stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין גב
היסטוריה > קבוצת בתלם

קבוצת בתלם התגבשה בקיץ 1933 כנקודת קליטה ראשונית בעיר של פועלים חברי תנועות ורקלויטה, החלוץ והבונים בגרמניה שעלו בעלייה החמישית. בשנת 1934 עברו לנחלת יהודה. ב-9 באוגוסט 1934, החליטו על הקמת גרעין קיבוצי "בתלם" בחסות הקיבוץ המאוחד, וכל החברים נדרשו למסור את רכושם לקבוצה. לקראת סוף 1934 הגיע הגרעין להסכם עם חברת קדמת כנרת על הקצאת מקום בקדמת כנרת עבור הקבוצה, עבודת חברי הגרעין בחווה בביתניה ובהכשרת השטח. קבוצה של חברים מהקבוצה נשלחה לעבוד בביתניה וסבלה שם מהחום, ממחלות ומקשיים אחרים. בשובם הם טענו שיש לוותר על רעיון עין גב והם עזבו או הועזבו. במקומם, הצטרפה קבוצת עולים שעברו הכשרה בנואנדורף בגרמניה. בתחילת 1937 עלו לפחות חלק מחברי הקיבוץ לחצר כנרת. ב-1935 הצטרפו ל"בתלם" קבוצה מבוגרי תנועת נצ"ח מצ'כוסלובקיה והמדינות הבלטיות. חברי הקבוצה עברו הכשרה במקומות שונים ברחבי ארץ ישראל, בהם באפיקים, בכפר גלעדי, בגבעת חיים, ובכפר תבור. בתחילת 1936 מנתה הקבוצה 140 חברים, רובם בנחלת יהודה ו-45 בביתניה. בספטמבר היו כ-120 חברים של בתלם בחצר כנרת וכ-50 בעין גב.
היסטוריה > הקמת הקיבוץ

הקיבוץ נוסד ב-6 ביולי 1937 (כ"ז בתמוז ה'תרצ"ז) במסגרת יישובי "חומה ומגדל". את ההוראה לעלות על הקרקע הביא אברהם הרצפלד שלושה ימים לפני העלייה עצמה. אנשי גשר הכינו את המגדל ואת חדר האוכל, אנשי אפיקים הכינו את החומה, אנשי קבוצת כנרת הקימו את הצריפים והמתיישבים עצמם, גרעין בתלם, הכינו את הגדר החיצונית. דוידקה נמרי מאשדות יעקב ניהל את המבצע.
אחת המתיישבות תיארה את העלייה על הקרקע:
לאחר העלייה על הקרקע מנה כוח החלוץ של המתיישבים 30 חברים ועשר חברות. הם עסקו בהוצאת זיפזיף וחצץ מהכנרת לצורך הקמת בתים בקיבוצים בסביבה. מפאת המצב הביטחוני לא יכלו המתיישבים לצאת לעבודה במקומות אחרים ורובם נותרו ללא עבודה. בגלל שטרם סודרה העברת הבעלות של הקרקעות לקרן הקיימת לא היה ניתן להתחיל בהקמת נקודת הקבע. הניסיון לגדל במקום ירקות כשל, בגלל חוסר היכרות עם האקלים. בדצמבר 1938 לאחר שחלוקת הקרקעות סודרה, הועבר המחנה לנקודת הקבע. המתיישבים זרעו 300 דונם חיטה, מאה דונם חציר ו-10 דונם בננות. בתחילת 1939 פעלה בסביבות עין גב כנופיה ערבית בתקפה את התחבורה לעין גב. באחת מהתקפותיה נהרג הנהג אליהו מזרחי מחיפה. אנשי עין גב ביקשו סיוע ברכב משוריין, סירה לקשר ימי עם טבריה ויישובי עמק הירדן וכן ציוד נוסף להגנת המקום. למרות המצב הביטחוני, ב-20 באפריל 1939 הונחה אבן פינה לשבעה בתי קבע ראשונים. ביולי 1939 נרצחו שניים מחברי עין גב בעת ביצוע מדידות מחוץ ליישוב ובעקבות הרצח הצבא תפס קבוצת מרצחים באזור. הקרבה לגבול הביאה את חברי עין גב לניסיונות לקשור קשרים עם הערבים בסוריה. שניים מחברי עין גב שביקרו בסוריה נעצרו על שהות בלתי חוקית בסוריה בתחילת 1941. בשנת 1942 היו מקרים רבים של מלריה בקיבוץ בגלל הקרבה לגבול הסורי שמעברו היו ביצות בלתי מטופלות והיעדר רשתות בחדר האוכל.
היסטוריה > במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות היה הקיבוץ יישוב יהודי יחידי בחוף המזרחי של הכנרת, והכפר הערבי א-סמרא (אנ') ניתק את הקיבוץ מיישובי עמק הירדן.
עם הפלישה שלאחר הכרזת המדינה, הסורים הסתפקו בתחילה בהפגזות על הקיבוץ, וריכזו את מאמצם לפרוץ לגליל דרך בקעת הירדן והדגניות. רק לקראת ההפוגה הראשונה הם פנו לתקוף את עין גב.
ההתקפה התחילה בבוקר ה-10 ביוני 1948. התקפת הסורים נבלמה. ב-11 ביוני 1948 הותקפה עין גב בשנית, הפעם על ידי כוח של צבא ההצלה. גם התקפה זו נבלמה. ב-12 ביוני 1948 נערכה על המשק התקפה שלישית על ידי כוחות מקומיים מכפרי הסביבה, וזו נהדפה אף היא. בליל ה-18 ביולי 1948 יצאה מחלקה של חברי עין גב ואנשי עמק הירדן וכבשה את סוסיתא.
היסטוריה > במלחמת העצמאות > בשנות החמישים והשישים

