stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסי באריסקייל
קריירה

בגיל 5 באריסקייל הופיעה לראשונה על הבמה עם ג'יימס א' הרן כאישה צעירה, ולאחר מכן גילמה את מאדג' ב-In Old Kentucky במשך שנתיים. בסי באריסקייל החלה את הקריירה הקולנועית שלה ב-1913, וב-1902 היא נישאה לשחקן סאמנר גארד אבל היא לא סיפרה על כך להוריה  עד 1 בינואר 1903. היא הפכה לשחקנית מובילה בחברת Belasco Stock בלוס אנג'לס לאחר שהופיעה במשך שנה ב-Rose of the Rancho של Belasco. היא המשיכה לגלם את לונה ב"ציפור גן העדן" ושיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אנחנו שבעה". בעשור הראשון של המאה ה-20 עבדה באריסקייל בתיאטרון ברודוויי ובדרך, מכיוון שסרטים עדיין לא היו פופולריים בקרב שחקני במה.
בסי הופיעה על המסך ב-"ורד הרנצ'ו" של Lasky Picture Company. היא עבדה באופן אינטנסיבי עבור New York Motion Picture Company ו-Triangle Film Corporation (בין היתר).
פעילות לאחר קריירת המשחק

בתחילת שנות ה-30 הכריזה על פרישתה מתחום המשחק. באריסקייל פתחה חברת הפקות משלה שנקראת Bessie Barriscale Feature. היא הכריזה על ההקמה במסיבת עיתונאים ב-1 במאי 1917. ביקשו מהחברה לייצר שישה עד שמונה סרטים באורך מלא בכל שנה. היא פתחה חברה חדשה נוספת, Paralta Plays, החברה הזאת נועדה להפיץ את הסרטים. ג'יימס יאנג נשכר כאחד משלושה תסריטאים בחברה החדשה של באריסקייל, ובשנת 1918, היא סיכמה עם ג'יי.ל. פרוטינגהאם מהחברת B.B. Features וחברת רוברסון קול ליצירת 16 סרטים. הפקת הסרטים הייתה אמורה להסתיים, והם היו אמורים להימסר עד 21 בינואר 1921. בשלב הזה, המנהלים של באריסקייל ביטחו את חייה בחצי מיליון דולר מפני אירועים. העלות הכוללת של התכונות הסתכמה ביותר מ-1,000,000 דולר.
פילמוגרפיה

בסי השתתפה בסרט "האישה שמייקל נשא" (1919), היא הופיעה בסרט רומנטי מאת אנט קלרמן. ב-1921, באריסייקל הגיע מזרחה לשחק ב"החצאית". ההצגה הייתה אמורה לנסוע לפילדלפיה ולבוסטון לאחר פתיחתה בוושינגטון הבירה. מאוחר יותר הופיעה ההפקה בעיר ניו יורק. בשנים קודמות, בסי באריסקייל השתתפה בהצגות בתיאטרון בלסקו בלוס אנג'לס והופיע פעם בהפקות של בלסקו, בעיקר בציפור גן העדן שכתב ריצ'רד וולטון טולי. היא גילמה נסיכה בשם לואנה. במהלך השנים הראשונות, בסי באריסקייל היה בוודוויל, עם הופעות של יומיים, שלושה, ואפילו ארבעה ימים. בסי באריסקייל חזרה לבמה ב-Women Go On Forever. היא הייתה נשואה 21 שנים והיה לה בן בגיל 20 בשלב זה. ההפקה נפתחה בקופסת המוזיקה של הוליווד במרץ 1928. היא גילמה "טיפוס עקרת בית".
פרסים

על תרומתה לתעשיית הקולנוע, קיבלה באריסקייל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 1960. הכוכב שלה ממוקמת בשדרות הוליווד 6652.
הערות שוליים

↑  "Bessie Barriscale". The Standard Union. 1903-01-15. p. 2. נבדק ב-2023-01-18.
1 2 3  Carolyn Lowrey, The First One Hundred Noted Men and Women of the Screen, Moffat, Yard, 1920. (באנגלית)
↑  Bessie Barriscale – Broadway Cast & Staff | IBDB, www.ibdb.com
↑  "Bessie Barriscale". The Los Angeles Times. 1917-05-08. p. 15. נבדק ב-2023-01-18.
↑  Chalmers Publishing Company New York, Moving Picture World (Apr-Jun 1917), New York, Chalmers Publishing Company, 1917-04
↑  "1916 T82". The San Francisco Call. 1912-07-14. p. 31. נבדק ב-2023-01-18.
↑  Chad, Bessie Barriscale, Hollywood Walk of Fame, ‏2019-10-25 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14668131g (data)  ISNI: 0000 0000 5172 9206  LCCN: nr00009328  SNAC: w6891kg3  VIAF: 51951301   WorldCat (עם VIAF): 51951301 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בסי באריסקייל".
ברבי באגם הברבורים

