stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדעון אריאל
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, הכל אודות אמא, באתר הארץ, 14 ביוני 2006
↑  תחרויות מכבי ברחובות, הַבֹּקֶר, 2 ביוני 1957
↑  יונגוורט מדרום־אפריקה "כוכב" יום הנוער באתלטיקה־קלה, חרות, 22 בספטמבר 1957
↑  Carole Jacobs, The Acrobatics of Human Motion, Orange Coast Magazine, August 1985, p. 146
↑  אהרן להב, המסלול מוביל לרומא, דבר, 8 ביולי 1960
↑  Peter O'Donoghue, Research methods for sports performance analysis, 2010, p. 16
↑  Gary Ferman, Space-Age Sports, The Rotarian, September 1988, p. 16-18
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- | --- | --- |
|  מרוץ אופני כביש | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |  |
|  אתלטיקה | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |  |
|  הרמת משקולות | גזי כהן • אדוארד מרון |  |
|  התעמלות מכשירים | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |  |
|  סיף | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |  |
|  קליעה | רפאל פלס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (1964)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | גדעון אריאל • עמוס גלעד • מיכל למדני • מרים סידרנסקי • לוי פסבקין |  |
|  קליעה | מקסים כהן • נחמיה סירקיס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | אברהם מלמד • גרשון שפע |  |
| נושאי דגל ישראל בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | הלסינקי 1952: אברהם שניאור • מלבורן 1956: יואב רענן • רומא 1960: גדעון אריאל • טוקיו 1964: גדעון אריאל • מקסיקו סיטי 1968: גרשון שפע • מינכן 1972: הנרי הרשקוביץ • מונטריאול 1976: אסתר רוט-שחמורוב • לוס אנג'לס 1984: זהבה שמואלי • סיאול 1988: יצחק יונסי • ברצלונה 1992: אלדד אמיר • אטלנטה 1996: לידיה חטואל-צוקרמן • סידני 2000: רוגל נחום • אתונה 2004: אריק זאבי • בייג'ינג 2008: מיכאל קולגנוב • לונדון 2012: שחר צוברי • ריו דה ז'ניירו 2016: נטע ריבקין • טוקיו 2020: יעקב טומרקין וחנה קנייזבה-מיננקו • פריז 2024: אנדראה מורז ופיטר פלצ'יק |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (1994): מיכאל שמרקין • נאגנו (1998): מיכאל שמרקין • סולט לייק סיטי (2002): גלית חייט • טורינו (2006): גלית חייט • ונקובר (2010): אלכסנדרה זרצקי • סוצ'י (2014): ולדיסלב ביקנוב • פיונגצ'אנג (2018): אלכסיי ביצ'נקו • בייג'ינג 2022: יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש |  |
ג'ורג'ה טופרצ'אנו

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1886 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  7 במאי 1937 (בגיל 51) יאשי, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  המכללה הלאומית מאתיי בסאראב, המכללה הלאומית "ספנטול סאבה", אוניברסיטת בוקרשט 
 שפות היצירה:  רומנית 
 סוגה:  שירה 
 חתימה:   
 
ג'ורג'ה טופרצ'אנו (רומנית: George Topîrceanu‏; 20 במרץ 1886 - 7 במאי 1937), משורר וסופר רומני, הומוריסטן, חבר מתכתב של האקדמיה הרומנית.
חייו

ג'ורג'ה טופרצ'אנו נולד ב-1886 בבוקרשט כבנם של ג'ורג'ה טופרצ'אנו האב, תופר מעילי איכרים ושל פאראסקיבה, אורגת שטיחים, שניהם מאזור סיביו. כבר בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון (בבתי הספר "מאטיי בסאראב" ו"ספנטול סאבה") התחיל לפרסם בעיתונות כשהפרסום הראשון היה בשנת 1904 בכתב העת ההומוריסטי "בלגיה של המזרח" ("Belgia Orientului"). הוא נרשם ללימודי משפטים, אחר כך עבר לפקולטה לספרות, אך עזב את הלימודים לפני סיומם.
פרסומיו בכתבי העת השונים התרבו, והוא הפך לחלק מהחוגים הספרותיים של תקופתו. בשנת 1911 התיישב ביאשי ולקח חלק בעריכת כתב העת "החיים הרומניים" (Viaţa Românească}. בשנת 1912 התחתן עם מורה שילדה את בנו היחיד, גאורגה. הנישואים התפרקו במהרה. בשנים 1912–1913 הפיק, יחד עם שותף, את כתב העת "התיאטרון".
במלחמת העולם הראשונה גויס, בשנת 1916, נלחם בחזית הבולגרית בקרב טורטוקאיה ונשבה בימים הראשונים של המלחמה. הוא שוחרר בשנת 1918 עם סיום המלחמה. הוא חזר לעבודת העריכה והחלו להופיע ספרים עם שיריו וסיפוריו, ספרים שזכו (בעיקר השירים) להצלחה גדולה מאוד.
בשנת 1926 הוענק לו הפרס הלאומי לשירה של רומניה ובשנת 1936 נבחר כחבר מתכתב של האקדמיה הרומנית.
הלך לעולמו בשנת 1937 ביאשי.
הערות שוליים

