stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיתולוגיה מצרית
מיתוסים עיקריים > לידתו של ילד המלוכה

מספר כתבים מצריים שונים עוסקים בנושא דומה: לידתו של ילד מאב אלוהי שהוא יורש המלוכה. נראה שההופעה המוקדמת ביותר הידועה של סיפור כזה אינה מיתוס אלא סיפור עם משעשע, פפירוס ווסטכר שנמצא מתקופת הממלכה התיכונה, על הולדת שלושת המלכים הראשונים של השושלת החמישית של מצרים. בסיפור זה, שלושת המלכים הם צאצאיהם של האל רע ואישה אנושית. אותו נושא מופיע בהקשר דתי מוצק בתקופת הממלכה החדשה, כאשר השליטים חתשפסות, אמנחותפ השלישי ורעמסס השני תיארו בתבליטי המקדש את התפיסה והלידה שלהם, שבהן האל אמון הוא האב והמלכה ההיסטורית האם. בקביעה שמקורו של המלך בין האלים ונברא בכוונה על ידי האל החשוב ביותר בתקופה, הסיפור נותן רקע מיתי להכתרת המלך, המופיע לצד סיפור הלידה. הקשר האלוהי נותן לגיטימציה לשלטונו של המלך ומספק רציונל לתפקידו כמשתדל בין אלים ובני אדם.
סצנות דומות מופיעות במקדשים רבים לאחר תקופת הממלכה החדשה, אך הפעם האירועים שהם מתארים מערבים את האלים בלבד. בתקופה זו, רוב המקדשים הוקדשו למשפחה מיתית של אלוהויות, בדרך כלל אב, אם ובנו. בגרסאות אלו של הסיפור, הלידה היא של הבן בכל שלישייה. כל אחד מאלי הילדים הללו הוא יורש העצר, שיחזיר את היציבות למדינה. שינוי המיקוד הזה מהמלך האנושי אל האלים הקשורים אליו משקף ירידה במעמדו של פרעה בשלבים המאוחרים של ההיסטוריה המצרית.
מיתוסים עיקריים > מסע השמש

תנועותיו של רע בשמים ובדואת אינן מסופרות במלואן במקורות המצריים, אם כי כתבי קבורה כמו האמדואת, ספר השערים וספר המערות (אנ') מתארים את חצי הלילה של המסע ברצפים של וִינְיֶטָות (אנ'). מסע זה הוא המפתח לטבעו של רע ולמחיית כל החיים.
במעבר על פני השמים, רע מביא אור לכדור הארץ ומקיים את כל הדברים שחיים בו. הוא מגיע לשיא כוחו בצהריים ואז מזדקן ונחלש כשהוא נע לעבר השקיעה. בערב, רע לובש צורה של אתום, האל הבורא, העתיק מכל הדברים בעולם. לפי כתבים מצריים מוקדמים, בסופו של יום הוא יורק החוצה את כל האלוהויות האחרות, אותן טרף עם הזריחה. כאן הם מייצגים את הכוכבים, והסיפור מסביר מדוע הכוכבים נראים בלילה ולכאורה נעדרים במהלך היום.
עם השקיעה עובר רע דרך האח'ת (akhet), האופק, במערב. לעיתים מתואר האופק כשער או דלת המובילה אל הדואת. באחרים אומרים על אלת השמים נות שהיא בולעת את אל השמש, כך שמסעו דרך הדואת דומה למסע בגופה. בכתבי הלוויה, הדואת והאלוהויות שבו מתוארים בדימויים משוכללים, מפורטים ומגוונים. התמונות הללו מסמלות את הטבע המדהים והחידתי של הדואת, שבו הן האלים והן המתים מתחדשים על ידי מגע עם כוחות הבריאה המקוריים. ואכן, למרות שכתבים מצריים נמנעים מלומר זאת במפורש, כניסתו של רע לדואת נתפסת כמותו.
נושאים מסוימים מופיעים שוב ושוב בתיאורי המסע. רע מתגבר על מכשולים רבים במסלולו, המייצג את המאמץ הדרוש לשמירה על מאעת. האתגר הגדול ביותר הוא ההתנגדות של עאפפ, אל נחש המייצג את ההיבט ההרסני של אי סדר, ומאיים להשמיד את אל השמש ולגרום לבריאה לצלול לכאוס. ברבים מהכתבים, מתגבר רע על המכשולים הללו בסיועם של אלוהויות אחרות שנוסעות עמו; הם מייצגים סמכויות שונות הנחוצות לשמירה על סמכותו של רע. בקטע שלו רע גם מביא אור לדואת, מחייה את המתים המבורכים השוכנים שם. לעומת זאת, אויביו - שמטרתם לערער את המאעת - מתייסרים ומושלכים לבורות אפלים או אגמי אש.
האירוע המרכזי במסע הוא המפגש של רע ואוסיריס. בתקופת הממלכה החדשה התפתח אירוע זה לסמל מורכב של תפיסת החיים והזמן המצרית. אוסיריס, הנדחק לדואת, הוא כמו גופה חנוטה בתוך קברו. רע, זז בלי סוף, הוא כמו הבה, או הנשמה, של אדם שנפטר, שעשוי לנסוע במהלך היום אך חייב לחזור לגופו בכל לילה. כשרע ואוסיריס נפגשים, הם מתמזגים לישות אחת. הזיווג שלהם משקף את חזון הזמן המצרי כדפוס חוזר מתמשך, כאשר איבר אחד (אוסיריס) הוא תמיד סטטי והשני (רע) חי במחזור קבוע. לאחר שהתאחד עם כוח ההתחדשות של אוסיריס, ממשיך רע במסעו בחיוניות מחודשת. התחדשות זו מאפשרת את הופעתה של רע עם עלות השחר, הנתפסת כלידה מחדש של השמש - המתבטאת במטאפורה שבה נות יולדת את רע לאחר שבלעה אותו - וחוזרת על הזריחה הראשונה ברגע הבריאה. ברגע זה, אל השמש העולה בולע את הכוכבים פעם נוספת וסופג את כוחם. במצב המתחדש הזה, רע מתואר כילד או כאל החפושית ח'פרי, שניהם מייצגים לידה מחדש באיקונוגרפיה המצרית.
מיתוסים עיקריים > סוף היקום

