stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוניק (קומיקס)
הערות שוליים

↑  "SEGA® and IDW Publishing Dash Forward with Partnership Deal". IDW Publishing. 21 ביולי 2017. אורכב מ-המקור ב-2017-09-30. נבדק ב-24 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New Sonic the Hedgehog™ Series Will Launch in April 2018 with a Four-Week Event". IDW Publishing. 8 באוקטובר 2017. אורכב מ-המקור ב-2017-11-11. נבדק ב-24 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sonic IDW NYCC Ian Flynn"./
↑  "New 'Sonic The Hedgehog' Comics Revealed".
↑  "EXCLUSIVE: Sonic the Hedgehog Speeds Into the IDW Era with Two New Covers". 23 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sonic The Hedgehog Returns to Comics in 2018 - Nerdist". 23 בינואר 2018. אורכב מ-המקור ב-2018-02-07. נבדק ב-2018-04-11. {{cite web}}:  (עזרה)
| סוניק הקיפוד |
| --- | --- | --- |
| דמויות | סוניק הקיפוד • דוקטור אגמן • טיילס • נאקלס הקיפודן • איימי רוז • שאדו הקיפוד • דמויות נוספות |  |
| משחקי וידאו | סוניק הקיפוד (משחק וידאו, 1991) • סוניק הקיפוד 2‏ • Sonic 3D Blast‏ • Sonic R‏ • Sonic Adventure‏ • Sonic Adventure 2‏ • Sonic Heroes‏ • Sonic X-treme • שאדו הקיפוד • סוניק הקיפוד (משחק וידאו, 2006)‏  • Sonic Unleashed‏ • Sonic & Sega All-Stars Racing‏ • Sonic Generations‏ • Sonic Lost World‏ • Sonic Mania‏ • Sonic Forces‏ • Sonic Frontiers‏ • Sonic Superstars |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של סוניק הקיפוד • סוניק (ABC) • Sonic Underground (אנ') • סוניק X • סוניק בום • סוניק פריים • נאקלס |  |
| סרטים | סוניק הקיפוד (1996) (אנ') • סוניק – הסרט • סוניק – הסרט 2 • סוניק – הסרט 3 |  |
| קומיקס | סוניק הקיפוד (IDW Publishing) • סוניק הקיפוד (ארצ'י קומיקס) • Sonic the Comic |  |
| אחר | Super Smash Bros. (סדרת משחקים) • Lego Dimensions |  |
וילם-אלכסנדר, מלך הולנד

וילם-אלכסנדר, מלך הולנד (שם מלא: וילם-אלכסנדר קלאוס גאורג פרדיננד – Willem-Alexander Claus George Ferdinand; נולד ב-27 באפריל 1967) הוא המלך הנוכחי של ממלכת ארצות השפלה, הכוללת את הולנד, ארובה, קוראסאו, בונייר, וסנט מארטן. ירש את אמו המלכה ביאטריקס, עוד בחייה, ב-30 באפריל 2013.
קורות חיים

המלך וילם-אלכסנדר הוא בנם הבכור של המלכה ביאטריקס, ושל הנסיך קלאוס, ונכדה הראשון של יוליאנה, מלכת הולנד. הוא הוטבל לנצרות בכנסייה הפרוטסטנטית ההולנדית. ב-1985 סיים את לימודיו התיכוניים בפנימייה יוקרתית בוויילס, השייכת לרשת ה-United World Colleges.
בשנים 1985–1987 שירת המלך בצי ההולנדי, עבר אימונים במכללה הימית המלכותית ההולנדית ועל סיפונן של מספר ספינות, ובסיום שירותו הוסמך לקצין בדרגת סגן זוטר.
בשנת 1987 החל המלך ללמוד היסטוריה באוניברסיטת ליידן וב-1993 הוענק לו תואר אקדמי. במהלך לימודיו באוניברסיטה, היה המלך חבר באחוות הסטודנטים הראשונה של הולנד "מינרווה", שם דבק בו הכינוי "נסיך הבירה".
בשנת 2002 נשא המלך לאשה את מקסימה זורגואייטה סרוטי, בנקאית השקעות ארגנטינאית ממוצא ספרדי ואיטלקי (נישואיו עוררו מחלוקת לאור התפקיד שמילא אבי אשתו בדיקטטורה הצבאית הארגנטינאית). לזוג נולדו שלוש בנות: הנסיכה קתרינה-אמליה (נולדה ב-2003), הנסיכה אלכסיה (נולדה ב-2005) והנסיכה אריאנה (נולדה ב-2007).
החל מ-13 בינואר 2019 מתגור המלך  ומשפחתו בארמון טן בוס.
תפקידים מלכותיים ועיסוקים

