סטיוארט יודול
בערוב ימיו

לאחר סיום כהונתו כמזכיר הפנים ב-1969, לימד יודול במשך שנה בבית הספר ליערנות של אוניברסיטת ייל כמרצה אורח. בהמשך הוא הקדיש את זמנו לכתיבת ספרים ומאמרים בנוגע לסוגיות סביבתיות ולעריכת דין. ב-1971 הוא פרסם את הספר "אוצרות הטבע של אמריקה: המונומנטים הלאומיים והחופים הטבעיים" (America's Natural Treasures: National Nature Monuments and Seashores).
במהלך משבר האנרגיה העולמי של שנות ה-70 טען יודול לטובת שימוש באנרגיה סולארית כאחד מהפתרונות למשבר. באוקטובר 1972 הוא פרסם מאמר רב השפעה בכתב העת האטלנטיק, שכותרתו הייתה "פקק התנועה האחרון" (The Last Traffic Jam). המאמר כלל טיעונים להנחה ש"מעט זה יותר" וחזה את בעיות התחבורה ומדיניות האנרגיה של ארצות הברית ואת התחרות עם השווקים המתעוררים על המשאבים המצטמצמים. ב-1974 כתב יודול, יחד עם צ'ארלס קונקוני ודייוויד אסטרהאואט, את הספר "בלון האנרגיה" (The Energy Balloon), שדן במדינות האנרגיה של ארצות הברית.
ב-1979 עזב יודול את וושינגטון די. סי. ושב למערב ארצות הברית. ב-1980 הוא נבחר למועצה המחוזית לשימור של מרכז אריזונה והיה לחבר במכון מוריסון. ב-1986 הוענק ליודול פרס אנסל אדמס (Ansel Adams Award). ב-1993 הוענקה לו מדליית הזהב של האומות המאוחדות למפעל חיים. ב-1994 הוענק לו פרס ההישגים בשירות הציבורי למטרה משותפת (Common Cause Public Service Achievement Award) על פועלו במשך כל ימי חייו להגנת הסביבה ולהגנתם של האזרחים האמריקאים שהיו קורבנות הניסויים בנשק גרעיני.
ב-1987 הוא פרסם את הספר "אל אימפריית פנים הארץ: קורונדו והמורשת הספרדית שלנו" (To the Inland Empire: Coronado and our Spanish Legacy), שעוקב אחרי נתיביו של החוקר הספרדי פרנסיסקו וסקס דה קורונדו שחיפש אחר "ערי הזהב" של קיבולה במה שהיום הוא שטחי אריזונה, ניו מקסיקו, אוקלהומה וטקסס. ב-1988 הוא פרסם את הספר "המשבר השקט והדור הבא" (The Quiet Crisis and the Next Generation), מהדורה מחודשת עם תשעה פרקים נוספים של ספרו מ-1963 "המשבר השקט", שהציג את "מיתוס השפע" (Myth of superabundance). ב-1990 הוא היה שותף לכתיבת הספר "מעבר למערב המיתי" (Beyond the Mythic West), שבחן את השפעות השינויים של המתיישבים על האדמות במערב ארצות הברית. ב-1994 פרסם יודול את הספר "מיתוס אוגוסט: מחקר אישי על יחסי המלחמה הקרה השלנו עם האטום" (The Myths of August: A Personal Exploration of Our Tragic Cold War Affairs with the Atom).
אחד ממאמריו האחרונים היה "מכתב לנכדי", שנכתב יחד עם רעייתו ארמלי, שבו הם ביקשו מנכדיהם סיוע בקידום ההגנה על כדור הארץ. בעקבות המכתב הוצע לאודול להיות מצולם בסרט וידאו על מחשבותיו שהועלו במכתב, שכן היה ברור שהדור של נכדיו יעדיף לצפות בסרט וידאו באינטרנט מאשר לקרוא מכתבים. הוא הסכים והסרט צולם והועלה לרשת בשם "סטיוארט יודול בהיסטוריה: השגיאה הגדולה" (Stewart Udall on History: the greatest mistake). סרט זה תומלל והפך לפרק בספר "החופש לאושר בחיים" (Life Liberty Happiness) מאת קלוד לוונז. הסרט צולם באופן מקרי ביום הארוך ביותר בקיץ 2009, ותשעה חודשים לאחר מכן הלך יודול לעולמו ביום השוויון של האביב.
בנובמבר 2009 העביר הקונגרס חוק לשינוי שמו של "מוסד מוריס ק. יודול" ל"מוסד מוריס ק. יודול וסטיוארט ל. יודול" (Morris K. Udall and Stewart L. Udall Foundation), כהכרה בתרומותיו של יודול. מוסד זה, שהוא סוכנות פדרלית עצמאית, הוקם בתחילה לזכרו של מוריס יודול, אחיו של סטיוארט יודול, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אריזונה במשך שלושים שנה.
יודול רואיין פעמיים לתוכניות התעודה של קן ברנס ב-PBS: הפעם הראשונה הייתה למיני-סדרה הדוקומנטרית "המערב" (The West), שבה הוצג אחד מאבות משפחתו, ג'ון דויל לי וחלקו בטבח מאונטיין מדוז. הפעם השנייה הייתה המיני-סידרה "הפארקים הלאומיים: הרעיון הטוב ביותר של אמריקה" (The National Parks: America's Best Idea), בה הוא הופיע בתוקף היותו מזכיר הפנים לשעבר שבתחום אחריותו היה שירות הפארקים הלאומיים.