stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפיאס רבה (דיאלוג אפלטוני)
תוכן > ההגדרות של סוקרטס ליפה

לאחר שניסיונותיו של היפיאס להציע הגדרה ליפה נכשלים, סוקרטס מציע כמה הגדרות בעצמו, דבר שחריג ביחס לדיאלוגים הסוקרטיים של אפלטון. סוקרטס מזכיר תחילה את הבחנתו של היפיאס שמה שהופך דבר מה ליפה הוא מה שמתאים לו. הגדרתו הראשונה של סוקרטס היא שהיפה הוא המתאים עצמו, או טבעו של המתאים. כחלק מן ההפרכה של הגדרה זו, סוקרטס טוען שיש להבחין בין היפה לבין מה שגורם לדברים להיראות יפים, ושואל את היפיאס לאיזה צד בהבחנה זו משתייך המתאים. כיוון שהיפיאס סבור שהמתאים הוא מה שגורם לדברים להיראות יפים, כמו בגדים שמתאימים לאדם, סוקרטס טוען שאם כך הוא איננו הדבר שגורם לדברים להיות יפים אלא רק לכך שהם נראים יפים. הדבר שגורם לדברים להיות יפים בהכרח שונה מזה שגורם להם להיראות יפים, כיוון שלפעמים רק אחד משני התנאים מתקיים בלי השני.
ההגדרה השנייה שמציע סוקרטס היא שהיפה הוא השימושי. הגדרה זו מסתמכת על כך שהמשמעות של הצירוף "τὸ καλόν" ביוונית עתיקה איננה רק "היפה" אלא גם "הטוב" ו"האצילי", ויש לה גם משמעות שקשורה לשימושיות של דבר. לפי סוקרטס, אם היפה הוא השימושי הרי שמה שיפה בבני אדם הוא היכולת שלהם לעשות דברים. אולם, היכולת של אדם ספציפי עשויה להיות נמוכה, אז היא תוביל לעשייתם של דברים גרועים. אם כך, נצטרך לומר שהיפה מוביל לעשייה של דברים גרועים, מסקנה שמובילה את היפיאס ואת סוקרטס לדחות את ההגדרה של היפה כשימושי.
היפיאס טוען שיש להוסיף להגדרת היפה עשייה רק של דברים טובים, ובעקבות כך סוקרטס מציע הגדרה חדשה ליפה, על פיה היפה הוא המועיל, ולא פשוט השימושי. אם כך, מסביר סוקרטס, היפה הוא הסיבה לטוב. אך מכך נובע שהיפה והטוב הם דברים שונים, כשם שהאבא הוא הסיבה לילד והם שני דברים שונים. המסקנה שנובעת מכך היא שהיפה אינו טוב והטוב אינו יפה, מסקנה שהיפיאס וסוקרטס דוחים, וסוקרטס אף טוען שהיא הגרועה מכל המסקנות שהגיעו אליהן עד אותו שלב.
בהגדרה הרביעית שמציע סוקרטס, הוא פונה לכיוון חדש וטוען שהיפה הוא מה שנעים בשמיעה ובראייה. הגדרה זו תלויה בכך שסוקרטס והיפיאס יצליחו למצוא מה מייחד את ההנאות של השמיעה והראייה לעומת הנאות אחרות שברור שאינן יפות, כמו האכילה והמין. סוקרטס מתחיל בהבהרה לגבי טבען של תכונות. ישנן תכונות שיכולות לחול על שני דברים ביחד אבל לא על כל אחד מהדברים הללו לחוד. לדוגמה, סוקרטס והיפיאס מקיימים כל אחד את התכונה של להיות אחד, אך ביחד הם שניים. לדעת סוקרטס היפה איננו יכול להיות תכונה שחלה רק על זוג דברים אבל לא על כל אחד מהם בנפרד. היפה צריך להיות תכונה של הדברים היפים גם עבור שני המקרים של הראייה ושל השמיעה ביחד, וגם עבור כל אחד מן המקרים לחוד. אבל "נעים בשמיעה ובראייה" היא תכונה שחלה רק על שני המקרים ביחד, ולא על כל אחד מהם לחוד, ולכן הגדרה זו של היפה נדחית. במהלך הדברים אפלטון מצביע על טענה מתמטית לא טריוויאלית: חיבור של מספרים אירציונליים יכול ליצור מספר רציונלי. המשמעות של טענה זו היא שאפלטון הכיר מספרים אירציונליים שאינם רק שורשים של מספרים טבעיים. החלקים של יחס הזהב למשל הם אירציונליים אבל מתחברים למספר רציונלי.
ההגדרה האחרונה שמציע סוקרטס היא שהיפה הוא הנאה בלתי מזיקה. סוקרטס מסביר שהגדרה זו שקולה להגדרה של היפה בתור המועיל, שכבר נדחיתה קודם. הדיאלוג מסתיים במצב של אפוריה, כך שסוקרטס והיפיאס לא הצליחו להגיע להגדרה של היפה. סוקרטס מצביע על המצב המסוכן בו הם נמצאים, שבו לא יוכלו לזהות אילו דברים הם יפים כיוון שאינם יודעים מהו היפה. עם זאת, סוקרטס סבור שהחקירה עצמה שהם ניהלו היא מועילה.
השפעה

