stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עולמות אחרים (יקום החץ)
שידור > שיווק

הטיזר טריילרים הראשונים עבור הקרוסאובר הופצו ב-12 בנובמבר, 13 בנובמבר וב-18 בנובמבר 2018, במהלך הפרקים השבועיים של "החץ", "הפלאש" ו"סופרגירל", בהתאמה.
מהפכת סדום ועמורה

.
חורבן סדום ועמורה, ג'ון מרטין
מַהְפֵּכַת סְדֹם וַעֲמֹרָה, הוא סיפור מקראי המתאר את הריסתן של ארבע ערים, ובהן סדום ועמורה, בידי אלוהים. במקרא, הסיפור מתואר בספר בראשית פרקים י"ח-י"ט.
תוכן הסיפור > תחינותיו של אברהם

בימיו של אברהם, הרבו תושבי חמש ערי כיכר הירדן (סדום, עמורה, אדמה, צבֹויים וצוער) לחטוא. כאשר ראה האל שחטאתם "כבדה מאוד", החליט להשמיד את הערים על יושביהן. האל גילה את כוונתו זאת לאברהם, אשר מאן להשלים עם רוע הגזירה וניהל איתו משא ומתן ארוך על מנת שיסלח לערים ולא יחריבן, בטיעון שאין להשמיד את הצדיקים עם הרשעים:
וַיִּגַּשׁ אַבְרָהָם וַיֹּאמַר הַאַף תִּסְפֶּה צַדִּיק עִם רָשָׁע. אוּלַי יֵשׁ חֲמִשִּׁים צַדִּיקִם בְּתוֹךְ הָעִיר, הַאַף תִּסְפֶּה וְלֹא תִשָּׂא לַמָּקוֹם לְמַעַן חֲמִשִּׁים הַצַּדִּיקִם אֲשֶׁר בְּקִרְבָּהּ. חָלִלָה לְּךָ מֵעֲשֹׂת כַּדָּבָר הַזֶּה לְהָמִית צַדִּיק עִם רָשָׁע, וְהָיָה כַצַּדִּיק כָּרָשָׁע, חָלִלָה לָּךְ, הֲשֹׁפֵט כָּל הָאָרֶץ לֹא יַעֲשֶׂה מִשְׁפָּט.
אברהם שאל את האל האם יחריב את סדום אם יהיו בה 50 צדיקים. אלוהים ענה שלא. בתגובה הוריד אברהם את המספר ל-45, אחר-כך ל-40, ל-30, ל-20 ול-10, האל ענה שלא יחריב אם יהיו בה 10 צדיקים והלך.
תוכן הסיפור > ביקור המלאכים בסדום

לאחר הדיון באו שני מלאכים לסדום כדי להוציא משם את אחיינו של אברהם, לוט, ואת משפחתו שהתגוררה בעיר, כדי שלא יפגעו בשעת ההשמדה. בהגיע המלאכים לעיר ראה אותם לוט, שישב בשער העיר ולפי מדרש חז"ל שימש שם בתפקיד שופט. לוט הפציר בהם להתארח בביתו, ואף כיבדם בסעודה.
תושבי סדום, שהשמועה על בוא האורחים הגיעה לאוזניהם, החלו מתדפקים על דלת ביתו של לוט בדרישה להוציא אליהם את האורחים על מנת לאונסם. לוט הציע לתושבים את שתי בנותיו הבתולות במקום המלאכים, אולם הם סירבו וניגשו לשבור את הדלת. אז הכו המלאכים את אנשי סדום בעיוורון ("סנוורים" בלשון המקרא) וביקשו מלוט לאסוף את משפחתו ולהימלט משם.
תוכן הסיפור > בריחת לוט ומשפחתו

