לייב מינצברג
שיטתו

הרב מינצברג פיתח במהלך השנים הגות עצמאית ושונה במידה רבה מהסביבה בתוכה פעל - קהילת בני הישוב הישן בירושלים, ובחלקה אף יוצאת דופן בעולם החרדי בכללותו.
גישתו ליהדות התאפיינה בשאיפה להתחברות טבעית לתורה ולמצוות ובניסיון לבאר את טעמי המצוות בדרך המתיישבת על הלב, ולפי פשוטו של מקרא, לדעתו, קיום המצוות ללא הבנתן באופן זה, או הניסיון להתרגש ממושגים הלקוחים מתורת הסוד, עשויה להביא לאדישות רוחנית ולעשייתם כ'מצוות אנשים מלומדה' ללא קשר נפשי ורגשי.
את טעמם של מצוות התורה הוא ראה כמעשים המבטאים התנהגות אצילית ועדינות, ומידות טובות כיושר והגינות וכדומה. ועל ידי המצפון המוסרי והרובד הרגשי, כל אדם יכול להרגיש זאת ולהתחבר לזה. בשל כך, הוא הדגיש את הצורך בלימוד מעמיק של התורה שבכתב, משום שלדעתו ניתן להבין מסגנון הכתובים ומדרשות חז"ל עליהם את מגמתה של כל מצווה ולקיימה מתוך הכונה הנכונה והרגש הנכון.
הרב מינצברג היה מפרשני המקרא על פי הפשט הבולטים בציבור החרדי. בין היתר הוא פיתח גישות פרשניות חדשות ביחס לסתירות ולכפילויות במקרא, לפי דבריו הסיבה לכך הוא היות שכל מצווה בתורה שבכתב מבטאת רעיון מוסרי-אלוהי, אזי כאשר נזכרת מצווה פעמיים או יותר בתורה הרי זה משום שיש לאותה מצווה כמה שורשים וכוונות שיש לשים לב אליהם, ובמאמר מקיף תחת הכותרת האור הגנוז בחמשת הספרים, מוצגת שיטתו לפיה כל חומש מציג פן שונה ביחס בין הקב"ה לעם ישראל, ומכאן חילופי הסגנונות בין החומשים. לדבריו, תרי"ג המצוות וסיפורי המקרא חולקו לחומשים השונים לפי מגמת כל חומש. כך למשל הוא מפרט מדוע חולקו פרשיות המשכן לשלושה חומשים. עוד הוא מראה במקומות רבים שחזרה על מצווה נובעת מהבדל סגנון בטעם המצווה, ומכל שינוי ניתן ללמוד פן נוסף בעבודת ה'. למשל, בספרו 'בן מלך - שבת קודש', הוא מנתח שתים עשרה פרשיות בתורה העוסקות בעניין השבת והצורך בכל אחת מהן כדי להשלים את התמונה המלאה של המצווה בצורה מורכבת.
הרב מינצברג הדריך את תלמידיו לגעת במהות בדרך פשוטה, ללא פלפולים, וללא הגדרות למדניות מופשטות. לדרך זו הוא קורא "עומק הפשט". גם שיטת הלימוד העיונית בגמרא ובפוסקים בישיבתו מתייחדת בחתירה להבנת מהות ושורשי הדברים ואינה מסתפקת בהגדרה משפטית הנהוגה בשיטת הלמדנות הקלאסית ברוב הישיבות הליטאיות. ומטרת הלימוד לדעתו הוא להבין ולהרגיש את הסברות והרעיונות העומדים בבסיס ההלכה עד שמגיעים לדרגא שמעצמו היה הלומד אומר זאת, הרב מינצברג היה אומר שזהו דרגת גדולי ישראל כמו החזון איש שהיה קובע הלכות מסברות ליבו, והיה מצביע על כך שבספרי החזון איש שגור הבטוי 'ליבי אומר לי' או 'ונראה'.
