stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות

| --- | --- |

סמל חיל האוויר האמירתי    דגל חיל האוויר האמירתי    רונדל חיל האוויר האמירתי
 פרטים
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 שיוך:  הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  אבו דאבי אבו דאבי  דובאי דובאי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־56 שנים)
 נוצרה מתוך:  חילות האוויר של אבו דאבי ודובאי
 מלחמות:  ההתערבות הצבאית בתימן  המלחמה במדינה האסלאמית (אנ')
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  4,000
 כלי טיס:  מטוסי קרב: ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון, מיראז' 2000  מסוקים: בואינג CH-47 צ'ינוק, בל 214 (אנ'), בל 412 (אנ'), יורוקופטר AS350 (אנ'), יורוקופטר פנק (אנ') יורוקופטר AS-565 פנתר, איירוספסיאל SA 330 פומה (אנ'), AS-332 סופר פומה, AS365 דופן (אנ'), סיקורסקי UH-60 בלאק הוק, בואינג AH-64 אפאצ'י  מטוסי ריגול: בומברדייה דאש 8, CASA/IPTN CN-235 (אנ')
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  איברהים נאסר מוחמד אל-עלווי
חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות (ערבית: القوات الجوية والدفاع الجوي الاماراتي) הוא חיל האוויר המשותף למדינות איחוד האמירויות הערביות, והוא חלק מהכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות. הוא יורשו של חיל האוויר של צבא ההגנה של אבו דאבי, שהוקם ב-1968, כאשר האמירויות היו תחת חסות הממלכה המאוחדת.
חיל האוויר של האמירויות כולל 4,000 אנשי צוות, והוא מתפעל 552 כלי טיס.
היסטוריה

ראשית ההיסטוריה של חיל האוויר האמירתי מתחילה במאי 1968, עם הקמת כנף האוויר של צבא ההגנה של אבו דאבי, תחת חסות בריטית. מטרות הכנף היו לספק שירות תובלה ותמיכת לחימה לכוחות הקרקע של צבא אבו דאבי. השקעה רבה בראשית שנות ה-70, הבטיחה את הרחבת הכנף הן מבחינת כמות הן מבחינת איכות ויכולות כלי הטיס.[דרוש מקור] בעקבות זאת, שינתה שמה מכנף לחיל אוויר ב-1972. החיל קיבל הדרכה ואימונים רבים מחיל האוויר הפקיסטני. במהלך מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973, מטסי התובלה של חיל האוויר של אבו דאבי (מסוג Caribou (אנ')) שימשו כאמבולנסים אוויריים בירדן.
אמירות דובאי שימרה כוח אווירי משל עצמה – זרוע האוויר של צבא ההגנה של דובאי, עד שב-1999 התמזג אל תוך חיל האוויר האמירתי. למרות האיחוד של שני הכוחות האוויריים, נשמרה מידה קטנה של אוטונומיה ברמת הפיקוד המבצעי – כאשר מטה הפיקוד האווירי המערבי ממוקם באבו דאבי ואילו המרכזי, באבו דאבי.
מאז שנות ה-80, בעקבות אי-יציבות אזורית ועלייה במחירי הנפט, חיל האוויר האמירתי עבר תהליך מודרניזציה מקיף, במטרה לעמוד בסטנדרטים של צבאות נאט"ו.[דרוש מקור]
במלחמת המפרץ ב-1991, איחוד האמירויות סייעה למדינות הקואליציה בכך שביצעה תקיפות אוויריות נגד הכוחות המזוינים של עיראק.
בשנת 2014 ביצע יחד עם חיל האוויר המצרי תקיפות אוויריות בלוב נגד פלגים איסלאמיסטיים בטריפולי. בספטמבר, הצטרף לתקיפות האוויריות בהובלת חיל האוויר של ארצות הברית נגד מטרות טרור בסוריה ובעיראק, במבצע נחישות טבועה. המדינה פרשה מהקואליציה לאחר שטייס הקרב הירדני מועאז אל-כסאסבה נשבה על ידי המדינה האסלאמית (דאעש) בדצמבר, בהמתנה להשתפרות יכולות החיפוש וההצלה של ארצות הברית באזור.
ב-2015, הפציץ חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות מטרות של המדינה האסלאמית בסוריה, בהתקפה אותה הובילה מרים אל-מנסורי, טייסת הקרב הראשונה בחיל האוויר..
ב-2019, נבחר הזאע אל-מנסורי, טייס קרב לשעבר בחיל, על ידי מרכז החלל מוחמד בן ראשיד (אנ') (MBRSC) כאסטרונאוט הראשון מאיחוד האמירויות הערביות למשימה בת שמונה ימים לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS), מ-25 בספטמבר ועד 3 באוקטובר. הוא עבר הכשרה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים ונשלח במסגרת שיתוף פעולה בין MBRSC לרוסקוסמוס. במהלך שהותו הקצרה על סיפון תחנת החלל יחד עם חברי משלחת 60/61 לתחנה, אל-מנסורי ערך 15 ניסויים שנוצרו על ידי תלמידי בית ספר באיחוד האמירויות ונבחרו במסגרת תחרות MBRSC "מדע בחלל", הוא ערך ניסויים בתצפית על כדור הארץ, צילם את הסיור הראשון אי פעם בתחנת החלל בערבית והפך לאדם המזרח תיכוני הראשון שנחקר לאחר זמן במיקרו-כבידה. מרכז החלל מוחמד בן ראשיד מכנה את משימתו כ"משימה אסטרונאוטית מספר 1 של איחוד האמירויות הערביות" או "השאיפה של זייד".
לאחר כינון הסכמי אברהם, שהביאו לנורמליזציה ביחסים הבילטרליים עם ישראל, החל שיתוף פעולה בין חיל האוויר האמירתי לחיל האוויר הישראלי. במסגרתו, השתתף מפקד החיל איברהים נאצר מוחמד אל-עלווי כאורח בסדנת "דגל כחול" בישראל ב-2021.
חיל האוויר האמירתי, כחלק מהכוחות המזוינים האמירתיים, משתתף בהתערבות הצבאית בתימן בהובלת ערב הסעודית.
הערות שוליים

