stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ימי גריבס
חיים אישיים

כשהיה גריבס בן 18 בלבד, נשא לאישה את איירין. הזוג נכנס להליכי גירושין בשיא תקופת האלכוהוליזם של גריבס, אך ההליכים לא הגיעו לסיומם והזוג נותר נשוי לאחר שלושה חודשים בנפרד. הם הביאו לעולם ארבעה ילדים, לין, מיצי, דני ואנדרו. ילד נוסף של הזוג, ג'ימי גריבס הבן, נפטר בטרם מלאה לו שנה אחת. בנו דני שיחק כדורגל מקצועני במהלך שנות ה-80.
בפברואר 2012 עבר גריבס ניתוח בעורק שבצווארו, בעקבות שבץ קל שעבר.
במאי 2015 עבר אירוע מוחי קשה, שהותיר אותו משותק בפלג גופו התחתון וללא יכולת לדבר.
גריבס מת ב-19 בספטמבר 2021.
תארים

אליפות איטליה: 1961/1962
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1962/1963
הגביע האנגלי (2): 1961/1962, 1966/1967
מגן הצדקה (2): 1962, 1967 (זכייה משותפת עם מנצ'סטר יונייטד)
אליפות העולם: 1966
גנית לב-ארי

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1971 (בת 53) פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונות, שוויון מגדרי
 תחום סיקור:  בריאות, חינוך, מגדר ועובדים זרים
גנית לב-ארי (נולדה ב-2 ביוני 1971) היא עיתונאית, עורכת ועוסקת במגדר ותקשורת.
ביוגרפיה

לב-ארי נולדה וגדלה בפתח תקווה. למדה בתיכון בן-גוריון, בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב B.A כללי בספרות עברית ובכללם לימודי מגדר (1995) ותואר שני מאוניברסיטת בר-אילן במדעי המדינה עם התמחות בתקשורת (2000).
בשנת 1996, החלה את עבודתה העיתונאית ברשת שוקן ככתבת לענייני בריאות חינוך ועובדים זרים.
בשנת 1997, החלה את עבודתה ברשות השידור, כעורכת התוכניות הכל דיבורים, סדר יום ויומני החדשות ברשת ב' של קול ישראל במערכת תל אביב.
בשנת 2008, הייתה חלק מחבר השופטים בטקס קיפוד הזהב המוענק מדי שנה עבור מצוינות בתחום תיאטרון הפרינג' בישראל.
בשנת 2013, נוסף על תפקידה כעורכת, מונתה לממונה על שוויון מגדרי ויועצת המנכ"ל לקידום נשים ברשות השידור.
בשנת 2014, זכתה באות הוקרה מטעם תא העיתונאיות, לאחר שבמסגרת תפקידה, הממונה על שוויון מגדרי, ליוותה את הליך חקיקת חוק רשות השידור הציבורי הישראלי ויחד עם ארגוני נשים, ארגונים חברתיים, וחברי כנסת הכניסו שינויים בחוק המקדמים את השוויון המגדרי, השינוי הבולט ביותר הוא השגת תקדים חוקתי שקובע כי נשים יהוו 50% ממועצת התאגיד.
בשנת 2017, לאחר סגירת רשות השידור, הקימה את המותג "עוברת מסך".
במסגרת המותג פיתחה קורס ומודל ייחודי בשם מודל 3s, המקנה כלים שונים, מסייע לעבור מסך בחיים ובמדיות השונות. הקורס והמודל מועברים כחלק מתוכנית להעצמה וקידום נשים בשגרירות האמריקאית.
בשנת 2019, מונתה לב-ארי לראש מינהל הנשים בעיריית הרצליה.
הערות שוליים

↑  דברים שנשאתי בטקס הענקת אות הוקרה ללוחמי מרד גטו ורשה | ח"כ אורי אורבך
↑  שגריר אוסטריה מבקר במחנה המעפילים בעתלית, באתר www.prcenter.co.il
↑  הצגת הפרינג' הטובה של 2008: "התקלה", באתר הארץ, 27 במרץ 2009
↑  תיאטרון - הצגת הפרינג' של השנה: "התקלה", באתר www.habama.co.il
↑  אורן פרסיקו, הכוח של הטאלנט, באתר העין השביעית, 1 בדצמבר 2015
↑  יישום דו"ח שטאובר לקידום נשים בשירות המדינה, באתר oknesset.org
↑  אלי חזן, אצ"י ייזכר בסער, באתר ליכודניק, ‏2013-03-04 (ארכיון)
↑  ישיבת ועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, 06/05/2013 12:30 - כנסת עכשיו, באתר www.knessetnow.co.il
↑  גנית לב-ארי היא ראש מינהל הנשים החדשה בעיריית הרצליה, באתר www.herzliya.muni.il
↑  גנית לב-ארי היא ראש מינהל הנשים החדשה בעיריית הרצליה, באתר mynetherzliya, ‏2019-06-04
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גנית לב-ארי".
גנמאיצ'ה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תה ירוק, brown rice green tea 
 מוצא:  יפן 
 
