stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטרטגיית אוקיינוס כחול
דוגמאות לאסטרטגית האוקיינוס הכחול

קרקס השמש, Cirque du Soleil, יצירת שוק חדש על ידי שילוב של אופרה ובלט עם פורמט של קרקס וביטול השימוש בכוכבים ובחיות.
שוק היינות האמריקאי אשר מתחרה ביינות המיובאים אשר חלקם בשוק הולך וגדל. בתוך כך קיים היצע גובר של יינות מאורגון, וושינגטון, ניו יורק וקליפורניה, מספר היינות הקיימים הוא אדיר. למרות זאת רמת צריכת היינות בארצות הברית נותרת קבועה. מכאן שקיימת תחרות רבה ושוק זה נחשב לאוקיינוס אדום, מפאת התחרות האכזרית "עורפת הראשים" והמדממת. תעשיית היין האמריקאית מתרכזת אך ורק בשאלה כיצד ליצור יין מתוחכם יותר עבור אירועים מיוחדים. קיימות שתי קבוצות אסטרטגיות בתחום היינות והן יינות היוקרה מצד אחד והיינות הזולים יותר הממוקדים במחיר. יצרני שני סוגי היין מתמודדים עם אותה שאלה: כיצד ליצור יינות מיוחדים יותר? הקבוצה השנייה מתמודדת בנוסף בשאלה כיצד להוזיל את היין.
שתי הקבוצות התמודדו בתוך מסגרת של "אוקיינוס אדום", עד לבואה של חברה חדשה בשם קאסלה (Casella) מאוסטרליה, שהגדירה מחדש את הבעיה של תעשיית היינות. הם התמודדו עם שאלה חדשה: כיצד לשנות את הביקוש, ולגרום לאנשים לשתות יין בהנאה מוגברת, תוך הפיכת שתייתו למנהג יום יומי. היא בדקה את הביקוש בתעשיות אלטרנטיביות כמו בירה וקוקטיילים אלכוהוליים מוכנים, תעשיות אשר תופסות פלח שוק הגדול פי שלושה מזה של היינות. קאסלה מצאה שאמריקאים בגירים לא התלהבו משתיית יין, ושהתעשייה התעלמה למעשה מהאוכלוסייה הבוגרת בארצות הברית. קאסלה למדה שרוב האמריקאים חשו מאוימים משתיית יין המציגה אותם כיומרניים, ומורכבות טעמו איתגרה מדי את האדם הממוצע. עם תובנה זו קאסלה גילתה הזדמנות ליצור משהו חדש, ונקטה תוך כך באסטרטגיית האוקיינוס כחול. החברה ייצרה משקה חדש "ידידותי" יותר ונגיש לכל אחד – לשתייני הבירה, לשותי הקוקטיילים המוכנים, ולכל האחרים שאינם שותים יין. תוך שנתיים, היין החדש ששמו "Yellow Tail" התקבל כמוצר מן המניין והפך לאחד המותגים בעלי הצמיחה המהירה ביותר בהיסטוריה של שוק היינות של אוסטרליה וארצות הברית כאחד. בחלוף שנתיים אלו, קאסלה הייתה  ליבואנית היינות הגדולה ביותר אל ארצות הברית, כשהיא עוברת אף את כמות היין המיובא לארצות הברית  מצרפת ומאיטליה.
ביקורת

מבקריה של האסטרטגיה גורסים כי היא אינה ישימה ככלל ושמעטות האפשרויות להוציאה לפועל בלי התייחסות לפלח שוק לסוגת מוצרים מסוימת. כמו כן טוענים המבקרים שהסיבה לכך שהאוקיינוס הכחול אינו מאוכלס נובע משיקולים מעשיים של אלו שאמורים להיפתח אליו: בשוק החדש אורבים סיכונים עסקיים גדולים והפעילות בו אינה כדאית מבחינה עסקית. היו גם שאף תקפו ישירות את עצם היותה של אסטרטגיה זו משום חידוש של המחברים, שכן המתודולוגיה של זיהוי פלחי שוק פנויים כבר ידועה הייתה מאז שנות ה-60 של המאה הקודמת, ואף נידונה בספריו של ריס בנושא מיצוב.
ביקורת נוספת הוצגה בידי פרופ' מיכאל פרי במאמר "גם באוקיינוס כחול יש כרישים", המעלה שני טיעונים למגבלות אסטרטגית האוקיינוס הכחול:
למעט מקרים נדירים ביותר, לא קיים מרחב שיווקי ללא מתחרים כלל. גם אם בהמשך המתחרים הקיימים הופכים לזניחים, תמיד יבואו מתחרים חדשים מהם לא ניתן להתחמק. מתחרים בעלי חשיבות רבה, אשר יפעלו במרחב השיווקי החדש.
הצגת גישת "האוקיינוס הכחול" עלולה להטעות את האוחזים בה לחשוב שיוכלו לזנוח את האוקיינוס האדום ולהצליח על ידי חיפושיהם באוקיינוס הכחול בלבד.
לקריאה נוספת