במשך הלילה נאבק לוט לאסוף את כל בני משפחתו ולשכנע אותם כי רק כך יוכלו להציל את עצמם. לבסוף אחזו בו המלאכים והוציאו אותו מהעיר בכוח:
וּכְמוֹ הַשַּׁחַר עָלָה וַיָּאִיצוּ הַמַּלְאָכִים בְּלוֹט לֵאמֹר קוּם קַח אֶת אִשְׁתְּךָ וְאֶת שְׁתֵּי בְנֹתֶיךָ הַנִּמְצָאֹת פֶּן תִּסָּפֶה בַּעֲו‍ֹן הָעִיר. וַיִּתְמַהְמָהּ וַיַּחֲזִקוּ הָאֲנָשִׁים בְּיָדוֹ וּבְיַד אִשְׁתּוֹ וּבְיַד שְׁתֵּי בְנֹתָיו בְּחֶמְלַת יְהוָה עָלָיו וַיֹּצִאֻהוּ וַיַּנִּחֻהוּ מִחוּץ לָעִיר.
לאחר צאתו מהעיר אמרו לו "הִמָּלֵ֣ט עַל־נַפְשֶׁ֔ךָ אַל־תַּבִּ֣יט אַחֲרֶ֔יךָ וְאַֽל־תַּעֲמֹ֖ד בְּכׇל־הַכִּכָּ֑ר הָהָ֥רָה הִמָּלֵ֖ט פֶּן־תִּסָּפֶֽה", אבל לוט ביקש מהמלאכים שירחמו על העיר הסמוכה, צוער, כדי שיוכל לברוח אליה ולא יאלץ להימלט אל ההרים. בקשתו נענתה ודבר לא קרה עד שהגיע בבטחה לצוער. רק אז החלו השמים להמטיר "גופרית ואש" על סדום ועמורה, אדמה וצבויים, ואלה נחרבו כליל. אשת לוט נתבקשה כמו יתר משפחתה, שלא להתבונן במעשה, אך היא המרתה את פי אלוהים, והפכה (לפי הפירושים המקובלים) לנציב מלח ("ותבט אשתו מאחוריו ותהי נציב מלח") .
פרשנות ומוטיבים > חטאם של אנשי סדום

באשר לחטאם של אנשי סדום, נאמרו פירושים שונים. הנביא יחזקאל תלה את חטא סדום בהזנחת החלשים שבה וחוסר מתן צדקה לענייה.
בפרשנות היהודית הרבנית לסיפור קיימות מספר דעות: חלק מחכמי ישראל קבעו כי חטא סדום ועמורה היה שלא נתנו מעצמם על אף שלא היה חסר להם כלום וארצם הייתה רחבת ידיים, וגם לא רצו לקחת מאחרים. חלק אחר למדו שהם נהגו באופן ממוסד בעוינות לזרים שהתבטאה באונס של כל אורח בעיר, ובמעשים אכזריים.
בפרשנות הנוצרית, מתוארת הפריצות המינית שבסדום כעיקר החטא שבה.
פרשנות ומוטיבים > דרישת הצדיקים

יש אומרים כי סיפור זה מהווה את הבסיס הרעיוני לאמונה בדבר ל"ו צדיקים: כפי שאברהם מתווכח עם אלוהים על מספר הצדיקים לקיומו של עיר, כך יש צורך במספר צדיקים בשביל לקיים את העולם. במדרש מספרם הוא 30 ובתלמוד 45 המחולקים ל-30 בארץ ישראל ו-15 בחוץ לארץ. אמנם, אלוהים מסכים להציל גם בעבור עשרה צדיקים, ולכן היו שסברו (כמו הרב יעקב מדן) שכאן הבסיס המקורי לחיוב ההלכתי במניין.
פרשנות ומוטיבים > הפיכת העיר

לפי פירוש רש"י, השמים המטירו גשם שהפך לאש וגופרית. רש"י מוסיף במקום את דברי המדרש רבה בו מסופר כי סדום ועמורה נהפכו עם עלות השחר, בשעה שהלבנה והחמה נראו יחד ברקיע, מכיוון שחלק מאנשי סדום עבדו את החמה וחלקם עבדו את הלבנה, וזמן זה נבחר כדי שלא יאמרו אנשי סדום שהיו ניצלים אם אחת מהן הייתה נראית בשמים.
פרשנות ומוטיבים > הקבלה לסיפור המבול

ניתן להסתכל על סיפור מהפכת סדום ועמורה כעל תמונת מראה של סיפור המבול. צורת הסתכלות זו מובילה למספר מסקנות.
| שלב | מהפכת סדום ועמורה | המבול |
| --- | --- | --- |
| מצג | ”וחטאתם כי כבדה מאוד” (בראשית, י"ח, כ') | ”ותמלא הארץ חמס” (בראשית, ו', י"א) |
| יחסים אסורים בין בני אדם למלאכים | ”איה האנשים... הוציאם אלינו ונדעה אותם” (י"ט, ה') (זכרים ← מלאכים) | ”ויראו בני האלוהים... ויקחו להם נשים” (ו', ב') (מלאכים ← נקבות) |
| צדיק מקבל התראה מוקדמת | לוט | נח |
| צאצאי הצדיק נמלטים עמו | בנות לוט (נקבות) | בני נח (זכרים) |
| מטר הרסני מן השמיים | אש: ”וה' המטיר על סדום ועל-עמרה גפרית ואש מאת ה' מן-השמים” (י"ט, כ"ד) | מים: ”ויהי הגשם על הארץ ארבעים יום וארבעים לילה” (ז', י"ב) |
| אחרי האסון | שכרות לוט: מושקה לשכרה על ידי בנותיו עד לאבדן הכרה | שכרות נח: שותה לשכרה עד לאבדן הכרה |
| יחסים אסורים בין בני אדם | לוט: נאנס על ידי בנותיו (נקבה ← זכר) | נח: נאנס על ידי בנו חם ”וייקץ נח מיינו וידע את אשר-עשה לו בנו הקטן” (ט', כ"ד) (זכר ← זכר) |
| גורלם של צאצאי החוטאים | צאצאי הבנות – בני עמון ומואב – נדחים לנצח מקשר עתידי עם ישראל (דברים, כ"ג, ד'). | צאצא הבן – כנען ובניו – מקוללים לנצח. |
מהשוואת שני הסיפורים ניתן לראות מספר לקחים משותפים:
התנערות מעמי האזור – כנען, עמון ומואב, תוך רמיזה למקור מנהגיהם הפסולים בעיקר בהקשר המיני.
הצדקת כיבוש כנען, עמון ומואב עקב הקללה שרובצת עליהם.
יחס שלילי לשתיית יין, הגוררת שכרות שיש עמה מעשים פסולים.
במיתולוגיה השוואתית ובארכאולוגיה

