stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנדה במלחמת העולם הראשונה
העורף > פרשת יוז

החל מ-1915 צוידו כל חיילי חיל המשלוח הקנדי למלחמת העולם הראשונה ברובי רוס תוצרת קנדה. במהלך הקרבות התגלה חוסר התאמתו של הנשק לתנאי המלחמה. כמויות הלכלוך בשוחות גרמו למעצורים בנשק, והחזרת הבריח למקומו לאחר פירוק לצורך ניקוי שגרתי לא חייבה נעילה, וכך קרה לא פעם שהבריח החוזר פגע בעוצמה רבה בחייל, דבר שגרם פגיעות רבות ואף מקרי מוות. גם כידון הרובה לא חוזק היטב ונטה ליפול במהלך ירי. חיילים בעלי תושייה לקחו את רובי הלי אנפילד של עמיתיהם הבריטים ההרוגים.
עם זאת, שר ההגנה הקנדי, סם יוז (Sam Hughes), התעקש שעל החיילים להשתמש בנשק הקנדי. בקרב על הסום פקד מפקד החזית, דאגלס הייג שכל רובי הרוס של הלוחמים יוחלפו בלי אנפילד. שר ההגנה סירב להודות שקיימים פגמים ברובה רוס ולא סייעו השתדלויותיהם של מפקדי הכוחות הקנדיים ובכירים שונים, עד שראש הממשלה רוברט בורדן נאלץ למנות שר ייעודי לכוחות מעבר לים, כדי לעקוף את יוז ולאפשר את אספקת הרובים. כך מינה ראש הממשלה בורדן את אלפרד אדוארד קמפ (Albert Edward Kemp) בנובמבר 1916 לשר הכוחות הלוחמים מעבר לים, דבר שהביא להתפטרותו של יוז. גם היחסים האישיים המעורערים בין יוז לגנרל קרי, ממפקדי הכוח הקנדי, דחפו את בורדן לפטרו מתוך חשש שיפגע בתפקוד בעת מלחמה.
העורף > פולמוס גיוס החובה של 1917 > רקע

כאמור, רק דוברי צרפתית מעטים התגייסו במסגרת הגיוס ההתנדבותי לצבא. הם סברו שכקתולים דוברי צרפתית הם יופלו לרעה במסגרת הגדולה של הצבא הבריטי. סיבה נוספת לאי-הגיוס הייתה הנחיית משרד החינוך של אונטריו מ-1912, שנודעה כ-"תקנה 17" (Regulation 17), לפיה נאסר לימוד השפה הצרפתית בבתי הספר היסודיים, אשר קוממה את ציבור דוברי הצרפתית באונטריו ובקוויבק.
הממשלה ציפתה לגיוס של 150,000 איש עד 1915 ועודדה צעירים להתגייס, אולם להפצרות הממשלה נענו כמעט רק דוברי אנגלית. כך החלה להיווצר התמרמרות בקרב דוברי האנגלית על כך שדוברי הצרפתית אינם נושאים בנטל שווה. ביוני 1917 הודיע שר ההגנה לבית הנבחרים הקנדי שמבין 432,000 החיילים שגויסו בהתנדבות רק 5% הם דוברי-צרפתית, אף שאוכלוסייה זו היוותה 28% מהקנדים באותה עת.
בהפגנות בקוויבק דרשו דוברי הצרפתית הקמת יחידות צבאיות ייעודיות בהן ישרתו קצינים קתולים דוברי צרפתית וחיילים דוברי צרפתית. קיצונים לאומנים בקוויבק קראו להקמת יחידות שיצטרפו לצבא צרפת. ממשלת קנדה נענתה באופן חלקי לדרישות וכך הוקם רגימנט 22 (Royal 22e Régiment) כרגימנט דובר-צרפתית במסגרת החטיבה החמישית של הדיוויזיה השנייה בגיס הקנדי. הרגימנט, שהיה מבין היחידות הנועזות בכוח הקנדי וסבל במלחמת העולם הראשונה אבדות של למעלה מ-4,000 חיילים, קיים עד היום.
העורף > פולמוס גיוס החובה של 1917 > חוק גיוס החובה

לקראת 1917 הידלדל מאוד הגיוס ההתנדבותי, הן בשל מיצוי הפוטנציאל והן בשל האבדות הכבדות והידע לגבי התנאים הלא-אנושיים של מלחמת החפירות. האבדות הכבדות והתנאים חייבו תחלופה של חיילים בחזית שלא סופקה עקב ירידת קצב הגיוס. כמו כן, ראש ממשלת קנדה, רוברט בורדן, הבטיח לבריטניה שקנדה, בעלת האוכלוסייה של 8 מיליון באותה עת, תספק 500,000 חיילים. לפיכך נאלץ ראש הממשלה להחליט על גיוס חובה.
הלאומנים דוברי הצרפתית של קוויבק התנגדו כאיש אחד. המפלגה הליברלית נקרעה בין מחייבי הגיוס, שחברו לממשלת אחדות עם השמרנים שהיו בשלטון, לבין מתנגדיו (בראשות ראש הממשלה לשעבר, וילפריד לורייה). ב-29 באוגוסט 1917 עבר בפרלמנט חוק גיוס החובה שהסמיך את הממשלה לחייב גיוס כראות עיניה.
העורף > פולמוס גיוס החובה של 1917 > בחירות בעת מלחמה

