stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאקו גצ'צ'ילדזה

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1983 (בת 41) טביליסי, ברה"מ 
 שם במה:  Tako 
 מוקד פעילות:  גאורגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 סוגה:  מוזיקת פופ, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה 
 
תמרה "טאקו" גצ'צ'ילדזה (בגאורגית: თამარა "თაკო" გაჩეჩილაძე; תמרה תַאקוֹ גַצֵ'צִ'ילַדזֶה, נולדה ב-17 במרץ 1983) היא זמרת וכותבת שירים גאורגית. טאקו יצגה את גאורגיה באירוויזיון 2017 עם השיר "Keep the Faith".
טאקו הייתה חברה בהרכב Stephane & 3G שהשתתפו בקדם-אירוויזיון הגאורגי ב-2008, וסיימו שם במקום הרביעי.
ב-2009 ההשתתפה עם ההרכב בקדם עם השיר "We Don't Wanna Put In" שזכה במקום הראשון. ההרכב היה אמור לייצג את המדינה בשנה זו באירוויזיון 2009, אך המדינה פרשה לבסוף עקב בקשת איגוד השידור האירופי (ה-EBU) לבחור נציג אחר, בנימוק כי יש אמירות פוליטיות בשיר כמו: "We Don't Wanna Put In" (אנחנו לא רוצים את פוטין).
ב-2017 החליטה טאקו לחזור לקדם עם השיר "Keep the Faith" (שמור את האמונה). ב-20 בינואר 2017 היא נבחרה על ידי הקהל לייצג את המדינה בקייב עם השיר שלה, כאשר היא הופיעה שנייה בחצי הגמר הראשון שנערך ב-9 במאי.
זכויות להט"ב בוונצואלה

| --- | --- |

ונצואלה
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1997
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר מאז 2016
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים לא רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  ישנה הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית במספר נושאים
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד מינית, בעוד ישנה מגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 1999, הכרה בנישואים חד מיניים מוצעת
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד מיניים, יחידים רשאים לאמץ ללא קשר לנטייה מינית
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בוונצואלה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית של גברים או נשים חוקית מאז 1999, אם כי זוגות חד-מיניים ומשקי בית שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לזוגות נשואים הטרוסקסואלים.
במאי 2015, "PlanetRomeo", רשת להט"ב חברתית, פרסמה את אינדקס האושר הראשון שלה (GHI). גברים הומוסקסואלים מלמעלה מ-120 מדינות נשאלו על איך הם מרגישים לגבי השקפת החברה על הומוסקסואליות, איך הם חווים את הדרך שבה הם מיוחסים על ידי אנשים אחרים ועד כמה הם מרוצים מחייהם. ונצואלה דורגה במקום ה-45.
מעמד בחוק

הומוסקסואליות מעולם לא הופללה מאז עצמאות ונצואלה, פרט ל-"חוק הנוודים והבריונים" (חוקי התנהגות טרום-פליליים כפי שהיו באירופה ובאמריקה הלטינית במהלך המאה ה-20). בוונצואלה, בניגוד לספרד, החוק לא התייחס במפורש להומוסקסואלים. עם זאת, הוא הוחל מדי פעם על הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים אשר עסקו בזנות, כמו גם על עובדי מין בכלל. כפי שדווח על ידי ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, אזרחים אשר הורשעו תחת חוק זה ב-"אמצעים מנהליים" יכלו להיות ממוקמים ב-"תוכניות חינוך מחדש" ב-"מקומות כליאה" מיוחדים ללא משפט, כפי שקרה גם במדינות רבות אחרות בזמנו, כולל ספרד. חוק זה הוכרז כבלתי חוקתי על ידי בית המשפט העליון לצדק לשעבר בשנת 1997 אשר כתוצאה מכך הומוסקסואליות הן עבור גברים והן עבור נשים הפכה לחוקית בשטחי המדינה בעוד גיל ההסכמה הושווה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד - 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

