stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת טקסס A&M
קולג'ים

הקולג' לחקלאות ומדעי החיים (אנ')
הקולג' לאמנויות ומדעים (אנ')
הקולג' להנדסה (אנ')
הקולג' לאדריכלות (אנ')
הקולג' למדעי כדור הארץ (אנ')
בית הספר למנהל עסקים (אנ') ע"ש מייס (אנ')
בית הספר לחינוך ופיתוח אנושי (אנ')
בית הספר לממשל ולשירות ציבורי (אנ') ע"ש בוש
בית הספר למשפטים (אנ')
בית הספר לרפואה וטרינרית ולמדעי ביו-רפואה (אנ')
בית הספר לרפואת שיניים
בית הספר לרפואה הנדסית
בית הספר לרפואה
בית הספר לסיעוד
בית הספר לאמנויות הבמה, ויזואליזציה ואומנויות יפות
בית הספר לרוקחות ע"ש אירמה לרמה ראנג'ל (אנ')
בית הספר לבריאות הציבור
הערות שוליים

↑  מספר עובדות על אוניברסיטת טקסס A&M מאתר האוניברסיטה
↑  בעיר נצרת תוקם שלוחה של אוניברסיטת טקסס, באתר ערוץ 7, 23 באוקטובר 2013
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268699705171  BIBSYS: 90332832  BnF: cb12340032d (data)  CiNii: DA01149484  GND: 1015925-3  ISNI: 0000 0004 4687 2082  LCCN: n80125885  MusicBrainz: 4a7586d5-7a35-4f5b-b800-b38a2f2a464f  NKC: ko2003204717  NLA: 35655068  SNAC: w6t836q2  SUDOC: 032354576  ULAN: 500312940  VIAF: 147748533   WorldCat (עם VIAF): 147748533
ויליאם מיד פישבק

ויליאם מיד פישבק (באנגלית: William Meade Fishback;‏ 5 בנובמבר 1831 –  9 בפברואר 1903) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-17 בשנים 1893–1895.
ראשית חייו

ויליאם מיד פישבק נולד בעיירה ג'פרסונטון שבמחוז קאלפפר, וירג'יניה, כבכור מבין תשעת ילדיהם של פרדריק פישבק וסופיה אן (לבית ייטס) פישבק. כבנו של חוואי אמיד, הוא קיבל יסודות של לימודים קלאסיים לפני שהחל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה הסמוכה. לאחר סיום לימודיו ב-1855 לימד פישבק בבית ספר, אך גם למד משפטים בקריאה עצמית בהדרכת עורך דין ממשרד בריצ'מונד. ב-1857 הוא עבר לספרינגפילד, אילינוי, שם הוא התקבל ללשכת עורכי הדין וקשר קשרים עם עורכי דין אחרים, כולל אברהם לינקולן, שמשרד עורכי הדין שלו שלח אליו את הלקוח הראשון שלו. זמן קצר לאחר סיומם של עימותי לינקולן-דאגלס, עבר פישבק לאזור הספר של מחוז סבסטיאן, ארקנסו, ליד פורט סמית'.
מלחמת האזרחים האמריקנית