↑  Ion Lazu Scriitori români în Primul Război Mondial
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273100005171  PLWABN: 9810667730505606  BIBSYS: 90914648  BnF: cb120267874 (data)  GND: 12328354X  ISNI: 0000 0000 8081 6376  LCCN: n82230847  MusicBrainz: 486ac0e6-8d73-4fa4-a635-e513124e0af7  NKC: ola2003172178  NTA: 071371893  SUDOC: 028431103  VIAF: 2484379   WorldCat (עם VIAF): 2484379
גן החיות של אמנוויל

| --- | --- |

הכניסה לגן החיות
 סוג:  גן חיות
 מיקום:  אמנוויל, צרפתצרפת
 תקופת הפעילות:  28 ביולי 1986 – הווה (38 שנים)
 שטח:  180 דונם
 מייסדים:  מישל לואי 
 מספר מינים:  360
 מספר פרטים:  1500
 קואורדינטות:  49°14′46″N 6°08′21″E﻿ / ﻿49.24611111°N 6.13916667°E﻿ / 49.24611111; 6.13916667
 האתר הרשמי של גן החיות
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי גן החיות אמנוויל(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי גן החיות אמנוויל
 
גמל דו דבשתי בגן החיות
גן החיות של אמנוויל (צרפתית: Parc zoologique d'Amnéville) הוא גן חיות צרפתי של אזור גראנד אסט, הממוקם במוזל, בין מץ לגבול לוקסמבורג, בעיר אמנוויל.
פעילות

בגן החיות מוצגים כ-1,500 פרטים של בעלי חיים מ-360 מינים. מייסד ומנהל גן החיות הוא, מישל לואי.
כיום, זהו גן החיות הצרפתי היחיד המציג מופע של טיגריסים מאולפים. אמנם מופע זה הצליח להגביר את פופולריות גן החיות, אך גם הצליח להוריד את גן החיות לדרגת "חבר זמני" של האגודה האירופית של גני חיות ואקווריום (EAZA). כמו כן, גן החיות משתתף בכמה תוכניות למינים בסכנת הכחדה באירופה, וזהו אחד מגני החיות היחידים בצרפת שיש בו גורילות ואורנגוטאנים.
עם ממוצע של 629,000 מבקרים בשנה (בין השנים 2011 ל-2015) גן החיות של אמנוויל הוא אחד מעשרת גני החיות הפופולריים ביותר בצרפת.
גנון (דג)

| גנון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: קונגריים
סוג:: גנון (דג)
שם מדעי
 Gorgasia ‏מיק & Hildebrand, 1923

גנון (שם מדעי: Gorgasia) הוא סוג של צלופח ממשפחת הקונגריים. הגנון הוא אחד משני המינים בתת-משפחת צלופחי הגן. גנונים חיים כמעט בכל האוקיינוסים הממוזגים, כשרובם מרוכזים באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי, ומעט מינים חיים באוקיינוס האטלנטי. גנונים חיים גם בים האדום, כשמין אחד, גנון זקוף, חי בישראל. גנונים ניזונים מפלנקטון וידועים בעיקר בהתנהגותם האופיינית, של יצירת "גני צלופחים", קבוצת צלופחים שנראים כאילו הם שתולים באדמה כמו אצות, ומרחוק אפשר לטעותם לקבוצת אצות. גנונים שונים נבדלים מאוד בצבעם ובצורתם זה מזה.
מינים

