stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הל"ה (עמותה)
מטרות

מטרות העמותה, כפי שמוצגות באתר האינטרנט שלו, הן:
מטרתו העיקרית של הארגון היא להגדיל את מעורבותם והשפעתם של הורים בשכונות, עיירות פיתוח וכפרים במערכת החינוך. לשם כך פועל הארגון להפיץ מידע על זכויותיהם וחובותיהם של ההורים במערכת החינוך, וכן מייעץ ומסייע להורים ותלמידים החושבים שזכויותיהם הופרו במערכת החינוך.
פיתוח מנהיגות חינוכית מקומית ברמות השונות.
חיזוק החינוך הציבורי ושוויון הזדמנויות בחינוך.
קידום חקיקה ומדיניות הנוגעים להרחבת זכויות הורים ותלמידים במערכת החינוך.
צמצום ההפניה המאסיבית של תלמידים משכבות חלשות למסגרות חינוך מיוחד.
הפסקת הלחץ המופעל על ההורים לתת לתלמידים טיפולים תרופתיים (ובמיוחד רטלין) והשארת ההחלטה בידי ההורים, על סמך חוות דעת מקצועיות ושיקול דעתם.
מפעולות העמותה > הקמת קדמה

קבוצות ההורים של קדמה, הן בשכונת התקווה בתל אביב, הן בקטמונים בירושלים והן בקריית מלאכי, כולן תולדה של עבודת מנהיגות ותודעה קבוצתית רבת שנים במסגרת ארגון ההורים הל"ה. הרעיון לרשת בתי ספר עיונים בשכונות קרם עור וגידים בהל"ה ומוביליו היו: ד"ר שלמה סבירסקי, קלרה יונה-משומר, עו"ד נוגה דגן-בוזגלו ופרופ' סמי שלום שטרית. בית הספר תיכון קדמה שהוקם בשכונת פת בירושלים פועל בהצלחה עד היום וכ-80% מתלמידיו משיגים תעודת בגרות.
מפעולות העמותה > מעורבות הורים בחינוך

העמותה היא בין הארגונים שנאבקו על הסדרת מעמדם ולפיתוח מעורבות ההורים במערכת החינוך. משרד החינוך עיגן חלק גדול מהצעות הלה בנהלים שהתפרסמו בחוזר מנכ"ל מיוחד י"ז, ממאי 1996 "בית הספר וההורים" שהגדיר והרחיב את היחסים בין מערכת החינוך וההורים.
בהנחיית הלה, הורים השתלבו במוקדי קבלת החלטות בחינוך והצליחו לשפר את איכות החינוך בקהילותיהם. בין פעולות אלו:
ועד ההורים העירוני של שדרות הצליח להחזיר שעות של יום חינוך ארוך באמצעות עתירה לבג"ץ בשיתוף עם ארגון הלה ובסיוע עורכי דין מתנדבים מהקליניקה לסיוע משפטי באוניברסיטת תל אביב. בנוסף הושג שיפור בהכנה לבחינות הבגרות, באמצעות פיקוח על איכות כוח ההוראה והלימוד בבתי הספר התיכוניים, וזאת באמצעות הכנסת הורים כנציגים בוועדת הבדיקה העירונית שמונתה לבית הספר.
בהנחיית ארגון הלה, הורי ומורי בית הספר התיכון בערערה סיכלו את הפרטת בית הספר התיכון לידי רשת עמל המקצועית.[דרוש מקור]
ועד ההורים של בי"ס "ניצן" במועצה אזורית חוף אשקלון ביטל את החוגים של "קרן קרב" בבית הספר ומעסיק באופן עצמאי מדריכים בחוגים איכותיים, בשעות שהוא קבע ובתקציב מוזל יותר.[דרוש מקור]
מפעולות העמותה > החינוך המיוחד

בשנת 1998 הגישה הגב` רחל גולן, עובדת באגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך, עבודת תיזה למחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, בנושא: "השפעת הוועד הצבורי למען בתי-ספר בשכונות ובעיירות פיתוח על השמת תלמידים לחינוך המיוחד".
מסקנות המחקר: "מומחיות הל"ה בחינוך המיוחד הביאה פוליטיקאים לפנות ולהסתייע בארגון; נציגי הל"ה הופעלו כמומחים לנושא ההשמה לחינוך המיוחד, על ידי שר החינוך וחברי הכנסת; פעילות הל"ה הביאה להוצאת הנחיות מחייבות לגבי הנהלים בוועדות השמה, שהכבידו על המערכת בהעברת תלמידים לחינוך המיוחד; מונתה מפקחת מיוחדת, האחראית לכך שוועדות ההשמה יתנהלו על פי הנוהל; השפעת הל"ה ניכרת בהתנהגות ובמודעות ההורים בוועדות ההשמה; נתוני המחקר מעלים שבעקבות פעילות הל"ה חלה ירידה דרסטית מ-24,000 הפניות לוועדות השמה ב-1989 ל-6,000 הפניות ב-1995.
הארגון סייע (דרך ייעוץ וליווי להורים) למאות תלמידים להשתלב במסגרות הרגילות. תלמידים אלה סיימו תיכון וחלקם לומדים במוסדות להשכלה גבוהה.
מפעולות העמותה > המאבק לחשיפת תוצאות המיצ"ב

