stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האשליה
סרט המשך

כבר ביולי 2013 מנכ"ל חברת Lionsgate, ג'ון פלטהיימר, הודיע כי החברה תומכת בהפקת סרט המשך, עקב הצלחתו המסחרית של הסרט. ההפקה תוכננה להתחיל בשנת 2014 אך בשל התנגשות עם לוחות זמנים של שחקנים הצילומים נדחו. הסרט צפוי היה להיקרא תחילה "Now You Don't" קיבל את אישורו של לואי לטרייה שהביע עניין לשוב לכיסא הבימוי.
ב-2014 הוחלף שם הסרט ל-"Now You See Me: The Second Act" (כעת אתם רואים אותי: מערכה שנייה)." הבמאי הוחלף וג'ון מ. צ'ו ביים את הסרט במקומו של לואי לטרייה והשחקנים שבו לגלם את דמויותיהם גם בסרט ההמשך. באוקטובר 2014 מייקל קיין אישר בריאיון כי דניאל רדקליף יגלם את בנו בסרט ההמשך. צילומי הסרט החלו בלונדון בדצמבר 2014.
הערות שוליים

↑  Espiritu, Emmanuelle. 'Now You See Me 3' Release Date, Cast News: Isla Fisher Officially Out, Benedict Cumberbatch In?. The Christian Post, march 7, 2017.
↑  graham, Caroline. 'I feared that I was about to drown': Isla Fisher reveals moment daring underwater stunt went terrifyingly wrong. Daily Mail, May 12, 2013.
סיגריה

סיגריה היא מוצר מתכלה לעישון, המאפשר החדרת עשן לחלל הפה ולריאות. מרבית הסיגריות מכילות טבק המיוצר מצמח הטבק, אולם חלקן מכילות גם עשבים, צמחים וכימיקלים אחרים (לדוגמה, סיגריית מרווה). סיגריות מסחריות המיוצרות בימינו מכילות בנוסף לטבק עטוף בנייר גם מגוון גדול של חומרים נוספים, כמו חומרים המשמשים להארכת חיי המדף של הסיגריה, שיפור הטעם, גרימת התמכרות ועוד. בשל השפעת הניקוטין המצוי בצמח הטבק על מוח האדם, נחשבת הסיגריה לסם ממכר.
השימוש בסיגריות החל בסביבות המאה ה-9, ופותח על ידי שבטים אינדיאנים (בני המאיה והאצטקים) במרכז אמריקה. בהמשך, אומצו הסיגריות על ידי הספרדים, והובאו ליבשת אירופה, שם הם נפוצו במיוחד החל מהמאה ה-19. אורך הסיגריה לרוב לא עולה על 10 סנטימטר וקוטרה לא יותר מ-7 מילימטר.
החל משנות ה־60 של המאה ה־20 החלו להתפרסם מחקרים על השפעות שליליות של עישון סיגריות על בריאות האדם, ומאז החל תהליך של הסברה על נזקי העישון, הגבלת עישון במקומות ציבוריים בחקיקה והגברת המיסוי, צעדים שהובילו להפחתה במספר המעשנים.
מנגנון יצירת העשן

הסיגריה עטופה בנייר המכיל חומרים מעכבי בעירה ולכן חמצן יכול להגיע לאזור הבעירה בסיגריה כמעט רק מהקצה הפתוח של הסיגריה - בדיפוזיה או באמצעות שאיבה אקטיבית של המעשן. הטמפרטורה באזור הבעירה מגיעה ל-°C‏700–950, באזור זה תוצרי הבעירה הם בעיקר גזים כדו־תחמוצת הפחמן ופחמן חד-חמצני ומים. חומרי העשן נוצרים באזור הפירוק הנמצא מעט בהמשך הסיגריה לכיוון פיו של המעשן. שם בטמפרטורה של כ-600 °C ובהיעדר חמצן (ריכוז חמצן של כ-2% בלבד בהשוואה ל-21% באוויר) מתפרקים חומרים אורגנים שבטבק, מתנדפים ומגיבים ומתקבלת תערובת גזית של כ-5,000 חומרים שונים. מה שנותר באזור זה הוא חומר מפוחם שיבער ויתפקד כאזור בעירה בשאיפה הבאה. הגזים הנפלטים ממשיכים להתקרר בדרכם לפה, מתחת ל-350 °C מתחילה התעבות היוצרת את חלקיקי העשן שהן טיפות נוזל כדוריות שקוטרן בין עשירית מיקרון למיקרון. צפיפות העשן הנוצר הוא 109 עד 1010 חלקיקים (טיפות) במיליליטר אוויר.
יש מעשנים המעדיפים "לגלגל" (כלומר, לעטוף בנייר) את הטבק במו ידיהם, אולם רוב המעשנים מעדיפים להשתמש בסיגריות מוכנות הנקנות כאשר הן מוכנות לעישון. לרוב הסיגריות מצורף פילטר שאמור לסנן או להפחית את כמות הרעלים והחומרים המסוכנים שנמצאים בתערובת הטבק שבסיגריה. הפילטר מעדן את הטעם החריף שיש לסיגריה.
השפעה והתמכרות