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  אגם הברבורים 
 בימוי:  יואן הארלי 
 הופק בידי:  קים דנט ווילדר, רוב הודנוט
 תסריט:  אלאנה לסר, קליף רובי
 מדבבים:  ניקול אוליבר קתלין בר קלי שרידן קלסי גראמר 
 מוזיקה:  ארני רות 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  Artisan Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2003 
 משך הקרנה:  73 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ודיבוב לעברית
 סוגה:  סרט פנטזיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברבי באגם הברבורים הוא סרט אנימציה ממוחשבת משנת 2003. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי ברבי שנוצרו באנימציה ממוחשבת, והסרט השני שעובד על פי בלט של צ'ייקובסקי (הראשון הוא "ברבי במפצח האגוזים"). עלילת הסרט עובדה על פי הבלט "אגם הברבורים".
עלילה

ברבי מספרת סיפור לאחותה, קלי, שחוששת לישון בלילה במחנה בפעם הראשונה. הסיפור מתחיל כאשר אודט רוקדת במאפייה של אביה, ועוקבת אחר חד קרן אל תוך היער הקסום. רוברט, המכשף הרע הופך את אודט לברבור. מלכת הפיות מקלה על הכישוף, ומאפשרת לאודט להישאר בת אדם בלילות וברבור בימים.
קול ודיבוב הדמויות

| דמות | מדבב/ת בגרסה העברית |
| --- | --- |
ברבי / אודט / מלכה / אודיל: גיתית שובל
דניאל / כפרי: דן שצברג
לילה: שגית שמיר
איוון / אופה: רון דרויאן
רוברט: מלאכי חזקיה
ג'אקומו בארוצי דה ויניולה

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1507 ויניולה, איטליה 
 פטירה:  7 ביולי 1573 (בגיל 65) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  הפנתאון ברומא 
 תקופת הפעילות:  1520–1573 (כ־53 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  מנייריזם 
 הושפע על ידי:  בלדסרה פרוצי 
 יצירות ידועות:  כנסיית ג'זו 
 צאצאים:  ג'אצ'ינטו בארוצי 
 
לוח 3 מתוך "חמשת הסדרים של האדריכלות" לג'אקומו בארוצי דה ויניולה, בלוח נראים, משמאל לימין הסדרים: טוסקאני, דורי, יוני, קורינתי ומשולב
גרם מעלות בצורת בורג בארמון בארוצי בעיר ויניולה
ג'אקומו בארוצי דה ויניולה (באיטלקית: Jacopo Barozzi da Vignola; 1 באוקטובר 1507 –  7 ביולי 1573) היה אדריכל איטלקי.
ביוגרפיה

דה ויניולה נולד בשנת בכפר ויניולה (Vignola) שליד בולוניה, כפר ששמו הפך לכינויו. בבולוניה התחנך כצייר. כאן בא גם במגע עם האדריכלים שהשפיעו עליו: בלדסרה פֵּרוּצי וסבסטיאנו סֵרליוֹ. פרוצי השפיע עליו כאדריכל, כשהחל בבולוניה בבניית הבזיליקה של סן פטרוניו. סרליו השפיע עליו כתאורטיקן של האדריכלות.
בשנים 1543-1541 שהה ויניולה בארמונו של פרנסואה הראשון בפוֹנטינבּלוֹ שבצרפת. שם הכין לארמון העתקי ברונזה מפסלים שבאוסף הוותיקן. אחר-כך חזר לבולוניה ועסק בהשלמת הבזיליקה של סן פטרוניו.
בשנת 1550 עבר לרומא לצמיתות. כאן נכנס לעבוד בשרותם של האפיפיור ומשפחת פארנֵזֵה. עבור האפיפיור בנה, יחד עם האדריכלים ג'ורג'ו וזארי וברתולמיאו אמאנאטי, את הווילה ג'וליה (Villa Giulia) שבצפון העיר (שבה מצוי כיום המוזיאון האטרוסקי), ותכנן עבור משפחת פארנזה את מעון הקיץ של הקרדינל אלסנדרו בקאפרהרולה שליד ויטֵרבּוֹ, ואת ארמונו של אוטאביו פארנזה, דוכס פארמה ופיאצ'נצה, בפיאצ'נצה (Piacenza).
ליד וילה ג'וליה, בנה ויניולה ברומא את הראשון מבין המבנים הדתיים שבנה, היא הקאפלה סנט' אנדראה (אנ'). הקאפלה היא בעלת תוכנית חדשנית שכן מדובר באולם בעל מִתאר סגלגל, בעל כיפה סגלגלה, אלמנטים שלא נודעו קודם לכן.
מפעל הבנייה הדתי החשוב ביותר שתכנן היא כנסיית ה"ג'זו" (Il Gesù). זו כנסיית-האֵם של המסדר הישועי, שנבנתה במרכזה של רומא. הוא התבקש לתכנן כנסייה גדולה שבה תינתן לכל באי הבית האפשרות לחזות ולשמוע בבהירות את הדרשות שנשאו בה. כדי לעמוד בדרישה יצר כנסייה בעלת אולם תווך קצר ורחב, ובעיקר אולם החסר טורי עמודים וחסר סיטראות. לכנסייה נבנה גם אולם-ערב (טרנספט) שזרועותיו קצרים במיוחד. ויניולה תכנן את הכנסייה והחל לפקח על בנייתה אך לא ראה בהשלמת המפעל, דבר שנעשה בידי ג'אקומו דלה פורטה.
ויניולה נפטר ביולי שנת 1573. בזמן מותו כבר הפך ספרו ל'אורים ותומים' של האדריכלות.
חמשת הסדרים