1 2  לשכת יחסי המזרח הקרוב (אנ'), יחסי ארצות הברית–איחוד האמירויות הערביות, באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית, ‏11 ביוני 2013
↑  Athol Yates, The Evolution of the Armed Forces of the United Arab Emirtates, וורוויק: Helion & Company (אנ'), 2020, ISBN 9781912866007. (באנגלית)
↑  Athol Yates, The Evolution of the Armed Forces of the United Arab Emirtates, וורוויק: Helion & Company (אנ'), 2020, עמ' 213, ISBN 9781912866007. (באנגלית)
↑  Peter Cooney, Lou Charbonneau, Egypt, UAE carried out Tripoli air strikes: U.S. officials, רויטרס, ‏26 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  Libya crisis: US 'caught off-guard' by air strikes, BBC, ‏26 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  David D. Kirkpatrick, Eric Schmitt, Arab Nations Strike in Libya, Surprising U.S., הניו יורק טיימס, ‏25 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  Helene Cooper, United Arab Emirates, Key U.S. Ally in ISIS Effort, Disengaged in December, הניו יורק טיימס, ‏4 בפברואר 2015 (באנגלית)
↑  The National staff, UAE fighter pilot awarded at UN, The National, ‏15 באוקטובר 2015 (באנגלית)
↑  Schools invited to pitch for space project for UAE astronauts, Gulf News, ‏3 באפריל 2019 (באנגלית)
↑   סיור היכרות בתחנת החלל הבינלאומית, בהדרכת האסטרונאוט הזאע אל-מנסורי, סרטון בערוץ "מרכז החלל מוחמד בן ראשיד (MBRSC)", באתר יוטיוב (אורך: 20:58), 23 באוקטובר 2019 (בערבית)
↑  Mohammed Jalal Al Rayssi, Executive Director- WAM, UAE in space: UAE Mission 1 a revered milestone in nation's space exploration goals, Gulf News, ‏26 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  UAE officials hail successful launch of space mission carrying first Emirati astronaut, Zawya, ‏25 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  יואב זיתון, F-35 ויורופייטר מול "סוללות נ"מ רוסיות": תיעוד מהתרגיל הבינלאומי בישראל, באתר ynet, 25 באוקטובר 2021
מטוסי F-16 ומיראז' 2000 של האמירויות, ו-F-7 פקיסטני, משמאל לימין, טסים במבנה במהלך תרגיל רב לאומי, 9 בדצמבר 2009.
מטוס קרב מסוג מיראז' 2000 של חיל האוויר האמירתי, 2008
ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון בלוק 60, שפותח במיוחד עבור חיל האוויר האמירתי, 2009
אל-מנסורי בעקבות נחיתת סויוז MS-12.
חרושת התרבות

