stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוקדמות מונדיאל 2018 - אירופה
שלב הבתים > בית 8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |
|  בלגיה | 28 | 10 | 9 | 1 | 0 | 43 | 6 | 37 |  | — | 1 – 1 | 4 – 0 | 8 – 1 | 4 – 0 | 9 – 0 |
|  יוון | 19 | 10 | 5 | 4 | 1 | 17 | 6 | 11 |  | 1 – 2 | — | 1 – 1 | 0 – 0 | 2 – 0 | 4 – 0 |
|  בוסניה והרצגובינה | 17 | 10 | 5 | 2 | 3 | 24 | 13 | 11 |  | 3 – 4 | 0 – 0 | — | 5 – 0 | 2 – 0 | 5 – 0 |
|  אסטוניה | 11 | 10 | 3 | 2 | 5 | 13 | 19 | -6 |  | 0 – 2 | 0 – 2 | 1 – 2 | — | 1 – 0 | 4 – 0 |
|  קפריסין | 10 | 10 | 3 | 1 | 6 | 9 | 18 | -9 |  | 0 – 3 | 1 – 2 | 3 – 2 | 0 – 0 | — | 3 – 1 |
|  גיברלטר | 0 | 10 | 0 | 0 | 10 | 3 | 47 | -44 |  | 0 – 6 | 1 – 4 | 0 – 4 | 0 – 6 | 1 – 2 | — |
בלגיה העפילה ישירות למונדיאל ויוון העפילה לפלייאוף היבשתי.
שלב הבתים > בית 9

המשחק בין קרואטיה לקוסובו ב־2 בספטמבר 2017 הופסק בדקה ה־22 בתוצאה 0–0 בעקבות תנאי מגרש גרועים שנגרמו מגשם שוטף. המשחק חודש למחרת וקרואטיה ניצחה 1–0.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |
|  איסלנד | 22 | 10 | 7 | 1 | 2 | 16 | 7 | 9 |  | — | 1 – 0 | 2 – 0 | 2 – 0 | 3 – 2 | 2 – 0 |
|  קרואטיה | 20 | 10 | 6 | 2 | 2 | 15 | 4 | 11 |  | 2 – 0 | — | 1 – 0 | 1 – 1 | 1 – 1 | 1 – 0 |
|  אוקראינה | 17 | 10 | 5 | 2 | 3 | 13 | 9 | 4 |  | 1 – 1 | 0 – 2 | — | 2 – 0 | 1 – 0 | 3 – 0 |
|  טורקיה | 15 | 10 | 4 | 3 | 3 | 14 | 13 | 1 |  | 0 – 3 | 1 – 0 | 2 – 2 | — | 2 – 0 | 2 – 0 |
|  פינלנד | 9 | 10 | 2 | 3 | 5 | 9 | 13 | -4 |  | 1 – 0 | 0 – 1 | 1 – 2 | 2 – 2 | — | 1 – 1 |
|  קוסובו | 1 | 10 | 0 | 1 | 9 | 3 | 24 | -21 |  | 1 – 2 | 0 – 6 | 0 – 2 | 1 – 4 | 0 – 1 | — |
איסלנד העפילה למונדיאל לראשונה בתולדותיה וקרואטיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
פלייאוף

אל הפלייאוף עלו שמונה הנבחרות עם המאזן הטוב ביותר מהמקום השני. קבוצות אלו הוגרלו למשחק בית/חוץ ביניהן וארבע המנצחות עלו למונדיאל.
פלייאוף > דירוג הסגניות

טבלה של כל המקומות השניים בהסרת התוצאות מול הנבחרת האחרונה בכל בית. הדירוג נקבע לפי: (I) מספר נקודות, (II) הפרש שערים, (III) שערי זכות.
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שווייץ שווייץ | 21 | 8 | 7 | 0 | 1 | 18 | 6 | 12  |
| איטליה איטליה | 17 | 8 | 5 | 2 | 1 | 12 | 8 | 4  |
| דנמרק דנמרק | 14 | 8 | 4 | 2 | 2 | 13 | 6 | 7  |
| קרואטיה קרואטיה | 14 | 8 | 4 | 2 | 2 | 8 | 4 | 4  |
| שוודיה שוודיה | 13 | 8 | 4 | 1 | 2 | 17 | 9 | 8  |
| צפון אירלנד צפון אירלנד | 13 | 8 | 4 | 1 | 3 | 10 | 6 | 4  |
| יוון יוון | 13 | 8 | 3 | 4 | 1 | 9 | 5 | 4  |
| אירלנד אירלנד | 13 | 8 | 3 | 4 | 1 | 7 | 5 | 2  |
| סלובקיה סלובקיה | 12 | 8 | 4 | 0 | 4 | 11 | 6 | 5 |
8 הנבחרות דורגו לשתי קבוצות איכות לפי דירוג פיפ"א ב-16 באוקטובר 2017:
דרג א: שווייץ (11), איטליה (15), קרואטיה (18), ודנמרק (19)
דרג ב: צפון אירלנד (23), שוודיה (25), אירלנד (26), ויוון (47)
פלייאוף > סיכום