ונצואלה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
לצד אי הכרתה של ונצואלה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה מאז 1999 המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד.
בשנת 2003, עמותת הלהט"ב "Unión Afirmativa" הגישה ערעור לבית המשפט העליון בבקשה להכרה משפטית בזכויות כלכליות (פנסיה, ירושה, ביטוח לאומי, משק בית משותף וכו') לשותפים חד מיניים. פסק הדין, שניתן ב-28 בפברואר 2008 קבע כי למרות ההכרה כי "בני זוג מאותו מין נהנים מכל הזכויות, האזרחיות, הפוליטיות, הכלכליות, החברתיות והתרבותיות - אין להם הגנה מיוחדת כגון נישואים בין גבר לאישה, כלומר, באותם תנאים שיש לבני זוג הטרוסקסואלים". עם זאת, בית המשפט הצהיר כי בנושאים אלו, "על האספה הלאומית לחוקק חקיקה כדי להגן על זכויות אלה לבני זוג חד מיניים". ההחלטה ציינה בנוסף כי זכויות אלו מכוסות תחת החוקה של ונצואלה.
ב-20 במרץ 2009, חברת לשכת הנבחרים רומליה מאטו הודיעה שהאסיפה הלאומית תכשיר באופן מפורש איגודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים ותכיר בהם כ-"התאחדות על ידי חיים משותפים" כחלק מהחוק האורגני למגדר ושוויון. עם זאת, יוזמה זו מעולם לא נידונה בפרלמנט. יוזמות נוספות הנוגעות לנושא זה והכרה בזהות של טרנסג'נדרים הוגשו על ידי החברה האזרחית לאספה הלאומית, אך מעולם לא התקיים דיון רשמי בנושאיהם.
ב-31 בינואר 2014, במהלך דיון על הצעת חוק בקוד האזרחי, הגישו פעילי להט"ב הצעה המבקשת להכשיר נישואים חד מיניים בוונצואלה.
בינואר 2015 הוגשה תביעה בגין "הזכות להינשא" בחוקת המדינה לבית המשפט העליון. ב-28 באפריל 2016 הודיע בית המשפט כי ידון בתיק. התביעה מבקשת להכריז על סעיף 44 של הקוד האזרחי כבלתי חוקתי כיוון שהוא קובע כי נישואים תקפים מבחינה משפטית כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד בוונצואלה וכתוצאה מכך, מפלה זוגות חד מיניים.
ביוני 2016, האופוזיציה של ונצואלה הודיעה שהיא תעבוד על הצעת חוק איחוד אזרחי. חבר ועדה בולט אמר כי חוק הרישום החדש יאפשר לזוגות לבקש הטבות מסוימות.
בנובמבר 2017, הנשיא ניקולס מדורו הביע את תמיכתו האישית בנישואים חד מיניים, ואמר כי האספה המכוננת תסכים לדון בהכשרת נישואים חד מיניים. בספטמבר 2018, הרמן אסקארה, חבר באספה המכוננת, אמר כי כיום מתקיימים דיונים לאפשר נישואים חד-מיניים במסגרת החוקה החדשה של ונצואלה, וכי ישנה תמיכת רוב באספה. הדיון על החוקה החדשה היה צפוי להתחיל בסוף 2018 או בתחילת 2019, אך נדחה מאז.
הורות ואימוץ

זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בוונצואלה, הן עבור אימוץ חורג או משותף. עם זאת, זוגות לסביות רשאיות לגשת להפריה חוץ-גופית.
ב-15 בדצמבר 2016, בית הדין העליון לצדק קבע שניתן לרשום תינוק במרשם האזרחי של ונצואלה עם שמות המשפחה של שתי אימהותיו. בהתבסס על פסיקתו על סעיף 75 לחוקה, הכריז בית המשפט כי המדינה "תעניק הגנה ללא הבדל לכלל המשפחות", לרבות לילדים ובני נוער הנולדו למשפחות חד מיניות. בנוסף, קבע כי ילדים אלה חייבים ליהנות מכל הזכויות והערבות המעוגנות לילדים אחרים שנולדו במשפחות של הורים הטרוסקסואלים. מאז, ילדים להורים חד מיניים בוונצואלה רשאים להיות רשומים עם שמות המשפחה של שני הוריהם, ללא קשר אם הם הוריהם הביולוגיים או לא.
הגנה מפני אפליה

