stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרוניקוס הראשון קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית
ביוגרפיה > מוות

נראה שאנדרוניקוס החליט אז להשמיד את האריסטוקרטיה, ותוכניותיו כמעט הצליחו. אבל ב-11 בספטמבר 1185, במהלך היעדרותו מהבירה ניסה סגנו סטפנוס הגיוכריסטופוריטס, לעצור את איסאאקיוס אנגלוס, שנאמנותו הייתה חשודה. אנגלוס הרג את הגיוכריסטופוריטס ומצא מקלט בכנסיית איה סופיה. הוא פנה אל האוכלוסייה, והתעוררה מהומה שהתפשטה במהירות על כל העיר.
כאשר אנדרוניקוס הגיע הוא גילה שאיסאאקיוס הוכרז כקיסר. הקיסר המודח ניסה להימלט בספינה עם אשתו אגנס ופילגשו, אך הם נתפסו (אם כי יש הטוענים כי אנדרוניקוס שרד והצליח להימלט לממלכת קפריסין). אנגלוס מסר אותו לאספסוף העירוני ובמשך שלושה ימים הוא נחשף לזעמם ולטינתם, נותר במשך אותה תקופה קשור לעמוד ומוכה. ידו הימנית נכרתה, שיניו ושיערו נעקרו, אחת מעיניו נעקרה, ובין ייסורים רבים אחרים, הושלכו בפניו מים רותחים, עונש הקשור כנראה ביופיו. לבסוף הוא הובל להיפודרום קונסטנטינופול ונתלה ברגליו בין שני עמודים. שני חיילים לטיניים התחרו בשאלה החרב של מי תחדור לגופו עמוק יותר, והוא נקרע לגזרים. שרידיו נותרו לא קבורים והיו גלויים במשך מספר שנים לאחר מכן. הוא מת ב-12 בספטמבר 1185. עם הידיעה על מותו של הקיסר, בנו ושותפו לקיסרות, יוחנן, נרצח על ידי חייליו שלו בתראקיה. אנדרוניקוס הראשון היה האחרון מבין בני משפחת קומננוס ששלט בקונסטנטינופול, אם כי נכדיו אלכסיוס (אנ') ודוויד (אנ') הקימו את האימפריה של טרפזונטס בשנת 1204. ענף השושלת שלהם נודע בשם "הקומנני הגדולים" (Μεγαλοκομνηνοί, מגלוקומנני או מגלוקומניני).
משפחה

אנדרוניקוס הראשון קומננוס היה נשוי פעמיים והיו לו פילגשים רבים. לאשתו הראשונה, ששמה אינו ידוע, נולדו לו שלושה ילדים:
מנואל קומננוס (1145 – לאחר 1185), שימש כשגריר תחת מנואל הראשון, והתנגד למדיניות אביו כשתפס את השלטון. בשל התנגדות זו, כמו גם האמונה בנבואת AIMA (אנ'), הוא לא מונה ליורש, אלא הוענקה לו דרגת סבסטוקרטור (אנ') ("קיסר משני"). אף על פי כן, המשטר החדש עיוור אותו בעקבות נפילת אביו, ונעלם מהמקורות לאחר מכן. מנישואיו לנסיכה הגאורגית רוסודן, הוא היה אביהם של אלכסיוס (אנ') ודוויד (אנ'), מייסדי האימפריה של טרפזונטס, ושל שושלת "הקומנני הגדולים", הצאצאים היחידים מהשורה הזכרית של בית קומננוס.
יוחנן קומננוס (1159–1185), בילדותו ליווה את אביו במהלך גלותו, ולאחר עלייתו לכס הוכתר כקיסר שותף בנובמבר 1183. לאחר הפלת אנדרוניקוס, הוא הוצא להורג בספטמבר 1185.
מריה קומננה (נולדה בערך 1166), נישאה לתאודור סינדנוס ב-1182, אך הוא מת זמן קצר לאחר מכן; בעלה השני היה מבית רומנוס, שדורסנותו ואימתו על האוכלוסייה במהלך ההגנה על דירכיום נגד הנורמנים ב-1185 תרמו לנפילת העיר. גורלם של מריה ובעלה לאחר נפילתו של אנדרוניקוס אינו ידוע.
מאחייניתו ופילגשו תאודורה קומננה (אנ') של אנדרוניקוס נולדו הילדים הבאים:
אלכסיוס קומננוס (1170 – בערך 1199), אין ידע על תחילת חייו, הוא ברח לגאורגיה לאחר 1185, שם התחתן עם האצולה המקומית. משפחת האצולה של אנדרוניקאשווילי (אנ') טוענת למוצאו ממנו, וייתכן שהוא היה אביהם הקדמון של השליטים המכונים המחוז של אלאסטנלי (אנ').
איירנה קומננה (נולדה ב-1171), הייתה נשואה לסבסטוקרטור אלכסיוס קומננוס, בנו הבלתי חוקי של הקיסר מנואל הראשון קומננוס, באוקטובר 1183. בעלה הסתבך בקנוניה נגד אנדרוניקוס ועוור ונכלא, בזמן שאיירנה נכנסה למנזר.
נישואיו השניים לאגנס מצרפת, קיסרית האימפריה הביזנטית (אנ'), וקשריו עם מאהבותיו האחרות, לא הניבו צאצאים.
אזכורים בתרבות

