stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ודית באטלר
עבודתה > השפעה וביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לכתיבתה של באטלר הייתה השפעה מכרעת על תאוריות פמיניסטיות ותאוריה קווירית, כמו גם על לימודי תרבות ופילוסופיה קונטיננטלית. באטלר מצוטטת במגוון של דיסציפלינות, כמו ספרות, קולנוע, פסיכואנליזה, ולימודי פרפורמנס.
הביקורות המרכזיות על באטלר קשורות להשלכות הפוליטיות של תפיסתה. יש הטוענים כי התפיסה של באטלר את הסובייקט כפיקציה הנוצרת על ידי השיח פוגעת באפשרות של פעולה פוליטית ממשית ומעודדת עמדה של השלמה ופסיביות. תאוריית הפרפורמטיביות של באטלר מספקת אמנם תיאור של המנגנון שבאמצעותו נוצר שינוי חברתי, אך אינה מסבירה מהם התנאים שיכולים לאפשר או למנוע אותו. ביקורת נוספת (על ידי סוזן בורדו) טוענת שהתייחסותה של באטלר למין הביולוגי כפיקציה הנוצרת על ידי השיח גורמת להתעלמות מהמטריאליות של הגוף ומההבדלים הפיזיולוגיים בין נשים לגברים, היוצרים צרכים שונים ורמות פגיעות שונות. השאלה שהועלתה הייתה האם התעלמות זו אינה פוגעת במטרות התנועה הפמיניסטית. באטלר עצמה שאלה: "אם הכל הוא שיח, מה קורה לגוף? אם הכל הוא טקסט, מה עם אלימות ופגיעה גופנית?".
ביקורת מסוג אחר שהופנתה כלפי באטלר התייחסה לסגנון כתיבתה, שנתפס כלא נגיש, כבעל סרבול סגנוני, וכמשתמש בעמימות הבאה להסתיר את החולשה של הטיעונים. כמו כן נטען כי באטלר אינה מספקת מידע מספיק לגבי מקורותיהם של המושגים והרעיונות בהם היא משתמשת, ובכך אינה מאפשרת לקוראים לשפוט באופן עצמאי את טענותיה.
אליס שוורצר מתחה ביקורת על באטלר בכך שהיא אינה מתייחסת למצבה של האישה בעולם המוסלמי ולדיכוי זכויות להט"ב במדינות ערביות
ביבליוגרפיה חלקית > ספריה שתורגמו לעברית

ג'ודית באטלר, טענת אנטיגונה, תרגום: דפנה רז, רסלינג, 2001
ג'ודית באטלר, קוויר באופן ביקורתי, תרגום: דפנה רז, רסלינג, 2004
ביבליוגרפיה חלקית > פרקים ומאמרים בעברית

ג'ודית באטלר, ״גופים נחשבים״, תר׳ דפנה הירש, בתוך דלית באום ואח׳ (עורכות), ללמוד פמיניזם: מקראה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד 2006, עמ׳ 443–477.
ג'ודית באטלר, ״חיים פגיעים״, מאנגלית: עודד וולקשטיין, מטעם 2 (אפריל 2005), עמ׳ 87–104.
הערות שוליים

↑  "It's Judith Butler's World - The Cut". Nymag.com. נבדק ב-24 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מרב יודילוביץ', ג'ודית באטלר נגד מדינת ישראל, באתר ynet, 10 בפברואר 2010
↑  Petra Marquardt-Bigman, , "Defending Judith Butler in The Ivory Tower",, The Algemeiner Journal,,
↑  עידן יוסף-ימין, ‏בושה וחרפה: "7 באוקטובר לא היה מתקפת טרור", באתר ‏מאקו‏, 6 במרץ 2024
1 2  עמליה זיו: "ג'ודית באטלר - צרות של מיגדר", בתוך: דרכים לחשיבה פמיניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, עמ' 682–729.
1 2  Judith Butler ,The Compass of Mourning, London Review of Books, 19 October 2023
↑  Judith Butler, Bodies That Matter, New York: Routledge, 1993, עמ' 28
↑  Weiberzank - oder Polit-Kontroverse?, Emma (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303848205171  PLWABN: 9810550433305606  BIBSYS: 90375831  BNC: 000583045  BNE: XX1429972  BnF: cb12727465f (data)  CANTIC: a10397693  CiNii: DA0143161X  GND: 119237873  ICCU: IEIV045562  ISNI: 0000 0001 2283 3554  LCCN: n99035460  LNB: 000099402  NDL: 00765291  NKC: ola2009507994  NLA: 36009829  NLG: 277141  NLK: KAC199604081  NSK: 000232390  NTA: 072966246  ORCID: 0000-0002-0147-5193  RERO: 02-A003062063  SELIBR: 217097  SNAC: w6x18mcz  SUDOC: 029451086  S2AuthorId: 112869595  Trove: 1183719  VIAF: 98486723   WorldCat (עם VIAF): 98486723
השחתת איבר המין הנשי

