stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' מייסון

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1725 מחוז פיירפקס, מושבת וירג'יניה, אמריקה הבריטית  
 פטירה:  7 באוקטובר 1792 (בגיל 66) מחוז פיירפקס, וירג'יניה, ארצות הברית  
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  וירג'יניה 
 בן או בת זוג:  Ann Eilbeck 
 
 
 
ג'ורג' מייסון (באנגלית: George Mason‏; 11 בדצמבר 1725 - 7 באוקטובר 1792) היה מדינאי אמריקאי, פוליטיקאי, אב מייסד וציר לוועידה החוקתית של ארצות הברית בפילדלפיה בשנת 1787, שם היה אחד משלושה נציגים אשר סירבו לחתום על החוקה. כתביו, כולל חלקים ניכרים מהחלטות פיירפקס משנת 1774, הצהרת הזכויות של וירג'יניה משנת 1776 וההתנגדויות שלו לחוקה (1787), השפיעו באופן משמעותי על המחשבה הפוליטית האמריקאית ואירועים היסטוריים. הצהרת הזכויות של וירג'יניה, שמייסון חיבר בעיקרה, שימשה בסיס למגילת הזכויות של ארצות הברית, שהוא נחשב לאביה.
מייסון נולד ב-1725 במחוז פיירפקס של ימינו, וירג'יניה. אביו טבע כאשר סערה הפכה את סירתו בעת שחצה את נהר הפוטומק בשנת 1735, כשמייסון היה כבן תשע. אמו ניהלה את אחוזות המשפחה עד שהגיע לבגרות. בשנת 1750, מייסון התחתן, בנה את היכל גנסטון (גנסטון הול) וחי את חייו של אציל כפרי, פיקח על אדמותיו, משפחתו ועבדיו. הוא שירת לזמן קצר בבית הנבחרים של וירג'יניה והתערב בענייני קהילה, לעיתים שירת עם שכנו ג'ורג' וושינגטון. כשהמתחים גברו בין בריטניה הגדולה למושבות צפון אמריקה, מייסון תמך בצד הקולוניאלי, תוך שימוש בידע ובניסיון שלו כדי לעזור למטרה המהפכנית, מצא דרכים לעקוף את חוק הבולים של 1765 ושירת בוועידה הרביעית של וירג'יניה התומכת בעצמאות ב-1775 ובוועידה החמישית ב-1776.
מייסון הכין את הטיוטה הראשונה של הצהרת הזכויות של וירג'יניה ב-1776, ודבריו היוו חלק גדול מהטקסט שאומץ על ידי ועידת וירג'יניה המהפכנית הסופית. הוא גם כתב חוקה למדינה. תומאס ג'פרסון ואחרים ביקשו שהוועידה תאמץ את רעיונותיהם, אך הגרסה של מייסון אומצה בכל זאת. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, מייסון היה חבר בבית הנבחרים החזק של האספה הכללית של וירג'יניה, אך לצערם של וושינגטון ואחרים, הוא סירב לשרת בקונגרס הקונטיננטלי השני בפילדלפיה, תוך ציון התחייבויות בריאותיות ומשפחתיות.
ב-1787 נבחר מייסון לאחד מצירי מדינתו לוועידה החוקתית בפילדלפיה, נסיעתו הארוכה היחידה מחוץ לווירג'יניה. סעיפים רבים בחוקה הושפעו מתרומתו של מייסון, אך בסופו של דבר הוא לא חתם על הגרסה הסופית, תוך ציון היעדר כתב זכויות בין התנגדויותיו הבולטות. הוא גם רצה סיום מיידי של סחר העבדים ודרישת רוב לפעולות ניווט, מחשש שהגבלות על שילוח עלולות לפגוע בווירג'יניה. הוא לא הצליח להשיג את המטרות הללו בפילדלפיה ומאוחר יותר בוועידת האשרור של וירג'יניה משנת 1788. אבל המאבק הבולט שלו למען מגילת זכויות הוביל את עמיתו מווירג'יניה, ג'יימס מדיסון, להציג אותה במהלך הקונגרס הראשון ב-1789. תיקונים אלה אושרו ב-1791, שנה לפני מותו של מייסון. למרות שלא זכה להכרה רבה לאחר מותו, מייסון זכה מאוחר יותר להערכה במאות ה-20 וה-21 על תרומתו לווירג'יניה ולארצות הברית המוקדמת.
ג'ושוע סני

