stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפריקה
הערות שוליים

↑  World Population Prospects - Population Division - United Nations, population.un.org
↑  Ricardo Soca, Africa, La Palbra del Dia, ‏7-6-2024
↑  Harmand, S. et al. (2015) "3.3-million-year-old stone tools from Lomekwi 3, West Turkana, Kenya"
Nature . Vol. 521, pp. 310-315; doi:10.1038/nature14464
↑  Semaw, Sileshi (בדצמבר 2000). "The World's Oldest Stone Artefacts from Gona, Ethiopia: Their Implications for Understanding Stone Technology and Patterns of Human Evolution Between 2·6–1·5 Million Years Ago". Journal of Archaeological Science. 27 (12): 1197–1214. doi:10.1006/jasc.1999.0592. ISSN 0305-4403. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lepre J. C. et al. (2011) "An earlier origin for the Acheulian"
Nature. Vol. 477, pp. 82–85; doi:10.1038/nature10372
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2011 באתר מינהל הפיתוח של האומות המאוחדות
↑  Africa Population 1950-2024 | MacroTrends
1 2  אבי בליזובסקי, ‏אוכלוסיית העולם עשויה להגיע ל־11 מיליארד בני אדם עד שנת 2100, באתר "הידען", 18 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293831205171  BNE: XX450575  BnF: cb153236036 (data)  GND: 4000695-5  HDS: 028992  KulturNav: 22c4cdfd-649a-4188-a6f8-d3ce626e911d  LCCN: sh85001531  NARA: 10044605  NDL: 00560082  NKC: ge137148  SELIBR: 138939  SUDOC: 027218546  VcBA: 497/9373  VIAF: 127043766   WorldCat (עם VIAF): 127043766 
תמונת לוויין של אפריקה
פסלון פרש מאימפריית מאלי, שהתקיימה במערב אפריקה בין המאה ה-13 למאה ה-16 לספירה
מפה מדינית של אפריקה
כור גרעיני

כור גרעיני ליצור חשמל
חדר בקרה של הכור פולסטאר בצפון קרוליינה ארצות הברית
כור גרעיני הוא מתקן שבו מתחוללת תגובת שרשרת גרעינית מבוקרת. הואיל ואין בנמצא כרגע טכנולוגיה המאפשרת תהליך מבוקר של היתוך גרעיני, מתייחס כיום המושג "כור גרעיני" רק למתקנים שמתרחש בהם ביקוע גרעיני. השימוש השכיח בכורים גרעיניים הוא להפקת חום לצורך הנעת תחנות כוח המשמשות לייצור חשמל. תהליכים גרעיניים מייצרים אנרגיה רבה מאוד ביחס למסת הדלק שהם צורכים, בהשוואה לתהליכים כימיים כדוגמת בעירה המתרחשים בתחנות כוח המונעות באמצעות דלק מאובנים.
היסטוריה

בסוף 1938 הבהירה ליזה מייטנר את תהליך הביקוע: היבלעות נייטרון בגרעינו של יסוד רדיואקטיבי כבד גורמת להתפצלות הגרעין לשני גרעינים קטנים יותר, תוך שחרור אנרגיה, לפי נוסחת איינשטיין E=mc²; חלק זעיר מהמסה של הגרעין הופך לאנרגיה, הנפלטת בדמות חלקיקי יסוד שונים. בתוך זמן קצר הבין הפיזיקאי לאו סילארד (Szilard) כי אם מוצרי הביקוע כוללים נייטרונים, אלה עשויים לפגוע בגרעינים אחרים ולהביא לביקועם, וחוזר חלילה: הוא תיאר את "תגובת השרשרת". כך נפתחה הדרך שהוליכה לבנייתה של הפצצה הגרעינית הראשונה, ולבנייתו של הכור הגרעיני הראשון. כבר ב-1942 בנה אנריקו פרמי במסגרת פרויקט מנהטן את הכור הגרעיני הראשון שישמש למטרת מחקר. הכור הוקם במעבדה המטלורגית של אוניברסיטת שיקגו, והתבסס - ככל הכורים שנבנו אחריו - על תגובת שרשרת. הכור הגרעיני הראשון בהיקף ייצור מלא נבנה ב-1944 באתר הנפורד במדינת וושינגטון שבארצות הברית, גם הוא כחלק מהמאמץ האמריקאי בפרויקט מנהטן. הכור שימש ליצור פלוטוניום עבור פצצת האטום "איש שמן" שהוטלה על העיר נגסאקי על ידי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
מרכיבי כור גרעיני > ליבת הכור