אנדרוניקוס הוא הגיבור הראשי בספרו של מייקל ארנולד "כנגד ירידת הלילה" (Against the Fall of Night‏, Garden City, ניו יורק: Doubleday 1975), וכן של "הוד מלכותם השלווה ביותר" (Their Most Serene Majestys) של אנג' ולאכוס (Vanguard Press, 1964).
הוא מוזכר ברומן ההיסטורי מימי הביניים של לואיס ל'אמור, "התוף המהלך" (The Walking Drum), שאת מותו המזוויע חזה גיבור הספר בחזון.
הוא בין הדמויות הראשיות של הרומן ההיסטורי "אגנס מצרפת" (Agnes of France‏ 1980, ISBN 9789600501759) מאת הסופר היווני קוסטאס קיריאזיס (נולד 1920). הרומן מתאר את אירועי שלטונם של מנואל הראשון, אלכסיוס השני ואנדרוניקוס הראשון דרך עיניה של אגנס. הרומן מסתיים במותו של אנדרוניקוס.
אנדרוניקוס מתואר ברומן באודולינו מאת אומברטו אקו, כשסופו המזעזע מתואר בפירוט רב.
הערות שוליים

↑  Lascaratos, John (1999-07-01). ""Eyes" on the Thrones: Imperial Ophthalmologic Nicknames". Survey of Ophthalmology (באנגלית). 44 (1): 73–78. doi:10.1016/S0039-6257(99)00039-9. ISSN 0039-6257. PMID 10466590.
↑  NCa>Niketas Choniates, Annals, XIX. O City of Byzantium, Annals of Niketas Choniatēs (באנגלית). תורגם ע"י Magoulias, Harry J. Wayne State University Press. 1984. p. 12. ISBN 978-0-8143-1764-8.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  1911 Encyclopædia Britannica/Andronicus I
↑  Victor Spinei, The Romanians and the Turkic Nomads North of the Danube Delta from the Tenth to the Mid-Thirteenth Century, BRILL, 2009, ISBN 9789004175365
↑  Sack of Thessalonica, https://byzantium.gr/battle.php?byzbat=c12_07
↑  "AGAINST THE FALL OF NIGHT". Kirkus Reviews. 4 באפריל 1975. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "THEIR MOST SERENE MAJESTIES". Kirkus Reviews. 22 באוקטובר 1964. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  L'Amour, Louis (1984). The Walking Drum. Bantam Books. pp. 381–382.
↑  Mullan, John (8 במאי 2003). "Catching the Prester John Bug". London Review of Books. 25 (9). {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276382605171  GND: 100729932  ISNI: 0000 0000 8088 1135  LCCN: n83206573  NDL: 00795008  NLG: 44511  NTA: 072363789  SELIBR: 174807  SUDOC: 137049234  VcBA: 495/43815  VIAF: 8770041   WorldCat (עם VIAF): 8770041 
תיאור מהמאה ה-15 של מותו של אנדרוניקוס. המקור בספרייה הלאומית של צרפת.
אסי כהן

| --- | --- |

כהן בצעירותו
 לידה:  10 באוקטובר 1974 (בן 50) אשדוד, ישראל 
 סוגה מועדפת:  קומדיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  מקיף ג' אשדוד ע"ש רוגוזין 
 בת זוג:  ליאן כהן
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  6 פרסי האקדמיה לטלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
 
כהן בסרטו של תום שובל "הלב הרעב", 2005
כהן מגלם את שאולי דמות פארודית מ"ארץ נהדרת" ו"הפרלמנט"
כהן מאויר בתור שאולי, מתוך תצוגה בבית התפוצות שבתל אביב
אסי כהן (נולד ב-10 באוקטובר 1974) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי ופרזנטור ישראלי.
ביוגרפיה > פרסים והוקרה

