stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטינה סקרבק
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, סקרבק נותרה ללא עתודות כלכליות או מדינת מולדת לחזור אליה. לאחר המצוקה הפיזית והנפשית שהיא סבלה במשך שש שנים בשירותה, היא נזקקה, כנראה יותר מכל סוכן אחר שהועסק, לביטחון לכל חייה. ואולם כמה שבועות לאחר שביתת הנשק היא פוטרה עם שכר של חודש ועזבה לקהיר כדי להסתדר בעצמה. אף על פי שהייתה גאה מדי כדי לבקש סיוע אחר, היא הגישה בקשה להגנה על דרכונה הבריטי. מאז הבגידה האנגלו - אמריקאית במדינתה ביאלטה, היא הייתה כמעט חסרת מדינה. ניירות ההתאזרחות התעכבו ובינתיים, כאשר היא מזניחה כל תקווה לביטחון, היא יצאה לחיים של חוסר ודאות ומסע לא בטוח, כמעט כאילו רצתה לשחזר בשלום את הסכנות והתחושות שחוותה במהלך המלחמה.לאחר שלא הצליחה למצוא עבודה בניירובי, היא חזרה ללונדון שם עבדה בשרת טלפונים, אשת מכירות, מלצרית ודיילת על ספינות אוקיינוס. באחת מספינות הנוסעים, סקרבק התבקשה להציג את המדליות שקיבלה במלחמה. "קו הסרטים" המרשים שלה הפך אותה מיד לחביבת הנוסעים. אך היא הפכה במהרה לקורבן של מסע התעללות מצד הצוות, על היותה זרה, אישה וחשודה כשקרנית. דייל עמית, דניס מולדובני, הגן עליה והשניים היו כנראה אוהבים. מולדובני נהיה אובססיבי כלפיה והיא נפרדה ממנו, בטענה שהוא "עקשן ומפחיד".
מותה ומורשתה

כריסטינה גרנוויל נדקרה למוות במלון שלבורן, לונדון ב-15 ביוני 1952.גופתה זוהתה על ידי בן דודה, אנדרז'י סקרבק (אנ'). לאחר שהרשות בדקה את דרכונה גילו שהיא הורידה לעצמה שבע שנים בדרכון אך גילה האמיתי במותה היה 44.התוקף שלה היה דניס מולדובני, האיש האובססיבי שעבד עם סקרבק בתור דייל. לאחר שהורשע ברצח שלה נתלה מולדובני ב-30 בספטמבר 1952.
גרנוויל נקברה בבית העלמין הקתולי של סנט מרי, צפון מערב לונדון.בעקבות מותה, הקים אנדז'יי קוברסקי קבוצה של אנשים שמטרתה הייתה לוודא ששמה לא יוכתם. הם הצליחו לעצור כמה דוחות של עיתונאים ושני ספרים.
ב-1971 מצאו במלון בו נרצחה תא מטען ובו חפציה. כמה ממאמריה, המדליות שלה, והפגיון שהיו בין החפצים מוחזקים כיום במוזיאון סיקורסקי, בלונדון.
תרבות פופולרית

ויליאם נולאן טען שאיאן פלמינג ביסס את הדמות ווספר לינד, בספר הראשון של ג'יימס בונד על קריסטין גאוויל.ב־3 במאי 2016, תחנת שידור 4 הרדיו של ה-BBC, שידר פרק בתוכנית הרדיו "חיים נהדרים" על חייה של כריסטינה סקרבק. ספרו של מייקל מורפורגו "בפה של הזאב" (2018) מתמקד במלחמת העולם השנייה, על סיפורה של סקרבק.
הערות שוליים

