stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שו"ת הרב הראשי
המהדורה הראשונה > רקע

בעת כהונתו כרב הראשי לישראל, ענה הרב מרדכי אליהו על שאלות רבות שנשלחו אליו מכל העולם. הרב השתדל לענות לכל מי ששאל אותו. על חלק מהתשובות ענה בעצמו ובחתימתו. על חלק מהתשובות הורה בעל פה לעוזריו הרב שמואל זעפרני והרב אליהו בן דהן מה לענות, והם השיבו בשמו וחתמו את שמם. רוב ככל השאלות נשמרו ותויקו בקלסרים בלשכת הרב הראשי.
בשנת תשס"ח פנו עו"ד שלמה בן אליהו והרב יוסף אליהו, בניו של הרב אליהו, לרב שמואל כ"ץ, חוקר הרבנות הראשית וביקשו ממנו לערוך ביחד עם אביו את תשובותיו בהלכה שכתב בכעת כהונתו כרב הראשי. השאלות והתשובות המקוריות היו מצויים בקלסרים בלשכת הרב עוד מכהונתו כרב ראשי. בעת עריכת הכרך הראשון, נכדת הרב, מיכל כפרי, ערכה וסגננה את השאלות שיובנו היטב. הרב אליהו עבר ביחד עם העורך הרב שמואל כ"ץ, על כל התשובות, הרב אליהו הוסיף להם הסברים, הרחבות, נימוקים ומקורות נוספים, והבהיר את כל מה שהיה צריך.
בניגוד לספרי שו"ת אחרים, המטרה בסדרת ספרים אלו הייתה שהיא תהיה מובנת לכולם. הרב אליהו הספיק לעבור על כל הכרך הראשון ולראותו עוד בחייו. על הכרך השני עבר הרב מתוך חולי גדול אך בכל זאת ניאות לבקשת העורך והשיב על כל שאלותיו וספיקותיו. הכרך השלישי נערך לאחר פטירת הרב על ידי הרב שמואל כ"ץ וצוות רבנים נוספים ממכון דרכי הוראה לרבנים אך ללא עריכה נוספת של הרב.
כמו כן, כיאה לשו"ת, היו שאלות שהיו פרטיות ובשל כך השמיטו אותן.
המהדורה הראשונה > מבנה הספר

סדר התשובות הוא בסדר כרונולוגי לפי תאריך הדפסת התשובות. סדר זה נועד למקם את התשובות לפי סדר המאורעות. לעיתים הוסיף עורך הספר, הערות היסטוריות כדי שהקורא יבין את הרקע לשאלות. בנוסף, כל תשובה בספר הודפסה עם התאריך המקורי שלה, ועם החותמת של הרב הראשי או של אחד מעוזריו.
כרך א' - תש"נ עד תשנ"ג.
כרך ב' - תשמ"ח עד תשמ"ט.
כרך ג' - תשמ"ו עד תשמ"ז.
בסדרה זו היה אמור להיות מודפס גם כרך ד' אשר יכיל את התשובות של השנים תשמ"ג עד תשמ"ה, אך בפועל תוכנית זו לא יצאה לאור. לאחר כמה שנים, בשנת תשע"ט, הוחלט במכון דרכי הוראה לרבנים לערוך מחדש את הסדרה הזו ולצרף אליה גם התשובות שהיו אמורות להופיע בכרך ד'.
המהדורה החדשה

בשנת תשע"ט הוחלט במכון דרכי הוראה לרבנים בראשות בנו של הרב, הרב יוסף אליהו, לערוך מחדש את סדרת הספרים במהדורה חדשה ומורחבת שעתידה להכיל כמה כרכים.
לתועלת הלומדים, במהדורה זו, סודרו התשובות לפי סדר השולחן ערוך בניגוד למהדורה הקודמת ששם התשובות היו לפי סדר כרונולגי. נעשתה השוואה מחדש של השאלות והתשובות אל מול המקור. והורחבו המקורות, נעשו הפניות לספרים אחרים של הרב אליהו בהם הרחיב יותר בביאור התשובה.
בנוסף, במהדורה זו, השמיטו העורכים את כל השאלות, ואת מבנה הדף שהיה קים במהדורה הקודמת, והוסיפו את התשובות שהיו חסרות מהשנים תשמ"ג-תשמ"ה.
נכון לשנת תש"פ יצאו לאור שני כרכים מסדרה זו:
כרך א' - אורח חיים סימנים א-רמב.
כרך ב' - אורח חיים סימנים רמב-תרצז.
לקריאה נוספת