תוך חודש מהגעתו לשם, נכנס פישבק לשותפות עם השופט סולומון פ. קלארק בעיר גרינווד הסמוכה. השותפות שגשגה, אך משבר מלחמת האזרחים האמריקנית אילץ את עורך הדין הצעיר להיות מעורב ישירות בעסקי ציבור. עמדתו בעד האיחוד הובילה אותו להיבחר כנציג מחוז סבסטיאן לוועידת הפרישה של ארקנסו, שם הוא הוא הצביע עם הרוב נגד הפרישה. אף על פי כן, במהלך המושב השני של הוועידה, בעקבות קרב פורט סאמטר, הוא הצטרף לרוב שתמך בפרישה, כשאייזק מרפי היה הנציג היחידי שהצביע נגד. ההיגיון מאחורי המהפך בדעתו של פישבק נבע מכך שמדיניות הכפייה של הנשיא לינקולן עלולה הייתה לקרוס בשל פרישתן של מדינות דרומיות נוספות וכתוצאה מכך דרשו אישים משני הצדדים איחוד מחדש. פעולות איבה כתגובה לקרב פורט סאמטר גרמו לפישבק לעבור למיזורי ולשאת שבועת אמונים לאיחוד. לאחר מכן הוא עבר לסנט לואיס, שם הוא היה לעורך העיתון "סנט לואיס דמוקרט". במיזורי, היה פישבק מעורב בפוליטיקה של תומכי האיחוד, ולאחר שליטל רוק נכבשה על ידי צבא האיחוד ב-1863, מינה אותו הגנרל ג'יימס שופילד כקולונל עם אחריות להקמת רגימנט הרגלים השלישי של ארקנסו. עם שובו לליטל רוק, הוא הוציא לאור את העיתון תומך האיחוד, "האיחוד ללא תנאי" (Unconditional Union), במקום להתגייס לרגימנט השלישי, אך מאוחר יותר הוא גייס 900 איש לרגימנט הפרשים הרביעי של ארקנסו.
פישבק לא שירת באף אחת מהיחידות הללו. בנקודת זמן אחת הוא נחשב למנהיג של "סיעת פישבק", יחד עם אייזק מרפי ואלישע בקסטר. מאמציהם התאפיינו לא רק בעמידה בתנאי תוכנית עשרת האחוזים (Ten percent plan) של הנשיא לינקולן, אלא גם להחליש את האליטה שלפני המלחמה ולהפוך את ממשלת ארקנסו ליותר דמוקרטית. לנוכח המחאות של תומכי האיחוד שמרנים מתונים יותר, הצליחה הסיעה להוביל לכינוסה של ועידת חוקה בינואר 1864. פישבק לקח חלק מרכזי בניסוח החוקה, שהיו כאלו שכינו אותה "חוקת פישבק". אחד הסעיפים השנויים במחלוקת ביותר היה הגבלת זכות הבחירה ללבנים בלבד, אף על פי שהעבדות בוטלה, נמנעה האפשרות של פרישה, וכמה תפקידי ממשל הפכו למשרות שהמכהנים בהן נבחרו בבחירות. הוועידה בחרה במרפי כמושל הזמני וקראה לקיום בחירות לאשר את תוצרי פעולתה ולבוחר בית מחוקקים. הנשיא לינקולן שיבח את עבודת הוועידה ובמרץ, מספר המצביעים הדרוש (לפחות עשרה אחוזים מהבוחרים של 1860) אושר. בקסטר ופישבק נבחרו במאי על ידי בית המחוקקים החדש כסנאטורים מטעם ארקנסו, אך בפברואר 1865, לא אושרה בחירתם על ידי הרפובליקנים בקונגרס, שלא היו שבעי רצון מניסיונו של לינקולן להחזיר לקדמותו את ייצוג מדינות הדרום בקונגרס במהירות כה רבה. כתוצאה מכך, בחודשים הראשונים לאחר המלחמה, שימש פישבק כנציג מחלקת האוצר, וזכה לאהדה בקרב יריביו לשעבר לאחר שהגן על אנשי הקונפדרציה לשעבר מפני תפישת רכוש.
לאחר המלחמה

עד מהרה שב פישבק למחוז סבסטיאן, שם הוא פתח מחדש את משרדו בפורט סמית', ואת העשור הבא הוא העביר בהפיכת משרד עורכי הדין שלו לאחד המצליחים ביותר במערב ארקנסו. ב-1867 נשא פישבק לאישה את אדלייד מילר, בתו של סוחר בולט מפורט סמית'. לשניים נולדו שישה ילדים. לאחר מות רעייתו ב-1882 הוא לא נישא בשנית.
זמן קצר לאחר נישואיו, גברה הביקורת של פישבק כנגד מדיניות השיקום ובסופו של דבר הוא עבר לשורות המפלגה הדמוקרטית. הדמוקרטים המקומיים בחרו בו כנציג לוועידת החוקה של 1874. הוא ספג ביקורת קשה על אי הצלחתו לכלול בחוקה החדשה סעיפים לדחיית קטגוריות מסוימות לחובות המדינה. עמדתו זו, שהובעה בוועידה, ולאחר מכן לאחר בחירתו לבית הנבחרים של ארקנסו ב-1876 ושוב ב-1878, הקנתה לו את הכינוי "הדחיין הגדול" (Great Repudiator). תחושתו של פישבק הייתה שקטגוריות אלו - "איגרות החוב של הולפורד" והסיוע לחברות הרכבות - נקבעו ללא תועלת משמעותית לארקנסו, ולפיכך עליהן להתבטל. ב-2 באפריל 1879, העביר בית המחוקקים לבסוף את "תיקון פישבק" להגשה לאשרור ציבור הבוחרים, אך צעד זה נבלם על ידי המושלים השמרניים אוגוסטוס היל גרלנד וויליאם ריד מילר עד 1884. באותה שנה, תיקון זה, שהיה הראשון לחוקה שהתקבלה עשר שנים קודם לכן, עבר ברוב סוחף בבחירות הכלליות, ברוב של 119,806 תומכים מול 15,492 מתנגדים. העברתו קבעה שנאסר על בית המחוקקים של המדינה לשלם חובות, או ריבית על חובות, שהתבססו על איגרות חוב בשלוש הקטגוריות האמורות, ופישבק זכה לשבחים כמנהיגם של אלו ששחררו את המדינה מחובות שנויים במחלוקת בהיקף של 14 מיליון דולר.
מושל ארקנסו

