stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוללת יוני ליתיום
הערות שוליים

↑  Lithium- based Batteries Information, Battery University.
↑  Lithium ion Battery
↑  Whittingham, M. S. Science 1976, 192, 1126-1127
↑  Besenhard, J. Carbon 1976, 14, 111-115.
↑  Schöllhorn, R.; Kuhlmann, R.; Besenhard, J. Mater. Res. Bull. 1976, 11, 83-90
↑  Besenhard, J.; Eichinger, G. Journal of Electroanalytical Chemistry and Interfacial Electrochemistry 1976, 68, 1-18
↑  Eichinger, G.; Besenhard, J. Journal of Electroanalytical Chemistry and Interfacial Electrochemistry 1976, 72, 1-31
↑  Basu, S.; Zeller, C.; Flanders, P.; Fuerst, C.; Johnson, W.; Fischer, J. Materials Science and Engineering 1979, 38, 275-283
↑  Basu Samar, Bell Telephone Laboratories 4304825, 1981
↑  Thackeray, M.; David, W.; Bruce, P.; Goodenough, J. Mater. Res. Bull. 1983, 18, 461-472
↑  yoshino akira, sanechika kenichi and nakajima takayuki 4668595, 1987
↑  Padhi, A.; Nanjundaswamy, K.; Goodenough, J. B. J. Electrochem. Soc. 1997, 144, 1188
↑  Mitsuru Homma Battery Association of Japan
↑  Meitav, A.; Peled, E. Journal of Electroanalytical Chemistry and Interfacial Electrochemistry 1982, 134, 49-63
↑  Zhang, W. J. J. Power Sources 2011, 196, 2962-2970
↑  Xu, K. Chem. Rev. 2004, 104, 4303-4418
↑  Panasonic Rechargeable Li-ion OEM Battery Products
↑  GreenCarCongress.com Panasonic Develops New Higher-Capacity 18650 Li-Ion Cells; Application of Silicon-based Alloy in Anode
↑  Panasonic Rechargeable Li-ion OEM Battery Products
↑  Solid-state EV battery breakthrough from Li-ion battery inventor John Goodenough, The American Energy News, ‏2017-03-01 (באנגלית)
↑  Lithium Batteries: The Pros and Cons, electronics360.globalspec.com
↑  Samsung to halt Galaxy Note 7 sales, web.archive.org, ‏2016-09-02
↑  Donal P. Finegan, Mario Scheel, James B. Robinson, Bernhard Tjaden, In-operando high-speed tomography of lithium-ion batteries during thermal runaway, Nature Communications 6, 2015-04-28 doi: 10.1038/ncomms7924
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7681721-0  NDL: 01090550  NKC: ph891858 
מודל המדגים את האינטרקלציה של יונים (בסגול) אל תוך מבנה הגרפיט (שחור)
מאיר גורביץ

| --- | --- |

מאיר גורביץ. מציג את "בית הספר הימי זבולון" "תערוכת הימאות העברית" ב'יריד המזרח' עם פתיחתו באפריל 1932
 לידה:  1890 טאלין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בפברואר 1950 (בגיל 60 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  Tirza Gourewitz 
 
הגימנסיה העברית הרצליה ורחוב הרצל, הראשון בתל אביב
מאיר גורביץ (1890 – 3 בפברואר 1950) היה מהנדס, מחנך ואיש ציבור ביישוב היהודי בארץ ישראל, יזם בתחומי התעופה והימאות, הוגה ומחדש הימאות העברית בארץ ישראל.
חייו

גורביץ נולד בעיר טאלין שבאסטוניה (אז חלק מן האימפריה הרוסית). סבו היה רבהּ של אסטוניה. הוא התחנך ברוסיה ורכש השכלה גם בארצות נוספות. בין היתר למד בז'נבה והוסמך כמהנדס תעופה באקדמיה בפריז. בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 עשה דוקטורט בתחום הימי באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, וושינגטון ארצות הברית, ובסוף העשור השתלם שנתיים באגף הדיג של מחלקת החקלאות הפדרלית של ארצות הברית. תרומתו לימאות העברית מובהקת ונגדעה עקב גישה בלתי מתפשרת בה האמין. הוא עסק בסיוע לגופים וארגונים בתחום הימי והיה סוכן אוניות עד סוף ימיו.
חייו > חזון התעופה העברית והימאות העברית

