stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דויטשלנד (אוניית מערכה, 1904)
היסטוריית שירות > בנייה עד 1908

דויטשלנד הייתה כלי השיט השני שנשא את השם הזה - אחרי הפריגטה המשוריינת דויטשלנד משנת 1874. הספינה המודרנית נועדה להילחם במערך הקרב הגרמני עם אוניות מערכה אחרות של הצי הקיסרי הגרמני. היא הונחה ב-20 ביולי 1903 במספנת Germaniawerft בקיל, והושקה ב-19 בנובמבר 1904. משפטיה נמשכו מ-3 באוגוסט 1906 עד סוף ספטמבר. דויטשלנד החליפה את אוניית המערכה קייזר וילהלם השני כאוניית הדגל של צי הקרב הפעיל ב-26 בספטמבר, כאשר האדמירל הנסיך היינריך הניף את דגלו. המפקד הראשון שלה היה קפיטן צור זי וילהלם בקר, אם כי הוא שירת על סיפון האונייה רק חודש והוחלף על ידי קפיטן צור זי גינתר פון קרוסיגק בספטמבר. היא שובצה מבחינה טקטית בשייטת אוניות המערכה השנייה, ודחקה את אוניית המערכה הוותיקה וייסנבורג, אם כי כספינת הדגל של הצי היא לא הייתה כפופה למפקד השייטת. הנסיך היינריך היה חדש בפיקוד, והוא פנה לאמן את הצי, תוך שימת דגש על ירי מדויק ותמרון כיחידה.
היא השתתפה באימונים בים הצפוני, בדצמבר 1906, לפני שחזרה לקיל. ב-16 בפברואר 1907 שונה שמו של הצי לצי הים הפתוח. תמרוני הצי בים הצפוני הובילו, בתחילת 1907, לשייט לסקיין, דנמרק, ולאחר מכן התקפות מדומה על בסיס הצי הראשי בקיל. תרגילים נוספים בוצעו במאי-יוני. ביוני, שייט נערך לנורווגיה בעקבות הכשרת הצי. לאחר החזרה מנורווגיה, דויטשלנד הפליגה לשווינמינדה בתחילת אוגוסט, שם הצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה פגש את הצי הגרמני ביאכטה שלו Standart. לאחר מכן, הצי התאסף לתמרוני צי הסתיו השנתיים, שנערכו עם עיקר הצי מדי אוגוסט וספטמבר. באותה השנה התעכבו התמרונים כדי לאפשר סקירת צי גדול, כולל 112 ספינות מלחמה, עבור הקייזר וילהלם השני בנתיבי שיליג. בתמרוני הסתיו שלאחר מכן, הצי ערך תרגילים בים הצפוני ולאחר מכן תמרונים משותפים עם הקורפוס התשיעי סביב אפנרד. דויטשלנד חזרה לקיל ב-14 בספטמבר, לאחר סיום התמרונים. בנובמבר היא השתתפה באימוני יחידות בקטגט, לפני שנלקחה למבדוק יבש לצורך שיפוץ שנתי.
בפברואר 1908, דויטשלנד השתתפה בתמרוני צי בים הבלטי. עם וילהלם השני על סיפונה, היא נכחה בהשקת הדרדנוט הגרמנית הראשונה, נסאו, ב-7 במרץ, ולאחר מכן נשאה את הקייזר לביקור באי הלגולנד שבמפרץ הגרמני, מלווה בסיירת הקלה ברלין. בחודשים מאי-יוני נערכו אימוני צי מול הלגולנד; יורש העצר וילהלם, בנו של הקייזר, צפה בתרגילים על סיפון דויטשלנד. ביולי 1908, דויטשלנד ושאר הצי הפליגו לאוקיינוס האטלנטי כדי לבצע שיוט אימונים גדול. הנסיך היינריך לחץ לשייט כזה בשנה הקודמת, בטענה שהוא יכין את הצי למבצעים מעבר לים וישבור את המונוטוניות של האימונים במימי גרמניה, אם כי המתיחות עם בריטניה על מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני המתפתח הייתה גבוהה. הצי עזב את קיל ב-17 ביולי, עבר דרך תעלת הקייזר וילהלם לים הצפוני, והמשיך לאוקיינוס האטלנטי. במהלך השייט, דויטשלנד עצרה בפונשל, פורטוגל וסנטה קרוס דה טנריפה באיים הקנריים. הצי חזר לגרמניה ב-13 באוגוסט. תמרוני הסתיו נמשכו מ-27 באוגוסט עד 12 בספטמבר. מאוחר יותר באותה שנה סייר הצי בערי החוף בגרמניה כחלק ממאמץ להגביר את התמיכה הציבורית בהוצאות הצי.
היסטוריית שירות > 1909–1914