סיגריות הטבק הן סם ממכר. החומר הפסיכו-אקטיבי הפעיל בטבק, הניקוטין, פועל על המוח ויוצר בו בעת העישון שינויים ביוכימיים מידיים. מעשני טבק מדווחים על העישון כמשפר לריכוז, ערנות וכן תחושת עונג ורגיעה. ככל הנראה ההשפעות המעוררות נובעות משחרור של ההורמון אדרנלין, וההשפעות הקשורות לשיפור מצב הרוח נובעות משינוי ברמת ההורמון דופמין.
כאשר השפעת הניקוטין יורדת, המעשן הקבוע חש דחף לסיגריה, תחושת עצבנות וחוסר שקט.
הגמילה מסיגריות היא קשה יחסית לסמים נפוצים אחרים (כגון קפאין, ואלכוהול). תסמיניה הם עצבנות, כאבי ראש, עצירות, חרדה ודיכאון קל. עוצמת תסמיני הגמילה הוא כ-2–3 יממות לאחר הפסקת השימוש, אך שיא הגמילה מתרחש לרוב לאחר 5 ימים עד כשבוע. לאחר כשבוע ישנה לרוב הקלה משמעותית בתסמיני הגמילה אשר ישתפרו במהלך הימים הבאים. הסיגריות ממכרות אף יותר מהרואין וקוקאין.
יש הטוענים כי האופי הממכר של הסיגריות הוא ההסבר המרכזי לתפוצה הנרחבת של השימוש בהן על אף הנזק הבריאותי הידוע. קיימים טיפולים שונים האמורים לסייע לגמילה. חלקם פועלים באמצעות שחרור מבוקר של ניקוטין (מדבקות, מסטיקים וכדומה). אחרים עושים שימוש בתרופות פסיכיאטריות המשפיעות על רמות הדופמין במוח וכפועל יוצא מכך על הדחף לעשן.
השפעה והתמכרות > השפעה בריאותית על הגוף

העישון נחשב לפעולה מזיקה בריאותית בקנה מידה רחב: היות שסיגריה בודדת מחדירה עשרות רבות של כימיקלים מסרטנים לגוף - קיים קשר ברור בין עישון סיגריות לבין סרטן הריאה. על פי נתונים סטטיסטיים מצטברים הנאספים מזה שנים במדינות רבות בעולם, שיעור התמותה מסרטן הריאה בקרב מעשנים גדול פי עשרה ויותר מאשר אצל לא מעשנים. 87% מכל מקרי סרטן הריאה מתגלים אצל מעשנים. בנוסף לסרטן הריאה ישנה למעשנים סכנה מוגברת לחלות בסרטן הפה, הגרון והוושט, זאת עקב מרכיב הזפת המסרטן המצוי בסיגריה. כמו כן נמצא קשר ודאי בין העישון לבין סרטן שלפוחית השתן. מחקרים נוספים הראו על קשר בין עישון סיגריות, לבין סיכוי גבוה לחלות במחלות לב וכלי דם. אותם כימיקלים מעישון הטבק, נכנסים למחזוריות הדם, ויכולים לפגוע ברשתות העדינות של העין - מחקר שנערך בשנת 2008, הראה שעישון מגביר את הסיכוי לעיוורון בלתי הפיך. בנוסף, מחקרים הוכיחו כי נזק כתוצאה מעישון לא נגרם רק למעשנים, אלא גם למצויים בקרבתם (מעשנים פסיביים).
תעשיית הטבק ניסתה במשך שנים להכחיש את הקשר בין הדברים, אולם הקונצנזוס בקרב עולם הרפואה הוא שקשר כזה קיים. חברות טבק רבות נתבעו משפטית בעניין זה.
צריכה

נכון לשנת 2002, קרוב ל-5,500 מיליארד סיגריות מיוצרות מדי שנה בעולם.
מספר המעשנים בעולם עומד על מעט יותר מ-1.1 מיליארד אנשים. בשנים האחרונות, מספר זה יורד במדינות המפותחות אך עולה בעקביות במדינות המתפתחות.
אחוז המעשנים באזורים שונים בעולם, בהפרדה בין המינים:
| אחוז המעשנים (2000)> אזור | אחוז המעשנים (2000)> גברים | אחוז המעשנים (2000)> נשים |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | 29 | 4 |
| אמריקה | 35 | 22 |
| המזרח התיכון | 35 | 4 |
| אירופה | 46 | 26 |
| מזרח אסיה | 44 | 4 |
| אוקיאנה | 60 | 8 |
על פי סקר שערך משרד הבריאות אחוז המעשנים בישראל ירד בשנים האחרונות, ונכון לשנת 2007, עומד על כ-23% מהאוכלוסייה. בחלוקה בין המינים, 29% מהגברים מעשנים, לעומת 18% מהנשים.
מחירי הסיגריות בישראל ובעולם

