stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההצגה הגדולה בתבל (ספר)
פרק 8 – עשיתם את זה בעצמכם בתשעה חודשים > זרזירים כמודל לתאים

בתת פרק זה סוקר דוקינס את עבדותו של הביולוג המתמטיקאי ג'ורג' אוסטר. אוסטר ועמיתיו ניסו לדמות תהליכים בהתפתחות העובר לא על ידי מודל שמתכנת את הבלסטולה השלמה, אלא ידי מידול של תא בודד – בדומה למידול של התנהגת להקת זרזירים על ידי מידול של זרזיר בודד המקיים אינטראקציה עם זרזירים אחרים. המודל משתמש במודל תא דו-ממדי שיש בו שישה קורים אלסטיים. אחד מהקורים האלה מגיב בהתכווצות חזקה ופעילה כאשר יש עליו פעולה של מתיחה חיצונית. בשלב השני של המודל אוסטר ועמיתיו סידרו את התאים במעגל בדומה לבלסטולה דו-ממדית. הם בחרו תא אחד ומתחו את הקור המיוחד שלו. התוצאה הייתה שהמודל עבר שינוי דומה של גסטרולציה. כאשר שינו מעט את הפרמטרים הם קיבלו היווצרות של "שפורפרת עצבית. המודל הוא פשוט הרבה יותר מאשר מה שמתרחש בתאים אמיתיים אבל הוא ממחיש כיצד שינויים קטנים בתא בודד יכולים בתנאים מסוימים להשפיע על התפקוד של מבנים רב-תאיים וזאת שוב בשיטת "מלמטה למעלה". כך תהליכים שונים כמו קיטום ונרתוק נוסח אוסטר, וקיפולי אוריגמי יוצרים תהליכים בהתפתחות העובר..
תהליכים אחרים, משוכללים יותר נכנסים לפעולה בהמשך התפתחות העובר. לדוגמה ניסוי של האמבריולוג רוג'ר ספרי הראו שתאי עצב שצומחים במהלך התפתחות העובר מחוט השדרה או מהמוח מוצאים אקסונים המגששים את דרכם אל איבר המטרה לא בשל תוכנית-אב כללית, אלא באמצעות משיכה כימית לאיברים אלה, בדומה לדרך שבה כלב מרחרח את דרכו אל עבר כלבה מיוחמת. ספרי ועמיתו חתכו ריבוע עור קטן מגבו של ראשן, וכן חתיכת עור מבטנו, ואז השתילו את החתיכות השונות אחת במקום השנייה. צפרדע רגילה תגיב לגירוי קל בגבה בשפשוף הרגל בגב. כאשר גירו את אזור העור שהושתל בגבה של הצפרדע בניסוי היא שפשפה את עור הבטן. הדבר מצביע על כך שתאוריות בדבר לידה עם "לוח חלק" והתפתחות העצבים רק בהתאם להתנסויות אינן נכונות – תחת זאת פיתח ספרי את תאוריית "הזיקה הכימית" – אקסונים מונחים לגשש אחר אזורי מטרה מתאימים בגוף. תאוריה זו מוסיפה לדימוי האוריגמי שתואר קודם דימוי של שימוש בדבק – אבל מדובר בדבקים ספציפיים מאד המתאימים רק חלק מסוים לחלק מסוים אחר – בדומה למפתח ומנעול. ושוב הדבר מצביע לעבר אוסף גדול של כללים מקומיים רבים ומגוונים ולא על תוכנית מלמעלה.
פרק 8 – עשיתם את זה בעצמכם בתשעה חודשים > אנזימים

תת פרק זה מוקדש להבנת המנגנון הפנים-תאי המקשר בין הקוד הגנטי לבין התפתחות העובר, הרעיון של "אוטו-אוריגמי" מתרחש גם ברמה הפנים תאית על ידי חלבונים. שרשרת חומצות אמינו יכולה ליצור חלבונים המתקפלים על עצמם וכך ליצור צורות תלת־ממדיות – מבנה שלישוני. מעין "מכונה" או "מבנה" עם תכונות כימיות שיכול לתפקד באלפי דרכים שונות. רצף חומצות האמינו שנקבע על ידי רצפי ה-DNA קובע כמעט לגמרי את המבנה התלת־ממדי שייווצר (לעיתים יש שתי צורות אפשריות של קיפול וזו נקבעת בהתאם לתנאי הסביבה – כגון במחלת הפרה המשוגעת או רודופסין החלבון בעין שכולל רכיב שנקרא רטינל שמדלג בין שתי תצורות כשפוגע בו פוטון אור). האוטו-אוריגמי לפיו מתקפלות מולקולות החלבון נקבע לפי חוקי משיכה כימיים. הפרטים כיצד הדבר נעשה עדיין אינם ברורים לגמרי אבל העקרונות הכללים ברורים. הנקודה החשובה לאבולוציה היא שרצף חומצות אמינו מסוים יגזור תמיד צורה תלת־ממדית מסוימת או צורה אחת מתוך כמות קטנה של צורות. ואילו רצף חומצות האמינו מוכתב על ידי הרצף הגנטי. מוטציה בקוד גנטי פעיל, תגרום לשינוי ברצף חומצות האמינו שיניב בדרך כלל שינוי בחלבון שייווצר. הברירה הטבעית אינה צריכה להבין איזה חלבון ייווצר – די לה בכך שהוא גורם לתוצאות שמשפיעות על השרידה.
