stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת דו-מפלגתית
סיבות היווצרות אפשריות

הסיבה העיקרית להיווצרות מערכת דו-מפלגתית היא צירוף של שיטת בחירות ומאפייני אוכלוסייה:
מצד אחד, שימוש בשיטת בחירות אזורית-רובנית, שהיא הנהוגה במרבית הדמוקרטיות, יניב בדרך כלל בין 2 ל-4 מפלגות: בשיטה זו, הבוחרים באזור בחירה מסוים יכולים לשלוח נציג אחד בלבד לפרלמנט, וכדי שמועמד מסוים יבחר, עליו לזכות במספר הקולות הגדול ביותר.
במצב זה, ריבוי מועמדים יוביל לפיצול ההצבעה, ועלול לאפשר למועמד לא רצוי לזכות בבחירות. בתהליך מתמשך של ניסוי וטעיה בכל אזור בחירה, יתקבלו בקרב הבוחרים דפוסים של הצבעה טקטית ל"מועמדי פשרה" מטעם אחת המפלגות הגדולות, והימנעות מהצעת מועמדים נוספים או הצבעה עבורם.
בדרך זו משמרות המפלגות הגדולות את כוחן, ומצד שני - ציבור בוחריהן מקבל נציג, שלמרות היותו "נציג פשרה", זוכה להשפעה גדולה בפרלמנט מכיוון שהוא פועל בחסות מפלגה גדולה ובעזרת יתר נבחריה.
מצד שני, האוכלוסייה עשויה להתאפיין באחידות מחשבתית רבה: כאשר אופי המחלוקות אינו כה חריף ובלתי ניתן ליישוב או לפשרות, וישנה נטייה להימנע מקיצוניות לכיוון זה או אחר, ובנוסף קיימים ערכים ודעות המשותפים לרובה הגדול של האוכלוסייה - הרי שישנו סיכוי טוב לכך שהאוכלוסייה, רובה ככולה, תצליח להתלכד סביב לא יותר מאשר שתי מפלגות ראשיות.
יתרונות וחסרונות אפשריים > יתרונות אפשריים

הימנעות מקיצוניות: הדינמיקה של מערכת דו-מפלגתית, מביאה את שתי המפלגות הראשיות לנקוט מדיניות הנוטה להתקרב לדעותיו של הבוחר החציוני - מעין "בוחר דמיוני" המהווה את מרכז המפה הפוליטית בנוגע לסוגיה עיקרית כלשהי, כך שבאופן תאורטי מצויים חצי מהבוחרים מימינו וחצי משמאלו. בכך יש מעין "עוגן" למניעת התרחקות יתרה של מפלגה ממרכז המרחב הפוליטי לצד זה או אחר. בו בזמן, יכולה עדיין כל מפלגה לשמור על הבדלים מספיקים לעומת יריבתה באופן שיבטיח עבורה קולות מצד "הגלעין הקשה" של בוחריה הוותיקים (שהוא לרוב קיצוני יותר בדעותיו).
הפחתת פלגנות: האילוץ לאחד קבוצות שונות למפלגה גדולה אחת, הגורם ליצירת מגוון דעות בתוך המפלגה ("סופרמרקט פוליטי"), עשוי לסייע לאנשים לאחד או לפשר בין דעות ואינטרסים שונים ולנסות למצוא מכנה משותף, ובכך להקטין תופעות שונות של קיטוב פוליטי.[דרוש מקור]
מניעת סחטנות פוליטית של מפלגות קטנות: לעיתים קרובות במערכת רב מפלגתית, נאלצת אחת המפלגות הגדולות להקים קואליציה עם מפלגות קטנות. במצבים כאלה עלולה סיעה קטנה - ובפרט כזו בעלת אינטרס צר או דעות לא מקובלות ואף מנוגדות לקונצנזוס - לצבור כח רב מדי ביחס לגודלה, באמצעות אחת או יותר מהדרכים הבאות:[ דרוש מקור]
אילוץ המפלגות הראשיות להיכנע לדרישותיה, על מנת שאפשר יהיה להקים ולקיים ממשלה יציבה בראשות אחת מהן.
האטת הליכי חקיקה חשובים ואף חסימתם במסגרת הקואליציה וההסכם הקואליציוני.
יכולת תכנון וביצוע לטווח ארוך: מניעת צורך בקואליציה מביאה ליציבות שלטונית, המתבטאת במיצוי מלוא תקופת כהונת הממשלה, וברציפות של בעלי התפקידים השונים, בפרט השרים.
קיום הבטחות לבוחר: העדר הצורך להתפשר עם שותפים קואליציוניים מאפשר למפלגת השלטון לפעול באופן ההולם יותר את העמדות האמיתיות להן התחייבה במצעהּ, אשר בדרך כלל יהיו מקובלות על רוב ציבור הבוחרים.
יתרונות וחסרונות אפשריים > חסרונות אפשריים

