stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס קוביז'ה
קריירה בנבחרת אורוגוואי

מ-1959 ועד 1974 שיחק קוביז'ה 38 משחקים במדי התכלת של נבחרת אורוגוואי. הוא כבש במשחקים אלו 11 שערים. קוביז'ה השתתף בשלושה טורנירי מונדיאל: 
צ'ילה 1962 (השתתף ב-2 משחקים וכבש את שער הניצחון מול קולומביה), מקסיקו 1970 (השתתף ב-5 משחקים וכבש שער אחד) וגרמניה 1974 (השתתף בשני משחקים).
במונדיאל 1970 במקסיקו היה קוביז'ה אחד מכוכביה הבולטים של נבחרת אורוגוואי. בבית המוקדם שיחקה אורוגוואי מול נבחרת ישראל וניצחה אותה 0:2. על שמירתו של קוביז'ה הופקד הבלם החיפאי ישעיהו שווגר. בהמשך הטורניר זכור קוביז'ה בזכות סיומו הדרמטי של משחק רבע הגמר בין אורוגוואי ובין ברית המועצות: ארבע דקות לפני תום ההארכה, בעת שהתוצאה הייתה 0:0, השתלט קוביז'ה על כדור שעמד לחצות את קו הרוחב בסמוך לשער הסובייטי. הוא הצליח לעבור בזריזות מגן יריב והגביה הגבהה קצרה לראשו של ויקטור אספרגו שכבש בנגיחה את שער הניצחון. הסובייטים טענו כי הכדור עבר את הקו, אך השער אושר וצילומים אחרי המשחק הוכיחו כי הכדור לא יצא במלוא היקפו מגבולות המגרש. במשחק חצי הגמר מול ברזיל כבש קוביז'ה את השער הראשון במשחק, אך ברזיל הגיבה ב-3 שערים וניצחה 1:3.
קריירה כמאמן

ב-1978 החל קוביז'ה לאמן את האלופה הפרגוואית, קלוב אולימפיה. בשנתו הראשונה כמאמן זכתה הקבוצה באליפות המדינה וזכתה בשנה שלאחריה גם בגביע ליברטדורס (ניצחה גמר את בוקה ג'וניורס), בגביע אינטראמריקנה ובשנה העוקבת גם בגביע הביניבשתי (ניצחה את מאלמה). ב-1980 עבר קוביז'ה לאמן בקבוצה הארגנטינית ניואל'ס אולד בויס ושנה לאחר מכן חזר לאורוגוואי ואימן את פניארול לשנה אחת בה זכתה באליפות אורוגוואי. לאחר מכן, ב-1982, שב לאמן במשך שנה את אולימפיה.
קוביז'ה המשיך ואימן בקבוצות שונות בדרום אמריקה אבל תמיד חזר לפרגוואי ואימן את אולימפיה. תקופתו השלישית באולימפיה הייתה בשנים 1993–1988 ותקופתו הרביעית בשנים 1995–2002. תקופתו החמישית והאחרונה הייתה למשך שנה אחת ב-2010.
בכל שנותיו במועדון הפרגוואי - 15 במספר, זכה המועדון ב-17 תארים: 10 אליפויות לאומיות, 2 זכיות בקופה ליברטדורס, 2 זכיות בגביע רקופה סודאמריקנה, זכייה בסופרקופה סודאמריקנה זכייה בגביע אינטראמריקנה וזכייה בגביע הביניבשתי. ב-1990 זכה קוביז'ה בתואר מאמן השנה באמריקה הדרומית (עבור הישגיו בשנה זו עם אולימפיה).
בין הקבוצות הנוספות שאימן נמצאות: אתלטיקו נסיונל, ריבר פלייט, ראסינג קלוב, סרו פורטניו, ליברטד, טאז'רס דה קורדובה וברצלונה ספורטינג קלוב.
קוביז'ה אימן את נבחרת אורוגוואי בשנים 1991–1993 אך התוצאות שהשיגה הנבחרת בקופה אמריקה ב-1991 וב-1993 היו מאכזבות וקוביז'ה פרש לפני מונדיאל 1994.
קוביז'ה נפטר בגיל 72 באסונסיון שבפרגוואי לאחר מאבק במחלת סרטן הקיבה.
הערות שוליים

↑  Luis Cubilla, באתר World Football Legends,‏ 1 בדצמבר 2012
כף אוונסן

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  66°09′00″S 65°44′00″W﻿ / ﻿66.15°S 65.7333°W﻿ / -66.15; -65.7333
 נתונים מדיניים
 על שם:  Carl Julius Evensen 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף אוונסן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף אוונסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף אוונסן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף אוונסן
 
