קרב גטיסברג
הערכה היסטורית: רוברט אִי לִי > לִי והגנרלים שלו: מפקדי הקורפוסים

הפרק המורכב והשנוי ביותר במחלוקת בהערכה ההיסטורית של הקרב הוא הפרק העוסק בתפקודם של הגנרלים של לִי.
חוקרים וכותבים רבים - רבים מהם, כאמור לעיל, מזרם "הסיבה האבודה", תולים את הכישלון בקרב בטעויות ובמשגים של פקודיו של לִי. מאידך, יש התולים את האשמה או את חלקה בלִי עצמו, שלא הנחה אותם כראוי ולא נתן מענה נכון לחסרונותיהם. שניים ממפקדי הקורפוסים שלו, ריצ'רד ס. איוול וא. פ. היל היו חדשים בתפקידם, ולא היו מורגלים עדיין בסגנון הפיקוד של לִי: שניהם היו רגילים לסגנון המפורט והמדויק של תומאס ג'ונתן ג'קסון, שנהרג חודשים ספורים לפני כן, ולא הכירו את פקודותיו של לִי שהיו כלליות בהרבה, והותירו לכל מפקד לבחור את הדרך שבה יבצע אותן.
הגנרל שספג את הביקורת הרבה ביותר מבין מפקדי הקורפוסים בארמייה של צפון וירג'יניה היה מפקד הקורפוס הראשון, לוטננט גנרל ג'יימס לונגסטריט, הוותיק והמנוסה מבין מפקדי הקורפוסים. לונגסטריט העלה את חמתם של מבקריו לא מעט בביקורת שמתח בעצמו על לִי לאחר המלחמה, וכן בשל העובדה שהצטרף לאחר המלחמה למפלגה הרפובליקנית, שהובילה את מדינות האיחוד בעת מלחמת האזרחים. מבקריו של לונגסטריט האשימו אותו בכך שביום השני של הקרב, 2 ביולי, התמהמה מאוד בהתקפתו. אילו היה תוקף בזמן, כך נטען, היה הקורפוס שלו מצליח לאגף מדרום ולהביס את צבא האיחוד לפני שזה התבסס בעמדות הגנתיות טובות. בנוסף לכך נטען, שלונגסטריט לא פעל במלוא הנחישות במהלך הקרב, מכיוון שלא הזדהה עם ההגיון של תוכנית המערכה של לי, וחשב שפקודותיו של האחרון מוטעות. מאידך, סנגוריו של לונגסטריט מצביעים על כך, שלִי נמצא בקשר צמוד עמו לאורך כל הקרב, הסכים לדחיות בפתיחת המתקפה ב-2 ביולי, ולא מתח עליו ביקורת בשום שלב.
מייג'ור גנרל ג'. א. ב. סטוארט ספג ביקורת על הדרך שבה הוביל את קורפוס הפרשים שהיה בפיקודו. סטיוארט לקח עמו שלוש מהחטיבות המובחרות של הקורפוס לפשיטה עמוקה אל מעבר לקווי הצפון, אך בשל כך חסר ללִי המודיעין ההכרחי. לִי לא ידע שארמיית הפוטומק בפיקוד הוקר נעה בעקבותיו, בתחילת המערכה, ובמהלך הקרב עצמו לא הגיע אליו מידע חשוב על פרישת האויב, מידע שעשוי היה להוביל לתוכנית שונה ולתוצאה אחרת של הקרב. הוויכוח בין ההיסטוריונים נע סביב אחריותו של סטוארט מול הוראותיו של לִי, שלא היו ברורות די הצורך, אך היום מסכימים רוב החוקרים כי שניהם חולקים באחריות למחדל.
לוטננט גנרל ריצ'רד ס. איוול, מפקד הקורפוס השני, ספג ביקורת רבה על שלא השתלט כבר ביום הראשון לקרב על גבעת קאלפ. לִי הורה לו ללכוד את הגבעה "אם הדבר בר ביצוע" ("If practicable"), ואיוול פירש את הפקודה באופן לא מחייב. הגבעה שימשה כעוגן הצפוני של מערך ההגנה של צבא הצפון בשרשרת הגבעות מדרום לגטיסברג, ואילו הקורפוס של איוול היה מצליח להשתלט עליה כבר ביום הראשון של הקרב, ארמיית הפוטומק הייתה נאלצת לפנות את העמדות שתפסה ברכס בית הקברות, ולסגת משדה הקרב, כדי להימנע מאיגוף כוחותיה מכיוון צפון ומסכנת כיתור. במצב כזה הייתה תוצאת הקרב שונה לגמרי. קיימת הסכמה רחבה בקרב החוקרים, שלו מייג'ור גנרל תומאס ג'ונתן ג'קסון לא היה נהרג בקרב צ'אנסלורזויל, סביר להניח שהיה פועל במהירות ובנחישות רבה יותר מאיוול, משתלט על גבעת קאלפ, ומכריע את הקרב לטובת הקונפדרציה. מאידך, האחריות רובצת גם על לִי, שידע שאיוול חדש בתפקידו, ולא השכיל להנחות אותו בצורה טובה יותר.
גם לוטננט גנרל אמברוז פ. היל, מפקד הקורפוס השלישי, ספג ביקורת על ביצועיו בקרב, שלא היו מבריקים. הקרב החל כאשר היל החל בהתכתשות עם כוחות הצפון ליד העיירה, בניגוד לפקודותיו של לִי שלא להיכנס לקרב לפני שהארמייה כולה תתאסף. סנגוריו של היל מצביעים על כך שהיל היה בקשר רצוף עם לִי לאורך היום והעביר לו מידע מלא על ההתפתחויות. לאחר היום הראשון חלה היל, ומחלתו צמצמה את מעורבותו בקרב. לִי עצמו נטל מן הקורפוס שלו יחידות והעביר אותן ללונגסטריט ביום השלישי של הקרב, כדי שיהיו חלק מההסתערות של פיקט.
מייג'ור גנרל ג'יימס לונגסטריט
מייג'ור גנרל ג'.א.ב. סטוארט
לוטננט גנרל ריצ'רד ס. איוול
לוטננט גנרל א. פ. היל