הפופולריות של תיקון פישבק לא הובילה בהכרח להצלחה פוליטית מידית עבורו, בין השאר בשל העובדה שהתיקון פגע בדירוג האשראי של ארקנסו, ובשל העובדה שכמה גורמים שמרניים משפיעים במפלגה הדמוקרטית התנגדו לפסילת החובות. בוועידות המפלגה המדינתיות של 1880 ושל 1888 זכה פישבק בתמיכה מועטה כאשר הציג את מועמדותו למשרת המושל, וכן ב-1884, כאשר ניסה להיבחר לסנאט של ארצות הברית, אך בסופו של דבר, ב-1892 הוא נבחר כמועמד המפלגה למשרת מושל ארקנסו בסבב ההצבעה הראשון בוועידת המפלגה.
במערכת הבחירות הכלליות, זכה פישבק לניצחון קל מול שני יריבים עיקריים: המועמד הרפובליקני ויליאם ג. ויפל, לשעבר ראש עיריית ליטל רוק, ומועמד המפלגה הפופוליסטית, ג'ייקוב פ. קרנהן. לפישבק היה כבר ניסיון בעריכת מסעות בחירות ברחבי המדינה, והדבר השתקף בתוצאות הבחירות שנערכו ב-5 בספטמבר. הוא זכה ב-90,115 קולות, מול 33,634 של ויפל ו-31,116 של קרנהן, כאשר בכל מחוזות המדינה למעט שבעה הוא זכה לרוב. אף על פי שבחירות אלו היו מתוכננות יותר בהשוואה לקודמותיהן, הן מנעו את האפשרות של מערכת דו-מפלגתית בארקנסו. יותר מכך, חוק הבחירות של 1891, שכלל את סעיף מס הגולגולת, הוביל לשיעור נמוך בהשתתפות בהצבעה של האפרו-אמריקאים. לפני הבחירות, עדיין כיהנו בבית המחוקקים המדינתי 12 אפרו-אמריקאים, אך אף אחד מהם לא נותר במושבו לאחריהן. העליונות הלבנה והעליונות הדמוקרטית הובטחו.
בנאום ההשבעה שלו שנשא ב-14 בינואר 1893, הכריז פישבק ש"אין אנו צריכים יותר חוקים, אלא פיתוח נרחב יותר של משאבים פיזיים, חברתיים ואינטלקטואליים שבהם תזכה המדינה שלנו באושר". לפיכך, הוא דחק בבית המחוקקים להשתדל לטפח שגשוג חקלאי, פיתוח משאבים פיזיים, שיפורים בחינוך הציבורי, בקרת שיטפונות, כבישים משובחים, ושיפור תדמיתה של ארקנסו. נקודה אחרונה זו הובילו אותו לדחוק במחוקקים לתמוך באופן מלא במיצג של ארקנסו בתערוכה העולמית של שיקגו. היה זה אירוני משהו שהתרומה המרכזית של פישבק כמושל הייתה ניסיונו להציג את ארקנסו כמדינה בעלת פוטנציאל גבוה לשגשוג, אף על פי שבאותה תקופה סבל המגזר החקלאי במדינה ממצוקות שנבעו מהבהלה של 1893. בעוד שהמיצג של ארקנסו בתערוכה זכה בכמה פרסים, הוא כשל במשיכת מהגרים למדינה ובמשיכת תעשיות אליה. אף על פי כן, במשך כל תקופת כהונתו, מיקד פישבק את כוחותיו בפעילויות יחסי ציבור שנועדו לסייע להפריך את התפיסה שארקנסו עדיין הייתה אז מדינה שוממה מאוכלסת בתושבים בורים.
ניצחונו של פישבק בבחירות מעולם לא תורגם לשיתוף פעולה מצד בית המחוקקים ומצד בכירי המפלגה הדמוקרטית. במיוחד, נשיא הסנאט המדינתי, א. ב. קינסוורת'י והתובע הכללי ג'יימס פ. קלארק, היו חשדניים כלפי פישבק. האפשרות להשפיע על המחוקקים ועל פקידי ממשל אחרים הצטמצמה עוד יותר בשל עמדתו שממשלות צריכות להיות בעלות כוח מוגבל כאשר זה אפשרי. על כל פנים, ב-1894 שלח פישבק את כוחות המיליציה לאזורי הפעלות הרכבות בליטל רוק ובפיין בלאף כדי להגן על רכוש חברות הרכבות במהלך השביתות שהתקיימו באותה שנה. הוא גם היה מעורב במשא ומתן עם הממשלה הפדרלית, שכתוצאה ממנה הוקם הבסיס הצבאי פורט רוטס בצפון ליטל רוק בתמורה לוויתור על מאגר הנשק הישן בליטל רוק. במהלך חשוב עוד יותר, שיתף פישבק פעולה עם האספה הכללית בהקמת אזור סנט פרנסיס ליווי, שכיסה יותר מ-1,500 מילים רבועים בין רכס קראולי לבין נהר המיסיסיפי ובסופו של דבר השיב יותר ממיליון אקרים של אדמות מעובדות.
שנותיו האחרונות