גוטלוב פרגה ציין שקריאה בהיפיאס רבה השפיעה על תחילת דרכו בחקר יסודות האריתמטיקה. בפרט, פרגה הושפע מן ההבחנה שאפלטון עורך בין תכונות שחלות על שני דברים יחדיו אבל לא על דברים בודדים. הבחנה זו עוררה בפרגה את התובנה שמספרים אינם "ערימות" של דברים, סדרות של דברים, או תכונות של "ערימות" של דברים, אלא שספירה היא קביעה של עובדה בנוגע למושג, למשל שהוא מושג שחל על שני אובייקטים. בסעיף 29 של יסודות האריתמטיקה פרגה משתמש באופן ברור בהבחנה של אפלטון. הוא קובע שאפשר להסיק מהטענות "סולון היה חכם" ו"תאלס היה חכם" את העובדה שחכמה חלה על "סולון ותאלס". לעומת זאת אי אפשר להסיק מ"סולון היה אחד" ו"תאלס היה אחד" את הטענה שהיות־אחד היא תכונה שחלה על "סולון ותאלס".
הערות שוליים

↑  David Sider, Plato's Early Aesthetics: The Hippias Major, The Journal of Aesthetics and Art Criticism 35 (4), 1977, עמ' 465-470‏, JSTOR 430612
↑  John Cooper, Plato: Complete Works, Hackett, 1997, עמ' 899
↑  281a-282d
↑  285b-e
↑  Sider, pg. 466
↑  David Sedley, Equal Sticks and Stones, Maieusis: Essays in Ancient philosophy in Honour of Myles Burnyeat, 2007, עמ' 71
↑  Gregory Vlastos, Elenchus and Mathematics, Socrates: Ironist and Moral Philosopher, Cambridge, 1991, עמ' 116
↑  287b
↑  287c-e
↑  Vasilis Politis, Plato's Geach Talks to Socrates: Definition by Example-and-Exemplar in the Hippias Major, Phronesis 63 (3), 2018, עמ' 223-228‏, JSTOR 26566216
↑  G. M. A. Grube, The Logic and Language of the Hippias Major, Classical Philology 24 (4), 1929, עמ' 369-370
↑  Sider, pg. 467
↑  הרקליטוס, פרמגנט 82 (תרגום: שמואל שקולניקוב, היראקליטוס ופארמנידיס: עדויות ופרגמנטים, עמ' 111).
↑  289e
↑  Politis, pg. 226
↑  290d
↑  291d-e
↑  Vlastos, pg. 115-116
↑  293e
↑  295c
↑  Sider, pg. 465
↑  296e
↑  297e
↑  Grube, pg. 370-371
↑  Grube, pg. 371-372
↑  Thomas Heath, A History of Greek Mathematics, Oxford, 1921, עמ' 304
↑  303e
↑  Gottlob Frege, H. Hermes, F. Kambartel and F. Kaulbach (ע), תרגום: P. Long and R. White, Posthumous Writings, Chicago: University of Chicago, 1979, עמ' 253
↑  Palle Yourgrau, What Is Frege's Relativity Argument?, Canadian Journal of Philosophy 27(2), 1997, עמ' 165‏, JSTOR 40231979
↑  פרגה, יסודות האריתמטיקה, סעיף 29
↑  Julia Annas, Aristotle's Metaphysics, Books M and N, Clarendon Press, 1976, עמ' 12
| הדיאלוגים האפלטוניים |
| --- | --- | --- |
| הדיאלוגים המוקדמים | אותידמוס • אותיפרון • איאון • אפולוגיה • גורגיאס • היפיאס זוטא • כארמידס • ליסיס • לכס  • מנכסנוס • פרוטגורס • קריטון | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים התיכוניים | המדינה • מנון • המשתה • פיידון • פיידרוס • פרמנידס • קרטילוס • תאיטטוס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים המאוחרים | החוקים • טימאיוס • מדינאי • סופיסט • פילבוס • קריטיאס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| שמקוריותם מוטלת בספק | אגרות • אלקיביאדס א' • אלקיביאדס ב' • הגדרות • אפינומיס • היפרכוס • היפיאס רבה • המאהבים המתחרים • מינוס • קליטופון • תאגס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592871705171  BNE: XX2741644  BnF: cb13319362v (data)  GND: 4265677-1  LCCN: no96027266  SELIBR: 327374  SUDOC: 027669203  VcBA: 492/1135  VIAF: 180034400   WorldCat (עם VIAF): 180034400
אורה לימור