השנה שלאחר מכן - 1909 - עקבה כמעט באותו דפוס. קפיטן צור זי אהלר בהרינג החליף את קרוסיגק באפריל. ביוני, דויטשלנד זכתה ב-Kaiser's Schießpreis (פרס ירי) על קליעה מצוינת. שייט נוסף לאוקיינוס האטלנטי נערך בין 7 ביולי ל-1 באוגוסט, במהלכו דויטשלנד עצרה בבילבאו, ספרד. במהלך הדרך חזרה לגרמניה, צי הים הפתוח התקבל על ידי הצי המלכותי הבריטי בספיטהד. לאחר סבב נוסף של תרגילים, דויטשלנד נכנסה לשיפוץ תקופתי. במהלך השיפוץ, היא קיבלה זרקורים נוספים על הכן והייתה לספינה הראשונה בצי הגרמני שהצטיידה במכונת רנטגן. בסוף 1909 הוחלף הנסיך היינריך באדמירל הנינג פון הולצנדורף, ששמר על דויטשלנד כאוניית הדגל שלו. כהונתו של הולצנדורף כמפקד הצי התאפיינה בניסויים אסטרטגיים, בשל האיום המוגבר של הנשק התת-ימי החדיש והעובדה שאוניות המערכה מסדרת נסאו היו רחבות מכדי לעבור דרך תעלת הקייזר וילהלם. בהתאם לכך, הצי הועבר מקיל לווילהלמסהאפן ב-1 באפריל 1910.
במאי 1910 ערך הצי תרגילי אימון בקטגט. אלה היו בהתאם לאסטרטגיה של הולצנדורף, שציפתה למשוך את הצי המלכותי למים הצרים שם. הפלגת הקיץ השנתית הייתה לנורווגיה, ואחריה התקיימה הכשרת צי, במהלכה נערכה סקירת צי נוספת בדנציג ב-29 באוגוסט. דויטשלנד שוב זכתה ב-Schießpreis באותה השנה. בנובמבר, דויטשלנד, בליווי הספינה Hela וספינת המשלוח Sleipner, אירחו את וילהלם השני במהלך חגיגת פתיחת האקדמיה הימית Mürwik בפלנסבורג. לדויטשלנד היה שוקע עמוק מכדי להיכנס למפרץ גלטינג מחוץ לפירת פלנסבורג, אז וילהלם השני עבר לזלייפנר. בסוף השנה נערך שייט אימונים באזור הבלטי. בתחילת מרץ 1911, דויטשלנד נשאה שוב את וילהלם השני להלגולנד; מסע זה לווה בתרגילי צי בסקאגרק ובקטגט באותו חודש. דויטשלנד ושאר הצי קיבלו את שייטות הצי הבריטי והצי האמריקאי בקיל ביוני ויולי. תמרוני הסתיו של השנה היו מוגבלים לים הבלטי ולקטגט, ודויטשלנד זכתה שוב ב-Schießpreis פעם שלישית. מסקר צי נוסף נערכה במהלך התרגילים עבור משלחת אוסטרו-הונגרית שביקרה, שכללה את הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואדמירל רודולף מונטקוקולי. תאובלד פון בתמן-הולווג, קנצלר גרמניה, השתתף גם הוא בסקירה, על סיפון דויטשלנד. ב-1 באוקטובר, דויטשלנד שוחררה ממשימתה הטקטית לשייטת השנייה, כאשר הרייכסטאג אישר לצי להחזיק 17 אוניות מערכה בשירות - שייטות I ו-II הכוללות שמונה אוניות מערכה כל אחת, כך שהצי יכול היה כעת להחזיק שתי שייטות מלאות בנוסף לאוניית הדגל.
באמצע שנת 1912, עקב משבר אגאדיר, שיט הקיץ יצא לאזור הבלטי רק כדי להימנע מחשיפת הצי במהלך תקופת המתיחות המוגברת עם בריטניה וצרפת. בספטמבר, בעקבות תמרוני הסתיו, דויטשלנד קורקעה בזמן שהותו באזור הבלטי. הנזק שנגרם הצריך עגינה במבדוק יבש, והתיקונים הושלמו עד נובמבר, ואיפשרו לספינה להשתתף בשייט החורף באזור הבלטי. באוקטובר, בתקופת התיקון, קיבל קפיטן צור זי הוגו מירר את הפיקוד על האונייה. ב-30 בינואר 1913, הולצנדורף הוחלף כמפקד הצי, בעיקר בשל מורת רוחו של וילהלם השני מחזונו האסטרטגי. ויצה-אדמירל פרידריך פון אינגנול תפס את מקומו של הולצנדורף באותו יום; אך רק יום אחד לאחר מכן, ב-31, הוא הוריד את דגלו מסיפון דויטשלנד והעבירו לדרדנוט החדשה פרידריך דר גרוסה, שהחליפה את דויטשלנד כאוניית דגל. עיטור החרטום הזהוב שסימן את אוניית הדגל הוסר, ודויטשלנד חזרה לשורות שייטת אוניות המערכה השנייה. האימונים של השנה התנהלו באותו דפוס כמו בשנים קודמות. דויטשלנד חידשה לזמן קצר את תפקידה כאוניית הדגל בסוף 1913, כאשר פרידריך דר גרוסה הייתה במבדוק יבש לצורך תחזוקה תקופתית.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

