stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ בריטניה (1904)
היסטוריית שירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

בריטניה נבנתה במספנת פורטסמות', ונקראה על שם השם הלטיני של בריטניה הגדולה תחת שלטון רומי. היא הונחה ב-4 בפברואר 1904, הושקה ב-10 בדצמבר באותה שנה והושלמה בספטמבר 1906. בריטניה נכנסה לשירות לכוחות המילואים במספנת פורטסמות' ב-6 בספטמבר 1906. היא נכנסה לשירות מלא ב-2 באוקטובר 1906 לשירות בצי האטלנטי. היא עברה לצי התעלה ב-4 במרץ 1907. כחלק מארגון מחדש של הצי ב-24 במרץ 1909, צי התעלה הפך לפלגה השנייה, צי הבית, ובריטניה הפכה ליחידת צי הבית באותה פלגה, והפכה באפריל 1909 לאוניית הדגל, תת אדמירל, הפלגה השנייה. היא עברה שיפוץ בפורטסמות' מ-1909 עד 1910. ב-14 ביולי 1910, היא התנגשה בספינת המפרש Loch Trool, וסבלה מנזק קל.
תחת ארגון מחדש של הצי במאי 1912, בריטניה וכל שבע אחיותיה (אפריקה, קומונוולת', דומיניון, היברניה, הינדוסטן, קינג אדוארד השביעי וזילנדיה) הוקצו להקים את שייטת אוניות המערכה השלישית, שהוקצתה לצי הראשון, צי הבית. השייטת נותקה נותקה לים התיכון בנובמבר 1912 בגלל מלחמת הבלקן הראשונה (אוקטובר 1912 - מאי 1913); היא הגיעה למלטה ב-27 בנובמבר 1912 ולאחר מכן השתתפה, כחלק מכוח בינלאומי, במצור על מונטנגרו ובכיבוש של סקוטארי כדי לאלץ את המקדונים לוותר על העיר לאלבניה החדשה שהוקמה. השייטת חזרה לבריטניה ב-1913 והצטרפה מחדש לצי הבית ב-27 ביוני 1913, לאחר מכן עזבה בריטניה את השייטת כדי לחזור לפלגה השנייה, צי הבית.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > עם ה"גרנד פליט"

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שייטת אוניות המערכה השלישית הוקצתה לצי הגדול ובסיסה ברוזית', כאשר בריטניה ממשיכה בשירותה כאוניית דגל של השייטת, באותה עת בפיקודו של תת-אדמירל אדוארד ברדפורד. השייטת תוגברה בחמשת אוניות המערכה מסדרת דאנקן ושימשה כתוספת לסיירות של ה"גרנד פליט" בסיורים הצפוניים. ב-6 באוגוסט, למחרת הכרזת בריטניה מלחמה על גרמניה, גורמים מה"גרנד פליט" התייצבו כדי לבדוק את חופי נורווגיה בחיפוש אחר בסיס צי גרמני המפר את הנייטרליות הנורווגית. בריטניה ושאר שייטת אוניות המערכה השלישית סיפקו תמיכה מרוחקת למבצע. בסיס כזה לא נמצא, והאוניות חזרו לנמל למחרת. ב-14 באוגוסט, האוניות של ה"גרנד פליט" יצאו לים לאימון קרב לפני שערכו סריקה לים הצפוני מאוחר יותר באותו יום ואל תוך 15 באוגוסט. במהלך סריקות על ידי הצי, היא ואחיותיה הפליגו לעיתים קרובות בראשי הפלגות של הדרדנוטים היקרות בהרבה, שם הם יכלו להגן על הדרדנוטים על ידי מעקב אחר מוקשים או על ידי היותן הראשונות להיפגע מהם. ב-2 בנובמבר נותקה השייטת כדי לתגבר את צי התעלה והתבססה מחדש בפורטלנד. השייטת חזרה לצי הגדול ב-13 בנובמבר.
ב-14 בדצמבר, שייטת סיירות המערכה הראשונה, שייטת אוניות המערכה השנייה והמשחתות הנלוות עזבו את הנמל כדי ליירט את הכוחות הגרמניים המתכוננים לפשוט על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. עם הדיווחים הראשונים על מגע עם יחידות גרמניות בבוקר 16 בדצמבר, הורה מפקד ה"גרנד פליט", אדמירל ג'ון ג'ליקו, לברדפורד לקחת את שייטת אוניות המערכה השלישית כדי לתמוך בספינות שהיו במגע בשעה 10:00. ארבע שעות לאחר מכן, הם פגשו את שייטות אוניות המערכה הראשונה והרביעית, בדרך מסקפה פלו, אם כי לא הצליחו להגיע לצי הים הפתוח הגרמני לפני שהאחרון נסוג. ה"גרנד פליט" נשאר בים עד סוף 17 בדצמבר, אז הצטוותה שייטת אוניות המערכה השלישית לחזור לרוזית'. בריטניה ושאר השייטת הצטרפו לצי הגדול לסריקה נוספת לים הצפוני ב-25 בדצמבר. הצי חזר לנמליו יומיים לאחר מכן, לאחר שלא הצליח לאתר כלי שיט גרמני.
שייטת אוניות המערכה השלישית יצאה לים ב-12 בינואר 1915 לאימוני ירי, הפליגה צפונה וחלפה ממערב לאורקני בלילה שבין 13 ל-14 בינואר. לאחר שסיימו את האימונים ב-14, הם חזרו לרוזית' ב-15 בינואר. ב-23 בינואר, שייטות סיירת המערכה ה-1 וה-2 יצאו לפעולה כדי לארוב לקבוצת הסיור הגרמנית I במה שהביא לקרב שרטון דוגר למחרת. מאוחר יותר ב-23, שאר ה"גרנד פליט", כולל בריטניה, התייצב כדי לתמוך בסיירות המערכה. ספינות השייטת השלישית יצאו ראשונות והפליגו במלוא המהירות כדי להגיע לספינות של כוח הארוויץ', שדיווחו על מגע עם כלי שיט גרמניים. סיירות המערכה נכנסו ראשונות לקרב, ובריטניה ואחיותיה הגיעו בסביבות השעה 14:00, עד אז הטביעו סיירות המערכה את הסיירת המשוריינת בליכר והספינות הגרמניות ששרדו נמלטו. שייטת אוניות המערכה השלישית סיירה באזור עם שאר ה"גרנד פליט" במהלך הלילה לפני שנותקה בשעה 08:00 ב-25 בינואר כדי להפליג לרוזית'. תוך כדי הפלגה בפירת' אוף פורת' מול אינצ'קית' למחרת, בריטניה עלתה על שרטון. היא נתקעה ל-36 שעות אבל הוצפה מחדש; לאחר שספגה נזק רב, האונייה נזקקה לתיקונים ממושכים במספנת דבונפורט.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