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1942 (בת 83) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  בנימין זאב קדר 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 בן או בת זוג:  יחיאל לימור 
 צאצאים:  יואב לימור 
 
אורה לימור (נולדה ב-25 בפברואר 1942) היא פרופסור אמריטה להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה, כיהנה כסגנית נשיא האוניברסיטה לעניינים אקדמיים.
פעילותה

אורה לימור למדה מהתואר הראשון עד השלישי באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלה נעשתה בהנחייתו של פרופסור בנימין זאב קדר ועסקה בחיבור שדן בפולמוס נוצרי אנטי-יהודי. החיבור נכתב בג'נובה בסוף המאה ה-13 ומתאר ויכוח בין סוחר נוצרי גנואזי לבין כמה יהודים באי מיורקה. היא קיבלה את הדוקטורט ב-1985.
לימור עובדת באוניברסיטה הפתוחה מאז סיום הדוקטורט. היא הייתה ראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה, לאחר מכן ראש רשות המחקר, ובשנים 2005–2009 כיהנה כסגנית נשיא האוניברסיטה הפתוחה לעניינים אקדמיים (תפקיד המקביל לרקטור באוניברסיטאות אחרות). לימור הייתה פעמיים חברת ההנהלה של החברה ההיסטורית הישראלית ומעורכי כתב העת היסטוריה, ושימשה כאחת מעורכי כתב העת קתדרה. היא מכהנת כחברת הנהלת האיגוד העולמי למדעי היהדות.
בינואר 2013 התפטרה מן המועצה להשכלה גבוהה, במחאה על שימוש פוליטי, כדבריה, שעושה שר החינוך גדעון סער במועצה.
אורה לימור היא בתם של שלום ורבקה (ריבה) סלע לבית שקולניק ממייסדי רעננה, נשואה לפרופסור לתקשורת יחיאל לימור ויש להם שני ילדים. בנה הוא העיתונאי יואב לימור ובתה, גליה, היא חוקרת קיימות וסביבה. היא מתגוררת בתל אביב.
מחקריה > תחומי מחקרה

אורה לימור מתמחה בהיסטוריה של שלהי העת העתיקה וימי הביניים ותחומי מחקרה משתרעים על יחסי יהודים-נוצרים, ספרות הפולמוס של שתי הדתות, דימויים הדדיים; וכן מקומות קדושים לשלוש הדתות בארץ הקודש, תופעת העלייה לרגל, ספרות העלייה לרגל והמקומות הקדושים ויחסים בין דתיים בין הקהילות שישבו בארץ. היא כתבה מאמרים רבים העוסקים בחוויית מסע העלייה לרגל, במפגש העולים עם המקומות הקדושים, וגם בתיאור המסע כז'אנר ספרותי. היא הרבתה לכתוב על יחסי נוצרים ויהודים, בעיקר סביב הפולמוס הבין-דתי. לאחרונה מרבה לעסוק בדמותה של מריה הבתולה, אימו של ישו, בהקשר של המרחב הקדוש וגם בהקשר יהודי.
מחקריה > ויכוח מאיורקה 1286: מהדורה ביקורתית ומבוא