וו. צ'אן קים ור'נה מאובורן, אסטרטגיית אוקיינוס כחול, הוצאת מטר
מרטין ברקוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1902 ברלאד, ממלכת רומניה 
 פטירה:  19 בינואר 1971 (בגיל 68) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פוליטכניקה בבוקרשט  Gheorghe Roșca Codreanu National College 
 מוסדות:  אוניברסיטת פוליטכניקה בבוקרשט 
 
מרטין ברקוביץ' (ברומנית: Martin Bercovici;‏ 24 באוגוסט 1902 – 19 בינואר 1971) היה מהנדס רשתות חשמל יהודי-רומני, חבר האקדמיה הרומנית. בתקופת מלחמת העולם השנייה ניהל בבוקרשט, רומניה את קולגיום מרטין ברקוביץ'.
חייו

ברקוביץ' נולד בברלאד, רומניה ולמד בבוקרשט בבית הספר הפוליטכני, במגמת הנדסת חשמל. לאחר שהוסמך כמהנדס חשמל, ב-1927, התחיל לעבוד בחברת הגז והחשמל של בוקרשט. במהלך שנות עבודתו בחברה התקדם והיה לסגן מנהל טכני של החברה. בתקופת הממשלות הפשיסטיות, ב-14 בספטמבר 1940, פוטר בגלל היותו יהודי והתרכז בפדגוגיה במסגרת הקולגים היהודים, "אונסקו", "אבאסון" וכמובן "קולגיום מרטין ברקוביץ'". אחרי נפילת המשטר הפשיסטי שולבו הוא ותלמידיו במסגרת החינוך הממלכתי האוניברסיטאי, כשהוא ממלא תפקיד של פרופסור במכון הפוליטכני של בוקרשט. יחד עם אריה א.אריה הוא כתב ספרי לימוד חשובים בתחום הולכת אנרגיה חשמלית ואספקתה.
מ-1948 היה ברקוביץ' למנהל משרד התעשייה והמסחר, בין השנים 1949–1952 היה מנהל המכון ללימודים ותכנונים אנרגטיים, בשנים 1952–1954 היה מנהל כללי טכני במשרד לאנרגיה חשמלית ובשנים 1954–1967 היה מנהל של המנהל לאנרגיה חשמלית במסגרת ועד התכנון הארצי. ברקוביץ' נמנה בין חלוצי תוכניות החשמול של רומניה ולקח חלק בתוכניות לשילוב רשתות החשמל הלאומיות בדרום-מזרח אירופה ועבודות התכנון וההתאמה של הדנובה להכנת ובניית התחנות ההידרואלקטריות בשערי הברזל. לאחר פרישתו אריה א. אריה שהיה תלמידו ירש את תפקידו.
בתו, ג'רלדין כהן, היא פרופסור לשיווק באוניברסיטת ברונל בלונדון.
הערות שוליים

↑  Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – B (ברומנית)
↑  Electroenergetica romanească în perioada 6 septembrie 1940 – 30 decembrie 1947 (ברומנית)
↑  Evrei din România, Breviar biobibliografic, הוצאת הספר, בוקרשט, 2008, עמוד 65. (ברומנית)
↑  Profesor inginer MARTIN BERCOVICI (ברומנית)
↑  כתבה במלאת 40 שנה למותו של מרטין ברקוביץ'Realitatea Evreiască 354-355 31.01.2011 p.8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258415605171  ISNI: 0000 0000 6697 508X  LCCN: n83014916  VIAF: 33365191   WorldCat (עם VIAF): 33365191
אריסילדו סמאצ'י

אריסילדו סמאצ'י (באלבנית: Erisildo Smaçi; נולד ב-15 ביולי 1998 בלז'ה שבאלבניה) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית.
קריירת מועדונים