עד לשנת 2001 מחירי הסיגריות בישראל היו תחת פיקוח משרד התעשייה והמסחר, ונמכרו במחיר זהה בכל החנויות, הקיוסקים ורשתות השיווק למיניהן. בינואר 2001 הוסר הפיקוח על מחירי הסיגריות. פתיחת שוק הסיגריות לתחרות הביאה לעליית מחירים ולשוני גדול במחירי הסיגריות.
בשנת 2004 הועלה שיעור מס הקנייה על רכישת סיגריות בישראל בכאחוז אחד מעל שיעורו הקודם שהיה בקירוב 70% (המספרים אינם מדויקים בשל חישוב המתבצע בצמוד למדד המחירים לצרכן). שיעור מס זה נמוך מעט מהממוצע העולמי. על פי אתר רשות המיסים בישראל, גובה המס אמור לגלם את עלות תוצאותיו הבריאותיות והכלכליות של העישון לחברה. הכנסות המדינה ממס זה עמדו ב־2009 על 4.1 מיליארד שקלים, כאשר עלות העישון למערכת הבריאות בלבד עומד על 1.75 מיליארד שקלים.
בקנדה לדוגמה, המס גבוה יותר והרגל העישון הופך לנטל כלכלי משמעותי. העלאת המס בקנדה בשיעור חד של 146% בשנת 1991 הביאה לפער של כ-50% במחיר של פאקט (חבילה שבה 10 קופסאות סיגריות רגילות) קנדי בהשוואה לפאקט זהה בארצות הברית. הדבר אמנם הוביל לירידה בשיעור המעשנים, אך גם לעלייה בנתח השוק של סיגריות מוברחות (רבות מהן מיוצרות בקנדה).
בארצות הברית המס המוטל על הסיגריות שונה ממדינה למדינה, עובדה שמביאה לפער מחירים גדול בין המדינות, ולתופעות של הברחות בלתי חוקיות של חפיסות סיגריות לאזורים היקרים יותר.
בקרב עניי בנגלדש, פקיסטן, אפגניסטן, סרי לנקה, קולומביה והודו סיגריות הבידי צברו פופולריות עקב מחירן הנמוך וזמינותן.
חוקי הכנסת נגד הסיגריות בישראל

בישראל חוקק חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון כבר בשנת 1983, זאת על מנת לצמצם את נזקי העישון הפסיבי ואת תופעת העישון בישראל בכלל. החוק עבר תיקונים ותוספות בשנת 1994, בנוסף לכך העבירה הכנסת תיקון לחוק באוקטובר 2008, אשר הוסיף מפורשות את הפאבים והמועדונים לאיסור, ואשר מחמיר עם בעלי עסקים שלא אוכפים את החוק.
החוק כפי שקיים היום אוסר בין היתר על עישון במקומות עבודה, מכוני כושר, מסעדות, פאבים, מועדונים, אולמות אירועים, אוטובוסים, גנים, בתי ספר, מוסדות חינוך, בתי חולים, מרפאות, ספריות, מעליות, ורכבות. עם זאת, החוק מתיר ברוב המקומות להקצות חדר עישון שאינו עולה על 25% מכלל השטח הפתוח לציבור, בתנאי שהעישון בו אינו מהווה מטרד בחלקים אחרים של המקום, וישנם הסדרי אוורור תקינים במקום. החוק מחייב בעלי עסק לתלות שלטים האוסרים על עישון, למנוע מלקוחות לעשן באזורים שהם לא חדר עישון על פי חוק, ולקרוא לפקחים עירוניים במקרה שהלקוחות מסרבים להפסיק לעשן. מעשן או בעל עסק העוברים על החוק צפויים לקנס.
בחודש אוקטובר 2018 העבירה הכנסת חוק שמחייב שכל חפיסות הסיגריות, מוצרי הטבק והנרגילות יהיו בצבע אחיד, החוק נכנס לתוקף החל מ-8 בינואר 2020. חפיסות הסיגריות נצבעו בצבע חום ״pantone 448c״ שמוגדר כצבע ״הדוחה בעולם״ אשר נבחר על ידי כ-1,000 משתתפי סקר שנערך באוסטרליה. החפיסות צבועות בצבע האחיד, ללא לוגו החברה ועם האזהרה המזוהה עם הסיגריות שתופסת 65% משטח הקופסה בשני הצדדים.
חומרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לסיגריה מוספים בתהליך הייצור כ-600 חומרים שונים. בתהליך השריפה נוצרים חומרים חדשים מהם. לפיכך עשן הסיגריה מכיל אלפי חומרים שונים, 350 מהם רעילים, ומתוכם 70 ידועים כמסרטנים.
אחד החומרים המסוכנים והמסרטנים בסיגריה הוא היסוד הרדיואקטיבי פולוניום. הפולוניום הוא תוצר ביקוע רדיואקטיבי של רדון הנמצא בדשן המשמש להגברת קצב הצמיחה של הצמח הטבק.
למעשה, מעשני סיגריה חושפים את עצמם ואת הסובבים אותם לקרינה רדיואקטיבית מעבר לרמות הרקע (ראו בדקה 9:47).
הסיגריה בהלכה היהודית