היקף תופעת השחתת איבר המין הנשי ברחבי העולם, 2020
סוגים שונים של השחתת איבר המין הנשי, מול מצב נורמלי

class=notpageimage|הצגה
אחוזי השחתת איבר המין הנשי בגילאי 15–49 במדינות שונות
שלט באזור כפרי באוגנדה, הקורא לחדול ממנהג השחתת איבר המין הנשי
השחתת איבר המין הנשי (או מילת נשים) הוא ניתוח שבמהלכו מבוצע חיתוך או כריתה של חלק מאיבר המין הנשי מסיבות חברתיות, תרבותיות ואסתטיות ונפוץ בעיקר במדינות אפריקאיות ומוסלמיות. ישנם ארבעה סוגי מילת נשים בדרגות שונות של חומרה. הצורה הקלה ביותר כוללת חיתוך בעורלת הדגדגן, כפי שנהוג במלזיה. אך צורות אחרות כוללות הסרה חלקית או מלאה של עורלת הדגדגן, השפתיים החיצוניות, השפתיים הפנימיות ואף כריתת הדגדגן. במקרים הקיצוניים ביותר של הניתוח ישנה סגירה חלקית של הפות באמצעות תפרים.
בתלות בניתוח הספציפי, תופעות הלוואי המיידיות כוללות כאבים, זיהומים, שטפי דם, הלם רגשי ופיזי וכן נזק לאיברים סמוכים כגון מערכת השתן והעיכול. בטווח הארוך יותר, הניתוח עלול לגרום לתופעות של עצירות שתן, הפרעות במחזור החודשי עד כדי הפסקתו, דלקות כרוניות בנרתיק ובדרכי השתן שעשויות לגרום לפגיעה בתפקוד הכלייתי, וכן סיכון מוגבר להידבקות בנגיפים המועברים בדם, כגון HIV וצהבת B ו-C. סיבוכים אפשריים נוספים כוללים עקרות, דימומים לאחר לידה ומוות של יילודים. כל זאת, בנוסף להשלכות הנפשיות הקשות שמהן סובלות נשים שבוצע בהן הניתוח בכפייה - הכוללות חרדה, דיכאון, הפרעת פוסט-טראומה וכן קושי ליהנות מיחסי מין או אוננות ולהגיע לאורגזמה. חלק מהנשים שעוברות את הניתוח, בעיקר כאשר הוא נעשה בתנאים ירודים, מקפחות את חייהן כתוצאה מדימום או מסיבוכים רפואיים אלו.
במדינות מסוימות באפריקה מבוצע הניתוח מטעמים תרבותיים, אסתטיים או היגייניים.
המושג "חִ'תאן" لختان משמש לתיאור ניתוח לכריתת דגדגן או חלקי פות אחרים לנשים.
ניתוח לביופלסטי הוא תצורה מודרנית של המנהג כיוון שאיבר המין הנשי עובר חיתוך מטעמים אסתטיים.
ארגונים בינלאומיים כמו ארגון הבריאות העולמי, וכן ארגוני נשים במדינות האמורות לעיל וברחבי העולם, משקיעים מאמצים רבים לעקור את המנהג מהשורש, אך הוא עדיין נפוץ. במדינות רבות המנהג אסור על-פי חוק. האיסור המוחלט שהוטל על המנהג במצרים ובאריתראה בשנת 2007 נחשב להישג גדול של הנאבקים במנהג, שכן במדינות אלה רוב הנשים עברו את הניתוח.
מנהג השחתת איבר המין הנשי נפוץ בעיקר בעשרים ושבע מדינות אפריקניות, בפרט באזורים המוסלמיים בצפון-מזרח אפריקה, בקרן אפריקה, ובמערב אפריקה. המנהג נהוג גם בקרב הבדואים והכורדים בעיראק ובתימן. ברוב המקרים מבוצע המנהג בילדות צעירות, בגילאי 3–13. בארצות מוסלמיות בשאר חלקי המזרח התיכון ובמרכז אסיה מנהג זה כמעט שאינו קיים. ההיסטוריון היווני מהמאה החמישית לפנה"ס הרודוטוס כתב, כי המנהג היה נהוג בימיו בקרב המצרים, הפיניקים, החתים[דרושה הבהרה] והכושים, אך לא ידע לומר מה מקור המנהג.
סיבות להשחתת איבר המין הנשי