סמאצ'י גדל במחלקת הנוער של פרטיזן טירנה. בשנת 2017 חתם בלאצ'י מליגת העל האלבנית, במדיה ערך 14 הופעות ליגה. בשנת 2018 הושאל לשנקולי מליגת המשנה האלבנית. בהמשך שיחק בקבוצות אפולוניה פייר ודינמו סיטי במסגרת ליגת העל האלבנית.
ב-15 ביולי 2024 חתם בבני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  רז זהבי, ‏רשמי: אריסילדו סמאצ`י חתם בבני יהודה, באתר ערוץ הספורט, 15 ביולי 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אריסילדו סמאצ'י".
גביע דייוויס 1946

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  2 במאי 1946 – 30 בדצמבר 1946 (243 ימים) 
 מספר תחרות:  35 
 מדינות משתתפות:  20
 עיר מארחת:  מלבורן (משחק על התואר)
 זוכה:  ארצות הברית (13)
 
 → גביע דייוויס 1939 גביע דייוויס 1947 ← 
 
גביע דייוויס 1946 הייתה התחרות ה-35 במניין מאז ייסוד התחרות. זו הייתה התחרות הראשונה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, במהלכה התחרות לא התקיימה. בעקבות פטירת מייסד התחרות דווייט דייוויס בשנת 1945, הוחלט לקרוא את התחרות על שמו.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך במלבורן. לתחרות נרשמו 20 נבחרות בלבד שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה.
המשחק על התואר נערך ב-30-26 בדצמבר 1946 במלבורן, אוסטרליה. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 0:5.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית זה כלל 5 נבחרות כולל הפיליפינים וניו זילנד. לאחר משחק המוקדם בו האמריקאים ניצחו את הפיליפינים החלו משחקי חצי הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |  |  |  |  |
|  |   קנדה (1921-1957) קנדה | 0 |   |  |  |  |
|  |  מקסיקו מקסיקו | 5 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | סאות' אורנג', ניו ג'רזי, ארצות הברית, דשא | סאות' אורנג', ניו ג'רזי, ארצות הברית, דשא |
|  |  |  |   |  |   ארצות הברית ארצות הברית | 5 |
|  |  |  |   |   |   מקסיקו מקסיקו | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |   ארצות הברית ארצות הברית (נ"ט) |  |   |   |  |  |
|  |   ניו זילנד ניו זילנד |  |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 15 קבוצות, כולל מצרים והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 24 -26 במאי | רבע הגמר 24 -26 במאי | רבע הגמר 24 -26 במאי |  |  | חצי הגמר 9-14 ביוני | חצי הגמר 9-14 ביוני | חצי הגמר 9-14 ביוני |  |  | משחק הגמר 17-19 ביולי | משחק הגמר 17-19 ביולי | משחק הגמר 17-19 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  אירלנד אירלנד | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 5 |   |   | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
| בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה |   |   |  |  בלגיה בלגיה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הרפובליקה הסינית (1928–1949) הרפובליקה הסינית | 2 |   |   |   |   |   |   |   | וארברג, שוודיה | וארברג, שוודיה | וארברג, שוודיה | וארברג, שוודיה | וארברג, שוודיה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 3 |  |  |
|   | מונטרה, שווייץ | מונטרה, שווייץ | מונטרה, שווייץ | מונטרה, שווייץ | מונטרה, שווייץ |   |   |   |   |   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 2 |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שווייץ שווייץ | 2 |   |   | פריז, צרפת | פריז, צרפת | פריז, צרפת | פריז, צרפת | פריז, צרפת |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  צרפת צרפת | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה |   |   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק בין מנצחי הבתים

המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בפורסט הילס, ארצות הברית במהלך 15-13 בספטמבר 1946. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 0:5.
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| אוסטרליה   אוסטרליה   0 | אוסטרליה   אוסטרליה   0 | מלבורן, אוסטרליה   30-26 בדצמבר 1946  דשא | מלבורן, אוסטרליה   30-26 בדצמבר 1946  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית   5 | ארצות הברית   ארצות הברית   5 | ארצות הברית   ארצות הברית   5 | ארצות הברית   ארצות הברית   5 | ארצות הברית   ארצות הברית   5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | אוסטרליה | ויקטור מרפי |  | 6 | 1 | 2 | 6 | 3 |
| 1 | ארצות הברית | טד שרודר |  | 3 | 6 | 6 | 0 | 6 |
| 2 | אוסטרליה | דיני פאילס |  | 6 | 2 | 7 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | ג'ק קרמר |  | 8 | 6 | 9 |  |  |
| 3 | אוסטרליה | ג'ון ברומיץ'/אדריאן קוויסט |  | 2 | 5 | 4 |  |  |
| 3 | ארצות הברית | ג'ק קרמר/טד שרודר |  | 6 | 7 | 6 |  |  |
| 4 | אוסטרליה | ג'ון ברומיץ' |  | 6 | 4 | 4 |  |  |
| 4 | ארצות הברית | ג'ק קרמר |  | 8 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | אוסטרליה | דיני פאילס |  | 3 | 4 | 4 |  |  |
| 5 | ארצות הברית | גרדנר מלוי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
גביע דייוויס 1948

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  22 באפריל 1948 – 6 בספטמבר 1948 (138 ימים) 
 מספר תחרות:  37 
 מדינות משתתפות:  29
 עיר מארחת:  פורסט הילס, ארצות הברית (משחק על התואר)
 זוכה:  ארצות הברית (16)
 
 → גביע דייוויס 1947 גביע דייוויס 1949 ← 
 
גביע דייוויס 1948 הייתה התחרות ה-37 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס. לתחרות נרשמו 29 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את צ'כוסלובקיה.
המשחק על התואר נערך ב-6-4 בספטמבר 1948 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 0:5. בכך היא זכתה בתואר בשנה השלישית ברציפות (בסך הכל בפעם ה-15).
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית הזה כלל 4 נבחרות כלל אוסטרליה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | הוואנה, קובה | הוואנה, קובה |  |  |  |  |
|  |  אוסטרליה אוסטרליה | 5 |   |  |  |  |
|  |   קובה קובה | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר |
|  |  |  |   |  |   אוסטרליה אוסטרליה | 4 |
|  |  |  |   |   |   מקסיקו מקסיקו | 1 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |   |   |  |  |
|  |   קנדה (1921-1957) קנדה | 1 |   |   |  |  |
|  |   מקסיקו מקסיקו | 5 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 22 קבוצות, כולל ארגנטינה, ברזיל, הודו, מצרים ופקיסטן. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 10-13 ביוני | רבע הגמר 10-13 ביוני | רבע הגמר 10-13 ביוני |  |  | חצי הגמר 9-11 ביולי | חצי הגמר 9-11 ביולי | חצי הגמר 9-11 ביולי |  |  | משחק הגמר 27-29 ביולי | משחק הגמר 27-29 ביולי | משחק הגמר 27-29 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הולנד הולנד | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 4 |   |   | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה | סטוקהולם, שוודיה |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  בריטניה בריטניה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
| בודפשט, הונגריה | בודפשט, הונגריה | בודפשט, הונגריה | בודפשט, הונגריה |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הונגריה (1946–1949, 1956–1957) הונגריה | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 3 |   |   |   |   |   |   |   | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 1 |  |  |
|   | טורינו, איטליה, חימר | טורינו, איטליה, חימר | טורינו, איטליה, חימר | טורינו, איטליה, חימר | טורינו, איטליה, חימר |   |   |   |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 4 |  |  |
|   |  |  דנמרק דנמרק | 0 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 5 |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק בין מנצחי הבתים

המשחק בין מנצחי הבתים התקיים במונטריאול, קנדה, במהלך 22-19 באוגוסט 1948. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה עם התוצאה 2:3.
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| ארצות הברית   ארצות הברית   5 | ארצות הברית   ארצות הברית   5 | פורסט הילס, ארצות הברית   6-4 בספטמבר 1948  דשא | פורסט הילס, ארצות הברית   6-4 בספטמבר 1948  דשא | אוסטרליה   אוסטרליה   0 | אוסטרליה   אוסטרליה   0 | אוסטרליה   אוסטרליה   0 | אוסטרליה   אוסטרליה   0 | אוסטרליה   אוסטרליה   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | ארצות הברית | פרנק פרקר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 1 | אוסטרליה | ויליאם סידוול |  | 4 | 4 | 4 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | טד שרודר |  | 6 | 4 | 6 | 6 |  |
| 2 | אוסטרליה | אדריאן קוויסט |  | 3 | 6 | 0 | 0 |  |
| 3 | ארצות הברית | גרדנר מלוי/ביל טלברט |  | 8 | 9 | 2 | 7 |  |
| 3 | אוסטרליה | קולין לונג/ויליאם סידוול |  | 6 | 7 | 6 | 5 |  |
| 4 | ארצות הברית | טד שרודר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | אוסטרליה | ויליאם סידוול |  | 2 | 1 | 1 |  |  |
| 5 | ארצות הברית | פרנק פרקר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | אוסטרליה | אדריאן קוויסט |  | 2 | 2 | 3 |  |  |
זיכרון משה

ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם לשטיבלאך שבשכונה, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1905 
 מייסדים:  דוד ילין, יחיאל מיכל פינס 
 על שם:  משה מונטיפיורי 
 קואורדינטות:  31°47′15″N 35°13′00″E﻿ / ﻿31.7874°N 35.2167°E﻿ / 31.7874; 35.2167
  (למפת ירושלים מוגדלת) זיכרון משה(למפת ירושלים רגילה) זיכרון משה(למפת הרי ירושלים רגילה) זיכרון משה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) זיכרון משה
 
זיכרון משה במרחב העירוני, מפה בריטית 1927
זיכרון משה היא שכונה במרכז ירושלים, ישראל. שוכנת בין רחוב הנביאים לכיכר השבת.
היסטוריה

זיכרון משה נוסדה בשנת 1905 על ידי קבוצת משכילים ציוניים ובהם דוד ילין והרב יחיאל מיכל פינס. זו אחת מחמש שכונות שהתרומה להקמתן ניתנה על ידי משה מונטיפיורי, בתנאי שיישאו את שמו.
השכונה נודעה כשכונה מודרנית במושגי התקופה ההיא, כשערכים של נוי ואסתטיקה נמצאו בתקנון השכונה, כגון: הוראות בדבר סלילת כבישים והתקנת מדרכות ("צריכות להיות סלולות היטב, ועשויות במדרון למען לא יעמדו בהן מימי גשמים"), חפירת תעלות למי-שופכין, נטיעת עצים וטיפוחם ואיסור תליית כבסים לייבוש ברשות הרבים.
כמו כן, זיכרון משה היא השכונה הראשונה מחוץ לחומות שבתיה לא היו צמודים זה לזה, ולכל בית היו חצר וגינה משלו. רוב הבתים בשכונה היו בני קומה אחת, והיא נחשבה לאחת השכונות היוקרתיות בתקופתה.
בשנת 1934 הוקם ברחובה הראשי, רחוב ישעיהו, תיאטרון אדיסון ששימש במשך שנים כתיאטרון הראשי של העיר עד להקמת תיאטרון ירושלים שנחנך ב-1971, וכקולנוע שבו הוצגו בין השאר סרטים הודיים וטורקיים. הקולנוע נהרס בשנת 2006, ובמקומו נבנה מתחם מגורים של חסידות סאטמר.
במרכז השכונה נמצא בית הכנסת המרכזי שלה, בית הכנסת זיכרון משה, הפועל במתכונת של שטיבלך ברוב שעות היממה. בית כנסת זה נמנה עם הוותיקים והידועים ביותר מסוגו. בבית הכנסת ישנם גם שיעורי הדף היומי רבים סביב השעון.
מבנים נוספים בעלי עניין בשכונה הם בית הספר למל, המשמש כיום תלמוד תורה חסידי, ובית דוד ואיטה ילין, המשמש כיום כבית אגודת ישראל. עם השנים, לרבים מן הבתים בשכונה נוספו קומות, וקרבת השכונה לכיכר השבת הביאה להתחרדותה.
הרב יצחק צבי ריבלין כיהן כרבה הראשון של השכונה וסביבתה. כן כיהנו כרבני השכונה הרב שמואל רפפורט, הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, הרב מאיר סטלביץ, הרב ישראל יעקב פישר, בנו הרב אהרן פישר, ולאחר פטירתו בשבט תשפ"ה הוכתר בנו הרב יהודה פישר לרב השכונה.
גלריה

