stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילביה פלאת'
ביוגרפיה

פלאת' נולדה בבוסטון בשנת 1932 לאוטו אמיל פלאת' (1885–1940), פרופסור לביולוגיה יליד גרמניה, ולאורליה שובר פלאת (1906–1991), מורה ומרצה שהייתה בת למשפחת מהגרים מאוסטריה. לסילביה היה אח צעיר בשם וורן (יליד 1935).
כבר בגיל 8, זמן קצר לאחר מותו בטרם עת של אביה מסיבוך של מחלת הסוכרת, כתבה את שירה הראשון, שהתפרסם במוסף הילדים של העיתון בוסטון הרלד. היא המשיכה לפרסם שירים בעיתונים ובכתבי-עת בשנים הבאות. לאחר ביקור בקבר אביה, כתבה את אחד משיריה המפורסמים ביותר, "אלקטרה בשביל האזליאות".
פלאת' סבלה מדיכאון קליני במרבית חייה. היא ניסתה לשים קץ לחייה מספר פעמים, שהראשונה שבהן כשהייתה בת 20. בעקבות אחד מניסיונות ההתאבדות שלה התאשפזה בבית חולים פסיכיאטרי, ואף טופלה מספר פעמים בנזעי חשמל.
ב-1950 החלה ללמוד בסמית' קולג' שבמסצ'וסטס, שם ערכה את עיתון בית הספר וזכתה בפרס מיוחד מטעם כתב העת "מדמואזל" (אנ'), שכלל ביקור בן חודש בניו יורק. הביקור בניו יורק שימש בסיס לספרה המפורסם "פעמון הזכוכית". היא סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1955, לאחר שהגישה תזה שחקרה את דמות הכפיל ברומנים של הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי. לאחר מכן קיבלה מלגה מלאה מתוכנית פולברייט ללימודים בקולג' נונהאם, אחד משני הקולג'ים לנשים בלבד באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
ב-1956 נישאה פלאת' למשורר טד יוז, עמו ניהלה זוגיות סוערת, ייצרית, דרמטית וכואבת. הזוג נסע לארצות הברית ב-1957, שם לימדה פלאת' בסמית' קולג' והשתתפה בסדנאות כתיבה, בהן התאמנה על כתיבה וידויית ואישית. הזוג חזר לאנגליה בשנת 1959. שנה לאחר מכן נולדה בתם פרידה, יוצרת ואמנית, וב-1962 נולד בנם ניקולאס (שהתאבד בשנת 2009). פלאת' סבלה ממצבי רוח הפכפכים שהקשו על חייהם המשותפים. בשנת 1961 פגש יוז את אסיה גוטמן, והשניים ניהלו רומן סוער. פלאת' עזבה את יוז ועברה עם ילדיה ללונדון.
בחודשים הבאים אחז בפלאת' פרץ יצירתי, והיא כתבה עשרות משיריה המוכרים, כולל את ספר השירים "אריאל" (אנ'), ובו השירים המפורסמים "צבעונים", "ליידי לזרוס" ו"אבא". בחורף 1962–1963, שאופיין בקור קיצוני, תקף את פלאת' התקף דיכאון נוסף. היא ניסתה להתאבד מספר פעמים, ובסופו של דבר התאבדה ב-11 בפברואר 1963 מהרעלת פחמן חד-חמצני באמצעות הפעלת תנור בישול.
ביוגרפיה > לאחר מותה

מכריה של פלאת' האשימו את יוז בכך שיחסיה עימו גרמו לפלאת' להתאבד, והסירו מספר פעמים את השם "יוז" מהמצבה שלה. ב-2017 פורסמו מכתבים של פלאת' שנכתבו לפני מותה, בהם כתבה כי יוז נהג להכות אותה ורצה במותה.
טד יוז השמיד קטעים מסוימים מהיומנים של סילביה ומכתבי יד נוספים שלה בטענה ש"לא רצה שילדיו יקראו בו אי פעם", וספג ביקורת חריפה על כך. חלקים רבים מכתבי היד שלה נשארו ברשות משפחת יוז, ואלה לא תמיד שיתפו פעולה עם חלק מהכותבים הרבים שהיו מעוניינים לכתוב את תולדות חייה. למשפחת טד יוז הייתה גרסה משלה על טיב יחסיו עם סילביה פלאת'. הביוגרפית ז'אנט מלקולם הקדישה ספר שלם לתופעת מלחמת הביוגרפיות והאינטרסים סביב חייה ומותה של פלאת'.
רק מקצת מיצירתה של פלאת' ראה אור בחייה. עיקר שירתה פורסם על ידי טד יוז לאחר מותה. בשנת 1982 הייתה המשוררת הראשונה שזכתה בפרס פוליצר לאחר מותה, על כתיבתה ב-The Collected Poems.
בשנת 2003 יצא לאקרנים סרט עלילתי בשם "סילביה" (אנ') בכיכובה של השחקנית גווינת' פלטרו, המציג את חייה ויחסיה עם יוז.
בשנת 2014 העלתה השחקנית מעין וינשטוק את הצגת היחיד "שמיים עמוקים", המספרת את סיפור חייה של פלאת'.
בינואר 2019 פורסמה נובלה של פלאת' בת 48 עמודים שהתגלתה לא מכבר, בשם "מרי והממלכה התשיעית".
מיצירותיה > ספריה שתורגמו לעברית