גורביץ הגיע לארץ ישראל בשנת 1909, אך ממנה עוד יצא לתקופות לימודים ושליחויות ארוכות בחו"ל. משנכח כי ביישוב העברי אין ולו ימאי או טייס אחד, וחסרה המודעות לחשיבותה של ימאות ותעופה עברית, ובשנת 1913 בהיותו מורה בגימנסיה, בנה כלי טיס נסיוני ונכשל. הידע שהיה אז בעולם כולו בתחום התעופתי היה מוגבל למדי, ובוודאי הידע והחומרים שהיו לרשותו בתקופתו בארץ ישראל.
בסוף אותה שנה הרצה בפני שומעיו בתל אביב בנושא "האווירון", כאשר הדגם האמיתי שבנה עמד מאחוריו. הוא שכנע את שומעיו לערוך מגבית לרכישת שני אווירונים - האחד ללימוד בני נוער עברי ש'יקבל כנפיים', והשני יימסר לאוויריית השלטון העות'מאני, לשמירה על יחסים טובים ולמניעת תחושה, כאילו היישוב העברי צובר עוצמה שתסכן את השלטון.
הוא שכנע בדבריו וגייס את כל הכסף, אך כוונתו לא התגשמה. שבועות לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כדי להציג טיסה, הזמין אווירון ללימוד. אירוע התרסקות האווירון העות'מאני בחולות ים תל אביב, גרם ליישוב לוותר על חזונו.
בראשית 1914 קידם את חזונו לכיוון הימי. תכנן הקמת 'מסגרת כלכלית' לתמיכה ב'בית ספר ימי' שיוקם ליד התכניון, ובו ילמד נוער עברי את מקצועות הים והתעופה. משנתגבשה תודעתו הציונית, היה פעיל בפועלי ציון.
לפרנסתו עבד כמורה למתמטיקה בגימנסיה הרצליה בתל אביב הקטנה, אך עיקר זמנו הוקדש לניסיונות להגשים את חלומו - הקמת צי עברי לכיבוש השמים והים.
בראשית 1914 תכנן להקים בית ספר ימי ותעופתי. המימון הראשון תוכנן להיעשות על ידי הקמת חברת ספנות ברוסיה, שרווחיה ישמשו להפעלת בית הספר ולהקמת צי עברי למסחר ולמגן, ומאוחר יותר, תורחב פעילות בית הספר לתחום האווירי, לתעופה. בסיוע איש עסקים חיפאי, יהודי ממוצא רוסי בשם יצחק ברגר, הוקמה חברת ספנות ברוסיה (אוקראינה) בעיר חרקוב ונקראה בשם "זבולון".
בתחילת דרכו להגשמת חזונו, התעת'מן גורביץ עקב חובת התעת'מנות שקבע ג'מאל פאשה כמושל סוריה (וארץ ישראל), ושם יהבו על קשרים טובים של היישוב היהודי בארץ ישראל עם השלטון העות'מאני; לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 יצא לשרת לצד הבריטים בגדודים העבריים, ונאלץ לעשות פסק זמן בתוכניות להגשמת חזונו. באותה תקופה התרחשה גם המהפכה הרוסית, וחברת הספנות בחרקוב שבה תלה תקוות חוסלה ב-1917. כשהסתיימה המלחמה החל השלטון הבריטי בארץ ישראל, וגורביץ יכול היה לחזור במלוא המרץ לתוכניותיו.
חייו > ועדת המים