ב-29 באפריל 1916, שייטת אוניות המערכה השלישית הוצבה מחדש בשירנס, וב-3 במאי היא הופרדה מה"גרנד פליט" והועברה לפיקוד נור. בריטניה נשארה שם עם השייטת עד אוגוסט, אז החלה בשיפוץ במספנת פורטסמות'. עם השלמת חידושה בספטמבר, עברה בריטניה משייטת אוניות המערכה השלישית לשירות בשייטת המנותקת השנייה, שאורגנה ב-1915 כדי לתגבר את הצי האיטלקי מול הצי האוסטרו-הונגרי בים האדריאטי. אדמירל פאולו ת'און די רבל, ראש המטה של הצי האיטלקי, האמין שהאיום מצוללות אוסטרו-הונגריות וממוקשים ימיים במימי הים הצרים של הים האדריאטי חמור מכדי שישתמש בצי לפעילות אקטיבית. במקום זאת, רבל החליט ליישם מצור בקצה הדרומי הבטוח יחסית של הים האדריאטי עם הצי הראשי, בעוד ספינות קטנות יותר, כמו ספינות MAS, ערכו פשיטות על ספינות ומתקנים אוסטרו-הונגריים.
היא עברה שיפוץ בגיברלטר בפברואר-מרץ 1917, ועם השלמתו צורפה לשייטת הסיירות ה-9 כדי לשרת בסיורים האטלנטיים ובמימות ליווי שיירות, שבסיסה בעיקר בסיירה לאון. היא החליפה את הסיירת המשוריינת אה"מ קינג אלפרד כאוניית הדגל של שייטת הסיירות התשיעית במרץ ועברה שיפוץ בברמודה במאי, שבמהלכו הוסרו תותחי ה-6 אינץ' שלה והוחלפו בארבעה תותחי 6 אינץ' בתושבות ציר ממוגנים על סיפון המקלט שלה, היכן שהיו ממוקמים תותחי ה-12 פאונד.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > טביעה

בבוקר 9 בנובמבר 1918, בפיקודו של קפטן פרנסיס ווייד קולפיילד, בריטניה הייתה בהפלגה בכניסה המערבית למצר גיברלטר כאשר טורפדה ליד כף טרפלגר על ידי הצוללת הגרמנית UB-50. לאחר הפיצוץ הראשון, האונייה נטתה עשר מעלות שמאלה. כמה דקות לאחר מכן, פיצוץ שני גרם לשריפה במחסן התחמושת בקוטר 9.2 אינץ', אשר בתורו גרם לפיצוץ קורדיט במחסן התחמושת. חושך מתחת לסיפונים מנע למעשה למצוא את שסתומי ההצפה למחסני התחמושת, ואלו שהצוות כן מצא היו ממוקמים בצורה גרועה ולכן היה קשה לסובב אותם, והכישלון שנבע מכך בהצפה כראוי של מחסן התחמושת הבוער כנראה הכריע את האונייה. בריטניה החזיקה בנטייתה 10 מעלות במשך שעתיים וחצי לפני שטבעה, ואפשרה להצלת רוב הצוות. רוב אנשי הצוות שאבדו נהרגו מעשן רעיל מקורדיט בוער; 50 אנשי צוות מתו ו-80 נפצעו. בסך הכל ניצלו 39 קצינים ו-673 מלחים.
בריטניה הוטבעה רק יומיים לפני ששביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה נחתמה ב-11 בנובמבר 1918. היא הייתה אחת מספינות המלחמה הבריטיות האחרונות שאבדו במלחמה.
תרשים אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי
מפת הים הצפוני
המצודה הקדמית של בריטניה בים באוקטובר 1914.
בריטניה נוטה לפני הטביעה ב-9 בנובמבר 1918.
אורסון ואוליביה