בעקבות יישום הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לסוריה ב-1949 ("הסכמי רודוס") נקלע הקיבוץ לתוך מובלעת בין שני אזורים שהריבונות עליהם לא הייתה ברורה, ובשל כך הוכרז כל האזור כ"שטח מפורז".
ב-12 יולי 1950 סירה משטרתית שפטרלה בכנרת נלכדה בידי הסורים בחוף כורסי. כ-15 חברי קיבוץ עין גב ניסו להציל את חברי הסירה והתפתחו חילופי אש עם הסורים, שבמהלכן נהרג חבר קיבוץ וכמה מהם נפצעו. באפריל 1951 נרצח ישראלי על ידי צלף סורי צפונית לקיבוץ ובדצמבר אותה שנה, נרצחו שני ישראלים, על ידי חיילים סורים, סמוך לחוף הקיבוץ.
במהלך 18 השנים הבאות – עד יוני 1967 – פעלה ישראל למימוש ריבונותה במי הכנרת ובכל השטח עד הגבול הבין-לאומי ואילו סוריה ניסתה לחלוש על השטחים הסמוכים לגבול באמצעות ירי והפגזות. חברי עין גב, חקלאיה ודייגיה סבלו קשה מההתקפות האלה שלא נסתיימו אלא לאחר כיבוש רמת הגולן בידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
בראשית שנות ה-50 נוצר בקיבוץ פילוג פוליטי בין אנשי אחדות העבודה ובין אנשי מפא"י ובסיומו בינואר 1954, לאחר שלוש שנים של ויכוחים עזבו תומכי הקיבוץ המאוחד את עין גב ועברו לגינוסר. אירוע זה פגע קשה בתשתית החברתית והכלכלית של הקיבוץ.
בשנות ה-60 הוקם סמוך לעין גב בית הספר היסודי האזורי "קדמת כנרת" ששימש את כל תלמידי יישובי מזרח הכנרת ואחר כך גם את התלמידים מדרום רמת הגולן. בשנת 2006 פרשו ילדי הגולן לבית הספר החדש שהוקם בבני יהודה וצמצום מספר התלמידים גרם לסגירתו.
שנות השבעים עד ימינו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאז כיבוש הגולן ופיתוחו, עין גב חדלה מלהיות יישוב מאוים ומסוגר ונפתחה תקופה חדשה של פריחה כלכלית וחברתית בקיבוץ. חברים רבים הצטרפו אליו, וענף התיירות זכה לעדנה. פסטיבל עין גב שהיה עד אז אירוע מקומי וצנוע הביא את עין גב למרכז המפה התרבותית. משלט הסוסיתא הפך ממוצב צה"ל לאתר טיולים מבוקש, שנחשף בשנים האחרונות על ידי חוקרים מאוניברסיטת חיפה.
הקיבוץ מתפרנס כיום בעיקר מתיירות וחקלאות מבין ענפי התיירות בולטים במיוחד הם כפר הנופש, מסעדת הדגים, וחברת השייט המשיטה אורחים וצליינים בכל קווי השייט בכנרת חברה שהוקמה ב-1945 בעת שהקשר הימי היה כמעט הקשר היחידי של הקיבוץ עם האזור. בקיבוץ ישנן הרבה אטרקציות, למשל "הנגרייה של סבא יוסי". סיור ברכבת ברחבי הקיבוץ, חניון פעיל "חוף סוסיתא". מבין ענפי החקלאות עין גב מפורסמת בעיקר בענף הדייג המיתולוגי, הרפת וענף הבננות בקיבוץ ישנה אכסניה לתיירי הקיבוץ ולאורחי התושבים.
ארכאולוגיה

בנחל עין גב, מזרחית לקיבוץ ישנם שני אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים, משלהי התרבות הנאטופית: נחל עין גב I ו-II. האתרים התגלו לראשונה על ידי חבר הקיבוץ דודי בן עמי שטייל באזור והיה אחראי לגילוי של אתרים רבים.
גלריית תמונות

