stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוטי בהרב
הערות שוליים

↑  אופנה חדשה בניו-יורק, "העולם הזה", גיליון 1716 מ-22 ביולי 1970, עמוד 28
↑  סטאפן גלברט, "הבכחאי" כטואגדיה מודרנית, על המשמר, 3 בפברואר 1971
עדית זרטל, זקס נגד אוריפידס, דבר, 15 במרץ 1971
דב בר-ניר, בכורת השבוע - "הבכחאי" בקאמרי, על המשמר, 15 במרץ 1971
גדעון אפרת, התתלה וסוף ללא אמצע ראוי, למרחב, 19 במרץ 1971
↑  נורה פן, ג'וני צריך לעשות דברים בשביל עצמו, מעריב, 22 באוגוסט 1973
↑  ורדה צ'צ'יק, "יום אחד לפני", על המשמר, 22 במאי 1974
↑  יעקב בר-און, "הצפרדעים" נגד נגע הסמים, מעריב, 25 במרץ 1979
↑  נעמי גל, סכיזופרניה וצרות אחרות, מעריב, 6 בינואר 1977
↑  חגי לוי, הבשורה על־פי היימן, חדשות, 19 באפריל 1990
↑  שבת - מוטי בהרב - גל"צ 12:05, מעריב, 13 בנובמבר 1980
↑  שוש אביגל, כאסח!, כותרת ראשית, 2 בפברואר 1983
↑  ירון פריד, 400 הצגות ל"חוג לדרמה". חמישי בערב. האסם המחודש, תל־אביב, חדשות, 22 ביוני 1986
↑  שוש אביגל, תיאטרון כמרכז גמילה, כותרת ראשית, 18 בינואר 1984
↑  שוש אביגל, ביקורת תיאטרון - רלוונטיות עם כל דבר, כותרת ראשית, 9 באוקטובר 1984
↑  דורון רוזנבלום, ביקורת - "דפ"ר שלוש" - 'אנשים במיל', כותרת ראשית, 12 בספטמבר 1984
↑  מוטי בהרב הקים תיאטרון חדש, מעריב, 25 בנובמבר 1986
↑  עירית נחמני, בשנה הבאה במגזר הערבי, חדשות, 22 ביוני 1988
↑  יוסי עוזרד, פסטיבל עכו - שואבי מים וחוטב־ עצים "עזתים", מחזה ובימוי מוטי בהרב; תאורה ג׳ודי קופפרמן, חדשות, 12 באוקטובר 1987
↑  מוטי בהרב מת, חדשות, 28 במרץ 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458198405171  LCCN: nr92007833  MusicBrainz: 35ac1b3c-1b8f-4cbb-8ad6-cb33ddc8ac08  VIAF: 52112397   WorldCat (עם VIAF): 52112397
אליפות העולם בשחייה 1994

| --- | --- |
 ענף:  שחייה תחרותית 
 ארגון מפעיל:  פדרציית השחייה הבינלאומית 
 תקופת התחרות:  1 בספטמבר 1994 – 11 בספטמבר 1994 (11 ימים) 
 מספר תחרות:  7 
 מספר מתמודדים:  1,400 
 עיר מארחת:  פורו איטליקו 
 
 → אליפות העולם בשחייה 1991 אליפות העולם בשחייה 1998 ← 
 
 קואורדינטות:  41°55′57″N 12°27′26″E﻿ / ﻿41.932492°N 12.457357°E﻿ / 41.932492; 12.457357
 he
 
אליפות העולם השביעית בשחייה נערכה ברומא, איטליה ב-1 בספטמבר - 11 בספטמבר 1994. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. בתחרות השתתפו 1400 ספורטאים, מ-102 מדינות.
סין ניצחה לראשונה בתחרות עם 16 מדליות זהב הודות לשליטה בשחיית נשים (12 מתוך 16 מדליות זהב), לפני ארצות הברית עם 7 מדליות זהב.
שחייה > ספורטאים בולטים > שחייניות

השחייניות הבולטות בתחרות היו מסין. לי ג'ינגהיי זכתה ב-4 מדליות זהב (2 אישיות במשחים ל-50 מטר חופשי ו-100 מטר חופשי עם 2 שיאי עולם חדשים), לו בין זכתה ב-5 מדליות (3 זהב ו-2 כסף), הי סיהונג זכתה ב-3 מדליות זהב (קבעה שיא עולם חדש). ליו לימין זכתה ב-3 מדליות זהב וסמנתה ריילי מאוסטרליה זכתה ב-2 מדליות זהב (קבעה שיא עולם חדש).
שחייה > ספורטאים בולטים > שחיינים

