stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציונות סינתטית

הציונות הסינתטית (סינתטי פירושו משולב, כלומר, במקרה זה שילוב בין הציונות המדינית לציונות המעשית) היא זרם בציונות, שהתגבש בעקבות ביטול תוכנית אוגנדה והתגברות חילוקי הדעות בין תומכי הציונות המעשית לבין תומכי הציונות המדינית. הגישה החדשה לציונות ביקשה לאחד את הפעולה המדינית עם עבודה מעשית בארץ ישראל. בייסוד הזרם מונח הרעיון שאין להפריד בין הפעילות המעשית לפעילות המדינית. יש ליצור עובדות בשטח, להגשים את עקרונות הציונות המעשית לעלות לארץ ישראל וליישבה ולעבדה. עם זאת יש להמשיך בפעילות הדיפלומטית. שתי הפעולות קשורות זו בזו ותלויות זו בזו. העובדות הנוצרות בארץ ישראל יגדילו את הסיכוי להשגת הישגים דיפלומטיים ואילו ההישגים הדיפלומטיים יקלו על פיתוח פעולות התיישבות.
חיים ויצמן מראשיה של הציונות הסינתטית
המושג ציונות סינתטית קיבל ביטוי לראשונה בוועידה השלישית של ציוני רוסיה ב-1899. מטרתה של הוועידה הייתה להתוות דרכים חדשות לתנועה הציונית בהתאם לנסיבות הזמן - בפעילותה בארץ ישראל ובגולה. בוועידה דובר על כך שתורת הצ'רטר שבה דגל הרצל, שהתוותה את השגת המטרה הסופית של הציונות על ידי מבצע דיפלומטי בלבד – אינה עולה בקנה אחד עם הרצוי והדגישו את חשיבותו המכרעת של תכנון ההתיישבות בארץ ישראל שמטרתה היא להכשיר את הקרקע לקליטת עלייה המונית. בוויכוחים בוועידה הדגישו שאין הם רוצים לשנות את תוכנית בזל מיסודה, אך בהסכמת המעצמות הם רואים לא את התחלת הדרך אלא את סופה.
בהחלטותיה קבעה הוועידה שפיתוח מלא של עמדות התנועה הציונית בארץ ישראל וכן הכשרה שיטתית של הארץ (עלייה, רכישת קרקעות וכדומה) מהווים בהתאם לסעיף א' של תוכנית בזל יסוד בתפיסה הציונות המדינית ושצפייה באפס מעשה בשטח זה עלולה להשפיע לרעה על יציבותה ויעילותה של התנועה הציונית ואשר ללא השגת תוצאות ממשיות יהיה המאבק הדיפלומטי לחינם.
צירוף המלים "ציונות סינתטית" נשמע בוועידת הלסינגפורס בדצמבר 1906, אולם חיים ויצמן טען כי טבע את הביטוי בנאומו בקונגרס הציוני השמיני, שנערך באוגוסט 1907 בהאג. הוא טען שבאמצעות הביטוי הזה גייס אל המחנה שלו את "המעשיים" ובסופו של דבר אילץ את דוד וולפסון להתפטר מתפקידו כנשיא ההסתדרות הציונית. ויצמן השמיע בקונגרס את התביעה להעביר את מרכז הכובד של פעולת ההסתדרות הציונית לארץ ישראל. הוא טען שאומנם יש לשאוף להשגת הצ'רטר אבל שאיפה זו תצליח אך ורק בשילוב המאמצים בארץ - גם אם הממשלות יתנו את הצ'רטר המבוקש, לא יהיה אלא רק פיסת נייר בלא עבודה מעשית בארץ ישראל. באותו קונגרס פירש ויצמן את המונח ציונות סינתטית כמזיגה של הציונות המעשית והמדינית. ויצמן היה כימאי שעסק בסינתיזה באופן מדעי, וכי השימוש במטאפורות אלה היה טבעי לדידו. כתוצאה מהחלטות אלו הוקם ב-1908 המשרד הארצישראלי כזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית העולמית שתפקידו היה לפתח את ההתיישבות בארץ ישראל על ידי רכישת קרקעות ויישובן.
אנשי הציונות הסינתטית, ויצמן ומרטין בובר, יצאו גם מקרב הפרקציה הדמוקרטית, אלו התנגדו לחיזוק השפעתם של הדתיים וראו בחילוניות את מהות התנועה. בנוסף זעמו על מנהיגותו המוחלטת של הרצל בתנועה, כמו כן התנגדו לפנייתו לעשירי עולם ותמכו דווקא בהדגשת פעילות חינוך ותרבות, שילוב ערכי התיישבות עם ערכי תרבות ובעד חיזוק הדמוקרטיה בתנועה ופנייה של המפלגה להמונים.
הערות שוליים

