stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פצצת מילס
הערות שוליים

↑  U.S. Patent 1,178,092 U.S. copy of the 1915/1916 Mills grenade patent
↑  "www.firstworldwar.com - Who's Who - Sir William Mills".
↑  Bernard Plumier. "Passion & Compassion 1914-1918 : WW1 militaria and technical documentation - english grenades". passioncompassion1418.com.
↑  http://inert-ord.net/rod02h/mills23/index.html
↑  היום שוב התנקשות בין ליפתא למוצא, דבר, 14 בפברואר 1938
↑  לענין הפצצה שנזרקה בחיפה, דבר, 29 במרץ 1938
↑  עוד פצצה בטבריה, דבר, 4 ביולי 1938
↑  נפצע קשה יהודי בירושלים, המשקיף, 11 ביולי 1939
↑  פצצה ביפו, דבר, 10 באוגוסט 1936
↑  המשטרה ידעה על הסכנה הקרובה, דבר, 27 במרץ 1947
↑  הקלות בעוצר, דבר, 21 בינואר 1946
↑  אשה נרצחה ו־5 נפצעו בהתקפת כוחות מזויינים ירדנים על 3 ישובים בשפלה, דבר, 27 במאי 1953
↑  כנופיות ערבים מזוינים התקיפו שני ישובים באזור מבואות ביתר, חרות, 16 באוגוסט 1953
↑  התעשייה הצבאית של מדינת ישראל מפגינה הישגיה בתערוכה מיוחדת שנפתחה בבירה, הצופה, 16 באפריל 1956
↑  אהבה נכזבת המריצה את הנאשמת, חרות, 12 ביולי 1957
↑  יצחק דיש, מתנקש שנתפס הטיל רימון לאולם הכנסת, חרות, 30 באוקטובר 1957
↑  "Cpl Jason Dunham". Usmcronbo.tripod.com. נבדק ב-23 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
עבדאלחמיד מעצומי-טהראני
הערות שוליים

1 2 3  Jane Doe, Rebel Ayatollah: You Shouldn't Make Money from Religion, ‏19 במרץ 2022
1 2  Excerpts from conversation between Iranian Ayatollah Abdol Hamid Masoumi-Tehrani, George Haroonian and Rabbi Abraham Cooper, באתר מרכז שמעון ויזנטל
1 2  TOI STAFF, From Iran, cleric tells Israel TV hostility between the two countries should end | The Times of Israel, The Times of Israel, ‏25 בינואר 2021
↑  A Candid Discussion with Ayatollah Abdolhamid Masoumi-Tehrani - Iran Press Watch, Iran Press Watch, ‏29 במאי 2014
↑  می‌خواستند با دادگاه ویژه روحانیت، صدای روحانیون مخالف را خفه کنند באתר iranhr.net. (בפרסית)
↑  פוסט באתר של מעסומי בפרסית ואנגלית
↑  In an unprecedented symbolic act senior cleric calls for religious coexistence in Iran, Bahai world news, 7 באפריל 2014
↑  Muslim leaders embrace Ayatollah Tehrani's call for religious coexistence, Bahai world news, 3 במאי 2014
↑  https://news.bahai.org/story/1003/ Continuing praise for Ayatollah Tehrani’s call for religious coexistence], Bahai world news, 21 במאי 2014
↑  Ayatollah Masoumi Tehrani's Gift to Newly Arrested Bahai's in Tehran - Iran Press Watch, Iran Press Watch, ‏7 בדצמבר 2015
↑  آیت الله عبدالحمید معصومی تهرانی: اگر قانون اساسی داریم، فتوا معنایی ندارد/ مرتضی هامونیان באתר peace-mark.org. (בפרסית)
↑  آیت الله معصومی تهرانی: خوردن روزه در ملاءعام، نه مجازات دارد و نه حرام است/ علی کلائی באתר peace-mark.org.(בפרסית)
↑  נטע בר, איראן: הסופר שהתראיין לטלוויזיה הישראלית לא יוצא להורג, באתר ישראל היום, 6 בינואר 2023
↑  Abdolhamid Masoumi Tehrani באתר הוועידה האמריקנית לחירות דת בעולם
↑  Iranian Ayatollah Abdol-Hamid Masoumi-Tehrani: The Solution For Iran Is The Removal Of The 'Religious..., Middle East Media Research Institute, ‏30 במאי 2021
צ'אנגג'נג 4C