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  צפון אירלנד | 0–1 |  שווייץ | 0–1 | 0–0 |
|  קרואטיה | 4–1 |  יוון | 4–1 | 0–0 |
|  דנמרק | 5–1 |  אירלנד | 0–0 | 5–1 |
|  שוודיה | 1–0 |  איטליה | 1–0 | 0–0 |
פלייאוף > משחקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בנובמבר 2017 |  צפון אירלנד | 0–1 |  שווייץ |  |
| 9 בנובמבר 2017 |  |  | ריקרדו רודריגס  58' (פ) |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בנובמבר 2017 |  שווייץ | 0–0 |  צפון אירלנד |  |
12 בנובמבר 2017: 
שווייץ העפילה למונדיאל
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בנובמבר 2017 |  קרואטיה | 4–1 |  יוון |  |
9 בנובמבר 2017: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בנובמבר 2017 |  יוון | 0–0 |  קרואטיה |  |
12 בנובמבר 2017: 
קרואטיה העפילה למונדיאל
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 בנובמבר 2017 |  דנמרק | 0–0 |  אירלנד |  |
11 בנובמבר 2017: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 בנובמבר 2017 |  אירלנד | 1–5 |  דנמרק |  |
14 בנובמבר 2017: 
דנמרק העפילה למונדיאל
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 בנובמבר 2017 |  שוודיה | 1–0 |  איטליה |  |
| 10 בנובמבר 2017 | יאקוב יוהאנסון  61' |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בנובמבר 2017 |  איטליה | 0–0 |  שוודיה |  |
13 בנובמבר 2017: 
שוודיה העפילה למונדיאל
שחקנים > כובשי שערים

| דירוג | שחקן | נבחרת | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | רוברט לבנדובסקי |  פולין | 16 |
| 2 | כריסטיאנו רונאלדו |  פורטוגל | 15 |
| 3 | רומלו לוקאקו |  בלגיה | 11 |
| 3 | כריסטיאן אריקסן |  דנמרק | 11 |
| 5 | אנדרה סילבה |  פורטוגל | 9 |
| 6 | מרקוס ברג |  שוודיה | 8 |
| 7 | סטבאן יובטיץ' |  מונטנגרו | 7 |
| 8 | אדן הזאר |  בלגיה | 6 |
| 8 | קונסטנטינוס מיטרוגלו |  יוון | 6 |
| 8 | צ'ירו אימובילה |  איטליה | 6 |
| 8 | אריין רובן |  הולנד | 6 |
| 8 | אלכסנדר מיטרוביץ' |  סרביה | 6 |
| 8 | אנדריי ירמולנקו |  אוקראינה | 6 |
הערות שוליים

↑  "קוסובו וגיברלטר שובצו במוקדמות המונדיאל" מאתר פיפ"א
סוס נמדיקוס

| סוס נמדיקוס |
| --- | --- |

תקופה
אמצע - סוף פליסטוקן כ-29–14 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
מין:: סוס נמדיקוס
שם מדעי
 Equus namadicus

סוס נמדיקוס (שם מדעי: Equus namadicus) הוא מין נכחד של סוס, אשר התקיים בתת-היבשת ההודית במשך הפליסטוקן המאוחר, לפני כ-29 עד 14 אלף שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו באתרי סחופת קרקע על שפת הנהר נרמדה (Narmada River) שבמאדהיה פרדש, הודו ותוארו למדע ב-1849 בידי החוקרים Falconer and Cautley. הממצאים שלו מצויים במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
סוס זה דומה למין הקרוב, Equus sivalensis מאותו אזור, אך בעל מאפיינים דנטליים ייחודיים, המוודאים שהוא מין נפרד. במראהו דמה כנראה למין סוס סטנוניס, ממזרח אירואסיה וצפון אפריקה, אך היה קטן ממנו. היו לו מבנה שיניים טוחנות גבוהות יחסית ולסת חזקה ובמראהו הזכיר מעט פרא יותר מסוס הבית.
הערות שוליים