צמצום מגוון אפשרויות הבחירה הריאליות (בעלות סיכוי ממשי לייצוג פרלמנטרי) העומדות בפני הבוחר: אף במקרים בהם רובם הגדול של הבוחרים נוטה להזדהות לפחות עם חלק מהרעיונות של אחת מ-2 המפלגות הראשיות, הרי שעדיין אנשים רבים, ואולי אף רובם, אינם נוטים להזדהות דווקא עם צירוף מסוים של דעות ועמדות ("סופרמרקט פוליטי" כמוסבר לעיל) בנושאים שונים (מפלגות גדולות נוטות מטבען להתייחס למגוון רחב של נושאים), ואפשר שהבוחר היה מעוניין בייצוג של מפלגה בעלת אוסף עמדות ודעות מצומצם, השונה מאלה של השתיים הגדולות.
מפלגות קטנות או חלקים שונים באוכלוסייה עלולים לסבול מתת ייצוג (בעיקר עקב השימוש בבחירות בשיטה האזורית-רובנית).
מתן תחושת כח מופרזת ל-2 המפלגות הגדולות במדינה, על כל המשתמע מכך.
מניעת שילובים קואליציוניים מוצלחים: עובדה היא שבמערכת דו-מפלגתית עדיין עשויים להימצא בקרב ציבור התומכים של כל מפלגה קבוצות כח ואינטרסים שונות, ולפיכך כל מפלגה גדולה מהווה מעין "קואליציה פנימית" של קבוצות אלו, המסכימים מראש להתאחד סביב אותה מפלגה. במצב זה מוטב, אולי, כי קבוצות שונות יבטאו עצמן דרך מפלגות שונות, ועל ידי כך האפשרויות להרכבת ממשלה קואליציונית תהיינה מגוונות יותר.
דמיון רב מדי בין שתי המפלגות הגדולות: הצורך של המפלגות הגדולות לזכות ברוב מוחלט של המושבים, עלול לגרום להן לנטות יתר על המידה לעבר "המרכז" או "הבוחר החציוני" (שהוסבר לעיל), על מנת שעמדותיהן תכסנה את דעת רוב הבוחרים. במצב זה ייתכן שהמפלגות תוותרנה, כל אחת, על עקרונות רבים, עד כדי הגעה לחוסר יכולת למצוא הבדלים משמעותיים בין שתיהן.
ראו גם

מערכת רב-מפלגתית
קיטוב פוליטי
בחירות יחסיות
בחירות יחסיות משולבות בפוליטיקה של ניו זילנד (שיטה אזורית ויחסית).
מפלגה שלישית (ארצות הברית)
מנואלה שווזיג

מנואלה "מנו" שווזיג (בגרמנית: Manuela "Manu" Schwesig; נולדה ב-23 במאי 1974 בפרנקפורט על האודר) היא פוליטיקאית גרמנייה (SPD). מכהנת כיושבת ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במקלנבורג-מערב פומרניה וכראש ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה מאז יולי 2017. בנוסף, מכהנת כנשיאת הבונדסראט מאז נובמבר 2023.
הייתה חברה בממשלת מרקל השלישית כשרה הפדרלית למשפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער. מאז ינואר 2019, היא אחת משני יושבי ראש ועדת הגישור של הבונדסטאג והבונדסראט. מחויבותה לפרויקט הנורד סטרים 2 והשתתפותה בקרן מקלנבורג-מערב פומרניה לאקלים והגנת הסביבה זכו לביקורת מאז המתקפה הרוסית על אוקראינה ב-2022.
ראשית חייה

נולדה בשם מנואלה פרנצל בסילאו, כיום בחבל מרקיש-אודרלנד שבמדינת ברנדנבורג. אביה היה מנעולן ואמה עבדה כפקידה. ב-1990 היא שיחקה בתפקיד משנה בסרט הנוער "אהבה אסורה" (Verbotene Liebe) שביים הלמוט דזיובה מטעם קרן הקולנוע המזרח גרמנית. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים ב-1992 החלה לעבוד ברשות המיסים של ברנדנבורג. בשנת 1995 סיימה את לימודיה בכלכלה באוניברסיטת ברנדנבורג שבקניגס ווסטרהאוזן. בשנת 2000 עברה מנואלה שווזיג לרשות המס בשוורין, שם עבדה כחוקרת מס. בשנת 2002 החלה לעבוד במשרד האוצר של מקלנבורג-מערב פומרניה.
קריירה פוליטית

