stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סונג צ'ינג-לינג
חיים ופעילויות לפני 1949

סונג צ'ינג-לינג נולדה לאיש העסקים והמיסיונר צ'ארלי סונג (אנ') בפודונג, שאנגחאי, השנייה מבין שישה ילדים. היא סיימה את בית הספר מק-טייר לבנות בשאנגחאי, ואת מכללת ווסליאן במקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית. כמו אחיותיה, היא דיברה אנגלית שוטפת, משום שחונכה באנגלית במשך רוב חייה. שמה הנוצרי היה רוזמונד (בשנותיה המוקדמות, שם הדרכון שלה היה מאוית כצ'ונג-לינג סונג, ובדיפלומה שלה בקולג' ווסליאן, שמה היה רוזמונד צ'ונג-לינג סונג).
סונג התחתנה באוקטובר 1915, עם סון יאט-סן, מנהיג מהפכת סין של שנת 1911 ומייסדו של הקוומינטנג (המפלגה הלאומנית) ב-25 באוקטובר 1915, אף על פי שהוריה התנגדו מאוד לחתונה. לאחר מותו של בעלה בשנת 1925, היא נבחרה לוועד המנהל המרכזי של המפלגה הלאומנית. עם זאת, היא עזבה את סין למוסקבה לאחר שהמפלגה גירשה את הפלג הקומוניסטי מתוכה, בשנת 1927. היא האשימה את המפלגה בבגידה במורשתו של בעלה. אחותה הצעירה, סונג מיילינג, התחתנה עם צ'יאנג קאי-שק כעבור זמן קצר, וכך סונג הפכה לגיסתו של צ'יאנג.
סונג חזרה לסין ביוני 1929, כאשר סאן יאט-סן הועבר מאתר הקבורה הזמני שלו בבייג'ינג לקבורה חדשה, בנאנג'ינג, אך עזבה שוב כעבור שלושה חודשים, ולא חזרה לסין עד יולי 1931, כשאמה נפטרה. היא התגוררה אחר כך בשאנגחאי עד יולי 1937, עת פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה. לאחר פרוץ הלחימה, היא עברה תחילה להונג קונג, ואחר כך לצ'ונגצ'ינג, בירת המלחמה של ממשלת סין. ב-1939 היא ייסדה את "הליגה להגנה של סין", שגייסה כספים ודאגה לאספקה בעיקר לשטחי השליטה הקומוניסטית בצפון סין. בשנת 1946, הליגה שינתה את שמה ל"קרן הסיוע הסינית", שהמשיכה לאסוף כספים ולתמוך בקומוניסטים הסינים.
במהלך מלחמת האזרחים הסינית, סונג פרשה לצמיתות ממשפחתה ותמכה בקומוניסטים. ב-1948 היא הפכה ליו"ר הכבוד של "הוועד המהפכני של הקוומינטנג", קבוצה שמאלית שטענה כי היא היורשת החוקית של מורשת המייסד - סן. עם קריסת הממשלה הלאומנית והניצחון הקומוניסטי במלחמת האזרחים, היא עזבה את שנחאי בספטמבר 1949 כדי להשתתף ב"וועידה המייעצת הפוליטית של העם הסיני" (CPPCC), שהתכנסה בבייג'ינג על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית לשם הקמת ממשלה מרכזית חדשה. ב־1 באוקטובר התארחה בטקס בכיכר טיין-אן-מן, לציון היווסדה של הרפובליקה העממית החדשה של סין. הממשלה הלאומנית הוציאה צו מעצר נגדה, אך עד מהרה התברר שהניצחון הצבאי המהיר הוא של הקומוניסטים, והממשלה הלאומנית נמלטה מהיבשת לטאיוואן זמן קצר לאחר מכן.
פעילויות פוליטיות לאחר 1949

סונג זכתה להערכה רבה על ידי הקומוניסטים המנצחים, שקבעו אותה כסמל מקשר בין תנועתם לתנועה הקודמת של סן. לאחר כינונה הרשמי של הרפובליקה העממית של סין ב-1949, היא הפכה לאחד משישת הסמנכ"לים של "ממשלת העם" המרכזית, ואחד מסגני יו"ר אגודת הידידות הסינית-סובייטית. באפריל 1951 הוכרז כי זכתה בפרס השלום של יוסיף סטלין לשנת 1950.
בשנת 1950, שימשה סונג כמנהלת הסיוע העממי הסיני, אשר שילבה כמה ארגונים העוסקים בנושאי רווחה וסעד. קרן הרווחה הסינית שלה אורגנה מחדש כ"מכון הרווחה הסיני" והחלה לפרסם את המגזין "סין החדשה", שיוצא עדיין בשם "סין היום". בשנת 1953 פורסמה אוסף של כתביה, "המאבק על סין החדשה".
ב־1953 ישבה סונג בכמה ועדות לקראת הבחירות לקונגרס העממי החדש ולניסוח חוקת 1954. היא נבחרה אחת מ-14 סגני יו"ר הוועד הפועל של הקונגרס העממי החדש(NPC) בראשותו של ליו שאוצ'י. בדצמבר אותה השנה נבחרה לסגנית יו"ר הוועד הציבורי נגד עינויים, שהפך לגוף מייעץ והחליפה את ליו שאאוקי כיו"ר אגודת הידידות הסינית-סובייטית. במהלך תקופה זו, סונג נסעה לחוץ לארץ מספר פעמים, ביקרה באוסטריה, הודו, בורמה, פקיסטן, אינדונזיה. הנסיעות שלה כללו ביקור בינואר 1953 בברית המועצות, שם היא התקבלה על ידי סטלין זמן קצר לפני מותו. היא ביקרה במוסקבה שוב ב-1957 עם משלחת מאו דזה-דונג לרגל 40 שנה למהפכה הרוסית.
סגן הנשיאות

