stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חושיאל בן אלחנן
הערות שוליים

↑  יש חוקרים שסוברים כי הגיע לקירואן מעט לפני (או אחרי) פטירתו של ראש הישיבה יעקב בן נסים, ונשאר שם כדי למלא את מקומו.
↑  הודפס באוצר טוב תרל"ט, עמוד 64
↑  ראו בקצרה: אהרון נחלון, עיונים ברבינו חננאל: יחסו של רבינו חננאל לדבריהם של גאוני בבל ויחסו של הרי"ף לדבריו של רבינו חננאל, בתוך: שנתון המשפט העברי, תשמ"ד-תשמ"ו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם קוואנו אולדהם

ויליאם קוואנו אולדהם (באנגלית: William Kavanaugh Oldham;‏ 20 במאי 1865 –  6 במאי 1938) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של ארקנסו, במשך שישה ימים ב-1913 כמושל ארקנסו בפועל.
ראשית חייו

ויליאם קוואנו אולדהם נולד בריצ'מונד, קנטקי. הוא למד באוניברסיטת סנטרל שבעירו (כיום, אוניברסיטת מזרח קנטקי). ב-1885 הוא עבר לפטוס שבארקנסו והיה למגדל כותנה מצליח.
קריירה פוליטית

ב-1907 נבחר אולדהם לבית הנבחרים של ארקנסו. בשנים 1911–1913 הוא כיהן כחבר הסנאט של ארקנסו, ובשנת כהונתו האחרונה בו הוא נבחר כנשיאו.
ב-8 במרץ 1913 התפטר מושל ארקנסו ג'וזף טיילור רובינסון מתפקידו כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית. מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט, מונה אולדהם כמושל בפועל. ב-13 במרץ, כאשר התפזר הסנאט שבראשו הוא עמד, תמה כהונתו של אולדהם כמושל בפועל, והסנאט בחר בג'וניוס מריון פוטרל כנשיאו החדש. אולדהם סירב להכיר בכך שפוטרל היה למושל בפועל החדש, והמחלוקת יושבה על ידי בית המשפט העליון של ארקנסו ב-24 במרץ לטובתו של פוטרל.
שנותיו האחרונות

לאחר מכן פרש אולדהם מהחיים הציבוריים ושב לחוותו. מאוחר יותר הוא שימש כיושב ראש ועדת צמצום ייצור הכותנה של ארקנסו.
ויליאם קוואנו אולדהם נפטר בפטוס ב-6 במאי 1938. הוא נטמן בית הקברות אוקלנד שבליטל רוק. אולדהם היה גיסו של ג'יימס פיליפ איגל, שכיהן גם הוא כמושל ארקנסו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 84-85.
חיים גנז

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בן 76 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פילוסופיה פוליטית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  רונלד דבורקין, יוסף רז 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו (2012)  פרס בהט (2011)  פרס חשין (2012) 
 תרומות עיקריות
 חקר הפילוסופיה של המוסר, המדינה והמשפט
 
חיים גַנז (Gans; נולד ב-1948) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ומן הפילוסופים הפוליטיים הבולטים בישראל. מחקריו עוסקים בפילוסופיה של המוסר, של המדינה ושל המשפט.
ביוגרפיה

חיים גנז נולד בתל אביב, גדל בה ומתגורר בה. סיים לימודי התואר הראשון שלו במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים לימודים לתואר בוגר ומוסמך בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, הוא כתב עבודת דוקטור באוניברסיטת אוקספורד, בהנחיית שניים מהפילוסופים החשובים ביותר בפילוסופיית המשפט והמדינה של המאה העשרים, רונלד דבורקין ויוסף רז.
ב-1981 הצטרף כחבר סגל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עד אמצע שנות התשעים עסקו בשאלות עיוניות של תורת המשפט, בחובת הציות לחוק ובניתוח פילוסופי של בעיות ציבור ישראליות. מאז עסק בעיקר בשאלות מוסר מדיני הנוגעות ללאומיות בכלל וללאומיות היהודית בפרט.
בשנת 2012 זכה בפרס חשין למצוינות אקדמית במשפט,, בפרס לנדאו למדעים ולמחקר, בתחום מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, ובפרס בהט לשנת 2011. גנז הוא זוכה פרס שניצר לשנים 2016-2017 של האגודה האמריקאית למדעי היהדות בקטגוריית פילוסופיה ומחשבה יהודית.
בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצב במקום ה-95 ברשימת מרצ.
ספריו

