stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגרה (הודו)
הערות שוליים

↑  אתר בית הספר.
↑  אתר הקולג'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557380505171  BNE: XX452222  GND: 4000745-5  LCCN: n50055095  MusicBrainz: 8298a9d9-635c-4183-84cf-5c251dcfcd8c  NKC: ge472079  SUDOC: 028683714  TDVİA: agra  VIAF: 153574610   WorldCat (עם VIAF): 153574610 
הרחוב הראשי באגרה, 1858
תחנת הרכבת אגרה קנט
מבט ממצודת אגרה לכיוון הטאג' מהאל
קבריהם של שאה ג'האן ושל אשתו האהובה מומתאז מהאל
אחת הכניסות למצודה
בולנד דרוואזה-שער העיר הגדול בפטהפור סיקרי
קבר אִעְתימאד א-דאולה
קברו של אכבר
צ'יני קה ראוזה
שולחן המעוצב בצורת פייטרה דורה
מרכז קניות באגרה
אובר-לויטננט צור זי

| --- | --- |
 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  בונדסוור
 מערכת הדרגות:  דרגות הבונדסוור
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  1890–הווה (כ־134 שנים)
 מקבילת נאט"ו:  OF-1
 מקבילת צה"ל:  סגן
 מקבילת הצבא:  אובר-לויטננט
 מקבילת חיל האוויר:  אובר-לויטננט
 מקבילת חיל הים:  אובר-לויטננט צור זי
 
אובר-לויטננט צור זי, בקצרה: OLt‏ zS או OLZS‏  בצי הגרמני, Oblt.z. S. בקריגסמרינה) היא דרגת קצונה בצי הגרמני השווה לדרגת-OF-1 בנאט"ו.
סקירה כללית

הדרגה הוצגה בצי הגרמני הקיסרי על ידי שינוי שם הדרגה לשעבר של לויטננט ראשון ב-1890. בתוך הצי קצינים בדרגה זו נקראו פשוט בשם הר אובר-לויטננט. כדי להבדיל בין קציני הצי לקציני הצבא, נוספה בתקשורת הרשמית הסיומת zur See (בים) שלעיתים קוצרה ל-z.‏ S‏. (Oblt.z.‏ S‏.). הדרגה שימשה מאז את הרייכסמרינה, קריגסמרינה והבונדסמרינה. בפולקסמרינה נעשה שימוש במקור באותה צורה עד שהסיומת zur See נשמטה. בקריגסמרינה נבדלו קציני הנדסה (Ingenieur – Ing.) מאותה דרגה כ-Oberleutnant (Ing.‏).
הערות שוליים

↑  "Bundeswehr Dienstgrade in der Marine". www.bundeswehr-dienstgrade.de. נבדק ב-22 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: לויטננט צור זי |  דרגות הבונדסוור  אובר-לויטננט צור זי | דרגה בכירה: קפיטן-לויטננט |
שחר ישי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1982 (בן 42) חדרה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שחר ישי (נולד ב-22 ביולי 1982) הוא שחקן, זמר ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בחדרה, גדל והתחנך כילד דתי בנתניה. בנעוריו למד בתיכון "ריגלר" שבנתניה במגמת התיאטרון. בין השנים 2003–2006 למד משחק בבית צבי במסגרת לימודיו זכה במלגות הצטיינות ע"ש לולה שנצר וג. עיטור. ב-2008 השתלב בקורס שנתי של רותי דייכס - משחק מול מצלמה. ב-2011 השתתף בסדנת כתיבה של טל גורדון.
ב-2008 השתתף בתוכנית הריאליטי "גריז" של רשת, בה זכה במקום הראשון. הוא הנחה ושר במופע המרכזי של פסטיבל כרמיאל והשתתף במופע "הפסקול של המדינה" בבימויו של בועז פייפר.
החל בשנת 2008 שיחק בתיאטרון בית ליסין במגוון תפקידים מרכזיים, כגון "ליסנדר" ב"חלום של לילה בלב קיץ" (עיבוד למחזה השייקספירי) בבימויו של גלעד קמחי, "דובי" ב"תפוחים מן המדבר" בבימויו של עודד קוטלר, "אראל" ב"המלאך" בבימויה של ציפי פינס. כיום הוא משחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "קזבלן", בתיאטרון באר שבע ב"פיאף", בתיאטרון הארצי לנוער ב"קיץ שלי", "על ניסים ונפלאות" ו"נסיך מצרים", בתיאטרון בית ליסין ב"המלאך", בתיאטרון אורנה פורת ב"מעלה קרחות", וכן הוא מגלם את אלאדין ב"אלאדין ומנורת הקסמים".
ב-2010 השתתף בסרט "חבורת ראש כרוב" בהפקת גלובוס גרופ ובבימויו של אופיר לובל, לצד חנה לסלאו ומיכל מוכתר. באותה שנה הוציא ישי שני סינגלים, "שמרי אותי" ו"שחרית".
ישי עוסק גם בדיבוב עבור ערוץ דיסני וערוץ הופ!, וכן לקולנוע.
ב-2012 היה שותף לרעיון הקמת להקת הילדים "מלאכים קטנים" המופיעה בכל העולם, יחד עם שביט רביבו וגדי גולדמן, והוא אף אחראי על הבימוי והכוריאוגרפיה של הלהקה. באותה שנה השתתף בהצגת הילדים "היפהפייה הנרדמת" בהפקת התיאטרון שלנו.
ב-2013 ביים ויצר כוריאוגרפיה בפרויקט לילדים שנקרא "יהלום החלום" עבור נולי ויניב כוכבי הילדים, על פי סיפור של שלומי לניאדו, שייצא ב-DVD.
ב-2014 הקים ויזם את "בית ספר למצטיינים באמנויות הבמה והטלוויזיה", יחד עם שביט רביבו, בעלת סוכנות ייצוג וניהול אישי לילדים ובני נוער.
ב-2018 שחר היה הכיאוגרף של "הלהקת הנוער הייצוגית של חולון" ועזב לאחר שנה בשל לחץ הצגות.
חייו הפרטיים