↑  נורמן רוז, חיים ויצמן, פרק ה, עמ' 65.
| ציונות ישראל |
| --- | --- | --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |  |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |  |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |  |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |  |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |  |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |  |
ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל
פרס ספרותי

פרס ספרותי הוא פרס שניתן לכותב בגין יצירה או מכלול של יצירה ספרותית. על פי רוב הפרס כולל מענק כספי, אליו נלווית היוקרה שבקבלת הפרס. פרסים ספרותיים מהווים כיום תעשייה שלמה המורכבת מגורמים רבים, העיקריים שבהם הם היוצרים, הוצאות לאור, מוכרי ספרים, מנהלי הפרסים, שופטים (אנ') ועיתונאים.
תפקידים

פרסים ספרותיים ממלאים תפקיד חשוב ביותר בקידום והפצה של ספרים, קובעים טעם ספרותי ומדדים לבחינת איכות של יצירות ספרותיות.
הם מהווים נדבך חשוב בייצור, קידום ומשך החיים של יצירה ספרותית בתרבות הפופולרית, מגדילים את החשיפה והפרסום וממצבים את מיקומה של יצירה ספרותית כקאנונית.
לפרסים ספרותיים יתרון על הוצאות ספרים (שמוגבלות ביכולתן לפרסם) בקביעת סטנדרטים ספרותיים, כיבוד יצירות ויוצרים ראויים, וחשיפת יצירות לקהל. במיטבם, הפרסים מטפחים חדשנות, ומגשרים בין חידושים, מהפכות וכישרונות חדשים לבין שוק הספרות העולמי.
תפקידים > תרבות הפרסים הספרותיים

פרסים ספרותיים הם כיום "תופעה תרבותית", חלק מהתרבות הספרותית והפרסומית. "עונת הפרסים" מתחילה בסתיו עם הכרזת הזוכה בפרס נובל לספרות ומסתיימת באביב עם הכרזת הזוכה בפוליצר. במהלך התקופה הנושא מעסיק את העולם הספרותי – מהכותבים ועד למדורי הספרות בעיתונות.
סוגי פרסים

פרסים ספרותיים נחשבים "גדולים" בהתאם לסכום הפרס, היוקרה ממנו נהנה הפרס, וההשפעה של הפרס על עולם הספרות. כפרסים גדולים נחשבים פרס נובל לספרות, פרס גונקור, פרס פוליצר, פרס ירושלים, פרס בוקר, פרס הספר האמריקאי (אנ'), פרס המבקרים הלאומי (אנ'). פרסים אלה ניתנים על פי רוב לפי סוגה ראשית: סיפורת, עיון, שירה, עיתונאות.
בנוסף, ניתנים פרסים ספרותיים על פי מבחר של קריטריונים: שפת כתיבה, סוגה ספציפית (פשע, מדע בדיוני וכיוצ"ב), יצירות ביכורים ועוד.
פרסים ניתנים גם בתחרויות כתיבה, אשר מלכתחילה נועדו ליצירות שנכתבו במיוחד עבור התחרות (או שזו לכל הפחות הצגתן הראשונה). תחרויות "זעירות" כאלה עשויות להיות מאורגנות על ידי עיתון ארצי או מקומי, על ידי גופי תרבות מקומיים ואף על ידי קהילות. היתרון של תחרויות אלו הוא חשיפה ראשונית של כותבים חדשים לחבר שופטים, ומשמעות זכייה בפרס יכולה להתבטא כקרש קפיצה אל תשומת הלב של גורמים משמעותיים בעולם הספרות.
סוגי פרסים > נותני הפרסים

נותני הפרסים יכולים להיות ארגונים – ממשלתיים או פרטיים, גופים מסחריים, נדבנים, קהילות מקצועיות, קהילות קוראים, ועוד.
ביקורת

היות שכאמור התפתחו הפרסים הספרותיים לכדי תעשייה שלמה, לא מעט ביקורת נמתחה על עצם העיקרון של מתן פרסים ספרותיים. בין הטענות הנפוצות ביותר:
ביקורת > השיפוט