הארגון החל בשנת 2006 במאבק לפרסם תוצאות המיצ"ב בחתך בית ספרי. מאז הוחלט על עריכת מבחני המיצ"ב בעקבות מסקנות ועדת דוברת, התגאו בבתי ספר מבוססים בתוצאות המיצ"ב ודיווחו עליהם להורים, בעוד שבבתי ספר בעלי הישגים נמוכים ההורים לא הצליחו לקבל כל מידע שיאפשר להם להעריך את המצב. מדיניות אי-הגילוי של משרד החינוך יושמה באופן סלקטיבי שאפשר להורים חזקים נגישות למידע ולאחרים לא. חשיבות הפרסום בחתכים בית ספריים נבעה מהצורך בחשיפת הפערים ומהבעייתיות המתרחבת של אופן קיום המיצ"ב, הכנה מראש, השארת תלמידים חלשים בבית כדי שלא יקלקלו את הממוצע הבית ספרי ועוד. כלומר, המטרה הייתה לחשוף את הבעיות ואת הכשל הפדגוגי של שיטת המדידה הזו. לאחר שמשרד החינוך לא הגיב לפניות הארגון בעניין,  הוגשה ב-2008 עתירה יחד עם התנועה לחופש המידע, שנדונה בבית משפט מנהלי. משרד החינוך הודיע שלאחר כשנה וחצי של בדיקה, כי הפרסום יזיק ויביא לנטישת תלמידים חזקים מבתי ספר חלשים. כלומר. ב-2012 הגיש הארגון ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון וזכה.
מפעולות העמותה > מאבק לחינוך חינם ושוויון ההזדמנויות בחינוך

במשך שנים ניהל הארגון מאבק להבטיח  חינוך חינם ושוויון ההזדמנויות בחינוך בישראל, נגד הפרטה ותשלומי הורים.
בשנת 2018 הגיש הארגון, יחד עם מספר ארגונים אחרים, עתירה לבג"ץ נגד מדיניות משרד החינוך, המאפשרת לבתי הספר לגבות תשלומים בעבור תוכניות לימודים נוספות בבתי ספר רגילים וייחודיים, מרכזי למידה, תשלומים על מקצוע בחירה מוגבר, למידה בקבוצות קטנות, סייעות בגני ילדים ורכישת שירותים ותשלומים נוספים. בג"ץ דחה את העתירה ואפשר באופן רשמי לקבוצות מבוססות ליצור לעצמן בתוך מסגרת החינוך הממלכתית מסלולי חינוך נפרדים, שהזכות ללמוד בהם תלויה באמצעים הכלכליים של משפחת התלמיד.
תקציב

בשנת 2009 היה מחזור העמותה 670 אלף ש"ח. העמותה מעסיקה 5 עובדים בשכר ומתבססת על מתנדבים רבים.
הערות שוליים

