stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי הראשונה, מלכת אנגליה
מלכותה > "מרי העקובה מדם"

מרי תפסה את המרד כפעולה דתית יותר מאשר לאומית, כתגובת נגד פרוטסטנטית מול החזרת הממלכה לקתוליות. כתוצאה מכך החליטה לצאת בפעולה נמרצת לדיכוי הפרוטסטנטיות. מאמינים פרוטסטנטים מכל שכבות הציבור נרדפו והוכרחו לוותר על אמונתם החדשה או שהוכרז עליהם ככופרים. העונש על כפירה היה העלאה על המוקד, בפרט לבכירים. בעוד שבתקופת הנרי השמיני ניתנה לנידונים הזדמנות לחזור בהם (גם אם תוך הבנה הדדית שההסכמה הניתנת על המוקד אינה כנה לחלוטין), מרי לא איפשרה זכות זו והמועלים על המוקד נשרפו ללא מחילה. צעד זה הסעיר את הציבור. הקהילה הפרוטסטנטית, שהייתה צעירה ובלתי מגובשת, זכתה עקב פעילותה של מרי לאתוס של הקרבה ודבקות באמונה, למנהיגה סמלית בדמותה של אליזבת ולמרטירים (קדושים מעונים) הראשונים שלה בדמותם של יו לטימר, הבישוף האנגליקני של ווצ'סטר, תומאס קרנמר, הארכיבישוף מקנטרברי לשעבר וניקולס רידלי, בישוף לונדון לשעבר.
רבים נמלטו למדינות פרוטסטנטיות בחוץ לארץ, אולם רדיפתם לא הסתיימה. מרי שלחה סוכנים ומרגלים לעקוב אחר תנועות כספים ומכתבים בין אישים באנגליה לבין מנהיגים פרוטסטנטיים מחוץ לאנגליה וכל מי שנמצא אשם בסיוע לפעילות פרוטסטנטית הוכרז כבוגד ונידון למוות. מחוץ לגבולות אנגליה נכתבו חומרי תעמולה נגד מרי, החמור שבהם היה ספרו של ג'ון נוקס מ-1558, "תרועת החצוצרה הראשונה נגד שלטונן המפלצתי של נשים" ("First Blast of the Trumpet against the Monstrous Regiment of Women")‏ שהטיף נגד המלכות הקתוליות מרי מלכת אנגליה, מרי מלכת הסקוטים ואמה מארי דה גיז. מרי הורתה שכל מי שיתפס עם הספר יוצא להורג מיד ללא משפט.
שלטון האימה, סוכני החרש, הרדיפות, מערכת ההלשנות ונטיית בתי הדין לפסוק עונשי מוות בשל ראיות קלושות למדי לאמונה אנגליקנית, זיכו את מרי בכינוי "אשת הדמים". לפי גרסאות מסוימות היא שמשה השראה לשם של המשקה הוודקה המעורב עם עגבניות ותבלינים, הקרוי בלאדי מרי (מרי העקובה מדם).
מלכותה > נישואיה עם פליפה מלך ספרד