באפריל 1959 שימשה סונג שוב כנציגת שנחאי בקונגרס הלאומי השני. בקונגרס הזה, מאו דזה-דונג וג'ו דה עזבו את תפקידם כנשיא וסגן נשיא הרפובליקה העממית של סין. ליו שאוצ'י נבחר ליו"ר המדינה (הנשיא), וסונג צ'ינג-לינג ודונג ביוו, "הזקנים הבכירים" של המפלגה הקומוניסטית נבחרו לנשיא ולסגנית נשיא סין. היא נבחרה מחדש לתפקיד סגן יו"ר PRC בקונגרס הלאומי השלישי של העם בשנת 1965, והופיעה לעיתים קרובות בתחילת שנות השישים באירועים טקסיים, ולעיתים קרובות ברכה אורחים חשובים מחו"ל.
במהלך המהפכה התרבותית (1976-1966), סונג ספגה ביקורת חריפה על ידי סיעות "הגווארדיה האדומה", ובתקרית אחת חולל קבר הוריה וגופם נחשף. לדברי הביוגרף של סונג, בעקבות המקרה הזה המליצו כי סונג צ'ינג-לינג תהיה ברשימת האישים המוגנים, ההמלצה שאושרה על ידי מאו דזה-דונג.
במהלך מהפכת התרבות, ואישר החוקה בינואר 1975, הסתיימה כהונתה כסגן נשיא סין, לאחר מכן היא מונתה שוב לאחד מסגני היו"ר של הקונגרס.
שנים האחרונות

הופעותיה הפומביות של סונג היו מוגבלות לאחר המהפכה התרבותית, והיא הייתה במצב בריאותי ירוד, אבל כתבות שלה, בעיקר בנושאים של רווחת ילדים, המשיכו להופיע בעיתונות. הופעתה הציבורית האחרונה הייתה ב-8 במאי 1981, כאשר הופיעה בכיסא גלגלים ב"אולם הגדול של העם" כדי לקבל תואר דוקטור לשם כבוד. תואר מאוניברסיטת ויקטוריה.
ב-16 במאי 1981, פחות משבועיים לפני מותה, היא קבלה מהמפלגה הקומוניסטית תואר של יו"ר כבוד של הרפובליקה העממית של סין. היא האדם היחיד שאי פעם החזיק בתואר הזה.
מוזיאונים

על פי צוואתה, שרידי גופתה של סונג הושמו ליד הקבר המשוחזר של הוריה בחלקת קבורתה של משפחת סונג בבית הקברות הבינלאומי בשאנגחאי (סינית: 万 國 公墓), אשר שמו שונה מאוחר יותר לכבודה כפארק הזיכרון של שם "סונג צ'ינג לינג. (בסינית: 宋庆龄 陵园).
כמה מהבתים לשעבר של סונג צ'ינג-לינג הפכו למוזיאונים:
בשנת 1918, סונג ובעלה סון יאט-סן התגוררו באזור הצרפתי של שאנגחאי. לאחר מותו של בעלה, סונג המשיכה להתגורר שם עד 1937. הבית הוסב למוזיאון ייעודי שנקרא בית המגורים הראשון של סן. הוא מכיל גם כמה חפצים של סונג במהלך חייהם יחד.
בין השנים 1948 ל-1963 חיה סונג צ'ינג-לינג בקצה המערבי של האזור הצרפתי בשאנגחאי. בניין זה הוא כעת מלון סונג צ'ינג לינג ממוריאל רזידנס. ליד הכניסה ניצב אלמנט זיכרון ובו כמה מחפציה ותצלומיה. המבנה הראשי והגנים נשמרים בדומה למצב המקורי עם ריהוט ששימש אותה לאורך כל הדרך. במוסך חונות שתי מכוניות גדולות: אחת לימוזינה שנבנתה בסין ומכונית "רוסית" שניתנה לסונג על ידי יוסיף סטלין.
סונג צ'ינג-לינג קבלה אחוזה בבייג'ינג ב-1963, שם חייתה ועבדה במשך שארית חייה ואירחה מכובדים רבים. לאחר מותה הוסב האתר למבנה הנצחה לסונג צ'ינג-לינג כמוזיאון וכאנדרטה. החדרים והריהוט נשמרו כפי שהשתמשה בהם.
הערות שוליים