1 2  ק. מאולי, המרגלת שאהבה, 2012, עמ' 1
↑  ק.מאולי, המרגלת שאהבה, 2012, עמ' 100-101
↑  ג'ן לרקי, Krystyna Skarbek: agentka o wielu twarzach (קריסטינה סקרבק: הסוכנת מרובת הפנים), 2008, עמ' 31,123
↑  הורן, אליסטר, האמיצה שבאמיצים, הספייסטור, 2012
↑  קלייר מאולי, המרגלת שאהבה, 2012, עמ' 259-260
↑  מאולי, קלייר, המרגלת שאהבה, ניו יורק: מרטון גריפין, 2012, עמ' 333
↑  מרכוס ביני, האישה שחיה בשביל סכנה, עמ' 3-4
↑  בראון, מארק, המרגלת הנשית הראשונה בבריטניה שנשאה במלחמת העולם השנייה שזכתה להכרה באיחור, באתר הגרדיאן, ‏9 במאי 2017
↑  Churchill's favourite spy: Never-before-seen pictures ofThe beauty queen who became special agent whose extraordinary courage paved the way for the liberation of France
↑  מ. מאסון, כריסטין, 2012, עמ' 5
↑  מ. מאסון, כריסטין, עמ' 22-23
↑  מ. מאסון, כריסטין, עמ' 24
↑  מ. מאסון, כריסטין, עמ' עמוד 104, עמ' 32
↑  מ. מאסון, כריסטין, עמ' 80
↑  מ. מאסון, כריסטין, מאולי, 2012, עמ' 38
↑  הביוגרפיה של כריסטינה סקרבק
↑  מאולי, עמ' 96-99
↑  מלחמת העולם השניה- גרמניה חיל הרגלים נגד הטנקים, באתר מכונת העבר, ‏27 לאוקטובר 2009 (בגרמנית)
↑  מאולי, עמ' 99-107
↑  מאולי, עמ' 108-118
↑  מ. ביני, הנשים שחיו לסכנה, עמ' 71-72
↑  מ. מאסון, כריסטין, עמ' 131
↑  מאולי, 2012, עמ' 119-120
↑  מאולי, 2012, עמ' 221–236
↑  מאולי, 2012, עמ' 248-249
↑  קו מנחה לאירועים סביב מבצע פרסטו, באתר http://www.polandinexile.com/, ‏1 ביולי 2014
↑  קסן פילדינג, מחבואים, עמ' 254-255
↑  מאולי, 2012, עמ' 302-325
↑  הביוגרפיה של כריסטינה סקארבק, באתר Skarbek Associates, ‏31 באוגוסט 2017
↑  מאולי, 2012, עמ' 326–335
↑  "נזכרה: המרגלת הפולנית קריסטינה סקרבק", באתר BBC News, ‏במאי 2017
↑  הביוגרפיה של כריסטינה סקרבק, באתר Skarbek Associates, ‏31 באוגוסט 2017
↑  ק. מאולי, המרגלת שאהבה, 2012, עמ' 342–343
↑  Great Lives, Series 39, episode 5, BBC Radio 4, ‏3-6 במאי 2016
↑    Michael Morpurgo, ‏Michael Morpurgo remembers his heroic uncle, Francis Cammaerts, The Telegraph, 30 May 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358517805171  GND: 12102783X  ISNI: 0000 0004 3984 4454  LCCN: n99038221  NKC: pna2016933950  SNAC: w6w48pdz  SUDOC: 159742404  VIAF: 22986838   WorldCat (עם VIAF): 22986838 
.
כריסטינה סקרבק וחבריה עם המחתרת הצרפתית, באוגוסט 1944 באלפים. כריסטינה השנייה מימין.
הקבר של סקרבק, הכנסייה הרומנית קתולית סיינט מארי, לונדון. היא נקברה ליד השותף שלה בחיים וביחידה למבצעים מיוחדים, אנדר'זי קוברסקי.
אלביס פרסלי
ביוגרפיה > ילדותו ותחילת דרכו

אלביס נולד בשנת 1935, בעיירה טופלו שבמיסיסיפי, לוורנון אלביס פרסלי בן ה-18 ולגלדיס לאב סמית' (שהייתה כנראה יהודייה) בת ה-22, בבית צנוע עם שני חדרים שנבנה על ידי אביו לקראת לידתו. אחיו התאום של אלביס, ג'סי גארון פרסלי, נולד כ-37 דקות לפני אלביס אך מת במהלך הלידה. אמו עבדה באותה עת כפועלת במפעל טקסטיל, ואביו עבד במכולת.
ההשפעה המוזיקלית הראשונית על אלביס כילד הייתה מוזיקת הגוספל הדתית. משפחתו השתתפה בקביעות בטקסים בכנסייה המקומית. גם לאורך חייו הבוגרים, תוך כדי ההקלטות באולפן, בסביבתו הפרטית ולאחר הופעות, נהג אלביס להצטרף למפגשים לא רשמיים (סשנים) של מוזיקת גוספל.
בשנת 1938, איבדה המשפחה את ביתה, לאחר שוורנון הורשע ונשלח לכלא לשמונה חודשים בגין הונאה. בתקופת שהותו בכלא, התגוררו אלביס ואמו עם קרובי משפחה. ורנון שוחרר מהכלא בשנת 1941. בגיל 10, הופיע אלביס לראשונה בתחרות שירה וזכה במקום השני. כעבור כשנה קיבל מאמו את הגיטרה הראשונה שלו כמתנת יום הולדת, והחל לקבל שיעורי גיטרה משני דודיו ומהכומר של הכנסייה החדשה, שאליה הצטרפה משפחתו. פרסלי מעולם לא קיבל הכשרה פורמלית בתחום המוזיקה ולא למד לקרוא תווים, ובפועל למד במהלך ילדותו לנגן בגיטרה לפי שמיעה.
בנובמבר 1948, כאשר היה אלביס בן 13, עברה משפחתו לממפיס שבטנסי, שם היו לאביו יותר הזדמנויות למצוא עבודה. אמו עבדה במשמרות לילה בבית חולים מקומי, ואביו עבד בעבודות מזדמנות. המשפחה התגוררה במשך כשנה בבית מושכר בתנאים קשים, ובהמשך עברה לדירת שני חדרים בקומפלקס דיור ציבורי. גם אלביס עבד בעבודות מזדמנות שונות כדי לסייע לפרנסת המשפחה: כיסוח מדשאות, שטיפת מכוניות ומכירת גלידה. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1953, החל לעבוד בתור נהג משאית, ובמקביל למד חשמלאות. בזמנו הפנוי נהג לשיר ולנגן בגיטרה.
קריירה מוזיקלית > סאן רקורדס והולדת הרוקנ'רול

