stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atom Heart Mother

Atom Heart Mother (בעברית: אמא לב אטוֹם) הוא אלבום רוק מתקדם משנת 1970 מאת להקת פינק פלויד. אלבום זה הוא אלבום האולפן החמישי של להקת פינק פלויד. האלבום אשר הוקלט באולפני אבי רוד שבלונדון, הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולמקום ה-55 במצעד האמריקאי. תקליטור של האלבום, שהוקלט מהסלילים המקוריים (Remastered), יצא לאור ב-1994.
הקלטה

פינק פלויד החלו לעבוד על האלבום לאחר שסיימו את תרומתם לפסקול של הסרט נקודת זבריצקי ברומא. הם חזרו ללונדון בתחילת 1970 לחזרות. מספר מפגשים מחוץ לרומא שימשו להרכבת חומר חדש במהלך החזרות, אם כי חלק מאלו, כגון "The Violent Sequence", שיהפוך מאוחר יותר ל"Us and Them", לא שומשו במשך זמן מה.
שם ועטיפת האלבום

שמו של האלבום ניתן לו במקרה. לפני שהתארחו בתוכנית רדיו ב-BBC, נשאלו חברי הלהקה על ידי מפיק התוכנית לפשר שמו של האלבום החדש. המוזיקאי והמלחין הבריטי רון גיסין, אשר השתתף בהפקת האלבום, הציע ללהקה לעיין בעותק של עיתון לונדוני ולחפש בו השראה. בסופו של דבר נגזר שם האלבום מכותרת של כתבה שרוג'ר ווטרס מצא באותו עיתון על אישה בהיריון וקוצב לב הפועל בכוח גרעיני.
תמונת הטבע של עטיפת האלבום המקורית, המציגה פרה העומדת בשדה מרעה ללא כל כיתוב נלווה על העטיפה - לא של שם האלבום או אפילו שמה של הלהקה המבצעת - אינה מסגירה את תוכן המוזיקה הפרוגרסיבית שבו. יש המשערים כי התמונה רומזת לנושא האימהות מההיבט הטבעי שבו באמצעות התייחסות לפרה ולחלב, וכי באופן זה תמונת האלבום כמו גם המוזיקה מרמזים לשאלת הקשר בין מהות לאימהות.
אך את התמונה המפורסמת של הפרה הצלם סטורם ת’ורגרסון, שהיה חלק מקבוצת העיצוב Hipgnosis, צילם את התמונה בכוונה ליצור עטיפה פשוטה, מנותקת מהאלבום עצמו, כדי לעורר סקרנות ולשבור את הקונבנציות של עטיפות אלבומים בזמנו.
התמונה צולמה בשדה באזור הרטפורדשייר, אנגליה, בקרבת אולפני EMI שבהם עבדה הלהקה באותה תקופה. ת’ורגרסון יצא לכפר עם מצלמה, מצא פרה בשם לולובל III (Lulubelle III), וצילם אותה תוך שימוש באור טבעי ורקע כחול פתוח .
בחירת התמונה נעשתה מתוך גישה מינימליסטית ואבסורדית, עם רצון ליצור משהו שאין לו קשר ישיר למוזיקה עצמה, אך ייצור רושם בלתי נשכח. ת’ורגרסון ציין מאוחר יותר כי הייתה זו אחת העטיפות הפשוטות ביותר שעיצב .
מקורות והשפעה

שתי הרצועות הארוכות ביותר באלבום הן התפתחות מוזיקלית מהיצירות האינסטרומנטליות הקודמות של פינק פלויד, שהעיקרית שבהן A Saucerful of Secrets; הראשונה (הוא גם רצועת הנושא של האלבום) מחולקת לשישה חלקים וחלקים ממנה מלווים בתזמורת שלמה. השנייה היא אינסטרומנטליות ב-3 חלקים, כאשר שיחה משמשת כמפרידה בין החלקים. הרכב שירי האלבום, דומה לזה של Ummagumma וכמו האלבום הזה, כל חבר להקה כותב בעצמו שיר למעט הקטע הראשון.
רשימת רצועות

ב-Atom Heart Mother ישנן 5 רצועות, שתיים ארוכות יחסית ו-3 קצרות יחסית. בתקליט הויניל, הרצועה הראשונה תפסה צד שלם בתקליט בגלל אורכה.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Atom Heart Mother  | 23:41 |
| 2. | If  | 4:30 |
| 3. | Summer '68  | 5:28 |
| 4. | Fat Old Sun  | 5:23 |
| 5. | Alan's Psychedelic Breakfast  | 12:58 |
| משך כולל: | משך כולל: | 52:00 |
צד א'