חרושת התרבות (או: תעשיית התרבות), הוא מושג שנטבע על ידי תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, חברי אסכולת פרנקפורט, שטענו כי התרבות הפופולרית היא מעין מפעל שמייצר תכנים סטנדרטיים שמטרתם להביא את ההמון למצב של פאסיביות; ההנאות הקלות המגיעות דרך צריכה של תרבות פופולרית גורמות לאנשים להיות כנועים ומרוצים, ללא תלות ברמת החיים הכלכלית שלהם במציאות. אדורנו והורקהיימר ראו בפס ייצור זה של תרבות, כהגדרתם, סכנה לרמות גבוהות יותר של אמנות. לטענתם, תעשיות תרבות מייצרות צרכים כוזבים - צרכים שנועדו לשמר את הקפיטליזם. צרכים אמיתיים לעומת זאת, הם חופש, יצירתיות ואושר אמיתי.
אסכולת פרנקפורט

אדורנו והורקהיימר היו חברים בולטים באסכולת פרנקפורט, והושפעו מהמטריאליזם הדיאלקטי ומהמטריאליזם ההיסטורי של קרל מרקס, כמו גם מדבריו של הגל, אשר מתבוננים באירועים כחלק מתהליך של שינוי, ולא כשהם מבודדים. לאחר שהצטרף אליהם יורגן הברמאס, הם היו אחראים כקבוצה על ניסוח התאוריה הביקורתית. בעבודותיהם, כגון דיאלקטיקה של נאורות ודיאלקטיקה נגטיבית, העלו אדורנו והורקהיימר תאוריה הטוענת שלתופעת תרבות ההמון יש השלכות פוליטיות ובמיוחד המגוון הרחב של תרבויות פופולריות, מהוות למעשה תרבות אחת מוסווית שמטרתה לוודא את ציות ההמון לאינטרסים של השוק. במאמרם, הדיאלקטיקה של הנאורות, (1947), הם עיצבו תאוריה מודרנית של לחם ושעשועים - שיטה שהייתה נהוגה ברומא העתיקה כדי לשמר את השלטון והכוח מפני האוכלוסייה. שיטת "הברזל" החדשה הזו מילאה את זמנם הפנוי של אנשים בבידור כדי להסיט אותם מהשעמום הנוצר כתוצאה מעבודתם האוטומטית; הם לעולם לא נשארים לאורך זמן ללא השפעה במצב שבו הם עשויים לזהות את ניצולם ובכך נמנעת התנגדות למערכת החברתית-אקונומית. תצוגה פסימית זו של החברה המוצגת כנוגדת נאורות, שאובה מהמרקסיזם ומבקרת את הקפיטליזם.
התאוריה

חרף העובדה שנהוג לחלק את תרבות המערב לשווקים לאומיים ואחר כך למעמדות גבוהים, בינוניים ונמוכים, המבט המודרני על תרבות ההמון הוא כשוק אחיד שבו העבודה הטובה או הפופולרית ביותר מצליחה. ישנה הכרה בחברות התקשורת ככוח מרכזי הפועל בשיתוף עם תאגידים בינלאומיים ששולטים בהפקה ובהפצה של התרבות. התאוריה טוענת שהתרבות, בנוסף להיותה מראה של החברה, היא בעלת תפקיד חשוב בעיצובה דרך תהליך של סטנדרטיזציה וצריכה ויצירת אובייקטים ולא נושאים. תעשיית התרבות טוענת שהיא קיימת לשרת את צרכיו של הצרכן לבידור, אך מסווה את הדרך שבה היא מקבעת את הצרכים הללו וגורמת לצרכנים לחשוק במוצריה. התוצאה היא ייצור המוני שמזין שוק המוני שבו זהותו וטעמו של הצרכן האינדיבידואלי פחות חשוב ודעת הקהל ניתנת לשינוי ממש כמו המוצר עצמו.
הרציונל העומד מאחורי תאוריה זו הוא קידום שחרור הצרכן ממרותם של יצרנים, על ידי יצירת ספק אצל הצרכן כלפי אמונות ואידאולוגיות. אדורנו טוען כי נאורות הייתה אמורה להביא פלורליזם ולהסיר את המסתורין, אך למעשה ספגה החברה מכה קשה כאשר היא הושחתה בידי התעשייה הקפיטליסטית ממניעים של ניצול.
לקריאה נוספת

ת.ו. אדורנו, מ. הורקהיימר, אסכולת פרנקפורט (מבחר), ספרית פועלים, 1993.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4576556
חרדון סארדה

| חרדון סארדה |
| --- | --- |
 חרדון סארדה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: חרדוניים
סוג:: חרדון סארדה
שם מדעי
 Sarada

