stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תור הזהב של הולנד
כלכלה

במשך חלק גדול מהמאה ה-17 שלטו ההולנדים – שבאופן מסורתי היו אומה של יורדי-ים וגאוגרפים – בסחר העולמי, עמדה שלפני כן הייתה בידי הספרדים והפורטוגזים, ושתעבור לאחר מכן לידי אנגליה בעקבות תחרות ארוכה שבשיאה סדרה של מלחמות ימיות בין אנגליה והולנד.
ב-1602 נוסדה חברת הודו המזרחית ההולנדית (בהולנדית Vereenigde Oostindische Compagnie או בקיצור VOC). היה זה התאגיד הרב-לאומי הראשון בהיסטוריה. חברה זו קיבלה לידיה את המונופול על הסחר של הולנד עם אסיה, ושמרה עליו במשך מאתיים שנה. היא הייתה הגוף המסחרי הגדול בעולם במאה ה-17. היא ייבאה לאירופה כמויות ענק של תבלינים והרוויחה כסף רב בזכות המאמצים והסיכונים הלא-מבוטלים שהיו כרוכים בסחר התבלינים. ב-1609 נוסדה הבורסה של אמסטרדם, כמאה שנה לפני המוסד המקביל בלונדון.
החל משנות הארבעים של המאה ה-17 היה ל-VOC מונופול עולמי על סחר עם יפן, באמצעות תחנת הסחר ההולנדית בדג'ימה. אי קטן זה במפרץ נגסאקי היה הפרצה היחידה בבידוד שכפו השוגונים על יפן עד 1854. לצד הפעילות המסחרית הענפה, התקיימו גם חילופי ידע: חוקרים הולנדים דוגמת איזק טיטסינג דיווחו למערב על התרבות היפנית, והיפנים למדו מן ההולנדים את ההתפתחויות האחרונות בתחום המדע בדמות הראנגאקו, "לימודים הולנדיים" – כינוי לכל הידע המערבי. מאחר שההולנדים עמדו אז בחזית המדע והקדמה באירופה, ומאחר שספרות מדעית ומקצועית מכל רחבי אירופה נדפסה בהולנד, זכו היפנים להתעדכן בחידושים הטכנולוגיים האחרונים עוד לפני שהגיע לכמה חלקים פרובינציאליים באירופה עצמה.
ההולנדים שלטו גם במסחר בין ארצות אירופה. ארצות השפלה נמצאו בצומת דרכים חשוב בין מזרח למערב (ובעיקר האיים הבריטיים), ובין צפון לדרום; באמצעות נהר הריין, הנשפך לים בהולנד, הייתה גישה קלה לחלקים נרחבים של גרמניה. סוחרים הולנדיים ייצאו יין מצרפת ופורטוגל למדינות הבלטיות וספינותיהם שבו טעונות בחיטה ודגנים, שיועדו למדינות הים התיכון.
התעשיות המקומיות התפתחו גם הן. הדוגמאות הבולטות היו בתחום המספנות וזיקוק הסוכר יותר ויותר שטחי אדמה נכבשו מן הים, ותנובת התבואה ומוצרי החלב הלכה וגאתה.
חלק מהשגשוג הכלכלי בהולנד בא מסחר בעבדים. ב-1619 נכנסה הולנד לתחום סחר העבדים בין אפריקה ואמריקה, וב-1650 כבר הייתה המדינה האירופית השלטת בתחום זה, עד שאנגליה עברה אותה בסביבות 1700. אמסטרדם הפכה למרכז סחר העבדים באירופה, וכ-10,000 ספינות עבדים עברו בנמל העיר.
השגשוג הכלכלי בהולנד הביא ליצירת מעמד סוחרים גדול ואמיד, מה שהוביל בתורו לביקוש גדול ולתמיכה כלכלית באמנות חזותית, בספרות ובמדע.
מבנה חברתי

