stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוקרטיה ג'קסונית
ביצוע מעשי

לאחר שנבחר לנשיאות, ג'קסון מילא את הבטחתו להרחיב את השפעתם של האזרחים בממשלה. המדיניות של ג'קסון כללה את סגירת הבנק של ארצות הברית, התרחבות מערבה והרחקתם של אינדיאנים אמריקאים מדרום מזרח ארצות הברית. ג'קסון הותקף כעריץ על ידי יריבים משני קצוות הקשת הפוליטית, מה שהוביל בהמשך לעלייתה של מפלגת הוויגים.
ג'קסון קיים גם את גישתו לריבוי מינויים פוליטיים בממשל מקרב תומכיו, הוא גם הסתמך על זכות הוטו הנשיאותית במקרים רבים אל מול הקונגרס.
בנוסף לג'קסון, סגן הנשיא השני שלו ואחד ממנהיגי המפתח הארגוניים של המפלגה הדמוקרטית, מרטין ואן ביורן, ניצח בבחירות ב-1836 והמשיך את דרכו, עד שהובס ב-1840 על ידי נציג הוויגים ויליאם הנרי הריסון. אבל הריסון מת מעט לאחר שנבחר וסגנו, ג'ון טיילר, נטה גם הוא לג'קסוניאניות. ב-1844 ניצח חסיד נוסף של ג'קסון, ג'יימס פולק וכך גם פרנקלין פירס שכיהן מאוחר יותר כנשיא. תום העידן הג'קסוני, כאמור, היה בעקבות בחירתו של אברהם לינקולן לנשיאות ופרוץ מלחמת האזרחים.
לקריאה נוספת

מוריסון, קומאג'ר ולכטנברג, ההיסטוריה של ארצות הברית, כרך א. בעברית: הוצאת זמורה ביתן, 1984. תרגום: אמיר אורן, עמ' 196–287
וילפרד מ' מקליי, מולדת התקווה, הוצאת סלע מאיר, 2022. תרגום: אביעד שטיר, פרק 6
הערות שוליים

↑  W. J. Rorabaugh, Robert V. Remini, The Jacksonian Era, Journal of the Early Republic 9, 1989, עמ' 134 doi: 10.2307/3123543
↑  Arthur M. Schlesinger, jr., The Age of Jackson. (Boston: Little, Brown and Company. 1945.
אסתי ירושלמי

| --- | --- |
אסתי ירושלמי בסרטו של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית", 2012
אסתי ירושלמי בסרטו של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית", 2012
 לידה:  1967 (בת 58 בערך) טהראן, איראן איראן
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
אסתי ירושלמי (נולדה בשנת 1967) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומטפלת אלטרנטיבית ישראלית.
ביוגרפיה

ירושלמי נולדה בטהראן, בירת איראן. בילדותה למדה בבית ספר מוסלמי עד כיתה ג' ובמהלך המהפכה החומייניסטית אף התגוררה בסמיכות לאוניברסיטת טהראן, שבה החלה המהפכה. ירושלמי עלתה לישראל ב-1981 כשהייתה בת 14, ועברה מיד ללמוד בפנימיית הדסים. לאחר שירותה הצבאי למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
במהלך שנות ה-90 ירושלמי השתתפה בסדרות הטלוויזיה הישראליות "עניין של זמן", "מרחב ירקון", "זינזאנה", "שלווה", ו"פלורנטין" והשתתפה גם בתפקיד אורח בסדרות "הפוך", ו״כסף קטלני״. כמו כן במהלך עשור זה השתתפה גם במספר סרטי קולנוע וסרטי טלוויזיה – תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרט הטלוויזיה "נקודת תצפית". (1990) לאחר מכן היא השתתפה בסרט הקולנוע "רשימת שינדלר" (1993), בסרט הקולנוע "שחור" (1994), בסרט הטלוויזיה "הבחור של שולי" (1997), ובסרט הטלוויזיה "שלום לבן דודי" (2000).
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ירושלמי לקחה פסק זמן מקריירת המשחק לטובת קריירה בתור מדריכה להתפתחות אישית על פי שיטת גרינברג.
בשנת 2004 השתתפה ירושלמי בסדרת הדרמה "אשליות" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2009 שיחקה ירושלמי בסדרה "תיבת נח", והשתתפה בתפקיד אורח בסדרה "גירושים נפלאים". בשנת 2010 השתתפה בסרט המדריך למהפכה. בשנת 2012 השתתפה בסרט הקולנוע הישראלי "מעשייה אורבנית". באותה שנה שבה ירושלמי לגלם את דמותה של גלי בסדרת הספין אוף "עניין של זמן". השתתפה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע של חנה אזולאי-הספרי משנת 2013, "אנשים כתומים".
בשנת 2020 השתתפה בסדרה "טהרן" בתפקיד ארזו.
בשנת 2024 שיחקה בסדרת הדרמה של רשת 13 "פטריק" גילמה את יעל סבן, רופאה שמטפלת בפטריק (שלום אסייג).
חיים אישיים