הסוג גנון מכיל כ 14 מינים:
Gorgasia barnesi
Gorgasia cotroneii
Gorgasia galzini
Gorgasia hawaiiensis
Gorgasia inferomaculata
Gorgasia japonica
Gorgasia klausewitzi
Gorgasia maculata
Gorgasia naeocepaea
Gorgasia preclara
Gorgasia punctata
גנון זקוף (Gorgasia sillneri) - ידוע גם כגנון אילתי, חי בישראל במפרץ אילת
Gorgasia taiwanensis
Gorgasia thamani
ג'ורג' (עיר)

| --- | --- |

 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  הכף המערבי הכף המערבי
 תאריך ייסוד:  1811 
 שטח:  77.4 קמ"ר
 גובה:  232 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  157,394 (2011)
 קואורדינטות:  33°58′00″S 22°27′00″E﻿ / ﻿33.9667°S 22.45°E﻿ / -33.9667; 22.45 
 http://www.george.org.za
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום אפריקה מוגדלת) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיג'ורג'(למפת דרום אפריקה רגילה) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיג'ורג'(למפת הכף המערבי רגילה) קייפטאון אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגג'ורג'(למפת הכף המערבי מוגדלת) קייפטאון אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגג'ורג'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'ורג' (באנגלית: George) היא העיר השנייה בגודלה בפרובינציית הכף המערבי בדרום אפריקה. העיר היא מרכז נופש וכנסים פופולרי, ומשמשת כמרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי חשוב. העיר נקראת על שמו של המלך הבריטי ג'ורג' השלישי. העיר ממוקמת בערך באמצע הדרך בין קייפטאון לפורט אליזבת. ג'ורג' ממוקמת על רמה של 10 קילומטרים בין הרי אוטניקה מצפון והאוקיינוס ההודי מדרום.
היסטוריה

לפני ההתיישבות האירופית בסוף המאה ה-17 האזור היה מיושב על ידי שבט הקויקוי.
היישוב שעתיד להפוך לג'ורג' הוקם כתוצאה מהביקוש הגובר לעצים. בשנת 1777 הקימה חברת הודו המזרחית ההולנדית נקודה לאספקת עצים. בשנת 1811 הכפר הוכרזה כעצמאית על ידי השלטונות הבריטיים. הרחוב הראשי של העיר, רחוב יורק, נקרא על שמו של בנו השני של המלך ג'ורג', הנסיך פרדריק, דוכס יורק ואלבני. הכפר ג'ורג' קיבל מעמד של עיר ב-24 במרץ 1837.
הערות שוליים

↑  "Welcome to George," The Garden Route (accessed: 27 January 2022)
1 2 3  "Bicentennial of the Establishment of the Town of George". Western Cape Government (באנגלית). נבדק ב-2022-01-27.
↑  Raper, R.E. Dictionary of Southern African Place Names. Human Sciences Research Council (South Africa).
1 2  "George, Garden Route- Western Province | South African History Online". www.sahistory.org.za. נבדק ב-2022-01-27.
↑  "Garden Route George History and Information". www.gardenroute.com. נבדק ב-2022-01-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491940305171  GND: 5548506-6  LCCN: no2005070708  MusicBrainz: 8c068845-effa-4507-999b-c441f8f47874  VIAF: 138733954   WorldCat (עם VIAF): 138733954
גדעון אלרעי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1932 
 פטירה:  31 במרץ 2007 (בגיל 74) חיפה, ישראל 
 מקום קבורה:  תל רגב 
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקידים:  רופא, מרצה באוניברסיטה 
 בן או בת זוג:  עליזה שנהר 
 
גדעון אלרעי (16 במאי 1932 – 31 במרץ 2007) היה רופא פנימי, פנאומולוג ופרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים רמב"ם, נציב קבילות הציבור של בית החולים רמב"ם.
ביוגרפיה

לאחר סיום לימודיו התיכוניים בתיכון חוגים בחיפה, החל אלרעי את לימודי הרפואה בהולנד (אוטרכט) אותם סיים בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1958.
בשנת 1959 החל אלרעי את עבודתו הרפואית בבית החולים רמב"ם.
בשנת 1964 יצא אלרעי לסקוטלנד כדי להשתלם במחלות ריאה במרכזי המחקר מהמובילים בעולם.
ברמב"ם עלה אלרעי בסולם התפקידים במחלקה הפנימית בה היה סגן מנהל המחלקה, מנהל היחידה לתפקודי ריאות ומנהל מחלקה פנימית א' (1977–1997).
ב-13 במאי 1974, כרופא במילואים, נקלע אלרעי למעלות עת טבחו מחבלים בילדי בית הספר מצפת, ובעוד היריות נמשכות, הגיש עזרה לפצועים, כמעט לבדו, עד שהגיעה תגבורת.
במסגרת שרות המילואים בצה"ל, בחיל הים עסק אלרעי ברפואה היפרברית.
אלרעי סירב להשתתף בשביתת הרופאים הגדולה ב-1983, ושאל: "האם גם החולים הכריזו על שביתה?". אלרעי גם ראה בפרקטיקה הפרטית דבר פסול.
בשנים 1994–1997 שהה במוסקבה עם בת-זוגו, פרופ' עליזה שנהר-אלרעי, שכיהנה כשגרירת ישראל שם. גם ברוסיה התעניין בחינוך הרפואי ובסוגיות האתיות הקשורות ברפואה.
לאחר פרישתו מניהול המחלקה מונה אלרֹעי לנציב תלונות הציבור של בית החולים והוא מילא תפקיד זה עד לפטירתו הפתאומית ב-31 במרץ 2007.
בתו היא ד"ר שרון אלרעי פרייס.
הנצחתו

