stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי גרמניה–פקיסטן
היסטוריה > המלחמה הקרה (1950–1990)

היחסים הדו-צדדיים בין לשתי הגרמניות לפקיסטן הם המשך ישיר של היחסים בין הראג' הבריטי לגרמניה, הם כוננו מיד לאחר קבלת העצמאות של פקיסטן. עם זאת, שתי הגרמניות טיפחו את יחסיהן עם הודו בשנות החמישים של המאה העשרים והזניחו את פקיסטן.
במהלך שנות החמישים ניסתה פקיסטן לקבל את תמיכתה של גרמניה המזרחית ולא המערבית, אלא שבשנות השישים החלה התדרדרות ביחסים בין המדינות ופקיסטן נאלצה לעבור ולתמוך בגרמניה המערבית, איתה ביססה יחסים חזקים ובריאים של שיתופי פעולה הדדיים.
בשנת 1961 ביקר נשיא פקיסטן איוב ח'אן בגרמניה המערבית ונפגש עם הקנצלר קונראד אדנאואר והנשיא היינריך ליבקה. ביקור זה היה הביקור הבילטרלי הראשון של שתי המדינות. באותן השנים, פיתחו פקיסטן וגרמניה המערבית תוכנית פיתוח לתעשייה של שתי המדינות, תוכנית שהובילה את פקיסטן להיות אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של גרמניה המערבית.
בשנות השישים החלה גרמניה המערבית בתוכנית רחבה ביותר לעזרה לפקיסטן. היא עזרה מאוד לתיעוש שעברה פקיסטן, והאידיאל שלה היה: "דוגמה לפיתוח כלכלי מצליח במדינה מתפתחת". גרמניה המערבית נשארה נייטרלית במלחמה שהתרחשה בשנת 1971 בין הודו לפקיסטן. בשנת 1972, גרמניה המזרחית הייתה המדינה הראשונה באירופה והשלישית בעולם להכיר בבנגלדש כמדינה עצמאית. בעקבות המהלך, במהלכן של שנות השבעים נרמלה פקיסטן את כל היחסים שלה עם מדינות הגוש הסובייטי. היחסים בין שתי הגרמניות לפקיסטן היו חמים עד לנפילת הגוש הסובייטי.
היסטוריה > היסטוריה תרבותית

מאז שכוננו יחסיהן הדיפלומטיים, נהנות גרמניה ופקיסטן ממערכת יחסים לבבית וקרובה במיוחד. לפני איחוד גרמניה מחדש נהנתה פקיסטן מיחסים דיפלומטיים חמימים עם שתי הגרמניות - המזרחית והמערבית, גרמניה היא ביתם של 35,081 מהגרים פקיסטנים. בערך 1200 גרמנים יושבים בפקיסטן, הם מתגוררים בעיקר בקראצ'י, בלאהור, בפשאוור ובכוויתה. גרמניה פרסה בפקיסטן את נציגויותיה בצורה מספקת, הנציגויות הן: השגרירות באסלאמבאד, קונסוליה בקראצ'י, קונסוליה בלאהור, וקונסוליות כבוד בפשאוור ובכוויתה. גרמניה היא אחת מהמדינות ששיחקו תפקיד מרכזי באירועים המרכזיים שקרו בפוליטיקה של פקיסטן. המדינות האחרות ששיחקו תפקיד כזה הן הרפובליקה העממית של סין, ערב הסעודית, ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
היסטוריה > יחסים כלכליים