↑  מאיר עמור, נשים עכשיו, באתר "העוקץ", 27 באפריל 2011
↑  משה  בהר, הומאז' לתקוה, באתר "העוקץ", 30 באוגוסט 2012
↑  אוניברסיטת אוסלו - מאמר של טילדה רוזמר (עבודת מחקר על הל"ה) - Mizrahiut and the Arab-Jewish Divide: Contemporary Challenges to Israel’s Ethnic Boundaries
↑  נוגה דגן-בוזגלו, תם ולא נשלם: פרידה מארגון הלה, באתר "העוקץ", 31 במאי 2020
↑  עמוד "אודות הלה" באתר הארגון
↑  יאיר שלג, מתקנים את העולם, באתר הארץ, 4 בפברואר 2005
↑  יוסף אלגזי, בלי אולם ספורט ובלי הסקה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
↑   דליה קרפל, מדוע נכשל מפעל החינוך המזרחי: עשרים שנה לקדמה, באתר הארץ, 19 ביולי 2014
↑  יולי חרומצ'נקו, משרד החינוך מודה: יום חינוך ארוך לא מיושם - בניגוד לחוק, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2004
↑  עדי כץ, מטחנת בשר או מקפצה, nrg, 3 במרץ 2001. (תקוה לוי - מנהלת הל"ה)
↑  רשימת תזות ודוקטוראט 2002-1985, המחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן. (מקושר מתוך הנחיות לכתיבת הצעת תזה ותזה באתר המחלקה.
↑  תומר זרחין, משרד החינוך יחקור את כל המוסדות לאוטיסטים, באתר ynet, 25 ביוני 2000
יעל גרוס אנגלנדר, ‏קשיי אבחנה, באתר גלובס, 8 בפברואר 2011
תומר זרחין, התלמיד שנאנס יעבור למסגרת החינוך המיוחד, באתר ynet, 28 ביוני 2000
↑  תומר זרחין, העליון הורה לחשוף בפני ההורים את תוצאות המיצ"ב, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2012
↑  עמי שטייניץ , פדגוגיה אמינה, לא מבחני סרק, באתר "העוקץ", 6 בנובמבר 2013
↑  ליאור דטל, ניצחון להורים על משרד החינוך: יוכלו לקבל מידע על איכות בתי הספר, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2012
↑  אור קשתי, הפרטת החינוך: זינוק במספר בתי הספר שיגבו אלפי שקלים מההורים, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2015
↑   יוסי דהאן, בג"ץ קבר את הזכות לחינוך חינם, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2019
↑  מידע על תקציב העמותה ודוחות כספיים באתר "ישראל תורמת"
אפטאר

אִפְטַאר (בערבית: إفطار) היא ארוחת הערב השוברת את הצום היומי בחודש הרמדאן המוסלמי. הארוחה נערכת לאחר תפילת המע'רב (مَغْرِب; תפילת הערבית), בעת שקיעת השמש. יש הנוהגים לאכול את האפטאר במסגרת קהילתית. הענקת ארוחת אפטאר לזולת נחשבת צדקה מתגמלת, והיא כדרכו של מוחמד. באופן מסורתי, המאכל הראשון שאוכלים באפטאר הוא פרי התמר.
מנהגי אפטאר סביב העולם

בבנגלדש מכינים מגוון מאכלים לשבירת הצום, ביניהם: פייג'ו (עשוי מבצל וקמח קטניות), בגוני (חציל טבול בבלילה ומטוגן בטיגון עמוק), צ'ולה (חומוס) וכן מגוון פירות ומיצי פרי. נהוג לאכול בחיק המשפחה אם כי מתקיימות גם ארוחות המאורגנות על ידי משרדים וארגונים שונים.
בהודו פופולרי "חלים" - נזיד בשר כבש, חיטה ועדשים, האהוד כיוון שהוא עשיר בטעמו ומשביע.
באינדונזיה הארוחה מכונה "בוקה" שמשמעותה - לפתוח. בשווקים נמכרים המאכלים המסורתיים, ביניהם התמר הפופולרי, במגוון רב של דוכני מזון. מאכלי האפטאר נמכרים בדרך כלל רק בתקופת הרמדאן. בין המאכלים המקומיים הנהוגים בארוחה זו - "קולק", קינוח העשוי סוכר תמרים וחלב קוקוס ומכיל לעיתים ירקות או פירות כגון בננה, בטטה, דלעת ועוד. באפטאר הוא מוגש לרוב קר.
בפקיסטן מסמנים את שעת סיום הצום בצלצולים וצפירות, המופעלים על ידי מסגדים ומרכזים קהילתיים. ההכנות לארוחה מתחילות כשלוש שעות קודם לכך, הן בבתים והן בדוכני רחוב. המעדנים הנפוצים הם ג'לבי (מאכל מבצק בבלילה מתוקה, בטיגון עמוק), סמוסה ופקורה (מעין לביבות מירקות שונים, בטיגון עמוק), הנאכלים לצד תמרים ומים. בחלק מהמקומות המים מוחלפים במשקה מקומי - סירופ "רוח אפזה".
בארצות הברית נהוגות במכללות ואוניברסיטאות רבות ארוחות אפטאר, אליהן מוזמנים הן מוסלמים והן לא מוסלמים. מחלקת המדינה של ארצות הברית עורכת סעודת אפטאר שנתית. בבית הלבן נערכת קבלת פנים ארוחת האפטאר בבית הלבן.
בלבנון קינוח חגיגי המקובל בסיום הצום הוא לילות ביירות, פודינג סולת עם קצפת ופיסטוקים.
בישראל פותחים את סעודת אפטאר בתמרים ומשקאות מתוקים. הארוחה מפוארת ומרובת מנות, ובסיומה מגוון קינוחים מסורתיים מהמטבח הערבי כמו כנאפה, קטאיף ועוואמה. לאחר הארוחה מקובל לבקר קרובים ומכרים ולהשתתף באירועי תרבות המתקיימים בשעות הלילה (שכן בחודש הרמדאן אסור לחגוג במהלך היום).
דוכן רחוב למאכלי אפטאר בבנגלדש
ארוחת אפטאר בדובאי
מזנון אפטאר בבנגלדש
מתאבני אפטאר בטורקיה
הערות שוליים

