stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האסון בחגיגות ליל כל הקדושים בסיאול
הערות שוליים

↑  At Least 149 Dead, 76 Injured in Stampede in Itaewon, Seoul, world.kbs.co.kr (באנגלית)
↑  김계연, [속보 "사망 149명·중상 19명·경상 57명"], 연합뉴스, ‏2022-10-30 (בקוריאנית)
↑  Itaewon crowd surge: Halloween crush in South Korean capital kills 149, BBC News (באנגלית בריטית)
↑  null (2022-10-29). "South Korea Crowd Surge: Update from Choe Sang-Hun". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-10-30.
↑  Scores Killed in Halloween Stampede in Seoul’s Itaewon Neighborhood, VOA (באנגלית)
↑  Death toll rises above 140 in Seoul after Halloween crowd crush, PBS NewsHour, ‏2022-10-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  "South Korea Halloween crush kills 120, injures 100 - officials". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-10-29. נבדק ב-2022-10-30.
↑  Reuters (2022-10-29). "Biden offers condolences after deadly stampede in South Korea". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-10-30.
↑  PM Modi writes to South Korean Prez, expresses deep anguish over Seoul stampede, Hindustan Times, ‏2022-10-31 (באנגלית)
↑  VietnamPlus, President sends condolences over Seoul stampede | Politics | Vietnam+ (VietnamPlus), VietnamPlus, ‏2022-10-30 (באנגלית)
↑  Itaewon tragedy: Malaysia expresses condolences to South Korea, www.thesundaily.my (ב־)
↑  Reuters (2022-10-30). "Foreign leaders offer condolences over deadly South Korea crush". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-11-17.
↑  Rainews, Redazione di (2022-10-29), Tragedia a Seul, la musica continua a suonare mentre si portano i primi soccorsi (באיטלקית), נבדק ב-2022-11-17
דמרטוס (מלך ספרטה)

דמרטוס (ביוונית: Δημάρατος) היה מלך ספרטה בין השנים 510 לפנה"ס-491 לפנה"ס. הודח בידי קלאומנס הראשון וערק לצד ממלכת פרס האחמנית.
משפחתו

השם "דמרטוס" הוא הלחם של המילים היווניות "תפילה" ו"עם", מה שתואם את עדותו של הרודוטוס על פיה המוני העם בספרטה התפללו זמן רב ללידתו של דמרטוס.
הרודוטוס מוסר שתי גרסאות ללידתו של דמרטוס. על פי הגרסה הראשונה אמו של דמרטוס הייתה ילדה מכוערת מאוד, אולם המיניקת שלה לקחה אותה יום יום אל מקדשה של הלנה, עד שהלנה עצמה הגיעה וברכה אותה שהיא תהיה האישה היפה ביותר בספרטה. כאשר היא גדלה היא אכן הפכה לאשה יפה מאוד, היא נישאה לאציל ספרטני בשם אגיטוס, שהיה ידידו של מלך ספרטה אריסטון. אריסטון שאשתו הראשונה לא ילדה לו ילדים חשק בה, ועשה עסקה עם אגיטוס על פיה כל אחד מהם יוכל לקחת דבר אחד שיבחר מהשני. אריסטון בחר באשתו של אגיטוס שניסה בתחילה להתנגד אולם נכנע והסכים. טרם מלאו עשרה חודשים מחתונתם נולד לפתע בן. אריסטון שחשב שעבר מעט מדי זמן, הצהיר במפורש "הוא לא שלי", אולם בהדרגה נקשר אל הילד ואימץ אותו כבנו. גרסה שנייה טוענת שלמעשה הוא היה בנו של אל ששכב עם אמו.
ביוגרפיה