זהו שם החיבור בו עסקה לימור בעבודת הדוקטורט שלה והמשיכה לפרסם בנושא גם בתום הדוקטורט. זהו הוויכוח של הסוחר מג'נובה עם יהודים במאיורקה. חיבור זה הוא מיוחד במסגרת ספרות הוויכוחים (ז'אנר מאוד רווח) שכן המתפלמסים בו אינם כמרים ורבנים, אינם המנהיגים של הקהילות שלהם, אלא סוחרים מהשורה. לכן החיבור הזה פותח צוהר לעולם הדתי של "אנשים חילוניים" בני העת ההיא (אנשים דתיים, אך שלא השתייכו לממסד הדתי). החיבור פותח גם צוהר לתרבות עממית, לאמונות ודעות לא רשמיות, למגעים בין רוב ומיעוט (הרוב הנוצרי והמיעוט היהודי) בקבוצות אוכלוסייה שנדונו מעט במחקר בהקשר זה. עולה ממנו שהמוסכמה לגבי שתי חברות שאין ביניהן כמעט מגע היא מוטעית. היו מגעים שוטפים ונמרצים בין אנשים משתי הדתות, היה ביניהם דמיון רב בכל התחומים שאינם דתיים מובהקים, הם דיברו ביניהם אותה שפה, התלבשו באופן דומה, נפגשו אלה עם אלה בשווקים, בירידים, בנמל, על סיפון אוניות, סחרו אחד עם השני והתיידדו זה עם זה.
מחקריה > קבר דוד בהר ציון: למקורותיה של מסורת

במאמרה זה ניסתה אורה לימור לזהות את תחילתה של המסורת, שגם מקובלת על כל הדתות, שלפיה דוד המלך קבור בהר ציון. על פי טענתה מיקומו של קבר דוד במקום הזה טמון בטקסים נוצריים שהתנהלו בתקופה הביזנטית בכנסיית ציון. טקסים אלו היו טקסי אזכרה  לזכרם של דוד המלך ויעקב הצדיק ואינם מלמדים על כך שהיה גם זיהוי של קברם בכנסייה. על פי הליטורגיה של הטקסים ניתן להבין שדוד ויעקב הם האבות המייסדים של ציון, כאשר דוד הוא השליט החילוני כובש העיר ומייסד ציון ואילו יעקב הוא הבישוף הראשון של כנסיית ירושלים מייסד ציון השנייה - ציון הנוצרית, היא כנסיית ציון. ראוי לציין כי בתקופה הזו קברו של דוד המלך זוהה דווקא בבית לחם - אולם ברבות השנים נדד זיהוי הקבר בעקבות הליטוריגיה של הטקסים והגיע לכנסייה.
מחקריה > בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה

קורס אקדמי של האוניברסיטה הפתוחה, המחזיק חמישה כרכים. הוא מנסה לבדוק מה הייתה מידת הקרבה, מידת הדמיון והשוני בין יהודים לנוצרים בימי הביניים בתחומים השונים של החיים.
מחקריה > Contra Iudeaeos: ancient and medieval polemics between Christians and Jews

אסופת מחקרים שערכה אורה לימור עם פרופסור גדליהו סטרומזה מהאוניברסיטה העברית, הכולל מאמרי יסוד על יחסי יהדות-נצרות.
מחקריה > מסעות ארץ הקודש: עולי רגל נוצרים בשלהי העת העתיקה

ספרה זה של אורה לימור שראה אור ב-1998 הוא אוסף שתרגמה לימור מלטינית לעברית, של תיאורי המסע הנוצריים הקדומים ביותר, מראשית המאה ה-4, כאשר ארץ ישראל באה תחת שלטון נוצרי, ועד הכיבוש המוסלמי. הספר כולל תרגום, מבואות מקיפים והערות מפורטות. החיבור המפורסם ביותר בספר הוא תיאור מסעה של אגריה (Egeria), שהיא עולת רגל מצפון ספרד או מדרום צרפת, שהייתה במסע עלייה לרגל במזרח - בארץ ישראל, סוריה, מצרים ומסופוטמיה - בשנות ה-80 של המאה הרביעית. על הספר הוענק פרס יצחק בן-צבי לשנת תש"ס.
מחקריה > קבר פלגיה: חטא, חרטה וישועה בהר הזיתים