שווזיג הצטרפה ל-SPD בשנת 2003. באותה השנה התקבלה כחברה בהנהלת ה-SPD בשוורין וב-2005 החלה את תפקידה כחברה במועצת המנהלים של SPD מקלנבורג-מערב פומרניה.
משנת 2004 עד 2008 הייתה שווזיג חברה במועצת העיר שוורין מטעם ה-SPD, ומאוקטובר 2007 עד אוקטובר 2008 אף כיהנה כיושבת ראש המפלגה המקומית.
ב-6 באוקטובר 2008 מונתה שווזיג כשרת הרווחה והבריאות במקלנבורג-מערב פומרניה. ב-30 ביולי 2009, החלה לעבוד כיועצת של פרנק וולטר שטיינמאייר לבחירות לבונדסטאג לשנת 2009 כיועצת האחראית על תחום המשפחה והרווחה. ב-13 בנובמבר 2009, מונתה כאחת מסגני היושב ראש הפדרליים של ה-SPD. בבחירות ללנדטאג של מקלנבורג-מערב פומרניה בשנת 2011, זכתה במנדט ישיר במחוז הבחירה שלה וב-25 באוקטובר באותה השנה מונתה לשרת העבודה, השוויון והרווחה.
ב-27 במאי 2013 חזרה לעבוד כיועצת לקראת הבחירות לבונדסטאג לשנת 2013, הפעם תחת פיר שטיינבריק. היא הייתה אחראית לנושאים של נשים, משפחה, שיקום גרמניה המזרחית, דמוגרפיה, והכלת השונה. מ-17 בדצמבר 2013 עד 2 ביוני 2017, היא הייתה השרה הפדרלית לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער. במהלך כהונתה, בשנת 2017, התקבל חוק שקיפות השכר, שווזיג הייתה המקדמת העיקרית של חוק זה. ב-2 ביולי 2017, לאחר התפטרותו של ארווין סלרינג עקב מחלה, מונתה כיושבת ראש ה-SPD במקלנבורג-מערב פומרניה.
ב-4 ביולי 2017, נבחרה לראשות ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה עם קואליציה של ה-SPD יחד עם ה-CDU, ובכך נהייתה לאישה הראשונה המכהנת כראש ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה והחמישית בתפקיד זה מאז שגרמניה אוחדה מחדש. ב-3 ביוני 2019, בעקבות התפטרותה של אנדריאה נאלס, היא לקחה על עצמה את תפקיד היושב ראש הפדרלי בפועל של ה-SPD, יחד עם מלו דרייר ות'ורסטן שייפר-גימבל, היא התפטרה מהתפקיד ב-10 בספטמבר 2019 בעקבות מחלת הסרטן שהתפרצה אצלה.
במרץ 2021 מפלגת הפיראטים הגישה תלונה למשרד הסדר הציבורי בעקבות מסיבת עיתונאים שהתקיימה בחנות אופנה בשוורין בה הציגה שווזיג אפליקציה חדשה. לפי טענת מפלגת הפיראטים, שווזיג הפרה בכך את תקנות הקורונה של המדינה באותה העת. על פי התקנות, 6 אנשים בלבד רשאים להיות בחנות בגודל זה, אך במסיבת עיתונאים זו נכחו לפחות 20 אנשים. בנוסף לשווזיג, הוגשו תלונות גם על שר האנרגיה והתשתיות כריסטיאן פגל, על ראש עיריית שוורין ריקו באדנשיר, ועל כל הנוכחים בחנות. תלונה זו נדחתה לבסוף מכיוון שלפי שמסיבות עיתונאים פוליטיות הוחרגו מהחוק על מגבלות הקורונה.
בבחירות ללנדטאג ב-2021, ה-SPD בראשות שווזיג קיבלה 39.6 אחוזים מהקולות, עלייה של תשעה אחוזים מהבחירות הקודמות. לאחר הקמת קואליציה של ה-SPD והדי לינקה, שווזיג נבחרה מחדש לראשות הממשלה עם 41 מתוך 79 קולות. ב-28 באוקטובר 2022 היא נבחרה לסגנית נשיא הבונדסראט.
ב-20 באוקטובר 2023 נבחרה שווזיג לנשיאת הבונדסראט והיא האישה השלישית המכהנת בתפקיד זה.
עמדותיה > מאבק נגד פורנוגרפיית ילדים

בשנת 2009, תמכה שווזיג ביוזמה של אורסולה פון דר ליין, השרה הפדרלית לענייני משפחה, לחסום אתרים עם תוכן פורנוגרפי העוסק בילדים. בראיון באוגוסט 2009, מתחה שווזיג ביקורת על הגישה הקודמת של הממשלה כ"משחק תקוע" שמעכב התקדמות בהגנה על הילדים. מבקריה האשימו אותה בכך שהיא דוגלת בצנזורה מחמירה מדי בתואנת שווא של הגנה על ילדים.
עמדותיה > זכות חזרה לעבודה מלאה ולשעות עבודה משפחתיות

