stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סושמה סוואראג'

כרזת בחירות של מפלגת העם ההודית ב-2014: בכירי המפלגה. סוואראג' משמאל לנרנדרה מודי
סוּשׁמה סוואראג' (בהינדי: सुषमा स्वराज, באנגלית: Sushma Swaraj;‏ 14 בפברואר 1952 – 6 באוגוסט 2019) הייתה פוליטיקאית הודית, עורכת דין בבית המשפט העליון, ושרת החוץ של הודו בממשלת מודי הראשונה.
סוואראג' הייתה בין ראשי מפלגת העם ההודית והאישה השנייה שהייתה שרת החוץ של הודו, אחרי אינדירה גנדי. היא נבחרה שבע פעמים לפרלמנט, ושלוש פעמים לאספה מחוקקת של מדינה הודית. בגיל 25 בשנת 1977, הייתה הצעירה ביותר לאייש תפקיד שר בקבינט בהריאנה. היא גם שימשה כראש השרים החמישי של דלהי לתקופה קצרה ב-1998.
סוואראג' נפטרה בעקבות התקף לב בליל 6 באוגוסט 2019. לאחר מותה, בשנת 2020, היא זכתה בפדמה ויבהושן בעסקי ציבור.
קריירה פוליטית

בשנת 1977 הפכה סוואראג' לשרת הקבינט הצעירה ביותר בממשלת הריאנה, בגיל 25. בשנת 1979 הפכה לנשיאת מפלגת ג'נאטה בממשלת הריאנה וזאת בגיל 27 בלבד. סושמה סוואראג' הייתה האישה הראשונה ששימשה כדוברת של מפלגה פוליטית לאומית בהודו, ואף האישה הראשונה ששימשה כראש השרים של דלהי, מזכירה כללית, שרת הקבינט של האיחוד ומנהיגת האופוזיציה.
סושמה סוואראג' התמודדה ב-11 מערכות בחירות בארבע מדינות.
באוקטובר 1998 מונתה סוואראג' לראש השרים בדלהי, כחודש וחצי קודם לבחירות לאספה המחוקקת של דלהי. מפלגת העם ההודית הפסידה בבחירות לקונגרס הלאומי ההודי.
כהונתה כשרת החוץ

סושמה סוואראג' נכנסה לתפקיד שרת החוץ של הודו ב-28 במאי 2014. היא נאמה בעצרת הכללית ה-73 של האו"ם ב-2018 ושימשה כשרת החוץ ההודית תחת ראש הממשלה נרנדרה מודי ממאי 2014 עד מאי 2019. היא הייתה אחראית ליישום מדיניות החוץ של נרנדרה מודי והייתה האישה השנייה שכיהנה בתפקיד זה אחרי אינדירה גנדי.
סוואראג' זכתה לביקורת חריפה כאשר דחקה בראש הממשלה מודי להכריז על הבהגווד גיטא כספר הלאומי של הודו.
כשרה לענייני חוץ היא מילאה תפקיד מרכזי בהחזרת גיטה, נערה הודית בת ה-23 לקויית השמיעה והדיבור, שנלכדה בפקיסטן במשך 15 שנים.
בפברואר 2016, במהלך ועידת הרומה הבינלאומית, סושהמה סוואראג' הצהירה כשרת החוץ ההודית שאנשי קהילת רומה הם הילדים של הודו. הוועידה הסתיימה בהמלצה לממשלת הודו להכיר בקהילת הרומה הפרוסה על פני 30 מדינות כחלק מהפזורה ההודית[דרושה הבהרה].
ב-19 בפברואר 2019 קיבלה סוואראג' את פרס הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי מאת ממשלת ספרד, כהכרה בתמיכתה של הודו בפינוי אזרחיה מנפאל במהלך רעידת האדמה ב-2015.
חייה האישיים

ב-13 ביולי 1975 נישאה סושמה שארמה (שם נעוריה) לסוואראג' קאושאל, עורך דין בבית המשפט העליון של הודו. הם נפגשו במהלך פעילות אקטיביסטית משותפת להגנתו של המנהיג הסוציאליסטי ג'ורג' פרננדס. קאושאל שימש גם כמושל מיזוראם בין השנים 1990 ל-1993 וכחבר פרלמנט בין השנים 1998 ל-2004.
לבני הזוג יש בת בשם בנסורי.
ב-10 בדצמבר 2016 עברה סושמה סוואראג' השתלת כליה מתורם אנונימי.
ב-6 באוגוסט 2019, בגיל 67, נפטרה סוואראג' כתוצאה מדום לב, לאחר שהוחשה לבית החולים בעקבות התקף לב.
הערות שוליים