טקסטים מצריים מתייחסים בדרך כלל לפירוק העולם כאל אפשרות שיש להימנע ממנה, ומסיבה זו הם לא מרבים לתאר זאת בפירוט. עם זאת, טקסטים רבים מרמזים על הרעיון שהעולם, לאחר אינספור מחזורי התחדשות, עתיד להיגמר. סוף זה מתואר בקטע מכתבי ארונות קבורה ובמפורש יותר בספר המתים, שבו אומר אתום שיום אחד ימוסס את העולם המסודר ויחזירו למצבו הקדום והאינרטי בתוך מימי הכאוס. כל הדברים מלבד הבורא יפסיקו להתקיים, מלבד אוסיריס, שישרוד יחד איתו. פרטים על הסיכוי האסכטולוגי הזה נותרו לא ברורים, כולל גורלם של המתים הקשורים לאוסיריס. אולם עם האל הבורא ואלוהי ההתחדשות יחדיו במים שהולידו את העולם המסודר, יש פוטנציאל לבריאה החדשה להתעורר באותו אופן כמו הישנה.
השפעה על התרבות המצרית > בדת

מכיוון שהמצרים מיעטו לתאר רעיונות תאולוגיים במפורש, הרעיונות המרומזים של המיתולוגיה היוו חלק ניכר מהבסיס לדת המצרית. מטרת הדת המצרית הייתה שמירה על המאעת, והמושגים שהמיתוסים מבטאים היו חיוניים למאעת. הטקסים של הדת המצרית נועדו להפוך את האירועים המיתיים, והמושגים שהם ייצגו, לממשיים פעם נוספת, ובכך לחדש את המאעת. המצרים האמינו שהטקסים משיגים את האפקט הזה באמצעות כוח ההקה (heka), אותו חיבור בין התחום הפיזי והאלוהי שאיפשר את הבריאה המקורית.
מסיבה זו, הטקסים המצריים כללו לעיתים קרובות פעולות שסימלו אירועים מיתיים. טקסי המקדש כללו הרס של דגמים המייצגים אלים זדוניים כמו סת או אפופיס, לחשים קסומים פרטיים שקראו לאיסיס לרפא חולים כפי שעשתה עבור הורוס, וטקסי לוויה כגון טקס פתיחת הפה וטקסי מנחות למתים עוררו את מיתוס תחייתו של אוסיריס. עם זאת, לעיתים רחוקות, אם בכלל, טקסים כללו שחזור דרמטי של מיתוסים. ישנם מקרים גבוליים, כמו טקס הרומז למיתוס אוסיריס שבו שתי נשים לקחו על עצמן את התפקידים של איסיס ונפתיס, אך החוקרים חלוקים בדעתם אם ההופעות הללו יצרו רצפי אירועים. מרבית הטקסים המצריים התמקדו בפעילויות בסיסיות יותר כמו מתן מנחות לאלים, כאשר נושאים מיתיים שימשו רקע אידאולוגי ולא כמוקד הטקס. עם זאת, המיתוס והטקס השפיעו מאוד זה על זה. מיתוסים יכולים לעורר טקסים, כמו הטקס עם איסיס ונפתיס; וטקסים שלא היו להם במקור משמעות מיתית ניתנים לפירוש מחדש כבעלי משמעות כזו, כמו במקרה של טקסים של הקרבה, שבהם אוכל ופריטים אחרים שניתנו לאלים או למתים הושוו לעין של הורוס.
מלכות הייתה מרכיב מרכזי בדת המצרית, דרך תפקידו של השליט כמקשר בין האנושות לאלים. מיתוסים מסבירים את הרקע לקשר הזה בין מלכות לאלוהות. המיתוסים על האניאדה מבססים את השליט כיורש לשושלת השליטים המגיעים בחזרה אל היוצר; מיתוס הלידה האלוהית קובע שהשליט הוא בנו ויורש של אל; והמיתוסים על אוסיריס והורוס מדגישים כי ירושה נכונה לכס המלכות חיונית לשמירה על המאעת. לפיכך, המיתולוגיה סיפקה את הרציונל לעצם טיבו של השלטון המצרי.
השפעה על התרבות המצרית > באמנות