בינואר 2014 במהלך ראיון לבילד, שווזיג הציגה הצעת חוק בשם "הורים פלוס". היא הציעה ששני ההורים יפחיתו את שעות העבודה שלהם בכ-20 אחוזים ויקבלו פיצוי חלקי ובונוס שותפות הממומן מהכנסות ממסים. היא הסבירה כי "על המשק להתגמש ויש לתת הזדמנויות קריירה טובות גם להורים שמצמצמים את שעות העבודה שלהם למען המשפחה". הצעתה הוצגה בתקשורת כשבוע עבודה של 32 שעות ואף נתמכה על ידי הדוח שהציג המכון הגרמני לכלכלה (DIW) (אנ'). דובר הממשלה, שטפן זייברט, לימים שגריר גרמניה בישראל, ציין כי הממשלה תתרכז ביישום קצבת "הורים פלוס" אך דחה את הטענה כי הקצבה תישען על גביית מיסים מורחבת.
עמדותיה > סיבסוד טיפולי פוריות

כשרת המשפחה, שווזיג ניסתה לקדם את הרחבת הזכויות לכיסוי עלויות של הזרעות מלאכותיות וטיפולי פוריות על ידי קופות החולים גם לזוגות לא נשואים שחיים יחד במשך זמן רב. היא "מתכננת להרחיב את התמיכה הכספית לטיפולי פוריות ", שווזיג הסבירה כי היא "לא יכולה להבין למה מקשים כל כך על זוגות שלא רוצים יותר מילד". לטענתה, יותר משישה מיליון בני אדם בגרמניה הם חשוכי ילדים באופן בלתי רצוני.
עמדותיה > הגנה על ילדי פליטים

שווזיג פעלה להשגת הגנות טובות יותר נגד אלימות שהופנתה כלפי ילדי פליטים וניסתה להנהיג תעודות אזרחות טובה לאזרחים המסייעים לפליטים. היא התבטאה נגד הגבלות על איחוד משפחות, שכן לטענתה ילדים מקלים על ההתערבבות בחברה.
עמדותיה > פרויקטים נגד קיצוניות

ב-1 ביולי 2014 הגישה שווזיג את התוכנית "הדמוקרטיה חיה! פעילות נגד קיצוניות ימנית, אלימות וחוסר אנושיות" (Demokratie leben!), רמז למוטו של הקנצלר וילי ברנדט, "העז להיות יותר דמוקרטי". כחלק מתוכנית זו יתקיימו סמינריונים נגד אנטישמיות. תוכניתה של קודמתה כריסטינה שרודר נגד הקיצוניות השמאלנית בוטלה. שווזיג הסבירה כי בעיית הקיצוניות השמאלנית הייתה "הגזמה פראית" ללא הצעת פתרון יעיל. בנוסף, לטענתה התוכנית "העמיקה את השסע".
עמדותיה > מחויבות להומאופתיה

שווזיג קיבלה את החסות של "קונגרס הרופאים הגרמניים להומאופתיה" בשנת 2019. על כך היא זכתה לביקורת מהאגודה הרפואית של מקלנבורג-מערב פומרניה.
עמדותיה > שמירת נתונים

בשנת 2020 קראה שווזיג לחוקק מחדש את החוק להסדרה של מעקבי תקשורת ואמצעי חקירה סמויים אחרים, זאת למרות שבית המשפט החוקתי הפדרלי קבע בשנת 2010 כי חוק זה איננו חוקתי. היא הצדיקה את מהלך זה כחלק ממאבקה נגד פורנוגרפיית ילדים ופשעי ימין קיצוני. הנתונים שהציגה התבררו מאוחר יותר כשגויים.
עמדותיה > זכויות נשים

בשנת 2014 סייעה שווזיג בהגשת הצעת חוק המחייבת מכסות חובה לנשים במועצות הפיקוח של החברות המובילות בגרמניה. ב-2015 הציגה חוק שיקדם את השוואת שכר הנשים לזה של מקביליהן הגברים.
בשנת 2016 השיגה שווזיג בהצלחה שינויים בחקיקה להגנה על יולדות בגרמניה על ידי הרחבת החוקים כך שיכללו קבוצות נשים שאינן מכוסות במפורש (כולל סטודנטיות, נשים העובדות כמתמחות ונשים העוסקות בהכשרה מקצועית).
לצד דיטמר ווידקה, שווזיג הייתה גורם מרכזי בבחירה של הבונדסראט באינס הרטל כשופטת הראשונה ממזרח גרמניה בבית המשפט החוקתי הפדרלי.
עמדותיה > יחסה לגרמניה המזרחית

שווזיג דוחה את המונח "מדינה לא צודקת" עבור גרמניה המזרחית כי הוא "גורם לזה להיראות כאילו כל החיים היו לא צודקים. אבל אנחנו צריכים לתת יותר כבוד להישגים של מזרח גרמניה". עם זאת, היא מודה שהמדינה פעלה כדיקטטורה.
המחלוקת סביב הנורד סטרים 2