ריבוי הפרסים הספרותיים מעלה שאלה מהותית: באיזה מובן יכולים להיות חמישה, עשרה ואפילו עשרים "הספרים הטובים ביותר" בשנה? אמנם פרסים שונים ניתנים על תחומים שונים, אך החפיפה בין פרסים תמיד משמעותית. התוצאה בפועל היא שקשה מאוד להצביע על הגדרה ברורה מהי "ספרות טובה" - לפחות לא על סמך פרסים, שזו מלכתחילה הייתה ההצדקה לקיומם.
הבחירה והשיפוט אינם מושלמים, ואינם בהכרח אובייקטיביים.
הכסף מגיע מספונסרים, שמצידם לא בהכרח חסרי פניות, דבר שמטה את הבחירה היות שזה מחייב לנקוט באיזון בין הפופולריות של יצירה לבין הסטנדרטים על פיהם אמורה היצירה להישפט.
תהליך בחירת הזוכים הפך ל"קרקס תקשורתי" לא מכבד.
חלוקת הפרסים סובלת מקיבעון לקטגוריות צרות.
ביקורת > אי זכייה

אי זכייה עלולה להרוס סופר טוב.
על אף שגדולתה של יצירה ספרותית מתגלה רק עם הזמן, מרבית הפרסים הספרותיים מוענקים ליצירות שזה עתה נכתבו, וכתוצאה מכך פוסחים על יצירות שבדיעבד מתגלות כחשובות. למרות זאת, לפרסים הספרותיים יש היום עמדה מכריעה בהבדלה בין "סתם כתיבה" לבין "ספרות".
ביקורת > זכייה

זכייה עלולה "למסגר" יוצר לתוך נושא מסוים, וכך לפגוע ביצירתיות.
זכייה עלולה להוריד מוטיבציה, "רעב" להמשיך ולכתוב בשל הרווחה הכלכלית הנלווית.
הזוכים "זוכים" גם בקנאה ויחס אכזרי מצד עמיתיהם שלא זכו.
הערות שוליים

↑  Literary Prize Culture
↑  דוגמה לתחרות כזו היא תחרות "מקצרמר למובחר" הנערכת על ידי קהילת כותבי הויקיפדיה
↑  Booker Prize 2012: Sales for all the winners and the 2012 shortlist, including Hilary Mantel, Guardian, 10 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531497105171  BnF: cb119326389 (data)  GND: 4167880-1  HDS: 011907  LCCN: sh85077496  NDL: 00560990  NKC: ph564301
קארל פטרו

קארל פטרו (בצ'כית: Karel Petrů;‏ 24 בינואר 1891 – 30 בנובמבר 1948) היה מאמן כדורגל צ'כוסלובקי. היה למאמנה של נבחרת צ'כוסלובקיה אותה הוביל עד למקום השני במונדיאל 1934.
ביוגרפיה

פטרו נולד ב-24 בינואר 1891 בצ'כוסלובקיה. תחילה היה לעיתונאי ספורט ואז למזכיר ההתאחדות לכדורגל בצ'כוסלובקיה. לימים היה פטרו לחבר בוועדה הטכנית של ה-CSAF וב-1931 התמנה להיות למאמן נבחרת צ'כוסלובקיה. הוא אימן אותה ב-18 משחקים עד 1934 והוביל אותה עד למקום השני במונדיאל 1934, לאחר שהפסידו בגמר 2–1 למארחת הטורניר איטליה. אחרי אותה הצלחה אימן שלוש פעמים נוספות לפני שרודולף פליקאן ויוסף טסרא לקחו את תפקידו בתחילת 1935.
צמח שאבאד

צמח שאבאד
צֶמַח שַׁאבַּאד (5 בפברואר 1864–1935) היה עורך עיתונות ביידיש, רופא ופוליטיקאי יהודי ליטאי, בין שתי מלחמות העולם.
פסל של ד"ר שאבאד בווילנה
חייו

