stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהנס שטפלר
תחזיות אסטרולוגיות

בשנת 1499 חזה שטפלר כי 20 צירופים פלנטריים יתאחדו במזל דגים (מזל המים) וכתוצאה מכך יתרחשו רעידות אדמה העלולות לגרום לשיטפון שיכסה אזורים רבים בעולם ב-20 בפברואר 1524. כיוון שלשטפלר היה מעמד בכיר באוניברסיטת טיבינגן, רבים התייחסו לתחזית בכובד ראש. במהלך השנים מאז שתחזיתו של שטפלר נודעה ברבים, פורסמו מאות חוברות בהן נכתבו אזהרות באשר לאסון המתקרב. יום זה חלף ללא אסון ושטפלר ערך חישובים חדשים וחזה כי העולם יגיע לקצו בשנת 1528. לאור כישלון תחזיתו הקודמת, תחזית זו לא עוררה תגובות מיוחדות וגם יום זה חלף כקודמו ללא אירועים מיוחדים.
עבודותיו

1493 גלובוס שמימי, נוצר עבור הבישוף של קונסטנץ. גלובוס זה הוא הגלובוס היחיד שנותר מבית מלאכתו של שטפלר. הוא מוצג כיום במוזיאון ווירטמברג, במצודה העתיקה בשטוטגרט.
1496 שעון אסטרונומי, נוצר עבור הבישוף של קונסטנץ.
1498 גלובוס שמימי, נוצר עבור הבישוף של וורמס.
1499 Almanach nova plurimis annis venturis inserentia, פורסם בשיתוף פעולה עם האסטרונום Jakob Pflaum מאולם כהמשך לספר Ephemeris שכתב רגיומונטנוס. הספר יצא לאור ב-13 מהדורות עד שנת 1551 והיה אחד מהספרים החשובים בתחום האסטרונומיה בתקופת הרנסאנס.
1512 Elucidatio fabricae ususque astrolabii, יצא לאור ב-16 מהדורות עד שנת 1620. בשנת 2007 תורגם לראשונה לאנגלית.
1514 לוחות אסטרונומיים (Tabulae astronomicae)
1518 Calendarium romanum magnum, הצעה לשינוי לוח השנה שהיוותה בסיס ללוח הגריגוריאני. הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור בשנת 2007 על ידי John Lamprey.
הערות שוליים

↑  ראו סקירה בגרמנית וצילום של השעונים האסרונומיים בבניין עיריית טיבינגן באתר tuebingen.de
↑  ראו סקירה באנגלית וצילומים של מכתש הירח הנקרא על שטפלר, (יש לציין כי שם המכתש מאוית עם F אחת בלבד) באתר lupuvictor
↑  ‏ 10 נבואות אפוקליפטיות שכמובן לא התגשמו, 12 בנובמבר 2009 באתר smithsonianmag.com
↑  Stoeffler, Johann (1553). Elucidatio fabricae ususque astrolabii. Apud G. Cavellat.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456321605171  PLWABN: 9810702751905606  BNE: XX1308054  DSI: 6175  GND: 118798979  ICCU: BVEV026303  ISNI: 0000 0001 0783 0080  LCCN: n98042762  MGP: 127107  NKC: ola2002161372  NLA: 44096342  NLG: 304844  NTA: 124235557  RERO: 02-A000155979  SELIBR: 314026  SNAC: w6sb7ttr  SUDOC: 067041035  Trove: 1460073  VcBA: 495/43004  VIAF: 66670662   WorldCat (עם VIAF): 66670662
יוהאן יואכים שטפר

| --- | --- |

גנרל יוהאן יואכים שטפר
 לידה:  27 באפריל 1889 פרייזינג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  מאי 1945 (בגיל 56) גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4   מפקד הדיוויזיה ה-336
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
גנרל יוהאן יואכים שטפר (בגרמנית: Johann Joachim Stever;‏ 27 באוקטובר 1887 – 18 באוקטובר 1943) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שטפר נולד ב-27 באפריל 1889 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שטפר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1934 הועלה שטפר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה שטפר לראש מטה הקורפוס ה-15, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שטפר ראש מטה הקורפוס ה-15, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-8 ביוני 1940 במהלך המערכה על צרפת מונה שטפר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4 במקום לודוויג פון רדלמייר, ופיקד עליה במהלך מבצע מקרה אדום, כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בספטמבר 1940 פרש שטפר מתפקידו, וב-15 בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-336. במאי 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-37 כחלק מהארמייה ה-15, וביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-32 (שאף הוא היה חלק מהארמייה ה-15). ב-25 ביוני 1942 מונה שטפר למפקד יחידת הפיקוח ה-399 שהייתה כפופה לקבוצת ארמיות מרכז, וב-10 בנובמבר 1943 פרש שטפר מתפקידו, והוצב בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. ב-30 באפריל 1944 פרש שטפר מהצבא, ובתחילת מאי 1945 נעלמו עקבותיו, וכנראה שנרצח על ידי הכוחות הרוסיים.
יאן סובייסקי