השפל הכלכלי הלאומי האפיל על תקופת כהונתו של פישבק. כאשר הוא ניסה בפזיזות להיבחר במקום הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'יימס הנדרסון ברי, ובמקביל התמודד על מועמדות לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-1894, הוא הפסיד בשתי ההתמודדויות. במקומו נבחר כמושל ג'יימס פול קלארק. לאחר תום כהונתו לא נבחר פישבק שוב למשרה ציבורית, אך המשיך להיות מעורב בפוליטיקה. ב-1896 הוא היה נשא נאומי בחירות בארקנסו לטובתו של ויליאם ג'נינגס ברייאן ובעד הנפקה חופשית של מטבעות כסף, סוגיה שהושמה ללעג במסע הבחירות שלו עצמו ארבע שנים קודם לכן, אך כזו שהן הוא והן מפלגתו החלו לאמץ כתרופה לשפל הכלכלי. פישבק המשיך להיות פעיל במשרד עורכי הדין שלו בפורט סמית' עד שלקה בשבץ מוחי בראשית פברואר 1903. ויליאם מיד פישבק נפטר ב-9 בפברואר 1903 בפורט סמית'. הוא נטמן בבית הקברות אוק שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 79.
אופני כביש

ערך זה עוסק באופניים עצמם. אם התכוונתם לענף ספורט אופני הכביש, ראו .
אופני כביש
מרוץ אופני כביש
אופני כביש הם אופניים שנועדו לנסיעה מהירה על כביש סלול, בפרט לשם השתתפות במרוצי אופניים.
מבנה

לאופני כביש מבנה מינימליסטי, המכיל רק את הנדרש לשם תפעול יעיל שלהם.
שלדות אופני כביש מיוצרות מסגסוגות מתכת בעלות קשיחות רבה ועם  יכולת לספוג זעזועים המגיעים מהכביש, מחומרים כסקנדיום, סיבי פחמן, סגסוגות אלומיניום קלות, סגסוגות פלדה-אלומיניום-כרום (כרומולי), טיטניום ומגנזיום. פיתוחים חדשים המופיעים מדי שנה במרוצים ובחנויות האופניים.
המשקל המינימלי המותר על פי הוראות האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI) הוא 6.8 קילוגרם, אך מיוצרים גם אופניים השוקלים פחות מכך.
גלגלי האופניים דקים מאוד, כדי להקטין את החיכוך עם הכביש. הגה האופניים מעוקל כלפי מטה במבנה של שתי קרניים, כדי לאפשר לרוכב לרכון קדימה לתנוחת רכיבה אווירודינמית בעת רכיבה מהירה.
פיתוחים נוספים הם דוושות המתחברות לנעלי רכיבה מיוחדות שנועל הרוכב המנצלות גם את האנרגיה המושקעת בהרמת הרגל להנעת האופניים; מנופי העברת הילוכים זעירים, המשולבים בידיות המעצורים, בעזרתם מעביר הרוכב הילוכים במגע קל של האצבע; אוכף רכיבה ארגונומי המונע לחץ על המפשעה ופגיעה בצינוריות הזרע, ומערכות גלגלי שיניים המשתלבות בצורה מדויקת ושקטה ביותר.
ספורט אופני הכביש