צמח שאבאד נולד בגטו היהודי בווילנה, לאב סוחר שחי כל ימיו במוסקבה. עם מות אביו הוצא מה"חדר" והועבר לגימנסיה רוסית. בשנת 1881, עבר עם הוריו למוסקבה, לאחר שלוש שנים החל ללמוד באוניברסיטה בעיר, ובשנת 1883 סיים את לימודיו עם תזה בנושא מחלת הסוכרת. כמו כן היה חבר בולט בתנועות שונות, בהן חברת מרבי השכלה, הס"ר ו"הקבוצה הדמוקרטית היהודית". לאחר זמן חזר לווילנה, והפיץ את רעיונות התנועה המהפכנית בעיר. בעקבות מהפכת 1905 נאסר על ידי השלטונות וישב כחצי שנה בכלא. הוא נידון לגלות, שהומרה לאחר השתדלויות רבות אצל השלטון בהרחקה מהמדינה למשך שלוש שנים. התגורר במשך שנתיים בגרמניה, בשווייץ ובאנגליה, ובשנת 1907 הורשה לחזור לווילנה. עם שובו חזר לפעילותו הציבורית, והשתייך להסתדרות הדמוקרטית של המיעוטים הלאומיים. בעת מלחמת העולם הראשונה התנדב לשרת כרופא צבאי, ונשלח לחזית גליציה. עם תום המלחמה הצטרף וייסד ועדי-עזרה רבים לפליטים ונצרכים יהודים. ייסד וניהל מוסדות ציבור רבים, והיה רופא ילדים מפורסם. בשנת 1911 העלה רעיון הקמת החברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא, חזון שהגשים עצמו.
שאבאד הקים, ערך והוציא לאור במשך שנים רבות דו-שבועון ביידיש, בשם "פאלקס-געזונט", לבריאות העם, ותרם רבות לקידום הבריאות, ההיגיינה והרפואה המודרנית בקהילת וילנה. כתב-העת נתקיים משנת 1923 ועד יוני 1940 (כתב העת המשיך לצאת בווילנה גם אחרי מותו של צמח שאבאד). היה מקימה של "המפלגה היהודית הדמוקרטית", ששמה הוחלף לאחר מכן ל"מפלגה העממית", חבר במועצת העיר, ונציג ב"סיים" הפולני כחבר רשימת המיעוטים.
במסגרת פעילותו הציבורית והציונית סייר ד"ר שאבאד עם קבוצת רופאים ליטאים בארץ ישראל ב-1932. במהלך מסעו נערכה לכבודו ולכבוד ד"ר אבא לפין מקובנה, קבלת פנים על ידי ועדת הבריאות של כנסת ישראל והסתדרות הרופאים בירושלים.
צמח שאבאד זכה להיכנס לאחד מספרי הילדים המפורסמים ביותר בשעתם, "לימפופו", מאת סופר הילדים הרוסי הנודע קורניי צ'וקובסקי (תרגם: נתן אלתרמן; צייר וחרט: יהושע קוברסקי; הוצאת עם עובד, תל אביב; תש"ג, 1943). בזכרונותיו סיפר צ'וקובסקי, כי התכוון להנציח את הרופא היהודי המפורסם מווילנה, בדמותו של "דוקטור אויזמר", הרופא המיטיב מציל החיות (בעקבות "דוקטור דוליטל" מאת יו לופטינג). הוא טיפל בילדים יהודים ונוצרים ללא הבדל והיה מוערך מאוד בווילנה שם הקימו לזכרו ב-2007, אנדרטה בצורה פסל בו הוא משוחח עם ילדה.
משפחתו

בשנת 1897 התחתן צמח שאבאד בווילנה עם שיפרה גרודזנסקי, איתה חי עד סוף ימיו. שיפרה נרצחה בידי הנאצים בגטו וילנה בשנת 1943. מנישואין אלו נולדו שלושה ילדים:
רגינה (1898–1974), נישאה לבלשן הידוע מקס ויינרייך. בנם הוא אוריאל ויינרייך, בלשן אמריקאי נודע.
יעקב שאבאד (1901–1958) - פקיד בכיר במשרד החקלאות של ליטא הסובייטית.
יוסף שאבאד (1904–1938), התגורר בלנינגרד, במהלך הטיהורים הגדולים נאסר, הואשם בפעילות נגד השלטון והוצא להורג.
מכתביו

סטאטיסטיק פון דער שטערבליכקײט פון די יודען אין ווילנא: פון יאנואר 1916 ביז יוני 1917, 1918 (?), ווילנא
פנקס: פאר דער געשיכטע פומ װילנע אין דער יארן פון מלחמה און אקופאציע, ווילנע: דרוקעריי ב. ציונסון, 1922
קורצע כללים פון ערשטער הילף אין, תרפו 1926, ווילנא ווארשא
שקארלאטין, תרפו 1926, ווארשא
בויכטיפוס, תרפז 1927, ווילנא ווארשא
ווי קעמפט מען מיט די הויז אינסעקטן תרפז 1927, ווארשא
זעלבסט שוץ פון מענטשלעכן ארגאניזם, תרפז 1927, ווילנא ווארשא
לעבן פון דער פרוי, תרצ 1930, ווארשא
אויטאביאגראפיע, תרצה 1935, ווילנא
יאר ארבעט אין דער אספיראנטור, תרצז 1937, ווילנא
שקארלאטין און די מיטלען זי צו, תרפז 1927, ווארשא
הערות שוליים