הרב שמואל כ"ץ, שו"ת הרב הראשי-שאלות בענייני חינוך, בתוך שמעתין אדר א' תשע"א (גיליון 178, עמודים 17–19)
הרב משה יניב, סקירה על ספרי הרב מרדכי אליהו זצ"ל, בתוך שמעתין אדר א' תשע"א (גיליון 178, עמודים 117–118)
הרב שמואל אליהו,  אביהם של ישראל, חלק ח', עמוד 225
רפי רוזן

רפי רוזן (4 באוקטובר 1927 – 11 בפברואר 2003) היה אבי תורת הביואורגונומי. רוזן הוא מן הבולטים והוותיקים שבמפיצי רעיונות העידן החדש בישראל. רוזן העמיד גם תלמידים העוסקים במתן טיפולי רפואה משלימה על פי תורתו. אולם, הוא הקפיד שלא לגודד מסביבו כת ולא לאמץ אורח חיים של גורו. תלמידיו ממשיכים להעמיד תלמידים גם אחרי מותו.
עבודתו של רוזן לא הוכחה בצורה מחקרית, והיא מציגה מאפיינים של פסבדו-מדע.
קורותיו

רוזן (במקור: רוזנבליט) בנם של אנה (לבית שטרן) ורופא הילדים ד"ר ליאו רוזנבליט, נולד בירושלים וגדל בראשון לציון. בשנת 1943, הצטרף להכשרה מגויסת שהקימה בשנת 1948 את קיבוץ הסוללים בהרי נצרת. עיקר פעילותו התנהלה שנים רבות בתל אביב בסדנאות ללימוד תורתו - הביואורגונומי, שם העמיד מאות תלמידים, שרבים מהם השתלבו בענפים השונים של הרפואה האלטרנטיבית. תקופה קצרה התגורר באילת ובשנותיו האחרונות חזר לקיבוץ הסוללים, שם התגורר עד יום מותו. בשנים מאוחרות יותר קיבל בקיבוץ את מטופליו, הכשיר את תלמידיו והתראיין לעיתונות הכתובה.
רוזן היה אחיו של שמואל רוזן.
התפתחות הביואורגונומי לפני רוזן

יסודות הריפוי הביואורגונומי הונחו בשנות ה־30 של המאה ה-20 בידי ד"ר וילהלם רייך, מדען, רופא ואחד מתלמידיו של פרויד. רייך טען לקיומה של "אנרגיה" הפועלת בתוך הגוף, המשפיעה לכאורה על הבריאות. לאנרגיה זו קרא רייך אורגון, ודיבר על מחסור אנרגיה בגוף. לדבריו, הפתרון לכך הוא בניית מצברי אנרגיה - אקומולטורים, הבנויים ממספר שכבות של מתכת וחומר אורגני לסירוגין ואמורים לסייע לאדם היושב בתוכם.
רוזן והביואורגונומי