ליבת הכור היא אזור שבו מתרחש הביקוע הגרעיני. בתוך הליבה מסודר הדלק הגרעיני, בדרך כלל בצורת מוטות באופן כזה שנוצר תהליך ביקוע מבוקר הנמשך זמן רב ושניתן לשלוט על עוצמתו. בנוסף למוטות הדלק נמצאים בליבה מוטות בקרה העשויים מחומר המסוגל לבלוע נייטרונים וכך להאט את תגובת השרשרת. מידת החדירה של מוטות הבקרה לחללים שבין מוטות הדלק קובעת את הספק הכור. הכנסה מלאה עוצרת את תגובת השרשרת ומכונה "כיבוי" או "הדממה" (Shutdown) של הכור. דוגמה לחומרים בולעי נייטרונים הם בור וקדמיום.
כאשר הכור מתחיל לפעול בפעם הראשונה או חוזר לפעול לאחר הדממה ארוכה הוא זקוק למקור נייטרונים אשר מוחדר לתוך הליבה כדי לאתחל את תגובת השרשרת (Startup). כאשר תגובת השרשרת מתייצבת והופכת להיות רציפה הכור מוגדר להיות במצב קריטי.
ליבת הכור מוגנת על ידי שכבת עופרת ושכבת בטון עבה, לעיתים עד עובי של מטר, על מנת להבטיח שהליבה לא תיפגע באסונות טבע או התקפות. פגיעה באטימות הליבה תגרום לחשיפה של חומרי הדלק לאוויר ולפיזור של חומרים רדיואקטיביים לסביבה.
מרכיבי כור גרעיני > נוזל הקירור

האנרגיה הרבה הנוצרת בתהליך הביקוע מועברת אל מחוץ לליבה באמצעות נוזל קירור שסוגו משתנה על פי סוג הכור הגרעיני. נוזל הקירור משמש לקירור ליבת הכור ולהסעת החום הנוצר אל מחוץ לליבה, בנוסף משמש נוזל הקירור גם להאטת הנייטרונים על מנת לייעל את התהליך הגרעיני. נוזל הקירור הפשוט והזול ביותר הוא מים, אך לעיתים קרובות משתמשים בכורים גרעיניים במים כבדים שבהם מחליף איזוטופ המימן דאוטריום את מקומו של המימן הרגיל. מים כבדים מאטים את הנייטרונים ומגדילים את יעילות התגובה הגרעינית בליבה. השימוש במים כבדים מגביר את יעילות הכור מכיוון שהמים הכבדים בולעים פחות נייטרונים מאשר מים רגילים.
נוזל הקירור הזורם במעגל סגור בתוך הליבה רדיואקטיבי ביותר. קיימים מנגנוני הגנה רבים על מנת למנוע מנוזל הקירור לצאת מהליבה. דליפה של נוזל קירור מהמחזור הרדיואקטיבי מכונה דליפה גרעינית. מחסור בנוזל קירור יכול לגרום לעלייה מהירה של טמפרטורת הליבה עד כדי התכתה.
מרכיבי כור גרעיני > מערכות שחלוף חום

בכור גרעיני קיימות בדרך כלל שתי מערכות שחלוף חום:
המערכת הראשונה לשחלוף החום אופיינית לכורים גרעיניים בלבד. נוזל הקירור הבא במגע ישיר עם הדלק הגרעיני בליבת הכור הוא רדיואקטיבי ביותר ולא ניתן להשתמש בו מחוץ לליבה, ועל כן הוא אינו משמש להנעת הטורבינות באופן ישיר ואינו מוצא מחוץ לכור. החום מועבר בין נוזל הקירור הרדיואקטיבי לנוזל אחר (בדרך כלל מים רגילים), ללא מגע בין הנוזלים עצמם. משחלפי החום מורכבים ממערכת צינורות דקים שבהם זורם נוזל הקירור הרדיואקטיבי, מסביב לצינורות אלו זורמים מים נקיים ההופכים לקיטור עקב החום. הקיטור שנוצר משמש להנעת טורבינות של תחנות כוח ולייצור חשמל, בעוד המים הרדיואקטיבים שהתקררו חוזרים אל הליבה לחימום מחדש.
השלב השני בשחלוף החום אינו ייחודי לכור גרעיני; הוא דרוש בכל מנוע חום. על פי העיקרון המיושם במנוע קרנו, העומד בבסיס החוק השני של התרמודינמיקה, יעילותו של מנוע חום (המוגדרת כשיעור אנרגיית החום שהפכה לעבודה מכנית) היא (לכל היותר) כמידת הפרש הטמפרטורות ליחידת מסה בין הזורם החם (המניע את הטורבינות) לבין הזורם הקר (הנקי, שחוזר לדוד הקיטור). על כן, דרוש הפרש טמפרטורות מינימלי בין שני הזורמים - אחרת המנוע ייעצר; אולם רצוי גם שהפרש זה יהיה גבוה, כדי להגדיל את יעילות המערכת. שחלוף החום בשלב השני מתבצע במעבה (אנ'), המעביר את חום הגז הנפלט בלחץ נמוך מהטורבינה, אל נוזל קירור שלישי. הגז מתעבה למים, החוזרים אל הדוד לצורך חימום מחדש לקיטור; ואילו נוזל הקירור שקלט את החום, נשאב אל מחוץ לכור ונפלט אל הסביבה.
בשל הצורך בכמות רבה של מים זמינים, בנויות תחנות כוח גרעיניות פעמים רבות סמוך לחוף ים.
מרכיבי כור גרעיני > הדלק הגרעיני