ישי נשוי ולו ארבעה אחים בהם המוזיקאי דניאל ישי. מתגורר כיום בתל אביב.
תפקידי משחק ושירה > תיאטרון

| הצגה | תיאטרון | במאי | שנים | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סימני דרך | הבימה | משה קפטן | מ-2017 | מרדכי הורוביץ הצעיר |
| קזבלן | הקאמרי | צדי צרפתי | 2013 | דהאן - ברילנטין |
| חלום של לילה בלב קיץ | בית ליסין | גלעד קמחי | 2010-2011 | ליסנדר |
| נערי ההיסטוריה | בית ליסין | מיכה לבינסון | 2007-2008 | רוג' |
| ללכת עד הסוף | הבימה | סטיבן דקסטר | 2002-2004 | באדי |
| פיאף | תיאטרון באר שבע | אלי ביז'אווי | 2010-2013 | לוסיאן |
| על ניסים ונפלאות | תיאטרון ארצי לנוער | רענן פררה ומשה בן שושן | 2011-2014 | עוזי |
| מעלה קרחות | אורנה פורת | ציפי פינס | 2012-2014 | תומר |
| היפהפייה הנרדמת | התיאטרון שלנו | רונן גולדפרב פלד | 2012 | המלך אלפונסו/הנסיך פרנצ'סקו |
| השושנה המקועקעת | בית צבי | איה שבא | 2006 | אלווארו |
| ברודוויי פינת פרישמן | בית ליסין | גלעד קמחי | 2009-2010 |  |
| תפוחים מן המדבר | בית ליסין | עודד קוטלר | 2010-2011 | דובי |
| משחק ילדים | בית ליסין | גלעד קמחי | 2010-2012 | עומר |
| המלאך | בית ליסין | ציפי פינס | 2011-2013 | אראל |
| מרי לו | הבימה | סטיבן דקסטר | 2003-2004 | מטי |
| אלאדין ומנורת הקסמים | אורנה פורת | רענן פררה ומשה בן שושן | 2010-2014 | אלאדין |
| תשוקה | בית צבי | אלי ביז'אווי | 2006 | ג'ורג'יו |
| מישהו לרוץ איתו | בית צבי ובית לסין | חגית רכבי ניקוליבסקי | 2006 | שי |
תפקידי משחק ושירה > דיבוב

| הפקה | תפקיד | שנים | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| עזוב שטויות | דמויות שונות | 1994 | שודרה בערוץ הילדים |
| גשם של פלאפל | קולות רקע | 2009 | סרט קולנוע |
| ארתור: נקמתו של מלתזאר | קולות רקע | 2009 | סרט קולנוע |
| כל הכבוד לנמרוד | דמויות שונות | 2009-2010 | שודרה בערוץ הופ! |
| רנגו | קולות רקע | 2011 | סרט קולנוע |
| יוהו וחברים | למי | 2011 | שודרה בערוץ הופ! |
| הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן | קולות רקע | 2011 | סרט קולנוע |
| בת הים הקטנה | דמויות שונות | 2011 | שודרה בערוץ דיסני |
| בקצב הדמיון | ריץ' | 2011-2013 | שודרה בערוץ דיסני ג'וניור |
| גיבורים מתגלגלים | להב | 2012 | שודרה בערוץ הופ! |
| דיסני על הקרח | פסקול המופע | 2013 | מופע |
| פיניאס ופרב: המשימה מארוול | ונום | 2014 | שודרה בערוץ דיסני |
| ספיידרמן: איש העכביש | הארי אוסבורן | 2012-2017 | שודרה בערוץ דיסני |
תפקידי משחק ושירה > כוריאוגרפיה

