stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אור ליבני-בן יהודה

| --- | --- |

אור בן יהודה, 2014
 לידה:  1989 (בת 36 בערך) מבשרת ציון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 דרגה:   סגן אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקדת פלוגה בגדוד קרקל  מפקדת פלוגה במגמת להב  ראש לשכת מפקד זרוע היבשה  מפקדת גדוד קרקל
 פעולות ומבצעים
 מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן  מבצע עלות השחר  מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   צל"ש אלוף פיקוד דרום   אות מצטיין הרמטכ"ל
אור בן יהודה (נולדה ב-1989) היא קצינה בצה"ל בדרגת סגן אלוף, המשרתת כמפקדת גדוד קרקל. בן יהודה הייתה הצוערת הראשונה בגדוד גפן - השלמת הקצונה של צוערי החי"ר בבה"ד 1, ומפקדת הפלוגה הראשונה במגמת להב לצוערים קרביים בבה"ד 1. בשנת 2015 עוטרה בצל"ש אלוף פיקוד דרום ובאות מצטיינת הרמטכ"ל.
ביוגרפיה

בן יהודה נולדה במבשרת ציון בשנת 1989, האמצעית מבין שלוש אחיות. אביה הוא הפרופסור אריה בן-יהודה, מנהל האגף הפנימי בהדסה ואמה היא הפרופסור דינה בן-יהודה, מנהלת המערך ההמטולוגי בהדסה, דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית לשעבר, ויושבת ראש ועדת סל התרופות. אמה זכתה בצל"ש הרמטכ"ל על פעילותה הצבאית במלחמת יום הכיפורים.
בנעוריה הייתה בן יהודה חניכה ומדריכה בשבט הצופים במבשרת ציון, ועסקה שנים רבות בהתעמלות קרקע.
שירות צבאי > תחילת השירות

בנובמבר 2007 גויסה לגדוד קרקל, שהוקם בשנת 2000 במטרה לשלב נשים במערך הלחימה של צה"ל ואחראי לביטחון שוטף בגבול ישראל־מצרים, מניעת חדירות של מחבלים ומסתננים וסיכול הברחות.
לאחר הטירונות וההכשרה שירתה במוצב בגבול ישראל־מצרים. לאחר מספר חודשים יצאה לקורס מ"כים, ובסיומו שבה לפלוגה המבצעית בגדוד. בתחילת שנת 2009 יצאה לקורס קצינים בבה"ד 1 והיא אחת משלוש הנשים הראשונות שעשו זאת. בראיון ב-2015 סיפרה כי הייתה אמורה לעשות השלמה חילית בבה"ד 12 אבל החליטה כי אין סיבה שהיא לא תלך לבה"ד 1 כמו שאר הגברים בפלוגה. היא ועוד שתי נשים מהקורס שלה פנו למפקד זרוע היבשה, אלוף אבי מזרחי, שאישר לה ולשתי הנשים הנוספות לעשות השלמה חילית בגדוד גפן בבה"ד 1, מה שהפך אותן לצוערות הראשונות שעשו זאת.
עם סיום קורס הקצינים חזרה בן יהודה לגזרת הר חריף. במשך שנה וארבעה חודשים שירתה כמפקדת מחלקה בפלוגה המסייעת של גדוד קרקל, ואז עברה להיות מפקדת מחלקה בבסיס האימונים החטיבתי בקציעות.
באוגוסט 2012 השתחררה מצה"ל. במבצע עמוד ענן השתתפה כמילואימניקית במערך חילוץ והצלה של פיקוד העורף. עם סיום המבצע התבקשה על ידי מפקד חטיבת שגיא לחזור לשירות פעיל כמפקדת פלוגה בגדוד קרקל.
בן יהודה סיימה קורס מפקדי פלוגות ושירתה כסגנית מפקד פלוגה בקרקל. בשנת 2014 קיבלה את הפיקוד על הפלוגה הרובאית, שאחראית לסיורים, תצפיות ומארבים.
בשנת 2014 נפצעה בתקרית בגבול עליה קיבלה צל"ש. לאחר חודשיים של שיקום בבית החולים הדסה עין כרם, חזרה לשירות קרבי מלא.
שירות צבאי > צל"ש אלוף פיקוד דרום