הדלק הגרעיני מיוצר בדרך כלל מהיסוד אורניום, ולעיתים מפלוטוניום או יסודות כבדים יותר. איזוטופ האורניום המשמש לתגובת שרשרת בדלק גרעיני הוא האיזוטופ אורניום-235 היותר נדיר והפחות יציב מאורניום-238. בכורים גרעיניים מסוג קנדו מתוצרת החברה לאנרגיה אטומית של קנדה משתמשים באורניום טבעי. זאת לעומת בכורים מתוצרת ארצות הברית ואחרים, משתמשים באורניום שהועשר לפני הכנסתו לכור. היסוד פלוטוניום לא קיים בטבע והוא תוצר של כורים גרעיניים מיוחדים מסוג "כור דוגר" המשמשים בעיקר ליצור פלוטוניום מאורניום ולא לצורך ייצור אנרגיה. תוצרי הפסולת של הדלק הגרעיני הם יסודות כבדים (אורניום, פלוטוניום, עופרת) מזוהמים ביותר בקרינה רדיואקטיבית. תוצרי פסולת אלו רעילים מאוד.
הצורה בה מכניסים את הדלק לכור היא בצורת מוטות גדולים, בצורה זו החום הנוצר בתוך המוטות עובר בצורה מרבית לנוזל הקירור. כאשר מוציאים את הדלק הגרעיני מהכור מוטות הדלק קורנים בצבע כחול מתכתי, קרינה זו נקראת קרינת צ'רנקוב.
כור גרעיני כמקור אנרגיה > יתרונות

ניצולת גבוהה של הדלק הגרעיני: מספר קטן של טונות דלק גרעיני מספיקים לתדלק כור למשך שנים. ניצולת טובה זו נובעת מהעובדה שתהליכים גרעיניים מניבים הרבה יותר אנרגיה לכל תגובה בודדת מאשר תהליכים כימיים.
הכור אינו מזהם את הסביבה, לא פולט חומרים לאטמוספירה.
כורים גרעיניים הם בין המתקנים הבטוחים ביותר שיוצרו על ידי האדם. דאגה זו לבטיחות נובעת מהתוצאות הרות האסון שעלולות לנבוע מתקלה בכור. דוגמה למנגנון בטיחות הוא מנגנון תליית הווסת בליבה - הווסת מוחזק תלוי באוויר על ידי אלקטרומגנט כך שבעת תקלה באספקת המתח הווסת ייפול לתוך הליבה ויפסיק את תגובת השרשרת בכור.
יתר על כן, הפקת יחידת אנרגיה בצורה של אנרגיה גרעינית הורגת פחות אנשים מרוב השיטות האחרות, כולל כאלו שנחשבות "ירוקות" (כגון אנרגיית שמש או רוח).
בחישוב לאורך זמן, חשמל שיוצר בתחנת כוח גרעינית זול יותר מחשמל שיוצר בתחנת כוח המונעת בנפט או בגז.
כור גרעיני כמקור אנרגיה > חסרונות

החיסרון העיקרי בשימוש בכור גרעיני למטרת הפקת אנרגיה הם תוצרי הביקוע: מגוון גדול של איזוטופים רדיואקטיביים ביותר, עם מגוון גדול של זמני מחצית חיים, מחלקי שניות ועד מיליוני שנים, בעלי מגוון גדול של תכונות כימיות ופיזיקליות. הטיפול בתוצרי הביקוע מסובך, קשה ויקר. כיום קוברים את חומרי הביקוע באזורים יציבים גאוגרפית, באדמה נייטרלית (כגון מכרות מלח נטושים ועמוקים).
תקלה בכור גרעיני עלולה להסתיים באסון בקנה מידה לאומי, כמו אסון צ'רנוביל בו הותכה ליבת הכור וזיהמה אזור ענק בתוצרי ביקוע רדיואקטיביים, וכמו הדליפה הגרעינית בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) וזאת בניגוד לתקלה בתחנות כוח קונבנציונליות.
האפשרות להשתמש בתוצרי הביקוע על מנת ליצור פצצה גרעינית. בכורים המבוססים על אורניום, האורניום 238 הופך לפלוטוניום, ולכן אפשר להשתמש בכורים שנועדו להפקת אנרגיה כדי לייצור פלוטוניום, שגם ממנו כדוגמת האורניום, אפשר לייצר פצצה גרעינית. מאידך גיסא קיימים כורים גרעיניים שפועלים על פלוטוניום שרוכז מתוך פסולת של כורים גרעיניים המתודלקים באורניום.
תקלות בכורים גרעיניים