כפי שניתן היה לצפות מחברה שהתבססה על מסחר וייצור, הריבוד החברתי נקבע במידה רבה על ידי רמת ההכנסה. לתוארי אצולה למיניהם הייתה חשיבות פחותה בהרבה מאשר במדינות שמרניות יותר: מעמד האצילים מכר את רוב הפריווילגיות שלו תמורת כסף רב לערים, שבהן המעמד השליט היה מעמד הסוחרים העשירים. למעמד הכמורה לא הייתה השפעה רבה מחוץ לכותלי הכנסייה: הכנסייה הקתולית דוכאה והושתקה מאז תחילת המלחמה עם ספרד, ואילו הכנסייה הפרוטסטנטית הייתה מפוצלת. בכך הייתה שונה הולנד מאוד משכנותיה, שבהן החלוקה המסורתית – אצילים, כמורה, חיילים, אזרחים מן השורה – עתידה לשלוט עד המהפכה הצרפתית.
אין פירוש הדבר שהאצילים איבדו את מעמדם החברתי, כי אם להפך, הסוחרים האמידים השתלבו במעמד זה, והיו ל"אצילים חדשים", בכך שרכשו להם נחלות אדמה ושלט אצולה. גם האצילים עצמם (בעיקר במחצית השנייה של המאה) לא היססו להתערב במעמד הסוחרים, השיאו להם את בנותיהם ואף החלו לעסוק במסחר בעצמם או שלקחו על עצמם משרות ציבוריות או צבאיות כדי להרוויח שכר. גם הסוחרים החלו לראות במשרות ציבוריות יעד ראוי לשאוף אליו, והאוניברסיטאות משכו אליהן תלמידים שקיוו כי ההשכלה תקדם אותם למשרות כאלה. אופנת ה-Grand tour, "הטיול הגדול", הכתה שורש בהולנד, כפי שעשתה בשאר צפון אירופה: צעירים שהגיעו לפרקם יצאו לנסיעה ברחבי היבשת (לעיתים קרובות ליעדים ים-תיכוניים, שנחשבו כערש התרבות, או לאוניברסיטאות זרות), בלוויית מלווה שהיה על פי רוב בעצמו מדען או חוקר.
בנוסף לאצולה ולסוחרים העשירים, התפתח גם מעמד ביניים נרחב ואמיד, שכלל כמרים פרוטסטנטיים, עורכי דין, רופאים, סוחרים זעירים, תעשיינים ופקידי מוסדות הממשלה. במעמד נמוך יותר היו חנוונים, אוּמנים ואיכרים. במעמד נמוך עוד יותר היו פועלים, משרתים ונותני שירותים אחרים. בתחתית הפירמידה היו העניים: איכרים שהתרוששו, שרבים מהם ניסו את מזלם בעיר כקבצנים או פועלי דחק.
על כל פנים, כיוון שהמעמד החברתי הוכתב במידה רבה על פי ההישגים הכלכליים, נהנתה החברה ההולנדית ממוביליות חברתית רבה יותר מאשר ברוב מדינות אירופה. הקלוויניזם, המטיף לצניעות ושפלות רוח, גם הוא תרם להפחתת חשיבותם של הפערים החברתיים. נטיות אלה מחזיקות מעמד במידה רבה עד ימינו: החברה ההולנדית, אף כי היא חילונית הרבה יותר כיום, נחשבת עדיין שוויונית מאוד.
הערות שוליים

↑  VOC and the Asian Trading Routes, Aronson Antiquairs of Amsterdam
↑  The History of Sugar, Aronson Antiquairs of Amsterdam
↑  Nora McGreevy, Confronting the Netherlands' Role in the Brutal History of Slavery, Smithsonian Magazine, ‏יוני 2021
↑  Harold Cook, Matters of Exchange: Commerce, Medicine and Science in the Dutch Golden Age, New Haven, CT: Yale University Press, 2007
↑  Arie Theodorus von Deursen, Plain Lives in a Golden Age: Popular Culture, Religion and Society in Seventeenth-Century Holland, Cambridge: Cambridge, 1991
↑  Simon Shama, The Embarasment of Riches, New York: Vintage Books, 1997
'מפקדי משמר העיר אמסטרדם', 1653, ברטולמיוס ואן דר הלסט.
'הגאוגרף', 1669, יוהנס ורמיר.
בניין עיריית אמסטרדם (בהמשך הפך לארמון המלכותי), יעקוב ואן קמפן, 1648.
שמואל נח קרמר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 בספטמבר 1897 ז'אשקוב, אוקראינה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1990 (בגיל 93) פילדלפיה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מזרחנות, אשורולוגיה, היסטוריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה  תיכון סאות' פילדלפיה  אוניברסיטת טמפל  גראץ קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  יעקב קליין 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1937)  פרס אתניאום לספרות (1963)  פרס אתניאום לספרות (1956) 
 
שמחה שמואל (סמואל) נח קרמר (באנגלית: Samuel Noah Kramer;‏ 28 בספטמבר 1897 – 26 בנובמבר 1990) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, מומחה בולט בהיסטוריה השומרית והלשון השומרית.
קורות חיים