| --- | --- |
 סוגה:  הנפשה, דרמה קומית
 בימוי:  Arthur Qwak 
 מדבבים בעברית:  ניר מולד רעיה אדמוני יעקב בוך שמוליק טנא דודי בן אדרת רינת הלון כרמלה גיא גילי וייסברג גבי קרן ניקו בר
 ארץ מקור:  צרפת צרפת איטליה איטליה
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  צרפת TF1
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  8 במרץ 1993 – 1993
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אורסון ואוליביה (באנגלית: Orson and Olivia) היא סדרת טלוויזיה מונפשת מסוגת דרמה-קומית שהופקה על ידי Ellipse Entertainment ושודרה ב-TF1. היא מציגה את המשפטים של שני יתומים שחיו בלונדון תחת שלטונה של המלכה ויקטוריה. היא מבוססת על סדרת הקומיקס הצרפתית Basil et Victoria מאת אדית ויאן, שקיבלה מהדורת ספר מלאה בשפה האנגלית ב-2014 תחת הכותרת "Basil & Victoria: London Guttersnipes".
הסדרה שודרה גם במספר מדינות ברחבי העולם כמו Rai Uno באיטליה, TVP3 בפולין, Sky One בבריטניה, ABC באוסטרליה, MetroVision ו־TV3 במלזיה, ערוץ 5 בסינגפור, KiKa בגרמניה, TVI בפורטוגל, SABC2 בדרום אפריקה, Showcase ו־Canal Famille בקנדה, RTÉ Two באירלנד, HBO בניו זילנד ומינימקס בהונגריה. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנות ה-90.
תקציר העלילה

אורסון ואוליביה הם שני יתומים בני אחת עשרה שחיים על סירה ברציפי סנט קתרין. הם צריכים למצוא מזון כדי לשרוד ולתפוס חולדות כדי להרוויח כסף. הם גם מגיעים למצבים שונים עם חבריהם. אלה כוללים התחככות עם החוק, מפגש עם אנשים ממדינות זרות ומפגשים עם המלכה ויקטוריה, שרלוק הולמס, לואיס קרול וצ'ארלס דיקנס.
דמויות > דמויות ראשיות

אורסון - אורסון הוא יתום קירח, שחי על סירה עם חברתו הטובה אוליביה. הוא מנסה להרוויח כסף על ידי תפיסת חולדות. רגוע, קשוב ובעל נפש אצילית, הוא רואה את עצמו כמי שנועד לדברים גדולים. האוכל האהוב עליו הוא הרינג.
אוליביה - אוליביה היא יתומה ג'ינג'ית צעירה, שגרה על סירה עם החבר/ה הכי טוב שלה אורסון. בדיוק כמו אורסון, היא מתפרנסת מללכוד חולדות. חמת ראש, עקשנית, אבל עם לב טוב, אוליביה חולמת שיום אחד היא תהפוך לאמנית, המוכרת על ידי כולם בלונדון. האוכל האהוב עליה הוא נקניקיות. היא נוטה לחלום חלומות חיים או סיוטים, שברוב המקרים ממחישים כמה מהמשאלות או הפחדים הגדולים ביותר שלה.
קוסטנז - הכלב הנאמן של אורסון ואוליביה, אשר נקרא על ידי משפחתו האנושית כלוכד החולדות הטוב ביותר בכל לונדון.
פליבאג - פליבאג הוא יתום צעיר שחבר עם אורסון ואוליביה. הוא מבלה את זמנו ברציפים בניסיון למצוא דרכים להרוויח כסף, תוך שהוא מתרברב בכישרונות הכוזבים שלו. הוא מאוהב באוליביה, למרות שהיא מתייחסת אליו רע, מתעקשת שהיא מחבבת רק את אורסון.
טדי - טדי הוא יתום צעיר שחבר עם אורסון ואוליביה. מכל הקבוצה, טדי הוא היחיד שיכול לקרוא ולכתוב, ובדרך כלל הוא זה שמספר לאחרים את החדשות ברחבי העיר כשהוא עובד כנער עיתון.
ריקי דריפנוס - ריקי הוא יתום צעיר שמעריץ גדול של שרלוק הולמס, עוקב אחר כל המקרים שלו ואפילו חובש כובע צבי ממש כמו שרלוק עצמו. הוא גם ידוע כבעל קול שירה נהדר, משתמש בו כדי להרוויח כסף.
פרוגי - פרוגי היא יתומה בלונדינית צעירה שמתפרנסת כאמן רחוב, העוסקת באקרובטיקה. היא גרה עם טדי ופליבאג.
פירפייס - פירפייס הוא יתום שמנמן וקירח, שמבלה את זמנו במכירת גפרורים ברחוב. התחביב האהוב עליו הוא לאכול כל מיני מאכלים טעימים, במיוחד פודינג ועוגות.
דמויות > דמויות משנה