ניהלה בעבר מערכת יחסים עם הזמר ירמי קפלן. קפלן כתב עליה את השירים "אסתי" ו"מודדת".
ירושלמי הייתה נשואה במשך שנתיים. במסגרת נישואים אלו נולד לה בנה היחיד.
פילמוגרפיה חלקית

| --- | --- |
 סרטי קולנוע רשימת שינדלר (1993)  שחור (1994)  מעשייה אורבנית (2012)  אנשים כתומים (2013):  סדרות וסרטי טלוויזיה עניין של זמן (1992 - 1996)  Sweating Bullets (1993)  הפוך (1996)  הבחור של שולי (1997)  מרחב ירקון (1997)  זינזאנה (1999)  שלום לבן דודי (2000)  פלורנטין (1999 - 2000)  אשליות (2004)  שלווה (2004)  גירושים נפלאים (2009)  המדריך למהפכה (2010)  תיבת נח (2009 - 2010)  עניין של זמן (ספין-אוף) (2012)  טהרן (2020)
הערות שוליים

1 2  אסתי ירושלמי, מדף הספרים של אסתי ירושלמי, באתר nrg‏, 3 ביוני 2008
1 2 3 4 5  רועי בהריר, "אתה צריך להבין משהו: אני בחורה דפוקה", באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2012
↑  ynet, הו, אילנה, באתר ynet, 2 באוגוסט 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008637766305171  VIAF: 185159337556013150008   WorldCat (עם VIAF): 185159337556013150008
סוזן סרנדון

| --- | --- |

סרנדון
 לידה:  4 באוקטובר 1946 (בת 78) קווינס, ניו יורק סיטי, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Susan Abigail Tomalin 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 עיסוק:  פעילת זכויות אדם
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה (1968)  Edison High School (1964) 
 בן או בת זוג:  כריס סרנדון (16 בספטמבר 1967–20 בספטמבר 1979)  טים רובינס (1988–2009)  Franco Amurri 
 צאצאים:  אווה אמורי, מיילס רובינס 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר פרס גילדת שחקני המסך פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA)
 http://www.susan-sarandon.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן אביגייל סרנדון (באנגלית: Susan Abigail Sarandon; נולדה ב-4 באוקטובר 1946) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס האוסקר ופרס באפט"א ופעילה חברתית ופוליטית למען קידום זכויות אדם. בשנת 1999 היא מונתה לשגרירת רצון טוב מטעם יוניצ"ף, והיא אף זכתה בפרס על פעילותה ההומניטרית למיגור הרעב בשנת 2006.
תחילת הקריירה של סרנדון החלה בסרט "ג'ו" (1970) ובאופרת הסבון "A World Apart". ב-1975 היא הופיעה בסרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי". היא הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "אטלנטיק סיטי" (1980), "תלמה ולואיז" (1991), "השמן של לורנצו" (1992) ו"הלקוח" (1994), היא זכתה בפרס על משחקה בסרט "גבר מת מהלך" (1995). בנוסף, היא זכתה בפרס באפט"א על תפקידה בסרט "הלקוח" ובפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה בסרט "גבר מת מהלך".
סרנדון החלה את דרכה בברודוויי במחזה "An Evening with Richard Nixon" ‏(1972). היא הייתה מועמדת לפרס דרמה דסק (Drama Desk) על תפקידיה במחזות האוף ברודוויי "A Coupla White Chicks Sitting Around Talking" ‏(1979) ו-"Extremities" ‏(1982). היא חזרה לתיאטרון בשנת 2009 בחידוש של "המלך עומד למות".
סרנדון הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס אמי, בין היתר על תפקידיה בסדרות הטלוויזיה "חברים" ו"מלקולם באמצע" ובסרטי הטלוויזיה "Bernard and Doris" ‏(2006) ו"You Don't Know Jack"‏ (2010). היא שיחקה גם בסרטים "ילדה יפה" (1978), "הרעב" (1983), "המכשפות מאיסטוויק" (1987), "מעריצה צמודה" (1988), "כשגבר אוהב אישה" (1990), "נשים קטנות" (1994), "אמא חורגת" (1998), "איגבי" (2002), "מכושפת" (2007), "מבט מגן עדן" (2009), "עסקה מגונה" (2012) ו"תמי" (2014).
ביוגרפיה

