stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה
היסטוריה

המכון מתחיל את ההיסטוריה שלו מ-23 בספטמבר 1918 כאשר אושרה החלאה על הקמת מחלקה לפיזיקה וטכנולוגיה במכון לחקר קרני רנטגן. לפי המסורת חגיגות להקמת המכון מתקיימות ב-29 באוקטובר, יום הולדת של אברם יופה.
יופה היה מנהל המחלקה החדשה עד לשנת 1922 כאשר היא נפרדה פוצלה ממכון לחקר קרני רנטגן והוקם "מכון לפיזיקה, טכנולוגיה וחקר קרני רנטגן". אברם יופה החל לנהל את המכון. בהמשך שמו של המכון שונה מספר פעמים, התווספו מחלקות חדשות וחלק מהמחלקות הועברו למוסדות מחקר אחרים.
בשנת 1938 יופה ומדעני מכון נוספים כתבו מכתב לויאצ'סלב מולוטוב על הצורך בהרחת מחקרים בתחום פיזיקה גרעינית. בשנת 1941 החל לעבוד מאיץ חלקיקים ראשון של המכון. במהלך מלחמת העולם השנייה חלק מדעני המכון פונו לקאזאן ופעלו שם. המכון תרם למעמץ המלחמתי ופעל בתחומים שתמכו בלחמיה חזית בעיקר בתחום המכ"ם והגנמת אוניות הצי מפני מוקשים.
בשנת 1946 מדעני המכון החלו לעבוד בפרויקט בניית פצצה גרעינית. בשנת 1956 עם הקמת מאיץ חלקיקים חדש תחום הגרעין עבר לסניף המכון בגטצ'ינה.
בשנת 1960 מהכון נקרא על שם יופה ובשנת 1968 למכון הוענק עיטור לנין.
בשנת 2002 על בסיס המכון הוקמה אוניברסיטה.
המכון היה בין מייסדים של מספר כתב עת מדענים שמתפרסמים ברוסיה ונוסדו בתקופת ברית המועצות.
מבנה המכון

נכון לשנת 2024 המכון כולל 5 מחלקות:
מחלקת ננוטכנולוגיה
מחלקת אלקטרוניה של מצב מוצק
מחלקת פיזיקת מצב מוצק
מחלקת פלסמה, פיזיקה גרעינית ואסטרופיזיקה
מחלקת פיזיקה של מוליכה למחצה ומבודדים
כל מחלקה כוללת מספר מעבדות.
סגל המכון

במכון עובדים 1977 מדענים ומהנדסים (2024).
במהלך השנים עבדו בו מספר חתני פרס נובל:
ניקולאי סמיונוב (פרס לנובל לכימיה, 1956)
לב לנדאו (פרס נובל לפיזיקה, 1962)
פיוטר קאפיצה (פרס נובל לפיזיקה, 1978)
ז'ורס אלפרוב (פרס נובל לפיזיקה, 2000), הי המנהל המכון בשנים 1987–2003
אלכסיי יקימוב (רפס נובל לכימיה, 2023)
בנוסף במכון עבדו מדענים בולטים לב ארצימוביץ', מאטבי ברונשטיין, איסאק קיקואין, ג'ורג' גאמוב, איגור קורצ'טוב, יעקב פרנקל, יולי חריטון, פיליפ רוטברג, לב גורביץ', ולדימיר גריבוב, ולדימיר פרל
מלניק