↑  Sushma Swaraj. India Today. Retrieved 28 May 2016.
↑  "At a glance: Sushma Swaraj, from India's 'youngest minister' to 'aspiring PM'". India TV. 15 ביוני 2013. נבדק ב-6 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sushma Swaraj | Arun Jaitley: Arun Jaitley, Sushma Swaraj, George Fernandes given Padma Vibhushan posthumously. Here's full list of Padma award recipients". The Economic Times. נבדק ב-2022-04-11.
↑  "Sushma Swaraj first woman to get External Affairs portfolio". The Economic Times. נבדק ב-2022-04-11.
↑  Sushim Mukul, 26 years apart, how Atishi has Sushma Swaraj parallels, India Today, ‏17 בספטמבר 2024
↑  No offence to Bhagvad Gita, but we already have a national testament-India News, Firstpost, Firstpost, ‏2014-12-11 (באנגלית)
↑  India working to bring back Gita from Pakistan, locate her family: Sushma Swaraj | India News, Zee News, ‏2015-08-08 (באנגלית)
↑  ANI (2019-02-19). "Swaraj accepts Spain's top civic award during visit". Business Standard India. נבדק ב-2022-04-11.
↑  Nithya Nair, Sushma Swaraj birthday special: Top 8 interesting facts about the External Affairs Minister of India | India.com, www.india.com (באנגלית)
1 2  Awww: Sushma Swaraj's pic with her husband outside Parliament is too adorable!, DNA India (באנגלית)
↑  Foreign Minister Sushma Swaraj Undergoes Kidney Transplant At AIIMS Hospital In Delhi, NDTV.com
↑  "Sushma Swaraj death: Former External Affairs Minister Sushma Swaraj passes away". The Economic Times. נבדק ב-2022-04-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 105349307X  VIAF: 169151246595944132266   WorldCat (עם VIAF): 169151246595944132266
בוטיפארה סולדניאס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  קולומביה 
 
ברנקייה
בוטיפארה סולדניאס (בספרדית: Butifarra Soledeña) (נקניק של Soledad, Atlántico) הוא סוג של בוטיפארה שהתפתח להתמחות אזורית במטבח הקולומביאני.
מאפיינים

הוא עשוי מבשר בקר טחון ובשר חזיר עם תיבול ותבלינים. הבשר נחתך לחתיכות ומבושל. התערובת עטופה במעי ונקשרת בחוט למקטעים. המקטעים מבושלים. בוטיפארה סולדניאס נמכרת ברחוב על ידי רוכלים שקוראים "buti, buti, buti" תוך כדי תיפוף על מכלי המתכת שמהם הם נמכרים. בוטיפארה סולדניאס מוצעים לעיתים קרובות עם מיץ ליים סחוט טרי.
הגרסה הדרום אמריקאית של בוטיפארה היא קצרה יותר וכמעט עגולה. זוהי התמחות בקולומביה בעיירה סולדד וגם בברנקייה. בוטיפרה היא מנה פופולרית מאוד שאוכלים עם בולו של יוקה (מניהוט מצוי) ומיץ ליים. זוהי מסורת ידועה באזור. ניתן לאכול אותו כשהמעטפת מוסרת.
השם בא מהמילים embutido (בספרדית נקניקיות מעושנות ומשמעותן ממולאות) ופארה (שפירושה הילולה או מסיבה).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Documentary on Butifarra Soledeña, in Spanish with English subtitles, 14 May 2012
↑  "La butifarra con sabor soledeño" [The butifarra with Soledad flavour] (בספרדית). בספטמבר 2008. אורכב מ-המקור ב-2011-12-09. {{cite web}}:  (עזרה)
ארווינד קג'ריוואל

ארווינד קג'ריוואל (בהינדי: अरविंद केजरीवाल; נולד ב-16 באוגוסט 1968) הוא פוליטיקאי הודי ומייסד ויו"ר מפלגת אאם אדמי. לשעבר ראש השרים של דלהי.
ביוגרפיה