↑  מתוך "דאר היום" כ"ו ניסן תרצ"ב 2.5.1932
↑  דויד פרץ, הרוחות של וילנה, באתר ישראל היום, 17 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267529205171  PLWABN: 9810696650205606  ISNI: 0000 0000 6694 3344  LCCN: nr95043961  NTA: 315856939  SELIBR: 90002  VIAF: 31890824   WorldCat (עם VIAF): 31890824
צלף (דג)

ערך זה עוסק בסוג של דג. אם התכוונתם לסוג צמח, ראו .
| דג הצלף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צלפיים
סוג:: צלף
שם מדעי
 Toxotes ‏קיווייה, 1816

צלף ממין Toxotes chatareus
סרטון על צלף בצליפה.
דג הצלף (שם מדעי: Toxotes) הוא סוג דג יחידי במשפחת הצלפיים שבסדרת הדקראים. מיני הסוג ידועים בדרך הייחודית בה הם צדים את טרפם. הם ניזונים בעיקר מחרקי יבשה, אותם הם מאתרים מתוך המים ויורקים עליהם זרם מים חזק שמפיל אותם למים. הם חיים בעיקר במים מליחים בשפכי נהרות וביערות מנגרובים, אך עשויים להימצא גם בים הפתוח, במעלה הנהר או אף במים מתוקים. תפוצתם היא בחופי האוקיינוס ההודי, מהודו ועד הפיליפינים, באוסטרליה ובפולינזיה.
גודלם של מינים מסוימים הוא 5-10 ס"מ בעוד אחרים עשויים להגיע ל-40 ס"מ. הם משמשים גם כדגי נוי.
ציד ותזונה

כשהצלף משחר לטרף, הוא שט סמוך לצמחים שגדלים מחוץ למים ותר אחרי חרקים ועכבישים שנמשכים לצמחים אלו. עינו של הצלף חדה מאוד ובנוסף הוא מסוגל לנתח את שבירת האור שעובר דרך פני המים ולפצות עליה כשהוא מכוון למטרה. כאשר הוא מבחין בטרף הוא מתקרב לפני המים, מוציא את פיו החוצה מהמים ויורק או מתיז זרם מים על הטרף. המים יוצאים כך דרך חריץ מיוחד שקיים בחלק העליון של פיו, אליו הוא מצמיד את לשונו ויוצר בכך מעין צינור. באמצעות כיווץ הזימים שלו הוא מפעיל לחץ על המים שנורים החוצה בדיוק למרחק של 2-3 מטרים. הזרם עצמו עשוי להגיע למרחק רב יותר, אך אז הוא אינו מדויק. זרם המים פוגע בטרף ומפיל אותו למים והדג אוכל אותו שם. במקרים בהם היריקה לא מפילה את הטרף, ימשיך הצלף לירוק עד להפלתו, כשהוא מסוגל לחזור על כך 4-5 פעמים ב-40 שניות. פריט בוגר הוא מנוסה מספיק כדי להצליח לפגוע במטרה כמעט תמיד כבר בניסיון הראשון. הצעירים מתחילים את ניסיונות הציד שלהם כשהם בגודל 2.5 ס"מ בערך. בתקופה זו של חייהם ניסיונם לא מספיק כדי להבטיח פגיעה ולכן הם צדים בקבוצות, דבר שמגדיל את הסיכוי שהטרף אכן יפגע בסוף. הם גם לומדים לדייק יותר כאשר הם רואים דג אחר מצליח ומחקים אותו. במקרים בהם הטרף קרוב מספיק למים, עשוי הצלף לקפוץ החוצה מהמים לגובה של פי 2.5 מאורך גופו ולתפוס אותו בפיו מבלי להשתמש ביריקה.
גם הפריטים הבוגרים עשויים לצוד סמוך לפריטים אחרים, ולעיתים דג אחד מפיל את הטרף בעוד אחר תופס אותו במים בפועל.
הציד הזה מספיק בפני עצמו להוות את תזונתם של הדגים.
מיון

זהו סוג יחיד במשפחה ובו שבעה מינים:
Toxotes blythii
Toxotes chatareus
Toxotes jaculatrix
Toxotes kimberleyensis
Toxotes lorentzi
Toxotes microlepis
Toxotes oligolepis
הערות שוליים