ערך זה עוסק ביישוב בבולגריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל מלניק
תצפית על העיירה מלניק
תצפית על העיירה מלניק
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מחוז:  בלגואבגרד
 ראש העיר:  חריסטו טאשב
 גובה:  437 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  256 (15 ביוני 2024)
 קואורדינטות:  41°31′N 23°24′E﻿ / ﻿41.517°N 23.400°E﻿ / 41.517; 23.400
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור מלניק(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור מלניק(למפת מחוז בלגואבגרד רגילה) בלגואבגרד פטריץ' סנדנסקי גוצה דלצ'ב רזלוג בנסקו קיוסטנדיל סופיה פאזארדז'יק סמו. יוון מקדוניה הצפ. מלניק(למפת מחוז בלגואבגרד מוגדלת) בלגואבגרד פטריץ' סנדנסקי גוצה דלצ'ב רזלוג בנסקו קיוסטנדיל סופיה פאזארדז'יק סמו. יוון מקדוניה הצפ. מלניק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מלניק (בבולגרית: Мелник, ביוונית: Μελένικο) הוא יישוב עירוני קטן בהרי פירין בדרום־מערב בולגריה סמוך לגבול עם יוון, במחוז בלגואבגרד, בשטח השיפוט של הרשות המקומית סנדנסקי.
במהלך השנים חל פיחות דרסטי במספר תושבי העיר, נכון ל-15 בספטמבר 2022 גרים בעיר 179 תושבים, חלק ניכר מהם צוענים. עובדה ההופכת את מלניק לעיר הקטנה ביותר בבולגריה. עקב היותו של האזור מקור משיכה לתיירים ובגלל יופייה של העיר, חלק ניכר מימות השנה יש בעיר מספר תיירים רב יותר ממספר תושבי העיירה.
האזור בו שוכנת העיר הוא אזור גידול גפנים ובעיר יש מספר יקבים, בהם כאלו המפורסמים בתוצרתם.
סמוך לעיר נמצא מנזר רוז'ן (Роженски манастир) מהמאה ה-13.
היסטוריה

על פי ממצאים ארכאולוגיים, ישבו במקום בני שבט Maedi התרקיים. על פי האמונה העממית הרווחת במקום, היה ספרטקוס מבני המקום.
בימי הקיסרות הרומית הייתה במקום עיר, מתקופה זו שרד "הגשר הרומי" הנמצא עדיין בשימוש. הסלאבים הם אלו שנתנו למקום את שמו (מל = טיט לבן).
ב-1209 קבע בה הדספוט אלקסי סלאב את בירתו, והביא לפריחה כלכלית ותרבותית של העיר. שגשוג העיר נמשך גם כאשר שולבה העיר באימפריה הבולגרית הראשונה,  תחת שלטונו של הצאר איוואן אסן, זאת הודות להסכמי סחר עם הרפובליקה של ונציה ודוברובניק.
העיר, כמו שאר חלקי בולגריה, הוכפפה לשלטון האימפריה העות'מאנית עד לשחרורה בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אולם הוחזרה לשלטון עות'מאני עד למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912. במהלך כל אותן שנים התבססה כלכלת העיר בעיקר על ייצור יין וטבק שיוצאו לארצות שונות ומאמני גילוף וחיתוך עץ שקישטו כנסיות ובתי ספר בכל רחבי בולגריה.
עם שחרורה מעול האימפריה העות'מאנית העיר מנתה כ-1,300 משקי בית ואוכלוסייה של כ-20,000 נפש. מאז ירדה חשיבות העיר וירד מספר תושביה עד למצבה היום.
מנפלוט

| --- | --- |

מסגד אל-כאשף במנפלוט
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  אסיוט
 שטח:  19 קמ"ר
 גובה:  53 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  125,373 (1 ביולי 2023)
  ‑ צפיפות:  6,588 נפש לקמ"ר (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  27°19′00″N 30°58′00″E﻿ / ﻿27.31667°N 30.96667°E﻿ / 27.31667; 30.96667
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםמנפלוט(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםמנפלוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מַנפַֿלוּט (בערבית: منفلوط; בקופטית: ⲙⲁⲛⲃⲁⲗⲟⲧ) היא עיר במחוז אסיוט שבמרכז מצרים, השוכנת על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-310 ק"מ דרום-מערבית לבירה קהיר. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 125,373 בני אדם, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז (אחרי אסיוט).
בעיר תחנת רכבת המשרתת את קווי הרכבת אלכסנדריה-לוקסור, אסיוט-גיזה, אסיוט-אל-מניא, קהיר-סכר אסואן, לוקסור-פורט סעיד.
ב-17 בנובמבר 2012 אירעה בעיר התנגשות בין רכבת לבין אוטובוס שהסיע ילדים, ובה נספו 51 ילדים ונהג האוטובוס, ונפצעו 17 ילדים.
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
↑  ג'קי חורי, מצרים: יותר מ-50 ילדים נהרגו בתאונת דרכים, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1065344864  VIAF: 313435272   WorldCat (עם VIAF): 313435272 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממשלת האיטי

ממשלת האיטי היא הרשות המבצעת של האיטי. בראשות הממשלה עומד ראש הממשלה, וחברים בה שרים.
ראש הממשלה נבחר על ידי הנשיא, ושרי הממשלה נבחרים על ידי ראש הממשלה.
משרדי הממשלה