הקמת עין גב, 1937
מסלול עין גב
פסל "האם ובנה" של הפסלת חנה אורלוף בקיבוץ עין גב
עמדת שמירה ביישוב בעת מלחמת העצמאות
איכר ביישוב בעת מלחמת העצמאות
פסל "האם ובנה" בעין גב בצילום משנת 1953
מעגן עין גב בכנרת, שנות ה-50
בול דואר אוויר משנת 1954 ובו ציור של עין גב
עין גב בשנות ה-30
לקריאה נוספת

ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, מכללת כנרת, 2015
בנימין עציוני (עורך), "אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני", הוצאת מערכות, 1950
אסף אגין, עמק במערכה - המערכה לבלימת הפלישה הערבית בעמק הירדן, מאי 1948, הוצאת טפר, 2021
זלצבורג של המזרח התיכון : סיפור תולדותיו של פסטיבל עין-גב / ד"ר יוחנן רון
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  זאב וילנאי שמות ליישובים עברים הלקוחים משמות ערבים / לשוננו: כתב-עת לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים לה, כרך ד' (ת"ש), עמ' 325
↑  ההתיישבות במערב ים כנרת,  הירדן, 4 באוגוסט 1935
↑  קדמת כנרת,  הירדן, 16 בינואר 1935
↑  לענין עבודת "המכשיר" בעין־גב, הַבֹּקֶר, 27 בדצמבר 1935
↑  זאב וילנאי, עין גב, דבר, 1 במאי 1936
↑  דברי אברהם הרצפלד: "קבוצת "בתלם" שגם היא כבר קשורה לשטח מסוים, בקצה הגבול של הירדן מצד הדגניות והגבול הסורי — ואגב, זהו מקום מסוכן מאד. השטח הזה עומד לעבור לרשותה של הקק"ל בימים הקרובים, ומיד עם קביעת הפרצלציה והצורה הרשמית לקרקע שלנו, ועם גמר הסידורים הדרושים המוקדמים, יעלה עליו הקיבוץ הזה." מקור: מושב הועד הפועל הציוני, העולם, 6 במאי 1937
↑  16 חברות שיתופיות חדשות, הארץ, 13 בפברואר 1935
↑  נחלת יהודה, דבר, 15 באוקטובר 1934
↑  באהלים בימים אלה, דבר, 7 בפברואר 1935
1 2  בתלם, דבר, 2 במרץ 1936
↑  התיישבות חדשה בעבר המזרחי של ים כברת, דבר, 18 בנובמבר 1934
↑  לתולדות החצר, דבר, 5 במרץ 1937
↑  כפר תבור, דבר, 20 בפברואר 1936
↑  עין גב, דבר, 24 בספטמבר 1937
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 987
↑  לא נזוז מכאן, דבר, 11 ביולי 1937
1 2  אנו עולים, דבר, 18 באוגוסט 1937
↑  בעין גב, העולם, 30 בספטמבר 1937
↑  מרדכי ניישטט, עין גב מחכה לביצור, דבר, 23 במאי 1939
↑  קרב עם כנופיה ליד עין גב, הַבֹּקֶר, 14 בפברואר 1939
↑  עין גב תובעת עזרה, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1939
↑  אבן-פנה לשבעה בתים בעין־גב, דבר, 21 באפריל 1939
↑  נרצחו אפרים אורנשטיין וד"ר יוסף רוטפלד ז"ל, הארץ, 17 ביולי 1939
↑  נתפסה כנופית מרצחים ליד עין-גב, הַבֹּקֶר, 20 ביולי 1939
↑  הרפתקאות שניים מעין גב, הארץ, 25 באפריל 1941
↑  עמק הירדן, הַבֹּקֶר, 3 במאי 1942
↑  אנשי הקיבוץ המאוחד מעין גב עוברים לגינוסר, דבר, 4 בינואר 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533342405171  LCCN: n96085254  NKC: ge880557  VIAF: 132695051   WorldCat (עם VIAF): 132695051 
הריסות בעין גב במהלך מלחמת העצמאות, יוני 1948
אלמיר בגירוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1980 (בן 44) Hişgədərə, אזרבייג'ן 
 מפלגה:  מפלגת אזרבייג'ן החדשה 
 
אלמיר בגירוב (באזרית: Elmir Bağırov) הוא פוליטיקאי אזרי.
ראשית חייו

בגירוב נולד ב-28 באפריל 1980 בכפר חישקאדרה שבאזור מסאלי (אנ'). בשנת 1997 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אלשד אגייב בכפר הישקעדרה.
בשנת 1997 סיים את לימודיו באוניברסיטת באקו, בהתמחות במדעי המדינה. לאחר שסיים בתואר ראשון בשנת 2001, הוא נרשם לתוכנית לתואר שני ב"תיאוריה פוליטית של תהליכים פוליטיים בעולם ויחסים בין-לאומיים" בפקולטה לניהול פוליטי של האקדמיה למינהל ציבורי במעמד נשיא אזרבייג'ן.
קריירה