מאמרה זה של לימור דן בקבר פלגיה בפסגת הר הזיתים, המקודש לשלוש הדתות, כשכל דת מציגה מסורת לפיו קבורה שם קדושה בת דתה. מאמרה של לימור מנסה להציג את שלוש המסורות, להשוות בין הנקודות הדומות ביניהן והדרך שבה הן יונקות האחת מן השנייה. הקבר נמצא בחדר ובין הקבר לקיר החדר יש מעבר צר מאוד. לפי המסורת הנוצרית, מי שמצליח לעבור במעבר הצר – כל חטאיו מחולים. במאמרה בדקה לימור את נושא המעברים הצרים, שערים צרים וגשרים צרים. זהו נושא החוזר ונשנה בדתות, ולפיו אדם צריך לעבור במעבר צר על מנת להגיע לגן-עדן ואם לא מצליח לעבור במעבר הצר זו עדות לחטא ללא מחילה. היא בודקת כיצד מתפתח הנושא בדתות השונות ומה המקום של הר הזיתים באמונה זו, שכן, על פי כל שלוש הדתות, הר הזיתים הוא מקום תחיית המתים ויום הדין האחרון. ההר כולו עוטה הילה אסכטולוגית של אחרית הימים.
מחקריה > עלייה לרגל: יהודים, נוצרים, מוסלמים; אסופת מאמרים

ספר שיצא לאור ב-2005 בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, בהשתתפות פרופ' אלחנן ריינר, חוקר תולדות עם ישראל וד"ר מרים פרנקל שהיא חוקרת אסלאם. הספר עוסק בתופעת העלייה לרגל בשלוש הדתות כתופעה אנתרופולוגית והיסטורית. הוא משווה בין ההתנהגות הדתית של המאמינים בדתות השונות, עומד על ייחודו של המקום הקדוש לעומת מרחבים כביכול רגילים, כלומר מנסה להבין מה היא גאוגרפיה קדושה לעומת גאוגרפיה סטנדרטית. לימור התעמקה במיוחד בסוגה הספרותית של כתיבה על מקומות קדושים, כיצד מספרים עליהם, מה מספרים ומה לא מספרים, מה בדיוק רואה אדם שבא מרחוק, מה ההבדל בין עולה רגל לתייר.
מחקריה > ספר תולדות ישו

לימור כתבה מאמר על חיבור בשם ספר תולדות ישו, שהוא חיבור יהודי המביא ביוגרפיה אלטרנטיבית ואירונית של ישו. הוא חובר ככל הנראה בשלהי העת העתיקה בארץ ישראל והיה מוכר ליהודים בכל תפוצותיהם. ניתן לשייכו לזרם היסטוריוגרפי שקוראים לו היסטוריה שכנגד counter history, שמטרתו להפוך את ההיסטוריה של היריב על פיה, כלומר להשתמש במוטיבים ובסמלים שלה, אולם להשתמש בה להיפוך המגמה היסודית שלהם. לימור ניסתה להראות באילו אמצעים הדבר נעשה באופן ספרותי.
מחקריה > מריה הקדושה אמו של ישו

לימור עוסקת גם במריה אמו של ישו. מאמרה מתאר את יחס היהודים אליה ומנסח את התפיסה הנוצרית של היהודים כאויבים של מריה, שתמיד רוצים להזיק לה.
מחקריה > קנאות דתית

ספר שערכה אורה לימור ביחד עם פרופ' מאיר ליטבק וראה אור בשנת 2007. הספר עוסק בתופעת הקנאות הדתית באלפיים השנים האחרונות. הוא מגיע עד לימינו – הפיגוע במגדלי התאומים והפונדמנטליזם המודרני ובוחן את המוסכמה שרווחה עד לפני זמן מה, שבתקופה המודרנית, מאז עידן הנאורות נסוגה הדת לירכתי הבמה. הספר מראה שהדבר לא קרה ושהמודרניזם דווקא הביא גם להקצנה דתית.
מחקריה > מחקרה העכשווי

כעת כותבת לימור ספר על הר הזיתים בשלוש הדתות. הספר יהיה "ביוגרפיה" של מקום. הוא מתמקד בתפישה של ההר כולו, של המרחב כולו בשלוש הדתות וגם של מקומות ספציפיים על פניו – כנסיות, מנזרים, קברים קדושים, מערות ועוד. מרכז הכובד שלו יהיה השוואה בין דתית של המסורות השונות. כמו כן לימור מכינה ספר נוסף שכולל תרגומים של תיאורי עלייה לרגל נוצריים עד הכיבוש הצלבני.
ספריה