↑  מחקר על הפאונה בגופי המים באוסטרליה, עמוד 40-41
↑  מאמר מאתר אוניברסיטת קורנל
↑   Plastic flies help spitting archer fish regain aim, The Telegraph, 12 July 2002
↑  מחקר על ציד ותזונת הדגים
↑  כתבה באתר הדיילימייל
↑  קורנל, עמוד 5
↑  מחקר על מאפייני קפיצת הדג
↑  חדשות המדע
צמחונות אקולוגית

עדר של עיזים בצ'ילה. רעיית יתר היא אחת הסיבות העיקריות למדבור
המחשה של פליטת גז החממה פחמן דו-חמצני לפי תזונה - מדרגות דיזנגוף סנטר.
צמחונות אקולוגית היא צמחונות או טבעונות שנובעות מהאמונה כי צריכת מוצרים מהחי, במיוחד כאלו שיוצרו בחקלאות תעשייתית, היא לא בת-קיימא. הדאגות העיקריות בנוגע לצריכה של מוצרים מהחי נוגעות לזיהום והשימוש במשאבים כגון דלק, מים ושטח.
השפעה סביבתית של צריכת בשר

מונוקולטורה היא הפרקטיקה של גידול זן אחד בלבד של מזון בכמויות גדולות, כגון תירס או בקר הבית. מונוקולטורה נהוגה לעיתים קרובות בחקלאות תעשייתית, שפוגענית יותר כלפי הסביבה מאשר פרקטיקות חקלאיות אחרות כגון חקלאות אורגנית, פרמקלצ'ר, פסטורליות או חקלאות בעל.
על-פי דוח משנת 2006 של ארגון המזון והחקלאות, חקלאות תעשייתית תורמת ב"מידה מסיבית" לשינוי אקלים, זיהום אוויר, ירידה באיכות הקרקע, בזבוז אנרגיה, בירוא יערות והרס המגוון הביולוגי. דוחו של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי משק החי (כולל חיות עבודה, עור, צמר, חלב, ביצים ודשן בנוסף לבשר) גורם לכ-18% מפליטת גזי החממה. 
ההערכה מבוססת על ניתוח מחזר-חיים, כולל יצור מזול להאכלה, שימוש משתנה באדמה ועוד, והשתמש בפוטניצאל חימום גלובאלי של 23 למתאן ו-296 לחמצן דו-חנקני. ישנם מקורות אשר לא מסכימים עם ההערכה של 18%; לדוגמה, הדו"ח של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי 37% אחוזים מכלל פליטת המתאן לאטמוספירה מבוצעת בידי משק החי, בעוד דו"ח של נאס"א מעריך כי 30%.
השפעה משמעותית נוספת של צריכת מוצרים מהחי היא על הרס הקרקע ומדבור. חלק משמעותי מגידול המזון בעולם משמש להאכלת בעלי חיים. מאחר ש30% מאדמת כדור-הארץ מוקדשת למשק החי, יש צורך בקיצוץ משמעותי כדי לעמוד בגידול האוכלוסין. דו"ח של האו"ם משנת 2010 מסביר כי ההעדפות התזונתיות של המערב לבשר בן לא בנות-קיימא בעקבות העלייה באוכלוסייה. עד 2050 צפויה צריכת הבשר להכפיל את עצמה; צריכת בשר עולה בצורה עקבית במדינות כגון סין, שבעבר נהלו דיאטות יותר בנות-קיימא ומבוססות על צמחים. בקר הבית הוא סיבה מוכרת לסחיפה בעקבות רעיית יתר.
ההיבט הכלכלי מהפן הסביבתי

טבעונות וצמחונות אקולוגית יכולות להיות מושוות לצמחונות כלכלית; אדם שמוגדר כצמחוני מתאמי כלכלה הוא אדם שצמחוני מתוך צורך או מתוך חיים פשוטים. אדם שכזה יכול לבסס את אמונתו על תפיסה פילוסופית שצריכה של מוצרים מהחי היא לא יציבה כלכלית או שהימנעות ממוצרים מהחי יכולה לשפר את בריאות הציבור.
צמחונות אקולוגית קוראת להורדה בצריכת הבשר במדינות המפותחות, בעיקר בארצות הברית. לפי קרן האוכלוסייה של האו"ם "כל אזרח אמריקאי צורך בממוצע 260 פאונד (117 קילוגרם) בשר בשנה, הכי הרבה מכל מדינות העולם. מספר זה הוא בערך 1.5 יותר משל העולם התעשייתי, פי שלושה יותר מהממוצע של מזרח אסיה, ופי 40 משל הממוצע בבנגלדש", בנוסף לכך טוענת קרן האוכלוסייה של האו"ם כי "טביעת הרגל האקולוגית של אדם ממדינה מפותחת גבוהה פי שישה משל אחד ממדינה מתפתחת"
ראו גם