מפקח ראשי לסטריד - לסטריד הוא מפקח טיפש ולפעמים לא כשיר עבור הסקוטלנד יארד. בכל פעם שהוא מצטלב עם אורסון ואוליביה, הוא בדרך כלל לא שם לב למה שהם אומרים לו, תמיד אומר שיש לו שליטה על החקירה.
שרלוק הולמס וד"ר ווטסון - שרלוק הולמס וד"ר ווטסון הם צמד בלשים מפורסם, שפותרים כל מיני תעלומות, הודות לשיטת החשיבה הדדוקטיבית של הולמס. יותר מפעם אחת, הולמס וווטסון אכן עזרו לאורסון ולאוליביה, ובניגוד ללסטריד, הבלשים נוטים להאמין לכל מה שהיתומים מספרים להם.
המלכה ויקטוריה - המלכה ויקטוריה היא שליטת האימפריה הבריטית. במהלך ההרפתקאות שלהם, אורסון ואוליביה מצטלבים איתה יותר מפעם אחת.
רובקס החתוך - רובקס הוא רוצח שטני אשר נתפס על ידי שרלוק הולמס, בעזרתם של אורסון ואוליביה. בהמשך הוא מורשע ב-7 מקרי רצח, אך מצליח להימלט ונשבע נקמה בבלש וביתומים על שהכניסו אותו לכלא. הוא נתפס מחדש על ידי הולמס, לאחר שניסה להרוג את אורסון ואוליביה.
גרג - גרג הוא בנו של העופות המקומי ומנהיג כנופיה יריבה שמתנגדת לעיתים קרובות לאורסון, אוליביה וחבריהם.
הערות שוליים

↑  SensCritique. "Orson & Olivia - Série (1995)". SensCritique (בצרפתית). נבדק ב-2023-08-23.
↑  "Basil & Victoria". www.humanoids.com. נבדק ב-26 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
אלהיכם (סוג פיוט)

אֱלֹהֵיכֶם הוא סוג של פיוטים קצרים המיועדים לקדושה של תפילת מוסף, כמעבר לפסוק ”יִמְלֹךְ ה' לְעוֹלָם. אֱלֹהַיִךְ צִיּוֹן לְדֹר וָדֹר. הַלְלוּיָהּ:”. סוג פיוט זה חודש באסכולה המרכז-אירופית של הפיוט, וכמה עשרות פיוטים מסוג זה נכתבו במהלך המאות ה-12 וה-13, בעיקר באשכנז. פיוטים אלה כולם מתחילים במילה "אלהיכם", וכך נוצר שרשור עם המילה האחרונה של הפסוק הקודם, ”אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם”. הסוג 'אלהיכם' הוא מיניאטורי; השירים הממוצעים הם באורך של שש עד שבע שורות (אם כי הקצרים מביניהם של ארבע שורות, והארוכים הם בני שמונה עשרה שורות), ולרוב הם חורזים בחרוז אחיד.
התפתחות

על פי ההשערה, מקורו של הסוג במנהג שנהג בתקופה קדומה באיטליה לומר בחזרת הש"ץ של מוסף פיוטי קדושה ארץ-ישראליים מן התקופה הקלאסית (המאה השישית עד המאה השמינית), שבמקורם היו חלק מקדושתא. הקדושתאות הקלאסיות, לרבות פיוטי הקדושה, היו מיועדות לתפילת שחרית, שרק בה נאמרה קדושה בנוסח ארץ ישראל. אולם, פיוטי הקדושה לא התאימו לנהוג באירופה בשחרית, שכן בעוד בארץ ישראל כללה הקדושה גם את הפסוק ”שְׁמַע יִשְׂרָאֵל ה' אֱלֹהֵינוּ ה' אֶחָד”, באירופה פסוק זה היה כלול רק בקדושת בתפילת מוסף ולא בשחרית. בשל כך, נהגו באיטליה להסיר את פיוטי הקדושה ממקומם המקורי בקדושתאות. תחת זאת, העבירו אותם לתפילת מוסף, בה נאמר למנהגם הפסוק "שמע ישראל" בקדושה.