↑  Jukar, A. M.; Lyons, S. K.; Wagner, P. J.; Uhen, M. D. (2021-01-15). "Late Quaternary extinctions in the Indian Subcontinent". Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology. 562: 110137. doi:10.1016/j.palaeo.2020.110137. ISSN 0031-0182
↑  Azzaroli, A. (1990), Lindsay, Everett H.; Fahlbusch, Volker; Mein, Pierre (eds.), "The Genus Equus in Europe", European Neogene Mammal Chronology, Boston, MA: Springer US, pp. 339–356, doi:10.1007/978-1-4899-2513-8_20, ISBN 978-1-4899-2515-2, retrieved 2022-06
בין שקיעה ובין זריחה

"בין שקיעה ובין זריחה" הוא האלבום השלישי של המוזיקאי הישראלי איתמר רוטשילד, אשר יצא בפברואר 2015.
הפקה

איתמר רוטשילד הלחין וכתב את כל שירי האלבום, למעט שיר הנושא אותו כתב והלחין המוזיקאי נעם רותם שגם הפיק מוזיקלית את האלבום וחתום עם העיבודים. ההיכרות בין רוטשילד ורותם החלה בעקבות הופעה בה השתתפו השניים, שבהמשכה החל לצמוח האלבום עליו עבדו במשך שנתיים. השיר הראשון עליו עבדו השניים היה "דרך".
הפקת האלבום התבצעה הודות למימון המונים דרך אתר הדסטארט, באמצעותו הצליח רוטשילד לגייס למעלה מ-40 אלף שקלים, ששולמו על ידי 245 תומכים.
רשימת השמעה

בין שקיעה ובין זריחה
אני מתגעגע
זמן שנאהב בו פחות
יום אחד יעבור הזמן
אף אחד לא יבוא
עד שאשכח אותך
יום אחד הכל נעמד
דרך
קרדיטים

איתמר רוטשילד: שירה, גיטרות, פסנתר
נעם רותם: גיטרות, סינטי, דגימות, כלי הקשה, תופים, אורגן, קולות
עודד גולדשמידט: בס
חגי פרשטמן: תופים
יואב שושני: גיטרות
רז בורג: פסנתר, אורגן
אדם שפלן: בס
איתי קויפמן: כלי הקשה
יוני לוי: עיצוב גרפי
מודול ליבה נטען

במחשבים, מודול ליבה נטען (או בפשטות מודול ליבה) הוא קובץ המכיל קוד להרחבת פעולת הליבה, או מה שנקרא ליבת הבסיס, של מערכת הפעלה. מודול ליבה נטען משמש בדרך כלל כדי להוסיף תמיכה בחומרה או מערכת קבצים, או להוספת קריאות מערכת. כאשר אין עוד צורך בפונקציונליות הניתנת על ידי המודול, ניתן לפרוק אותו כדי לפנות זיכרון ומשאבים אחרים.
רוב מערכות ההפעלה המבוססות על יוניקס, וכן חלונות, תומכות במודולי ליבה נטענים, למרות שהן עשויות להשתמש במונחים שונים. כך לדוגמה הם נקראים בחלונות (החל מחלונות NT ואילך) בשם "Kernel-mode drivers", במק בשם "Kernel Extentions" ("הרחבות ליבה") וב-FreeBSD בשםkernel loadable modules (בקיצור kld).
יתרונות

ללא מודולי ליבה הניתנים לטעינה, מערכת הפעלה תצטרך להכיל בתוכה מראש את כל התכונות שהיא עשויה להצטרך להן, מורכבות ישירות בליבת הבסיס. הרבה מהתכונות הללו תשבנה בזיכרון מבלי שייעשה בהן שימוש - בזבוז זיכרון שלא יהיה זמין לשימושים אחרים, ובנוסף משתמשים יצטרכו לבנות מחדש את ליבת הבסיס בכל פעם שהם זקוקים לפונקציונליות חדשה.
חסרונות

אחת הבעיות העלולות להיווצר בליבה שכזו, לעומת ליבה "סטטית", היא בעיית הקיטוע (Fragmentation). ליבת הבסיס נטענת אל תוך קטע זיכרון רציף בזמן האתחול. כאשר המערכת נכנסת למצב בו ניתן לטעון אליה מודולים, לדוגמה: לאחר טעינת מערכת הקבצים המכילה את המודולים, סביר להניח שטעינת המודולים לאחר מכן תגרום לקיטוע בזיכרון, דבר העשוי לגרור פגיעה מינורית בביצועים בגלל שימוש במספר רב של חוצצי זיכרון לתרגום כתובות (TLB, Translation lookaside buffer).
מימוש במערכות הפעלה > לינוקס