1 2  Israel Epstein, Woman in World History: The Life and Times of Soong Ching-ling, p. 551.
↑  Chang, Jung and Jon Halliday. Madame Sun Yat-Sen: Soong Ching-Ling. London: Penguin, 1986.
↑  Hahn, Emily. The Soong Sisters. New York: Doubleday, Doran & Co, 1941.
↑  Israel Epstein, Woman in World History: The Life and Times of Soong Ching-ling, p. 437.
↑  סונג צ'ינג-לינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  כתבה בלוס אנגלס טיימס, 1949
↑  Klein, Donald W., and Anne B. Clark. Biographic Dictionary of Chinese Communism, 1921-1965, 2:785
1 2 3  Klein, Donald W., and Anne B. Clark. Biographic Dictionary of Chinese Communism, 1921-1965, 2:786
↑  Israel Epstein, Woman in World History: The Life and Times of Soong Ching-ling, p. 550.
↑  Sheng Yonghua, Song Qingling nianpu Guangdong renmin chubanshe, 2006, 2: 601
↑  Avelihiihine-Dubach, Natacha. "The Revival of the Funeral Industry in Shanghai: A Model for China" in Invisible Population: The Place of the Dead in East-Asian Megacities, pp. 79–80. Lexington Books (Lanham), 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300462305171  PLWABN: 9810567728705606  BIBSYS: 97007431  BNC: 000692370  BnF: cb14474562r (data)  CANTIC: a20307779  CiNii: DA07852982  GND: 12101049X  ISNI: 0000 0001 2123 3477  LCCN: n81060114  LNB: 000223094  NARA: 10569968  NDL: 00534318  NKC: hka2016900345  NLA: 36731788  NLK: KAC202108694  NTA: 072169648  RERO: 02-A003849143  SELIBR: 216727  SNAC: w6446fj8  SUDOC: 085893420  Trove: 1439607  VIAF: 20526651   WorldCat (עם VIAF): 20526651 
תמונת הנישואים של סונג צינג לינג עם בעלה סאן אט סן,1915
תמונה של סונג צ'ינג לינג, בין השנים 1939 - 1945
סונג צינג לינג בטקס הכרזת הרפובליקה העממית של סין 1949
סונג עם צמרת ההנהגה הסינית, מאו, ודנג בכנס בינלאומי קומוניסטי 1957.
קברה של סונג בשנחאי
רביית כלאיים

ערך זה עוסק במושג בביולוגיה. אם התכוונתם למושג ההלכתי, ראו .
"זונקי": בן כלאיים של זברה וחמור
רביית כלאיים (בלועזית: היברידיזציה) היא רבייה מינית בין אורגניזמים חיים מאוכלוסיות השונות גנטית זו מזו, כגון מזנים שונים, ממינים שונים, מסוגים שונים, ולעיתים נדירות מאוד מקבוצות טקסונומיות מרוחקות זו מזו אף יותר. צאצאי רביית כלאיים נקראים בני כלאיים (אנגלית: hybrid, במינוח עממי "בני תערובת" או "מעורבים"), ותכופות הם מפגינים צירוף תכונות פנוטיפיות של הוריהם.
לעיתים בני כלאיים מצטיינים באון כלאיים כתוצאה מהטרוזיגוטיות גדולה יותר מאשר של כל אחד מהוריהם. אך ככל שההבדל הגנטי בין שני אורגניזמים גדול יותר, ובפרט כאשר הם שייכים למינים שונים, רביית כלאיים ביניהם עשויה להיות בלתי-אפשרית או קשה מאוד, כתוצאה ממחסומי רבייה שונים כמו חוסר משיכה מינית או אי-התאמה במספר ובהרכב הכרומוזומים שלהם, ובני הכלאיים הנדירים עלולים להיות בלתי פוריים. דוגמה מוכרת היטב לבני כלאיים הם פרדים, הנולדים מזיווג של חמור וסוסה, ומצטיינים בכוחם ובעמידותם אך כמעט תמיד עקרים. אך לפעמים בני-כלאיים בטבע מייסדים מינים חדשים, ורבים מזני הצמחים החשובים ביותר בחקלאות, כגון חיטה, אפונה ופרי הדר, תורבתו והושבחו בסיוע הכלאה של מיני בר.
בני-כלאיים בין מינים מרוחקים מאוד זה מזה הם בלתי-אפשריים במציאות, אך נפוצים במיתולוגיה ובפולקלור, כגון בנות ים וקנטאורים.
אטימולוגיה ומונחים