ג'ושוע סני (באנגלית: Joshua Seney‏; 4 במרץ 1756 – 20 באוקטובר 1798) היה חקלאי ועורך דין אמריקאי ממחוז קווין אן, מרילנד. הוא ייצג את מדינת מרילנד בקונגרס הקונטיננטלי, ואת המחוז השני של מרילנד בבית הנבחרים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ושוע נולד לג'ון (1730–1795) ולרות (לבית בנטון) סני ב-4 במרץ 1756 בחווה המשפחתית ליד צ'רץ' היל בפרובינציית מרילנד. סבו, סולומון, היה פליט הוגנוטי צרפתי שהגיע למרילנד בסביבות 1727. עד שנולד ג'ושוע בני המשפחה היו חקלאים ובעלי מטעים משגשגים. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ולאחר מכן למד בקולג' של פילדלפיה (כיום אוניברסיטת פנסילבניה), וסיים את לימודיו ב-1773.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שסני התקבל ללשכת עורכי הדין, הוא הסתפק במשרד פרטי. בשנת 1779, הוא כיהן כשריף הבכיר של מחוז קווין אן, מרילנד.
ביוגרפיה > קריירה > הקונגרס הקונטיננטלי

במהלך הימים הראשונים של מלחמת העצמאות סני עסק בטיפול בחוות המשפחה מאז שאביו היה פעיל כלוטננט קולונל במיליציה. הוא מונה לשריף של מחוז קווין אן ב-1779. הוא נבחר לבית הנבחרים של מדינת מרילנד, וכיהן שם מ-1785 עד 1787. ב-1788 נשלח סני כציר לקונגרס הקונטיננטלי.
ביוגרפיה > קריירה > הקונגרס של ארצות הברית

לאחר שחזר לחווה שלו, סני נקרא שוב לשירות פוליטי כשנבחר לקונגרס הראשון של ארצות הברית ב-1789.  הוא נבחר מחדש לתקופת הקדנציה 1791–1793 כמועמד אנטי-אדמיניסטרטיבי אך התפטר מהקונגרס ב-6 בדצמבר 1792, כדי להיכנס לתפקידו החדש כשופט של בית המשפט המדינתי במחוז בולטימור. הוא כיהן כשופט ראשי של המחוז השיפוטי השלישי של מרילנד בין השנים 1792 ל-1796.
בשנת 1798, סני התמודד שוב לקונגרס כרפובליקני. הוא ניצח את הפדרליסט המכהן, ויליאם הינדמן, אך מת לפני שנכנס לתפקידו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סני היה נשוי לפרנסס "פאני" ניקולסון (1771–1851) ממשפחת ניקולסון הבולטת ממרילנד. פאני הייתה בתו של קומודור ג'יימס ניקולסון והייתה אחותה של קתרין "קיטי" ניקולסון (אשתו של ויליאם פיו), האנה ניקולסון (אשתו של אלברט גאלאטין), ג'יימס ויטר ניקולסון (בעלה של אן גריפין, בת של אייזק גריפין), מריה ניקולסון (אשתו של ג'ון מונטגומרי), ויהויאדן ניקולסון (אשתו של ג'יימס כריסטי). יחד, ג'ושוע ופאני היו ההורים של:
ג'ושוע סני הבן (1793–1854), שנישא לאן אברט (1803–1879), הוריו של השופט הנרי ויליאם סני.
סני מת בביתו ב-20 באוקטובר 1798, ונקבר בחלקה משפחתית בחווה שלו ליד צ'רץ' היל במחוז קווין אן.
ביוגרפיה

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "SENEY, Joshua - Biographical Information". bioguide.congress.gov. המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Representative Joshua Seney". www2.gwu.edu. First Federal Congress Project. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Society, United States Capitol Historical (2000). Neither Separate Nor Equal: Congress in the 1790s (באנגלית). Ohio University Press. p. 11. ISBN 9780821413272. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Revolution, Daughters of the American (1921). Lineage Book (באנגלית). The Society of the Daughters of the American Revolution. p. 73. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Johnson, Dale T. (1990). American Portrait Miniatures in the Manney Collection (באנגלית). Metropolitan Museum of Art. p. 183. ISBN 9780870995972. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Dungan, Nicholas (2010). Gallatin: America's Swiss Founding Father (באנגלית). NYU Press. pp. 51–52. ISBN 9780814721117. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "James Witter Nicholson letters, 1792-1834". www.columbia.edu. אוניברסיטת קולומביה. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2010. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McKenney, Janice E. (2012). Women of the Constitution: Wives of the Signers (באנגלית). Scarecrow Press. pp. 59-60. ISBN 9780810884991. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Brown, Charles Brockden (2013). Collected Writings of Charles Brockden Brown: Letters and early epistolary writings (באנגלית). Rowman & Littlefield. p. 598. ISBN 9781611484441. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Roosevelt, Hall; McCoy, Samuel Duff (1939). Odyssey of an American family: an account of the Roosevelt and their kin as travelers, from 1613 to 1938 (באנגלית). Harper & brothers. p. 216. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Library, Columbia University Rare Book and Manuscript (1992). A guide to the manuscript collections in the Rare Book and Manuscript Library of Columbia University (באנגלית). G.K. Hall. pp. 180, 309. ISBN 9780816105168. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Scribner, Harvey (1910). Memoirs of Lucas County and the City of Toledo: From the Earliest Historical Times Down to the Present, Including a Genealogical and Biographical Record of Representative Families (באנגלית). Western Historical Association. p. 246. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S000242
וולטר בואי