לסיפור המעשה קיימת מקבילה במיתולוגיה היוונית-רומית - סיפור פילמון ובאוציס (באוקיס): זאוס והרמס (או יופיטר ומרקורי בגרסה הרומית, בספרו של אובידיוס "מטמורפוזות") ביקרו בכפר במסווה של בני תמותה; אנשי הכפר סירבו לארחם פרט לזוג פילמון ובאוציס, ולכן אנשי הכפר נענשו בכך שהוטבעו באזור שהוצף במים, ורק הזוג הנדיב ניצל כשהאלים זרזו אותם לרוץ אל ראש ההר והתרו בהם לא להביט אחורנית. בניגוד לאשת לוט בסיפור סדום, הם לא הביטו אחורנית עד שהגיעו לראש ההר (אם כי בדומה לה, גם הם עברו בהמשך מטמורפוזה; אך לא כעונש ולא לנציב מלח, אלא כסוג של פרס לאהבתם וכמילוי משאלתם למות יחד - בסוף חייהם הפכו לעצים שלובי ענפים).
בהיבט של הריסת סדום, קיים ספק האם הסיפור מבוסס על אסון טבע היסטורי, או שהוא רק מיתוס.
במיתולוגיה השוואתית ובארכאולוגיה > השערה על פיצוץ אווירי של אסטרואיד

בספטמבר 2021 פורסם באתר Scientific Reports מאמר, בו נטען כי מחקרים ארכאולוגים וגאולוגים שנערכו מאז ראשית שנות האלפיים באזור תל אל-חמאם, צפונית מזרחית לים המלח, מצביעים על האפשרות שהסיפור מהדהד זיכרון קדום של התפוצצות אווירית של אסטרואיד באזור סדום לפני כ-3700 שנה, בסביבות שנת 1700 לפסה"נ. לפי המאמר, בתל ובסביבתו נמצאו ממצאים רבים, אשר מעידים על חשיפה לחום גבוה ולפיצוץ אווירי, בדומה לאירוע טונגוסקה ולפגיעת המטאור ברוסיה ב-2013.
המאמר וכותביו זכו לביקורת נרחבת ממספר גורמים. המומחה להתפוצצויות אוויריות של מטאורים מארק בוסלואו (Mark Boslough) אשר המאמר מסתמך על המודל שהוא פיתח, טען כי נעשה בו שימוש שגוי במודל שלו; חוקרים נוספים שמתמחים בזיהוי של אירועים כאלה בהיסטוריה טענו כי הממצאים שהוצגו אינם מספיקים כדי להוכיח התפוצצות אווירית של מטאור וכי הם אינם שונים מממצאים ביישובים אחרים מתקופת הברונזה שהם תוצאה של פעילות אנושית כגון קדרות, נפחות ומנזק שנגרם תוך כדי כיבוש צבאי.  האתר Science Integrity Digest הצביע על כך שהתמונות במאמר שפורסם נערכו בתוכנת פוטושופ ואינן מקוריות של החוקרים, וכי שמונה מהחוקרים שחתמו על המאמר הם מהמייסדים של "קבוצת המחקר של שביטים" אשר מטרתה להוכיח שערים רבות בהיסטוריה הושמדו על ידי אסטרואידים ולשכנע אזרחים "לעשות משהו בנדון". חוקרים אחרים הצביעו על בעיות נוספות באמינות של המאמר, כגון צילומים בהם אור השמש מגיע מכיוון צפון, העתקת תרשימים ותצלומים ממאמרים שאינם קשורים לאתר, טענות ללא ראיות, מחסור בבחינה מקצועית של העצמות שנמצאו באתר, ועוד. יש שציינו כי החוקרים החתומים על המאמר קיבלו את תאריהם ממוסדות חינוך נוצרים אוונגליסטיים, שמטרתם המוצהרת היא הוכחת האמיתות ההיסטורית של התנ"ך והברית החדשה.
גם חוקרים ממוסדות דתיים מתחו ביקורת על המאמר. מנהלי האתר "תשובות בבראשית" טענו שהתיארוך שמוצע בו לאירוע מאוחר בכמאתיים שנה לתיארוך המקראי של הפיכת סדום ועמורה, וידרוש קיצור משמעותי של חייהם של שלושת האבות ושל שעבוד מצרים; הארכאולוג רוברט מולינס, ראש המחלקה לארכאולוגיה מקראית באוניברסיטה הנוצרית אזוסה פסיפיק, אשר מנהל את החפירות באבל בית מעכה ומופיע באתר החפירות של תל אל-חמאם כיועץ לקרמיקה, אמר כי לדעתו המאמר הוא "דוגמה ל'בישול' של הראיות כדי להוכיח את הזיהוי עם סדום המקראית"; והארכאולוג ארן מאייר מאוניברסיטת בר-אילן טען כי ההרס שמתואר במאמר אינו בלתי רגיל, ודומה להרס שנגרם בתל צפית כתוצאה מכיבוש העיר על ידי חזאל מלך ארם דמשק
במיתולוגיה השוואתית ובארכאולוגיה > השערות אחרות