בלינוקס, טעינת המודולים מהזיכרון והסרתם מתבצעת באמצעות הפקודה modprobe, שנועדה להחליף את פקודות insmod ו-rmmod הוותיקות יותר. המודולים ממוקמים בתיקיית /lib/modules ומאז גרסת הליבה 2.6, מקבלים את הסיומת .ko (גרסאות קודמות הצמידו למודולי ליבה את הסיומת .o). באמצעות הפקודה lsmod המשתמש יכול לסקור את רשימת המודולים הטעונים במערכת. במקרי חירום (לדוגמה, מערכת שמסרבת להיטען בשל מודול פגום), המשתמש יכול לערוך את רשימת המודולים הנטענים על ידי שימוש במנהל האתחול של מערכת ההפעלה.
מנקודת מבטם של מתחזקי ליבת לינוקס, מודולי הליבה הם יצירה נגזרת של הליבה עצמה. בעוד שהם מוכנים לקבל גם מודלים קנייניים, הם מאפשרים ייצוא של Symbols (פונקציות "חיצוניות" של המודול, שאינן עוסקות באתחולו או בסיום פעולתו) כך שייפעלו רק במודולים חופשיים (תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו, בקיצור GPL). טעינה של מודול קנייני, או של מודול שיצא ברישיון שאינו GPL, תגרום לקרנל להיות במצב taint. המשמעות של tainted kernel היא שבאגים שייוצרו במהלך ריצתו לא ייבדקו היטב על ידי המתחזקים.
מימוש במערכות הפעלה > FreeBSD

מודולי ליבה עבור FreeBSD עשויים להישמר או בתיקיית /boot/kernel/, במקרה של מודולים שהגיעו עם מערכת ההפעלה, או בתיקיית /boot/modules/ במקרה של מודולים שהגיעו ממקורות חיצוניים, למשל כאלו שהגיעו ממנהל החבילות או שהותקנו ידנית, או מודולים קנייניים. בדומה ללינוקס, גם כאן הם נשמרים תחת הסיומת .ko. ניתן לטעון מודולים על ידי הפקודה kldload, להסירם מהזיכרון על ידי הפקודה kldunload, ולצפות ברשימת המודולים הפועלים כעת על ידי הפקודה kldstat. ניתן גם לטעון מודולי ליבה עוד לפני טעינת הליבה עצמה, הן על ידי שימוש במנהל האתחול או ידנית.
מימוש במערכות הפעלה > מק

במערכת ההפעלה macOS, מודולי ליבה, הנקראים "הרחבות ליבה" נטענים אוטומטית או ידנית על ידי שימוש בפקודות kextload. גם כאן ניתן לצפות ברשימת ההרחבות הטעונות, על ידי שימוש בפקודה kextstat. המערכת תומכת גם ב"אריזת" מספר הרחבות לקובץ אחד (bundle) בסיומת .kext. הרחבות שהגיעו עם מערכת ההפעלה נשמרות בתיקיית /System/Library/Extensions, בעוד שהרחבות שהגיעו ממקורות צד שלישי (מנהלי התקן חיצוניים למשל) נשמרות בתיקיות המתאימות להם (תלוי במקור ממנו הגיעו).
מימוש במערכות הפעלה > סולאריס

בסולאריס ניתן לשנות את הנתיב אליו מגיעים המודולים. כברירת מחדל, המודולים פזורים בין 3 תיקיות שונות: /kernel, או /platform/`uname -i`/kernel, או /usr/kernel. בעוד שהתיקיות מכילות את כל המודולים (כולל מודולים מצד שלישי) הנחוצים עבור מערכת מלאה ומתפקדת, התיקייה הראשונה מכילה רק את המודולים הדואגים לכך שהמערכת תיטען כיאות. כאשר מריצים את הליבה במצב DEBUG, היא תנסה להסיר "בכוח" מודולים לא נחוצים.
תאימות

רוב מערכות ההפעלה המודרניות, ובכללן חלונות, macOS ו-FreeBSD מספקות API ו-ABI (אנ') מסודרים. לדוגמה, מודול שנכתב עבור גרסה 6 של ליבת FreeBSD יפעל ללא בעיות על כל גרסת ליבה שמספרה הראשי 6 (גם על 6.4), אבל, במידה ונרצה לטעון את המודול על גרסה חדשה יותר של הליבה (לדוגמה, טעינת מודול לגרסה 6.4 לליבה בגרסה 7), המערכת לא תאפשר זאת, ותחייב להדר מחדש את המודול לגרסה החדשה. בלינוקס המצב שונה - ללינוקס אין API מסודר עבור מודולי ליבה. המשמעות היא שעשויות להיווצר בעיות תאימות כאשר עובדים עם גרסאות שונות של אותה הליבה, למשל כאשר כותבים מודול עבור גרסת ליבה מסוימת ומנסים לטעון אותו לגרסה אחרת של הליבה. כדי להתמודד עם בעיה זו, ניתן להשוות את הגרסאות בעזרת modinfo. במידה ומספרי הגרסאות אינם תואמים זה לזה, המודול לא ייטען.
הערות שוליים

