stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אף-על-פי-כן (אוניית מעפילים)
תולדותיה > אוניית מעפילים "אף-על-פי-כן" > רכישה והכנה

אנשי המוסד לעלייה ב' סניף איטליה רכשו אותה בשנת 1946. נרשמה על שם זוג שוודי בשם: Kronstro, תחת דגל פנמה. הם נתנו שם צופן "הפולשת". האונייה שטה לאתר הכנתה להפלגה לאורך החוף האיטלקי. בקיץ 1947 החלו ההכנות להפלגתה לארץ ישראל מחוף ים פתוח באזור גאטה, שמצפון לנאפולי שבאיטליה. הוכנה על ידי אברהם זכאי עם אנשי מספנה מקומיים וצוות המלווים. הוקם מבנה עץ ובו הותקנו דרגשי לינה. האונייה צוידה במזון משומר ויבש ובמים בכמות על פי מספר ימי ההפלגה המשוערים. רב החובל היה איטלקי, שהשתתף בארבע הפלגות העפלה קודמות. צוות הימאים כלל שני מלחים ושני מכונאים – איטלקיים. מפקד האונייה היה יצחק לנדאור, ולצדו יהושע (אוסי) רביד, אלי שחר – מהפלי"ם. הגדעונים היו יוסף לזרובסקי וחיה פיפרברג חברת קיבוץ אפיקים, אשר עברה קורס אלחוט באיטליה. הם הביאו מכשיר קשר תוצרת בית של רענן (רני) רובינשטיין איש הבריגדה.
תולדותיה > אוניית מעפילים "אף-על-פי-כן" > המעפילים

434 המעפילים היו בגילאי 20–40, חלקם היו חברי תנועות נוער ציוניות חלוציות, רובם הגיעו מפולין. הם נאספו במחנה צריפים ואוהלים שארגן המוסד. וממנו נעו באוטובוסים ובטנדרים של המוסד אל אונייה, אשר עגנה בחוף ים פתוח ליד העיירה פורמיה במפרץ גאאטה באיטליה. המעפילים הועלו לאונייה באמצעות ארבע סירות גומי שהורדו ממנה, נמתחו חבלים מהאונייה אל החוף במרחק 250 מטר. הים היה שקט, עדה סרני פיקחה על העלאתם. לאחר שעלו לאונייה, המעפילים חולקו לקבוצות ובראשן מדריכים. לכל קבוצה נקבע מקום משלה. חולקו תפקידים כגון חלוקת מים, מזון, ניקיון וכדומה.
 אחת המעפילות, בטי פידלר, הייתה מלשינה של הבריטים באנייה. היא, ככל הנראה, דיווחה להם על זהות הנוסעים ויעדה של האנייה.
תולדותיה > אוניית מעפילים "אף-על-פי-כן" > ההפלגה

ההפלגה נערכה כחלק מתנועת ההעפלה, ובמיוחד כמחאה על עצירת האונייה אקסודוס באותם ימים.
האונייה הפליגה ב-17 בספטמבר 1947, בחצות. נתיב ההפלגה המתוכנן היה לאורך החוף האיטלקי אל מעבר המסינה ומשם דרומה לכיוון מלטה לאורך חופי צפון אפריקה, מצריים, רצועת עזה אל חוף ניצנים. מייד לאחר ההעמסה יצאה האונייה למפגש, בקרבת האי פונצ'ה, עם כלי שיט נוסף לקבלת דלק וציוד. במפגש התחלפו הגדעונים. עקב תקלות טכניות במנועים שונה הנתיב ולאחר מעבר המסינה הפליגה האונייה דרום מזרחה בנתיב שתוכנן לאורך חופי צפון אפריקה, מצרים, עזה, חוף ניצנים. האנייה הניפה דגל טורקי ועל דפנותיה נרשם השם "פארידה" - כדי להטעות את הבריטים.
ב-26 בספטמבר 45 מייל צפונית מזרחית לפורט סעיד נתגלתה האנייה על ידי מטוס סיור בריטי.
למחרת בשעה 11:00 שוב חג מטוס מעל האונייה ומשהתקרבה לחוף ניצנים נעצרה על ידי שתי משחתות אשר קראו להם ברמקולים לעצור ולאפשר לחיילים בריטיים לעלות לסיפונה. ניתנה הוראה למעפילים לאסוף חפצים מכל הבא ליד ולהיערך להתנגדות בכוח. בנוסף נערך תדרוך קצר ואימון וכל קבוצה קיבלה מילת צופן. לקראת העימות הונף דגל כחול לבן ונקבע על הסיפון שלט עם שמה העברי של האנייה. בינתיים הגיעו שתי משחתות נוספות. אחת המשחתות פגעה תוך כדי תמרון בדופן ימין של האנייה. לאחר כמה תמרונים הצליחו הבריטים לעלות על הסיפון. החל קרב פנים אל פנים, הבריטים הותקפו בחפצים וקופסאות שימורים והשיבו בסילוני מים וגם באש חייה. מעפיל אחד נהרג ומספר מעפילים נפצעו.
 עם תום העימות נגררה האונייה לנמל חיפה, שם הועברו המעפילים לספינות הגירוש למחנות המעצר בקפריסין.
לאחר תפיסת האונייה הושלכו מכשיר הקשר והמפות לים. למלווים הוכן סליק מבעוד מועד, ההנחיות היו להסתוות ולהתערב בין המעפילים. אוסי רביד הסתווה בין המעפילים ואחר כך התחבא בתוך מכלי האיזון של האונייה עד ההגעה לחיפה. על פי תיאורו לא גילתה פידלר את זהותו לשלטונות והוא הועלה עם המעפילים אל אוניית הגירוש. לאחר מספר שבועות הוברח מקפריסין באונייה ארצה. מלווים אחרים ישבו במקום מחבואם ויצאו רק עם העברת המעפילים לאניות הגירוש.
האונייה נקשרה למעגן בנמל חיפה, והייתה אחת מאוניות "צי הצללים".
תולדותיה > בשירות צה"ל

