stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר

| --- | --- |
המעצב האמנותי סדריק גיבונס, אשר מחזיק בשיא הזכיות (11) והמועמדויות (39) לפרס
המעצב האמנותי סדריק גיבונס, אשר מחזיק בשיא הזכיות (11) והמועמדויות (39) לפרס
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1929–הווה (כ־95 שנים)
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Production Design) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט המצטיין בעיצוב וניהול אמנותי. הפרס מוענק באופן אישי הן ל"ארט דיירקטור", האחראי על בחירה וסידור של האביזרים והאלמנטים המצולמים, והם למעצב האמנותי, האחראי למראהו הכולל של הסרט. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר. במקור, ועד שנת 2012, נקרא פרס אוסקר לניהול האמנותי הטוב ביותר (Academy Award for Best Art Direction).
בין השנים 1940–1966 הוענקו שני פרסים לעיצוב הפקה; אחד לסרט בשחור-לבן ואחד לסרט שצולם בצבע (מלבד השנים 1957 ו-1958 בהן אוחד הפרס). סדריק גיבונס, שהיה מעצב אמנותי בחברת מטרו גולדווין מאייר, מחזיק בשיא הזכיות ושיא המועמדויות לפרס, עם 11 זכיות ו-39 מועמדויות בסך הכול.
רשימת הזוכים

בין השנים 1928–1939:
| שנה | הסרט הזוכה |
| --- | --- |
1928: The Dove (אנ')
1928: Tempest (אנ')
1929: The Bridge of San Luis Rey (אנ')
1930: King of Jazz (אנ')
1931: סימרון
1932: Transatlantic (אנ')
1933: תהלוכה
1934: האלמנה העליזה (אנ')
1935: The Dark Angel (אנ')
1936: דודסוורת' (אנ')
1937: האופק האבוד (אנ')
1938: הרפתקאותיו של רובין הוד
1939: חלף עם הרוח
בין השנים 1940–1966, בהן חולק הפרס לשני סרטים (בשחור לבן ובצבע):
| שנה | הסרט הזוכה> שחור לבן | הסרט הזוכה> צבע |
| --- | --- | --- |
| 1940 | גאווה ודעה קדומה | הגנב מבגדאד |
| 1941 | מה יפית עמק נוי | ניצנים בעפר |
| 1942 | This Above All (אנ') | My Gal Sal (אנ') |
| 1943 | שירת ברנדט | פנטום האופרה (אנ') |
| 1944 | אורות הגז | וילסון (אנ') |
| 1945 | דם בצל השמש (אנ') | Frenchman's Creek (אנ') |
| 1946 | אנה ומלך סיאם | העופר (אנ') |
| 1947 | תקוות גדולות | נרקיס שחור |
| 1948 | המלט | נעליים אדומות |
| 1949 | היורשת | נשים קטנות |
| 1950 | שדרות סאנסט | שמשון ודלילה |
| 1951 | חשמלית ושמה תשוקה | אמריקאי בפריז |
| 1952 | הרוע והיופי (אנ') | מולין רוז' |
| 1953 | יוליוס קיסר | הגלימה |
| 1954 | חופי הכרך | 20,000 מיל מתחת למים |
| 1955 | השושנה המקועקעת | פיקניק |
| 1956 | Somebody Up There Likes Me (אנ') | המלך ואני |
1957: סיונרה
1958: ז'יז'י
| 1959 | יומנה של אנה פרנק | בן חור |
| 1960 | הדירה | ספרטקוס |
| 1961 | אדי פלסון | סיפור הפרברים |
| 1962 | אל תיגע בזמיר | לורנס איש ערב |
| 1963 | אמריקה אמריקה (אנ') | קלאופטרה |
| 1964 | זורבה היווני | גבירתי הנאווה |
| 1965 | ספינת השוטים | דוקטור ז'יוואגו |
| 1966 | מי מפחד מווירג'יניה וולף? | Fantastic Voyage (אנ') |
מאז שנת 1967:
| שנה | הסרט הזוכה |
| --- | --- |
1967: קמלוט (אנ')
1968: אוליבר!
1969: הלו, דולי!
1970: פטון
1971: ניקולס ואלכסנדרה (אנ')
1972: קברט
1973: העוקץ
1974: הסנדק חלק שני
1975: בארי לינדון
1976: כל אנשי הנשיא
1977: מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה
1978: השמיים יכולים לחכות
1979: כל הג'אז הזה
1980: טס
1981: שודדי התיבה האבודה
1982: גנדי
1983: פאני ואלכסנדר
1984: אמדאוס
1985: זיכרונות מאפריקה
1986: זיכרונות אהבה מפירנצה
1987: הקיסר האחרון
1988: יחסים מסוכנים
1989: באטמן
1990: דיק טרייסי
1991: באגסי
1992: זיכרונות מאחוזת הווארד
1993: רשימת שינדלר
1994: טירופו של המלך ג'ורג'
1995: התחדשות (אנ')
1996: הפצוע האנגלי
1997: טיטניק
1998: שייקספיר מאוהב
1999: סליפי הולו
2000: נמר, דרקון
2001: מולין רוז'
2002: שיקגו
2003: שר הטבעות: שיבת המלך
2004: הטייס
2005: זכרונותיה של גיישה
2006: המבוך של פאן
2007: סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט
2008: הסיפור המופלא של בנג'מין באטן
2009: אווטאר
2010: אליס בארץ הפלאות
2011: הוגו
2012: לינקולן
2013: גטסבי הגדול
2014: מלון גרנד בודפשט
2015: מקס הזועם: כביש הזעם
2016: לה לה לנד
2017: צורת המים
2018: הפנתר השחור
2019:  היו זמנים בהוליווד
2020: מאנק
2021: חולית
2022: במערב אין כל חדש
2023: מסכנים שכאלה
הערות שוליים