היו שזיהו את סדום ועמורה עם האתרים הארכאולוגיים באב א-דרע ונומיירה, הסמוכים למאגרי גז וגופרית ולבקע הסורי-אפריקני, ושיערו שאחד המצבורים השתחרר כתוצאה מרעידת אדמה והתפוצץ במה שתואר כגשם של אש. כראיה מסייעת לכך שהתרחש באזור אירוע וולקני, הם ציינו שיש דמיון וקשר בין המבנה של הר סדום לבין המבנה באזור הלשון.
תיארוך מסורתי

לפי המקרא, מהפכת סדום ועמורה אירעה כשאברהם היה בן 99. לפי הכרונולוגיה המסורתית היה זה בשנת ב'מ"ז למניין סדר עולם (1712 לפנה"ס).
ראו גם

כופין על מידת סדום
פרשת וירא
ביאורים

↑  על פי כמה מפרשים, מתוך הבנה שאם יש פחות מעשרה צדיקים, זכותם לא תספיק בשביל להציל את הערים.
↑  על פירוש זה מבוסס הביטוי מידת סדום. כך למשל, נחלקו חכמים במשנה האם האומר "שלי שלי ושלך שלך" נגוע במידת סדום.
↑  משתמע מהכתוב ומההקבלה, ואף נאמר בפירוש על ידי חז"ל, למשל תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ע', עמוד א': "רב ושמואל חד אמר סרסו, וחד אמר רבעו"
סצנה מהמבול הגדול

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ז'וזף-דזירה קור 
 תאריך יצירה:  1827 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  221 ס״מ 
 גובה:  279 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  A 23 (מוזיאון ליון לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון ליון לאמנות
 
סצנה מהמבול הגדול (בצרפתית: Scène du Déluge או Le Grand Déluge) הוא ציור שמן משנת 1826 מאת הצייר הצרפתי ז'וזף-דזירה קור, המתאר את סיפור המבול מספר בראשית. הציור מוצג במוזיאון לאמנויות יפות בליון.
תיאור היצירה

הציור מתאר סצנה דרמטית מסיפור המבול המקראי, בה נראית משפחה במאבק להישרדות בעת המבול שהציף את העולם. במרכז היצירה נראה גבר המנסה להציל את אביו, בעוד אישה עם תינוק מתחננת לעזרתו. הקומפוזיציה יוצרת מתח דרמטי בין הדמויות, המסמל את ההתלבטות המוסרית בין הצלת המשפחה הקרובה לבין עזרה לאחרים במצוקה. היצירה נחשבת לאלגוריה על הבחירות הקשות בזמני משבר, כאשר אדם נאלץ להחליט את מי להציל כאשר המשאבים מוגבלים. הטכניקה האמנותית של קור מציגה תנועה דרמטית, צבעוניות עזה וקונטרסט חזק בין אור וצל, המאפיינים את סגנון הציור הנאו-קלאסי והרומנטי של התקופה.
משמעות ופרשנות

המבקרים רואים ביצירה לא רק תיאור של הסיפור המקראי, אלא גם ביטוי לערכים אנושיים ומוסריים. הציור מעלה שאלות על אחריות משפחתית מול אחריות חברתית רחבה יותר, ומשקף את העיסוק של אמנות המאה ה-19 בדילמות מוסריות ואתיות.
היסטוריית בעלות