יאן סובייסקי, מלך פולין
יאן השלישי סובייסקי (בפולנית: Jan III Sobieski‏; 17 באוגוסט 1629 - 17 ביוני 1696) היה מלך פולין ומפקד צבאה. זכה לתהילה מיוחדת בכל אירופה בעקבות ניצחונו על העות'מאנים בקרב וינה וכונה "מושיעה של אירופה".
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

סובייסקי נולד באולסקו, אשר ליד לבוב, למשפחת אצולה פולנית. אביו יעקוב היה וויווֹד (מושל) של חבל רותניה הקרפטית, אמו סופיה תאופילה הייתה נכדתו של ההטמאן סטניסלב ז'ולקיבסקי. הוא למד במכון נובודבורי ובאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב ולאחר סיום לימודיו סייר באירופה במשך שנתיים עם אחיו מרק. ב-1648 חזר לפולין בעקבות מרד חמלניצקי והתגייס לצבא הפולני. עד מהרה התגלו כישוריו הצבאיים והוא הקים גדוד פרשים, עליו פיקד יחד עם אחיו. לאחר קרב זבורוב נפרדו האחים, ויאן מונה לקולונל. בתפקיד זה השתתף בקרב ברסטצ'קו, ואחיו נהרג בשבי העות'מאני בשנה שלאחר מכן. יאן השני קז'ימייז', מלך פולין איתר את המפקד האמיץ ושלח אותו לאימפריה העות'מאנית, שצבאה נחשב בין הטובים באותה עת, כדי לרכוש שם ידע צבאי. בטורקיה למד יאן את השפה, המסורת וטקטיקת הקרב העות'מאנית. לאחר הפלישה השוודית (המכונה "מבול" בהיסטוריוגרפיה הפולנית), היה יאן בין המפקדים הפולנים שנכנעו למלך שוודיה, קרל גוסטב ה-10, ושרתו תחת פיקודו. באפריל 1656 חזר יאן להילחם שכם אחד עם מלך פולין.
ביוגרפיה > כמפקד צבאי

סובייסקי הצטיין בקרב בן שלושת הימים על ורשה נגד כוחות שוודיה וברנדנבורג, כשפיקד על 2000 לוחמים בגדוד הטטרי. כהוקרה על הצטיינותו קיבל את אות המגן הגדול של הכתר (פולנית: Chorąży wielki koronny). הוא עזר למלך בדיכוי המרד של ליובומירסקי והחל לתמוך בסיעה הצרפתית שבקרב האצולה הפולנית. הוא נשא לאשה ב-1665 את מרי קזימיר לואיז דה-לה גרנג' ד'ארקן (צרפתית: Marie Casimire Louise de la Grange d'Arquien) שהייתה אשת החצר של מלכת פולין, אשתו של יאן קזימיר. לאחר נישואיו, מונה למרשל הגדול של הכתר (פולנית:marszałek wielki koronny), ושנה לאחר מכן מונה להיטמאן שדה של הכתר. ב-1667 הנחיל ניצחון נוסף לפולין בקרב פודהיצה על העות'מאנים והקוזקים, וכהוקרה על ניצחונו זה מונה להיטמאן הגדול של הכתר, תפקיד שמשמעותו המפקד העליון של הצבא הפולני.
ב-1672 נמסר חבל פודוליה לאימפריה העות'מאנית, והעות'מאנים החלו לחשוק בשטח שמצפון להם. ב-1673 הנחיל לעות'מאנים הפסד נוסף בקרב חוטין, הפסד שעצר את התפשטות האימפריה העות'מאנית צפונה. לאחר שבאותה שנה מת המלך מיכאל קוריבוט ויסנובצקי, היה מוסכם סובייסקי על אצילי פולין כמועמד היחיד לכתר, בזכות הניצחון הגדול על העות'מאנים. הודות לפופולריות כזו, וכן הודות לאשתו שהביאה לו את התמיכה הצרפתית במועמדותו ב-19 במאי 1674 נבחר כמעט פה אחד למלך פולין, ושנתיים לאחר מכן, ב-2 בפברואר 1676 התקיים טקס ההכתרה הרשמי.
ביוגרפיה > שנות מלכותו