נולדה בשם סוזן אביגייל טומלין בניו יורק, גדלה במשפחה קתולית גדולה בת 9 ילדים. בתום לימודיה התיכוניים למדה משחק באוניברסיטה קתולית בוושינגטון הבירה.
ב-1969 הלכה לאודישן לתפקיד הראשי בסרט "ג'ו", עם בעלה, כריס סרנדון. היא אומנם לא נבחרה לתפקיד, אך גילמה תפקיד משמעותי בסרט, כבתו ההיפית של איש עסקים בכיר הנעדרת מן הבית. סרנדון לא ניצלה את הצלחת סרטה הראשון, ובהמשך הופיעה בכמה סרטי טלוויזיה זניחים עד אשר הגיעה תפקידה המשמעותי הראשון, בקומדיה השנונה ועתירת התשבחות של בילי ויילדר, "כותרת ראשית" (1974). בסרט היא גילמה את התפקיד הנשי הראשי, לצד שני השחקנים הגדולים ג'ק למון ווולטר מתאו. שנה אחר כך הופיעה על מסכי הקולנוע בדרמה של ג'ורג' רוי היל "ואלדו פפר הגדול" לצד רוברט רדפורד ובסרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי", בה גילמה את ג'נט וייס. מכאן הייתה סרנדון לכוכבת גדולה בהוליווד, והופיעה בסרטים כמו "אטלנטיק סיטי" (מועמדות ראשונה לפרס האוסקר, 1980), "המכשפות מאיסטוויק" ו"מעריצה צמודה" (שניהם מ-1986).
ב-1991 היא כיכבה בתפקידה הידוע מכל, בסרט הפולחן של רידלי סקוט "תלמה ולואיז". היא גילמה את לואיז, מלצרית בשנות הארבעים לחייה, היוצאת למסע פרוע ברחבי ארצות הברית יחד עם חברתה תלמה (ג'ינה דייוויס). על תפקידה זה היא קיבלה מועמדות שנייה לפרס האוסקר. שנה אחר כך קיבלה מועמדות נוספת לפרס, על תפקידה בדרמה הרפואית "השמן של לורנצו", כמו גם על "הלקוח". אולם היא זכתה לבסוף בפרס האוסקר ב-1996 על תפקידה כנזירה המפתחת מערכת יחסים עם אסיר נידון למוות בסרט "גבר מת מהלך". את הסרט ביים בן זוגה, טים רובינס, אך את תפקיד הנידון למוות נתן לשון פן.
בשנת 2017 משתתפת בסדרת האנתולוגית "אויבות", ש נוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידה של ג'סיקה לאנג כבת דמותה של בטי דייוויס. היא הייתה קריינית בסרט "מדריך השורד לבתי כלא".
תפקידיה לאחר הזכייה באוסקר היו לרוב בסרטים קטנים. היו לה הופעות אורח טלוויזיוניות במספר סדרות, בהן "חברים" ו"מלקולם באמצע", עליהן קיבלה מועמדות לפרס אמי בשנים 2001–2002, בקטגוריית הופעת האורח הטובה ביותר. בראשית שנות האלפיים עשתה מעין קאמבק כשהופיעה בסרטים "מייל לאורך הירח", "לא דופקות חשבון", "הנרקוד?", "אלפי" ו"אליזבט טאון". בנוסף, הופיעה סרנדון ב-2003 בתשדיר שירות התומך בזכויות ההומואים והלסביות. שנתיים אחר כך היא הנחתה במופע הגרנדיוזי לייב 8 באדינבורו, סקוטלנד וכמו כן השתתפה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף טורינו 2006, כשהיא נושאת בידה את הדגל האולימפי לצד השחקנית סופיה לורן, הסופרת איזבל איינדה וספורטאיות עבר זוכות מדליות אולימפיות.
פעילות פוליטית

