stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגודת המדריכות והצופות העולמית
הערות שוליים

↑  World Association of Girl Guides and Girl Scouts - About WAGGGS, www.wagggs.org (ארכיון)
↑  "History". BBC. 2005-02-21. נבדק ב-2016-09-05.
↑  History of guiding, girlguiding.org.uk
↑  Feminism | Mookychick, Mookychick (באנגלית)
↑  Scout Headquarters Gazette, Scouting magazine, The Scout Association, 1909
↑  Our history, WAGGGS (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325368705171  GND: 5044146-2  ISNI: 0000 0001 0945 9633  LCCN: n50075380  NKC: kn20090610002  SUDOC: 177199881  Trove: 1017128  VIAF: 155487160   WorldCat (עם VIAF): 155487160 
חלוקה לאזורים בעולם של אגודת המדריכות והצופות העולמית
קופר דילון

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 2008 (בן 16) מיאמי, ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
קופר דילון (באנגלית: Cooper Dillon; נולד ב-29 במרץ 2008) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי-גרמני.
קריירה

דילון החל את הקריירה שלו בשנת 2018 בתפקיד ראשי בגרסה הגרמנית של המחזמר מרי פופינס, שהוצג בברודוויי, שם לקח על עצמו את התפקיד הראשי של מייקל בנקס.  מאז היו לותפקידים מובילים ומשניים במספר הפקות טלוויזיה וקולנוע גרמניות ובינלאומיות. הוא גם ביים שני סרטים קצרים ושיחק בהפקה היסטורית על רקדן הבלט רודולף נורייב.
ב-2022 צילם את הסרט הקצר "Noah’s Strophe", שחגג את הבכורה העולמית שלו באוקטובר 2023 וזכה בפרס מיוחד למשחק הטוב ביותר .
באותה שנה הוא בסרט משחקי הרעב: בלדה לנחשים וציפורי שיר. בשנת 2023 הצטלם לסרט הקולנוע בהפקה גרמנית שנטל בארץ האגדות.
הערות שוליים

↑  Mary Poppins (Hamburg 2018) United Musicals, abgerufen am 30. Mai 2022
1 2   קופר דילון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1267367989  VIAF: 1166289807300460491   WorldCat (עם VIAF): 1166289807300460491
גלייפוסט

מבנה תלת־ממדי של המולקולה
גלייפוסט (באנגלית: Glyphosate) הוא קוטל עשבים (אנ') סיסטמטי. מיועד בעיקר לפגיעה בעשבוניים חד-שנתיים, הגדלים בקרבה לשדות חקלאיים. הגלייפוסט הוא קוטל העשבים הנפוץ ביותר לשימוש בארצות הברית.[דרוש מקור]
הגלייפוסט נרשם כפטנט על ידי חברת מונסנטו בשנות ה-70 תחת השם המסחרי "ראונד-אפ". תוקף הפטנט פג בארצות הברית בשנת 2000. שיטת הפעולה של חומר ההדברה מבוססת על פגיעה בפעילות אנזים המעורב ביצירת חומצות אמינו. חומר ההדברה נספג בצמח באמצעות העלווה.
עם השנים, פיתחה מונסנטו זני צמחים חקלאיים טרנסגניים שעמידים לפעולת הגלייפוסט. בכך מתאפשר לחקלאים שימוש נרחב בגלייפוסט לצורך הדברת העשבים, ללא חשש לפגיעה בגידול החקלאי. כיום, מרבית גידולי הסויה, התירס והכותנה בארצות הברית הם צמחים מהונדסים גנטית ועמידים לגלייפוסט.
במרץ 2015, הוכרז החומר כ"מסרטן סביר בבני אדם" על ידי ארגון הבריאות העולמי, אולם בבדיקה חוזרת שנערכה בנובמבר 2015 על ידי האיחוד האירופי נמצאו ליקויים באופן ביצוע הבדיקות. האיחוד האירופי ביצע סדרת בדיקות חדשה, יסודית ומעמיקה, ובסופה הוכרז שמדובר בחומר שאינו רעיל ואינו מסרטן. ב-10 באוגוסט 2018 פסק חבר מושבעים בארצות הברית על חברת מונסנטו תשלום פיצויים בסכום של 289 מיליון דולר לדייוויד ג'ונסון שהשתמש בקוטל עשבים מבוסס גלייפוסט וחלה בסרטן לימפומה שאינה הודג'קין. בפברואר 2019 מצא מחקר חדש שנערך באוניברסיטת וושינגטון כי השימוש בגלייפוסט מעלה את הסיכון לכמה סוגי סרטן ביותר מ-40%.
ראו גם

