זכויות האדם בישראל
מצב זכויות האדם בישראל > הזכות לרמת חיים נאותה ולביטחון סוציאלי > הזכות למזון הולם ולביטחון תזונתי

הזכות למזון הולם מוכרת במשפט הבינלאומי כחלק מהזכות לרמת חיים נאותה וכוללת גם את זכות היסוד "להיות מוגן מפני רעב" ואת הזכות לביטחון תזונתי. הזכות למזון הולם מעוגנת בסעיף 25 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ובמספר אמנות בינלאומיות שישראל אשררה, כולל בסעיף 11.1 לאמנה הבין-לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות ובסעיפים 24 ו-27 לאמנת זכויות הילד. סעיפים אלו מגדירים את זכותו של כל ילד לבריאות ברמה הגבוהה ביותר, הכוללת מזון בריא ומזין ואת זכותו לרמת חיים הולמת אשר תאפשר את התפתחותו הכוללת את חובת המדינה לסייע במימוש זכות זו, ובמיוחד בתחום המזון, בין היתר באמצעות עזרה חומרית ותוכניות סיוע.
השליח המיוחד של האו"ם לגבי הזכות למזון (אנ'), הגדיר ב-2002 את הזכות למזון הולם כ"זכות לקבל גישה קבועה ובלתי מוגבלת, בין במישרין ובין באמצעות רכישות פיננסיות, למזון כמותי, איכותי ומספיק, בהתאם למסורות התרבותיות של האנשים שאליהם שייך הצרכן, ואשר מבטיחות בריאות פיזית ונפשית, פרטית וקולקטיבית".
לאורך השנים, היו ניסיונות לעגן בחוק יסוד את הזכות למזון הולם, כחלק מהזכות לרמת חיים נאותה אך הדבר לא צלח. הפסיקה בישראל הכירה באופן חלקי בזכות זו כנגזרת של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. פסק דין גמזו הכיר בזכות לקיום בכבוד רק ברמה הבסיסית ביותר של "מחסור קיומי" וקבע כי "כבוד האדם כולל... הגנה על קיום אנושי מינימלי…" ואדם שרעב ללחם הוא אדם שכבודו הופר.
ב-2005 נחקק חוק ארוחה יומית לתלמיד המסדיר את הפעלת "מפעל הזנה" במוסדות חינוך עבור תלמידים בגני חובה ובבתי ספר יסודיים שלומדים יום ארוך. ב-2008 קבע דו"ח מבקר המדינה בנושא יישום החוק כי "במצב הקיים אין ודאות שהתלמידים הנזקקים והזכאים להזנה אומנם זוכים לקבלה".
ב-2007 הגיש ארגון לתת עתירה לבג"ץ וביקש להכיר בזכות לביטחון תזונתי כזכות יסוד, ובחובתה של הממשלה לדאוג לביטחונם התזונתי המינימלי של אזרחיה. העתירה נמחקה עקב נכונותה של המדינה להקים ועדה בין משרדית לבחינת הנושא, אשר הוקמה במאי 2007 בראשות מנכ"ל משרד הרווחה, נחום איצקוביץ' (ועדת איצקוביץ). הוועדה הגישה את מסקנותיה ב-2008 וקבעה כי:
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הלכה והתבססה מדיניות ממשלתית של מעבר מסובסידיה למצרך לסובסידיה לנצרך
המדינה והרשויות המקומיות נסוגו מאחריותן להפעלת מוסדות רווחה והעבירו את האחריות לגורמי פרטיים ולמגזר השלישי
הקיצוץ בקצבאות השונות ושחיקתן, מאז תחילת שנות האלפיים, הביאו לכך שמקבלי הקצבאות מתקשים לשמור על רמת חיים בסיסית ולספק מזון למשפחתם בצורה סדירה ומספקת
ויתור על מזון חיוני המבוסס על הסל הבסיסי מבטא מצוקה כלכלית וכי הממשלה יכולה לפעול במגוון דרכים למימוש זכותם של האזרחים למזון: חלוקת מזון לנזקקים, תמיכה כספית ישירה לנזקקים, תמיכה כספית עקיפה באמצעות מערכת המס, סבסוד מוצרי מזון בסיסיים ופיקוח על המחירים.
