stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק סנדיס
ביוגרפיה

פרדריק סנדיס נולד בנוריץ', וקיבל את שיעורי האמנות המוקדמים ביותר מאביו, אנתוני סנדס, שהיה בעצמו צייר. ציוריו המוקדמים מראים כי היה לו כשרון טבעי לרישום זהיר ויפה. הוא התחנך בבית הספר נורוויץ' ומאוחר יותר למד בבית הספר לעיצוב נורויץ' בשנת 1846. באותה שנה הכירו בכישרונו באקדמיה המלכותית לאמנויות.
סנדיס התחתן עם ג'ורג'יאנה קריד, אך נישואים אלה נמשכו רק שלוש שנים, אם כי הם מעולם לא התגרשו. הוא ניהל רומן ארוך עם אישה אטלקית בשם קיומי גריי, שדגמנה כמודל עבורו וגם עבור דנטה גבריאל רוזטי. לו ולגריי נולדו שתי בנות ושני בנים.
בשנת 1862 פגש פרדריק סנדיס את השחקנית מרי אמה ג'ונס, הידועה בשם מיס קלייב, כשדגמנה עבורו כ"מגדלנה". נוצר קשר בין השניים והוא התמסר אליה, ולקח אותה כאשתו המשותפת למשך שארית חייו. היא ילדה מספר רב של ילדים, מתוכם 10 גדלו בשם נוויל ושרדו לאחר מותו של סנדיס. היא מופיעה בציורים רבים שלו, עד כדי כך שהוא עשה לפחות 11 גרסאות שלה עד 1904.
פרדריק סנדיס השפיע על אחותו הצעירה, אמה סנדיס (1843–1877), שעבודותיה היו בעיקר דיוקנאות של ילדים ושל נשים צעירות, לעיתים קרובות בלבוש תקופתי או מימי הביניים.
סנדיס נפטר בקנזינגטון שבמערב לונדון בשנת 1904.
יצירתו > עבודה מוקדמת

סנדיס הציג כישורים גדולים כשרטט, והשיג הכרה אחרי ההדפס שלו "הסיוט" (1857), שהוא קריקטורה - הצייר הפך את סוסו של סר איזומבראס לחמור צוחק ששמו "ג'י. אר. אוקסון", הכוונה לג'ון ראסקין. על החמור יושבים ג'ון אווארט מיליי עצמו, בדמותו של אביר, כאשר דנטה גבריאל רוזטי וויליאם הולמן האנט בדמות שני ילדים, אחד לפניו ואחד מאחוריו. הקריקטורה, שהופקה באמצעות תהליך ליטוגרפי אוטוגרפי חדש, עוררה תשומת לב רבה למי שצייר אותה. בסופו של דבר, היא פרסמה את סנדיס בקהילת האמנות בלונדון.
רוזטי וסנדיס הפכו לחברים קרובים, וממאי 1866 עד יולי 1867, סנדיס גר עם רוזטי בצ'לסי. עבודותיו של סנדיס הושפעו עמוקות מאלה של רוזטי. הוא התמקד בעיקר בנושאים ודיוקנאות מיתולוגיים.
יצירתו > רישומים > חריטות עץ ורישומים בגיר

סנדיס החל לאייר בשנות ה-60 של המאה ה-19 את המגזינים "אוונס א' וויק", את "קורנהיל," וכתבי עת אחרים. עבודתו הושפעה מאלברכט דירר, אמברוסיוס הולביין ואלפרד רטל. סנדיס עשה סך הכל 26 איורים בין השנים 1859–1866, אך כל אחד מהם היה ייצוג משובח של ז'אנר זה, שנחרט נאמנה על ידי חרטים מקצועיים. כדי שהחרטים יצליחו לחרוט על עץ את האיורים המורכבים, הם היו צריכים להתחיל בתכנון מפורט וברור עם האמן. לסנדיס הייתה עין וכישרון לפרטים, בכוונה לשקף במדויק את הנושא, שהתגלה באיכות עבודותיו, והיה מרשים באותה מידה לפרטיו הטכניים.
ציורו של סנדיס "מותו של המלך וורוולף" הוא דוגמה ליכולתו ליצור רישומים שתורגמו היטב לתחריטים. צורות להבות מסתחררות, קימורי הסירה, מפרשה ובגדי המלך הסובבים אותו יוצרים תחושה של תנועה. המוקד הוא ראשו המורכן של המלך.
חיתוך העץ האחרון שלו היה בנושא "דנה בתא הברזן". הוא נחקק על ידי סוויין עבור המגזין "אוואנס א וויק", אך נדחה על ידי העורך בנימוק שהוא חושני מדי, אף על פי שסנדי זכה בתמיכתם בעלי המגזין.
הוא עשה מספר רישומי גיר של אנשי ספרות מפורסמים, כולל טניסון, רוברט בראונינג, מתיו ארנולד וג'יימס ראסל לואל.
יצירתו > ציורי צבע