מקורה של המילה האנגלית "היבריד", בדומה למונחים ביולוגים רבים אחרים, הוא מלטינית. מונח זה משמש לבני כלאיים בעיקר בטבע, בעוד שבני כלאיים כתוצאה מהכלאה מכוונת של זנים בשירות האדם, למשל בחקלאות או של חיות מחמד, תכופות מכונים באנגלית crossbreed. בטקסונומיה בני כלאיים בין טקסונים נקראים בשמות הטקסונים של הוריהם עם סימן × ביניהם, למשל המין נענע חריפה ייקרא Mentha spicata × Mentha aquatica לפי שמות המינים של הוריו, נענע קרחת (Mentha spicata) ונענת המים (Mentha aquatica).
במדע הגנטיקה, בני הכלאיים מן הדור הראשון להכלאה מכונים F1 (ראשי תבות של filial 1 hybrid) ובני כלאיים מדורות נוספים של הכלאת בני-הכלאיים אלו עם אלו מכונים F3 ,F2 וכו'.
באנגלית מקובל להמציא לבני-כלאיים שונים מונחים הבנויים מהלחם בסיסים של מיון ההורים, כאשר שם המיון של האב מופיע ראשון ושם המיון של האם מופיע שני. למשל, בן-כלאיים שנולד מהכלאה של אב אריה ("ליון" באנגלית) ואם טיגריסית ("טייגר" באנגלית) נקרא לייגר, בעוד בן-כלאיים שנולד מהכלאה של אב טיגריס ואם לביאה נקרא טייגון. נוהג זה יובא גם לעברית בשמות כמו היעז (הכלאה של יעל ועז) והפומלית (הכלאה של פומלה ואשכולית).
בהלכה, כלאיים הוא שם עברי כולל למצוות האוסרות על עירוב, הנמנות ב"מסכת כלאיים" במשנה ובתלמוד ירושלמי. מצוות אלו אוסרות לא רק על הכלאת מינים שונים של בעלי-חיים וצמחים, אלא גם על צורות נוספות של עירוב שאינן נחשבות כהכלאה בביולוגיה מודרנית, כגון הרכבה של ענף על גזע ממין אחר, ואף אריגה של צמר ופשתן בבגד אחד (שעטנז). הרכבת צמחים הנפוצה בחקלאות איננה הכלאה במובן הביולוגי המודרני, שכן צאצאי הצמח המורכב יהיו מן המין שהורכב בלבד, ולא בני-כלאיים של שני המינים.
בטבע

בטבע מקרי רביית כלאיים בין מינים קרובים הם נדירים, שכן מנגנונים אבולוציונים אשר מסייעים לרבייה בין בני אותו המין בדרך-כלל מתפתחים באופן שונה במינים הקרובים, וגורמים לבידוד רבייתי (Reproductive isolation, (אנ')) שלהם. בין הצורות הפשוטות ביותר של מחסומי רבייה ניתן למנות הבדלים ביוגאוגרפים בתפוצת המינים, אשר מונעים מהם מלהיפגש זה עם זה. כאשר שני מינים קרובים חיים באזורי תפוצה סמוכים, באזורי הגבול או החפיפה ביניהם (אזור הכלאה, אנגלית: Hybrid zone (אנ')) עשויים להופיע בני-כלאיים. למשל תחום תפוצת העורב האפור כולל את מזרח אירופה, בעוד שבמערב אירופה נפוץ עורב הנבלות הנחשב כתת-מין או כמין נפרד. באזור הגבול שבין אזורי תפוצה אלו מופיעים לעיתים קרובות בני-כלאיים בין אוכלוסיות אלו. בני-כלאיים בין מיני מקוק רבים מופיעים בטבע באזורי הכלאה שבין שטחי התפוצה שלהם, למשל בין מקוק סרטנים למקוק רזוס בדרום-מזרח אסיה ובין מקוק רזוס למקוק יפני בחצי האי קאולון.
על אף נדירותה של רביית כלאיים בטבע, מחקרים גנטיים בעשרות השנים האחרונות איתרו אללים וגנום מיטוכונדרי שמוצאם ממינים מסוימים באוכלוסיות של מינים קרובים, עדות לכך שבפעמים בודדות במשך אלפי או אף מיליוני שנים, מקרים של רביית כלאיים בין מינים אלו מתרחשים, ואף מצליחים להוליד צאצאים פוריים. למשל, נמצאו אללים של שימפנזה ננסי באוכלוסיית שימפנזה מצוי באפריקה, המתוארכים בשיטות שעון מולקולרי לגיל של מאות אלפי שנים לפני זמננו. מחקרים בגנומים מיטוכונדריים של דובים הראו שרביית כלאיים פורייה של דובי קוטב עם תת-מינים שונים של הדוב החום, כמו דובי קודיאק, מתרחשת לפעמים בשולי האזור הארקטי.
השפעת האדם על הסביבה או מאורעות הכחדה טבעיים עלולים לגרום לנדירותם של מינים מסוימים, ועקב כך לרביית כלאיים שלהם עם מינים קרובים המצויים מסביבתם, מאחר שהם מתקשים למצוא בני-זוג מבני מינם. באמריקה הצפונית, מוצאו של הזאב האדמוני ככל הנראה ברביית כלאיים בין זאבים מצויים לקויוטים, אולי כתוצאה מנדירותם של שני מינים אלו עקב ההשמדה שלהם בידי האדם. רביית כלאיים עם אוכלוסיות מבויתות או מינים פולשים קרובים תכופות פוגעת ב"טוהר" האוכלוסייה של מיני בר נדירים הנמצאים בסכנת הכחדה. למשל, בישראל מרבית חתולי הבר הם למעשה בני-כלאיים עם חתולי בית, ומרבית יוני הסלע הן בנות-כלאיים עם יוני בית.
בבני אדם