עשבים שוטים
הערות שוליים

↑  Glyphosate: EFSA updates toxicological profile
↑   קוטל העשבים שלה גרם סרטן - ומונסנטו תשלם פיצויים של 289 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2018
↑  "UW study: Exposure to chemical in Roundup increases risk for cancer". 2019-02-13. נבדק ב-2019-02-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531214305171  BNE: XX547468  BnF: cb12436527m (data)  GND: 4157755-3  LCCN: sh85055421  SUDOC: 033504970
אחוות שחורי הראש

אחוות שחורי הראש (בגרמנית: Bruderschaft der Schwarzhäupter; באסטונית: Mustpeade vennaskond; בלטבית: Melngalvju brālības) הייתה ארגון של סוחרים ובעלי ספינות רווקים, ממוצא גרמני. הארגון היה פעיל בליבוניה, ובעיקר בטאלין ובריגה החל מהמאה ה-14 והיה לו קשר הדוק עם הגילדה הגדולה, שבה היו חברות גילדות הסוחרים של ברית הנזה. בחלק מהאזורים האחווה החלה את דרכה כארגון צבאי, אך עברה שינויים הדרגתיים, עד אשר עברה להתמקד בעיקר בענייני חברה ותרבות. פעילות האחווה במדינות הבלטיות הופסקה באופן רשמי בשנת 1940, כאשר אלו נכבשו על ידי ברית המועצות. בשנים 1939–1941 חברי האחווה עברו לגרמניה ובשנת 1961 האחווה נרשמה כארגון רשמי בהמבורג.
מקור האחווה

כבר לפני 1350 התקיימו קבוצות של סוחרים רווקים, שהשתייכו לאליטה החברתית הגרמנית, אשר עסקיהם היו פזורים על פני מרחקים גדולים באזור הים הבלטי. על אף שפעילותם הייתה חלק מפעילות ברית הנזה, בשל רווקותם לא יכלו להתקבל ל"גילדה הגדולה" של הסוחרים, לכן הקימו אחווה על שם ג'ורג' הקדוש, אשר היה הקדוש הפטרון של לוחמים ואבירים. הם ניהלו חיי חברה במועדונים מיוחדים, בערי הנזה שונות, וביניהן דנציג, אלבינג וטורון. המועדונים נקראו "חצרות ארתור", כרמז להתכנסויות של אבירי המלך ארתור. במשך הזמן חל שינוי והפטרון החדש שנבחר היה מאוריציוס הקדוש, והארגון קיבל את השם "אחוות שחורי הראש".
מקור השם

מאוריציוס הקדוש, פטרון האחווה, היה קצין כהה עור מהלגיון הרומי של תבאי. הוא הוכרז כקדוש מאחר שהתנצר יחד עם כל הגדוד שלו וסירב להילחם בנוצרים של גאליה, למרות העינויים שעברו הוא עצמו וחייליו, מידי הרומאים. ראשו בעל הצבע הכהה מופיע על השלט ההראלדי של האחווה. קיימת גם גרסה נוספת, הטוענת ששם האחווה בא להדגיש שחבריה של אחווה זו היו צעירים, בעלי שיער שחור, לעומת חברי הגילדה הגדולה, המבוגרים, בעלי השיער הלבן.
אחוות שחורי הראש בטאלין

על פי המסורת, האחווה קמה מתוך התארגנות של קבוצת סוחרים ממוצא גרמני, נוצרים בדתם, אשר השתתפו בהגנה על רוואל, טאלין של היום, מפני האיכרים האסטוניים, בהתקוממות ליל ג'ורג' הקדוש (אנ') בשנים 1343–1345. התקוממות זו באה על רקע הכבדת עול המסים והכנסה כפויה של הנצרות לאזורים שהיו עדיין פגאניים. המרידה לוותה גם ברציחתם של גרמנים ודנים שחיו בעיר, והיא דוכאה בעזרת הלוחמים הזרים. האחווה הוקמה בשנת 1399 ובשנת 1407 מועצת העיר טאלין אישרה את זכויותיה . המטרה העיקרית של האחווה הייתה לזמן מפגשים בין חבריה, אך בנוסף הם גם התחייבו להגן על העיר מפני אויבים. הם הבטיחו שבמקרה של התקפה יפעילו יחידה של 300 פרשים וגם יפעלו כיחידת כיבוי. בעתות שלום, 6 מחברי האחווה, רכובים וחמושים, סיירו בכל ערב בתחומי העיר, בתוך החומות. במלחמת ליבוניה (1558-1583) הצטיינו הלוחמים מקרב אחוות הראשים השחורים בהגנת העיר רוואל (טאלין) כנגד הכוחות הרוסיים. האחווה המשיכה בפעילותה, בהיבט חברתי וגם צבאי,כל עוד טאלין הייתה עיר מרכזית בברית הנזה. עם ירידת קרנה של ברית הנזה וירידת חשיבותה של טאלין כנמל של הברית, האחווה הפכה לארגון אזרחי בלבד. החל משנת 1441 אחוות שחורי הראש של טאלין החלה להעמיד, מדי שנה, עץ חג מולד בכיכר העירייה, ובכך הייתה טאלין העיר האירופית הראשונה עם מסורת של עץ חג מולד ציבורי.
בשנים 1788 עד 1936, יחידת כיבוי האש של אחוות שחורי הראש הייתה יחידת הכבאים המתנדבים הראשונה באימפריה הרוסית וברוסיה הסובייטית.
אחוות שחורי הראש בטאלין > בית האחווה