גנז פרסם מספר ספרים:
בשנת 1992, יצא לאור ספרו "אנרכיזם פילוסופי וסרבנות פוליטית" שהתפרסם באנגלית בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' הבריטית. הספר פורסם בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1996, בשם "ציות וסירוב - אנרכיזם פילוסופי וסרבנות פוליטית".
בשנת 2003 התפרסם ספרו "The limits of nationalism", גם הוא בהוצאת קיימברידג'.
בשנת 2006 פורסם ספרו "מריכרד ואגנר ועד זכות השיבה, ניתוח פילוסופי של בעיות ציבור ישראליות" (עם עובד).
ב-2008 פרסם באנגלית בהוצאת אוקספורד את "A just Zionism :on the morality of the Jewish state". בשנת 2014 יצאה לאור הגרסה העברית לספר זה, בתרגומו של גנז, "ציונות שוויונית - מסה על המעמד המוסרי של מדינת היהודים".
ב-2013 התפרסם ספרו "תאוריה פוליטית לעם היהודי: שלושה נרטיבים ציוניים" בהוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וידיעות ספרים. (על כתב היד של ספר זה זכה גנז בפרס בהט). הגרסה האנגלית של ספר זה יצאה לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה פרופ' חיים גנז, באתר פרסי אמנויות ומדעים מפעל הפיס (ארכיון)
↑  פרס השופט שניאור זלמן חשין למצוינות אקדמית במשפט, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  הוכרזו הזוכים בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר, באתר של מפעל הפיס, 25 באפריל 2012
↑  הודעה על זכיה בפרסי שניצר, באתר האגודה האמריקאית למדעי היהדות (ארכיון)
↑  ספרו של גנז תאוריה פוליטית לעם היהודי, באתר של ידיעות ספרים
↑  פרס בהט לשנת 2011, באתר של אוניברסיטת חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261561505171  BIBSYS: 90789835  BnF: cb12328512p (data)  CiNii: DA0665729X  GND: 1056162406  ISNI: 0000 0001 1069 1376  LCCN: n91068881  NKC: xx0154512  NSK: 000160257  NTA: 251856917  RERO: 02-A003278164  SUDOC: 071278532  VIAF: 68999616   WorldCat (עם VIAF): 68999616
חושן (פסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  יצחק דנציגר
 תאריך יצירה:  1969
 טכניקה וחומרים:  פליז (מהדורה של 8)
 ממדים בס"מ
 גובה:  75
 נתונים על היצירה
 מיקום:  1. בניין בנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי   2. מוזיאון ישראל
"חושן" הוא פסל עשוי פליז מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר.
הפסל תוכנן עבור חזית בית הכנסת שבטכניון בשנת 1969. הפסל נועד לעמוד מעל לכניסה למבנה, אולם, בסופו של דבר לא הוצב הפסל במקום. הפסל עוצב כעיבוד מודרניסטי של נושא מטאפיזי, האופייני ליצירתו המאוחרת של דנציגר. החושן מן הפולחן היהודי הועתק בעבודה זו אל מבנה מופשט, עשוי פליז מוזהב. בשנת 1975 הציע דנציגר גרסה גדולה של הפסל עבור עיצוב כיכר באוניברסיטת בן-גוריון, אולם גם הצעה זו לא התממשה. עותקי הפסל מצויים באוספים שונים כגון אוסף בנק דיסקונט, אוסף הפניקס חברה לביטוח ועוד. עותק מוקטן של העבודה מצוי באוסף גבי ועמי בראון.
הפסל בנוי כמבנה מתכת גאומטרי מוזהב בעל זוויות היוצר תחושה של דיאלקטית בין פנים לחוץ על ידי משטחי הפסל. הוא מזכיר בעיצובו פיסול קונסטרוקטיביסטי. משחקי התאורה שבו יוצרים, על פי מרדכי עומר, "מתח בין הסטטי לדינאמי, הנראה כמשתקף, מחזיר את הצופה למקור הפולחני-דתי של 'חושן המשפט' (שמות כ"ח, 29)".
אחד מהעתקי הפסל מוצג בבניין בנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב-יפו. עותק נוסף נמצא באוסף מוזיאון ישראל.
הערות שוליים