הציור הושלם בשנת 1826 והוצג לראשונה בסלון פריז ב-4 בנובמבר 1827. מאחר שקור היה זוכה פרס רומא, הוא לא היה רשאי להתחרות על פרסי הסלון באותה שנה. לאחר הצגתו, המדינה הצרפתית רכשה את היצירה בסכום של 3,000 פרנק. מאז הרכישה, היצירה עברה לבעלות המוזיאון לאמנויות יפות של ליון בצרפת, שם היא מוצגת כיום.
ביבליוגרפיה

Bibliothèque-documentation du musée des Beaux-Arts de Lyon, dossier Scène du Déluge de Court.
הערות שוליים

1 2  Narrative Painting - Joseph Désiré Court, Scene of Deluge, 1826, Narrative Painting, ‏2019-08-16 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Scene of deluge by Joseph-Désiré Court, Artvee (באנגלית אמריקאית)
בנימין

ערך זה עוסק בדמות תנ"כית, מבניו של יעקב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  בית לחם
 פטירה:  מצרים העתיקה
 מקום קבורה:  בית לחם 
 אב:  יעקב 
 אם:  רחל 
 צאצאים:  ארד, גרא, אחי, ראש, מפים, אשבל, נעמן, בכר, בלע, חפים 
 מספר צאצאים:  10
 עיסוק:  מנהיג דתי 
 
יוסף מתחבק עם אחיו בנימין. ברקע אחיו. התמונה מוצגת בטירת סקוקלוסטרס השוכנת לחוף אגם מלארן, שוודיה
בתנ"ך, בִּנְיָמִין הוא הבן הצעיר ביותר של יעקב ורחל. השם בנימין משמעו "בן היד החזקה" או "בן הדרום". על פי המקרא, צאצאיו של בנימין הפכו לשבט בנימין.
תולדותיו

לפי ספר היובלים נולד בי"א בחשוון, וכך גם לפי מדרש תדשא שהועתק גם לילקוט שמעוני, לפי מדרש פסיקתא רבתי נולד בין פסח לשבועות. בנימין נולד בדרך שבין בית אל ואפרת, והסברה היא שמדובר במקום הנמצא סמוך לבית לחם, שכן שנים מאוחר יותר הנביא מיכה התייחס ל"בית לחם אפרתה". לפי הסיפור המקראי, אימו רחל מתה בלידתו, ובנשימתה האחרונה קראה לו בֶּן-אוֹנִי - שם דו-משמעי: בן כאבי - שם מבשר רעות; ובן חוזקי - הדומה במשמעו לשם שניתן לו מאביו יעקב על פניו - בִנְיָמִין. בנימין הוא היחיד מבין בני יעקב שנולד בארץ ישראל.
בנימין הוא אחיו (גם מצד אמו) של יוסף. על פי המסופר בספר בראשית, כאשר ירדו בני יעקב למצרים כדי לבקש מזון, ביקש מהם יוסף (אותו לא זיהו) שיביאו את אחיהם, שעליו העידו שנשאר עם אביהם בכנען שכן הוא הבן היחיד שנותר לו מאשתו האהובה רחל. לאחר ששבו והביאו עמם את בנימין, הוא מורה לאנשיו להטמין בחפציו של בנימין את גביע הכסף שלו, ואחר כך לרדוף אחריהם, לעצרם, ו"למצוא" את הגביע ה"גנוב" בכליו של בנימין, תוך הצהרה שמי מהאחים שבכליו ימצא הגביע יהפוך לעבדו של יוסף.
בברכת יעקב לבניו, מברך יעקב את בנימין:
בִּנְיָמִין זְאֵב יִטְרָף, בַּבֹּקֶר יֹאכַל עַד; וְלָעֶרֶב, יְחַלֵּק שָׁלָל.
על פי המדרש בתלמוד הבבלי, בנימין הוא אחד מארבעת האנשים שלא חטאו כל ימיהם, יחד עם ישי, עמרם וכלאב (אחד מבני דוד).
במסכת בבא בתרא מוזכר כי בנימין הוא אחד משבעה שבהם לא שלטה רימה ותולעה, ואחד מארבעה שמתו בעטיו של נחש.
בניו

כאשר מתאר הסיפור המקראי את בני ישראל היורדים מצרימה, הוא מונה את בניו של בנימין:
וּבְנֵי בִנְיָמִן, בֶּלַע וָבֶכֶר וְאַשְׁבֵּל, גֵּרָא וְנַעֲמָן, אֵחִי וָרֹאשׁ; מֻפִּים וְחֻפִּים, וָאָרְדְּ.
על פי המתואר בספר הישר בנימין התחתן בגיל עשר עם מחליא בת ארם וממנה נולדו לו חמשת בניו הראשונים (בלע, בכר, אשבל, גרא ונעמן) ובהיותו בן 18 נשא אישה נוספת, ערבת בת זמרן בן אברהם, וממנה נולדו חמשת בניו האחרים (אחי, ראש, מופים, חופים וארד).
על פי רש"י בנימין קרא לבניו על שם אחיו, יוסף:
אמר לו מה טיבן של שמות הללו אמר לו כולם על שם אחי והצרות אשר מצאוהו בלע שנבלע בין האומות בכר שהיה בכור לאמי אשבל ששבאו אל גרא שנתגייר באכסניא ונעמן שהיה נעים ביותר אחי וראש אחי היה וראשי היה מפים מפי אבי למד וחפים שלא ראה חופתי ולא ראיתי אני חופתו וארד שירד לבין האומות.
עץ משפחה

עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
מקום קבורתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ישנן כמה מסורות באשר למיקום קברו של בנימין. ב"ספר הישר" מצויה מסורת כי בנימין נקבר באזור ירושלים בנחלת שבטו: ”...וישימו אותו בארון ויותן ביד בניו... ואת בנימין קברו בירושלים נגד היבוסי אשר ניתן לבני בנימין”. כיום לא ידוע על קבר בנימין באזור זה.
מסורת נוספת ממקמת את קברו במבנה נבי ימין השוכן במושב נווה ימין הנקרא על שמו והוא חלק ממתחם ציבורי מעת השלטון הממלוכי שנבנה בהוראת המושל הצבאי של ארץ ישראל באותה תקופה (המאה ה-14), האמיר תנכז אלחוסאמי. מסורת נוספת ממקמת את קברו ב"רומי זעירתא", היא ח'רבת א-רומה, בשולי בקעת בית נטופה שבגליל התחתון.
מסורת נוספת מזהה את מקום קברו ברחוב שטראוס בירושלים היכן שיש את המגדל הנקרא נבי עוכשא.
שבט בנימין

שבט בנימין הוא אחד משנים-עשר שבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך והוא מצאצאי האם הרביעית, רחל. בן לשבט בנימין נקרא "יְמיני" בלשון המקרא, ובריבוי: "בני ימיני" או "בני בנימין".
שבט בנימין היה הקטן בשבטי ישראל בעת יציאת מצרים. במהלך המסע במדבר צעד השבט ליד שבט מנשה ושבט אפרים ממערב לאוהל מועד. בעת הכניסה לכנען היו בו 45,600 לוחמים. מברכת יעקב לבנימין: ”בִּנְיָמִין זְאֵב יִטְרָף, בַּבֹּקֶר יֹאכַל עַד; וְלָעֶרֶב, יְחַלֵּק שָׁלָל” הסיקו שסמל השבט היה הזאב.
ההיסטוריה של השבט כללה גם מלחמת אחים נגד שאר השבטים, עקב פרשת פילגש בגבעה, שבה כמעט הושמד השבט.
שאול, מלך ישראל הראשון, היה בן שבט בנימין. בזמן שלטון דוד נכרתה ברית בין שבט בנימין ושבט יהודה, שהמשיכה גם לאחר מותו. לאחר גלות בבל יצרו שני שבטים אלו יחד עם שבט לוי ואלו משבט שמעון שנטמעו בנחלת יהודה את האומה היהודית ושאר עשרת השבטים אבדו.
שער בנימין בצד הצפוני של ירושלים קיבל את שמו כיוון שהוביל לשטח שנשלט על ידי השבט. ירמיהו מזכיר את ”בְּשַׁעַר בִּנְיָמִן הָעֶלְיוֹן, אֲשֶׁר, בְּבֵית ה'”.
על פי הפירוש, האבן שמייצגת אותו היא הישפה, שאותה נשא אהרון הכהן עם שאר האבנים הטובות שנשא על ליבו.
הקשר לבני ימין

קיימת תאוריה המקשרת בין בנימין לשבטים נודדים שחיו במאה ה-18 לפנה"ס בצפון מסופוטמיה שנקראו "בני ימין". מרכזם של בני ימין הייתה העיר חרן, מקום מוצאם של האבות. על פי השערה זאת שבטים אלה נהדפו דרומה מאזור מארי בעקבות התפשטות השבטים החורים ונספחו אל בני עבר.
תאוריה זו נוגדת את המסורת המקראית, לפיה בנימין נולד בכנען, כשהוא היחיד מבני יעקב שלא נולד במסופוטמיה.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

זאב ארליך (עורך), "...לפני אפרים ובנימין ומנשה...", קובץ מחקרים ותגליות בגאוגרפיה-היסטורית, ירושלים, המועצה האזורית מטה בנימין, תשמ"ה 1985.
הערות שוליים