צ'אנגג'נג-4C (בסינית: 长征四号丙, בפין-יין: Chángzhēng sì hào bǐng) או CZ-4C או צעדה ארוכה 4C הוא משגר מסלולי תלת-שלבי מתוצרת סין מסדרת צ'אנגג'נג.
המשגר הוא שינוי של משגר "צ'אנג ג'נג 4B" (נפח יריעת הראש הוגדל ונוספה היכולת להפעיל מחדש את מנוע השלב השלישי) ושימש לשיגור מספר לוויינים.
לשיגור המשגר הותאמו כני שיגור LA-9, LA-7, במרכז שיגור הלוויינים טאיואן, SLS-2 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן, ו-LA-3 במרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג.
מפרט > שלב ראשון

אורך 24.65 מ'
קוטר 3.35 מ'
משקל כולל 193 330 ק"ג
סוג מערכת דלק - דיניטרוגן טטרוקסיד / 1,1-דימתילהידרזין
משקל מערכת הדלק 183 340 ק"ג
מנוע YF-21B
מפרט > שלב שני

אורך 10.4 מ'
קוטר 3.35 מ'
משקל כולל 38 326 ק"ג
סוג מערכת דלק - דיניטרוגן טטרוקסיד / 1,1-דימתילהידרזין
משקל מערכת הדלק 35 374 ק"ג
מנוע YF-22B, ארבעה מנועי בקרה YF-23B
מפרט > שלב שלישי

אורך 4.93 מ'
קוטר 2.9 מ'
משקל כולל 14 560 ק"ג
סוג מערכת דלק - דיניטרוגן טטרוקסיד / 1,1-דימתילהידרזין
משקל מערכת הדלק 12 814 ק"ג
מנוע YF-40
דחף מנוע בוואקום 100.8 קילוואט
תקריות

ב-27 באוגוסט 2015 נפל חלק ממנוע רקטי על בניין מגורים ופילח את הגג. לא היו נפגעים.
הערות שוליים

1 2 3  Long March 4C lofts latest Yaogan Weixing satellite/
↑  У Китаї ракетний двигун пробив дах житлового будинку
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏ • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M)   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה  הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון   איראן סימורג • Qaem  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3)  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 Stratolaunch |  |
קוולאר

מבנה של פרה-ארמיד הידוע יותר בתור "קוולאר"
קוולאר (באנגלית: Kevlar) הוא סימן רשום והשם הנפוץ לסיב סינתטי עשוי פרה-ארמיד. החומר פותח בחברת דופונט בשנת 1965 על ידי הכימאית סטפני קוולק, ונעשה בו שימוש לראשונה בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים כתחליף לפלדה בצמיגי מכוניות מרוץ. בדרך כלל הוא משמש ליצירת חבלים ויריעות שניתן להשתמש בהם כמו שהם או ליצירת חומרים מרוכבים. מוכר בעיקר בזכות השימוש בו באפודי מגן.
היסטוריה

פולי-פרפנילן טרפתלאמיד (K29) – מותג קוולאר – הומצא על ידי הכימאית האמריקאית סטפני קוולק בזמן שעבדה בדופונט, בתקופה בה היה צפוי מחסור בבנזין. בשנת 1964 החלה קבוצתה לחפש סיב חזק וקל משקל חדש שישמש לצמיגים קלים, אך חזקים. הפולימרים שעמם עבדה, פולי-p-פנילן-טרפתאלט ופוליבנזמיד, יצרו גבישים נוזליים בתמיסה, דבר ייחודי לפולימרים באותה תקופה.
התמיסה שיצרה קוולק לא עמדה בסטנדרטים שביקשה החברה ולפיכך נועדה להיזרק לפח. עם זאת, היא שכנעה את הטכנאי, צ'ארלס סמולן, לבדוק אותה ונדהמה לגלות כי הסיב שנוצר מהתמיסה לא נשבר, בניגוד לניילון. המנחה ומנהל המעבדה שלה הבינו את משמעות התגלית שלה ותחום חדש של כימיה פולימרית קם במהירות. בשנת 1971 הוצג קבלר המודרני. עם זאת, קוולק לא הייתה מעורבת במיוחד בפיתוח היישומים של קוולאר.
בשנת 1971, לסטר שובין, שהיה אז מנהל המדע והטכנולוגיה של המכון הלאומי לאכיפת חוק וצדק פלילי, הציע להשתמש בקוולר כדי להחליף ניילון באפודי מגן. לפני השימוש בקוולאר, "מעילי פלאק"(אנ') עשויים ניילון סיפקו הגנה מוגבלת הרבה יותר. מאוחר יותר נזכר שובין כיצד התפתח הרעיון: "קיפלנו אותו כמה פעמים וירינו עליו. הכדורים לא עברו".
ייצור