ב-1918 הקים גורביץ את ועדת המים, כמשרד מיישב לפיתוח כלכלי על בסיס חקלאות ימית וכמשרד ימיה עברי. הוועדה שימשה כ"סניף הימים" של תנועת העבודה המאוגדת ופעלה בפיקוח הקפא"י. ועדה זו ראתה כעניינה את כל תחום המים בשטחי ארץ ישראל והימים שסביבה – בים, בנהר ובנחל, בציד ימי ובדיג, במחקר ובפיתוח תעשייה הקשורה בים, ובמסחר עם ארצות חו"ל. במסגרת הוועדה עסק גורביץ בחקר, פיתוח והקמה של צי עברי, ובמקביל המשיך בפעילותו החינוכית במסגרת הגימנסיה ומחוץ לה.
ב-1919 קיבל מג'יימס דה רוטשילד עבור ועדת המים זיכיון ל-200 דונם כולל הבניינים בחוף טנטורה, שם הקים כפר דייגים עברי ראשון בארץ ישראל וייסד בו קבוצת דייגים ראשונה מבין הסובוטניקים, הגרים שעלו לארץ ישראל מאסטרחן. לצורך זה קיבל מהנדבן יצחק גולדברג 20 לא"י, ואף הזמין את ש. בן-ציון לכתוב את 'שיר הים' העברי הראשון.
בין השנים 1920–1925, כיו"ר ועדת המים, הקים לראשונה בעזרת הקפא"י חברת מניות לספנות עברית בשם החברה לאסדות וספנות חופית וכמנהלה, מונה הסופר אברהם ריבוצקי. מניות החברה נמכרו בעיקר לאנשי הגדודים העבריים שהיו מוצבים במחנה סרפנד. אלה שנחשפו לנאומיו המרגשים של גורביץ על "חשיבות הצלחת כיבוש הים" נדבקו בהתלהבותו. לצורך פעילות החברה, ועדת המים רכשה על ידי תשלום מקדמה בכסף שנאסף מהגדודים את אניית הצי העברי ראשונה שנקראה "החלוץ". ספינה זו עקפה לראשונה את המצור היבשתי על מרכז הארץ בזמן הקרבות בין האנגלים לצרפתים ולכנופיות הצבא הערבי המפוזר, ויצאה לביירות להביא סחורות ליישוב. אולם מאחר שהתמורה ממכירת מחצית המניות שהועברו למכירה בארצות הברית, לא הגיעה, חזרה האנייה לבעליה מר ליפשיץ ושות' בתל אביב.
מאז הקים את ועדת המים, עמד גורביץ בקשרי עבודה עם ידידו הקולונל הבריטי סויאר שיצא מארץ ישראל בה שרת, ללמד ימאות באוניברסיטת וושינגטון, סיאטל, ארצות הברית. למימוש חזונו יצא גם גורביץ ללמוד שם. בדרכו, עבר בניו יורק ומסר למזכיר "ועד פועלי ציון", אלפיים ממניות חברת הספנות החופית (מחצית מהכמות) למכירה בציבור היהודי וקיבל אישור בכתב: "מעכשיו, הטיפול באלפיים המניות בידי ועד 'פועלי ציון-פלסטינא', בארצות הברית". אך התמורה לא הגיעה מעולם.
גורביץ שיצא ללמוד את התחום הימי באוניברסיטת וושינגטון שבארצות הברית, המשיך שם בתפקידו במשך כשלוש שנים (1921–1923), ועמד בחליפת מכתבים עם הזואולוג והביולוג הימי, היהודי ד"ר ולטר שטייניץ, שלימד באותה עת באוניברסיטת ברסלאו.
שטייניץ וגורביץ יצרו קשר עם 'מרכז התחנות ההידרולוגיות סביב אגן הים התיכון' שבמונקו לקראת הקמת תחנה בארץ ישראל. בעזרת נחום סוקולוב, ייבאה 'ועדת המים' שתי 'סירות מחקר' ממרכז המחקר ההידרולוגי במונקו.
הוקמה חברת מניות שנמכרו בכוונה להקים 'מרכז מחקר ימי' בחוף תל אביב, שנשיאו יהיה אלברט איינשטיין. מרכז שיכלול מעבדות, מחסנים וספריה מקצועית, וישמש גם כמרכז מבקרים באקווריום (32 אקווריומים), גם כיחידה כלכלית סגורה, כמרכז הכנסה למימון המחקר. נמכרו לציבור מניות, המחלקה הטכנית בעיריית תל אביב ערכה תוכניות, אך המרכז לא הוקם. עם זאת, אחד המחקרים היותר מפורסמים, הוא מחקרו של שטייניץ על ה"פאונה הימית בארץ ישראל" שפורסם בעולם האקדמי בשנת 1927.
לימים, עוזרו של שטייניץ ד"ר ליבמאן, מונה למנהל מרכז המחקר הימי של משרד החקלאות, בעכו.
חייו > האגודה הימית