אחת לשנה מעניקה הפקולטה לרפואה של הטכניון פרס על שמו של פרופ' אלרעי למרצה המצטיין.
במלאת עשר שנים לפטירתו של אלרעי, ב-31 במרץ 2017 ערכה הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון, יום עיון לזכרו של אלרעי,
לקריאה נוספת

אורי דרומי, הרופא שהקשיב לחוליו, באתר הארץ, 29 באפריל 2007
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  פנאומולוג - רופא למחלות ריאה
↑  פרופ' גדעון אלרעי ההסתדרות הרפואית בישראל, אתר הר"י
↑  יום עיון לזכרו של הפרופ' גדעון אלרעי - הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, הטכניון
ג'ורג'ה וויאדינוביץ'

ג'ורג'ה וויאדינוביץ' (בסרבית: đorđe vujadinović;‏ 29 בנובמבר 1909 – 5 באוקטובר 1990) היה כדורגלן ומאמן יוגוסלבי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

וויאדינוביץ' נולד ב-29 בנובמבר 1909 בסמדרבו שבממלכת סרביה של אז, והגיע בגיל צעיר לגור אצל דודו שחי בבלגרד. בזמן ששיחק כדורגל יחד עם שני חבריו במגרש בפארק קלמגדן שבמרכז העיר, הבחין בו זר מבוגר שהזמין אותו ואת שני חבריו להיבחן במועדון הגדול ביותר ביוגוסלביה באותה תקופה, BSK בלגרד. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של הקבוצה, בה שיחקו דור מוכשר של שחקנים, בהם טירנניץ', ואלארביץ', קרצ'ביץ' וזלוקוביץ'. כמה שנים לאחר מכן וויאדינוביץ' היה חלק מההתקפה של הקבוצה הבוגרת, שזכתה באליפות רבות בשנות השלושים של המאה ה-20. עד שנת 1940 הוא ערך במדי הקבוצה כ-441 הופעות, כבש כ-332 שערים, זכה ב-5 אליפויות, והיה למלך השערים של הליגה פעמיים.
במדי נבחרת יוגוסלביה ערך 44 הופעות וכבש 18 שערים בין 1929–1940. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה היה וויאדינוביץ' חלק מרכזי בנבחרת יוגוסלביה. הוא היה לאחד השחקנים העיקריים של הנבחרת במונדיאל 1930, בו שיחק לצד חברו לקבוצה, אלכסנדר טירנאניץ'. בשלב הבתים הוא כבש את השער הרביעי במשחק נגד בוליביה, והיוגוסלבים סיימו בראש הבתים שלהם. במשחק חצי הגמר כבש וויאדינוביץ' שער כבר בדקה הרביעית של המשחק נגד אורוגוואי, אולם אורוגוואי ניצחה בסיום 6–1, ויוגוסלביה סיימה במקום הרביעי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נלקח וויאדינוביץ' בשבי, ולאחר סיומה השתחרר, וסיים את קריירת המשחק שלו. לאחר מכן הוא הקדיש את הזמן בשביל לאמן את קבוצות הנוער של פרטיזן ו-OFK בלגרד, שם גם אימן את הקבוצה הבוגרת בשנים 1960–1961. בנוסף לכך אימן את נבחרת יוגוסלביה עד גיל 21.
ב-5 באוקטובר 1990 נפטר וויאדינוביץ' בבלגרד בגיל 80.
תארים

אליפות יוגוסלביה (5): 1930/31, 1932/33, 1934/35, 1935/36, 1938/39
מקום רביעי בגביע העולם: 1930
מלך השערים של הליגה היוגוסלבית (2): 1929, 1930/31
גאוגרפיה תרבותית

אזורי תרבות
אזורי תרבות לפי דייוויד האנטר ופיליפ ויטן, הקשורים לצורות כלכליות מסורתיות
אזורים היסטוריים של אירופה לפי כריסטיאן ג'ורדאנו
אזורי תרבות של אירופה
אזורי התרבות של אפריקה לפי מלוויל ג'יי הרסקוביץ
אזורי אירופה העיקריים
מפת תרבויות העולם, לפי רונלד אינגלהרט וכריסטיאן ולצל (אנ')
גאוגרפיה תרבותית הוא אחד מתחומי החקר של הגאוגרפיה האנושית העוסקת באנשים ומקומות.
רקע