↑  Tainted kernels — The Linux Kernel documentation, www.kernel.org
↑  Tainted kernel | Support | SUSE, www.suse.com
↑  Kernel Overview - Device Driver Tutorial, docs.oracle.com
שועי העיר קאלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אוגוסט רודן 
 תאריך יצירה:  1888 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1989.407 (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) 
 קואורדינטות:  50°57′08″N 1°51′12″E﻿ / ﻿50.952361111111°N 1.8533333333333°E﻿ / 50.952361111111; 1.8533333333333
 
שועי העיר קאלה בעיר קאלה שבצרפת.
שועי העיר קאלה (בצרפתית: Les Bourgeois de Calais) הוא אחד הפסלים המפורסמים ביותר של אוגוסט רודן. הפסל, שהושלם בשנת 1888, מתאר את כניעת העיר קאלה בשנת 1347 לאדוארד השלישי לאחר מצור שנמשך למעלה משנה במהלך מלחמת מאה השנים.
אדוארד השלישי הציע לא להרוס את העיר אם ששת החשובים בנכבדי העיר יגיעו כשחבלים לצווארם, ויתנו לו את מפתחות העיר ואת חייהם. שישה מאנשי העיר הגיעו אל אדוארד השלישי במחשבה שהם יוצאו להורג, אבל לאחר שכנוע רב מצד מלכת אנגליה פיליפה מאנו, הסכים אדוארד השלישי לא להוציאם להורג. הפסל מציג את אופייה השונה של כל אחת משש הדמויות.
בשנת 1880 הציע ראש עיריית קאלה להקים את הפסל בכיכר העיר. ההצעה של רודן הייתה שנויה במחלוקת, משהציגה את שועי העיר (הבורגנים) לא כ"גיבורים" אלא כאנשים שבורים וכואבים. הפסל היה חדשני בכך שהציג את האנשים בגובה פני הצופים, ולא גבוה על כן נישא (אף שעד שנת 1924, ובניגוד להנחיותיו של רודן, הוצג הפסל על כן גבוה). הפסל המקורי נמצא בקאלה.
פסלים ברחבי העולם

על פי חוק צרפתי הותרה יצירתם של לא יותר מ-12 העתקים. העתקים אלו נמצאים בגני מגדל ויקטוריה בלונדון, במוזיאון רודן בפריז, במוזיאון הלאומי לאמנות מערבית בטוקיו, במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן, במוזיאון רודן (אנ') בפילדלפיה, באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, במוזיאון המטרופוליטן ובמוזיאון ברוקלין בניו יורק ובגני מוזיאון הירשהורן בוושינגטון, וכן במוזיאון ישראל בירושלים.
במוזיאון רודן בפריז
אוניברסיטת סטנפורד
מוזיאון הירשהורן בוושינגטון
הגלריה הלאומית לאמנות, קנברה
מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק
מוזיאון ברוקלין שבניו יורק
מוזיאון ישראל- פסל דמותו של פייר דה ויסאן של אחד מששת שועי העיר.
פסל שועי העיר קאלה בגני מגדל ויקטוריה בלונדון, אנגליה. פסל זה (אחד מ-11) נרכש בשנת 1911 על ידי ממשלת אנגליה.
במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן
אשליית מולר-לייר

שני סטים של חצים המציגים את האשליה האופטית של מולר-לייר. הסט בתחתית מייצג את האשליה הקלאסית של מולר-לייר, בעוד שבחלק העליון ניתן לראות את וריאציית ברנטנו של האשליה. בפועל, כל מוטות החיצים הם באותו אורך פיזי.
אשליית מולר-לייר (באנגלית: Müller-Lyer illusion) היא אשליה אופטית המורכבת משלושה חצים. כאשר אנשים מתבקשים לסמן את נקודת האמצע של הקו, הם נוטים לסמן אותה בהטיה לכיוון "זנב" החץ. האשליה הומצאה על ידי פרנץ קארל מולר-לייר, סוציולוג גרמני, בשנת 1889.
וריאציה של אותה אשליה (והצורה הנפוצה ביותר בה היא נראית כיום) מורכבת מקבוצה של קווים דמויי חץ. מקטעי קו ישרים באורך שווה מהווים את המוטות של החיצים, בעוד שקטעי קו קצרים יותר (הנקראים סנפירים) בולטים מקצות המוט. הסנפירים יכולים להצביע פנימה כדי ליצור "ראש" חץ או החוצה כדי ליצור "זנב" של חץ. קטע הקו היוצר את מוט החץ עם שני זנבות נתפס כארוך יותר מזה שיוצר את מוט החץ בעל שני ראשים.
שונות בתפיסה