השחיינים הבולטים בתחרות היו אלכסנדר פופוב מרוסיה זכה ב-4 מדליות (2 זהב, במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי ו-2 כסף), גארי הול ג'וניור זכה ב-4 מדליות, (2 זהב במשחי שליחים ו-2 כסף), נורברט רוז'ה מהונגריה שזכה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 ארד), קירן פרקינס מאוסטרליה זכה ב-2 מדליות זהב (קבע שיא עולם חדש), דניס פנקראטוב מרוסיה זכה ב-4 מדליות (1 זהב, 2 כסף, ו-1 ארד). שלושה שחיינים זכו ב-2 מדליות אישיות, זהב וכסף כל אחד, יאני סייבינן (קבע שיא עולם חדש) ואנטי קאסביו שניהם מפינלנד וכן מרטין לופז זוברו מספרד. ולדימיר סלקוב זכה ב-2 מדליות (1 זהב אישית ו-1 כסף שליחים) בנוסף, שני שחיינים זכו ב-2 מדליות, אחת זהב בשליחים ואחת כסף אישית, אנדרס הולמרץ משוודיה וג'ף ראוס מארצות  הברית.
שחייה > שיאי עולם

באליפות נקבעו 10 שיאי עולם (3 בגברים ו-7 בנשים). בנוסף, נקבעו 11 שיאי תחרות חדשים (5 בגברים ו-6 בנשים).
שחייה > שיאי עולם > שחייניות

לי ג'ינגהיי מסין קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.51 שניות.
לי ג'ינגהיי קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.01 שניות, לפני לו בין אף היא מסין שגם היא שיפרה את שיא העולם (54.15 שניות).
פרנציסקה ואן אלמסיק מגרמניה קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.78 דקות, לפני לו בין שגם היא שיפרה את שיא העולם (1:56.89 דקות).
סמנתה ריילי מאוסטרליה קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.69 דקות.
רביעיית השליחות מסין קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.91 דקות.
רביעיית השליחות מסין קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.67 דקות. כשחיינית ראשונה במשחה השליחות קבעה הי סיהונג שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.16 דקות.
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

קירן פרקינס מאוסטרליה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.80 דקות.
יאני סייבינן מפינלנד קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.16 דקות.
טום דולאן מארצות הברית קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.30 דקות.
קפיצה למים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| מקפצה גמישה ממטר אחד | צ'ן ליקסיה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 279.30 | טאן שופינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 276.00 | אנני פלטייה   קנדה קנדה | 273.84 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | טאן שופינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 548.49 | ורה אילאינה   רוסיה רוסיה | 498.60 | קלאודיה בוקנר   גרמניה גרמניה | 480.15 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | פו מינגקסיה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 434.04 | צ'י בין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 420.24 | מאריה חוזה אלקאלה   מקסיקו מקסיקו | 396.48 |
קפיצה למים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| מקפצה גמישה ממטר אחד | איוון סטיוארט   זימבבואה זימבבואה | 382.14 | לאן וויי   הרפובליקה העממית של סין  סין | 375.96 | בריאן אירלי  ארצות הברית ארצות הברית | 361.59 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | יו זוצ'נג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 655.44 | דמיטרי סוטין   רוסיה רוסיה | 646.59 | וונג טיאנלינג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 638.22 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | דמיטרי סוטין   רוסיה רוסיה | 634.71 | סאן שואיי   הרפובליקה העממית של סין  סין | 630.03 | ולדימיר טימושינין   רוסיה רוסיה | 607.32 |
שחייה במים פתוחים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-25 ק"מ | מליסה קונינגהאם   אוסטרליה אוסטרליה | 5:48:25 שעות | ריטה קובץ'   איטליה איטליה | 5:50:13 שעות | שלי טיילור-סמית'   אוסטרליה אוסטרליה | 5:53:12 שעות |
שחייה במים פתוחים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-25 ק"מ | גרג סטרפל   קנדה קנדה | 5:35:26 שעות | דייוויד בייטס   אוסטרליה אוסטרליה | 5:36:31 שעות | אלכסיי אקאטייב   רוסיה רוסיה | 5:37:26 שעות |
שחייה צורנית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| יחידות | בקי דיירון-לאנסר   ארצות הברית ארצות הברית | 191.040 | פומיקו אוקונו   יפן יפן | 187.306 | ליזה אלכסנדר   קנדה קנדה | 186.826 |
| זוגות | בקי דיירון-לאנסר   ג'יל סודות'   ארצות הברית ארצות הברית | 187.009 | פומיקו אוקונו   מיאה טאצ'יבאנה   יפן יפן | 186.259 | ליזה אלכסנדר   ארין וודלי   קנדה קנדה | 186.259 |
| קבוצתי | ארצות הברית ארצות הברית | 185.884 | קנדה קנדה | 183.263 | יפן יפן | 183.215 |
כדורמים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  נשים  הונגריה הונגריה  הולנד הולנד  איטליה איטליה משחק הגמר - הונגריה : הולנד (7 : 5)  משחק על המקום השלישי - איטליה : ארצות הברית (14 : 9)   מקום רביעי: ארצות הברית   מקום חמישי: קנדה   מקום שישי: אוסטרליה |  |  גברים  איטליה איטליה  ספרד ספרד  רוסיה רוסיה משחק הגמר - איטליה : ספרד (10 : 5)  משחק על המקום השלישי - רוסיה : קרואטיה (14 : 13)    מקום רביעי: קרואטיה   מקום חמישי: הונגריה   מקום שישי: ארצות הברית |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה

2 שחיינים יצגו את ישראל באליפות. השחיין יואב ברוק סיים במקום ה-8 במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי וואדים אלכסייב סיים במקום ה-9 במשחה ל-100 מטר חזה ובמקום ה-10 במשחה ל-200 מטר חזה.
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה > שחיינים

| שם השחיין, שנת לידה | משחה | שיא אישי   לפני התחרות | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| ודים אלכסייב, 1970 | 100 מטר חזה | 1:03.21 דקות | מוקדמות | 1:03.50 דקות | 12 |
| ודים אלכסייב, 1970 | 100 מטר חזה | 1:03.21 דקות | גמר ב' | 1:03.16 דקות | 9 |
| ודים אלכסייב, 1970 | 200 מטר חזה | 2:14.09 דקות | מוקדמות | 2:16.04 דקות | 9 |
| ודים אלכסייב, 1970 | 200 מטר חזה | 2:14.09 דקות | גמר ב' | 2:15.47 דקות | 10 |

| יואב ברוק, 1972 | 50 מטר חופשי | 23.05 שניות | מוקדמות | 22.85 שניות | 5 |
| יואב ברוק, 1972 | 50 מטר חופשי | 23.05 שניות | גמר | 22.94 שניות | 8 |
| יואב ברוק, 1972 | 100 מטר חופשי | 50.70 שניות | מוקדמות | 50.81 שניות | 18 |
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 16 | 10 | 2 | 28 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 7 | 10 | 8 | 25 |
| 3 | רוסיה רוסיה | 5 | 7 | 5 | 17 |
| 4 | אוסטרליה אוסטרליה | 5 | 3 | 4 | 12 |
| 5 | הונגריה הונגריה | 3 | 3 | 4 | 10 |
| 6 | פינלנד פינלנד | 2 | 2 |  | 4 |
| 7 | ספרד ספרד | 1 | 2 |  | 3 |
| - | שוודיה שוודיה | 1 | 2 |  | 3 |
| 9 | גרמניה גרמניה | 1 | 1 | 6 | 8 |
| 10 | קנדה קנדה | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 11 | איטליה איטליה (מדינה מארחת) | 1 |  | 2 | 3 |
| 12 | פולין פולין | 1 |  |  | 1 |
| - | זימבבואה זימבבואה | 1 |  |  | 1 |
| 14 | יפן יפן |  | 2 | 1 | 3 |
| 15 | ניו זילנד ניו זילנד |  | 1 | 2 | 3 |
| 16 | הולנד הולנד |  | 1 |  | 1 |
| 17 | בלגיה בלגיה |  |  | 2 | 2 |
| - | קוסטה ריקה קוסטה ריקה |  |  | 2 | 2 |
| - | ברזיל ברזיל |  |  | 2 | 2 |
| 20 | ליטא ליטא |  |  | 1 | 1 |
| - | מקסיקו מקסיקו |  |  | 1 | 1 |
פיני משה

אין תמונה חופשית
הסט של "חצי המנשה" בעיצובו של פיני משה נראה מאחורי השחקנים
פיני משה (נולד ב-25 בינואר 1960) הוא מעצב ישראלי, המעצב בעיקר תפאורה לתיאטרון ולטלוויזיה.
ביוגרפיה