בורדן הודיע על בחירות בעת מלחמה שהתקיימו ב-17 בדצמבר 1917. בבחירות ניתנה זכות הצבעה לחיילים מעבר לים ולנשים בנות משפחה של חיילים (הבחירות הראשונות בקנדה בהן ניתנה זכות הצבעה כלשהי לנשים) ונמנעה זכות הצבעה ממהגרים שנולדו ב"מדינות אויב" והגיעו לקנדה לאחר 1902. בורדן התמודד בראשות "מפלגת האחדות" (שהורכבה מהשמרנים, מ"חברים פטריוטים במפלגה הליברלית" וחברים עצמאיים) מול שרידי מפלגה ליברלית בראשות לורייה, שרוב מצביעיה הגיעו מקרב דוברי הצרפתית, וניצח ברוב גדול. כך זכה בורדן למנדט ציבורי רחב לגיוס החובה, תוך דחיקת דוברי הצרפתית לאופוזיציה שנתפסה כלא פטריוטית כשנשמעו בה גם קריאות להפרדות מעל הפדרציה הקנדית. המפלגה השמרנית נמחקה מקוויבק כליל למשך 50 שנה.
העורף > פולמוס גיוס החובה של 1917 > גיוס החובה

ב-1 בינואר 1918 החלה הפעלת גיוס החובה בפועל במהלכו גויסו כ-125,000 גברים מהם נשלחו לחזית כ-25,000. למעשה, מי שרצה היה יכול להשתמט מגיוס ללא בעיה מיוחדת.
בקוויבק נמשכו הפגנות וב-1 באפריל 1918 פתח הצבא בירי מול מפגינים בקוויבק סיטי, שכתוצאה ממנו נהרגו ארבעה אנשים.
השפעות המלחמה על הלאומיות הקנדית

רוב ההיסטוריונים תמימי דעים שרוב הקנדים דוברי האנגלית ראו עצמם ערב המלחמה כנתינים של האימפריה ולא תפסו את הזהות הקנדית שלהם, בה היו גאים, כזהות לאומית עצמאית. אמנם קנדה החלה כבר ב-1909 לפתח מדיניות חוץ עצמאית, אך לא מתוך מגמת התנתקות מן האימפריה. בקרב דוברי הצרפתית היו נטיות לאומיות ואף נטיות בדלניות אך הן לא זכו לסימפתיה מצדם של דוברי האנגלית.
אולם הדעה המקובלת היא שלאחר המלחמה, ובפרט לאחר קרב רכס וימי, נולדה בקרב הקנדים תודעה לאומית שהייתה נחלתם של דוברי האנגלית ולא הייתה זהה לזו של דוברי הצרפתית. הגאווה על הניצחון הוכיחה לחיילים הצעירים שכאשר פעלו כקנדים בעלי תודעה קנדית ותחת פיקוד קנדי, הצליחו להשיג ניצחון שהביא לתפנית מכרעת במלחמה. יתרה מזו, החיילים שצפו בפיקוד הבריטי הכושל בחזית המערבית פיתחו איבה לניכור של הקצינים הבריטיים, אשר יחד עם האחדות שנוצרה בקרב החיילים הפשוטים במהלך השהייה בחפירות, יצרה רצון לעצמאות ולהתנתקות מעל האימפריה הבריטית שנתפסה כנצלנית.
לדעה זו קמו מתנגדים בקרב החוקרים, כגון ההיסטוריון פיליפ בקנר הטוען ש"לידתה של האומה הקנדית מתוך החפירות של מלחמת העולם הראשונה" אינה אלא מיתוס מאוחר.
מיד עם תום המלחמה תבע ראש ממשלת קנדה רוברט בורדן מושב נפרד לקנדה בועידת השלום בפריז (1919) וזאת בזכות השתתפות בניה בלחימה ותרומת לוחמיה לניצחון. בריטניה התנגדה, מתוך ראיית הדבר כשאיפה לעצמאות ואף משלחת ארצות הברית התנגדה, כיוון שראתה בכך קול נוסף המובטח לאינטרס הבריטי. בורדן טען שקנדה הקריבה יותר חללים מארצות הברית ודם חלליה מקנה לה זכות השתתפות. ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג' התרצה לבסוף וכך נכנסו לוועידה כל נציגי הדומיניונים של הכתר הבריטי שלחמו בפועל, כלומר נציגי ניו זילנד, אוסטרליה, הודו, ניופאונדלנד, דרום אפריקה וקנדה. למרות ההישג, זעם בורדן על הרחבת היריעה והחרים את טקס הפתיחה. אולם, בורדן הוביל את השיחות מטעם קנדה ואף דאג לכך שכל אחד מראשי הדומיניונים יוכל לחתום על חוזה ורסאי באופן נפרד, ועל ידי כך לקבל מושב נפרד בחבר הלאומים.
התייחסויות בתרבות