ארווינד קג'ריוואל נולד למשפחה ברהמינית בסיאווני בהריאנה ב-16 באוגוסט 1968. הוא קיבל תואר בהדסה מכנית מהמכללה הטכנולוגית ההודית בקאג'פור. ב-1989 הצטרף קג'ריאוול לטטה פלדה, חברת מתכת הודית, והוצב מועמה בג'אמשדפור. ב-1992 עזה קג'ריוואל את החברה, ועבר ללמוד לקראת הבחינות לשירות הציבורי ההודיות. ב-1995 הצטרף לשירות מס ההכנסה ההודי, וב-2006 פרש מהשירות הציבורי.
קריירה פוליטית

ב-2010 ו-2011 היה קג'ריוואל מעורב בסדרת מחאות נגד שחיתות (אנ'). כאחד מהדמויות הבולטות במחאות, עמד בראש קבוצה שהתאגדה להקים מפלגה פוליטית בשם אאם אדמי ב-26 בנובמבר 2012.
המפלגה התמודדה לראשונה בבחירות בבחירות לאספה המחוקקת של דלהי בדצמבר 2013. בבחירות הייתה המפלגה המפלגה השנייה בגודלה עם 28 מושבים מתוך 70 מושבים, לעומת 31 למפלגת העם ההודית, אך עקב סירובן של מפלגות אחרות לתמוך במפלגת העם, הקימה אאם אדמי קואליציה וקג'ריוואל הושבע לראש השרים של דלהי ב-28 בדצמבר. המפלגה ניסתה להעביר חקקיה שהייתה יוצרת משרד חוקר שחיתות מיוחד, ועקב התנגדותם של כלל המפלגות האחרות לרעיון התפטר קג'ריוואל ב-14 בפברואר 2014, 49 יום לאחר כניסתו לתפקיד, בצעד שהודה בדיעבד דהיה טעות
בבחירות הכלליות בהודו ב-2014 התמודד קג'ריוואל התמודד במחוז הבחירה ורנשי שבאוטר פרדש בו התמודד נרנדרה מודי, במעין הצהרה.
בבחירות לאספה המחוקקת של דלהי שהתקיימו בפברואר 2015 ניצחה המפלגה ניצחון מוחץ, כשמועמדיה זוכים ב-67 מתוך 70 מושבי האספה, וקג'ריוואל הושבע בשנית כראש השרים. ממשלתו העניקה חשמל בחינם עד 200 יחידות, עד 20,000 ליטר של מים ונסיעות חינמיות בתחבורה הציבורית לנשים, אך נמנעה מהעלאות מיסים.
בבחירות לאספה מחוקקת של דלהי ב-2020 שבה מפלגתו וזכתה ב-62 מושבים, וקג'ריוואל הושבע בשלישית לראש השרים.
ב-30 במרץ 2022 הותקף ביתו של קג'ריוואל על ידי פעילי מפלגת העם ההודית. שמונה פעילים נעצו בחשד למעורבות באירוע, וסגן ראש השרים של דלהי מניש סיסודיה לצד פעילי אאם אדמים נוספים טען שהתוקפים ניסו להתנקש בחייו של קג'ריוואל.
במרץ 2024 נעצר קג'ריוואל על ידי דירקטריון האכיפה (אנ') בעקבות חשדות למעורבות בפרשת הלבנת הון במסגרת מדיניות האלכוהול העירונית. ביוני 2024 הוא נעצר גם בידי לשכת החקירות המרכזית של הודו בחשד לפרשת שחיתות. ביולי 2024 הורה בית המשפט העליון של הודו על שחררו בערבות ממעצרו על ידי דירקטוריון האכיפה, ובספטמבר 2024 שוחרר גם ממעצרו על ידי לשכת החקירות.
ב־21 בספטמבר 2024 התפטר קג'ריוואל ממשרת ראש השרים של דלהי, כשאטישי מרלנה ממונה לראש השרים תחתיו. קג'ריוואל נימק את ההתפטרות ברצון לקבל מחדש את אמון הבוחר בבחירות בפברואר 2025.
בבחירות לאספה המחוקקת של דלהי בפברואר 2025 הפסיד קג'ריוואל במחוז הבחירה של ניו דלהי ממנו התמודד.
חיים אישים

קג'ריוואל נישא ב-1995 לסוניטה, עובדת שירות מס ההכנסה ההודי, ולזוג בן ובת.
קג'ריאוול הוא אמבדקריסט, ומכנה את עצמו חסיד של בהימראו ראמג'י אמבדקר, ממנהיגי הדלית.
הערות שוליים