באוגוסט 1953, שילם אלביס לחברת "סאן רקורדס" (Sun Records) על מנת להקליט עבור אמו ליום הולדתה את השירים "My Happiness" ו-"That's When Your Heartaches Begin" על גבי תקליטון חובבים. מייסד חברת סאן רקורדס, סם פיליפס, והעוזרת מריון קייסקר, שמעו את השירים, וזיהו את כישרונו של אלביס. ביוני 1954, הם קראו לו כדי למלא את מקומו של זמר בלדות חסר. אף על פי שהפגישה לא נשאה פרי, צירף פיליפס את אלביס לשני מוזיקאים מקומיים, סקוטי מור וביל בלאק. במהלך הפסקה בחזרות ב-5 ביולי 1954, החל אלביס לשיר באופן ספונטני את "That's Alright Mama", ופיליפס לחץ על כפתור ההקלטה באולפן. במהלך הקלטה היסטורית זו, נוצר סגנון חדש שעל פי אלביס "לא דמה לשום סגנון". השיר הראשון שהוזכר, "That All Right", של זמר הבלוז האפרו-אמריקני ארתור "ביג בוי" קרואדפ, הוקלט בסגנון קאנטרי-וסטרן, ומצדו השני של התקליטון הקליט אלביס שיר קאנטרי מפורסם של ביל מונרו עם נגיעות בלוז, "Blue Moon of Kentucky". בכך נוצר שיר בלוז ראשון בסגנון קאנטרי, ומצדו השני של התקליטון שיר קאנטרי בסגנון בלוז, שבישרו את תחילת סגנון הרוקנ'רול. אלביס מנה כהשפעה ראשונית, את השיר "That's All" של מוזיקאית הגוספל סיסטר רוזטה תארפ, ששילבה את מוזיקת הנשמה עם בלוז ופולק, בליווי גיטרה חשמלית פועמת.
קריירה מוזיקלית > הנפילה והחזרה