| הצגה | תיאטרון | שנה |
| --- | --- | --- |
| פיאף | בית צבי ותיאטרון הספרייה | 2008 |
| על ניסים ונפלאות | תיאטרון ארצי לנוער | 2011 |
| פוליאנה | תיאטרון ארצי לנוער | 2012 |
| מחווה 80 למרים זהר | בית לסין | 2012 |
| פרסומת כיכר המוזיקה | ירושלים | 2013 |
תפקידי משחק ושירה > שירה והנחיה

| אירוע | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- |
| לילה לבן ת"א | הנחיה בשיתוף קול ישראל | 2010 |
| פסטיבל כרמיאל המופע המרכזי | הנחיה+זמר | - |
| פסטיבל היין ראשון לציון | הנחיה | 2008 |
| "הפסקול של המדינה" | הנחיה בבימויו של בועז פייפר | 2008 |
איריס פרוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בפברואר 1943 (בת 81) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  מנחם ברינקר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
איריס פרוש (נולדה ב-21 בפברואר 1943) היא פרופסור אמריטה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

איריס פרוש נולדה וגדלה בירושלים. עשתה את חוק לימודיה הגבוהים באוניברסיטה העברית בירושלים,  תואר ראשון בחוג לספרות עברית ופילוסופיה כללית ותארים שני ושלישי בחוג לספרות עברית. בעבודת הגמר לתואר השני, שנכתבה בהדרכתו של פרופסור גרשון שקד, עסקה ביוסף חיים ברנר. נושא עבודת הדוקטור, שנכתבה בהדרכתו של פרופסור מנחם ברינקר, היה: "הקנון בביקורת הספרות של שמואל עגנון בהשוואה לי. קלוזנר וי.ח. ברנר – לברור הרקע האידאולוגי והאסתטי של הדיונים בשאלת הקאנון בביקורת העברית: 1920-1880". הדוקטורט אושר ב-1987. ב-1980 החלה ללמד ספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וב-1988 מונתה לדרגת מרצה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון, בשנים  1990-1989 עשתה בתר דוקטורט בתוכנית ללימודי יהדות באוניברסיטת סטנפורד.  ב-1994 מונתה למרצה בכירה, וב-2001 מונתה לפרופסור חבר. שימשה כראש המדור לספרות העברית החדשה באוניברסיטת בן-גוריון ובין השנים 2004-2001 כיהנה כמשנה לדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה. שהתה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו ובמרכז ללימודים מתקדמים במדעי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה. היא בתו של ויקטור שם-טוב. ילדיה, תמר (1969) ואורי (1973).
מחקריה > קאנון ספרותי ואידאולוגיה לאומית

זהו ספרה הראשון של פרוש, שראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 1992. ספר זה, המבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, הוא מן הראשונים שעסקו בתהליכי קאנוניזציה של הספרות העברית החדשה, ובתולדות הביקורת המודרנית של ספרות זו. במרכז הספר עומדת ביקורת הספרות של דוד פרישמן, יוסף קלוזנר ויוסף חיים ברנר, כולם מבקרים בעלי השפעה רבה בתקופתם, המייצגים שלוש תקופות בתולדות הביקורת במעבר מהשכלה לתחייה. פרוש מראה שפרישמן, קלוזנר וברנר מייצגים לא רק שלוש נטיות פואטיות שונות אלא בעיקר שלוש תפיסות שונות של אידאולוגיה לאומית: פרישמן היה אנטי-ציוני, יחסו של ברנר לציונות היה מורכב וביקורתי, בעוד שקלוזנר היה ציוני-לאומי. לאור עמדותיהם של השלושה באשר להרכב הקאנון והמדרג הפנימי בתוכו פרוש מנתחת את השיקולים האידאולוגיים שנטלו חלק בעיצובו של הקאנון של הספרות העברית החדשה. כמו כן היא מצביעה על הזיקות המורכבות בין שיקולי הערכה הקשורים באידאולוגיה הלאומית, הציונית או הלא-ציונית של המבקרים, לבין השיקולים האסתטיים שהדריכו אותם בעיצובו של הקאנון ובדירוגו. במסגרת זו פרוש מראה שלשיקולים האסתטיים יש אוטונומיה יחסית. הם אינם באים להסוות את השיקולים האידאולוגיים ואין הם מייצגים אותם ייצוג פשוט ושקוף. בשל חוסר החפיפה המלא בין שיקולים אידאולוגיים לעיצוב הקאנון מתגלות בין המבקרים אופוזיציות וקואליציות בהכרעות בלתי צפויות, לכאורה, אם באשר לכלילת יוצרים בקאנון ואם באשר לדירוגם בתוכו.
מחקריה > תרבות הביקורת וביקורת התרבות