מרוצי אופני כביש נערכים על כבישים סלולים. רוב המרוצים נערכים על כבישים המשמשים לתעבורה יום יומית.
ראו גם

אופני טנדם
אופני יד
אופנוח
קאדנס
הערות שוליים

↑  How light is too light?, המשקל Cycling News
| רכיבה על אופניים |
| --- | --- | --- |
| כללי | אופניים • אופניים חשמליים • רכיבה על אופני הרים • רכיבת כביש • אופני עיר |  |
| אמצעי תחבורה | יוממות אופניים • חוקים לרכיבה על אופניים • שליח באופניים • שירות השכרת אופניים • שירות שיתוף אופניים • טיולי אופניים • אופני משא • תחבורה פעילה |  |
| רכיבת פנאי | מרוץ אופניים • מרוץ אופני כביש • מרוץ אופני מסלול • מרוץ אופני BMX • מרוץ סייקלוקרוס • סייקלוספורטיב • פרי רייד  • רכיבה למרחקים ארוכים • רכיבת טריאל על אופני הרים • טריאתלון • מרוצי אופניים • רוכבי אופניים  • רכיבה אומנותית • ספינינג |  |
| בטיחות ותשתיות | שביל אופניים • אזורים ידידותיים לרוכבי אופניים • חניה לאופניים • בטיחות בעת רכיבה על אופניים • תשתיות אופניים • רכיבתיות • הנדסת תשתיות לאופניים • דיאטת כביש |  |
| שונות | מכונאי אופניים • שימוש מלחמתי באופניים • תחבורה בת קיימא • אספנות אופניים |  |
| ענפי ספורט אולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | משחקי הקיץ |  |
| אופניים | אופני BMX • אופני BMX בסגנון חופשי • אופני הרים • אופני כביש • אופני מסלול |  |
| משחקי כדור | בדמינטון • גולף • הוקי שדה • טניס • טניס שולחן • כדורגל • כדוריד • כדורמים • כדורסל • כדורסל 3x3 • כדורעף • כדורעף חופים • רוגבי שביעיות |  |
| ספורט גופני | אתלטיקה • ברייקינג • הרמת משקולות • טיפוס • טריאתלון • ירי תחרותי • סקייטבורדינג • סיף • קרב חמש מודרני • קשתות |  |
| התעמלות | התעמלות אמנותית • התעמלות מכשירים • טרמפולינה |  |
| ספורט ימי | גלישת גלים • חתירה • קאנו/קיאק • שיט |  |
| ענפי קרב | אגרוף • ג'ודו • היאבקות (סגנון חופשי, סגנון יווני רומי) • טאקוונדו |  |
| רכיבה | איוונטינג • רכיבה אמנותית • קפיצות ראווה |  |
| שחייה | קפיצה למים • שחייה תחרותית • שחייה צורנית • שחייה במים פתוחים |  |
| משחקי החורף | משחקי החורף |  |
| ענפי קרח | הוקי קרח • קרלינג |  |
| סקי | ביאתלון • גלישת שלג • סקי אלפיני • סקי בסגנון חופשי • סקי למרחקים • סקי נורדי משולב • קפיצות סקי |  |
| מזחלות | בובסלי • סקלטון • לוז' |  |
| החלקה על הקרח | החלקה אמנותית • החלקה מהירה • החלקה מהירה במסלול קצר |  |
| ענפי עבר במשחקי הקיץ | ענפי עבר במשחקי הקיץ |  |
| ענפי עבר | בייסבול • כדור בסקי • כדור כף יד • כדור מחבט • לקרוס • מרוץ סירות מנוע • משיכת חבל  • סופטבול • פולו • קרוקט • קרוקט אמריקאי • קראטה • קריקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4136314-0
אמה מילה

| --- | --- |

צילום מאת נדאר, סביבות 1858
 לידה:  28 בספטמבר 1819 פריז, ממלכת צרפת (הרסטורציה הצרפתית) 
 פטירה:  14 בינואר 1891 (בגיל 71) הרובע השמיני של פריז, צרפת (הרפובליקה הצרפתית השלישית) 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט 
 תקופת הפעילות:  מ-1840
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  François Michel Le Tellier de Louvois, Cassandra Placing Herself under the Protection of Pallas, Vercingétorix 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
אֶמֶה מילֶה (בצרפתית: Aimé Millet,‏ 28 בספטמבר 1819 – 14 בינואר 1891) היה פסל, חרט מדליסט וצייר צרפתי.
קורות חייו