פולין בזמנו של סובייסקי הייתה אחת מהמדינות הגדולות באירופה, אך הייתה מפולגת ביותר. אצילי פולין תמכו במלכים זרים והסכימו לשרתם יותר מאשר את מלכם שלהם. רבים משטחי פולין וליטא המקוריים היו עתה בכיבוש זר. ב-1674 פנה יאן לסדרת מלחמות נוספת נגד העות'מאנים והצליח להנחיל להם תבוסה ולהחזיר את מבצרי קמניץ-פודולסקי, באר ורז'קוב.
ב-1675 ניסו העות'מאנים להתקדם שוב לתחומי פולין וחצו את הדנייפר, אך לא הצליחו לכבוש את העיר האסטרטגית ז'וראבנו. למרות שקמניץ-פודולסקי נשארה בידי העות'מאנים, הצליח סובייסקי לבנות שם כנסייה ולהחזיר את בליה צרקוב מידיהם. לאחר מכן, חתמו פולין והאימפריה העות'מאנית על חוזה שלום ב-1676 בז'וראבנו על הדניסטר, במסגרתו הכירו הפולנים בכיבושים העות'מאניים של חבל פודוליה. ההסכם עזר לשמור על שקט למספר שנים.
בחזיתות אחרות הצליח סובייסקי פחות, שכן את רוב האיום על פולין היוו העות'מאנים ואצילים פולניים רבים תמכו יותר במדינות אירופה השכנות, והיה מאוד קשה להקים חזית אחידה למלחמה באוסטריה ובשוודיה. סובייסקי הצליח לארגן מחדש את הצבא הפולני לפי הדגם העות'מאני. כמו כן הוא הגדיל את מספר הרובים, הגדיל את הארטילריה ופיתח את חיל ההוסרים והדרגונים.
ב-1683 תכנן סובייסקי מלחמה נגד אוסטריה וברנדנבורג ולצורך כך הגיע להסכם עם צרפת, אך מחמת האיום העות'מאני נגנזה התוכנית. כדי להתגונן מפני האימפריה העות'מאנית, בנה סובייסקי חומות מיגון מסביב ללבוב ולקרקוב. ב-12 בספטמבר 1683 התרחש קרב וינה בו איחד סובייסקי את כוחותיו עם האוסטרים והגרמנים. צבאם מנה 81,000 איש, לעומת העות'מאנים בפיקודו של קרה מוסטפא, שצבאם מנה 130,000 חיילים. למרות ההבדל הכמותי, כמצביא מצטיין הבחין סובייסקי בקו ההגנה החלש של העות'מאנים, ולמרות שהקרב נקבע ל-13 בספטמבר, התחיל סובייסקי במתקפה ב-12 בו, בשעה 4 לפנות בוקר ועד מהרה הניס את העות'מאנים בבהלה. כל אוהליהם נשארו נטושים, ורבים מהחיילים נשבו. מאותו יום זכה לכינוי "מושיעה של אירופה", וניצחונו בלם את המשך התפשטות האימפריה העות'מאנית ביבשת אירופה.
המלך יאן מת בארמון המלכים בוילנוב ב-17 ביוני 1696. ליורשו נבחר פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסכסוניה, שמשל על פולין תחת השם אוגוסט השני.
פסלו של יאן סובייסקי הועבר אחרי מלחמת העולם השנייה מלבוב, שעברה לרשות אוקראינה לגדנסק, שחזרה לרשות פולין לפי ועידת פוטסדאם.
יחסו של סובייסקי ליהודים

באופן כללי נטה סובייסקי חסד ליהודים. לאחר החרבת הקהילות בפודוליה ובשאר חלקי אוקראינה, הוא פטר את היהודים מתשלום מיסים כדי לתמוך בשיקום הקהילות. סובייסקי אף אישר את כל הזכויות שהיו ליהודים תחת שלטון המלכים הקודמים.
לקריאה נוספת

Tatham, John Sobieski, (Oxford, 1881)
Dupont, Mémoires pour servir à l'histoire de Sobieski, (Warsaw, 1885)
יוליאן באומגרטלינגר

יוליאן באומגרטלינגר (בגרמנית: Julian Baumgartlinger, נולד ב-2 בינואר 1988 בזלצבורג שבאוסטריה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי, ששיחק בעמדת הקשר. לבאומגרטלינגר 84 הופעות במדי נבחרת אוסטריה.
ביוגרפיה