ב-22 באוקטובר 2014 זיהו תצפיתניות רכב חשוד שנסע בצידו המצרי של הגבול, ושני כלי רכב של גדוד קרקל יצאו לאזור האירוע. אחד הרכבים התהפך וארבעת החיילים שהיו עליו נפצעו. שני כלי רכב נוספים הגיעו למקום התאונה - רכבו של מג"ד קרקל, ורכבה של מפקדת הפלוגה, אור בן יהודה, עימה נסעו נהג וקשר. המג"ד נשאר לטפל בפצועים, ורכבה של בן יהודה המשיך לכיוון הרכבים החשודים, שבינתיים זיהו עליהם התצפיתניות 23 חשודים חמושים שהחלו לחצות את הגדר לשטח ישראל. עם ההגעה לנקודת חציית הגדר הפעילה בן יהודה נוהל מעצר חשוד וירתה באוויר מנשקה האישי. בתגובה נורתה עליה ועל צוותה אש ממספר מוקדים. בן יהודה הורתה להשיב באש כלפי המחבלים, ובחילופי הירי נפצע הקשר בידו, ובן יהודה נפצעה גם היא בניסיון לחלץ אותו תחת אש, אך הצליחה לזחול לרכב, להזעיק את הגדוד בקשר, ולהמשיך לירות לעבר המחבלים. מהירי שלה נהרגו שניים ונפצעו כמה נוספים. כאשר הגיעה התגבורת וידאה בן יהודה כי הקשר שנפצע מטופל, והסכימה להתפנות בעצמה רק לאחר הגעת מפקד הגדוד לשטח. האירוע הסתיים, בסיוע כוחות נוספים, לאחר שנהרגו שישה מחבלים ונפצעו עשרה, וניסיון החדירה לישראל נמנע.
בשנת 2015 העניק מפקד פיקוד הדרום, האלוף סמי תורג'מן, צל"ש לאור בן יהודה על תפקודה באירוע. בנימוקים לצל"ש נכתב כי בן יהודה הראתה "אומץ לב, דוגמה אישית, אחריות ורעות. סרן אור בן יהודה הראתה במעשיה, על אף פציעתה בקרב, אחווה ומסירות לפקודיה, דוגמה אישית וקור רוח, עוצמה נפשית ונכונות לבצע את תפקידיה ואף מעבר לכך".
שירות צבאי > המשך שירות

בשנת 2015 נכנסה לתפקידה כאישה הראשונה המשרתת כמפקדת פלוגה בגדוד "להב" לצוערים קרביים בבה"ד 1. לאחר מכן מונתה לראש לשכתו של מפקד פיקוד המרכז, האלוף תמיר ידעי.
ביולי 2022 פורסם כי היא תועלה לדרגת סגן אלוף ותתמנה למפקדת גדוד קרקל, ותהיה האישה הראשונה שתפקד על גדוד חי"ר קרבי. ביולי 2023 נכנסה לתפקיד זה.
במהלך טבח שבעה באוקטובר, כוח מגדוד קרקל בפיקודה שכלל 13 לוחמות הרג בקרב על מוצב סופה עשרות מחבלים וביחד עם לוחמי שייטת 13 ומסוק קרב מסייע, טיהר את המוצב ממחבלים והציל עשרות חיילים. כוח בפיקודה לכד 15 מחבלים בקרב במושב יתד, לאחר שעות ארוכות של לחימה.
חיים אישיים

בן יהודה גרה בקריית אונו ואם לשלושה, בן ושתי בנות תאומות.
ראו גם

שירות נשים בצה"ל
חיל הגנת הגבולות
נשים ראשונות בתפקידים ציבוריים בישראל
נשים במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, ממשיכה לשבור תקרות זכוכית: הקצינה שסיכלה חדירה ממצרים תפקד על גדוד חי"ר, באתר וואלה, 13 ביולי 2022;
אריה יואלי,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏לראשונה בצה"ל: אשה מונתה למג"דית חי"ר, באתר "סרוגים", 13 ביולי 2022;
יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אחריה: הלוחמת שהסתערה על מחבלים תהפוך למג"ד הראשונה של גדוד חי"ר, באתר ynet, 30 בדצמבר 2021;
יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'היסטוריה בצה"ל: קצינה תפקד לראשונה על גדוד חי"ר, באתר ynet, 13 ביולי 2022
1 2  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'אחריה: הלוחמת שהסתערה על מחבלים תהפוך למג"ד הראשונה של גדוד חי"ר, באתר ynet, 30 בדצמבר 2021
↑  קובי פינקלר, הקצינה שהסתערה על 23 מחבלים וקיבלה צל"ש תפקד על גדוד קרקל, באתר ערוץ 7, 13 ביולי 2022
↑  סרן אור ליבני (בן יהודה), באתר הגבורה (צל"ש האלוף, 2015)
↑  ערן נבון,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'בלתי שבירה, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2015
↑  שי לוי,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'‏לראשונה בצה״ל: מפקדת מונתה לגדוד חי"ר גבולות, באתר ‏מאקו‏, 13 ביולי 2022
↑  היסטוריה בצה"ל: זו האישה הראשונה שמפקדת על גדוד חי"ר, באתר אייס, 13 ביולי 2022
↑  אמיר בוחבוט‏, "הגדוד שלי הרג כמאה מחבלים. מקווה שלא יהיו יותר ספקות לגבי בנות לוחמות", באתר וואלה, 18 באוקטובר 2023
↑  Israeli women fight on Gaza front line for first time since establishment of Israel in 1948, www.telegraphindia.com (באנגלית)
↑  Nick Fagge, All-female Israeli unit of 13 troops 'killed nearly 100 Hamas gunmen', Mail Online, ‏2023-10-25
↑  View Author Archive, Get author RSS feed, Female IDF squad claims to have killed 100 Hamas terrorists, ‏2023-10-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'הקצין בן ה-70 שחיסל מחבלים עם נשקו האישי, ואלו שנפצעו והמשיכו בקרב, באתר ynet, 9 באוקטובר 2023
אור בן יהודה בטקס צל"ש אלוף פיקוד הדרום סמי תורג'מן, עם אמה דינה בן-יהודה, 6 באוקטובר 2015.
אור בן יהודה בטקס צל"ש אלוף פיקוד הדרום סמי תורג'מן, 6 באוקטובר 2015.
חנין זועבי