1 2 3 4  Adam Burakowski and Krzysztof Iwanek, India’s Aam Aadmi (Common Man’s) Party: Are the Newcomers Rocking National Politics?, Asian Survey vol. 57, no. 3, הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, May/June 2017, עמ' 528-547‏, JSTOR 26367763
↑  Kaushik Deka, V For Vikas, India Today
1 2  Himanshu Mishra, Pankaj Jain, Delhi CM's home vandalised: AAP claims threat to Kejriwal's life, BJP calls him 'urban naxal', India Today, ‏30 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Jignasa Sinha, Day after attack on Delhi CM’s house, 8 from BJP’s youth wing arrested, The Indian Express, ‏31 במרץ 2022
↑  Munish Chandra Pandey, Arvind Kejriwal arrested by Enforcement Directorate in Delhi liquor policy case, India Today, ‏21 במרץ 2024
↑  Kanu Sarda, Arvind Kejriwal gets bail, but Supreme Court split on legality of CBI's arrest, India Today, ‏13 בספטמבר 2024
↑  India opposition leader resigns as Delhi's chief minister, BBC, ‏21 בספטמבר 2024
↑  Abhishek De, Arvind Kejriwal loses New Delhi, AAP loses Delhi, India Today, ‏8 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810651068105606  GND: 1072552485  ISNI: 0000 0000 4079 2787  LCCN: n2006216017  SUDOC: 132613166  VIAF: 33899936   WorldCat (עם VIAF): 33899936
שרקן

שרקנים בכלוב. מימין שרקנית נקבה, משמאל שרקן זכר ובמרכז שלושה גורי שרקן בני שבוע
שרקן בחווה בצרפת
שרקנים על עשב
שַׁרְקָן (שם מדעי: Cavia porcellus; ידוע בעברית גם בשמות חֲזִיר יָם או קָבִיָּה) הוא מין מכרסם בגודל בינוני אוכל צמחים, שמוצאו מהאזור שמצפון לנהר האמזונאס באמריקה הדרומית. הוא הובא לאירופה לראשונה על ידי הספרדים בזמן כיבוש פרו בשנת 1532. כיום השרקן נפוץ בכל העולם כחיית מחמד וכחיית מעבדה. הוא פעיל בעיקר בלילה, וביום מסתתר ואוכל. על אף דמיונו החיצוני של השרקן לאוגר אין הם קרובי משפחה.
תוחלת חייו של השרקן היא 5–6 שנים בשבי, אך הוא יכול להאריך חיים עד שמונה שנים.
אטימולוגיה

השַׁרְקָן נקרא בעברית חֲזִיר יָם, בעקבות השפות האירופאיות. באנגלית השרקן קרוי "חזיר גינאה" (Guinea pig), בצרפתית "חזיר הודו" (Cochon d'Inde) ובשפות אחרות בשמות דומים.
האטימולוגיה של השם "חזיר ים" לא ידועה בוודאות, וקיימות סברות שונות לגביה, אך אין סברה מבוססת ומקובלת באופן כללי. אחת הסברות היא שהשם ניתן משום שהוא הובא לאירופה מעבר לים, והזכיר לאירופאים את החזיר בהרבה מאפיינים פיזיים והתנהגותיים. בעברית, הנחיל לו פנחס אמתי את שמו העברי שרקן עקב הציוצים (הדומים לשריקות) שהוא משמיע בעיקר כאשר הוא מפחד או רעב. כיום נפוצים לחיה זו בעברית לצד "חזיר ים" גם השמות "קָבִיָּה" (השם המדעי ושם הסוג) ו"שרקן".
מבנה גוף

אורך גופו של שרקן בוגר מגיע עד 20 סנטימטר, וצבע פרוותו חום, כתום, לבן, אפור, שחור או שילוב של צבעים אלה. לשרקן אין זנב. בגפיים האחוריות יש לו שלוש אצבעות ובקדמיות - ארבע.
משקל השרקנית הנקבה נע בין 700 ל-1,000 גרם, ומשקלו של הזכר נע בין 900 ל-1,200 גרם.
רבייה