↑  Remarks at the Annual State Department Iftaar Dinner, באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית
↑  שרת החוץ לבני אירחה לסעודת אפטאר לשבירת צום הרמדאן שגרירים ונציגים מוסלמים, באתר משרד החוץ
↑  אירוע אפטאר שנתי של יוזמות קרן אברהם, באתר היוטיוב של העמותה
↑  איתמר ענברי, בציבור הערבי לא רוצים לחגוג עם השרים, אתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: iftar 
מאכלי אפטאר מבנגלדש. בתחתית התמונה - בגוני
קולק עם בננה
ג'לבי
א-סנארה (עיתון)

| --- | --- |
לוגו א-סנארהלוגו א-סנארה
 תדירות:  שבועון
 פורמט:  טבלואיד
 מו"ל:  לוטפי משעור 
 בעלים:  לוטפי משעור, וידא משעור
 עורך ראשי:  לוטפי משעור, וידא משעור
 תאריכי הופעה:  1983–הווה (כ־42 שנים)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  נצרת
 תפוצה:  40 אלף עותקים.
 מדינה:  ישראל 
 http://www.sonara.net
 
עמוד הכותרת בעיתון א-סנארה
אַ-סִּנַארַה (בערבית: الصنارة, בתעתיק מדויק: אלצנארה, נהגה לעיתים גם אַ-סּוֹנַארַה) הוא שבועון ערבי ישראלי. מערכת העיתון יושבת בנצרת, והוא מופץ בכל רחבי ישראל וגם בירדן.
בשנת 1983 החליט העיתונאי לוטפי משעור, בעל משרד פרסום בנצרת, להוציא לאור מקומון בנצרת בשם א-סנארה ("החכה"). שמו של העיתון הוא ככל הנראה פרפרזה על השם א-סיאד (الصيـّاد - "הדייג" או "הצייד"), שהוא שמם של כמה עיתונים בעולם הערבי. א-סנארה היה העיתון הפרטי הראשון במגזר הערבי בישראל. עד להקמתו יצאו לאור כל העיתונים במגזר זה מטעם מפלגות או ארגונים פוליטיים, או קיבלו תמיכה ממוסדות המדינה. למעשה, ייסוד העיתון היה חלק ממגמה כללית בעיתונות הישראלית של ירידה בתפוצת העיתונים המפלגתיים ועלייה מקבילה בתפוצת העיתונים הפרטיים, אם כי במגזר היהודי היו כל הזמן עיתונים פרטיים שפעלו בצד המפלגתיים.
לעיתון מדורים קבועים בנושאי אקטואליה, ספרות, ספורט, כלכלה וצרכנות, ילדים, משפחה, נשים, בריאות, קוסמטיקה, שאלות ותשובות בנושאים חברתיים ומדור תלמידים.
בשנת 2006 סבל העיתון מהתנכלויות, לטענת גורמים בעיתון על רקע פרסום שלילי על עזמי בשארה.
ראו גם

א-סנארה (אתר אינטרנט)
לילכ
הערות שוליים

↑  רועי נחמיאס, מי מצית מכוניות של העיתון א-סינארה?, באתר ynet, 13 במאי 2006
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
קארול סידון

| --- | --- |
קארול סידון ב-2016
 לידה:  9 באוגוסט 1942 (בן 82) פראג, הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה 
 מדינה:  צ'כיה 
 השכלה:  Film and TV School of the Academy of Performing Arts in Prague  אוניברסיטת היידלברג 
 בן או בת זוג:  Marcela Třebická 
 צאצאים:  Daniel Sidon  Magdaléna Sidonová  Kateřina Sidonová 
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי, רב מדינה 
 
 פרסים והוקרה:  מסדר טומאש מסריק, דרגה 3 (2012)  participant in the resistance and resistance against communism 
 
קארול סידון מדבר עם ואצלב האוול
הרב קארול אפרים סידון (בצ'כית: Karol Efraim Sidon; נולד ב-9 באוגוסט 1942) הוא רב צ'כי, סופר ומחזאי, אשר כיהן כרב הראשי של העיר פראג, ועתה משמש כרבה הראשי של הרפובליקה הצ'כית.
קורות חייו

