stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חלבלוב קוצני

| חלבלוב קוצני |
| --- | --- |
 חלבלוב קוצני
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: חלבלוביים
סוג:: חלבלוב
מין:: חלבלוב קוצני
שם מדעי
 .Euphorbia milii Des Moul ‏Moulins, 1826
חֲלַבְלוּב קוֹצָנִי (Euphorbia milii) – שיח ירוק-עד בתרבות, רעיל, מרובה גבעולים קוצניים, מטפס במקצת, גובהו כדי מטר, מסוג חלבלוב במשפחת החלבלוביים. גבעוליו מעוצים, מעובים, זוויתיים, חומים ומכוסים בקוצים. עליו ופרחיו בראש הגבעולים. פריחתו נמשכת כל השנה.
"הפרח", הנראה לעין הוא למעשה תפרחת, שמכילה פרחים זכריים ופרח נקבה זעירים חסרי עלי כותרת ועלי גביע. העלים האדומים הם למעשה 2 חפים של התפרחת. לעיתים נראה שפרח צומח מתוך פרח ולמעשה מדובר בהסתעפות של התפרחות. לחלבלוב קוצני יש מוהל חלבי, רעיל ומסוכן, שעלול לגרום לדלקת בעור ולעיוורון.
תפוצה ובית גידול

חלבלוב קוצני והוא שיח אנדמי במדגסקר. הוא צומח במגוון בתי גידול של שיחים ויערות, באזורים סובטרופיים וטרופיים לחים, אך תמיד על סלעים (בדרך כלל תצורות גרניט) בגובה של בין 20 ל-1,609 מ'. חלבלוב קוצני הוכנס זה מקרוב, בשנת 2019, לרשימה האדומה של IUCN ושייך לקטגוריה "ללא חשש" (LC). במילים אחרות לחלבלוב לא נשקפת כלל סכנת הכחדה ומצב שימורו יציב. הנימוקים הם: אומנם ישנה ירידה מתמשכת בכמות הפרטים הבוגרים עקב שיטות שריפה, כריתת עצים, מרעה, כרייה וחקלאות. עם זאת, המין כיום נמצא בתוך ארבעה אזורים מוגנים ואותרו 19 מקומות בסיכון. לפיכך, המין מוערך ללא חשש (LC).
חלבלוב קוצני נפוץ מאוד בגינות כצמח תרבות ופליט תרבות במקומות רבים בעולם ובכללם ישראל.
טקסונומיה

לחלבלוב קוצני 3 וריאנטים וזני תרבות. שלושת הווריאנטים הם:
Euphorbia milii var. bevilaniensis (Croizat) Ursch & Leandri - בעל עלים משולשים הפוכים. נפוץ בדרום מדגסקר.
Euphorbia milii var. hislopii (N.E.Br.) Ursch & Leandri - צמח חסון וחזק, עד 2 מ' גובה. גבעוליו זקופים, מסועפים בדלילות, עוביים כ-2 ס"מ; העלים אזמלים ואורכם 12 ס"מ ורוחבם 3 ס"מ, נפוץ במרכז מדגסקר. מוכר רק בתרבות כצמח גדר חיה.
Euphorbia milii var. splendens (Bojer ex Hook.) Ursch & Leandri - שיח גדול והנפוץ ביותר כצמח תרבות. גובהו עד 2 מ', גזעיו משתרעים עם ענפים מתפשטים, עליו סגלגלים, ירוקים בהירים ואורכם 6 ס"מ ורוחבם עד 2 ס"מ. נפוץ מרכז מדגסקר.
חלבלוב קוצני בישראל

חלבלוב קוצני מתאים לגידול בגינות בישראל. הוא משויך לקבוצת הצמחים הנמוכים ובני הקיימא לאחר שלב ההתבססות. הוא ישרוד בתנאי יובש וחוסר תחזוקה, וייתן מופע מרשים בתנאים אלה ולאורך שנים.
הוא צמח אור מלא, רגיש לקרה, עמיד בשרב ובגיר גדל בקרקעות קלות בשפלה ובבקעה. אומנם הוא ממשיך לפרוח רוב השנה, אבל בעונת החורף פריחתו בולטת במיוחד. ריבוי באמצעות ייחורים בחורף, וגם על ידי זרעים.
מאפיינים מורפולוגיים