↑  פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר, באתר awardsandshows.com
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
קוד דיווח נאט"ו

קודי הדיווח של נאט"ו הם שמות קוד לציוד הצבאי של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. הם נוצרו כדי לסייע להעברת מידע בין יחידות הצבא של המדינות החברות בברית נאט"ו, אשר חייליהן דוברים שפות שונות, וכן בשל העובדה שבמקרים רבים השם האמיתי של הציוד לא היה ידוע.
צבאות נאט"ו ניהלו את רשימות השמות. המשימה לבחור את השמות הוטלה על ה-Air Standardization Coordinating Committee‏ (ASCC), שבה היו חברות אוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, ניו זילנד וקנדה.
האות הראשונה של השם ציינה מידע לגבי השימוש של הציוד. כך למשל:
מטוסי קרב קיבלו שמות שהתחילו באות F (שהיא האות הראשונה במילה Fighter),
מפציצים קיבלו שמות שהתחילו באות B‏ (Bomber),
מטוסי תובלה – C ‏(Cargo),
מטוסים אחרים (מטוסי אימון, תדלוק, ביון ואחרים) – M ‏(Miscellaneous),
מסוקים – H‏ (Helicopter),
טילי קרקע-קרקע – S‏ (Surface),
וטילי קרקע-אוויר – G‏ (Ground to Air).
מטוסים בעלי מנוע בוכנה קיבלו שמות בעלי הברה אחת, ומטוסים בעלי מנוע סילון קיבלו שמות בעלי שתי הברות.
משרד ההגנה האמריקאי הרחיב את רשימת קודי הדיווח של נאט"ו. למשל, ברשימה של נאט"ו זכו מערכות טילי קרקע-אוויר המשוגרים מספינות ומצוללות באותו שם כמו המערכות המשוגרות מפני האדמה. משרד ההגנה הקצה לאותן מערכות סיומת שונה (SA-N לעומת SA), אולם השאיר את אותם שמות כמו למערכות היבשה. באותם מקרים שבהם לא הייתה מערכת קרקעית מקבילה, הומצא שם אחר.
בברית המועצות לא נבחרו שמות עממיים לכלי הטיס, אך בקרב אנשי חיל האוויר הסובייטי נפוצו כינויים לא-רשמיים. במהלך רוב תקופת המלחמה הקרה לא השתמשו הטייסים הסובייטים בקודי הדיווח של נאט"ו (או בתרגום שלהם). בנאט"ו נזקקו למאות שמות עבור סוגי הציוד השונים. חלק מהשמות היו לא מחמיאים, וחלק מהשמות הסתירו משמעויות כפולות ורמזים. במקרים נדירים (כמו למשל הפולקרום – Fulcrum והבר – Bear) השמות נשאו חן בעיני הרוסים ואומצו גם ברוסיה.
פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר

| --- | --- |

כרזת הסרט "פורשות כנפיים", אחד הבולטים מבין הזוכים בשנים האחרונות
 תיאור:  פרס קולנועי
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1941–הווה (כ־83 שנים)
 oscars.org
פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Documentary Short Subject) הוא אחד מפרסי האוסקר המוענקים מדי שנה בארצות הברית על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע. פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר מוענק לסרט הדוקומנטרי הקצר שמבחר השופטים קבע כי הוא הטוב מבין כל המועמדים. הפרס ניתן לבמאי הסרט, וכיום המחזיקה בפרס זה מתוקף טקס פרסי האוסקר 2020 היא קרול דיזינגר. הענקת הפרס יוסדה בשנת 1941 כחלק מקבוצת הפרסים המקוריים בטקס.
זוכים לפי שנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שנה | סרט זוכה | במאי זוכה | מועמדים | מועמדים | מועמדים | מועמדים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | "Learning to Skateboard in a Warzone" | קרול דיזינג | "walk run cha-cha" | "in the absence" | "Life Overtakes Me" | "st. louis superman" |
| 2019 | "פורשות כנפיים" | ראיקא זהתאבחי | "Lifeboat" | "black sheep" | "שלב הסיום" | "a night at the garden" |
| 2018 | "Heaven is a traffic jam" | פרנק סטיפל | "knife skills" | "traffic stop" | "edith + eddie" | "(Heroin(e" |
| 2017 | "הקסדות הלבנות" | אורלנדו פון איינסידל | "watani: my homeland" | "הכינור של ג'ו" | "Extremis" | "4.1 Miles" |
| 2016 | "A Girl in the River: The Price of Forgiveness" | שרמין עובייד-צ'ינוי | "רוחות הרפאים של השואה" | "Body Team 12" | "Chau Beyond the Lines" | "Last Day of Freedom" |
סרטים בולטים

"פורשות כנפיים" - סרט תיעודי קצר המתאר את מצבן הגרוע של נשים בהודו, אשר חוות וסת חודשית אך בחברה ההודית המסורתית הדבר מתקבל בהשפלה ולכן הן לא מסוגלות לקנות פדים מתאימים ונאלצות להשתמש בחפצים שונים על מנת לעצור את הדימום, המסכנים את בריאותן על בסיס חודשי: עלים, ממחטות משומשות, מפיות, דפים עפר וכל היוצא באלה. כדי לעזור לכל אותן נשים שאינן יכולות לקבל מענה בסיסי לצורכיהן החליט ארונצ'לם מורוגנאנטהם, מהנדס ויזם, ליצור מכונה שתייצר פדים מחומרים זולים ובכך יתאפשר לאותן נשים לקנות את הפדים הנחוצים. הסרט עוקב אחר הפרויקט שלו לקידום הנשים תוך העסקתם במפעלו ונסיונותיו להוריד את הטאבו סביב נושא הווסת בחברה ההודית.
"הקסדות הלבנות" - הסרט הזוכה של שנת 2017, שעוקב אחר שלושה מתנדבי ארגון ההגנה האזרחית הסורית, "הקסדות הלבנות", שמנסים לעזור לאזרחים סורים שנקלעו למלחמת האזרחים בסוריה בערים עקובות מדם שבהן התושבים הותקפו שוב ושוב בידי המשטר הסורי והמדינה האסלאמית. המתנדבים נכנסים לעיר בזמן הקרבות כדי לחלץ ולהציל את התושבים מגורל מר. במקביל, מצידו השני של המתרס, העלילה עוקבת גם אחרי שלושה חיילים סורים שמבצעים פעולות צבאיות בסוריה, ומראה את החלקים האנושיים שבצד של השלטון הסורי של בשאר אל-אסד.
"הכינור של ג'ו" - סרט שהיה מועמד לפרס בשנת 2017 ומתאר את ג'ו פיינגולד, ניצול שואה בן 91, המתקשה לנגן ולכן מחליט לתרום את הכינור שליווה אותו כמעט כל חייו. הכינור מגיע לידיה של בריאנה בת ה-12, שחשה צורך לפגוש את האיש ששינה את חייה בעקבות מסירת הכינור. המוזיקה מחברת מיד בין השניים שהגיעו לכאורה מעולמות רחוקים: הוא, ניצול שואה שגדל בבית מוזיקלי שבו שמעו מוזיקה קלאסית ומודרנית, והיא, בתם של מהגרים שגדלה בבית חד הורי בברונקס שבניו יורק. "המוזיקה היא גם החיבור החזק ביותר של שניהם לחיים", נכתב בתקציר הסרט.
"יד ושם: שימור העבר כדי להבטיח את העתיד" - היה מועמד לקבלת הפרס בשנת 1989
ראו גם