בגנום של בני-אדם בני ימינו נמצאו אללים מן הגנומים של האדם הניאנדרטלי והאדם הדניסובי, כפי שפוענחו ב-DNA עתיק שמוצה מעצמותיהם. אללים אלו מתוארכים בשיטות שעון מולקולרי לגיל של 40 אלף עד 80 אלף שנה לפני זמננו, ומעידים על רביית כלאיים ביניהם בתקופה זו. כל בני האדם החיים כיום שמוצאם אינו מאפריקה שמדרום לסהרה הם למעשה בני-כלאיים המכילים כ-1% עד 3% של DNA ניאנדרטלי. סביר להניח שגם בני אדם אפריקאים כיום הם באופן דומה בני-כלאיים עם אוכלוסיות אדם קדמוניות באפריקה, אך קשה להוכיח זאת משום שעדיין לא מוצו גנומים עתיקים ממאובני אדם ארכאיים באפריקה.
התפתחות תחום הפלאוגנטיקה אף מאפשרת לזהות מאובנים ספציפיים שהם בני-כלאיים. הגולגולת המסומנת "אואסה 2", בת 42 אלף עד 37 אלף שנה ממערת פסטרה קו אואסה ברומניה, היא בעלת אנטומיה מודרנית ברובה אך מפגינה מספר תכונות ארכאיות. הדנ"א שמוצה ממנה מכיל 6% עד 9% של דנ"א ניאנדרטלי, יותר מאשר בכל אדם חי שנבדק. בעליה של אואסה 2 היה תוצאת הכלאה בין בני-אדם מודרניים אנטומית לניאנדרטלים, ומתוך האחוז ואורך מקטעי הדנ"א הניאנדרטלי אצלו ניתן להסיק שאחד מתוך ארבעת סביו וסבותיו היה ניאנדרטל "טהור". כמו כן, במערת דניסובה שבהרי אלטאי נמצאו עדויות פלאוגנטיות גם לרביית כלאיים בין ניאנדרטלים ודניסובים. הדנ"א של שבר עצם בן כ-90 אלף שנה המסומן "דניסובה 11" השתייך לאשה בת-כלאיים לאם ניאנדרטלית ואב דניסובי.
בין בני-אדם החיים כיום אין כל עדות לבידוד רבייתי, וילידי כל האזורים והקבוצות האתניות מכדור הארץ מתרבים אלו עם אלו ללא קושי שהוא. גישות גזעיות וגזעניות, רובן בלתי-מדעיות או פסאודו מדעיות, תכופות מדגישות את "טוהר הדם" ואת "טוהר הגזע", בעיקר של אותה אוכלוסייה שאליה משתייך המדגיש עצמו. גישות כאלו נוטות להפגין עוינות לרביית "כלאיים" ול"בני כלאיים" עם אוכלוסיות אדם אחרות, ותכופות מסווגות אותם במונחים המקבלים משמעות של גנאי כמו "מולאטים", "מסטיסים" ו"צבעוניים". למשל, פירושו המילולי של המונח Mulato בספרדית הוא "פרד קטן", אף כי בניגוד לפרדים מעולם לא נמצא שיש לילדים כאלו בעיות פוריות מיוחדות.
בהומינידיים ובהומינואידים