החשיבות של חלבונים בתא נחלקת לכמה היבטים. היבט אחד הוא חלבונים מבניים, כמו גידים ורצועות שיש בשלד התא. חשיבות אחרת היא חלבונים המתפקדים כאנזימים. דוקינס מדמה את התא למפעל כימי ענק. במקום מפעל כימי אמיתי שיש בו מכלים ומבחנת המלאות בתרכובות כימייות שונות, במפעל הכימי של התא נראה כאילו מישהו שפך את כל חומרי התרכובות למכל אחד גדול (או כמה מכלים היות שהתא מחולק על ידי כמה קרומים). בתנאים אלה אין כמעט פעילות כימית בין הרכיבים. לשם קיום של פעילות כימית יש צורך בזרזים – אנזימים. רוב החלבונים מתפקדים כאנזימים המאיצים תהליכים כימיים פי אלפים עד פי מיליארדים מהקצב שהיה ללא האנזים. האנזימים מאיצים רק תגובה כימית מסוימת ועושים זאת בהתאם לצורה התלת־ממדית שיש להם. כך אנזימים שונים יכולים להפיק מאותם חומרי גלם שיש בתא תרכובות כימיות שונות. פנים התא מלא בהמוני מולקולות אנזימים זהות הפעולות יחדיו כמו רובוטים בבית חרושת למכוניות ופולטות תרכובות מסוג מסוים בקצב מהיר. סוגים אחרים של אנזימים יכולים לפרק תרכובות במקום להרכיב. כך הם יכולים לעזור לפרק מזון לדוגמה או לפעול כמו "אבקת כביסה", אבל הפרק ממוקד בהתפתחות עוברים ולכן המיקוד הוא באנזימים בונים.
האבולוציה משחקת תפקיד היות שהתאים הראשונים לא בהכרח תפקדו באופן זהה. חלבון המשמש כאנזים יכול לפעול בתחילה באופן פחות מושלם בזירוז תגובה כימית כאשר הוא מתאים רק באופן חלקי להצמדת שתי מולקולות שונות. בתחילה יכול להיות שבתא קדום יהיה אנזים המזרז את התגובה רק פי 10 או פי 1,000 ולא פי מיליארד. הדבר החשוב הוא אפשרות של שיפוע שבו חלבונים שונים יכולים לזרז תגובות מסוימות ביעילות הולכת וגדלה. דבר זה מאפשר התפתחות ביולוגית אבולוציונית הדרגתית שבה ברירה טבעית יכולה לתעדף תאים בעלי תפקוד משוכלל או מהיר יותר.
פרק 8 – עשיתם את זה בעצמכם בתשעה חודשים > תולעת Caenorhabditis elegans

תולעת Caenorhabditis elegans משמשת רבות כמודל בביולוגיה בשל הקלות הרבה והעלות הנמוכה שבהן ניתן להחזיק מספר רב של אורגניזמים בתנאי מעבדה. אורגניזם זה מתאים במיוחד למחקר של התמיינות תאית. בשנות ה-60 סידני ברנר החל לחקור את התולעת וערך בה מחקרים חלוציים בתחומים של גנטיקה ונוירואנטומיה. מחקרים אלה גרמו להקמת קהילה של אלפי חוקרים שמיקדו את מחקריהם בתולעת, כך הפכה התולעת הזו לאחד היצורים הנחקרים ביותר. המידע הרב שהצטבר עליה אפשר להסיק מסקנות לגבי תהליכים ביולוגיים בקרב כלל בעלי החיים.
היתרון המדעי המשמעותי של C. elegans הוא בכך שעל אף שזהו אורגניזם רב-תאי, הוא פשוט יחסית לצורכי חקר מעמיק. בשלב הפגית של התולעת יש בה בדיוק 558 תאים. אלו מתפתחים ל-959 התאים שעברו מיפוי מלא (במקור ישנם 1,090 תאים, אך 131 מהם מתים בתהליך של אפופטוזה). החוקרים יודעים מה "אילן היוחסין" של כל אחד מהתאים האלה, מבחינת התפתחות העובר. הביצית המופרית עוברת עשרה דורות של חלוקת תאים, כך שנוצר "אילן יוחסין עוברי" שמתאר את המסלול בין הביצית המקורית לבין התא הבוגר.