תחילת היחסים הכלכליים שבין גרמניה המערבית לפקיסטן היא ב-1961, תחילת התוכנית הגדולה לפיתוח הכלכלי והתעשייתי, עם סחר כולל של 2.3 מיליארד אירו. גרמניה היא כעת שותפת הסחר הרביעית בגודלה של פקיסטן.
במהלך שנות השבעים של המאה העשרים לקח זולפיקר עלי בהוטו את ההחלטה לחזק את היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה המערבית. תחת שלטון בהוטו, האקדמיות הצבאיות של כל אחת מהמדינות חתמו על ברית. הצוערים הגרמנים התאמנו לעיתים קרובות באקדמיה הצבאית של פקיסטן, ובתמורה התאמנו הצוערים הפקיסטנים בגרמניה. בשנות השמונים הברית בין גרמניה המערבית לפקיסטן הפכה לברית של ממש, ושתי המדינות ניהלו יחד מבצעים חשאיים למניעת התבססותה של ברית המועצות בשטח אפגניסטן.
בשנות התשעים הקימו גרמניה ופקיסטן ברית כלכלית הידועה כ"הפורום הכלכלי הפקיסטני-גרמני". הוא נוסד בשנת 1997 ומעורב בו השגריר הגרמני בפקיסטן. הסחר בין שתי המדינות התפתח ביותר בשנות העשרה והעשור הראשון של המאה העשרים ואחת, וצמח לתחומים שונים שלא נוגעים בתעשייה. באותן השנים נהייתה גרמניה לבת ברית קרובה של פקיסטן במלחמתה נגד הטליבאן. גרמניה היא מדינה חברה בפורום הדמוקרטי של פקיסטן, והיא עוזרת באופן ישיר לפיתוח הסוציואקונומי במדינה.
נציגויות דיפלומטיות

פקיסטן מיוצגת בגרמניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בברלין. פקיסטן מיוצגת בגרמניה גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: דיסלדורף, פרנקפורט, המבורג.
גרמניה מיוצגת בפקיסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באסלאמבאד, בירת המדינה. גרמניה מיוצגת בפקיסטן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליות שהיא מחזיקה בקראצ'י, ובלאהור.
יחסי ארצות הברית – האיטי

| יחסי ארצות הברית – האיטי |
| --- | --- |
ארצות הברית: האיטי


ארצות הברית: האיטי
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 27,750
אוכלוסייה
345,891,750: 11,806,074
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 19,851
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 1,681

יחסי ארצות הברית–האיטי הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת האיטי.
היסטוריה

בארצות הברית, סוגיית ההכרה בהאיטי עוררה דיון סוער בין חברי התנועה לביטול העבדות שתמכו בהכרה לבין בעלי העבדים שהתנגדו נחרצות למהלך כזה. עם זאת, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים, הורה נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן להכיר בעצמאותה של האיטי. בראשית המאה העשרים הפכה האיטי מושא עניין למעצמות הגדולות בגלל מעמדה האסטרטגי. נוצרה תחרות בין ארצות הברית, גרמניה, צרפת ובריטניה, שהובילה בסופו של דבר לכיבוש האיטי על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. מדיניות הבידוד העצמי של האיטי שהתפתחה לאחר מכן נבעה מהייחודיות התרבותית והלשונית של המדינה, התפתחותה הכלכלית והגינוי הבינלאומי למשטרו של הנשיא פרנסואה דובליה.
ארצות הברית והאיטי מקיימות מערכת יחסים בילטרליים במשך תקופה ארוכה. ארצות הברית הייתה שותפת המסחר העיקרית של האיטי לייצוא ויבוא סחורות, וכן המקור החשוב ביותר לסיוע חוץ והיעד העיקרי להגירת ילידי האיטי. ענף התעשייה של פורט-או-פרנס היה בעל קשר הדוק לכלכלת ארצות הברית. ההשפעה הכלכלית והפוליטית של ארצות הברית על האיטי הייתה חזקה מהשפעה של כל מדינה אחרת. עם זאת, ההשפעה של ארצות הברית על הפן המדיני במדינה זו היה מינימלי. מאז ומתמיד הביעה וושינגטון עניין אסטרטגי בהאיטי, בעיקר הודות לקרבתה לתעלת פנמה ולמרכז אמריקה. האיטי שולטת גם במעבר וינדוורד שיכול לחסום בקלות, ולשבש את מעברן החלק של הספינות באזור. במאה ה-19 שקלה ארצות הברית להקים בסיס ימי בהאיטי. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ארצות הברית כבשה את האיטי יחד עם מספר מדינות נוספות באיי הודו המערבית ובמרכז אמריקה. פרנסואה דובליה, שניצל את העוינות של ארצות הברית כלפי המנהיג הקובני פידל קסטרו, וכן את החששות של ארצות הברית מפני התרחבות הקומוניזם באיי הודו המערבית, לא אפשר לממשלת ארצות הברית להפעיל לחץ מופרז על המשטר במדינה.
בשנות השמונים הביעה ארצות הברית עניין בבלימת ההגירה הבלתי חוקית מהאיטי, ואף ניסתה לצמצם את ייבוא התרופות הנרקוטיות מאותה מדינה. משנות השבעים עד 1987 גדלה בהתמדה כמות הסיוע שניתנה להאיטי מארצות הברית. עם זאת, לקראת סוף 1987, נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, השעה את הסיוע להאיטי. באוגוסט 1989 החזיר נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, 10 מיליון דולר לסיוע בהאיטי, כיוון שממשלתו של פרוספר אווריל התקדמה בקיום בחירות חופשיות והסכימה לשתף פעולה במאבק הבינלאומי בסחר בסמים.
מדיניות ארצות הברית כלפי האיטי מבקשת לחזק את המוסדות והתשתיות הנחוצים לבניית יסודות הדמוקרטיה ולהפחתה משמעותית של העוני באמצעות פיתוח בר-קיימא. ארצות הברית מספקת סיוע הומניטרי ובריאותי משמעותי. התקדמות משמעותית במערכת היחסים נעשתה לאורך שמונה שנים לאחר רעידת האדמה בינואר 2010, שהרסה חלק גדול מהאיטי. בתמיכת ארצות הברית, האיטי התפתחה משמעותית בנושאי בריאות הציבור וצמצום מחלת הכולרה. למרות השיפור המשמעותי בכלכלת האיטי, אנשים רבים במדינה מנסים מדי יום להגר באופן לא חוקי לארצות הברית. מהגרים אלה מסכנים את חייהם בנסיעות דרך הים לארצות הברית, לרוב מבריחים ומאבדים כסף, רכוש או חיים בדרך מסוכנת זו. המחלקה לביטחון הפנים בארצות הברית מדכאת באופן פעיל ניסיונות בלתי חוקיים של מהגרים מהאיטי להיכנס למדינה.
סחר

