stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל הימן
הערות שוליים

↑  מאמר שהתפרסם על רפואת אסון
↑  מאמר שהתפרסם לאחרונה בנושא הבנת הרקע הפיזיולוגי של מחלת הקורונה
↑  רשימת הפרסומים של פרופ' שמואל הימן
↑  מספר הציטוטים של פרופ' שמואל הימן
תמונת פרופיל בצבא
תמונה של שמואל כמפקד משלחת הסיוע הרפואי לנפגעי ברצח העם ומגפות כולירע ודיזנטריה בגבול זאיר-רואנדה עם חברי המשלחת
שמואל כמפקד משלחת הסיוע הרפואי לנפגעי ברצח העם ומגפות כולירע ודיזנטריה בגבול זאיר-רואנדה, בפגישה עם שרי ממשלה וקצינים בכירים בצבא זאיר
הרצאה בכינוס הנפרולוגי
עופרי ארד

עופרי ארד (נולד ב-11 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

ארד נולד וגדל בקיבוץ החותרים, כבן הזקונים מתוך שבעה אחים שגם שיחקו כדורגל, ואחיו הגדול הוא כדורגלן העבר דורי ארד. אביו, עודד ארד נפטר בספטמבר 2021.
קריירת מועדונים > נוער

החל את דרכו בכדורגל ב-2008 בקבוצת הילדים טרום א' של מכבי חיפה. לאחר מכן התקדם לקבוצת ילדים ג' של מכבי חיפה שם זכה עם הקבוצה באליפות ושנה לאחר מכן גם זכה עמה בגביע המדינה.
לאחר מכן עלה ארד לקבוצת נערים ג' של מכבי חיפה בשנת 2012. בעונתו הראשונה הקבוצה לא הפסידה אף משחק וגרפה ארבעה תארים (אליפות מחוז השרון, גביע המדינה, תואר "אלוף האלופים" וטורניר נייקי). במהלך אותה עונה הבקיע ארבעה שערים.
בשנת 2013, כאשר הוא בן 15, הוזמן ארד להתרשמות בקבוצת לסטר האנגלית, לאחר שהתרשמו ממנו הוא אף זכה לזימון נוסף למבחנים אך לבסוף בחר להישאר במכבי חיפה.
בשנת 2016 בעת טורניר נוער בארצות הברית קיבל הצעות למלגה מארבע אוניברסיטאות (קונטיקט, וויק פורסט, פלורידה, סטנפורד ולואיוויל) אך בחר להישאר בישראל. באותה שנה אף זכה למעקב נוסף על ידי קבוצת לסטר אך גם אז נשאר לבסוף במכבי חיפה.
בנוסף, בשנת 2016 בגיל 17, נכלל לראשונה בסגל קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה אותה אימן רוני לוי אך הוא לא זכה לדקות משחק. בינתיים בשנים 2015/16 ו-2016/17 זכה עם קבוצת הנוער של מכבי חיפה בשתי אליפויות תחת המאמן איתי מרדכי, כמו כן, במוקדמות ליגת האלופות לנוער הבקיע שער בנגיחה מול דינמו מוסקבה והעלה את קבוצת הנוער של מכבי חיפה להתמודדות מול בורוסיה דורטמונד.
קריירת מועדונים > בוגרים

בתחילת עונת 2017/18 עלה ארד לקבוצת הבוגרים אך מאמן מכבי חיפה באותה שנה, גיא לוזון, לא בנה עליו והוא עבר בהשאלה להפועל רמת גן מהליגה הלאומית תחת הדרכתו של אריק בנאדו. בינואר באותה עונה ניסתה מכבי חיפה להחזירו מהשאלה אך לאחר תביעת בוררות הוא נשאר ברמת גן עד סוף העונה, הוא שיחק ברוב המשחקים ואף הבקיע 4 שערים.
בתחילת עונת 2018/19 עם חזרתו למכבי חיפה ישב תחילה על הספסל אך עם הגעתו של המאמן מרקו בלבול באמצע העונה החל ארד לשחק באופן קבוע והפך לשחקן מרכזי בקבוצה, הוא סיים את העונה עם 21 הופעות, בישול אחד, 8 משחקים בהם שמר על שער נקי ושער אחד בגביע הטוטו.
באוקטובר 2019 האריך את חוזהו כאשר חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצה. ב-4 בדצמבר 2019 כבש את שער הבכורה בליגת העל בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה: שער שוויון בתוספת הזמן בתיקו 3–3 מול מ.ס. אשדוד.
באוגוסט 2021 האריך את חוזהו במכבי חיפה עד 2024.
בפברואר 2023 הושאל לעונה אחת לקאיראט אלמטי מליגת העל בקזחסטן ובנובמבר עזב את מכבי חיפה וחתם לשנתיים על חוזה קבוע בקבוצה. בעונת 2024 זכה עם הקבוצה באליפות.
נבחרות ישראל