בשנת 2016 הוא מונה לראש הסגל של משרד מתחם הדגלים של המדינה תחת קבינט השרים של אזרבייג'ן. מאוחר יותר, הוא עבד כראש הסגל של משרד שדרות הים תחת קבינט השרים של אזרבייג'ן.
בגירוב הוא מרצה במחלקה לניהול מדיני ומדעי המדינה של האקדמיה למינהל ציבורי תחת נשיא הרפובליקה של אזרבייג'ן מאז 2009 ומרצה בכיר במחלקה ליחסים בין-לאומיים ומדיניות חוץ מאז 2012.
ב-24 באוגוסט 2020, בהוראת נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב, הוא מונה לראש הרשות המבצעת של אזור סאטלי.
הערות שוליים

1 2 3  "Saatlıya İcra başçısı təyin olunan Elmir Bağırov kimdir? - DOSYE" (באזרית). BAKU.WS. 24 באוגוסט 2020. נבדק ב-2020-08-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Azərbaycan Respublikası Prezidentinin "Azərbaycan Respublikasının Nazirlər Kabineti yanında Dənizkənarı Bulvar İdarəsinin Əsasnaməsinin və strukturunun təsdiq edilməsi, aparatının işçilərinin say həddinin müəyyən edilməsi barədə" Fərmanı" (באזרית). president.az. 20 באפריל 2016. נבדק ב-2016-04-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "E.M.Bağırovun Saatlı Rayon İcra Hakimiyyətinin başçısı təyin edilməsi haqqında Azərbaycan Respublikası Prezidentinin Sərəncamı" (באזרית). azertag.az. 24 באוגוסט 2020. נבדק ב-2020-08-24. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלמיר בגירוב".
מנהרת שורש כף היד

| --- | --- |

 שיוך:  fasciae of upper limb 
 מזהים
 לטינית (TA98):  canalis carpi 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A03.5.11.201 
 TA2 (2019):  2551 
 FMA:  42352 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0225091 
 
איור של חתך בשורש כף היד - עצב התווך מסומן בצהוב, סביבו ניתן לראות מנהרת שורש כף היד
מנהרת שורש כף היד (בלטינית: canalis carpi) היא מנהרה אנטומית צרה שרצפתה בעצמות שורש כף היד ותקרתה עשויה מרצועה של רקמת חיבור קשה. בתוך המנהרה מספר מבנים העוברים מהאמה לכף היד: הגידים של שני השרירים מכופפי האצבעות, השטחי והעמוק, ביניהם עצב התווך, וכן גיד שריר מכופף האגודל הארוך.
למנהרה חשיבות קלינית על שום תסמונת מנהרת שורש כף היד, בה עצב התווך נלחץ בתוך המנהרה וגורר כאבים בכף היד.
ראו גם

מנהרת שורש כף הרגל
מבצע סופה נחרצת

ההתערבות הצבאית בתימן החלה עם תחילת מבצע סופה נחרצת (או מבצע סופה נחושה, בערבית: عملية عاصفة الحزم, בתעתיק: עמלית עאצפת אלחזם, מילולית: מבצע סופת הנחישות) בהשתתפות קואליציית מדינות ערביות ומוסלמיות ב-26 במרץ 2015. המבצע החל במטרה להדוף את המורדים החות'ים שכבשו חלקים נרחבים מתימן ולסייע לנשיא המודח עבד רבו מנסור האדי להשתלט מחדש על המדינה. ערב הסעודית עמדה בראש המבצע, וחברו אליה איחוד האמירויות הערביות, כווית, בחריין, קטר, ירדן, מצרים, מרוקו וסודאן. שכנותיה של תימן ומדינות האזור חששו מהאפשרות שהמורדים השיעים, הנתמכים בידי איראן, יצליחו לכבוש לחלוטין את המדינה לנוכח התקדמותם לעבר העיר הדרומית עדן, שם הקים הנשיא המודח ממשלה יריבה. המתקפה זכתה לתמיכה מצד ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת וטורקיה ושל הליגה הערבית. מנגד, סין, רוסיה, איראן, עיראק וסוריה קראו לעצירת המבצע.
ב-21 באפריל 2015 הכריזה ערב הסעודית כי מבצע סופה נחרצת הסתיים לאחר שהושגו מטרותיו וכי החל מבצע השבת התקווה (בערבית: عملية إعادة الأمل, בתעתיק: עמלית אעאדת אלאמל), שיתמקד בפתרון דיפלומטי במשבר. עם זאת, תקיפות כוחות הקואליציה נמשכו גם במסגרת מבצע השבת התקווה.
רקע