השיר בשדות פלנדריה, השיר הנודע ביותר שנכתב בזמן מלחמת העולם הראשונה, נכתב על ידי רופא צבאי קנדי, לוטננט קולונל ג'ון מק'קרי, לאחר שהיה עד למותו של חברו, סגן אלקסיס הלמר. השיר פורסם לראשונה ב-8 בדצמבר בכתב עת לונדוני. השיר זוכה למעמד קאנוני בקנדה, והוא אחד הסמלים הלאומיים המרכזיים בתרבות הקנדית. הוא נקרא בעצרות ימי הזיכרון, ובבתי הספר הוא נלמד על-פה. הבית השלישי מושמט לעיתים, בעיקר בגרסאות הנלמדות בבתי הספר, עקב הרוח המלחמתית הנושבת ממנו. קטע מהשיר מודפס על גבי שטר 10 הדולרים הקנדיים.
הסרט "פשנדל" (Passchendaele)‏ מ-2008 דן בנושא, דרך דמותו של חייל שלחם בקרב פשנדל ודמויות נוספות.
רומן "Three Days Road" ‏(2005) מאת ג'וזף בוידן מתאר את הצלף המאותר פרנסיס פגמגבו (Francis Pegahmagabow) בן האומות הראשונות
לקריאה נוספת

Brown R. C. Robert Laird Borden: A Biography. 2 vols. Toronto: Macmillan, 1975, 1980.
Desmond Morton and J. L. Granatstein. Marching to Armageddon: Canadians and the Great War 1914-1919 (1989)
Craig Brown and Ramsay Cook, Canada: 1896-1921 A Nation Transformed (1983), standard history
Jonathan F. Vance, Death So Noble: Memory, Meaning, and the First World War (1997) מוות כה אצילי, זיכרון, משמעות ומלחמת העולם הראשונה
Oral Histories of the First World War: Veterans 1914-1918 אוסף עדויות מפי וטרנים שלחמו במלחמה
Barris, Ted (2007), Victory at Vimy: Canada Comes of Age, April 9–12, 1917, Toronto: Thomas Allen Publishers, ISBN 0887622534
הערות שוליים

1 2  Vimy Ridge: 1917-1992, A Canadian Myth over Seventy Five Years
1 2  תיאור הקרב באתר הווטרנים
↑  תיאור הקרב באתר הווטרנים
1 2  כתבה בערוץ CTV
↑  "השעות האחרונות"
↑  Dickson, Paul (2007), The End of the Beginning: The Canadian Corps in 1917, in Hayes, Geoffrey; Iarocci, Andrew; Bechthold, Mike, Vimy Ridge: A Canadian Reassessment, Waterloo: Wilfrid Laurier University Press, pp. 31–49, ISBN 0889205086
↑  The Peoples of Canada, "A Post-Confederation History", J.M. Bumstead
↑  Appendix 1 of Michel Gravel's Tough as Nails, 3rd Edition, CEF Books, Ottawa, 2006
↑  Cook, Tim (2008). Shock troops: Canadians fighting the Great War, 1917-1918. Toronto: Viking
↑  Buckner, Philip, ed. (2006). Canada and the British World: Culture, Migration, and Identity. p. 1. Vancouver, BC: UBC Press
↑  MacMillan, Margaret. Peacemakers: Six Months that Changed the World. John Murray, 2003
↑  פול ראסל, המלחמה הגדולה והזיכרון המודרני, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2000, ע׳ 248.
↑   "פשנדל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| מדינות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ההסכמה | איטליה • ארצות הברית • בלגיה • האימפריה הבריטית (אוסטרליה • אירלנד • דרום אפריקה • ניו זילנד • קנדה) • יוון • האימפריה היפנית • ליבריה • מונטנגרו • סין • סרביה • פורטוגל • צרפת • רומניה • האימפריה הרוסית • לוקסמבורג |  |
| מעצמות המרכז | האימפריה האוסטרו-הונגרית (הונגריה) • בולגריה • הקיסרות הגרמנית • האימפריה העות'מאנית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556847105171  LCCN: sh2008113811 
טנק בקרב על הסום, 25 בספטמבר 1916
חילים קנדיים מניחים לוחות עץ בבוץ, נובמבר 1917
כרזה לעידוד הגיוס
סמל רגימנט 22
אחיות מחיל המשלוח הקנדי מצביעות בבחירות בבית חולים שדה בצרפת
כרזת בחירות של מפלגת האחדות: משימתנו להביס את ההונים
רמי הרפז