אמה מילה נולד בפריז כבנו של אמן המיניאטורות פרדריק מילה (1859-1796).
אחרי שלמד בבית הספר מורן נרשם למכללה בוורסאי. נאלץ לעזוב  אותה אחרי שלקה בסיבוך חולף של האדמת בעיניים. נרשם בהמשך בבית הספר המלכותי לרישום (לימים בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט) ברחוב אקול דה מדסין בפריז. השתלם זמן-מה אצל הפסל בברונזה אנטואן דבף (1862-1793). בשנת 1836 התקבל במקום הראשון במבחני הכניסה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז ("בוזאר") והיה לתלמידם של דוד ד'אנז'ה ושל ויולה-לה-דוק. בשנת 1840, אחרי שיצר רישומים וציורים, התחיל לפסל את פסליו הראשונים. התחתן בשנת 1864
אמה מילה התמנה בפברואר 1870 כפרופסור בבית הספר לאמנויות הדקורציה. עם תלמידיו נמנו לואי מז'ורל, ברת מוריזו, פרנסואה פומפון ולוסיין פאלה. הוא היה ביחסי ידידות עם הפסל פייר לואי רויאר.
אמה מילה נפטר בפריז בשנת 1891 והובא לקבורה בבית הקברות של מונמארטר.
אמה מילה היה דודו של לואי ג'וליאן מילה (1923-1856) אדריכל יליד ניו יורק שפעל בשיקגו . לא היה קרוב משפחה של הצייר ז'אן-פרנסואה מילה.
פרסים ואותות כבוד

1857 - מדליה בדרגה א על יצירת אמנות
1859 - אות לגיון הכבוד של צרפת, בדרגת אביר
הנצחה

7 בינואר 1892 - מתרומה של אלמנתו הוקם "פרס אמה מילה" שנועד לתלמידים מצטיינים בפיסול.
יצירותיו

אמה מילה פיסל פסלים רבים, הניתנים לצפייה בעיר פריז, בפרובינציה וכמה מהם גם מחוץ לצרפת.
רישומים

1837 Jeune homme en noir (צעיר לבוש בשחור) - פורסם ב"ז'ורנל דה דבא"
פסלים

1857 - Ariane (אריאנה), תבנית בטרה קוטה, נהרס בימי מלחמת העולם השנייה. גרסה בשיש נמצאת במוזיאון לאמנויות בעיר רן. גרסאות נוספות בשיש - פרי ידיו של תלמידו, א. דקורשמאן, נמצאת באוסף פרטי. קיימות עוד גרסאות בברונזה בעלות גדלים שונים, פטינה חומה, אחת מהן בברונזה ובגודל טבעי נמצאת במוזיאון ד'אורסה בפריז.
1859 - Mercure (מרקוריוס), הוצג בסלון, בחלק הדרומי של ה"קור קארה" (החצר המרובעת) של ארמון לובר. דגם מגבס נשמר במוזיאון לאמנויות בעיר רן.
סביבות 1860 - La Vigilance (הערנות), פסל מאבן, בחצר "קור קארה" של הלובר.
1860 - Louvois (לובואה), פסל מאבן, בחצר נפוליאון של ארמון לובר.
1869-1860 - Apollon, la Poésie et la Musique (אפולו, השירה והמוזיקה) - קבוצת פסלי ברונזה על גג בניין האופרה גרנייה בפריז.
1865 - Vercingétorix (ורקינגטוריקס), פסל מונומנטלי, עשוי נחושת, בגובה 6.60 מטר, על כן מגרניט בגובה 7 מטר, לפי הזמנת נפוליאון השלישי, הוצב ב-27 באוגוסט 1865 על הר אוקסואה באתר של מצור אלסיה. נפוליאון השלישי בחר את הכתובת למטה: "גאליה המאוחדת, ביוצרה אומה אחת, נלהבת על ידי רוח אחת, עשויה להתגרות ביקום". (משפט שהשמיע כביכול ורקינגטוריקס, בפני לוחמיו, לפי יוליוס קיסר, ב"מלחמת גאליה" 7,29). נוספה גם הכתובת "נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים, לזכר ורקינגטוריקס".
1865 - Terpsichore (טרפסיכורה), פסל שיש, בארמון לובר. גרסה אחרת נמצאת על גג האופרה, לצידו של אפולו.
1870 - Augustin Grosselin (אוגיסטן גרוסלן), מדליה.
1875 - Chateaubriand (שאטובריאן), פסל ברונזה, הוצב בסן מאלו. נהרס בימי משטר וישי. דגם גבס נמצא במוזיאון לאמנויות בעיר רן.
סביבות 1877 - L'Amérique du Sud (דרום אמריקה), דגם גבס, יצר יחד עם אדואר אוסן, נמצא במוזיאון שארטרז בדואה. גרסה ביציקת ברזל עבור התערוכה העולמית של פריז (1878) - היא חלק מחמש האלגוריות המוצגות בכניסה למוזיאון ד'אורסה.
1877 - Cassandre se met sous la protection de Pallas (קסנדרה מעמידה עצמה תחת חסות אתנה), שיש בגני טוילרי, פריז.
1886 - Phidias (פידיאס), פסל אבן, בגני לוקסמבורג, פריז. דגם הגבס מוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889) - כעת במוזאון לאמנות באמיין.
גלריה