משנת 1926 ביוזמתו הוסיף גורביץ על לימוד מתמטיקה בגימנסיה העברית הרצליה, גם לימוד ימאות. בזמן שפינה לכך, החל מעניין את תלמידיו בתחום הימאות, ויצא עמם אל חוף הים ללימוד מעשי. הוא ערך מגביות בקרבם, ובין אנשי חזון כמותו, ורכש סירה ראשונה לתלמידיו. באותן שנים נחשבו כתריסר העברים לגרעין האגודה הימית הראשונה, ולבית ספרה הימי, הראשון ביישוב שפעל במתכונת לימודים יומית.
לגרעין הראשון צורף חיים לייבוביץ, תעשיין יהודי מתל אביב, שהתגלה כבעל כישורים בהדרכה ומנהלה. בהמשך, משנדרש איש שטח נוסף מטעמו, שישלים אותו, גייס גורביץ למשימה פדגוג וביצועיסט ידוע, את המהנדס עמנואל טובים שלימד עד אז הנדסת מכונות בטכניון בחיפה. היה בוגר האקדמיה הימית בפטרוגרד רוסיה, ניהל תעשייה בתל אביב ושימש בה איש ציבור. משהקבוצה שהקים תיפקדה, יצא גורביץ בשליחות היישוב לארצות הברית, ללמוד ולייבא ידע לפיתוח תחום הימים. הוא שב לארץ ב-1930 ורשם את הקבוצה שהקים ארבע שנים קודם בשמה "'האגודה הימית' זבולון". פעילות האגודה גם החליפה את זו של "ועדת המים", שפעילותה בארץ גוועה במהלך היעדרותו.
הניהול השוטף של האגודה ופעילויותיה, שעבר שנתיים קודם לידי עמנואל טובים וחיים לייבוביץ, שינה את גישת גורביץ והרחיבה פעילותה בנוסף, גם 'בית ספר ערב' ו'מועדון שיט'. כשחזר גורביץ, נתגלעו חילוקי דעות בין "המקסימליסטים", אלה שביטאו את עמדת המייסד, גורביץ שראה את בית הספר הימי היומי כבסיס לימיה עברית מקצועית, וכמטרה ראשונה במעלה, לבין "המינימליסטים", אחרים שראו את האגודה בראש ובראשונה כמוקד לפעילות פנאי וללימודי ערב.
האחרונים 'ניצחו' ורשמו את פעילותם תחת שם חדש: אגודת יורדי ים זבולון א"י. ב־ 1932 נדחק בית הספר של גורביץ לחדר בעליית גג ליד 'המועדון העממי', בו לימד כדרכו. הוא רכש עם אחרים ורב חובל אריה באייבסקי ספינה מעוקלת בשם קינגפישר ממשטרת המנדט שתשמש אונית לימוד תוך כדי דיג והסעה למימון פעילותה ושינה שמה. משנטרפה 'ציפור הקרח' בשנת 1933, נסגר בית הספר הימי היומי של 'האגודה הימית' זבולון, עקב בעיות מימון. נותר 'בי"ס ערב' עם המורה הבכיר עמנואל טובים. וכך, חזר נפתח נסגר ונפתח שוב עד שנת 1938 עת חזר 'בית הספר היומי' לפעילות מלאה (עד 1958).
במהלך 1933 נבנה בית עץ דו קומתי כבית הסירות ע"ש "אם האגודה" ששימש עד שנת 1963, אז נבנה בניין דו קומתי ל"בית הספר הימי זבולון" מכספי צוואת אם האגודה הנרייטה דיאמונד, ולימודי היום חזרו למקום פעילות האגודה בשיתוף משרד החינוך עד ראשית שנות השבעים.
גורביץ צפה מהצד בהגשמת מפעלו המתפתח לנגד עיניו כצי עברי למסחר ולהגנה בארץ ישראל.
חייו > אחרית ימיו

במאי 1937 מסר גורביץ לעיתון 'דבר' סקירה במאמר שקרא לו "היקיצה הימית", מסמך מעודכן שערך כטיוטה עוד בשנת 1934, המתאר ומסכם את פעילותו לתחיית הימאות וראשיתו של צי סוחר ומגן עברי. הוא עשה זאת לכבוד יום הים החמישי, בשנה השלישית להיעדרותם של תלמידו מהגימנסיה רב חובל אריה גרבנוב שאף לימד לצידו כמורה בבית הספר של האגודה הימית זבולון, וחברו להגשמה, הקצין בנימין לוין והמכונאי שהצטרף אליהם אליהו רוזין שנעלמו עם האונייה עמנואל מאז הפלגתה בבוקר 30 בינואר 1934 מנמל פול בדרום אנגליה.
כהוקרה ולהנצחת התחייה, מסר גורביץ בידי חיים וסוניה גרבנוב, הוריו השכולים של אריה דווקא בחודש מאי הוא חודש הולדתו, את מאמר "היקיצה הימית" כרוך. המאמר פורסם בעיתון 'דבר' ובו תיאור תולדות הצי העברי בארץ ישראל.
לימים, עזב את מפא"י בה היה חבר כשנתיים (1936–1938). עשה מעט לביתו (1938) והקים חברת מניות להובלה ימית בשם "דן" בשותפות של 25 עבריים. הוא ניסה להפיק ספרים על תולדות הימאות העברית ולא הספיק. במקביל ישב בדיוני "ליגה ימית ותעופה".
גורביץ נפטר ב-3 בפברואר 1950 (ט"ז בשבט תש"י). הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו

גורוביץ השאיר אחריו בן - נמרוד ובת - הגר. נמרוד היה ממיסדי קיבוץ גינוסר. על אף גילו המבוגר גויס לפלמ"ח על ידי יגאל אלון, חברו מהקיבוץ ושירת במטה הפלמ"ח עד סיום מלחמת השחרור. נמרוד היה נשוי לנעמי בקר ולהם נולד בן, עודד, ב-1936. לאחר מכן נישא לצוריה בורלא, בתו של יהודה בורלא ונולדו להם 3 ילדים: ליאורה, ערן ויובל.
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
דיג בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  מסמך במכון לבון
↑  מאיר גורביץ באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518668305171  VIAF: 310743121   WorldCat (עם VIAF): 310743121 
אווירון עות'מאני באוקטובר 1913
גורביץ ותלמידיו. ירקון 1928
דיאמונד
יריד 1932
חזית התעודה
ציד בהתשה