| --- | --- |

אל"ם רמי הרפז מפקד בסיס רמת דוד, 1978
 לידה:  1 בפברואר 1939 י"ב בשבט ה'תרצ"ט פלשתינה (א"י) הרצליה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  24 בינואר 2019 (בגיל 79) י"ח בשבט ה'תשע"ט ישראל הזורע, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1956–1980 (כ־24 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד בסיס רמת דוד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל פלסטופיל-הזורע בע"מ
 
רמי הרפז (1 בפברואר 1939 – 24 בינואר 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי. היה משבויי צה"ל במלחמת ההתשה וישב בכלא המצרי במשך שלוש וחצי שנים. עם שובו חזר לחיל האוויר, והגיע לפיקוד על בסיס רמת דוד.
ביוגרפיה

רמי הרפז נולד בהרצליה, השישי משבעת ילדיהם של שפרה ושלמה הרפז (גולדנברג) (אחד מאחיו הוא האסטרופיזיקאי עמוס הרפז). הוא נכד ליינן הראשי של יקב "כרמל מזרחי" בראשון לציון.
גדל בקיבוץ משמר העמק ובקיבוץ הזורע. בנעוריו היה חבר בקלוב התעופה לישראל ובגדנ"ע אוויר. התגייס לצה"ל ב-1956 וסיים קורס טיס (מס' 25) באוגוסט 1958 במגמת קרב. בקורס האימון המתקדם טס על מטוסי אוראגן ולאחר מכן שירת כטייס קרב בטייסת מיסטרים ובטייסת סופר מיסטרים. הדריך בבית הספר לטיסה ובקורס אימון מתקדם, שירת בטייסת העקרב והשתחרר מהשירות הסדיר ב-1961. עבד בקיבוץ הזורע ועשה שנת שירות בקיבוץ זיקים. במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 107, טייסת מטוסי אוראגן, ושימש מוביל בכיר של מבני תקיפה. הוא השתתף ב-24 גיחות מבצעיות בתקופת המלחמה, המספר הגבוה ביותר מבין טייסי הקרב בחיל האוויר.
לאחר המלחמה התגייס מחדש לשירות קבע. עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 ושירת בטייסת 117. בהמשך היה חבר בצוות הקליטה של מטוסי הסקייהוק ושירת בטייסת 109. היה חבר במשלחת הראשונה של חיל האוויר שיצאה לארצות הברית לקלוט את מטוסי הF-4 פנטום בחיל האוויר. במלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות, תחילה בטייסת 109, טייסת סקייהוק בה שובץ עד הגעת הפנטומים שנרכשו, ולקח חלק בפשיטה על האי גרין ובמבצע רביב. לאחר הגעת הפנטומים שירת בטייסת 69 כקצין מערכות, השתתף בהפצצות סוללת נ"מ בשדה התעופה פאיד, הפצצת סוללת נ"מ בג'איפה, מטס הרתעה מעל דמשק בינואר 1970, מבצעי פריחה, תקיפת נמל ראס בנאס ומשחתת שעגנה בו, במבצעי שיער ובגיחות נוספות.
ביוגרפיה > השבי

במהלך מבצע שיער 7 ב-30 ביוני 1970 נפגע מטוסו מטיל נ"מ והוא נאלץ לנטוש את המטוס יחד עם הנווט, אחיקר אייל, מעל שטח מצרים. במהלך תקופתו בשבי עבר חקירות ועינויים קשים, הוא הפך למנהיג השבויים הישראליים שהיו אסורים בכלא עבסייה שבקהיר באותה תקופה: אנשי צוות האוויר מנחם עיני, יצחק פיר, אבינועם קלדס, עמוס לויטוב ועמוס זמיר; קצין המילואים דן אבידן; הצנחן דוד לוי; ושני אנשי השק"ם שנשבו ליד תעלת סואץ, מוטי כהן ומוטי בבלר. הרפז וחבריו הטייסים תרגמו לעברית את הספר "ההוביט" במה שנודע כתרגום הטייסים.
הוא השתחרר מהשבי בנובמבר 1973, לאחר מלחמת יום הכיפורים. במהלך תקופת שביו נולדו לו תאומות.
ביוגרפיה > לאחר השבי

