stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיוטר לשצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1898 מחוז אודסה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  16 ביולי 1954 (בגיל 56) טרגו אוקנה, מחוז בקאו, הרפובליקה העממית הרומנית 
 שם לידה:  פיוטר קונסטנטינוביץ' לשצ'נקו
 מוקד פעילות:  רומניה, האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  1919–1951 (כ־32 שנים) 
 עיסוק:  זמר, רקדן
 סוגה:  שאנסון רוסי, טנגו
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיוטר קונסטנטינוביץ' לשצ'נקו (ברוסית: Пётр Константинович Лещенко;‏ 14 ביוני 1898 – 16 ביולי 1954) היה זמר אסטרדה רוסי ורומני ממוצא צועני-אוקראיני, מהבולטים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ביוגרפיה

קריירת הסולו של לשצ'נקו התחילה כשהיה בן 32. מאז שנת 1926, במשך שנתיים, מסייר לשצ'נקו באירופה ובמזרח התיכון. לאחר הסיור חזר לרומניה ועבד זמן מה בתיאטרון "תיאטרול נוסטרה", אך עד מהרה עזב למדינות הבלטיות, אחר כך לאוקראינה, שם הופיע במסעדות שונות.
בסוף שנת 1931 הכיר הזמר את המלחין הבולט אוסקר סטרוק, שכתב לחנים פופולריים בסגנון טנגו ופוקסטרוט, כמו גם שירי פופ ורומנטיקה רגשית. לפי הצעת סטרוק, לשצ'נקו מקליט את קולו לראשונה. תקליטים עם השירים "עיניים שחורות" (Чёрные глаза) של אוסקר סטרוק), "רפסודיה כחולה" (Синяя рапсодия), "ספר לי למה" (Скажите, почему), ובהמשך "טטיאנה" (Татьяна), "מירנדה" (Миранда) ו"נסטיה יגודקה" (Настя-ягодка) מתפרסמות.
ההצלחה של שירים אלה מובילה לכך שללשצ'נקו מציעים חוזה לסניף הרומני של חברת התקליטים הבריטית קולומביה, שאיתה הקליט מעל 80 תקליטים. כמו כן, יצירות פורסמו על ידי חברות תקליטים אחרות - פרלופון הגרמנית, Electrecord הרומנית, Bellaccord הלטבית.
הקלטת קול מעלה את תהילתו של לשצ'נקו, והוא מסייר הרבה לא רק בבסרביה, אלא גם מופיע באולמות הטובים ביותר של וינה, לונדון, ריגה, קישינב. ואז מתיישב הזמר ומשפחתו בבוקרשט, שם פתח מסעדה.
בסוף 1941 נתן הסולן מספר קונצרטים באודסה שנכבשו על ידי הכוחות הרומניים באולם המרכזי של מלון בריסטול. לשצ'נקו התעלם מצו צבאי ראשון, נכנס לקבוצה אמנותית ושוחח עם החיילים. אחרי הצו השני, לשצ'נקו ניגש לקו החזית בחצי האי קרים, שם שירת במטה הצבא הרומני והיה אחראי על הקנטינה.
עם כניסתו של הצבא הסובייטי, יחד עם אשתו ורה, הוא שר בבתי חולים, זרועות ומועדוני קצינים. מאז קיץ 1948 הזוג מופיע בבתי קפה ובתי קולנוע שונים בבוקרשט, ואז מוצאים עבודה בתיאטרון חדש.
הערות שוליים

↑  Leschenko, Petr, mus-col.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377872905171  PLWABN: 9810557159105606  BNE: XX1719122  BnF: cb13993613q (data)  CiNii: DA16118440  GND: 119254344  ISNI: 0000 0001 0654 4234  LCCN: no95034999  LNB: 000096947  MusicBrainz: 6255b6b6-2798-440e-969f-048ec20c04c8  NTA: 097863815  SNAC: w6hm79p1  SUDOC: 114964238  VIAF: 56805873   WorldCat (עם VIAF): 56805873
פולסא דנורא

פולסא דנורא (במקור: פולסי דנורא. בתרגום לעברית "מכת האש") הוא טקס קללה מאגי שנוצר על ידי העדה החרדית באמצע המאה העשרים. בטקס, פונים כמניין משתתפים למלאכי חבלה שהמקולל ימות במהרה. הטקס, שחלקים ממנו נלקחו מהחרם, מורכב מקריאת טקסט המשולב בקללות, תקיעה בשופרות וכיבוי נרות שעווה.
מקור הביטוי הוא בספרות חז"ל, שם "פולסא דנורא" מוזכר כעונש שמימי שמוענשים בו מלאכים, או אנשים לאחר מותם.
המקור