למרות העובדה כי לימוד ההבדלים בין מקומות ותרבויות בכדור הארץ קיים עוד מימי התקופה היוונית והרומית אצל גאוגרפים כמו פתולמאי וסטרבו, הרי שגאוגרפיה תרבותית כנושא מחקר באקדמיה צמחה רק בתחילת המאה העשרים. היא מופיעה כאלטרנטיבה לגישה של הדטרמיניזם הסביבתי ששלטה בגאוגרפיה עוד מהמאה התשע עשרה. על פי הדטרמיניזם הסביבתי אנשים, קהילות וחברות אנושיות מושפעות מסביבתן הטבעית. במקום לחקור את החברות האנושיות כתוצרי האזורים הטבעיים של כדור הארץ, הגאוגרפיה התרבותית הדגישה את הנופים התרבותיים כמושאי המחקר.
גאוגרפים המחזיקים בתפיסת העולם הנזכרת, מאמינים כי חברות ותרבויות הם לא רק התוצרים של סביבתם הטבעית, אלא באותה העת הם מעצבים את הסביבה הטבעית עצמה. הקשר ההדדי בין תרבות ובין הסביבה הטבעית יוצרת את הנופים התרבותיים. עיקרון בסיסי זה של הגאוגרפיה התרבותית עודן במהלך העשורים האחרונים בעזרת תאוריות וגישות חברתיות ומחקריות שהגיעו מתחומי חקר דיסציפלינות מדעיות כמו אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, תאוריות ספרותיות, פמיניזם ועוד. מכאן שנוצר מגוון רחב של הגדרות עבור תחום הגיאגרפיה התרבותית בהתאם להשקפת העולם של החוקרים השונים.
היסטוריה > הגישה הקלאסית

שינוי תפיסת המחקר שיצרה את הגאוגרפיה התרבותית, מיוחסת לעבודתו של קארל סאוהר מקליפורניה, הנחשב לאבי התחום, שרבים מחוקריה הגיעו בהמשך השנים מארצות הברית.
סאוהר, הקים בשנות העשרים את המחלקה לגאוגרפיה בברקלי, והדגיש בתוכנית המחקר שלה את התרבות, ההיסטוריה האנושית והנוף. רעיונותיו אלה עמדו בניגוד לרעיון הדטרמיניזם הגאוגרפי – שמשמעותו השפעת הנוף הטבעי על החברה האנושית. רעיון הדטרמיניזם הזה נוסח בתחילת המאה העשרים, על ידי פרדריך ראטצל בגרמניה בהשפעת הדראוויניזם. קרל סאוהר הדגיש את היפוכו של הרעיון: האדם מעצב את סביבתו הטבעית ויוצר נופים תרבותיים.
עיקר מחקריו של סאוהר נעשו על תרבויות באמריקה הלטינית ועל שבטי ילידים אמריקאיים תוך שהוא משלב אנתרופולוגיה, היסטוריה, ביאוגאוגרפיה, וגאוגרפיה ביחידה מחקרית אחת. הוא חקר את התרבות החומרית, צורות מגורים, שיטות החקלאות ועוד. מחקרים אחרים שלו עסקו בהתפשטות תרבות המחרשה וחיטת הלחם מהמזרח התיכון לשאר חלקי העולם במהלך היסטוריה האנושית והקולוניאליזם האירופאי.
מכאן נוצרה אסכולה של ברקלי בגאוגרפיה התרבותית, שהגיעה לידי ביטוי מרכזי בכנס חשוב בשנת 1955, תחת הסיסמה ״האדם משנה את פני כדור הארץ״.
האסכולה של ברקלי התמודדה בארצות הברית מול רעיון אחר של הגאוגרפיה, כפי שיובא על ידי ריצ'רד הארטשורן מגרמניה בסוף שנות השלושים – הרעיון שבמרכז העיון הגאוגרפי עומדת הגאוגרפיה הרגיונלית, שחוקרת בצורה שיטתית וקבועה בנושאיה את היסודות הטבעיים והאנושיים של אזור מסוים, תוך חיפוש אחרי הייחודיות של אותו חבל (Region). היינו – כל ארץ, או חבל ארץ היה נפתח בסקירת גבולותיו, היסודות הפיזיים כמו אקלים וגאולוגיה, ומשם היו נסקרים תופעות כמו יישוב וכלכלה תוך הדגשת הקשר שלהם עם היסודות הפיזיים שנסקרו קודם.
בשנות החמישים, החלה בארצות הברית מהפיכה בתחום החשיבה הגאוגרפית. חוקרים גאוגרפים הושפעו מיכולת הניבוי והכללה של מדעי הטבע שחדרה גם למדעי החברה וטענו כי גם לגאוגרפיה ישנן יכולות כאלה בתנאי שהיא תוותר על הגישה התיאורית ותראה את הגאוגרפיה החבלית כמטרתה העיקרית. מהפכה חשיבתית (מתחום הפוזיטיביזם) זו שהתבססה על איסוף נתונים ממדידות שונות וניתוחם נקראה "המהפיכה הכמותית", שבה המחקרים בגאוגרפיה אנושית פנו להשתמש בשיטות סטטיסטיות ובמודלים ותאוריות מתחומי מדעי החברה לשם הסבר תופעות קיימות וניבוי התפתחותן במרחב.
המהפיכה הכמותית הביאה לקפאון מסוים במחקרים וברעיונות של הגאוגרפיה התרבותית כפי שהייתה עד אז.
היסטוריה > הגאוגרפיה התרבותית החדשה