זהו שם מאמר של פרוש שעסק באברהם יעקב פפירנא, שפעל באמצע המאה ה-19 והיה ממניחי היסוד לביקורת ספרותית מודרנית בספרות העברית החדשה. במאמר זה פרוש עסקה בסוגיות מתודולוגיות, והניחה יסוד לגישה הסוציו-תרבותית שמאפיינת את עבודתה עד היום.
מחקריה > התפתחות הלשון של הספרות העברית החדשה

פרוש עשתה מספר עבודות בינתחומיות בשיתוף עם ברכה דלמצקי-פישלר, מהמדור לספרות החדשה במפעל המילון ההיסטורי שבאקדמיה ללשון עברית.
במסגרת זאת נחקרו שיקולי לשון, ספרות וחברה במעבר של הספרות העברית מלשון מקראית טהרנית ללשון מעורבת, הכלולה מכל רובדי הלשון העברית. כמו כן נחקרה לשון המבואות של שלושת חלקי "ספר תולדות הטבע" לש"י אברמוביץ (מנדלי מוכר ספרים) כדגם להתפתחות לשונו בראשית דרכו. מחקרים אלה פורסמו במספר מאמרים שעוסקים בהתפתחות לשונה של הספרות העברית החדשה בכלים סוציו-תרבותיים. מאמר נוסף, העוסק בלשונו של חיים הזז בכלים אלה, מציע קריאה חדשה, לא אנטי גלותית, בסיפורו המפורסם "הדרשה".
מחקריה > נשים קוראות: יתרונה של שוליות בחברה היהודית במזרח אירופה במאה התשע-עשרה

זהו ספרה השני של פרוש, שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2001. הוא תורגם לשפה האנגלית וראה אור ב-2004 בהוצאת אוניברסיטת ברנדייס. פרוש קיבלה על הספר את פרס זלמן שזר לחקר תולדות ישראל לשנת תשס"א מטעמה של החברה ההיסטורית הישראלית.
פרוש הגיעה לחקר ההיסטוריה של הקריאה בחברה היהודית המזרח אירופית במאה התשע-עשרה, ופרט לחקר קריאת הנשים, כפועל יוצא של עיסוקה בלשון ובספרות העברית בהקשר של אוריינות, כלומר בזיקה לשאלות כמו מי היו הקוראים הפוטנציאליים של התוצר הספרותי בתקופה הנידונה בעברית, ביידיש ובלעז? מי ידע לקרוא ובאיזו לשון? עם אילו אילוצים התמודדו הסופרים כשכתבו את יצירותיהם בלשונות השונות, ומי היו הנמענים שאליהם הם פנו ועליהם הם ניסו להשפיע? פרוש טוענת שלא ניתן להבין את היחס בין הספרות הגבוהה לפופולרית וגם לא את היחס בין הספרות העברית לספרות הכללית בלי לעסוק בשאלות של אוריינות ושל קהל הקוראים.
עד לעת האחרונה חקר הקריאה של קהלים רחבים, ושל קוראים אלמונים כמו הנשים הקוראות, למשל, נחשב לבלתי אפשרי. זאת, בין היתר, כי בשונה מן הקריאה של האינטליגנציה, הנוטה להעלות את רשמיה על הכתב, הקריאה של הקוראים האלמונים אינה מותירה אחריה עקבות. חקר הקריאה של הנשים לווה בשכלול שיטת מחקר המבוססת על עדויות עקיפות לקריאת נשים, שנדלו מתוך מסה של אוטוביוגרפיות וספרי זכרונות. רוב החומרים הללו אינם אלא אנקדוטות שנדחקו לכתביהם של הגברים כהערת אגב זניחה, והעמדתם במרכז מנוגדת, במידה רבה, להתכוונות העיקרית של הכותבים. בדרך זו נוצר קליידוסקופ של נשים קוראות והתגלו דמויות של נשים חזקות ומשפיעות, וקהלי קוראות מגוונים ושונים בהרכבם – קוראות יידיש, קוראות לעז  וקוראות עברית.
פרוש מראה שרמת האוריינות בקרב נשים הייתה יותר גבוהה ממה שסברו, והשפעתן כקוראות הייתה רבה. אבל טענתה העיקרית נעוצה בהעמדת המודל הפרדיגמטי של מה שהיא מכנה "יתרונה של שוליות", הנזכר גם בכותרת משנה לספר. היא טוענת שבסיטואציות של שינוי חברתי וחילופי נורמות כמו במעבר ממסורת למודרנה, קבוצות השוליים, ובמקרה זה הנשים בחברה היהודית, יכולות ליהנות מדרגות חופש שבני האליטה המועדפת (במקרה זה גברים) אינם נהנים מהן. דווקא בשל חוסר ההערכה לכישוריהן האינטלקטואליים, ישנם תחומים, כמו הקריאה, למשל, שבהם הן אינן נתונות לפיקוח צמוד. הניצול של דרגות החופש בתחומים אלה יכול להפוך ליתרון גדול בעבורן, כי משאבים בלתי חשובים על פי החברה תפיסת החברה המסורתית, יכולים לשמש להן מנוף של עוצמה ויכולת השפעה. לדעת פרוש כך קרה לנשים האורייניות שהפכו, ביודעין או שלא ביודעין, לסוכנות של שינוי חברתי לקראת מודרניזציה וחילון.
מחקריה > מבחר מחקרים בנושאי אתנוגרפיה, היסטוריוגרפיה וסוציולוגיה של הספרות