קוולאר מסונתז בתמיסה מהמונומרים 1,4-פנילן-דיאמין (פארא-פנילאנדיאמין) וטרפתלואיל כלוריד בתגובת עיבוי המניבה חומצה הידרוכלורית כתוצר לוואי. התוצאה היא בעלת התנהגות נוזלית-גבישית, ושרטוט מכני מכוון את שרשראות הפולימר לכיוון הסיב. הקסמתילפוספורמיד (HMPA) היה הממס ששימש בתחילה לפילמור, אך מטעמי בטיחות, דופונט החליפה אותו בתמיסה של N-מתיל-פירולידון וסידן כלורי.
ייצור קוולאר יקר בגלל הקשיים הנובעים משימוש בחומצה גופרתית מרוכזת, הדרושה כדי לשמור על הפולימר הבלתי מסיס במים בתמיסה במהלך הסינתזה והטווייה שלו.
קיימות מספר דרגות של קוולאר:
Kevlar K-29 – ביישומים תעשייתיים, כגון כבלים, החלפת אסבסט, צמיגים ודפנות בלמים.
Kevlar K49 – מודולוס גבוה המשמש במוצרי כבלים וחבלים.
Kevlar K100 – גרסה צבעונית של קוולאר
Kevlar K119 – התארכות גבוהה יותר, גמישה ועמידה יותר בפני עייפות
Kevlar K129 – עמידות גבוהה יותר ליישומים בליסטיים
Kevlar K149 – עמידות גבוהה ביותר עבור יישומים בליסטיים, שריון וחלל
Kevlar AP – חוזק מתיחה גבוה ב-15% מ-K-29
Kevlar XP – שרף קל משקל יותר ושילוב של KM2 בתוספת סיבים
Kevlar KM2 – התנגדות בליסטית משופרת ליישומי שריון
המרכיב האולטרה סגול של אור השמש גורם לפירוק של הקוולאר, בעיה הידועה בשם פירוק UV, ולכן לעיתים רחוקות הוא בשימוש בחוץ ללא הגנה מפני אור השמש.
שימושים עיקריים

מכיוון שהסיב חסין אש, חסין בפני קליעים ועמיד בפני חתכים, הוא משמש לאריגת בגדי מגן כגון אפודי מגן (שכפ"צים), כפפות מגן, קסדות ועוד.
לקוולאר שימוש צבאי נרחב לצורכי מיגון, הן מיגון אישי והן מיגון לכלי רכב. אפודי מגן נגד התנקשויות עשויים לרוב מקוולאר, בעוד שאפודי מגן צבאיים כוללים שכבה נוספת של לוח קרמי על מנת להגן גם מפני תחמושת רובים שחזקה יותר מתחמושת אקדחים.
שימושים אזרחיים כוללים חוטבי עצים המשתמשים בכפפות קוולר כדי להגן על ידיהם, צמיגים רדיאליים, רכבי חלל, מכלי דלק של מכוניות פורמולה 1. מארז גוף דגם מכונית הספורט ה"GTA ספאנו" בנוי מיציקת סיבי פחם בתוך גוף הרכב, שזורים עם טיטניום וקוולאר.
לחלק מהטלפונים הסלולריים (כולל משפחת מוטורולה RAZR, מוטורולה דרואיד Maxx, OnePlus 2 ופוקופון F1) יש לוח אחורי עשוי קוולאר, שנבחר על פני חומרים אחרים כגון סיבי פחמן בשל עמידותו וחוסר הפרעה להעברת אותות.
קבלר 149, הסיב החזק ביותר והגבישי ביותר במבנהו, הוא חלופה בחלקים מסוימים של בניית מטוסים, זאת כיוון שהוא נוטה פחות להישבר בהתנגשויות ציפורים מאשר סיבי פחמן או זכוכית .
ראו גם