ארצות הברית סיפקה יותר מ-5.1 מיליארד דולר אמריקני כדי לעזור להאיטי להתגבר על השלכות של אסונות טבע, התאוששות, שיקום ופיתוח לטווח הארוך. לאחר רעידת האדמה בשנת 2010, ארצות הברית הייתה מעורבת באופן פעיל בפיתוח המשטרה בהאיטי, מה שסייע בהגדלת כוח המשטרה במדינה ל-15,000 קצינים. בסיוע ארצות הברית נפתחו כמעט 13,000 משרות, בעיקר בענף ההלבשה בצפון האיטי. ממשלת ארצות הברית מימנה אף הקמת תחנת כוח של 10 מגה וואט בצפון האיטי. ארצות הברית היא שותפת הסחר החשובה ביותר של האיטי.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי ארצות הברית–קובה
יחסי אתיופיה–צ'ילה

| יחסי אתיופיה–צ'ילה |
| --- | --- |
אתיופיה: צ'ילה


אתיופיה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 756,102
אוכלוסייה
132,911,662: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 16,956
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי אתיופיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה ואתיופיה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-16 באוקטובר 1945. בסוף 2015, צ'ילה החליטה לפתוח שגרירות קבועה באתיופיה, בהתחשב שהיא מדינה מאוד רלוונטית ברמה הבינלאומית, אשר בה שוכן מטה האיחוד האפריקני והנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה.
יחסים מסחריים

בשנת 2015, הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכ-700,000 דולר, עם קצב צמיחה שנתי ממוצע של 3.8% בחמש השנים שקדמו לה. המוצרים העיקריים המיוצאים על ידי צ'ילה הם מיץ ענבים, תפוחים טריים וציוד קידוח, בעוד שאתיופיה מייצאת בעיקר נעליים, קפה ומגבות כותנה.
נציגויות דיפלומטיות

אתיופיה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יחסי אתיופיה–סרביה

| יחסי אתיופיה–סרביה |
| --- | --- |
אתיופיה: סרביה


אתיופיה: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 77,474
אוכלוסייה
132,911,662: 6,724,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 11,181
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי אתיופיה–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הרפובליקה של סרביה. בשתי המדינות קהילות גדולות של נוצרים אורתודוקסים, אתיופיה היא אחת מהתומכות הגדולות ביותר בסרביה בסוגיית קוסובו.
היסטוריה > תקופת יוגוסלביה

