stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-49
זוכים ומועמדים

| הסרט הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
  על תבונה ורגישות בייב  טירופו של המלך ג'ורג'  החשוד המיידי:   מייקל רדפורד - הדוור מל גיבסון - לב אמיץ  ניקולס הייטנר - טירופו של המלך ג'ורג'  אנג לי - על תבונה ורגישות
השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי: השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי
  נייג'ל הות'ורן - טירופו של המלך ג'ורג' ניקולס קייג' - לעזוב את לאס וגאס  ג'ונתן פרייס - קרינגטון  מאסימו טרואיזי - הדוור:   אמה תומפסון - על תבונה ורגישות ניקול קידמן - פיתוי קטלני  הלן מירן - טירופו של המלך ג'ורג'  אליזבת שו - לעזוב את לאס וגאס
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה: השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
  טים רות' - רוב רוי איאן הולם - טירופו של המלך ג'ורג'  מרטין לנדאו - אד ווד  אלן ריקמן - על תבונה ורגישות:   קייט וינסלט - על תבונה ורגישות ג'ואן אלן - ניקסון  מירה סורבינו - אפרודיטה הגדולה  אליזבת ספריגס - על תבונה ורגישות
התסריט המקורי הטוב ביותר: התסריט המעובד הטוב ביותר
  החשוד המיידי - כריסטופר מק'קוורי קליעים מעל ברודוויי - וודי אלן ודאגלס מקגרת'  חתונתה של מיוריאל - פ. ג'. הוגאן  שבעה חטאים - אנדרו קווין ווקר:   טריינספוטינג - ג'ון הודג' בייב - ג'ורג' מילר וכריס נונאן  לעזוב את לאס וגאס - מייק פיגיס  טירופו של המלך ג'ורג' - אלן בנט  הדוור - פוריו וג'קומו סקרפלי  על תבונה ורגישות - אמה תומפסון
הצילום הטוב ביותר: הסרט הבריטי הטוב ביותר
  לב אמיץ - ג'ון טול אפולו 13 - דין קונדי  טירופו של המלך ג'ורג' - אנדרו דאן  על תבונה ורגישות - מייקל קולטר:   טירופו של המלך ג'ורג' קרינגטון  Land and Freedom  טריינספוטינג
המוזיקה הטובה ביותר: הסאונד הטוב ביותר
  הדוור - לואיס בקלוב לב אמיץ - ג'יימס הורנר  טירופו של המלך ג'ורג' - ג'ורג' פנטון  על תבונה ורגישות - פטריק דויל:   לב אמיץ אפולו 13  גולדן איי  טירופו של המלך ג'ורג'
עיצוב ההפקה הטוב ביותר: האפקטים החזותיים הטובים ביותר
  אפולו 13 לב אמיץ  טירופו של המלך ג'ורג'  על תבונה ורגישות:   אפולו 13 בייב  גולדן איי  עולם המים
עיצוב התלבושות הטוב ביותר: האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
  לב אמיץ טירופו של המלך ג'ורג'  התחדשות  על תבונה ורגישות:   טירופו של המלך ג'ורג' לב אמיץ  אד ווד  על תבונה ורגישות
העריכה הטובה ביותר: הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית
  החשוד המיידי אפולו 13  בייב  טירופו של המלך ג'ורג':   הדוור  שמש בוגדנית  Les Misérables  La Reine Margot
חלוקת הפרסים

3/14 טירופו של המלך ג'ורג' : השחקן הטוב ביותר, הסרט הבריטי הטוב ביותר, איפור ועיצוב השיער
3/12 על תבונה ורגישות : השחקנית הטובה ביותר, הסרט, שחקנית המשנה
3/7 לב אמיץ : הצילום הטוב ביותר, עיצוב התלבושות, הסאונד
3/5 הדוור : הבמאי הטוב ביותר, הסרט הזר, המוזיקה
2/3 החשוד המיידי : העריכה הטובה ביותר, התסריט המקורי
1/2 טריינספוטינג : התסריט המעובד הטוב ביותר
ראו גם

טקס פרסי אוסקר ה-68
הערות שוליים

↑  "Emma Thompson adds Bafta to Oscar trophies". The Independent (באנגלית). 22 באפריל 1996. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
מייקל רדפורד, זוכה פרס הבמאי הטוב ביותר
אמה תומפסון, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר
טים רות', זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר
קייט וינסלט, זוכת פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר
כריסטופר מק'קווארי, זוכה פרס התסריט המקורי הטוב ביותר
ג'ון אוטמן, זוכה פרס העריכה הטובה ביותר
לואיס בקלוב, זוכה פרס הפסקול המקורי הטוב ביותר
יחסי אוסטרליה – טרינידד וטובגו

| יחסי אוסטרליה – טרינידד וטובגו |
| --- | --- |
אוסטרליה: טרינידד וטובגו


אוסטרליה: טרינידד וטובגו
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 5,128
אוכלוסייה
26,778,707: 1,508,631
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 28,140
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 18,653
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: דמוקרטיה ליברלית