חרדון סארדה הקרוי גם חרדון מניפת-גרון (שם מדעי: Sarada) הוא סוג של לטאות אסייתיות ממשפחת החרדוניים. סוג זה הוגדר בשנת 2016 על סמך מיונים חדשים שהפרידו אותו מהסוג סיטנה (Sitana). משמעות שמם המדעי הוא ממראטהית ופירושו: "חרדונים".
הסוג מכיל 3 מינים השוכנים רק בדרום הודו באזורים חמימים וטרופיים בשתי מדינות: במהאראשטרה ובחלק מצפון קרנאטקה.
מינים אלה הם קטנים, ציידי חרקים זריזים בעלי "מפרשים" זקורים מתחת גרונם ומעל גבם ועורפם, במבנה המזכיר את הבסיליסקיים והאנוליסיים. מבנה זה נועד לתצוגות הראווה של הזכרים הטריטוריאליים להרשמת נקבות, מאחר שעונת הרבייה שלהם קצרה וחייהם קצרים ביותר. זכרים לוחמים יכולים להרוג זה את זה בלוחמה על נקבות.
מינים

Sarada darwini
Sarada deccanensis
Sarada superba
יארן

| --- | --- |
בניין הפרלמנט של נאורו
בניין הפרלמנט של נאורו
 מדינה:  נאורו נאורו
 מושל:  Kieren Keke
 שטח:  1.5 קמ"ר
 גובה:  0-46, 26 בממוצע מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  747 (2011)
  ‑ צפיפות:  733 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  0°32′52″S 166°55′15″E﻿ / ﻿0.5477°S 166.920867°E﻿ / -0.5477; 166.920867 
 אזור זמן:  UTC +12
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יָארֵן (Yaren; נקראה בעבר מאקווה (Makwa)) היא מחוז ומקום מושב הממשלה בדרום מדינת האי נאורו.
מוסדות הממשלה הממוקמים במחוז הם בית הפרלמנט, תחנת המשטרה, שדה התעופה הלאומי של נאורו ומשרדי הממשלה. בנוסף לכך נשארו ביארן שרידים של הכיבוש היפני (1942–1945) במלחמת העולם השנייה, כמו אקדחים ובונקרים.
פעמים רבות מתייחסים ליארן בתור בירתה של נאורו אך קביעה זו אינה נכונה. ברפובליקת נאורו אין ערים או בירה רשמית. ארגון האומות המאוחדות מתייחס ליארן בתור "המחוז המרכזי של נאורו". המחוז שולח שני נציגים לפרלמנט.
הערות שוליים

↑  Yaren|district, Nauru, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| בירות מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה: קנברה • נורפוק: קינגסטון |  |
| מלנזיה | איי שלמה: הוניארה • ונואטו: פורט וילה • מזרח טימור: דילי • פיג'י: סובה • פפואה גינאה החדשה: פורט מורסבי • קלדוניה החדשה: נומאה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים: קפיטל היל • איי מרשל: מג'ורו • גואם: האגטנה • מיקרונזיה: פליקיר • נאורו: יארן (בירה דה-פאקטו) • פלאו: נגרולמוד • קיריבטי: דרום טאראווה |  |
| פולינזיה | איי קוק: אוורואה • הוואי: הונולולו • ואליס ופוטונה: מאטה אוטו • טובאלו: פונאפוטי • טונגה: נוקואלופה • טוקלאו: (לכל אטול מרכז אדמיניסטרטיבי משלו) • ניואה: אלופי • ניו זילנד: ולינגטון • סמואה: אפיה • סמואה האמריקנית: פאגו פאגו, פאגאטוגו (מושב הממשלה) • פולינזיה הצרפתית: פפאטה • פיטקרן: אדמסטאון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014143396  VIAF: 311475082   WorldCat (עם VIAF): 311475082
חסינטו קינקוסס

חסינטו קינקוסס (בספרדית: Jacinto Quincoces; ‏17 ביולי 1905 – 10 במאי 1997) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הבלם באלאבס וריאל מדריד נחשב לאחד הבלמים הטובים ביותר בתקופתו ומשחקני ההגנה המשמעותיים הראשונים בעולם.
ביוגרפיה