שני מקרי האסון הידועים ביותר שנגרמו כתוצאה מתקלה בכור גרעיני הם אסון צ'רנוביל (1986) והאסון הגרעיני בפוקושימה (2011).
התקלות הנפוצות בכור גרעיני הן:
דליפה - חומרים רדיואקטיביים יכולים לדלוף מליבת הכור ולזהם את סביבת הכור. בדרך כלל פליטת החומרים מבוקרת.
התכה - עקב תקלה במערכת הקירור של הליבה עלולה טמפרטורת הליבה לעלות עד להתכת המבנה של הליבה והמבנה המגן עליה. התכה כזו תגרום לחשיפת פנים הליבה לאוויר וכתוצאה מכך לזיהום רדיואקטיבי קשה ביותר.
פיצוץ - כור גרעיני לא גורם לפיצוץ גרעיני, אולם בכור קיימים נוזלים בלחץ וקיטור, העלולים לדלוף. אם יש דליפה מצנרת הקירור, נוזל הקירור רדיואקטיבי במיוחד בשל סמיכותו למוטות הדלק בליבת הכור, והשלכות דליפת נוזל הקירור מבחינת הקרינה הרדיואקטיבית הן ארוכות טווח.
שימושי כורים גרעיניים

מקור קיטור לתחנת כוח חשמלית.
כור מחקרי - חלק מהמחקר הבסיסי מצריך כור גרעיני פעיל. כור מחקר יכול להיות לא יותר מבריכה מלאה מים כבדים ובה מספר קטן של מוטות דלק. דוגמה לכור מסוג זה ניתן למצוא בכור הגרעיני בנחל שורק.
כור הנעה - בנושאות מטוסים ובצוללות הכור מחליף את הדלק הכימי כמקור האנרגיה. לשימוש בכור יש יתרונות מובהקים בצוללות שכן הכור אינו צורך חמצן בניגוד לכל המנועים השורפים דלק כימי ובכך מאפשר לצוללת לשהות מתחת למים פרק זמן ארוך יותר.
כור לייצור חומרים - כורים גרעיניים מיוחדים מסוגלים לייצר חומרים כבדים שאינם מצויים בטבע, בדרך כלל לצורך שימוש בנשק גרעיני. קיים ביקוש גם לחומרים מיוחדים ברפואה (למשל יוד רדיואקטיבי לצורך הדמיה או יסודות כבדים לשימוש בהקרנות).
מזעור כורים גרעיניים

היות שלכורים הגרעיניים קיימים שימושים רבים, סוגיית מזעורם הפכה עם השנים לנושא מחקר מרכזי. הקפיצה הטכנולוגית הראשונה בתחום מזעור הכורים נועדה להתאים את ממדי הכור להפעלה בצוללות ובנושאות מטוסים, אולם על אף ההישגים המשמעותיים אליהם הגיעו החוקרים, סוגיית הבטיחות העלתה חששות רבים בנוגע לשימוש בכורים בקרבת מרכזים מאוכלסים. אסון צ'רנוביל, שאירע ב-1986, היה נקודת מפנה שלילית, ובעקבותיו זנחו מרבית מדינות העולם את תוכניותיהן לייצור חשמל באמצעות כורים גרעיניים.
אולם ברבות השנים עלות ייצור החשמל הלכה ותפחה, והחזירה את סוגיית השימוש בכורים לייצור חשמל אזרחי לסדר היום הציבורי. בשנת 2008 הכריזה חברה אמריקאית שהצליחה לפתח כור גרעיני ממוזער העומד בכל דרישות הבטיחות ואפשר להפעילו אפילו בשכונות מגורים. העלייה בבטיחות הכור נובעת בעיקר משימוש בחלקים נייחים בלבד המפחיתים משמעותית את הסיכוי לתקלה טכנית בכור. ארצות הברית ומספר מדינות נוספות הביעו התעניינות בכור מסוג זה.
מזעור כורים גרעיניים > כור מודולרי קטן