" רישום של ויואן", מתאר את המאהבת של סנדיס, קיומי גריי, בתור ויויאן משירו של טניסון "אידיליות של המלך". בשיר ויויאן היא הפאם פאטאל בסיפור של המלך ארתור שהשתמש במבטיה כדי לפתות את מרלין ללמוד את סודותיו. סנדיס השתמש בעבר בסיפורים של המלך ארתור כהשראה ליצירתו, למשל "בתו של המלך פלס". הוא נמשך לסיפורים על נשים ש"מפתות, לוכדות ומשמידות גברים, כמו הלן מטרויה, מורגן לה פיי ומדיאה ". סנדיס מציג את ויויאן כאישה יפה ובטוחה בעצמה. התפוח שהונח לפניה עשוי להתייחס לסיפורם של אדם וחווה.
הרישום "בסתיו", שנעשה בשנת 1860, הוא אחד הרישומים הרבים שסנדי עשה לפני ציור הסתיו ומספק עדות למיומנותו של סנדי כשרטט. הוא לכד פרטים זעירים, כמו מדי החייל והצמחים והפרחים. הרישום דומה כמעט לציור המוגמר.
בתחילת שנות ה-1860 החל להציג את הציורים שהטביעו את חותם תהילתו. הידועים שבהם הם ויויאן (1863), מורגן לה פיי (1864), קסנדרה ומדיאה (1868).
סנדי מעולם לא הפך לצייר פופולרי. הוא צייר מעט, וההשפעה הדומיננטית על אמנותו הייתה של תפיסת עולם טרגית. הייתה בו עוצמה של עצב ויופי שהרימו את יצירתו מעל האידיאלים של הקהל. הסאגות הסקנדינביות ולה מורטה ד'ארתור נתנו לו נושאים קרובים ללבו.
גלריה

מותו של המלך וורלוף, חיתוך עץ
דנאה בתא מצופה פליז
מריה מגדלנה
רישום לסתו
המלכה אלינור
בתו של המלך פלס
מורגן לה פיי
ורדים
צל האהבה
הלנה מטרויה
מדיאה
פאני איטון
הערות שוליים

↑  Frederick Sandys Biography - Early Years, web.archive.org, ‏2011-07-24
↑  Sandys, (Anthony) Frederick Augustus (1829–1904), painter and illustrator, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Sandys and the Pre-Raphaelites, web.archive.org, ‏2011-07-24
↑  "The Late Frederick Sandys: A Retrospect", HathiTrust (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 1343  AGSA: 3926  BnF: cb15628410n (data)  CiNii: DA11016749  GND: 123722276  ISNI: 0000 0000 8351 6280  LCCN: n84017993  NGV: 3939  NLA: 35474869  NTA: 241186749  RKD: 69618  SNAC: w61n8zdp  SUDOC: 068451814  TePapa: 2040  Trove: 966389  ULAN: 500009794  VIAF: 3387346   WorldCat (עם VIAF): 3387346 
פרדריק סנדיס, הסיוט
אמה סנדיס, דיוקן של מרי אמה ג'ונס
פיין בלאף

| --- | --- |
סמל פיין בלאף

בניין בית המשפט של מחוז ג'פרסון בפיין בלאף
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארקנסו ארקנסו
 מחוז:  ג'פרסון
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  8 בינואר 1839
 שטח:  121 קמ"ר
 גובה:  67 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,253 (דירוג: 11, 2020)
  ‑ במטרופולין:  100,258 (2020)
  ‑ צפיפות:  933.71 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  34°13′42″N 92°00′11″W﻿ / ﻿34.228444444444°N 92.003194444444°W﻿ / 34.228444444444; -92.003194444444 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.cityofpinebluff.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פיין בלאף(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פיין בלאף(למפת ארקנסו רגילה) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל ג'ונסבורו קונוויי רוג'רס טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנהפיין בלאף(למפת ארקנסו מוגדלת) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל ג'ונסבורו קונוויי רוג'רס טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנהפיין בלאף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פיין בלאף (באנגלית: Pine Bluff) היא בירת מחוז ג'פרסון, שבמדינת ארקנסו שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר בו והעשירית בגודל האוכלוסייה במדינת ארקנסו.
פיין בלאף שוכנת בחלקה הדרום-מזרחי של אזור הדלתה של נהר הארקנסו וממערב לה משתרעים אזורי היערות שבדרום-מערב המדינה. בשטחי העיר ניתן למנות כמה ערוצי נחלים, שטחי ביצות, אגמים ונהר הארקנסו עצמו.
היסטוריה > הקמת העיר