כף אוונסן או קייפ אוונסן (באנגלית: Cape Evensen) היא לשון יבשה, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף מהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרץ אוור, שבחוף הצפון-מערבי של חצי האי סטרשר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

האי התגלה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
היסטוריה > מקור השם

שארקו נתן לחצי האי את שמו.
שארקו קרא לחצי האי על שמו של קפטן סי. ג'יי. אוונסן (C.J. Evensen), רב החובל של האונייה הרת'ה (Hertha), אשר חקר את החוף המערבי של חצי האי האנטארקטי בשנת 1893.
אזור ציפורים בעל חשיבות

חצי האי הוכרז כאזור ציפורים בעל חשיבות (IBA) על ידי ארגון BirdLife International מאחר שמצוייה בו מושבת רבייה של כ-180 זוגות של קורמורנים קיסריים וכן מושבות רבייה של שחפי הקלפ ושל חמסניים.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 364
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , 1960, P 179
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטליה
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| ארץ גרהאם | כף אוונסן • האי בייטס • מפרץ הואופ (מפרץ התקווה) • כף וולסטון • מצוקי מאדר • האי מוריי |  |
| איי שטלנד הדרומיים | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
| ארץ המלכה מוד | חצי האי ריסר-לארסן • חוף הנסיכה ראגנהילד |  |
| איי אורקני הדרומיים | חצי האי ווטסון • נקודת מרטין |  |
ליאת בנאסולי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בת 50 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאת בנאסולי (נולדה ב-1974) היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית. ב-2016 הקימה את ל. בנאסולי הפקות, שמפיקה בין היתר את הסדרות "פאודה", "משיח", "מה זה השטויות האלה" עם עדי אשכנזי, ועוד.
בנאסולי למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2000 החלה לעבוד בחברת "פרלייט" בבעלותו של אורי סבג, שם החלה את עבודתה בתחום הטלוויזיה. היא שימשה כמתאמת הפקה בתוכנית הריאליטי "החפרפרת" ובסרט "בית"ר פרובנס". משם המשיכה לדרך עצמאית, כמפיקה בפועל של סרטי קולנוע כמו "אביבה אהובתי" של שמי זרחין ,"הסודות" של אבי נשר ורבים אחרים. בהמשך הפיקה בין השאר את "מסודרים".
טנדר הפקות

בשנת 2010 ייסדה בנאסולי עם שותפתה מריה פלדמן את "טנדר הפקות". השתיים התפצלו ב-2016. במסגרת "טנדר הפקות", הפיקה בנאסולי את סדרות הטלוויזיה הבאות:
טנדר הפקות > חטופים (2010)

סדרת דרמה ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת. הסדרה מספרת את סיפורם של שני חיילים חטופים השבים לישראל אחרי 17 שנה בשבי בסוריה. זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2010.
ב-2009 זכויות ההפקה של הסדרה נרכשו על ידי אולפני FOX האמריקאים. הגרסה האמריקאית ל"חטופים", בשם "הומלנד", עלתה לשידור בערוץ הכבלים "שואוטיים" באוקטובר 2011. הגרסה האמריקנית זכתה בפרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנים 2011 ו-2012, השחקנית הראשית בסדרה, קלייר דיינס, זכתה באותם טקסים בפרסי השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, על תפקידה ב-"Homeland". כמו כן, זכה השחקן הראשי, דמיאן לואיס, ב-2012 בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בנוסף על חברת פוקס נמכרו זכויות ההפקה לחברות WeitMedia הרוסית, Medyapim הטורקית ו-Televisa המקסיקנית. האחרונה צפויה להפיק סדרה בספרדית המבוססת על שתי העונות של הסדרה המקורית.
טנדר הפקות > הפרלמנט (2012)

סדרה קומית ישראלית המשודרת בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת החל משנת 2012. התוכנית היא סדרה-בת של "ארץ נהדרת". התוכנית מבוססת על פינה קבועה בשם "הפרלמנט של שאולי" ששודרה בעונתה השמינית של "ארץ נהדרת", בה הוצגה חבורה של גברים בגיל העמידה שיושבים באופן שגרתי בבית־קפה ומשוחחים. הסדרה הרחיבה את הפינה המקורית ועקבה אחרי קורותיהן של הדמויות גם מחוץ לבית הקפה ובאינטראקציה עם דמויות נוספות, כאשר הרכב השחקנים נותר בעינו. זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנים 2013–2014.
טנדר הפקות > כפולים (2015)