ההתקוממות השיעית בתימן התחילה ביוני 2004 כאשר חוסיין באדרדין אל-חות'י, מתנגד משטר ומנהיג החות'ים, השייכים לשיעה הזיידיית המהווה כ-30% מאוכלוסיית המדינה, פתח במרד נגד ממשלת תימן. מרבית הלחימה התרחשה במחוז סעדה, שבצפון-מערב המדינה, אולם היא התפשטה גם למחוזות השכנים חאג'ה, עמראן, אל-ג'וף ואף מחוז ג'אזאן, שבערב הסעודית. ממשלת תימן טענה שהמורדים, שנקראים חות'ים על שם מנהיגם, מנסים להדיח אותה משלטונה ולכונן שלטון אסלאמי המבוסס על ההלכה השיעית. המורדים הצהירו כי הם "מגנים על הקהילה שלהם מפני אפליה" ומפני תוקפנות הממשלה. המשטר האשים את איראן בהכוונת המרידה ובמימונה.
גנרל עלי מוחסן אל-אחמר פיקד על הכוחות המזוינים של תימן והוביל את כל מתקפות הממשלה נגד המורדים מ-2004 ועד 2011, אז התפטר מתפקידו כדי להגן על המפגינים במהלך ההפיכה במדינה.
ב-20 בינואר 2015 תקפו המורדים את ביתו הפרטי של הנשיא עבד רבו מנסור האדי והשתלטו על ארמון הנשיאות בבירה צנעא. ב-6 בפברואר הודיעו החות'ים על פיזור הפרלמנט ועל הקמת מועצה נשיאותית שתנהל את ענייני המדינה בשנתיים הקרובות.
מהלך האירועים > מרץ

ב-26 במרץ, בשעה 1:00 לפי שעון מקומי, החלו מטוסי חיל האוויר של סעודיה להפציץ מטרות של החות'ים בצנעא ובמקומות נוספים במדינה. במהלך הגיחות האוויריות הושמד כמעט לחלוטין מערך הנ"מ של המורדים וכן ארבעה מטוסי קרב. בין המטרות היו שדה התעופה של הבירה ובסיס חיל האוויר א-דילמי. ריאד הודיעה שהיא שולטת במרחב האווירי של תימן לחלוטין והכריזה כי שמי המדינה אסורים לטיסה.
בהמשך היום, נמשך גל התקיפות האוויריות, שכוונו בין היתר נגד שדה התעופה במחוז סעדה, הסמוך לגבול עם סעודיה ומעוזם של החות'ים, נגד בסיס חיל האוויר אל-אנד בדרום תימן, שנכבש על ידי המורדים יממה קודם לכן, ונגד בסיס א-טריק, שבעיר תעז. כמו כן, מצרים שלחה ארבע ספינות קרב למפרץ עדן כדי להדק את הסגר הימי שהוטל על תימן. סעודיה הודיעה כי לא תאפשר לחות'ים לקבל אספקה כלשהי עד לתום המבצע. הנשיא האדי נמלט מהמדינה והגיע לריאד, במטרה להשתתף בפסגת שארם א-שייח' במצרים ב-28 במרץ.
לטענת החות'ים, בהפצצות נפגעו גם שכונות מגורים וכתוצאה מכך נהרגו עשרות אזרחים, בהם ילדים. לפי דיווח של רשת אל-ערביה הסעודית, שלושה מפקדים בכירים בשורות החות'ים נהרגו במהלך ההפצצות - עבד אל-חליק אל-חות'י, יוסוף אל-מדני ויוסל אל-פישי.
במקביל, נמשכה הלחימה על הקרקע בין כוחות החות'ים לנאמני הנשיא האדי. בפאתיה הצפוניים של העיר עדן התנהלו קרבות בין החות'ים ללוחמי מיליציה הנאמנים להאדי. 13 מורדים ושלושה אנשי מיליציה נהרגו בחילופי האש. נאמני הנשיא הצליחו להשיב לידיהם את נמל התעופה בעדן, יום אחרי שהחות'ים השתלטו עליו.
ב-27 במרץ תקפו כוחות הקואליציה מתקן מכ"ם במחוז מארב ובסיס חיל אוויר במחוז אביאן. כמו כן, הופצצו בסיסים של משמר הרפובליקה ומתקן לאחסון טילים בבירה צנעא וכן בסיסים של המורדים במחוז סעדה. לטענת כלי תקשורת המזוהים עם החות'ים, 24 בני אדם נהרגו ועוד 43 נפצעו בהתקפה האווירית בבירה ו-15 איש אחרים איבדו את חייהם בסעדה בהפצצת שוק אזרחי. חרף המתקפה, המורדים רשמו הישגים בשטח, כשהצליחו לכבוש את עיר הנמל שקרה, שבמחוז אביאן, הנמצאת 90 קילומטרים ממזרח לעדן.
ב-28 במרץ פינו כלי שיט מהצי של ערב הסעודית 86 דיפלומטים סעודים, ערבים ומערביים מהעיר עדן בשל החשש מהשתלטות החות'ים. כמו כן, הותקפו יעדים של המורדים באל-חודיידה, בסעדה ובאזור צנעא. נוסף על כך, נפגעה שיירה של כוחות המורדים, שכללה משוריינים, טנקים ומשאיות צבאיות, בזמן שעשתה את דרכה מהעיר שקרה לכיוון עדן. באותו יום הותקף גם בסיס טילים ארוכי טווח בסמוך לצנעא.
ב-29 במרץ הופצצו מחסן נשק, בסיס חיל אוויר ומפקדות של הכוחות המיוחדים בצנעא כמו גם מטרות במחוזות סעדה ואל-חודיידה. דובר הקואליציה, אחמד עסירי, הודיע כי יחידות ארטילריה ומטוסי קרב הועברו לאזור הגבול עם תימן כדי להרתיע את החות'ים שריכזו כוחות בקרבת הגבול. הוא טען כי הושמדו גם טילי סקאד וכי כל מטוסי הקרב בתימן הותקפו והוצאו מכלל שימוש.
ב-30 במרץ נהרגו כ-40 בני אדם, בהם ילדים, ויותר מ-200 נפצעו בהפצצת מחנה הפליטים אל-מזרק הסמוך למתקן צבאי במחוז חג'ה, שבצפון תימן. התקפות הקואליציה הסעודית פגעו גם בסמוך למתחם הנשיאות בצנעא ובשדה התעופה הבינלאומי בעדן. יום למחרת הופצצו מטרות במחוז א-דאלע במטרה לסייע לנאמני הנשיא האדי, כמו גם יעדים במחוזות סעדה וחג'ה. לטענת משרד ההגנה של תימן, שנשלט בידי המורדים, באותו יום נהרס גם מחסן מזון באל-חודיידה בתקיפות הקואליציה.
מהלך האירועים > אפריל