משרד התכנון ושיתוף פעולה חיצוני
המשרד לאיכות הסביבה
משרד הביטחון
משרד המסחר והתעשייה
משרד החינוך הלאומי והכשרה מקצועית
משרד הכלכלה והאוצר
משרד המשפטים והביטחון הציבורי
משרד התקשורת
משרד התיירות
משרד החקלאות, משאבי הטבע ופיתוח הכפר
משרד הרווחה והעבודה
משרד הפנים והקהילות הטריטוריאליות
משרד הבריאות
משרד החוץ
משרד העבודות הציבוריות, התחבורה והתקשורת
משרד הנוער והספורט
משרד התרבות
המשרד למעמד וזכויות האישה
משרד התושבים הזרים
המשרד לתוכניות חברתיות ופרויקטים של הממשלה (הועבר לראש הממשלה)
הערות שוליים

↑  Caribbean Elections | Cabinet of Haiti, caribbeanelections.com
ממשלת ברנטין הראשונה

ילמר ברנטין
ממשלת ברנטין הראשונה (בשוודית: Regeringen Branting I) הייתה ממשלת שוודיה בין ה-10 במרץ 1920 ל-27 באוקטובר 1920.
זו הייתה הממשלה הראשונה בראשות מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (SAP), והייתה ממשלת מיעוט.
חשיבות היסטורית

ממשלת ברנטין הראשונה היא בעלת חשיבות היסטורית יוצאת דופן בשוודיה בעיקר בהיבט הסמלי. חשיבותה הרבה נובעת מן העובדה שעד 1917 הפוליטיקה השוודית הייתה דומה למונרכיה כאשר המלך מינה את הממשלה, וההצבעה בבחירות שהחלו כ-30 שנים קודם לכן, לא הייתה פתוחה לכלל האוכלוסייה. בתקופת הרפורמה (1919-1921) התאפשרה לראשונה הצבעה לנשים באופן כללי, ולגברים בני 35 ומטה, אף שאחוז ההצבעה שלהם היה מינורי, אך השליטה "דה-פאקטו" עדיין הייתה בידי המלך.
במסגרת זו מפורסמת במיוחד "תוכנית שלושת השלבים", שבה על אף שרוב הבוחרים הצביעו לסוציאל-דמוקרטים ולליברלים, מונה שוורץ "הלאומי" לראשות הממשלה ונאלץ להתפטר לאחר מספר חודשים, וממשלתו הראשונה של אידן מונתה במקומו. באופן כללי נחשבת ממשלה זו כממשלה הראשונה של הדמוקרטיה השוודית באופן שנבחר על ידי העם ולא על ידי המלך, והיא עומדת בראשית תקופת הפרלמנטיזם ואפשרות ההצבעה-הכללית. יחד עם זאת, ממשלתו של ברנטין  הייתה לממשלה הראשונה במונרכיה שהונהגה על ידי ראש-ממשלה ממעמד הפועלים, מעמד שונה ממעמד האצולה ששלט עד אז ובראשו עמד המלך. הממשלה עמדה במרכז הרפורמה של 1919-21, הערכית-סמלית, של ממשלה המונהגת על ידי פוליטיקאים שמגיעים מחוץ לאליטה הישנה של המלך ומקורביו ונבחרת מתוך פרלמנט שנבחר עם שיעור הצבעת נשים וגברים צעירים גבוה באופן ניכר מבעבר.
הרכב הממשלה