גֵנמָאיצָ'ה (ביפנית, 玄米茶; בתרגום חופשי, "תה עם אורז חום") הוא תה ירוק יפני, המורכב מעלי תה בתוספת אורז חום מטוגן. במקור שתו את התה הזה השכבות העניות של האוכלוסייה, כשהאורז משמש להעלאת כמות התה והוזלת המשקה. היום שותה את התה כלל האוכלוסייה.
להכנת הגנמאיצ'ה מוסיפים מים רותחים. בניגוד לרוב סוגי התה, לגנמאיצ'ה יש ערך תזונתי (ספל רגיל, עם כ-2 גרם עלי תה, הוא בעל ערך קלורי של כ-1 קק"ל ותכולת שומן של כ-0.03 גרם). לצבע חליטת התה יש גוון צהוב בהיר. הטעם רך, משלב את ריח הצמחים המרענן של תה ירוק והריח של אורז מטוגן.
הרכב

גנמאיצ'ה מבוסס על התה באנצ'ה או, לעיתים רחוקות יותר, סנצ'ה אשר מעורבב עם האורז חום קלוי גנמאי (ביפנית, 玄米).
גנמאיצ'ה נמכר לפעמים גם בתוספת מאצ'ה. מוצר זה נקרא מאצ'יה-אירי-גנמאיצ'ה (ביפנית, 抹茶入り 玄米茶, שמשמעו "גנמאיצ'ה בתוספת מאצ'ה"). טעמו דומה לגנמאיצ'ה רגיל, אך בדרך כלל הוא חזק יותר. צבע המשקה ירוק יותר.
גנמאיצ'ה מכיל מעט מאוד קפאין.
הערות שוליים

1 2  "Genmaicha Tea（玄米茶）". Vicony Tea Directory (באנגלית). נבדק ב-2021-01-27.
1 2  George L. van Driem (2019). The Tale of Tea: A Comprehensive History of Tea from Prehistoric Times to the Present Day (באנגלית). Leiden: Brill. pp. 219–220.
1 2  Hattori Yukio, ed. (2017). An Illustrated guide to Japanese Traditional Cooking and Annual Events (באנגלית). 京都: 淡交社. p. 89. ISBN 978-4-473-04181-4.
ג'ון קיצהבר

ג'ון אלברט קיצהבר (באנגלית: John Albert Kitzhaber;‏ ‏נולד ב־5 במרץ 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-35 וה-37 בשנים 1995–2003 ובשנים 2011–2015.
ב-18 בפברואר 2015 התפטר קיצהבר מתפקידו, חודש לאחר השבעתו לתקופת הכהונה הרביעית שלו. רשויות מדינת אורגון והרשויות הפדרליות חקרו חשדות לפלילים נגדו ונגד ארוסתו, סילביה האייס. קיצהבר הוא היחידי מבין מושלי אורגון שהתפטר על רקע שערורייה. במקומו הושבעה כמושלת מזכירת המדינה קייט בראון.
ב-2017 סגרו הרשויות הפדרליות את תיק החקירה נגדו מבלי שהוגש נגדו כתב אישום. ועדת האתיקה של אורגון מנתה עשרה מקרים בהם עשה קיצהבר שימוש בתפקידו הפוליטי למטרות אישיות. במסגרת הסדר הוא הסכים לשלם קנס של 20,000 דולר.
קיצהבר, שהוא רופא במקצועו, נבחר ב-1978 לבית הנבחרים של אורגון. לאחר תקופת כהונה אחת הוא נבחר ב-1980 לסנאט של אורגון, בו הוא כיהן שלוש תקופות כהונה, עד 1993. מ-1985 ועד לתום כהונתו בסנאט הוא כיהן כנשיאו.
ראשית חייו

ג'ון קיצהבר נודל בקולפקס שבמדינת וושינגטון לאנבל ריד (לבית ווצל) ואלברט ריימונד קיצהבר. ב-1965 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דרום יוג'ין שביוג'ין. ב-1969 הוא סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' וב-1973 הוא סיים לימודי ברפואה באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון. לאחר סיום לימודיו ועד 1986 הוא עסק ברפואה ברוזבורג שבאורגון כרופא חירום.
מחוקק באורגון

