stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרזה גיזה
ביוגרפיה > שיא

לאחר מלחמת העולם השנייה, המשיכה גיזה להתגורר בציריך וחילקה את זמנה בין שווייץ, אוסטריה ושתי הגרמניות: היא נותרה שחקנית קבועה בשאושפילהאוס עד 1966; ב-1949 הצטרפה לברלינר אנסמבל של ברכט, בו חדלה להופיע ב-1952. ב-1949 גם חזרה לשחק בתיאטרון הקאמרי של מינכן והחלה להופיע לעיתים קרובות בתיאטרון הסקאלה החדש בבירת אוסטריה, שהיה ממוקם בשטח הכיבוש הסובייטי ודגל בקו פרו-קומוניסטי. ב-1954 שבה לגור במינכן. ב-29 בינואר 1956 גילמה את התפקיד הראשי של המיליונרית קלייר זחנסיאן בבכורה העולמית של "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט בציריך. ב-21 בפברואר 1962 שיחקה את התפקיד הראשי של המנהלת פון צאהנד בבכורה העולמית של "הפיזיקאים" באותו תיאטרון: דירנמאט הקדיש לה את המחזה. במהלך שנות ה-60, הייתה גיזה מזוהה פוליטית עם השמאל ובין השאר התנגדה בפומבי למלחמת וייטנאם. ב-1973, לאחר מספר שנים בהן מיעטה להופיע ועסקה בעיקר בהקראת מחזות בערבי ספרות, פרשה לבסוף מהקאמרי.
בנוסף לקריירה שלה על הבמה, הופיעה גיזה גם בקולנוע ובטלוויזיה. סרטה הראשון היה "הכלה המכורה" בבימוי מקס אופולס, עיבוד לאופרה מאת בדז'יך סמטנה. ב-1948 הופיעה בתפקיד קטן בהסרטה של "אנה קארנינה" בכיכובה של ויוויאן לי. ב-1958 גילמה את המנהלת הנוקשה ב"נערות במדים", גרסה מחודשת של הסרט מ-1931 באותו השם, שעורר שערורייה בגלל הצגת תלמידת פנימייה (רומי שניידר) המתאהבת במורה שלה. היא הופיעה בפעם האחרונה ב"ירח שחור."
גיזה זכתה בפרסים רבים: ב-1955 כובדה ב"סרט הכסף" בטקס פרסי הקולנוע של מערב גרמניה; ב-1963 קיבלה את "נימפת הזהב" של מונקו לשחקנית הטובה ביותר; פעמיים ברציפות, ב-1963 וב-1964, הוענק לה פרס הטלוויזיה של מונטה קרלו.
תרזה גיזה נפטרה בפתאומיות ב-1975, בשל אי-ספיקת כליות במהלך ניתוח בעיניה. היא נקברה, לבקשתה, בבית-העלמין פלונטרן בציריך.
במהלך טקס ההלוויה בתיאטרון הקאמרי במינכן נפטר הבמאי והשחקן הגרמני פאול פרהובן (Paul Verhoeven), בתחילת ההספד שנשא לזכרה.
במאי התיאטרון פטר שטיין (גר') ומבקר התרבות בנימין הנריכס (גר'), שהספידו אותה בהתאמה ב"דר שפיגל" וב"די צייט", תיארו אותה אחרי מותה כשחקנית הגדולה ביותר בגרמניה. 
במינכן, ישנם שני בתי-ספר ושדרה על שמה. גם בהמבורג, ברלין וציריך נקראו רחובות על שמה.
בן עזאי

| --- | --- |

"מערת שם ועבר", מקום קבורתו המסורתי של בן עזאי (על פי זיהוי עממי מסוף המאה ה-13 לערך)
 לידה:  המאה ה-1 האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 נרצח:  המאה ה-2 האימפריה הרומית פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 מקום קבורה:  ישראל מערת שם ועבר, צפת (זיהוי מסוף המאה ה-13)
 מקום פעילות:  טבריה
 השתייכות:  דור שלישי לתנאים
 רבותיו:  יהושע בן חנניה, עקיבא בן יוסף
 בני דורו:  שמעון בן זומא, אלישע בן אבויה
רבי שִׁמְעוֹן בֶּן עַזַּיִי, המכונה בפשטות "בן עזאי", היה תנא בן הדור השלישי, בתחילת המאה ה-2 לספירה. היה מופלג בהנהגות של מידת חסידות, עד שהפך בעצמו לסמל למידה זו, ונאמר עליו בתלמוד ש"הרואה (בחלום את) בן עזאי יצפה לחסידות".
ביוגרפיה