אתיופיה ניהלה קשרים עם הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מאז שנת 1952 והצטרפה לגוש המדינות הבלתי-מזדהות שזו הקימה מיד לאחר היווסדו. יוסיף ברוז טיטו העניק למנהיג האתיופי הרוחני היילה סלאסי, קיסר אתיופיה תואר אזרחות כבוד בעיר בלגרד, בירת המדינה.
הספינה הראשונה של חיל הים האתיופי הייתה מתנה מיוגוסלביה. כאות הוקרה, קיבל יוסיף ברוז טיטו במתנה וילה באדיס אבבה, בירת אתיופיה. הווילה משמשת דהיום כשגרירות סרביה באתיופיה.
היסטוריה > יחסים מודרניים

ב-27 בינואר 2012, נפגשו שני שרי החוץ של שתי המדינות באדיס אבבה על מנת לדון בעמדתה של אתיופיה בסכסוך סרביה-קוסובו, במהלך הביקור חתמו שני השרים על מזכר הבנות בין שתי המדינות.
ייצוג

סרביה מיוצגת באתיופיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באדיס אבבה, בירת המדינה.
אתיופיה אינה מיוצגת בסרביה בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת שלה בסרביה היא זו שהיא מחזיקה ברומא, בירת איטליה.
יחסי גרמניה–צ'כיה

| יחסי גרמניה–צ'כיה |
| --- | --- |
גרמניה: צ'כיה


גרמניה: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 78,867
אוכלוסייה
84,431,715: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 30,910
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

היחסים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה הצ'כית הם יחסים היסטוריים שהחלו עוד מימי הביניים, וכיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם.
היסטוריה > ימי הביניים

בין המאה הראשונה למאה החמישית לספירה היגרו לאזור בו שוכנת כיום צ'כיה שבטים גרמאניים. במהלך נדידת העמים הגדולה, בין המאה החמישית למאה השביעית לספירה, היגרו לאזור שבטים גרמאנים נוספים ולאחריהם עמים סלאבים. התיעוד המוקדם ביותר לממלכה סלאבית עצמאית, שכללה גם את שטחי צ'כיה, הוא מהמאה השביעית. במאה התשיעית נכלל שטחה של צ'כיה במוראביה הגדולה. שושלת פשמישל (אנ'), שראשיתה בנסיכות זעירה בסביבות פראג, השתלטה במהלך המאה התשיעית על בוהמיה, ולאחר קריסת מוראביה הגדולה נעשתה לכוח השליט בצ'כיה כולה. בוהמיה, שהפכה לממלכה במאה ה-12, נכללה בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, ואף קיבלה מעמד של נסיך בוחר, אך נהנתה בימי הביניים ממעמד עצמאי למעשה.
בשנת 1618 מרדו הבוהמים בבית הבסבורג, לאחר שעלה לשלטון פרדיננד משטיריה, ובכך פרצה מלחמת שלושים השנים. בשנת 1620 נחלו הבוהמים תבוסה בקרב ההר הלבן, ובעקבות כך הודח פרידריך, מלך בוהמיה. התבוסה הייתה מכה ניצחת לגורמים הפרוטסטנטיים באזור. שרידי המרד הבוהמי דוכאו, והחרמות רכוש ודיכוי האצולה הבוהמית היו לנורמה. כמו כן השפה הגרמנית נהייתה השפה הרשמית, ובוהמיה איבדה את חירותה הדתית. במהלך המאה ה-19 התעוררה הלאומיות הצ'כית, ובעקבות כך נוצרו מתחים בין הגרמנים לצ'כים במדינה.
היסטוריה > צ'כוסלובקיה