בין בני-אדם מודרניים לניאנדרטלים ולדניסובים מפרידים כמה מאות אלפי שנות אבולוציה, בעוד שבין בני-אדם מודרניים לשימפנזים ולהומינידיים אחרים מפרידים כמה מיליוני שנות אבולוציה, אך ייתכן שבני-כלאיים ביניהם עדיין אפשריים. לבן-כלאיים היפותטי בין אדם ושימפנזה מתייחסים לעיתים במונח "הומנזי" (אנגלית: Humanzee) לפי הנוהג המקובל של שימוש בהלחם בסיסים של שמות ההורים (אנגלית: Human ו-Chimpanzee). ככל הידוע מעולם לא נוצר בן-כלאיים כזה, ואף לא הושגה הפריה מלאכותית מוצלחת בין ביצית וזרע משני המינים. בראשית המאה ה-20 ניסה החוקר הסובייטי איליה איוואנוב, שפיתח טכניקת הזרעה מלאכותית בסוסים, להשיג הזרעה מלאכותית כזו, אך נכשל מספר פעמים. מאז לא דווח על עריכת ניסוי נוסף כזה, ככל הנראה בעיקר מסיבות אתיות. ועדות אתיקה שאישורן נדרש כיום במוסדות מחקר במדינות המערב, בייחוד לניסויים בתאי אדם, קרוב לוודאי לא תאשרנה ניסוי כזה.
בשנת 1977 הראה החוקר ג'יי מייקל בדפורד מאוניברסיטת קורנל שזרע אנושי מסוגל לחדור את הקרום החיצוני (Zona pellucida) של ביצית גיבון לבן-יד, שאיננו הומיניד אך הוא קוף-אדם, ולעומת זאת איננו חודר את הקרום החיצוני של ביציות מספר קופים שאינם קופי-אדם: בבון ירוק, מקוק רזוס וקוף סנאי, ואף נכשל בהצמדות אליהן. אך בדפורד לא דיווח על הפריה.
לבני-אדם 2n=46 כרומוזומים בעוד שלקופי אדם גדולים 2n=48 כרומוזומים, והבדל זה עשוי להקשות על הפוריות של בני-כלאיים ביניהם במידה וייוולדו כאלו, אך לא בהכרח למנוע אותה. בשנת 2006, מחקר גנטי שתיארך בשיטות שעון מולקולרי את האב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה קיבל תיארוכים מאוחרים יותר מכרומוזום X מאשר משאר הגנום. החוקרים הציעו להסביר הבדל זה ברביית כלאיים פורייה בין שושלת האדם לשושלת השימפנזה במשך תקופה של כמיליון שנה לאחר שנפרדו שתי השושלות לראשונה. בתקופה זו ההבדל הגנטי בין שתי השושלות עדיין היה קטן בהרבה, ולכן רביית כלאיים כזו סבירה הרבה יותר מאשר רביית כלאיים בין אדם ושימפנזה בני-ימינו.
דווח על בני-כלאיים בשבייה בין מספר מינים שונים של קופי-אדם בתוך אותו הסוג, למשל בין שימפנזה מצוי לשימפנזה ננסי בסוג השימפנזה, ובין אורנגאוטן בורנאי לאורנגאוטן סומטרי בסוג האורנגאוטן, אשר התפצלו זה מזה לפני פחות משני מיליון שנים לערך לפי תיארוך שעון מולקולרי, אך אין בדרך-כלל עדויות אמינות לבני-כלאיים בין סוגים שונים. במשפחת הגיבוניים, בני-כלאיים בין מינים שונים בתוך אותו הסוג נולדים לעיתים בגני-חיות, ובמקרים נדירים אף בטבע. מקרה נדיר מאוד של הכלאה בין סוגים שונים היה נקבה בת-כלאיים נדירה בין הסוג גיבון (2n=44 כרומוזומים) לסוג גיבון מצויץ (2n=52 כרומוזומים), שנולדה בגן החיות של אישיקווה ביפן. התאים הסומטיים שלה היו בעלי קריוטיפ של 48=2n כרומוזומים המורכב מאיחוד הקריוטיפים ההפלואידים של n=22 ושל n=26 כרומוזומים משני הוריה. מצב דומה נמצא גם בבני-כלאיים של סוסיים, צפרדעים וצמחים שונים, ובדרך-כלל פוגע בפוריותם, אף כי לא בהכרח מונע לחלוטין אפשרות לצאצאים שלהם. תחומי התפוצה של מיני ההורים של בת-הכלאיים מאישיקווה חופפים בטבע בחצי האי המלאי, בקצה הצפוני של וייטנאם ושל לאוס, אך לא דווחו שם בני-כלאיים שלהם. לפי הערכות שעון מולקולרי חי האב הקדמון המשותף האחרון של סוגי הגיבוניים לפני כ-5 מיליון שנה, זמן דומה או מעט מאוחר מזה של האב הקדמון המשותף האחרון של האדם והשימפנזה.
גנטיקה ואקולוגיה > זני ומיני כלאיים