Atom Heart Mother Suite ‏(23:39)
Atom Heart Mother, היא סוויטה בת 6 חלקים, הולחן על ידי כל חברי הלהקה ורון גיסין. בתקליט הויניל המקורי, היצירה תפסה את כל הצד הראשון בשל אורכה. זוהי אחת מהיצירות הלא פרודות של פינק פלויד. זוהי גם אחת היצירות הארוכות ביותר של הלהקה יחד עם Echoes מ-Meddle, ו-Shine On You Crazy Diamond מ-Wish You Were Here. פינק פלויד ביצעה יצירה זו מ-1970–1972. בהופעות של 1970–1971, היו כמה קטעים של כלי נשיפה.
Father's Shout ‏ (0:00.00 - 5:25.66)
חלק זה מתחיל בפייד אין עם תזמורת כלי נשיפה הכוללת כלים כמו חצוצרה, טרומבון, טובה ועוד. התזמורת מתחזקת בהדרגה ומגיעה למנגינת הנושא של היצירה, בה מעורבים תזמורת כלי הנשיפה, והלהקה עצמה.
Breast Milky ‏ (5:25.66 - 10:12.33)
חלק זה מתחיל עם קלידים ומקהלה, אשר מנגנים בצורה מינימלית ביותר. מעט אחר כך נכנס הבס. המקהלה הופכת אט אט ליצור יותר ויותר דיסוננסים בשירתם. אז נכנסים קולות של גברים למקהלה, ומעט אחר כך נכנסים התופים והופכים את החלק ביצירה ממינימלי לפתוח יותר.
Mother Fore ‏ (10:12.33 - 15:32.08)
חלק זה מתחיל עם גיטרה בס, כינור ואורגן חשמלי שקטים בלבד. מעט אחר כך נכנסים תופים ואז מפסיק הכינור. הגיטרה נכנסת בשלב זה באופן רגוע, ולאט לאט היא הופכת רועמת יותר עם כניסת כלי הנשיפה. חלק זה מתחיל עם אורגן מיד כאשר המקהלה מפסיקה לשיר. אז הבס מבצע ליין בסריגים הגבוהים, והתופים שומרים על קצב רוק קבוע.
Funky Dung ‏ (15:32.08 - 17:43.29)
חלק זה מתחיל בצלילי אורגן חשמלי. האורגן חוזר על שני אקורדים, והגיטרה מתחילה סולו בסולם פנטטוני אשר נותן את האופי הבלוזי לחלק זה של היצירה. בשלב זה נכנס סינטיסייזר שמחקה כינורות, והקטע עובר למתכונת אחרת. הגיטרה נעלמת וקצב התופים משתנה, ואיתו גם ליין הבס, אך שומרים על אותה הרמוניה. בקטע זה נכנס פסנתר ואיתו קולות ששרים הברות ללא כל משמעות. ואז הקטע משתנה יותר ויותר ונכנס לתוך מנגינת הנושא של היצירה, אך במקום שמנגינת הנושא תוביל ל-Breast Milky, היא מובילה לקטע חדש.
Mind Your Throats, Please ‏ (17:43.29 - 19:49.69)
החלק מורכב משני קטעים. הראשון מאוד פסיכדלי ואוונגרדי הוא כולל אורגן חשמלי עם קולות חליל, קולות אלקטרוניים, דיבורים, שירה מוזרה ללא מילים ולבסוף נשמע קול של רכבת שמסיים את הקטע בדרמטיות. פתיחת הקטע השני היא קטע פסיכדלי ללא כלי נגינה אמיתיים, אלא רק עם אפקטים אלקטרוניים. אך בכל זאת ניתן להרגיש את התבנית עליה חוזר כל חלק ביצירה- מינימליות מועברת בהדרגה על פתיחות שמתנפצת לחלק חדש. רק שחלק זה מתנפץ אל תוך ההתחלה של Father's Shout עם חיבור של חלקים מסוימים מהיצירה, וגם של צלילים ומקצבים שלא נשמעו ביצירה.
החיבור הזה תורם לדרמטיות של הכניסה למנגינת הנושא אך את מנגינת הנושא הם משנים בחלק זה ושומרים רק על ההרמוניה שלה. החלק ביצירה נגמר כאשר מנגינת הנושא נגמרת.
Remergence ‏ (19:49.69 - 23:43.00)
הרצועה מתחילה בדיוק כמו Breast Milky, רק שתפקיד הגיטרה משתנה. תפקיד הגיטרה של חלק זה הוא בעל שני קולות. ההתפתחות של חלק זה שונה מזאת של Breast Milky.
כאשר מגיעה מנגינת הנושא שומעים לא רק שתפקידי כלי הנשיפה שוב השתנו, אלא שגם נכנסה מקהלה. ואחרי מנגינת הנושא היצירה נגמרת בדרמטיות הראויה ליצירה מורכבת זו.
צד ב'