לאחר הקמת המדינה שופצה האונייה וצורפה לשייטת הנחתות של חיל הים. היא שימשה כספינת אימונים ליחידת הנחתות של החיל בתקופת מלחמת העצמאות. לאחר מכן שימשה כאוניית בסיס לשייטת 11 (שייטת הנחתות), עד הוצאתה משירות ב-1958.
תולדותיה > במוזיאון ההעפלה וחיל הים

בשנת 1969 הועלתה הספינה אל החוף והייתה למוצג המרכזי במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
ייצוגיה בתרבות

על מבצע ההפלגה והשלכותיו נכתבו מחקרים בהיסטוריוגרפיה הישראלית.
 בשנת 1969 הועלתה ליבשה, הוסבה לספינת מוזיאון, והיא מוצגת כחלק ממוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
לקריאה נוספת

א"ש אמיר, 'אף־על־פי־כן' — מספינת מעפילים למוזיאון ההעפלה, בתוך: מרדכי נאור (עורך), עלייה ב', 1948-1938: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר (עידן 1), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשמ"ח-1988, עמ' 90–91.
הערות שוליים

↑  רובינשטיין שירת ביחידה 544 של הצבא הבריטי.
↑  אורי קציר, בטי פידלר מסגירה בבלוג אפלטון; עדות אוסי רביד באתר פלי"ם; סיפור המרגלת על האניה אף על פי כן באתר פלי"ם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313140205171  LCCN: no2018096170  VIAF: 137744901   WorldCat (עם VIAF): 137744901
תנועה ציבורית

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2016) 
 www.publicmovement.org
 
תנועה ציבורית בפרפורמנס, "יש בי סכנה: שבעה מגעים לימים של אי־אמון", דצמבר 2020, סוזן דלאל, תל אביב
תנועה ציבורית היא קבוצת אומנים פרפורמטיבים המייצרת פעולות במרחב הציבורי. התנועה נוסדה בדצמבר 2006 על ידי דנה יהלומי ועומר קריגר, ומאז פרישתו של עומר קריגר ב-2011, דנה יהלומי מובילה את הקבוצה לבדה. דרך מופעים הנעים בין מחול לתיאטרון בודקת הקבוצה צורות של סדר חברתי, כוריאוגרפיות של ציבור וטקסים פומביים וסמויים. תנועה ציבורית מתעניינת באפשרויות הפוליטיות והאסתטיות הטמונות בקבוצת אנשים שפועלת יחד. הפעולות שלהם מאפשרות אופוזיציה חתרנית הפועלת לא פעם מתוך הממסד עצמו. הקבוצה מזוהה עם שפה אסתטית ברורה ומוקפדת – מדים לבנים בוהקים, שיער אסוף בקפידה לנשים ודגל רשמי.
תנועה ציבורית הציגה את פעולותיה במרחבים ציבוריים, במרכזי תרבות ובמוזיאונים שונים בישראל ומחוצה לה, ביניהם מוזיאון תל אביב, מוזיאון הגוגנהיים בניו יורק, הניו מוזיאום בניו יורק, פסטיבל פרפורמה, גלריית זכטה בוורשה, מוזיאון ואן אבה בהולנד, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית חולון, ארטפורט תל אביב, תיאטרון הבל אם אופר בברלין, המרכז לאמנות עכשווית במלבורן, הביאנלה לאמנות אסיה בטייוואן, פסטיבל באלטיק סירקל בפינלנד, הביאנלה של ברלין 2012, פסטיבל שטיירישר הרבסט באוסטריה ועוד. בשנת 2015 ראה אור בהוצאת הספרים הגרמנית, סטרנברג, הספר Solution 263: Double Agent, אשר נכתב על ידי דנה יהלומי ואלינה קטסוף, מנהלת אגף אסטרטגיה ופרוטוקול של תנועה ציבורית.
ייסוד הקבוצה