סדרת דרמת-מתח ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת. הסדרה עוסקת בחמישה אזרחים ישראלים המוצאים עצמם לפתע במרכזה של פרשיית ריגול מסעירה. הם קמים בבוקר ומגלים כי שמותיהם שורבבו לתוך מבצע חטיפה דרמטי, המיוחס למוסד. פרק הבכורה הוקרן לראשונה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה להצלחה גדולה כאשר הסדרה נרכשה בגרסתה המקורית על ידי ערוץ CANNAL+ הצרפתי, ועוד בטרם נכתבה במלואה, זכויותיה נמכרו לחברת ערוצי פוקס בינלאומיים. נמכרה ל-128 מדינות ברחבי העולם.
טנדר הפקות > פאודה (2015)

סדרת דרמה ואקשן ישראלית שעלתה לשידור בערוץ yes Oh. הסדרה מגוללת את סיפורו של דורון (ליאור רז), מפקד צוות מסתערבים וחבריו לצוות הפועלים ביהודה ובשומרון ומנסים ללכוד מבוקשים בשטחים ואת בכיר המבוקשים אבו אחמד. הסדרה זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרסי עכבר העיר לשנת 2015. בנובמבר 2016 הסדרה נרכשה לשידור על ידי נטפליקס. מינואר 2017 משודרת בערוץ הראשון, ובהמשך בערוץ כאן 11.
שיתופי פעולה

בשנת 2010 שימשה בנאסולי כמפיקה בישראל מטעם שידורי קשת עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי הפיילוט ל-HOMELAND, סדרת דרמה אמריקאית שהופקה על בסיס הסדרה הישראלית "חטופים".
שיתוף הפעולה חזר ב-2011 ו-2012 כאשר שימשה כמפיקה בחברת טנדר בישראל עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי העונה השנייה ל-HOMELAND.
בשנת 2014 שימשה בנאסולי כמפיקה בשיתוף של "טנדר הפקות" עם שידורי קשת עבור הערוץ USA Network, במסגרת צילומי הסדרה האמריקאית “DIG”.
הערות שוליים

↑  Televisa to Make 'Prisoners of War,' the Original 'Homeland,' as a Telenovela (Exclusive) | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1205277390  VIAF: 170158309812306690007   WorldCat (עם VIAF): 170158309812306690007
ימימה ארגז

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בת 82 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, מיצב 
 
ימימה ארגז (נולדה ב-3 באפריל 1942) היא ציירת ישראלית העוסקת במקביל ברישום, בפיסול, במיצב ובאובייקטים תלת־ממדיים במדיומים שונים. הנושא המרכזי המייחד את יצירותיה, הוא ה'ישן' מול ה'חדש' במרחב האורבני על שלל היבטיו.
ביוגרפיה

ימימה ארגז נולדה בירושלים להורים יוצאי הולנד. אביה, עקיבא פרומן, היה פרופסור לגאולוגיה - מחלוצי המחקר הגאולוגי בארץ וחתן פרס ישראל; ואמה, חוני פרומן, הייתה פסנתרנית ומורה לפסנתר. בשנת 1950 עברה להתגורר בחיפה, שם גם התחנכה עד שנת 1962, אז התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל. בשנת 1964, לאחר שחרורה מהשירות הצבאי ושהות של שנתיים בקיבוץ נתיב הל"ה, עברה להתגורר עם משפחתה בירושלים.
את לימודי הציור החלה ארגז במקביל ללימודיה בתיכון, בתחילה אצל הציירת סימה סלונים ובהמשך אצל הצייר רפאל מוהר. בין השנים 1965–1968 למדה באקדמיה לאמנות בצלאל במחלקה לעיצוב קרמי, ועד שנת 1977 עסקה בקרמיקה ובפיסול בסטודיו הפרטי שהקימה. עבודותיה הוצגו בגלריות בארץ, באירופה ובקנדה.
בין השנים 1977– 1979 בעת שהות המשפחה ב-ניו יורק, התקבלה לתוכנית המשך ב-Pratt Institute, שם למדה עיצוב תלת־ממדי אצל המעצבת האמריקאית Rowena Reed Kostellow, ותורת הצבע אצל הצייר ג'וזף פיליפס. עם שובה ארצה בשנת 1979, פנתה ימימה ארגז לציור שהפך לעיסוקה העיקרי.
בין השנים 1999–2009, שימשה כחברת הנהלה באגודת אמני ירושלים וכיושבת ראש ועדת תערוכות של בית האמנים, וכן לקחה חלק בוועדות שיפוט במסגרות שונות.
בין השנים 2010–2015, מונתה כחברה בוועד נאמני שרת התרבות והספורט.
אֶרגז היא ממייסדי הגלריה השיתופית אגריפס 12, שהוקמה ב־2004 על ידי קבוצה של 15 אמנים במרכז העיר ירושלים. היא פעלה בגלריה עד שנת 2012.
מאז שנות ה-80 היא מלמדת ציור, ומשנות ה-90 אצרה כ-20 תערוכות.
יצירות משלה פורסמו במבחר ספרים ועל גבי כריכות.
יצירתה