ב-14 ביולי 1914 החל שייט הקיץ השנתי לנורווגיה. איום המלחמה במהלך משבר יולי גרם לקייזר וילהלם השני לסיים את השייט מוקדם, לאחר שבועיים בלבד; ועד סוף יולי הצי חזר לנמל. דויטשלנד הגיעה לקיל ב-29, ועברה לווילהלמסהאפן ב-1 באוגוסט. עם פרוץ המלחמה ביולי 1914, דויטשלנד ואחיותיה קיבלו תפקידי סיור בשפך נהר האלבה בזמן ששאר הצי התגייס. תפקיד זה נקטע בין 2 ל-23 באוקטובר, כאשר חזרה האונייה לווילהלמסהאפן, וב-27 באוקטובר עד 4 בנובמבר, לצורך שיפוץ בקיל. ב-10 בנובמבר היא השתתפה בסריקה אל הים הבלטי לכיוון בורנהולם, שהסתיימה ללא אירועים יומיים לאחר מכן. עד 17 בנובמבר, הספינה שוב הוצבה מול החוף ליד האלבה. בעוד אחיותיה חיפו על הפשיטה על החוף האנגלי ב-15–16 בדצמבר, דויטשלנד נשארה בתפקידי שמירה בשפך האלבה.
דויטשלנד חזרה לוילהלמסהאפן ב-21 בינואר, שם, יומיים לאחר מכן, אינגנול הפך את האונייה זמנית לאוניית הדגל שלו בזמן שפרידריך דר גרוסה הועברה לאזור הבלטי לצורך אימונים. בתקופה זו התרחש קרב שרטון דוגר, שם הוטבעה הסיירת המשוריינת הגרמנית בליכר ואוניות המערכה של צי הים הפתוח לא הצליחו להתערב. אינגנול, שחזר לפרידריך דר גרוסה ב-1 בפברואר, שוחרר מתפקידו והוחלף על ידי ויצה-אדמירל הוגו פון פול. דויטשלנד חזרה לתפקידי סיור החופים שלה ליד האלבה. ב-21 בפברואר 1915 נכנס דויטשלנד למעגן בקיל, שם נמשכו העבודות עליה עד 12 במרץ. לאחר מכן, דויטשלנד חזרה לאלבה לתפקיד שמירה, וב-14 במרץ היא הפכה לאוניית הדגל של השייטת השנייה תחת קונטר-אדמירל פליקס פונקה, אם כי הוא הוחלף בקונטר-אדמירל פרנץ מאובה ב-12 באוגוסט. ב-21 בספטמבר יצאה האונייה לאימון בים הבלטי, שהסתיים עד 11 באוקטובר, ולאחר מכן נכנסה שוב למבדוק בקיל לצורך תחזוקה.
תפקידי הגנת החופים נמשכו בתחילת 1916. דויטשלנד הועברה למבדוק היבש AG Vulcan בהמבורג לצורך תחזוקה נוספת שהתקיימה בין 27 בפברואר ל-1 באפריל 1916. ב-24–25 באפריל 1916, הנובר ואחיותיה הצטרפו לדרדנוטים של צי הים הפתוח כדי לתמוך בסיירות המערכה, שעליהם הוטל שוב לבצע פשיטה על החוף האנגלי. במהלך הדרך אל המטרה, מוקש פגע בסיירת המערכה זיידליץ. היא נותקה כדי לחזור הביתה, ושאר הספינות המשיכו במשימה. עקב ראות לקויה, סיירות המערכה ערכו הפגזה קצרה של נמלי ירמות' ולואוסטופט. המבצע הופסק במהירות, מה שמנע מהצי הבריטי להתערב. ב-4 במאי, דויטשלנד השתתפה בגיחה נגד ספינות בריטיות מול שונית הורנס, ללא תוצאה. תרגילי שייטת באזור הבלטי נמשכו בין 11 ל-22 במאי.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות אחרונות

