העימותים בסהרה המערבית (2020–הווה)
רקע

האזור השנוי במחלוקת סהרה המערבית הוא אזור המאוכלס בדלילות המורכב ברובו משטחי מדבר, הממוקם באזור המגרב שבחוף הצפון מערבי של אפריקה. האזור היה מושבה ספרדית עד פברואר 1976, אז הודיעה ממשלת ספרד לאו"ם כי היא נסוגה מהשטח. מאז, האזור הוא חלק מסכסוך טריטוריאלי המתמשך בין מרוקו, הנתמכת על ידי מספר בנות הברית הערביות הבולטות שלה, ביניהם ערב הסעודית וירדן, לרפובליקת סהרה המערבית הדמוקרטית, המוכרת על ידי האו"ם כנציגה הלגיטימית של העם הסהראווי הילידי, ונתמכת על ידי אלג'יריה. פרשנים אחדים חיברו את האינטרסים של מרוקו על האזור עם הרעיון של מרוקו השלמה, המקיפה את סהרה המערבית וחלקים ממאוריטניה, מאלי ואלג'יריה, ולפי הנרטיב, חולקה על ידי המתיישבים הצרפתים והספרדים.
בעוד שחזית פוליסריו ניהלה מלחמת שחרור לאומית בעוצמה נמוכה נגד הרשויות הקולוניאליות הספרדיות מאז מאי 1973, מלחמת סהרה המערבית החלה באוקטובר 1975, שבועות ספורים לפני מותו של הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו, כאשר כוחות מרוקו ומאוריטניה, בסיוע צרפת, פלשו למושבה הספרדית. בעוד שמאוריטניה נסוגה מסהרה המערבית והכירה ברפובליקה הסהראווית בתחילת העימות, בסוף המלחמה השיגה מרוקו שליטה על יותר משני שלישים משטח המדבר העצום בחלקה המערבי, לאורך האוקיינוס האטלנטי. במהלך המלחמה, בין 1980 ל-1987, בנתה מרוקו שישה מחסומי חול ברובם באורך של כ-2,700 קילומטרים ובשנת 1988 הסכימו גם מרוקו וגם חזית פוליסריו לתוכנית הסדר של האו"ם, שאושרה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם. ב-29 באפריל 1991, קרא למשאל עם, שיבקש מהסהראים לבחור בין עצמאות או השתלבות במרוקו, שייערך וינוהל על ידי נציגות האו"ם למשאל העם בסהרה המערבית (MINURSO). לאחר המלחמה, ב־6 בספטמבר 1991, נחתמה הפסקת אש בתיווך האו"ם, המבטיחה משאל עם על הגדרה עצמית לסהרואים. האו"ם מכיר באזור כשטח שאינו שלטון עצמו מאז 1963; היא גם השטח האפריקאי היחיד ברשימה, מה שהופך את סהרה המערבית לשטח האפריקאי האחרון כפוף לדה-קולוניזציה. למרות המאמצים, משאל העם המתוכנן מתעכב שוב ושוב מאז מרוקו סירבה לתנאי משאל העם, וציינה את חוסר שביעות הרצון שלה ממי שהורשה להצביע, בעוד עשרות אלפי מרוקאים היגרו לאזור מאז שנות השבעים.
גרגראט הוא כפר קטן הממוקם בחוף הדרומי של האזור, לאורך הכביש הלאומי 1 במרוקו המוביל למאוריטניה, כ-380 קילומטרים מצפון לנואוקצ'וט, באזור חיץ שסיירה על ידי MINURSO שליח האו"ם לאזור, הורסט קוהלר, התפטר באמצע 2019 מסיבות בריאותיות. חזית פוליסריו רואה את הכביש בלתי חוקי מכיוון שלדבריו הוא נבנה תוך הפרת הפסקת האש. המתיחות שוב העמיקה בין מרוקו לבין חזית פוליסריו באמצע אוקטובר, כאשר חמושים בדלנים סהראים מטינדוף, אלג'יריה (שבה מחנות הפליטים בניהול פוליסריו מאכלסים כ-100,000 פליטים סהראיים) עברו בשטחים שבשליטת חזית הפולסריו כדי לחנות על הכביש ולחסום את מה שהם כינו שוד של משאבים מהסהרה המערבית מהעם הסהרואי, יצירת שיירת רכבים גדולה וחסימת התנועה באזור. מרוקו, המתייחסת לאזור כחיוני לסחר עם אפריקה שמדרום לסהרה, האשימה את חזית פוליסריו בהסתננות לאזור החיץ ו"ביצוע פעולות שוד בגרגראט". הרשויות במרוקו גם ציינו כי חזית פוליסריו הטרידה את כוחות האו"ם במעבר, אם כי האו"ם הכחיש זאת. בתחילת נובמבר, כ-200 נהגי משאיות מרוקאיות פנו לשלטונות מרוקו ומאוריטניה בבקשה לעזרה, ואמרו שהם תקועים בצד המאוריטני של הגבול ליד גרגראט, והוסיפו כי אין להם גישה למי שתייה, מזון, מחסה או תרופות, כאשר חלקן סובלות ממחלות כרוניות. לדברי ג'ון אפריקה, מרוקו פנתה לראשונה לאו"ם בבקשה לפתור את הסכסוך בשלום, ולמרות שמזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרס, אישר את הבקשה הזו, המצב לא נפתר. גוטרס עצמו סיפר גם כי הוא פתח ביוזמות רבות להתחמקות מהסלמה באזור החיץ, אך מאמציו נכשלו. ב-8 בנובמבר הצהירו רשויות חזית פוליסריו כי מרוקו פורסת מספר רב של כוחות משטרה וכוחות ביטחון אחרים ליד גרגראט. ב-12 בנובמבר חיזקו הכוחות המאוריטניים את עמדותיהם לאורך שטחים שבשליטת חזית פוליסריו הגובלת במאוריטניה.