מיד עם עלייתה לכס השלטון החל המשא ומתן לשידוך מרי לפליפה, בנו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד. מבחינת מרי היה צורך דחוף ללדת יורש קתולי, מבחינתו של קרל היו רצון והזדמנות להכניס את אנגליה תחת השפעתו של בית הבסבורג. לפי הדין האנגלי, הייתה ההצעה חייבת לעבור את אישורה של המועצה המלכותית, וזו הציבה מספר תנאים שיבטיחו את עצמאותה של אנגליה: שום יועץ ספרדי של פליפה לא יתערב בענייניה הפנימיים של אנגליה; רק שרים ילידי אנגליה יורשו להשתתף בדיונים שיעסקו בעתיד הממלכה; אנגליה לא תבטל את קשריה עם צרפת או תכריז עליה מלחמה, על אף שצרפת הייתה אויבת הקיסר; פליפה לא יורשה להביא לאנגליה חיילים זרים; הוא לא ימנה מינויים ולא יורשה להוציא כסף אנגלי לחוץ לארץ. הקיסר הסכים לתנאים והאירוסין הוכרזו, כאמור, בנובמבר 1553.
ביולי 1554 דרך פליפה לראשונה על אדמת בריטניה. הוא היה בן 26, מרי בת 37. מרי התאהבה כמעט מיד בנסיך, שהיה צנום ונמוך קומה אך אלגנטי ושופע קסם. הנסיך, לעומת זאת, מצא את מרי דוחה מבחינה פיזית, היא הייתה זקנה ומכוערת מכפי ששיער ו"חסרת גבות לחלוטין". ב-25 ביולי נישאו השניים בקתדרלת וינצ'סטר. מרי ביקשה אמנם מפליפה שיסייע לה מול המועצה המלכותית, אך כיוון שתנאי הנישואין מנעו ממנו למשול באופן מלא, הוא איבד עניין עד מהרה.
בטנה של מרי תפחה ובאפריל 1555 עברו בני הזוג להמפטון קורט על מנת לאפשר לה לנוח בשלבי ההריון האחרונים. ב-30 באפריל נודע בלונדון על לידת יורש עצר. אך הידיעה הייתה ידיעת שווא. מרי הייתה בהריון מדומה, שום ילד לא נולד.
בהמשך אותה שנה חילק קרל החמישי את הקיסרות והמליך את פליפה למלך ארצות השפלה. ב-29 באוגוסט יצא פליפה להולנד באנחת רווחה. הוא חי חיי נוחות ורווחה ובילה בנשפים כמעט מדי לילה. מרי, מצידה, כתבה לו עשרות מכתבים בהם ביקשה שישוב. אך פליפה היה עסוק בקרב אל מול מינויו של האפיפיור המיועד פאולוס הרביעי, אויב אישי של בית הבסבורג. משהפך פאולוס הרביעי לאפיפיור הוא שם לו למטרה להילחם בפליפה באמצעות ברית עם אנרי השני, מלך צרפת ולגרש את כוחות הקיסרות הרומית הקדושה מעל אדמת איטליה. פליפה כתב למרי שאם תסכים לממן מסע מלחמה לצרפת ולשלוח אליה גייסות, הוא ישוב אליה ללונדון. ואכן, מרי מימנה את מסע המלחמה של פליפה באמצעות 150,000 דוקטים זהב ובינואר 1557 שלחה 6,000 רגלים ו-600 פרשים להולנד, במטרה לסייע למסע נגד צרפת. פליפה חזר ללונדון במרץ ובמשך שלושה חודשים שכנעו הוא ומרי את המועצה המלכותית להכריז מלחמה על צרפת. ב-7 ביוני יצא פליפה לצרפת. בתחילה שמר על עמדה בעיר קאלה, המעוז הבריטי האחרון על אדמת אירופה היבשתית, אך ב-7 בינואר 1558 נפלה העיר לידי הצרפתים. התבוסה הפילה על מרי מרה שחורה, ממנה לא התאוששה עוד.
מותה

לאחר התבוסה בקאלה הדרדר מצבה הגופני והנפשי של מרי. היא סברה שנית שהיא בהריון ושוב היה זה הריון מדומה (חוקרים מודרניים מאמינים שהיה זה גידול, ציסטה או סרטן שחלות). באוקטובר 1558 הועברה לארמון סנט ג'יימס וחדלה למעשה לתפקד כריבון. אנשי המועצה המלכותית הפצירו בה שתכתוב צוואה ותנקוב בשמה של אליזבת כיורשתה החוקית, על מנת למנוע מלחמת אזרחים. מרי כתבה מספר צוואות ורק באחרונה, מן ה-6 בנובמבר, נקבה בשמה של אליזבת כיורשתה והביעה תקווה שהיא תקבל על עצמה את האמונה הקתולית. היא ציוותה שתערך לה מיסה ולפני מותה אמרה "כשאמות, תפתחו את ליבי ותמצאו שם את קאלה". ב-17 בנובמבר נפטרה והיא בת 42.
לקריאה נוספת

Duffy, Eamon (2009) Fires of Faith: Catholic England Under Mary Tudor. Yale University Press. ISBN 0300152167
Hoyle, R. W. (2001) The Pilgrimage of Grace and the Politics of the 1530s. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0199259062
Porter, Linda (2007) Mary Tudor: The First Queen. London: Little, Brown. ISBN 978-0-749-90982-6
Waller, Maureen (2006) Sovereign Ladies: The Six Reigning Queens of England. New York: St. Martin's Press. ISBN 0312338015
Whitelock, Anna (2009) Mary Tudor: England's First Queen. London: Bloomsbury. ISBN 978-1-408-80078-2
Deary, Terry. The Terrible Tudors. ISBN 0-590-55290-2
Erickson, Carolly. Bloody Mary: The Life of Mary Tudor. (June 1993) ISBN 0-688-11641-8
Loades, David M. Mary Tudor: A Life. (March 1992) ISBN 0-631-18449-X
Loades, David M. The Reign of Mary Tudor: Politics, Government & Religion in England, 1553–58. (May 1991) ISBN 0-582-05759-0
McHarque, Georgess. Queen in Waiting: A Life of "Bloody Mary" Tudor. (June 2004) ISBN 0-595-31254-3
Prescott, H. F. M. Mary Tudor: The Spanish Tudor. (October 2003) ISBN 1-84212-625-3
Ridley, Jasper. Bloody Mary's Martyrs: The Story of England's Terror. (July 2002) ISBN 0-7867-0986-3
Tytler, Patrick Fraser (1839).
England Under the Reigns of Edward VI and Mary. vol. I. London: Richard Bentley. Retrieved 2008-08-17
England Under the Reigns of Edward VI and Mary. vol. II. London: Richard Bentley. Retrieved 2008-08-17
Weir, Alison (1996) Britain's Royal Families: The Complete Genealogy. London: Pimlico. ISBN 0712674489
הערות שוליים