מחקר הראה שהאופן בו נחווית אשליית מולר-לייר יכול להשתנות. בסביבות תחילת המאה ה-20, וו.ה. ריברס מצא שהתושבים הילידים של האי מורי האוסטרלי היו פחות רגישים לאשליית מולר-לייר מאשר האירופאים. ריברס הציע שההבדל הזה עשוי להיות כיוון שהאירופאים חיים בסביבות "ישרות" יותר מאשר תושבי האי. תוצאות דומות נצפו גם על ידי ג'ון וו. ברי במחקר שערך על האינואיטים, הסקוטים העירוניים ואנשי הטמנה בשנות ה-60 של המאה העשרים.
בשנת 1963, סגל, קמפבל והרשקוביץ השוו את רגישותם של שלושה מדגמי אוכלוסייה של אנשים לבנים, שנים עשר מדגמים של אפריקאים ומדגם אחד מהפיליפינים לארבע אשליות אופטיות שונות. עבור אשליית מולר-לייר, גודל השגיאה הממוצע בהערכת אורך הקו נע בין 1.4% ל-20.3%. שלושת המדגמים שמקורם באירופה היו שלושת המדגמים הרגישים ביותר, בעוד שאנשי הסאן ממדבר קלהארי היו הכי פחות רגישים לאשליה.
ב-1965, בעקבות ויכוח בין דונלד ט. קמפבל ומלוויל ג'יי הרסקוביץ בשאלה האם תרבות יכולה להשפיע על היבט תפיסתי בסיסי כמו אורכו של קו, הם הציעו לתלמידם מרשל סגל לחקור את הבעיה. במאמרם הסופי משנת 1966, הם חקרו שבע עשרה תרבויות והראו שאנשים בתרבויות שונות נבדלים זה מזה באופן מהותי לגבי האופן שבו הם חווים את אשליית מולר-לייר. הם כתבו כי "לתושבי ערים אירופאים ואמריקאים יש אחוז גבוה בהרבה של מלבניות בסביבתם מאשר לא-אירופיים ולכן הם רגישים יותר לאשליה הזו". החוקרים תיארו את הסביבות העיקריות שאירופאים חיים בהן במילה "מְנֻגָּרוֹת", מהשורש נ.ג.ר – סביבות המאופיינות בקווים ישרים, בזוויות ישרות ובפינות מרובעות.
מסקנות אלה אותגרו בעבודה מאוחרת יותר של גוסטב ג'הודה, שהשווה בין בני שבט אפריקאי החיים בסביבה כפרית מסורתית לבין בני אותו שבט המתגוררים בערים אפריקאיות. במקרה הזה לא נמצא הבדל משמעותי בין הקבוצות ברמת הרגישות לאשליית מולר-לייר. עבודה מאוחרת יותר של ג'הודה העלתה את האפשרות כי לאפיתל פיגמנט הרשתית יש השפעה על התפיסות השונות של אשליה זו, השערה שאומתה מאוחר יותר על ידי פולק (Pollack, 1970). לעיתים קרובות יש לאנשים כהי עור פיגמנטציה צפופה יותר בעיניים. כיום מאמינים כי צפיפות הפיגמנטציה בעין היא הקשורה לרגישות לאשליית מולר-לייר, ולא "נגרות".
מחקר מאוחר יותר נערך בשנת 1978 על ידי אלווליה על ילדים ואנשים צעירים מזמביה, ובו נבדקים מאזורים כפריים הושוו לנבדקים מאזורים עירוניים. במחקר זה הודגם כי הנבדקים מאזורים עירוניים היו הרבה יותר רגישים לאשליה, וכך גם נבדקים צעירים יותר. ממצא זה אמנם לא מאשש את השערת העולם המנוגר שהגו סגל וחב', אבל הוא מהווה עדות לכך שהבדלים בסביבה יכולים ליצור הבדלים בתפיסה של אשליית מולר-לייר, אפילו בתוך תרבות נתונה.
לא רק בני אדם חווים אשליה אופטית זו. קיימים ניסויים המצביעים על כך שיונים תופסות את האשליה הסטנדרטית של מולר-לייר, אך לא את האשליה ההפוכה[דרושה הבהרה]. גם בניסויים בתוכים דווח על תוצאות דומות.
הסבר מבוסס פרספקטיבה