חסינטו קינקוסס נולד בברקלדו, בילבאו, שבספרד ב-17 ביולי 1905. במהלך ילדותו שיחק כדורגל ברחובות עם ילדים אחרים. התחיל לשחק בהשאלה בקבוצת בראקלדו למשך 7 עונות בהן הראה את יכולותיו הטובות.
חסינטו הגיע לדפורטיבו אלאבס בשנת 1927 כשחקן חזק, ועזר להם להעפיל בפעם הראשונה בהיסטוריה ללה ליגה. הוא זכה עימה באליפות חבל הבסקים בעונת 1929/30.
בשנת 1930 עבר לריאל מדריד, ויחד איתו, הבלם סיריאקו אראסטי וריקרדו זאמורה, החוזקה העיקרית של ריאל מדריד הייתה ההגנה. בעונתו הראשונה בריאל זכה עימה בתואר ליגה ראשון לקבוצה, הם לא הפסידו אפילו לא משחק אחד לכל אורך העונה וספגו רק 15 שערים. עונה אחר כך זכו פעם נוספת בליגה וריאל הייתה לקבוצה הראשונה לזכות בליגה פעמיים. בשתי העונות שאחרי ריאל סיימה פעמיים במקום השני בליגה אך זכתה בגביעי המלך, הקריירה שלו הושהתה לשלוש שנים עקב מלחמת האזרחים שהייתה בספרד באותה תקופה, למרות זאת הוא היה בין ארבעת השחקנים ששבו לשחק בריאל. את הופעתו האחרונה בקריירה ערך שלוש שנים אחר כך במשחק ליגה נגד סביליה, בשנת 1942. ריאל מדריד ערכה טקס הוקרה עבורו, שהיה נחשב לאחד מהשחקנים הגדולים של תקופתו.
ביוגרפיה > נבחרת ספרד

בעקבות הצלחתו באלאבס ראשי המנהלה של נבחרת ספרד התרשמו ממנו, וזמן קצר לאחר מכן כבר היה בסגל הנבחרת לקראת משחקי אולימפיאדת 1928. באותו טורניר הפסידה ספרד לאיטליה ברבע הגמר. במונדיאל 1934 חסינטו היה לאחד השחקנים הטובים בנבחרת הספרדית, ושיחק בהגנה עם חבריו לקבוצה מריאל מדריד, סיריאקו אראסטי הבלם, וריקרדו זאמורה השוער. ספרד הודחה ברבע הגמר על ידי איטליה במשחק חוזר. בסיום הטורניר נבחר חסינטו להיות בנבחרת המצטיינת.
ביוגרפיה > אימון

לאחר פרישתו אימן את ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד, סרגוסה וולנסיה. עם ולנסיה זכה פעמיים בגביע הספרדי ופעם אחת בגביע אווה דוארטה. עם שלושת תארים אלו חסינטו חולק את המקום הראשון עם רפאל בניטס, כמאמנים שזכו בהכי הרבה תארים עם ולנסיה.
חסינטו נפטר בולנסיה שבספרד ב-10 במאי 1997, בגיל 91.
תארים > כשחקן

אליפות ספרד (2): 1931/32, 1932/33
הגביע הספרדי (2): 1934, 1936
תארים > כמאמן

הגביע הספרדי: 1946
הגביע הספרדי (2): 1949, 1954
חקלאות ופיתוח

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  פארס חמדאן, מחמוד א-נאשף
 תקופת הפעילות:  1951–1961 (כ־10 שנים) 
 אפיון:  מפלגת לווין ערבית מקושרת למפא"י
 אידאולוגיות:  ערביי ישראל 
 כנסות:  2, 3, 4
 ממשלות:  3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 *הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה
 אותיות:  ע
 שיא כוחה:  מנדט אחד
 שפל כוחה:  מנדט אחד
 אתר רשמי
 
חקלאות ופיתוח הייתה מפלגת מיעוטים שהיוותה, כמו כלל המפלגות הערביות בשנות המדינה הראשונות, מפלגת לוויין של מפא"י.
המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת השנייה, ופארס חמדאן נבחר לנציגה היחיד בכנסת. בכנסת השלישית והרביעית שמרה המפלגה על כוחה. לאורך שנות כהונתה בכנסת הייתה המפלגה חברה בקואליציה, אך ללא ייצוג בממשלה.
לקראת הבחירות לכנסת החמישית ב-1961 לא התמודדה המפלגה בעקבות פילוגיה ופיצוליה, ולאחר מכן לא שבה עוד אל המפה הפוליטית.
נציגי המפלגה בכנסת

הכנסת השנייה (1951)

מנדט אחד: פארס חמדאן
לרשימת מועמדים מלאה ראו
הכנסת השלישית (1955)

מנדט אחד: פארס חמדאן
לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן
הכנסת הרביעית (1959)

מנדט אחד: מחמוד א-נאשף
לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן
חירם השני מצור

