stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנזין
הרכב כימי וייצור > נדיפות

הבנזין הוא דלק נדיף יותר מסולר ומקרוסין, הן בשל מרכיביו העיקריים והן בשל התוספים השונים. ניתן לשנות את מידת הנדיפות על ידי עירוב בוטאן. במדינות שונות קיימים חוקים המגבילים את הנדיפות המותרת; במזג-אוויר חם יותר שואפים לנדיפות נמוכה יותר. במרבית המדינות ישנה מגבלה נפרדת לנדיפות מותרת בחורף ובקיץ; באוסטרליה, מידת הנדיפות המותרת מתעדכנת מדי חודש בחודשו והיא משתנה גם בין אזורים שונים.
בשנים האחרונות הורדו מידות הנדיפות המותרת במדינות רבות, כדי להקטין את מידת הזיהום בעת תדלוק.
הרכב כימי וייצור > דירוג אוקטן

המאפיין החשוב ביותר של בנזין הוא מספר האוקטן שלו. מספר זה מסמל עד כמה הבנזין חסין בפני הצתה מוקדמת (הצתה מוקדמת מדי פוגעת ביעילות המנוע). דירוג זה הומצא בידי הכימאי ראסל מרקר.
מספר האוקטן נמדד ביחס לתערובת של איזואוקטן (2,2,4-trimethylpentane) ושל הפטן. לפיכך, לבנזין עם מספר אוקטן 87 יש אותה עמידות בפני פיצוץ מוקדם כמו לתערובת של 87% איזואוקטן ו-13% הפטן.
בארצות הברית נעשה שימוש במדידת אוקטן שונה במקצת, ולכן מידת האוקטן המצוינת על משאבות הדלק נמוכה ב-5 יחידות בערך מזו המקובלת בשאר העולם. למשל, בנזין "90 אוקטן" בארצות הברית שקול לבנזין "95 אוקטן" בשאר העולם.
לבנזין יכול להיות מספר אוקטן גבוה מ-100, משום שאיזואוקטן עצמו אינו חסין ב-100% בפני פיצוץ מוקדם. לפיכך, בנזין בעל מספר אוקטן מעל 100 הוא חומר עם חסינות בפני פיצוץ מוקדם הגבוהה מזו של איזואוקטן (ללא n-heptane). הדלק המשמש במרוצי מכוניות, כמו גם דלק מטוסים, הוא בעל דירוג אוקטן של 110 ואף הרבה יותר.
העובדה שדלק בעל מספר אוקטן גבוה יותר פחות דליק, אולם נחשב ל"חזק" יותר, עשויה להראות מוזרה. השימוש בבנזין בעל מספר אוקטן גבוה מאפשר למנוע לפעול ביחס דחיסה גבוה יותר, ללא בעיות של פיצוץ מוקדם. הדחיסה קשורה ישירות להספק, כך שמנועים הדורשים בנזין במספר אוקטן גבוה מפיקים בדרך-כלל הספק גבוה יותר. מנועים מסוימים מתוכננים לפעול ביחס דחיסה המתאים לרמות אוקטן מסוימות, ולפיכך דורשים בנזין במספר אוקטן גבוה. הספק המנוע תלוי גם בתכולת האנרגיה של הדלק, שאינה קשורה באופן מיידי למספר האוקטן. יש החושבים כי שימוש בבנזין באוקטן גבוה ישפר את ביצועי המנוע שלהם ויקטין את צריכת הדלק; אולם הדבר שגוי, ומנועים פועלים באופן הטוב ביותר כשמשתמשים בבנזין עם רמת האוקטן עבורה תוכננו.
סכנות

רבים מהפחמימנים הלא-שמניים המצויים בבנזין (בעיקר אלו הארומטיים, כגון בנזן), כמו גם תוספים שונים, הם חומרים מסרטנים. לפיכך, כל דליפת בנזין מתמשכת, או דליפה חד-פעמית בקנה-מידה גדול, מהווה סכנה לבריאות הציבור אם הבנזין יגיע למאגרי מי שתייה. הסיכון העיקרי לדליפות מעין אלה אינו מכלי רכב דווקא, אלא מתאונות בהן מעורבות משאיות להובלת דלק או דליפות ממכלי בנזין תת-קרקעיים. בשל כך, וגם בשל נדיפותו הגבוהה של הבנזין, יש להבטיח איטום מלא של מכלי בנזין.
תכולת אנרגיה

