יהדות מינסק
בתחילת המאה העשרים

בתחילת המאה העשרים צמחו תנועות ההשכלה היהודיות בעיר. חוג של משכילים פתח בתי-ספר במינסק עוד בשנות ה-40 של המאה ה-19, ומאמצע שנות ה-70 צמחה שם תנועת פועלים יהודית, שגילתה פעילות רבה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. בשנים 1881–1882 היו 140 יהודים מתוך 552 סטודנטים גברים בגימנסיה הקלאסית של מינסק. מתוך 59 תלמידות הגימנסיה הנשית היו 22 סטודנטיות יהודיות.
בשנים 1893–1894 התארגנה "האופוזיציה הלאומית" בהנהגת אברהם ליסין. הסוציאליסטים שיגרו צירים לוועידת-היסוד של ה"בונד" ב-1897, ובמינסק ישב הוועד המרכזי של התנועה עד שפוזר בידי המשטרה בשנת 1898.
על השפעת תנועת ההשכלה במינסק ניתן ללמוד מזכרונותיו של הסופר והמשורר אברהם ליסין, עורך הירחון "די צוקונפט" ("העתיד"). הוא תיאר משפחה בעיר הולדתו מינסק בה הסב, רבי אברהם ליפשיץ, היה יהודי תלמודי תמים, למדן וצדיק. בנו היה משכיל עברי, סוחר עצים, ובעל קורא ב"קלויז של בליומקה". הנכדה אסתר פרומקין כבר הייתה קומוניסטית ממפלגת הבונד, רודפת דת ומחברת קונטרס בשם "אלוי ראוונוו – הלאה הרבנים".
חוגים מקומיים של "חובבי ציון" קמו לראשונה בשנות ה-80 של המאה ה-19, וב־1902 נערכה במינסק, ברישיון ממשלתי, הוועידה השנייה של ציוני רוסיה. בבחירות למועצת הקהילה בשנת 1918 קיבלו הציונים ו"פועלי-ציון" 33 מושבים, רשימת החרדים 25, ה"בונד" 17, בלתי-תלויים - שישה מושבים, פולקיסטים - שניים והרשימה הסוציאליסטית המאוחדת זכתה גם היא בשני מושבים.
במלחמת העולם הראשונה הוצפה מינסק באלפי פליטים יהודים, שגורשו בשנת 1915 מקו החזית. המלחמה הפכה את מינסק לעיר מקלט לאלפי יהודים שגורשו עקב המלחמה, בהם תלמידי ישיבת וולוז'ין, והקהילה היהודית בעיר גדלה ושגשגה הן דמוגרפית והן תרבותית. 83 בתי כנסת פעלו במינסק בתקופה ההיא. האוכלוסייה היהודית גדלה בעקבות הפליטים מ-45,000 יהודים בשנת 1914 ל-67,000 יהודים בשנת 1917.
בשנת 1917 חויבו יהודי העיר לשלם מס גולגולת של 2,000 זהובים פולניים בשנה, ובנוסף 602 זהובים כמס מיוחד.
במרץ 1917 פרצה המהפכה הבולשביקית הרוסית ששמה קץ למשטר הצארי. יהודי רוסיה ראו במהפכה את הקץ לפוגרומים והרדיפות האנטישמיות. ב-22 במרץ 1917 בוטלו כל ההגבלות על היהודים.
בסוף אפריל 1917 יצא לראשונה במינסק שבועון ציוני בשם "דער יידישע ווארט", ובסוף אותה שנה הופיע עיתון נוסף: "דער יחד".
ביוני 1917 החל להופיע במינסק "דער וועקער", עיתון יומי יהודי גדול, שהוצא לאור על ידי מפלגת הבונד. מפלגת הבונד פרחה מאוד במינסק היהודית והתרכזו בה מנהיגי המפלגה: אסתר פרומקין, יענקל לוין, ירחמיאל ויינשטיין ואחרים. חגיגות 20 שנה להקמת המפלגה נחגגו בסתיו 1917 במינסק ב"הפגנות גדולות ברחובות, עצרות המונים בתיאטרון העירוני, הצגות, גליונות מיוחדים, ברכות ממוסדות השלטון... הכל היה חגיגי בעיר ושררה התרוממות נפש אמיתית".