למרות הישגיו בתחומי האדריכלות תהילתו באה לו בזכות חיבור צנוע בשם: "כללים לחמשת הסדרים של האדריכלות" (Regole delli cinque ordini d’architettura), שנדפס לראשונה ברומא, בשנת 1562. מן המהדורה הראשונה (1562) נותר עותק בודד, השמור בספריה הלאומית שבפירנצה.
זהו ספר של תאוריה אדריכלית, שהיא סוגה ספרותית שהייתה מקובלת במאות החמש-עשרה והשש-עשרה באיטליה, בדומה לספריהם של לאונה בטיסטה אלברטי (1485), סבסטיאנו סרליו (1537) ואנדראה פלדיו (1570). הספר של ויניולה הוא קונטרס המחזיק 32 לוחות, שבו הטקסט המלווה כל שרטוט הוא מינימלי, רשום ככותרת או ככיתובית בין פרטי האיור.
מטרת הספר הייתה לשרת באופן ישיר ומיידי את האדריכל, בעיקר את האדריכל שרצה לבנות ברוח האדריכלות הקלאסית. ניתן בו מילון צורות מפורט, והכוונה מעשית בתחום הפרופורציות האדריכליות, וזאת באמצעות ביצוע מרהיב עין בעזרת תחריטי נחושת ברורים ביותר, שכל הפרטים הנחוצים לו לאדריכל, ובעיקר גודלי החלקים השונים, מבוטאים במספרים הרשומים במקומם המתאים על-גבי הלוח. בכך ניתן לאדריכל המתלמד את כל הדרוש לו כדי להוציא תחת ידו בניין קלאסי.
בלוח מספר 3, מן המהדורה השנייה ואילך, הציג המחבר, זה ליד זה, את חמשת דימויי הסדרים של האדריכלות הקלאסית: הטוסקני, הדורי, האיוני, הקורינתי והסדר המשולב, על-גבי בסיסי אבן מוגבהים (פדסטלים). לוח זה הפך עם הזמן להיות תווית ההיכר של החיבור ושל ויניולה, וברבות השנים הפך להיות האיור המצוטט ביותר בתחום התאוריה והלימוד האדריכליים.
ההצגה של תורת הפרופורציות היא ברורה ביותר, מבוססת על מוֹדוּל יחיד (רדיוס העמוד בבסיסו), ועל יחסים הניתנים במספרים טבעיים קטנים. הם גם מתאימים בדיוק למתואר ולרשום בשרטוטים. דבר זה עשה את החיבור לכלי-עזר שימושי ביותר לאדריכל, עובדה שתרמה יותר מכל לתפוצתו הגדולה.
לעומת אנדראה פלאדיו, שהיה לאדריכל תקופת הרנסאנס הנחקר ביותר בעת החדשה, כעדות הביבליוגרפיה העצומה על אודות מפעל חייו, כך היה ויניולה, באמצעות ספרו, לאדריכל הנלמד ביותר של כל הזמנים, על ידי אדריכלים, כעדות המספר העצום של מהדורות לו זכה החיבור (למעלה מחמש-מאות מהדורות עד לשנת 1974). רק עם ירידת קרנה של מורשת האדריכלות הקלאסית, שנדחקה ממקומה עם כניסת המודרניזם, ירדה במחצית המאה התשע-עשרה גם הפופולריות של הספר.
תרגום לעברית של ספרו בידי רוני רייך (שהוסיף לו מבוא, הערות ומפתחות) ראה אור ב-2001.
הערות שוליים