בנזין מכיל בערך 44.9 מיליון ג'אול לקילוגרם. ככלל, בנזין בעל דירוג אוקטן גבוה הוא בעל תכולת אנרגיה נמוכה יותר מבנזין בדירוג אוקטן נמוך.
לשם השוואה, דלק סולר מכיל בערך 43.2 מיליון ג'אול לק"ג, ואילו מתאנול מכיל בערך 22.5 מיליון ג'אול לק"ג.
היסטוריה > תוספות עופרת

כדי להקטין את מידת הפיצוץ המוקדם של בנזין, הומצאה בשנות העשרים של המאה ה-20 הוספת עופרת לבנזין. מנהג זה נמשך עד לשנות ה-70 של אותה מאה. עם גילוי הנזק הסביבתי הנגרם על ידי העופרת, ועם הופעת הממיר הקטליטי, שאינו מתאים לדלק עם עופרת, החל מעבר לדלק נטול עופרת. כיום נעשה שימוש בתוספים אחרים, כגון חומרים ארומטיים או סוגים שונים של אתר ואלכוהול.
היסטוריה > אוקטן במלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה קיבלה גרמניה את מרבית הנפט שלה מרומניה, והקימה בתי זיקוק ענקיים להפקת בנזין מנפט. הנפט הגולמי בארצות הברית היה טוב פחות, ותעשיית הדלק האמריקאית נאלצה להשקיע הון במערכות שונות לשיפור איכות הבנזין. בדיעבד הייתה זו השקעה מוצלחת, משום שהאמריקאים פיתחו שיטות לשיפור הבנזין שאיפשרו להם, לקראת סוף המלחמה, לייצר בנזין בדירוג אוקטן של 130 עד 150. בנזין זה איפשר ניצול טוב יותר של מנועי המטוסים. הגרמנים לעומתם הסתמכו רק על הנפט ה"איכותי" יותר, ולא פיתחו מערכות שיפור מקבילות; לפיכך היה עליהם להשתמש במנועים גדולים יותר במטוסיהם. המנועים הבריטיים והאמריקאים הציגו ביצועים טובים יותר מאלו הגרמניים, והייתה לכך תרומה לניצחון על הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במלחמה.
תוספת העופרת לבנזין שאיפשרה לייצר בנזין עם דירוג אוקטן גבוה גרמה להצטברות של עופרת בצילינדרים של המנועים ושיבושים בהצתה. את הבעיה פתרו על ידי תוספת של תרכובת ברום, אתילן דיברומי, C2H4Br2 לדלק. התוספת של תרכובת הברום לבנזין גרמה בשעת שריפת הדלק ליצירת עופרת ברומידית בצורת אבקה שיוצאת עם גזי הפליטה ועל ידי כך נמנעה הצטברות של עופרת בצילינדר ובתא השריפה.
כבר ב-1924 החלו שתי חברות אמריקניות גדולות, ג'נרל מוטורס ודופונט להתעניין בניצול הברום בים המלח כשמאחוריהן עמדה חברת הנפט סטנדרד אויל מניו ג'רזי. הקבוצה שיגרה נציגים ללונדון כדי לקדם קבלת זיכיון להפקת הברום מים המלח שישמש כתוסף בנזין למכוניות ולמטוסים.
שימוש נרחב באתילן דיברומי היה כתוסף בנזין למטוסי הקרב האמריקנים והבריטיים במלחמת העולם השנייה והיה גורם חשוב בניצחון. בימי המלחמה היה שיתוף פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים לניצול הברום שהופק מים המלח והפיכתו לתרכובת סידן ברומי (CaBr2 Calcium Bromide) במצב מוצק הבטוח למשלוח באוניות (משלוח ברום בצורת נוזל הוא מסוכן ורעיל).
ראו גם