משה נולד בתל אביב. הוא בוגר החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת עיצוב תפאורה ותלבושות. הוא עיצב את התפאורה עבור מספר רב של סדרות טלוויזיה, חלק ניכר מהן בטלוויזיה החינוכית; וכמו כן עבור שורה של מחזות ואופרות שהועלו בארץ, מתוכם מחזות פרינג' לצד מחזות קאנוניים כ"בית ברנרדה אלבה" ו"שלוש אחיות". ב-1986 זכה בפרס הראשון בפסטיבל עכו בקטגוריית עיצוב תפאורה ותלבושות, על ההצגה "עור" מאת ענולה שמיר ונגה אשד. כמעצב השתתף בין 2005 ו-2006 בשלוש תערוכות קבוצתיות של אמני תחריט והדפס בבית "אגודת האמנים" ובבית אסיה שבתל אביב עירו, ולימד באוניברסיטה הפתוחה ובמספר מכללות.
עבודותיו בתחום העיצוב לטלוויזיה כוללות סטים של תוכניות ידועות כ"זהו זה!", "תיק תקשורת", "אהבה מעבר לפינה", "פולישוק" ,"בנות הזהב", "חוצה ישראל" ו"פיק אפ", כמו גם "רואים 6/6", "תעלם ותכלם" ו"חצי המנשה", ועוד רבות אחרות. בעיצוב לתיאטרון נגע בכל הסוגות המטופלות בישראל, החל מהצגות מסחריות בתיאטראות הבולטים דרך תלבושות להפקות התזמורת הפילהרמונית ועד תפאורה להפקות בתי הספר השונים למשחק ותיאטראות ילדים וחובבים.
עמית חיו

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1970 (בן 54) רמת גן, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 עיסוק:  זמר-יוצר, סופר, זמר לאירועים, מעצב גרפי
 סוגה:  פופ, רוק, שאנסון, היפ הופ, פאנק, מוזיקת נשמה, מוזיקה יהודית, דאנס
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  הרכב שנסונים צרפתי "המופע – שירי שנסון צרפתיים" שקיים משנת 2006 ועד היום
  אתר האינטרנט הרשמי של עמית חיו
 
עמית חיו (נולד ב-8 באפריל 1970) הוא זמר, מוזיקאי ויוצר ישראלי.
דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן
עולם של יופי 2007
נפתח עולם חדש 2010
אוהב את הנותר 2019
אלבומי הופעה
2016: משאנז אליזה לישראל – הופעה חיה של "המופע – שירי שנסון צרפתיים" בתיאטרון החאן בירושלים
ספריו

"דואר נע פריז רמלה", הוצאת הדובדבן, 2014
הערות שוליים

ערן איצקוביץ סינגל מיטר עמית חיו - אני יודע אתר ערוץ הילדים, אפריל 2007
יהודה שוחט,"הוא שר מהלב" "מעריב לנוער", 14 בנובמבר 2007.
עצמון אברהמי, אלה הם חיו, מעריב, 14 בדצמבר 2007.
נעמה שרמן "עולם של יופי" מגזין "את", "דרך האושר" ,ינואר 2008.
ליאורה שוחט "רק במושב הדברים יוצאים", "קו למושב", 11 בדצמבר 2008.
רונן צומר, ‏זה לא הוא, זה ועד העובדים, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2009
"לשיר ולהתגבר על הפחד" מגזין "את" 4 במאי 2009
תומר קרן "תפקיד חיו", המקומון, 27 בנובמבר 2011.
ספרים חדשים: סמי ברדוגו, ז'ול ורן ועוד ספרים מעניינים שיוצאים בימים אלה, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2014
שחר אמאנו ,על הסינגל "גידי", "ידיעות אחרונות", אוגוסט 2015.
"להקים לתחייה את גידי" באתר ישראל היום, 02 באוגוסט 2015
הכר את האמן עמית חיו בבלוג המוזיקה של לינקטון, 18 באוגוסט 2015.
"לנצח אאמין באהבה" באתר קריית השרון שלי, 31 במאי 2016.
שחר אמאנו "תישא אולי לגבר" באתר "הכותל הישראלי", 20 ביולי 2018
עמרי קליינבורט עמית חיו: השירה חיברה אותי לתחומים ואספקטים נוספים בחיי באתר "WDG", ב-25 באוקטובר 2018.
מופע שירי שנסונים צרפתיים - עמית חיו וחנה צרפתי, באתר עיתון "הארץ".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516908005171  LCCN: no2015085954  VIAF: 315200503   WorldCat (עם VIAF): 315200503
יובב כץ

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1936 נען, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 באוגוסט 2024 (בגיל 88) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  1958–2024 (כ־66 שנים)
 מעסיק:  קול ישראל 
 