↑  שמו הפרטי מופיע לעיתים גם כ-Jacopo, יאקופו
↑  גי'אקומו בארוצי דה ויניולה, כללים לחמשת האורדרים של האדריכלות, הוצאת דביר, 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273109705171  PLWABN: 9810631740405606  BIBSYS: 4018715  BNC: 000488645  BNE: XX928085  BnF: cb120950564 (data)  CANTIC: a11043313  CiNii: DA01974717  GND: 11925011X  ICCU: CFIV053440  ISNI: 0000 0001 2134 1099  KulturNav: 6f06a8c4-0711-4f94-9a1f-aac31859540e  LCCN: n82222501  LNB: 000310224  NDL: 00459756  NKC: ola2005262644  NLA: 35133234  NLG: 258096  NSK: 000755809  NTA: 07074419X  RERO: 02-A000172728  RKD: 80971  SELIBR: 99774  SNAC: w6ht2tvn  SUDOC: 029293189  Trove: 836704  ULAN: 500024808  VcBA: 495/21687  VIAF: 56637758   WorldCat (עם VIAF): 56637758 
שער ספרו השני, "שני הכללים של פרספקטיבה מעשית" (Le due regole della prospettiva prattica), שפורסם אחרי מותו
כנסיית ג'זו (Il Gesù) ברומא
ביג בנד

ערך זה עוסק בתזמורת ג'אז. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

ביג בנד
 מקורות סגנוניים:  ג'אז, בלוז, מוזיקת מארש אמריקאית, מוזיקה קלאסית
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1910, ארצות הברית
 נגזרות:  סווינג, ג'אז פרוגרסיבי, קנזס סיטי ג'אז, מוזיקה קלה, ספייס אייג' פופ, מוזיקת טרקלינים
ביג בנד (באנגלית: Big Band, בתרגום לעברית: להקה גדולה) או תזמורת ג'אז הוא הרכב מוזיקלי גדול שמנגן מוזיקת ג'אז, בעיקר סווינג.
תזמורת הביג בנד מחולקת למספר חטיבות (סקציות), על פי כלי הנגינה. בכל מחלקה יש בדרך כלל 4 נגנים או יותר. לכל התזמורות יש בדרך כלל חטיבת קצב, שמכילה מערכת תופים, קונטרבס או טובה (לעיתים הקונטרבס מוחלף בגיטרה בס), פסנתר ולפעמים גם גיטרה או בנג'ו. חטיבת כלי נשיפה ממתכת המונה חצוצרות וטרומבונים וחטיבת כלי נשיפה מעץ המונה 4–5 סקסופונים (סופרן, אלט, טנור, בריטון ולעיתים בס) וקלרינט בסקציה זו משולב בדרך כלל נגן המסוגל לנגן על כלי נשיפה שונים נוספים כגון חליל צד, אבוב, קרן אנגלית וכדומה.
לפעמים למחלקות אלו נוספת מחלקת כלי הקשה, בעיקר אם התזמורת מנגנת ג'אז לטיני או סלסה.
מוזיקת הביג בנד הגיעה לשיאה בשנות השלושים, והיוותה חלק מהמיינסטרים אז. התזמורות הגדולות ביותר הונהגו על ידי קאונט בייסי, דיוק אלינגטון, פלטשר הנדרסון, ג'ימי דורסי, טומי דורסי, בני גודמן, ארטי שו, וודי הרמן, לס בראון, סטן קנטון, גלן מילר ועוד רבים.
גם היום מוזיקת ביג בנד מנוגנת ונשמעת, בעיקר בזכות הפופולריות של הרכבים כאלו בתיכונים ובמגמות המוזיקה. ישנן גם תזמורות ביג בנד שמנהיגן הקודם נפטר, אך הוא הוחלף בידי מישהו אחר והן עדיין ממשיכות לפעול, כמו למשל תזמורת הביג בנד של צ'ארלס מינגוס. תזמורות הביג בנד של היום מנגנות סגנונות שונים, הנעים בין הסווינג הישן שאותו ניגנו בשנות ה-30 וה-40 לבין פיוז'ן וג'אז מודרני.
ראו גם

רשימת מובילי ביג בנד
לקריאה נוספת

Lewis A. Erenberg, Swingin’ the Dream: Big Band Jazz and the Rebirth of American Culture, Chicago: University of Chicago Press, 1998.
David W. Stowe, Swing Changes: Big-Band Jazz in New Deal America,  Cambridge, MA: Harvard University Press, 1994.
ביג ביט

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  מוזיקה אלקטרונית, ברייקביט הארדקור, מוזיקת האוס, טכנו, אסיד האוס, מוזיקת היפ הופ, נאו-פסיכדליה, רוק אלטרנטיבי, EBM
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, לונדון, אנגליה
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 כלים:  מקלדת אלקטרונית, פטיפון עם הנעה ישירה, סינתיסייזר, גיטרה חשמלית, גיטרה בס, מערכת תופים, סקוונסר, דוגם צלילים
 