הסבר אפשרי אחד, שניתן על ידי ריצ'רד גרגורי, הוא שאשליית מולר-לייר מתרחשת מכיוון שמערכת הראייה לומדת שתצורת "הזוויות פנימה" תואמת לעצם בעל פינות הנמצא סמוך אל המתבונן, כמו הפינה הקמורה של החדר, בעוד שתצורת "הזוויות החוצה" מתאימה לאובייקט שנמצא רחוק, כמו הפינה הקעורה של החדר. עם זאת, בעבודה מאוחרת יותר, סתרו קתרין האו ודייל פורבס את ההסבר של גרגורי:
אף על פי שהאינטואיציה של גרגורי לגבי המשמעות האמפירית של גירוי מולר-לייר נכונה בכיוון הכללי שלה (כלומר, נכון לחפש הסבר המבוסס על ניסיון העבר עם מקורות של גירויים כאלה), פינות קמורות וקעורות תורמות מעט, אם בכלל, לאפקט של אשליית מולר-לייר.
רשתות עצביות במערכת הראייה של בני אדם לומדות כיצד לבצע פרשנות יעילה מאוד של זירות התרחשות תלת־ממדיות. לכן כשמישהו מתרחק מאיתנו, אנחנו לא תופסים אותו כהופך לנמוך או קטן יותר. כאשר אנו מותחים זרוע אחת ומתבוננים בשתי הידיים איננו תופסים כף יד אחת כקטנה יותר מהשנייה. לעיתים נעשה שימוש באשליות אופטיות בכדי להדגים עד כמה מה שאנו רואים הוא תמונה שנוצרה במוח שלנו, ולא הדבר עצמו. המוח שלנו "מקרין" את התמונה של היד הקטנה יותר למרחק הנכון שלה במודל התלת-ממד הפנימי שלנו. תופעה זו נקראת היפותיזת מנגנון קביעות הגודל.
על הסבר זה, מה שמתרחש באשליית מולר-לייר, הוא שמערכת הראייה מזהה את רמזי העומק, הקשורים בדרך כלל לגירויים תלת־ממדיים, ומחליטה באופן שגוי שהגירוי המופיע מולה הוא ציור בתלת מימד. או אז מנגנון קביעות הגודל יגרום לנו לראות אורך שגוי של האובייקט, אשר, עבור ציור בפרספקטיבה נכונה, הוא אובייקט שממוקם רחוק יותר.
בציור הפרספקטיבי באיור משמאל, אנו רואים שבסצנות רגילות ההיוריסטיקה עובדת די טוב: ברור שרוחב השטיח צריך להיחשב קצר יותר מאורך הקיר שמאחור.
הסבר נקודת המרכז

לפי מה שנקרא השערת נקודת המרכז (אנ'), שיפוט המרחק בין אובייקטים חזותיים מושפע מאוד מהחישוב העצבי של נקודות המרכז של פרופילי הבהירות של האובייקטים, במובן שמיקום המרכז של תמונה קובע את מיקומה הנתפס. מורגן וחב' מציעים כי ההליך החזותי של חישוב נקודת המרכז קשור סיבתית לאיסוף מרחבי של אותות המיקום המעוררים על ידי חלקי האובייקט הסמוכים. אף על פי שהאינטגרציה מטשטשת את חדות המיקום, נראה כי איסוף הנתונים המרחביים מבוסס ביולוגית מכיוון שהוא מאפשר הערכה מהירה ואמינה של מיקומו של האובייקט החזותי בכללותו, ללא תלות בגודלו, במורכבות הצורה ובתנאי התאורה. בנוגע למולר-לייר ולאשליות דומות, דפוס הגירוי העצבי המעורר על ידי גירויים המספקים את ההקשר (למשל, הסנפירים בחיצי מולר-לייר) מתנגש עם הדפוס שמעורר על ידי נקודת סיום הגירוי (למשל, קודקוד הכנפיים, נקודת הסיום של הקו). התנגשות זו מובילה להטייה של העוררות העצבית המקושרת לנקודת המרכז, ולכן לתפיסה שגויה של המיקום שלה. הנקודה המכרעת בהסבר נקודת המרכז, המתייחסת לשינוי במיקום של נקודות הסיום של הגירוי ביחס לגירויים המהווים הקשר (כלומר, השינוי שנוצר במיקום בין הנקודה בה מסתיים הקו לבין המיקום של הסנפירים), אוששה בבדיקה פסיכופיזית של דימויי אשליה עם מסיחים מסתובבים. המיקום השגוי של כל נקודות סיום הגירוי מוביל להערכה שגויה של המרחקים ביניהן; כלומר, האשליה מתרחשת כתופעת לוואי עקב רזולוציה מרחבית נמוכה בהכרח של המנגנון העצבי של הערכת המיקום היחסי של האובייקטים החזותיים.
סרייה ג'