כנסיך היה המלך חבר מועצת המדינה (Raad van State) – גוף מייעץ לממשלת הולנד, שבראשו עומדת המלכה ביאטריקס. נשא במינוי כבוד של שליש (Aide-de-camp) למלכה.
עד 1998 שימש המלך כפטרון הוועד האולימפי ההולנדי ואז היה לחבר בועד האולימפי הבינלאומי.
המלך עוסק בנושא של ניהול בינלאומי של מים ובמסגרת זו הוא חבר כבוד בנציבות העולמית למים למאה ה-21 ופטרון של השותפות הגלובלית למים – ארגון שהוקם על ידי האו"ם, הבנק העולמי וממשלת שוודיה.
המלך הוא בעל רישיון טיס ובראשית שנות התשעים הטיס בהתנדבות מטוסים באפריקה בשירות ארגוני צדקה. הוא חובב ספורט והשתתף כמתחרה במרתון ניו יורק ובמסע 11 הערים בארצו. ב-2010 בא עם אשתו לדרום אפריקה לעודד את הנבחרת ההולנדית במשחקי גביע העולם בכדורגל, כשהם לבושים בלבוש בצבע הכתום ההולנדי המסורתי.
בשנת 2017 חשף מלך הולנד בריאיון ל"דה-טלגרף" ההולנדי כי הוא משמש במשך 21 שנים כטייס משנה בטיסות מסחריות של חברת התעופה ההולנדית KLM.
בראיון סיפר המלך כי כבר מהימים שבהם כיהן כיורש העצר הוא משמש כטייס משנה פעמיים בחודש. הוא הסביר כי התחביב שלו מסייע לו להתנתק מהלחץ ומחובותיו. הוא ציין שאינו משתמש בשמו במהלך טיסות, ושרק במקרים נדירים נוסעים זיהו את קולו.
ביוני 2017 הוא קיבל רישיון להטיס מטוסי בואינג 737.
עמדותיו

לאחר אירוע תקיפת אוהדי מכבי תל אביב באמסטרדם בנובמבר 2024, גינה המלך בתקיפות את האירועים. בשיחה עם הנשיא הרצוג אמר לו ״אכזבנו את יהדות הולנד במלחמת העולם השנייה, והלילה אכזבנו אתכם שוב".
תארים, דרגות צבאיות ואותות כבוד

מלידתו נשא המלך את התארים נסיך הולנד, נסיך אורנג'-נסאו ויונקר הולנד. עם הכתרת אמו למלכה ב-1980 הוא קיבל את תואר נסיך אורנז' בתוקף היותו ליורש העצר של הכתר.
היה יורש העצר הראשון ממין זכר לכתר ההולנדי מאז הנסיך אלכסנדר, בן המלך וילם השלישי (1851-1884). הוא המלך ההולנדי הראשון ממין זכר מאז מות וילם השלישי ב-1890. על-אף שרמז לפני הכתרתו כי ימלוך תחת השם המלכותי וילם הרביעי בסופו של דבר, בריאיון לפני הכתרתו הודיע כי הוא ייקרא המלך וילם-אלכסנדר ולא וילם הרביעי כי הוא "לא רוצה להיות מספר" כלשונו.
המלך הוא צאצא ישיר של הנסיכה אן, בתו הבכורה של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, אך על פי חוק ההסדר 1701 הבריטי הוא הוסר מסדר הירושה לכתר הבריטי עם נישואיו לנוצרייה רומית-קתולית. הוא הוחזר לסדר הירושה על פי חוק הורשת הכתר 2013.
המלך נושא בדרגות צבאיות בזרועות השונות של הכוחות המזוינים ההולנדיים:
בצי המלכותי – קומודור (מילואים);
בחיל האוויר המלכותי – קומודור אוויר;
בצבא המלכותי – בריגדיר גנרל (מילואים).
המלך נושא אותות כבוד ומדליות הולנדיים שונים:
הצלב הגדול של מסדר אריה הולנד (1985)
אביר מסדר אריה הזהב של בית נסאו (1980)
הצלב הגדול של מסדר בית אורנג' (1967)
מדליית הכתרת המלכה ביאטריקס (1980)
מדליית החתונה המלכותית (2002)
צלב הקצין לשירות ממושך (2006)
אביר מסדר סנט ג'ון בהולנד (1996)
למלך הוענקו אותות מטעם 13 מדינות זרות, ובכללם הצלב הגדול של מסדר הכבוד הלאומי הצרפתי.
הערות שוליים