ברבות מיצירותיה מבטאת ארגז את תהליכי ההתכלות והבנייה, את התמורות החלות בנוף העירוני, התעשייתי והטכנולוגי, ואת הסמיכות שבין ישן וחדש בתרבות החומרית.
בין השנים 1984–1987, התמקדה בפרפרזות על הנוף המקומי הטבעי, שנעשו בסטודיו בשפה חופשית – מופשטת ומופשטת למחצה, במדיומים שונים על נייר. בין השאר בסדרות "אדם ומקום", "מקומות קשים" ו"אדמות".
בשנת 1988, לאחר ששבה מביקור בסין, פתחה ארגז בסדרת ציורי העיר האסורה בבייג'ינג [שמן על נייר] ומאז הופנה מבטה אל הנוף הישראלי הבנוי לסוגיו, שהניב סדרות שונות של עבודות, תוך שימוש במגוון של טכניקות. בשנת 1989, יצרה סדרת רישומים בפחם על נייר, של תחנת הכוח הישנה רדינג א' בתל אביב.
בין השנים 1995–1996, הקדישה ארגז את מלוא זמנה ליצירת הטריפטיכון "מראה מבית המשפט העליון" – ציור נוף בשמן על בד, שמידותיו 405X96 סמ'. עבודתה התבססה על התבוננות בנוף שנשקף מחלון המבואה הרחב של בית המשפט העליון. הטריפטיכון הוצג בשנת 1996 במוזיאון ישראל, ומאז הוצג בגלריות ומוזיאונים בארץ, בארצות הברית, בדנמרק, בנורווגיה, בצרפת ובמשכן הכנסת.
בין השנים 1997–2005, ציירה ארגז את הציור הפנורמי "אלטנוילנד", את הסדרה "מלט הארץ", שעסקה בנושאי אתרי בנייה ומפעל המלט "נשר" ומגוון של ציורי תל אביב, רובם ממבט על. בין השנים 2004– 2005, יצרה קבוצת עבודות של אזור מרכז העיר הישן בירושלים.
בשנים 2005– 2006, רשמה את סדרת רישומי הפחם "ערים סמויות", על פי לוחות-אם של מחשבים ובשנת 2007 הפיקה סדרת יציקות -חול של לוחות-אם, תחת הכותרת "ערים וזיכרון". בין השנים 2009–2013 יצרה קבוצה גדולה של אובייקטים בנושא אסדות קידוח, הקרויה "טריטוריות חדשות".
יסוד נוסף הבולט ביצירותיה של ימימה ארגז הוא הקו "הארס-פואטי"– העיסוק המתמיד בכלי עבודה, בציורי תפנים של הסטודיו ובנושא ה'צבע' עצמו, כמושאים לציור ולמיצב.
משנת 2012, עוסקת אֶרגז בטכניקות שונות של הדפס וביצירת ספרים בעותק יחיד, באופנים שונים של מִחזוּר - החל במִחזוּר נייר להפקת נייר חדש בעבודת יד (לשם יצירת ספרים וכריכתם), וכלה ביצירת תכנים משל עצמה בספרים מצויים שנועדו לגריסה.
עבודותיה של ארגז נמצאות באוספים שונים, בין השאר באוספים של מוזיאון ישראל, משרד החוץ (שגרירות ישראל בפריז), משכן הכנסת, סדנת ההדפס, מפעל המלט "נשר" רמלה, וכן באוספים רבים בארץ וברחבי העולם.
עבודותיה מציגות לעיתים היבטים אקולוגיים, ולעיתים הן מרמזות על ביקורת חברתית.
פרויקטים מיוחדים

1975 - יצרה קיר קרמיקה בבית העם של מושב עמינדב, בחסות המִנהל לבנייה כפרית של משרד השיכון.
1989 - ציירה קיר זיכרון ועיצבה חדר זיכרון לחללי נח"ל מוצנח, בבסיס הצבאי בבית-סחור, בחסות עמותת הורים שכולים ובשיתוף עם מה"ד היסטוריה של צה"ל (היחידה הועברה מאז לבסיס אחר, וקיר הזיכרון הועתק משם).
1999 - הפיקה עם אלון בן ארי, סרטון אנימציה "ירושלים של מטה K2" המבטא בדרך סימבולית, את הקונפליקט האין-סופי על השליטה בירושלים במהלך הדורות (הסרטון הופק על בסיס ציור שציירה בשנת 1993).
פרסים, מענקים ומלגות