הנימוקים המסורתיים להשחתת איבר המין הנשי משתנים מאזור לאזור ומקהילה לקהילה, ולא נמצא להם ביסוס מדעי. בין ההסברים שתועדו בספרות:
נשים שלא עברו את המנהג נחשבות טמאות, מזוהמות או בלתי מסוגלות לשלוט בדחפיהן המיניים.
אמונה שלפיה ילדים נולדים עם מרכיבים משני המינים - העורלה נחשבת נקבית ואילו הדגדגן נחשב זכרי. לפיכך יש להסיר מרכיבים אלה בתקופת ההתבגרות כדי להבהיר את הזהות המינית של המתבגר/ת.
הדגדגן עלול להרעיל תינוקות בשעת הלידה.
גברים מסרבים לשאת נשים שלא עברו את המנהג משום שהם מאמינים שינאפו בבעליהן, משום שהדגדגן כולא את הפין בזמן המשגל או משום שלא ניתן לחדור לנשים כאלה.
שימור הבתולין הנשיים, שליטה מינית בנשים.
שעבוד האישה להוריה תחילה ולבעלה בהמשך.
איבר מין נשי שעבר את הניתוח הוא נקי ואסתטי יותר.
מדיקליזציה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: פסקה זו מציגה הליך אחד כאילו הוא מייצג (והוא לא) ובקושי כוללת היבטים רפואיים..
מדיקליזציה של השחתת איבר המין הנשי מתייחסת למצבים שבהם הניתוח מבוצע ע״י גורם רפואי, בין אם במרפאה ציבורית או פרטית, בבית או במקום אחר. עם זאת, הניתוח לעולם אינו יכול להיות בטוח ואין כל הצדקה רפואית לביצועו. גם כאשר הוא מבוצע בסביבה סטרילית וע״י גורם רפואי, קיים סיכון להשלכות בריאותיות מיידיות ובהמשך החיים. כשהניתוח מבוצע במרפאה, הוא מפר סטנדרטים של אתיקה רפואית ועלול לטעת את הרושם שאין לו השלכות רפואיות, מה שעלול לפגוע במאמצים להפסקת המנהג.
הניתוח מבוצע בדרך כלל ע״י רופא שנשכר במיוחד למטרה זו, או על ידי אישה מבוגרת שמבצעת את החיתוך שמסיר את הדגדגן או השפתיים הפנימיות של הנרתיק.
לעיתים השפתיים החיצוניות נתפרות זו לזו ונותר פתח חדירה זעיר לתוך הנרתיק.
לעיתים לאחר התפירה רגלי האישה נקשרות זו לזו על מנת לאפשר לפצע להחלים. החיתוך נעשה לעיתים עם כלים בלתי מעוקרים, אשר יכולים לגרום לזיהומים קשים ולבעיות גיניקולוגיות בעתיד. בעת לידה, השפתיים החיצוניות נפרמות מכיוון שהפתח שמתירה המילה צר מדי. לאחר מכן השפתיים החיצוניות נתפרות שוב.
צורה מוקצנת יותר של השחתת איבר המין הנשי הייתה נהוגה בקרב שבט הפיטה-פיטה, שבט שנכחד כבר (מקהילות התושבים המקוריים של אוסטרליה) ובני הקוניבו שחיו על נהר אוקיאלי בפרו. אצל הפיטה-פיטה היה קורע גבר זקן את חיץ הנקביים המפריד בין פתח הנרתיק לבין פי הטבעת של הנערה, בהגיעה לגיל בגרות מינית. לאחר מכן היו אונסים אותה כמה גברים צעירים בזה אחר זה. אצל הקוניבו בפרו אישה מבוגרת היא החותכת את חיץ הנקביים ולאחר הנחת עשבי מרפא מוחדר עצם פאלי מחרס לנרתיק.
היקף התופעה

השחתת איבר המין הנשי נפוצה בעיקר במזרח התיכון, בקרן אפריקה, במערב אפריקה, במחוזות מסוימים באינדונזיה ובקהילות מהגרים ממדינות אלו.
מעריכים כי במצרים, סומליה, סודאן, אוגדן ומאלי מעל 95% מהנשים עברו את המנהג. באתיופיה אסר הרודן מנגיסטו היילה מריאם על השחתת איבר המין הנשי וחייב מילת גברים (גם בקרב ערלים מבוגרים). ההערכה של ארגון אמנסטי היא שמספר הנשים שעברו את ההליך בעולם הוא מעל 130 מיליון. מדי יום כ-8,000 נשים עוברות את המנהג ברחבי העולם.
השחתת איבר המין הנשי באריתריאה הייתה מאוד נפוצה אך בשנת 2007 יצאה מחוץ לחוק והיקף התופעה ירד באופן משמעותי. השחתת איבר המין הנשי בניגריה נאסרה בחוק בשנת 2015.
יחס העולם להשחתת איבר המין הנשי