ב-2008 הכין משרד הבריאות סל מוצרים בסיסי אשר נותן מענה לצורך המינימלי של אדם לתזונה הולמת ואמור לספק את מלוא התצרוכת של רכיבי תזונה שונים. חוות דעת שפרסם מבקר המדינה ב-2012 קבעה כי "המזון הוא צורך בסיסי וקיומי של האדם. במדינת ישראל של שנות האלפיים קיימת, למגינת הלב, אוכלוסייה גדולה המתקשה להתקיים בכבוד ובכלל זה להבטיח לעצמה את צריכת מוצרי המזון הנדרשים לה" וכי "על המדינה חלה החובה להבטיח לכלל האוכלוסייה, ולשכבות החלשות בפרט, ביטחון תזונתי. הביקורת העלתה כי הממשלה לא מילאה חובה זו כנדרש, ומשרדי הממשלה הרלוונטיים לא השתמשו בסל מוצרים בסיסי כלשהו כבסיס לקידום אספקת הביטחון התזונתי לתושבי המדינה".
ב-2011 נחקק "חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי", המגדיר ביטחון תזונתי כ"אפשרות לצרוך באופן סדיר מזון הכולל את כל רכיבי התזונה הנדרשים להתפתחות תקינה ולבריאות האדם". ב-2014 קבע דוח מבקר המדינה בנושא קידום הביטחון התזונתי כי "המדינה לא גיבשה מדיניות כוללת להתמודדות עם תופעת חוסר הביטחון התזונתי, ויישום המדיניות הקיימת של תמיכה בעמותות מזון מעלה ספק אם מערך התמיכות הממשלתי תורם תרומה של ממש לשיפור הביטחון התזונתי בקרב מגזרים ויישובים שבהם בעיית אי-הביטחון התזונתי היא חריפה".
ב-2021 פרסם מרכז המחקר והמידע של הכנסת סקירה בנושא מערך הביטחון התזונתי בישראל אשר ממנה עולה כי טרם גובשה מדיניות להתמודדות עם התופעה וכי לא ניתן לעמוד על יעילותו של המערך לביטחון תזונתי בישראל. בין היתר מתייחסת הסקירה לשירותי ביטחון תזונתי לאוכלוסייה במשרדי הממשלה השונים:
המיזם הלאומי לביטחון תזונתי של משרד הרווחה שהחל בשנת 2017 והוגדר כפיילוט לשלוש שנים, מספק סיוע חודשי למשפחות המשתתפות הכולל כרטיס נטען לרכישת מזון וחבילת מזון. לפי דוח הערכת המיזם חל שיפור במצב הביטחון התזונתי של המשתתפים, אך המיזם לא הביא לידי מיגור התופעה בקרב אוכלוסייה זו.
תוכנית ההזנה הלאומית של משרד החינוך, שמטרתה קידום בריאות ילדי ישראל וקידום ביטחון תזונתי לא סיפקה הזנה לכל התלמידים הזכאים.
תוכנית לחלוקת כרטיסי מזון נטענים לאוכלוסיות זכאיות באמצעות משרד הפנים. המסמך קובע כי "לא ברור מדוע משרד הפנים נבחר לחלוקת כרטיסי המזון על אף פעילותו של משרד הרווחה תחום זה, ומהם היתרונות והחסרונות של שיתוף משרד הפנים במערך הביטחון התזונתי". זכאות לכרטיס נטען נקבעת על פי אמות המידה שקבע שר הפנים ומעיון בקריטריונים המפורסמים באתר המשרד עולה כי מרכיב מרכזי בקריטריונים, לצד מבחן ההכנסה, הוא הנחה בארנונה, קריטריון השנוי במחלוקת. ב-2023 הוגשו עתירות לבג"ץ נגד הקריטריונים.
לפי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, התנהלות ישראל ביהודה ושומרון מסכנת, במקרים רבים, את הזכות לביטחון תזונתי של תושבי יהודה ושומרון הפלסטינים. התנהלות זו כוללת מניעת גישה לשדות חקלאיים, פגיעה בעדרי כבשים, מניעת גישה לשדות מרעה ולבורות מים, מגבלות על אונר"א מלספק סלי מזון, עוצר ממושך וסגירת חנויות מזון ועוד. בדיקה של תוכנית המזון העולמית של האו"ם הראתה עלייה בחוסר הביטחון התזונתי ביהודה ושומרון וקבעה שלכמעט 50% מבתי האב אין יכולת להשיג מזון או קיים בהם חוסר ביטחון תזונתי.