stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדמי כהן
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1914 יצחק קדמי-כהן התחתן עם אישה צרפתייה קתולית, שהתגיירה בתחילת שנות ה-20 של המאה העשרים. נולדו להם 3 בנים, אוליבייה כהן-שטיינר (1936 - 2019), ז'אן-פרנסואה שטיינר (1938) וחוסה שטיינר (1939). ז'אן פרנסואה שטיינר הוא סופר, שהתפרסם בשל ספרו "טרבלינקה: המרד במחנה ההשמדה. הספר הוא רומן שיצא לאור ב-1966, ונכתב לזכר אביו, יצחק קדמי-כהן. הספר, המבוסס בחלקו על עדויות של ניצולי השואה, זכה להצלחה רבה אולם עורר את אחת המחלוקות הבולטות בשנות ה-60 בצרפת.
ספריו

Introduction à l'histoire des institutions sociales et politiques chez les Sémites; Thèse pour le doctorat de sciences politiques et économiques; Faculté de droit de l'Université de Paris; Paris; éditeur: Marcel Giard; 1922 .הקדמה להיסטוריית המוסדות החברתיים והפוליטיקה של השמיים
Nomades. Essai sur l’âme juive; préface de: Anatole de Monzie; éditeur: Alcan; Paris; 1929; .הנוודים
L'abomination américaine. Essai politique; éditeur: Flammarion; Paris; 1930; התועבה האמריקאית
L'Ėtat d'Israël; éditeur: KRA; édition; 1930; Paris; מדינת ישראל
Massada. Discours des Camps de Concentration. s.l. 1942. מצדה
ראו גם

בוגרי גימנסיה הרצליה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  אורי קיסרי, מגרונו של הבן מדבר האב, מעריב, 13 במאי 1966
↑  L’Union des Jeunes Avocats de Paris – L'Union des Jeunes Avocats à la Cour de Paris, association à vocation syndicale, a été créée le 22 Décembre 1922, dans le but de favoriser l'insertion des jeunes avocats dans la profession. (ב־)
↑  Serge Klarsfeld. Le Mémorial de la déportation des Juifs de France. Beate et Serge Klarsfeld: Paris, 1978. Nouvelle édition, mise à jour, avec une liste alphabétique des noms.FFDJF (Fils et Filles des Déportés Juifs de France), 2012.
↑  Moyn, Samuel (2005). A Holocaust Controversy: The Treblinka Affair in Postwar France. Lebanon, New Hampshire: Brandeis University Press. pp. 14–20. ISBN 9781584655091.
↑  Cohen, Isaac Kadmi | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Amazon.fr : B0000DX08S, www.amazon.fr (ב־)
↑  יצחק קדמי כהן, הנוודים, באתר www.amazon.co.uk, ‏1929 (באנגלית בריטית)
↑  Kadmi-Cohen, Kadmi-Cohen. L'Abomination américaine. Essai politique, impr. Comte-Jacquet, 1930. (בצרפתית)
↑  L'e?tat d'Israe?l by Kadmi-Cohen: (1930) Fifth Edition. | MW Books, www.abebooks.com (באנגלית)
↑  אודות הספר מצדה של קדמי-כהן באוסף המוצגים של יד-ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298972105171  BnF: cb13203408h (data)  GND: 1228040869  ISNI: 0000 0000 7695 8750  LCCN: no2009088610  SUDOC: 06706468X  VIAF: 90525539   WorldCat (עם VIAF): 90525539
עיט ניצי

| עיט ניצי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: עיטים
סוג:: עיט
מין:: עיט ניצי
שם מדעי
 Aquila fasciata ‏וייו, 1822
תחום תפוצה


עיט נצי שצד יונה.
Aquila fasciata
עיט ניצי (שם מדעי:Aquila fasciata) הוא עוף דורס גדול ממשפחת הנציים. מקנן באזורים מסוימים בדרום אירופה, צפון אפריקה, המזרח התיכון (כולל ישראל), דרום אסיה ואינדונזיה. שוכן באזורים הרריים בעלי אקלים צחיח או לח למחצה, מגובה פני הים ועד רום של 1,500 מטר.
תיאורו

אורכו 55-65 ס"מ בעל מוטת כנפיים של כ-150 ס"מ. החלק העליון של גופו בצבע חום כהה עם כתם לבן בין הכנפיים. החלק התחתון לבן עם פסים כהים והכנפיים שחורות. זנבו הארוך אפור מלמעלה ולבן בתחתית ולו פס רוחבי בודד שחור בקצהו. הרגליים והעיניים בצבע צהוב.
הצעיר נבדל מעט במראהו ולו בטן בצבע חלודה עם פספוס חזה מטושטש. בתעופה ניכר בזנבו וכנפיו הארוכות ומזכיר מבנה של "צלב מעופף".
רבייה

העיט הניצי מקנן על גבי צוקים או עצים גדולים בקינים בגודל של כ-2 מטר, אותם הוא בונה מענפים בשימוש חוזר.
תזונה והתנהגות