ג'ון סלסטון ועמיתיו ביצעו מעקב אחר כל אחד מהתאים וזיהו שישה תאים מייסדים שמכונים C,‏ D,‏ E,‏ MS,‏ AB, ו-P4. כל תא בגוף התולעת מצוין בשם המצביע על נתיב ההתפתחות העוברית שיצר אותו, בהתאם לראשי התיבות של כיוון חלוקת התא שיצרה אותו, לאורך צירי סימטריה של הגוף: a מציין קדמי (anterior), p מציין אחורי (posterior), d לציון גבי (dorsal), v לציון בטני (ventral), l מציין שמאל (left) ו-r מציין ימין (right). כל תא מתפצל ללא יותר משני תאים, שאחד מהם עשוי למות בהמשך. לדוגמה אם מסתכלים על תא מסוים של שריר הגוף, הוא מכונה Cappppv שנוצר מתא מייסד C שהתפצל לבן קדמי (a), וזה התפצל לבן אחורי (p), שהתפצל לבן אחורי, שהתפצל לבן אחורי, שהתפצל לבן אחורי, שהתפצל לבן בטני (v). לעומת זאת ABprpapppap מציין תא עצב שמצוי במיתר העצבי הבטני לאורך גוף התולעת. כך לכל תא בתולעת יש שם המתאר את תולדות ההתפתחות העוברית שלו.
דבר זה מדגים עקרון פעולה חשוב שקיים במהלך ההתפתחות העוברית בקרב כל בעלי החיים. במהלך ההיריון תאים מתחלקים בצורה א-סימטרית, חלוקה א-סימטרית זו יוצרת סביבה שונה במקצת בתאים הבנים, ואי-סימטריה זו גוררת שפעול של גנים שונים בגרעין התא. דבר זה בתורו גורר התפתחות שונה של התאים, ליצירת רקמות שונות, המכילות תאים שנראים ומתפקדים בצורה שונה, אף על פי שיש להם מטען גנטי זהה.
בבעלי חיים מתקדמים יותר יש יותר שלבי חלוקה, והיות וחלוקה זו גוררת גידול מעריכי, יש להם הרבה יותר תאים (מאות מיליארדים). ההתפתחות העוברית ביצורים אלה פחות קשיחה ופחות דטרמיניסטית. בעוד ב-C. elegans "אילנות היוחסין" של תאים (במובן של התפתחות העובר) זהות בין הפרטים (למעט מוטאנטים), אצל יונקים לדוגמה "אילנות היוחסין" של התאים שונים מפרט לפרט. עם זאת העיקרון הבסיסי של יצירת סוגי תאים שונים, למרות מטען גנטי זהה, באמצעות חלוקת תאים א-סימטרית במהלך התפתחות העובר, הוא זהה בכל בעלי החיים.
פרק 9 – תיבת נח של יבשות

עוסק בקשר בין גאוגרפיה לבין התפתחות מינים חדשים וכיצד גאולוגיה ונדידת יבשות משפיעות על דפוסי הימצאות של בעלי חיים וצמחים שונים.
פרק 9 – תיבת נח של יבשות > איים והתפתחות מינים חדשים

דוקינס מגדיר את המונח "אי" מנקודת מבט של ביולוגים הדנים בהתמיינות של בעלי חיים, צמחים או יצורים חיים אחרים למינים שונים. "אי" במובן זה הוא תחום גאוגרפי שבו יכול בעל החיים להתקיים. מנקודת מבטו של דג מים מתוקים, אגם מוקף יבשה יהיה אי. מנקודת מבט של חיפושית אלפינית פסגת הר גבוהה היא אי, מוקף בעמקים שקשה לחצותם. יש תולעים עיגוליות זעירות החיות בתוך עלים, ומבחינתן צמח יחיד של אצבעונית הוא אי. לכינה, ראשו של אדם הוא אי.
איים ממלאים תפקיד מפתח בהתפתחות של מינים חדשים. לאדם ולתוכון (או כל עוף או זוחל אחר) היה אב קדמון משותף לפני כ-310 מיליון שנים. תתי-אוכלוסיות שנולדו מאב קדמון זה היו בתחילה זהות מבחינה גנטית – במובן שפרטים מאוכלוסייה אחת יכלו להתרבות עם פרטים מאוכלוסייה אחרת. נדרש מחסום כלשהו – כמו נהר החוצה יער לשני "איים" או פסגת הרים החוצה שני עמקים וכו', כדי להפריד את האוכלוסיות האלה למשך זמן מסוים, כך שהן יפתחו שונות גנטית. כעבור זמן מה, כאשר אוכלוסיות אלה יכלו להיפגש שוב (במקום או בזמן אחר) הן היו שונות מספיק מבחינה גנטית כך שלא יכלו להתרבות עוד זו עם זו – הן הפכו למינים נפרדים מתוך מין אחד כזה – צמחו בהמשך מה שאנו קוראים עופות וזוחלים ומתוך הקבוצה השנייה התפתחו בהמשך היונקים.