שווזיג ספגה ביקורת תקשורתית ב-2021 כשהקימה את "קרן מקלנבורג-מערב פומרניה להגנת הסביבה והאקלים". שווזיג נימקה את תמיכתה בקרן בכך שקידום פרויקטים סביבתיים "חשוב להרבה אנשים בארצנו". בנוסף להגנת הסביבה, מטרת הקרן כללה את השלמת הנורד סטרים 2. הקרן, שבעליה הוא התאגיד הרוסי גזפרום, הוקמה כדי לעקוף סנקציות אפשריות מארצות הברית. במקרה זה, הקרן עצמה הייתה יכולה לפעול כ"מתווך" ולספק את חומרי בנייה נדרשים. על פי דיווחים, הקרן קנתה במיוחד למטרה זו ספינת משא במשקל 5,600 טון, שהייתה מעורבת ישירות בבניית נורד סטרים 2. יושב ראש מפלגת הירוקים במקלנבורג-מערב פומרניה, הארלד טרפה, האשים את הממשלה בשמירה על "קשר כנוע לרוסיה". חבר הפרלמנט מטעם הירוקים, ריינהרד בוטיקופר, תיאר את גישתה של שווזיג כ"מוטלת בספק לחלוטין".
לאחר שנשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכיר ב"רפובליקות העממיות" של דונייצק ולוהנסק בפברואר 2022, שווזיג צייצה בטוויטר: "ממשלת רוסיה הפרה את החוק הבינלאומי. אני רואה את הסכסוך הזה בדאגה הגדולה ביותר". כאשר שווזיג פרסמה בטוויטר תמונה של הלנדטאג מואר בצבעי אוקראינה, האשים אותה אנדרי מלניק, שגריר אוקראינה בגרמניה, בצביעות. לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, כתבה שווזיג בהצהרה כי "הפלישה הרוסית [...] הייתה מתקפה אכזרית על מדינה שכנה, הפרה ברורה של החוק הבינלאומי ואינה ניתנת להצדקה בשום דבר". נורד סטרים 2 הופסק. שווזיג דחתה תחילה את הצעת ה-CDU להשתמש בכספי קרן האקלים למטרות הומניטריות באוקראינה כ"פופוליסטית", אך מאוחר יותר תמכה בהצעה. לבסוף אמרה שווזיג שעצירת הנורד סטרים 2 הייתה טובה והודתה בכך שתמיכתה בקרן הייתה טעות.
בפברואר 2022 נכשלה שווזיג בניסיונה לאסור על חבר הבונדסטאג מטעם ה-CDU, כריסטוף פלוס, להצהיר הצהרות ביקורתיות על מדיניותה בקשר למלחמת רוסיה-אוקראינה בפני בית הדין האזורי של המבורג. השופטים קבעו כי פלוס הגזים בדעותיו, אך הוא לא חרג מגבולות חופש הביטוי. האופוזיציה מתחה ביקורת על שווזיג על כך שעלויות המשפט שולמו מאוצר המדינה.
ב-14 באפריל 2022 הקים הפרלמנט של המדינה, בתמיכתן של ה-CDU, ה-FDP והירוקים, ועדת חקירה על התנהלות ממשלת שווזיג בכל הנוגע לנורד סטרים 2 ולקרן. היא כונתה בידי חברים אחדים ב-CDU "לוביסטית של פוטין", ומומחה מדיניות החוץ של CDU נורברט רוטגן קרא להתפטרותה. חבר הלנדטאג מטעם ה-CDU, סבסטיאן אהלר, הצהיר: "מנואלה שווזיג הייתה אייקון פרסומי רוסי שנשאר נאמן לנורד סטרים 2 עד ינואר 2022, כאשר פוטין כבר היה חמוש בגבול עד לשיניים".
חיים אישיים

מנואלה שווזיג מתגוררת עם בעלה סטפן שווזיג בשוורין, יחד יש להם בן יליד 2007 ובת ילידת 2016. ב-31 ביולי 2010, שווזיג, שקודם לכן לא הייתה לה שום זיקה דתית, הוטבלה יחד עם בעלה ובנה והצטרפה עם משפחתה לכנסייה האוונגליסטית הלותרנית של מקלנבורג.
בספטמבר 2019, פורסם כי שווזיג אובחנה כחולה בסרטן השד. בעקבות כך, ב-10 בספטמבר 2019, היא התפטרה מכל המשרדים הפדרליים אך שמרה על משרדי ראש הממשלה ויושב ראש מפלגת ה-SPD של מקלנבורג-מערב פומרניה. ב-12 במאי 2020, הודיעה שעברה את הטיפול בסרטן והחלימה. בתחילת 2021 היא נאלצה לעבור טיפול נוסף למשך שלושה שבועות.
תפקידים נוספים