איורי אלים ואירועים מיתיים מופיעים בהרחבה לצד כתיבה דתית בקברים, במקדשים ובכתבי הלוויות. סצנות מיתולוגיות ביצירות אמנות מצריות לעיתים רחוקות ממוקמות ברצף כנרטיב, אך סצנות בודדות, במיוחד המתארות את תחייתו של אוסיריס, מופיעות לפעמים ביצירות אמנות דתיות.
רמיזות למיתוס היו נפוצות מאוד באמנות ובאדריכלות המצרית. בתכנון המקדש, הנתיב המרכזי של ציר המקדש הושווה לנתיב של אל השמש על פני השמים, והמקדש שבקצה השביל ייצג את מקום הבריאה ממנו קם. עיטור המקדש היה מלא בסמלים שמשיים שהדגישו את הקשר הזה. באופן דומה, מסדרונות הקברים נקשרו למסע האל דרך הדואת, וחדר הקבורה עם קברו של אוסיריס. ייתכן שהפירמידה, הידועה מכל הצורות האדריכליות המצריות, נוצרה בהשראת סמליות מיתית, שכן היא ייצגה את תל הבריאה ואת הזריחה המקורית, המתאימה לאנדרטה שנועדה להבטיח את לידתו מחדש של הבעלים לאחר מותו. סמלים במסורת המצרית פורשו מחדש לעיתים קרובות, כך שהמשמעויות של סמלים מיתיים יכלו להשתנות ולהתרבות עם הזמן כמו המיתוסים עצמם.
יצירות אמנות רגילות יותר תוכננו גם לעורר נושאים מיתיים, כמו הקמעות שהמצרים נהגו לענוד כדי לעורר כוחות אלוהיים. העין של הורוס, למשל, הייתה צורה נפוצה מאוד לקמעות מגן מכיוון שהיא ייצגה את רווחתו של הורוס לאחר שחזור עינו האבודה. קמעות בצורת חרפושית סימלו את התחדשות החיים, בהתייחסו לאל ח'פרי, הצורה שאומרים שאל השמש לובש עם עלות השחר.
השפעה על התרבות המצרית > בספרות

נושאים ומוטיבים מהמיתולוגיה מופיעים לעיתים קרובות בספרות המצרית, גם מחוץ לכתבים דתיים. טקסט הוראה מוקדם, "הוראות למלך מרי כא רע" (אנ') מתקופת הממלכה התיכונה, מכיל התייחסות קצרה למיתוס כלשהו, אולי חורבן האנושות; הסיפור הקצר המצרי המוקדם ביותר הידוע, "סיפורו של מלח הספינה הטרופה", משלב רעיונות על האלים ועל פירוק העולם בסופו של דבר לסיפור המתרחש בעבר. מספר סיפורים מאוחרים יותר לוקחים חלק ניכר מהעלילה שלהם מאירועים מיתיים: "סיפורם של שני אחים" (אנ') מעבד חלקים ממיתוס אוסיריס לסיפור פנטסטי על אנשים רגילים, ו"עיוורון האמת על ידי שקר" (אנ') הופך את המאבק בין הורוס לסת לאלגוריה.
קטע של טקסט על מעשיהם של הורוס וסת מתוארך לתקופת הממלכה התיכונה, מה שמרמז שסיפורים על האלים התעוררו בתקופה ההיא. מספר כתבים מסוג זה מוכרים מתקופת הממלכה החדשה, ורבים נוספים נכתבו בתקופה המאוחרת ובתקופה היוונית-רומית. למרות שכתבים אלו נגזרים מהמיתוס בצורה ברורה יותר מאלה שהוזכרו לעיל, הם עדיין מתאימים את המיתוסים למטרות לא דתיות. "המאבקים של הורוס וסת" (אנ'), מתקופת הממלכה החדשה, מספר את סיפור הסכסוך בין שני האלים, לעיתים קרובות בנימה הומוריסטית ולכאורה חסרת כבוד. "מיתוס עין השמש" מהתקופה הרומית משלב אגדות בסיפור מסגרת שנלקח מהמיתוס. מטרות הספרות הכתובה יכולות להשפיע גם על הנרטיבים בטקסטים מאגיים, כמו בסיפור מתקופת הממלכה החדשה "איסיס, בנה של האישה העשירה ואשת הדייג", המעביר מסר מוסרי שאינו קשור לתכליתו המאגית. מגוון הדרכים שבהן מתייחסים סיפורים אלה למיתולוגיה מדגים את מגוון המטרות הרחב שהמיתוס יכול לשרת בתרבות המצרית.
לקריאה נוספת

שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, תל אביב: הוצאת מפה, 2005.
Armour, Robert A (2001) [1986]. Gods and Myths of Ancient Egypt. The American University in Cairo Press. ISBN 977-424-669-1.
J. P. Allen, Genesis in Egypt: The Philosophy of Ancient Egyptian Creation Accounts, New Haven: Yale University, 1988.
George Hart, Egyptian Myths, University of Texas Press, 1990.
Geraldine Pinch, Egyptian Mythology: A Guide to the Gods, Goddesses, and Traditions of Ancient Egypt, Oxford University Press, 2002.
Ions, Veronica (1982) [1968]. Egyptian Mythology. Peter Bedrick Books. ISBN 0-911745-07-6.
James, T. G. H (1971). Myths and Legends of Ancient Egypt. Grosset & Dunlap. ISBN 0-448-00866-1.
Jan Assmann, The Search for God in Ancient Egypt (translation: David Lorton), Cornell University Press, 2001.
Shaw, Garry J. (2014). The Egyptian Myths: A Guide to the Ancient Gods and Legends. Thames & Hudson. ISBN 978-0-500-25198-0.
Sternberg, Heike (1985). Mythische Motive and Mythenbildung in den agyptischen Tempeln und Papyri der Griechisch-Romischen Zeit (in German). Harrassowitz. ISBN 3-447-02497-6.
Tyldesley, Joyce (2010). Myths and Legends of Ancient Egypt. Allen Lanes. ISBN 978-1-84614-369-4.
ביאורים

↑  הורוס וסת, המתוארים יחד, מייצגים לעיתים קרובות את הצימוד של מצרים העליונה והתחתונה, למרות שכל אחד מהאלים יכול לעמוד בכל אזור. שניהם היו פטרונים של ערים בשני חצאי הארץ. הסכסוך בין שתי האלוהויות עשוי לרמוז לסכסוך המשוער שקדם לאיחוד מצרים העליונה והתחתונה בתחילת ההיסטוריה המצרית, או שהוא עשוי להיות קשור לסכסוך לכאורה בין חסידי הורוס וסת לקראת סוף תקופת השושלת השנייה.
↑  לעיתים קרובות מתייחסים להורוס האב כאל נפרד מהורוס, הילד שנולד לאיסיס.
הטוב, הרע והמכוער

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סרג'ו לאונה
 הופק בידי:  אלברטו גרימלדי
 תסריט:  לוצ'אנו וינצ'נצוני סרג'ו לאונה
 עריכה:  אאוג'ניו אלאביזו נינו בראליי
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד לי ואן-קליף אלי וולך
 מוזיקה:  אניו מוריקונה
 צילום:  טונינו דלי קולי
 מדינה:  איטליה, ספרד, גרמניה 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 1966 באיטליה   1967 בארצות הברית
 משך הקרנה:  161 דקות
 משך הקרנה של גרסה מורחבת:  179 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית אנגלית
 סוגה:  מערבון ספגטי, סרט דרמה, מערבון, סרט מלחמה, סרט חיפוש מטמון, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  ניו מקסיקו 
 תקציב:  $1,200,000
 הכנסות:  $38,900,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   goodbadandugly
 סרט קודם:  הצלפים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטוב, הרע והמכוער (באיטלקית: Il buono, il brutto, il cattivo, באנגלית: The Good, the Bad and the Ugly) הוא מערבון ספגטי קלאסי, השלישי בטרילוגיה "האיש ללא שם" שביים סרג'ו לאונה. הטרילוגיה – הכוללת את סרטיו המוקדמים של לאונה – החלה בשנת 1964 עם "בעבור חופן דולרים", המשיכה ב-1965 עם "הצלפים", ונחתמה עם "הטוב הרע והמכוער", שיצא לאקרנים ב-1966.
המערבון, שהופק באיטליה, נחשב לגדול מערבוני הספגטי בכל הזמנים וכסרט פולחן שמשפטים ממנו מצוטטים תכופות. המפורסם שבהם הוא "When you have to shoot, shoot. Don't talk" – "כשאתה צריך לירות, תירה. אל תדבר".
סצנת הסיום בשיאו של הסרט, בה מתעמתים שלושת גיבוריו בבית הקברות בדו-קרב משולש (המכונה תיקו מקסיקני), היא מסצנות הסיום הזכורות ביותר בתולדות הקולנוע.
הסרט צולם ברובו בספרד, בתקציב נמוך יחסית של 1.2–1.3 מיליון דולר, תוך שימוש ב־1,500 חברי מיליציה מקומית כניצבים. הוא צולם בפורמט הקולנוע טכניסקופ על ידי צלם הקולנוע עטור הפרסים, טוני דלי־קולי.
פסקול הסרט נוצר על ידי המלחין אניו מוריקונה. בפסקול, הדליל אך העקשני, שילב מוריקונה צלילי ירי ושריקה, ובנעימת הנושא, ניסה לחקות, לדבריו, יללת זאב הערבות.
הסרט מכיל סימני היכר רבים של ליאונה, כמו דיאלוגים דלילים (עשר הדקות הראשונות של הסרט נטולות דיאלוג), סצנות ארוכות הנבנות לאיטן עד לשיא, וניגוד בין צילומים ארוכים ומקיפים לבין צילומי תקריב קיצוניים של עיניים או של אצבעות הנשלחות אל הדק האקדח.
הקרנת המערבון החלה ב־23 בדצמבר 1966 באיטליה וב־29 בדצמבר 1967 בארצות הברית. אורכה של הגרסה שהוקרנה באירופה כשלוש שעות, ואילו באמריקה הוקרנה גרסה מקוצרת שאורכה כ־160 דקות בלבד. בחודש מאי, 2004, הוציאו אולפני MGM גרסת DVD משוחזרת דיגיטלית של הגרסה האירופית הארוכה יותר. באפריל 2021 הפיצה חברת "קינו לורבר" גרסה דיגיטלית מורחבת של הסרט לצפייה ביתית, בפורמט UHD ששוחזר מההדפסה המקורית, וכולל תוספות רבות.
הדמויות