השאלה כמה זמן נדרש לפתח שונות גנטית מספיק חזקה כדי למנוע רבייה בין תתי האוכלוסיות הללו, תלוי במספר גורמים כמו כמה זמן לוקח לדור בעלי חיים לגדול ומה גודל הלחץ האבולוציוני המנוגד המופעל על אוכלוסיות שונות. אם יש לחץ כזה – לדוגמה אם האקלים שונה מעט, או שבאחד המקומות יש טורף מספיק חשוב שלא קיים בשני, או שסוג האוכל בשני המקומות מעט שונה, יכולים להיווצר שני מינים נפרדים (או יותר) תוך מספר מאות שנים. כמו כן השוני הגנטי לא חייב להתקיים רק בגלל ברירה טבעית אלה גם בגלל סחף גנטי מקרי.
מיליוני התפצלויות כאלה – שאת טיבן אנחנו לא בהכרח יודעים – התרחשו במשך מאות מיליוני שנים ויצרו בכל פעם מינים נפרדים, מה שגרר רבגוניות ביולוגית וגנטית רבה שאנו מכירים כיום. כמעט כולן החלו בהתפצלות של שתי תתי אוכלוסיות של מין אחד בגלל מחסום גאוגרפי כמו ים, יבשה, הרים, נהר, עמקים וכו'. המונח הביולוגי להתפצלות מין אב לשני מינים חדשים הוא "התמיינות". לפעמים הגורם להתמיינות אינו מחסום גאוגרפי אלא מנגנון אחר – במקרים של התמיינות סימפטרית, שיש לה חשיבות מיוחדת כנראה בקרב חרקים. התמיינות זו יכולה להתרחש לדוגמה במיקרו אקלים של אזור מסוים.
פרק 10 – אילן היוחסין

פרק זה עוסק בביולוגיה השוואתית וכיצד השוואת רכיבים שונים בגופי בעלי חיים מהווים ראיות למוצא משותף ולדרך ההשתנות של בעלי חיים שונים. הפרק עוסק גם בדרכים למיפוי וקביעת אילן היוחסין ואבות קדמונים משותפים של היצורים החיים בשיטות שונות.
פרק 11 – ההיסטוריה הרשומה בכל תאינו

בפרק הפתיחה השווה דוקינס את תומכי האבולוציה להיסטוריון המתאר את האימפריה הרומית, בעוד שעבודתו מופרעת תדירות על ידי מכחישי היסטוריה שמכחישים את קיומה של האימפריה הרומית. ההיסטוריון יכול למצוא ראיות לקיומה של האימפריה הרומית בתוך בריטניה כאשר הוא נתקל בשרידי דרכים, חומות, חרסים ומבנים שנבנה בזמן אימפריה זו. באופן דומה דוקינס אומר שניתן למצוא שאריות אבולוציוניות בתוך גופם של בעלי חיים רבים – איברים או עיצובים שהיו הגיוניים בקרב האב הקדמון שהיה לבעל החיים, אבל הם נראים בעלי עיצוב בלתי הגיוני או שאין בהם כל שימוש כאשר הם נמצאים אצל הצאצא שלו.
דוגמה לשריד אבולוציוני בגוף האדם הוא הסתמרות שיער. בקרב יונקים בעלי פרווה, הסתמרות משרתת שתי מטרות. כאשר קר, השיער מסתמר, ולכן תופס יותר נפח אוויר. דבר זה מגביר את בידוד הפרווה ומקטין את אובדן החום של בעל החיים. בהמשך המערכת שימשה גם כדי להביע רגשות – השיער מסתמר בעת פחד או כעס, דבר זה עוזר ליצורים בעלי פרווה להראות גדולים ומאיימים יותר מול טורף או יריב מסוכן. בקרב בני אדם יש עדיין הסתמרות של שיערות אם כי דבר זה לא מסייע לא לבידוד ולא להצגת הגוף בצורה גדולה יותר – שכן מדובר בשריד אבולוציוני שקיים בגופנו בלי שיש לו תועלת.
דוגמה נוספת לשרידים אבולוציוניים נמצאים בקרב דולפינים ולווייתנים, שאבותיהם הם יונקים שחיו ביבשה. שריד אבולוציוני אחד הוא כיוון התנועה של עמוד השדרה שלהם. יונקים הולכי 4 דוהרים ביבשה ולשם שימור המהירות, עמוד השדרה שלהם נע מעלה מטה. לעומת זאת דגים מניעים את חוט השדרה שלהם לצדדים. דגי דולפין מניעים את זנבם לצדדים אולם לווייתנים ודולפינים לא יכולים לעשות זאת וצריכים להניע את זנבם מעלה ומטה. דוגמה נוספת לשריד אבולוציוני בדולפינים ולווייתנים הן שאריות קטנות של עצמות האגן ועצמות הרגליים האחוריות שנמצאות עמוק בתוך גופם.