פורשות כנפיים
ההגנה האזרחית הסורית
טקס פרסי האוסקר
סרט תיעודי
האקדמיה האמריקאית לקולנוע
פרי קומו

| --- | --- |

פרי קומו, 1961
 לידה:  18 במאי 1912 קאנונסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  12 במאי 2001 (בגיל 88) יופיטר אינלט קולוני, פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  פיירינו רונלד קומו
 מקום קבורה:  פלורידה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1933–1998 (כ־65 שנים)
 עיסוק:  זמר, שחקן, מפיק קולנוע ובמאי
 סוגה:  פופ, ביג בנד, ג'אז, סווינג, קאנטרי, רוק אנד רול
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  זמרה
 חברת תקליטים:  Decca, RCA Victor
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2002)  פרס אמי לבידור בפריים טיים  פרס מרכז קנדי  פרס פיבודי  מסדר האבירות של הקבר הקדוש  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.perrycomo.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
פיירינו רונלד "פרי" קומו (באנגלית: Pierino Ronald "Perry" Como, ‏18 במאי 1912 - 12 במאי 2001) היה זמר ומנחה טלוויזיה אמריקאי ממוצא איטלקי.
ביוגרפיה

קומו נולד בשנת 1912 בקאנונסבורג שבפנסילבניה לזוג מהגרים מאיטליה. קומו היה הילד השביעי במספר מבין עשרה ילדים. בגיל צעיר החל לעבוד במספרה בעיירה קאנונסבורג שם הוא עבד כל יום אחרי הלימודים. זמן קצר לאחר מכן, בעת שהיה בתיכון, החל לעבוד במספרה משלו. קומו עבד כספר עד 1933.
הקריירה המוזיקלית של קומו החלה כאשר הוא החל לעבוד כזמר בתזמורת של "Freddie Carlone's band" ולאחר מכן בתזמורת "Ted Weems Orchestra". ב-1943, חתם קומו על חוזה עם חברת התקליטים RCA Victor. עוד באותה השנה הקליט קומו את האלבום הראשון שלו "Goodbye Sue".
במשך קרוב לחמישים שנה קומו הוציא לשווקים למעלה ממאתיים שירים, 14 סינגלים אשר הגיעו למקום ראשון במצעד הפזמונים האמריקאי, 20 אלבומי זהב ומעל 100 מיליון תקליטים שנמכרו ברחבי העולם. בין השירים הנודעים ביותר של קומו היו Papa Loves Mambo, Round and round, Magic Moments, The Rose Tattoo, Moon river, Catch a falling star ו-It's impossible.
בנוסף על כך, קומו זכה גם להצלחה בטלוויזיה - קומו היה הזמר הראשון שהנחה תוכנית משלו אשר שודרה בארצות הברית בין השנים 1948 עד 1963.
קומו מת בשנתו ב-12 במאי 2001 בביתו שבעיירה יופיטר אינלט קולוני בפלורידה, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-89. במהלך השנתיים האחרונות של חייו סבל קומו, לפי טענתו, מסימפטומים של מחלת אלצהיימר. טקס האשכבה לזכרו התקיים בכנסייה הקתולית סנט אדוארדס בפאלם ביץ', פלורידה. פרי ואשתו רוזלה קבורים בבית הקברות "Riverside Memorial Park" במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה.
פרי עץ חיים

פרי עץ חיים היה כתב העת העברי הראשון, כתב עת תורני, שכלל שאלות ותשובות. החל לצאת לאור באמסטרדם בשנת ה'תנ"א - 1691 וגיליונו האחרון יצא לאור בשנת ה'תקס"ז - 1807.
כתב העת