רפי רוזן, החל להתעניין בתורתו של וילהלם רייך בשנות החמישים, בקוראו את הספר "המשפחה והילד החופשי", של אלכסנדר ס. ניל, מייסד ומנהל בית הספר הפתוח סאמרהיל באנגליה. בספר זה מתייחס המחבר לווילהלם רייך, שחי בארצות הברית והגיע למסקנות דומות לאלו של ניל ביחס לחינוך חופשי ופתוח.
ספריו של רייך, סגנונו ודרך המחשבה המדעית שלו, הלמו את טעמו של רוזן, שקרא בכתביו של רייך וחזר על מקצת מהניסויים שערך במכשירים ביו-אנרגטיים.
רוזן הוא אבי "טכניקת העפעוף" שעליה כתב את הספר "החוש השביעי והמציאות שמעבר". על פי רוזן, מדובר בטכניקה בעזרתה שריר העין מגיב בוויברציות עדינות לשדות אנרגטיים שהגוף מקרין ובאמצעותם ניתן לאבחן בעיות גופניות ונפשיות ולטפל בהן.
עוד על פי רוזן, קיימת "תלות האנרגטית" בין "משלימים אנרגטיים". לתלות אנרגטית זו שני צדדים וספרו "אהבה עזה ממוות" מתאר אותם. מצד אחד, בעתות של מצוקה אנרגטית, נעזרים בני הזוג האנרגטיים אחד בשני, אולם מצד שני, במצב של מות אחד מבני הזוג, נוצר מצב של משיכת אנרגיה מהמשלים החי, רמת האנרגיה בגופו יורדת, ורמת האנרגיה הנמוכה חושפת את גופו למחלות. רוזן טען כי גילה, בנוסף, את טכניקת "ערבול המשלימים האנרגטיים", הגורמת לטעינת אנרגיה אין סופית הממלאת כל מחסור ומפסיקה מידית את משיכת האנרגיה על ידי המשלים, משיכה שממנה מתחילות מרבית בעיות הבריאות בכלל והמחלות הכרוניות בפרט.
עוד טען רוזן כי גילה את שורש "התלות הגנטית והתורשתית" של כל אדם, והוסיף אותו לטיפול ה"ביואורגונומי", כשהוא גורס כי תופעות כרוניות ולא מוסברות קשורות לאלמנטים תורשתיים ושיטות האבחון שלו מאפשרות גילוי של בעיות שמקורן בגלגולים קודמים של המטופל.
לקריאה נוספת

רוזן הוציא כארבעים ספרים. הבולטים ביניהם:
רפי רוזן, סינדרום העכביש, תמוז, 1989
רפי רוזן, החוש השביעי והמציאות שמעבר, תמוז, 1989
רפי רוזן, וודו, תמוז, 1990
רפי רוזן, אהבה עזה ממוות, תמוז, 1992
הערות שוליים

↑  טכניקת העיפעוף
↑  הספרים של רפי רוזן, באתר "סימניה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299438005171  BnF: cb12635999p (data)  ISNI: 0000 0000 8402 937X  LCCN: n88247785  NLA: 35869532  RERO: 02-A003760088  SUDOC: 225531135  VIAF: 97381108   WorldCat (עם VIAF): 97381108
רודפתסערה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פול סטיוארט
 איורים:  כריס רידל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 תאריך הוצאה:  1999
 מספר עמודים:  397
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  2004
 סדרה
 סדרת ספרים:  קורות קצעולם, סאגת טוויג
 ספר קודם:  מעבר ליערעבות
 הספר הבא:  חצות מעל סנקטפראקס
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-2-7459-0728-8
 הספרייה הלאומית:  002466189
 