מקור השם לקוח מדברי התלמוד, שם תוך ויכוח הלכתי, נאמר: "אמר ליה: אי הוה לוי הכא הוה מפיק לאפך פולסי דנורא". לפי פרשנים שונים, הביטוי פולסא דנורא שימש כמטבע לשון לנידוי וחרם.
ישנם כמה פירושים למילה פולסא: רש"י במסכת יומא (דף ע"ז, עמוד א') מפרש שמדובר במקל, ולעומת זאת בפירושו למסכת בבא מציעא (דף מ"ז, עמוד א') הוא כותב שמדובר בניצוץ, שהוא עגול כמטבע. על פי המילון התלמודי של ברוך קרוא, המילה הארמית פּוּלְסָא היא מכה בדומה לפולס (pulsus, בלטינית) שמשמעותו פעימה, מתקף – ועל פי זה פּוּלְסָא (או פּוּלְסֵי) דְנוּרָא היא מכת אש.
המקור > משמעות בספרות חז"ל

בספרות חז"ל, "פולסי דנורא" מוזכרים כעונש שמימי שמוענשים בו מלאכים, או אנשים לאחר מותם:
אדם שחטא בעולם הזה מספר לר' עקיבא על כך שמלאכים חובטים בו במקל אש. (מסכת כלה רבתי פרק ב הלכה ט)
גבריאל, על שלא עשה את שליחותו כראוי בחורבן ירושלים (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ע"ז, עמוד א')
מטטרון, שר הפנים שישב לפני הקב"ה והטעה את אלישע בן אבויה לחשוב שיש שתי רשויות בשמים (תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ט"ו, עמוד א')
אליהו שגילה לבני אדם סוד שמימי, שאסור היה לו לגלותו (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ה, עמוד ב')
רבא אומר לרב הונא מדסקרתא שלו לוי היה חי היה פוגע בו (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ז, עמוד א').
על פי פרקי דרבי אליעזר (פרק ד'), הקב"ה מתואר כמי שמחזיק בידו מקל של אש, "מימינו חיים ומשמאלו מות ושבט של אש ופרוכת לפניו פרושה ועיניו משוטטות בכל הארץ...".
במספר מקומות בספר הזוהר, פולסא דנורא מתואר כעונש לחוטאים:
"ומקדשי תיראו - בהאי יראה שריא פולסא דנורא לאלקאה לון לחייביא דלא נטרין פקודי אורייתא" (בתרגום: ומקדשי תיראו - בזו היראה הותר מקל אש להלקות להם לחוטאים שלא שומרים מצוות התורה) (ספר הזוהר, חלק ג', דף רס"ג, עמוד ב').
באף אחד ממקורות אלה, אין ה"פולסא דנורא" טקס קבלי אנושי כלשהו.
טקסי פולסא דנורא בישראל

בתקשורת הישראלית התפרסמו ידיעות על טקסים שבוצעו או על איומים בקיום הטקס. להלן כמה מקרים בולטים:
בשנת 1959 ערכו הדיינים החרדים פנחס אפשטיין, דוד יונגרייז וישראל יצחק רייזמן טקס פולסא דנורא נגד ראש עיריית ירושלים, גרשון אגרון – בשל התנגדותם לפתיחת בריכת ירושלים. הוא נפטר כשבועיים לאחר מכן וחרדים רבים ראו בכך תוצאה ישירה של הטקס, אף על פי שסבל ממחלה קשה.
בשנת 1981, ערכה העדה החרדית בירושלים טקס כלפי "ראשי המדינה" בשל התנגדותם לחפירות עיר דוד.
פולסא דנורא הוטלה על ידי העדה החרדית כנגד אייל רגוניס, האדריכל של מיזם גבעת אנדרומדה ביפו, בשל טענתם כי הוא בונה את המיזם על קברות של יהודים. רגוניס, קצין לשעבר בסיירת מטכ"ל, נפטר בסמוך בגיל 37 מהתקף לב.
ב-2 באוקטובר 1995 נערך טקס "פולסא דנורא" מול ביתו של ראש הממשלה יצחק רבין בירושלים. בין עורכי הטקס היו הרב יוסי דיין ואביגדור אסקין. רבין נרצח כחודש לאחר מכן, ב-4 בנובמבר.
בשנת 2000, יו"ר רשות העתיקות האלוף במילואים אמיר דרורי סיפר לאחר פרישתו מתפקיד מנהל רשות העתיקות, כי קיבל איומים על שני טקסי פולסא דנורא במהלך 12 שנותיו כמנהל הרשות.
ב-21 ביולי 2005 נערך טקס "פולסא דנורא", בבית הקברות בראש פינה, נגד ראש הממשלה אריאל שרון, על ידי פעילי ימין רדיקלי בשל תוכנית ההתנתקות. חברי כנסת ורבנים גינו את עריכת הטקס.
ב-26 ביוני 2006 נערך טקס "פולסא דנורא" נגד ראש הממשלה אהוד אולמרט בהר הרצל על ידי פעילי ימין רדיקלי.
ב-11 באפריל 2013 נפתלי בנט קיבל מכתב מאיים בו נאמר שהוציאו עליו פולסא דנורא. גם ביוני 2021 פורסמו איומי פולסא דנורא נגדו.
בחוק הישראלי