סידון נולד לאב יהודי ולאם נוצרייה. הוא גדל בפראג והחל ללמוד באקדמיה למוזיקה ולאומנות בעיר בשנת 1960. באקדמיה השתלם בכתיבת תסריטים וכתב תסכיתים עבור תחנת הרדיו הצ'כית הציבורית "Český rozhlas". עד שנת 1968 עבד כמפיק עבור הבובנאי הצ'כי ייז'י טרנקה. באותה שנה התפרסם ספרו הראשון של סידון "חלום על אבי" (צ'כית "Sen o mém otci"). בספר דן סידון בקושי שבגדילתו ללא אביו, אלכסנדר סידון (Alexander Sidon) שנספה בשואה בגטו טרזיינשטט (אשתו הנוצרייה ניצלה). ב-1977 חתם על אמנה 77. הוא קיבל את פרס יז'י קולר (Jiří Kolář) ב-1978.
בשנת 1983 היגר סידון לגרמניה המערבית והתגייר לאחר שלמד יהדות באוניברסיטת היידלברג. לאחר שלמד זמן מה בישראל הוסמך סידון כרב. ב-1992 הוא חזר לצ'כיה ומונה לרב הראשי של פראג. בסיוע בית דין לגרים שנשלח לשם מהארץ, החלו בפעולות גיור. בעיר פועלת גם מערכת כשרות ובית ספר יהודי, בסיוע שליחי הסוכנות היהודית וצוות כשרות מישראל. הרב סידון פרסם מהדורה של חמישה חומשי תורה בצירוף תרגום שלו לצ'כית.
בשנת 2004 החל סכסוך סביב הפעלת בית הכנסת אלטנוישול, שעד אז שימש כמוזיאון בתשלום, במתכונת בית כנסת ובית מדרש, בידי שליח חב"ד בעיר. סכסוך זה עבר עליות ובעיקר מורדות, והסתיים בקול ענות חלושה.
סידון נשוי למרסלה צ'ביסקה (Marcela Třebická) ובתו היא השחקנית מגדלנה סידונובה (Magdalena Sidonová).
קורות חייו > הסכסוך סביב בית הכנסת

מר תומאס ילינק נשיא הקהילה היהודית בפראג אישר לשליח חב"ד הרב מאניס באראש לקיים תפילות במקום. לאחר התנגדותו של הרב סידון, החלה מערכה מכוערת שכללה השמצות שווא מתוקשרות בין הצדדים. לבקשת מקורביהם, השניים פנו לרב זלמן נחמיה גולדברג בירושלים, אשר פסק כבורר בין הצדדים.
בראש חודש אדר א' ה'תשס"ה, (2005) לאחר קבלת מכתב מהרב גולדברג בדבר תום תקופת הצינון, חזר הרב באראש לבית הכנסת, אך התפילה הופסקה בכח, עם הגעתו של הרב סידון ואנשיו, העימות היה חריף, ואף נערה (מחסידי חב"ד) הגיעה לאשפוז בעקבות אלימות כלפיה. הפרשה פורסמה בתקשורת הצ'כית בהרחבה. בעקבות זאת בית הכנסת נסגר למשך כשמונה חודשים. כמה חודשים לאחר מכן התקיימו בחירות למועצה היהודית, וקווה שבעקבותיהם (לאחר זכיית כל אחד מהצדדים בכשליש מהקולות, בעוד שליש מהקולות נותר עצמאי) הסכסוך יסתיים.
לקראת ראש השנה ה'תשס"ו, הוחלט לפתוח מחדש את בית הכנסת. בשיחות מתועדות הוכרז שמדובר במהלך על פי הסכמתו של הרב גולדברג, אך במכתב שנשלח אליו, הוא הכחיש באופן רשמי את הדבר. לעומת זאת לדברי הרב סידון, פסק ההלכה בטל, עקב הצגה כוזבת של הרב באראש כרב המוסכם על הקהילה, בפני הרב גולדברג.
עם השנים הסכסוך דעך.
יצירתו > ספרים

חלום על אבי, 1968, (Sen o mém otci).
חלום על עצמי, 1970, (Sen o mně).
הבשורה על פי יוספוס פלביוס, 1974, (Evangelium podle Josefa Flavia).
העוקץ של אלוהים, 1975, (Boží osten).
שערי הכפור, 1977, (Brány mrazu).
שני סיפורים על האנשים הטבועים, 1988, (Dvě povídky o utopencích).
יצירתו > מחזות

החוק הכפול, 1968, (Dvojí zákon).
מבוך ("צומת" על פי קומניוס), 1972, (Labyrint (cirkus podle Komenského)).
שפירא, 1972, (Shapira).
תשיר אותי בשביל הטיול, (Zpívej mi na cestu).
יצירתו > ספרי ילדים