תנועה ציבורית הוקמה ב-2006 בתל אביב על ידי עומר קריגר ודנה יהלומי. קריגר, אמן ואוצר הפסטיבל לאמנות ציבורית חדשה "מתחת להר" (2011-15), ויהלומי, אמנית וכוריאוגרפית, ביקשו ליצור מסגרת שתהווה מעבדה מחקרית משותפת לפעולה במרחב הציבורי ובמה לדיאלוג יצירתי בין חברים קבועים. השניים הנהיגו את הקבוצה יחד עד לפרישתו של קריגר ב-2011, אז לקחה על עצמה יהלומי את הנהגת הקבוצה.
הפעולה הראשונה של הקבוצה, ״תאונה״, התרחשה ב-29.12.2006 בצומת הרחובות שדרות בן ציון ומלצ'ט בתל אביב, ונמשכה דקה אחת. הפעולה כללה שנים עשר משתתפים והורכבה משתי תאונות דרכים סימטריות וסימולטניות, שבוצעו בכוריאוגרפיה מדויקת ומתוזמנת היטב.
מאפיינים חזותיים

הקבוצה מונה גברים ונשים, ומזוהה עם שפה אסתטית ברורה ומוקפדת – חליפות, זרי פרחים וכתובות אש. העבודות שלהן מאופיינות במעבר חד בין טקסיות מוקפדת לריקוד פרוע. דנה יהלומי: "הטקס מאוד מסודר לכאורה, מדובר בסוג של שפה, אבל גם ככזו היא מכילה את הפירוק, את הארוטיקה, האקסטזה המינית והפיזית, הבין-אישית. כך שהמעברים הם די טבעיים".
פעולות > פעולות ראשונות 2006–2011

מבחר פעולות בין השנים 2006–2011 בהנהגת עומר קריגר ודנה יהלומי:
"תאונה" הפעולה הראשונה של תנועה ציבורית, התקיימה ב-29 בדצמבר 2006, במרכז תל אביב. בצהרי יום שישי נאספו שנים עשר משתתפים לפעולה שהורכבה משתי תאונות דרכים סימטריות וסימולטניות: שתי מכוניות פגעו בו זמנית בשני הולכי רגל שחצו את הצומת בעודם צועדים האחד לכיוון השני. מרגע הפגיעה התייצבו המשתתפים בצורת מלבן מסביב לזירה. הפעולה ארכה דקה, ובסופה קמו שני הולכי הרגל מהכביש, נכנסו למכוניות ונסעו, בעוד ששאר המשתתפים התפזרו איש איש לדרכו.
"עמדות" אשר הוצגה לראשונה ב-2009, היא כוריאוגרפיה להפגנה בהשתתפות הציבור. ״עמדות״ נבנית באמצעות סדרה של פעולות פיזיות ויצירה של שתי קבוצות יריבות המגלמות בגופן דרישות, העדפות ושאיפות. שני סוכני תנועה ציבורית הניצבים בשני צידי החלל ואוחזים בידם סרט שחור, מכריזים באמצעות מגפון שורה של מושגים שונים או מנוגדים זה לזה, והציבור נקרא לעבור מצד אחד של הסרט למשנהו, בהתאם למושג איתו הוא מזדהה יותר – סוציאליזם/ קפיטליזם, גברים/ נשים ועוד. ״עמדות״ משמשת להפגנה של קונפליקטים ומתחים הרלוונטיים לזמן, למקום ולמוסד בהם היא מבוצעת. זוהי הפעולה הראשונה של תנועה ציבורית שיכולה להתקיים ללא נוכחות חבריה, ושהזכויות להפעלתה יכולות להינתן למוסד אחד בכל מדינה בעולם. בשנת 2011 העבודה נמכרה למוזיאון ואן אבה שבהולנד.
"פיגוע" שהוצגה לראשונה בעכו ב-2008, היא מפגן כח חגיגי המשלב תרגיל היערכות לשעת חירום, אירוע רב-נפגעים, ותרחישי אסון שונים. האירוע הוצג על ידי פרפורמרים, בשיתוף מומחים מכוחות הביטחון וההצלה ומתנדבים מקומיים. בזירת האירוע הופגנו פעולות חילוץ והצלה בשילוב כלי רכב, ציוד מכני-הנדסי ואביזרי רפואה דחופה. במהלך התרגיל הופעלו כלי תקשורת, הורגשה פעילות ערה של כוחות ונשמעו קולות נפץ.
״אביב בוורשה״ התקיימה בוורשה ב-2009, ביום שקדם ליום השנה למרד גטו ורשה. בפעולה השתתפו כ-1,300 בני אדם, ביניהם תושבי העיר וקבוצות נוער יהודי מרחבי העולם שסיירו באזור. תנועה ציבורית, יחד עם משתפי-פעולה פולנים, הובילה צעדה באזור בו שכן הגטו היהודי בעיר, בעקבות משלחות הנוער היהודי והישראלי הפוקדות את האזור, כל שנה באביב. הציבור שנאסף צעד יחד והשתתף בסדרת טקסים ומחוות לאורך מסלול שכלל את בונקר הפיקוד של מרד הגטו, ביתו של לודוויג זמנהוף, והאנדרטה לזכר כריעת הברך של קנצלר גרמניה, וילי ברנדט, ב-1970. המצעד הסתיים ברחבת אנדרטת גיבורי המרד של נתן רפופורט, בה נערך טקס שכלל הנחת זר תנועה ציבורית, נאום ומחול לאנדרטת רפופורט. הפעולה הסתיימה במסיבה במועדון כלודנה 25.
פעולות > פעולות 2011 ואילך