השרקנים הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שלושה חודשים, והשרקניות הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל חודשיים. תקופת הייחום של הנקבה נמשכת שישה עשר ימים. היריון של קביה נמשך בין חודשיים לחודשיים וחצי (59–72 יום), והנקבה יכולה להיכנס להיריון מחדש מספר שעות לאחר ההמלטה. השרקן מתפקד באופן עצמאי החל מזמן קצר לאחר הלידה.
בהמלטה נולדים בין שניים לארבעה גורים, אך לפעמים גם חמישה או שישה. הגורים נולדים במשקל של 75–100 גרם עם פרווה, בעיניים פקוחות וביכולת מוטורית גבוהה, ויכולים לאכול עצמאית מגיל שלושה ימים. עם זאת, הם זקוקים לחלב אם עד גיל ארבעה שבועות לשם בניית מערכת חיסונית חזקה ויציבה.
השרקן כחיית מחמד

חלק משרקני המחמד משוחררים בבית, אך לרוב מגדלים אותם בכלובים כמו אוגרים. בארצות הברית, גידול השרקנים נפוץ מאוד ומגדלי שרקנים עורכים תערוכות גזעים, עבור גזע האנגורה, גזעים ארוכי שיער, גזע ההימלאיה וגזעים אחרים.
הגזעים הנפוצים בישראל הם ממין מעורב ברובם. הם ידידותיים ונוחים לגידול, ולא דורשים טיפול רב. יש לספק להם מעט ירקות פעם ביום (עלים ירוקים, חסה, גזר, פלפל, כרוב לבן תפוח עץ ופטרוזיליה אך לא אבוקדו, עגבניות או פירות הדר), לצד מזון יבש הנמכר בחנויות לחיות מחמד.
השרקנים פעלתניים מאוד, ונוהגים להתרוצץ ולשחק. הם זקוקים להרבה ויטמין C, ולכן בתור מקור לוויטמין C מומלץ לספק להם אבן ויטמינים (למכרסמים), פירות וירקות (יש לשטוף היטב), חציר (רצוי אספסת), וכופתיות מיוחדות לשרקנים שמוסיפים להן ויטמין C. חציר חיוני להם מכיוון שקיבת השרקן חייבת לעבוד כל הזמן אחרת היא עשויה להגיע למצב של קיפאון (כעבור מספר שעות) מה שיסכן את חייהם. כמו כן חציר עוזר בשחיקת השיניים של השרקן שלא מפסיקות לצמוח בתקופת חייהם.[דרוש מקור]
השרקנים נהנים ללעוס את מצע החציר ולחפור מחילות בקש. אפשר לשים להם קופסאות קטנות או צינורות חלולים, שבהם הם אוהבים להסתתר ולשחק. יש לשים להם גזעי עץ קטנים (קרשים מעץ מלא, שאריות מנגריות) אותם הם יכולים לכרסם. מצע טוב הוא גלילי עץ המיועדים לחתולים. אין להחזיק את השרקן בטמפרטורה מתחת ל-18 מעלות צלזיוס, מתחת לטמפרטורה זו ישנה סכנה לירידה בתוחלת החיים של השרקן.
השרקן חששן מטבעו, אך שרקן מבוית רגיל לבני אדם, ובהדרגה יגבר ביטחונו באיש המאכיל אותו. שרקנים נקשרים לבעלים שלהם ולומדים מהר לזהות את קולות פתיחת המקרר או שקית האוכל ומשמיעים קולות שריקה והתרגשות בידיעה שהאוכל מגיע.[דרוש מקור] יש להרחיק את השרקן ממוקדי רעש חזק ואין להשאירו באור שמש חזק אף לא לזמן קצר. הקביה הוא חיה עדרית וחברותית, ולכן במידת האפשר יש לאמץ יותר משרקן אחד. אחרי ששרקן אחד יתרגל לשטח בבית, יהיה קשה עד בלתי אפשרי להוסיף לו שרקן נוסף (במיוחד אם מדובר בשני זכרים), מפני שהשרקן הוותיק יתקוף את ה"פולש".
שימושים אחרים בקביה

השרקן הוא אורגניזם מודל מקובל בניסויים מדעיים ביונקים, לצד עכברים וארנבים. שמו באנגלית Guinea Pig משמש כינוי למושא ניסויים כללי, בדומה ל"שפן ניסיונות" בעברית, שנתקבע בעקבות השגיאה הנפוצה לכנות ארנב או ארנבון "שפן".
בפרו ובסביבתה (שם מכונה השרקן Cuy) מקובל לאכול את בשרו, שנחשב למאכל הלאומי של פרו עוד מימי ביותו של השרקן על ידי שבט האינקה. בשר שרקן הוא מאכל מקומי טיפוסי גם בבוליביה ובאקוודור.
ברפואה הדרום-אמריקאית העתיקה משתמשים בשרקנים כדי לגלות מחלות.
ראו גם