| שם | סיעה | משרדים | תאריך תחילת כהונה | תאריך סיום כהונה | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ילמאר ברנטין | הסוציאל-דמוקרטים | משרד ראש הממשלה | 10 במרץ 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  ראש הממשלה |
| אריק פלמסטירנה | הסוציאל-דמוקרטים | משרד החוץ | 10 במרץ 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  שר החוץ |
| אסטן אונדן | הסוציאל-דמוקרטים | משרד המשפטים | 10 במרץ 1920 | 30 ביוני 1920 |  שר המשפטים I |
| אסאר אוקרמן | הסוציאל-דמוקרטים | משרד המשפטים | 30 ביוני 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  שר המשפטים II |
| פר אלבין הנסון | הסוציאל-דמוקרטים | משרד ההגנה | 10 במרץ 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  שר ההגנה |
| ברנהרד אריקסון | הסוציאל-דמוקרטים | משרד ההגנה משרד הבריאות והרווחה | 10 במרץ 1920 1 ביולי 1920 | 27 באוקטובר 1920 27 באוקטובר 1920 |  שר הים  שר הבריאות והרווחה |
| קרל סוונסון | הסוציאל-דמוקרטים | משרד לעניינים אזרחיים | 10 במרץ 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  שר העניינים אזרחיים |
| פדריק ווילהלם תורסון | הסוציאל-דמוקרטים | משרד האוצר משרד התעשייה, התעסוקה והתקשורת | 10 במרץ 1920 1 ביולי 1920 | 30 ביוני 1920 27 באוקטובר 1920 |  שר האוצר I  שר המסחר |
| ריקארד סנדלר | הסוציאל-דמוקרטים | שר בלי תיק משרד האוצר | 10 במרץ 1920 1 ביולי 1920 | 30 ביוני 1920 27 באוקטובר 1920 |  שר בלי תיק  שר האוצר II |
| אולוף אולסון | הסוציאל-דמוקרטים | משרד החינוך, המחקר והתרבות משרד הארכיולוגיה | 30 ביוני 1920 30 ביוני 1920 | 27 באוקטובר 1920 27 באוקטובר 1920 |  שר החינוך  שר הארכיולוגיה |
| וויליאם לינדר | הסוציאל-דמוקרטים | שר בלי תיק | 1 ביולי 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  שר בלי תיק |
| תורשטן נות'ין | הסוציאל-דמוקרטים | שר בלי תיק | 30 ביוני 1920 | 27 באוקטובר 1920 |  שר בלי תיק |
לקריאה נוספת

Boken om sveriges historia, De demokratiska Sverige 1914-, Parlamentarism och demokrati segrar (1914-20), p 265-270 ‏ (בשוודית)
מועדון

ערך זה עוסק בהתאגדות של אנשים שחולקים עניין משותף. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חדר ההסבה במועדון Savile, לונדון
בית קפה בלונדון, ציור מהמאה ה-17
מועדון גברים, ציור של ג'וסף היימור, בערך 1730
מועדון הוא התאגדות של קבוצת אנשים שחולקים עניין משותף או מטרה משותפת. קיימים מועדונים לתחביבים, לספורט, לפעילויות חברתיות, פוליטיות או דתיות וכדומה.
הערות שוליים

↑  Court - במובן של ישיבה משותפת
↑  פרטים על חיי שייקספיר
↑  תנאי חברות במועדון הקלדוני
↑  על המועדון
↑  (אנ')
↑  אתר המועדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283914405171  HDS: 025745  LCCN: sh85027231  LNB: 000058699  NARA: 10637188  NKC: ph182932
מנפרד אייגן

| --- | --- |

מנפרד אייגן בשנת 1996
 לידה:  9 במאי 1927 בוכום, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 בפברואר 2019 (בגיל 91) גטינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  כימיה ביופיזיקלית
 מקום מגורים:  גרמניה גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות גטינגן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  Gymnasium am Ostring 
 מנחה לדוקטורט:  ארנולד אויקן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בראונשווייג לטכנולוגיה  אוניברסיטת גטינגן 
 תלמידי דוקטורט:  Katja Nieselt-Struwe, Christoph Mayer, Petra Schwille 
 פרסים והוקרה:  פרס אוטו האן לכימיה ופיזיקה (1962)  חבר זר של החברה המלכותית (3 במאי 1973)  פרס המחקר של מקס פלנק (1994)  היכל התהילה של המחקר הגרמני (2010)  פרס מדינת סקסוניה התחתונה (1980)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1976)  פרס בורק (1962)  פרס לינוס פאולינג (1967)  פרס פאראצלסוס (1967)  מדליית וילהלם אקסנר (2011)  מדליית הזהב ע״ש גתה (2007)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (1992)  מדליית הלמהולץ (1994)  פרס אוטו האן לכימיה ופיזיקה (1962)  פרס נובל לכימיה (1967)  פרס פאראדיי (1977)  מדליית קארוס (1967)  מדליית הכבוד של סקסוניה התחתונה  פרס רודולף דיזל  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Ruthild Winkler 
 תרומות עיקריות
 מחקר בעניין תגובות כימיות מהירות מאוד
 
מנפרד אייגן (בגרמנית: Manfred Eigen‏; 9 במאי 1927 - 6 בפברואר 2019) היה כימאי וביופיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1967 (במשותף עם רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש וג'ורג' פורטר), "על מחקריהם בתגובות כימיות מהירות מאוד, המושפעות על ידי הפרעת שיווי משקל בעזרת פולסים קצרים ביותר של אנרגיה".
חייו