חירם השני (באשורית: ḫi-ru-um-mu או ḫi-ri-mu) היה מלך צור בן המאה ה־8 לפנה"ס.
חירם ירש את קודמו אתבעל השני, כנראה בשנת 738 לפנה"ס או קצת אחריה, בתקופת תגלת פלאסר השלישי, ומוזכר בין מעלי המנחה למלך אשור. במרידת רצין נגד תגלת פלאסר השתתף גם חירם השני מצור, ועל כך הענישו מלך אשור ותפס ובזז את העיר המבוצרת מחלב וערים גדולות אחרות בתחום צור. ככל הנראה, חירם התחרט, השתחווה לתגלת פלאסר והגיש לו מנחות, ואחריו מלך מֵתֵנַּה מצור.
ייתכן שחירם השני הוא חירם המוזכר בכתובת בעל לבנון מקפריסין, אך ייתכן שהכתובת מתייחסת למלך אחר בשם חירם שמלך במחצית הראשונה של המאה ה־8 לפנה"ס, על סמך תארוך מאפייני הכתובת. במהלך המאה ה־8 לפנה"ס (לפחות עד סוף המאה) חלשה צור בהגמוניות על האי קפריסין, רובו ככולו, ואף סיפוח חלקים גדולים מהלבנט – תוך הכפפת צור לאשור – בימי תגלת־פלאסר והמרידה של חירם השני לא ערערו שליטה זאת. השם האשורי "ידננה" (הנגזר מהדנונה (אנ') האכאים) והתיעוד מכתובות אשוריות מתחילת המאה הבאה מעידים שהצורים שלטו על האי כשמלכיו וחלק ניכר מאוכלוסייתו היה איוני, והדבר מדגים את עוצמת הכוח הצבאי של הצי הצורי ותפקידו המוביל בסחר הימי במזרח הים התיכון במאה ה־8 לפנה"ס.
בניגוד לקודמיו, כגון לולי, נראה שלחירם השני לא הייתה השפעה על צידון: מכתב מקורדי־אשור־לַמוּר לתגלת־פלאסר מצטט דיווח של נבו־שזיב מצור, לפיו חירם כרת את ה־ēqu, עץ מקודש, במקדש אלוהיו שבכניסה לצידון, במטרה להעבירו לצור, אך נעצר על־ידי נציגי אשור.
ראו גם

כתובת בעל לבנון
ביאורים

↑  המלה ēqu מקורה במלה הארמית "עק", שהגיעה מהמלה השמית הקדומה ʿēṣ́ (ממנה הגיעה המלה העברית "עץ"). הדיווח המקורי היה ככל הנראה בארמית, וסביר שהשתמש במלה הארמית "עק".
הערות שוליים

↑  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 77
↑  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 132
↑  Edward Lipiński, On the Skirts of Canaan in the Iron Age: Historical and Topographical Researches, Orientalia Lovaniensia Analecta 153 (Leuven/Louvain: Peeters, 2006), 185–188.
↑  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 46–47, 70, 77, ולפי ההשלמה גם עמ' 122
1 2  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 131, 133
1 2  Edward Lipiński, On the Skirts of Canaan in the Iron Age: Historical and Topographical Researches, Orientalia Lovaniensia Analecta 153, Peeters, 2006, p. 187
↑  משה אילת, תרשיש בישעיהו כג ובהיסטוריה, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום י, 1986, עמ' 24
↑  Edward Lipiński, On the Skirts of Canaan in the Iron Age: Historical and Topographical Researches, Orientalia Lovaniensia Analecta 153, Peeters, 2006, pp. 185–186
↑  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 244
↑  Nadav Na'aman, Sargon II and the Rebellion of the Cypriote Kings against Shilṭa of Tyre, Orientalia 67, 1998, עמ' 245
חמסה

ערך זה עוסק בקמע בצורת כף יד. אם התכוונתם ללהקה, ראו .
חמסה עם עין במרכזה
חמסה עם עין, דגים, המילה "חי" וקישוטי צמחים
חמסה עשויה פימו- חמר פולימרי
חמסה (מערבית: خمسة - חמישה) הוא סמל בצורת כף יד בעלת חמש אצבעות פרושות שישמש כהגנה מאגית בעיקר מפני עין הרע. החמסה נפוצה בעיקר בארצות ערב במזרח התיכון ובצפון אפריקה, ונהוג לתלותה בעיקר בפתחי הבתים, על הצוואר, במכונית, בארנק, או במחזיק המפתחות.
החמסה מופיעה לרוב במבנה סימטרי, בו האגודל והזרת זהות ומקבילות זו לזו, אם כי קיימות גם חמסות המעוצבות בצורות מדויקות יותר מבחינה אנטומית.
בחמסה משולבים לעיתים קרובות סמלים נוספים כנגד עין הרע, כגון עיניים, דגים, מגני דוד, ושמו של אללה (الله). הצבע תכלת, הנחשב גם הוא כמגן מפני עין הרע, הוא צבע מקובל לחמסה.
בשנים האחרונות נוצרו חמסות עם דמויות של קדושים נוצריים כגון: המשפחה הקדושה.
רקע