דמרטוס הפך למלך ספרטה בשנת 510 לפנה"ס לאחר מותו של אריסטון. המלך השני (בספרטה היו תמיד שני מלכים) קלאומנס הראשון, לא היה מרוצה בלשון המעטה מהרפורמות שחולל קלייסתנס באתונה, וכרת ברית עם תבאי וחלקיס במטרה לבצע פלישה כוללת לאתונה. צבא הליגה הפלופונסית יצא מחצי האי הפלופונסי, והתקדם במהירות לכיוון אטיקה, אולם אז התפתח סכסוך בין דמרטוס לקלאומנס, ודמרטוס הכריז שהוא אינו נותן את תמיכתו לפלישה. כשראו זאת בעלי הברית של ספרטה, הן נטשו גם הן את המערכה, ובלית ברירה נאלץ קלאומנס לסגת עם שאר צבאו.
בשנת 492 לפנה"ס יצא כוח משימה של הממלכה האחמנית, תחת פיקודו של המצביא הפרסי דאטיס במטרה להעניש את אתונה על שסייעה למרד האיוני. לפני הפלישה שלחו הפרסים שליחים בערי יוון שדרשו "אדמה ומים" כסמל לכניעה. ערים רבות מסרו אדמה ומים וביניהם אגינה אויבתה המושבעת של אתונה.
האתונאים חששו שאנשי אגינה יסייעו לפרסים נגדם, ועל כן ביקשו עזרה מספרטה. קלאומנס דרש מאגינה שתמסור בני ערובה לאתונה, אולם אגינה טענה שאינה יכולה להתייחס לדרישה בכבוד הראוי לה כל עוד היא מגיעה מצד אחד ממלכי ספרטה ולא מצד שניהם. ומכיוון שכאמור לעיל קלאומנס היה מסוכסך קשות עם דמרטוס, לא היה סיכוי לפעולה משותפת. על כן החליט קלאומנס להדיח את דמרטוס. הוא הכריז שזה האחרון אינו זכאי למלוך כיוון שאמו נישאה לאריסטון כאשר כבר הייתה הרה מבעלה הקודם. הוחלט להביא את העניין בפני האורקל מדלפי, קלאומנס השפיע על הפיתיה באמצעות ידיד שהיה מבכירי האזרחים בדלפי, והאורקל קבע שאכן דמרטוס אינו המלך החוקי. הוא סולק ולאוכיטידס השני עלה לשלטון תחתיו. שני המלכים פנו אל אגינה בשנית כעת לא יכלו אנשי אגינה להתחמק והביאו בני ערובה.
דמרטוס נמלט לפרס, מלך פרס דריווש הראשון העניק לו מקלט בחצרו ואף נתן לו למשול על העיר פרגמון. הוא התלווה לבנו של דריווש חשיארש הראשון (קסרקסס) במהלך פלישתו ליוון. ככל הנראה חשיארש קיווה להכתיר את דמרטוס כמלך ספרטה מטעמו. על פי הרודוטוס לפני קרב תרמופילאי, הבחין המלך שהספרטנים מתקשטים ומתייפים לפני הקרב. הוא שאל את דמרטוס לפשר הדבר, ודמרטוס הסביר: "האנשים הללו באו להילחם איתנו במעבר, ולזאת הם מתכוננים. כי חוק להם הקובע ככה: כשהם יעמדו לחרף נפשם, אז עליהם לקשט את ראשם". מכאן ואילך לא ידוע עליהם דבר.
דמרטוס בתרבות

בספרו של קרולין דל סנידקר "הספרטאי", אריסטודמוס מספרטה נופל בשבי הפרסי ונפגש עם דמרטוס שמייעץ לו כיצד להימלט. בסרט "300 הספרטנים", הוא מגולם בידי איוואן טריאזאולט (Ivan Triesault).
הערות שוליים

↑  כתבי הירודוטוס, מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-1945. עמ' 78, הערה 1. לקריאה מקוונת באתר דעת
↑  הרודוטוס, ספר שישי, 60-63. בפיסקה 69 מסופר שאימו הבהירה לבנה שהצהרת אריסטון נובעת מחוסר ידע בנושא, וישנם נשים שמקדימות ללדת לפני אף לפי סיום החודש העשירי, מתוך האמונה הרווחת אז, שנשים יכולות ללדת גם בחודש השביעי והתשיעי, אבל לא בשמיני.
↑  הרודוטוס, ספר שישי, 68-69.
↑  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית. ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשמ"ד-1984. עמ' 201.
↑  עמית, עמ' 250.
↑  עמית, עמ' 262.
↑  הרודוטוס, ספר שביעי, 209.
הדוכסות הגדולה של אולדנבורג