לאחר נפילת האימפריה במלחמת העולם הראשונה, נוצרה צ'כוסלובקיה כאיחוד בין השטחים הצ'כיים לשטחים הסלובקיים שהשתייכו לממלכת הונגריה. צ'כיה, שבה שכנה בירת המדינה המאוחדת פראג, הייתה הרכיב הדומיננטי בפדרציה מבחינה כלכלית ופוליטית. המיעוט הגרמני הגדול במדינה, שישב בעיקר בחבל הסודטים שבצפונה של צ'כיה, קיים יחסים מתוחים עם השלטון הצ'כוסלובקי. גרמניה הנאצית השתמשה במיעוט זה כתירוץ לפלישתה לחבל הסודטים בשנת 1938 וליתר חלקי צ'כוסלובקיה במרץ 1939. לאחר הפלישה הנאצית הפכה צ'כיה לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וניתנה תחת שליטה נאצית ישירה ודיכוי אכזרי, ואילו סלובקיה הייתה למדינת חסות נאצית. בשלהי מלחמת העולם השנייה שחרר הצבא האדום את שטחי צ'כוסלובקיה מיד הנאצים, והוקמה מחדש מדינת צ'כוסלובקיה, למעט שטחי רותניה שנמסרו לברית המועצות.
בטרם יושמו הסכמות ועידת מינכן בשנת 1938 ולפיהן סופח חבל הסודטים לגרמניה, יותר מ-20% מאוכלוסיית צ'כוסלובקיה הייתה מבני המיעוט האתני הגרמני. במאי 1945 נותרו בסודטים, ובאזורים אחרים בצ'כוסלובקיה, כ-3.5 מיליון גרמנים. בעת הכיבוש הנאצי בצ'כוסלובקיה, ובמיוחד לאחר מעשי הנקם לאחר ההתנקשות בחיי ריינהרד היידריך, רוב קבוצות המחתרת הצ'כוסלובקיות תבעו כי "הבעיה הגרמנית" תיפתר בטרנספר. תביעות אלה אומצו על ידי הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה אשר עמלה לגייס את תמיכת בנות הברית לרעיון החל משנת 1943. מאמצים אלה קיבלו ביטוי בהסכמות ועידת פוטסדאם.
על פי הערכות בין 700 ל-800 אלף גרמנים גורשו באופן "פראי" מצ'כוסלובקיה בין החודשים מאי עד אוגוסט 1945. גירושים אלה נעשו בעידוד מדינאים צ'כוסלובקים והוצאו לפועל בדרך כלל על ידי הרשויות המקומיות, באמצעות קבוצות של מתנדבים חמושים ובסיוע הצבא. טרנספר מאורגן על פי הסכמות ועידת פוטסדאם התנהל בין החודשים ינואר-אוקטובר 1946. 1.9 מיליון גרמנים גורשו לאזור האמריקאי בגרמניה, שהיה מאוחר יותר למדינת גרמניה המערבית. יותר ממיליון איש גורשו לאזור הסובייטי, אשר היה מאוחר יותר לגרמניה המזרחית. לכ-250,000 גרמנים אתנים שזוהו כאנטי-פשיסטים, וגרמנים אתנים שהיו חיוניים לתעשייה, הותר להישאר בצ'כוסלובקיה. יחד עם זאת, משפחות רבות שלהם שמות משפחה גרמנים הוכרו כ"צ'כים" והותר להם להישאר בבתיהם. כך ואצלב קלאוס נשיאה השני של הרפובליקה הצ'כית, ורודולף שוסטר נשיאה השני של סלובקיה, נושאים שמות משפחה גרמנים.
על פי הערכות, מספר ההרוגים במהלך גירושים אלה נע בין 10,000 ל-250,000 נפש. בשנת 1995 קבעה ועדה גרמנית-צ'כית הערכה ולפיה מספר ההרוגים נע בין 15,000-30,000 נפש. מניין מקרי המוות כולל מקרי רצח, התאבדות, מוות ברעב, מחלות, מוות במחנות מעצר ומוות בנסיבות טבעיות.
לאחר תקופת מעבר קצרה כוֹננו הסובייטים בשנת 1948 שלטון קומוניסטי שהיה נאמן לברית המועצות, ומאוחר יותר הצטרפה צ'כוסלובקיה לברית ורשה, שבה הייתה חברה גם גרמניה המזרחית.
בקיץ 1989, בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי בברית המועצות, הופל המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה ב"מהפכת הקטיפה" והמדינה שבה לדמוקרטיה. זמן קצר לאחר מכן הופלה חומת ברלין, ובשנת 1990 אוחדה גרמניה מחדש למדינה אחת.
היסטוריה > צ'כיה