ארמיד
חומרים מרוכבים
קרטיס C-46 קומנדו

קרטיס C-46 קומנדו (באנגלית: Curtiss C-46 Commando) הוא מטוס תובלה אשר פותח מדגם של מטוס נוסעים, ושימש בתקופת מלחמת העולם השנייה כמטוס תובלה צבאי בשרות חילות האוויר של צבא ארצות הברית וכן על ידי צי ארצות הברית וחיל הנחתים, שם נקרא R5C. המטוס כונה על ידי טייסיו "הלוויתן", "קרטיס האסון", "סיוט השרברב" ואף "ארון המתים המעופף".[דרוש מקור] מטוס ה-C-46 שימש למטרה דומה לזו של מטוס ה-DC-3 דקוטה, אולם יוצר בכמויות קטנות יותר. בעת שיוצר היה ה-C-46 המטוס הדו-מנועי הגדול בעולם והמטוס הדו-מנועי הגדול והכבד ביותר ששימש במלחמת העולם השנייה. עם תום מלחמת העולם השנייה הוסבו מספר קטן של מטוסי C-46 בחזרה למטרתם המקורית כמטוסי נוסעים, אולם שפע עודפי הצבא של מטוסי הדקוטה אשר הציפו את השוק גרמו לכך שמטוסי ה-C-46 הפכו עד מהרה בעיקר למטוסי מטען. מטוסי C-46 המשיכו לשרת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית (שהפך ב-1947 לחיל האוויר האמריקאי), בתפקידים משניים, עד לשנת 1968, אולם, עדיין ממשיכים לטוס כמטוסי מטען עמידים, גם במאה ה-21, בעיקר באזורים נידחים בצפון הארקטי ובתובלה למסלולי נחיתה מרוחקים מאזורי ישוב.
מטוסי ה"קומנדו" היוו את עמוד השדרה של להק תובלה אווירית של חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות.
מטוס קרטיס C-46 קומנדו של אל על בשנת 1950 לערך
הערות שוליים

↑  (חיל האוויר האמריקאי)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4805907-9  LCCN: sh85034905
קוסמוס 954

תרשים של קוסמוס 954
תרשים הכור הגרעיני המובנה בלוויין
קוסמוס 954 (ברוסית: Космос 954) היה לוויין ריגול ששוגר על ידי ברית המועצות ב-1977. תקלה מנעה הפרדה לצורכי בטיחות של הכור הגרעיני שהיה מובנה בתוכו; כאשר הלווין חדר לאטמוספירה בשנה שלאחר שיגורו, הוא פזר שברים רדיואקטיביים מעל צפון קנדה והביא לצורך בפעולת ניקוי נרחבת.
שיגור והפעלה

הלווין היה חלק מתוכנית הריגול של ברית המועצות, סדרה של לווייני ריגול ששוגרו והשקיפו על התנועה באוקיינוס בעזרת מכ"ם, וכך יכלו לעקוב אחר כלי שיט מעל פני המים וצוללות גרעיניות. הלווין קיבל את המספר 954 בסדרת לווייני קוסמוס ושוגר ב-18 בספטמבר 1977 מקוסמודרום בייקונור, על גבי משגר מסוג Tsyklon-2. עם נטיית מסלול של 65°, פריאפסיד של 259 קילומטרים ואפואפסיד של 277 קילומטרים, הוא הקיף את כדור הארץ כל 89.5 דקות. הוא הונע באמצעות כור גרעיני שהכיל כ-50 קילוגרמים של אורניום-235, הלווין תוכנן לתצפית ארוכת טווח במסלול כבידתי, אך בדצמבר 1977 הלווין סטה מהמסלול המתוכנן והמסלול שלו הפך לבלתי יציב יותר ויותר. באמצע דצמבר הבחין פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה, אשר הקצה ללווין את המספר הקטלוגי 10361, כי הלווין מבצע תמרונים בלתי יציבים, משנה את גובהו בעד 50 מיל, ונדמה כאילו המפעילים הסובייטים נאבקים להשתלט על הלווין שלהם. בפגישות סודיות הזהירו בכירים סובייטים את האמריקאים כי הם איבדו שליטה על הכלי, וכי המערכת שהייתה אמורה לפלוט את הכור הגרעיני בבטחה ל"מסלול הזבל" כשלה.
ב-24 בינואר 1978 קוסמוס 954 חדר לאטמוספירה של כדור הארץ במסלול מעל קנדה. בתחילה טענה ברית המועצות כי הלווין הושמד כליל במהלך הכניסה לאטמוספירה, אך חיפושים שהתקיימו מאוחר יותר איתרו שברים מהלווין על אדמת קנדה לאורך 600 קילומטרים מימת העבדים הגדולה ועד אגם בייקר. האזור המדובר כלל חלקים מהטריטוריות הצפון-מערביות, נונאווט, אלברטה וססקצ'ואן.
החיפושים