1976 - פרס בתחרות לעיצוב דגמים לתעשיית הקרמיקה / משרד המסחר והתעשייה
1990 - מענק להפקת קטלוג עבודות / חברת החשמל לישראל
1991-1990 - מלגת שהות בקריית האמנים "הסיטה", פריז / המועצה לתרבות ואמנות
1996-1992 - מענק להפקה ולניוד של תערוכה בגלריות ובחללי תצוגה ברחבי הארץ / חברת החשמל לישראל
2008 - שהות אמן אורח בריקיאוויק בהזמנת SIM – אגודת האמנים של איסלנד
2015 - מענק לשם הוצאת ספר עבודות מקיף: "מעשה יום יום" / המועצה לתרבות ואמנות של מפעל הפיס
2017 - פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום
יצירותיה

טריפטיכון - מראה מבית המשפט העליון, 1996, בתערוכה בכנסת, מוזיאון ישראל
אובייקטים 26–27, 2010, בית האמנים ירושלים
ספר אמן - זיכרונות מהודו, 2013
אגריפס 12, 2005, אוסף פרטי
מעלה הרחוב, 2005, גלריה אגריפס
תל אביב 2, 1999, מוזיאון תל אביב, אוסף משרד החוץ
נוף שפלה, 2000, משכן אמנים, הרצליה
מלט הארץ, 2001, אוסף פרטי
תערוכות יחיד

1985 - "אדם ומקום", גלריה אלון, ירושלים; הגלריה של קיבוץ לוחמי הגטאות
1988 - "סין קרובה", בית האמנים, ירושלים
1991 - "תחנת כוח, רישומי פחם", מוזיאון ישראל
1996 - "מקומות קשים", משכן הכנסת
1997-1996 - "מראה מבית המשפט העליון"– טריפטיכון, מוצג מיוחד, מוזיאון ישראל
2003 - "מלט הארץ", בית האמנים ירושלים; המשכן לאמנות, הרצליה
2005 - "זה מה שיש לי מול העיניים", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2007 - "ערים סמויות", בית טיכו, מוזיאון ישראל
2010 - "בהסתכלות"– דיוקנאות של עמיתים, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2013 - "החצר האחורית", מרחב לאמנות, יפו העתיקה, תל אביב-יפו
2013 - "אלטנוילנד", הגלריה ע"ש שי דנון בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב
2015 - "אסדות–משחקי שולחן", בית האמנים, ירושלים
2017 - תערוכה לרגל השקת הספר "מעשה יום יום", מרכז-באוהאוס, תל אביב.
2022 - רטרוספקטיבה; תערוכת יחיד המקיפה מבחר עבודות מ-50 שנות יצירה, שהתפרסה על פני הקומה העליונה כולה של בית האמנים בירושלים. האוצרת : שלומית ברוייר.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1990 - "סלון הסתיו", Grand Palais, פריז
1994 - "ההנאה שבהונאה", גלריה "נגא" לאמנות עכשוית, תל אביב
1994 - "ייחוד", ביתן אגודת הציירים והפסלים ע"ש זריצקי, תל אביב
1994 - "מתוך התבוננות" –ארט פוקוס, אולם פישר, משכנות שאננים, ירושלים
1997 - "בגובה העיניים"– דיוקן באמנות הישראלית, בית האמנים, ירושלים
1997-9 - "מיניארטורה"– אמנות ישראלית בפורמאט קטן, תערוכה ניידת, פלאצו דוקאלה, גוביו; הגלריה לאמנות מודרנית, בולוניה; המרכז לאמנות, פרודז'ה, איטליה
1999 - "90 לתל אביב-יפו – מראות עכשויים", מוזיאון תל אביב לאמנות
1999 - ""Common Ground Weston Gallery, Cincinnati; Riffe Gallery, Colombus; אוהיו, ארצות הברית
2000 - "נופים בישראל", המוזיאון לאמנות חדישה, Roskilde, דנמרק ; המוזיאון לאמנות, Trondheim, נורווגיה
2001 - "רשמים – רישום בישראל עכשיו" – הבינאלה הארצית לרישום, בית האמנים, ירושלים
2003 - ""Religion Art and War, Salon De`s Art, לונדון
2003 - "עבודות מאוספים בישראל", מוזיאון Boca Raton לאמנות מודרנית, פלורידה, ארצות הברית
2004 - " "contemporary Art from Israel Phenomena Gallery, סיאטל, ארצות הברית
2005 "מקום קסום" גלריה דוויק, מרכז הכנסים, משכנות שאננים, ירושלים
2006 "מגישים פיוס" (תערוכה ניידת), מוזיאון רמת-גן לאמנות ישראלית, אוניברסיטת ברנדייס, בוסטון; הבנק העולמי, וושינגטון; המוזיאון לאמנויות Bellevue, סיאטל; בניין האו"ם, ניו יורק; גלריה Pomegranate, ניו יורק; יריד Sofa, שיקגו
2007 - "דור המדבר", גלריה הקיבוץ, תל אביב
2008 - אמנים אורחים ב-Cia Center לאמנות עכשווית, ריקיאוויק, איסלנד
2010 - "טקסי מעבר", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2012 - "עקבות המדבר", הגלריה של קיבוץ בארי. Deserted", Eye Lounge Gallery", פניקס, בשיתוף עם אמנים באריזונה, ארצות הברית
2014 - "דשא כחול"– במסגרת אשכול תערוכות "במדבר דברים", בית בורוכוב, משמר הנגב
2017 - "פנים רבות לה" – נופי חולין בירושלים, משכן הכנסת.
חיים אישיים