קיצהבר החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1978 כאשר הוא נבחר לבית הנבחרים של אורגון, שם הוא כיהן תקופת כהונת אחת של שנתיים. ב-1980 הוא נבחר לסנאט של אורגון, שם הוא כיהן שלוש תקופות כהונה בשנים 1981–1993 וכיהן כנשיא הסנאט מ-1985 ועד תום כהונתו בו. כנשיא הסנאט, הוא היה המנסח הראשי של תוכנית הבריאות במימון ממשלת המדינה.
מושל אורגון > כהונה ראשונה (1999-1995)

ב-1994 זכה קיצהבר במועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אורגון, זאת לאחר שהמושלת המכהנת, ברברה רוברטס, גם היא דמוקרטית, החליטה שלא להתמודד לכהונה שנייה. החלטתה של רוברטס נבעה מסירובו של ציבור הבוחרים להעביר את חוק מס המכירות לצורך מימון תוכנית הבריאות של אורגון, ובשל כך היא נאלצה להפר את הבטחת הבחירות שלה לקיצוץ בהוצאה הציבורית.
בנובמבר אותה שנה ניצח קיצהבר בבחירות הכלליות לאחר שגרף 51 אחוזים מקולות המצביעים. מועמד הרפוובליקנים, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, דני סמית', קיבל 42 אחוזים מהקולות. ב-9 בינואר 1995 הושבע קיצהבר כמושל אורגון ה-35.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה, הנהיג קיצהבר את תוכנית הילדים של אורגון, שנועדה לזהות ילדים בסיכון ולסייע להם ולמשפחותיהם. אף על פי שהוא התנגד באופן אישי לעונש המוות, אישר קיצהבר שתי הוצאות להורג במהלך תקופת כהונתו הראשונה: זו של דאגלס פרנקלין רייט ב-1996, וזו של הארי צ'ארלס מור ב-1997. בהצהרה שנשא ב-2011, אמר קיצהבר: "היו אלו ההחלטות המייסרות והקשות ביותר שקיבלתי כמושל... מאז אני מתחרט על החלטות אלו".
מושל אורגון > כהונה שנייה (2003-1999)

ב-1998 קרא מתנגד המיסים הרפובליקני ביל סיזמור תיגר על קיצהבר. סיזמור ייסד את "איגוד משלמיי המיסים של אורגון", ועד פעולה פוליטי שביצע פעולות שדלנות נגד גידול במיסים וקידם קיום משאל עם להגבלת הגבלת השימוש בכספי המיסים.
במהלך מערכת הבחירות של אותה שנה, דווח בעיתון "האורגוניאן" על התנהלותו השנויה במחלוקת של סיזמור בחייו הפרטיים, וכן על פעולותיו בוועד הפעולה הפוליטי שלו ובמוסדות החינוכיים ללא כוונת רווח שלו.
בבחירות הכלליות זכה קיצהבר ב-64 אחוזים של הקולות מול 30 האחוזים מהקולות שקיבל סיזמור. מתוך 36 מחוזות אורגון, ניצח קיצהבר ב-35, כשרק מחוז מלהיור הכפרי השוכן על גבול איידהו הצביע עבור סיזמור.
בתקופת כהונתו השנייה כמושל, קידם קיצהבר יוזמות בנוגע למשאבים הטבעיים, כולל "תוכנית אורגון לסלמון ולקווי פרשת המים" שמטרתה הייתה לשמר את אוכלוסיית דגי הסלמון בנהרות אורגון שהיו בסכנת הכחדה. התוכנית הייתה מאמץ משותף שעודד סוכנויות פדרליות, מדינתיות ומקומיות לפעול יחד עם בעלי הקרקעות לשקם את קווי פרשת המים ואת אוכלוסיות דגי הסלמון המתדלדלות. קיצהבר גם בלט בעמדה שנויה במחלוקת לטובת הריסת כמה מהסכרים בצפון-מערב המדינה לשיקום אוכלוסיות דגי הסלמון.
ניהול הצמיחה, במיוחד בעמק הנהר וילאמט, היה בעדיפות גבוהה מבחינתו של קיצהבר, והוא היה תומך נלהב של מערכת שימושי הקרקעות המקיפה של אורגון. הוא התנגד לניסיונות להחליש את ההגנה על אזורי החוות ואת האכיפה של גבולות ההתפשטות העירונית. קיצהבר גם הקים את כוח המשימה של המושל לצמיחה ואת פורום יכולת החיים של עמק וילאמט כדי לסייע לאיסוף מידע מדויק ולהתוות את הגישות המשולבות לפיתוח קהילות יציבות. תוכנית הפתרונות לקהילות ניסתה להתמקד במאמצים של סוכנויות מדיניותיות רבות, של ממשלות מדינות אחרות וקבוצות אינטרסים לפתרון בעיות בשיתוף פעולה ותיאום הניהול של מיזמי פיתוח קהילות שונות ברחבי אורגון.
על פי חוקת אורגון, היה קיצהבר מנוע מלהיבחר לתקופת כהונה שלישית רצופה ב-2002. במקומו נבחר הדמוקרט טד קולנגוסקי, שנבחר גם לכהונה שנייה ב-2006.
לאחר שתי תקופות הכהונה הראשונות שלו כמושל, היה קיצהבר למנהל מרכז המדיניות המבוססת על עדויות באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון, שם הוא שימש כיושב ראש ונשיא במוסד למצוינות רפואית ובמכון פארק אסטס, וייסד את קבוצת קידום הטיפול הרפואי, "תנועת ארכימדס".
מושל אורגון > כהונה שלישית (2015-2011)