הדוכסות הגדולה של אולדנבורג (מגרמנית: Großherzogtum Oldenburg) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הדוכסות הייתה העיר אולדנבורג.
היסטוריה

במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, והצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. בשנת 1829 מת פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ובנו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה מעט תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובשנת 1849 חוקק אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג חוקה מאוד ליברלית. בשנת 1852 הוכנסו כמה שינויים לחוקה, ובכל זאת היא נשארה אחת המתקדמות ביותר מבין מדינות הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1855 נעשו שינויים חשובים במערכת המנהלית, ובשנת 1868 נוספו שינויים.
בשנת 1863 פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, שעלה לשלטון לאחר מות אביו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג בשנת 1853, הביע רצונו לקבל את דוכסות שלזוויג ודוכסות הולשטיין, אך לבסוף ויתר על תביעתו. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן

כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, ואז מוזגה במדינת סקסוניה התחתית.
שליטי אולדנבורג

פטר הראשון (1823–1829)
אוגוסט (1829–1853)
פטר השני (1853–1900)
פרידריך אוגוסט השני (1900–1918)
הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  דוכסות
 שפה נפוצה:  גרמנית   לימבורגית
 עיר בירה:  דיסלדורף
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  איחוד הדוכסויות קלווה וייליך-ברג
 תאריך:  1521
 פירוק:  שלום קסנטן
 תאריך:  1614
 ישות קודמת:   דוכסות ברג    דוכסות קלווה    דוכסות  ייליך    רוזנות מארק    רוזנות ראבנסברג
 ישות יורשת:   נסיכות הבוחר מברנדנבורג    רוזנות פפאלץ-נויבורג
 שונות
 
 
הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג, (בגרמנית: Vereinigte Herzogtümer Jülich-Kleve-Berg), היה איחוד דוכסויות בחבל הריין כאוניה פרסונלית, ואשר פורק לאחר מלחמת הירושה של ייליך. לאחר קונגרס וינה הוקמה פרובינציית ייליך-קלווה-ברג בשטחים הללו, ובשנת 1822 צורפה הפרובינציה לשטחי פרובינציית ריינלנד.
היסטוריה

בשנת 1423 איחד אדולף, דוכס ייליך-ברג את דוכסות ייליך עם דוכסות ברג, והקים את דוכסות ייליך-ברג. בשנת 1511 מת וילהלם הרביעי, דוכס ייליך-ברג ללא בנים, ובתו מריה מייליך-ברג אשר הייתה נשואה ליוהאן השלישי, דוכס קלווה ירשה את נחלותיו. בשנת 1521 איחד יוהאן השלישי את הדוכסויות תחת שלטונו, והקים את הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג. שטח הדוכסויות המאוחדות כלל את כל שטחי נורדריין-וסטפאליה המודרנית, מלבד השטחים אשר השתייכו לנסיכות הבוחר מקלן ולבישופות מינסטר.
בשנת 1539 מת יוהאן השלישי, ובנו וילהלם, דוכס ייליך-קלווה-ברג ירש את נחלותיו, ובימיו שגשגה הדוכסות. בשנת 1592 מת וילהלם, ובנו יוהאן וילהלם, דוכס ייליך קלווה-ברג ירש את נחלותיו.
בשנת 1609 מת יוהאן וילהלם ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על ירושת נחלותיו. בנוסף התערבו בסכסוך גם ממלכת צרפת, ממלכת הבסבורג, נסיכות הבוחר מסקסוניה והרפובליקה ההולנדית, במה שהיווה הקדמה למלחמת שלושים השנים אשר פרצה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1614 נחתמה אמנת קסנטן, ולפיה בנו של פיליפ לודוויג וולפגנג וילהלם קיבל את דוכסויות ייליך וברג, בעוד יריבו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג.
לאחר מכן