"אוסף לאומי" שהתקיימה במוזיאון תל אביב ב-2015, התבססה כולה על פרפורמנס מתמשך. התערוכה, שנוצרה עבור המוזיאון ובהשראתו, נעה בחלליו השונים – גם בכאלה הסגורים בדרך כלל לקהל הרחב - והופעלה על ידי חברי תנועה ציבורית במשך שישה שבועות רצופים. התערוכה בחנה את תפקידו המכריע של המוזיאון בהגדרתה של זהות לאומית ותרבותית ואת התלות ההדוקה בין מוסד המוזיאון למוסד המדינה ומושג הלאום, וכן עמדה על כוחו של המוזיאון בתהליך היווצרותן של קהילה, חברה ומדינה.
?Salon: Birthrite palestine התקיימה בניו מיוזיאום, ניו יורק, ב-2012 כסדרה של חמישה סלונים שונים שהתקיימו לאורך חודשי התערוכה The Ungovernables. כל סלון אימץ מודל שיח פרפורמטיבי אחר ובדק באמצעותו כיצד המודלים הקיימים בשיח הרווח יכולים לייצר סביבה בה המשתתפים מרגישים ופועלים כסוכנים אקטיביים. סדרת הסלונים נבנתה כשבבסיסה השאלה האם צריכה להתקיים Birthright Palestine, תוך שהיא מנתחת ומפרקת את התופעה של מסעות ״תגלית״ בישראל (Birthright Israel).
"משמר כבוד" התקיימה במסגרת הביאנלה הרביעית של אסיה לאמנות ב-2013. תנועה ציבורית יצרה כוריאוגרפיה חדשה להחלפת משמרות הכבוד, בשיתוף ובביצוע משמר הכבוד הווטרני של הרפובליקה הסינית (טאיוואן). אחת לשבוע, במקביל לטקס הצבאי המסורתי של הורדת הדגל בכיכר המרכזית שבבירה טייפה, הציגו ארבעה מחברי המשמר כוריאוגרפיה ייחודית של חילופי המשמרות בהיכל הזיכרון לצ'יאנג קאי שק, מי שהוביל את טאיוואן לעצמאות ב-1949. ״משמר כבוד״ מבקשת לחגוג את המצב הלימינאלי בו מצויה טאיוואן, ככזו שמעולם לא הוכרה כמדינה על ידי האו"ם, ומהווה מעין מדינה ללא לאום או לאום ללא מדינה.
"כוריאגרפיות של כח" התקיימה במוזיאון הגוגנהיים שבניו יורק ב-2016 כתהלוכה בהשתתפות הציבור שנעה בין הגלריות של אוסף המוזיאון. לאורך התהלוכה יצרה התנועה טקסים, מפגשים גופניים, נאומים קצרים ועוד. התערוכה הציגה רגעים מההיסטוריה של הגוגנהיים אשר חושפים את המנגנון הפוליטי החבוי של אוסף המוזיאון. מתוך הנראטיב הזה, ציורי האוסף מופעלים כשליחים, סוכנים ודיפלומטים, באופן שבו תנועותיהם מעידות על תפקידו הציבורי של המוזיאון ועל יחסי הכוחות שמשפיעים ומעצבים את בנייתו של אוסף.
תדרוך הוא פרפורמנס אחד-על-אחד המתנהל כמפגש פרטי עם סוכן תנועה ציבורית אשר במהלכו נחשפים קונפליקטים נסתרים שלא ניתן להציגם כחלק מתערוכה. המשתתפים, מעצם חשיפתם למידע, הופכים בעצמם לסוכנים של מידע.
תדרוך I ממפה מערכות יחסים המבוססות על כוח ובריתות בעולם האמנות, על מקורות מימון והחרם האקדמי והתרבותי על ישראל. תדרוך I הופעל בטריאנלה של הניו מיוזיאום 2012, Baltic Circle Festival, בפסטיבל מתחת להר כחלק מעונת התרבות בירושלים, ועוד.
תדרוך II פורש רשת מורכבת של קשרים ושיחות שהיו חלק ממחקר שערכה תנועה ציבורית אודות אמנות מודרנית שנעשתה בפלסטין לפני 1948. תדרוך II בוצע כחלק מהתערוכה "אוסף לאומי" במוזיאון תל אביב, במוזיאון הגוגנהיים בניו יורק ובפסטיבל Spielart במינכן.
פרסים, מענקים ומלגות