צלו הארוך של משק החי
יום שני ללא בשר
הערות שוליים

↑  חושבים מחדש על תעשיית הבשר
↑  יתרונות בריאותיים לציבור בטכניקות להורדת פליטת גזי החממה: מזון וחקלאות
↑  צילו הארוך של משק החי
↑  מחזור המתאן העולמי
↑  האו"ם ממליץ לעבור לדיאטה נטולת בשר וחלב
↑  רעיית יתר
↑  ההשפעות המכוננת של להפוך לצמחוני רק ליום אחד
↑  אכול יותר טוב ושלם פחות
↑  יום ששת המילארדים
↑  אוכלוסייה והסביבה
דיר חזירים טיפוסי
פריץ צוויקי

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1898 וארנה, נסיכות בולגריה 
 פטירה:  8 בפברואר 1974 (בגיל 75) פסדינה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה
 מקום מגורים:  שווייץ, ארצות הברית
 מקום קבורה:  מוליס 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך (1922) 
 מנחה לדוקטורט:  פטר דביי, פאול שרר 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1927–1968) 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1972)  מדליית החירות הנשיאותית (1949)  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1976)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 תרומות עיקריות
 חומר אפל, סופרנובה, כוכב נייטרונים, עידוש כבידתי
 
פריץ צוויקי (Fritz Zwicky; ‏ 14 בפברואר 1898 – 8 בפברואר 1974) היה אסטרו-פיזיקאי אמריקאי ממוצא שווייצרי. במשך מרבית הקריירה שלו עבד במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק) בפסדינה.
קורות חייו

צוויקי נולד בורנה, בולגריה. אביו היה תעשיין שתכנן ובנה את בית המשפחה ב-ורנה. אביו גם כיהן כשגריר נורווגיה בבולגריה.
בילדותו נשלח לבית סבו וסבתו בשווייץ כדי ללמוד מסחר, אך הוא החליט לעבור למכון הטכנולוגי של ציריך, כדי ללמוד מתמטיקה ופיזיקה ניסויית. הוא למד במכון בעת שאלברט איינשטיין שימש שם כמרצה, אך אין עדות לכך שהיה תלמידו הישיר.
בשנת 1925 היגר לארצות הברית. הוא נקרא על ידי רוברט מיליקן לעסוק בחזית המחקר בקלטק. על עימותיו עם מיליקן פטרונו נפוצו סיפורים ואנקדוטות רבות. ב-1942 התמנה לפרופסור באסטרונומיה, ובמקביל עבד כיועץ בחברה להנעה סילונית, וכן שימש כאיש סגל במצפה הכוכבים בהר וילסון ובמצפה הכוכבים פאלומר, המופעלים על ידי קלטק. צוויקי רשם למעלה מ-50 פטנטים, בעיקר בתחום של מנועי סילון; בין היתר, המציא את מנוע הסילון התת-ימי, שהוא סוג של מנוע מגח סילון.
קורות חייו > חייו האישיים

כשווייצרי שגדל בנוף הרים מושלגים, צוויקי היה חובב נלהב של טיפוס הרים וגלישת סקי. הוא סיפר שאחת הסיבות שקיבל את הזמנתו של מיליקן לעבוד בקלטק הייתה הקרבה להרי הסיירה נבדה המושלגים של קליפורניה, בהם שוכן הר וילסון והמצפה של המכון, כמו גם אתרי סקי רבים.
בשנת 1932 נשא צוויקי לאשה את דורותיאה גייטס, בתו של סנאטור מקומי עשיר. כספה של אשתו סייע במימון הפעילות במצפה פאלומר, בזמן השפל הגדול בארצות הברית.
בשנת 1941 התגרש הזוג, וצוויקי נשא לאישה את אנה זורשר משווייץ.
צוויקי נפטר ב-1974 בפסאדינה, ונקבר בשווייץ.
כתבי היד המקוריים של מאמריו שמורים כיום במוזיאון פריץ צוויקי בעיר גלארוס שבשווייץ.
עבודתו המדעית