השטחים שלאורכו של נהר הארקנסו היו מיושבים במשך אלפי שנים על ידי ילידים מתרבויות שונות ומגוונות. אלה עשו שימוש בנהר לתעבורה כמו המתיישבים האירופאים שהגיעו אחריהם, ולדיג. בעת הגעת האירופאים לאזור, היו בני הקוופאו (Quapaw) העם הבולט באזור, לאחר שהיגרו מעמק נהר האוהיו מאות שנים קודם לכן.
העיר פיין בלאף נוסדה על ידי המתיישבים האירופאים על גדתו הגבוהה של נהר הארקנסו שהיה מיוער בצפיפות בעצי אורן (באנגלית: Pine). האזור הגבוה שעליו הוקמה העיר הקנה למתיישבים הגנה מפני השיטפונות השנתיים. ג'וזף בון, סוחר פרוות ומניח מלכודות מסטיסי (בן תערובת שאבותיו היו קוואפו וצרפתים), התיישב במקום ב-1819.
לאחר שהקוואפו חתמו על חוזה עם ארצות הברית ב-1824, שעל פיו הם ויתרו על כל תביעותיהם על הקרקעות בארקנסו, החלו מתיישבים אמריקאים רבים להצטרף לבון. ב-1829 טען תומאס פיליפס על בעלות על מחצית מהקרקע שעליה שוכנת פיין בלאף. ב-2 בנובמבר 1829 הוקם מחוז ג'פרסון על ידי המועצה המחוקקת של טריטוריית ארקנסו וב-19 באפריל 1830 החל המחוז לתפקד.
בבחירות שהתקיימו במחוז ב-13 באוגוסט 1832 נבחרה פיין בלאף להיות בירתו. ב-16 באוקטובר אותה שנה ניתן לעיר שמה. ב-8 בינואר 1839 התאגדה פיין בלאף באופן רשמי כיישוב. באותה עת מנתה אוכלוסייתו כ-50 תושבים. אמצעי תחבורה משופרים סייעו לצמיחתה של פיין בלאף בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19.
בזכות קרבתה של העיר לנהר הארקנסו היא שמשה כנמל לתנועת הנוסעים והמטען. אוניות קיטור היו אמצעי התחבורה העיקרי והן הגיעו לנמלים במורד הנהר כמו ניו אורלינס. בין השנים 1832 – 1838 יכלו תושבי פיין בלאף לראות את הילידים שאולצו להגר דרך מה שכונה "נתיב הדמעות" מדרום-מערב ארצות הברית אל הטריטוריות האינדיאניות שממערב לנהר המיסיסיפי. בין השנים 1832 – 1858 הייתה פיין בלאף גם תחנה בדרכם של בני הסמינול ובני תערובת של אלה עם שחורים, שאולצו בכוח להגר מפלורידה אל הטריטוריה האינדיאנית.
היסטוריה > מתחילת המאה ה-20 ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה

מיקומה של פיין בלאף על גדות נהר הארקנסו הפכה אותה תלויה בו לצורכי התעבורה והסחר שלה. מנהיגי הקהילה היו טרודים מכך שהערוץ המרכזי של הנהר יתרחק מהעיר. בסיועם של אנשי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית נבנתה סוללה מול העיר כדי לשמור על נתיב הזרימה של הנהר. בשיטפון שאירע מאוחר יותר, הערוץ הראשי של הנהר הוסט הרחק מן העיר והותיר אחריו אגם קטן. תנועת הספינות על הנהר הצטמצמה משמעותית, אף על פי שהנהר היה מחסום שפיצל את המחוז לשני חלקים. לאחר שנים רבות של דיונים נוקבים בסוגיה הכלכלית, נבנה על הנהר גשר, שנפתח ב-1914 ולראשונה איחד את שני חלקי המחוז.
האוכלוסייה האפרו-אמריקאית בפיין בלאף יצאה מקופחת מתהליך הפקעת הזכויות של ראשית שנות התשעים של המאה ה-19 והדרתם מהעשייה הפוליטית. אך הם המשיכו להיאבק על זכויותיהם. הם הצטרפו לפעילים בליטל רוק ובהוט ספרינגס לחרם ממושך על מערכת החשמליות במחאה על חוק להפרדה גזעית בחשמליות שחוקק ב-1903, אך באותה תקופה לא הצליחו להגיע לשום הישג.
התפתחותו של אזור העסקים של העיר התרחשה במהירות. כאשר הושלמה בנייתו ב-1904, היה בניין הלשכה המקומית של הבונים החופשיים שנבנה עבור האפרו-אמריקאים, הגבוה ביותר בעיר. מלון פיינס, שנבנה ב-1912, היה בעל עיצוב פנים קלאסי משיש ונחשב לאחד מהמלונות הראוותניים ביותר בארקנסו. בניין תיאטרון סנגר, שנבנה ב-1924, היה אחד מהמבנים הגדולים מסוגו במדינה ובו ניצב אחד העוגבים הגדולים במדינה. כאשר הושלמה סלילתו של כביש דולרווי ב-1914, הוא היה אחד מכבישי הבטון הארוכים ביותר בארצות הברית. תחנת הרדיו הראשונה בארקנסו נפתחה בפיין בלאף ב-18 בפברואר 1922.
לשני אסונות טבע הייתה השפעה קשה על כלכלת האזור. הראשון מבניהם היה השיטפון הגדול של נהר המיסיסיפי ב-1927. עקב פרצות שנבעו בסוללות, רוב השטחים בצפון ובדרום-מזרח מחוז ג'פרסון הוצפו. האירוע השני היה בצורת קשה שארעה בשנת 1930 וגרמה לצניחה קשה נוספת בתפוקת היבולים החקלאיים ולהחמרה של המצב הכלכלי במהלך השפל הגדול. תושבי פיין בלאף נאבקו כדי לשרוד. ב-1930 קרסו שניים מהבנקים הגדולים בעיר.
סלילתו של הכביש המהיר המדינתי בסוף שנות העשרים ובתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 שאפשרה את פתיחתו של נתיב סחר בין פיין בלאף לבין יישובים אחרים בדרום-מזרח ארקנסו, הייתה גם היא בעלת חשיבות למחוז. לאחר השבעתו של נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, ב-1933, הוא יזם תוכניות ממשלתיות רבות לרווחת הקהילות. באמצעות "מינהל קידום העבודות" (Works Progress Administration) נבנו בפיין בלאף בתי ספר חדשים ומגרש פוטבול ונפתח פארק אוקלנד כאזור פנאי ראשי ראשון בעיר. כדי לעודד גיוון בענפי החקלאות, בנתה הנהגת המחוז ב-1936 מכלאת בקר שתשרת את החקלאים בסחר במשק החי.
בין השנים 1936 – 1938 יזם מינהל קידום העבודות באמצעות "מיזם הסופרים הפדרלי" את איסופן של עדויות בעל פה מפי עבדים לשעבר. סופרים נשלחו לכל רחבי הדרום כדי לראיין עבדים משוחררים, שרובם היו ילדים לפני פרוץ מלחמת האזרחים. עם השלמת המיזם ניתן היה לסכם שתושבי ארקנסו תרמו יותר ראיונות של עבדים משוחררים (כ-780) בהשוואה לאלו ממדינות אחרות, אף על פי שאוכלוסיית העבדים בארקנסו הייתה קטנה יותר בהשוואה למדינות אחרות ב"בדרום העמוק".
היסטוריה > שנות הארבעים והחמישים

מלחמת העולם השנייה הביאה לשינויים מעמיקים בפיין בלאף ובכלכלתה שהייתה מבוססת על חקלאות ותעשיית העצים ונשענה על רשת הרכבות. הצבא בנה בעיר את שדה התעופה שבו שכן גם בית הספר לתעופה שבו הוכשרו הטייסים של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית. בנקודת זמן מסוימת היו בבסיס 275 כלי טיס ששימשו להכשרתם של 758 טייסים. עד לסגירתו באוקטובר 1944 הוכשרו בבסיס כ-9,000 טייסים.
ב-2 באוקטובר 1941 פתח הצבא את מחסן הנשק והתחמושת של פיין בלאף על שטח של 61 קמ"ר מצפון לעיר. מאגר הנשק ושדה התעופה שינו את כלכלת העיר והפכו אותה יותר מגוונת ומבוססת על שילוב של חקלאות ותעשייה. כניסתן של חברות קטנות למארג התעשייתי של העיר סייעו לייצוב הכלכלה עד לסוף שנות הארבעים. לאחר שנת 1950 המשיכה ההוצאה על הביטחון בהקשר של מלחמת קוריאה לשמור על כלכלת העיר במצב יציב. ב-1957 נפתחו בפיין בלאף מפעלים לייצור נייר ונבנו שכונות חדשות לשיכון הפועלים.
היסטוריה > שנות השישים והלאה