מאמצי החיפוש לאיתור החומרים הרדיואקטיביים מהלווין נקראו מבצע אור הבוקר (Operation Morning Light). צוותים משותפים לקנדה וארצות הברית כיסו שטח כולל של 124,000 קילומטרים רבועים, הצוותים סרקו את השטח ברגל ובאוויר. לבסוף נמצאו 12 שברים גדולים מהלווין. למעט שניים, כל השאר היו רדיואקטיביים. לשברים היו רמות רדיואקטיביות של עד 1.1 סיוורט לשעה. שבר אחד הכיל כמות קרינה ש"מספיקה להרוג בן אדם... שנשאר במגע עם החלק למשך מספר שעות".
השלכות

תחת התקנות של האמנה לאחריות בינלאומית לנזק הנגרם על ידי עצמים בחלל משנת 1972, מדינה אשר משגרת עצם לחלל אחראית לנזקים שיגרמו על ידי אותו עצם. ממשלת קנדה חייבה את ברית המועצות בתשלום על סך 6,041,174 דולר קנדי בגין מאמצי החיפוש ופיצויים על הוצאות לא צפויות עתידיות, ברית המועצות שלמה לבסוף סכום של 3,000,000 דולר קנדי.
קוסמוס 954 לא היה הלווין הסובייטי הראשון שמונע אמצעות אנרגיה גרעינית שכשל. שיגור לוויין דומה כשל ב-1973, כאשר הכור הגרעיני שלו נפל לאוקיינוס הפסיפי צפונית ליפן. קוסמוס 1402 כשל גם, והכור הגרעיני שלו נפל לאוקיינוס האטלנטי ב-1983. לאחר מכן צוידו הלוויינים מסדרת קוסמוס במנגון גיבוי לפליטת הכור, כאשר המנגנון הראשי כשל בקוסמוס 1900 בשנת 1988, מערכת הגיבוי הצליחה להעלות את הכור ל"מסלול זבל" בטוח.
השלכות > בתרבות הפופולרית

קוסמוס 954 הוא חלק היסטורי ידוע מאוד בילונייף, עיר הבירה של הטריטוריות הצפון-מערביות. הצייר ניק מקניטוש מילונייף, יצר יצירות המנציחות את הלווין.
שימוש במודד קרינה על מנת לאתר את השברים
קופולה (מערכת לוויינים)

קופולה (ברוסית: Купол) היא מערכת לוויינית לקבלת התרעה על שיגור טיל בליסטי. המערכת החליפה מערכת Oko ומהווה דור שלישי של מערכת מסוג זה. הלוויין הראשון שוגר בשנת 2015.
היסטוריה

תכנון המערכת החל בתחילת המאה ה-21 כאשר האחריות הייתה על תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החוזה הוענק בשנת 2007 עם תוכנית לבצע שיגור ניסוי ראשון בשנת 2009. מסיבות שונות יישום הפרויקט נדחה ורוסיה המשיכה בשיגור לוויינים של המערכת הישנה Oko.
השיגור הראשון בוצע בשנת 2015 מקוסמודרום פלסצק. לצורכי המערכת פותחו לוויינים מדגם "טונדרה" אך שיגורים מבוצעים בשם "קוסמוס".
עד למאי 2020 המערכת הגיע למתכונת מינימלית של 4 לוויינים. בנובמבר 2022 המערכת הגיע ל-6 לוויינים פעילים.
משקל של כל לוויין הוא כ-3,700 ק"ג והוא פועל במסלול גאוסינכרוני דומה למסלול מולניה. הלוויינים מתוכננים לעבודה במשך כ-7.5 שנים.
רשימת שיגורים

כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר מדגם סויוז 2.1B.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| תאריך שיגור | לוויין | הערות |
| 17 בנובמבר 2015 | קוסמוס 2510 |  |
| 25 במאי 2017 | קוסמוס 2518 |  |
| 26 בספטמבר 2019 | קוסמוס 2541 |  |
| 22 במאי 2020 | קוסמוס 2546 |  |
| 25 בנובמבר 2021 | קוסמוס 2552 |  |
| 2 בנובמבר 2022 | קוסמוס 2563 |  |
הערות שוליים