ימימה נשואה ליצחק אֶרגז ולהם שלושה ילדים.
לקריאה נוספת

ימימה ארגז פרומן,מעשה יום יום עברי אנגלי, כרמל, 2017
הערות שוליים

↑  ימימה ארגז - דף האמן, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  ימימה ארגז: אסדות- משחקי שולחן, באתר טיים אאוט
↑  ימימה ארגז. מראה מבית המשפט העליון, 1995-96, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  ימימה ארגז - ערים סמויות, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  הכנסת רוכשת 24 יצירות של אמנים ישראלים, באתר פורטפוליו
↑  ארגז ימימה, באתר בית האמנים, ירושלים
↑  ימימה ארגז ושוש ישראלי הן זוכות פרסי איש שלום לשנת 2017, באתר ערב רב
↑  אלי ערמון אזולאי ודניאל ראוכוורגר, גלריה, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010
↑  ימימה ארגז - החצר האחורית, באתר הארץ
↑  מעשה יום יום - ימימה ארגז פרומן Day by Day- Yemima Ergas Vroman, באתר פייסבוק
↑  תערוכה בכנסת "פנים רבות לה נופי חולין בירושלים", באתר פייסבוק - מתוך פרופיל הכנסת
↑  השקת הספר, באתר בית הנסן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271134  NLI: 987007300627605171  GND: 136787339  ISNI: 0000 0001 0803 2021  LCCN: no2008168444  ULAN: 500480792  VIAF: 90788983   WorldCat (עם VIAF): 90788983
לואי ז'וזף דה מונקאלם

| --- | --- |

לואי ז'וזף דה מונקאלם
 לידה:  28 בפברואר 1712 נים, ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 פטירה:  14 בספטמבר 1759 (בגיל 47) קוויבק סיטי, צרפת החדשה 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  ממלכת צרפת הצבא המלכותי הצרפתי
 תקופת הפעילות:  1721–1759 (כ־38 שנים)
 דרגה:  לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקד הראשי של צרפת החדשה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הירושה הפולנית מלחמת הירושה האוסטרית מלחמת הצרפתים והאינדיאנים
 עיטורים
 אביר מסדר סנט לואי
 
לואי ז'וזף דה מונקאלם-גוזון, המרקיז דה סנט ורן (בצרפתית: Louis Joseph de Montcalm-Gozon, marquis de Saint-Véran;‏ 28 בפברואר 1712, נים, ממלכת צרפת – 14 בספטמבר 1759, קוויבק סיטי, צרפת החדשה) היה מצביא צרפתי אשר התפרסם בעיקר כמפקד הכוחות הצרפתיים בצפון אמריקה ("צרפת החדשה") בזמן מלחמת שבע השנים (הזירה האמריקאית של מלחמה זו נקראה "מלחמת הצרפתים והאינדיאנים").
מונקאלם היה בן למשפחת אצולה, וככזה נכנס לשירות צבאי בגיל צעיר מאוד. הוא לחם במלחמת הירושה הפולנית ומלחמת הירושה האוסטרית, ונבחר להוביל את הגנת צרפת החדשה מפני הבריטים. מונקאלם הוביל את חייליו למספר ניצחונות, אולם נהרג בקרב מישורי אברהם, שלאחריו נפלה קוויבק סיטי בידי הבריטים.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