כור מודולרי קטן הוא כור קטן בהשוואה לכור הגרעיני הרגיל. הוא אמנם יפיק פחות אנרגיה, אך כיוון שניתן לשרשר כמה כורים כאלו, ניתן להפיק מהם בסופו של דבר את כמות האנרגיה הנדרשת.
יתרונותיו:
מנגנון בטיחות אוטונומי לכל יחידת כור בנפרד
אזור בטיחות קטן יותר
הוזלה של המבנה, כיוון שלא צריך לבנותו להספק מלא מהתחלה, ואפשר להוסיף יחידות כור לפי דרישה
ייעול הטיפול בפסולת הגרעינית.
בישראל

בישראל קיימים שני כורים גרעיניים: הראשון, שהוקם ב-1958, הוא כור מחקר קטן בהספק של כחמישה מגה-וואט. הכור תוכנן על ידי האדריכל פיליפ ג'ונסון ונמצא במרכז למחקר גרעיני בשפך נחל שורק. השני הוקם ב-1959, ונמצא בקריה למחקר גרעיני שבאזור דימונה. גם כור זה משמש למחקר, אם-כי על פי פרסומים שלא אושרו רשמית בישראל, הוא משמש גם להפקת חומר גלם לייצור נשק גרעיני. שני כורים אלו הם מהוותיקים בעולם שעדיין פעילים. שני הכורים מופעלים על ידי הוועדה לאנרגיה אטומית. אין בישראל כורים המשמשים להפקת אנרגיה למטרות אזרחיות וזאת על אף תוכניות רבות בתחום האנרגיה הגרעינית שנזנחו בזו אחר זו.
ראו גם

דליפה גרעינית
רדיואקטיביות
אנרגיה חלופית
כור גרעיני טבעי
ביאורים

↑  להבדיל מתהליך לא מבוקר המתרחש תוך שבריר שנייה, לדוגמה בפצצה גרעינית
הערות שוליים

↑  https://www.thelancet.com/journals/lancet/article/PIIS0140-6736(07)61253-7/fulltext
↑  עפרי אילני, חברה אמריקאית פיתחה מיני-כור גרעיני שיספק חשמל מוזל, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2008
↑   Mini-Nuclear Reactors Are Coming, and They Could Reinvent the Energy Industry, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 11:22)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538647205171  BnF: cb119413284 (data)  GND: 4030344-5  LCCN: sh85093071  NARA: 10642490  NDL: 00562387  NKC: ph114814 
הכור הגרעיני הראשון, שנבנה בשדה סטאג, בשיקגו
ליבת כור גרעיני קטן בשווייץ המשמש למחקר
אירינה אנטונובה

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1922 מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  30 בנובמבר 2020 (בגיל 98) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Ирина Александровна Антонова 
 ענף מדעי:  תולדות האמנות, תולדות האמנות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת מוסקבה (1945)  אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  Mikhail Alpatov, Boris Wipper 
 מוסדות:  מוזיאון פושקין  אוניברסיטת מוסקבה 
 פרסים והוקרה:  מפקדת בלגיון הכבוד  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  עיטור הצדקה  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  מדליית זהב על שם לב ניקולייב  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  Jubilee Medal "75 Years of Victory in the Great Patriotic War 1941–1945"  מדליה להנצחת 70 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  פרס הפדרציה הרוסית  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מסדר השמש העולה, דרגה שנייה  מסדר האמנויות והספרות  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה  מפקד מסדר האמנויות והספרות  עיטור מהפכת אוקטובר  מדליה להנצחת 65 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור הידידות בין העמים  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית ותיק העמל  מדליית ההגנה על מוסקבה  מסדר השמש העולה 
 בן או בת זוג:  Yevsey Rotenberg 
 מספר צאצאים:  1 
 אתר רשמי
 
אירינה אלכסנדרובנה אנטונובה (ברוסית: Ирина Александровна Антонова; ‏20 במרץ 1922 – 30 בנובמבר 2020) הייתה היסטוריונית של האמנות בתקופה הסובייטית ולאחריה ברוסיה. מנהלת מוזיאון פושקין במוסקבה במשך 52 שנים, בין השנים 1961 ו-2013.
היא הייתה המנהלת בפועל למשך התקופה הארוכה ביותר של מוזיאון גדול לאמנות ברחבי העולם וזכתה לפרסים ועיטורים רבים, בהם: פרס הפדרציה הרוסית ועיטור מסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
במישור הפוליטי הייתה אנטונובה תומכת מוצהרת של הנשיא ולדימיר פוטין. אנטונובה, שלטה בארבע שפות: רוסית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית. היא נישאה להיסטוריון האמנות הרוסי אבסיי רוטנברג (נפטר ב-2011).
היא נפטרה ב-30 בנובמבר 2020 מסיבוך של COVID-19.
איבון רידינג

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1962 (בת 62) Torshälla parish, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 פרסים והוקרה:  מיס שוודיה (1984)  מיס תבל 1984 
 yvonneryding.com
 