יחסי אוסטרליה–טרינידד וטובגו הם היחסים הבילטרליים בין קהיליית אוסטרליה לבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטים ב-7 בינואר 1974. כמו כן, שתי המדינות חברות בארגון חבר העמים הבריטי והן היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית.
היסטוריה

בשנת 2004, בין היתר הודות לסחר החזק של חברות אוסטרליות עם מגזר הנפט של טרינידד וטובגו, הקימה ממשלת אוסטרליה נציבות עליונה בפורט אוף ספיין. נציבות זו משרתת גם 14 מדינות אחרות בקריביים.
סחר

טרינידד וטובגו היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה באיים הקריביים.
יחסים דיפלומטים

אוסטרליה מחזיקה בנציבות עליונה בפורט אוף ספיין. מאידך, לטרינידד וטובגו אין שום נציגות באוסטרליה.
יורקי קאטאינן

יורקי טאפאני קאטאינן (בפינית: Jyrki Tapani Katainen;‏ נולד ב-14 באוקטובר 1971 בסיליניירבי) הוא פוליטיקאי ומדינאי פיני, שכיהן כראש ממשלת פינלנד בשנים 2011–2014.
הוא יושב ראש מפלגת "האיחוד הלאומי" השמרנית.
ביוגרפיה

קאטאינן למד באוניברסיטת טאמפרה. חבר במפלגה השמרנית "האיחוד הלאומי", החל משנת 1993 היה חבר במועצת עיר הולדתו, סיליניירבי ובשנת 1999 נבחר לפרלמנט. בשנת 2004 נבחר ליושב ראש שלה.
ב-19 באפריל 2007 התמנה לשר האוצר וסגן ראש הממשלה בקבינט שבראשותה של מארי קיביניימי. בבחירות לפרלמנט בשנת 2011 תחת הנהגתו השיגה מפלגתו 20.4 % מהקולות והפכה למפלגה החזקה הפרלמנט. בעקבות זאת החליף קאטאינן את מארי קיביניימי בראשות הממשלה.
ב-5 באפריל 2014 הודיע כי יפרוש מתפקידו בקרוב ולא יתמודד בבחירות הקרובות במדינה. ב-24 ביוני 2014 סיים את כהונתו כראש ממשלה.
הערות שוליים

↑  פינלנד: ראש הממשלה יפרוש מתפקידו ביוני - וואלה חדשות, באתר וואלה, 5 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810619585105606  GND: 1136490760  VIAF: 2710148209306100460001   WorldCat (עם VIAF): 2710148209306100460001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורקטאון (CV-5)

| --- | --- |
נושאת המטוסים יורקטאון, יולי 1937
נושאת המטוסים יורקטאון, יולי 1937
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:   צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון
 סדרה קודמת:  נושאת המטוסים ריינג'ר
 סדרה עוקבת:  נושאות המטוסים מסדרת אסקס
 אוניות בסדרה:  יורקטאון, אנטרפרייז, הורנט
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Newport News Shipbuilding
 תקופת הפעילות:  30 בספטמבר 1937 – 7 ביוני 1942 (4 שנים)
 אחריתה:  טובעה בקרב מידוויי
 מיקום:  30°35′59″N 176°34′04″W﻿ / ﻿30.599722222222°N 176.56777777778°W﻿ / 30.599722222222; -176.56777777778 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים:  מדליית שירות ההגנה האמריקאי מדליית המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט מדליית המערכה האמריקנית מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  21,117 טון, 26,314 טון במעמס מלא
 אורך:  251 מטרים
 רוחב:  33 מטרים
 שוקע:  7.9 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  32.5 קשר (60.2 קילומטר לשעה)
 גודל הצוות:  2,217 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  23,200 קילומטרים
 הנעה:  תשעה דוודי קיטור בהספק של 120,000 כוח סוס
 אמצעי לחימה
 שריון:  2.5 עד 4 אינץ' בגוף האונייה, 4 אינצ'ים בגשר
 חימוש:  שמונה תותחי חמישה אינץ', ארבע רביעיות תותחי נ"מ בקוטר 28 מילימטר, 24 מקלעים בקוטר 0.5 אינץ'
 מטוסים:  90 מטוסים המשוגרים בשני מעוטים בסיפון הטיסה ומעוט בסיפון המוסכים. שלוש מעליות מטוסים
 