If (אם) ‏(4:30)
נכתב על ידי רוג'ר ווטרס שגם ביצע את השירה המובילה. שיר זה מדבר על ניתוח עצמי. כמו השיר Grantchester Meadows שיצא באלבום קודם, if הוא בעל אווירה פסטורלית וגם סגנון פולק קל[דרוש מקור]. יש מעריצים שאומרים[דרוש מקור] ששיר זה נכתב לסיד בארט, בהשראת רגשות האשמה של שאר חברי הלהקה, שפיטרו אותו מהלהקה בשל הידרדרות במצבו הנפשי. השיר בוצע לראשונה בסשן של ג'ון פיל, ב-16 ביולי 1970 ב-BBC.
את השיר ביצעו: רוג'ר ווטרס - שירה, גיטרה אקוסטית, גיטרת בס, דייוויד גילמור - גיטרת סלייד, גיטרה חשמלית, ריצ'רד רייט - פסנתר, אורגן חשמלי, ניק מייסון - תופים.
Summer '68 (קיץ 68) ‏(5:28)
שיר מלודי עם נגיעות של רוק מתקדם. השיר נכתב על ידי ריצ'רד רייט שהיה גם הזמר המוביל בשיר. השיר מדבר על בילוי מיני מזדמן של לילה אחד עם צעירה ועל הרצון מצד אחד לחזור לחיי השגרה ומצד שני לדעת מה אותה צעירה מרגישה. השיר מכיל מילים (לא אינסטרומנטלי).
את השיר ביצעו: ריצ'רד רייט - שירה, פסנתר, אורגן חשמלי, רוג'ר ווטרס - גיטרת בס, דייוויד גילמור - גיטרה אקוסטית, קולות וניק מייסון - תופים. את השיר לוותה התזמורת של אולפני אבי רוד בכלי נשיפה.
Fat Old Sun (שמש גדולה ושמנה) (5:23)
השיר נכתב על ידי דייוויד גילמור ובוצע בהופעות לפני ואחרי שהאלבום יצא לאור, לפעמים השיר בהופעה היה נמשך 14 דקות. השיר בוצע בהופעות של הלהקה מ-1970–1971. השיר בהופעות הפך מבלדת פולק, לג'אם עם סולו גיטרה בסגנון בלוז השיר מאוחר יותר בוצע בהופעות לקידום האלבום של גילמור On An Island. השיר בוצע גם ברויאל אלברט הול שהביצוע, מופיע ב-DVD שנקרא, Remember That Night. השיר גם בוצע באלבום ההופעה, Live in Gdańsk. השיר היה אמור להיכלל באלבום האוסף של הלהקה, Echoes: The Best of Pink Floyd אך רעיון זה לא יצא לפועל. זהו אחד השירים של הלהקה שיש לו אווירה פסטורלית שנמצאת בבלדת פולק. השיר באולפן בוצע על ידי גילמור שלקח תפקידים על רוב כללי הנגינה וריצ'רד רייט על הקלידים.
את השיר ביצעו: דייוויד גילמור - שירה, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, גיטרת בס, תופים, ריצ'רד רייט - קלידים
Alan's Psychedelic Breakfast ‏ (13:00)
Rise and Shine
Sunny Side Up
Morning Glory
מבצעים

רוג'ר ווטרס - שירה וגיטרה בס
דייוויד גילמור - שירה, גיטרה אקוסטית וגיטרה חשמלית / (בס ותופים בשיר Fat Old Sun)
ריצ'רד רייט - שירה ב-"Summer 68", פסנתר וקלידים
ניק מייסון - תופים
מקהלת ג'ון אלדיס - שירה
בעלי תפקידים אחרים:
אלן פרסונס ופיטר בוון - הפקה מוזיקלית והנדסת קול
רון גיסין - תזמור, ניצוח ועזרה בקומפוזיציית יצירת הנושא.
ביקורת וקבלת האלבום

האלבום זכה להצלחה בבריטניה עם יציאתו והגיע למקום הראשון במצעד. נראה שגם חברי הלהקה היו מרוצים ממנו ומרצועת הנושא שלו. במסע ההופעות שלהם בתחילת שנות ה-70 הם הופיעו עם תזמורת כלי נשיפה נרחבת כדי לתמוך בביצוע מלא של רצועת הנושא. עלות הרצת מסע ההופעות עם תזמורת כלי הנשיפה הייתה גבוהה מאוד וכמעט שגרמה להתמוטטות כלכלית של הלהקה. בניגוד לשביעות הרצון עם יציאתו, בשנות ה-80 וה-90 נהגו חברי הלהקה לזלזל במיוחד באלבום זה. בנושא זה בולטים הציטוטים של ווטרס וגילמור:
Atom Heart Mother הוא מקרה טוב, אני חושב, לאלבום שצריך להיזרק לפח האשפה, ושאסור שאף אחד יקשיב לו אי פעם! [...] הוא היה די יהיר, ולא עסק באמת באיזשהו נושא
כמה מהם, כמו Atom Heart Mother, נראים לי עכשיו כזבל מוחלט, אבל אני כבר לא רוצה או צריך לנגן חומר שאני לא נהנה ממנו
הערות שוליים