בעבר, שיחק בשתי נבחרות הנוער של ישראל ובנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-14 באוקטובר 2020, ערך הופעת בכורה בנבחרת ישראל הבוגרת בניצחון החוץ 3–2 על סלובקיה במסגרת ליגת האומות 2020/2021 של אופ"א, כשנכנס כמחליף עם פתיחת המחצית השנייה.
חיים אישיים

ב-24 בנובמבר 2022 נישא לשני ברגר. עורכת דין במקצועה.
תארים

אליפות (2): 2020/2021, 2021/2022
אלוף האלופים (1): 2021
גביע הטוטו (1): 2021/2022
אליפות (1): 2024
הערות שוליים

1 2  אור ריטר, ‏תוצרת בית: ארד הוא הסמל הבא של חיפה?, באתר ערוץ הספורט, 1 במרץ 2020
1 2  דורון בן דור, ‏מדליית ארד: סיפורו המרתק של בלם מכבי חיפה, באתר ONE‏, 5 בינואר 2019
↑  עדי הרשליקוביץ, ‏המשפחה על הגב: הסיפור המרגש של ארד, באתר ערוץ הספורט, 11 במאי 2021
↑  שמעון אלבז, עצוב: אביו של עופרי ארד, עודד, הלך לעולמו, באתר ynet, 8 בספטמבר 2021
↑  דורון בן דור, ‏עופרי ארד ממכבי חיפה נמצא במעקב של לסטר, באתר ONE‏, 1 באפריל 2016
↑  שמעון אלבז, היורש של דקל קינן: הפריצה של עופרי ארד, באתר ynet, 19 בינואר 2019
↑  מקס, הבלם הבא של ישראל סיכום עונה 18/19, באתר הזווית., ‏25 ביוני 2019
↑  שלמה וייס‏, עופרי ארד האריך את חוזהו במכבי חיפה עד 2024: "הדם שלי ירוק", באתר וואלה, 17 באוקטובר 2019
↑  יגאל גולדשטיין, ‏רשמי: עופרי ארד האריך חוזה עד 2024, באתר ערוץ הספורט, 25 באוגוסט 2021
↑  נפרד סופית ממכבי חיפה: עופרי ארד חתם בקייראט עד סוף שנת 2025, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2023
↑  הישג נהדר: עופרי ארד וקייראט זכו באליפות, באתר ynet, 10 בנובמבר 2024
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il
↑  Slovakia vs. Israel - 14 October 2020 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  אתר one
בנפיקיום