ג'וני פאניקה ותנ"ך החלומות: סיפורים, מסות וקטעי יומן, תרגום מאנגלית - עידית שורר, הוצאת רסלינג
אלקטרה בשביל האזילאות, תרגום מאנגלית - אורה סגל, עריכה - עידו בסוק, אחרית דבר והערות - שחר ברם, כרמל, ירושלים, 2000.
אריאל, מבוא ותרגום מאנגלית - שמואל רגולנט, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1982.
אריאל ושלוש נשים, תרגמה סבינה מסג, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002.
חליפת הלא-נורא, איורים - רוטרו סוזאן ברנר, מאנגלית - איתן בן-נתן, תל אביב, 1996.
היומנים של סילביה פלאת, 1962-1950, מאנגלית - אנה הרמן, עריכה - דנה אלעזר-הלוי, משכל, תל אביב, 2002. (לקריאת הפרק הראשון ברשת)
ספר המטה, כתבה - סילביה פלאת, נוסח עברי - אורי סלע, איורים - קונטן בליק, עם עובד, תל אביב, 1983.
מתוך רמצי האפר, שני שירים, מאנגלית - מרדכי עובדיהו, תל אביב, 1965.
מתוך רמצי האפר, הגברת לאזארוס, אבא שלי, מאנגלית - מרדכי עובדיהו, תל אביב, 1965.
פעמון הזכוכית , רומן
מאנגלית: יואב לויטס הלוי, הביא לדפוס חיים פלג, ספרית פועלים, תל אביב, 1975.
מאנגלית: אורטל אריכה, עריכת תרגום: דניס הרן בן־דור, הוצאת הכורסא, 2019.
המטבח של גברת דבדבן, מאנגלית - מאירה פירון; איורים - אבי עופר. משכל, תל אביב, 2010.
מיצירותיה > שירה

The Colossus -1960
Ariel - 1965
Crossing the Water - 1971
Winter Trees - 1972
The Collected Poems - 1981
מיצירותיה > פרוזה

פעמון הזכוכית - 1963
מכתבים הביתה - 1975
ג'וני פאניקה ותנ"ך החלומות - 1977 - Johnny Panic and the Bible of dreams
יומניה של סילביה פלאת' - 1982
מראת הקסמים - 1989 - The Magic Mirror - התזה של פלאת' מסמית' קולג'
2000 - The Unabridged Journals of Sylvia Plath
מיצירותיה > ספרי ילדים

הספר האדום - 1976
חליפת הלא-משנה - 1996 - The It-Doesn't-Matter-Suit
אוסף סיפורי ילדים - 2001, בריטניה
המטבח של גברת צ'רי - 2001 - Mrs. Cherry's Kitchen
לקריאה נוספת