מרקוריוס 1859 , בחזית הדרומית של ה"קור קארה" (החצר המרובעת) בלובר בפריז,
פסל ורקינגטוריקס  (1865), אליז-סנט-רן, קוט ד'אור
אפולו, השירה והמוזיקה 1860-1869 ,על גג האופרה גרנייה.
מדליה עם דיוקנו של אוגיסטן גרוסלן
דרום אמריקה (בסביבות 1877), בכניסה למוזיאון ד'אורסה, פריז.
לקריאה נוספת

James Mackay: The dictionary of sculptors in Bronze. Antique Collectors' Club Woodbridge, Suffolk 1995, ISBN 1-85149-110-4 . 1977).
Emmanuel Bénézit (Hrsg.): Dictionnaire critique et docunmentaire des peintres, sculpteurs, dessinateurs et graveurs de tous les temps et de tous les pays. Neuaufl. Grund, Paris 1999ff.
היסטוריה ותיאוריה: הפרוטוקולים

| --- | --- |
לוגו כתב-העת
 סוגה:  כתב עת
 פורמט:  מקוון
 בעלים:  בצלאל
 עורך ראשי:  פרופ' דנה אריאלי הורוביץ
 תאריכי הופעה:  נובמבר 2005 – הווה (כ־19 שנים)
 שפה:  עברית ואנגלית
 ISSN:  1565-8163
 אתר כתב-העת
 
היסטוריה ותיאוריה: הפרוטוקולים הוא כתב עת אקדמי  מקוון שמתמחה בתולדות האמנות, תרבות חזותית ותיאוריה ביקורתית של האמנות והתרבות.
תולדות כתב-העת ותכניו

כתב-העת רואה אור מטעם המחלקה להיסטוריה ותיאוריה בבצלאל אשר יזמה את הקמתו בשנת 2005 ”כבמה לברור, חידוד ועדכון רעיונות ומושגים, ואמצעי ליצירת ממשקים חדשים בין ממדי הפרקטיקה והתיאוריה של דיסציפלינות הלימוד בבצלאל....“ כתב-העת מפרסם ארבעה גיליונות בשנה (חורף, אביב, קיץ וסתיו), אשר שלושה מתוכם פתוחים לקהל החוקרים והיוצרים בכלל, ואילו הרביעי (גיליון הקיץ) מוקדש לעבודתם של הסטודנטים בבצלאל. רוב הגיליונות מאורגנים סביב נושא שמהווה את כותרת הגיליון ("על החושני באמנות", "קומיקס וקריקטורה" וכיוצ"ב) אף שישנם גיליונות רב-נושאיים ("רוחות אפריל", וכל גיליונות הסטודנטים). קבלת החומרים לפרסום בכתב-העת נעשית באמצעות תהליך של שיפוט וביקורת אשר מבדיל בין סוגי החומרים השונים שמתפרסמים בכתב-העת: (1) מאמרים אקדמיים, (2) מסות, (3) ביקורות ו(4) תערוכות וירטואליות. פרט לגיליונות הסטודנטים שכל חומריהם עוברים בדיקה פנימית בלבד, המאמרים המתפרסמים בכתב-העת עוברים תהליך של ביקורת עמיתים לפני קבלתם לפרסום, ואילו החומרים האחרים עוברים תהליך של בדיקת עריכה עניינת ולשונית.
תולדות כתב-העת ותכניו > עורכי כתב-העת וחברי מערכת בהווה ובעבר