איור של אדם הרודף אחרי אנטילופה.
זאב אפור במרדף אחרי איילה קנדית.
ציד בהתשה (לפעמים מכונה גם ציד התמדה, ציד סיבולת או ציד מרחקים) היא טכניקת ציד של טורפים אצנים, בה טורפים או ציידים העשויים להיות איטיים ביחס לטרפם למרחקים קצרים, משתמשים בשילוב של ריצה, הליכה וגישוש כדי להתיש את הטרף. בין המשתמשים באסטרטגית ציד זו אפשר למצוא חיות טרף כמו הזאב המצוי, הזאב הטלוא, אורקות ואת האדם. השימוש בטכניקת ציד זו דורשת מהצייד יכולת של ריצה למרחקים ארוכים ולמשך פרקי זמן ארוכים.
האדם הוא היחיד ממיני הפרימטים המשתמש ב"ציד בהתשה" ככלי הישרדות, אך יש הטוענים כי מדובר בתיאוריה לא מבוססת. בנוסף לכך, לאדם יש יתרון ביכולת לריצה למרחקים ארוכים בכך שיש לו שיער דליל יחסית מה שהופך את הזיעה לאמצעי יעיל ביותר לקירור גופו. לעומת זאת הפרסתנים ויונקים נוספים צריכים להלחית כלומר לנשום על מנת לקרר את עצמם, שקשה לביצוע בעת ריצה ולכן לפעמים אף להאט או לעצור.
ציד בהתשה נחשב לאחת משיטות הציד המוקדמות ביותר ששימשו את האדם כבר לפני אלפי שנים. שיטת ציד זו משמשת עדיין את הבושמנים יושבי מדבר קלהארי, וכן את שבט הטאראהומרה האינדיאני החי בצפון-מערב מקסיקו.
שימוש בציד בהתשה אצל בני האדם > ציד בהתשה באבולוציה האנושית

ייתכן שציד בהתשה הוא אחת הטכניקות שנקטו ההומיננאים המוקדמים לצורך ציד, אולם הפליאואנתרופולוג הנרי באן, מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, מטיל בכך ספק. התומכים בכך טוענים כי זוהי טכניקה שיכולה להתבצע גם ללא כלי קלע או נשקי מוט כגון כידונים, חניתות או קלע.
המעבר של ההומיננאים לתנועה דו-רגלית גרם להם לאבד ממהירותם ולפיכך גם את היכולת לצוד בעזרת ריצות קצרות ומהירות. במקום זה הם זכו בסיבולת גבוהה לריצות למרחקים ארוכים, וכך הסתגלו לציד באמצעות התמדה והתשה של הטרף. בנוסף, למרות שרוב היונקים מזיעים, רק מעטים מהם מנצלים את ההזעה בצורה יעילה לוויסות חום הגוף. למעשה מרבית היונקים משתמשים בהלחתה לקירור גופם, (אידוי נוזלים ממערכת הנשימה העליונה), שאינה יעילה בעת ריצה.
בני אדם (וגם סוסים למשל) פיתחו מערכת הזעה יעילה, כך שההומיננאים יכלו לרוץ גם בשעות החמות של היום, שבהן רוב בעלי החיים ממילא משתדלים לנוח ומותשים בקלות.
בספרו משנת 2009, "נולדנו לרוץ", כריסטופר מקדוגל טוען שכפות רגליים מקושתות, אצבעות קצרות, כתפיים רחבות וגידי אכילס ארוכים לא רק מציידים את בני האדם לרוץ אולטרה-מרתונים, הם גם נותנים לנו את הדחף לצאת לריצה מלכתחילה. קהילת הרצים רואה בציד ההתמדה חלק מה-DNA שלהם, באופן מילולי ממש.
אלא שייתכן שזה לא נכון. הנרי באן, פליאואנתרופולוג מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, מטיל בספק כיצד אדם יכול לשמור על קשר עין עם טרף מהיר הרבה יותר במשך שעות רבות. במוקדם או במאוחר, הוא הסיק, החיה תיעלם בתוך צמחייה, מה שיאלץ את הרודף להפוך לא לרץ, אלא לגשש. ציד ההתמדה נראה עובד במדבר הקלהארי שבאפריקה, אבל זה רק בזכות האקלים החם והיבש והנוף השטוח.
שימוש בציד בהתשה אצל בני האדם > ציד בהתשה בימינו

ציידים-לקטים מודרניים החיים במקומות נידחים כמו למשל הקלהארי, עדיין משתמשים בשיטה זו לציד. בדרך כלל יוצאים כמה ציידים יחדיו. היציאה לציד מתרחשת בתחילת השעות החמות של היום, כדי לנצל את היתרון המובנה ביכולת הקירור של בני האדם. כאשר הם מאתרים טרף ראוי כמו למשל אנטילופה גדולה, הם מתחילים במרדף. בכל פעם הם גורמים לאנטילופה לרוץ עוד ועוד בזמן שהם שומרים על קצב קבוע ועוקבים אחריה מרחוק. האנטילופה מהירה מהם בטווח הקצר, אבל היא לא מספיקה להתקרר בין ריצה לריצה. כאשר חום הגוף של האנטילופה עולה כך שהיא לא מצליחה עוד לרוץ, הציידים תופסים אותה. מרדף כזה יכול לקחת עד חמש שעות, כאשר הציידים גומאים מעל 30 ק"מ.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