בינואר 1993 נפרדה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות עצמאיות: הרפובליקה הצ'כית וסלובקיה, והרפובליקה הצ'כית שמרה לעצמה את ההמנון והדגל של צ'כוסלובקיה.
בשנת 1997 חתמו ואצלב האוול והלמוט קוהל על הצהרת גרמניה-צ'כיה, שהיא למעשה חוזה ידידות בין המדינות. מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
בשנים 2010 ו-2011 ביקר ראש ממשלת בוואריה בפראג, ובשנת 2013 ביקר ראש ממשלת צ'כיה פטר נצ'אס בבוואריה, ובמהלך ביקורו התנצל על גירוש הגרמנים מחבל הסודטים בסוף מלחמת העולם השנייה.
יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג. מאידך, צ'כיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-8 קונסוליות בדורטמונד, דרזדן, דיסלדורף, פרנקפורט, מינכן, נירנברג, רוסטוק ושטוטגרט.
יחסי אתיופיה–שוודיה

| יחסי אתיופיה–שוודיה |
| --- | --- |
אתיופיה: שוודיה


אתיופיה: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 450,295
אוכלוסייה
132,911,662: 10,619,488
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 55,866
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי אתיופיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין אתיופיה לשוודיה.
סיוע

באמצעות הסוכנות השוודית הבינלאומית לפיתוח, הוקמה מרפאת הילדים האתיופית-שוודית (ESPC) בשנת 1958 באוניברסיטת היילה סלאסי הראשון, עם השוודים אדגר מנהיימר ואינגבה א.א. לרסון כמנהליה הראשונים. בשנות השישים הוקם המרכז לבריאות האם והילד לידטה במימון הסניף השוודי של Save the Children (אנ') על ידי רופאת הילדים ד"ר אולה לרסון.
נכון לשנת 2011, שוודיה מספקת סיוע בסכום של כ-145 מיליון קרונות (21 מיליון דולר) לאתיופיה בשנה עם דגש על צעדים לתמיכה בדמוקרטיה וזכויות אדם. אתיופיה קיבלה גם חלק מכ-800 מיליון קרונות בסיוע הומניטרי 2011 כתוצאה מהבצורת בקרן אפריקה.
תקריות דיפלומטיות

בשנת 2006 גורשו שני פקידי האיחוד האירופי, מר ביורן יונסון השוודי ואנריקו סבורג'י האיטלקי מאתיופיה. האיחוד האירופי עצר את קרנות התמיכה כמחאה שסייעה לשחרור חברי האופוזיציה מהכלא.
=פרשת העיתונאים השוודים ב-2011

שופט אתיופי גזר על שני עיתונאים שוודים בדצמבר 2011 עשר שנות מאסר. הם הואשמו בפשעי טרור ובכניסתם לאתיופיה באופן בלתי חוקי. שוודיה ביקשה שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי ומדינות אחרות לשחרור הגברים.
אמנסטי אינטרנשיונל דרשה ב-21 בדצמבר 2011 לשחרר באופן מידי וללא תנאי שני עיתונאים שוודים שהורשעו על ידי בית משפט באתיופיה למרות עבודתם העיתונאית הלגיטימית. על פי אמנסטי אתיופיה מנסה להשתיק את המבקרים. חופש העיתונות מוגבל.
הפדרציה הבינלאומית לעיתונאים (IFJ) הצהירה כי "זהו בבירור משפט לא הוגן ולא צודק שמוסיף לחרדת עמיתינו ומשפחותיהם. איגוד העיתונאים השוודי הולך לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם משפחות העיתונאים ודורש מהממשלה השוודית לדאוג לתיקון עוול זה ועמיתינו יוכלו לחזור למשפחותיהם ולעמיתיהם."
עיתונאים ללא גבולות זעמו על כך שבית משפט באדיס אבבה מצא את העיתונאים השוודים אשמים בתמיכה בטרור. הארגון הביע את המורת רוח מהדרך בה מערכת המשפט האתיופית טיפלה בתיק והזהיר מפני הסכנה של השלכות דיפלומטיות חמורות על עונשי המאסר. "כל פגישה בין פקידי אתיופיה לבין עמיתיהם באירופה או במערב תושפע מעתה מהתיק הזה."
העיתונאים קיבלו חנינה ושוחררו ב-10 בספטמבר 2012.
יחסי אתיופיה–ספרד

| יחסי אתיופיה–ספרד |
| --- | --- |
אתיופיה: ספרד


אתיופיה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 505,370
אוכלוסייה
132,911,662: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 32,996
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: מונרכיה חוקתית

יחסי אתיופיה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין אתיופיה וספרד.
יחסים דיפלומטיים