מונקאלם נולד ב-28 בפברואר 1712, באחוזה המשפחתית של משפחת מונקאלם, באזור העיר נים שבממלכת צרפת. אביו היה לואי דניאל דה מונקאלם, ואמו נקראה מריה תרזה דה פייר. בשנת 1721 הוא התגייס לצבא המלכותי הצרפתי. בשנת 1735 מת אביו, ומונקאלם ירש את התואר "מרקיז דה סנט ורן" על שלל הכיבודים הזכויות והחובות של התואר. הוא נשא לאשה את אנג'ליק לואיז טאלון דה בוולאי, שהייתה בת למשפחה עשירה ושיפרה מאוד את מצבו הכלכלי. הם היו זוג מסור ונאמן, ונולדו להם ילדים רבים שחמישה מתוכם שרדו עד הבגרות.
ביוגרפיה > שירות צבאי מוקדם

בשנת 1729, הועלה לדרגת קפטן (במידה רבה בשל עזרתו של אביו). הוא לחם במלחמת הירושה הפולנית ולקח חלק במצור על קאל והמצור על פיליפסבורג. כשפרצה מלחמת הירושה האוסטרית בשנת 1740, הגדוד שלו הוצב בצרפת. הוא יצא לקרב רק בהמשך המלחמה כעוזרו של המצביא פיליפ שארל דה לה פר. מונקאלם השתתף בין היתר במצור על פראג (1742), שם לחם לצדו פרנסואה גאסטון דה לוי, מי שעתיד להיות סגנו בהמשך. בשנת 1743 הועלה לדרגת קולונל.
לאחר מכן הוא שרת בצבאו של המרקיז דה מאילבוס במהלך הקמפיין האיטלקי של אותה מלחמה. בשנת 1744 הוענק לו אות מסדר סנט לואי על גבורתו. בשנת 1746 הוא השתתף בקרב פיאז'נצה, במהלכו הצליח ללכד את אנשיו תוך שהוא סופג חמישה פצעי חרב. במהלך הקרב הוא נפל בשבי. לאחר מאסר של מספר חודשים הוא שוחרר על תנאי, ולאחר שחילופי שבויים אפשרו את חזרתו לשירות פעיל לקח חלק במערכה באיטליה בשנת 1747. באותה שנה הוא נפצע מכדור רובה במהלך קרב אסיאטה. שנה לאחר מכן הגיעה המלחמה לסיומה, כאשר הצדדים חתמו על אמנת אקס לה שאפל. לאחר מכן ניתן למונקאלם לפקד על רגימנט פרשים שלם.
לואיז אוליביירה

לואיז איירטון בארוזו אוליביירה (Luis Airton Barroso Oliveira; נולד ב-24 במרץ 1969 בסאו לואיס, מרניאו, ברזיל) הוא כדורגלן עבר בלגי-ברזילאי. לזכות אוליברה 17 עונות באיטליה, מתוכן 7 עונות בליגה האיטלקית הבכירה ו-8 עונות בליגות הנמוכות השונות.
אוליביירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הבוגרת של אנדרלכט הבלגית, בה שיחק 4 שנים (1988-1992), ומאז הוא שיחק בקבוצות שונות ברחבי איטליה. תחילה שיחק בקליארי, בה שיחק שתי קדנציות (1992-1996, 1999-2000). בין לבין שיחק בפיורנטינה, ואחר כך עבר לשחק במדי בולוניה, קומו, קטאניה, פוג'יה, ונציה ולוצ'סה. בשנת 2006, הוא הסכים לחתום בקבוצת מליגה נמוכה באיטליה, נאורזה, כדי להתקרב למשפחתו שנמצאת בסרדיניה.
אוליביירה התאזרח בבלגיה, ושיחק במדי הנבחרת הבלגית 31 משחקים, בהם כבש 7 שערים. הוא היה שותף לסגל הנבחרת ששיחק בטורניר מונדיאל 1998 בצרפת.
לייב קופרשטיין

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1904 מרקולשט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1992 (בגיל 88) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  כפר נחמן - בית קברות חדש (רעננה) 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 צאצאים:  עדנה פאר 
 
יהודה לייב קוּפֶּרשטיין (L. Kuperstein;‏ 30 באוגוסט 1904, י"ט באלול תרס"ד – ט' בתשרי תשנ"ג, 6 באוקטובר 1992) היה סופר, עורך ספרותי, פובליציסט ומתרגם ישראלי יליד בסרביה.
ספריו (כתיבה, עריכה ותרגום)