לאחר חזרתו מהשבי חזר לשרת כטייס בחיל האוויר, הוא פיקד על טייסת ושימש סגן מפקד בסיס עציון. ב-1977 מונה למפקד בסיס רמת דוד תפקיד בו כיהן עד ינואר 1980. הוא המשיך לשרת במילואים ושימש כמדריך בבית הספר לטיסה עד 1993 ומפקד מנחת מגידו בחירום, עד פרישתו משירות המילואים ב-2016.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנכ"ל מפעל פלסטופיל-הזורע במשך שש שנים ולאחר מכן כעובד במחלקת הנדסת המוצר ומנהל פיתוח בחברה.
היה חבר קיבוץ הזורע, היה נשוי לנורית ולזוג נולדו 5 ילדים, בנם הצעיר ארז נפטר במהלך טיול בבוליביה. הבן אמיר הרפז שירת גם כן כטייס קרב בחיל האוויר וסיים בדרגת אלוף-משנה.
הרפז נפטר ב-24 בינואר 2019, מעט לפני יום הולדתו ה-80. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ הזורע.
לקריאה נוספת

נורית ורמי הרפז: השבוי ואשת השבוי - סיפורם של טייס ישראלי, רעייתו, ושלוש שנים וחצי בשבי המצרי, הוצאת מטר, 2019
דן ארקין, ‏מאזן הנחת של רמי הרפז, בטאון חיל האוויר 193, אוגוסט 1993, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
הערות שוליים

↑  דני שלום, כרעם ביום בהיר, באוויר פרסומי תעופה, 2002, עמ' 245
↑  חיל־האוויר מוסיף לתקוף בתעלה, על המשמר, 2 ביולי 1970
↑  דוד גורן, בין משתתפי המסיבה לכבוד רמי הרפז -3 הטייסים ששבו לא מכבר מסוריה, על המשמר, 18 בנובמבר 1973
↑  תאומות נולדו לנורית הרפז, אשת הטייס רמי הרפז, למרחב, 6 באוגוסט 1970
↑  זהר בונה, ‏באה מנוחה ליגע, באתר חיל האוויר הישראלי, 18 בפברואר 2016
↑  ברק ליבאי, פלסטופיל הזורע - טכנולוגיות המחר באריזות פלסטיק חכמות, מעריב, 21 באוקטובר 1986, המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404423105171  GND: 1229669639  ISNI: 0000 0005 0098 3710  LCCN: no2019179672  VIAF: 916156497221917740005   WorldCat (עם VIAF): 916156497221917740005
קרונוסלב סימון

| --- | --- |

סימון במדי אנאדולו אפס, 2017
 לידה:  24 ביוני 1985 (בן 39) זאגרב, קרואטיה, יוגוסלביה
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.97 מטרים
 מספר:  44
 דראפט:  לא נבחר, 2007
 קבוצות כשחקן
 2002–2012 2012–2013 2013–2015 2015–2017 2017–2022 2022–:  ק.ק. זאגרב אוניקאחה מאלגה לוקומוטיב קובאן אולימפיה מילאנו אנאדולו אפס צדביטה ג'וניור
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות הליגה הטורקית (2019) זכייה באליפות הליגה האיטלקית (2016) זכייה באליפות הליגה הקרואטית (2011) זכייה בגביע הטורקי (2018) שתי זכיות בגביע האיטלקי (2016, 2017) 3 זכיות בגביע הקרואטי (2008, 2010, 2011)
קרונוסלב סימון (בקרואטית: Krunoslav Simon; נולד ב-24 ביוני 1985) הוא כדורסלן קרואטי, המשחק בקבוצת צדביטה ג'וניור. גובהו 1.97 מטרים, והוא משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירה מקצועית > ק.ק. זאגרב

סימון נולד בעיר זאגרב, אשר הייתה אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה ביוגוסלביה. בשנת 2002 החל לשחק בקבוצת ק.ק. זאגרב מליגת העל הקרואטית, במדיה שיחק בעשר עונותיו הראשונות כשחקן מקצועי. החל מעונת 2005/2006 ועד עונת 2011/2012 היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 13.3 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. בעונת 2010/2011 זכה עם ק.ק. זאגרב באליפות הליגה הקרואטית, לאחר שגברה בסדרת הגמר על צדביטה זאגרב, ובעונות 2008, 2010 ו-2011 זכה עם הקבוצה בגביע הקרואטי. בעונתו הראשונה בליגת היורוליג, 2011/2012, הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 13.4 נקודות למשחק, אך זאגרב הודחה כבר בסיבוב הבתים הראשון.
קריירה מקצועית > אוניקאחה מאלגה

לקראת עונת 2012/2013 עבר לשחק באוניקאחה מאלגה הספרדית, אותה אימן יסמין רפשה. את עונתו היחידה בקבוצה סיימה מלאגה במקום התשיעי בליגה הספרדית, והיא הודחה מהיורוליג בשלב שמינית הגמר ("טופ 16").
קריירה מקצועית > לוקומוטיב קובאן