סולר
אתנול
תחנת דלק
מנוע בנזין
הערות שוליים

↑  History of gasoline, משרד האנרגיה של ארצות הברית
| מוצרי דלק |
| --- | --- | --- |
| דלק מאובנים | בנזין • ביטומן • חולות זפת • כבול • מזוט • פרפינים • נפט • נפטא • סולר • פחם אבן • פחם עץ • פצלי שמן • קרוסין/דלק סילוני • RP-1 • גז טבעי |  |
| דלקים שאינם מחצביים | גז פחמימני מעובה • ביו דיזל • דלק גרעיני • עצי הסקה • אתנול • אנרגיה הידרואלקטרית • אנרגיה גאותרמית • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • הפקת אנרגיה מפסולת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560585805171  BnF: cb119764287 (data)  GND: 4144507-7  LCCN: sh85053418  NARA: 10638101  NDL: 00562255  NKC: ph202633
ג'נג'שהלאס

| --- | --- |
סמל ג'נג'שהלאססמל ג'נג'שהלאס

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת ג'נג'ש
 שטח:  28.35 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,546 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°44′31″N 19°55′19″E﻿ / ﻿47.742°N 19.922°E﻿ / 47.742; 19.922 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.gyongyoshalasz.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ג'נג'שהלאס(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ג'נג'שהלאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'נג'שהלאס (בהונגרית: Gyöngyöshalász) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בג'נג'שהלאס מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 2000 היה מספר התושבים 2,654 ובשנת 2023 רק 2,538 תושבים.
על פי עדויות ארכאולוגיות ובהן כד קבורה האזור היה מיושב כבר מתקופת הברזל והיה מיושב לסירוגין עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1267.
יהודי ג'נג'שהלאס

יהודים חיו בג'נג'שהלאס במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 29 |  |
| 1880 | 24 | 1,256 |
| 1910 | 18 |  |
| 1920 | 31 |  |
| 1930 | 10 |  |
| 1941 | 2 | 2,208 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי ג'נג'שהלאס שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת ג'נג'ש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | ג'נג'ש • אבשאר • אדאץ' • אטקאר • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שפטה • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • מאטראסנטאימרה • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • ואמושגיירק • וץ' • וישונטה • ויסנק |  |
ג'נג'שוימוש

| --- | --- |
סמל ג'נג'שוימושסמל ג'נג'שוימוש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת ג'נג'ש
 שטח:  64.85 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,757 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°48′50″N 19°55′59″E﻿ / ﻿47.814°N 19.933°E﻿ / 47.814; 19.933 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.gyongyossolymos.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ג'נג'שוימוש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ג'נג'שוימוש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'נג'שוימוש (בהונגרית: Gyöngyössolymos) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בג'נג'שוימוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 3,080 ובשנת 2023 רק 2,816 תושבים.
האזור היה מיושב כבר מהתקופה הארפדית והיה מיושב לסירוגין עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1212.
בכפר קיימת כנסיית ניקולס הקדוש שנבנתה במאה ה-14.
יהודי ג'נג'שוימוש

יהודים חיו בג'נג'שוימוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 15 | 1,730 |
| 1910 | 13 |  |
| 1920 | 4 |  |
| 1930 | 9 |  |
| 1941 | 11 | 3,334 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי ג'נג'שוימוש שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת ג'נג'ש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | ג'נג'ש • אבשאר • אדאץ' • אטקאר • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שפטה • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • מאטראסנטאימרה • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • ואמושגיירק • וץ' • וישונטה • ויסנק |  |
בנזן

| --- | --- |

ארבע דרכים להצגת המבנה של בנזן
 
 שמות נוספים:  בנזול
 כתיב כימי:  C₆H₆ 
 מסה מולרית:  78.12 גרם/מול
 מראה:  נוזל חסר צבע
 מספר CAS:  71-43-2
 צפיפות:  0.8765 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 טמפרטורת היתוך:  5.5 °C   278.65 K
 טמפרטורת רתיחה:  80.1 °C   353.25 K
 מקדם שבירה:  1.50108
 נקודת הבזק:  −11.63- °C   -284.78 K
 נקודת התלקחות:  497.8 °C   770.95 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  82,930 ג'ול למול, 49,080 ג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  172.8±0.05 ג'ול למול־קלווין
 LD50:  930 מ"ג לק"ג
 