פעילים למען זכויות האישה מתנגדים נחרצות למנהג של השחתת איבר המין הנשי.
העולם המערבי רואה בהשחתת איבר המין הנשי התעללות ופגיעה בכבוד האישה ובגופה. המום באיבר המין הנשי גורם לבעיות גופניות ונפשיות אצל הילדות הצעירות, בעיות הנגררות גם לחייהן הבוגרים וגורמות להן לרתיעה ממגע באיברי המין, ולהרגשה שהן מוענשות מעצם ביצוע המנהג. נלווה לכך הכאב שנובע מקריעת התפרים עם יחסי המין שמבוצעים לראשונה בליל הכלולות. מקרי מוות כתוצאה מהשחתת איבר המין הנשי נחשבים למקרי רצח נשים[דרוש מקור][מפני ש...].
אחת הפעילות המרכזיות ממוצא סומלי נגד השחתת איבר המין הנשי היא ווריס דירי. דירי עברה את האקט בילדותה, והיגרה מסומליה ללונדון, הפכה לדוגמנית-על ולאחר מכן לשגרירה של רצון טוב מטעם האו"ם נגד התופעה ואף כתבה ספר המתאר את חוויותיה. פעיל אחר, ממוצא גרמני, הוא רודיגר נברג, שב-2006 נחשף לטקס לביצוע המנהג באפריקה ובעקבות כך יזם כנס, שנערך באוניברסיטת אל-אזהר שבקהיר, בו גינו אנשי דת מוסלמים סונים את המנהג. גינוי זה נחשב למהפכני באסלאם.
באריתראה, מדינה בקרן אפריקה, נאסרה השחתת איבר המין הנשי ב-31 במרץ 2007. ההערכה היא ש-90% מהנשים באריתראה עברו מילה, רובן המכריע בידי נשים שאין להן הכשרה רפואית.
ב-12 בדצמבר 2009, אישר הפרלמנט באוגנדה חוק נגד השחתת איבר המין הנשי הקובע 10 שנות מאסר על הפרתו, ובמקרים חמורים כגון מוות כתוצאה מהמנהג, נקבע עונש של מאסר עולם.
באפריל 2017 הוגשו כתבי אישום ראשונים בארצות הברית בגין ביצוע השחתת איבר המין הנשי. הנאשמים הם שני רופאים ומספר נשים משיקגו שביצעו או חתרו לביצוע המנהג בכמעט מאה בנות במשך עשור. קו ההגנה של הנאשמים נסמך על חופש הפולחן והדת ועל הטענה כי הרופאים לא כרתו חלקים מהפות אלא רק שרטו את רירית איבר המין.
ב-2 במאי 2020 חוקק הפרלמנט של סודאן חוק שאסר את השחתת איבר המין הנשי וקבע עונש של עד 3 שנות מאסר על הפרתו.
החלפת המונח "מילת נשים"