בהלכה היהודית נאסרה מלאכה ביום טוב, אך הותרו מלאכות הקשורות ל"אוכל נפש". ולגבי סיגריות נחלקו הפוסקים האם מדובר בסוג של אוכל נפש או לא. לדעת רבים מהפוסקים היה היתר לעשן ביום טוב כל עוד מדובר במנהג של רוב הגברים, אך כיום כשהרוב כבר לא מעשנים, יש אומרים שאסור לעשן ביום טוב, מפני שאין בו "צורך השווה לכל נפש".
יש כאלו שמתירים למי שסובל מאוד כשהוא לא מעשן מהסיבה שהעישון מבחינתו אינה פינוק, הרי זה נחשב כ"דבר השווה לכל נפש". יש הסוברים שמותר לעשן כי "שווה לכל נפש" הכוונה שאחוז ניכר נהנים ממנו.
הרב אליעזר מלמד בספרו פניני הלכה פוסק למעשה שמלכתחילה גם אלו שרגילים לעשן צריכים להשתדל ביום טוב לא לעשן, אבל, מי שזה גורם לו צער רב רשאי לסמוך על המקילים, ובכל מקרה, בגלל שאסור לכבות אש שלא לצורך אוכל נפש והכיבוי של הסיגריה לא באמת נצרך, אלו שמעשנים צריכים להיזהר שלא לכבות את הסיגריה בסיומה, אלא יתנו לה שתכבה מעצמה. בנוסף צריכים המעשנים להזהר לא לנער את האפר מראש הסיגריה, כי זה יכול לגרום לכיבוי של אש.
ראו גם

סיגר
נרגילה
טבק הרחה
הערות שוליים

↑  R. R. BAKER, Temperature distribution inside a burning cigarette, Nature 247, 1974-02, עמ' 405–406 doi: 10.1038/247405a0
↑  Richard R. Baker; Smoke generation inside a burning cigarette; Progress in Energy and Combustion Science 32 (2006) 373–385
↑  ד"ר יששכר הרמן בהרצאה על סמים דקה 0:36:00
↑  Kuper H, Boffetta P, Adami HO. Tobacco use and cancer causation: association by tumour type. J Intern Med. 2002 Sep;252(3):206-24. PMID 12270001
↑  American Legacy Foundation factsheet on lung cancer; המבוסס על: CDC (Centers for Disease Control) The Health Consequences of Smoking: A Report of the Surgeon General. 2004.
↑  Lipworth L, Tarone RE, McLaughlin JK. The epidemiology of renal cell carcinoma. J Urol. 2006 Dec;176(6 Pt 1):2353-8. PMID 17085101
↑  ראו מקורות לפסקה שלהלן בוויקיפדיה באנגלית en:Cigarette
↑  ד"ר איתי גל, סקר: מספר המעשנים בישראל הולך וקטן, באתר ynet, 7 בנובמבר 2007
↑  יאיר אלטמן, ויכוח בממשלה: 'לא לפטיש 5 קילו נגד המעשנים', באתר ynet, 29 במאי 2011
↑  רשימה 599 חומרים הנמצאים בתהליך ייצור הסיגריה
↑  https://www.cancer.org.il/template/default.aspx?PageId=6522
↑  https://www.israelrsa.org.il/הרכב-הסיגריה/
↑  https://www.epa.gov/radtown/radioactivity-tobacco
↑  https://www.cancer.org.il/template/default.aspx?PageId=6662
↑   The Most Radioactive Places on Earth, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 11:17)
↑  ציץ אליעזר י"ז, כ"א. הלכות המועדים ט"ז, 1
↑  https://ph.yhb.org.il/12-05-09/ עישון סיגריה ביום טוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286439605171  BnF: cb12066152n (data)  GND: 4190811-9  LCCN: sh85025966  NARA: 10637184  NKC: ph168738 
מבנה סיגריה עם מסנן: 1. עשן עיקרי (נשאף לפה); 2. פתח שאיפת העשן; 3/4. חומרי דבק בפילטר; 5. כיתוב בדיו; 6. דבק לאורך קצה הנייר; 7. עשן מקצה הסיגריה; 8. הפילטר (מסנן); 9. חבק הפילטר; 10. טבק ומרכיביו; 11. נייר הסיגריה; 12.אזור הבעירה (הראש).
קופסת סיגריות "רכה" של המותג Marlboro .
בדלי סיגריות במאפרה. הצבע הצהוב נוצר משאריות של עטרן, אחד מכ-4,000 כימיקלים הנמצאים בעשן הסיגריה.
1. סנן עשוי אצטט תאית 95%