שמחה שמואל נח קרמר נולד ב-28 בספטמבר 1897 בקייב שברוסיה (אוקראינה) לבנימין ולייטה קרמר. בעקבות הפוגרום ב-1905 בתקופת הצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה, היגרה משפחתו לפילדלפיה, שם ייסד אביו בית ספר עברי. לאחר שסיים את חוק לימודיו התיכוניים ורכש תואר ראשון, התנסה קרמר במגוון עיסוקים, בכללם הוראה בבית הספר של אביו, כתיבה ספרותית ועסקים.
קרמר כתב באוטוביוגרפיה שלו שכאשר היה כבן שלושים, "התבהר לי שעלי להתחיל מבראשית ולנסות לעשות שימוש בלימודי העברית שלי, בהם השקעתי את רוב נעורי, ולהתייחס אליהם כאל קרש קפיצה לקריירה אקדמית".
הוא נרשם לקולג' דרופסי בפילדלפיה ללימודי עברית ושפות שמיות, ונמשך במיוחד לאגיפטולוגיה. באותה עת הוא עבר למחלקה ללימודי המזרח באוניברסיטת פנסילבניה, ועבד בצוותא עם אפרים אביגדור שפייזר (אנ') הצעיר, שהיה לאחת הדמויות המובילות בעולם בחקר המזרח הקרוב. שפייזר ניסה לפענח לוח בכתב היתדות מתקופת הברונזה המאוחרת המתוארכת ל-1300 לפני הספירה לערך; כעת החל קרמר בקריירה שנמשכה לכל אורך חייו בהבנת מערכת כתב היתדות.
קרמר סיים את לימודיו לתואר דוקטור בשנת 1929 והתפרסם בזכות איסוף לוחות בכתבי יתדות ופיענוחם. בשנת 1932 חפר בעיראק באתר העיר שורופק במשך 6 שבועות בצוות משותף של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ואוניברסיטת פנסילבניה. מנהל החפירה היה אריך שמידט וקרמר שימש כאפיגרף. הוא פרש מהחיים האקדמיים בשנת 1968, אולם נותר פעיל.
באוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה ב-1986, הוא מסכם את הישגיו כדלקמן:
ראשית והחשוב ביותר, הוא התפקיד ששיחקתי באיסופה, שיחזורה והחייאתה של הספרות השומרית, או לפחות בגילויה... הודות למאמצי נעשו זמינים למלומדים אלפי לוחות של ספרות שומרית, מאגר מידע בסיסי וראשוני שיוותר לעשורים הבאים. שנית, איפשרתי את תרגומם של אלפים מבין המסמכים הללו עבור הקהילה האקדמית, ובמיוחד לשימושם של אנתרופולוגים, היסטוריונים ואנשי מדעי הרוח השונים. שלישית, סייעתי להפיץ את שמה של שומר ברחבי העולם, ולגרום לאנשים להיות מודעים לתפקיד המכריע ששיחקו השומרים בעלייתו התרבותית של האדם.
בשנת 1982, הוענק לקרמר תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
קרמר הלך לעולמו ב-26 בנובמבר 1990 בארצות הברית.
אוטוביוגרפיה

In the world of Sumer : an autobiography, Detroit: Wayne State University Press, 1986. ISBN 0814321216.
מספריו

Istanbul Eski-Sark Muzesindeki Nippur’da Bulunmus Sumer edebi metinleri / S. N. Kramer; New Haven : American Schools of Oriental Research, 1944
History begins at Sumer / Samuel Noah Kramer; Garden City, N.Y. : Doubleday, 1959
Sumerian mythology : a study of spiritual and literary achievement in the third millennium B.C. / Samuel Noah Kramer;New York : Harper, 1961
Mythologies of the ancient world / edited with an introd. by Samuel Noah Kramer ; with contributions by Rudolf Anthes ... et al. Garden City, N. Y. : Doubleday, 1961
The Sumerians : their history, culture and character / Samuel Noah Kramer; Chicago : University of Chicago Press, 1963
Craddle of civilization / by Samuel Noah Kramer and the editors of Time-Life Books; Amsterdam : Time-Life International (Nederland), 1968
The sacred marriage rite : aspects of faith, myth, and ritual in ancient Sumer / Samuel Noah Kramer; Bloomington : Indiana University Press, 1969
Sumerian mythology : a study of spiritual and literary achievement in the third millennium B.C. / Samuel Noah Kramer; Philadelphia : University of Pennsylvania Press, 1972
Sumerian culture and society : the cuneiform documents and their cultural significance / Samuel Noah Kramer; Menlo Park, Calif. : Cummings Pub. Co., 1975
From the poetry of Sumer : creation, glorification, adoration / Samuel Noah Kramer; Berkeley : University of California Press, 1979
Inanna, queen of heaven and earth : her stories and hymns from Sumer / Diane Wolkstein, Samuel Noah Kramer; London : Rider, 1983
Myths of Enki, the crafty god / translated and edited by Samuel Noah Kramer, John Maier; New York : Oxford University Press, 1989
Literary and religious texts / by C.J. Gadd and S.N. Kramer; London : Printed by order of the Trustees of the two museums, 1963-2006.
מספריו > ספריו שתורגמו לעברית