חברה באיגוד להגנת הילד ובחבר הנאמנים של ארגון הסיוע לילדים Plan International Germany.
יו"ר משותף לשעבר של מועצת הנגידים משרד הנוער הצרפתי-גרמני (FGYO).
חברת חבר הנאמנים ביוזמה "כן, אני יכול!" בשיתוף עם דויטשה טלקום.
חברה באספה הכללית של קרן פרידריך אברט.
לשעבר חברה בחבר הנאמנים במוזיאון הגרמני.
חברה ב-Gegen Vergessen – Für Demokratie.
חברה בחבר הנאמנים של הפורום הגרמני למניעת פשע (DFK).
חברת מועצת הפיקוח של התיאטרון הממלכתי של מקלנבורג.
הייתה חברה בוועדת הממשל הפדרלי "30 שנים של מהפכה שלווה ואחדות גרמנית" מ-2019 עד 2020.
יושבת ראש הקרן לידידות הגרמנית-רוסית של הבונדסראט החל מ-8 ביוני 2019 עד לפירוקה ב-8 באפריל 2022.
מפלגת יפן החדשה

| --- | --- |

 מדינה:  יפן 
 מנהיגים:  יסואו טנאקה
 תקופת הפעילות:  21 באוגוסט 2005 – 31 בינואר 2015 (9 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם 
 מטה:  צ'יודה, טוקיו
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 צבעים רשמיים:  אדום
 www.love-nippon.com
 
מפלגת יפן החדשה (ביפנית: 新党日本, בתעתיק: שינטוֹ ניפּוֹן) היא מפלגת מרכז ביפן, שנוסדה ב-21 באוגוסט 2005. מנהיג המפלגה הוא מושל מחוז נאגנו לשעבר יסואו טנאקה, וחברים בה מספר חברי הדיאט של יפן, וכן הירויוקי אראי, שפרש מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית בשל התנגדותו לתוכניתו של ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, להפריט שירות הדואר של יפן באותה שנה.
המפלגה פונה בעיקר לאוכלוסיות עירוניות, בעוד שמפלגת האזרחים החדשה, שנוסדה באותה תקופה על ידי פורשי המפלגה הליברלית-דמוקרטית אחרים, פונה בעיקר לאוכלוסייה הכפרית של המדינה.
בבחירות הכלליות של 2005 השיגה המפלגה מושב אחד בלבד בבית הנבחרים של יפן. בבחירות לבית היועצים של יפן ב-2007, קיבל טנאקה מושב, והיה לחבר היחיד במפלגה המכהן בדיאט.
ראו גם

מפלגות פוליטיות ביפן
פוליטיקה של יפן
מספר קואורדינציה

בכימיה, קריסטלוגרפיה והנדסת חומרים, מספר קואורדינציה הוא מספר המייצג את מספר האטומים המקיפים אטום נתון במבנה סריגי. ככל שמספר הקואורדינציה גדול יותר, כך גדלה יציבות הסריג. בכימיה, מספר הקואורדינציה מייצג את מספר השכנים הכללי של האטום המרכזי במולקולה.
במתאן, מספר הקואורדינציה של פחמן הוא 4. בחומרים אי-אורגניים מספר קשרי סיגמא בין הליגנד לבין האטום המרכזי נחשבים למניין מספר הקואורדינציה בעוד שקשרי פי אינם נספרים למניינו.
לעומת זאת, בתורת החומרים למשל: נניח שחומר עשוי מיונים משני סוגים בלבד, אניון וקטיון. מתוך יחס הרדיוסים של האניון והקטיון ניתן לחשב את מספר הקואורדינציה, לפי הטבלה הבאה:
| --- | --- |
יחס רדיוסים: מספר קואורדינציה
0-0.155: 2 מיקום האטום הוא קווי
0.155-0.225: 3 מיקום האטום הוא מרכז משולש
0.225-0.414: 4 מיקום האטום הוא מרכז טטרהדר
0.414-0.732: 6  מיקום האטום הוא מרכז אוקטהדר
0.732-1: 8 מיקום האטום הוא מרכז קובייה
1: 12 המבנה הצפוף ביותר (נקרא גם: "מבנה צפוף אריזה").
כלומר, ככל שהרדיוסים של הקטיון והאניון קרובים זה לזה המבנה המתקבל הוא בעל מספר קואורדינציה גבוה יותר, ולפיכך יציב יותר.
ליהלום המורכב כולו מפחמן מספר קואורדינציה 4, בעוד שלגרפיט, שגם הוא מורכב כולו מפחמן, מספר קואורדינציה 3. דבר זה נובע מכוחות פני שטח והם תלויים במצייני מילר של הגביש.
בקשר קוולנטי מספר הקואורדינציה הגדול ביותר שווה למספר המסלולים המשותפים של האטום.
מריה דיקר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1900
 פטירה:  28 בינואר 1984 (בגיל 83)
 מקום קבורה:  בית הקברות הלטיני בחיפה
 מדינה:  פולין 
 מידע חסידת אומות העולם
 מקום ההצלה:  לבוב, פולין
 אופן ההצלה:  הסתרה
 תאריך הכרה:  9 ביולי 1987
 יוזם ההכרה:  יד ושם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (9 ביולי 1987) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מריה דיקר
 