2. קצה מנייר המכסה את המסנן

3. נייר מגולגל לכיסוי הטבק

4. תערובת הטבק
חפיסות סיגריות, ועליהן שלל אזהרות מפני נזקי העישון
נודולות מנגן

חתך של נודולת מנגן, ניתן להבחין במבנה השכבות האופייני
נודולות מנגן (אנגלית: Manganese Nodules), או, נודולות רב מתכתיים (Polymetallic Nodules), הן תצבירי סלע עם תכולת מתכות גבוהה מאוד, בעיקר של מנגן וברזל, הפזורים על קרקעיות כל האוקיינוסים, בעיקר בעומקים של 4 עד 6 ק"מ.
תיאור

נודולות המנגן, בנויות משכבות של מינרלי מנגן וברזל אשר משוקעות סביב ליבה, בדומה לבצל. עיקר המינרלים הם תחמוצות והידרוקסידים. הליבה עשויה להיות מיקרוסקופית והיא על פי רוב חתיכת סלע, או שריד של בע"ח כמו חלק משלד, שן וכו'. העובי של השכבות משתנה בהתאם לקצב ההשקעה ולשלביה.
גודל הנודולות נע בין מספר מילימטרים ועד עשרות סנטימטרים, כאשר הגודל הממוצע הוא כשל ביצה או תפוח אדמה (5 ס"מ). הצפיפות הגושית הממוצעת של נודולות המנגן היא 1.35 גרם לסמ"ק.
נודולות המנגן הן סלעים שנוצרו בתהליכי השקעה בים, בשל כך, הן בעלי נקבוביות גבוהה (מיקרוסקופית ברובה), בסדר-גודל של כ-60%. כמו כן, שטח הפנים של הנודולות, עשוי להגיע לכ-150 מ"ר לגרם, זאת בשל האופי המחוספס של הנודולות.
הנודולות שוכבות (בצורה חצי משוקעת, עד לעומק של כמה עשרות סנטימטרים) על קרקעית האוקיינוס ולעיתים קרובות הם מכוסות חלקית על ידי משקעים. הנודולות עשויות להימצא כמעט בכול עומק, אך הן נמצאות בריכוזים גדולים רק בעומקים שמתחת ל-4 קילומטרים. הפריסה העולמית של נודולות המנגן היא גבוהה ביותר, יש מקומות שבהן הנודולות מהוות כ-70 אחוזים מהכיסוי הכולל של הקרקעית.
הנודולות הן בעלי פוטנציאל כלכלי גדול מאוד שכן הן עשויות לשמש כמחצב עבור מתכות מעבר חשובות, בעיקר מנגן, ברזל, קובלט ונחושת, אך גם כמקור למתכות נדירות. על פי רוב אזורים בעלי פוטנציאל כרייה כלכלי הם כאלה שבהן צפיפות הנודולות הן מעל ל-10 קילוגרם למטר רבוע.
היסטוריה

נודולות המנגן התגלו לראשונה בסוף המאה ה-19 (1868) בים קארה (אוקיינוס הקרח הצפוני) לא הרחק מחופיה הצפוניים של סיביר.
משלחת המחקר צ'לנג'ר, הייתה הראשונה שביצעה עבודת מחקר מקיפה בנושא. המשלחת מצאה שנודולות המנגן נמצאים בקרקעית של כל האוקיינוסים בעולם.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוחל במחקר מדעי אינטנסיבי אודות נודולות המנגן. בתחילה התמקד המחקר בהיבטים הקשורים למינרלוגיה ולפריסה של הנודולות על פני האוקיינוסים. בהמשך, ובעיקר משנות ה-80 ניתן דגש רב למחקרים גאולוגיים שעסקו בלימוד מנגנוני ההיווצרות וההשקעה של הנודולות ובדגש למחקרים שהראו שלנודולות פוטנציאל להוות ארכיון ייחודי למאורעות ולשינויים גאולוגים שהתרחשו בכדור הארץ כמו השתנות השדה המגנטי ודפוסיו, לכימיה הימית ולשטפי הקרינה הקוסמית שהגיעו לכדור הארץ.
מנגנון ההיווצרות