↑  טקסט מכתב הכניעה של מרי להנרי השמיני
↑  טקסט הנאום של מרי בגילדהול
↑  טקסט הספר והקדמה
↑  מרי ופליפה
| מלכי אנגליה ומלכי הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| ההפטרכיה (שבע הממלכות) | ההפטרכיה (שבע הממלכות) |  |
| מלכי שבע הממלכות | מזרח אנגליה • אסקס • קנט • מרסיה • נורת'מבריה • סאסקס • וסקס |  |
| ממלכת אנגליה | ממלכת אנגליה |  |
| בית וסקס | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| המלכים הנורמנים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
| בית פלנטג'נט | הנרי השני • ריצ'רד הראשון ("לב הארי") • ג'ון • הנרי השלישי • אדוארד הראשון • אדוארד השני • אדוארד השלישי • ריצ'רד השני |  |
| בית לנקסטר | הנרי הרביעי • הנרי החמישי • הנרי השישי |  |
| בית יורק | אדוארד הרביעי • אדוארד החמישי • ריצ'רד השלישי |  |
| בית טיודור | הנרי השביעי • הנרי השמיני • אדוארד השישי • ג'יין גריי • מרי הראשונה • אליזבת הראשונה |  |
| בית סטיוארט | ג'יימס הראשון • צ'ארלס הראשון • צ'ארלס השני • ג'יימס השני • מרי השנייה וויליאם השלישי (בית אוראנז'-סטיוארט) • אן |  |
| הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת |  |
| בית הנובר | ג'ורג' הראשון • ג'ורג' השני • ג'ורג' השלישי • ג'ורג' הרביעי • ויליאם הרביעי • ויקטוריה |  |
| בית סקסה-קובורג-גותה | אדוארד השביעי • ג'ורג' החמישי |  |
| בית וינדזור | ג'ורג' החמישי • אדוארד השמיני • ג'ורג' השישי • אליזבת השנייה • צ'ארלס השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265172805171  PLWABN: 9810563167305606  BIBSYS: 90589009  BnF: cb11939502q (data)  CiNii: DA1144536X  GND: 118640917  ICCU: SBNV070131  ISNI: 0000 0001 2134 5436  LCCN: n50043642  LNB: 000317668  NDL: 00621084  NKC: jn20011211027  NLA: 56963548  NLG: 150852  NSK: 000738235  NTA: 070738041  RERO: 02-A012531768  SELIBR: 210907  SNAC: w6gv6dm3  SUDOC: 027329224  TePapa: 66156  Trove: 1676766  ULAN: 500373204  VcBA: 495/3557  VIAF: 57408108   WorldCat (עם VIAF): 57408108 
מרי בעת המגעים לשידוכה לקרלוס הראשון
מרי נכנסת ללונדון, אליזבת ניצבת מאחוריה (מימין)
הבישופים האנגליקנים יו לטימר, תומאס קרנמר וניקולס רידלי מועלים על המוקד. ויטרז' בכנסייה אנגליקנית בארקנסו
מרי ופיליפה
מרכבים

ערך זה עוסק בחברה לייצור רכבי תחבורה ציבורית. אם התכוונתם למשפחה של צמחים, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 חברת אם:  מאיר חברה למכוניות ומשאיות
 מיקום המטה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  גרניט 22, פארק תעשייה קיסריה
 בעלות:  מאיר (74%), וולוו (26%)
 מוצרים עיקריים:  תחבורה ציבורית
 עובדים:  כ-700
  