כהן זכה בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (6 פעמים), ובפרס אנשי השנה.
חיים אישיים

נשוי לליאן, ואב לשלוש בנות. מתגוררים בגבעתיים.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

1999–2001 – "דומינו"
2000–2003 – "רק בישראל"
2004 – "אהבה זה כואב"
2004 – "איפה אתה חי?!"
2005 – "הלב הרעב"
2005–2019, 2021–הווה – "ארץ נהדרת"
2007–2009 – "מסודרים"
2010–2012 – "חטופים"
2012–2014 – "הפרלמנט"
2015 – "דיג"
2017 – "אלישע"
2018 – "אוטונומיות"
2018–2020 – "ככה זה"
פילמוגרפיה > קולנוע

2002 – "יוסי וג'אגר"
2003 – "הכוכבים של שלומי"
2004 – "אהבה קולומביאנית"
2005 – "מינכן"
2010 – "זוהי סדום"
יפורסם בהמשך – "עצמאות"
ראו גם

"שאולי ומלחמת האזרחים" – מערכון שאסי כהן ביצע והוא גם אחד מכותביו
הערות שוליים

↑  רן בוקר, ביי, שאולי: אסי כהן נפרד, באתר ynet, 27 בנובמבר 2011
↑  מעריב אונליין, ‏יחזור להתארח: אסי כהן עוזב את הפאנל הקבוע של "ארץ נהדרת", באתר מעריב אונליין, 12 בנובמבר 2018
↑  עידו ישעיהו, שגיא בן נון‏, זמן שאולי, באתר וואלה, 29 בספטמבר 2019
↑  וואלה! תרבות‏, בקהל צעקו "בושה" - ההופעה של "שאולי" (אסי כהן) הופסקה אחרי 20 דקות, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2022
↑  גיל משעלי, ‏אז למה אסי כהן מסתובב עם זקן? כל הפרטים, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2024
↑  שרון קביליו, מעט הפתעות בטקס אנשי השנה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בספטמבר 2007
↑  רן בוקר, בת שלישית לאסי כהן, באתר ynet, 29 באפריל 2011
↑  10 דברים שלא ידעתם על אסי כהן: פרס על הדמות השנוייה במחלוקת וסרט עם ספילברג, באתר כיפה, ‏2022-12-20
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • טל פרידמן • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2004 - שמיל בן-ארי ("מעורב ירושלמי") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה - שחקן בסדרה דרמטית  2005 - אסי כהן ("אהבה זה כואב") | הבא: 2006 - אסי דיין ("בטיפול") |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2006 - אבי קושניר ("החיים זה לא הכל") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה - השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית  2007 - אסי כהן ("מסודרים") | הבא: 2008 - ישראל פוליאקוב ("הכל דבש") |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: 2006 - עדי אשכנזי ("מה זה השטויות האלה?!") | אנשי השנה - איש השנה בטלוויזיה  2007 - אסי כהן ("מסודרים", "ארץ נהדרת") | הבא: 2008 - טרם נקבע |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2012 - נורמן עיסא ("עבודה ערבית") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה - שחקן הטוב ביותר בסדרה קומית  2013,2014 - אסי כהן ("הפרלמנט") | הבא: 2015 - אודי כגן ("החדש של עומרי גורדון") |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: אודי כגן ("משיח") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקן ראשי בסדרה קומית  2020: אסי כהן ("ככה זה") | הבא: 2021: אמיר שורוש ("קופה ראשית") |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334971405171  BNE: XX1785447  ISNI: 0000 0000 6089 2902  LCCN: no2015150207  SUDOC: 121407373  VIAF: 87573363   WorldCat (עם VIAF): 87573363
יהדות דרום אוסטיה

| --- | --- |

מיקומה של דרום אוסטיה באסיה
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 1 (2013)
 שפות
 רוסית
 דת
 יהודית
בניין ברובע היהודי לשעבר של צחינוואלי
יהדות דרום אוסטיה קשורה להיסטוריה של היהודים בגאורגיה. חלק ניכר מההיסטוריה היהודית המוקדמת בדרום אוסטיה דומה לזו של קהילות יהודיות אחרות באזור גאורגיה. במקביל, בירת דרום אוסטיה, צחינוואלי הייתה ידועה באוכלוסייתה היהודית הגאורגית הגדולה, שבה היה לקהילה רובע משלה.
קשר עם יהודי גאורגיה