כבר משלב גילוי הנודולות, הן עוררו מחקר פורה בדבר עצם היווצרותן. בתחילה היו שחשבו שנודולות המנגן אינן אלא תוצרי בלייה של משטחי בזלת תת-ימיים, אך לאחר בחינה מדוקדקת של מבנה הנודולות, הנחה זו נשללה, והובן שהתאוריה ההגיונית יותר עשויה להיות קשורה לתהליכי השקעה (בשל המבנה השכבתי דמוי הבצל).
מנגנון ההיווצרות, המקובל כיום, של נודולות המנגן הוא מנגנון השקעה כימי, לפיו, על פני שטח מסוים (שמתפקד כאתר התגרענות) מתרחשת תגובת חמצון של קטיוני מנגן (Mn+2) וברזל (Fe+3) על ידי חמצן שמומס בים (O2) יחד עם אניון ההידרוקסיד (-OH). התוצרים מתגובה זו (MnO2, FeO(OH)) הם קשי תמס, ועל כן נשארים משוקעים ומוצמדים למשטח. תהליך זה ממשיך ללא הרף, אך בקצבים נמוכים של סנטימטרים למיליוני שנים. קצב ההיווצרות הממוצע הוא 1.9 מילימטר במיליון שנה, וטווח הגילאים הממוצע לנודולה הוא בין 10 ל-150 מיליון שנה.
ההשקעה של המינרלים, עשויה להתרחש ישירות ממי הים על פני השטח החשופים של הנודולה (הידרוגנזה), או מאינטראקציה של מי הים עם הנודולה דרך הסדימנט (דיאוגנזה).
תהליכי ההשקעה דרך הסדימנט (דיאוגנזה) מהירים בהרבה מתהליכי ההשקעה הישירים ממי הים, על כן, החלקים של הנודולה שטמונים בתוך הבוץ האוקייני, מתפתחים מהר יותר, ולכן לנודולות מבנה דמוי אגס (או ביצה), הכולל חלק רחב (זה שהיה טמון בקרקעית), וחלק צר יותר (שהיה חשוף למי הים).
אזורים עם פעילות וולקנית הכוללים נביעות הידרותרמיות מהווים מקור גדול וחשוב מאוד לאספקתם של היסודות המתכתיים שבונים את נודולות המנגן. עם זאת, המים היוצאים מהנביעות אינם אידיאלים להתפתחות של נודולות בגלל הטמפרטורה הגבוהה והחומציות הגבוהה, אך מתאימים בגלל תכולת מתכות. זרמים ימיים יכולים להוביל חלק מהמומסים האלה לאתר מרוחק יותר שבו הם יושקעו ליצירת נודולות.
התנאים להתפתחות נודולות המנגן

שפע יחסי של גרעיני נוקליאציה.
מי-עומק העשירים יחסית בחמצן - הדרוש לתהליכי החמצון ויצירת התחמוצות.
עומק - בעומקים גדולים יש התפתחות טובה ומהירה של הנודולות, בין היתר בשל כושר המסה גבוה של חמצן.
טמפרטורה- טמפרטורות נמוכות מועדפות לתהליכי השקעה (בנוסף, חמצן מתמוסס טוב יותר במים קרים).
PH- סביבה בסיסית מועדפת.
סביבה ימית בעלת קצבי השקעה כללית נמוכים – של פחות מ-10 ס"מ ל-1000 שנה.
פעילות ביולוגית על גבי הנודולות - המזרזות את קצב ההשקעה, ומונעת את קבורתה בסדימנט. על מנת שהנודולות יוכלו להתפתח יש צורך בסילוק של משקעים אחרים מפני השטח של הנודולה, שכן, אם קצב ההשקעה הכללי באזור יהיה מהיר מקצב ההשקעה של מינרלי המתכת על הנודולה הדבר יביא לקבורה של הנודולה ולניתוקה ובכך למניעת המשך ההתפתחות שלה. ההנחה המקובלת היא שיצורי ים מסוימים (Benthic Creatures), אחראים על ניקיון הנודולות מהמשקעים, הם למעשה ניזונים ממיקרואורגניזמים שנמצאים בתוך הבוץ האוקייני (ומשפיעים על מהירות ההשקעה, על ידי האצת תהליכי השקעה של מתכות ממי הים כחלק מהפעילות המטבולית שלהן, כך שבמהלך תזונתם הם חושפים את הנודולות מכיסוי המשקע שהצטבר על גביהן.
פעילות ביולוגית יצרנית בינונית במים העליונים – נודולות המנגן מתפתחות בהתאמה ל-Carbonate Compensation Depth- או CCD, אשר מושפעת גם מהפעילות היצרנית במים של פני השטח. מעל לעומק זה, היחס בין קצב ההספקה או הייצור של קלציום קרבונט, לקצב ההשקעה שלו, נוטה לכיוון ההשקעה, בעוד שבעומק שמתחת ל-CCD, שיווי-המשקל ינוע לכיוון המסה של הקלציום קרבונט. מעל ל-CCD הקלציט יהיה המשקע הדומיננטי, מה שאומר שהתפתחות של נודולות מנגן לא תהיה מועדפת.
אספקת היסודות לנודולה

