יהדות זאגרב
חיי הדת והקהילה > חיי הדת

ב-1809 מונה אהרן פאלוטה (בגרמנית: Aaron Palota) לרבה הראשי של קהילת זאגרב. ב-1831 נרכש בית תפילה שבו התגורר רב הקהילה. הרב פאלוטה שהיה אורתודוקסי אדוק נקלע למאבק עם הרפורמיסטים בקהילה. בתקופה זו כבר נבדלו שתי קהילות בעיר, פלג שמרני קטן ומרבית הקהילה שהתפללה ברוח ליברלית. ב-1840 מונה הרב מוריץ גולדמן תלמידו של שד"ל לרב הקהילה. רשמית אהרן פאלוטה נותר במשרת הרב הראשי עד ליום מותו ב-1843, אך בפועל תפקידו היה זוטר. התפילות נוהלו בגרמנית והרב גולדמן ניהל אותן בסגנון קהילות גרמניה הרפורמיות, עניין שהוביל לחיכוכים רבים בקהילה בין שמרנים למתונים. ב-1849 החלו מגעים בין הקהילות לאיחוד וכחלק משיתוף פעולה זה סיים הרב גולדמן את כהונתו כרב ראשי וכיהן כרב בקהילה. לאחר 1860 התנצר. ב-1850 מונה הרב ליאופולד רוקונשטיין שכיהן ברבנות באוראדיה לרב הראשי. הרב רוקונשטיין שהיה מקובל על שתי הקהילות כיהן במשרתו עד 1858 ובתקופתו התאחדו האורתודוקסים והנאולוגים למטרת הקמת בית כנסת מרכזי לקהילה.
ב-1867 התמנה הרב הושע יעקבי לרב הראשי של יהודי זאגרב. הרב יעקבי היה רב אורתדוקסי אך הנהיג את הקהילה ברוח "תורה עם דרך ארץ". הרב יעקבי הקים את תלמוד-התורה בזאגרב ניהל אותו ולימד בו, לימד יהדות בבתי הספר התיכוניים, עמד בראש הוועד המנהל של בית האבות היהודי, נתן חסות לפעילות הציונית, נתן שעורי יהדות ועברית, גם בביתו, והקים ארגוני נשים יהודיות. כמו כן קשר קשרים עם כל ראשי השלטון ומנהיגי הדתות האחרות ביוגוסלביה, השתתף בפעילויות לרווחת כלל האוכלוסייה ונחשב דמות אהודה מאוד גם בציבור הכללי. ב-1885 נשא לראשונה בשפה הקרואטית את הדרשה בבית הכנסת הגדול בזאגרב (לפני כן נישאו דרשות בגרמנית) וכן חיבר ספרי לימוד בנושאי יהדות בקרואטית. לתקופה מסוימת פעלו שתי הקהילות יחדיו וגייסו כספים להקמת בית כנסת חדש. בראשית 1867 חל קרע בין הסיעות בעקבות הכנסת עוגב לבית הכנסת החדש.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה התפלגו רשמית יהודי זאגרב לשתי קהילות. קהילה נאולוגית גדולה וקהילה אורתודוקסית קטנה. ב-1879 הכירו השלטונות במעמדה העצמאי של הקהילה האורתודוקסית. האורתודוקסים התבדלו מהנאולוגים, ובהמשך אף גילו התנגדות עזה לפעילות הציונית. בראש הקהל האורתודוקסי עמד ליאון הסל ורב הקהילה היה לזר וייס. ב-1902 מונה הרב גאברו שוורץ לרב בקהילה הנאולוגית. הרב שוורץ ערך והדפיס סידורי תפילה בקרואטית. בהמשך קם בזאגרב גם קהל ספרדי קטן אשר ב-1931 מנה 625 נפשות. בראש הקהל עמד סֶזָר גאון ורבניו היו מנחם רומנו ויצחק ברוך. ב-1906 ביטלו השלטונות את מעמדה העצמאי של הקהילה האורתודוקסית. ב-1927 מונה הרב משה מרגל לרב הראשי והוא כיהן במשרתו עד 1937. ב-1926 ניתן שוב מעמד עצמאי לקהילה האורתודוקסית וב-1927 זכתה הקהילה הספרדית למעמד העצמאי. ב-1936 כיהן ברבנות בזאגרב הרב ד"ר שלום פרייברגר וב-1941 מונה לרב הראשי של הרשות המקומית זאגרב.
לאחר המלחמה מונה הינקו אורבך לרב הראשי והוא כיהן במשרתו עד 1948 עת עלה לישראל. עד ל-1998 לא מונה רב ראשי לקהילת זאגרב. הקהילה היא חילונית באופייה ורק מעטים בעיקר מזקני הקהילה נוהגים להתפלל. מ-1998 ועד 2006 כיהן ברבנות הרב ד"ר כותל דדון (אנ') מישראל. הרב נקלע לסכסוך עם חלק מראשי הקהילה וב-2008 פוטר מתפקידו. הפיטורין זכו לביקורת נוקבת מראשי הממשל הקרואטי ובכללם מנשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' והובילו לפילוג בקהילה. חלק מבני הקהילה ובראשם סלאבקו גולדשטיין ובנו איבו גולדשטיין הקימו את קהילת "בית ישראל" ומינו את הרב דדון לראש הקהילה, ונכון ל-2018 הוא מכהן בתפקידו זה. הקהילה היהודית העירונית של זאגרב המשיכה את פעילותה במוסדות נפרדים וב-2008 מינתה את הרב צבי אליעזר אלוני (אנ'). לאחריו מונה בן העיר זאגרב לוציאנו משה פרלביץ' (אנ') המכהן גם כרב הראשי ליהודי מונטנגרו.