אגדות מתוך ארבע מגירות, 1979, (Pohádky ze čtyř šuplíčků)- הופיע לראשונה תחת שמה של אשתו מרסלה טש'ביצקה.
יצירתו > פילמוגרפיה

בוהמיה דוקטה או המבוך של העולם, 2000, (Bohemia Docta aneb Labyrint světa a lusthauz srdce).
אדם וגבריאל, 1973, (Adam a Gabriel).
נתראה בגיהנום חברים, 1970, (Dovidenia v pekle priatelia).
ציפורים, יתומים ושוטים, 1969, (Ptáčkové, sirotci a blázni).
נוטשים ומהגרים, 1968, (Zběhové a poutníci).
הערות שוליים

↑  לפי אתר חב"ד, השניים הגיעו לירושלים וחתמו אישית מול הרב (כשסידון נעזר במתורגמן) על הסכם פשרה ולפיו זכויות הרב הראשי והנכסים היהודיים יישארו  בידי הקהילה היהודית והרב סידון, ולא תהיה לחב"ד כל טענה עליהם, בית הכנסת ימשיך לפעול עם תפילות יומיומיות כולל שבת, לתקופת ביניים בת חצי שנה בידי שליח הסוכנות היהודית הרב מנחם קלכהיים, ובתום תקופת צינון זו, ישוב הרב באראש לכהן כרב בית הכנסת
↑  הגולם קם על יוצרו על הסכסוך בפראג בעיני חסיד"י חב"ד
↑  בעניין זה הגרסאות חלוקות. הרב סידון ואיתו הרב קלכהיים הגיעו לבית הכנסת עם אנשים נוספים, התגלעו דברים חריפים בין הרב באראש וחסידיו אשר היו מוכנים להתפשר על קריאת מחצית הפרשה, ובין אנשי הרב סידן, שטענו שחסידי חב"ד משתלטים על התפילה. נערה מחסידי חב"ד עלבה באחת מנשות קהילת הגרים, על כך שחוסמים את הרבנית ולא נותנים לה להיכנס, והוכתה נמרצות בידי אחד הנוכחים, עד שאושפזה. ספרי התורה הוחזרו לארון וננעלו שם.
1 2  גם הגולם לא יעזור כתבת מעריב (אתר אנרג'י) ובו גם מספר רב של תגובות מפורטות של עדי ראייה, וכן של חלק מהרבנים הנוגעים בדבר.
↑  מכתב ההכחשה החתום של הרב גולדברג
↑  חב"ד הקימו את "מכון המהרל" שבו לומדים חסידי חב"ד בעיקר תיירים במתחם חב"ד, בעוד הרב סיגל עם הרב משה חיים קולר (שהחליף את הרב קלכהיים) הקימו "כולל" ללימוד תורה, עבור הקהילה המקומית של יהודי צ'כיה. ראו העיר שבוית החלום (אתר דעת. כתבה מהעיתון מקור ראשון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267891705171  PLWABN: 9810658703805606  BnF: cb12269347p (data)  GND: 120902869  ISNI: 0000 0001 0919 9528  LCCN: n86842697  NKC: jk01111263  NTA: 107211106  SUDOC: 234940425  VIAF: 83170223   WorldCat (עם VIAF): 83170223
שליחותו של הממונה על משאבי אנוש

ערך זה עוסק ברומן מאת א. ב. יהושע. אם התכוונתם לסרט המבוסס על ספר זה, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  א.ב יהושע
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, יוונית, הולנדית, ספרדית, ליטאית, סינית, רומנית
 סוגה:  פרוזה
 הוצאה
 הוצאה:  הספריה החדשה
 תאריך הוצאה:  2004
 מספר עמודים:  238
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002372949
שליחותו של הממונה על משאבי אנוש הוא רומן מאת א. ב. יהושע שיצא לאור בהוצאת הספריה החדשה בשנת 2004. הספר מספר את סיפור הבאתה לקבורה של אישה שנהרגה בפיגוע בירושלים. במשימה עוסק הממונה על משאבי אנוש במאפייה שבה עבדה האישה.
יהושע תיאר את ספרו: "זהו פסיון בשלושה חלקים, שיש בו דילמה מוסרית, לא פוליטית, אלא סוציאלית-דתית".
עלילת הספר

