מאכל במערכת פטריות השק. הגמצוץ מורכבת מרגל ומגוף שעליו נאדיות, ונקרא כך בשל צורתן השקועה (גומץ = שקע, חור).
הפטרייה גדלה בקרקעות לחות ובאדמות שנשרפו בעבר, והיא נחשבת לפטרייה נדירה שאופן גידולה עדיין נחקר ומנסים לביית אותה.
הפטרייה נמכרת לרוב כשהיא מיובשת, מחירה הוא גבוה.
בנסיבות מסוימות היא עשויה להיות רעילה בגלל הימצאות הידרזין בפטריה, אשר נהרס במהלך בישול. בשל כך אין לאכול אותה כשהיא לא מבושלת.
מינים בסוג גמצוץ > מינים בארץ

גמצוץ חרוטי (Morchella conica), מין הגדל באדמות חול וכורכר. לשק הנאדיות צבע שחור.
גמצוץ נאכל (Morchella esculenta), מין הגדל לרוב בגינות.
מינים בסוג גמצוץ > מינים נוספים

Morchella angusticeps
Morchella costata
Morchella crassipes
Morchella elata
Morchella gigas
Morchella semilibera
Morchella spongiola
Morchella spongiola תת-מין dunensis
Morchella vulgaris
Morchella sp. MA4SSI73
Morchella sp. UC 1475091
גמצוץ חרוטי
גמצוץ נאכל
גמצוצים למכירה בשוק.
 שימו לב למחירם הגבוה.
Morchella rotunda
גמצוץ בגינת בית במושב בן שמן
הערות שוליים

↑  אכלה פטרייה במסעדת מישלן ומתה, באתר ynet, 21 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546068005171  LCCN: sh85087250
גרברט יפרמוב

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1933 (בן 91) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 ענף מדעי:  הנדסת מכונות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית הבלטית 
 מוסדות:  המכון לתעופה במוסקבה 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1974)  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית (2017)  פדמה באושן במדע והנדסה (2003)  מסדר אנדרו הקדוש עם חרבות (2020)  פרס הממשלה של הפדרציה הרוסית (2002)  עיטור הדגל האדום של העמל (1971)  פרס לנין (1982)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1963)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (2003)  עיטור אות הכבוד (1959)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (2013)  עיטור לנין (1963)  פרס ממשל רוסיה הפדרלית  פדמה באושן  מסדר אנדרו הקדוש 
 אתר רשמי
 
גרברט אלכסנדרוביץ' יפרמוב (ברוסית: Герберт Александрович Ефремов; נולד ב-15 במרץ 1933) הוא מדען סובייטי ורוסי, מעצב רקטות וציוד חלל. מנכ"ל כבוד, ומתכנן כבוד ראשי של משינוסטרויניה. פרופסור באוניברסיטה הטכנית הממלכתית המוסקבאית ע"ש באומן. בשנת 2020 הוענק ליפרמוב עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.
חייו

יפרמוב נולד בכפר קטן באזור וולוגדה, ונקרא על שמו של הסופר הרברט ג'ורג' ולס. בשנת 1950 החל לימודי הנדסה בלנינגרד, וסיים אותם בשנת 1956 ונקלט במשרד לתכנון נשק בו עובד כל חייו.
הרברט אפרמוב היה מעורב ישירות ופיקח על יצירתם של:
מערכת עם טילי שיוט לירי לעבר מטרות קרקעיות (P-5, P-5D, S-5, "מטאוריט");
מערכות נגד ספינות (P-6, P-35, Progress, אמטיסט, מלאכיט, בזלת, וולקן, גרניט, אוניקס);
טיל שיוט ימי "יאחונט" (גרסת יצוא של "אוניקס");
טיל שיוט ימי "BrahMos" (אנ') (עבור הצי ההודי);
מערכות טילים אסטרטגיים עם טיל בליסטי בין-יבשתי UR-100 (אנ'),UR-100N (אנ');
תחנות חלל אוטומטיות "Almaz" (אנ');
רכב שיגור "סטרלה" (אנ');
חללית קטנה "קונדור-אי" ו"רוסלן".
ראש נפץ היפר-סוני "אוונגרד" (אנ') עבור טיל בליסטי בין-יבשתי
הערות שוליים

↑  Herbert Alexandrovich Yefremov - definition - Encyclo, www.encyclo.co.uk
↑  Столпы БраМоса, brahmos.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3255 6565  LCCN: n99253942  VIAF: 11641666   WorldCat (עם VIAF): 11641666 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפצצת גשר בנהא

הפצצת גשר בנהא היא מבצע שביצע חיל האוויר הישראלי ב-11 באוקטובר 1973, יומה השישי של מלחמת יום הכיפורים, לניתוק כבלי תקשורת קווית בעומק מצרים באמצעות הפצצת גשר הממוקם בסמוך ליישוב בנהא בדלתא של הנילוס. המבצע בוצע באמצעות שמונה מטוסי F-4 פנטום שמהם הופלו שניים בקרב אוויר בדרכם חזרה. שני אנשי צוות אוויר ישראלים שמטוסם הופל נהרגו ושניים נשבו.