העיט הניצי ניזון לרוב מציפורים אך לעיתים הוא מגוון את תזונתו גם ביונקים קטנים, זוחלים, חרקים ואף נבלות. בזמן הציד לרוב הוא מגיח ממקום מסתור בצמרות העצים אך לעיתים הוא צד בדומה לעיטים אחרים בצלילה ממצוקים תלולים או מדאיה באוויר. רוב הטרף ניצוד על גבי הקרקע.
העיטים הניציים נוטים לאמץ ולגדל גוזלים יתומים מאותו המין בקינים ריקים במקרה בהם אובדן הביצה או הגוזל שלהם התרחש זמן קצר (שעות ספורות) קודם לכן. לעיתים יאמצו גם גוזלים בוגרים שכבר למדו לעוף.
מצב שימור

למרות ירידה דרסטית באוכלוסייתו העולמית בעיקר כתוצאה משימוש בחומרי הדברה איבוד בתי גידול, התחשמלויות, פגיעה מטורבינות רוח וציד, עד כה המין אינו מוגדר בסכנה ממשית (ללא חשש). באירופה ובישראל מוגדר כמין בסכנת הכחדה. בשנת 2017 דווח כי נותרו בישראל כ-3 זוגות מקננים ולפיכך הועלתה דרגת הסיכון שלו בארץ מסכנת הכחדה (EN) לסכנת הכחדה חמורה (CR).
גרעין הרבייה בחי-בר כרמל שחרר לטבע עיטים צעירים, ובאפריל 2021 דווח על 20 זוגות, 3 מהם בגליל.
הערות שוליים

↑  עיט ניצי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אילנה קוריאל, חנוכת הבית של העיט, ידיעות אחרונות גיליון 25058, 1.4.2021, עמ' 28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283106405171
חסן א-תוראבי

| --- | --- |

 לידה:  1932 כסלא, סודאן האנגלו-מצרית 
 פטירה:  5 במרץ 2016 (בגיל 84 בערך) ח'רטום, סודאן 
 מדינה:  סודאן סודאן
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון  אוניברסיטת ח'רטום  בית הספר למשפטים דיקסון פון 
 מפלגה:  האיחוד הסוציאליסטי הסודאני, Popular Congress Party, הקונגרס הלאומי של סודאן 
 
חסן עבדאללה א-תוראבי (בערבית: حسن عبد الله الترابي, תעתיק מדויק: חסן עבדאללה אלתראבי; 1 בפברואר 1932 – 5 במרץ 2016) היה מנהיג פוליטי, דתי-אסלאמי בסודאן. הוא כונה "אחת הדמויות המשפיעות ביותר בפוליטיקה המודרנית בסודאן" ו"מנהיג אידאולוגי לטווח הארוך". א-תוראבי סייע במיסוד השריעה (חוק האסלאם) בחלקה הצפוני של סודאן. במהלך חייו נכלא מספר פעמים, אך תקופות המאסר הללו היו שלובות בתקופות בהן כיהן בתפקידים פוליטיים בכירים בסודאן - המזכיר הכללי של מפלגת הקונגרס העממי, יו"ר האספה הלאומית, שר החוץ, היועץ המשפטי והמזכיר הכללי של החזית האסלאמית הלאומית.
א-תוראבי היה המנהיג של החזית האסלאמית הלאומית (ששינתה את שמה לקונגרס הלאומי בסוף שנות התשעים) – תנועה פוליטית אשר הייתה בעלת כוח פוליטי רב, אך מעולם לא זכתה לפופולריות רבה בקרב המצביעים בסודאן. החזית האסלאמית הלאומית אימצה את גישת ה"מלמעלה למטה", לאסלאמיזציה שמובילה שינויים על ידי הממשלה באמצעות הצבת חברי מפלגות בתפקידים בכירים בממשלה ובשירותי הביטחון. א-תוראבי והחזית האסלאמית הלאומית הגיעו לשיא כוחם משנת 1989 ועד שנת 2001 בעקבות הפיכה צבאית, בה התנועה האסלאמית הסונית היחידה שהשתלטה על מדינה.
א-תוראבי פיקח על מדיניות שנויה במחלוקת אשר הייתה אחראית בין היתר להקמת "מדינת משטרה של החזית האסלאמית הלאומית" ומליציות של הארגון אשר איחדו את הכוח האסלאמי ומנעו התקוממות עממית. הגיעו מסודאן דיווחים על הפרות זכויות אדם רבות בחסות השלטון, ובכללן "הוצאות להורג, עינויים, התעללות, מעצרים שרירותיים, שלילת חופש הביטוי, ההתאספות והדת והפרות כללי מלחמה בעיקר בדרום". א-תוראבי היה מנהיג האופוזיציה ל"קואליציה האמריקאית-סעודית" במלחמת המפרץ, והקים בשנים 1990–1991 את הקונגרס הערבי המוסלמי העממי - זרוע אזורית של פעילים פוליטיים אסלאמיים שבסיסה בח'רטום.
לאחר שנת 1996 ראה א-תוראבי את מפלגתו "זרוע האידאולוגיה הבינלאומית" יורדת בכוחה והשפעתה לטובת מנהיגים פרגמטיים יותר. מנהיגים אלו הובאו כחלק מהטלת סנקציות של האו"ם על סודאן כעונש על סיועה למורדים מצריים בניסיון לרצוח את נשיא מצרים, חוסני מובארק. בתחילת 1999 א-תוראבי היה חסר כוח פוליטי, והוביל קבוצת פיצול מהקונגרס הלאומי העממי. מאסרו האחרון היה ב-17 בינואר 2011 ונמשך תשעה ימים, בעקבות התסיסה האזרחית ברחבי העולם הערבי.
ראשית חייו