בנזן (Benzene) הוא תרכובת אורגנית דליקה, חסרת צבע ורעילה, שנוסחתה הכימית היא C6H6.
בנזן הוא החומר הארומטי הפשוט והחשוב ביותר, ולמאות נגזרות שלו חשיבות רבה בביולוגיה ובכימיה.
מבנה כימי

הבנזן בנוי מטבעת פחמנית בת שישה אטומים, אשר לכל אחד קשור אטום אחד של מימן. מגלה המבנה הכימי של הבנזן היה פרידריך אוגוסט קקולה.
מולקולה אורגנית זו היא הדוגמה הבסיסית לתרכובות הנקראות תרכובות ארומטיות, אשר מתאפיינות בטבעם הייחודי של הקשרים הקוולנטיים בין האטומים. בתרכובות ארומטיות, ובכללן בנזן, קיימים קשרים אשר מהווים מעין 'מצב ביניים' בין קשר בודד לקשר כפול.
דבר זה נובע מהתארגנות מיוחדת של אורביטלי האלקטרונים במולקולה. בקשרים ארומטיים, האלקטרונים הקושרים אינם מרחפים סביב קשר קוולנטי ספציפי בין שני אטומים, אלא יוצרים ענן אלקטרונים שמשותף למספר קשרים.
במולקולת הבנזן, ששת אטומי הפחמן נמצאים במישור אחד, כאשר אורביטלי ה-p שלהם מאונכים למישור. החפיפה בין ששת אורביטלי ה-p יוצרת מעין מעגל, מעל ומתחת למישור המולקולה.
בשל אופיים של הקשרים הארומטיים, לעיתים מתייחסים למולקולת הבנזן כבעלת שלושה קשרים כפולים ושלושה קשרים בודדים. במקרה כזה, מציירים עבורה שתי צורות רזונטיביות, כאשר מיקומם של הקשרים מתחלף ביניהן:
דרך נוספת לצייר אותה היא באמצעות מעגל פנימי, המסמן את ענן האלקטרונים המשותף לששת הקשרים:
תגובות ונגזרות של בנזן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרכובות אורגניות רבות הן נגזרות של בנזן, שבהן אחד או יותר מאטומי המימן בטבעת מוחלף בקבוצה פונקציונלית אחרת. דוגמאות לנגזרות כאלו הן טולואן, אנילין, בנזאלדהיד ופנול.
נגזרות שונות של בנזן נוצרות בתגובות מסוג התמרה אלקטרופילית, כגון הלוגנציה, ניטרציה ואלקילציית פרידל-קרפטס.
מקורות הבנזן

המקור העיקרי של בנזן לפטרוכימיה הוא זיקוק נפט. התעשייה הפטרוכימית משתמשת בבנזן כחומר גלם מרכזי למוצרים רבים ושונים, הנוצרים על ידי החלפת אטום מימן אחד או יותר באטום של יסוד כימי אחר.
מקורות הבנזן > מקורות פליטה מזהמים

מקורות טבעיים: צמחים, שרפות יער ופליטות ממאגרי דלק טבעיים.
מקורות מעשה ידי אדם: מילוי מכלי דלק ללא אמצעי מיישוב אדים, עשן סיגריות, התעשייה הכימית, כבשנים לפחמי אבן, בתי זיקוק לנפט וחימום ביתי תלוי דלקים.
מחקר שנערך בשנת 2014 צופה שייצור הבנזן יגדל בשנים הקרובות במדינות המזרח התיכון ואפריקה, ויעמוד במקומו במדינות מערב אירופה וצפון אמריקה.
גילוי

הבנזן נתגלה לראשונה בשנת 1825 על ידי מייקל פאראדיי שבודד אותו ממשקע של גז ששימש לתאורה.
יישומים