אישה כבת ארבעים נהרגה בפיגוע בירושלים, בלי שיהיה עליה מסמך מזהה, ואיש אינו מודיע על היעדרותה. תלוש משכורת שנמצא בחפציה מלמד על היותה עובדת במאפייה ירושלמית גדולה. מקומון ירושלמי עומד לתקוף את המאפייה על התנכרותה לאישה שלכאורה עבדה שם. לאט-לאט מתברר שההרוגה, יוליה רגאייב, הייתה עובדת זרה נוצריה מחבר המדינות, מהנדסת מכונות במקצועה, שעבדה במאפייה כפועלת ניקיון, ובגלל תקלה בירוקרטית המשיכה לקבל משכורת על אף שפוטרה חודש ימים קודם לכן. עקב כך מנהלי המאפייה אינם חשים בחסרונה ואינם מחפשים אחריה, ומכאן שאין כל סיבה להאשים אותם ביחס לא אנושי כלפי עובדים מחבר המדינות, או בכלל.
מנהל המאפייה ובעליה, ישיש החרד למוניטין של מפעלו ("המצפון הציבורי שלנו מחייב להוכיח שיש אצלנו ערך לכל עובד", הוא אומר), מטיל על הממונה על משאבי אנוש להביא את האישה לקבורה בכפר הולדתה, יישוב נידח באחת ממדינות חבר המדינות, שם מתגורר בנה.
ראשיתו של הסיפור בירושלים, שבה מנסה הממונה על משאבי אנוש, קצין קרבי לשעבר, גרוש ואב לבת, לאסוף פרטים רבים ככל האפשר על המנוחה ולהתארגן למסע, המשכו בנחיתה בשדה התעופה באותה מדינה מחבר המדינות, יחד עם ארונה של המנוחה, ובתיאור המסע עם הארון לכפר הולדתה של המנוחה.
בסופו של המסע פוגש הממונה על משאבי אנוש באמהּ הזקנה של המנוחה, וזו "תופסת הכל בבהירות, מזדעזעת לא רק בהלם של הידיעה, אלא גם בכעס מר על שטילטלו את גופת הבת שלה במסע ארוך ומיותר, במקום לטמון אותה בפשטות בעיר שבחרה להיות, בירושלים ששייכת לה כמו לכולם". תפנית מפתיעה זו, בסופו של המסע, נרמזת בפסקת הפתיחה של הסיפור:
פרשנות > האינתיפאדה כרקע

תחילתו של הסיפור בפיגוע בירושלים, שנעשה כחלק מהאינתיפאדה השנייה. האינתיפאדה אינה במרכז העלילה, אך היא מתניעה את כל האירועים שברומן. בראיון שהעניק להרצל חקק אמר א. ב. יהושע:
מבקרת הספרות אריאנה מלמד עסקה גם היא במאפיין זה של הסיפור:
האינתיפאדה חודרת לספר כבר בהקדשה שבתחילתו: "לזכר חברתנו דפנה שנהרגה בפיגוע על הר הצופים בקיץ 2002".
מבקר הספרות יוסף אורן רואה את האינתיפאדה כיותר מאשר רקע לסיפור. לפי פרשנותו, הספר הוא רומן פוליטי, אלגוריה שבה מתייצב המחבר לצד העמדה הערבית ביחס לסכסוך הערבי-ישראלי. לדברי אורן, ”הפתרון המוצע ברומאן זה: להפוך את ירושלים, שהיא 'לב הסכסוך', לעיר של מאמיני כל הדתות. הפתרון הזה יחזיר לירושלים את זיו ילדותה ואת הדר אנושיותה, שאבדו לה אחרי מלחמת ששת הימים, ויאפשר לסיים את הסכסוך הערבי-ישראלי”.
פרשנות > סיפור מסע

"שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" הוא סיפור מסע, מסעו של הממונה על משאבי אנוש מירושלים לכפר הולדתה של יוליה רגאייב ובחזרה לירושלים. ד"ר שי רודין רואה ברומן זה סיפור מסע כפול:
מזל קאופמן התייחסה לצד הרגשי של המסע:
פרשנות > היעדר שמות

לגיבורים ברומן זה אין שם. הדמות היחידה שזכתה לשם היא האישה המתה, יוליה רגאייב. כל יתר הדמויות בסיפור מוצגות ומזוהות רק לפי תפקידן: הממונה על משאבי אנוש, המפקח, הבן, הקונסולית וכו'. גם לארגונים המוזכרים בספר, כגון המאפייה והמדינה אליה מובאת הגופה, אינם מוזכרים בשמם.
בראיון שנערך איתו התייחס א. ב. יהושע למאפיין זה של הספר:
ד"ר מולי פלג התייחס לכך בסקירתו ב"הארץ":
פרשנות > השפעות על הספר > שורשים בנצרות