 www.merkavim.co.il
אוטובוס חשמלי עם מרכב פיוניר חשמלי מתוצרת שלדת גולדן דרגון ובשירות סופרבוס בירושלים.
מרכבים היא חברה ישראלית לייצור רכבי תחבורה ציבורית ובפרט מיניבוסים, אוטובוסים נמוכי רצפה, אוטובוסים עירוניים, אוטובוסים תיירותיים, אוטובוסים ממוגני ירי, ואף אוטובוסים להובלת אסירים בבתי הכלא בישראל. חברת מרכבים שייכת לחברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות הישראלית וחברת וולוו העולמית. המפעל הראשי שלה נמצא באזור התעשייה של קיסריה.
חברת מרכבים בונה אוטובוסים מדגמי שלדות הבאים: וולוו, מרצדס-בנץ, מאן, דאף וסקאניה. החברה מייבאת את השלדות מחו"ל ובונה את המרכבים בישראל.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1946 באזור התעשייה רמת סיב בפתח תקווה בשם "מגן-צ'טווד", כשותפות בין חברת "מפעלי מגן" לייצור כספות מברזל ומפלדה שהקים התעשיין יעקב גולדמן, והחברה הבריטית לכספות "צ'טווד" (Chatwood). הקמת המפעל נמשכה כשנה וחצי במהלכם יובא ציוד וחומרי גלם ממפעלי "צ'טווד" בבריטניה, כולל מבנה המפעל ששימש להרכבת טנקים בזמן מלחמת העולם השנייה. המפעל תוכנן לייצר, בנוסף לכספות, גם ריהוט משרדי ממתכת ושלדות של אוטובוסים. המפעל החל לפעול בפברואר 1948.
במפעל "מגן-צ'טווד", הורכבו אוטובוסים של חברת "ליילנד" הבריטית וייצרו קרונות משא עבור רכבת ישראל.
בשנת 1956 עבר המפעל לבעלות קונצרן כור תעשיות, זרוע התעשייתית של חברת העובדים של ההסתדרות ושם החברה שונה ל"מרכבים". הרכישה לא כללה את קו הייצור לכספות, אותו המשיך להחזיק יעקב גולדמן בשם חדש - "מגן גולדמן". גולדמן נפטר בשנת 1969 ומפעל "מגן גולדמן" פשט את הרגל בשנות ה-80. ב-1969 העסיק המפעל כ-250 עובדים.
בשנת 1996 מכרה כור תעשיות 49% ממניות החברה לחברת וולוו העולמית, ויבואנית וולוו מאיר חברה למכוניות ומשאיות בשנת 1999 מכרה כור תעשיות את יתרת מניותה בחברה למאיר חברה למכוניות ומשאיות. חברת וולוו העולמית המשיכה להחזיק 26% ממניות החברה.
בשנת 2000 עבר המפעל לפארק תעשייה קיסריה.
דגמי אוטובוסים > אוטובוסים בינעירוניים

מארס - אוטובוס לקווי תחבורה ציבורית בין עירוניים ולהסעות פרטיות.
תחילת ייצור: 2003.
שלדות מתאימות: וולוו (B11R,B8R,B12B, B7R, B12B6X2), מאן, VDL Bus and Coach, מרצדס או סקאניה
מארס מונגש - אוטובוס בינעירוני שכולל מעלון נכים בדלת האחורית (אין דלת נוספת שלישית למטרה זאת). שלדות וולוו, מאן, מרצדס, סקאניה או VDL Bus and Coach.
דגמי אוטובוסים > אוטובוסים עירוניים

MAN NL323F - נמוך רצפה. קיים גם בגרסה של שלוש דלתות.
פיוניר - נמוך כניסה (רצפה גבוהה שתי מדרגות באזור המושבים האחוריים), שלדת וולוו B12B LE או B7RLE, ודגם פיוניר נמוך רצפה, על שלדות SCANIA ופיונירים נוספים על שלדות VDL ומרצדס על שלדת  OC500LE ומאן A69 18.290 HOCL NL גיר VOITH D854.5 ומאן RC2 19.290 HOCL גיר Voith GmbH וולוו B8RLE על גיר ZF Ecolife.
אוטובוס מפרקי - שלדת MAN-NG-363F יורו 6, מכיל עד 133 נוסעים בו-זמנית (53 בישיבה ו-80 בעמידה)
דגמי אוטובוסים > אוטובוסים תיירותיים

אפולו פרימיום - שלדות מתאימות: וולוו מאן, מרצדס וסקאניה
אפולו VIP לנסיעות עסקים.
דגמי אוטובוסים > אוטובוסים ממוגני ירי

מארס דיפנדר - סרן אחורי כפול
דגמי אוטובוסים > מיניבוסים

City 22 - מיניבוס עירוני נמוך כניסה (רצפה גבוהה בחלקו האחורי) עם שלדת מרצדס ספרינטר.
Topical - מיניבוס בינעירוני עם שלדת מרצדס ספרינטר.
דגמי אוטובוסים > אוטובוסים חשמליים

פיוניר חשמלי - נמוך רצפה על שלדת גולדן דרגון, הייגר, BYD. קיים גם בגרסה של שלוש דלתות.
פיוניר מפרקי חשמלי - על שלדת גולדן דרגון.
הערות שוליים