רבו היה כנראה רבי יהושע בן חנניה, נחשב כתלמיד חבר לרבי עקיבא. בן עזאי הצטיין בשקידתו בלימוד התורה ונאמר עליו ש"משמת בן עזאי בטלו השקדנין". לא ידוע היכן הוא גדל, וכנראה שבדומה לרבי עקיבא, הוא התחיל ללמוד תורה בגיל מאוחר[דרוש מקור]. מסופר כי בתו של רבי עקיבא הבטיחה לו שתינשא לו בתנאי שיעסוק בתורה (כפי שעשתה אמה לאביה), והוא הסכים. לא מבואר בתלמוד האם הוא אכן נשא אותה לאישה ומיד גירש אותה, או שמעולם לא התחתן איתה, או שאירס אותה אך לא נשא אותה, אך ידוע שחי ללא אשה עד סוף ימיו מכיוון ש"נפשו חשקה בתורה".
ביוגרפיה > סמיכה

בספרות חז"ל הוא מכונה בעיקר בכינוי "בן עזיי" (בהגייה בבלית: "עזאי"), ללא שמו הפרטי 'שמעון' ובדרך כלל ללא התואר "רבי". רש"י פירש שבן עזאי לא הגיע לדרגת סמיכה, וכי היה תלמיד צעיר שטרם השלים את הכשרתו התורנית. עם זאת, פרשנים וחוקרים שונים הטילו ספק בפרשנות זו, שכן בן עזאי מוזכר במקורות רבים, כולל משניות, תלמודים ומדרשים, בתואר "רבי".
ביוגרפיה > מותו

מיתתו מתוארת בספרות חז"ל כטראגית וייחודית. במספר מקורות (תוספתא, תלמוד ירושלמי, תלמוד בבלי, היכלות זוטרתי, מרכבה רבה, קטעי היכלות ושיר השירים רבה) מסופר כי הוא היה אחד מארבעת החכמים שנכנסו ל"פרדס" (מסע מיסטי רוחני), וכתוצאה מכך "הציץ ומת" או לחלופין "הציץ ונפגע". על מותו נאמר הפסוק "יָקָר בְּעֵינֵי יְהוָה הַמָּוְתָה לַחֲסִידָיו", המרמז על מידת חסידותו של בן עזאי.
ארבעה נכנסו לפרדס. בן עזיי ובן זומא אחר ור' עקיבא. אחד הציץ ונפגע. אחד הציץ וקיצץ בנטיעות. ואחד עלה בשלום וירד בשלום. בן עזיי הציץ ומת. עליו (הכת') [הכתוב] (או') [אומר] "יקר בעיני (ייי) [יהוה] המותה לחסידיו". בן זומא הציץ ונפגע... אלישע הציץ וקיצץ בנטיעות... ר' עקיבה עלה בשלום וירד בשלום...
אמנם, במספר מדרשים (איכה רבה, שיר השירים רבה, מדרש תהילים ומדרש עשר גליות) נמנה בן עזאי כאחד מ"עשרת הרוגי מלכות", חכמים שנהרגו על ידי השלטון הרומי. במדרש שיר השירים אף נוסף שתפסו אותו בבית המדרש והרגוהו.
ביוגרפיה > קברו

מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך על פי מסורת עממית המתועדת בחיבור "סדר קברי אבותינו ז"ל" (רשימת צבי אילן ב', משנת 1300 בקירוב), קברו מצוי במערה בצפת, המזוהה כיום עם "מערת שם ועבר", לצד תנאים נוספים.
ביוגרפיה > הדיון על פרישותו

בתלמוד ובספרות ההלכה נידונה השאלה האם בן עזאי נהג כהלכה בכך שלא נשא אישה, וביטל מצוות פריה ורבייה. להלכה פסקו רמב"ם ושו"ע שמי שנפשו חשקה בתורה כבן עזאי, ולא נשא אשה - אין בידו עוון. ואמנם כתבו כמה אחרונים שאין בידו עוון, אך לכתחילה אין לנהוג כך.
מאמריו

