מאטיי קאראג'אלה
יצירה > רומנים

Craii de Curtea-Veche הוא סיפור בגוף ראשון (אנ'), סאטירה על החברה הרומנית בעשורים המוקדמים של המאה ה-20 (הוא כנראה מתאר אירועים משנת 1910 לערך). קבוצה של שלושה אנשים, כולם מפונמים, דמויות אפיקוריות ודקדנטיות, המאפשרות את ההפרעה של גורה פירגו (Gore Pirgu), אדם השואף לקדם את עצמו בלבד ממעמד נמוך וחסר תרבות, שדמותו באה לגלם את המעמד הפוליטי החדש של רומניה הגדולה. החוקר קונסטנטין אמריוצאי (Constantin Amăriuței) משער כי קיים קשר מהותי בין פירגו למיטיקה (אנ'), פקיד פטפטן המתואר במספר סקיצות (אנ') מאת יון לוקה קאראג'אלה, וזכור בעיקר כסטריאוטיפ של תושב בוקרשט; לפי אמריוצאי, פירגו הוא "המיטיקה הנצחי והאמיתי של העולם הרומני". לפי מאטיי קלינסקו הסיפור מעוצב אינטרטקסטואלי עם שתיים מיצירות הפרוזה של יון לוקה: אחת מהן, שכותרתה Inspecțiune... ("בדיקה..."), היא חלק ממחזור מיטיקה, ואילו השנייה, Grand Hotel " Victoria română", היא אחד התיאורים המוקדמים ביותר של חרדה בספרות הרומנית. עבור מאטיי קלינסקו, פירגו והגיבורים האחרים ברומן מוצבים כאלגוריות למערכת של תכונות רומניות במהותן, שלטענתו עדיין ניתן היה להבחין בתחילת המאה ה-21.
בהתייחסות ישירה ל-Craii…, כתב ג'ורג'ה קלינסקו: "המציאות משנה צורה, היא הופכת לפנטסטית ומעין אי נוחות דמוית אדגר פו משלהבת [את הדמויות הראשיות], את הלא יוצלחים האלה של הבירה הרומנית הישנה". זה, טען, אימת את מיקומו של הרומן של קאראג'אלה בין כתבים סוריאליסטיים, ולצד יצירותיהם של סופרים אקלקטיים כמו בארבו ויון וינה (אנ'). היסטוריון הספרות אאוג'ן סימיון (אנ') מציין כי בארבו האמין כי הוא חושב שהפרוזה של קאראג'אלה שווה בערכה לשירתו של המשורר הלאומי של רומניה מיכאי אמינסקו, וטוען כי פרספקטיבה זו הייתה מוגזמת.
כשכתב בשנת 2007, ציין צ'רנאט גם דמיון בין אוסף הנובלות של יון וינה משנת 1930, Paradisul suspinelor ("גן העדן של האנחות"), ו-Craii… של קאראג'אלה והגדיר את שני הספרים כ"פואטיים, מנייריסטיים ופנטסטיים", והדגיש כי שניהם מציגים דמויות דקדנטיות. בהתבסס על התצפיות של עמיתו המבוגר סימיון מיוק (Simion Mioc) העיר צ'רנאט כי וינה, מאטיי קאראג'אלה, ניקולואיה דווידסקו (אנ') ואדריאן מאניו (אנ'), כולם בני אותו דור "פוסט-סימבוליסטי", קבלו בסופו של דבר את השראתם מאלכסנדרו מצ'דונסקי ויצירתו הסימבוליסטית Thalassa, Le Calvaire de feu. הוא גם שיער שהנושאים והסגנון של מצ'דונסקי השפיעו, באופן פחות ישיר, גם על יצירות פרוזה דומות של ארגזי ואורמוז.
מספר מבקרים וחוקרים ציינו כי ב-Craii..., קאראג'אלה השתמש בדמויות ובדיאלוגים כדי להמחיש את השקפת עולמו שלו ונקודות התייחסות היסטוריות. בין ההתייחסויות התרבותיות העשירות הקיימות ברומן, זיהה שרבן צ'וקולסקו תיאורים ישירים או נסתרים שונים של בני דורו של קאראג'אלה, שכמה מהם מצביעים על משפחתו שלו. לפיכך, טען צ'וקולסקו, הדמות זינקה ממונואיה (Zinca Mamonoaia) היא בפועל קטינקה מומולואיה (Catinca Momuloaia), דודתו החורגת של הסופר, בעוד קטע שלם שופך אור שלילי על יון לוקה (ה"סופר המוביל של האומה" האלמוני, שזָנָה את מקצועו). בהתייחסו לאזכור הקצר של אחד ממקורביו של פירגו, "התאוסופית פאפורה ג'ילבה" (Papura Jilava), הגיע המבקר למסקנה שככל הנראה הוא מתייחס לסופרת בוקורה דומבראבה (אנ').
צ'וקולסקו מזהה מספר דמויות נוספות, כולל פירגו ושתי דמויות משניות, העיתונאי אורי (Uhry) והדיפלומט ההומוסקסואלי פופונל, היו בני לוויה של קאראג'אלה: השניים התבססו, בהתאמה, על אורינובסקי (Uhrinowsky) ובן "משפחה אולטנאית ותיקה". יון ויאנו, שמאמין שהמספר ללא שם הוא השלכה של האגו של קאראג'אלה, מדגיש את הקשרים בין הדמויות השונות ואנשים אחרים מהחיים האמיתיים, כולל יון לוקה, בוגדן-פיטשטי ואנגל דמטריסקו (אנ'). בארבו צ'וקולסקו האמין בנוסף שזיהה תכונות אחרות המשותפות למספר ולכותב, כמו גם התייחסות סמויה למריקה סיון, בעוד שהחוקר ראדו צ'רנאטסקו (Radu Cernătescu) מציע רמיזות נוספות לאצילים אקסצנטריים מהחיים האמיתיים, מפנטזי גיקה (אנ') ועד "קליימור" ואקארסקו (אנ'). פרפסיציוס ציין כי באחת מההתפרצויות שלו, הדמות פשדיה (Pașadia) מבקרת את הסגנון הברנקובאני שפותח באמנות הרומנית (אנ') של המאה ה-17 (שאותו הוא מעמת מול "הפריחה הסוערת של הבארוק"), רק כדי שהמספר ידבר נגדו; תוך כדי כך, הקורא מקבל מידע על טעמו של קאראג'אלה עצמו.