איבון רידינג (נולדה ב-14 בדצמבר 1962) היא מגישת טלוויזיה שוודית. מיס תבל 1984.
ביוגרפיה

רידינג נולדה בשוודיה ובצעירותה עבדה כדוגמנית וכאחות בדיור מוגן.
ב-1984 נבחרה למיס שוודיה ובאותה שנה שייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית זכתה במקום הראשון, בשנים שלאחר זכייתה התגוררה בניו יורק ועבדה שם בתעשיית האופנה וב-1988 היא חזרה לארצה.
ב-1989 היא הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן והנחתה במהלך השנים מספר תוכניות בטלוויזיה השוודית.
ב-1997 ייסדה חברת קוסמטיקה וקו מוצרי טיפוח לעור הנקרא Y. Ryding.
ב-2007 השתתפה בתוכנית הריקודים השוודית ‏Let's Dance (אנ').
ב-2009 שימשה כשופטת בתחרות "מיס תבל שוודיה" בפורמט הראשון מסוגו לבחירת נציגת שוודיה לתחרות.
ב-1986 היא נישאה לשחקן של ברגקוויסט ונולדו להם שתי בנות.
הערות שוליים

↑  התוכנית השוודית Let's Dance מבוססת על התוכנית הבריטית ‏Strictly Come Dancing (אנ'), שעליה מבוסס גם הפורמט הבין-לאומי המוכר רוקדים עם כוכבים (אנ').
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1165838990  ISNI: 0000 0000 5375 8836  SELIBR: 306912  TePapa: 52926  VIAF: 24587261   WorldCat (עם VIAF): 24587261
אלתית

.
| אלתית |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סלמונאים
משפחה:: סלמוניים
סוגים
 Salmo  Oncorhynchus
איור אלתית אטלנטית מאת מרקוס אליעזר בלוך
אלתית גדולה ביותר
דגי סלמון אדומים בנהר באלסקה.
אלתית אטלנטית צעירה
אלתיות קופצות מעל מפל
אלתית מוגשת כסשימי
סלמון מבושל בליווי עגבניות ופלפלים
אִלְתִּית, או באנגלית סַלְמוֹן (Salmon), הוא שם כולל למספר מיני דגי מאכל, המשתייכים למשפחת הסלמוניים. מין אחד משתייך לסוג אלתית, ומקורו באוקיינוס האטלנטי, ושאר המינים משתייכים לסוג אלתית פסיפית, ומקורם באוקיינוס השקט. ניתן גם למצוא דגים אלו בימות הגדולות ובימות אחרות.
דגי האלתית תפסו תפקיד מרכזי בתרבותם ובאורחות חייהם של תושבי החוף באזור מחיית הדגים. ברוב התרבויות לחופו הצפוני של האוקיינוס השקט קיימים טקסים שבהם מזכירים את שובו של הדג אל החוף. במשך מאות שנים לכדו בני אדם את דגי האלתית בדרכם במעלה ערוצי הנחלים. בני תרבות האינו בצפון יפן אילפו כלבים לתפוס את דגי האלתית בשחותם במעלה הנחל. כיום נלכדים דגי האלתית בעיקר במפרצים ובסמוך לחוף הים. דיג האלתית ברשתות גרירה ארוכות נאסר במקומות רבים.
קיים חשש באשר להידלדלות אוכלוסיית דגי האלתית באוקיינוס האטלנטי ובחלקים מסוימים של האוקיינוס השקט, להוציא את חלקיה הצפוניים של קולומביה הבריטית ואלסקה, שם הדג עדיין מצוי בשפע. ההערכה היא כי כמות דגי האלתית בתחילת המאה ה-21 בנהר קולומביה שבמדינות וושינגטון ואורגון בארצות הברית, היא רק 3% מכמותם בעת שביקרו במקום לואיס וקלארק בתחילת המאה התשע-עשרה.
דגי האלתית, באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט גם יחד, מושכים דייגים חובבים רבים בעולם כולו. באלסקה ישנם אזורים שבהם אסור להכניס דגי אלתית משום שיש להם ריח חזק המושך דובים. הדבר מהווה סכנה ממשית ובהתאם לכך הרשויות מציבות שלטים האוסרים זאת.
המקור הטבעי של האלתית הוא בחצי הכדור הצפוני בלבד, אך מינים של אלתית הובאו על ידי האדם גם לחצי הכדור הדרומי, בעיקר לצ'ילה ולניו זילנד. ארבעה מינים דמויי-דקר מכונים בשם "סלמון אוסטרלי" (Arripis), ומקורם בחצי הכדור הדרומי, אך הם לא משתייכים למשפחת הסלמוניים, והדמיון היחידי בינם לבין דגי האלתית הוא הרגלם לעלות למים מליחים ולעיתם נדירות גם למים מתוקים.
מחזור חיים