בנפיקיום (בלטינית: beneficum,‏ bene משמעו טוב, ficum, מ-factum, משמעו מעשה, כלומר מעשה טוב) היה מענק שניתן בראשית ימי הביניים עבור שירותים (בין אם כבר ניתנו ובין אם היו צפויים להתקבל) במערכת היחסים שבין אדון (סניור) לבין כפוף לו. בנפיקיום במובנו המקובל הוא הענקת קרקע לאדם שיהיה בעל חזקה וזיקת הנאה בה, בחינם או בתנאים נוחים, הודות לטוב ליבו של המעניק, בתנאים שיאפשרו למחזיק הקרקע ליהנות מפירותיה.
בתקופה מאוחרת יותר הפך הבנפיקיום לאחד משלושת מרכיבי הפיאודליזם יחד עם וסאליות, ואימוניטס (חסינות).
עבור מתן שירותים, בעיקר עבור שירותים צבאיים שכבר ניתנו או עבור שירותים שמעניק הבנפיקיום ציפה לקבל בעתיד. היה נהוג בחברה הטרום-פיאודלית לתת מתנה. מאחר שהכלכלה המוניטרית הרומית התנוונה ולא היה כמעט שימוש בכסף, לא היה טעם במתן תשורה כספית. לכן נתנו מתנות מוחשיות, לעיתים מתנה בעלת ערך נמוך יחסית כמו סוס או כלי נשק ולעיתים מתנה בעלת ערך גבוה יותר כמו תכשיט יקר ערך ובעיקר חלקת אדמה (נחלה חקלאית). כל עוד היו כיבושים היה אפשר להעניק ללוחמים ובעיקר למפקדים חלקות אדמה מתוך הנחלות שנכבשו. חלקות אלו היו ניתנות לעיתים בבעלות מלאה (proprietas) אולם לרוב ניתנו כחזקה (פרקריה). המקבל קיבל את זכות השימוש בנכס בלבד. הבעלות נשארה, לפחות באופן תאורטי, בידי הנותן והאדמה הייתה אמורה לחזור לבעליה עם מות המקבל או מות הנותן. פרקריה הייתה יכולה להיות אחוזה (וילה או לטיפונדיה) אחת, או מספר אחוזות. הפרקריסט (מקבל הפרקריה) קיבל את זכות ההנאה מפירות הקרקע שקיבל. וזאת תמורת דמי חכירה סמליים או ללא דמי חכירה כלל.
הענקת אדמות לצורך עיבודן היה מנהג נפוץ עוד מהתקופה הרומית. אדמות אלו הוענקו בתנאי ius in re aliena – זכות על דבר ששייך לאדם אחר, וכללו חלק מהנחלה שניתן לאיכר בן-חורין לצורך עיבודו. את החלקות הללו שכונו מנסוס עיבד האיכר בעצמו ובתמורה לתשלום משמעותי. לעומת עול התשלומים שהוטל על מחזיקי המנסי, היו מענקי אדמות שניתנו בתנאים קלים. ומכאן הביטוי בנפיקיום. למשל כאשר ניתנה אדמה לאדם לשם ניצולה לתועלתו הוא (per nostro profito).
לנותן הבנפיקיום היו יכולות להיות סיבות אחרות מאשר הרצון לתגמל שירות, בהן:
מתן נחלה לאדם עודד עיבוד קרקע שהייתה אדמת בור
מתן נחלה במקום אחר כפיצוי על נטילת אחוזה מהכנסייה או האדם (אחוזה שהוענקה לאדם שלישי), במקרה כזה בדרך כלל הוענק שטח אדמה גדול יותר מהשטח שנלקח
רכישת רצון טוב של מקבל הנחלה
הונור (בלטינית : honor, honoris) היו קרקעות שהוענקו כבנפיקיום לשם מילוי תפקיד ממלכתי, כלומר על מנת שלממלא התפקיד תהיינה הכנסות שבעזרתן יוכל להתמסר לביצוע התפקיד. במהלך הזמן הפך הונור לסטטוס של מחזיק נכס, בין אם היה בעל תפקיד ממלכתי ובין אם לא היה כזה.
האיחוד של הבנפיקיום והווסאליות חל בתקופה הקרולינגית., כלומר במאה ה-10. איחוד זה הוא התחלת הפיאודליזם. תקופה בה המעמד הצבאי המקצועי תופס את השלבים העליונים במדרג החברתי, נוצרה מערכת בעלות וחזקה על קרקע המותאמת למיקומו של מחזיק הקרקע במדרג החברתי. מסגרת הסמכות הפוליטית של המדינה התפרקה ואנשים בדרגות שונות עשו שימוש בסמכויות שבעבר היו מוקנות למדינה.
ראו גם

פייף
הערות שוליים

↑  פ.ל. גאנסהוף, פיאודליזם, זמורה ביתן, תל אביב, 1985, עמ' 33-35
חוק יסוד: נשיא המדינה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 סוג:  חוק יסוד
 תאריך חקיקה:  16 ביוני 1964
 תאריך חקיקה עברי:  ו' בתמוז ה'תשכ"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת החמישית
 עיקרי החוק:  הליך בחירתו של נשיא מדינת ישראל  תפקידי נשיא המדינה וסמכויותיו  חסינות נשיא המדינה
 נוסח מלא:  אתר הכנסת
 
חוק יסוד: נשיא המדינה הוא חוק היסוד המסדיר את מעמדו ואת סמכויותיו של נשיא מדינת ישראל. אין בחוק היסוד סעיפים משוריינים והכנסת יכולה לשנותו ברוב רגיל.
היסטוריה חקיקתית

ועדת החוקה של מועצת המדינה הזמנית, שניסחה את חוק המעבר, התש"ט-1949, קבעה בו את ההוראות הראשונות באשר לנשיא המדינה, והיא שעיצבה את דמותו כבעל מעמד ייצוגי וסמלי, שסמכויותיו מועטות. חברי הוועדה ראו לנגד עיניהם את סמכויותיו של נשיא רפובליקת ויימאר, שהשימוש בהן הביא בסופו של דבר לקץ הדמוקרטיה, ושאפו להימנע ממצב מעין זה. ניתן ללמוד על הלך הרוח בקרב חברי הוועדה מדברי ההסבר של טיוטת החוקה אותה גיבשו: "אין ספק שמעמדו המיוחד של הנשיא הגרמני וסמכויותיו הנוספות הם שאיפשרו את החתירה ההדרגתית תחת המסגרת הדמוקרטית של החוקה הגרמנית, עד שנחרבה כולה".
ב-1951 נחקק חוק כהונת נשיא המדינה, התשי"א-1951. חוק זה לא עסק בסמכויותיו של נשיא המדינה, אלא רק בכהונתו ובהליך בחירתו.
ב-16 ביוני 1964 אישרה הכנסת את חוק יסוד: נשיא המדינה, ובמקביל ביטלה את חוק כהונת נשיא המדינה ואת ההוראות שנותרו בחוק המעבר. שר המשפטים דב יוסף הזכיר כי מדובר בנדבך נוסף בבניין החוקה של מדינת ישראל, בהתאם להחלטת הררי. כמה מחברי הכנסת מתחו ביקורת על כך שהממשלה היא זו שיזמה את הצעת החוק, בטענה שלפי החלטת הררי הוטל התפקיד על ועדת החוקה של הכנסת.
מאז נחקק חוק היסוד, בשנת תשכ"ד (1964), הוא תוקן עשר פעמים, כשהאחרונה שבהן בשנת תשע"ד (2014).
מעמד נשיא המדינה