קביה (סוג) - שרקן הוא סוג של קביה.
קפיבארה - גם ממשפחת הקביות
קביות העולם החדש - תת-סדרה הכוללת את השרקן.
לקריאה נוספת

פנחס אמתי, מדריך לחיות מחמד בישראל, ירושלים: כתר, 1992
הערות שוליים

↑  גידול שרקנים, באתר פרש
↑  ארז ארליכמן, פרוותי וחמוד: איך מגדלים שרקן בריא וקופצני?, באתר ynet, 25 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543299105171  BNE: XX528438  BnF: cb13178214c (data)  LCCN: sh85057793  NARA: 10648552  NDL: 00942111  NKC: ph122990 
ציור מאת מרקוס ספאטה (אנ') משנת 1753, מציג מנת שרקן (Cuy) במרכז הסעודה האחרונה. הציור מוצג בקתדרלה של קוסקו.
נציגויות דיפלומטיות בירושלים

מדינות המחזיקות שגרירויות בירושלים  מדינות שהחזיקו בעבר שגרירויות בירושלים  מדינות המחזיקות בקונסוליות בירושלים  מדינות שהחזיקו בעבר בקונסוליות בירושלים
נציגויות דיפלומטיות בירושלים קיימות מ-1838, כשהוקמה הקונסוליה הבריטית בירושלים בתקופה העות'מאנית ואחריה קונסוליות נוספות. מעברי הריבונות בעיר (המנדט הבריטי, ממלכת ירדן וישראל) הביאו עמם שינויים בנציגויות בירושלים, ועם איחוד העיר ב-1967 הפכה הסוגיה לפוליטית-דיפלומטית התלויה ביחס להכרה בירושלים כבירת ישראל.
כיום קיימות בירושלים 6 שגרירויות בראשן שגרירות ארצות הברית, מספר נציגויות בדרג נמוך יותר ובמקביל ישנן כמה קונסוליות, המייצגות את הקשר של המדינה השולחת לפלסטינים ולרשות הפלסטינית.
התקופה העות'מאנית