↑  "מגן-צ'טווד" - מפעל ארצישראלי - אנגלי, הַבֹּקֶר, 19 במאי 1946
↑  סיור בבתי־חרושת בפתח־תקוה, קול העם, 18 בדצמבר 1947
↑  ביה"חר "מגן-צ'טווד" למשכנו החדש בפתח־תקוה, המשקיף, 1 בפברואר 1948
↑  90 אוטובוסים הוזמנו באנגליה, על המשמר, 3 במרץ 1954
↑  בניית קרונות נמסרה ל"מגן-צ'טווד", על המשמר, 15 בפברואר 1953
קרונות רכבת ייוצרו בארץ הגיעו קרונות במסגרת השילומים, דבר, 15 בנובמבר 1955
↑  נוסדה חברת ,מרכבים", על המשמר, 22 בפברואר 1956
חברת "כור" מסבירה את רכישת מניות  "מגן-צ'טווד", דבר, 2 בפברואר 1956
↑  סולל בונה רוכש את צ'טווד, מעריב, 1 בפברואר 1956
↑  י , גולדמן ז"ל, חרות, 16 באפריל 1965
↑  בקשה להכריז על מגן גולדמן- פושט רגל, מעריב, 16 בנובמבר 1989
כתב אישום בפרשת המירמה בחב' מגן גולדמן, מעריב, 6 ביוני 1986
↑  ד. עמיר, מעשה המרכבה במרכבים, דבר, 26 בנובמבר 1969
↑  קרן צוריאל, ‏וולבו ומאיר ירכשו את מניות כור במרכבים תמורת 5.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 4 ביולי 1999
↑  קרן צוריאל, ‏יבואנית וולוו רכשה מכור השליטה במרכבים תמורת 17.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 בדצמבר 1999
↑  דניאל שמיל, "אוטובוסים לבדם אינם פתרון מלא לתחבורה ציבורית", באתר הארץ, 6 במאי 2008
↑  אלעזר לוין, ‏מפעלים שכרו 1,950 מ"ר בקיסריה ב-12 דולר למ"ר, באתר גלובס, 3 באפריל 2000
ביאורים

↑  ראו ויקיפדיה:OTRS/אוסף דן הדני/מפעל מרכבים
אוטובוסים של ליילנד המורכבים במפעל, 1969
אוטובוס עם מרכב "מארס" מתוצרת וולוו ובשירות מטרופולין
אוטובוס נמוך כניסה עם מרכב "פיוניר" מתוצרת וולוו ובשירות מטרופולין
אוטובוס עם מרכב "אפולו" מתוצרת וולוו ובשירות אגד תיור ונופש
מריו לנצה

| --- | --- |

מריו לנצה בסרט "הזמיר מניו אורלינס" משנת 1951
 לידה:  31 בינואר 1921 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1959 (בגיל 38) רומא, איטליה 
 שם לידה:  Alfred Arnold Cocozza 
 שם במה:  Mario Lanza 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולי קרוס 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1944–1959 (כ־15 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון סאות' פילדלפיה 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית, איטלקית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.lanzalegend.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מריו לנצה (באנגלית: Mario Lanza, ‏31 בינואר 1921 - 7 באוקטובר 1959) היה זמר טנור וכוכב סרטי קולנוע אמריקאי בסוף שנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20.
קול הטנור בסגנון הליריקו-ספינטו של לנצה היווה השראה לגדולי הטנורים של ימינו, ביניהם פלאסידו דומינגו, לוצ'אנו פאווארוטי, חוסה קאררס ואנדריאה בוצ'לי.
ביוגרפיה

מריו לנצה נולד בפילדלפיה, פנסילבניה בשם אלפרדו ארנולד קוקוצה. הוא החל לשיר בגיל צעיר בהפקות מקומיות עד שיום אחד שמע אותו המנצח המפורסם סרגיי קוסביצקי, שנתן לו מלגה ללימודים בטנגלווד, מסצ'וסטס. קוסביצקי אמר ללנצה כי קול כמו שלו מתגלה פעם במאה שנים.
לנצה נתן את הופעת הבכורה שלו בטנגלווד ב-7 באוגוסט 1942, באופרה "נשות וינדזור העליזות" של אוטו ניקולאי, וזכה לביקורות נלהבות. בניו יורק טיימס נכתב עליו, כי "טנורים בודדים יכולים להשתוות לקולו מבחינת איכות, חמימות ועוצמה".
הקריירה האופראית שלו נקטעה בגלל גיוסו לצבא במלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל האוויר בהופעות לפני חיילים.
בשנת 1945 הופיע לנצה בסדרת תוכניות ברשת הטלוויזיה CBS ופתח במסע קונצרטים ברחבי ארצות הברית, קנדה ומקסיקו. בקונצרט ב"הוליווד בול" שמע אותו לואי ב. מאייר, מנהל מטרו גולדווין מאייר, שהחתים אותו על חוזה לשבע שנים. הייתה זו נקודת מפנה בקריירה הקצרה של לנצה, ששינה את שמו לקראת ההופעות בסרטים למריו לנצה, בהוקרה לאמו, מריה לנצה.
ביוגרפיה > לנצה ככוכב סרטים