המערבון מתרחש על רקע מלחמת האזרחים האמריקנית שבה נלחמו צבאות האיחוד והקונפדרציה אלו באלו. סיפור המסגרת מתאר שלושה אקדוחנים נחושים ובלתי מתפשרים – הטוב, הרע והמכוער – היוצאים בעקבות אוצר זהב גנוב הטמון בתיבה תחת קבר בבית קברות. כל אחד מהם יודע רק חלק מהמידע על מקום האוצר, כך שמצד אחד הם זקוקים זה לזה, ומאידך כל אחד מהם מבקש להקדים את השניים האחרים ולזכות באוצר לעצמו.
שלושת הגברים, כולל זה המוצג כ"טוב", הם מפרי חוק, אך הדרך שבה הם מתנהלים היא המבדילה ביניהם. הרע נוהג באכזריות אך הוא מקפיד לעמוד בדיבורו. המכוער נוהג בנקמנות, והטוב, המנסה לסייע לאנשים סובלים וגוססים שבהם הוא נפגש לאורך הסרט, עומד בדרכם של הרע והמכוער. שאלות של טוב ורע, צדק ואי-צדק, נאמנות והקרבה, מקבלות משמעות מיוחדת לנוכח המלחמה המתנהלת ברקע, מלחמה שעד היום חלוקות הדעות בארצות הברית על מידת היותה מלחמה אידאולוגית, או מלחמה של אינטרסים כלכליים ופוליטיים.
הטוב, המכונה "בלונדי", אותו מגלם קלינט איסטווד, הוא צלף מצטיין, וגם השולף המהיר והשתקן. כמו כל גיבור "טוב" במערבון טיפוסי, הוא לעולם לא יורה מהמארב, לעולם אינו שולף ראשון, אך תמיד ידו על העליונה. איסטווד כיכב בכל סרטי הטרילוגיה אשר הזניקה את הקריירה ההוליוודית שלו. בשלושת הסרטים מופיע איסטווד עם אותם הבגדים ואותן מניירות. לכן, למרות עמימות זהותו, נתפשת דמותו כאותה אחת לאורך הטרילוגיה והתפרסמה בכינוי "האיש ללא שם". הוא אמנם מכונה בשלושה כינויים שונים בשלושת הסרטים – "ג'ו" בסרט הראשון, "מנקו" בסרט השני ו"בלונדי" בשלישי – אולם אלה משמשים כולם באופן זה או אחר כדי לתאר "אלמוני", כך שלא היה בכך כדי לפגום בהמשכיות הדמות לאורך הטרילוגיה. "הטוב הרע והמכוער" מציג את אותו הנרטיב שבשני הסרטים המוקדמים – דמותו של איסטווד בלתה בהדרגה את הבגדים שלבשה לאורך הטרילוגיה – כך שבמבט ארוך טווח זוהי טרילוגיה יותר אפית.
הרע, אותו מגלם לי ואן-קליף, מכונה בסרט "עיני מלאך" (Angel Eyes) (בגרסה האיטלקית – Sentenza), הוא איש צבא מושחת ורוצח שכיר. תחילה חשב לאונה ללהק לתפקיד את צ'ארלס ברונסון, אולם בחר לבסוף בוואן־קליף אשר כיכב גם ב"הצלפים" (הסרט השני בטרילוגיה), שם גילם דמות רומנטית. לאונה מצא כי הניגוד בין שני התפקידים בגילומו של אותו שחקן מוסיף פן מעניין.
המכוער, אותו מגלם אלי וולך, הוא פושע מבוקש בשם טוקו רמירז, המספק את הממד הקומי שבסרט, ואכן לאונה בחר בוולך בזכות איכויותיו הקומיות. דמותו של טוקו הייתה הקרובה ביותר ללבו של לאונה ובינו לבין וולך נרקמה ידידות במהלך הפקת הסרט. זוהי גם הדמות היחידה מבין השלוש אשר פרקים מעברה נחשפים, כולל היכרות עם אחיו והסיבות אשר דרדרו אותו לפשע. שתי הדמויות האחרות, הטוב והרע, נשארות מסתוריות וערטילאיות. אלי וולך שיחק בסרטים רבים נוספים, ובהם "שבעת המופלאים" ו"הסנדק חלק שלישי", ואף קיבל תפקיד קטן בסרטו של איסטווד "מיסטיק ריבר".
הסרט כסרט אנטי-מלחמתי