אחרי קרב יוטלנד, הצי החליט אז למשוך את ארבע האוניות שנותרו מסדרת דויטשלנד, בשל התיישנותן ופגיעותן להתקפות תת-מימיות, כפי שהוכח מאובדן פומרן, לפיכך, הם נותקו מצי הים הפתוח והוחזרו לתפקידי שמירה באלבה. הניסיון ביוטלנד הוכיח שלפרה-דרדנוטים לא היה מקום בקרב ימי עם דרדנוטים, ולכן הם נותרו מאחור כשצי הים הפתוח יצא שוב לפעולה ב-18 באוגוסט. ביולי החליף קפיטן צור זי רודולף ברטלס את מירר כקברניט האונייה; הוא החזיק בתפקיד רק חודש, לפני שהוא הוחלף בתורו על ידי המפקד האחרון של דויטשלנד, קפיטן צור זי ריינהולד שמידט. בסוף 1916 הוצאו אוניות השייטת השנייה מצי הים הפתוח. מ-22 בדצמבר 1916 עד 16 בינואר 1917, דויטשלנד עגנה ללא מעש במפרץ קיל. ב-24 בינואר נלקחה האונייה להמבורג, שם נכנסה למבדוק היבש לצורך תחזוקה; עבודה זו נמשכה עד 4 באפריל. בתקופה זו במספנה, הזוג הקדמי ביותר של תותחי 8.8 ס"מ במבנה העילי של דויטשלנד הוסרו ושני תותחי 8.8 ס"מ נגד מטוסים הותקנו במקומם.
דויטשלנד הפליגה מנתיבי אלטנברוך בשפך האלבה ב-28 ביולי ולאחר מכן אל הים הבלטי להמשך תפקידי שמירה. במהלך תקופה זו, היא שימשה לזמן קצר כאוניית הדגל של פיקוד הגנת החוף במערב הבלטי, אם כי ב-10 בספטמבר החליפה אותה הסיירת שטטין. ב-15 באוגוסט פורקה שייטת אוניות המערכה השנייה. כעבור שבועיים, ב-31 באוגוסט, הגיעה דויטשלנד לקיל, שם היא הושבתה ב-10 בספטמבר. לאחר מכן, הוסרו מדויטשלנד התותחים שלה לפני שהיא הועברה לוילהלמסהאפן כדי לשמש כספינת בסיס. רבים מהתותחים שלה הוסבו לשימוש בחוף, כתותחי חוף, תותחי שדה או תותחי רכבת. ב-25 בינואר 1920 האונייה נמחקה מרשימות הצי ונמכרה לגריטה, אשר הושלמה עד 1922. עיטור החרטום של האונייה מוצג בבית הספר לנשק תת-מימי אקנרפורדה, והפעמון שלה נמצא במאוזוליאום של הנסיך היינריך באחוזת המלמרק.
תרשים של אוניית מערכה מסדרת דויטשלנד
תרשים של קרב יוטלנד המציג את התנועות העיקריות
משה בן-חורין (מהנדס)

משה בן-חורין
משה בן חורין (גינזבורג) (1905 – 18 בפברואר 1972) היה איש התנועה הרוויזיוניסטית ומהנדס בניין ישראלי, שהשתתף בין השאר בתכנון מצודת זאב ובית אסיה בתל אביב.
מחיבוריו

משה בן-חורין, "שינוי משטר קודם לכל!", (נאום בוועידת תנועת החרות ה-9, 27 במאי 1968), ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל
משה בן-חורין, "אדריכלות של אדם וחומר", (הרצאה במועדון "רוטרי" בפתח תקווה, 1969), ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל
לקריאה נוספת

יוסף אחימאיר (עורך), משה בן חורין: דברים משלו ועליו, תל אביב: הוצאת המשפחה, תשל"ו - 1975.
ח' בן-ירוחם, ספר בית"ר – קורות ומקורות, כרך ב' – חלק שני, הוועד להוצאת ספר בית"ר, ירושלים – תל אביב, תשל"ו - 1975.
אפרים אבן, ""לזכר משה בן-חורין: דברים משלו ועליו" בעריכת יוסף אחימאיר (מאמר ביקורת)", בארץ-ישראל, גיליון 56, תמוז תשל"ו – יולי 1976, עמ' 28, 30.
מנחם בגין, חידוש הכוח העברי בדורנו, הרצאה בטקס חלוקת פרסים בתחרות החיבורים ע"ש משה בן חורין, תשל"ד, 2 ביוני 1974, ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל
מיכאל יעקובסון: סיבוב על האוסף של המהנדס משה בן-חורין, באתר 'חלון אחורי', 2 במאי 2020
הערות שוליים

↑  משה בן-חורין באתר GRAVEZ
↑  יוסף אחימאיר (עורך), משה בן-חורין: דברים משלו ועליו, תל אביב: הוצאת המשפחה, 1975, עמ' 45.
↑  רעייתו לאה הייתה בתו של משה שמואל ראב (בן-עזר) מראשוני פתח תקווה; ראו: (דוד תדהר (עורך), "משה שמואל ראב (בן-עזר)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 195; לאה בן-חורין (ראב) באתר "ראשונים".
↑  יוסף אחימאיר (עורך), משה בן-חורין: דברים משלו ועליו, תל אביב: הוצאת המשפחה, 1975, עמ' 17.
↑  ח' בן-ירוחם, ספר בית"ר – קורות ומקורות, כרך ב' – חלק שני, הוועד להוצאת ספר בית"ר, ירושלים – תל אביב תשל"ו – 1975, עמ' 662.
↑  משה בן-חורין (גינצבורג), מעריב, 18 בפברואר 1972.
↑  יוסף אחימאיר (עורך), משה בן-חורין: דברים משלו ועליו, תל אביב: הוצאת המשפחה, 1975, עמ' 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311162705171  ISNI: 0000 0000 9443 0968  LCCN: n91072775  VIAF: 138923330   WorldCat (עם VIAF): 138923330 
בניין "מצודת זאב" בתל אביב
ועידת קוויבק (1944)