בוונצואלה, מספר מכשירים משפטיים בתחומים ספציפיים כגון מקום עבודה, דיור להשכרה ומערכת בנקאית, מגנים על תושבי להט"ב מפני אפליה. קבוצות להט"ב מקומיות רבות הציעו לאספה הלאומית לחוקק חקיקה בנושא שוויון מאז 2009 עד 2015, אם כי החוקים המוצעים נגד אפליה מעולם לא נבחנו בסדר היום.
מאז 2012, חוק העבודה האורגנית, אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית. בעבר, אפליה בתעסוקה על בסיס "אופציה מינית" הוצאה מחוץ לחוק בשנת 1996.
סעיף 4 לחוק האורגני של כוח העם (2010), קובע כי "הכוח העממי נועד להבטיח את חייו ורווחתו של העם, על ידי יצירת מנגנונים להתפתחותם החברתית והרוחנית, תוך הבטחת תנאים שווים לכולם לפתח בחופשיות את אישיותם, לכוון את יעדם, ליהנות מזכויות אדם ולהשיג את האושר החברתי העליון; ללא אפליה על רקע מוצא אתני, דת, מעמד חברתי, מין, נטייה מינית, זהות מגדרית והבעה, שפה, דעה פוליטית, מוצא לאומי, גיל, כלכלי מעמד, נכות או כל נסיבה אישית, משפטית או חברתית אחרת שיש בה כדי לבטל או לפגוע בהכרה, בהנאה או במימוש זכויות אדם וערבויות חוקתיות".
סעיף 173 לחוק מוסדות המגזר הבנקאי (2010), כולל "זהות מגדרית או ביטוי מגדרי" כקטגוריות מוגנות מפני אפליה.
סעיף 5 לחוק להסדרה ופיקוח על שכירות דיור, שנחקק בשנת 2011, אוסר על אפליה ומעניק הגנה לקבוצות המוגדרות כפגיעות במיוחד, או מי שחשוף לאפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית, בין היתר.
בתהליך שקדם לאימוץ חוקת ונצואלה החדשה מ-1999, הוצעו הוראות נגד אפליה כלפי תושבי להט"ב ונצואלים. עם זאת, עקב התנגדות עזה של הכנסייה הקתולית, לא נכללו בטיוטה הסופית. בשנת 2001 התחדשו ניסיונות לכלול אותם בחוקה אך כשלו. בשנת 2002, הנשיא, הוגו צ'אווס, הביע חרטה על אי הכללתם בתכני החוקה, והצהיר כי הם עשויים להיכלל בסבבים עתידיים של רפורמות חוקתיות.
משאל העם החוקתי של ונצואלה ב-2007 היה מוציא אפליה על בסיס נטייה מינית מחוץ לחוק, אם כי שתי הרפורמות, שכיסו מגוון רחב של נושאים חברתיים וכלכליים, הובסו בקושי.
הגנה מפני אפליה > חוקי מדינות

מתוך כ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה, מדינת מרידה מוגדרת נכון לשנת 2021 כיחידה אשר אוסרת כל צורות של אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית בחוקתה.
זהות מגדרית

החוק בוונצואלה מאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את שמם ומינם החוקי בחלק מהמסמכים הרשמיים, אם כי לא בכולם.
בספטמבר 2016 הודיע השירות המנהלי לענייני זיהוי והגירה (SAIME), באמצעות עצומה של המשרד הציבורי, כי טרנסג'נדרים רשאים לבקש תעודת זהות חדשה בהתאם לזהותם המגדרית. הצילום בתעודת הזהות יהיה מתאים למגדרם המתבטא, ללא קשר למינם הביולוגי בלידה.
שירות צבאי

קוד המשפט הצבאי אשר נמצא בתוקף מאז 1998, אוסר על הומוסקסואלית. סעיף 565 קובע באומרו כי "הפקיד המבצע מעשים הפוגעים בכבודו או מבזה אותו או מתיר מעשים כאלה מבלי לנסות לעצור זאת באמצעים המורשים על פי חוק, ייענש במאסר של שנה עד שלוש שנים והדחתו מהכוחות המזוינים. אותו עונש יחול על כל חייל המבצע מעשים מיניים נגד הטבע". בשנים האחרונות נודעו מספר מקרים שחלק מחיילים ונצואלים הוטרדו או פוטרו בשל היותם הומוסקסואלים.
תנאי מחיה