ההיסטוריה מתחילה בשומר / פתח דבר והערות מאת ז'אן בוטרו; המתרגם: נחמן בן עמי; המהדיר: רפאל גבעון, מרחביה: ספרית פועלים, 1960.
מהדורה ב: ההיסטוריה מתחילה בשומר / שמחה (סמואל) נח קרמר; פתח-דבר והערות למהדורה הראשונה מאת ז'אן בוטרו; המתרגם: נחמן בן-עמי; המהדיר: רפאל גבעון; מהד' ב עם תקונים, תוספות והשלמות מאת רפאל קוטשר, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ב 1982.
תרגום: מאנגלית אהרן אמיר, ערש הציוויליזציה, תל אביב: ספרית מעריב, 1980, ספרי טיים-לייף (אנ')
הערות שוליים

↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298622805171  PLWABN: 9810537651305606  BNE: XX832248  BnF: cb119100660 (data)  CANTIC: a10835258  GND: 118566113  ICCU: CFIV090330  ISNI: 0000 0001 0901 8977  LCCN: n79055307  LNB: 000006433  NKC: kup19970000052124  NLK: KAC201812012  NTA: 068814585  SELIBR: 325861  SNAC: w6gj3ngz  SUDOC: 026953579  Trove: 895990  VcBA: 495/120319  VIAF: 54149793   WorldCat (עם VIAF): 54149793
שער הזהב (כדורגל)

שער הזהב (נקרא גם: מוות פתאומי) הוא כינוי לשיטת הכרעה שהייתה נהוגה במשחקי כדורגל. במשחקים בהם דרושה הכרעה כגון שלבי נוק-אאוט בתום תשעים דקות כאשר התוצאה היא שוויון עוברים להארכה ואחריה לבעיטות הכרעה.
ההארכה, שנמשכת 30 דקות (שתי מחציות של 15 דקות), הייתה, לפני שער הזהב, משוחקת במלואה כך ששתי הקבוצות מנסות להשיג יתרון עד תום 120 הדקות. בשיטת שער הזהב הקבוצה הראשונה שכבשה שער חוקי בהארכה ניצחה והמשחק נגמר באותו רגע.
שער הזהב הראשון שהובקע בטורניר גדול היה במשחק הגמר של יורו 1996, בו הבקיע אוליבר בירהוף מנבחרת גרמניה מול נבחרת צ'כיה. שער הזהב הראשון במשחקי המונדיאל היה בשלב שמינית הגמר של מונדיאל 1998, במשחק בין נבחרת צרפת ונבחרת פרגוואי. את השער הבקיע לורן בלאן הצרפתי.
משחקים חשובים נוספים הוכרעו בשיטה זו, בהם הגמר בין נבחרת צרפת לנבחרת איטליה ביורו 2000 (את השער הבקיע דויד טרזגה) וגמר גביע אופ"א 2001 בו ניצחה ליברפול האנגלית את אלאבס הספרדית.
בישראל, הונהגה שיטת שער הזהב לעונה אחת בלבד, עונת 1999/2000, כאשר הקבוצה היחידה אשר הבקיעה שער שכזה אי פעם בישראל הייתה הפועל רמת גן, בגמר גביע הטוטו לליגה הארצית ששוחק נגד הפועל רעננה. הזמן החוקי של המשחק הסתיים בתוצאה 4-4, ולאחר מכן במהלך ההארכה הפועל רמת גן כבשה שער נוסף וזכתה בגביע בשער זהב.
באפריל 2003 הוחלט להנהיג במקום שער הזהב שיטה חדשה בשם שער הכסף, לפיה אם קבוצה מובילה בסיום המחצית הראשונה של ההארכה היא מנצחת וההארכה לא נמשכת, ובשאר המצבים מחכים עד שריקת הסיום. עם זאת, פחות משנה לאחר מכן, בפברואר 2004, הוחלט לבטל את "שער הכסף" עם סיום משחקי יורו 2004.
החל מ-2004 כל משחק בהארכה לא נגמר לפני הדקה ה-120, ואם התוצאה בתום ההארכה נשארת שוויונית עוברים לדו-קרב פנדלים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער אלקלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון, שער העיר 
 על שם:  אלקלה דה אנארס 
 כתובת:  Plaza Independencia 
 מיקום:  מדריד 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1769
 תאריך פתיחה רשמי:  1769 
 יוצר:  Francisco Gutiérrez Arribas, פרנצ'סקו סבטיני, Roberto Michel 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  40°25′12″N 3°41′19″W﻿ / ﻿40.420024°N 3.688727°W﻿ / 40.420024; -3.688727
  (למפת מדריד מוגדלת) שער אלקלה(למפת מדריד רגילה) שער אלקלה
 