הגותו של הרב מינצברג עוסקת רבות ביסודות האמונה בה'. בשונה מחוגים רבים ביהדות החרדית הוא מעודד חשיבה עצמאית ורציונלית ביחס ליהדות המולידה אמונה אמיתית ובלתי כפויה. והיה מביע התנגדות לאמונות טפילות, או היגררות אחרי המקובל בחברה. בספריו, ובעיקר ב'בן מלך - חכמה ומוסר' ו'בן מלך - שיר השירים', הוא מדגיש שחובתו העיקרית של יהודי נובעת מהקשר המיוחד בין האל לבין עם ישראל.
במקביל להיבטים השכלתניים בשיטתו, הרב מינצברג החשיב גם את פיתוח הרגשות והכמיהה בעבודת ה', כגון תפילה בהתלהבות, וקיום המצוות מתוך חיבור רגשי.
גישתו החינוכית גורסת כי בדורנו יש למעט בכל הקשור לענישה או ליראת העונש. על המחנכים להדגיש את היופי והחשיבות של התורה והמצוות, ואת האושר להיות יהודי הזוכה לקיים את התורה. כמו כן עודד את ההורים או המחנכים לנתינת יחס של כבוד וידידות לתלמידים, שיטה זו שונה באופן ניכר מהדרך החינוכית המקובלת בעדה החרדית, שהיא קשוחה יותר.
הדרכתו המעשית נוטה לאופטימיות ולראיית התורה והמצוות כחובה נעימה. התורה והמצוות אינן שוללות את העולם הזה, אלא מדריכות את האדם לחיות בו בצדק, ביושר ובקדושה. כמו כן ביחס להנאות העולם הוא דחה את ההשקפה שעצם ההנאה מהעולם הוא דבר מגונה והוא סבר שראוי ונכון שאדם יתענג ויהנה מהנאות העולם כמובן רק במינון הנכון, ובשיחותיו היה מרבה לעיתים לתאר את דרכי ההנאה מהעולם, מפלאי הטבע וחוויות הגוף. וכן התנגד לסיגופים.
הרב מינצברג טען שהקומוניזם מנוגדת להשקפת התורה ובנוסף הוא מנוגדת למצפון המוסרי, ולכן היא נכשלה.
בספר 'בן מלך - גלות וגאולה', אומר הרב מינצברג שהשואה היא תהליך אלוהי שנעשה בסיום הגלות, ומאז מתחיל תהליך של הכנה לגאולה שמתבטא בחזרת עם ישראל לארצו, הביטחון השורר בארץ, ובהתפתחות המואצת של הקהילות החרדיות בארץ ישראל. עם זאת התנגד למדינת ישראל, משום שלדעתו היא מייצגת אידאולוגיה חילונית כפרנית, כמו כן ראה בהתפתחותם של תנועת החסידות ועולם הישיבות שהתפתחו במאתיים השנים האחרונות, הארה מחודשת המלמדת שישנן תובנות שהדורות האחרונים זוכים להן יותר מהדורות הקודמים, ויש בכך לבשר את הפצעת אורו של משיח.
הוא נמנע מהשתתפות בבחירות כדעת הרב רייזמן שגידלו בילדותו, אך לא אסר זאת על תלמידיו ובני קהילתו שרבים מהם משתתפים בבחירות כרוב הקהילות החרדיות. בנוסף תמך באגודת קדושת ציון המייצגת גישה חרדית הרואה במציאות הנוכחית אתחלתא דגאולה.
בתקופת הפולמוס על משיחיות הרבי מלובביץ' הרבה להתבטא כנגדו ותמך בהתקפותיו של הרב שך עליו. לאחר פטירת הרבי מלובביץ' ושוך הפולמוס הציבורי הפסיק את התקפותיו אלו, ומספר שנים לפני מותו אף התראיין לבטאון 'כפר חב"ד' והגדיר את הרבי כ'חד בדרא' (יחיד בדור), מה שהתפרש כשינוי תפיסתו בעניין זה.