ביג ביט (באנגלית: Big beat) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית שמאופיין בדרך כלל בברייקביטים כבדים ובלופים ותבניות שנוצרו על ידי סינתיסייזר (באופן דומה לאסיד האוס / טכנו). תת-ז'אנר זה מזוהה בעיקר עם הפרודיג'י, The Chemical Brothers, פאטבוי סלים, The Crystal Method (אנ'),‏ Propellerheads (אנ')‏, Basement Jaxx (אנ') וגרוב ארמדה (אנ').‏
תת-ז'אנר זה זכה להצלחה במיינסטרים בשנות ה-90 של המאה ה-20.
יצירות ביג ביט כוללות פעימות תופים כבדות ומעוותות בקצבים של 100–140 פעימות לדקה, קווי סינתיסייזר של Roland TB-303 (הדומים לאלו של אסיד האוס) ולופים כבדים משירי פאנק, נשמה, ג'אז ורוק משנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. ביצירות ביג ביט ניתן למצוא לעיתים קרובות שירה או ראפינג בסגנון פאנק רוק המונע על ידי בייסליינים עזים ומעוותים על ידי סינתיסייזר וכן בנוי בדומה לשירי פופ, האוס וטכנו. כמו כן, ביצירות ביג ביט ניתן למצוא צלילי קרשנדו, בילדינג, דרופ ודראם רול (אנ') מורחבים, סמפול משירים ומיצירות קולנוע וטלוויזיה, כלי מוזיקה נוספים, כגון כלי מיתר מזרח תיכוניים, פיצוצים, צופרי אוויר, סירנות (בדרך כלל, סירנות משטרתיות) ויריות. כמו בז'אנרי דאנס אחרים של אותה תקופה, השימוש באפקטים כמו פילטרים, פאזינג (אנ') ופלאנג'ינג היה נפוץ בתת-ז'אנר זה.
כמו כן, ניתן למצוא ברייקביטים חזקים ודחוסים בשירים של חלוצי הביג ביט בשימוש הוקים מלודיים וסאונדים מסומפלים. בהתבסס על השימוש העיקרי של ברייקביטים ובייסליינים רועשים וכבדים, יש דמיון בין ביג ביט למוזיקת ג'אנגל ודראם אנד בייס, אם כי לביג ביט יש מקצב איטי משמועתי משני הז'אנרים האחרים.
לקריאה נוספת

The Little Big Beat Book by Rory Hoy, published 10 בספטמבר 2018, by New Haven Publishing Ltd, ISBN 9781912587094
The Story of Big Beat: Bookazine Paperback – 30 Jul 2019 by Rory Hoy, New Haven Publishing Ltd (30 July 2019), ISBN 978-1949515091
הערות שוליים

↑  "Old Hit Won't Outgun Prodigy Disc". Miami Herald. 10 בספטמבר 2004. ארכיון מ-2023-03-06. נבדק ב-2023-07-26. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Coleman, Jonny (2016-10-14). "In Defense of Big Beat, the Annoying 90s Music Genre That Snobs Love to Hate". Thump (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-02-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph118875
ביתן לונדון

חזית ביתן לונדון בשנת 2002
ביתן לונדון (באנגלית: London Pavilion) הוא מבנה בפינת שדרת שפטסבורי ורחוב קובנטרי, בפינה הצפונית של כיכר פיקדילי בלונדון שבאנגליה. כיום משמש המבנה כמרכז קניות ובילויים ומהווה חלק ממרכז טרוקדרו.
היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1859 ושימש כאולם מוזיקה וקונצרטים. בשנת 1885 נבנתה בקרבתו שדרת שפטסברי, ולצורך בנייתה נהרס המבנה ונבנה מחדש.
בשנת 1923 הוקם שלט פרסומת חשמלי על צד המבנה הפונה לכיכר פיקדילי.
ב-1934 נערכו במבנה מספר שינויים והוא הפך לאולם קולנוע. ב-1986 נהרס המבנה, למעט חזיתו ששופצה, והפך למרכז קניות. לאחר בנייתו ועד ספטמבר 2001 שימש כאתר תערוכות של בובות שעווה מעשי ידי מוזיאון מאדאם טוסו. התערוכה הציגה בעיקר דמויות של מוזיקאים מתחום הרוק והפופ.
בשנת 2000 שופץ הבניין והפך לחלק ממרכז טרוקדרו.
ביתן ברצלונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  Av. Francesc Ferrer i Guàrdia, 7 
 מיקום:  מונז'ואיק 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1928
 תאריך פתיחה רשמי:  מאי 1929 
 תאריך פירוק:  1930 
 חומרי בנייה:  אוניקס 
 אדריכל:  לודוויג מיס ון דר רוהה 
 סגנון אדריכלי:  פונקציונליזם 
 מידות
 שטח:  1,050 מ"ר 
 קואורדינטות:  41°22′14″N 2°09′00″E﻿ / ﻿41.370555555556°N 2.15°E﻿ / 41.370555555556; 2.15
  (למפת ברצלונה מוגדלת) ביתן ברצלונה(למפת ברצלונה רגילה) ביתן ברצלונה
 
פנים המבנה
ביתן ברצלונה הוא כינויו של הביתן הגרמני בתערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שתוכנן על ידי האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן דר רוהה. הביתן נחשב לאבן דרך חשובה בהיסטוריה של האדריכלות המודרנית.
הקמה