פרוש חקרה את יחסה העוין של החברה היהודית המסורתית להוראת הלשון העברית. על הגורמים לעוינות זו, על ההימנעות מהוראת דקדוק הלשון העברית, ועל השפעתם של אלה על הספרות העברית החדשה וקהל קוראיה, היא כותבת במאמרה:"מבט אחר על 'חיי העברית המתה' – הבערות המכוונת בלשון העברית בחברה היהודית המזרח אירופית במאה הי"ט והשפעתה על הספרות העברית וקוראיה"
מאמר המוקדש למסת המבוא של דב סדן "על ספרותנו" עוסק בתחום ההיסטוריוגרפיה של הספרות העברית החדשה. במאמר זה פרוש מנתחת את יחסו של סדן ל"ספרות הלאומית" בעברית, ביידיש ובלעז, את יחסו ל"ספרות הראשה" של יוצאי "שבט אשכנז" ואת יחסו לספרותם של ספרדים ויוצאי ארצות המזרח.
בשניים ממאמריה פרוש עוסקת בסוגיות בתחום האתנוגרפיה וההיסטוריוגרפיה של הספרות. המאמר האחד מוקדש לחקר מעמדם של הבדחנים במזרח אירופה במאה התשע-עשרה. הוא דן בקרבתם הייחודית לקהל הנשים ועומד על חלקם בהנחת יסוד לתהליך הלגיטימציה של כתיבת שירה. בין השאר עוסק המאמר בהשוואה בין תפישת הפולקלור של דב סדן לזו של איציק מאנגער, וביחס בין ספרות קאנונית לספרות פופולרית. המאמר מאתגר את הגבולות המוצקים בין השירה הקאנונית ללא קאנונית ומציב את השירה הפופולרית במקום שונה מזה שיוחד לה.
לסוגיות של אתנוגרפיה בחקר ספרות ההשכלה מוקדש גם מאמרה של פרוש "סוציולוגיה של הספרות וחקר ההשכלה".
מחקריה > החוטאים בכתיבה: מהפכת הכתיבה בחברה היהודית במזרח אירופה במאה התשע-עשרה

ספר, פרי עטה של פרוש, העוסק במשמעותה החברתית-תרבותית של הכתיבה בחברה היהודית המזרח-אירופאית במאה התשע-עשרה, פורסם בשנת 2017. הספר עוסק ביחסה הסבוך של החברה היהודית במזרח אירופה במאה התשע–עשרה אל מעשה הכתיבה, החל בהימנעות מהוראת הכתיבה במערכת החינוך המסורתית וכלה בלבטי הכתיבה של סופרים עברים בני התקופה.
ספרים שכתבה

קנון ספרותי ואידאולוגיה לאומית, מוסד ביאליק, אוניברסיטת בן-גוריון, ירושלים, 1992, (388 עמ').
נשים קוראות: יתרונה של שוליות בחברה היהודית במזרח אירופה במאה התשע-עשרה, עם עובד תל אביב 2001, (345 עמ').
החוטאים בכתיבה: מהפכת הכתיבה בחברה היהודית במזרח אירופה במאה התשע-עשרה, כרמל ירושלים 2017. (478 עמודים)
Reading Jewish Women – Marginality and Modernization in Nineteenth Century Eastern European Jewish Society, Brandeis University Press and the University Press of New England, Boston (2004).
ספר שערכה