בן עזאי עסק רבות בענייני בית המקדש וסדרי הקורבנות, ואף בענייני נזיקין. הוא נודע כחכם גדול, ובני הדורות שלאחריו השתבחו בו בשעה של הארה שכלית, והתבטאו בלשון "הריני כבן עזאי בשוקי טבריא". על פי המסופר במסכת חגיגה, היה אחד מארבעת החכמים שנכנסו ל'פרדס', אך כוחו לא עמד לו והוא נפטר כתוצאה מכך. לפי חלק מהדעות הוא היה אחד מעשרת הרוגי מלכות שנהרגו על ידי מלכות רומי. ידועה במיוחד קביעתו בספרא, פרשת קדושים, פרק ד', י"ב (גרסה שונה מעט מובאת בבראשית רבה, פרשה כד), כי יש כלל גדול מ"ואהבת לרעך כמוך":
...ואהבת לרעך כמוך רבי עקיבא אומר זה כלל גדול בתורה; בן עזאי אומר זה ספר תולדות אדם זה כלל גדול מזה.
אמרות נוספות משל בן עזאי:
בן עזאי אומר: הוי רץ למצווה קלה כבחמורה ובורח מן העבירה, שמצווה גוררת מצווה ועבירה גוררת עבירה ששכר מצווה מצווה ושכר עבירה עבירה.
הוא היה אומר: אל תהי בז לכל אדם ואל תהי מפליג לכל דבר, שאין לך אדם שאין לו שעה ואין לך דבר שאין לו מקום. (משנה, מסכת אבות, פרק ד')
מכאן אמר בן עזאי: מִכָּאן אוֹמֵר בֶּן עַזַּאי, חַיָּב אָדָם לְלַמֵּד אֶת בִּתּוֹ תוֹרָה, שֶׁאִם תִּשְׁתֶּה, תֵּדַע שֶׁהַזְּכוּת תּוֹלָה לָהּ. (משנה, מסכת סוטה, פרק ג', משנה ג')
בן עזאי אומר: כל חכמי ישראל דומין עלי כקליפת השום חוץ מן הקרח הזה (הכוונה לר' עקיבא) (תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ח, עמוד א').
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת יבמות, פרק ד', משנה י"ג (בודפשט), משנה, מסכת זבחים, פרק א', משנה ג' (בודפשט), ספרי דברים פסקה עו (ותיקן), תוספתא (ראש השנה, א, ו, וינה), תוספתא (עדיות, ג, ג, וינה) תוספתא (בכורות, ז, ט, וינה), תלמוד ירושלמי, מסכת יבמות,  פרק ד', הלכה י"ג (וינה), ברייתא דמלאכת המשכן (פרק יד, מינכן), תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ט, עמוד ב' (מינכן), תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף נ"א, עמוד ב' (מינכן), תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ב', עמוד ב' (פריז), תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ס', עמוד ב' (ותיקן), ויקרא רבה (פרשה א, פסקה ה, לונדון), איכה רבה (פרשה א, פסקה א, מינכן) ועוד.
↑  כך מאוית במקורות (הארץ-ישראליים) הקדומים.
↑  כך מאוית בהגייה הבבלית.
↑  מסכת ברכות, דף נ"ז, עמוד ב' (כתב יד אוקספורד)
↑  בן עזאי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  הרב אהרן הימן, "בן עזאי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, באתר היברובוקס
↑  "בן עזאי תלמיד חבר דר' עקיבה הוה" תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קנ"ח, עמוד ב' (כתב-יד המבורג)
↑  תוספתא (סוטה, טו, ד), תלמוד ירושלמי (נדרים, ח, ב, וקידושין, ג, ט) ותלמוד בבלי (סוטה, מט, ב)
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ה', הלכה א'
↑  במדרש שיר השירים פרשה א מסופר שביקש ממנה שתביא לו קיתון של מים לטול ידיו לפני קריאת שמע, וכשראה את המים בידה התחיל לדרוש על הפסוק בישעיהו מ יב ”מִי מָדַד בְּשָׁעֳלוֹ מַיִם”. בתלמוד הירושלמי מובא שבן עזאי נמנה בין ארבעה מחכמי יבנה שידעו לדבר בשבעים לשון. במשך כל הזמן שדרש אשתו עמדה על ראשו וחיכתה שיסיים. כשסיים לדרוש התסכל עליה ואמר לה: "עד עכשיו את עומדת בכאן?" ואמרה לו: "הן". אמר לה: "לכי לבית אביך, שאי אפשר לי באישה."
↑  ראו: תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ג, עמוד א', ובתוספות שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"ט, עמוד ב' וראו גם: תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ב', עמוד ב'
↑  גרסת התוספתא, תלמוד בבלי והיכלות זוטרתי
↑  גרסת התלמוד הירושלמי, מרכבה רבה, קטעי היכלות ושיר השירים רבה
↑  תהילים, קטז, טו
↑  ב, ד
↑  אישות, טו, ג
↑  אבן העזר, א, ד
↑  ט"ז אה"ע א, ו; נחלת צבי.
↑  בבלי עירובין כט עמוד ב ועוד
↑  עיין באיכה רבה פרשה ב, מדרש תהלים פרק ט, ובמדרש שיר השירים פרשה א
↑  וראו: בנימין לאו, הקדושה שבין איש לרעהו, באתר הארץ, 25 באפריל 2007
אבחזים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 כ-150,000 איש  (הערכה)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 אבחזיה אבחזיה 127,404 (2018)  גאורגיה יתר גאורגיה 3,527 (2008)  טורקיה טורקיה 39,000 (2001)  רוסיה רוסיה 11,366 (2002)  סוריה סוריה 10,000 (2012)  אוקראינה אוקראינה 1,458 (2001) לטביה לטביה 22-29 (2021)
 שפות
 אבחזית
 דת
  אסלאם סוני, נצרות אורתודוקסית
 קבוצות אתניות קשורות
 אבזינים, צ'רקסים ועמים אחרים מצפון מערב הקווקז
 