חסן א-תוראבי נולד ב-1 בפברואר 1932 בקסלה, מזרח סודאן, לשיח' מוסלמי סופי, וקיבל חינוך אסלאמי. ב-1951 הגיע לח'רטום כדי ללמוד משפטים, והצטרף לתנועת האחים המוסלמים כסטודנט. א-תוראבי סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ח'רטום ב-1955, וגם למד בלונדון ובפקולטת סורבון בפאריס ב-1962, שם קיבל דוקטורט. בתחילת שנות השישים הפך אל תוראבי למנהיג השלוחה של האחים המוסלמים בסודאן. חסן הוא צאצא של שיח' דתי מפורסם מהמאה ה-18, חמד א-תוראבי.
קריירה פוליטית

לאחר שסיים את לימודיו, חזר לסודאן והיה לחבר ב-"חזית האמנה האסלאמית", הסניף הסודני של ה-"אחים המוסלמים". בתוך תקופה של חמש שנים, חזית האמנה האסלאמית הפכה למפלגה הפוליטית הגדולה ביותר ומינתה את א-תוראבי כמזכיר הכללי שלה בשנת 1964.
כחלק מתפקידו במפלגה, עבדאללה א-תוראבי עם שני פלגים של התנועה האסלאמית הסודנית, אנסאר ו-ח'טאמיה על-מנת לנסח חוקה אסלאמית. חברי אנסאר מגדירם את עצמם כחסידיו של מהדי מחמוד אחמד, שמקורו בסודאן של המאה ה-19 והוביל את "מרד המהדי" נגד הבריטים (המרד נקרא על שמו). א-תוראבי היה חבר במפלגת "חזית האמנה האסלמית" עד לשנת 1969, השנה בה ג'אפאר נימירי קיבל את השלטון בהפיכה. בשנת 1970 נעצרו חברי "חזית האמנה האסלאמית" וא-תוראבי בילה שש שנים במעצר ושלוש שנות גלות בלוב.
בשנת 1977, המשטר ושני הפלגים של התנועה האסלאמית בסודאן ניסו להשיג "פיוס לאומי", שבו שוחררו מנהיגי האופוזיציה או הורשו לשוב מן הגולה, ובכללם נמצא א-תוראבי. "א-תוראבי ואנשיו החלו אז למלא תפקיד מרכזי, לחדור לצמרת הממשלה שבה החינוך שלהם, שנרכש לעיתים קרובות במערב, הפך את עלייתם לבלתי נמנעת וכך גם את האסלאמיזציה של החברה מלמעלה למטה". בהקשר זה כאשר אנו אומרים "מלמעלה למטה, הכוונה היא שהתהליך הפיכתה של החברה לאסלאמית מגיעה מהממשל אל אזרחי המדינה ואף נכפה עליהם באמצעות חוקים ותקנות. א-תוראבי הפך למנהיג האיחוד הסוציאליסטי הסודני ומונה לתפקיד שר המשפטים בשנת 1979.
קריירה פוליטית > חוקי השריעה

הממשל של נימירי הצהיר על הטלה ואכיפה של חוקי השריעה בשנת 1983. "בתוך 18 חודשים נקטעו יותר מ-50 ידיים של חשודים בגנבה. נוצרי קופטי נתלה על כך שהחזיק מטבע חוץ, נשים עניות הוכו על כך שמכרו בירה מקומית". התנגדות עממית נגד פעולות פוליטיות כגון פירוק הפרלמנט הסודני ויישומם הברוטלי של חוקי השריעה גרמו להפיכה נגד נימירי בשנת 1985.
החזית הלאומית האסלאמית

ב-30 ביוני 1989 החלה הפיכה של הגנרל עומר חאסן אל-בשיר, אשר במהלכה התהווה תהליך של דיכוי קשה, כולל טיהורים והוצאות להורג של בכירים בצבא, איסור על קיומן של עמותות, מפלגות פוליטיות ועיתונים עצמאיים ומאסר של אישים פוליטיים בולטים ועיתונאים. משנת 1989 ועד לשנת 2001, שימש א-תוראבי כמה שנקרא "האדריכל האינטלקטואלי" או "הכוח מאחורי כס השלטון", לעיתים באופן רשמי כמזכ"ל מפלגתו של אל-באשיר ולפעמים כדובר הוועדה הפרלמנטרית במינויו של אל-באשיר.
החזית הלאומית האסלאמית > הפיכת 1989