Die Disputationen zu Ceuta (1179) und Mallorca (1286): zwei Intijudische Schriften aus dem mittelalterlichen Genua / hrsg. von Ora Limor; Published: Munchen: Monumenta Germaniae Historica, 1994
Contra Iudaeos: ancient and medieval polemics between Christians and Jews / edited by Ora Limor and Guy G. Stroumsa; Tubingen: J. C. B. Mohr, 1996
בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה / צוות הקורס: ראש הצוות: אורה לימור; עריכה טובה צורף; רמת-אביב, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ג 1993 - תשנ"ח 1997
ערי איטליה בראשית הרנסאנס: לקט תעודות / אורה לימור. ירושלים: אקדמון, תשנ"ד.
מסעות ארץ הקודש: עולי רגל נוצרים בשלהי העת העתיקה תיאורי מסע לטיניים / אורה לימור; השתתפה בהכנת ההערות מילכה רובין; ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998
מפגשים בין יהודים ונוצרים באירופה המערבית בימי הביניים: מיתוס הקורבן - עלילת הדם / כתבו אורה לימור ... [ואחרים]. מפגשים בין יהודים ונוצרים באירופה המערבית בימי הבינים; ירושלים: המרכז להוראת מדעי היהדות - המכון למדעי היהדות, תשנ"ט 1999
Evrei i khristiane: polemika i vzaimovliianie kul’tur: evrei i khristiane v Zapadnoi Evrope do nachala Novogo vremeni / Ora Limor ... et al.; perevod Маша Буман ... et al. Ra’anana, Israel: Open University of Israel, 2000-
יהודים מול הצלב: גזרות תתנ"ו בהיסטוריה ובהיסטוריוגרפיה/ עורכים: מיכאל טוך, יום טוב עסיס, ג'רמי כהן, אורה לימור, אהרן קידר. ירושלים: המכון לחקר תולדות ישראל ע"ש ב"צ דינור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2000.
ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים / אורה לימור, יצחק חן, איריס שגריר ודפנה אפרת, עריכה: טובה צורף; רמת-אביב, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003
עלייה לרגל: יהודים, נוצרים, מוסלמים: אסופת מאמרים / עורכים: אורה לימור, אלחנן ריינר; עריכה: טובה צורף; רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה 2005
קנאות דתית / עורכים מאיר ליטבק, אורה לימור; עריכה לשונית - ישראל חזני. ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ח 2007.
מסעות ירושלים: עולי רגל נוצריים בימי הביניים המוקדמים / אורה לימור; ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשפ"ג 2022
הערות שוליים

↑  האוניברסיטה העברית בירושלים - רשימת המסיימים תשמ"ה, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  קבר דוד בהר-ציון: למקורותיה של מסורת; יהודים, שומרונים ונוצרים (תשמח) 11-23  2005
↑  בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה / צוות הקורס: ראש הצוות: אורה לימור; עריכה טובה צורף; רמת-אביב, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ג 1993 - תשנ"ח 1997
↑  Contra Iudaeos: ancient and medieval polemics between Christians and Jews / edited by Ora Limor and Guy G. Stroumsa; Tubingen: J. C. B. Mohr, 1996
↑  מסעות ארץ הקודש: עולי רגל נוצרים בשלהי העת העתיקה תיאורי מסע לטיניים / אורה לימור; השתתפה בהכנת ההערות מילכה רובין; ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשנ"ח 1998
↑  קבר פלגיה: חטא, חרטה וישועה בהר הזיתים; קתדרה 118 (תשס"ו) 13-40  2006
↑  עלייה לרגל: יהודים, נוצרים, מוסלמים: אסופת מאמרים / עורכים: אורה לימור, אלחנן ריינר; עריכה: טובה צורף; רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה 2005
↑  הפולמוס היהודי האנטי-נוצרי לדורותיו, פעמים 75 (תשנ"ח), עמ' 94–96.
↑  מריה והיהודים: שלושה סיפורי עדות; אלפיים 28 (תשסה) 129-151 2005
↑  קנאות דתית / עורכים מאיר ליטבק, אורה לימור; עריכה לשונית - ישראל חזני. ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ח 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311728305171  PLWABN: 9810674479005606  BnF: cb130157974 (data)  CiNii: DA09144688  GND: 1054448264  ISNI: 0000 0001 0910 9588  LCCN: n87887787  NTA: 12201619X  SUDOC: 057223238  VcBA: 495/217080  VIAF: 66600559   WorldCat (עם VIAF): 66600559
טורונטו ראפטורס