לנצה לא היה שחקן גדול. בכל סרטיו הפגין את כישרונו הייחודי - קול הטנור שלו. שני סרטיו הראשונים "נשיקת חצות" ו"הזמיר מניו אורלינס" היו הצלחות גדולות וב-1951 הופיע בסרטו המפורסם ביותר, "קארוזו הגדול", בו גילם את הטנור אנריקו קארוזו. לנצה היה אז בשיאו. הוא הוכתר על ידי השבועון טיים כאליל וכמלך עולם תקליטי הפופ, הרבה לפני אלביס פרסלי והחיפושיות.
ב-1952 הופיע בסרט בגלל שאת שלי לצידו של ג'יימס ויטמור.
בשנת 1954 עמד להופיע בסרט "הנסיך הסטודנט". הוא הסתכסך עם הבמאי ועם אולפני ההסרטה ופוטר. הוא הוחלף בשחקן אחר אבל היה זה קולו של לנצה שהופיע בפסקול של סרט זה. פיטוריו של לנצה סימנו את תחילת ההתדרדרות שלו. הוא החל לעלות במשקל ולצרוך אלכוהול. בשנת 1956 הופיע פעם אחרונה בהוליווד בסרט "סרנדה" לצידן של ג'ואן פונטיין ושרה מונטיל. 
ב-1957 החליט לנצה לעזוב את הוליווד ולעבוד באיטליה. הוא הופיע בסרט "שבע הגבעות של רומא" (הידוע גם כ"להתראות רומא") והופיע בקונצרטים רבים ברחבי אירופה. סרטו האחרון היה "בפעם הראשונה". בריאותו החלה להתערער. הוא סבל מהתקף לב ובעקבותיו מדלקת ריאות ותסחיף ריאתי. הוא מת ברומא בגיל 38.
לאחר מותו היו שמועות שהוא נרצח על ידי זריקת רעל בהוראתו של המאפיונר לאקי לוצ'יאנו לאחר שסירב להופיע בקונצרט לכבוד המאפיה. שמועות אלה לא הוכחו עד היום. אשתו ההמומה של לנצה חזרה לארצות הברית ומתה כעבור 4 חודשים ממנת יתר של סמים.
4 ילדיהם שנותרו יתומים, נלקחו תחת חסותה וגודלו על ידי אימו של מריו.
הקריירה של לנצה הייתה קצרה וטרגית. נער פשוט שעלה במהירות לשיאים וסיים את חייו בגיל צעיר. זמרת הסופרן היווניה מריה קאלאס ציינה על לנצה: "האכזבה הגדולה ביותר שלי הייתה, שלא התאפשר לי להופיע עם הטנור הטוב ביותר ששמעתי".
ראו גם

או סולה מיו
תוכנית רדיו שהכין, ערך והגיש מתי זיתי אלבוים ושודרה בקול המוסיקה בסדרת "גדולי הטנורים והחזנים של העבר"
הערות שוליים

↑  Mati Zeiti-Elboim Radio Show on Mario Lanza: מתי זיתי-אלבוים, נבדק ב-2024-03-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506112205171  PLWABN: 9810558230505606  BNE: XX873714  BnF: cb13745757q (data)  GND: 118726501  ICCU: MODV243633  ISNI: 0000 0003 6851 7527  LCCN: n82006511  LNB: 000098965  MusicBrainz: 09fa3805-2477-4944-9d30-e4e75fc92954  NKC: mzk2002171060  NLA: 36077491  NTA: 07387907X  SELIBR: 302275  SNAC: w6zw1tb8  SUDOC: 08788786X  Trove: 1207819  VIAF: 59263552   WorldCat (עם VIAF): 59263552 
מריו לנצה בסרט "סרנדה" (1956)
נאג'ברצה

נאג'ברצה (בהונגרית: Nagybarca) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית נאג'ברצה קטנה משמעותית מ-1,099 תושבים בשנת 1990 עד 960 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-12%).
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 22 |  |
| 1880 | 25 | 607 |
| 1910 | 11 |  |
| 1920 | 13 |  |
| 1930 | 9 |  |
| 1941 | 7 | 842 |
משפט רפואי