ההיסטוריה של היהודים בגאורגיה היא בת למעלה מ-2,500 שנה. היהודים הן אחת הקהילות העתיקות ביותר בגאורגיה, והמידע לגבי הגירתם למדינה מגיע עד לתקופת גלות בבל במאה ה-6 לפנה"ס. בטרם סיפוחה של גאורגיה לרוסיה, ההיסטוריה הארוכה של יהודי גאורגיה התאפיינה בהיעדר כמעט מוחלט של אנטישמיות וחיבור עם השפה והתרבות הגאורגים. יהודי גאורגיה נחשבו נבדלים מבחינה אתנית ותרבותית מיהודי ההרים השכנים. הם היו גם באופן מסורתי קבוצה נפרדת מאוד מהיהודים האשכנזים שהגיעו בעקבות סיפוחה הרוסי של גאורגיה.
היסטוריה מודרנית

בשנת 1891 נשלח הרב האשכנזי אברהם חוולס מליטא לצחינוואלי. שם ייסד חוולס בית ספר ובית כנסת, ולימד הגות של רבני אירופה. עם הזמן בית הכנסת ננטש ובימי ראשון מתקיימים בו תפילות של נוצרים בפטיסטים.
לפי מפקד האוכלוסין הסובייטי של 1926 ו-1939 היו בדרום אוסטיה כ-2000 יהודים, כולם, פרט למעטים, בצחינוואלי. כבר ב-1926 כמעט שליש מתושבי העיירה היו יהודים. מספרם ירד מאוחר יותר כאשר עברו לערים גדולות יותר בברית המועצות או היגרו לישראל או למדינות אחרות.
ב-1991 רוב האוכלוסייה היהודית ברחה מדרום אוסטיה לישראל וגאורגיה במהלך המלחמה האוסטית הראשונה. השאר ברחו לפני 2008 במלחמת גאורגיה–רוסיה. נכון לספטמבר 2018, נותרה רק יהודיה אחת בדרום אוסטיה, קשישה המתגוררת בצחינוואלי בשם רבקה ג'ינג'יחאשווילי, המוכרת למקומיים בשם 'ריבקה'.
הערות שוליים

1 2  "Last Jew in South Ossetia". YouTube. Russia Today. 2008-09-15.
1 2  "Tskhinvali's old 'Jewish Quarter'". YouTube. JAM News. 2018-09-24.
↑  The Wellspring of Georgian Historiography: The Early Medieval Historical Chronicle The Conversion of Katli and The Life of St. Nino, Constantine B. Lerner, England: Bennett and Bloom, London, 2004, p. 60
↑  Forget Atlanta - this is the Georgia on my mind By Jewish Discoveries and Harry D. Wall	Feb. 7, 2015, Haaretz
↑  Mountain Jews: customs and daily life in the Caucasus, Leʼah Miḳdash-Shemaʻʼilov, Liya Mikdash-Shamailov, Muzeʼon Yiśraʼel (Jerusalem), UPNE, 2002, page 9
↑  Census results for South Ossetia
↑  Siegel, Matt (2008-02-27). "Georgia's Jewish Heritage Imperiled with Talk of War". Jewish Telegraphic Agency.
↑  Siegel, Matt (2008-02-27). "Georgia's Jewish Heritage Imperiled with Talk of War". Jewish Telegraphic Agency.
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
צ'ארלס דינין

צ'ארלס סמואל דינין (באנגלית: Charles Samuel Deneen;‏ 4 במאי 1863 –  5 בפברואר 1940) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-23 בשנים 1905–1913, הראשון מבין מושלי המדינה שכיהן בשתי תקופות כהונה רצופות שנמשכו בסך הכול שמונה שנים. הוא היה המושל במהלך המהומות הגזעיות הידועות לשמצה שהתרחשו בספרינגפילד ב-1908 (אנ'), אותן הוא סייע לדכא. בשנים 1925–1931 הוא כיהן כסנאטור מטעם אילינוי. קודם לכן, בשנים 1892–1894, הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של אילינוי. כעורך דין הוא היה התובע המוביל במשפט הרצח הידוע של אדולף לוטגרט (אנ').
ראשית חייו

צ'ארלס דינין נולד באדוארדסוויל, אילינוי כבנם של סמואל ה. דינין ושל מרי פרנסס אשלי. הוא גדל בעיר לבנון שבאילינוי, וב-1882 סיים את לימודיו בקולג' מקנדרי שבעיר. לאחר מכן הוא למד משפטים במקנדרי ובקולג' יוניון למשפטים, ובמקביל פרנס את עצמו מהוראה בבית ספר. ב-1886 התקבל דינין ללשכת עורכי הדין של אילינוי. ב-1891 הוא נשא לאישה את בינה דיי מלוני. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
ראשית הקריירה הפוליטית