שער אלקלה (בספרדית: Puerta de Alcalá) הוא אנדרטה הבנויה בסגנון נאו-קלאסי הנמצאת בכיכר העצמאות (Plaza de la Independencia) במדריד, בירת ספרד.
השער ממוקם סמוך למרכז העיר ומטרים ספורים מהכניסה הראשית לפארק בואן רטירו, על צירו של רחוב אלקלה. שמו של השער נגזר מהדרך הישנה ממדריד לעיר הסמוכה אלקלה דה אנרס. השער נבנה בשנת 1778 בהוראתו של המלך קרלוס השלישי, והחליף שער קטן יותר שעמד במקום לפניו.
בשנת 1823 נפגע השער מרסיסי פגזים במסגרת מעורבות צרפתית בספרד(אנ'). סימני הפגיעה נראים על השער עד היום.
שערי האש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן פרספילד 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מלחמה
 מקום התרחשות:  יוון 
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 תאריך הוצאה:  1998
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרית מעריב
 תאריך:  2003
 תרגום:  נעם אור
 מספר עמודים:  384
 
שערי האש (באנגלית: Gates of Fire) הוא רומן מאת סטיבן פרספילד שראה אור ב-1998, העוסק בקרב תרמופילאי שנערך במצר היבשתי תרמופילאי שבמרכז יוון בשנת 480 לפנה"ס, בין צבא בן שבעת אלפים לוחמים מן הברית ההלנית בראשות לאונידס מלך ספרטה, לבין צבא האימפריה הפרסית שמנה בין 250 ל-360 אלף לוחמים, שפלש ליוון בשנה זו. היוונים הצליחו להדוף במשך שבעה ימים את התקפות הפרסים במעבר הצר, עד אשר אחד מן היוונים בני המקום גילה לצבא הפרסים דרך בהרים שאיפשרה לאגף את הצבא היווני ולהביסו. לאונידס ו-300 לוחמים ספרטנים נשארו ללחום בפרסים עד המוות. הקרב, ועמידתם של הלוחמים הספרטנים מול כוח רב מהם, הפכו למופת של אומץ לב שמלווה מאז את תרבות המערב.
עלילה

בשנת 480 לפנה"ס מתאר קסאונס, נושא כלים ספרטני והניצול היחיד מקרב תרמופילאי, את סיפור הקרב והלוחמים הספרטנים שלחמו בו, כמו גם את סיפורו האישי, בפני מלך פרס. קסאונס מתאר כיצד פיקד מלך ספרטה, לאונידס על 300 לוחמיו בקרב נואש שמטרתו לעכב, ולו לימים מספר, את הצבא הפרסי האדיר. בתוך כך פורש קסאונס בפני המלך את הווי החיים בספרטה, על ערכיה ולוחמיה. הספר מסתיים עם ניצחון הברית ההלנית בקרב פלטאיה.
השפעה

הספר מתאר תהליכים הקשורים להכנת לוחמים לקרב, לחוסן המנטלי הדרוש ללוחם בקרב עצמו, ובמניעים המובילים לוחמים לסכן את חייהם. במקביל הוא מציג ערכים הקשורים ללחימה ולמנהיגות כגון דוגמה אישית, אחריות ומקצועיות. לאור הדיוק בתיאור התהליכים ובנכונות הממצאים שמציג פרספילד, משמש הספר כהשראה למפקדים שונים בצה"ל וניתן כשי למפקדים ולוחמים בחיל הרגלים והיחידות המובחרות.
הערות שוליים

↑  עיון - תרגום, באתר הארץ, 14 באפריל 2003.
↑  סטיבן פרספילד, "שערי האש", ספרית מעריב, 2003, עמוד 229
↑  גל פרל, "מוֹלוֹן לאבֶּה", הבלוג על הכוונת, ‏ 21 בינואר 2024.
↑  אמיר ברעם, "מעטים מול רבים", במחנה, ‏ נובמבר 2004.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער הזהב (מצר ים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  5 קילומטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  37°49′00″N 122°29′00″W﻿ / ﻿37.816666666667°N 122.48333333333°W﻿ / 37.816666666667; -122.48333333333
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) שער הזהב(למפת סן פרנסיסקו רגילה) שער הזהב
 