יובב כץ (12 בפברואר 1936 – 17 באוגוסט 2024) היה שדרן רדיו, פזמונאי, במאי תיאטרון ומגשר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ נען לציפורה ופרץ, ממייסדי הקיבוץ. בקיץ 1954 התגייס לצה"ל לחיל השריון ולחם כקצין במבצע קדש. השתחרר משירותו הצבאי בשנת 1957, נשא לאישה את כרמית, אותה הכיר במהלך השירות. לאחר נישואיו התגורר בקיבוץ נען, עבד בענף הפלחה והיה פעיל בחיי התרבות, השתתף בקורס במאים והיה לבמאי היישוב.
בשנת 1961 עזב עם משפחתו את הקיבוץ ועבר לחבל הבשור, שם ניהל תחנת טרקטורים של הסוכנות היהודית. בשנת 1963 עבר עם משפחתו לאילת, בה הקים להקות הומור וסאטירה שאת תוכניותיהן כתב וביים לקראת חגיגות אילת, ביים הצגות עם ילדים, נוער ובוגרים וניהל את אגף התרבות המשותף לעירייה ולמועצת הפועלים. בשנת 1965 עבר עם משפחתו לראשון לציון, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב בחוגים לתיאטרון ופילוסופיה ופעל כבמאי בתיאטרון הקהילתי.
במלחמת ששת הימים לחם כמפקד סיירת ג'יפים בסיני במסגרת אוגדת שרון. בעקבותיה החל לכתוב פזמונים, בהם גם שהפכו להיטים, דוגמת "מלכות החרמון", "בתי את בוכה או צוחקת", "סיגל", "צלילי הלילה" ו"לאהוב את החיים".
בשנת 1968 הוזמן לביים את להקת פיקוד הדרום בתוכניתה "זמר בדרום", כתב את מערכוניה ואת חלק משיריה. אחד מחברי הלהקה היה מתי כספי שהלחין שניים מהם, וחבר אחר היה דני גרנות שביצע כסולן את שירו של כץ "לאהוב את החיים".
בשנת 1969 התקבל לעבודה בקול ישראל כמפיק, עורך ומנחה, וערך מגוון תוכניות בתחומי התרבות, הבידור והאקטואליה. ערך והנחה, בין יתר התוכניות, את "אלה הם חייך", "מה דעתך", "רדיו-עשרה", "מועדון עשרה", "גל לסטודנט", "קרן אור אל קרן זווית" ו"פונדק הרוחות" (כמה מהן עם חברו לעבודה נתן שילה). כמו כן, ערך את התוכניות "בירה ומצב רוח" בהנחיית יעקב אגמון ו"בין שישי לשבת" בהנחיית יצחק לבני.
במלחמת יום הכיפורים השתתף כקצין שריון בחזית סיני ובשטח מצרים ממערב לתעלת סואץ. בשנת 1975 יצא עם משפחתו לשליחות ציונית בניו זילנד, שהסתיימה בסוף 1977. הוא חזר לעבודה בקול ישראל ועשה פריצת דרך מקצועית בהשראת מנהלת החטיבה שלו ברדיו, דרורה בן אב"י, כשיצר את מודל השידורים שמציע ייעוץ פסיכולוגי ברדיו, בשידור חי, שראשיתו בתוכנית "שנינו יחד וכל אחד לחוד".
בשנת 1981 החל לפרסם מדור שבועי ב"סוף שבוע" של העיתון "מעריב" במשך כ-14 חודשים. יצר, עם דלית אורמיאן, את תוכנית-הרדיו "חלומות באספמיה", אשר שודרה בלילות (בין 23:00 ל-01:00 לפנות בוקר) ברשת א', במשך מספר שנים בשנות השמונים ובה סיפרו מאזינים על חלומותיהם (ללא כוונה, מצד השדרים או העורכים, לפרש את החלומות).
בשנות ה-90 למד מדעי ההתנהגות והוסמך כמגשר, וכן ביים והנחה קבוצות תיאטרון אימפרוביזציה, הפיק והנחה סופי שבוע תרבותיים במסגרת עמותת "במות". בשנת 1991 יצר בקול ישראל את התוכנית "מועדון הלילה השלישי". ב-29 באוגוסט 2012 שודר פרק האלף במספר של התוכנית.
בשנת 2001 פרש לגמלאות מרשות השידור אך התבקש להמשיך ולשדר כגמלאי את תוכניותיו, "שנינו יחד וכל אחד לחוד" ו"מועדון הלילה השלישי", עד להורדתן מלוח השידורים ב-2003. בהמשך, הן הושבו ללוח השידורים למספר שנים נוספות. כמו כן, הוזמן להרצות בחוגים לתקשורת של אוניברסיטת תל אביב והמרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2015 התפרסם ספרו, "בתי את בוכה או צוחקת", בהוצאת אופיר ביכורים.
לאורך שנות עבודתו ברדיו כתב שירי זמר, כתב וביים אירועי חג ותיאטרון בערים, קיבוצים, מושבים ובמרכז ההדרכה.
היה נשוי לכרמית (מיתי), מורה ומטפלת באמנות, ולהם שתי בנות ונכדים. נפטר ב-17 באוגוסט 2024, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ תל יצחק בו התגורר.
פרסים שהוענקו לו