צילום משותף במהלך הוועידה: בשורה הקדמית, משמאל: גנרל מרשל, אדמירל ליהי, הנשיא רוזוולט, ראש הממשלה 
צ'רצ'יל, פילדמרשל ברוק, פילדמרשל דיל; בשורה האחורית, משמאל: מייג'ור גנרל הוליס, גנרל איזמי, אדמירל קינג, מרשל אוויר פורטל, גנרל ארנולד, אדמירל קנינגהם
טירת פרונטנאק- בה נערכה הוועידה.
ועידת קוויבק השנייה הייתה מפגש של מנהיגים של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, שנערכה בעיר קוויבק שבקנדה מ-12 ועד 16 בספטמבר 1944. משתתפיה היו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל וראש ממשלת קנדה. הייתה זו הוועידה השנייה של מנהיגי בעלות הברית שנערכה בעיר. שם הקוד שלה היה אוקטגון (Octagon).
בוועידה הושגו הסכמות ביחס לנושאים הבאים:
תחומי אזורי הכיבוש של בעלות הברית שיוקמו בגרמניה לאחר שתיכבש;
אימוץ תוכנית מורגנטאו;
המשך הסיוע הכלכלי של ארצות הברית לבריטניה - נקבע כי תוקף הסכם החכר והשאל יוארך עד לתום המלחמה נגד יפן;
השתתפות הצי המלכותי הבריטי במלחמה נגד יפן - בעקבות זאת נשלח כוח משימה בריטי לזירת האוקיינוס השקט ופעל בה ממרץ ועד אוגוסט 1945.
ראו גם

ועידת קוויבק (1943)
יעקב חץ

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1946 (בן 78) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    רב-סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקה ומפקד פלוגה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז    פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 רפא"ל
יעקב (יקי) חץ (חיימוביץ) (נולד ב-6 בפברואר 1946) הוא לוחם בצה"ל במילואים שעוטר בעיטור העוז על פעולתו במהלך הקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר היסודי "יהודה המכבי" ובתיכון למד בעירוני ד'. שירת בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו משירות סדיר, למד בטכניון היה ללוחם מילואים בגדוד 66 של חטיבה 55, ובשורותיה יצא למלחמת ששת-הימים.
הפלוגה של חץ לחמה בקרב על גבעת התחמושת. בקרב נפגע מפקד המחלקה שלו יורם אלישיב, חץ החליף אותו והמשיך להוביל את המחלקה עד שהגיעה לבונקר הגדול. מספר חיילים נפגעו וחץ שנשאר לבדו נלחם מול מספר ירדנים שהיו מבוצרים בבונקר הגדול. הוא ירה לתוכו. הקרב היה אינטנסיבי עם ירי צפוף ורימונים רבים בטווחים של מטרים ספורים. לאחר מספר דקות שחץ נמצא לבדו הגיעו לעזרתו דוד שלום ויהודה קנדל. תוך כדי הקרב הגיע לעזור גם מפקד המחלקה עופר פניגר עם מחלקתו. חץ קיבל מעופר שקי חומר נפץ ובעזרתם הבונקר פוצץ. על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז.
פעולתו הונצחה בשירו המפורסם של יורם טהרלב "גבעת התחמושת".
בשירות המילואים עבר חץ קורס קצינים. במהלך מלחמת יום הכיפורים שימש מפקד מחלקה בגדוד 564 של חטיבה 55. המחלקה צורפה לגדוד 142 שבעוצבת הסוס הדוהר ולחם בסיני. בשנת 2012 ניתנה לו תעודת הערכה מאת אלוף פיקוד הדרום על פעולת חילוץ פצוע מקרב החווה הסינית במהלך אותה מלחמה.
לצד שירותו ארוך השנים במילואים, עבד חץ ברפא"ל ועל עבודתו הוענק לו ב-1982 פרס ביטחון ישראל.
מאז מלחמת ששת הימים הוא פעיל מרכזי בהנחלת מורשת הקרב של ירושלים.
ב-2017 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
חיים אישיים

נשוי ואב לשמונה. מתגורר במושבה יקנעם.
ראו גם

איתן נאוה
יגאל ארד
הערות שוליים

↑  גל פרל, "מול בונקרים מבוצרים", הבלוג על הכוונת, ‏ 19 בינואר 2023.
לאבון (DDG-58)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת טילים 
 צי:  צי ארצות הברית 
 סדרה:  סדרת המשחתות ארלי ברק 
 חלק מסדרה:  אייזנהאואר סטרייק גרופ 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Bath Iron Works 
 מידות
 אורך:  154 מ' 
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 משגרי טילי הרפון BGM-109 טומהוק  2 תותחי פלנקס 4 מקלעי M2 בראונינג
 