ל' קופרשטיין (כתב וערך), מגלת סטרומה, תל אביב: התאחדות עולי רומניה בארץ-ישראל, תש"ב.
גורל יהודי רומניה, תל אביב: עם עובד ('מן המוקד'), תש"ד.
קורניי צ'וקובסקי, שמש גנובה; עברית: ל' קופרשטין; צירה: לאה גרונדיג, תל אביב: מסדה, תש"ד.
קורניי צ'וקובסקי, זבובה זהובה; עברית: ל' קופרשטין ; צירה: לאה גרונדיג, תל אביב: מסדה, תש"ד.
א"ס מקרנקו, החנוך בבית ההורים; ליקט, ערך ותרגם: ל’ קופרשטיין, תל אביב: לעם ('ספריה להורים'), תש"ז. (הדפסה נוספת: תל אביב: כפיר, תשי"ד)
הרצל – חוזה המדינה: אלבום; בעריכת י[שעיהו] קלינוב, ג. הרליץ, ל. קופרשטיין; י. מ. לסק – נוסח אנגלי; נ. רפאל - נוסח צרפתי, תל אביב: לעם, תש"י 1950.
מועדי ישראל: אלבום; בעריכת י. קלינוב; ל. קופרשטיין – סגן עורך ; א. לפיד – נוסח אנגלי; נ. רפאל – נוסח צרפתי, תל אביב: לעם, תשי"א 1951.
ילדי ישראל: אלבום; בעריכת י. קלינוב ול. קופרשטיין; נוסח אנגלי – ל. בר יעקב; נוסח צרפתי – נ. רפאל; תצלומים מאת בנו רותנברג [ואחרים], תל אביב: לעם, תשי"ב 1952.
ל. קופרשטיין (עורך), מנחה לר' יהודה לייב הכהן מימון בגבורות: מוגשת על ידי איגוד יוצאי בסרביה בישראל, תל אביב: נתיב – נכסי תרבות יהדות בסרביה, תשט"ז.
ל' קופרשטיין (ליקט והקדים מבוא), אסיף: מבחר יצירתו של יעקב פיכמן בשירה ובפרוזה; ילקוט דברים על המשורר ויצירתו, תל אביב: מסדה; בסיוע איגוד יוצאי בסרביה בישראל, תשי"ט.
פיוטר ראביץ', דם השמים; מצרפתית: ל' קופרשטיין, תל אביב: המנורה, תשכ"ג.
ל. קופרשטיין (עורך), אדם ועמלו: סיפורה של ההסתדרות, תל אביב: תרבות וחינוך, 1965.
ל. קופרשטיין (עורך), בית ברנר מארח: תשכ"ח, תל אביב: מועצת פועלי תל אביב יפו – המחלקה לעיתונות וליחסי ציבור, תשכ"ט.
ל. קופרשטיין (עורך), בית ברנר מארח, תל אביב: מועצת פועלי ת"א יפו – המחלקה לעיתונות וליחסי ציבור, תשל"ג.
לייב קופרשטיין, מאיר קוטיק (עורכים), מארקולשטי: יד למושבה יהודית בביסאראביה, תל אביב: אירגון יוצאי מארקולשטי בישראל, תשל"ז 1977. (ספר יזכור)
אדמונד שארל-רו, לשכוח את פלרמו; תרגם מצרפתית: לייב קופרשטיין, תל אביב: עם עובד, תשמ"ד 1984.
בשליחות התנועה העברית : דין וחשבון על שליחות מטעם ברית עברית עולמית בארצות צרפת, אנגליה, בלגיה, הולנד, שווייצריה ואיטליה, תשכ"ה
לקריאה נוספת

מרדכי זיסמן, ל’ קופרשטיין: ביבליוגרפיה, תל אביב: תמוז, 2001.
הערות שוליים

↑  לפי ה'אנציקלופדיה לתולדות היישוב ובוניו' בעריכת ד. תדהר ו'לכסיקון הספרות העברית' בעריכת ג. קרסל, נולד בי"ט באלול תרס"ה (19 בספטמבר 1905). על מצבתו נחקק שנולד בי"ט באלול תרס"ד (30 באוגוסט 1904) בתו, עדנה פאר מאשרת שנולד ב-1904.
↑  "אדם ועמלו", דבר, 12 במרץ 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312054605171  BnF: cb116412615 (data)  GND: 1206602333  ISNI: 0000 0004 4253 9346  LCCN: nr94015046  SUDOC: 255171420  VIAF: 36799388   WorldCat (עם VIAF): 36799388