חלבלוב קוצני הוא שיח חד-ביתי, מרובה גבעולים קוצניים, שמתנשא על פי רוב לגובה של מטר, השיח מטפס במקצת ואז גובהו יכול לעלות מעל מטר אחד. המוהל החלבי (latex) צבעו לבן (אחד מסימני ההיכר).
השורשים הם מסוג ציצת שורשים (מערכת שורשים סיביים).
הגבעולים מעובים ואינם בשרניים, מעוצים, וצבעם חום ולא ירוק ומכוסים בקוצים עבים שאורכם בין 1 ל-2.5 ס"מ. הגבעולים זוויתיים, עם 3 עד 5 פאות.
העלים מסורגים, לוליינים, דקים ומספרם מועט, והם מקובצים בראש הענפים, בעיקר על הענפים הצעירים.
הלוואים משתיירים ויוצרים קוצים באורך 1 עד 1.3 ס"מ לעיתים רחוקות 2.5 ס"מ.
הפטוטרות חסרות או קטנות מאוד וללא בלוטות.
הטרפים מוארכים או דמוי ביצה הפוכה או דמויי מרית, ואורכם 1.5 ס"מ עד 6.5 ס"מ ורוחבו 0.8 ס"מ עד 1.8 ס"מ. בסיסם הולך וצר, שפתם תמימה וראשם מתעגל. העירוק (סידור העורקים) מנוצה, ולרוב רק העורק האמצעי בולט.
התפרחות דמויות פרח בודד (pseudanthium) כמעט בראש הגבעול והן דו-מיניות. התפרחת מוקפת במעטפת של חפים מאוחים, היוצרים עטיף בצורת כוס בעלת מספר אונות מצויצות, שביניהם בלוטות צוף. המבנה המיוחד מכונה כוסית (cyathium). הכוסית הדו-מינית של החלבלוב הקוצני מכילה פרחים זכריים ופרח נקבי אחד. שני סוגי המינים חסרים על פי רוב עטיף. הכוסית אופיינית לכל המינים מסוג חלבלוב, ושונה במעט בין מין למין, ולעיתים קרובות ההבדלה ביניהם מתבססת על השוני בבלוטות הצוף.
התפרחות נישאות על עוקץ, שאורכו 4 עד 7 ס"מ, כמעט בקצות הגבעולים. התפרחות הן מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת עם צורת הסתעפות דו-בדית, דהיינו: התפרחת מסיימת את הציר הראשי וזוג סעיפים צדדיים ממשיכים לצמוח.
עלי התפרחת (החפים), שמספרם 2, דמוי כליה-מעוגלים, אורכם 8 עד 10 מ"מ ורוחבם 12 עד 14 מ"מ, וקודקודם מעוגל. על פי רוב צבעם אדום מבריק ובפרחים מתורבתים צבעם אדום, ורוד, לבן או צהוב.
המעטפת של התפרחת דמוית פעמון ואורכן 3 עד 4 ורוחבם 3.5 עד 4 מ"מ, עם 5 אונות אזמליות.
בלוטות הצוף, שצבעם צהוב-אדום, מספרם 5. הן דמוי כליה-מעוגלים, אורכם 1 ס"מ ורוחבם 2 ס"מ.
הפרחים הזכריים מרובים ומפורדים ב-5 קבוצות על ידי חפיות ישרות מצויצות שקודקודן שעיר. הפרחים הזכריים בעלי אבקן בודד, שהזיר שלו בעל מפרק. הם חסרי עלי גביע, עלי כותרת, צופנים וגם שרידים של איבר רבייה נקבי עקר.
הפרח הנקבי נישא על עוקץ ארוך שיוצא ממרכז הכוסית. הוא בעל שחלה חלקה וקירחת, עטופה בדרך כלל במעטפת.
השחלה מורכבת מ-3 עלי שחלה מאוחים, 3 מגורות עם ביצית אחת תלויה בכל מגורה, ו-3 עמודי עלי מאוחים מהבסיס עד מתחת לאמצע. הצלקות עם 2 אונות. הביציות מסודרות בחלק העליון של השחלה ולכן הן תלויות.
הפרי הוא הלקט יבש, חלק וקירח, בעל 3 אונות דמוי-ביצה, אורכו 3.5 ורוחבו 4 מ"מ.
הזרעים ביציים-גליליים, אורכם 2.5 ורוחבם 2 מ"מ, צבעם אפור-חום ומרושתים. קָרוּנְקוּלָה נעדרת.
שיח חלבלוב קוצני בחושך
חלבלוב קוצני זקוף ומאחוריו שיח נמוך
תפרחות של חלבלוב קוצני
נמלה מבקרת בכוסית של חלבלוב קוצני
לבלוב קוצני - עמודי עלי, צלקות וביקור נמלה
הערות שוליים