שנות השישים של המאה ה-20 עמדו בסימן פעילות מוגברת של התנועה לזכויות האזרח. באמצעות חרמות והפגנות, דרשו האפרו-אמריקאים לשים קץ להפרדה הגזעית במרחב הציבורי ובקבלה למקומות עבודה. חלקים מהאוכלוסייה הלבנה הגיבו באלימות, תקפו מפגינים וב-1963 הונחה פצצה שהתפוצצה בכנסייה ששירתה את האוכלוסייה השחורה בפיין בלאף. במהומות שפרצו לאחר הירצחו של מרטין לותר קינג נורו על ידי המשטרה כמה מפגינים למען זכויות האדם. ההנהגה המקומית פעלה ללא לאות כדי להרגיע את הרוחות ולמטרה זו גייסה אישים בדרג הארצי כמו דיק גרגורי וסטוקלי קרמייקל. שינויים בחוקי הבחירות, שאפשרו שיתוף מוגבר של השחורים בפוליטיקה, מחאות צרכנים, מחאות סטודנטים ושאיפתם של מנהיגי המגזר העסקי המקומי להימנע מתדמית שלילית באמצעי התקשורת הארציים, הובילו לשינויים באווירה הציבורית.
בשנות השישים והשבעים כללו מיזמי הבנייה העיקריים באזור את בנייתו של בית החולים של מחוז ג'פרסון, את בנייתם של הסכרים על נהר הארקנסו, בניין פדרלי, את מרכז הכנסים של פיין בלאף, כולל מלון רויאל ארקנסו, הפארק האזורי של פיין בלאף, שני פארקים תעשייתיים וכמה כנסיות גדולות. כיכר ג'פרסון נבנתה כמרכז הקניות הראשי הראשון בעיר.
בשנות השמונים והתשעים בוצעו בעיר מיזמי בנייה נוספים. הוקם פארק בני סקליון, על שמו של מי שהביא את הגן היפני למרכז האזרחי של פיין בלאף. העיר לא דאגה לתחזוקת הגן ורק חלק קטן ממנו נותר. בסוף שנות השמונים נבנה במזרח העיר מרכז הקניות הסגור הראשון. מרכז קניות זה משך תנועת קונים מכל רחבי דרום-מזרח ארקנסו.
מיזם הבנייה החשוב ביותר של שנות התשעים הייתה השלמתו של הכביש העוקף הדרומי שהיה לחלק מכביש בין-מדינתי 530. בנוסף הושלמה בנייתם של כביש מהיר וגשר שחצו את סכר מספר 4 של נהר הארקנסו וכך נוצר קשר נוסף בין האזורים החקלאיים בצפון-מזרח מחוז ג'פרסון ובין מערכות התחבורה של פיין בלאף. באמצעות תרומה פרטית, הושלמה ב-1994 בנייתו במרכז העיר של המרכז לאומנויות ומדעים של דרום-מזרח ארקנסו. פיתוחו של מרכז העיר כללה גם את תחילתו של מיזם שעדיין ממשיך ליצירתם של ציורי קיר, שמהווה מקור משיכה לתיירים.
בשנת 2000 הושלמה בנייתו של המרכז לשירותי קהילה על שם דונלד ריינולדס על שטח של 4,000 מטרים רבועים. ב-2005 נבחר קרל רדוס לתפקיד ראש העירייה, האפרו-אמריקאי הראשון בהיסטוריה של פיין בלאף שנבחר לתפקיד זה. ב-2003 פתחה האוניברסיטה המקומית חממה טכנולוגית בתקציב של 3 מיליון דולר.
בנובמבר 2012 נבחרה דבי הולינגסוורת' לתפקיד ראש עיריית פיין בלאף כשהיא גורפת 49% מקולות המצביעים. הולינגסוורת' הושבעה לתפקידה בינואר 2013 והציבה לעצמה תוכנית של חמש נקודות: לוחמה בפשיעה העירונית, פיתוח כלכלי ויצירת מקומות תעסוקה, רפורמה במנהל העירוני, שיפור במערכת החינוך ושיפור תדמיתה של העיר.
פשיעה

על פי פרסומים שונים דורגה פיין בלאף יחד עם האזורים סביבה כאחת הערים המסוכנות ביותר בארצות הברית. ב-2013 דורגה העיר כשנייה בארצות הברית בשיעור הפשיעה ביחס לגודל אוכלוסייתה. ב-2009 דורגה פיין בלאף על ידי Morgan Quitno Press כאזור המטרופוליטני המסוכן ביותר בארצות הברית והיא נכללה ברשימת עשרת הערים העניות ביותר בארצות הברית של המגזין פורבס. ב-2013 כלל אתר CNNMoney של רשת CNN את פיין בלאף ברשימת "7 הערים המתכווצות במהירות" בציינו שכמעט שליש מאוכלוסיית האזור המטרופוליטני של פיין בלאף חיה מתחת לקו העוני וששיעור הפשיעה בעיר שני רק לדטרויט.
משפט קוקס

משפט קוקס (באנגלית: Cox's theorem) הוא הוא הסקה של חוקי תורת ההסתברות ממערכת מסוימת של אקסיומות. זוהי הרחבה של לוגיקה בוליאנית למצבי אי ודאות, תוך שמירה על עקרונות יסוד מסוימים (האקסיומות). המשפט נקרא על שמו של הפיזיקאי ריצ'רד טרקלד קוקס (Richard Threlkeld Cox). למרות שהתורה הנגזרת מפיתוח זה זהה כמעט בכל מובן לתורת ההסתברות הקלאסית, הפרשנות הניתנת בה למה מייצגת הסתברות של מאורע נתון היא בייסיאנית באופייה.
ההנחות של משפט קוקס