את ילדותו העביר בעיירת השוק האוסטרית מאטסי, והחל לשחק כדורגל במועדון הכדורגל המקומי "USC מאטסי" כבר בגיל חמש. בשנת 2001, הוא עזב את אוסטריה והצטרף למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל גרמני מינכן 1860. אחרי שעבר בכל מחלקות הנוער של המועדון ממינכן, הוא קודם לסגל הבכיר של הקבוצה ב-2007. אחרי ששותף ב-13 משחקים בלבד בשתי עונותיו הראשונות בגרמניה, מרביתם כמחליף, הוא חזר למולדתו ממנה נעדר שמונה שנים, וחתם בקבוצת אוסטריה וינה. באומגרטלינגר שיחק שם שנתיים, הפך לשחקן הרכב קבוע, וגם קיבל זימון לנבחרת האוסטרית. ב-2011 הוא עבר למועדון הכדורגל מיינץ 05 תמורת סכום המוערך ב-1.1 מיליון אירו. במאי 2016 חתם בבאייר לברקוזן לארבע שנים. ב-16 באוגוסט 2022 חתם לעונה אחת באאוגסבורג. ביולי 2023 הודיע באומגרטלינגר על פרישה ממשחק פעיל.
יאנוש פלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בפברואר 1950 (בן 74) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1974) 
 
יאנוש פלה (בהונגרית: Pelle János; בודפשט, 7 בפברואר 1950) הוא סופר, עיתונאי, פובליציסט, היסטוריון, היסטוריון ספרות, מתרגם יהודי-הונגרי. נשוי, אשתו ד"ר אדינה רטוואי, רופאה.
ביוגרפיה

הוריו של יאנוש פלה הם שאנדור פלה ואליס טאוב (אחותו של לאסלו טאבי). כך שיאנוש פלא הוא האחיינו של טאבי. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE) בין השנים 1969 לבין 1974. בין השנים 1974 - 1986 עבד ב"הוצאת קושוט". בין השנים 1986–1987 עבד במערכת מינרווה - ההוצאה לאור כלכלי ומשפטי. בשנת 1992 הקים את הפורום היהודי-ההונגרי. בין השנים 1992 - 1993 הוא היה העורך של "פרשנות" (Kommentár). בין השנים 1994–1996 היה איש צוות בכיר בשבועון-168 שעות. בין השנים 2000 - 2004 היה מנהל האיגוד הציבורי היהודי. בין השנים 2001 - 2004 הוא עבד בשבועון "תשובה שבועית". הוא מנהל האיחוד הציבורי יהודי-נוצרי מאז 2004.
יצירתו

יאנוש פלה השתתף גם בשני סרטים תיעודיים (כאשר הדם ... עלילות דם אחרי השואה ואבן לקבר. פסקי הדין העממיים מ-1946 במישקולץ).
פלה מלמד היסטוריה של הספרות היהודית ההונגרית ואת תולדות האנטישמיות בבית המדרש לרבנים בבודפשט שנקראת היום גם "האוניברסיטה היהודית".
פלה מפרסם בעיתונים הקשורות לאתרים פוליטיים שונים ( HVG, Magyar Nemzet, Népszabadság, Magyar Idők ).
עבודותיו > ספריו על תולדות הספרות והתרבות הצרפתית

עולמו של רוסו ; אירופה, 1981
סיבה ותשוקה. ספרות ופילוסופיה בעידן ההשכלה הצרפתית ; 1982
קזנובה, או המאה ה-18 מבעד לעיני הרפתקן; 1987
קזנובה,
האהבה ; Magyar Könyvklub, Bp., 1997 (1987 קזנובה תוקנה במהדורה. )
עבודותיו > יצירותיו ההיסטוריות, הספרותיות והסוציולוגיות