בין כפור לעשן, מחקרים ביצירתו של אהרן אפלפלד, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, 1997, (נערך בשיתוף עם יצחק בן-מרדכי), 248 עמ'.
לקריאה נוספת

יעל חזן, "פרוש, איריס", לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים (תשע"ד 2014), עמ' 741.
הערות שוליים

↑  "תרבות הביקורת וביקורת התרבות", עיונים בקנקן חדש מלא ישן לא.י. פפירנא, מחקרי ירושלים בספרות עברית יד, תשנ"ג, עמ' 239-197. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑ "'כלאיים' או 'אחדות'? – בין "מקרא שכתוב" ל"מקרא שנאמר" ביצירתו של מנדלי מו"ס (בשיתוף עם ברכה פישלר) מחקרים בלשון ז', תשנ"ו, עמ' 282-253.
"שיקולי לשון, ספרות וחברה בוויכוח על הטהרנות" (בשיתוף עם ברכה פישלר). מחקרי ירושלים בספרות עברית, ט"ו, תשנ"ה, עמ' 135-107. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"השיבוץ המקראי כסטנדארט ביניים", עיון בלשון ההקדמות של ספר תולדות הטבע לש.י. אברמוביץ (בשיתוף עם ברכה פישלר), שי להדסה, עורך י. בן-טולילה, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, 1997, עמ' 237-262.
"פוליטיקה של טקסט שיבוצי", (בשיתוף עם ברכה פישלר) העברית שפה חיה ב, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1999, 273-239.
"מה אנחנו עושים כאן? – עוד קריאה ב'הדרשה'" (בשיתוף עם ברכה דלמצקי-פישלר), עיונים בתקומת ישראל 16, (2006), עמ' 40-1.
"'נחלת אבות' או 'שדות אחרים'? - פרזואולוגיה ואידאולוגיה במפנה המאה ה-19" (בשיתוף עם ברכה פישלר). העברית שפה חיה ה, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר הקיבוץ המאוחד, תל אביב 2010, עמ' 397-415.
↑  "מבט אחר על 'חיי העברית המתה' – הבערות המכוונת בלשון העברית בחברה היהודית המזרח אירופית במאה הי"ט והשפעתה על הספרות העברית וקוראיה", אלפיים 13 (1996) עמ' 106-65.
↑  "ספרות לאומית וגבולות הפלורליזם ב'מסת מבוא' לדב סדן", בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת, מוסד ביאליק, ירושלים 2007, עמ' 606-590.
↑  "על בדחנים ושירה: בין אתנוגרפיה להיסטוריוגרפיה של הספרות", עתות של שינוי מירון, 2008, עמ' 115-75.
↑  "סוציולוגיה של הספרות וחקר ההשכלה", בתוך: שמואל פיינר וישראל ברטל (עורכים), ההשכלה לגווניה: עיונים בתולדות ההשכלה ובספרותה, מאגנס, ירושלים, תשס"ה, עמ' 237-256.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266473805171  PLWABN: 9810605826905606  BnF: cb144671149 (data)  GND: 1159146519  ISNI: 0000 0001 1745 6272  LCCN: no93008536  NKC: ola20231202618  NTA: 203235711  SUDOC: 077864492  VIAF: 14996967   WorldCat (עם VIAF): 14996967
רצח חנית קיקוס

חנית קיקוס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רצח חֵנית קיקוס הוא פרשת אינוסה ורציחתה של חנית קיקוס נערה כבת 17 מאופקים ב-10 ביוני 1993 שהפכה לאחת הפרשות הפליליות המפורסמות בישראל בשל המחלוקות סביב זהות הרוצח וההרשעות השנויות במחלוקת.
סלימאן אל-עביד, בדואי כבן 40 שהתגורר בעיירה רהט הורשע באונס וברצח ונדון למאסר עולם.
הרצח וחקירתו