בין השנים 2013–2015 שיחק עבור לוקומוטיב קובאן הרוסית. בעונתו הראשונה בקבוצה הודחה קובאן מהיורוליג בשלב שמינית הגמר, ובעונה העוקבת השתתפה בליגת היורוקאפ, והודחה ממנו בשלב רבע הגמר. את שתי העונות סיימה הקבוצה במקומות החמישי והשלישי בליגת ה-VTB, בהתאמה.
קריירה מקצועית > אולימפיה מילאנו

ביולי 2015 חזר לשחק תחת המאמן יסמין רפשה, כאשר חתם על חוזה באולימפיה מילאנו האיטלקית. בעונת 2015/2016 זכה עם מילאנו באליפות הליגה האיטלקית, לאחר שגברה על פלקנסטרו רג'אנה בסדרת הגמר, בתוצאה 4–2. כמו כן זכה סימון עם הקבוצה פעמיים בגביע האיטלקי, בעונות 2016 ו-2017. כשחקן מילאנו ביורוליג הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 10.9 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, אולם בשתי העונות רשמה הקבוצה מאזן כולל של 11 ניצחונות ו-29 הפסדים (27.5%).
קריירה מקצועית > אנאדולו אפס

לקראת עונת 2017/2018 חתם על חוזה באנאדולו אפס הטורקית. באותה עונה זכה עם אנאדולו בגביע הטורקי, ואף נבחר ל-MVP של משחק גמר הגביע מול טופאש בורסה, בו קלע 19 נקודות, אסף 5 ריבאונדים ומסר 7 אסיסטים. בעונת 2018/2019 גברה הקבוצה על פנרבחצ'ה בסדרת גמר הליגה הטורקית (4–3), וזכתה באליפות הליגה. כמו כן העפילה אנאדולו למעמד גמר יורוליג, לראשונה בתולדותיה, אך הפסידה במשחק הגמר מול צסק"א מוסקבה בתוצאה 83–91. סימון עצמו קלע 15 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במשחק הגמר, אולם רשם אחוזי קליעה נמוכים מהשדה (5 מ-16) ויצא מהמשחק לאחר שביצע 5 עבירות.
נבחרת קרואטיה

מאז שנת 2011 משחק סימון עבור נבחרת קרואטיה בכדורסל. בטורניר יורובאסקט 2013 סיימה קרואטיה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה מול נבחרת ליטא בשלב חצי הגמר. לאורך הטורניר היה סימון הקלעי השני של נבחרתו (אחרי בויאן בוגדנוביץ'), עם 9.3 נקודות בממוצע למשחק. ביורובאסקט 2015 הצטיין עם ממוצעים של 13.7 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום התשיעי בלבד.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הפסידה קרואטיה מול נבחרת סרביה בשלב רבע הגמר, וסיימה במקום החמישי.
סטטיסטיקות הקריירה ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011/2012 | ק.ק. זאגרב | 10 | 10 | 30.2 | 0.429 | 0.295 | 0.962 | 4.6 | 2.5 | 0.7 | 0.0 | 13.4 |
| 2012/2013 | אוניקאחה מאלגה | 22 | 17 | 24.9 | 0.391 | 0.380 | 0.885 | 3.3 | 2.5 | 0.4 | 0.1 | 10.0 |
| 2013/2014 | לוקומוטיב קובאן | 23 | 14 | 25.0 | 0.422 | 0.351 | 0.800 | 3.3 | 2.6 | 1.0 | 0.3 | 10.6 |
| 2015/2016 | אולימפיה מילאנו | 10 | 4 | 26.5 | 0.444 | 0.271 | 0.704 | 4.0 | 2.8 | 0.6 | 0.3 | 10.7 |
| 2016/2017 | אולימפיה מילאנו | 21 | 9 | 27.6 | 0.451 | 0.370 | 0.875 | 3.6 | 3.9 | 1.0 | 0.2 | 11.0 |
| 2017/2018 | אנאדולו אפס | 26 | 22 | 28.2 | 0.384 | 0.339 | 0.818 | 3.9 | 3.4 | 0.8 | 0.2 | 9.2 |
| 2018/2019 | אנאדולו אפס | 37 | 22 | 24.8 | 0.483 | 0.403 | 0.843 | 3.8 | 2.8 | 0.9 | 0.2 | 9.4 |
| קריירה |  | 149 | 98 | 26.3 | 0.421 | 0.356 | 0.840 | 3.7 | 3.0 | 0.8 | 0.2 | 10.2 |
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של סימון באירופה, באתר היורוליג
↑  סימון חותם על חוזה במאלגה, באתר היורוליג, 9 ביולי 2012
↑  סימון חותם על חוזה בקובאן, באתר court-side.com,‏ 26 ביוני 2013
↑  סימון חותם על חוזה במילאנו, באתר היורוליג, 22 ביולי 2015
↑  סימון חותם על חוזה באנאדולו, באתר היורוליג, 9 ביולי 2017
↑  אנאדולו גברה על טופאש וזכתה בגביע הטורקי, באתר הקבוצה, 18 בפברואר 2018
↑  סטטיסטיקות המשחק בין אנאדולו לצסק"א, באתר היורוליג, 19 במאי 2019
↑  קרונוסלב סימון, באתר פיב"א
↑  נבחרת קרואטיה ביורובאסקט 2013, באתר פיב"א
↑  נבחרת קרואטיה ביורובאסקט 2015, באתר פיב"א
רשת מורשה