מרדף
לקריאה נוספת

מקדוגל, כריסטופר: נולדנו לרוץ. הוצאת אחוזת בית 2013. מסת"ב 978-965-556-001-5
הערות שוליים

↑  Frey, Rodney, "Homo Erectus, Persistent Hunting, and Evolution", ‏2002
1 2  y Dave Hansford, [https://www.nzgeo.com/stories/a-long-running-myth/ A long-running myth
Did our ancestors really chase animals until they collapsed from fatigue?]
↑  "Kenyans chase and catch cheetahs". BBC News (באנגלית בריטית). 2013-11-15. נבדק ב-2020-04-06.
↑  ד"ר אבי סאייג, איך זיעה מקררת,  באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 17 במרץ 2019
↑  נולדנו לרוץ - שבט מסתורי, ספורטאי-על והמרוץ הגדול ביותר שאיש לא ראה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531276205171  GND: 4627885-0  LCCN: sh85033541
מסילת מודיעין–ענבה

| --- | --- |

מבט לעבר תחנת מודיעין מרכז
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   מודיעין-מכבים-רעות
 מפעיל:  רכבת ישראל 
 מידע על ההקמה
 פתיחת המסילה:  2007 עד פאתי מודיעין  2008 עד מודיעין מרכז
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  מחלף ענבה (צומת דניאל)
 סיום המסילה:  מודיעין מרכז
 סוג המסילה:  נוסעים
 אורך המסילה:  כ-7.5 ק"מ
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  2

רשימת התחנות
פאתי מודיעין, מודיעין מרכז
 
תחנת הרכבת פאתי מודיעין יחד עם אזור התעשייה עינב שלצידה. רציפים 3 ו4 בבנייה, אוגוסט 2019, מבט מזרחה.
מנהרת הקשתות (מנהרה 13) דרכה עוברת המסילה לירושלים ומעליה עוברת המסילה לכיוון מודיעין
מסילת הרכבת מודיעין–ענבה היא מסילת רכבת אשר מחברת את מודיעין-מכבים-רעות למסילת ירושלים–גנות ומשם לתל אביב-יפו ולרשת המסילות הארצית.
המסילה מתחילה בצומת דניאל ומסתיימת בתחנת הרכבת מודיעין מרכז. קיימת תוכנית עתידית להארכתה מצפון לתחנת מודיעין מרכז (קו M העתידי).
תוואי המסילה

המסילה כוללת שלושה חלקים, השניים הראשונים הם חלק מהמסילה לירושלים והחלק השלישי (כפר דניאל – מודיעין) הוא מסילה זו.
תוואי המסילה > תל אביב – נמל התעופה בן-גוריון

הקטע הראשון של הקו מחבר את תל אביב לנמל התעופה בן-גוריון. הוא מתפצל מקו תל אביב לוד במרכזו של כביש 1 בין המחלפים גנות ושפירים ב"פיצול גנות", עובר במנהרה מתחת לכביש 1, מחלף שפירים ונחל שפירים, וממשיך במערך חפיר וגשרים עד לתחנת נמל התעופה בן-גוריון, השוכנת מתחת לבניין טרמינל 3. העבודות לבניית קטע זה החלו בשנת 2001 והוא החל לפעול באוקטובר 2004, סמוך לתחילת פעולת טרמינל 3. פעילות הקו זכתה להצלחה, ורבים עושים בו שימוש כדי להגיע לנמל התעופה. בעקבות פתיחת הקו לנתב"ג החלה הרכבת לפעול בשעות הלילה במהלך כל ימות השבוע בקו נהריה–חיפה–תל אביב–נתב"ג.
תוואי המסילה > נמל התעופה בן-גוריון – כפר דניאל

לאחר נמל התעופה בן-גוריון, עובר התוואי מעל כביש 1 בגשר שאורכו 550 מטר. בסיום הגשר נמצא מחלף רכבות (צומת תעופה) שמאפשר לרכבות הבאות מהדרום לפנות לכיוון נמל התעופה וכך לקיים שירות בין באר שבע לנמל התעופה. הקו ממשיך בקו ישר דרומית למושבים בן שמן וגינתון (תוואי כביש 1 עובר אותם מצפון), חוצה את כביש 6 ועובר בשתי המנהרות מתחת לגבעה בה התגלו הקברים ליד כפר דניאל, המנהרה 11 (במספור הישן, מנהרה 23) והמנהרה 10 (במספור הישן, מנהרה 22). מתחת לכביש מספר 1 הוא עובר במנהרה 12 (במספור הישן, מנהרה 24) לכיוון כפר דניאל.
העבודות בקטע נמל התעופה בן-גוריון – כפר דניאל החלו בשנת 2002 והסתיימו בשנת 2007. עיכוב משמעותי בעבודות נבע מגילוי אתר קבורה עתיק סמוך למעבר הרכבת מתחת לכביש 1 לעבר כפר דניאל. כדי להימנע מעימות החליטה הרכבת לחפור מנהרה מתחת לאתר ולעכב את פתיחת הקו למודיעין בשנה.
תוואי המסילה > כפר דניאל – מודיעין