החל משנת 1406, האחווה נהגה לשכור נכס ברחוב פיק 24–26, לשם קיום אירועים. בשנת 1531 הם רכשו את המבנה, שמילא תפקיד של מחסן. בשנת 1517 רכשו גם את המבנה הסמוך, ברחוב פיק 22. חלק אחרון זה שופץ בשנת 1597, בסגנון הרנסאנסס של ארצות השפלה, בפיקוח האדריכל ארנט פאסר (אנ'), . הדלת הצבועה קיימת משנת 1640. בדלת זו מגולפים פניו של אדם כהה עור והכוונה למאוריציוס הקדוש. דמותו מפוסלת גם באבן, מעל הדלת. המבנה קיים עד היום(2023).
במרץ 1940 התקיימה בבנין זה הארוחה השנתית האחרונה של האחווה ובנובמבר 1940 הבית הולאם על ידי הממשלה, בהיות אסטוניה חלק מברית המועצות. בשנת 1991, אחרי הכרזת עצמאותה של אסטוניה, האחווה הרשומה בהמבורג פנתה לממשלה האסטונית בבקשה לקבל חזרה לידיה את הבניין. על אף שהנושא עדיין לא הוסדר, במרץ 2004 התקיים שוב פסטיבל שנתי של אחוות שחורי הראש בבית שברחוב פיק 22, הראשון מאז 1940.
אחוות שחורי הראש בטאלין > הקשר של האחווה בטלין לממסד הדתי

לפני אימוץ הרפורמציה הפרוטסטנטית באסטוניה, אחוות שחורי הראש קיימה קשרים הדוקים עם המנזר הדומיניקני בטאלין ועם כנסית ניקולאס הקדוש (Niguliste).הם תרמו יצירות אמנות רבות למנזר וניתן למצוא עדות לקשר זה בציור של ראש שחור המופיע על ציור המזבח. בנוסף, בכנסייה נשמר טריפטיך בן 500 שנה אשר על אחד מכנפיו מופיעים אבירי אחוות הראשים השחורים כורעים בתפילה.
אחוות שחורי הראש בריגה

אחוות שחורי הראש בריגה הוקמה במאה ה-14 כגילדה של סוחרים צעירים, רווקים, ממוצא גרמני. הם התאגדו כדי לשמר את זכויות המסחר שלהם מפני שודדים ופיראטים, בדומה לסוחרים אחרים בברית הנזה. תפקידים נוספים שלהם היו הגנה על עמדות מסחר קדמיות ופעילות מסיונרית באזור הים הבלטי. המטה שלהם היה ממוקם ב"בית שחורי הראש", במרכז ריגה העתיקה, בכיכר העירייה, מול בית מועצת העיר. הבית הוקם בשנת 1334, על ידי הגילדה הגדולה, כלומר סוחרי הנזה הבוגרים, בעלי המשפחות. החל מאמצע המאה ה-15 אחוות שחורי הראש שכרה את הקומה העליונה של המבנה. בשנת 1713 חברי אחוות שחורי הראש רכשו את כל המבנה. המקום נועד לקיום מפגשים בין הסוחרים לספנים בעלי רקע משותף ובכך לקדם יזמות. המבנה שימש גם לעריכת נשפים, ארגון קרנבלים ואירועי תרבות נוספים. במשתאות ההשתתפות הגיעה עד 300 איש. במסגרת האחווה, החברים נהגו לתרום לבית האחווה פריטים עשויים כסף, עליהם נחרטו שם התורם ושנת התרומה. בשנת 1510 האחווה של ריגה העמידה עץ חג מולד ציבורי, כנראה עץ חג המולד הציבורי הראשון. הבית נפגע קשה במלחמת העולם השנייה, ב-29 יוני 1941, בחילופי אש ארטילרית בין הצבא הגרמני לבין הצבא הסובייטי. הקירות השרופים פונו על ידי השלטונות הסובייטים ב-1948, אך לאחר הסתלקות הסובייטים מלטביה ב־1991 הבית שוחזר במדויק, כאשר חלק מומן בתרומות הציבור. פתיחתו המחודשת נחוגה ב-1999.
ראו גם