↑  חלבלוב קוצני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שם הערך ניתן כשמו הנפוץ של הצמח בספרות המקצועית, במשתלות, ובמרחב האינטרנט. השם לא שונה למרות שהשם "קוצני" ניתן, שלא באופן ראוי על ידי האקדמיה ללשון העברית לחלבלוב קיפודי (Euphorbia erinacea) הגדל בר בחרמון.
1 2  .Euphorbia milii Des Moul, World Flora Online (באנגלית)
↑  Euphorbia milii, The IUCN Red List of Threatened Species, ‏2020
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקבוץ המאוחד, 1998, עמ' 231
↑  Euphorbia milii Des Moulins, Flora of China @ efloras.org
קצה גבעול של חלבלוב קוצני
תפרחות ועלים של חלבלוב קוצני
שחלה של חלבלוב קוצני לאחר הסרת החפים בלטות הצוף
תפרחת אחת יוצאת מתפרחת שנייה
יו. בי. קיו - צאלים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  ג'ק (טאטו) ביג'יו, יהודה פרל, ערן לב
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  חומרים מתקדמים 
 מוצרים עיקריים:  UBQ - חומר גלם לתעשיית הפלסטיק
 יו"ר:  אלברט דואר
 מנכ"ל:  אלברט דואר וג'ק (טאטו) ביג'יו
 עובדים:  40 (נכון ל־נובמבר 2021) 
  
 www.ubqmaterials.com
 
יו. בי. קיו - צאלים בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בהפיכת אשפה ביתית לחומר גלם תרמופלסטי. תוצר החברה, ששמו המסחרי הוא UBQ, משמש כתחליף לעץ, בטון או פלסטיק בייצור של מוצרים בני-קיימא.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2012 על ידי ג'ק (טאטו) ביג'יו, יהודה פרל וערן לב. אלברט דואר, בעלים של מפעלי פטרוכימיה, בנייה ואריזה, הצטרף בשנת 2013 כמשקיע אסטרטגי. פיתוח החומר שמייצרת החברה, UBQ, נמשך ארבע שנים בשיתוף עם אוניברסיטאות בישראל (בפרט פרופ' עודד שוסיוב מהאוניברסיטה העברית בירושלים), ולחברה פטנטים עליו. ייצור מסחרי של החומר, במפעל החברה בקיבוץ צאלים, התחיל ב-2018. החברה מקימה בהולנד (בסוף 2021) מפעל נוסף, גדול פי 12 מזה שבצאלים.
עם הקמתה גייסה החברה 3.5 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים.
את האשפה העירונית הנחוצה לתהליך הייצור מתקבלת, כאשפה מוצקה גולמית או כ-RDF, ממזבלת חירייה. האשפה עוברת סינון אוטומטי שבו מופרדים ממנה מתכות ומינרלים המועברים למתקני מיחזור. האשפה המסוננת מועברת למתקן שבו מבוצע עיבוד כימי של האשפה, שמפרק את האשפה האורגנית למרכיביה הבסיסיים: ליגנין, צלולוזה וסיבים. אלה מורכבים מחדש יחד עם ה-RDF ליצירת החומר UBQ.
התוצר המוגמר ניתן לערבוב עם חומרי גלם כגון פוליפרופילן, פוליאתילן, PLA ופוליוויניל כלוריד. הוא נמכר למפעלי פלסטיק כחומר גלם לתהליכי ייצור מקובלים, כגון הזרקת פלסטיק, אקסטרוזיה והדפסה תלת-ממדית. ריכוז ה-UBQ במוצר הסופי תלוי בתכונות הנדרשות ממוצר זה, כגון צבע וחוזק.
בחודש ינואר 2020, הודיעה יצרנית הרכב מרצדס-בנץ על בחינת UBQ לשימוש במכוניות שהיא מייצרת. בישראל מספקת החברה חומר גלם לכתר פלסטיק ומשתפת פעולה עם כרמל אולפינים.
בחודש נובמבר 2021, הגיעה החברה להסכם עם חברת ארקוס דוראדוס, זכיינית מקדונלד'ס באמריקה הלטינית, לייצור מגשים למסעדותיה.
בין השנים 2013–2019 גייסה החברה 39 מיליון דולר ובחודש דצמבר 2021, השלימה החברה גיוס נוסף בסכום של כ-170 מיליון דולר.
במתקפת הפתע על ישראל נרצחו בכפר עזה אורי רוסו, מנהל התחזוקה וההנדסה של המפעל, והדר ברדיצ'בסקי, חשבת המפעל.
באוקטובר 2023 פרסם שבועון החדשות "טיים" רשימה של 200 ההמצאות הטובות ביותר לשנת 2023, ובהן נכללה גם המצאתה של חברת יו. בי. קיו - צאלים.
הערות שוליים