המבנה, שלא היה לו שימוש מיוחד אלא נבנה לשם תצוגה, התאפיין בצורה פשוטה למדי, אף כי נעשה בו שימוש בחומרים יקרים כגון שיש ואבן טרוונטין. ייחודו של המבנה התבטא בפריצת הדרך המחשבתית לגבי צורתה של אדריכלות, תפיסת החלל, שימוש חדש בחומרי בנייה ועיצוב מינימליסטי, שהתממש בזכות פרטי בניין מתוחכמים.
הביתן עמד על פודיום רחב ושטוח לצד בריכת השתקפות, והיה לו גג שטוח הנסמך על 8 עמודי פלדה דקים. החלוקה הפנימית שלו הייתה על ידי קירות בודדים שאינם מתחברים זה לזה או לתקרה, אשר יצרו סוג חדש של חללים שהיו חדשניים מאוד בתפישתם לתקופה זו. רעיון "החלל הזורם" מומש גם בעזרת קירות זכוכית.
מיס ואן דר רוהה עיצב עבור הביתן יחד עם שותפתו אז, המעצבת לילי רייך, את "כיסא ברצלונה". נטען כי שניים מכיסאות אלה שימשו את בני הזוג המלכותי הספרדי, שהגיעו לבקר בביתן. הכיסא זכה להצלחה רבה, נמכר באלפים גם לאחר היריד העולמי, ונחשב עד היום למקרה מבחן בהיסטוריה של העיצוב התעשייתי.
כפי שהיה נהוג בתערוכות עולמיות, בסיומה של התערוכה הביתן פורק, וחלקיו מוספרו, נארזו, ונשלחו ברכבת לגרמניה. מסיבות שאינן ברורות עד היום נעלמו מרבית חלקי הביתן במהלך המעבר. בשל חשיבותו הגדולה שוחזר המבנה באתרו המקורי, תוך שימוש בחומרים זהים לאלו שנעשה בהם שימוש בסוף שנות ה-20. החל משנת 1986 ניצב הביתן המשוחזר בברצלונה, ופתוח לקהל הרחב.
ג'אפר צ'לבי

נישאנג'י טג'יזאדה צ'אפר צ'לבי הידוע בקיצור כג'אפר צ'לבי (בטורקית: Nişancı Tâcı-Zâde Câ'fer Çelebi; ‏ 1459, אמסיה - 18 באוגוסט 1515, אסטנבול) היה פקיד בכיר ומשורר טורקי עו'תמאני שכתב שירת   דיואן ומסנווי, בשפות הטורקית ופרסית.
ביוגרפיה

ג'אפר צ'לבי נולד באמסיה  בשנת 1459. אביו טג'י בק שימש כמזכיר אישי לנסיך באיזיט שהיה לימים הסולטן העו'תמאני באיזיט השני. ג'אפר למד בהתחלה אצל אביו ואצל מלומדים אחרים באמסיה. אחר כך, יחד עם אחיו, סאדי, במדרסות חשובות בעיר ברוסה. עשה קריירה תאולוגית והוסמך כמורה "מידריס". את משרתו הראשונה קיבל בסימאב, במערב אנטוליה, אחר כך עבר לאדירנה ואחרי 1492 לימד במדרסת מהמוט צ'לבי באיסטנבול. בשנת 1497 או 1498 באיזיט השני מינה אותו ל"נישאנג'י" -של המועצה האימפריאלית ראש השלכת הסולטן, וכן "קזאסקרין" - "שופט צבאי" עם סמכויות של קאדי עליון.
נגרר למאבק הכוח בין שייחזאדה אהמט ואחיו סלים, לימים הסולטן סלים הראשון. אחרי מרד היניצ'רים בשנת 1511  פוטר מתפקידו הממשל.  
ג'אפר נחשד בהמרדה בקרב הצבא והוצא להורג בשנת 1515, מיד אחרי שובו של סלים הראשון ממסע צבאי באיראן. כל עוד הוא עצור נדרש על ידי סולטן לפסוק את דינו של אדם שהמריד נגד הסולטן. תשובתו הייתה "אם זה הוכח, אז העונש הוא הוצאה להורג". הסולטן השיב לו שגזר לעצמו את דינו.
נודע כמחבר שירים בסוגת "מסנווי".
יצירות

Hevesname
Mahruse-i İstanbul Fetihnamesi
Münşeat
אוסף שירי דיוואן בטורקית ובפרסית
לקריאה נוספת

1978 Aurel Decei Istoria Imperiului Otoman până la 1656, Editura  științifică și enciclopedică, București (ברומנית)
הערות שוליים

↑  A.Decei
ביתן מוסקבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אטרקציה תיירותית, סימן נוף 
 מיקום:  נפת אוסטנקינו 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1967
 תאריך פתיחה רשמי:  1967 
 אדריכל:  מיכאיל פוסוחין 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  55°49′45″N 37°38′30″E﻿ / ﻿55.829166666667°N 37.641666666667°E﻿ / 55.829166666667; 37.641666666667
  (למפת מוסקבה מוגדלת) ביתן מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) ביתן מוסקבה
 