↑  תוכניות ביצוע
↑  מתכונת מינימלית של המערכת
ספייס (אמצעי לחימה)
מפעילות

ישראל ישראל – חיל האוויר הישראלי
הודו הודו – חיל האוויר ההודי
יוון יוון – חיל האוויר היווני
ארצות הברית ארצות הברית – חיל האוויר של ארצות הברית
ברזיל ברזיל – חיל האוויר הברזילאי
סינגפור סינגפור – חיל האוויר של סינגפור
קולומביה קולומביה – חיל התעופה והחלל הקולומביאני (אנ')
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית – חיל האוויר של קוריאה הדרומית
ראו גם

JDAM
פצצה מונחית
נשק מונחה
הערות שוליים

1 2  סוכנויות הידיעות, ‏העולם לא מפסיק לדבר עליה: הפצצה הישראלית שהופכת בניינים לאבק, באתר מעריב אונליין, 24 באוקטובר 2024
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  איל בוגוסלבסקי, ספייס - ערכת הנחיה לפצצות חכמות בשירות חיל האוויר הישראלי, באתר ישראל דיפנס, 22 באוקטובר 2023.
1 2  India used Israeli arms for strike inside Pakistan, באתר The Times of Israel,‏ 26 בפברואר 2019. (באנגלית)
1 2  יוון תרכוש פצצות ספייס של רפאל וטילי רמפייג' של אלביט ב-140 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2023.
1 2  עמי רוחקס דומבה, Rafael Equipped the Brazilian Gripen Fighter with Spice Bombs, באתר ישראל דיפנס. 11 באפריל 2016. (באנגלית)
1 2  India’s Tejas Mk2 fighter will fire SCALP EG and SPICE, באתר Indian Military Review,‏ 13 באוגוסט 2022. (באנגלית)
1 2  Sukhoi-30 Jets To Be Armed With SPICE-2000 Bombs Used In Balakot, באתר NDTV (אנ'),‏ 5 במרץ 2019. (באנגלית)
↑  גרסת הייצוא להודו של המטוס סוחוי Su-30, הכוללת מערכות ישראליות, הודיות וצרפתיות.
1 2 3  SPICE 250™ – עלון פרסום של הספייס 250, באתר רפאל מערכות לחימה מתקדמות. (באנגלית)
1 2  SPICE™ 2000/1000‏ – עלון פרסום של הספייס 2000/1000, באתר רפאל מערכות לחימה מתקדמות. (באנגלית)
1 2  למקור המידע ומידע נוסף, ראו קישורים חיצוניים לדגמים השונים באתר "רפאל".
↑  עמי רוחקס דומבה, DIEHL Defense ורפאל יתחילו לייצר את פצצת ה-SPICE 250 ER בגרמניה, באתר ישראל דיפנס, 21 ביוני 2022.
↑  ראו פירוט מלא בתיבת המידע.
↑  מקורות שונים באינטרנט מציינים ערכי משקל שונים וסותרים, כנראה בשל בלבול בין הדגם הרגיל (Spice 250) לבין הדגם ER הכבד יותר.
↑  בכתבות אתר "ישראל דיפנס", אזכור הדגמים זהה למופיע במקורות אחרים, אך משקלם לעיתים מקורב או שונה.
↑  SPICE™ 2000/1000, באתר רפאל מערכות לחימה מתקדמות. (באנגלית)
↑  SPICE 250™, באתר רפאל מערכות לחימה מתקדמות. (באנגלית)
↑  Spice 250 Precision Guided Munition, Israel, באתר Airforce Technology,‏ 23 באוגוסט 2024. (באנגלית)
↑  כרמל להד, ‏"ברד קל" מבצעי, באתר חיל האוויר הישראלי, 31 באוקטובר 2017, בטאון חיל האוויר, גליון 237.
↑  כרמל להד, ‏הפצצה המונחית "ברד קל" מבצעית, באתר חיל האוויר הישראלי, 7 במרץ 2018.
↑  עמי רוחקס דומבה, הודו רוכשת טילי ספייס של רפאל, באתר ישראל דיפנס. 6 בדצמבר 2014.
↑  פרס ביטחון ישראל תשע"ט: 4 פרויקטים יוצאי דופן, באתר משרד הביטחון, 3 ביולי 2019.
↑  ב. ניסני, ‏פרס ביטחון ישראל למשמידי מנהרות הטרור של חיזבאללה, באתר כיכר השבת, 2 ביולי 2019
↑  שי לוי, ‏חיל האוויר האמריקאי ירכוש פצצות חכמות מתוצרת ישראל, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2021.
מונחים והסברים