מאוריציוס הקדוש
ברית ערי הנזה
עץ חג מולד
הערות שוליים

↑  Richards Olafs Plavnieks, [https://core.ac.uk/download/pdf/210601737.pdf “Wall of Blood”: The Baltic German Case Study in
National Socialist Wartime Population Policy, 1939-1945], Chapel Hill, 2008
↑  קדוש פטרון- פירוש, באתר מילוג- מילון עברי
↑  Roman Czaja, Corporate forms of organization of the ruling groups in the Baltic Sea cities, Zapiski Historyczne. Poświęcone Historii Pomorza I Krajów Bałtyckich Ukazują Się Od 1908 Roku , Volume LXIX, Issues 2–3, טורון, 2004
1 2 3 4  Helena Risthein, The Altarpiece of the Tallinn Brotherhood of Blackheads, Internet Archive-Wayback Machine, ‏יולי 2011
↑  Mihkel Mäesalu, Danish Viceroy Konrad Preen and the St. George’s Night Uprising, Tuna-Estonian historical culture magazine, ‏פברואר 2021
↑  Mihkel Mäesalu and Stefan Pajung, A fresh look at the St. George’s Night’s Uprising, Carlsberg Foundation, ‏ספטמבר 2021
1 2  Alexander Asanov, Brotherhood of Blackheads, Top War-blog of Military Reviews, ‏ספטמבר 2021
1 2 3  Brotherhood of Blackheads from Reval eV, האתר האסטוני של שחורי הראש
1 2 3  Wes Anderson, House of the Blackheads, AWA-traveling adventures
↑  Michaela Cross, House of Blackheads - Riga: Get the Detail of House of Blackheads on, Times of India-Travel, ‏אפריל 2016
↑  Alexander Welscher, German traces in Latvia: the House of Blackheads, Latvian Television,Latvian Radio-Public broadcasting of Latvia, ‏נובמבר 2021
↑  Maria Anczykowsk et al. . , Bremen 1997. ISBN 3-931785-57-2, The silver treasure of the Company of Black Heads from Riga, Bremen: HM Hauschild, 1997
↑  Andreas Fülberth, Stéphane Michonneau et al. (ע), Further destruction as a result of too much confidence in Communism? Baltic cities after World War II, Paisajes de Guerra, מדריד: Casa de Velázquez, Ediciones Complutense, 2019, עמ' 95-105. (בספרדית)
↑  History, Rigas Nami- House of the Black Heads
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n97107590  VIAF: 245390706   WorldCat (עם VIAF): 245390706 
ציור ראשו של מאוריציוס הקדוש על השלט ההראלדי של אחוות שחורי הראש בריגה
הכניסה לבית אחוות שחורי הראש בטאלין
בית שחורי הראש בריגה
אכסניה

אכסניית נוער טיפוסית
אַכְסַנְיָה נקראת גם אַכְסַנְיַת נֹעַר, או במונחים הלועזיים הוֹסְטל (מאנגלית: Hostel) וגסטהאוס (מאנגלית: Guest house). היא מקום לינה בעלות נמוכה לטווח קצר שבו האורחים יכולים לשכור מיטה, בדרך כלל בדרגשים בחדר משותף לכמה אנשים. החדרים יכולים להיות מעורבים או עם הפרדה בין המינים וכוללים חדרי רחצה פרטיים או משותפים. חדרים פרטיים עשויים להיות זמינים גם כן, אך הנכס חייב להציע חדרים משותפים כדי להיחשב כאכסניה. אכסניות הן צורות לינה פופולריות עבור תרמילאים והם דוגמה לצריכה שיתופית.
היתרונות של אכסניות כוללים עלויות לינה נמוכות והזדמנויות לפגוש מטיילים מכל רחבי העולם, למצוא שותפים לטיולים, תוך כדי שהם משתפים חוויות ונותנים עצות למסלולי טיול. אכסניות מסוימות מספקות מענה לצרכים שונים של מטיילים, למשל, סיורים מקומיים, ומסיבות. אכסניות חדשות יותר מתמקדות בעיצוב פנים אופנתי יותר, שחלקן משתוות למלונות בוטיק.
אכסניות רבות נמצאות בבעלות עצמאית של אנשי המקום, בניגוד לבתי מלון ששייכים לעיתים קרובות לרשתות, עלויות התפעול שלהן זולות מבתי מלון, ולכן הן גם זולות ממנו. אכסניות עשויות להציע לאורחים הנחה במחיר הלינה בתמורה לעבודות זוטרות בהוסטל כמו כפקידי קבלה או בשירותי ניקיון.
ישנן כ-10,000 אכסניות באירופה וכ-300 אכסניות בארצות הברית. האורח הטיפוסי באכסניה הוא בגילאים צעירים יחסית שבין 16 ל-34 שנים. הגילאים הצעירים של לני האכסניות הם הסיבה לשם אכסניית נוער.
בנוסף למטבחים משותפים, בחלק מהאכסניות יש מסעדה או בר. מכונות כביסה ומייבשי כביסה מסופקים לעיתים קרובות תמורת תשלום נוסף. רוב ההוסטלים מציעים לוקרים לאחסון בטוח של חפצי ערך. חלקם מציעים אולמות יוגה, בתי קולנוע, ומועדונים על גג ההוסטל. ישנן אכסניות אשר אינן מספקות מצעים. והשינה נעשית באמצעות שקי שינה שמביאים עמם המטיילים. חלק מהאכסניות נועלות את שעריהן בשעות הלילה למען הגנה על האורחים בו ממעשי פשיעה.
מחקר שנערך ב-2013 באוסטרליה הראה שתרמילאות היא הענף שגדל הכי הרבה בתעשיית התיירות, ושענף ההוסטלים גדל בקצב מהיר יותר מאשר תעשיית המלונאות. כמו כן, מצא המחקר כי נסיעות של צעירים כרוכות בהוצאות טיול גבוהות יותר בשל זמני טיול ארוכים, לעיתים של כמה חודשים. זאת, בשונה מחופשות מסורתיות הנמשכות לרוב מספר ימים עד שבועיים.
היסטוריה