באוקטובר 2023, סרנדון, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור חתמה על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן. חותמי המכתב מבקשים מהנשיא ביידן לקרוא להפסקת אש בעזה ובישראל. המכתב מדגיש את המשבר ההומניטרי בעזה, נטען שם כי אזלו לתושבים אספקה חיונית כמו מזון, מים, חשמל ותרופות. למעט הבקשה לשחרור בטוח של בני הערובה אין במכתב התייחסות לכאב ולנזק שנגרם לתושבי ישראל בכלל ולישובים הסמוכים לעזה בפרט. בנובמבר השתתפה בהפגנה פרו-פלסטינית שנערכה האחרון בניו יורק, טענה שישראל מבצעת "פשעי מלחמה" - ואמרה כי מעשי הטבח שביצע ארגון הטרור חמאס ב-7 באוקטובר בוצעו "עקב מה שעשו לעם הפלסטיני 75 שנה" וגם אמרה "יש הרבה מאוד שמפחדים להיות יהודים בזמנים האלה, ומקבלים טעימה לאיך זה מרגיש להיות מוסלמי בארצות הברית". בעקבות אמירותיה על ישראל הודיעה סוכנות השחקנים שייצגה אותה כי היא מפסיקה לייצגה. בדצמבר 2023, סרנדון פרסמה התנצלות באינסטגרם על הצהרתה והודתה שהניסוח שלה היה "טעות איומה".
חיים אישיים

על סט הסרט "מעריצה צמודה", הכירה את טים רובינס שכיכב לצידה; איתו הייתה במערכת יחסים מ-1986 ועד 2009 ולהם שני בנים משותפים, ג'ק ומיילס, גם הוא שחקן. לסרנדון גם בת מתקופת יחסיה עם הבמאי האיטלקי פרנק אמורי באמצע שנות ה-80 - השחקנית אווה אמורי.
פרס מסך הזהב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תיאור:  פרס טלוויזיוני ישראלי
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  פנאי פלוס 
 תקופת הפרס:  1994–2005 (כ־11 שנים) 
 
מסך הזהב היה טקס שנתי שנערך בשנים 1999–2005 ובו ניתנו פרסים על הישגים בתחום הטלוויזיה במדינת ישראל. את הטקס ארגן השבועון "פנאי פלוס" מקבוצת "ידיעות אחרונות". במהלך הטקס ניתנו פרסים לשחקנים, אנשי תקשורת, חברות וצוותי סדרות טלוויזיה על הישגיהם במהלך השנה בה התקיים כל טקס.
היסטוריה

פרס "מסך הזהב" החל ביוזמת עורך השבועון "פנאי פלוס", יגאל גלאי, בסוף שנת 1994, שנה לאחר הפיכת הערוץ השני למסחרי, זה התחיל כמעין סקר קוראים, על התוכניות האהובות ביותר עליהם. בשנה הראשונה למעלה מ-7,000 אנשים מילאו את השאלון ושלחו אותו בדואר - בחזרה לשבועון.
התוצאות פורסמו בשבועון שלאחר מכן.
בשנת 1999 אומץ רעיון הענקת הפרס - כטקס טלוויזיוני, במסגרת שידורי קשת, של הערוץ השני.  זכות ההצבעה על הזוכים נפתחה לכלל ציבור הצופים. שיתוף הפעולה בין "פנאי פלוס" לבין הזכיינית "קשת", נמשך שש שנים עד לשנת 2005. הטקס נוהל לפי מודל "פרס ה-אמי" האמריקאי, כשבכל קטגוריה מתמודדים חמישה מתמודדים, שעלו לשלב הגמר, והזוכה מוכרז בשידור חי. בעקבות הצלחת הטקס הראשון, שזכה לאחוזי צפייה גבוהים, הוחלט להגדיל את מספר קטגוריות הפרס ואת משך השידור.
בשנת 2003 ביקש הערוץ הראשון של רשות השידור להסיר את המועמדויות של תוכניותיו מהתחרות, בשל "גישה חד צדדית ועוינת כלפי רשות השידור בכלל וערוץ 1 בפרט". עורך "פנאי פלוס" יגאל גלאי אמר בתגובה, כי הדרישה אינה אפשרית, משום שבחירת התוכניות נעשית על ידי קהל הצופים. "לערוץ 1 אין מעמד בהצבת המועמדויות, וממילא אין לו מעמד בהסרתן. רק ציבור הצופים, ואך ורק הוא - קובע מהן התוכניות הנבחרות". באותה השנה חולקו גם שני פרסים נוספים בתחום הטלוויזיה, פרס "עדשת הזהב" של איגוד העובדים בקולנוע ובטלוויזיה, שחזר לאחר הפסקה, ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה שחולק לראשונה בשנה זו.
בטקס פרס מסך הזהב 2003, שעמד בסימן עשור לערוץ 2, זכתה התוכנית "לא נפסיק לשיר - כוכב נולד" בפרס התכנית האהובה ביותר בעשור. הזכייה עוררה סערה, מאחר שהתוכנית הייתה חדשה יחסית (היא שודרה לראשונה בשנה זו, כך שלא הייתה ראויה לזכות בפרס תוכנית העשור) והיא גברה על תוכניות ותיקות ממנה בערוץ דוגמת "שידור חי של דן שילון", "פספוסים", "הכספת", "רק בישראל", וה"ראשון בבידור" תוכניתו של דודו טופז.
בשנת 2006 התגלעו חילוקי דעות בין מארגני הטקס, העיתון "פנאי פלוס", לבין הזכיינית המשדרת, בנוגע לאופי ופורמט הטקס. בעיתון "פנאי פלוס" חפצו במעבר לשידור אינטרנטי, וכך פחת הרצון לשתף פעולה עם גורמי טלוויזיה אותם ראו כמתחרים. באותה שנה לא התקיים טקס "מסך הזהב" - ומאז לא חודש.
טקס מסך הזהב לשנת 1999