פרופ' דנה אריאלי הורוביץ, יו"ר כתב-העת ועורכת ראשית
ד"ר בן ברוך בליך, עורך ראשי בפועל בין 2005 ל-2009, חבר מערכת
ד"ר גל ונטורה, עורכת וחברת מערכת
ד"ר נעמי מאירי-דן, עורכת ראשית בפועל החל משנת 2011 וחברת מערכת
ד"ר דרור פימנטל, עורך וחבר מערכת
ד"ר בעז תמיר, חבר מערכת, מנהל אתר כתב-העת
ד"ר משה אלחנתי,  עורך לשעבר, חבר מערכת ומנהל שותף של אתר כתב-העת בין 2005 ל-2011
הערות שוליים

↑  אודות כתב-העת באתר היסטוריה ותיאוריה: הפרוטוקולים
↑  ארכיון כתב-העת
אהוד סביון

| --- | --- |
אהוד סביון, ינואר 2017
אהוד סביון, ינואר 2017
 לידה:  19 באוגוסט 1950 (בן 74) ו' באלול ה'תש"י תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אודי
 בת זוג:  תמר לבית בהלול
 השתייכות:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 תקופת הפעילות:  1968–1992 (כ־24 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד אח"י חיפה (סער 2) במלחמת יום הכיפורים סגן מפקד אח"י קשת מפקד פלגה 916  מפקד פלגה 914  מפקד אח"י סער  מפקד אח"י יפו (סער 4)  מפקד אח"י קשת  מפקד בתי ספר הפעלה בה"ד חיל הים  מפקד פלגה 31 ראש ענף שטח במחלקת הדרכה מפקד פו"מ זרוע הים ראש פרויקט סער 4.5, נירית בשירות מילואים: מפקד צוות ים ביחידת מבקר צה"ל.
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 הקמת היישובים צור יגאל ומתן שליח הסוכנות היהודית בקנדה מנכ"ל חברת דרך ארץ בהקמת כביש 6
 
אהוד סביון (נולד ב-19 באוגוסט 1950) הוא המנכ"ל לשעבר של חברת דרך ארץ, שיזמה, מימנה והקימה את כביש 6. במסגרת חיל הים שירת בתפקידי פיקוד בים ותפקידי הדרכה בחוף, והגיע לדרגת אל"ם. כיום משמש כדירקטור מהציבור בחברת מגדל, עבר קורס גישור ומגשר מוסמך ובנוסף דירקטור בחברת "שלווה הפקות בע"מ" אשר מנהלת את להקת שלווה, כמו כן הוא תומך ומסייע לעמותה.
משפחה ולימודים

אהוד (אודי) סביון נולד בתל אביב. אביו, אלימלך, עבד בחברת החשמל, היה איש הפלי"ם ואימן את הצוותים הימיים של הפלמ"ח, ביניהם גם אנשי הצוות של כ"ג יורדי הסירה, והיה ממקימי אגודת יורדי ים זבולון בירקון. אמו, תמימה בת יהושוע זלוטניק, הייתה ירושלמית, בת משפחתו של נציב מס ההכנסה תחת השלטון הבריטי.
סביון למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון והמשיך בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי מגמת מכשירנות ומכניקה עדינה. שם רכש מיומנויות טכניות, שסייעו לו רבות בשירותו הצבאי. בשנות נעוריו היה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.
אלימלך סביון מדריך ומפקד צוות באגודת אגודת יורדי ים זבולון בירקון, 1942
שירות בצה"ל

הגנים הימיים שכנראה עברו אליו בתורשה מאביו, דחפו אותו להתגייס דווקא לחיל הים. לאחר הכשרה בת שמונה חודשים בבסיס ההדרכה של חיל הים, הוצב סביון כטכנאי נשק על ספינת הטילים אח"י אילת (סער 2) תחת פיקודו של גדי שפי.
אהוד סביון מתגייס לצה"ל אוגוסט 1968.
שירות בצה"ל > קורס חובלים

הגדלת כמות ספינות הטילים חייבה את חיל הים להכשיר כוח אדם פיקודי. נפתח קורס חובלים מיוחד לתלמידי תיכון, שאינם בוגרי בתי ספר ימיים. סביון הצטרף לקורס שנמשך שנתיים, ובשנת 1971 הוסמך כקצין ים ולאחר מכן הוכשר לתפקיד קצין נשק בספינת טילים.
סביון בקורס חובלים מחזור י"ט, סדרת הנדסה ברמת הגולן, 1969.