הקריירה הפוליטית של דינין החלה זמן קצר לאחר מכן, כאשר ב-1892 הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי. בשנים 1896–1904 הוא שימש כפרקליט המדינה של מחוז קוק. ב-1896 הוא מינה את פרדיננד לי ברנט כעוזר פרקליט המדינה האפרו-אמריקאי הראשון באילינוי על פי המלצתו של נציב המחוז אדוארד ה. רייט. דינין וברנט עבדו יחדיו בשיתוף פעולה קרוב במשך שני העשורים הבאים.
מושל אילינוי

ב-1905 היה דינין למושל אילינוי ה-23. באותה שנה הוא תמך בהעברת חוק המדינה נגד מעשי לינץ'. באילינוי לא אירעו מעשי לינץ' רבים, אך ב-1909 נרצח ויל ג'יימס במעשה לינץ' שבו נכח המון של 10,000 איש בקהיר. ההמון גם רצח את הנרי סלזנר, גבר לבן, שלכאורה רצח את אשתו. דינין שלח את כוחות המשמר הלאומי כדי לדכא את האלימות. על פי החוק שעבר ב-1905, פיטר דינין את השריף פרנק א. דייוויס על כך שכשל בשמירה על ג'יימס וסלזנר, והתנגד ללחצים מקומיים להשיב אותו לתפקידו.
סנאטור

ב-1924 הביס דינין את הסנאטור שכיהן עד אז תקופת כהונה אחת בלבד, מדיל מק'קורמיק, בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לסנאט. באותה תקופה היה נהוג באילינוי לבחור סנאטור אחד מחלקה הדרומי של המדינה וסנאטור שני מאזור שיקגו, מושב אותו אייש מקומריק. בראשית 1925 התאבד מק'קורמיק, ואלמנתו, רות האנה מקורמיק (לימים חברת בית הנבחרים של ארצות הברית), האשימה בכך את דינין. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים של 1930 היא הביסה את דינין, אך נוצחה בבחירות הכלליות על ידי ג'יימס המילטון לואיס. ב-1928 התפוצצה פצצה בביתו של דינין במהלך התפרצות אלימה של סיעות פוליטיות יריבות בשיקגו לפני הבחירות המקדימות של אותה שנה.
מותו

צ'ארלס דינין נפטר בשיקגו ב-5 בפברואר 1940. הוא נטמן בבית הקברות אוק וודס שבעיר. על שמו נקרא בית ספר למצוינות השוכן בדרום שיקגו.
נינו של דינין הוא השחקן ג'ייסון בגיי.
לקריאה נוספת

Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 210-217.
West, R. O., & Walton, W. C. (1941). Charles S. Deneen 1863-1940. Journal of the Illinois State Historical Society (1908-1984), 34(1), 7–25.
הערות שוליים

↑  Finkelman, Paul, ed. Encyclopedia of African American History, 1896 to the Present: From the Age of Segregation to the Twenty-first Century, Five-volume Set. Oxford University Press, USA, 2009. p137-138
↑  SENATOR’S HOME IN CHICAGO IS BOMBED BY GANG Election Intimidation Throws City Into Terrorism, Healdsburg Tribune 27 March 1928 — California Digital Newspaper Collection.
↑  Jason Beghe - Nationality Ancestry Race.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190062755  ISNI: 0000 0000 3247 9088  LCCN: n91052430  SNAC: w6ks7622  US Congress: D000233  VIAF: 9022826   WorldCat (עם VIAF): 9022826
אהרן אפרת

אהרן אפרת (20 במרץ 1911 - 16 במאי 1989) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמזכיר מפלגות השומר הצעיר ומפ"ם, ראש אגף בהסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת.
חייו