יורקטאון (CV-5) הייתה נושאת מטוסים מנושאות המטוסים מסדרת יורקטאון של צי ארצות הברית.
היסטוריה

יורקטאון נקראה על שם קרב יורקטאון במלחמת העצמאות של ארצות הברית, נכנסה לשירות ב-30 בספטמבר 1937. שירתה באוקיינוס האטלנטי עד אפריל 1939 ואז הועברה לאוקיינוס השקט. באביב 1941 שבה לאוקיינוס האטלנטי והשתתפה שם בליווי שיירות. היא הועברה שנית לאוקיינוס השקט ב-16 בדצמבר 1941.
יורקטאון השתתפה עם אנטרפרייז בפשיטה על איי גילברט. אחר כך פשטה על בסיסים יפניים בגינאה החדשה. בקרב ים האלמוגים השתתפו מטוסיה בהטבעת נושאת מטוסים יפנית קלה וגרמו נזק לנושאת מטוסים נוספת. לאחר שנפגעה בהתקפת מטוסים יפנים באותו קרב חזרה לפרל הארבור ושם תוקנה בחיפזון, תיקון שהסתיים במועד לפני קרב מידוויי ביוני 1942. היא השתתפה בקרב יחד עם שתי אחיותיה. מטוסיה ומטוסי האנטרפרייז הטביעו ארבע נושאות מטוסים יפניות. יורקטאון נפגעה מפצצות וטורפדות אוויריות יפניות. צוותי בקרת נזקים פעלו להצילה ולגרור אותה למקום מבטחים, אך ב-6 ביוני היא נפגעה שוב בטורפדות שירתה צוללת יפנית, וטבעה בבוקר שלמחרת.
יורקטאון עוטרה בשלושה כוכבי קרב.
ב-19 במאי 1998 התגלתה האונייה הטבועה על קרקעית האוקיינוס בעומק של חמישה קילומטרים על ידי צוות חוקרי מצולות בראשותו של רוברט בלארד, ותועדה במקום מנוחתה האחרון.
הערות שוליים

↑  הוחלפו בתותחי אורליקון בקוטר 20 מילימטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4635979-5  LCCN: n85281973  SNAC: w6rg0jm5  VIAF: 143140961   WorldCat (עם VIAF): 143140961
יאקוב ארקאדלט

| --- | --- |

 לידה:  1505 נאמור, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  14 באוקטובר 1568 (בגיל 63 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
יאקוב ארקאדלט (בצרפתית: Jacques Arcadelt, בהולנדית: Jacob Arcadelt;‏ 1504/5 – 14 באוקטובר 1568) היה מלחין פרנקו-פלמי בתקופה של אמצע עד סוף הרנסאנס, שחיבר בעיקר מדריגלים ושאנסונים. הוא נולד קרוב לוודאי בליאז' ומת בפריז.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע ששהה ברומא בשנת 1539, כאשר הצטרף כחבר לקאפלה היוליאנית. זמן קצר אחר כך הצטרף לקאפלה הסיסטינית, שם התמנה ל"מאגיסטר פוארורום" (מנצח מקהלת הנערים) ובהמשך קודם למנצח מקהלת הכנסייה. באותה שנה הוציא לאור ארבעה מששת ספרי המדריגלים לארבעה קולות שהוציא במשך חייו. בסביבות 1553 כנראה עבר לצרפת, שם בילה את שארית חייו; השאנסונים הרבים שלו נכתבו בשנה זו ובבאות אחריה. ב-1557 פרסם ספר של מיסות, שהקדיש למעסיקו, שארל דה גיז, החשמן של לורן, שארקאדלט היה מנצח המקהלה בכנסייתו.
סגנונו של אקראדלט מעודן, טהור, מלודי ופשוט והמוזיקה שלו הייתה פופולרית מאוד באיטליה במשך יותר ממאה שנים; ספר המדריגלים הראשון שלו הודפס מחדש 58 פעמים בין 1538, בקירוב, ל-1654, רצף הדפסות יוצא דופן ביותר לזמנו. עוד רמז לפופולריות שלו אפשר לראות בנטייה התדירה לייחס לו יצירות אנונימיות. סביר להניח, שהפופולריות שלו נבעה מכישרונו לתפוס את הרוח האיטלקית ולזווג אותה לשלמות הטכנית, המאפיינת את הסגנון הפרנקו-פלמי בכתיבה הרמונית ופוליפונית; ארקאדלט גם כתב נעימות קליטות, קלות לשירה.
המדריגל המפורסם ביותר שלו הוא "Il bianco e dolce cigno" משמח הלב, המצטיין בפיסוק ברור, שירתיות נפלאה ושימוש נבון בחזרות. הסגנון המיוצג במדריגל זה השפיע על הדור הבא של מלחיני מדריגלים, ביניהם ג'ובאני פלסטרינה.
בסך הכול פרסם אקראדלט 24 מוטטים, 3 ספרי מיסות, 126 שאנסונים צרפתיים ויותר מ-200 מדריגלים.
יוריצה גולמאץ