מנחי הטקס: שלישיית "זהו זה!" (דבל'ה גליקמן, מוני מושונוב ושלמה בר-אבא).
סדרה דרמטית מקורית: "טירונות"
סדרה קומית מקורית: "שמש"
שחקן דרמטי: אקי אבני ("טירונות")
שחקנית דרמטית: גלית גיאת ("כסף קטלני")
שחקן קומי: צביקה הדר ("שמש")
שחקנית קומית: גלית גיאת ("שמש")
אופרת סבון וטלנובלה: "היפים והאמיצים"
תוכנית אקטואליה: "חדשות ערוץ 2"
מנחה בתוכנית ילדים ונוער: יעל בר זוהר
מנחה בתוכנית אירוח: אמנון לוי
טקס מסך הזהב לשנת 2000

טקס חלוקת הפרסים השני של מסך הזהב התקיים בתאריך 24 באוקטובר 2000 ונערך באולם הסינרמה בתל אביב. הטקס הועבר בשידור חי בערוץ 2 על ידי שידורי קשת. שידור הטקס זכה לרייטינג של 25.9%.
מנחי הטקס: שלישיית "זהו זה!" (דבל'ה גליקמן, מוני מושונוב ושלמה בר-אבא).
פרס מפעל חיים: טוביה צפיר
שחקנית דרמטית: אורלי פרל ("זינזאנה")
שחקן דרמטי: אקי אבני ("טירונות")
שחקנית קומית: גלית גיאת ("שמש")
שחקן קומי: צביקה הדר ("שמש")
מגישי אקטואליה: יעקב איילון ומיקי חיימוביץ' (חדשות ערוץ 2)
מנחה בתוכנית ילדים ונוער: עודד מנשה (קוואטש, המגנט, ששטוס)
סדרה דרמטית מקורית: "זינזאנה"
סדרה קומית מקורית: "שמש"
תוכנית בידור מקורית: "רק בישראל".
תוכנית שעשועון: "מי רוצה להיות מיליונר"
תוכנית אקטואליה: "חמש עם גדי סוקניק"
תוכנית תעודה ותחקיר: "בשידור חוקר"
תוכנית מיוחדת: "אירוויזיון"
תוכנית אירוח: "חלומות בהקיציס".
תוכנית מגזין: "ערב טוב עם גיא פינס".
תוכנית ילדים ונוער: "דומינו".
סדרת רכש לילדים ולנוער: "פוקימון"
סדרת רכש דרמטית: "סקס והעיר הגדולה"
סדרת רכש קומית: "אלי מקביל"
אופרת סבון וטלנובלה: "בובה פראית"
טקס מסך הזהב לשנת 2001

הטקס התקיים בתאריך 30 באוקטובר 2001 שודר בשידור חי בערוץ 2.
מנחי הטקס: שלישיית "זהו זה!" (דבל'ה גליקמן, מוני מושונוב ושלמה בר-אבא).
מיקום הטקס: תל אביב
פרס מפעל חיים: רבקה מיכאלי
שחקנית דרמטית: נטע הבר ("לגעת באושר")
שחקן דרמטי: אקי אבני ("טירונות")
שחקנית קומית: גלית גיאת ("שמש")
שחקן קומי: צביקה הדר ("שמש")
שחקן המשנה בסדרה קומית או דרמטית: עודד מנסטר ("לגעת באושר")
שחקנית המשנה בסדרה קומית או דרמטית: אילנה ברקוביץ' ("הבורגנים")
מגישי אקטואליה: גדי סוקניק ומיקי חיימוביץ' (חדשות ערוץ 2)
מנחה בתוכנית ילדים ונוער: חני נחמיאס
סדרת מקור: "לגעת באושר"
תוכנית בידור ושעשועון: "יצפאן"
תוכנית תעודה ותחקיר: "בשידור חוקר"
תוכנית אירוח ואקטואליה: "חלומות בהקיציס"
תוכנית פנאי: "מסע עולמי"
תוכנית מגזין: "ערב טוב עם גיא פינס"
תוכנית ילדים ונוער: "בחדר של חני"
טקס מסך הזהב לשנת 2002