בשנת 1986: פרס זיו לעיתונאים מטעם צדק-מדות-מוסר על ידי יושב ראש הכנסת שלמה הלל על תוכנית הרדיו "קשר לילי".
בשנת 1989: פרס הסובלנות עליו חתום שופט בית המשפט העליון חיים כהן, על תוכנית הרדיו "שנינו יחד וכל אחד לחוד". צבי ינאי שהשמיע את נימוקי השופטים, השווה את איכות הסדרה הזו לאיכויות של היוצר סמואל בקט שהלך אז לעולמו.
ביום העצמאות 1990: פרס תפוח הזהב של רשות השידור על תוכנית הרדיו "שנינו יחד וכל אחד לחוד".
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, הפזמונאי יובב כץ ("מלכות החרמון", "בתי את בוכה או צוחקת") הלך לעולמו בגיל 88, באתר וואלה, 17 באוגוסט 2024
1 2 3 4 5  יואב בירנברג, איש הרדיו והפזמונאי יובב כץ הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 17 באוגוסט 2024
↑  מגוון מבדר מהנה, מעריב, 2 באוקטובר 1967
↑  אהוד אשרי, חזרנו אליך שנית, באתר הארץ, 21 במאי 2007
↑  מחאות על הורדת תוכניותיו של יובב כץ ברשת ב', באתר הארץ, 18 באוגוסט 2003
זאב סגל, חכמים בלילה, באתר הארץ, 5 ביולי 2008
↑  אילנה באום, פרס זיו ליובב כץ, מעריב, 17 ביוני 1986
↑  העיתונאי צבי לביא זכה בפרס השלטון המקומי, מעריב, 18 ביוני 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312576005171  LCCN: no2015098981  MusicBrainz: 3459d7f1-4112-4dee-8602-5cd950b9aa63  VIAF: 235282019   WorldCat (עם VIAF): 235282019
משלחת נמרוד

ספינת המשלחת "נמרוד" יוצאת בדרכה לאנטארקטיקה
המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה 1907–1909, המוכרת בשם משלחת נמרוד (באנגלית: Nimrod Expedition, על שם אחת הספינות שלקחו חלק במשלחת), הייתה הראשונה בשלוש משלחות לאנטארקטיקה בראשות ארנסט שקלטון. מטרתה העיקרית, בתוך מגוון של יעדים גאוגרפיים ומדעיים, הייתה להיות הראשונה שתגיע אל הקוטב הדרומי. מטרה זו לא הושגה, אבל מסעה של המשלחת דרומה הגיע אל קו הרוחב הדרומי הרחוק ביותר, 88°, 23' דרום, מרחק 180.6 ק"מ בסך הכל מן הקוטב. היה זה קצה הדרום הרחוק ביותר שהושג עד אז ושיא ההתקרבות אל כל אחד מהקטבים. קבוצה נפרדת בהנהגת הגאולוג הולשי-אוסטרלי אדג'וורת דייוויד הגיעה למיקום המשוער של הקוטב המגנטי הדרומי, ועוד הישג של המשלחת היה ההעפלה הראשונה על הר ארבוס, הר הגעש השני בגובהו באנטארקטיקה.
המשלחת לא קיבלה סיוע ממשלתי או ממסדי, ונסמכה על הלוואות פרטיות ועל תרומות אישיות. היא סבלה מבעיות מימון וההכנות לקראתה נעשו בחופזה. ספינת המשלחת, "נמרוד" הייתה במחצית גודלה של אוניית משלחת דיסקברי של קפטן סקוט מן השנים 1901–1904, ולצוותו של שקלטון חסר הניסיון הדרוש למשלחת מסוג זה. חילוקי דעות התעוררו כתוצאה מהחלטתו של שקלטון להקים את בסיס המשלחת במצר מקמרדו, סמוך למטה הראשי שקבע שם סקוט בשעתו, בניגוד להבטחה שנתן לסקוט להימנע מכך. אף על פי כן, גם אם פרופיל המשלחת היה נמוך בראשית הדברים במידה ניכרת מזה של משלחת סקוט שש שנים קודם לכן, הישגיה עוררו עניין בבריטניה והציבו את שקלטון בעמדת גיבור בעיני הציבור. הצוות המדעי, שכלל את המנהיג לעתיד של המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה, דאגלס מוסון, ביצע עבודת שטח מקיפה בתחומי הגאולוגיה, הזואולוגיה והמטאורולוגיה. סידורי התעבורה של שקלטון, שהתבססו על פונים מנצ'וריים, גרירה ממונעת וכלבי מזחלות, היו חידושים שעל אף הצלחתם המוגבלת הועתקו לאחר זמן על ידי סקוט במשלחת טרה נובה.
בשובו מן המשלחת, גבר שקלטון על ספקנותה הראשונית של החברה הגאוגרפית המלכותית לגבי הישגיו וקיבל שפע כיבודים ציבוריים, לרבות תואר אבירות מהמלך אדוארד השביעי. מבחינה כספית, לא יצא שקלטון נשכר מן המשלחת ובסופו של דבר נזקק למענק ממשלתי כדי לעמוד בהתחייבויותיו. תוך שלוש שנים קמו מתחרים לשיא הדרומי שלו, כשאמונדסן, תחילה, ואחריו סקוט, הגיעו אל הקוטב הדרומי. עם זאת, ברגע הניצחון שלו עצמו, קבע אמונדסן: "שמו של ארנסט שקלטון יהא כתוב לעד בדברי ימי חקר האנטארקטיקה באותיות של אש".
ראשית דברים