סעיף 1 לחוק היסוד קובע כי "בראש המדינה עומד נשיא". סעיף זה סמלי בעיקרו ואין לו משמעויות מעשיות. סעיף 2 קובע כי מקום מושבו של הנשיא הוא בירושלים.
תהליך בחירתו ותקופת כהונתו של נשיא המדינה > תקופת הכהונה

בעבר עמדה תקופת הכהונה על 5 שנים וניתן היה להיבחר ליותר מכהונה אחת, כפי שהיה לגבי הנשיאים יצחק בן-צבי, זלמן שזר, חיים הרצוג ועזר ויצמן. ברוב המקרים, אם התמודד הנשיא על כהונה נוספת, לא הוצב מולו אף מועמד. חבר הכנסת שאול עמור התמודד על התפקיד מול הנשיא המכהן עזר ויצמן. חברי כנסת רבים סברו כי אין זה מכבודו של הנשיא לנהל קמפיין פוליטי למען בחירתו, ועל כן, עוד באותה שנה תוקן החוק. בשנת 1998 התקבל תיקון לחוק היסוד לפיו תקופת כהונתו של נשיא המדינה היא 7 שנים, המחושבות לפי הלוח העברי, והוא אינו יכול לכהן יותר מתקופה אחת. הנשיא משה קצב הוא הראשון שנבחר לתקופת כהונה אחת בת 7 שנים, בהתאם לתיקון זה. בחוק יסוד: מבקר המדינה יש הוראה דומה.
תהליך בחירתו ותקופת כהונתו של נשיא המדינה > כשירות

סעיף 4 לחוק היסוד קובע שני תנאים לכשירותו של נשיא המדינה: די בכך שהוא אזרח ותושב מדינת ישראל. כשדוד בן-גוריון הציע לאלברט איינשטיין לקבל על עצמו את התפקיד בשנת 1952 עוד לא היה חוק היסוד בתוקף, ולכן לא היה עליו לעמוד בתנאים אלה. בשונה מהמלך במשפט העברי, אין דרישה להיות הנשיא יהודי. חבר הכנסת זרח ורהפטיג התנגד לחקיקת סעיף 4, בין השאר מטעם זה.
תנאי הכשירות הקבועים בחוק מינימליים ביותר, בהשוואה לבעלי תפקידים אחרים. חוק יסוד: הכנסת, למשל, קובע תנאים נוספים לגבי חברי כנסת: גיל (21), היעדרה של הרשעה בעבירה שיש עמה קלון, וכן בעלי תפקידים שונים החייבים בתקופת צינון. כאשר הונחה הצעת חוק היסוד, הוצע בה כי לתפקיד יוכל להיבחר רק מי שמלאו לו 40 שנים, ואולם בעת הדיונים בכנסת הוחלט לוותר על דרישה זו.
תהליך בחירתו ותקופת כהונתו של נשיא המדינה > הליך הבחירה