פרס רוזנבלום: תנועה ציבורית זכתה בפרס בעבור פעילות מצטיינת (2016)
Faena Art Prize / Special Mention: תנועה ציבורית קיבלה ציון לשבח במסגרת התחרות של מרכז האמנות פאינה בבואנוס איירס, ארגנטינה (2016)
אנטיפסטיבל / Live Art Prize: תנועה ציבורית נבחרה להיות אחת מארבעת המועמדים לפרס (2016).
Future Generation Art: תנועה ציבורית נבחרה להיות אחת מעשרים האמנים המועמדים לפרס של מרכז האמנות פינצ'וק בקייב, אוקראינה, ולקראת התחרות יצרה את הפעולה ״פרשת דרכים״ (2015)
מועצת הפיס לתרבות ואמנות: מענק תמיכה עבור קטלוג דיגיטלי לתערוכה ״אוסף לאומי״ (2016); מענק תמיכה עבור הפעולה מענק תמיכה עבור הפעולה ״זירת אימונים״ שהתקיימה במלבורן, אוסטרליה (2015); מענק תמיכה עבור התערוכה ״אוסף לאומי״ שהתקיימה במוזיאון תל אביב (2014); מענק תמיכה עבור הפעולה (2012) SALONS: Birthright Palestine?
קרן משפחת אוסטרובסקי: מענק תמיכה עבור התערוכה ״אוסף לאומי (2015); מענק תמיכה עבור הפעולה ?SALONS: Birthright Palestine שהתקיימה בניו מיוזיאום, ניו ירק (2011)
ארטפורט: תנועה ציבורית התארחה במשך שנה בתוכנית שהות אמן כחלק מקרן אריסון (2014–2015)
אאוטסט: מענק תמיכה עבור התערוכה ״אוסף לאומי״ שהתקיימה במוזיאון תל אביב (2015) מענק תמיכה עבור הפעולה ״תרגיל באזרחות״ שהתקיימה באוניברסיטת תל אביב (2010)
קרן קרושנברג: מענק אמן מצטיין (2013)
קרן ארטיס: מענקי תמיכה בפעולות של תנועה ציבורית מחוץ לישראל החל מ-2011
משרד התרבות והספורט - מינהל תרבות: תמיכה שנתית על בסיס פרויקטאלי, החל מ-2008
הערות שוליים

↑  BOMB Magazine — Dana Yahalomi/Public Movement by Chen Tamir, bombmagazine.org (באנגלית)
↑  אלי ערמון אזולאי, כוריאוגרפיה של פיגוע: ראיון עם מייסדי "תנועה ציבורית", באתר הארץ, 29 בדצמבר 2011
↑  אלי ערמון אזולאי, כוריאוגרפיה של פיגוע: ראיון עם מייסדי "תנועה ציבורית", באתר הארץ, 29 בדצמבר 2011
↑  עמדות |, באתר www.publicmovement.org
↑  שני ליטמן, קבוצת "תנועה ציבורית" בתערוכה שמתרוצצת במוזיאון, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2015
↑  תנועה ציבורית: אוסף לאומי - מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il (ארכיון)
↑  New Museum - Digital Archive, archive.newmuseum.org
↑  "Birthrights: At the New Museum Triennial, Public Movement Asks, 'Birthright Palestine?'". Observer (באנגלית אמריקאית). 2012-04-10. נבדק ב-2017-03-08.
↑  Public Movement — Asian Art Biennial, www.asianartbiennial.org (ב־Chinese (Taiwan))
↑  "Guggenheim Hosts US Premiere of Performance by Public Movement". Guggenheim (באנגלית אמריקאית). 2016-06-16. נבדק ב-2017-03-08.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Guggenheim Hosts US Premiere of Performance by Public Movement". Guggenheim (באנגלית אמריקאית). 2016-06-16. נבדק ב-2017-03-08.(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 571722  NLI: 987012622602405171  GND: 1096506130  LCCN: no2015142724  VIAF: 426144783062716001545   WorldCat (עם VIAF): 426144783062716001545
נודניק בלי הפסקה