בשנת 1680 ירש נכדו של פיליפ לודוויג - פיליפ וילהלם את נסיכות הבוחר מפפאלץ, ואילו בשנת 1701 הוקמה ממלכת פרוסיה על ידי בית הוהנצולרן שליטי ברנדנבורג. בשנת 1815 קיבלה פרוסיה בקונגרס וינה את שטחי הדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג לשעבר כפיצוי על השטחים שנלקחו ממנה בפולין, והם נכללו בפרובינציית ייליך-קלווה-ברג, אשר צורפה בשנת 1822 לשטחי פרובינציית ריינלנד.
דוכסי ייליך-קלווה-ברג

יוהאן השלישי, דוכס קלווה (1521–1539)
וילהלם, דוכס ייליך-קלווה-ברג (1539–1592)
יוהאן וילהלם, דוכס ייליך קלווה-ברג (1592–1609)
האסו פון מנטויפל

| --- | --- |

האסו פון מנטויפל, מאי 1944
 לידה:  14 בינואר 1897 פוטסדם, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  24 בספטמבר 1978 (בגיל 81) רייט, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  הפרש הזקן
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1916–1945 (כ־29 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית פון מנטויפל   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7   מפקד דיוויזיית גרוסדויטשלנד   מפקד ארמיית הפאנצר החמישית   מפקד ארמיית הפאנצר השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  המערכה בתוניסיה  הקרב על הבליטה  הקרב על ברלין
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 תפקידים אזרחיים
 ציר בבונדסטאג
 
האסו אקארד, הברון פון מנטויפל (גרמנית: Hasso Eccard Freiherr von Manteuffel; ‏14 בינואר 1897 – 24 בספטמבר 1978), היה מהבולטים במפקדי השריון בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה, אחד מעשרים-ושבעה מפקדים שקיבלו את העיטור הצבאי הגבוה – צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון מנטויפל נולד ב-14 בינואר 1897 בפוטסדם למשפחת אצולה פרוסית (סבו הוא אדווין פון מנטויפל, גנרל-פלדמרשל גרמני). בשנת 1908 נתקבל לבית ספר צבאי ובשנת 1916 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסרים ה-3 (פון צייטן). ב-12 באוקטובר 1916 נפצע פון מנטויפל בחזית המערבית, ולאחר החלמה חזר ב-1917 כקצין במטה הכללי. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון מנטויפל לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1930 מונה למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-3 (הפרוסי), ובתחילת 1931 קיבל את אות הרכיבה בזהב. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה לקצין ברגימנט הפרשים ה-17. בסתיו 1934 הועברה יחידתו לפלגה 2 ברגימנט הפרשים ה-16, וב-15 באוקטובר 1935 הועבר פון מנטויפל לגדוד הרובאים הממונע 2. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת מיור, ובשנת 1938 מונה ליועץ למינוע הצבא ב־OKH. בשנת 1939 הוא התמנה למדריך ראשי בבית הספר לשריון בקרמפניץ, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

פון מנטויפל שוחרר מהשבי בספטמבר 1947. לאחר שחרורו הוא נכנס לפעילות פוליטית כנציג המפלגה הדמוקרטית החופשית של גרמניה בבונדסטג בשנים 1953–1957. ב-24 בספטמבר 1978 מת פון מנטויפל במהלך חופשה באוסטריה, והוא בן 81 שנים.
לקריאה נוספת

קורנליוס ראין: הקרב האחרון, הוצאת א. לוין -אפשטיין
דמרקוס ביסלי

דמרקוס לאמון ביסלי (באנגלית: DaMarcus Lamont Beasley; נולד ב-24 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
קריירת מועדונים