כל עשרה חברי כנסת רשאים להציע מועמד לתפקיד נשיא המדינה, וכל חבר כנסת רשאי להציע מועמד אחד בלבד.
הכנסת היא שבוחרת את נשיא המדינה, בהצבעה חשאית. זאת על מנת להבטיח כי חברי הכנסת יצביעו לפי שיקול דעתם האישי, ולא לפי שיקולים מפלגתיים ולחצים קואליציוניים. ההצבעה החשאית גרמה למספר הפתעות בעבר. בשנת 1983 גבר חיים הרצוג על מועמד הקואליציה השופט פרופ' מנחם אלון, ובשנת 2000 ניצח משה קצב את שמעון פרס.
סעיף 8 לחוק היסוד קובע כי על הנשיא להיבחר ברוב של 61 חברי כנסת, בין אם הוא מועמד יחיד, ובין אם מתמודדים מולו מועמדים נוספים. בעבר הייתה נהוגה שיטה לפיה אם איש מהמועמדים לא השיג את הרוב הדרוש בסיבוב הראשון, מתקיים סיבוב שני. אם גם בסיבוב השני איש מהמועמדים לא השיג את הרוב הדרוש, והיו יותר משני מועמדים, ממשיכים לסיבוב הצבעה נוסף ללא המועמד שקיבל את מספר הקולות הנמוך ביותר, וכך הלאה, עד שנותרים שני מועמדים. בשנת התשע"ד (2013) תוקן החוק, ונקבע בו כי אם בסיבוב הבחירות הראשון לא השיג איש מועמדים את הרוב הדרוש, יתקיים סיבוב נוסף שבו יתמודדו שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הגבוה ביותר. בסיבוב השני המועמד שקיבל את מירב הקולות, אף אם מספרם נמוך מ-61 קולות, הוא המנצח. אם קיבלו שני המועמדים מספר שווה של קולות, חוזרים על ההצבעה. הפעם הראשונה בה נערכו בחירות בשיטה זו היו הבחירות שנערכו בשנת 2014.
ב-2003 נוספה בסעיף 8 הוראה המתייחסת לבחירות בהן מתמודד מועמד יחיד. במקרה כזה ההצבעה היא בעדו או נגדו, ודי ברוב רגיל כדי לבחור בו. אם המועמד אינו מצליח להשיג רוב - מצביעים שנית. אם גם לאחר הסיבוב השני לא מתגבש רוב - נערכות בחירות חוזרות בתוך 30 ימים.
הנשיא הנכנס מתחיל את כהונתו עם סיום כהונת הנשיא היוצא, ועליו להצהיר ולחתום הצהרת אמונים בנוסח זה: ”אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא באמונה את תפקידי כנשיא המדינה”.
תפקידים וסמכויות > תפקידים טקסיים

לנשיא המדינה שורה של תפקידים טקסיים:
חתימה על חוקי המדינה ועל אמנות שאישרה הכנסת.
מילוי תפקידים שיוחדו לו בחוק יסוד: הממשלה.
קבלת דין וחשבון מהממשלה על ישיבותיה.
קבלת כתבי האמנה מנציגים דיפלומטיים של מדינות זרות והסמכתם, וכן האמנת נציגיה הדיפלומטיים של ישראל והסמכתם.
מינוי שופטים. לנשיא אין שיקול דעת בעניין ועליו למנות את השופטים בהתאם להחלטת הוועדה לבחירת שופטים, לפי חוק יסוד: השפיטה.
תפקידים וסמכויות > הטלת מלאכת הרכבת הממשלה

| --- | --- |
 :  ראו גם – חוק יסוד: הממשלה
בעבר נקבע במפורש בחוק יסוד: נשיא המדינה כי הנשיא "יפעל לכינון הממשלה ויקבל את התפטרות הממשלה". כאשר נחקק חוק הבחירה הישירה, שיושם לראשונה בשנת 1996, הושמטה סמכות זו מחוק היסוד. כיוון ששונתה מחדש שיטת הבחירות, העדיף המחוקק להפנות לחוק יסוד: הממשלה, שבו הסדרים מפורטים יותר לגבי הליך הרכבת הממשלה והתפטרותה. הנשיא רשאי להפעיל שיקול דעת לגבי סמכויותיו בהרכבת הממשלה. הנוהג הוא שהנשיא מטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מי שסיכוייו להרכיב ממשלה הם הגבוהים ביותר.
תפקידים וסמכויות > תפקידים נוספים

סעיף 11(ג) לחוק היסוד הוא סעיף סל, הקובע כי הנשיא "ימלא כל תפקיד אחר ונתונה לו כל סמכות אחרת שיוחדו לו בחוק". בין החוקים המטילים על הנשיא תפקידים נוספים, ניתן למנות את חוק הכנסת, הקובע כי ישיבתה של כנסת חדשה תיפתח על ידי נשיא המדינה, וכן את החוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור, התשנ"ב-1992, שקובע כי הנשיא רשאי להעניק תעודות הוקרה לחושפי שחיתויות במגזר הציבורי.
חסינות

חוק היסוד מקנה לנשיא שני סוגים של חסינות: חסינות מהותית, המגנה עליו מהליכים משפטיים נגדו בשל פעולות שביצע מתוקף תפקידו וסמכויותיו, וחסינות דיונית, המגנה עליו מהליכים משפטיים נגדו במהלך תקופת כהונתו.
חסינות > החסינות המהותית