באזור כפר דניאל (צפונית למחלף ענבה) מתפצלת המסילה ממסילת גנות – ירושלים: המסילה לירושלים עוברת דרך מנהרת הקשתות (מנהרה 13), ומעליה עוברת המסילה למודיעין הפונה מזרחה לאורך כביש 431, מעל גשר מס' 15 (קשת מסילתית) וגשר מס' 17 (מעל שד' המלאכות) עד לתחנות פאתי מודיעין, אחרי התחנה המסילה עוברת מעל גשר, נכנסת למנהרה מתחת לשכונת ציפורים, יוצאת באזור פארק ענבה ונכנסת כעבור 150 מטר לתחנת מודיעין מרכז התת-קרקעית בעומק כ-15 מטרים, אורך מקטע זה הוא כ-7.5 ק"מ.
תחנת הרכבת פאתי מודיעין נפתחה ב-1 בספטמבר 2007, ותחנת הרכבת מודיעין – מרכז נפתחה ב-1 באפריל 2008.
חפיר רכבת אחרי גשר מעל שדרות ענבה לפני מנהרה מתחת לשכונת ציפורים בין נתיבי כביש 431, שדרות יצחק רבין במודיעין
כניסה למנהרה מתחת לשכונת ציפורים, בין נתיבי כביש 431, שדרות יצחק רבין, צמוד לצומת עם רחוב יהודה המכבי, במודיעין
יציאה ממנהרה מתחת לשכונת ציפורים, באזור פארק ענבה.
תוואי המסילה > קשת מודיעין

בשנת 2016 החלה הקמת קשת מודיעין, קשת מסילתית המחברת את המסילה היוצאות ממודיעין מזרחה אל מסילת ירושלים–גנות ומאפשרת הפעלת קו נוסעים פרברי בין מודיעין – מרכז לירושלים – יצחק נבון. הקשת מתחילה בתחנת פאתי מודיעין ומורכבת מ-3 גשרים:
גשר 17-1 – גשר העובר מעל שדרות המלאכות ובנייתו הושלמה ב-2020 על ידי חברת "עינב החץ".
גשר פרגולה – גשר העובר מעל כביש 431 ונבנה על ידי חברת מנרב.
גשר 26 – הגשר הארוך בקשת, הוא בעל 15 נציבים ונבנה על ידי חברת מנרב. אורכו יחד עם גשר הפרגולה הוא כ-800 מטרים.
הקשת מתחברת למסילת ירושלים–גנות בצומת רכבתי הנקרא "מחלף ענבה" (אשר נמצא ממזרח למחלף והוא שונה מ"צומת דניאל" שנמצא במערבו). אחת המסילות מתחברת ישירות לגשר ואחת עוברת במעבר התת-קרקעי 2B.
ב-25 בפברואר 2022 בוצעה נסיעת מבחן אשר חנכה את התשתית החשמלית החל מ"מחלף ענבה" הרכבתי ועד לתחנת הרכבת מודיעין מרכז.
ב-31 במרץ 2022 החל לפעול קו הנוסעים הפרברי בין תחנות מודיעין מרכז ופאתי מודיעין לבין תחנת ירושלים יצחק נבון. הפתיחה תוכננה לשנת 2020 אך נדחתה ל-31 במרץ 2022.
הקשת הייתה חלק מפרויקט A1, הקמת קו הרכבת המהיר לירושלים, והיא תוכננה להיפתח כבר ב-2012, אבל העיכוב בפרויקט הקו המהיר גרם לעיכוב בפרסום מכרזי הקשת והרחבת תחנת פאתי מודיעין, עקב כך בוטלה המנהרה שתוכננה לעבור מרציפי התחנה, תחת כביש 431 אל חניון הרכב והיא הוחלפה בגשר הולכי רגל.
תוכניות עתידיות > מסילת רוחב בין נתיבי כביש 431

בשנת 2019 החלה בנייתה של מסילת ראשון לציון – מודיעין, עם סיום בנייתה מקטע זה יצטרף למסילה רציפה מתחנת מודיעין מרכז, בין מסלוליו של כביש מס' 431 עד לתחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. חיבור זה יאפשר גישה ישירה לקו A1 ולמודיעין מהפרברים הדרומיים של תל אביב ומערים כגון רחובות ואשדוד ללא צורך בנסיעה לתל אביב והחלפת רכבות לכיוון ירושלים או מודיעין.
גלריה