בספטמבר 2009 הכריז קיצהבר על התמודדותו לכהונה שלישית כמושל. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימו במאי 2010 הוא הביס את רוג'ר אובריסט ואת מזכיר המדינה שלעבר של אורגון, ביל בראדברי.
בבחירות הכלליות התמודד קיצהבר מול מועמד הרפובליקנים כריס דאדלי, איש עסקים ושחקן ה-NBA לשעבר. תוצאות הבחירות היו צמודות כאשר קיצהבר זכה ב-49.29 אחוזים של הקולות מול 47.77 האחוזים שגרף דאדלי ואחוזים בודדים שניתנו לשני מועמדים שוליים.
ב-10 בינואר הושבע קיצהבר לכהונתו השלישי כמושל ה-37 של אורגון, וירש את חבר מפלגתו שירש אותו בתום כהונתו הקודמת, טד קולנגוסקי.
בחירות אלו היו הראשונות באורגון בהם יושמה שיטה על פיה המועמדים לתפקיד יכלו להיות מועמדים של עד שלוש מפלגות. במקרה של קיצהבר, בנוסף להיות מועמד הדמוקרטים, הוא גם היה מועמד המפלגה העצמאית של אורגון.
ב-20 בנובמבר 2011 הודיע קיצהבר שהוא מתכוון להמתיק עונש מוות שנועד להתבצע חודש לאחר מכן. הוא הכריז שכל עוד הוא מכהן כמושל לא יתבצעו הוצאות להורג באורגון, וכינה את סוגיית עונש המוות "מסוכנת ובלתי צודקת". הנידון למוות שעונשו הומתק, גארי האוגן, עלה לכותרות כאשר הוא סירב לקבל את החנינה, וביקש שהוצאתו להורג תתקיים. השופט הבכיר, טימותי פ. אלכסנדר, שמונה לבית המשפט של מחוז מריון, פסק שהאוגן רשאי היה לדחות את המתקת העונש ולבקש שתהליך הוצאתו להורג בזריקת רעל יימשך. קיצהבר עתר בעניין לבית המשפט העליון של אורגון, שפסק ב-20 ביוני 2013 לטובתו של המושל. ב-2012 כינה המגזין רולינג סטון את קיצהבר כאחד "מ-12 המנהיגים שעשו דברים", בצטטו את החלטתו לבלום את ההוצאות להורג באורגון, ובהגדירו אותה ככזאת ש"ממחישה כיצד הממשלה יכולה להשפיע".
קיצהבר ניהל את ההקמה הכושלת של אתר "הכיסוי של אורגון" (Cover Oregon), אתר רכישת ביטוחי הבריאות על בסיס חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ב-2014 הוא נחל אכזבה מכשלונו של מיזם העל של הגשר על נהר קולומביה על רקע התנגדות הרפובליקנים בסנאט של מדינת וושינגטון וממשלת מחוז קלארק שבה.
שערורייה בעלת גוון אישי יותר הכתה את לשכת המושל בסוף אותה שנה, כאשר חשף העיתון וילאמט ויק נישואין שקודם לכן לא היה ידוע עליהם של זוגתו של קיצהבר, סילביה האייס למהגר מאתיופיה ב-1997. האייס ציינה שהנישואין הללו הסתיימו בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, ואמרה שנישואין אלו היו נישואים לטובת השגת גרין קארד תמורת כסף, שאליהם היא נכנסה במהלך תקופה קשה בחייה. על פי המדווח קיצהבר לא היה מודע לנישואים עד לפרסום התחקיר בעיתון. ימים ספורים לאחר מכן, דווח בתחנות רדיו מקומיות שהאייס הייתה מעורבת במעשה פלילי נוסף ב-1997 של גידול קנאביס בוושינגטון, דיווח שגם אותו היא לא הכחישה.
באותה עת התמודד קיצהבר עם שאלות בנוגע לעסקי הייעוץ של האייס והאם היא עשתה שימוש במעמדה וביחסיה עמו. קיצהבר התבקש לעבור חקירה אתית בנוגע לפעילויותיה העסקיות של האייס, שאותה סירבה ועדה של המדינה לבצע. קיצהבר הגן בפומבי על הביקורת שהוטחה בהאייס, באומרו שהרשות המבצעת של המדינה פעלה על פי הכללים בנוגע לעבודת הייעוץ שלה והגדיר את נישואיה לשעבר כ"עניין אישי", אף על פי שהוא הודה שהוא "הופתע ונפגע" לשמוע עליהם.
מושל אורגון > כהונה רביעית (2015)