לאורך הסרט משובצות סצנות המדגישות את חוסר התכליתיות של המלחמה.
בתחילת הסרט מופיע אדם קטוע רגליים, העוזר לעיני מלאך בחיפושיו אחר ביל קרסון. לאחר שהוא מקבל את שכרו הוא ממהר להטביע את יגונו בכוס אלכוהול, בעוד שעיני מלאך מכנה אותו "חצי חייל".
בעיירה חסרת שם, שצבא האיחוד צועד בה לאיטו, מוצא אדם להורג בסצנה "אדישה". הקצין אינו טורח לפרט את פשעו של הנידון אלא ממלמל פקודה קצרה, חייליו יורים ומיד מכניסים את הגופה לארון מתים, בעוד החיילים ממשיכים לצעוד ליד אתר ההוצאה להורג ואינם מתעניינים בטקס או באשמת הנידון. כך דרכו של עולם במלחמה.
בסצנה בה מוביל עוזרו של עיני מלאך את טוקו לתחנת הרכבת, לועג טוקו לחייל קטוע יד: "אני שווה 3,000 דולר ומה אתה קיבלת עבור היד שלך?".
בסצנה בה לוחמים שני הצבאות לכיבוש גשר מסוים, מסביר המפקד לבלונדי ולטוקו בזלזול, שלגשר אין למעשה שום תכלית, אולם מכיוון שהוא מופיע במפות המפקדה העליונה יש לכבוש אותו ולשמור אותו בשלמותו, וכך אף צבא היריב. את האומץ לצאת ולהילחם הוא שואב מבקבוק האלכוהול ולא משום סיבה אחרת.
מוסריות הדמויות

סצנות הפתיחה מציגות כל דמות בליווי כותרות המבארות לצופים מיהו הטוב, מיהו הרע ומיהו המכוער. עם זאת, מוסריותה של דמות הטוב, אותה משחק קלינט איסטווד, מעורפלת ביותר, כמו בסרטים הקודמים. הוא הורג ציידי ראשים אשר מעוניינים למסור את טוקו (המכוער) לרשויות על מנת לקחת מהם את הפרס שעל ראשו. בהמשך הוא זונח את טוקו ומנשל אותו מכספו. הוא ממשיך לפגוע בטוקו גם בהמשך הסרט, אם כי ניתן לנמק את רוב פעולותיו האחרות כנקמה על עינויו במדבר על ידי טוקו. עם זאת, בשונה משתי הדמויות האחרות, מוצג הטוב כבעל חמלה.
טוקו, אדם אשר ביצע פשעים רבים במידות חומרה שונות, מוצג לצופים כאדם אנושי וחמים אך חסר ביטחון עצמי, ומסופר כי פנה לפשע על מנת לחמוק מחרפת רעב. טוקו נראה בסרט כנקמן, ואינו סולח לבלונדי על בגידתו בו בתחילת הסרט.
עיני מלאך מוצג כאדם אכזר ואנוכי, שלא יהסס לפגוע ולהרוג על מנת לקדם את מטרותיו. למעשה, נדמה בסרט שהוא אף נהנה מגרימת סבל לאחרים. עם זאת הוא מוצג כאדם בעל קוד אתי מסוים. הוא טוען "כשמשלמים לי אני תמיד משלים את העבודה שלי", ונשאר נאמן גם למילה שהוא נתן לאיש אותו הוא הרג לפני כן.
ניתן להסיק ש"הטוב, הרע והמכוער" הן שלוש מידות שבהן ניתן למדוד אדם – שלושת קוטבי המוסר, ומכיוון שדבר אינו מוחלט, מוסריותו של כל אדם נעה בתוך משולש זה ונוטה לכאן ולכאן על-פי הנסיבות.
סרג'ו ליאונה מציג עולם אכזר ובוגדני שבו שום דבר אינו מוחלט. אפילו הזהות האתנית של הדמויות אינה ברורה. הסרט מתרחש על רקע מלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמה שנויה במחלוקת, אשר גם לה פנים רבות, החל ממאבק לחירות האדם וביטול העבדות, דרך סבל ואכזריות, וכלה באינטרסים כלכליים ופוליטיים. אפילו "המכוער" אינו מכוער בהרבה משתי הדמויות האחרות. "הטוב, הרע והמכוער" לועג באירוניה להירואיזם ולטוב הלב של ג'ון ויין במערבונים האמריקאים של אותה תקופה, שבהם האמריקאי הטוב משכין חוק וסדר, וזוכה תמיד בבחורה הנחשקת.
סצנות חסרות