אייגן נולד בבוכום שבגרמניה למשפחת מוזיקאים. לאחר שסיים את התיכון למד כימיה ופיזיקה באוניברסיטת גטינגן, מטעמה קיבל דוקטורט. ב-1957 היה למנהל מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית. ב-1965 קיבל תואר פרופסור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הטכנית בבראונשווייג.
בשנת 1967 זכה אייגן בפרס נובל לכימיה, יחד עם רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש וג'ורג' פורטר, על מחקריהם בעניין תגובות כימיות מהירות מאוד.
יחד עם רותהילד וינקלר חיבר את ספר המדע הפופולרי The Laws of the Game: How The Principles of Nature Govern Chance, שיצא לאור בשנת 1983.
נפטר ב-6 בפברואר 2019.
מולי בראון הבלתי נלאית

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזמר "מולי בראון הבלתי נלאית" של מרדית' וילסון
 בימוי:  צ'ארלס וולטרס
 הופק בידי:  לורנס וינגרטן
 תסריט:  הלן דויטש
 עריכה:  פרדריק סטיינקאמפ
 שחקנים ראשיים:  דבי ריינולדס הרווי פרסנל אד בגלי
 מוזיקה:  מרדית' וילסון
 צילום:  דניאל פאפ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 ביוני 1964
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט קומדיה, סרט ביוגרפי 
 הכנסות:  11,000,000 דולר
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה - שחקן (הארב פרסנל) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מולי בראון הבלתי נלאית (באנגלית: The Unsinkable Molly Brown) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דבי ריינולדס והרווי פרסנל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על מחזמר בשם זה מאת מרדית' וילסון שהועלה בברודוויי ב-1960. העלילה מתארת באופן פיקטיבי את חייה של מרגרט בראון שהייתה אשת חברה בדנוור וניצלה בטביעת הטיטניק ב-1912 וכונתה מאז "מולי בראון הלא ניתנת לטביעה" (כשם הסרט באנגלית).
דבי ריינולדס גילמה את מולי בראון והייתה מועמדת על כך לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
תקציר העלילה