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  פריס ברקליי 
 הופק בידי:  קינן אייבורי ויינס (אנ') אריק אל. גולד
 תסריט:  מרלון ויינס, שון ויינס, פיל ביומן 
 עריכה:  מרשל הארווי ויליאם יאנג
 שחקנים ראשיים:  שון ויינס מרלון ויינס
 מוזיקה:  ג'ון ברנס 
 צילום:  רוס ברנדט
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  איילנד רקורדס Ivory Way Productions (אנ')
 חברה מפיצה:  מירמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  12 בינואר 1996
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט שכונה (אנ') קומדיה
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  3.8 מיליון דולר
 הכנסות:  20.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   dontbeamenacetosouthcentral
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נודניק בלי הפסקה (באנגלית: Don't Be a Menace to South Central While Drinking Your Juice in the Hood - אל תהיה צרה בדרום מרכז בזמן שאתה שותה את המיץ שלך בשכונה) הוא סרט שכונה (אנ') אמריקאי קומי משנת 1996. הסרט בוים על ידי פריס ברקלי (אנ') וזהו פרוייקט הביכורים (אנ') שלו בתור במאי. תסריט הסרט נכתב על ידי פיל באומן וחלקים ממנו נערכו על ידי שון ויינס ומרלון ויינס, שגם מככבים בסרט בתפקידים ראשיים. עלילת הסרט עוקבת אחר שני בני דודים שנחשפים לעולם הסוריאליסטי והקומי של דרום לוס אנג'לס.
הסרט מהווה פרודיה לסרטי שכונה כדוגמת "סכנה לציבור (אנ')", "דרום מרכז (אנ')", "רחובות אלימים (אנ')" ו-"החבר'ה מהשכונה". חלק מהשחקנים שהופיעו בסרטים אלו מבצעים הופעות אורח בסרט זה, חלקם מגלמים את אותן הדמויות שהם גילמו בסרטי המקור. הסרט הופק על ידי קינן אייבורי ויינס (אנ') והוא הסרט השני של האחים ויינס שמשמש פרודיה לסרטי קומדיה שבמרכזן דמויות אפרו-אמריקאיות, כשהסרט הראשון היה "אני אתפוס אותך פראייר (אנ')" משנת 1988.
הסרט הופץ באולמות הקולנוע בארצות הברית ב-12 בינואר 1996 בהפצת אולפני מירמקס. הסרט קיבל ביקורות מעורבות ובחלוף השנים צבר קהל מעריצים נאמן ונחשב לסרט פולחן. הכנסות הסרט מסתכמות ב-20 מיליון דולר.
עלילה