משפט רפואי (Medical Law; או משפט בריאות) הוא תחום העוסק בתפר שבין משפט ורפואה. בשונה ממונחים קרובים בעלי משמעות מעט שונה כגון "משפט בריאות" (health law) ו"רפואה משפטית" (forensic medicine), המשפט הרפואי עוסק בנורמות חוקיות מחייבות ביחס להתנהגותם של רופאים ואנשי מקצועות הבריאות, וכן כולל סוגיות אתיות כמו הסדרה משפטית של השתלת איברים, חקיקה בתחום מחלות מידבקות, הורות פונדקאית, הפריה חוץ גופית, תרומת זרע ואחרים.
בעבר התמקד המשפט הרפואי רק בנושאים מינהליים שהתייחסו לרופא ועבודתו: תנאי רישוי הרופא ותנאי העסקתו, עבודות, אחריותו וסמכויותיו. ברבות השנים החלו העוסקים בתחום לגלות עניין בחקר בעיות חברתיות ומוסריות שקשורות ברופא, בחולים, בבריאות ובמחלה וכדומה. אף שכותרת העיסוק נותרה זהה, תוכנו התרחב ויש המכנים תחום נרחב זה כיום "משפט בריאות".
המשפט הרפואי בהגדרתו הרחבה מהווה מערכת כללים משפטיים שמסדירים את המפגש בין המטפל למטופל ובין המטפל לצרכני הבריאות בכלל, בין המטפל לבין יתר אוכלוסיות של מטפלים, בין המטפל למדינה - לרבות קבלת רישיון לעסוק במקצוע, וכן את המפגש שבין המטפל למערכת הבריאות, כולל חובותיו, זכויותיו וסמכויותיו.
ראו גם

הארגון העולמי למשפט רפואי
נורמה רפואית
לקריאה נוספת

גיל סיגל, ביו אתיקה כחול לבן - ביו אתיקה ומשפט רפואי בישראל, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 6 עמוד 16, 2015
אמנון כרמי, בריאות ומשפט (עמ' 61-59) 2003.
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  מלון, מגדל משרדים
 מיקום:  ונג'ואו
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  9 ביוני 2003 – 2010 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2010 
 אדריכל:  מכון שנגחאי לאדריכלות ומחקר עיצובי
 סגנון אדריכלי:  פוסטמודרניזם
 מידות
 גובה:  321.9 מטר מטר
 שטח:  174,361 מטר רבוע
 קומות:  68 (+4 קומות תת-קרקעיות)
 קואורדינטות:  28°00′25″N 120°39′54″E﻿ / ﻿28.006896°N 120.664993°E﻿ / 28.006896; 120.664993
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז הסחר העולמי ונג'ואו(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמרכז הסחר העולמי ונג'ואו
 
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו (בסינית: 温州世贸中心大厦) הוא גורד שחקים בן 68 קומות (+4 קומות תת-קרקעיות) שמתנשא לגובה של 321.9 מטרים השוכן בעיר ונג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג שבסין. בניית המגדל החלה ב-9 ביוני 2003 והסתיימה בשנת 2010 כאשר המגדל הגיע לגובה 321.9 מטר הוא היה המגדל ה-25 בגובהו בעולם. המגדל ממוקם במרכז העיר ונג'ואו כאשר הוא המגדל הגבוה ביותר בעיר, הגבוה ביותר במחוז ג'ג'יאנג וה-18 בגובהו בסין. המגדל משתרע על שטח של 174,361 מטרים רבועים.
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו משמש כמגדל משרדים וכולל גם מלון יוקרתי.
לפי התוכניות המקוריות היה אמור המגדל להגיע לגובה של 260 מטר, אך מאוחר יותר הוחלט להגביהו בעוד 62 מטרים.
הערות שוליים

↑  Trade Center
↑  Wenzhou World Trade Center
↑  Wenzhou Trade Center
מרכז הסחר העולמי ונג'ואו
מרכז הסחר העולמי טיינג'ין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מגדל משרדים
 מיקום:  טיינג'ין
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 בעלים:  פייננשל סטריט אחזקות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2007–2011 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2011 
 עלות:  3.5 מיליארד רנמינבי
 אדריכל:  סקידמור, אווינגס ומריל 
 סגנון אדריכלי:  בנייה מודרנית
 מידות
 גובה:  336.9 מטר מטר
 שטח:  215,000 מטר רבוע
 קומות:  74 
 קואורדינטות:  39°07′44″N 117°11′47″E﻿ / ﻿39.128888888889°N 117.19638888889°E﻿ / 39.128888888889; 117.19638888889
  (למפת טיינג'ין מוגדלת) מרכז הסחר העולמי טיינג'ין(למפת טיינג'ין רגילה) מרכז הסחר העולמי טיינג'ין
 