גשר שער הזהב אשר חוצה את מיצר שער הזהב
שער הזהב (באנגלית: Golden Gate) הוא מצר ים במדינת קליפורניה שבארצות הברית, בכניסה למפרץ סן פרנסיסקו, המפריד בין מפרץ סן פרנסיסקו לאוקיינוס השקט. אורכו של מצר הים הוא כ-8 קילומטרים ועומקו מגיע עד 43 מטרים.
החל משנת 1937 חוצה את מצר הים גשר שער הזהב הנודע אשר מחבר בין סן פרנסיסקו מדרום למחוז מרין מצפון.
החוקר האמריקני ג'ון צ'ארלס פרמונט היה הראשון שכינה את מצר הים בשם "שער הזהב" בשנת 1846 לאחר גילוי הזהב בקליפורניה.
התושבים הראשונים באזור הסמוך למצר היו אינדיאנים. ההתיישבות האירופית הראשונה באזור הסמוך למצר נוסדה על ידי הספרדים ב-1776.
שיטה כלכלית

שיטה כלכלית היא המאפיין של הפעילות הכלכלית בחברה מסוימת.
שיטות כלכליות בסיסיות

משך רוב תולדותיה של האנושות התקיימו בני האדם תחת שיטה כלכלית חד שלבית או דו שלבית פשוטה. בשיטות מעין אלו, חיו בני אדם בחבורות לא היררכיות או בעלות היררכיה ראשונית בלבד כשהם מספקים את צורכי קיומם מליקוט מזון צמחי זמין, או מציד חיות (ציידים-לקטים). מאמץ הכילכול שהושקע בהפיכת המשאבים הזמינים למזון או לבוש היה חד-שלבי או דו-שלבי, ולרוב התמצה באיסוף ישיר של מזון זמין או כסות, או יצירת כלים פשוטים להשגת שתי מטרות אלו.
חברה מפותחת מעט יותר נוצרה כאשר הצליחו בני האדם לביית מספר סוגים של בעלי חיים, ולעשות שימוש בהם למטרות שונות לאורך זמן. בעלי חיים כמו סוסים, חמורים וגמלים שמשו לתעבורה, בעלי חיים כמו פרות, כבשים, עיזים, למות, חזירים או תרנגולות שימשו מקור לחלב, לביצים, לבשר, ליצירת בגדים ושמיכות, וכדומה. גידול בעלי החיים אפשר לחבורות האנושיות ליהנות מאספקה שוטפת יחסית של צורכי הקיום הבסיסיים, אך תבעה מהם לרוב לנדוד ממקום למקום בהתאם לעונות השנה כדי לספק את צורכי המרעה לבעלי החיים.
השלב הבא בהתפתחות החברה האנושית בא עם היווצרות חברה חקלאית, ככל הנראה בתחילת האלף השלישי לפני הספירה. כאן, לא הסתפקו בני האדם בליקוט מזון שנקרה על דרכם, או בנדודים בעקבות מזון עבור בעלי חיים המספקים את צורכי מזונם, אלא התיישבו במקום אחד ובו זרעו זנים מסוימים של צמחים, גידלו אותם והשתמשו בהם כמזון עבורם ועבור חיות משק בית שסיפקו צרכים נוספים.
המהפכה החקלאית

המשטר הכלכלי החקלאי יצר מהפכה בתולדות האנושות. גידול תוצרת חקלאית אפשר ודרש מבני אדם להישאר לאורך זמן במקום אחד, לתכנן באופן מדוקדק את מעשיהם ואת שלבי העשייה, להמתין לאורך זמן רב עד שההשקעה בעיבוד האדמה תניב פרי, ולהתחשב במספר רחב יחסית של גורמים העשויים להועיל או להזיק לגידולי האדמה כמו סוג האדמה, מיקומה, טורפים, מזיקים, מזג האוויר, שינויי העונות, וכן הלאה. גידול התוצרת החקלאית גם העמיד את בני האדם בפעם הראשונה מול מצב בו הם מסוגלים לייצר מזון ומוצרים נלווים נוספים בכמות שעלתה על זו שהייתה דרושה להם לצורך קיומם הם. לדוגמה, איכר שגידל חיטה, יכול היה ללוש מן הקמח יותר כיכרות לחם משהוא ומשפחתו היו יכולים לאכול.
שינוי דרמטי זה במצב האנושי הוביל לשינויים מרחיקי לכת במשטרים הכלכליים שכוננו בני אדם. הצורך לשהות במקום אחד הוביל בהדרגה ליצירת יישובי קבע; עודף התוצרת על הצריכה המיידית אפשר מידה מסוימת של חלוקת עבודה, בה אנשים מסוימים חדלו מייצור מזון בעצמם והחלו עוסקים בעיבוד חומרי הגלם החקלאיים למוצרים סופיים. לדוגמה, האיכר קצר את התבואה, אך אדם אחר, הטוחן, טחן את הגרגירים לקמח, ואחריו בא אופה שהשתמש בקמח ללוש בצק ולאפות לחם.
בעלי מקצוע, כהנים ולוחמים