כשלב שני, בקשו פייטני אירופה להשלים את פיוטי הקדושה הקלאסיים שנראו להם חסרים. המבנה הקלאסי של פיוטי הקדושה כלל בדרך כלל שלשה קטעים, אחד המעביר מהפסוק "קדוש קדוש קדוש" ל"ברוך כבוד ה' ממקומו", אחד המעביר מ"ברוך כבוד ה'" ל"שמע ישראל", ואחד המעביר מ"שמע ישראל" ל"אני ה' אלהיכם". לפייטני אירופה חסר קטע רביעי, שיעביר בין "אני ה' אלהיכם" לפסוק האחרון, "ימלך ה' לעולם", ועל כן הם הוסיפו פיוט רביעי שישלים את החסר. כך נולדו פיוטי 'אלהיכם'.
בסדר חיבור ברכות, שהוא כתב יד של מחזור כמנהג איטליה הקדום, מופיעים בתפילת מוסף של פסח פיוטי קדושה של רבי אלעזר בירבי קליר, בהתאם למנהג דלעיל להעביר פיוטי קדושה משחרית למוסף. אולם, באופן חריג, פיוטי קדושה אלה אינם כוללים רק שלשה קטעים אלא גם קטע רביעי המעביר מהפסוק "אני ה' אלהיכם" לפסוק "ימלך ה' לעולם".
פיוטים אלה, כמו פיוטי קדושה קלאסיים נוספים, נכתבו באופן משורשר, היינו שכל פיוט פתח במילה האחרונה של הפסוק שלפניו, וגם הקטע הרביעי פותח במילה "אלהיכם", שהיא סוף הפסוק הקודם. קטע זה גם חורז בחרוז אחיד, ועל כן דומה מאוד למבנה של פיוטי 'אלהיכם' האירופאיים. ככל הנראה, עיצובם המקורי של פיוטים מבוסס על עיצובו של הפיוט הרביעי במערכת הקלירית לפסח, וליצור בכך חלק רביעי גם עבור שאר פיוטי הקדושה. לכן, תמיד חרזו פייטני אירופה את הקטע שהוסיפו בחרוז אחיד, ותמיד פתחו במילה "אלהיכם". על שם מילת פתוחה קבועה זו מכונה הסוג כולו 'אלהיכם'.
בשלב הבא פסק המנהג לומר פיוטי קדושה קלאסיים בתפילות מוסף, אך המרכיב המקומי החדש, פיוטי 'אלהיכם', נותר על כנו וכך הפך לסוג פיוט עצמאי.
הפיוט הקדום ביותר מסוג זה הידוע כיום הוא 'אלהיכם זרוייו יאסוף', המיוחס לפייטן האיטלקי מהמאה ה-12 זבדיה ומיועד לשבת שיש בה ברית מילה, אך הייחוס אינו ודאי. גם אם הייחוס אינו נכון, סביר שמקורו של הסוג באיטליה, משום שהמנהג לומר פיוטי קדושה קלאסיים במוסף מוכר בעיקר מאיטליה, ומשום שהפיוט הקלירי ששימש דוגמה ליצירת הסוג ידוע רק בכתב יד איטלקי. על אף שמקורו של הסוג באיטליה, מרבית הדוגמאות הידועות שלו נכתבו באשכנז, שם הוא זכה לתפוצה רבה.
במנהג המאוחר

מתוך כמה עשרות פיוטים מסוג זה שנכתבו בימי הביניים, שמונה הגיעו למחזור אשכנז הממוסד ונדפסו בנוסח אשכנז המערבי, ורובם או כולם נאמרים בבתי כנסת של נוסח זה עד היום. הפיוטים הללו הם: 'אלהיכם שופט צדק', לשבת שובה; 'אלהיכם ישיב בשלם', לשבת חול המועד סוכות; 'אלהיכם יזריח שמשו', לשבת ראש חודש; 'אלהיכם ישכיל עבדו', לשבת בראשית; 'אלהיכם יזרח משיחו', לשבת חנוכה; 'אלהיכם יוסף ידו', לשבת נחמו; 'אלהיכם שכנו שם', לשבת נישואין; ו'אלהיכם אני זוכר הברית', לשבת שיש ברית מילה בקהילה. לא בכל הקהילות שאומרות פיוטים אלו נאמרים כל שמונת הפיוטים. לדוגמה, בוורמייזא נהגו לומר רק שלושה פיוטים: של ראש חודש, של ברית מילה ושל נישואין, ולפי מנהג פיורדא אומרים את כולם, חוץ משל שבת שובה ושבת נישואין, וכן נוהגים בימינו בקהל עדת ישורון בניו יורק. כל אחד מהפיוטים האלה (חוץ מהפיוט לברית) חתום או יהודה או שמואל באקרוסטיכון, ככל הנראה שמות המחברים, אך לא ברור מי הם. דעה נפוצה היא שמדובר ברבי שמואל החסיד ובנו רבי יהודה החסיד, או שמדובר רק ברבי יהודה שחתם לפעמים את שם אביו, אך אין לכך ביסוס מספיק.
לקריאה נוספת

עזרא פליישר, "בחינות בשירתם של פייטני איטליה הראשונים", הספרות 30–31 (אפריל 1981), עמ' 161–163.
הערות שוליים