אין לבלבל בני-כלאיים שנוצרו ברביית כלאיים עם כימרות. כימרות הם יצורים המכילים תערובת תאים סומטיים שמקורם בשניים (או יותר) פרטים שונים, למשל כתוצאה מהזרקת תאים זרים לעובר. ניתן לתאר גם צמחים שנוצרו מהרכבה או בני-אדם שעברו השתלת איברים ככימרות. כל אחד מן התאים של הכימרה זהה במטענו הגנטי לתאי אחד הפרטים ה"הורים", ואם יתאפשר לכימרה להתרבות, הצאצא יקבל בתורשה DNA רק מאחד מאותם הורים, זה אשר מתאיו נוצר תא המין שהשתתף ברבייה. לכן צירוף התכונות של כימרה הוא חד-פעמי ונמשך רק דור אחד. בניגוד לכך, התאים הסומטיים של בן-כלאיים זהים כולם במטענם הגנטי זה לזה, וכל אחד מהם מכיל גדיל DNA אחד מן ההורה הראשון ואחד מן ההורה השני. תאי המין של בן-כלאיים נוצרים מתאים כאלו, וכתוצאה משחלוף בין הגדילים כולל כל אחד מהם אף הוא DNA משני ההורים המקוריים. לפיכך אם יצליח בן-כלאיים להתרבות, יירשו צאצאיו תכונות משני ההורים ה"טהורים", וצירוף התכונות החדש עשוי להתמיד במשך דורות רבים, ואף ליצור זן חדש או מין חדש.
אם יוכלאו בני-כלאיים במשך דורות עוקבים בחזרה עם אחת מאוכלוסיות האב המקוריות (בגנטיקה: back crossing), למשל בטבע כאשר אוכלוסייה זו נפוצה יותר, או בחקלאות כתוצאה ממאמץ השבחה מכוון, חלקו של ה-DNA מאוכלוסיית האב האחרת "ידולל" בכ-50% נוספים בכל דור, והתוצאה הסופית תהיה אורגניזמים שלמראית עין אינם נבדלים מאוכלוסיית האב המקורית, אך הגנום שלהם עשוי לכלול עדיין מספר קטן של אללים שמקורם באוכלוסיית האב האחרת, אללים כאלו עשויים לשרוד בפרט אם יש להם יתרון ברירה טבעית או מלאכותית, או אם הם סמוכים בגנום לאללים אחרים שיש להם יתרון ברירה כזה.
בני-כלאיים נוטים לרשת אללים שונים מאביהם ומאמם באתרים גנטיים רבים יותר בגנום שלהם, בהשוואה לאורגניזמים "טהורים" ממיני האב או האם, ולפיכך הם הטרוזיגוטיים יותר. תכונה זו עשויה להעניק להם און כלאיים, כלומר ביצועים או בריאות טובים יותר הן מאביהם והן מאמם, מכיוון שסיכוייהם לרשת אלל פגום זהה משני הוריהם פחותה. בחקלאות, זנים רבים של צמחים המצטיינים ביבולים גבוהים מאוד, למשל בתירס או באורז, הם בני כלאיים שהוכלאו מזנים "טהורים" יותר.
מינים חדשים בטבע לפעמים נוצרים מבני-כלאיים של מינים אחרים, תופעה הידועה כהתמיינות כלאיים (אנגלית: Hybrid speciation (אנ')). הופעת מין כלאיים חדש עשויה להתרחש כאשר נוצר יתרון ברירה טבעי כלשהו לרבייה מינית של בני-כלאיים אלו עם אלו, על פני רבייה שלהם בחזרה עם מיני האב. דוגמה להתמיינות כלאיים במשפחת הדולפיניים היא המין סטנלת קליימן, אשר נחשב בעבר לתת-מין של סטנלה ארוכת-חרטום ובהמשך לתת-מין של סטנלה מפוספסת, עד שנקבע כי הוא מין בפני עצמו. בשנת 2014 הראתה בדיקת DNA שמין זה נוצר מרביית כלאיים של שני המינים האחרים. מינים נוספים בטבע אשר מוערך כיום שנוצרו כמיני כלאיים הם חמסן גדול, צפרדע אגם וביזון אירופי.
בתרבות

אף כי בני-כלאיים בין מינים מרוחקים מאוד זה מזה הם בלתי-אפשריים במציאות, הם נפוצים במיתולוגיה, בפולקלור ובתרבות הפופולרית המודרנית. אחד הפסלים העתיקים ביותר שהתגלו, מן התרבות האוריניאקית מלפני 32 אלף שנה, הוא הארי-אדם ממערת שטאדל, צלמית שנהב המתארת יצור בעל ראש אריה על גוף אדם. במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיות רבות נוספות מתוארים יצורים ומפלצות דמויי כימרה המורכבים מחלקי חיות שונות, ולעיתים חלקם אדם, כגון בת הים, הקנטאור, הגריפון, ההיפוגריף והמנטיקור. אגדות ומיתוסים מספרים על מוצאם של כמה מיצורים אלו מרביית כלאיים, למשל המינוטאורוס שגופו גוף אדם וראשו ראש פר נוצר לפי המיתולוגיה היוונית מהזדווגותה של מלכת כרתים פסיפיאה עם פר קדוש. האגדות על בנות-ים השפיעו גם על היהדות, ולפי פירוש רש"י לתלמוד: ”הדולפנין פרים ורבים מבני אדם, שאם בא אדם עליהם מתעברות הימנו. בני ימא - דגים שיש בים שחציין צורת אדם וחציין צורת דג ובלע"ז שריינ"א”.
נפוצות גם אגדות המספרות על בני-כלאיים של בני-אדם עם אלים, מלאכים ויצורים על-טבעיים אחרים. על רבים מגיבורי המיתולוגיה היוונית, למשל על הרקלס, תזאוס, פרסאוס, אכילס והלנה, מסופר שנולדו מיחסי מין בין בני או בנות אדם לאלים ולאלות, לנימפות ולטיטאנים. בתורה מופיע סיפור דומה על בני האלוהים שלקחו להן נשים מבנות האדם, ומזיווגים אלו נולדו נפילים וגיבורים: ”וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ... הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם וְגַם אַחֲרֵי כֵן אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱלֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם וְיָלְדוּ לָהֶם הֵמָּה הַגִּבֹּרִים אֲשֶׁר מֵעוֹלָם אַנְשֵׁי הַשֵּׁם:” (ספר בראשית, פרק ו')
בני-כלאיים שונים או "בני תערובת" נפוצים גם בתרבות הפופולרית המודרנית, בספרות ובקולנוע, בעיקר בסוגות הפנטסיה והמדע הבדיוני. למשל דמותו של ספוק בסדרת מסע בין כוכבים מתארת אותו כבן-כלאיים של אשה עם גבר חוצן בן וולקן, ובכתביו של ג'ון רונלד רעואל טולקין מתוארים צאצאי נישואים בין בני-אדם לאלפים. בני-כלאיים בספרות הפנטסיה והמדע הבדיוני תכופות ממלאים תפקידים ספרותיים דומים לאלו של גיבורי מיתולוגיה: הם מתוארים כבעלי יכולות מיוחדות שירשו מהוריהם, כנרדפים או כמתקשים להשתלב בחברה עקב זרותם, או כמגשרים בין המינים והעולמות השונים של הוריהם.
זני-כלאיים של דינוזאורים משמשים כסכנה העיקרית בזיכיון פארק היורה, בעיקר מהזנים "אינדונימוס רקס" ו"אינדורפטור" שנוצרו בעסקים מדעיים מפוקפקים.
ראו גם