במהלך השנים האחרונות, היחסים הדיפלומטיים עם אתיופיה השתפרו ללא הרף. במרץ 2004 ביקר סגן שר החוץ האתיופי במדריד וחתם על אמנה לשיתוף פעולה בין שני המשרדים. אתיופיה נחשבה למדינה מועדפת בתוכנית אפריקה שאומצה על ידי מועצת השרים במאי 2006. מאז אוחדו היחסים הפוליטיים בין שתי המדינות באמצעות חילופי ביקורים קבועים רמי דרג.
חגיגת הפסגה של האיחוד האפריקאי בסוף ינואר של כל שנה באדיס אבבה מספקת את המסגרת לביקורים ספרדיים רמי דרג כדי שיהיה להם תמיד סדר יום דו-צדדי חשוב. בשנת 2015 ביקר המלך פליפה השישי, כחלק מהחשיבות שיש לאפריקה, בכלל, ואתיופיה, בפרט, לספרד. המלך, האהוב מאוד על ידי שלטונות אתיופיה, רצה להודות בביקורו על התמיכה שניתנה על ידי תמיכתן של מספר רב של מדינות אפריקה במועמדות ספרד למועצת הביטחון של האו"ם לשנת 2015–2016.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים הדו-צדדיים עדיין אינם משקפים את הפוטנציאל של שתי המדינות, אם כי הנתונים האחרונים מראים סיכויים טובים - בשנת 2014 הם הוכפלו ב-150%. אבן דרך חשובה בשנת 2014 הייתה כניסתה להפעלת הטיסה הישירה מדריד-אדיס אבבה, המופעלת על ידי חברת הדגל אתיופיה איירליינס.
אתיופיה היא אחת ממדינות אפריקה עם הצמיחה השנתית הגבוהה ביותר בשנים האחרונות. נתוני הצמיחה הכלכליים הדו ספרתיים שהושגו בשנים האחרונות גרמו להתעניינות מסחרית הולכת וגוברת בספרד, כפי שמעידים ביקורים תכופים יותר ויותר של אנשי עסקים ספרדים במדינה. גם ארגון הביקורים המסחריים בשני הכיוונים הולך וגדל.
שיתוף פעולה

אתיופיה, המדינה השנייה המאוכלסת ביותר ביבשת אפריקה (94.1 מיליון תושבים, בשנת 2013), רשומה על ידי הוועדה לסיוע בפיתוח (DAC) כמדינה הכי פחות מפותחת (WFP), והיא מדורגת במקום 173 במדד ההתפתחות האנושית 2014 (מתוך סך של 187 מדינות, על פי נתוני 2013). למדינה תוצר של 1,342 דולר לקניין רוחני לתושב (2011) ואוכלוסייתה תוחלת חיים של 63.6 שנים. אתיופיה זוכה להיקף גדול של ODA, אם כי המגמה יורדת: בעוד שבשנת 2010 היא ייצגה 11.9% מהתמ"ג שלה (3,525 מיליון דולר), אולם בשנת 2012 היא היוותה כ-7.6% (3,261 מיליון דולר).
המסגרת האסטרטגית העיקרית שפיתחה ממשלת אתיופיה כדי להתמודד עם אתגרי המדינה היא תוכנית הצמיחה וההתמרה (GTP- תוכנית הצמיחה והטרנספורמציה), שאושרה בשנת 2010, שמטרתה העיקרית היא לאפשר לאוכלוסיית אתיופיה לצאת מהעוני, באופן שוויוני ומתמשך.
אתיופיה נכללה בתוכנית האב לשיתוף הפעולה הספרדי 2009–2012 בעדיפות כמדינה לשותפות רחבה (קטגוריה A), וככזו נשמרת בתוכנית האב IV‏ (2013–2016).
הסכם שיתוף הפעולה הבסיסי בין ספרד לאתיופיה נחתם באדיס אבבה ב-30 בינואר 2007 לרגל חזון ה-SECI למדינה. במסגרת זו, ב-30 בינואר 2008, נחתמה הוועדה המשותפת I ספרד–אתיופיה.
נציגויות דיפלומטיות

אתיופיה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד במדריד.
ספרד מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יבגני ארז'נוב