בבחירות שהתקיימו בשנת 1918 למועצת קהילת מינסק נבחרו: 23 לאגודת ישראל. 21 ציונים. 10 פועלי ציון. 14 לשאר הקבוצות הציוניות. 17 לבונד.
שלטון הבולשביקים בעיר נמשך זמן קצר. באמצע פברואר 1918 הגרמנים התקרבו לעיר. ניסיונות של מספר ממנהיגי היהודים לארגן התנגדות יהודית מצוידת בנשק לא צלחו, לאור התנגדות הבולשביקים, שלאחר מכן נמלטו ממינסק.
מינסק נכבשה על ידי הגרמנים ב-22 בפברואר 1918, בתחילה הם עשו סדר בעיר אך בהמשך הוגבלו חירויות התושבים והחל נוהג של חטיפת אנשים ברחוב ושילוחם לעבודה. העיתונים נסגרו ונאסר על כינוסים ללא רישיון. בעקבות מהפכה בגרמניה, ב-10 בדצמבר 1918 נטשו הגרמנים את מינסק, כתשעה וחצי חודשים לאחר שכבשוה.
ב-10 בדצמבר 1918 נכנס הצבא האדום למינסק. השלטון בעיר עבר ל"ועד המהפכני המינסקאי" שעל שורותיו נמנו יהודים רבים. במינסק הוצבו יחידות של הצבא האדום שהורכבו כמעט כליל מיהודים, יחידות אלו הקימו את "גדוד המשמר המינסקאי הראשון".
ב-8 באוגוסט 1919 כבשו הפולנים את מינסק. כבר ביום הראשון לכיבוש בזזו הפולנים חנויות של יהודים, גידפו אותם, משכו את זקנם והעבידו אותם בעבודות קשות ומבזות. זמן הכיבוש הפולני היה קשה ליהודים, והורגש מחסור בחומרי גלם ובעבודה.
באותו יום התרחש פוגרום ונהרגו בו מעל 30 יהודים. פוגרום נוסף התרחש במהלך נסיגת הכוחות הפולניים בתאריכים 9–11 ביוני 1920. כשני שלישים מהחנויות, בעיקר יהודיות, נהרסו, ובתים רבים הוצתו. התבצעו מעשי אונס ורציחות ולא ידוע מה מספר ההרוגים.
בשנת 1918 התקיימו בחירות דמוקרטיות לוועד הקהילה, מתוך 85 צירים, נבחרו 25 חרדים, 23 ציונים ו-17 ממפלגת הבונד.
בינואר 1920 התקיימו בחירות למועצת הקהילה היהודית של מינסק. נבחרו: 19 ציונים, 6 פועלי ציון רדיקליים, 4 צעירי ציון, 13 אגודת ישראל,. 3 המזרחי, 13 בעלי מלאכות, ו-13 אחרים.
ב-7 ביולי 1920 שרפו הפולנים את "הכיכר הטרואיצקאית", בשרפה הושמדו כ-50 בתי יהודים. מיום זה ועד 11 ביולי נרשמו בקהילה היהודית מאות הרוגים ואלף פצועים, כמו כן נאנסו מאות. הפולנים שלטו במינסק עד 11 ביולי 1920, משך 11 חודשים. מיום זה שלטו בעיר הרוסים.
לאחר כינון השלטון הסובייטי בעיר נסגרו כל העיתונים הציוניים וכל הארגונים הציוניים עברו למחתרת. אצל היהודים שלטה ה"יבסקציה", המחלקה היהודית של הקומוניסטים.
כבר בשנים הראשונות של הכיבוש החלו לסגור ישיבות ותלמודי תורה. נסגר "בית כנסת המקהלה" (כאר שול) בשנת 1924, נערכו משפטים כנגד רבנים, שוחטים ואחרים. צו אסר את לימודם של ילדים מתחת לגיל 18 בישיבות. ב-26 במאי 1922 הוצא צו המורה על סגירת תלמודי התורה. למרות הסגירה למדו כ-700 ילדים במינסק בתלמודי תורה בלתי חוקיים.