בנזן משמש בעיקר כחומר ביניים לייצור כימיקלים אחרים כאתיל-בנזן ממנו מפיקים סטירן שהוא מונומר חשוב בתעשיית הפלסטיק, ציקלוהקסאן ופנול. כמויות קטנות של בנזן משמשות לתעשיית הגומי, חומרי הניקוי, התרופות, הצבעים, חומרי נפץ וקוטלי חרקים.
הפעילויות דרכן ניתן להיחשף לבנזן

עישון - על פי דיווחים מסוימים [דרוש מקור], עשן הנשאף ישירות מסיגריה אחת מכיל 6 עד 100 מיקרוגרם למטר מעוקב. מעשנים נחשפים לרמות בנזן גבוהות פי 10 מהרמות אליהן נחשפים לא מעשנים.
עישון פסיבי - מחקרים [דרוש מקור] מראים על עליה של 50% בריכוזי הבנזן בבתים שבהם יש מעשן אחד או יותר בהשוואה לבתים שבהם אין מעשנים.
פעילויות הקשורות ברכב - חשיפות לבנזן נפוצות בהקשר של גזי פליטה מרכב, פליטות אדים ממערכת הדלק ותדלוק מכוניות המונעות בבנזין. מידת החשיפה לריכוזי בנזן במקרה של נהגים תלויה בכמות הזמן אותה מבלה הנהג בתוך האוטו או בעת תדלוק, ובתנאי עומס התנועה. אנשים המתגוררים או הולכים בסמוך לצירי תחבורה ראשיים ועמוסים נחשפים לרמות גבוהות יותר של בנזן מאנשים החיים באזורים החשופים פחות.
חשיפה בבית - מקורות ביתיים כגון תנורי חימום ביתיים וציפויי משטחים בחומרים המכילים בנזן יכולים לגרום לעלייה משמעותית ברמות הבנזן בתחומי הבית.
אוכל - מאכלים רבים מכילים בנזן: פירות, דגים, אגוזים, מוצרי חלב, משקאות קלים, עוף מבושל ועוד. מחקרים אחרים [דרוש מקור] טוענים שהאוכל אינו מקור משמעותי לקליטה של בנזן וכי מקור זה הוא זניח ביחס למקורות אחרים אליהם נחשף האדם בחיי היומיום.
פעילויות תעשייתיות - קיימים דיווחים על ריכוזי בנזן גבוהים יחסית בקרבת אזורי תעשייה, בעיקר כבשנים לפחמי אבן ובתי זיקוק לנפט. למרות זאת טוענים החוקרים כי גם מקור זה אינו משמעותי וממלא תפקיד משני בחשיפת כלל האוכלוסייה לבנזן.
השפעות בריאותיות

השפעות משמעותיות של בנזן על בריאות האדם מתעוררות לאחר חשיפה לריכוזים גבוהים מאוד של בנזן (כ־160,000[דרוש מקור] מיקרוגרם בנזן למטר מעוקב אוויר).
השפעות ארוכות טווח כוללות שינוי בכרומוזומים והפחתה בייצור תאי דם העלולה לגרום ללוקמיה.
הסכנות הכרוכות בחשיפה לריכוזים נמוכים של בנזן עדיין אינן ברורות לחלוטין. חשיפה לריכוזים גבוהים של בנזן בנסיבות תעסוקתיות הוכחה כקשורה באופן ברור ללוקמיה, לכן הוכר הבנזן כחומר מסרטן והתעוררה מודעות לעובדה שגם רמות נמוכות של בנזן באוויר הפתוח עלולות להיות קשורות למקרים של סרטן הדם בקרב כלל האוכלוסייה.
המוסד לבטיחות ולגיהות הישראלי קובע את הערכים המרביים לחשיפה:
חשיפה משוקללת מרבית מותרת: 0.5 PPM (חלקים למיליון, חל"מ)
חשיפה מרבית מותרת לזמן קצר: 2.5 PPM ‏(2,500 PPB)
חשיפה לזמן הפעולה: 0.25 PPM
המוסד המקביל בארצות הברית (אנ') קובע תקן פחות מחמיר:
חשיפה משוקללת מרבית מותרת (ליום עבודה של 8 שעות): 1 PPM
חשיפה מרבית מותרת לזמן קצר (פרק זמן של 15 דקות): 5 PPM
הערות שוליים