אינפלציה של דיפלומות; 1987 (זמן האצה)
עלילות הדם האחרונות. מההיסטוריה של שנאה אתנית ומניפולציה פוליטית במזרח אירופה ; שקנאי, 1995
אנטישמיות וטוטליטריות; 1999 (טקסט טוב ממלא את החסר)
אוסקר יאסי. מאמרים היסטוריים ביוגרפיים, אידאולוגיים ועכשוויים ; 2001
זריעת שנאה. החוקים היהודיים ודעת הקהל ההונגרית, 1938–1944 ; אירופה, Bp., 2001; באנגלית : זריעת זרעי השנאה. חוקים אנטי-יהודיים ודעת קהל הונגרית, 1938–1944 ; הוצאת אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 2004 (מונוגרפיות מזרח אירופאיות)
נקמה ואכזריות. ההיסטוריה התרבותית של שנאת האדם ; 2006
כדור יהודי ; בית הספרים ראדאי, 2007
ההומוריסט. לאסלו טאבי והומור יהודי אחרי 1945. 2013
אושוויץ דרך עיניים הונגריות. 2016
בלה קובאץ' על מאזן ההיסטוריה ; מרכבה, 2017
עלילות דם בהונגריה בשנים 1945 ו-1946 ; Milton Friedman University Press, Budapest., 2020
עבודותיו > יצירותיו הספרותיות

Bilincs és ragasztó; Kozmosz, Bp., 1982 (אזיקים ודבק; קוסמוס, 1982)
Párhuzamos nekrológok. Kelet-európai regény; Kozmosz Könyvek, Bp., 1984 )הספדים מקבילים. רומן מזרח אירופי; ספרים של קוסמוס, 1984)
Feszített tükör; Magvető, Bp., 1987 (מראה מתוחה; 1987)
Lencse alatt, regény; PolgArt, Bp., 2003 (מתחת לעדשה, רומן; 2003)
Lelkek iránytűje. Dokumentumregény a szellemek világáról; Minerva, Bp., 2018 (מצפן נפשות. רומן תיעודי העוסק בעולם הרוחות ; מינרווה, 2018)
עבודותיו > תרגומיו

קזנובה: הרפתקאות איטלקיות. 1989 (סיפורים חסרי בושה)
מוריס לבלן: אישה עם הגרזן. בקבוק המים ; נפסבה, Bp., 1989 (ארסן לופין 1. )
גיום אפולינר: 11 אלף מלקות ; 1990
מרקיז דה סאד: סיפורה של ג'ולייטה או פרח החטא ; 1990
גסטון לרו: פנטום האופרה ; 1990
יעקב כ"ץ: מדעות קדומות לרצח המוני. היסטוריה של אנטישמיות בין השנים 1700–1933 ; 2001 (ספריית Osiris Judaica)
דניאל סיבוני: שלוש הדתות המונותיאיסטיות. יהודים, נוצרים ומוסלמים לאור מוצאם וגורלם ; עבר ועתיד, 2002
מרקיז דה קוסטין: מכתבים מרוסיה. רוסיה בשנת 1839 ; 2004
גסטון לרו: פנטום האופרה; 2003
גסטון לרו: פנטום האופרה ; פץ, 2005 (פניני פשע)
ניקולה רוט: בגיל שש עשרה באושוויץ. זיכרונותיו של יהודי מדברצן ; הקהילה היהודית של דברצן - מרכבה, דברצן, 2015
תואר מדעי

דוקטור לספרות (1984)
לקריאה נוספת

MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283
József Attila Kör 1985; Magyar Írók Szövetség József Attila Köre, Bp., 1985
Kortárs magyar írók 1945–1997 I–II. Bibliográfia és fotótár; Enciklopédia Kiadó, Bp., 1997, 2000
Kortárs magyar írók kislexikona 1959–1988; Magvető, Bp., 1989
Révai Új Lexikona; Babits, Szekszárd, 1996–
Ki kicsoda a magyar irodalomban?; Könyvkuckó, Bp., 1999 ISBN 9-638157-91-7
Ki kicsoda a magyar irodalomban?; Tárogató könyvek, Bp., 2000 ISBN 963-8607-10-6
Új magyar irodalmi lexikon I–III., 2. jav. és bőv. kiad.; Akadémiai, Bp., 2000
טרנספורט קרל פרדריקסנס

'קרל פרדריקסן תובלה' (באנגלית: Carl Fredriksens Transport) היה שם קוד למבצע הצלת יהודי נורווגיה מידי גרמניה הנאצית ועוזריה, במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