מטרתה של החסינות המהותית היא לשמור את מעמדו של הנשיא כמי שעומד בראש המדינה ומעל לרשויות האחרות. חסינות זו מגנה על הנשיא גם מפני אישום פלילי וגם מפני תביעות אזרחיות, והוא אינו צריך לתת את הדין בפני שום בית משפט או בית דין בשל דבר הקשור בתפקידיו או בסמכויותיו. החסינות המהותית חלה גם לאחר שהסתיימה כהונתו של הנשיא.
כאשר נחקק חוק היסוד, ביקשו כמה מחברי הכנסת לסייג את החסינות, ולאפשר במפורש הגשת עתירה לבג"ץ כנגד הנשיא, אך הצעה זו ירדה מהפרק. בפרשת ברזילי, נדרש בג"ץ לסוגיה זו. בפסק הדין נקבע, כי אם נפלו פגמים בשיקול דעתו של הנשיא, הרי שבניגוד לרשויות שלטוניות אחרות, בג"ץ אינו יכול לפעול נגדו, בשל חסינותו. לעומת זאת, במקרה שבו חרג הנשיא מסמכותו, הרי שהוא אינו יכול עוד ליהנות מחסינותו, החלה רק על פעולות שביצע מתוקף תפקידיו וסמכויותיו. לעומת זאת, נשיא בית המשפט העליון בדימוס, השופט משה לנדוי, סבור כי החסינות חלה גם על פעולות שביצע הנשיא מתוקף מעמדו כראש המדינה, אף אם לא הוסמך לבצען במפורש בחוק.
יש הסבורים כי יש לפרש את הסעיף כך שהחסינות חלה רק לגבי פעולות אופרטיביות, ואין בה כדי למנוע מתן סעדים הצהרתיים נגד הנשיא.
בנוסף לחסינות מפני הליכים משפטיים, פוטר חוק היסוד את הנשיא גם מהחובה להעיד בבית משפט לגבי דבר שנודע לו במילוי תפקידו, ומותיר את ההחלטה בנושא לשיקול דעתו של הנשיא.
חסינות > החסינות הדיונית

הנשיא נהנה מחסינות מפני העמדה לדין פלילי במשך כל תקופת כהונתו, אף אם מדובר בעבירות שביצע לפני תחילת כהונתו ושאינן קשורות אליה. ניתן, עם זאת, להעמיד את הנשיא לדין לאחר סיום כהונתו. תקופת ההתיישנות על עבירות נעצרת עם תחילת כהונתו של הנשיא, ונמשכת מחדש עם סיום הכהונה. בניגוד לחסינות המהותית, החסינות הדיונית אינה חלה על הליכים אזרחיים והיא פוקעת עם סיום כהונתו.
חוק היסוד קובע גם כי אם נדרש הנשיא להעיד, תיגבה עדותו במקום ובמועד שייקבעו על דעתו. בשנת 1994 כתב השופט בדימוס לנדוי כי אף שההוראה אינה חלה על חקירה משטרתית, הנימוס מחייב שכך ייעשה. בעת שנכתבו הדברים, טרם נחקר נשיא בישראל, אך כאשר נחקרו הנשיאים ויצמן ב-2000 וקצב ב-2006, הדבר אכן נעשה במשכן הנשיא ולא בתחנת משטרה.
בבג"ץ 2678/07 נפסק כי לנשיא המדינה אין זכות יתר בכל הנוגע לזכות העיון בחומר החקירה, וכי מעמדו בעניין זה הוא כשל כל אזרחי המדינה.
הפסקת הכהונה