וולטר בואי (באנגלית: Walter Bowie‏; 15 באוקטובר 1748 – 9 בנובמבר 1810) היה בעל עבדים  ופוליטיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

בואי, שנולד ב-15 באוקטובר 1748 במטאפוני, ליד נוטינגהאם, מחוז פרינס ג'ורג', פרובינציית מרילנד, למד בבית הספר של הכומר ג'ון אוורספילד ליד נוטינגהאם, בבתי הספר הנפוצים באנאפוליס ובבית הספר קראדוק ליד בולטימור. אביו, קפטן ויליאם בואי קנה לו חווה גדולה ליד קולינגטון, מרילנד, הידועה במקור כ"דרנל'ס גרוב" ומאוחר יותר כ"לוקוס גרוב" ו"ווילו גרוב". הוא עסק בעיסוקים חקלאיים, היה בעל קרקעות גדול וגם התעניין בספנות. הוא כיהן כאחד מארבעת חברי הוועידה החוקתית של מרילנד ממחוז פרינס ג'ורג' בנובמבר 1776.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, בואי שימש כקפטן ומאוחר יותר כמייג'ור של פלוגה ממחוז פרינס ג'ורג'. הוא היה חבר בבית הנבחרים של מרילנד בין השנים 1780 ל-1800 וכיהן בסנאט של מדינת מרילנד בין השנים 1800 ל-1802. הוא נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס ה-7 של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ריצ'רד ספריג הבן, נבחר מחדש לקונגרס ה-8 של ארצות הברית וכיהן מ-24 במרץ 1802 עד 3 במרץ 1805. הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש בשנת 1804 לקונגרס ה-9 של ארצות הברית, ומת ב-9 בנובמבר 1810 ליד קולינגטון במחוז פרינס ג'ורג', מרילנד. הוא קבור בקבורת המשפחה באחוזתו.
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo. "More than 1,800 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post (באנגלית). נבדק ב-2022-08-05.
↑  Hall, Clayton Colman (1912). Baltimore: Its History and Its People, vol.3. Lewis Historical Publishing Co. pp. 304–306.
↑  Spencer, Richard Henry (1919). Genealogical and Memorial Encyclopedia of the State of Maryland. New York: American Historical Society. pp. 388. ISBN 0-8328-5943-5. general thomas f bowie.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: B000697
דמוגרפיה של ארצות הברית

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 נתונים לתאריך:  אוגוסט 2021
 נתונים
 אוכלוסייה:  332,861,531
 צפיפות:  35.21
 תוחלת חיים בלידה:  78.2
 דירוג תוחלת חיים:  45
 HDI:  0.927
 דירוג HDI:  20
 שיעור ילודה ל-1,000:  12.49
 שיעור תמותה ל-1,000:  8.15
 שיעור פריון:  1.87
 תמותת תינוקות ל-1,000:  5.87
 שיעור הגירה נטו ל-1,000:  3.86
 התפלגות גילאים
 0-14 שנים:  17.32
 15-24 שנים:  13.15
 25-54 שנים:  39.29
 55-64 שנים:  12.31
 65+ שנים:  17.93
 יחס גברים/נשים
 יחס כללי:  0.97
 יחס בלידה:  1.04
 יחס 0-14 שנים:  1.04
 יחס 15-24 שנים:  1.05
 יחס 25-54 שנים:  1.00
 יחס 55-64 שנים:  0.93
 יחס +65 שנים:  0.79
 שפות
 שפות רשמיות:  אנגלית 
 שפות מדוברות:  אנגלית 
 