המונח "השחתת איבר המין הנשי" נעשה מקובל ברחבי העולם, בפרט על ידי גורמי המקצוע העוסקים בנושא, כבר בשנות ה-90 של המאה ה-20. כך לדוגמה, החלטת העצרת הכללית של האו״ם למאבק בהשחתת איבר המין הנשי השתמשה במונח זה כבר ב-1998. מונח זה מופיע גם במילון המונחים של בריאות הציבור של האקדמיה ללשון העברית מאז 2022 בתור התרגום למונח המקובל בשפות זרות, כמו גם בוויקיפדיה (באנגלית: Female Genital Mutilation). מנגד, לפי האקדמיה, המונח הקודם, ״מילת הנשים״ הוא תרגום המונח שהוצא משימוש בעולם (באנגלית: female circumcision).
המונח הוחלף מכמה סיבות שביסודן הצבעה מוטעית על דמיון למילת גברים (או ברית מילה):[דרוש מקור: בעברית]
ההליך המבוצע בנשים וילדות שונה בתכלית ממילת גברים, שהיא הליך פשוט יחסית של כריתת העורלה מאיבר המין הגברי, שלרוב אין לו השלכות רפואיות משמעותיות. השחתת איבר המין הנשי כרוכה בכריתת או חיתוך הדגדגן ושפתי הפות. זהו הליך פולשני ומזיק יותר, ועלולות להיות לו השלכות גופניות ונפשיות חריפות על נשים וילדות.
יש חשש מפגיעה במאמצים למגר את ביצוע ההליך, אם ייעשה שימוש במונח ״מילת נשים״ שאינו מבטא את הפגיעה בנשים וילדות.
זיהוי ההליך עם מילת גברים מעודד גורמים בעולם לגנות יהודים על ביצוע הליך פולשני לכאורה ואף להעביר חקיקה שתגביל ביצוע ברית מילה.
זיהוי ההליך עם מילת גברים עלול לדכא את הביצוע של מילת גברים במדינות מתפתחות, בפרט במדינות אפריקאיות, וכך להגביר תפוצת מחלות מין, בפרט איידס, מכיוון שגורמי הרפואה שם נסמכים על מילת גברים כאמצעי לצמצום מסוים של סיכויי ההדבקה במחלות מין.
גורמים אשר ביקשו לשמר את האפשרות לבצע את ההליך בנשים וילדות, ביקשו לכנות את ההליך כחיתוך, או כפשרה: ״השחתת/חיתוך איבר המין הנשי״. השימוש במילה ״חיתוך״ (באנגלית: cutting) נזנח מסיבות דומות לאמור לעיל, מאחר שאינו מבטא את הפגיעה בנשים וילדות העוברות את ההליך.
השחתת איבר המין הנשי באסלאם

המילה (הן של נשים והן של גברים) נקראת בערבית "ח'יתאן" (ختان). ישנם מקורות בחדית' המצדדים בהשחתת איבר המין הנשי. אלו טוענים שמסורת המנהג לשני המינים היא אות למנהג קדמוני מימי אברהם והגר. פוסקי הלכה קדומים באסלאם הסכימו שהשחתת איבר המין הנשי היא מנהג מוסלמי, אך בניגוד למילת גברים, הנחשבת לחובה דתית (واجب, "ואג'ב"), השחתת איבר המין הנשי נחשבת על ידי רוב הפוסקים להמלצה בלבד (مندوب, "מנדוב") על-פי החדית': "המילה היא חובה לגברים וסגולה לנשים" (ألختان سـُنـّة للرّجال، مكرّمة للنـّساء). אבו בכר אלביהקי, שחי במאה ה-10 לספירה, קבע כי החדית' הזה אינו מהימן. בניגוד למילת גברים, שנועדה לבטא את ביטולו של המאמין מול האל, השחתת איבר המין הנשי נועדה לרסן את יצרן המיני של הנשים וכך לשמור על צניעותן.
יש סוגים שונים של השחתת איבר המין הנשי, מלאה או חלקית. על פי החדית', הנביא מייעץ למוהלת אום עטיה "ערכי מילה לנשים, אך אל תגזימי, שהרי (מילה חלקית) מוצאת חן ביותר בעיני הבעל ומאירה את פניה (של האישה) בצורה הטובה יותר". הנביא מורה למוהלת לכרות רק את עורלת הדגדגן ולהימנע מכריתת הדגדגן עצמו. כריתה מלאה, מזהיר הנביא, תביא לאיבוד תאוותה המינית של האישה ואף תסכן את חייה.
השחתת איבר המין הנשי היא כיום מעשה שנוי במחלוקת בין מאמיני האסלאם. היא נהוגה בידי מוסלמים ולא-מוסלמים במזרח אפריקה ובעמק הנילוס, בשבטים הבדואים של סיני וירדן, וכן בחלקים מחצי האי ערב ובדרום-מזרח אסיה. ברוב האזורים האלה, המנהג קודם לאסלאם. מוסלמים רבים באפריקה רואים את המנהג כנוהג שמקורו בחוק המוסלמי, אך אין זה כך בהכרח. בקרב הקהילה הבינלאומית נחשבת השחתת איבר המין הנשי, בניגוד למילת הגברים, למעשה מגונה. בפרסומים רשמיים של גופים בינלאומיים לרוב משתמשים במושג "השחתת איבר המין הנשי" בשל הברוטאליות והנזק הבריאותי והנפשי שהמנהג עלול לגרום.
במצרים, שם עוברות רוב הנערות את המנהג, הוציא הנשיא חוסני מובארכ תקנה בשנת 1996 האוסרת על ביצועו, אלא במקרים של צורך רפואי, ולפי המלצת רופא. תקנה זו נתקלה בהתנגדותם של חוגים אסלאמיים, שראו בה הפרה של השריעה ולכן מנוגדת לחוקת מצרים. בית המשפט העליון של מצרים דחה את עתירת התובעים וקבע שאין בשריעה הלכה ברורה בנושא זה, היות שמסורות החדית' הקשורות לנושא אינן נחשבות מהימנות בהלכה המוסלמית (בטרמינולוגיה הדתית המוסלמית נקרא מקור הלכתי כזה "דעיף", ضعيف, כלומר "חלש"). אי לכך, אין באיסור על השחתת איבר המין הנשי משום הפרה של הנוהג הדתי, לדעת בית המשפט המצרי. גם בקרב המנהיגות הדתית במצרים הדעות חלוקות: הפוסקים הרשמיים - שייח' אל אזהר הדוקטור מוחמד סיד טנטאווי והמופתי של מצרים נצר פריד - רואים במעשה נוהג חברתי שאינו קשור לדת. לעומתם השיח' יוסוף אל קרדאווי, המקובל כפוסק בקרב התנועות האסלאמיות, תומך בחיתוך חלקי ובהשארת זכות ההחלטה על המנהג בידי ההורים. האיסור מ-1996 לא מנע בפועל את ביצוע המנג בילדות ובנערות, שכן קל היה למצוא רופא שיאשר אותו. ביוני 2007 החליט שר הבריאות המצרי לאסור כליל על השחתת איבר המין הנשי, אחרי סערה ציבורית עקב מותה של ילדה בת 12 ממינון יתר של חומר הרדמה שניתן לה בניתוח.
השחתת איבר המין הנשי בישראל