ביתן מוסקבה (לשעבר: ביתן מספר 70) הוא מבנה במרכז התערוכה של כל רוסיה שתוכנן עבור התערוכה העולמית אקספו 67 שנערכה בעיר מונטריאול בקנדה בשנת 1967. המבנה היה שייך לברית המועצות ותוכנן על ידי צוות אדריכלים סובייטי ובראשם האדריכל הרוסי מיכאיל פוסוחין. בשנת 1968, כשנה לאחר מכן, כאשר נסגרה התערוכה, הוחלט להעביר את המבנה אל מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה וכיום מבנה זה עומד בכניסה הראשית של מרכז התערוכות.
המבנה הוא בעל שלוש קומות ומייצג את הזרם המודרני באדריכלות הסובייטית של אותה התקופה, כאשר הוא מרחף על פני עמודים והכניסה אליו כוללת גרם מדרגות רבות. בתחילה, לאחר שהוקם מחדש במוסקבה נקרא בשם: ביתן מונטריאול, ולאחר מכן נקרא בשם: ביתן התערוכה האינטר-תעשייתית. לאחר נפילת ברית המועצות ומסך הברזל של הקומוניזם, הוחלט לקרוא לו בשם: ביתן מוסקבה כיוון שישנו ביתן נוסף במרכז התערוכות שנקרא על שם עיר חשובה נוספת ברוסיה בשם: ביתן סנט פטרסבורג. בצמוד לביתן מוסקבה הוקם בשנת 2009 הביתן הגדול ביותר במרכז התערוכות בשם: ביתן רוסיה
היסטוריה

לפני קיומה של התערוכה העולמית בקנדה קיוו אדריכלים סובייטים קיוו כי התערוכה העולמית תתקיים במוסקבה ובתחילת שנות ה-60 הציעו להתאים את התערוכה לפרויקט התיעוד ההיסטורי של בירת ברית המועצות לרגל חגיגות 50 שנה למהפכת אוקטובר, לפי כך אקספו יהיה בעל דגש על "קידמה ושלום". האדריכל הראשי של מוסקבה מיכאיל פוסוחין הציעו ליצור ביתן כדורי בגודל של: "הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה" על אגם מלאכותי. עם זאת, התפטרותו הכפויה של ניקיטה חרושצ'וב והבעיות הכספיות עקב עלויות כבדות הובילו לסירוב ברית המועצות לארגן את התערוכה.  הלשכה לתערוכות בינלאומיות החליטה לבסוף להפקיד את המשימה על העיר מונטריאול בקנדה לרגל יום השנה 325 להיווסדה של מונטריאול. בשנת 1970 החלה העברת המבנה אל מוסקבה והבנייה נמשכה חמש שנים. בשנת 1977 נחנך הביתן מחדש באתר מרכז התערוכות של מוסקבה. בשנת 2017 החל שיפוץ המבנה לקראת פתיחתו המשופצת של מרכז התערוכות בשנת 2021. מראו המקורי של המבנה אבד ולאחר כמה שיפוצים נערכו בו מספר שינויים.
בודהה (מושג)

ערך זה עוסק בשם תואר בודהיסטי לאדם במצב הארה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בבודהיזם, המושג בּוּדְהָה (מסנסקריט: बुद्ध, "זה שהתעורר"', או "המואר") הוא שם-תואר כללי עבור אלו שהגיעו להארה ולנירוואנה, ואיננו שמור לדמות היסטורית יחידה. לפי המסורת הבודהיסטית היו רבים שזכו להגיע אליו בעבר, והיום כמו אז - ההארה וההפיכה לבודהה זמינות לכל אדם שישקיע מאמץ נכון על מנת לטפח אותן. בזרם הטהרוואדה שמור התואר רק עבור אלו שהגיעו להארה באופן עצמאי (ללא תמיכת מורה או כתבים), ומונים 28 בודהות שכאלה [דרוש מקור]. הידוע ביותר מביניהם הוא הבודהה סידהרתא גאוטמה, שחי במאה ה-6 לפנה"ס. כאשר מוזכר "הבודהה" ללא ציון שם מפורש, הכוונה היא על-פי רוב לבודהה זה.
חריטה באבן המציגה שבעה בודהות
פסל בן המאה ה-2 לספירה של הבודהה מאיטריה, על-פי המסורת הבודהיסטית, הבודהה העתיד לבוא
התנאים לזכייה בתואר "בודהה"