אוכלוסיית ארצות הברית היא השלישית בגודלה בעולם. נכון ליולי 2022, מונה אוכלוסיית ארצות הברית 333 מיליון תושבים בקירוב. ההגירה לארצות הברית ממדינות רבות לאורך השנים ובעיקר במחצית השנייה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הייתה מקור מרכזי לגידול האוכלוסייה.
האוכלוסייה אורבנית ברובה; נכון ל-2008, מתגוררים 82% מתושביה בערים ובפרברים (שיעור האוכלוסייה האורבנית הממוצע בעולם הוא 50.5%). שטחים נרחבים אינם מיושבים (או מיושבים בדלילות רבה). קליפורניה וטקסס הן המדינות המאוכלסות ביותר בארצות הברית. ניו יורק היא העיר המאוכלסת ביותר.
שיעור הפריון הכולל בארצות הברית נמצא בירידה מתמשכת. הוא הוערך ב-2009 כ-2.01 ילדים לאישה, וב-2018 ב-1.73. עם זאת אוכלוסיית ארצות הברית גדלה בעקביות, בשיעור ממוצע של כ-0.75 אחוזים לשנה (נכון לעשור השני של המאה ה-21) יחסית למרבית המדינות המפותחות, וזאת בשל רמת פריון גבוהה יותר לאורך זמן והגירה.
אוכלוסייה

נכון למרץ 2018 מונה אוכלוסיית ארצות הברית כ-327 מיליון תושבים. שיעור הפריון בארצות הברית נכון ל-2018 הוא כ-1.73. אחוז הקשישים (מעל גיל 65) נכון ל-2018 הוא כ-15 אחוזים.
בשנה שהסתיימה ביולי 2014 הסתכם הגידול באוכלוסייה ב-2.36 מיליון תושבים: 3.96 מיליון לידות, 2.59 מיליון מיתות, כלומר גידול טבעי של 1.36 מיליון, ובנוסף הגירה של כמיליון תושבים חדשים.
ב-2018 הסתכמו הלידות בכ-3.789 מיליון והפטירות בכ-2.835 מיליון. הריבוי הטבעי היה 953 אלף שהוא הריבוי הטבעי הנמוך ביותר אבסולוטית מאז 1936.
שיעור גידול האוכלוסייה הממוצע מ־2009 עד 2018 היה כ-0.75% לשנה, נמוך מהממוצע העולמי שעומד על כ-1.1% בשנה.
אוכלוסייה > היסטוריה

כאשר נוסדה ארצות הברית ב-1776 עמדה האוכלוסייה על מעט יותר מ-2 מיליון. ב-1790 היא הגיעה ל-3.9 מיליון, מרביתם ממוצא אנגלי. האוכלוסייה המשיכה לצמוח במהירות, ל-5.3 מיליון ב-1800, 9.6 ב-1820, 17 ב-1840, 31.4 ב-1860.
ב-60 השנים הראשונות לקיומה (עד 1830) צמחה האוכלוסייה בקצב מהיר, צמיחה שהתבססה כמעט בלעדית על ריבוי טבעי, מהמהירים ביותר בעולם באותה עת. ההגירה הייתה שולית, כמה אלפי מהגרים לשנה. האוכלוסייה הכפילה את עצמה מדי כ-25 שנה, מה שגרם לדמוגרף תומאס מלתוס להתבסס על הכפלה זו כבסיס לתחזיתו (השגויה) במסה שכתב על עקרון האוכלוסייה. הגידול המהיר התבסס בעיקרו על שיעור פריון גבוה - מעל 6, ועל שיעורי תמותת תינוקות וילדים נמוכים יחסית למה שהיה באירופה.
קצב גידול האוכלוסייה הואץ משנות ה-40 של המאה ה-19 אבל החל להתבסס יותר ויותר על הגירה, מה שהביא הן לגידול מהיר וחסר תקדים באוכלוסייה והן ליצירת פסיפס אתני מגוון.
בעוד שבין 1820 ל-1830 הסתכמה ההגירה ב־152,000 נפש, ובין 1830 ל-1840 בכ-600 אלף, בעשור של שנות הארבעים חל גידול משמעותי בה בעיקר על רקע רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שהביא לראשונה אוכלוסיית מהגרים גדולה שאינה ממוצא אנגלי ואינה פרוטסטנטית. במחצית השנייה של המאה ה-19 הגיעו לארצות הברית קרוב ל-20 מיליון מהגרים, והאוכלוסייה קפצה מ-31.4 מיליון ב-1860 ל-76 מיליון בסוף המאה. בעוד המהגרים מגיעים בהמוניהם, נרשמה ירידה של ממש בשיעורי הפריון לקראת סוף המאה.
בתחילת המאה ה-20 הגיעה ההגירה לשיא הן במספר המהגרים - 8.8 מיליון בעשור הראשון של המאה, או 10.4 אחוז מהאוכלוסייה. שיטפון המהגרים נמשך גם בעשור שלאחריו - 5.7 מיליון, למרות הקשיים שהציבה מלחמת העולם הראשונה, והביא את המחוקקים האמריקאים להציב גבולות להגירה, ובמיוחד את חוק ההגירה של 1924, שהביא לצניחה במספר המהגרים (528 אלף בלבד בעשור 1931–1940).
ב-1936 מנתה האוכלוסייה כ-128 מיליון בני אדם. השפל הגדול הביא לצניחה בילודה. שיעור הפריון ירד לשפל חסר תקדים - 2.15 ילדים לאישה, ומספר הלידות ירד לשפל של 2.35 מיליון בשנה. היציאה מהשפל במקביל למלחמת העולם השנייה הביאה לנסיקה במספר הלידות, במיוחד משנת 1946, והדור שנולד מאז ועד אמצע שנות השישים כונה דור הבייבי בום. בשיאו, בשנת 1957, נולדו מעל 4.3 מיליוני תינוקות.
ב-1966 חצתה אוכלוסיית ארצות הברית את רף ה-200 מיליון. באוקטובר 2006 חצה מספר אזרחי ארצות הברית את קו ה-300 מיליון. במהלך המאה ה-20 גדלה האוכלוסייה האמריקאית פי 3.7, מכ-76 מיליון ב-1900 ל-282 מיליון ב-2000.
אם לאחר היווסדה התרכזה כל האוכלוסייה, להוציא אוכלוסייה ילידית, בחוף המזרחי, עם השנים ולאור ההתיישבות המסיבית בחוף המערבי וביתר המדינה עבר מרכז הכובד של האוכלוסייה מערבה (ראו משמאל).
פריון וילודה