↑  פרק לב פסוק לט, וראו במהדורת כהנא (עמוד רפ"ו) התאריך הנכון הוא י"א בחשוון
↑  יעל לוין, בדמיך חיי - על לידת בנימין ומות רחל באתר דעת
↑  יז, א
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
↑  פרשת שמות, עמ' רכז
↑  ראו כאן בהרחבה.(הקישור אינו פעיל, 2.07.2018)
↑  ראה ויקיפדיה ערך רחוב שטראוס פיסקא "מתחם נביא עוכשא, תורבת קאמריה ובית העם הישן"
↑  ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק כ"ז
↑  ספר שופטים, פרק י"ט; פרק כ"א.
↑  ספר ירמיהו, פרק כ', פסוק ב'
↑  מיכאל אסטור, בעיית החבירו וכיבוש כנען, (1958), (תרגום והערות: מ' ויינפילד), ירושלים: חמו"ל, 1971, עמ' 6-5
↑  שמואל ייבין, הערך: בנימין, אנציקלופדיה מקראית, מוסד ביאליק, כרך 2, עמ' 264–266.
| בני יעקב |
| --- | --- | --- |
| בני לאה | ראובן • שמעון • לוי • יהודה • יששכר • זבולון |  |
| בני רחל | יוסף • בנימין |  |
| בני בלהה | דן • נפתלי |  |
| בני זלפה | גד • אשר |  |
| בנות יעקב | דינה (בת לאה) • בנות יעקב |  |
| ערכים קשורים | לידת בני יעקב • שבטי ישראל |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525255505171  GND: 1221319345  LCCN: n2007088114  VIAF: 2622160546917310240002   WorldCat (עם VIAF): 2622160546917310240002 
קבר בנימין (נבי ימין) השוכן בנווה ימין
מראה המבנים מעל הקבר
מסגד נבי עוכשא ברחוב שטראוס ירושלים
חסיד מתפלל ליד קבר נבי עוכשא לאחר שזוהה כקבר בנימין בן יעקב ורחל.
נחלות שבטי ישראל
יצחק אברג'יל

| --- | --- |

יצחק אברג'יל, 2011
 לידה:  14 בפברואר 1969 (בן 56) לוד
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  הרשעותיו בפשעים
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 
יצחק אברג'יל (נולד ב-14 בפברואר 1969) הוא עבריין ישראלי. נחשב לאחד מראשי הפשע המאורגן בישראל, ולאחד מהעבריינים הגדולים בתולדות מדינת ישראל אברג'יל הורשע בעבירות רצח, ניסיון רצח וניהול ארגון פשע.
ילדותו

אברג'יל נולד וגדל בשכונת בנית בלוד בן משפחה מרובת ילדים של עולים חדשים ממרוקו. אביו שלום היה אלכוהוליסט שהתקיים מקצבת נכות, ואמו ג'וג'ו, עבדה במשק בית. יצחק הוא הצעיר מבין עשרה ילדים, בהם שישה בנים כולל יצחק עצמו, שהפכו גם הם לעבריינים (אחיו מאיר, יעיש, יעקב, אברהם ואלי).
לפי עדותו בבית המשפט, החל משנת 1980, בגיל 11, עסק בגנבות תיקים מכלי רכב, פריצות לבתים וחטיפת תיקים מנשים מבוגרות והחל לצבור רישומים פליליים. כבר בגיל 13 ירה במאבטח, לאחר שסירב להכניסו למועדון לילה, ופצע אותו ברגלו. בגיל 14 פתח תחנת ממכר לסמים. בגיל 15 פתח תחנת ממכר נוספת, ובגיל 15 וחצי פתח שתי תחנות נוספות לממכר סמים באילת ובחיפה. במקביל, החל לייבא סמים מהולנד. בטרם מלאו לו 16 שנים רכש מרווחי הסמים דירה סמוכה לבית הוריו ממנה ניהל את עסקיו. בשנת 1984, בהיותו במעצר באגף הנוער באבו כביר, ארגן מרד עצירים בתגובה להחלטת מפקד הכלא להחרים סיגריות שהוברחו לכלא. במהלך המרד נפצעו סוהרים רבים.
תקופת מאסרו הראשונה בגין רצח