החשש מפני נזקיה של העין (עין הרע) הוא קדום, ויש לו ביטויים גם בחז"ל, במהלך הדורות התפתחו שלל פרקטיקות מאגיות כמו כריכת חוט אדום על היד, תליית דגים, נקישות על השולחן ועוד, האמורות להגן מפני עין הרע.
בארצות ערב בעיקר בצפון אפריקה, המספר חמש נתפס כמועיל גם הוא נגד עין הרע, או בפי העם "חמסה" לדוגמה כאשר הועלה חשש לעין הרע התגובה המידית הייתה "חמסה עליק" עד כדי שבשיחת חולין רגילה נמנעו לומר בפירוש את המספר 5 (חמסה) כדי שהשומע לא יחשוב שחושדים בו כי הטיל עין הרע, ולכן השתמשו בכינוי "אידק" (=כמספר האצבעות שבידך). אדם שנחשד כמטיל עין הרע קולל בתגובה "חמסה פי עינק" (=חמישה בעיניך), בתוניס צבא השחרור מהנאצים נקרא "כמוס" שלא תשלוט עליהם עין רעה.
באסלאם

על-פי המסורת המוסלמית, היד מייצגת את ידה של פאטמה, בתו של מוחמד נביא האסלאם, על פי אגדה עממית פאטמה הכניסה את ידה לתוך תבשיל רותח כאשר ראתה את בעלה עלי מביא אישה חדשה לבית, החמסה מסמלת את האיפוק של פטמה, צורת העין שבחמסה מסמלת את דמעתה וחמש האצבעות בה מסמלות את חמשת עמודי האסלאם
ביהדות

ביהדות, קמעות ה'חמסה' מופיעות לאחר תפוצתם בעולם המוסלמי. הסגולה מופיעה לראשונה במאה ה-17 בספרו של הרב יצחק עונקיניירה "איומה כנדגלות" כחלק מסגולות המאגיות של האות ה, כך כתב:”שיש ב-הא סגולה גדולה. שבכל מקום שתמצא: או בפועל - בכתב, או בכח - בציור או באמירה, או - בציור כף אחת בחמש אצבעות מאיזה מתכת שתהיה, ויתלו על הנער, או על איזה דבר שבעולם, לא ישלטו המקרים עליו. ובפרט להסיר שרירות לב ועין הרע” את דבריו העתיקו הרב אברהם ראובן הכהן סופר בספרו ילקוט הראובני והחיד"א. הבן איש חי הביא את דברי החיד"א.
החמסה בבולי ישראל

ב- 25 ביולי 2006, הנפיק דאר ישראל  סדרה של 3 בולי דאר שהוקדשו לחמסה. הסדרה עוצבה על ידי מאיר אשל  ומופיעים בה ציורים של חמסות עשויות כסף ממרוקו (1920), מתוניסיה (1930), ומאירן (1923).
לקריאה נוספת

שלום צבר, "ייהוד הח’מסה: מוטיב היד המאגית בהגות ובפולקלור של היהודים בארצות האסלאם", מחניים, חוב’ 14 (תשס"ג), ע’ 193-203
הערות שוליים

↑  דעתו של רב בתלמוד בבלי כי רוב מוחלט של מקרי המוות מקורם בעין הרע תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ז, עמוד ב'
↑  הכרזת האמונה, התפילה, הצדקה, הצום והעלייה לרגל.
↑  הרב שלמה אבינר, נר באישון לילה, אמונות טפילות לאור התורה והמדע, עמוד 148
↑  פתח עיניים ברכות כ,א.
↑  בן איש חי שנה שנייה פרשת פנחס סעיף יג
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 533
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535036505171  GND: 4814268-2  LCCN: sh2004014830 
תליון כסף בצורת חמסה שעליו כתובה המילה העברית "חי"
חיל האוויר של מאלי

| --- | --- |

סמל חיל האוויר של מאלי
 פרטים
 מדינה:  מאלי מאלי
 שיוך:  הכוחות המזוינים של מאלי
 סוג:  חיל אוויר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1961–הווה (כ־63 שנים)
 מלחמות:  מלחמת מעבר אגאכר  מלחמת האזרחים במאלי
חיל האוויר של מאלי (בצרפתית: Armée de l'air du Mali) הוקם ב-1961, ומשמש כזרוע האווירית העיקרית של הכוחות המזוינים של מאלי. החיל הוקם בסיוע צרפת שסיפקה בתחילה אימונים וציוד לחיל החדש. בשנים שאחר כך, עברה ברית המועצות לספק את רוב הסיוע לחיל האוויר.
היסטוריה