1 2  מאיר אורבך, חברת UBQ מקיבוץ צאלים גייסה 170 מיליון דולר; "החומר שלנו הוא הירוק בעולם", באתר כלכליסט, 15 בדצמבר 2021
↑  Arcos Dorados Partners With UBQ to Use Climate Positive Materials in McDonald’s Restaurants, BusinessWire, November 21, 201
↑  נרי ברנד, רשת מקדונלד'ס בברזיל מכניסה למסעדות 18 אלף מגשים שהוכנו מפסולת של תושבי ישראל, "פלסטיק טיים", 26 בינואר 2021
↑  מגשים מזבל: החומר החדשני שיחליף פלסטיק, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2021
↑   נטע אחיטוב, חברה מצאלים איבדה את טובי אנשיה בטבח. ואז היא נבחרה לאחת ההבטחות של האנושות, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2023
↑  Jeremy Gantz, Reusing Trash, Time, ‏October 24, 2023
אילנד ענק

| אילנד ענק |
| --- | --- |
 אילנד ענק מערבי
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: סלילני קרניים
סוג:: אילנד
מין:: אילנד ענק
שם מדעי
 Taurotragus derbianus ‏גריי, 1847
תחום תפוצה
   אילנד ענק מערבי   אילנד ענק מזרחי 

אילנד ענק (שם מדעי: Taurotragus derbianus), הידוע גם כאילנד לורד דרבי או כקאנה ענקית, הוא מין פרסתן מעלה גרה גדול החי באפריקה. האילנד הענק מסווג בתת-משפחת הפרים בשבט סלילני הקרניים ובסוג אילנד, והוא תואר לראשונה בשנת 1847 על ידי ג'ון אדוארד גריי. האילנד הענק הוא מין האנטילופה הגדולה בעולם, ואחת מהאנטילופות הפופולריות ביותר בקרב ציידים-חובבנים.
כיתר הפריים, האילנד הענק צמחוני וניזון מעשבים, עלים וענפים. בניגוד לאנטילופות אחרות, אילנדים אלה חיים בעדרים קטנים בהיקף של 15–25 פרטים ומורכבים בעיקר מנקבות, בעוד שזכרים נוטים לחיות בגפם. האילנדים הענקיים אינם טריטוריאליים, והם מבלים את מרבית זמנם בשטחים קבועים. הם בעלי חיים ערניים וזהירים, מה שמקשה להתקרב ולהתבונן בהם. הם יכולים לרוץ במהירות של עד 70 ק"מ לשעה ולהשתמש במהירות זו כהגנה מפני טורפים. הרבייה מתרחשת כל שנה אך בעיקר בעונת הגשמים. הם מאכלסים בעיקר סוואנות רחבות עלים, יערות וקרחות יער.
אנטילופות אלה נפוצים באופן ודאי במדינות: קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה, מאלי, סנגל, ודרום סודאן, ובעלי נוכחות מוטלת בספק בניגריה, גינאה ביסאו ואוגנדה. הם נכחדו בוודאות מגמביה, גאנה, חוף השנהב וטוגו. תת-המינים רשומים בסטטוסי שימור שונים על ידי IUCN.
אטימולוגיה

האילנד הענק תואר לראשונה בשנת 1847 על ידי ג'ון אדוארד גריי - זואולוג בריטי, שכינה אותה "Boselaphus derbianus" (שם שלאחר מכן הודבק לנילגאי). באותו זמן, שמו הנפוץ היה "אילנד שחור צוואר" ו"ג'ינג'י-גאנגה". מאוחר יותר קיבל את שמו המדעי הנוכחי -"Taurotragus derbianus" הנגזר משלוש מילים: "Tauros" (פר), "tragos" (תיש) ו-"derbianus". "טאורוס" הוא שם יווני לפר או שור ומתייחס לגודלו של האילנד; "טראגוס" = תיש ביוונית, ומתייחס לקצוות שיער שגדלות באוזן האילנד ומזכירות זקן תיש. "דרביאנוס" פירושו בלטינית "שייכת לדרבי" - על שמו של אדוארד סמית-סטנלי, לורד דרבי ונשיא האגודה הזואולוגית בלונדון (כנ"ל לגבי שמו הנוסף "אילנד לורד דרבי"); היה זה הודות למאמצים שעשה ב-1835 על מנת שהאילנד יובא לראשונה לאנגליה. לורד דרבי התבקש על ידי הבוטנאי הבריטי ג'וזף בורק להביא בעלי חיים אפריקנים לגן חיות; לאחר מאמצים רבים הובאו לאנגליה על ידו האילנדים הראשונים שנחשבו בתחילה כאילנדים מצויים, ומאוחר יותר זוהו כאילנדים ענקיים.