אף על פי שבסודאן ישנה תפיסה כי א-תוראבי והקרן החדשה שיתפו פעולה עם מנהיגי ההפיכה שכינו עצמם "מועצת הפיקוד המהפכנית למען הישועה הלאומית", למעשה מועצת הפיקוד המהפכנית אסרה על קיום כל מפלגה פוליטית מההפיכה בשנת 1989, וא-תוראבי נעצר יחד עם ראשי המפלגות האחרות והוחזק בבידוד במשך מספר חודשים. עד מהרה, השפעתה של הקרן החדשה בממשלה ניכרה במדיניות הממשלה ובנוכחותם של כמה מחברי הקרן בממשלה.
החזית הלאומית האסלאמית > תקיפת א-תוראבי באוטווה

חאשים בדרדין מוחמד, מאסטר קארטה סודני, תקף את א-תוראבי ב-2 מהלומות סכין במטרה לפגוע בו ולהביא אותו לתרדמת בשדה התעופה של אוטווה, קנדה ב-26 במאי 1992. חאשים היה מוסלמי סופי בגלות ומתנגד של החזית האסלאמית הלאומית בסודאן וזכה באליפות העולם בקרטה ב-1983. הוא תקף את א-תוראבי בזעם רב כאשר ראה אותו. לאחר שתקף את א-תוראבי, חאשים הניח שהוא מת ועזב את המקום. א-תוראבי אושפז במשך 4 שבועות עם איבודי הכרה תכופים. הוא סבל מפציעות קשות, איבד את השימוש בזרועו הימנית למשך זמן מה, התקשה לדבר לתקופה מסוימת ונעזר במקל הליכה. לחאשים היו תומכים סודנים רבים שהיו גולים בקנדה, שהשיקו את קמפיין "ידידי חאשים" לתמיכה בהתקפתו על אל-תור'אבי. אחד מהם אמר "רוב הסודנים יעריכו את מה שחאשים עשה". בנוסף, הם קראו לשים קץ למדיניות האסלאמיסטית הקיצונית ולחזרה לחילוניות.
החזית הלאומית האסלאמית > חשדות ואישומים

הפרת זכויות האדם של משטר הקרן החדשה כללו פשעי מלחמה, טיהור אתני, חידוש העבדות, עינויים של מתנגדים למשטר ומספר חסר תקדים של פליטים שנמלטו לאוגנדה, קניה, אריתריאה, מצרים, אירופה וצפון אמריקה.
ב-1994 פרסם גספאר בירו, פרופסור למשפטים הונגרי והשליח המיוחד של האו"ם בסודאן ב-1993, דו"ח מטעם משמר זכויות האדם באפריקה שטען שהממשלה הסודנית מבצעת " עינויים נרחבים ושיטתיים" בעצורים פוליטיים.
על פי דו"ח של משמר זכויות האדם באפריקה לשנת 1994, "שלא כמו בעבר, עינויים כיום נפוצים בסודאן, בייחוד בדרום. נשים לא מוסלמיות נאנסו, ילדיהן נלקחו מהן; שקיות נייר ממולאות באבקת צ'ילי הונחו מעל ראשי אנשים וחלקן היו קשורות לקני נמלים; אשכים נמחצו ונצרבו בסיגריות וזרמים חשמליים."
קשרים עם מליציות וקבוצות לוחמניות

מנהיג ארגון אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן, העביר את בסיס (ואף את בית מגוריו) הפעילות שלו לסודאן מסעודיה ב-1991, לפי הדיווחים בהזמנה אישית של א-תוראבי, ונשאר שם עד לשנת 1996 כאשר עבר לאפגניסטן. בן לאדן עבר לסודאן בעקבות עימות עם ממשלת סעודיה, אחרי שזו נתנה אישור לארצות הברית להציב חיילים בסעודיה בזמן מלחמת המפרץ הפרסי נגד סדאם חוסיין. בן לאדן האמין שהוא צריך להוביל את המאבק נגד חוסיין באמצעות הכוחות הערביים באפגניסטן. א-תוראבי העניק לבן לאדן מקום בטוח שממנו היה יכול לנהל פעולות ג'יהאדיות; בתמורה, הסכים בן לאדן לסייע לממשלת סודאן בבניית כבישים ולהילחם בבדלנים הנוצרים והמתנגדים בדרום סודאן. כמו כן דווח, כי בן לאדן התחתן עם אחת מאחייניותיו של א-תוראבי.
מלבד אל-קאעידה, א-תוראבי אפשר לקבוצות אלימות נוספות לפעול בחופשיות בשטחה של סודאן, בניהם ארגון אבו נידאל (שמדיווחים הרג יותר מ-900 איש ב-20 מדינות שונות), חזבאללה ואת איליץ' רמירס סנצ'ס מוונצואלה, המוכר גם כ-'קרלוס התן' שהתחזה לסוחר נשק צרפתי באותה תקופה. קרלוס המיר עצמו ממרקיסיסט לאסלאמי קיצוני.
א-תוראבי ייסד את הקונגרס הערבי המוסלמי העממי בשנים 1990–1991. במפגשים נכחו קבוצות אסלאמיות מרחבי העולם, בהן נציגים מהארגון לשחרור פלסטין, מהחמאס, מהג'יהאד האסלאמי המצרי, מהג'יהאד האסלאמי האלג'ירי ומחזבאללה.
בשנת 1993 סודאן הצטרפה לרשימת "מדינות המממנות טרור" של ארצות הברית בעקבות המתקפה הראשונה על מרכז הסחר העולמי בפברואר. משרד החוץ האמריקאי ציין כי 5 מתוך 15 החשודים שנעצרו בעקבות הפיגועים היו סודאנים. בעקבות סיווג סודאן כשמדינה מממנת טרור, סגירת השגרירות האמריקאית ב-1991 והטלת סנקציות כלליות וכלכליות חריפות כנגד סודאן ביקשה סודאן מאוסאמה בן לאדן ואל קאעידה לעזוב את שטח סודאן.
קשרים עם מליציות וקבוצות לוחמניות > ניסיון ההתנקשות במובארק