ונצואלה ידועה כביתה של קהילת להט"ב משגשגת. מאז שנת 2000, מצוין היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בשטחה בעוד כי לאחרונה הממשלה החלה להשתתף לראשונה באירועי גאווה שונים.
במהלך הבחירות לפרלמנט 2015, הפעילה הטרנסג'נדרית תמרה אדריאן נבחרה כסגנית ממלאת מקום במפלגת "למען הרצון העממי" עבור האספה הלאומית, והפכה לחברה הטרנסג'נדרית השנייה בבית מחוקקים לאומי באמריקה הלטינית אחרי מישל סוארז ברטורה באורוגוואי. אדריאן הצהירה בהזדמנויות שונות כי בכוונתה לקדם חקיקה להכשרת נישואים חד מיניים ולהגבת הגנה על תושבי להט"ב. רוזמית מנטילה, פעיל ונצואלי להט"ב נוסף ממפלגת הרצון העממי הידוע כהומוסקסואל גלוי, נבחר גם כן כסגן חלופי בקרב המפלגה בבחירות 2015 בעוד יחד עם תמרה אדריאן, הם מוכרים כשני חברי קהילת הלהט"ב הוונצואלית הראשונים אי פעם המכהנים בבית המחוקקים.
במאי 2016 אישרה האספה הלאומית פה אחד החלטה הקובעת את 17 במאי כיום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, במטרה להעלות את המודעות בחברה ולקדם מאבק באפליה, סטיגמטיזציה, אלימות ושלילת זכויות מיחידים על רקע נטייתם המינית, זהותם המגדרית או ביטויים המגדרי. אולם, באוגוסט 2016 השעה בית המשפט העליון את ההחלטה לאחר קבלת בקשתם של מחוקקים שמרנים.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1997)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים:  (מאז 1997)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 1996 על רקע "אופציה מינית", מאז 2012 על בסיס נטייה מינית)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 1996 על רקע "אופציה מינית", מאז 2012 על בסיס נטייה מינית)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שנאה): / (במדינת מרידה בלבד)
נישואים חד מיניים:  (מוצע)
הכרה בזוגות חד מיניים (איחוד אזרחי, שותפות לחיים):  (מוצע)
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
אימוץ על ידי יחידים: 
הומואים, לסביות וביסקסואלים מוצהרים רשאיים לשרת בצבא:  (מאז 2023)
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (מאז 2016)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאיים לתרום דם:  אין נתונים
הערות שוליים

↑  Reis - Revista Española de Investigaciones Sociológicas, www.reis.cis.es
↑  Heidy Luna Monografias.com, Sentencia por la cual fue derogada la ley de Vagos y Maleantes - Monografias.com, www.monografias.com (בספרדית)
↑  Venezuela Age of Consent & Statutory Rape Laws, www.ageofconsent.net
↑  1739-121108-2008-03-2630.html, archive.ph, ‏2015-08-19
↑  Editor Editor, Same-Sex Unions Not On the Table After All?, Queerty
↑  Sabina Becker, Equal marriage: coming soon to Venezuela? | News of the Restless (באנגלית אמריקאית)
1 2  Jeanette Charles and María Helena Ramírez Hernández, "The Struggle isn't Over": Venezuela Moves Towards Marriage Equality, Venezuelanalysis.com, ‏2016-05-05 (באנגלית)
↑  AN promoverá leyes para reconocer unión de personas del mismo sexo, Diario Versión Final (בספרדית)
↑  Maduro: “Creo que todo el mundo se puede casar, aunque sea homosexual”, Shangay, ‏2017-11-20 (בספרדית)
↑  ¿Está Maduro a favor de legalizar el matrimonio homosexual y despenalizar el aborto en Venezuela?, LaSexta, ‏2017-11-19 (בספרדית)
↑  EFE, Nueva Constitución podría legalizar el matrimonio gay en Venezuela, EL NACIONAL, ‏2018-09-15 (בספרדית)
↑  "▷ En el 2019 se podría legalizar el matrimonio gay en Venezuela #15Sep - El Impulso". El Impulso (בEuropean Spanish). 2018-09-15. נבדק ב-2021-12-20.
↑  Romero, Simon (2007-12-03). "Venezuela Hands Narrow Defeat to Chávez Plan". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-12-20.
↑  Saime adecuó la cédula de identidad... - Política | EL UNIVERSAL, web.archive.org, ‏2017-02-04
↑  CODIGO ORGANICO DE JUSTICIA MILITAR, www.defiendete.org
↑  Venezuela Elects First Transgender Congresswoman in South America, www.out.com, ‏2015-12-07 (באנגלית)
↑  Corina Pons, Venezuela's first transgender candidate Tamara Adrian to run for Congress, The Sydney Morning Herald, ‏2015-08-08 (באנגלית)
↑  Sentencia del TSJ suspende decreto del día contra la Homofobia en Venezuela. (בספרדית)
מודעה הקוראת להכרה באיחוד אזרחי עבור זוגות חד מיניים, 2009
מחאת להט"ב נגד מדיניות הממשלה בבירה קראקס, 2014
נשים טרנסג'נדריות בבובור, סוליה, 2009
מפגינים ונצואלים משתתפים במהלך אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" בבירת ספרד, מדריד, 2017
ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בוונצואלה בבירה קרקס, 2014
חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים

| --- | --- |

שער מהדורה ביוונית ולטינית, 1594
 מידע כללי
 מאת:  דיוגנס לארטיוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  ביוגרפיה 
 נושא:  היסטוריה של הפילוסופיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה־3 
 
חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים (ביוונית: Βίοι καὶ γνῶμαι τῶν ἐν φιλοσοφίᾳ εὐδοκιμησάντων; בלטינית: Vitae Philosophorum) היא ביוגרפיה של הפילוסופים היוונים, שנכתבה ביוונית ככל הנראה במאה ה-3, ומיוחסת לדיוגנס לארטיוס. כתבי היד הקיימים העתיקים ביותר מתוארכים לסוף המאה ה-11 ועד תחילת המאה ה-12.
סקירה כללית

החיבור "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים" מתיימר לספק דיווח על חייהם ואמרותיהם של הפילוסופים היוונים. ליצירה אין כותרת מדויקת בכתבי היד והיא מופיעה בצורות ארוכות שונות.
למרות שזה במקרה הטוב אוסף לא ביקורתי ולא פילוסופי, ערכו בכך שהוא נותן לנו תובנה על חייהם הפרטיים של חכמי יוון, מה שהביא את מישל דה מונטן לכתוב שהוא מצטער שבמקום לארטיוס אחד לא היו תריסר כמותו. מצד שני, חוקרים מודרניים יעצו לטפל בזהירות בעדותו של דיוגנס, במיוחד כאשר הוא לא מציין את מקורותיו. חשיבותו של דיוגנס גדולה הרבה יותר מסגולותיו, בעיקר בגלל האובדן של אוספים מוקדמים יותר, שעליהם גם דיוגנס הסתמך, כמו שושלות הפילוסופים והחיבורים של דיוקלס ממגנסיה (אנ'). כיוון שכך חיבורו של דיוגנס נותר המקור הרציף העיקרי להיסטוריה של הפילוסופיה היוונית.
מבנה החיבור

לארטיוס עוסק בנושא שלו בשתי חטיבות שאותן הוא מתאר כאסכולות האיונית (אנ') והאיטלקית (אנ'). הביוגרפיות של הראשונה מתחילות עם אנכסימנדרוס ומסתיימות עם קליטומאכוס, תאופרסטוס וכריסיפוס מסולי; החטיבה השנייה מתחילה בפיתגורס ומסתיימת באפיקורוס. האסכולה הסוקרטית על ענפיה השונים, מסווגת עם היונית, בעוד שהאלאטים והפירוניסטים נידונים תחת האיטלקית. הוא מכליל גם קטע פואטי משלו על הפילוסופים שהוא דן בהם.
מבנה החיבור > ספרים 1–7: פילוסופיה איונית

ספר 1 – שבעת חכמי יוון: תאלס, סולון, כילון איש ספרטה, פיטאקוס איש מיטילנה, ביאס, קלאובולוס איש לינדוס, פריאנדרוס, אנכארסיס, מיסון איש כנאי (אנ'), אפימנידס, פרקידס.
ספר 2 – סוקרטס, עם קודמיו ויורשיו: אנכסימנדרוס, אנכסימנס, אנכסגורס, ארכלאוס, סוקרטס, קסנופון, אייסכינס איש ספטוס (אנ'), אריסטיפוס, פיידון, אוקלידס איש מגארה (אנ'), סטילפון, קריטון איש אלופקה (אנ'), סימון הסנדלר (אנ'), גלאוקון, סימיאס, קבס איש תבאי (אנ'), מנדמוס (אנ').
ספר 3 – אפלטון.
ספר 4 – האקדמיה האפלטונית: ספאוסיפוס (אנ'), קסנוקרטס, פולמון מאתונה (סכולארכס), קראטס מאתונה, קראנטור, ארקסילאוס, ביון מבוריסתנס, לקידס איש קירנה (אנ'), קרנאדס, קליטומאכוס.
ספר 5 – האסכולה הפריפטטית: אריסטו, תאופרסטוס, סטראטון מלאמפסאקוס, ליקון איש טרואס (אנ'), דמטריוס מפלרון, הרקלידס.
ספר 6 – הציניקנים: אנטיסתנס, דיוגנס, מונימוס (אנ'), אונסיקריטוס (אנ'), קראטס מתבאי, מטרוקלס (אנ'), היפרכיה, מניפוס (אנ'), מנדמוס (אנ').
ספר 7 – האסכולה הסטואית: זנון מקיטיון, אריסטו מכיוס, הרילוס מקרתגו, דיוניסיוס העריק (אנ'), קלאנתס, ספאירוס (אנ'), כריסיפוס מסולי.
מבנה החיבור > ספרים 8–10: פילוסופיה איטלקית