ביסלי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של תיכון סאות' סייד בו למד, ממנה עבר אקדמיית IMG שנמצאת ברדנטון, פלורידה.
ב-16 במרץ 1999 ביסלי חתם בלוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS. בפברואר 2000 עבר לשיקגו פייר, כחלק מעסקה לפיה הגלאקסי יבחרו ראשונים בדראפט ה-MLS במקום שיקגו. במדי שיקגו הוא רשם 98 הופעות, 20 בישולים ו-14 שערים. בשנת 2004 היה קרוב לחתימה בסאות'המפטון אך בסופו של דבר נשאר בשיקגו.
בקיץ 2004 ביסלי חתם בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית כמחליפו של אריין רובן שעזב לצ'לסי. ב-28 במאי 2005 ביסלי הבקיע את שער השוויון בדקה ה-89 בחצי גמר הגביע ההולנדי נגד פיינורד, שהוביל את המשחק לפנדלים בו ניצחה פ.ס.וו. בעונה זו, ביסלי הפך לאמריקאי הראשון שמגיע למעמד חצי הגמר ליגת האלופות, כאשר איינדהובן שיחקה מול מילאן. ב-16 בינואר 2006 ביסלי נתפס נוהג בשכרות ונכנס ב-1,500 אירו ורישיון הנהיגה שלו נשלל לשלושה חודשים.
ב-31 באוגוסט 2006 ביסלי חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-17 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לבלקברן רוברס. ב-30 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד וסטהאם יונייטד.
ביוני 2007 ביסלי חתם בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית תמורת 700 אלף פאונד. ב-4 באוגוסט 2007, ביסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בריינג'רס, בניצחון 0-3 נגד אינברנס קלדוניאן ת'יסטל. 3 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות נגד זטה. ב-27 בנובמבר 2007 נפצע בהיתקלות עם רפאל שפר, שוערה של שטוטגרט במשחק במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות וחזר לשחק רק בסיום העונה.
ב-30 באוגוסט 2010 ביסלי חתם בהנובר 96 מהבונדסליגה. ב-18 בספטמבר 2010, ביסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לוולפסבורג.
ב-22 ביוני 2011, ביסלי חתם בפואבלה מליגת העל המקסיקנית.
ב-23 ביולי 2014, ביסלי חזר ל-MLS כאשר חתם ביוסטון דינמו. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד די.סי. יונייטד. ב-8 באוגוסט 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד סן חוזה ארת'קווייקס. בעונת 2017 נכנס לנבחרת האולסטאר של ה-MLS, ואף נבחר לשחקן הספורטיבי של העונה. ב-20 במאי 2019 הודיע כי יפרוש בסיום העונה. ב-6 באוקטובר של אותה שנה רשם את משחקו האחרון בקריירה בניצחון 2-3 נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, ביסלי שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית. ב-27 בינואר 2001 ביסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-2 נגד סין. ב-18 בינואר 2002 ביסלי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד קוריאה הדרומית.
ביסלי השתתף עם הנבחרת שש פעמים בגביע הזהב של CONCACAF, 4 גביעי עולם ופעמיים בגביע הקופנדרציות.
ב-15 בדצמבר 2014 ביסלי הודיע על פרישה מהנבחרת. אולם, נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2015.
תארים

גביע ארצות הברית הפתוח: 2000, 2003
מגן האוהדים: 2003
ליגת העל ההולנדית: 2004/2005, 2005/2006
הגביע ההולנדי: 2004/2005
ליגת העל הסקוטית: 2008/2009, 2009/2010
הגביע הסקוטי: 2007/2008, 2008/2009
גביע הליגה הסקוטי: 2007/2008, 2009/2010
גביע ארצות הברית הפתוח: 2018
גביע הזהב של CONCACAF: 2002, 2005, 2007, 2013, 2017
נעל הזהב של גביע הזהב: 2005
נבחרת הטורניר של גביע הזהב 2005
כדור הכסף של גביע העולם בכדורגל עד גיל 17: 1999
נבחרת ה-All Star של ה-MLS: 2001, 2002, 2003, 2015, 2017
הרכב העונה ב-MLS: 2003
הכדורגלן ההגנתי של השנה ביוסטון דינמו: 2015, 2018
פרס משחק הוגן של ה-MLS: 2017
כדורגלן השנה של השחקנים ביוסטון דינמו: 2019
הדיפת כדור ברזל

ההודף המזרח גרמני אודו באייר (1984)
הדיפת כדור ברזל הוא ספורט אולימפי, אחד ממקצועות הזריקה שבמסגרת ענף האתלטיקה. במסגרת ספורט זה אדם הודף כדור ברזל במשקל כבד (7.26 קילוגרם לגברים ו-4 קילוגרם לנשים) למרחק הרב ביותר. ספורט זה נחשב כחלק ממשפחת ענפי הכוח המתפרץ.
כללים וחוקים