אַבְּחָזִים (באבחזית: Аҧсуа; בגאורגית: აფხაზები) הם קבוצה אתנית קווקזית, אשר רוב חבריה מתגוררים באבחזיה, רפובליקה בדלנית הדורשת עצמאות מגאורגיה. פזורה אבחזית גדולה נמצאת גם בטורקיה, והם צאצאי האבחזים שהיגרו מאבחזיה במאה ה-19 כחלק מגלות הצ'רקסים. כמו כן יש אבחזים רבים גם ברוסיה, סוריה ואוקראינה ומעטים גם בלטביה, נצר לאבחזים שהיגרו לתוככי האימפריה הרוסית וברית המועצות קודם לכן.
מוצא

מוצא האבחזים אינו ברור לגמרי, ונתון לפרשנויות שונות של המקורות המתייחסים אליהם. השפה האבחזית שייכת לשפות הצפון-מערב קווקזיות, שהיא שונה לחלוטין מהגאורגית. למרות זאת, מקורות קלאסיים מחזיקים בדעה כי האבחזים הם צאצאי אחד השבטים ששכנו באזור, אם כי המיקום המדויק של השבט וזהותו נתונים במחלוקת. האבסקי (Αβασκοι), הנזכרים בכתבי היוונים, והאבסגי (Αβασγοι), הנזכרים בכתבי הביזנטים של ימי הביניים, מזוהים כאבות הקדמונים של האבחזים של אותם ימים, אלא שזיהוי זה אינו מוכר בקרב החוקרים בעולם. הסברה היותר מקובלת היא, שהאיגוד השיבטי של ההניוצ'י, שהגיע מקולכיס לצפון הקווקז, והיה כנראה מעורב אתנית פרוטו-גאורגים ואבסגים.
המיזוג של מספר תת-קבוצות אתניות לתוך האבחזים של ימינו הושלם ביסודו של דבר בסוף המאה ה-19. חלק מאותם קבוצות נעקרו ממולדתם, כאשר כבשו הרוסים את צפון-מערב הקווקז, והכריחו אותם להפוך למוג'היר ומהגרים לשטחי האימפריה העות'מאנית.
דת

האבחזים מחולקים דתית לשתי קהילות, נוצרים אורתודוקסיים ומוסלמים סונים, אולם מרכיבים פגניים מקומיים היו תמיד חזקים בקרבם. הנצרות הגיעה לראשונה במאה ה-6 על ידי הקיסר הביזנטי, יוסטיניאנוס הראשון, ולאחר מכן נאכפה על ידי המלכים הגאורגיים בימי הביניים.
מאוחר יותר, הפלישה העות'מאנית לאבחזיה במאה ה-16 ולחץ השבטים האדיגים מהצפון שאוסלמו, זירזו את שקיעת הנצרות, ואבחזיה הפכה ברובה למוסלמית. עד לשנות ה-60 של המאה ה-19 המוג'היריזם הותיר את אבחזיה נוצרית ברובה.
למרות האסלאמיזציה בתקופה שאבחזיה הייתה בשליטה של האימפריה העות'מאנית, חלק ניכר מהאוכלוסייה לא המיר את דתו הנוצרית. בנוסף, גם בקרב האבחזים שהפכו למוסלמים האסלאם לא השתרש עמוק, והאנשים המשיכו לקיים חלק ממצוות הנצרות לצד מצוות האסלאם. כל זה הקל מאוד על המסיונרים הנוצרים, שהגיעו אחרי השתלטות של האימפריה הרוסית על אבחזיה, להחזיר את האבחזים-המוסלמים לחיק הנצרות האורתודוקסית.
היסטוריה