הדרך המובילה להארה ולשחרור מסבל היא הדרך המתומנת הנאצלת, ששלושת עיקריה הם שמירה על ערכי מוסר (סילה), טיפוח ריכוז מדיטטיבי (סמאדהי) ופיתוח חכמה מתוך התנסות ישירה (פאניה). ההולך בדרך זו יהפוך ל"בודהה" בתהליך הדרגתי, העובר דרך ארבעה שלבים מוגדרים של התעוררות ("ארבעת שלבי ההארה"). כל אחד משלבים אלה מסמן רכישה של תובנה חווייתית עמוקה הקשורה באמיתות נאצלות על אודות הקיום, אשר משנה באופן מהותי את הדרך שבה הוא תופס את העולם ואת מקומו בתוכו.
ההארה המלווה בהגעה לנירוואנה אינה "סוף הדרך", אלא הנקודה בה האדם משתחרר באופן מלא מהבורות שגרמה לו סבל בעבר, ואיננו יוצר עוד תגובות רגשיות חדשות של דחייה-והשתוקקות (סנקהארות). כדי להפוך לבודהה על המתרגל להשקיע מאמץ נוסף, להמשיך לטהר את עצמו גם ממשקעי-עבר בלתי-טהורים שעדיין חבויים בנפש, ורק אז יהפוך לבודהה ויגיע לכליל שלמות ההארה המוחלטת ("אנוטרה-סאמיאק-סאמבודהי").
במסורות מסוימות שמור שם התואר בודהה אך ורק למי שהגיע למצב השחרור המוחלט מהבורות והסבל בכוחות עצמו, ללא כל סיוע חיצוני ממורה או מכתבים. אדם שהגיע להארה באמצעות הדרך שהותוותה על ידי הבודהה, נקרא "ארהט" בסנסקריט או "ארהנט" בפאלי ("ראוי" או "נאצל").
היסטוריה במסורת הבודהיסטית

בכתבים הבודהיסטים מוזכרים מספר בודהות שגילו את הדרך להתעוררות לאורך ההיסטוריה, אך כל אחד מהם היה יחיד בדורו. ביניהם ניתן למצוא את הבודהות דִיפַּנְקַרַה ואמיטאבהה. במשך השנים תורתו של כל אחד מהם נשתכחה לגמרי, עד אשר קם הבודהה הבא אחריו וגילה את הדרך מחדש. הבודהה האחרון, ואף היחיד שיש לו אי אילו תיעודים היסטוריים [דרוש מקור], הוא סידהרתא גואטמה הבודהה. על פי המסורת הבודהיסטית, ניבא הבודהה גאוטמה, שלאחר שתישכח תורתו בעתיד, ייוולד בודהה בשם מַאִיטְרֶיַה (בפאלי: מֵטֶּיַּה).
שני סוגי הבודהה

קיימים שני סוגים של בודהה:
בודהה שקט (עצמאי) (פַּצֶּ'קַה-בודהה): הבודהה השקט או העצמאי, הגיע לנירוואנה בכוחות עצמו, אך אינו יכול ללמד את הדרך לאחרים, ואין בכוחו להניע את גלגל הדהרמה.
בודהה מושלם (סַמַּסַמְבּוּדְּהַה). בודהה ער בשלמות שהגיע לנירוואנה באופן מושלם בזכות עצמו ויש לו את היכולות להניע את גלגל הדהרמה, כלומר ללמד ולהפיץ את הדרך להגעה לנירוואנה, לכל היצורים החיים, בכל העולמות.
על פי המסורת הטהרוואדית, שני סוגי הבודהות נדירים במערכת הקיום. ביקום ובעידן אחד, יכולים להתקיים כמה בודהות שקטים בו זמנית, אך רק בודהה מושלם אחד, ולא יולד בודהה נוסף מסוג זה עד שתשכח כל התורה שלימד קודמו. על פי המסורת הבודהיסטית, הבודהה המשולם הבא יהיה הבודהה מאיטריה, שיולד לאחר שתשכח כל תורתו של הבודהה גאוטמה.
עשר התכונות של הבודהה המושלם

על פי המסורת הבודהיסטית, הבודהה המושלם ניחן בעשר תכונות המאפשרות לו להגיע לנירוואנה ולהוביל אליה אחרים:
דָאנַה (Dāna) - נדיבות
סִילַה (Sīla) - מוסריות
נֶקְּהַמַּה (Nekkhamma) - פרישות
פַּנְיַיה (Pañña) - חוכמה
וִירִייַה (Viriya) - מאמץ
קְהַנְטִי (Khanti) - סובלנות, סלחנות, התמדה
סַצַּ'ה (Sachcha) - אמינות, כנות ואמירת אמת
אַדִיטְּהָאנַה (Adhiṭṭhāna) - נחישות
מֵטָּא (Mettā) - אהבה של רצון טוב
אוּפֵּקְּהָא (Upekkhā) - איזון נפשי
קודם לידתו האחרונה, מביא הבודהה את עשר התכונות לכלל שלמות, ורק אז, הוא מוכן להייוולד, להשיג את ההתעוררות השלמה וללמדה לאחרים.
ראו גם

שלוש אבני החן