בשל עיקרון חופש הפולחן בישראל, אין החוק אוסר במפורש על אף תפילה, לרבות הפולסא דנורא.
ב-30 באוגוסט 2005 החליט מני מזוז, היועץ המשפטי לממשלה, שלא להעמיד לדין 20 פעילים, שערכו טקס פולסא דנורא כנגד ראש הממשלה אריאל שרון, בנימוק שהם פנו לאל ולא לבני אדם, ותפילה שכזו למותו של אדם, אף שאיננה ראויה להיות חלק מהשיח הציבורי, איננה בגדר של הסתה לרצח ונכללת במסגרת חופש הביטוי.
לקריאה נוספת

Britt, Brian M., "Curses Left and Right: Hate Speech and Biblical Tradition", Journal of the Americal Academy of Religion 78.3 (2010), 633-661, doi:10.1093/jaarel/lfq020
Zohar, Zion, "Pulsa De-Nura: The Innovation of Modern Magic and Ritual", Modern Judaism 27 (2007), 72-99, doi:10.1093/mj/kjl013
הערות שוליים

↑  Zohar, Zion, "Pulsa De-Nura: The Innovation of Modern Magic and Ritual", Modern Judaism 27 (2007), 72-99
↑  יגאל אריכא, קבלה מעשית כל הסודות הכמוסים, תל אביב תשנ"ח עמוד 316
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ז, עמוד א'
↑  רש"י שם. כך גם בפירוש התוספות יום טוב, על המשנה (משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה י') "וֶהֱוֵי מִתְחַמֵּם כְּנֶגֶד אוּרָן שֶׁל חֲכָמִים, וֶהֱוֵי זָהִיר בְּגַחַלְתָּן שֶׁלֹּא תִכָּוֶה, שֶׁנְּשִׁיכָתָן נְשִׁיכַת שׁוּעָל, וַעֲקִיצָתָן עֲקִיצַת עַקְרָב, וּלְחִישָׁתָן לְחִישַׁת שָׂרָף, וְכָל דִּבְרֵיהֶם כְּגַחֲלֵי אֵשׁ." - הכוונה בפולסא דנורא הוא נידוי או חרם של תלמידי חכמים.
↑  ⁨פולסא דנורא כנגד מקימי הבריכה⁩, באתר www.nli.org.il, ⁨הבקר⁩ | 24 January 1958 | Newspapers | The National Library of Israel (באנגלית)
↑  "המים שהבעירו אש בירושלים", משפחה (שבועון), נתן וייס, כ"ה בחשוון התשס"ז
↑  איזה ראש עיר מת אחרי "פולסא דנורא"?, באתר ynet, 7 בנובמבר 2008
↑  טובה צימוקי, חם, חם, דבר, 10 בספטמבר 1981.
↑  ליעד גרינבוים, הפולסא דנורא שלאחריה מת אייל רגוניס לא מפחידה את משפחתו, באתר nrg‏, 12 במאי 2010
↑  עפרי אילני, מחקר: עסקנים חרדים המציאו את הפולסא דנורא, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2007
↑  אין חרטה בימין הקיצוני: "הפולסא דנורא עבדה", באתר ynet, 20 באוקטובר 2010
↑  דליה טל, ‏יוצא מהחפירות, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2000
↑  ניר חסון, פעילי ימין קיצוני הטילו פולסא דנורא בראש הממשלה, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
↑  אפרת וייס, פולסא דנורא לאולמרט, שנה אחרי הטקס לשרון, באתר ynet, 27 ביוני 2006
↑  עמרי נחמיאס‏, מכתב איומים נשלח ללשכת השר בנט: תמות צעיר", באתר וואלה, 11 באפריל 2013
↑  איש שב"כ לשעבר על האיומים כלפי שקד-בנט: "רוצח פוטנציאלי מחפש רוח גבית", באתר ynet, 2 ביוני 2021
↑   רפאלה גויכמן, ההסתה יוצאת מכלל שליטה: ברשתות קוראים לערוך טקסי פולסא דנורא נגד בנט, באתר TheMarker‏, 7 ביוני 2021
↑  היועמ"ש החליט שלא להעמיד לדין את מבצעי הפולסא דנורא, באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549679305171
פייטרו סרנטוני