בשנת 1986, בגיל 17, הורשע אברג'יל לראשונה ברצח. הנרצח, יעקב כהן מלוד, נחשד על ידי אברג'יל בהסתרת חלק מרווחי הסחר בסמים. פענוח הרצח התאפשר הודות לעד המדינה שמעון שטרית, חברו הטוב ביותר של אברג'יל, שנועד להתחתן עם אחותו. אברג'יל נידון ל-17 שנות מאסר, אותן ריצה במספר בתי כלא. במהלך מאסרו הנהיג את האסירים מול מפקדי הכלא, לעיתים תוך ייזום מהומות או תסיסה בקרבם. בהיותו בגיל 18 דקר את קצין הביטחון של כלא באר שבע.
למרות התנהגותו הקשה ותקופות הבידוד שאליהן נשלח, נעשו מאמצים לשקמו על ידי בכירים בשב"ס, ובעיקר ניסיון של מפקד הכלא שלמה טוויזר. הוצמד לו חונך פר"ח אישי שהיה סטודנט לפילוסופיה. אברג'ל החל ללמוד קרוא וכתוב ולאחר מכן החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה הפתוחה. לטענתו היה זה דווקא אסיר העולם שמעיה אנג'ל שלימד אותו קרוא וכתוב ועודד אותו לרכוש השכלה.
בתקופת מאסרו הצליח לגרום לבכירי שירות בתי הסוהר להאמין ששוקם וזנח את עולם הפשע. בין היתר הרבה לשוחח עם סביבתו על ספרי פילוסופיה שקרא ובהם יצירות של ניטשה ואיין ראנד. בספטמבר 1994 התחתן עם ליאת קאופמן, בת יחידה מרחובות, שהכירה את אברג'יל כשראיינה אותו לצורך עבודת סמינריון באוניברסיטה. בעקבות נישואיהם ניתקה משפחת קאופמן קשר עמה.[דרוש מקור] ב-19 במאי 1997 הוזמן לתוכנית הטלוויזיה "בשידור חי עם דן שילון" בזמן צפיית שיא, וזאת בהמלצת מפקד הכלא טוויזר שהאמין שאברג'יל אכן השתקם. בתוכנית אברג'יל הציג את עצמו כאדם שהתפכח מדרך החיים השגויה שבה חי בעבר. עוד אמר, שלאחר שחרורו מהכלא אין סיכוי שיחזור לעולם הפשע, כי הוא אינו רוצה לאכזב את מי שנתן בו אמון. המשדר עורר הד תקשורתי רב ויצר לחץ לשחרור מוקדם. בין היתר התעניין בו חבר הכנסת והשר יוסי שריד, שנפגש עמו והציע לו עזרה בשיקום ובקידום שחרור מהכלא. לימים הודה שריד שאברג'יל הוליך אותו שולל. מנגד בכירים בשב"ס מתחו ביקורת נוקבת על הופעת טוויזר בתוכנית הטלוויזיה כפטרונו של אברג'יל, ועל ההתייצבות הנחרצת לטובת אסיר מסוכן ובעייתי.
בפברואר 1999, בגיל 30, שוחרר מהכלא לאחר שריצה 13 שנות מאסר.
הקמת ארגון הפשע ופעילותו

למרות התדמית השיקומית שבנה, בתקופת שהותו בכלא המשיך אברג'יל לנהל את עסקי ההימורים יחד עם שותפיו. לאחר השחרור חדר במקביל לשתי טריטוריות של שני ארגוני פשע, מה שהוביל בשנים 2002–2003 לסדרת רציחות בהיקף חסר תקדים בישראל בין ארגוני הפשע. בשנת 2003 פרץ סכסוך בין ארגון הפשע של משפחת אבוטבול מנתניה, ושותפיהם זאב רוזנשטיין והאחים אוחנה מגני תקווה, נגד משפחת אברג'יל ושותפיו אז: משפחת גבריאלי, ומשפחת אלפרון, סביב נושא מיחזור פחיות שתיה.
במסגרת הסכסוך, נרצח חנניה אוחנה בתחילת 2003 מול מצלמת אבטחה בחנייה בביתו, ביריות אקדח של שני רוכבי אופנוע חבושי קסדות. בתגובה, רצח ירון סנקר בשליחותם של האחים אוחנה את חיים שאבי, פעיל בארגון אברג'יל, ונחשד על ידי האחים אוחנה כמי שנטל אף הוא חלק ברצח אחיהם חנניה. יחד עם שאבי נרצח גם תומר שבת, עובר אורח חף מפשע. אירוע הרצח הכפול בוצע לאחר מספר ניסיונות נפל של סנקר להוציא לפועל את הרצח, כישלונות שגררו אחריהם ביקורת חריפה על סנקר מצד האחים אוחנה. לרוע מזלו של שבת, לבש באותו היום חולצה בצבע זהה לזו שלבש שאבי. סנקר שלא רצה להיכשל שוב בביצוע ההוצאה להורג וירה בשניהם.[דרוש מקור]
תפיסתם בשנת 2009 של כל המעורבים במעגל הרציחות מטעם האחים אוחנה עצרה לזמן מה את מסעות הרצח.
בשנת 2003 הקים אברג'יל, ביחד עם עודד טוויטו, רשת הברחה גדולה של סם האקסטזי באמסטרדם ובארצות הברית. על פי הערכות המשטרה, הופצו באמצעות הרשת מיליוני כדורי אקסטזי. בשנת 2004 גיבשה המשטרה רשימת נכסים השייכת לארגון אברג'יל הכוללת 37 חברות, 48 דירות ו-56 כלי רכב (חלקם הגדול מכוניות פאר וכלי שיט).