רונית ליברמנש, סילביה פלאת': מוזה אפלה, הוצאת מפה, 2004. (הספר בקטלוג ULI)
אילת נגב ויהודה קורן, חייה ומותה של אסיה ג': הצלע הישראלית בין טד יוז וסלביה פלאת', אור יהודה: דביר, 2009, מאנגלית - שרה ריפין. (הספר בקטלוג ULI)
Anne Stevenson, Bitter Fame: a Life of Sylvia Plath, Viking, 1989 (הספר בקטלוג ULI)
יומניה של סילביה פלאת', מאנגלית: אנה הרמן, ידיעות אחרונות, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Janet Malcolm, The Silent Woman: Sylvia Plath & Ted Hughes, Knopf, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
Linda Wagner-Martin, Sylvia Plath: a Literary Life, Macmillan, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
David Ellis, Literary Lives: Biography and the Search for Understanding, Edinburgh University Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Heather Clark, The Grief of Influence: Sylvia Plath and Ted Hughes, Oxford University Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
Heather Clark, Red Comet: the Short Life and Blazing Art of Sylvia Plath, Knopf, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Sylvia Plath (1955), Smithpedia
↑   איתמר זהר, סילביה פלאת לפני התאבדותה: "טד יוז הכה אותי ורצה במותי", באתר הארץ, 12 באפריל 2017
1 2  Janet Malcolm, The Silent Woman, Granta, 1993
↑  שמיים עמוקים; שמיים עמוקים בתמונע, באתר "הבמה"
↑  Armitstead, Introduction by Claire (2018-12-29). "Exclusive Sylvia Plath extract: Mary Ventura and the Ninth Kingdom". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-01-24.
↑   תהילה חכימי, תרגום חדש ל"פעמון הזכוכית": לאפשר לסילביה פלאת את הזכות לבדיון, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266528305171  PLWABN: 9810631732705606  BIBSYS: 90051182  BNC: 000195826  BNE: XX1642346  BnF: cb119200170 (data)  CANTIC: a11788513  CiNii: DA00994989  GND: 118594877  ICCU: CFIV035413  ISNI: 0000 0003 6863 8126  LCCN: n79032880  LNB: 000008707  MusicBrainz: 9b73926a-d249-4dfd-841b-db3a56be5d9f  NDL: 00452936  NKC: jn19990006589  NLA: 35608245  NLG: 75386  NLK: KAC199621824  NSK: 000014648  NTA: 068467338  RERO: 02-A003699223  RKD: 338862  SELIBR: 208257  SNAC: w6q63cnm  SUDOC: 027338363  Trove: 1013301  VIAF: 14775269   WorldCat (עם VIAF): 14775269 
קברה של סילביה פלאת'
יאקוב דה פורמנטרו

| --- | --- |
 לידה:  בין 1620 ל-1625
 פטירה:  אחרי 1668
 
יאקובּ דה פורמנטרו, חבורה על המרפסת
יאקובּ דה פורמנטרו (בהולנדית: Jacob de Formentrou;‏ נולד בין 1620 ל־1625 – נפטר לאחר 1668) היה צייר בארוק פלמי שפעל באנטוורפן שהתמחה בציור ז'אנר של חברות עליזות וציורי גלריה.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על חייו של יאקובּ דה פורמנטרו. בשנים 1640–1641 הוא מוזכר כתלמיד ברשומות של גילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן. לאחר מכן הוא הפך למאסטר בגילדה ועדיין היה רשום ככזה בשנת 1659.
הציור "ג'נטלמן שחוזר לאחר ביצוע מוזיקה בכפר" משנת 1668 (נמכר בכריסטיס שבלונדון ב-10 בדצמבר 2010), הוא התיעוד האחרון של דה פורמנטרו.
יצירתו

רק יצירות מעטות שלו ידועות. את כל אלה ניתן לסווג כציורי ז'אנר, בפרט ציורים בנושא "חברות עליזות" ותמונות גלריה.
יצירתו > חברות עליזות

הציורים המעטים המיוחסים לדה פורמנטרו כוללים את ציורי "הגלריה לאמנות" ו"חברה אלגנטית על מרפסת", שניהם באוספים פרטיים כמו גם "משחק שש-בש". השניים הראשונים שייכים לז'אנר של החברה העליזה המתארת קבוצה של אנשים נהנתנים. הז'אנר היה פופולרי גם בפלנדריה וגם ברפובליקה ההולנדית במאה ה-17.
יצירתו > ציורי גלריה