שיעור הפריון לשנת 2018 מוערך ב-1.73. באוכלוסייה הלבנה שאינה היספאנית השיעור נמוך יותר ועומד על כ-1.7 לעומת כ-1.8 באוכלוסייה השחורה שאינה היספאנית וכ-2 באוכלוסיית ההיספאנים.
שיא במספר הלידות בארצות הברית נרשם בשתי תקופות: ב-1957, בשיאו של הבייבי בום, נרשמו כ-4.3 מיליון לידות, בשיעור פריון של 3.8. אוכלוסיית ארצות הברית הייתה אז 170 מיליון תושבים. השיא נשבר במעט חמישים שנה מאוחר יותר כאשר ב-2007 נולדו יותר מ-4.3 מיליון, לאוכלוסייה של 300 מיליון ושיעור פריון שהגיע שוב לרמה גבוהה לעומת שנות השבעים והשמונים - 2.12. מאז 2007 נרשמת ירידה עקבית בשיעורי הפריון, ומספר הלידות יורד אף הוא וב-2018 הסתכם בקירוב בכ-3.8 מיליון. ב-2020 נמשכה הירידה לכ-3.6 מיליון.
תוחלת חיים ותמותה

תוחלת החיים של תושבי ארצות הברית גבוהה בהשוואה עולמית, אך נמוכה יחסית למדינות המערב. נכון לעשור השני של המאה ה-21 תוחלת החיים בלידה הגיעה ל-78.7 (גברים 76.3, נשים 81.1; ממוקמת 31 בעולם) לעומת כ-84 ביפן ובשווייץ, זאת למרות ההשקעה הגדולה במערכת הבריאות האמריקאית (כ-18 אחוזים מהתמ"ג). בשנים 2016–2018 אף נרשמה ירידה קלה בתוחלת החיים בניגוד למגמות בעולם ולמגמות-עבר בארצות הברית, והיא מיוחסת בחלקה למוות מנטילת מינון יתר של אופיואידים. בשנת 2017 נרשמו כ-70,000 מקרי מוות מנטילת מינון יתר של תרופות.
שיעור התמותה הגיע למינימום ב-2009 (7.9 ל-1,000) ומאז הוא מטפס בהדרגה (8.7 ב-2017). שיעור התמותה צפוי להמשיך ולעלות על רקע הזדקנותו של דור הבייבי בום שגדול בהרבה מהדור שקדם לו, ועל רקע עליית שיעור הקשישים באוכלוסייה מכ-15 אחוזים כיום (2019) אל מעל 20 אחוזים תוך כעשור.
מתוך 2.744 מיליון מקרי מוות ב-2016, כ-635,000 (23.1 אחוזים) מתו ממחלות לב וכלי דם, וכ-598 אלף (21.8%) מסרטן לסוגיו. ב-1980, להשוואה, אחוז המתים ממחלות לב היה 38.2 ומסרטן כ-21%.
תוחלת חיים ותמותה > מגפת הקורונה והשפעתה