חיילי קומנדו מהלאבון מתקרבים לספינת מטרה
USS לאבון (DDG-58) (באנגלית: USS Laboon (DDG-58)) היא משחתת מסדרת ארלי ברק בצי ארצות הברית. היא קרויה על שם ג'ון פרנסיס לאבון, קפטן בחיל הכמורה של צי ארצות הברית, שזכה בכוכב הכסף במהלך מלחמת העולם השנייה בזמן ששירת בצוללת USS פטו.
היסטוריה

הלאבון נבנתה בעיר באת' במדינת מיין, השדרית הונחה ב-25 במרץ 1992, המשחתת הושקה ב-20 בפברואר 1993. ונכנסה לפעולה ב-18 במרץ 1995, נמל הבית שלה הוא בסיס הצי האמריקני בנורפוק, וירג'יניה.
בסתיו 1996, ירתה הלאבון טילי טומהוק לעבר מטרות בעיראק, ובכך הפכה למשחתת הראשונה מסדרת ארלי ברק שעסקה בלחימה.
ב-1998, לאבון לקחה חלק ב- תרגיל נאט"ו "Exercise Dynamic Response 98", יחד עם ספינת התקיפה האמפיבית USS Wasp (LHD-1) (אנ').
ב-12 בספטמבר 2012, לאבון קיבלה הוראה להגיע לחופי לוב למקרה שארצות הברית תידרש לתקוף בתגובה לפיגועים בנציגויות הדיפלומטיות של ארצות הברית ב-2012.
ב-21 ביוני 2015, לאבון נכנס לים השחור יחד עם אניית ביון של הצי הצרפתי דיופיי דה לום (A 759) כחלק ממשימות הנוכחות של נאט"ו בעקבות סיפוח חצי האי קרים, בשהותה בים השחור, לאבון השתתפה בתמרונים משותפים עם הקורבטה Rear-Admiral Eustațiu Sebastian-class corvette (אנ') למשך יומיים החל מ-22 ביוני 2015.[דרוש מקור]
ב-27 ביוני 2015, החלה לאבון בביקור בן יומיים בנמל הים השחור של בתומי, ג'ורג'יה, כדי להשתתף באימונים עם משמר החופים של ג'ורג'יה ולהציע סיורים בספינה.
ב-14 באפריל 2018 השתתפה הלאבון במתקפה המשולבת על דמשק וחומס שבוצעה כתגובה על המתקפה הכימית בדומא, במהלך התקיפה ירתה הלאבון טילי טומהוק לעבר אתרים ממשלתיים וצבאיים בסוריה.
מלחמת חרבות ברזל

ב-14 באוקטובר 2023, מזכיר ההגנה של ארצות הברית, לויד אוסטין הודיע כי בהוראת הנשיא ג'ו ביידן ארצות הברית שולחת גם את נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69) יחד עם שלושה ספינות מלחמה, ביניהם לאבון, למזרח הים התיכון כדי להפגין תמיכה בישראל ולהרתיע את מדינות האויב סביבה. זוהי קבוצת התקיפה השנייה שנשלחת לאזור בתגובה לסכסוך, בעקבות ג'רלד פורד (CVN-78) וקבוצתה, שנשלחה רק שישה ימים קודם לכן.
ב-24 בדצמבר 2023 הודיע פיקוד מרכז של ארצות הברית שהלאבון יירטה 4 כטב"מים חות'ים מתימן, שנעו לעברה בדרום הים האדום.
הערות שוליים

↑  "USS Laboon DDG-58 Arleigh Burke class Destroyer US Navy". www.seaforces.org.
↑  "1998 COMPOSITION AND ORGANIZATION OF USS LABOON (DDG 58)"
↑  "US moving Navy destroyers off coast of Libya". CNN. 12 בספטמבר 2012. נבדק ב-12 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Destroyer USS Laboon, French Surveillance Ship Enter Black Sea - USNI News, USNI News, ‏22 ביוני 2015
↑  "USS Laboon Missile Destroyer Visits Georgia". Georgia Today. 2 ביולי 2015. נבדק ב-27 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aaron Mehta, Tara Copp, Coalition launched 105 weapons against Syria, with none intercepted, DoD says, Military Times, ‏17 באפריל 2018
↑  סער הס, מטומהוק עד מיראז': הטילים והמטוסים שתקפו בסוריה, באתר ynet, 15 באפריל 2018
↑  ארה"ב שולחת נושאת מטוסים נוספת לישראל, באתר ערוץ 7, 15 באוקטובר 2023
↑  Martha Raddatz, Luis Martinez, Exclusive: US to send 2nd aircraft carrier to eastern Mediterranean, ABC News, ‏15 באוקטובר 2023
↑  משרד ההגנה של ארצות הברית, Statement From Secretary Lloyd J. Austin III on U.S. Force Posture Changes in the Middle East, ‏8 באוקטובר 2023
↑   אבי שרף, מקורות גלויים: ארה"ב שלחה קבוצת תקיפה שלישית, המערב נערך לחילוץ אלפי אזרחים, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2023
↑  ארה"ב: הפלנו כטב"מים שנורו לעבר משחתת אמריקנית בים האדום, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 בדצמבר 2023
↑  ארה"ב: משחתת שלנו יירטה 4 כטב"מים שנעו לעברה מאזור בשליטת החות'ים, באתר ynet, 24 בדצמבר 2023
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – ישראל

| יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – ישראל |
| --- | --- |
הרפובליקה הדומיניקנית: ישראל


הרפובליקה הדומיניקנית: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
48,670: 22,072
אוכלוסייה
11,474,310: 10,023,983
תמ"ג (במיליוני דולרים)
121,444: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,584: 50,868
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דמוקרטיה פרלמנטרית
שגרירים
ג'ון ניוטו ג'וליאני ולנסואלה (נכון ל-2018): דניאל בירן (נכון ל-2018)
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין הרפובליקה הדומיניקנית לבין מדינת ישראל.
לרפובליקה הדומיניקנית יש שגרירות בתל אביב, ולישראל יש שגרירות בסנטו דומינגו. בעבר, החזיקה הרפובליקה בשגרירותה הרשמית בישראל בבירה ירושלים.
היסטוריה

היחסים בין הרפובליקה הדומיניקנית לעם היהודי החלו בועידת אוויאן בשנת 1938, כאשר הוכרעה סוגיית הסיוע לפליטים יהודים שנמלטו מהמשטר הנאצי בגרמניה. לאחר מכן, הרשויות הדומיניקניות התחייבו לספק 100,000 אשרות לפליטים יהודים מאירופה. הפליטים שהגיעו לרפובליקה הדומיניקנית ייסדו את העיר סוסואה, בה מתגוררים כיום צאצאיהם. הרפובליקה, בעקבות תוצאות הוועידה, הפכה למדינה היחידה בעולם שהתחייבה לקבל פליטים יהודים.
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה בעת העצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, הרפובליקה הדומיניקנית, ביחד עם 32 מדינות נוספות, הביעה תמיכה בעד התוכנית.
הרפובליקה הדומיניקנית הכירה במדינת ישראל באופן רשמי ב-30 בדצמבר 1948. ביוני 1955 מינתה נציג בדרג ציר לישראל, אך הציר לא ישב בישראל אלא פעל משגרירות המדינה ברומא, בירת איטליה.
בדצמבר 1963, נחתם "הסכם ירושלים" לשיתוף פעולה טכני בין ישראל לרפובליקה הדומיניקנית. בעקבות ההסכם ישראל הקימה שגרירות במדינה ב-1964. במרץ אותה שנה מינתה הרפובליקה את השגריר הראשון שלה בישראל. שגרירות המדינה הייתה ממוקמת בירושלים עד ספטמבר 1980, אז היא עברה לתל אביב, בעקבות חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל ששינה את מעמד העיר באופן חד-צדדי, והתקבל באופן שלילי במועצת הביטחון של האו"ם בהעברת החלטה 478.
במרץ 1965, ביקר ברפובליקה סגן ראש ממשלת ישראל, אבא אבן. באפריל 1971 ביקר שר החוץ של הרפובליקה בישראל.
ביוני 1968, חתם שר הפנים על צו הפוטר מאשרת כניסה את אזרחי הרפובליקה הדומיניקנית, שברצונם לבקר בישראל. באורח מקביל אזרחי מדינת ישראל קיבלו פוטר מאשרת כניסה לרפובליקה.
במרץ 1984, חתמה החברה הממשלתית "אגרידב" לפיתוח חקלאי בארצות חוץ על הסכם להקמת פרויקטים חקלאיים ברפובליקה.
בספטמבר 1996, נרצח במהלך שוד המזכיר השני בשגרירות ישראל בבירה סנטו דומינגו.
באוגוסט 1999, נחתם הסכם תעופה ראשון של ישראל עם הרפובליקה הדומיניקנית, אם כי רק בשנת 2016 החלה לפעול טיסה ישירה מתל אביב לרפובליקה הדומיניקנית, במסגרת חבילת נופש, ולא באופן קבוע.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנת 2003, הודיעה חברת ההשקעות "מרחב", שבבעלות איש העסקים יוסי מימן כי תקים פרויקטים רחבי היקף בתחומי החקלאות, טיהור מי ביוב ואבטחה ברפובליקה הדומיניקנית. באותה שנה חתם בנוסף מכון היצוא הישראלי על הסכם לשיתוף פעולה מסחרי בין 2 המדינות.
על פי נתוני המכון הישראלי לייצוא ולשיתוף פעולה בינלאומי, יחסי הסחר בין המדינות צמחו ב-5% בשנת 2008.
ביולי 2009 משלחת ובראשה נשיא הרפובליקה לאונל פרננדס נפגשה בתל אביב עם נציגי משרד החוץ ותעשיינים ישראלים, ובנוכחות נציגי עשרות חברות ישראליות. המפגש נועד לצורך שיפור המסחר בין שתי המדינות. פרננדס ציין, כי ארצו "מתעניינת בעיקר בטכנולוגיות אנרגיה ומים" מישראל. לאחר ביקור זה, תוכנן ביקור חוזר של משלחת ישראלית של נציגי חברות היי-טק, ביוטכנולוגיה וטלקומוניקציה ברפובליקה.
בנובמבר 2011 ביקרה שרת החקלאות הישראלית אורית נוקד ברפובליקה.
בשנת 2014 נרכשו על ידי הרפובליקה הדומיניקנית 50 יחידות "HomeBioGas" של חברת "Ecogas Israel" הממירות באמצעות חיידקים אנארוביים פסולת ביתית ופסולת בעלי חיים לגז בישול. יחידות אלו הותקנו באזורים כפריים במדינה. באותה שנה שגריר ישראל ברפובליקה דיווח כי היצוא לישראל עומד על סך של 20 מיליוני דולרים בשנה. בפברואר 2014, בימי חגיגות ציון 170 שנה לעצמאותה של הרפובליקה הדומיניקנית, ביקרה בישראל משלחת ממשרד התיירות, שכללה את אילנה נוימן, ראש עיריית סוסואה. באותה שנה חגגה הקהילה היהודית הדומיניקנית את יום השנה ה-75 להקמת המושבה שלה במדינה.
בנובמבר 2016 ביקר מודי אפרים, מנכ"ל משרד החוץ הישראלי לאמריקה הלטינית והקריביים, ברפובליקה הדומיניקנית. אפרים נפגש עם שר החוץ הדומיניקני מיגל ורגאס (אנ'), חברי הפרלמנט הדומיניקני וחברי הקהילה היהודית במדינה. אפרים היה מלווה על ידי שגריר ישראל ברפובליקה הדומיניקנית, דניאל סבן, במסעו ברחבי המדינה. בפגישתו ציין את הקשרים הטכניים, המסחריים והתרבותיים בין שתי המדינות, והביע שאיפה לחיזוק הקשרים בין שתי האומות מעבר לתחומים הקיימים.
בפברואר 2019 הודיע דניאל בירן, שגריר ישראל בסנטו דומינגו, כי ישראל מתכוונת לסייע לרפובליקה הדומיניקנית להתקין גדר גבול מול מדינתה השכנה האיטי כדי למנוע זרימת הברחות סמים, הגירה בלתי חוקית והגנה על תושבי אזורי הגבול של הרפובליקה הדומיניקנית.
באוקטובר 2020 פרסם משרד החוץ של הרפובליקה הדומיניקנית, לאחר שיחה בין שר החוץ הישראלי גבי אשכנזי ושר החוץ הדומיניקני רוברטו אלברס חיל (ספ'), כי נשקלת הפעולה להעברת שגרירות המדינה בישראל מתל אביב לירושלים.
מחוות הדדיות