תיבת עץ ובתוכה תינוקת נסחפת בזרם נהר קולורדו. התינוקת זוחלת לחוף ושם מוצא אותה שאמוס טובין (אד בגלי) ומאמץ אותה לבתו. מרגרט (מולי) טובין (דבי ריינולדס) גדלה כטומבוי עם שלושת ילדיו של שאמוס האלמן. היא עוסקת בעבודות הבית ואינה יודעת קרוא וכתוב. מולי רבה כל הזמן עם שלושת הבנים ורוצה לעזוב את המקום, להגיע לדנוור, ללמוד קרוא וכתוב ואז להתחתן עם אדם עשיר, היא שרה "I Ain't Down Yet".
היא נפרדת מאביה ואחיה בדרך לעיירה לינדוול, קולורדו (אנ') בדרך היא פוגשת בחור נאה בשם ג'וני בראון (הרווי פרסנל) שגר בבית עץ ושר על קולורדו שהוא אוהב – "Colorado Is My Home". הוא מזמין אותה לאכול אך היא חושבת שהוא רוצה לנצל אותה ובורחת ממנו ללדוויל.
היא מוצאת עבודה כברמנית במסבאה של כריסמס מורגן (ג'ק קרושן) מגישה, רוקדת ושרה עם כל הלקוחות "בואו אל הבר" – "Belly Up to the Bar, Boys".
למקום מגיע ג'וני לאחר שבנה בית עץ מרוהט ומפואר ומכר את מניות מכרה הכסף שלו ב-300,000 דולר. הם שרים ביחד – "I'll Never Say No".
לחתונה שנערכת בבית המפואר מוזמנים כל לקוחות הבר וג'וני נותן למולי את כל שטרות הכסף במזומן. היא מחביאה אותם בקמין וג'וני ללא ידיעה מדליק אותו. מולי מזועזעת אך ג'וני לא כועס עליה. הוא זורק את המכוש שלו ופוגע בעורק זהב והם הופכים למליונרים ועוברים לגור בבית מפואר בשדרות פנסילבניה בדנוור.
ג'וני מלמד את מולי לקרוא ולכתוב אך הם מתנהגים כנובורישים אך הם לא מתקבלים על ידי החברה הגבוהה בדנוור למרות שהם תורמים סכום גדול לכנסייה. בייחוד מסתייגת ממנה שכנתה גלדיס (אודרי כריסטי) שלא נותנת להם להיכנס למסיבה בביתה. הם מארגנים נשף גדול בביתם אך אף אחד לא מגיע חוץ מהכומר ואימה של גלדיס (הרמיוני באדלי).
מולי מציעה שהם ייסעו לפריז כדי ללמוד שפות, נימוסים והשכלה. הם מתחברים לרוזן ודוכסית, מבקרים במוזיאונים ולומדים נימוסים של החברה הגבוהה.
הם חוזרים לדנוור עם רשימה של אנשים מכובדים ומולי מדגימה בפני גלדיס את שליטתה בחמש שפות. מולי מזמינה גם את משפחתה ואת ידידיה מהמסבאה. הם רוקדים ושרים "He's My Friend" אבל הנשף נגמר בקטטה גדולה שהורסת את כל מה שנמצא שם.
מולי מחליטה לחזור לאירופה אך ג'וני מסרב ונשאר במקום. היחסים ביניהם מתחילים להיסדק עד שמולי מחליטה לשוב לדנוור.
היא נוסעת בספינה טיטניק שטובעת. מולי מצליחה לרדת עם עוד נשים לסירה. היא מעודדת אותן, מפיחה בהן תקווה, נותנת את מעילה לאחת הנשים ואומרת שהכל ייסתיים בטוב כי "מולי אינה ניתנת לטביעה".
הן ניצלות ומולי מתקבלת בדנוור כגיבורה וגם יריבתה גלדיס משלימה אותה. היא מחפשת את ג'וני בבית וכשהיא מוצאת אותו הם מתחבקים ומתנשקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דבי ריינולדס | מולי בראון |  |
| הרווי פרסנל | ג'וני בראון | בעלה של מולי |
| אד בגלי | סימוס טובין | אבא של מולי |
| ג'ק קרושן | כריסמס מורגן | בעל מסבאה |
| אודרי כריסטי | גלדיס מקגרו | שכנה של מולי |
| הרמיוני באדלי | גב' גרוגן | אמא של גלדיס |
| מרטיטה האנט | אליס לופובינובה | דוכסית גדולה |
השירים

"I Ain't Down Yet"
"Colorado Is My Home"
"Belly Up to the Bar, Boys"
"I'll Never Say No"
"He's My Friend"
פרסים

6 מועמדויות לפרס אוסקר:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר – דבי ריינולדס.
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר – צבע.
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר – צבע.
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
3 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב:
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – דבי ריינולדס.
פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה – הרווי פרסנל.
מועדון ארוחת הבוקר (תוכנית רדיו)

מועדון ארוחת הבוקר הייתה תוכנית בוקר סאטירית ששודרה ברדיו 103fm החל מ-2016, בהנחיית שי גולדשטיין ולאה לב כחלופה לתוכנית שי ודרור. התוכנית הופסקה ב-13 בפברואר 2020.
רקע

לאחר שהצמד שי ודרור נפרדו באוגוסט 2016 המשיך גולדשטיין להגיש את תוכנית הרדיו באותה המשבצת לצד אורי גוטליב ולאה לב. מעט מאוחר יותר קיבלה התוכנית את השם "מועדון ארוחת הבוקר" (כשמה בעבר של התוכנית של שי ודרור בימי חמישי, אשר כללה מגישים אורחים נוספים). החל מה-4 ביוני 2017 הגיש את תוכנית הבוקר לצידה של לאה לב בלבד. כאשר בימי חמישי מצטרף בדרך כלל גוטליב לצד מגישים נוספים שי אביבי, גיל קופטש ועוד.
על התוכנית