 "אילנד" הוא כינוי הולנדי לאייל קורא, והוא הושאל גם לאנטילופות אלה על ידי המתיישבים ההולנדים באפריקה בשל ממדי גופם שהזכירו את האייל שהיה מוכר להם באירופה; בניגוד למשמעות הרווחת, הכינוי "ענק" מתייחס דווקא לקרניו הגדולות ולא בשל היותו האנטילופה הגדולה ביותר.
טקסונומיה וגנטיקה

האילנד הענק ממוקם בשבט סלילני קרניים (Tragelaphini) שבתת-משפחת הפרים (Bovinae). אף על פי שסיווגו המוכר הוא בסוג אילנד יחד עם האילנד המצוי (Taurotragus orux), ישנם טקסונומיות המחשיבות אותו לחלק מהסוג קודו (Tragelaphus) על בסיס פילוגנטיקה מולקולרי. עם זאת הדעה הרווחת היא שהאילנדים הם סוג נפרד כיוון שהם נבדלים מהקודואים במספר מאפיינים: גופם עבה ורחב יותר, צווארם רחב וקצר יחסית, זנבם ארוך, קרניהם אינן מסתלסלות, ויש להם דמיון מסוים למיני הבקר. האילנד הענק והמצוי נחשבים לשני מינים, אך חוקרים מסוימים (בעיקר בעבר) החשיבו אותם למין אחד.

לאילנד הענק שני תת-מינים מוכרים:
אילנד ענק מערבי (T. d. derbianus), תואר ב-1847 ומצוי במערב אפריקה.
אילנד ענק מזרחי (T. d. gigas), תואר ב-1863 ומצוי במרכז אפריקה.
לזכרי האילנד הענק יש 31 כרומוזומים, ולנקבות 32. במחקר פילוגנטיקה של סלילני הקרניים נמצאה טרנסלוקציה כרומוזומלית (דמיון כרומוזומים) המכונה טרנסלוקציה רוברטסונית בין בקר הבית (Bos Taurus) וכל המינים בשבט סלילני הקרניים הכוללים את: האילנד הענק, אילנד מצוי (Taurotragus orux), קודו גמלוני (Tragelaphus strepsiceros), קודו זוטר (Tragelaphus imberbis), קודו ההרים (Tragelaphus buxtoni), קודו ניאלה (Tragelaphus angasii), קודו הביצות (Tragelaphus spekei), קודו משורטט (Tragelaphus scriptus) ובונגו (Tragelaphus eurycerus), כך שרבייה ביניהם אפשרית.

מזיווג מקרי בין אילנד זכר לנקבת קודו גמלוני יצאו וולדות זכרים עקרים, אך למרות זאת הם הפגינו התנהגות גברית. מחקר של הכרומוזומים שלהם הראה כי כרומוזום מספר-1, 3, 5, 9 ו-11 נבדל מהקריוטיפ של ההורים. התכונות הבולטות שלהם היו אוזניים מחודדות כמו של האילנד, והם התרחבו קצת בדומה לקודו. זנבם היה חצי מאורכו של האילנד וציצת השיער בסופו הייתה כשל קודו.
אנטומיה > קרניים

האילנד הענק מתאפיין בזוג קרניים ספירליות ענקיות בצורת האות "V", שמהם בא שמו. מיקומם הוא מעל העיניים וסמוך לאוזניים, כאשר בבסיסן הן סמוכות אחת לשנייה וככל שהקרן צומחת הן מתרחקות; בקצוות הקרניים למשל, המרחק ביניהן עשוי לעלות על מטר אצל זכרים גדולים. בניגוד למבט ראשוני, הקרניים דמיות-הבורג של האילנד אינן מסתלסלות כקרני הקודו גמלוני, אך הצמיחה הסיבובית שלהן גורמת להן להיראות כך. כאשר הקרניים של עגלי האילנד מתחילות לצמוח, בולט בתחילה החוד של הקרן, ולאחר כשנתיים מתחילה הצמיחה הסיבובית של הקרן.

הקרניים צומחות באלכסון אחורנית ולהם שלושה מבנים אופייניים: 1. הקרניים צומחות באלכסון ישר - נפוץ אצל הנקבות בלבד. 2. הקרניים צומחות באלכסון ומתכופפות מעט קדמית (כקרני צבי סוף) או באופן ניכר אחורנית (כקרני ראם) - נפוץ הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות. 3. הקרניים צומחות באלכסון לצדדים ובסופם יוצאים שפיצים גדולים לכיוון מעלה - נפוץ אצל זכרים גדולים בלבד. בעזרת הקרניים ניתן לקבוע בקלות עם האילנד זכר או נקבה: קרני הנקבה דקות וקטנות יותר, וקרני הזכר עבות מאוד וארוכות; כמו כן אצל שני המינים חודי הקרניים ארוכים מאוד, אולם בעוד שאצל הנקבה הם דקים וישרים, אצל הזכר הם עבים יותר וצמיחתם היא לכיוון הצדדים ומעלה בצורה קיצונית, הגורמת להם להיראות כסיעוף של הקרן או כצבתות סרטן.