↑  "Princess Beatrix moves into new home". 4 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הנסיך השתתף באירועים אלו בשם "ו.א. ון-ביורן".
↑  מלך הולנד חשף: משמש כטייס כבר 21 שנה, באתר כיכר השבת
↑  BBC News, Dutch King Willem-Alexander reveals secret flights as co-pilot, May 17, 2017
↑  אתר בית המלוכה ההולנדי, המלך וילם-אלכסנדר: טיסה (באנגלית)
↑  טוביה יגלניק, מלך הולנד לנשיא הרצוג: אכזבנו אתכם בשואה - וגם הלילה שוב, באתר ערוץ 14, ‏8 בנובמבר 2024
| מונרכים מכהנים |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | צ'ארלס השלישי (אוסטרליהאיי שלמהטובאלוניו זילנדפפואה גינאה החדשה אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה) • טופו השישי (טונגה טונגה) |  |
| אירופה | ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה ועמנואל מקרון (אנדורה אנדורה)‏1 • פיליפ (בלגיה בלגיה) • פרדריק העשירי (דנמרק דנמרק) • וילם-אלכסנדר (הולנד הולנד) • אנרי (לוקסמבורג לוקסמבורג) • הנס אדם השני (ליכטנשטיין ליכטנשטיין) • אלבר השני (מונקו מונקו) • צ'ארלס השלישי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) • האראלד החמישי (נורווגיה נורווגיה) • פליפה השישי (ספרד ספרד) • פרנציסקוס (קריית הוותיקן קריית הוותיקן) • קרל ה-16 גוסטב (שוודיה שוודיה) |  |
| אמריקה | צ'ארלס השלישי (איי בהאמהאנטיגואה וברבודהבליזגרנדה (מדינה)ג'מייקהסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסקנדה איי בהאמה, אנטיגואה וברבודה, בליז, גרנדה, ג'מייקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, קנדה) |  |
| אסיה | מוחמד בן זאיד (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות) • ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בהוטן בהוטן) • חמד (בחריין בחריין) • חסן אל-בולקיה (ברוניי ברוניי) • נארוהיטו (יפן יפן) • עבדאללה השני (ירדן ירדן) • משעל (כווית כווית) • עבדאללה (מלזיה מלזיה)‏2 • היית'ם (עומאן עומאן) • סלמאן (ערב הסעודית ערב הסעודית) • תמים (קטר (מדינה) קטר) • נורודום סיהאמוני (קמבודיה קמבודיה) • ראמה העשירי (תאילנד תאילנד) |  |
| אפריקה | מסוואטי השלישי (אסוואטיני אסוואטיני) • לטסי השלישי (לסוטו לסוטו) • מוחמד השישי (מרוקו מרוקו) |  |
מונרך • מונרכיה חוקתית • מונרכיה נבחרת • מונרכיה העוברת בירושה • מונרכיה אבסולוטית • מונרכיה פדרלית • דיארכיה  הערות: 1ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה הם הנסיכים-שותפים (דיארכיה): נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'יי ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה 2היאנג די-פרטואן אגונג המלזי משלב מלוכה עם תפקיד נשיאותי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119142597  ISNI: 0000 0001 0784 1986  LCCN: n85152174  NTA: 070808546  SNAC: w6d83txg  VIAF: 78770708   WorldCat (עם VIAF): 78770708 
וילם-אלכסנדר ואשתו מקסימה בביקור בבית הלבן בוושינגטון, ספטמבר 2009
מאיר ליטבק

| --- | --- |

פרופ' מאיר ליטבק (משמאל) באירוע "שבתרבות" בגבעת שמואל עם רינה מצליח
 לידה:  1958 (בן 67 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה, אסלאם שיעי, לימודי אסלאם, לימודי אסלאם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
מאיר ליטבק (נולד ב-2 במרץ 1958) הוא היסטוריון ישראלי של המזרח התיכון והאסלאם וראש המרכז ללימודים איראניים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

מאיר ליטבק נולד בבית הכרם, ירושלים, לאם ממוצא איראני ולאב ממוצא פולני-אוקראיני. הוא למד במגמה מזרחנית בתיכון ליד"ה, שירת בצבא בחיל המודיעין, שירת שנה אחת בצבא הקבע והתחיל ללמוד בחוג למזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב (1983-1979). הוא החל ללמוד לתואר השני בחוג למזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד כעוזר מחקר במרכז דיין, אולם לא סיים את התואר כי נסע ב-1984 לאוניברסיטת הרווארד לעשות דוקטורט במסגרת תוכנית פולברייט. עבודת הדוקטור, אותה הוציא בתור ספר, עסקה בעלמאא', אנשי הדת השיעים, בשתי ערי הקודש השיעיות: נג'ף כרבלאא', במאה ה-19. העבודה התמקדה בניתוח חברתי-פוליטי שלהן ולא בצד ההלכתי. מדריכיו לדוקטורט היו הפרופסורים רוי מותהדה ועבאס אמאנת. הוא שב ארצה בפברואר 1990 והשתלב כחוקר במרכז דיין וכמרצה בחוג למזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. ב-1998 מונה למרצה בכיר, וב-2008 הוא מונה לפרופסור חבר. מאז שנת 2006 הוא עמית מחקר בכיר במרכז ללימודים איראניים באוניברסיטה. באוקטובר 2010 התמנה לראש המרכז.
שהה בשבתונים כמרצה אורח באוניברסיטאות קורנל (1995-4, 1997) ואמורי (2003), שהה כעמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית (2005).
מאיר ליטבק נשוי לנאוה ולהם שני ילדים.
מחקריו > ספרים שכתב > מלומדים שיעיים בעיראק של המאה ה-19: העלמאא' של נג'ף וכרבלאא'