פייטרו סרנטוני (באיטלקית: Pietro Serantoni;‏ 12 בדצמבר 1906 – 6 באוקטובר 1964) היה כדורגלן ומאמן איטלקי, ששיחק בעמדת המגן ימני. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה

סרנטוני נולד בוונציה שבאיטליה בשנת 1906. הוא החל את הקריירה שלו ככדורגלן בקבוצה ונציה של עיר הולדתו ומשם עבר לשחק באינטר מילאנו שנקראה אז בשם אמברוסיאנה-אינטר. בעונת 1929/30 הוא זכה עימה בתואר אליפות ראשון עבור המועדון תוך כדי שהוא כובש 16 שערים באותה עונה. משם עבר ליובנטוס שם זכה עימה באליפות שנייה בקריירה שלו בעונת 1934/35, ולאחר מכן עבר לרומא שם הוא סיים את הקריירה שלו בליגה הראשונה באיטליה בשנת 1940. לאחר שסיים את הקריירה שלו היה למאמן בקבוצות פאדובה ורומא.
בנבחרת איטליה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 בפברואר 1933 בניצחון 2–3 על בלגיה. סרנטוני לא היה שותף בזכייה של נבחרתו במונדיאל 1934 שנערך על אדמת איטליה, אך במונדיאל 1938 היה חלק מסגל הנבחרת שזכה פעם נוספת בטורניר תחת המאמן ויטוריו פוצו. בסך ערך בנבחרת 17 הופעות בין השנים 1933–1939.
סרנטוני נפטר ב-6 באוקטובר 1964 ברומא שבאיטליה, בגיל 57.
תארים > כשחקן

אליפות איטליה: 1929/30
אליפות איטליה: 1934/35
גביע העולם: 1938
תארים > כמאמן

אליפות מחוז הצפון של הסרייה ב': 1947/48
פייטרו מסקאני

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1863 ליבורנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  2 באוגוסט 1945 (בגיל 81) רומא, ממלכת איטליה 
 שם לידה:  Pietro Antonio Stefano Mascagni 
 מקום קבורה:  Cimitero della Misericordia 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מילאנו 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה במסדר סנט מוריס ולזרוס  אביר הצלב הגדול של מסדר הכתר האיטלקי 
 www.pietromascagni.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
פייטרו מסקאני (Pietro Mascagni;‏ 7 בדצמבר 1863, ליבורנו - 2 באוגוסט 1945, רומא) היה מלחין איטלקי, מן החשובים במלחיני האופרה האיטלקית של המאה ה-20. נמנה עם זרם הווריזמו באופרה, מחלוצי זרם זה. בעיקר נודע באופרה "אבירות כפרית" (Cavalleria Rusticana). גם האופרות "הידיד פריץ" ו"איריס" היו פופולריות בשעתן, אך נשכחו במידה רבה לאחר מותו.
חייו