חנין זועבי (בערבית: حنين زعبي, תעתיק מדויק: חנין זעבי; נולדה ב־23 במאי 1969) היא פוליטיקאית ערבייה ישראלית וחברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת בל"ד, ומטעם סיעת הרשימה המשותפת. בשנת 2021 הורשעה בעבירות של ניסיון קבלת דבר במרמה וזיוף בהקשר למסמכי דיווח של בל"ד למבקר המדינה, ונגזר עליה עונש מאסר על תנאי וקנס.
ביוגרפיה

זועבי, ילידת נצרת ובת למשפחת זועבי המוסלמית, היא בתם של עאישה, מורה למתמטיקה, ופארוק, עורך דין. קרוב משפחתה, איש "ההגנה" סיף א-דין א-זועבי, כיהן שנים רבות כחבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגות הלוויין שלה, ובמקביל כראש עיריית נצרת. אחד מדודיה הוא השופט עבד א-רחמן זועבי שכיהן בבית המשפט העליון (במינוי זמני), ודוד אחר הוא איש מפ"ם עבד אל-עזיז א-זועבי, שהיה ראש עיריית נצרת וסגן שר הבריאות.
זועבי בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בתקשורת ועיתונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא לימדה תקשורת בסמינר אורנים ובבתי ספר שונים, ושימשה מפקחת מטעם משרד החינוך.
זועבי רווקה ומתגוררת בבית הוריה בנצרת.
פעילותה הפוליטית ועמדותיה > קריירה פוליטית מוקדמת

זועבי הצטרפה ב-1997 למפלגת בל"ד ונחשבת כבת טיפוחיו של מייסד המפלגה, עזמי בשארה, אצלו ביקרה מספר פעמים בירדן, לאחר שנמלט מישראל בשנת 2007 עקב חשד לריגול וסיוע לחזבאללה. במסגרת פעילותה הפוליטית נבחרה כנציגת המפלגה במועצת העיר נצרת.
בשנת 2000 נמנתה זועבי עם מייסדי עמותת "אעלאם - מרכז תקשורת לחברה הפלסטינית הערבית בישראל", העוסקת בדיווחים על הערבים והפלסטינים בתקשורת הישראלית. בין השנים 2003 ל-2008 כיהנה כמנכ"ל העמותה.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצבה במקום השלישי ברשימת בל"ד, המשוריין לנשים. עם בחירתה לכנסת, היא האישה הראשונה המכהנת כחברת הכנסת מטעם מפלגה ערבית, והערבייה השלישית אי פעם (לאחר חוסניה ג'בארה ונאדיה חילו שכיהנו מטעם מרצ ומפלגת העבודה).
פעילותה הפוליטית ועמדותיה > השתתפותה במשט לעזה (2010)