↑  Atom Heart Mother | Pink Floyd | Discography | Pink Floyd | Floydian Slip™ | Syndicated Pink Floyd radio show, www.floydianslip.com (באנגלית)
| פינק פלויד |
| --- | --- | --- |
| סיד בארט • דייוויד גילמור • ניק מייסון • רוג'ר ווטרס • ריצ'רד רייט | סיד בארט • דייוויד גילמור • ניק מייסון • רוג'ר ווטרס • ריצ'רד רייט |  |
| אלבומי אולפן | The Piper at the Gates of Dawn • A Saucerful of Secrets • Soundtrack from The Film More • Ummagumma • Atom Heart Mother • Meddle • Obscured by Clouds • The Dark Side of the Moon • Wish You Were Here • Animals • The Wall • The Final Cut • A Momentary Lapse of Reason • The Division Bell • The Endless River  |  |
| אלבומי הופעה | Ummagumma • Delicate Sound of Thunder • Pulse • Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980-81 • Live at Knebworth 1990 • The Dark Side of the Moon Live at Wembley 1974  |  |
| אלבומי אוסף | The Best of the Pink Floyd • Relics • A Nice Pair • A Collection of Great Dance Songs • Works • Echoes: The Best of Pink Floyd • The Best of Pink Floyd: A Foot in the Door • The Early Years 1967–1972: Cre/ation • The Later Years 1987–2019  |  |
| אלבומי פסקול | San Francisco • The Committee • Soundtrack from The Film More • La Carrera Panamericana  |  |
| מארזי תקליטורים | Shine On • Oh, by the Way • Discovery • The Early Years 1965–1972 • The Later Years • The Dark Side of the Moon 50th Anniversary  |  |
| מיני-אלבומים | London '66-'67 • 1967: The First Three Singles • 1965: Their First Recordings  |  |
| אלבומי וידאו | Pink Floyd: Live at Pompeii • Pink Floyd - The Wall • The Final Cut • Delicate Sound of Thunder • La Carrera Panamericana • Pulse • The Pink Floyd and Syd Barrett Story • Classic Albums: Pink Floyd – The Making of The Dark Side of the Moon • London '66-'67 • The Story of Wish You Were Here  |  |
| סיבובי הופעות | First US Tour • Pink Floyd World Tour 1968 • The Man and The Journey Tour • Atom Heart Mother World Tour • Meddle Tour • Dark Side of the Moon Tour • French Summer Tour • British Winter Tour • Wish You Were Here Tour • In the Flesh Tour • The Wall Tour • A Momentary Lapse of Reason Tour • Another Lapse Tour • The Division Bell Tour  |  |
| ערכים קשורים | דיסקוגרפיה • פינק פלויד 19367 • בוב קלוז • אלן פרסונס • רון גיסין • היפנוסיס • סטורם ת'ורג'רסון • פינק אנדרסון • פלויד קאונסל • בוב גלדוף • אלן פארקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1043849394  MusicBrainz release group: e2f503d7-5488-3fe1-b3ac-f236d9f1b44c  VIAF: 153224633   WorldCat (עם VIAF): 153224633
קיאנטי

| --- | --- |

 סוג:  יין אדום 
 מוצא:  איטליה 
 
מרתף יינות בעיירה קסטלינה אין קיאנטי בחבל קיאנטי. פסל התרנגול השחור מסמל כי המקום מתמחה בשיווק יינות מסוג קיאנטי קלאסיקו
קיאנטי (באיטלקית: Chianti) הוא שמו של אזור באיטליה במחוז טוסקנה, בין פירנצה וסיינה. משמו נגזר שמו של סוג מפורסם של יין אדום המיוצר בעיקר מענבי סנג'ובזה.
היסטוריה וגאוגרפיה