מסקאני נולד בליבורנו שבטוסקנה. מורו הראשון למוזיקה, אלפרדו סופרדיני, עמד על כישרונו המוזיקלי של הילד ועודד אותו לבחור בקריירה מוזיקלית, בניגוד לרצון אביו. יצירותיו הראשונות, מיסה בארבעה קולות וקנטטה "לה פילאנדה" (1881), שהייתה הבסיס לאידיליה הדרמטית "פינוטה" בשנת 1883, זיכו אותו בתמיכה כספית מן הרוזן פלורסטאנו דה לארדרל, הודות לה יכול היה ללמוד בקונסרבטוריון של מילאנו. בין מוריו שם היה אמילקארה פונקיילי, וחברו לחדר היה ג'אקומו פוצ'יני. את הלימודים בקונסרבטוריון עזב באפריל 1885 והחל לעבוד בלהקה של דריו אקונצ'י, שהעלה כבר באותה שנה את האופרטה שלו "המלך" בנאפולי. עד 1886 סייר באיטליה כמנצח על להקות שונות, ואז השתקע בצ'ריניולה שבחבל אפוליה כמורה לאגודה הפילהרמונית המקומית, בין השאר, משום שאשתו הייתה בהריון ראשון. בשנת 1888 הגיש לתחרות של הוצאת המוזיקה סונזוניו את האופרה "אבירות כפרית" וזכה בפרס הראשון מבין 72 מתחרים. האופרה נחלה הצלחה רבתי מאז ביצוע הבכורה שלה ברומא, בשנת 1890.
גם האופרות "הידיד פריץ" ו"איריס" הפכו פופולריות באירופה. מסקאני טען שבתקופה מסוימת בוצעה "איריס" באיטליה ביתר תכיפות מ"אבירות כפרית". הצלחתה של הקומדיה הכפרית "הידיד פריץ" לפי מחזה של ארקמן-שטריאן נבעה במידה רבה מן השילוב של המלודיה מלאת החיים, שאפיינה גם את "אבירות כפרית", עם ניב הרמוני אלגנטי יותר. לעומת זאת, האופרה Le maschere נכשלה כישלון חרוץ בשישה בתי אופרה באיטליה, ורק נוכחותו של מסקאני כמנצח הצילה אותה ברומא.
תוך זמן קצר יצא שמו של מסקאני כמנצח מחוץ לגבולות איטליה. בשנת 1892 קצר הצלחה על בימות וינה ופריז, וכעבור שנה בלונדון, שם ניצח על האופרות שלו בעונה האיטלקית של קובנט גארדן. להצלחה מיוחדת זכתה "אי רנצאו", שהמבקרים שיבחו אותה כ"דרמה מוזיקלית אמיתית". בשנת 1895 השלים מסקאני את "רטקליף", האופרה שנטש בשעתה לטובת "אבירות כפרית", והיא בוצעה בלה סקאלה בהצלחה בינונית. האופרה "סילבאנו", שנאלץ לכתוב בחיפזון בשביל הוצאת סונזוניו באותה עונה, נדחתה ברוב קולות על ידי הקהל והמבקרים כאחד.
מסעות הקונצרטים שלו אילצו אותו להפסיק את קריירת ההוראה שהחל בה בפזארו. בין תלמידיו שם היה ריקרדו זנדונאי.
יצירתו

בסך הכול כתב מסקאני חמש-עשרה אופרות, אופרטה אחת, כמה יצירות תזמורתיות ווקאליות, וכן שירים ומוזיקה לפסנתר. הצלחתו הגדולה הייתה ונשארה "אבירות כפרית". ב-1905 נחל הצלחה מסוימת ב"אמיקה", ללברית צרפתית של המו"ל פול דה שודן. אופרה זו ציינה חזרה לווריזמו ותשומת לב מחודשת למודלים תזמורתיים. הצלחתו הגדולה הבאה הייתה "איזאבו" (1911), ללברית של לואיג'י איליקה. האופרה התקבלה בהתלהבות מצד קהל המהגרים האיטלקים בבואנוס איירס, ובהמשך גם במילאנו ובוונציה, אך בחירתו באווירה רומנטית העידה על מיצוי כושר ההמצאה שלו, שדרש חיפוש מתמיד של נושאים חדשים להמרצתו. "פאריזינה" (1913) הייתה תוצאה של שיתוף פעולה רב-ערך עם גבריאלה ד'אנונציו, שהמבקרים קטלו ללא היסוס. הניסוי הבא שלו נערך כעבור שנה, בכתיבת "רפסודיה שטנית" לסרט באותו שם (1915).
"אידולטה" (1917) הייתה אופרה לירית סנטמנטלית, שהתחרתה ב"לה רונדין" של פוצ'יני. אופרות אלה, יחד עם האופרטה "סי", אישרו את נטייתו של מסקאני לאיזון בין ליריות לדרמה. עם זאת, בשלב זה חזר מסקאני לווריזמו ב"Il piccolo Marat" ‏ (1921). על אף הצלחת האופרה, חש מסקאני שדרכו מובילה אותו באופן בלתי נמנע לנסיגה במקום להתקדמות, ובחר להסתגר בבידוד מלא כמעט, שהופר רק בביצוע מחודש של אופרת הנעורים שלו, "פינוטה", בשנת 1932, ב"חזון הסימפוני" Guardando la Santa Teresa del Bernini ולבסוף Nerone ‏ (1935), אלגוריה פוליטית רטורית, אך מבחינה מוזיקלית, שקטה ונסגנית. אופרה זו הייתה אמורה לייצג כיוון חדש ביצירתו של מסקאני, קשר חדשני עם המציאות באמצעות מטאפורה של היסטוריה. האופרה, שנדחתה על ידי כל בתי ההוצאה, זיכתה את מסקאני בשיבה קצרה של תהילתו הודות למשטר הפאשיסטי, שדאג לביצוע הבכורה שלה בלה סקאלה. היה זה הקרב האחרון של מסקאני נגד המודרניזם של תקופתו. בחגיגות היובל ל"אבירות כפרית", הגדיר אותו הכומר והמוזיקאי ליצ'ינו רפיצ'ה "הלימפה המוזיקלית של האיטלקיות הטהורה; השלהבת של מסורת המלודרמה האיטלקית בשלמותה; חרב מתהפכת להגנת עוצמתו האמנותית של הגזע האיטלקי".
מסקאני מת ב-1945 ברומא, המשוחררת מטוטאליטריות וגדושה ברוחות העבר של ניצחונותיו.
הערות שוליים