חיל האוויר של מאלי הוקם ב-1961 בסיוע צבאי צרפתי, שכלל את המטוס החד מנועי מדגם MH 1521 ברוסאר, ובהמשך שני מטוסי תובלה מדגם דאגלס C-47 דקוטה. ב-1962 החלה מאלי לקבל סיוע מברית המועצות, שכלל מטוסי אנטונוב An-2 ומסוקי תובלה קלים מדגם מיל מי-4.
באמצע שנות ה-60 סיפקה ברית המועצות למאלי חמישה מטוסי קרב מדגם מיג-17 ומטוס אימונים מיג-15, ובתחילה הם הוטסו על ידי טייסים סובייטים. ב-1971 הועברו שני מטוסי תובלה איליושין Il-14 ומסוק מיל מי-8. לאחריהם נמסר גם אנטונוב An-24.
ב-1974 נמסרו למאלי 12 מטוסי מיג-21Bis וכן זוג מטוסי מיג-21UM שהגיעו כמה שנים מאוחר יותר. מטוסים אלה השתתפו במלחמת אגאכר נגד וולטה עילית, ושוב ב-1985 נגד בורקינה פאסו, אחרי ששינתה את שמה. ב-2005 הועברו עוד שלושה מטוסי מיג 21 מצ'כיה במטרה לתגבר את המטוסים שנותרו בשירות. עם זאת, עד 2010 הם טסו רק בטקסים. בינואר 2012 נותרו רק שני מטוסי מיג 21 מבצעיים, ובינואר 2013 שלח חיל האוויר הניגרי צוות במטרה להשמיש מטוסי קרב נוספים, אולם הרעיון נזנח.
ביוני 2015 הזמינה מאלי ארבעה מטוסי תקיפה קלים מברזיל, שנמסרו עד 2018. אחד מהם התרסק מספר שנים מאוחר יותר, ושני הטייסים שבו נהרגו.
בדצמבר 2020 הזמינה ממשלת מאלי 4 מטוסי מיל מי-171, והם הגיעו ב-30 בספטמבר 2021.
כלי טיס

| כלי טיס> כטמ"ם | ארץ מקור> כטמ"ם | בשירות> כטמ"ם | כניסה לשירות> כטמ"ם |
| --- | --- | --- | --- |
| באירקטאר TB 2 | טורקיה | ~9 | 2022–2023 |
מטוסי קרב
| L-39 | צ'כיה | ~13 | 2022–2023 |
| A-29B | ברזיל | ~3 | 2018 |
מסוקי קרב ותובלה
| מי-35 | רוסיה | ~4 | 2017–2021 |
| מי-24D | ברית המועצות | ~2 | 2009–2012 |
| מי-24P | ברית המועצות | ~4 | 2022 |
| מי-17Shs | רוסיה | ~4 | 2021 |
| מי-8MT | ברית המועצות | ~1 | לא ידוע |
מסוקי תובלה
| מי-8T | ברית המועצות | ~2 | 2023 |
| AS-332 סופר פומה | צרפת | ~2 | 2016 |
מטוסי אימון
| Humbert Tétras | צרפת | ~3 | 2003 |
| Humbert Tétras 912CSLM | צרפת | ~5 | 2012 |
מטוסי תובלה
| CASA C-295 | ספרד | ~2 | 2016–2022 |
| באסלר BT-67 | ארצות הברית | ~1 | 1998 |
| ססנה 208 קרוואן | ארצות הברית | ~1 | 2019 |
| חרבין Y-12 | סין | ~2 | 2017 |
מטוסי נוסעים
| בואינג 737 MAX | ארצות הברית | ~1 | 2015 |
כטמ"ם ריגול
| Hawker Q800X | צרפת | לא ידוע | 2021 |
| אורלן-10 | רוסיה | לא ידוע | 2022 |
רדאר
| P-18 | ברית המועצות | ~1 | 2022 |
הערות שוליים

↑  "Mali Air Force". www.globalsecurity.org. נבדק ב-2023-03-16.
↑  "French Air Force (2023)". www.wdmma.org (באנגלית). נבדק ב-2023-03-16.
↑  "Here's what we know about the military aircraft delivered to Mali Air Force - AeroTime" (באנגלית). 2022-08-10. נבדק ב-2023-03-16.
↑  Hoyle, Craig (יוני 15, 2015). "T"PARIS: Mali to boost defences with Super Tucano"". Flightglobal. ארכיון מ-יוני 21, 2015. נבדק ב-יוני 20, 2015.
↑  "Mali receives 4 helicopters, weapons from Russia: Defense Minister". Devdiscourse (באנגלית). ANI — Sputnik. 1 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)