ב-2014 התמודד קיצהבר על תקופת כהונה רביעית. בעוד שהוא הוביל בסקרים על יריבו, דניס ריצ'רדסון, חבר בית הנבחרים המדינתי, רפובליקני שמרן מהעיר סנטרל פוינט, והביס אותו בבחירות בהפרש של 5.6 אחוזים, מסע הבחירות שלו ניצב בפני המחלוקת על כישלון מיזם "הכיסוי של אורגון" ועל מעשיה של האייס, כשעל רקע זה תקף ריצ'רדסון את קיצהבר ואת זוגתו כמושחתים. בבחירות אלו היה קיצהבר גם מועמד מטעם מפלגת המשפחות העובדות של אורגון.
ב-12 בינואר 2015 הושבע קיצהבר לכהונתו הרביעית, תקדים בתולדותיה של אורגון. בתחילת תקופת כהונתו זו, הוא נהנה משיתוף הפעולה של הרוב הדמוקרטי בבית המחוקקים המדינתי, הגבוה ביותר שהיה בכל 12 שנותיו עד אז כמושל. בנאום ההשבעה שלו הוא ציין שכהונתו הרביעית תהיה האחרונה שלו, באומרו שהיא "תשלים את הקשת של הקריירה הפוליטית שלי". הוא אמר שהוא ירצה להתמקד בחוסר השוויון החברתי-כלכלי באורגון במהלך ארבע שנותיו האחרונות כמושל המדינה.
שערוריית השפעתה של האייס ואחריתה

על אף מאמציו לנהל את מדיניותו, המשיך קיצהבר להתמודד עם השערוריות שהיו קשורות לזוגתו ועבודתה כיועצת. במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-30 בינואר 2015 אמר קיצהבר שלהאייס לא יהיה יותר שום תפקיד בממשל, אף על פי שהוא אישר שהם מתכננים להינשא. העיתון "האורגוניאן", שתמך בו במסעות הבחירות של 2010 ושל 2014, הרחיק לכת עד שקרא לו להתפטר, אם כי קיצהבר אמר שהוא לא שוקל לעשות כן. בכירי הדמוקרטים במדינה, כולל גזבר המדינה טד וילר, נשיא הסנאט המדינתי פיטר קורטני ויושבת ראש בית הנבחרים המדינתי טינה קוטק, פרסמו הצהרות ב-12 בפברואר, בהן הם דחקו בקיצהבר להתפטר. באותו יום דיווח העיתון וילאמט שעוזרו של קיצהבר ניסה למחוק אלפי הודעות אימייל של המושל מהשבוע הקודם. ביום המחרת, 13 ביוני 2015, הודיע קיצהבר על התפטרותו, שתיכנס לתוקפה ב-18 בפברואר.
ב-2017, לאחר 28 חודשי חקירה, הודיעה הממשלה הפדרלית שהיא סגרה את תיק החקירה בנוגע לחשדות שקיצהבר והאייס עשו שימוש במעמדם להשגת טובות הנאה אישיות. בדף הפייסבוק שלו, פרסם קיצהבר פוסט בו הוא אמר:
לא היה לזה שום בסיס. כפי שאמרתי מלכתחילה, לא התפטרתי מפני שהייתי אשם בשם עוול כל שהוא, אלא בגלל ההשתוללות של התקשורת סביב לשאלות אלו שמנעו ממני להיות מנהיג יעיל כפי שרציתי וכפי שהייתי צריך להיות.
בינואר 2019 הסכים קיצהבר לשלם 20,000 דולר כקנס לוועדת האתיקה של ממשלת אורגון על ניגודי עניינים הקשורים להאייס בעת שהיה מושל. באותו חודש הסכימה גם האייס לשלם לוועדה סכום של 44,000 דולר על הפרת כללי האתיקה שעלו מהשימוש שלה במעמדה כנושאת משרה ציבורית לטובות הנאה אישיות.
פעילותו מחוץ לכהונתו כמושל ואחריה