אזור קיאנטי הגבעי בעל האקלים הנוח היה מיושב בבני אדם עוד במאה ה-11 לפני הספירה. האטרוסקים נכחו באזור במאה השלישית לפני הספירה, ולאחריהם הרומאים, אך אלו וגם אלו השאירו במקום אך עקבות מועטים, ונראה כי האזור היה בעיקרו אזור חקלאי. לאחר התמוטטות האימפריה הרומית, היה האזור במצב של עזובה ושיממון, ואינו נזכר כמעט ברשומות עד שנת 700 לספירה.
בשנת 715 נזכר האזור כמצוי במחלוקת בין ארצו וסיינה, שהסתיים בשליטתה של ארצו באזור למשך כחמש מאות שנים.
עם סוף המאה ה-12 החלה לפעול באזור פירנצה ולהפעיל את השפעתה כנגד השפעת סיינה. פירנצה הקימה את "הליגה הקיאנטית" (Lega del Chianti), שכללה את שלושת הכפרים ראדה אין קיאנטי, קסטלינה אין קיאנטי וגאיולה אין קיאנטי, שמרכזה היה בתחילה בקסטלינה, ולאחר מכן בראדה, וסמלה התרנגול השחור. האזור זכה למעין אוטונומיה, אך למעשה היה נתון בשליטת הרפובליקה של פירנצה. הליגה חדלה מפעולתה במאה ה-16 לאחר שסיינה ירדה מגדולתה ולא היוותה עוד איום על האינטרסים של פירנצה.
ההגדרה הראשונה של אזור הגבעות שופע הכרמים כאזור נפרד הקרוי "קיאנטי" נעשתה ב-1716. היא תיארה את האזור הסמוך לכפרי "הליגה" מן המאה ה-13, שהפכו לאחר מכן ל"מחוז קיאנטי" (Provincia del Chianti). ב-1932 עוצבו מחדש גבולות האזור. האזור החדש היה גדול מאוד, וחולק לשבעה אזורים - קלאסיקו, קולי ארציני, קולי פיורנטיני, קולינה פיזאנה, קולי סנאזי, מונטאלבנו ורופינה. אזור "קיאנטי" הישן היה עתה רק חלק מאזור קלאסיקו, והיווה כ-10% מאזור קיאנטי החדש. כפרים רבים שעתה מצאו עצמם באזור קיאנטי הוסיפו לשמם את המילה "אין קיאנטי"; האחרון שעשה זאת היה הכפר גרווה (Greve), שהפך לגרווה אין קיאנטי.
הפופולריות של היין המקומי, וקלות הייצוא שלו, בעת שהונהגה תווית האיכות האחידה ליין באיטליה (DOC), בשנת 1967, הביאה לכך שמקומות רבים במרכז טוסקנה לא רצו להישאר מחוץ לאזור. כתוצאה מכך צורף לאזור שטח בסך של 10% נוספים. היין קיאנטי קלאסיקו מגיע מתת-האזור המרכזי של קיאנטי. המותגים האחרים של יין קיאנטי, למעט זה המגיע מרופינה, הנמצאת מצפון מזרח לפירנצה ומונטאלבנו בדרום פיסטויה, קרויים על שמות המחוזות מהם באו. "סיינה" מקולי סנאזי, "פירנצה" מקולי פיורנטיני, "ארצו" מקולי ארציני, ו"פיזה" מקולינה פיזאנה. ב-1996 נקרא חלק מקולי פיורנטיני בשם מונטספרטולי.
נראה כי כיום משמש השם "קיאנטי" ככינוי כולל לחלק המרכזי של טוסקנה, תוך עירוב תחומים בין הכינוי הגאוגרפי לבין ההגדרה של השטח בו מיוצר יין "קיאנטי קלאסיקו". נראה כי באופן כללי, ניתן לציין את אזור קיאנטי באזור התחום בנהר הארנו במזרח, והנהרות גרווה ופזה בדרום ובמערב. את לב האזור הקלאסי, הכולל את שלוש העיירות קסטלינה אין קיאנטי, ראדה אין קיאנטי וגאיולה אין קיאנטי, שהיוו את אזור "קיאנטי" המקורי, חוצה מדרום לצפון כביש נופי המכונה - S222.
היין הנושא שם זה

אזור קיאנטי מחולק לשבעה תת-אזורים של ייצור קיאנטי, שהנחשב ביניהם הוא ה"קלאסיקו", המתהדר בסמל התרנגול השחור.
על אף שבאזור זה מייצרים אף יין לבן, אין היין הלבן המיוצר באזור רשאי לשאת את השם "קיאנטי". לעיתים משווק הקיאנטי בבקבוקים הקרויים "פיאסקו" בעלי צורה ייחודית, הנתונים בתוך סלסלת קש. עם זאת, רק כמה מן היקבים המייצרים את הקיאנטי משווקים את תוצרתם בבקבוקים בצורה זו, וכיום מרבית התוצרת משווקת בבקבוקים בעלי צורה רגילה. הקיאנטי הוא לרוב יין זול יחסית, אך ישנם יקבים המייצרים תוצרת משובחת ויקרה יותר.
קיאנטי בדרך כלל יבש אך קליל ובעל גוף בינוני, והוא מלווה היטב מאכלים כמו פסטה, מאכלי כבד, בשרים שאינם כבדים מדי ואפילו פיצה.
היין הנושא שם זה > ייצור היין