הצמיחה הסיבובית של קרני האילנד הענק יוצרת טבעות גדולות לאורכם עד תחילת חודי הקרניים; על פי רוב יש 3–4 טבעות ובמקרים מסוימים הן עלולות לעלות על 6 - בעיקר כשהאילנד מזדקן. מלבד הטבעות יש גם חריצים קטנים עד תחילת החוד, ובמקרים רבים הקרן חלקה לגמרי. צבע הקרניים נע בין חום אפרפר ל-אפור בהיר\כסוף\כהה, או שחור כחלחל.
אנטומיה > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של האילנד הענק קצרה למדי, מורכבת משערות דקות, ועלולה להיות עבה יותר באזור הצוואר. צבע הפרווה נע בין חום צהבהב\כתמתם בהיר לחום אדמדם כהה-ערמוני, ובעוד שהרגליים והחלקים האחוריים והתחתוניים של הגוף נוטים לצהבהב בהיר, אלו שקרובים לכתפיים נוטים דווקא להתכהות. על פי רוב, לנקבות צבע הפרווה בהיר ואחיד, לעומת הזכרים שמתכהים מאוד באזור הכתפיים, ופרוותם באופן כללי מתכהה יותר עם הגיל.

בפלג הגוף העליון יש לאילנדים 8–15 פסים לבנים בולטים, היורדים במאונך מהרעמה שבגב לבטן; הפסים משתרעים בדרך כלל מתחילת הזנב עד הכתפיים, ולעיתים יש פסים נוספים לאחר הכתף שצבעם דהוי על פי רוב. במאפיינים אלה ההבדלים בין תת-המינים אינם רבים; תת-המין המערבי קטן יותר, מתאפיין ב-15 פסים בגוף, וצבע פרוותו נוטה לצהבהב חולי, ואילו תת-המין המזרחי גדול יותר, פרוותו נוטה לצבע אדמדם, ולו 12 פסים על הגוף בדרך כלל.

לאורך שדרתו של האילנד, ישנה רעמה שחורה קצרה המשתרעת החל מהזנב עד לאוזניים, ובולטת במיוחד על הכתפיים; הרעמה הכהה מפוספסת בלבן על ידי הפסים, והשערות סומרות בעיקר באזור הכתפיים.
: אילנד ענק מזרחי.  אילנד ענק מערבי.
בדומה למיני הבקר כדוגמת הקופראי או הבנטנג, לאילנדים דלדול עור גדול מאוד וייחודי היורד מהצוואר ותלוי מהלוע עד החזה - דבר יוצא דופן אצל האנטילופות. ביחס לשאר הגוף הפרווה שלו עבה מאוד, ולאורכו ישנה רעמה קצרצרה בצבע שחור. ישנם הסבורים כי הוא משמש לאיבוד חום מהגוף.

צווארו העבה של האילנד בצבע שחור בולט, ומשום כך הוא נקרא גם אילנד שחור צוואר. באזורים הסמוכים ללחי צבע הצוואר משתנה לאפרפר בהיר עד לבן, וניגודיות זו משתקפת גם בצבעי כפל העור: בחלקים התחתונים - שחור חזק, ובעליונים לבן. בתחילת הצוואר ישנו חצי פס לבן עבה שמפריד בין הצבע האדמדם של הגוף לשחור של הצוואר, מה שבשילוב עם הצוואר והכפלי עור נראה כסינר גדול. בעוד שלזכרים מבוגרים הצוואר כהה ביותר, לזכרים צעירים ולנקבות צבעו של הצוואר דהוי, ובמקרים רבים יש להם במקומם רק פס לבן וכתם שחור.

כשאר סלילני הקרניים, גם פניו של האילנד רב-גונים ולהם סימונים שונים. המצח ובין הקרניים בצבע אדמדם ערמוני כהה, וממנו נמשך לאורך החוטם כתם שחור גדול הכולל גם את האף. לעומת זאת הלחי בצבע אפרפר\כתמתם בהיר, וסביב השפתיים ומעל העיניים לבן. בדומה לקודואים גם לאילנד הענק יש לאורך קו הלסת פס לבן או שני עיגולים לבנים, ומכל עין יוצא חצי פס לבן דק הנעצר בכתם השחור של החוטם. פנים האוזניים מורכב משערות לבנות רכות, ומחוצה להם ישנם פסים וכתמים שחורים, וכתם נוסף לבן בצד התחתון החיצוני.