ספר 8 – האסכולה הפיתגוראית: פיתגורס, אמפדוקלס, אפיכרמוס, ארכיטס, אלקמאון מקרוטון, היפאסוס, פילולאוס, אאודוקסוס מקנידוס.
ספר 9 – האלאטים, האטומיסטים, פירוניסטים: הרקליטוס, קסנופנס, פרמנידס, מליסוס, זנון מאליאה, לוקיפוס, דמוקריטוס, פרוטגורס, דיוגנס מאפולוניה, אנקסארכוס, פירון מאליס, טימון מפליוס.
ספר 10 – אפיקורוס.
החיבור כולל הערות אגב על פילוסופים רבים אחרים, ויש תיאורים מועילים הנוגעים להגסיאס מקירנה (אנ'), אניקריס (אנ') ותאודורוס (האסכולה הקירנאית); פרסאיוס (אנ') (סטואית); ומטרודורוס והרמרכוס (אנ') (אפיקוראיים). ספר 7 אינו שלם ונקטע במהלך חייו של כריסיפוס מסולי. מתוכן עניינים באחד מכתבי היד (כתב היד P), ידוע כי הספר הזה המשיך עם זנון מטארסוס (אנ'), דיוגנס מבבל (אנ'), אפולודורוס מסלאוקיה (אנ'), בואתוס מצידון (אנ'), מנסרכוס איש אתונה (אנ'), מנסגורס (אנ'), נסטור מטארסוס (אנ'), בסילידס (אנ'), דארדנוס איש אתונה (אנ'), אנטיפטרוס מטארסוס (אנ'), הרקלידס מטארסוס (אנ'), סוסיגנס (אנ'), פנאיטיוס (אנ'), הקאטון מרודוס (אנ'), פוסידוניוס, אתנודורוס קורדיליון (אנ'), אתנודורוס קנניטס (אנ'), אנטיפטרוס מצור (אנ'), אריוס דידימוס (אנ') ולוקיוס אנאיוס קורנוטוס (אנ'). ספר 10 כולו מוקדש לאפיקורוס, ומכיל שלושה מכתבים ארוכים שנכתבו על ידי אפיקורוס, המסבירים את התורות האפיקוריאניות.
המקורות הראשיים שלו היו פאוורינוס (אנ') ודיוקלס ממגנסיה (אנ'), אך חיבורו גם מתבסס (במישרין או בעקיפין) על ספרים מאת אנטיסתנס מרודוס (אנ'), אלכסנדר פוליהיסטור, ודמטריוס ממגנסיה (אנ'), כמו גם חיבורים של היפובוטוס (אנ'), אריסטיפוס, פנאיטיוס (אנ'), אפולודורוס מאתונה, סוסיקראטס (אנ'), סאטירוס הפריפטטי (אנ'), סוטיון (אנ'), ניאנתס מקיזיקוס (אנ'), הרמיפוס מסמירנה, אנטיגונוס מקריסטוס (אנ'), הרקלידס למבוס (אנ'), הירונימוס מרודוס (אנ') ופמפילה מאפידאורוס.
כתבי היד העתיקים ביותר הקיימים

ישנם כתבי יד רבים של החיבור, אם כי אף אחד מהם אינו עתיק במיוחד, ומקור כולם באב קדמון משותף, מכיוון שכולם חסרים את סופו של הספר השביעי. שלושת כתבי היד השימושיים ביותר ידועים בשמות P, B ו-F. כתב יד B (קודקס בורבוניקוס) הוא מהמאה ה-12 ונמצא בספרייה הלאומית של נאפולי. כתב יד P (פריז) מתוארך למאה ה-11/12 ונמצא בספרייה הלאומית של צרפת. כתב היד F (פירנצה) מתוארך למאה ה-13 ונמצא בספרייה הלורנציאנית. כותרות הביוגרפיות האישיות שבשימוש במהדורות מודרניות נעדרות מכתבי היד המוקדמים הללו, אולם ניתן למצוא אותן בתוך החללים הריקים והשוליים של כתב היד P, לשם הוכנסו על ידי יד מאוחרת יותר.
נראה שהיו כמה תרגומים לטיניים מוקדמים, אבל הם לא שרדו. יצירה מהמאה ה-10 בשם Tractatus de dictis philosophorum מראה קצת ידע על דיוגנס. ידוע כי הנרי אריסטיפוס (אנ') תרגם במאה ה-12 לפחות חלק מהחיבור ללטינית, ובמאה ה-14 עשה מחבר אלמוני שימוש בתרגום לטיני עבור חיבורו De vita et moribus philosophorum (מיוחס בטעות לוולטר בורלי (אנ')).
מהדורות מודפסות