קיצהבר משמש כמנהל מרכז המדיניות המבוססת על עדויות באוניברסיטת הבריאות והמדע של אורגון. הוא עוסק בהתנדבות במדיניות רפואית במוסד למצוינות רפואית, מוסד חינוכי שמפעיל תוכניות ללימודי המשך לרופאים. הוא גם משמש כנשיא של מכון פארק אסטס, ארגון ללימודי המשך לראשי קהילת הצוותים הרפואיים ומנהלי בתי חולים.
ב-13 בינואר 2006, בתקופה שבין תקופת כהונתו השנייה לזו השלישית שלו כמושל, הכריז קיצהבר על הקמתה של "תנועת ארכימדס", ארגון ששואף לשפר את רמת הבריאות של האוכלוסייה על ידי יצירת מערכת יציבה שתעשה שימוש במשאבים הציבוריים שמוצאים על טיפול רפואי כדי להבטיח שלכל אחת ואחד תהיה את הגישה למערכת מוגדרת של שירותי בריאות יעילים. המטרה היא ליצור חזון למערכת שוויונית ובת-קיימא וכן את התמיכה הפוליטית הדרושה להגשמתה. ברוח זו הוגשה ב-2007 הצעת חוק שזכתה לתמיכתם של רבים מתושבי אורגון.
החוק לשיפור הבריאות של אורגון נפל במושב 2007 של בית המחוקקים המדינתי לאחר שלא עלה בידו של קיצהבר להתגבר על החששות שהועלו על ידי איגוד הגמלאים של ארצות הברית. תחת זאת עברה הצעת חוק אחרת לרפורמה במערכת הבריאות, שעלתה בסנאט של אורגון ותוקנה כך שתכלול חלקים של הצעת החוק של תנועת ארכימדס.
עם הסרת מועמדותו של טום דאשל לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, נפוצו שמועות שהתפקיד יועד לקיצהבר. בכל אופן, קיצהבר דחה כל אפשרות להתמנות לתפקיד ואמר שהאפשרות לא עלתה כמעשית.
ב-7 בפברואר 2014 הביע קיצהבר תמיכה במועמדותו של עמיתו הדמוקרטי דונלד ברוויק למשרת מושל מסצ'וסטס. ב-2 במאי 2016 הוא הביע את תמיכתו בברני סנדרס כמועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 2016.
חיים אישים

מוצאו של קיצהבר הוא גרמני. ב-1971 הוא נשא לאישה את רוזמרי לינהאן. השניים התגרשו ב-1974. ב-1995 הוא נישא בשנית לשרון לה קרוי ולשניים נולד בן אחד. ב-2003, זמן קצר לאחר תום כהונתו השנייה של קיצהבר, הם התגרשו.
קיצהבר חי עם סילביה האייס, מייסדת חברת הייעוץ הסביבתי 3EStrategies. באוגוסט 2014 הודיעו השניים על אירוסיהם, אך לא הודיעו על תאריך לחתונתם.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו נודע קיצהבר בשל כך שנהג ללבוש מכנסי ג'ינס כחולים באירועים ציבוריים. בטקס ההשבעה הראשון שלו ב-1995 הוא גרם למהומה כאשר הופיע לבוש באופן זה. במהלך מסע הבחירות שלו ב-2010 לכהונתו השלישית, הוא נמנע לעיתים קרובות מלענוב עניבה, והעדיף להופיע בחולצה ובז'קט ללא עניבה.
קיצהבר מתגורר ועובד בפורטלנד, ובמהלך כל שנות כהונתו כמושל הוא סירב להתגורר במעון המושל הרשמי בסיילם.
גן רינה

| --- | --- |

גן רינה, 1934
 מידע כללי
 סוג:  בית קולנוע
 כתובת:  Ben Yehuda St, Tel Aviv, Israel 
 מיקום:  תל אביב
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1928 – מאי 1929
 תאריך פירוק:  1960
 אדריכל:  יעקב אורנשטיין
 מידע טכני
 קיבולת:  1,500~
 קואורדינטות:  32°04′36″N 34°46′03″E﻿ / ﻿32.076667°N 34.7675°E﻿ / 32.076667; 34.7675
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גן רינה(למפת תל אביב רגילה) גן רינה(למפת גוש דן רגילה) גן רינה(למפת גוש דן מוגדלת) גן רינה  he גן רינהhe גן רינהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קולנוע גן רינה הכניסה מבן יהודה 1945
גן רינה היה בית קולנוע ואולם אירועים פתוח, ששכן בפינת הרחובות בן יהודה ושלום עליכם בתל אביב, מול בית העם שניצב מצידו האחר של רחוב בן יהודה.
הקמת המבנה החלה בשנת 1928 לפי תכנון של האדריכל יעקב אורנשטיין, והוא נקרא על שם בתו הבכורה של בעל הקרקע, המהנדס ישעיהו ירחע. בחודש מאי 1929 נפתח גן רינה לקהל בהצגת "נשפי פורים" של תיאטרון המטאטא, והקהל שנדחק אליו גרם לקריסת החומה ההיקפית של המבנה. האולם יכול היה להכיל כ-1,500 צופים, ובמקום שכנו גם מזנון ובית קפה. במשך 32 שנות קיומו הוקרנו בו כ-800 סרטים. בשנת 1959 נמכר גן רינה, וההקרנה האחרונה במקום התקיימה ב-14 בנובמבר 1960. המבנה נהרס ותחתיו הוקם מבנה מסחרי בן שלוש קומות, אשר נהרס בתורו בשנת 1991. כיום שוכן במקום מגדל ישרוטל שבנייתו הסתיימה בשנת 1997.
אזכורים בתרבות