דוגמה לשריד אבולוציוני נוסף הוא בקרב יצורים שחיים כל ימי חייהם עמוק בתוך מערות. יצורים אלה איבדו את הפיגמנטים והצבע של עורם לבן, וכן הם בעלי עיניים קטנות ומנוונות – הן קיימות אך אינם יכולות לראות דבר. דוקינס מסביר כי המשך שימור של עיניים מחייב השקעת אנרגיה וכן עלול להיות נקודת תורפה. ביצורים שלא חיים במערה אובדן ראיית העין גורר סלקציה חזקה נגד השרידות של בעל החיים, ואילו אצל שוכני מערות עמוקים אין הדבר כך – משכך מצטברות מוטציות מקריות שונות שגורמות לכך שהעין אינה מתפקדת. בנוסף יש גם סלקציה לטובת הצמחת עור שמכסה את ארובות העיניים הרגישות.
דוגמה בולטת אחרת לשריד אבולוציוני הוא כיוון קני העיניים בקרב בעלי חוליות. העיניים ביצורים אלה (הכוללים את היונקים, והעופות) הן בעלות "רשתית הפוכה" – שכן החלק הרגיש לאור ברשתית מופנה לאחורי העין, ואילו העצבים המובילים את האות למוח מופנים קדימה.
פרק 11 – ההיסטוריה הרשומה בכל תאינו > עיצוב לא תבוני

מבנה העין ההפוך בקרב בעלי חוליות הוא דוגמה ל"עיצב לא תבוני" – עיצוב שמעצב תבוני היה נמנע מלבצע אותו שכן הוא מכיל פגם ברור לעיצוב.
דוגמה בולטת נוספת לנושא זה הוא עצב בית הקול (סעיף של "העצב התועה") בקרב יונקים – הוא עצב היוצא ישירות מהגולגולת (לא דרך חוט השדרה) וסעיפים שלו מגיע לבית הקול. אלא שבקרב יונקים עצב זה עושה עיקוף שנראה בלתי הגיוני (לו בוצע על ידי מתכנן תבוני) בכך שהוא יורד לבית החזה, מבצע עיקוף סביב עורקי הלב ומשם חוזר לצוואר. בעוד שעיצוב זה מעריך את העצב שלא לצורך בכמה סנטימטרים ביצורים כמו אדם, הוא הופך עצב של כמה ס"מ לעצב באורך כמה מטרים אצל יצורים בעלי צוואר ארוך – לדוגמה אצל הג'ירף שם אורך העצב הוא כמה מטרים. הסיבה למבנה המוזר של העצב נעוצה בהיסטוריה של התפתחות שלו. בדגים קדומים העצב יוצא מאזור קדמת היצור אל אזור הזימים וכמה שלוחות שלו מסתעפות אל הזימים האחוריים. היונקים התפתחו מדגים שהיו אבות קדמונים משותפים לדגים המודרניים. במהלך האבולוציה ההתפתחות העוברית השתנתה בקרב היונקים והזימים התפתחו לאיברים שונים בהם בית הקול, וזה נדד לכיוון הראש, במקביל היונקים גם פיתחו צוואר. כל צעד קטן של הארכת העצב נראה בעל מחיר קטן יחסית לשלם ולכן התארך העצב עוד ועוד. מעצב תבוני היה מוותר על העיקוף הגדול, אבל דבר זה אינו אפשרי בבעלי חיים שכן הדבר יצריך שינוי גנטי משמעותי, ודבר זה אינו סביר שכן יהיה מדובר ב"קפיצה" הנובעת ממוטציה גנטית גדולה מידי.
דוגמה נוספת ל"עיצוב לא תבוני" הוא מבנה צינור הזרע בקרב יונקים. צינור זה מחבר בין האשכים לבין הפין. אלא שביונקים צינור הזרע עולה מן האשכים, מתלפף סביב צינור מוביל השתן (המחבר בין הכליות ושלפוחית השתן) ואז חוזר ויורד לעבר הפין. דבר זה הגיוני עם ההנחה שאבות היונקים היו בעלי אשכים שמוקמו בגובה חלל הבטן בסמוך לכליות. עם התפתחות היונקים ירדו האשכים לכיוון המפשעה ככל הנראה עקב הצורך להוריד את הטמפרטורה שיש בהם, עם זאת צינור הזרע נמצא בצד הלא נכון של צינור מוביל השתן ולכן נכרך סביבו.
דוקינס משווה את המשימה של עיצוב איבר חדש – או התפתחות העצב התועה – למעצבים הנדרשים לעבור מסוג אחד של מנוע – נניח מנוע בוכנה, למנוע סילון, אלא שעליהם לעשות זאת בצורה הדרגתית כאשר בכל דור ודור של המנוע עליו להמשיך ולתפקד. באופן זה העיצוב הסופי של המנוע יכיל מיני שאריות ועיצובים מוזרים שלא היו נכללים אם היו מתוכננים לגמרי מראש בלוח שרטוט חלק. דוגמה אחרת היא פיתוח של איבר מתוך רקמה או איבר אחרים, שתפקידם היה שונה לגמרי. כך לדוגמה התפתחו הריאות בקרב יצורים שוכני יבשה לא מזימים של אבותיהם (שתפקידם להכניס חמצן לדם מתוך המים) אלא מתוך כיס שנמצא במקור בקרביים שלהם.