מריה דיקר (סרבניאק) (בפולנית: Maria Srebniak-Dicker; נולדה ב-26 ביולי 1900 – נפטרה ב-28 בינואר 1984) הייתה פולנייה קתולית חסידת אומות העולם שפעלה להצלת יהודים בלבוב, פולין בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בזמן מלחמת העולם השנייה הגרמנים כבשו את אוקראינה/ לבוב ביוני 1941. ביולי 1942, לאחר שהעובדים היהודים בשדה התעופה הצבאי ליד לבוב נשלחו למחנה העבודה ינובסקה (Janowska) שבפאתי לבוב, איגנסי רדוונסקי (בפולנית: Ignacy Radwański), שהיה יהודי, הודיע לחברתו הלנה ביאלק (Helena Bielec) על מצבם הקשה במחנה. מריה דיקר שמעה על כך מחברתה הלנה ששיתפה אותה ואת חנה רודוביץ' וביחד הן מצאו מקום מסתור עבור איגנסי וששת חבריו היהודים שהצליחו להמלט מהמחנה: משה רייס (Moshe Reiss), אלי גלייך (Eli Glajch), אברם דיקר (Abram Dicker), לייב דרוקייר (Leib Drukier), פייגה דרוקייר (Faiga Drukier) ושלמה קין (Szlomo Kin). הם הסתתרו בבית בפרברי העיר בחלקה הארי בתוך בונקר. מריה, הלנה וחנה דאגו לכל מחסורם ולביטחונם אך מאחר שלחלק מהניצולים לא היה כסף לשלם עבור קיומם כל המצילות נכנסו לחובות על מנת לשמור אותם בחיים גם לאחר המלחמה. לאחר זמן מה, כשנשקפה סכנת גילוי המסתור, הם הועברו למקום מחבוא חדש בפרברי העיר קלפארוב (פו') בצדה השני של לבוב, שם נשארו עד ליולי 1944. באותו החודש שוחרר האזור על ידי הצבא האדום.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, מריה נישאה לאברם דיקר ועלתה עמו ארצה. חברתה חנה נישאה למשה רייס והלנה נישאה לאיגנסי. מריה נפטרה ב-28 בינואר 1984.
הכרה והנצחה

ב-9 ביולי 1987, יד ושם הכיר במריה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם בירושלים וניטע לכבודה עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.
בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון שבחיפה הוצבה לזכרה אבן זיכרון עליה נחקק תמצית סיפור פועלה בשואה להצלת יהודים.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של מריה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה. באפריל 2021 נערך ליד קברה טקס זיכרון. ועל הקבר נקבעה לוחית זיכרון המציינת את היותה חסידת אומות העולם ששמה נפשה בכפה להצלת יהודים בשואה.
לקריאה נוספת

מרדכי, פלדיאל. "מצילים בעקבות הניצולים: על חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל [כולל רשימה שמית של המצילים עם פרטים על פעילותם]", ילקוט מורשת, מ"א, 1986, עמ' 258.
גרשון, פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמוד 31.
הערות שוליים

1 2 3  תיק ארכיון יד ושם על מריה דיקר
↑  Dicker Maria (Srebniak), Yad Vashem
↑  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו חיפה והקריות
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
קברה של מריה דיקר חסידת אומות העולם בבית הקברות הלטיני בחיפה
מנזר בטאליה

מנזר מרים הקדושה של הניצחון (פורטוגזית Mosteiro de Santa Maria da Vitória), הידוע יותר בשם מנזר בטאליה (Mosteiro da Batalha), הוא מנזר דומיניקני, השוכן בעיירה בטאליה במרכז פורטוגל. הקמת המנזר החלה על ידי ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל, בשנת 1386 בעקבות ניצחונה של פורטוגל את כתר קסטיליה בקרב אלז'וברוטה, שהתרחש בקרבת מקום בשנת 1385. הקמת המנזר נמשכה כ-130 שנה, עד 1516, אך הוא אוכלס כבר ב-1388. המבנה הוא אחת מהדוגמאות הטובות ביותר בפורטוגל לסגנון גותי לוהב, והוא משלב גותיקה מנואלינית. בשנת 1983 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