| השפעת ה"טיהור האתני של הגאורגים" על הדמוגרפיה של אבחזיה (באלפים) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1989 | 1989 | 1997 | 1997 |
| אבחזים | 93.2 | 17,8% | 53.9 | 36,9% |
| גאורגים | 239.8 | 45,7% | 43.4 | 29,7% |
| רוסים | 74.9 | 14,3% | 18.1 | 12,4% |
| ארמנים | 76.5 | 14,6% | 17.7 | 12,1% |
| אחרים | 40.6 | 6,7% | 12.6 | 8,7% |
| סה"כ | 525.061 | 525.061 | 145.986 | 145.986 |
שושלת אנצ'בדזה ייסדה את הממלכה האבחזית בשנות השמונים של המאה השמינית, ושחררה אותה מההגמוניה הביזנטית. בגרט השלישי, בנו הביולוגי של גורגן מכארתלי, עוצר כארתלי, קיבל, בשנת 978, את כס המלוכה בממלכת אבחזיה, בעזרתו של אביו החורג, דוד השלישי. עם מות אביו החורג, בשנת 1000, ושל אביו הביולוגי, בשנת 1008, היה בגרט למלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהתקיימה עד למאה החמש עשרה, וכך הפכה אבחזיה לחלק מהעולם התרבותי הגאורגי. האצולה המקומית, הכמורה והמשכילים השתמשו בשפה הגאורגית כשפת המעמד הגבוה. השפה הגאורגית נותרה כשפה שנייה בפי אבחזים רבים עד שהוחלפה ברוסית בתחילת המאה ה-20. עם התפוררותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת, הוקמה באבחזיה נסיכות אבחזיה, שנכבשה מיידית על ידי העות'מאנים.
בשנות השישים של המאה התשע עשרה, סופחה אבחזיה על ידי האימפריה הרוסית. במהלך אותה תקופה ומיד אחריה, חלק ניכר של האוכלוסייה האבחזית (תערובת של מוסלמים, נוצרים, ועובדי אלילים) גורש או עזב מרצונו החופשי לאימפריה העות'מאנית הסמוכה, בעקבות הנהגת הרוסיפיקציה.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917, הפכה אבחזיה חלק מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, אבל נכבשה על ידי הצבא האדום מיד לאחר מכן ובסופו של דבר נכללה בתוך גאורגיה הסובייטית כרפובליקה ריבונית בשם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה, בתוך הקומפוזיציה שנקראה הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז. הסטטוס המיוחד של עצמאות, שהוכר גם על ידי גאורגיה, התקיים עד לפברואר 1931.
במהלך השלטון הסובייטי (במיוחד תחת שלטונו של סטלין), עברה אבחזיה קולקטיביזציה כפויה, והאליטה הקומוניסטית המקומית טוהרה. מצד שני, נתמכה הגירה של ארמנים, גאורגים ורוסים, למדינה שהייתה בתהליך פיתוח של חקלאות ותיירות. האבחזים באופן כללי סבלו מאפליה. בתי הספר האבחזים נסגרו. לברנטי בריה, מגרלי יליד אבחזיה בעצמו, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הגאורגית בשנת 1930, שיחק תפקיד פעיל ביישום מדיניות זו. כתוצאה מכך השתנתה אוכלוסיית אבחזיה באופן חד במהלך שני הדורות הבאים. עד לשנת 1989, בשיאו של התהליך, מספר האבחזים באבחזיה עמד על 93,000 איש (18% מאוכלוסיית הרפובליקה), כאשר מספר התושבים הגאורגים הוערך ב-240,000 איש (45%). מספר הארמנים הוערך ב-78,000 איש (15%) והרוסים ב-73,000 איש (14%) והיה בתהליך גידול בולט.
בשנת 1993, לאחר מלחמת אבחזיה, שהייתה חלק ממלחמת האזרחים הגאורגית, ובה קיבל חבל אבחזיה עצמאות דה פקטו מהממשל המרכזי בגאורגיה גורשו רוב הגאורגים מאבחזיה בידי בדלנים אבחזים בתמיכה רוסית כפי הנראה, בתהליך שכונה לאחר מכן הטיהור האתני של הגאורגים מאבחזיה. כך שלאחר הטיהור היו האבחזים לקבוצה הגדולה ביותר (45%). ישנם כ-150,000 שהם אתנית אבחזים בסך הכול, ומתוכם כ-95,000 חיים באבחזיה, שסך כל אוכלוסייתה מונה 340,000 איש.
למרות זאת, הדעות על המספרים הדמוגרפיים העיקריים של המחוז עדיין חלוקות וישנם גם נתונים אחרים.
לקריאה נוספת