אבן מעוטרת במילה "לבנון" בבית ילין
בשולי השכונה נבנו ב-1929 מספר בניינים מודרניסטיים (שתי הקומות העליונות הן הרחבה מאוחרת)
רחוב פרי חדש בשכונת זיכרון משה, 2008
רחוב בירושלים על שם הספר חפץ חיים. בשכונת זכרון משה
בית טיפוסי בשכונת זיכרון משה, 2009
בית הכנסת זיכרון משה שבשכונה
גן הילדים של חסיה סוקניק בשכונת זיכרון משה, הוא גן הילדים העברי המודרני הראשון מחוץ לחומות העיר העתיקה. כיום גן ילדים של חסידות בעלז
בית הספר למל, הממוקם בשכונה
שירכ (אסלאם)

תבליט של שלוש האלות הערביות לפני עליית האסלאם, אל-עוזא, אללאת, ומנאת; חטרא, המאה ה-2 לספירה
שירְכּ (בערבית: شرك, תעתיק מדויק: שִׁרְכּ) הוא מושג בשריעה (ההלכה האסלאמית), אשר משמעותו המילולית הוא "שיתוף", ומשמעותו הדתית היא עבודת אלילים או כפירה בהיותו של האל אחד ויחיד.
העוסקים בשירכ נקראים מֻשְׁרִכּוּן (مشركون). באסלאם, העבודה הזרה נחשבת לחטא חמור ביותר. לפי התאולוגים המוסלמים, אללה יסלח על כל חטא מלבד עבודה זרה. יחד עם זאת, במסורת האסלאמית יש גם שאומרים שאללה יסלח גם על עבודה זרה, במידה והאדם מבקש סליחה באופן כנה לפני שהוא מת. הראיה שהם לוקחים לכך היא שרוב הצחאבה נהגו לעבוד אלילים לפני שהם קיבלו את האסלאם.
סוגים של שירכ

לפי פרשני הקוראן, ישנם מספר סוגים של שירכ. סוג אחד הוא כאשר לוקחים את חכמי הדת, הנזירים, הכמרים, או שאר אנשי הדת כנציגים של האל, בין אם באופן ישיר, ובין אם באופן עקיף על ידי קבלת כל מה שהם אומרים כאמת גם אם זה סותר את הכתוב בקוראן.
סוג אחר של שירכ הוא עבודת דברים חומריים, כמו למשל חטא העגל, אשר מוזכר גם בקוראן.
סוג נוסף הוא עבודה זרה בשיתוף – האמונה באלים נוספים מלבד אללה, או ייחוס תכונות אלוהיות לאחרים מלבד אללה.
עומר בן אל-ח'טאב אף אמר ש"כל הנשבע באחר מלבד באללה, ביצע כפירה או עבודה זרה".
לקריאה נוספת

Patricia Crone, The Qurʾānic Pagans and Related Matters, BRILL, 2016
הערות שוליים

↑  Gimaret, D. (2012), "S̲h̲irk." In P. Bearman (ed.), Encyclopaedia of Islam New Edition Online (EI-2 English). Brill. https://doi.org/10.1163/1573-3912_islam_SIM_6965
↑  TYPES OF SHIRKS
↑  Nurul Hanani, syirik, 2014-05-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2020006516  TDVİA: sirk
נקמתה של נקודת המפנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מלקולם גלדוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2024
 מספר עמודים:  278
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת ידיעות ספרים
 תאריך:  2025
 תרגום:  שאול לוין
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-201-990-5
נקמתה של נקודת המפנה (באנגלית: Revenge of the Tipping Point) הוא ספר מאת מלקולם גלדוול שיצא בשנת 2024, והמהווה גם מעין המשך וגם קונטרה לספרו המפורסם נקודת המפנה שיצא לאור חצי יובל קודם לכן. הספר תורגם לעברית על ידי שאול לוין ויצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2025.
גלדוול פותח את הספר בציטוטים מתוך חקירה שנערכה לשלושה מעורבים בפרשה כלשהי, מבלי שהוא חושף את זהותם ואת אחריותם לאירוע עליו נחקרו. רק בסוף הספר הוא חוזר לאותה חקירה כדי לסגור מעגל ולנתח אותה באמצעות הכלים שפיתח לאורך הספר, ואז מתגלה כי מדובר בבני משפחת סאקלר, מייסדי חברת פרדו, מי שנחשבה לאחת האחראיות למשבר האופיואידים.
לאורך הספר, גלדוול משתמש בסדרה של מחקרים ושל ניתוחי מקרים, החל מההתפשטות המהירה והחריגה של מגפות בקרב צ'יטות ומתופעת התאבדויות בקרב צעירים בעיירה אמריקנית מצליחה, עבור בהונאות ביטוח רפואי במיאמי ובתופעה של העדפת ספורטאים באוניברסיטאות עילית גם אם אינם עומדים בקריטריונים המריטוקרטיים המקובלים, וכלה במעקב אחרי התפרצותה של מגפת הקורונה בבוסטון ובחדירתה של השואה כמושג נפוץ בשנות השבעים בארצות הברית. באמצעות כל האירועים הללו, בוחן גלדוול סדרה של רעיונות שהוא מגבש בנוגע לתהליכי התפרצותם של מגפות או של רעיונות, ולאפשרות להשפיע או לשלוט על התהליך.
הרעיונות המרכזיים בספר

