אנטילופת סוס כחולה
תיאור

כפי שאופייני למיני האנטילופות הסוסיות, גם לאנטילופה הכחולה היו זוג קרניים ארוכות וכבדות בצורת חרב מעוקלת, אך הן היו הקטנות ביותר משלושת המינים. מיקום הקרניים היה ממש מעל העיניים, עד שזה היה נראה כאילו הן יוצאות משם. הקרניים צמחו בסמיכות אחת לשנייה, והן נשארו כך לכל אורך הקרן עד לקצוות; לעיתים בחלק העליון הן היו מתפשטות לצדדים. מהבסיס ועד החלק העליון הקרן הייתה די עבה, והפכה לדקה יותר בקצוות. הקרן צמחה בזווית כמעט ישרה לחלוטין מהגולגולת כלפי מעלה, ולאחר מכן התעקלה אחורה בדומה לקרני ראם סהרה. עם זאת ברוב המקרים הקרן גם הייתה מתעקלת בעדינות ללא פיתול מטה לכיוון הכתפיים - ויוצרת מבנה בצורת קשת.
הקרניים היו מחורצות בכבדות עם 35-20 טבעות גדולות מתחילת הקרן ועד סופה, דומות מאוד לאלה של אנטילופת רואן (50-20 טבעות). הקרן הסתיימה בשפיץ חד חלק, שהפך את קרניה לקטלניות ביותר. לעומת הרואן והסייבל הקרניים של האנטילופה הכחולה היו דקות יותר. צבע הקרניים היה שחור, שחור כחלחל, ואפור או חום כהה. הן לזכרים והן לנקבות של האנטילופה הכחולה היו קרניים, אך כפי שצפוי אלו של הזכרים נטו להיות גדולות, כבדות וארוכות, ובעלות מבנה מעוגל יותר; הקרניים של הנקבות היו לעיתים באותו אורך פחות או יותר, אך דקות וקלות ב-20-10% משל הזכרים.
האיורים האותנטים ביותר של האנטילופה הכחולה מהתקופה שהייתה עדיין בחיים: משנת 1778 (למעלה), ו-1781 (למטה).
הפרווה הדלילה של האנטילופה הכחולה הייתה מורכבת משערות קצרות ומבריקות, כשעל פי התיאורים צבעה היה אפרפר כסוף או כחלחל בהיר\כהה - מה שנתן לה את שמה. לאחר המוות הפרווה הייתה מאבדת במקצת את צבעה ונטתה לצבע אפרפר בהיר. למרות שמרבית האנשים שצפו באנטילופות הכחולות דיווחו על צבע פרווה כחלחל ואף הציורים של האנטילופה באותה תקופה תיארו אותה עם גוון אפרפר או כחלחל, כל הפוחלצים שהשתמרו כיום אינם מראים זאת. עם זאת יש לקחת בחשבון שאצל בעלי חיים רבים השערות נוטות לנשור לאחר המוות, וזה עלול לקרות גם במקרים של פחלוץ גרוע כפי שהיה בתקופה ההיא לעומת היום.
ישנן שתי תאוריות בקשר לצבע הפרווה: העור הכהה של האנטילופה השתקף דרך השערות הדלילות אצל פרטים מבוגרים בדומה לאיילנד מצוי ויצר מראה כחלחל; או שהצבע נגרם מכיוון שהפרווה של האנטילופה הייתה מורכבת משערות שחורות וצהובות.
לאנטילופות הכחולות לא היו סימוני פנים בולטים כשל הרואן והסייבל, אך היה להן כתם גדול בצבע חום אדמדם כהה או בהיר, שהשתרע על פני המצח והחוטם והפך לחיוור יותר באזור השפתיים והלחיים. היו להם כתמים לבנים דהויים מעל העיניים בצורת גבות או משקפיים, ומכל אחת נמשך פס לבן דק שלא התחבר לשפתיים. אזור הצוואר היה בצבע אפרפר בהיר.
הבטן שלהם הייתה לבנה חיוורת, אך זה לא בלט כל כך כשל הסייבל ובכלל הצבעים די התמזגו. הזכרים דמו לנקבות עד גיל שלוש שנים, ולאחרי זה הפכו לחיוורים מאוד בניגוד לאנטילופות אחרות שמתכהות. לעגלים צעירים ולפרטים שמתבגרים הצבע הכללי של הפרווה היה חום בהיר, והסימונים בפנים כמעט ולא נראו.
האנטילופות הכחולות היו פרסתנים כבדים למדי, אבל קטנות יותר כאמור מקרוביהם הרואן והסייבל. על פי תיאורים הפרופורציות של הגוף שלה היו דומים מאוד לזה של צבי סוף מצוי. לאנטילופה זאת היה צוואר חזק וארוך יחסית שנועד לתמוך בקרניים הכבדות, ורעמה קצרה מאוד כמעט בלתי נראית, שצבעה זהה לשאר הגוף; לעיתים הרעמה הסתכמה רק במספר שערות זקופות. פרצופה של האנטילופה היה ארוך וצר ודומה למדי לאנטילופת רואן, אך מחודד יותר.
אוזניה של האנטילופה היו ארוכות וצרות - דמויות חמור, צבעם נטה לאדמדם, ולא היה להם קווצות שיער שחורות שנמצאות אצל הרואן. הרגליים היו ארוכות ועליהם פסים כהים בצבע חום, בעוד שהצבע של שאר הרגל היה לבן. הזנב היה ארוך ומגיע עד לקרסול, והסתיים בציצת שיער גדולה בצבע שחור כשל הסוסים.
המתיישבים באותה תקופה נתנו תיאורים סותרים של מין זה, כנראה בגלל שחלקם נטו להגזים ביופיה, ואילו אחרים לא צפו בה מעולם ופשוט חזרו על מה ששמעו מאנשים אחרים. לדוגמה, חוקר הטבע הגרמני פיטר קולב תיאר אותה באופן שגוי בשנת 1719 כבעלת זקן תיש ארוך וזנב קצר, קרניים ישרות לגמרי כמו ראם, ואוזניים קצרות. לעומת זאת יאן ואן ריבק קרא לאנטילופה הכחולה "סטינבוק" (כינוי של יעל), כיוון שמבנה קרניה הזכיר לו את קרני היעל מאירופה. לא ברור במשך כמה זמן היא נקראה כך עד שכינויה הוחלף על ידי המתיישבים ל"בלובאוק" או "בלאבוק".

מידות הגוף של אנטילופת סוס כחולה:

גובה הכתפיים: 120-102 ס"מ.

אורך ראש וגוף הזכר: 300-250 ס"מ.

אורך ראש וגוף הנקבה: 280-230 ס"מ.

אורך הזנב: 61-50 ס"מ.

אורך הקרניים: כ-60 ס"מ.

משקל הגוף: עד 160 ק"ג.