לפחות על פי המקרים המדווחים, ארצות הברית הובילה במספר מקרי התמותה מקורונה בעולם - כמיליון ממרץ 2020 עד מרץ 2022. התמותה הכוללת ב-2020 הייתה כ-3.4 מיליון, לעומת כ-2.85 ב-2019, וב-2021 נרשם מספר דומה -כ-3.4 מיליון. כתוצאה, נרשם כמעט שוויון בין מספר הלידות והפטירות במדינה והגידול הטבעי ירד מתחת ל-200 אלף.
| תקופה | תוחלת חיים   בשנים | תקופה | תוחלת חיים   בשנים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950–1955 | 68.7 | 1985–1990 | 74.9 |
| 1955–1960 | 69.7 | 1990–1995 | 75.7 |
| 1960–1965 | 70.1 | 1995–2000 | 76.5 |
| 1965–1970 | 70.4 | 2000–2005 | 77.2 |
| 1970–1975 | 71.4 | 2005–2010 | 78.2 |
| 1975–1980 | 73.3 | 2010–2015 | 78.9 |
| 1980–1985 | 74.4 |  |  |
הרכב אתני

צאצאי המתיישבים האירופאים והחלוצים הראשונים שהיגרו לארצות הברית, מהווים כ-70% מהאוכלוסייה הכללית.
הקבוצה השנייה בגודלה היא צאצאי העבדים האפריקאים, המונה כ-42 מיליון נפש, כ-13% מכלל האוכלוסייה. קבוצת ההיספנו-אמריקנים מונה כ-36 מיליון נפש; רובם ככולם קתולים ודוברים בעיקר ספרדית. קבוצות נוספות הם הילידיים, צאצאי תושביה המקוריים של היבשת, המונים 1.3 מיליון נפש, צאצאי המהגרים האסיאתיים (סינים, יפנים, קוריאנים ופיליפינים) – כ-14 מיליון נפש.
דת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הדת הגדולה ביותר בארצות הברית היא הנצרות הפרוטסטנטית. ע"פ מחקר של מרכז פיו משנת 2007 מתחלקת האוכלוסייה לפי השתייכות דתית: 78.5% נוצרים, כאשר מתוכם 51.3% פרוטסטנטים, 23.9% קתולים. 1.7% יהודים, 0.7% בודהיסטים 0.6% מוסלמים 0.4% הינדואיסטים ו-1.2% אחרים.
בארצות הברית חיים יותר יהודים מאשר בכל מדינה אחרת בעולם, למעט ישראל. קשה לאמוד את מספרם המדויק, שכן שיעור ההתבוללות גבוה והגדרת מיהו יהודי הופכת נזילה יותר ויותר. ההערכה המקובלת היא שבשנת 2005 חיו בארצות הברית מעט פחות מ-6 מיליון יהודים.
יהודי ארצות הברית מתגוררים בעיקר בערים הגדולות, בדומה ליהודים במדינות רבות אחרות. בעיר הגדולה בארצות הברית, ניו יורק, מתגוררים יותר יהודים מאשר בכל עיר אחרת בעולם; מספרם קטן במעט ממיליון, כשישית מכלל יהודי ארצות הברית. ניו יורק היא מקום המושב הראשי של כמה חסידויות חרדיות; לשכונות שלמות בניו יורק אופי יהודי-חרדי מוחלט.
אית'ן אלן

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1738 ליצ'פילד, מושבת קונטיקט, אמריקה הבריטית  
 פטירה:  12 בפברואר 1789 (בגיל 51) ברלינגטון, רפובליקת ורמונט,  
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Greenmount Cemetery 
 בן או בת זוג:  Frances Montresor Buchanan Allen Penniman 
 
 חתימה:   
 