בשנות השבעים הראשונות החלה להצטבר ביקורת כנגד הגישה הכמותית בגאוגרפיה אנושית, והיא דורבנה גם על ידי מחקרים בתחום הגאוגרפיה התרבותית. חוקרים שונים כגון אי פו טואן, אדוארד רלף ואן באטימר (Anne Buttimer), היו המבשרים של התקופה הפוסט-פוזיטיבסטית ויצרו את ״הגאוגרפיה התרבותית החדשה״. כדוגמה הספר ״טופופיליה״ של טואן, תיאר את הבנת הנוף התרבותי והפיסי על ידי האדם כתוצר של עמדותיו החברתיות ותרבותו והוסיף מושגים כפרספציה היינו, תפיסת הנוף ודימוייו כמרכיב חשוב בהבנת היחסים בין הסובב לאדם.
הגאוגרפיה התרבותית החדשה נשענה על תאוריות כמו של מישל פוקו (M. Foucault) והמגוון של תאוריות חברתיות פוסטקולוניאליות. בתקופה חדשה זו נעשה מאמץ גדול לפרק את המושג תרבות כדי לחשוף את הכוחות שפועלים במרחב ויוצרים את תחושת המקום. במילים אחרות, הזרם החדש של הגאוגרפיה התרבותית, יש בו נקודות מוצא תאורטיות רבות, ואיננו כופה גישת מחקר או רעיונות תאורטיים אחידים. החוקרים יוצאים מתאוריות שונות חלקן ביקורתיות וידועות: מרקסיזם, פמיניזם, פוסט קולוניאליזם. על מנת לבחון מהם הכוחות היוצרים את תחושת המקום, חלק מתאוריות אלה הדגישו את יחסי הכוחות בתוך החברה והתרבות, כגורמים לעיצוב הנוף וליצירת "תחושת המקום" (sense of place) השונה מאדם לאדם ומחברה לחברה.
המחקרים החדשים בגאוגרפיה התרבותית נוגעים בהבדלים בהתנהגות ובתחושת המרחב על פי משתני כמו המגדר, מוצא (למשל חוויית המרחב של מהגרים) או גיל (למשל חוויית המקום של ילדים). יש אפילו מחקרים בגאוגרפיה של המוזיקה או בהבטים פוליטיים ותרבותיים של המרחב כמו שמות מקומות. ישנם גאוגרפים תרבותיים המעמיקים עבודתם לתחומי העמדות הערכיות, רעיונות חברתיים, שפות, מבנים ארגוניים והדרך בה הם מעצבים את הנוף מעשי ידי האדם. כמו כן בתקופה החדשה של הגאוגרפיה התרבותית נוצרו מושגים שלא היו קיימים קודם כמו "תחושת מקום", או "דימויי מקום" (Perception) שמרחיבים ומעמיקים את הפרשנות של הנוף על ידי הגאוגרפיה התרבותית.
יש מחקרים אחרים שעוסקים בהגמוניות ועליונות של תרבות אחת על השנייה ועל משמעות הגמוניה זאת על הנוף. ישנם חוקרים המעמיקים עבודתם לתחומי העמדות הערכיות, רעיונות חברתיים, שפות, מבנים ארגוניים והדרך בה הם מעצבים את הנוף מעשי ידי האדם.
כסיכום אפשר לומר כי חוקרים שונים בתוך הקהילה הגאוגרפית מחזיקים בהשקפות עולם מגוונות לגבי מקומה של התרבות וכיצד יש לנתחה בתוך העולם הגאוגרפי. נהוג לחשוב כי מקומה של הגאוגרפיה הפיזית בהתייחס לתרבות היא לשם יצירת תנאי מגורים, לבוש ומזון לבני האדם באשר הם חיים. תפיסת עולם זאת מתוארת כדטרמיניזם סביבתי, והייתה דומיננטית בגאוגרפיה עד אחרי מלחמת העולם השנייה. מאז שנות החמישים של המאה העשרים, הגאוגרפים מבינים כי התרבות מורכבת גם מסדרות של משאבים סמליים, שעוזרים לאנשים לתת משמעות לעולם הסובב אותם. נראה כי ישנן דרכים רבות להתבונן על התרבות מנקודת המבט של הגאוגרפיה. בכולן הגאוגרף יחקור את התהליכים התרבותיים והחברתיים המעורבים בעיצוב המרחב והנוף ואת היחסים ההדדיים ביניהם.
גאוגרפיה תרבותית בישראל