בתוכנית התקיימו פינות יומיות ביניהם: 'מה הוא אומר' - פספוסים וקטעים מצחיקים מכלי התקשורת, שיחת טלפון מפתיעה, ידיעת היום, מבזק חדשות סאטירי, ופינות שבועיות ביניהם: החיפושים הפופולריים בגוגל, רכילות וסלבס, 'אלף עצבנית', כשאבא ואמא בני דודים ועוד. מספר פעמים הסתבך שי גולדשטיין באמירות שפגעו בכמה אנשים ביניהם: אביבית בר זוהר, אסי עזר, עדן פינס, ואמיר אוחנה. אביבית בר זוהר הגישה תביעת לשון הרע נגד התוכנית, בעקבותיה חייב בית המשפט את גולדשטיין ואת תחנת הרדיו לפצותה ב-25 אלף שקלים.
ב-13 בפברואר 2020 הופסקה התוכנית ובמקומה משודרת תוכנית אקטואליה בהגשת ענת דוידוב וגולן יוכפז. גולדשטיין ולב המשיכו את שיתוף הפעולה בסדרה 'לעבור את הלילה' שצפויה לעלות מ-29 בפברואר 2020 ב־yes שבה משחק גולדשטיין את 'תמיר בן טוב', ולב את 'נטע ליברמן'.
הערות שוליים

↑  המגישים הפרובוקטיבים שי גולדשטיין ולאה לב נפרדים מ־103
↑  פינת הייעוץ של א' - א': "למה אורי עזב? מה הוא מג'נון?!", באתר 103fm
↑  אביבית בר זוהר נגד שי ולאה
↑  המגישים הפרובוקטיבים שי גולדשטיין ולאה לב נפרדים מ־103
↑  חדש בטלוויזיה: סדרות וסרטי yes, פברואר 2020
מסה (נהר)

| --- | --- |
ערוץ הנהר מסה
ערוץ הנהר מסה
 מידע כללי
 אורך:  7 ק"מ
 אגן ניקוז:  202.63 קמ"ר 
 מוצא:  קרחון אלטש, שווייץ
 שפך:  רון 
 מדינות באגן הניקוז:  שווייץ
  (למפת ואלה מוגדלת) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסמסה(למפת ואלה רגילה) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסמסה
 
נהר מסה (Massa) הוא נהר באורך 7 קילומטר הזורם במזרח רכס האלפים הברניים בקנטון ואלה בשווייץ. הנהר מנקז את מי הפשרת השלגים בקרחונים אלטש, מיטלאלטש, ואובראלטש.
הנהר זורם בערוץ מסה עד למאגר המים סטאוסי גיבידום ומשם זורם אל נהר הרון.
מאז שנת 2007 ערוץ הנהר הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
מיכאיל מורביוב-וילנסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1796 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 באוגוסט 1866 (יוליאני) (בגיל 69) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לזרב  בסנקט פטרבורג במתחם המנזר אלכסנדר נבסקי 
 השכלה:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 בן או בת זוג:  Pelageya Sheremeteva 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1 עם חרבות  אות מסדר העיט הלבן  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור אנדריי הקדוש 
 
הגרף מיכאיל ניקולאייביץ' מורביוב (ברוסית: Граф Михаи́л Никола́евич Муравьёв; ‏12 באוקטובר 1796, מוסקבה – 1 בספטמבר 1866, סנט פטרבורג) היה מדינאי רוסי אימפריאלי. נודע בעיקר בשל דיכוי מרד ינואר הפולני, ובעקבותיו - הובלת תהליך הרוסיפיקציה והדה-פולוניזציה של שטחי הקריי (край, יחידת חלוקה לא רשמית של האימפריה הרוסית) הצפון־מערבי (אנ') של האיפריה הרוסית. שטחים אלו כללו שש גוברניות בשטחי בלארוס וליטא של המאה ה-21: וילנה, קובנה, גרודנה, מינסק, מוגילב, ויטבסק.
בפולין וליטא היה מורביוב לסמל אנושי לדיכוי והרוסיפיקציה הכפויה של שלטון הצאר. בין השנים 1901–1918 נקראה העיר הליטאית מז'ייקיאי על שמו: מורביובו. השם בוטל בידי הממשלה הליטאית החדשה.
אין להחליפו עם נכדו, המדינאי הרוסי ושר החוץ של רוסיה בשנים 1897–1900, מיכאיל ניקולאייביץ' מורביוב (אנ').
מכון ליאו בק

| --- | --- |
סמלילים של המכונים בירושלים, בניו יורק ובלונדון

מבנה המרכז להיסטוריה יהודית בו שוכן מכון ליאו בק בניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1955–הווה (כ־69 שנים) 
 www.lbi.org
 