↑  Ceresana, Benzene - Study: Market, Analysis, Trends 2021 | Ceresana, www.ceresana.com (בגרמנית)
↑  gallica.bnf
↑  ערכים מרביים מותרים לחשיפה תעסוקתית (מעודכן ל-2007), נספח רביעי, עמוד 405
↑  תקנות הבטיחות בעבודה (ניטור סביבתי וניטור ביולוגי של עובדים בגורמים מזיקים), תשע"א-2011, אתר נבו
↑  הגדרה: הרמה המשוקללת המרבית של גורמים מזיקים באזור עבודתו של העובד אשר עד אליה מותרת חשיפה במשך יום עבודה של 8 שעות מתוך יממה
↑  1910.1028 App A - Substance safety data sheet, Benzene | Occupational Safety and Health Administration, www.osha.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283270005171  BnF: cb120494267 (data)  GND: 4144541-7  LCCN: sh85013229  NDL: 00560611  NKC: ph249385
בלונדרבוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  weapon functional class 
 
רובה בלונדרבוס שנרכש בשנת 1902 באכסניית השומרוני הטוב שבמעלה אדומים. כיום בתצוגה במוזיאון אוניברסיטת הרווארד
תושבים ילידים של אינדונזיה נושאים מגוון כלי נשק כולל בלונדרבוס
צילום מסוף המאה ה-19 ובו לוחמים משבטים בצפון מערב הודו מציגים את כלי נשקם ובהם רובה בלונדרבוס
אקדח "דרגון"
בלונדרבוס (באנגלית: Blunderbuss, במקור בהולנדית: Donderbus) לפעמים קרוי גם "מוסקטון" (Musketoon) הוא כלי נשק ייחודי ובעל חשיבות היסטורית שהופיע בתקופה המודרנית המוקדמת. הבלונדרבוס הוא רובה בעל קנה קצר רחב ההולך ומתרחב לקראת קצהו, הנשק מיועד לפזר קליעים על שטח רחב, מה שהפך אותו לכלי נשק יעיל לקרב מטווח קצר. תכונה עיצובית ייחודית זו הפכה אותו לכלי יעיל בעימותים פנים-אל-פנים, ולבחירה פופולרית להגנה אישית ואכיפת חוק. אקדח בלנדרבוס ששימש פרשים נקרא "דרגון" ( Dragon מילולית: דרקון), ומכאן התפתח המונח דרגון (Dragoon) לתיאור יחידות פרשים.
היסטורית, בלונדרבוס שיחק תפקיד מכריע במגוון עימותים ושימשה באופן נרחב על ידי אוכלוסיות צבאיות ואזרחיות כאחד. הרובה שימש במצבים שבהם הדיוק היה פחות חשוב מעצמת העצירה. בתקופה בה כלי נשק חמים וקרים שימשו במעורב בשדות הקרב, וכאשר כלי נשק חמים היו מוגבלים לירי של כדוד בודד היה הבלונדרבוס נשק הכרחי ואמין להגנה והתקפה בעידן שלפני הופעת כלי נשק מתקדמים יותר.
בנוסף ליישומים המעשיים שלה, הבלונדרבוס הותיר גם חותם מתמשך על התרבות הפופולרית. הנשק הופיע ביצירות ספרות, אמנות וקולנוע רבות, ולעיתים קרובות סימל את הטבע המחוספס והבלתי צפוי של כלי נשק מוקדמים. הבלונדרבוס של המאות הקודמות מוערך על ידי אספנים כפריט היסטורי איקוני.
אטימולוגיה

מקור השם "בלונדרבוס" הוא מהמילה ההולנדית "donderbus", שמשמעותה "רובה רעם". המילה "donder" פירושה "רעם" ו-"bus" פירושה "קנה" בהולנדית. באנגלית שונה האיות ל-"blunderbuss" ככל הנראה בהשפעת המילה "blunder" שמשמעותה "טעות גסה" או "בלבול", כנראה בגלל הרעש החזק והבלתי צפוי שהרובה יצר בעת הירי האקדח "דרקון" קיבל את שמו מהעובדה שגרסאות מוקדמות עוטרו בגילוף בצורת ראש דרקון מיתי סביב הלוע; פיצוץ הלוע נראה היה כדרקון נושף אש.
תכונות ושימוש