במאי 2010 השתתפה זועבי במשט לעזה של מאות פעילים פרו-פלסטיניים מהעולם, שבין יוזמיו ומארגנו העיקרי היה ארגון IHH. המשט הסתיים בעימות אלים בין חלק מהפעילים על הספינה "מאווי מרמרה", שעליה הייתה גם זועבי, לבין כוח של שייטת 13 שהשתלט על הספינה, לאחר שרב החובל סירב לבקשות לשינוי נתיב ההפלגה, שהפר את הסגר הימי על רצועת עזה. במהלך העימות נשבו לזמן קצר כמה מלוחמי השייטת על ידי הפעילים על הספינה ואחד מהם נזרק מגובה רב. בעימות שהתחולל עשרה לוחמים נפצעו, תשעה מהפעילים נהרגו ועשרים מהם נפצעו. דו"ח ועדת טירקל קבע שפעילי המרמרה הפעילו אלימות קשה נגד החיילים, כולל ירי בנשק חם שגרם לפציעתם של שני חיילים. זועבי האשימה את מדינת ישראל בביצוע טבח ודרשה לערוך חקירה בינלאומית. השתתפותה במשט, התבטאויותיה אחריו והטענה כי על הספינות היו פעילי ארגוני ג'יהאד עולמיים, עוררו ביקורת עזה בישראל נגד זועבי.
בעקבות זאת, ביקש שר הפנים, אלי ישי, מהיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, לבדוק את האפשרות לשלילת אזרחותה הישראלית. בתום דיון סוער שנערך בוועדת הכנסת, ב-13 ביולי 2010 החליטה מליאת הכנסת לשלול חלק מזכויותיה כחברת הכנסת. זועבי הגישה עתירה לבג"ץ בנושא.
באוגוסט 2010 פרסם צה"ל צילומי וידאו שבאמצעי התקשורת הישראלים נטען כי זועבי נראית בהם על האונייה לצד פעילים המחזיקים מקלות, דבר הסותר לכאורה את גרסתה כי לא ראתה פעילים חמושים. זועבי טענה בתגובה כי היא לא הבחינה במוטות, ולא הייתה כלל בסיפון העליון בזמן האירוע. כמו כן היא דרשה להראות את הווידאו במלואו ולא "קטעים ערוכים" ממנו, כלשונה.
בחודש יוני 2011 פרסם העיתון "מעריב" תמונות שבהן נראית זועבי לצד פעילי IHH על סיפון ה"מאווי מרמרה", כשהם חמושים בנשק חם. בתגובה, דרשה זועבי לפרסם את כל החומר המצולם מהאירוע. ביולי 2011 החליטה ועדת האתיקה של הכנסת, בעקבות השתתפותה של זועבי במשט לרצועת עזה כשנה קודם לכן, להרחיקה מכל פעילויות המשכן עד סוף מושב הכנסת כשבועיים מאוחר יותר, למעט הצבעות במליאת הכנסת.
היועץ המשפטי לממשלה הורה על פתיחת חקירה נגד זועבי בנושא זה. בדצמבר 2011 החליט היועץ לסגור את התיק "בשל קשיים ראייתיים ומשפטיים משמעותיים שהתגלו".
בעקבות השתתפותה במשט לעזה נפסלה זועבי על ידי ועדת הבחירות המרכזית מלהתמודד בבחירות לכנסת התשע עשרה, אולם בית המשפט העליון, בהרכב של תשעה שופטים, ביטל החלטה זו, וקבע פה אחד שהיא תוכל להתמודד בבחירות.
פעילותה הפוליטית ועמדותיה > חקיקה ופעילות בכנסת

בתקופת כהונתה כחברת כנסת, הציעה זועבי או הצטרפה לעשרות הצעות חוק אשר מרביתן בתחום החברתי-כלכלי והשוויון המגדרי. ההצעות עסקו בין היתר בהבטחת ייצוג הולם לנשים בבחירות לכנסת וברשויות המקומיות, בניית חדרי הנקה בבניינים ציבוריים, העלאת גיל הנישואים ועוד. בכנסת ה-18 הייתה זועבי חברת הכנסת הפעילה ביותר בתחום השאילתות המגדריות, ובהגשת הצעות לסדר היום בנושאי שוויון מגדרי. בכנסת ה-19 זועבי הייתה חברה בוועדה לזכויות הילד אך לא הגיעה כמעט לאף ישיבה של הוועדה.
עמדותיה

זועבי תומכת בהקמת מדינה פלסטינית ביהודה ושומרון וחבל עזה, לצד מדינת כל אזרחיה בתחום הקו הירוק, ורואה בציונות אידאולוגיה גזענית. היא מתנגדת לחיוב שירות לאומי על ערביי ישראל ולגיוס לצה"ל של בני העדה הנוצרית. היא כתבה לכומר גבריאל נדאף המעודד גיוס כזה שהוא משתף פעולה עם אויבי עמו. זועבי מכחישה את קיומו של בית המקדש בהר הבית. היא שוללת כל קשר היסטורי בין היהודים להר, מתנגדת לכל נוכחות יהודית. לטענתה, ישראל מנסה "לכבוש את אל-אקצא" ומבחינתה זו "הכרזת מלחמה".
בכמה מקרים קראה זועבי לערביי ישראל ולפלסטינים לפתוח בהתקוממות נגד ישראל בסגנון האינתיפאדה הראשונה. כך למשל, ב-13 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, פרסמה באתר החדשות "פאנט" מאמר אנטי-ישראלי הקורא להמשכת ההתנגדות לישראל, ושולל משא ומתן ותיאום ביטחוני איתה. המאמר פורסם גם באתר העיתון העזתי "פלסטין" המזוהה עם החמאס. ב-8 באוקטובר 2015, על רקע גל הטרור הפלסטיני באוקטובר 2015, התראיינה זועבי לאתר המזוהה עם החמאס וקראה לאינתיפאדה אלימה. זועבי "קוראת למאבק עממי לא מתפשר נגד הכיבוש".
ב-2010 הגדירה זועבי את מדיניות ישראל בירושלים ובחברון כ"טיהור אתני". ב-19 באוקטובר 2014 התראיינה זועבי לחדשות 2 ואמרה כי חיילי צה"ל טרוריסטים יותר מאשר ארגון דאעש. היא קראה לא להתגייס לא לצה"ל ולא לדאע"ש: "שניהם צבאות שהם רוצחים, אין להם גבול ואין להם קו אדום". היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין החליט לא לחקור את זועבי בגין דברים אלה בגין המרדה.
עמדותיה > הטרור הפלסטיני