כותרת המשנה של הספר "פסיון בשלושה פרקים", מרמזת על זיקתו לנצרות: הפסיון הוא סיפור הייסורים שעבר ישו בדרכו אל הצליבה. פצעיה של יוליה, בכפות ידיה, ברגליה ובמצחה דומים לפצעי הסטיגמטה - הפצעים שהופיעו, לפי הברית החדשה, על גופו של ישו בזמן צליבתו.
מולי פלג מציין כי "שליחותו של הממונה על משאבי האנוש היא כעין מסע צלב. בדבקותו חסרת הפשרות במשימתו מזכיר הממונה, שהופך למלווה ולשליח, את המיסיונרים שיצאו לרחבי עולם כדי לכפר ולרצות, לגלות ולהפיץ, לגאול ולהיגאל."
פרשנות > השפעות על הספר > "והיום איננו כלה"

חוקרת הספרות ניצה בן-דב מוצאת זיקה הדוקה בין "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" ובין ספרו של הסופר הקזחי צ'ינגיז אייטמטוב, "והיום איננו כלה":
בן-דב ממשיכה ומוצאת קווי דמיון נוספים בין שני הסיפורים, ומציגה גם הבדל בולט ביניהם:
פרשנות > קולו של האחר

"האחר" העיקרי שבסיפור, העובדת הזרה יוליה רגאייב, אינו בין החיים, ולכן קולו אינו נשמע בצורה ישירה (אך מולי פלג מציין: "האשה המתה היא הדמות החיה ביותר בסיפור והיא עוטפת אותו בחיוניותה ומקרינה עליו מאישיותה כפי שלא עשתה בחייה"). עם זאת, מפעם לפעם משולבות בספר פסקאות המביאות את קולותיהם של אחרים, הצופים באירועים מהצד, וקולות אלה שונים מקולו של המספר. שונותם של קולות אלה מודגשת באמצעות שימוש בגופן שונה להדפסתם.
קולם של האחרים נשמע, למשל, כאשר הממונה ומלוויו עוצרים במסעם בבית שבדרך, ומשאירים את הארון בחצר. האחרים אומרים על כך:
פרסים וציונים לשבח

בתרגומו לאנגלית, שנעשה בידי הלל הלקין ויצא לאור בארצות הברית בשם "A Woman in Jerusalem", זכה הספר בציונים לשבח:
המגזין האמריקני Publisher's Weekly בחר בספר כאחד מ-15 ספרי העלילה הטובים ביותר לשנת 2006.
העיתון "הניו יורק טיימס" כלל את הספר ברשימת 100 הספרים הראויים לציון של השנה.
בשנת 2007 נכלל הספר ברשימת מקבלי פרס הספרות של העיתון "לוס אנג'לס טיימס".
הספר תורגם לאיטלקית בידי אלסנדרה שומרוני, וראה אור בשם Il responsabile delle risorse umane. בגרסתו זו זכה הספר באיטליה בפרס ג'ובאני בוקאצ'ו.
עיבוד לסרט

בשנת 2010 הספר עובד על ידי ערן ריקליס לסרט קולנוע, "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש". הסרט זכה ב-5 פרסי אופיר ובהם בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר", ונשלח לייצג את ישראל בתחרות האוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
עיבוד להצגה

בשנת 2016 הספר עובד על ידי הסופר למחזה, "הממונה על משאבי אנוש". יהושע מסר את המחזה לבמאי איציק ויינגרטן, מנהל בית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים. ההצגה הועלתה בחודש אוגוסט עם תלמידי מחזור 2016 של מסלול משחק בבית הספר, והחל ממרץ 2017 בתיאטרון הקאמרי תחת השם "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" כשם הספר.
לקריאה נוספת

אמיר בנבג'י, ניצה בן-דב, זיוה שמיר (עורכים), מבטים מצטלבים - עיונים ביצירת א"ב יהושע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010, שער שישי: על שליחותו של הממונה על משאבי אנוש, עמ' 335–409.
יוסף אורן, "'שליחותו של הממונה על משאבי אנוש' - א. ב. יהושע", בספרו הסיפורת הישראלית בשנות האינתיפאדה, הוצאת "יחד", 2005. נוסח מקוצר של המאמר: "הבשורה הפוליטית על פי 'הממונה' : על ספרו החדש של אברהם ב. יהושע, 'שליחותו של הממונה על משאבי אנוש - פסיון בשלושה פרקים' (2004)", האומה 156, 2004, עמ' 45–54
דנה אמיר, "מירושלים של מטה לירושלים של מעלה: עיון בנובלה 'שליחותו של הממונה על משאבי אנוש' מאת א.ב. יהושע", עלי-שיח 54 תשס"ו, עמ' 25–30