↑  מיקלה ג'ירארדי, "פייטרו מסקאני"1 במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  ג'ירארדי, גרוב
↑  ג'ירארדי 2, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265171905171  PLWABN: 9810561157105606  BIBSYS: 90752691  BNC: 000105532  BNE: XX878895  BnF: cb13897174b (data)  CANTIC: a16317154  CiNii: DA0407347X  GND: 118782428  ICCU: CFIV023115  ISNI: 0000 0001 0871 0240  LCCN: n79063307  LNB: 000035969  MusicBrainz: 95f7c24e-2879-4abb-ba35-906c467fc704  NDL: 00621087  NKC: jn19990005461  NLA: 35958625  NLG: 234217  NLK: KAC199617921  NSK: 000091502  NTA: 069925933  RERO: 02-A003569477  SELIBR: 269662  SNAC: w6b56q3z  SUDOC: 035791918  Trove: 1163165  VcBA: 495/192899  VIAF: 12492045   WorldCat (עם VIAF): 12492045
פייטרו פורקה

אין תמונה חופשית
פייטרו פורקה (באיטלקית: Pietro Forquet;‏ 2 ביולי 1925 – 27 בינואר 2023) היה שחקן ברידג' איטלקי ששיחק בקבוצה הכחולה, איתה הוא זכה 15 פעמים באליפות העולם בברידג' לנבחרות לאומיות. בן זוגו בקבוצה זו היה במרבית המקרים בניטו גארוצו ובמקרים אחרים אאוג'ניו קיאראדיה או גוליילמו סיניסקלקו. ביחד עם בניטו גארוצו כתב את הספר  The Italian Blue Team Bridge Book הנחשב על ידי רבים כאוסף הטוב ביותר של חלוקות ברידג' מופלאות.
הזוג גארוצו-פורקה נחשב לאחד הזוגות החזקים בתולדות הברידג'. על פי מאמר משנת 1997 ב-Time Magazine, זוג זה הוא כנראה הזוג החזק ביותר בהיסטוריה של הברידג'. הוא השתמש בשלוש שיטות הכרזה שונות מבוססות קלאב:  קלאב נפוליטאני, קלאב כחול ו-Precision.
פורקה כתב את הספר Bridge With The Blue Team וביחד עם גארוצו את הספר Italian Blue Team Bridge Book.
פורקה שנולד וגדל בנאפולי היה בנקאי. הוא היה ידוע בשקט הנפשי שלו במהלך המשחק. דוגמה בולטת לשקט הנפשי שלו הייתה באליפות אירופה ב-1956. בתחרות הגמר מול נבחרת צרפת הגיע פורקה לחוזה של ♠7 הניתן לביצוע. שותפו גוליילמו סיניסקלקו תיקן ל-7NT. היות שהשליטה בסדרת ה-♥ התבססה על חוסר (Void) בסדרה זכו הצרפתים ב-6 לקיחות בסדרה זו. מרבית השחקנים היו מגיבים בכעס כלפי שותפם. פורקה הסתפק באמירה שקטה שכל אחד לפעמים טועה. לטענת מומחים בזכות התנהגותו במקרה זה זכתה איטליה באליפות כי תגובה אחרת הייתה פוגעת בתפקודו של השותף בהמשך התחרות.
פורקה נפטר ב-27 בינואר 2023.
ראו גם

בניטו גארוצו
ג'ורג'ו בלאדונה
הקבוצה הכחולה (ברידג')
גאייר הלגמו
ריקסי מרקוס
לקריאה נוספת

Pietro Forquet & Benito Garozzo, The Italian Blue Team Bridge Book, Cassell, 1970
Pietro Forquet, Bridge with the Blue Team, Gollanz,1997, ISBN 0-575-06391-2
הערות שוליים