אפרת נולד בלוצק שבאוקראינה בשם אהרן פיקס. בילדותו למד בחדר ובנעוריו בתיכון המקומי. בגיל 16 הצטרף לתנועת השומר הצעיר, מטעמה יצא בשנת 1931 להכשרה. בשנים 1933–1936 היה חבר ההנהגה הראשית של התנועה בפולין ורכז מחלקת העלייה. באותן שנים החל לפעול גם בתנועת "החלוץ" הבלתי לגלית ונבחר להנהגה העליונה העולמית של השומר הצעיר.
בשנת 1936 עלה אפרת ארצה. תקופה קצרה עבד בעבודה חקלאית בחדרה ובשנת 1937 נמנה בין מייסדי קיבוץ עין השופט. פעילותו בתנועה נמשכה ובשנת 1944 נבחר למזכיר מפלגת השומר הצעיר והליגה הסוציאליסטית בחיפה.
עם הקמת מפ"ם התגברה פעילותו המפלגתית. בשנים 1954–1957 שימש אפרת מזכיר המפלגה, ובשנת 1960 נבחר למזכיר מרכז המפלגה. אפרת שימש גם כנציג התנועה בוועדה המרכזת של ההסתדרות (1964–1974) ושימש בה כראש האגף לביטחון סוציאלי (1964 - 1973). בשנים 1972–1980 כיהן גם כחבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
בשנים 1974–1977 היה אפרת חבר הכנסת השמינית מטעם מפ"ם והמערך. במהלך תקופת כהונתו היה חבר ועדת הכספים והוועדה לענייני ביקורת המדינה. לאחר כהונתו בכנסת היה חבר מועצת המנהלים של חברת "כימיקלים לישראל" (1977 - 1983).
היה נשוי לציפקה אפרת.
מנחם מנדל הגר (קוסוב)

רבי מנחם מנדל הגר (ה'תקכ"ח 1768 – י"ז בחשוון ה'תקפ"ו, 1825) היה אבי שושלת חסידות קוסוב (שממנה יצאה חסידות ויז'ניץ) שאותה הנהיג כאדמו"ר בשנים 1825-1802. נודע גם בשם הספר שלו "אהבת שלום".
תולדות חייו

רבי מנחם מנדל הגר נולד בקולומיאה לחיה ורבי יעקב קופיל חסיד. למד אצל רבי משה יהודה לייב מסאסוב, רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, רבי משולם פייבוש מזברז' ורבי צבי הירש מנדבורנה.
רוב ימיו שקד על לימוד התורה ועסק במסחר רק כדי להתפרנס כדי הצורך ולא יותר. קיבל את משרת הרבנות בקוסוב ותוך זמן קצר היה למורה דרכם של אלפי חסידים.
רבי מנחם מנדל ואשתו שיינה רחל הם יוצריה של שושלת האדמור"ים ממשפחת הגר, מהם יצאו אדמור"י חסידות ויז'ניץ, סערט ויז'ניץ ועוד.
לאחר פטירת אשתו של רבי משה יהודה לייב מסאסוב מסר את שני ילדיו, בן ובת, לתלמידו רבי מנחם מנדל על מנת שידאג לגידולם ולחינוכם, ואכן נפטר כשלושה חודשים מאוחר יותר.
צדיקי דורו הפליגו בגדלותו, החוזה מלובלין אמר שהוא בבחינת "מלך", רבי שמחה בונים מפשיסחא אמר שרגליו בוערות ללכת אליו ורבי יחזקאל משינאווא אמר שהרגיש בקברו קדושה שהרגיש בארץ ישראל.
מתלמידיו היו רבי אליעזר זאב מבוטשעטש, רבי שמואל משינאווא, ורבי מנחם מנדל שטרן מסיגט.
נפטר בי"ז בחשוון תקפ"ו ונקבר בבית הקברות בקוסוב.
צאצאיו

רבי חיים, מילא את מקומו בקוסוב.
רבי דוד (תקנ"ז – כ"א באב תר"ח, 1848), נישא לפסיה לאה, בתו של רבי משה לייב מסאסוב, אשר הייתה בת ביתם, וכיהן כאדמו"ר בזבלטוב.
שרה לאה אשת רבי יחיאל מיכל מזל בן רבי ישראל אברהם מצ'רני-אוסטראה ובשנית נישאה לר' גרשון אשכנזי מקולומיאה, רב בראזלא, טולמטש, הורודנקה וקולומיאה. חיבר את הספר "עבודת הגרשוני" על התורה.
חיבוריו

אהבת שלום, באתר היברובוקס
אהבת שלום תנינא, סיגעט, תרס"ז 1907, באתר היברובוקס
לקריאה נוספת

נתן אליהו רוט, כתר שבמלכות, נזר המלוכה, בני ברק, תשנ"ו
יצחק אלפסי, תפארת שבמלכות: בית קוסוב - וויז’ניץ, תל אביב, תשכ"א
אחמד א-ד'אהר