טורונטו ראפטורס (באנגלית: Toronto Raptors) היא קבוצת כדורסל מהעיר טורונטו שבאונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם סקושה-בנק ארנה. בעלי הקבוצה היא חברת "מייפל ליף ספורטס אנד אנטרטיינמנט", שהיא גם בעלי קבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס וקבוצת ה-MLS טורונטו FC.
עונת 2018/2019 הייתה הטובה בתולדות הקבוצה, כאשר העפילה לראשונה לגמר ה-NBA, וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על גולדן סטייט ווריורס, שהייתה האלופה המכהנת.
הקמת המועדון

הטורונטו ראפטורס הוקמו ב-30 בספטמבר 1993, כשליגת ה-NBA הייתה במסגרת ההתרחבות שלה בקנדה. הראפטורס הפכו למועדון ה-28 בליגה, כשהמנהל היה איש העסקים ג'ון ביטוב. הם שיחקו בליגה בפעם הראשונה ב-1995, ביחד עם הונקובר גריזליס והפכו לקבוצות הקנדיות הראשונות ב-NBA מאז הטורונטו האסקיס שהשתתפה בליגה בעונת 1946/1947.
המחשבה הראשונית הייתה להחיות את הכינוי "האסקיס" ולהשתמש בו בקבוצה, אך לבסוף ראשי הקבוצה החליטו לוותר על השם הזה משום שיהיה מאוד קשה לעצב לוגו השונה מהלוגו של מינסוטה טימברוולבס. כתוצאה מכך התפתחה תחרות גדולה כדי להכריע מה יהיה כינויה של הקבוצה ומה יהיה הלוגו שלה וצבעי מדיה. יותר מ-2,000 שמות הוצעו והבולטים מביניהם היו: ביוורס, בובקאטס, דראגונס, גריזליס, הוגס, ראפטורס, סקורפיונס, טי רקס, טרנטולאס וטריירס.
השם טורונטו ראפטורס התגלה ב-15 במאי 1994 בתוכנית טלוויזיה קנדית. התוצאה הוכרעה כנראה בגלל האהדה הרבה באותה תקופה לסרט פארק היורה שיצא לאקרנים ב-1993. השם ראפטור הוא כינוי לדינוזאור ולוצירפטור, שבא ממשפחת הדרומאוזאוריים. ב-24 במאי 1994 התגלה הלוגו של הקבוצה, ולג'נרל מנג'ר הקבוצה מונה אייזיאה תומאס. הצבעים של הקבוצה בדרך כלל יהיו אדום, סגול, שחור וכסף.
תומאס מינה את עוזר המאמן לשעבר של דטרויט פיסטונס, ברנדן מלון, למאמן הראפטורס. סגל הקבוצה התמלא בעיקר בזכות דראפט ההרחבה של שנת 1995. דראפט זה הוא דראפט מיוחד שהיה שייך רק לשתי הקבוצות החדשות, הראפטורס והגריזליס, ובו נבחרו לסירוגין 27 כדורסלנים בין שתי הקבוצות, כשהראפטורס לקחו את הבחירה הראשונה. השחקנים שנבחרו בדראפט כבר שיחקו ב-NBA בעבר, ולחלק מהם היה הרבה ניסיון. בבחירה הראשונה בחרו הראפטורס את בי. ג'יי. ארמסטרונג, שסירב להגיע לאימונים ונשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לויקטור אלכסנדר וקרלוס רוג'רס. בנוסף בדראפט הזה תומאס בחר את ג'רום קרסי, וילי אנדרסון וג'ון סאלי.
בנוסף לדראפט המורחב המיוחד הראפטורס זכו בבחירה מספר 7 בדראפט הרגיל של עונת 1995. בבחירה זו הם בחרו את דיימון סטודמאייר, רכז מאוניברסיטת אריזונה שיככב בקבוצה בשלוש העונות הבאות. למרות בחירתו של סטודמאייר נשמעו באולם הבחירות צעקות בוז מאוהדיהם של הראפטורס, שרצו שייבחר אד אובאנון ששיחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וזכה בתואר ה-MVP של הפיינל פור של ליגת ה-NCAA.
1995–1999: השנים הראשונות