אית'ן אלן (באנגלית: Ethan Allen‏; 21 בינואר 1738 - 12 בפברואר 1789) היה איכר, סופר, קצין צבא ופוליטיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כאחד ממייסדי ורמונט וכמי שכבש את פורט טיקונדרוגה במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. אלן היה אחיה של אירה אלן ואביה של פאני אלן.
אלן נולד בקונטיקט הכפרית וקיבל חינוך בסיסי, אך גם נחשף לתורות פילוסופיות שונות. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-18, הוא החל להתעניין במענקי הקרקע של ניו המפשייר, רכש שם אדמות והסתבך במחלוקות משפטיות סביב השטח. כישלונות משפטיים הובילו להקמת קבוצת "גרין מאונטיין בויז", אותה הוביל אלן במסע הפחדה והרס רכוש כדי לגרש מתיישבים מניו יורק מהשטחים.
בתחילת מלחמת העצמאות, אלן וה"גרין מאונטיין בויז", שתמכו בפטריוטים, כבשו את פורט טיקונדרוגה במאי 1775. בספטמבר 1775, אלן הוביל ניסיון כושל לכבוש את מונטריאול, שהסתיים בלכידתו על ידי הבריטים. הוא נכלא על סיפון ספינות של הצי המלכותי, לאחר מכן שוחרר בתנאים מגבילים בעיר ניו יורק, ולבסוף שוחרר בחילופי שבויים ב-1778.
לאחר שחרורו, אלן חזר לשטחי ניו המפשייר שהכריזו על עצמאות ב-1777, וחידש את פעילותו הפוליטית באזור. הוא המשיך להתנגד לניסיונות של ניו יורק להשיג שליטה על השטח, לחץ על הקונגרס להכיר רשמית בוורמונט כמדינה, והשתתף במשא ומתן שנוי במחלוקת עם הבריטים על האפשרות שוורמונט תהפוך למחוז בריטי נפרד.
אלן כתב דיווחים על מעלליו במלחמה, שנקראו בהרחבה במאה ה-19, וכן חיבורים פילוסופיים ומסמכים הקשורים לפוליטיקה של ורמונט המתהווה. עסקיו כללו חקלאות מוצלחת, אחד ממפעלי הברזל המוקדמים של קונטיקט, וספקולציות קרקעות בטריטוריה של ורמונט. אלן ואחיו רכשו שטחי אדמה שהפכו לברלינגטון, ורמונט. הוא היה נשוי פעמיים והוליד שמונה ילדים.
נשא (מחלה)

נשא הוא יצור חי או צומח, הנושא בתוכו גורמים למחלה, ויכול להעביר את המחלה לזולת, על אף שאינו מפתח את התסמינים של המחלה, ולכן לא ניכר בו שהוא חולה במחלה.
נשאים עלולים להעביר שני סוגים עיקריים של מחלות:
מחלות זיהומיות לטנטיות

מחלות זיהומיות לטנטיות: הנשא נושא בגופו גורמים למחלות זיהומיות שונות הנגרמות על ידי חיידקים, נגיפים, חד-תאיים ועוד, אך איננו מציג תסמינים של המחלה, ובשל כך עלול להעביר ביתר קלות את גורמי המחלה לזולת. הוא קרוי נשא אסימפטומטי (Asymptomatic carrier).
למרות שאינם מושפעים מהפתוגן, נשאים מסוגלים לא רק להעביר אותו לאורגניזמים אחרים אלא גם לפתח תסמינים בשלבים מאוחרים יותר של המחלה. נשאים אסימפטומטיים ממלאים תפקיד קריטי בהעברה של מחלות זיהומיות נפוצות כגון טיפוס, HIV, C. difficile, שפעת, כולרה, שחפת ו-COVID-19, ברוצלוזיס שעלולה להיות מועברת מבעלי חיים הנושאים את המחלה בצורתה הלטנטית לצאצאיהם או לבני אדם ואף להיות לטנטית בבני אדם למשך שנים רבות למרות שהאחרון קשור לעיתים קרובות ל"חסינות חזקה של תאי T. "ביותר מרבע מהחולים שנחקרו. בעוד שהמנגנון של נשיאת מחלות עדיין לא ידוע, החוקרים התקדמו לקראת ההבנה כיצד פתוגנים מסוימים יכולים להישאר רדומים באדם למשך תקופה. הבנה טובה יותר של מנגנון הנשאות בנשאי מחלות א-סימפטומטיות היא חיונית להבנת תחומי הרפואה ובריאות הציבור, שכן הם פועלים לצמצום התפשטותן של מחלות זיהומיות נפוצות.
מחלות זיהומיות לטנטיות > סוגים של מחלות זיהומיות לטנטיות

נשאים אסימפטומטיים יכולים להיות מסווגים לפי מצב המחלה הנוכחי שלהם. כאשר אדם מעביר פתוגנים מיד לאחר ההדבקה אך לפני התפתחות סימפטומים, הם ידועים כנשאי הדגרה. בני אדם מסוגלים להפיץ מחלות גם לאחר תקופה של אחלמה כאשר הם חושבים שנרפאו. אנשים אלה ידועים כנשאי הבראה. מחלות ויראליות כגון הפטיטיס ופוליומיאליטיס מועברות לעיתים קרובות באופן זה. "נשאים בריאים" לעולם אינם מציגים סימנים או תסמינים של המחלה, אך הם מסוגלים להדביק אחרים, ולעיתים קרובות נחשבים לנשאים האסימפטומטיים "הקלאסיים". בעוד המנגנון של נשיאת מחלות עדיין אינו ברור דיו, החוקרים התקדמו לקראת ההבנה כיצד פתוגנים מסוימים יכולים להישאר רדומים באדם למשך תקופה ולעיתים אף לתקופה ארוכה.
מחלות זיהומיות לטנטיות > המשמעות של מחלות זיהומיות לטנטיות בבריאות הציבור