אשטריי (או "טריי" בקיצור) נשלח על ידי אימו לחיות ביחד עם אביו, המתגורר בשכונה. טריי לומד את רזי השכונה בעזרת בן דודו הפסיכוטי וחובב האקדחים לוק דוג, אביו (שצעיר מטריי במספר שנים), סבתו שמעשנת מריחואנה ושני חברי כנופיה בשם פריץ' ("מטיף") וקרייזי לגס ("רגליים משוגעות") המרותק לכיסא גלגלים. בזמן בילוי אצל אחד מהתושבים, טריי פוגש אם יחידנית לשבעה ילדים בשם דאשיקי, שלפי מילותיו של לוק דוג, שכבה עם הרבה גברים בשכונה. באותו האירוע נוכח גם טוטפיק ("קיסם שיניים"), בן זוגה לשעבר של דאשיקי שבדיוק השתחרר ממאסר. כשלוק דוג וטריי יוצאים לקנות חטיפים, טוטפיק והכנופיה שלו מאיימים על טריי באיומי אקדח, אך לוק דוג מציל אותו בכך שהוא מפחיד אותם עם טיל גרעיני שנמצא במשאית שלו.
בתוך המכולת, לוק דוג וטריי מוטרדים תדיר על ידי הבעלים - זוג ממוצא קוריאני. כשהאישה מעליבה את אמו של לוק דוג, הוא יורה באוויר בזעם ולפתע הגבר והאישה מוצאים את מותם על ידי "האיש (אנ')" (גבר לבן שעובד עבור הממשלה) שלאחר מכן זורק את האקדח ללוק דוג במטרה להפליל אותו ברצח. במקביל, סבתם של טריי ולוק דוג מגיעה לכנסייה ונכנסת לעימות עם מתפללת מבוגרת אחרת. השתיים מתעמתות אחת עם השנייה בתחרות ריקודי ברייקדאנס לצלילי מקהלת הכנסייה וסבתם של טריי ולוק דוג מנצחת.
טריי מבקר את דאשיקי והשניים שוכבים. מיד לאחר מכן, דאשיקי מכריזה שהיא בהיריון מטריי. לאחר ויכוח שנוצר, דאשיקי מרגישה שטריי לא בשל להפוך לאבא והיא מסלקת אותו מביתה. באותו הערב, טוטפיק וכנופייתו מגייסים בחור חדש לכנופיה ובוחנים אותו בעזרת משחק של קפיצות בחבל (אנ'). לאחר מכן, סם, אחד מאנשיו של טוטפיק תוקף את טריי כי הוא עיבר את דאשיקי, אך לוק דוג והשאר רומסים ומועכים אותו (מילולית) על הכביש. מבינים שהם בסכנה, החבורה מחליטה לקבל הגנה מאולד סקול, גנגסטר מזדקן שחי בשכונה. בהגיעם, אולד סקול מטיף להם על אומץ ושעליהם לשמור אחד על השני, אך מוכנע כאשר אמו מגיעה ומפצירה בו בכעס לנקות את חדרו.
רגעים לאחר מכן, טוטפיק מגיע עם רכבו ומתחיל לירות בנוכחים כנקמה על מה שהכנופיה עשתה לסם. במהלך הירי, קרייזי לגס נפצע ונשלח לבית החולים. טריי מחליט להתעמת עם דאשיקי ולקחת אחריות על ילדו העתידי. דאשיקי מסכימה לתת לטריי הזדמנות נוספת והשניים מתכננים לעזוב ביחד את השכונה.
בדרכו לצאת למסיבה, טריי מקריא סיפור ארוטי לפני השינה לאביו הצעיר (שלא יכול ללכת למסיבה מפאת גילו). במסיבה, לוק דוג פוגש את קישה, אותה הוא לוקח למשאית שלו במטרה לשתות איתה אלכוהול ולשכב איתה. בתוך המשאית, השניים שותים וקישה מרשה לעצמה "להשתחרר מעט" והיא הופכת למפלצת שתוקפת את לוק דוג וקורעת ממנו את בגדיו בזמן שהוא מנסה לברוח.
טריי ולוק דוג מדברים על עזיבתו המתוכננת של טריי וטוטפיק מתארגן לירי נוסף. טריי נורה על ידי טוטפיק וקרב יריות מתחולל באזור. לפתע, סבתם של השניים יוצאת מתוך אחד מפחי האשפה עם נשק ומסייעת ללוק דוג לירות בכנופייתו של טוטפיק. במהלך הירי, חלק מחברי כנופייתו של טוטפיק נהרגים וטוטפיק עצמו מועף ונוחת על ניידת משטרה. פריץ' ודאשיקי מוצאים את טריי חסר ההכרה והוא מתעורר ומנשק את דאשיקי. אישה אחרת, המתבררת להיות אמו של טוטפיק מוצאת אותו ומכה אותו כי הוא גנב ממנה כסף. מיד לאחר מכן, טוטפיק וחברי כנופייתו נעצרים בשנית.
בסופו של דבר, כל אחת מהדמויות הולכת לדרכה: טריי ודאשיקי מתחתנים, לוק דוג הופך למנחה תוכנית טלוויזיה קומית (פרודיה על Def Comedy Jam (אנ')), פריץ' ובת זוגו משתקעים ביחד וקרייזי לגס הופך לרקדן בלט. בסצנה האחרונה מראים את סבתא יושבת ומעשנת מריחואנה לרקע הקריינות של טריי: "ובכן סבתא? היא עדיין סבתא".
הכנסות וביקורות > הכנסות

הסרט הרוויח $8,112,884 לאחר שהוצג ב-1,010 אולמות קולנוע בסוף השבוע הראשון להקרנתו. לאחר שירד מהקרנות בקולנוע, הכנסות הסרט הסתכמו ב-$20,109,115.
הכנסות וביקורות > ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 32% טריות על סמך 28 ביקורות.
למרות הביקורות, הסרט צבר עם השנים מעמד של סרט פולחן.
הערות שוליים

↑  Don't Be a Menace to South Central While Drinking Your Juice in the Hood, Box Office Mojo
↑  Don't Be a Menace to South Central While Drinking Your Juice in the Hood - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏1996-01-12 (באנגלית)
↑  Don't Be A Menace To South Central turns 18 today so here some life lessons the cult comedy taught us (NSFW), JOE.ie (באנגלית)
↑  Holy Hell! Don’t Be a Menace to South Central While Drinking Your Juice in the Hood Turns 20, Spectrum Culture, ‏2016-07-14 (באנגלית אמריקאית)
פאוסט (גתה)

.
| --- | --- |

 Faust, Part One  Faust, Part Two 
 מידע כללי
 מאת:  יוהאן וולפגנג פון גתה 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  מחזה 
 תקופת התרחשות:  ליל ולפורגה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1808 
 סדרה
 ספר קודם:  Urfaust, Faust. A fragment 
 