רודפתסערה הוא הספר השני בסאגת טוויג, בסדרה "קורות קצעולם".
עלילה

טוויג יוצא עם אביו למרדפסופה כדי להביא סופראקס שייצב את האבן עליה בנויה סנקטפראקס. סופראקס הוא למעשה ברק מוצק, הנוצר במהלך סופת ברקים כאשר ברק פוגע באדמה ביערות הדמדומים. ככל שעובר הזמן נעשה הברק כבד, ושוקע באדמה - לכן חייבים לקחת אותו לפני שישקע באדמה. דבר זה הופך את רדיפתסופה לדבר קשה מאוד, שהרבה פיראטי רקיע לא שבו ממנו, מכיוון שבנוסף לקושי לקחת את הסופראקס לפני שישקע, קיימת סכנה נוספת - מי שנכנס ליערות הדמדומים מתחיל לדמיין דברים ועלול לא לצאת משם לעולם. סנקטפראקס זקוקה נואשות לספראקס, משום שכל הסופראקס נגנב, ונשגב בחירי האקדמיה הפך חלק ממנו לאבפראקס - חומר ההופך כל נוזל למים צלולים. זאב העננים מורה לטוויג להישאר בעירתחתונה, אך טוויג לא שומע לעצת אביו, ומתגנב לספינה ללא ידיעתו. רודפתסערה נעה לכיוון יערות הדמדומים. כשהם כמעט מגיעים, מאיים סילבו ספלית' על זאב העננים שיהרוג את טוויג אם לא ייתן לו את הסופראקס שישיג. זאב העננים נלחם עם ספלית', ובגלל חוסר תשומת הלב רודפתסערה מושלכת לתוך הסופה, למקום בו נוצר הברק. חברי הצוות קופצים מהספינה ונוחתים על הקרקע, אך זאב העננים לא נוטש את רודפתסערה. כשהם הולכים ביערות הדמדומים, הם מאבדים חברי צוות שהולכים אחרי דמיונותיהם. כשהם יוצאים מיערות הדמדומים, הם פוגשים יצור המכונה סקריד - או בכינויו המלא - סקריד נוטל הבהונות. סקריד אומר שיהיה מורה הדרך שלהם בביצה, אך הוא רוצח חלק מהצוות ולוקח את בהונותיהם. רק טוויג, נווט האבן והפרופסור לאור נשארים, ולאחר שטוויג מבין מה סקריד עשה, הוא נלחם איתו והורג אותו. לאחר שסקריד מת, הם מגלים שסקריד היה האביר הקודם שנשלח להביא סופראקס, ומכיוון שספינתו התרסקה הוא המשיך לגור בביצה וכל מי שטעה ביערות הדמדומים היה הורג אותו, לוקח את בהונותיו, והיה מוציא מהם גרגרי סופראקס שנתקעו בציפורניים, כדי שיוכל לאסוף את הסופראקס שנשבע להביא כאביר. הם מגלים קופסה מלאה גרגירי סופראקס, ומתחילים לתקן את הספינה. הפרופסור לאור מת, אך הם לא מתייאשים ומצליחים לתקן את הספינה. הם חוזרים לסנקטפראקס, ושמים את הסופראקס בבית האוצר. הספר נגמר בכך שטוויג מגייס צוות חדש, ויוצא לחפש אחרי אביו, שנודע לו שנסחף מעבר לקצה.
| קורות קצעולם |
| --- | --- | --- |
| ספרים ראשיים | מעבר ליערעבות • רודפתסערה • חצות מעל סנקטפראקס • קללת הגלואמגלוזר • אחרון פיראטי הרקיע • ווקס • קרחופשי • אבירי החורף • התנגשות ספינות הרקיע • המגילות האבודות • בני האלמוות |  |
| ספרים משניים | זאב העננים • נווט האבן • מפות קצעולם |  |
| סופרים | פול סטיוארט • כריס רידל |  |
קרחון גריפית'ס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°10′00″S 162°16′01″E﻿ / ﻿77.1667°S 162.267°E﻿ / -77.1667; 162.267
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון גריפית'ס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון גריפית'ס
 
קרחון גריפיתס או קרחון גריפית'ס (באנגלית: Griffiths Glacier) הוא קרחון מסוג קרקס קרחוני הממוקם ברכס גונוויל וקאיוס בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - דרום-מזרח; ונשפך אל קרחון דבנהאם, ממזרח למצוק סקנד פאסט.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שמו של הרולד גריפית'ס (Harold Griffiths), שהיה במשך 50 שנה פעיל בחקר אנטארקטיקה, פעילותו של גריפית'ס הייתה משמעותית במסע הפרסום של האגודה האנטארקטית של ניו זילנד (New Zealand Antarctic Society's), במטרה לשכנע את ממשלת ניו זילנד לבסס נוכחות באנטארקטיקה (להקים תחנות מחקר ביבשת).
לקריאה נוספת

• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., , U.S. Geological Survey with the Scott Polar Research Institute, University of Cambridge, United Kingdom
שדרה B (מנהטן)

| --- | --- |
שדרה B‏45–51 בין רחוב 3 לרחוב 4.
שדרה B‏45–51 בין רחוב 3 לרחוב 4.
 מיקום
 עיר:  מנהטן, ניו יורק 
 שכונה:  איסט וילג'
 קואורדינטות:  40°43′31″N 73°58′52″W﻿ / ﻿40.7254°N 73.981°W﻿ / 40.7254; -73.981
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרה B (באנגלית: Avenue B) היא שדרה מצפון לדרום הממוקמת באזור אלפבית סיטי (אנ') בשכונת איסט וילג' במנהטן, ניו יורק, מזרחית לשדרה A ומערבית לשדרה C. היא עוברת מרחוב האוסטון לרחוב 14, שם היא ממשיכה לכביש לולאה בסטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג' (אנ'), המתחברת לשדרה A. מתחת לרחוב האוסטון, ממשיכה שדרה B כרחוב קלינטון לרחוב דרום (אנ'). זהו הגבול המזרחי של פארק כיכר טומפקינס (אנ').
היסטוריה

הרחוב נוצר על ידי תוכנית חברי הוועדה משנת 1811 כאחד מ-16 השדרות העוברות בכיוון צפון-דרום, ברוחב של 30 מטרים. למעשה, 12 שדרות ממוספרות ו-4 שצוינו באותיות ממזרח לשדרה הראשונה. בשנת 1824, לפני כל בנייה, רוחבה צומצם ל-18 מטרים, התקן לרחובות צולבים, על ידי נטילת 12 מטרים מהצד המזרחי. העירייה טענה כי שדרות האותיות "אינן מסוגלות לשמש כצירי תנועה אל העיר וממנה" ואינן יכולות "להיחשב כשדרות במובן הנכון של המונח".
ראו גם

שדרה A (מנהטן)
שדרה C (מנהטן)
שדרה D (מנהטן)
הערות שוליים

↑  תבנית:Google maps
↑  מוריס, גוברנר; דה וויט, שמעון; ו-Rutherford, John [sic] (מרץ 1811) "[Morris, Gouverneur; De Witt, Simeon; and Rutherford, John [sic] (March 1811) "Remarks Of The Commissioners For Laying Out Streets And Roads In The City Of New York, Under The Act Of April 3, 1807", Cornell University Library. Accessed June 27, 2016. "These are one hundred feet wide, and such of them as can be extended as far north as the village of Harlem are numbered (beginning with the most eastern, which passes from the west of Bellevue Hospital to the east of Harlem Church) 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, and 12. This last runs from the wharf at Manhattanville nearly along the shore of the Hudson river, in which it is finally lost, as appears by the map. The avenues to the eastward of number one are marked A, B, C, and D." הערות של חברי הוועדה לפריסת רחובות וכבישים בעיר ניו יורק, במסגרת החוק של 3 באפריל 1807]", ספריית אוניברסיטת קורנל. הגישה ל-27 ביוני 2016. "אלה ברוחב של מאה רגל, ואלה מהם שניתן להרחיב עד צפונה עד לכפר הארלם ממוספרים (החל מהמזרחי ביותר, העובר ממערב לבית החולים בלוויו למזרח של כנסיית הארלם) 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ו-12. זה האחרון עובר מהרציף במנהטנוויל כמעט לאורך חופו של נהר ההדסון, שבו הוא נמצא לבסוף אבדו, כפי שמופיע במפה. השדרות ממזרח למספר אחד מסומנות A, B, C ו-D."
↑  Post, John J. (1882). Old streets, roads, lanes, piers and wharves of New York showing the former and present names, together with a list of alterations of streets, either by extending, widening, narrowing or closing. R.D. Cooke. p. 67. OCLC 1098350361.
↑  "In Common Council August 4th 1823", Minutes of the Common Council of the City of New York, 1784-1831, vol. XIII, M.B. Brown Print. & Binding Co., 1917, p. 201, OCLC
רודריג בובואה