צוויקי היה פורה מאוד בפיתוח תאוריות בתחום הקוסמולוגיה.
צוויקי ועמיתו ואלטר באדה היו החלוצים בשימוש בטלסקופ שמידט. צוויקי הביא בעצמו את העדשות מהיצרן ברנרד שמידט בגרמניה למצפה הכוכבים בארצות הברית.
עבודתו המדעית > סופרנובה

במשך אלפי שנים, כמעט מאז ראשית התרבות האנושית, נצפו התפוצצויות כוכבים שהיו ידועות בשם הכללי נובה. צוויקי ובאדה חקרו את התופעה, וב-1931 הציעו את ההסבר, שהגורם לפיצוץ הוא קריסה של כוכב זקן תחת כוחות הכבידה שלו. כדי להסביר את האנרגיה העצומה שמשתחררת, הגורמת לכוכב להיות זוהר יותר ממספר רב של גלקסיות ביחד, היה צורך לשער שהכוכב נדחס כל כך עד שחלקיקיו הופכים לחסרי מטען חשמלי. במקרה, באותה תקופה נוצרה ההשערה בדבר קיומם של נייטרונים. צוויקי ובאדה העניקו לעצם הדחוס החדש שנוצר את השם כוכב נייטרונים. השערתם נותרה מקובלת עד היום הזה. שניהם גם טבעו את השם המקובל כיום לתופעה, סופרנובה.
צמד המדענים גם שיער שסופרנובה הוא גם מקורה של הקרינה הקוסמית. כדי לתמוך בהשערה, השקיע צוויקי 52 שנה בחיפוש סופרנובות, ומצא 120 מהן – שיא הקיים עד היום (2006).
בשנת 1938 הציע באדה להשתמש בסופרנובות מטיפוס Ia כנרות סטנדרטיים, מונח מפתח במדידת המרחקים לגלקסיות מרוחקות.
עבודתו המדעית > עידוש כבידתי

בשנת 1937 צוויקי פרסם את השערתו, שגופים קוסמיים מסיביים, כצבירי גלקסיות, יכולים לשמש כעדשות באמצעות כוח הכבידה שלהם. נדרשו 42 שנה, עד שהתופעה אושרה בתצפיות בצמד הקוואזרים Q0957+561.
עבודתו המדעית > חומר אפל

בשנת 1933 ביצע צוויקי שורה של מדידות על צביר הגלקסיות קומה, שבו יותר מ-1000 גלקסיות. תוך שימוש במשפט הוויראליות, הוא חישב את המאסה הכוללת של הצביר, והתברר שהיא גדולה פי 400 מהמאסה הנצפית באמצעות הבהירות. מכאן הסיק צוויקי את קיומו של חומר אפל. היה זה רעיון אופייני לאורח החשיבה השונה מהמקובל של המדען; אולם ההשערה קיבלה תוקף של תאוריה מקובלת, בעקבות תצפיות וחישובים מאוחרים.
עבודתו המדעית > האור המתעייף

תגליתו הידועה של אדווין האבל בדבר ההסחה לאדום של האור המגיע מגלקסיות רחוקות, הובילה למסקנה שהגלקסיות מתרחקות זו מזו במהירות הולכת וגדלה ככל שהמרחק ביניהן גדול יותר. מסקנה זו היא הבסיס העיקרי לתיאורית המפץ הגדול, המקובלת כיום כהסבר להיווצרות היקום.
צוויקי התנגד לתיאורית התפשטות היקום, מפני שהחישובים אז הראו מהירות התפשטות שהייתה גדולה מדי ביחס לתצפיות. מיד עם פרסום התגלית ב-1929, צוויקי סיפק השערה חלופית במקום התאוריה החדשה. הוא טען, שהאור מאבד אנרגיה במהלך מסעו בחלל, כתוצאה מפעולה הדדית כבידתית בין חלקיקי האור לבין גופים מסיביים בחלל. הרעיון הזה זכה לכינוי המלגלג האור המתעייף. רק בשנת 1956 תיקן ידידו ואלטר באדה את התצפיות, בהתבססו על משתנים קפאידיים, באופן שתאם את החישובים.
עבודתו המדעית > קטלוג הגלקסיות

צוויקי הקדיש שנים רבות למיון של גלקסיות וצבירי גלקסיות. בין השנים 1961 ל-1968 פרסמו הוא ועמיתיו בהוצאת קלטק קטלוג מקיף בשישה כרכים של כל הגלקסיות הידועות, החל מעוצמת הארה מוגדרת. כמו כן, פרסם צוויקי ביחד עם רעייתו מרגריטה, קטלוג של גלקסיות ננסיות.