| --- | --- |

גולמאץ במדי נבחרת סלובניה בכדורסל ביורובאסקט 2009
 לידה:  29 במאי 1977 (בן 47) זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר 
 גובה:  2.09 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 1999
 קבוצות כשחקן
 1995–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2002 2002–2003 2003–2004 2004–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2009 2009 2009–2010 2010 2010–2011 2011–2012 2012–2013:  זרינייבץ אולימפיה ליובליאנה סלובן ליובליאנה אולימפיה ליובליאנה אפס פילזן ציבונה זאגרב אורל גרייט הפועל ירושלים פריז-לבלואה פאנליניוס וירטוס רומא פנאתינאיקוס אלבה ברלין ק.ק. זאדאר קולוסוס רודוס אבלינו קרקה נובו מסטו
 הישגים כשחקן
 יורוקאפ צ'לנג' (2006)  הליגה האדריאטית (2002)  2 אליפויות סלובניה (2001, 2002)  אליפות טורקיה (2003)  3 גביעי סלובניה (2000–2002)
 קבוצות כמאמן
 2013–2015 2016–2017 2016–2017 2017–2019 2020–2023 2024 2024–:  ציבונה זאגרב (ע') טייפון שנטיור גאורגיה (ע') קופר פרימורסקה צדביטה אולימפיה הפועל אילת BC דובאי
 
יוריצה גולמאץ (בסלובנית: Jurica Golemac; נולד ב-29 במאי 1977) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל סלובני המשמש כמאמנה של BC דובאי מהליגה האדריאטית.
קריירה מקצועית

גולמאץ שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, ועבר בזרינייבץ, אולימפיה ליובליאנה, סלובן ליובליאנה, אפס פילזן, ציבונה זאגרב, אורל גרייט (בה זכה תחת המאמן שרון דרוקר ביורוקאפ צ'לנג' ב-2006), הפועל ירושלים, פריז-לבלואה, פאנליניוס, וירטוס רומא, פנאתינאיקוס, ק.ק. זאדאר, קולוסוס רודוס, אלבה ברלין, אבלינו וקרקה נובו מסטו. הוא פרש מכדורסל מקצועני בינואר 2013 לאחר פציעה בברך.
במדי ירושלים, בה שיחק בעונת 2006/2007, קלע גולמאץ בממוצע 7.5 נקודות למשחק, וב-18 בפברואר 2007 רשם את הטריפל דאבל השישי בהיסטוריה של ליגת העל בכדורסל עם 15 נקודות, 11 ריבאונדים ו-12 אסיסטים בניצחון 103–98 על הפועל גלבוע/עפולה.
כמו כן, הוא ייצג את סלובניה באליפות אירופה בכדורסל ב-2003 וב-2009.
קריירת אימון

בנובמבר 2013 מונה גולמאץ לעוזר מאמן בציבונה זאגרב תחת המאמן סלאבן רימאץ, וזכה עימה בליגה האדריאטית ב-2014. עם זאת, בדצמבר 2015 פוטרו השניים לאחר רצף תוצאות רעות.
ב-2016 מונה גולמאץ לעוזר מאמן נבחרת גאורגיה בכדורסל, ושימש בתפקיד זה גם ביורובאסקט 2017 שנערך בישראל, ולמאמן הראשי של טייפון שנטיור מהליגה הסלובנית.
במאי 2017 הוא מונה למאמן קופר פרימורסקה מליגת העל הסלובנית, ובעונת הבכורה שלו במועדון הוביל אותו לתואר הראשון בתולדותיו, הגביע הסלובני. בעונת 2018/19 זכה גולמאץ בקוואדרופל: בסופר קאפ, באליפות סלובניה, בגביע הסלובני ובליגה האדריאטית השנייה. ב-20 בדצמבר 2019 הודיע גולמאץ על התפטרותו מהקבוצה.
ב-27 בינואר 2020 הוא מונה למאמן צדביטה אולימפיה הסלובנית, וזכה במדיה בשתי אליפויות ושני גביעים. ב-14 במרץ הסכימו הצדדים על סיום החוזה.
ב-7 בפברואר 2024 מונה גולמאץ למאמן הפועל אילת מליגת העל בכדורסל, ובסיום עונת 2023/2024 ירד עימה לליגה הלאומית.
ב-20 ביוני 2024 מונה גולמאץ למאמנה של BC דובאי, קבוצת הכדורסל החדשה של איחוד האמירויות הערביות שצפויה לשחק בליגה האדריאטית.
הערות שוליים