1 2  המרת 250 ליבראות לקילוגרמים = 113.3981 ק"ג, אך יש מקורות המציינים דגם זה במשקלים שונים: 100 ק"ג, 113 ק"ג או 125 ק"ג.
1 2  Automatic Target Acquisition (ATA)‏ – מערכת רכישת מטרה אוטומטית.
1 2  Man In The Loop (MITL) – מערכת רכישת מטרה שבה אפשרות להתערבות אנושית להגדלת דיוק רכישת המטרה.
1 2  Bomb Live Unit (BLU)‏ – "יחידת פצצה חיה", בניגוד ל"יחידת פצצת דמה" (BDU - Bomb Dummy Unit) שאינה מכילה חומר נפץ ומשמשת לתרגול.
1 2  Rocket Assisted Projectile (RAP)‏ – קליע המסתייע ברקטה. ערכת פצצה מסוג זה, אינה מכילה בהכרח חומר נפץ, אלא חודרן קינטי המוּאץ על ידי הרקטה, וגורם לגל הלם בתוך המטרה.
| ישראל אמצעי לחימה מתוצרת רפאל מערכות לחימה מתקדמות |
| --- | --- | --- |
| טילים ורקטות | אנקור (אנקור כחול • אנקור כסוף • אנקור שחור) • ברק • גיל • גיל 2 • דרבי • לוז • מטאדור • סיימון • ספייק • פופאי • פיתון • שפריר • משגר השביט • תמוז • ‏CARPET • ‏Sea Breaker •  רוקס |  |
| עמדות שליטה מרחוק בנשק | טייפון • מאג רפא"ל • קטלנית • רואה-יורה |  |
| מערכות הגנה אווירית | ברק • כיפת ברזל • כיפת מגן • מגן אור • קלע דוד ("שרביט קסמים") • קלע חד • SPYDER • ‏כיפת רחפן |  |
| לויינים | אביר • ונוס |  |
| רכבי שטח, כלי שיט וכלי טיס | גולן • זאב • חצצית • סקיילייט • פרוטקטור • רקון • מעוז |  |
| שונות | אזוב • מאמין • מאמין קל • "מעיל רוח"/TROPHY • ספייס • לייטנינג‏ • Sky Shield‏ • THOR – מערכת סילוק פצצות |  |
פרידריך דר גרוסה (אוניית מערכה, 1911)

| --- | --- |
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "פרידריך דר גרוסה"
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "פרידריך דר גרוסה"
 
 שרטוט של אוניית מערכה מסדרת קייזר. ניתן לראות את פריסת התותחים והמשניים. האזורים הכהים יותר הם האזורים המשוריינים
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה:  קייזר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Vulkanwerft 
 תחילת הבנייה:  26 בינואר 1910
 הושקה:  10 ביוני 1911
 תקופת הפעילות:  15 באוקטובר 1912 – 21 ביוני 1919 (6 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי צוותה בסקפה פלו
 מיקום:  58°53′51″N 3°10′59″W﻿ / ﻿58.897382974937°N 3.1829462666184°W﻿ / 58.897382974937; -3.1829462666184 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 24,724 טון, מקסימלי: 27,000 טון
 אורך:  172.4 מטר
 רוחב:  29 מטר
 שוקע:  9.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  1,084 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  14,600 ק"מ במהירות 12 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 28,000 כוחות סוס (97 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  טורבינות
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 350 מ"מ   צריחי תותחים 300 מ"מ   תותחים משניים 170 מ"מ   מגדל ניווט 350 מ"מ
 חימוש:  עשרה תותחים בקוטר 12 אינץ' (305 מ"מ)   14 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   8 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)
 