השילוב של השחור והלבן ניכר גם בעוד מקומות: תחתית הבטן לבנה, ובמרכזה עובר פס שחור עבה. צידם הפנימי של הרגליים לבן, ועל כל קרסול יש כתם או פס שחור עבה הבולט בעת ההליכה. צידו החיצוני של הזנב חום, צידו הפנימי לבן, והוא מסתיים בציצת שערות שחורה וגדולה כשל בקר.
אנטומיה > פיזיולוגיה ומידות גוף

כפי שמצופה מהאנטילופה הגדולה בעולם, ממדי גופו של האילנד גדולים ביותר והוא גבוה אף יותר ממיני בקר כדוגמת הבנטנג, תאו הפיליפינים ותאו אפריקני, והרביעי בגודלו לאחר הגאור הביזון והתאו האסייתי במשפחת הפריים כולה. גם במשקל הוא עוקף את מרביתם, אם כי הם חורגים לעיתים קרובות בהרבה ממשקלם הרגיל. גופו של האילנד הענק ארוך ורחב, צווארו קצר ורחב, וראשו ארוך וקטן יחסית. אוזניו גדולות ורחבות ודומות מאוד לאוזני הקודו, שלא כמו האוזניים הצרות של קרובו המצוי; כמו כן עיניו ואפו גדולים, וצבעם שחור-כחלחל. זנבו ארוך למדי ורגליו דקות יחסית לגופו, אולם הן עבות מאוד בהשוואה לאנטילופות אחרות. פרסותיו גדולות ואפורות, ומעליהם עיגולים לבנים המוקפים בכתם שחור גדול.
אף על פי שהאילנד הענק מפגין דו-צורתיות זוויגית מובהקת, אין זה מוכרח להיות בולט. מעבר לכך שהזכרים גדולים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות, הם נבדלים גם בקרניים גדולות ועבות יותר ובעלות מבנה שונה; צבע הפרווה שלהם כהה יותר מהנקבות; צווארם של הזכרים עבה יותר, והסינר השחור בצוואר כהה יותר אצלם לעומת הנקבות; כפלי העור של הזכר גדולים וארוכים יותר משל הנקבות. סימוני הפנים של הזכר בולטים יותר משל הנקבות.

מידות הגוף של האילנד הענק:

גובהו בכתפיים: 183-150 ס"מ; במקרים נדירים עד 200 ס"מ.

אורך ראשו וגופו של הזכר: 345-240 ס"מ.

אורך ראשה וגופה של הנקבה: 290-210 ס"מ.

אורך קרני הזכר: כ-123 ס"מ.

אורך קרני הנקבה: כ-69 ס"מ.

אורך הזנב (לשני המינים): 90-78 ס"מ.

משקל הזכר: 1,000-400 ק"ג.

משקל הנקבה: 600-300 ק"ג.
תפוצה ובית גידול

האילנד הענק נפוץ במרכז ומערב אפריקה. בעבר, תפוצתו השתרעה לכל אורך חגורת ה"סוואנות הסודאניות" ו"סוואנות גינאה" המפרידות בין הסאהל ליערות הגשם הטרופיים - מהנילוס בדרום סודאן במזרח ועד סנגל במערב. הוא נכחד משטחים גדולים מתחומי מחייתו, ותפוצתו מתחלקת לשני חלקים: חלק הארי של תפוצתו מאוכלס על ידי תת-המין המזרחי, ומשתרע על פני מזרח דרום סודאן, דרום מזרח סודאן, צפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מחצית משטחה של הרפובליקה המרכז אפריקאית ודרום מזרח צ'אד; אוכלוסייה נוספת נמצאת בצפונה של קמרון, ודרום מערב צ'אד. נוכחותו של תת-מין זה מוטלת בספק בצפון ניגריה ואוגנדה. החלק הקטן יותר מאוכלס על ידי תת-המין המערבי ומשתרע על פני דרום מזרח סנגל, צפון גינאה ודרום מאלי, ובעבר גם בדרום בורקינה פאסו, מזרח גמביה, וצפון חוף השנהב, גאנה וטוגו; הנוכחות שלו בגינאה ביסאו אינה וודאית.
בית גידולו של האילנד הענק הוא בעיקר ה"סוואנות הסודאניות" ו"סוואנות גינאה" המהוות שילוב בין סוואנה יבשה לגשומה, חורשות ויערות דלילים, וקרחות יער הסמוכות לאזורים הרריים או סלעיים. הזואולוג וסופר המדע ג'ונתן קינגדון טען כי האילנד הענק מצוי רק ביערות של עצי "איסוברליניה-דוקה" ("Isoberlinia doka", עץ אפריקני ממשפחת הקסאלפיניים), אך מחקרים הוכיחו כי הם מאכלסים גם יערות עם עצים של מיני ההדסאים. כמו כן הם מצויים במידה פחותה בשולי הסאהל (- סוואנת שיחים דוקרניים), יערות גשם טרופיים, נהרות (ניז'ר, גמביה, שרי, והנילוס), אזורים מדבריים צחיחים-למחצה וכרי דשא הררים בגבהים של 1,400-200 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות באזורי תפוצתו בסביבות 20–30 מעלות צלזיוס לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת בהם היא 2,000-500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