↑  איתי שנקמן, דרוקר זכה בגביע האתגר: "לקחנו את התואר בצדק", באתר ynet, 23 במרץ 2006
↑  דוד אמויאל, ‏יוריצה גולמאץ חתם לעונה בהפועל י-ם, באתר ONE‏, 31 ביולי 2006
↑  חגי סגל, יוריצה גולמאץ חתם בראסינג פריז, באתר nrg‏, 6 ביולי 2007
↑  גולמץ מצטרף לפאו לשלושה חודשים, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2009
↑  רשימת הטריפל דאבלים הישראלים, באתר אתר ספסל
↑  "Cibosi osvajači ABA Lige!!!". ציבונה זאגרב (בקרואטית). 27 באפריל 2014. נבדק ב-2024-02-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rimac no longer head coach of Cibona, הליגה האדריאטית
↑  גאורגיה, באתר יורובאסקט 2017
↑  "Jurica Golemac novi trener Tajfuna!". Kosarka.si (בסלובנית). 22 באוקטובר 2016. נבדק ב-2024-02-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Primorsko prevzel nekdanji as slovenske košarke". Siol (בסלובנית). 26 במאי 2017. נבדק ב-2024-02-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sixt Primorska u prvom pokušaju osvojila slovenski Superkup". Basketball.hr (בקרואטית). נבדק ב-2024-02-09.
↑  "Fešta v Kopru: Sixt Primorska prvič prvak". RTV Slovenija (בסלובנית). נבדק ב-2024-02-09.
↑  Golemac leaves Koper Primorska, הליגה האדריאטית
↑  Jurica Golemac is the new head coach of Cedevita Olimpija, הליגה האדריאטית
↑  Jurica Golemac is no longer the head coach of Cedevita Olimpija, צדביטה אולימפיה
↑  אור שקדי‏, יוריצה גולמאץ חתם בהפועל אילת ויגיע לישראל בימים הקרובים, באתר וואלה, 7 בפברואר 2024
↑  רשמית: וויל קלייבורן שוחרר מאנדולו אפס, באתר ערוץ הספורט, 20 ביוני 2024
חקובו ארבנס גוסמן

| --- | --- |

צילום מ-1951
 לידה:  14 בספטמבר 1913 קצאלטננגו, גואטמלה 
 פטירה:  27 בינואר 1971 (בגיל 57) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  גואטמלה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשי של גוואטמלה סיטי 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי (גואטמלה) 
 תקופת הפעילות:  מ-1932 
 תפקיד:  נשיא גואטמלה (15 במרץ 1951–27 ביוני 1954) 
 מפלגה:  מפלגת הפעולה המהפכנית
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  מריה כריסטינה וילנובה 
 פרסים והוקרה:  מסדר קצאל  לגיון ההצטיינות 
 חתימה:   
 
חואן חקובו ארבנס גוסמן (בספרדית: Juan Jacobo Árbenz Guzmán, ‏ 14 בספטמבר 1913 קצאלטננגו - 28 בינואר 1971 מקסיקו סיטי) היה פוליטיקאי ואיש צבא גואטמלי, נשיא גואטמלה בשנים 1954-1951. כנשיא השני שנבחר בבחירות דמוקרטיות וחופשיות, ניסה לבצע רפורמות מתקדמות, אך הודח בהפיכה צבאית שבה הייתה מעורבת סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, ה-CIA. גוסמן עצמו היה בזמנו ממנהיגי תנועת המחאה והמרד הצבאי שהביאו להדחתם של הנשיאים הקודמים חורחה אוביקו ופדריקו פונסה בשנת 1944 וכיהן בהמשך כשר ההגנה, בשנים 1951-1944.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