שתי קומפוזיציות שייכות לז'אנר "ציורי הגלריה" מיוחסים לו: "פנים גלריה לאמנות" (אוסף פרטי) ו"אוסף תמונות", שנמצא כיום באוסף המלכותי. ז'אנר "ציורי הגלריה" התפתח באנטוורפן, שם פרנס פרנקן הצעיר ויאן ברויגל האב היו האמנים הראשונים שיצרו ציורים של אוספי אמנות בשנות ה-20 של המאה ה-17. ציורי גלריה מתארים חדרים גדולים בהם מוצגים ציורים רבים ופריטים יקרים אחרים בסביבה אלגנטית. העבודות המוקדמות ביותר בז'אנר זה הציגו חפצי אמנות יחד עם פריטים אחרים כמו כלים מדעיים או מוצגי טבע מעניינים. הז'אנר הפך מיד לפופולרי ובעקבותיהם הגיעו אמנים אחרים כמו יאן ברויגל הבן, קורנליוס דה בלייה, האנס חורדאנס, דייוויד טנירס הבן.
הציור הידוע ביותר של דה פורמנטרו הוא ציור הגלריה המכונה "אוסף תמונות" שנמצא כיום באוסף המלכותי. הציור מתאר חדר מלא בתמונות, ובתוכו כמה דמויות של חובבי אמנות. התמונות השונות התלויות על קירות החדר מייצגות עבודות של אמנים מובילים מדורו של דה פורמנטראו שעבדו באנטוורפן באמצע המחצית השנייה של המאה ה-17. הקומפוזיציה כוללת גם דיוקנאות של רובנס, ואן דייק, שני אמני אנטוורפן הבולטים מהדור הקודם.
ציורי גלריה יכולים לייצג אוספים בפועל או אוספים דמיוניים. אוסף התמונות מתאר גלריה מדומיינת וניתן לראות בו סיכום של הטוב ממה שאמנים אמצע המאה ה-17 של אנטוורפן יכלו להפיק.
מספר סוגיות הקשורות לקומפוזיציה עדיין לא נפתרות לגמרי. קודם כל תאריך הציור. תאריך הציור נקבע כעת ל־1654 היסטוריוני האמנות גם הם אינם תמימי דעים בדעתם אם הציור היה שיתוף פעולה בין כמה ציירים או קבוצה גדולה של ציירים. על בסיס ניתוח איקונוגרפי מגיעים למסקנה שהציור אינו שיתוף פעולה בין כל האמנים שיצירותיהם מיוצגות בציור אלא מייצג את המאמץ המשולב של דה פורמנטרו וארסמוס קלינס השני, צייר מוביל באנטוורפן. פ. ג. מאייר לעומת זאת סבור שהקומפוזיציה היא שיתוף פעולה בין כל האמנים שיצירותיהם מתוארות. הוא מייחס את ההרכב ואת התמונות השונות המתוארות בו באופן הבא:
יאקובּ דה פורמנטרו: תיעוד הגלריה ועיצובה הכללי
יאן דוידזון דה האם: טבע דומם של פרי באמצע צד שמאל, חתום I D Heem
ארסמוס קלינס הצעיר: הציור מעל הארובה והפסלים בגלריה
יוריס ואן סון: קרטושים טבע דומם מימין לקיר האחורי, חתום J.VAN'SON
פיטר ניפס האב או פיטר ניפס הצעיר: פנים הכנסייה מימין לאח, מתוארך ומונוגרמה: 1654 / PN
יאן פיטרס הראשון: הנוף מימין לקרטושים של טבע דומם, מונוגרמה i.P
הנדריק אנדריסן: טבע דומם בחלק התחתון השמאלי של הקיר הימני, מונוגרמה של HA
פיטר דה וייט (II) ?: הנוף באמצע השורה הגבוהה של הקיר הימני, חתום: PDW
יאן ואן קאסל האב: אוסף החרקים על רקע לבן, קיר ימני מעל לדלת, חתום IVK
פיטר בואל: הברבור המת קיר ימני, שורה עליונה בקדמת הציור, חתום על P.BOEL
ניקולאס ואן אייק: קרב על סוסים, שהוא השני בשורה עליונה, קיר ימני, חתם על N.V.EYC
Gaspar de Witte: ציור הנוף מימין לדלת, חתום G.D.WITTE
אנונימי, תאריך 1653: ציורים והעתקים שונים.
ניתן לפרש את הציור כאל התייחסות לקהל צופים אניני טעם, ובמיוחד להדגיש את פעילות הערכת הציירים על סמך מאפיינים סגנוניים. ניתן לראות בציור גם עדות מעוצבת בקפידה של הכישרון ומורשת העבר של בית הספר לציור באנטוורפן.
הערות שוליים

↑  Ontdek schilder Jacob de Formentrou, rkd.nl (בהולנדית)
↑  Christies - Page Not Found, www.christies.com
1 2 3 4  Hannelore Magnus, Schilders, connoisseurs en hun (Salomons)oordeel: Het Schilderijenkabinet (1659) van Jacob de Formentrou en Erasmus II Quellinus, De Zeventiende Eeuw. Cultuur in de Nederlanden in interdisciplinair perspectief 28, 2012-08-14, עמ' 40–65 doi: 10.18352/dze.8122
1 2  Explore the Royal Collection Online, www.rct.uk
1 2  Jacob de Formentrou en Anton Goubau en Jan Davidsz. de Heem en Erasmus Quellinus (II) en Joris van Son en Pieter Neefs (I) of Pieter Neefs (II) en Jan Peeters (I) en Hendrick Andriessen en mogelijk Peter de Witte (II) en Jan van Kessel (I) en Peeter Boel en Nicolaas van Eyck (I) en Gaspar de Witte en Anoniem eerste helft jaren 1650, gedateerd 165(3?), rkd.nl (בהולנדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 98237902  RKD: 367161 
יאקובּ דה פורמנטרו, אוסף תמונות, 1654
ריקרדו סה פינטו