שקלטון היה קצין זוטר במשלחת האנטארקטית הראשונה של סקוט, משלחת דיסקברי. הוא נשלח בחזרה לאנגליה בספינת הסיוע "מורנינג" ב-1903, לאחר התמוטטות פיזית במהלך המסע העיקרי של המשלחת לדרום. שקלטון יצא עם סקוט ועם אדוארד וילסון למסע רגלי דרומה ב-1902–1903, שמטרתו הייתה להשיג שיא בקו הרוחב 82°, '17 דרום. כל השלושה סבלו במסעם חזרה מתשישות וכנראה גם מצפדינה בשלב מוקדם, אבל מצבו של שקלטון היה הקשה ביותר. סקוט פסק, ש"אסור לו להסתכן בתלאות נוספות במצב בריאותו הנוכחי". שקלטון ראה בכישלון הגופני הזה אות קלון לעצמו, ובשובו לאנגליה היה נחוש בדעתו, כדברי הקצין השני של "דיסקברי", אלברט ארמיטג', להוכיח את עצמו כ"עולה על סקוט". אף על פי כן, הוא דחה את ההצעה לחזור מייד לאנטארקטיקה כקצין ראשי של ספינת הסיוע השנייה של "דיסקברי", טרה נובה, לאחר שעזר לצייד אותה; הוא עזר גם לצייד את "אורוגוואי", הספינה שהוכנה לחילוץ משלחתו של אוטו נורדנשלד, שנתקעה בים ודל. במהלך השנים הבאות, אגב טיפוח תקוות עולות ודועכות לסירוגין, לחידוש הקריירה שלו באנטארקטיקה, פנה שקלטון לעיסוקים אחרים, ובשנת 1906 עבד אצל איל התעשייה סר ויליאם בירדמור כאיש יחסי ציבור.
הכנות > תוכניות ראשוניות

בתוכניתו המקורית, שלא פורסמה ברבים, חזה שקלטון הקמת בסיס במטה הישן של משלחת דיסקברי במצר מקמרדו. משם התכוון לשגר קבוצות בניסיון להגיע אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי ואל הקוטב הדרומי המגנטי. מסעות נוספים יבואו בהמשך, ותתקיים תוכנית מתמדת של עבודה מדעית. התוכנית המוקדמת הזאת גם גילתה את שיטות התעבורה שהציע שקלטון, שהיה בהן שילוב של כלבים, סוסי פוני וכלי רכב מנועי, מתוכנן במיוחד למטרה זו. סוסי פוני או הנעה מוטורית לא היו בשימוש קודם לכן באנטארקטיקה, אם כי פונים שימשו את פרדריק ג'ורג' ג'קסון (אנ') במשלחת ג'קסון-הרמסוורת' לאזור הארקטי בשנים 1894–1897. על אף הדיווחים המבולבלים של ג'קסון על כוח העמידה של סוסי הפוני שלו, ובניגוד לעצה ספציפית מננסן, חוקר הקטבים הנורווגי המהולל, התרשם שקלטון די הצורך לקחת חמישה-עשר פונים, מספר שצומצם בהמשך לעשרה. עד שהציג את תוכניותיו לפני החברה הגאוגרפית המלכותית בפברואר 1907, כבר שינה שקלטון את הערכת העלות שלו למחיר מציאותי יותר של 30,000 ליש"ט. מכל מקום, תגובת החברה הגאוגרפית להצעותיו של שקלטון הייתה פושרת; בהמשך נודע לשקלטון, שהחברה הייתה מודעת בשלב זה לשאיפתו של סקוט לצאת בראש משלחת חדשה והייתה מעוניינת לשמור את מלוא תמיכתה לסקוט.
משלחת נמרוד