ההיסטוריון שייע כהן כתב, בהתבסס על הספרות היהודית מכל התקופות, שמילת נשים מעולם לא הייתה נהוגה בקרב היהודים או היהדות. מצד שני קיימת עדות יחידה של ההיסטוריון היווני הקדום סטראבון לפיה היהודים, בדומה למצרים, נוהגים למול את בניהם ו"לקטוע" את בנותיהם. עדות זו נסתרת, בין השאר, בידי עדות של פילון האלכסנדרוני, פילוסוף יהודי שחי בדורו של סטראבון במצרים וכתב שהיהודים מלים את הזכרים בלבד. כהן ייחס את דברי סטראבון או להיכרות שלו עם מנהג של קהילה יהודית עתיקה מסוימת שלא השתמר במקורות אחרים, או, מה שלדבריו מסתבר הרבה יותר, לטעות הנובעת מהזיהוי של סטראבון את היהודים כקרובים אתנית למצרים.
השחתת איבר המין הנשי אינה נהוגה בישראל. ניתן למצוא נשים שעברו את המנהג בילדותן בשתי קבוצות מיעוט באוכלוסיית ישראל:
אצל שבטי בדואים-מוסלמים בנגב, שבקרבם נהגו בעבר לחתוך את רקמת ערלת הדגדגן בלבד. המנהג נפוץ פחות ופחות בקרב הבדואים בעשורים האחרונים.
בדומה לשכנים החבשים נהגו גם חלק מיהודי אתיופיה לבצע את המנהג בטקס שאינו דתי. המנהג, בקרב ביתא ישראל, יכול להתבצע בידי אישה יהודיה בלבד. במדגם שפורסם בשנת 1997 נמצאה ב-42 מתוך 113 נשים שנבדקו עדות לביצוע כלשהו של המנהג. השחתת איבר המין הנשי פסקה כליל עם העלייה לישראל. המדגם לא פורסם בתקשורת הישראלית מחשש לתגובתה של החברה ליוצאי אתיופיה.
בפסק דין של בית המשפט העליון בישראל נפסק שאיום בהשחתת איבר המין הנשי יכול לעלות כדי רדיפה שתקים לילדה או לאישה המאוימת מעמד של פליטה מכוח האמנה בדבר מעמדם של פליטים. בפסק הדין מצוין כי פסיקה דומה נקבעה כבר לפני שנים רבות בארצות הברית, בקנדה ובבריטניה, המכירות בכך שזו עילה מבוססת למתן מעמד פליט.
ראו גם

השחתת איבר המין הנשי בניגריה
השחתת איבר המין הנשי באריתריאה
השחתת איבר המין הנשי בקניה
השחתת איבר המין הנשי בסודאן
ח'יתאן - מילה (לשני המגדרים) באסלאם
סירוס
כריכת רגליים
הערות שוליים