ארבנס גוסמן נולד בשנת 1913 בקצאלטננגו בגואטמלה. אביו, יאקוב ארבנס, היה רוקח דובר גרמנית, שהיגר משווייץ לגואטמלה בשנת 1901. אימו, אוקטביה גוסמן, הייתה ממוצא מסטיסי. אחרי שהאב התמכר למורפיום והזניח את עסקיו, המשפחה נאלצה לסגור את בית המרקחת ולעבור לנהל חווה קטנה שידיד טוב-לב, מהגר מגרמניה, מסר לידיהם. מאוחר יותר, בשנת 1934, התאבד האב.
מסלול לימודיו של ארבנס כלל את בית הספר של מריה כריסטינה בנט דה רלץ. לאחר מכן, החל משנת 1932, בגלל חוסר אמצעים כספיים, נרשם ללימודים בבית הספר הפוליטכני, במסגרת האקדמיה הצבאית של גואטמלה, בעקבות בחינה בה זכה למלגה. הצעיר הסגור ולעיתים מרדן באופיו, התבלט בהמשך כתלמיד וספורטאי מצוין.
הלימודים הקבילו לקריירה צבאית. ארבנס הצטיין באקדמיה הצבאית ונחשב לצוער יוצא מן הכלל. הוא זכה להתמנות לתפקיד לתפקיד "סמל ראשון", שנחשב יוקרתי, בפלוגת הפרשים הצוערים, תפקיד שרק שישה צוערים זכו בו בשנים 1944-1924. אחרי סיום לימודיו, בשנת 1935, שירת כקצין בעיקר בפוארטה דה סן חוסה שבגואטמלה סיטי, וכן בסן חואן סאקאטפקס, שבה התוודע לתנאי החיים והעבודה הקשים של האוכלוסייה האינדיאנית המקומית. באותה תקופה הכיר את עמיתו, פרנסיסקו אראניה (1949-1905).
בשנת 1937 נקרא לבית הספר הפוליטכני על מנת לשמש כמרצה בכמה מקצועות, ביניהם היסטוריה ומקצועות צבאיים ומדעיים. שם הוא לימד - בין היתר - היסטוריה צבאית של מרכז אמריקה, היסטוריה עולמית, אמנות המלחמה, טקטיקה, קשר וביצורים, גאומטריה, פיזיקה ומכניקה.
פעילותו הפוליטית וההפיכה ב-1944

בשנת 1938 הכיר את מריה כריסטינה וילנובה קסטרו, בתו של בעל אחוזה אמיד מאל סלוודור, שאימצה דעות שמאליות נחרצות.
השניים התחתנו ב-1939, בהתחלה ללא הסכמת הוריה. . מצבם הכלכלי של בני הזוג ארבנס היה טוב למדי בזכות שכרו הגבוה. בשנת 1943 הועלה לדרגת קפטן והיה למפקד יחידת הפרשים הצוערים, כשהמשיך להצטיין בכישוריו המנהיגותיים.
בהשפעת אשתו נחשף ונרתם למאבק למען עצמאות וצדק חברתי. מאוחר יותר בני הזוג קראו ספרים של מרקס, לנין וסטלין והתרשמו מהם עמוקות. בסוף שנות ה-1940 התיידד ארבנס עם מנהיגי הקומוניסטים שפעלו במחתרת, ובראשם חוסה מנואל פורטוני.
ביולי 1944 תמך ארבנס בתנועת המחאה שהביאה להתפטרותו של הנשיא הרודן, הגנרל חורחה אוביקו. ארבנס וכוחות דמוקרטים אחרים התנגדו להחלפת אוביקו באיש שלומו, הגנרל פדריקו פונסה. ארבנס התפטר מן הצבא ויצא לגלות באל סלוודור. ב-19 באוקטובר 1944, יחד עם המייג'ור פרנסיסקו חבייר אראניה, נמנה עם מובילי המרד הצבאי. בראש קבוצה של חיילים וסטודנטים תקפו את ה"ארמון הלאומי". הנשיא פונסה הובס ונשלח לגלות. ארבנס, אראניה ועורך הדין חורחה טוריאיו גארידו (Toriello Garrido), הרכיבו חונטה משולשת מהפכנית. החונטה הוציאה צווים שנועדו לקדם את המודרניזציה של המדינה. החונטה החליטה על קיום בחירות לאספה לאומית חוקתית עד סוף השנה. אישרה האספה החוקתית חוקה חדשה שנשארה בתוקף עד לאוגוסט 1954.
החוקה הנהיגה הפרדת הרשויות במדינה, ביטול הצנזורה, אוטונומיה של אוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה סיטי, הפסקת עבודות הכפייה, הנהגת שבוע עבודה של 40 שעות, פעילות חופשית של האיגודים המקצועיים, הפסקת המאסרים בגין אי תשלום חובות, הוקעת הגזענות כפשע והעניקה זכות הצבעה לנשים.
בהתאם לתוצאות הבחירות הנשיאותיות מדצמבר 1944, ולחוקה החדשה, ב-15 במרץ 1945 החונטה מסרה את השלטון לנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי וחופשי, הפרופ' חואן חוסה ארוואלו, הוגה דעות וסופר שחזר מהגליה ממושכת.
ארבנס גוסמן שהגיע לדרגת קולונל, כיהן כשר ההגנה בממשלתו של חואן חוסה ארוואלו.
שר בממשל ארוואלו