ספר בשם Von Kayserlichem Kriegsrechten, שפורסם בפרנקפורט, גרמניה בשנת 1556, מתאר רובה קצר בעל קנה חלק שיורה 12 או 15 כדורים של מוסקט וזהו ככלא הידוע אחד התיאורים הראשונים של בלונדרבוס כלי נשק שימשו כוחות במהלך ההסתערות הן על ידי הכוחות התוקפים או המגינים כאשר הטווחים הקצרים איפשרו שימוש יעיל בנשק והפיזור הגדול של הקליעים נתן יתרון למשתמש. רובה בלנדרבוס בעל מנגנון הצתת חלמיש ששימש ככל הנראה בעת הקרב על הים הדרומי של הולנד בשנת 1573 (Battle on the Zuiderzee) מוצג במוזיאון ווסטפרייז (Westfries Museum) שבעיר הורן. ב 26 באוקטובר 1598 הוציא אדם בשם הריק טלימנס פטנט על כלי נשק בשם דונדרבוס" שיכול לשמש גם ביבשה וגם בלוחמה ימית ויכול לירות מטען של כ־500 גרם ירייה לטווח של 500 צעדים.
הלוע המתרחב הוא התכונה המגדירה של הבלנדרבוס, המבדיל אותו מרובי מוסקט ההבחנה בין הבלנדרבוס הלוע התרחב משמעותית לקראת קצהו במטרה לא רק להגביר את התפשטות הירייה, אלא גם לאפשר למשתמש לשפוך אבק שרפה וכדורים לתוך הנשק, מה שמקל על הטעינה מחדש של הנשק על גב סוס או על כרכרה נעה; ניסויים מודרניים אישרו את השיפור הדרמטי בפיזור היריות, שעבר מקוטר של 530 מילימטר מקנה ישר של מושקט לפיזור ממוצע של 970 מ"מ ב-9 מטר. רובי בלונדרבוס' היו בדרך כלל קצרים, עם קנים באורך של פחות מ-60 ס"מ בתקופה שבה קנה מוסקט טיפוסי היה באורך של יותר מ-90 ס"מ. אקדחי דרקון היו בדרך כלל בעלי קנה קצר יותר ורישומים מהמאה ה-17 מציינים את אורך הקנה כ 28 ס"מ. בגלל המבנה המיוחד של הקנה סוגים רבים של תחמושת, כולל חצץ ושבירם של חפצים שונים יכלו להיות ירו בבת אחת, אבל בדרך כלל הבלונדרבוס נטען בכדורי עופרת מסורתיים.
הבלנדרבוס, ובמיוחד הדרקון, הונפקו בדרך כלל לכוחות כמו פרשים, שזקוקים היו לכלי נשק קל משקל וקל לטיפול. הדרקון הפך כל כך מזוהה עם פרשים וחיל רגלים רכוב עד שהמונח דרקון הפך לשם נרדף לחיל רגלים רכוב. בנוסף לחיל הפרשים, מצא הבלנדרבוס שימוש לתפקידים אחרים שבהם היו רצויות תכונות דמויות רובה ציד, כגון שמירה על אסירים או הגנה על עגלות נושאות דואר, רובי בלונדרבוס היו בשימוש של קצינים על ספינות מלחמה, ומהצד השני היו בשימוש על ידי שודדי ים לשימוש בפעולות עלייה על סיפון אוניות בעת קרבות פנים-אל-פנים. רובי הבלנדרבוס שימשו את הדואר המלכותי הבריטי בין השנים 1788–1816 הרובה היה בעל מנגנון מצת חלמיש עם קנה פליז מתרחב באורך 36 ס"מ על עגלת דואר בריטי טיפוסי היה עובד דואר יחיד חמוש בלונדרבוס וזוג אקדחים כדי לשמור על הדואר מפני שודדי דרכים.
הבלנדרבוס מזוהה לעיתים קרובות עם האבות העולים שהיו המתיישבים האירופאים הראשונים של מושבת פלימות' משנת 1620, עם זאת עדויות מצביעות על כך שהבלונדרבוס היה נדיר יחסית במושבות האמריקאיות. לאחר קרבות לקסינגטון וקונקורד ב-1775, מסרו תושבי בוסטון לידי הצבא האנגלי 1,778 רובים בעלי קנה ארוך, 634 אקדחים, 273 כידונים ורק 38 רובי בלונדרבוס עם זאת לבלונדרבוס היו יישומים אזרחיים המשתתפים במשלחת לואיס וקלארק נשאו מספר רובי בלונדרבוס שחלקם הורכבו ושימשו כתותחים מסתובבים קטנים על גבי סירות או עגלו. רובי בלונדרבוס המופעלים על ידי חוט נודעו בשם "אקדחי אזעקה" או "תותחי בית קברות" מאחר שהם הוצבו בבתי קברות ובאחוזות כפריות כדי להבריח מסיגי-גבול, שודדי קברים ולהתריע על נוכחותם של אלו לשומר או למשגיח על הרכוש. באמצע המאה ה-19, הבלונדרבוס הוחלף על ידי כלי נשק יעילים ומודרניים יותר ויצא משימוש.
לקריאה נוספת