המידע המוגבל על שכיחות נשאים אסימפטומטיים יוצר קושי ניכר בעת תכנון יוזמות בריאות הציבור. בהתחשב בכך שמעקב המחלה תלוי בהערכות מתאימנ, הן לגבי השיעורים האסימפטומטיים והן לגבי שיעורי המחלה עם תסמינים, היעדר מידע על שכיחות הנשאים עלול להוביל ליוזמות לא מספקות לצמצום בעיות בריאות הציבור הנפוצות כגון C. difficile או נגיף ה-influenza. חוקרים הביעו את הרצון לחזות טוב יותר את שיטות ההעברה כדי לקבוע את התגובה המתאימה לבריאות הציבור. לדוגמה, מחלה עם שיעור א-סימפטומטי נמוך ידוע, עלולה להוביל למעקב מוגבר אחר מקרים סימפטומטיים, בעוד ששיעור א-סימפטומטי גבוה יותר עלול להוביל לשיטות אגרסיביות יותר כמו איסורי נסיעה והסגר חובה, שכן מספר המקרים הזיהומיים והא-סימפטומטים היה בלתי ידוע. בעוד שהסבר מדויק לנשיאה א-סימפטומטית אינו ידוע, החוקרים הקדישו את מאמציהם להבין כיצד חיידקים מסוימים משגשגים במארחים אנושיים, על מנת להבין את התהליך האוניברסלי של העברה א-סימפטומטית.
 פרסומי מחקר רבים הוכיחו כיצד החיידק סלמונלה מסוגל להישאר בתאי החיסון ולשנות את מערכות חילוף החומרים שלהם ועל ידי כך לאפשר את העברת המחלה. תוך שימוש בגזע קרוב של נחיידק (S. typhimurium), הצליחו מדענים ליצור מודל עכבר המחקה את מקרי הסלמונלה המתמשכים הנראים אצל נשאים של טיפוס הבטן. בידיעה שהחיידק יכול לשהות בעכברים במשך כל חייהם, החוקרים הצליחו לקבוע שהחיידק נוטה להתגורר במקרופאגים. בדיקה נוספת של בלוטות הלימפה במעיים של העכברים מגלה ש - S. typhimurium משנה את התגובה הדלקתית של המקרופאגים. במקום לעורר תגובה דלקתית מתאי התקיפה, החיידק מסוגל להמיר אותם למקרופאג אנטי דלקתי, המאפשר תנאי הישרדות מיטביים. לפי המדענית Denise M. Monack, במקרופאגיםלאחר הדבקה עם החיידק S. typhimurium מראים שהחיידקים בעלי יכולת חלוקה הרבה יותר גבוהה בהשוואה לחיידקים חופשיים. חוקרים מצאו כי נוכחותם של קולטנים מופעלי פראוקסיזומים Peroxisome proliferator-activated receptor קשורה לנוכחות חיידק הסלמונלה. PPARs, הנחשבים כמתגים גנטיים נודדים, אחראים לחילוף החומרים של השומן הדרוש לשמירה על מקרופאגים אנט-דלקתיים שבהם מסתתר S. typhimurium
מחלות זיהומיות לטנטיות > בקטריאוריה אסימפטומטית

בקטריואוריה אסימפטומטית היא מצב שמשפיע על 3-5% מהנשים. האוכלוסיות הפגיעות ביותר הן קשישים ואלו המאובחנים עם סוכרת. בתוך אוכלוסיית הנשים, הסיכון לחיידקים עולה עם הגיל. Escherichia coli הוא האורגניזם הנפוץ ביותר שנמצא בתרביות שתן, אם כי מגוון האורגניזמים כגון, חיידקים מקבוצת ה־Enterobacteriacea-, Pseudomonas aeruginosa, מינים של Enterococcus ו-Streptococcus מקבוצה B. הסוכנות למחקר ואיכות שירותי בריאות פרסמה סדרה של המלצות סקר, כמו גם הציעה דרכי הבנה של מנגנון הבקטריאוריה. תוצאות המטה-אנליזה (Meta-analysis) לא הניבו הסבר ברור לנשיאה אסימפטומטית, אך כן הניבו ראיות חדשות שחיזקו את התמיכה בבדיקת בקטריאוריה אסימפטומטית בנשים הרות בלבד.
מחלות זיהומיות לטנטיות > מחלות זיהומיות

נשאים אסימפטומטיים מקדים את התפשטותן של מחלות זיהומיות רבות. עיקרון נפוץ באפידמיולוגיה, כלל 80-20, משער כי 80% מהעברה של המחלה הזיהומית מתבצעת על ידי 20% בלבד מהאנשים באוכלוסייה.