הצלחתו של אלביס החלה מלהיטו הראשון "That's Alright" בשנת 1954. בשנת 1956, החל להקליט עבור חברת "RCA" בנאשוויל. עם גיוסו לצבא ארצות הברית ב-24 במרץ 1958 לשנתיים של שירות צבאי, הופסקה פעילותו המוזיקלית. באוקטובר אותה שנה, נשלח לפרידברג שבגרמניה.
באותה שנה אמו שהייתה אלכוהוליסטית, נפטרה מדלקת כבד.
ב-2 במרץ 1960 שב לארצות הברית, המשיך להוציא להיטים ולהופיע בסרטי קולנוע. עם זאת, הוא לא חזר לנקודת השיא ביצירתיות שלו, ולדעת רבים הוא נע לכיוון נוסחתי שמרני ומלודי יותר.
במהלך שנות השישים, מיעט אלביס להופיע, וחלה נסיגה משמעותית במכירות תקליטיו ובביקוש להופעותיו. בשנת 1968 חזר להופיע באולמות מלאים עם שירים חדשים, שהשיבו אותו לחזית הבמה ואף הכתירו אותו כ"מלך הרוק".
ב-1969, הוא שב לראש טבלת המצעדים עם להיטו הידוע "מחשבות חשדניות" (Suspicious Minds). באותה שנה הוציא את אלבומו "מאלביס בממפיס", שהוקלט באולפן בו התחיל את דרכו המוזיקלית. אלבום זה, שהכיל להיטים רבים, השיב את אלביס למעמדו במצעדים, בהאזנות ובטבלאות המכירות.
לאחר תקופה זו, חלה שוב דעיכה בקריירה המוזיקלית של אלביס, במהלכה התמכר לתרופות ולאכילה, דבר שהקשה על פעילותו הסדירה. למרות זאת, ב-1973 הופיע אלביס בהוואי, במופע הראשון ששודר על ידי לוויין בשידור חי מחוף אל חוף[דרוש מקור], ובו צפו מיליוני בני אדם מחמש יבשות, וזכה ל-50 אחוזי צפייה בטלוויזיה האמריקנית. במופע זה שר אלביס את להיטיו הגדולים מכל התקופות: "אהבה בוערת", "כלב ציד", "קדחת", "מחשבות חשדניות" ו"טרילוגיה אמריקאית", וכן מספר שירים אותם חידש: "Something" של להקת הביטלס, "Johnny B. Goode" של צ'אק ברי ו-"My Way" של פרנק סינטרה.
לאחר הופעה זו שב אלביס אל דעת הקהל כ"מלך הרוק'נ'רול". אך התמכרויותיו הפריעו לקידום הקריירה שלו.
קריירה מוזיקלית > שחקן קולנוע

נוסף על היותו זמר, אלביס היה גם שחקן קולנוע. בשנת 1956, יצא סרטו הראשון "Love Me Tender", ביולי 1957, יצא סרטו השני "אוהב אותך". הוא שיחק בעשרות סרטים והופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, בהן זו של אד סאליבן אשר במהלכה צפו באלביס כ-60 מיליון איש. אף על פי שרוב סרטיו לא נחשבו ליצירות מופת, סרטו הדוקומנטרי האחרון "Elvis on tour" שיצא בשנת 1972 (ובו השתתף בעריכה מרטין סקורסזה) זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר".
קריירה מוזיקלית > משפחתו

במהלך שירותו הצבאי בשנת 1959 פגש אלביס את אשתו לעתיד פריסילה בגרמניה, כאשר הייתה בת 14 והוא בן 24. הם נישאו 8 שנים אחר-כך ב-1 במאי 1967 בלאס וגאס, כשלפריסיליה מלאו 22. בתם היחידה, ליסה מארי פרסלי, נולדה ב-1 בפברואר 1968, נישאה 4 פעמים והביאה לעולם 4 ילדים.
במהלך נישואיהם, ניהל אלביס רומנים רבים המתוארים בפירוט בספרים שנכתבו עליו. גם אשתו ניהלה רומן, עם חברם המשותף מייק סטון. הם נפרדו ב-23 בפברואר 1972, הסכימו ביניהם לחלק את המשמורת על בתם, והתגרשו סופית ב-1973. לאחר הגירושים חלה החמרה במצבו של אלביס, הוא הפך לאדם מבודד, עלה במשקל והשימוש שלו בתרופות גבר. אלו השפיעו לרעה על בריאותו, מצב רוחו והתנהגותו על הבמה.
קריירה מוזיקלית > מותו