1 2 3 4  עזרא פליישר, שירת הקודש בימי הביניים, ירושלים 1975, עמ' 448–449.
↑  בקדושת שחרית נאמרו רק הפסוקים ”קָדוֹשׁ קָדוֹשׁ קָדוֹשׁ ה' צְבָאוֹת מְלֹא כָל הָאָרֶץ כְּבוֹדוֹ:”, ”בָּרוּךְ כְּבוֹד ה' מִמְּקוֹמוֹ:” ו”יִמְלֹךְ ה' לְעוֹלָם. אֱלֹהַיִךְ צִיּוֹן לְדֹר וָדֹר. הַלְלוּיָהּ:”.
↑  לעיתים רחוקות כללו גם פיוטי הקדושה הקלאסיים קטע רביעי, אך הוא לא העביר ל"ימלך ה' לעולם" אלא ל"ה' אדוננו מה אדיר שמך בכל הארץ".
↑  ככל הנראה, בארץ ישראל לא נחשב פסוק זה כחלק מהקדושה, אלא כחלק מנוסח ברכת קדושת השם, ועל כן לא נכתב פיוט שיעביר אליו.
↑  שלשת החלקים הראשונים נדפסו אצל עזרא פליישר, "בחינות בשירתם של פייטני איטליה הראשונים", הספרות 30–31 (אפריל 1981), עמ' 157, והרביעי שם בעמ' 162.
↑  ההעברה ל"ימלך" בפיוט קדושה קלאסי היא חריגה למדי. לכן, יש הסבורים שהשורה האחרונה המופיעה שם (שגם אינה כלולה באקרוסטיכון של הפיוט) היא עיבוד מאוחר, ואילו במקור העביר הקטע, כמו פיוטי קדושה אחרים של הקליר, לפסוק "ה' אדוננו...", ולא ל"ימלך ה' לעולם". ראו שולמית אליצור, סוד משלשי קודש: הקדושתא מראשיתה ועד ימי רבי אלעזר בירבי קליר, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים תשע"ט, פרק שני, עמ' 88, הערה 179.
1 2  פליישר, "בחינות בשירתם של פייטני איטליה הראשונים", הספרות 30–31 (אפריל 1981), עמ' 161–163.
↑  יונה דוד (עורך), שירי זבדיה, ירושלים תשל"ב, עמ' 48, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  בסידור השל"ה, אמשטרדם תע"ז, מופיע "אלהיכם יחשוף זרועו" לשבת שובה במקום הפיוט הנ"ל.
↑  זליגמן בר, סדר עבודת ישראל, עמ' 243–244.
↑  יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא ב, מכון ירושלים תשנ"ב, עמ' רנב (הקישור לאוצר החכמה, הזמין למנויים בלבד).
↑  מנהגים דקהילתינו: מנהגי ק"ק פיורדא, פיורדא תקכ"ז, סימן כט.
↑  מנהגי ישורון, נוא יארק תשמ"ח, עמ' 7.
↑  סדר עבודת ישראל (שם).
↑  מדובר בשמות נפוצים למדי. בנוסף, אין שום פיוט שאפשר לייחס בוודאות ליהודה החסיד (יש כמה פיוטים שמיוחסים אליו מספק), כך שעוד יותר קשה לייחס אליו פיוטים שחתומים בשמות כל כך נפוצים.
איקריפטיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  LiAlSiO4
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי
 צורת הגביש:  בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה. גבישים מפותחים, שצורתם משושה שפאותיהם מקווקוות לאורך הפאה והמסתיימים במעוינון, נדירים וגודלם עד 3 ס"מ.
 צבע:  חסר צבע, לבן או חום
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה בשלושה כיוונים
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.67
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קוורץ, אלביט, לפידוליט, ספודומן, ואמבליגוניט
אֵיקְרִיפְּטִיט (בכתיב לטיני: Eucryptite) הוא מינרל נזוסיליקטי המכיל ליתיום ואלומיניום, השייך לקבוצת הפנאקיט, קבוצת מינרלים במבנה דומה הקרויה על שם המינרל פנאקיט.
תכונות