↑  עומר, מרדכי, יצחק דנציגר, מוזיאות תל אביב לאמנות, תל אביב, 1996, עמ' 250.
↑  נכון ליולי 2010
ויליאם קווין

ויליאם פרנסיס קווין (באנגלית: William Francis Quinn; ‏ 13 ביולי 1919 – 28 באוגוסט 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-12 של טריטוריית הוואי בשנים 1957–1959, וכמושל ה-1 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1959–1962.
הוא מונה לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, והיה למושל הוואי האחרון שממונה מטעם הנשיא, תהליך שקרה בקביעות מאז שהחל השלטון האמריקאי במדינה בשנת 1893.
ביוגרפיה

קווין נולד ברוצ'סטר, וגדל בנעוריו בסנט לואיס. הוא למד באוניברסיטת סנט לואיס, ולאחר מכן עבר לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, אך באמצע לימודיו פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא שירת במודיעין הצבאי והוצב בהוואי. עם שחרורו מהשירות סיים את לימודיו בהצטיינות, ובשנת 1947 השתקע בהונולולו שבהוואי לאחר שקיבל הצעת עבודה ממשרד עורכי דין מקומי.
בעיתות הפנאי, קווין השתתף כזמר וכשחקן באופרה של הונולולו.
קריירה

בשנת 1956 התמודד על מקום בבית הנבחרים המקומי, ובשנת 1957 מונה על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר למושל טריטוריית הוואי.
בשנת 1959, לאחר שהפכה הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית, ניצח קווין בבחירות את ג'ון ברנס, והפך למושלהּ הראשון של המדינה החדשה.
בשנת 1962 התמודד שוב בבחירות מול ברנס, אך הפסיד משום שסגנו לשעבר, ג'יימס קילואה, התמודד גם הוא וגרם לפיצול הקולות הרפובליקנים.
בשנים 1965–1972 היה נשיא תאגיד המזון הרב-לאומי "Dole Pineapple Company".
בשנת 1976 התמודד על מקום בסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד.
חיים אישיים

ב-11 ביולי 1942 נישא לננסי אלן ויטבק, ולזוג נולדו שבעה ילדים. לאחר פטירתם, השניים נקברו זה לצד זה בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים.
הערות שוליים

↑  Hevesi, Dennis (31 באוגוסט 2006). "William F. Quinn, 87, Governor Elected as Hawaii Became State, Is Dead". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Borreca, Richard (2006-08-30). "William F. Quinn, 1919-2006, political pioneer". Honolulu Star-Bulletin. ארכיון מ-2017-04-21. נבדק ב-2017-11-27.
↑  Chapin, Helen Geracimos (1996). Shaping History: The Role of Newspapers in Hawai'i. University of Hawaii Press. p. 238. ISBN 0-8248-1718-4.
↑  Holmes, T Michael (1994). The Specter of Communism in Hawaii. University of Hawaii Press. p. 221. ISBN 978-0-8248-1550-9.
↑  Warren, Kenneth F (2008). Encyclopedia of U.S. Campaigns, Elections, and Electoral Behavior. Sage Publications, Inc. p. 296. ISBN 978-1-4129-5489-1.
↑  "William Francis Quinn". HawaiiHistory.org. נבדק ב-6 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197186824  LCCN: no98099579  NARA: 10569109  SNAC: w6xv1x8z  VIAF: 26686023   WorldCat (עם VIAF): 26686023
חיים גרטי

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1948 פלובדיב, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 פטירה:  29 בנובמבר 2014 (בגיל 65)
 ענף מדעי:  ביופיזיקה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (בוגר) מכון ויצמן למדע (מוסמך, דוקטור)
 מנחה לדוקטורט:  רוי קפלן
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע (סגן נשיא המכון)
 
חיים גַרטי (Garty;‏ 25 בדצמבר 1948 – 29 בנובמבר 2014) היה ביופיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע וסגן נשיא המכון.
ביוגרפיה