בהדרגה נוצרה שורה חדשה של התמחויות, ועל בסיס התוצרת החקלאית החלה להבנות חלוקת עבודה: הטוחן טחן תבואה, האורג ארג בגדים מצמר הכבשים, הבורסקאי עיבד עורות בעלי–חיים, הנפח יצר ותיקן כלים חקלאיים, וכן הלאה.
האדם החל להתמודד אז גם עם גורמים נוספים כמו טורפים, מזיקים, מזג האוויר, ושינויי העונות, דבר שנתן תמריץ להגדלת הידע והתמחות בגידולים מסוימים, שחקלאים יכלו ללמוד על בוריים, וכן לכוהנים ומכשפים, שהציעו לחקלאים, בתמורה לפרנסתם ותזונתם, דרך להתמודד, להבין או לפחות אשליית התמודדות או הבנה, מול הכוחות שמעבר לשליטתם.
הכפרים החקלאיים הזעירים שנוצרו היו כמעט חסרי הגנה, והיוו פיתוי עבור הרועים והציידים הלקטים. חלק גדול מהם המשיך לעסוק ברעיית צאן ובציד, אך חבורות שונות החלו מוצאות את מזונן בשוד מזדמן של הכפרים ובמקרים אחרים, בהשתלטות קבועה יותר על האיכרים ושיעבוד חלקי או מלא שלהם לצורך הזנת בעלי כוח הזרוע. חבורות שודדים וגובי דמי חסות אלו התפתחו בהדרגה לחבורות לוחמים.
יצירת מסחר

שינוי אחר שחוללה המהפכה החקלאית הייתה צמיחתו של מסחר. בשלב הראשון, ניתן לשער, התבטא המסחר במעבר של בעלי מקצועות מסוימים כמו אורגים או נפחים מכפר לכפר, פשוט משום שלא יכלו למצוא פרנסה מלאה וקבועה בכפר מסוים. ייתכן מאוד כי גם חלק מהרועים או מן הציידים הלקטים החלו משלבים בין הנדודים שהיו אורח חייהם לעיסוק במקצועות שהיו דרושים במידה זו או אחרת לאיכרים, או שבעלי מקצועות מסוימים נספחו אליהם במסעותיהם.
עם הזמן, החלו בעלי המקצוע הנודדים להציע, נוסף על שירותיהם, גם מוצרים שיצרו בעצמם ושהיו עשויים להיות לתועלת או ליהנות את האיכרים. מאוחר יותר, הצטרפו גם מוצרים או חומרי גלם, שנוצרו על–ידי איכרים ובעלי מקצוע אחרים, ובעלי המקצוע הנודדים פשוט העבירו בשמם ומכרו אותם במקום אחר, כשהם משיבים את התמורה בניכוי טרחתם, אל יוצרי המוצרים—כך נוסף לאיכרים, לרועים, לבעלי המקצוע, לכוהנים וללוחמים בעל מקצוע מובחן נוסף: הסוחר.
משטרי סוחרים ולוחמים

בהדרגה, ובמיוחד במהלך האלף השני לפני הספירה, התעצבו שני משטרים כלכליים בולטים: משטר סוחרים, ומשטר לוחמים.
משטרי סוחרים ולוחמים > משטרי מסחר