שני מקורות עיקריים לאספקת היסודות הבונים את הנודולות, האחד, תשטיפים של בלית מהיבשה, בעיקר דרך הנהרות הנשפכים לאוקיינוסים, מקווי החוף ומאינטראקציות של הים עם היבשה דרך מי התהום.
והשני, דרך מקורות תת-ימיים, כגון, נביעות הידרותרמיות.
הנודולות, לכן מתפתחות במלכודות ימיות, כלומר, אזורים של שקעים טופוגרפיים הממוקמים בין שני מקורות האספקה הגדולים של היסודות הבונים אותן (בין אדן היבשות, ובין אזורי פתיחה אוקייניים המכילים לרוב נביעות הידרותרמיות).
ההרכב הכימי

היחסים האחוזיים בין היסודות השונים המרכיבים את נודולות המנגן משתנים מאוד בין האוקיינוסים השונים ואף בתוך אזורים שונים באותו אוקיינוס. כמו כן, לעומק בו מתפתחת הנודולה יש השפעה מכרעת על ההרכב המינרלוגי שלה.
נודולות המנגן בנויות בעיקר מתחמוצות מנגן וברזל ממוימות (הידראטים). מצב הערכיות העיקרי של קטיוני המנגן והברזל במינרלים הוא 2+. לעיתים קרובות מוחלפים אטומי המנגן והברזל באטומים של מתכות אחרות (על פי סדר שכיחות יורד – מבוסס על ממוצע עולמי): אלומיניום (Al), סידן (Ca), נתרן (Na), מגנזיום (Mg), אשלגן (K), טיטניום (Ti), ניקל (Ni), נחושת (Cu), קובלט (Co), בריום (Ba), אבץ (Zn), עופרת (Pb) וסטרונציום (Sr). לעיתים רחוקות יותר הן מוחלפים באטומים של מתכות נדירות (על פי סדר שכיחות יורד – מבוסס על ממוצע עולמי): ציריום (Ce: 510 ppm), ניאודימיום (Nd: 152 ppm), לנתן (La: 108 ppm), סמריום (Sm: 36 ppm), גדוליניום (Gd: 35 ppm), דיספרוסיום (Dy: 31.5 ppm), תוריום (Th: 25 ppm), ארביום (Er: 16.8 ppm), איטרביום (Yb: 15.3 ppm), אירופיום (Eu: 8.4 ppm), אוסמיום (Os: 1.4 ppm), ובריכוזים נמוכים ביותר גם אירידיום (Ir: 10 ppb), פלדיום (Pd: 6 ppb) וזהב (Au: 3 ppb.
ההשתנות היחסית של הרכב היסודות בנודולה קשורה בעיקר לשני גורמים:
סוג המתכות המומסות במי הים:
נודולות שמתפתחות באזורים עם פעילות וולקנית ענפה, המלווה בפליטות גדולות של מתכות מומסות, יכילו כמויות גדולות של מתכות אלו. התהליך מתחיל בחלחול של מי ים דרך מערכות סידוק בקרקעית. המים באים במגע עם סלעים חמים מאוד או מגמה, הם מצליחים להמיס לתוכן מתכות ולהעלותן חזרה אל פני השטח, תוך העשרה מקומית של מי הים בריכוזים גדולים מאוד של מתכות.
סוג התחמוצת (מנגן או ברזל) שנמצאת בנודולה:
שני המינרלים העיקריים בנודולות המנגן הם תחמוצת מנגן (בתצורה של MnO2), ותחמוצת ברזל (בתצורה של FeOOH). בעת ההשקעה של מינרלים אלו, נוצרת על גביהן מטען חשמלי שמאוזן בכל העת עם יונים המומסים במי הים. תחמוצות המנגן מפתחות סביבן מטען שלילי, בעוד שתחמוצות הברזל מפתחות סביבן מטען חיובי. תופעה זו מספקת הסבר להבדלים בהרכב היסודות המתכתיים הבונים את הנודלות. נודולות שמתפתחות בסביבה העשירה בברזל יספחו אליהן מתכות בעלות מטען שלילי, והדבר אפשרי, כיוון שבמי הים, חלק מהמתכות נמצאות כקומפלקסים שלהן מטען מצטבר שלילי, כדוגמת אורניום (המופיע במי הים כ- (UO2(CO3)2-2, מוליבדן (MoO4-2), תוריום (Th(OH)4), טלור (-H5TeO6), הפניום (-Hf(OH)5) ועופרת (Pb(CO3)2-2), בעוד שלנודולות המתפתחות בסביבה העשירה במנגן יש העדפה גבוהה יותר לספיחת מתכות עם מטען חיובי, כדוגמת: נחושת (שנמצאת במי הים כיון Cu+2), קובלט (Co+2), ניקל (Ni+2), טיטניום (Ti+2), בריום (Ba+2) ואבץ (Zn+2). כלומר, ככל שתכולת המנגן גבוהה יותר, אזי נצפה למצוא ריכוזים גבוהים יותר של קובלט, נחושת וניקל, ולהפך, כשריכוז הברזל בנודולה גדול יותר.
ההרכב הכימי > חמצן אפל