בשנים 1383–1385 התנהלה בפורטוגל מלחמת אזרחים אשר החלה עם מותו של המלך פרננדו הראשון. המלך לא השאיר אחריו בן זכר כיורש, אך לפני מותו חתם על הסכם נישואין של בתו היחידה הנסיכה ביאטריש, עם חואן הראשון, מלך קסטיליה. האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם אשר משמעותו הייתה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל, ובאפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הקסטיליאנים אשר ראו במעשיו של ז'ואאו הראשון מעשה מרידה, פלשו לפורטוגל והקרב המכריע נערך ב-14 באוגוסט 1385 באזור אלז'וברוטה. קודם הקרב נשבע ז'ואאו הראשון כי אם ינצח בקרב, יקים מנזר שיוקדש למרים, אם ישו. הקרב הוכרע בתוך זמן קצר, והפורטוגזים נחלו ניצחון מוחץ.
ב-1386 החל ז'ואאו הראשון בהקמת המנזר ואף הקים בסמוך לו עיירה המנציחה בשמה את ה"קרב" (Batalha בפורטוגזית). המלך פיקח על העבודות באופן אישי - רכש את הקרקע, סיפק את חומרי הבניין, ומינה את האדריכל הראשי הראשון, אפונסו דומינגש, שפיקח על העבודות עד מותו ב-1402. בתקופתו של דומינגש החלה הקמת הכנסייה והקלויסטר המלכותי, וסגנונו היה בעיקר גותי קורן. המבנה נבנה כולו מאבן גיר לבנה, אשר קיבלה גוון אוכרה במשך השנים. לאחריו מונה כאדריכל ראשי הקטלוני הוגט (Huguet) שסיים את בניית הכנסייה ב-1438 והחל בהקמת קפלת המייסד. סגנונו היה בעיקרו גותי לוהב, דבר הניכר בחזית הראשית של הכנסייה, בכיפת בית המועצה ובקפלת המייסד. הוגט אחראי לגובהה של הספינה הראשית בכנסייה, 32.40 מטרים, דבר המקנה למבנה חזות צרה. בתקופת שלטונו של אפונסו החמישי שימש פרנאו דה אבורה כאדריכל האתר (1448-1477), ולו מיוחס הקלויסטר של דון אפונסו החמישי. הוא הוחלף על ידי מתאוש פרננדש שנשא בתפקיד בסוף המאה ה-15 ובתחילת המאה ה-16. פרננדש החל בבניית הקפלות הבלתי גמורות בסגנון מנואליני, והוא עיצב את תחרת החלונות בשער המנואליני המוביל אל הקפלות הבלתי גמורות ובקלויסטר המלכותי. העבודות נמשכו בזמן מלכותו של מנואל הראשון, אך נעצרו ב-1516 לערך, כאשר המלך החליט להשקיע את מרצו בבניית מנזר ז'רונימוש בבלן. העבודות במנזר נמשכו בהיקף נמוך יותר עד אמצע המאה ה-16, ובסך הכל נמשכו העבודות במשך תקופת מלכותם של שבעה מלכים, ושבעה אדריכלים שונים נשאו בתפקיד האדריכל הראשי של המבנה.
רעידת האדמה בליסבון ב-1755 גרמה לנזקים במבנה, אך נזק כבד בהרבה נגרם לו ב-1810 כאשר גנרל אנדרה מסנה שדד את המנזר והעלה אותו באש. קלויסטר נוסף שהיה קיים במנזר, שהוקדש לדון ז'ואאו השלישי, חרב בשריפה ולא נבנה שוב מחדש. ב-1834 גורשו הדומיניקנים מהמנזר, והמקום ננטש. ב-1840 החל המלך פרננדו השני בשיקום המנזר ההרוס, עבודות שנמשכו אל תוך המאה ה-20. בעבודות אלו הוסרו הסמלים הדתיים במבנה, והושם דגש על חשיבותו ההיסטורית לעצמאות פורטוגל וכזכר לקרב אלז'וברוטה. בחדר האוכל הוקם מוזיאון לזכר החייל האלמוני ובבית המועצה קבורים מאז 1921 שרידיהם של שני חיילים פורטוגלים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. המנזר הוכרז כמונומנט לאומי ב-1907 וב-1980 הפך למוזיאון.
האתר > הכנסייה

בכנסייה (2) שלוש ספינות, המרכזית גבוהה ורחבה משתי הצדדיות. אורכה של הכנסייה הוא 80 מטרים, רוחבה 22 מטרים וגובהה המרבי הוא 32.40 מטרים. ממדים אלה להם אחראי האדריכל הוגט מעניקים לכנסייה מראה מוארך וגבוה. במקום המצלב שוכן המזבח הראשי, ומעבר לו שוכנות חמש קפלות מרובות צלעות, המרכזית גבוהה ועמוקה מהיתר. שער הכניסה (1) בחזית המערבית מעוטר בעושר רב - משני צדדיו נראים 12 השליחים, שישה בכל צד, ומעליהם שישה ארכיוולטים שבהם קבועות 78 דמויות של מלכים מהברית הישנה, מלאכים, נביאים וקדושים, כל אחד מתחת לחופה. בטימפנום נראה ישו ישוב במלוכה תחת חופה, ומשני צדדיו ארבעת המבשרים וסמליהם.