↑  Classification of female genital mutilation, World Health Organization
↑  בר"ם 5040/18 פלונית נ' רשות האוכלוסין וההגירה – משרד הפנים, ניתן ב־9 בפברואר 2020 - ערעור על אי-מתן מעמד פליטה על רקע החשש לניתוח ״מילת נשים״ במדינת המוצא;
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "ילדוֹת מאפריקה", עמ' 297–299
↑  דוח של ארגון הבריאות העולמי
1 2 3  Female Genital Mutilation (FGM) in Africa and Around the World
↑  Brief on the medicalization of female genital mutilation, סוכנות האו״ם לאוכלוסין (UNFPA), ‏יוני 2018 (באנגלית)
1 2  Female genital mutilation “is part of the Sunna of the Prophet” (תמונות קשות לצפייה)
↑  In-Depth: Razor's Edge - The Controversy of Female Genital Mutilation
↑  הערכת שכיחות מילת הנשים באפריקה
↑  גיל ירון, בזכות גרמני נחוש: אנשי דת מוסלמים נגד מילת נשים, באתר ynet, 24 בנובמבר 2006
↑  סוכנויות הידיעות, אריתראה אסרה על הנוהג הרווח של כריתת דגדגן, באתר הארץ, 5 באפריל 2007
↑  Uganda bans female circumcision, CNNWorld 12-12-2009.
↑  First-ever federal charges of female genital mutilation seen as landmark, PBS NewsHour (באנגלית)
↑  היסטוריה בסודאן: מילת נשים הוצאה מחוץ לחוק, באתר וואלה, 3 במאי 2020
↑  General Assembly, 53/117. Traditional or customary practices affecting the health of women and girls, United Nations, ‏9 בדצמבר 1998 (באנגלית)
↑  מונחי האקדמיה ללשון העברית: השחתת איבר המין הנשי, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2022
↑  מונחי האקדמיה ללשון העברית: מילת נשים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2022
↑  Female genital mutilation (FGM) frequently asked questions, UNFPA, ‏February 2022 (באנגלית)
↑  המדובר בחדית' המיוחס לשדאד בן אוס (شداد بن أوس), מבני לווייתו של מוחמד, אשר מת בירושלים בשנת 58 להג'רה (סוף המאה ה-7 לספירה).
↑  أبو بكر البيهقي - חכם הלכה מוסלמי פרסי מהאסכולה השאפעית, נולד בשנת 384 להג'רה.
↑  הפולמוס בנושא מילת נשים במצרים, חנה בית-הלחמי
↑  מצרים: איסור מוחלט על מילת נשים, באתר ynet, 28 ביוני 2007
↑  דיווח באנגלית באתר אל-ג'זירה על איסור מילת נשים במצרים
↑  Shaye J. D. Cohen, "Why Aren't Jewish Women Circumcised? Gender and Covenant In Judaism", University of California Press, 2005, pg. 58-63
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, ספר 17, פרק 2, 5.
↑  אביטל להב, בדואים בנגב כבר לא מלים נשים, באתר ynet, 23 בפברואר 2009
↑  שרון שלום, מסיני לאתיופיה: עולמה ההלכתי והרעיוני של יהדות אתיופיה, כולל "שולחן האורית" - מדריך הלכתי לביתא ישראל, עורך אברהם ונגרובר, ידיעות ספרים, 2012, עמ' 268–266
1 2  Nimrod Grisaru, Simcha Lezer and R. H. Belmaker, "Ritual Female Genital Surgery Among Ethiopian Jews", Archives of Sexual Behavior, Vol. 26, No. 2, 1997, pp. 211-215
↑  בר"מ 5040/18 פלונית נ' רשות האוכלוסין וההגירה - משרד הפנים, ניתן ב־9 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013126055605171  BNE: XX547511  GND: 7648122-0  LCCN: sh93002781  NDL: 031443110  NKC: ph120893  SUDOC: 040836088
קריית נטפים

| --- | --- |
הכניסה ליישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: שומרון
גובה ממוצע: ‎429 מטר
תאריך ייסוד: 1984
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 880 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 878 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) קריית נטפים(למפת צפון השומרון רגילה) קריית נטפים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית נטפים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית נטפים32°07′00″N 35°06′45″E﻿ / ﻿32.116739775824°N 35.1124687686999°E﻿ / 32.116739775824; 35.1124687686999  heמפת היישובים של מועצה אזורית שומרון באדום - קריית נטפים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

קִרְיַת נְטָפִים היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי ובו כאלף תושבים נכון לראשית 2025. היישוב שוכן בצפון-מערב השומרון ליד העיר אריאל והוא שייך למועצה אזורית שומרון.
היסטוריה