ב-2013 התגלתה תגלית מפתיעה. הנודולות שעל קרקעית הים מייצרות חמצן. ההסבר שניתן לתופעה הוא שנודולות המתכת מתפקדות כמו סוללה חשמלית ומבצעות אלקטרוליזה של מי הים, תהליך שמפרק את מולקלת המים לחמצן ומימן. החמצן המשתחרר בתהליך זה זכה לכינוי "חמצן אפל (אנ')", משום שהחמצן נוצר בחשכה מוחלטת בהשוואה לתהליך היחיד הוודאי הידוע של יצירת חמצן, פוטוסינתזה המתרחשת רק באור. קיימת מחלוקת בין המדענים האם התופעה אמיתית או, כפי שטוענים מדענים מטעם חברות הכרייה, שמדובר בטעות בניסויים והבועות של הגז שנצפו בהם נוצרו על ידי מכשירי הבדיקה. אחת ההשלכות של תופעה זו היא האפשרות לקיום חיים על כוכבי לכת אחרים, כפי שהסביר החוקר הראשי פרופ' אנדרו סוויטמן: "אנחנו כבר בשיחה עם מומחים בנאס"א המאמינים שחמצן אפל יכול לעצב מחדש את ההבנה שלנו לגבי האופן שבו חיים עשויים להתקיים על כוכבי לכת אחרים ללא אור שמש ישיר".
שיטות תארוך

תארוך של משקעים ימיים, ובפרט תארוך של נודולות המנגן אינו פשוט כלל, הדבר נובע מקושי במציאת שיטת תארוך מתאימה, שכן לכל שיטה, יתרונות יחסיים, אך היא מביאה עמה בעיות הקשורות לנוחות יישום, אמינות, וטווח השגיאה, וכן את ההנחות הנדרשות לביצוע.
תיארוכים רדיומטרים משמשים מזה כמה עשורים לקביעה של גיל היצירה של נודולות המנגן ולקביעת קצבי גדילה של נודולות, זו מחושבת מתוך תארוך של כל שכבה בנפרד והשוואה ביניהן.
שיטות רדיומטריות נפוצות לתארוך נודולות:
תוריום 232-תוריום 230
תוריום 230 – פרוטקטינום 231
בריליום 10
אלומיניום 26 – בריליום 10
סטרונציום 87 – סטרונציום 86
אשלגן 40 – ארגון 40 - משמש בעיקר לתארוך ליבות המבוססות על סלע בזלת.
שיטות לא רדיוגניות:
רצמיזציה של חומצת אמינו איזולאוצין- משמש לתארוך ליבות המבוססות על חומרים אורגנים (מדובר בשיטת תארוך כימית).
בדיקות של יחסי מנגן/ברזל
בדיקות של יחסי קובלט
תדירות ההשתנות של כיוון השדה המגנטי של כדור הארץ (הבדיקה נעשית על סמך האוריינטציה של המינרלים המגנטים בנודולה).
השיטה המבוססת על בריליום היא ככל הנראה המוצלחת ביותר.
תיארוך בשיטת בריליום 10
קרינה קוסמית שמגיעה אל כדור הארץ מהחלל ומגיבה (גרעינית) עם גזי חמצן וחנקן באטמוספירה ליצירה של כמויות זעירות ביותר של איזוטופ הבריליום 10 היציב, שזמן מחצית החיים שלו הוא כ-1.4 מיליון שנה. בריליום 10 מתפרק לאיזוטופ היציב בורן 10, בהתפרקות בטא.
הבריליום נשטף לים באמצעות משקעים ישירים או באמצעות הסעה מהיבשה על ידי נהרות. הבריליום יוצר תרכובת בעיקר עם חמצן, סיליקה ויוני הידרוקסיד. מ-PH נמוך מ-5.5 הבריליום מתמוסס היטב (לכן גשם חומצי במעט מסוגל לשטוף היטב את הבריליום אל הים), ברגע שהבריליום מגיע לסביבה הימית הבסיסית, הוא שוקע. בתוך זמן קצר מאוד של פחות מ-300 שנה מרגע כניסת הבריליום לים, ניתן למצוא אותו ספוח לחרסיות של קרקעית הים העמוק או למשקעים ימיים אחרים לרבות נודולות המנגן.
קביעת קצב הגידול של נודולת המנגן בשיטת בריליום 10, מבוססת על מדידת ריכוזים של בריליום 10 כפונקציה של העומק, ויצירת גרף לוגריתמי של אקטיביות בריליום כפונקציה של העומק (של השכבה בנודולה). השיפוע מבטא את היחס בין קבוע ההתפרקות של בריליום 10 (4.62 × 10-7 year–1) לקצב הגדילה במ"מ לשנה.