חיים גרטי נולד בפלובדיב שבבולגריה, וב-1950 עלה לישראל עם משפחתו, שהשתקעה ברחובות. בגיל צעיר החל להתעניין במדע, ובבית הספר התיכון למד במגמה המתמטית-פיזיקלית. לאחר שהשלים תואר בוגר באוניברסיטה העברית בירושלים, למד לתואר מוסמך ולדוקטורט בביופיזיקה במחלקה לחקר ממברנות מכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' רוי קפלן (Caplan). הדיסרטציה (1980) הייתה בנושא "מנגנון ויעילות ניצול אור על ידי בקטריורודופסין". לאחר שערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה, שב ב-1982 למכון ויצמן כחוקר בכיר. בשנת 1988 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1997 הועלה לדרגת פרופסור (מן המניין). בשנה זו הופקד על איחוד המחלקה לביוכימיה והמחלקה לחקר ממברנות וביופיזיקה, שיצרו יחד את המחלקה לכימיה ביולוגית, שבראשה עמד במשך חמש שנים. ב-1999 התמנה לראש מרכז מינרבה לחקר ביו-ממברנות ע"ש יוסף כהן. גרטי היה מופקד הקתדרה לביוכימיה ע"ש הלה ודריק קלימן.
בינואר 2002 התמנה לתפקיד סגן נשיא המכון ליישומים טכנולוגיים, ובמסגרת זו קיבל מספר החלטות שהובילו לחיזוק משמעותי של מצבו הכלכלי של המכון. בדצמבר 2006 הועלה לתפקיד סגן נשיא מכון ויצמן, וכיהן בתפקיד זה עד מותו.
בשנים 1999–2002 עמד בראש תחום מדעי החיים בקרן הלאומית למדע.
היה חבר מערכת של מספר כתבי עת מדעיים, בהם ה-American Journal of Physiology וה-Journal of General Physiology.

בשנת 2013 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האקדמיה הבולגרית למדעים כהוקרה על הישגיו המחקריים.
גרטי היה נשוי עד מותו לד"ר נירה גרטי (גם היא בוגרת המכון), והיה אב לשלושה בנים. שלושת בניו הם בוגרי המכון: פרופ' גיא גרטי, פרופסור חבר לאונקולוגיה קרינתית קלינית במרכז למחקר רדיולוגי של המרכז הרפואי של אוניברסיטת קולומביה (אנ') בניו יורק,, ד"ר ארז גרטי,  משרד הבריאות וד"ר יובל גרטי, העובד בחברת Patho-Logica בפארק המדע בנס-ציונה.
חיים גרטי נפטר ב-2014, בגיל 65, ונקבר בבית הקברות ברחובות.
מחקריו

מחקרו של גרטי התמקד בתהליכים הטבעיים של ויסות הורמונלי של הובלת יונים ומים בכליה. מחקריו הדגימו את תפקידם המרכזי בוויסות לחץ הדם של שני חלבונים שדרכם עוברים מלחי נתרן אל תוך התא ואל מחוצה לו: תעלות נתרן ומשאבות נתרן-אשלגן. בין היתר מצא כי המנגנונים המווסתים את פעולת התעלות פועלים בתגובה לאיתות כימי המתבטא בשחרור מוגבר של הורמון סטרואידי מבלוטת יותרת הכליה, אשר חודר לתאי הכליה, נקשר לקולטן ייחודי ובעקבות זאת גורם לפתיחתן של תעלות שלא היו פעילות קודם לכן ולהיווצרות מוגברת של תעלות חדשות. מחקריו קידמו את הבנת גורמים המביאים לעלייה בלחץ הדם, וכן את היכולת לפתח שיטות חדשות וטיפול תרופתי יעיל לוויסות לחץ דם ומניעתו.
הערות שוליים

1 2  Prof. Haim Garty became Doctor Honoris Causa of the Bulgarian Academy of Sciences, באתר האקדמיה הבולגרית למדעים.
↑  Haim Garty, Mechanism and energetics of light conversion by bacteriorhodopsin, dissertation, Weizmann Institute of Science, 1980, באתר מכון ויצמן למדע.
↑  Prof. Haim Garty, Administering the Institute: Annual Report, 2004, באתר מכון ויצמן למדע.
↑  פרופ' חיים גרטי באתר "אבלים".
↑  גיא גרטי באתר המרכז למחקר רדיולוגי של המרכז הרפואי של אוניברסיטת קולומביה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012493376705171  VIAF: 4043169929786569380000   WorldCat (עם VIAF): 4043169929786569380000
זלציה לנדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1911 ז'ובקבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 במאי 2002 (בגיל 90) סנט גאלן, שווייץ 
 שם לידה:  Salomea Passweg 
 מדינה:  שווייץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בזל, אוניברסיטת ציריך 
 שפות היצירה:  יידיש, גרמנית שווייצרית, גרמנית 
 בן או בת זוג:  מיכאל לנדמן (1939–?) 
 צאצאים:  ולנטין לנדמן 
 