האילנד הענק פעיל בעיקר בשעות הלילה, אך למרות זאת הוא נצפה תדיר גם ביום. רוב הזמן הוא נמצא בשטח קבוע המשתרע על פני מספר רב של קילומטרים, שבו הוא אוכל, שותה ונח. לאילנדים יש דפוסי נדידה עונתיים, שבהם הם עוברים מאזורים דלילים בצמחייה ויבשים לאלו שעשירים בפלורה וגשומים. האילנדים הענקיים הם בעלי חיים חברותיים, ופעילים בעיקר בעדרים של 25-15 פרטים ופעמים רבות עד 60. על פי רוב הם מתחלקים לעדרים של זכרים צעירים ומתבגרים, ונקבות עם צאצאיהן. הזכרים המבוגרים נוטים לחיות בגפם, ולעיתים קרובות מצטרפים מספר שעות בשבוע לעדרי הנקבות. בניגוד לעדרי הפרסתנים אחרים שבעונת הגשמים מתחלקים לקבוצות קטנות, עדרי האילנד נשארים ביחד גם בתקופות של שפע במזון, מה שמראה כי הם חברותיים מלכתחילה, ולכידותם אינה תלויה בגורמים אקולוגיים. במהלך השנה האילנדים אינם טריטוריאליים, ודי נדיר לצפות בזכרים אגרסיביים, אפילו בעונת הרבייה. בשעות החמות של היום, הן הפרטים והן העדרים נחים מתחת לאזורים מוצלים כגון עצים ושיחים עבותים. כבעלי חיים רבים, האילנדים הענקיים מבקרים באתרי ליקוק מינרלים כדוגמת מלח, והם משתמשים בקרניהם הגדולות כדי לגרד ולהוציא גושי מינרלים מהאדמה.
האילנד הענק הוא בעל חיים עירני וזהיר מה שמקשה להתקרב אליו או לצודו. זכרים גדולים משמיעים בעת הליכתם "קליק" רם הנשמע למרחק של קילומטר, המגיע ככל הנראה מעצמות הפרקים, הפרסות או גידי הרגליים הקדמיות; "קליקים" אלה עוזרים להם לשמור על קשר ביניהם תוך כדי הליכה או ריצה, ומשמשים בעיקר להכרזת דומיננטיות. כאשר הם נמצאים בטווח ראייה אחד מהשני, הם משתמשים בתנועות האוזניים כמכשירי איתות. בדומה לטיגריס, פרוותו הצהבהבה והמפוספסת של האילנד מספקת לו הסוואה מצוינת בבית גידולו, המהווה פסיפס של שיחים עבותים, עשבים גבוהים ועצים. במקרה והאילנד יבחין באיום קרוב, הוא ייתן נביחות גרוניות עמוקות תוך כדי ריצה, ויחזור על קריאות האזהרה עד שכל העדר יהיה מודע לסכנה. האילנד הענק יכול לנוע בזריזות, מסוגל לרוץ במהירות של 70 ק"מ לשעה, ולמרות מבנה גופו הגדול והכבד הוא קופץ בקלות לגובה של 2.5-1.5 מטר ממצב עמידה. הטורפים העיקריים של האילנד הענק הם אריות, וצבועים מנוקדים, וככל הנראה גם נמרים אפריקנים. ברדלסים וזאבים טלואים עלולים לטרוף עגלים. בשל גודלם של האילנדים הם יכולים לספק ארוחה טובה לטורפים, אך כדי להכניע אילנד בוגר נדרש מאמץ רב כך שבעיקר הלביאות הן אלו שמסוגלות להתמודד איתו. כאשר האילנד מותקף הוא יעדיף להימלט, ובמקרה שאין לו ברירה - לתקוף עם קרניו המסיביות. כמו כן גם הנקבות יגנו על העגלים מטורפים קטנים בעזרת קרניהן.