הופעתו האחרונה של אלביס נערכה ב-"Market Square Arena" באינדיאנפוליס, ב-26 ביוני 1977. ב-16 באוגוסט אותה שנה נפטר בגיל 42. גופתו נמצאה בחדרו בביתו, "אחוזת גרייסלנד". מותו נגרם ככל הנראה כתוצאה משימוש מופרז בתרופות הרגעה, להן היה מכור, כאשר החל להופיע בלאס וגאס בתחילת שנות ה-70, והשימוש בהן הוגבר במידה ניכרת בעקבות גירושיו והלחץ הגובר של מסעות ההופעות המתישות. בעיות בריאותיות נוספות מהן סבל היו לחץ דם גבוה, משקל יתר (הוא שקל כ-115 ק"ג), גלאוקומה. על פי חוות דעת של נתיחה לאחר המוות וחוות דעת של דוקטורים מומחים לתרופות סיבת מותו היא שימוש יתר בתרופות הרגעה שנמצאו בדמו בכמות מופרזת אשר הביאו לקריסת מערכת העצבים המרכזית שאחראית בין היתר על הנשימה ודופק לב, כתוצאה מכך אלביס למעשה מת מכשל נשימתי אשר הוביל למותו. ראיה לכך כי הוא נמצא מת כאשר צבע הפנים שלו כהה, דבר המעיד על חנק. סיבת מותו שלכאורה נגרמה מהתקף לב היא כיסוי לסיבה האמיתית.
גרסה נוספת טוענת כי, גופתו של אלביס נמצאה בשירותים, כשהמבורגר בידו. גרסה זו אף זכתה לפרודיה, בקליפ לשיר "Without Me" של הראפר האמריקאי אמינם משנת 2002, בו נראה אלביס יושב בשירותים, מוציא סנדוויץ' מהאסלה ואוכל אותו.
עם היוודע דבר מותו, תחנות רדיו שונות ברחבי אירופה השמיעו את שיריו במשך שעות ארוכות. מספר תחנות שינו את תוכניות השידורים הרגילות על מנת לשדר שירים אלו בלווית סיפורים ופרשנויות על הקריירה שלו.
מיד לאחר קבורתו בבית הקברות "פורסט היל" ניסו מעריצים לגנוב את גופתו. משהבחינו שומרי בית הקברות בנעשה, החליטה המשפחה, בהתייעצות עם השלטונות, להעביר את ארונו לאחוזת "גרייסלנד", שבה התגורר, ולהטמינו שם בקרקע. בלילות הבאים גדל מספר המעריצים שניסו לקחת לעצמם כמה מאיבריו, אך כאשר חפרו כמה מהם בחלקת הקבר הם גילו להפתעתם קבר ריק. השמועה על הקבר הריק פשטה מיד ברחבי העולם. עד שהמשפחה הסבירה את התעלומה, כבר התגבש המיתוס, שלפיו אלביס פרש לאי בודד, שאותו רכש לשם כך, ושם הוא חי עד עצם היום הזה בזהות בדויה, ואף נוהג להקליט שירים חדשים מדי פעם, מיתוס שאותו מפיצים עדיין מעריצים ואנשים מסוימים.
בעיקר אחרי מותו, נוצר סביב דמותו של אלביס מעין פולחן אישיות רחב היקף של מעריציו, שנמשך עד היום בכל רחבי העולם, ושמו הונצח בתחומים רבים.
הנצחה

בספר "לא מזיק ברובו" מסדרת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" של דאגלס אדמס אשר יצא ב-1992, מופיע אלביס באחד הברים הממוקם באחת הפלנטות אותן מבקרים גיבורי הספר.
האסטרואיד 17059 אלביס שנקרא על שמו ב-1999.
נקרא על שמו העכביש Paradonea presleyi ממשפחת הסרבולניים (הידועים גם כעכבישי קטיפה - כאזכור להופעתו באינספור ציורי קטיפה שחורה).
בשנת 2022, יצא הסרט הביוגרפי "אלביס" אודותיו.
בשנת 2023, יצאה בשירות הסטרימינג "נטפליקס" סדרת קומדיה בדיונית בשם "מרגל ושמו אלביס" העוקבת אחר קורותיו של האלטר איגו של אלביס שהוא סוכן חשאי. יוצרי הסדרה הם פריסילה פרסלי (אשתו לשעבר של אלביס), ג'ון אדי, ו-מייק ארנולד.
אופרטור אלביס נקרא על שמו, בשל העובדה שכאשר מסובבים עם כיוון השעון את הסימון הנפוץ שלו, ?:, הוא דומה לרגשון של אלביס פרסלי עם התסרוקת המיוחדת שלו.
הנצחה > הנצחה בישראל

בתחנת דלק בכניסה לנווה אילן פועל פונדק דרכים ותיק בבעלות אורי יואלי, מאז 1976, ומוקדש כולו לאלביס פרסלי, תוך קבלת רישיון שימוש בשמו ממשפחתו. שני פסלי ענק של אלביס בגובה ארבעה מטרים נמצאים בכניסה למסעדה, ובתוכה תמונות של אלביס, ספלים, מפיות ממותגות ופסקול המוזיקה משיריו של אלביס, ותפריט ייחודי הכולל את ההמבורגר שאלביס אהב, בהתאמה לקהל הישראלי.
גרייסלנד