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה האיטלקית השלישית בכדורגל
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל האיטלקית
 מדינות:  איטליה
 קבוצות:  54
 מירב הזכיות:  פראטו (6)
 תקופת הפעילות:  1935 (סרייה ג') 2014 (ליגה פרו) – הווה
 אלופה נוכחית:  פארלאפיסלו (בית א') רג'אנה (בית ב') קטנצארו (בית ג')
 מפעל גבוה:  סרייה ב'
 מפעל מקביל:  הגביע האיטלקי
 מפעל נמוך:  סרייה ד'
 www.lega-pro.com
ליגה פרו (באיטלקית: Lega Italiana Calcio Professionistico, מוכרת גם כסרייה ג') היא הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האיטלקי, אחרי הסרייה א' והסרייה ב'. בליגה משתתפות 54 קבוצות. הליגה משוחקת במתכונתה הנוכחית החל מעונת 2014/2015, כתוצאה של ההתאחדות בין ליגה פרו פרימה דיוויזיונה וליגה פרו סקונדה דיוויזיונה. ב-21 בנובמבר 2012, הוכרז כי שתי הליגות יתמזגו לכדי ליגה אחת המורכבת משלושה בתים של 20 קבוצות. המיזוג נכנס לתוקף בתחילת עונת 2014/2015.
היסטוריה

ליגה שלישית, מעל הליגות האזוריות, נוצרה באיטליה לראשונה בשנת 1929, כאשר השלטונות הפשיסטיים החליטו לבצע רפורמת אליפויות על בסיס לאומי. במקור היא הורכבה מארבעה בתים של שש עשרה קבוצות בכל בית, על פי חלוקה גאוגרפית, אך לאחר עונה התווסף בית נוסף. האליפות הייתה באותה צורה של הליגות הגבוהות יותר (סרייה א' וסרייה ב') אפילו שהבתים חולקו על פי אזורים גאוגרפים. בשנת 1935 החליטה התאחדות הכדורגל האיטלקית לקרוא לליגה בשם "סרייה ג'". בשנים הראשונות, חלה עלייה בכל עונה במספר המועדונים המשתתפים בליגה, אך, ב-1948, החלה ירידה גדולה במספרם, מה שגרם לכך שבשנת 1952, הליגה הפכה לליגה לאומית (בתים מעורבים ללא קשר למיקום גאוגרפי).
ההחלטה ליצור את הליגה במתכונתה הנוכחית, הועלתה על ידי אדם בשם ברונו זאולי, בשנת 1959. ההחלטה קבעה שיש ליצור ליגה לאומית נוספת וליגה חצי מקצועית (סרייה ד'). זו הייתה הפעם הראשונה שבליגה זו ישנם שלושה בתים ובכל בית, ישנן 20 קבוצות ובסך הכול משתתפות בליגה 60 קבוצות. בשנת 1978, סרייה ד' הפכה להיות ליגת חובבנים, וסרייה ג' פוצלה לשתי ליגות: סרייה ג'1 וסרייה ג'2. ליגות אלה היוו את הדרג השלישי והרביעי במבנה הליגות של הכדורגל האיטלקי, בהתאמה. ב-20 ביוני 2008, שמן שונה מסרייה ג'1 לליגה פרו פרימה דיוויזיונה ומסרייה ג'2 לליגה פרו סקונדה דיוויזיונה. בשנת 2014, ליגה פרו פרימה דיוויזיונה וליגה פרו סקונדה דיוויזיונה התאחדו לכדי ליגה אחת, וליגה פרו חזרה לפורמט הנוכחי שלה, אשר ננטש בשנת 1978.
פורמט נוכחי

הליגה מורכבת מחמישים וארבע קבוצות אשר מתחלקות לשלושה בתים בני שמונה עשרה קבוצות כל אחד (במקור היו אמורות להיות שישים קבוצות כמו בעונת 2014/2015, אך בגלל קשיים כלכליים, מספר הקבוצות קטן בשש). שינוי זה נקבע כסופי, והחל מעונת 2015/2016, בכל עונה ישנן 54 קבוצות. העונה מתחילה ב-5 בספטמבר, ומסתיימת ב-8 במאי שבשנה שאחרי. בין 27 בדצמבר ל-3 בינואר, לא מתקיימים משחקים בשל חג המולד.