הטקס התקיים בתאריך 18 בנובמבר 2002. המתמודדים התחרו ב-19 קטגוריות ונבחרו על ידי הצופים. הטקס זכה לרייטינג ממוצע של 27.9% ושיא צפייה של 33.2%.
מנחה הטקס: צביקה הדר.
מיקום הטקס: תיאטרון הבימה
פרס מפעל חיים: ספי ריבלין
שחקנית דרמטית: קרן מור ("הבורגנים")
שחקן דרמטי: דב נבון ("הבורגנים")
שחקנית קומית: גלית גיאת ("שמש")
שחקן קומי: צביקה הדר ("שמש")
שחקנית בסדרה יומית: סופי צדקה ("לחיי האהבה")
שחקן בסדרה יומית: יהודה לוי ("לחיי האהבה")
מגישי אקטואליה: גדי סוקניק ומיקי חיימוביץ' (חדשות ערוץ 2)
מגיש ספורט: יורם ארבל
סדרה דרמטית מקורית: "הבורגנים"
סדרה קומית מקורית: "שמש"
תוכנית בידור מקורית: "רק בישראל"
דרמה יומית: "לחיי האהבה"
תוכנית שעשועון: "הכספת"
תוכנית תעודה ותחקיר: "בשידור חוקר"
תוכנית אירוח: "יצפאן"
תוכנית פנאי: "מהפך"
תוכנית מגזין: "ערב טוב עם גיא פינס"
טקס מסך הזהב לשנת 2003

כמאה אלף מצביעים הצביעו ובחרו את התוכניות הזוכות ב-17 קטגוריות שונות. "לא נפסיק לשיר: כוכב נולד" נבחרה כתוכנית העשור של ערוץ 2, זאת למרות שהיא שודרה לראשונה רק בשנה זו, דבר שעורר סערה בהשוואה לתוכניות אחרות ותיקות יותר של ערוץ 2.
מנחה הטקס: צביקה הדר
מיקום הטקס: המשכן לאמנויות הבמה
תוכנית עשור: "כוכב נולד"
שחקנית בסדרה מקורית: יעל אבקסיס ("שבתות וחגים")
שחקן בסדרה מקורית: צביקה הדר ("שמש")
שחקנית בסדרה יומית: איה קורן ("אהבה מעבר לפינה")
שחקן בסדרה יומית: יהודה לוי ("אהבה מעבר לפינה")
מגישי אקטואליה: יעקב איילון ומיקי חיימוביץ' (חדשות ערוץ 10)
מגיש ספורט: יורם ארבל
תוכנית ספורט: "חדשות הספורט"
סדרה מקורית: "אסתי המכוערת"
סדרה דרמטית מקורית: "הבורגנים"
סדרה קומית מקורית: "שמש"
תוכנית בידור מקורית: "כוכב נולד"
דרמה יומית: "משחק החיים"
תוכנית ילדים ונוער: "אקזיט"
תוכנית שעשועון: "הכספת"
תוכנית תעודה ותחקיר: "רישיון להרוג"
תוכנית אירוח: "יצפאן"
תוכנית פנאי: "אודטה"
תוכנית מגזין: "ערב טוב עם גיא פינס"
סדרת רכש דרמטית: "24"
סדרת רכש קומית: "סקס והעיר הגדולה"
טקס מסך הזהב לשנת 2004

