הקרב על הבליטה
רקע > הרקע המבצעי בחזית המערבית

לאחר פריצת כוחות בעלות־הברית מחופי נורמנדי בסוף יולי 1944 והתקדמותם המהירה, הם הצליחו לקראת אמצע אוגוסט לכתר בכיס פאלז שרידים של שתי ארמיות גרמניות - ארמיית הפאנצר החמישית והארמייה השביעית – שלחמו בנורמנדי. הכוחות הגרמניים שנלכדו בתוך הכיס ספגו כ־60 אלף אבדות במהלך חיסולו, ואיבדו כמעט את כל הציוד הכבד שלהם, ולכן לא יכלו להציב התנגדות רצינית להמשך ההתקדמות של כוחות בעלות הברית בצרפת ובבלגיה.
עד ראשית ספטמבר 1944 שחררו צבאות בעלות הברית כמעט את כל שטח צרפת, חדרו לבלגיה, והגיעו סמוך לגבולות גרמניה. אולם התקדמותם המהירה יצרה בעיות לוגיסטיות קשות, וגרמה למתיחת יתר של קווי האספקה שלהם. בתחילת ספטמבר פעלו כוחות החלוץ של בעלות הברית בעומק של יותר מחמש מאות קילומטרים מבסיסי האספקה העיקריים שלהם, הנמלים המלאכותיים בחופי נורמנדי ונמל שרבור. אף שנמל אנטוורפן נכבש בשלמותו על ידי כוחות החלוץ של קבוצת הארמיות ה-21 כבר ב־4 בספטמבר, לא ניתן היה להשתמש בו בטרם סולקו הגרמנים מהאיים ששלטו על שפך הנהר סכלדה, שהוביל אליו. הפיקוד העליון של בעלות הברית כשל בהבנת החשיבות של פתיחת הנמל לשם קבלת אספקה, ולא מיהר להפנות כוחות לטיהור שפך הסכלדה. עקב כך נפתח נמל אנטוורפן לשימוש רק ב־28 בנובמבר 1944, ועדיין היה רחוק מניצול מלוא האפשרויות שלו. בנוסף, ההפצצות הכבדות של מטוסי בעלות הברית לפני הפלישה לנורמנדי, החריבו כליל את רשת מסילות הברזל בצרפת, שכעת הייתה זקוקה לשיקום נרחב כדי להשמישה מחדש.
תוכניתו של גנרל אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית במערב אירופה, הייתה להתקדם לתוך שטח גרמניה בחזית רחבה ובכמה מאמצים עיקריים, אך הבעיות הלוגיסטיות, ובמיוחד המחסור בדלק, לא אפשרו לכוחותיו להמשיך בהתקדמותם המהירה לכל אורך החזית. מונטגומרי, מפקד קבוצת הארמיות ה-21, לחץ על אייזנהאואר להתקדם אל לב גרמניה במאמץ עיקרי אחד, שיתמקד בחזית צרה, אותו תוביל קבוצת הארמיות שבפיקודו, דרך שטח הולנד. הוא דרש לעצור את התקדמות הארמייה השלישית של ג'ורג' פטון בצפון־מזרח צרפת, כדי שניתן יהיה לגייס את המשאבים הדרושים לביצוע תוכניתו. עומר ברדלי, מפקד קבוצת הארמיות ה-12, סבר שיש לתת עדיפות להתקדמות כוחותיו לכיוון פרנקפורט ולרכז שם את המאמץ העיקרי. אייזנהאואר חשש שהתקדמות אל לב גרמניה בחזית צרה עלולה לחשוף את האגפים של הכוח התוקף להתקפת נגד גרמנית. הוא העדיף לערוך שני מאמצים התקפיים עיקריים. קבוצת הארמיות ה־21 נועדה להתקדם דרך שטח בלגיה, מצפון ליערות הארדנים, אל חבל הרוהר, אזור הייצור התעשייתי החשוב ביותר של גרמניה, בעוד חלק מכוחות קבוצת הארמיות ה־12 יתקדמו מדרום לארדנים כדי לכבוש את חבל הסאר, גם הוא מרכז תעשייתי חשוב.