משטרי הסוחרים הושתתו בדרך כלל על מסחר בתוצרת חקלאית, מוצרים לשימוש חקלאי וביתי, וכן מוצרים מתוחכמים יותר כמו תכשיטים וכלי נוי. היסוד המוסד לכל משטרי המסחר היה בעלות על הקניין וודאות יחסית ביכולת לשמור אותה. סוחרים, כמו איכרים, נשאו את סחורתם למרחק רב, וגם מי שמסר את הסחורה לידם, גם הסוחר וגם מי שקיבל את הסחורה, כולם דרשו מידה של ביטחון בבעלותם על הקניין ובקבלת תמורה הולמת עבורו.
מאפיין בולט נוסף על משטרי הסחר היה השימוש בכסף. ככל שהתרחב הסחר והסתעף, כך היה קשה יותר לקיימו בשיטת סחר חליפין (ברטר) ובהדרגה החלו בני האדם לעשות שימוש בחלופה שערכה מוסכם: מתכת יקרת-מציאות שכל הצדדים במסחר הסכימו כי ערכה רב.
משטרי המסחר, בגלל הדרישה לביטחון יחסי בבעלות על הקניין, דחפו לכינון חוק ומשטר מוכרים ויציבים, דחפו לפיתוח נתיבי סחר קבועים ובטוחים, שיפור אמצעי התעבורה ביבשה ובים, והרחבה מתמדת של הידע האנושי על מקומות ותרבויות שונים וצורכיהם, ועל האופן בו ניתן לנהל מסעות ארוכים בבטחה יחסית באמצעות כלים וניווט משופרים. בנקודות מוצא והגעה נוחות, או בנקודות מפתח על נתיב הסחר, החלו נוצרים בהדרגה יישובים לא חקלאיים, שכל פרנסתם על יצירת מוצרים למסחר ואספקת שירותים לסוחרים. יישובים אלו היו הערים הראשונות.
הדוגמה המובהקת ביותר למשטר מסחר בעולם העתיק הייתה ככל הנראה יוון העתיקה, ובמידה מסוימת גם יורשתה, רומא העתיקה. משטרים אלו אופיינו תמיד בפתיחות יחסית לתרבויות אחרות, קיום חוק, סדר ובעלות על הקניין, מסחר בהיקף גבוה, ושוויון גדול יותר בין האזרחים בערים.
לצד אלו, מאחר שאוכלוסיית האיכרים לא הייתה מסוגלת להזין, גם עם סחר מפותח ושיפורים מסוימים בחקלאות, יותר מעשרה עד עשרים אחוז מהאוכלוסייה שאינה עובדי אדמה, הוגבלו החוק, הבעלות על הקניין, החירות והזכויות למעמדות העירוניים. רוב האיכרים היו איכרים משועבדים או עבדים. מצב זה הביא לכך שלחימה, פשיטות ומאבקים לצורך שימור או הגדלת מאגר העבדים, או להתמודדות עם מצבי מצוקה חקלאיים היו נפוצים למדי בחברות אלו.
משטרי סוחרים ולוחמים > משטרי לוחמים

משטרי הלוחמים הושתתו על חבורה מצומצמת יחסית של לוחמים, ששיעבדה את האיכרים לצורכי תזונתה ופרנסתה. הארגון הראשוני יותר של החברה הכתיב שגודלה של חבורת הלוחמים לא עלה בדרך כלל על חמישה או עשרה אחוז מהאוכלוסייה, כיוון שאוכלוסיית האיכרים המשועבדת לא יכלה להזין מספר רב יותר של לוחמים. משטרי הלוחמים, מתוך רצון להגן ולשמר את מעמדם המיוחס, פיתחו עקרונות שהדגישו אומץ, עוז רוח, ונאמנות בין הלוחמים ולצידם סגירות, קשיחות, ותביעה לציות ביחס לכל השאר.
לעיתים קרובות, כאשר אוכלוסיית הלוחמים גדלה והאיכרים כבר לא יכלו להזינם, או כאשר התוצרת החקלאית הצטמצמה מסיבות שונות כמו מגפות, בצורת או סערות, נהגו משטרי הלוחמים לצאת למסעות פשיטה קצרים וארוכים, כדי לחדש את מלאי האיכרים המשועבדים, או כדי להשיג לעצמם מזון. פעמים רבות נשאו מסעות אלו אופי של חלחול הדרגתי של אוכלוסיית רועים וציידים לקטים, אך עם חלוף הזמן, ובמיוחד באלף הראשון לפני הספירה, הם לבשו יותר ויותר אופי של פשיטות של קבוצות לוחמים מאורגנות.
סוג כזה של משטר של פשיטות ופלישות או כיבושים אפיין את רוב הממלכות החשובות של העולם העתיק. בגלל המרווח המועט שהותיר המלאי החקלאי העודף, נשאו רוב הממלכות הללו אופי דומה: התפשטות הדרגתית, או לעיתים מהירה מאוד, עד לנקודת שיא, שאחריה באה התמוטטות, כיבוש הממלכה על ידי כובש חדש, או שקיעה הדרגתית והשתלבות של הכובשים החדשים בתוך המרקם המקומי. בהיעדר סחר או פתיחות לידע שאפיינו רק משטרים מסחריים, לא הותירו אחריהם הפולשים, ברוב המקרים, השפעה מתמשכת על תרבות האזור שנכבש.