המהדורות המודפסות הראשונות היו תרגומים לטיניים. הראשונה, Laertii Diogenis Vitae et sententiae eorum qui in philosophia probati fuerunt ‏(Romae: Giorgo Lauer, 1472), הדפיסה את התרגום של אמברוגיו טראוורסארי (אנ') (שעותק כתב היד שהציג לקוזימו דה מדיצ'י מתוארך ליום 8 בפברואר 1433) ונערך על ידי אליו פרנצ'סקו מרקזה (Elio Francesco Marchese). הטקסט היווני של חיי אריסטו ותאופרסטוס הופיע בכרך השלישי של כתבי אריסטו בדפוס אלדין (אנ') בשנת 1497. המהדורה הראשונה של כל הטקסט היווני הייתה זו שפורסמה על ידי הירונימוס פרובן (אנ') בשנת 1533. המהדורה היוונית/לטינית משנת 1692 מאת מרקוס מייבומיוס (אנ'), חילקה כל אחד מעשרת הספרים לפסקאות באורך שווה, ומספרה אותם בהדרגה, ובכך סיפקה את השיטה שעדיין בשימוש כיום.
המהדורה הביקורתית הראשונה של כל הטקסט, מאת H.S. Long ב-Oxford Classical Texts, הופקה רק בשנת 1964; את מקומה של מהדורה זו, תפסה המהדורה המשופרת של טויבנר (אנ') מאת מירוסלב מרקוביץ', שפורסמה בין השנים 1999–2002. מהדורה חדשה, מאת טיציאנו דורנדי (Tiziano Dorandi), פורסמה על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2013.
תרגומים לאנגלית

התרגום השלם הראשון לאנגלית נעשה בסוף המאה ה-17 על ידי עשרה אנשים שונים. תרגום טוב יותר נעשה על ידי צ'ארלס דיוק יונג (אנ') (1853), אך למרות שתרגום זה היה מילולי יותר, הוא עדיין הכיל אי דיוקים רבים. התרגום הבא היה של רוברט דרו היקס (אנ') (1925) עבור ה-Loeb Classical Library, אם כי הוא מצונזר מעט. תרגום חדש מאת פמלה מנש (Pamela Mensch) פורסם בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2018.
תרגומים לעברית

דיוגנס לארטיוס, חיי הפילוסופים: שבעת החכמים (ספר ראשון). תרגם מיוונית: אברהם ארואטי, נהר ספרים, 2020.
דיוגנס לארטיוס, חיי הפילוסופים: סוקרטס וממשיכיו (ספר שני). תרגם מיוונית: אברהם ארואטי, נהר ספרים, 2021.
דיוגנס לארטיוס, חיי הפילוסופים: אפלטון (ספר שלישי). תרגם מיוונית: אברהם ארואטי, נהר ספרים, 2021.
דיוגנס לארטיוס, חיי הפילוסופים: יורשי אפלטון, אריסטו וממשיכיו (ספרים רביעי וחמישי), תרגם מיוונית: אברהם ארואטי, נהר ספרים, 2023.
הערות שוליים

↑  Montaigne, Essays II.10 Of Books
↑  "Diogenes Laertius: Lives of Eminent Philosophers". Cambridge University Press.
↑  The lives, opinions, and remarkable sayings of the most famous ancient philosophers
↑  The lives and opinions of eminent philosophers, by Diogenes Laertius; Yonge, Charles Duke, 1812-1891
↑  "Lives of the Eminent Philosophers - Diogenes Laertius". Oxford University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585850705171  BNE: XX3383621  BnF: cb124486685 (data)  GND: 4228568-9  LCCN: n86114152  NLA: 68145534  SUDOC: 028713354  VcBA: 492/6614  VIAF: 176617598   WorldCat (עם VIAF): 176617598 
מנזר דיוניסיו (אנ'), קודקס 90, כתב יד מהמאה ה-13 המכיל מבחר כתבים מאת הרודוטוס, פלוטרכוס ודיוגנס לארטיוס (בתמונה).
מהדורה איטלקית, 1611
חטאת העוף

יוני סלע
תור העיר (צוצלת)
חטאת העוף הוא אחד מסוגי קרבן חטאת שהוקרב בבית המקדש. הקורבן מובא ככפרה על חטאים שונים.
ייחודו הוא באופן השחיטה - מליקה - מהעורף ולא מהצוואר, בציפורן הכהן ולא סכין כלי שרת, לאחר המליקה יש לעשות "מיצוי" - הצמדת גוף העוף אל המזבח כך שכל דמו ימצה וירד אל יסוד המזבח.
מקור המצווה

וְאִם לֹא תַגִּיע יָדוֹ דֵּי שֶׂה וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ אֲשֶׁר חָטָא שְׁתֵּי תֹרִים אוֹ שְׁנֵי בְנֵי יוֹנָה לַ-ה' אֶחָד לְחַטָּאת וְאֶחָד לְעֹלָה.