בשנות העשרים ומחצית הראשונה של שנות השלושים פרחה במינסק פעילות סובייטית ביידיש. בשנת 1921 נפתחה מחלקה יהודית בפקולטה לחינוך של אוניברסיטת מינסק (אנ'). בשנת 1922, עם הקמתה של ברית המועצות ששלטה במינסק, רבים מיהודי העיר היו שותפים להקמת המשטר החדש. בעוד המוסדות התורניים בעיר חוו נסיגה, הוקמו מוסדות רבים כמו תיאטרון יהודי ממלכתי בשפת יידיש ומקהלה יהודית, וב"איגוד הסופרים הסובייטים" הייתה מחלקה של סופרים ביידיש. מחלקה שלמה בבית המשפט העירוני התנהלה ביידיש. בשנת 1922 נפתחה מכללת מורים יהודית, וב-1924, עם פתיחת המכון לתרבות ביילורוסית, הוקם בו מדור לתרבות יהודית, שפרסם מחקרים אחדים לרבות כתב-עת בשם "צייטשריפט" (1931-1926). באותה שנה נפתחה המחלקה היהודית של האקדמיה למדעים במינסק שבלארוס. יצאו לאור גם עיתונים יומיים, וירחון ספרותי ביידיש בשם "שטערן" הופיע בשנים 1925–1941.
בשנת 1926 התפקדו במינסק 53,686 תושבים יהודים, שהיו כ-41% מכלל האוכלוסייה, אולם הגילויים האחרונים של תרבות יהודית עצמית חדלו באמצע שנות השלושים.
בבחירות שהתקיימו למועצת קהילת מינסק:
| המפלגה או הרשימה | מספר הקולות ב-1931 | מספר הקולות ב-1935 |
| --- | --- | --- |
| הציונים הכלליים | 78 | 256 |
| תנועת המזרחי | 106 | 286 |
| התאחדות | 103 | - |
| ארץ ישראל העובדת | - | 508 |
| רוויזיוניסטים | 37 | - |
| מפלגת המדינה | - | 126 |
| השחר | - | 226 |
| ציונים רדיקאלים | 1 | - |
תחת השלטון הסובייטי, בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, חוסלו מפלגות יהודיות במינסק, למעט "פועלי ציון" שהייתה קיימת עד 1928.
בבלארוס הסובייטית הוכרה היידיש כאחת מארבע שפות המדינה, ובשנת 1931 נפתחה מחלקה לתחבורה ציבורית ביידיש. היו גם ספריות יהודיות, כולל האוסף בספרייה המרכזית של לנין, המונה כ-40 אלף ספרים.
בשנת 1926, האוכלוסייה היהודית במינסק הסתכמה ב-53,686 (40.8%), בשנת 1939 - 70,998 (29.7%). בסוף שנות העשרים היו היהודים שליש מעובדי העירייה; 83% מהם דיברו יידיש על בסיס יומי.
עד שנת 1930 פעלה בעיר ישיבה גדולה שנקראה "ישיבת שואבי מים", על שם בית הכנסת בו שכנה הישיבה. היא מנתה בין שישים לשבעים תלמידים, ופעלה באפן בלתי חוקי.
ב-1925 נאסרו כל רבני העיר על ידי הבולשביקים. רבי בנימין הכהן שקוביצקי עונה עד שחתם על מסמך לפיו אין כלל רדיפות דת ברוסיה. בראשית 1930 נאסרו שוב רבנים נוספים רבים. בעקבות שמועה על גזר דין מוות שנגזר על כמה מהם, התערב בעניינו סנטור אמריקאי. שנים אלה היו קשות ללימוד התורה בעיר.
בשנת 1931 נערך במינסק משפטו של השוחט והמוהל רודינסקי. הוא הואשם במילת תינוק נגד רצון אביו, כשבעקבות כך מת התינוק כעבור יומיים. הוא נידון לשלוש שנות מאסר בנימוקים לפיהם טקס המילה הוא "פראי" שהביא במרוצת השנים ל"נזק רב לאין שיעור".
ערב מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) ישבו במינסק כ־60,000 יהודים.