זַלציה לנדמן (Salcia Landmann;‏ 18 בנובמבר 1911 – 16 במאי 2002) הייתה עיתונאית וסופרת יהודייה. עיקר עיסוקה היה בשימור שפת היידיש, ואחת מעבודותיה החשובות הוא הספר "Der jüdische Witz" (בעברית: ההומור היהודי).
קורות חיים

נולדה בז'ולקווה  שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית) כזלציה פַּסוֶוג (Passweg), בתם של ישראל ורגינה פסווג. משפחתה עברה לסנט גאלן שבשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום בית הספר התיכון, נסעה ללמוד משפטים ופילוסופיה בברלין בהנחיית ניקולאי הרטמן. במקביל למדה גם שרטוט אופנה. לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ב-1933 עברה ללמוד באוניברסיטת בזל אצל הרמן שמלבך. היא סיימה דוקטורט בפנומנולוגיה ותורת ההוויה באוניברסיטת ציריך בשנת 1939.
לנדמן עסקה בעיקר בשימור ובהגנה על היידיש. ב-1960 פרסמה את ספרה על ההומור היהודי, הנחשב לספר יסוד בתחום והיה לרב-מכר בגרמניה. הספר ספג ביקורת מצדו של המתרגם והסופר היהודי פרידריך טורברג, שטען כי לנדמן מקדמת בספר סטראוטיפים אנטישמיים.
מ-1948 הייתה נשואה לפילוסוף מיכאל לנדמן, שלימד בין היתר גם באוניברסיטת חיפה. לזוג בן אחד, המשפטן ועורך הדין ולנטין לנדמן, המתגורר בשווייץ.
הערות שוליים

↑  Friedrich Torberg: Wai geschrien. Salcia Landmann ermordet den jüdischen Witz. Anmerkungen zu einem beunruhigenden Bestseller. In: Der Monat XXVII/157, S. 48ff. Vgl. Hans Peter Althaus: Mauscheln: ein Wort als Waffe (Berlin, Walter de Gruyter 2002), ISBN 3-11-017290-9, S. 209f.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264371305171  PLWABN: 9810582800705606  BIBSYS: 90111215  BnF: cb120233937 (data)  CiNii: DA03787991  GND: 116677953  HDS: 012063  ISNI: 0000 0001 0868 5276  LCCN: n82152840  LNB: 000124178  NDL: 00446785  NKC: kup20030000055294  NLA: 35289822  NLG: 102019  NLK: KAC199634914  NSK: 000316337  NTA: 068463766  RERO: 02-A003493150  SUDOC: 028388437  Trove: 899308  VcBA: 495/233887  VIAF: 9860404   WorldCat (עם VIAF): 9860404 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם קולבק

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1871 האל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 באוקטובר 1930 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מספר צאצאים:  4 
 
ויליאם קולבק, משלחת צלב הדרום 1899
צילום של לוח חום ועליו הכתובת: קפטן ויליאם קולבק, חוקר אנטארקטיקה חי בשנים 1871-1930 בבית באתר זה. קרן המורשת של אנטארקטיקה
ויליאם קולבק (באנגלית: William Colbeck,‏ 8 באוגוסט 1871–1930) היה ימאי בריטי, שהצטיין בשירותו בשתי משלחות לאנטארקטיקה.
חייו