James D. Forman The Blunderbuss Museum Restoration Service, 1994 ISBN 0919316328
Marquise Silva Guns from Blunderbuss to Long Range 2013 ISBN 1493673165
Firearms An Illustrated History: The Definitive Visual Guide Dorling Kindersley Ltd, 2014 ISBN 0241487331
הערות שוליים

↑  הגדרת המושג Blunderbuss
↑  https://cdn2.imagearchive.com/muzzleloadingforum/data/attach/284/284218-Myths-of-the-Blunderbuss-M.-Flanigan
↑  Myths of the Blunderbuss
↑  Firearms An Illustrated History: The Definitive Visual Guide Dorling Kindersley, 2014 page 47
↑  Carl Parcher Russell Guns on the Early Frontiers U of Nebraska Press, 1980 pp 70-73
ג'יימס פולוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1893 
 פטירה:  1982 (בגיל 89 בערך) 
 השכלה:  The Royal School, Armagh 
 תפקיד:  קצין מחוז  Member of the Senate of Northern Ireland 
 מפלגה:  המפלגה היוניוניסטית של אלסטר 
 פרסים והוקרה:  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 
ג'יימס יואי האמיל פולוק (באנגלית: James Huey Hamill Pollock; ‏1893–1982) הוא איש ממשל בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. מראשוני הבריטים שהגיעו לארץ ישראל לאחר כיבושה מידי הטורקים ומהאחרונים לעזוב אותה עם הקמת מדינת ישראל.
לקריאה נוספת

דומיניק לאפייר ולארי קולינס ירושלים, ירושלים. ספרית מעריב, 1972.
תום שגב, ימי הכלניות. הוצאת כתר, 1999.
הערות שוליים

↑  בבית הנציב העליון, דואר היום, 6 בינואר 1921
↑  התקציב הממשלה והמועצה החדשה, דבר, 3 במרץ 1930
פלשתין זכאי מתביעת ניטראם, דבר, 8 באפריל 1930
אישור המועצה המקומית של רעננה, דבר, 7 בינואר 1937
↑  מר פולוק עבר לשכם, דבר, 5 בינואר 1938
↑  מתוך העתון הרשמי, דבר, 13 באוקטובר 1938
↑  Notice regarding the Division of Palestine into six Administrative Districts, Palestine Gazette, July 1, 1939
↑  מינויים זמניים, דבר, 28 ביולי 1939
↑  מר פולוק במקום מר ביילי בחיפה, דבר, 1 באוקטובר 1939
↑  נציב מחוז חיפה הועבר לנצרת, הצופה, 3 באפריל 1942
↑  מר פולוק - מושל מחוז ירושלים, הצופה, 29 באוקטובר 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1180012798  VIAF: 1756155226744484490003   WorldCat (עם VIAF): 1756155226744484490003