ההדיפה מתבצעת מתוך מעגל (בדרך כלל עשוי בטון) בקוטר 2.135 מטר. למעגל יש חלק קדמי, הפונה אל משטח דשא וחלק אחורי. בקדמת החלק הקדמי מותקנת מחיצה בגובה של כ-10 ס"מ הנקראת "מחסום כף-רגל" או "מפתן". משני צידי המחיצה יוצאות "קרניים" על הדשא ויוצרות מקטע משולש (גזרה או "סקטור").
ההודף יכול להיכנס למעגל מכל צד, עליו להצמיד את כדור הברזל לצווארו, צמוד לסנטר, בשקע עצם הבריח ולהדוף אותו אל מחוץ למעגל, הרחק ככל האפשר בתוך תחום ה"סקטור" המצויר על הדשא, בתוך 60 שניות מן הרגע שבו קראו בשמו. על מנת שההדיפה לא תיפסל, על הכדור להיות לפחות בגובה הכתפיים של ההודף לאורך כל שלבי ההדיפה. אסור ששום חלק מחלקי גופו של ההודף, כולל חלקי בגד או נעל, ייגעו במחיצת כף הרגל או מחוץ למעגל ההדיפה עד פגיעת הכדור בקרקע. חלקי גופו של ההודף יכולים לעבור את מעגל ההדיפה ומחיצת כף הרגל, כל עוד הם באוויר, ולא נוגעים במעגל. לאחר ההדיפה מותר לו לצאת ממעגל ההדיפה מצידו האחורי.
המרחק שאליו נהדף הכדור נמדד כמרחק בין נקודת המגע הראשונה של הכדור בקרקע והנקודה שבה נחתך היקף המעגל עם הקו בין מרכז המעגל לנקודת מגע זו.
אם כדור הברזל נוחת על או מחוץ לגבולות הגזרה, ההדיפה נפסלת.
תחרויות הדיפת כדור ברזל

תחרויות של הטלת אבנים או עצמים כבדים אחרים ידועות מזמנים קדומים. הומרוס סיפר על תחרויות כאלה באיליאדה. המשקל הנוכחי של הכדור בתחרויות גברים נקבע ב-1860, וב-1906 נקבעו צורותיו ומידותיו של השטח שממנו הודפים. תחרויות הדיפת כדור ברזל מתקיימות באליפות העולם באתלטיקה, באולימפיאדות (ענף ספורט בסיסי באולימפיאדה מאז חידושה לגברים ומאז אולימפיאדת לונדון (1948) לנשים) ועוד. כן מתקיימות תחרויות בבתי ספר ובמכללות, במשקלי כדור מופחתים לפי גיל המשתתפים.
בדרך כלל ישנם שלושה "סיבובי" הדיפה לכל הודף משתתף. כל הדיפה נספרת למניין שלוש ההדיפות, אם נפסל ההודף בשל אי-עמידה בכללים הוא אינו מורשה לחזור על ההדיפה. ההדיפה למרחק הרב ביותר נרשמת והזוכה הוא זה אשר נרשמה לו זריקה למרחק הרב ביותר.
שיא עולם > נשים > אצטדיון

נטליה ליסובסקאיה (ברית המועצות): 22.63 מטר, הושג במוסקבה ב-7 ביוני 1987
שיא עולם > נשים > אולם

הלנה פיבינג'רובה (צ'כוסלובקיה): 22.50 מטר, הושג ביבלונץ ב-19 בפברואר 1977
שיא עולם > גברים > אצטדיון

ראיין קראוזר (ארצות הברית): 23.56 מטר, הושג בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 במאי 2023
שיא עולם > גברים > אולם