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1988 (בן 36) פוינט א פיטר שבגוואדלופ 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.88 מטר
 מספר:  3 
 דראפט:  בחירה מספר 25, 2009 אוקלהומה סיטי ת'אנדר
 קבוצות כשחקן
 2006–2009   2009–2013   2014   2014–2015   2015–2016   2016–2018   2018–:  שולה באסקט   דאלאס מאבריקס   ספירו שרלרואה   לה-מאן סארת   שטרסבורג IG   בסקוניה ויטוריה   אנאדולו אפס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2011)   השחקן המשתפר של העונה בליגה הצרפתית (2009)
 
רודריג בובואה (בצרפתית: Rodrigue Beaubois; נולד ב-24 בפברואר 1988) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג. גובהו 1.88 מטר.
ביוגרפיה

בובואה נולד בעיר פואנט-א-פיטר שבגוואדלופ, שם גם התגלה על ידי השחקן מיקאל פיאטרוס. בשנת 2006 החל לשחק במדי קבוצת שולה באסקט בליגת העל הצרפתית.
בעונת 2008/9, עונתו השלישית במדי שולה, הוא קלע 10 נקודות, קלט 2.5 ריבאונדים ומסר 2.3 אסיסטים ב-22 דקות למשחק. בעקבות יכולתו הטובה, נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2009 במקום ה-25 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר. מיד לאחר היבחרו, הועבר בטרייד לקבוצת דאלאס מאבריקס.
ב-27 במרץ 2010, בובואה קלע 40 נקודות במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. משחק זה היה משחק השיא שלו בעונת 2009/10. בעונתו הראשונה ב-NBA, הוא שותף ב-56 משחקים וקלע 7.1 נקודות ב-12.5 דקות למשחק.
בעונת 2010/2011 הוא זכה באליפות ה-NBA ביחד עם המאבריקס בגמר נגד מיאמי היט.
רודרי הגדול

רודרי אפ מרווין (בוולשית: Rhodri ap Merfyn; סביבות 820? –  878) המוכר יותר בכינויו רודרי הגדול (בוולשית: Rhodri Mawr) היה מלך וולשי אשר מלך על ממלכת גוויניד' בשנים 878–844 ובמהלך שלטונו ירש את כס השלטון של ממלכת פוויס וסיסלווג.
בספר דברי ימי אלסטר, כונה רודרי "מלך הבריטונים", על שאיחד את רוב ויילס (מלבד החלקים הדרומיים) בתקופה בה האזורים שנחשבו בריטונים היו רק סקוטלנד, ויילס וחלק מדרום-מערב אנגליה. בתקופות מאוחרות יותר כונה לעיתים "מלך הוולשים", למרות שכאמור לא שלט בפועל בכל ויילס ורק כארבע מאות שנים מאוחר יותר תתאחד ויילס באופן מלא.
שלטון

רורדי נולד ככל הנראה בשנת 820, בנו של מלך גוויניד' 'מרווין "המנומש" אפ גוריאד'. מרווין לקח לעצמו את שלטון הממלכה לאחר שהמלך האחרון של בית קונד'ה; הוול, נפטר ללא בן יורש. כך הקים מרווין את שושלת אברפראו (על שם מרכז השלטון באנגלסי), שבתקופתו נקראה שושלת מנאו ממנה הוא בא. אימו של רורדי, נסט וורך קאדל, הייתה ביתו של מלך פוויס קאד'ל (מלך: 808–773) ואחותו של המלך סינגאן אפ קאד'ל (מלך: 854–808).
כאשר נפטר אביו מרווין, ירש רורדי את כס ממלכת גוויניד' בשנת 844. מספר שנים לאחר מכן ב-855, נפטר מלך פוויס ללא בן יורש ורודרי ניצל את ההזדמנות ומשום שאימו הייתה שייכת לבית המלוכה בפוויס, לקח לעצמו את השלטון בממלכה. רורדי נשא לאשה את אנגהארד וורך מוריג מממלכת סייסל'וג, כך שכאשר אחיה גוואגון מלך סייסל'ו נפטר אף הוא ללא בן יורש, ניצל רורדי גם הזדמנות זו ולקח לעצמו את הכתר של סייסל'ו בשנת 872.
בתקופת שלטונו, התמודד רורדי הן בלחץ שהופעל מכיוון מזרח באנגליה והן מחופי ויילס במערב אם התגברות התקפות הויקינגים. בשנת 854 ישנו אף תיעוד לכך שהויקינגים תקפו ובזזו התיישבויות ברחבי האי אנגלסי, שנתיים לאחר מכן רורדי ניהל מערכה מוצלחת נגד הפולשים הוויקינגים ואף הרג את מנהיגם 'גורם'. בשנת 878 נהרג רורדי במהלך מערכה כנגד פלישה של ממלכת מרסיה לפוויס, במותו השאיר רורדי לפחות ארבעה בנים לחלק ביניהם את הממלכה המאוחדת שיצר אביהם.
מבין בניו של רורדי, אנרוואד הבכור ירש את ממלכת גוויניד', מרווין ירש את ממלכת פוויס וקאד'ל ירש את ממלכת סייסל'וג. הבן הרביעי תוד'וואל "העלוב", היה ככל הנראה צעיר מכדי לרשת תואר כל שהוא, לקח חלק במערכה כנגד מרסיה בשנת 881 שם הוא נפצע וקיבל את כינויו. משום שבניו עמדו כעת בראש שלוש ממלכות כשהם מקימים בהם שושלות חדשות, נוצר בסיס לחיזוק קשר השלטון בין ממלכות ויילס והטענה לקרבת דם בין מלכיה, מה שיהווה בסיס בהמשך לשיח האחדות של ממלכות ויילס ולבסוף ליצירת נסיכות ויילס במאה ה-13.
ראו גם