בעיות נוספות של עיצוב איברים קיימים באדם – שכן זהו יצור חי שבמשך כ-400 מיליון שנה אבותיו הלכו על 4 ואילו הוא במשך כ-4 מיליון שנים – כ-1% מזמן האבולוציה שלו ביחס אליהם – הולך על 2 באופן קבוע. דבר זה גורר השלכות על כל איברי הגוף עם חסרונות עיצוביים. דוגמה אחת היא עיצוב הגב האנושי – דבר הגורר כאבי גב ובעיות נוספות. עיצוב בעייתי אחר הוא "מערות האף" או גתות, גתות הלסת העליונה נמצאות מאחורי הלחיים, פתחי הניקוז שלהם באדם נמצאות למעלה ודבר זה יוצר בעיה בניקוז הנוזלים שיש בהם לפעמים. בקרב רוב היונקים, ההולכים על 4, פתחי הניקוז הללו פונים קדימה.
נספחים > עמדות כלפי מדע ואבולוציה במדינות שונות בעולם

נספח 1 מביא ראיות וסקרים לכך שאנשים רבים אינם מאמינים באבולוציה חרף שפע של ראיות לטובתה. דוקינס מציין סקר של חברת גאלופ שעוסק בשאלה על מוצא האדם. התוצאות לשנת 2008 הם 44% תמיכה בטענה שאלוהים ברא את בני האדם לפני פחות מ-10,000 שנה, 36% בטיעון כי בני אדם התפתחו במהלך אבולוציה של מיליוני שנים, אך דבר זה נעשה בהנחיית אלוהים, ו-14% בטיעון של אבולוציה בת מיליוני שנים ללא הנחיה אלוהית. נתונים אלה דומים לסקרים זהים שבוצעו מאז 1982. דוקינס מזכיר גם סקר דומה של ארגון PEW שעסק בהתפתחות החיים על פני האדמה – בלי התייחסות מיוחדת לאדם. 42% חושבים שהחיים עלי אדמות קיימים בצורתם הנוכחית מאז ראשית הזמן, 48% סבורים כי החיים עברו אבולוציה, ו-10% אומרים כי אינם יודעים. מתוך 48% התומכים באבולוציה, 26% חושבים כי האבולוציה התרחשה עקב ברירה טבעית, 18% טוענים כי האבולוציה מונחית על ידי ישות עליונה ו-4% אינם יודעים כיצד התרחשה האבולוציה.
סקר של תוכנית "אופקים" של ה-BBC בממלכה המאוחדת מצא כי 48% תומכים באבולוציה של האדם ללא התערבות אלוהית, 22% תומכים בתאוריה בריאתנית של אלוהים שעיצב את האדם לפני פחות מ-10,000 שנה. 17% תומכים בעיצוב תבוני כלשהו או התערבות אלוהית בתהליך, ו-12% הצהירו כי אינם יודעים.
דוקינס גם מזכיר סקר מדעים של האיחוד האירופי ביחס לתמיכה במדע, וכלל הכחשת מדע ביחס לאבולוציה, בו כ-18% מהבריטים טענו כי כדור הארץ מקיף את השמש פעם בחודש.
הסקר בדק תמיכה בטענה כי "בני אדם התפתחו ממינים קודמים של בעלי חיים". באיסלנד תמכו במשפט 85%, ו-7% אמרו כי המשפט שקרי, בדנמרק, שוודיה, צרפת, התמיכה במשפט עלתה על 80% והתנגדו לו 13% או פחות, בממלכה המאוחדת היא עמדה על 79%, והתנגדו לו 13%. בבלגיה, נורווגיה וספרד תמכו במשפט מעל 70% מהמשיבים. במדינות רבות התמיכה במשפט עמדה על מעל 65% – כולל גרמניה, איטליה, הולנד, אירלנד, הונגריה, סלובניה, פינלנד, וצ'כיה. ותמיכה של מעל 60% הייתה בפורטוגל, אסטוניה ושווייץ, בפולין תמכו במשפט 59%. ביוון ורומניה 55%, מדינות עם תמיכה של בין 45% ל-50% כללו את לטביה, ליטא וקפריסין ואלו היו המדינות עם התמיכה הנמוכה ביותר באירופה, ושיעור המתנגדים בהן למשפט עמד על 27%–36%. הסקר כלל גם משיבים בטורקיה ושם היו התוצאות הנמוכות ביותר עם 27% תומכים במשפט, לעומת זאת 51% אמרו כי המשפט שקרי ו-22% אמרו כי אינם יודעים.