חברי בית המדרש הספרדי הגדול "עץ חיים", שבאמסטרדם החליטו במחצית השנייה של המאה ה-17 להוציא לאור את תשובותיהם לשאלות שנשאלו על ידי יהודים מכל העולם במסגרת "שאלות ותשובות". תוכניתם הייתה להוציא שבועון עברי שכזה, שאלה ותשובה, חתומה על ידי מחברה, אחת לשבוע. הגיליון הראשון יצא לאור ב-1691, כאשר בצוק העיתים הפך השבועון לירחון ולעיתים קרובות ההפסקות בין גיליון לגיליון היו ארוכות אף יותר.
בסך הכל הופיעו כ-950 שו"ת, במשך 116 שנים עד 1807, ב-13 כרכים. רק 8 מהכרכים הללו נמצאים כיום בספרייה הלאומית. בנוסף לכרכים עצמם קיימים בספרייה הלאומית גם מפתח ותמצית בגרמנית (Frucht von baum des lebens) של כל התשובות. המפתח נכתב ב-1936 על ידי מנקו מקס (מנחם הלוי) הירש (M. Hirsch) (1896–1951).
ראו גם

המאסף
עץ חיים (ספר)
הערות שוליים

↑  ספר שאלות ותשובות פרי עץ חיים, הספרייה הלאומית
↑  סיון רהב מאיר טוענת שכתב העת החל לצאת לאור כבר ב-1686
↑  נמצא בספרייה הלאומית בסימן 39B492
↑  המפתח בגרמנית
↑  על המפתח בעברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012239171005171
פריא' טונג ונינג ניק

פריא' טונג ונינג ניק
פסל פריא' ט'ונג ונינג ניק מסמל את הולדתה של הארץ החמרית, התרבות, המסורות והציוויליזציה של קמבודיה. גובה הפסל 21 מטר והוא מוצב על כן בגובה 6.34 מטר. זהו פסל הנחושת הגדול ביותר בקמבודיה והוא שוקל כ-60 טון.
היסטוריה

פריא' ט'ונג (קאונדיה) ונינג ניק (סומה) הם ההאנשות מדינת קמבודיה והתרבות החמרית. הם נחשבים למייסדי מדינת פונאן (שהפכה לקמבודיה מאוחר יותר). ניתן לייחס הרבה ממנהגי החתונה החמרית לסיפור המיתולוגי של נישואיהם של פריא' ט'ונג ונינג ניק.
על פי דיווחים של שני השליחים הסינים, קאנג טאי וג'ו יינג, מדינת פונאן הוקמה על ידי הודי בשם קאונדיה, שבמאה ה -1 לספירה קיבל בחלומו הוראה לקחת קשת קסמים מקודשת ולהביס את נסיכת נגה, סומה (בסינית: 柳葉; פיינין; Liǔyè, "עלה ערבה"). מאוחר יותר הם נישאו ושושלתם הפכה לשושלת המלוכה של פונאן. קאונדיה בנה את עיר הבירה, ויאדהאפורה והממלכה זכתה גם לכינוי קמבוג'אדשה.
ראו גם

סמל קמבודיה
דגל קמבודיה
הערות שוליים

↑  https://digitalcommons.salve.edu/cgi/viewcontent.cgi?referer=https://en.wikipedia.org/&httpsredir=1&article=1015&context=fac_staff_pub
↑  https://books.google.co.il/books?id=oNekDAAAQBAJ&lpg=PP1&dq=the+ocean+of+churn&pg=PP1&redir_esc=y#v=onepage&q=the%20ocean%20of%20churn&f=false
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרמונטי די טרזיה (מחנה ריכוז)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  איטליה
 מחוז:  קלבריה
 תאריכים
 תאריך הקמה:  יוני 1940
 תאריך שחרור:  ספטמבר 1943
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:  הצבא הבריטי
 נתונים
 שימור היסטורי:  מוזיאון
 קואורדינטות:  39°35′01″N 16°14′36″E﻿ / ﻿39.583542°N 16.243383°E﻿ / 39.583542; 16.243383
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפרמונטי די טרזיה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפרמונטי די טרזיה
 www.campodiferramonti.it
 