הוול ד'ה - נכדו של רודרי, שהצליח אף הוא לאחד את רוב ממלכות ויילס.
ממלכות ויילס תחת שלטונו של רורדי (בירוק) כולל השנים בהם הוא החל למלוך שם.
קרחון גרין (רכס האסקל)

ערך זה עוסק בקרחון בהר דרווין שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°43′00″S 156°10′01″E﻿ / ﻿79.7167°S 156.167°E﻿ / -79.7167; 156.167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון גרין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון גרין
 
קרחון גרין (באנגלית: Green Glacier; מילולית: "הקרחון הירוק") הוא קרחון המצוי בצדו המערבי של רכס האסקל בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מהרי דרווין ונשפך אל קרחון דרווין.
היסטוריה

הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת חקר קרחון דרווין (The Darwin Glacier Party) שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשל הצבע הירוק של פני הקרחון.
שווייץ במשחקים הפאראלימפיים

שווייץ השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים ברומא (1960). היא שלחה לאולימפיאדה שני ספורטאים, שזכו במדליית זהב וב-3 מדליות כסף. שווייץ השתתפה מאז בכל המשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו.
אולימפיאדת השיא של שווייץ הייתה המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בה זכתה ב-43 מדליות, מתוכן 18 מדליות זהב.
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי הקיץ

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המשחקים הפאראלימפיים רומא (1960) | 1 | 3 | 0 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) | 0 | 2 | 6 | 8 |
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) | 3 | 2 | 4 | 9 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) | 10 | 12 | 10 | 32 |
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) | 9 | 10 | 10 | 29 |
| המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) | 18 | 13 | 12 | 43 |
| המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) | 12 | 12 | 11 | 35 |
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) | 6 | 16 | 13 | 35 |
| המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) | 9 | 6 | 6 | 21 |
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 8 | 4 | 8 | 20 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) | 2 | 6 | 8 | 16 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 3 | 2 | 6 | 11 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 3 | 6 | 4 | 13 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 2 | 2 | 1 | 5 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 7 | 4 | 3 | 14 |
| סה"כ | 93 | 101 | 102 | 296 |
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי החורף

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976) | 10 | 1 | 1 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980) | 4 | 2 | 4 | 10 |
| המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1984) | 5 | 16 | 16 | 37 |
| המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1988) | 8 | 7 | 8 | 23 |
| המשחקים הפאראלימפיים אלברוויל (1992) | 3 | 8 | 4 | 15 |
| המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994) | 2 | 9 | 5 | 16 |
| המשחקים הפאראלימפיים נאגנו (1998) | 10 | 5 | 8 | 23 |
| המשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002) | 6 | 4 | 2 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורינו (2006) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010) | 1 | 2 | 0 | 3 |
| המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| המשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018) | 3 | 0 | 0 | 3 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סה"כ | 53 | 55 | 50 | 158 |
ראו גם