אכסניה, מהמילה היוונית קסניה (ξενία) מילולית בהוראת "קבלת-פנים".
ריצ'רד שירמן הקים את אכסניית הנוער הראשונה בשנת 1912 באלטנה שבגרמניה. האכסניה שכנה בתוך טירה ששופצה זמן קצר קודם לכן. החדרים הישנים משמשים כיום לתצוגה, והאכסניה עצמה שוכנת בחדרים חדשים (עדיין בחצרי הטירה).
יתרונות וחסרונות להוסטלים

מלבד היתרון המובנה של ההוסטל כזול יותר מבתי מלון: לשהות בהוסטל יש כמה יתרונות וחסרונות:
יש פחות פרטיות באכסניה מאשר בבתי מלון. חדרי שינה ורחצה משותפים עשויים להיות לא נוחים עבור אלה שדורשים יותר פרטיות. עם זאת, הלינה המשותפת מקלה על הכרת אנשים חדשים. אכסניות מסוימות מעודדות יותר אינטראקציה חברתית בין האורחים בשל אזורי השינה המשותפים והשטחים המשותפים. בטרקלינים יש בדרך כלל ספות וכיסאות, שולחנות קפה, משחקי לוח, ספרים או החלפת ספרים, מחשבים וגישה לאינטרנט.
כמעט לכל האכסניות יש אזור מטבח משותף להכנת מזון ואזור אחסון עם מקררים. לרוב ההוסטלים יש מערכת תווית לזיהוי הבעלים של המזון. בחלק מהאכסניות יהיה מדף שכותרתו "מדף חינם" שבו האורחים יכולים להשאיר אוכל לא רצוי. גניבת מזון יכולה לקרות.
רעש יכול להקשות על השינה, בחדרים המשותפים בין אם בגלל נחירות, דיבורים ופעילויות חברתיות המתרחשים מצד שאר האורחים, אך גם דברים מינוריים כמו מצד אורחים שנכנסים לחדר באמצע הלילה או עוזבים אותו מוקדם בבוקר. אורחים רבים משתמשים באטמי אוזניים וכיסויי עיניים כדי למתן את השפעות הרעש.
בישראל

מרבית אכסניות הנוער בארץ הוקמו מתוך חזון ציוני, על מנת להנחיל לנוער בארץ, ובעיקר לנוער היהודי מחו"ל הכרות עם ארץ ישראל ההיסטורית: המקראית, התלמודית, וההתיישבותית, ועם הטבע הייחודי לישראל.
המחירים הגבוהים של בתי המלון בישראל הביאו לצמיחה של היצע ההוסטלים בעשור השני של המאה ה-21 כפתרון למחסור בבתי מלון עממים ברמות של 3 כוכבים. בישראל כ-5% מהתיירים לנו באכסניות בשנת 2019, כאשר השיעור קופץ ל-10% כאשר מדובר באנשים אשר באו למטרות טיול ונופש.
בישראל > אכסניות נוער