גלדוול מגבש סדרה של כללים, במסגרתה הוא מאבחן שלושה רעיונות מרכזיים:
הרעיון הראשון הוא דמותו של 'מפיץ על', העשויה להתבטא באדם שנוטה להדביק יותר את סביבתו בנגיפים בגלל סיבות ביולוגיות או מבנה הפרשת הרוק שלו, או ברופא שנוטה לרשום למטופליו תרופות מבוססות אופיואידים במינון גבוה וחריג מהקולגות שלו.
הרעיון השני הוא תופעה של יצירת 'סיפור על'. גלדוול מצביע על דוגמה בולטת בדמותה של סדרת טלוויזיה שמיתגה את נושא השואה והחדירה אותה ללכסיקון האמריקני אחרי עשורים של התעלמות, או על סדרה אחרת שהכשירה – לפי הניתוח שלו - את הלגיטימציה הציבורית לנישואין חד מיניים בארצות הברית.
הרעיון השלישי הוא שיעור של 'שליש הקסם', או במדויק יותר - 'רבע הקסם', שמאפיין את נקודת המעבר בה תופעה הופכת לשלטת והיא מאפשרת למהנדסים חברתיים לשנות התנהגות או מצב. גלדוול מביא גם כאן דוגמאות כמו שכונות מעורבות באוכלוסיות שונות, במינון ששימור עליהן מגוונות וימנע תופעה של 'בריחה לבנה', או את אחוז הנשים הנדרש לחברות בדירקטוריון כדי שלדבריהן ולדעתן תהיה השפעה ממשית על ניהול החברה.
מבנה הספר

הספר כולל הקדמה, ולאחריה תשעה פרקים בשלושה חלקים וסיכום.
חלק ראשון: שלוש חידות: מציג שלושה מקרי בוחן שכל אחד מהם כרוך בחידת עומק המבדילה אותו ממקרים אחרים.
חלק שני: המהנדסים החברתיים: בוחן את נושא שליש ורבע הקסם ואת הימצאותם של מהנדסים חברתיים והשפעתם, וכמו גם את תופעת 'מפיץ העל'.
חלק שלישי: סיפור העל: בוחן את יצירתם של סיפורי על ואת השפעתם.
גביע דייוויס 1949

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1949 
 מספר תחרות:  38 
 מדינות משתתפות:  28
 עיר מארחת:  פורסט הילס, ארצות הברית (משחק על התואר)
 זוכה:  ארצות הברית (15)
 
 → גביע דייוויס 1948 גביע דייוויס 1950 ← 
 
גביע דייוויס 1949 הייתה התחרות ה-38 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס. לתחרות נרשמו 28 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את איטליה.
המשחק על התואר נערך ב-26–28 באוגוסט 1949 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 1:4. בכך היא זכתה בתואר בשנה הרביעית ברציפות (בסך הכל בפעם ה-16).
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית הזה כלל 4 נבחרות כלל אוסטרליה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |  |  |  |  |
|  |  אוסטרליה אוסטרליה | 4 |   |  |  |  |
|  |  קנדה (1921-1957) קנדה | 1 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | וילמינגטון, ארצות הברית, דשא | וילמינגטון, ארצות הברית, דשא |
|  |  |  |   |  |   אוסטרליה אוסטרליה | 5 |
|  |  |  |   |   |   מקסיקו מקסיקו | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | הוואנה, קובה, דשא | הוואנה, קובה, דשא |   |   |  |  |
|  |   קובה קובה | 1 |   |   |  |  |
|  |   מקסיקו מקסיקו | 4 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 24 קבוצות, כולל ארגנטינה, דרום אפריקה, מצרים, צ'ילה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.