הספר מנתח דפוסי המשכיות ותהליכי שינוי חברתיים ופוליטיים בקהילות אנשי הדת בשתי ערי הקודש השיעיות נג'ף וכרבלאא' שהפכו למרכזי הלימוד וההנהגה השיעים החשובים ביותר במאה ה-19. הספר מציג את יחסי הפטרון-קליינט בין המורים לתלמידים כמפתח היעיל ביותר להבנת התהליכים הפנימיים בקהילת העלמאא'. הוא מראה את יחסי הגומלין בין למדנות, הוראה, גיוס כספים ופוליטיקה בגיבוש ההנהגה השיעית. כמו כן הוא דן ביחסי העלמאא' עם האימפריה העות'מאנית ששלטה אז בעיראק ועם והשושלת הקאג'ארית ששלטה אז באיראן, וטוען כי הצורך בגיבוי איראני נגד לחצים עת'מאנים הפך את ערי הקודש לגורם ממתן ביחסי דת ומדינה באיראן עצמה.
מחקריו > ספרים שכתב > מאמפתיה להכחשה: תגובות ערביות לשואה

הספר, אותו כתב עם ד"ר אסתר ובמן, דן ביצוגי השואה בעולם הערבי. הוא עוסק בכל ספקטרום הגישות בעולם הערבי לגבי השואה מ-1945 ועד 2006, החל מהכחשה, דרך הצדקה, השוואה הציונות לנאציזם ועד האשמת התנועה הציונית בשיתוף פעולה עם הנאצים בהשמדת היהודים, כולל זרם מיעוט שגם מוכן להכיר בשואה ברמות שונות. הספר כולל גם מקרי בוחן כמו התקופה הפורמטיבית 45–1948, שכבר אז כל המוטיבים העיקריים התחילו להתגבש, נושא השילומים, משפט אייכמן, התגובות בעולם הערבי לרפורמות של ותיקן 2 (ותיקן והשואה). אחד הפרקים עסק בניכוס של מושגים ומונחים מהשואה לשיח הפלסטיני על הנכבה, פרק שדן באופן בו הערבים מתמודדים עם יחסם לגרמניה הנאצית בשנות ה-30.
מחקריו > ספרים אותם ערך > אסלאם ודמוקרטיה בעולם הערבי

פרקי הספר בוחנים את התמודדותן של התנועות האסלאמיות בארצות ערב בסוגיית הדמוקרטיה והיחס לשלטון.
לוקח שורה של תנועות אסלאמיות ובודק איך כל אחת מהן מתמודדת עם השאלה של פוליטיקה ודמוקרטיה בארץ שלה.
מחקריו > ספרים אותם ערך > חברות מזרח תיכוניות והמערב: הסדר או עימות בין ציוויליזציות

הספר בחן את היחסים של חברות מזרח תיכוניות עם אתגר "הציוויליזציה המערבית" כשברקע ניצבת התזה של סמואל הנטינגטון בדבר "התנגשות הציביליזציות". בספר טוען ליטבק שהמציאות מורכבת יותר ממה שטען הנטינגטון וכי יש ממדים של התנגשות ויש ממדים של שאיפה לדו קיום והשתלבות. מאמרו של ליטבק עוסק בגישות השונות שהתפתחו בקרב התנועות האסלאמיות, סוניות ושיעיות כאחת, עם אתגר הדמוקרטיה.
מחקריו > ספרים אותם ערך > זיכרון קולקטיבי ותודעה לאומית פלסטינים

פרקי הספר מנתחים היבטים שונים של עיצוב זיכרון קולקטיבי בקרב הפלסטינים בעיקר מאז 1948. המאמרים השונים מנתחים את עיצוב זיכרון הנכבה, כגורם מרכזי בזיכרון הקולקטיבי הפלסטיני; את הבניית הנרטיב ההיסטורי של הרשות הפלסטינית; את מאבקן של הנשים לשלב את הנשים בזיכרון הפלסטיני הלאומי תוך עיצוב זיכרון נשי ייחודי וכן התמודדותם של האזרחים הערבים בישראל עם זהותם הלאומית והאזרחית תוך שימוש בספרות יפה פלסטינית.
מחקריו > מאמריו