אכסניות הנוער הראשונות הוקמו בשם זה בידי נשות הדסה שנים מעטות לפני קום המדינה, במטרה לאפשר מקום לינה ובסיס להכרה טובה של ארץ ישראל ההיסטורית: על פי התנ"ך, המורשת התלמודית, וההתיישבות הציונית. האכסניות נועדו בראש ובראשונה לנוער יהודי מהתפוצות, ובעיקר מארצות הברית. אכסניות נוער חדשות רבות נפתחו בעקבות קבוצות גדולות של נוער וצעירים שהחלו להגיע ארצה לאחר מלחמת ששת הימים. משרד החינוך היה שותף בתקציב הפעילות.
בין השנים 1970 עד 1985 ענף התיירות התרמילאית בארץ, וטיולי צעירים מארצות הברית דעך, ומצב אכסניות אלו הידרדר. חלקן הועבר לחברה להגנת הטבע ושימשו כבתי ספר שדה או כאכסניות זולות למטיילים, במתכונת אכסניות הנוער אך למטרת אירוח המטיילים במהלך טיולם במסגרת החברה להגנת הטבע בלבד. מטרות הציונות נזנחו, והאכסניות שימשו כבתי אירוח זולים למטיילים מן העולם, ובעיקר מארצות סקנדינביה, לאירוח הטיול השנתי של בתי הספר הישראליים (מכיתה ה' ועד סוף התיכון) וכן כאולפן לעולים חדשים עבור משרד הקליטה.
החל בשנת 1990, או מעט קודם לכן, חל מפנה בתיירות, ורבות מאכסניות הנוער שופצו וקיבלו תדמית חדשה. כך גם הכללים שבהפעלתם עברו שינוי.
כיום פועלות בארץ כמה עשרות אכסניות נוער, מתל-חי בצפון ועד אילת בדרום. חלקן נמצאות בקרבת גנים לאומיים ושמורות טבע, וחלקן בערים (בירושלים יש לפחות שבע אכסניות נוער). מרבית האכסניות מאוגדות ברשת אנ"א ("אכסניות נוער בישראל"), שהיא חברה ב-Hostelling International. ארגון נשות הדסה עדיין פעיל בהקמת אכסניות מסוג זה.
לפי אתר אגודת אכסניות נוער בישראל, הפעילות החינוכית נמשכת באכסניות גם כיום.
בשנות ה-2000 מטרות האגודה הותאמו למטרות ארגונים הממומנים גם מחו"ל וכוללים דגש על חינוך לפלורליזם וסובלנות.
הערות שוליים

↑  What is a Hostel? 12 Hostel Definitions 2022 (FINALLY the right answer), hostelgeeks.com
↑   רינה רוזנברג קנדל, מוכנים לשלם ביוקר ולא מפחדים מטילים: השגרירים הכי טובים של ישראל בעולם, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2015
↑  Schwartz, Karen (2015-07-28). "Boutique Hostels Are Giving Travelers New Options". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-03-11.
↑  European Tourist Hostel Report, www.savills.co.uk (ב־)
↑  אתר למטייל, ורנאסי - עפתי! - המלצות על טיולי תרמילאים - למטייל, באתר למטייל
↑  Destination NSW - Tourism & Events for Sydney & NSW, www.destinationnsw.com.au
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏בזמן שישנתם: ההוסטלים הפכו לטרנד לוהט בקרב התיירים והיזמים, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2019
↑  סקר תיירות בישראל לשנת 2019
↑  נחום הורביץ והקמת האכסניה בתל חי (אתר להנצחת נחמיה לבנון)
↑  הקדמה לספר "סיורים בירושלים וביהודה" מאת אפרים אבן, הוצאת אכסניית הנוער ע"ש לואיז ווטרמן וייז, ירושלים תשכ"ט
↑  התקצוב ממשיך גם כיום. בשנת 2001 התקציב של 'אגודת אכסניות נוער' היה 33,800,000 ש"ח. בדיון בכנסת על שינויים בתקציב לקראת 2011 נאמר: "הפנייה נועדה להעברת 5.8 מיליון שקלים מתקציב משרד התיירות לתקציב משרד החינוך בהתאם לתוכנית החומש לפיתוח אגודת אכסניות הנוער לשנים 2010 עד 2014".
↑  זיו ריינשטיין, זוהי סדום: "ההר הלבן תמיד" הוא לא קטע מסרט, באתר ynet, 6 בדצמבר 2010 תיאור בית ספר שדה שננטש בעקבות אסון קטלני באכסניה
↑  ראו למשל פסק דין בעתירה של אכסניית הייז בבית וגן שנחשבת 'הקדש ציבורי' אך עברה להפעלת חברה בע"מ
↑  על אכסניית נורדיה משנת 1977
↑  צבר בלי קוצים על אכסניית 'יהודה' שהוקמה בירושלים בידי חברת משואה - חברת בת של נשות הדסה בשנת 2010 (אתר המשרד לקליטת עליה)
↑  "בבתי ההארחה ואכסניות הנוער ברחבי הארץ מוצעות תוכניות חינוכיות המיועדות לתלמידים, חיילים, סגלי הוראה, תיירים ומבוגרים. התוכניות מציעות חוויה מרתקת ומוחשית המותאמת למיקום הגאוגרפי וההיסטורי של כל אכסניה, תוך מתן מענה חינוכי משלים לשירותי האירוח והלינה. הפעילויות מתקיימות גם בשעות הערב." (ב דף הבית של אגודת אכסניות הנוער בישראל תחת הכותרת "תוכניות חינוכיות")
↑  אנ"א פועלת בשני תחומים עיקריים:
1. מתן שירותי לינה, כלכלה, אירוח, תיירות, ארגון והדרכת טיולים ליחידים, משפחות וקבוצות, הן מהארץ והן מחו"ל, במחירים נוחים. 2. טיפוח הכרת הארץ ואהבתה באמצעות ארגון סמינרים בנושאי חברה, טבע, וחינוך לפלורליזם וסובלנות. (מטרות האגודה באתר האגודה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4130904-2  NKC: ph281894 
פוסטר זה, משנת 1915, מקדם תמיכה של קרן נשים בזמן מלחמה, שספק דיור באכסניה לפועלות במלחמת העולם הראשונה בבריטניה
אגודת אכסניות נוער בישראל, כרטיס חבר, 1965
חדר באכסניה בטייואן
שמואל אריאל (רב)