ריקרדו מנואל אנדראדה א סילבה סה פינטו (בפורטוגזית: Ricardo Manuel Andrade e Silva Sá Pinto; נולד ב-10 באוקטובר 1972 בפורטו) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן קבוצת אפואל ניקוסיה.
סה פינטו שיחק לאורך רוב הקריירה בליגת העל הפורטוגלית, ובעיקר במדיה של ספורטינג ליסבון. במדיה הירוקים של ספורטינג זכה סה פינטו לכינוי "ריקרדו לב הארי" מאוהדי הקבוצה, בזכות רוח הלחימה שהפגין. סה פינטו זכה עם ספורטינג באליפות ופעמיים בגביע הפורטוגלי, ואף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א. בנוסף, שיחק בספרד במדי ריאל סוסיאדד ובבלגיה במדי סטנדרד לייז'.
סה פינטו ערך 47 הופעות במדי נבחרת פורטוגל, בהן כבש תשעה שערים. בין היתר, ייצג את פורטוגל בשני טורנירי אליפות אירופה, בהם יורו 2000 בו העפילה הנבחרת לחצי הגמר.
החל משנת 2012 משמש סה פינטו כמאמן ראשי, ובתקופה קצרה הספיק לאמן במספר מדינות, בהן פורטוגל, בלגיה, יוון, סרביה וערב הסעודית.
קריירת משחק