ליטבק עוסק במאמריו בארבעה נושאים: 1. תנועת החמאס; 2. הבניה של עבר אצל הפלסטינים. 3. תנועות אסלאמיות ויחסן לדמוקרטיה; 4. אידאולוגיה ופוליטיקה בשיעה.
מחקריו > מאמריו > החמאס – הצד האידאולוגי

חקר גם את תפישת הסכסוך שלהם כסכסוך דתי בין מוסלמים ליהודים, תוך דגש על קדושת פלסטין לאסלאם, כאשר המסקנה המתבקשת היא ג'יהאד לחיסול מדינת ישראל; וכן המאמץ של החמאס ליצור סינתזה בין האסלאם ללאומיות הפלסטינית על ידי שילוב מרכיבים לאומיים באסלאם, כלומר דגש על קדושת אל-אקצא ופלסטין, וכן מתן תוכן דתי לזהות הפלסטינית.
מחקריו > מאמריו > הבניה של או המצאה של עבר אצל הפלסטינים

בעיקר בניסיון להבנות עבר פלסטיני שחוזר לעת העתיקה. ניסיון של הפלסטינים ליצור לעצמם עבר שחוזר עד לתקופה הכנענית ולטעון שיש רצף של זהות לאומית פלסטינית מהכנענים ועד ימינו, כל זאת כאמצעי למאבק בציונות.
מחקריו > מאמריו > תנועות אסלאמיות והתמודדותן בשאלת הדמוקרטיה או החירות

מאמריו הצביעו על כך שהתנועות האסלאמיות שוללות באופן כללי את הדמוקרטיה המערבית, חלקן מציעות חלופה של דמוקרטיה אסלאמית, כלומר דמוקרטיה שכפופה לדת האסלאם. וחלקן שוללות את הדמוקרטיה לחלוטין.
. מאמר אחר עורך דיון של התנועות האסלאמיות בסוגיות החירות שבו הראה שהן שוללות את התפישה הליברלית-המערבית לחירות ומציגות אותה כאנטי-תזה לאסלאם ובעצם לפי התפישה שלהם, החירות האמיתית היא כשאדם משתעבד בצורה וולנטרית לאל ואז הוא משתחרר מהשאיפות האישיות שלו.
הערות שוליים

↑  Meir Litvak, "The Islamization of the Israeli-Arab Conflict: the Case of Hamas," Middle Eastern Studies Vol. 23 No. 1(1998), pp. 148-163.
↑  Meir Litvak, "Palestinian Nationalism and Islam: the case of Hamas," Nationalism and Ethnic Politics Vol. 2 No. 4(Winter 1996), pp. 500-522.
↑  Meir Litvak, "The anti-Semitism of Hamas," Palestine-Israel Journal of Politics, Economics and Culture, Vol. 12 Nos. 2+3 (2005), pp. 41-47.
↑  "Martyrdom is Life': Jihad and Jihad and Martyrdom in the Ideology of Hamas" Studies in Conflict and Terrorism.
↑  Meir Litvak, "Constructing a National Past: The Palestinian Case," in Litvak (ed.), Palestinian Collective Memory and National Identity (New York: Palgrave-McMillan, 2009), pp. 157-238.
↑  "עבדות [לאל] היא חירות: תפיסות של מושג החירות בחשיבה האסלאמית בת זמננו," היסטוריה מס' 16 (תמוז תשס"ה), עמ' 55–80.
↑  "התנועות האסלאמיות והדמוקרטיה: הוויכוח ההיסטוריוגרפי," ב:מאיר ליטבק (עורך), אסלאם ודמוקרטיה בעולם הערבי (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1998), עמ' 199–220.
↑  Meir Litvak, "Islamic Democracy vs. Western Democracy: The Debate Among Islamists," in Middle Eastern Societies and the West Accommodation or Clash of Civilizations? (Tel Aviv: Dayan Center for Middle Eastern Studies, 2007), pp. 199-220.
↑  "Democracy and Islam: The Clerical Debate in Contemporary Iran," in Joshua Teitelbaum (ed.), Political Liberalization in the Gulf (Boulder: Lynne Rienner Publishers, 2009), pp. 271-301.
↑  פוליטיקה ואידאולוגיה בשיעה המודרנית, עוסק בקשרים השונים בין גיוס כספים לפוליטיקה שיעית פנימית, בשאלת ההנהגה ברפובליקה האסלאמית, וביחסה האידאולוגיה של איראן לישראל.
↑  "The Finances of the `Ulama’ Communities of Najaf and Karbala' in the Nineteenth Century," Die Welt des Islams Vol. 40 No. 1(2000), pp. 41-66.
↑  “Money, Religion and Politics: The Oudh Bequest in Najaf and Karbala’, 1850-1903” International Journal of Middle East Studies Vol. 33 No. 1(February, 2001), pp. 1-21.
↑  “Failed Manipulation: The British, the Oudh Bequest and the Shi`i Ulama’ of Najaf and Karbala,” British Journal of Middle Eastern Studies Vol. 27 No. 1(2000), pp. 68-89.
↑  “Madrasa and Learning in Nineteenth Century Najaf and Karbala,” in W. Ende and R. Brunner (eds.), Twelver Shi`ism in Modern Times: Religious Culture and Political History (Leiden: Brill, 2000), pp. 58-78.
↑  "שלטון חכם הדת (ולאית-י פקיה) באיראן: האידיאל ויישומו," המזרח החדש כרך 42 (2001), עמ' 167–184.
↑  "איראן וישראל: האיבה האידאולוגית ושורשיה," עיונים בתקומת ישראל כרך 14 (2004), עמ' 367–392.
↑  Meir Litvak "The Islamic Republic of Iran and the Holocaust: Anti-Zionism and anti-Semitism," Journal of Israeli History Vol. 25 (2006), pp. 245-266.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264776405171  GND: 138655022  ISNI: 0000 0001 1451 6479  NKC: jo2017972961  ORCID: 0000-0002-4406-3797  SUDOC: 035239204  VIAF: 90922006   WorldCat (עם VIAF): 90922006
ניר צדקיהו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  נובמבר 1967 (בן 57) ראשון לציון, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 
ניר צדקיהו (נולד ב-1967) הוא מתופף ישראלי.
קריירה