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 58 בערך) ד' בניסן תשכ"ז
 מדינה:  ישראל
 מקום פעילות:  ישיבת ההסדר ירוחם ישיבת ההסדר עתניאל
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב ישראל אריאל, הרב שג"ר
 חיבוריו:  נטע בתוכנו, ואכלת ושבעת (עם הרב אלישיב קנוהל)
 אב:  ישראל אריאל 
 
הרב שמואל אריאל (נולד ב-ד' בניסן תשכ"ז, 1967) הוא ר"מ בישיבת ירוחם ומחבר ספרים ומאמרים. בעבר שימש כראש כולל הלכה בישיבה זו, וכן כר"מ וכראש כולל בישיבת עתניאל.
ביוגרפיה

למד בישיבה הגבוהה "מקור חיים" (שפע) ובישיבת ההסדר בעתניאל. שימש כר"מ בישיבת עתניאל וכראש כולל עד לשנת ה'תשע"ח, אז עזב את הישיבה בטענה שהיא מאפשרת השמעת דעות של כפירה, בשיעוריו של פרופ' שלום צדיק ובמאמר שלו שהתפרסם בעלון פנימי. בעקבות כך עבר לישיבת ירוחם, שבה שימש כראש כולל הלכה, וכיום כר"מ. לאחר מספר שנים פרסם את טענותיו בפירוט, וקיים סביבן דיון פומבי עם פרופ' שלום צדיק.
עוסק רבות ביסודות התורה שבעל פה, וכותב על הנושא סדרת ספרים שממנה ראו אור עד כה שני כרכים.
הרב אריאל הוא מחבר-שותף של ספרי ההלכה "איש ואשה" ו"ואכלת ושבעת", חבר מערכת כתב העת "אסיף" ומשיב על שו"ת באתר "ישיבה" ובקבוצות הוואטסאפ שלה. פרסם מאמרים ב"תחומין", "צוהר", "אקדמות", ועוד.
משפחתו

הרב שמואל אריאל נשוי לאביבה (לבית מנדלבאום) ולהם שבעה ילדים. מתגורר עם משפחתו בירוחם.
הרב שמואל הוא בנו של הרב ישראל אריאל, מייסד מכון המקדש והעומד בראשו, ואחיינו של הרב יעקב אריאל, רב העיר רמת גן לשעבר.
בין אחיו: הרב מתניה אריאל, ראש ישיבת דרך חיים, והרב עזריה אריאל, ראש "כולל בית הבחירה" ורב קהילה בשכונת חומת שמואל. הרב יאיר פרנק, רבה של עמונה-עמיחי, הוא גיסו.
ספריו

"ואכלת ושבעת" (ביחד עם הרב אלישיב קנוהל), הוצאת גילוי וארגון צהר, 2011.
"נטע בתוכנו - מסורת ויצירה", הוצאת גילוי, 2018.
"נטע בתוכנו - דרישת התורה לדורותיה", הוצאת גילוי, 2018.
הערות שוליים

↑  אריה יואלי, ‏הרב שמואל אריאל הודיע לראשי ישיבת עתניאל, כי בעקבות מאמר שהתפרסם בביטאון הישיבה ובו תכנים בעייתיים הוא פורש מצוות הר"מים. בישיבה אומרים התוכן לא היה על דעתנו, באתר "סרוגים", 28 במרץ 2018
↑  הר"מ הוותיק חושף: פרשתי מהישיבה בגלל "השקפות בעייתיות", באתר "סרוגים", 21 באוקטובר 2024
↑  דיון - גבולות האמונה, שיטת הרמב"ם, באתר Google Docs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306548905171  ISNI: 0000 0001 2038 0926  LCCN: n2011040277  VIAF: 171265909   WorldCat (עם VIAF): 171265909
חנוכייה