אחמד כאמל א-ד'אהר (בערבית: أحمد كامل الظاهر; 1906 - 6 בפברואר 1984) היה חבר הכנסת בכנסת הרביעית ובכנסת החמישית וחבר מועצת עיריית נצרת במשך כ-30 שנה.
ביוגרפיה

א-ד'אהר, בן שני במשפחה בת שישה אחים (אח וארבע אחיות), מצאצאיו (נכד נינו) של שליט הגליל דאהר אל-עומר ששלט במאה ה-18 בתקופת העות'מאנים, כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת קידמה ופיתוח בכנסת הרביעית ובכנסת החמישית.
א-ד'אהר היה חבר בוועד ההגנה הלאומי שהיה ועד ארצי בימי המנדט הבריטי אשר פעל בחסות הוועד הערבי העליון. חבר מועצת עיריית נצרת במשך כ-30 שנה. היה לו חלק בגיוס תרומות מהארץ ומחול לבניית מסגד אלסלאם בשכונה המזרחית בעיר, השכונה הגדולה בנצרת שהייתה ללא מסגד. ממייסדי בנק ערבי ישראלי[דרוש מקור] וחבר ועד ההנהלה לתקופה ארוכה.
נשק להשמדה המונית בערב הסעודית

מפה של ערב הסעודית.
ערב הסעודית לא שמרה והחזיקה באופן רשמי נשק להשמדה המונית. ב-1972 ערב הסעודית חתמה ואישרה את האמנה בדבר איסור פיתוח, ייצור ואגירה של נשק ביולוגי ורעלנים. יחד עם זאת, ערב הסעודית ביצעה צעדים לקראת תוכנית גרעין. לפי דיווחים, לריאד יש הסכם לכאורה עם פקיסטן בנוגע לפרויקטים של נשק גרעיני.
בשנת 2018 אישר יורש העצר מוחמד בן סלמאן בתוכנית "60 דקות" כי סעודיה תפתח נשק גרעיני אם איראן תצליח לפוצץ נשק כזה בהצלחה.
רקע

ערב הסעודית היא באופן רשמי מדינה ללא נשק גרעיני שהייתה צד לאמנה בדבר אי-הפצת נשק גרעיני, ויש לה גם הסכם עם הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית. ריאד הואשמה במעקב גרעיני, למרות היותה תומכת של סבא"א, האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני והארגון למניעת הפצת נשק כימי.
יסודות גרעיניים

פקידי ריאד נסעו לצרפת ולרוסיה וחתמו על כמה עסקאות. ריאד ממשיכה במשא ומתן פתוח על הקמת יסודות אטומיים באופן גלוי[דרושה הבהרה]. למרות זאת, היא מימנה בסתר את תוכנית הגרעין של פקיסטן.
ריאד הכריזה כי היא עוקבת אחר תוכנית אנרגיה גרעינית ללא שיתוף פעולה עם מדינות אחרות, ועל פי פקודה מלכותית באפריל 2010: "פיתוח האנרגיה האטומית חיוני כדי לעמוד בדרישות ההולכות וגדלות של הממלכה לאנרגיה לייצור חשמל, לייצור מים מותפלים ולהפחתת התלות במשאבים פחמימנים מדלדלים." מרכז המחקר "העיר האטומית והאנרגיה המתחדשת על שם המלך עבדאללה" הוקם בבירת ערב הסעודית על מנת לקדם את המדיניות הזו הנחשבת כאלטרנטיבה לנפט, וגם להיות הסוכנות האחראית על אמנות של אנרגיה גרעינית שנחתמו על ידי הממלכה הסעודית. בנוסף מונתה חברת הייעוץ Poyry שבסיסה בפינלנד ובשווייץ על מנת לסייע בהגדרת "אסטרטגיה ברמה גבוהה בתחום יישומי אנרגיה גרעינית ואנרגיה מתחדשת".
בנוסף לכך, במרץ 2015 חתם המכון לחקר האנרגיה האטומית של קוריאה על הסכם עם הסעודים אשר מוביל להערכת הפוטנציאל שלו לבנות שניים או יותר כורי SMART דרום קוריאנים. בשנת 2017 חתם המכון הגאולוגי של ערב הסעודית על הסכם עם תאגיד הגרעין הלאומי של סין, והדבר נקשר לשיתוף פעולה בחיפוש אורניום. התאגיד הסיני ציין כי הוא יבדוק 9 אזורים פוטנציאליים עבור משאבי אורניום בערב הסעודית.
נשקים גרעיניים