צדקיהו נולד וגדל בראשון לציון. אחיו הוא מתופף להקת בלאקפילד, תומר צדקיהו.
החל לנגן בתופים בגיל 12, אצל המורים שאול שובל ודיוויד ריץ'. במשך השנים, עבד צדקיהו עם מיטב האמנים בישראל, בין השאר: ריקי גל, יהודה פוליקר, החברים של נטאשה ורבים אחרים.
בשנת 1993 עזב את ישראל לארה"ב, ניגן בשמונה מהשירים באלבום של להקת ג'נסיס, Calling All Stations, והשתתף בסיבוב ההופעות של הלהקה לאחר עזיבתו של פיל קולינס. ב-2001 ניגן באלבומו של ג'ון מאייר, Room for Squares. צדקיהו ניגן באלבומים נוספים של אמנים מחו"ל, בהם ג'ייסון מראז, ג'וס סטון וכריס קורנל.
צדקיהו הוא המתופף הישראלי הראשון אשר חתם על הסכם ייצוג עם חברת Sonor הגרמנית, אותה הוא מייצג עד היום. הוא שותף לפיתוח תוכנת התופים Superior Drummer.
חומות דוברובניק

חומות דוברובניק הן החומות ומערך הביצורים של העיר העתיקה של דוברובניק שבדרום קרואטיה. בנוסף לחומה עבה שבה משובצים צריחים כולל מערך הביצורים של העיר גם מספר מבצרים חזקים החולשים על נקודות אסטרטגיות, כגון על הנמל, ומתגברים את ההגנה על העיר. בשנת 1979 הוכרזה העיר העתיקה, כולל חומותיה, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. החומה נחשבת לשלמה בעולם מתקופתה.
מבט על חומות דוברובניק ומגדל מינצ'טה
חומות היבשה של דוברובניק, מבט מבחוץ
מבט ממגדל מינצ'טה על העיר העתיקה של דוברובניק
חומות העיר הישנות

תכנונן של חומות אבן הגיר הראשונות מסביב לעיר החלו בימי הביניים המוקדמים, לקראת סוף המאה ה-8. העובדה שדוברובניק שרדה 15 חודשים תחת מתקפה של הסרצנים מוכיחה את יעילותם של ביצורי העיר. במאות ה-9 וה-10 החומות סגרו על החלק המזרחי של העיר. התכנון הבסיסי של העיר מתוארך לשנת 1292, כאשר הנמל נבנה מחדש לאחר שרפה. כל העיר הייתה מסוגרת לחלוטין במאה ה-13, פרט למנזר הדומיניקני, אשר החומות ביצרו גם אותו מאוחר יותר, במהלך המאה ה-14.
חומות העיר כיום