סקר דומה נערך בשאלה "האדם הקדמון חי באותו זמן עם הדינוזאורים". בשוודיה אחוז התומכים במשפט היה 9% והתנגדו לו 87%, התנגדות למשפט הייתה גבוהה בדנמרק, גרמניה, שווייץ ועוד. ברוב המדינות שיעור המתנגדים למשפט היה מעל 60% וכמעט בכולן התנגדו למשפט מעל 50% מהמשיבים. במדינות עם שיעור המשיבים הנמוך ביותר באירופה שחשבו בצדק שהמשפט שקרי היו בולגריה (45%), רומניה (42%) וקפריסין (40%). בטורקיה חשבו 30% שהמשפט שקרי, לעומת 42% שחשבו שהמשפט נכון.
דוקינס מזכיר התכנסות של כ-60 מורים במרכז לחינוך מדעי של אוניברסיטת אמורי באטלנטה באוקטובר 2008, המזכירים התנגדות מצד תלמידים והורים ללימוד אבולוציה. הוא מזכיר את מוזיאון הבריאה בקנטקי ואת הדיווח בגרדיאן על סטודנטים מוסלמים לרפואה שמפיצים עלונים נגד האבולוציה, בהפקת "קרן אל-נאצר" שהיא עמותת צדקה רשומה עם פטור ממס. ומזכיר את דבריו של פרופ' סטיב ג'ונס מיוניברסיטי קולג' בלונדון, שמעיד כי הכחשת האבולוציה מגיעה גם לבריטניה על ידי תלמידים מוסלמים.
נספחים > עמדות כלפי מדע ואבולוציה בישראל

נספח 2 נכתב על ידי מתרגם הספר, עמנואל לוטם ובוחן שאלות דומות לגבי ישראל. לוטם כתב את הנספח בידיעה ובאישורו של דונקינס. לוטם נעזר במחקר שנערך בהנחיית פרופסור אפרים יער בשנים 2005–2006 בקרב יהודים וערבים תושבי ישראל. לפי המחקר כ-96% מהנשאלים בישראל חושבים כי חשוב לקיים רמה גבוה של מדע והטכנולוגיה בישראל. 90% חושבים כי הדבר חשוב לצורכי הביטחון, 94% בגלל תרומת הנושא לאיכות החיים, ו-94% רואים בכך תנאי להתפתחות כלכלת ישראל. 83% מהישראלים מתגאים ברמה הגבוהה של המדע והטכנולוגיה בישראל. הציון המוענק לאוניברסיטאות הוא 74, זהה לזה שניתן למערכת הביטחון. הישגי הספרות והאמנות מקבלים ציון של 57, וכל שאר התחומים מפגרים הרחק מאחור. צה"ל מקבל אמון של 73% והאוניברסיטאות אמון של 71% – שני המוסדות הזוכים לאמון הגבוה ביותר מבין המוסדות הציבוריים. 88% מהציבור חושבים שיש צורך חיוני להרחיב את כמות הצעירים הזוכים להשכלה גבוהה (37% הביעו דעה דומה לגבי הרחבת לימודי דת ותורה). 68% התנגדו למשפט לפיו המדע המודרני מביא יותר נזק מתועלת, ורק 28% תמכו בו.
המחקר מכיל פרדוקסים שונים, לדוגמה 55% מהנשאלים אמרו כי "אנו מאמינים יותר מידי במדע ולא מאמינים מספיק באמונה וברגשות". רק 36% התנגדו לטענה זו. 74% מהנשאלים מאמינים באלוהים, ורק 23% אינם מאמינים באלוהים, גם חלק מהחילונים מגדירים שהם מאמינים באלוהים. כמחצית הנשאלים סבורים שיש סתירה בין דת ומדע. לוטם תוהה כיצד רוב הישראלים תומכים במדע ומצד שני חושבים שיש יותר מידי אמונה במדע. לטענתו ייתכן כי דבר זה נובע מכך שרואים במדע וטכנולוגיה בעיקר בהקשר של תעשיית ההיי-טק. ייתכן כי הנשאלים אינם מזהים קשר בין מדע לבין הישגים בתחומים אחרים כמו חקלאות, בתעשיית התרופות ועוד.
הסקר מציג תמונה עגומה ביחס לאבולוציה. 59% סבורים כי אלוהים ברא את האדם (משפט 1), 28% חושבים כי האדם נוצר על ידי תהליך האבולוציה (משפט 2) ואילו 13% סירבו לענות או טענו כי התשובה היא לא זה ולא זה או שהיא מורכבת. 0% מהנשאלים הדתיים, ו-0% מהנשאלים החרדים הסכימו למשפט 2. 98% מהם הסכימו עם משפט 1. 2% מהערבים, 15% מהיהודים המסורתיים ו-61% מהיהודים החילונים הסכימו כי האדם נוצר על ידי האבולוציה. 22% מהיהודים החילונים, 68% מהמסורתיים ו-95% מהערבים השיבו כי אלוהים ברא את האדם.