פֶֿרַמוֹנטִי (איטלקית: Ferramonti di Tarsia) בקלבריה שבדרום איטליה היה מחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה. רוב הכלואים בו היו יהודים. המקום שוחרר בספטמבר 1943 ושימש עד סוף 1945 כמחנה עקורים.
תולדות המחנה

מחנה פרמונטי היה הגדול ב-15 מחנות המעצר שהקים בניטו מוסוליני בקיץ 1940. הקמתו החלה ב-4 ביוני 1940, ימים ספורים לפני הצטרפותה של איטליה למלחמה לצד גרמניה. המעצרים של פליטים חסרי נתינות ועצירים פוליטיים, מהם איטלקים מתנגדי המשטר הפשיסטי, החלו ב-15 ביוני. העצורים הראשונים הגיעו למחנה ב-20 ביוני. מיוני 1940 ועד לשחרורו בספטמבר 1943 היה מחנה פרמונטי נתון להשגחת המשטרה הלאומית ומתנדבי "החולצות השחורות". בתקופה זו נמנו בו 3,823 עצורים בני ארצות שונות, כמחציתם יהודים. היהודים הגיעו מגרמניה, פולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, אוסטריה, לוב, יוון ואלבניה. בינואר ובמרץ 1942 הגיעו למחנה פרמונטי מאות מניצולי האונייה פנצ'ו שהועברו ממעצרם באי רודוס.
מחנה פרמונטי הוקם באזור ביצות מוכה מלריה. המזון היה במשורה והמים רעים. עם הידרדרות המצב הכלכלי באיטליה הורעו תנאי מחייתם של אסירי המחנה. נאסרה התגודדות מכל סוג, והאסירים היו אמורים להצדיע לדגל. עם זאת תנאי המאסר במחנה היו נסבלים. האסירים לא עונו ולא היו נתונים לסכנת גירוש או השמדה. הם הורשו לצאת מן המחנה המגודר לעבודה, לנהל קשר מכתבים (שעברו צנזורה) ואף לקבל כסף וחבילות מזון ממשפחותיהם. מלבד הצלב האדום תמכו באסירי פרמונטי ארגון הסיוע לפליטים "דלאסם" בחסות הכנסייה הקתולית וכן קרן הסעד לילדים של ישראל קאלק. במחנה פעלה מרפאה, והכלואים נהנו מטיפול רפואי, שכן היו בהם רופאים לא מעטים.
המחנה, שהתפרש על פני 160 דונם, הכיל 92 ביתנים. הכלואים התארגנו בקבוצות, בהתאם למוצא לתרבות ולדת, וכל אחת מהן בחרה בנציג מטעמה. במחנה התקיימו גן ילדים ובית ספר, ספרייה, מקהלה, חוגי ספורט ותיאטרון. הוותיקן מינה את הנזיר הקפוצ'יני, האב Callisto Lopinot, לכומר המחנה, והוא דאג לכל הכלואים. במחנה היה בית כנסת ואף חוג לתלמוד תורה. ריקרדו (ראובן) פצ'יפיצ'י, רבהּ הראשי של ג'נובה, ביקר לא אחת את עצורי פרמונטי.
אחרי השחרור

ב-4 בספטמבר 1943, שישה שבועות אחרי הדחת מוסוליני, שוחררו הכלואים בפרמונטי. עשרה ימים לאחר מכן הגיע הצבא הבריטי למחנה, וחודש לאחר מכן באו למקום חיילים יהודים. רבים מהעצורים, רובם יהודים, נשארו במקומם באין להם לאן לפנות, והאתר שימש כמחנה עקורים עד לסגירתו ב-11 בדצמבר 1945.
צבי אנקורי, לימים איש הבריגדה, סיפר על מעשיו בפרמונטי: ” ...כשעברנו לאיטליה ב-1943 הגענו למחנה הריכוז פראמונטי ששכן בדרום איטליה. בגיל 23 ניהלתי את החינוך במחנה, תחת המפקד האמריקאי של המחנה, קפטן קורן (Corn). חייתי באותם תנאים של יושבי המחנה. את בני הנוער העברתי מהמחנה לחווה ששכרנו ליד בַּארי”.
לאחר סגירת מחנה העקורים ב-1945 פורקו ביתניו, ורוב שטחו נחרש למזרע. ב-2004 הוקם מוזיאון בשטח שבו שכנו בזמנם בנייני המנהלה ובתי המלאכה. המוזיאון מפעיל מרכז מבקרים ומקיים סמינרים וסיורים מודרכים לתלמידי בתי ספר בשיתוף עם משרד החינוך של מחוז קלבריה. ביום השואה נערכים במקום טקסי זיכרון.
בשנת 2017, נמסרה ליד ושם, במסגרת הפרויקט "לאסוף את השברים", תוכנייה של מסיבת חנוכה שנערכה במחנה פרמונטי בדצמבר 1944.
לקריאה נוספת