שנתיים לאחר מכן ב-1995 נעשה ניסיון התנקשות בחייו של נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארק על ידי ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי שרבים מחבריו היו בגלות בסודאן. ראיות שמצאו ממשלות מצרים ואתיופיה הוכיחו את מעורבות הממשלה הסודנית בניסיון ההתנקשות שכשל.
הכישלון הוביל להצבעה פה אחד באו"ם להטיל סנקציות כלכליות קשות על סודאן. הנציג הסודני הכחיש את ההאשמות אך המשלחת הסודנית לא הייתה אהודה מהסיבה ששנתיים קודם לכן השתתפה במזימה לפוצץ את מטה האו"ם.
במקום להכחיש את מעורבותו במזימה להתנקש בחיי מובארק, א-תוראבי שיבח את ניסיון ההתנקשות וקרא למובארק טיפש:
"בניו של הנביא משה, המוסלמים, קמו נגדו ובלבלו תוכניותיו, שלחו אותו חזרה אל ארצו ... מצאתי שהאיש נמצא רחוק מאוד מתחת לרמה שלי ושל דעותיי, וטיפש מידי כדי להבין את ההצהרות שלי.."
ירידת ההשפעה

הסנקציות הבינלאומיות נכנסו לתוקף באפריל 1996 בליווי ניתוק הקשרים הדיפלומטים עם ח'רטום. במקביל סודאן פעלה לפייס את ארה״ב ואת מבקרי המדינה על ידי גירוש אנשי הג'יהאד האסלאמי המצרי ועל ידי עידוד בן לאדן לצאת מהמדינה. בחודש מרץ 1996 נערכו בחירות ראשונות מאז ההפיכה. א-תוראבי קיבל מושב באספה הלאומית שם כיהן כראש הממשלה בשנות ה-90. זו הייתה הפעם הראשונה שמישהו החזיק סמכות פוליטית בעקביות כלשהי. בסוף שנות ה-90, השפעתו והשפעת המפלגה שלו שדגלה בשיתוף פעולה עם העולם דעכה לטובת מנהיגים טובים ופרגמטיים יותר שהתמקדו בניסיונות להתאושש מהבידוד הבינלאומי הנוראי שנוצר ומהנזק הכלכלי.
מותו

א-תוראבי אושפז ב-5 במרץ 2015 לאחר שאיבד את הכרתו במשרד. שנה לאחר מכן נפטר מהתקף לב בבית החולים בעיר ח'רטום שבסודאן בגיל 84. הלווייתו נערכה ביום למחרת בהשתתפות אלפי אבלים. א-תוראבי נקבר במזרח חרטום, בבית הקברות בורי אל למאב.
נוסף על היותו מנהיג פוליטי חשוב, נמנה א-תוראבי עם הוגי הדעות האסלאמיים החשובים והמקוריים בדור האחרון. הוא פרסם ספרים ומאמרים רבים בשפות ובתחומים שונים: המורשת האסלאמית הקדומה, הדמוקרטיה, היחס לנשים והיחס בין החברה לבין המדינה. כתיבתו מתאפיינת בסגנון ענייני וישיר. את דבריו הוא מבסס על טיעונים רציונליים, ואינו נוטה להשתמש במובאות מן הקוראן. ספרו הידוע ביותר, שהקנה לו את עיקר פרסומו, הוא "חידוש המחשבה האסלאמית" (תג'דיד אל-פכר אל-אסלאמי).
אלי לוי (קצין)

| --- | --- |

תא"ל אלי לוי כנספח צה"ל בגרמניה, 1981
 לידה:  11 בנובמבר 1930 (בן 94) כ' בחשוון ה'תרצ"א נירנברג, רפובליקת ויימאר 
 תאריך עלייה:  אפריל 1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1984 (כ־36 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין תותחנות במשחתת  מפקד טרפדת, ספינת טילים ואוניית תובלה  מפקד מייסד של המת"ט  מפקד פלגה 33 בשייטת ספינות הטילים  ראש ענף אמצעי לחימה  ראש מספן המודיעין  נספח צה"ל במערב גרמניה ובאוסטריה.
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
אלי לוי (נולד ב-11 בנובמבר 1930) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף. שירת בתפקידים בכירים בחיל הים בהם ראש מספן המודיעין, ובתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת כראש משלחת משרד הביטחון ונספח צה"ל בגרמניה המערבית ונספח צה"ל הראשון באוסטריה.
ביוגרפיה