סה פינטו, יליד העיר פורטו, החל את דרכו בקבוצת הילדים של פורטו כבר בגיל עשר. כשהיה בן 15 עבר לשחק במחלקת הנוער של סלגיירוש, במדיה אף עלה לבוגרים. הוא ערך הופעת בכורה בליגת העל הפורטוגלית בפתיחת עונת 1992/1993, ומשם המשיך ל-29 הופעות ליגה ושישה שערים כבר באותה העונה. עונה לאחר מכן קבע סה פינטו שיא קריירה אישי של 11 שערי ליגה ב-28 הופעות במדי סלגיירוש, שזיכו אותו במעבר לקבוצת הפאר הפורטוגלית, ספורטינג ליסבון.
סה פינטו הצטרף לקבוצה של המאמן קרלוס קיירוש לקראת עונת 1994/1995, וכבר באותה העונה הניף עמה את הגביע הפורטוגלי. ספורטינג גברה בגמר 0–2 על מאריטימו, במשחק בו עלה סה פינטו כמחליף במקומו של קרסימיר באלקוב כעשר דקות לסיום ההתמודדות.
ב-26 במרץ 1997, בשלהי עונת 1996/1997, ספג סה פינטו עונש הרחקה חמור לשנה מכל פעילות, וזאת לאחר אירוע אלים שהתרחש באימון נבחרת פורטוגל. הנבחרת התכוננה למשחק החוץ מול צפון אירלנד במוקדמות מונדיאל 1998, וסה פינטו קיבל הודעה ממאמן הנבחרת ארתור ג'ורג' כי לא ייכלל בסגל הסופי למשחק מסיבות מקצועיות. סה פינטו תקף את ג'ורג' באגרופים בפניו, וכתוצאה מכך הורחק לשנה מכל פעילות. לסה פינטו הוצע להמתיק את עונשו לחצי שנת הרחקה בלבד תמורת התנצלות בפני המאמן, אך הוא סירב להתנצל.
לקראת עונת 1997/1998, ועל אף תקופת ההרחקה התלויה נגדו, חתם סה פינטו בריאל סוסיאדד מהליגה הספרדית, תמורת כ-3.6 מיליון דולר. את הקדנציה הראשונה במדי ספורטינג סיים עם עשרים שערי ליגה ב-77 הופעות. על אף שמספר ערעורים הוגשו על ידי סוסיאדד ועל ידי סה פינטו עצמו, עונש ההרחקה נותר על כנו וסה פינטו נותר עונה שלמה מחוץ למגרשים. הוא שב לפעילות בפתיחת עונת 1998/1999, עלה בהרכב להופעת בכורה רשמית במחזור הפתיחה בו אירחה סוסיאדד את ריאל אוביידו, וכבש את השער הראשון של קבוצתו במשחק שהסתיים בשוויון 3-3. בסך הכול בשתי עונות בהן שיחק במדי סוסיאדד כבש סה פינטו שישה שערי ליגה בלבד בשבעים הופעות, וגם ספג שלושה כרטיסים אדומים.
לאחר התקופה הקצרה בספרד, שב סה פינטו לקדנציה שנייה בספורטינג. הוא חתם בקבוצה לקראת עונת 2000/2001, אך סיים את העונה מוקדם מהצפוי, בעקבות פציעה ברצועה הצולבת הקדמית אותה ספג במשחק מול בלננסש כבר בחודש דצמבר. הוא שב לשחק בעונת 2001/2002, אך גם במהלכה הוגבל על ידי פציעות שהשביתו אותו לתקופות ארוכות. על אף שתרם שבע הופעות ליגה ושער בודד, היה שותף סה פינטו לזכייתה של ספורטינג בדאבל באותה העונה. הוא לא נכלל בסגל בגמר הגביע בו גברה ספורטינג 0–1 על ליישואס.
על אף התקופה מרובת הפציעות, הצליח סה פינטו לשוב למגרשים, ועל אף שהושבת לעיתים קרובות, עדיין זכה בסרט הקפטן של הקבוצה בשלהי הקדנציה. סה פינטו היה שותף לעונה מרשימה של ספורטינג במסגרת גביע אופ"א לעונת 2004/2005. ספורטינג צלחה את שלב הבתים, ובשלבי הפלייאוף הדיחה את פיינורד, מידלסברו, ניוקאסל (מולה כבש סה פינטו את שערו היחיד במפעל באותה העונה) וא.ז. אלקמאר והעפילה לגמר המפעל, שם פגשה את צסק"א מוסקבה. סה פינטו, שפתח בהרכב קבוצתו לגמר והוחלף לאחר 73 דקות, היה שותף להפסד 1–3 של קבוצתו במשחק.
על אף שהתקרב לפרישה ממשחק, השתכנע סה פינטו לחתום במדי סטנדרד לייז' של המאמן יוהאן בוסקאמפ לקראת עונת 2006/2007. הוא הצטרף לבן ארצו סרג'יו קונססאו ששיחק אז בקבוצה. כבר בשלב מוקדם של העונה הוחלף בוסקאמפ במישל פרודום, שהוביל את סה פינטו וקבוצתו למקום השלישי בטבלת הליגה בתום העונה. סה פינטו כבש פעמיים ב-21 הופעות במדי הקבוצה בליגה.
בתום העונה פרש ממשחק פעיל, בגיל 35.
קריירת משחק > נבחרת פורטוגל