ויליאם קולבק נולד במייטון פלייס, הוּל. הוא היה הבן החמישי בין עשרה ילדים, בנם של כריסטופר קולבק, אופה, ומרתה.
לאחר סיום לימודיו בהול, שירת קולבק כמתלמד בצי הסוחר בשנים 1886 עד 1890, אז קיבל דרגת קצין שני. בשנת 1892 הגיע לדרגת קצין ראשון, בשנת 1894 היה לרב חובל וב-1897 לרב חובל מצטיין. הוא התמנה למפקד בחיל המילואים של הצי המלכותי בשנת 1898. באותה שנה הזמין אותו קאשטן בורשקרווינק הנורווגי להצטרף למשלחת צלב הדרום לאנטארקטיקה. הייתה זו המשלחת הראשונה שחרפה על יבשת אנטארקטיקה; קולבק לקח על עצמו את האחריות לתצפיות המגנטיות של המשלחת. 
זמן קצר אחרי שובו לאנגליה ב-1900, יצא שוב קולבק לדרום, הפעם כרב החובל של אוניית הסיוע "מורנינג", שנשלחה לצייד מחדש את משלחת דיסקברי של קפטן סקוט, שאונייתה נלכדה בקרח במצר מקמרדו שבאנטארקטיקה. בשנת 1901 קיבל אות כבוד מן החברה הגאוגרפית המלכותית.
בדרכם דרומה, חגגו אנשי "מורנינבכ" את חג המולד של 1902 בחציית החוג האנטארקטי ובגילוי אי שלא מופה עד אז, לו קראו האי סקוט. קולבק ושלושה קצינים ירדו אל האי, אספו שם דגימות סלע ושתו בצוותא. לאיון הסמוך, דמוי החרוט, קרא קולבק עמוד האגיט'ז, כשם אמו לפני נישואיה.
בינואר 1904 חזר קולבק עם ה"מורנינג", מצויד הפעם בהוראות מפורשות, שאם אין אפשרות לשחרר את "דיסקברי" במהירות מן הקרח, יש לנטוש אותה; קולבק צווה להחזיר את סקוט וצוות משלחתו הביתה. במירוץ נגד הזמן, והודות לתזוזה ממוזלת במצב הקרח, שוחררה "דיסקברי" והפליגה ללא פגע הביתה.
לאחר זאת לא יצא שוב קולבק לאנטארקטיקה אלא חזר לתפקידו הקודם בחברת וילסון בהול. בשנת 1914 עבר עם משפחתו ללונדון. הוא החל לעבוד בחברת הספנות המאוחדת של לונדון, ועם הזמן היה למפקח הימי של החברה. קפטן קולבק היה לחבר מייסד של "אגודת הכבוד של הימאים המצטיינים". בשנת 1930 נבחר לנשיא המועדון האנטארקטי אך מת באופן פתאומי בהמשך אותה שנה. הוא קבור בבית העלמין "הית'ר גרין"
משפחה

ויליאם קולבק נשא לאישה את אדית רובינזון והיו להם ארבעה בנים. אחד מהם, ויליאם רובינזון קולבק (1906 - 1966) הצטרף למשלחות לאנטארקטיקה של אוסטרליה הבריטית וניו זילנד בשנים 1929 - 1931 כקצין שני ונווט ב"דיסקברי" הישנה. הוא היה אחראי לחלק ניכר מן המיפוי במהלך שני המסעות וארכיפלג קולבק סמוך לחוף מוסון קרוי על שמו.
מורשת

עבודתו באנטארקטיקה הונצחה במפרץ קולבק ב-71°38′S 170°5′E﻿ / ﻿71.633°S 170.083°E﻿ / -71.633; 170.083 וכף קולבק על חצי האי אדוארד השביעי, ב- 77°07′S 158°01′W﻿ / ﻿77.117°S 158.017°W﻿ / -77.117; -158.017, הקרויים על שמו. שלט הנצחה נקבע על אתר מגוריו בדרך אינצ'מרי 52, SE6, בספטמבר 2006. באותה שנה נקבע שלט ב"תחנה אנשי המופת של הול", המנציח יחדיו את קולבק ואת אלפרד צ'יתאם (1918 - 1986): "שניים מימאים רבים מהול על הספינה "מורנינג", שהשתתפו במשלחות לאנטארקטיקה לחילוץ קפטן סקוט 1902 - 1904 והתקבלו על ידי קהל של אלפים בתחנה זו עם שובם".
הערות שוליים

↑  דיילי מייל של הול, קפטן ויליאם קולבק ומסעותיו לקצות תבל
↑  קרסטן בורשקרווינק, "ראשונים על יבשת אנטארקטיקה"
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4290 2994  LCCN: no00014489  NTA: 20339254X  SNAC: w6r364ff  VIAF: 16764437   WorldCat (עם VIAF): 16764437
ויליאם מידנדורף

ג'ון ויליאם מידנדורף השני (באנגלית: John William Middendorf II;‏ נולד ב-22 בספטמבר 1924) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית.
קורות חייו