נוסחת המבנה הכימי של איקריפטיט היא LiAlSiO4. 
לאיקריפטיט יש סימטריה טריגונלית, אחד המינרלים הסילקטיים הבודדים בעלי סימטריה זו, הנפוצה יותר במינרל קרבונטיים. לאיקריפטיט יש סימטריה זהה למינרל הירוק דיופטאז ולמינרלים וילמיט ופנאקיט השייכים גם הם לקבוצת הפנאקיט.
האיקריפטיט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה ולעיתים רחוקות כגבישים משושים פריזמתיים קצרים המקווקווים לאורכם המסתיימים במעוינון, כשבמקרים קיצונים יכול הגביש לגדול לאורך של 3 ס"מ, הנשברים בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית, 6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.67.
אופטית המינרל הוא חד-צירי. מקדם השבירה הממוצע של האיקריפטיט הוא 1.57. גבישי האיקריפטיט הם לפעמים שקופים לחלוטין וחסרי צבע, אבל בדרך כלל הם מופיעים בגוון לבן או חום. דגימות המינרל הם פלואורסצנטיות בגוון אדום-מגנטה או כתום בקרינת על-סגול באורכי גל קצרים.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1880 באתר מחצבת פילו (Fillow Quarry או גם מחצבת ברנצ'וויל) שהחלה לפעול ב-1876 סמוך לברנצ'וויל (Branchville כיום רובע בעיר רידג'פילד Ridgefield) במחוז פיירפילד (Fairfield) במדינת קונטיקט שבארצות הברית. את השם למינרל נתנו המינרלוגים האמריקנים ג'ורג' בראש (George J. Brush) ואדוארד סולסברי דיינה (Edward S. Dana), ומקורו ביוונית "מוסתר היטב", רמז להופעתו כשהוא משובץ באלביט.
קיימים בטבע שני פולימורפים של איקריפטיט.
אלפא-איקריפטיט (α-eucryptite) איקריפטיט במבנה של קבוצת הפנאקיט (חבורת סימטריות מרחבית  R{\bar {3}}) והוא האיקריפטיט שנתגלה לראשונה.
בטא-איקריפטיט (β-eucryptite) פלדשפטואיד שצורתו נגזרת מצורת הקוורץ. סוג זה של איקריפטיט מצוי בפגמטיטים יחד עם טורמלין, ספודומן ואלקלי פלדספר. זהו סוג האיקריפטיט המצוי בביקיטה שבזימבבווה והמשמש מקור להפקת ליתיום. בחום שמעל ל-500 מעלות עובר הבטא-איקריפטיט לצורת האלפא-איקריפטיט.
בנוסף הצליחו במעבדה ליצור באופן מלאכותי פולימורף נוסף המכונה אפסילון-איקפריטיט (ε-eucryptite) על ידי הפעלת לחץ בתחום שבין 0.83 ל-1.12 פסקל בטמפרטורת החדר על מינרל מתצורת בטא-איקריפטיט. צורת הפולימורף המלאכותי היא אורתורומבית. גם פולימורף זה עובר בחום שמעל ל-500 מעלות לצורת האלפא-איקריפטיט.
שימושים

יש מעט שימושים מסחריים למינרל. לעיתים רחוקות חותכים איקריפטיט כאבן חן ועיקר הביקוש למינרל הוא מאספנים בשל תכונת הפלואורסצנטיות שלו בגוון אדום-ורוד בקרינת על-סגול באורכי גל קצרים. המוליכות של תצורת ה-β של המינרל בשל יוני הליתיום מאפשר שימוש בו כאלקטרוליט מוצק בסוללה חשמלית מסוג סוללת ליתיום.
מקור ותפוצה

האיקריפטיט נוצר בדרך כלל מהתמרה של ספודומן, ולפי כך הוא מופיע לעיתים כפסאודומורף של ספדומן, בדרך כלל משולב עם אלביט בתוך פגמטיטים עשירים בליתיום יחד עם המינרלים ספודומן, קוורץ, לפידוליט, ואמבליגוניט.
האיקריפטיט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את מחצבת פילו (Fillow Quarry או גם מחצבת ברנצ'וויל) סמוך לברנצ'וויל (Branchville כיום רובע בעיר רידג'פילד Ridgefield) במחוז פיירפילד (Fairfield) במדינת קונטיקט (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), בסטרטפורד (Strafford) שבניו המפשייר, בפגמטיט "ינשוף חצות" (Midnight Owl pegmatite) במחוז מריקופה (Maricopa) שבמדינת אריזונה שבארצות הברית; סמוך לנקינה (Nakina) באונטריו שבקנדה; ובביקטיה (Bikita) שבזימבבווה שם מצויים כמויות גדולות של המינרל.
הערות שוליים

↑  A new polymorph of eucryptite
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
אלברטו דה קוסטה פריירה

אלברטו דה קוסטה פריירה (בפורטוגזית: Alberto Da Costa Pereira;‏ 9 בנובמבר 1930 – 10 בדצמבר 1990) היה כדורגלן ומאמן פורטוגזי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

קוסטה פריירה נולד למשפחה אפריקאית-לבנה, בנקאלה מהמושבה הפורטוגזית מוזמביק, והמועדון בנפיקה הבחין בו כאשר שיחק בספורטינג לורנסו מרקס. ב-1954 חתם בבנפיקה ותפס את מקומו מיד, ערך 26 הופעות בעונתו הראשונה ב-1954/55 וזכה בה בליגה הפורטוגלית, אחת מתוך השמונה שזכה בהמשך הקריירה.
מחוץ לפורטוגל, קוסטה פריירה זכה פעמיים ברצף עם בנפיקה בגביע אירופה לאלופות בשנים 1961 ו-1962, והפסיד שני גמרים בשנים 1963 ו-1965. האחרון מביניהם היה נגד אינטר מילאנו בסן סירו, בו קבוצתו הפסידה 1–0 משער של שחקן היריבה ז'איר דה קוסטה. טעות של קוסטה פריירה הובילה לשער כאשר ז'איר בעט כדור שטוח לפינה הקרובה, תוך כדי שהוא מחליק על הדשא. קוסטה פריירה הגיע לכדור והיה צריך לקלוט אותו, אך הכדור חמק מתחת לידיו וחדר לרשת. סיכוייה של בנפיקה לחזור למשחק היו נמוכים ונפגעו עוד יותר במהלך המחצית השנייה, כשקוסטה פריירה נפצע ונאלץ לנטוש את השער. בהיעדר חילופים באותה התקופה, נאלץ בלם הקבוצה ז'רמאנו דה פיגיירדו להיכנס במקומו לשער. למשך יותר מ-30 דקות בנפיקה נאלצה לשחק עם עשרה שחקנים.
קוסטה פריירה פרש ממשחק ביוני 1967 כשהוא כמעט בן 38, הספיק לערוך במהלך הקריירה 358 הופעות רשמיות עבור בנפיקה. הוא נפטר בליסבון ב-25 באוקטובר 1990, בגיל 60.
קריירה > נבחרת פורטוגל