בדרך כלל דגי אלתית בוקעים מן הביצים במים מתוקים, נודדים לים ושבים להתרבות במים מתוקים. על פי סיפורי עם, הדגים שבים להטיל ביצים ולהפרותן בדיוק באותה נקודה שבה בקעו, ומחקרים מודרניים מראים כי לפחות 90% מהדגים המתרבים בערוץ נחל מסוים, אכן בקעו באותו ערוץ. באלסקה המעבר מערוץ מים אחד לאחר מאפשר לדגי האלתית לאכלס ערוצים חדשים, למשל אלה הנוצרים מנסיגת הקרחונים.
הדרך שבה מנווטים דגי האלתית את דרכם בים עדיין לא התבררה עד תומה, אך ההשערה היא כי לחוש הריח המפותח של דגים אלה יש תפקיד מפתח ביכולת זו. במהלך מסעם המפרך במעלה הנהרות וההרים יכולים דגי סלמון לשחות 1,400 ק"מ נגד זרמים חזקים, לזנק במפלים שוצפים בגובה 4 מטרים ולהעפיל לגובה של יותר מ-2 ק"מ. בכל מיני האלתית באוקיינוס השקט, הדגים הבוגרים מתים בתוך ימים ספורים עד שבועות מעת שהטילו ביצים והפרו אותן. אולם, אף זני האלתית, השורדים יותר ממחזור אחד של ביוץ והפריה, אחוז התמותה לאחר הטלת הביצים הוא גבוה מאוד (כנראה 40%–50%). בזנים אלה, הדגים מסוגלים לשניים עד שלושה מחזורי הטלת ביצים.
דגי האלתית כמאכל

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  דג, דג מאכל, מאכלי ים 
 
האלתית הוא דג מאכל פופולרי. הוא נתפס כמאכל בריא יחסית הודות לתכולה הגבוהה של חלבון בבשרו ורמות נמוכות של שומן וכן הודות לתכולה הגבוהה של אומגה 3. אולם, בהתאם לדיווחים בירחון Science, דגי אלתית אשר גודלו בבריכות דגים עלולים להכיל רמות גבוהות של דיאוקסין. רמות הרעלן PCB עשויות להיות גבוהות פי שמונה בדגי אלתית שגודלו בבריכות מאשר בדגים שגדלו בטבע ואף רמות אומגה 3 נמוכות יותר בדגי בריכה מאשר בדגי פרא. למרות זאת, הסוכנות הבריטית לתקני מזון (Food Standards Agency) מצאה כי התועלת באכילת דגי אלתית מבריכות עולה על הסיכון הכרוך בחומרים המזהמים אותם. כמות מתיל הכספית (CH3Hg) בדגי אלתית היא נמוכה ביותר ביחס לדגי מאכל אחרים.
רוב דגי האלתית האטלנטית הנמכרים בשוקי העולם הם דגי בריכות (יותר מ-99% מהם) בעוד שרוב דגי האלתית מהאוקיינוס השקט הם דגים הנידוגים בים (יותר מ-80% מהם). סך מכירות דגי אלתית אשר גודלו בבריכות הוא פי 85 מדגי פרא.
צבע בשרו של דג האלתית נע בין כתום לאדום, על אף שקיימים בטבע אף דגי אלתית שבשרם לבן. מקורו של צבע בשר האלתית בפיגמנטים קרוטנואידיים, במיוחד אסטקסנסין. מקור הפיגמנט בדגים הגדלים בטבע הוא באכילת סרטנים. כיוון שצרכנים אינם נוטים לרכוש דגי אלתית אשר בשרם לבן, מגדלי דגי הבריכות מוסיפים את הפיגמנט למזונם של הדגים באופן מכוון, זאת כיוון שמזון דגי הבריכות אינו מכיל בדרך כלל פיגמנטים. לאסטקסנטין אף תפקיד חשוב בהתפתחות מערכת העצבים של הדג, דבר המגביר את פריונו וקצב גידולו.
בנוסף למכירות הדג הנא, אלתית נמכר אף בשימורים וכן כדג מעושן, בעישון קר או חם. לקס עשוי להיות אלתית בעישון קר או בכבישה בחומץ. מביצי האלתית מופק קוויאר אדום.
בשר אלתית נא עשוי להכיל את הנמטודה אניסקיס (Anisakis), טפיל ימי הגורם למחלת האניסקיאזיס בבני אדם. לפני התפתחות שיטות קירור המזון, היפנים לא נהגו לאכול בשר נא של דג האלתית. הדג וביצי האלתית הם מאכלים חדשים במטבח היפני ומשמשים להכנת סשימי וסושי.
חקלאות מים של דגי האלתית