הקונסוליה הראשונה בעת החדשה בירושלים הייתה הקונסוליה הבריטית שהוקמה ב-1838. עם הכרזת הסולטן אבדילמג'יט הראשון על הטנזימאט בנובמבר 1839, חודשה שיטת הקפיטולציות, שחיזקה את מעמדם המיוחד של הקונסולים באימפריה עות'מאנית כבעלי חסות לנתיני ארצם. הקפיטולציות, שהוענקה לראשונה בשנת 1535 על ידי סולימאן הראשון לצרפת, כמעט שלא נוצלה עד החידוש המשטרי. הקמת קונסוליה הבריטית לוותה בהקמת קונסוליה גרמנית ושל ממלכת סרדיניה ב-1843, קונסוליה אמריקאית ב-1844, וקונסוליה ספרדית ב-1854.
הקונסוליה הפרוסית-גרמנית: הקונסוליה הפרוסית נפתחה ב-1843, ובשנת 1868 הייתה לקונסוליה הכללית של 'הברית הגרמנית הצפונית'. בשנת 1871 נעשתה הקונסוליה הכללית של הרייך הגרמני. הקונסוליה שכנה בתחילה במבנה ברובע המוסלמי, ועברה בהמשך ברחוב הנביאים 57, בית מגורים שנבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19 על ידי משפחת הסוחר הגרמני וילהלם דויסברג. היו אלו ימי הזוהר של הקהילה הגרמנית-נוצרית (כולל הטמפלרים), שהגיעה להישגים רבים בארץ. מוסדות גרמניים רבים נבנו אז בירושלים, ורבים מהם ברחוב הנביאים. הקונסוליה הייתה מרכז הפעילות הגרמנית בארץ ישראל, ובסוף המאה ה-19 אף הגנה על יהודים יוצאי גרמניה, שהיו בני חסותה. הקונסוליה פעלה כשגרירות לכל דבר, וקידמה את האינטרסים של גרמניה, ששאפה להגביר את השפעתה ומעורבותה באזור.
הקונסוליה של ממלכת סרדיניה: ממלכת סרדיניה הקימה קונסוליה בירושלים ב-1843. עם איחוד איטליה ב-1961, הפכה הקונסוליה לקונסוליה האיטלקית.
הקונסוליה הבריטית: הממלכה המאוחדת הקימה את הקונסוליה המודרנית הראשונה בירושלים ב-1838, ככפופה לקונסוליה הבריטית בביירות, וב-1841 הפכה לקונסוליה עצמאית. הקונסוליה נסגרה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשבריטניה נמצאה במצב לוחמה מול האימפריה העות'מאנית.
הקונסוליה האמריקאית: ב-17 במאי 1844 מונה הקונסול האמריקאי הראשון לעיר, וורדר קרסון, אך מינויו בוטל כבר ב-22 ביוני 1844, ללא ידיעתו. הקונסוליה נפתחה באופן מסודר ב-1856 ברובע הנוצרי, ועברה ב-1912 למשכן קבוע ברחוב אגרון. הקונסוליה נודעה כידידותית ליהודים ברוב התקופה, ומרבית הקונסולים היו ציונים-נוצרים. לעומת זאת, יחסי הקונסוליה והמושבה האמריקאית בירושלים, שהוקמה ב-1881, לא היו טובים, על רקע חיכוכים דתיים.
הקונסוליה הרוסית: רוסיה הקימה נציגות קונסולארית בעיר בשנות הארבעים, אם כי קונסוליה רשמית נפתחה רק ב-1858.
הקונסוליה הצפתית: פעלה בעבר ונסגרה בראשית המאה השמונה עשרה. נפתחה מחדש ב-1843.
הקונסוליה הספרדית: נפתחה ב-1853 והייתה הקונסוליה האירופאית היחידה שפעלה במהלך כל מלחמת העולם הראשונה.
מדינות נוספת שהחזיקו בקונסוליות בירושלים בתקופה העות'מאנית היו יוון (1858), האימפריה האוסטרית (1847), פרס (1857), מקסיקו (1856), הולנד, שוודיה, בלגיה, נורווגיה, ודנמרק.
תקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט חודשה פעילותן של הקונסוליות שנסגרו במהלך מלחמת העולם הראשונה (פרט לקונסוליה הבריטית). מרבית הקונסוליות שכנו ברחוב הנביאים, שכונה גם "רחוב הקונסוליות". במהלך התקופה נפתחו קונסוליות חדשות בעיר.
הקונסוליה האתיופית: הקונסוליה האתיופית שכנה ברחוב הנביאים 38–40, במבנה שנבנה ב-1925–1928 על ידי זאודיתו, קיסרית אתיופיה, שייעדה אותו לבית עבורה כשתבוא לארץ הקודש, אך לאחר השלמת הבניין שוכנה בו הקונסוליה האתיופית, והקיסרית, שנפטרה ב-1930 באיתיופיה לא התגוררה בו. לאחר כיבוש אתיופיה ב-1936 במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה הורה מושל ירושלים בינואר 1939 לקונסוליה לא להניף את דגל אתיופיה על המבנה ועל הפסקת עבודתה כקונסוליה. לאחר החלטה זו תבעה הקונסוליה האיטלקית לבעלות על הבניין, אך עקב הצטרפות איטליה למלחמת העולם השנייה נסגרה הקונסוליה האיטלקית והדיון הוקפא. הקונסוליה נפתחה מחדש ביולי 1945.
הקונסוליה הגרמנית: הקונסוליה הגרמנית שכנה באותו משכן בו שכנה במהלך התקופה העות'מאנית. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הונף דגל צלב הקרס על כל המוסדות הרשמיים של גרמניה, במקביל לדגל האימפריה הגרמנית. קונסול גרמניה היינריך וולף, שאשתו הייתה יהודייה, התנגד להנפת הדגל הנאצי ופוטר מתפקידו. הנפת הדגל עוררה התנגדות רבה בקרב הציבור היהודי, ואנשי ברית הבריונים חדרו לבניין והסירו את הדגל, ומספר ימים לאחר מכן אף הוצת שער הכניסה. הקונסוליה נסגרה ביוזמת הגרמנים באוגוסט 1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה.
הקונסוליה האוסטרית הרפובליקה האוסטרית הראשונה החזיקה בקונסוליה כללית בירושלים, בתחילה בבית משכית ולאחר מכן בבניין בסוף רחוב הנביאים (כיום – כיכר הדוידקה). טרם האנשלוס הקונסול האוסטרי האחרון היה ד"ר איבו יורדה. הקונסוליה נסגרה עם האנשלוס וסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נסגרה הקונסוליה ורכוש הקונסוליה הועבר לנציגות גרמניה, בדומה למה שנעשה ביתר נציגויות אוסטריה בעולם.
הקונסוליה האיטלקית שכנה ברחוב הרב קוק 12, סמוך לרחוב הנביאים. הקונסוליה האיטלקית נסגרה בראשית מלחמת העולם השנייה, לאחר שאיטליה הכריזה מלחמה על בריטניה.
הקונסוליה האמריקאית: הקונסוליה האמריקאית נפתחה מחדש זמן קצר לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים ב-1918, והקונסול גלייזברוק היה הנציג הזר הראשון שחזר לירושלים. בעקבות חשיבותה העולה של ארצות הברית בתקופה זו, הממשל הצבאי הבריטי הורה על השבת הסדר הקפיטולציות, שבוטל על ידי העות'מאנים בראשית המלחמה, לקונסוליה האמריקאית, ועל פי חוקי המנדט הבריטי אזרחי ארצות הברית יכלו להישפט בעניינים פליליים בפני הקונסול של ארצם. הקונסוליה זכתה בתקופת המנדט לאמון רב מצד האוכלוסייה הערבית והיהודית כאחד, והיוותה כתובת לטענות כל צד כלפי השני וכלפי השלטון הבריטי. הקונסוליה ייצגה את ארצות הברית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית וכן בעבר הירדן. בתקופת המנדט עברה הקונסוליה מרחוב הנביאים אל רחוב אגרון. ב-1928 שודרגה הקונסוליה לקונסוליה כללית. באוקטובר 1947 התפוצץ מטען בשטח הקונסוליה. באפריל 1948 מונה לקונסול תומאס ואסון – דיפלומט ותיק ועתיר ניסיון שירות באזורי סיכון, שעתיד להרצח בידי מתנקש במהלך מלחמת העצמאות.
קונסוליות נוספות: מדינות נוספות שהחזיקו קונסוליות בירושלים במהלך המנדט היו נורווגיה, שוודיה, ספרד, פולין, מצרים, עיראק, רומניה, צ'כוסלובקיה, הונגריה, מקסיקו, טורקיה, יוגוסלביה, שווייץ.
ירושלים החצויה