ארוואלו ניהל קואליציה של מפלגות שמאלניות, הידועה כ"מפלגת הפעולה המהפכנית" (Partido Acción Revolucionaria). הוא ביצע רפורמות חברתיות, לרבות חוק שכר מינימום, העלאת תקציב החינוך, הרחבת זכות הצבעה לנשים שידעו קרוא וכתוב, וחקיקת עבודה. אולם רבים מהשינויים שהוא הנהיג הועילו למעמד העליון והבינוני, אך מעט מאוד לאיכרים הפשוטים שהיוו את רוב האוכלוסייה. אף על פי שהרפורמות היו מוגבלות ומתונות, הן התקבלו בהסתייגות רבה על ידי הממשל האמריקאי, בעלי האחוזות, הכנסייה הקתולית, מעבידים כמו חברת יונייטד פרוט וחלק מהקצונה, שסברו כי הממשלה בלתי יעילה, מושחתת ומושפעת מאוד על ידי קומוניסטים. ידוע על ארגונן של לפחות 25 מזימות להפלתה, רובן על ידי קצינים שמרנים ממשפחות אמידות. במהלך "מהפכת אוקטובר" בשנת 1944, דרש אראניה להתמנות לראש המטה הכללי. אולם ארוואלו מינה מעליו כשר ההגנה את חקובו ארבנס, שהיה ממליכו ואיש אמונו.
בשנת 1945, נפגע הנשיא ארוואלו בתאונה והתקשה זמנית לתקפד. בעקבות זאת, בין גנרל אראניה ובין המפלגה השלטת, PAR, סוכם במה שנקראה "ברית באראנקו" (Pacto del Barranco), שאראניה יהיה המועמד לנשיאות בבחירות הבאות בנובמבר 1950. תמורת זאת התחייב הגנרל לא לנסות להדיח את הממשלה.
אולם בשנת 1949, לפי מקורות אחדים, אראניה נדחף על ידי גורמים פוליטיים גואטמלים עוינים לממשלה, ועל ידי CIA וחברת "יונייטד פרוט" הכל יכולה בגואטמלה, להציג בפני הנשיא ארוואלו אולטימטום שבו נדרש להפקיד את ההנהגה בפועל של המדינה לידי הצבא. ארבנס נתבקש אז על ידי הנשיא להכשיל את המזימה. קצינים נאמנים למשטר החדש הלכו לעצור את אראניה בגואטמלה סיטי, אך בחילופי אש שפרצו במקום ב-18 ביולי 1949 אראניה נורה למוות.
בהמשך, הנשיא וארבנס לא העזו להודיע בריש גלי על מה שקרה וניסו לטייח את נסיבות התקרית.
נשיא

בסתיו 1950 התקיימו בפעם שנייה בגואטמלה בחירות נשיאותיות דמוקרטיות חופשיות. בבחירות גבר הקולונל ארבנס על יריבו הפרו-אמריקאי חוסה מיגל אידיגורס פואנטס. ארבנס קיבל 267,000 קולות, בתמיכתן של מפלגות דמוקרטיות בורגניות והמפלגה הקומוניסטית (שמנתה באותו רגע כמה מאות חברים והצליחה לאחר מכן לזכות ב-4 מושבים מתוך 56 של הפרלמנט). אידיגורס פואנטס זכה ב-140,000 קולות.
ב-15 במרץ 1951, בנאומו הראשון כנשיא, אמר ארבנס:
"ממשלתנו מתכוונת להתחיל בדרך ההתפתחות הכלכלית של גואטמלה, תוך השגת שלושת היעדים המרכזיים הבאים: להפוך את ארצנו מאומה תלותית ומכלכלה חצי-קולוניאלית לארץ עצמאית מבחינה כלכלית; להפוך את גואטמלה מארץ מפגרת ומכלכלה במידה רבה חצי-פאודלית לארץ מודרנית וקפיטליסטית; ולפעול כך שהתמורות יתלוו בהעלאה ככל האפשר של רמת החיים של המוני העם".
ברוח זו, תכנן הממשל ארבנס לבנות תחנת כוח הידרואלקטרית בחורון-מרינאלה, באסקואינטלה, לבנות כביש אטלנטי וכן נמל חדש בסנטו תומאס, תחת השם "מתיאס דה גאלבס".
במדיניותו בחר ארבנס בנמרצות להשתחרר מהתלות בארצות הברית בכל המישורים. מדיניות זו נתפסה כהתגרות במעצמה וכהיענות לדרישות הקומוניסטים מ"מפלגת העמל הגואטמלית", שהוציא מן המחתרת והפכם לבני בריתו. הוא סירב לשלוח יחידה גואטמלית למלחמת קוריאה. הצעד המרחיק לכת ביותר היה תוכנית הרפורמה האגררית שנהגתה על ידי חבריו הקומוניסטים.
נשיא > הרפורמה האגררית