מכון ליאו בק הוא מכון מחקר עם מרכזים בירושלים, בניו יורק ובלונדון, ומטרתו לקדם ולעודד את המחקר ההיסטורי והתרבותי של יהדות גרמניה. המכון נוסד בשנת 1955 בעקבות החלטת "הוועד של יהודי גרמניה" בכנס עולמי של יוצאי גרמניה שהתקיים בירושלים בין 25 ל-31 במאי 1955. שמו המקורי היה "מכון היהודים מגרמניה ע"ש ליאו בק". המכון נקרא על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה, ולאחר הקמת המכון היה נשיאו הראשון.
המכון בירושלים

המכון בירושלים הוקם בשנת 1955 על ידי מספר אינטלקטואלים יהודים בולטים ובהם: מרטין בובר, גרשום שלום, ארנסט סימון והוגו ברגמן. יחד איתו הוקמו המרכזים הנוספים שכולם פועלים באופן עצמאי ומשתפים פעולה בעזרת תיאום עם הנהלה בינלאומית. ממוקם ברחוב בוסתנאי 33. מנוהל כיום (2020) על ידי פרופ' גלילי שחר.
מטרת המכון לקדם ולעודד את המחקר ההיסטורי והתרבותי של יהדות גרמניה ומרכז אירופה. פרסומי המכון מתמקדים באישים יהודים בולטים ופועלם ובהתפתחות ההיסטורית של החברה היהודית, על תהליכיה החברתיים, התרבותיים, הכלכליים והפוליטיים, היחס עם הסביבה הלא יהודית ועם קהילות יהודיות נוספות ובחינת נושא המגדר ביהדות.
המכון מוציא לאור פרסומים של חוקרים מובילים וצעירים בתחום. מעודד מחקר באמצעות סמינרים וימי עיון ומעניק מדי שנה מלגות לחוקרים מצטיינים בראשית דרכם.
המכון מקיים אירועי תרבות, ומקרין סרטים המלווים בהרצאות ומפגשים עם יוצרים וחוקרים.
בספריית המכון אוסף ספרים ומסמכים נדירים בתחומי ההיסטוריה והתרבות של היהודים דוברי גרמנית.
המכון בניו יורק

המכון בניו יורק ממוקם במנהטן וכולל ספריה, ארכיון, מרכז תערוכה וסניף של המוזיאון היהודי בברלין. משרדיו ואוספיו נמצאים במרכז להיסטוריה יהודית בניו יורק.
מרבית הארכיון מורכב ממסמכים אישיים של יהודים דוברי גרמנית ובנוסף ישנם כ-80,000 ספרים הכוללים את המהדורות הראשונות של ספרי משה מנדלסון והיינריך היינה, כתבים מראשית המאה ה-16, הכוללים את מרטין לותר, תומאס מור וארסמוס מרוטרדם. וכן אוסף מקיף של כתבי עת שפורסמו מהמאה ה-18 ועד המאה ה-20, ומהדורות מוגבלות של תיקי אמנים מהמאה ה-20. בנוסף, באוסף הספרים הנדירים ישנם מספר ספרים מאוירים מהמאה ה-18 ובהם מנהגים יהודיים. הארכיון עובר תהליך דיגיטציה.
מדי שנה המכון מעניק את מדליית ליאו בק לאנשים שעבודתם ההומניטרית מקדמת סובלנות, צדק חברתי ופיוס היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה. בחודש נובמבר 2010 הוענקה המדליה למנצח הגרמני קורט מאזור. עם מקבלי המדליה בעבר נמנים: קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, ג'יימס וולפנזון, רות וסטהיימר, ג'ורג' מוסה, אדגר ברונפמן, דניאל ליבסקינד, יושקה פישר ויוהאנס ראו.
שלוחה של המכון הניו יורקי נמצאת במוזיאון היהודי בברלין.
המכון בלונדון

המכון בלונדון מוציא את השנתון של מכוני ליאו בק, זאת כל שנה החל משנת 1956. הספר עוסק בהיסטוריה התרבותית, הכלכלית, הפוליטית, החברתית והדתית, כמו גם השפעת האנטישמיות ותגובתם של היהודים אליה. בנוסף, ספר השנה מכיל כרכים סימפוזיונים ומאמרים, והמכון מסייע לפרסם את Wissenschaftlicher Schriftenreihe Abhandlungen (סדרת מסות מדעיות), שכיום מונה 74 כרכים.
המכון הלונדוני מארגן מגוון רחב של אירועים, הרצאות וכנסים בינלאומיים ומעניק מלגות וקרנות. המכון חוקר את תפקידם של היהודים דוברי גרמנית באקדמיה במאות ה-19 וה-20.