בשנת 1942 חיו בנורווגיה כ-1,800 יהודים, בהם כ-300 פליטים ממרכז אירופה. עד סוף המלחמה כמעט 760 (42 אחוזים) מהם נספו, מרביתם במחנה ההשמדה אושוויץ. קצת יותר מ-1,000 יהודים שרדו, בעיקר הודות ליוזמות הצלה שונות של המחתרת הנורווגית. הממשלה שיתפה פעולה עם הנאצים אולם אזרחי נורווגיה רבים סייעו ליהודים לברוח לשוודיה. לפי אחד השורדים, אוסקר מנדלסון, "שום תיאור של אותן שנים אינו אותנטי ללא התיעוד של האומץ הבלתי-מדוד והרצון הטוב הספונטני שלהם". במחקר היסטורי שמתעד את החוויה של יהודי נורווגיה בתקופת השואה כתב פרופ' סמואל: השפעות הכיבוש הגרמני האכזרי על יהודים ולא-יהודים כאחד; עלייתה של המפלגה הנאצית קוויזלינג, שמעולם לא זכתה לנציג אחד בפרלמנט הנורווגי בבחירות חופשיות: אנטישמיות בנורווגיה ושלבי האפליה והרדיפה שהובילו לגירוש לאושוויץ; ומקרים ספציפיים של חילוץ על ידי ההתנגדות הנורווגית בסביבה פיזית עוינת ומול קשיים שנראים בלתי ניתנים.
הצלת יהודי נורווגיה

עם כיבוש הנאצים את נורווגיה ב-9 באפריל 1940, עמדה הקהילה היהודית בפני איום ההשמדה הנאצי. המשטר הנאצי בנורווגיה נהנו משיתוף פעולה של ה-Nasjonal Samling; NS, National United Action, מפלגה נאצית שהוקמה ב-1933 בהנהגתו של וידקון קוויזלינג. במאי 1940 השלטון התחיל ליזום שורה של צעדים אנטי יהודים. החל מ-1 במרץ 1942, היה צורך להחתים תעודות זהות יהודיות בסימן J. בהמשך נקטו בפעולות החרמה ומעצרים. המעצרים החלו ב-26 במרץ, באותו היום שבו הורתה ממשלת קוויזלינג להחרים את כל הרכוש היהודי. לפי עדותו של אוסקר מנדלסון :"כמעט כל הגברים היהודים בצפון נורווגיה נעצרו ונשלחו למחנות עבודה". הגברים היהודים חסרי האזרחות בדרום נורווגיה הוחזקו במעצר במשך שבועות תוך התעללות אכזרית ומשפילה. ולבסוף גורשו רבים מהם למחנות הריכוז הנאציים, בעיקר לאושוויץ. ב-26 בנובמבר הפליג הדונאו עם 530 יהודים, מהם 345 הלכו ישירות לתאי הגזים עם הגעתם למחנה ההשמדה אושוויץ. מתוך 158 שעזבו על הגוטלנד ב-24 בפברואר הבא, 130 נספו. מתוך 760 היהודים שגורשו מנורווגיה בטרנספורטים אלו ואחרים, רק 25 שרדו.
תנועת הבריחה

לפי אוסקר מנדלסון, מחנך, סופר עיון והיסטוריון יהודי נורווגי, במהלך המלחמה כ-50,000 נורווגים ברחו לשוודיה. בסך הכל נמלטו כ-150 יהודים לפני שהחלו רדיפות שיטתיות וגירוש. עוד מספר מנדלסון כי חברים נורווגים בעלי ראיית הנולד דחקו ביהודים כבר זמן מה לעזוב את המדינה בזמן שזה עדיין אפשרי, אבל רבים, במיוחד משפחות שאחד מבני המשפחה נשלח לכלא, היססו עד שהיה מאוחר מדי שכן מנגנון הפליטים, שסידר בריחה של יחידים לא יכול היה להתמודד עם המשימה הענקית והמורכבת של בריחה המונית.
הבריחה

הצעד הראשון, התרעת היהודים, נוהל היטב באוסלו; זה היה קשה יותר בקהילות קטנות יותר. תחילה הועברו היהודים מבתיהם לדירות כיסוי קטנות השייכות ללא-יהודים. המצילים הנורווגיים החביאו אותם ודאגו להם עד שניתן היה להעבירם לנקודות כינוס לבריחה לשוודיה. חלקם קיבלו תעודות זהות בדויות, בניכוי החותמת; חלקם הלבינו את השיער כדי להיראות פחות יהודים. נמצאו משאיות ונהגים שהובילו אותם לעבר הגבול; הועמדו לרשותם מקומות לינה למקרה שמשהו עיכב את חציית הגבול; טייסי הגבול ועוזרים אחרים היו תמיד מוכנים. בסך הכל נדרשו 15 עד 20 אנשים, לעיתים יותר, כדי להוציא לפעול את הבריחה של כל קבוצת יהודים, מההתראה המוקדמת על סכנה דרך מעבר הגבול.
מהלך הבריחה ועדויות