↑  Neapolitan Club, "Pietro Forquet - Interview Intelligence: Operational BI", neapolitanclub.altervista.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2711 4535  LCCN: n88020038  NLA: 35094334  NTA: 073098639  VIAF: 50764514   WorldCat (עם VIAF): 50764514
עץ הדומים תפוס

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  גילה אלמגור
 איורים:  עטיפה: בתיה אפולו
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1992, תשנ"ב
 מספר עמודים:  117
 סדרה
 ספר קודם:  הקיץ של אביה
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 32-1783
עץ הדומים תפוס הוא ספר מאת גילה אלמגור משנת 1992, המתאר את חוויותיה כנערה בכפר הנוער הדסים. הסיפור מגולל מערכת יחסים הנרקמת בקרב בני נוער ניצולי שואה החיים בכפר נוער בישראל בשנות ה-50, שם גרים גם נערים צברים. הספר עובד לסרט קולנוע מצליח ועטור פרסים ב-1995, בבימויו של אלי כהן, וכן לתיאטרון.
הספר תורגם לאנגלית תחת השם "Under the Domim tree" וכן לשפות נוספות.
מאירועי העבר

בסוף הספר "הקיץ של אביה" אמה של אביה, הניה, מתאשפזת ודודתה, אליס, שולחת את אביה בת ה-10 לפנימייה עד שאמה תחלים. כך מסתיים הספר הקודם ובתחילת הספר "עץ הדומים תפוס" אביה גדלה והיא חיה בפנימייה אשר רבים מהנמצאים בה הם ניצולי-שואה. היא ואמה נשארות בישראל בעוד שדודתה אליס כותבת לאביה שהיא נוסעת לגרמניה לצורך השילומים המיועדים לה ולמשפחתה.
מספר חודשים לפני קו העלילה חברי קבוצת "חמנית" בפנימיית "אודים" מחפשים אחר חניך בקבוצתם, מישה אלבוים. התקופה בה הם מחפשים אותו היא תקופת החורף שמקשה על החיפושים.
עלילת הספר

בני נוער יתומים ניצולי שואה ובני נוער "צברים" חיים בפנימייה "אודים". בבוקר הם מנהלים חיים רגילים ולפעמים כשרע להם או כשהם רוצים לדבר, הם נפגשים תחת עץ הדומים ומדברים או חושבים, אך בלילה שבים ועולים הזיכרונות מימי השואה.
אביה ה"צברית" רוצה לגלות את זהותו של אבא שלה, ולשם כך היא מתמודדת עם אמה הלוקה בנפשה, ומתחברת עם יוּרק. אלכס ומישה הם נערים ניצולי שואה שחיו לבד ביערות בפולין. בלילות, הם סובלים מסיוטים ואלכס נושא את מישה על גבו והם רצים לעבר שטחים פתוחים. יולה מגלה שאבא שלה חי, אולם בסוף מתברר לה שכאשר סיפרו לו, מרוב התרגשות הוא נפטר. זוג ניצולים מפולין טוענים שמירה היא הילדה שלהם ונערך דיון בבית משפט בשאלה אם עליה לגור עימם או להישאר בפנימיה. בסוף המשפט מירה נזכרת בהוריה האמיתיים ובאחיה אנטק שכפי הנראה מתו בשואה. היא צועקת לעבר השופט "אני רוזנר, מרים רוזנר" וזוג הניצולים חשוך הילדים נותר לבדו בבית המשפט. הספר מסתיים כאשר חברי הפנימייה יורדים ממשאית ההובלות. מירה היא הראשונה שרצה לעבר העץ, ויורק שמזמין את אביה להתקרב לעץ אומר לה: "לא עכשיו, עץ הדומים תפוס".
עיבודים > קולנוע

על פי הספר הופק בשנת 1994 סרט הקולנוע הישראלי "עץ הדומים תפוס" בבימויו של אלי כהן ובהפקת גילה אלמגור ואיתן אבן, לפי תסריט שנכתב על ידי אלמגור, כהן ואיל שר. הסרט צולם בכפר הנוער בן שמן. זהו סרט המשך לסרטם הקודם של אלמגור וכהן, "הקיץ של אביה".
עיבודים > תיאטרון