חקלאות דגי סלמון היא חקלאות מים הכוללת הדגרה ופיטום של סלמונים במתקנים מבוקרים למטרות מסחריות, או לחלופין רק הדגרת ביצים לשם שחרור הדגיגים בטבע לתגבור אוכלוסיית הבר המידלדלת עקב דיג-יתר. דגי אלתית שנמכרים בישראל מקורם בייבוא מחקלאות מים של סלמוניים באירופה. סלמוניים (כולל טרוטות עין-הקשת) הם, לצד קרפיונים ואמנונים, שלוש משפחות הדגים העיקריות בהן נעשה שימוש בחקלאות מים ברחבי העולם. בשנת 2018 הוערך שווי חקלאות הסלמוניים העולמית ב-15.4 מיליארד דולר. ייצור דגי הסלמון בחקלאות גדל פי עשרה במהלך 25 השנים שבין 1982 ל-2007. בשנת 2012 היצרניות המובילות של סלמונים היו נורווגיה (היצרנית המובילה בעולם, עם כשליש מהשוק), צ'ילה, סקוטלנד וקנדה.
חקלאות הסלמוניים סופגת ביקורת בשל השפעותיה הסביבתיות והבריאותיות. רוב הביקורת נוגעת להשפעותיה על 8 מיני סלמון הבר וכן על בעלי חיים ימיים אחרים. חלק מהמאבק בנושא נובע מתחרות מסחרית בין דייגי הסלמון המסחריים לתעשיית חקלאות הסלמון, אותה הם מאשימים בהאצת דלדול סלמוני הבר. אולם למעשה, גם דגי סלמון שנמכרים כ"דגי פרא" מהים הפתוח, מגיעים לעיתים קרובות ממדגרות תעשייתיות של סלמונים אל הים. כבר בסוף המאה ה-19 פעלו באירופה ובצפון אמריקה מדגרות סלמונים שניסו לפצות על הדיג המתגבר בעזרת הרבייה מלאכותית של סלמונים ושחרורם לים. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הושקו מדגרות מסוג זה על ידי ארצות הברית, קנדה, יפן וברית המועצות. הטכניקה העכשווית המשתמשת בכלובי ים צפים מקורה בנורווגיה בסוף שנות ה-60.
חקלאות מים של דגי האלתית > מדגרות וכלובים ימיים

לרוב מתחלקת חקלאות המים של הסלמונים לשני שלבים ומתקני ייצור עיקריים, בין היתר בשל מחזור החיים הייחודי של דגי האלתית, הבוקעים וחיים בתחילת חייהם בנהרות מים מתוקים, ורק כעבור שנה ויותר מגיעים לאוקיינוס המלוח. בשלב הראשון, הסלמון בוקע מביצים ומגודל ב"מדגרות" ביבשה בתוך מכלי מים מתוקים. רק כעבור שנה עד שנה וחצי, הוא מועבר לכלובי ים צפים או מכלאות-רשת המעוגנות למפרצים או פיורדים מוגנים לאורך חוף ים. שם, בשלב השני, הוא מפוטם למשך שנה עד שנתיים עד שמובילים אותו למתקן העיבוד והורגים אותו. המדגרות צריכות ליצור זרימה תמידית של מים כדי שהבצים והדגיגים יתפתחו באופן תקין. יש מדגרות חדישות שממחזרות את המים, אך יש כאלה שעושות שימוש נרחב בשאיבה והזרמה של מים מהסביבה הימית ואליה. מדגרות מסוג זה, כמו רוב המדגרות לייצור "סלמוני בר" באלסקה, משתמשות במעל 100 טונות של מים כדי "לייצר" 1 ק"ג דגיגי סלמון.
כלובים ימיים עשויים לרוב רשת, עם מסגרת מפלדה או מפלסטיק. הם יכולים להיות מרובעים או עגולים, ברוחב 10 עד 32 מ' ובעומק 10 מ', ובעלי נפח שבין 1,000 ל-10,000 מ"ק. כלוב ים גדול יכול להכיל עד 90,000 דגים. לרוב מונחים הכלובים זה לצד זה ב"חווה ימית", עם רציף צף ושבילי גישה לאורך גבולות הרשת. הצפיפות המקובלת לסלמון אטלנטי היא בין 8 ל-18 ק"ג למ"ק. בניגוד למערכות סגורות או מחזוריות, כלובי הרשת הפתוחים של גידול סלמונים מורידים אמנם את עלויות הייצור, אך אינם מספקים כל חסם יעיל להזרמת פסולת, טפילים ומחלות למי החוף הסובבים את הכלובים.