מספר יהודים ברחו מנורווגיה לשוודיה כבר בשלב מוקדם יותר של המלחמה, אך רובם נשארו בביתם. צעדים עלו הגיעו לשיאם ווגירושם של היהודים בשלהי 1942 ובראשית 1943. (נלקח מנאום של הכותב בסיינאנגוג אוסקר מנדלסון באוסלו באוקטובר 30 1977). ביצוע הבריחה היה משמעותי וחשוב עבור היהודים להינצל בתקווה שהם יהיו בטוחים ממעצר, חלק מהיהודים אושפזו בעצמם בבתי חולים, אך תוך סיכון שרופא המשתייך ל-NS עלול להחתים את התרשימים הרפואיים שלהם ללא קשר למצבו הגופני של החולה. מצד שני, רופאים ואחיות המשתפים פעולה עם קבוצות הצלה הצילו חיים רבים. באומץ ובכנות, הם רשמו מידע כוזב ביומנים רפואיים; הם הכניסו קרובי משפחה של חולים יהודים לבית החולים כדי להמתין לבריחה משפחתית; בניגוד לפקודות הנאצים להודיע למשטרה לפני שישחררו כל חולה יהודי, הם יתעכבו ביום, או יותר במידת הצורך. הם הצליחו כל כך להסתיר את עבודתם, שיהודים שנלקחו מבית החולים נאבקו לפעמים עם המחלצים שלהם, מתוך מחשבה שהם נישאים על ידי נאצים נורווגים או שוטרים גרמנים.
יש שלל עדויות של בריחתם של היהודים מנורווגיה, רופא בבית חולים במרחק של כ-15 קילומטרים מאוסלו הכניס בחור צעיר וארוסתו ביום שהדונאו היה אמור להפליג לאושוויץ. שבוע לאחר מכן, לפני שבני הזוג הספיקו לעזוב, הגיעה המשטרה; אבל אחות עזרה לצעיר להימלט דרך דלת אחורית, שם הוא שאל אופניים ורכב לעיר. לאחר שבילה את הלילה עם חבר לא יהודי, הוא המשיך לדירת כיסוי ופגש את אמה ואחיותיה של ארוסתו. בינתיים, הארוסה נעצרה ונלקחה לכלא שבו הוחזקו יהודים שהגיעו לאוסלו מאוחר מדי לגירוש על הדונאו לצורך הפלגת הגוטנלנד שלושה חודשים לאחר מכן. אולם בגלל אופי מחלתה החליטו השלטונות להחזירה למחרת לבית החולים. בדרך חזרה היא חמקה מהמשטרה בזינוק מחשמלית אחת לאחרת, והצטרפה למשפחתה. כמה ימים לאחר מכן הם הצטרפו לקבוצה גדולה בטרנספורט לגבול השוודי. במהלך בריחת היהודים נצברו מספר עדויות. הארי קוריצ'ינסקי, נשיא הקהילה היהודית באוסלו באוסלו מ-1921 עד 1941, סיפר - "הסתתרתי במהלך סתיו 1942 עד שהחלטתי לברוח עם עזרתו של הקפטן הימי הולטר, מזכ"ל Norsk redningsselskap (ארגון ההצלה הנורווגי בים). הוא הביא את משפחתי ואת עצמי בסירה לשוודיה"
אחרי הבריחה