כלאי חתוליים
גמל כלאיים
הכלאה לאחור
כלאיים - מונח בהלכה
כלאי זרעים
כלאי אילן
כלאי הכרם
כלאי בהמה
כלאי בגדים
הערות שוליים

↑  Winder, I. C., & Winder, N. P. (2014). Reticulate evolution and the human past: An anthropological perspective. Annals of human biology, 41(4), 300-311.
↑  Fu, Q. et al. (2015) "An early modern human from Romania with a recent Neanderthal ancestor"
Nature. Vol. 524, pp. 216–219; doi: doi:10.1038/nature14558
↑  Slon, V.et al. (2018). The genome of the offspring of a Neanderthal mother and a Denisovan father. Nature, 561(7721), 113.
↑  Hirai, H., Hirai, Y., Domae, H., & Kirihara, Y. (2007). A most distant intergeneric hybrid offspring (Larcon) of lesser apes, Nomascus leucogenys and Hylobates lar. Human genetics, 122(5), 477-483.
↑  Carbone, L.et al (2014). Gibbon genome and the fast karyotype evolution of small apes. Nature, 513(7517), 195.
↑  מאיר בר-אילן, יצורים דמיוניים באגדה היהודית העתיקה, מחניים סיון תשנ"ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85063276  NDL: 00566902 
לייגר: הכלאת אריה עם נקבת טיגריס. שמו המדעי: Panthera leo × Panthera tigris
אזורי גבול באירופה בין עורב אפור (מימין) לעורב אירופי (משמאל).
אואסה-2, אחת הגולגולות שהתגלו במערת פסטרה קו אואסה ברומניה. אחד מסביה היה ניאנדרטל "טהור", ושאר השלושה היו בני אדם מודרניים.
עץ פילוגנטי של הומינואידים, עם הגיל המוערך במיליוני שנים על הציר האנכי. בני-כלאיים מוכרים בין מספר ענפים רבים שהתפצלו לפני פחות משני מיליון שנה לערך, כמו האדם המודרני והאדם הניאנדרטלי (בצבע תכלת) או השימפנזה המצוי והשימפנזה הננסי (בצבע סגול), אך לא בין ענפים שהתפצלו בתקופה קדומה יותר, כגון בין ענף השימפנזה והאדם.
זן של חיטה (מימין) נפגע ממליחות גבוהה בקרקע, בעוד בן כלאיים שלו עם זן חיטה אחר (משמאל) עמיד למליחות.
תהליך הופעת מין כלאיים חדש: שני מינים נפרדים (משמאל, בצבעי כחול וירוק) נפגשים באזור הכלאה שבו מופיעים בני-כלאיים שלהם (במרכז). בני-הכלאיים פוריים יותר ברבייה מינית בינם לבין עצמם, ולפיכך מייסדים מין כלאיים חדש (מימין).
כלאי חתוליים ידועים מיוצגים (מימין) כקווים המחברים את מיני משפחת החתוליים (במרכז). עץ פילוגנטי (משמאל) מראה את סדר ההתפצלויות של המינים מאב קדמון משותף. בתחתית: ציר זמן (מיליוני שנים לפני זמננו). ככל שהאב הקדמון המשותף לשני מינים קדום יותר, הסיכוי לרביית כלאיים ביניהם נמוך יותר.
המינוטאורוס, בן-כלאיים אגדי של אשה ופר, בהעתק רומי של פסל מאתונה העתיקה.