ויליאם מידנדורף נולד בבולטימור, מרילנד וגדל בעיירה צ'ארלסטון הסמוכה, שם הוא התחנך בבתי הספר המקומיים. ב-1945 הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים ימיים בקולג' הולי קרוס.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי ארצות הברית בין השנים 1944–1946 כקצין מכונה וכנווט על סיפון אוניית לוחמה אמפיבית מספר 53.
ב-1947 הוא סיים תואר ראשון בקולג' הארוורד. ב-1954 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק.
ב-1963 עבר מידנדורף לעסוק בבנקאות השקעות בשותפות עם אוסטן קולגייט ויחד הם הקימו חברה שהיה לה מושב בבורסה לניירות ערך בניו יורק. כאחד מראשוני הפעילים במסע הבחירות של בארי גולדווטר בבחירות לנשיאות של 1964, הוא שימש כגזבר מסע הבחירות והמשיך להיות פעיל בוועדה הרפובליקנית הלאומית בין השנים 1965–1969.
בממשל הפדרלי > שגריר בהולנד

זמן קצר לאחר שנבחר לנשיאות, מינה ריצ'רד ניקסון את מידנדורף כשגריר בהולנד. בתפקיד זה כיהן מידנדורף עד יוני 1973. ב-2009 התגלה שב-1969 העניק מידנדורף לראש ממשלת הולנד וילם דריס אבן גדולה של הירח במהלך ביקור צוות אפולו 11 בהולנד, שהתברר שהיא מזויפת. אבן זו הוצגה במשך שנים ברייקסמוזיאום.
בממשל הפדרלי > מזכיר הצי

לאחר שובו לארצות הברית מונה מידנדורף כתת-מזכיר הצי. זמן לא רב אחר כך פרש מזכיר הצי ג'ון וורנר כדי להיות ראש הוועדה לחגיגות המאתיים לארצות הברית, ונאמר למידנדורף שהוא יקודם לתפקיד מזכיר הצי. עם זאת, כאשר הוצגה מועמדותו, התברר לו שמזכיר ההגנה ג'יימס ר' שלזינגר הציג מועמד מטעמו, זאת מבלי ליידע את מידנדורף. מידנדורף קיים שיחות עם רבים מהסנאטורים שעבדו איתו כאשר שימש כגזבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית, וכך עלה בידו להיבחר כמזכיר הצי, תפקיד בו הוא כיהן עד סוף נשיאותו של ג'רלד פורד. לימים הוא כתב: "החיים הם מערכת יחסים. פוליטיקה היא פשרה".
במהלך תקופת כהונתו כמזכיר הצי, ושוב תוך כדי ניצול קשריו בקונגרס, דאג מידנדורף להגדיל את תקציב הצי ב-60%, זאת בשעה שתקציבי הצבא וחיל האוויר נותרו יציבים יחסית. המיזמים שהוא הוביל כללו את הצוללות הגרעיניות מסדרת אוהיו ואת טילי הטריידנט שנלוו אליהן ואת מערכת הנשק "איג'יס". הוא גם הוביל את בניית מטוסי ה-F/A-18 הורנט המבוססים על נושאות מטוסים. את הכינוי "הורנט" של מטוסים אלה הציע מידנדורף כמחווה לאחד מאבותיו שלחם במהפכה האמריקאית, קפטן ויליאם סטון, שתרם שתי ספינות לצי הצעיר של אז, שנקראו "ווספ" ו"הורנט". את השמות הללו נשאו במשך שנים ספינות רבות, אך כאשר החלו להצטמצם ממדיו של הצי, ומתן השמות הפך יותר ויותר לסוגיה פוליטית, כלומר שבירת המסורת וקריאת ספינות על שמם של פוליטיקאים חיים, לא נותרו הרבה ברירות למתן השמות המסורתיים.
חגיגות ה-200 - בקיץ 1976 אירח מידנדורף כמזכיר הצי, כחמשים אוניות מציי העולם שהגיעו לברך את ארצות הברית לרגל 200 שנה למהפיכה האמריקאית. ביניהן גם אח"י יפו (סער 4) ואח"י תרשיש (סער 4), במבצע פעמון החירות.
בממשל הפדרלי > תפקידים נוספים