העמוד הפותח של מהדורת המחזה משנת 1808
פאוסט (Faust) הוא מחזה טרגי בשני חלקים מאת יוהאן וולפגנג פון גתה. המחזה הוא יצירת הספרות המצוטטת ביותר בספרות הגרמנית והוא נחשב על פי רוב ליצירה הספרותית החשובה ביותר שנכתבה בשפה זו.
המחזה עוסק בסיפורו של דוקטור פאוסט, איש אשכולות שמוכר את נשמתו לשטן תמורת ידע אינסופי ותענוגות ארציות. המחזה זכה לעיבודים רבים בספרות, במוזיקה ובתיאטרון בידי מחברים שונים, ומרחיב את הסיפור על פאוסט לכדי משל על המצב האנושי.
כתיבתו של המחזה העסיקה את גתה במהלך רוב חייו, והוא עצמו כינה אותה "summa summarum", דהיינו "סיכום הסיכומים" של חייו. עובדה זו מוצאת את ביטויה בסגנונות השונים, ולעיתים אף הסותרים, של היצירה, וכן בהדגשים תוכניים שונים ומנוגדים של העלילה והדמויות. גרסה חלקית וראשונה של המחזה התפרסמה בשנת 1772 ולאחר פרסומים חלקיים רבים לאורך השנים פורסמה היצירה השלמה שישים שנה מאוחר יותר בשנת 1832.
קשה לשייך את המחזה לסוגה ספרותית מסוימת. יש בו מאפיינים של הזרם הקלאסי, של הסער והפרץ וכן של הרומנטיקה. באחדות מן התמונות ישנם גם מאפיינים של סאטירה ושל מחזה-תעלומה.
לתמונות השונות במחזה קשר רופף יחסית זו לזו ולהתרחשות הכללית. מקובל לחלק את המחזה ל"טרגדיית המלומד" ול"טרגדיית גרטכן", אך חלוקה זו איננה מוחלטת.
אגדת פאוסט

היצירה הראשונה המוקדשת לדמותו של פאוסט היא הספר העממי משנת 1587, אשר מגוללת את פרשת מעשיו הנפלאים והנוראים של ד"ר פאוסט, אשר התמכר לקסמים ולכישופים ולבסוף מכר את נשמתו לשטן כדי לזכות בעושר ובנעורים נצחיים. אגדה זו התבססה כנראה על סיפור חייה של דמות היסטורית אמיתית, שחיה בגרמניה כמאה שנים קודם לכן בשם ד"ר יוהנס פאוסט (1480-1540). ד"ר פאוסט היה איש אשכולות אשר עסק בפילוסופיה, אך גם באלכימיה, באסטרולוגיה ובכל מיני כישופים. הוא הרצה במספר אוניברסיטאות, הרבה בנסיעות וקנה לעצמו שם של אדם חשוד ומפוקפק בעיני הממסד הנוצרי, הקתולי והלותרני כאחד, אך גם בחוגי ההומניסטים המשכילים.
העובדה שהאגדה העממית ייחסה לו כישורים על-טבעיים והמציאה את סיפור קשריו המיוחדים עם השטן משקפת את המשבר ההיסטורי שפקד את התרבות האירופית בתקופת הרנסאנס, כאשר הפילוסופיה והמדע התחילו להראות סימנים ראשונים של השתחררות מתלותם הבלעדית בדת ובכנסייה. אנשי הרנסאנס ביקשו להרחיב ככל האפשר את גבול ההכרה הרציונלית, גם אם דבר זה יוליך להתנגשות עם תמונת העולם הישנה שנמסרה על ידי התאולוגיה הנוצרית. אך העם הפשוט ראה במגמות אלה איום על האמונה הדתית המסורתית, ופירש את הכמיהה אל הדעת כבגידה שטנית בעקרונות המקודשים ביותר. הדאגה ששררה בחוגי הכנסייה ובקרב עם המאמינים מפני התפשטותה של ההשכלה החדשה נבעה גם מהעובדה שבאותה תקופה ההבחנה בין מדע, המבוסס על הסתכלות והשגה מתמטית, לבין עיון פילוסופי ואף חקירה מאגית לא הייתה ברורה. כך, למשל, לא ראו הבדל מהותי בין אסטרונומיה ואסטרולוגיה. מצד אחר, גם ההומניסטים שהחלו לפתח מחשבה עצמאית, מנותקת מדפוסי החשיבה התאולוגיים, נחשבו כהרפתקנים הפונים לכיוונים מסוכנים.
תסיסה רוחנית זו התרחשה על רקע התפתחות הרפורמציה הפרוטסטנטית של מרטין לותר, שגרמה לקרע עמוק בין שני פלגי הנצרות. כל הקשיים הללו היו השלכות ישירות מרוח ההתחדשות שזעזעה את התרבות האירופית בתקופת הרנסאנס, אך הם גם גרמו למשבר דרמטי מתמשך. לפיכך מצאו הכנסיות בדמות השטן קרבן מתאים, אשר סימל בעיני ההמונים המודאגים והמבולבלים את כל הסכנות הטמונות ברוח החדשה והמהפכנית שהחלה להתפשט. האגדה על ד"ר פאוסט, אשר נטש את לימודי התאולוגיה ויצא לתרבות רעה מתוך תשוקה עזה להכרת סודות הטבע, עד שהתמסר לשטן וויתר מרצונו על גאולת נפשו, מדגימה את כל המתחים האינטלקטואליים של תקופת הרנסאנס והרפורמציה.