סה פינטו החל את דרכו הבינלאומית במדיה של נבחרת פורטוגל הצעירה, עמה העפיל לגמר אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1994, בהופעתה הראשונה אי פעם של פורטוגל בטורניר. סה פינטו שיתף פעולה עם שחקנים בולטים ובהם לואיש פיגו, רוי קושטה וז'ואאו ויירה פינטו. במשחק הגמר מול איטליה עלה סה פינטו מהספסל בדקה ה-79, וראה את האיטלקים מנצחים 0–1 בזכות שער זהב בדקה ה-98.
את הופעת הבכורה שלו במדי פורטוגל ערך סה פינטו ב-7 בספטמבר 1994, חמישה חודשים לאחר האליפות המוצלחת, כשעלה בהרכב של המאמן אנטוניו אוליביירה בניצחון החוץ 1–2 על צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 1996. בסך הכול היה שותף בארבעה משחקים במסגרת המוקדמות.
סה פינטו זומן על ידי אוליביירה לסגל פורטוגל לקראת יורו 1996 באנגליה. את שער הבכורה שלו במדי פורטוגל כבש סה פינטו במשחק הפתיחה של פורטוגל בטורניר, מול דנמרק. סה פינטו פתח בהרכב הנבחרת, ובדקה ה-53 של המשחק נגח פנימה הגבהה של לואיש פיגו מאגף שמאל כדי לקבוע את תוצאת הסיום של המשחק, 1-1. סה פינטו פתח והוחלף אחרי שעה בניצחון 0–1 על טורקיה, והוחלף במחצית בניצחון 0–3 על קרואטיה ששמר את פורטוגל בראש הבית. ברבע הגמר שוב הוחלף סה פינטו במחצית, במשחק בו נוצחה פורטוגל 0–1 על ידי צ'כיה.
בעקבות האירוע האלים בו תקף סה פינטו את מאמן הנבחרת ארתור ג'ורג', הוא הורחק לשנה מכל פעילות, ושב לנבחרת בספטמבר 1998, לאחר 19 חודשים מחוץ לסגל הפורטוגלי. סה פינטו סימן את שובו לנבחרת עם צמד לרשתה של הונגריה במשחק חוץ במוקדמות יורו 2000. הוא הוסיף שלושה שערים נוספים במסגרת טורניר המוקדמות, וסייע לנבחרתו להעפיל ליורו 2000 בבלגיה ובהולנד. הוא זומן על ידי אומברטו קואליו לסגל פורטוגל לטורניר, אך לא שותף בניצחון 2–3 על אנגליה במשחק הפתיחה. במשחק השני בו גברה פורטוגל 0–1 על רומניה, עלה סה פינטו מהספסל בדקה ה-56. פורטוגל סיימה שלב בתים מרשים מאוד עם ניצחון 0–3 על גרמניה, בו עלה סה פינטו בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק. פורטוגל סיימה בראש הבית ופגשה את טורקיה בשלב רבע הגמר. סה פינטו עלה מהספסל כרבע שעה לסיום ניצחון נבחרתו 0–2 במשחק. ההופעה המרשימה של פורטוגל הגיעה לסיומה בחצי הגמר עם הפסד 1–2 לצרפת מפנדל של זינדין זידאן שלוש דקות לתום ההארכה. סה פינטו לא שותף כלל באותו המשחק.
סה פינטו נפרד מהנבחרת במהלך טורניר מוקדמות מונדיאל 2002, בו כבש שער אחד בארבע הופעות. משחקו האחרון בנבחרת היה במסגרת טורניר המוקדמות, בניצחון הביתי 0–6 על קפריסין ב-6 ביוני 2001. בסך הכול לזכותו של סה פינטו 45 הופעות במדי פורטוגל, בהן כבש תשעה שערים.
תארים > תארים כשחקן

אליפות פורטוגל: 2001/2002
הגביע הפורטוגלי (2): 1994/1995, 2001/2002
הסופר קאפ הפורטוגלי (2): 2000, 2002
אליפות אירופה: 1994 (מקום שני)
תארים > תארים כמאמן

הגביע הבלגי: 2017/2018
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992/1993 | סלגיירוש | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 29 | 6 | - | - | - | - | - | - | 29 | 6 |
| 1993/1994 | סלגיירוש | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 28 | 11 | - | - | - | - | - | - | 28 | 11 |
| 1994/1995 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 27 | 5 | 6 | 0 | 2 | 1 | - | - | 35 | 6 |
| 1995/1996 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 26 | 9 | 6 | 1 | 4 | 2 | 2 | 2 | 38 | 14 |
| 1996/1997 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 24 | 6 | 2 | 0 | 3 | 2 | - | - | 29 | 8 |
| 1997/1998 | ריאל סוסיאדד | ספרדליגת העל הספרדית | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - |
| 1998/1999 | ריאל סוסיאדד | ספרדליגת העל הספרדית | 36 | 4 | - | - | 5 | 0 | - | - | 41 | 4 |
| 1999/2000 | ריאל סוסיאדד | ספרדליגת העל הספרדית | 34 | 2 | 2 | 0 | - | - | - | - | 36 | 2 |
| 2000/2001 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 19 | 2 | - | - | 5 | 3 | 1 | 0 | 25 | 5 |
| 2001/2002 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 7 | 1 | - | - | 3 | 0 | - | - | 10 | 1 |
| 2002/2003 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 13 | 1 | 2 | 0 | - | - | - | - | 15 | 1 |
| 2003/2004 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 12 | 3 | 1 | 0 | - | - | - | - | 13 | 3 |
| 2004/2005 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 19 | 5 | 2 | 2 | 9 | 1 | - | - | 30 | 8 |
| 2005/2006 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 27 | 2 | 3 | 2 | 2 | 0 | - | - | 32 | 4 |
| 2006/2007 | סטנדרד לייז' | בלגיהליגת העל הבלגית | 21 | 2 | 3 | 0 | 2 | 0 | - | - | 26 | 2 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 322 | 59 | 27 | 5 | 35 | 9 | 3 | 2 | 387 | 75 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת פורטוגל> שנה | נבחרת פורטוגל> הופעות | נבחרת פורטוגל> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1994 | 2 | 0 |
| 1995 | 5 | 0 |
| 1996 | 11 | 1 |
| 1997 | 2 | 0 |
| 1998 | 4 | 2 |
| 1999 | 9 | 3 |
| 2000 | 11 | 3 |
| 2001 | 1 | 0 |
| סה"כ | 45 | 9 |
הערות שוליים