עד לאמצע המאה ה-19 יוצר יין הקיאנטי מענבי סנג'ובזה בלבד. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 החליט הברון בטינו פיקסולי, שהיה יצרן יין חשוב ובה בעת ראש ממשלת ממלכת איטליה, כי היין ייוצר מסוגים נוספים של ענבים. כך כללה התערובת 70% ענבי סנג'ובזה, 15% ענבי קאנאיולו ו-15% ענבי מלוואזיה ביאנקה (ענב לבן ארומטי ממוצא יווני). במהלך שנות ה-70 החלו היצרנים להפחית את כמות הענב הלבן בקיאנטי, ולבסוף, מ-1995 הוחלט כי גם יין המיוצר מ-100% ענבי סנג'ובזה, או יין שאינו כולל כל כמות של הענב הלבן, יכול להיקרא בשם "קיאנטי". יין הקיאנטי מסוג "קלאסיקו" יכול לכלול תמונה של תרנגול שחור (Gallo Nero) על חבק הבקבוק, המעידה כי היצרן חבר בתאגיד "גאלו נרו", התאחדות יצרנים באזור קלאסיקו המשתתפת בעלויות השיווק. יין קיאנטי מיושן (30 חודשים במקום 4–7 חודשים) יכול להיקרא "ריזרבה". יין קיאנטי העומד בדרישות איכות מחמירות יותר קרוי "קיאנטי סופריורה", אך קיאנטי מאזור קלאסיקו אינו יכול להקרא "סופריורה" בכל נסיבות שהן.
יין קיאנטי אינו היין המסורתי היחיד המיוצר בטוסקנה, וענבי סנג'ובזה משמשים בייצור יינות אדומים נוספים, כגון מונטפולצ'יאנו, יין סופר טוסקן וקרמיניאנו. יינות אלו יכולים להיקרא "קיאנטי" אם הם מורידים את כמות הענב הזר (שמחוץ לאיטליה) אל מתחת ל-15% (או מתחת ל-20% במקרה של קיאנטי סופריורה). עם זאת, ישנם יצרנים מקומיים הנמנעים בכוונה מתווית "קיאנטי".
היין הנושא שם זה > יין קיאנטי בתרבות

בשל היותו יין זול יחסית, בשל היותו קל לשתייה, ובשל יופיים של בקבוקי "פיאסקו" המשמשים לרוב כפמוטים דקורטיביים לאחר ריקון תוכנם, יין קיאנטי מזוהה עם המטבח האיטלקי האמריקני, ומשמש להכנת "הרוטב האדום" המשמש במטבח זה, שהחל להתפתח בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
עם זאת, זוכה יין הקיאנטי בתרבות הפופולרית לתווית של איכות. כך, למשל, התגאה הקניבל אנין הטעם חניבעל לקטר בסרט "שתיקת הכבשים" כי פעם אכל כבד אדם כשהוא מבושל בפול ולצדו "קיאנטי נאה", ונבל אחר, טוני סופרנו, נצפה לעיתים קרובות כשהוא לוגם מן היין. בסרט "מרוסיה באהבה" מתחיל ג'יימס בונד לחשוד בנבל גראנט, כשזה מזמין קיאנטי אדום עם דגים, שגיאה שאנין טעם אמיתי לא היה עושה.
בשירו של נתן אלתרמן "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי" נזכר יין קיאנטי כיין המועדף על רב החובל האיטלקי, שעה שהוא יושב בפונדק ונזכר בלילה גשום אחד, בחוף נהריה:
”יוֹם יָבוֹא, וְאַתָּה בְּזָוִית שֶׁל פֻּנְדָּק

תֵּשֵׁב, סָב, עַל בַּקְבּוּק שֶׁל קִיאַנְטִי.

וּתְחַיֵּךְ וְתִירַק חֲתִיכָה שֶׁל טַבָּק

וְתֹאמַר – כֵּן, חֶבְרַיָּה, זָקַנְתִּי.”
לקריאה נוספת

אביבה לורי ושלמה פפירבלט, טוסקנה הקסומה, הוצאת אריה ניר, 2005
נוף כפרי בעיירה סן תומסינו בחבל קיאנטי, סמוך לקסטלינה אין קיאנטי
אזור קיאנטי (לחצו להגדלה)
סימטה בעיירה קסטלינה אין קיאנטי
מלאי (מאכל)

מלאי
מלאי (ברומנית: Mălai) הוא מאפה רומני מסורתי זהוב, בין עוגה לפשטידה, אותו מכינים מקמח תירס וממוצרי חלב שונים.
את המלאי נהוג לאכול עם גבינה מסוגים שונים וסוכר.
המלאי נאכל ברומניה כארוחת צהריים ונחשב כמאכל מסורתי.
מתכון אופייני לעוגת מלאי עבור מגש בגודל 25 על 35 ס"מ:
250 גרם תירס דק ככל האפשר.
125 חיטה משובחת.
660 מ"ל חלב (2 בקבוקים של 330 מ"ל).
4 ביצים גדולות.
125 גרם סוכר.
125 גרם חמאה מומסת אך קרה (ניתן להחליף בשמן, אך חמאה מעניקה לעוגה טעם טוב בהרבה).
10 גרם אבקת אפייה (שקית אחת, 2 כפיות).
1 כף תמצית וניל (או שקית סוכר וניל).
קליפת עץ מגוררת מלימון אחד.
1 אבקת מלח.
אבקת סוכר לגימור העוגה (לא חובה).
ראו גם

ממליגה
הערות שוליים

↑  Ingrediente Prăjitură cu mălai și lapte bătut, Laura Laurentiu
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברזית

בִּרְזָיִת הוא שמו של יישוב מתקופת המקרא ובית שני, הנזכר בתנ"ך ובכתבי יוסף בן מתתיהו.
היישוב נזכר בתנ"ך באופן יחידאי ברשימת אבות וערי שבט אשר שבספר דברי הימים: ”בְּנֵי אָשֵׁר ... חֶבֶר וּמַלְכִּיאֵל הוּא אֲבִי ברזות (קרי - בִרְזָיִת)” (ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוקים ל'–ל"א).
בספרו של יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, נזכר על ידו יישוב בשם Birzetho, ללא הצבעה על מיקומו.
הצעת זיהוי אחת ליישוב קדום זה היא בח'רבת בִּרְזָה שבגליל המערבי, במעלה נחל כזיב, בין המושבים צוריאל ואלקוש. אתר זה, השוכן בנחלת שבט אשר, תועד בידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ולאחר קום המדינה ניתן לו השם הרשמי "חרבת ברזית", ולמעיין הסמוך אליו ניתן השם "עין ברזית".
הצעת זיהוי אחרת ליישוב הקדום היא בעיירה ביר זית הסמוכה מצפון לראמאללה. זאת, הן לאור שימור השם המושלם, והן לאור זהות שמות בין חלק מאבות שבט אשר ובין חלק מאבות שבט אפרים, שבתחום נחלתו נמצאת העיירה, ייתכן בשל התיישבותם של בני שבט אשר באזור זה בתקופה מסוימת.
באחת ממגילות מדבר יהודה, הנקראת "צוואת יעקב" (4Q537), מופיע מקום בשם 'באר זית'. על פי המגילה הוא נמצא בסמוך לבית אל ולתאנת שילה.
הערות שוליים

↑  קדמוניות היהודים, יב, 397, 422.
↑  יואל אליצור, מקום בפרשה – גאוגרפיה ומשמעות במקרא, הוצאת ידיעות אחרונות, 2014, 217-218.
↑  מגילות מדבר יהודה - צוואת יעקב
מלנכוליה (תחריט)

ערך זה עוסק בתחריט של דירר. אם התכוונתם למלנכוליה כקונספט, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אלברכט דירר
 תאריך יצירה:  1514
 טכניקה וחומרים:  תחריט
 ממדים בס"מ
 רוחב:  18.8 ס״מ 
 גובה:  24.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  רנסאנס גרמני 
 מספר יצירה:  43.106.1 (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון ישראל, הגלריה הלאומית לאמנות, מוזיאון קליבלנד לאמנות, המוזיאון הבריטי, Museum of Fine Arts Ghent (MSK), הגלריה הלאומית של ויקטוריה, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
 
מֵלַנְכּוֹלְיָה (מרה שחורה; מיוונית: melas – שחור, chole – מרה), או כפי שאלברכט דירר קרא לה Melencolia-I, היא אחת משלושת "תחריטי-המאסטר" שיצר דירר בשנת 1514. בשל החידתיות שלה, ריבוי האלמנטים הסימבוליים ועושר האלמנטים המתמטיים-גאומטריים שבה, היא אחת היצירות שזכו למספר רב של ניתוחים, דיונים ופרשנויות, במגוון נקודות מבט, שנייה אולי רק למונה ליזה של לאונרדו דה וינצ'י. מלנכוליה היא תחריט נחושת, ומוצגת במוזיאון לאמנות יפה שבבוסטון.
הציור

במרכז התמונה יושבת אישה מכונפת עטורה בזר עלים על ראשה, תומכת את ראשה בידה האחת, אוחזת במחוגה בידה השנייה, ומישירה מבט חודרני ומהורהר אל עבר הלא כלום. לחגורתה תלויים מפתחות ותיק כסף, המסמלים עוצמה ועושר. לרגליה פזורים כלי עיבוד עץ ונגרות, כמו מסור ומַקְצוּעָה, שבאמצעותם ניתן לעצב את העולם החומרי, אלא שהיא אינה עושה דבר - אבודה בהרהוריה, ומפנה גבה לאור.
שתי חיות בציור: כלב ישן מכונס בתוך עצמו לרגליה של מלנכוליה, ועטלף הנושא כרזה על כנפיו כשהוא עף על רקע השמש השוקעת.
שני גופים הנדסיים בציור: כדור, למרגלות מלנכוליה, ופאון התלוי על בלימה.
סמוך לכתפה הימנית של האישה - כרוב מכונף, ועל המבנה שלצידו היא יושבת מצויר ריבוע קסם מסדר 4, ותלויים עליו מאזניים מאוזנים, שעון חול, ופעמון שענבלו ניצב במרכז – כאילו עצר הזמן מלכת.
פרשנויות

על-פי מרבית הפרשנויות, עיקר המסר בציור קשור לשני היבטים: האחד, מצב הנפש המלנכולי, והשני, המסר הקשור בגאומטריה ובמתמטיקה.
פרשנויות > מצב הנפש המלנכולי