מספר התבטאויות של חנין זועבי בנושא הטרור הפלסטיני התפרשו בישראל כתמיכה במחבלים. לדוגמה, לאחר המתקפה על אוטובוס תלמידים בשער הנגב, בו נהרג נער מטיל נ"ט ששיגר חמאס, אמרה "אם אתם רוצים שהם לא יירו עליכם, אז שהציבור הישראלי ייצא לרחובות ויפגין – כדי לסיים את המצור בעזה". בעניין הריגתו של המחבל נשאת מלחם, שביצע את פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף בתל אביב בשנת 2016, טענה כי יש להעמיד לדין את כוחות הביטחון שירו בו למוות, לאחר שירה עליהם. באוקטובר 2017, במהלך כנס בארצות הברית, ציינה כי הציונות עוינת לזכויות האדם, וליהודים אין זכות להגדרה עצמית. לאחר טבח שבעה באוקטובר 2023, אמרה כי "זה לא חמאס שהתנגד – זה העם הפלסטיני. אי אפשר להבדיל בין חמאס לבין העם הפלסטיני.", והוסיפה: אלה שנכנסו בשבעה באוקטובר לא נכנסו לגבולות ישראל – אלא לארץ שלהם".
יהדות אלזס

חבל אלזס שבמזרח צרפת - מודגש בצבע כתום
יהדות אלזס היא מן הקהילות היהודיות העתיקות באירופה. הקהילה מתאפיינת בהיסטוריה ייחודית ובמנהגים מיוחדים.
אַלְזַס הוא אחד מחבלי צרפת הנמצא בגבול המזרחי של המדינה, על הגדה המערבית של נהר הריין, וגובל בגרמניה ובשווייץ. בירת החבל היא העיר שטרסבורג. אלזס הייתה בעבר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה ועברה בין צרפת לגרמניה פעמים רבות בין המאה ה-17 למאה ה-20.
התרבות והמנהגים של הקהילה היהודית באלזס מושפעים מאוד מן הקרבה לגרמניה השכנה. עם זאת, נשמר קשר הדוק עם המוסדות היהודיים הצרפתיים המרכזיים.
ראשית ההתיישבות היהודית באלזס

יהדות אלזס היא עתיקה מאוד. משערים שראשוני המתיישבים היהודים הגיעו לאזור במאה ה-5 לספירה.[דרוש מקור]
אפשר למצוא עדויות ראשונות לקיומה של קהילה יהודית באלזס במאה ה-10, ונמצאו אזכורים לנוכחות יהודים ברישומים של כפרים ועיירות באלזס. מתקופה זו נמצאו גם כתובות בעלי אופי יהודי החקוקות על בתים, אבני מצבות ועוד.
ימי הביניים

מצבם של יהודי אלזס בימי הביניים היה דומה למצבם של שאר יהודי אירופה. בתקופה זו הייתה לכנסייה הנוצרית השפעה ניכרת, וחלקה בהפצת האנטישמיות היה רב. עובדה זו, יחד עם התפתחות המסחר במעמד הבורגני הנוצרי, השפיעו מאוד על חיי יהודי אירופה.
היהודים נודו ממרכזי ההשפעה והחברה וזכויותיהם החברתיות צומצמו. נמנעה מיהודים הזכות להצטרף לגילדות (הארגונים המקצועיים) וכתוצאה מכך לא יכלו לעסוק ברוב המקצועות החופשיים, ביניהם כלל האומנויות. נוסף על כך, נאסר על יהודים לרכוש נכסים וקרקעות. יתרה מזו, נאסר עליהם להעסיק שכירים נוצריים וגם העיסוק בחקלאות נאסר עליהם. יהודי אירופה יכלו, לפיכך, לעסוק במספר מצומצם מאוד של מקצועות לפרנסתם. רבים מהיהודים עסקו במסחר זעיר וברוכלות. יהודים אחרים, בזכות העובדה שהיו משכילים יותר מרוב הנוצרים האירופאים, עסקו בהלוואת כספים וברפואה.
מקצוע ההלוואה בריבית התאים מאוד ליהודים משום שעל הנוצרים נאסר לעסוק במקצוע הזה ומכיוון שיהודים היו משכילים ובעלי קשרים בינלאומיים. עם זאת, מקצוע זה טמן בחובו סכנות רבות ליהודים. הלוואת הכספים גרמה לתחושת תלות וכעס של לווים נוצריים כלפי מלווים יהודים. כתוצאה מעיסוק במקצוע זה יצא שמם של יהודים כאנשים קמצנים וטפילים המתעשרים על גבם של נוצרים יצרנים שלוו מהם כסף. זאת ועוד, קל מאוד היה "לסגור את החוב" באמצעות אלימות, עלילות שווא ורצח.
הקהילות היהודיות הקבועות הראשונות באלזס הוקמו במאה ה-11. בימי הביניים עסקו יהודי אלזס במקצועות המקובלים של אותם הימים – רפואה, הלוואה בריבית וברוכלות. הקהילות היהודיות האלזסיות לא נפגעו בפוגרומים של מסע הצלב הראשון (1096) וזכו להגנת השליטים המקומיים. אחד המקורות הראשונים שמתעדים את הקהילה היהודית באלזס בראשית ימי הביניים הוא יומני המסע של בנימין מטודלה. בכתביו מתאר בנימין מטודלה את הקהילה היהודית בשטרסבורג ובאלזס בסביבות 1170.
ימי הביניים > פרעות ביהודי אלזס בימי הביניים