ב-1 באפריל נהרגו עשרות בני אדם בפיצוץ במפעל מזון באל-חודיידה. חלק מהדיווחים טענו כי הפיצוץ אירע בעקבות תקיפה אוויריות ואחרים טענו כי הוא התרחש מרקטות ששוגרו לעברו מבסיס צבאי סמוך. גורמי רפואה דיווחו כי נהרגו 25 בני אדם בפיצוץ, ואילו גורמים צבאיים טענו כי 37 איש איבדו את חייהם ועוד 80 נפצעו. באותו יום הותקפו גם מטרות צבאיות במחוז סעדה. כמו כן, חטיבה 33 בצבא תימן שהוצבה במחוז א-דאלע והייתה נאמנה לכוחות החות'יים, התפרקה בעקבות הפצצות חוזרות ונשנות של כוחות הקואליציה, שגרמו למפקדה להימלט מהאזור.
חרף המבצע האווירי, המורדים ובעלי בריתם בצבא המשיכו להתקדם במרכז העיר עדן, כשהם מגובים בטנקים ובארטילריה כבדה. ב-2 באפריל השתלטו החות'ים על ארמון הנשיאות בעיר, אך נסוגו ממנו יום למחרת בשל פשיטות אוויריות של כוחות הקואליציה. בנוסף לכך, הצניחה הקואליציה בעיר ציוד רפואי וצבאי, שיועד לכוחות הנאמנים לנשיא האדי.
ב-4 באפריל דיווחו תושבים כי משפחה של תשע נפשות נהרגו בהתקפה בעיירה עוקאש הסמוכה לבירה צנעא.
מהלך האירועים > מאי

ב-3 במאי דווח כי כוח קרקעי ראשון של כוחות הקואליציה הסעודית נחת בבוקר בנמל עדן, על פי העיתון התימני "אל-רד". כמו כן, סוכנות הידיעות אי-פי ציטטה גורמים רשמיים בתימן, ולפיהם הכוח מונה "לפחות 20 חיילים במסגרת כוח סיור". סעודיה הכחישה את הדיווחים.
ב-5 במאי כוחות החות'ים בתימן ירו פצצות מרגמה ורקטות לעבר ערב הסעודית, לראשונה מאז תחילת המבצע. הירי פגע בעיר נג'ראן, וגרם לשני הרוגים. בהמשך, כוחות חות'ים רגליים הגיעו לעיר ופתחו באש לעבר התושבים, שמרביתם נמלטו. כמו כן, דווח כי נלקחו בשבי חמישה חיילים סעודים.
ב-11 במאי החות'ים טענו כי הצליחו להפיל מטוס קרב של מרוקו מדגם F-16 בצפון המדינה. "מטוס F-16 של חיל האוויר המלכותי שהשתתף בקואליציה שבהובלת ערב הסעודית ושמטרתה להשיב את השלטון הלגיטימי בתימן נעלם ביום ראשון בשעה 18:00, לפי שעון מקומי", נמסר בהצהרה של צבא מרוקו.
מהלך האירועים > יוני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-6 ביוני 2015 ערב הסעודית יירטה טיל סקאד שנורה לעבר שטחה על ידי המורדים החות'ים בתימן. זאת הפעם הראשונה שהמורדים השיעים משגרים טיל בליסטי לעבר הממלכה. הטיל יורט באמצעות שני טילי "פטריוט" בשמי העיר חמיס אל-מושיט, שבדרום-מערב המדינה. אחת מהמטרות של המבצע הייתה לנטרל את האיום של ירי טילים בליסטיים שנשקף מצד המורדים, וכבר בתחילתו הצהירה ריאד כי כל מאגרי הטילים ארוכי הטווח הושמדו. עם זאת, נראה שהחות'ים הצליחו לשמור על חלק ממחסני הטילים שלהם.
מהלך האירועים > יולי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהלך האירועים > אוגוסט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תגובות למבצע > תגובות בעולם