הטקס התקיים בתאריך 21 בנובמבר 2004.
מנחה הטקס: צביקה הדר
מיקום הטקס: היכל התרבות פתח תקווה
תוכנית השנה: "ארץ נהדרת"
שחקנית בסדרה מקורית: ריקי בליך ("אסתי המכוערת")
שחקן בסדרה מקורית: אבי קושניר ("החיים זה לא הכל")
שחקנית בסדרה יומית: אגם רודברג ("אהבה מעבר לפינה")
שחקן בסדרה יומית: יהודה לוי ("אהבה מעבר לפינה")
מגישי אקטואליה: יעקב איילון ומיקי חיימוביץ' (חדשות ערוץ 10)
מגיש ספורט: יורם ארבל
תוכנית ספורט: "חדשות הספורט"
תוכנית בידור: "ארץ נהדרת"
סדרה מקורית: "אסתי המכוערת"
סדרה דרמטית מקורית: "הבורגנים"
סדרה קומית מקורית: "שמש"
דרמה יומית: "השיר שלנו"
תוכנית מציאות: "כוכב נולד 2"
תוכנית ילדים ונוער: "אקזיט"
תוכנית שעשועון: "הכספת"
תוכנית תעודה ותחקיר: "בשידור חוקר"
תוכנית אירוח: "יאיר לפיד"
תוכנית פנאי: "אודטה"
תוכנית מגזין: "ערב טוב עם גיא פינס"
תוכנית מיוחדת: "יומטוב"
סדרת רכש דרמטית: "24"
סדרת רכש קומית: "חברים"
טלנובלות ואופרות סבון זרות: "המורדים".
טקס מסך הזהב לשנת 2005

שמות המועמדים הוכרזו בתאריך 8 בנובמבר 2005, בפעם הראשונה במסיבת עיתונאים מיוחדת. הפרסים חולקו בטקס שהתקיים ב-8 בדצמבר והועבר בשידור ישיר בערוץ 2. הזוכים נבחרו על ידי 130 אלף מצביעים שבחרו במהלך החודש שקדם לטקס.
מנחה הטקס: ארז טל
מיקום הטקס: היכל התרבות פתח תקווה
תוכנית השנה: "ארץ נהדרת"
שחקנית בסדרה מקורית: ענת וקסמן ("החיים זה לא הכל")
שחקן בסדרה מקורית: אבי קושניר ("החיים זה לא הכל")
שחקנית בסדרה יומית: נינט טייב ("השיר שלנו")
שחקן בסדרה יומית: רן דנקר ("השיר שלנו")
מגישי אקטואליה: גדי סוקניק ויונית לוי (חדשות ערוץ 2)
מגיש ספורט: יורם ארבל
תוכנית בידור: "ארץ נהדרת"
סדרה מקורית: "החיים זה לא הכל"
דרמה יומית: "השיר שלנו"
תוכנית מציאות: "כוכב נולד 3"
תוכנית ילדים ונוער: "אקזיט"
תוכנית תעודה ותחקיר: "כלבוטק"
תוכנית אירוח: "יאיר לפיד"
תוכנית פנאי: "אודטה"
תוכנית מגזין: "ערב טוב עם גיא פינס"
תוכנית מיוחדת: "קרובים קרובים: האיחוד"
סדרת רכש: "חברים"
אופרת סבון וטלנובלה: "פלורסיינטה"
ראו גם

טקס אנשי השנה
הערות שוליים

↑  יעל גאוני, ‏הבהלה ל(מסך) זהב, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2005
1 2  נועם שגב, חלומות טלוויזיה, באתר ynet, 25 באוקטובר 2000
↑  אביבה קרול, ‏15 קטגוריות בטקס "מסך הזהב", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2001
↑  ערוץ 1 דרש להסיר את תוכניותיו המועמדות בתחרות "מסך הזהב" של "פנאי פלוס", באתר הארץ, 19 באוקטובר 2003
↑  נועם שגב, פרסי "עדשת הזהב" חוזרים, באתר ynet, 21 בינואר 2003
↑  גואל פינטו, האקדמיה, האיגוד והקהל מצביעים בשלט, באתר הארץ, 28 בינואר 2003
↑  גלי וינרב, ‏"לא נפסיק לשיר - כוכב נולד" נבחרה לתוכנית העשור בטקס "מסך הזהב", באתר גלובס, 16 בנובמבר 2003
↑  אביבה קרול, ‏פנאי פלוס: רוב המצביעים ב"מסך הזהב" - בני 25 ומעלה, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2003
↑  ynet, הערב - טקס "מסך הזהב", באתר ynet, 25 באוקטובר 2000
↑  "מסך הזהב" פרץ את מחסום החדשות, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2000
↑  אביבה קרול, ‏"מסך הזהב" פרץ את מחסום החדשות, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2000
↑  הלילה - טקס "מסך הזהב", באתר ynet, 30 באוקטובר 2001
↑  רוגל אלפר‏, מביך, באתר וואלה, 31 באוקטובר 2001
↑  המנצחת של "מסך הזהב": "לגעת באושר", באתר ynet, 30 באוקטובר 2001
↑  ynet, מסך הזהב, הזוכים, באתר ynet, 18 בנובמבר 2002
↑  טקס "מסך הזהב" של ערוץ 2, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2002
↑  אביבה קרול, ‏מסך הזהב: ממוצע של 27.9% שיא צפייה הגיע ל-33.2%, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2002
↑  זוהר ישראל, תוכנית העשור: כוכב נולד, באתר ynet, 15 בנובמבר 2003
↑  רועי הולר, תוכנית השנה: "ארץ נהדרת", באתר ynet, 21 בנובמבר 2004
↑  אלו מועמדי "מסך הזהב 2005", באתר וואלה, 8 בנובמבר 2005
↑  עומר חימי, לא מועמדת בע"מ, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2005
↑  סמדר שילוני, תוכנית השנה: "ארץ נהדרת", באתר ynet, 8 בדצמבר 2005
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
סמליל הטקס בשנת 2000
בן-עמי בן-ישראל