במאות ה-13 וה-14 היו היהודים במעמד של "בני חסות" התלויים לחלוטין באצילים המקומיים. אלה העניקו ליהודים הגנה בתמורה להלוואות כספיות נוחות. אף על פי כן חיו היהודים בסכנה מתמדת מפני הלשנות, עלילות שווא ופגיעות ברכוש ובנפש. היהודים חיו, בדרך כלל, ברחובות נפרדים ובשכונות נפרדות. עד היום אפשר למצוא בעיירות ובכפרים רבים באלזס רחובות או סמטאות שמציינים את קיומם של היהודים – Judengasse (סמטת היהודים) או Judenstrasse (רחוב היהודים).
באלזס היו מקרים רבים של פגיעות ביהודים, למשל:
בכפר ויסנבורג (Wissembourg) פרצו פרעות בעקבות עלילת דם, שבה נטען שיהודים רצחו נוצרי לצורכי פולחן.
בדרום אלזס נרצחו 1,500 יהודים בפרעות שביצעו בהם חקלאי האזור.
בעיירה (Rouffach; רופאק בצרפתית, רופאך באלזסית ובגרמנית) אספו בשתי הזדמנויות שונות את יהודי המקום והעלו אותם על המוקד. מאז לא חזרו יהודים לחיות בעיירה.
מקרה אחר, הקשור בהיסטוריה היהודית של האזור, התרחש בשנת 1285. בעקבות פגיעה ביהודי גרמניה ברחו רבים מהמדינה וביניהם ר' מאיר מרוטנבורג (המהר"ם). ר' מאיר ברח לאיטליה ויהודי מומר שהכיר אותו הלשין עליו הסגיר אותו לידי הקיסר הגרמני רודולף הראשון. ר' מאיר מרוטנבורג נאסר במבצר אֶנסיסהיים (Ensisheim) שבאלזס. ר' מאיר אסר על בני הקהילה לפדות אותו ולכן היה אסור בכלא עד מותו.
במאה ה-14 פשטה מחלת הדבר (המוות השחור) באלזס, כמו בשאר חלקי אירופה. הנוצרים באלזס, כמו גם באזורים אחרים, האשימו את היהודים בהרעלת הבארות ובגרימת המגפה. בעקבות עלילה זו חוסלו קהילות יהודיות רבות באלזס, בשטרסבורג (Strasbourg), סלסטה (Selestat), ברגהיים (Bergheim), קולמר (Colmar) ובמילוז (Mulhouse). יהודי סולץ (Soultz), מולצהיים (Molsheim) ואוברנה (Obernai) אמנם ניצלו מטבח אך הם גורשו מבתיהם.
דוגמה אחת מבין רבים לזוועות של התקופה התרחשה ב-29 בדצמבר 1348 בעיר קולמר. מועצת העיר של קולמר הכריזה שבידה ראיות שחזן העיר שטרסבורג, יעקב, שפך רעל בבארות של העיירה. בעקבות האשמה זו הועלו כל יהודי קולמר על המוקד ונקברו יחד בקבר אחים. אתר הקבורה נמצא בשכונת לדהוף של העיר ומכונה Judenloch – בור היהודים. שטח בגודל 200 מטר על 150 מטר הנושא עד היום את השם JUDENLOCH באתר נדל"ן, נמצא בעיר קולמר כשאין עליו ולו בניין מגורים אחד.
היהודים בני חבל אלזס ששרדו את הפרעות הקשות של התקופה וניצלו מהדבר, חיו תחת מערכת הגבלות וחוקים קשה. אחד החוקים שפגעו ביהודים היה הצורך לקבל רישיון מיוחד להתחתן. האצילים המקומיים נמנעו, על פי רוב, להעניק אישור כזה כדי להגביל את גודל האוכלוסייה היהודית.
ימי הביניים > הכחדת הקהילה היהודית באלזס ובלוריין