בישראל מורשתו של קרל סאוהר יושמה במחקר נופי הארץ, על ידי מספר חוקרים – כולם מהדור הראשון של תלמידי המחלקה לגאוגרפיה בירושלים, שנוסדה בשנת 1949 על ידי פרופ' דוד עמירן. עמירן הביא איתו את התפיסה המדעית הגרמנית לישראל, שבמרכזה עמדה הגישה של הגאוגרפיה הרגיונלית. בראייה לאחור, נראה כי שלושה חוקרים בארץ עבדו בגישת הגאוגרפיה התרבותית על פי אסכולת ברקלי ולא פנו למחקרים הרגיונליים שהיו שכיחים באותה העת.
בין החוקרים הראשונים היה פרופ' יהודה קידר, שחקר את החקלאות הקדומה בנגב. קידר עוד הספיק בסיום מחקרו לנסוע לקליפורניה לעבוד עם קרל סאוהר, תוך השוואה התרבות החקלאית של הנבטים בנגב ושל האינדיאנים במערב ארצות הברית. מחקרים אחרים בגישה התרבותית הנזכרת ערך במשך שנים רבות פרופ' שמואל אביצור, שחקר את התרבות החומרית בארץ ישראל, כגון נושא ניצול כח המים בארץ, שהיה אף נושא הדוקטורט שלו. הוא המשיך לחקור תולדותיהם של כלי עבודה בארץ כגון המחרישה. שמואל אביצור פעל להקניית והפצת הידע והקים את "מכון אבשלום", הנחשב כאחד מהמוסדות החשובים בארץ למחקר ולקירוב נושא ידיעת הארץ לציבור הרחב.
החוקר השלישי, היה ד״ר צבי רון, שמיפה, תיעד וחקר בעבודה מונמנטלית ארוכת שנים את תרבות המדרגות החקלאיות בהרי יהודה. במחקריו היסודיים והמקיפים, חשף את התערבות האדם בעיצוב הנוף ההררי באזור יהודה. הוא הסביר את יחסי הגומלין שהתקיימו בין התרבות החקלאית העתיקה ובין מדרונות ההרים. תרבות זו שידעה לנצל גם את מי המעיינות, ועל בסיסה התקיימה בעת העתיקה אוכלוסייה צפופה באזור ההר המרכזי וירושלים.
בשנות הששים והשבעים של המאה העשרים, נסחף המחקר בגאוגרפיה אנושית בארץ אחרי המהפיכה הכמותית, והתפתחו תחומי מחקר בגאוגרפיה עירונית, כלכלית ופוליטית, תוך התרחקות ממחקרים
בנוף התרבותי של הארץ. באותה העת עולה מגמת המחקר בגאוגרפיה היסטורית מייסודו של פרופ' יהושע בן אריה ומילאה במידה מסוימת את החלל שנוצר במחקרי נוף הארץ התרבותי. מחקרים כמו מחקרו של פרופ' יוסי בן-ארצי על המושבה העברית בנוף הארץ, מדגימים התפתחות זו.
ג'ון לי הוקר

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1917 קלארקסדייל, ארצות הברית 
 פטירה:  21 ביוני 2001 (בגיל 83) לוס אלטוס, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Lee Hooker 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 סוגה:  בלוז, רית'ם אנד בלוז, ג'אז אפרו-קובני 
 כלי נגינה:  גיטרה, בס, מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  צ'ארלי רקורדס, Flair Records, צ'ס רקורדס, מודרן רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2000)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1991)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.johnleehooker.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון לי הוקר בהופעה בטורונטו, 1978
ג'ון לי הוקר (באנגלית: John Lee Hooker;‏ 22 באוגוסט 1917 – 21 ביוני 2001) היה זמר-יוצר וגיטריסט בלוז, בעל סגנון ייחודי חופשי ששורשיו מבוססים על דלתא בלוז, נגינת בוגי ווגי ואלתורים על אקורד יחיד.
תולדות חייו