בשנת 1957, בגיל 22, רכש אלביס עבורו ועבור הוריו אחוזה רחבת ידיים המכונה "גרייסלנד" (אנ'), השוכנת 13 קילומטרים מדרום למרכז העיר ממפיס, תמורת 100 אלף דולרים. האחוזה מורכבת משתי קומות מגורים המכילות 23 חדרים (בהם שמונה חדרי שינה עם שירותים צמודים), בריכת שחייה, גן מדיטציה (בו נקברו לבסוף אלביס והוריו) ואורוות.
אלביס התגורר באחוזה משנת 1957 עד פטירתו בשנת 1977. תחילה התגורר באחוזה עם הוריו. לאחר מות אמו ב-1958 אביו נישא ב-1960 לדי סטנלי, והם עברו להתגורר בבית הסמוך לאחוזה.
בעקבות התהילה הרבה לה זכה אלביס, הפך מעונו עם השנים לאחת מהאטרקציות התיירותיות החשובות ביותר בממפיס. לאחר מותו, פתחה גרושתו פריסילה פרסלי את גרייסלנד למבקרים בשנת 1982, ומאז האחוזה היא אחד המקומות המתוירים ביותר בארצות הברית, ואף נחשבה במשך שנים לאתר השני הכי מתויר בארצות הברית אחרי הבית הלבן. מדי שנה פוקדים את האתר כחצי מיליון מבקרים, בהם מעריצים רבים של פרסלי.
יהדותו

לפי עדותו של דודן מרוחק של אלביס, אוסקר טקיט, המופיעה בביוגרפיה "גלדיס ואלביס" משנת 1985, סבת-סבתו של אלביס מצד אמו, ננסי ברודין, הייתה יהודייה - כך שלפי ההלכה היהודית, גם אלביס עצמו היה יהודי. אלביס עצמו תכנן את צורתה של המצבה שהוצבה על קברה המקורי של אמו בבית הקברות פורסט היל, וכלל בה מגן דוד קטן, לצד צלב גדול. כשהועבר הקבר ב-1977, לאחר מותו, לאחוזת גרייסלנד, הוסר ממנו אותו מגן דוד. עם זאת, הצהרתו של טקיט אינה נתמכת בראיות חיצוניות, ואלביס לא ראה עצמו כיהודי ואף הועסק בצעירותו כגוי של שבת בבית של שכנו, הרב אלברט פרוכטר. עם זאת, בשנותיו האחרונות (במיוחד בשנת 77' שנת מותו) ענד תליון "חי", וקיימת הקלטה נדירה שלו מתקופת לאס וגאס, בה הוא שר את השיר היהודי המסורתי "הבה נגילה".
מורשת והשפעה

ליאונרד ברנשטיין אמר עליו כי "אלביס חולל את המהפכה התרבותית הגדולה ביותר בתולדות המין האנושי".
אלביס היה המוביל והזרז העיקרי למהפכת הרוק'נרול בשנות החמישים. מהרגע שבו הופיע בתוכניתו של אד סאליבן בספטמבר 1956, חולל אלביס את תחילתו של עידן חדש במוזיקה, המכונה "עידן הרוק" (Rock era). הוא היה מהראשונים להשתמש בגיטרות חשמליות ובציוד הגברה.
מורשת והשפעה > אופי המוזיקה ששר

המוזיקה של אלביס הייתה מורכבת משירים קצרים ופשוטים, מהם שמחים ומהירים שנוגנו בגיטרה חשמלית, כמו "A Little Less Conversation" (שגרסה חדשה שלו הגיעה לראש המצעד הבריטי 25 שנה לאחר מות מבצעו) ו-"Heartbreak Hotel", אך לצדם גם שירים שקטים ועדינים שנוגנו בגיטרה אקוסטית, כמו "Can't Help Falling in Love".
מורשת והשפעה > אלבום ראשון

אלבומו הראשון "Elvis Presley" היה אלבום הרוק הראשון שנמכר ביותר ממיליון עותקים. הוא כלל שירים בסגנון קאנטרי ובלוז בלבוש חדש של מוזיקת רוק. גם טכניקות ההקלטה שבהם השתמש היו חדשניות לזמנן (למשל הכפלת קול), ושימשו אבן דרך בטכניקות הקלטה כשהשפיעו על דור שלם של מוזיקאים (בהם הביטלס, הרולינג סטונז, בוב דילן, דייוויד בואי, הדלתות, הבי ג'יז, ניל יאנג, לד זפלין, נערי החוף, אריק קלפטון, טום פטי, ג'ניס ג'ופלין, ניק קייב, ג'ון קייל, הקלאש (שביססו את העטיפה המפורסמת של אלבומם "London Calling" על עטיפת אלבומו הראשון), קווין (שלהיטם "Crazy little thing called love" נוגן ומושר בסגנונו של אלביס), ג'ימי הנדריקס (שביצע גרסת כיסוי ל-"Heartbreak Hotel" ושירים נוספים של אלביס), הסמיתס, בוי ג'ורג',U2 ואומנים רבים אחרים.
מורשת והשפעה > שירי בלוז