ב-1939, ייצגה את ארגון ננסן, היא ליוותה ילדים יהודים מפראג דרך גרמניה ושוודיה לנורווגיה. בתקופת הכיבוש הנאצי הביאה אוכל ותרופות ליהודים בכלא ברדטווייט, וסייעה בהברחת יהודים מהארץ.
יהודי נורווגיה ששרדו את השנים הללו חיפשו מאז דרך להביע את הכרת התודה הנצחית שלנו לאזרחים הלא-יהודים הנורווגים הללו. הרגשנו שרק פרס קולקטיבי מ"יד ושם" בירושלים ראוי, כי זה בלתי אפשרי וגם לא נעים להחליט מי מבין הרבים שעזרו לנו עשה הכי הרבה.
ארבעת יוזמיו ומארגניו של מבצע ההצלה 'קרל פרדריקסן תובלה' הוכרו כחסידי אומות עולם בשנת 2017.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Oskar Mendelsohn, THE NORWEGIAN RESCUE OF JEWS, Scandinavia,Inc New York: Oskar Mendelsohn, 1963, עמ' 1-9
↑  SAMUEL ABRAHAMSEN, NORWAY'S RESPONSE TO THE HOLOCAUST, New York, עמ' הקדמה ועמוד 20
↑  Samuel Abrahamsen, NORWAY'S RESPONSE TO THE HOLOCAUST, New York: Samuel Abrahamsen, עמ' 20-21
↑  NTB/The Local, Israel honours Norwegians for helping Jews flee in World War 2, THE LOCAL
טינטין ואלף ארט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרז'ה
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 הוצאה
 הוצאה:  Casterman
 תאריך הוצאה:  1986
 סדרה
 סדרת ספרים:  הרפתקאותיו של טינטין
 ספר קודם:  טינטין והפיקורוס
טינטין ואלף ארט (Tintin et l'Alph-Art) הוא הספר ה-24 בסדרת הקומיקס טינטין מאת הרז'ה. הרז'ה התחיל ליצור את טינטין ואלף ארט בשנת 1978, אולם הוא נשאר לא גמור בעת מותו בשנת 1983.
לאחר מותו, הציע עמיתו של הרז'ה, בוב דה מור, להשלים את הספר, אולם אלמנתו של הרז'ה התנגדה לכך בטענה שבעלה לא חפץ בכך שישלימו את יצירותיו. בשנת 1986 אספה הוצאת הספרים Casterman את הדפים עליהם צייר הרז'ה את העלילה ופרסמה זאת כספר אחד.
סופרים אחרים פרסמו גרסאות לא חוקיות של הספר, כשהם משלימים אותו.
עלילת הספר

טינטין וקפטן האדוק מקבלים שיחת טלפון מזמרת האופרה ביאנקה קסטאפיורה, המודיעה להם שהיא מגיעה לבקרם במרלינספייק. האדוק, המתעב את שירתה של קסטאפיורה, נמלט לבריסל, לגלריית אמנות המציגה את יצירותיו של ראמו נאש, אמן שייצר את "אלף-ארט", יצירה אמנותית המבוססת על האלפבית עשוי מפרספקס. ביאנקה מגיעה לגלריה ומשכנעת את האדוק לרכוש את "אלף-ארט".
בעליה של הגלריה, הנרי, מעוניין לפגוש את טינטין אבל נהרג בתאונת דרכים בדרך לפגישה. טינטין חוקר זאת ומגיע למסקנה כי זה היה רצח. טינטין מגלה כי הרוצח, מנהיג רוחני, איתר את בעל הגלריה באמצעות מיקרו-משדר שהיה חבוי בתליון של עוזרו.
נעשים שני ניסיונות לרצוח את טינטין, אולם הוא שורד את שניהם.
כדי לקדם את חקירתו, טינטין מחליט לבקר את המנהיג. אולם כשהוא נוחת בארצו, הוא מקבל איום על חייו המזהירו לעזוב את האזור. כאשר קסטאפיורה שומעת שטינטין נסע, היא מכניסה אותו לוילה של המנהיג, ומבשרת לו כי המנהיג עצמו נמצא ברומא. כשהם מגיעים לוילה הם פוגשים מספר מכרים – זוג תעשיינים מושחתים והאמיר בן קליש אזעב, עוד זמרת ואת רמו נאש. קסטאפיורה מתעקשת כי טינטין והאדוק יישארו בוילה בלילה.
במהלך הלילה, טינטין מחפש בוילה, ומגלה חדר מלא בזיופים של ציורים אמנותיים. במהלך הלילה הוא מתגלה על ידי המנהיג המספר לו כי הוא זייפן, ומשתמש ביצירה "אלף-ארט" כזיוף המרכזי שלו. הוא מודיע כי בכוונתו להרוג את טינטין על ידי נוזל המוסתר בתוך יצירת אמנות מזויפת.
טינטין בארץ הסובייטים

| --- | --- |

עטיפת הספר באנגלית
 מידע כללי
 מאת:  הרז'ה
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 מקום התרחשות:  ברית המועצות, ברלין, בריסל 
 הוצאה
 הוצאה:  Casterman
 הוצאה בשפת המקור:  Casterman
 תאריך הוצאה:  1930
 מספר עמודים:  137
 סדרה
 סדרת ספרים:  טינטין
 הספר הבא:  טינטין בקונגו
 
טינטין בארץ הסובייטים (בצרפתית: Les aventures de Tintin, reporter du "Petit Vingtième", au pays des Soviets) הוא הספר הראשון בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והצייר הבלגי ארז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו במהלך שנת 1930 בשחור לבן. הספר לא תורגם לעברית מעולם.