כהונתו של הנשיא מסתיימת באחד מאלה:
סיום תקופת הכהונה: שישה מנשיאי מדינת ישראל, הנשיאים שזר, קציר, נבון, חיים הרצוג, פרס וריבלין השלימו את כהונתם במלואה.
התפטרות: הנשיא רשאי להתפטר באמצעות הגשת מכתב התפטרות ליושב ראש הכנסת. ההתפטרות נכנסת לתוקפה עם הגעת המכתב ליושב ראש הכנסת. שניים מנשיאי המדינה סיימו את כהונתם בדרך זו, הנשיאים עזר ויצמן ומשה קצב.
העברה מכהונה מחמת התנהגות בלתי הולמת: העברת נשיא מכהונתו מטעמים של התנהגות בלתי הולמת היא הליך מורכב, הכרוך בתמיכה רחבה של חברי הכנסת. הוא נקבע ככזה, בשל השאיפה להימנע מפתיחה ובהשלמה של הליכי הדחה משיקולים פוליטיים צרים. על מנת להדיח את הנשיא, על 20 מחברי הכנסת להגיש קובלנה בכתב לוועדת הכנסת. זו צריכה לאשר את הקובלנה ברוב של שלושה רבעים מחבריה, לאחר שנתנה לנשיא הזדמנות להשמיע את טענותיו, לפי נוהל שקבעה. אם החליטה ועדת הכנסת לקבל את הקובלנה, ההכרעה עוברת למליאת הכנסת, שאף היא טעונה רוב של שלושה רבעים מחברי הכנסת. עד כה, נפתח הליך אחד מסוג זה, בינואר 2007, לגבי הנשיא משה קצב. על אף שנקבע בחוק היסוד כי על ועדת הכנסת לקבוע את נוהל ההדחה, הוועדה לא עשתה כן במשך 43 השנים שחלפו מאז, ונאלצה לעשות זאת אגב הדיון הפרטני בבקשה להדיח את הנשיא קצב. בסופו של דבר, לא נמצא הרוב הדרוש בוועדת הכנסת להדחת הנשיא, וההצעה הוסרה מסדר היום.
העברה מכהונה מטעמי בריאות: הליך ההדחה מטעמי בריאות פשוט יותר. די ברוב של שני שלישים מחברי ועדת הכנסת וברוב של 61 חברי כנסת במליאת הכנסת. הטעם לכך הוא שהליך זה הוא טכני יותר וטעון פחות, משום שעליו להיסמך על חוות דעת רפואית. מנגד, עדיין מדובר בצעד דרסטי, ולכן לא הסתפק המחוקק בדרישה לרוב רגיל. עד כה, אף אחד מנשיאי מדינת ישראל לא סיים את כהונתו בדרך זו.
מוות: שני נשיאיה הראשונים של מדינת ישראל, חיים ויצמן ויצחק בן-צבי, הלכו לעולמם בעת שכיהנו כנשיאים.
הפסקת הכהונה > הפסקה זמנית

נשיא המדינה מפסיק זמנית למלא את תפקידו ולהשתמש בסמכויותיו בשלושה מקרים: אם יצא מגבולות המדינה, אם ועדת הכנסת אישרה את הודעתו כי נבצר ממנו דרך ארעי למלא את תפקידו או אם ועדת הכנסת החליטה, ברוב של שני שלישים מחבריה, כי נבצר מהנשיא למלא את תפקידו מטעמי בריאות.
בעבר, קבע חוק היסוד כי גם הודעת הנשיא על נבצרות יכולה להיות מטעמי בריאות בלבד. בשנת 2003 תוקן חוק היסוד, והוא אינו מפרט עוד את הטעמים לכך. יוזם התיקון, מיכאל איתן, הסביר במליאה כי התיקון נבע מהמבוכה בה היה שרוי הנשיא עזר ויצמן בשלהי כהונתו, כאשר סבר כי אין זה מן הראוי להמשיך ולעסוק בהאמנת שגרירים ובמתן חנינות בעוד מרחף מעליו ענן חשדות, אך לא נמצאה עבורו בחוק שום אפשרות שבה יכול היה להשעות עצמו מהתפקיד. איתן ציין עוד כי "אין לי צל של ספק שאם ייעשה שימוש בסעיף הזה על ידי איזה נשיא, ובמיוחד הנשיא משה קצב, זה לא יהיה בגלל הנסיבות שהיו שאותן הזכרתי", ואולם בסופו של דבר, דווקא הנשיא קצב הוא שביקש מוועדת הכנסת לאשר את נבצרותו, ובנסיבות הדומות לאלו שתיאר חבר הכנסת איתן. בקשתו של קצב, היחידה בהיסטוריה של מוסד הנשיאות, אושרה ב-25 בינואר 2007 והארכתה אושרה ב-22 באפריל אותה שנה.
תוקפה של החלטה על נבצרות של נשיא המדינה, בין לפי בקשתו ובין לפי חוות דעת רפואית, הוא לתקופה של 3 חודשים לכל היותר, וועדת הכנסת רשאית להאריכה בתקופות נוספות, ובלבד שתקופת הנבצרות לא תעמוד, במצטבר, על יותר מ-6 חודשים. הארכה נוספת טעונה אישור מליאת הכנסת. כאשר הנבצרות היא מכוח בקשתו של הנשיא, רשאי הוא להפסיקה בכל עת.
הפסקת הכהונה > מילוי מקומו של הנשיא

במקרים בהם שוהה הנשיא בחו"ל, במקרים בהם נבצר ממנו למלא את תפקידו ובמקרים בהם הסתיימה כהונתו של הנשיא וטרם נבחר נשיא חדש, ממלא את מקומו יושב ראש הכנסת וכל תפקידי הנשיא וסמכויותיו ניתנים לו.
לקריאה נוספת