ב-10 ביוני 1993 קיקוס הייתה בדרכה כדי להשתתף במסיבת יום הולדת של חברתה בבאר שבע. היא הובאה לטרמפיאדה שבפאתי עיר מגוריה אופקים סמוך לשעה 19:45 שם נצפתה עומדת בשעה 20:10, ולאחר מכן נעלמו עקבותיה.
ב-18 ביוני 1993 שמונה ימים לאחר היעלמותה של קיקוס, עצרה המשטרה את סלימאן אל-עביד, בדואי כבן 40 שהתגורר בעיירה רהט הסמוכה לבאר שבע. באותה עת עבד אל-עביד כמפעיל דחפור כבד במטמנת "דודאים". למעצרו הובילה עדותו של נהג משאית המשמשת להובלת אשפה למזבלה. הלה סיפר למשטרה, כי בעת שהגיע לבור הזבל שבמזבלה, סמוך לחצות בלילה שבו נעלמה המנוחה, מצא את אל-עביד יושב במכונית של מעבידו. לדבריו, שאל את אל-עביד מדוע הוא יושב שם ואינו נוהג בדחפור, ואל-עביד ענה כי השומר בשער המזבלה מקיים יחסי מין עם בחורה בצריף השומר, וכי הוא אינו רוצה להפריע לו. למחרת, משנודע לנהג המשאית כי קיקוס נעלמה, התעורר בו החשד כי זו הבחורה שעליה דיבר אל-עביד, ולכן דיווח למשטרה על שיחתו עם אל-עביד. מאוחר יותר, משיחה עם אל-עביד, הבין כי קיקוס נטמנה בזבל שבמזבלה, וגם על כך דיווח למשטרה. אל-עביד נחקר מספר פעמים בעניין. הוא הכחיש בחקירותיו את האירועים. גם שומר המזבלה הכחיש מכל וכל.
מאוחר יותר הכניסה המשטרה מדובב לתא המעצר של אל-עביד. במהלך השיחה הודה אל-עביד בפני המדובב באינוסה של קיקוס, ברציחתה במכות ובחנק, ובהשלכת גופתה "בתוך בורות ליד כביש". בעקבות זאת הודה אל-עביד בפני החוקרים באונס וברצח קיקוס. הוא שחזר את המעשה שהודה בו. באותה התקופה, טען בפני אנשים אחרים כי הודה בדבר שקר.
הדיון המשפטי

אל-עביד הורשע באונס וברצח קיקוס בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. הוא ערער על ההרשעה.
ב-10 ביוני 1995, שנתיים בדיוק לאחר היעדרותה של קיקוס, ובעת שהערעור עמד בפני בית המשפט העליון נתגלו באופן מקרי שרידי גופתה בבור ניקוז בפאתי באר-שבע, הרחק מהמקום בו נטען שאל-עביד זרק את גופתה. הדיון בפרשה הוחזר לבית המשפט המחוזי למשפט חוזר ואל-עביד הורשע שוב, למרות שלא נמצא קשר בינו לבין הגופה ומקום מציאת הגופה.
בערעור על ההרשעה, בית המשפט העליון זיכה אותו מרצח, אך הותיר את ההרשעה באונס על כנה. בעקבות פסק הדין ממנו עולה שאל-עביד אנס את חנית אך לא רצח אותה, מסקנה שנחשבה אבסורדית, הגיע העניין לדיון נוסף בבית המשפט העליון בהרכב מורחב של 9 שופטים. בהרכב זה הורשע אל-עביד גם ברצח, ונגזר עליו עונש מאסר עולם.
הדיון הנוסף בפרשה זו מהווה תקדים חשוב בדיני הראיות הישראליים. השאלה המשפטית עסקה בדינה של ההודאה. החוק בארץ אוסר על הרשעת אדם על-סמך הודאתו בלבד, ומחייב שיהיה "דבר מה נוסף" המחזק את הפרטים שנמסרו בהודאה. בתקדים זה קבע בית המשפט מהו "דבר מה נוסף", עד כמה הוא צריך לעמוד על רגליו שלו, מהו משקלה הראייתי של ההודאה, ומתי ראוי להרשיע אדם למרות סתירות שבין פרטי הודאתו ובין ממצאים חיצוניים. כך, הדגישו שופטי המיעוט שזיכו את אל-עביד, כי בכל חקירותיו הצביע אל-עביד על מקומות קבורה שגויים. לבסוף נמצאה הגופה במקום אחר מאלה שנמסרו על ידיו.
באפריל 2006 דרש אל-עביד משפט חוזר בטענה שהרוצח האמיתי עדיין חופשי. הדרישה הוסברה במספר נימוקים, ביניהם ראיות שהמשטרה התעלמה מהן לאחר הרצח, כגון דרך הגעתה הבלתי-ידועה של קיקוס לטרמפיאדה באופקים: אביה העיד שחיכתה בצומת גילת, ונסיבות הגעתה לטרמפיאדה אינן ידועות. משפחתה של קיקוס תומכת בדרישה מתוך רצון להגיע לחקר האמת. במרוצת השנים אף פקפקו בני המשפחה בהיותו של אל-עביד הרוצח האמיתי.
על אף הרשעתו של אל-עביד בכל הערכאות האפשריות, נתבקשה שופטת בית המשפט העליון לשעבר, מרים בן-פורת, על ידי שר המשפטים דניאל פרידמן, לגבש חוות דעת על כל הפרשה. בן פורת הגיעה למסקנה כי אשמתו של אל-עביד אכן הוכחה, והרשעתו מוצדקת. בן פורת הסתמכה על הראיה כי אל-עביד ביקר במטמנה בליל הרצח, למרות הכחשותיו לכך, על מסירת פרטים שלא היו ידועים למשטרה, ועל סמך התבטאויות מחשידות בנוסף להודאתו. בן פורת המליצה לקצוב את עונשו מנימוקים שונים, ובהם העובדה כי אל-עביד בעל פיגור שכלי גבולי, בשל העובדה כי כבר ריצה 15 שנות מאסר, ובשל תפיסת הציבור את ההרשעה שניתנה ברוב קולות ולא פה אחד.
באפריל 2008 החליט שר המשפטים דניאל פרידמן, לקבל את המלצת בן פורת, והמליץ בפני נשיא המדינה, שמעון פרס, לקצר ב-6 שנים את עונשו של אל-עביד, שכבר נקצב ל-33 שנות מאסר. הנשיא קיבל את ההמלצה, וב-24 ביוני 2009 קיצר את עונשו של אל-עביד ל-27 שנות מאסר. משפחת קיקוס הביעה הקלה לנוכח קיצור עונשו של אל-עביד, ואבי המשפחה טען כי "כולם יודעים שאל-עביד הוא לא הרוצח". בפברואר 2015 דחה בית המשפט העליון את בקשתו של אל-עביד למשפט חוזר.
ב-17 ביוני 2020 השתחרר אל עביד ממאסרו.
הנצחת חנית קיקוס