בראשית ספטמבר אישר אייזנהאואר למונטגומרי לבצע תוכנית שאפתנית, שקיבלה את שם הקוד מבצע מרקט גארדן, ונועדה לתפוס ראש־גשר מעבר לנהר ריין התחתון, במטרה לאגף את קו זיגפריד מצפון ולכבוש את חבל הרוהר. המבצע כשל בהשגת מטרותיו וכילה משאבים יקרי־ערך של בעלות הברית, בשעה שהתקדמות הארמייה השלישית של פטון לעבר הריין נתקלה בהתנגדות קלה. העדיפות שניתנה למבצע מרקט גארדן בהקצאת משאבים, והמחסור בדלק – שהובל מנמל שרבור המרוחק מאות קילומטרים – בלמו את המשך התקדמותו של פטון. באמצע חודש ספטמבר נעצרה התקדמות כוחות בעלות הברית ליד קו זיגפריד (החומה המערבית) בצפון, ונהר המוזל בדרום. לאחר כישלון מבצע מרקט גארדן, הסיכויים הטובים ביותר לפריצה לתוך שטח גרמניה היו סביב העיר הגרמנית אאכן ובאזור יער הארדנים, שנמצא במפגש הגבולות של לוקסמבורג, בלגיה וגרמניה. אולם הפיקוד העליון של בעלות הברית שלל מתקפה באזור הארדנים המיוער, משום שהניח שהאזור אינו נוח לתנועת כוחות ממונעים גדולים. במקום זאת הוא העדיף לתקוף את אאכן (בצפון) ואת יער הירטגן (בדרום), אולם המחסור באספקה ליחידות הקדמיות של בעלות הברית, מנע מהפיקוד שלהם לפתוח במתקפה נוספת בהיקף נרחב.
הגרמנים ניצלו את מרווח הזמן שזכו בו הודות לניצחונם בהולנד, כדי להחיש תגבורת לקו זיגפריד, שעד אז לא היה מאויש כראוי, ולחזק את כוחותיהם בחזית המערבית. משלהי ספטמבר ועד אמצע נובמבר מצאו את עצמם כוחות בעלות הברית הודפים התקפות־נגד גרמניות החלטיות בהרי הווז' ועל הנהרות מוזל וסכלדה, כמו גם במץ ובאאכן. הקרבות שהתנהלו במבואות המערביים של גרמניה באוקטובר־נובמבר 1944 לבשו אופי של קרב התשה, והתקדמות כוחות בעלות הברית הייתה איטית מאוד.
לקראת דצמבר 1944 הבין פיקוד בעלות הברית, כי הסיכוי לסיום מהיר של המלחמה לפני חג המולד אבד. כוחות בעלות הברית ניצבו בחזית המשתרעת מאלזס ועד הולנד, למול הגנה גרמנית מתוגברת. יכולתם לנצל את היתרון המכריע של חילות האוויר שלהם על הלופטוואפה, הוגבלה מאוד עקב תנאי מזג האוויר הקשים בחורף 1945/1944. ב־7 בדצמבר נועד אייזנהאואר עם סגנו, מרשל האווירייה סר ארתור טדר, ועם מונטגומרי וברדלי בפגישת תכנון בעיר ההולנדית מאסטריכט. בדיונים הוחלט כי מונטגומרי יצא למתקפה חדשה לכיוון הריין בראשית חודש ינואר בסיוע הארמייה התשיעית של ויליאם סימפסון. הארמייה הראשונה של קורטני הודג'ס תמשיך בהתקדמות לעבר הרוהר, והארמייה השלישית של פטון תצא ב־19 בדצמבר למתקפה חדשה בסיוע הארמייה השביעית של גנרל אלכסנדר פאץ'.