משפט קוקס מבוסס על ההנחות הבאות:
ההסתברות של נכונות טענה ניתנת לייצוג באמצעות מספר ממשי. היא מבוססת על מידע הקשור לטענה.
שכל ישר - סבירויות ישתנו על פי השכל הישר של סבירויות המודל.
עקביות - אם יש דרכים שונות להערכת הסתברות של טענה, תוצאות כל הדרכים צריכות להיות שוות.
ההנחות הנ"ל מובאות כפי שנוסחו על ידי Arnborg וSjödin. המשפט כפי שנוסח במקור על ידי קוקס מנוסח באופן מעט יותר פורמלי מהניסוח לעיל, אך עדיין לא באופן ריגורוזי לחלוטין. ניתן לפרמל את ההנחות ולהוכיח את המשפט אם מוסיפים הנחות בהן השתמש קוקס באופן מרומז או באופן גלוי.
המשוואות המרכיבות את האקסיומה של קוקס

המשוואות המרכיבות את האקסיומה של קוקס הן:
ההסתברות של נכונות טענה קובעת את ההסתברות של שלילת הטענה. כשההסתברות של הטענה גדלה, ההסתברות של שלילת הטענה קטנה. כשההסתברות של שלילת הטענה גדלה, ההסתברות של הטענה קטנה. המשוואה הנגזרת מכך היא:  f(f(x))=x\,.
ההסתברות של האיחוד  A\land B של שתי טענות  A ו- B תלויה רק בהסתברות של טענה  B ובהסתברות של  A בהינתן ש- B נכונה. מזה הסיק קוקס שאיחוד של הסתברויות הוא אסוציאטיבי. בניסוח מתמטי:  P(A\land B)=f(P(A),P(B|A)) כאשר  f היא פונקציה המבוססת על אופרציה בינארית אסוציאטיבית של  A ו- B.
נניח ש  A\land B שווה ערך ל  C\land D. אם נקבל מידע חדש  A ואחרי זה נקבל מידע חדש  B ונעדכן את כל ההסתברויות בכל פעם על פי המידע החדש, ההסתברויות המעודכנות יהיו זהות להסתברויות המעודכנות במקרה שנקבל מידע חדש  C ואחרי זה נקבל מידע חדש  D. המשמעות היא שכפל של הסתברויות זהה לכפל של מספרים ממשיים. המשוואה הנגזרת מכך היא:  y\,f\left({f(z) \over y}\right)=z\,f\left({f(y) \over z}\right)
המשמעות של המשפט

משפט קוקס הפך לאחד ההצדקות של השימוש בהסתברות בייסיאנית. בעוד על פי תפיסת הסתברות רגילה, הסתברות מתפרשת כשיטת לוגיקה פורמלית המהווה הרחבה של הלוגיקה של אריסטו למצבי אי-ודאות. קיים ויכוח על השאלה האם משפט קוקס מוציא מכלל אפשרות מודלים אחרים להסתברות בתנאי אי-ודאות. הוצעו גם חלופות אחרות, המתבססות על ביטול חלק מההנחות הפחות אינטואיטיביות במשפט קוקס. מודל כזה הוצע למשל על ידי הארדי.
ראו גם

הסתברות בייסיאנית
אדווין תומפסון ג'יינס
הערות שוליים

↑  .E. T. Jaynes Wayman Crow, Probability Theory: The Logic of Science, Washington University, Chap. 1 and  Chap 2
↑  . Michael Hardy, Scaled Boolean Algebras, Cornell University
קרלוס פאנס

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1972 (בן 52) סנטורקה, סן חואן, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  ג'יבארו 
 מדינה:  פוארטו ריקו, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  South Miami High School 
 בן או בת זוג:  Karina Banda   Ximena Duque (2010–2016) 
 מספר צאצאים:  4
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוס ארמנדו פאנס פריירה ג'וניור (בספרדית: Carlos Armando Ponce Freyre Jr.; נולד ב-4 בספטמבר 1972) הוא שחקן, דוגמן וזמר-יוצר פורטוריקני.
ביוגרפיה

פונס נולד בסנטורקה (אנ'), סן חואן בפוארטו ריקו. הוריו, קרלוס פאנס האב ואסתר פריירה, היגרו מקובה לאחר המהפכה הקובנית בראשות פידל קסטרו. לאחר לידתו עברה המשפחה לעיר הומקאו (אנ') הממוקמת בחופה המזרחי של האי, שם גדל פאנס. כילד, הוא השתתף באופן פעיל בהצגות של בית הספר שלו. יש לו אח בשם פרנסיסקו שהוא סגן נשיא טלמונדו (אנ')."קרליטוס", כפי שהוא מכונה במולדתו, החל להופיע בפרסומות בטלוויזיה בגיל שש. הוא למד בתיכון בהומקאו והיה חבר במועדון הדרמה של בית הספר.
ב-1986 עברה משפחת פאנס למיאמי, פלורידה, ופאנס המשיך להשתתף בהפקות של בית הספר שלו בתיכון סאות' מיאמי (אנ'). הוא נבחר לשחקן הסטודנטים הטוב ביותר של האזור הדרומי של ארצות הברית.
קריירה