קשת מודיעין בבנייה, ניצבי הגשר מס' 26, ברקע כביש 431 ומודיעין, אוגוסט 2019, מבט צפונה.
קשת מודיעין בבנייה, ברקע צומת המסילות "כפר דניאל", אוגוסט 2019.
קשת מודיעין, הגשר מס' 26
קשת מודיעין מעל כביש 431, גשר פרגולה.
קשת מודיעין, פתח המערבי של המנהרה 2B
הערות שוליים

↑  השלב הבא של הרכבת במודיעין יצא לדרך, באתר www.mnews.co.il
↑  ענת ציגלמן, עתי"ם, הרכבת המהירה לי-ם תעבור דרך נתב"ג ומודיעין, באתר הארץ, 12 ביוני 2001
↑  דוד חיון, ‏נתב"ג 2000 המריא כמתוכנן עם טיסת אל-על לניו-יורק ב-13:15, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2004
↑  שרון קדמי, קו הרכבת למודיעין ייפתח בסוף 2007; הרכבת תוציא לראשונה למכרזים חיצוניים הנחת מסילות, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2005
↑  שרון קדמי, כשנגיע לקבר נעקוף אותו, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
↑  אבי בר-אלי, הרכבת ממודיעין תצא לדרך במוצאי שבת; זמן הנסיעה לת"א 20 דקות, המחיר 12.5 ש', באתר הארץ, 27 באוגוסט 2007
תמרה טראובמן, האם הרכבת לת"א תגרום לתושבי מודיעין לוותר על המכונית?, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2007
↑  עפרי אילני, עוד תחנה בדרך ל"עיר העתיד", באתר הארץ, 2 באפריל 2008
↑  נדב שטרית, ‏בשורה משמחת לתושבי מודיעין: יוכלו להגיע לירושלים תוך 17 ד' דקות, באתר גלובס, 16 ביולי 2016
↑  התחנה הבאה: מודיעין מרכז, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, 25 בפברואר 2022
↑  "רכבת ישראל", פרויקט החשמול, קו הרכבת למודיעין, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, 26 בפברואר 2022
↑  אודי עציון, הקלה על הפקקים לירושלים? נחנך קו הרכבת החשמלי החדש מהבירה למודיעין, באתר ynet, 31 במרץ 2022
↑  "במהלך 2020 תחובר שלוחה מתחנות מודיעין לקו המהיר לירושלים", תשובה לשאלה בעמוד הפייסבוק של רכבת ישראל, 20 בספטמבר 2018
↑   עומר כרמון, בגלל עיצומי עובדי הרכבת: נדחתה פתיחת הקו בין ירושלים למודיעין, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2021
↑   עומר כרמון, בית הדין הורה לעובדי הרכבת להפסיק את העיצומים; פרויקט החשמול מתחדש, באתר TheMarker‏, 14 בנובמבר 2021
נסיעת המבחן של קרונועי סימנס דזירו על הקשת, פברואר 2022
מחלף ענבה לכיוון מערב בנקודה בה מתפצלות המסילות לתל אביב, לראשון לציון ולירושלים, ניתן לראות גשר הפרגולה וגשר מס' 26 של "הקשת מודיעין", יולי 2020
יהדות פרו

יהדות פרו היא אחת מהקהילות היהודיות בדרום אמריקה המתקיימת במקום בו נמצאת כיום פרו.
היסטוריה

אין רישום מדויק מתי הגיעו יהודים לפרו, אך נראה כי היה זה זמן קצר לאחר כיבושה בידי הספרדים. כבר במאות ה-16 וה-17 היו בפרו יהודים שהסתירו את דתם (אנוסים) בערים לימה וקייאו. בשנת 1569 הוקם בית הדין הראשון של האינקוויזיציה בדרום אמריקה (אחריו קם עוד בית דין אחד בקולומביה בשנת 1618). בשנת 1636 התגלה "הקשר הגדול" – התגלו יהודים בתוך מושבת הסוחרים הפורטוגלית בלימה ו-161 יהודים נאסרו בבית הכלא.
בשנת 1813 קיבלו היהודים בפרו את ביטול האינקוויזיציה אך זו חודשה כבר בשנת 1815, שנתיים לאחר ביטולה. האינקוויזיציה בפרו בוטלה סופית בשנת 1822 עם קבלת העצמאות שלה מספרד.
בשנת 1869 הוקם המוסד היהודי הראשון בפרו, "אגודת גמילות החסדים היהודית" (1870 ‏ "Sociedad de Beneficencia Israelita").
בשנות השמונים של המאה ה-19 הגיעו לפרו צעירים יהודים ממרוקו, שהגיעו תחילה לברזיל. הם התיישבו בעיקר בעיר איקיטוס שבאזורים הטרופיים של צפון מזרח המדינה ועסקו בייצוא עץ הגומי.