מתי פלד
קורות חיים > שירותו בצה"ל

ב-1946 התחתן עם זאבה (זיקה) בתם של סימה ואברהם קצנלסון, ומיד אחר כך יצא לאוניברסיטת לונדון ללמוד משפטים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר ארצה מבלי שסיים ללמוד, והצטרף למלחמה. תחילה שירת כסגן מפקד פלוגה ב' בגדוד מכמש של חטיבת עציוני שפעל באזור ירושלים, תחת מפקד הפלוגה אברהם טמיר. במהלך תפקיד זה ליווה שיירות לירושלים הנצורה, ושהה חודשיים בהר-טוב הנצורה עד לעזיבתה. אחר-כך מונה למפקד פלוגה ב' בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, על ידי מפקדו לשעבר בפלמ"ח, שמעון אבידן, מפקד חטיבת גבעתי, ונטל חלק בקרבות בנגב. פלד נפצע קשה בראשו ובעיניו בקרב על המשלטים בצומת יואב במסגרת מבצע יואב באוקטובר 1948, קרב שהקנה לפלוגה את השם פלוגת הצומת על ידי קצין החינוך של החטיבה, אבא קובנר. הוא חזר לצבא כשבועיים אחר-כך, וזמן קצר לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 51 של גבעתי. הוא סיים קורס מג"דים, וב-1952 נשלח לשנת השתלמות בבית הספר לקציני מטה של הצבא הבריטי בקמברלי שבמחוז סארי בממלכה הבריטית (יחד עם יצחק רבין). לאחר מכן היה חבר בצוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בה שימש בין השאר כמדריך ראשי בדרגת סגן-אלוף, תחת פיקודו של אלוף-משנה אהרן יריב.
בכינוס של הסוכנות היהודית שנערך באוקטובר 1953 במלון המלך דוד בירושלים, בנוכחותם של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושר החוץ משה שרת, הוזמן פלד על ידי בן-גוריון לשאת דברים באנגלית בפני קהל יהודי-אמריקאי. הרצאתו זכתה לשבחים מראש הממשלה, שכתב כי ”הופעתו החיצונית, תחנות חייו בלימודים, ב"הגנה" ובצבא (אשר מסרתי לכינוס), הרצאתו המסבירה והתמציתית, סגנונו התרבותי, לשונו האנגלית היפה - כל זה שיווה כבוד לצה"ל, ובעיני היה זה הרגע המרהיב ביותר בכינוס”. גם שר החוץ כתב על כך ביומנו: ”הייתה זו הופעה נהדרת, לכבוד ולתפארת צה"ל ולא רק לו בלבד, אלא למיטב הנוער שלנו... אשר לתוכנה של ההרצאה, בלטו ממנה שתי מסקנות בלתי מפורשות: ראשית, כי הצבא רואה את הגבול הקיים עם ירדן כבלתי-אפשרי לחלוטין ומשוכנע כי יש להחליפו בקו ישר, ושנית, כי פני הצבא מועדות למלחמה, על-מנת לכבוש את מותר ארץ-ישראל המערבית”.
בסוף יוני 1954 יצא עם יצחק רבין לסיור של חודשיים בבתי ספר צבאיים ובמתקנים צבאיים באירופה ובאמריקה. השניים ביקרו בבתי ספר צבאיים בצרפת ובקנדה, וב-14 ביולי הצטרפו לביקורו בן חודש הימים של הרמטכ"ל משה דיין בארצות הברית, במסגרתו סיירו בפנטגון ובמתקני הצבא והצי האמריקניים ברחבי ארצות הברית, וכן בבסיסי הצבא הקנדי. מסקנות ביקורם יושמו בהדרגה והובילו בין השאר להנהגת קורסי חובה לצניחה ולוחמה זעירה לקצונה בצה"ל, תיאום מדויק של הקורסים המקצועיים שלאחר הטירונות בין החיילות השונים כדי לשפר את תכנון כוח האדם, שימוש בעזרי לימוד להמחשה ולפישוט של תהליכי ההדרכה, שינויים בשיטות ההוראה של כלי הנשק, ולשינויים נוספים.
בתום מלחמת סיני מונה למפקד מרחב שלמה, ואחר כך, בפברואר 1957, מונה למושל צבאי של רצועת עזה בדרגת אלוף-משנה. בעת שירותו בתפקיד זה, שבו היה אחראי לגורלם של מאות אלפי פלסטינים, החלה להתגבש עמדתו כי הבעיה הפלסטינית היא מוקד הסכסוך הישראלי-ערבי.
בין השנים 1957–1959 היה מפקד החטיבה הירושלמית. בתפקיד זה פיקד על "מצעד העשור" של צה"ל שנערך בירושלים לרגל עשר שנות עצמאות. ב-1959 מונה לראש המחלקה לתפקידי מטה בצה"ל. בין השנים 1960–1962 למד מזרחנות וערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן שימש כעוזר סגן שר הביטחון שמעון פרס לענייני חימוש. ב-1964 מונה לראש אגף האפסנאות במטכ"ל בדרגת אלוף, תפקיד אותו מילא עד יולי 1968. פלד סיים את שירותו בצה"ל ב-1969, אחרי חופשת שחרור בת כחצי שנה.
בדיון מטכ"ל מיוחד שנערך עם הקבינט המדיני-ביטחוני ב-2 ביוני 1967, ב"תקופת ההמתנה", נשא פלד את הדברים החריפים ביותר מבין האלופים נגד ההמתנה ולמען יציאה למלחמה נגד מצרים. הוא טען כי הצבא המצרי איננו מוכן למלחמה וכי נאצר פרש את צבאו על הגבול רק משום שסמך על הססנותה של ישראל, ובגלל ביטחונו שלא תעז להכות את צבאו, והוסיף כי הזמן "פועל לרעתנו". בנוסף, התריע בפני קריסת המשק בתקופת ההמתנה והביע דאגה מפני מצבו ההולך ומידרדר. כמו כן, דרש לדעת מדוע הממשלה מחכה עם המתקפה על מצרים, באומרו כי "מגיע לנו לדעת מדוע ולמה אנו סובלים את החרפה הזאת".
בדיון מטכ"ל שנערך כחצי שנה לאחר המלחמה, ב-27 בדצמבר 1967, ובו דנו האלופים באשר לעתיד השטחים, טענו רוב חברי המטכ"ל כי אין סיכוי לשלום בעתיד הקרוב, שהשלום איננו הכרח ביטחוני, ושמוטב לוותר עליו בשנים הקרובות. על דעה זו חלקו רק האלופים פלד וחיים בר-לב, שראו בשלום תנאי לפיתוח חיים נורמליים ומטרה שיש לשאוף אליה. פלד הציע לגבש תוכנית כבסיס להסדר, בעוד בר-לב הציע להגדיר את מטרות השלום. פלד היה היחיד מבין חברי המטכ"ל שתמך בהחזרת חלקים משטחי הגדה המערבית. הוא המליץ שלא לספח את הגדה המערבית לישראל, לפתח את רעיון המדינה הפלסטינית בשטחים האלה, וליזום יציאה מחלק מאזור המשולש כדי להפחית את מספר הערבים בישראל.