ב-1990 הו זכה במלגה בבית ספר למשחק אך רשת הטלוויזיה דוברת הספרדית "Univision" הציעה לו להנחות תוכנית בה אז הוא ויתר על לימודיו. לאחר סיום התוכנית הוא נסע למקסיקו לבקר חבר ובמהלך ביקור שם באולפני תחנת טלוויזיה הוא קיבל הצעה מטעם האחראי על הכישרונות של התחנה לשחק באופרת הסבון "Guadalupe" שעלתה ב-1993, לאחר מכן הוא גם שיחק בתפקיד הראשי באופרת הסבון "Sentimientos Ajenos" משנת 1997, שבה הוא שר את שיר הנושא של הסדרה.
ב-2001 שר את שיר הסיום של הסרט "היפהפייה והיחפן 2".
בשנת 2003 שיחק בסרט הקומדיה האמריקאי "לתפוס את פאפי". ב-2004 לקח חלק בדיבוב הסדרה "מאיה ומיגל".
ב-2005 שיחק בסרט "הג'יגולו מת מצחוק 2".
ב-2006 הנחה את תחרות מיס תבל לצד ננסי אודל, באותה שנה שיחק בסרט האמריקאי "אני והמזל שלי" ולקח חלק בגרסה הספרדית של המנון ארצות הברית שעוררה מחלוקת.
ב-2011 דיבב את מרסל בסרט "ריו". באותה שנה כיכב לצדה של אנאהי בטלנובלה המקסיקנית "חיים כפולים".
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה היומית של TeenNick "הוליווד הייטס" בתור מקס, אביו של אדי.
בשנים 2014–2015 כיכב בסיטקום האמריקאי "קריסטלה" של רשת ABC; שם גילם את דמותו של פליקס גונזלס, הגיס של קריסטלה.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי את מנואל בטלנובלה "כסף זה לא הכל" מבית רשת טלמונדו.
בשנת 2019 שיחק לצדן של גבי אספינו ומרגריטה רוסה דה פרנסיסקו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "לשחק באש", בתפקיד של חורחה ג'ראמילו.
בשנת 2021 כיכב בין התפקידים הראשיים בתור ארמנדו בטלנובלה "המזל של לולי" (אנ') מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית טלמונדו, לצדם של השחקנים גבי אספינו וכריסטיאן צ'אווס. באותה שנה הצטרף לעונה השלישית של סדרת הדרמה הביוגרפית "לואיס מיגל - הסדרה" (אנ') של נטפליקס בתור מיגל אלמאן. בהמשך של שנה זו, החל לגלם את דמותו של סימון בסדרת הדרמה המקסיקנית "חמש חואנות" (ספ') גם היא שודרה בנטפליקס וזו מבוססת על טלנובלה קולומביאנית באותו שם משנת 1997.
בשנת 2023 גילם את הטייס בסרט הקומי-בלשי של נטפליקס, "תעלומת רצח 2".
בשנת 2024 גילם את הדמות הראשית במותחן הפשע הספרדי "Perverso" שעלה באמזון פריים וידאו.
חיים אישיים