משה לנדוי, חוק יסוד: נשיא המדינה (בעריכת יצחק זמיר, התשנ"ד)
דפנה אבניאלי, דיני חסינות, הוצאת פרלשטיין-גינוסר, 2014.
אורי זילברשייד, שוויון חברתי? לא בחוקתנו, הוצאת שוקן, 2015, עמ' 270–272.
פרופ' נחום רקובר, תקנת השבים, העמדה לדין של הנשיא - במשפט העברי, 189. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 2007
נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", חוק כהונת נשיא המדינה, כרך ראשון, בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), עמ' 200–202, באתר דעת.
איגיאלוזאורוס

| איגיאלוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 99.7–94.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי קמטן
משפחה:: איגיאלוזוריים
סוג:: איגיאלוזאורוס
מין:: Aigialosaurus dalmaticus
שם מדעי
 Aigialosaurus ‏Gorjanović-Kramberger, 1892

איגיאלוזורוס (שם מדעי: Aigialosaurus; מילולית: "לטאת חוף הים") הוא סוג של זוחל ימי קדום מתקופת הקרטיקון ששייך למשפחת האיגיאלוזוריים, משפחה הקרובה למוזאזאוריים הגדולים שהייתה קדומה מהם ובעלת מינים יבשתיים יותר. הוא התקיים באירופה של הקרטיקון במשך הקנומן לפני 99.7 עד 94.3 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה נקרא ב-1892 בידי החוקר ממצאי מאובנים שהתגלו ליד הבאר (אנ'), כפר קרואטי על אי בים האדריאטי. הסוג מכיל כיום מין אחד - Aigialosaurus dalmaticus. מין שני, Aigialosaurus bucchichi נחשב כיום לסוג נפרד - אופטיוזאורוס (Opetiosaurus), אם כי כמה חוקרים שייכו אותו ב-2009 חזרה לסוג זה, אך ההחלטה לא התקבלה בקהילה המדעית.
זוחל זה דמה במראהו למוסזאורוס אך היה קטן בהרבה ולא עלה על מטר באורכו. הוא היה טורף בעל לסתות חזקות ושיניים חדות, בהם השתמש כדי לחטוף דגים וחסרי חוליות שהוא צד סמוך לחופים. מבנה זנבו נע לצדדים כמו דג ועזר לו לנוע במים ביעילות וייתכן שהיה בעל קרומי שחייה.
משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות

| --- | --- |
סמליל המשרד
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  2009
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  עמיחי שיקלי
 תאריך כניסה:  29 בדצמבר 2022
 מנכ"ל:  אבי כהן סקלי
 שמות קודמים:  המשרד לענייני ירושלים, חברה ותפוצות המשרד לתפוצות, חברה ומאבק באנטישמיות משרד ההסברה והתפוצות משרד התפוצות
 אתר רשמי
 
משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות הוא משרד ממשלתי אשר אמון על הקשר בין מדינת ישראל ליהדות התפוצות ועל המאבק באנטישמיות.
המשרד הוקם בממשלה ה-32, בשם "משרד ההסברה והתפוצות". תחומי אחריותו של המשרד היו דיפלומטיה ציבורית (הסברה), חברה ותפוצות, מרכז ההסברה, לשכת הפרסום הממשלתית ולשכת העיתונות הממשלתית. עם הקמתה של הממשלה ה-33 שונה שם המשרד ל"משרד לירושלים והתפוצות". עם הקמתה של הממשלה ה-34 שונה השם ל"משרד התפוצות", וענייני ירושלים עברו אז למשרד ראש הממשלה.
תחומי העיסוק במשרד:
תפוצות - שמירת הקשר עם הקהילות היהודיות בתפוצות, באמצעות מיזמים לחיזוק הזהות היהודית והקשר לישראל.
מאבק באנטישמיות ברחבי העולם.
הבטחת קיום חיים יהודיים בתפוצות, אישיים וקהילתיים.
חיזוק הקשר בין הישראלים לתפוצות - במסגרת תחום זה, מתקיימים מיזמים של הטמעת הנושא במערכת החינוך הישראלית, חיבור מובילי דעה ישראלים לתחום זה, מיזם בתי ספר תאומים בהובלת הסוכנות היהודית ופעילות במדיה.
ביוני 2014 עברה החלטת הממשלה מספר 1660, אשר קובעת כי באחריות משרד התפוצות לייסד תוכנית רב שנתית שתהא משותפת למדינת ישראל ולעם היהודי בתפוצות, ותגובש על בסיס דו-שיח עם העולם היהודי במטרה לחזק את הזהות היהודית בתפוצות ואת הקשר בין יהודי התפוצות למדינת ישראל כאשר המימון הוא שליש של ממשלת ישראל ושני שלישים הם כספי פילנתרופיה יהודית. בעקבות החלטה זו הוקמה "היוזמה המשותפת לממשלת ישראל ולעם היהודי" ובשיתוף ארגון "Mosaic United" הוקמו מספר פלטפורמות לחיזוק הזהות היהודית והקשר לישראל בקרב צעירים בגיל 13 - 35 ברחבי העולם.