| --- | --- |

בן-עמי בן-ישראל המופיע על כרזה לכבוד חגיגות הפסח 2013 של העבריים מדימונה
 לידה:  12 באוקטובר 1939 ארצות הברית שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בדצמבר 2014 (בגיל 75) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תפקיד:  מנהיג רוחני
 השקפה דתית:  העבריים השחורים
 
בן עמי בן-ישראל (באנגלית: Ben Ammi Ben-Israel; 12 באוקטובר 1939 – 27 בדצמבר 2014) היה אמריקאי שהיגר לישראל 
והיה למנהיגה ומייסדה של קהילת העבריים מדימונה.
ביוגרפיה

נולד בשם גרסון פארקר  (Gerson Parker) בשיקגו, אילינוי, למשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית-בפטיסטית. לאחר שיצא מבית הספר התיכון, פארקר שירת שלוש שנים בצבא האמריקאי ולאחר ששוחרר עסק בחקר מתכות. ב-1961 עמיתו לעבודה הציג בפניו את הרעיון שהשחורים בארצות הברית הם צאצאים של העבריים התנכיים. קרטר החל ללכת למפגשים של האפריקאים העבריים, שם קיבל את שמו העברי בן עמי בן ישראל.
לפי קהילת האפריקאים העבריים, ב-1966 התגלה בפני בן עמי המלאך גבריאל ואמר לו להוביל אפרו-אמריקאים לארץ ישראל. בחיזיון הוא טען שנאמר לו שעליו להוביל את בני ישראל האפרו-אמריקאים לארץ-האלוהים המובטחת.
בקיץ 1967, מספר משפחות של תנועת העבריים, ביניהן בן עמי, התיישבו בליבריה וניהלו אורח חיים ספרטני על אדמה בבעלות אפרו-אמריקאים, תושבי ליבריה. בן עמי החל את דרכו למנהיגות באותה קהילה, במהלך ליל הסדר של 1968. כנצר לעבריים, רצו אנשי הקהילה להקריב קורבן פסח. במהלך ההכנה לטקס נמצא שהעז שנועדה לקורבן נחנקה למוות ולא תוכל לשמש לקורבן. בן עמי נשא נאום לפני כל אנשי הקהילה, בו אמר שהאמונה ושמירת המצוות של האפריקאים-עבריים הן רצון האל והן תחליף לקורבן.
הקהילה לא התקבלה בחברת תושבי המקום ולא נתמכה על ידי ממשל ליבריה. התנאים הכלכליים לא היו טובים והרבה מאנשי הקהילה מתו ממחלות. לאור זאת. בשנת 1969 נסע בן עמי לישראל, כדי לבדוק אפשרות של מעבר לשם. תוך ניצול העמדות העמומות של הרשויות הישראליות ביחס להגירה, הצליחה הקהילה לעלות לארץ ישראל. לדברי בן-עמי, הכסף לרכישת הכרטיסים למסע הגיע ממכירות של שתי חנויות גלידה של הקהילה במונרוביה ו"אינטליגנציה אלוהית".
בשנת 1970, היגרו לישראל 48 משפחות הקהילה בטענה לזכותן על פי חוק השבות. בן עמי וכמה משפחות נוספות הגיעו בחודשים הבאים, והתיישבו בעיר דימונה. אחרים מהקבוצה התיישבו בערד ובמצפה רמון. ב-1990 ניתנה לקהילה תושבות קבע. בן עמי שימש כמנהיג הרוחני והפוליטי של הקהילה בתקופה זו, וכתב מספר ספרים. בן-עמי הלך לעולמו בבית חולים בבאר שבע ב-27 בדצמבר 2014. בעת מותו, היו לבן עמי ארבע נשים - תקווה, יונינה, בת ציון ובת עמי, וכן 25 ילדים, 45 נכדים, ו-15 נינים.