שקלטון התכוון להגיע לאנטארקטיקה עם דאגלס מוסון בינואר 1908, ומכאן שהיה עליו לצאת מאנגליה במהלך קיץ 1907. היו לו אפוא שישה חודשים לגייס מימון, לרכוש ולהתאים ספינה, לקנות את כל הציוד והאספקה ולגייס את הצוות. באפריל, מתוך שסבר שהשיג את תמיכתו של איש העסקים הסקוטי דונלד סטיוארט, נסע שקלטון לנורווגיה כדי לרכוש שם אונייה מותאמת לשייט קטבים, שתכולתה 700 טון, בשם "ביורן". אונייה זו הייתה אידיאלית לשימוש כאוניית המשלחת, אבל כשסטיוארט משך את תמיכתו, היה מחירה מעבר לאמצעיו של שקלטון. "ביורן" נקנתה לבסוף על ידי חוקר ארצות גרמני בשם וילהלם פילכנר ובשמה החדש "דויטשלנד" שימשה אותו במסעו אל ים ודל בשנים 1911–1913. שקלטון נאלץ להסתפק ב"נמרוד", הישנה והקטנה בהרבה, שאותה יכול היה להשיג תמורת 5,000 ליש"ט. הייתה זו ספינת עץ בת 40, ששימשה לצייד כלבי-ים, בעלת כושר נשיאה של 334 טון, כך שהגיעה בגודלה לפחות ממחצית גודלה של "דיסקברי", ספינה חדשה בת 736 טון, ששימשה את סקוט במשלחת דיסקברי בשנים 1901–1904.
שקלטון הוכה בהלם כשראה לראשונה את "נמרוד", כאשר הגיעה ללונדון מניופאונדלנד ביוני 1907. "היא הייתה רעועה מאוד והצחינה משמן כלבי-ים ובדיקה [...] גילתה, שיש לכפור אותה לאטימת סדקים ולהחליף את תרניה." אף על פי כן, בידי בעלי מלאכה מנוסים, לבשה הספינה תוך זמן קצר "חזות נעימה יותר לעין." עם הזמן, דיווח שקלטון, חש עצמו גאה מאוד בספינה הקטנה והחסונה.
גיוס כספים

עד ראשית יולי 1907 לא הצליח שקלטון להבטיח תמיכה כספית של ממש מעבר לערבות של בירדמור וחסרו לו הכספים הדרושים להשלמת הכשרתה מחדש של הספינה. באמצע יולי פנה אל הפילנתרופ אדוארד גינס, ראש המשפחה האנגלו-אירית, שעשתה את הונה במבשלות בירה. גינס הסכים לערוב לסכום של 2,000 ליש"ט, בתנאי ששקלטון ימצא תומכים נוספים, שיתרמו עוד 6,000 ליש"ט. שקלטון מילא אחר התנאי הזה, והמימון הנוסף כלל 2,000 ליש"ט מסר פיליפ ברוקלהרסט, ששילם סכום זה כדי להבטיח לעצמו מקום במשלחת.
גם עם מתנה של הרגע האחרון בסך 4,000 ליש"ט מדודנו של שקלטון, ויליאם בל, עוד לא הגיעה המשלחת לסכום הנדרש בסך 30,000 ליש"ט, אבל די היה בכך כדי להשלים את הכשרת הספינה להפלגה. גיוס התרומות נמשך באוסטרליה לאחר שהגיעה הספינה לשם; עוד 5,000 ליש"ט ניתנו כמענק מממשלת אוסטרליה, וממשלת ניו זילנד העניקה 1,000 ליש"ט. בדרך זו, ובתוספת עוד הלוואות ותרומות קטנות יותר, נצברו 30,000 הליש"ט, אף כי עד תום המשלחת הגיעו סך העלויות, לפי אומדנו של שקלטון, לכדי 45,000 ליש"ט. בסופו של דבר נדרש מענק של 20,000 ליש"ט מן הממשלה הבריטית כדי לאפשר לשקלטון לשלם לאנשים שערבו לו, וסביר להניח, שכמה חובות נמחקו.
שקלטון ציפה להרוויח סכומים גדולים מן הספר שכתב על המשלחת ומהרצאות. הוא גם קיווה להפיק רווח ממכירות בולי דואר מיוחדים, שיישאו את חותמת משרד הדואר של אנטארקטיקה, ששקלטון, במינוי זמני של מנהל דואר מטעם ממשלת ניו זילנד, התכוון לייסד שם. אף לא אחת מן התוכניות האלה נשאה את פירות העושר המקווים, אף כי משרד הדואר קם והיה בכף רוידס ושימש לקבלה והעברה של דואר המשלחת. משרד דואר אנטארקטי נוסד באיי אורקני הדרומיים ב-1904 בתחנה המטאורולוגית אורקדאס, על ידי המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה בראשות ויליאם ספירס ברוס.