כשרבו השמועות על הכוונה להרוס את המבנה ואת בית העם הסמוך, כתב על כך המשורר נתן אלתרמן:
"התיאטראות מזדקנים מהר. שפע חיים ממלא אותם מערב ועד חצות, מבמה ועד יציע, ובהתנדף הקהל בא הקפאון... כל בניין ציבורי נראה מקץ שנתו הראשונה ותיק במאה שנה ממבני הפרט הסובבים אותו, כי רבבות חיים עברוהו והוא נתפייח בעשן שנותיהם, וזקנתו לא תשישות היא, כי אם השתרשות וכוח, לא משענת אלא מגן. כך היה גם לשני הנפילים אשר על חופי הרחוב האחד (בן יהודה) בית העם וגן רינה הנאהבים והבודדים – מי כמוהם אביון ביסודות וחומה, מי כמוהם רעוע וחסר גג וכבד שערים, אך מי עוד העמיק שורשים כל כך במקום הזה. מי היה עוד כמותם לנתח חיים וראווה אשר בלעדיו לא יתואר נופו של הרחוב הזה. ביום בו יבואו לקיים את גזר הדין אשר נחרץ במועצת העיר ולעקור את בית העם אל מקום אחר – ביום ההוא תזעק האדמה מכאב...".
גן רינה נזכר גם בשיר "תנו לנו יד ונלך" שנכתב אודות תל אביב בעשורים הראשונים לקיומה, והושר על ידי עירית דותן בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1973. בשיר נאמר: ”תנו להתגנב בשקט לגן רינה ואולי לבית העם”, רמז לילדים שנהגו "להתפלח" אל בית הקולנוע.
הערות שוליים

↑  מפת תל אביב (באנגלית) שיצאה לאור על ידי מחלקת המדידות המנדטורית, 1930 עם סימון 'Rina Park' ו- 'Beith 'Am', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  קולנוע «גן רינה בת"א» - איננו, הארץ, 15 בדצמבר 1960
כינוס הפלמ"ח בקולנוע גן רינה, 1949
גנית אנקורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958 (בת 66 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  אמנות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברנדייס 
 
גנית אנקורי (נולדה ב-1958) היא פרופסור לאמנות באוניברסיטת ברנדייס.
ביוגרפיה

אנקורי נולדה בירושלים. עברה עם הוריה ואחותה, השחקנית גילת אנקורי, לארצות הברית עקב עבודתו של אביה, צבי אנקורי, שם הוא לימד. בגיל שבע עשרה חזרה לישראל והתגייסה לדובר צה"ל.
בשנות השמונים החלה ללמוד ספרות אנגלית ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית. היא עוסקת רבות במחקר של אמנות ישראלית, פלסטינית ומקסיקנית ופרסמה שלושה ספרים העוסקים בנושא. בשנת 1994 קיבלה תואר דוקטור בהיסטוריה של האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "The Fractured Self: Identity and Fragmentation in the Art of Frida Kahlo". שימשה כפרופסור וכראש החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית. בשנת 2010 הצטרפה לסגל אוניברסיטת ברנדייס כפרופסור לתולדות האמנות ולתאוריה של האמנות.
ב-2003 שימשה כאוצרת של תערוכה על פרידה קאלו שנערכה במוזיאון היהודי של ניו יורק.
נוסף על כך, היא עוסקת במגדר ובהיסטוריה של הנשים באמנות.
אנקורי נשואה ואם לשלושה בנים.
הערות שוליים

↑  Gannit Ankori, באתר אוניברסיטת ברנדייס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257710905171  BIBSYS: 2051611  BnF: cb150430143 (data)  GND: 131521985  ISNI: 0000 0000 6660 1897  LCCN: n2001006204  NTA: 283576057  SUDOC: 094373957  VIAF: 7670434   WorldCat (עם VIAF): 7670434 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גשר השלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר מסבך, גשר אגרה, גשר, גשר בין-לאומי 
 מיקום:  נהר הניאגרה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 מפעיל:  Buffalo and Fort Erie Public Bridge Authority 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1925–1927 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  7 באוגוסט 1927 
 חומרי בנייה:  פלדה
 אדריכל:  אדוארד לופר
 מידות
 אורך:  5,800 רגל,  1,768 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  6 
 מִפְתָּח מרבי:  130 מ' 
 קואורדינטות:  42°54′25″N 78°54′20″W﻿ / ﻿42.9069°N 78.9056°W﻿ / 42.9069; -78.9056
  (למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהגשר השלום(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהגשר השלום
 