ב-1977 הציע הנשיא החדש ג'ימי קרטר למידנדורף להמשיך ולכהן כמזכיר הצי בממשלו. עם זאת, כפי שציין מידינדורף בספר זיכרונותיו שיצא לאור ב-2011, "קדחת פוטומק", הוא אמר לנשיא הנבחר "שזו הייתה המשרה הטובה ביותר בממשלה ולפיכך התפקיד הכי לא בטוח לרפובליקני בממשל דמוקרטי". במהלך נשיאותו של קרטר שב מידנדורף למגזר הפרטי כנשיא וכמנהל הכללי של הבנק Financial General Bankshares. לאחר מכן הוא עמד בראש צוות המעבר של ה-CIA לקראת כניסתו ב-1980 לתפקיד של הנשיא החדש רונלד רייגן ואז מונה כנציג הקבוע של ארצות הברית לארגון מדינות אמריקה במעמד של שגריר. בתפקיד זה הוא שימש עד 1984, אז הוא קיבל את המינוי של נציג ארצות הברית בקהילה האירופית (כיום האיחוד האירופי) ובתפקיד זה שימש עד 1987.
עיסוקים נוספים

ב-2006 פרסם מידנדורף ספר שמתאר את עבודתו במסע הבחירות של בארי גולדווטר. ספר זה, הקרוי "אסון מפואר: המערכה לנשיאות של בארי גולדווטר ושורשי התנועה השמרנית", מתאר כיצד מסע הבחירות של גולדווטר הפך ליסודות השמרנות המודרנית.
ב-2011 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "קדחת פוטומק" (Potomac Fever).
מידנדורף הוא מלחין פורה שהלחין מספר סימפוניות (כולל "סימפוניית הולנד", שהוגשה ליוליאנה, מלכת הולנד לכבוד יום השנה ה-25 לעלייתה לכס המלכות) ו-100 מארשים לספינות של צי ארצות הברית.
מידנדורף הוא חבר במועצת המנהלים של "המכון הרפובליקני הבינלאומי". הוא גם חבר במועצת הנאמנים של The Heritage Foundation, מכון מחקר למדיניות ציבורית שמושבו בוושינגטון הבירה.
מידנדורף הוא חבר באגודת רוד איילנד של "בני המהפכה האמריקאית" (Sons of the Revolution) וב"מסדר הימי של ארצות הברית" (Naval Order of the United States).
הערות שוליים

1 2 3  "AMBASSADOR J. WILLIAM MIDDENDORF, II". The Association for Diplomatic Studies and Training.
↑  "Keynote Address on the 75th Anniversary of NROTC at Holy Cross". College of the Holy Cross.
↑  Embarrassment as 'moon rock' in museum turns out to be just a piece of petrified wood, Daily Mail, 28 August 2009.
↑  Middendorf, John William. A Glorious Disaster: Barry Goldwater's Presidential Campaign and the Origins of the Conservative Movement. New York: Basic Books, 2006.
↑  Middendorf, John William. Potomac Fever: A Memoir of Politics and Public Service. Annapolis, Md: Naval Institute Press, 2011.
↑   סימפוניית הולנד, סרטון  באתר יוטיוב
↑  ROBERT HIGGINS, A man of MANY TALENTS, South Coast Today, May 17, 2005.
↑  International Republican Institute web site, accessed July 16, 2010. Archived April 28, 2010, at the Wayback Machine
↑  Heritage Foundation Board of Trustees, heritage.org Archived 2010-03-04 at the Wayback Machine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13474947t (data)  GND: 11940091X  ISNI: 0000 0001 1492 8393  LCCN: n82229174  MusicBrainz: ba87834d-e2f7-4c0e-8ed5-996e78549e5f  NARA: 10568962  RKD: 107766  SNAC: w6hm6hks  SUDOC: 110809696  ULAN: 500445822  VIAF: 65369320   WorldCat (עם VIAF): 65369320 
מזכיר הצי של ארצות הברית ויליאם מידנדורף מוסר למפקד ההפלגה אל"ם אלי רהב שלט הוקרה על השתתפות ספינות חיל הים בביקור, בנוכחות מפקד חיל הים - האלוף בנימין תלם ומפקד אח"י תרשיש (סער 4) - רס"ן שאול חורב.
חוזה מילטוס

חוזה מילטוס הוא השם שניתן במחקר המודרני לברית אשר נכרתה ב-412 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין ספרטה לבין מלך פרס.
החוזה מסדיר את יחסי פרס-ספרטה במלחמתם המשותפת באתונה ואת חלוקת השטחים שייכבשו מידיה.
הברית נחתמה בעקבות מפלתה הצבאית של אתונה בסיציליה שנה קודם לכן, אז התערער לזמן מה שלטונה על חברות הברית האתונאית. נוסח ההסכם, שהיה הראשון להיחתם בין פרס לבין ספרטה, מובא על ידי תוקידידס.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.