רוני אחיאל כתב ב-1994 את השיר "חנית", המביע תקווה למציאתה של קיקוס,, ועל פי בקשת המשפחה השיר בוצע על ידי הזמר אוריאל שלומי בטרם נמצאה גופתה. בעקבות השיר, הוציא שלומי אלבום שלם בשם "אם את שומעת תעני" בעיבודו של בצלאל גלעדי.
על שמה של קיקוס קרוי רחוב בעיר מגוריה אופקים.
לקריאה נוספת

דניאל פרידמן, הארנק והחרב: המהפכה המשפטית ושברה, הוצאת ידיעות ספרים 2013, עמ' 546–547
הערות שוליים

↑  ע"פ 2109/96 אל עביד סולימאן נ' מדינת ישראל - ערעורו של אל עביד לבית המשפט העליון
↑  דנ"פ 4342/97 מדינת ישראל נ' סולימאן אל עביד - בבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים פליליים
1 2  תומר זרחין, יקוצר עונשו של המורשע ברצח חנית קיקוס, באתר הארץ, 13 באפריל 2008
↑  שמעון איפרגן., ‏הוריה של חנית קיקוס על שחרורו הצפוי של רוצח בתם: "הוא לא הרוצח, יש לנו חמלה גדולה עליו", באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2019
↑  גלי צה"ל, ‏שר המשפטים החליט לקצר את עונשו של סולימאן אל-עביד שהורשע ברצח חנית קיקוס, באתר גלובס, 14 באפריל 2008
↑  אבירם זינו, פרידמן לפרס: קצר את עונשו של רוצח חנית קיקוס, באתר ynet, 14 באפריל 2008
↑  רונן מדזיני, הנשיא החליט: יקוצר עונשו של רוצח חנית קיקוס, באתר ynet, 24 ביוני 2009
↑  אילנה קוריאל, רפי קיקוס: עכשיו יש למצוא את הרוצח של בתי, באתר ynet, 24 ביוני 2009
↑  מ"ח 8498/13 סולימאן אל-עביד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־12 בפברואר 2015
↑  שמעון איפרגן., ‏סולימאן אל עביד: "אני לא הרוצח של חנית קיקוס, איזו ילדה בת 17 תעלה לטרמפ עם אדם כמוני בלילה?", באתר ‏מאקו‏, 17 בנובמבר 2019
↑  סיון חילאי, אחרי 27 שנים בכלא: רוצח חנית קיקוס השתחרר, באתר ynet, 17 ביוני 2020
↑  מילות השיר "חנית", באתר שירונט
↑   אוריאל שלומי - חנית ♫ (אודיו), בביצוע אוריאל שלומי, סרטון  באתר יוטיוב
נעם חורב

| --- | --- |

נעם חורב, 2014
 לידה:  23 בנובמבר 1983 (בן 41) עפולה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 www.noamhorev.com
 
נעם חורב (נולד ב-23 בנובמבר 1983) הוא פזמונאי, משורר, מחזאי וסופר ישראלי, זוכה פרסי אקו"ם.