הקטעים הבאים הוסרו בגרסה האמריקאית של הסרט ושוחזרו בעריכה מחודשת שיצאה ל-DVD בשנת 2004:
לאחר שנבגד על ידי בלונדי, הגיע טוקו, ששרד את המדבר, לעיירה והרכיב לעצמו אקדח, יוצר קשר עם שלושה פושעים שהיו חבריו בעבר ומגייס אותם למצוד אחר בלונדי תוך כדי שהוא מבטיח להם את הכסף שבלונדי שמר לעצמו (סצנה זו מסבירה את הופעתו של טוקו יחד עם שלושתם מיד לאחר מכן בעיירה).
במהלך חיפושיו אחרי ביל קרסון, עיני מלאך מגיע לבסיס בשליטתה של הקונפדרציה לאחר שהופגז קשות על ידי ארטילריה. הוא מתבונן בתנאים הקשים שעוברים על החיילים ולאחר מכן משחד את אחד הקצינים על מנת לקבל ממנו מידע אודות ביל קרסון, הקצין אומר לו שביל קרסון כנראה נמצא במחנה השבויים של האיחוד. (סצנה זו מסבירה למעשה את הגעתו של עיני מלאך למחנה השבויים).
הסצנה בה טוקו מוליך את בלונדי במדבר ארוכה יותר, הוא מתעלל בבלונדי המיובש על ידי שתייה ואכילה לידו.
טוקו מגיע למחנה של הקונפדרציה ונדרש להזדהות. הוא מציג את ניירותיו שיל קרסון ומבקש שיעזרו לבלונדי שאיבד את הכרתו לאחר שהתייבש במדבר. החיילים מנחים אותו כיצד להגיע למיסיון שם נמצא אחיו ואומרים לו ששם יטפלו בבלונדי. (סצנה זו מסבירה מדוע בהמשך במחנה השבויים הוא מוצג כביל קרסון).
לאחר צאתם מהמיסיון טוקו ובלונדי דנים בתוכניות שלהם.
סצנה שבה בלונדי ועיני מלאך נחים על יד נחל כשפתאום גבר מופיע מבין השיחים ובלונדי יורה בו למוות. עיני מלאך מבקש משאר אנשיו (אשר מסתתרים בשיחים) לצאת. לאחר שחמישה גברים נוספים יוצאים, בלונדי סופר אותם (כולל עיני מלאך), ומציין כי שש הוא המספר המושלם, עיני מלאך מציין ששמע כי שלוש הוא המספר המושלם, בלונדי משיב לו שהמספר שש תואם למספר הכדורים שיש לו באקדח (סצנה זו מסבירה את הגעתם של אנשי הצוות עם בלונדי ועיני מלאך לעיירה בה הם נתקלים בטוקו).
הסצנה בה מדבר קצין האיחוד שמוצב על יד הגשר עם בלונדי וטוקו ארוכה יותר.
צילומים נוספים של הסצנה שבה טוקו מעונה על ידי עיני מלאך ועוזרו נמצאו גם כן, אך עקב איכות ירודה הם לא נכללו בגרסת ה-DVD של הסרט אך נכללו כתוספת למארז.
המרדף בין טוקו לבלונדי ארוך יותר, בלונדי מגיע לעיירה ושוהה בחדר מלון יחד עם בחורה מקסיקנית, טוקו מגיע לעיירה ומתחיל בחיפושים אחר בלונדי בפאב המקומי, בינתיים בלונדי נמלט ושולח את הנערה להטעות את טוקו כדי להשיג לעצמו עוד זמן (חלקים מסצנה זו נמצאו בטריילר שהופץ בעבר בצרפת ובתמונות וכתבי יד בלבד, במארז ה-DVD ישנה תוספת מדיה שמתארת את מהלך הסצנה תוך הצגת הפריטים).
הפצה מחודשת

ב-27 באפריל 2021 הפיצה חברת "קינו לורבר" (אנ') את הסרט בפורמט Ultra HDTV לצפייה ביתית, ששוחזר מהדפסת הצלולואיד המקורית. ההפצה המחודשת מכילה שני תקליטורים, אשר בנוסף לגרסה הקולנועית במשך הקרנה של 162 דקות, כוללים 30 שעות של סריקת שוט-אחר-שוט של המקור משנת 1967 שממנו שוחזר הסרט, באיכות צבע משופרת, גרסה ערוכה עם סצנות שנחתכו, סצנות מורחבות וסצנות חלופיות, וכן פרשנויות של היסטוריון הקולנוע טים לוקאס (אנ'). חברת "קינו לורבר" עוסקת בין היתר בשימור, שחזור והפצה של סרטים ישנים, ובהפצת סרטי ארט האוס.
ראו גם