חנוכיות מתקופות שונות
חֲנֻכִּיָּה היא תשמיש מצווה יהודי שבו נוהגים להדליק את הנרות בחג החנוכה.
שמות

המילה "חנוקיאה" רווחה בקרב יהדות ספרד בישראל ובארצות הבלקן, והמילה "חֲנֻכִּיָּה" נכנסה לעברית בסוף המאה ה-19 בירושלים על ידי חמדה בן-יהודה, אשתו של אליעזר בן-יהודה.
במקורות וברוב ספרי ההלכה, היא נקראת "מנורת חֲנֻכָּה" ובקיצור "מנורה", וכך עדיין מקובל לקרוא לה מחוץ לישראל.
הדלקת נרות חנוכה

מנהג הדלקת נרות בחנוכייה הונהג כסמל לציון חנוכת בית המקדש שכלל גם את חידוש הדלקת הנרות במנורה (בה נעשה נס פך השמן) בידי החשמונאים במאה ה-2 לפנה"ס, לאחר שהצליחו לכבוש מחדש את בית המקדש השני מידי הכובשים היוונים.
מצווה להדליק נרות בחנוכייה ולפרסם את נס פך השמן ברבים (פרסומי ניסא) לזכר ניצחון המכבים על היוונים. ולכן נוהגים להניח את החנוכייה בחלון הבית או בפתח הדלת, כדי שייראו מבחוץ. בבתים מסוימים מותקנים ביתני ברזל או מתכת קטנים שניתן להניח בהם את החנוכייה כך שתיראה לעוברים ברחוב ועדיין תישמר מפני פגעים שונים. אם הדבר לא מתאפשר, ניתן להניח את החנוכייה בתוך הבית, סמוך לדלת הכניסה, בצד שמאל של הנכנס. זמן ההדלקה הוא מצאת הכוכבים עד שתכלה רגל מהשוק, כלומר: ההדלקה צריכה להיות בזמן שעדיין מסתובבים אנשים בחוץ.
מבנה

החנוכייה בימי קדם הייתה שורת מנורות שמן עשויות מחרס או מתכת שהוצבו זו בסמוך לזו, או מנורה אחת עגולה בעלת שמונה פתחי פתילות. בימי הביניים התפתחו חנוכיית המתכת האשכנזית וחנוכיית החרס הספרדית. בספרד הוסיפו לחנוכייה קיר אחורי ששימש לתלייתה, בגרמניה עשו שימוש לראשונה בנברשת עומדת בעלת שמונה קנים בתוספת כן מוגבה עבור השמש, צורה זו כנראה בהשפעת מנורת בית המקדש, בתימן השתמשו בקערת אבן (עשויה מאבן מיוחדת) בעלת חריצים סביב עיגולה.
שימוש בחנוכייה העשויה מכסף כהידור מצווה נזכר במאה ה-16, בספרו של רבי משה בן מכיר, סדר היום, הרב אברהם אזולאי כתב חמש עשרה דרגות בהידור חומר החנוכייה.
כיום לרוב החנוכייה בנויה כמנורה בעלת שמונה קנים לשמונה נרות חנוכה לשמונת ימי החנוכה, ובמרכז קנה נוסף המיועד לשַמָּש. זאת בדומה למנורת בית המקדש, אך בה היו רק שבעה קנים. ביום הראשון מדליקים נר אחד, ובכל יום ויום מוסיפים עוד נר עד שמונה נרות ביום השמיני, כמו נס פך השמן שהספיק לשמונה ימים. תפקיד השמש הוא להדלקת יתר הנרות וגם שאם ישתמשו לאור החנוכייה, יהיה זה לאורו של השמש, ולא לאור שאר הנרות שאסור להשתמש לאורם.
חנוכייה כשרה היא חנוכייה שהנרות שבה מרוחקים זה מזה באופן שמספיק להבחנה בין נר לנר, כך שיוכלו לספור אותם, ולכתחילה מהדרים שכל שמונת הנרות יעמדו בקו ישר, בגובה אחיד. השמש צריך להיות נבדל מיתר הנרות באופן כלשהו, לדוגמה בגובה שונה או במרחק מסוים משאר הנרות.
בחסידות חב"ד, יש הנוהגים להשתמש בחנוכיות עם קנים אלכסוניים ולא מעוגלים בהשראת צורת מנורת המקדש. שכן הרבי האחרון מנחם מנדל שניאורסון סובר בהתאם להבנתו את שיטת הרמב"ם שקני המנורה היו אלכסוניים ולא מעוגלים.
בישראל ובגולה נהוג בגני הילדים ליצור עם הילדים חנוכיות פשוטות לנרות שעווה דקים שבהן משתמשים הילדים במהלך החג.