לוי נולד בשלהי שנת 1930 בעיר נירנברג שבגרמניה, להַנס לוי, לימים לודביג ולסוזי לבית אופנבכר. האב, הַנס, בן למשפחה שהקימה את בית הכל-בו הראשון בנירנברג, בוגר בי"ס למסחר, מקצוע שהצטיין בו. האם, סוּזִי, סיימה בגרמניה בי"ס חקלאי, כנראה לקראת עלייתה ארצה. בעקבות עליית הנאצים לשלטון עזבה משפחתו את גרמניה. בחודש אפריל 1933 עלתה לארץ ישראל והשתכנה בירושלים. לאחר כשנה וחצי התגרשו ההורים, ולוי נשלח לבית סבו וסבתו בנירנברג. בתחילת שנת 1936 החזירה אמו את לוי ארצה.
בשנתיים בהן למד בכיתות א' וב', התאכסן בפנימייה בתל אביב, ושנתיים אחר כך שהה במוסד בשם "משק ילדים" ליד אחוזת מגד בפרדס חנה.
בשנת 1937 נישאה האם סוזי לצייר ישי קולביאנסקי ובני הזוג לקחו את לוי לביתם. ומכיתה ה' ואילך חי ולמד בצפון תל אביב.
ביוגרפיה > לימודים

לימודים יסודיים: בתל אביב: כיתה א' בבי"ס שלווה, כיתה בי בבי"ס תל נורדאו. כיתות ג'-ד' במשק ילדים בפרדס חנה, כיתות ה'-ח' למד בבית החינוך לילדי העובדים בצפון תל אביב. היה זה בי"ס שהצטיין ברמת הוראה גבוהה. לתלמידים הוקנו ערכים רבים כבר מגיל בית הספר היסודי (כפי שנקרא אז "עממי"). יום לימודים שלם, אחד בשבוע, היה 'יום עבודה'. עבודה שנעשתה בשדה של בית הספר ליד הירקון, במטבח ובנגריה, אותו סיים בשנת 1944.
לימודים מקצועיים: חרף קשיים כלכליים של המשפחה, נשלח לוי, לאחר סיום בית הספר העממי, ללימודים בבית הספר המקצועי ע"ש מכס פיין. בית ספר שהלימודים בו היו יום שלם. לוי למד במגמת חשמלאות טכנית, תלת-שנתי, אותו סיים בשנת 1947.
התלמיד אלי לוי שני מימין משקיע יום עבודה במטבח בית החינוך. מכינים ארוחת צהריים ל-300 תלמידים.
תעודת תלמיד בבית הספר המקצועי מקס פיין פברואר 1947.
ביוגרפיה > פעילות חברתית ימית

תוך כדי הלימודים בבי"ס עממי הצטרף לוי לתנועת השומר הצעיר, ובמסגרתה נכנס בשנת 1944 לפלוגה הימית של הפועל בתל אביב. בשנת 1945 נשלח למחנה של החבל הימי לישראל שם הוסמך ל'דרגה ב'. ובהמשך, אחרי לימודי ניווט חופי, הוסמך ל'דרגה א' ולהדרכה.
לוי נעשה מדריך בהשומר הצעיר ובפלוגה הימית של הפועל. הקבוצה הראשונה שהדריך הייתה מחניכי התנועה המאוחדת. בהמשך הדריך קבוצות מהשומר הצעיר ואחרים. תפקיד הדרכה בים כלל הפלגות עצמאיות, בסירות לווייתניות, בנות מספר ימים לאורך חופי הארץ לכל אורכם, עם אחריות רבה לסירה ולצוות המפליגים.
גיוס לצה"ל – סמוך לגיוסו בשנת 1948 נקבע כי שיישאר להדרכה במסגרת מכסות המדריכים שהמוסדות הלאומיים הקציבו לתנועות הנוער. כך לא זכה להצטרף לגרעינו בפלמ"ח. חויל ישירות למילואי ההגנה המרחבית בגליל המערבי.
בשנים 1950–1952 שימש רכז "הימייה" בתל אביב, שכללה כ-500 חברים. מפקד מחנה ההדרכה מטעם חבל ימי לישראל. וחבר 'ועדת הים המרכזית' במרכז הפועל.
בשנת 1952 סיים את ההדרכה והצטרף לחבריו בקיבוץ סער בגליל המערבי. שם, לאחר תקופה קצרה, נהיה לחשמלאי של הקיבוץ, תפקיד אותו מילא בזמן שבו חובר הקיבוץ לרשת של חברת החשמל לישראל. משך תקופת שהייתו בקיבוץ נקרא לוי לשמש מפקד מחנה ההדרכה הקיצי, המרכזי מטעם חבל ימי לישראל, כן הדריך ניווט חופי במסגרת הפלוגה הימית של הפועל בנהריה.
אלי לוי ואדיר ספיבקובסקי וחברים בפעילות הפועל ימיה בתל אביב 1947.
אלי לוי מוביל את הפלוגה הימית של הפועל בתהלוכת יום הים 1950.
חיל הים