ראיין קראוזר (ארצות הברית): 23.38 מטר, הושג בפוקטלו, איידהו, ב-18 בפברואר 2023
עשרת ההודפים הטובים ביותר בכל הזמנים

| דירוג | תוצאה | אתלט | לאום | תאריך | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 23.56 | ראיין קראוזר | ארצות הברית ארצות הברית | 27 במאי 2023 | לוס אנג'לס |
| 2 | 23.23 | ג'ו קובץ' | ארצות הברית ארצות הברית | 7 בדצמבר 2022 | ציריך |
| 3 | 23.12 | רנדי בארנס | ארצות הברית ארצות הברית | 20 במאי 1990 | ווסטווד |
| 4 | 23.06 | אולף טימרמן | מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 22 במאי 1988 | חאניה |
| 5 | 22.91 | אלסנדרו אנדריי | איטליה איטליה | 12 באוגוסט 1987 | ויארג'יו |
| 6 | 22.90 | תומאס וולש | ניו זילנד ניו זילנד | 5 באוקטובר 2019 | דוחה |
| 7 | 22.86 | בריאן אולדפילד | ארצות הברית ארצות הברית | 10 במאי 1975 | אל פאסו |
| 8 | 22.75 | ורנר גינתר | שווייץ שווייץ | 23 באוגוסט 1988 | ברן |
| 9 | 22.67 | קווין טות' | ארצות הברית ארצות הברית | 19 באפריל 2003 | קנזס |
| 10 | 22.64 | אודו באייר | מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 20 באוגוסט 1986 | ברלין |
האלופות והאלופים העולמיים בהדיפת כדור ברזל

מעגל ההדיפה
הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב

הדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב (בגרמנית: Herzog Carl Ludwig Friedrich zu Mecklenburg, Prinz von Mirow; 23 בפברואר 1708 – 5 ביוני 1752) היה אביהם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ושארלוט ממקלנבורג-שטרליץ מלכת בריטניה.
ביוגרפיה

קרל לודוויג פרידריך נולד ב-23 בפברואר 1708 במירוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, לאדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, וכריסטינה אמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתו של כריסטיאן וילהלם הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן. כשהיה בן 3 חודשים מת אביו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואחיו למחצה אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו, בעוד קרל ירש את אזור העיר מירוב.
בשנת 1726 יצא קרל שניגן בחליל צד לטיול באירופה, על מנת להשתלם במוזיקה. לאחר שביקר בז'נבה, איטליה וצרפת, פנה קרל לווינה, שם שירת בחצר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והגיע לדרגת אוברסט לוטננט.
לאחר מכן חזר קרל למירוב, והשקיע את זמנו בניהול נחלותיו ובחינוך ילדיו.
ב-5 ביוני 1752 מת קרל, וכעבור חצי שנה מת אחיו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ללא ילדים, ומשום כך עלה לשלטון בנו של קרל אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו

בשנת 1735 התחתן קרל לודוויג פרידריך עם אליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתו של ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן. לבני הזוג היו 10 ילדים:
כריסטינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1735–1794)
קרולינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1736)
אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1738–1794)
אליזבת כריסטינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1739–1741)
סופיה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1740–1742)
קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (1741–1816)
ארנסט גוטלוב, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1742–1814)
סופיה שארלוטה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1744–1818), התחתנה עם ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת
גוטלף, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1745)
גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1748–1785)
הגזמה

הגזמה (הִיפֶּרְבּוֹלָה) היא אמצעי פיגורטיבי (ציור לשוני) ואמצעי רטורי שמהותו תיאור מוגזם ומופרז, מעבר לאמת הגלויה. תיאור זה נועד להעצים את האובייקט המתואר, ובכך ליצור רושם, תדהמה ופליאה בקרב המאזינים או הקוראים.
הגזמה אינה קריקטורה: מטרתה אינה ליצור רושם מגוחך או משעשע, אלא להדגיש את האובייקט או את עמדתו של הדובר. לצורך זה היא משמשת גם במסגרת הרטוריקה (אמנות הנאום) ובשפת הדיבור, במשפטים כגון "אבל אמרתי לך כבר מיליון פעם..." או "עמנו, הקיים לנצח נצחים..."
ניתן לממש את ההגזמה באמצעות מטונימיה, על ידי החלפת מושג מדויק במושג קרוב אליו אך גדול ממנו, כמו בדוגמת "אמרתי לך מיליון פעם" לעיל או בשורה "אותו רגע וברחובות עמדה מלכת כל האנושות" (אמיר גלבע). לחלופין, ניתן לממש אמצעי זה גם באמצעות מטפורה או דימוי, על ידי השוואה המאדירה את האובייקט ("מנשרים קלו, מאריות גברו").
דוגמאות מהספרות