חומות העיר נותרו שלמות עד היום, ולא רק בזכות החוכמה שהשקיעו מתכנני החומה, אלא גם בזכות הדיפלומטיה המבריקה שהצליחה פעמים רבות למנוע התקפות מצדם של אויבי העיר דוברובניק.
החומות קיבלו את צורתן הנוכחית במאה ה-14, כאשר דוברובניק קיבלה עצמאות מלאה מהרפובליקה של ונציה, אך נבנו שוב במאה ה-15 ובמחצית השנייה של המאה ה-16. מכיוון שהחומות איתנות למדי, הן לא הושפעו כמעט כלל ברעידת האדמה של 1667. הסכם אסטרטגי עם טורקיה שמבטיח את חירותה של דוברובניק שמר את ההזדמנות לתפקיד מרכזי בסחר בין האימפריה העות'מאנית ואירופה. בכל צד של החומה יש מבצר חזק ששומר על העיר. בצפון החומה נמצא מגדל מינצ'טה החזק, בצד המזרחי נמצא מבצר רבלין, במערבה נמצאים מבצר בוקאר המגן על שער פילה ומבצר סנט לורנס, ובדרום החומה נמצא מבצר סנט ג'ון הנושק לים.
חומות העיר כיום > חומות היבשה

עוביה של החומה המבודדת מן הים הוא בין 4 ל-6 מטרים, וגובהה יכול להגיע ל-25 מטרים (82 רגל). חומת היבשה נמתחת ממבצר בוקאר במערב ועד מבצר רבלין במזרח.
חומות העיר כיום > חומות היבשה > שערים

בחומה יש ארבעה שערים: שניים מהם מובילים ליבשה, ושניים מהם מובילים לנמל העיר. במהלך שלטון האימפריה האוסטרית על העיר נפתחו עוד שני שערים בחומה.
חומות העיר כיום > חומות היבשה > שערים > שער פילה

שער פילה הוא קומפלקס של שערים המוגנים היטב תודות למבצר בוקאר. בכניסה לעיר העתיקה, בצד המערבי של החומות, היכן שנמצא שער פילה, ישנו גשר אבן בין שתי קשתות גותיות שעוצב בידי הארכיטקט הנערץ פסקוי מיליצ'ביץ' ב-1471. מעל לקשת של השער ישנו פסל של פטרון העיר, בלסיוס הקדוש, המחזיק דגם מוקטן של העיר. אחרי שעוברים את שער פילה הפנימי, ישנן שלוש נקודות גישה אל חומות העיר.
חומות העיר כיום > חומות היבשה > שערים > שער פלוצ'ה

בצד המזרחי של החומות נמצא השער השני בחשיבותו בחומות, שער פלוצ'ה המוגן בידי מבצר רבלין. החלק החיצוני של שער פלוצ'ה עוצב בידי הארכיטקט מיהיילו חראנייק בשנת 1628, בעוד ששני גשרים המובילים אל מבצר רבלין עוצבו במאה ה-15 בידי פסקוי מיליצ'ביץ', שעיצב גם את שער פילה. מעל השער, בדיוק כמו בשער פילה, נמצא פסל של פטרון העיר בלסיוס הקדוש.
חומות העיר כיום > חומות היבשה > שערים > שער בוז'ה

שער בוז'ה (בעברית: חור) ממוקם בצד הצפוני של החומות. שער בוז'ה חדש יחסית לשערים אחרים, מכיוון שנבנה בסביבות 1900.
חומות העיר כיום > חומות הים

החלק המרכזי של חומות הים של דוברובניק נמתח ממבצר בוקאר במערב ועד מבצר סנט ג'ון בדרום. עוביין של חומות הים הן 1.5–5 מטר. מטרתן של חומות הים היא להגן על העיר מהתקפות ימיות, בעיקר של רפובליקת ונציה שהיוותה איום ברור על דוברובניק.
חומות העיר כיום > חומות הים > נמל העיר

אחד המקומות העתיקים בדוברובניק הוא הטירה העתיקה ליד הים, אשר השתרעה בעבר על קצת יותר שטח מאשר היום. החלק הגדול ביותר בנמל הוא שלוש קשתות ענק של ארסנל גדול שנבנה במאה ה-12 והורחב במאה ה-15. הנמל העתיק הוא גם המספנה הגדולה ביותר בעיר שעדיין בשימוש. כיום, הארסנל מארח בתי קפה ובית קולנוע.
חומות העיר כיום > חומות הים > שערים

באזור נמל העיר, אחד האזורים החשובים ביותר למסחר ימי בעיר, יש שתי כניסות: שער הנמל ושער שוק הדגים.
חומות העיר כיום > חומות הים > שערים > שער הנמל

שער הנמל נבנה ב-1476 מערבית לארסנל הגדול. החומה, שנבנתה באותו זמן, מובילה מהשער למבצר סנט ג'ון. רחוב דמיאן ג'ודה נבנה במאה ה-15 כאשר הושלמה מערכת הביוב, ובניית בתים סמוך לחומות העיר המערביות הייתה אסורה.
חומות העיר כיום > חומות הים > שערים > שער שוק הדגים

שער שוק הדגים נבנה ב-1381 מזרחית לארסנל הגדול. שלוש הקשתות של הארסנל הקטן מן המאה ה-15, שבו תוקנו ספינות, נמצא קרוב מאוד לשער. המגדל הישן של סנט לוקאס מגן על הנמל ממזרח, ושער הכניסה לנמל מוגן בידי מבצר רבלין.
ביצורים > צריחים ומבצרים כחלק מהחומות

כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 על ידי האימפריה העות'מאנית היה סימן ברור לאזרחיה של דוברובניק שחובה לבצר את העיר במהירות, ולהוסיף לחומותיה מבנים חזקים. כיבושה של בוסניה והרצגובינה ב-1463 רק זירז את עבודות הבנייה. כתוצאה מכך, הרפובליקה הזמינה את האדריכל מיקלוצו מפירנצה כדי לכוון את שיפור ההגנה על העיר. עבודתו בדוברובניק הביאה לבנייה והרחבה של מבני מפתח רבי חשיבות בהגנה על דוברובניק.
ביצורים > צריחים ומבצרים כחלק מהחומות > מגדל מינצ'טה

מגדל מינצ'טה הוא צריח עגול וגדול ששולט בפינה הצפון-מערבית של חומת היבשה. בשל גודלו הוא מכונה לעיתים "מבצר" או "מצודה". כנקודה הגבוהה ביותר בעיר כולה, המגדל מספק לתיירים מראות בלתי נשכחים של העיר.
מגדל מינצ'טה נבנה כמגדל מרובע בידי ניצ'יפור ראנינה (Nićifor Ranjina) ומהנדסים מאיטליה שנשלחו על ידי האפיפיור פיוס השני ב-1463, בעיצומו של האיום הטורקי על העיר. כמבצר חזק בעל ארבעה צדדים, המגדל הוא הנקודה הדומיננטית ביותר בחומות היבשה ובעיר כולה. לפי גובהו ונפחו המרשים, המגדל שולט בחלק הצפון-מערבי הגבוה של העיר. באמצע המאה ה-15, סביב המגדל המרובע בנה מיכאלוצו מגדל חדש ועגול. הארכיטקט והפסל ג'ורג'יו דה סבניקו מזאדר המשיך את העבודות על המגדל. המגדל הושלם בשנת 1464 והפך לסמל לעיר החזקה והבלתי מנוצחת של דוברובניק.
ביצורים > צריחים ומבצרים כחלק מהחומות > מבצר בוקאר

מבצר בוקאר נחשב לאחד המופעים היפים ביותר של אדריכלות ביצורים הרמונית ופונקציונלית. המבצר נבנה כבניין בעל שתי קומות בידי מיכאלוצו בין השנים 1461–1463, באותו זמן שבו שדרגו את החומה כנגד העות'מאנים. המבנה נחשב לנקודת המפתח בהגנה על שער פילה, הכניסה המערבית לעיר, והנקודה השנייה בחשיבותה בהגנה על הצד המערבי של החומות, אחרי מגדל מינצ'טה.
ביצורים > צריחים ומבצרים כחלק מהחומות > מבצר סנט ג'ון

מבצר סנט ג'ון, הקרוי גם מצודת מולו, היא מצודה בצד הדרום-מזרחי של הנמל. המצודה הראשונית נבנתה במחצית המאה ה-14, אך שונתה מספר פעמים במהלך המאה ה-15 וה-16. בשל מיקומו, מגן המבצר על הנמל מפיראטים וספינות אויב. תמיד עם הסימן הראשון לסכנה, תושבי דוברובניק סוגרים בזהירות את הכניסה לנמל באמצעות מתיחת שלשלאות כבדות ממבצר סנט ג'ון למזח, המשמשות גם למניעת הכניסה לארסנל הגדול.
בקומת הקרקע יש אקווריום, המאכלס דגים שונים מרחבי הים האדריאטי.
ביצורים > מבצרים מסביב לחומות > מבצר רבלין

מבצר רבלין הוא המבצר החזק ביותר בעיר, ושימש כנקודת מפתח להגנה על החומה המזרחית. גשר אחד מחבר בין מבצר רבלין לשער פלוצ'ה, וגשר נוסף מחבר בין המבצר לפרוור ממזרח לעיר.
בתקופה של נפילת ממלכת בוסניה וסכנת ההשתלטות הטורקית, החליטו שליטי העיר על בניית מבצר מנותק מהחומות שיספק הגנה נוספת על שער פלוצ'ה בחומה המזרחית. בניית המבצר ארכה 11 שנה, ובמהלכן כל שאר עבודות הבנייה נעצרו כדי לאפשר את סיום בנייתו של המבצר מהר ככל האפשר. המבצר נקרא מבצר רבלין, והוא הפך למבצר החזק ביותר בעיר. המבצר הוא כה חזק עד שרעידת האדמה הגדולה של 1667 לא פגעה בו כלל. מבצר רבלין היה בזמנו למרכז האדמיניסטרטיבי של הרפובליקה.