וְהֵבִיא אֹתָם אֶל הַכֹּהֵן וְהִקְרִיב אֶת אֲשֶׁר לַחַטָּאת רִאשׁוֹנָה וּמָלַק אֶת רֹאשׁוֹ מִמּוּל עָרְפּוֹ וְלֹא יַבְדִּיל.

וְהִזָּה מִדַּם הַחַטָּאת עַל קִיר הַמִּזְבֵּחַ וְהַנִּשְׁאָר בַּדָּם יִמָּצֵה אֶל יְסוֹד הַמִּזְבֵּחַ חַטָּאת הוּא.

וְאֶת הַשֵּׁנִי יַעֲשֶׂה עֹלָה כַּמִּשְׁפָּט וְכִפֶּר עָלָיו הַכֹּהֵן מֵחַטָּאתוֹ אֲשֶׁר חָטָא וְנִסְלַח לוֹ.
הסיבה להבאתה

חטאת העוף מובאת על ידי הטמאים הזקוקים לקורבן להשלמת טהרתם ("מחוסר כיפורים"), והם: זב, זבה יולדת ומצורע (אם הוא עני, ואין ביכולתו להביא בהמה לחטאת).
גם נזיר שנטמא צריך להביא קורבן חטאת העוף לאחר שנטהר והוא מתחיל לספור את ימי נזירותו מחדש.
כמו כן, מי שחייב קורבן עולה ויורד (ראו פירוט החטאות החיצוניות) ואין ביכולתו להביא בהמה לחטאת - יביא תחתיה עוף.
בכל המקרים הללו חטאת העוף באה בנוסף לעולה, לרוב - אף היא מן העוף (פרט ליולדת עשירה, המביאה בהמה לעולה ועוף לחטאת).
סדר הקרבתה ואכילתה

חטאת העוף היא סוג אחד של קורבן העוף, וקיים סוג נוסף, עולת העוף. שני הסוגים דומים בכך שהעוף איננו נשחט בסכין מן הצוואר, אלא נמלק בידי הכהן מן העורף. נתינת הדם למזבח נעשית ישירות מגוף העוף אל המזבח, ולא באמצעות כלי ("מזרק") לקבלת הדם. כמו כן, בשני סוגי העוף אין סמיכה.
ההבדל המרכזי בין חטאת העוף לעולת העוף הוא בייעודו של הקורבן: חטאת העוף נאכלת על ידי הכהנים, והמזבח איננו מקבל דבר מבשרה, אלא רק את הדם. לעומת זאת עולת העוף נשרפת ("מוקטרת") כליל על גבי המזבח.
קיימים הבדלים בפרטים נוספים:
מליקת חטאת העוף יכולה להעשות בכל מקום במזבח, ואילו עולת העוף נעשית רק בחציו העליון. המליקה עצמה נעשית בחטאת העוף על ידי חיתוך קנה הנשימה או הוושט, ואסור להבדיל, כאשר לפי הרמב"ם הכוונה להפריד את הראש מהגוף לפני הזאת הדם, ולפי רש"י אסור לחתוך את שני הסימנים לפני הזאת הדם. בעולה, לעומת זאת, חייב להבדיל לפני הזאת הדם.
דם החטאת ניתן למזבח בחציו התחתון, בפינה הדרום מערבית של המזבח. לעומת זאת דם העולה ניתן בחציו העליון.
שיטת הנתינה למזבח היא: תחילה התזה ("הזאה") מגוף העוף אל המזבח, ולאחר מכן סחיטה ("מיצוי") של דם העוף.
חטאת העוף הבאה על הספק

מאחר שהעוף אינו נשחט, אלא נמלק, למעשה מבחינת הלכות הכשרות המקובלות הוא נבלה, האסורה באכילה, ואף מטמאת את האוכל אותה. לפיכך, הדין שכהנים אוכלים את בשר החטאת הוא חידוש מיוחד, שקורבן שנמלק כהלכתו איננו נבלה ואיננו מטמא. זאת, בתנאי שאכן יש ודאות שזהו קורבן חטאת. כאשר יש ספק לגבי החיוב בקורבן חטאת, יש להביא את קורבן החטאת ולהקריב את דמו כרגיל, אך מחמת הספק אסור לאכול ממנו. דין זה נקרא "חטאת העוף הבאה על הספק".