וחטנג חולביה, מבוך אבחזיה, באתר הפרלמנט של גאורגיה, (אנגלית)
דויד מרשל לנג (1964), Caucasian studies, University of London, Vol.1
רוגר רוסן, Abkhazia, Library of Congress Catalogue, 2004, ISBN 9622177484
הערות שוליים

↑  על פי אתר אתנולוג התגוררו באבחזיה 39,000 אבחזים בשנת 2001, כשהוא מסתמך על Johnstone and Mandryk. על פי טענה אחרת התגוררו בטורקיה כ- 400,000 אבחזים
↑  על פי סטטיסטיקת מפקד האוכלוסין, 2002 (רוסית)
↑  על פי אתר הסטטיסטיקה של ממשלת אוקראינה, 2001 (אנגלית). מתוכם רק כ- 22% דוברי אבחזית
1 2 3  מוהאג'ר (مهاجر) - הגירה של ילידי הקווקז לתחומי האימפריה העות'מאנית, שנבעה מהמלחמה הרוסית-צ'רקסית (1763-1864)
↑  הגאורגית היא חלק ממשפחת השפות הכרתווליות
↑  אסלאמיזציה (Islamization) - תהליך של המרת דת לאסלאם לקהילות שלמות
↑  Georgians and Abkhazians. The Search for a Peace Settlement
(Notes and References section), by various authors, Vrije Universiteit Brussel, August 1998.
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292968605171  BnF: cb14472645z (data)  LCCN: sh85000173  NKC: ph234804
ג'ייק דניאלס

ג'ייק דניאלס (באנגלית: Jake Daniels; נולד ב-8 בינואר 2005 בביספאם שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בלקפול.
קריירת מועדונים

דניאלס גדל במחלקת הנוער של בלקפול. ב-25 בפברואר 2022 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-26 במרץ הושאל לבמבר ברידג' עד לתום העונה. ב-7 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בלקפול, בהפסד 0–5 לפיטרבורו יונייטד במסגרת הליגה.
חיים אישיים

בחודש מאי 2022 דניאלס יצא מהארון כהומוסקסואל, והפך לכדורגלן הבריטי הפעיל הראשון מחוץ לארון באותה תקופה, והראשון מאז ג'סטין פשנו בשנת 1990. הוא סיפר כי יצא מהארון בזכות הכדורגלן ג'וש קבאלו, מאמן טת'פורד טאון מאט מורטון והקופץ למים טום דיילי. הוא זכה לשבחים מראש-ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון, מהנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' ונשיא התאחדות הכדורגל האנגלית, ומהכדורגלן הארי קיין.
הערות שוליים

↑  BLACKPOOL SECURE CONTRACT AGREEMENT WITH PROLIFIC YOUNGSTER JAKE DANIELS באתר The 72, ‏ 25 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  Blackpool prospect Jake Daniels believes Bamber Bridge loan spell could be the making of him באתר Blackpool Gazette, ‏ 26 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Blackpool player ratings vs Peterborough United as poor defensive display sees Seasiders well beaten באתר LancsLive, ‏ 7 במאי 2022 (באנגלית)
↑  Jake Daniels: Blackpool forward becomes UK's first active male professional footballer to come out publicly as gay באתר סקיי ניוז, ‏ 17 במאי 2022 (באנגלית)
↑  Jake Daniels coming out as gay is a beautiful moment that could change British football forever באתר iNews, ‏ 16 במאי 2022 (באנגלית)
↑  Jake Daniels: Duke of Cambridge praises Blackpool player's courage to come out באתר BBC, ‏ 17 במאי 2022 (באנגלית)
אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג

אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג (בגרמנית: Alexandra von Oldenburg;‏ 2 ביוני 1838 - 25 באפריל 1900), הייתה אשתו של ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
ביוגרפיה