ב-1996, פאנס התחתן עם אהובתו מהתיכון, הצלמת ממוצא קובני, ורוניקה רוביו, אחותו של הסנאטור האמריקני מרקו רוביו. הם התגוררו במיאמי, פלורידה, עם ארבעת ילדיהם: ג'יאנקרלו (נולד ב-1999), סבסטיאן (נולד ב-2001) והתאומים סוואנה וסיינה (נולד ב-2002). בשנת 2010, בני הזוג התגרשו.
מ-2010 עד 2016, הוא היה במערכת יחסים עם השחקנית והדוגמנית הקולומביאנית חימנה דוקה (אנ').
בשנת 2018, הוא החל מערכת יחסים עם מנחת הטלוויזיה המקסיקנית קארינה בנדה. הם נישאו בדצמבר 2020.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | היפהפייה והיחפן 2 |   | מבצע את שיר הסיום |
| 2005 | הג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי (אנ') | רודריגו |  |
| 2005 | Meet Me in Miami | לואיס |  |
| 2005 | Complete Guide to Guys | סטיב |  |
| 2006 | אני והמזל שלי | אנטוניו |  |
| 2009 | טיפול זוגי | סלבדור |  |
| 2011 | ריו | מרסל | דיבוב |
| 2013 | לעוף על הזמן | אלחנדרו | דיבוב |
| 2014 | טינקרבל ופיית הפיראטים | בוניטו | דיבוב |
| 2015 | מרגלת | מת'יו רייט |  |
| 2015 | Single in South Beach | רוברט |  |
| 2016 | עידן הקרח: מסלול התנגשות | חבר להקת "מריאצ'י" | דיבוב |
| 2022 | ¡Que Padre... Es Mi Familia? | ולנטין |  |
| 2023 | תעלומת רצח 2 | הטייס |  |
| 2023 | בלו ביטל | בעליו של הבנטלי |  |
| TBA | Perla | ויסנטה אספינל |  |
| TBA | Ethan Bloom | האב דיאז |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993–1994 | Guadalupe | ווילי | טלנובלה תפקיד חוזר |
| 1996–1997 | Sentimientos Ajenos | רנטו אראמנדיה | תפקיד ראשי; 100 פרקים |
| 1998 | בוורלי הילס 90210 | טום סאבין | פרק: "Confession" |
| 1998–2006 | הרקיע השביעי | קרלוס ריברה | 12 פרקים |
| 2001 | להתחיל מחדש (אנ') | ג'יאנקרלו | פרק: "The Other End of the Telescope" |
| 2001 | אין אשמה באהבה (אנ') | אדריאן איבנז | תפקיד ראשי; 90 פרקים |
| 2003 | קארן סיסקו (אנ') | וויל | פרק: "The One That Got Away" |
| 2003–2004 | Ángel de la guarda, mi dulce compañía | גוסטבו אלמנסה | תפקיד ראשי; 122 פרקים |
| 2004 | איב (אנ') | ג'ו | פרק: "Above Average Joe" |
| 2004–2007 | מאיה ומיגל | סנטיאגו סנטוס | דיבוב; 31 פרקים |
| 2006 | Stranded | ראדימוס | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2006 | Vanished | ראדימוס | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2006 | Break-in | ראדימוס | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2007 | Dame Chocolate | ברוס רמינגטון | תפקיד ראשי; 150 פרקים |
| 2008 | ליפסטיק ג'ונגל (אנ') | רודריגו וגה | 4 פרקים |
| 2010 | אהבה נושכת (אנ') | אנטוניו "הכלב" ברנדו | תפקיד ראשי; 129 פרקים |
| 2011–2012 | חיים כפולים (אנ') | סנטיאגו בלסטרוס אורטיז | תפקיד ראשי; 145 פרקים |
| 2012 | הוליווד הייטס (אנ') | מקס דוראן | 29 פרקים |
| 2013 | Arranque de pasión | צ'יקו פרננדז | 6 פרקים |
| 2013–2014 | סנטה דיאבלה (אנ') | אומברטו קאנו | תפקיד ראשי; 136 פרקים |
| 2014–2015 | קריסטלה (אנ') | פליקס | תפקיד ראשי; 22 פרקים |
| 2016 | Telenovela | דיאגו | פרק: "The Rivals" |
| 2016 | עוזרות בית נחושות | בנג'מין פאצ'קו | 7 פרקים |
| 2016–2017 | כסף זה לא הכל (אנ') | מנואל גז'ארדו | תפקיד ראשי; 120 פרקים |
| 2017 | La Fan | לואיס אלברטו פונטיין | פרק: "#1.65" |
| 2017 | המפענחת: פשעים חמורים | אמיליו דיאז | 5 פרקים |
| 2018, 2020 | בייבי בוס: גדול בעסקים (אנ') | אמיליאנו | דיבוב; 3 פרקים |
| 2019 | לשחק באש (אנ') | חורחה חאראמייו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2020 | אישה רעה | לאון קונטררס | תפקיד ראשי (עונה 2); 79 פרקים |
| 2020 | ג'ולי והפנטומים | ריי מולינה | 7 פרקים |
| 2021 | המזל של לולי (אנ') | ארמנדו | תפקיד ראשי; 103 פרקים |
| 2021 | לואיס מיגל - הסדרה (אנ') | מיגל אלמאן | 5 פרקים |
| 2021 | חמש חואנות (ספ') | סימון מרוקין | 12 פרקים |
| 2021 | Los Lopeggs | יאמה | דיבוב; 6 פרקים |
| 2021 | The Housewives of the North Pole | פול | סרט טלוויזיה של Peacock |
| 2021–2022 | Por amor o por dinero | מנחה | שודר בטלמונדו (אנ') 35 פרקים |
| 2022–2023 | Amores que engañan | חורחה / ריקרדו | 2 פרקים |
| 2023 | Enamorándonos: la isla | מנחה | שודר באמזון פריים וידאו 11 פרקים |
| 2023 | Mi amor en navidad | לוקאס | סרט טלוויזיה של Lifetime (אנ') |
| 2024 | Perverso | מיגל אריאטה | תפקיד ראשי; 8 פרקים |