בשנת 1306 וב-1394 גורשו כל היהודים מצרפת. בתקופה הזו היה חבל אלזס תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה ומשם לא גורשו היהודים. על אף שיהודי האימפריה לא גורשו באופן רשמי, הם עדיין סבלו מגירושים "בלתי רשמיים", מרדיפות ומעלילות דם. גורל זה לא פסח על יהודי אלזס. שנת 1349 הייתה אולי השנה הקשה מכולן – בשנה הזו הוכחדה כמעט כל יהדות אלזס, במיוחד בערים שטרסבורג (טבח שטרסבורג), קולמאר, מילוז (Mulhouse), אורבנה וסלסטה (Selestat). רוב היהודים שעזבו את אלזס התיישבו בגרמניה ובשווייץ. אחרים מצאו מקלט במזרח אירופה.
בשנת 1388 נחקק חוק שהתיר ליהודים לשהות בעיר שטרסבורג במשך שעות היום. בסוף היום, עם צלצול הפעמון שבראש הקתדרלה, נאלצו היהודים לעזוב את העיר ולחזור לכפרים. חוק זה היה בתוקף עד 1791.
בשנים שלאחר גירוש היהודים קיבלו השליטים המקומיים באלזס אישור מלכותי להחזיר יהודים אל אדמותיהם. השליטים המקומיים, שראו ביהודים מקור הכנסה טוב, החלו להחזיר אליהם יהודים שגורשו מהאזור. היהודים הופנו למגורים בכפרים, שכן נאסר עליהם להתגורר בתוך הערים וכך הפכה יהדות אלזס ליהדות כפרית.
בית הכנסת היחיד ששרד מהמאות ה-14–17 הוא בית הכנסת של ברגהיים (Bergheim). בית הכנסת של המקום הוחרם לאחר טבח שנערך ביהודים בעת המגפה השחורה והוא נקנה בחזרה מאוחר יותר על ידי הקהילה היהודית. בשנים שלאחר מכן שופץ בית הכנסת מספר פעמים ולבסוף נבנה מחדש באותו המקום בשנת 1861.
בין המאות ה-14–16 לא נותרו כמעט יהודים באלזס, פרט ליהודים בודדים שהמשיכו לחיות באזור.
העת החדשה

במאה ה-16 לאט לאט החלו יהודים לחזור לחבל אלזס. במשך השנים הבאות עיקר פריחתה של יהדות צרפת הייתה בחבל זה.
במאה ה-16 חיו באלזס בין 100 ל-120 משפחות. הקהילה הגדולה ביותר הייתה בברגהיים (Bergheim) שם ישבה הרבנות הראשית של אלזס. מצבה של הקהילה לא היה יציב, והיא הייתה תלוי ברצונו הטוב של השליט המקומי.
כדי להגן על זכויות היהודים מונו "שתדלנים" שתפקידם היה לפעול למען היהודים בחצרות האצילים והמלכים. שתדלן מפורסם היה רבי יוסף בן גרשון ("רבי יוסלמן") מרוסהיים שפעל בחצרו של המלך מקסימיליאן הראשון. אחד מהישגיו של יוסלמן היה האישור שקיבל לכך שיהודים יוכלו לשהות בין חומות הערים בזמן מרידות או מלחמות.
מצבם של יהודי אלזס הושפע מאוד מתהליכים כלליים שהתחוללו באירופה בכלל ובאזור בפרט. מלחמת שלושים השנים פגעה קשות באוכלוסיית אלזס ובכללם גם ביהודים. בשנת 1648 נחתם הסכם וסטפאליה. הסכם זה הביא, בין השאר, לסיפוח חבל אלזס לצרפת. דבר זה השפיע לטובה, בדרך כלל, על מצבם של היהודים, אף על פי שרק לאחר המהפכה הצרפתית הוענקו זכויות אזרחיות שוות ליהודים.
השנים שלאחר מלחמת שלושים השנים הביאו איתן שיקום כלכלי. מצבם של בני החבל השתפר וכך גם מצבה של הקהילה היהודית. יהודי אלזס עסקו באספקת סוסים וציוד לצבא הצרפתי וכך זכו לתמיכת אנשי הצבא. היהודים שימשו גם מקור להשגת כספים לשלטון המקומי ועל כן יכלו להישאר באזור כל עוד שילמו את המיסים הכבדים שהוטלו עליהם.
בדיווחים משנת 1689 נמצא שחיו באלזס 525 משפחות יהודים שהם כ-2,600 איש. רוב יהודי האזור חיו בצפון המחוז ומיעוטם חיו בעיירות. במאה השנים הבאות גדלה מאוד הקהילה היהודית באלזס והיא מנתה קרוב ל-20,000 יהודים.
יהודי אלזס חיו, כאמור, בעיקר בכפרים, ופרנסתם הייתה דלה. רבים מבני הקהילה היהודית היו רוכלים שמכרו את מרכולתם מדלת לדלת. מעטים מבני הקהילה שהתעשרו הפכו לסוחרים חשובים, לסוחרי סוסים, עובדי אדמה, מלווים בריבית ובנקאים.
בתקופה הזאת היגרו אל אלזס גם יהודים מגרמניה השכנה. למהגרים הגרמנים היה תפקיד חשוב בשיקום הקהילה היהודית-אלזסית ובפיתוח הניב היידי-אלזסי.
במאה ה-16 החלו יהודים לחזור אל ערי אלזס. עם זאת, בשטרסבורג, אימצו השליטים את שיטת ה"גטו", ואלצו את היהודים לחיות באזורים סגורים ומתוחמים.
בתקופה הזו בלט ההבדל בין היהודים שחיו בדרום צרפת וכונו "היהודים הפורטוגזים" ויהודי הצפון - יהודי "אשכנז" או היהודים הגרמנים. הבדל זה יבוא לידי ביטוי במלוא עוזו עם מתן זכויות אזרחיות ליהודי צרפת.
העת החדשה > המהפכה הצרפתית והאמנציפציה