אלכסנדרה נולדה ב-2 ביוני 1838 בסנקט פטרבורג, לפטר, דוכס אולדנבורג ולתרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן. המשפחה בילתה את חודשי החורף בפטרהוף ובקיץ עברו אל ביתם האחר, בקאמנואי-אוסטרוף, שם הייתה חווה לילדים, שבה הם גידלו ירקות וטיפחו בעלי חיים חקלאיים תחת פיקוחה של האומנת הרוסית שלהם.
אלכסנדרה ואחיה גדלו מוקפים באמנות ובמוזיקה. היא למדה רוסית, גרמנית, אנגלית וצרפתית, ומלבד מקצועות הלימוד הרגילים, הילדים נאלצו לתרגל מוזיקה, ציור, ריקודים, רכיבה ונימוס בארמון. אלכסנדרה הצטיינה באמנות ואף התעניינה בספרות, בהיסטוריה הרוסית ובגנאלוגיה.
בשנת 1848, הוריה של אלכסנדרה לקחו אותה ואת אחיה הצעיר, ניקולאס, לבקר את קרוביהם בגרמניה, והם נשארו אצל משפחת אמה בוויסבאדן ומשפחת אביה באולדנבורג.
ב-25 באוקטובר 1855 התארסה אלכסנדרה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, וב-6 בפברואר 1856 נערך טקס החתונה בארמון החורף בסנקט פטרבורג. אלכסנדרה חילקה את רוב זמנה בין עבודות צדקה לנזקקים לבין עבודת החווה במעון הקיץ של המשפחה, ובעקבות כך עלו נישואיה על שרטון, ובשנת 1865 החל ניקולאי לפקוד בקביעות את פילגשו רקדנית הבלט יקטרינה צ'יסלובה.
בשנת 1870 החלו ניקולאי ואלכסנדרה לחיות בנפרד, והופיעו יחד רק בטקסים רשמיים. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) פיקד ניקולאי על הצבא הרוסי בחזית הדנובה, ואילו אלכסנדרה ארגנה יחידה סניטרית על חשבונה. לאחר סיום המלחמה, בילה ניקולאי את רוב זמנו בחצי האי קרים יחד עם פילגשו, בעוד אלכסנדרה המשיכה לגור בארמון בסנקט פטרבורג.
בשנת 1879 גירש ניקולאי את אלכסנדרה מביתו, והאשים אותה בבגידתה בפומבי עם ואסילי לבדב. אלכסנדרה השאירה מאחוריה את התכשיטים, הבגדים והרכוש, ונאלצה לעבור לבית הוריה. באותה שנה, אלכסנדרה סבלה מתאונה שהותירה אותה משותקת כמעט לחלוטין, והיא לא יכלה להזיז את רגלה או את זרועה הימנית. אלכסנדרה ביקשה עזרה מגיסה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, אולם הוא לא היה אוהד כלפי אלכסנדרה, ובמקום זאת גרם לה לעזוב את רוסיה ללא הגבלת זמן לצורך טיפול רפואי בחו"ל, תוך שאלכסנדר שילם בעצמו על הוצאות הנסיעה.
בנובמבר 1880 נסעה אלכסנדרה לאיטליה בלוויית שני בניה, בתקוה למצוא רפואה באוויר החם של נאפולי. במרץ 1881 נרצח גיסה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואחיינה אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. הקיסר החדש התיר לה לחזור לרוסיה, והיא התיישבה בארמון מריינסקי בקייב. גם בקייב בריאותה לא השתפרה ובשנת 1888 היא קנתה אחוזה ליד גבעת ווזנסקאיה. בשנת 1889 היא הפכה לנזירה, והקדישה את שארית חייה לטיפול בחולים ובנזקקים.
בשנת 1891 מת בעלה ניקולאי ניקולאייביץ' האב, אולם אלכסנדרה סירבה להשתתף בהלווייתו. בשנת 1892 היא חלתה בסרטן השד, ובעקבות כך שהתה תקופה קצרה בקורפו, ולאחר החלמתה חזרה לעבוד במנזר. ב-25 באפריל 1900 מתה אלכסנדרה בקייב, כתוצאה מסרטן הקיבה, וניקולאי השני, קיסר רוסיה ואשתו אלכסנדרה, נסיכת הסן ערכו טקס אזכרה לזכרה במוסקבה.
משפחתה

ב-7 בינואר 1856 התחתנה אלכסנדרה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה שני בנים:
ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1856–1929), התחתן עם אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו
פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1864–1931), התחתן עם מיליצה, נסיכת מונטנגרו
פריץ גרבר

פריץ גרבר (בגרמנית: Fritz Gerber) היה אתלט יהודי-גרמני, אלוף המכביה הראשונה (1932) ואלוף גרמניה (1927) בריצת שליחים 4x100 מטר
ביוגרפיה > 1927

באליפות גרמניה שנערכה בברלין ביולי 1927 הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם אלכס נתן היהודי, הלמוט שלוסקה ואלוף גרמניה הלמוט קרניג, חבריו למועדון הספורט שרלוטנבורג (Sport-Club Charlottenburg - SCC) בתוצאה של 41.3 שניות.
ביוגרפיה > 1929

באליפות גרמניה שנערכה בברסלאו ב-22 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד עבור המועדון היהודי בר כוכבא ברלין בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם גאורג קורץ, אוסקר קורץ וקורט לוין בתוצאה של 42.2 שניות. באותה ריצה אלכס נתן שגם הוא התאמן בקבוצת בר כוכבא ברלין ובמועדון הספורט שרלוטנבורג השתתף עם חבריו לשרלוטנבורג, הלמוט קרניג, וילהלם גרוסר והרמן שלוסקה וקבעו שיא עולם חדש של 40.8 שניות, שיפור לשיא העולם של ארצות הברית וגרמניה (41.0 שניות). שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי אתלטים מגרמניה.
ביוגרפיה > 1930