באותה תקופה 2% מהאוכלוסייה של גואטמלה שלטה על 70 % מהאדמות.
תוכנית הרפורמה האגררית נתקלה בהתנגדות חריפה מצד בעלי האדמות המאורגנים, איגוד החקלאים של גואטמלה, על ידי המעמד העליון והכנסייה הקתולית, שראו בה "שוד מפלצתי" ו"חוק טוטליטרי", והרתיעה אפילו את המפלגות הדמוקרטיות שתמכו בנשיא.
החוק 900 כפי שהוא נקרא, עבר בכל זאת את אישור הפרלמנט ב-17 ביוני 1952.
באותה שנה הקומוניסטים התארגנו בחופשיות תחת השם החדש של "מפלגת העמל הגואטמלית".
החוק 900 הסמיך את הממשלה להקים רשת של מועצות חקלאיות שתהיינה אחראיות על הפקעת האדמות שאינן בשימוש חקלאי בתוך אחוזות ששטחן גדול מ-672 אקרים (2.7 קמ"ר). האדמה המופקעת תחולק למשפחות אינדיבידואליות. בעלי האדמות המופקעות היו אמורים לקבל פיצויים בהתאם לערך האדמה כפי שנקבע בהערכות המיסים ממאי 1952 (כשבעלי אחוזות רבים הצהירו על ערך מופחת על מנת להעלים מיסים). התשלום עבור האדמות ישולם על באמצעות איגרות חוב לאורך 25 שנה עם רבית בשיעור 3%.
הרפורמה הופעלה במשך 18 חדשים, במהלכם חולקו 1,500,000 אקרים (6,100 קמ"ר) ל-100,000 משפחות. ארבנס, בעל אדמות בעצמו, ויתר על 1,700 אקרים (7 קמ"ר) במסגרת הרפורמה.
ביצוע הרפורמה האגררית התלווה בפלישות רבות של האיכרים העניים לאדמות, גם כאלו שלא הופקעו כחוק.
חברת United Fruit Company האמריקנית, הרגישה מאוימת במיוחד על ידי תוכנית הרפורמה האגררית, מפני ש-85% מהאדמות הלא מעובדות ולא בשימוש היו בבעלותה. בחישובי המיסים הצהירה UFC באופן עקבי על ערך מופחת של אדמות אלה. בשנת 1952 הצהירה כי האדמות אלה שוות בערך 3$ לכל אקר. כשממשלת ארבנס ביקשה לפצות אותה בהתאם למחיר זה, טענה החברה שערכן האמיתי של האדמות הוא 75$ וסירבה לנמק הערכה חדשה זו.[דרוש מקור].
לחברת יונייטד פרוט היה במדינה מעמד יוצא דופן, כאשר היא שלטה גם על מסילות הברזל (באמצעות IRCA - International Railways of Central America) וגם על תחנות כוח.
באותם ימים של מלחמה קרה חששה ההנהגה האמריקאית שגואטמלה בהנהגתו של ארבנס גוסמן תוביל את המדינה להתקרבות לברית המועצות ולהשכנת משטר קומוניסטי של ממש.
חברת "יונייטד פרוט" ניצלה את השפעתה בחוגי הממשל ארצות הברית, בעיקר באמצעות האחים דאלס - אלן דאלס, שהיה מנהל ה-CIA וג'ון פוסטר דאלס שהיה מזכיר המדינה. ג'ון פוסטר דאלס נמנה עם בעלי המניות של יונייטד פרוט, ועוזרו, ג'ון מורס קבוט, היה מעורב בניהול חברה זו.