פרידריך דר גרוסה (בגרמנית: SMS Friedrich der Große) הייתה האונייה השנייה בסדרת אוניות המערכה מדגם"קייזר" של הצי הקיסרי הגרמני. שדרית האונייה הונחה ב-26 בינואר 1910 במספנת AG Vulcan בהמבורג, היא הושקה ב-10 ביוני 1911, והוכנסה לשירות ב-15 באוקטובר 1912. האונייה צוידה בעשרה תותחי 30.5 סנטימטרים (12 אינץ') בחמישה צריחים תאומים, ומהירות מרבית של 23.4 קשרים (43.3 קמ"ש). היא הוקצתה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הים הפתוח במשך רוב מלחמת העולם הראשונה, ושימשה כספינת הדגל של הצי מאז הכנסתה לשירות עד 1917.
יחד עם ארבע אחיותיה, קייזר, קייזרין, קניג אלברט, ופרינצרגנט לואיטפולד, פרידריך דר גרוסה השתתפה בכל פעולות הצי הגדולות של מלחמת העולם הראשונה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. בשל היותה במרכז הטור הגרמני, פרידריך דר גרוסה לא הייתה מעורבת בכבדות כמו הספינות הגרמניות המובילות, כמו אוניות המערכה קניג וגרוסר קורפירסט וסיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה - והיא יצאה מהקרב ללא פגע לחלוטין. ב-1917 החליפה אוניית המערכה החדשה באדן את פרידריך דר גרוסה בתור ספינת הדגל של הצי.
לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמה וחתימת שביתת הנשק בנובמבר 1918, פרידריך דר גרוסה ורוב אוניות הראשה של צי הים הפתוח נכלאו על ידי הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו. האוניות פורקו מנשקן והצטמצמו לצוותים שלדיים בזמן שכוחות בעלות הברית ניהלו משא ומתן על הגרסה הסופית של חוזה ורסאי. ב-21 ביוני 1919, ימים לפני חתימת ההסכם, הורה מפקד הצי הכלוא, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, להטביע את הצי כדי להבטיח שהבריטים לא יוכלו לתפוס את הספינות. פרידריך דר גרוסה נמשתה בשנת 1936 ופורקה עבור גרוטאות מתכת. הפעמון שלה הוחזר לגרמניה ב-1965 והוא נמצא כעת במטה הצי בגליקסבורג.
תכנון

פרידריך דר גרוסה הייתה באורך כולל של 172.40 מטרים (565 רגל 7 אינץ') וההדחק המקסימלי שלה היה 27,000 טונות (26,570 טונות ארוכות) בתפוסה מלאה. רוחב האונייה היה 29 מטרים (95 רגל 2 אינץ') ושוקע האונייה היה 9.10 מטרים (29 רגל 10 אינץ') מקדימה ו-8.80 מטרים (28 רגל 10 אינץ') בירכתיים. היא הונעה על ידי שלושה סטים של טורבינות AEG Curtis, שסופקו עם קיטור על ידי 16 דוודי צינורות מים על פחם. בניסויים, תחנת הכוח הפיקה מהירות מרבית של 22.4 קשרים (41.5 קמ"ש). היא נשאה 3,600 טון (3,500 טון ארוך) של פחם, מה שאיפשר טווח מרבי של 7,900 מיילים ימיים (14,600 ק"מ) במהירות שיוט של 12 קשרים (22 קמ"ש).
הספינה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי SK L/50 בקוטר 30.5 ס"מ בחמישה צריחים תאומים. היא נפטרה מסידור הצריח המשושה הבלתי יעיל של אוניות מערכה גרמניות קודמות; במקום זאת, שלושה מתוך חמשת הצריחים הורכבו על קו האמצע, כאשר שניים מהם מסודרים בזוג ירי-על מאחור. שני הצריחים האחרים הוצבו בדירוג באמצע האונייה, כך ששניהם יכלו לירות יחד מטח דופן. האונייה הייתה חמושה גם בסוללה משנית של 14 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 בקזמטים באמצע האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה שמונה תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 בקזמטים. הספינה הייתה חמושה גם בארבעה תותחי נ"מ 8.8 ס"מ L/45. בנוסף, החימוש שלה כלל חמישה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ'), כולם מותקנים בגוף הספינה; אחד היה בחרטום, וארבעת האחרים היו בצד הרוחב.
חגורת השריון העיקרית שלה הייתה בעובי 350 מ"מ (13.8 אינץ') במצודה המרכזית, והיה מורכב משריון מוצק של קרופ (KCA). צריחי תותחי הסוללה העיקריים שלה היו מוגנים על ידי 300 מ"מ (11.8 אינץ') של KCA על הצדדים והחזית. מגדל הניווט של פרידריך דר גרוסה היה משוריין בכבדות, עם 400 מ"מ (15.7 אינץ') בצדדים. כמו בארבע האוניות האחרות בסדרה שלה, פרידריך דר גרוסה נשאה רשתות נגד טורפדו עד לאחר קרב יוטלנד ב-1916.