רשת מורשה היא רשת בתי ספר למורשת היהדות ולמעורבות קהילתית.
רשת 'מורשה' היא רשת אידאולוגית של בתי ספר, הפועלת לעיצוב הוויה יהודית ציונית בעלת דגש חברתי בתוך בתי הספר.
הרשת נוסדה בשנת 2001. לרשת חברו בתי ספר משני הזרמים: ממלכתי וממלכתי דתי, במטרה לתת מענה חינוכי הולם לכלל תלמידי ישראל, תוך דגש על האוכלוסייה המסורתית.
כיום שותפים לרשת 34 בתי"ס ברחבי ישראל. הרשת פועלת בבתי הספר בשלושה מעגלים:
תוכניות הכשרה וליווי למנהלים וצוות בכיר.
הנחיה רצופה בעבודה בבתי הספר: השתלמויות למורים ויישום תוכניות חינוכיות שונות.
פיתוח תוכניות לימודים.
קרן אבי חי תומכת ברשת מאז יסודה. הרשת פועלת במסגרת 'כל ישראל חברים', לצד הארגון 'ממזרח שמש'.
ראו גם

מסורתיים
ממזרח שמש
רפואה טקטית

רפואה טקטית היא ענף בתחום הרפואה הדחופה הטרום אשפוזית (Pre Hospital Trauma Life Support) המתייחסת לטיפול הניתן לפצועים בסביבה הטקטית.
מטרות הרפואה הטקטית: מתן טיפול לפצועים בנקודת הפציעה, מניעת פצועים נוספים והשלמת המשימה.
היסטוריה

הרפואה הטקטית החלה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 בארצות הברית. באחד מהקרבות המפורסמים בהם נטל חלק צבא ארצות הברית, קרב הים השחור, עליו מבוסס הסרט בלאק הוק דאון (Black hawk down) פעל כוח שמנה 160 לוחמים מהיחידות המיוחדות של צבא ארצות הברית במוגדישו, סומליה על מנת לתפוס את מנהיג המורדים מוחמד פארח איידיד וסגניו. במהלך ניסיון לכידתו נתקלו הכוחות האמריקאיים בהתנגדות רבה מצד תומכיו של איידיד וניסיון לכידתו עלה בתוהו. לאחר 16 שעות לחימה ספגו הכוחות המיוחדים 78 פצועים, 18 הרוגים ושבוי אחד עד שיצא אחרון החיילים אל שטח ההתכנסות והסתיים המבצע.
מיד לאחר האירועים במוגדישו נעשה תחקיר מקיף על כל אחת ואחת מהפציעות והמסקנה הייתה כי קיים צורך ממשי לאפיין, לאמן ולצייד את כוחות הלוחמים ביכולת רפואית המותאמת לתא שטח הפעילות שלהם ומביאה לידיי ביטוי את המאפיינים הייחודים של סביבה זו ושל הפציעות בה.
בשנת 1996 סיימה מפקדת הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית לפתח פרוטוקולים רפואיים חדשים המותאמים לטיפול בפצוע טראומה בשדה הקרב ומטמיעה אותם בקרב היחידות המיוחדות. התוצאות המתקבלות משדה הקרב מראות כי הפרוטוקולים החדשים מצליחים להשפיע באופן חיובי על שרידותם של הפצועים וב-2001 קמה הוועדה לרפואה טקטית (Committee for Tactical Combat Casualty Care)ובשנת 2006 פרסמה לראשונה את פרוטוקול הטיפול החדש ב-PHTLS. מאז ועד היום מבססת הרפואה הטקטית את מעמדה כסטנדרט הטיפולי החדש לכל כוח הפועל בסביבה מורכבת ומאוימת.
Tactical Combat Casualty Care - TCCC