יהושע הלוי, הביתה...! – ארבע שנים בדרך לציון (תרגום: אליהו ישורון; עריכה: רפאל סוירדלוב), ארגון יוצאי "פנצ'ו" בישראל, אייר תש"י – 1950, עמ' 117–185
צבי אנקורי, כדקל במדבר, הוצאת כרמל, 2007, בפרק "מאפריקה למפתנה של אירופה", עמ' 355–375
הערות שוליים

↑  סמוך לעיר טרזיה (איט') בנפת קוזנצה
↑  Fondo Israel Kalk: La Mensa dei Bambini
↑  משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שפעל להצלת שארית הפליטה באירופה ולעלייה לארץ ישראל, ביקר במחנה פרמונטי באפריל 1944
↑  אהוד אמיר, צבי אנקורי: מטארנוב לארץ ישראל – ובחזרה, במדי הבריגדה, באתר TheMarker‏, (מאורכב בוייבאק מאשין)
↑  על פעילותו של צבי אנקורי בפרמונטי, באתר יד ושם
↑  ב-2006 נערך מחקר לשִחזור פרטי המבנים של מחנה פרמונטי באמצעות סקר שרידים בשטח ולפי תצלומים ותעודות שנמצאו בארכיבים: "גישה ארכאולוגית לחקר הטופוגרפיה של מחנה הריכוז פרמונטי דה טרזיה" (באיטלקית)
↑  יורי ילון, אור בתוך התופת, באתר ישראל היום, 19 בדצמבר 2017
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261008605171  BnF: cb031931502 (data)  ISNI: 0000 0001 0150 8146  LCCN: n00140107  SUDOC: 031931502  VIAF: 151236704   WorldCat (עם VIAF): 151236704
פייר-אמברואז בוס

פייר-אמברואז בוס (בצרפתית: Pierre-Ambroise Bosse, נולד ב-11 במאי 1992) הוא אתלט צרפתי, אלוף העולם (לונדון 2017) ומקום רביעי באולימפיאדה (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה

בוס נולד בנאנט.
ביוגרפיה > 2011 > אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בטאלין, אסטוניה ביולי 2011 זכה בוס במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.14 דקות.
ביוגרפיה > 2012

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בסוף יוני 2012 זכה בוס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.83 דקות, אחרי יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:48.61 דקות) ואנדריאס בבה מדנמרק (1:48.69 דקות). חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון (2012) סיים בוס במקום 11 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.10 דקות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 סיים בוס במקום שביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.79 דקות.
ביוגרפיה > 2014

במסגרת ליגת היהלום שנערכה במונקו ביולי 2014 זכה בוס במדליית כסף בריצת 800מטר בשיא אישי חדש של 1:42.53 דקות, אחרי ניג'ל אמוס מבוטסואנה (1:42.45 דקות). שתי תוצאות אלו היו שתי תוצאות השנה בעולם. באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אוהת שנה הוא סיים במקום שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.55 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בשלב זה (1:45.94 דקות).
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 סיים בוס במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.63 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד בתחילת יולי 2016 סיים בוס במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.79 דקות. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.41 דקות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה בוס במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.67 דקות, לפני אדם קשצ'וט מפולין (1:44.95 דקות) וקיפייגון בט מקניה (1:45.21 דקות).
ב-27 באוגוסט בוס הותקף על ידי קבוצת אנשים, וכתוצאה מכך סבל משברים בפניו.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט זכה בוס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.30 דקות, אחרי אדם קשצ'וט מפולין (1:44.59 דקות) ואנדראס קרמר משוודיה (1:45.03 דקות).
שיאים אישים

ריצת 800 מטר: 1:42.53 דקות (2014)