The Good, the Bad and the Ugly (נעימת נושא)
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "הטוב, הרע והמכוער", עמ' 184–186
הערות שוליים

1 2  הסרט צולם בו זמנית בשלוש שפות שונות: אנגלית, איטלקית וספרדית. לאחר מכן הסרט יצא בשתי גרסאות: גרסה אנגלית (שבה כל הדיאלוגים באיטלקית וספרדית דובבו לאנגלית) וגרסה איטלקית (שבה כל הדיאלוגים באנגלית וספרדית דובבו לאיטלקית).
↑  פרטים טכניים של הסרט, באתר IMDb
↑  הסיבה להופעתו של עיני מלאך במחנה השבויים אינה מוסברת בגרסתו הקולנועית האמריקאית של הסרט, כיוון שהופיעה בסצנה שנחתכה בעריכה. סצנה זו מופיעה בגרסת ה-DVD של הסרט.
↑  McClannahan, Sean (May 1, 2021). Kino Lorber restores spaghetti western classic “The Good, The Bad & The Ugly” on 4K UHD. Elements of Madness. retrieved may 1, 2021
| סרטי סרג'ו לאונה |
| --- | --- | --- |
| סרטים | הענק מרודוס (1961) • בעבור חופן דולרים (1964) • הצלפים (1965) • הטוב, הרע והמכוער (1966) • היו זמנים במערב (1969) • בעבור חופן דינמיט (1971) • היו זמנים באמריקה (1984) |  |
| שותפים בולטים | אניו מוריקונה • קלינט איסטווד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810704872505606  BnF: cb15032312s (data)  GND: 4805753-8  LCCN: no2009052650  SUDOC: 184178851  VIAF: 226381839   WorldCat (עם VIAF): 226381839 
עטיפת הסרט בגרסתו הספרדית
סצנת הסיום בה נלחמים בלונדי, טוקו ועיני מלאך על האוצר (תיקו מקסיקני)
רודולף קלאוזיוס

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1822 קושאלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  24 באוגוסט 1888 (בגיל 66) בון, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Rudolf Gottlieb 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה, שווייץ
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של בון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מנחה לדוקטורט:  יוהאן שווייגר 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של ציריך (29 באוגוסט 1855)  אוניברסיטת בון (1869)  אוניברסיטת וירצבורג (1867)  אוניברסיטת ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  קרל פון לינדה 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1885)  פרס פונסלה (1882)  מדליית קופלי (1879)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב הברזל (1871)  חבר זר של החברה המלכותית (26 במרץ 1868) 
 בן או בת זוג:  Adelheid Rimpau  Sophie Sack 
 תרומות עיקריות
 נחשב לאחד האבות המייסדים של התרמודינמיקה – רעיונות יסודיים של החוק השני של התרמודינמיקה ומושג האנטרופיה, משפט קלאוזיוס   קשר קלאוזיוס-מוסוטי
 חתימה:   
 
רודולף יוליוס עמנואל קלאוזיוס (בגרמנית: Rudolf Julius Emanuel Clausius; ‏2 בינואר 1822 – 24 באוגוסט 1888), היה פיזיקאי ומתמטיקאי גרמני ונחשב לאחד האבות המייסדים של התרמודינמיקה.
ביוגרפיה

קלאוזיוס נולד בקושאלין שהיה אז בפרוסיה. אביו היה כומר פרוטסטנטי ומפקח של בית ספר וקלאוזיוס למד בבית הספר בו עבד אביו ולאחר מכן המשיך את לימודיו בגימנסיה בשצ'צ'ין. בשנים 1840-1844 למד מתמטיקה, פיזיקה והיסטוריה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. בשנת 1848 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת האלה-ויטנברג על עבודה בנושא תופעות אופטיות של האטמוספירה של כדור הארץ. בשנת 1850 החל לעבוד כפרופסור באקדמיה המלכותית ובבית ספר להנדסה בברלין ומרצה באוניברסיטה של ברלין. בשנת 1855 עבר למכון הטכנולוגי בציריך, בשנת 1867 עבר לאוניברסיטת וירצבורג ובשנת 1869 עבר לאוניברסיטת בון.
ב-1870 ארגן קלאוזיוס סגל רופאים למלחמת צרפת–פרוסיה. הוא נפצע בקרב והפך לנכה. הוענק לו עיטור צלב הברזל על שירותיו.
אשתו, אדלהייד רימפם, מתה בלידה ב-1875, והותירה אחריה שישה ילדים, ועקב כך קלאוזיוס הקדיש פחות זמן למחקר. ב-1888 נפטר בבון שבגרמניה.