במשחק הראשון של הראפטורס ב-NBA קלע אלווין רוברטסון את הנקודות הראשונות. במשחק זה בלט דיימון סטודמאייר שקלע 10 נקודות והוסיף 10 אסיסטים בניצחון 79–94 על ניו ג'רזי נטס. הראפטורס סיימו את העונה עם מאזן רע של 21–61, אך רשמו ניצחון מרשים על שיקגו בולס בעונת השיא שלהם, כשהשיגו מאזן 10–72. סטודמאייר, שקלע 19.0 נקודות והוסיף 9.3 אסיסטים בממוצע למשחק זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בדראפט 1996 הם בחרו את מרכוס קמבי בבחירה השנייה בדראפט, שעזר להם לשפר את המאזן ולסיים את העונה עם 30–52. בסיום העונה קמבי נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, וסטודמאייר המשיך לבלוט כשקלע 20.2 נקודות עם 8.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בשתי עונותיהם הראשונות הראפטורס השיגו מספר ניצחונות מרשימים על הקבוצות המובילות באותם זמנים, כמו על הבולס, יוסטון רוקטס, מיאמי היט ויוטה ג'אז אך רשמו הפסדים לקבוצות חלשות במיוחד, כמו מאזן שלושת ההפסדים מול הבוסטון סלטיקס כנגד 0 ניצחונות בעונת 1996/1997.
בתחילת עונת 1997/1998 ג'ון ביטוב מכר את הקבוצה ולא הראה בה עוד עניין, והקבוצה עצמה סבלה ממכת פציעות של שחקניה שגרמו לה להפסיד 17 פעמים ברציפות. אייזיאה תומאס התפטר ובמקומו מונה גלן גרונוולד. כשתומאס הלך, כוכב הקבוצה, סטודמאייר, ביקש להישלח בטרייד לקבוצה אחרת באופן מיידי. ב-13 בפברואר 1998 הוא נשלח לפורטלנד טרייל בלייזרס ביחד עם וולט ויליאמס וקרלוס רוג'רס בתמורה לקני אנדרסון, אלווין ויליאמס, גארי טרנט, שלוש בחירות דראפט וכסף. אנדרסון סירב לשחק במדי הראפטורס ונשלח לבוסטון סלטיקס ביחד עם ז'אן טבק ופופאי ג'ונס בתמורה לצ'ונסי בילאפס, די בראון, רוי רוג'רס וג'ון תומאס.
כשמועד סגירת הטריידים התקרב הראפטורס הפכו לקבוצה הצעירה ביותר בליגה, כשהגיל הממוצע בקבוצה היה 24.6 שנים. בסגל שלהם היו 5 שחקני שנה ראשונה, כולל טרייסי מקגריידי, שהיה אז בן 18 והשחקן הצעיר בליגה. הראפטורס הצעירים וחסרי הניסיון לא הצליחו, והשיגו את המאזן הנמוך ביותר בהיסטוריה של המועדון, 66-16.
בדראפט 1998 הראפטורס בחרו בבחירה הרביעית את אנטואן ג'יימיסון, אך העבירו אותו באותו לילה לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לבחירה החמישית באותו דראפט, וינס קרטר. כדי להביא יותר ניסיון לקבוצה המאמן שלח את מרכוס קמבי לניו יורק ניקס בתמורה לצ'ארלס אוקלי בעל הניסיון בפלייאוף. עוד שחקן ותיק שנרכש בטרייד הזה הוא קווין ויליס. הראפטורס סיימו את העונה הזו במאזן 23–27, ולא עלו לפלייאוף. למרות זאת היו כמה נקודות אור בעונה זו כמו זכייתו של קרטר בתואר רוקי השנה והשתפרותו של בן דודו המשחק בקבוצה, מקגריידי.
2010–2014: התחדשות ובנייה

לקראת עונת 2010/2011 הרבה שחקנים אולסטארים הפכו לחופשיים, כמו לברון ג'יימס, דוויין וייד, אמארה סטודמאייר וכריס בוש מהראפטורס. בוש וג'יימס עברו למיאמי היט של וייד, ובכך הראפטורס נשארו ללא הכוכב שלהם ב-7 השנים האחרונות. בדראפט 2010 הם בחרו את אד דייוויס, שמשחק כמו בוש בעמדת הפאוור פורוורד/סנטר, וגם הוא שמאלי. במהלך העונה הובאו השחקנים פג'ה סטויאקוביץ' (שעזב מאוחר יותר באותה עונה), דייוויד אנדרסן, מרכוס בנקס וג'ריד ביילס. את עונת 2010/2011 סיימו הראפטורס עם מאזן שלילי של 22–60, כשהם מוקמו במקום ה-14 במזרח ולא עלו לפלייאוף. גם בשנים 2012 ו-2013 לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.