נולד במיסיסיפי, צעיר אחד-עשר בניו של כומר בפטיסטי. הוא חונך בבית והאזין בילדותו רק לשירי דת וספיריטואלז. בשנת 1922 נפרדו הוריו ואמו נישאה לנגן בלוז, ממנו למד ג'ון הצעיר נגינה בגיטרה. בגיל 15 עזב את הבית ועבר לממפיס, טנסי שם התפרנס מהופעות. בהמשך עבר לדטרויט ועבד במפעל פורד.
בשנות החמישים הקליט למעלה ממאה תקליטים במספר חברות תקליטים תחת שמות שונים כמו ג'ון לי, ג'ון לי בוקר, ג'ון לי קוקר, דלתא ג'ון, טקסס סלים, בוגי מן ועוד. החברה החשובה ביותר בה הקליט הייתה צ'ס רקורדס.
ב-1980 הופיע בהופעה חיה בסרט האחים בלוז, דמותו של ג'ון בלושי בסרט התבססה על דמותו.[דרוש מקור] ב-1989 השתתף באלבומו זוכה הגראמי של קרלוס סנטנה, "The Healer". באותה תקופה גם הקליט עם ואן מוריסון. ב-1980 נבחר להיכל התהילה של הבלוז, ב-1990 נטבע כוכב עם שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד, ב-1991 נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול וב-1995 נבחרו שיריו "Boom Boom" ו-"Boogie Chillen" ל-500 השירים שהשפיעו על הרוקנרול.
שיריו הוקלטו על ידי באדי גאי, קרים, זי. זי. טופ, לד זפלין, טום ג'ונס, ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון, ניק קייב, היארדבירדס, The Animals, הדלתות, פיט טאונסנד, הווייט סטרייפס ורבים אחרים.
לקריאה נוספת

Charles Shaar Murray, Boogie Man: Adventures of John Lee Hooker in the American 20th Century, ISBN 0-14-016890-7
ג'ורג'ה ברונזיני

ג'ורג'ה ברונזיני (באיטלקית: Giorgia Bronzini; נולדה ב-3 באוגוסט 1986) היא רוכבת אופני כביש ואופני מסלול איטלקית לשעבר. היא אלופת העולם באופני כביש (מלבורן 2010 וקופנהגן 2011) ואלופת העולם במרוץ הנקודות באופני מסלול (פרושקוב 2009).
חיים אישיים

ברונזיני נולדה וגדלה בפיאצ'נצה שבאיטליה.
ברונזיני היא לסבית מוצהרת. בת זוגה הנוכחית היא אמיליה פאלין, רוכבת אופני כביש שוודית.
קריירה > כביש

ברונזיני סיימה חמישית באליפות העולם עד גיל 19 באופני כביש ב-2001, ב-2005 סיימה במקום השישי במקצה העלית.
ההצלחה הראשונה שלה באליפות העולם הגיעה ב-2007, כשזכתה במדליית ארד במקצה העלית באליפות שהתקיימה בשטוטגרט.
ב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם במלבורן, כשגברה על מריאנה ווס, על אמה יוהנסון ועל ניקול קוק במאוץ סיום. ברונזיני שחזרה את ההישג ב-2011, כששוב ניצחה במאוץ רב משתתפות.
ברונזיני נבחרה לסגל איטליה לאולימפיאדת לונדון (2012), וסיימה חמישית במרוץ הכביש. ב-2014 סיימה רביעית באליפות העולם. ב-2016, ברונזיני סיימה שישית באליפות אירופה.
קריירה > מסלול

ברונזיני זכתה במדליית כסף באליפות אירופה ב-2002 במקצה הנקודות, עד גיל 23. היא זכתה בשתי מדליות, זהב (נקודות, עד גיל 23) וארד (סקרץ', עד גיל 23) באליפות אירופה 2003. ברונזיני זכתה במדליית כסף ב-2005 עד גיל 23 במקצה הנקודות.
ב-2009 ברונזיני רשמה את ההישג הבולט שלה בתחום, כשזכתה במדליית זהב באליפות העולם במקצה החזק שלה, מרוץ הנקודות. באותו מקצה היא זכתה במדליית ארד ב-2011 וב-2013.