שווייץ במשחקים האולימפיים
שווייץ במשחקים האולימפיים לנוער
שדרה C (מנהטן)

| --- | --- |
שדרה C הידועה כשדרת לואיזאידה, כהוקרה למורשת הפורטו-ריקנית של השכונה.
שדרה C הידועה כשדרת לואיזאידה, כהוקרה למורשת הפורטו-ריקנית של השכונה.
 מידע כללי
 אורך:  1.8 מיל 
 מיקום
 עיר:  מנהטן, ניו יורק 
 שכונה:  איסט וילג'
 קואורדינטות:  40°43′28″N 73°58′43″W﻿ / ﻿40.724463888889°N 73.97855°W﻿ / 40.724463888889; -73.97855
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרה C (באנגלית: Avenue C), הידועה גם בשם שדרת לואיזאידה (Loisaida), היא שדרה מצפון לדרום הממוקמת באזור אלפבית סיטי (אנ') בשכונת איסט וילג' במנהטן, ניו יורק, מזרחית לשדרה B ומערבית לשדרה D. היא מתחילה מרחוב האוסטון עוברת דרך סטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג' (אנ') ומסתיימת ברחוב 23. היא עוברת כמעט מתחת ל-FDR Drive (אנ') מרחוב 18.
מתחת לרחוב האוסטון, היא מתחילה ברחוב דרום (אנ') וממשיכה צפונה כרחוב מונטגומרי ורחוב פיט, לפני שהיא מצטלבת עם רחוב מזרח יוסטון ומקבלת את שמה. צפונית לרחוב 14 הכביש מהווה את הגבול המזרחי של סטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג' (אנ').
היסטוריה ותיאור

הרחוב נוצר על ידי תוכנית חברי הוועדה משנת 1811, כאחד מ-16 שדרות העוברות בכיוון צפון-דרום, ברוחב 30 מטרים; הן כוללות 12 שדרות ממוספרות, ו-4 (הממוקמות מזרחית לשדרה הראשונה) מסומנות באותיות.
שדרה C ידועה גם כשדרת לואיזאידה משנת 1987, כהוקרה למורשת הפורטו-ריקנית של השכונה. לואיזאידה מבוטאת /ˌloʊiːˈsaɪdə/ LOH-ee-SY-də (לוואר איסט סייד). ההיסטוריה של השכונה תוארה בספר Selling The Lower East Side. אף על פי שהאזור הזה שייך מוניציפלית לאיסט וילג' הוא זכה להסכמה רחבה, של רבים מתושבי לואיזאידה הוותיקים שעדיין רואים בו חלק מהלואר איסט סייד, כפי שמעידה האמנות הציבורית שנמצאה על הבניינים לאורך שדרה C.
בפינת לואיזאידה ורחוב 9, יש שני גנים קהילתיים (אנ') גדולים (בסטנדרטים של מנהטן) שמתוחזקים על ידי הקהילה בסביבתם. שעות הפעילות שלהם משתנות בהתאם לעונה וליכולת של המתנדבים, אך הן פתוחות לכולם ואין דמי כניסה. בית הפאנק (אנ') המפורסם C-Squat (אנ') נמצא בפינה אחרת של רחוב 9. המוזיאון לחלל עירוני (אנ') המשוחזר, שנפתח ב-2012, ממוקם ב-C-Squat.
את שדרה C משרתים קווי האוטובוס M9, M14D SBS ו-M23 SBS ניו יורק.
מאז 1999 קיים שביל אופניים בשדרה, ולאחרונה נצבע מחדש לאחר ששדרה C נסללה מחדש. הוא הוארך כמעט לכל אורכה של השדרה.
ראו גם

שדרה A (מנהטן)
שדרה B (מנהטן)
שדרה D (מנהטן)