בשכונת קריית מנחם בירושלים נקרא רחוב על שם הרפובליקה הדומיניקנית, ואילו ברפובליקה הדומיניקנית יש רחוב על שם מדינת ישראל בעיר סנטיאגו דה לוס קביירוס.
ראו גם

יהדות האיים הקריביים
פרנסיסקו אנריקס
הבחירות המקדימות ביש עתיד (2024)

הבחירות המקדימות ביש עתיד בשנת 2024 הן הבחירות המקדימות הראשונות במפלגת יש עתיד.
רקע

מאז הוקמה מפלגת יש עתיד בשנת 2012 לא נערכו בה בחירות מקדימות.
בספטמבר 2020 קרא חבר הכנסת עפר שלח לקיום בחירות במפלגה, בהם ירוץ מול יו"ר המפלגה, יאיר לפיד. לאחר סירובו של לפיד פרש שלח מהמפלגה.
ב-4 בינואר 2022 הודיעה המפלגה על קיום בחירות מקדימות בוועידת המפלגה הראשונה. איש לא הגיש מועמדות מלבד יו"ר המפלגה יאיר לפיד והוא הוכרז כזוכה.
בינואר 2024 הודיעה המפלגה על בחירות מקדימות שיערכו עד ל-31 במרץ 2024.
הבחירות

בבחירות ב-2024 רשאים להצביע 723 חברי הוועידה. יאיר לפיד ורם בן ברק הגישו מועמדות.
הבחירות הן ממוחשבות, ונערכות בוועידת המפלגה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
יאיר לפיד ניצח ברוב דחוק של 308 קולות אל מול 279 הקולות שקיבל רם בן ברק.