מגדל טיינג'ין או מגדל ג'ין (בסינית: 津塔) או מרכז הסחר העולמי טיינג'ין (סינית: 天津环球金融中心) הוא גורד שחקים אשר ממוקם בנפת הפינג שבעיר טיינג'ין שבסין על נהר ההאי. המגדל משמש כמגדל משרדים. המגדל מתנשא לגובה של 336.9 מטר וכולל כ-74 קומות (עיליות ו-4 קומות תת-קרקעיות) כשבגובה 305.2 ממוקם מתחם תצפית. המתחם שבו ממוקם המגדל משתרע על שטח של 215,000 מטרים רבועים. הוא מוכר כמגדל המשרדים הראשון בטיינג'ין שמצויד במעליות דו מפלסיות.
בניית המגדל החלה בשנת 2007, ב-14 בינואר 2010 גורד השחקים הגיע לגובהו המקסימלי ובשנת 2011 נפתח לציבור.
המגדל נמצא בבעלות פייננשל סטרייט אחזקות.
ראו גם

המגדלים הגבוהים בעולם
מגדל המשרדים בעיר המודרנית טיינג'ין
המרכז הפיננסי העולמי צ'ונגצ'ינג
מגדל וורף טיימס סקוור
הערות שוליים

↑  Tianjin Global Financial Center
↑  Tianjin World Financial Center
↑  World Financial Center Sets New Standards In Tianjin’s Commercial Property Market
↑  Tianjin Global Financial Center
מרקורי סנקט פטרבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1904 
 תאריך פירוק:  1923 
 
מועדון הכדורגל מרקורי (ברוסית: Футбол-хоккей клуб Меркур, בשמו המלא "מועדון ההוקי והכדורגל מרקורי") הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרבורג, שנוסד בשנת 1904 וצבעי מדיו היו אדום-שחור. המועדון התמודד באליפות העיר בשנים 1904–1923, בתקופה שלא הייתה אליפות ארצית למועדונים ברוסיה.
תארים

זכייה (4): 1911, 1915, 1921, 1923
סגנות (6): 1913, 1916–1920, 1922
זכייה (3): 1917, 1918, 1921
ראו גם

מורזינקה (כדורגל)
ויקטוריה סנקט פטרבורג
לקריאה נוספת

Киселёв Н. Я. 70 футбольных лет. Футбол в Петербурге, Петрограде, Ленинграде.
הערות שוליים

↑  Киселёв Н. Я. 70 футбольных лет. Футбол в Петербурге, Петрограде, Ленинграде.
|  כדורגל באימפריה הרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תחרויות ליגה | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • גביע טוסמן • ליגת הכדורגל המוסקבאית • ליגת הכדורגל הפטרבורגית • ליגת הכדורגל של אודסה |  |
| הנבחרת וקבוצות כדורגל בולטות | אולימפיה • זאמוסקבורצקי • סוקולניקי • OBAK אודסה • ספורט סנקט פטרבורג • קולומיאגי • מרקורי • מורזינקה • OLLS • ויקטוריה • הנבחרת הלאומית |  |
| ראשי איגוד הכדורגל הכל-רוסי | ארתור מקפרסון (1912—1914) • רוברט פולדה (1914—1915) • גאורגי דיופרון (1915—1917) |  |
משפט ריום

משפט ריום היה משפט ראווה שיזמו שלטונות צרפת של וישי במטרה להוכיח כי מנהיגי הרפובליקה הצרפתית השלישית אחראים לתבוסה במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה. המשפט נערך בשנת 1942 בעיר ריום.
ב-30 ביולי 1940 ציווה המרשל אנרי פיליפ פטן, שהיה ראש משטר וישי, על הקמת בית משפט עליון לצדק, שיבחן האם "השרים לשעבר או הכפופים להם ישירות בגדו בחובותיהם ותרמו למעבר ממצב שלום למצב מלחמה לפני ספטמבר 1939, ולאחר מכן אף הרעו את התוצאות של המצב שנוצר". התקופה אותה הוסמך בית המשפט לבחון הייתה משנת 1936, בה עלתה לשלטון "החזית העממית" של לאון בלום, עד לממשלתו של פול רנו ב-1940.
המשפט לא התנהל כמתוכנן. הנאשמים הצליחו לרוב להדוף את ההאשמות נגדם, והכיסוי בעיתונות הבינלאומית היה כיסוי אוהד. במרץ 1942 הושעה המשפט, ובמאי 1943 הוכרז על הפסקתו הסופית.