כניסה לחיל - בשנת 1953 הועבר לוי ממילואי ההגנה המרחבית לחיל הים, והוצב כאיש מילואים בשייטת הנחתות. בשנת 1955 התנדב לוי לשירות קבע בחיל הים והצטרף לקורס חובלים ה'.

חשמלאי במשחתת - במהלך קורס החובלים שלו רכש חיל הים שתי משחתות מבריטניה. כתוצאת ממחסור חמור בכוח אדם לאיוש המשחתות, הופסקו כל הקורסים בבסיס ההדרכה של חה"י וחניכיהם נשלחו לבריטניה. מחסור חמור במיוחד היה בחשמלאים. מפקד אח"י יפו (ק-42), גיבור ישראל, יוחאי בן נון, שמח מאוד לקבל את לוי ששובץ למקצוע בו היה מומחה במחלקת חשמל בפיקודו של אדם ענב. במסגרת עבודתו כחשמלאי למד לוי להכיר את כל חלקי האניה. ב-1956 הגיע לוי לישראל על סיפון אח"י יפו (ק-42), וחזר לבה"ד חיל הים להמשך הכשרה בקורס החובלים.
בעת 'מבצע קדש', אוקטובר 1956, נזקק חיל הים למיטב לוחמיו, קורס החובלים פורק. חלק מחניכיו שהיו לוחמי שייטת 13 חזרו לשייטת. לוי חזר ליחידתו, שייטת הנחתות, בה התמנה למפקד אחד משני צוותי החוף של השייטת. עם צוותו ירד לוי לסיני, והשתתף במבצע חילוץ מטוס מיג 15 מצרי שנחת נחיתת אונס בימת ברדוויל. המטוס חולץ מהימה, הושט לדופן אוניית סוחר רימון והובא לחיפה. להבאת מטוס הייתה חשיבות מודיעינית בהיותו מיג 15 הראשון שנפל לידיים מערביות.
בדצמבר 1957 סיים לוי בהצטיינות את קורס חובלים ה'.
חולית צוות החופים משייטת הנחתות בפיקודו של אלי לוי (ראשון מימין), בתמונה זו אנשי החוליה רכובים על מטוס מיג 15 במהלך חילוץ מימת ברדוויל, נובמבר 1956.
אלי לוי מקבל סיכת חובלים מוזהבת כחניך מצטיין בקורס חובלים ה', דצמבר 1957
חיל הים > שירות בכלי שיט

שייטת המשחתות - ולבחירתו הוצב לאח"י יפו (ק-42). בתחילה נתמנה להיות סגן קצין גנ"ק. לאחר תקופה קצרה מונה להיות סגן קצין התותחנות של האניה, עוד לפני השתתפותו בקורס קציני התותחנות, מונה לקצין התותחנות של אח"י יפו בפועל.
באוקטובר שנת 1959 החל קורס קציני תותחנות בבה"ד חיל הים. אותו סיים ב-15 במאי 1960, כראשון בקורס, וחזר לתפקיד קצין התותחנות באח"י יפו. אותה עת הונהג לראשונה 'האיוש הרצוף', התותחנים התמחו בתפקידיהם ודיוק הירי של מערכת התותחנות השתפר ללא היכר, מעתה היו פגיעות ישירות בטווחי 12 ק"מ.
לאחר כשנה נוספת התמנה לוי להיות קצין התותחנות הבכיר של שייטת המשחתות, שייטת 1, זאת בנוסף לתפקידו כקצין התותחנות של האניה. באותה עת בוצעו על סיפון אח"י יפו ניסויי ירי ראשונים בטיל ים-ים "לוז" מייצור רפא"ל ושיפורו על ידי התעשייה האווירית. כך נעשה שותף בפיתוח הטיל גבריאל.
שייטת הטרפדות - בחודש אוגוסט שנת 1962, לאחר מעל חמש שנות שרות על המשחתת, קיבל, לוי לבקשתו, פיקוד עצמאי על טרפדת. הוא עבר לפלגה 914 בחיפה שהייתה בפיקוד רס"ן עזרא קדם (כריש). קיבל פיקוד על הטרפדת ט-206. הייתה זו ספינה שנבנתה מעץ בשלוש שכבות והייתה בעלת גוף חזק. במערכת ההנעה הוחלפו ארבעת מנועי בנזין ל-2 מנועי דיזל, כך שנעשתה פחות מועדת לשריפות. הדבר גרם לכך שהוטלו על ט-206 משימות מיוחדות, והשרות כמפקד הטרפדת היה מאתגר.
מחלקת חשמל במשחתת אח"י יפו אפריל 1956.
מחלקת חשמל במשחתת אח"י יפו באנגליה אפריל 1956.
ניווט אסטרונומי - אלי לוי ואברהם אשור מבצעים תצפית כוכבים בסקסטנט, בגשר המשחתת אח"י יפו (ק-42) 1961.
אימון חתירה בסירת המשוטים של המשחתת אח"י יפו (ק-42)
המטרה לירי תותחים פגועה לאחר מטווח תותחי אח"י יפו (ק-42) תוצאה של אימונים והאיוש הרצוף בצוות המשחתת.
צילום מהגוררת של נפילת מטח פגזים מתותחי אח"י יפו (ק-42) רכוב על המטרה.
קציני המשחתת אח"י יפו בתמונה קבוצתית בגשר העליון 1961.
טרפדת ט-206 בפיקודו של אלי לוי.
מכתב פרידה למפקד העוזב אלי לוי מצות הטרפדת ט-206 1963
חיל הים > לימודים במהלך השירות