בנוסף, נתן אלביס לגיטימציה לשירי הבלוז של אמנים שחורים, שלא נכנסו למיינסטרים עד תקופה זו. הם החלו להישמע בתחנות השידור הממלכתיות שהשמיעו עד אז שירי בלוז בביצוע אמנים לבנים בלבד.
מורשת והשפעה > ההערצה וההתייחסות למה שייצג

אלביס קדם לביטלס בתופעת ההערצה ההיסטרית לאמן, ועורר זעם רב של גופים כמו הכנסייה (שראתה ברוקנ'רול "המוזיקה של השטן"), ארגונים גזעניים שראו בו אמן "שחור" מדי, והורים מודאגים שכינו אותו "משחית הנוער". בתקופת "המלחמה הקרה", כאשר גויס לצבא האמריקני ב-1958 והוצב במערב גרמניה, גרמה הצבתו שם לתסיסה כה רבה בקרב הנוער המזרח אירופי, עד ששליט ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב הגדיר אותו בשנת 1959 כ"סמן הבולט ביותר לניוון הקפיטליסטי והבורגני".[דרוש מקור]
סגנון אמנותי והשפעתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אלביס נודע בהופעתו החיצונית הייחודית: בלורית שחורה גדולה, פיאות לחיים ארוכות ומשולשות וחליפה לבנה נוצצת הכוללת "מכנסי צינור". סגנון לבוש מיוחד זה השפיע על האופנה במשך כעשור לאחר מכן ומזוהה עד היום עם אלביס. בתרבות הלבוש וההתנהגות, אותה הנחיל, הוא גרם לכך שחברות מסחריות יתייחסו לבני נוער כצרכנים לכל דבר[דרוש מקור].
כמו כן, נודע אלביס בתנועות הגוף הפרובוקטיביות שלו, אשר הקנו לו את הכינוי "אלביס פלביס" - אלביס אגן הירכיים.
בנוסף, ניכרה השפעתו גם לתחום האמנות, למשל אנדי וורהול יצר קולאז' שלו בחלק מעבודותיו, בהן "שמונה אלביסים" המפורסם.
דיסקוגרפיה נבחרת

| --- | --- |

 אלבומי אולפן 1956: Elvis Presley  1956: Elvis  1957: Elvis' Christmas Album(אנ')  1960: Elvis Is Back!(אנ')  1960: His Hand in Mine(אנ')  1961: Something for Everybody(אנ')  1962: Pot Luck(אנ')  1965: Elvis for Everyone!(אנ')  1967: How Great Thou Art(אנ')  1969: From Elvis in Memphis(אנ')  1969: From Memphis to Vegas / From Vegas to Memphis(אנ')  1970: That's the Way It Is(אנ')  1971: Elvis Country (I'm 10,000 Years Old)(אנ')  1971: Love Letters from Elvis(אנ')  1971: Elvis sings The Wonderful World of Christmas(אנ')  1972: Elvis Now(אנ')  1972: He Touched Me(אנ')  1973: Elvis (האלבום "הטיפשי")(אנ')  1973: Raised on Rock / For Ol' Times Sake(אנ')  1974: Good Times(אנ')  1975: Promised Land(אנ')  1975: Today(אנ')  1976: From Elvis Presley Boulevard, Memphis, Tennessee(אנ')  1977: Moody Blue(אנ') בסך הכול הוציא אלביס 41 תקליטי אריכי־נגן.:  סינגלים נבחרים 1956: "I Forgot to Remember to Forget"(אנ')  1956: "Heartbreak Hotel"(אנ')  1956: "I Want You, I Need You, I Love You"(אנ')  1956: "Don't Be Cruel"  1956: "Hound Dog"  1956: "Love Me Tender"  1957: "Too Much"(אנ')  1957: "All Shook Up"  1957: "(Let Me Be Your) Teddy Bear"  1957: "Jailhouse Rock"  1958: "Don't"(אנ')  1958: "Hard Headed Woman"(אנ')  1959: "One Night"(אנ')  1959: "(Now and Then There's) A Fool Such as I"(אנ')  1959: "A Big Hunk o' Love"(אנ')  1960: "Stuck on You"(אנ')  1960: "It's Now or Never"  1960: "Are You Lonesome Tonight?"  1961: "Wooden Heart"(אנ')  1961: "Surrender"(אנ')  1961: "(Marie's the Name) His Latest Flame"(אנ')  1962: "Can't Help Falling in Love"  1962: "Good Luck Charm"(אנ')  1962: "She's Not You"(אנ')  1962: "Return to Sender"  1963: "(You're The) Devil in Disguise"(אנ')  1965: "Crying in the Chapel"(אנ')  1969: "Suspicious Minds"(אנ')  1970: "The Wonder of You"  1977: "Moody Blue"(אנ')  1977: "Way Down"(אנ')
פילמוגרפיה > כשחקן