על-פי מרבית הפרשנויות, הציור הוא האנשה של מצב הנפש המלנכולי, ודמות האישה שבמרכזו מייצגת את דירר עצמו כשהוא נתון במצב של "מלנכוליית האמן".
בתקופת ימי הביניים היה מקובל להניח שלגוף ולנפש ישנם ארבעה מצבים התלויים בארבעה נוזלי הגוף הבסיסיים: מרה צהובה, דם, ליחה, ומרה שחורה. המרה השחורה שולטת על מצב הנפש המלנכולי, או במינוח המודרני - דיכאון. ארבעת הנוזלים מקבילים לארבע עונות השנה, לארבעת חלקי היממה, ולארבעת השלבים בחיי האדם.
המלנכוליה, הרביעית במצבי הנפש, מקבילה לסתיו, לערב, ולגיל הרביעי (מעבר לגיל 60). אדם הלוקה במלנכוליה הוא איטי, עצל ומדוכָא, והמלנכוליה נחשבה כרעה מבין ארבעת מצבי הנפש.
אלא שדירר התייחס למלנכוליה אחרת, יותר כפי שהיה מקובל להתייחס אליה באסכולה הנאו-אפלטונית שרווחה בפילוסופיה של תקופת הרנסאנס באיטליה, ולפיה המלנכוליה נחשבה כמתת אל. היא יכולה להיות מסוכנת, אך היא גם יכולה להוביל את האדם לגדולה. היא ניצבת על הגבול העדין שבין טירוף לגאונות.
העטלף והכלב, בשל התנהגותם וטבעם, נקשרו באופן מסורתי וסימבולי למצב המלנכוליה. הכלב נחשב כיצור אינטֶליגנטי ורגיש. העטלף, בשל טבעו הלילי, נחשב כיצור מלנכולי ומסמל את הצד הרע של המלנכוליה. הכרוב המכונף מייצג את הצד האצילי והטוב שבמלנכוליה. על-פי פרשנות אחרת, הכרוב המכונף שליד מלנכוליה מייצג את ה"גאון" (מעין "רוח נלווית" לאדם המבטאת את אישיותו, כמקובל בציורים מיתולוגיים ודתיים בעת העתיקה ובימי הביניים).
העטלף הנושא את כרזת המלנכוליה על רקע דמדומי השקיעה, מבטא את ההצהרה: "שעה של חשכה מקדימה כל פעולה יצירתית".
על פי אגריפה פון נטסהיים, מיסטיקן, אסטרולוג, אלכימאי ופילוסוף בן זמנו של דירר, מצב המלנכוליה יכול להשפיע על גאונות בשלוש רמות מדורגות: "דמיון", "סיבה" ו"מחשבה". הסיבה לאפטיות של מלנכוליה ברורה. היא אמן שיכול להצטיין ברמה הראשונה, רמת ה"דמיון" (המבוטאת על ידי ה-I שבכרזה שעל כנף העטלף), אך בגלל מגבלות זמן ומרחב, הוא אינו יכול להגיע לרמות המתקדמות הנוספות של "סיבה" ו"מחשבה", ולמעשה הוא דוחה ומסרב לממש את יכולתו.
פרשנויות > גאומטריה ומתמטיקה

הגאומטריה נחשבה כאחת מהאמנויות הליברליות של ימי הביניים. נוכחות הגאומטריה ברורה בציור - בכלים ובעצמים שסביב דמות המלנכוליה. ברנסאנס, הבסיס לכל פילוסופיה ומדע יוחס לגאומטריה. לדירר, היו הגאומטריה והמתמטיקה התובנות התאורטיות המרכזיות שאמורות להנחות את האמן ביצירותיו.
מבין שלל האלמנטים בנושא זה שבציור, שניים זכו לפרשנויות רבות, ומשמשים עד היום נושאים לדיונים במתמטיקה פופולרית: ריבוע הקסם שעל קיר המבנה, והפאון התלוי על בלימה אל מול דמות המלנכוליה. יגאל תומרקין יצר בתחילת שנות ה-70 סדרת עבודות בהשראת התחריט, תוך שהוא מתמקד בצורת הפוליהדרון.
פרשנויות > גאומטריה ומתמטיקה > ריבוע הקסם

ריבוע הקסם הוא מסדר 4, וכל שורותיו, עמודותיו ואלכסוניו מסתכמים למספר 34, שכלול בסדרת פיבונאצ'י.
בנוסף לדרישה בסיסית זו, הסכום 34 מתקבל מעוד 42 תצורות סימטריות. כל 52 התצורות מוצגות באילוסטרציה שלהלן.
השורה התחתונה מהווה מעין חתימה של דירר: המספרים 14 ו-15 שבמרכזה מציינים את השנה בה יצר דירר את התחריט, 1514, והספרות 1 ו-4 שמשני צידי שנת היצירה, מייצגות את האותיות A ו-D, ראשי תיבות שמו של דירר.