גשר השלום הוא גשר בינלאומי בין ארצות הברית לבין קנדה בקצה המזרחי של ימת אירי, מעל נהר הניאגרה.
הגשר הוקם בשנת 1927 ומחבר בין העיר באפלו שבניו יורק לעיר פורט אירי שבקנדה. אורכו של הגשר הוא כ-1,768 מטר (5,800 רגל). הגשר נבנה במלאת 100 שנה של שלום בין ארצות הברית לקנדה לפיכך הוא נקרא "גשר השלום".
הגשר הוא אחד מן החשובים ביותר בצפון אמריקה ועל פי הערכות שונות עוברות בו מדי יום למעלה מ-4,000 משאיות.
היסטוריית הגשר

בניית הגשר אושרה ב-6 באוגוסט 1925 ואדוארד לופר נבחר למהנדסו הראשי. הבנייה החלה באותה השנה והסתיימה בשנת 1927. הקושי העיקרי שהתעורר במהלך בניית הגשר היה עקב זרימתו הרבה והמהירה של נהר הניאגרה. ב-13 במרץ 1927 נסע לופר במכונית בפעם הראשונה על הגשר וב-1 ביוני 1927 נפתח הגשר לציבור.
טקס הפתיחה הרשמי נערך כחודשיים לאחר מכן, ב-7 באוגוסט, בנוכחות כ-100,000 איש, והועבר בשידור חי ברדיו. הערכת העיתונים בארצות הברית לאחר מכן הייתה שמספר המאזינים לאירוע היה כ-50 מיליון.[דרוש מקור]
בין המשתתפים באירוע היו: נסיך ויילס, הנסיך ג'ורג' (לימים המלך אדוארד השמיני), ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג, ראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין, סגן נשיא ארצות הברית צ'ארלס דוז, שר החוץ פרנק קלוג ומושל ניו יורק אל סמית'.
גאידיס אנדרייס זייבוטס

| --- | --- |

גאידיס אנדרייס זייבוטס
 לידה:  26 ביוני 1945 (בן 79) ברית המועצות צירגלי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית, ברית המועצות
 מדינה:  לטביה 
 השתייכות:  הצי האדום הצי האדום  הצי הלטבי
 תקופת הפעילות:  1964–2006 (כ־42 שנים)
 דרגה:   ויצה-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי הלטבי מפקד המטה המשותף
 עיטורים
 עיטור שלושת הכוכבים  מסדר ויסטורס 
 
גאידיס אנדרייס זייבוטס (בלטבית: Gaidis Andrejs Zeibots;‏ נולד ב-26 ביוני 1945) הוא ויצה-אדמירל בדימוס בצי הלטבי. כיהן כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של לטביה בין 2003-2006.
ביוגרפיה

זייבוטס נולד באזור הכפר צירגלי ב-26 ביוני 1945. אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, המשיך ללימודי מוזיקה. ב-1964 הוא התגייס לצי האדום, ולמד בבית הספר הגבוה למהנדסי רדיו ואלקטרוניקה ימית בלנינגרד. ב-1969 הוא סיים את לימודיו, ובמהלך השנים הבאות שרת על סיפונן של פריגטות שונות כראש שירות הרדיו. ב-1978 הוא החל ללמוד באקדמיה הימית בלנינגרד. ב-1980 הוא סיים את לימודיו ומונה לראש מטה בריגדת ספינות הטילים בבלטייסק. ב-1987 הוא הועבר לשמש כסגן מפקד בסיס הצי בלייפאיה. ב-1988 הוא מונה למפקד דיוויזיית הצי בגדיניה.
עם התפרקות ברית המועצות, זייבוטס חזר למולדתו לטביה, ומונה למפקד הראשון של הצי הלטבי מאז 1940. ב-1999 הוא הועלה לדרגת ויצה-אדמירל. ב-2000 הוא נשלח לבריסל כנציג לטביה לוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-31 בינואר 2003 הוא חזר ללטביה ומונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). במאי 2006, בעקבות מחדל שהוביל למותם של שני צנחנים לטבים, הגיש זייבוטס את התפטרותו לנשיאה ואירה ויקה-פרייברגה. ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-6 ביולי של אותה שנה.
גן ריקי

גן ריקי הוא מחזה פרי עטו של דויד גרוסמן.