TCCC הוא השם שניתן לפרוטוקול הטיפול בפצוע טראומה בסביבה הטקטית. בשונה מה-PHTLS המתייחס לטיפול בפצוע בסביבה האזרחית, ה-TCCC מכניס למשוואה הטיפולית גם שיקולים טקטיים כגון, איום אפקטיבי, חוסר באנשי רפואה, חוסר בציוד רפואי, רעש, בעיות תקשורת, זמני פינוי משתנים ועוד וכמו כן ביסוס מדעי ומחקרי על אופי הפציעות בשדה הקרב המודרני כגון, פציעות הניתנות להצלה לעומת פציעות קטלניות, מיקום הפציעות הזמן הממוצע שחולף מרגע הפציעה ועד המוות ועוד.
שלבי הטיפול:
טיפול תחת אש - הטיפול הניתן לפצוע כאשר המטפל והפצוע נמצאים תחת איום ממשי
טיפול טקטי בשטח - הטיפול הניתן לפצוע כאשר הוא והמטפל נמצאים תחת מחסה
פינוי טקטי - הטיפול הניתן לפצוע מרגע תחילת הפינוי ועד הגעתו למתקן רפואי
ציוד רפואי טקטי

ציוד רפואי טקטי הוא ציוד בעל מאפיינים ייחודים המותאמים לסביבה הטקטית ולאופי הפציעות. דוגמאות לציוד רפואי טקטי: חסם עורקים, תחבושות המוסטטיות, ערכות לפתיחה כירורגית של דרכי האוויר, ציוד ניטור, שמיכה בעלת יכולת חימום אקטיבית, אלונקת נשיאה קלת משקל,  ועוד. 
ציוד זה פותח במיוחד לסביבה טקטית ועל כן עליו להיות קומפקטי, עמיד, קל נשיאה, בעל צבעים כהים ואופן שימוש פשוט ויעיל.
רפואה טקטית בישראל

לישראל חלק מרכזי בתחום הרפואה הטקטית העולמית,[דרוש מקור] אף על פי שנכון להיום צה"ל לא אימץ באופן מלא את ה-TCCC. הצבא הישראלי רווי ניסיון, מוביל ויוזם מחקרים רבים בתחום ובוחן דרכים ושיטות לאמן את הלוחמים ואנשי הרפואה להעניק טיפול מיטבי בשדה הקרב. 
ניתן לראות בצה"ל מספר שינויים שנעשו עם התקדמות והתפתחות הנושא כדוגמת הצטיידות בתחבושות המוסטטיות, חסמיי עורקים מתקדמים ועוד.
בשוק הפרטי, ישנן בישראל מספר חברות אשר מציעות שירותים בתחום הרפואה הטקטית כגון אימונים, ציוד ועוד. חלק מהחברות מספקות שירותים אלה לצבא ולארגוני ביטחון אחרים.
לקריאה נוספת

TCCC - The PHTLS Advantage
קהילות אנרכיסטיות

מאז ומתמיד הייתה התנועה האנרכיסטית מעורבת במגוון רב של מאבקי עובדים, מאבקים חברתיים ומאבקים לשחרור עצמי. בעוד שישנו רק מספר מועט של דוגמאות לחברות אנרכיסטיות גדולות, שנוצרו כתוצאה ממהפכות אנרכיסטיות - ישנו מספר רב של דוגמאות לחברות שנוצרו על פי ערכים אנרכיסטים, ללא תנועות אנרכיסטיות גדולות. למעשה, בשנים האחרונות, ההתפשטות של ערכים אנטי-סמכותניים הובילה ליצירת תנועות חברתיות רבות שחותרות לאידיאל האנרכיסטי. ככל שיותר אנשים במגוון קהילות מחליטים לארגן את קהילותיהם תחת העקרונות של ניהול עצמי, עזרה הדדית, שיתוף פעולה ודמוקרטיה ישירה - יותר מערכות אנרכיסטיות ואנטי-סמכותניות צצות אל פני השטח.
דוגמאות היסטוריות לחברות שאורגנו בהצלחה על פי עקרונות אנרכיסטים

במאות האחרונות התרחשו מקרים רבים של התמוטטות מדינות - לעיתים כתוצאה ממלחמה ולעיתים כתוצאה של קריסה פנימית ומלחמת אזרחים. בחלק מהמקרים, התמוטטות המדינה מלווה בפרעות, מהומות, בזיזה ואפילו הקמה של דיקטטורה צבאית. על אף שחברות שכאלו מתוארות בדרך כלל כ"אנרכיה", הן לא מאורגנות על פי עקרונות אנרכיסטים.
אולם, ישנם מקרים בהם חברה מתארגנת מרצון ובדרכי שלום, ללא ממשלה או צורה אחרת של כוח ריכוזי, על פי הפילוסופיה האנרכיסטית. ישנן כמה דוגמאות לחברות כאלו, בדרך כלל חברות בסדר גודל קטן או קצרות טווח (בין אם כתוצאה של קריסה עצמית או השמדה על ידי כוחות חיצוניים) - והן נחשבות לחברות אנרכיסטיות מוצלחות במובן זה.