אהבי אותי ברכות (1956)
לאהוב אותך(אנ') (1957)
רוק בבית הסוהר (1957)
קינג קריאול (1958)
G.I. Blues‏(אנ') (1960)
כוכב בוער(אנ') (1960)
Wild in the Country‏(אנ') (1961)
הוואי הכחולה (1961)
לך בעקבות חלומך(אנ') (1962)
קיד גלאהד(אנ') (1962)
נערות! נערות! נערות! (1962)
זה קרה ביריד העולמי(אנ') (1963)
עליצות באקפולקו (1963)
דודנים מתנשקים (1964)
ויוה לאס וגאס (1964)
קרנבל העליצות(אנ') (1964)
מטורף לנשים(אנ') (1965)
Tickle Me‏(אנ') (1965)
חופשה בהרמון(אנ') (1965)
פרנקי וג'וני(אנ') (1966)
גן עדן בהוואי(אנ') (1966)
ספין אאוט(אנ') (1966)
בא בקלות הולך בקלות(אנ') (1967)
צרות כפולות(אנ') (1967)
מסיבת חוף(אנ') (1967)
Stay Away, Joe‏(אנ') (1968)
ספידווי(אנ') (1968)
Live a Little, Love a Little‏(אנ') (1968)
Charro!‏(אנ') (1969)
צרות עם בחורות(אנ') (1969)
Change of Habit‏(אנ') (1969)
פילמוגרפיה > סרטים דוקומנטריים

Elvis: That's the Way It Is‏(אנ') (1970)
Elvis On Tour‏(אנ') (1972)
פילמוגרפיה > ספיישלים טלוויזיוניים

Elvis‏(אנ') (1968)
Aloha from Hawaii via Satellite‏(אנ') (1973)
Elvis in Concert‏(אנ') (1977)
לפרק את הארי

| --- | --- |

 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  לטי ארונסון, ג'ין דומאניאן 
 תסריט:  וודי אלן 
 עריכה:  סוזן מורס 
 שחקנים ראשיים:  קרוליין אהרן פיליפ בוסקו כריס באואר פיטר ג'ייקובסון דן פרייזר ג'ין סאקס לין כהן וודי אלן ג'ניפר גארנר טוני סיריקו ארדן מירין פול ג'יאמטי טוני דארואו ג'ונתן להפאליה אליזבת רוהם Hy Anzell רובין ויליאמס אליזבת שו אריק בוגוסיאן בילי קריסטל ג'ודי דייוויס ריצ'רד בנג'מין קירסטי אלי בוב בלבן סטנלי טוצ'י האזל גודמן איימי אירווינג טובי מגווייר דמי מור מריאל המינגוויי ג'וליה לואי-דרייפוס ג'ולי קאוונר אריק לויד Frederick Rolf בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  ג'וני גרין 
 צילום:  קארלוס די פלומה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Hollywood Pictures 
 חברה מפיצה:  Fine Line Features 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 במאי 1998 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   deconstructingharry
 דף הסרט ב־IMDb
 
לפרק את הארי (באנגלית: Deconstructing Harry) הוא סרט קומדיה משנת 1997 שכתב וביים וודי אלן. סרט זה מגולל את סיפורו של סופר מצליח בשם הארי בלוק, אותו מגלם אלן, השואב בכתיבתו השראה מאנשים שהוא מכיר בחיים האמיתיים, ומאירועים שקרו לו, אך תוך כדי כך גורם לאנשים אלה להתנכר לו.
העלילה המרכזית מציגה את בלוק כשהוא נוסע לאוניברסיטה בה למד בעבר וממנה נזרק, על מנת לקבל תואר של כבוד. שלושה נוסעים מלווים אותו במסעו: זונה, חבר ובנו, אותו חטף מאשתו לשעבר. בנוסף, הסרט כולל פלשבקים רבים, וכן קטעים שנלקחו מכתביו של בלוק, שאף מקיים אינטראקציות עם הדמויות הבדיוניות שלו. הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי מהמבקרים.