החלטה על הכנת התשתיות ליישוב נתקבלה באפריל 1982. ההתנחלות הוקמה בשנת 1983, סוכות תשמ"ד על ידי המורה והמחנך זכריה דורי וגרעין משפחות בני העדה התימנית. היישוב הוקם במסגרת העמותה שנקראה ע"ש היישוב. הקמת היישוב היוותה חלק מהתיישבות רחבה יותר באזור במטרה ליצור רצף התיישבותי בין ראש העין ומרכז הארץ לבין אריאל ומרכז השומרון.
שם היישוב קריית נטפים ניתן על ידי מייסד היישוב אשר קרא למקום על שם הפסוק: ”וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא יִטְּפוּ הֶהָרִים עָסִיס...” (ספר עמוס, פרק ט', פסוק י"ג).
מסביב לקריית נטפים ממצאים ארכאולוגיים רבים. ביניהם שרידי חקלאות קדומה הכוללים: גתות, בורות מים, עשרות שומרות עתיקות ומגדלי שמירה ששימשו את היוגבים הקדמונים. כמו כן, באזור מערות קבורה רבות, כשהגדולה והיפה בהן היא מערת "דריאל דאר" הנחשבת למקום קבורתו של שר האוצר של הורדוס.
במהלך 2008 התמנה הרב נתנאל עובד לתפקיד רב היישוב. הוא סיים את תפקידו ב-2024.
בספטמבר 2009 דחה בג"ץ עתירה שהגישה שלום עכשיו נגד בנייה בלתי חוקית על אדמות מדינה ואדמות פרטיות של פלסטינים ביישוב. בתשובה לעתירה, הודיעה המדינה לבג"ץ כי היא מאשרת את התכנון והבנייה של קריית נטפים (תב"ע). בעקבות אישור זה הסתיימו עבודות הפיתוח של 14 הבתים שנבנו והוקפאו על ידי בג"ץ וחודשה הבנייה ביישוב לאחר תוכנית ההקפאה.
מאפיינים

ביישוב מתגוררות כ-200 משפחות. כרגע נמצאים בבנייה בניינים שיאכלסו 96 משפחות נוספות ויש תוכניות נוספות להתרחבות. הציבור ביישוב בעל אופי דתי והטרוגני בהיבטי, גילאים, ועדות.
מאפיינים > שירותים לתושב

ביישוב פועלים מוסדות חינוך פורמליים ובלתי פורמליים: מעון, שלושה גני ילדים (לגילאי ט.ט. חובה ועד חובה), רכז נוער, תנועת "בני עקיבא" ו"עוז".
שירותי הדת ביישוב כוללים: שלושה בתי כנסת (אשכנזי נוסח ספרד, ספרדי ותימני), בית מדרש, מקווה טהרה לנשים, לגברים ולכלים ושיעורי תורה למבוגרים ולילדים.
שירותי התרבות: חוגים, ספריה, מועדון תרבות, מינימרקט, בית נוער, מגרש כדורסל, מגרש כדורגל דשא סינתטי וגני שעשועים. ביישוב הקימו הנוער את "מצפה הדר אריאל" שהוקם לזכר הדר אריאל צור בת היישוב וכולל בריכת שכשוך.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יישוב חדש יוקם ממזרח לאלקנה, דבר, 7 באפריל 1982
↑  חנה ביתן, חמישים שנות התיישבות. אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, ירושלים: כרטא, 1999, עמ' 61
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588267405171  VIAF: 317132538   WorldCat (עם VIAF): 317132538 
מראה היישוב
תרבות אונס

פעילות התנועה הפמיניסטית 'לוט"ם – היחידה ללוחמה בטרור מגדרי' השחיתו במחאה על תרבות האונס את ציורו האייקוני של רמי מאירי בחוף מציצים המציג שני גברים המציצים למקלחות הנשים – פעולה המהווה הטרדה מינית. נובמבר 2018.
תרבות האונס הוא מונח הלקוח מלימודי נשים ותאוריות פמיניסטיות. המונח מדגיש את הקשר שבין התרבות הרווחת בחברה, למידת האלימות המינית המצויה בה. בתרבות אונס הגישה הרווחת כלפי אלימות מינית היא של התעלמות, סובלנות, סלחנות, ואף עידוד למעשי אונס. התנהגות אופיינית בתרבות האונס כוללת: החפצה, האשמת הקורבן, וזלזול בחומרת מעשי אונס (כתקיפה מינית בעזרת סם).
בשונה מבעבר בו סוג האונס הנפוץ ביותר היה אונס על ידי אדם זר במקום מבודד וחשוך[דרוש מקור], החל משנות ה-90 של המאה ה-20 סוג האונס הכי נפוץ הוא אונס בפגישה, תוך האשמת הקורבן.