עם פרוץ המהפכה הצרפתית התגוררו בצרפת 40,000 יהודים, 35,000 מהם אשכנזים אשר התגוררו ברובם בצפון-מזרח צרפת באלזס ובמחוז השכן – לורן, ו-5,000 בדרום-מערב צרפת ובעיר בורדו, רובם ככולם ספרדים מצאצאי האנוסים (היתר היו יהודי האפיפיור – שרידי יהדות פרובנס שחיו בארבע ערים שהיו בעבר חלק ממדינת האפיפיור בדרום-מזרח צרפת). יהודי אלזס חיו ב-150 קהילות ברחבי המחוז.
המהפכה הצרפתית, אשר פרצה ב-14 ביולי 1789, שינתה את מעמד היהודים בצרפת מהקצה אל הקצה. בזכות החוקים החדשים לחירות, שוויון ואחווה אשר חוקקה האספה הלאומית של המהפכנים, זכו היהודים לשוויון זכויות מלא והוכרו כאזרחיה של הרפובליקה החדשה. ביטול סמכויותיהם של אנשי כמורה והוצאתם להורג של מסיתים דתיים תרמו אף הם לירידה באנטישמיות.
לעניין קבלת זכויות אזרח שוות, היה מצבם של יהודי אלזס שונה ממצבם של יהודי דרום צרפת. על אף שיהודי דרום צרפת כבר נהנו משוויון הזכויות, ההחלטה להעניק שוויון זכויות גם ליהודים האשכנזים של אלזס, התקבלה לאחר דיונים שנמשכו כשנתיים.
בחלקי אלזס השונים מונו מפקחים שתפקידם היה לפקח על הקהילות היהודיות באזור ולגבות את המיסים. רבני אלזס קיבלו אישור מבעלי האדמות לנהל את ענייני הפנים של הקהילה והם ייצגו את היהודים כלפי השלטונות ביחד עם השתדלנים.
הענקת שוויון הזכויות הביאה גם לביטול החוקים המפלים כלפי היהודים. כעת, יכלו היהודים לעסוק בכל המקצועות, לקנות בתים, לגור בכל מקום שחפצו ולהתחתן עם מי ומתי שרצו. בזכות ביטול חוקי האפליה נגד היהודים, החלו היהודים לשגשג מבחינה כלכלית. חלקם עסקו בתעשייה ובמסחר אך רבים עדיין עסקו במלאכות המסורתיות של האזור כגון סחר בבהמות. יהודי אלזס עסקו גם בנדל"ן, במכירת קרקעות וכמתווכים בין האיכרים לבין השלטונות, הסוחרים והלקוחות.
השינויים במעמד היהודים הביא ליצירת קהילות יהודיות חדשות בשטרסבורג ובקולמר. הקהילות הללו משכו אליהם את יהודי הכפרים שבסביבה. עם המעבר מהקהילות הכפריות הסגורות השתנה האופי של הקהילות והם החלו להיות מושפעים מהלך הרוח המודרני שבערים. עם זאת, עדיין היו יהודי אלזס מסורתיים יותר מאשר אחיהם בשאר אזורי צרפת. אף על פי כן, כאשר גל פטריוטיזם שטף את יהודי צרפת, גם היהודים האשכנזים מאלזס רצו להיות מזוהים כצרפתים פטריוטים.
בעת שלטון הטרור של היעקובינים, בשנים שלאחר המהפכה, סבלו בני כל הדתות מהאנרכיה ומהאכזריות של השליטים. בתקופה הזאת יהודים סבלו מוונדליזם, מהחרמות תשמישי קדושה, מיסים מיוחדים והצקות בגלל לבושם ומראם השונה של היהודים.
בשנים שלאחר מכן, שוב השתפר מצב היהודים. לאט לאט הם תפסו עמדות של כוח והשפעה בתחומים רבים כגון הוראה, משפט ומדעים. תנועת ההשכלה היהודית החלה להשפיע על יהודי צרפת אולם יהודי אלזס הייתה עדיין קרועה בעניין הזה. הקהילות הכפריות נותרו נאמנות יותר למסורת ומרדו פחות כנגד אורח החיים היהודי המסורתי ואילו היהודים האלזסיים העירוניים היו פתוחים יותר לרוחות השינוי.