הפער בין מדע וטכנולוגיה לבין אמונות אישיות מתגלה גם בתחומים אחרים שבהם ישראלים רבים מאמינים בכוחות על טבעיים. 48% מהישראלים מאמינים בקיום של גן עדן וגיהנום (41% לא מאמינים). 52% מאמינים בעין הרע, 26% מאמינים ברב שיש לו "יכולות מיוחדות". בנוסף לוטם מביא נתונים על מערכת החינוך ואבולוציה. נכון לשנת הלימודים תשס"ט, מתוך 95 אלף תלמידי י"ב, פחות מ-700 (כלומר פחות מאחוז) למדו על אבולוציה בבית הספר, במסגרת לימוד "אבולוציה וטיפוח". לפי לוטם מורים רבים מסתייגים מללמד את המקצוע. המורה מטיס אלוש, מורה לביולוגיה בישיבה תיכונית בזרם הממלכתי דתי מעיד כי הוא "נתקל בחוסר הבנה ותפיסות חלופיות הנובעות מדיסאינפורמציה של התלמידים כלפי נושא האבולוציה". תלמידים רבים מחזיקים דעות שגויות ביחס לנושא, וכאשר הוא עולה בצורה מרומזת או מפורשת  נוצר ויכוח כאשר רבים מהתלמידים מביעים עמדות נגד האבולוציה שברובן הן נטולות בסיס וחסרות שחר. אלוש גם בדק אם אפשר ללמד את נושא האבולוציה לתלמידים דתיים במסגרת עבודת מחקר שלו. מסקנות המחקר שלו הן שניתן לבצע דבר כזה, בעיקר על ידי אימוץ הגישה הגורסת כי אין לקבל את עמדת הטקסט בתנ"ך כפשוטו. לוטם אומר שחשב לסיים את הנספח בנימה אופטימית זו, אולם נאלץ לחזור בו נוכח ההתנגדות לאבולוציה שביטא גבי אביטל שהיה המדען הראשי של משרד החינוך.
לקריאה נוספת

ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, הוצאת זמורה ביתן, תל אביב, 1986 (1993), ISBN 0-393-31570-3
ניל שובין, הדג שבתוכנו, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2010
ג'רי קוין, למה האבולוציה נכונה, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2013
הערות שוליים

↑  עמוד 20 מתוך ריצ'רד דוקינס על ההצגה הגדולה בתבל, הוצאת דביר, 2009
↑  עמוד 146 בספר
↑  עמוד 120 בספר
1 2  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, הוצאת דביר, 2009, עמ' 9
↑  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, הוצאת דביר, 2009, עמ' 16
↑  Dawkins (2009), Preface
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 15
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 15–16
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 16
1 2  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 18
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 19–20
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 20
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 21
1 2  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, כנרת זמורת ביתן, 2010, עמודים 33–38
1 2 3 4 5 6 7  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 56–63
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 117–120
↑  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, 2010, פרק "לנגד ענינו", עמ' 120–132
1 2 3  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 135–140
1 2 3  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 145–147
1 2 3 4  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 160–161
1 2  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 163
↑  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 167–168
1 2  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 209–211
1 2 3  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 211–217
↑  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 213
1 2 3 4 5 6 7  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 217–224
↑  ראו סרטון יצירת ג'ונקה באוריגמי
1 2  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 224–230
↑  ההצגה הגדולה בתבל, עמ' 230–237
1 2 3 4 5 6 7  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, עמ' 237–241
1 2 3 4  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 247–251
1 2 3 4 5 6 7  ההצגה הגדולה בתבל, 2010, עמ' 279–282
↑  ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, עמ' 342–350
↑  דוקינס, עמ' 411–418
↑  עוד על סקר המדע של האיחוד האירופי What Europeans really think (and know) about science and technology
↑  Special Eurobarometer 225: Social Values, Science & Technology
↑  ההצגה הגדולה בתבל, עמ' 421
↑  א יער, מדע וטכנולוגיה בתודעה הישראלית – דו"ח מחקר, מוסד שמואל נאמן, ינואר 2006
↑  מטיאס אלוש, השפעת הוראת האבולוציה על עמדות אמוניות של תלמידים בישיבות תיכוניות (בזרם הממ"ד) בישראל, עבודה לקבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית, בהנחיית ד"ר ג'ף דאריק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: a0769152-f832-49bc-85e3-d61971f0f4a5 
בסיס ציפור באוריגמי. מבסיס זה ניתן להגיע לצורות שונות מאד. בדומה לכך גם קיפולים חוזרים של רקמות יכולות להוביל להתפתחות איברים ורקמות בעלות סיבוכיות גבוהה
שלבים בהתפתחות עוברית של C. elegans
שלד עטלף מסוג אשף מולוסוס, עצמות הכנפיים הומולוגיות לעצמות כפות הידיים בקרב בני אדם
איור של שלד של פטרודוקטיל (בספר משנת 1812). חלק גדול של הכנף תלוי על עצם הזרת
שלד של דרקון דואה. קרומי הדאייה נסמכים על עצמות הצלעות.