בפיוט "נשמת כל חי", הנאמר בפסוקי דזמרא של שבת, נאמר ”אִלּוּ פִינוּ מָלֵא שִׁירָה כַּיָּם, וּלְשׁוֹנֵנוּ רִנָּה כַּהֲמוֹן גַּלָּיו, וְשִׂפְתוֹתֵינוּ שֶׁבַח כְּמֶרְחֲבֵי רָקִיעַ, וְעֵינֵינוּ מְאִירוֹת כַּשֶׁמֶשׁ וְכַיָּרֵחַ, וְיָדֵינוּ פְרוּשׂוֹת כְּנִשְׂרֵי שָׁמַיִם, וְרַגְלֵינוּ קַלּוֹת כָּאַיָּלוֹת – אֵין אֲנַחְנוּ מַסְפִּיקִים לְהוֹדוֹת לְךָ, ה' אֱלֹהֵינוּ וֵאלֹהֵי אֲבוֹתֵינוּ, וּלְבָרֵךְ, אֶת שִׁמְךָ עַל אַחַת, מֵאֶלֶף, אַלְפֵי אֲלָפִים וְרִבֵּי רְבָבוֹת פְּעָמִים, הַטּוֹבוֹת שֶׁעָשִׂיתָ עִם אֲבוֹתֵינוּ וְעִמָּנוּ”.
אמצעי זה נפוץ גם בשירה המודרנית:
"מכפר השיחים הירוקים בירוק אחר, מקן הציפורים המחליבות חלב מתוק מכל מתוק" (דברי רקע ראשוניים / ארז ביטון): כאן ישנה הפרזה בתיאור הצבע הירוק ומתיקותו של החלב.
"הערפל בינינו כחומה" (נפרדנו כך / לאה גולדברג): הפרזה בתיאור מוצקותו של הערפל באמצעות דימוי המשווה אותו לחומה, וזאת בניגוד לדימוי הריאליסטי בהמשך השיר: "הערפל תלוי כהינומה".
בסיפורו של ש"י עגנון, "הנדח", מתואר "זנביל בעל בשר שהיה מאריך בסעודת מלווה מלכה ממוצאי שבת עד ערב שבת".
ראו גם

גוזמה
דרך ההולכים

דרך ההולכים היא טיילת שהוקמה בשכונת פסגת זאב שבירושלים על תוואי הנסיגה ההיסטורי של היישוב העברי מצפון לירושלים בתש"ח (1948). טיילת 'דֶּרֶך הָהוֹלְכִים' מבקשת להנציח ולהזכיר את המסע הלילי לעבר הר הצופים. הטיילת מקשרת את צומת הרחובות עמיחי פיגלין עם רחוב מוסא פלד, וממשיכה לעבר מפגש הרחובות משה לוי ושמחה הולצברג, אורכה כ-500 מ' והיא מספרת סיפור היסטורי שהתרחש בשטח בפסגת זאב בימי הקמת המדינה.
רקע

במלחמת העצמאות היו מצפון לירושלים שני יישובים, המושב עטרות (10 ק"מ מצפון לעיר) ובו כ-45 משפחות שהתפרנסו מחקלאות והשתייך לארגון "תנועת המושבים". בסמוך לו היה הכפר העברי נווה יעקב (5 ק"מ מהעיר) ובו כ-40 משפחות שאף הם התפרנסו מחקלאות והשתייכו למזרחי הצעיר. עטרות הייתה קיימת 28 שנים ונווה יעקב 25.
ביום חמישי ד' באייר תש"ח (13 במאי 1948) לאחר נפילת גוש עציון, קיבלה ההנהגה החלטה לפנות מספר יישובים מבודדים מחשש לנפילתם בידי האויב. ביניהם היה גם המושב עטרות.