פטר מיכאלב
מלחמת העולם השנייה והצלת יהודי בולגריה

החל מאמצע שנות ה-30 ניהלה ממלכת בולגריה מדיניות עקבית של התקרבות לגרמניה הנאצית, כמשקל נגד לממלכת יוון שנתמכה על ידי בריטניה וממלכת יוגוסלביה שנתמכה על ידי צרפת, תוך שאיפה להחזרת השטחים שאבדו במלחמת העולם הראשונה. התקרבות זו לוותה בהתגברות משמעותית של האנטישמיות הממוסדת בממלכה. ב-23 בינואר 1941 פורסם החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג. פטר מיכאלב הצביע נגד קבלת החוק בפרלמנט. ב-1 במרץ 1941, חתם ראש הממשלה הבולגרי הפרופסור בוגדאן פילוב בווינה על ההסכם התלת-צדדי, במסגרתו הפכה בולגריה רשמית לבעלת בריתן של מדינות הציר. עוד טרם החתימה נכנס הורמאכט ללא קרב לשטח בולגריה והשתמש בה, כבסיס להכנעת ממלכות יוון ויוגוסלביה.
בראשית 1942 החלו דיונים בממשלה הבולגרית לקראת יישום "פתרון סופי לבעיית היהודים בממלכה". הגרמנים, שהיו עסוקים במלחמה עם ברית המועצות הפעילו לחץ כבד על הממשלה הבולגרית לגרש את יהודי ארצם. המלך הבולגרי היסס וטען כי היהודים נדרשים לעבודות תשתית וכבישים. הלחץ הכבד נמשך ולבסוף נכנע המלך ובתאריך 22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים הסכם עם נציג גרמניה הנאצית תיאודור דנקר, על מסירת 20,000 יהודים המצוים בחזקת הבולגרים לידי הגרמנים.
הממשלה הבולגרית נקטה בשורת אמצעים כדי לשמור את דבר תוכנית הגירוש בסוד, אך היא דלפה והועברה לידיעת בני הקהילה היהודית בקיוסטנדיל על ידי ליליאנה פניצה מזכירתו של אלכסנדר בלב. למרות הדלפת הידיעה המשיכו השלטונות להכחיש אותה, תוך טענה שמדובר בשמועה חסרת ביסוס. בראשית מרץ נפגשו ראשי הקהילה היהודית בסופיה ובראשם הקולונל בדימוס אברהם תג'ר עם שר המסחר ניקולה זאכרייב שמסר להם כי פקודת הגירוש חלה רק על היהודים שהתגוררו בשטחים שסופחו לבולגריה, בהתבססו על החלטת הממשלה הבולגרית בעניין.
ב-4 במרץ החלו הבולגרים מגרשים את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט אל מחנות ההשמדה. ב-9 במרץ נחתם צו הגירוש למכסה ראשונית של 6,365 יהודים מקהילות "בולגריה הישנה" ובכללם 100 מיהודי קיוסטנדיל וזאת כדי להגיע למספר המגורשים עליו סוכם עם הגרמנים. תוכננו מכסות נוספות.
ב-6 במרץ נצטוו יהודי קיוסטנדיל על ידי המשטרה המקומית להיערך לגירוש למזרח ובכלל זה להצטייד במזון ובגדים למספר ימים. מנהיגי הקהילה היהודית בעיר פנו לנכבדי הקהילה הנוצרית ומנהיגים מקומיים בבקשת סיוע. ראשון נרתם לסייע ולדימיר קורטב אשר עמד בקשרי חברות עם מנהיגי הקהילה היהודית ואליו הצטרפו בהמשך איוואן מומצ'ילוב ואסן סויצ'מזוב. הוסכם, כי בראש המשלחת יעמוד פטר מיכאלב, שהיה חבר פרלמנט וזכה להערכה רבה בקרב עמיתיו בסופיה. ב-8 במרץ 1943 יצאה המשלחת מקיוסטנדיל לסופיה. במקור הביעו את הסכמתם לצאת במשלחת 40 אישי ציבור מקיוסטנדיל, אך בשל איומים ולחצים של נציגי הממשל הצטמצם מספר חבריה ל-4.
חברי המשלחת הצטרפו לדימיטר פשב סגן יושב הפרלמנט הבולגרי ונועדו עם פטר גברובסקי שר הפנים במטרה לעצור את הגירוש המתוכנן. מיכאלב תיאר בפני השר את ההכנות לגירוש היהודים מקיוסטנדיל. בתחילה הכחיש גברובסקי את דבר הגירוש, אך פשב טען בפניו כי החלטת הממשלה הבולגרית הייתה לגרש את היהודים רק מן השטחים החדשים שסופחו לבולגריה וכל פעולה אחרת מנוגדת לחוקה הבולגרית, שכן לא נתקבלה החלטה בעניינה. מיכאלב תבע מהשר להתקשר למושל קיוסטנדיל ולברר את העניין. לאחר איום מרומז על חייו שהשמיע ולדימיר קורטב, הודה גברובסקי שניתנה פקודת גירוש ל-10 במרץ והוא מוכן להשעותה כדי לשקול את טענות חברי המשלחת. גברובסקי התקשר למושל קיוסטנדיל והורה לו לדחות את הגירוש, במקביל הפעילו ראשי הכנסייה הבולגרית המטרופוליטנים סטפן וקיריל לחץ על המלך בוריס השלישי וככל הנראה ההנחיה להשעיית הגירוש הגיעה מארמונו.