↑  ספורטינג החתימה את סה פינטו, באתר ynet, 2 באוגוסט 2000
↑  ריקרדו סה פינטו גמר את העונה, באתר ynet, 11 בדצמבר 2000
↑  מאמן ספורטינג ליסבון ריקרדו סה פינטו פוטר, באתר וואלה, 5 באוקטובר 2012
| נבחרת פורטוגל – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 באיה •  2 סקרטריו •  3 סנטוס •  4 דה קרוז •  5 קאוטו •  6 טברס •  7 פניירה •  8 פינטו •  9 סה פינטו •  10 קושטה •   11 קדטה •  12 קסטרו • 13 טיישיירה •  14 ברבוסה • 15 פסיינסיה • 16 קריסטובאו • 17 פורפיריו • 18 פולהא • 19 סוזה • 20 פיגו • 21 מדיירה • 22 קוריה • מאמן: אוליביירה |  1 באיה •  2 סקרטריו •  3 סנטוס •  4 דה קרוז •  5 קאוטו •  6 טברס •  7 פניירה •  8 פינטו •  9 סה פינטו •  10 קושטה •   11 קדטה •  12 קסטרו • 13 טיישיירה •  14 ברבוסה • 15 פסיינסיה • 16 קריסטובאו • 17 פורפיריו • 18 פולהא • 19 סוזה • 20 פיגו • 21 מדיירה • 22 קוריה • מאמן: אוליביירה | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – יורו 2000 |
| --- | --- | --- |
|  1 באיה •  2 קוסטה •  3 ג'ורג' •  4 וידיגל •  5 קאוטו •  6 סוזה •  7 פיגו •  8 פינטו •  9 סה פינטו •  10 קושטה •   11 קונסייסאו •  12 אספינהא • 13 טיישיירה •  14 שאבייר • 15 קושטיניה • 16 בטו • 17 בנטו • 18 פאולטה • 19 קאפוצ'ו • 20 סקרטריו • 21 גומש • 22 קים • מאמן: קואלהו |  1 באיה •  2 קוסטה •  3 ג'ורג' •  4 וידיגל •  5 קאוטו •  6 סוזה •  7 פיגו •  8 פינטו •  9 סה פינטו •  10 קושטה •   11 קונסייסאו •  12 אספינהא • 13 טיישיירה •  14 שאבייר • 15 קושטיניה • 16 בטו • 17 בנטו • 18 פאולטה • 19 קאפוצ'ו • 20 סקרטריו • 21 גומש • 22 קים • מאמן: קואלהו | פורטוגל |
שחייה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-6 באוגוסט 1932 ל-13 באוגוסט 1932. 11 משחים נערכו במשחקים אלו (5 לנשים ו-6 לגברים), בהשתתפות 128 משתתפים (44 נשים ו-84 גברים) מ-20 מדינות.
התחרויות נערכו בבריכת השחייה האולימפית הסמוכה לאצטדיון האולימפי, שכללה 10,000 מושבים. הקהל היה נלהב. המים היו צלולים ואיכותם הייתה משופרת לעומת המשחקים הקודמים.
נשים

נבחרת השחייה של ארצות הברית (ארצות הברית) לנשים זכתה ב-4 מדליות זהב מתוך 5.
נשים > השחיינית הבולטת

הלן מדיסון (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות זהב.
גברים

נבחרת השחייה של יפן (יפן) לגברים זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 6 וב-11 מדליות בסך הכל מתוך 16 מדליות אפשריות.
גברים > השחיין הבולט

יאסוג'י מיאזאקי (יפן יפן), היחידי שזכה בשתי מדליות זהב. יושיוקי צורוטה (יפן יפן) הגן על תוארו במשחה ל-200 מטר חזה.
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | יפן יפן | 5 | 5 | 2 | 12 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית מארחת | 5 | 2 | 3 | 10 |
| 3 | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | הולנד הולנד | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 | צרפת צרפת | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | בריטניה בריטניה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 7 | דנמרק דנמרק | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | הפיליפינים הפיליפינים | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 |  דרום אפריקה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 11 | 11 | 11 | 33 |