הליגה הערביתהליגה הערבית הביעה את תמיכתה במבצע "סופה נחרצת" ואף אישרה ב-29 במרץ, שלושה ימים אחרי תחילת המבצע, הקמת כוח צבאי ערבי משותף. הליגה הביעה את תמיכתה בשלטונו של הנשיא עבד רבו מנסור האדי וקראה לחות'ים להתפרק מנשקם.
האיחוד האירופיהאיחוד האירופי ביקר את המבצע וטען כי הפעולה הצבאית לא תפתור את המשבר בתימן. הוא הביע דאגה להשלכות האזוריות "החמורות" של המבצע וקרא למדינות האזור "לפעול באחריות".
הערות שוליים

↑  Yemeni leader Hadi leaves country as Saudi Arabia keeps up air strikes on Houthi rebels, ‏באתר רויטרס, 26 במרץ 2015
↑  Reports: top Houhti military commanders killed in Saudi airstrikes, ‏באתר אל-ערביה, 26 במרץ 2015
↑  Yemen’s Houthi rebels advance despite Saudi-led air strikes
↑  "מבצע הוריקן": סעודיה פינתה עשרות דיפלומטים מתימן, באתר וואלה, 28 במרץ 2015
↑  תימן: בסיס טילים ארוכי טווח של החות'ים הותקף ליד צנעא, באתר וואלה, 28 במרץ 2015
↑  דיווחים בתימן: כוח קרקעי ראשון של הקואליציה הסעודית נחת במדינה, באתר וואלה, 3 במאי 2015
↑  המורדים בתימן ירו לערב הסעודית: "לא יעבור ללא תגובה", באתר וואלה, 5 במאי 2015
↑  הפוגה בלחימה? סעודיה שלחה טנקים וכוחות מיוחדים לגבול תימן, באתר וואלה, 11 במאי 2015
↑  תיעוד: ערב הסעודית יירטה טיל סקאד שנורה לעברה מתימן, באתר וואלה, 6 ביוני 2015
לואיס ל'אמור

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1908 ג'יימסטאון, צפון דקוטה, ארצות הברית 
 פטירה:  10 ביוני 1988 (בגיל 80) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם עט:  Tex Burns, Louis Deaborn Lamoor, Jim Mayo 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מערבון 
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 פרסים והוקרה:  פרס אוון ויסטר (1981)  פרס הספר הלאומי (1980)  מדליית הזהב של הקונגרס  מדליית החירות הנשיאותית 
 www.louislamour.com
 
לואיס ל'אמור (אנגלית: Louis L'Amour;‏ 22 באפריל 1908 – 10 ביוני 1988) היה סופר אמריקאי פורה, שכתב עשרות רבות של ספרים. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע. ספריו היו בעיקרם מערבונים, אף על פי של'אמור קרא להם "סיפורים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע". בזמן מותו היו 101 עבודות שלו בדפוס: 86 ספרים, 14 סיפורים קצרים ועבודה לא-בדיונית אחת. ל'אמור נחשב לאחד מהסופרים הפופולריים ביותר בעולם וכנראה לזמן המודרני.
חייו