קוסטה פריירה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל ב-22 במאי 1955 בניצחון 1–3 על אנגליה בפורטו. הוא עמד בשער במסע המוקדמות המוצלח למונדיאל 1966, אך במונדיאל עצמו התעלם ממנו המאמן הברזילאי אוטו גלוריה, מאמן בנפיקה שלו לשעבר, עקב יכולת חלשה שהציג קוסטה פריירה והנבחרת סיימה בלעדיו במקום השלישי.
תארים

אליפות פורטוגל (8): 1954/55, 1956/57, 1959/60, 1960/61, 1962/63, 1963/64, 1964/65, 1966/67
הגביע הפורטוגלי (5): 1954/55, 1956/57, 1958/59, 1961/62, 1963/64
גביע אירופה לאלופות (2): 1960/61, 1961/62
הרכב השנה של מגזין וורלד סוקר: 1965
איקרוס

| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  דדלוס 
 אם:  נאוקרטה 
 
ערך זה עוסק בדמות במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דדלוס ואיקרוס - ציור של פרדריק לייטון, שמן על קנווס
איקרוס (ביוונית עתיקה: Ἴκαρος) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, בנו היחיד של דדלוס, הממציא האומן. בעקבות המיתוס, השם איקרוס משמש בהשאלה לאדם הרפתקן או למי שמסתכן יתר על המידה ומשלם על כך מחיר.
במיתולוגיה

דדלוס היה מהאמנים והממציאים המוכשרים ביותר ביוון. לבקשת המלך מינוס מכרתים, בנה את הלבירינת, מבוך שנועד להסתיר מהעולם ולהחזיק בשבי את המינוטאורוס, בנה של פסיפאה אשת מינוס.
לאחר שהסתיימה בניית הלבירינת כלא מינוס את איקרוס ואת דדלוס בתוכו. זאת על מנת שאיש חוץ ממנו לא ידע על סודותיו של המבוך. לפי גרסה אחרת, נכלאו השניים במבוך כיוון שדדלוס עזר לתסאוס במשימתו להרוג את המינוטאורוס. גרסה נוספת מספרת שהמלך כלא אותם במגדל גבוה, ולא במבוך.
הסיפור ממשיך בכך שדדלוס (אם מתוך המגדל, ואם לאחר שברח יחד עם בנו מהלבירינת) חשב על רעיון שיעזור למלט את עצמו ואת איקרוס מכרתים. כיוון שדרך הים הייתה חסומה על ידי ספינותיו וחייליו של מינוס, החליט דדלוס להימלט דרך האוויר.
השניים הכינו לעצמם כנפיים מנוצות ציפורים, כאשר הם מחברים את הנוצות בעזרת חוטים ושעווה או דונג. טרם המראתם הזהיר דדלוס את איקרוס פן יגביה מרום ויתקרב לשמש, העלולה להתיך את השעווה שבכנפיו. איקרוס, שבניגוד לאביו מתואר כילד פזיז וחסר כישורים אומנותיים, שמע את אביו ושניהם המריאו. אולם איקרוס הצעיר והפזיז שהיה כה נרגש מהבריחה וכה מלא התלהבות מיכולתו לעוף, החל להתרומם מעלה- מעלה, בשוכחו את הוראות אביו. לאט לאט החל חום השמש להתיך את הדונג של כנפיו, ואיקרוס נפל מטה לים. כאשר הגיע אליו דדלוס, הנער כבר טבע ומת.
לפי מקורות אחרים ששימרו את המיתוס (כמו הספר השמיני ב"מטמורפוזות" של אובידיוס והספר הרביעי בביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס) איקרוס נפל על האדמה ונהרג, ודדלוס נחת אחריו.
דדלוס באבלו קילל את כישרונותיו שהביאו למותו של ילדו, וקבר אותו על אדמת האי אשר מאז, לפי המיתולוגיה היוונית, נקרא איקרה על שמו של איקרוס.
ים כרתים מכונה גם הים האיקרי על שמו של איקרוס. השם איקרוס משמש כהשאלה לאדם הרפתקן או למישהו שמסתכן יתר על המידה.