במכביה האירופית השנייה שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1930 הוא זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי גאורג קורץ (10.9 שניות) ולפני פליקס זימנאואר (11.1 שניות).
ביוגרפיה > 1932

במכביה הראשונה שנערכה באפריל 1932 זכה גרבר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם לזר דינר, גאורג קורץ ופליקס זימנאואר בתוצאה של 43.2 שניות, לפני ארצות הברית (43.6 שניות) וארץ ישראל (44.4 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, אחרי גס היימן מארצות הברית ולפני בן ארצו פליקס זימנאואר (11.2 שניות).
הערות שוליים

1 2  אליפות גרמניה בריצת שליחים, (בגרמנית)
1 2  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
ויקטוריה מלכותית

| ויקטוריה מלכותית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: נופראים
משפחה:: נופריים
סוג:: ויקטוריה
מין:: ויקטוריה מלכותית
שם מדעי
 Victoria amazonica ‏Klotzsch, 1847
פרח הוויקטוריה
ויקטוריה מלכותית (שם מדעי: Victoria amazonica) היא שושנת מים הנקראת על שם המלכה ויקטוריה. מקור השם העברי מן הימים בהם היה השם המדעי Victoria regia.
מאפיינים

קוטר עליה הוא כשני מטרים, גודל הפרחים 50 ס"מ, ואורך עלי הכותרת 75 ס"מ.
ויקטוריה מלכותית היא שושנת מים ענקית שנתגלתה לראשונה באמאזוניה הבוליביאנית בשנת 1801 ועוררה פליאה. במשך חצי מאה ניסו גננים, בוטנאים ואספנים להעבירה לאירופה ושם לנסות ולגדלה אך ללא הועיל. בסופו של דבר הוכתרו המאמצים הרבים בהצלחה דווקא באיים הסמוכים לאירופה, כמו בבריטניה, והפרח הראשון הופיע ברוב הדר בגני קיו (הגנים הבוטניים בלונדון). הפרח הוגש למלכה בטקס רב הוד. מאז ועד היום מקשט הצמח גנים רבים בעולם כולו ומושך מבקרים רבים לחזות בו ולהריח את ניחוח פרחיו, הדומה מעט לזה של האננס.
גאורג קורץ

גאורג קורץ (בגרמנית: Georg Kurz) היה אתלט יהודי-גרמני, אלוף המכביה הראשונה (1932) בריצת שליחים 4x100 מטר.
ביוגרפיה > 1924

בפסטיבל האתלטיקה באולם שנערך בסוף נובמבר 1924 לעיני 20,000 צופים הוא ייצג את מועדון בר כוכבא ברלין בריצת שליחים: 800 מטר-גלזנר, 400 מטר-טרוימן, 200 מטר-פליקס זימנאואר ו-200 מטר-גאורג קורץ.
ביוגרפיה > 1929

באליפות גרמניה שנערכה בברסלאו ב-22 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד עבור המועדון היהודי בר כוכבא ברלין בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם פריץ גרבר, אוסקר קורץ וקורט לוין בתוצאה של 42.2 שניות. באותה ריצה אלכס נתן שגם הוא התאמן בקבוצת בר כוכבא ברלין ובמועדון הספורט שרלוטנבורג השתתף עם חבריו לשרלוטנבורג, הלמוט קרניג, וילהלם גרוסר והרמן שלוסקה וקבעו שיא עולם חדש של 40.8 שניות, שיפור לשיא העולם של ארצות הברית וגרמניה (41.0 שניות). שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי אתלטים מגרמניה.
ביוגרפיה > 1930

במכביה האירופית השנייה שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1930 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, לפני פריץ גרבר (10.9 שניות) ולפני פליקס זימנאואר (11.1 שניות).
ביוגרפיה > 1932

במכביה הראשונה שנערכה באפריל 1932 זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם לזר דינר, פריץ גרבר ופליקס זימנאואר בתוצאה של 43.2 שניות, לפני ארצות הברית (43.6 שניות) וארץ ישראל (44.4 שניות).
הערות שוליים

↑  DIE GESCHICHTE DES JUDISCHEN TURNVEREINS BAR KOCHBA BERLIN 1898-1938, מוזיאון מכבי ע"ש פייר גילדסגיים (בגרמנית)
1 2  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)