ל'אמור נולד וגדל בג'יימסטאון שבדקוטה הצפונית לאב וטרינר שהיה גם פוליטיקאי מקומי. מילדותו אהב לקרוא, בעיקר ספרי היסטוריה בדיוניים. הוא טען שהתחיל את לימודיו בבית הספר עם ידע רב יותר משל מוריו בנוגע למלחמות היסטוריות. לימודיו העצמיים והידע שצבר גרמו לו להשתעמם בבית הספר והוא עזב את לימודיו לאחר עשר שנות לימוד. מגיל זה עבד בעבודות מזדמנות. בטקסס עבד עם אדם בן שבעים ותשע שגודל על ידי האפאצ'ים ושלימד אותו שימוש בעשבי מרפא, צייד ועוד. בניו מקסיקו עבד קרוב לקברו של בילי הנער ושם הכיר כשלושים אקדוחנים לשעבר. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס ל'אמור לצבא ארצות הברית, הוסמך כקצין והוכשר בבית הספר להשמדת טנקים. בשל גילו המבוגר, שהיה פוסל אותו משירות ביחידת שדה, עבר ל'אמור לשרת ביחידת אספקה ושימש כמפקד מחלקה בפלוגה של גדוד תדלוק כוחות שריון.
יצירתו הראשונה הייתה שיר שהתפרסם בעיתון המקומי של ג'יימסטאון. ספרו הראשון על המערב הפרוע התפרסם ב-1940 ונקרא "Town No Guns Could Tame". ל'אמור כתב במהלך חייו 100 ספרים שנמכרו בכ־225 מיליון עותקים ותורגמו לעשרות שפות. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע מצליחים.
חייו > ספריו שתורגמו לעברית

"בדידותם של האלים", הוצאת אור עם (1985)
"ג'ובאל סאקט", הוצאת שלגי (1988)
"אחרון לוחמי השבט", הוצאת מודן (1987)
"ההגנה על סנטינל ", סיפור קצר המופיע באסופת הסיפורים "מערבון " בעריכת מרדכי ליבוביץ, הוצאת כתר, 1993.
סיפורו הקצר של לאמור "המגן על העיירה סנטינל" נמצא גם בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד".
ביקורות ספרותיות

נטען כנגד ל'אמור שספריו אינם אחידים ועלילותיהם פרומות ונפתרות בצירופי מקרים. כשנשאל איזה ספר מספריו אהוב עליו אמר ל'אמור שבכל ספר מצא קטעים שאהב ואת החלקים שלא אהב, שיפר בספרים הבאים.
לעומת המבקרים, קהל היעד של מיליוני קוראים בעולם הגיב בהתלהבות על ספריו הרבים, כפי שניתן לראות מהמספר העצום של ספריו שנמכר ברחבי העולם. ל'אמור עצמו ציין לא פעם את חוסר העקביות בביקורת כלפי ספרים היסטוריים. הוא ציין שישנה נטייה להמעיט בערכם של ספרים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע ולראות בהם מערבונים זולים, לעומת ספרים דומים על תקופות אחרות, שזוכים להערכה כספרות היסטורית.
פרסים

ל'אמור זכה ב-1982 במדליית הזהב של הקונגרס וב-1984 נשיא ארצות הברית רונלד רייגן העניק לו את מדליית החירות הנשיאותית. ב־1972 זכה בתואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ג'יימסטאון כהכרה בתרומתו הספרותית והחברתית.
ל'אמור נפטר מסרטן הריאות ב־10 ביוני 1988 ונקבר בגליינדל שבקליפורניה.
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של ל'אמור, כפי שמופיעה באתר הבית של לואיס ל'אמור.
↑  הספר "'מערבון" בעריכת מרדכי ליבוביץ, אתר סימניה.
↑  The Congressional Gold Medal Awarded to Louis L’Amour, אתר הקונגרס האמריקאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568451705171  PLWABN: 9810588020905606  BIBSYS: 90096114  BNE: XX1084939  BnF: cb11910208c (data)  CiNii: DA03192542  GND: 119145901  ICCU: CFIV010642  ISNI: 0000 0001 0939 9861  LCCN: n79041797  MusicBrainz: 169aa2a1-a0e2-4e75-8445-b172923c1395  NDL: 00446583  NKC: jn19990004831  NLA: 35289113  NLG: 63716  NLK: KAC201900332  NSK: 000012911  NTA: 068874081  RERO: 02-A003485096  SNAC: w6bv8d7p  SUDOC: 028145429  Trove: 899077  VIAF: 121561792   WorldCat (עם VIAF): 121561792 
עטיפת ספרו של ל'אמור מ 1988 בהוצאת שלגי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תום ראובני

ראובני גולש על גלשן iQFoil במפרץ אילת, 2022
תום ראובני (נולד ב-12 ביוני 2000) הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם iQFoil; זוכה מדליית הזהב באולימפיאדת פריז 2024.
ביוגרפיה

תום הוא בנם של ד"ר רונן ראובני, רופא מומחה לפיזיולוגיה של המאמץ, ושל קייט ראובני, אשת הייטק ילידת בריטניה. הוא גדל והתחנך בראש העין ולו שני אחים ואחות. הוריו עודדו אותו לפעילות ספורטיבית מגיל צעיר ובילדותו התאמן במספר ענפי ספורט שונים. בענף גלישת הרוח החל להתאמן כשהיה בן שמונה. הוא למד בבית הספר התיכון בגין בראש העין אך עזב את הלימודים בכיתה י"א והשלים את בחינות הבגרות שלו באופן עצמאי בשל עומס האימונים והתחרויות. את שירותו הצבאי בחיל הים העביר במעמד של ספורטאי מצטיין.