לאחר מלחמת העצמאות, נחלקה ירושלים בין ישראל לירדן. ירושלים הישראלית הייתה עיר בירה, והבחירה הטבעית לשגרירות בישראל. למרות זאת, בעקבות הקביעה בתוכנית החלוקה כי ירושלים תהיה לאזור בין לאומי, שנקבעה בשנית בהחלטה 303 של העצרת הכללית, גרמה לאי-הכרה בירושלים כבירת ישראל והקמת מרבית השגרירויות בישראל בתל אביב. מרבית הקונסוליות פעלו בשתי חלקי העיר, פרט לקונסוליות של מדינות מוסלמיות שהוקמו בירושלים הירדנית בלבד. מרבית הקונסוליות פעלו מכוח ההיסטוריה, ללא האמנה לא לישראל ולא לירדן, אשר ריבונותם לא הוכרה על ידיהם.
הקונסוליה האמריקאית: הקונסוליה האמריקאית בירושלים פתחה סניף במזרח ירושלים לאחר מלחמת העצמאות, במבנה בדרך שכם שנשכר ב-1952. לשתי נציגויות היה קונסול כללי אחד, שהתגורר במערב העיר ועבר מדי יום בין מערב העיר למזרחה דרך מעבר מנדלבאום.
הקונסוליה הספרדית: ספרד החזיקה בקונסוליה בשיפולי שכונת שייח' ג'ראח. בעקבות אי הכרת ספרד בישראל ואי כינון יחסים דיפלומטיים ביניהם, קבע הקונסול הספרדי את מושבו במזרח העיר.
הקונסוליה הבלגית: בלגיה החזיקה בקונסוליה בקטמון הישנה ובשייח' ג'ראח.
הקונסוליה הבריטית: הוקמה בירושלים הירדנית, עקב הקשרים ההדוקים של בריטניה עם ממלכת ירדן.
קונסוליות נוספות: שוודיה, יוון, איטליה, צרפת, טורקיה ופינלנד.
בנוסף, התקיימו ארבעה קונסוליות של מדינות מוסלמיות בירושלים הירדנית בלבד: הקונסוליות של מצרים, סוריה, לבנון וערב הסעודית. הקונסוליה הלבנונית נפתחה מחדש בספטמבר 1950, לאחר שנסגרה מעט לפני מלחמת העצמאות.