טקס המדליות אחרי ריצת 800 מטר באולימפיאדת מינכן - דייב ווטל מארצות הברית על דוכן המנצחים בזמן השמעת ההמנון האמריקאי. לפניו יבגני ארז'נוב (מקום שני) ומאחוריו מייק בויט הקנייתי (מקום שלישי)
יבגני אלכסנדרוביץ' ארז'נוב (באוקראינית: Євген Олександрович Аржанов; נולד 9 בפברואר 1948) הוא אתלט עבר רוסי אוקראיני בריצת 800 מטר. סגן אלוף אולימפי (מינכן 1972), אלוף אירופה (הלסינקי 1971), פעמיים אלוף אירופה באולמות (וינה 1970 וסופיה 1971) ושיאן האוניברסיאדה (מוסקבה 1973).
לאחר פרישתו שימש פרשן ספורט ומאמן אתלטיקה.
ביוגרפיה

יבגני ארז'נוב נולד ב-1948 בעיר קאלוש שבברית המועצות (כיום בתחומי אוקראינה). בנעוריו החל לשחק כדורסל וכדורגל אך ב-1965 החל להתמקד באתלטיקה וב-1968 התקבל לנבחרת האתלטיקה של ברית המועצות. הקריירה הספורטיבית של ארז'נוב החלה ב-1968 ונמשכה עד 1973 כשבמהלכה זכה במדליית כסף אולימפית (אולימפיאדת מינכן). בתקופה זו היה ארז'נוב אלוף ברית המועצות בריצת 800 מטר שלוש פעמים (1970, 1971, 1973). ב-1975 סיים את אליפות ברית המועצות במקום השלישי והחליט לפרוש. לאחר פרישתו מספורט תחרותי החל לעבוד כפרשן אתלטיקה בתחנות הטלוויזיה והרדיו הלאומיות של אוקראינה. לאחר התפרקות ברית המועצות אימן את נבחרות האתלטיקה הלאומיות של דרום קוריאה ווייטנאם.
קריירה ספורטיבית > 1968

באולימפיאדת מקסיקו סיטי עבר ארז'נוב את המוקדמות בריצת 800 מטר אך כשל בחצי הגמר.
קריירה ספורטיבית > 1969

באליפות אירופה באתלטיקה (אנ') שנערכה באתונה, יוון סיים במקום הרביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.1 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1970

באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ') שנערכה בווינה, אוסטריה זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:51.0 דקות לפני חואן בורוז מספרד (1:51.9 דקות) וז'וזה מדימורק (אנ') מיוגוסלביה (1:51.9 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1971

באליפות אירופה באתלטיקה (אנ') שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אליפות של 1:45.62 דקות לפני דיטר פרום (אנ') מגרמניה המזרחית (1:45.96 דקות) ואנדי קרטר (אנ') מבריטניה (1:46.16 דקות - שיא לאומי).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם (אנ') שנערכה בסופיה, בולגריה זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.7 דקות לפני פיל לואיס (Phil Lewis) מבריטניה (1:50.5 דקות) ואנדרי קופצ'יק (אנ') מפולין (1:50.5 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1972

באולימפיאדת מינכן זכה ארז'נוב במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.89 דקות אחרי דייב ווטל מארצות הברית (1:45.86 דקות) ולפני מייק בויט מקנייה (1:46.01 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1973

באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.88 דקות לפני מרסל פיליפה (אנ') מצרפת (1:47.29 דקות) והאנס-הנינג אולרט ממזרח גרמניה (1:47.51 דקות).
הערות שוליים

↑  כמו כן סיים שני באליפות ברית המועצות ב-1969
↑  ריצת 800 מטר באולימפיאדת מינכן, באתר sports-reference.com (אורכב)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14358929
יבגני איוואנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1926 פסקוב 
 פטירה:  17 בינואר 1994 (בגיל 68) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור מלחמת המולדת  מדליה לציון 30 שנים לייסוד צבא היבשה והצי של ברית המועצות  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית הניצחון על יפן  מדליה להנצחת 40 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה על שם ז'וקוב  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה על ההצטיינות בקרב  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליית השירות המצוין 
 
קפטן יבגני מיכאילוביץ' איוואנוב (ברוסית: Евгений Михайлович Иванов;‏ 11 בינואר 1926 – 17 בינואר 1994), המכונה גם יוג'ין איוואנוב, היה נספח הצי הסובייטי בשגרירות ברית המועצות בלונדון בראשית שנות ה-60 וגם עסק בריגול. הרומן שלו עם כריסטין קילר הביא לכך שאחד ממאהביה, ג'ון פרופיומו, שר המלחמה הבריטי, התפטר מממשלת בריטניה, במה שנודע כפרשת פרופיומו.