בשנת 1988 החלה הקהילה הבינלאומית לחשוד בפעילות גרעינית סעודית לאחר שרכשה 36 טילים בליסטיים מסוג CSS-2 מסין במהלך מלחמת איראן–עיראק. הדיפלומט הסעודי מוחמד אל-חילווי שערק לארצות הברית ב-1994, טען כי סעודיה החלה בתוכנית נשק גרעיני בראשות הנסיך סולטן בן עבדולעזיז בעקבות מלחמת יום הכיפורים וכי היא גם סייעה כלכלית וטכנולוגית לתוכנית הגרעין העיראקית. לאחר פלישת ארצות הברית לעיראק ב-2003 דיווח ה"הגרדיאן" שסעודיה חידשה את העניין שלה בנשק גרעיני, בעוד שב-2005 "הניו יורק טיימס" טען שנשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש ציין בפני ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר שהוא פתוח לפלישה מונעת על מנת למנוע מסעודיה להשיג נשק גרעיני.
ה-BBC דיווח באמצעות מספר מקורות שסעודיה מימנה פיתוח נשק גרעיני בפקיסטן, וממשלת סעודיה מאמינה שהיא מסוגלת להשיג נשק גרעיני כרצונה וייתכן כי תדרוש בתמורה למימון ראשי נפץ גרעיניים מפקיסטן. גורם בכיר בנאט"ו ציין כי הוא ראה באופן אישי דוחות מודיעיניים המצביעים על כך שנשק גרעיני שיוצר בפקיסטן לפי בקשת ריאד, מוכן למסירה. שר החוץ של ערב הסעודית לא דחה ולא אישר את האפשרות של רכישת נשק גרעיני. יתר על כן, בני מלוכה סעודים ובכירים אחרים הזכירו במפורש אזהרות ביחס לכוונתם להשיג נשק גרעיני אם איראן תגיע לנשק כזה. ב-15 במרץ 2018 שר ההגנה הסעודי ויורש העצר הנסיך מוחמד בן סלמאן מסר הצהרה כזו בתוכנית "60 דקות" של רשת CBS.
בשנת 2019 ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית דיווחה כי הנשיא דונלד טראמפ תכנן לספק טכנולוגיה גרעינית לערב הסעודית תוך הפרה של חוק האנרגיה האטומית. הכורים ייבנו על ידי חברת IP3 International, בעוד המשא ומתן נוהל על ידי ג'ארד קושנר ומזכיר האנרגיה ריק פרי. הדו"ח גרם לגינוי נרחב הן מצד מחוקקים רפובליקנים והן מצד דמוקרטים בשני בתי הקונגרס, בין השאר בשל רצח ג'מאל חאשוקג'י והתנהלות הפעילות בהובלת ערב הסעודית בתימן. אד מרקי ומרקו רוביו הציגו בסנאט הצעת חוק הפצת הגרעין הסעודי, במטרה לבלום את ההסכם. כמו כן הופנו חששות לגבי האם העסקה תכלול גישה לטכנולוגיה להעשרת אורניום. בתגובה טען סגן מזכיר האנרגיה האמריקני דן ברוייט שסעודיה תחתום על הסכם סעיף 123 המגביל את האופן שבו סעודיה יכולה להשתמש בטכנולוגיה גרעינית.
ערב הסעודית גם מנתה חברות ברוסיה, סין, צרפת ודרום קוריאה כמקורות לביסוס לאנרגיה גרעינית.
על פי דו"ח סודי שנערך ב-17 בספטמבר 2020, על ידי תאגיד הגרעין הלאומי של סין ומכון המחקר של בייג'ינג לגאולוגיה של אורניום (BRIUG), סעודיה זוהתה כבעלת מאגרי עפרות אורניום כדי להתחיל ייצור מקומי של דלק גרעיני. סעודיה נמצאה בכיוון של מדינה נוספת באזור הערבי, אחרי איחוד האמירויות הערביות, המתחילה תוכנית אנרגיה גרעינית משלה. נתונים סיניים חשפו כי סעודיה מסוגלת לייצר כמעט 90,000 טונות של אורניום. ערב הסעודית עבדה עם גאולוגים סינים בזיהוי מרבצי האורניום שהיו ממוקמים באזור הצפון-מערבי של סעודיה, שם תכנן יורש העצר מוחמד בן סלמאן לבנות את העיר ניאום. סעודיה עקבה אחר תקנות פרוטוקול הכמויות הקטנות של סבא"א, שלא אפשרו בדיקות ישירות של מתקני גרעין סעודיים.