בגרות – תוך כדי קורס החובלים, השלים לוי תעודת בגרות (עם מתמטיקה מורחבת, פיזיקה וכימיה) באופן אקסטרני בשנת 1956.

קצונה וחובלים – עבר את קורס הקצינים הבסיסי בבה"ד 1 ואת קורס חובלים ה' סיים בדצמבר 1957 כחניך מצטיין.

קורס קציני תותחנות ימית בחיל הים, 1960, חניך ראשון בקורס.

לימודים אקדמאיים – בשלהי 1964 קיבל לוי הפסקה מהשירות בים והתחיל בלימודי תואר ראשון בסטטיסטיקה ובכלכלה באוניברסיטה העברית. סיום הלימודים חל בתחילת 1967.
רס"ן אלי לוי מקבל תעודת בוגר האוניברסיטה העברית, 1966.
חיל הים > פיקוד אוניית תובלה

במלחמת ששת הימים הוצב לוי לשייטת המשחתות במינוי זמני לתפקיד קצין התותחנות של אח"י אילת (ק-40). בסמוך לסיום המלחמה הופקדה בידי לוי אניית התובלה אח"י בת-ים (ת-83). הייתה זאת אחת משתי אניות העזר שנקנו מחברה הולנדית כדי לשרת בזירת ים סוף לוי הכניס את האנייה לשירות חיל הים, פיקח על התקנת החימוש והמכשור, ועל האימון הבסיסי והמתקדם של הצוות, שבחלקו ימאים מנוסים אנשי מילואים מחיל הים. חוויה מיוחדת היה קורס למפקדי ספינות דבור שהתבסס על באנייה.
אחרי הנפת נס השירות הפעיל עסקה האנייה בשרות לבסיסי צה"ל בחצי האי סיני. הכביש מאילת לשארם-א-שייח' טרם נסלל, ושתי האניות, אח"י בת-ים (ת-83) ואח"י בת גלים (ת-81), שמשו למגוון משימות מבצעיות ולוגיסטיות. בוצעו סיורים בצפון מפרץ סואץ ועד לקרבת האי גרין ומשימות דומות. באחת ההזדמנויות בוצעה הובלת גדוד חיל רגלים מילואים שסיים את משמרתו, ממפרץ שלמה לאילת. בין המשימות הלוגיסטיות השגרתיות היו: אספקת מאות מטרים מעוקבים של מים מתוקים למכלול מטרות כולל בניית המסלול בבסיס חיל האוויר באופירה, הובלת דלק למטוסים לבסיס במערב סיני, הובלת נושאי גייסות משוריינים וכדומה.
בהיות שתי האניות אח"י בת-ים (ת-83) ואח"י בת גלים (ת-81) כלי השייט הגדולים של חיל הים בזירת ים האדום הוטלו עליהם משימות ימאות נדרשות בהתאם לצרכים. כך היה איתור ספינת דיג שלל שנותק עימה הקשר והיה צורך להניע את מנועה שכבה. הישג ראוי לציון הייתה הצלחת חילוץ נחתת 36 מ', שעלתה בשוגג על שונית במצרי יובל בכניסה למפרץ סואץ. ההצלחה התבטאה בחילוץ 'נקי', שאיפשר להפעיל את מנועי הנחתת מיד אחרי החילוץ, ולהמשיך להפליג ללא נזק.
רס"ן אלי לוי במהלך טקס קבלת הפיקוד והנפת נס שירות פעיל על אח"י בת ים (ת-83) 1967.
אנית התובלה אח"י בת-ים (ת-83) במעגן שארם א-שייח'.
רס"ן אלי לוי מארח את הרמטכ"ל יצחק רבין על סיפון אוניית התובלה אח"י בת-ים (ת-83).