בשנת 2007 הועלתה על הבמות גרסת ההצגה על פי המחזה שכתבה דפנה אנגל בבימויו של משה קפטן. בין היתר השתתפו בהצגה זו שחקנים מוכרים כמו גאיה טראוב (בתפקיד אביה) וסשה גרישקוב (בתפקיד שרה ב'), ולצדם גם שחקנים אלמוניים. ההצגה זכתה להצלחה רבה בתחום הצגות ילדים ונוער, בדומה להצלחת הספר והסרט.
פולקסווגן ARVW

| --- | --- |

Volkswagen ARVW
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פולקסווגן
 שנות ייצור:  1980 (מכונית קונספט, אשר יוצרה בסוף שנות השבעים והוצגה ב-1980)
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 סיווג:  מכונית קונספט נסיונית
 מרכב:  Rear mid-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  5,000 מ"מ
 רוחב:  1,132 מ"מ
 גובה:  837 מ"מ
 משקל:  1,040 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים,2,383 סמ"ק המפיק 175 כ"ס ב-4,700 סל"ד (מנוע טורבו דיזל, הזרקה ישירה "Turbocharged direct injection" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית MT
 מהירות מרבית:  362.07 קמ"ש
 צריכת דלק:  16.67 ק"מ לליטר (במהירות 250 קמ"ש)
פולקסווגן ARVW (בגרמנית: Volkswagen ARVW) היא מכונית קונספט ניסיונית אשר נבנתה על ידי קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים והוצגה בשנת 1980.
דגם ה-"פולקסווגן ARVW" נבנה כמטרה של מחקר אווירודינמי של חברת "פולקסווגו" כדי לעקוב אחר המתאם בין צורת גוף הרכב לצריכת הדלק במהירות גבוהה. הדגם עבר בדיקה במנהרת רוח במשך 400 שעות בתקופה של 18 חודשים.
ב-1980 הוגדר מנוע ה-"פולקסווגן ARVW" כמנוע הדיזל המהיר בעולם, אשר הגיע למהירות של 362.07 קמ"ש.
מאפיינים

מנוע מרכזי
מנוע 2.4 ליטר טורבו דיזל
מנוע הזרקת דלק ישירה
מנוע מקורר מים
מספר נוסעים: נהג בלבד
גוף הרכב בנוי מ-אלומיניום ו-חומר מרוכב
מקדם גרר - 0.15
מכל דלק - 130 ליטר
גלריה

"פולקסווגן ARVW"
"פולקסווגן ARVW"
ראו גם

פולקסווגן
מכונית קונספט
לקריאה נוספת

"פולקסווגן ARVW" - תמונות
הערות שוליים

↑  "פולקסווגן ARVW" כולל תמונות thepetrolstop.com/2014/03/volkswagen-arvw
↑  "פולקסווגן ARVW" (ברוסית) topgearrussia.ru/reviews/19834_Zateryannyie_vo_vremeni_Volkswagen_ARVW
↑  "פולקסווגן ARVW" enacademic.com/dic.nsf/enwiki
↑  "פולקסווגן ARVW" - מפרט טכני germancarforum.com/threads/volkswagen-arvw
פול מבונג

פול מבונג (במלטית: Paul Mbong; נולד ב-2 בספטמבר 2001 במרססקלה שבמלטה) הוא כדורגלן מלטזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בירקירקארה מליגת העל המלטזית ובנבחרת מלטה.
קריירת מועדונים

מבונג גדל במחלקות הנוער של פאולה היברניאנס ובירקירקארה מליגת העל המלטזית. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת הבוגרת של בירקירקארה.
קריירה בינלאומית

ב-3 בספטמבר 2020 ערך מבונג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלטה, בהפסד 2–3 לנבחרת איי פארו במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
חיים אישיים

מבונג הוא ממוצא ניגרי. אביו הוא עמנואל מבונג, שחקן פאולה היברניאנס בעבר. אחיו הם ג'וזף מבונג, שחקן עירוני קריית שמונה ונבחרת מלטה, ועמנואל מבונג, שחקנה של סיגייווי.
תארים

הגביע המלטזי: 2022/23
הערות שוליים

↑  100th MPL appearance for Joseph Mbong באתר הרשמי של פאולה היברניאנס, 27 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  Emmanuel Mbong, Middle Son Of Hibernians Football Legend ‘Papa’, Signs To Kalkara FC באתר Lovin Malta, ‏ 8 באוגוסט 2019 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פול מבונג".
פיל רו

דייוויד פיליפ רו (באנגלית: David Phillip Roe; נולד ב-21 ביולי 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת טנסי, ברציפות מאז 2009. רו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים במהלך הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. בינואר 2020 הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים, וכהונתו הסתיימה בראשית 2021. מייק קלי שנשוי לאחות של רו שירת בבית הנבחרים במקביל לרו.